OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פגי ליפטון

מרגרט אן "פגי" ליפטון (באנגלית: Margaret Ann "Peggy" Lipton; 30 באוגוסט 1946 – 11 במאי 2019) הייתה שחקנית, זמרת ודוגמנית יהודייה-אמריקאית. התפרסמה בזכות הופעותיה בסדרת הטלוויזיה "כנופיה חוקית" , שזיכה אותה בפרס גלובוס הזהב. ידועה גם בתפקידה ב"טווין פיקס" של דייוויד לינץ', בתור נורמה ג'נינגס.

==ביוגרפיה==
ליפטון נולדה בניו יורק, למשפחה יהודית ממוצא אשכנזי מרוסיה ומלטביה. בתם של ריטה הטי והרולד ליפטון. גדלה בכפר לורנס שבלונג איילנד עם אחיה רוברט וקנת'.
למדה בבית ספר המקצועי לילדים שבניו יורק סיטי.

== קריירה ==
החלה בתור דוגמנית כשהתגלתה על ידי חברת הדוגמנות פורד.
בגיל 18 עברה עם משפחתה להתגורר בלוס אנג'לס וחתמה חוזה עם חברת ההפקות הקולנועיות "סרטי יוניברסל".
את הופעת הבכורה שלה ערכה בתוכנית הטלוויזיה הקומית "המופע של ג'ון פורסיית'" .

ליפטון התפרסמה ברחבי ארצות הברית בשנת 1968 כשנבחרה לתפקיד ראשי בדרמת המשטרה "כנופיה חוקית", כשהופיעה במשך חמש שנים בסדרה בדמותה של ג'וליה בארנס, וזכתה על כך בפרס גלובוס הזהב ב-1970 ובארבע מועמדויות לפרס אמי.

לאחר מכן שיחקה בסדרת הדרמה של דייוויד לינץ' "טווין פיקס" בה גילמה את נורמה ג'נינגס, בעלת קפיטריה קטנה.
ליפטון השתתפה גם בגרסה הקולנועית של לינץ' לסדרה "טווין פיקס: אש הולכת איתי" ב-1992.

שיחקה ב-1997 בסרטו של קווין קוסטנר "הדוור". בשנת 1999 שיחקה בתפקיד קטן בתור דודתה של הדמות הראשית בסרט "כנופיה חוקית"; אשר מבוססת על סדרת הטלוויזיה בה כיכבה ליפטון בשנות השישים והשבעים. 

בשנת 2017 שיחקה בקומדיה "נשמה של כלב", בבימויו של לאסה הלסטרם, ושיחקה בסדרת הטלוויזיה "הנה… ג'וני!" שיצר פול רייזר לרשת הולו.

== חיים אישיים ==

ניהלה זוגיות מתוקשרת עם הזמר אלביס פרסלי, אך מערכת היחסים לא צלחה והשניים נפרדו.

בצעירותה חקרה ליפטון את דתות העולם ובעיקרן את ההינדואיזם ואת הסיינטולוגיה.

בשנת 1974 נישאה ליפטון למוזיקאי קווינסי ג'ונס, לזוג נולדו שתי בנות, השחקנית ומעצבת האופנה קידאדה ג'ונס והשחקנית ראשידה ג'ונס.
לאחר נישואיה החליטה לנטוש את תחום המשחק ולהתמקד יותר בחיי משפחתה.
ליפטון וג'ונס התגרשו בשנת 1989, לאחר שנפרדו עוד ב-1986.

=== פטירתה ===
בשנת 2004 אובחנה ליפטון כחולת סרטן המעי הגס, לאחר תקופת טיפולים כימותרפיים ארוכה שנמשכה למעלה משנה החלימה זמנית מהמחלה.

נפטרה מסרטן המעי הגס בלוס אנג'לס ב-11 במאי 2019.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית ראשית בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:דוגמניות יהודיות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2019
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:סיינטולוגים
יצחק ירוחם דיסקין

קבר הרב יצחק ירוחם דיסקין, הצמוד לקבר אביו המהרי"ל דיסקין
הרב יצחק ירוחם דיסקין (כ"ב בשבט ה'תקצ"ט, בפברואר 1839 – כ"ט בשבט ה'תרפ"ה, 23 בפברואר 1925) היה מחשובי הרבנים האשכנזיים של היישוב הישן בירושלים בין השנים 1908–1925.

==תולדותיו==
נולד בלומז'ה, בן יחיד לרב יהושע לייב דיסקין המפורסם בכינוי המהרי"ל דיסקין, ולהינדה רחל לבית ברוידא. בשנת תרט"ו (1855) התייתם מאמו. למד אצל אביו, ולמרות גדלותו בתורה לא רצה להתפרנס מן הרבנות. נשא לאשה את בת הנגיד זכריה זלקינד. לאחר פטירת אשתו נשא, בשנת ה'תרס"ד (1904), את ינטה בת דוד פישהוף, והשניים התיישבו בעיר אוּמן.

אחרי פטירת אביו, בשנת ה'תרנ"ח (1898), ביקשו ממנו ראשי היישוב הישן בירושלים לעלות לארץ ישראל ולעמוד בראש המוסדות שייסד וניהל אביו – בית היתומים דיסקין וישיבת אהל משה. אולם רק כעבור עשור, באלול ה'תרס"ח (1908), עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. לאחר פטירת הרב שמואל סלנט, בשנת ה'תרס"ט (1909) הרב דיסקין נחשב לאחת הסמכויות הרבניות הבכירות של עדת האשכנזים בירושלים. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועלתה הצעה למנותו כרבה האשכנזי של ירושלים, אולם המינוי לא צלח עקב התנגדויות. היה בין המתנגדים להקמת הרבנות הראשית, והיה בין מייסדי העדה החרדית.

לאחר שעלה לארץ ישראל, נשא לאשה את מרת הענא רבקה בת ר' משה צבי מנקין. נפטרה בכ"ח שבט תש"ג, וקבורה בהר הזיתים, ועל קברה נחרת "פ"נ הרבנית הענא רבקה א' הגאון רי"י דיסקין, בת ר' משה צבי מנקין".

לרב יצחק ירוחם דיסקין נולדו מאשתו הראשונה בן ובת. הבן בנימין דיסקין התגורר בעיר דווינסק, ונפטר בגיל צעיר. הבת הלנה נישאה לרפאל שולמן, שהיה סוחר עשיר בלטביה. על פי הידוע, בני הזוג שולמן ושלושת ילדיהם נספו בשואה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_12883_139.pdf ידיעה על פטירתו של הרב דיסקין], כתב העת "בית ועד לחכמים", אדר תרפ"ה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:היישוב הישן
קטגוריה:העדה החרדית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
יצחק ירוחם
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1839
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1925
תעלת אילינוי ומישיגן

מראה לאורך התעלה
תעלת אילינוי ומישיגן (באנגלית: Illinois and Michigan Canal) היא תעלה באורך 155 קילומטרים שחיברה בין שכונת ברידג'פורט שעל הנהר שיקגו לבין העיירה לה-סאל פרו שעל הנהר אילינוי. התעלה נחנכה על ידי ראש עיריית שיקגו בשנת 1848 ואיפשרה מעבר ספינות סוחר מאזור הימות הגדולות לנהר המיסיסיפי ומשם למפרץ מקסיקו. בזכות התעלה הפכה שיקגו להיות מרכז התחבורה המרכזי בארצות הברית. בשנת 1900 נפתחה אשר מילאה מאותה עת את תפקיד תעלת אילינוי ומישיגן שהפסיקה לחלוטין את פעילותה בשנת 1933.

בשנת 1964 הוכרו שמונה מבנים ששימשו לוויסות התעלה בין לוקפורט ללה-סאל פרו כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.

חלקים מהתעלה מולאו בעפר אך מרבית השטח יועד לשימור כחלק מ"מסדרון המורשת הלאומי של תעלת אילינוי ומישיגן".

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.nps.gov/ilmi/ Illinois & Michigan Canal National Heritage Corridor]
* [http://www.lewisu.edu/imcanal/ Canal and Regional History Special Collection at Lewis University]
* [https://web.archive.org/web/20040603103321/http://dnr.state.il.us/lands/landmgt/parks/i%26m/main.htm Illinois & Michigan Canal State Trail]
* [https://web.archive.org/web/20040622145903/http://www.chicagohs.org/canal/ Chicago Historical Society: Illinois & Michigan Canal]
* [https://web.archive.org/web/20040608001003/http://www.sos.state.il.us/departments/archives/i%26mpack/i%26mintro.html The Illinois and Michigan Canal, 1827–1911: A Selection of Documents from the Illinois State Archives]
* [https://web.archive.org/web/20200514190537/https://mwrd.org/ Metropolitan Water Reclamation District of Greater Chicago]
* [http://www.canalcor.org/ Canal Corridor Association]
* [http://www.experienceottawa.com Ottawa Visitors Center]
* [http://www.willcountyhistory.org Will County Historical Society, housed in original Canal Office]
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אילינוי: גאוגרפיה
קטגוריה:ארצות הברית: תעלות
קטגוריה:שיקגו: תחבורה
קטגוריה:אילינוי: תחבורה
דל פסקטורה

דל פסקטורה (באיטלקית: Dal Pescatore - "מהדייג" או "אצל הדייג") היא מסעדה בקנטו סול'אוליו (Canneto sull'Oglio), צפונית לפארמה באיטליה. השפים הם נאדיה סנטיני, ג'ובאני סנטיני וברונה סנטיני.

