OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טנסי (נהר)

גשר על נהר טנסי בעיר צ'טנוגה
נהר טנסי (באנגלית: Tennessee River) הוא אחד מן הערוצים המזינים את נהר אוהיו. אורכו כ-1,046 ק"מ והוא זורם בחלקה הדרום מזרחי של ארצות הברית, בעמק טנסי. אחד משמותיו של הנהר בעבר היה נהר צ'רוקי.

==מסלול הנהר==
מקורותיו של הנהר בנחלים היורדים מהרי האפלצ'ים. הנהר עצמו נוצר ממפגש של הנהרות הולסטון והנהר הצרפתי הרחב (French Broad River) בצידה המזרחי של העיר נוקסוויל. מנוקסוויל הנהר זורם דרום-מערבה, דרך מזרח טנסי לעבר צ'טנוגה, שם הוא חוצה את הגבול לאלבמה. הנהר זורם בעיקול גדול בצפונה של אלבמה, שם הוא מהווה את ההגבול הטבעי בין המחוזות לודרדייל וקולברט. לאחר מכן עולה הנהר צפונה על גבול מדינת מיסיסיפי ונכנס שוב לטנסי. מנקודה זו הנהר מהווה למעשה את הגבול הגאוגרפי בין מרכז טנסי למערבה. סמוך למפגש הגבולות בין טנסי, אלבמה ומיסיסיפי יוצאת מן הנהר תעלת טנסי-טומברידג', אשר הפכה את נהר טומברידג' לתעלה המקשרת בין נהר טנסי לנמל מוביל באלבמה, על חוף מפרץ מקסיקו. תעלה זו קיצרה במאות קילומטרים את נתיב השיט מנהר טנסי למפרץ מקסיקו. הקטע האחרון בנהר טנסי הוא בגבולות מדינת קנטקי, הוא נשפך לתוך נהר אוהיו בעיר פדוקה שבקנטקי.

==סכרים==
ערוץ נהר הטנסי עבר שינויים גדולים בשמונים השנים האחרונות. בין שנות העשרים לשנות השישים של המאה ה-20 נבנו על הנהר והערוצים המזינים אותו 49 סכרים, רובם בידי רשות עמק טנסי. הסכרים על ערוץ הנהר נועדו להפקת חשמל, לאפשר שיט בטוח במעלה הנהר ולמנוע הצפות בעונות הגשומות. על הנהר תשעה תאי שיט המאפשרים לספינות לעקוף את הסכרים בדרכן. דוברות עד למשקל של 1,500 טון יכולות לשוט במעלה הנהר.

==דגה==
נהר הטנסי ידוע בשפע ובמגוון הדגה שבו, בנהר כ-240 סוגי דגים שונים. יחד עם זאת, חלקו התחתון של הנהר, חשוף לסכנת זיהום ורבים ממיני בעלי החיים באזור נמצאים בסכנת הכחדה. לאורך נהר הטנסי קיימת גם אוכלוסיית הצדפות המגוונת ביותר בצפון אמריקה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://tn.water.usgs.gov/lten/tenn.html סקר נהר טנסי של השירות הגאולוגי האמריקאי]
* [https://web.archive.org/web/20060910013519/http://www.riversofalabama.org/Tennessee/TN_Physical%20Description.htm תיאור נתיב נהר טנסי במדינת אלבמה]
* 

קטגוריה:אלבמה: גאוגרפיה
קטגוריה:קנטקי: גאוגרפיה
קטגוריה:מיסיסיפי: גאוגרפיה
קטגוריה:טנסי: גאוגרפיה
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
קטגוריה:נהרות גבול בין-מדינתיים בארצות הברית
מצד מחמל

מצד מחמל נמצא על שפת המצוק הצפוני של מכתש רמון, בקצהו העליון של "מעלה מחמל", והוא חלק מ-"דרך הבשמים" העוברת בין פטרה לעבדת.
==גאוגרפיה==
מעלה מחמל הוא הקטע התלול, שבו מתגברת דרך הבשמים על המכשול הטבעי העיקרי בדרכה, המצוק הצפוני של מכתש-רמון. המעלה הוא שביל צר, שאורכו כ-200 מטר, העולה למצד מחמל, שבראש המצוק. מעלה זה הוא הקשה בקטעי דרך הבשמים ורוחבו הממוצע הוא מטר אחד, הוא מחייב הליכה בשורה עורפית הן של אנשים והן של בהמות משא. ייתכן שהעבודה היסודית של סיקול השביל והתאמתו לתנועת שיירות שוטפת נעשתה בידי הרומאים, ששיפרו את התוואי הנבטי הקדום. 

==חקר האתר==
האתר נסקר לראשונה בשנת 1937 על ידי ג'ורג קירק, אשר היה גם הראשון שסקר את מעלה מחמל. בשנת 1960 נסקר האתר על ידי בנו רותנברג ומרדכי גיחון. בשנת 1965 נערכה במקום חפירת בדיקה על ידי ארכאולוג מחוז הנגב ברשות העתיקות, רודולף כהן, במסגרת סקר דרך הבשמים בין שער רמון לעבדת. בחודש דצמבר 1982 נערכה באתר חפירת הצלה, בניהולו של כהן. 

בחודש מאי 2004 נערכה באתר חפירת שימור נוספת מטעם רשות העתיקות. בחפירה זו נוקו הקירות המערבי והצפוני החיצוניים של המצד וכן נבדק מבנה נוסף באתר שנפגע על ידי שודדי עתיקות. נחפרו גם מבנים נוספים מצפון וממערב למצד<ref></ref>. 

==ממצאים==
במקום התגלה מבנה שכלל בעבר שתי קומות, בגודל של 7 מטר על 6.5 מטר ובו שני חדרים. במבנה הובחנו שתי רצפות: הקדומה מתוארכת על סמך הקרמיקה למאה הראשונה לספירה, והמאוחרת מתוארכת על סמך קרמיקה נבטית מאוחרת ושני מטבעות של הקיסר גליאנוס למאה השלישית לספירה.

כ-500 מטר מצפון למצד נמצאת בריכת מים בנויה, בגודל של 8 מטר על 4.8 מטר, שקיבולתה עלתה כנראה על 150 מ"ק. היא הייתה מקורה על ידי תקרת אבן שנתמכה בקשתות, ונתמלאה באמצעות תעלת מי-נגר, היורדת אליה מצפון-מזרח. 

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20120602213953/http://www.parks.org.il/files/Incense_Route_for_internet.ppt אודות דרך הבשמים] מאת רשות הגנים הלאומיים 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים נבטיים בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:שביל ישראל
מצד סהרונים

מצד סהרונים (מכונה גם חאן סהרונים, מצד מחלת, קסר אלעין או חאן שער רמון) הוא מצודה נבטית על דרך הבשמים, בלב מכתש רמון, הקרויה על שם צמח סהרון משתלשל שגדל לידו. המצודה היא מבנה מרובע שאורך כל אחת מצלעותיה הוא 42 מטר. בליבה חצר מרכזית המוקפת בחדרי מלאכה, מרחצאות ובתנור.

מיקומו של המצד נבחר בשל קרבתו למעיין עין סהרונים, וככל הנראה היה פעיל בין המאות הראשונה והשלישית. ממצאים מחפירה ארכאולוגית שנערכה במקום מצביעים על שכבות אפר ולפיכך כנראה על שרפה שפגעה קשות במקום. 

החקירה הארכאולוגית הראשונה של המקום הייתה של הארכאולוג הגרמני פריץ פרנק בשנת 1934. מהבדואים באזור הוא שמע כי שם המצד "קסר מחאלה" והניח בטעות כי מדובר בתחנה הרומית מואהילה (Moahila) המופיעה במסמך הרומי נוטיטיה דיגניטאטום (Notitia Dignitatum). כיום סבורים כי מיקומה של תחנה זו קרוב יותר לאילת. ב-1965 נחפר האתר בשנית. 

רודולף כהן, שעמד בראש צוות חפירות במצד בשנים 1982/3, מצא דמיון בין החאן לבין זה שנמצא במואה הנבטית, מערבית למושב צופר בערבה. בחפירות שערך כהן נמצאו מטבעות נבטיים של המלכים חרתת הרביעי ורבאל השני מהמאה הראשונה לספירה, ומטבעות רומיים של הקיסרים אנטונינוס פיוס, קומודוס וקרקלה מהמאות 3-2 לספירה. נמצאו גם כלי בישול ועצמות רבות של גמלים. 

כיום יש במקום חניון יום.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120602213953/http://www.parks.org.il/files/Incense_Route_for_internet.ppt אודות דרך הבשמים] מאת רשות הגנים הלאומיים [עמוד האתר אליו מפנה הקישור, לא נמצא]
* אודי רן, [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=3890 חאן שער רמון שמעל מקור המים של עין סהרונים] אתר מט"ח (כולל תמונה של החאן) [עמוד האתר אליו מפנה הקישור, לא נמצא]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים נבטיים בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:הנגב: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מכתש רמון
אהוד אשרי

אהוד (אודי) אשרי (14 ביולי 1951 – 3 במרץ 2008) היה סופר ועיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים, בן לחיה, שעבדה בסוכנות היהודית, ודניאל, איש משרד המסחר והתעשייה. אח לשתי אחיות צעירות ממנו. בוגר הגימנסיה העברית רחביה, עשה את שירותו הצבאי בגולני. במהלך מסיבת השחרור מצה"ל נפגע בעינו השמאלית מפגיעת פקק של בקבוק יין נתזים, וכתוצאה מכך איבד את הראייה בעין זו.

בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בסוציולוגיה וביחסים בינלאומיים, מוסמך האוניברסיטה העברית בתקשורת המונים, מוסמך אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, בסוציולוגיה.

החל את עבודתו העיתונאית בעריכת עיתון הסטודנטים "פי האתון" (1975), שימש כעורך חדשות בקול ישראל, כתב ספורט בטלוויזיה הישראלית, כתב בשבועון "כותרת ראשית", עורך השבועון הירושלמי "כל העיר", עורך מוסף "חדשות", עורך משנה בשבועון "העיר" ופרשן תקשורת של "הארץ".

משנת 1997 ועד שנת 2000 ערך את מוסף "הארץ" יחד עם אבנר אברהמי ולאחר מכן לבדו עד שנת 2004. בד בבד, נהג לכתוב את ביקורת הטלוויזיה בעיתון היומי, וללמד במכללת ספיר שעל יד שדרות.

בשנת 2006 אובחן כלוקה במחלת הסרטן, ממנה נפטר ב-3 במרץ 2008.

היה אב לשתי בנות – גיל ומיה, ולבן – אורי, משלוש נשים שונות.

== ספריו ==
* זה ייגמר בבכי (כתר, 1996)
* בילי בלום אוהבת ככה (כתר, 1998)
* משחק האמת והשקר (כתר, 2000)
* נפש אחות (כתר, 2001)
* לראות בחושך (כתר, 2004)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [http://www.haaretz.co.il/art_item.aspx?BoneId=418&NsId=208&ObjId=1451 היופי שלי השכל שלך], תערוכה ובמרכזה אשרי ובת-זוגו
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:מבקרי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:סגל כותרת ראשית
קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:עורכי כל העיר
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
טוני פרנג'יה

אנטואן "טוני" פרנג'יה (בערבית: طوني فرنجيه, 1 בספטמבר 1939 – 13 ביוני 1978), היה פוליטיקאי לבנוני ומנהיג מיליציה בשנים הראשונות של מלחמת האזרחים בלבנון.

פרנג'יה למד בקולז' דה פראנס, בתחילה בטריפולי ואחר כך בביירות. ב-25 באוקטובר 1970 ירש את כיסאו של אביו, סולימאן פרנג'יה, בפרלמנט, מטעם זע'רתא, לאחר שאביו נבחר לנשיאות. הוא מונה להיות שר הדואר והתקשורת בממשלתו של אביו.

==מלחמת האזרחים==
בתחילת שנות השבעים החלו המפלגות השונות בלבנון להקים מיליציות, מתוך חשש לפריצת מלחמת אזרחים בעקבות כניסתם של אלפי לוחמי אש"ף למדינה, לאחר אירועי ספטמבר השחור בירדן ב-1970. משפחת פרנג'יה הקימה את בריגדת מרדה, שנודעה אחר כך בשם צבא השחרור של זע'רתא, תחת פיקודו של טוני פרנג'יה. מוקד פעילותה של המיליציה היה באזור זע'רתא שליד טריפולי, מעוז המשפחה.

עם פרוץ מלחמת האזרחים החלו להיבקע סדקים בתוך העדות ובריתות הפכו ליריבויות. בעדה הנוצרית, בין משפחת פרנג'יה, שלה היו קשרים עם סוריה, ובין משפחת ג'ומאייל, שמיליציית הפלנגות שלה החלה לקשור יחסים עם ישראל, נפער פער. המיליציות לחמו זו בזו, גם על רקע גביית דמי חסות.

העימות הוביל להתנקשות בחייו של טוני פרנג'יה על ידי אנשי הפלנגות. בשיר ג'ומאייל עצמו נחשד שהורה לחסל את יריבו. בבוקר ה-13 ביוני 1978 בשעה ארבע לפנות בוקר תקפה חוליה של הפלנגות, שבראשה עמדו סמיר ג'עג'ע ואלי חובייקה, את בית פרנג'יה באהדן. שלושים וחמישה תושבים מקומיים נהרגו במתקפה וכעשרה מאנשי הפלנגות. אביו של טוני, סולימאן, טען שאנשי הפלנגות הכריחו את טוני ואשתו לצפות בהוצאה להורג של בתם התינוקת ג'יהאן, ואז הכריחו את טוני לצפות ברצח אשתו, לפני שנרצח בעצמו. אנשי הכוחות הלבנוניים הכחישו את מעורבותם בתקרית.

סולימאן פרנג'יה נשבע לנקום את מות בנו ומשפחתו וכרת ברית עם אויביו עד לא מכבר, מנהיג המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית הדרוזית וליד ג'ונבלאט וראש הממשלה לשעבר רשיד כראמה. השלושה הקימו את חזית ההצלה הלאומית הפרו-סורית. חודשים מספר לאחר מכן נרצחה מאיה, בתו של בשיר ג'ומאייל יחד עם שומרי ראשה, ובשנת 1982 התנקשו בחייו של בשיר על ידי מטען נפץ.

לטוני פרנג'יה ולאשתו ורה אל-כורדני היו שני ילדים. סולימאן פרנג'יה הבן וג'יהאן (שנרצחה). בנו סולימאן מונה להיות שר הבריאות בגיל 22, כיהן בשורת תפקידי שר בממשלות לבנון, ומכהן כיום בפרלמנט. הוא נחשב לפרו-סורי.

קטגוריה:פוליטיקאים לבנונים
קטגוריה:אנשי צבא לבנונים
קטגוריה:נוצרים לבנונים
טוני
קטגוריה:שרי ממשלת לבנון
קטגוריה:ילידי 1939
קטגוריה:ילידי 1941

קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-1978
וזאני

וַזַּּ֫אנִי (בערבית: الوزّاني, תעתיק מדויק: אלוזּאני) הוא כפר לבנוני ומקבץ מעיינות בערוץ נחל שניר (החצבאני) בדרום לבנון, ממוקם סמוך לכפר ע'ג'ר שבגבול ישראל-לבנון.

==מעיינות הווזאני==
מעיינות הווזאני הם מקור המים הקבוע היחיד של נחל שניר (החצבאני) – אחד ממקורות הירדן. עד לווזאני, נחל שניר הוא נחל אכזב, ורק החל מהווזאני קיימת בו זרימה קבועה כל ימות השנה. בערבית קרוי נחל שניר (החצבאני) גם נהר אל-וזאני.

===הטיית מי הווזאני===
====1966-1964====
הניסיון להטות את מקורות הירדן - נחל דן, בניאס וחצבאני ממסלולם הטבעי, כך ששפיעת הירדן ההררי בשטח ישראל תקטן כדי 50% ולהעבירם בתעלה מזרחית לכנרת (על גבי השלוחות המערביות של הגולן) אל הירמוך והירדן הדרומי, שהיו מחוץ לשטחה של ישראל, הולך לאחור לשנים 1964–1966 לתעלת ההטיה הסורית-לבנונית שהייתה חלק מההמלחמה על המים הנחשבת לאחד הגורמים העיקריים למלחמת ששת הימים, וגורם חשוב בקביעת האסטרטגיה של הליגה הערבית ל.

הניסיון סוכל.

====2001====
במרץ 2001 החלה לבנון לשאוב את מי הווזאני – לצריכת הכפר וזאני. מדינת ישראל מחתה, אך הפרויקט המשיך, ובספטמבר 2002 הסתיים פרויקט להנחת צינורות להולכת מי מעיינות הווזאני אל כפרים נוספים בדרום לבנון. פרויקט זה בוצע על ידי ממשלת לבנון בראשות רפיק אל-חרירי, ובחסות חזבאללה. הכוונה הייתה להקים בהמשך מאגר למים, העתיד לגרוע 9–10 מיליון מ"ק בשנה ממי מעיינות הווזאני הזורמים לישראל.

בעקבות הפעולה הלבנונית הכריזה ממשלת ישראל כי תפעל להגן על זכויותיה, אולם ישראל פעלה במישור הדיפלומטי בלבד, ולא הצליחה למנוע את המשך השאיבה.

====2006====
בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, פגעה ישראל במתקני השאיבה של מי הווזאני.

== ראו גם ==

*נחל שניר
*ע'ג'ר

== קישורים חיצוניים ==
*[http://learn.snunit.k12.il/databases/seder/upload/wazani/ מי מריבה – סכסוך מי הווזאני בין ישראל ללבנון] – סנונית
*דניאל סובלמן, [https://web.archive.org/web/20031007065110/http://www.tau.ac.il/jcss/memoranda/memo65.pdf#search=%22ווזאני%22 כללי משחק חדשים – ישראל וחזבאללה לאחר הנסיגה מלבנון], יוני 2003

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקורות הירדן
קטגוריה:לבנון: נהרות ונחלים
קטגוריה:יחסי ישראל–לבנון
קטגוריה:מחוז א-נבטיה: יישובים
פנטהאוז

אנשים משתזפים בפנטהאוז אשר בקומה העליונה של בניין מגורים ב[[מנהטן]]
פנטהאוז או דירת גג היא דירה בקומה העליונה בבניין מגורים ולה צמודה מרפסת גג. מקור המילה באנגלית: "house" (בית) ו־"pent" – שאילה מהמילה הרומאנית "appendere" (להצמיד), כלומר "בית עם הצמדה".

דירת הפנטהאוז היא בדרך כלל הדירה היקרה ביותר בבניין ולכן דירות אלה מאופיינות כדירות לאוכלוסייה במעמד חברתי גבוה.

