OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרב הגמל

[[עאישה ועלי בקרב הגמל]]
קרב הגמל (ערבית: وقعة الجمل או معركة الجمل) או קרב בצרה הוא קרב שנערך בין צבאו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב לבין צבאה של מחנה עאישה (אחת מנשותיו של מוחמד ובתו של אבו בכר, הח'ליף הראשון) ושניים מחסידיו הקרובים ביותר של מוחמד, בשנת 656.

אחד המאבקים הקשים ביותר שהיו לקודמו של עלי בן אבי טאלב, עות'מאן בן עפאן, התרחש בעיר כופה שבעיראק. תושבי העיר לא היו מרוצים ממושל העיר אשר מינה הח'ליף עֻת'מאן בן עפאן, ופתחו במרד. עת'מאן נכנע ללחצים ומינה מושל אחר. תושבי קהיר, ששמעו על המקרה, החליטו כי גם הם אינם מרוצים מהמושל ששמו עליהם, ושלחו לאלמדינה משלחת שדרשה מעות'מאן להחליף את המושל. בתום התפרעויות קשות נענה עת'מאן לדרישתם ושלח באמצעות שליח מכתב המנשל את מושל קהיר מתפקידו. בדרכם של אנשי המשלחת חזרה לקהיר, הם תפסו שליח נוסף של עת'מאן וגילו לתדהמתם שהשליח מביא עמו בשורה למושל קהיר שאומרת כי בשורת השליח הראשון, הקוראת לו לסיים את תפקידו לאלתר, בטלה, וכי היא נמסרה רק כדי לדכא את מרד תושבי קהיר. כמו כן, הודיע עת'מאן למושל מצרים כי הוא מגבה אותו, והזהיר אותו מפני המרד הצפוי לו בקהיר לכשתחזור המשלחת. בהיוודע הדבר לאנשי המשלחת, הם חזרו לאלמדינה וניהלו מלחמה מול עות'מאן, שבסופה רצחו אותו.

מיד לאחר הרצח עלה לשלטון עלי בן אבי טאלב. עם עלייתו של עלי לח'ליפות, הוא דרש שבועת אמונים ("ביעה") מכל מושלי המחוזות. מושל סוריה, מועאויה בן אבי סופיאן מבית אומיה וממקורבי עות'מאן בן עפאן, סירב להישבע ונשבע לנקום בעלי נקמת דם, בשל רצח עות'מאן בידי תומכי עלי. מועאויה האשים את עלי בשליחת השליח השני ובעצם ברצח עות'מאן, ולכן החל עלי לרכז צבא נגדו. בו בזמן החלו טלחה ואל-זביר לחתור תחת שלטונו של עלי בעיראק. בתגובה הגיע גם עלי לעיראק, צירף אליו את תושבי כופה ובנה בה את מרכזו. עלי החליט לפעול נגד השלישייה, ולאחר ניסיונות למשא ומתן שבהם גילה עלי חולשה, הוא החליט להסגיר את הרוצחים שיימצאו במחנהו. הרוצחים פתחו במלחמה, שלימים נקראה "קרב הגמל", על שם הגמל של עאישה, שנמצאה כל אותה העת בקרב הלוחמים ועודדה אותם נגד עלי. הקרב נערך בסוף שנת 656 על יד בצרה, ונסתיים בניצחונו של עלי, שכעת שלט בכל הח'ליפות חוץ מאשר בסוריה, במותם של טלחה וא-זביר ובהתפייסות בין עאישה ועלי. מועאויה, שהכריז על עצמו כגואל דמו של עות'מאן בן עפאן, המשיך להסית נגד עלי. מועאויה הציג כמניפולציה את הכתונת שעות'מאן לבש כשנרצח, ואת אצבעות אשתו נאילה שנקטעו כאשר ניסתה להגן עליו. הקרב הוביל לתבוסת עאישה וסילוקה ממוקד ההשפעה. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסלאם: היסטוריה צבאית
קטגוריה:המאה ה-7
קטגוריה:בצרה
קרב צפין

קרב צִפין (ערבית: وقعة صفين) נערך בין צבאו של הח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב לצבאו של גדול מתנגדיו, מועאויה אבן אבו סופיאן מושל סוריה. זו הייתה המלחמה הראשונה בתוך האסלאם בין שתי קבוצות יריבות.

==אודות הקרב==
כוחות שני היריבים המרים נערכו זה מול זה בשטח סורי הנקרא צִפין בשנת 657. צבאו של עלי היה גדול מאוד אם כי לא מאומן ומלוכד דיו, לעומת צבאו של מועאויה שהיה חזק ומנוסה אך קטן בהרבה. למרות זאת נלחם צבאו של עלי בנחישות, מתוך ייאוש, בנכונות לסכן הכול מתוך ידיעה שאין לו מה להפסיד. במשך זמן רב של לחימה לא הושגה הכרעה, אם כי נראה היה שידו של עלי על העליונה.

מועאויה אובד העצות פנה ליועצו עמר אבן אל-עאץ (عمر بن العاص), שנודע בכינויו "דאהִיַת אלערב" ("הערמומי שבערבים"). אבן אל-עאץ הציע למועאויה לפקוד על חייליו לשים על רומחיהם דפי קוראן כדי לסמל את אחדות בני האסלאם. חיילי צבאו של עלי סירבו להמשיך להילחם נגד ספרי הקוראן המורמים נגדם, ובעצם להילחם באלוהיהם. על מנת להכריע את הקרב, הסכימו שני המנהיגים לגשת לבוררות ולהסכמי שביתת נשק. כל אחד שלח את יועצו על מנת לנהל משא ומתן בנושא בחירת הח'ליף. עלי שלח את יועצו הבכיר, אבו מוסא אלאשערי (ابو موسى الاشعري), ואילו מועאויה שלח את "הערמומי שבערבים". השניים נכנסו להידבר באוהל, וכשהבינו שלא יגיעו להכרעה, הציע אבן אלעאץ שכל אחד מהם יצא החוצה ויתמוך באויבו, וכך יבין ההמון המוסלמי כי אפילו היועצים הבכירים ביותר מבולבלים, לאחר שהצליחו לשנות האחד את דעתו של השני. השניים יצאו מהאוהל; אלאשערי, יועצו של עלי, צעק ראשון וקרא בשמו של מועאויה, דבר שגרם להלם בקרב עלי וצבאו. מיד אחריו קרא גם אבן עאץ בשמו של מועאויה.

בעקבות זאת ניצח מועאויה בקרב צפין, אך עלי לא הסכים לקבל עליו את הדין, ולוחמיו הסכימו איתו וקראו "לָא חֻכּם אִלָא לִלָה" (אין משפט אלא לאללה). הם טענו שעלי נכנע לבוררות בשר ודם ולא לבוררות האל, שהייתה נקבעת בהמשך הקרב. אנשים אלה פרשו ממחנהו של עלי ויסדו את הכת הדתית–אופוזיציונית הראשונה באסלאם, שכונתה ח'וארג'. הם פנו אל מזרח עיראק ובסיסם היה בנהרואן. הם השליטו אנרכיה בכל הארץ במהלך מסעי השוד והביזה שניהלו. בכך, למעשה, הפך הוויכוח הפוליטי בעניין הח'ליפות לוויכוח דתי. הח'וארג' מינו להם ח'ליף משלהם תוך השקפה שלפיה הח'ליף לא חייב להיות מצאצאי הנביא, אלא יכול להיות כל אדם, אפילו עבד, ובלבד שרמתו המוסרית והדתית תהא גבוהה. הם הכריזו כ"כופר" על כל מי שלא היה מוסלמי כרצונם ונלחמו במוסלמים-כופרים אלו מלחמת מצווה - ג'יהאד. בשנת 658 יצא עלי נגדם למלחמה וערך בהם טבח גדול, אולם לא השמיד אותם לחלוטין.

בינתיים נמשך המאבק בן עלי למועאויה. מועאויה סכסך בין עלי לבין מושל מצרים, שהיה תחת חסותו של עלי, ובכך גרם להחלפת המושל במושל חלש יותר, שלמעשה הקל את השתלטותו של מועאויה על מצרים. משהכיר עלי בטעותו, שלח את מאלכ בן חארת' אלאשתר, מפקד הצבא המוכשר שלו, להחזיר את הסדר במצרים על כנו, אך בדרכו לשם הרעילו אותו שליחי מועאויה.

בשנת 658 חדר מועאויה למצרים בעזרת עמר בן אלעאץ, ובכך חתם למעשה את גורלו של עלי כח'ליף. למעשה, הפך מועאויה לשליט העליון בחלק המערבי של עולם האסלאם דאז. בשנת 660 הוא קיבל את ה"ביעה" (שבועת אמונים) בירושלים והכריז על עצמו כח'ליף. עלי, שתכנן להילחם בו, נרצח בשנת 661 בכופה, בדרכו למסגד, בידי חַ'ארֵג'י בשם אבן מֻלגַ'ם.

==קישורים חיצוניים==

* 

צפין
קטגוריה:יחסי סונים–שיעים
קטגוריה:המאה ה-7
קטגוריה:אסלאם: היסטוריה צבאית
לנטיגו

כתמי לנטיגו סנילי על יד
לנטיגו (באנגלית: Lentigo) הוא שמם של כתמים המופיעים על גבי העור.

כתמי הלנטיגו גדולים וכהים יותר מנמשים; קוטרם נע בין 3 ו-20 ס"מ. הכתמים מתרבים עם השנים ומופיעים בדרך כלל בגיל מבוגר, בעיקר אצל בהירי עור שנחשפו רבות לאור השמש. לנטיגו מכונה גם פיגמנטציה סנילית או לנטיגו סנילי.

