OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
זכוכית מדבר לובית

זכוכית מדבר לובית
תליונו של [[תות ענח' אמון ובמרכזו זכוכית מדבר לובית]]
זכוכית מדבר לובית היא זכוכית עשויה חול ים הנמצאת באזור מדבר לוב. את רסיסי הזכוכית ניתן למצוא על פני שטחים נרחבים של עד עשרות קילומטרים.

==מקור גאולוגי==

מקור הזכוכית הוא נושא שנוי במחלוקת עבור הקהילה המדעית, עם תאוריות התפתחות רבות. קיימים חשדות למקורות מטאורואידיים, ומחקר שנעשה לאחרונה מקשר בין הזכוכית לתכונות התנגשות ופגיעה. כגון; התפרקות של זירקון, התאדות של קוורץ ומתכות מטאוריטיות, והשפעת מכתש פגיעה. ישנם גאולוגים המקשרים בין הזכוכית להיתוך וקרינה מטאורית עם פרצי אוויר גדולים. במצב כזה, הזכוכית תהיה מקבילה לטריניטיט, אשר נוצר מחול ונחשף לקרינה תרמית ולהשפעות של פיצוץ גרעיני. מתוארך כי זכוכית מדבר לובית נוצרה כבר לפני כ-26 מיליון שנה. היא עוצבה, שויפה ושימשה ככלי בתקופת הפליסטוקן.

==ראו גם==
* טקטיט
* אירוע טונגוסקה
* זכוכית דרווין

==לקריאה נוספת==
*V. de Michele (ed.): Proceedings of the Silica '96 Meeting on Libyan Desert Glass and related desert events, Bologna, 1997 [https://web.archive.org/web/20090205004521/http://www.df.unibo.it/ricerca/proceed.htm תוכן עניינים]
==קישורים חיצוניים==

* P.A. Clayton / L.J. Spencer: [http://www.tlc-exped.net/Clayton-GJ1934-Seite1.html Silica Glass from the Libyan Desert], 09.11.1933 
*John W. Olsen and James R. Underwood: [https://web.archive.org/web/20090226224251/http://www.saudiaramcoworld.com/issue/197905/desert.glass-an.enigma.htm Desert Glass] 
*[http://articles.adsabs.harvard.edu/cgi-bin/nph-iarticle_query?1981Metic..16..247F&data_type=PDF_HIGH&whole_paper=YES&type=PRINTER&filetype=.pdf The major element chemistry of Libyan desert glass and the mineralogy of its precursor] Meteoritics, vol. 16, Sept. 30, 1981, p. 247-259 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זכוכית
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:לוב
קטגוריה:רכיבי תכשיטים
מאסטרו

מָאֶסְטְרוֹ (Maestro) הוא תואר כבוד הניתן למומחה במוזיקה. המקור למונח הוא המילה "מאסטרו" מהשפה האיטלקית, שמשמעותה: מורה או מורה רוחני. השימוש הנפוץ ביותר במונח זה נעשה בהקשר של מוזיקה קלאסית או אופרה מערבית. זהו הקשורים לשימוש הנפוץ של אוצר המילים האיטלקי מבחינת המוזיקה הקלאסית. לעיתים תכופות, זוכים בתואר זה מלחינים, אמנים, אמרגנים, מנהלים מוזיקליים, מנצחים ומורים למוזיקה.

בעולם האופרה האיטלקית, משתמשים במונח לא רק עבור המנצח, אלא גם עבור מוזיקאים המשמשים כקורפטיטורים ועוזרים למנצח במהלך ההופעות. גם טלפרומפטר יכול להיות מכונה בשם זה. המונח הוא בלשון זכר, ואין הסכמה על איך לתאר מנצחת (שכן באיטלקית "מאסטרו" הוא מורֶה, בעוד "מאסטרה" היא מורָה). בתרבויות אחרות בעולם קיימים מושגים דומים, למשל: בעולם המוזיקה הפרסית המסורתית.

ובהרחבה, המונח "מאסטרו" עשוי להתייחס לאמנים-מומחים גם בתחומים אחרים, מלבד עולם המוזיקה. המילה משמשת, לעיתים, אמנויות כגון ציור ופיסול, או אף בתחום הספורט כגון סיף, עבור מאמן סיף, וכן בענפי ספורט אחרים, כאות של כבוד והערכה למיומנותו של אדם מסוים.

==ראו גם==
* וירטואוז
* מנצח
* הציירים הגדולים

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקצועות מוזיקליים
Loesje

Loesje (ההגייה בהולנדית מקורבת ללוּשֶה, לושייה) הוא ארגון בינלאומי למען חופש הביטוי. הארגון נוסד בארנהם (הולנד) בשנת 1983. בשנת 1989 החל לפעול כארגון בינלאומי. מטרתו לטפח יצירתיות, ביקורת חיובית, רעיונות וחשיבה בנוגע לאירועים אקטואליים, באמצעות ססמאות קצרות על גבי פוסטרים שעליהם חתומה הדמות הפיקטיבית Loesje (שם הולנדי).

בשנת 1986 הארגון השתתף בבחירות לפרלמנט הולנד, זכה בפחות מ-13 אלף קולות ולא קידם אף מושב.

מלבד פעילות הליבה של הכרזות, Loesje מבצע פרויקטים בינלאומיים בהם אנשים מכל רחבי העולם נפגשים וחולקים חוויות ולומדים אחד מהשני. הארגון מנסה לעורר חופש עיתונות, יצירתיות ואזרחות פעילה באמצעות פרויקטים חדשניים יצירתיים, המאתגרים ומגרים את המשתתפים. הפרויקטים, ככרזות, כוללים מגוון רחב של נושאים ומיקודים, אך הם מבוססים תמיד על ערכים הומניסטיים ויצירתיות.<ref></ref>

Loesje פועל כיום בלמעלה מ-30 מדינות, בהן: איטליה, איסלנד, אסטוניה, ארגנטינה, ארמניה, ארצות הברית, בוסניה, בלגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, לטביה, ליטא, מקדוניה, מקסיקו, ניגריה, סלובניה, סרביה, פולין, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קטלוניה, רומניה, רוסיה, שוודיה ושווייץ. בספטמבר 2006 נרשמו באתר האינטרנט של הארגון כניסות מלמעלה מ-100 מדינות שונות.

מספר האנשים היוצרים את הפוסטרים ומפיצים אותם אינו ידוע בוודאות. עם זאת, על-פי רישומי הארגון, ידוע כי כ-500 איש מקבלים את העלון החודשי שמפיץ הארגון בגרסה ההולנדית, וכ-200 נוספים מקבלים את הגרסה הבינלאומית. בנוסף, על פי נתוני משרדי הארגון, העלון בגרסתו האינטרנטית נקרא בתפוצה של למעלה מ-1,000 איש.

כיום יושבים משרדי הארגון הראשיים בברלין (החל מספטמבר 2005), ומשם מפעיל הארגון את מגוון פעילויותיו ברחבי העולם.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.facebook.com/loesjeint עמוד הארגון בפייסבוק]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חופש הביטוי
חיים יצחק חייקין

הרב חיים יצחק חייקין (1907 – כ"ד בניסן ה'תשנ"ג, 15 באפריל 1993) היה ראש ישיבת חכמי צרפת באקס לה בן במשך כחמישים שנה.

==ביוגרפיה==
נולד בקוסובה, בלארוס, לרב צבי חייקין. בשנות מלחמת העולם הראשונה נשלח ללמוד אצל הרב יצחק קרליץ, אחיו של החזון איש. בשנת 1926, בהיותו בן 21, נסע ללמוד בישיבת ראדין, שם למד תורה מפי רבו הרב ישראל מאיר הכהן, "החפץ חיים". בתקופת לימודיו בישיבה הכיר את הרב אלחנן וסרמן. הוא שהה בישיבת ראדין חמש שנים נוספות לאחר מותו של החפץ חיים, וקיבל בה תעודת הסמכה לרבנות.

בשנת 1938 הציע לו הרב וסרמן לרשת את בנו, הרב אלעזר שמחה וסרמן שהיגר לארצות הברית, ולעמוד במקומו בראשות ישיבת "חכמי צרפת". הישיבה נוסדה חמש שנים קודם לכן על ידי הרב הראשי של קולמר ארנסט וייל, בכפר נוידורף ליד שטראסבורג. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה סגרה הישיבה את שעריה, והרב חייקין, שהיה אז עדיין ללא אזרחות צרפתית, התגייס ללגיון הזרים בצבא הצרפתי. הוא איבד את אצבעו, ומאוחר יותר נפל בשבי הגרמנים. במחנה השבויים בגרמניה הוא ספג התעללויות אך הוסיף להקפיד על שמירת מצוות. כל רכושו הרוחני היו זוג תפילין וכרך של משניות, עליהם שמר במשך כל תקופת המלחמה.

לאחר המלחמה פתח מחדש את ישיבת חכמי צרפת באקס לה בן, ועמד בראשה במשך כיובל. הוא סייע לרבים מתלמידיו שנהפכו ליתומים, וקיבל לישיבה צעירים ניצולי השואה שהיו אסירים במחנות הריכוז בוכנוואלד ודכאו.

