הילרי מנטל

דיים הילרי מרי מנטל, DBE, FRSL (באנגלית: Dame Hilary Mary Mantel; 6 ביולי 1952 – 23 בספטמבר 2022) הייתה סופרת בריטית בשפה האנגלית, שחיברה רומנים היסטוריים, סיפורים קצרים, וזכרונות.

היא זכתה פעמיים בפרס מאן בוקר, ראשית בשנת 2009 על הרומן ההיסטורי וולף הול (), המתאר את עלייתו של תומאס קרומוול לגדולה בחצר הנרי השמיני מלך אנגליה, ובפעם השנייה בשנת 2012 על הרומן השני בסדרת קרומוול הביאו את הגופות (). שני הרומנים שימשו כבסיס לסדרת הטלוויזיה "וולף הול". מנטל היא האשה הראשונה שזכתה בפרס פעמיים; גברים שזכו בו פעמיים הם ג'ון מקסוול קוטזי, פיטר קארי, וג'. ג'. פארל (אשר זכה בפעם השנייה לאחר מותו). הכרך השלישי בטרילוגיה, The Mirror and the Light, ראה אור ב-2020.

קולה של הילרי מנטל, בתוכנית רדיו מועדון הספרים של ה-BBC

==ביוגרפיה==
===ראשית דרכה===
מנטל נולדה בשם הילרי מרי תומפסון בגלוסופ, דארבישייר, הבכורה בין שלושה ילדים, וגדלה בכפר האדפילד בדארבישייר, שם למדה בבית ספר יסודי קאתולי על שם צ'ארלס הקדוש. הוריה, מרגרט לבית פוסטר והנרי תומפסון, שניהם ממוצא אירי, נולדו באנגליה.

הוריה נפרדו, ומנטל לא ראתה עוד את אביה מאז הייתה בת 11. אמה הייתה בזוגיות עם ג'ק מנטל (1932–1995), והם עברו עם ילדיהם, לרומילי, צ'שייר, וג'ק הפך לאביה החורג הלא-רשמי של מנטל. היא שינתה את שמה חוקית לשמו של מנטל, אף שלא אומצה רשמית.

הרקע המשפחתי של מנטל שימש השראה לחלק גדול מיצירתה. בממואר שפרסמה בשנת 2003, בשם "Giving Up the Ghost", היא כתבה על אובדן אמונתה הדתית בגיל 12, דבר שהותיר בה חותם:

היא למדה במנזר האריטאון ברומילי. בשנת 1970, החלה לימודי משפטים בלונדון סקול אוף אקונומיקס. עברה לאוניברסיטת שפילד והשלימה תואר ראשון במשפטים בשנת 1973. בימי לימודיה הייתה סוציאליסטית.

===קריירה מוקדמת===
לאחר סיום לימודיה, עבדה מנטל במחלקת העבודה הסוציאלית של בית חולים גריאטרי, ואחר כך כזבנית בחנות כלבו.

===קריירה ספרותית===
בשנת 1974 החלה לכתוב רומן על המהפכה הצרפתית, שפורסם לימים בשם A Place of Greater Safety.

בשנת 1985 פרסמה מנטל רומן ראשון, Every Day is Mother's Day, ושנה לאחר מכן, רומן המשך, Vacant Possession. לאחר שובה לאנגליה, שימשה מבקרת קולנוע בשבועון The Spectator בין השנים 1987 ו-1991. בנוסף, פרסמה רשימות ביקורת בכמה עיתונים וכתבי עת באנגליה ובארצות הברית.

בשנת 1988 פרסמה רומן בשם Eight Months on Ghazzah Street, אשר נשען על חוויותיה בערב הסעודית, ובאמצעות תיאור התנגשות ערכים מאיימת בין שכנים בבנין מגורים, בחן את המתחים בין תרבות איסלמית לבין תרבות המערב.

בשנת 1989 פרסמה רומן בשם Fludd, שמתרחש בשנת 1956 בכפר בדוי בצפון אנגליה. הרומן זכה בפרס על שם וויניפרד הולטבי.