לעומת נמשים, שנוצרים כתוצאה מעליית כמות המלנין במלנוציטים, לנטיגו מאופיין בהגדלת מספרם של המלנוציטים.

כיום ניתן לבצע הסרת לנטיגו על ידי שימוש בלייזר, תפקידו של הלייזר הוא הסרה של התאים עם הפיגמנטציה על ידי פירוק התאים בעזרת הלייזר.

כמו כן ישנם כיום גם תכשירים שונים ומשחות אשר יכולות "להבהיר" את העור.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מחלות עור והרקמה התת-עורית
גר בארץ נוכרייה

גר בארץ נוכרייה (באנגלית: Stranger in a Strange Land) הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט היינלין שראה אור ב-1961. הספר זכה להצלחה רבה ואף זכה בפרס הוגו.

"גר בארץ נוכרייה" נחשב לספרו החשוב והמשפיע ביותר של היינליין. הספר ביטא את הלכי הרוח של הדור הצעיר בשנות ה-60 והשפיע באופן עמוק על מהפכת ילדי הפרחים. הספר אף הכניס מילה חדשה לשפה האנגלית - "גרוק" (Grok), שמשמעותה "להבין עד כדי כך שמושא התצפית הופך לחלק מן הצופה".

==עלילה==
הספר מספר את סיפורו של ולנטין מיכאל סמית', אדם שגודל על ידי בני המאדים ומגיע לכדור הארץ כשטבועה בו תרבות זרה לחלוטין לתרבות האנושית, המתוארת בספר כגרסה מוקצנת של התרבות האמריקנית.

סמית' (המכונה במרבית הספר מייק) הוא בנם של שני אסטרונאוטים גאונים, שנולד במהלך משימה כושלת למאדים. החללית ובה צוות המשימה התרסקה על המאדים וסמית' התינוק היה הניצול היחיד, הוא נותר שם וגודל על ידי בני המקום עד בגרותו. הספר נפתח עם משלחת נוספת למאדים, המשיבה אותו לכדור הארץ. על פי חוקי האנושות, האדם הראשון שמגיע למקום הופך להיות בעליו, מה שמקנה לסמתי׳ בעלות מלאה על מאדים. מסיבה זאת הוא נעצר ומוגבל על ידי שלטונות כדור הארץ, במסווה של רצון לעזור לו. בשלב זה מצבו גרוע - הוא טרם הסתגל לתנאי כדור הארץ, ועדיין לא מבין אנגלית כדי לתקשר עם הסביבה.

האחות גיליאן בורדמן, העובדת בבית החולים שבו הממשל מסתיר אותו, מתיידדת עם סמית', בהתחלה מתוך סקרנות ובהמשך מתוך רצון לעזור לו. היא משוחחת איתו שיחות מקוטעות בסתר ובעזרתה הוא לומד אנגלית. לאחר שהיא שותה יחד איתו מים הוא רואה בה "אח מים" - מושג מאדימי המתאר קרבה רבה מאוד בין אנשים. בהמשך הוא יקיים את טקס שתיית המים עם כל ידידיו. בעידודו של בן קקסטון, ידידה העיתונאי, בורדמן מבריחה את סמית' אל מחוץ לבית החולים ובורחת יחד איתו משלטונות כדור הארץ.

בורדמן וסמית' מגיעים יחדיו אל ביתו רחב הידיים של ג'ובאל הרשו, סופר מפורסם הנודע בהתנגדותו לשלטונות. בביתו של ג'ובאל סמית' מסתגל לתנאי כדור הארץ, לומד על התרבות האנושית ושומע על מושגים שלא היו מוכרים לו, כמו מושג האלוהים. הוא שומע דרשה טלוויזיונית של ה"פוסטריטים", זרם בנצרות המאמין בנביא פוסטר. מצבו הבריאותי של סמית' משתפר ומסתבר שיש לו יכולות לבצע מעשים על טבעיים, דוגמת טלקינזיס והעלמת חפצים.

סמית' הכריזמטי אוסף מסביבו קבוצה של מאמינים ומייסד את "כנסיית כל העולמות" - דת (למרות שההתייחסות אליה כדת היא בעייתית) המושפעת מתרבות המאדים. הכנסייה היא ליברלית באופן קיצוני - חבריה גרים יחד במקום המכונה "קן" ושם הם חיים חיי הוללות מינית, נודיזם, ופתיחות יוצאת דופן אחד כלפי השני.

בתוך כך הכנסייה צוברת לה איבה ציבורית רבה. ה"קן" נשרף וחברי הכנסייה מסתתרים במלון בבעלותו של סמית'. המון זועם מקיף את המלון ומאיים לחסל את סמית'. לקראת סוף הספר סמית' מנהל שיחה עם ג'ובאל ושוטח בפניו את משנתו. סמית' יוצא לדבר אל ההמון, אך אז הוא מחוסל בלינץ'. חבריו אוכלים את גופתו. בסוף הספר סמית' עולה לשמיים, מגיע לגן עדן ופוגש את המלאך פוסטר.

==שם הספר==
שם הספר לקוח מ. משה נמלט ממצרים למדין ושם מתחתן עם צפורה, אשר יולדת בן. "וַיִּקְרָא אֶת-שְׁמוֹ גֵּרְשֹׁם: כִּי אָמַר--גֵּר הָיִיתִי, בְּאֶרֶץ נָכְרִיָּה". 

בתרגום המלך ג'יימס של התנ"ך לאנגלית, שהוא התרגום הנפוץ, מתורגם הפסוק: 

==קישורים חיצוניים==
* אלעד לוי, [http://www.blipanika.co.il/?p=20 סקירת "גר בארץ נוכרייה"], באתר בלי פאניקה
* 
* 

קטגוריה:יצירות זוכות פרס הוגו לרומן הטוב ביותר
קטגוריה:ספרי רוברט היינליין
קטגוריה:ספרי 1961
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
מזריטש

[[אנדרטה ליהודי מז'יריץ שנספו בשואה, בבית הקברות בחולון]]
ציור של "מזריטש גדול" מאת הצייר הפולני נפוליאון תדיאוס אורדה. 1875.
מֶז'יריטש (ביידיש: מעזשיריטש; באוקראינית: Великі Межирічі, וליקי מז'יריצ'י; בפולנית: Międzyrzecz korecki, מיינדזיז'ץ' קורצקי) היא עיירה באוקראינה, כ-19 ק"מ ממערב לקורץ וכ-40 ק"מ ממזרח לרובנו. בפי היהודים נהגה שמה בנוסף גם כ"מזריטש" ולכן כונתה גם בשם "מזריטש גדול" להבדילה מן העיירה הפולנית מיינדזיז'ץ פודלסקי, שגם שמה בפי היהודים היה מזריטש.

==הקהילה היהודית==
יהודים החלו להתגורר במז'יריטש במאה ה-14.

העיר נודעה בקרב היהודים בעיקר בזכות רבי דב בער, המכונה המגיד ממזריטש, שחי בה באמצע המאה ה-18, והיה מנהיגה של תנועת החסידות בדור השני. בעקבותיו הפכה העיירה למקום עלייה לרגל לחסידים.

לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיירה כ-3,000 יהודים. בשנת 1939 כבש הצבא האדום את העיירה. מאות פליטים יהודים הגיעו לעיירה מאזורי פולין שנכבשו בידי הנאצים, ואלו שוכנו בבית הספר היהודי ובבתי הכנסת. ב-1941 נכבשה על ידי הוורמאכט. באוקטובר 1941 הושמדו כ-1,500 מיהודי העיירה, ובאוגוסט 1942 הושמדו מרבית היהודים הנותרים. כ-100 מיהודי העיירה הצליחו להימלט לרוסיה, וכ-50 נמלטו ליערות והצטרפו לפרטיזנים.

==לקריאה נוספת==
* מ. צאנין, מזריטש בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 103–113 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.meziritch.com/ אתר הבית של ארגון יוצאי מז'יריטש (ווהלין)]
*
*
*
*[http://www.infoukes.com/history/inventions/ הבית העתיק בעולם - נתגלה במזריטש] (מאמר באנגלית) באתר מידע על אוקראינה.
*
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:מחוז רובנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אברהם רוויגו

רבי אברהם רוויגו (נולד ה'ת"י (1650) בקירוב; נפטר בכ"ה באדר ה'תע"ד, 12 במרץ 1714) היה מגדולי מקובלי איטליה במאה ה-17. כיהן כראשון לציון השלישי.

הוא נודע בעושרו והרבה לעסוק בצרכי ציבור לצד לימודיו. בערוב ימיו עלה לארץ ישראל עם קבוצה וייסד בה ישיבת חכמים ללימודי קבלה, רבני ירושלים שלחוהו לאחר שנים אחדות כשד"ר עבור עניי העיר, ובאחת מנסיעותיו נפטר.

== ביוגרפיה ==
הרב אברהם רוויגו למד אצל רבי משה זכות. בביתו בעיר מודינה היה מארח דרך קבע, חכמים, מקובלים ושליחי ארץ ישראלי. כמו כן החזיק בביתו ישיבת חכמים שתורתם קבע. אחד מהם היה רבי מרדכי אשכנזי אותו פרנס במשך כמה שנים.