==בישראל==
אין בנמצא הגדרה מקצועית מחייבת, אך בשפה המקומית המושגים פנטהאוז ודירת גג מתייחסים לשני טיפוסי דירות שונים:
* פנטהאוז – דירה השוכנת בראש הבניין ולה מרפסת גג הצמודה לחדר האורחים. דירת הפנטהאוז גדולה יותר מהדירות תחתיה, ובדרך כלל משתרעת, יחד עם מרפסות הגג הצמודות אליה, על שטח הגדול מדירות טיפוסיות בבניין.
* דירת גג שוכנת גם היא בראש הבניין, אך לעומת הפנטהאוז דירה זו זהה או כמעט זהה לדירות שתחתיה, ולה צמוד הגג הנמצא מעליה. הדירה כוללת גרם מדרגות שמוביל אל הגג. לעיתים יש חדר שינה אחד או יותר בקומת הגג.

דירות גג מצויות בבניינים יותר ישנים ונחשבות פחות אטרקטיביות מדירות פנטהאוז שמצויות בעיקר בבניינים חדישים. דירת הפנטהאוז נחשבת לגדולה יותר ונוחה יותר (כוללת מפלס אחד, יציאה למרפסת הגג ישירות מהסלון), ולכן נחשבת למבוקשת יותר.

==קישורים חיצוניים==

* .
* .
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בית מגורים
איל (אלזס)

נהר איל בלילה, באזור "[[צרפת הקטנה", שטרסבורג.]]
נהר לאוש ב[[קולמר, סמוך לנקודת השפך לאיל.]]
אִיל (צרפתית: Ill) הוא נהר בצפון-מזרח צרפת, הזורם מדרום לצפון, מרכס הרי היורה לאורכה של אלזס ונשפך לנהר הריין מגדתו המערבית. אורכו של האיל 216.7 ק"מ והוא חוצה את מישור אלזס במרכזה.
== גאוגרפיה ==
מקורותיו של הנהר במורדות הצפוניים של הרי היורה, בצפון-מערב שווייץ ובקצה הדרומי של מחוז אלזס שבמזרח צרפת. הנהר חוצה את העיר מילוז בראשית דרכו, שם נשפך אליו הדולר מכיוון מערב, וממשיך צפונה במרכזה של אלזס מצפון לדרום. לאורך הנהר נשפכים אליו יובלים רבים ממערב, שמקורם בשלוחות המזרחיות של הרי הווז', ביניהם נהר הלאוש הנשפך אליו בקולמר והגייסן הנשפך אליו בסלסטה. הנהר חוצה את העיר שטרסבורג, בירת מחוז אלזס הצרפתי. בשטרסבורג בנויים על הנהר גשרי אבן עתיקים, שנבנו החל מהמאה ה-17. גשרים אלה החוצים את הנהר, מהווים חלק מרובע "צרפת הקטנה" (Petite-France) שהוא אזור העיר העתיקה בשטרסבורג. האזור הוכרז בשנת 1988 כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.

בין מילוז לסלסטה האיל זורם במקביל לכביש המהיר A35 (כביש החסידות) החוצה את אלזס, תחילה ממערבו ובהמשך ממזרחו. האיל נשפך לנהר הריין בשטרסבורג, מול העיר קֵהל שבמדינת-המחוז הגרמנית באדן-וירטמברג שבעברו השני של הריין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://services.sandre.eaufrance.fr/Courdo/Fiche/client/fiche_courdo.php?CdSandre=A10-0200 מידע על הנהר מאתר Sandre] - השירות ההידראולי הלאומי של צרפת

איל
קטגוריה:אלזס
קטגוריה:שטרסבורג
קטגוריה:יובלי הריין
דודו כרמל

דודו כרמל הוא אבובן ישראלי, חבר בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית והאבובן הראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כרמל הוא גם חבר בסגל האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. 

כרמל זכה במלגות קרן התרבות אמריקה ישראל ובתחרות פרנסואה שפירא בשנת 1990. כן זכה בתחרות הבינלאומית בטולון, צרפת בשנת 1996. הוא הופיע כסולן עם הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, עם התזמורת הסימפונית של קוויבק, קנדה בניצוח יואב תלמי ועם תזמורות בגרמניה והונגריה.

הוא מרבה להופיע ברסיטלים ובפסטיבלי מוזיקה קאמרית ואף בשידורי רדיו. הוא מנגן בדואו חליל-אבוב עם חברו לחמישייה, אייל עין הבר, דודו כרמל הקליט עם החמישייה הישראלית לכלי נשיפה ועם החלילן אייל עין הבר.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אבובנים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
ג'נגו (דמות קולנועית)

ג'נגו (Django) הוא דמות קולנועית שגילם פרנקו נרו ב-1966 במערבוני הספגטי "ג'נגו" בבימויו של סרג'יו קורבוצ'י ו"ג'נגו מכה שנית" (ג'נגו 2) בבימויו של טד ארצ'ר.
בארצות הברית הסרט הראשון נחשב כסרט פולחן.

בשנות ה-60 וה-70, במטרה לנצל את הפופולריות של הדמות, נוסף השם ג'נגו לשמם של מערבוני ספגטי רבים, ללא קשר לשם הסרט המקורי - לדוגמה !Django Kill... If You Live, Shoot או Halleluja for Django .

שמה של הדמות הוא מחווה לגיטריסט הג'אז ג'אנגו ריינהארדט, שכן, גם הדמות הקולנועית נפגעת בידה אך מצליחה להתגבר על מגבלה זו.

==עלילה==
ג'נגו הוא דמות של אקדוחן מסתורי הנע במערב הפרוע בעודו נושא ארון מתים ובתוכו מכונת ירייה. במהלך מסעו הוא משאיר אחריו שובל גוויות.

ג'נגו נקלע למלחמה בין חבורת גזענים אמריקאים לבין חבורת שודדים מקסיקנים, המתנהלת בעיירת גבול שלווה.

כמקובל בסרטים כאלו, הוא מציל נערה יפה (מריה) מידי חבורת השודדים המקסיקנים. ג'נגו מבצע עסקה עם מנהיג המהפכנים, הגנרל רודריגז, אולם אחר כך גונב את כספו כאשר הוא מנסה להימלט יחד עם הנערה שהציל.

הכסף אובד, מריה נורית וידו של ג'נגו נמחצת, אולם הוא מצליח להתגבר על שוביו ולפגוע בגזענים שרדפו אחריו.

בשנת 2012 שיר הנושא של הסרט פתח את "ג'אנגו ללא מעצורים", סרטו של הבמאי קוונטין טרנטינו.

==פסקול==
את הפסקול עבור "ג'נגו" הלחין, וגם ניצח עליו, לואיס בקלוב (Luis Bacalov), שידוע בזכות ביצועו בסרט " The Gospel According to St. Matthew ". זה היה הביצוע הראשון שלו במערבון, ואחרי כמה חודשים ביצע גם את הפסקול עבור דמיאנו דמיאני (Damiano Damiani) בסרט " A Bullet for the General " שמחזר ביצועים מהניצחון שלו בג'נגו.

בהשוואה לניצוח של אניו מוריקונה (Ennio Morricone) בסגנון הקלאסי העכשווי, הפסקול של בקלוב מסורתי יותר ומסתמך בעיקר על פליז וכלי תזמורת, על אף שכמה מביצועיו משתמשים באלמנטים ייחודיים של מוזיקה לטינית ומוזיקת רוק.
שיר הנושא, הולחן על ידי ברונו ניקולאי (Bruno Nicolai) ונכתב על ידי פרנקו מיליאצ'י (Franco Migliacci) ורוברט מלין (Robert Mellin), בוצע באנגלית לסרט של רוקי רוברטס (Rocky Roberts). גרסה איטלקית לשיר, יצאה רק באלבום הפסקול וכסינגל, בוצעה על ידי רוברטו פיה (Roberto Fia). אלבום הפסקול, יצא רשמית ב-1985, ויצא מחדש ב-2013 עם שיר חדש ורצועות נוספות.
שחרור התקליט הרשמי, 1985.

==סדרת טלוויזיה==
בפברואר 2021 נמסר שדמותו של ג'נגו תשוב להופיע בסדרת טלוויזיה בריטית-צרפתית בת 10 פרקים, המבוססת באופן רופף על הסרט משנת 1966. השחקן ההולנדי מתיאס שונארטס יגלם את דמותו של ג'נגו, היוצא לחפש את בתו שמונה שנים אחרי שמשפחתו נרצחה, ומאמין שהבת שרדה את הטבח.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1966
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:דמויות קולנועיות
קטגוריה:סרטים שהולחנו על ידי לואיס בקלוב
קטגוריה:סרטים שצונזרו בבריטניה
יבגני יהודין

יבגני יהודין הוא קלרניתן ישראלי, יליד בלרוס.

יהודין זכה פעמיים בפרס הראשון בתחרות הארצית ברוסיה ובפרס פרנסואה שפירא בשנת 1994. הוא חבר בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית. היה נגן ראשי בתזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע וכיום הוא קלרניתן ראשון בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. יהודין היה מורה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים משנת 1992.

יהודין הוא בוגר האקדמיה למוזיקה במינסק והאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. הוא הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה ובהרכבי מוזיקה קאמרית בישראל ובעולם.

כיום הוא מתגורר ברמת גן עם אשתו פולינה, כנרת ראשונה בפילהרמונית. לזוג שני ילדים. כמו כן, ליהודין יש ילדים נוספים מנישואיו הקודמים.

