OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בלדווין השני, רוזן פלנדריה

בלדווין השני, רוזן פלנדריה (צרפתית Baudouin II de Flandre; בערך 865 - 10 בספטמבר 918), היה בנם של בלדווין הראשון, רוזן פלנדריה ושל יהודית (בתו של שארל הקירח מלך פרנקיה המערבית).

== חייו ==
בלדווין השני ירש את רוזנות פלנדריה ב-879, אחרי מות אביו, כשהוא בן ארבע עשרה שנה בלבד.

כבר בתחילת שלטונו הנורמנים הרסו את העיר תרואן, החריבו את פלנדריה, בזזו את מנזריה והשאירו אחריהם מוות וייאוש. בחורף 880 הגיעו אל העיר גנט ובאביב 881 בזזו את טורנה. ב-882 - את קמברה ואת אראס וב- 883 הגיעו לבולון סור מר ושוב לתרואן ולגנט. ב-885 בזזו שוב את אראס וב- 886 - את קורטרייק. בתגובה, בלדווין השני הקים טירות מבוצרות רבות - מה שאפיין את תקופת שלטונו ואת תחילת תקופת הפיאודליזם באזור.

ב-884 נשא לאישה את אלפטרית' בתו של אלפרד הגדול מלך אנגליה - נישואים שחיזקו את ההתנגדות הפלמית-אנגלית לפלישות הנורמנים. בזאת הונחה אבן היסוד למדיניות הפלמית של ברית עם אנגליה שנמשכה מאות בשנים.

בתקופתו של קרל השמן, בלדווין השני ניצל את המאבקים בין שארל התם לבין אודו, רוזן פריז. הוא לקח לעצמו רכוש נטוש, השתלט על שטחים שלחופי התעלה, הגיע עד בולון סור מר (בחבל נור-פה דה קאלה שבצפון צרפת) והרחיב את נחלותיו הרבה מעבר לאלה של אביו. ב-887, אחרי פרישתו של קרל השמן ובחירתו של אודו, מלך צרפת על ידי האצולה (888), בלדווין השני תמך במועמדותו של שארל התם, בעוד שהרברט השני, רוזן ורמנדואה תמך באודו.

ראול, רוזן קמברה, אחיו של בלדווין השני, נכנס לורמנדואה וכבש את הערים פרון וסן-קנטן, אך נהרג בידיו של הרברט השני (17 ביוני 896). אחרי מותו של ראול, שהיה אב מנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר, אחיו בלדווין השני דרש לעצמו את ניהול מנזר זה, אך הנזירים שפחדו מרוזן פלנדריה קראו לעזרתם את פולק הנערץ, ארכיבישוף ריימס שהתמנה לאב המנזר. שמו של בלדווין השני כרודף בצע הושפע מן העובדה שחמד את המנזרים שאותם לא עלה בידו להשיג.

בלדווין השני תכנן את רצח הרברט השני, רוזן ורמנדואה, שבינתיים שב ותמך בשארל התם, אך הרברט השני כבש את פרון והשתלט גם על סנט-אומר. שארל התם, שהפך למלך צרפת ב- 898, מינה את פולק הנערץ לשומר החותם של חצרו - מה שגרם לטינה מצדו בלדווין השני, שהורה על רצח פולק הנערץ (17 ביוני 900). ארווה, שהתמנה לארכיבישוף החדש של ריימס, הוקיע את מעשיו של בלדווין השני והאפיפיור בנדיקטוס הרביעי הטיל עליו חרם. אך הכול היה ללא הועיל, כי שארל התם לא היה מסוגל לעשות דבר לבלדווין השני, שהיה החזק שבוסאלים שלו.

בלדווין השני מת ב-918, וכמו אביו לפניו, נקבר במנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. עצמותיו הועברו מאוחר יותר לכנסיית סן-פייר שבעיר גנט. בנו ארנולף הראשון ירש את מקומו כרוזן פלנדריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוזני פלנדריה
קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:ילידי 863
קטגוריה:נפטרים ב-918
נמרוד קפלן

נמרוד קפלן (נולד ב-1985) הוא קפטן נבחרת ישראל ברוגבי לשעבר.

==ביוגרפיה==
אביו הוא מילטון קפלן, ממייסדי ליגת הרוגבי הישראלית, הוא גדל בקיבוץ יזרעאל. גדל בקבוצת הנוער של הפועל יזרעאל-גלבוע. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התקבל לקבוצה עד גיל 18 של מועדון "לו" בעיר ליון שבצרפת. לאחר מכן עבר לקבוצה עד גיל 20 של מועדון ראנדוויק שבסידני שבאוסטרליה.

את שירותו הצבאי העביר כספורטאי מצטיין בבסיס חיל האוויר ברמת דוד ושיחק ביזרעאל, עמה זכה בשתי אליפויות. מאז 2008 משחק בקבוצת לונדון סקוטיש מהליגה האנגלית השלישית.

ב-10 באפריל 2010 ערך בכורה כקפטן הנבחרת, והניח שני טריים כאשר ישראל הביסה את בולגריה 10:50 במסגרת אליפות אירופה דרג שלוש. בהמשך, הוא הוביל את הנבחרת לניצחון על נבחרתה של יוון 0:39. בעקבות ניצחונה זה של הנבחרת עוד בטרם סיימה את הטורניר היא הבטיחה את ראשות הבית ועלתה דרג (דרג B3).

אחיו יונתן קפלן שיחק אף הוא במועדונים בחו"ל ובנבחרת ישראל.

הוא התמודד עם עוד שניים מבני קיבוצו בתוכנית ראש בקיר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://rugby.org.il איגוד הרוגבי הישראלי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני רוגבי ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים בחו"ל
קטגוריה:אנגליה: אישים בספורט
קטגוריה:יזרעאל (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
השכונה שלנו

השכונה שלנו הוא סרט ישראלי משנת 1968, מן הראשונים בהשתתפות שלישיית הגשש החיוור.
== עלילה ==
ז'אקו (שייקה אופיר) אב לבנות רבות אך ללא בנים, מנהל את ועד השכונה ונלחם בלוקה (גדי יגיל), נוכל עם מבטא רומני, בעל דיסקוטק ובעל קבוצת כדורגל מקומית. רוזה (דבורה דותן), אחותו של ז'אקו מאוהבת בלוקה, למורת רוחו של ז'אקו, ואילו דייר חדש שהוא אף מורה למחול (גדעון זינגר) מתאהב בה ומחזר אחריה, למרות הסכנה שבדבר.

גבריאל (גברי בנאי) המשחק בקבוצת הכדורגל המקומית וקרוב משפחתו של ז'אקו מאורס לשריקה (ליאורה לפידות), בתו של מזרחי (שייקה לוי) אולם נוטה לבגוד בה עם נשים אחרות. ז'אקו מונע את החתונה עד שגברי ומזרחי יקנו דירה לבני הזוג. מזרחי עצמו מחזיק באסטה בשוק אולם לא נוטה לעבוד יתר על המידה. מזל (רבקה מיכאלי), אחותו של גבריאל, נשואה לפוליאקובסקי (ישראל פוליאקוב). ושלושתם (מזרחי, גבריאל ופוליאקובסקי) מבלים את זמנם בחוף הים. הדירה והחתונה לא הולכות להתממש בקצב עבודה זה של מזרחי וגבריאל.

בסרט שולבו כמה מהמערכונים המוקדמים של "הגשש החיוור", בהם "דייג אוהב דגים", "תיבת הדואר" ו"הסיידים". דמותו של לוקה מהסרט, המבוססת על פוקה הירש, שימשה השראה לדמותו של סרג'יו קונסטנצה בסרט "גבעת חלפון אינה עונה", ולדמותו של פולי כקלרשו במערכון "המוסך" של הגשש החיוור.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקנ/ית !! דמות
|-
| שייקה אופיר || ז'אקו
|-
| שייקה לוי || מזרחי
|-
| גברי בנאי || גבריאל
|-
| ישראל פוליאקוב || פוליאקובסקי
|-
| גדי יגיל || לוקה
|-
| רבקה מיכאלי || מזל, אשתו של פוליאקובסקי
|-
| גדעון זינגר || דוקטור למחול
|-
| בומבה צור || מאמן הכדורגל
|-
| גבי עמרני || עוזר הספר
|-
| ציפי שביט || זמרת במועדון
|-
| יונה עטרי || יונה, אשתו של ז'אקו
|-
| דבורה דותן || רוזה
|-
| נתן כוגן || הקצין רוסקובסקי
|-
| חיים בנאי || חיים השוער
|-
| איצ'ה ממבוש || עבריין
|-
| פופיק ארנון || טאוויל, מאבטח של לוקה
|-
| ליאורה לפידות || שריקה
|-
| צבי שיסל || שיסל מהמועדון
|-
| שלמה וישינסקי || ברמן, בעל החנות
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סרטי 1968
קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:הגשש החיוור
קטגוריה:סרטי שחור-לבן ישראליים
קטגוריה:סרטי אורי זוהר
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1968
טלמטריה

טלמטריה (באנגלית: Telemetry) היא טכנולוגיה המאפשרת מדידה מרחוק ודיווח של מידע באופן אוטומטי. מטרתה לאסוף מדידות של המכשירים הנמצאים על מערכת מרוחקת (כדוגמה: חלליות, מטוסים, מכוניות) ולשדר את הנתונים לחדר הבקרה שמנהל ומפקח על המערכת המרוחקת. שידור הנתונים נעשה לרוב מיידית בזמן אמת, או בהשהיה במקרים של קצב שידור נמוך במסלולים מרוחקים.

