OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גרמניה באירוויזיון 2001

גרמניה באירוויזיון 2001 השתתפה עם השיר "Wer Liebe lebt" בביצוע של מישל.

==לפני האירוויזיון==
===Countdown Grand Prix 2001===
התחרות לבחירת נציג גרמניה לאירוויזיון 2001 נקראתה "Countdown Grand Prix 2001" ונערכה באולם "Preussag Arena" בהנובר.

התחרות נערכה בשני סבבים, בסבב הראשון הוצגו 12 שירים שמתוכם 3 עלו לסבב השני, ולאחר מכן בסיבוב השני נערכה הצבעה חוזרת לבחירת הזוכה מבין השלושה שעלו.

====סיבוב ראשון====
{| class="wikitable sortable"
|- bgcolor="#CCCCCC"
! סדר השמעה !! מבצע !! שיר !! תרגום !! אחוז קולות || מיקום
|-
| 1 || German Tenors || "A song for our friends" ||—
|—
| 4
|-
| 2 || Münchener Zwietracht feat. Rudolph Moshammer || "Teilt Freud und Leid" || שתף אהבה וצער || 2.3% || 10
|-
| 3 || סולטאנס || Set me free" ||—
|—
| 8
|-bgcolor="navajowhite"
| 4 ||מישל|| "Wer Liebe lebt" || כאלה החווים אהבה ||22.2%||1
|-
| 5 || בלון|| "Techno Rocker" ||—
| 2.8% || 9
|-
| 6 || Tagträumer || "Träumen und hoffen" || תחלום ותקווה ||—
| 7
|-
| 7 || Illegal 2001 || "Ich weiß es nicht" || אני לא יודע ||—
| 5
|- bgcolor="navajowhite"
|8||לזלי, גוי & בריגיט||"Power of trust"||—
|22.1%||2
|-
| 9 || זלאטקו || Einer für alle" || אחד בשביל כולם || 3.7% || 6
|-
| 10 || Wolf Maahn || "Better life" ||—
|—
| 12
|-
| 11 || קווין || Playing on my mind ||—
|—
| 11
|- bgcolor="navajowhite"
|12||לו & להקה||"Happy birthday party"||—
|18%||3
|}

====סיבוב שני====
{| class="wikitable sortable"
|- bgcolor="#CCCCCC"
! סדר השמעה !! מבצע !! שיר || אחוז קולות || מיקום
|- bgcolor="gold"
|4||מישל|| "Wer Liebe lebt" ||36.6%||1
|-
| 8 || לזלי, גוי & בריגיט || "Power of trust || 34.7% || 2
|-
| 12 || לו & להקה || "Happy birthday party || 28.7% || 3
|}

==באירוויזיון==
===נקודות שהוענקו לגרמניה===
{| class="wikitable"
|-
!width=20%|12 נקודות
!width=20%|10 נקודות
!width=20%|8 נקודות
!width=20%|7 נקודות
!width=20%|6 נקודות
|-
| valign="top" |
| valign="top" |
* 
* 
| valign="top" |
* 
| valign="top" |
| valign="top" |
* 
* 
|-
!width=20%|5 נקודות
!width=20%|4 נקודות
!width=20%|3 נקודות
!width=20%|2 נקודות
!width=20%|1 נקודה
|-
| valign="top" |
* 
| valign="top" |
* 
* 
| valign="top" |
* 
| valign="top" |
* 
| valign="top" |
* 
* 
* 
* 
* 
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:גרמניה באירוויזיון
קטגוריה:מדינות באירוויזיון 2001
קטגוריה:2001 בגרמניה
אברהם אדגה (סופר)

אברהם אדגה (נולד בשנת 1965) הוא סופר, פעיל חברתי, מרצה במכללות, בתי ספר ומוסדות ציבור על מורשת העבר וההווה של יהדות אתיופיה, וכן מהנדס בניין וראש מחלקת מעבדות באגף הבינוי של הטכניון. על פועלו הספרותי זכה בפרס השר לקליטת העלייה לעולים יוצרים לשנת 2008 ע”ש יורי שטרן.

==ביוגרפיה==
אדגה נולד בכפר באתיופיה. אביו היה נפח. יש לו חמישה אחים ואחיות. הוא למד בבית ספר יסודי במרחק שעת הליכה מביתו. בית הספר התיכון היה במרחק שלוש שעות הליכה מביתו, ולכן שכר דירה בעיירה. בכיתה היו גילאים מעורבים.

בגיל 17 ברח לסודאן לאחר ששמע שאנשי המוסד מארגנים נתיב עלייה למדינת ישראל. הוא הלך ברגל כ-600 ק"מ עם 15 יהודים אחרים. לאחר 38 יום נתפס בגבול בין אתיופיה לסודאן על ידי פטרול סודאני, והועבר למחנה פליטים, שם שהה כשנה. חלה במחלות טרופיות. הוא יצא בעזרת דרכון מזויף בטיסה לפריז, ובינואר 1984 הגיע לישראל. שנתיים לאחר עלייתו לארץ נוצר קשר עם הוריו.

סיים בית ספר תיכון בחיפה. סיים לימודי הנדסת בניין בטכניון.

משנת 1998 הוא מכהן כראש מחלקת מעבדות באגף בינוי ותחזוקה של הטכניון.

===פעילות ציבורית===
אדגה מרצה במכללות, בתי ספר ומוסדות ציבור על מורשת העבר וההווה של יהודי אתיופיה.

בשנת 2013 התמנה לחבר הוועדה בתחום ספרות השירה במשרד העלייה והקליטה.

אדגה מתנדב באתר ההתייעצויות של ממשלת ישראל "דרך חדשה" לגיבוש המדיניות לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.

ב-28 בספטמבר 2017 הנחה אדגה, במסגרת פסטיבל הפיוט העשירי, "אירוע געגועים לירוסלם שירת הקודש של יהודי אתיופיה במפגש עם השפה העברית".

==מספריו==
* "המסע אל החלום" - הוצאת המחבר, שנת 2000
* "עם הפנים קדימה" - הוצאת צ'ירקובר, שנת 2002

===ממאמריו===
* "4000 יהודים שמקום קבורתם לא נודע"
* "מכתב אל הנספים בסודאן בדרכם לישראל"
* "סיפור"
* "הסיגד שלי"
* "הגדה של מסע" - פרויקט סיפור עלייתה של יהדות אתיופיה דרך סודאן", בהוצאת מרכז ההיגוי לעולי אתיופיה במערכת החינוך, 2003
* "זיכרונות אבודים" (אגודת יהודי אתיופיה, קטגוריה: תרבות ומורשת כתבות, 8 במאי 2008)
* "ליל הסדר: הזדמנות פז ל-והגדת לבניך ובנותיך על יציאת אתיופיה" (אגודת יהודי אתיופיה, קטגוריה: תרבות ומורשת כתבות, 8 באפריל 2008)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20190603065242/http://www.kolhazman.co.il/106815 "זו הייתה יציאת מצרים הפרטית שלי"] (כל הזמן - חדשות הציבור החרדי מסביב לשעון, איתמר כצנלסון, 25 באפריל 2016)
* (ערוץ הכנסת - היו ימים עם אברהם אדגה 12 ביוני 2018)
* (ערוץ הכנסת - מחוץ לזמן - אברהם אדגה מתארח אצל אהרון ברנע 1 ביולי 2018)
* (אברהם אדגה, פרסם ספר ראשון "המסע אל החלום")

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:מהנדסים אזרחיים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
מקס ואן דאם

מקס ואן דאם (19 במרץ 1910 – 20 בספטמבר 1943) היה אמן יהודי-הולנדי, שנספה במחנה ההשמדה סוביבור.

== ביוגרפיה ==

=== נעוריו ===
ואן דאם היה בנם של ארון וג'ואנה ואן דאם. הוא נולד ב-19 במרץ 1910 בעיר וינטרסויק, עיירה הולנדית על גבול גרמניה למשפחה יהודית סוציאליסטית. כבר בילדותו הפגין כישרון רב בציור דיוקנאות ונופים. על אף שאביו לא תמך במקצוע הציור, הוא סיפק לבנו מקס את הכלים הדרושים לציור. ואן דאם הושפע מהאמנים וינסנט ואן גוך וקיוט הקולויץ. כישרונו ושאפתנותו עניינו את דוקטור ג'ייקוב המרליק ששכנע את אביו של ואן דאם לאפשר לבנו ללמוד אומנות ולפתח את הפוטנציאל שלו.

=== לימודי אמנות (1931–1937) ===
על מנת להמשיך את לימודיו כמורה לציור בבית ספר, הוא היגר לאמסטרדם. אך בסיום לימודיו סירב לקבל תפקיד כמורה ובחר להמשיך את הכשרתו באקדמיה המלכותית לאמנויות באנטוורפן, שם למד במשך ארבע שנים, בין השנים 1933–1937. הוא התמחה בציור דיוקנים ולמד אצל איזודור אופסומר. בשנים אלו התחילה להתפתח התנועה הנאצית שבגרמניה שהפגינה אנטישמיות כלפי יהודים. ואן דאם התגורר בעיקר באנטוורפן, אך נדד גם בין הולנד לבלגיה וביקר באיטליה ובצרפת על מנת לפתח את כישורי הציור שלו ולשפר את המודעות החברתית שלו. בשנת 1932 עיצב ואם דאם חלון ויטראז' עבור דה דאגראד. העבודה הסתיימה בשנת 1934. באותה השנה עיצב גם פוסטר ל"הפגנה למען סוציאליזם ודמוקרטיה", שאורגנה ב־16.9 על ידי ה- SDAP– האיגוד ההולנדי של המקצוענים. בשנת 1936 ובשנת 1937 היה אורח קבוע של יאפה מלרייק ומשפחתו בברגן שבצפון הולנד, שם פגש את פרדריקה כהן שהייתה אמנית גרפיקאית והציירים ליאו גסטל צ'ארלי טולופ ומתיו ויגמן הקשורים לבית הספר בברגן. התעניינותו בציונות גברה והוא קיבל עמלה כדי לצייר את דיוקנו של תיאודור הרצל. למרות ההכרה הגוברת והשקעתו של ואן דאם, הוא התקשה להתפרנס מעבודותיו.

