OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נסיונל מדיירה

מועדון דפורטיבו נסיונל (בפורטוגזית: Clube Desportivo Nacional), או בקיצור דפורטיבו נסיונל, היא קבוצת כדורגל מהעיר פונשל שבאי מדיירה המשחקת בפרמיירה ליגה, הליגה הבכירה בפורטוגל.

הקבוצה נוסדה בשנת 1910 ואת מרבית שנותיה בילתה בליגות הנמוכות. רק באמצע שנות ה-90 הצליחה להעפיל לראשונה לליגה הבכירה. מיקום השיא של הקבוצה היה בעונות 2003/2004 ו-2008/2009 כאשר סיימה במקום הרביעי בליגה.

==היסטוריה==

נסיונל העפילה לליגה הראשונה לראשונה בתולדותיה באמצע שנות ה-90, כאשר היא חזרה אליה בעונת 2002/2003. העונה שלאחר מכן הייתה העונה הטובה ביותר בתולדות המועדון, כשהקבוצה סיימה במקום הרביעי והקדימה את קבוצת בראגה.

נסיונל לקחה גם חלק בעונת 2004/2005 במסגרת גביע אופ"א, אך היא הפסידה 1–4 בסיכום שני המשחקים לסביליה ולא הצליחה לעבור את השלב הראשון במפעל.

בעונת 2008/2009 נסיונל שחזרה את הישג השיא וסימה את העונה במקום הרביעי כשגם הפעם היא הקדימה את בראגה. הקבוצה לקחה חלק גם בגביע הפורטוגזי והגיעה עד לשלב חצי הגמר, אך לא הצליחה לנצח את פאסוס די פריירה ולהעפיל לגמר הגביע.

עונה לאחר מכן בעונת 2009/2010 העפילה הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית לאחר ניצחון על זניט סנקט פטרבורג בשלב המוקדמות. בשלב הבתים פגשה את אוסטריה וינה, אתלטיק בילבאו וורדר ברמן, ואף על פי שהשיגה מספר תוצאות טובות, לא הצליחה להעפיל לשלב שמינית הגמר.

בסיום עונת 2020/2021 שבה לליגת המשנה הפורטוגזית. ובסיום עונת 2023/2024 שבה לפרמיירה ליגה.

==שחקני עבר מפורסמים==
* קושטיניה
*פאביו קונטראו
*דייגו בנאליו
*קלאודמיר פריירה
*רובן מיקאל

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל פורטוגזיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1910
קטגוריה:פונשל: מועדוני כדורגל
תמרה דה למפיקה

תמרה דה למפיקה (בפולנית: Tamara Łempicka – תמרה למפיצקה; בצרפתית: Tamara de Lempicka; ) הייתה ציירת פולנייה בסגנון האר דקו שהיגרה לארצות הברית.

== ביוגרפיה ==
=== ילדותה ונישואיה ===
תמרה נולדה בשם מריה גורסקה (Maria Górska) למשפחה יהודית בעלת אמצעים. אביה, בוריס, יהודי מרוסיה, היה עורך דין ואמה הייתה אשת חברה. תמרה הייתה הבת האמצעית בין שני אחים. למדה בפנימיה בעיר לוזאן שבשווייץ, ובילתה את החורף של שנת 1911 עם סבתה באיטליה ובצרפת, שם ראתה לראשונה יצירות אמנות של ציירים גדולים.

בשנת 1912 התגרשו הוריה, ואמה עברה להתגורר אצל דודתה העשירה בסנקט פטרבורג שברוסיה. ב-1916 נישאה לתדיאוש למפיצקי (1888–1951), אותו הכירה באופרה בסנקט פטרבורג. במהלך מהפכת אוקטובר נעצר בעלה בידי הכוחות הבולשביקים, ושוחרר רק לאחר מאמציה ולחצים מצד הקונסול השוודי. לאחר מכן עזבו בני הזוג לקופנהגן ומשם ללונדון ולבסוף לפריז.

=== תחילת הקריירה ===
"המוזיקאית בכחול" (1929){{תמונה להחלפה}}
בפריז התקשו בני הזוג להתפרנס, ונאלצו למכור תכשיטים כדי להתקיים. לזוג נולדה ילדה: קיזט (Kizette). תדיאוש למפיצקי לא הצליח - או לא רצה - למצוא עבודה ראויה, ותמרה החלה לצייר. סגנונה הייחודי התפתח במהירות, כשהוא מושפע מהקוביזם ומסגנונו של מוריס דני. עד מהרה הפכה לציירת מפורסמת וציוריה נמכרו בהון רב. ב-1928 הכירה את גבריאלה ד'אנונציו, שהפך גם למאהבה.

דה למפיקה השתלבה במהירות בחברה הבוהמיינית של פריז של שנות העשרים הסוערות. היא הייתה ביסקסואלית, וקיימה קשרים עם גברים ונשים שנחשבו בשעתם כשערורייתיים (בין השאר קיימה יחסים עם קולט ואחרות). מבעלה התגרשה רק ב-1931 אך הזוג נפרד כבר ב-1927.

דה למפיקה לא גידלה את בתה, ולרוב הייתה בפנימיות או אצל סבתה - אמה של תמרה. אולם דה למפיקה ציירה סדרת ציורים מפורסמת של בתה, מהם עולה אהבתה הגדולה לבת. ב-1929 הגיעה דה למפיקה לארצות הברית כדי להציג תערוכה בפיטסבורג, התערוכה הצליחה מאוד - אולם רווחיה אבדו בעקבות אירועי יום חמישי השחור.

לשפל הגדול היה השפעה מועטה על אורח חייה, והיא המשיכה בציור ובאורח חייה. בשנות השלושים של המאה העשרים היא ציירה את אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ואליסאבטה, נסיכת רומניה. ב-1933 נסעה לשיקגו, שם עבדה יחד עם ג'ורג'יה אוקיף ווילם דה קונינג. ב-1934 נישאה לברון ראול קופנר, לו הייתה פילגש תקופה ממושכת ושאשתו נפטרה שנה קודם לכן. עצתה של דה למפיקה לבעלה החדש למכור את נכסיו במזרח אירופה ולהעביר את ההון לשווייץ הצילה את הונו הרב. ב-1939 עברו בני הזוג ל"חופשה ממושכת" בארצות הברית.

=== בארצות הברית ===
הזוג התיישב בתחילה בבוורלי הילס, קליפורניה, שם רכשו אחוזת פאר. דה למפיקה יצרה קשרים חברתיים עם שחקני קולנוע ומפורסמים אחרים, אולם לא ניהלה אורח חיים מתירני כבעבר וב-1943 הזוג עבר לניו יורק. בעלה מת בעקבות התקף לב ב-3 במאי 1961, במהלך חזרתו מאירופה לארצות הברית, ודה למפיקה מכרה את מרבית נכסיה ויצאה למסע סביב העולם. בסופו של טיול ארוך התיישבה ביוסטון, טקסס בסמוך לבתה שהתגוררה בעיר. השתיים הסתכסכו, וב-1978 עברה תמרה לקוארנבקה שבמקסיקו.

לאחר שתערוכה שלה ב-1962 נכשלה, פרשה דה למפיקה מפעילות כאמנית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:מהגרות מצרפת לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:ביסקסואלים פולנים
קטגוריה:ציירות פולניות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1980
דונטלה ורסצ'ה

דונטלה ורסצ'ה (באיטלקית: Donatella Versace, נולדה ב-2 במאי 1955) היא מעצבת אופנה איטלקייה והיו"ר הנוכחית של חברת ורסצ'ה.

==ביוגרפיה==
===שנותיה הראשונות===
ורסצ'ה נולדה באיטליה והייתה הצעירה מבין ארבעה אחים ואחיות. אחותה הגדולה טינה מתה בגיל 12 מטטנוס. במהלך שנות השבעים הלכה בעקבות אחיה ג'אני לפירנצה כדי להתחיל קריירה בתחום העיצוב. בתחילה שימשה לאחיה כאשת יחסי ציבור אך ג'אני נעזר בה יותר בתור השראה ומבקרת. בשנות השמונים הפיק בית האופנה של ג'אני, ורסצ'ה, קו בישום ואחד מהבשמים אף הוקדש לדונטלה ונקרא "Blonde".

===הרצח של ג'אני ורסצ'ה===
ב-15 ביולי 1997 נרצח אחיה של דונטלה, ג'אני ורסצ'ה, מחוץ לביתו שבמיאמי, פלורידה. הוא נרצח ביריית אקדח על ידי אנדרו קונאנן, שהתאבד זמן קצר לאחר מכן. ההלוויה הרשמית נערכה בקתדרלת מילאנו. בין המפורסמים שנכחו בהלוויה נמנו: ג'ורג'ו ארמני, קרל לגרפלד, דיאנה, הנסיכה מוויילס, נעמי קמפבל, מדונה, קורטני לאב, לוצ'אנו פבארוטי, סטינג ואלטון ג'ון.

==קריירה ==
דונטלה ורסצ'ה הייתה בין הראשונים שבחרו להשתמש במפורסמים על תצוגות מסלול. היא בחרה בחבריה הקרובים כדוגמת ליל קים, ג'ניפר לופז, כריסטינה אגילרה וג'ונתן ריס מאיירס בתור הפנים של המותג שלה בנוסף למפורסמים נוספים כמו ביונסה נואלס, ליידי גאגא וג'נוארי ג'ונס.