בשנת 1700 יצא לגרמניה לשם הדפסת ספרו של תלמידו רבי מרדכי אשכנזי על ספר הזוהר בשם "אשל אברהם". בהקדמת הספר מעיד המחבר כי את כל ידיעותיו בקבלה למד ממורו רבי אברהם ולפיכך קרא לספר על שמו. עם שובו החל רוויגו בהכנות לעלייתו לארץ, ושלח את תלמידו רבי מרדכי לארץ ישראל על מנת שיסדר מקום דירה עבור הישיבה שרצה להקים. במסגרת זו אף הפקיד את כל ממונו בידי הבנקאי הווינאי שמואל אופנהיים כדי להתפרנס מהרווח בארץ ישראל. אולם בעקבות הלשנה של אויביו לממשלה ברומא נאלץ לדחות את נסיעתו. 

בשנת 1702 הפליג מליוורנו יחד עם שיירה מבני משפחתו ובאי ביתו ועם משפחתו של רבי מרדכי אשכנזי ותלמידיו סה"כ כ-25 איש לנמל יפו כדי לעלות לארץ ישראל. נסיעתו נעשתה בחשאי מפחד השלטונות ורבי אברהם עלה על הספינה רק לאחר שזו הפליגה מן החוף באמצעות ספינה קטנה.

כשהגיעה שיירתו לירושלים הייתה בה מגפת דבר בה נספו מרדכי אשכנזי אשתו ובתו.

הרב אברהם רוויגו ייסד בירושלים ישיבה מיוחדת ללימוד תורת הסוד ועל חכמי הישיבה נמנו בעיקר חכמים מסיעתו של רבי יהודה חסיד.

מפני קשריו והשפעתו של הרב רוויגו באיטליה ובארצות אשכנז, שלחו אותו רבני ירושלים בשליחותם כשד"ר לארצות אירופה בעיקר אל איטליה, הולנד, צרפת ואנגליה. שלא כמו רוב השלוחים, יצא הרב רוויגו למשימה זו בהתנדבות מלאה ללא קבלת התמורה הגבוהה אשר נהוג היה לשלם לשליחים. היות שהוא הצליח מאוד בשליחותו, חזרו ושלחו אותו פעמיים נוספות לאותם מקומות, ובשליחותו השלישית נפטר בהיותו באמצע דרכו בעיר מנטובה.

==אברהם רוויגו והשבתאות ==

כפי שעולה מפנקסו של רוויגו, הוא האמין במשיחיותו של שבתי צבי, ואף העתיק בפנקסו יחד עם כתבי רבו משה זכות, גם טקסטים שבתאיים מבית מדרשו של נתן העזתי. לאורך השנים הוא העביר לרבו משה זכות טקסטים שבתאיים שונים, זאת על אף שמשה זכות דחה את האמונה בשבתאי צבי מסיבות שונות. שניים מתלמידיו החשובים של של רוויגו היו גם הם שבתאיים, הראשון הוא מרדכי אשכנזי שהוזכר לעיל, וכפי שהראה גם ישעיה תשבי<ref></ref>, גם ר' בער פערלהעפטר היה שבתאי נסתר.

== לקריאה נוספת ==
* יעקב מאן, "התיישבות המקובל ר' אברהם רוויגו וחבורתו בירושלים בשנת התס"ב ליצירה (1702 לפסה"נ)", ציון 6 (תרצ"ד), עמ' נ"ט–פ"ד. 
* שמחה אסף, "לתולדותיו של ר' אברהם רוויגו", ציון ו [ג] (ניסן תש"א), עמ' 156–157. 
* מאיר בניהו, "שמועות שבתאיות - מפנקסיהם של רבי בנימין הכהן ורבי אברהם רוויגו", בתוך: שלמה סימונסון (עורך), מיכאל: מאסף לתולדות היהודים בתפוצות א, עמ' ט והלאה.
* אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל - תולדות השליחות מהארץ לגולה, מחורבן בית שני עד המאה התשע עשרה, ירושלים (תשי"א. נדפס שוב בשנת תשל"ז; ובשנת תשס"ב, בשני כרכים).

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==
מאמרו

קטגוריה:רבנים איטלקים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מודנה: רבנים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
רוויגו, אברהם
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1650
קטגוריה:נפטרים ב-1713
תעשיות חשמל כבדות בהראט

תעשיות חשמל כבדות בהראט (BHEL - Bharat Heavy Electricals Limited) היא חברה הודית לייצור טורבינות גז וקיטור. יו"ר החברה (מפברואר 2007) הוא א.ק. פורי. BHEL היא אחת מתשע החברות הגדולות בניהול ממשלתי בהודו, הקרויות "נאבראטרנ'ס" או "תשעת היהלומים". מפעליה נמצאים בבופאל (מאדהיה פרדש), היידראבאד (אנדרה פרדש), ג'האנסי (אוטר פרדש), טירוצ'יראפאלי וראניפט (טאמיל נאדו) ובנגלור (קרנטקה). החברה מהווה שחקן משמעותי בשוק האנרגיה העולמי בהקמת, תחזוקת ותכנון תחנות כוח בכל העולם.

BHEL היא תאגיד הנדסי המציע מגוון רחב של מוצרים ושירותים לענפי ייצור החשמל, התחבורה, תעשייה, הנפט והגז, כמו גם תחום האנרגיה האטומית. למעלה מ-65% מהחשמל המופק בהודו מיוצר באמצעות ציוד של BHEL.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות הודיות
קטגוריה:הודו: תעשייה
ל'אטאלנט

ל'אטאלנט (בצרפתית: L'atalante) הוא סרט צרפתי משנת 1934 שביים ז'אן ויגו, בכיכובם של ז'אן דסטה, דיטה פארלו, ומישל סימון.

==תקציר העלילה==
הסרט מתחקה אחר קורותיו של ז'אן, הקפטן של הדוברה ל'אטאלנט ואשתו החדשה, ג'וליט (דיטה פארלו). הם נישאים לאחר שבקושי הכירו זה את זה, בעיירה הפרובינציאלית של ג'וליט. הסצנה של צעדתם מהחתונה לסירתו של ז'אן מצולם בסגנון מקוטע והוא מבשרו של הגל החדש של הסרטים הצרפתיים. הם יוצאים לטיול לפריז, מסע המשמש הן להובלת מטען והן כירח הדבש שלהם. מתח ניצת בקרב הצוות, אשר אינם רגילים להימצאותה של אישה על הספינה. רוב הקונפליקט נובע מז'אן שמתעוררת בו קנאה זועמת, הוא מנפץ צלחות, ומרים עוגן כל אימת שמזדמן, לאחר שהוא מגלה את ג'וליט ועמיתו ז'ול (מישל סימון) משוחחים בתאו של ז'ול.

כשהם מגיעים לפריז הולכים ז'אן וג'וליט למועדון מוזיקה. שם הם פוגשים ברוכל המפלרטט עם ג'וליט, דבר המוביל לריב עם ז'אן. ג'וליט שלא אוהבת את חיי הספינה ונמשכת לאורותיה של פריז, בורחת עם הרוכל. זאן שננטש מאחור זועם, מותיר אותה מאחור ואחר כך הוא שב לאחר שהחליט לחפש אותה.

==ההערכה לסרט==
הסרט קיבל שבחים בשל סגנונו הריאליסטי-פואטי החוזה את הנולד, אולם הוא גם כלל קטעים סוריאליסטים מפתיעים, כמו התמונה הכפולה של מישל סימון בקטע ההיאבקות והסצנה שבה ז'אן קופץ לנהר. כפי שצוין הסרט חביב על יוצרים בני הגל החדש בקולנוע הצרפתי, שסרטיהם מכילים רמיזות רבות לעבודותיו של ז'אן ויגו.

המפיצים המקוריים של הסרט צמצמו את משכו בניסיון לעשותו פופולרי יותר והוסיפו לשם הסרט את הכותר Le Chaland Qui Passe, שם שיר בן התקופה, שאף הוכנס לתוך הסרט.

ל'אטאלנט נבחר לסרט העשירי בטיבו בכל הזמנים במשאל של Sight & Sound משנת 1962 ולמקום השישי ב-1992.

הצילום שקצר את ההלל היה של בוריס קאופמן, מאוחר יותר הוא הפליג לצלם סרטים גדולים בהוליווד כמו חופי הכרך. אף על פי כן, הוא תיאר את עבודתו עם ויגו כ"גן עדן קולנועי".

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:פריז בקולנוע
קטגוריה:סרטים צרפתיים משנת 1934
ז'אן ויגו

ז'אן ויגו (בצרפתית: Jean Vigo; 26 באפריל 1905 – 5 באוקטובר 1934) היה במאי קולנוע צרפתי שמת בדמי ימיו, שסייע ליסד את הריאליזם הפואטי בקולנוע בשנות השלושים ונהפך לאחר מותו למשפיע מאוד על הגל החדש בקולנוע הצרפתי בשנות ה-50 המאוחרות ובשנות השישים המוקדמות.

== קורות חייו ==
ויגו נולד לאמילי קלרו ולאנרכיסט הצבאי הבולט יוג'ין בונוונטר דה ויגו (שאימץ את השם מיגל אלמרידה - האנגרמה של "y'a la merde" המתורגם כ"הנה חרא"). הרבה מילדותו הוא היה במנוסה עם הוריו. אביו נחנק למוות בכלא פרסנה בלילה של 13 באוגוסט 1917. כנראה שהיה זה מעשה השלטונות, היות שאלמרידה ביקש מוקדם יותר באותו היום להיפגש עם עורך דין, שאמור היה לראותו למחרת. ויגו הצעיר נשלח לפתע לפנימיה תחת שם בדוי, ז'אן סלה, על מנת להסוות את זהותו.

ויגו נישא ונולדה לו בת ב-1931. הוא מת מסיבוכים של שחפת, בה לקה שמונה שנים מוקדם יותר.

