OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ו שו

ג'וזף אבנעזר "ג'ו" שו (אנגלית: Joseph Ebenezer "Joe" Shaw; 7 במאי 1883 - ספטמבר 1963) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

שו נולד בערי ברי שבלנקשייר, והחל את הקריירה במועדון המקומי. לאחר מכן הוא עבר לשחק עבור אקרינגטון סטלני, וסייע למועדון לזכות באליפות לנקשייר. ב-1907 הוא עבר לדרום לונדון והצטרף לוולוויץ' ארסנל.

משחקו הראשון היה נגד פרסטון נורת' אנד ב-28 בספטמבר, ותוך זמן קצר הוא הפך למגן השמאלי הקבוע למשך שבע העונות הבאות. במועדון שררה אופטימיות לאחר ההעפלה לליגה הראשונה ב-1904 ועם העפלה במשך שנתיים ברציפות לחצי גמר גביע ה-FA, אך תוך זמן קצר היא התפוגגה. לאחר המקום השישי בעונת 1908/1909 רמת המשחק של המועדון ירדה, ובעונת 1912/1913 הוא ירד ליגה.

למרות הירידה שו נשאר במועדון, כולל בזמן המעבר לאצטדיון הייבורי, והיה שחקן קבוע בעונה האחרונה (1914/1915) לפני השעיה המשחקים הרשמיים בגלל מלחמת העולם הראשונה. הוא המשיך לשחק במשחקים הלא רשמיים, וכאשר חודשו המשחקים לאחר המלחמה הוא עבר לשחק בעמדת המגן הימני. שו קיבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-1919, והחליף את פרסי סנדס שעזב. המועדון הצליח להעפיל בחזרה לליגה הראשונה, ושו המשיך לשחק עד גיל 38 (1922); משחקו ה-300 במדי ארסנל היה נגד ניוקאסל יונייטד ב-23 באפריל 1921, והוא היה השחקן השלישי בהיסטוריה של ארסנל שמגיע להישג זה לאחר פרסי סנדס ורודי מקאיצ'ריין.

שו השתתף במדי ארסנל ב-326 משחקים בסך הכל, אך לא הבקיע בהם ולו שער אחד. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא החל לעסוק באימון, ובהתחלה אימן את קבוצת המילואים של ארסנל. לאחר מותו הפתאומי של הרברט צ'פמן בינואר 1934 הוא מונה למאמן הזמני של הסגל הבוגר למשך יתרת העונה; שו המשיך בעבודתו הטובה של צ'פמן וזכה עם ארסנל באליפות לעונת 1933/1934, שהייתה השלישית בתולדות המועדון. שו חזר לאמן את קבוצת המילואים לאחר שג'ורג' אליסון התמנה לתפקיד המאמן הראשי.

שו עבד בארסנל לאורך יתרת שנות ה-30 ובמהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה הוא אימן את צ'לסי במשך תקופה קצרה, אך חזר לארסנל והתמנה לעוזרו של טום ויטאקר ב-1947. מאוחר יותר הוא עבד כנציג מטעם המועדון. שו פרש מכדורגל ב-1956, לאחר 49 שנים שבהן היה קשור לארסנל.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1883
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1963
הרבי רוברטס

הרברט "הרבי" רוברטס (אנגלית: Herbert "Herbie" Roberts; 19 בפברואר 1905 - 19 ביוני 1944) היה כדורגלן אנגלי.
== קריירה ==
רוברטס נולד באוסווסטרי שבשרופשייר, ושיחק במועדון החובבני המקומי אוסווסטרי טאון, במקביל לעבודתו כשוטר. רוברטס היה קשר ימני גבוה ושקט, וחתם של חוזה מקצוען בארסנל של הרברט צ'פמן בדצמבר 1926, תמורת 200£. משחקו הראשון בארסנל היה נגד אסטון וילה ב-18 באפריל 1927, אך במשך שתי העונות הראשונות שלו במועדון הוא השתתף רק בחמישה משחקים.

פריחתו של רוברטס החלה כאשר צ'פמן העביר אותו לעמדת הקשר המרכזי במקום ג'ק באטלר. צ'פמן והקפטן צ'ארלי באקן פיתחו עבור ארסנל את מערך ה-WM, ותפקידו של רוברטס היה לשמש כקשר המרכזי ה"עוצר" את הכדור במרכז ההגנה; הייתה זו טקטיקה חדשנית ביחד למקובל באותה תקופה. עמדתו של רוברטס נוצרה כתגובה לשינויים בחוק הנבדל שנכנסו לתוקף ב-1925, ותוך זמן קצר הפכה לנפוצה בכל הכדורגל האנגלי. בתקופה שבה רוברטס החל לשחק כקשר מרכזי הוא ספג ביקורת והאשמות מאוהדי המועדונים היריבים על כך שהוא משחק בסגנון שלילי מדי.

מספר המשחקים שבהם רוברטס שיחק היה גדול יותר בעונת 1928/1929 ולאחריה, אך הוא החמיץ את גמר גביע ה-FA של עונת 1929/1930 בגלל פציעה. החל מעונת 1930/1931 הוא הפך לקשר המרכזי הבכיר של ארסנל, ושיחק ביותר מ-30 משחקים בכל עונה עד 1936/1937. בתקופה זו הוא זכה עם ארסנל בארבע אליפויות ובגביע FA ראשון בקריירה שלו ב-1935/1936 (הוא שיחק במדי ארסנל בהפסד בגמר של 1931/1932). בתקופה זו הוא גם ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת אנגליה, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד ב-28 במרץ 1931.

הקריירה הארוכה והמוצלחת של רוברטס בארסנל נקטעה בפתאומיות בתחילת עונת 1937/1938, לאחר שהוא שבר את רגלו במשחק נגד מידלסברו ונאלץ לפרוש. המועדון זכה באותה עונה באליפות החמישית בתולדותיו, אך כיוון שרוברטס הספיק להשתתף ב-13 משחקים היה חסר לו משחק אחד על מנת להיות זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות. הוא השתתף במדי ארסנל ב-335 משחקים, והבקיע בהם 5 שערים.

לאחר פרישתו הוא עבד כמאמן כושר בארסנל. כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לרובאים המלכותיים, ושירת בדרגת לוטננט. הוא מת בתפקידו בגיל 39 כתוצאה משושנה שוטה; הוא היה ככל הנראה השחקן המפורסם ביותר מבין תשעת שחקני ארסנל שמתו בזמן המלחמה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 
</div>

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1905
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1944
ארנולד אורבך

ארנולד אורבך (בפולנית: Arnold Aurbach; 1888, ורשה – 31 בדצמבר 1952) היה שחמטאי יהודי-פולני-צרפתי.
== קריירה ==
בתחילת המאה ה-20 אורבך עזב את ורשה והיגר לפריז. שם ניצח בדו-קרב מול אדולף סילבר בתוצאה 1–3, ניצח בתחרות פריז 1909, הגיע למקום ה-12 בתחרות אבציה 1912, לאחר שנאלץ לפרוש עקב מחלה (ניצח: רודולף שפילמן), סיים בתיקו דו-קרב קצר עם חוסה ראול קפבלנקה 1-1 בשנת 1913 והפסיד לחוסה ראול קפבלנקה 0–2 שנה מאוחר יותר; שני הדו-קרבות התקיימו בפריז.

בשנת 1917 ניצח אורבך בתחרות פריז, מיד אחריו סיים אדולף סילבר. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפסיד בדו-קרב קצר 0.5-1.5 לאלכסנדר אלכין (פריז, 1922) וסיים במקום השני, בתחרות ברן 1925 (ניצח: אלכסנדר אלכין).

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחמטאים יהודים פולנים
קטגוריה:שחמטאים יהודים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1888
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1952
ג'ק קלסי

אלפרד ג'ון "ג'ק" קלסי (אנגלית: Alfred John "Jack" Kelsey; 19 בנובמבר 1929 - 18 במרץ 1992) היה כדורגלן ולשי בינלאומי ששיחק בעמדת השוער בנבחרת ויילס ובארסנל. קלסי נחשב לאחד השוערים הטובים ביותר ששיחקו בנבחרת ויילס.

== חייו ==
קלסי נולד באזור לנסמלט שבסוונסי, ובצעירותו עבד בתעשיית הפלדה. ב-1949 הוא אותר על ידי לן מוריס שהיה שחקן ארסנל בעברו, בזמן ששיחק במועדון המקומי וינץ' ון בליגת סוונסי אנד דיסטריקט. מוריס המליץ לארסנל להחתים את קלסי, ולאחר שבמועדון צפו בו במספר משחקים הוחלט לעשות זאת. באותה תקופה ג'ורג' סווינדין היה השוער הראשון של ארסנל, כך שקלסי נאלץ להמתין להזדמנות שלו לשחק בהרכב.