הישיבה שבראשה עמד היא ייחודית בנוף הישיבות הליטאיות, בכך שמשולבים בה לימודי חול כבכל בית ספר תיכון בצרפת, ותלמידי הישיבה, שרובם כיום מעדות המזרח, מקבלים תעודת בגרות. בנוסף, אחוז ניכר מהתלמידים הם בעלי תשובה בעלי רקע אקדמי, הנוטלים פסק זמן מלימודיהם כדי לרכוש השכלה יהודית. בדרך לימודו הדגיש הרב חייקין יותר את הבקיאות. מטרתו הייתה לצייד את התלמיד בידע הנדרש כדי לנהל חיי תורה ומצוות, והישיבה קיבלה גם צעירים שמראש לא שאפו לגדולות בתורה.

הרב חייקין נפטר בבית חולים בסרסל שליד פריז באפריל 1993 ונקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.

בנו הרב צבי חייקין הוא מראשי הישיבה באקס לה בן וחתנו הוא הרב יחיאל ברנד, רב בסרסל. נכדיו נשואים לצאצאי רבנים מפורסמים, ובהם הרב ברוך דב ליבוביץ והרב רפאל שפירא.

== תלמידיו ==
מקרב תלמידיו נמנים מספר רבנים מפורסמים, וביניהם:

* הרב אהרון מונסונגו - רבה הראשי של מרוקו
* הרב דוד נתן שפירו - רבה הראשי של קלרמון פראן ווישי.
* הרב יחיאל בוחבוט - רבה של קריית שמונה.
* הרב יהושע ברכץ - ראש "ישיבת עץ חיים" ליוצאי צרפת ורב קהילת יוצאי צרפת בישראל
* הרב צבי פדידה - ראש "מוסדות אור גאון" בישראל 
* הרב גבריאל טולדנו - ראש "ישיבת אור ברוך" בירושלים 
* הרב רפאל בן זקן - ראש "ישיבת גילה" בירושלים
* הרב יוסף ויזמן - ראש "ישיבת אור יוחאי" בבני ברק
* הרב יוסף מאיר - מרבני "כולל חזון איש"
* הרב שלום חזן - ראש "מוסדות משכן מאיר" ו"אוהלי יעקב" בירושלים
* הרב אברהם אמזלג - יו"ר "עמותת חסדי דוד" בקריית גת
* הרב דוד פניא - רב קהילת קרוננבורג (1988-1997) ווילנב-לה-מגלון (1997-2010) בצרפת.
* הרב יוסף טולידאנו - ר"מ ב"ישיבת חזון ברוך" בגני, צרפת.

==ראו גם==
* ישיבת חכמי צרפת

==לקריאה נוספת==
* למען שמך - קווים לדמותו, פעליו ומורשתו הרוחנית (2014)

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי ישיבה צרפתים
קטגוריה:רבנים בשואה
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים צרפתים
קטגוריה:חרדים צרפתים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ראדין
קטגוריה:אנשי לגיון הזרים הצרפתי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1907
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1993
יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב

יומנו של חנון – עשה זאת בעצמך שוב הוא ספר נספח לסדרת הספרים "יומנו של חנון". הספר, שחובר על ידי ג'ף קיני, הוא המשך לספר יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך. הספר יצא לאור בעברית ב-7 במרץ 2013.<ref></ref>

==מבנה הספר==
הספר כולל שני חלקים. החלק הראשון כולל פעילויות, משחקים, חידונים (לענות לשאלות שמוצגות על ידי דמויות הסדרה), קומיקס (להשלים ולצייר קומיקס) וציורים (לצייר אנשים); החלק השני נקרא "מה הסיפור שלך?" ובו ניתן לנהל יומן. ניתן גם לצייר כריכה לספר ולכתוב בסופו תודות ו"על הסופר" (כמו בכל סוף ספר של "יומנו של חנון"). הספר כולל יותר מ-16 עמודי קומיקס (שלא כמו הספר הראשון). רוב הספר זהה לספר הראשון, ומכיל עוד פעילויות שלא היו בספר הקודם.

==ראו גם==
*יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.wimpykid.com האתר הרשמי של הספר] 

==הערות שוליים==

עשה זאת בעצמך
קטגוריה:ספרי 2011
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
שעת אפס!

שעת אפס! (באנגלית: Zero Hour!), הוא סרט אסונות אמריקאי משנת 1957, בבימויו של הל ברטלט ובכיכובם של דיינה אנדרוז, לינדה דרנל וסטרלינג היידן, ואשר הופץ על ידי אולפני סרטי פרמאונט. התסריט לסרט, שנכתב על ידי ארתור היילי, הוא עיבוד של מחזהו של היילי משנת 1956, שהופק בקנדה, בשם "לטוס אל תוך הסכנה". בשנת 1958 היילי, בשיתוף עם ג'ון קסטל, כתבו רומן, המבוסס על אותו הקונספט, שכותרתו "לטוס אל תוך הסכנה: מסלול אפס-שמונה".

הזכויות לסרט זה נרכשו על ידי יוצרי סרט הפרודיה משנת 1980 "טיסה נעימה", מה שאיפשר להם לבסס את תסריטם על פי התסריט והדיאלוגים של "שעת אפס!" כמעט מילה במילה.

הסרט נרכש על ידי סרטי האחים וורנר, ושוחרר להפצה ב-DVD ב-26 ביוני 2007.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
| דיינה אנדרוז
| סגן טד סטרייקר
|
|-
| לינדה דרנל
| איליין סטרייקר
|
|-
| סטרלינג היידן
| קפטן מרטין טרלבן
|
|-
| אלרוי הירש
| קפטן ביל וילסון
| טייס
|-
| ג'פרי טון
| ד"ר ברד
| רופא
|-
| ג'רי פריז
| טוני דקר
| 
|-
| פגי קינג
| ג'נט טרנר
| דיילת 
|-
| צ'ארלס קווינלבן
| הארי ברדיק
| 
|}

==ביקורות ותגובות==
הסרט זכה לשתי ביקורות בלבד באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, ועל כן לא זכה עדיין לציון. בוסלי קראותר ("ניו יורק טיימס") קרא לסרט זה "התבוננות מרגשת של הרפתקה מפחידה בשמיים", המבוססת על תסריט "תמציתי וטוב"... "דנה אנדרוס בתפקיד הגיבור וסטרלינג היידן בתפקיד הקפטן מצוינים בתפקידיהם, שומרים על דמויותיהם קשוחות וחסרות פשרה". "טיים מגזין" כינה את התסריט "הגזמה פראית של תוכנית טלוויזיה משנת 1956", וציין כי "המאבק המוסרי שבסרט עובר בצורה די טובה, אולם המצב הכללי מאולץ בעליל, כמו חלום בהקיץ של וולטר מיטי".

==ראו גם==
* טיסה נעימה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1957
קטגוריה:סרטי אסונות
קטגוריה:סרטי תעופה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שמתרחשים במטוס
Arabian Nights: Sinbad's Adventures

Arabian Nights: Sinbad's Adventures (ביפנית: アラビアンナイト シンドバットの冒険) היא סדרת אנימה יפנית שהופקה לטלוויזיה בבימויו של הבמאי היפני פומיו קורוקאווה. הסדרה בת ה-52 פרקים שודרה במקור ברשת הטלוויזיה היפנית Fuji TV בין השנים 1975 - 1976. עלילת הסדרה מבוססת על סיפור הילדים הנודע "סינבד המלח" מתוך אוסף סיפורי העם הערביים "סיפורי אלף לילה ולילה".

בישראל הסדרה שודרה במקור בערוץ 2 הירדני בתחילת שנות התשעים.

== תקציר העלילה ==
סינבד הוא ילד צעיר החי בבגדאד במהלך המאה ה-12. סינבד הצעיר נהנה במיוחד להקשיב לסיפורי ההרפתקאות של עלי דודו, אשר ערך מסעות רבים ברחבי העולם ואשר הביא עמו, מאחד ממסעותיו, ציפור מדברת בשם יסמינה אותה העניק לסינבד.

סינבד מחליט לצאת למסע ברחבי העולם יחד עם דודו עלי בתקווה שיוכל לקחת חלק בהרפתקאה הבאה של דודו, ובעקבות כך סינבד מתגנב בחשאי לסיפון ספינת דודו ומפליג יחד עמו. אף על פי כן, לאחר שלוויתן ענק מתקיף את ספינתם, סינבד נסחף לבדו לאי בודד.

סינבד, אשר הופרד מדודו, מתחיל את ההרפתקה לבדו כאשר רק יסמינה הציפור מהווה לו חברה.

לאורך הסדרה סינבד מגיע ליעדים שונים יחד עם יסמינה וחבריו - עלי באבא ואלאדין. במהלך המסע הם פוגשים ביצורים מוזרים רבים, בהם ציפור ענקית, נחשי ענק, בתולות ים, שדים, ענק ירוק ואימתני שאוכל בני אדם ומכשפים.