הוא נודע בשל שני סרטים חשובים ביותר שהשפיעו בצורה משמעותית על התפתחות הקולנוע בצרפת ובעולם בכלל: אפס בהתנהגות (1933) ול'אטאלנט (1934). הוא אף עשה שני סרטים נוספים "A propos de Nice" (1929), סרט חתרני ביותר מתקופת הקולנוע האילם הבוחן את אי ההגינות בחברה בניס בשנות העשרים והסרט Taris, roi de l'eau (1931), סרט אלגנטי על השחיין ז'אן טריס.

סרטיו תוארו על ידי כמה ובוודאי על ידי רשויות פוליטיות בת זמנו כלא פטריוטיים והם צונזרו בצורה משמעותית על ידי הממשלה הצרפתית. הם האריכו ימים יותר מאלה שמתחו עליהם ביקורת, ול'אטאלנט נבחר בסקר של Sight & Sound's משנת 1962 כסרט העשירי בטיבו בכל הזמנים וכשישי בטיבו בשנת 1992.

על שמו ניתן מדי שנה הפרס היוקרתי Prix Jean Vigo.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sensesofcinema.com/2002/great-directors/vigo/ מתוך Senses of cinema: Great Directors Critical Database]
* [https://web.archive.org/web/20051027133542/http://recollectionbooks.com/bleed/Encyclopedia/VigoJean.htm עמודו של ז'אן ויגו]
* [http://www.cfnavarra.es/puntodevista פסטיבל הסרטים הבינלאומי של פונטו דה ויסטה]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנפטרו משחפת
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1905
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1934
אברהם סבע

רבי אברהם בן יעקב סבע (1440 ה'ר, ספרד – 1508, ט' בתשרי ה'רס"ט, ליד ורונה, איטליה) היה רב, מקובל, והוגה דעות יהודי בדור גירוש ספרד.

==ביוגרפיה==
נולד ופעל בקסטיליה, היה תלמידו של רבי יצחק די ליאון. עם גירוש ספרד ב-1492 עבר לגימארייש שליד פורטו בפורטוגל עם קהילתו. בעת גזירות השמד על יהודי פורטוגל ב-1497 נחטפו שני ילדיו והוטבלו לנצרות. סבע עצמו נאסר בליסבון ועבר עינויים. הצליח להימלט לפאס שבמרוקו, אך את ספריו הרבים שחיבר נאלץ להשאיר בפורטוגל, שם קבר אותם תחת עץ זית ליד ליסבון. ממרוקו נדד רבות עד שהגיע לאדריאנופול, בירת האימפריה העות'מאנית, והשתקע בה, שם כתב את ספריו מחדש.

נפטר באונייה בדרכו לאיטליה בט' בתשרי ה'רס"ט (1508), ונקבר בוורונה.

החיד"א מספר על נסיבות מותו של סבע:

נכדתו, בתו של בנו רבי יצחק נישאה לרבי יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך.

שיטתו של הרב סבע ידועה במקוריותה, ושימשה רבות רבנים בדורות שלאחריו.

==ספריו==
*[http://www.hebrewbooks.org/45935 צרור המור], ביאור על התורה על דרך הדרוש והקבלה, נדפס לראשונה בוונציה 1523. לאחרונה נדפס במהדורה מפורשת ומבוארת על ידי הוצאת 'עוז והדר', בפרשת ויצא נדפס קונטרס תפארת בנים בו מגולל את תלאותיו ומאורעותיו עת גירוש ספרד.
*אשכול הכופר, [http://beta.hebrewbooks.org/21268 על] מגילת אסתר [http://beta.hebrewbooks.org/38371 ו]מגילת רות.
*צרור הכסף, על הלכות ראש השנה, יום כיפור, עבודה זרה. וביאור על התפילה על דרך הקבלה. נקבר בליסבון וכנראה אבד.
*צרור החיים, פירוש על מסכת אבות. נקבר בליסבון, שוחזר, וכנראה אבד שוב. חלק מהספר נמצא בכתב יד ויצא לאור במהדורה מדעית במכון יד יצחק בן-צבי.
*קיצור סמ"ג, לפי הרב ישראל דנדרוביץ סבע הוא מחברו של הספר קיצור סמ"ג השנוי במחלוקת.

==לקריאה נוספת==
* נחמיה שמואל ליבוביץ, רבי אברהם סבע וספריו צרור המור ואשכול הכופר, ניו יורק תרצ"ו.
* אליעזר שלוסברג, לדרכי פרשנותו של ר' אברהם סבע בפירושו לתורה, בתוך: מגדים, גיליון ז', תשמ"ט 1989, עמ' 31–47.
* זבולון בוארון, גירושי סו"ף, גירושי ספרד ושמד פורטוגל, השתקפותם בביאורי ר' אברהם סבע צרור המור לתורה ואשכול הכופר למגילות רות ואסתר, ירושלים 1993.
* זבולון בוארון, עיונים בפרשנותו של רבי אברהם סבע, תל אביב 2004.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* <ref></ref> 
* דב שוורץ, [http://jic.tau.ac.il/moreshet/reshuma.asp?key=1100802 על ספר מאת אברהם גרוס, העוסק בר' אברהם סבע. עיקר המאמר הן הערותיו של שוורץ לגבי סוגיות שיטתיות בהגותו של סבע], פעמים 62, תשנ"ה 1995, עמ' 132–148
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:פרשני מגילת אסתר
קטגוריה:אדירנה: רבנים
קטגוריה:פאס: רבנים
קטגוריה:מגורשי ספרד ופורטוגל
קטגוריה:פרשני המקרא
קטגוריה:רבנים פורטוגזים
קטגוריה:רבנים טורקים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:ילידי 1440
קטגוריה:נפטרים ב-1508
שירים על מעללי גבורה

שירים על מעללי גבורה (בצרפתית: Chansons de geste) הן שירות אפיות שנתחברו בצרפתית עתיקה, ונועדו לדקלום בליווי כלי נגינה כגון וייל (Vielle) על ידי מנסטרלים נודדים. הם נתחברו ברוח האידיאלים של הכנסייה והאבירות הפיאודלית, ומאוחר יותר שימשו את הסיפורת הענפה של המחזור הקרולינגי.

את השאנסונים דה גסטה, בצרפתית עתיקה שירי מעשי הגבורה, הם שירים אפיים המופיעים בפתחה של הספרות הצרפתית. התאריך המוקדם ביותר הידוע הן הדוגמאות של שירה מן המאות המאוחרות המאה ה-11 והמאה ה-12, מוקדם בכ 100 שנים לפני הופעתה של השירה הלירית של הטרובדורים.

בלחן הצרפתית העתיקה חוברו השאנסונים שבוצעו כנראה על יד בדרני האצולה בעקבות אירועים שונים אשר חלקם היו אמיתיים, כגון אירועי העבר בהיסטורית צרפת של המאה ה-8 והמאה ה-9. סיפורים על קרל מרטל, קרל הגדול, ולואי החסיד, ועל מלחמתם במורים היו מתוארים בהאדרה של מעלליהם.

שירה זו הייתה הבסיס לשירה הצרפתית, נושאים שונים נלקחו מהשירה הבריטית כגון אגדת המלך ארתור ואבירי השולחן העגול.

בשנת 1215 יצר Bertrand de Bar-sur-Aube את חלוקתם הראשונית לכמה קבוצות: 
# מעללי המלך (Geste du roi) - הפואמות עוסקות בעיקר סביב דמותו של קארל הגדול ומאבקיו למען הנצרות. הנודעות ביניהן "שירת רולאן", "היואון מבורדו" ו"העלייה לרגל של קארל הגדול". 
# מעללי גארן ממונגלאן (Garin de Monglane) ובהן "שירת גיום" ו"הכתרתו של לואי". 
# מעללי דון ממגנצה (Doon de Mayence).
# המחזור הלורייני ובו נכלל "מעללי גארן מלוריין". 
# המחזור הצלבני.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:שירת ימי הביניים
קטגוריה:פואמות
דבל

דבל (בערבית: دبل) הוא כפר נוצרי מרוני בדרום לבנון, נפת בינת ג'בייל, שבמחוז אל-נבטיה.

הכפר הוא כפר חקלאי המשתרע על גבעות שגובהן נע בין 560 ל-650 מטר מעל פני הים ובו מטעים רבים של זיתים, חרובים וטבק שמהווים את רוב תוצרת הכפר.

==מלחמת לבנון השנייה==
במהלך מלחמת לבנון השנייה הכפר ננטש ותושביו ברחו.

בכפר וסביבתו התנהלו חילופי אש כבדים בין כוחות צה"ל לחזבאללה. אחד האירועים הקשים הזכורים מהקרבות בדבל הוא פגיעת טיל נגד טנקים במבנה שבו שהו חיילי צה"ל. באירוע זה נהרגו תשעה חיילי גדוד החבלה של עוצבת האש וכמעט 30 נפצעו.

כתוצאה מהלחימה נפגעו התשתיות בדבל והסביבה, ומבנים רבים ניזוקו.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחוז א-נבטיה: יישובים
גלריית איסט סייד

[[ליאוניד ברז'נייב ואריך הונקר מתנשקים. הכיתוב: "אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו".]]
גלריית איסט סייד (אנגלית: East Side Gallery) היא גלריה של ציורי קיר (גרפיטי) שצוירו על גבי חומת ברלין, ברחוב מילנשטראסה (Mühlenstraße) שברובע פרידריכסהיין, במרכזה של ברלין שבגרמניה.