סווינדין סבל מפציעה בעונת 1950/1951, וב-24 בפברואר 1951 קלסי ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק נגד צ'רלטון אתלטיק באצטדיון הייבורי; אולם, הבכורה של קלסי לא הייתה מוצלחת כיוון שהמשחק הסתיים בהפסד של ארסנל בתוצאה 2 - 5, שהיה גם ההפסד הגדול ביותר מאז נובמבר 1928. באותה עונה קלסי השתתף בארבעה משחקים, אך חזר לשבת על ספסל המחליפים כשסווינדין החלים, ולא היה חלק מההרכב של ארסנל שהגיע לגמר גביע ה-FA בעונת 1951/1952.

קלסי חזר להרכב במהלך עונת 1952/1953 לאחר עונה שלמה בקבוצת המילואים, וחלק את העמדה עם סווינדין; הוא השתתף ב-29 משחקים וזכה עם ארסנל באליפות. קלסי התבלט במבנה גופו הקשיח וביכולתו לתפוס כדורים, והצליח להדיח מההרכב את סווינדין שהשתתף בשני משחקים בלבד בעונת 1953/1954. הוא המשיך להיות השוער הראשון של ארסנל במשך שמונה העונות הבאות; מעמדו של קלסי בארסנל נחלש בעקבות שבר בידו שנגרם בתיקו בגביע ה-FA נגד שפילד יונייטד ב-1959, והוא הוחלף על ידי ג'ים סטנדן.

בתקופתו של קלסי בארסנל המועדון סבל מ"בצורת תארים" (המקום השלישי ב-1958/1959 היה הטוב ביותר), והוא לא הצליח לזכות עמו בתארים נוספים. למרות זאת הוא נחשב לאחד מהשוערים הטובים ביותר בתולדות המועדון. קלסי היה בסגל של קבוצת לונדון XI שהובסה על ידי ברצלונה בסיכום שני המשחקים של גמר גביע ערי הירידים של 1958.

קלסי היה גם השוער הראשון של נבחרת ויילס, וערך את הופעתו הראשונה מתוך 41 ב-1954. קלסי שיחק במשחק של נבחרת הממלכה המאוחדת נגד שאר אירופה ב-1955. הוא היה שוער הנבחרת במונדיאל 1958, היחיד עד כה שבו היא השתתפה. הנבחרת הוולשית הצליחה להעפיל עד רבע הגמר, בו הודחה על ידי נבחרת ברזיל לאחר הפסד בתוצאה 0 - 1. קלסי היה אחד מהשחקנים העיקריים בנבחרת שהצליחו למנוע מהברזילאים להבקיע לאורך רוב המשחק, אך בדקה ה-70 בעט פלה כדור שפגע בסטיוארט ויליאמס והצליח להטעות את קלסי ולהיכנס לשער.

הקריירה של קלסי נקטעה כתוצאה מפציעת גב שספג לאחר שניסה לעצור בעיטה של ואוה במשחק ידידות נגד נבחרת ברזיל שנערך במאי 1962; למרות הניסיונות המאומצים לחזור לשחק הוא נאלץ לפרוש בשנה שלאחר מכן. סכום הביטוח שקיבל על כך היה 5,000£. במדי ארסנל הוא השתתף ב-352 משחקים, כאשר דייוויד סימן הוא השוער היחיד בתולדות המועדון ששיחק יותר ממנו.

לאחר פרישתו הוא עבד בארסנל בתפקיד המנהל השיווקי, ולבסוף פרש ב-1989.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120115054433/http://www.football-england.com/jack_kelsey.html מחווה] באתר football-england.com

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:שוערי כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ויילס
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1992
אדולף סילבר

אדולף סילבר (בצרפתית: Adolphe Silbert) היה שחמטאי וכנר צרפתי.

==הישגים בולטים==
סילבר ניצח בתחרות ארקשון בשנת 1902 (אליפות צרפת הראשונה לשחמטאים חובבים). הוא חי בפריז שם התמודד בתחרויות רבות בקפה דה לה רז'אנס. סילבר הגיע למקום החמישי בתחרות 1896, חלק מקום 4–5 בתחרות 1902 (ניצח: דוד ינובסקי), הגיע למקום השלישי בתחרות 1905 (ניצח: ז'אן טאובנהאוס), הגיע למקום השני בשנת 1908, הגיע למקום החמישי בשנת 1909, הגיע למקום הרביעי בשנת 1910, למקום השלישי בשנת 1912, חלק מקום שני בשנת 1914, והגיע למקום השני, בשנת 1917 (ניצח: ארנולד אורבך).

סילבר הפסיד בדו-קרב לארנולד אורבך 1–3 וניצח דו-קרב מול ויינשטיין 3.5-1.5; שני הדו-קרבות התקיימו בשנת 1907.

סילבר חלק מקום שני בתחרות ניצה בשנת 1925 (אליפות צרפת לשחמט, ניצח: רוברט קרפו) וחלק מקום 10–11 באליפות צרפת לשחמט בשנת 1932 (ניצח: מוריס רייזמן).

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:ילידי המאה ה-19
קטגוריה:נפטרים במאה ה-20
פאקסי

סמטה בגאיוס בירת פאקסי
העיר לאקה בפאקסי
חוף בצפון מערב פאקסי
חוף באנטיפאקסי
פקסי (ביוונית: Παξοί) הוא אחד האיים היוניים והוא מצוי דרומית לאי קורפו.

אנטיפאקסוס או אנדיפאקסוס (ביוונית: Αντίπαξος; וגם אנטיפאקסי, Αντίπαξοι) הוא אי יווני קטן הנמצא שלושה קילומטרים דרומה לפאקסוס.

== פאקסוס ואנטיפאקסוס ==
=== פאקסוס ===
האי פאקסי הוא הקטן מבין האיים היוניים הראשיים. אורך האי כשנים עשר קילומטר והרוחב שלו בערך חמישה קילומטרים. אוכלוסיית האי מונה כ-2500 תושבים. בעונת התיירות בקיץ, מבקרים באי כמאתיים אלף תיירים. הצרוף פאקסוס ברבים, מציין את שני האיים הצמודים זה לזה: פאקסוס ואנטי פאקסוס כאשר האי אנטי פאקסוס הוא הקטן שבהם. האיים האלה ידועים בחופי הים ובמפרצים היפים ובמטעי הזיתים שלהם. למרות גודלו, האי פאקסוס הוא יצרן שמן הזית השני בגודלו מבין כל איי יוון. הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.

=== אנטיפאקסוס ===
אורכו של אנטיפאקסוס כשלושה קילומטרים, רוחבו כשניים ושטחו כחמישה קמ"ר. האוכלוסייה של האי מונה מספר עשרות תושבים בלבד. באופן מנהלי הוא חלק מפאקסי. האי אנטיפאקסוס מכוסה בכרמי ענבים ליין ובעצי זית וידוע בחופיו היפים המושכים תיירים. באנטי פאקסוס נמל אחד, אגראפידיה. הכלכלה באי מבוססת על תיירות ועל חקלאות.

== היסטוריה ==
ככל הנראה היה המקום כבר בתקופה הפרה-היסטורית. באופן מסורתי מייחסים לפיניקים את ההתיישבות הראשונה במקום ושם האי לקוח מהמילה הפיניקית פאקס. הרומאים שלטו באי מהמאה השנייה לפני הספירה. בתקופה הביזנטית ובימי הביניים סבלה פאקסוס מהתקפות של פירטים. במסעי הצלב עברו בו הצלבנים ומסוף המאה ה-14 לספירה הוא נשלט על ידי הרפובליקה הוונציאנית. נפוליאון שהכה את הוונציינים באיטליה כבש מיד לאחר מכן את האיים היוניים ובהם את פאקסוס. האי נכבש על ידי כוח רוסי-טורקי ובשנת 1815 על ידי הבריטים שהקימה את האיחוד של האיים היוניים. בשנת 1864 הועבר האי פאקסוס יחד עם שאר האיים היוניים שהתאחדו עם יוון.

לפי המיתולוגיה היוונית, פוסידון יצר את פאקסוס כשהיכה בקלשון שלו בקורפו וכך יכול היה פוסידון ואמפיטריטה אלת הים למצוא מעט שקט ושלווה.

== גאוגרפיה ==
באי פאקסי מצויים שלושה יישובים עיקריים ועוד מספר כפרים קטנים:
* גאיוס
* לאקה
* לוגוס

הקשר העיקרי עם האי נעשה בדרך הים מהאי קורפו ומיוון עצמה בספינות, רחפות ובמטוסי ים פרטיים. הנמל הראשי של האי נמצא בגאיוס הבירה הנמצאת בחוף המזרחי של האי. גם נמל לאקה משמש את היוצאים והבאים.

בפאקסי קיים כביש אחד המקיף את האי וקו אוטובוס היוצא מדי שעה מהתחנה הראשית בגאיוס ועובד בין כל היישובים באי.