== קריירה אומנותית ==
בשנת 1938 עבר ואם דאם להתגורר באמסטרדם על מנת להכין את עצמו לקראת תחרות פרס רומא. בתחרות זכה במקום השני בזכות ציור השמן שלו "הגר וישמעאל". בשנה זו לא הוענק הפרס הראשון. הוא זכה בפרס יוקרתי נוסף, בתחרות הנקראת "אומנות וידידות". בשנת 1939 הציג את אחת מהתערוכות שלו במוזיאון "ריקסמוזיאום" שבאמסטרדם.

== בזמן המלחמה ומותו ==
ואן דאם חי תקופה מסוימת בהיחבא בברגן שבצפון-מערב גרמניה. בעודו מקבל סיוע מחברו ד"ר המלריק כאשר הולנד נכבשה על ידי הגרמנים. בשנת 1942 ניסה לברוח לשווייץ עם אליס דה יונג ובתה הקטנה, ז'קלין בת השנתיים וחצי. הוא נתפס ליד הגבול הצרפתי במונטליר ונשלח למחנה הצרפתי דראנסי. משם הועבר למחנה ההשמדה סוביבור שבפולין. בסוביבור גויס ואן דאם על ידיי קציני האס אס ליצור דיוקנאות שלהם לצד נופים. ככל הנראה בסיום עבודתו האחרונה נשלח ואן דאם אל מותו.

== הנצחה ==
לאחר המלחמה הוצגו יצירותיו בהולנד בתערוכות קבוצתיות וכן בתערוכות יחיד. כל משפחתו של ואן דאם נספתה בזמן המלחמה למעט אחותו רוז'י ששרדה.

זכרו הונצח בעיר הולדתו ברחוב הנושא את שמו. חלק מיצירותיו מתקופת חייו במסתור נמסרו לאוסף לבית לוחמי הגטאות והובאו על ידי האוצרת הראשונה ומייסדת האוסף, מרים נוביץ'.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים יהודים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1910
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1943
אברהם ברלין

אברהם ברלין (באוקראינית: Абрахам Берліне; 5 באוקטובר 1894–1942) היה אמן יהודי שחי בצרפת.
אברהם יוסף ברלין, שבויים במחנה, 1942, פסטל. בית לוחמי הגטאות, ישראל. מתוך הספר: "art of the holocaust"

== קורות חייו ==
אברהם ברלין נולד בעיר נייז'ין באימפריה הרוסית, כיום באוקראינה, ללייב ברלין וחנה קגאנוב.

== עבודתו כאומן ==
בגיל 19 היגר לפריז ובה למד ב"אקדמיה לאומנויות יפות". אברהם ברלין השתייך לקבוצת אמנים יהודיים של אסכולת פריז. עבודותיו זכו להערכה רבה והוצגה בסלונים הפריזיים היוקרתיים ביותר, כגון: סלון ד'אומנה, סלון אינדפנדנס, סלון דה טילרי, גלריה פול אפל וגלריות פרטיות. עבודותיו של ברלין נכללו במוזיאון ההיסטורי "פריז" ובאוסף האומנות של המוזיאון "בית לוחמי הגטאות". הן פורסמו באלבומים, בספרים ובמחקרים רבים.

== קורותיו במלחמת העולם השנייה ==
בעת מלחמת העולם השנייה, עם פלישת צרפת, הצטרף ברלין למחתרת, אך במאי 1941 נעצר במבצע בילט ורט (Billet vert). כיהודי ממוצא רוסי הוא נכלא במחנה הריכוז קומפיין שנמצא ליד העיר קומפיין בצרפת. לאחר 7 חודשים הועבר למחנה המעצר דראנסי (Drancy), מחנה ריכוז שהוקם בעיר דראנסי שמצפון לפריז, ובשנת 1942 הועבר למחנה אושוויץ. שם נרצחו אברהם ברלין ואשתו צאצ'יה.

== במחנות הריכוז ==
במחנה הריכוז הוא המשיך לעסוק באמנות ודרכה ניסה להתעלות מעל חוויית המחנה. הוא צייר בעיקר את הטבע ואת הנופים של הסביבה, אך גם תיאר את הרחובות ואת האנשים במחנה. הציורים של ברלין הוצגו במחנה יחד עם יצירות של אמנים אחרים. אברהם ברלין היה אחד האמנים שהיו אסירים במחנות הנאצים והצליחו לתאר ביצירותיהם את המציאות הקשה ואת פרטי החיים של האסירים.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1894
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1942
עליונות שחורה

עליונות שחורה (באנגלית: Black Supremacy) היא כינוי לתורה גזענית המאמינה בעליונות הגזע השחור על פני שאר הגזעים. ארגון המרכז המשפטי לדרום העני השתמש במושג הזה כדי לאפיין קבוצות בארצות הברית שמאמינות בתורה גזענית זו.

בין הקבוצות שסווגו כתומכות בעליונות שחורה על ידי הארגון ועל ידי גורמים אחרים:
* אומת האסלאם – תחת הנהגתו של לואיס פרחאן הארגון מסית ולהשמיץ את כל מי שאינו שחור, ובפרט יהודים (הארגון סווג כאנטישמי).
* הכנסייה הישראלית של האלוהים שבישו המשיח – פלג קיצוני שהתפלג מהעבריים השחורים, מאמין כי 12 שבטי ישראל הם אבותיהם של השחורים באפריקה והאינדיאנים באמריקה, ושהם נבחרו על ידי האל כדי לשעבד את ה"אֱדוֹמִים", דהיינו הלבנים. בנוסף הם מאמינים שיהודים לבנים הם מתחזים.
* בית הספר הישראלי לידע פקרטי ואוניברסלי - קבוצה שמרכזה בפילדלפיה שבארצות הברית והתפצלה בעצמה מקבוצת "הכנסייה הישראלית של האלוהים וישוע המשיח" שהוזכרה לעיל. נודעת בדעותיה הגזעניות כלפי לבנים, וכן באנטישמיות דתית, בהומופוביה, טרנספוביה ומיזוגיניה.
* אומת יָהוֶה – קבוצה נוספת שפרשה מהעבריים השחורים. מרכזה במיאמי שבפלורידה. המייסד שלה כינה את עצמו בשם "יָהוֶה בן יָהוֶה " (מבוטא ונכתב Yahwe, הגיה משוערת של השם המפורש בתקופת המקרא), והורשע במעשי אלימות ורצח. תומכי הקבוצה מאמינים כי יָהוֶה הוא המשיח. יָהוֶה נפטר ב-2007 מסרטן הערמונית.
* האומה הנוואבית המאוחדת של המורים – קבוצה גזענית שמאמינה בנחיתות האדם הלבן, ומערבבת גזענות שחורה יחד עם יסוד חזק של עבודת אלילים מצרית, אמונה בקיומם של חוצנים, ובתאוריות קשר על האילומינטי. על פי אמונתם, הלבנים הם יצירי כפיו של השטן, משוללי לב ונשמה, ושהצבע הלבן הוא תוצאה של צרעת ושל נחיתות גנטית. הקבוצה מתנהגת ככת, ומלבד מרכזי תפילה יש למאמיניה גם שפה משלהם עם מערכת כתב משלהם ופרשנות שונה למלים אנגליות נפוצות.

חלק מתומכי העליונות השחורה מאמינים ב, תאוריה פסאודו-מדעית לפיה אצל האדם השחור התפתחו כוחות נפשיים, כוחות פיזיים וכוחות על-טבעיים גבוהים במיוחד בזכות רמות גבוהות של מלנין, פיגמנט העור העיקרי בבני האדם.

==ראו גם==
* עליונות לבנה
* גזענות

==הערות שוליים==

קטגוריה:גזענות
קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
קטגוריה:אפרו-אמריקאים
יו'שיונ'ג

יוּ'שְׂיונְ'ג (בסינית מסורתית ומפושטת: 鬻熊, בפין-יין: Yùxióng. המאה ה-11 לפנה"ס) הידוע גם בכינוי יוּ' דְזְה או מאסטר יוּ (鬻子,
בפין-יין: Yùzǐ) היה שליט קדום של המדינה הסינית העתיקה שנקראה מאוחר יותר צ'וּ. הוא היה בן ברית ומורה למלך ון מג'ואו, המלך הראשון בשושלת ג'ואו. בפיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה נכתב שמו "שׂוֵּ'שְׂיונְ'ג" (穴熊, בפין-יין: Xuéxióng מילולית: "דב מערות").

יוּ'שְׂיונְ'ג השתייך לשבט מִי (芈). בנו ויורשו שְׂיונְ'ג לִי אימץ את הסימן השני בשמו של אביו, שְׂיונְ'ג, כשמה של השושלת המלכותית בצ'ו. כיום שם משפחה זה ניצב במקום ה-72 ברשימת שמות המשפחה הנפוצים בסין.