==היסטוריה==
איסט סייד גאלרי היא השריד הארוך ביותר (1.3 ק"מ) שנותר מחומת ברלין. על גבי החומה צוירו 106 ציורי קיר על ידי אמנים מכל רחבי העולם. הציור הראשון ציור על ידי כריסטין מק לין בדצמבר 1989, זמן קצר לאחר "נפילת" החומה (ביטול ההגבלות התנועה של תושבי גרמניה המזרחית לברלין המערבית).

ציור מפורסם נוסף בגלריה הוא אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו.

הציורים שצוירו זמן קצר לאחר נפילת "מסך הברזל", בהם הציורים של ג'ים אביניון ות'יירי נואר, מתעדים את תקוות תושבי מזרח אירופה לעתיד חופשי וטוב יותר. הגלריה מהווה אתר תיירותי פופולרי, וככל הנראה גלריית ציורי הגרפיטי הגדולה בעולם. בשנת 2006 הועברה חלק מהחומה באורך של כ-40 מטרים למיקום המקביל למקטע אחר, על מנת לאפשר גישה לנהר השפרה.

במהלך עשור השנים שחלפו מאז שצוירו ציורי הקיר, בשל זיהום האוויר, גרפיטי שצויר עליהם ופגעי מזג האוויר, ניזוקו הציורים. בשנת 2000 הוקם ארגון ללא מטרת רווח שמטרתו שימור הציורים. עבודות השחזור הסתיימו ב-2009.

== גלריה ==
<gallery>
File:East Side Gallery (6).jpg|הורסים את החומה
File:Graffiti of Trabant at East Side Gallery.jpg|רכב טראבנט פורץ את החומה ב-9 בנובמבר 1989
File:East Side Gallery (7).jpg|עוברים דרך החומה כמו בים סוף
File:East Side Gallery (5).jpg|אוהב ישראל
</gallery>
תמונה פנורמית

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.eastsidegallery-berlin.de/ יוזמת אמני האתר הרשמית גלריה צדדית מזרחית]
* [https://web.archive.org/web/20070722031019/http://www.die-berliner-mauer.de/en/mauergalerie.html תצלומי הגלריה]
* [http://www.myvideo.de/watch/209316/ סרטון וידאו המציג את הגלריה]

קטגוריה:מוזיאוני עיצוב
קטגוריה:ברלין: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:חומת ברלין
קטגוריה:גרפיטי
קטגוריה:המלחמה הקרה בתרבות ובאמנות
חרל"פ

חרל"פ (או חרלף) הוא שם משפחה הקרוי על שם ראש המשפחה הרב חייא מפולין, שהוא עצמו צאצא של חייא למשפחת דוד (נולד 1090-1080). פירוש השם חרל"פ הוא חייא ראש לגולי (או לבני) פולין (או פורטוגל).

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
מסובבי הכתף

10. מסובבי הכתף: 11.השריר הרום קוצי, 12.השריר התת-שכמי, 13.השריר המך קוצי, 14.השריר העגול הקטן
כתף שמאל במבט אחורי. 3.הגב הרחיב, 5.העגול הגדול, 6.השריר העגול הקטן, 7.השריר הרום קוצי, 8.השריר המך קוצי, 13.הראש הארוך של התלת ראשי של הזרוע. השריר התת-שכמי אינו נראה באיור.
מסובבי הכתף (באנגלית: rotator cuff, נמצאים בשימוש גם המונחים השרוול המסובב והשרוולית המסובבת) הם קבוצה של ארבעה שרירים המחוברים בין עצם השכם לחלקה המקורב של עצם הזרוע. גידיהם של השרירים, של השריר הרום קוצי, השריר המך קוצי, השריר העגול הקטן ושל השריר התת-שכמי מתאחדים עם רצועות קופסית המפרק של מפרק הזרוע ולמעשה מהווים חלק גדול מהקופסית. לפי שמם, מסובבי הכתף מסובבים את הזרוע לכיוון פנימה והחוצה וכן מייצבים את ראש עצם הזרוע במקומה במפרק.

==אנטומיה ותפקידים==
תחילתם של כל השרירים בפני עצם השכם, השריר התת-שכמי מכסה את הפן הקדמי של העצם, הרום קוצי והמך קוצי מכסים את הפן האחורי של העצם (מעל ומתחת לקוץ השכם בהתאמה) והשריר העגול קטן מתחיל מחלקו הצידי של הפן האחורי. גידי השרירים נאחזים באזור ראש עצם הזרוע, בגבשושית הגדולה ובגבשושית הקטנה של העצם, בדרך העוטפת את ראש העצם מפנים, ממעלה ומאחור ומצמידה אותו לשקע הגומתי של עצם השכם.

פעולתם של השרירים (למעט השריר הרום קוצי) מסובבת את הזרוע לכיוונים פנימה והחוצה ומכאן מקור שמה של הקבוצה. פעולה חיונית נוספת של השרירים היא הייצוב הדינמי של ראש עצם הזרוע במפרקו. מפרק הזרוע בנוי כמפרק כדורי רופף יחסית בין ראש עצם הזרוע לשקע הגומתי של עצם השכם, שלוש דרגות החופש של הכתף וטווחי המפרק באים על חשבון היציבות המבנית שלו, פעולתם הסינרגיסטית של מסובבי הכתף שומרת על ראש עצם הזרוע במקומו (קרי ללא פריקה) גם במצבים או תנועות שאין די במבנה הקשיח של המפרק (בהתאמה בין העצמות על סחוסיהן) לשמור על יציבותו.

==פגיעות נפוצות==
מסובבי הכתף ובמיוחד השריר הרום קוצי הממוקם בין חלקו המקורב של ראש עצם הזרוע לשיא הכתף פגיעים לתנועות חוזרניות או לפגיעות "צביטה" (impingement). כל כאב בכתף עלול לפגוע בפעולת השרירים ולהתחיל מעגל של יציבות לקויה בכתף המחמירה את צביטת וגירוי השרירים ומגבירה את הכאב. בקבוצת השרירים מופיעות גם פתולוגיות כגון הסתיידויות או דלקות של הגידים ואף פגיעה בשלמותם ודלקות של האמתחות השונות הממוקמות בין השרירים ובין השרירים לרקמות המקיפות אותם.

== ראו גם ==
* קרע במסובבי הכתף

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרירי הגפיים העליונות
קטגוריה:כתף

de:Oberarm#Rotatorenmanschette
קתדרלת מנגו הקדוש

חזית הקתדרלה, כפי שנראית מכיכר הקתדרלה
הצד המזרחי של הקתדרלה ו[[בית החולים המלכותי של גלאזגו כפי שנראה מ"עיר המתים" של גלאזגו.]]
ציור של [[דייוויד רוברט מהמאה ה-16 המראה את הקתדרלה בזמן המהפכה הפרוטסטנטית]]

קתדרלת מנגו הקדוש, הידועה גם כHigh Kirk of Glasgow או פשוט כקתדרלת גלאזגו היא אחת מ-4 קתדרלות בגלאזגו, סקוטלנד. היא קתדרלה של הכנסייה הסקוטית ובנויה בסגנון גותי. הקתדרלה ממוקמת קרוב למרכז העיר ליד בית החולים המלכותי של גלאזגו, במקום שבו לכאורה בנה מנגו הקדוש, הפטרון של גלאזגו את כנסייתו. קבר הקדוש הוא חלק מהקתדרלה. 

במקור הכנסייה הייתה רומית-קתולית ותולדותיה שזורות בתולדות העיר. הקתדרלה היא דוגמה מצוינת לאדריכלות גותית והיא אחת מהקתדרלות הסקוטיות המעטות שנבנו בימי הביניים ושרדו את הרפורמציה ללא פגע. המגדל מהמאה ה-13 הוא המגדל האחרון שנשאר שלם בכנסייה סקוטית מימי הביניים. החלקים המאוחרים יותר, והצריח המחודד הוקמו בידי הבישוף ויליאם דה לאודר, שמת ב-1425. במגדל המרכזי ישנו פעמון בהיקף ( 12 רגל ואינץ'), והוא בעל טון רציני ועמוק. ב-1789 הוא נסדק בטעות בידי אנשים שביקרו במגדל. הוא נשלח ללונדון ושם נוצק מחדש. ליד הפעמון חקוקה הכתובת הבאה:
:In the year of grace
:1594,
:Marcus Knox,
:a merchant of Glasgow,
:zealous for the interests of the reformed religion,
:caused me to be fabricated in Holland
:for the use of his fellow citizens in Glasgow,
:and placed me with solemnity
:in the tower of their cathedral.
:My function
:was to announce, by the impress on my bosom,
:(Me audito venias doctrinam sanctam ut discas;) <small>[Come, that ye may learn holy doctrine.]</small>
:and
:I was taught to proclaim the hours of unheeded time.
:195 years had I sounded these awful warnings,
:when I was broken
:by the hands of inconsiderate and
:unskilful men.
:In the year 1790,
:I was cast into the furnace,
:refounded at London,
:and returned to my sacred vocation.
:Reader,
:thou also shall know a resurrection,
:may it be to eternal life.

מבחינה טכנית, הכנסייה לא מכהנת יותר כקתדרלה, מאחר שלא יושב בה בישוף מאז 1690. לעומת זאת, בניגוד לקתדרלות רבות שנהרסו ונותרו בשיממונן, הקתדרלה היא עדיין כנסייה פעילה ומשמשת לפולחן הנוצרי מטעם הכנסייה הסקוטית. המבנה עצמו שייך לכתר הבריטי, ומתוחזק בידי האגודה Historic Scotland. הוא יעד פופולרי עבור תיירים.

