OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
You Can't Hurry Love

You Can't Hurry Love (בעברית: לא ניתן לזרז את האהבה) הוא שיר משנת 1966 שבוצע במקור על ידי להקת הסופרימס.

השיר נכתב והופק על ידי צוות הפזמונאים והמפיקים המוזיקליים של חברת התקליטים מוטאון הולנד-דוזייר-הולנד. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים של בילבורד ולמקום ה-5 במצעד הסינגלים הבריטי. בשנת 1982 השיר כיכב שוב בפסגת מצעדי הפזמונים כאשר הזמר פיל קולינס הקליט גרסת כיסוי משלו לשיר – גרסה זו שהתה במשך שבועיים במיקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי החל מינואר 1983.

== גרסת הסופרימס ==
השיר נכתב והופק על ידי צוות הפזמונאים והמפיקים המוזיקליים העיקרי של חברת מוטאון – הולנד-דוזייר-הולנד. השיר היה לאחד מהשירים המזוהים ביותר עם להקת הסופרימס ועם חברת התקליטים מוטאון. השיר הפך ללהיט בארצות הברית ונשאר במקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני במשך שבועיים מ-4 בספטמבר 1966 עד 17 בספטמבר 1966. הלהקה ביצעה את השיר בתוכנית האירוח של אד סאליבן ב-25 בספטמבר 1966.

"You Can't Hurry Love" הוא הסינגל השני מהאלבום של הסופרימס The Supremes A' Go-Go.

השיר נכלל ברשימת 500 השירים שעצבו את הרוק אנד רול.

הסופרימס הקליטו בהמשך גם גרסה של השיר באיטלקית בשם "L'amore verrà" (האהבה תבוא).

=== מיקומי שיא ===

=== רשימות כל הזמנים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|בילבורד
|500 שירי הפופ של כל הזמנים
|280
|<ref></ref>
|}

== גרסת פיל קולינס ==
גרסת הכיסוי הבולטת ביותר של השיר בוצעה על ידי הזמר פיל קולינס ופורסמה כסינגל בסוף שנת 1982 מתוך אלבום הסולו השני של קולינס . גרסת הכיסוי של קולינס הגיעה למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי (להיט הסולו הראשון של קולינס שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי), והגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד האמריקני. על אף שקולינס ביצע בעבר מספר גרסאות כיסוי באלבומי האולפן שלו, זו הייתה גרסת הכיסוי הראשונה שפורסמה כסינגל.

=== מיקומי שיא ===

== גרסאות כיסוי נוספות ==
לאורך השנים הוקלטו גרסאות כיסוי נוספות לשיר, כאשר בין המבצעים הבולטים ביותר היו חמישיית הג'קסונים והדיקסי צ'יקס.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.songfacts.com/detail.php?id=5941 עמוד השיר באתר songfacts.com] 
* [http://www.dailymotion.com/video/xb3kf_the-supremes-you-can-t-hurry-love_music השיר בביצוע המקורי של הסופרימס] - פורסם ב-dailymotion.com
* [https://youtu.be/Ao9SIKC48vg השיר בביצוע של פיל קולינס] - פורסם ביוטיוב

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1966
קטגוריה:שירי 1982
קטגוריה:שירי הסופרימס
קטגוריה:שירי הצ'יקס
קטגוריה:שירי פיל קולינס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי הולנד-דוזייר-הולנד
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי בריאן הולנד
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי למונט דוזייר
קטגוריה:שירי R&B
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 40 הסינגלים ההולנדיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אטלנטיק רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת מוטאון
גלינה אולנובה

קברה של גלינה אולנובה ב[[בית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.]]
גלינה אולנובה (ברוסית: Гали́на Серге́евна Ула́нова; 8 בינואר 1910 - 21 במרץ 1998), הייתה רקדנית בלט סובייטית, ובמשך 16 שנים הייתה הרקדנית הראשית של תיאטרון בולשוי ופרימה בלרינה אסולוטה.

אולנובה נולדה בסנקט פטרבורג למשפחת רקדני בלט. בגיל 9 היא התקבלה לבית הספר לריקוד ולמדה בו עד לשנת 1928. מיד עם סיום לימודיה היא התקבלה ללהקת בלט של תיאטרון מרינסקי. וכישרונה הביא לכך שכבר בשנת 1929 היא קיבלה תפקיד ראשי באגם הברבורים. אולנובה עבדה בתיאטרון מרינסקי עד לשנת 1940. היא ביצע מספר רב של תפקידים, אך הצלחתה הגדולה ביותר הייתה בתפקיד יוליה בבלט של סרגיי פרוקופייב "רומיאו ויוליה".

בשנת 1942 אולנובה הגיעה לאלמאטי ורקדה בתיאטרון המקומי. בהתאם להחלטת שלטונות ברית המועצות הרקדנית לא חזרה ללנינגרד ובמקום זה התקבלה ללהקה של תיאטרון בולשוי. הצלחתה הייתה עצומה ומשנת 1944 עד 1960 היא הייתה הרקדנית הראשית של הלהקה. בשנת 1951 הוענק לה תואר אמן העם של ברית המועצות ובשנת 1957 היא זכתה בפרס לנין. 

בשנת 1947 אולנובה הצטלמה בסרט מוזיקלי בתפקיד רקדנית בלט. בשנת 1953 צולם סרט "אמני הבלט הרוסי" שכלל 3 קטעי בלט, וב-2 מהם אולנובה רקדה את התפקיד הראשי. בשנת 1955 צולם לסרט בלט "רומיאו ויוליה" בה רקדה אולנובה את יוליה.

בשנת 1956 הגיעה אולנובה ללונדון וזכתה להצלחה בלתי רגילה. בהמשך היא רקדה על הבמה בפריז ובניו יורק. לדעת המבקרים לא הייתה רקדנית מוצלחת כמוה לאחר אנה פבלובה.

בשנת 1960 הפסיקה אולנובה לרקוד בלהקה אך המשיכה בפעילות חינוכית. היא עבדה בתיאטרון בולשוי במשך כמה עשרות שנים וגידלה מספר רקדנים ורקדניות מפורסמות.

על פעילותה כרקדנית ומורה לבלט אולנובה זכתה 5 פעמים בפרס ברית המועצות, פעמיים בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי, 4 פעמים בעיטור לנין ו-4 פעמים בעיטור הדגל האדום. הדירה במוסקבה בה היא התגוררה הפכה למוזיאון על שמה.

ב-21 במרץ 1998 נפטרה אולנובה ונקברה בית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://galinaulanova.com/?page_id=9 אתר לזכרה] 
* [http://www.ballerinagallery.com/ulanova.htm גלריית תמונות]
* 
* 

קטגוריה:ילידות 1909
קטגוריה:רקדני בלט סובייטים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רקדניות בלט
קטגוריה:פרימה בלרינה אסולוטה
קטגוריה:רקדניות רוסיות
קטגוריה:פרימה בלרינות
קטגוריה:אזרחי כבוד של מוסקבה
קטגוריה:נפטרות ב-1998
פירוליזין

פירוליזין (Pyrrolysine, בסימון מקוצר Pyl או O) היא חומצה אמינית טבעית המשמשת באנזימים הקשורים במטבוליזם של ייצור מתאן בארכיאונים ובחיידק Desulfitobacterium hafniense. לפירוליזין יש דמיון לליזין, אך בחומצה אמינית זו יש גם טבעת פירולין (pyrroline), שנמצאת בשימוש באתר הפעיל של אנזימי מתילטרנספראזות (כגון mtmB, mtbB ו-mttB). 

חומצת אמינו זו מקודדת בקוד גנטי מיוחד לאורגניזמים אלו, הודות ל-tRNA ולאמינואציל tRNA סינתאטז מתאימים. ה-tRNA מקודד על ידי גן pylT, והאנטיקודון המתאים לו הוא CUA, והאמינואציל tRNA סינתאטז מקודד על ידי pylS. הפירוליזין מקודד על ידי UAG שצמוד לרצף PYLIS (pyrrolysine insertion sequence).

הגנים pylT ו-pylS הם חלק מאופרון המצוי בארכיאה Methanosarcina barkeri וקיימים להם הומולוגים במינים נוספים ממשפחת ה-Methanosarcinaceae: M. acetivorans, M. mazei, ו-M. thermophila. כמו כן נמצאו הומולוגים לגנים אלו בארכיאה Methanococcoides burtoni ובחיידק הגרם חיובי Desulfitobacterium hafniense.

==קישורים חיצוניים==

*
==הערות שוליים==

קטגוריה:חומצות אמינו
גוסטבוס דטלף הינריכס

גוסטבוס דטלף הינריכס (7 בדצמבר 1836 - 14 בפברואר 1923) היה חוקר טבע אשר נודע בעקבות עבודתו על קטלוג היסודות הכימיים ויצירת גרסה מוקדמת לטבלה המחזורית.