המילה נגזרת מהשורש היווני טלה=רחוק, מטרון=מדידה. המונח מתייחס בדרך כלל למנגנוני העברת נתונים אלחוטית (למשל באמצעות רדיו או מערכות תת-אדום), אך הוא כולל גם נתונים המועברים באמצעות מדיה אחרת, כגון טלפון או מחשב, קישור אופטי או תקשורת קווית אחרת.

==שימושים==
דוגמאות לשימושי טלמטריה:
* בחלל, טלמטריה משמשת לוויינים ומעבורות חלל מאוישות או בלתי מאוישות, להעברת נתונים ממרחקים העשויים להגיע למיליארדי קילומטרים, לדוגמה על ידי וויאג'ר 1.
* בספורט מוטורי, טלמטריה היא גורם מפתח במרוצי מכוניות מודרניים המאפשרת למהנדסים לפרש נתונים שנאספו במהלך מבחן או מרוץ ולהיעזר בהם לכיוון המכונית לביצועים מיטביים.
* במטאורולוגיה, שידור נתוני המדידה מבלוני חיזוי מזג אוויר.
* בתעשיית הנפט והגז, משודרים נתוני מדידה ממכונות קידוח בארות הנמצאות מתחת לפני הקרקע.

==ראו גם==
*טלמטיקה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תקשורת מחשבים
אנקור שחור

אנקור שחור הוא טיל אוויר-קרקע לדימוי טיל בליסטי מסדרת אנקור, בפיתוח וייצור רפאל – מערכות לחימה מתקדמות. הטיל משוגר ממטוס (בישראל נעשה שימוש במטוס מסוג F-15 איגל) ומדמה בטיסתו טיל בליסטי או טיל שיוט. הטיל נגד טילים "חץ 2" יירט בהצלחה טילי "אנקור שחור" במהלך ניסויים שבוצעו בישראל. ב-1 באפריל 2015 הצליחה מערכת קלע דוד ליירט טיל אנקור שחור.

טיל המטרה "אנקור שחור" מיוצר ברישיון בארצות הברית על ידי חברת ריית'יאון, בשיתוף חברת רפאל.

==ראו גם==
*אנקור כחול
*אנקור כסוף

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20120907100226/http://www.rafael.co.il/marketing/SIP_STORAGE/FILES/1/1171.pdf עלון מידע על טילי המטרה ממשפחת טילי אנקור, באתר חברת רייתיאון]

קטגוריה:טילים ישראליים
קטגוריה:רפאל: טילים
קטגוריה:הגנה נגד טילים
הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל

הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל (באנגלית: Fundamental Agreement between the Holy See and the State of Israel) היא אמנה בין הכס הקדוש ומדינת ישראל אשר נחתמה ב-30 בדצמבר 1993 ומהווה ציון דרך היסטורי ב-2000 שנות פולמוס יהודי-נוצרי וביחסי ישראל-הוותיקן. ההסכם כונן יחסים דיפלומטיים בין ישראל לוותיקן ובמסגרתו הכיר הוותיקן בזכות קיומו של העם היהודי בארצו לאחר שהוסר החסם התאולוגי "של התנגדות לשאיפות הציוניות בשל הכחשתם היהודים את אלוהותו של ישוע". כמו כן הכיר ההסכם בחשיבות חופש דת והצליינות וכן שמירת הסטטוס קוו במקומות הקדושים לנצרות במדינת ישראל. ההסכם אף עוסק ביחסים הכלכליים שבין המדינות, ובאופן מיוחד בזכויות הקניין של הכנסייה הקתולית במדינת ישראל.

==רקע היסטורי וכינון יחסים דיפלומטיים==

ההסכם כונן יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, אשר לא כוננו עד לשנת 1993 מסיבות היסטוריות ועל רקע מחלוקות שנבעו, בין היתר, מתפיסת רכוש הכנסייה הקתולית במזרח ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים, ומהכרזת ירושלים כבירת ישראל, תחת תוכנית הוותיקן לייסד בירושלים עיר בינלאומית בהשפעת הכנסייה הקתולית.

בסעיף 14 להסכם קבעו הצדדים לו כי המדינות תכוננה יחסים דיפלומטיים מלאים, ותחלפנה משלחות דיפלומטיות, תוך הקמת שגרירויות. בראש המשלחת הדיפלומטית של הוותיקן יעמוד נונציו, ובראש המשלחת הדיפלומטית של ישראל יעמוד שגריר.

==יחסים כלכליים==
בסעיף 10 להסכם הכירו הצדדים בזכויות הקניין של הכנסייה הקתולית בישראל. הצדדים התחייבו לנהל משא ומתן בתום לב, באמצעות ועדה משותפת, למציאת פתרונות מקובלים למחלוקות קנייניות הנוגעות לכנסייה הקתולית, או לקהילות קתוליות בישראל.

נכון לשנת 2010, סעיף זה לא יושם עד תומו, ומחלוקות בנושאי נכסי הכנסייה, וחבויותיה במס, קיימות עד היום. אף שלאחר חתימת ההסכם קמה ועדה משותפת כדי לנסח הבנות בנושאים אלה, דיוניה לא הצליחו להביא את הצדדים למסקנות מוסכמות. ב-30 באפריל 2009, לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, התכנסה הוועדה המשותפת לישראל ולוותיקן שוב, בניסיון להגיע להבנות ביחסים הכלכליים שבין הצדדים, כמתחייב מהסכם היסוד. משרד החוץ דיווח על התקדמות במשא ומתן, אולם לא הושגה הבנה בין הצדדים בנושאים שבמחלוקת. פגישה נוספת בין הצדדים שנערכה בחודש אוגוסט 2009 לא הניבה התקדמות. אף בשנת 2012 המשיכה הוועדה הקבועה המשותפת של מדינת ישראל והכס הקדוש בישיבותיה, מבלי שהושג פתרון

המחלוקת בנושא רכוש הכנסייה בישראל עדיין לא באה על פתרונה, גם מכיוון שהכנסת לא אשררה עדיין את הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל משנת 1993. הכנסייה הקתולית מחזיקה ברכוש רב בתחומי מדינת ישראל מזה שנים ארוכות. נכסים אלה נהנו ממעמד משפטי מיוחד בתקופת האימפריה העות'מאנית והמנדט הבריטי, וזכו לפטור ממיסים. מעת הקמת מדינת ישראל לא ברור מעמדם של נכסים אלה.

==ראו גם==
* יחסי ישראל-הוותיקן
* נוסטרה אטאטה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.mfa.gov.il/MFA/MFAArchive/1990_1999/1993/12/Fundamental+Agreement+-+Israel-Holy+See.htm נוסח ההסכם באנגלית], באתר משרד החוץ של מדינת ישראל.
* מיכאל פרקו, [http://in.bgu.ac.il/bgi/iyunim/8/6.pdf לקראת בסיס איתן ומתמשך: היחסים בין הכס הקדוש ובין התנועה הציונית וישראל, 1998-1896]
* פרסום באתר ארכיון המדינה על כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לוותיקן, אפריל 2020: https://www.archives.gov.il/publication/diplomatic-relations-israel-vatican/

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: אמנות והסכמים
קטגוריה:יחסי הוותיקן–ישראל
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
קטגוריה:1993 בפוליטיקה
הסופה (צ'ייקובסקי)

הסופה (ברוסית: Гроза) אופוס 76 מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי היא אוברטורה סימפונית על פי מחזה מאת אלכסנדר ניקולייביץ' אוסטרובסקי.

כסטודנט בקונסרבטוריון בשנת 1864, משכה את לבו של צ'ייקובסקי הדרמה הריאליסטית "הסופה" מאת אוסטרובסקי. תחילה חשב צ'ייקובסקי לעבד את הדרמה ללברית כדי לכתוב אופרה, אך נמלך בדעתו ובחר בפורמט של אוברטורה סימפונית, גם משום שראה ביצירה תרגיל טוב לחופשת הקיץ, לאחר שמנהל הקונסרבטוריון בסנקט פטרבורג, אנטון רובינשטיין, הטיל עליו לכתוב יצירה תזמורתית. הדרמה, המתארת את חייה הקשים של קטיה קאבאנובה עם בעל חלש אופי ואל מול אימו השתלטנית, נגעה אל לבו של המלחין. הפרטיטורה עברה שינויים רבים עד שקיבלה את המבנה המופיע היום בדפוס. צ'ייקובסקי כתב יצירה זו בצורת סונאטה, שאפשרה לו להציג את הנושאים והאירועים שבחר לתאר מתוך דרמה טראגית זו. לאחד הפתיחה המבשרת על בוא הסופה, מציג צ'ייקובסקי את הנושא הראשון, של קטיה המבוהלת אל מול הסופה האימתנית. החלק הבא הוא רגע קצר של אושר ושמחה בחייה של קטיה. עתה חוזר נושא הסופה והיצירה מסתיימת בהתאבדותה של קטיה. פיתוח הנושאים איננו הדוק דיו ומלמד על חוסר הניסיון של צ'ייקובסקי. יחד עם זאת, על אף שהיצירה לוקה בחוסר לכידות ואחידות מבחינת המבנה והתוכן, התיזמור מלא דמיון ועשיר בהמצאות ויש פסקאות מוזיקליות ומלודיות, המתארות במדויק את הלך הרוח של הנפשות הפועלות ואת רגשותיהן. ביצירה זו מתגלה יכולתו של צ'ייקובסקי לעורר בצלילים תחושות ורגשות במאזינים. היצירה לא פורסמה בימי חיו של צ'ייקובסקי אלא רק לאחר מותו ומכאן מספר האופוס הגבוה. המחזה "הסופה" נתן השראה גם למלחין לאוש יאנאצ'ק באופרה "קטיה קאבאנובה".