==נקרות ==
בחוף הצפון מערבי של פאקסי ישנם נקרות במפלס פני הים בגדלים שונים, ביניהם גדולים דיים לשייט בספינה.
<gallery>
קובץ:Paxicave01.jpg
קובץ:Paxicave02.jpg
קובץ:Paxicave03.jpg
קובץ:Paxicave04.jpg
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* ברכה ריבלין, "פקסי", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 322–323

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20101216110137/http://greeklandscapes.com/images/maps/paxos/paxos_map.jpg מפת פאקסוס ואנטי פאקסוס]
* [https://web.archive.org/web/20090303153356/http://www.travelalacarte.co.uk/paxos/map.htm עוד מפה של פאקסוס ואנטי פאקסוס]
* 

קטגוריה:האיים היוניים
חמישיות (תוכנית טלוויזיה)

חמישיות היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט המשודרת בערוץ החל משנת 2004 והיא תוכנית המשך לתוכנית "צעדים". התוכנית ידועה כאחת מתוכניות הדגל של ערוץ הספורט ונחשבת כאחת תוכניות הספורט הנחשבות והנצפות בישראל. התוכנית משודרת במהלך עונת הכדורסל (מאוקטובר עד יוני) בימי שלישי אחרי חדשות הספורט (למעט בימים בהם משודרים בימי שלישי אולפן ליגת האלופות).

התוכנית היא מגזין כדורסל שבועי בהגשת שי האוזמן ובהשתתפות גור שלף ועפר שלח כפרשנים קבועים. בעונתה הראשונה הגיש עפר שלח את התוכנית יחד עם ניב רסקין ובהשתתפות ארז אדלשטיין כפרשן, ובעונה השנייה עודד קטש שימש כפרשן בתוכניות הראשונות עד שמונה למאמן הפועל גליל עליון והוחלף על ידי שימי ריגר.

התוכנית מחולקת ארבעה רבעים כאשר שני הרבעים הראשונים מוקדשים בדרך כלל למשחקי ליגת העל בכדורסל, ולמכבי תל אביב ביורוליג, והרבע האחרון ל-NBA. ברבעים עצמם מתבצע דיון בין משתתפי התכנית, ובין הרבעים משודרות כתבות צבע. בעיקר על שחקי הליגה הן ישראלים והן זרים. שיר הפתיחה והסיום של התכנית הוא Big Fun (אנ') של Kool & The Gang (אנ').

בשנת 2021, לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים, שב עפר שלח להגיש את התוכנית.

רשימת המגישים לדורותיה:
{| class="wikitable"
|+
!עונה
!מנחה 1
!מנחה 2
!מנחה 3
|-
|2004/05
|ניב רסקין
|ארז אדלשטיין
|עפר שלח
|-
|2005/06
|אביב לביא 
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2006/07
|אביב לביא
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2007/08
|אביב לביא
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2008/09
|אביב לביא
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2009/10
|אביב לביא
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2010/11
|גילי מוסינזון
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2011/12
|צביקה שרף
|שימי ריגר 
|עפר שלח
|-
|2012/13
|צביקה שרף
|שימי ריגר 
|עפר שלח/ גיל ברק/דניאל זילברשטיין<ref>בעקבות כניסת שלח לחיים הפוליטיים, גיל ברק ודניאל זיבלרשטיין החליפו אותו לסירוגין</ref>
|-
|2013/14
|מאיה רונן 
|רון קופמן 
|פיני גרשון
|-
|2014/15
|מאיה רונן 
|אלי סהר
|ארז אדלשטיין 
|-
|2015/16
|עידו גור 
|ארז אדלשטיין 
|פיני גרשון
|-
|2016/17
|עידו גור 
|דני פרנקו
|פיני גרשון
|-
|2017/18
|שי האוזמן
|גור שלף
|עידו גור 
|-
|2018/19
|שי האוזמן
|גור שלף
|עידו גור 
|-
|2019/20
|שי האוזמן
|גור שלף
|עידו גור 
|-
|2020/21
|שי האוזמן
|גור שלף
|עידו גור 
|-
|2021/22
|שי האוזמן
|גור שלף
|עפר שלח
|-
|2022/23
|שי האוזמן
|גור שלף
| עפר שלח
|-
|2023/24
|שי האוזמן
|גור שלף
|עפר שלח
|}
*

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable"
!פרס
!שנה
!קטגוריה
!מועמדות
!תוצאה
|-
! rowspan="4" |פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה
|2017
| rowspan="4" |תוכנית ספורט
| rowspan="3" |חמישיות
|
|-
|2019
|
|-
|2021
|
|-
|2022
|חמישיות – עונה 18
|
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערוץ הספורט: תוכניות וסדרות
גן בריץ

תצלום אוויר של הפארק
שעון השמש בפארק
גן בריץ (בגרמנית: Britzer Garten – "בריצר גארטן") הוא פארק ציבורי בדרומה של העיר ברלין, בירת גרמניה. הפארק נמצא בשכונת בריץ של רובע נויקלן של העיר, ונקרא על שם השכונה.
== היסטוריה ==
הפארק הוקם בשנת 1985 בשל ניתוקם של תושבי אזור זה של ברלין משטחי הכפר שסביבם (בשל הקמת חומת ברלין שהקיפה את ברלין המערבית) ועל מנת לשמש אתר נופש ופנאי לתשובי אזור דרום מערב ברלין. שטחו של הפארק 900 דונמים והוא כולל גן ורדים, גני משחקים, שטחים מיוערים, אגמים, וערוגות פרחים.

בגן הוקם שעון שמש שקוטרו 99 מטרים, והוא הגדול ביותר באירופה. השעון תוכנן על ידי האדריכלים יירגן דירק צילינג, יאספר האלפמן וקלאוס ציליך.

בית הקפה בפארק (Café am See) הוקם בשנת 1985 בתכנונו של האדריכל אנגלברט קרמזר תוך שימוש בטכנולוגיה ידידותית לסביבה.

בפארק נערכים אירועים ציבוריים כגון קונצרטים ומופעים, וכן מופעי זיקוקים.

בכניסה לפארק ממוקם הפסל המכונה "Fette Henne" מעשה ידי הפסל רולף שימנסקי.

הפארק מנוהל על ידי חברת הפארקים והגנים של ברלין הירוקה בע"מ (Grün Berlin Park und Garten GmbH) – חברה בבעלות עיריית ברלין.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברלין: פארקים
ג'ף פרובסט

ג'פרי לי "ג'ף" פרובסט (באנגלית: Jeffrey Lee "Jeff" Probst; נולד ב-4 בנובמבר 1961) הוא מנחה טלוויזיה, מפיק וכתב אמריקאי. התפרסם בעיקר בזכות תפקיד המנחה בתוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות", אותה הוא מנחה 45 עונות, מאז עונתה הראשונה ששודרה בשנת 2000.

==ביוגרפיה==
פרובסט נולד בויצ'יטה, קנזס שבארצות הברית. גדל בבלוויו, וושינגטון. לאחר סיום לימודיו בתיכון ניופורט ב-1980 התקבל פרובסט לאוניברסיטת סיאטל פאסיפיק ובאותו זמן עבד בחברת בואינג בתור מפיק וקריין בסרטי וידאו לשיווק מוצרי החברה. לאחר מכן, עבד כמפיק במספר סרטי קולנוע עד לעבודתו כמנחה תוכנית המציאות "הישרדות".

ב-2001 התגרש פרובסט מאשתו שלי רייט, לאחר חמש שנות נישואים. בזמנו הפנוי פעיל פרובסט בארגון של אליזבת' גלסר העוזר לילדים חולי איידס.

בשנים 2008–2009 זכה פרובסט בשני פרסי אמי בקטגוריית מנחה תוכנית המציאות הטוב ביותר.

ב-2011 השתתף בפרק בסיטקום "איך פגשתי את אמא".

בשנים 2013–2014 השתתף בשני פרקים בסיטקום "שני גברים וחצי", בעונתה האחד עשר.

ב-2016 השתתף בפרק בסדרה הקומית "במשפחות הכי טובות".

ב-2017 דיבב את דמותו בפרק בסדרת האנימציה "איש משפחה".

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.cbs.com/primetime/survivor/video/?season=16/about/host.php ג'ף פרובסט], באתר הישרדות
* 

קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: מנחה תוכנית מציאות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
הגן הבוטני של ברלין

[[חזרן ענק בביתן המרכזי.]]
ביתן ה[[קקטוסים.]]
ביתן ויקטוריה.
הגן הבוטני של ברלין או, בשמו הרשמי, הגן הבוטני והמוזיאון הבוטיני ברלין - דאהלם (בגרמנית: Botanischer Garten und Botanisches Museum Berlin-Dahlem) הוא גן בוטני ששטחו 430 דונמים ומוצגים בו כ-22,000 צמחים שונים. גן זה נחשב לאחד מהגנים הבוטניים הגדולים והידועים בעולם. הגן ממוקם בשכונת דאהלם ברובע שטגליץ-צלנדורף של ברלין, בירת גרמניה.

==היסטוריה של הגן==
הגן הוקם בין השנים 1897–1910 על פי תוכניות של האדריכל אדולף אנגלר, במטרה לשכן בו את הצמחים הרבים שהובאו ממושבותיה של גרמניה, ומתוך רצון לחקות גנים בוטניים דומים באנגליה (גני קיו) ובצרפת (הז'רדן דה פלנט).

