OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Maple

Maple (מֵייפְל; בעברית: עץ האדר) היא תוכנה המסייעת בפתרון בעיות מתמטיות שונות (לדוגמה חישוב נגזרות ושרטוט גרפים). Maple משלבת שפת תכנות שייחודית לה עם ממשק של מפרש. התוכנה מאפשרת חישובים סימבוליים יחד עם חישובים נומריים.

== היסטוריה ==
הפיתוח של Maple החל באוניברסיטת ווטרלו בשנת 1980. חוקרים באוניברסיטה התעניינו ברכישת מחשבים שיהיו מספיק חזקים על מנת להריץ את התוכנה Macsyma, אך לבסוף הוחלט לפתח תוכנה שתהיה מסוגלת לרוץ על מחשבים חלשים יותר, ותבצע חישובים אלגבריים-סימבוליים, וכן תהיה זמינה לחוקרים ולסטודנטים. גרסאות ראשוניות של התוכנה היו זמינות כבר ב-1980. התוכנה הודגמה לראשונה בכנסים מקצועיים בשנת 1982. עד סוף 1983, יותר מ-50 אוניברסיטאות כבר התקינו עותקים של התוכנה.<br />
בשנת 1988 הוקמה חברת Waterloo Maple (ידועה בעיקר כ-Maplesoft) על מנת לעמוד בביקוש הגובר לרישיונות ותמיכה בקרב משתמשי התוכנה. בתחילה מטרת החברה הייתה הפצה ותמיכה בלבד, אך מאוחר יותר הוקמה מחלקת מחקר ופיתוח, אשר עוסקת בעיקר הפיתוח של התוכנה עד היום.<br />
בשנת 1989 פותחה הגרסה הראשונה של Maple אשר הכילה ממשק גרפי, גרסה 4.3. תחילה הממשק הגרפי היה זמין רק בגרסאות למקינטוש.

=== היסטוריית גרסאות ===

== ראו גם ==
* Mathematica
* MATLAB
* Derive

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.maplesoft.com אתר הבית של חברת Maplesoft]
* [http://www.digisec-technology.com אתר הבית של נציגות חברת Maplesoft בישראל]

קטגוריה:תוכנות מתמטיקה
ממפיס

ממפיס (באנגלית: Memphis) היא עיר במחוז שלבי בטנסי שבארצות הברית. נכון לשנת 2020 אוכלוסיית העיר מונה 633,104 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בטנסי (אחרי נאשוויל) והעשרים ושמונה בגודלה בכל ארצות הברית.

== המטרופולין ==
נכון לשנת 2017 אזור המטרופולין של ממפיס מונה כ-1,348,260 תושבים, המטרופולין השנייה בגודלה בטנסי אחרי המטרופולין של נאשוויל. בכל ההיסטוריה של טנסי, ממפיס מעולם לא הייתה עיר הבירה בגלל מקומה המערבי. ממפיס ממוקמת על צוק צ'יקאסאו מעל נהר מיסיסיפי ועל שפת נהר וולף. נמל התעופה של ממפיס משמש נמל הבית לצי המטוסים (כ-600) של חברת המשלוחים הבינלאומית Fedex.

==היסטוריה==
תושביה הראשונים של ממפיס היו השבט האינדיאני של תרבות המיסיסיפי ולאחר מכן השבט צ'יקסאו.

בשנת 1682, רנה-רובר קוואלייה, אדון לה-סאל הגיע דרך נהר האילינוי עד למפגשו עם המיסיסיפי ומשם הפליג עם משלחתו במורד נהר המיסיסיפי בסירות קנו עד לשפכו במפרץ מקסיקו. לה-סאל תבע את כל אגן המיסיסיפי בשם צרפת והחליט לקרוא לאזור כולו לואיזיאנה, על שם מלך צרפת לואי הארבעה עשר. הוא בנה מבצר קטן בשם "מבצר פרודום", שהפך מאוחר יותר לעיר ממפיס.

== מקור השם ==
השם ממפיס עצמו מגיע משמה של העיר ממפיס, שהייתה בירתה של מצרים העתיקה, ושוכנת לגדת הנילוס מדרום לדלתא. השם עצמו נגזר משיבוש ביוונית של השם המצרי הקדום מֶנֹ-פר, על שם הפירמידה של אחד הפרעונים, פפי הראשון, מהשושלת השישית.