==קורות חייו==
הינריכס נולד ב-1836 בעיר לונדן אשר בחבל הולשטיין (אז חבל ארץ בדנמרק, היום חלק מגרמניה). הוא התחנך בבית הספר הפוליטכני המקומי ואחר-כך באוניברסיטת קופנהגן. במהלך לימודיו פרסם מספר ספרים אשר בין היתר מתארים את השדה המגנטי של כדור הארץ, ואת האינטראקציה שלו עם אתר.

עם סיום לימודיו, בעקבות מלחמות שלזוויג הוא היגר לעיר דבנפורט במדינת איווה בארצות הברית שם לימד תחילה בבית ספר, ולאחר מכן בעיר איווה סיטי, וב-1863 התמנה כפרופסור לפילוסופיה של הטבע, כימיה ולשונות מודרניים באוניברסיטת איווה. בתפקידו זכה הינריכס לפרסום כמרצה מצטיין השם דגש רב על עבודת מעבדה ניסיונית, ומעבדתו נחשבה לאחת מארבע המעבדות המובילות בארצות הברית של התקופה. מנגד הוא נודע גם באישיותו היומרנית, הנוקשה, הוכחנית ונוטרת הקנאה שהובילה לחיכוכים רבים עם חבריו לסגל. בשנות ה-60 של המאה זכו מעבדותיו של הינריכס לשגשוג רב. ב-1871 התמנה ג'ורג תאכר (George Thacher) כנשיא אוניברסיטה איווה, וקיצץ בצורה משמעותית מתקציב המעבדות הניסיוניות של הינריכס, דבר שהוליד ויכוח ציבורי בין השניים. בתקופה זאת הקים הינריכס את התחנה המטראולוגית הראשונה בארצות הברית והחל להקדיש את רוב זמנו לתחנה. בשנת 1886 פוטר הינריכס מאוניברסיטת איווה בשל יחסיו הגרועים עם חברי הסגל האחרים בפקולטה. בשנת 1889 התמנה כפרופסור לכימיה באוניברסיטת סנט לואיס, שם כיהן עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1907. גם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך הינריכס בפעילות מדעית עד למותו בשנת 1923 בגיל 86.

==החוק המחזורי==
עיקר פרסומו של הינריכס בא מגילויו בתחום התכונות המחזוריות של היסודות הטבעיים, אחת מהעבודות שקדמו, והיוו בסיס לטבלה המחזורית שפרסם דמיטרי מנדלייב. בשנת 1867 פרסם היינריכס ספר בשם Programme der Atommechanik. בספר הציג הינריכס שיטה מאורגנת להצגת היסודות הכימיים המבוססת על הידע הנרחב שלו בתכונות הכימיות שלו, הידע של במינרולוגיה, התכונות הספקטרליות שלהם, וכן על אנלוגיות בין תכונות היסודות לבין תופעות אסטרונומיות. בקשירה בין מגוון התחומים הללו נקט הינריכס בגישה פיתגוריאנית כלומר בהנחה שחוקים מתמטיים ותכונות של מספרים טבעיים עומדים מאחורי חוקי הטבע.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.crh.noaa.gov/dvn/?n=hinrichs גוסטבו הינריכס מגלה ה'דרחו'] מתוך אתר השרות המטראולוגי האמריקאי.
* [http://www.minsocam.org/MSA/collectors_corner/arc/hinrichs.htm תרומותיו של גוסטבו הינריכס למינראולוגיה] מתוך אתר האגודה האמריקאית למינראולוגיה.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קופנהגן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איווה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1836
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1836
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1923
אנגוב

[[קאפקייק מחימר לבן וחימר עם נקודות, צבוע בצבעי אנגוב ומעליו גלזורה]]
אנגוֹבּ (Engobe) הוא צבע חיפוי המורכב משילוב של מתכות, חימר ומים שהופכים אותו לנוזלי. הוא משמש כצבען עבור כלי קרמיקה, לפני שלב הגלזורה. לעיתים מוסיפים לו מרכיבים כדוגמת נתרן סיליקט, המאפשרים תכולת מים נמוכה בתערובת והפחתת התכווצותה במהלך שריפת כלי.

==שימוש==
ניתן להשתמש באנגוב על ידי הוספתו למשטח דקורטיבי שעליו חימר כמעט יבש, או אחרי שרפה ראשונית בתהליך הקדרות. את הנוזליות שלו מקבלים מערבוב כמות של מים עם חרסית, ומשתמשים בו על ידי ציור במברשת, התזת צבע או טבילה של הכלי. מטרתו להעניק למשטח ציפוי צבעוני שנע בין ברק עמום למט.

חוזק הצבע תלוי במספר השכבות שצובעים, ובאחוזי התחמוצת בתערובת המעניקים לה את הצבע.

השימוש באנגוב השתנה בזמנים ובתרבויות שונים. במאה השביעית נהגו להוסיף אלקלי לכלי חרס יווניים לפני השרפה הראשונה כדי לקבל חלקיקים עדינים מאוד. ברומא במאה הראשונה נהגו לצבוע את הכלים בשחור, ולאחר מכן באדום וכך לקבל תוצאה מעודנת יותר של השילוב בין שני הגוונים.

בחלקה המזרחי של ממלכת פרס, בין המאות התשיעית לשתים עשרה, נהגו לערבב באזור סמרקנד בין פיגמנטים של צבע לחימר לבן דק שלאחר מכן הונח על משטח חימר שעוטר בפיגמנטיים צבעוניים ובעיטורי קליגרפיה של כתב כופי, בדרך כלל בצלחות וקערות. בתקופה מאוחרת השתמשו בציורים של חיות, פרחים וצורות גאומטריות על רקע שחור, לפעמים עם זיגוג חסר צבע או בגוון ירוק.

במאה ה-17 יוצרו בסטאפורדשייר חלק מיצירות הקדרות החשובות באנגליה. מרבית הכלים היו לשימוש ביתי כצלחות, וכדים ונעשו עם חימר אדום ועוטרו באנגובים בצבעים שונים.
==גלריה==
<gallery>
קובץ:Salver Iznik MBA Lyon D264.jpg|מגש עם פרחים. מהמחצית השנייה של המאה ה-16 בטורקיה
קובץ:Coupe iran.JPG|חרס מקושט מאיראן
קובץ:Cizhou ware Northern Song 11th 12th century China.jpg|כד משושלת סונג עם אנגוב לבן ועליו גלזורה שקופה מתוארך למאות ה-11-12 
קובץ:Miletus ware showig red clay base.jpg|צלחת מחימר אדום ועליה ציור שנעשה על ידי אנגובים בגווני כחול
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20110822161338/http://www.duncanshearer.co.nz/glaze/engobes.html הסבר על צבעי אנגוב] 

קטגוריה:קדרות
קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:צבעים
מארק ואן דה מיארופ

מארק ואן דה מיארופ (בפלמית: Marc Van de Mieroop; נולד ב-22 באוקטובר 1956) הוא אשורולוג בלגי.

למד עד 1978 באוניברסיטה הקתולית של לובן. ב-1980 קיבל את התואר השני שלו מאוניברסיטת ייל וכעבור שלוש שנים את הדוקטורט שלו. משנת 1996 מכהן כפרופסור להיסטוריה של המזרח התיכון הקדום באוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא ידוע בהיסטוריה המקיפה והמתומצתת שלו.

תחומי ההתמחות שלו כוללים היסטוריה חברתית, כלכלית ופוליטית, בתקופות מראשית הכתב ועד לאלכסנדר מוקדון.

== פרסומיו ==
<div class="mw-content-ltr">
* [http://books.google.co.il/books?id=v4dNDEOke78C&printsec=frontcover&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false Cuneiform Texts and the Writing of History], Routledge, London 1999
* The Ancient Mesopotamian City. Oxford University Press, Oxford 1999, .
* A History of the Ancient Near East. Ca. 3000–323 BC. Blackwell, Oxford 2003, .
* King Hammurabi of Babylon. A Biography. Blackwell, Oxford 2005, .
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.columbia.edu/cu/history/fac-bios/VandeMieroop/faculty.html דף הבית שלו באוניברסיטת קולומביה] 
* [http://www.archaeology.org/online/interviews/vandemieroop ראיון עמו במגזין ארכאולוגיה] 

קטגוריה:אשורולוגים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מהגרים מבלגיה לארצות הברית
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1956
דוולט ברדי

דוולט ברדי (נפטר בסביבות שנת 1432) היה ח'אן של אורדת הזהב בשנים 1424-1420. בשנותיו האחרונות שלט בחצי האי קרים, תחת חסות אורדת הזהב והיה יריב של אחיינו, האג'י גיראי הראשון

דוולט ברדי היה בנו של טאש טימר או באש טמיר, מצאצאי טוקה טמיר ובן דוד רחוק של טוכטמיש. לפי מקורות אחרים, אך פחות סביר, היה בנו של ירמפרדן או ג'אבאר ברדי, הח'אן של אורדת הזהב וצאצא של ברקה ח'אן.