בשנת 1992 פרסמה את הרומן A Place of Greater Safety, רומן ארוך שניחן בהקפדה היסטורית, ושעוסק בשלושה מהפכנים, ז'ורז' דנטון, רובספייר, וקאמיל דמולן, מילדותם ועד למותם בטרם עת בימי שלטון הטרור בשנת 1794. הרומן זכה בפרס "ספר השנה" מטעם ה-Sunday Express.

הרומן A Change of Climate (1994), שמתרחש בנורפוק הכפרית, בוחן את חייהם של רלף ואנה אלדרד, המגדלים ארבעה ילדים ומקדישים את חייהם לצדקה.

הרומן ניסוי באהבה ("An Experiment in Love", 1996, יצא בעברית בשנת 1997, בהוצאת אור עם, בתרגום יעל שינפלד) מתרחש באוניברסיטה בלונדון ב-1970. הוא עוסק בחייהן של שלוש נשים צעירות, שתי חברות ואויבת אחת, בהגיען לאוניברסיטה, ובשאיפות ורצונות של נשים, ואיך הם מסוכלים לא פעם. דמותה של מרגרט תאצ'ר מופיעה ברומן. הרומן זכה בפרס הות'ורנדן.

ספרה הבא, The Giant, O'Brien (1998), מתרחש בשנות ה-80 של המאה ה-18, ומבוסס על סיפורו האמיתי של צ'ארלס ברן (או אובריין). הלה הגיע ללונדון כדי להתפרנס מהצגת עצמו לראווה כענק. עצמותיו מוצגות לראווה במוזיאון המכללה המלכותית לרפואה באנגליה. הרומן עוסק באובריין וביריבו, הרופא הסקוטי ג'ון האנטר, ומציג אותם לא כדמויות היסטוריות אלא כיריבים באגדה אלימה, קורבנות הכרחיים של עידן הנאורות. מנטל עיבדה את הספר לתסכית עבור BBC Radio 4.

בשנת 2003 פרסמה מנטל את הממואר Giving Up the Ghost, אשר זכה בפרס "ספר השנה" של ארגון MIND. באותה שנה פרסמה קובץ סיפורים קצרים בשם Learning to Talk. כל הסיפורים עוסקים בילדוּת. בשנת 2005 פרסמה רומן בשם Beyond Black, שעוסק במדיום, שמסתירה מאחורי חזות רגועה ועליזה נפש פצועה מאוד.

בשנת 2009 פרסמה את הרומן וולף הול (Wolf Hall) על יועצו ואיש סודו של הנרי השמיני, תומאס קרומוול. הספר זכה לשבחי הביקורת. הספר זכה בפרס מאן בוקר באותה שנה, ובפרס כספי בסך 50,000 לירה שטרלינג. חבר השופטים, בראשות השדרן ג'יימס נוטי, תיאר את הספר כ"הישג סיפורי נדיר".

ספר ההמשך, Bring Up the Bodies, ראה אור באנגלית במאי 2012 וזכה לשבחים. כמו כן זכה בתואר "ספר השנה" מטעם פרס קוסטה לשנת 2012, וכן בפרס מאן בוקר לשנת 2012. מנטל היא האשה הראשונה שזכתה בפרס מאן בוקר יותר מפעם אחת, וכן הבריטית הראשונה שעשתה כן.

הרומן השלישי בטרילוגיה, The Mirror and the Light יצא לאור במרץ 2020.

מנטל עבדה גם על ספר עיון קצר The Woman Who Died of Robespierre, על אודות המחזאית הפולנייה סטניסלבה פז'יבישבסקה. בנוסף פרסמה מאמרים ומסות, בעיקר בגרדיאן, ב-London Review of Books, וב-The New York Review of Books.

===בעיות בריאות===
בשנות העשרים שלה, סבלה מנטל ממחלה קשה ומכאיבה. תחילה אובחנה כסובלת ממחלת נפש, אושפזה, וטופלה בתרופות אנטי-פסיכוטיות, שלדבריה דווקא גרמו להופעת תסמינים פסיכוטיים. בעקבות החוויה הזו, נמנעה מנטל מלהיעזר ברופאים במשך שנים.