== הדמויות הראשיות ==
* סינבד - הגיבור של הסדרה. סינבד הוא הבן של סוחר מכובד בעיר בגדאד שבעיראק. סינבאד הוא ילד אמיץ, סקרן והרפתקן.
* יסמינה - ציפור מדברת ציפור מסוג מיינה מצויה אותה נתן לסינבד דודו. בהמשך הסדרה מתברר כי יסמינה היא למעשה נסיכה אשר הפכה לציפור לאחר שמכשף מרושע הטיל עליה כישוף. בסוף הסדרה, היא הופכת חזרה לבת אדם וחוזרת להוריה.
* עלי באבא - חבר טוב של סינבד ואלאדין. הרפתקן נועז שמצטרף לסינבד במסעו.
* אלאדין - חבר טוב של סינבד ועלי באבא. מצטרף להרפתקאותיו של סינבד.
* חסן - חברו הטוב ביותר של סינבד. ילד עני וחסר בית אשר למחייתו מוכר צנצנות מים ברחובות בגדאד.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1970
קטגוריה:ניפון אולפני אנימציה: סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
יוסף יואל קאהן

רבי יוסף יואל קאהן
רבי יוסף יואל קאהן (נולד בי"ז באדר ב' תשי"ט, 27 במרץ 1959) הוא משפיע חסידי ואדמו"ר. מכונה האדמו"ר ממבקשי אמונה.

==קורות חייו==
רבי יוסף יואל הוא בנו הצעיר של רבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן, וחתנו של הרב מנחם מנדל מונדרר, האדמו"ר מקוסוב-ירושלים.

בי"ב באדר ב' תשע"א (2011), לאחר 33 שנות נישואים שבהן היה חשוך ילדים, נולדו לו תאומות.

הרב קאהן נוהג לנסוע לשבתות ביישובים בישראל כדי לערוך טישים ולמסור שיחות מוסר. נוהג זה מקורו מחמיו של חמיו, הרב אלעזר בריזל. הוא אחד מראשי חבורת "אש קודש" בבני ברק, חבורה חסידית המיועדת לבחורים שאין להם חצר חסידית אחרת. כמו כן עומד בראשות כולל אברכים בבית הכנסת ישועות יעקב.

בדבריו במסעות שעורך ברחבי הארץ נוהג לתת דגש על שמירת העיניים ושמירת הברית, הינזרות משימוש באינטרנט שאינו כשר, ומאיץ להינשא בהקדם ולא לדחות את גיל הנישואין.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת הכהן קאהן
קטגוריה:משפיעים חסידים
קטגוריה:ירושלים: אדמו"רים
קטגוריה:אדמו"רי בית שומרי אמונים
רביעיית מיתרים מס' 12 של דבוז'אק

העמוד האחרון של הפרטיטורה עם הקדשה מדבוז'אק "סיימתי ב-10 ביוני 1893 בספילוויל. אני מרוצה. תודה לאל. זה הלך מהר."
רביעיית המיתרים מס' 12 בפה מז'ור אופוס 96 (ה"אמריקאית") היא יצירה קאמרית מאת המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק.

== הלחנה ==
דבוז'אק הלחין את הרביעייה בשנת 1893, במהלך חופשת הקיץ מניהול הקונסרבטוריון הלאומי בניו יורק. דבוז'אק שהה בחופשתו בכפר של קהילת מהגרים מצ'כיה - ספילוויל אשר באיווה. הרביעייה נכתבה באותו הזמן שנכתבה יצירת המופת של דבוז'אק - הסימפוניה מן העולם החדש. על זמנו בספילוויל אמר דבוז'אק "באשר לסימפוניה החדשה שלי, הרביעייה בפ'ה מזור והחמישייה - לא הייתי כותב אותן סתם כך, לו לא ראיתי את אמריקה". בפרק השני ניתן לשמוע מנגינת ספיריטואלז אפרו-אמריקאית בעלת כמיהה עגמומית, רגש שדבוז'אק אכול הגעגועים הזדהה עמו. הפרק השלישי הוא שיר רפסודי של ציפור אמריקאית. בפרק האחרון ניתן לשמוע רכבת על מסילת ברזל. השמעת הבכורה בוצעה בבוסטון בראשון בינואר 1894 בקונצרט של רבעיית קניזל. מאוחר יותר (לאחר אחד עשר יום) היצירה בוצעה בניו יורק בקרנגי הול. 

הרביעייה מיועדת למבנה הרגיל של שני כינורות, ויולה וצ'לו ומכילה ארבעה פרקים.

ביצוע ממוצע של היצירה נמשך כ-30 דקות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:יצירות לרביעיית מיתרים
קטגוריה:יצירות מאת דבוז'אק
ביתא אברהם

ביתא אברהם (בגעז: "ቤተ አብርሃም", תרגום: "בית אברהם", משמעות: "קהילת אברהם") הוא שמה של קהילת צאצאי יהודים מביתא ישראל אשר חיו באזור שאווה שבאתיופיה וקיבלו עליהם את הנצרות במרוצת הדורות. קהילה זו מרוכזת בעיקר באזור שאווה הצפונית שבמדינת אמהרה ובאדיס אבבה ואימצה את השם "ביתא אברהם". הקהילה מערבבת את מנהגיה היהודיים עם מנהגים נוצרים. בשנים האחרונות רבים מבני הקהילה החלו לחזור לשורשיהם היהודים ולאמץ את מנהגי היהדות. חלק מחברי הקבוצה הקימו את האגודה האתיופית הציונית של צפון שאווה שמטרתה קידום הזהות היהודית.הקהילה מונה כ-150 אלף איש.

== מינוח ==

== היסטוריה ==
האזכור הראשון של קהילת יהודים בחבל שאווה הגיע מהמיסיונר זנה מרקוס במאה ה-14. מידע מאוחר יותר מעיד כי בין השנים 1692–1702, בתקופתו של שליט שאווה נאגסי קראסטוס, החל גל ההגירה הראשון של יהודים מאזורי פוגרה ודמביה לשאווה. לאחר מכן נודע כי נכדו של נאגסי, המארידאזמץ' אבואי, נלחם בכוחות הקיסר ייאסו השני, שבה רבים מהם, אך לאחר מכן שחרר חלק מהללו ומינה אותם לתפקידים בכירים בבית המלוכה. בעקבות זאת החלה הגירה נוספת לאזור, של יהודים שרצו לשפר את תנאי המחיה שלהם. הגירה זו התרחשה בין השנים 1730–1745.

במהלך המאה התשע-עשרה הגיעו דיווחים לא מעטים על קיום קהילה יהודית בשאווה. המיסיונר האירופאי קרל אייזנברג, שסייר באנקובר בירת שאווה ב-1839, דיווח שסביב בירת שאווה יושבים יהודים שהם צאצאי מהגרים מאזור פוגרה שבבגמדר. אייזנברג הזכיר גם שכאשר דיבר עם מיסיונר אתיופי מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית ב-17 באוקטובר 1839, האחרון דיווח כי מספר "טאבִּיבִּים" מן הכפר התנצרו. דיווח נוסף, מאוחר יותר, הגיע מאת הבריטי צ'ארלס ג'ונסון, ב-1842, ובו סופר על יהודים שמצבם הכלכלי טוב משל שכניהם הנוצרים, שהם מיומנים יותר מהם וסוחרים ממולחים.

בשנת 1908 דיווח ד"ר יעקב פייטלוביץ' על הימצאותם של יהודים בשאווה, המכונים על ידי שכניהם בכינוי הגנאי 'בוּדה'.

== ראו גם ==

*כמנתים

==לקריאה נוספת==
*מרדכי וומברנד (מתרגם), יעקב פייטלוביץ', מסע אל הפלשים, דביר, 1959
*אהרון זאב אשכלי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק, תשל"ג

<div style="direction: ltr;">
*Edith Bruder, "The Beit Avraham of Kechene: The Emergence of a New Jewish Community in Ethiopia" in Emanuela Trevisan Semi & Shalva Weil (Editors), Beta Israel: the Jews of Ethiopia and beyond History, Identity and Borders, Libreria Editrice Cafoscarina, 2011, , pp. 181-196.
*Richard Pankhurst, "The Balla Ejj Community of Shawa" in Steven Kaplan, Tudor Parfitt & Emnuela Trevisan Semi (Editors), Between Africa and Zion: Proceeding of the First International Congress of the Society for the Study of Ethiopian Jewry, Ben-Zvi Institute, 1995, , p. 131 - 152
*Richard Pankhurst, "Betä Abrəham" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, p. 551-552
*James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: A History of the Beta Israel, University of Pennsylvania Press, 1992, 
</div>

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.kulanu.org/ethiopia/index.php#betaavraham ביתא אברהם], באתר כולנו (אנגלית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביתא ישראל
קטגוריה:קהילות יהודיות שהמירו את דתן
קטגוריה:שאווה
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:אתיופיה: נצרות
קטגוריה:אתיופיה: דמוגרפיה
קטגוריה:קבוצות הטוענות למוצא יהודי
קואליציית הצדקה

קואליציית הצדקה (באנגלית: (UG) Union of Good, בערבית: ائتلاف الخير, איתילאף אל-ח'ייר) היא ארגון גג המורכב מכ-50 קרנות צדקה אסלאמיות וקרנות ייעודיות של החמאס ברחבי העולם, אשר מעבירות כספים לתנועת החמאס.

הארגון נוסד סמוך לפרוץ האינתיפאדה השנייה במטרה לגיוס תרומות באופן חד פעמי, אך בעקבות הצלחת המבצע המשיך לפעול והפך במשך השנים לגוף מרכזי בכלכלת החמאס. על פי הערכות שונות העבירה "הקואליצייה" בין השנים 2009-2001 מאות מיליוני דולרים למוסדות החמאס. רוב הכסף המגויס מועבר ברובו באופן ישיר למוסדות החמאס ביהודה ושומרון וברצועת עזה ולתמיכה במעטפת הטרור הפלסטיני על ידי הענקת סיוע כספי לפעילי טרור ולבני משפחותיהם. פעילות הקואליצייה סייעה לחמאס לבסס את עצמה כאלטרנטיבה שלטונית לרשות הפלסטינית. 