==ביוגרפיה==

אחרי מות ג'אבאר ברדי ח'אן בשנת 1419 אורדת הזהב חולקה זמנית בין דוולט ברדי ובין אולוג מוחמד, שהשתלט על הבירה סאראי. בשנת 1420 הטיל דוולט ברדי מצור על סאראי וכבש אותה. אולוג מוחמד הודח וגורש. בשנים 1424-1423 שניהם, אולוג מוחמד ודוולט ברדי הובסו על ידי ברק (או בורק) ח'אן, שהפך לשליט אורדת הזהב עד לשנת 1427.

אולוג מוחמד מצא מקלט לזמן מה בליטא ובתמיכת הדוכס הגדול ויטאוטאס הגדול חזר לשלטון באורדת הזהב בשנים 1432 -1428. באותו זמן, אחרי תבוסתו על ידי ברק ח'אן, דוולט ברדי ח'אן ואנשיו התיישבו בחצי האי קרים.
. השנים 1430-1428 היו שנים קשות בשביל תושבי הערבות שמצפון לים השחור, הידועות גם כ"ערבות הטרנספונטיניות" בעקבות מגפת הדבר,וגם כן בגלל המלחמות על ההגמוניה באזור.

ככל הנראה, בתמיכתם של צאצאי האמיר אידיגיי ושל השבט שירין מחצי האי קרים, ניסה אולוג מוחמד לפלוש לשטח שבשליטת דוולט ברדי, אולם נסוג אחרי מות הדוכס ויטאוטאס.
דוולט ברדי בעצמו, התערב זמן מה בסכסוך על שלטון שפרץ בליטא וצידד במחנה של הדוכס הגדול שוויטריגאילו, אחי המלך ולדיסלב השני יגיילו, נגד יריבו, זיגיסמונד קיישטוטאיטיס. למרות עזרת שוויטיגאילו, נכשל בעימות עם האג'י גיראי, על ההגמוניה בקרים ונרצח בשנת 1432.

חרף בריתו עם שוויטריגאילו וגם עם הדוכס (קניאז) הגדול של מוסקבה, ואסילי השני "העיוור", לא עמד אהמט, בנו של דוולט ברדי, מול המתקפה המשולבת של אולוג מוחמד ושל הטטרים מקרים ונוצח בשנת 1433. בנסיבות אלה התאפשרה הקמת הח'אנות העצמאית של קרים בהנהגתו של האג'י גיראי הראשון.

מקורות אחדים מספרים כי בת אחת של דוולט ברדי, ששמה אינו ידוע, הפכה לאשתו השנייה של הקיסר יוחנן הרביעי של טרפזונטס.

==לקריאה נוספת==
*Henry H. Howorth History of the Mongols, part II

==קישורים חיצוניים==
* אילן יוחסין של הח'אנים של אורסת הזהב בוויקיפדיה הטורקית
* [https://web.archive.org/web/20160303191505/http://www.digplanet.com/wiki/List_of_Khans_of_the_Golden_Horde טבלה כרונולוגית של תולדות אורדת הזהב]
* Clifford Edmund Bosworth The New Islamic Dynasties: A Chronological and Genealogical Manual,Edinburgh University Press, 2004
* B.D.Grecov, I.I. Iacubovschi - Hoarda de aur și destrămarea ei,București, Editura pentru literatură științifică, 1953 (תרגום לרומנית מרוסית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:טטרים
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:קרים: היסטוריה
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:ליטא: היסטוריה
קטגוריה:נפטרים ב-1432
איור עיתונות

איור עיתונאי משנת 1865 המציג את [[אנדרו ג'ונסון (שמאל) ואת אברהם לינקולן, מנסים כביכול לתקן את השסע בארצות הברית שהביא למלחמת האזרחים. כותרת האיור היא "חוטב קורות הגדר בשעת עבודה, מתקן את האיחוד". בבועות הדיבור שמעל הדמויות כתוב: (ג'ונסון:) "לאט, לאט, הדוד אייב, ועוד מעט אתפור אותם קרוב מאי פעם!", (לינקולן:) "עוד כמה תפרים, אנדי, והאיחוד הישן והטוב יתאחה!".]]
הקריקטורה הראשונה של בנג'מין פרנקלין: "הצטרף או מות"
"אתחיל בצביעת העיר באדום" - ה[[דמוקרטיה מגולמת בדמותו של השטן. איור עיתונאי מאת גרנט א. המילטון במגזין The Judge, 31 בינואר 1885.]]
איור עיתונות הוא סוגה באיור, שכוללת פרשנות על אירוע חדשותי או על אישיות חדשותית. איורי העיתונות מתאפיינים פעמים רבות בהגזמה ובהומור עוקצני, תוך קריאת תיגר על השלטון והפניית תשומת לבו של המעיין בהם לבעיות חברתיות שונות ולשחיתות.

==תולדות התחום==
עם האיורים העיתונאיים החשובים בתולדות העיתונות נמנים האיור "הצטרף, או מות" ("Join, or Die"; 1754) מאת בנג'מין פרנקלין, שעסק בצורך באחדות במושבות האמריקאיות; האיור "מועדון החושבים" ("Der Denker-Club"; 1819), שאויר בתגובה לפיקוח ולצנזורה שהוחלו בעקבות צווי קרלסבד על אוניברסיטאות בגרמניה; ואיורו של המאייר האנגלי ארנסט שפארד "פסיעת האווז" ("The Goose-Step"; 1936), שעסק בחימושה של גרמניה מחדש תחת שלטונו של היטלר. "פסיעת האווז" התפרסם לראשונה במגזין הבריטי "פאנץ'", שבו התפרסמו כמה איורים עיתונאיים חשובים נוספים.

ישנם מוסדות המרכזים ומתעדים בארכיונים ייעודיים את איורי העיתונות לדורותיהם, ובהם המרכז ללימוד הגרפיקה הפוליטית (Center for the Study of Political Graphics) בארצות הברית, וארכיון האיורים הבריטי (British Cartoon Archive) של אוניברסיטת קנט בממלכה המאוחדת.

ההכרה הממסדית בתחום האיור העיתונאי, ובעיסוקם של מאיירי העיתונות, מתבטאת בין היתר באמצעות מספר פרסים המוענקים על הצטיינות באמנות איור זו. למשל, מאז 1922 מוענק פרס פוליצר לאיור עיתונאי (למאיירים אמריקאים), ובטקס פרסי העיתונות הבריטי (British Press Awards), שנערך מטעם מגזין התקשורת Press Gazette, מוענק פרס "מאייר השנה". בישראל ניתן מאז שנת 2002 פרס דוש לקריקטורה ל"יוצרים מצטיינים בתחום הקריקטורה בכלל, וזו הפוליטית בפרט, בעיתונות הישראלית".

==איורי עיתונות מודרניים==
איורי העיתונות מצויים פעמים רבות לצד מאמר המערכת בעיתון, ולעיתים רחוקות יותר הם מצויים בפינת קומיקס קבועה. כיום, עם פיתוח המדיה האינטרנטית, ניתן למצוא איורי עיתונות רבים גם ברשת. במדיה זו נוסף סוג חדש של איור עיתונאי - סרטונים מצוירים פוליטיים, שנערכים בתוכנות כמו פלאש.

איורי העיתונות שונים באופיים, אך ישנו סגנון מסוים הרווח בקרב רובם. מרבית האיורים כוללים מטפורות חזותיות וקריקטורות, לתיאור של נושאים פוליטיים מורכבים, בצורה המביאה הסתכלות הומוריסטית או רגשית על נושא שבכותרות. לעיתים יציגו האיורים תיאור סטריאוטיפי, מוטה או מכפיש של אישיות או אירוע מסוים.

לעיתים מעוררים איורי העיתונות מחלוקת, ודוגמה לכך היא פרשת קריקטורות מוחמד (2005), שבה פורסמה קריקטורות של נביא האסלאם מוחמד בעיתון הדני "יילנדס פוסטן", ובעקבותיהן נוצר משבר בין דנמרק לעולם המוסלמי.

==ראו גם==
*קריקטורה
*קריקטוריסט

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונות
קטגוריה:קריקטורה
עיתונות
סמל העיר באר שבע

בניין העירייה המופיע בסמל
סמל העיר באר שבע עוצב בשנת 1972 על ידי חזי מור. בסמל נראה עץ אשל המסמל את בניינה ופיתוחה של העיר. העץ נטוע מעל בניין עיריית באר שבע, המיוצג על ידי שנים עשר עמודים, המסמלים את שנים עשר שבטי ישראל, ומייצגים את רעיון קיבוץ הגלויות בעיר. מימין לעץ ניצב המגדל של בניין העירייה, הנראה כידיים האוחזות בעץ, ואלה מסמלות את רעיון מיזוג הגלויות. בתחתית הסמל מופיע הפסוק: 

==הסמל הקודם==

הסמל הקודם בבול מסדרת "סמלי ערים"
סמלה הקודם של העיר אומץ עם הקמתה בשנת 1950, ונראו בו עץ אשל אשר סימל את הנגב, צינור מים שהביא אליו חיים ומפעל וארובה ברקע, שייצגו את הקמת אזור התעשייה בבאר שבע. 
הסמל עוצב על ידי יקיר באר שבע, אברהם חלילי, העיתונאי הראשון שפעל בעיר.
בשנת 1965 הוציא השירות הבולאי בול המציג את סמל העיר בעיצובם של מקסים וגבריאל שמיר תחת הסדרה "סמלי ערים א' 1965 - 1967" ובערך נקוב של 0.08 לירה ישראלית.