== ייחוס ==
על פי האגדות שתועדו ברשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין, יוּ'שְׂיונְ'ג היה צאצא של הקיסר הצהוב ושל נכדו ויורשו ג'וואנש'ו. ווּחְווֵי, נינו של ג'וואנש'ו מונה לאחראי על האש בממשלו של הקיסר קוּ, וקיבל את התואר ג'וּז'ונְג - ניצב האש. לבנו של ווּחְווֵי, לוּג'ונְג (陸終), היו שישה בנים שכולם נולדו בניתוח קיסרי. הצעיר מביניהם, גִ'ילְייֵן (季連), אימץ את שם המשפחה מִי והיה לו בן בשם פֿוּג'וּ' (附沮). שׂוֵּ'שְׂיונְ'ג היה בנו של פֿוּג'וּ'.

סה-מה צ'יין טען כי יוּ'שְׂיונְ'ג היה צאצא של שׂוֵּ'שְׂיונְ'ג, ולא מדובר באותו אדם, אולם מפיסות הבמבוק של צִ'ינְגְחְווָה עולה כי אלו שני שמות לאותו אדם.

== ספרו ==
ליוּ'שְׂיונְ'ג מיוחס הספר "יוּ' דְזְה" (鬻子), ספר מדיני-פילוסופי קדום המסווג סדרך כלל תחת הקטגוריה "דאואיזם" או תחת "אסכולת הזוטות", אם כי תוכנו מעיד כי הוא לא בהכרח מתאים לחלוקה הרעיונית של מאה האסכולות. נראה שהספר עבר תהפוכות רבות, חלקים נרחבים ממנו אבדו והוא התפזר וסודר מחדש עד שהגיע למצבו כיום: מגילה אחת בת 14 פרקים (מתוך 22 במקור), המכילה פסקאות בודדות לפרק, כאשר כותרת הפרק לא תמיד קשורה לתוכנו.

הספר נשמר בעיקר הודות לפרשן היחיד שלו בהיסטוריה, הנזיר פאנג שינגגווי מתקופת שושלת טאנג. מלבד פרשנות זו זכה הספר להתעלמות של המלומדים בהיסטוריה הסינית, ואזכוריו מופיעים בעיקר בקטלוגים כגון אלו הנמצאים בספר האן. הוא נחשד לעיתים כזיוף, בעיקר על רקע ציטוטים מאוד שונים שהובאו לכאורה מתוכו בתקופות שונות, אולם היו גם מי שייחסו זאת לכמה ספרים שקיבלו את הכינוי "יוּ' דְזְה".

הספר תורגם לעברית בידי עופר ולדמן בשנת 2018, ו[http://no-camel.com/chinese_translations/chinese_translations.html#yu_zi חלקים מן התרגום זמינים ברשת]. לא ידוע על תרגום שלו לשפות אחרות.

== קבלת תואר אצולה ==
יוּ'שְׂיונְ'ג נפטר במהלך שלטונו של המלך ון מג'ואו, ואת מקומו ירש בנו, שְׂיונְ'ג לִי. לאחר ששושלת ג'ואו הדיחה את שושלת שאנג, העניק המלך צ'נג (שלט בשנים 1021-1042 לפנה"ס), נכדו של המלך ון, את תואר האצולה "דְזְה" (子) לשְׂיונְ'ג יִי נינו של יוּ'שְׂיונְ'ג. בנוסף לתואר הוענקה לו גם נחלת צ'ו, שבדורות הבאים התפתחה לאחת הממלכות החזקות ביותר בתקופת האביב והסתיו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים סינים
קטגוריה:ציטוט עם תסריט בשפה זרה (סינית)
יוסף חרמץ

יוסף חרמץ (23 בינואר 1925 – 22 בספטמבר 2016) היה פרטיזן יהודי במלחמת העולם השנייה, כיהן כמנכ"ל רשת אורט ישראל בין השנים 1967–1979.

== קורות חיים ==
חרמץ נולד למשפחה יהודית מבוססת בעיירה רוקישקיס שבליטא. הוא הועבר לגטו וילנה ביחד עם משפחתו אחרי כיבוש ליטא על ידי גרמניה הנאצית. אחיו הצעיר, סביו וסבתותיו נרצחו. אחיו הגדול נהרג במהלך פעילות צבאית. אביו בצר לו שם קץ לחייו. חרמץ שנותר בגיל 16 לבד עם אמו, ברח מן הגטו דרך הביוב, ולאחר מכן הצטרף לקבוצת פרטיזנים שנלחמו נגד הנאצים.

== קבוצת "נקם" ==
אחרי המלחמה חרמץ הפך לחלק מ"נקם" (מלשון נקמה), קבוצה של 50 לוחמי מחתרת לשעבר, ובראשם עמד מנהיג הפרטיזנים, אבא קובנר, שהקדיש את חייו למאמץ לנקום את מותם של ששת מיליוני הקורבנות היהודיים שנרצחו על ידי הנאצים. חרמץ סיפר לעיתון Observer ב-1998 שמטרתו של הארגון הייתה "מותם של גרמנים רבים ככל האפשר, כאשר הקבוצה מתכוונת להרוג שישה מיליון גרמנים, אחד לכל יהודי שנרצח על ידי הגרמנים". הוא אף הודה כי "המאמץ די פשוט. האם אנו לא ראויים לנקום את נקמתנו?".

== פעילות הקבוצה ==
חרמץ ומקורביו התמקדו ב"Stalag XIII-D", מחנה שבויים שנבנה על מה שהיה בעבר שטח המפלגה הנאצית בנירנברג. השטח שימש להתמחותם ולהכשרתם של 12,000 אנשי אס-אס, שרבים מהם היו מעורבים בניהול מחנות הריכוז ובמציאת הפתרון הסופי, מדיניות ההשמדה המכוונת והשיטתית של גרמניה הנאצית ברחבי אירופה הכבושה בידי הגרמנים. באפריל 1946 חבר מהקבוצה קיבל עבודה כאופה והשתמש ברעל הארסן כדי להרעיל 3,000 כיכרות לחם שהיו מיועדות לאסירים. כ-2,000 אסירים חלו בשל כך. הם תוארו בעיתון הניו יורק טיימס כ"חולים אנושות", אם כי הרשויות האמריקאיות חשבו שרעל הארסן נמצא על קרום הלחם בטעות, והשתמשו בו כחומר קוטל חרקים. חוקרי צבא ארצות הברית גילו מספיק ארסן שיכול היה להרוג 60,000 בני אדם, ואילו ארגון "נקם" טען שכמות הארסן יכולה הייתה להרוג רק כמה מאות אנשים. במסמכים שקיבלו Associated Press בשנת 2016 נאמר כי לא היו נפגעים.

== פעילותו בישראל ברשת אורט ==
בין השנים 1967–1979 כיהן כמנהל הכללי של רשת אורט ישראל. הרשת שנוסדה כחלק מארגון אורט העולמי, כללה עם הקמתה שני בתי ספר בסך הכול: הראשון הוא בית הספר ביפו, והשני הוא בית הספר המקצועי בירושלים ברחוב הנביאים. תודות לפועלו הנמרץ של חרמץ התפתחה הרשת מהתחלה צנועה זו לרשת החינוך הגדולה בישראל, המהווה מודל חיקוי בעולם ליוזמות חינוכיות חדשות. בסוף שנות ה-60 פנה חרמץ אל ארגונים חברתיים בבקשה לתרום מחשב מרכזי לאורט, תרומה שהזניקה את בתי הספר של אורט לעבר העידן הממוחשב הרבה לפני יציאת המחשב האישי הראשון לשוק. ראייה לעתיד של ימים מיקמה את הרשת בחזית החינוך הטכנולוגי. בימיו של חרמץ הוקם המרכז הפדגוגי על שם מושינסקי, שהפך לדגם עבור מרכזי הכשרה וידע אחרים בכל העולם, הוקמו מכללת הרמלין ומכללת אורט בירושלים.

בין השנים 1979–1993 כיהן בתפקיד מנכ"ל אורט העולמי.

בזמן תקופתו של כמנכ"ל אורט, הייתה הפריחה הגדולה של רשת אורט. בעקבות העלייה הגדולה, מ-12,000–13,000 תלמידים בהתחלה, הגיעו בתקופת ההנהלה של חרמץ ל-70,000 תלמידים. עבורו נתון זה נחשב להישג עצום.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:חברי קבוצות הנוקמים
קטגוריה:אורט ישראל: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
ז'ורז' פוליצר

ז'ורז' פוליצר (בצרפתית: Georges Politzer; 3 במאי 1903 – 23 במאי 1942) היה פילוסוף צרפתי ותאורטיקן מרקסיסטי ממוצא יהודי הונגרי, נקרא בחיבה "הפילוסוף הג'ינג'י".

== ביוגרפיה ==
=== חייו האישיים ===
נולד בעיר אוראדיה ברומניה (בעבר נגיוורד, הונגריה).

בשנת 1919 תמך במהפכה בהונגריה. כאשר היה בן 17, הודחה הרפובליקה הסובייטית-הונגרית אשר הייתה בראשות בלה קון.

פוליצר עזב את ארץ מולדתו לאחר ההפסד של מפלגתו הסובייטית של בלה קון ולפני הקמת ממשלת הימים תחת שלטונו של מיקלוש הורטי. פוליצר התיישב בצרפת בשנת 1921 וקיבל אזרחות צרפתית בסוף שנת 1924.