== פעילות ==
דל פסקטורה נוסדה ב-1926 כשסבה של הבעלים הנוכחיים, נאדיה סנטיני, רכש בקתת דייג לגדות האגם ופתח בה אוסטריה (osteria - מסעדה איטלקית המשרתת קהל לקוחות קבוע) קטנה ביחד עם אשתו. בתחילה המסעדה הגישה מטבח מנטובני פשוט ומסורתי, אך כיום היא מגישה מטבח איטלקי חדש. מרתף היין שלה נחשב לאחד הטובים באיטליה.

נדיה סנטיני נולדה ב-19 ביולי 1954, למדה כימיה של מזונות ואחרי-כן למדה במכון למדעי המדינה במילאנו, שם פגשה את בעלה אנטוניו. הם יצאו למסע לימוד בטובות במסעדות צרפת, בתחילת דרכה בישלה מטבח לומבארדי קלאסי ואחר-כך מטבח חדשני יותר. 

דל פסקטורה נבחרה במקום ה-38 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2011,
נבחרה במקום ה-36 במשאל בשנת 2010,
ובמקומות ה-23 עד ה-48 בין השנים 2009-2002. 

היא גם מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום

וכלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

בין המנות הידועות שהיא מגישה ניתן למצוא את הטורטלי הממולא בדלעת, אמרטו, פרמזן ומוסטארדה (Mostarda - מעדן פרות ברוטב חרדל); פרוסת טרין עגבניות עטופה בפרוסות חצילים ומתובלת בפרחי בזיליקום ושמן זית; פילה סוס ברוטב עשיר, מיאליאנו (חזיר בר איטלקי) אפוי בשלמותו בתנור עם עשבי תיבול; בשר עגל בתנור שנצלה במשך שעות עם רוזמרין בר; מנות דגים ופירות ים, קינוחים שהם בדרך כלל על בסיס פירות ועוד.

==לקריאה נוספת==
* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 32.

==קישורים חיצוניים==

* 
* אוליבר ת'רינג, [https://web.archive.org/web/20111020012346/http://www.oliverthring.com/2008/10/dal-pescatore-lombardy-italy.html ביקורת: דל פסקטורה, לומברדיה, איטליה], oliverthring.com, 13 באוקטובר 2008
* אביטל ענבר, [http://www.masa.co.il/article/2526/%D7%90%D7%99%D7%98%D7%9C%D7%99%D7%94---%D7%A9%D7%A4%D7%99%D7%95%D7%AA-%D7%A2%D7%9D-%D7%9B%D7%95%D7%9B%D7%91%D7%99-%D7%9E%D7%99%D7%A9%D7%9C%D7%9F/ פרויקט נשים / איטליה - שפיות עם כוכבי מישלן], "מסע אחר" 180

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמיליה-רומאניה
קטגוריה:איטליה: מסעדות
פייטרו אוטובוני

פייטרו אוטובוני (באיטלקית: Pietro Ottoboni 2 ביולי 1667 - 29 בפברואר 1740) היה חשמן איטלקי ובן-אחיינו של האפיפיור אלכסנדר השמיני (שגם שמו היה פייטרו אוטובוני). הוא זכור בעיקר כפטרון מוזיקה ואמנות. אוטובוני נטה לחיי זוהר ופאר ונהנה מתענוגות החושים, אך לצד פזרנותו הנהנתנית היה גם נדיב, נכון לשרת ומרבה במתן צדקה. מוזיקאים בתחומים שונים, מגדולי היוצרים והמבצעים באיטליה, בהם הכנר והמלחין ארכאנג'לו קורלי והקסטראטו אנדראה אדאמי, חסו בצלו ויחד עם אחרים הופיעו מדי שבוע בארמונו וביצעו מיסות, מוטטים, סינפוניות וקונצ'רטי גרוסי. יצירות רבות הוקדשו לו ואפשר שיוצריהן קיבלו שכר נדיב תמורתן. נדיבותו שלא ידעה גבולות ומסירותו הקנאית למוזיקה, כפי שהגדירה שארל דה בוסה, הביאוהו לחסרון כיס מתמיד.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פטרוני אמנות
קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:הרפובליקה של ונציה: אישים
קטגוריה:ילידי 1667
קטגוריה:נפטרים ב-1740
סלסטינוס השני (אנטי-אפיפיור)

סלסטינוס השני (בלטינית: Celestine II) נולד תחת השם תאובאלדו בוקפצ'י (Teobaldo Boccapecci) או בוקאפקונאי (Boccapeconai).

סלסטינוס השני כיהן כאפיפיור במשך יום אחד, ב-16 בדצמבר 1124. בחירתו לאפיפיור הייתה בהתאם לכללים, אולם בשל מחלוקת בכניסה הוא ויתר על כיסאו לטובת הונוריוס השני, ולכן נחשב לאנטי-אפיפיור.

פרטים מועטים ידועים אודות שנותיו קודם לאירוע בחירתו. סלסטינוס מונה לתפקיד קרדינל על ידי האפיפיור פסקליס השני. סלסטינוס נבחר כדין בקונקלבה אולם במהלך הבחירות פרצו למועצת הקרדינלים קבוצת חיילים אשר תמכו בקרדינל סקאנאבצ'י (שאף הוא נחשב לאיש דת מלומד ומכובד), והכריזו על סקאנאבצ'י כאפיפיור הנבחר.

סלסטינוס החליט לוותר על כס האפיפיור על מנת למנוע שפיכות דמים, וסקאנאבצ'י נבחר כאפיפיור הונוריוס השני.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אנטי-אפיפיורים
קטגוריה:נפטרים ב-1126
סלסטינוס השני

האפיפיור סלסטינוס השני (בלטינית: Celestinus II; נפטר ב-8 במרץ 1144) נולד בשם גווידו די קסטלו וכיהן כאפיפיור בין השנים 1143 ועד פטירתו.

סלסטינוס נולד בסיטה די קסטלו שבמדינת האפיפיור. סלסטינוס היה תלמידו של פייר אבלאר ומונה למשרת קרדינל בכנסיית סנטה מריה שבויה לאטה על ידי האפיפיור הונוריוס השני בשנת 1128. בשנת 1133 מונה לקרדינל בכנסיית סן מרקו.

בקונקלבה שנערכה בשנת 1143 נבחר למשרת אפיפיור, תפקיד אותו נשא במשך חמישה חודשים ו-13 ימים, מבחירתו ועד פטירתו ב-8 במרץ 1143.

במהלך כהונתו נתן מחילה מוחלטת לכל חטאיו של מלך צרפת לואי השביעי ובכך ביטל את צו החרם שהוטל על צרפת כולה שלוש שנים קודם לכן.

סלסטינוס נקבר בארמון הלטראנו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-12
קטגוריה:נפטרים ב-1144
ראמל בראדלי

ראמל בראדלי (באנגלית: Ramel Bradley; נולד ב-4 בפברואר 1985) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז או הקלע. גובהו 1.88 מטר.

==קריירה==
ראמל בראדלי נולד בניו יורק והחל את קריירת הכדורסל באוניברסיטת קנטקי בארצות הברית, ממנה הגיע ראז'ון רונדו שמשחק בליגת ה-NBA. 
בעונה האחרונה בקנטקי הוביל את קבוצתו ל-8 הקבוצות הגדולות בכדורסל מכללות ב-2005. 
באותה עונה הצטיין ראמל עם ממוצע של 15.9 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים, ונבחר לחמישיית ההגנה של הקונפורס.

אחרי שסיים את לימודיו במכללה חתם בראדלי בעונת 2008/09 בקבוצת צדביטה זאגרב מליגת העל הקרואטית שם הצטיין בקבוצתו ותרם 15.1 נקודות בממוצע למשחק. לאחר עונה אחת עבר בראדלי לקבוצת דיז'ון באסקט (JDA Dijon) מהליגה הצרפתית הראשונה, שם סיפק 12 נקודות, 2.7 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה לאחר בעיות כלכליות.

בעונת 2010/2011 חתם בראדלי בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל ונרשם כשחקן הזר הראשון של הקבוצה בליגה הבכירה. לאחר המחזור ה-18 נפצע בראדלי בברכו שחייב אותו לעבור ניתוח בהקדם בעקבות זאת סיים ראמל את העונה.

בחודש ינואר 2012, עבר בראדלי לקבוצת הפועל ירושלים. בתום אותה עונה, עבר בראדלי לתחנה השלישית שלו בישראל, כשחתם בברק נתניה.
בשנת 2013 לאחר שלוש שנים בישראל עבר בראדלי לטורק טלקום מליגת העל הטורקית, אך סבל מחוסר מזל, שבר את רגלו והחמיץ את רוב העונה.