צ'ייקובסקי חיבר את ה"סופה" במעון קיץ שאליו הוזמן לבלות את חופשתו. במלאכת התזמור השתמש בכלים, שהיו מוקצים בעיני רובינשטיין, כמו נבל, טובה וקרן אנגלית. כיוון שחשש מתגובתו של רובינשטיין לחיבור, שהפר את הנחיותיו המפורשות, ניצל את המחלה שפקדה אותו כשהתכונן לשוב לסנקט פטרבורג ושלח את כתב היד של היצירה אל ידידו הקרוב וחברו ללימודים, הרמן לארוש, כדי שיגיש אותו בשמו לאנטון רובינשטיין. המורה אכן זעם על החריגות שמצא ביצירה ואת זעמו שפך על השליח לארוש. 

== קישורים חיצוניים ==

*The Storm, Op.76 (Tchaikovsky, Pyotr) - IMSLP

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוברטורות מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
קטגוריה:יצירות מוזיקליות על פי מחזות
קטגוריה:פואמות סימפוניות
היינריך ליכנר

היינריך ליכנר (בגרמנית: Heinrich Lichner; 6 במרץ 1829 – 7 בינואר 1898) היה מלחין גרמני, הנודע כיום בעיקר ביצירותיו הלימודיות - יצירות פשוטות לפסנתר, שנכתבו לתלמידי נגינה.

== ביוגרפיה ==
ליכנר נולד בהארפרסדורף שבשלזיה. הסונאטינות שלו, בהן אופוס 4, 49 ו-66, בין השאר, כתובות בסגנון התקופה הקלאסית, קליל ורהוט, אף כי ההרמוניה מסגירה לא אחת את השפעת התקופה הרומנטית.

נוסף לפעלו כמלחין, היה ליכנר גם מנהל מוזיקלי ונגן עוגב - הוא עבד כנגן עוגב ב"כנסיית 11,000 הבתולות" וחלק גדול מחייו עשה כמנהל פסטיבל המקהלות בברסלאו, שם הלך לעולמו.

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">

* [http://www.classical-composers.org/cgi-bin/ccd.cgi?comp=lichner Classical Composers Database entry]
</div>

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:נגני עוגב גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1829
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1898
בלוקו

תצפית על בלוקו ממגדל סקיי
ביתו של [[אנוור הוג'ה בבלוקו]]
בלוקו (באלבנית: Blloku) היא שכונה בטירנה, בירת אלבניה, ששימשה בעבר כרובע המגורים של צמרת השלטון במדינה. הרובע שוכן דרומית לנהר הלאנה וצפונית לפארק הלאומי.

בתקופת השלטון הקומוניסטי באלבניה התגוררו ברובע בכירי השלטון האלבני, בהם אנוור הוג'ה ששלט במדינה בין 1944 ל-1985, בתנאי חיים טובים משל פשוטי העם. הרובע היה מגודר ונתון תחת שמירה כבדה, והכניסה לאזרחים מן השורה הייתה אסורה. לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1991 נפתח הרובע לציבור והוא החל לשנות פניו<ref></ref>. נבנו בו בתי מגורים גבוהים ובתי מלון, וברבים מהבתים נפתחו בתי קפה ומסעדות. כיום בלוקו הוא רובע מגורים יוקרתי ואזור הבילויים העיקרי של טירנה<ref></ref>. כן שוכנות בו מספר נציגויות זרות, בהן שגרירויותיהן של רוסיה, סרביה ודנמרק.

לאורך שדרות דשמורט א קומביט, התוחמות את בלוקו ממזרח, מספר מבני ציבור בולטים, בהם בניין הקונגרס, מעונו הרשמי של ראש ממשלת אלבניה, המוזיאון הארכאולוגי, האקדמיה לאמנות ובניין הפירמידה, שנבנה כמוזיאון המוקדש לאנוור הוג'ה<ref></ref>, ומאז נפילת השלטון הקומוניסטי משמש כאולם כנסים ואירועים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.go-albania.com/site/article.php?aid=22&cid=6 בלוקו] באתר go-albania
* [https://theculturetrip.com/europe/albania/articles/a-tour-of-tiranas-communist-landmarks/ סיור באתרים הקומוניסטים של בלוקו]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טירנה
M5

M5 (מ-Messier 5, נקרא גם NGC 5904) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים ראש הנחש הנמצא במרחק של כ-24,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל לפחות 100,000 כוכבים.

== היסטוריה ==
הצביר התגלה כבר בשנת 1702 על ידי האסטרונום הגרמני גוטפריד קירש ואשתו מריה בעת שצפו בכוכב שביט, ותואר כ"כוכב מעורפל". בשנת 1764 התגלה הצביר מחדש על ידי שארל מסיה וצורף לקטלוג מסיה. גם מסיה לא זיהה שמדובר בצביר כוכבים ותיאר אותו כ"ערפילית חסרת כוכבים" ורק בשנת 1791 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.

הצביר ניתן לצפייה בעין רק בתנאי תצפית מיטביים, והוא נמצא בקצה המערבי של הקבוצה בסמוך לכוכב העמום 5 בנחש. במשקפת או בטלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בגרם שמיים שאינו כוכב אך רק באמצעות ציוד איכותי ניתן להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים ביותר מביניהם הם בעלי דרגת בהירות נראית 12.2.

== מאפייני הצביר ==
צורתו של M5 היא מעט אליפטית וקוטרו כ-165 שנות אור. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-24,500 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-23 דקות קשת - כמחצית מגודלו הזוויתי של הירח. הוא צפוף למדי - חצי ממסתו מרוכזת ברדיוס של כ-15 שנות אור בלבד סביב מרכזו. בצביר נתגלו עד היום מעל ל-100 כוכבים משתנים רובם משתני RR בנבל הנפוצים יחסית בצבירים כדוריים ומסייעים בקביעת מרחקו. אחד מהכוכבים המשתנים האחרים הוא נובה ננסית ושניים אחרים (משתנה 42 ומשתנה 84) הם משתנים קפאידיים בעלי זמני מחזור של 25.7 ימים ו-26.6 ימים ושבהירותם משתנה מדרגה 10.6 לדרגה 12.1 ומדרגה 10.8 לדרגה 12.3 בהתאמה. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F7. גילו של הצביר מוערך בכ-13 מיליארדי שנים, מהזקנים ביותר בשביל החלב. הצביר מקיף את מרכז שביל החלב בזמן הקפה של כ-437 מיליוני שנים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://messier.seds.org/m/m005.html M5] בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

== הערות שוליים ==

5
5
קטגוריה:קבוצת הכוכבים נחש
האגודה האנגלו-ישראלית

לוגו האגודה האנגלו-ישראלית
האגודה האנגלו-ישראלית (אנגלית: The Anglo-Israel Association) היא עמותה בריטית הפועלת למען חיזוק הקשרים בין בריטניה לישראל.

== אודות ==
האגודה הוקמה בשנת 1949 על ידי סר וינדהאם דידס שהיה המזכיר הראשי של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל בראשית תקופת המנדט ואוהד הציונות. מטרותיה המוצהרות הן לתמוך בתוכניות חינוכיות המאפשרות לבריטים וישראלים להעמיק את הידע זה על זה, לקדם הכרה עמוקה יותר של ישראל בבריטניה, ולטפח ידידות בין שתי המדינות. בעוד ארגונים יהודיים שונים פועלים מתוך מטרות דומות, האגודה אינה יהודית במהותה ולכן יכולה לפעול בקרב קבוצות אוכלוסייה שונות ורחבות יותר.

בין פעילויותיה של העמותה:
*מלגות המוענקות לסטודנטים בריטים ללימודים בארץ ולסטודנטים ישראלים ללימודים בבריטניה. בממוצע 70 סטודנטים מקבלים מלגות מהאגודה בשנה<ref></ref>. באגודה מציעים שתי מלגות לסטודנטים, מלגת קרן קנת לינדזי לישראלים המעוניינים ללמוד בבריטניה, ומלגה על שם סר וינדהאם דידס המיועדת לסטודנטים בריטים שברצונם לערוך מחקר במוסדות אקדמיים בישראל בתחומים כגון מדעי החברה, מדעים או כלכלה<ref>[https://www.universities-colleges.org.il/P45569/ מידע על מלגת האגודה האנגלו ישראלית], לימודים בישראל, 2020</ref>.
* קיום סמינרים וכנסים בנושא ישראל בבריטניה<ref></ref>.
* הוצאה לאור של המגזין Anglo-Israel.
* הענקת פרס האגודה האנגלו-ישראלית ("Anglo-Israel Association prize").

יו"ר האגודה הוא סר אנדרו ברנס, דיפלומט בריטי שהיה שגריר בריטניה בישראל בין השנים 1992 ל-1995.

== קישורים חיצוניים ==
* 
==הערות שוליים==

אגודה האנגלו-ישראלית, ה
אגודה האנגלו-ישראלית, ה
קטגוריה:עמותות
אולמות הכנס של באת'

האולם המתומן הגדול
אולמות הכנס של באת (אנגלית: Bath Assembly Rooms), שתוכננו על ידי ג'ון ווד הבן ב-1769 ונבנו ב-1771, הם קבוצת אולמות כנסים השוכנים בלב העיר באת' שבאנגליה, ופתוחים לציבור כאתר תיירות. האולמות הוכרו כבניין רשום מדרגה I.