בשנת 1923 נישא לראשונה לאשתו קמיל, אחת מהסטודנטיות שלו, ולהם 2 ילדים. בשנת 1929 נפגש ברכבת עם אשתו השנייה מארי (מאי), אשר הייתה מיילדת. בשנת 1931 התגרש מאשתו הראשונה (קמיל) ונישא למארי, ולהם בן ושמו מישל.

=== פעילותו האקדמית ===
פוליצר למד באוניברסיטת פריז במשך 5 שנים ושם קיבל את כל תוארי האקדמיה שלו עד התואר - פילוסוף. במהלך טיוליו פגש את פרויד ואת שנדור פרנצי בווינה, עיסוקו והתעניינותו בפסיכולוגיה הובילו לפרסומו של ספרו בשנת 1928 :(“Critique des fondements de la psychologie”) (אנגלית: "Critique Of The Foundations Of Psychology"). עבודה זו הייתה הראשונה בתחומה שהציגה את התאוריה החומרית בפסיכולוגיה החברתית והייתה אחת המשפיעות על לב ויגוצקי בשנות ה-20 של המאה ה-20. בצרפת הוא לימד בערים מולן, אוורה, וסן מור דה פוסה, ובאותו הזמן היה פעיל ב"איחוד המורים". הקורסים שלו בין השנים 1935-1936 באוניברסיטת העובדים פורסמו לאחר מותו כ-"עקרונות היסוד של הפילוסופיה" (צרפתית: Principesélémentaires de philosophie). פוליצר גם זכור על היותו כאדם הראשון שחשב על תאוריית המפץ הגדול.

===פעילותו במפלגה הקומוניסטית===
בין השנים 1929-1931 (מקורות המפלגה מאזכרים את הצטרפותו בניסיונו השני להצטרף למפלגה) הצטרף למפלגה הצרפתית-הקומוניסטית עד לפירוקה בעקבות הגירוש הגרמני בשנת 1939. במפלגה היה אחראי על הוועדה הכלכלית של הוועד המרכזי. הוא לימד באופן עקבי גם באוניברסיטת העובדים ובבית הספר המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית.

===פעילותו נגד השלטון הנאצי===
בספטמבר 1940 עם כיבוש צרפת הוא הצטרף ללחימה נגד הנאצים והוציא לאור שני עיתונים חשאיים: L’UniversitéLibreו-La PenséeLibre (עברית: "האוניברסיטה החופשית", "מחשבה חופשית" בהתאמה) אותם כתב תחת שם העט: " "Rameau (עברית: "ראמו"). במאמריו בעיתונים אלה הועלתה על הכתב גם התקיפה המפורסמת שלו כלפי אלפרד רוסנברג: “L’Obscurantisme au XXesiecle” (אנגלית:Obscurantism in the 20th Century. עברית:"התנגדות לקדמה במאה ה-20"). יחד עם אשתו מאי (אנגלית: Mai), גם היא לוחמת התנגדות קומוניסטית, נעצרו בפברואר 1942 על הפרת החוק האוסר על המפלגה הקומוניסטית להתקיים. בזמן שהיה בכלא סנטא (צרפתית: La Santé Prison, תרגום ישיר: כלא הבריאות) בפריז הוא היה בתא הצמוד לתא של הקומוניסטית המפורסמת, מארי-קלוד ואיילאנט-קוטוטייר. בעדותה במשפטי נירנברג דיברה ואיילנט-קוטוטייר על השהות שלו בכלא: "ז'ורז' פוליצר סיפר לי שבזמן חקירתו, אחרי שהכו אותו נמרצות, הוא נשאל האם הוא רוצה לכתוב חוברת על התאוריה של הסוציאליזם-הלאומי. כאשר הוא סירב, הם אמרו לו שיישלח ברכבת הראשונה של האסירים להוצאה להורג." ב-20 במרץ 1942 נשלח פוליצר אל הנאצים, כפי שאיימו עליו. הוא הוצא להורג עם קבוצה של אסירים נוספים ב-23 במאי 1942. אשתו הועברה לאושוויץ, ושם נהרגה במרץ 1943.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1903
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1942
משה ויזגאן

הרב משה ויזגאן (שבט ה'תרס"ד, 1904 - ז' בשבט ה'תשנ"ו, 1996) היה רב ודיין באסואירה (מוגדור), אב בית הדין ורבה של מרקש שבמרוקו במחצית השנייה של המאה העשרים.

==תולדות חייו==
נולד באסואירה (מוגדור) שבמרוקו לחנניה הויזגאן, סוחר. אביו לא רצה שבניו ילמדו בבית הספר של אליאנס בעיר, ושכר להם מורה פרטי. כשהיה בן 11 נפטר אביו ולא היה מי שישלם למורה הפרטי, ולשם כך הקים שכנו הרב נסים אסבאג את ישיבת עץ חיים בעיר, שם למד (כתלמיד יחיד, בתחילה) אצל רבי [https://www.hamichlol.org.il/%D7%A8%D7%91%D7%99_%D7%A9%D7%9E%D7%A2%D7%95%D7%9F_%D7%90%D7%91%D7%99%D7%A7%D7%A6%D7%99%D7%A5 שמעון אביקציץ], ובהמשך, אצל הרב דוד עטר. באלול ה'תרפ"ז נשא את אסתר, בתו של רבי מרדכי לחמי ממקנס. לאחר נישואיו למד בישיבתו של הרב יצחק סבאג במקנס, שם נקשרו קשרי ידידות בנו לבין הרב שלום משאש. לימד בישיבה הקטנה במקנס ובצפרו וכן בתלמוד תורה של הרב משאש במקנס. בחודש שבט ה'תש"ו (ינואר 1946) התמנה לדיין שלישי בבית דינו של הרב אהרן בן חסין באסואירה. החל משנת ה'תש"ך, משנותר דיין לבדו בעיר, שימש בפועל גם כרבה הראשי. בשנת ה'תשכ"ו, כשעלה לישראל הרב מכלוף אבוחצירא, ביקש מהרב ויזגאן להחליפו כרב ראשי ואב בית הדין במרקש. בתפקיד זה כיהן עד שנת ה'תשמ"ג, אז עלה לישראל והתיישב בשכונת רמות בירושלים. בירושלים החל ללמוד בישיבת המקובלים "נחלת יצחק", אצל הרבנים יצחק כדורי ושמואל דרזי. התכתב בהלכה עם חכמי מרוקו בדורו, ובראשם הרב שלום משאש והרב יהושע מאמאן

נפטר בירושלים בז' בשבט ה'תשנ"ו, ונקבר בהר המנוחות.

==ספרו==
בשנת ה'תשמ"ה הדפיס בנו הרב חנניה את תשובותיו בשם "ויגד משה". בסוף הספר נספחו שני מאמרים: ייחוס עי"ת מראקש על הקהילה היהודית במרקש ויחוס עי"ת אצווירא על הקהילה היהודית באסואירה.

בספר "מטה אהרן" מאת ר' אהרן בן חסין הובאו כמה פסקי דין ממנו בהיותו דיין באסואירה.

==משפחתו==
* בנו הרב חנניה ויזגן, מחבר הספר "אמרי חן" על התורה.
** נכדו הרב יהושע ויזגן - ראש ישיבת אור יעקב, רב קהילת "חניכי הישיבות" ומחבר הספר "בחגוי הסלע".
* חתנו הרב שלמה טולידנו כיהן כרבה של מקנס.
** נכדו הרב יוסף טולידנו - ר"מ בישיבת חזון ברוך בגני, צרפת.
** נכדו הרב אברהם טולידנו - רב קהילה בפריז.
* נכדו הגאון הרב ימין טולידאנו שליט״א מראשי הכולל של סלבודקא ודיין של סלבודקא

==לקריאה נוספת==
* הרב חנניה ויזגן, והאיש משה: תולדותיו והנהגותיו של אאמו"ר הרה"ג הרב משה ויזאן זצ"ל, מכון גנזי המלך, ירושלים ה'תשנ"ח

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסואירה: רבנים
קטגוריה:מרקש: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ילידי 1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
יומנו של פטר גינז

ממוזער
יומנו של פטר גינז (1928-1944) הוא ספר המבוסס על יומנים שכתב נער יהודי, פטר גינז, ובהם תיעד את עירו הכבושה בידי הנאצים.

== גילוי היומן ==
הספר יצא לאור בעקבות צירוף מקרים טראגי אשר הביא לגילויו של היומן, כשישים שנה לאחר שנכתב בין השנים 1941-1942. שבועות ספורים לאחר התפוצצות "קולומביה" פנה תושב פראג, שנחשף לסיפורו של פטר לאחר האסון, אל מוזיאון יד ושם וסיפר על שש מחברות גדושות בכתביו של פטר ובציוריו שנמצאו בבית ישן שקנה בפרברי פראג. בין הפריטים שהתגלו - היו שני יומנים קטנים וסיפורים שכתב פטר.

הספר, יצא לאור בעריכת אחותו חוה פרסבורגר אשר נולדה כאווה גינז ובתוספת הקדמה מאת הסופר ג'ונתן ספרן פויר, תורגם ל־11 שפות והיה מועמד לפרס ספר הנוער הטוב ביותר בגרמניה לשנת 2007.<br />

== עלילת הספר ==
הספר, יומנו של צעיר יהודי צ'כי שנספה בשואה, מתאר את השנתיים האחרונות בגטו בפראג לפני שגורש לטרזיינשטט ואחר כך לאושוויץ. בחלק המרכזי של הספר, הכולל את היומן, מתוארים הימים בשפה לקונית, חסכנית, מאופקת מאוד. הנער בן ה-14 מבקש לתעד ביומן את המציאות כמו שהיא, להכניס בה סדר. בעיניו הנלהבות של הילד על האבסורד והמציאות הטרגית, היומן חושף גם את צדדיו הפזיזים ואת תצפיותיו על ההתנגדות נגד הכובשים הגרמנים ומעשי הגמול הפראי שלהם.