בשנת 2014 עבר לקבוצת ייסילגירסון ששיחקה בזמנו בליגת המשנה בטורקיה, ועזר לה לעלות לליגה הבכירה כשהיה ממצטייני הקבוצה עם ממוצעים של 19.6 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.

את עונת 2015/16 פתח בראדלי במדי ייסילגירסון בליגה הטורקית הבכירה בה שיחק לצד דורון פרקינס וטוני קרוקר לשעבר שחקני מכבי תל אביב והפועל חולון בהתאמה, מה שהקשה על ההשתלבות המקצועית שלו ולכן שוחרר.

בדצמבר 2015 חזר לישראל וחתם במדי הפועל חולון שהייתה באותו הזמן במקום האחרון, על מנת לעזור להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה. ב-2016 עבר לשחק באנקרה מהליגה הטורקית השנייה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://sports.espn.go.com/ncb/player/profile?playerId=22098 נתונים אישיים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קנטקי
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני אליצור מכבי נתניה
קטגוריה:כדורסלני צדביטה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני טורק טלקום
קטגוריה:מדינת ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני דיז'ון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1985
אנדראה אדאמי

אנדראה אדאמי דה בולזנה (באיטלקית: Andrea Adami da Bolsena; 30 בנובמבר 1663 – 22 ביולי 1742) היה זמר קסטראטו, סופר ומלחין איטלקי.

== ביוגרפיה ==

אדאמי נולד בבולזנה ושם החל את לימודיו. בהמשך יצא לרומא. בשנות ה-80' של המאה ה-17 התקבל כחבר באגודה המוזיקלית של סנטה צ'צ'יליה (Congregazione dei Musici di S Cecilia), ראיה לפעילותו בחוגי הכנסייה של רומא. כישרונו כקסטראטו היה רב, אולם את הצלחתו יוצאת הדופן חב במידה רבה לחסות שפרש עליו החשמן פייטרו אוטובוני, גדול פטרוני המוזיקה ברומא בימים ההם. אדאמי כיהן בארמון החשמן כמוזיקאי הבית בין השנים 1686 עד 1740.

ב-5 באוקטובר 1690 הצטרף אדאמי כחבר באקדמיה של ארקדיה ואימץ את הכינוי "קריקלה פיזאו". בגיל 26 התקבל בהמלצת אוטובוני לקאפלה הסיסטינית כזמר סופרן ושם היה, בשנת 1701, למאסטרו די קאפלה, משרה בה החזיק עד 1714. מחוץ לקאפלה הסיסטינית שר אדאמי בעיקר בחצרות אצילים, כיוון שעל זמרי האפיפיור נאסר לשיר בפני הציבור הרחב. שנתיים לפני כניסתו לקאפלה הסיסטינית הופיע בתפקיד פרינדו במלודרמה "Il Figlio delle Selve" מאת קוזימו באני בהפקה פרטית בבית הלבריתן, קרלו זיגיסמונדו קאפצ'ה. כן השתתף בדרמה פר מוזיקה "Il Colombo ovvero L’India scoperta" ללברית של החשמן פייטרו אוטובוני ואולי גם ב"La Statira" של אוטובוני ואלסנדרו סקרלטי. את ההיתר המיוחד להופעות הפומביות האלה קיבל כנראה מאוטובוני, שהיו לו מהלכים בחצר האפיפיור.

בחיבורו החשוב Osservazioni per ben regolare il coro de i cantori della Cappella pontificia, שיצא לאור ברומא בשנת 1711, מציג אדאמי רשומות וביוגרפיות של זמרים ומלחינים חשובים, שהיו קשורים במוסד המוזיקלי האפיפיורי, כמו ג'ובאני פלסטרינה, גרגוריו אלגרי וג'ובאני מריה נאנינו, בין השאר. עוד נזכר שם רפרטואר היצירות שבוצעו, לעיתים בלוויית התרשמותו המוזיקלית והאסתטית של המחבר. 

על אף קשריו ההדוקים עם הכנסייה, נראה שאדאמי לא כתב כלל מוזיקת קודש. ידוע רק על כמה קנטטות שלו, מהן שרדו רק שתיים.

כרכים אחדים של קנטטות מאת מלחינים אחרים שרדו מספרייתו הפרטית, והם נושאים שלט אצולה שנוצר במיוחד לכבודו. כרכים אלה, יחד עם שתי תמונות דיוקן שלו, מעשה ידי אמנים ידועים ברומא, מעידים על מעמדו המבוסס והאמיד.

== לקריאה נוספת ==
* אוון ג'אנדר וג'אנקרלו רוסטירולה, "אנדראה אדאמי דה בולזנה", גרוב אונליין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קסטראטי
קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1663
קטגוריה:נפטרים ב-1742
סלסטינוס השלישי

האפיפיור סלסטינוס השלישי (Caelestinus III; נולד בשנת 1106 לערך, נפטר ב-8 בינואר 1198) נולד בשם ג'אצ'ינטו בובונה (באיטלקית: Giacinto Bobone) וכיהן כאפיפיור מ-30 במרץ 1191 ועד פטירתו.

== חייו ==
סלסטינוס נולד ברומא שבמדינת האפיפיור למשפחת אורסיני האצילה. הוא נבחר לכהן כאפיפיור בהיותו בן 85, וכיהן שש שנים, תשעה חודשים ותשעה ימים בטרם נפטר ונקבר בארמון לטרנו.

יום לאחר תחילת כהונתו כאפיפיור הכתיר את היינריך השישי כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. לימים הורה על נידויו של היינריך, בשל כליאת שווא של ריצ'רד הראשון מלך אנגליה.

סלסטינוס הכריז על חרם (interdict) על העיר פיזה (חרם שבוטל על ידי יורשו, אינוקנטיוס השלישי בשנת 1198), וכן גינה את נישואיו של אלפונסו התשיעי מלך לאון לתרזה מפורטוגל. בשנת 1196 אף נידה את אלפונסו בשל הסכם שלום שחתם עם המוסלמים המורים בעת שיצא למלחמה נגד ממלכת קסטיליה. לאחר נישואיו של אלפונזו וברנגואלה מקסטיליה, סלסטינוס החרים את ממלכת ליון כולה.

בשנת 1198 אשרר סלסטינוס את מעמד המסדר הטווטוני כמסדר צבאי כנסייתי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה :הכס הקדוש: דיפלומטים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-12
קטגוריה:נפטרים ב-1198
ג'אנגו (פלטפורמת פיתוח)

ג'אנגו (Django) היא תשתית (Framework) כתיבת אפליקציות רשת הכתובה בשפת פייתון כפרויקט תוכנה חופשית. היא מיישמת את ארכיטקטורת התכנות מודל-תצוגה-בקר (Model-View-Controller) ומיפוי אובייקטים למסד נתונים יחסי (ORM). עקרונותיה הם פשטות, אי-חזרה על קטעי קוד, העדפת מוסכמות על הגדרות ועל ידי כך מאפשרת כתיבת אפליקציות רשת בעזרת מעט מאוד שורות קוד יחסית לתשתיות ושפות אחרות.

היא פותחה במקור על ידי מו"ל אמריקאי בשם The World Company שהשתמש בה כתשתית לאתר החדשות של העיתון. על מנת להקטין את עלויות התחזוקה של התוכנה, החליטו מתחזקי האתר לשחרר את ג'אנגו כתוכנה חופשית בשנת 2005. בתחילה המשיכו הם להיות המתחזקים העיקריים, אולם בשנת 2008 הוקמה קרן ג'אנגו, שהיא מלכ"ר שמחזיק את השם המסחרי ומקדם את פיתוח התוכנה.

התוכנה קרויה ע"ש הגיטריסט ג'אנגו ריינהארדט.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיתוח יישומי ווב
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2005
קטגוריה:תוכנות הכתובות בפייתון
עלית הארק

עלית הארק הוא מותג ישראלי של משקה הערק המיוצר על ידי חברת "יקב הגליל יוסף גולד ובניו" החיפאית החל משנת 1824. המותג, שהוא המצליח במוצרי החברה, מכיל 40% אלכוהול ומחזיק ב-90% מקטגוריית משקאות האניס האלכוהוליים בישראל. נוסף ל"עלית הארק" מייצרת החברה משקאות אלכוהוליים נוספים, וייצור הערק תופס 70% מנפח הפעילות של המפעל, ביניהם גם מותגים יותר יקרים דוגמת "אלוף הארק" ו"אמיר הארק".

את היקב הקים בשנת 1824 בן למשפחת גולד שעלה לארץ מאוקראינה, שם עסקה המשפחה בייצור וודקה. הוא התיישב בצפת וייצר וודקה ויינות, אך המשקאות לא זכו לביקוש בקרב תושבי המקום, שהיו ברובם ערבים. לכן החל לייצר את משקה הערק, שהיה פופולרי באזור.