==סמלילה החדש של העיר ==
בשנת 2012, בעקבות תל אביב, חיפה וערים נוספות בישראל ובעולם, אימצה באר שבע סמליל מודרני שנועד למתג את העיר ולמצב אותה כעיר מובילה בתחומי התרבות והאמנות, היזמות העסקית והתיירות. המהלך האסטרטגי בוצע על ידי חברת "שיר-שפיצר" והמיתוג עצמו על ידי "סטודיו נוימן". הסמליל החדש מורכב מהכיתוב "באר שבע, בירת ההזדמנויות של ישראל". האות ר במילה "באר" מעוצבת בדמות הספרה 7 והיא עשויה מתשבץ של ארבעה צבעים. לצד כיתוב זה מופיעה דוגמה גאומטרית שבה שבעה צבעים, ואלה מייצגים: 

*פנאי, בידור וספורט - צהוב; 
*תיירות - כתום; 
*מחקר וטכנולוגיה - אפור;
*דיור ונדל"ן - סגול;
*תחבורה, פיתוח ואיכות הסביבה - ירוק בהיר;
*חינוך והשכלה גבוהה - תכלת;
*יזמות עסקית - אדום.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.beer-sheva.muni.il/ סמלי העיר], באתר עיריית באר שבע
* [https://web.archive.org/web/20121026164036/http://b7brand.org/ אודות לוגו העיר החדש]
* [https://web.archive.org/web/20120711125313/http://www.noyman.co.il/project.asp?id=275 מיתוג באר שבע]

==הערות שוליים==

קטגוריה:באר שבע: תרבות
באר שבע
בוריס לקר

בוריס לקר (ברוסית: Борис Лекарь; 28 באוקטובר 1932 – 30 באוקטובר 2010) היה אדריכל, צייר ואמן רב תחומי ישראלי, יליד אוקראינה. היה דמות בולטת ומשפיעה בקהילת האמנים עולי ברית המועצות בישראל. ידוע בעיקר בזכות יצירותיו בצבעי מים.

==תולדות חיים==
לקר נולד בחרקוב שבאוקראינה בשנת 1932. הוא למד ארכיטקטורה בחרקוב וקיבל את תואר הדוקטור באדריכלות בשנת 1983 בקייב. בשנת 1990 עלה לארץ וחי בשכונת גילה שבירושלים.

לקר היה אמן רב-תחומי פורה ויצר בתחומי ארכיטקטורה, פיסול וציור. עבודותיו כוללות ציורים - בצבעי מים, שמן, טמפרה וחומרים מעורבים - עיצוב אדריכלי, שימור מבנים ועיצוב אנדרטאות. הוא נודע בעיקר בזכות ציוריו בצבעי מים שזכו לשבחים של מבקרים וחובבי אמנות כאחד - "...זו סדרת מופת בעיני...זהו ציור מרתק..." כתב יונתן אמיר ב[http://erev-rav.com/archives/8575 "ערב רב"], 30.10.2010. כמה מפסליו מעטרים את רחובותיה של קייב.

בשנת 2004 הוענקה לו מלגת “Site International” בפריז, ובשנים 2004-2005 התגורר, צייר והציג את ציוריו בבירת צרפת. עבודותיו נרכשו והוצגו במוזיאון ישראל, במוזיאונים, מוסדות ואוספים פרטיים במספר מדינות ובכללם צרפת, ארצות הברית, גרמניה, יפן ואוקראינה.
הוא נשלח על ידי האוניברסיטה העברית להודו, טורקיה ומדינות נוספות לעבודת רישום, תיוק ושימור עיצובים של בתי כנסת עתיקים.

לקר נחשב בעיני מבקרי אומנות לאחד האמנים המיוחדים ויוצאי הדופן בקרב קהילת האמנים יוצאי ברית המועצות לשעבר. הוא עודד והציג את יצירותיהם של עשרות אומנים בתערוכות בביתו הפרטי, ובכך תרם לבניית קהילה פועמת של עולים ואמנים נוספים.

נפטר בשנת 2010 בהיותו בן 78.

==פרסים==
*2005 פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
*פרס המשרד לקליטת העלייה
*פרס למחקר בתחום אומנות יהודית ע"ש מרדכי נרקיס

==קישורים חיצוניים==
* [https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/exhibitions/?artist=%D7%9C%D7%A7%D7%A8,%20%D7%91%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%A1&list=%D7%9C דף האמן באתר מוזיאון ישראל]
* [http://art-in-process.com/he/omanim/omanut-plastit/boris-lekar/ לזכרו של בוריס לקר] באתר [http://art-in-process.com art-in-process]
* 
* [http://erev-rav.com/archives/8575 יונתן אמיר כותב על בוריס לקר] באתר ערב רב
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
זיגפריד ורוי

אחד הטיגריסים של זיגפריד ורוי, 1990
זיגפריד ורוי (בגרמנית: Siegfried & Roy) היו צמד בדרנים גרמנים-אמריקאים, שהתפרסמו בשל מופעי הקרקס שלהם, שכללו אריות לבנים וטיגריסים לבנים. המופע שלהם "Siegfried & Roy at the The Mirage Resort and Casino" במלון מיראז', היה הפופולרי והנצפה ביותר בלאס וגאס בשנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000.

זיגפריד פישבאכר (בגרמנית: Siegfried Fischbacher; 13 ביוני 1939 - 13 בינואר 2021) נולד ברוזנהיים, בוואריה, ולמד בצעירותו לבצע קסמים; אובה לודוויג הורן (בגרמנית: Uwe Ludwig Horn; 3 באוקטובר 1944 - 8 במאי 2020) נולד בנורדנהם, אולדנבורג, ולמד לעבוד עם חיות אקזוטיות שבמחיצתן גדל. שניהם גדלו בגרמניה והיגרו לארצות הברית. הם נפגשו ב-1959 כאשר עבדו בעבודות סיפון ומלצרות על ספינת נוסעים ומשא. זיגפריד החל לבצע קסמים עבור הנוסעים, ולבסוף הותר לו לערוך מופע משלו בספינה, כאשר רוי משמש כעוזרו.

באחד ממסעותיהם הבריח רוי מגרמניה את הצ'יטה צ'יקו. הצמד יצר תוכנית מופע גדולה, והחל להציג בלאס וגאס, נבדה. ב-1972 זכו בפרס "המופע הטוב ביותר של השנה". ב-1990 נשכרו על ידי מנהל מלון מיראז' המפורסם בעיר, סטיב ויין, לחוזה יוקרתי וארוך טווח.

לאורך השנים הופיע הצמד כ-5,750 פעמים, רובן במלון מיראז'. ב-1999 הכשירו קוסם נוסף למופעם, דארן רומאו, ולימדו אותו את סודות המקצוע. באותה שנה קיבלו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, כהוקרה על תרומתם לעולם הבידור. בשנת 2000 דורגו במקום התשיעי ברשימת 100 הסלבריטאים הרווחיים ביותר בארצות הברית. הם הופיעו במספר תפקידי אורח בסרטי קולנוע ידועים העוסקים בלאס וגאס, בהם "אושן 11" (2001) ו"קזינו" (1995).

ב-3 באוקטובר 2003 נפצע רוי באורח קשה בצווארו על ידי הטיגריס מונטקור במהלך מופע של הצמד. הוא איבד דם רב ועבר שבץ. בבית החולים עבר ניתוח במוחו. ולאחר תקופת שיקום ממושכת חזר לדבר, אולם נותר משותק במחצית גופו ומרותק לכיסא גלגלים.
המופע במלון הופסק, ו-267 אנשי הצוות של המופע פוטרו. מלון מיראז' הפסיד כ-50 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בעקבות הפסקת המופע, לצד ירידה משמעותית ברווחים ממתן שירותי אירוח וקזינו במלון. לאחר הפסקת המופע התקשה צוות המלון למצוא מופע בסדר גודל ופופולריות דומה שיחליף את זיגפריד ורוי.
בשנת 2007 יצאו השניים מן הארון בריאיון לרגל הופעת הביוגרפיה שלהם. זיגפריד ורוי חיו בזוגיות עד שנת 1998.

בפברואר 2009 הופיע הצמד בפעם האחרונה, במופע בן 10 דקות כחלק מהתרמה למרכז לבריאות המוח בלאס וגאס. ב-2010 הודיע הצמד על פרידה סופית מעסקי הבידור.

זיגפריד ורוי תמכו מ-1997 בבית הספר הגבוה לקוסמים בקייפטאון, דרום אפריקה, ומימנו קרן סיוע ללומדים בו.