היומן מסתיים בגירושו של פטר עצמו לטרנזינשטט, שם הפך לכוח המניע מאחורי העיתון הסודי "ודם" ("אנו מובילים"), ושם המשיך לצייר, לכתוב ולקרוא, ולחנך את עצמו בזיעת אפיים על עתיד שלא יראה לעולם. יומנו שהתגלה כ-60 שנים לאחר שנכתב, הוא בבחינת עדות הרואה את הנולד של צופה שהתבונן במציאות לפרטיה.

== ביקורת על הספר ==
רבים אמרו על הספר שהוא מרגש ומעורר השראה. יש החושבים שנקודת מבטו של פטר רק מחזקת את הבנת המציאות הלא פשוטה שנער היה צריך לחוות בזמן מלחמת העולם השנייה. עיתונים נכבדים ברחבי העולם סיקרו את הספר והציגו אותו כיצירת עדות כואבת של נער צעיר מוכשר ואמיץ. היו אף שאמרו שהספר אינו פחות חשוב מיומנה של אנה פרנק, ובזכות מילותיו חסרות התקדים הוא ברא שפה וחיים חדשים.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי 2007
קטגוריה:ספרים על השואה
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער על השואה
עמי רדיאן

עמי רדיאן (14 בנובמבר 1934 – 7 באפריל 2021) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבה 14. מעוטר עיטור העוז.

== ביוגרפיה ==
רדיאן נולד וגדל במשמר השרון, התגייס לצה"ל בשנת 1953 ושובץ בנח"ל. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים וקורס קציני חי"ר והוצב ביחידת סיור של הנח"ל, שאבטחה שיירות לאילת. בשנת 1954 הותקף הרכב בו נסע יחד עם נהג ושני אזרחים בידי פעילי פדאיון, נהג הרכב נפצע מאש המחבלים. רדיאן בלם את המחבלים לבדו עד אשר הגיעה תגבורת. בשל כך עוטר בצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור העוז.

לאחר שחרורו שירת במילואים ביחידת סיור ובהמשך עבר לחיל השריון ושב לשירות קבע. הוא שימש כמפקד פלוגה, סמג"ד וכמפקד גדוד 89 - גדוד שריון במילואים, שהשתייך לחטיבה 8. רדיאן פיקד על גדודו במלחמת ששת הימים בחזית הדרום. לאחר מכן מונה למפקד קורס קציני שריון, אך באוקטובר 1968 נפצע באורח קשה לאחר שרכבו עלה על מוקש בקרבת בארותיים.

בהמשך שימש כראש תורת חיל השריון בגייסות השריון ובמלחמת יום הכיפורים שימש כראש מטה עוצבת הפלדה. בשנים 1974–1975 פיקד על חטיבה 14. רדיאן נשפט והורשע בעקבות תלונה על "שימוש בציוד צבאי לצרכים פרטיים" שהגיש נגדו קצין האג"ם שלו, רמי מתן.

נפטר ב-7 באפריל 2021.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://yomkipurwar.mod.gov.il/Persons/Pages/AmiRadian.aspx?query=%D7%A2%D7%9E%D7%99+%D7%A8%D7%93%D7%99%D7%90%D7%9F עמי רדיאן] באתר [https://yomkipurwar.mod.gov.il/Pages/default.aspx "50 שנה למלחמת יום הכיפורים"] של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, יולי 2024

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי גדודים בחיל השריון
קטגוריה:מפקדי חטיבה 14
קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:משמר השרון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
המחבוא

המחבוא הוא ספר לבני הנוער שיצא לאור בשנת 2014. נכתב על ידי לואיק דובייה, מארק ליזנו וגרג סלסדו. הספר עוסק בהישרדות תחת השלטון הנאצי בצרפת. נכתב בצרפתית ותורגם לעברית על ידי ניר רצ'קובסקי. המחבוא מוצג באופן קורע לב, מסעיר ומרגש באמצעות הפורמט הספרותי של הקומיקס.

== תמצית העלילה ==
הסיפור מסופר כזיכרון שמספרת סבתא לנכדתה ומצליח להעביר גם את חוויית הדור השני באמצעות אבי הנכדה השומעת את הסיפור. כשאלזה ישנה אצל סבתא דוניה היא מגלה שסבתה אינה מצליחה להירדם. "היה לך חלום רע ?" אלזה שואלת, אבל כשסבתא מתחילה לספר מתברר שלא מדובר בחלום, אלא בסיפור אמיתי מהעבר. אט אט אלזה מגלה מה קרה לסבתה האמיצה ולילדים רבים שחיו באירופה בתקופה שזעזעה את העולם כולו. בעוד הנאצים מגיעים אל ביתה של דוניה באמצע הלילה, הוריה מחביאים אותה בארון הבגדים. כאשר היא יוצאת ממנו בעזרת השכנה היא מגלה שהוריה אינם והדירה הפוכה. השכנה, חברה במחתרת הצרפתית, לוקחת את דוניה תחת חסותה. שתיהן מעמידות פני אם ובת נוצריות ומסתתרות יחד בחווה מחוץ לפריז. כך, למעשה, ניצלים חייה של דוניה. עם תום המלחמה עוזרים השכנים לדוניה לאתר את אמה שניצלה. אביה לא שרד.

== דברי המחבר ==
מחבר הספר, לואיק דובייה, מסביר מדוע היה חשוב לספר סיפור המתרחש במהלך מלחמת העולם ה-2 . "אנחנו חיים בתקופה מורכבת. אחרוני העדים למאורעות הולכים ונעלמים.. כסופר, יש לי אחריות. מסיבה זו מצא חן בעיניי הרעיון לייעד את הסיפור לקוראים צעירים. אהיה מאושר אם הסיפור יעודד שיחות על מה שקרה בעבר, אבל מבחינתי המטרה היא גם לעורר דיון בנוגע למה שקורה היום, על רקע התחזקות הזרמים הקיצוניים".

== ביקורות ==
"סיפור טהור כמו לב של ילד, שנוגע איפה שצריך, אסור לפספס." מוסטיק.

"יצירה מלאה ברגש ובפשטות." מטרו.

"ספר יפה ומרגש העוסק באכזריות שבעולם מבלי להציג אותה, אך מגלה גם את הטוב שבעולם, את רגעי האחווה והאומץ." דוזיו.

"סיפור סוחף שמשאיר לקוראים חומר למחשבה." לה ליבר.

"הספר מתאר ברגישות רבה את קורותיהם של אלפי ילדים צרפתיים יהודים תחת משטר וישי באסתטיקה השמורה לקומיקס ובקיצור המתאים לקהל צעיר." ערוץ 7.

== פרסים ==
הספר זכה ב-11 פרסים, בהם פרס הקוראים הצעירים במסגרת פסטיבל אנגולם לקומיקס שבצרפת. תערוכה היסטורית על פי הספר מוצגת ברחבי צרפת.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי 2014
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער על השואה
רודולף ברסלאוור

ורנר רודולף ברסלאור (בגרמנית: ; 4 ביולי 1903 – 28 בפברואר 1945) היה צלם ומדפיס יהודי-גרמני. נכלא במחנה הריכוז ווסטרבורק, מחנה מעבר בהולנד הקרוב לגבול גרמניה-הולנד.

==קורות חיים==
רודולף ברסלאור נולד בלייפציג, וכשבגר עבד בעיר הולדתו כצלם ומדפיס. ב-1938 ברח להולנד שם חי ועבד בערים ליידן, אלפן ואוטרכט.

=== במחנה בריכוז ===
ב-1942 ברסלאור, אשתו בלה וייסמן, בניו מישה וסטפן, ובתו אורסולה נכלאו וגורשו למחנה הריכוז ווסטרבורק. מפקד המחנה אלברט קונראד גימקר הורה לברסלאור לצלם ולהכין סרטים על החיים בווסטרבורק.

ברסלאור קיבל יחס מועדף והועבר לטרזנשטאט ב-4 בספטמבר 1944 עם אנשים נוספים בעלי מעמד מיוחד. משם הוא גורש ב-16 באוקטובר 1944 לאושוויץ-בירקנאו. משפחתו הגיעה לשם שלושה ימים אחריו. אשתו ושני בניו נהרגו מיד. רודולף מת לאחר מספר חודשים בן 41, אך בתו אורסולה שרדה את המלחמה .

== יצירותיו של ברסלאוור ==
אחד מתצלומיו המפורסמים של ברסלאוור הוא של הילדה [[סטלה שטיינבאך מהולנד אשר נרצחה בתאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו. בתחילה זוהתה כיהודיה הולנדית, זהותה והקשר שלה לקבוצת הסינטי התגלו בשנת 1994.]]
מפקד המחנה, אלברט גומקר, הורה לברסלאור לצלם את חיי היומיום במחנה הריכוז ווסטרבורק.

בשנת 2017 הסרטים שברסלאור צילם על מחנה הריכוז ווסטרבורק הוכנסו על ידי הולנד למאגר הזיכרון העולמי של אונסק"ו .

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:צלמים יהודים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1903
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945
אויגן באודר

אויגן באודר (בגרמנית: Eugen Bauder; נולד ב-5 במרץ 1986) הוא דוגמן ושחקן גרמני.