ארבעת החדרים הם: אולם נשפים באורך 100 רגל (החדר הג'ורג'יאני הגדול ביותר בעיר), חדר התה, חדר הקלפים והחדרים המתומנים. חדר הנשפים משתרע לאורך 30 מטרים, ויש בו חמש נברשות בדולח המחזירות את האור לקירות הכחולים. בעבר נערכו בחדר אירועים שבהם נכחו עד 1,000 אורחים, וכיום תכולתו היא עד 500. חדר התה מאופיין בעמודים הלבנים הנמצאים בו, כשהתאורה נובעת מהחלונות הפונים לכיוון מערב ומשלוש נברשות ג'ורג'יאניות. תכולת החדר היא עד 100 אנשים, ונערכים בו גם כנסים וחתונות. צבעו של החדר המתומן הוא צהוב, ויש בו ארבע שידות וארבע דלתות המובילות אל כל אחד מהחדרים האחרים. חדר הקלפים שוכן מעבר לחדר המתומן, והוא נבנה כתוספת בשנת 1777 על מנת לשמש חדר פרטי לשחקני הקלפים.

אולמות הכנס היו מרכז החברה הג'ורג'יאנית האופנתית בעיר. האזרחים נהגו להתכנס בחדרים בערב לנשפים ולאירועים ציבוריים אחרים, או למשחקי קלפים. אמהות ואומנוֹת שהביאו את בנותיהן לבאת' לעונה החברתית, מתוך תקווה לשדכן לבעל ממעמד חברתי גבוה, נטלו חלק באירועים הללו על מנת להפגיש את הבנות במהירות האפשרית עם כל הגברים הראויים בעיר.

אירועים כאלה זכו לתיאור ברומנים של ג'יין אוסטן, שהתגוררה בבאת' עם הוריה ואחותה בין 1801 ל-1805. שני הרומנים שלה שעלילתם מתרחשת בבאת', מנזר נורת'אנגר והטיית לב, פורסמו ב-1818 ושניהם מזכירים את אולמות הכנס. צ'ארלס דיקנס ביקר גם כן בבאת' פעמים אחדות. הוא ערך אירועי הקראה ציבוריים באולמות הכנס, והזכיר אותם בספרו רשומות מועדון הפיקוויקים, שיצא לאור ב-1837.

אולמות הכנס נפגעו במהלך הבליץ על באת', שהיווה חלק מבליץ בדקר, שהיה סדרת הפצצות אוויריות על מרכזי התרבות של הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה, ושוקמו זמן קצר לאחר מכן. החדרים נמצאים בבעלות הקרן הלאומית, ומופעלים על ידי מועצת באת' וצפון מזרח סומרסט. חלק מהבניין משמש את מוזיאון האופנה העירוני, אך האולמות העיקריים עדיין משמשים למטרות פרטיות. גודלם והסגנון שלהם הופך אותם לאתר אידיאלי לצילום סצנות של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע המתארים את התקופה הג'ורג'יאנית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bathvenues.co.uk/assembly_rooms.aspx אולמות הכנס של באת'] באתר BathVenues
* [http://www.nationaltrust.org.uk/main/w-vh/w-visits/w-findaplace/w-bathassemblyrooms/ אולמות הכנס של באת'] באתר הקרן הלאומית

קטגוריה:באת': מבנים
מכון פרדס

מכון פרדס הוא מכון לחינוך יהודי הפועל בירושלים משנת 1972 המיועד לסטודנטים יהודים מחו"ל. המכון משלב לימודים בהשקפת עולם מסורתית ומחויבת להלכה האורתודוקסית בגישה פתוחה ופלורליסטית.

== אודות ==
במכון מספר מסלולים, הנמשכים בין שנה שלמה לקורסי קיץ. בסגל ההוראה במכון עובדים נשים וגברים, רובם בעלי הכשרה אקדמית בנושאי יהדות.

כיום לומדים במגוון התוכניות השנתיות של המכון כ-150 תלמידים. כל המסלולים פתוחים לתלמידים מכל הזרמים היהודיים, וכוללים: תוכנית רימון בת שנה, תוכנית ללימוד מתקדם, תוכנית דו-שנתית למחנכים שמכשירה סטודנטים להוראה במקצועות היהדות, "כולל", ולימודים מתמשכים הפתוחים לקהילה הרחבה. כמו כן, כ- 150 סטודנטים נוספים לומדים בקורסי הקיץ, ומאות נוספים לומדים בתוכניות קצרות במהלך השנה. 

סטודנטים שלומדים במסלול השנתי נדרשים לקבל על עצמם פרויקט חברתי, כגון עבודה עם משפחות עולים, תלמידים טעוני טיפוח, או מקרים של עוני, זיקנה או מחלה.

על פי הערכת המכון, עשרות מהסטודנטים שלומדים במכון פרדס כל שנה נשארים בארץ. השאר, חוזרים הביתה לתפוצות. חלקם נכנסים לעבודה בתחום החינוך היהודי, הרבנות או עבודה בקהילה היהודית והיתר יוצאים ממכון פרדס כיהודים בעלי מחויבות מוגברת וממשיכים להיות פעילים בקהילות המקומיות. 

במסגרת מכון פרדס, הוצאו לאור עשרות ספרים, וביניהם: "חמאת החמדה לספר בראשית", "נשים בחוץ - נשים בפנים", ספרי תפילות ועוד. כמו כן, מפרסם המכון דפי לימוד מקוונים באינטרנט, בנושאי תלמוד, פרשת השבוע, חגים וכדומה.

בשנת 2021 אישרה עיריית ירושלים את הקמתו של "מגדל פרדס", בניין בן 30 קומות, הראשון מסוגו באזור תלפיות, שישמש את המכון בעתיד<ref></ref>. על התוכנית ואישורה נמתחה ביקורת ציבורית שהתמקדה בטענות לג'נטריפיקציה ולאי-התחשבות בסביבה ובאוכלוסיות המוחלשות המתגוררות בה<ref></ref>.

בראש המכון עומד הרב לאון מוריס.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20090131225445/http://pardes.org.il/about/pardes_in_the_press/press.php רשימת מאמרים על מכון פרדס]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירושלים: חינוך

קטגוריה:מוסדות לימוד תורניים
קטגוריה:זוכי פרס אגרסט
בעיית תרבוע העיגול של טרסקי

בעיית תַּרְבּוּעַ העיגול של טרסקי היא בעיה שהציג המתמטיקאי אלפרד טרסקי בשנת 1925, ובה דרישה לפרק עיגול נתון למספר סופי של חתיכות, שמהם יורכב ריבוע ששטחו שווה לשטח העיגול. בשנת 1990 הוכיח מיקלוש לצקוביץ שלבעיה יש פתרון. הוכחתו עושה שימוש נרחב באקסיומת הבחירה ולכן אינה קונסטרוקטיבית. בהוכחה יש בערך <math>10^{50}</math> חתיכות.

אי אפשר לחתוך עיגול ולהרכיב מהחתיכות ריבוע, כאשר החיתוך נעשה באמצעות מספריים (כלומר לאורך עקום ז'ורדן). החתיכות בהוכחה של לצקוביץ הן קבוצות לא מדידות.

לצקוביץ הוכיח שלהרכבה די בהזזות בלבד, ואין צורך בסיבוב של חתיכות. במהלך ההוכחה הוכיח גם שכל מצולע ניתן לפירוק למספר סופי של חתיכות שמהן ניתן להרכיב ללא סיבובים ריבוע שווה בשטחו (אם מתירים סיבובים, ההוכחה לטענה פשוטה).
במרחב התלת-ממדי ניתן להגיע, על פי הפרדוקס של בנך-טרסקי, לפירוק של כדור למספר סופי של חתיכות כך שלאחר הזזה וסיבוב של החתיכות, ניתן יהיה להרכיב מהם שני כדורים מלאים, זהים במידותיהם לכדור המקורי. לתוצאה זו אי אפשר להגיע במישור, עקב קיומה של מידת בנך.

בעיית תרבוע העיגול, שבה עסקו היוונים הקדמונים, היא בעיה אחרת. בעיה זו דורשת לבנות ריבוע השווה בשטחו לעיגול נתון, באמצעות סרגל ומחוגה בלבד. בשנת 1882 הוכיח פרדיננד לינדמן את משפט לינדמן שממנו עולה שלבעיה זו אין פתרון.

== ראו גם ==

* תרבוע העיגול

קטגוריה:בעיות נודעות במתמטיקה
נפת ביסאן

נפת ביסאן (באנגלית: Sub-district of Baysan) הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיירה הערבית ביסאן (כיום בית שאן).

לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית, ולאחר מלחמת העצמאות מרביתו נשאר בישראל וחלקו בגדה המערבית שהייתה בשליטת ירדן.