בראש הארגון שמרכזו בסעודיה עמד עד מותו השייח' יוסוף אל-קרדאווי ובמועצת הנאמנים שלו חברים אישים בולטים מתנועת האחים המוסלמים, פעילי חמאס מוכרים ומנהיגים אסלאמיים מרחבי העולם, בהם השייח' ראאד סלאח והשייח' עכרמה צברי. עם הקרנות והארגונים המשתייכים ל"קואליציית הצדקה" נמנים בין השאר: קרן אל-אקצא, IHH (טורקיה), אינטרפאל (בריטניה), קרן האדמה הקדושה (ארצות הברית), ארגון הסעד האסלאמי העולמי (סעודיה), הכנס העולמי לנוער אסלאמי (סעודיה) וידיים מוסלמיות (בריטניה).

"קואליציית הצדקה" והקרנות החברות בה הוצאו מחוץ לחוק בישראל בשנת 2002 ובשנת 2008. בנובמבר 2008 הוצא הארגון מחוץ לחוק גם בארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==
*
*[https://www.shabak.gov.il/moreshet/study/coalition_he/ "קואליציית הצדקה" – מיפוי וניתוח מערך מימון כספי טרור], באתר שירות הביטחון הכללי, ספטמבר 2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:חמאס
ניו יורק, ניו יורק

ניו יורק, ניו יורק (באנגלית: New York, New York) הוא סרט דרמה מוזיקלי בבימויו של מרטין סקורסזה. זהו סרט מחווה המכיל שירים של ג'ון קנדר ופרד אייב, ולעיר מולדתו של סקורסזה ניו יורק. בסרט מככבים רוברט דה נירו ולייזה מינלי כצמד מוזיקאים ואוהבים.

== תקציר העלילה ==
הסיפור נפתח בחגיגות יום הניצחון על יפן בשנת 1945, במועדון לילה עמוס בניו יורק. ג'ימי דויל (רוברט דה נירו) סקסופוניסט אנוכי וחד לשון פוגש בפרנסין אוואנס (לייזה מינלי) זמרת אנונימית. פרנסין בודדה אך עדיין אינה מעוניינת בשום קשר עם ג'ימי שלא מפסיק ללחוץ עליה בבקשה לקבל את מספר הטלפון שלה.

למחרת בבוקר השניים במקרה חולקים מונית, ובניגוד לרצונה פרנסין מוצאת עצמה מתלווה לאודישן של ג'ימי. באודישן ג'ימי נכנס לוויכוח עם בעל המועדון וכדי להציל את האודישן של ג'ימי, פרנסין מתחילה לשיר שיר מפורסם משנות ה-30 וג'ימי מצטרף אליה עם הסקסופון. הבעלים מתרשם מהם ולתדהמתה של פרנסין הוא מציע לשניהם עבודה כצמד. מערכת היחסים שלהם נבנית עד לכדי נישואין. אך ישנה בעיה, התנהגותו האלימה והווכחנית של ג'ימי גורמת לו לריב עם כולם ובעיקר עם פרנסין שנכנסת להריון ממנו. במהלך וויכוח קשה במיוחד פרנסין מקבלת צירים. ג'ימי לוקח אותה לבית החולים אך הוא מבין שאינו מוכן עדיין להיות אבא ונוטש אותה בחדר הלידה.

מספר שנים מאוחר יותר פרנסין מקליטה שיר שנהיה ללהיט מסחרי. היא הופכת לדמות ידועה בתעשיית המוזיקה הפופולרית ולשחקנית. גם ג'ימי מתפרסם והופך לנגן ג'אז מפורסם ובעלים של מועדון. ג'ימי מקליט את השיר "ניו יורק ניו יורק" שכובש את המצעדים, גם פרנסין לוקחת בו חלק כזמרת ומבססת את מעמדה בתור זמרת. ההופעה שלה מתקבלת יפה בעיני הקהל באותו מועדון שבו פרנסין וג'ימי נפגשו בפעם הראשונה. לאחר ההופעה ג'ימי מתקשר אליה מציע לה להתלוות איתו לדייט לארוחה. פרנסין מתפתה וצועדת אל עבר היציאה מהבמה אך ברגע האחרון משנה את דעתה וג'ימי שמחכה לה מבין שהיא לא תופיע. הוא מתהלך ברחוב לרקע של שיר הנושא, השיר שלו – ניו יורק, ניו יורק.

== הכרה ==
הסרט יצא לאחר סרטו המצליח של סקורסזה – "נהג מונית". בניגוד לסרטו הקודם, "ניו יורק, ניו יורק" נכשל בקופות. התקציב שלו היה 14 מיליון דולר, סכום נכבד לאותה תקופה. הוא גרף רק 13.8 מיליון בקופות. האכזבה המסחרית והביקורות הפושרות הכניסו את סקורסזה לדיכאון ולנטילת סמים.

במהדורת DVD חדשה שיצאה לסרט ב-2005 הסביר סקורסזה שחיפש לעשות משהו שונה מסרטי הפשע הריאליסטיים שמהם התפרסם ועשה מעין מחווה למחזות זמר מתקופת הוליווד הקלאסית. מסיבה זאת עיצוב הסרט ותחושתו היא מעט מלאכותית מבחירה, והוא הבין שבחירתו האמנותית אינה מרצה את כולם.

== הוצאה מחדש ==
כשהסרט יצא לראשונה אורכו היה כ-155 דקות. לאחר שנכשל בקופות הוחלט לקצרו לכ-136 דקות. הסרט יצא מחדש ב-1981 עם הסצנות שירדו בעריכה הכוללות קטע מוזיקלי ארוך שגם בגרסה המקורית היה רק חלק קטן ממנו. הזמן הכולל של ההוצאה המחודשת הוא 163 דקות.

שיר הנושא מהסרט חודש על ידי פרנק סינטרה ב-1979 וזכה להצלחה מסחררת. שתי הגרסאות, גם של מינלי וגם של סינטרה, הפכו למזוהות ביותר עם העיר ניו יורק, ומינלי ממשיכה להופיע עם השיר כמעט בכל הופעה שלה.

== מחזמר ==
בשנת 2023 עתיד לעלות בברודוויי מחזמר המבוסס על הסרט.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:מחזות זמר להיטים
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
הרפתקה בפוסידון

הרפתקה בפוסידון (באנגלית: The Poseidon Adventure) הוא סרט הרפתקאות/אסונות מ-1972 בבימויו של רונלד נים. הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה שנכתב על ידי פול גאליקו. הסרט זכה בשני פרסי אוסקר - על אפקטים ויזואליים ועל שיר הנושא ("הבוקר שאחרי").

בסרט הופיע צוות אנסמבל שכלל את: ג'ין הקמן, ארנסט בורגניין, רד באטנס, קרול לינלי, רודי מקדואל, שלי וינטרס, ג'ק אלברטסון ולסלי נילסן.

הסרט זכה להצלחה מסחרית והיה לסרט הרווחי ביותר לשנת 1973 עם הכנסה של מעל ל-84 מיליון דולר.
בסוף 1974 הסרט נמנה, ביחד עם עוד מספר סרטים, כאחד מהסרטים המצליחים ביותר בכל הזמנים וכאחד מסרטי האסונות המוצלחים ביותר. בשנת 1979 יצא סרט המשך, אך הוא נחל כישלון חרוץ בקופות. למרות זאת, לסרט נעשו שתי גרסאות מחודשות - סרט טלוויזיה בשנת 2005, וסרט קולנוע ב-2006, בשם "פוסידון", שהופק בתקציב עתק של 160 מיליון דולר.

== תקציר העלילה ==
אוניית פאר בשם "פוסידון" שטה במסעה האחרון מניו יורק לאתונה, שם היא תפורק. קפיטן הספינה (שמגולם על ידי לסלי נילסן) מודאג בגלל מצבה המכני הירוד, אך בעלי הספינה מחליט להמשיך במסע בכל זאת. 
במהלך המסע האונייה נקלעת לסערה, שנגרמה בעקבות רעידת אדמה תת-ימית, וגל צונאמי הופך את הסירה ולוכד את הצוות והנוסעים בה. כומר שנמצא באונייה (ג'ין הקמן) מוביל קבוצת שורדים לעבר תחתית הספינה (שכעת נמצאת למעלה), כדי להינצל.

בין הדמויות ישנו זוג יהודי (שלי וינטרס וג'ק אלברטסון) שנוסעים בספינה בדרכם לישראל, כדי לבקר שם את משפחתם.

==הפקה==

האונייה שבה השתמשו לצילומי הסרט היא אונייה בריטית אמיתית ששמה "קווין מרי" שהיום מתפקדת כמלון צף.