==ביוגרפיה==
באודר נולד בקזחסטן למשפחה גרמנית, בגיל חמש עבר לגרמניה וגר במספר מקומות במדינה.

לאחר סיום התיכון הוא למד תקופה בבית ספר למקצועות טכניים.

הוא דגמן לספר מותגי אופנה ובהם הוגו בוס וקלווין קליין, הוא גם הוביל בין היתר קמפיין של ארמני.

בישראל הוא דגמן לרשת "קרוקר".

ב-2008 שיחק תפקיד קבוע בסדרה "Eine wie keine" בערוץ Sat.1.

ב-2011 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "Bild von ihr", בסרט גילם אמן עני הפוגש אשת עסקים עשירה המשלמת לו על מנת שיקיים יחסי מין עמה.

באותה שנה גם הופיע בפרק של הסדרה "Das Traumschiff", המשודרת בגרמניה מ-1981.

בשנת 2019 שיחק בסרט "Rate Your Date" בדמותו של ג'אניס.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמנים גרמנים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1986
ג'ורג' הורנשטיין

ג'ורג' הורנשטיין (8 בדצמבר 1900 – 3 בספטמבר 1942) היה יהודי ממוצא גרמני, לוחם התנגדות בתקופת הנאצים.

== קורות חייו ==
ג'ורג' נולד ב 8 בדצמבר 1900 בברלין למשפחה יהודית. הוא גדל בדיסלדורף שבמערב גרמניה לשם עברה משפחתו בשנת 1902. בדיסלדורף ניהלו הוריו חנות בשדרה הידועה "קוניגסאלי". כשגדל, הורנשטיין השלים את הסמכתו לאוניברסיטה ונרשם לבית הספר למנהל עסקים בעיר קלן עד שהתגייס כמתנדב בסוף מלחמת העולם הראשונה בינואר 1918, שבמהלכה נשלח לווינה, אוסטריה, ואחר כך נשלח לקראקוב, פולין, עד לנובמבר 1918. הוא המשיך את לימודיו במנהל עסקים בקלן, בפריז, בלונדון ובבואנוס איירס וחזר לדיסלדורף בשנת 1926. לאחר שהנאצים עלו לשלטון, הורנשטיין היגר לאמסטרדם ופתח עסק למוצרי עור. עם פרוץ מלחמת האזרחים הוא התנדב לצבא הספרדים בברצלונה, שהיה שייך לגדוד התלמן הגרמני של הבריגדות הבין-לאומיות.
במהלך הקרב על המצור של מדריד הוא נפצע קשה. עם זאת, מספטמבר 1937 עד אפריל 1938 שימש כקצין תקשורת באלבסטה שבספרד, ואז חזר לעסקיו באמסטרדם. במאי 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר הנאצים כבשו את הולנד, הוא עדיין היה מסוגל לחסל את עסקיו, ועם ההכנסות ממכירת עסקיו, יכול היה לרכוש תכשיטים ודברי ערך אחרים. למרות זאת, הוא לא היה מסוגל לעזוב את הולנד.

== תקופת המאסר בידי הגסטאפו ==
הורנשטיין נתפס על ידי משטרת הביטחון (סישרחיצדיאניסט - Sicherheitsdienst או (SD), והועבר לכלא בדיסלדורף, שם נעצר בפעם הראשונה ועונה בצורה קשה מאוד. במשך אחת מהתקופות שלו במאסר בידי הגסטאפו, כתב הורנשטיין את ההצהרה הבאה לגבי הזהות היהודית שלו: "אני מחזיק אזרחות גרמנית, ולפי הכתוב בחוק, אני נחשב אזרח גרמני. למרות זאת, כיהודי, איבדתי את כל זכויותיי בגרמניה, ולכן נאלץ אני לחפש מולדת חדשה... בתור יהודי נלחמתי (בספרד) עבור ההרשעות והזכויות שלי. תחת הנסיבות הנוכחיות אני לא עוד מחשיב את עצמי אזרח גרמני ואשתמש בכל אפשרות שתינתן לי כדי להפוך לאזרח של מדינה אחרת, במקום בו כיהודי, אהיה מוכן, בכל זמן, להילחם עבור הזכויות שלי. אין לי הערות נוספות" - ג'ורג' הורנשטיין, מתוך דו"ח החקירה של הגסטאפו, 24 בינואר 1942.

על סמך דו"ח החקירה והערכות של בעלי השלטון, ב 6 במרץ 1942, נלקח הורנשטיין למעצר הגנתי ברמה שלוש (נחשבת לרמה "מאוד מסוכנת") והועבר למחנה הריכוז בוכנוואלד שבגרמניה ב-7 במאי 1942, שם היה תחת מעקב תמידי ולא הורשה לעבוד. בינתיים, אמו חולדה הורנשטיין, גורשה מדיסלדורף לטרזיינשטט שבצ'כיה ב-21 ביולי 1942. ג'ורג' הורנשטיין נרצח על ידי אנשי האס אס במחנה הריכוז בוכנוואלד ב־3 בספטמבר 1942. ההכרזה על מורשתו היהודית, שאותה ביצע בשנת 1942 באחת מתקופות השבי של הגסטאפו, הוכרזה פעמים רבות ושימשה דוגמה להתנגדות היהודית למשטר הסוציאליסטי הלאומי (הנאציזם).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1900
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1942
רודריק קוקו

רודריק קוקו (בצרפתית: Rodrick Kuku; נולד ב-6 באפריל 1986) הוא ג'ודוקא קונגולזי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג.

הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לוונדר מתיאו הדומיניקני.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אישים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שנולדו ב-1986
שמואל ירונדי

רבי שמואל ירונדי מגירונה (ה'צ"ה 1335 - ?) היה ראשון שחי ופעל בספרד במאה ה-14. נודע בחיבורו ההלכתי 'אוהל מועד' שיצא לאור על ידי הראשון לציון רבי חיים אברהם גאגין, קרוב לחמש מאות שנה לאחר כתיבתו.

== אוהל מועד ==
לא הרבה ידוע על רבי שמואל בן רבי משולם ירונדי, והוא נודע בעיקר על שם חיבורו ההלכתי 'אוהל מועד', המחולק לנושאים, דרכים ונתיבים. עוד מראשית תקופת האחרונים לא זכה ספרו לפופולריות רבה, בין השאר בשל התפשטותו של הספר ארבעה טורים אותו חיבר מספר שנים קודם לכן רבי יעקב, בנו של הרא"ש שהיה מחשובי הראשונים. הספר 'אוהל מועד' מופיע פעמים בודדות בספר היסוד ההלכתי בית יוסף. בדומה לספר תורת הבית של הרשב"א, גם הספר אוהל מועד נכתב בגרסה ארוכה ומקוצרת, אך לידינו הגיעה רק זו המקוצרת. הספר עוסק בעיקר בהלכות המקבילות לטורי אורח חיים ויורה דעה בספר ארבעת הטורים, ומיעוטו מקביל לנושאים הנידונים בחלקים אבן העזר וחושן משפט בספר זה.

הספר נדפס לראשונה בירושלים בין השנים ה'תרמ"ו-ה'תרס"ד (1888-1904) בידי הראשון לציון רבי חיים אברהם גאגין.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:ילידי 1335
ב.מ.וו 600

ב.מ.וו 600 (בגרמנית: BMW 600) היא מכונית מיקרו מתוצרת יצרנית הרכב ה-גרמנית BMW אשר יוצרה בין השנים 1957–1959 בגרמניה. הרכב היה בעל הנעה אחורית והעיצוב כלל 2 דלתות: דלת קדמית רוחבית ודלת אחורית, בצד הימני של הרכב. במכוניות שיוצאו לארצות הברית בוצעה התאמה לתקן האמריקאי ואורך הרכב הוגדל ב-4.6 ס"מ. במהלך השנים יוצרו 34,813 יחידות ומחירו עמד על 3,984 מארק גרמני (שנת 1957, בגרמניה). 
==תצורות==
* מכונית נוסעים
* טנדר
== תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:BMW 600 (5955126499).jpg | "ב.מ.וו 600"
קובץ:1959 BMW Isetta 600 (33402899775).jpg | "ב.מ.וו 600", שנת 1959 - מבט לדלת הקדמית
קובץ:1960 BMW 600 dashboard, front seat.jpg | "ב.מ.וו 600" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
קובץ:1960 BMW 600 engine top.jpg | מבט למנוע 2 הצילינדרים שהורכב בדגמי "ב.מ.וו 600"
קובץ:1957 BMW 600 truck conversion - Flickr - dave 7 (2).jpg | "ב.מ.וו 600", שנת 1957 - טנדר
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מכוניות מיקרו
קטגוריה:טנדרים
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1957
קטגוריה:כלי רכב גרמניים
600
קטגוריה:מכוניות מנוע אחורי
פיסי אושרוביץ

משה-מוריץ (פִּיסִי) אושרוביץ (19 בנובמבר 1925 - 30 בינואר 2016) היה אקורדיוניסט, חצוצרן ונגן ויברפון. אחד מחלוצי הג'אז בישראל (לצד מל קלר וסטו הכהן למשל). בשנות החמישים והשישים הוביל הרכבי ג'אז שניגנו בבתי מלון ומועדונים בתל אביב. בין תלמידיו אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד, שהובילו את הדור הבא של הג'אז הישראלי.