במהלך תהליך הייצור מזוקק המשקה שלוש פעמים במזקקת סיר.

מפעל החברה ממוקם בטירת כרמל, וכיום מנהל אותו יוסף גולד, דור שביעי ליצרני הערק שהצטרף לחברה בשלהי שנות ה-90. בקיץ 2011 ארעה במפעל תאונת עבודה בה נהרג עובד שעסק בריתוך מיכל שהכיל כמות רבה של אדי אלכוהול, שהובילו לפיצוץ. בעקבות האירוע נגרם נזק כבד לציוד הייצור במפעל, והוגש כתב אישום כנגד בעל המפעל ומספר בעלי תפקיד בו.

היצרנית אינה עוסקת בפרסומו של המוצר או ביחסי ציבור יזומים. הסמליל המצויר על תווית המשקה, שמציג שני איילים, הוביל אחדים לכנותו ערק "איילים" או "איילות", כפי שנזכר בפזמון החוזר של השיר "שיר נחמה" מאת הדג נחש ובשיר "הכי ישראלי" של התקווה 6. גם השיר "צמד איילות" של להקת טיפקס רומז למותג.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20071026212914/http://www.bakbuk.co.il/htmlpage/internal.asp?cat=1&nam=726 הסיפור של גולד ובניו] אתר בקבוק
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משקאות אניס
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:ישראל: מותגי משקאות
הילדים בסדר

הילדים בסדר (באנגלית: The Kids Are All Right) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמה קומית, זוכה פרס גלובוס הזהב, שיצא בשנת 2010. את הסרט ביימה ליסה צ'ולודנקו, שכתבה את התסריט יחד עם סטיוארט בלומברג. הסרט מתמקד במשפחה חד מינית: זוג לסביות: ג'ולס (ג'וליאן מור) וניק (אנט בנינג) ושני ילדיהן שנולדו מתרומת זרע אנונימית. כאשר בתן הבכורה, ג'וני (מיה וסיקובסקה), מגיעה לגיל 18, משכנע אותה אחיה בן ה-15, לייזר (ג'וש האצ'רסון), ליצור קשר עם בנק הזרע במטרה לפגוש את אביהם הביולוגי, פול (מארק רופאלו).

הקרנת הבכורה של הסרט נעשתה ב-25 בינואר 2010 בפסטיבל סאנדנס, והוא הפך ללהיט של הפסטיבל. ב-9 ביולי 2010 החלה הפצה מוגבלת שלו להקרנות מסחריות, ומספר שבועות לאחר מכן הוא נכנס לתפוצה כלל עולמית. הסרט יצא בגרסת DVD ו-Blu-ray ב-9 בנובמבר 2010.

==עלילה==
הסרט עוקב אחר הזוג הלסבי, ניק (אנט בנינג) וג'ולס (ג'וליאן מור), ושני הילדים שלהם שנולדו מתרומת זרע: ג'וני בת ה-18 (מיה וסיקובסקה), שנמצאת לקראת עזיבת הבית לקולג', ולייזר (ג'וש האצ'רסון) בן ה-15. שני הצעירים מחליטים ליצור קשר, ללא ידיעת אימהותיהם, עם תורם הזרע שאיפשר לכל אחת ללדת ילד למשפחה שהקימו.

האב הביולוגי של ג'וני ולייזר הוא פול (מארק רופאלו), בעלים של מסעדה ומשק אורגני שעסוק בעיקר בחיפוש עצמי ובהימנעות מהתבגרות. בעקבות המפגש והחיבור לילדים הוא נכנס לחיי המשפחה ומתקרב במהרה אל הילדים וגם אל ג'ולס, למורת רוחה של ניק. בעקבות כך צצות בעיות ביחסים בין כל המעורבים.

==הפקה==
חולודנקו ובלומברג החלו לעבוד על התסריט של הסרט עוד בשנת 2004. הפרויקט החל להתרומם כאשר שחקנים מוערכים אישרו את השתתפותם בו, בתחילה ג'וליאן מור, ואחריה מארק רופאלו ואנט בנינג. חולודנקו אמרה: "אנשים ממש אהבו את מה שאני ובלומברג העלינו על הנייר, אבל היה אפקט פחד בנוגע לאיך הסרט יהיה רווחי, עקב הנושא בו הוא עוסק". הסרט כמעט יצא לפועל בשנת 2006, אך חולודנקו השהתה את העבודה עליו לאחר שבעצמה הרתה מתרומת זרע אנונימית. לאחר הלידה היא המשיכה את העבודה על הסרט ואף זכתה למימון משלושה משקיעים גדולים ובהם חברת ההפצה הצרפתית UGC.

צילומי הסרט נמשכו 23 ימים בלוס אנג'לס במהלך יולי 2009, ונערכו בתקציב של כ-4 מיליון דולר. היוצרים מיהרו להשלים את שלב הפוסט פרודקשן כדי להספיק ולהכניס את הסרט לפסטיבל סאנדנס, שם הוא הוקרן והפך להצלחה גדולה ולסרט הבולט ביותר בפסטיבל. כמה ימים לאחר הקרנת הבכורה רכשה חברת ההפצה "Focus Features" את זכויות ההפצה של הסרט בסכום של 4.8 מיליון דולר. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה בו בפרס טדי. הסרט היה סרט הנעילה של פסטיבל הקולנוע בסידני, וסרט הפתיחה בפסטיבל הקולנוע בלוס אנג'לס.

==קישורים חיצוניים==

* אריק בורנשטיין, [https://web.archive.org/web/20111211062559/http://www.kolnoan.co.il/news/news.aspx?newsId=4005 הגיעה שעתה: לאנט בנינג מגיע אוסקר ראשון על "הילדים בסדר"], באתר קולנוען, 12 באוגוסט 2010

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט קומדיה או מוזיקלי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס טדי
קטגוריה:יצירות זוכות פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה
קטגוריה:סרטי לסביות
קטגוריה:סרטים שהולחנו על ידי קרטר בורוול
קטגוריה:סרטי להט"ב משנות ה-2010
קטגוריה:סרטי פולחן
Travel + Leisure

עטיפת כתב העת
Travel + Leisure הוא מגזין נסיעות חודשי שמרכזו בעיר ניו יורק, ניו יורק. הוא שייך להוצאת לאור של אמריקן אקספרס, ומוציא לאור גם את Food & Wine (נוסד ב-1978, מתמקד במתכונים), Travel + Leisure Golf (שפסק להתפרסם בראשית 2009), Travel + Leisure Family ומגזיני Departures (מיועדים לאזרחי ארצות הברית, מחזיקי כרטיסי אמריקן אקספרס פלטינום וכרטיסים המכונים "הסדרה השחורה". מתחרו העיקרי הוא קונדה נאסט טראבלר.

== היסטוריה ==
המגזין הניו יורקי הושק ב-1937 ונקרא U.S. Camera and Travel. ב-1968 הוא נרכש בידי אמריקן אקספרס. בשנים 1971-1969 הוא פורסם תחת השם Travel & Camera וב-1971 נקרא מחדש Travel + Leisure.

הדבר סימן מפנה מדגש על סדרת צילומים למידע שימושי לצרכני תיירות. 

החל מאוגוסט 1995 מפרסם כתב העת דירוגים משלו של חברות תעופה, חברות להשכרת רכב, מלונות ופרסים למקומות הנופש הטובים ביותר (דירוג שנקבע על ידי קוראיו).

כתב העת יוצא לאור ברוסית,

המגזין פורסם גם במקומות הבאים:
* באוסטרליה וניו זילנד (Travel + Leisure Australia / New Zealand) 
* בסינית
* במקסיקו (Travel + Leisure Mexico)
* בטורקיה (Travel + Leisure Turkey)
* בארצות דרום-מזרח אסיה (Travel + Leisure Southeast Asia)
* בדרום אסיה (Travel + Leisure Southeast Asia)

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.travelandleisureasia.com/ אתר כתב העת במזרח אסיה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מגזיני תיירות
קטגוריה:מגזינים שהוקמו בשנת 1937
חוק אולדריץ'-ורילנד

חוק אולדריץ'-ורילנד (באנגלית Aldrich–Vreeland Act) הוא חוק שחוקק הקונגרס של ארצות הברית ב-1908 בעקבות המשבר הכלכלי של 1907.

החוק ייסד את "הוועדה המוניטרית הלאומית", שנועדה לבדוק כיצד מתנהלים בנקים מרכזיים בעולם, ולנסות ליישם זאת בארצות הברית, אשר בה באותה תקופה לא היה בנק מרכזי. היוזם המרכזי של החוק, הסנאטור נלסון אולדריץ', עמד בעצמו בראש הוועדה, שבעקבות המלצותיה הוקם ב-1913 הבנק הפדרלי.

בנוסף, החוק איפשר ל"בנקים לאומיים" להנפיק שטרות חוב המגובים לא רק באיגרות חוב ממשלתיות, אלא גם באיגרות חוב של חברות כמו חברות רכבת ותשתיות.