שנה לאחר מותו של ג'אני השיקה דונטלה את קולקציית הקוטור שלה במלון ריץ שבפריז, צרפת. היא בנתה מסלול שקוף מעל בריכת המלון כמו שנהג לעשות אחיה.לאחר מותו של אחיה המותג ורסצ'ה סבל מיחסי ציבור רעים בקרב להט"בים בעקבות אמירותיו של ג'יאני במהלך השנים.במשך השנים ניסתה דונטלה לתקן את יחסי הציבור באמצעות דוגמנים ודוגמניות להטבים ואף הוסיפה לסמל באחת מתצוגות האופנה את דמותו של יקינתון שהיה מושא אהבתם של האלים במיתולגיה הרומית. דונטלה ידועה במסיבותיה המפורסמות אותם נוהגים לפקוד אלטון ג'ון, ליז הרלי, קתרין זיטה-ג'ונס, קייט מוס ואף צ'ארלס, נסיך ויילס הגיע מספר פעמים למסיבותיה.

במטרה לחדור לשווקים נוספים השיק המותג ורסצ'ה מלון בגולד קוסט באוסטרליה. בנוסף, מלון הפאר בורג' אל-ערב משתמש ברהיטים ומצעים המיוצרים תחת השם ורסצ'ה. ב-2005 פורסמו תוכניות לבנות מלון בדובאי.

בשנת 2002 הוצבו במוזיאון ויקטוריה ואלברט חלק מעיצוביהם המפורסמים והבולטים ביותר של דונטלה וג'אני ורסצ'ה כחלק מתערוכה מיוחדת.

==חיים אישיים==
לוורסצ'ה ובעלה לשעבר, הדוגמן פול בק, יש שני ילדים ומהם 7 נכדים.

אלגרה, בתה של וורסצ'ה הייתה במשך שנים בכותרות בעקבות הפרעות אכילה ממנה היא סבלה והיום מצבה יציב.

וורסצ'ה הייתה אוכלת בעבר מוצרים מהחי, עד שבשנת 2014 עברה לתזונה צמחונית. 

שווי הבית של וורסצ'ה הוא כ-256 מיליון דולר ו-980 אלף.

==פילמוגרפיה==
* 2001: זולנדר
* 2006: השטן לובשת פראדה

בסדרה בטי של רשת ABC בוצעה פרודיה על דמותה של דונטלה שגולמה על ידי השחקנית ג'ינה גרשון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1955
קטגוריה:מעצבות אופנה איטלקיות
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1955
ריצ'רד לבוי

ריצ'רד (ריק) לבוי (באנגלית: Richard (Rick) Lavoie) הוא איש חינוך, מרצה וסופר אמריקאי בתחום החינוך. מתמחה בהיבטים הקשורים למוטיבציה והתנהגות במסגרת מערכת החינוך, במיוחד עבור לקויות למידה וחינוך מיוחד. הוא מכהן בעשורים האחרונים כאחראי על פרויקטים אזוריים למען ילדים עם צרכים מיוחדים, ומשמש כיועץ בתחום זה עבור מספר ארגונים ארציים.

==ביוגרפיה==
לבוי למד במסצ'וסטס לתואר ראשון (1972) ושני (1975) בצרכים מיוחדים. קיבל תואר שני בחינוך באוניברסיטת פורדהם בניו יורק ב-1980. עבד כמורה בבתי ספר מ-1972, ובהמשך היה מנהל בבתי ספר לחינוך מיוחד.

לבוי הרצה במספר אוניברסיטאות בעולם, בהן אוניברסיטת הרווארד, ג'ורג'טאון, סירקיוז ומלבורן. הופיע בטלוויזיה האמריקאית במספר תוכניות, בהן Today show, חדשות הערב של ABC, בוקר טוב אמריקה, ותוכנית הבוקר של CBS.

קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד, מאוניברסיטת מסצ'וסטס (2003) ומקולג' מיטשל (2007). ב-2009 זכה בפרס ארגוני לקויות הלמידה של ארצות הברית ע"ש סמואל קירק.

==פרסומיו==
;הרצאות מוקלטות
* [https://www.youtube.com/watch?v=dmZExtAk5k8 כשהאסימונים נגמרים] - הרצאה על ההתמודדות עם הפן הרגשי-התנהגותי של לקויות למידה 
* הרצאה על שימוש בתחרותיות בהוראה - [https://www.youtube.com/watch?v=RDj2u1L_hV4 תקציר ההרצאה] 
* Motivation Breakthrough - הרצאה על יצירת מוטיבציה בכיתה: [https://www.youtube.com/watch?v=GfBx8tM7B2c חלק 1], [https://www.youtube.com/watch?v=mqChcubyWLo חלק 2], [https://www.youtube.com/watch?v=hC2rx1JQGAk חלק 3], [https://www.youtube.com/watch?v=mHRYzqzAGmQ חלק 4], [https://www.youtube.com/watch?v=edyDPe-0zMk חלק 5], [https://www.youtube.com/watch?v=0L9qxrqOBIE חלק 6], [https://www.youtube.com/watch?v=-KZRs4xwMT0 חלק 7], [https://www.youtube.com/watch?v=KY4HT8qacjU חלק 8], [https://www.youtube.com/watch?v=ByjSIcIyDN4 חלק 9] 

=== ספרים ===
* קשה כל-כך להתיידד אתך: איך לעזור לילד הסובל מליקויי למידה להשיג הצלחה חברתית, אמציה, 2006. 
* פריצת דרך במוטיבציה: 6 סודות שיעוררו מוטיבציה אצל ילדכם, אמציה, 2008. 

==ראו גם==
* פילוסופיה של החינוך
* הוראה מתקנת
* הווארד גרדנר

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אנשי חינוך אמריקאים
קטגוריה:לקויות למידה
קטגוריה:פסיכולוגיה חינוכית
קטגוריה:פילוסופים של החינוך
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו במאה ה-20
צ'רדש

Czardas [[rhythm.]]

ריקוד צ'רדש ב[[וויבודינה]]
צ'רדש (בהונגרית: Csárdás) הוא ריקוד עם שמוצאו מהמוזיקה הצוענית בהונגריה במאה השמונה עשרה. השם מקורו מהמילה ההונגרית Csárda שמשמעותה בית מרזח.

ההונגרים היו עורכים עצרות גיוס לצבא בהן היו תזמורות צוענים שנגנו צ'רדש ומחולות אחרים. מהונגריה התפשט הצ'רדש לארצות הסמוכות: סלובקיה, סרביה, קרואטיה, אוקראינה, בולגריה ועוד.

הצ'רדש מאופיין בשני קצבים מתחלפים: קצב איטי (lassú) וקצב מהיר (Friska). הוא נחשב כריקוד עממי ורוקדים אותו גברים ונשים בתלבושות עממיות.

מלחינים רבים של מוזיקה קלאסית שילבו צ'רדש ביצירותיהם: אמריך קלמן (באופרטות שלו), יוהנס ברהמס (במחולות ההונגריים), ליאו דליב (בבלט קופליה), יוהאן שטראוס, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, פרנץ ליסט, ינה הובאי ועוד.

הצ'רדש המפורסם ביותר הוא של המלחין האיטלקי ויטוריו מונטי משנת 1904. הוא מבוצע עד היום בהרכבים שונים החל מלהקות צוענים עד תזמורות סימפוניות המנגנות בעצמן או מלוות סוליסטים בכלים שונים בעיקר בכינור.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.youtube.com/watch?v=oyxBC0fLbSw צ'רדש של אמריך קלמן בביצוע רקדנים ותזמרתו של אנדרה ריו], באתר יוטיוב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחול
קטגוריה:ריקודי עם
קטגוריה:מוזיקה צוענית
תראבוט

תראבוט-התחברות (בערבית: تـرابـط - هتحبروت) היא תנועה ישראלית הרואה עצמה כ"תנועה ערבית-יהודית לשינוי חברתי ופוליטי".

==היסטוריה==
"תראבוט-התחברות" הוקמה בינואר 2008 בערערה. פירוש המילה "תראבוט" בערבית הוא "התחברות". התנועה רואה עצמה כ"תנועה עממית המאגדת אנשים הנאבקים יחד למען צדק ושוויון, נגד נישול ואפליה בחברה הישראלית". על פי התנועה, עוולות החברה הישראלית קשורות אחת לשנייה ועל כן תראבוט פועלת לחיבור בין מאבקים של קבוצות שונות בחברה הישראלית נגד דיכוי, אי-שוויון ואפליה. התנועה מבקשת לפעול ולהיאבק: נגד הכיבוש, למען צדק חברתי, זכויות עובדים, נגד ניצול נשים, למען שוויון זכויות לערבים ונגד דיכוי המזרחים. תראבוט הייתה אחת התנועות החברות בחד"ש עד נובמבר 2017 אז הודיעה על פרישתה מחד"ש עקב אי קיום הסכם הרוטציה ברשימה המשותפת.