כיום מנוהל הגן והמוזיאון הבוטני על ידי האוניברסיטה החופשית של ברלין.

==תיאור הגן==
הגן כולל מספר ביתנים וחממות ששטחן הכולם 6,000 מ"ר.

בין הביתנים ניתן למנות את ביתן ויקטוריה, בו מוצג אוסף של סחלבים, צמחים טורפים וויקטוריה מלכותית (צמח ממשפחת הנופריים); ביתן הקקטוסים; והפביליון הגדול (Das Große Tropenhaus) - החממה הגדולה בעולם - מבנה שגובהו 25 מטרים בו נשמרת טמפרטורה קבועה של 30 °C ומוצגים בו צמחים טרופיים.

תערוכת הקבע במוזיאון הבוטני סגורה עד סוף 2022 עקב עבודות מודרניזציה. עדיין ניתן לבקר בתערוכות מיוחדות ובגן.

== קישורים חיצוניים==
* 

* [https://web.archive.org/web/20100628092846/http://www.bgbm.org/bgbm/pr/kurzinfo/briefing/garten.htm תיאור הגן בוטני] 

קטגוריה:ברלין: פארקים
ברלין
קטגוריה:שטגליץ-צלנדורף
דינא, מלכת ירדן

תמונה מ-[[1955 מחתונת הזוג]]
המלכה דינא בנת עבד אל-חמיד (בערבית: دينا بنت عبد الحميد; 15 בדצמבר 1929 – 21 באוגוסט 2019) הייתה אשתו הראשונה של חוסיין, מלך ירדן. דינא הייתה גם דודה מדרגה שלישית של אביו טלאל, מלך ירדן.

== ביוגרפיה ==
דינא בנת עבד אל-חמיד נולדה בקהיר בירת מצרים. כצאצאית של חסן בן עלי וכקרובת משפחה של טלאל מלך ירדן ניתן לה תואר הכבוד הערבי שרפה של מכה. כמו ילדים רבים ממשפחות אריסטוקרטיות ערביות, היא נשלחה לפנימייה באנגליה, ובהמשך השלימה תואר בספרות אנגלית מאוניברסיטת קיימברידג' היוקרתית וכן תעודת תואר שני במדעי החברה ממכללת בדפורד, בלונדון. בעבר הייתה מרצה לספרות אנגלית ופילוסופיה באוניברסיטת קהיר. דינא הכירה את חוסיין לראשונה בזמן לימודיה בלונדון בשנת 1952.

דינא התחתנה עם חוסיין ב-19 באפריל 1955, כשהוא היה בן 19. היא הייתה מבוגרת ממנו במספר שנים ומשכילה יותר, והנישואין עד מהרה עלו על שרטון. לזוג נולדה ב-13 בפברואר 1956 בת, הנסיכה עאליה בת חוסיין, אך מכיוון שנשים לא יכולות לעמוד בראשות ירדן היא לא זכתה להיות מלכת ירדן. הזוג נפרד עוד ב-1956, והתגרש ב-24 ביוני 1957. דינא נשארה בעלת התואר נסיכת ירדן. לאחר מספר שנים נישא חוסיין בשנית למונא אל-חוסיין, בתו של קצין בריטי שהתאסלמה.

באוקטובר 1970 התחתנה עם אסד סולימאן עבד אל-קאדר (צלאח תעאמרי), בכיר בארגון לשחרור פלסטין. תעאמרי נתפס בידי ישראל בשנת 1982 במהלך מלחמת לבנון הראשונה, ושהה בכלא הישראלי. הוא שוחרר לאחר שנה במסגרת עסקה להחלפת שבויים שניהלה דינא, יחד עם עוד 8,000 אסירים נוספים.<ref></ref>

דינא נפטרה בעמאן ב-21 באוגוסט 2019.

==ראו גם==
'ללכת שבי', ספרם של אהרון ברנע ועמליה ארגמן ברנע (הוצ' ידיעות אחרונות משכל, 1986)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכות ירדן
קטגוריה:נשים מצריות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קהיר
קטגוריה:ילידות 1929
קטגוריה:נפטרות ב-2019
קטגוריה:נפטרים ב-2019
דון רופר

דונלד ג'ורג' בומונט "דון" רופר (אנגלית: Donald George Beaumont "Don" Roper; 14 בדצמבר 1922, בוטלי, המפשייר - 8 ביוני 2001, סאות'המפטון) היה כדורגלן אנגלי.

== קריירה ==
רופר התבלט כחלוץ בעל יכולת הבקעת שערים גבוהה כבר בגיל בית הספר. הוא אותר על ידי טובי קלהר, עוזרו של המאמן טום פארקר מסאות'המפטון, וביולי 1940 הוא חתם במועדון. משחקיו הראשונים היו במסגרת המשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה. לאחר חידוש משחקי הכדורגל התחרותיים ב-1946 רופר הצליח לבסס את מעמדו כ"קיצוני (ימני) עם שתי רגליים חזקות".

במקביל לקריירת הכדורגל שלו הוא השתתף פעם אחת במשחק קריקט מקצועני בין המפשייר לאוניברסיטת קיימברידג'.

רופר שיחק בעונת 1946/1947 בליגה השנייה וגילה יכולת טובה, ולפיכך בסיום העונה הוחתם על ידי ארסנל תמורת 10,000£, כאשר ג'ורג' קרטיס וטום רדקין עוברים לסאות'המפטון. בהנהלת ארסנל רצו מאוד להחתים את רופר על חוזה במועדון, והמאמן טום ויטאקר הגיע לסאות'המפטון כ-11 פעמים במסגרת המשא ומתן.

רופר הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת האליפות 1947/1948 הוא השתתף ב-40 משחקים שבהם הבקיע 10 שערים. הוא עבר לעמדת הקיצוני השמאלי בעונת 1949/1950, אך הוחלף על ידי דניס קומפטון לקראת משחק גמר גביע ה-FA של 1950, שהסתיים בניצחון של ארסנל. רופר חזר לעמדה זו בעונה שלאחר מכן, והמשיך לשחק בה במשך חמש עונות נוספות. הוא השתתף בהפסד ארסנל לניוקאסל יונייטד בגמר גביע ה-FA של 1952, אך במשחק זה הוא נאלץ לסגת לעמדת הבלם האחורי על מנת להחליף את וולי ברנס שנפצע.

עונת 1952/1953 הייתה מוצלחת מאוד מבחינת רופר, ובמהלכה הוא זכה עם ארסנל באליפות נוספת והשתתף במשחק אחד של נבחרת אנגליה ב' (אם כי מעולם לא שיחק בנבחרת הבכירה). ב-1952 הוא גם הבקיע חמישה שערים במשחק ידידות נגד היברניאן, שהיה אחד מהראשונים במדינה ששוחקו לאור הזרקורים.

רופר היה שחקן הרכב קבוע במשך שתי עונות נוספות, אך בעונת 1955/1956 איבד ממעמדו ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים של המועדון. הוא שיחק במדי ארסנל ב-321 משחקים, בהם הבקיע 95 שערים.

בינואר 1957 הוא חזר לשחק עבור מועדון הכדורגל סאות'המפטון שהתדרדר עד לליגה השלישית, התמנה לתפקיד הקפטן ושיתף פעולה עם שחקנים כגון דרק ריבס וטרי פיין הצעיר. בסוף העונה רופר הסתכסך עם הנהלת סאות'המפטון על תנאי העסקתו, וטען שהבטחות שניתנו לו על ידי טד בייטס לקבל תפקיד של מאמן כושר לא קוימו. רופר עזב את סאות'המפטון בכעס רב, ולאחר מכן סירב להשתתף באירועים של המועדון או לבקר באצטדיון הדל.

רופר פרש ממשחק פעיל ב-1963 לאחר ששיחק עבור ויימאות' ודורצ'סטר טאון. לאחר פרישתו הוא עבר להתגורר בסאות'המפטון ועבד כמהנדס.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://findarticles.com/p/articles/mi_qn4158/is_20010704/ai_n14408329 הספד] באתר הגרדיאן

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2001
תמונת פספורט

[[תעודת זהות גרמנית ובה תמונת הפספורט של 'אריקה מוסטרמאן', המקבילה הגרמנית לישראל ישראלי (פלוני אלמוני)]]
תמונת פַּסְפּוֹרְט (על פי האקדמיה ללשון העברית: תְּמוּנָה מְזַהָה) היא תצלום פניו של אדם, המשמשת לתעודת פספורט, תעודת זהות, רישיון נהיגה או תעודות רשמיות אחרות.

==מפרט לתמונת פספורט חוקית==
למרות שבכל מדינה ישנו מפרט שונה לתמונות פספורט, החוקים הבאים תקפים ברוב המדינות:
* צילום חזיתי של הפנים.
* צבע עיניים ברור.
* שתי האוזניים נראות בתמונה.
* במדינות בהן הונהג דרכון ביומטרי, על הבעת הפנים להיות נייטרלית, ללא חיוך וכאשר הפה סגור.
* על התמונה להיות בגודל קבוע, השונה ממדינה למדינה.
ניתן לצלם תמונות פספורט ברוב חנויות הצילום, ולקבל תמונות העונות על הדרישות. ישנה גם אפשרות להכין תמונות פספורט לבד בתוכנת עריכה גרפית או בשירות מקוון.