אולדריץ'-ורילנד
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:1908 בארצות הברית
אולדריץ'-ורילנד
הקודקס השחור

הקודקס השחור (בצרפתית: Code Noir) היה אוסף חוקים מפלים שפורסם כצו על ידי המלך הצרפתי לואי הארבעה עשר ב-1685. הקודקס אסר על קיומה של כל דת למעט הדת הקתולית, וציווה על גירוש כל היהודים מן המושבות של צרפת. בנוסף, החוק הסדיר את מצב העבדות של אפריקאים שהגיעו למושבות הצרפתיות במסגרת הסחר המשולש והגביל את חירויותיהם של השחורים שאינם עבדים. 

ברקע לחוקים אלה, המציאות במושבות הקריביות של צרפת במאה ה-17. השחורים היוו רוב במושבות הקריביות של הצרפתים, ובעלי העבדים נתקלו במרידות עבדים. לואי הארבעה עשר חיפש דרכים להגדיל את כוחו באמצעות הסדרת מעמדם הנחות של העבדים. היהודים הופלו לרעה בין היתר בגלל הנחה כי הם מקורבים להולנד. 

החוקים המצווים על גירושם של יהודים היו בתוקף רק עד 1688, אבל החוקים המגבילים שחורים ומתירים עבדות היו בתוקף עד 1848. הקודקס השחור מהווה חלק ממצבור חוקים שהעביר ז'אן-בטיסט קולבר. על פי החוקר לואי סאלה-מולין מן הסורבון, אלה הם "הטקסטים המשפטיים המפלצתיים ביותר של המודרניזם".

== תוכן == 

לקודקס 60 סעיפים. בין היתר: 
* ליהודים אסור להתגורר במושבות הצרפתיות.
* עבדים חייבים להיות מוטבלים לדת הקתולית.
* כל דת למעט הדת הקתולית אסורה על פי דין.
* בעלי העבדים חייבים להיות קתולים.
* נתינים לא-קתוליים לא יכולים להתערב בפולחן הדתי של הקתולים.
* כל הנתינים וכל העבדים חייבים לחגוג את החגים הקתוליים.
* בימי חג קתוליים לא יתקיימו שוקי עבדים.
* המדינה תכיר רק בנישואין קתוליים.
* גברים נשואים המביאים ילד לעולם עם שפחה, צריכים לשלם קנס וכך גם בעליה של השפחה. במידה והאב הוא האדון, יילקחו ממנו השפחה והילד. במידה והגבר אינו נשוי, הוא צריך לשאת את השפחה והיא והילד ישוחררו. 
* עבדים יישאו רק בהסכמת אדוניהם ובהסכמתם עצמם.
* ילדי שפחות הם עבדים בבעלות אדוני האם.
* ילדיהם של עבד ואישה חופשייה נחשבים לאדם חופשי.
* עבדים לא יכולים להחזיק בנשק, למעט בזמן ציד במידה ובעליהם מעוניין בכך.
* עבדים שמשתייכים לאדונים שונים לא יכולים להתכנס ביחד בכל זמן.
* עבדים לא יכולים למכור קנה סוכר, גם עם אישור של אדוניהם.
* עבדים רשאים למכור חפצים אחרים רק באישור אדוניהם.
* בעלי עבדים צריכים לטפל בעבדים חולים או לשלם קנס.
* עבדים לא יכולים להופיע כצד בפני בית המשפט.
* עבד שמכה את אדוניו, את אשתו או את ילדיו יוצא להורג.
* עבד שברח לתקופה שארוכה מחודש, תירצע אוזנו והוא יסומן עם ברזל מלובן; בפעם השנייה, יחתך גיד ברגל שלו והוא יסומן שנית ובפעם השלישית - יוצא להורג.
* עבדים ששוחררו ושמסתירים עבדים נמלטים יפצו את אדוניהם של העבדים הנמלטים.
* אדון שמאשים את העבד שלו בעבירה על לא עוול בכפו, ייקנס.
* אדונים רשאים לקשור את עבדיהם בשלשלאות ולהכותם, אבל לא לענותם.
* אדון שהורג עבד, יענש.
* לא ניתן למכור עבדים למשכון; ובמקרה של מות האדון, יחולקו העבדים לפי הצוואה.
* לא ניתן למכור זוגות נשואים ואת ילדיהם הקטינים בנפרד.
* אדוני עבדים בני 20 לפחות (בני 25 לפחות בלי רשות הוריהם) רשאים לשחרר את העבדים שלהם.
* עבדים משוחררים הם נתינים צרפתיים, ללא קשר למקום בו נולדו.
* לעבדים משוחררים אותן זכויות כמו לנתינים צרפתיים במושבות.

== ראו גם ==

* עבדות בקנדה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צרפת: חוק ומשפט
קטגוריה:יהדות צרפת
קטגוריה:האיטי: היסטוריה 
קטגוריה:עבדות
קטגוריה:לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
דוקסאזוסין

דוקסאזוסין היא תרופה מקבוצת חוסמי קולטני אלפא, המיועדת לטיפול ביתר לחץ דם, או בהגדלה שפירה של הערמונית. בישראל נמכרת התרופה כקדקס, ה מיוצרת על ידי חברת דקסל בע"מ (בעבר - דקסון), ומשווקת במינונים של 1 מ"ג, 2 מ"ג או 4 מ"ג.

פעילות התרופה היא הרפיית שרירים חלקים, הנמצאים בכלי דם, בלוטת הערמונית ועוד. כתוצאה מכך, עשויים להיפתר חלק מהתסמינים המופיעים בעת הגדלת ערמונית, למשל הקלה על מתן שתן; עם זאת, התרופה אינה יעילה בהקטנת הערמונית.

במצב של יתר לחץ דם, התרופה נועדה להרפות את כלי הדם מהתכווצותם, ובכך להנמיך את לחץ הדם. 

נדרשת זהירות בתקופה ההתחלתית של נטילת התרופה עד להסתגלות הגוף אליה, בעיקר בנוגע לתנועות מהירות וחדות, כגון מעבר משכיבה לקימה או מישיבה לעמידה, זאת כדי להימנע מתופעות לוואי של סחרחורת ועילפון. תיתכן הפרעה בפריון הגבר, משום שנוזל הזרע עלול להיכנס לשלפוחית השתן ולהיפלט החוצה עם השתן, אך התופעה היא הפיכה ונפסקת בגמר הטיפול. 

התרופה אסורה לשימוש במצבים של הגדלת ערמונית שפירה עם לחץ דם נמוך; עבר של תת לחץ דם בעמידה; הגדלת ערמונית עם גודש דרכי השתן או חסימה שלהן, זיהום ממושך בדרכי השתן או אבנים בשלפוחית השתן; אי שליטה במתן שתן בשל מילוי יתר של השלפוחית או כשל כליות בייצור שתן וכן היא אסורה לשימוש אם יש רגישות (אלרגיה) לדוקסזוסין, פרזוסין, טרזוסין או אחד ממרכיבי התרופה האחרים.<ref></ref> 

== היסטוריה ==
ב-1999, במחקר על טיפול נגד יתר לחץ דם והורדת שומנים בדם למניעת התקף לב (ALLHAT) הופסקה זרוע הניסוי של בחינת חוסמי אלפא, מכיוון שדוקסזוסין היה פחות יעיל ממשתן פשוט, ומכיוון שלמטופלים שקיבלו דוקסזוסין היה שיעור גבוה ב-25% של מחלות לב וכלי דם ושיעור כפול של אי ספיקת לב בהשוואה למטופלים במשתנים.<ref></ref> פייזר, שהייתה מודעת לתוצאות לפני הפרסום, השיקה קמפיין שיווקי למוצר (שנקרא קרדורה Cardura) בתחילת שנת 2000, והמכירות לא הושפעו במידה רבה, למרות הסכנות שהודגשו במחקר.<ref></ref><ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20150402130911/http://www.drug.co.il/bygeneric.asp?gen_id=3294&drugID=1814 קדקס] באתר ארגון הרוקחות בישראל
* [http://www.infomed.co.il/Drug-76/ דוקסאזוסין] באתר infomed
* [https://mohpublic.z6.web.core.windows.net/IsraelDrugs/Rishum_17_387001420.pdf עלון לצרכן] של קדקס ב[https://israeldrugs.health.gov.il/#!/byDrug מאגר התרופות] של משרד הבריאות

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרופות
קטגוריה:תרופות לטיפול ביתר לחץ דם
מארי בורז'ואה

מארי בורז'ואה (בצרפתית: Marie Bourgeois) היא שפית צרפתיה שזכתה לדירוג שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום בשנים 1933 עד 1937.