==פעילות==
אחד הרציונלים מאחורי הקמת התנועה, הוא פעילות בשטח, במגוון מאבקים מקומיים עם אוכלוסיות שונות, וחיבורם ברמה הפוליטית. בהתאם לכך הם פועלים ברחבי הארץ. בתל אביב תומכת התנועה בסיעת עיר לכולנו, יעל בן-יפת, מנכ"לית הקשת הדמוקרטית המזרחית ופעילת תראבוט כיהנה במועצת עיריית ת"א מטעם עיר לכולנו. תראבוט תמכה במועמדות אהרון מדואל, מזכיר ועד כפר שלם וחבר סיעת עיר לכולנו במועצת העיר היוצאת, לתפקיד מועמדה של עיר לכולנו לראשות העיר. במשך כ-3 שנים הפעילה תראבוט מרכז למידה ביפו. בתנועה פועלים 3 צוותים:
* צוות דיור ציבורי: עוסק בפעילות למען דיור ציבורי ופעולות דחופות כנגד פינויים כפויים
* צוות כפרים לא מוכרים: מארגן מדי יום א' תמיכה במשמרת מחאה של תושבי אל-עראקיב ונאבק למען הכרה בכפרים הבלתי מוכרים. במסגרת הפעילות בנגב, יזמה התנועה קמפיין נגד קק"ל ופעילות הייעור שלה על אדמות בדואיות בנגב. הקמפיין התנהל בישראל ומחוצה לה - בגרמניה, שווייץ, ארצות הברית ועוד - לעיתים בשיתוף עם ארגונים מקומיים.
* צוות כוח לעובדים: מלווה התארגנויות בכוח לעובדים, בהנהגת הסניף הכללי של הארגון, בצוות הארגון ובהנהגת התארגנויות שונות.

===שיתוף פעולה עם השמאל הפלסטיני===
תראבוט מקיימת פעולות ודיונים עם ארגוני השמאל הפלסטיני בחברון אשר כוללים הצטרפות להפגנות לפתיחת רחוב השוהדא, סיורים לישראלים בעיר והצהרות פוליטיות משותפות.
במאי 2011 קיימה תנועת תראבוט ביחד עם המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ועם תנועות השמאל הפלסטיניות: החזית הדמוקרטית, החזית העממית ומפלגת העם הפלסטינית כנס משותף בעיר חברון. מדובר באירוע ראשון מאז סיום האינתיפאדה השנייה בו תנועות שמאל פלסטיניות מארחות לכנס בהשתתפות המונית (כ־200 משתתפים מכל צד) תנועה פוליטית ישראלית.

==ארגון==
"תראבוט-התחברות" הייתה אחת התנועות המרכיבות את חד"ש, וכל אזרח ישראלי יכול להצטרף כחבר תנועה על ידי התפקדות ותשלום דמי החבר. התנועה תומכת בריצה משותפת עם מפלגת בל"ד. תראבוט הריצה את חברת מועצת עיריית תל אביב יפו יעל בן יפת בבחירות הפנימיות לקראת הכנסת ה-19 מול דב חנין, ותמכה במועמדותה של נבילה אספניולי שהגיעה למקום ה-5, אך לא היה לה עד כה נציג בכנסת.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.tarabut.info/he/home/ אתר תראבוט-התחברות]
* [https://www.facebook.com/Hithabrut.Tarabut דף הפייסבוק]
* חררדו לייבנר, [http://www.haokets.org/2013/01/02/התחברות-כדרך-לא-סלולה/ התחברות כדרך לא סלולה], אתר העוקץ, 2 בינואר 2013
* 
* [http://www.aljazeera.net/news/pages/fcad8959-dd17-4b28-bf91-48186f393efb מאמר באתר אל ג'זירה על תנועת תראבוט ורעיונותיה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני שמאל בישראל
קטגוריה:ישראל: פוליטיקה
קטגוריה:שותפות יהודית-ערבית בישראל
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2008
ארנריה

נקבת [[ארנריה אדמונית באיי גלאפגוס]]
אֲרֵנָרִיָּה (שם מדעי: Arenaria) הוא סוג של עופות ממשפחת החרטומניים הכולל 2 מינים של עופות ארקטיים שנודדים למרחקים ארוכים. הם מצויים לאורך החופים בעודם מחפשים חסרי חוליות קטנים ושיירים צפים בהם, גם בבריכות סלעים.

עופות אלה קטנים יחסית, באורך 20-30 ס"מ והם קרובים לבני הסוג חופית אך מקורם קצר יותר והם בעלי צבעים כהים יותר.

==מינים==
בסוג זה שני מינים:
* ארנריה אדמונית (Arenaria interpres)
* ארנריה שחורה (Arenaria melanocephala)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1780
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מטוראן ז'אק בריסון
קטגוריה:חרטומניים
טבעות ריאה

תפישת אמן של הטבעות של ריאה. הגוף הקטן עם הטבעות בצד ימין למעלה הוא שבתאי.
טבעות ריאה הן מערכת טבעות היפותטיות סביב הירח של שבתאי ריאה. אם טבעות אלו אכן קיימות, אז ריאה היא הירח הראשון שיתגלו סביבו מערכת טבעות. נראה שהמערכת מורכבת משלוש טבעות דקות, המורכבות מחלקיקים שקוטרם בין כמה דצימטרים למטר אחד.

קיומה של מערכת הטבעות הועלה כהשערה, לאחר שהגשושיות וויאג'ר 1 וקאסיני-הויגנס דיווחו על סטיות מגנטיות על שבתאי, שיכולות להיות מוסברות על ידי קיומן של הטבעות. עם זאת, תצפיות אופטיות שנערכו לכיוון הירח ריאה, לא מצאו עדויות לקיומן של הטבעות.

{|border="1" align="right" class="sortable" 
|+ אומדן ממדי הטבעות:
|-
! טבעת !! רדיוס (ק"מ) 
|-
| דיסק || 5,900 
|-
| 1 || 1,615 
|-
| 2 || 1,800 
|-
| 3 || 2,020 
|}
</small>

==לקריאה נוספת==
* [http://www.sciencemag.org/content/319/5868/1380.short The Dust Halo of Saturn's Largest Icy Moon, Rhea] - מאמר מהירחון Science משנת 2008 המתאר את התופעה. 
* [http://planetary.org/blogs/emily-lakdawalla/2010/2714.html "A very sad story": No rings for Rhea after all] בלוג מאת אמילי לקדאולה הטוען שעדויות חדשות מלמדות שאין לריאה טבעות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירחי שבתאי
קטגוריה:טבעות פלנטריות
השושלת הווטאסית

השושלת הווטאסית (בברברית: ⵉⵡⴻⵟⵟⴰⵙⴻⵏ; בערבית: الوطاسيون; בתעתיק: אל-ווטאסיון) הייתה שושלת מוסלמית סונית ששלטה על רובה של מרוקו החל משנת 1472 ועד 1554.

== רקע ==
מרוקו סבלה משבר רב-ממדים וממושך במאה ה-15 וראשית המאה ה-16, שבא לידי ביטוי בכלכלה, פוליטיקה, חברה, תרבות וביציבות של האזור. האוכלוסייה לא צמחה כלל במשך התקופה, והמסחר המסורתי עם אפריקה השחורה נותק לאחר שפורטוגל כבשה את כל ערי הנמל באזור. במקביל עיירות רבות דעכו כתוצאה מכך.

== היסטוריה ==

הווטאסים היו מבני שבט הזנאטה המשתייך לקבוצה האתנית ברברים. הווטאסים היו מקורבים משפחתית למרינים ששלטו על מרוקו לפניהם, ותחת שלטונם מונו וזירים מבני הווטאסים. עם זאת וזירים אלה מרדו בהמשך כנגד המרינים, ובשנת 1465 הצליחו לתפוס את מקומם בתור השליטים של מרוקו לאחר שהרגו את הסולטאן המריני במרידה בעיר פאס. בתקופת הסולטאן הווטאסי הראשון, מוחמד א-שייח' (1472-1505) השושלת שלטה רק על החלק הצפוני של מרוקו, בעוד שהדרום חולק בין מספר שליטים מקומיים.

מרוקו הייתה במגמת דעיכה כאשר השושלת הווטאסית עלתה לשלטון. בעוד שהמרינים ניסו להדוף את הפלישות פורטוגזיות והספרדיות ולעזור לממלכת גרנדה לבלום את הרקונקיסטה של ספרד, הווטאסים התרכזו בצבירת כוח על ידי תמרונים פוליטיים. כאשר נודע למרינים על שאיפות של הווטאסים הם טבחו בהם, ורק אבו מוחמד א-שייח' נותר בחיים. הוא שרד והקים את הממלכה של פאס וייסד את השושלת שירשו בניו.

שליטי הווטאסים נכשלו להגן על מרוקו מפני פלישות זרות והפורטוגלים הגבירו את נוכחותם בחוף של מרוקו. הווטאסים ניסו מספר פעמים בראשית המאה ה-16 להחזיר את שליטתם על ערי החוף ובפרט על טנג'יר ואסילה, אך ללא הצלחה.

באותו זמן שושלת חדשה קמה בדרום מרוקו, השושלת הסעדית, שהשתלטה על מרקש בשנת 1524 והפכה אותה לעיר הבירה הסעדית. בשנת 1537 מעמדם של הסעדים גבר כאשר לאחר שהם ניצחו את הפורטוגלים בעיר אגדיר. בעוד שהסעדים הצליחו להציג הישגים צבאיים, הווטאסים נקטו במדיניות פיוס כלפי המלכים הקתולים מצפון. כתוצאה מכך רבים מתושבי מרוקו נטו לראות בסעדים כגיבורים, מה שהקל עליהם לגייס כוחות כדי לכבוש מחדש את ערי הנמל מידי פורטוגל. הסעדים גם תקפו את הווטאסים עצמם ואלצו אותם להיכנע. בשנת 1554 הסולטאן הווטאסי האחרון, אבו חסן עלי, עשה ניסיון מרידה אחרון וחזר וכובש את פאס לזמן קצר, אך הסעדים הצליחו לדכא את המרד ולהרוג אותו, בעוד ששאר הווטאסים נמלטו ממרוקו בספינות.