קטגוריה:קלרניתנים
קטגוריה:קלרניתנים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מאוריציו פאז

מאוריציו פּאז (בספרדית: Mauricio Paez; נולד ב-3 בפברואר 1963) הוא נגן בסון ישראלי.

מאוריציו פאז נולד בקוסטה ריקה. בגיל 17 התמנה לנגן הבסון הראשי בתזמורת הפילהרמונית הלאומית של קוסטה ריקה. מיד עם עלייתו לישראל הצטרף לסינפונייטה הישראלית באר שבע ובמקביל ניגן גם בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. 

בעבר הוא היה נגן בסון ראשי בתזמורת הקאמרית הישראלית, ועד שנת 2023 שימש כנגן בסון ראשי בקאמרטה הישראלית ירושלים. 

כמו כן, מאוריציו חבר בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית. כן הוא מכהן כראש מחלקת כלי נשיפה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וכמורה ומרצה בכיר לבסון, וכמורה לבסון באקדמיה למוסיקה באוניברסיטת תל אביב בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.

פאז מרבה להופיע כסולן עם תזמורות שונות ומנגן עם הרכבים של מוזיקה קאמרית בפסטיבלי מוזיקה בישראל ובעולם.

זכה בפרס פרנסואה שפירא (1988), בפרס בנימיני מטעם שרת החינוך (2004), במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל ועוד.

כיום מתגורר בעיר יבנה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.jamd.ac.il/content/%D7%9E%D7%90%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%A6%D7%99%D7%95-%D7%A4%D7%90%D7%96 מאוריציו פאז], באתר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים

קטגוריה:נגני בסון
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
טבח תל א-זעתר

המחנה ההרוס
טבח תל א-זעתר (בערבית: مذبحة تل الزعتر) הוא מעשה טבח שבוצע על ידי מיליציות נוצריות במחנה פליטים פלסטינים, במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית ב-12 באוגוסט 1976, לאחר מצור של מספר חודשים על המחנה.

==רקע==
לוחמי הפלנגות בתל א-זעתר עם [[ויליאם חאווי במרכז]]
מחנה הפליטים תל א-זעתר בפאתי ביירות שיכן בתוכו כ-20,000 פליטים פלסטינים ממלחמת העצמאות הישראלית ב-1948. בקיץ 1976, אלפי חברי מיליציות נוצריות מרוניות הטילו על המקום מצור, בתמיכת נשיא סוריה חאפז אל-אסד שהתערב במלחמת האזרחים ב-1976, נגד "המחנה הרדיקלי" (של הפלסטינים, הדרוזים והמוסלמים). הפגזות ארטילריות במהלך הלחימה הרסו את מרבית המחנה. 

המחנה נחשב למעוז אש"ף והתנועה הלבנונית הלאומית של המחנה הרדיקלי, וכ-1,500 לוחמים מארגונים אלו שהו במקום. המחנה היה מבוצר היטב, ונחפרו בו תעלות תת-קרקעיות להגנה ואחסון תחמושת. מאחר שהמחנה נמצא במזרח ביירות, בצדה הנוצרי של העיר, הוא הותקף לעיתים קרובות על ידי המיליציות הנוצריות. בתחילת אוגוסט 1976 היה מצב הנצורים נואש ואנשי אש"ף בקשו למסור את המחנה לידי הנוצרים אם יורשה להם לעזוב את המחנה על נשקם. ב-12 באוגוסט 1976 המחנה נפל.

==הטבח ואחריתו==

הפלסטינים טוענים כי תושבי המחנה שנותרו פונו ממנו בכוח למערב ביירות (המוסלמית), וחלקם נרצחו. במהלך הפינוי, הכוחות הנוצריים ירו בשיירות של פליטים, ואחרים נהרגו מדקירות סכין ורימונים עוד במהלך שהותם במחנה; כמו כן, אנשי המיליציות ביצעו מעשי אונס רבים.

לטענת הנוצרים, מלבד זאת שלוחמי אש"ף מנעו את עזיבתם של התושבים הנצורים, הרי שבנוסף מרבית המתים נהרגו בקרבות על כיבוש המחנה, ולא בוצע טבח.

לאחר פינוי התושבים נהרס המחנה, כדי למנוע את שיבת תושביו. מקרי חטיפה רבים אירעו בביירות לאחר היוודע הדבר. רבים מהפליטים ששרדו, שוכנו על ידי אש"ף בכפר הנוצרי דאמור, בו הפלסטינים ביצעו טבח בנוצרים ב-20 בינואר.

הטבח הוביל לביקורת חריפה על סוריה בעולם הערבי ובקהילה הבינלאומית. נטען גם כי מקרה זה תרם להתגברות התנגדותם של הסונים בסוריה, לשלטון העלווי, שבסופו של דבר התפרצה במרידה נגד המשטר (ראו למשל טבח חמאת). לאור זאת, סוריה הפסיקה את מתקפתה נגד אש"ף והתנועה הלבנונית הלאומית של המחנה הרדיקלי, והסכימה לכינוס הליגה הערבית, שהביא להפסקה זמנית בלחימה.

==מספר הנספים==

קיימות מספר הערכות שונות לגבי מספר ההרוגים כתוצאה מהמצור והטבח. במקום אחד מוערך כי כ-3,000 פלסטינים נהרגו, מרביתם אזרחים, מקומות אחרים מעריכים כי 2,000 נהרגו ו-4,000 נפצעו, מקום אחד טוען כי נהרגו "מספר אלפים", ומקום נוסף קובע כי יחד עם טבח קרנטינה נהרגו בשני המקרים כ-2,000 איש.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=BRUH3dBRVKw סרט על הטבח בתל א-זעתר] (אנגלית, יוטיוב)
* [http://www.youtube.com/watch?v=4EjzqqEZO6M דיווח הטלוויזיה הצרפתית] על הטבח (צרפתית, יוטיוב)

==הערות שוליים==

תל א-זעתר
קטגוריה:ביירות: היסטוריה
קטגוריה:1976
קטגוריה:מלחמת האזרחים בלבנון
קטגוריה:מעשי טבח בערבים
מיסאק מאנושיאן

מיסאק מאנושיאן מתוך [[הכרזה האדומה (l’affiche rouge) שפרסמו הנאצים]]
"[[הכרזה האדומה" עם חברי קבוצת המחתרת, אותה פרסמו הנאצים]]
מיסאק (מישל) מאנושיאן (בארמנית: Միսաք Մանուշյան; 1 בספטמבר 1906 - 21 בפברואר 1944) היה פעיל קומוניסטי ממוצא ארמני בתנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה.
== חייו ==
מיסאק מישל מאנושיאן נולד באדיאמן באזור ארמני של האימפריה העות'מאנית. אביו נהרג ברצח העם הארמני ואמו נפטרה בעודו צעיר. מאנושיאן ואחיו נקלטו בבית יתומים צרפתי בג'וניה, לבנון, שהייתה אז כלולה בסוריה שתחת מנדט צרפתי, ובשנת 1925 הם עברו לצרפת, תחילה למרסיי ולאחר מכן לפריז. יחד עם כמה ארמנים נוספים יזם מאנושיאן מגזין ספרותי בעל אוריאנטציה שמאלנית עם שאיפות לשימור התרבות הארמנית בצרפת.

מאנושיאן הצטרף ל"קונפדרציה הכללית של העבודה" (Confédération Générale du Travail, בראשי תיבות: CGT) ודרך הצטרפות זו הגיע למפלגה הקומוניסטית הצרפתית בתקופה בה הוצאה מחוץ לחוק בגלל סירובה לגנות את הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.

מאנושיאן פעל במסגרת F.T.P. – M.O.I., ארגון מחתרתי שפעל במסגרת הרזיסטאנס, נגד גרמניה הנאצית, בתחומי צרפת, ממרץ 1942 עד נובמבר 1943. מפקדה הראשון של הקבוצה ומייסד הסקציה הפריזאית היה בוריס הולבן (Boris Holban), יהודי יליד בסרביה. הארגון היה מחולק ל-4 קבוצות משנה: אחת של יוצאי רומניה, שנייה של יהודים יוצאי פולין, שלישית של איטלקים והרביעית של מומחי חבלה במסילות רכבת. הולבן פיקד על הקבוצה המחתרתית ממרץ 1942 ועד אוגוסט 1942, כשהוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן, כיוון שסירב להגביר את תדירות הפעולות - הוא חשש שהדבר יביא לחשיפתם. המפקד החדש, מיסאק מאנושיאן, הוביל את הקבוצה לפעולות נוספות עד לחשיפתה ולכידת מרבית פעיליה בנובמבר 1943. המחתרת כללה כשלושים פרטיזנים ולידם עוד כארבעים מסייעים, חלקם מוותיקי מלחמת האזרחים של ספרד, רבים מביניהם יהודים. הקבוצה ביצעה 229 פעולות חבלה נגד הגרמנים, הנודעת ביותר הייתה חיסול גנרל האס אס יוליוס ריטר (Julius Ritter), האחראי לשילוחם של מאות אלפי צעירים צרפתים לעבודות כפייה בגרמניה.