===מפרט במדינת ישראל===
בנוסף למפרט הנ"ל, הדרישות לתמונת פספורט חוקית במדינת ישראל הן:<ref></ref>
* רקע בהיר לבן ללא צללים.
* גודל תמונה 3.5X4.5 ס"מ.
* מנח ראש ישר
* יש לראות את שתי האוזניים בתצלום
* הבעה נייטרלית

ראו גם:

דיוקן

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמצעי זיהוי
קטגוריה:צילום
ג'ון רדפורד

ג'ון רדפורד (אנגלית: John Radford; נולד ב-22 בפברואר 1947 בהמסוורת', יורקשייר) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

רדפורד שיחק לאורך רוב הקריירה שלו כחלוץ מרכזי (לעיתים גם כקיצוני ימני) בארסנל. הוא הצטרף למועדון כשחקן מתלמד ב-1962, והפך למקצוען בפברואר 1964. הוא היה מבקיע שערים פורה בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבוגר במשחק נגד וסטהאם יונייטד ב-21 במרץ 1964 (המשחק היחיד שלו באותה עונה). רדפורד שיחק 15 פעמים בעונה שלאחר מכן, והפך למבקיע השלושער הצעיר ביותר בתולדות ארסנל. השלושער הובקע במשחק נגד וולבס שנערך ב-2 בינואר 1965, כאשר רדפורד היה בן 17 שנים ו-315 ימים.

בתחילת עונת 1965/1966 רדפורד היה לשחקן הרכב קבוע בארסנל, והתבלט בתפקידו תחת הדרכתו של המאמן ברטי מיי; בעונת 1968/1969 הוא עבר לשחק בעמדת הקיצוני הימני, ולמרות זאת הבקיע 19 שערים והצליח להוביל את ארסנל לגמר גביע הליגה. יכולתו הטובה של רדפורד התבטאה גם בהישגים של ארסנל; בעונת 1969/1970 הוא הבקיע פעם נוספת 19 שערים, וסייע לארסנל לזכות בגביע ערי הירידים שהיה התואר הראשון של המועדון מזה 17 שנים; רדפורד הבקיע את השער השני בניצחון 3:0 במשחק השני של הגמר, שהסתיים בניצחון של ארסנל בתוצאה 4:3 בסיכום שני המשחקים.

רדפורד חזר לעמדת החלוץ המרכזי שאליה היה רגיל. בעונת 1970/1971 הוא הבקיע 21 שערים (שיא אישי), והיה שותפו להתקפה של ריי קנדי שהבקיע 26 שערים. רדפורד היה חלק משמעותי בסגל ארסנל שזכה בדאבל באותה עונה, וגם לבישוליו הייתה חשיבות רבה; רדפורד בישל לקנדי את שער הניצחון במשחק החוזר נגד סטוק סיטי בחצי גמר גביע ה-FA, ובישל את שני השערים של ארסנל במשחק הגמר לאדי קלי וצ'ארלי ג'ורג'.

רדפורד שיחק במדי נבחרת אנגליה עד גיל 23 במקביל להצלחותיו בארסנל. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה הבוגרת הייתה במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת רומני ב-15 בינואר 1969. אולם, מאמן הנבחרת סר אלף ראמזי לא המשיך לזמן את רדפורד למשחקי הנבחרת, ומשחקו האחרון במדיה היה נגד נבחרת שווייץ ב-13 באוקטובר 1971; רדפורד לא הבקיע בשני המשחקים.

רדפורד המשיך לשחק בארסנל עד אמצע שנות ה-70, והבקיע 19 שערים נוספים בעונת 1972/1973. אולם, מספר השערים שלו ירד בהדרגה (בעונת 1973/1974 ובעונת 1974/1975 הוא הבקיע פחות מעשרה שערים לעונה) והוא נפצע בעונת 1975/1976, כך שמספר המשחקים שבהם השתתף הצטמצם עוד יותר. בתקופה זו צמד שחקני ההתקפה הבכיר של ארסנל הורכב ממלקולם מקדונלד ופרנק סטייפלטון, ורדפורד שיחק בשני משחקים בלבד בארבעת החודשים הראשונים של עונת 1976/1977. רדפורד לא הצליח להשיג מחדש את מקומו בהרכב ארסנל, ובדצמבר 1976 הוא עבר לווסטהאם יונייטד תמורת 80,000£. הוא שיחק בארסנל ב-481 משחקים, והבקיע בהם 149 שערים.

רדפורד הצטרף לבלקברן רוברס ב-1977 לאחר שנה ו-28 משחקי ליגה ללא שערים במדי וסטהאם. הוא הצליח במידה מסוימת בבלקבורן, והבקיע עשרה שערים ב-38 משחקים בליגה השנייה. הוא עזב את בלקבורן ב-1978 ושיחק עבור המועדון החובבני בישופס סטורטפורד לפני שפרש. לאחר פרישתו הוא ניהל פאב, ואימן את בישופס סטרוטפורד בשתי קדנציות בשלהי שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. רדפורד עוסק גם בהדרכת סיורים באצטדיון האמירויות של ארסנל ועובד כפרשן בתחנת הטלוויזיה של המועדון.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1947
עאליה, מלכת ירדן

חוסיין (משמאל) בפגישה עם נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד ואשתו בטי פורד (מימין), 30 במרץ 1976]]
המלכה עאליה בהאא א-דין טוקאן (בערבית: علياء بهاء الدين طوقان; תעתיק מדויק: עליאא' בהאא' אלדין טוקאן; 25 בדצמבר 1948, קהיר, מצרים - 9 בפברואר 1977) הייתה אשתו השלישית של חוסיין, מלך ירדן.

==ביוגרפיה==
עאליה בהאא א-דין טוקאן נולדה ב-25 בדצמבר 1948 בקהיר למשפחה פלסטינית משכם. משפחת טוקאן קשרה קשרים טובים עם בית המלוכה הירדני עוד מתקופת המנדט הבריטי. אחד מקרובי משפחתה של עאליה, אחמד טוקאן, שימש כראש ממשלת ירדן בשנת 1970. אביה, בהאא א-דין טוקאן, שימש כשגריר ירדן במצרים בשעת לידתה, ולאחר מכן שימש כשגריר בארצות הברית, איטליה, טורקיה ובריטניה. עאליה נדדה יחד עם משפחתה בהתאם לשליחות אביה והתחנכה במוסדות מערביים. לאחר מכן למדה מדעי המדינה באוניברסיטה בשיקגו.

בשנת 1971 חזרה עאליה להתגורר בירדן, ועבדה בחברת התעופה הירדנית (לימים רויאל ג'ורדניאן). בספטמבר 1972 נתבקשה באופן פרטי בידי המלך לארגן פסטיבל סקי מים בעקבה. ב-22 בדצמבר 1972 נישאו עאליה וחוסיין בטקס פרטי, ועאליה הוכתרה למלכה עאליה אל-חוסיין. נישואי חוסיין ועאליה אירעו חודשים ספורים לאחר גירושיו של המלך מאשתו השנייה מונא אל-חוסיין. ייתכן כי להיכרותו של חוסיין עם עאליה היה חלק בגירושין.

לזוג נולדו שני ילדים: האיא (נולדה ב-3 במאי 1974) ועלי (נולד ב-23 בדצמבר 1975). האיא התחתנה עם השייח' מוחמד בן ראשד אאל מכתום, שליט דובאי וראש ממשלת איחוד האמירויות הערביות. כמו כן אימצו השניים ב-1976 ילדה פלסטינית יתומה בשם עביר (ילידת 1972). עאליה נחשבה למלכה פופולרית בדעת הקהל, ונישואיה עם המלך חוסיין נחשבו למוצלחים. היא הרבתה בפעילויות צדקה וסעד, בייחוד בעזרה לבתי יתומים. ב-1974 תמכה במתן זכות בחירה לנשים בממלכה.

ב-9 בפברואר 1977 נהרגה המלכה בהתרסקות מסוק בעמאן שבירדן בדרך לדרום הממלכה, בדרכה למשימת פיקוח על אזורים נידחים. על שמה נקרא נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה. כחצי שנה לאחר מותה נישא חוסיין בפעם הרביעית למלכה נור.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

עאליה
עאליה
קטגוריה:הרוגי תאונות אוויריות
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:ילידות 1948
קטגוריה:חברות מסדר גבריאלה סילאנג
קטגוריה:נפטרות ב-1977
פט רייס

פטריק ג'יימס רייס (באנגלית: Patrick James Rice; נולד ב-17 במרץ 1949 בבלפסט) הוא כדורגלן עבר צפון אירי. היה עוזרו של מאמן ארסנל, ארסן ונגר, מאז 1996 ועד 2012.