הווטאסים שלטו על מרוקו בתקופה הקריטית של הרקונקיסטה וגירוש ספרד, אך הם לא הצליחו לעמוד בפני המעצמות האירופאיות או לשקם כלכלית את מרוקו. רק השושלת הסעדית שבאה אחריהם הצליחה לרסן את ההתפשטות של הממלכות הנוצרית של ספרד ופורטוגל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלות מוסלמיות
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:מרוקו: היסטוריה
קטגוריה:ברברים
אנדרטה לבני שכונת בית הכרם שנפלו במלחמת העצמאות

שמות החללים
האנדרטה לבני שכונת בית הכרם שנפלו במלחמת העצמאות ניצבת בליבה של שכונת בית הכרם הירושלמית.

== הקמה ==
האנדרטה ניצבת במרכזו של גן העשרים שבשדרות אריאל טמס – מכ"ג יורדי הסירה, אשר היה בן השכונה ושמו מונצח על גבי האנדרטה. 

הגן משתרע מכיכר דניה ועד לרחוב החלוץ ונקרא על שם עשרים החללים שתושבי השכונה, מהם שישה-עשר שנפלו במלחמת העצמאות וארבעה שנפלו במועדים אחרים לפני הקמת האנדרטה.

האנדרטה היא עמוד זיכרון הבנוי אבן בעיבוד טובזה וניצב על גבי בימה בת שלוש מדרגות. על גבי פאתו הפונה אל לב השכונה נחרתה הכתובת: 

על גבי פאתו הנגדית של הגלעד נחרתו שמות הנופלים, שנות לידתם ותאריכי נפילתם על פי הלוח העברי.

האנדרטה הוקמה על פי הצעת ועד השכונה בשנת 1952. היא מן האנדרטאות השכונתיות הבודדות לנופלים שהוקמו לאחר מלחמת העצמאות.

במעלה הגן ובקרבת האנדרטה ניצבת אנדרטה קטנה לזכרו של אריאל טמס.

==ראו גם==
*גן הזיכרון (בית הכרם - יפה נוף)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.izkor.gov.il/en_afb9dc6937d685c3d92ae3efdb3f61f1 האנדרטה] באתר "יזכור"
*

בני שכונת בית הכרם שנפלו במלחמת העצמאות
בני שכונת בית הכרם שנפלו במלחמת העצמאות
קטגוריה:בית הכרם
פרנק בלגי

20 פרנקים משנת 1871
5 פרנקים משנת 1869
הפרנק הבלגי היה ההילך החוקי ששימש את בלגיה מ-1832 עד 2002, עת יצא משימוש עם המעבר של בלגיה ורוב המדינות האחרות של האיחוד האירופי לאירו.

הבנק המרכזי האירופי קבע את שער ההמרה הקבוע שלו: 40.3399 פרנק לאירו אחד.

בשנת 1944 הצטרפה בלגיה למערכת המוניטרית הבינלאומית החדשה, שלגביה נקבעו הכללים בוועידת ברטון וודס, בהקמת קרן המטבע הבינלאומית. הפרנק הבלגי התבסס על תקן חילופי זהב, ושילב מערכת גלובלית של שערי חליפין קבועים באמצעות זוגיות עם זהב ודולר אמריקאי. לאחר הפיחות של 1982, שלווה במדיניות רפורמה, הפך הפרנק הבלגי בהדרגה לאחד המטבעות החזקים באיחוד האירופי. ב 1990 הוחלט להצמיד את הפרנק הבלגי למארק הגרמני. בשנה שלאחר מכן קבעה אמנת מאסטריכט את התנאים להצטרפות לאיחוד המוניטרי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bis-ans-ende-der-welt.net/Belgien-B-En.htm שטרות היסטוריים של בלגיה]
==הערות שוליים==

קטגוריה:בלגיה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות שהוחלפו באירו
לייב ניידוס

לייב נַיידוּס (6 באוקטובר 1890 – 23 בדצמבר 1918) היה משורר יידיש, עברית ורוסית.

== ביוגרפיה ==
ניידוס נולד ב-1890 בגרודנה למשפחה של משכילים אמידה. אביו התעניין בספרות עברית ובצעירותו כתב שירים בעברית. את שנות ילדותו העביר בקוסטין, חווה לא רחוקה מגרודנה, שהייתה מקום מושבה הקבוע של משפחת ניידוס. בגיל 10 התחיל ללמוד בבית ספר למסחר בראדום ואחרי כן לבית ספר דומה בביאליסטוק. ב-1905 גורש מבית הספר משום שהיה פעיל במפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית. ב-1908 התחיל ללמוד בגימנסיה הריאלית בווילנה אבל לא הראה רצון רב ללימודים והפסיק ללמוד ב-1911 לפני שסיים אותם באופן רשמי. ב-1918 התחיל לחוש ברע והרופאים קבעו שהוא סובל מבעיות בלב וציוו עליו לנוח. אבל הוא המשיך בעבודה ספרותית מאומצת ובמתן הרצאות. הוא אמר שהוא נותן משקל לא לאורך החיים כי אם לתוכן שלהם. לשם כך שכר דירה לבד שאף אחד לא ידע את מיקומה. הבדידות והפרידה מאהובתו שהייתה חולה ונסעה לשווייץ להתרפא הרעו את מצבו. לחברתו, זו, הייתה עליו השפעה חיובית רבה. ושירים רבים שלו נכתבו עליה. היא גם הייתה זו שהשפיעה עליו לכתוב רק ביידיש. בסוף שנה זו חזר לקוסטין אבל גם שם עבד קשה, במיוחד על תרגום יבגני אונייגין של אלכסנדר פושקין. כשחזר ממסע ההרצאות האחרון שלו הוא היה מאוד חלש ואחרי התקררות שהחריפה והפכה לדיפתריה הוא נפטר בשל הבעיות בלבו.

== יצירתו ==
ניידוס התחיל לכתוב בגיל 10 ביידיש, עברית ורוסית. שיריו ברוסית פורסמו בכתבי עת בווילנה ובגרודנה. ב-1907 פרסם את שירו הראשון ביידיש ומאז זאת הייתה השפה היחידה בה פרסם. בזמן שהותו בווילנה פרסם מאמרים ושירים בעיתונות המקומית. ב- 1915 הוציא את ספר שיריו הראשון ליריק בווילנה אבל בגלל הכיבוש הגרמני של העיר בזמן מלחמת העולם הראשונה הספר לא זכה לתפוצה ולהכרה מצד הביקורת.
ב- 1917 יצא בגרודנה מאסף ספרותי בשם ניעמאן בעריכתו של ניידוס. 
ניידוס עסק הרבה בתרגום שירה, בעיקר מרוסית וצרפתית. הוא תרגם יצירות של פושקין, לרמונטוב, מצרפתית תרגם חלקים פרחי הרע של בודלר. 
השירה שלו עסקה הרבה בטבע. למשל בספרו פלייט פון פאן (חלילו של פאן) שיצא בגרודנה. וכן הפואמה די ערד ערוואכט (האדמה מתעוררת). כמו כן כתב שירה לירית, מאמרים, פיליטונים. 
הוא שאף לייחודיות ושירתו היא אכן ייחודית במסגרת הספרותית הרחבה של שירת יידיש בתקופתו
השפה הפואטית שלו מתאפיינת בשפע של מילים בינלאומיות ומשקפת את אופקיו התרבותיים הרחבים. יש בשירתו התייחסויות למיתולוגיה היוונית, למוטיבים מזרחיים אזכורים לתרבות האירופית תופסים חלק רב בשירתו.

==כתביו ==
* ליריק. יעקאטערינאסלאוו (נדפס בווילנה), 1915.
* ניעמאן: ליטערארישעס וואלטעטיגעס זאמעלבוך. גראדנא, 1916.
* פושקין, א מעשה מיט א טויטער בת-מלכה און זיבן גבורים. איבערגעזעצט אויף יידיש פון לייב ניידוס. ווילנא: ליטערארישע קאמיסיע אויפן נאמען פון י"ל פרץ, תרע"ז.
* דאס בוך פון פאעמען. ווארשע: לעווין אפשטיין און שותפים, תרפ"ג 1923.
* ליטווישע אראבעסקן. ווארשע: יאטשקאווסקי, 1924.
* . ווילנע: דער צענטראלער יידישער שול ארגאניזאציע, 1925.
* אלע ווערק. 3 כרכים. ווארשע: בזשאזא, 1928-1926.

== לקריאה נוספת ==
*אהרן יואל זקוסקי, לייב ניידוס. בוענאס-איירעס, 1951.
* אברהם זאק, לייב ניידוס, ביאגראפישע נאטיצן. בתוך: ליטווישע אראבעסקן. עמ' V-XIX.
* לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, באנד 6, ניו יורק 1963.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://archive.org/search.php?query=leib%20naidus ספריו של לייב ניידוס] בארכיון האינטרנט
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1890
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1918
מידת המניה

במתמטיקה בתחום תורת המידה מידת המניה היא דרך אינטואיטיבית להגדיר פונקציית מידה על כל קבוצה: ה"גודל" של תת-קבוצה הוא מספר האיברים בה כאשר היא קבוצה סופית ואינסוף כאשר היא קבוצה אינסופית.