לא ידוע מה הביא ישירות ללכידת הקבוצה על ידי הגסטפו, אך בנובמבר 1943 נלכדו 24 חברי הקבוצה, 23 גברים ואשה אחת, גולדה בנצ'יק. בני הקבוצה נשפטו ביום 18 בפברואר 1944, נידונו למוות והוצאו להורג.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20050827120749/http://lorenz.ist.org/fba/document/manouchian.html ביוגרפיה של מאנושיאן] 
* [http://marxists.org/history/france/resistance/manouchian/letters/manouchian.htm המכתב האחרון של מיסאק מאנושיאן]
* [http://www.imdb.com/title/tt1258120/ סרט עליו ועל הקבוצה]
* 

קטגוריה:קומוניסטים צרפתים
קטגוריה:ארמנים צרפתים
קטגוריה:חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:ניצולי רצח העם הארמני
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1906
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
חזי ניר

חזי ניר (נולד ב-6 באפריל 1968), הוא נגן קרן יער ישראלי. שימש משנת 1994 -2018 כראש סקציית קרנות היער של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. 

חזי ניר היה תלמידם של מאיר רימון באקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב ושל מרי לואיזה נוינאקר בבית הספר הגבוה למוזיקה בפרנקפורט, גרמניה. הוא הופיע כסולן עם תזמורות חשובות בישראל ובעולם ומנגן
ברסיטלים ובפסטיבלים שונים למוזיקה קאמרית, ביניהן פסטיבל דאבוס בשווייץ. כיום הוא מנגן בתזמורת הקאמרית הישראלית ומלמד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובהאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב.

קטגוריה:נגני קרן
קטגוריה:נגני כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
Ґ

גֶּה (ביוניקוד: גֶּה עם עלייה) היא האות החמישית בוריאנט האוקראיני של האלפבית הקירילי המייצגת עיצור וילוני, סותם, קולי (הגיית ג דגושה בעברית מודרנית).

באורתוגרפיות מוקדמות של בלארוסית ואוקראינית ייצג הדיגרף кг את הצליל /g/ במילים שאולות. מאוחר יותר, בבלארוסית, נעלמה הבחנה זו בייצוג הצליל, אך עדיין קיימת באורתוגרפיה המסורתית. לעומת זאת, במאה ה־19 התווספה האות Ґ לאלפביתים של האוקראינית ושל הרוסינית לייצוג הצליל /g/.

ברפורמת הכתיב האוקראיני של שנת 1933 בוטל השימוש באות Ґ ובמקומה נעשה שימוש כפול באות Г. עם זאת, השימוש ב־Ґ המשיך בפזורה האוקראינית, והאות הושבה לשימוש לאחר שקיבלה אוקראינה את עצמאותה עם קריסתה של ברית המועצות.

במהלך המאה ה־20 מספר בלשנים בלארוסים, ובמיוחד יאן סטנקייביץ', קידמו את הגייתו המחודשת של הצליל /g/, לפחות במילים חדשות, יחד עם הצגתה המחודשת של האות Ґ לאלפבית הבלארוסי לשם ייצוג הצליל. עם זאת, ההצעה לא הצליחה לגרוף תמיכה רחבה, האות לא אומצה לאלפבית הבלארוסי התקני, ונעשה בה שימוש מועט בכתבים בלארוסיים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוקראינית
קטגוריה:אלפבית קירילי
חורבת קצרה

חורבת קצרה היא עמדת שמירה בדרך הבשמים הנבטית, אשר הוקמה על הרכס שבין נחל קצרה לבין נחל צרורות, כדי להגן על הדרך מפני שודדים. לאחר התפשטות האימפריה הרומית לממלכת הנבטים ולדרכי המסחר שלהם, נעזבה המצודה וננטשה. במקום מגדל שמירה בגובה של שני מטרים, באורך של חמישה מטרים וברוחב של חמישה וחצי מטרים. המבנה בנוי מאבני גזית ובו שלושה חדרים. ליד החורבה נמצא מאגר מים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20120602213953/http://www.parks.org.il/files/Incense_Route_for_internet.ppt אודות דרך הבשמים] מאת רשות הגנים הלאומיים 

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים נבטיים בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: אתרי מורשת עולמית
סעדון

סעדון הוא אתר ביזנטי לא חפור שנמצא בנגב הצפוני, כ-8 ק"מ מדרום מערב לחלוצה וכ-4 ק"מ מצפון מזרח לרחובות בנגב. שוכן בגדה הדרומית של נחל סעדון. השם סעדון הוא עיברות של השם הערבי של האתר ח'ירבת א-סעדי. אברהם נגב הציע לזהות את השם עם Soudanon שנזכר בפאפירוס 79 מניצנה, מקור השם לדעתו בשם הנבטי 'שעדו'.

== תולדות המחקר ==
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 פקדו את האתר חוקרים אירופאים (פאלמר, מוסיל, קיטרייבר) שתיארו בקצרה מה שמצאו באתר. בשנת 1914, לפני מלחמת העולם הראשונה, סקרו את האתר האנגלים תומאס אדוארד לורנס וסר צ'ארלס וולי. הם הבחינו שהאתר אינו מוקף בחומה, ולכן סברו שהאתר הוא פרבר של העיר חלוצה. הם מצאו באתר באר ושני מאגרי מים, וקבעו שבאתר אין כנסיות. בשנים 1985-1984 נסקר האתר על ידי ריכב רובין ויוסף שרשבסקי.

== תיאור האתר ==
האתר משתרע על שטח של כ-30 דונם. האתר נבנה כנראה לא על פי תכנון עירוני נוקשה. האתר כולל בתי מגורים צמודים זה לזה, עם חצרות שהכילו בורות מים. זוהו שתי כנסיות קטנות במזרח ובמערב, ואולי כנסייה גדולה בדרום האתר. בסמוך לאתר בנחל סעדון וביובלים המתנקזים אליו זוהו שרידים של מערכות חקלאיות, סכרים ובורות מים. לדעת רובין ושרשבסקי היישוב באתר התבסס על גידולי דגנים ועצי פרי, החוקרים זיהו גם מכלאות שלדעתם הכילו בעבר צאן וגמלים, זוהו גם שרידי כבשן סיד שלדעת החוקרים היווה חלק חשוב מכלכלת היישוב. הממצאים שנאספו בסקר מתוארכים לתקופה הביזנטית (מאות 7-4 לספירה), ולא נמצא ממצא נבטי. מכיוון שעדיין לא נערכה חפירה ארכאולוגית מסודרת באתר, לא ברור אם האתר הביזנטי הוקם על אתר נבטי קדום, כמו רוב האתרים האחרים בנגב. זהו היישוב הקטן ביותר מהיישובים הביזנטים בנגב.

==לקריאה נוספת==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.agenda.co.il/123/forum/616318 תמונות של חורבת סעדון] באתר אג'נדה

==הערות שוליים==

קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:הנגב
על מצבו של האדם

על מצבו של האדם - רומן שכתב פנחס שדה בשנת 1967. הספר (או "סיפור המעשים" כפי שמכנה אותו המספר) מגולל את עלילותיהן של מספר דמויות בשבוע אחד בקיץ ירושלמי חם במיוחד. 

נאמן לדרכו הספרותית, כפי שבאה לידי ביטוי בספרו "החיים כמשל", גם כאן מתעלם שדה מהחיים הציבוריים בישראל ומתמקד בעולמו של היחיד.
אף שהמספר כותב כי בכוונתו לספר את סיפור המעשים כפי שקרו במשך שבעה ימים, ואף שותל רמזים לאירועים שיתרחשו בהם, העלילה מתרחשת במשך שלושה ימים בלבד.
 
ניתן לראות בסיפור הקצר "העשב האדום בוער לאט הנהר הירוק זורם לעד", שכתב שדה בשנת 1970, מעין המשך לספר. 

== פרטי עלילה ==

הספר מתחיל עם עזיבתו של המספר מושב בעמק הירדן אליו הגיע במסגרת עבודתו כאגרונום, לירושלים. עם התפתחות העלילה נפרשות לעיני הקורא הנפשות הפועלות ברומן, על עליבותן וקסמן.

הדמויות

המספר - אגרונום העובד בחברה המספקת ייעוץ חקלאי למשקים. כאיש מדעי הטבע הוא מרבה לספר מעשים ועובדות מעולם החי והצומח ולהשליכם על אורחות בני האדם.

אביגיל רייכלין - נערה בשנות העשרה המאוחרות של חייה, יפה וחולמת. מתגוררת במושבה כנרת. בשבוע בו מתרחש "סיפור המעשים" עולה לירושלים כדי לפגוש את אחיה אבשלום.

אבשלום רייכלין - בחור בתחילת שנות העשרים, מתגורר בדירתו של חייט בשכונת מחנה יהודה. קורות חייו אינם ברורים והוא מרבה להגות בסבלותיו של האדם ובשאלות קיומיות אחרות.

הדוקטור רייכלין - מנהל החברה לייעוץ חקלאי, אביהם של אביגיל ואבשלום. הבנים ניתקו את הקשר עמו בעקבות אופיו הקשה. מוזכר לעיתים בספר אך הוא עצמו אינו מופיע.

יונה בן דוד - האנטי גיבור בסיפור. פקיד בחברה הנ"ל, בשנות העשרים המאוחרות של חייו. מתואר כיצור בודד וחסר ידידים המבקש בצורה נואשת, ולפרקים מעוררת חמלה, חברת אישה.

עזריאל בן דוד - מזכיר החברה, אחיו של יונה. מתואר כאדם קשה וקפדן.

מר יפה - אדם מבוגר וערירי ששימש כסוכן החברה ופוטר ממשרתו, איש נעים וחברותי ובמידה מסוימת אף משכיל. מנסה לשוב למשרתו או לפחות לזכות בפיצויים אך נתקל באטימות מצד ראשי החברה.