פעלולים רבים בסרט בוצעו על ידי השחקנים ולא על ידי פעלולנים. קטע זכור מהסרט הוא הנפילה של שחקן אל תוך נברשת תאורה ענקית לאחר שהאונייה התהפכה. השחקן נפל אל תוך הנברשת שהייתה עשויה יריעת פלסטיק דמוית זכוכית. קול הזכוכית המתנפצת הוסף בעריכה כדי ליצור את האשליה של נפילה לתוך נברשת הזכוכית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1972
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי אסונות
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הישגים מיוחדים
תחרות אכילת הנקניקיות של ניית'נ'ס

"קיר התהילה" של התחרות בו רשומים שמות הזוכים בשנים עברו
תחרות אכילת הנקניקיות של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" היא תחרות אכילה שנתית של נקניקיות הנערכת מאז 1916 ביום העצמאות האמריקאי (ה-4 ביולי) בסניף של רשת המזון המהיר "ניית'נ'ס פיימוס" בקוני איילנד בברוקלין, ניו יורק. התחרות משודרת בטלוויזיה בערוץ ESPN משנת 2004, וברדיו של רשת ABC. ב-2010 מנה הקהל באירוע יותר מ-40,000 איש, ו-1.677 מיליון אנשים צפו בשידור מבתיהם.

==היסטוריה==
על פי אגדה אורבנית, התחרות הראשונה נערכה בשנת 1916 ב-4 ביולי כאשר 4 סועדים מהגרים בסניף של רשת "ניית'נ'ס פיימוס" ערכו תחרות אכילת נקניקיות לשם קביעה מי הכי פטריוט מביניהם. מאז נערכה תחרות במקום כמעט בכל שנה בתאריכים שונים, כאשר מאז 1972 היא נסובה מחדש סביב יום העצמאות האמריקאי.

משנת 2011 נערכת תחרות נפרדת לנשים, כאשר לפני כן נערכה תחרות משולבת אחת. הזוכה בתחרות (מ-2011, בתחרות הגברים) מקבל חגורה מעוטרת בתכשיטים בצבע חרדל צהוב, ואילו הזוכה בתחרות הנשים מקבלת חגורה דומה בצבע ורוד. במחצית הראשונה של העשור הראשון של שנות ה-2000, בעקבות רצף זכיות של מתחרים יפנים, הוצגה החגורה במוזיאון בעיר סאיטאמה היפנית. ב-2007 זכה בתחרות משתתף אמריקאי, ומאז החגורה "שמורה" בארצות הברית.

==פרסים וחוקים==
גיל ההשתתפות המינימלי הוא 18, והתחרות פתוחה ל"אכלנים מקצוענים" בלבד, חברי "פדרציית האכילה התחרותית הבינלאומית" (IFOCE), אשר משתפת פעולה עם האירוע מאז 1997. בעבר השתתפו בתחרות גם חובבים וקטינים, ואף זכו בה מספר פעמים. המשתתפים הם:
* זוכה השנה הקודמת.
* זוכי תחרויות ההעפלה המוקדמות השנתיות.
* שני wildcards.
* מוזמנים על ידי IFOCE.

בעבר נמשכה התחרות 12 דקות, ומאז 2008 היא אורכת 10 דקות. המנצח הוא מי שאכל את המספר הגדול ביותר של נקניקיות בלחמנייה. ניתן לטבול את המזון בכוס משקה, בטבילה שלא תארוך יותר מ-5 שניות, ורוב המתמודדים טובלים את הנקניקיות במים. "שיא הנקניקיות" ל-10 דקות עומד על 76, ונקבע על ידי האמריקאי ג'ואי צ'סנאט בשנת 2021.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://debuzzer.com/buzz/?p=5740 האם ישבור את שיאו, העומד על 68 בעשר דקות? / טל בן יהודה ] מאתר דהבאזר

==הערות שוליים==

נקניקיות, אכילה
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:פולקלור אמריקאי
קטגוריה:נקניקיות
פרס אנגל

פרס אֶנְגֶל הוא פרס מטעם עיריית תל אביב-יפו, הניתן מאז 1945 למוזיקאים מצטיינים בתחום היצירה או המחקר המוזיקלי שמקום מושבם הקבוע הוא ישראל. בשנים 1945 עד 1960 חולק הפרס מדי שנה בשנה, לאחר זאת היו רווחי הזמן נתונים לשינויים. בעדכון האחרון של תקנון הפרס לשנת תשע"א נקבע בעיריית תל אביב שהפרס יינתן מדי שנתיים.
יואל אנגל
פרס אנגל מנציח את שמו של יואל אנגל, מלחין וחוקר מוזיקה יהודית וזמר עברי, שעסק במשך שנים בפעולתו זו ברוסיה ואחר, מאז 1924, בארץ ישראל, עד מותו ב-1927. מועצת עיריית תל אביב-יפו החליטה על מתן הפרס בישיבתה ב-17 בדצמבר 1944. מוענק פרס ליצירה מוזיקלית, פרס למחקר מוזיקלי, פרס למוסדות מוזיקליים וכן פרס לזמר העברי ע"ש יוסף אלקוני.

בין מקבלי הפרסים במהלך השנים יוצרים, חוקרים ומוסדות ידועי-שם בתחום המוזיקה בישראל. להלן רשימה חלקית של מקבלי הפרס.

== מקבלי פרס אנגל בתחום היצירה ==
* 1945 - פאול בן-חיים, מרדכי סתר
* 1946 - אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', אריך ולטר שטרנברג
* 1947 - מנחם אבידום
* 1948 - מרק לברי, עדן פרטוש
* 1949 - יוסף טל
* 1950-51 - קראל שלמון, יהויכין סטוצ'בסקי, יהודה שרת, מתתיהו שלם, ההוצאה למוזיקה של "המרכז לתרבות"
* 1952 - אברהם דאוס, חנוך יעקבי
* 1955 - יהודה ווהל, יצחק אדל
* 1956 - שרה לוי-תנאי
* 1958 - יוסף טל
* 1959-60 - בן-ציון אורגד
* 1962-63 - עמי מעייני
* 1970 - סרג'יו נטרא
* 1985 - עמנואל עמירן
* 1991 - נעם שריף, משה רסיוק
* 2001 - שמעון כהן
* 2005 - רון וידברג
* 2007 - לאון שידלובסקי
* 2009 - בנימין יוסופוב
* 2011 - הילת בן קנז
* 2013 - יוסף ברדנשווילי
* 2015 - חיים פרמונט
* 2021 - בעז בן-משה
* 2023 - דוד זבה

== מקבלי פרס אנגל על מחקר מוזיקלי ==
פרופ' [[יהואש הירשברג בטקס קבלת פרס אנגל (2011)]]
* 1947 - מנשה רבינא
* 1955 - שלמה הופמן
* 1958 - פרופ' ליאו קסטנברג
* 1966 - ברכה צפירה
* 1970 - פרופ' אסתר גרזון-קיוי
* 2011 - פרופ' יהואש הירשברג
* 2013 - פרופ׳ אבנר בהט
* 2015 - ד"ר אסף שלג
* 2017 - פרופ׳ גדעון לבינסון
* 2019 - ד"ר נתן שחר
* 2021 - ד"ר ביאטריס בר
* 2023 - ד"ר רונית סתר וד"ר אורי גולומב

== מקבלי פרס אנגל לגופים ומוסדות מוזיקליים ==
* 1950 - פרס מיוחד להוצאה המוזיקלית הישראלית
* 1966 - התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* 2007 - סימפונט רעננה

== מקבלי פרס אלקוני לזמר העברי במסגרת פרס אנגל ==
* 1951 - מתתיהו שלם
* 1952 - מרדכי זעירא
* 1954 - יואל ולבה
* 1957 - נחום נרדי
* 1958 - יששכר מירון
* 1959-60 - דוד זהבי

בין מקבלי הפרס במשך השנים היו אחדים שזכו בפרס פעמים אחדות, בהם בן חיים, סטוצ'בסקי, סתר, פרטוש, טל ושטרנברג.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.tel-aviv.gov.il/Business/Art/Lists/List1/Attachments/3/%D7%90%D7%A0%D7%92%D7%9C%20-%20%D7%96%D7%95%D7%9B%D7%99%D7%9D%20%D7%A2%D7%93%20%D7%9B%D7%94.pdf%20%D7%A4%D7%A8%D7%A1%20%D7%90%D7%A0%D7%92%D7%9C.pdf אתר עיריית תל אביב-יפו, רשימת הזוכים בפרס אנגל עד 2015]
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
אנגל
קטגוריה:ישראל: מוזיקה
אנגל
אנגל
אחוזת מיינדורף

אחוזת מיינדורף, 1890
[[דמיטרי מדבדב עם הוגו צ'אווס, ספטמבר 2009]]
אחוזת מיינדורף (Майендорф) המכונה לעיתים גם טירת מיינדורף, היא מעון ממלכתי רשמי ברוסיה המשמש כמעון הנופש של נשיא רוסיה, ושוכן באזור רובליובקה, בכפר בארוויחה במחוז מוסקבה.
== היסטוריה ==
המעון נבנה עבור הברונים מיינדורף בסגנון של ארמון צרפתי. האדריכל הראשון היה פיוטר בויצוב שפיקד על פרויקט הבנייה הראשון שנמשך מ-1874 ועד 1885. את הבנייה הזמינה נאדג'דה קזאקובה, שנישאה תחילה לקצין המטה הכללי הרוסי וריגין אך ב-1891 הוא נפטר והיא נישאה ב-1904 לברון בוגדן מיינדורף, שגריר רוסיה בדנמרק, ב-1914 נסעו הברונים לנופש מחוץ לרוסיה, אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה קברו כל סיכוי לשוב לביתם.