ניתן להגדיר את מידת המניה על כל קבוצה, אך לרוב היא מוגדרת על קבוצה בת מנייה.

פורמלית, ניתן להפוך כל קבוצה <math>X</math> למרחב מדיד בעל הסיגמא-אלגברה שהיא קבוצת החזקה של <math>X</math>. מידת המניה על המרחב המדיד הזה היא המידה החיובית <math>\mu:\mathcal{P}(A)\rightarrow[0,+\infty]</math> המוגדרת כך:

:<math>
\mu(A)=\begin{cases}
\vert A \vert & \vert A \vert < \aleph_0\\
+\infty & \vert A \vert \ge \aleph_0
\end{cases}
</math>

מידת המניה היא סיגמה-סופית אם ורק אם המרחב הוא בן מניה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Hansen, Ernst (2009).Measure theory, Fourth Edition, Department of Mathematical Science, University of Copenhagen.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:תורת המידה
גלדור הגבוה

גלדור הגבוה בן הדור לורינדול הוא דמות בדיונית המופיעה בלגנדריום של ג'.ר.ר. טולקין. מנהיג לבני האדם שחי ופעל בארצות שמצפון לבלריאנד לקראת סוף העידן הראשון.
גלדור היה מנהיג אנשי הדור, העם הגדול ביותר משלושת עממי האדין.

== רקע ==
לקראת סוף העידן הראשון, בצפון מערב הארץ התיכונה, ניטשה מלחמה מרה בין שר האופל מורגות' היושב באנגבנד לבין העלפים והאדין. לעיתים השתתפו בקרבות גם הנאוגרים.

מורגות' שאף לשלוט בכל העולם. את האורקים והמפלצות ובני האדם הזדוניים הוא שיסה בעלפים ובאנשי האדין שסירבו להכיר בשלטונו.

באותה התקופה היו העלפים רבים וחזקים מאוד ומקומות ישובם ומצודותיהם הקיפו את ארצו של שר האופל ומנעו ממשרתיו את השלטון והמעבר בארצות הרחבות שמעבר להם. מפעם לפעם ניסה מורגות לשלוח צבאות אורקים ומפלצות על הצרים עליו בניסיון לשבור את המצור, אך ללא הועיל. את כוחות העלפים שקיימו את המצור, חיזקו במידה ניכרת בני האדם שחיו איתם. בדורתוניון ישבו אנשי באור והציבו כתף יחד עם בני פינרפין, ובדור לומין חיו אנשי הדור הרבים והחזקים, אשר נלחמו בעוז בשירות בית פינגולפין.

== תולדות חייו ==
גלדור נולד בדור לומין להדור לורינדול שהיה מנהיג בית מרך ושר דור לומין. גלדור נולד בזמן המצור הגדול על אנגבנד. בתקופה בה הנולדור בסיועם של בית באור ובית מרך שמן האדין - החזיקו בכוח רב במעוזים ומצודות סביב סביב לאנגבנד ומנעו ממשרתי מורגות' את היציאה החוצה והמעבר דרומה.
גלדור גדל בשנים וקיבל את הכינוי "הגבוה", שכן היה גבוה גם יחסית לאנשי בית מרך רמי הקומה. אז נערכה חגיגה גדולה לאנשי האדין, כי ילדי מנהיג בית מרך וילדי מנהיג ההלדין נכנסו בברית נישואין כפולה. גלדור הגבוה יורש בית הדור, נישא להרת בת הלמיר מנהיג ההלדין. באותו אירוע, נישאה גלורדל אחות גלדור להלדיר בן הלמיר והשמחה הייתה גדולה.

בשנים הבאות נולדו לגלדור שני בנים: הורין והואור. בנעוריהם נשלחו על ידי אביהם גלדור לחניכות אצל משפחת בית אמם, בבית הלמיר שר ההלדין.

בשנת 455 לעלות השמש, פרץ הקרב הגדול המכונה דגור ברגולך. בקרב ההוא נהרג הדור לורינדול וגלדור הגבוה נעשה מנהיג בית מרך ושר דור לומין. שנה לאחר מכן נספה פינגולפין בדו-קרב עם מורגות', אז היה פינגון למלך העליון על הנולדור ולשליטו העליון של גלדור. 
כמה שנים לאחר מכן, פלשו אורקים ליער ברתיל, מקום מושבם של ההלדין. בני גלדור יצאו להילחם באורקים עם אנשי ברתיל, אך נפלו למארב אורקים חזק ולא נודע מה עלה בגורלם. גלדור חשב כי נספו והתאבל עליהם, אך לאחר שנה הם שבו ישירות לביתו שבדור לומין בריאים ושלמים, לאחר ששהו בממלכת גונדולין.

שבע שנים לאחר דגור ברגולך, שלח מורגות' צבא להתקיף את היתלום. באותו זמן פיקד גלדור על מצודת אתל סיריון שהגנה על המעבר בהרים מאנפאוגלית להיתלום. כוחות מורגות צרו על המצודה ובזמן המצור נהרג גלדור הגבוה מפגיעת חץ.
בנו הורין נטל את מקומו, נקם את מותו ושבר את המצור על המצודה.

== ראו גם ==
* אדין
* הדור לורינדול
* היתלום

קטגוריה:שר הטבעות: דמויות
ארדאן די פיק

שארל ז'אן ז'אק ז'וזף ארדאן די פיק (19 באוקטובר 1821 - 18 באוגוסט 1870) הוא, קצין והוגה צבאי צרפתי בן המאה ה-19, שהתעסק בעיקר בתחום הפסיכולוגיה הצבאית. לכתביו הייתה השפעה על האסטרטגיה של צבא צרפת בתחילת המאה העשרים.

==קורות חייו==
ארדאן די פיק נולד בדורדון שבצרפת בשנת 1821. בגיל 21 התגייס לאקדמיה הצבאית סן-סיר, ולאחר סיום לימודיו התקדם בדרגות במהירות. בשנת 1855 במהלך מלחמת קרים נפל בשבי ונשאר בו כמה חודשים, מאוחר יותר, השתתף במסעות המלחמה בסוריה ובאלג'יר. בשנת 1869 נתמנה למפקד בריגדת חיל רגלים העשירית בצבא צרפת, ובהיותו בתפקיד זה פרצה מלחמת פרוסיה צרפת. כמה חודשים לאחר פתיחת המלחמה נפצע די פיק מרסיס פגז ומת מפצעיו כמה חודשים אחר כך.

===כתביו===
די פיק הפיץ לידידיו בשנת 1868 חוברת שלא פורסמה בציבור בשם "מערכות בעת העתיקה", פרט לחוברת זו לא פרסם די פיק דבר פרי עטו. לאחר מותו נמצאו בעזבונו מספר מאמרים, ומהם, בנוסף למסה על המערכות בעת העתיקה נערך הספר "מחקרים על הקרב" (Etudes sur le Combat) שיצא לאור בשנת 1980 במהדורה חלקית ובשנת 1902 במהדורה מלאה.

==הגותו==
די פיק שם את הדגש בלחימה על הגורם האנושי, הוא טען כי המלחמה מוכרעת בעיקר על ידי איכות הלוחמים והמוראל שלהם ולאו דווקא על ידי מספרם. על פי עיקרון זה, טען די פיק כי אימון הלוחמים הוא קריטי לניצחון והמעיט בחשיבות היתרון המספרי. הוא טען כי חייל בעל מורל נמוך וחסר אימון לא יסתער בשדה הקרב, אלא ימצא דרך להיעלם. לכן, הוא בעיקר מפריע ללחימה ולא תורם לה. די פיק טען כי הדרך ללחימה יעילה איננה אומץ לב אלא דווקא הפחד, הוא הזדהה עם אלו שטענו שההתקפה היא 'מנוסה קדימה'. הדרך לעורר פחד בחיילים היא המשמעת וההכנעה של החיילים כלפי הפיקוד. בנוסף, חייל הפוחד מתוצאות כישלון הקרב יהיה לוחם טוב יותר. 

די פיק אמר כי יחידות המילואים אינן חשובות, שכן הם לא מאומנים די הצורך והם משמשים בעיקר כבשר תותחים. טענה זו השפיעה על ראשי הצבא הצרפתי לפני מלחמת העולם הראשונה והם ויתרו על הכללת המילואים בצבא, אף שכוחות אלו יכלו להגדיל משמעותית את מספרו, זאת בניגוד לצבא הגרמני. באופן כללי העדיף די פיק צבא מקצועי ומיומן על 'צבא אספסוף גדול'.

על פי תורתו זו, שם די פיק דגש על גורמים כגון הפתעה, שהיא גורם חשוב במלחמה, על אף שהוא הכיר שבמלחמה מודרנית השפעתה קצרת טווח. 

תורתו של די פיק השפיעה רבות בחוגי האריסטוקרטיה הצבאית הצרפתית לפני מלחמת העולם הראשונה. הוגים כמו פרדיננד פוש שאבו רעיונות מתורתו של די פיק.