== חייה ==
מארי בורז'ואה נולדה בוייט-סיר-אן (Villette-sur-Ain). ב-1920 היא הקימה ביחד עם בעלה מסעדה צנועה ברחוב הראשי של חופה של פריאה (Priay) שבאן (Ain), 60 קילומטרים צפונית-מזרחית לליון. ב-1923 "אמא בורז'ואה" הייתה הזוכה הראשונה בפרס של מועדון Club des Cent, על הצטיינותו של חדר האוכל שלה. ב-1927 היא זכתה בפרס הראשון בתחרות קולינארית בפריז ושש שנים מאוחר יותר, ב-1933 היא זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, בשנה הראשונה שאלה ניתנו, והחזיקה בהם ארבע שנים, עד 1937.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20090511060603/http://www.lamerebourgeois.com/index.php אתר מסעדת מארי בורז'ואה]

קטגוריה:ילידות 1870
קטגוריה:שפיות צרפתיות
קטגוריה:נפטרות ב-1937
אנסיו סילאסוואו

קברו של סילאסוואו
אנסיו סילאסוואו (בפינית: Pehr Hjalmar Ensio Siilasvuo; 1 בינואר 1922 - 10 בינואר 2003) היה גנרל פיני, בנו של הגנרל הפיני הידוע היילמאר סילאסוואו (גיבור מלחמת החורף).
== חייו ==
אנסיו סילאסוואו לחם כקצין צעיר בשורות הצבא הפיני במלחמת ההמשך. הוא נפצע פעמים בקרבות, בשנת 1941 ובשנת 1944. לאחר תום המלחמה המשיך ושרת בצבא הפיני. בשנת 1957 נשלח כמפקד פלוגה להשתתף בכוח החירום של האומות המאוחדות אשר פיקח על נסיגת צה"ל מסיני ומעזה ועל קו הפסקת האש. החל מאותה משימה שירת בתפקידים שונים עבור האומות המאוחדות. לאחר תום שרותו בסיני הוצב כמשקיף מטעם האו"ם בלבנון. בין השנים 1964–1965 שירת כמפקד גדוד פיני במסגרת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין (UNFICYP).

בקיץ 1967, עם תום מלחמת ששת הימים, הוצב על פי בקשתו האישית של המזכיר הכללי של האו"ם או תאנט כסגן מפקד ארגון הפיקוח על הפסקת אש של האומות המאוחדות (UNTSO) וישב במטה הארגון בירושלים. בשנת 1973, עם תום מלחמת יום הכיפורים, הוא התמנה למפקד UNEF II בסיני. סילאסוואו נטל חלק פעיל ב"שיחות הקילומטר ה-101" אשר הובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים, ובשיחות שהובילו להסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה בשנת 1974. הוא אף היה נוכח בחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים בשנת 1975 בז'נבה, לאחר שנטל חלק פעיל בקידומו. תקופה זו של ניהול השיחות במזרח התיכון הייתה לדעתו שיא הקריירה שלו. 

בשנת 1979 התמנה לתפקידו האחרון בשירות האו"ם, כמתאם הראשי של כוחות האו"ם במזרח התיכון. בין השאר היה ממונה אף על ארגונו של כוח יוניפי"ל שהחל לפעול בלבנון. הוא פרש משירות בשנת 1980.

ב-6 באוקטובר 1998 קודם לדרגת גנרל בצבא הפיני.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.kansallisbiografia.fi/english/?id=7599 ביוגרפיה של אנסיו סילאסוואו] 

קטגוריה:אנשי צבא בשירות האומות המאוחדות
קטגוריה:גנרלים פינים
קטגוריה:הלסינקי: אישים
קטגוריה:פינים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מפקדים בלגיון הכבוד
קטגוריה:אנשי צבא פינים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ילידי 1922
קטגוריה:נפטרים ב-2003
טרצ'יזיו בורניץ'

טרצ'יזיו בורניץ (באיטלקית: Tarcisio Burgnich; 25 באפריל 1939 - 26 במאי 2021) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדות ההגנה, ונודע בשל ההישגים הרבים להם היה שותף במדי אינטר מילאנו ונבחרת איטליה בשנות ה-60 וה-70.

בורניץ' נולד ברודה. לאחר ששיחק במחלקת הנוער של נאפולי, החל את הקריירה המקצוענית שלו באודינזה ב-1965. לאחר שתי עונות בקבוצה בהן שותף במשחקים מועטים, עבר ליובנטוס שגם בה מיעט לשחק. ב-1961 עבר בורניץ' לפלרמו, במדיה הפך לראשונה לשחקן משמעותי, וכעבור עונה אחת עבר לאינטר מילאנו.

בורניץ' שיחק באינטר בעיקר בעמדות הבלם האחורי והמגן הימני, וערך 467 הופעות במדי הקבוצה בכל המסגרות. לסגנון משחקו האגרסיבי והנחוש היה חלק חשוב בשיטת ה"קטנאצ'ו" שהונהגה בקבוצה בהצלחה על ידי המאמן הלניו הררה, בהיותו אחד מהשחקנים הבולטים בהגנת הקבוצה לצד ג'אצ'ינטו פאקטי. בורניץ' היה שותף לזכיית הקבוצה בחמש אליפויות הסרייה א', שני גביעי אירופה לאלופות בשנים 1964 ו-1965 (לאחר ניצחונות במשחקי הגמר על ריאל מדריד ובנפיקה ליסבון בהתאמה), שתי העפלות נוספות לגמר הטורניר ב-1967 וב-1972, ושני גביעים ביניבשתיים. באותה תקופה זכתה אינטר לכינוי "לה גרנדה אינטר" וזכורה עד היום כאחת הקבוצות הגדולות בתולדות הכדורגל האירופי. הוא שיחק באינטר עד 1974, עת חזר לנאפולי, במדיה שיחק שלוש שנים בטרם פרש.

בורניץ' אף היה אחד מהשחקנים החשובים בהגנת נבחרת איטליה במשך למעלה מעשור, יחד עם חברו לאינטר, פאקטי. הוא זכה עם הנבחרת באליפות אירופה ב-1968, והשתתף עמה בשלושה גביעי עולם: ב-1966, 1970 ו-1974. במונדיאל 1970 העפיל עם הנבחרת עד לגמר, שם הפסיד עמה 4-1 לנבחרת ברזיל. בורניץ' הופקד לשמור על פלה באותו משחק, ולא הצליח למנוע ממנו לכבוש בנגיחה את השער הראשון. לאחר הגמר אמר עליו בורניץ': "אמרתי לעצמי שהוא בנוי מעור ועצמות בדיוק כמו כל אחד אחר. התברר שטעיתי".

לאחר פרישתו פנה בורניץ' לקריירה כמאמן, שנמשכה למעלה מעשרים שנה, וזכה להצלחה מועטה עם קבוצותיו.

נפטר ב-26 במאי 2021 בבית החולים סן קמיליו, אליו הובהל לאחר שלקה בשבץ מוחי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.independent.co.uk/sport/football/news-and-comment/dream-teams-internazionale-1683667.html?action=Popup&ino=3 טרצ'יזיו בורניץ'] באתר האינדפנדנט

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בלמי כדורגל איטלקים
קטגוריה:מגני כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני אודינזה
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני פלרמו
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1966
קטגוריה:כדורגלני יורו 1968
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:מאמני כדורגל איטלקים
קטגוריה:מאמני ליבורנו
קטגוריה:מאמני בולוניה
קטגוריה:מאמני גנואה
קטגוריה:מאמני קטנזארו
קטגוריה:מאמני פוג'ה
קטגוריה:מאמני טרנאנה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1939
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2021
צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה (סדרת ספרים)

פלישה לנורמנדי]]
צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה (באנגלית: United States Army in World War II) היא סדרה בת 75 ספרים, המהווה את התיעוד ההיסטורי הרשמי של פעולות הצבא האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה. הסדרה, הידועה בכינויה "הספרים הירוקים", פורסמה על ידי המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית (Center for Military History) החל משנת 1947 ועד לשנות התשעים של המאה ה-20. 

בשנים האחרונות החל המרכז להיסטוריה צבאית להעלות בהדרגה את כרכי הספר לאתר האינטרנט שלו לשימוש חפשי.

==נושאי הספרים==
כרכי הסדרה מתחלקים ל-12 תת-סדרות:

שש תת-סדרות זירתיות, המוקדשות לתיאור פעילות צבא ארצות הברית בזירות המלחמה השונות על ציר הזמן:
*זירת המבצעים האירופית – המלחמה במערב אירופה ומרכז אירופה (9 כרכים, כולל שני כרכים על הסיוע הלוגיסטי בזירה זו)
*זירת המבצעים של הים התיכון – המלחמה בצפון אפריקה ובאיטליה (4 כרכים)
*זירת המזרח התיכון – פרס והסיוע דרכה לברית המועצות (כרך אחד)
*המלחמה באוקיינוס השקט - , באיי האוקיינוס השקט ובאוקינאווה (11 כרכים)
*זירת סין-בורמה-הודו (שלושה כרכים)
*חצי הכדור המערבי – הגנת ארצות הברית וחצי הכדור המערבי (שני כרכים).