סימן טוב הגדול - דון ז'ואן מקומי. טיפוס חיובי אך לא משכיל במיוחד ובעל נטייה להתפרצויות אלימות. ככל הנראה, הדמות המזרחית היחידה בספר. 

== לקריאה נוספת ==

* מרדכי אבישי, "אדם מול בדידותו האנושית והפילוסופית", מאזנים ,25 (6), 1967. עמ' 448-446. 

==קישורים חיצוניים==
* מאמר ביקורת על הספר: 
* מאמר ביקורת על הספר: [https://www.jstor.org/stable/23858386?origin=pubexport&seq=1&utm_source=he.wikipedia.org&utm_medium=referral&utm_campaign=Al_Matzavo#metadata_info_tab_contents מרדכי אבישר: אדם מול בדידותו האנושית והפילוסופית]
*[http://primo.nli.org.il/permalink/f/4dohjh/ULI_Main003901555 על מצבו של האדם] (בקטלוג המאוחד הישראלי)
* 

קטגוריה:ספרי פנחס שדה
קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
סולימאן פרנג'יה

סולימאן קאבאלאן בייק פרנג'יה (בערבית: سليمان فرنجية; 15 ביוני 1910 - 23 ביולי 1992) היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי-מרוני ונשיא לבנון בין השנים 1970–1976. בשלהי כהונתו פרצה מלחמת האזרחים וכוחות הצבא הסורי נכנסו ללבנון.

==ילדותו וראשית הקריירה הפוליטית שלו==
פרנג'יה למד בבית הספר דה לה-סאל בטריפולי, בבית הספר סנט-ג'וזף בזע'רתא, במכללת אינטורה בקיסרוואן ובאוניברסיטה הישועית בביירות. לאחר תום לימודיו ניהל עסק שעסק בייבוא ובייצוא.

בשנת 1957 נמלט פרנג'יה מלבנון לסוריה עקב האשמות כי היה מעורב ברצח מספר אנשים ממשפחה יריבה. בסוריה הוא פגש את חאפז אל-אסד, עוד בטרם הפך לנשיא סוריה. האישומים נגדו בוטלו עד מהרה ופרישת אחיו ח'מיד בייק פרנג'יה מהפרלמנט בשנת 1957 הובילה לשובו בשנת 1960 ולבחירתו לנציג זע'רתא.

פרנג'יה כיהן בפרלמנט בשנים 1964 ו-1968. במהלך תקופת כהונתו בפרלמנט החזיק במספר תיקים בהם תיק הדואר, הטלגרף והטלפון, החקלאות, הפנים, המשפטים, הכלכלה, והעבודות הציבוריות.

==הבחירות לנשיאות בשנת 1970==
פרנג'יה נבחר לנשיאות בבחירות שנחשבות הצמודות ביותר בהיסטוריה של לבנון המודרנית. ב-17 באוגוסט 1970 נבחר כנשיא על חודו של קול באספה הלאומית (מול אליאס סרכיס). ברגע האחרון שינה כמאל ג'ונבלאט את דעתו ותומכיו הצביעו בעד פרנג'יה. פרנג'יה הציג את עצמו כמועמד הקונצנזוס, וגייס תמיכה מימין ומשמאל, ומכל העדות הדתיות. לא היה גורם מאחד אמיתי במצעו פרט להבטחתו לשמר את הסדר הפאודלי ואת הכוח בידי ראשי המשפחות השולטות - ה"זֻעמאא'". אלו חשו את הקרקע נשמטת מתחתם בתקופת שלטונם של פואד שהאב ושארל חילו, וחששו מהרפורמות שהבטיח סרכיס, בן טיפוחיו של שהאב, להמשיך. ניצחונו של פרנג'יה הושג בכוח הזרוע: לאחר סיבוב הצבעה שלישי, כשהתוצאה הייתה 49/49, פרצו חמושים בראשות בנו טוני למתחם הפרלמנטרי וכפו על יושב ראש הפרלמנט (אשר על פי הנוהג נמנע בהצבעות אלו) להצביע בעד פרנג'יה.

==מלחמת האזרחים==
כשפרצה מלחמת האזרחים בלבנון, עמדה לרשותו של פרנג'יה מיליציית בריגדת מרדה שבראשה עמד בנו טוני. בתחילה שיתפה הבריגדה פעולה עם החזית הלבנונית - קואליציה ימנית, נוצרית בעיקרה, של פוליטיקאים וראשי מיליציות. אך בתחילת 1978 עזב אותה פרנג'יה בשל שיתוף הפעולה עם ישראל, שנגד את נטיותיו הפרו-סוריות. ביוני 1978 נרצח בנו טוני, יחד עם אשתו ובתו הפעוטה, על ידי לוחמים אנשי הפלנגות. בתגובה החל לפעול פרנג'יה לצד הסורים (שבאותה העת שינו את עמדתם בשלישית והחלו לפעול נגד המחנה השמרני) נגד הכוחות הלבנוניים.

פרנג'יה שמר על קשריו עם סוריה. הוא ניסה לשוב לזירה הפוליטית בשנת 1988 אך האספה הלאומית, שאמורה הייתה לבחור אותו לנשיאות, לא הצליחה לקיים קוורום בשל החרם שהטילו חברי פרלמנט נוצרים, שנאכף על ידי הכוחות הלבנונים. פרנג'יה הלך לעולמו ב-23 ביולי 1992, שנתיים לאחר תום מלחמת האזרחים.

==חייו הפרטיים==
פרנג'יה הוא נצר למשפחות המרוניות של זע'רתא. הוא בנו השני של קאבלאן סולימאן פרנג'יה (שהיה חבר פרלמנט) ואשתו למילה רפול. סבו, קאבלאן פרנג'יה, היה מושל אזור. לפרנג'יה היו חמישה ילדים מאשתו המצרית איריס הנדלי. עם מותו של אחיו ח'אמיד בשנת 1981, הפך סולימאן לראש המשפחה. נכדו, סולימאן פרנג'יה הבן, היה שר הפנים בשנים 2004 - 2005, והוא נחשב מועמד לנשיאות בשנת 2007.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נשיאי לבנון
קטגוריה:נוצרים לבנונים
סולימאן
קטגוריה:מרונים
קטגוריה:ילידי 1910
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-1992
הילדים משכונת חיים

הילדים משכונת חיים הייתה סדרת טלוויזיה מקורית לילדים שהופקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנים 1976–1978, ושודרה בשידורים חוזרים לאורך שנות השמונים. הסדרה היא בת 17 פרקים עיקריים ו-5 פרקים נוספים שנועדו לתלמידים מתקשים.

הסדרה נכתבה על ידי יוסי אלפי ובוימה על ידי חיים שירן, ששון חי ואליק ותיקאי. ד"ר אברהם שטאל היה היועץ הפדגוגי של הסדרה, וכתב את ספרי הלימוד והמדריכים למורה שליוו אותה. מטרת הסדרה הייתה להסביר מושגי לשון ואת חשיבות התקשורת הבין אישית. בנוסף, הייתה לה מטרה סמויה – ליצור עבור ילדים מעדות המזרח ומהשכונות אובייקט הזדהות טלוויזיוני. כך, התוכנית התמקדה בחיי שכונה ישראלית, עם ילדים בעיקר מבני עדות המזרח ומשפחותיהם ועם מדריך נוער שכונתי (ששון גבאי). פתיח התוכנית תיאר גם הוא את השכונה: .

בין הקטעים הזכורים מהתוכנית: יוני לא אוהב את הקובה שאמו מכינה, הכבאי אישוני לא ממש ממהר לצאת לכבות שריפות, יחזקאל מספר סיפורים ועוד.

חלק מפרקי הסדרה "הילדים משכונת חיים" הועלו לאתר הטלוויזיה החינוכית.

את פתיח הסדרה כתב יורם טהרלב והלחינה שוש רייזמן.

== שחקנים ודמויות ==
* ששון גבאי – המדריך ששון
* רחל אטאס – רחל, אמא של יוני
* אריה אליאס – יחזקאל בעל המכולת, אבא של עודד
* אבינעם מור-חיים – אישוני הכבאי
* אבנר חזקיהו – לוי פקיד הדואר
* ז'אק כהן – מר כהן השוטר
* יצחק חלוצי – חלוצי בעל הקיוסק
* יעקב בודו - חנני, מטאטא הרחובות
* אלי מילמן - יוני
* עודד אברהם - עוזי
* עודד ציון - ג'נגו, עוזרו של המדריך ששון
* דפנה בר-לב - שפרה
* שלמה מנדלוביץ' - עודד
* עינת גורן - ענת
* דורון ברודרזון - דורון
* רחל דיין - אחת האמהות

כמו כן השתתפו גבי עמרני, יוסי סגל, גדעון זינגר, חנן גולדבלט ושחקנים ילדים.

== סדרות המשך ==
לסדרה הופקה בשנת 1979 תוכנית המשך, "מסיפורי השכונה", אשר זכתה להצלחה פחותה ושודרה רק בשני סבבים. בסדרה זו השתתפו רק שבעה משחקני הסדרה המקורית. תוכנית זו התמקדה בסיפורי ומנהגי העדות השונות. לסדרה נלוותה חוברת לימוד לכיתות ג–ה.

באפריל 2023, לקראת חגיגות שנת ה-75 למדינת ישראל, פורסם שבכוונת כאן חינוכית להפיק גרסת המשך לתוכנית. התכנית צפויה לעלות לשידור במהלך שנת 2024. הראשון שלוהק לתוכנית היה יוסי ואסה בתפקיד השוטר המקומי.