==לקריאה נוספת==
* יהודה ואלך, תורות צבאיות - התפתחותן במאות ה-19 וה-20, משרד הביטחון, ירושלים, תשל"ז, עמ' 131-140.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאורטיקנים צבאיים
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת קרים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1821
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1870
ורד אבידן

ורד אבידן (נולדה ב-17 באפריל 1983 בשם ורד רגב) היא שחקנית תיאטרון ישראלית, זמרת, קומיקאית, מנחה ויוצרת של טקסים ואירועים ברוח יהודית-ישראלית.

==ביוגרפיה==
אבידן נולדה ב-17 באפריל 1983 וגדלה בנס ציונה, בנעוריה השתתפה בתחרות "קולות וצלילים" בניהולו של דוד קריבושי. שירתה בחיל חינוך בתפקיד מש"קית הוראה בבסיס מחו"ה אלון וכמפקדת ומדריכה בטירונות לעולים חדשים.

לאחר שירותה הצבאי למדה תיאטרון בקורס של "מכללת סמינר הקיבוצים" בהנחיית אברהם דנא, נועה לב, ושלומית אורן. כמו כן, הופיעה עם חומרים מקוריים – שירה ומערכונים – בערבי במה פתוחה ברחובות וב"צוותא" בתל אביב.

ב-2005 למדה משחק בתיאטרון החדר בהנהלת אמיר אוריין והצטרפה ל"סוף העולם בלוז" – מופע אלתורים קומי בבימוי רן אפלברג במסגרת "הקאמל קומדי קלאב".

בשנים 2006–2009 למדה בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. במהלך הלימודים זכתה במלגת הצטיינות בתחרות סצנות של בית הספר. בשנת 2012 למדה קורס חצי שנתי של משחק מול מצלמה אצל ניב רז ואולי שטרנברג בבית הספר למשחק "טכניקה".

בשנת 2010 הצטרפה לקבוצת התיאטרון לשינוי חברתי "משו משו" הפועלת בירושלים, ולקחה חלק בהצגותיה עד שנת 2014.

בשנת 2014 הצטרפה לארגון בינה - התנועה ליהדות חברתית כמנחה וכזמרת מובילה בקבלות שבת. בשנת 2017 יזמה ופיתחה, יחד עם אילה דקל ועידו אבידן, מגוון תוכניות מוזיקליות לבתי ספר העוסקות במועדי ישראל בראייה פלורליסטית, שוויונית ומודרנית.

בשנת 2018 החלה להנחות יחד עם בעלה טקסים ואירועים ברוח יהדות ישראלית, פלורליסטית ושוויונית.

בשנת 2019 זכתה בפרס הבמה לילדים ונוער 2018 לשחקנית המשנה, על תפקידה בהצגה "פרצוף חמוץ" בתיאטרון אורנה פורת, בבימויה של שירילי דשא.

החל משנת 2022 משחקת בסדרת הילדים "כראמל" בתפקיד סופי.

אבידן נשואה לעידו אבידן ואם לשניים, מתגוררת בקריית טבעון.

==תפקידים נבחרים==
===תיאטרון===
* פטר והזאב, תיאטרון אורנה פורת (2008)
* כיתת יורים, תיאטרון הקאמרי (2009)
* בגדי המלך החדשים, תיאטרון אורנה פורת (2010)
* פסטיבל החיות, תיאטרון אורנה פורת (2013)
* מלך היער, תיאטרון גושן (2013)
* אמנית הרעב, פסטיבל תיאטרונטו (2013)
* (אל) תסתכלי עלי, תיאטרון הסימטה (2013)

=== טלוויזיה ===
* כראמל (2022)

===מופעים===
* הבלון האדום (2011) - זכה במקום השני בפסטיבל בת ים לתיאטרון ברחוב
* ווקה פיפל (2011)
* המופע של אניטה (2012 ואילך, בין השאר בפסטיבל עכו, פסטיבל בת ים, ליין אירועי רחוב " לך לעזה" בירושלים ועוד)
* מסע הדוד מקס - קריאה בתיאטרון הקאמרי (2013)
* לי לה לו עלינו - צוותא (2013)

== פרסים ==
* פרס הבמה לילדים ונוער לשחקנית המשנה (2018), על תפקידה בהצגה "פרצוף חמוץ" בתיאטרון אורנה פורת.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:קומיקאים יהודים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס הבמה לילדים ונוער
קטגוריה:קומיקאיות ישראליות
קטגוריה:קומיקאים ישראלים
קטגוריה:קריית טבעון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
לוחמת (סרט)

לוחמת (בגרמנית: Kriegerin) הוא סרט קולנוע גרמני משנת 2011 בבימויו של הבמאי הגרמני דייוויד וונדט (DavidWnendt), העוסק בסיפורה של גלוחת ראש נאו נאצית בגרמניה, בכיכובה של השחקנית הגרמנייה אלינה לבשין.

== עלילה ==
סיפורה של מריסה מתחיל על ידי חינוכה הגזעני שקיבלה מהסבא אשר שירת כחייל במלחמת העולם השנייה בצבא הגרמני, עם השנים החולפות היא מפתחת אידאולוגיה קיצונית ומסתובבת בחברת גלוחי ראש נאו נאצים. בן זוגה בעלילה הוא נאו נאצי קיצוני אלים ביותר הסוחף את מריסה לחוויות אלימות נגד מהגרים ותושבים זרים בגרמניה, דבר הגורם למאסרו לזמן מה. במהלך הסרט נוצר קשר בין מריסה לרסול בחור צעיר ממוצא אפגני לאחר שזו תוקפת אותו ואת חברו בתאונת פגע וברח, מלווה ברגשות אשם עוזרת מריסה לרסול להתמודד עם קשיי היום יום יחד עם עזרה כספית למטרת הסעה לא חוקית דרך הים לשוודיה, שם מחכים קרובי משפחתו של רסול לאמצו אליהם כבן משפחתם. עם הזמן עובר במריסה שינוי בתפישת עולמה הקיצוני, ואט אט היא משנה את דרכיה הקיצוניות, ומתנערת מכל חבריה הקיצוניים.

== פסטיבל הסרטים סאו פאולו ==
הקרנתו הבכורה של הסרט נעשתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסאו פאולו בשנת 2011, שם זכתה השחקנית אלינה לבשין בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט.

==רשימת שחקנים חלקית==
* אלינה לבשין בתפקיד מריסה
* ילה האס בתפקיד סווניה
* סייד אחמד ווזיל מרווט בתפקיד רסול
* גרדי זינט בתפקיד סנדרו
* לוקס סטלטנר בתפקיד לוקס
* קלאוס מנכן בתפקיד הסבא פרנץ

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטים גרמניים
קטגוריה:סרטי 2011
אמנת סבאלברד

אמנת סבאלברד נחתמה ב-9 בפברואר 1920 בפריז, בין נורווגיה, ארצות הברית, דנמרק, צרפת, איטליה, יפן, הולנד, בריטניה ואירלנד. האמנה העניקה לארכיפלג סבאלברד מעמד משפטי בינלאומי, שכן עד אז הוא נחשב לשטח הפקר.

על פי האמנה, סבאלברד נמצאת תחת ריבונות נורווגית. אולם ריבונות זו מוגבלת במספר התניות. העיקרית בהן היא הזכות להתיישב במקום ולקיים פעילות כלכלית (בפועל בעיקר כריית פחם) הניתנת לאזרחי כל המדינות החתומות על האמנה. כמו כן סבאלברד הוכרה כאזור מפורז ונורווגיה מחויבת שלא להקים בה בסיסים ימיים וביצורים ולא להשתמש בה למטרות צבאיות. 

ב-1925 נפתחה האמנה לכלל המדינות החברות בחבר הלאומים. כשהוקם האו"ם הועברה האמנה לפיקוחו ועד היום כל מדינה חברה באו"ם רשאית לחתום על האמנה.
{| class="wikitable sortable"
|-
! מדינה !! שנת חתימה
|-
| אפגניסטן || 1925
|-
| אלבניה || 1930
|-
| ארגנטינה || 1927
|-
| אוסטרליה || 1923
|-
| אוסטריה || 1930
|-
| בלגיה || 1925
|-
| בולגריה || 1925
|-
| קנדה || 1923
|-
| צ'ילה || 1928
|-
| צ'כיה || 2006
|-
| דנמרק || 1924
|-
| הרפובליקה הדומיניקנית || 1927
|-
| מצרים || 1925
|-
| אסטוניה || 1930
|-
| פינלנד || 1925
|-
| צרפת || 1924
|-
| גרמניה || 1925
|-
| יוון || 1925
|-
| הונגריה || 1927
|-
| איסלנד || 1994
|-
| הודו || 1923
|-
| איטליה || 1924
|-
| יפן || 1925
|-
| ערב הסעודית || 1925
|-
| ליטא || 2013
|-
| מונקו || 1925
|-
| הולנד || 1920
|-
| ניו זילנד || 1923
|-
| נורווגיה|| 1924
|-
| פולין || 1931
|-
| פורטוגל || 1927
|-
| הרפובליקה העממית של סין || 1925
|-
| רומניה || 1925
|-
| דרום אפריקה || 1923
|-
| (נחתם על ידי ברית המועצות)|| 1935
|-
| ספרד || 1925
|-
| שוודיה|| 1924
|-
| שווייץ|| 1925
|-
| אוקראינה (נחתם על ידי ברית המועצות) || 1935
|-
| בריטניה || 1923
|-
| ארצות הברית || 1924
|-
| ונצואלה || 1928
|}

נורווגיה
סבאלברד
קטגוריה:סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
סבאלברד
מועצה אזורית שלחים

מועצה אזורית שלחים הייתה מועצה אזורית שכללה את מושבי השובלים שהוקמו בשנים 1963-1955 באזור נחל שובל בנגב.