== ערים תאומות ==
ממפיס היא עיר תאומה של הערים:
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* [http://maps.google.com/maps?ll=35.117365,-89.971068&spn=0.11,0.18 מפה של העיר בגוגל מפות]

*
קטגוריה:טנסי: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1819
יד השמונה

יד השמונה הוא מושב שיתופי של תנועת האיחוד החקלאי השוכן בפרוזדור ירושלים, בין קריית התקשורת נווה אילן ליישוב נווה אילן. אוכלוסיית היישוב היא יהודית משיחית, מלבד מיעוט נוצרים שהצטרפו אל הקהילה.

מייסדי היישוב היו קבוצת מתנדבים פינים שבאו לחיות בקרב השבים לציון ולעזור בבניית הארץ ב-1971. לאחר שלוש שנים שבהן חיו בנווה אילן, קיבלו אישור מהממשלה להקים את היישוב על גבעה סמוכה, וב-1974 הוקם המושב. בשנת 1978 הצטרפו אליהם יהודים משיחיים ישראלים. שמו של המושב נקבע לזכר שמונה יהודים שהוסגרו מפינלנד לידי הנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה.

במושב נמצא "גן תנ"כי", המשחזר את החיים החקלאיים בתקופת התנ"ך. לאורך הגן שזורים ממצאים ארכאולוגיים ממקומות שונים ברחבי הארץ, ושחזורים של מבנים עתיקים בעלי אופי חקלאי. הגן נבנה בשיתוף פעולה עם רשות העתיקות ועם החוקר ישו דריי.

ביישוב פועלים בית הארחה, אולם אירועים ונגריה. בית ההארחה הפסיק לארח חתונות בעקבות הפסד בתביעה, בה בית הארחה עבר על חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, בכך שבית ההארחה סירב לארח מסיבת חתונה לזוג לסביות באולם האירועים שלו בגלל התנגדות לנישואין חד מיניים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.homee.co.il/יד-השמונה/ יד השמונה], באתר ההתיישבות הכפרית
* [http://web.macam.ac.il/~tamarli/orly/e5.htm הכפר התנ"כי ביד השמונה], באתר מק"מ
* [https://web.archive.org/web/20131008203828/http://www.a-tzofit.co.il/tour/attraction.php?dealer_id=521 הגן התנ"כי ביד השמונה], באתר "אטרקציות"
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:אוונגליזם בישראל
קטגוריה:יחסי ישראל–פינלנד
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובי האיחוד החקלאי
מזבח הזהב

תיאור מזבח הזהב
מזבח הזהב ו[[קטורת הסמים. מתוך מפה צרפתית מהמאה ה-17 המתארת את יציאת מצרים]]
לפי המתואר בתנ"ך, מִזְבַּח הַזָּהָב, הנקרא גם מזבח הקטורת וגם המזבח הפנימי (להבדילו מהמזבח שהיה מחוץ להיכל), היה אחד מכלי השרת במשכן ובבית המקדש. הוא היה מוצב בתוך ההיכל (אבל לא בתוך קודש הקודשים). מיקומו היה במרכז בין המנורה לבין שולחן לחם הפנים ומשוך מעט כלפי הפתח. על מזבח הזהב היו הכהנים מקטירים את הקטורת בכל יום פעמיים - בבוקר ובין הערביים.

== תיאור המזבח ==
תיאור המזבח מופיע בספר שמות (ל', א-י): המזבח נעשה מעצי שטים וצופה בזהב טהור. גובהו היה שתי אמות ושטחו אמה על אמה. היו לו טבעות בצדדיו שבהן היו מוטות שנועדו לנשיאתו (כאשר המשכן היה נייד), ובראשו היה זר עשוי זהב. כמו כן היו לו קרנות - מעין קוביות - בכל אחד מארבע פינותיו.

== אופן השימוש ==
מזבח הקטורת נועד להעלאת הקטורת בלבד, ודווקא לפי ההוראות שבספר שמות: אסור היה להעלות קטורת זרה על המזבח, כלומר קטורת שהוכנה לא על פי ההוראות הכתובות בתורה או קטורת שהוכנה לצורך עבודת אלילים. בנוסף אסור היה להעלות עליו קורבנות עולה, מנחה ונסכים. רק ביום הכיפורים היה הכהן הגדול מזה מדם קורבנות החטאת (פר החטאת ושעיר החטאת) על קרנות מזבח הקטורת.