ב-8 במאי 2020 נפטר רוי מסיבוכים הקשורים במחלת הקורונה. ב-13 בינואר 2021 נפטר זיגפריד בלאס וגאס מסרטן הלבלב.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמני קרקס
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: תיאטרון ומופעים
קטגוריה:להט"בים גרמנים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:קורבנות תקיפת בעלי חיים
קטגוריה:גרמנים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1939
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו במגפת הקורונה
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2021
דדשוט

דדשוט (באנגלית: Deadshot, בתרגום חופשי: ירייה מטווח אפס) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס באטמן ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Batman #59 מיוני/יולי 1950, והיא נוצרה על ידי צמד הכותבים בוב קיין ודייוויד ורן ריד והמאייר לו שוורץ.

דדשוט הוא האלטר אגו של פלויד לוטון, מתנקש להשכרה וצלף אמן, שמרבה להשוויץ בכך שהוא לעולם לא מפספס. לוטון מסוגל להשתמש במגוון רחב של כלי נשק, אך לרוב הוא נושא שני אקדחים בעלי משתיקי קול.

דמותו של דדשוט מדורגת במקום ה-43 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.<ref></ref>

== ביוגרפיה בדיונית ==
פלויד לוטון גדל בחברה הגבוהה, ונולד לסוכן נדל"ן ולאם ממשפחת בנקאים עשירים. אחיו אדי תואר כניגוד המוחלט ממנו, ופונק בידי הוריו, שהזניחו את פלויד. אביהם היה מתעלל ואמם שאלה את פלויד ואחיו אדי האם יהרגו את אביהם, שננעל למרות נסיונותיו של פלויד להזהירו. בעוד פלויד רץ להביא את רובה הציד שלו, אחיו כבר ירה באביו בספרייה ותכנן להרוג אותו. פלויד טיפס על ענף כדי לנטרל את אחיו, אך בטעות נפל וירה בו בין העיניים. הוא הרג את אחיו האהוב בשוגג כדי להציל את אביו השנוא, שהתגרש מאמו.

=== ניסיון להחליף את באטמן ===
לוטון עבר לגותהאם סיטי עם משרתו, וגר כפלייבוי מיליונר באחוזתו. הוא נעשה לפורע חוק לבוש מסכת דומינו, צילינדר וטוקסידו עם אקדחים, בהם אף פעם לא פספס. לוטון החל לעבוד בשיתוף פעולה עם המפקח גורדון בעוד באטמן ורובין בחופשה, והחליף את מקומם כמגן העיר. הוא נעשה כה פופולרי, עד שבנו "מאותת דדשוט" כתחליף לזרקור העטלף, ואילו גורדון החשיב את באטמן ורובין לקנאים. באטמן חקר את לוטון וגילה כי הוא עובד בשיתוף פעולה עם פושעים כדי להסיח את דעת המשטרה מפשעים חמורים, וכאשר איים לחשוף אותו, לוטון איים להרוג את באטמן. כאשר באטמן גילה את זהותו הסודית, הוא פרץ לביתו ושינה את כוונת הירי כדי שלוטון תמיד יפספס. בקרב שלאחר מכן, באטמן הביס את לוטון בקלות, וכלא אותו.

== אזכור במדיות אחרות ==
השחקן בראדלי סטרייקר גילם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "סמולוויל", בעוד השחקן מייקל רואו גילם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "החץ" ובהופעת אורח בסדרת הלייב אקשן "הפלאש". את דמותו של דדשוט גילם בסרט הלייב אקשן "יחידת המתאבדים" השחקן ויל סמית'.

== ראו גם ==
* דת'סטרוק
* בולזאיי - דמות בדיונית של חברת מארוול קומיקס המתחרה

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.dc.com/characters/deadshot דף הדמות] באתר הרשמי של DC קומיקס
* [https://dc.fandom.com/wiki/Deadshot דף הדמות] בפרויקט פאנדום של DC קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:נבלי-על ב-DC קומיקס
קטגוריה:דמויות שחורות בסרטים
M58

M58 (מ-Messier 58) או NGC 4579 היא גלקסיית מוט ספירלית במרחק של כ-63 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים בתולה השייכת לצביר הבתולה, שכולל למעלה מ-1,000 גלקסיות. בדומה לגלקסיות האחרות בצביר, שנכללות גם בקטלוג מסיה, היא בין הגלקסיות הבהירות מבין חברות הצביר. בקטלוג מסיה כלולות, פרט ל-M58, רק עוד 4 גלקסיות מוט ספירליות: M91, M95, M108 ו-M109.

==היסטוריה==
שארל מסיה זיהה את M58 בתאריך 15 באפריל 1779 בעת שעקב אחרי שביט שעבר בסמוך. באותו לילה הוא צפה גם ב-M59 וב-M60 (שהתגלו מספר ימים לפני כן על ידי יוהאן גוטפריד קלר) וכלל את שלושתן בקטלוג מסיה. מסיה תיאר את M58 כערפילית חלשה מאוד שנעלמת מהעין עם הדלקת אור קלוש. ויליאם הרשל צפה בה בשנת 1784 ותיאר אותה כערפילית בהירה וגדולה למדי. ג'ון הרשל צפה בה בשנת 1825 וציין גם כן שמדובר בערפילית בהירה ושבהירותה גדולה יותר במרכזה והוסיף עם הכנסתה לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים, שאור הערפילית לא אחיד והיא נראית כמורכבת מנקודות רבות. בשנת 1850 זיהה הלורד ויליאם פרסונס כי לערפילית צורה ספיראלית.

בשנים 1988 ו-1989 זוהו בגלקסיה שתי סופרנובות, הראשונה מסוג II והשנייה מסוג I.

==תצפית==
M58 נמצאת מעט פחות מ-2 מעלות צפון-מערבית לכוכב ρ (רו) בבתולה וכ-6 מעלות מערבית לכוכב וינדמיאטריקס (ε בבתולה). נחוץ טלסקופ על מנת לראותה, טלסקופ חובבים מספיק כדי להבחין בהבדלי הבהירות בין מרכזה של הערפילית ובין שוליה ובתנאי צפייה מיטביים ניתן אפילו להבחין בהבדלי בהירות בין הזרועות הספירליות הבהירות יותר והמרחב הפחות בהיר שביניהן, אבל נחוץ טלסקופ בקוטר של לפחות 20 ס"מ על מנת להבחין בצורת המוט שמחבר את ליבת הגלקסיה לזרועותיה. בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין במבנה המלא של הגלקסיה. גודלה הזוויתי של M58 הוא מעט פחות מ-6 דקות קשת שבמרחק של 63 מיליון שנות אור שקול לקוטר של כ-110,000 שנות אור.

כחצי מעלה מדרום-מערב ל-M58 נמצאת NGC 4564, כמעלה ממזרח לה נמצאת M59 ועוד חצי מעלה מזרחה נמצאת M60. כ-1.7 מעלות ממערב-צפון-מערב ל-M58 נמצאת M87 וכ-1.4 מעלות מצפון לה נמצאת M90, כולן גלקסיות נוספות בצביר הבתולה.

ההסחה לאדום של אור הגלקסיה מראה ש-M58 מתרחקת משביל החלב במהירות של כ-1,500 קילומטר בשנייה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://messier.seds.org/m/m058.html M58] באתר SEDS
* מידע על [http://ned.ipac.caltech.edu/cgi-bin/nph-objsearch?objname=Messier+58&img_stamp=yes M58] באתר NED
* 

==הערות שוליים==

58
58
קטגוריה:קבוצת הכוכבים בתולה
קטגוריה:צביר הבתולה
אוהבת, לא אוהבת

אוהבת, לא אוהבת (באנגלית: I Love You, I Love You Not) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית שיצא ב-1996. הסרט, בבימויו של בילי הופקינס, מבוסס על מחזה בעל אותו שם מאת וונדי קסלמן.

==תקציר העלילה==
הסרט עוקב אחר ננה, ניצולת שואה המתגוררת בניו יורק ונכדתה דייזי, דייזי מספרת לננה על מערכת היחסים שהיא מנהלת עם אית'ן, אליל הבנות וקפטן נבחרת הלקרוס הבית ספרית ועל ההצקות והרדיפות שהיא סובלת בבית ספר על היותה יהודייה וננה מספרת לדייזי על תקופת ילדותה ועל חייה בגטו ולאחר מכן במחנה ריכוז ובכך היא מבינה מדוע לסבתה יש מספר על היד ומתחילה לשאת עמה את כאב סבתה ביחד עם כאבה הפרטי.

==דמויות ושחקנים==
* ז'אן מורו - ננה
* קלייר דיינס - דייזי/ננה הצעירה
* ג'וד לאו - אית'ן
* ג'יימס ואן דר ביק - טוני
* לורן פוקס - אלסן
* אמילי בורקס נוסיטר - ג'סיקה
* קארי סלאסה - ג'יין
* ג'וליה סטיילס - חברה של ננה בצעירותה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים גרמניים
קטגוריה:סרטים על ניצולי השואה
קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
יקטרינה פורצבה

יקטרינה פורצבה (ברוסית: Екатерина Алексеевна Фурцева; 7 בדצמבר 1910 - 24 באוקטובר 1974), הייתה פוליטיקאית סובייטית, האישה היחידה שהצליחה להגיע לדרג הבכיר של הממשל הסובייטי והייתה חברה בפוליטביורו.