== אוכלוסייה ==
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 23,590 תושבים והתפלגה כדלקמן:
*16,590 ערבים 
*7,000 יהודים

== שטח ==
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 367,087 דונמים. התפלגות השטח הייתה כדלקמן:
* שטח בבעלות ערבית - 164,984 דונמים
* שטח בבעלות יהודית - 124,755 דונמים
* שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה) - 77,384 דונמים

==יישובי הנפה==

בירת הנפה:

*ביסאן (בערבית: بيسان)

כפרים ויישובים:
{|
|-
|width=20% valign=top|
*אום עג'רה (בערבית: ام عجره)
*אל-אשרפייה (בערבית: الأشرفية)
*אל-בירה (בערבית: البيرة)
*בית אלפא
*בית יוסף
*ג'בול (בערבית: جبول)
*גבע
*אל-גזאוויה (בערבית: الغزاويه)
*ג'יסר אל-מג'אמי (בערבית: جسر المجامع)
*גשר (קיבוץ)
*דנה (בערבית: دنه)
*ואדי אל-בירה (בערבית: وادي البيره)
*זבעה (בערבית: زبعة)
*אל-חונזיר (בערבית: الخنيزر)
*אל-חמידיה (בערבית: الحميديه)
*אל-חמרה (בערבית: الحمرا)
*חפציבה
*ח'רבת אום סאבונה (בערבית: خربةام صابونة/عرب صقر)
*ח'רבת אל-זאוויה (בערבית: خربة الزاويّه)
*ח'רבת אל-טאקה (בערבית: خربة الطاقة)
*ח'רבת אל-מזאר (בערבית: المزار / البشاتوة)
*אל-טייבה (בערבית: الطيبه)
*אל-טירה (בערבית: الطيرة/المرج/الزعبية)
*טירת צבי
*יובלא (בערבית: يبلى)
*כווכב אל-הווה (בערבית: كوكب الهوا)
*כומייה (בערבית: قوميه)
*כפרה (בערבית: كفرة)
|width=20% valign=top|
*כפר יחזקאל
*כפר רופין
*מולדת
*אל-מורסס (בערבית: المرصص)
*כפר מיסר (בערבית: كفر مصر)
*מסיל אל-ג'יזל (בערבית: مسيل الجزل/عرب الزيناتي)
*מסילות
*מעוז חיים
*נווה איתן
*ניר דוד
*אל-סאחינה (בערבית: الساخنه)
*אל-סאמיריה (בערבית: السامريه)
*סירין (בערבית:سرين)
*עין חרוד
*אל-פאטור (בערבית: الفاتور)
*פרוונה (בערבית: فرونه)
*שדה אליהו
*שדה נחום
*שטה (בערבית: شطّة)
*תל אל-שווכ (בערבית:تل الشوك)
*תל יוסף

שבטים בדואים:
*ערב אל-בוואטי (בערבית: عرب البواطي/خربة الحكمة)
*ערב אל-בשתוה (בערבית: عرب البشتوة)
*ערב אל-זרארע (בערבית: عرب الزرّاعه) 
*ערב אל-ספא (בערבית:عرب الصفا)
* ערב אל-ע'זאויה (בערבית: عرب الغزّاويّة)
*ערב אל-ערידה (בערבית: عرب العريضه)
|}

==הערות שוליים==

ביסאן
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
Vinitaly

לוגו התערוכה
Vinitaly היא תערוכת יין ואלכוהול בינלאומית המתקיימת בוורונה שבאיטליה מדי שנה החל משנת 1967.

בשנת 2008 הגיעו לתערוכה כ-150,000 מבקרים, אשר טעמו מוצרים של 4,300 חברות משלושים מדינות שונות. התערוכה התפרשה על פני 87 דונם ב-13 ביתני ענק.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.vinitaly.com/ אתר התערוכה הרשמי], 
* [https://web.archive.org/web/20160303193450/http://www.vinitaly.com/about_storia_en.asp אתר התערוכה] 

קטגוריה:ירידים
קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים

קלאופטרה השנייה (ביוונית: Κλεοπάτρα; סביבות 185 - 116 לפנה"ס) הייתה מלכת מצרים התלמיית יחד עם אחיה-בעלה ובניה לסירוגין ובהרכבים שונים בין השנים 176-116 לפנה"ס, ולתקופה קצרה גם השליטה הבלעדית במצרים. הייתה בתם של תלמי החמישי וקלאופטרה הראשונה ונולדה כפי הנראה באלכסנדריה.
== חייה ==
לאחר מות אימה בשנת 176 לפנה"ס, כשהיא בת תשע, היא נישאה, כמקובל אצל הפרעונים, לאחיה תלמי השישי שהיה בן 10 ויחד הם היו שליטיה הבלעדיים של מצרים וקיימו את שלטונם מאלכסנדריה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם קלאופטרה השלישית שברבות הימים הייתה מלכת מצרים לאחר מות אמה.

בשנת 170 לפנה"ס פלש למצרים אנטיוכוס הרביעי מלך סוריה, פלישה שהובילה למלחמה. מצרים ניצחה מלחמה זו בשנת 168 לפנה"ס בעזרתה של רומא.

תלמי השישי השתכנע לאחר המלחמה לחלוק את השלטון עם אחיו תלמי השמיני ואחותו קלאופטרה השנייה. תלמי השמיני ניסה להדיח את אחיו מכיסאו כשהוא מבקש את עזרת הסנאט הרומי. תלמי השישי הסכים לחלוקה של הממלכה אך תלמי השמיני לא הסתפק בכך וניסה להשתלט על קפריסין, אך ללא הצלחה.

תלמי השישי ניסה להתנקש באחיו תלמי השמיני, אך לא הצליח בכך. תלמי השמיני ניסה להשתלט על קפריסין בפעם השנייה ושוב לא הצליח בכך.
מאבקי האחים על השלטון הובילו לבסוף לכך שתלמי השישי שלח את אחיו לקירנאיקה, אזור שהיה בשליטת מצרים והיה נתון באופן פורמלי לשליטתו של תלמי השמיני.

לאחר מותו של תלמי השישי בשנת 145 לפנה"ס הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה במצרים יחד עם בנה תלמי השביעי. לאחר שאחיה תלמי השמיני חזר לאלכסנדריה הוא הציע לה שלטון משותף והם נישאו זו לזה. תלמי השמיני התנקש בחייו של אחיינו/בנו החורג במהלך חגיגות הנישואין ומינה עצמו למלך מצרים. לתלמי השמיני וקלאופטרה השנייה נולד בן בשם תלמי ממפיטיס.

בשנת 142 לפנה"ס, כשקלאופטרה השנייה לא יכלה עוד להרות בשל גילה נישא תלמי השמיני לקלאופטרה השלישית, בתה הצעירה של אשתו/אחותו מבלי להתגרש מקלאופטרה השנייה ויחד עם קלאופטרה השלישית הפכו שניהם לשליטיה של מצרים. קלאופטרה השנייה עוררה מרד שהתבטא במהומות באלכסנדריה ובמהלכן נשרף ארמון המלוכה ותלמי השמיני וקלאופטרה השלישית אולצו לעזוב לקפריסין. לאחר מרד זה קלאופטרה השנייה הכריזה על בנה בן ה-12, תלמי ממפיטיס, כמלך מצרים.

מלחמת אזרחים איימה לקרוע את אלכסנדריה ממצרים, כשזה מול זה ניצבו תומכי תלמי השמיני ברחבי מצרים ותומכי קלאופטרה השנייה ובנה באלכסנדריה. במהלך מאבק זה רצח תלמי השמיני את בנם המשותף תלמי ממפיטיס, שהיה מלך מצרים באופן פורמלי, ושלח את חלקי גופתו המגואלים בדם אל אמו, קלאופטרה השנייה. בכך הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה בלעדית במצרים. מחשש להתפרצות מלחמת אזרחים פנתה לסוריה והציעה לדמטריוס השני, שהיה נשוי לבתה קלאופטרה תיאה את השלטון במצרים, אולם תלמי השמיני דאג שגם הוא יהרג.

בשנת 127 לפנה"ס עזבה קלאופטרה השנייה לסוריה ואיפשרה לתלמי השמיני וקלאופטרה השלישית לחזור לאלכסנדריה. בשנת 124 לפנה"ס היא חזרה והציעה שלטון משותף שלה יחד עם אחיה/בעלה תלמי השמיני ואשתו/בתה קלאופטרה השלישית. שלטון זה התקיים עד מותו של תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס. מותו הצית מחדש את מאבקי השלטון אך קלאופטרה השנייה מתה זמן קצר לאחר מכן והשאירה למעשה את השליטה הבלעדית לבתה קלאופטרה השלישית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית תלמי
קטגוריה:מלכות במצרים העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-2 לפנה"ס
תוכנה חינמית

תוכנה חינמית (Freeware) היא תוכנה, על פי רוב תוכנה קניינית, הניתנת לשימושו של לקוח ללא כל תשלום. 

תוכנה זו איננה מוגבלת בזמן או בתפקוד וניתנת לשימושו של כל אדם, אך המשתמש איננו רשאי להפיץ אותה ולהשתמש בה לכל מטרה שהיא. מערכת ההפעלה אנדרואיד לדוגמה היא תוכנה חינמית בקוד פתוח. 

לעיתים, חברות המוציאות גרסה מסחרית או גרסה שיתופית מוציאות לצדה גרסה חינמית שבה מוגבלות חלק מהיכולות של התוכנה, בתקווה שמי שמשתמש בגרסה החינמית, בסופו של דבר ירצה לשדרג לגרסה המלאה. במודל זה החברות בדרך כלל מגבילות את השימוש בגרסה חינמית לחתך מסוים, לדוגמה, משתמשים פרטיים בלבד. 

ישנם כאלו המוציאים גרסה חינמית כאשר הם מבינים שאינם יכולים להרוויח ממכירת התוכנה שבידם או ממניעים אידאולוגיים. מודל הרווח במקרה זה הוא מתרומות וולונטריות של המשתמשים בתוכנה. ישנן גם חברות המחליטות על שחרור תוכנה קניינית בחינם לאחר שהוכרז על הפסקת פיתוחה לצמיתות.