בגלאזגו יש 4 קתדרלות, לזרמים השונים. הקתדרלות האחרות הן קתדרלת אנדרו הקדוש (גלאזגו) של הכנסייה הרומית-קתולית, קתדרלת מריה הקדושה (גלאזגו) של הכנסייה הסקוטית האפסיקופלית וקתדרלת לוקאס הקדוש (גלאזגו) של הכנסייה האורתודוקסית היוונית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.historic-scotland.gov.uk/properties_sites_detail.htm?propertyID=PL_140 מידע על הקתדרלה]
* [http://www.scotcities.com/townhead.htm Glasgow Cathedral Precinct] - היסטוריה וציורים של הקתדרלה.
* [https://web.archive.org/web/20070927001519/http://www.inglasgow.com/inglaig/gallery.asp?categoryid=126 תמונות של הקתדרלה]
* [http://www.freefoto.com/browse.jsp?id=1089-02-0 תמונות של הקתדרלה]

קטגוריה:גלאזגו: מבנים
קטגוריה:סקוטלנד: מבנים רשומים דרגה A
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: קתדרלות
מנגו
קטגוריה:סקוטלנד: דת
שפרה (נהר)

השְׁפְּרֵה (בגרמנית: Spree, בסורבית: Sprjewja, בצ'כית: Spréva) הוא נהר הזורם דרך מדינות סקסוניה, ברנדנבורג וכן דרך העיר ברלין שבגרמניה. הנהר הוא אחד ממקורות נהר ההאפל. אורכו כ-400 ק"מ. נהר השפרה מחובר לנהרות שכנים על ידי תעלות, שהחשובה שבהן היא תעלת אודר-שפרה הנמשכת דרומית-מזרחית מברלין.

==גאוגרפיה==
מוצאו של נהר השפרה מאזור לאוזיץ שבגבול גרמניה וצ'כיה. הנהר זורם לאזור ביצות שפרוולד, וזורם דרך העיר ברלין עד לשפך נהר השפרה אל לנהר ההאבל במערב ברלין.

הנהר עובר דרך הערים באוצן, שפרמברג, קוטבוס, ליבנאו, ליבן, פירסטנוולדה ולבסוף ברלין. לאחר שהוא עובר את קוטבוס, הנהר מתחלק לרשת של תעלות, ויוצר אזור מיוער בוצי המכונה יער שפרה עד ליבן. לאחר מכן הוא עובר את פירסטנואלדה וקופניק ומתפתל דרך ברלין בכמה הסתעפויות כדי להצטרף לנהר האוול (יובל של האלבה) בספנדאו לאחר מסלול של 403 ק"מ.<ref></ref>

על שמו של הנהר קרויים המחוזות בהן הוא זורם – שפרה נייסה ואודר שפרה.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
File:Exterior of the Bode-Museum.jpg|השפרה ליד מוזיאון בודה עם מגדל הטלוויזיה של ברלין ברקע
File:Berliner Dom from the Spree river.jpg|מבט על ברלינר דום מהשפרה
תמונה:Berlin Spreebogen.JPG|השפרה בסמוך לרייכסטאג
File:Moltkebrücke (1).jpg|גשר מולטקה על השפרה
תמונה:Spree-Berlin-09-XII-2006-17.jpg|הנהר באזור מילנדאם בברלין
תמונה:Spree in BerlinTreptow.jpg|השפרה באזור טרפטאו
תמונה:Berlin hauptbahnhof no 2.jpg|השפרה בקרבת תחנת הרכבת המרכזית של ברלין
File:Molecule Man (1).jpg|פסל "איש המולקולה" על השפרה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.stadtpanoramen.de/en/berlin/spree.html תצלום פנורמי של הנהר באזור ברלין]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמניה: נהרות
קטגוריה:ברלין: נהרות ונחלים
קטגוריה:ברנדנבורג: נהרות
קטגוריה:סקסוניה: גאוגרפיה
קתדרלת אנדרו הקדוש (גלאזגו)

קתדרלת אנדרו הקדוש
קתדרלת אנדרו הקדוש היא קתדרלה רומית-קתולית במרכז העיר של גלאזגו, סקוטלנד.

מאז הרפורמציה ב-1560 עד שנות ה-1600 המאוחרות, על פולחן רומי-קתולי היה להתבצע בחשאי. פולחן רומי-קתולי פומבי הורשה רק מ-1778. בסוף המאה ה-18, עקב זרם של מהגרים איריים לגלאזגו, נוצר צורך בכנסייה רומית-קתולית. לשם כך נבנתה כנסיית אנדרו הקדוש, שהושלמה ב-1817 ותוכננה בידי ג'יימס גילספי גרהאם (1776–1855). הכנסייה הציגה נוכחות מחודשת של הכנסייה הרומית-קתולית בעיר. ב-1805 היו רק כ-450 קתולים בגלאזגו, אך בעת שהכנסייה הושלמה היו יותר מ-3,000. העוינות לקתולים בעיר ניכרה היטב בזמן בניית הקתדרלה: המקומיים הרסו בלילה עבודות שהושלמו ביום, דבר שהוביל לכך שעל אתר הבנייה הוצבה שמירה. לעומת זאת, זרמים אחרים בנצרות תרמו להשלמת המבנה במחווה של אקומניזם לאור הקשיים שניצבו בבנייה. הכנסייה נהפכה לקתדרלה ב-1889, ושופצה בידי חברת פוגין את פוגין.

הקתדרלה נמצאת בגדה הצפונית של נהר קלייד ברחוב קלייד. היא בנויה בסגנון גותי ויכולה להכיל 2,000 מאמינים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.freefoto.com/browse.jsp?id=1089-12-0 תמונות של הקתדרלה]

קטגוריה:גלאזגו: מבנים
קטגוריה:סקוטלנד: מבנים רשומים דרגה A
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: קתדרלות
אנדרו
קטגוריה:סקוטלנד: דת
דיאב עובייד

דיאב עובייד (בערבית: دياب عبيد; 1911 – 18 בפברואר 1984) היה חבר הכנסת ויועץ שר החקלאות למגזר הערבי.

== ביוגרפיה ==
עובייד הוא נצר למשפחה מוסלמית סונית מעיראק. בתחילת המאה ה-20 השתקעו ענפי המשפחה בלבנון, בארץ ישראל ובמצרים. הענף הלבנוני השתקע בעיירה ג'בשית שבדרום לבנון, ואימץ את האסלאם השיעי. הענף הארץ ישראלי של המשפחה התמקם בטייבה, התפרנס מגידול הדרים באזור יפו והפך לאחת החמולות הגדולות ביישוב.

דיאב עובייד נולד ב-1911 בטייבה, וגדל בטולכרם. מאמצע שנות השלושים דיאב יחד עם אחיו הגדול, כאמל, עסקו במסחר, התיידדו עם יהודים ועמדו בקשר עם גורמי מודיעין ביישוב היהודי. ב-1936 הצטרף יחד עם אחיו הגדול, כאמל, למרד הערבי הגדול. ב-1937, במהלך המרד, העביר כאמל את דיאב אל משפחתם בג'בשית. דיאב גר אז בבית דודו - אביו של המחבל השייח' עבד אל-כרים עובייד לימים פעיל מרכזי בחזבאללה. ב-1944 שב דיאב עובייד לארץ ישראל, ובמשך השנים המשיך לשמור על קשר עם משפחתו בלבנון, דרך צד שלישי. באמצע שנות הארבעים, עם שובם לארץ ישראל, הם התגוררו ביפו וקיבלו הנחיות מיהושע פלמון ופעלו נגד החרם הכלכלי על היישוב היהודי שהוכרז על ידי הוועד הערבי העליון ונגד אנשי המופתי. דיאב עסק במסחר בתוצרת חקלאית, כיהן כחבר מועצת הסוחרים באזור יפו והסביבה, קשר קשרים עם יהודים ולמד עברית. ב-1948 עבר לטול כרם (אז בשליטת ירדן) לבקשת גורמי מודיעין ישראלים, והעביר משם מידע מודיעיני. אחד ממפעיליו היה שלמה בן אלקנה. ב-1949 הוא נעצר על ידי משטרת טול כרם, נחשד בריגול, אך משפחתו הצליחה לשחררו בערבות. בנובמבר 1949 עבר לישראל. כשהגיע לטייבה התקבל בחמימות על ידי הממשל הצבאי הישראלי וב-1951 התמנה לחבר במועצת הכפר, בה כיהן עד 1958. לקראת הבחירות לכנסת הרביעית איים עובייד לרוץ לכנסת בראש רשימה נפרדת מזאת של פארס חמדאן, אולם נתרצה לוותר על כוונתו זאת תמורת הבטחה שהוא יהיה המועמד לקראת הכנסת החמישית. עובייד נחשב לתקיף יותר ממחמוד א-נאשף ועל כן נתמך בידי מפא"י בתקווה שיביא יותר קולות.

ב-1961 נבחר עובייד לכנסת מטעמה של "שיתוף ואחווה", רשימת מיעוטים שפעלה תחת חסותה של מפא"י. הוא כיהן כחבר בכנסות החמישית, השישית והשביעית (1961 - 1973). בפברואר 1962 ו-1963, בעת שהכנסת החליטה על חודו של קול על המשך הממשל הצבאי על ערביי ישראל, נמנה דיאב עובייד עם המצדדים בהמשך הממשל הצבאי.

נכדו הוא המחבל קייס עובייד, חוטפו של אלחנן טננבוים.