== חייה ==
יקטרינה פורצבה נולדה למשפחת פועלים בעיר ורכני וולוצ'ק שבמחוז טבר. לאחר סיום לימודיה בבית הספר עבדה במפעל טקסטיל מקומי. החל משנת 1930 החלה לעבוד במנגנון הקומסומול. בשנים 1933-1930 ו-1937–1941 היא למדה הנדסת כימיה במוסקבה. בשנת 1942 פורצבה החלה לעבוד במנגנון המפלגתי במוסקבה. באותה תקופה הכירה את ניקיטה חרושצ'וב. בשנת 1954 פורצבה התמנתה לתפקיד המזכיר הראשון של סניף המפלגה במוסקבה וכהנה בתפקיד זה עד לשנת 1957. ב-25 בפברואר 1956 פורצבה קודמה לתפקיד מזכר הוועד המרכזי של המפלגה וב-29 ביוני 1957 קודמה לחברה בפוליטביורו. בשנת 1957 קבוצת חברי פוליטביורו בראשות ויאצ'סלב מולוטוב ניסו להדיח את ניקיטה חרושצ'וב מהשלטון. להגנת כרושצ'וב היו רק מיעוט של משתתפי הישיבה, כולל פורצבה, אך בסופו של דבר ההדחה לא הצליחה. בעקבות תמיכתה של פורצבה בכרושצ'וב היחסים ביניהם התחממו עוד יותר מבעבר.

בשנת 1960 פורצבה מונתה לתפקיד שרת התרבות של ברית המועצות וכיהנה בתפקיד זה במשך 14 שנים. פורצבה נפטרה ב-25 באוקטובר 1974 ממחלת לב לפי הגרסה הרשמית. היא הוטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה. במשך שנים רבות היו שמועות על רצח. בשנת 2001, יו"ר הק.ג.ב לשעבר ולדימיר קריוצ'קוב הודה שפורצבה התאבדה. קיימות עדויות שבשנים אחרונות היא סבלה משתיית יתר על רקע שמועות על בגידות בעלה ושמועות על הדחה צפויה מהתפקיד. 

פורצבה התחתנה בפעם הראשונה בשנת 1935. בשנת 1942 לזוג נולדה בת ובשנת 1944 הם התגרשו. בשנת 1956 פורצבה התחתנה בפעם השנייה עם פאבל פיריובין שהיה דיפלומט סובייטי שכיהן כשגריר ברית המועצות ביוגוסלביה. לאחר החתונה בעלה החדש הועבר למוסקבה והתמנה לתפקיד סגן שר החוץ.

עבור ההישגים בפעילותה הציבורית קיבלה פורצבה 4 פעמים את עיטור לנין ואת עיטור הדגל האדום של העמל.

בהיותה שרת התרבות של ברית המועצות, השפיעה פורצבה רבות על התרבות הסובייטית. בעקבות תמיכתה, החלה להיערך תחרות על שם צ'ייקובסקי וחודש פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה. היא קידמה הופעות בברית המועצות של מספר זמרים ומוזיקאים מהמערב, ביניהם בני גודמן, איב מונטן ודיוק אלינגטון. לעומת זאת היא התנגדה נחרצות להופעת להקת הביטלס בברית המועצות והובילה לכך שהצ'לן מסטיסלב רוסטרופוביץ' לא יכול היה להופיע ברחבי המדינה.

החל משנת 2000 צולמו מספר סרטים על חייה, כולל סדרה בת 12 פרקים שהוקרנה בטלוויזיה בשנת 2011.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:ילידות 1910
קטגוריה:סובייטיות שנפטרו ב-1974
קטגוריה:שרי ממשלת ברית המועצות
קטגוריה:מתאבדות
בית כנסת הפירמידה

מבט נוסף על בית הכנסת
בית הכנסת המרכזי ליהודי עיראק על שם אליהו חלסצ'י המוכר בכינוי בית כנסת הפירמידה הוא בית כנסת שהוקם בשכונה א' בבאר שבע בשנת 1980 ומשמש את יוצאי יהדות עיראק. צורתו של המבנה הוא מעין אוהל וההשראה לכך בא מאוהל מועד. צורתו המשולשת מזכירה גם פירמידה ומכאן שמו.

==היסטוריה==
בשנות השבעים של המאה ה-20 הצליח אליהו נאווי, שהיה ראש עיריית באר שבע ויהודי עיראקי במקור, לרתום את איש העסקים הלונדוני דוד חלאסצ'י, שהיה גם כן מיוצאי עיראק, להקמת בנין עבור הקהילה העיראקית שיחליף את מבנה העץ הישן והקטן שהקים חכם משה דאלי.

אבן הפינה הונחה ב-30 באפריל 1975, ועזרא ירוחם ויעקב דגמי הובילו את הקמתו של המוסד שנחנך ב-7 בספטמבר 1980 במעמד ראשי ורבני העיר, הרב הראשי לישראל, שר הדתות, ואורחים נוספים.

בשנת 1983 הוציא השירות הבולאי בול המציג את בית הכנסת בעיצובו של אסף ברג תחת הסדרה "מועדים לשמחה ה'תשמ"ד" ובערך נקוב של 20 שקלים.

==המבנה==
המבנה המתנשא לגובה של 18 מטר, עוצב על ידי האדריכל נחום זולוטוב בסגנון הברוטליזם. במקור שאפו ליצור בניין בגובה 32 מטר עם עזרת נשים המרחפת מעל לגברים, אולם בשל מחסור בתקציב נבנה הבניין הנוכחי, בו עזרת הנשים מוקמה במפלס של המתפללים הגברים, כשביניהם מפרידה מחיצה לא אטומה.

צורתו של הבניין מזכירה מגן דוד אשר מלפנים נראה כפירמידה גדולה. בקודקודו כיסוי שקוף המואר בזרקורים בלילות חג. הבניין ניצב על שש נקודות של עוגני בטון מזוין שנחפרו בעומק של שישה מטרים, המאפשרים את העדרם של קורות תמיכה או עמודים בתוך חלל בית הכנסת. הבטון חשוף, מה שעם הזמן הוביל לצורך לצפות אותו בחומר למניעת סדקים בשל האקלים הצחיח בנגב. 

בית הכנסת מכיל 250 מקומות ישיבה, בקירותיו ויטראז'ים ודלתותיו עשויות זכוכית. בשטחים מבטון מעוצבים משולשים המרכיבים סדרות של צורות מגן דוד. מעל ארון הקודש ניצב לוח זכוכית שיובא מלונדון ועליו מודפס פרק "למנצח" מתוך ספר תהילים. בארון שוכנים ספרי התורה, ביניהם ספר תורה עתיק שהועלה מעיראק.

בימים חמים, או בתקופות בהן יש עומס של מתפללים, דפנות בית הכנסת הופכות לפתחים, שכן בקצותיהם הוצבו צירים המאפשרים את פתיחתם וסגירתם. בסמוך לבית הכנסת ישנו שלד לבניית סוכה, בור מים עבור תפילת התשליך בראש השנה ומתחם עבור ברכת הלבנה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://hagabay.net/index.php?option=com_content&view=article&id=353 סיור החודש - בית כנסת הפירמידה], באתר איגוד בתי הכנסת העולמי
*מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2010/09/19/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%94%D7%9B%D7%A0%D7%A1%D7%AA-%D7%A9%D7%9C-%D7%94%D7%A7%D7%94%D7%99%D7%9C%D7%94-%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%A8%D7%A7%D7%99%D7%AA-%D7%91%D7%91%D7%90/ סקירה על אדריכלות ועיצוב בית הכנסת של הקהילה העיראקית בבאר שבע בתכנון אדריכל נחום זולוטוב], באתר 'חלון אחורי'

==הערות שוליים==

פירמידה
הפירמידה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן נחום זולוטוב
קטגוריה:ברוטליזם בישראל
כיווני השיט ביחס לרוח

כיווני השיט של מפרשית ביחס לרוח. (A) הסירה מול הרוח (in irons);{{כ}} (B) הסירה שטה במעלה הרוח או קרוב לרוח, ברוח קדמית (close hauled);{{כ}} (C) הסירה שטה בניצב לרוח, ברוח צד (beam reach);{{כ}} (D) הסירה שטה במורד הרוח, ברוח גבית (broad reach);{{כ}} (E) הסירה שטה עם הרוח, ברוח מלאה (running). השטח המקווקו מציין את הגזרה החסומה לתנועה.
כיווני השיט ביחס לרוח (באנגלית: points of sailing) מציינים את נתיב השיט של סירה או ספינת מפרשים ביחס לכיוון הרוח.