לאחר מהפכת אוקטובר התגורר ולדימיר לנין בטירה, וב-1935 נבנה מרכז נופש והבראה של ממשלת ברית המועצות, שבו נחו מיכאיל בולגאקוב, סרגיי קורוליוב ויורי גגארין.

בתקופת מלחמת המולדת הגדולה, המעון שימש כבית חולים צבאי. בפארק שלצד המעון היה בית עלמין צבאי שמאוחר יותר הוצבה בו אנדרטה ופסלו של יבגני ווּצ'טיץ', לזכר קרב סטלינגרד.

כיום המעון שייך לנשיא רוסיה, ומשמש את הנשיא בעת פגישתו עם מנהיגים זרים ובדיונים עם מנהיגי המפלגות בפרלמנט. כך למשל בנובמבר 2008 נחתם במקום "הסכם מיינדורף", הסכם בין ארמניה ואזרבייג'ן על סיום הסכסוך על נגורנו קרבאך.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:מחוז מוסקבה: מבנים
קטגוריה:רוסיה: טירות
גורקי-9

[[דמיטרי מדבדב עם ברק אובמה בחדר העבודה הנשיאותי בגורקי-9, יולי 2009.]]
גורקי-9 (Горки-9) הוא מעון המגורים הרשמי של נשיא רוסיה, ושימש כמקום המגורים המועדף על בוריס ילצין. כיום מתגורר בו דמיטרי מדבדב עם משפחתו. זהו מעון ממלכתי השוכן במרחק 15 ק"מ ממוסקבה באזור רובליובקה והוא נחשב לאחד מארבעת המעונות הרשמיים של הנשיא, לצד הקרמלין, מעון פלגי בושארוב ומעון אוג'ין. שטח המבנה הוא כ-2000 מ"ר.

גורקי-9 הוא המעון הממלכתי הגדול ביותר המשמש את נשיא רוסיה, ושימש כמעון המגורים של בוריס ילצין. גם לאחר התפטרותו הוא המשיך להתגורר במעון עד שעבר לבארוויחה, שם השתכן עד מותו ב-2007. לאחר מכן לא נעשה כל שימוש במקום.

ב-2008 עבר דמיטרי מדבדב להתגורר במעון הממלכתי. הוא המשיך להתגורר בו גם לאחר שסיים את כהונת הנשיא ומונה לתפקיד ראש הממשלה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רוסיה: מעונות רשמיים
קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:רוסיה: פוליטיקה
קטגוריה:מחוז מוסקבה: מבנים
רומן אדמוב

רומן סטניסלבוביץ' אדמוב (ברוסית: Роман Станиславович Адамов; נולד ב-21 ביוני 1982 בבלאייה קליטבה שברוסיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירת מועדונים==
אדמוב התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אולימפיה וולגוגרד. במחצית השנייה של שנת 2000 שיחק בהרכב השני של שחטאר דונצק. בגיל 18 עשה את הופעת הבכורה שלו עם רוסטוב, שם שיחק במשך 4 שנים. מדצמבר 2005 עד יוני 2008 רומן שיחק במועדון הכדורגל מוסקבה. ביוני 2008 עבר לרובין קאזאן. בקיץ 2009 הושאל על ידי קריליה סובטוב סמרה. בינואר 2010 שוב הושאל והפעם על ידי קבוצתו הקודמת רוסטוב למשך שנה. בינואר 2011 רוסטוב האריכה את החוזה לעוד שנה. ביולי 2012 חתם ברוסטוב לשנתיים. בספטמבר עבר לוויקטוריה פלזן הצ'כית.

==נבחרת לאומית==
את משחק הבכורה שלו בנבחרת רוסיה הבוגרת ערך מול נבחרת רומניה ב-26 במרץ 2008. ערך משחק אחד ב2008 מול ספרד כאשר הוא החליף את ולדימיר ביסטרוב בדקה ה-71. זכה במדליית ברונזה באותו טורניר, כאשר רוסיה הגיעה עד לחצי הגמר.

== תארים ==
;קבוצתיים
* אליפות רוסיה - 2008 (רובין קאזאן)
* גמר הגביע הרוסי - 2002/03 (רוסטוב), 2006/07 (מועדון הכדורגל מוסקבה)
* זכייה בליגה הרוסית הראשונה (טרק גרוזני)
* אליפות אירופה: 2008 (חצי גמר)
;אישיים
*מלך השערים בליגה הרוסית לשנת 2007 (יחד עם רומן פבליוצ'נקו, שניהם הבקיעו 14 שערים)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rusteam.permian.ru/players/adamov_roman.html פרופיל] באתר נבחרת רוסיה בכדורגל 

קטגוריה:חלוצי כדורגל רוסים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:כדורגלני שחטאר דונצק
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני אחמט גרוזני
קטגוריה:כדורגלני מועדון הכדורגל מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני רובין קאזאן
קטגוריה:כדורגלני קריליה סובייטוב סמרה
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה פילזן
קטגוריה:כדורגלני סיביר נובוסיבירסק
קטגוריה:כדורגלני נבחרת רוסיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:ספורטאים זרים באוקראינה
קטגוריה:ספורטאים זרים בצ'כיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1982
ישראל חיים קאהן

הרב ישראל חיים הכהן קאהן הוא האדמו"ר מנחלת אהרן, בנו החמישי של הרב אברהם יצחק קאהן מתולדות אהרן.

== ביוגרפיה ==
נישא בי"א בסיוון ה'תשל"ה לשרה בת הרב אברהם צבי בעק, אב"ד מלבורן שבאוסטרליה.

עם פטירת אביו הוכתר כרב קהילת תולדות אהרן. לאחר כשש שנים העתיק את מגוריו ומרכז פעילותו לבית שמש, והתמנה על ידי אחיו, הרב דוד קאהן, שירש את אביהם כאדמו"ר מתולדות אהרן, לרב בית המדרש 'תולדות אהרן' ברמת בית שמש ב'.

=== הקמת חסידות נחלת אהרן ===
בשנת 2010 פרש הרב קאהן מחסידות תולדות אהרן, בעידוד אחיו האדמו"ר, והקים את חסידות נחלת אהרן, הקרויה גם היא על שם הרב אהרן ראטה מייסד חבורת שומר אמונים. לחסידות קהילות בבית שמש, בשכונת ברכפלד שבמודיעין עילית ובאשדוד.

הרב קאהן מרבה לדרוש בקרב הציבור הליטאי. עיקר פעילותו בעיר מודיעין עילית.

בנו הרב אהרן קאהן, חתן רבי יהודה אליעזר דוד ניישלאס, אב"ד סערדהאלי ודומ"ץ בעדה החרדית, הוא ראש ישיבת "פרח מטה אהרן" בבית שמש. בן נוסף, הרב שמואל, הוא מגיד שיעור בישיבת תולדות אהרן בירושלים.

== ראו גם ==
*חסידות מבקשי אמונה

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.yiddishtech.com/Profile/21567| הרב ישראל חיים הכהן קאהן שליט"א]
*[http://ladaat.net/forum/index.php?topic=46391.0| כולי עלמא - חצרות נחלת אהרן ומבקשי אמונה]

קטגוריה:משפחת הכהן קאהן
קטגוריה:רבני העדה החרדית
קטגוריה:אדמו"רי בית שומרי אמונים
קטגוריה:בית שמש: אדמו"רים
זברואיד

זֶבְּרוֹאִיד (דמוי זברה) הוא הכלאה בין זברה לסוסים אחרים.

שלוש הקבוצות הידועות ביותר של זברואידים הן:
* זונקי, הכלאה בין חמור לזברה.
* זוני, הכלאה בין זברה לפוני.
* זורס, הכלאה בין זברה לסוס.
השמות הם כמקובל שילוב של שם המין של האב ולאחריו שם המין של האם של בן הכלאיים.

מרבית הזברואידים הם תוצאה של הכלאה בין זכר זברה ונקבה מהסוג סוס שאיננה זברה.
זברות הוכלאו עם בעלי חיים הדומים להם, כמו חמורים וסוסים, החל מהמאה ה-19. קיימות כמה חוות חקלאיות העוסקות במלאכה זו גם כיום. זברואידים מוצגים לראווה בעיקר כקוריוז, משום שאינם ראויים לרכיבה או לעבודה.
הזברואידים הזכרים הם לרוב עקרים והנקבות הן בעלות פוריות נמוכה, תופעה זו מתרחשת בהתאם לכלל הלדאן שנוסח על ידי הביולוג ג'ון בורדון סנדרסון הלדאן בשנת 1922.

==דוגמאות של הכלאה==
בשנת 1815 לורד מורטון זיווג זכר מהמין קואגה (נכחד בשנת 1883) עם סוסת ערמון בעלת שבע שמיניות של דם ערבי, אשר לא זווגה קודם לכן. התוצאה הייתה נקבה בת כלאיים הדומה לשני ההורים. הכלאה זו עוררה את התעניינותו של קוסאר אווארט, גנטיקאי ומרצה לידיעת הטבע מאדינבורו, שהכליא בין זכר זברה לנקבת פוני על מנת לבחון את תאוריית הטלגוניה, תאוריה שטענה כי לבן הזוג הראשון של הנקבה יש השפעה על צאצאיה עם בני זוג מאוחרים יותר. צ'ארלס דרווין הזכיר בשנת 1859 בספרו מוצא המינים כי הוא ראה ציורים צבעוניים של בן כלאיים של חמור וזברה,⁵ "בת הכלאיים המפורסמת של לורד מורטון מנקבת ערמון וזכר קואגה". דרווין הזכיר את בת הכלאיים המסוימת הזאת שוב בשנת 1868 ב"מגוון של בעלי חיים וצמחים תחת ביות", ומספק הפנייה לכתב העת בו תיאר לורד מורטון לראשונה את ההכלאה. דרווין מזכיר גם בן כלאיים מגן החיות של לונדון, תוצאה של הכלאה בין סוסה לבין זברואיד שהוא הכלאה של חמור זכר ונקבת זברה.