== חייו ==
רייס גדל בלונדון. בצעירותו עבד כירקן בגילספי רואד, וב-1964 הצטרף לארסנל כשחקן מתלמד. הוא חתם על חוזה המקצוען שלו ב-1966, ופילס את דרכו דרך קבוצות הנוער והמילואים של המועדון. משחקו הראשון במדי הסגל הבוגר היה בגביע הליגה נגד ברנלי ב-5 בדצמבר 1967, שהסתיים בניצחון ארסנל בתוצאה 2 - 1.

בעונתו הראשונה בעמדת הבלם הימני של ארסנל הוא השתתף ב-16 משחקים, והחמיץ את ניצחון ארסנל על אנדרלכט בגמר גביע ערי הירידים של עונת 1969/1970. אולם, בתקופה זו הוא זכה לזימון ראשון לנבחרת צפון אירלנד, ומשחקו הראשון היה נגד נבחרת ישראל ב-10 בספטמבר 1968, במקביל לכך שהיה שחקן מחליף בארסנל. פיטר סטורי היה הבלם הימני הבכיר של ארסנל, אך לאחר שעבר לשחק במרכז המגרש בתחילת עונת 1970/1971, רייס תפס את מקומו והיה לשחקן הרכב קבוע למשך יתרת העונה שבה זכה המועדון בדאבל.

רייס היה הבלם הימני הבכיר של ארסנל לאורך שאר שנות ה-70, ושיחק בגמר גביע ה-FA של 1972; הוא היה שחקן הרכב קבוע בשלוש עונות - 1971/1972, 1975/1976 ו-1976/1977. רייס היה השחקן האחרון שנותר מהסגל שזכה בדאבל, וקיבל את סרט הקפטן של ארסנל ב-1977. בתפקידו כקפטן הוא זכה להניף את גביע ה-FA לאחר הניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר של 1979, אך מנגד להפסיד בגמרים של 1978 ו-1980. הוא היה השחקן היחיד של ארסנל ששיחק בכל משחקי גמר גביע ה-FA בין 1971 ל-1980, מספר המהווה שיא מועדון שאותו הוא חולק עם דייוויד סימן וריי פארלור. רייס הוביל את ארסנל לגמר גביע המחזיקות של 1980, שהסתיים בהפסד של ארסנל לוולנסיה.

רייס המשיך לשחק עבור נבחרת צפון אירלנד, ובקריירה שנמשכה 11 שנים הוא השתתף ב-49 משחקים. משחקו האחרון היה בהפסד 1 - 5 לנבחרת אנגליה ב-17 באוקטובר 1979. רייס עזב את ארסנל ב-1980 כשהיה בן 31 ולאחר 528 משחקים בכל המסגרות במדי המועדון. הוא עבר לשחק בווטפורד של המאמן גרהאם טיילור; רייס שיחק בווטפורד 137 פעמים, סייע למועדון להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1981/1982 וקיבל את סרט הקפטן. הוא פרש ממשחק פעיל ב-1984.

רייס הצטרף לארסנל כמאמן קבוצת הנוער לאחר פרישתו, והחזיק בתפקידו זה במשך 12 שנים שבהן הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ה-FA לנוער (1987/1988 ו-1993/1994). רייס היה המאמן המחליף של ארסנל למשך תקופה קצרה בספטמבר 1996, לאחר שהמאמן סטיוארט יוסטון התפטר. יוסטון עצמו החליף את המאמן המפוטר ברוס ריוק. רייס אימן את ארסנל בשלושה משחקי פרמייר ליג שבהם המועדון ניצח, ובהפסד הביתי 2 - 3 בגביע אופ"א לבורוסיה מנשנגלדבך.

רייס התמנה לעוזרו של ארסן ונגר שהגיע בסוף ספטמבר, והוא היה חלק משמעותי מההצלחות של ארסנל בשלהי שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 (שני דאבלים ועונת האליפות ללא הפסד). רייס הוא האדם היחיד מלבד בוב וילסון שנטל חלק (כשחקן או מאמן) בכל שלושת תוארי הדאבל ארסנל.

בסוף נובמבר 2013 גילו בגופו של רייס סרטן

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Harris, Jeff & Hogg, Tony (ed.) (1995). Arsenal Who's Who. Independent UK Sports. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080518230350/http://arsenal-land.co.uk/columns/?col=59 פרופיל] באתר Arsenal-land

קטגוריה:כדורגלנים צפון אירים
קטגוריה:מגני כדורגל צפון אירים
קטגוריה:בלפסט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צפון אירלנד
קטגוריה:מאמני כדורגל צפון אירים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1949
אל-מהרה

מחוז אל-מהרה (בערבית: محافظة المهرة) הוא מחוז במזרחה של תימן. בירת המחוז היא העיר אל-ע'יט'ה. המחוז הוא הקטן ביותר בתימן מבחינת אוכלוסייה והמחוז ה-2 בגודלו מבחינת שטח, 82,045 קמ"ר. המחוז גובל במערב עם חצרמוות, במזרח עם המדינה עומאן ובדרום עם הים הערבי. בנוסף לשפה הערבית, במחוז מדוברת גם השפה המהרי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תימן: מחוזות
האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה

הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה
האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה (ביוונית: Εθνικό Μετσόβιο Πολυτεχνείο) היא אחת ממוסדות ההשכלה הגבוהה היוקרתיות והוותיקות ביוון. היא ידועה גם בשמה "הפוליטכני של אתונה" (Athens Polytechnic).

באוניברסיטה מועסקים כ-700 עובדי סגל אקדמי, ולומדים בה כ-10,000 סטודנטים, מתוכם 15 אחוז בתארים מתקדמים. לימודים לתואר ראשון נמשכים חמש שנים.

==היסטוריה==
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1836 בשכונת אקסרכיה שבאתונה, כמוסד חינוך חצי-מקצועי בשם "בית הספר המלכותי של האומנויות", שהפך למוסד היחידי שמספק תארים בהנדסה עד אמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, אז החלו להווסד מוסדות לימוד טכניים גם מחוץ לאתונה. הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה ממוקם במרכז אתונה, בשדרות פאטיסיון, כאשר בשנות ה-80 של המאה ה-20 נוסד קמפוס פרברי בשם "קמפוס זוגרפו".

==פקולטות==
האוניברסיטה מחלוקת לתשע פקולטות אקדמיות, המחולקות ל-33 מחלקות.

הפקולטות הן:
* הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים
* הפקולטה להנדסה אזרחית
* הפקולטה להנדסה מכנית
* הפקולטה לארכיטקטורה
* הפקולטה להנדסת כימיה
* הפקולטה להנדסה חקלאית
* הפקולטה להנדסת הכרייה והמתכות
* הפקולטה לארכיטקטורה ימית והנדסה ימית
* הפקולטה למתמטיקה יישומית ופיזיקה

==משמעות פוליטית==
באוניברסיטה תמיד הייתה פעילות פוליטית עירנית ותוססת, ויש בה כוח חזק של תנועות סטודנטים וקבוצות הנאבקות למען שלום ודמוקרטיה ביוון. הדוגמה המובהקת ביותר לכך היא ההתקוממות בפוליטכני של אתונה, שהתרחשה ב-17 בנובמבר 1973, והייתה הצעד הראשון לקראת הפלת המשטר הדיקטטורי הצבאי של יוון.

בשלושת הימים שלפני ההתקוממות, סטודנטים התבצרו בתוך האוניברסיטה, והחלו לשדר שידורי רדיו פיראטי, הקוראים לתושבי יוון להתמרד כנגד השלטון. בערב ב-17 בנובמבר, התפרץ טנק צבאי לאוניברסיטה והחל לירות בתוכה, בהוראת הממשלה הדיקטטורית. כ-28 סטודנטים נהרגו באירוע, וההתקוממות הסתיימה, אך החונטה הצבאית נפגעה מאוד מהאירועים. החונטה נפלה ב-1974, לאחר הפלישה הטורקית לקפריסין, ומאז ה-17 בנובמבר נחגג כיום של חופש ודמוקרטיה ביוון. כל בתי הספר והאוניברסיטאות נסגרים באותו יום.

ארגון הטרור, ה-17 בנובמבר, נקרא על שם אירוע זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:האוניברסיטה הטכנית הלאומית של אתונה
קטגוריה:יוון: מבנים
קרפטאייר

קרפטאייר (ברומנית: Carpatair) היא חברת תעופה רומנית. בסיסה הראשי של החברה נמצא בעיר טימישוארה. החברה מבצעת טיסות פנימיות ברומניה וטיסות קצרות לרחבי אירופה.