== תולדות חייו ==
נולד ברומניה והכיר מילדותו מוזיקה צוענית. מנעוריו החל לנגן אקורדיון עם הצוענים. בשנות מלחמת העולם השנייה שהה במחנה עבודה וניגן לקצינים. אז גם גילה את הג'אז מתוך האזנה לרדיו. לאחר המלחמה עבר לעיר פלוישט. מאוחר יותר אימץ את הוויברפון ככלי העיקרי שלו, כיוון שהתאים יותר לג'אז. ב-1950 עלה לישראל והחל לעבוד תחילה כנגן בתזמורות בבתי מלון ולאחר מכן כמנצח על תזמורת. תחילה במלון הריביירה בבת ים, בקוקטייל בר בתל אביב, במלון שרתון תל אביב ולאחר מכן הוביל את תזמורת הריקודים של מלון קטה-דן בתל אביב, שהייתה הרכב הסווינג המקצועי ביותר בישראל של אותם ימים והמקום היחיד כמעט בו נוגן ג'אז מקצועי, רובו על ידי נגנים עולים מרומניה ואנגלו-סקסים. ב-1955 ניגן עם ליונל המפטון בעת ביקורו בישראל. אושרוביץ (שנודע בפי כל בכינוי "פי-סי") המשיך להוביל את תזמורתו עד אמצע שנות השבעים. במקביל הופיע כסולן עם תזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך בתוכנית המוזיקה השבועית של גלי צה"ל "תיבת נח" שהוקלטה בבית החייל בצל אביב. כאשר הקים אהרלה קמינסקי את מועדון בר-ברים, הזמין את אושרוביץ להיות אחד מחברי הלהקה הקבועה של המקום.

בשנת 1967 פתח אושרוביץ את אולפן ההקלטות "סטודיו 28" בו הקליטו בין השאר עדנה גורן, יפה ירקוני, מתי כספי ועוד.

במשך כל ימיו פעל אושרוביץ' כמורה למוזיקה והעמיד דורות של מוזיקאים בבית הספר למוזיקה "הד".

כן עבד אושרוביץ כמעבד מוזיקלי (תחת שמו משה אושרוביץ) עבור חברות התקליטים מקולית והד ארצי, בין עיבודיו: "אל המעיין" (עמנואל עמירן), "אנו באנו ארצה" (בביצוע עליזה גבאי), "צל עץ תמר" (אפרים וינשטיין/ חיים קוברין בביצוע לילית נגר), "דודה הגידי לנו כן" (עמנואל הרוסי/ משה וילנסקי בביצוע יוסף גולנד), "פזמון ליקינתון" (לאה גולדברג/ רבקה גוילי-ברוידא בביצוע עליזה גבאי), "שיר ערש נגבי" (יחיאל מוהר/ משה וילנסקי בביצוע שמשון בר-נוי).

חתן פרס יקיר תל אביב.

==לקריאה נוספת ==
* יאיר דגן, הג'אז בישראל 50 השנים הראשונות, 2015

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* דודי פטימר, [https://dudipedia.wordpress.com/2014/03/28/פיסי-סיפורו-של-משה-פיסי-אושרוביץ-כותב/ פיסי - סיפורו של משה פיסי אושרוביץ]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:נגנים יהודים רומנים
קטגוריה:נגני ג'אז: חצוצרנים
קטגוריה:נגני ג'אז: ויברפוניסטים
קטגוריה:אקורדיוניסטים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:חצוצרנים ישראלים
קטגוריה:מובילי ביג בנד
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2008
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
תיבת נח (תוכנית רדיו)

תיבת נח הייתה תוכנית בידור שבועית ששודרה בגלי צה"ל וקול ישראל מ-1948 עד 1959 ועל ידי גלי צה"ל משנת 1965 עד 1975. 

==מועד ואתר שידור==
התוכנית התבססה על הקלטה חיה של הופעה במועדון תיבת נח. התכנית שודרה במקביל בקול ישראל ובגלי צה"ל וארכה כמחצית השעה. את התכנית הגיש אלימלך רם. 

משנת 1948 התכנית שודרה בימי רביעי. במרץ 1952 עברה התכנית ליום שלישי. החל מתחילת 1958 נוסף לתוכנית מועד שידור בימי חמישי ובהמשך השנה נפסק השידור בימי שלישי.
 
בעקבות הריסת מועדון תיבת נח הופסק שידור התכנית. במקומה שודרה בקול ישראל תוכנית בידור שיוצריה הדגישו שהיא המשך של "תיבת נח". 

בסוף 1965 חידש גלי צה"ל את שידור התכנית שהוקלטה באולם בית החייל ברחוב ויצמן והתכנית נמשכה כשעתיים. בין המנחים היו גדי יגיל ומוטי ברכאן.

==תוכן==
בפתיחת כל תוכנית הוצג פזמון אקטואלי שעסק בענייני דיומא. מחבריהם של פזמונים אלו היו חיים חפר ודן אלמגור והם הולחנו על ידי משה וילנסקי או מאיר נוי. בין המבצעים של פזמונים אלה ניתן למנות את שושנה דמארי, רביעיית מועדון התיאטרון, אלכסנדר יהלומי, רפאל קלצ'קין וחיים טופול.

בתוכנית הופיעו מיטב אמני התקופה, בהם יפה ירקוני, אריק לביא, שושנה דמארי, ג'טה לוקה, ישראל יצחקי, שמשון בר-נוי, שמואל פישר, רפאל אריה, אברהם וילקומירסקי, אילנית ופרדי דורה, בליווי תזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך.

בשנות השישים ניגנו בתוכנית תזמורות נוספות בניצוח רומן מסינג, יצחק גרציאני ושירי הלהקות הצבאיות הפכו לחלק בלתי נפרד מהתוכנית.

בעיתון קול העם ביקרו את התכנית בראשיתה על שאינה מכילה תכנים ישראליים ייחודיים. תלונה אחרת נגעה לשימוש בשפת יידיש בתוכנית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nostal.co.il/Site.asp?table=Terms&option=single&serial=2905&subject=%FA%E5%EB%F0%E9%E5%FA%20%F8%E3%E9%E5&portal=%FA%F7%F9%E5%F8%FA%20%EE%E3%E9%E4%20%E5%F4%F8%F1%E5%ED תיבת נח], באתר "נוסטלגיה"

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
וולוו PV 60

וולוו PV 60 (בשוודית: Volvo PV 60) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1946–1950 בשוודיה.

==מאפיינים טכניים ==

* 4 דלתות - סלון.
* מספר נוסעים: 5-6.
* מנוע קדמי.
* סוג הנעה: הנעה אחורית.
* מנוע קירור מים.
* מנוע בנזין.
* מערכת חשמל - 6 וולט.
* קיבולת מכל דלק - 50 ליטר.
* רדיוס סיבוב - 4.10 מטר.
בסך הכל יוצרו 3,506 יחידות של דגם 4 דלתות סלון.

===תצורות===
* סדאן - "וולוו PV 60"
* קבריולה, 2 דלתות - "וולוו PV 61".
* סטיישן - "וולוו PV 61" 
* מסחרית "וולוו PV 61".

== תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:Volvo PV60 Retrowerk.jpg | "וולוו PV 60"
קובץ:Volvo PV60 Sedan 1946.jpg | "וולוו PV 60", שנת 1946
קובץ:Volvo PV60 Sedan 1946 2.jpg | "וולוו PV 60", שנת 1946
קובץ:Volvo PV60 RetroWerk.jpg | "וולוו PV 60" - מבט למושבים האחורים
קובץ:Volvo PV 60 PKW 1946 sedd i trollhättan 20110702 (4).jpg | "וולוו PV 60"
קובץ:1946 Volvo PV 60 Limousine IMG 0921 - Flickr - nemor2.jpg | "וולוו PV 60", שנת 1946
קובץ:Volvo PV60 (1946-50) (23008635385).jpg | "וולוו PV 60" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
קובץ:Goteborg Volvo Museum 23 PV61.jpg | "וולוו PV 61" - קבריולט
קובץ:Old Volvo (3884808598).jpg | "וולוו PV 61" - קבריולט
קובץ:Volvo PV60 by Retrowerk.jpg | לוגו "וולוו" על מכסה המנוע הקדמי
</gallery>

==ראו גם==
* וולוו
* וולוו PV650 
* וולוו PV 36
* וולוו PV51

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
==הערות שוליים==

PV 60
קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:מכוניות קבריולה
קטגוריה:מכוניות סטיישן
קטגוריה:מכוניות מסחריות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1946
קטגוריה:מכוניות שוודיות
אלווין ויליאמס

אלווין ליאון ויליאמס (באנגלית: Alvin Leon Williams; נולד ב-6 באוגוסט 1974) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1997–2007. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 9.0 נקודות, 2.5 ריבאונדים ו-4.1 אסיסטים למשחק.

==קריירת מכללות==
ויליאמס נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1993–1997 למד באוניברסיטת וילאנובה אשר בפרברי פילדלפיה. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, 1996/1997, רשם ממוצעים של 17.1 נקודות, 5.0 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.

==קריירת משחק==
בדראפט ה-NBA{{כ}} 1997 נלקח ויליאמס על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה ה-47.

לאחר 41 משחקים בפורטלנד הועבר ויליאמס לטורונטו ראפטורס, במסגרת טרייד אשר שלח לטרייל בלייזרס את כוכב הראפטורס, דיימון סטודמאייר. במהלך עונתו הרביעית עם הראפטורס, , תפס את תפקיד הרכז הפותח של הקבוצה וסייע לה להעפיל לסיבוב השני של הפלייאוף, לראשונה בתולדות המועדון. לאורך הפלייאוף קלע ויליאמס 13.8 נקודות בממוצע למשחק, הנתון השלישי בגובהו בקבוצה (אחרי וינס קרטר ואנטוניו דייוויס). בסיום אותה עונה חתם על הארכת חוזה בטורונטו ל-6 שנים נוספות עבור כ-40 מיליון דולר. בשתי העונות הבאות המשיך להציג יכולת גבוהה כרכז הפותח של הראפטורס, עם ממוצעים של 12.5 נקודות ו-5.5 אסיסטים למשחק.