המועצה הוקמה ביולי 1954 והקיפה 80,000 דונם בהם היו המושבים ניר משה (שובל 1), ניר עקיבא (שובל 2), שדה צבי (שובל 5), פעמי תש"ז (שובל 6) ותלמי ביל"ו (שובל 8). המועצה נקראה "שלחים" על שם ענף החקלאות העיקרי של מושבי שובל.

בגלל הקושי למצוא מתיישבים הוקמו רק חלק ממושבי השובלים שתוכננו. סיבה נוספת להיעדר תושבים היה מחסור במים שמנע איוש כל הבתים. עם זאת, בשנת 1954 הוקם קלחים ובשנת 1955 הוקם אשבול (שובל 3) ושניהם צורפו למועצה האזורית.

מושבי השובלים חולקו בין התנועות המיישבות. אשבול השתייך לתנועת המושבים, קלחים לעובד הציוני, שדה צבי לציונים הכלליים ותלמי ביל"ו להתאחדות האיכרים. מושב זרועה, שהיה שובל 11, השתייך לפועל המזרחי ועל כן נכלל במועצה אזורית שדות נגב שמאגד את היישובים הדתיים באזור.

בסוף שנות ה-50 פעל ראש המועצה לייצר פעילויות תרבות משמעותיות ליישובי המועצה, דבר שהביא את המועצה לגרעונות גדולים.

בשנת 1963, לאור גירעונות המועצה, הוביל משרד הפנים מהלך לאיחוד המועצה לתוך מועצה אזורית מרחבים והמועצה בוטלה בדצמבר 1963. במשך שנים לאחר מכן נודעה מועצה אזורית מרחבים גם כמועצה אזורית מרחבים-שלחים.

== ראשי המועצה ==
* צבי עקירב - (1954-1955)
* דוד פישמן - (יולי 1955 - 1958)
* צבי כסה - (1958 - 1961)
* דוד קליין (ממלא מקום) - נובמבר 1961-דצמבר 1963

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

שלחים
קטגוריה:הנגב
אסקווייר

אסקווייר (באנגלית: Esquire) הוא מגזין לגברים המתפרסם בארצות הברית משנת 1933 תחת תאגיד הרסט.

==היסטוריה==
הגיליון הראשון של המגזין יצא באוקטובר 1933 והעורכים והמייסדים היו דייוויד סמארט והנרי ג'קסון. מאוחר יותר הפך למגזין מעודן יותר עם דגש על אופנת גברים. בין הכותבים המפורסמים שתרמו לעיתון נמנים ארנסט המינגוויי, פרנסיס סקוט פיצג'רלד, אלברטו מורביה, אנדרה ז'יד וג'וליאן האקסלי.

בשנות השישים היה העיתון בין החלוצים אשר קידמו את גל הניו-ג'ורנליזם עם תרומתם של כתבים כמו נורמן מיילר, טים אובריאן וטום וולף. המגזין נמכר על ידי בעליו המקוריים לקליי פלקר בשנת 1977 אשר מכר אותו שנתיים לאחר מכן לחברת "13-30". בשנת 1986 נסגרה החברה והעיתון נמכר ולתאגיד הרסט המנהל אותו עד היום.

דייוויד מ. גריינג'ר מונה לעורך העיתון ביוני 1997 ומאז זכה העיתון במספר פרסים. לפני הגעתו למגזין היה גריינג'ר עורך במגזין GQ במשך שש שנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.esquire.com האתר הרשמי] (ארצות הברית) 
* [http://www.esquire.co.uk האתר הרשמי] (הממלכה המאוחדת) 

קטגוריה:כתבי עת באנגלית
קטגוריה:מגזיני גברים
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
אלינה לבשין

אלינה לבשין (בגרמנית: Alina Levshin; נולדה ב-10 בספטמבר 1984) היא שחקנית קולנוע גרמניה, הידועה בתפקידה הראשי בסרט נערות קרב.

==שנותיה הראשונות==
לבשין נולדה בעיר אודסה שבאוקראינה, בתקופה שהייתה חלק מברית המועצות. כשהייתה בגיל שש, עברה עם משפחתה מברית המועצות לגרמניה. בין השנים 2006 עד 2010 למדה לבשין משחק, בקולג' לסרטים וטלוויזיה "Konrad Wolf" שבפוטסדאם.

==קריית משחק==
לבשין הייתה אחת הדמויות המרכזיות בסדרת הפשע הטלוויזיונית "Im Angesicht des Verbrechens" (לנוכח הפשע), סדרה אשר זכתה בפרס הטלוויזיה הגרמנית "Deutscher Fernsehpreis" בשנת 2010.

בשנת 2011, בהקרנת הבכורה של הסרט "נערות קרב", שנעשתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסאו פאולו, זכתה לבשין בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה הראשי בסרט.

בשנת 2013 שיחקה לבשין במיני-סדרה מבית ZDF; "דור מלחמה" אודות מלחמת העולם השנייה.

לאחר נישואיה, מתגוררת לבשין בברלין עם בעלה ובתה הקטנה שנולדה בדצמבר 2011.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה גרמניות
קטגוריה:מהגרות לגרמניה
קטגוריה:מהגרים מאוקראינה לגרמניה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1984
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1984
ברלין, אלכסנדרפלאץ

ברלין, אלכסנדרפלאץ הוא רומן משנת 1929 מאת אלפרד דבלין. הספר נחשב לאחת היצירות החשובות והחדשניות מתקופת רפובליקת ויימר. בסקר שערך "מועדון הספרות הנורווגי" בשנת 2002 בקרב 100 סופרים נבחרים, נבחר הספר לאחד ממאה הספרים הטובים בכל הזמנים.

==עלילה==
עלילת הספר מתרחשת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, והשבר הלאומי והכלכלי שחוותה כתוצאה ממנה. הספר מגולל את קורותיו של עבריין קטן בשם פרנץ ביברקופף אשר זה עתה שוחרר ממאסר ואשר למרות רצונו ותקוותו לחזור למוטב, נשאב בחזרה לחיי הפשע. לאחר שמורהו הרוחני לחיי הפשע, רצח את אהובתו הזונה אשר שימשה לו כמשענת וסעד נפשי, עולה בקרבו התובנה כי לעולם לא יוכל להשתחרר מחיי העולם התחתון.
 
ביברקופף נאלץ להתמודד עם הסבל האישי הנובע מחוסר ההזדמנויות להשגת תעסוקה ומגורים הגונים, התמודדות עם סביבה עתירת מעשי פשע ואלימות וכל זאת על רקע עליית התנועה הנאצית ומאבקה בתנועה הקומוניסטית ברחובות ברלין.

==סגנון אמנותי==

ברלין, אלכסנדרפלאץ נכתב בסגנון מודרני. הוא חסר דמויות מסורתיות וכרונולוגיה של האירועים. הרומן עשיר באמצעים ספרותיים-אומנותיים חדשניים לתקופתו, המשמשים לצורך יצירת סיפור באמצעות טכניקה של הרכבת תכנים. הספר מכיל תיאורים מדויקים של המטרופוליס-עיר מודרנית המנוכרת לאנשי מעמד הפועלים החיים בה. 

דבלין משתמש בתיאורי המצב האישיים של הדמויות על מנת ליצור זרם של תודעה, מונולוג פנימי ושיח חופשי גם אם לא ישיר שלהם. באמצעות טכניקות ספרותיות אלה, שובר דבלין את המבנה העלילתי של הסיפור. הרומן מסופר מנקודות מבט מרובות, והוא עשיר בתיאורי קול, מכיל ציטטות מכתבי הקודש, משירים, מכתבות עיתונאיות ותחזיות מזג האוויר אשר באמצעותם מוסטת העלילה לכיוונים השונים שאליהם הסופר מעוניין להוביל אותה. בנוסף לכך נעשה שימוש בסגנונות שונים של השפה המדוברת, לצורך יצירת מציאות, כתיעוד אובייקטיבי לכאורה.

האירועים המתוארים בספר מתרחשים באזור שכונות המגורים של מעמד הפועלים ברחובות הסובבים את אלכסנדרפלאץ. למרות טענות כי בסגנונו הנושאי הספר מזכיר את עבודתו של ג'יימס ג'ויס, הרי שמבקרים אחרים כגון ולטר בנימין טוענים כי קיימת הבחנה מובהקת בינו לבין המונולוג הפנימי ב"יוליסס".

==עיבודים לקולנוע==
העיבוד הראשון של הרומן לסרט עלילתי באורך מלא נעשה בשנת 1931 בבימויו של פיל יוצי (Piel Jutzi). אלפרד דבלין עצמו היה שותף לכתיבת התסריט.

העיבוד השני נעשה ב-1980 בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר אשר יצר אפוס עלילתי, בתחילה כהפקת טלוויזיה ולאחר מכן גם כהפקת תיאטרון. הפקת גרסה זו נמשכת 15 וחצי שעות, ורוכשי הכרטיסים נדרשו להגיע להקרנה במשך שלושה ערבים רצופים.