== בתרבות == 
בתוכנית "ארץ נהדרת" נעשתה פרודיה על הסדרה הזו ועל "ריצ'רץ'".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=4lNygt3XsV8 שיר הפיסוק], באתר YouTube 
* "[https://www.kankids.org.il/program/?catId=1340 הילדים משכונת חיים]" באתר כאן חינוכית
* 
* 
* [https://www.kan.org.il/content/kan/podcasts/p-510513/547716/ הילדים משכונת חיים] בפודקאסט סדרתיות של כאן 11.
==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
זע'רתא

זע'רתא (בערבית: زغرتا) היא עיר במחוז צפון לבנון בלבנון, בה מתגוררים כ-70,000 נפש. העיר היא מרכזה של נפת זע'רתא. השם זע'רתא נגזר ככל הנראה מהמילה הארמית "זע'ר", שמשמעותה מבצר, ובסורית המילה "זע'רתא" משמעה "ביצורים".

== גאוגרפיה ==
העיר קשורה קשר הדוק לעיר ההררית אהדן. בכל קיץ עוברים רוב תושבי העיר לבתי קייט באהדן, ואילו בחורף אהדן כמעט ריקה מאדם. תושבי זע'רתא דוברים ערבית לבנונית במבטא סורי בולט. סורית נלמדה בבתי הספר עד אמצע המאה ה-20.

זע'רתא הוציאה מתוכה פוליטיקאים ואנשי ציבור רבים, בהם שני נשיאים: סולימאן פרנג'יה ורנה מעווד, ופוליטיקאים בולטים: חמיד פרנג'יה, סולימאן פרנג'יה הבן, סימון אל דואיהי, נאילה מעווד, אסטפן אל דואיהי, טוני פרנג'יה, סמיר פרנג'יה ואחרים. גם מאהדן יצאו לפחות שני מנהיגים של הכנסייה המרונית (אסטפן אל דואיהי וחאנה מח'לוף אל דואיהי), כמו גם המנהיג בן התקופה העות'מאנית יוסף כרם, שהוביל את המרד נגד השלטון הטורקי. המשפחות שבניהן הוזכרו לעיל: כרם, אל דואיהי, פרנג'יה, מעווד ומשפחת מקרי, שולטות גם בפוליטיקה המקומית. העיירות והכפרים הסובבים את העיר נהנים מרווחה, אך לתושביהם אין כוח פוליטי. האוכלוסייה היא נוצרית ברובה, כשהמרונים הם הרוב בקרב הנוצרים.

בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון הייתה זע'רתא, שהיא מעוז נוצרי בצפון המדינה, בחזית המלחמה. מיליציית בריגדת מרדה הצליחה להדוף את ההתקפות של המוסלמים ואש"ף אשר יצאו מטריפולי השכנה.

כלכלת האזור מתבססת מאז ומתמיד על חקלאות: זיתים סביב זע'רתא ותפוחים סביב אהדן. בשנים האחרונות גדל שיעור מגזרי התעשייה והשירותים באזור.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:לבנון: ערים
גזעול

גדם של גזעול
גִזְעוֹל הוא גבעול מעובה שמורכב משכבות קונצנטריות של גלדים רבים, בדומה לבצל. ישנן שפות בהן הגזעול מכונה "גזע-מדומה".

בין הצמחים בעלי גזעול ניתן למנות את הבננה, הפפאיה וציפור גן עדן.

המילה "גזעול" היא הלחם בסיסים של המילים "גזע" ו"גבעול".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
דיק הצלף

דיק הצלף (באנגלית: Deadeye Dick) הוא רומן מאת קורט וונגוט שפורסם לראשונה בשנת 1982. בספר ישנה חפיפה חלקית עם מספר דמויות מספר אחר של וונגוט - ארוחת בוקר של אלופים.

==עלילה==
הדמות הראשית בסיפור היא רודי וולץ, המכונה "דיק הצלף". דיק קיבל את כינויו לאחר שבילדותו ירה בטעות למוות באישה בהריון. אביו לקח אחריות על המקרה והמשפחה התרוששה כתוצאה מהמשפט. הטראומה שלו מהאירוע כה עזה, שהוא חי את חייו כאדם חסר מיניות וחסר חיי חברה. 

הוא מספר את סיפור חייו כאדם בגיל העמידה החי בהאיטי. העיר מידלנד סיטי, אוהיו (שגם הופיעה בספרו של וונגוט "ארוחת בוקר של אלופים"), בה רודי גדל, מושמדת על ידי פצצת נייטרון. 

אביו של רודי, קנה בצעירותו ציור מאמן בשם אדולף היטלר ולפי הסיפור, בכך הציל אותו מרעב וכך הוביל בעקיפין למלחמת העולם השנייה ולשואה, מעשה זה של אביו ואירוע הירי גורמים לרודי לחשוב ש"הבטלנות או ליתר דיוק, ההתנגדות הפאסיבית, היא אולי הדרך היחידה לקיום בעולם העכשווי, שבו פצצת ניטרון עשויה בתאונה מקרית להכחיד אוכלוסיית עיר ולזכות בכיסוי עיתונאי של 10 ימים ותו לא." 

בסוף הספר מוצא וונגוט את ההזדמנות העיקרית לביקורת חברתית, למרות שמספר עקיצות מופיעות לאורך העלילה. תימה עיקרית נוספת היא מערכת היחסים בין רודי להוריו. וונגוט מתמקד בניסיון להסביר את פעולותיו וגישתו לחיים של הצאצא (רודי) על ידי אלה של הוריו.

מרבית הסיפור מסופר בגוף ראשון, מנקודת המבט של דיק הצלף. במחצית השנייה של הספר, מספר סצנות מוצגות כמחזה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי קורט וונגוט
קטגוריה:ספרי 1982
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
גאולה (אלבום של חמי רודנר)

גאולה הוא אלבום הסולו הראשון של סולן להקת "איפה הילד?" לשעבר, חמי רודנר. האלבום הוקלט בחודש ינואר 2000 בלבד ויצא לאור במרץ 2000 על ידי חברת התקליטים "הד ארצי" בהפקת עידו אגמון, איל דפנא ורודנר עצמו. באלבום שיתף פעולה רודנר עם להקת הקאברים "שליחי הבלוז". בין השירים הפופולריים שבאלבום נמצאים "בואי נפרד" ו"גאולה".

"גאולה" התחיל את דרכו בשלהי 1999, לאחר שרודנר סיים מערכת יחסים בת חמש שנים וחצי. את ההשראה לחומר החדש קיבל אחרי הופעת גרסאות כיסוי של הביטלס בניצוחו של מפיקם ג'ורג' מרטין שבה השתתף. 
השירים לאלבום, שנקרא בתחילה "מילים נוזלות", נכתבו על חייו של רודנר באותה תקופה כאוטית, ובדרך כלל נכתבו בשכרות. באותה תקופה התחיל להופיע אקוסטית בפאב "פרילנד" באזור עם גיטרה, סגנון שלא ניסה עד אז. הסגנון המוזיקלי של האלבום פולקי ובלוזי יותר מרוב האלבומים הפופולריים באותה תקופה, שנשענו לרוב על אלקטרוניקה. היה זה ניסיון לתפוס את רוח שנות השישים והשבעים ברוק. רודנר החל להופיע גם עם עידו אגמון, גיטריסט צעיר שמצא איתו שפה משותפת. "שליחי הבלוז" נבחרו לאחר שרודנר חיפש להקה ברוח התקופה. מהר מאוד רודנר ושליחי הבלוז נכנסו לאולפן והקליטו שתים-עשרה רצועות לאלבום החדש. יומיים לאחר סיום ההקלטות "בואי ניפרד" כבר הושמע בתחנות הרדיו.

את "דנה שלי", השיר היחיד שהוקלט לאלבום ולא מצא את דרכו למוצר הסופי, ניתן להוריד בחינם באתרו הרשמי של רודנר.

האלבום נמכר במעל לשלושים אלף עותקים וזכה בנוצת הזהב של אקו"ם בקטגוריית האלבום הטוב ביותר לשנת 2001, וכן זיכה את רודנר בפרס תמלילן השנה.

==רשימת שירים==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חמי רודנר, אלא אם כן מצוין אחרת.
#אל תוך הבלוז של עצמך – 0:22 (לחן: שמעון אבוטבול טל)
#אין רוקנ'רול בעברית – 4:43 (לחן: אסף שריג)
#מה היה – 3:59
#בואי נפרד – 5:03
#אולי בכל זאת סאלי – 4:57
#כל אחד והבוב שלו – 4:32
#לזרום עם הרוח – 4:56
#מלים נוזלות – 6:17
#יהיה אשר יהיה – 6:19
#גאולה – 4:38
#הייתי אור – 4:05

==משתתפים==
*חמי רודנר – שירה, עיבודים, הפקה מוזיקלית
*עידו אגמון – עיבודים, הפקה מוזיקלית
*איל דפנא – הפקה מוזיקלית
*מיץ מיצל – גיטרה, קולות רקע, מפוחית
*נעם רפפורט – עיבודים, האמונד
*ערן סנדרי – גיטרה בס
*טל ליבני – תופים
*צ'לי סיגלסקי – גיטרה, קולות רקע
*יהלי סובול – קולות רקע
*ירמי קפלן – קולות רקע
*אסף ארליך – קולות רקע
*גל פרמן – קולות רקע
*יגאל כרמל – קולות רקע

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20020328064900/http://www.hemi-rudner.com/ האתר הרשמי של חמי רודנר]
* [https://web.archive.org/web/20060918115945/http://hemi-rudner.com/article.asp?no_of_id=35 הו גאולה, כתבה באתר הרשמי]
* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il//Discs.asp?ArtistId=1545&AlbumId=5103 גאולה במומה]

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2000
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
הרפובליקה האוסטרית הראשונה

הרפובליקה האוסטרית הראשונה היא התקופה שבה הייתה אוסטריה רפובליקה דמוקרטית, והתקיימה לאחר נפילתה של האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה ועד מלחמת האזרחים האוסטרית, עת הפכה למדינה פשיסטית. עם האנשלוס חדלה להתקיים כמדינה עצמאית. 