במהלך מלחמת הבורים השנייה הבורים זיווגו בין זברה מהתת-מין Equus quagga chapmani עם פוני על מנת ליצור חיית מסע בעיקר עבור שינוע רובים העמידה למחלת השינה. הבורים קיוו שהכלאה בין זברה העמידה כנגד המחלה שלא כמו הסוס והפוני תיצור בן כלאים עמיד למחלה.

בשנות ה-20 ממשלת ארצות הברית השביחה זורסים על מנת לחקור תורשה וטלגוניה.

במאמר מ-16 ביוני 1973 בניו יורק טיימס מסופר על לידתו של זונקי, הכלאה בין זברה לחמור, בגן החיות התנ"כי שבירושלים.
ב-21 באפריל 2005 נולד בברבדוס לזברה בשם אליסון מתת המין זברה בורצ'לי (Equus quagga burchellii) חמוזברה בשם אלכס.
ב-3 ביולי 2011 נולד חמוזברה בגן החיות בשיאמן שבדרום מזרח סין לאחר שהזברה היחידה במתחם הזדווגה עם חמור ללא התערבות בני אדם.

פרטים נוספים של זונקי נולדו בגן החיות בפירנצה ב-2013 ובגן חיות במקסיקו ב-2014.
<gallery>
קובץ:Zeedonk 800.jpg|זונקי
קובץ:Zébrulecouché.jpg|זורס
קובץ:Hebra.jpg|הברה, הכלאה בין סוס זכר לזברה נקבה.
קובץ:Zebroidfoal.jpg|זורס בן פחות משנה במוזיאון הזואולוגי רוטשילד (החל מ-2007 נקרא מוזיאון ידיעת הטבע בטרינג; הוקם על ידי וולטר רוטשילד.
</gallery>

==ראו גם==
* אוקפי - בעל חיים המזכיר במראהו זברואיד או קואגה אבל למעשה הוא לא ממשפחת הסוסיים כי אם ממשפחת הג'ירפיים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיות כלאיים
קטגוריה:זברות
אולימפ-2

האצטדיון בשנת 2007
תצלום ממשחק של רוסטוב
אצטדיון אולימפ-2 הוא המגרש הביתי של רוסטוב. נבנה ב-1930, נודע בשם אצטדיון רוסטסלמאש על שם מפעל המכונות רוסטסלמאש שבנה אותו. שיפוצים רבים נערכו באצטדיון כשהאחרון שבהם בוצע בשנת 2002, אז נהרס היציע הדרומי שבנייתו המחודשת הסתיימה בשנת 2009. בשנות ה-50 של המאה ה-20 האצטדיון היה התשיעי בגודלו בברית המועצות, אז היו בו 32,000 מושבים. האצטדיון אירח מספר קבוצות בכירות כגרמיו הברזילאית, ראפיד וינה האוסטרית, סטיאווה בוקרשט הרומנית, יובנטוס האיטלקית, גלאטסראיי הטורקית ואוסר הצרפתית.

ב-16 במאי 2010 אירח האצטדיון את משחק הגמר של הגביע הרוסי בו גברה זניט סנקט פטרבורג על סיביר נובוסיבירסק בתוצאה 0–1. משחק זה היה משחק גמר הגביע הראשון אי-פעם מחוץ לאזור מוסקבה. ב-1 באפריל 2018 נערך משחק הליגה האחרון באצטדיון, במסגרתו רוסטוב אירחה את צסק"א מוסקבה במשחק במסגרת המחזור ה-24.

==שמות קודמים==
*אצטדיון המפעל "רוסטסלמאש" (1930 - 1996)
*רוסטסלמאש (1997 - 2002)
*אולימפ-המאה ה-21 (2002 - 2006)
*אולימפ-2 (2009 - 2018)

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20160210004908/http://www.fc-rostov.ru/club/stadium דף האצטדיון] באתר רוסטוב

אולימפ-2
קטגוריה:רוסטוב (כדורגל)
יעקב טולידאנו (צרפת)

הרב יעקב טולידאנו (י"ט באלול תרצ"ג, ספטמבר 1933 – ז' באדר תשנ"ו, פברואר 1996) היה ראש ישיבת חזון ברוך בגני שבצרפת.

==תולדותיו==
המצבה מעל קברו של הרב טולידאנו
נולד במקנס שבמרוקו, בנו הצעיר של הרב רפאל ברוך טולידאנו והרבנית רחל לבית עמאר. נקרא על שם סבו, הרב יעקב טולידאנו, אב בית דין של מקנס ומרקש. נשלח על ידי אביו ללמוד בישיבת תורת אמת בלונדון, שם למד אצל הרב יצחק צבי (זיידל) סמיאטיצקי, חתנו של ראש הישיבה הרב משה שניידר. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק. היה מתלמידיו הקרובים של הרב שך.

בשנת תשט"ו (1956) נישא למישל פיגלא פיקאר, בת למשפחה שמוצאה מחבל אלזס, מייסדת בית מדרש למורות בטנג'יר. לאחר נישואיו התגורר במשך כעשור באנגליה ולמד ב"כולל הרבנים" בגייטסהד.

בשנת תשכ"ז (1967), בעקבות גלי ההגירה של יהודים ממדינות צפון אפריקה לצרפת, החליט לעבור לשם כדי להקים מוסדות תורה וחינוך. הוא התגורר בעיירה וילמומבל שבמזרח פריז, שם הנהיג את הקהילה היהודית המקומית בעיירות רנסי וילמומבל וגני. בשנות ה-70 ייסד במקום את ישיבת חזון ברוך, על שם אביו, ועמד בראשה עד פטירתו. כמו כן הקים מוסדות לבנות, בראשות אשתו, ואת בית הספר 'מרכז התורה'.

הוציא לאור את הספר "חזון ברוך" הכולל מאמרים על התורה. לאחר פטירתו הוציאו בניו כרך נוסף בשם זה, משיעוריו על הש"ס.

היה מרבני ארגון מרביצי תורה, המאגד בתוכו אברכים ספרדים בעלי זיקה לעולם התורה הליטאי.

כיום מכהן כראש הישיבה בנו, הרב יהודה, וכרב הקהילה מכהן חתנו הגאון הרב יצחק סבאג. בנו הרה"ג שלום הוא ר"מ בישיבת מאור התורה בירושלים. בנו הרב שמואל הוא ראש ישיבת רינת יעקב בבני ברק, הקרויה על שמו.

==מתלמידיו==
* חתנו הגאון רבי יצחק סבאג, הוא המד"א והמו"ץ של הקהילת 'מרכז התורה' ברנסי ור"מ בישיבת חזון ברוך
* הרב הגאון שלום ביטאן, ראש ישיבת דעת חיים בירושלים (נכד אחותו)
* הרב שמואל טולידאנו, ראש ישיבת ברית יעקב בירושלים (נכד אחותו)
* הגאון הצדיק רבי יעקב בן נאים, ראש ישיבת נחלת משה בירושלים (אחיינו)
* הגאון הצדיק רבי מרדכי רוטנברג, אב"ד אגודת הקהילות פריז

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:חרדים צרפתים
יעקב
קטגוריה:ראשי ישיבה צרפתים
קטגוריה:תלמידי כולל הרבנים בגייטסהד
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת-לונדון
קטגוריה:יהודים מרוקאים
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-מרוקאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1996
אפילפסיה של ניתוקים בילדות

אפילפסיה של ניתוקים בילדות (childhood absence epilepsy – CAE) הידועה גם כפיקנולפסיה היא אפילפסיה כללית אידיופתית שקורית לילדים ללא בעיות רפואיות נלוות. גיל ההתחלה הוא לרוב בין 4 ל-10 כשהשיא הוא בין הגילאים 5 ל-7. הילדים סובלים מהתקפי ניתוק, אמנם קצרים מאוד (20-4 שניות) אשר עשויים להתרחש עד מאות פעמים ביום. התקפי הניתוק האלה כרוכים בהפרעה חמורה במצב ההכרה. אוטומטיזם (תנועות בלתי מודעות) מתון הוא שכיח אבל מעורבות מוטורית משמעותית בשלבים מוקדמים של ההפרעה שוללת אבחנה זו. ב-CAE ישנו סוג אחד עיקרי של התקף ניכר בשלבי האבחון, והוא התקף ניתוק כללי. התקף זה מאופיין במצב של ניתוק (אבסנס), עצירת פעילות כללית של הפציינט וירידה במצב ההכרה. ה-EEG מראה פרצים אופייניים של ספייק ואחריו גל בתדירות של כ- 3 הרץ. הפרוגנוזה היא מצוינת כאשר אצל רוב החולים ההתקפים מפסיקים בהתבגרות.