בפברואר 2004, לאחר כ-6 עונות בטורונטו, נפצע ויליאמס בברכו הימנית ונאלץ לעבור ניתוח ארתרוסקופיה אשר למעשה הביא לסיום קריירת המשחק שלו; עד סיום עונת לא שיחק ויליאמס כלל, ובשתי העונות הבאות שותף ב-3 משחקים בסך הכול – אחד עם הראפטורס ושניים כשחקן לוס אנג'לס קליפרס.

==קריירת אימון==
לקראת עונת מונה ויליאמס לעוזרו של מאמן טורונטו ראפטורס, ג'יי טריאנו. לאחר שנתיים בתפקיד עבר לשמש כסקאוט של הקבוצה, ובסיום עונת פוטר ועזב את המועדון.

בעונת שימש כעוזר מאמן בפילדלפיה 76', תחת ברט בראון.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:פנסילבניה: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת וילאנובה
קטגוריה:בחירות דראפט של פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני טורונטו ראפטורס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס קליפרס
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
גומצן שחור ראש

גומצן שחור ראש (שם מדעי: Lachesis melanocephala) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים הקרוב לגומצן הענק ובעיקר למין גומצן מרכז אמריקאי והוא שוכן כמותו ביערות הגשם הטרופיים של קוסטה ריקה. נחש זה הוא מהגדולים שבנחשים הארסיים ביבשת. 
== מאפיינים ==
גומצן זה מגיע לאורך 1.9-2 מטר ולעיתים גם לאורך 2.3 ואף 2.4 מטרים. צבע הנחש קרם-אפרפר עם רצועות חומות כהות עד שחורות מעליו וכיפת הראש שחורה כולה, מה שהקנה לו את שמו המדעי - "melanocephala" - "שחור".

תפוצת הנחש לא מוגדרת בגבולות ברורים אך הוא נמצא ברחבי קוסטה ריקה, בעיקר במערבה לצד חופי האוקיינוס השקט וגם בדרום העיר פונטרנס. ייתכן שהוא נפוץ גם במערב פנמה. הנחש שוכן ביערות גשם עד לגובה 1,500 מ' ומצוי על קרקעית היער, מכוסה בפסולת עלים רוב זמנו. 

נחש ארסי זה יוצא בלילה והוא צד ממארב יונקים קטנים כמו עכברים וחולדות, זוחלים אחרים לרבות נחשים ודו-חיים. הארס הקטלני שלו יכול להרוג טרף תוך כמה דקות ומסוכן גם לאנשים, אך ההתקפות שלו די נדירות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צפעוני גומה
קטגוריה:קוסטה ריקה: זוחלים
כפר אמנים

כפר אמנים, הוא כפר או יישוב, שיש בו קהילת אמנים דומיננטית המשפיעה על אופיו של היישוב, ומושכת מבקרים ל"מרכז המבקרים" המציג יצירות אומנות רבות.

האמנים, על מגוון תחומיהם, מתפרנסים בדרך כלל מעבודה זו, ומגורים בקהילה משותפת גם מפרים את האמנים זה על ידי זה, וגם מאפשרים מסחר פורה יותר ומשיכת תיירים ומבקרים.

==כפרי אמנים בישראל==

* קריית האמנים בצפת
* עין הוד
* קציר
* בת עין
* צוקים
* אניעם
* תקוע
* שא-נור (עד ההתנתקות)

===היסטוריה והתפתחות כפרי אמנים===

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

*
התקליט חיפה

התקליט חיפה היא חברת תקליטים שנוסדה בחיפה בשנת 1961 על ידי דב זעירא (אביו של ניצן זעירא) ואסתר קובלסקי על בסיס חנות תקליטים ברחוב הרצל 11 בעיר.

בקטלוג החברה נמנים כ-150 אלבומים של אמנים כלהקת הגבעטרון, אריאל זילבר, אריק לביא, יוסי בנאי, אילן ואילנית, בועז שרעבי, אפי נצר, דורי בן זאב, ציפי שביט, דורון מזר, אבי טולדנו והזמרת גילה אדרי, שהייתה אמורה להיות "זמרת הבית" של החברה. כן הפיצה החברה בישראל את תקליטיהם של אלטון ג'ון, בובי דארין, קט סטיבנס, פטולה קלארק, שארל אזנבור, דלידה ואמנים בינלאומיים אחרים, הדפיסה תקליטי מוזיקה קלאסית מוזלים ותקליטי ילדים.

בשנת 1972 רכשה "התקליט" את קטלוג חברת מקולית, שבה הקליטו רבים מכוכבי הזמר של שנות החמישים כלילית נגר, ג'ו עמר, שמשון בר-נוי, מרים אביגל, הדסה סיגלוב, בצלאל יונגרייז, ישראל יצחקי, ריקה זראי ועוד.

החברה השתדלה תמיד לייצר ולשווק במחירים שווים לכל נפש, אך בלי לפגום בחותם האיכות, למשל על ידי רכישת זכויות מחברות קטנות ועלומות, הדפסת עטיפות זולה במיוחד והעסקת מספר זעום של עובדים. בשנות השבעים והשמונים הפעילה החברה, נוסף לחנות החיפאית, את החנות "בזאר התקליט" ברחוב בן-יהודה 17 בתל אביב, בה נמכרו תקליטים מוזלים שונים.

החברה מפיצה תקליטים ישנים תחת המותג הנוסטלגי "כמו פעם" ובערוץ יוטיוב.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://kmopaam.hataklit-music.com/KmoPaam/l_hhbrh.html "כמו פעם" על חברת התקליט] 
* - 
* 
* 
* [http://mistovev.haoneg.com/?p=8 זה מסתובב - סיפור חיפאי]

קטגוריה:חברות תקליטים ישראליות
קטגוריה:חיפה: חברות
קטגוריה:חיפה: תרבות
מקולית

תקליט של חברת מקולית (ביצוע של [[שמשון בר-נוי לשיר "Goodnight, Irene" (ליל מנוחה, איירין)]]
מָקוֹלית הייתה חברת תקליטים ישראלית שפעלה בין ספטמבר 1950 לנובמבר 1970. החברה הוקמה על ידי שלמה ("סְלים") פיינטוך עם האחים שמעון ודניאל אנטוניר. ב-1959 כתובתה היה גבעת הרצל 117 תל אביב ובסגירת החברה ישבה ברחוב המנור 15 תל אביב. החברה החזיקה באולפן הקלטות וייצרה את תקליטיה. בתחילת דרכה של התקליט חיפה יצרה מקולית גם תקליטים עבורה בלייבל "השועל השורק" (1964–1965). בין היתר הקליטו בחברה כמה מכוכבי הזמר של התקופה, בהם לילית נגר, ג'ו עמר, שמשון בר-נוי, אהובה צדוק, מרים אביגל, רומן שרון, אברהם פררה, שולמית לבנת, הדסה סיגלוב, בצלאל יונגרייז, ישראל יצחקי, ריקה זראי ועוד. כל הקלטות החברה וזכויות היוצרים נרכשו ב-1972 על ידי חברת התקליט חיפה של דב זעירא (אביו של ניצן זעירא).

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הקליטה הזמרת אהובה צדוק את השיר הידוע 'הודי חמודי' בחברת "מקולית". מספרו הסידורי של השיר הוא תקליטון 615. הליווי בפסנתר הוא פחות וירטואוזי מאשר בעיבוד נחום נרדי, ושם הפסנתרן אינו ידוע<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים ==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תקליטים ישראליות
גומצן (פרוטובות'רופס)

גומצן (שם מדעי: Protobothrops; משמעות השם: "קרוב לבות'רופס") הוא סוג של נחשים ארסיים בני תת-המשפחה צפעוני גומה הקרובים לסוג טרימרסורוס ובעבר נכללו בסוגו, עד ל-1983. בני הסוג חיים בטבע ביערות גשם ויערות אחרים במזרח אסיה, לעיתים צפונה יותר מבני הסוג טרימרסורוס.

בדומה לשאר הגומצנים הם בעלי גומות חישה גדולות בצידי עיניהם, איתם הם חשים בבעלי חיים בעלי דם חם, מהם הם ניזונים. דוגמאות הרצועות שלהם משתלבות על רקע העלים והצמחייה של קרקע היער כך שהם יכולים לארוב לטרף בסבלנות עד שהוא במרחק הכשה.

==מינים==
*גומצן פאנסיפן (Protobothrops cornutus)
* Protobothrops dabieshanensis
*גומצן הדור (Protobothrops elegans)
* גומצן האבו (Protobothrops flavoviridis)
* Protobothrops himalayanus
*גומצן ג'רדון (Protobothrops jerdonii)
* Protobothrops kaulbacki
* גומצן מנגשן (Protobothrops mangshanensis)
* Protobothrops maolanensis
* גומצן האבו טאיווני (Protobothrops mucrosquamatus)
*גומצן תלת-קרני (Protobothrops sieversorum)
*גומצן האבו טוקארה (Protobothrops tokarensis)
*גומצן צ'ונגקינג (Protobothrops trungkhanhensis)
* Protobothrops xiangchengensis

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צפעוני גומה