== היסטוריה ==
תקופה זו אופיינה במאבקים עזים בין השמאל והימין, בהם התקוממות יולי 1927. בתקופה זו נחקקה חוקת אוסטריה (ב-1920), ושונתה ב-1929. לאחר האנשלוס הקיץ הקץ על הרפובליקה, או, לפי אמות-מידה אחרות, עם ייסוד הדיקטטורה האוסטרופשיסטית בעקבות פיזור הפרלמנט בידי הקנצלר אנגלברט דולפוס ופרוץ מלחמת האזרחים.

חוזה טריאנון (Trianon) שנחתם בין מדינות ההסכמה המנצחות והמדינות הנלוות אליהן לבין הונגריה, היה אחד ההסדרים מרחיקי הלכת לפירוקה של קיסרות הבסבורג, שעליהם הוחלט בשיחות השלום בפריז בגין תבוסתה לצד הקיסרות הגרמנית. הוא בא בעקבות חוזה סאן-ז'רמן (Saint-Germain-en-Laye), אשר תחם את גבולותיה של הרפובליקה האוסטרית החדשה כך שתכלול את רוב החבלים דוברי הגרמנית של ציסלייתנייה (Cisleithania) – החלק האוסטרי של אוסטרו־הונגריה למעט חבל הסודטים ודרום טירול (10 בספטמבר 1919). על־פי המעצמות המנצחות, הסיבה העיקרית לפרוץ המלחמה הגדולה הייתה המיליטריזם הגרמני, ולכן מנסחי ההסדר בגמר המלחמה ביקשו ליצור מאזן כוחות חדש במרכז אירופה, כזה שימנע מגרמניה לשוב ולהפוך למעצמה. עקב כך נמנעה מאוסטריה האפשרות להתאחד עם הרפובליקה הגרמנית החדשה ובאופן סמלי אף נאסר עליה להיקרא בשם שבחרה לעצמה – "אוסטריה הגרמנית".

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוסטריה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1919
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1934
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1938
מלחמת הקימברים והטווטונים

נדודי הקימברים והטווטונים וקרבות עיקרים במלחמה
מלחמת הקימברים והטווטונים הייתה מלחמה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין השבטים הגרמאניים, או הקלטים, של הקימברים והטווטונים בין השנים 113 לפנה"ס עד 101 לפנה"ס.

המלחמה נערכה, לסירוגין, בעמקי הרי האלפים מצפון לאיטליה, בגאליה ובאזור עמק נהר הפו. הגורם למלחמה זו היה הגירתם של הקימברים וטווטונים דרומה ממכורתם שבצפון אירופה לדרום ומערב היבשת וחיפושם אחרי שטח התיישבות חדש. הגירה זו היוותה סכנה לאינטרסים של רומא באזור, איימה על בנות בריתה ששכנו שם ולחצה על שבטים גאלים לנדוד דרומה לתוך שטחים שנשלטו על ידי הרפובליקה.

לא רק שמלחמה זו הייתה המפגש המתועד הראשון בין רומא לבין הגרמאנים בהיסטוריה, אלה גם הייתה זו המלחמה הראשונה מאז ימי המלחמה הפונית השנייה בה אוימה איטליה הרומית ישירות על ידי גורם חיצוני שבתקופה מסוימת אף כבש חלקים ממנה. הרומאים ספגו תבוסות קשות במלחמה זו, מהקשות שבתולדות הרפובליקה ובמקרים רבים שררה תחושת איום ממשית על העיר רומא עצמה.

המלחמה הסתיימה בניצחונה המוחלט של רומא, הרבה הודות להנהגתו של גאיוס מריוס ובחיסולם המוחלט של הקימברים והטווטונים.

המלחמה התרחשה בתקופה בה שרר רפיון צבאי ומדיני ברפובליקה ובמוסדותיה, רפיון שהופגן גם במלחמה מקבילה שניהלה רומא נגד המלך הנומידי יוגורתה. על רקע שתי מלחמות צמח המצביא גאיוס מריוס שביסס את מעמדו הודות לניצחונותיו, והתבוסות המשפילות שספגה רומא במלחמה זו היו מהגורמים שהביאו לעריכתם של רפורמות מרחיקות לכת במבנה ובאופי הצבא הרומי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:מלחמות רומיות
עצמות שורש כף היד

H.עצם האנקול}}
1.חישור, 2.גומד, 3.עצמות המסרק.
עצמות שורש כף היד (TA: Ossa carpi; Ossa Carpalia) הן שמונה עצמות קטנות המקובצות יחדיו בין הגומד והחישור לעצמות המסרק. אף אחת מהן אינה משויכת לאחת מאצבעות היד, להבדיל מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות. ביחד הן מרכיבות את מפרק שורש כף היד.

צורתן של עצמות שורש כף היד אינה סדירה, למרות זאת, ניתן לזהות מספר מאפיינים משותפים לרובן:
לכל העצמות (למעט עצם העדשה) שישה פנים. הפנים הכפיים או הקדמיים (שפונים לכיוון כף היד) והגביים או האחוריים (שפונים לכיוון גב כף היד) מחוספסים מהיותם אזורי אחיזה לרצועות שונות. הפנים המרוחקים והמקורבים חלקים ומופרקים עם העצמות השכנות. הפנים הצידים והתיכונים חלקים ומופרקים במידה ויש עצם שכנה באותו כיוון, או מחוספסים וגבשושיים אם אין עצם שכנה.

את עצמות שורש כף היד, ששמן ניתן להן לפי צורתן, מחלקים לשתי קבוצות על פי מקומן: השורה הקריבנית והשורה הרחיקנית.
__TOC__

== השורה הקריבנית ==
{|style="margin-right:1em; border:1px solid #C0C0C0" align=left width="250"

|+ עצם הפיקן (מיד שמאל) ומשטחיה המפרקיים
|-
| colspan="2"-
| מבט אחורי
|מבט קדמי
|-
| colspan="2"|מעיון בתמונות עצם הפיקן ובאיור משטחיה המפרקיים, אפשר להתרשם מרמת המורכבות של צורתה של עצם שורש כף יד כמו מרמת המורכבות של מפרקיה עם העצמות השכנות לה. אין עצם שורש כף יד אחת זהה לשכנתה מבחינת צורה או מבחינת מספר וכיווני המפרקים שלה.
|}
השורה הקריבנית כוללת את (מהצד החישורי לצד הגומדי) עצם הסירה (Os scaphoideum), עצם הסהר (Os lunatum), עצם הטריז (Os triquetrum) ועצם העדשה (Os pisiforme).

עצם הסירה ועצם הסהר מחברות בעזרת מפרקים בין קבוצת העצמות של שורש כף היד לחישור ולגומד. למרות קרבת עצם הטריז לגומד היא אינה מופרקת איתה. עצם העדשה, היא למעשה עצם ססמואידית והיא בעלת משטח מפרקי יחיד (עם עצם הטריז).

לעצם הסירה, אספקת דם דלה, המאיטה את יכולת החלמתה משבר. למרות שאין היא נשברת בקלות, שברים של עצם הסירה מהווים 60% מכלל השברים של עצמות שורש כף היד.

== השורה הרחיקנית ==
השורה הרחיקנית כוללת את (לפי הכיוון שבשורה המקורבת) העצם רבת הזוויות הגדולה (Os trapezium), העצם רבת הזוויות הקטנה (Os trapezoideum), עצם הפיקן (Os capitatum) ועצם האנקול (Os hamatum).

לשתי העצמות הקיצוניות בשורה המרוחקת, העצם רבת הזוויות הגדולה ועצם האנקול, בליטות גרמיות על פניהן הכפיים: הגבשושית של העצם רבת הזוויות הגדולה (Tuberculum ossis trapezii) והאנקול של עצם האנקול (Hamulus ossis hamati). את שתי הבליטות מחברת רצועה רוחבית, ליצירת תעלת שורש כף היד (אנגלית: carpal tunnel) המוכרת מהתסמונת על שמה, תסמונת מנהרת שורש כף היד.

== עזר זיכרון ==
כעזר זיכרון לסדרן של עצמות שורש כף היד משמש המשפט 
:Some Lovers Try Positions That They Cannot Handle
שראשי התיבות של מילותיו זהות בסדרן לאלה של שמות עצמות שורש כף היד (באנגלית):
: Scaphoid Lunate Triquetral Pisiform Trapezium Trapezoid Capitate Hamate

== תמונות נוספות ==
<gallery>
תמונה:Gray220.png|עצמות כף יד שמאל במבט אחורי (גבי)
תמונה:Gray219.png|עצמות כף יד שמאל במבט קדמי (כפי)
תמונה:Gray221.png|עצם הסירה
תמונה:Gray228.png|עצם האנקול
</gallery>

== ראו גם ==
* עצמות - מונחים
* כיסת גנגליון

==קישורים חיצוניים==

* 

שורש
קטגוריה:שורש כף היד