==תולדות החברה==
החברה נוסדה בשנת 1999 בשם ווג אייר והחלה את טיסותיה בפברואר אותה שנה מנמל התעופה של קלוז' כשהיא משתמשת במטוס יאקובלב YAK-40 חכור ממולדביאן איירליינס.
החברה צמחה במהירות החל מדצמבר 1999 כשמשקיעים שווייצרים ושוודים קנו חלק ממניות החברה.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:black;background:#009973;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="2" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:black;background:#009973;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|פוקר 100
|2
|—
|105
|105
|
|-
!סה"כ
!2
!—
!colspan=3|
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה רומניות
קטגוריה:טימישוארה
ג'וקי ארקין

ג'וקי ארקין (26 במרץ 1933 - 27 בינואר 1996) היה פנטומימאי, רקדן, כוריאוגרף ושחקן ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בנווה צדק בשם יעקב ארקין למרגלית לבית מויאל ולמשה ארקין, במשפחה בת ארבעה ילדים וגדל בתל אביב. אחותו היא גליה ארקין. אמו הייתה נכדתו של אהרון מויאל, ממייסדי נווה־צדק ואביו שימש כשוטר במשטרת המנדט.
אביו נרצח ב-1938 על ידי ערבי כשיצא מישיבה במטה משטרת יפו.

===עלי במות===
היה בוגר המחזור הראשון של להקת פיקוד מרכז. למד משחק באולפן הדרמטי של משה הלוי ופנטומימה אצל שייקה אופיר. באמצע שנות החמישים שיחק בתיאטרון הפנטומימה שהקים שייקה אופיר. הופיע כפנטומימאי בלהקתו של מרסל מרסו. 
ארקין היה מורו של סמי מולכו.
בשנים 1960 - 1970 התגורר ועבד בארצות הברית,
הופיע בברודוויי במחזות הזמר "אני והסרז'נט" של איירה לוין, "חלב ודבש" (1961) ו"בלי תנאים" (1962).
בשנת 1965 שיחק בישראל בתפקיד הראשי במחזמר "איך להצליח בעסקים בלי להתאמץ" בהפקת גיורא גודיק. בחודש יולי 1966 הופיע עם הגיטריסט דון חוליו (יואל דן), יגאל חרד וגאולה גיל בהרכב "שלישיית גאולה גיל" בפני יהודים ברחבי ברית המועצות.
ייסד וניהל בית ספר למחול ולג'אז, ואת להקת בנות הג'אז.

===קולנוע===
שיחק בסרט מתחת לאף (1982) בתפקיד יעקב ובסרטים "סלומוניקו" ו"גרין". בסרטים רבים שימש ככוריאוגרף (למשל, ב"אסקימו לימון 2 - יוצאים קבוע").

===טלוויזיה===
ב-1977 השתתף בספיישל "הערב עם צביקה פיק" בערוץ הראשון. ב-1978 שיחק בשני הפרקים של התוכנית ללימוד אנגלית "Mission Possible". בשנת 1988 התארח בתוכנית המסעדה הגדולה. בשנת 1991 הופיע בתפקיד אורח בתוכנית מסיבת גן בתור רובין הוד וכן באחד הפרקים בסדרה "איצ'ה".

היה נשוי במשך חמש שנים להלן פרקר. השניים התגרשו בתחילת 1968. לבני הזוג בן משותף, ג'ונתן, החי בארצות הברית וגם הוא פנטומימאי, שחקן וכוריאוגרף.

ג'וקי ארקין נפטר ב-27 בינואר 1996 בגיל 63 בבית החולים איכילוב בתל אביב ממחלת הסרטן. הלווייתו נערכה בבית העלמין בנחלת יצחק.

==קישורים חיצוניים==

* פרטים על ג'וקי ארקין ב
* [http://www2.tau.ac.il/theatre/view_pritim.asp?id=260 ביוגרפיה] באתר אוניברסיטת תל אביב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:פנטומימאים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
מרקוביץ'

מרקוביץ או מרקוביץ הוא שם משפחה מזרח אירופאי שמשמעותו בשפות סלביות אחדות היא "בנו של מרקו" או "בנו של מארק". הוא נפוץ בעיקר אצל יהדות אשכנז מרומניה, פולין והאימפריה הרוסית לשעבר, כמו כן אצל עמים נוצרים מיוגוסלביה לשעבר. בארצות המערב הדוברות גרמנית או אנגלית שם משפחה זה הפך למרקוביץ (Markowitz או Marcowitz).

קטגוריה:שמות משפחה
אבי לוזון

אברהם "אבי" לוזון (נולד ב-24 באפריל 1955) הוא עסקן כדורגל ישראלי, המשמש כבעלים של המועדון מכבי פתח תקווה. בעבר כיהן כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל וכחבר הוועד הפועל של אופ"א. בעבר שימש גם כמנהל בכיר בבנק דיסקונט.

== קריירה ==
לוזון החל את פעילות הכדורגל שלו כחבר באגודת הספורט של מכבי פתח תקווה. בשנות ה-90, לאחר שנים רבות בה, הוא התמנה לתפקיד יושב ראש הקבוצה והחל לנהל אותה בצוותא עם אחיו, עמוס לוזון. בניהולם קודמה הקבוצה וזכתה למספר הצלחות, העפילה מספר פעמים לגביע אופ"א ובנתה מערך נרחב של קבוצות ילדים ונוער במועדון. ב-2006 התפטר לוזון מהמועדון, על מנת שיוכל להתפנות לתפקיד בכיר בהתאחדות.

אף על פי שהייתה התנגדות מצד מספר ראשי קבוצות בכדורגל הישראלי, כדוגמת יעקב שחר ולוני הרציקוביץ', התמנה לוזון לתפקיד יושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל במרץ 2007 והחליף בתפקיד את איצ'ה מנחם. בעת כניסתו לתפקיד, היו בכדורגל הישראלי מספר בעיות רב שהיה עליו לפתור. מאז כניסתו לתפקיד פעל לעריכת מספר שינויים, כדוגמת שיפור התנאים של נבחרת ישראל והנבחרות הצעירות ופעילות למניעת התנהגות אלימה במגרשים. לוזון גם ניסה להוריד את מחירי הכניסה למשחקי ליגת העל אך בפועל מחירי הכרטיסים לא ירדו.

בקיץ 2008 יזם לוזון תוכנית להרחבת הליגות העליונות ולהנהגת שיטת הקיזוז בישראל. בסוף 2008 הוא פעל על מנת שישראל תארח את טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 ב-2011, אך דנמרק היא זו שנבחרה לבסוף. בינואר 2010 נבחר לקדנציה שנייה כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל, וכעבור שנה הצליח להביא לזכיית ישראל באירוח אליפות אירופה עד גיל 21 ב-2013.

במהלך תפקידו כיושב ראש ההתאחדות ספג לוזון ביקורות רבות על פעולותיו. ירון זליכה, שעמד בראש ועדה לבחינת הניהול בכדורגל הישראלי שהוקמה על ידי משרד התרבות והספורט ב-2013, נטען בין השאר כי "קיימת בעייתיות במבנה הארגוני ובהתנהלות של ההתאחדות, וכי על לוזון לסיים את תפקידו, בשל ניגודי עניינים". ב-31 ביולי 2014, סיים לוזון את תפקידו כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל, אותו החליף בתפקיד עופר עיני.

== חיים אישיים ==
לוזון נולד במעברת שבות, לימים פרדסיה. אחד מתוך שבעת הילדים של משפחת עולים מטריפולי שבלוב. אביו חלפון עבד במחלקת התברואה ואמו עליזה הייתה עקרת בית.

לוזון הוא אחיו של עמוס לוזון ודודם של גיא לוזון ועידן מליחי

== קישורים חיצוניים ==
* [http://football.org.il/Association/AboutAssociation/Pages/chairman.aspx אבי לוזון] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכבי פתח תקווה
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורגל בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
קטגוריה:פרדסיה: אישים
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
פילבה (מחוז)

סור טאבסקודה
מחוז פילבה (באסטונית: Põlva maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. הוא ממוקם בחלקה הדרומי של המדינה וגובל במחוז וורו בדרום, באגם אגם פייפסי במזרח, שידוע גם בשמו הרוסי - אגם פסקוב, במחוז ולגה במערב ובמחוז טרטו בצפון.

==היסטוריה==
המחוז הוא חדש יחסית למחוזות אחרים באסטוניה, הוא הוקם בשנת 1961 על ידי הרשויות הסובייטיות על שטח הנפות הצפוניות של מחוז וורו - פילבה, קאנפי ורפינה.

תוואי הגבול המזרחי עם מחוז פסקוב שברוסיה נמצא במחלוקת - הוא הוכר ואושרר מן הצד האסטוני ב-2005 אולם לא הוכר מן הצד הרוסי. מספר כפרים אסטוניים נגישים לתנועה רק דרך טריטוריה רוסית.

עד אוקטובר 2017 חולק המחוז ל-13 נפות: נפה עירונית (linn) אחת, פילבה, ו-12 נפות כפריות.
== גאוגרפיה ==
מרכז ומערב המחוז שייכים לרמת אוגנדי (Ugandi lavama).
כל הנהרות והנחלים במחוז, כ-40 במספר, מתנקזים לאגמים פיחקווה (Pihkvajärv) ולמי (Lämmijärv) שהם חלקיו המרכזי והדרומי של אגם פייפסי.
הנהר הארוך ביותר באסטוניה, ווהנדו (Võhandu), זורם בחלקו במחוז ונשפך לאגם למי.