==ראו גם==
* מחולל רישיונות
* תוכנה שיתופית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תוכנה
קטגוריה:תוכנה חינמית
מתקף סגולי

מתקף סגולי של סוגי מנועים שונים כתלות ב[[מספר מאך]]
מתקף סגולי הוא המתקף שיוצר מנוע סילון או מנוע רקטי ליחידת מסה של דלק, והוא מידה ליעילות המנוע. מתקף הוא שינוי בתנע, שהוא מהירות כפול מסה במכניקה קלאסית. לכן מתקף סגולי גבוה פירושו תוספת מהירות גדולה לכל קילוגרם דלק. מתקף סגולי נמדד ביחידות מהירות ולכן לעיתים הוא נקרא מהירות נחיר אפקטיבית. במנועים רקטיים מהירות הפליטה של הגז קרובה לגודל זה. מתקף סגולי מוגדר לעיתים ליחידת משקל דלק, ובמקרה זה המתקף הסגולי נמדד ביחידות זמן (המעבר בין היחידות דורש הכפלה בתאוצת הכובד – m/s<sup>2</sup> 9.823).

ככל שאנרגיית חומר הדלק גבוהה יותר כך המתקף הסגולי יגדל. אין לבלבל את המתקף הסגולי עם נצילות המנוע (כלומר, יעילות צריכת האנרגיה שלו) שהיא גודל שונה אשר אינו קשור למתקף הסגולי. דלק בעל אנרגיה סגולית רבה יותר אינו מגדיל בהכרח את הנצילות, שאף יכולה לרדת.

==דוגמאות==
מנועים כימיים המשמשים למעבורות חלל (מנועי דלק נוזלי) מספקים מתקף סגולי של כ-450 שניות. המנוע הכימי בעל המתקף הסגולי הגבוה ביותר – 542 שניות – פעל עם תערובת משולשת של ליתיום, פלואור ומימן, אך נוסה רק במעבדה מפאת בעיותיו הרבות.

המתקף הסגולי של מנועי סילון הוא באופן טיפוסי גבוה מזה של מנועים רקטיים, שכן מסת הדלק לא כוללת את החמצן שמגיע מהאוויר, וחומר הדחף עצמו שהוא גם האוויר. במקרה זה מהירות הנחיר האפקטיבית שונה מאוד מהמהירות האמיתית.

מנועי יונים משתמשים באנרגיה חיצונית למערכת ההנעה (אנרגיה חשמלית מלוחות סולאריים) להאצת חומר ולכן מספקים מתקף סגולי גבוה ביותר, אך בדחף נמוך מאוד ובריק בלבד, ולכן לא ניתן להשתמש בהם להאצת רכב אל החלל.

מנועים ספקולטיביים המשתמשים בתגובות גרעיניות יכולים לספק מתקף סגולי גבוה מאוד וגם דחף גבוה מאוד, כמו שתוכנן אך לא מומש.

{| class="wikitable sortable" style="text-align: right;"
|+מתקף סגולי של סוגי מנועים שונים
!סוג מנוע
!מתקף סגולי או מהירות נחיר אפקטיבית ביחידות (m/s)
!מתקף סגולי בשניות (s)
!אנרגיה לקילוגרם חומר נפלט ביחידות (MJ/kg)
|-
|מנוע טורבופאן סילוני (Turbofan)
|29,000(מהירות הנחיר בפועל היא בסביבות 300)
|3,000
|~0.05
|-
|מנוע דלק מוצק
|2,500
|250
|3
|-
|מנוע דלק נוזלי
|4,400
|450
|9.7
|-
|מנוע יונים
|29,000
|3,000
|430
|-
|מנוע יונים אלקטרוסטטי (Electrostatic ion thruster)
|210,000
|21,400
|22,500
|-
|מנוע מגנטופלסמה (VASIMR)
|290,000
|3,000 - 12,000
|43,000
|}

==ניתוח==
הקשר בין כוח דחף <math>\ F_{thrust}</math> למתקף סגולי <math>\ I_{sp}</math>:
:<math>\ F_{thrust}= I_{sp} \cdot \frac{dm}{dt} \cdot g_0 \,</math>
כאשר <math>\ dm/dt</math> היא צריכת מסת דלק ליחידת זמן, ו-<math>\ g_0</math> היא תאוצת הכובד.

לשם שיגור לחלל של רכב נדרש דלק רב, שעקב מסתו גורם לצריכת דלק רב בהרבה. מתוך המשוואה הקודמת ניתן לכתוב משוואה דיפרנציאלית הקושרת את מסת הרכב שרוצים לשגר, המתקף הסגולי ומסת הדלק הנדרש.

==ראו גם==
* נצילות
* מנוע
* שיגור לחלל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנועים
קטגוריה:מנועים רקטיים
קטגוריה:מנועי סילון
קטגוריה:גדלים פיזיקליים
קטגוריה:מכניקה
אנציקלופדיה של המחנות והגטאות

אנציקלופדיה של המחנות והגטאות, 1933–1945 (אנגלית: Encyclopedia of Camps and Ghettos, 1933–1945) היא אנציקלופדיה בהוצאת מוזיאון השואה האמריקני אשר בגרסתה הסופית תכלול מידע על כל המחנות והגטאות בתקופת השלטון הנאצי.

== אודות ==
האנציקלופדיה רואה אור בהוצאת מוזיאון השואה האמריקאי בוושינגטון בשיתוף עם הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה. על הכנתה עובד צוות של מאות חוקרים מארצות הברית, אירופה וישראל. בעוד שלפי אומדן ראשוני הפרויקט היה אמור להכיל כ-5,000 ערכים, אולם בעקבות המחקר שנעשה, בכל כרכי האנציקלופדיה צפויים להיכלל מידע על יותר מ-20 אלף אתרים שונים שפעלו בתקופה הנאצית.

עורכה הראשי של האנציקלופדיה הוא ד"ר ג'פרי פ' מגרגי, היסטוריון במרכז ללימודי שואה מתקדמים במוזיאון השואה האמריקאי. האנציקלופדיה זכתה בפרס הספר היהודי הלאומי ופרס איגוד הספריות היהודיות.

שאלות המחקר הבסיסיות שעליהן מנסה האנציקלופדיה לתת תשובה בכל הערכים הן: מתי הוקם המחנה, תחת איזה רשות ולאיזה מטרה? מי פיקד על המחנה ומי שמר עליו? איזה סוגים של אסירים הוחזקו במחנה? האם בוצעה במחנה עבודה כפויה ומאיזה סוג ומי העסיק אותם? כמה אסירים שהו במחנה? כיצד השתנה מספרם במהלך התקופה? מה היו השיטות והמניעים והסיבות לרצח אסירים? האם היו אלמנטים ייחודיים בתרבות של האסירים במחנה? האם היו ניסיונות למאבק בנאצים או בריחה מהמחנה? באיזה נסיבות המחנה פורק או שוחרר? האם מנהלי המחנה נשפטו לאחר תום המלחמה?

האנציקלופדיה עתידה להתפרש על פני שבעה כרכים. נושאי הכרכים הם כדלקמן:
* הכרך הראשון - יצא בשנת 2009 עם הקדמה מאת אלי ויזל. מכיל כ-1,700 עמודים בשני ספרים. מכיל מידע על מחנות מתחילת התקופה הנאצית, מחנות לנוער ומחנות שהופעלו על ידי המחלקה למינהל ולכלכלה ב-SS
* הכרך השני - יצא בשנת 2012 בשני ספרים. גטאות שהנאצים הפעילו, בעיקר בפולין
* הכרך השלישי - יצא בשנת 2018. מחנות שהופעלו על ידי בנות הברית של גרמניה, בהן איטליה, הונגריה, קרואטיה, סלובקיה, רומניה וצרפת
* הכרך הרביעי - יצא בשנת 2022. מחנות שהופעלו על ידי הצבא הגרמני, בהם מחנות לשבויי מלחמה ובתי בושת שהופעלו על ידי הצבא הגרמני
* הכרך החמישי - מחנות של ה-SS ושל ההנהגה הפולנית, בהם מחנות במבצע ריינהרד ושל המשרד הראשי לביטחון הרייך
* הכרך השישי - מחנות עבודה כפויה שפעלו על ידי חברות פרטיות וארגון טוט ולא על ידי ה-SS
* הכרך השביעי - אתרים שונים, בהם מחנות של תוכנית T4 - אותנסיה, לגרמניזציה של ילדים פולנים, מחנות כליאה לאזרחים זרים ועוד

==ראו גם==
* גטאות בפולין הכבושה
* האנציקלופדיה של הגטאות

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

המחנות והגטאות
קטגוריה:ספרי עיון בנושא השואה
חצי טון ברונזה

חצי טון ברונזה היא דרמה קומית ישראלית מאת ובבימויו של יפתח חוצב ששודרה ב-HOT VOD ב-2010.

== עלילה ==
הסרט מתאר סיפור דמיוני על גנבת פסלו של אלכסנדר זייד, ממקימי ארגוני-השמירה "בר גיורא" ו"השומר", שניצב בבית שערים שבגליל התחתון המשקיף על עמק יזרעאל, על ידי משפחת שודדי מתכות ערבית. בעקבות הבנייה המואצת בסין לקראת אירוח אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, עלו מחירי המתכות באופן דרסטי, והפסל נגנב עקב היותו יצוק מחצי טון ברונזה (ומכאן שם הסרט). נכדו של אלכסנדר זייד, אליק (שלמה בראבא), מתגורר במושב בסמוך לפסל, עולה לנקותו יום-יום, וכאשר הוא מבחין שהפסל נגנב, הוא יוצא לחפש אותו ביחד עם בנו, דניאל (מיכאל הנגבי).