מבחינים בין מִפְנֶה שמאלי (port tack) למפנה ימני (starboard tack). כאשר הרוח נושבת אל צדה השמאלי של הספינה, הרי הספינה נעה במפנה שמאלי. כאשר הרוח נושבת אל צדה הימני – היא שטה במפנה ימני. מלבד המצב בו הרוח נגדית, כלומר נושבת היישר אל מול החרטום, הספינה תימצא או במפנה ימני או במפנה שמאלי וכשחרטומה פונה בכיוון כלשהו ביחס לרוח. התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים וחוקי שיט המפרשים התחרותי קובעים כי צד הספינה ממנו מגיעה הרוח, הנקרא הצד הגלוי לרוח או הצד שבמוצא הרוח (windward side), הוא הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש הראשי (בסירות וספינות בעלות מעטה אורכי), או הצד הנגדי לזה בו נמצא המפרש האורכי הגדול ביותר (בסירות וספינות בעלות מעטה רוחבי).

קיימים חמישה כיווני שיט עיקריים ביחס לרוח (ראו תרשים):
* מול הרוח (in irons), אז הרוח היא והספינה אינה יכולה להתקדם אלא נסוגה לאחור
* במעלה הרוח או קרוב לרוח (close hauled), אז הרוח היא 
* בניצב לרוח (beam reach), אז הרוח היא 
* במורד הרוח (broad reach), אז הרוח היא 
* עם הרוח (the ship is running), אז הרוח היא 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ימאות
קטגוריה:מונחים ימיים
מקום לדאגה

מקום לדאגה היא תוכנית מערכונים ישראלית ששודרה בשתי עונות (20 פרקים) בשנים 2008 ו-2009 בערוץ 10 והופקה על ידי מטר הפקות.

התוכנית הייתה מבוססת על מערכונים עם הומור שחור והומור נונסנס ונכתבה על ידי ימי ויסלר (מלהקת "הבילויים"), מעיין בלום ועודד סמו ובוימה על ידי ויסלר.

העונה הראשונה עלתה לשידור ב-12 ביולי 2008. שודרו בה 9 פרקים. העונה השנייה עלתה ביום שבת ב-7 בנובמבר 2009, והסתיימה ביום שבת ב-23 בינואר 2010. שודרו בה 12 פרקים.

הסדרה הייתה מועמדת לפרס "ורד הזהב" (Rose d'or) של איגוד השידור האירופי. בנוסף התנהל משא ומתן למכירת פורמט הסדרה לרשת טלוויזה בקנדה.

==קישורים חיצוניים==

* 
ביקורות
* 
* 
* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מערכונים ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
איל וינטר

אייל וינטר (נולד ב-13 ביולי 1959) הוא פרופסור מן המניין לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. תחומי המחקר שלו הם תאוריה מיקרו-כלכלית, תורת המשחקים, תמריצים בארגונים, מימון וכלכלה התנהגותית.

==ביוגרפיה==
וינטר נולד לאם שהיא דור שישי בארץ ישראל ולאב, הנס, שעלה מגרמניה בגיל 13, לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1983 קיבל תואר ראשון במתמטיקה, סטטיסטיקה וכלכלה מהאוניברסיטה העברית. בשנת 1989 השלים דוקטורט בתורת המשחקים בהנחיית בצלאל פלג, באותה אוניברסיטה.

כיהן כפרופסור במכון האוניברסיטאי האירופי בפירנצה, (European University Institute) באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובאוניברסיטת מנצ'סטר ובאוניברסיטה העברית כראש המחלקה לכלכלה וראש המרכז לחקר הרציונליות.

וינטר הוא חבר המועצה של האגודה הבינלאומית לתורת המשחקים וחבר צוות העריכה של כתב העת Games and Economic Behavior. הוא זכה בפרס הומבולדט למחקר לשנת 2011.

בשנת 2012 יצא לאור ספרו "רגשות רציונליים - איך הרגש מצליח במקום שבו השכל נכשל".

בשנת 2015 מונה על ידי משרד ראש הממשלה ומשרד התקשורת לבחון את עסקת המיזוג המוצעת בין סלקום וגולן טלקום.

באפריל 2020, היה חלק מצוות שייעץ לממשלת הממלכה המאוחדת לגבי החזרת המשק הבריטי לשגרה, בעקבות הגל הראשון של מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.

ב-2024 יצא לאור ספרו "הילדים של אנה", בכתר הוצאה לאור.

מתגורר במבשרת ציון.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ma.huji.ac.il/~mseyal/ אייל וינטר], באתר של האוניברסיטה העברית בירושלים

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.hebpsy.net/articles.asp?id=2858 מבוא ופרק מספרו של וינטר רגשות רציונליים] באתר "פסיכולוגיה עברית"
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כלכלה
קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:חוקרי תורת המשחקים ישראלים
קטגוריה:חוקרי כלכלה התנהגותית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קולנוע קרן

קולנוע קרן היה בית הקולנוע הראשון בנגב. הוא הוקם בשנות החמישים על ידי קרן פועלי הבניין של ההסתדרות באזור "המרכז האזרחי" בבאר שבע ונפתח באוקטובר 1953. בסוף שנות החמישים נבנה בסמוך לו בית העם ובראשית שנות השבעים נחנך לידו בניין עיריית באר שבע וביניהם השתרע לו גן משה.

==היסטוריה==
את הפרויקט תכננו בני הזוג האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר שתכננו במקביל גם את קולנוע רחל באשקלון. בעת בנייתו, נחשב האולם ליוצא דופן בארכיטקטורה שלו, בשל מבנה הבטון רחב הממדים, שהכיל כ-1,200 מקומות ישיבה. הוצגו בו הסרטים הבולטים של התקופה והוא זכה לפופולריות רבה. תחילה נקרא "בית תרבות ואולם להצגות קולנוע, תערוכות וכינוסים ציבוריים", אך אנשים כינוהו "התיאטרון שלנו" ומאוחר יותר נקרא קולנוע קרן, על שם קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בניין ועבודות ציבוריות.

הקמת הבניין עלתה למעלה מחצי מיליון ל"י, והעירייה פטרה את הבניין ממיסים עירוניים ומסי מים והעניקה את הזיכיון לסרטי הקולנוע בחינם כדי לעודד את המבנה, שעתיד היה לשאת תועלת עבור התושבים.

בנוסף לסרטי קולנוע, בטרם נחנך המשכן לאמנויות הבמה באר שבע, הועלו בקולנוע קרן הצגות תיאטרון של "הבימה" והקאמרי" ומחזות זמר כדוגמת "קזבלן" ו"כנר על הגג". בנוסף שימש הבניין מקום לאירוח כנסים, חגיגות ועצרות.

האולם נסגר בראשית שנות התשעים כתוצאה מההשפעה של עידן הטלוויזיה הרב ערוצית על רווחי בתי הקולנוע. בשנת 1997 נהרס הבניין לאחר שוועדת התכנון והבנייה קבעה כי הגג, העשוי אזבסט, אינו ניתן לשיקום. מחאות של איגוד האדריכלים והמועצה לשימור אתרים לא הצליחו למנוע את הריסתו, ובמקום בו עמד האולם הוקם על ידי חברת י.ח. דמרי בניה ופיתוח מתחם בן שלושה מגדלי מגורים מעל חניון ושטח מסחרי בשם "מגדלי קרן".

==ראו גם==
* בית העם
* קולנוע אורן (באר שבע)

<gallery mode="packed" heights="150px">
קובץ:D227-122.jpg|קולנוע קרן בשנת 1962
קובץ:Keren towers-01.jpg|"מגדלי קרן" (2012), מגדלי דירות במקום שבו עמד בעבר קולנוע קרן
קובץ:Beersheba (997008136259805171).jpg|הכינוס התשיעי לידיעת הארץ של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בקולנוע קרן, מיד אחרי פתיחתו בספטמבר 1953
קובץ:Beersheba (997008136259905171).jpg|נאום נשיא המדינה, יצחק בן צבי, בפני הכינוס התשיעי לידיעת הארץ של החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
*[https://web.archive.org/web/20121102203342/http://havivapedaya.com/drupal/node/39 לא כולל עיר: באר שבע סיטי - הפוליטיקה של עקירת הגן ומקום הכרתת הזיכרון], באתר של חביבה פדיה, 2007
* 
* מיכאל יעקובסון: [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3100006,00.html הצגת הקולנוע האחרונה - על אדריכלות בתי הקולנוע וגם קולנוע קרן], 5.3.2013, Xnet

קרן
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכננו שולמית ומיכאל נדלר
קטגוריה:באר שבע: מבנים שנהרסו
קטגוריה:ההסתדרות הכללית: מבנים
קרן
קייס ואן דונגן

קורנליס תאודורוס מריה "קייס" ואן דונגן (בהולנדית: Cornelis Theodorus Maria "Kees" van Dongen; ) היה צייר הולנדי אשר פעל בעיקר בפריז, המזוהה עם זרם הפוביזם.