== לקריאה נוספת ==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שיתוף ואחווה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שיתוף ופיתוח
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:טייבה: חברי הכנסת
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
טריניטיט

דוגמת טריניטיט
טריניטיט (אנגלית: Trinitite) הוא השם שניתן למשקע זכוכיתי שנוצר על פני קרקע המדבר לאחר הניסוי הגרעיני הראשון בהיסטוריה, ניסוי טריניטי שהתקיים ב-16 ביולי 1945 בניו מקסיקו. הזכוכית מורכבת בעיקר מסיליקה ופצלת השדה, שהותכו בפיצוץ האטומי. צבעה בדרך כלל ירוק בהיר. הזכוכית רדיואקטיבית אך במידה נמוכה ולכן טיפול בה בטוח למדי לתקופות זמן קצרות.

בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20, נאספו דוגמאות רבות ונמכרו לאספני מינרלים. גם כיום ניתן למצוא עקבות של החומר באתר טריניטי, למרות שרובו נאסף ונקבר על ידי הוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית ב-1952. כעת חל איסור על לקיחת החומר מהאתר. למרות זאת, חומר שנלקח לפני הטלת האיסור נותר ברובו בידי אספנים.

ב-2005 העלו רוברט הרמס, חוקר המעבדה הלאומית לוס אלמוס, והחוקר העצמאי ויליאם שטריקפאדן, השערה לגבי מקור החומר. לפי השערה זו, המינרל לא נוצר מחול שנחשף לכדור האש, אלא על ידי חול שנשאב למעלה לתוך כדור האש עצמו, והומטר אל האדמה בצורה נוזלית.

השם "טריניטיט" משמש לעיתים לכל השאריות הזכוכיתיות באתרי ניסויים גרעיניים, ולאו דווקא רק לשאריות באתר טריניטי.

1=P.P. Parekh, T.M. Semkow, M.A. Torres, D.K. Haines, J.M. Cooper, P.M. Rosenberg and M.E. Kitto, Journal of Environmental Radioactivity, 2006, 85, 103-120}}

==ראו גם==
חומר רדיואקטיבי הנקרא Chernobylite שנוצר בעקבות האסון בצ'רנוביל.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.randomuseless.info/spectra/results/trinitite/index.html ספקטרום רדיוגרפי של טריניטיט]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרויקט מנהטן
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:תרכובות רדיואקטיביות
קטגוריה:קוואזי-גבישים
חנן לדרמן

הרב חנן לדרמן (נולד ב-11 ביוני 1969, גבעתיים) הוא רב, קומיקאי ושחקן ישראלי.

==ביוגרפיה==
לדרמן נולד וגדל בגבעתיים. השתתף בהפקות בטלוויזיה הישראלית של שנות התשעים: בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (1992–1993) בתוכנית "זהו זה!" (בפינה של להקת הגדנ"ע) ובתוכנית המערכונים "פלטפוס" (1994–1996). באותן שנים העלה לדרמן את המופע "חם זה לא" יחד עם שותפו ל"פלטפוס", דני קרפל, ומאוחר יותר דיבב מבחר דמויות בתוכנית הבידור "החרצופים" בשנת 1996.
מעט לאחר סיום התוכנית "פלטפוס", לדרמן הופיע יחד עם שלושה מחבריו לאותה תוכנית - תומר שרון, תומר יוסף ודני קרפל - במופע "פליטי פלטפוס", אשר התבסס על כמה מהדמויות והמערכונים מתוכה. יחד עם "פליטי פלטפוס" הופיע לדרמן גם בפינה קבועה בעונה האחרונה של התוכנית "זהו זה!" ב-1998. לאחר מכן הנחה לדרמן בטלוויזיה החינוכית את השעשועון לילדים "סיכון מחושב" והיה בין מנחי רצועת הנוער "זאפ לראשון" בערוץ הראשון. ב-1999 השתתף בהצגה "תסתכלו עליי" על פי ספרו של אלדד כהן, לצד חבריו ל"פלטפוס" עידן אלתרמן וירדן בר-כוכבא.

בסוף שנות התשעים חזר לדרמן בתשובה ועבר ללמוד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק. כיום הוא מתגורר בבני ברק עם משפחתו, ומופיע כקומיקאי וסטנדאפיסט עם חומרים המותאמים לציבור החרדי.

לאחר חזרתו בתשובה הנחה תוכנית אירוח בנושאי יהדות, קבלה ומיסטיקה בשם "בוא נדבר על זה" בערוצי הכבלים והופיע בתוכנית "מוצ"ש בראשון" בערוץ 1. כמו כן הוצע לו להגיש את רצועת הילדים בערוץ התכלת אולם הוא סירב לבסוף בטענה כי לימודים בישיבה והופעה בטלוויזיה לא הולכים יחד.

בסוף שנת 2007 חזר לדרמן לבמה כחלק מצוות בידור בשם "החשש החרד". בשנת 2011 הופיע במחזמר הדתי "מוטי חלומותי" לצד נתי רביץ וגיל קפטן ובבימויו של קלוד דדיה, ובשנת 2012 נמנה עם מנחי סדרת הטלוויזיה לילדים "צור משלנו" בערוץ הידברות.

בשנת 2014, לאחר שנים ארוכות בהן מיעט להופיע בטלוויזיה, השתתף לדרמן יחד עם תומר שרון בתוכנית "אחרי 20 שנה" בערוץ 20 לציון עשרים שנה לעליית התוכנית "פלטפוס", בה סיפר גם על תהליך חזרתו בתשובה.

בשנת תשע"ט (2019) גילם את נפתלי זוסמן בתוכנית "רצים למשנה- מחנה המשניות האבודות" לצד יצחק לאור ועופר מימראן.

בשנת 2024 הופיע בסדרת הדרמה "מעמול" של ערוץ מאיר לילדים<ref></ref>.

== חיים אישיים ==
לדרמן נשוי ואב לשבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20130720122530/http://video.yahadoot.com/movies/hanan-lederman קטעי וידאו בבימוי חנן לדרמן] באתר וידאו יהדות
* [http://beinenu.com/rabbis/הרב-חנן-לדרמן משיעורי הרב חנן לדרמן], לצפייה באתר בינינו

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית ספר בורוכוב (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיבות עולם
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:סגל ערוץ 20
קטגוריה:סגל ערוץ הידברות
קטגוריה:רצים למשנה: שחקנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
רגל קרושה

רגל קרושה (במקור גאַלע או גאַלער גם כאָלאָדעץ מרוסית: Холодец) היא מאכל יהודי מזרח-אירופי, העשוי מרגל בקר או מרגלי תרנגולות.

בתקופות מחסור, משפחות בעיירות במזרח אירופה ניצלו עד תום את כל חלקי הבשר, וכך נוצרו מאכלים כמו השמאלץ, הכבד הקצוץ והרגל הקרושה.

להכנת הרגל הקרושה כמה גרסאות: יש המשתמשים בעצמות רגלי כבש, פרה, עוף ואחרים בעצמות הברך. הסחוס, מכל מקום, ממלא תפקיד חשוב בהכנה. העצמות הנבחרות מבושלות במשך שעות (כשבמטבח הרוסי נהוג להוסיף לבישול סלרי, גזר, בצל ופטרוזיליה), ומתובלות בתבלינים שונים כגון פלפל שחור, מלח בישול, עלי דפנה ושום. לאחר שהעצמות מתרככות, הן נטחנות ומרוסקות. במהלך הקירור, נקרש הרסק, עד להפיכתו לג'ל. לפני הגשתה, יש המקשטים את הרגל הקרושה בשמיר או בפרוסות ביצה קשה.

הרגל הקרושה עשירה בחלבונים ובכולסטרול.

בספרה של רות סירקיס מהמטבח באהבה, מכונה המאכל בשם העברי קריש עוף. 

רגל קרושה היא מאכל מסורתי בסעודת שבת בבוקר בקהילות חסידיות בעיקר יוצאי פולין. על פי הקבלה, אכילתה מסמלת את החיבור בין העולמות העליונים והתחתונים. הרגליים מייצגות את הקשר עם העולם הגשמי, ואכילתן בשבת נחשבת כמעשה של תיקון רוחני.
 
<gallery>
קובץ:רגל קרושה.jpg|
קובץ:קריש של סבתא אסתר.jpg|
</gallery>

==ראו גם==
* ג'לטין

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.tapuz.co.il/tapuzforum/main/articles/article.asp?forum=516&a=28376&c=3511&sc=0&ssc=0 מתכון לרגל קרושה], פורום יידיש באתר תפוז
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח האשכנזי
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:מאכלי שבת
נפת רמלה

נפת רמלה היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל. הנפה מתבססת בשטח השיפוט שלה על חלקי הנפה המנדטורית.

נפת רמלה נחלקת לשני אזורים:
* אזור רמלוד (רמלה-לוד)
* אזור מודיעין

שטח הנפה הוא 339 קילומטר רבוע.

על-פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכון לשנת 2023 מתגוררים בנפה 398,800 תושבים. מתוך אוכלוסיית הנפה 318,000 הם יהודים, 59,000 הם ערבים ו-21,000 אחרים.

יישובי המועצה אזורית חבל מודיעין מפוצלים בין נפה זו לנפת פתח תקווה, בה נמצאים מעט יישוביו. היישובים הצפוניים נמצאים בנפת פתח תקווה והיישובים הדרומיים והמזרחיים נמצאים בנפת רמלה. היישובים הנמצאים בנפת רמלה הם: אחיסמך, בית נחמיה, בית עריף, בן שמן, גינתון, גמזו, חדיד, כפר דניאל, כפר הנוער בן שמן, כפר טרומן, כפר רות, כרם בן שמן, לפיד, מבוא מודיעים, ו-שילת.