== הפקה ==
הסרט מבוסס בחלקו על ניסיון הגנבה של הפסל בשנת 2007. הסרט הופק במסגרת תחרות יוצרים צעירים שיזמה HOT להנצחת זכרה של דורית באום בן סימון, שהייתה מנהלת אגף הרכש של התוכן וממקימות מערך ה-VOD בחברה. הסרט נבחר מתוך 400 הצעות שהוגשו לבחירה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטי טלוויזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2010
הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי (קירגיזסטן)

לוגו הארגון הישן
הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי של קירגיזסטן (בקירגיזית: Мамлекеттик улуттук коопсуздук комитети; אם כי הארגון ידוע יותר, בשמו ברוסית: Государственный комитет национальной безопасности, ובראשי התיבות GKNB) הוא ארגון ביטחון הפנים של קירגיזסטן. הוועדה כפופה לנשיא קירגיזסטן והיא אחראית גם למלחמה בטרור הבינלאומי, לוחמה בשחיתות ובקיצוניות האזורית והפוליטית.

הארגון נוסד לראשונה בתור המשרד לביטחון לאומי עד ה-4 בינואר 2001 את הוחלף על ידי שירות הביטחון הלאומי. ב-2010, הארגון הכיל גם את היחידה (שפורקה) לאבטחת אישים ואורגן מחדש בשמו הנוכחי. על המאבק בסמים אחראית הוועדה הממלכתית למאבק בסמים של ממשלת קירגיזסטן.
==היסטוריה==
בשנת 2000, הנשיא אסקר אקייב חתם על צו לשינוי ארגוני בממשלת קירגיזסטן, בין השאר הביא להקמת שירות הביטחון הלאומי הקירגיזי, שבשנת 2007 הפך לוועדה הממלכתית לביטחון לאומי. הארגון נחשב לסוכנות הביון ושירות הביטחון הקירגיזי.

ב-7 באפריל 2010, בשיא המהומות האופוזיציוניות שדרשו להדיח את הנשיא קורמנבק בקייב, אנשי האופוזיציה (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של קירגיזסטן) ניסו לפרוץ לבניין הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי. בכל מקרה, סוכנויות הידיעות טענו שפוליטיקאי מהאופוזיציה בשם קנשבק דוישבייב, השתלט על מטה ביטחון המדינה והחל לתת הוראות חדשות לעובדים. דושבייב אמר כי הקים יחידות שיחזירו את הסדר לרחובות ובכך הפך למעשה לראש הוועדה הלאומית לביטחון לאומי.

אזימבק בקנזרוב, התובע הכללי הקירגיזי לשעבר, הודיע בשם הממשלה הזמנית באפריל 2010, כי אחיו של הנשיא לשעבר, ג'אניש בקייב, לשעבר ראש שירות האבטחה הממלכתי מבוקש לחקירה בידי הממשלה הזמנית של קירגיזסטן. ב-15 באפריל 2010, ראש הממשלה הזמנית, רוזה אוטונבייבה חתמה על צו שפירק את שירות האבטחה הממלכתי והעביר את סמכויותיו לשירות הממלכתי לביטחון לאומי ולמשרד ההגנה הקירגיזי, שנחשבים ליורשי הארגון ובנוסף לתפקידיהם הרגילים גם מעניקים שירותי אבטחה לבכירי המדינה.

באפריל 2010 שר הפנים מטעם הממשלה הזמנית, בולוט שר פירק את מינהל 9 של משרד הפנים הקירגיזי - המינהל התשיעי עסק בלוחמה בקיצוניות הדתית ובטרור האידאולוגי, אף שהלכה למעשה שימשה המחלקה ככלי שרת בידי הנשיא המודח, קורמנבק בקייב, לסלק את מתנגדי המשטר ומנהיגים אופוזיציוניים שונים.

==ראשי הביטחון הלאומי הקירגיזי==
* פליקס קולוב (1996–1991), השר לביטחון לאומי
* מיסיר אשירקולוב (1997–1998)
* טשטמיר אייטבאייב (1999)
* בולוט ג'אנוזאקוב (2001–2002), ראש שירות הביטחון הלאומי
* קאליק אימנקולוב (2002–2010), ראש הוועדה הממלכתית לביטחון לאומי
* קנשבק דושבייב (2010), ראש השירות הממלכתי לביטחון לאומי
* אורוזבק אופומבאייב (2019–2020)

== ראו גם ==
*שירות בתי הסוהר הממלכתי (קירגיזסטן)
==קישורים חיצוניים==
* 
*[https://web.archive.org/web/20101220174854/http://www.agentura.ru/dossier/kirgiz/ מידע על השירותים החשאיים בקירגיזסטן]
* [http://www.ferghana.ru/article.php?id=6629 שירות הביטחון הקירגיזי משוכנע: האוזבקים והטליבאן גרמו לפרוץ המהומות בדרום המדינה] 
* 
* [http://www.for.kg/ru/news/123708/ דיון על שינויים מבניים במערך האכיפה הקירגיזי]

קטגוריה:קירגיזסטן: צבא וביטחון
סוכנות הידיעות הקתולית

לוגו סוכנות הידיעות הקתולית
סוכנות הידיעות הקתולית (אנגלית: Catholic News Agency) היא סוכנות ידיעות המדווחת בשפה האנגלית על נושאים הקשורים לעולם הקתולי.

בשנת 1980 הוקמה בפרו סוכנות הידיעות הקתולית בשפה הספרדית "ACI Prensa" על ידי האב אדלברט מארי מוהם, ובשנת 2004 הוקמה סוכנות הידיעות באנגלית.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.youtube.com/user/catholicnewsagency ערוץ הווידאו] של הסוכנות ביוטיוב

קטגוריה:סוכנויות ידיעות
קטגוריה:ארגונים נוצריים
קטגוריה:דנוור
קטגוריה:ארצות הברית: נצרות
דרור אורון

המתרגמת והסופרת דרור אורון עם בעלה, יוסף אורון, ועם בנה, רפאל אורון
דרור אורון (12 בספטמבר 1923 – 19 בדצמבר 1959) הייתה סופרת ומתרגמת ישראלית.

==ביוגרפיה==
אורון נולדה בתל אביב, בת לרפאל מהודר ונינה לאהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק. בהיותה בת שנה נפטר אביה. אמה, רוז ברנשטיין (מהודר), נישאה לאדריכל יוסף טישלר שהיה לאורון כאב. למדה בגימנסיה תלפיות בתל אביב. ב-1949 סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים, שם למדה ארכאולוגיה, עברית ויוונית.

אורון עסקה בתרגום יצירות קלאסיות מיוונית עתיקה לעברית. בין היצירות שתרגמה (בשלמותן או בחלקן):
* "היפוליטוס" ו"הנשים הבקחיות" של אוריפידס.
* "איאס" של סופוקלס.
* "איון" וקטע מתוך "המכתב השביעי" של אפלטון.
* "אגממנון" של איסכילוס
* "חוקת האתונאים" של האוליגרך הזקן.
* "חיי אברהם" ו"חיי יוסף" של פילון האלכסנדרוני.
התרגומים פורסמו בכתבי העת "קשת", "מולד", "במה" ו"אשכולות" ובספר "איסכילוס ואתונה" (מאת ג'ורג' תומסון). "איאס" של סופוקלס יצא בהוצאת מוסד ביאליק (את חלקה האחרון של היצירה תרגם שלמה דיקמן לאחר מותה של אורון).

בנוסף כתבה אורון רומן אוטוביוגרפי בשם "גנזי צרות וגנזי ישועות", שיצא לאור לאחר מותה (עם עובד 1965). פרקים מתוך הספר התפרסמו עוד בימי חייה בכתב העת "מולד" ובעקבות כך זכתה בפרס "אנה פרנק" מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל לעידוד סופרים צעירים.

בסוף שנות החמישים הייתה בין יוזמי הופעתו המחודשת של כתב העת לאמנות התיאטרון, "במה", שנוסד ב-1933, אך הופעתו פסקה ב-1948. אורון אף שימשה כעורכת כתב העת יחד עם ישראל גור ויהודה האזרחי.

אורון נפטרה בירושלים ממחלת הסרטן והיא בת 36 בלבד, נטמנה בהר המנוחות.

<br />

=== ארכיון ===
ארכיונה נמצא בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב.

==לקריאה נוספת==
על דרור אורון ועל ספרה ראו המאמרים מאת י.ד. אברמסקי ואלכסנדר פוקס שהתפרסמו בכתב העת "במה" (גיליון 4 (57) מינואר 1960)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.myheritageimages.com/N/storage/site2823291/files/00/02/70/000270_341876f576eb84vgtarg88.pdf רשימות על דרור אורון ואביה רפאל מהודר (ובכלל זה תמונות) באתר משפחת שלוש]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:מתרגמים מיוונית לעברית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משפחת שלוש
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1959
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1959
אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל

תעודת חבר, 1981

אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בישראל היא אגודה מקצועית של מהנדסים ואדריכלים בישראל שהוקמה בשנת 1921 על ידי מהנדס הבניין ריכרד פסובסקי ושותפו האדריכל יוסף ברלין. בשנת 1985 היא התאחדה עם הסתדרות המהנדסים ועם ארגון האקדמאים העצמאיים במקצועות ההנדסה, האדריכלות והטכנולוגיה בישראל, להקמת לשכת המהנדסים.

בשנת 1926 יסדה האגודה כתב עת בשם "בנין וחרושת", שהיה ביטאון האגודה. עורכו הראשון היה יוסף ברורמן, שמונה בשנת 1946 לנשיא האגודה.