העיבוד השלישי נעשה ב-2020 בבימויו של בוראהן קורבני 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרים גרמניים
קטגוריה:ספרי 1929
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
מאריטימו

מועדון ספורט מאריטימו (בפורטוגזית: Marítimo) הוא מועדון כדורגל מהעיר פונשל שבאי מדיירה.
המועדון נוסד בשנת 1910 ונחשב בין המועדונים הוותיקים והידועים ביותר בכדורגל הפורטוגלי, מתחילת הווסדה נחשבה מאריטימו לקבוצה הדומיננטית והפופולרית באי מדיירה לפני יריבתה העירונית דפורטיבו נסיונאל.
למועדון אף יש קבוצת מילואים מאריטימו B.

בשנת 1926 זכתה הקבוצה באליפות פורטוגל שהייתה עד אז במתכונתה הישנה.
לאחר ייסודה של הליגה הפורטוגלית בשנת 1934 נאסר על קבוצות שאינם מחצי האי האיברי להשתתף במסגרת ליגות הכדורגל. לכן רק בשנת 1973 לאחר מאבקים קשים הוחלט לאפשר לקבוצה להשתתף בליגות הכדורגל התחרותיות.
מאז רשמה לעצמה הקבוצה 33 עונות בליגה הבכירה.

בעונת 2012/13 רשמה הקבוצה את הישגה הטוב ביותר בזירה האירופית כאשר הצליחה להעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית. את קמפיין זה סיימה הקבוצה במקום השלישי בבית עם 6 נקודות.

== סגל הקבוצה ==
מעודכן ל-31 בינואר 2023

 (בהשאלה מבנפיקה ליסבון)

 (בהשאלה מאתלטיקו מורליה)

 (בהשאלה מיובנטוס)

 (בהשאלה מספורטינג קריסטל)
 (בהשאלה מאתלטיקו גויאניינסה)

 (בהשאלה מספורטינג ליסבון)

==שחקני עבר ידועים==
* דני מיגל אלבס
*פפה
*אנדריי קומאץ

==תארים==
*אליפות פורטוגל לשעבר: (1)
** זוכה: 1925/26

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל פורטוגזיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1910
קטגוריה:פונשל: מועדוני כדורגל
אשלגן סורבט

אשלגן סורבט (באנגלית: Potassium sorbate) הוא מלח האשלגן של חומצה סורבית (E202). הוא מאוד מסיס במים (58.2% ב 20 °C), משמש לשימור מזון באופן דומה לחומצה סורבית (E200). החומר נועד למניעת או האטת שינויים בצבע ובטעם של מזון. החומר המשמר פועל כנגד עובש ושמרים, והשימוש בו נפוץ במוצרי מזון שונים – כגון גבינות, חמוצים, פירות מיובשים, יין ומוצרים לטיפוח אישי. אף על פי שחומצה סורבית מופיעה באופן טבעי במספר פירות יער, נהוג לייצר אותה בתעשיית המזון באופן סינתטי.

== בטיחות ==
אשלגן סורבט גורם לגירוי עור, העיניים ודרכי הנשימה.
לצד מחקרים המלמדים כי החומר בטוח לשימוש על סמך ניסיון ארוך טווח, מחקרים במעבדה הראו כי החומר הוא רעיל ומוטגני (כלומר יוצר מוטציות) לתאי דם אנושיים. אשלגן סורבט נמצא כרעיל לדנ"א אנושי בתאים לימפוציטיים (תאים ממערכת החיסון) פריפריאליים, ועל כן נמצא כי הוא משפיע לרעה על מערכת זו. החומר לעיתים קרובות משולב עם חומצה אסקורבית ומלחי ברזל, שילוב שגם הוא מוטגני לדנ"א. במפגש של ארגון המזון והחקלאות העריכו כי הכמות המומלצת לצריכה של אשלגן סורבט לאדם היא 0.025%-0.1%. לפיכך שיערו כי הצריכה היומית המקובלת היא 12.5 מ"ג / קילוגרם, או 875 מ"ג ליום עבור מבוגר ממוצע (שמשקלו לערך 70 קילוגרם). הנתונים הסתמכו על סכום של הכמות המומלצת של חומצה סורבית עם סידן ועם אשלגן סורבט (מחושבים כחומצה סורבית).

== רגולציה ==
החומר אושר בסוף שנות ה-40 על ידי ה-FDA האמריקני כבטוח לצריכה כתוסף מזון. בצרפת אושר השימוש בו החל מ – 1959 ובגרמניה משנת 1971.

על פי התקינה האירופאית, הכמות המותרת לשימוש היא 1,000 מ"ג לכל קילוגרם של גבינה.

==מקורות שניוניים==
* Deuel, H. J. jr et al. (1954)Food Res., 19, 1
* Fingerhut, M., Schmidt, B. & Lang, K. (1962) Biochem. Z., 366, 118
* Mellon Institute (1954) Unpublished report
* Rhône-Poulenc (1965) Unpublished report
* Smyth, H. F. jr & Carpenter, C. P. (1948) J industr. Hyg. Toxicol., 30, 63
* Westöö, E. (1964) Acta chem. scand., 18, 1373

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.fda.gov/Food/IngredientsPackagingLabeling/GRAS/SCOGS/ucm261027.htm Select Committee on GRAS Substances (SCOGS) Opinion: Potassium sorbate באתר ה-FDA]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:אשלגן: תרכובות
קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:חמצן: תרכובות
חאזם אל-בבלאווי

ד"ר חאזם עבד אל-עזיז אל-בבלאווי (בערבית: حازم عبد العزيز الببلاوي; נולד ב-17 באוקטובר 1936) הוא כלכלן וסופר מצרי. כיהן כראש הממשלה הזמני של מצרים, מאז מונה לתפקיד על ידי הנשיא עדלי מנסור, ב-9 ביולי 2013 ועד 1 במרץ 2014. ב-17 ביולי 2011 מונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ושר האוצר המצרי עד דצמבר אותה שנה. לאחר הדחת מוחמד מורסי מכהונת הנשיא, מונה כראש ממשלת המעבר.

==ביוגרפיה==
בבלאווי למד משפטים באוניברסיטת קהיר עד 1957 והשלים תואר שלישי בכלכלה מאוניברסיטת גרנובל ב-1961. הוא בעל תואר ד"ר לכלכלה מסורבון, ב-1964.

בבלאווי היה מרצה באוניברסיטת אלכסנדריה ב-1965 ולימד כלכלה במספר אוניברסיטאות עד 1980. היה מנהל בבנק התעשייתי של כווית עד 1983, ומ-1983 עד 1995 היה יושב ראש מועצת המנהלים של הבנק לפיתוח הייצוא במצרים.

הוא עבד כמזכ"ל סוכנות ESCWA (סוכנות האו"ם לענייני כלכלה וחברה באזור מערב אסיה), תפקיד שמילא בשנים 1995–2000. מיד לאחר מכן היה ליועץ הכלכלי של קרן המטבע הערבית באבו דאבי, מ-2001 ועד 2011.

לאחר המהפכה המצרית היה למייסד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של מצרים, מונה לסגן ראש הממשלה לענייני כלכלה, והיה שר האוצר בממשלת עיסאם שרף. באוקטובר 2011 הוא התפטר מתפקידו כמחאה לאחר שנודע שכוחות הביטחון ירו למוות בנוצרים קופטים. התפטרותו לא התקבלה על ידי המועצה הצבאית העליונה והוא המשיך לכהן בתפקידו עד דצמבר 2011, כשהוחלף לבסוף על ידי מומתאז סעיד, שכיהן קודם כסגנו.

בבלאווי היה מועמד לתפקיד ראש הממשלה לאחר הבחירות לנשיאות, לצד מוחמד אל-בראדעי ופארוק אל-אוקדה. ב-9 ביולי 2013 מונה לראש הממשלה הזמנית, לאחר שהנשיא מוחמד מורסי הודח על ידי הצבא מתפקידו, ב-3 ביולי 2013. בעת מינויו, נשיא מצרים עדלי מנסור הכריז כי הבחירות לפרלמנט והבחירות לנשיאות ייערכו בתחילת 2014, ובכך למעשה התווה את משך הכהונה של הממשלה הזמנית.

==ביבליוגרפיה==
חאזם אל-בבלאווי כתב מספר ספרים בנושא כלכלה ומדע המדינה. להלן רשימה נבחרת של ספרים פרי עטו:
* שיתוף פעולה כלכלי בעולם הערבי, 1965
* שיעורים בתורת הכסף, 1966
* שינוי לצורך יציבות, 1993
* דמוקרטיה ליברלית: שאלות וקשיים, 1993
* תפקיד המדינה בכלכלה, 1997
* אנחנו והמערב, 1999
* המערכת הכלכלית הבינלאומית המודרנית, 2000
* הכלכלה הערבית בעידן הגלובליזציה, 2004

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://www.usatoday.com/story/news/world/2013/07/09/egypt-prime-minister-el-biblawi/2501703/ אל-ביבלאווי הוא ראש ממשלת מצרים], דיווח ב-USA Today

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת מצרים
קטגוריה:שרי ממשלת מצרים
קטגוריה:שרי אוצר
קטגוריה:כלכלנים מצרים
קטגוריה:סגני ראשי ממשלות
קטגוריה:ההפיכה במצרים (2013)
קטגוריה:המהפכה במצרים (2011): אישים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1937