{| class="wikitable"
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | ערים
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | מועצות מקומיות
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | מועצות אזוריות
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | ועדי רובע עירוני
|-
| valign="top" |
* באר יעקב
* לוד
* מודיעין-מכבים-רעות
* רמלה
| valign="top" |
* בית דגן
* שוהם
| valign="top" |
* מועצה אזורית גזר
* מועצה אזורית חבל מודיעין
* מועצה אזורית שדות דן
| valign="top" |
* מכבים-רעות
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רמלה: גאוגרפיה
רמלה
קטגוריה:מחוז המרכז
מרטון מילר

מרטון הווארד "מרט" מילר (באנגלית: Merton Howard "Mert" Miller; 16 במאי 1923 – 3 ביוני 2000) היה כלכלן אמריקאי יהודי. זוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 1990 ביחד עם הארי מרקוביץ' וויליאם שארפ.

== קורות חייו ==
נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. עבד במהלך מלחמת העולם השנייה ככלכלן במחלקת המיסים של משרד האוצר. דוקטור מטעם אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בכלכלה משנת 1952.

בשנת 1958 במכון קרנגי לטכנולוגיה (היום אוניברסיטת קרנגי מלון), שהיה בית הספר המוביל
למנהל עסקים בגישתו המחקרית, החל לעבוד עם פרנקו מודיליאני לשם כתיבת "עלות ההון, מימון חברות ותאוריית ההשקעה" שקרא תיגר על ההנחה הרווחת לפיה תאגיד יוכל להקטין עלויות המימון על ידי מציאת יחס הון-חוב אופטימלי. לפי מודל מודיליאני ומילר, מצד שני, אין יחס נכון, לכן מנהלי חברות צריכים למזער התחייבויות המס ולמקסם את הרווח הנקי ללא קשר ליחסי הון-חוב.

למשפט מצדו התאורטי יש ערך רב למרות שתנאיו המוקדמים (העדר עלות עסקה ומידע מושלם) אינם מתקיימים במציאות משום שהוא מספק כלים לקביעת מבנה ההון של החברה מתוך הבנת ההשפעה שיש לו על ערכה. 

הגה גם את "עקרון אי הרלוונטיות" לפיו ערכה של חברה אינו תלוי באופן שבו היא מממנת את פעילותה, על ידי הון, מכירת מניות או על ידי חוב, הנפקת איגרות חוב. ואף הראה כי מחירי מניות בפועל אינם מושפעים ממבנה ההון. האנלוגיה שלו הייתה לפיצה שיכולה להיחתך בדרכים רבות אמנם הכמות תישאר לעולם זהה.

בין תלמידיו נמנים: יוג'ין פאמה מייקל ג'נסן (ג'נסן ומקלינג), ריצ'רד רול ומיירון שולס.

מילר כתב והשתתף בכתיבתם של שמונה ספרים. בשנת 1976 התמנה לנשיא האיגוד הפיננסי האמריקאי. היה חבר סגל בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת שיקגו בשנים 1961 - 1993.
 
היה דירקטור ציבורי בבורסת הנגזרות של שיקגו (בורסת האופציות והחוזים העתידיים הוותיקה בעולם) בשנים 1983 - 1985 ובבורסת הסחורות של שיקגו החל משנת 1990 ועת למותו בשיקגו בשנת 2000.

==קישורים חיצוניים==

* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/מרטון-מילר/ מרטון מילר], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.anumuseum.org.il/he/ בית התפוצות].
* 

קטגוריה:כלכלנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:דירקטורים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
קטגוריה:סגל בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו
חוות שפון

"בית אלנבי" בחוות שפון
בית אופייני בחוות שפון
חוות שפון הייתה חווה חקלאית במישור החוף, שהתקיים בה בית ספר חקלאי לילדים ערבים. כיום יושבים בשטחי החווה היישובים באר יעקב ונצר סרני.

== היסטוריה ==
בשנת 1889 חכר הכומר הלותרני הגרמני, יוהאן לודוויג שנלר (1820 - 1896), מייסד בית היתומים שנלר בירושלים, 10,000 דונם מהשלטונות הטורקים בין רמלה לנס ציונה. בשנת 1895 נקדחה במקום באר שנתנה מים בשפע. שנלר קרא לבאר "באר השלום והישע"; מאז נקרא המקום בעברית "באר שלום" ובערבית "ביר סאלם". בשנת 1899 התגוררו במקום 8 נפשות.

בשנת 1897 נבנה במקום בית ספר חקלאי שנוהל על ידי הדיאקון הגרמני מתאוס שפון (Matthäus Spohn; 1935-1866) ולפיכך נקרא המקום חוות שפון<ref name=":0" />.

בשנת 1906 נמכרו חלק מאדמות החווה ליהודים ונוסדה עליהן המושבה באר יעקב<ref name=":0" />.

במלחמת העולם הראשונה התמקמו בחווה כוחות צבא טורקיים, ובשנת 1917 נכבש המקום על ידי הצבא הבריטי בפיקודו של אלנבי, שקבע בחווה את מפקדתו. הוא עצמו התמקם באחד הבתים ותכנן שם את מהלך המלחמה עד לכניעת האימפריה העות'מאנית.

בשנת 1918 אירח אלנבי במקום זה את חיים ויצמן<ref name=":0" />.

לאחר המלחמה חזרו הגרמנים למקום. במאי 1939 נטען בעיתון הבוקר שבחווה מתנהלת תעמולה נאצית. התושבים הגרמנים גורשו במלחמת העולם השנייה, ובחווה השתכן בית ספר לקצינים טכניים של הצבא הבריטי.

ב-15 באפריל 1948 פינו הבריטים את החווה. כוח של חטיבת גבעתי שיצא מבאר יעקב תפס את החווה לפני הערבים. כוח ערבי חזק שיצא מרמלה התקיף את המקום אך נהדף.

ביולי 1948 התיישב במקום קיבוץ נצר סרני<ref name=":0" />. חלק מאדמותיו נמסרו למושבה באר יעקב. במשך הזמן שימשו מבני החווה כמוסד חינוכי של הקיבוץ. כיום אחד המבנים נטוש, עד שיימצא לו משקיע פוטנציאלי ומבנה שני מושכר ל"גלריה רומי", ונותן שירותי סטודיו וגלריות לאמנים, ביניהם יעקב אגם, מרסל מולי, יצחק טרקאי, פיטר מקס ורבים אחרים. בבית שגר בו אלנבי נמצא מרכז כנסים ואירועים בשם "חוות אלנבי"<ref name=":0" />.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="150px" heights="140px" perrow4"="">
קובץ:Spohn 2.jpg| צריף ישן בחוות שפון
קובץ:Spohn 8.jpg| הכנסייה בחוות שפון
קובץ:Spohn 6.jpg| צידה המערבי של הכנסייה בחוות שפון
קובץ:Spohn 5.jpg| חזית בניין מגורים בחוות שפון
קובץ:Spohn.jpg| המבנה עם הגג הגלי הוא שריד של הצבא הבריטי
</gallery>

==לקריאה נוספת==

* אריה קרישק, "באר של תקווה - סיפורה של באר יעקב", הוצאת רשפים, 1997

== ראו גם ==

* נצר סרני
* באר יעקב

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.alenby-events.co.il/About תולדות-המקום חוות אלנבי]
* 

==הערות שוליים==

שפון
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:נצר סרני

de:Bir Salem
ורנר אגק

ורנר אגק (בגרמנית: Werner Egk; 17 נולד ב-17 במאי 1901, באאוכזסהיים ליד דונאוורת', ([https://www.tiplatrip.com/listing/%D7%91%D7%95%D7%95%D7%90%D7%A8%D7%99%D7%94-%D7%94%D7%93%D7%A8%D7%9A-%D7%94%D7%A8%D7%95%D7%9E%D7%A0%D7%98%D7%99%D7%AA-%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%99%D7%A8%D7%94-%D7%93%D7%95%D7%9E%D7%95%D7%95%D7%A8%D7%A9/ donauworth]) שבבוואריה גרמניה, ונפטר ב– 10 ביולי 1983, באינינג אם אמרזי), בבוואריה. שמו במקור היה ורנר מאייר. 

אגק למד אצל קרל אורף במינכן. כאשר שידורי הרדיו נעשו נחלת הציבור, עמד אגק על חשיבותם כתקשורת המונים ופיתח אופרות ומחזות רדיו.

בראשית שנות ה-30' של המאה ה-20, הפנה אגק את מעייניו לבלט ואופרה. בשנת 1935 עלתה האופרה הראשונה שלו, "כינור הקסם" בביצוע בכורה בפרנקפורט' וב--1938ניצח על האופרה שלו "פר גינט" מבוססת על המחזה של הנריק איבסן.

בתקופת המשטר הנאצי, עבד בלשכת המוזיקה של הרייך השלישי, ודבר זה נרשם לגנותו לאחר מלחמת העולם השנייה, אף כי לא לזמן רב, כיוון שעבודה זו הייתה חיונית לאגק, אם רצה להציל את יצירתו ולהתמיד בה.

הקריירה הרצינית שלו החלה אחרי המלחמה. בגרמניה הכתירו את אגק בכינוי Komponist des Wiederaufbaus "מלחין
השיקום" (שלאחר מלחמת העולם השנייה). מלבד היותו מנצח ומלחין, גם עמד בראש האוניברסיטה לאמנויות של ברלין בשנים (1950-1952) ותפס עמדה חשובה ב-GEMA מאז 1950; הוא היה גם הנשיא הגרמני הראשון של CIASK.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה בגרמניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אלופים אולימפיים בתחרויות האמנות
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-20
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1901
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1983