בסופו של דבר, בבוטסוואנה, עיינה מנטל מתוך ייאוש בספר לימוד רפואי והגיעה למסקנה שייתכן שהיא סובלת ממקרה חריף של אנדומטריוזיס; האיבחון העצמי שלה אושר על ידי רופאים בלונדון. המחלה והניתוח שנדרש בעקבותיה הותירו אותה עקרה, והמשיכו להקשות על חייה. טיפולים ממושכים בסטרואידים גרמו לה לעליית משקל ושינו את המראה החיצוני שלה באופן משמעותי.

מנטל מהייתה מעורבת ותמכה בעמותת SHE לסובלות מאנדומטריוזיס.

===חייה הפרטיים ומותה===
מנטל נישאה בשנת 1972 לגאולוג ג'רלד מקיואן. בשנת 1977 עברו להתגורר בבוטסוואנה למשך חמש שנים. בהמשך, חיו ארבע שנים בג'דה, בערב הסעודית. לימים פרסמה מנטל ממואר על התקופה בכתב העת London Review of Books. שנים אחר כך סיפרה בראיון שעזיבת ג'דה הייתה "היום המאושר בחיי". מקיואן חדל לעסוק בגאולוגיה, כדי לנהל את הצד הכספי של הקריירה של מנטל. בשלב מסוים התגרשו, אך נישאו מחדש שנים ספורות לאחר מכן.

מנטל נפטרה ב-23 בספטמבר 2022, בגיל 70.

==פרסים והוקרה==
* קצינה במסדר האימפריה הבריטית (2006); דרגת "גבירה מפקדת" (Dame Commander) משנת 2014.
* פרס על שם שיווה נאיפול (1987)
* פרס הספרות Southern Arts עבור הספר Fludd (1990)
* פרס צ'לטנהם עבור הספר Fludd (1990)
* פרס על שם וויניפרד הולטבי עבור Fludd (1990)
* פרס ספר השנה של ה-Sunday Express עבור A Place of Greater Safety (1992)
* פרס הות'ורנדן עבור An Experiment in Love (1996)
* פרס ספר השנה של ארגון MIND עבור Giving Up the Ghost (2003)
* פרס מאן בוקר עבור Wolf Hall (2009)
* פרס וולטר סקוט עבור Wolf Hall (2010)
* פרס "סופרת השנה באנגליה" מטעם Specsavers עבור Wolf Hall (2010)
* פרס מאן בוקר עבור Bring Up the Bodies (2012)
* פרס "סופרת השנה באנגליה" מטעם Specsavers עבור Bring Up the Bodies (2012)
* פרס קוסטה בקטגוריית הרומן עבור Bring Up the Bodies (2012)
*פרס קוסטה בקטגוריית ספר השנה עבור Bring Up the Bodies (2012)
* פרס דייוויד כהן (2013)<ref></ref>
* פרס South Bank Sky Arts עבור Bring Up the Bodies (2013)

==ספריה שתורגמו לעברית==
* ניסוי באהבה, תרגמה יעל שינפלד, הוצאת אור עם, 1997.
* וולף הול, תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת בבל, 2010.
* הביאו את הגופות, תרגמה שרון פרמינגר, הוצאת בבל, 2015.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://hilary-mantel.com האתר הרשמי של מנטל] 
* 
* 
* [http://www.newyorker.com/critics/books/articles/050725crbo_books1 כתבת פרופיל], באתר הניו יורקר 
* [http://www.nybooks.com/authors/40 ארכיון הרשימה של מנטל] שפורסמו ב-New York Review of Books 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גבירות מפקדות במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:מסאים בריטים
קטגוריה:חברות האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת שפילד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שפילד
קטגוריה:מסאיות בריטיות
קטגוריה:סופרים אנגלים
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:מבקרי קולנוע
קטגוריה:מבקרות ספרות בריטיות
קטגוריה:מבקרי ספרות בריטים
קטגוריה:משפטניות בריטיות
קטגוריה:משפטנים בריטים
קטגוריה:בריטים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1952
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2022
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2022