ארבע תת-סדרות נושאיות:
*מחלקת המלחמה – כולל תכנון אסטרטגי של בעלות הברית, לוגיסטיקה גלובלית, גיוס כלכלי ותעשייתי (8 כרכים)
*כוחות הקרקע של הצבא – ארגון והדרכה (2 כרכים)
*חילות השירותים של הצבא – סקירה כללית (כרך אחד)
*השירותים הטכניים של הצבא – חילות ההנדסה, הרפואה, הקשר, האב"כ, החימוש, האספקה והתובלה (22 כרכים).

שתי תת-סדרות מיוחדות:
*מחקרים מיוחדים – כולל כרונולוגיה של המלחמה (1941-1945), ניתוח שלושה קרבות נבחרים, שירות נשים וחיילים שחורים בצבא ונושאים נוספים (9 כרכים)
*תיעוד בתמונות – המלחמה נגד גרמניה באירופה, המלחמה בים התיכון ואיטליה והמלחמה נגד יפן (שלושה כרכים).

כתיבת הספרים נעשתה על ידי היסטוריונים אזרחים. הכתיבה של הסדרה כולה נוהלה על ידי ועדה מייעצת של חוקרים מאוניברסיטאות מרכזיות בארצות הברית ומן האקדמיה הצבאית וסט פוינט. הספרים הוצאו לאור על ידי משרד המדפיס הממשלתי של ארצות הברית. 

בשנות התשעים, לרגל מלאת חמישים שנה למלחמת העולם השנייה, הודפסו מחדש מקצת כרכי הסדרה.

==העלאת הסדרה לאינטרנט==
המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית החל להעלות את כרכי הסדרה בשלמותם לאתר האינטרנט שלו, שם הם זמינים לקריאה באופן חפשי.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.history.army.mil/html/bookshelves/collect/usaww2.html סדרת הספרים באתר המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית.]

קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סדרות ספרי עיון
קטגוריה:צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
שמן אבוקדו

שמן האבוקדו מופק בכבישה קרה מהציפה של פרי האבוקדו. לשמן צבע ירוק וריח של אבוקדו. שמן זה משמש בעיקר לטיגון ותיבול של מזון. שמן האבוקדו מאופיין בטעם פירות עדין.

== תהליך הפקת השמן==
בתחילת התהליך מכניסים את פרי האבוקדו לאחר שטיפה למערכת ייצור המפרידה את בשרו מהגרעין ומהקליפה. יתרת הפרי נטחנת לעיסת אבוקדו (גואקמולה) שאותה מעבירים למערבלים. במערבלים שוקעים חלקי הפרי והשמן מתחיל לצוף. השמן הנקי מועבר לאחסנה במכלים בתוך חדר קירור. השמן מאוחסן בבקבוקי זכוכית כהים המגינים עליו מפני קרינת UV.

שמן אבוקדו מופק בכבישה קרה אחת, ולו דרגת חמיצות מתחת לאחוז אחד.

נקודת העשן של שמן האבוקדו גבוהה ביחס לשמנים צמחיים אחרים, 255 מעלות צלזיוס, ולכן הוא מתאים גם לטיגון.

== הרכב ==
השמן עשיר בחומצת שומן חד בלתי רווי (בעיקר חומצה אולאית חד בלתי רוויה 18:1), ומכיל כמות נמוכה של שומן רווי.

בשמן תכולה גבוהה של ויטמין E (טוקופרול), שהוא נוגד חמצון. כף (15 מ"ל) שמן אבוקדו מספקת כ-20% מהצריכה היומית המומלצת של ויטמין E למבוגרים, וכ-50%-35% מהצריכה היומית המומלצת לילדים ולבני נוער. בשמן נוגדי חמצון נוספים.

מחקר שבוצע באוניברסיטת אוהיו, הראה שנוסף על היותו עשיר בקרוטנואידים, תוספת שמן אבוקדו מכבישה קרה לסלט מגדילה את יכולת הגוף לספוג קרוטנואידים שנמצאים בירקות אחרים בסלט: בטא-קרוטן נספג פי 15, אלפא-קרוטן נספג פי 7, לוטאין נספג פי 5 וליקופן נספג פי 4.5. עוד מצא המחקר כי כמות הקרוטנואידים המצויה בשמן אבוקדו מכבישה קרה גבוהה, בהשוואה לזו המצויה בשמן שעבר כבישה חמה, מכיוון שהחום פוגע בכמות הקרוטנואידים.

השמן עשיר בכלורופיל (40-60ppm).

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Recent Research on the Health Components in Cold Pressed Avocado Oil.Marie Wong, Cecilia Requejo, Tony McGhie, Yan Wang, Laurence Eyres, Allan Woolf.Massey University & HortResearch, New Zealand.
* Carotenoid Absorption from Salad and Salsa by Humans Is Enhanced by the Addition of Avocado or Avocado Oil .Nuray Z. Unlu, Torsten Bohn, Steven K. Clinton ,Department of Food Science and Technology and Internal Medicine, Ohio State University. The Journal of Nutrition 135:431-436, March 2005.
</div>
*קרדיו-וסקולרית .ד"ר ישי לוי פיטוסטרולים בתזונה ומניעת תחלואה . Israel J Med . 2009 . March No 14.

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
*Cecilia Requejo, Cynthia Lund, Anne White, Marie Wong, Tony McGhie, Laurence Eyres, Linda Boyd, Allan Woolf [http://www.avocadosource.com/wac5/abstracts/wac5_abstract_p460_e.pdf Cold Pressed Avocado Oil – A Healthy Development] World Avocado Congress V. 2003. Abstracts. A-205 pg. 460-461.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבוקדו
אבוקדו
מרכז מורשת הרמב"ם

מרכז מורשת הרמב"ם הוא מרכז מבקרים והנצחה הפועל סמוך לקבר הרמב"ם בטבריה. הוא הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.

המרכז נחנך בשנת 2009. הוא ממוקם במבנה תלת-קומתי עשוי אבני בזלת המוגדר כמבנה לשימור; המבנה היה נטוש שנים רבות, ושופץ בשנות ה-2000. בתוך המבנה מוצגת תערוכה קבועה המגוללת את קורות חייו של הרמב"ם, חיבוריו ופועלו, וכן תערוכות ומיצבים זמניים הנותנים במה לאמנים. נוסף על תערוכות אלו, שמורים במרכז המבקרים כתבי יד והוצאות דפוס נדירות של ספרי הרמב"ם, המוצגים לקהל הרחב.

על רכישת המבנה ושיפוצו וכן על תפעולו של מרכז המבקרים, אחראית עמותת מרכז מורשת הרמב"ם, האמונה על מגוון פעילויות חינוכיות וסוציאליות בעיר טבריה.

מדי שנה עורך המרכז את הכנס למורשתו של הרמב"ם בטבריה, בו נערכים הרצאות ודיונים העוסקים ברמב"ם.

יו"ר מרכז מורשת הרמב"ם הוא הרב חיים פוגל.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הנצחת הרמב"ם
קטגוריה:טבריה: מבנים
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים בנושא יהדות
קטגוריה:מוזיאונים במחוז צפון
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
קטגוריה:טבריה: תיירות
קטגוריה:טבריה: תרבות
ז'ראר בואייה

ז'ראר בואייה (בצרפתית: Gérard Boyer) הוא שף צרפתי.

==ביוגרפיה==
משפחתו של בואייה הגיעה מאזור אוברן, במרכז צרפת. סבו היגר בראשית המאה העשרים לפריז ופתח בית קפה בפרוור ונסן. מוריס, אביו, יצא לעבוד בגיל 14, בישל ב-1920 ב"לה בף סיר לה טואה" (פר על הגג), ששימשה מקום המפגש של הבוהמה וחזר למסעדה המשפחתית. ז'ראר בואייה עבד כשוליה במסעדות שונות מאז היה בן 15, אחר-כך לחם במלחמת אלג'יריה וב-1961 חבר לאביו והם עברו מוונסן למסעדת La Chaumière, ששכנה ברנס, שבשמפאן-ארדן. ב-1966 זכו בכוכב במדריך מישלן האדום, ב-1971 זכו בשני כוכבים וב-1979 זכו בשלושה כוכבים. הם קיבלו הצעה מבית פומרי להעביר את המסעדה לארמון "שאטו לה קרייר" (Chateau Les Crayeres) ועברו אליו ב-1983. זהו מלון בוטיק בן מאה שנה, השייך לרשת רלה א שאטו, אותו הקימה ב-1904 לואיז פומרי, נצר למשפחת השמפניה וממציאת הברוט, השמפניה היבשה. לבואייה היה גם בית מלון קטן ומפואר במרכז העיר רנס ובבעלותו היה גם ביסטרו. הוא שמר על שלושת כוכבי המישלן שלו מ-1979 ועד לפרישתו מהמסעדה, בשנת 2004. היא החזיקה בשני כוכבים בשנים 2009-2005. שף המסעדה כיום (2010) הוא פיליפ מיל ולמסעדה אין כוכבים במדריך.
 