במחוז מצוים 130 אגמים, שטחם הכולל הוא 10 קמ"ר. האגם הגדול ביותר הוא מלווה (Meelva järv) המכסה שטח של 0.787 קמ"ר (787 דונם).

בנפה הכפרית של פילבה נמצאת אחת האטרקציות הבולטות של אסטוניה - סור טאבסקודה (Suur Taevaskoda) - זהו סלע מאבן חול מתקופת הדבון המתנשא לגובה של 22.5 מטרים.

מערות פיוסה (Piusa koopad) שוכנות מזרחית לעיר וורו, בנפת אוראווה, קילומטרים ספורים דרומית לעיירה, על גבול מחוז וורו. 
המערות הן חלק משמורת טבע המשתרעת על שטח של 46 הקטאר. המערות נוצרו על ידי אדם בשנים 1922–1970 כאשר נכרה במקום חול קוורץ לתעשיית הזכוכית. משנת 1970 עברו לכרייה בבור פתוח במקום. החל משנות ה-50 התגלו במערות עטלפים. משנת 1958 נספרת אוכלוסיית העטלפים בקביעות וכיום חיים שם כמה מינים שונים ולמעלה מ-3,000 פרטים, זוהי מושבת העטלפים הגדולה ביותר במזרח אירופה.

==דמוגרפיה==
לפי נתונים מ-2006 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן:
* אסטונים - 94.7% 
* רוסים - 4.0%
* אחרים - 1.3%

==שפה==
השפה המדוברת במחוז היא שפת וורו אשר מדוברת גם במחוז וורו וחלקים ממחוזות ולגה, וטרטו. מבחינה לינגוויסטית השפה היא ניב של האסטונית, אך רוב המקומיים מתייחסים אליה כאל שפה עצמאית.

==ממשלת המחוז==
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (באסטונית: maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (באסטונית: maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מאז נובמבר 2007 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי פריט סיבול (Priit Sibul). 

==נפות==
בעקבות הרפורמה המנהלית באוקטובר 2017 כולל המחוז 3 נפות:

נפות כפריות (vallad):
* פילבה
* קאנפי (Kanepi)
* רפינה (Räpina) - הייתה בעלת מעמד של עיר בעבר 

נפות כפריות לשעבר:
* אכיה (Ahja)
* קילסטה ( Kõlleste)
* לאהדה (Laheda)
* מיקיטאמאה (Mikitamäe)
* מוסטה (Mooste)
* אוראווה (Orava)
* ואלגיירבה (Valgjärve)
* ואסטסה-קוסטה (Vastse-Kuuste)
* וריאורה (Veriora)
* ורסקה (Värska)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.polvamaa.ee/ Põlvamaa] - האתר הרשמי של המחוז

== הערות שוליים ==

פילבה
פילבה

פילבה (Põlva) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז פילבה בדרום-מזרח אסטוניה.

==היסטוריה==
היישוב נזכר לראשונה בכתובים בתחילת המאה ה-13. בשנת 1240, זמן קצר לאחר שהאוכלוסייה באסטוניה הוטבלה לנצרות, הקים המסדר הציסטרציאני כנסייה במקום על שם הבתולה מריה.
האגדה מספרת שבזמן הקמת הכנסייה היה השטן מגיע בכל ערב לאתר הבנייה והורס את אשר נבנה. כדי למנוע את ביקוריו נטמנה בתולה בקיר הכנסייה וכך הצליחו לסיים את הבנייה.
השם (Pölwe) נזכר לראשונה בשנת 1452 והכפר השתייך לבישופות של טרטו. 
בשנים 1470-1460 נבנתה של כנסייה בצורתה הנוכחית.

כתוצאה ממלחמת ליבוניה עבר הכפר לידי רוסיה על שנת 1582, שבה עבר כל דרומה של אסטוניה לידי האיחוד הפולני-ליטאי. מאוחר יותר עבר השטח לידי שוודיה ובחוזה נישטאד משנת 1721 חזר השטח לידי האימפריה הרוסית.
משנת 1783 השתייכו היישוב וסביבותיו למחוז וורו החדש עם הקמתו.
בפארק אינציקורמו (Intsikurmu), השוכן בשולי העיר נערכו בשנים 1855-1857 פסטיבלי השירה הראשונים באסטוניה, שמשכו אליהם קהל של כ-3,500 מבקרים.

לאחר עצמאותה של אסטוניה התפתח היישוב, ב-1929 הוקם בנק וב-1936 בית מרקחת.
בשנת 1931 הסתיימה הקמת מסילת הרכבת מטרטו לפטסרי (ומשם לסנקט פטרבורג) ובעיר נחנכה תחנת רכבת.
בעקבות כך גדלה האוכלוסייה של פילבה והוקמו בה בעיקר מפעלי טקסטיל ומצבעות לבדים.

מיוני 1940 היישוב נמצא תחת שלטון הכיבוש הסובייטי, מאוגוסט 1941 - תחת הכיבוש הנאצי. ב-16 באוגוסט 1944 היישוב נכבש מחדש על ידי הצבא האדום.
הקמת מחוז פילבה ב-1961 נתנה דחיפה נוספת לפיתוח הכלכלי בעיר ולגידול באוכלוסייתה.
מ-20 באוגוסט 1991 פילבה היא חלק מהרפובליקה של אסטוניה העצמאית.

היישוב הוכרז כעיר ב-10 באוגוסט 1993.

== גאוגרפיה ==
העיר שוכנת כ-20 קילומטרים צפונית לעיר וורו וכ-45 קילומטרים דרומית לעיר השנייה בגודלה באסטוניה, טרטו.
הנהר אורה (Orajõgi) חוצה את העיר מדרום לצפון ובמרכז העיר שוכן אגם פילבה (Põlva järv).

==התפתחות האוכלוסייה==
{|class="wikitable"
!שנה!!אוכלוסייה
|-
| 1940 ||414
|-
| 1950 ||776
|-
| 1956 ||1,120
|-
| 1970 ||3,286
|-
| 1980 ||5,000
|-
| 1990 ||6,990
|-
| 1995 ||7,176
|-
|2000 ||6,498
|-
|2005 ||6,440
|-
|2010 ||6,296
|-
|2011 ||6,584
|-
|}

== כלכלה ==
הענף החשוב בכלכלת העיר הוא התעשייה.

בפילבה ממוקמים המפעלים הבאים:
* מפעל מוצרי החלב "פילבה פים" ("Põlva Piim") השייך לתאגיד החלב "Tere". מכירות המפעל בשנת 2007 הסתכמו בכ-31 מיליון אירו. 
* הסניף המקומי של חברת התרופות "Nycomed Sefa". מכירות החברה בשנת 2007 הסתכמו ב-20.4 מיליון אירו.
* 5 מפעלי תעשיית העץ. סך המכירות של חמשת המפעלים בשנת 2007 הסתכם ב-7.67 מיליון אירו.

== חינוך ==
נכון ל-1 בינואר 2009 למדו בשלושת מוסדות החינוך העירוניים:
* בבית הספר התיכוני - 387 תלמידים
* בגימנסיה - 816 תלמידים
* בבית הספר לילדים עם פיגור שכלי - 28 תלמידים

== ספורט ==
בשנת 1994 הוקם בעיר מועדון הכדורגל "פילבה לוטוס" ("Põlva Lootos"). בשנת 2009 הקבוצה שיחקה בליגה ה-3 של אסטוניה.

המשחקים מתקיימים באצטדיון המקומי "Lootospark".

<gallery>
קובץ:Statue of Estonian War of Independence in Põlva.JPG|אנדרטה ללוחמי מלחמת העצמאות של אסטוניה בפילבה
קובץ:Põlva kalmuaia väreht.jpg|השער לבית העלמין של פילבה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אסטוניה: ערים
קזינו (סרט)

קזינו (באנגלית: Casino) הוא סרט גנגסטרים אמריקאי משנת 1995 בבימויו של מרטין סקורסזה. בסרט מככבים רוברט דה נירו, שרון סטון וג'ו פשי. הסרט מבוסס על הספר "קזינו" של ניקולאס פילאג'י אשר בנוסף כתב גם את התסריט.
סטון הייתה מועמדת לפרס אוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר על משחקה בסרט, אך לבסוף לא זכתה.

== סגנון הסרט ואמצעיו האומנותיים ==
סרט זה דומה בסגנונו לסרט "החבר'ה הטובים" שאותו ביים סקורסזה גם כן.
סגנון זה מתבטא באמצעים אומנותיים כגון: תחילת הסרט היא קטע המתרחש באמצע או בסוף העלילה, הדמויות הראשיות משמשות גם כקריינים המדברים במהלך הסרט, תנועות מצלמה מהירות והרבה "וואן שוטים", כלומר צילום אחד הנמשך לפרק זמן מסוים ללא קאט, ושילוב פסקולים של להקות שונות במהלך הסרט ובדגש מיוחד על קטעי האלימות.
אמצעי זה בלט במיוחד בסצנת ההריגות לקראת סיום הסרט, בשילוב השיר "The House of the Rising Sun" המבוצע על ידי להקת The Animals.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי מאפיה
קטגוריה:סרטי מרטין סקורסזה