==סיבות==

CAE היא פוליגני מורכב. אצל סינים בני ההאן, למשל, יש קשר בין מוטציות ב CACNA1H ו CAE, אך מוטציה זו אינה הגורם העיקרי למלה באוכלוסייה הכללית העולמית. מוטציות אלה גורמות לפעילות מוגברת בתעלות וקשורה לרגישות נוירונית מוגברת. סוברים שההתקפים מקורם בתלמוס שם יש שפע של תעלות סידן מסוג T כמו אלה המקודדים ב CACNA1H.

==דיאגנוזה==
האבחון נעשה על פי היסטוריה של התקפי ניתוק בתקופת הילדות המוקדמת וממצאים של פרצי ספייק-גל של כ- 3 הרץ ב- EEG.

==תפוצת המחלה==

אפילפסיה של ניתוקים בגיל הילדות היא שכיחה למדי בתפוצה של כ-1 ל-1000 איש. למעטים מבין אנשים אלה יש מוטציות ב- CACNA1H או ב- GABRG2 כשהתפוצה של אלה במחקרים היא 10% או פחות.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפילפסיה
חסידות מאלין

חסידות מאלין הייתה חסידות ווהלינית (כיום אוקראינה) מבית צ'רנוביל. יסודה מרבי גדליה ממאלין.

==תולדות החסידות==
רבי גדליה היה בנם של רבי ישראל וחיה שרה. נולד בערך בתקע"ו. רבי ישראל היה בנו של רבי יצחק אייזיק רובין מקרמנטשוג חתנו של רבי נחמן מברסלב. חיה שרה הייתה בתו של רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל. רבי גדליה התחנך אצל סבו רבי אהרן לאחר שאביו נפטר בצעירותו ואמו התחתנה בשנית עם רבי שלמה מלודמיר. היה חתנו של רבי פנחס מסאלוויטא. כשגדל מינהו סבו לאדמו"ר. כיהן במאלין שבמחוז ז'יטומיר. נפטר בכ"ב בניסן תרס"ט. שני בניו שימשו אחריו כאדמו"רים.

רבי מרדכי מילא את מקומו של אביו רבי גדליה במאלין. היה חתנו של רבי יצחק קטן מסטניסלב. בניו היו רבי לייבוש ורבי אהרן חתן דודו רבי דוד מאורזיטשוב. רבי מרדכי נפטר בכ"ז באלול תרע"א.

רבי אברהם יהושע העשיל בנו של רבי גדליה שימש כאדמו"ר בראדומישל. היה חתן חתנו של רבי סנדר רוקח מאלעסק. נהרג עם בנו הרב מרדכי בכ"ה באייר תרע"ט בפרעות פטליורה. בנו השלישי של רבי גדליה היה רבי פנחס שנפטר בצעירותו. היה חתן דודו רבי משה שפירא בנו של רבי פנחס מסלוויטא. חתנו של רבי גדליה היה רבי דוד מאורזיטשוב בנו של רבי אברהם מאורזיטשוב. גם הוא נפטר בצעירותו.

בדור השלישי שימש כאדמו"ר בנו של רבי אברהם יהושע העשיל, רבי חנוך העניך. נולד בשנת תרמ"ו. נישא בשנת תרע"א לבתו של רבי יוסף ירושלמסקי מקישינב. בשנת תרע"ד החל לשמש ברבנות ראדומישל ובשנת תרע"ט אחר פטירת אביו, כאדמו"ר. בשנת תרפ"ד היגר לשיקגו. שימש כרב קהילת 'לב שמח' כ-40 שנה. היה חבר אגודת האדמו"רים חבר מרכז הרבנים בשיקגו וחבר ועד הפועל של קרן הצלה בשיקגו. בשנת תשכ"ח עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. נפטר בכ"ב באלול תשל"א. אחיו רבי שלום מקייב שימש אף הוא כאדמו"ר. עלה לישראל והתגורר בחיפה.

בנו של רבי חנוך הניך, רבי אברהם יהושע השיל, מילא את מקומו באדמו"רות מלין בשיקגו עד פטירתו בתשס"ד. היה חתנו של רבי ברוך הלברשטאם מגריבוב.

==לקריאה נוספת==
* יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 34.
* לוי הלוי גרוסמן, שם ושארית, תל אביב תש"ג.
* [http://readbooks.co.il/anl2018/ חסידות מאלין] אסי ניסלסון לוריא- לא עלה נידף ברוח עמ' 12-14, 2017.

קטגוריה:יהדות אוקראינה
קטגוריה:חצרות חסידיות
אלדד אמיר

אלדד אמיר (נולד ב-28 בספטמבר 1961) הוא שייט ישראלי בעבר. השתתף ב-3 אולימפיאדות (לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 וברצלונה 1992).

== ביוגרפיה ==
נולד וגדל בקיבוץ שדות ים והתחרה במסגרת מועדון השיט הפועל שדות ים.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים אמיר במקום שמיני עם שותפו יואל סלע בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי).

===ההחמצה הגדולה===
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם סלע, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו במשחקים האולימפיים עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי). 

באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה אמיר לכבוד לשאת את דגל ישראל בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא סיים במקום 20 עם שותפו סלע בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. 

מלבד פעילותו הספורטיבית הוא עסק גם בדוגמנות.

אמיר היה נשוי לדוגמנית אורית הבר ולהם שלושה ילדים.

כיום מדריך ומאמן אישי בנושא גלישה, וכן מנטור להצלחה בפן העסקי והאישי. משמש כפרשן בערוץ הספורט בנושא שייט וגלישה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:נושאי דגל ישראל באולימפיאדה
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:שדות ים: אישים
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר משותף חוף הכרמל
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ג'עפר פאנאהי

ג'עפר פאנאהי (בפרסית: جعفر پناهي; נולד ב-11 ביולי 1960) הוא במאי קולנוע ותסריטאי איראני, מהמשפיעים ביותר על הגל החדש בקולנוע האיראני. הוא זכה להכרה מהתאורטיקנים ומבקרי הקולנוע ברחבי העולם וזכה בפרסים רבים ובהם פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה ופרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.

ב-20 בדצמבר 2010 נכלא פאנאהי לשש שנות מאסר ונאסר עליו למשך 20 שנים להפיק סרטים, לכתוב תסריטים, או להעניק כל סוג של ריאיון לתקשורת באיראן ולתקשורת הזרה, כמו גם לעזוב את מדינתו. עוד קודם לכן, בפברואר 2010, איראן מנעה את השתתפותו בפסטיבל הקולנוע בברלין.

==קורות חיים==
פאנאהי הוא בנו של צייר, הוא גדל באחד האזורים העניים של טהראן.
לאחר לימודי קולנוע בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה בטהראן, עשה כמה סרטים עבור הטלוויזיה האיראנית, היה עוזר במאי של עבאס קיארוסטמי בסרטו "דרך עצי הזית". על סרטו הראשון, "הבלון הלבן", זוכה פאנאהי בפרס מצלמת הזהב בפסטיבל קאן 1995.

שניים מסרטיו עוסקים בנושא השוויון והיעדר החירות בחברה האיראנית: "המעגל" (Dayereh, זוכה פרס אריה הזהב בוונציה בשנת 2000) וסרטו "זהוב ארגמן" (Talay Sorkh, זוכה פרס חבר השופטים "מבט מיוחד" 2003). שני הסרטים הוחרמו על ידי ממשלת איראן בגלל נושאיהם. "המעגל" דן במעמד הנשים באיראן ובמיוחד במעמדן של הזונות, ו"זהוב ארגמן" מספר את סיפורו של חייל ותיק במלחמת איראן–עיראק המתמודד מול חוסר הצדק החברתי.

שניים מסרטיו הוקרנו בפסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2011:
* "המראה" הוא סרט משנת 1997. זהו סיפורה של ילדה בת שש, שאמהּ לא באה לאסוף אותה מבית הספר והיא מתחילה ללכת לבדה בחזרה הביתה. כך מתעד פאנאהי את המציאות הקשה של רחובות טהראן, וגם מציג דיוקן של נשיות חזקה בהתהוותה, למרות שמדובר בילדה קטנה. הוא מביא את הסיפור מנקודת מבט ביקורתית על היחס הגרוע לנשים באיראן. הבמאי יוצר קשר בין המציאות לאמנות הקולנועית המתעדת אותה. הוא מייצר טשטוש תמידי בין הקולנוע העלילתי לתעודי.
* "זהוב ארגמן" משנת 2003, תסריט מאת עבאס קיארוסטאמי, הוא סיפורו של חייל שסובל מבעיות רפואיות שהחלו אצלו בזמן מלחמת עיראק-איראן, שעה שהוא עובד כשליח בפיצריה.

בשנת 2012 זכה פאנאהי בפרס סחרוב לחופש המחשבה ביחד עורכת הדין פעילת זכויות האדם האיראנית, נסרין סוטודה. נשיא הפרלמנט האירופי, מרטין שולץ, אמר "אישה ואיש אשר לא נכנעים לאיומים ולהפחדה ואשר החליטו לשים את גורל ארצם בפני עצמם".

בשנת 2015 יצא הסרט "טקסי" בבימויו ובכיכובו, עליו זכה בפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.

בשנת 2022 בית המשפט באיראן גזר שש שנות מאסר על פאנאהי, זאת לאחר שפרסם פוסטים שמבקרים את השלטון ואת מעצרו של במאי אחר, מוחמד ראסולוף.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע איראנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איראנים
קטגוריה:זוכי פרס סחרוב
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1960