בין המנות שכיכבו בתפריטו הסלט של אבא מוריס (מנה שלא משה מהתפריט עשרות שנים); כמהה שלמה במעטפת כבד אווז ובצק פריך; צלחת עם חמישה סוגים של כבד אווז, טבעות בשר של פילה אייל עם רוטב פירות העונה וקונפי ערמונים; דג סנט פטר עם רוטב עשבי תיבול מקומיים ורמולד של אנדיב; חזה יונה עם ריבת בצל ורוטב עדשים; אגס בתבלינים עם גלידת פלפל.
 
ז'ראר בואייה נשוי לאליאן בואייה.

==ביבליוגרפיה==

* אביטל ענבר. התענוגות של צרפת. תל אביב: אריה ניר ומודן, 1997; עמ' 32, 49, 57-52, 395.

* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 112.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.dininginfrance.com/les_crayeres.htm שאטו לה קרייר באתר dininginfrance]
* [https://web.archive.org/web/20101009184608/http://hotelsoftherichandfamous.com/hotels/chateau-les-crayeres/chateau-les-crayeres.cfm היסטוריה של שאטו לה קרייר], hotelsoftherichandfamous.com

קטגוריה:שפים צרפתים
יסכה ליבוביץ

יסכה ליבוביץ (נולדה ב-1947) היא משפטנית ישראלית, לשעבר פרקליטת מחוז הדרום.

==ביוגרפיה==
יסכה ליבוביץ היא בתם הצעירה של גרטה ופרופ' ישעיהו ליבוביץ. היא מילאה שורה של תפקידים בפרקליטות המדינה, בין השאר כאחת התובעות במשפט המחתרת היהודית וכמנהלת בפועל של המחלקה הפלילית במשרד המשפטים. בסוף שנות ה-80 ניהלה את התביעה נגד רפאל לוי ממשרד הפנים שהורשע בקבלת שוחד. בשנת 1995 נבחרה לפרקליטת מחוז דרום. בין שאר הנושאים שטיפלה בהם בתפקידה: אסון פסטיבל ערד, דרישת רוצחי הנער דני כץ למשפט חוזר, כתב האישום נגד ראש עיריית באר שבע יצחק רגר ועוד.

ב-2006 נשלח אליה מכתב אזהרה מטעם ועדת זיילר על מעורבותה בפרשת האחים פריניאן. במסקנות הוועדה נמתחה ביקורת על התנהלות פרקליטות מחוז דרום תחת הנהגתה. הביקורת עסקה במתן אישורים בעל פה וללא תיעוד לגורמי משטרה, לביצוע פעילויות שהמשטרה אינה מוסמכת לעשות, או מעדיפה שלא לעשות, ללא קבלת אישור מהפרקליטות.

בספטמבר 2009, לאחר 14 שנים כפרקליטת מחוז דרום, פרשה מתפקידה. שמה עלה כמועמדת לתפקיד פרקליט המדינה. ליבוביץ התפרסמה כבעלת דעות עצמאיות ובין היתר יצאה כנגד היועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, על החלטתו להדיח את ניצב משה מזרחי.

הגישה את כתב האישום נגד שי דרומי באשמת רצח בשנת 2007. בעקבות זאת נחקק חוק דרומי.

=== לאחר סיום תפקידה בפרקליטות המדינה ===
במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתמה על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות.

== משפחתה ==
ליסכה 5 אחים ואחיות: פרופ' אורי ליבוביץ, רופא, נוירולוג, שנפטר ממחלת הסרטן. בנו של אורי הוא הפסיכיאטר פרופ' יורם יובל. פרופ' אלחנן ליבוביץ, מתמטיקאי-פיזיקאי ומרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שנפטר מתופעות לוואי של הרדמה בניתוח. בנו הוא עורך הדין שמאי ליבוביץ. ד"ר יוסי יובל, כימאי. פרופ' אליה ליבוביץ, אסטרופיזיקאי. וד"ר מירה עופרן, פיזיקאית המתמחה בהוראת מדעים.

==קישורים חיצוניים==
*
*

==הערות שוליים==

יסכה
קטגוריה:עובדות משרד המשפטים
קטגוריה:פרקליטות מחוזיות
קטגוריה:פרקליטי מחוז דרום
קטגוריה:עובדי משרד המשפטים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
יהושע זליג דיסקין

הרב יהושע זליג דיסקין (י"ד באדר ה'תרנ"ח; 8 במרץ 1898 – כ"ו בכסלו תשל"א; 24 בדצמבר 1970) היה רב והוגה דעות חרדי, ממקורביהם של החזון איש והרב יוסף שלמה כהנמן. בין השנים 1947 – 1968 כיהן כרבה של פרדס חנה.

==תולדותיו==
נולד בעיירה חסלוויץ' שברוסיה לרב שמעון משה דיסקין, רבה של לכוביץ', בעל "מדרש שמעוני", שהיה דרשן ידוע ברוסיה, ולשרה, בת הרב אליהו בכרך מחסלוויץ, בעל שו"ת "בכורי האביב". בצעירותו קיבל חינוך תורני והוסמך לרבנות. בשנת תרפ"ו (1926) נישא למרים לאה, בת הרב שמעון יוסף ליפשיץ מאמצ'יסלב. לאחר נישואיו כיהן כרב בעיר פריאסלב. פעל במחתרת להקמת חדרים וישיבות ברוסיה הסובייטית. השלטון הסובייטי חשף את פעילותו והוא נאסר פעמיים וישב בכלא הסובייטי.

בשנת תרצ"ד (1934) עלה לארץ ישראל עם אשתו ושלושת ילדיו. התוודע אל החזון איש והיה ממקורביו. בשנותיו הראשונות לא שימש בתפקיד תורני או רבני ולמחייתו עבד כמנהל חשבונות. עם זאת, מדי שבת נהג לדרוש בקביעות בבית הכנסת הגדול בתל אביב. בשנת תרצ"ז החל לכהן כמורה בסמינר שרנסקי בתל אביב. בשנות ה-40 היה דורש באופן קבוע בסעודה שלישית בבית הכנסת הגדול בתל אביב.

בשנת תש"ז (1947), בעצת החזון איש, קיבל על עצמו את משרת הרבנות במושבה פרדס חנה, לאחר עזיבת הרב הקודם צבי יהודה מלצר, שהתמנה כרבה של רחובות. הרב דיסקין כיהן בתפקידו למעלה מעשרים שנה והיה אחראי על כל ענייני הדת בפרדס חנה. בשנות המדינה הראשונות הוא דאג לכשרות במחנה העולים בפרדס חנה. היה חבר הנהלת מדרשית נעם שפעלה בפרדס חנה. שמו עלה לכותרות בשנת 1957 בגלל הקפדתו שלא לקבור גויים בבית הקברות היהודי. בשנת 1962 התפרסם שוב בגלל סירובו לחתן יהודים עם בני קהילת בני ישראל מהודו.

מאז שנות הארבעים היה מקורב מאוד לרב יוסף שלמה כהנמן וסייע לו במוסדותיו השונים. בזקנותו פרש מן הרבנות והתיישב בבני ברק, ובה נפטר. נקבר בבית הקברות שומרי שבת.

==הוגה וסופר==
הרב דיסקין הרבה לפרסם מאמרי תורה והגות בבמות חרדיות שונות, בין השאר ב"המודיע", ב"דגלנו", ביטאונם של צעירי אגודת ישראל, ובירחון "בית יעקב", ביטאונה של תנועת בית יעקב בארץ ישראל.

==צאצאיו==
* בנו הרב שמעון משה דיסקין, מראשי ישיבת קול תורה ומחבר ספר משאת המלך (נפטר בט"ז תמוז תשנ"ט)
* בנו הרב יוסף דיסקין, מראשי ישיבת תפארת ציון (נפטר בו' שבט תשע"ו)
* בתו הניה רחל, אשת הרב גרשון אדלשטיין, ראש ישיבת פוניבז' ונשיא מועצת גדולי התורה (נפטרה בי"ד תשרי תשס"ב)

==קישורים חיצוניים==
* הרב י. ז. דיסקין, [http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_28283_4.pdf בעקבות ההתעוררות הרוחנית: מי היו החלוצים הראשונים לשיבת ציון] ([http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_28283_19.pdf המשך]), ירחון בית יעקב
* הרב י. ז. דיסקין, [http://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=28374&st=דיסקין&pgnum=10&hilite מסירות נפש להצלת חייו של יהודי], ירחון בית יעקב
* הרב י. ז. דיסקין, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=28277&pgnum=7 יהדות של שיגרא נטולת-חיות], ירחון בית יעקב
* הרב י. ז. דיסקין, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=12374&hilite=f4718148-529d-4c1a-8fad-c56375d10c1f&st=דיסקין&pgnum=28 סקירה על שו"ת "עמק שאלה"] לכ"ק האדמו"ר מהורנוסטיפול, ירחון הפרדס

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים חרדים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פרדס חנה: רבנים
קטגוריה:משפחת דיסקין
קטגוריה:רבני יישובים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1970
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שומרי שבת