== ביוגרפיה ==
ואן דונגן נולד בדלפסהאפן (Delfshaven) ישוב בעל עירייה עצמאית צמוד לרוטרדאם אשר ב-1886 חובר לעיר. בשנת 1892, כשהוא בן 16, החל ללמוד באקדמיה לאמנות יפה ברוטרדאם. בתקופה הזאת נהג לפקוד את רובע החלונות האדומים בנמל העיר ולצייר סצנות של מלחים וזונות.

בשנת 1897 חי מספר חודשים בפריז ובדצמבר 1899 חזר אליה, ושם נישא בשנת 1901 לציירת אוגוסטה פריטינגר (Augusta Preitinger). הזוג התגרש בשנת 1921. הוא הציג בפריז והשתתף בתערוכה בשנת 1905 עם אנרי מאטיס וציירים אחרים אשר הצבעים החזקים שבהם השתתפו זיכו אותם בכינוי "החיות הפראיות" אשר ממנו הכינוי פוביזם לקבוצה בצרפתית. במשך תקופה קצרה היה חבר בקבוצה הגרמנית האקספרסיוניסטית "הגשר".

ב-1906 עבר הזוג לרובע המונמארטר בפריז, שם התחברו עם פבלו פיקאסו וחברתו פרננד אוליביה.

ב-1926 הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי ובשנת 1927 הוענק לו אות מסדר המלך הבלגי. בשנת 1929 החלו להציג את יצירותיו במוזיאון לוקסמבורג בפריז וזכה לאזרחות צרפתית.

בשנת 1968 נפטר בביתו במונטה קרלו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.artnet.com/artists/kees%20van-dongen/ אסופת יצירות] באתר ArtNet
* 

קטגוריה:ציירים הולנדים
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים פוסט-אימפרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים פוביסטים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1877
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1968
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1968
סלון הסתיו

סלון הסתיו (מצרפתית: Salon d'Automne) הייתה תערוכה שנערכה לראשונה בפריז בשנת 1903, כתגובה של אמנים עצמאיים לתערוכת ה"סלון" הרשמית השמרנית שנוהלה על ידי האקדמיה לאמנויות היפות. התערוכה נהפכה במהרה למוקד ואף לכוח מניע של מגמות חדשות בציור ובפיסול במאה ה-20.

הסלון היווה אלטרנטיבה לאמנים אשר נדחו על ידי ועדת הקבלה של הסלון והרשמי וגם אלטרנטיבה לסלון העצמאיים (Salon des Indépendants), אשר איפשר להציג עבודות ללא בחירה מוקדמת ולכן במהרה שקע לבינוניות. הסלון אורגן על ידי קבוצה אמנים ומשוררים, בהם ז'ורז' רואו, אנרי מאטיס, אנדרה דרן, ז'וריס-קרל הויסמנס ואלבר מארקה.

ועדת הקבלה הראשונה לסלון הסתיו כללה בין היתר את אנדרה דרן, ז'ורז' רואה, אלבר מארקה והציירת אנז'ל דלסאל .

התערוכה הראשונה הוצגה באוקטובר 1903. אחת מהתערוכות המפורסמות ביותר של הסלון נערכו בשנת 1905, כאשר היא הציגה מיצירותיהם של מאטיס, אנדרה דרן, מוריס ולאמנק, ואחרים אשר נודעו לאחר מכן כקבוצת הפוביזם.

בסלון הציגו מספר פסלים שפעלו בסגנון מודרני, בהם קונסטנטין ברנקושי, אריסטיד מאיול, שרל דספיו, אוסיפ זאדקין ורנה אישה (René Iché). לאחר מלחמת העולם הראשונה הציגו בו ציירים כמו ז'ורז' בראק, אמדאו מודיליאני ומארק שאגאל. אלברט בן-חיים הוא בין הציירים שישראלים שהציגו בסלון.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פריז: תרבות
קטגוריה:תערוכות
התנועה הפנומאנית

התנועה הפנומאנית (בפינית: Fennomania; חיבור שמה הלטיני של פינלנד, Fennia, והמילה היוונית "מאניה" - "שגעון") הייתה התנועה הפוליטית החשובה ביותר בדוכסות הגדולה של פינלנד במאה ה-19.

חברי התנועה, ה"פנומאנים", הקימו לאחר מלחמת קרים את המפלגה הפינית, שהעלתה על נס את השפה והתרבות הפינית, מתוך רצון להוציאן מהמעמד הכפרי אל קדמת הבמה הפוליטית והתרבותית, ולבסס את מעמדה של הפינית כשפת לאום מרכזית. מול תנועה זו התעוררה בקרב האוכלוסייה השוודית תנועה שנקראה "סבקומאנית", שניסתה להגן על האינטרסים של המיעוט השוודי ועל קשריו עם שאר העולם הגרמאני.

רבים מהפנומאנים דיברו בעצמם שוודית כשפת אם. אלה למדו את השפה הפינית ואימצו אותה, מתוך מטרה להפוך את הפינית לשפת האם של דור ההמשך. חלק מחברי התנועה הפנומאנית באו מבתים דו-לשוניים, בהם דיברו פינית או פינית ושוודית כאחד. לחלקם היו שמות משפחה שוודיים. בשלהי המאה ה-19 רוב הפנומאנים אימצו שמות פרטיים פיניים שהתאימו לשמותיהם הפרטיים המקוריים וכמן כן שמות משפחה פיניים, לפעמים תרגום לפינית של שמות המשפחה השוודיים. בשנים האחרונות של המאה ה-19 והשנים הראשונות של המאה ה-20 התנועה הפנומאנית התפצלה לשתי מפלגות פוליטיות: המפלגה הפינית הצעירה והמפלגה הפינית הישנה.

==סיסמה==
לאדולף איוואר ארבידסון, אולי בהשראה מיוהאן וילהלם סנלמן, מיוחסת סיסמתם של הפנומאנים (עדיין בשוודית):

כלומר:

==פנומאנים מפורסמים==
*זכריס טופליוס
*אליאס לנרוט
*ז'אן סיבליוס
*יוהו קוסטי פאסיקיבי (בשמו הקודם: יוהאן גוסטף הלסטן)
*אלקסיס קיווי (בשמו הקודם: אלקסיס סטנוואל)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פינלנד: היסטוריה
יוהאן וולפגנג דובריינר

יוֹהַאן ווֹלפְגַנג דוֹבֵּרֶיינֶר (בגרמנית: Johann Wolfgang Döbereiner; 13 בדצמבר 1780 - 24 במרץ 1849) היה כימאי גרמני המפורסם בגילוי מחזוריות מספר יסודות כימיים.

==חייו==
נולד בעיר הוף שבנסיכות ביירויות לאב שעבד כעגלון. הוא לא למד באופן מסודר, היה עוזרו של רוקח במינכברג - תפקיד שאיפשר לו לקרוא ולבקר בהרצאות מדעיות. בהמשך על מנת לקבל רישיון לניהול בית מרקחת מ-1800–1803 הוא למד מדעי טבע בשטרסבורג אז בצרפת.
בחזרתו הוא לא הצליח לפתוח עסק אך בעקבות הכרת מקצוענים בפרסומיו על שיפור תהליכי קבלת תרכובות שונות ב-1810 בעזרת גתה הוא הוזמן לעבוד כפרופסור באוניברסיטת יינה.

==פועלו==
מצית דובריינר
ב-1821 הוא הצליח לבודד חומצה אצטית על ידי חמצון כוהל בנוכחות פלטינה וב-1823 דיווח על התלקחות של מימן בנוכחות פלטינה ספוגית בעקבותיה המציא את אחד המצתים הראשונים הידוע בעקבותיו כמנורת דובריינר. שתי העבודות הללו יחד עם עבודותיו של האמפרי דייווי התחילו ענף כימיית קאטליזות. במחקרו שהתחיל ב-1829 גילה מחזוריות ועקביות בתכונותיהם של קבוצות יסודות. כך הוא מצא שהמשקל האטומי של ליתיום ואשלגן קרוב מאוד לזה של נתרן וכך גם לעוד יסודות כאשר צפיפותם של אותם היסודות גם כן מסתדרת באופן זהה. השלישיות הללו נקראו בהמשך "טריאדות (שלישיות) דובריינר".

בנוסף עשה ניסויים על מנת לבודד אֵקַאבּוֹרוֹן אותו החשיב כריפוי למחלת הכלבת. הצליח לבודד פורפורל, היה אחד הראשונים להשתמש בפלטינה כזרז לתגובות כימיות, עסק בתהליכי צביעת בדים, חקר תהליכי תסיסה.

יוהאן וולפגנג פון גתה, שהיה חברו, גם ביקר בהרצאותיו כל שבוע והשתמש בתאוריות אפיניות כבסיס לנובלה "Die Wahlverwandtschaften" ("אפיניות הבחירה") מ-1809.
נפטר ביינה שהשתייכה אז לדוכסות סקסוניה-ויימאר-אייזנך.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1780
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1849