האגודה קיימה הוצאת ספרים בשם "מידות", ספרייה של כ-13,000 ספרים בתחומי המדע, הטכניקה, והאדריכלות (בבית המהנדס ברחוב דיזנגוף מספר 200 בתל אביב) וקרן לביטוח הדדי. לחברים העצמאים באגודה הוקמה קופת תגמולים בשם "נדבכים". בשנת 1954 היא הכינה לוח תעריפים עבור חבריה. בשנת 1959 החלה האגודה להוציא ירחון בשם "הנדסה ואדריכלות".

בארכיון אדריכלות ישראל שמורים כל גיליונות עיתוני האגודה וספרי הוצאת ״מידות״ לצד מאות רבות של פריטים ומסמכים היסטוריים העוסקים בתולדות האגודה וגלגוליה לאורך המאה ה-20.

==פרס ארנן==
בשנת 1960 החלה האגודה להעניק את "פרס ארנן" לעבודת מחקר מצטיינת בתחומי ההנדסה והטכניקה שניתן על שם משה ארנן שהיה יו"ר האגודה. בשנה זו זכו בפרס פרופסור דוד יצחקי וד"ר סקי רוזנהאופט. בשנת 1963 זכה בפרס ד״ר חיים לרכנטל<ref></ref>, בשנת 1964 זכה ד״ר מיכאל וידה מהטכניון<ref></ref> ובשנת 1966 זכה בפרס ד"ר עודד לוין מהטכניון.

==ראו גם==
*לשכת המהנדסים, האדריכלים והאקדמאים במקצועות הטכנולוגיים בישראל
*הסתדרות ההנדסאים בישראל
*ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים בישראל
*עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגודות מקצועיות בישראל
קטגוריה:ישראל: אדריכלות
קטגוריה:ישראל: תכנון ובנייה

en:Association of Engineers in Israel
באיי ארנה

באיי ארנה (BayArena) הוא אצטדיון כדורגל המשמש את קבוצת באייר לברקוזן החל משנת 1958. באצטדיון 30,210 מקומות.

== היסטוריה ==
האצטדיון הוקם בשנת 1956 ושמו היה "אצטדיון אולריך הברלנד" (Ulrich-Haberland-Stadion) על שם נשיא חברת באייר AG, שהקימה את קבוצת הכדורגל באייר לברקוזן. הקיבולת המקורית של האצטדיון הייתה 20,000 מקומות. בשנת 1986 החל שיקומו וחידושו של האצטדיון, שנמשך עד שנת 1997, ובמסגרתו חודש האצטדיון והוגדלה קיבולתו לכ-22,500. בשנת 1998 קיבל האצטדיון את שמו הנוכחי "באיי ארנה".

האצטדיון הוצע לאירוח משחקים במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, אך בגלל שאצטדיון המארח משחקים במונדיאל חייב להכיל לפחות 40,000 מקומות, הוא לא נבחר. בשנת 2007 התל תהליך להרחבת האצטדיון וזה הסתיים בשנת 2009. כיום עומדת קיבולת האצטדיון על 30,210 מקומות. האצטדיון אירח שלושה משחקים בשלב הבתים ומשחק אחד במסגרת רבע הגמר במונדיאל 2011 לנשים שנערך בגרמניה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.stadionwelt.de/sw_stadien/index.php?folder=sites&site=stadionfotos_d&id=188 האצטדיון באתר Stadionwelt] 
* [http://www.stadiumguide.com/bayarena.htm האצטדיון, בטרם עבר שיפוץ, באתר Stadium Guide]

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בגרמניה
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: מבנים
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: ספורט
קטגוריה:באייר לברקוזן
קטגוריה:אצטדיוני גביע העולם בכדורגל נשים 2011
כיכר המלכה (באת')

האובליסק של בו נאש
כיכר המלכה (באנגלית: Queen Square) היא כיכר של בתי מגורים ג'ורג'יאניים, השוכנת בלב העיר באת' שבאנגליה, דרומית לסירקס ומזרחית לפארק ויקטוריה המלכותי.
== היסטוריה ==
כיכר המלכה הייתה המבנה הגדול הראשון שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ווד האב, שהתגורר באחד מבתי הכיכר. בתים 21 - 27 מהווים את הצד הצפוני, שתואר על ידי ניקולאוס פבסנר כ"אחד מההרכבים הפלדיאניים המשובחים ביותר באנגליה לפני 1730". חלק זה תוכנן בצורה דמוית וילה עם גמלון מרכזי, ועמודים קורינתיים המתנשאים לגובה שתי קומות.

הצד המערבי של הכיכר, הכולל את בתים 14 - 20, תוכנן על ידי ג'ון פינץ' ב-1830 והיה שונה מהעיצוב המקורי של ווד בכך שהחלק המרכזי של כל אחד מהבתים היה בסגנון התחייה היוונית. בתים 16 - 18 משמשים כיום את המוסד המלכותי לספרות ולמדע של באת'. הצד הדרומי של הכיכר, הכולל את בתים 5 - 13, היה בעבר שטח ציבורי פתוח וכיום הוא משמש כבית מלון. כל הבניינים בכיכר הוכרו על ידי הרשויות הבריטיות כבניינים רשומים מדרגה I. האובליסק השוכן במרכז הכיכר הוקם על ידי בו נאש ב-1738.

במלחמת העולם השנייה, בין ליל ה-25 באפריל לשעות הבוקר המוקדמות של 27 באפריל 1942, ספגה באת' שלוש הפצצות של הלופטוואפה הנאצי כנקמה על הפצצות חיל האוויר המלכותי בערים ליבק ורוסטוק, שהיו חלק ממבצע גרמני שנודע כבליץ בדקר. למעלה מ-400 תושבים נהרגו, וכ-19,000 מבנים נפגעו או נחרבו. הבתים בצד המערבי של הכיכר נפגעו, ושוקמו לאחר מכן.

לאורך השנה נערכים בכיכר מספר אירועים כגון שוק צרפתי, שוק איטלקי, וסוף שבוע המוקדש לבולה, שהוא משחק ממוצא צרפתי שמטרתו היא זריקת כדורי מתכת קרוב ככל האפשר לכדור מטרה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080419022417/http://www.ukattraction.com/west-country/queens-square.htm כיכר המלכה] באתר UK attraction
* [https://web.archive.org/web/20121018003651/http://www.imagesofengland.org.uk/Details/Default.aspx?id=443387 כיכר המלכה (הצד הצפוני)] באתר Images of England
* [https://web.archive.org/web/20121018003514/http://www.imagesofengland.org.uk/Details/Default.aspx?id=443386 כיכר המלכה (הצד המערבי)] באתר Images of Engalnd
* [https://web.archive.org/web/20121018003728/http://www.imagesofengland.org.uk/Details/Default.aspx?id=443385 כיכר המלכה (הצד הדרומי)] באתר Images of Engalnd
* [https://web.archive.org/web/20121022003738/http://www.imagesofengland.org.uk/details/default.aspx?id=443388 אובליסק כיכר המלכה] באתר Images of Engalnd

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:באת': רחובות
קטגוריה:אנגליה: מבנים
קטגוריה:באת': פארקים וריאות ירוקות
Paris (אלבום של מלקולם מקלארן)

פריז הוא אלבום קונספט מאת המפיק והמוזיקאי הבריטי מלקולם מקלארן שיצא ב-1994. מקלארן יצר את האלבום כ"מכתב אהבה" לעיר פריז. הוא מציג בכל שיר תמונות פריזאיות המשלבות סיפורים המוקראים/מדוקלמים בקולו, אשר ברבים מהם משולבות דמויות בעלות זיקה לעיר כג'יימס בונד, ז'אק פרוור, סרז' גינסבורג, סיד וישס, מיילס דייוויס וז'ולייט גרקו, ג'וזפין בייקר, סימון דה בובואר, אדית פיאף, קתרין דנב, אריק סאטי וסוניה ריקייל. הליווי המוזיקלי מורכב משילוב סגנונות בהם ג'אז, מוזיקת קברט, פופ, רוק, אמביינט, מוזיקה מזרחית, מוזיקה אפריקאית ועוד, רובם בתיזמור עשיר. כן יש באלבום מחוות לשירים צרפתיים מוכרים כמו למשל השיר הפרובוקטיבי והמצליח "Je T'Aime ... Moi Non Plus" (בעברית: אני אוהבת אותך ... אני כבר לא) של סרז' גינסבורג עם גניחותיה של ג'יין בירקין.

התקליט התקבל בפליאה כיוון שמקלארן היה מוכר כ"אבי הפאנק (Punk)" וליצירה הסנטימנטלית והרכה אין כל קשר עם סגנון זה. הביקורות נעו בין תיעוב של "היצירה היומרנית" שבה מוזיקאים בינוניים אינם מצליחים לחפות על כישרונו הפחות מבינוני של מקלארן לבין התלהבות ציבורית והגדרת האלבום כיצירת מופת. בעיקר מוערכים השיר "פריז, פריז" בהשתתפותה של קתרין דנב והשיר "ג'אז הוא פריז" (Jazz is Paris). השיר "ג'אז הוא פריז" הוא אחד משלושה שירים באלבום, מגוללים את סיפור אהבתם של ג'ולייט גרקו ומיילס דייוויס. שני השירים הנוספים הם Miles And Miles Of Miles Davis ו-Rue Dauphine. שלושת השירים משלבים ראפ רך עם נגינת חצוצרת ג'אז נוקבת והמילים של שלושתם מדגישות את העובדה שמיילס דייוויס היה שחור עור.

לאלבום צורף תקליט עם עיבוד אינסטרומנטלי (כלי) של השירים לתשעה קטעים ממוספרים.

==רשימת השירים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1994
קטגוריה:פריז: תרבות