על פי דברי חז"ל הזר בראש מזבח הזהב מרמז על מעלת הכהונה, בעוד הזר על ארון הברית מרמז על מעלת התורה, והזר בראש שולחן לחם הפנים מרמז על מעלת המלכות:

== שימושים נוספים ==
על מזבח הזהב היו נותנים מדמם של פר ושעיר של יום הכיפורים ומדמם של פרים הנשרפים ושעירים הנשרפים

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי המקדש
קטגוריה:בית המקדש
קטגוריה:אוהל מועד
קטגוריה:קטורת הסמים
קטגוריה:פרשת תצוה
טיפולי לייזר

טיפולי לייזר הוא שם כללי למספר סוגים של טיפול רפואי בתופעות ומחלות באמצעות לייזר. בין הטיפולים בלייזר: טיפול במספר מחלות עיניים, שיוף קרנית העין כדי למנוע צורך במשקפיים, הקלה על בעיות עור מסוימות והסרת שיער מהגוף. המשותף לטיפולים השונים הוא היכולת לבצע את הטיפול ללא הרדמה ובאמצעים שאינם חודרניים (בלייזר משתמשים גם בניתוחים חודרניים אך ערך זה אינו מכסה ניתוחים כאלה).

==מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר==
פרופ' אייזיק קפלן בשותפות עם המהנדס עוזי שרון פיתח בשנת 1972 את מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגית לייזר. מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.

==PDT==
טיפול PDT עם לייזר
Photo dynamic therapy – לטיפול בסרטן עור או לטיפול בניוון מקולרי. הטיפול מאפשר הרס תאים מסוימים ברקמה החולה על ידי החדרת חומר לתאים החולים באופן סלקטיבי והפעלת החומר המוחדר על ידי הארה בלייזר של האזור הנגוע. אור הלייזר נבלע בתאים שבהם נמצא החומר. החומר פולט אנרגיה הגורמת לפירוק מולקולות חמצן שבתאים לרדיקלים חופשיים של חמצן. רדיקלים אלה פעילים מאוד והם הורסים את התאים בסביבתם. הודות ליכולת למקד את קרן הלייזר וליכולת לברור את התאים אליהם מגיע החומר הפעיל, ניתן למזער את הפגיעה בתאים בריאים מסביב לתאים החולים.

==SLT==
Selective Laser Trabeculoplasty היא שיטת טיפול חדשנית בגלאוקומה מסוג זווית רחבה (open-angle glaucoma) באמצעות לייזר Nd:YAG. הטיפול מבוסס על עיקרון של הרס סלקטיבי ונקודתי של תאים או רקמות (Selective Photothermolysis). בטיפול משתמשים בלייזר באורך גל של 532 ננומטר, שכל פולס שלו נמשך כ-3 ננו-שניות. האנרגיה היוצאת מן הלייזר נבלעת אך ורק בגרגרי המלנין המצויים בתאי מערכת הטרבקולום (Trabecular Meshwork) המרפדים את נקודת הזווית של הלשכה הקדמית של העין. ההרס הנקודתי של אותם תאים מוביל לשחרור החלבון ציטוקין, התורם לגיוס תאי דם לבנים מסוג מקרופאג' ש"מנקים" את אזור הטרבקולום ומאפשרים זרימה חלקה יותר של הנוזל המיימי (Aqueous Humor) אל מחוץ ללשכה הקדמית. כפועל יוצא, יורד הלחץ התוך-עיני שבמרבית המקרים הוא האחראי לנזק הנגרם במחלת הגלאוקומה.

==צריבה בלייזר==
במחלות עיניים מסוימות, למשל היפרדות רשתית, משתמשים בלייזר "לרתך" את הרשתית לחלק האחורי של גלגל העין, על ידי מיקוד הקרן באוסף של נקודות בהיקף הפוביאה כך שהפגיעה בראייה היא מינימלית. החום הרב שנוצר בצריבה אוטם את כלי הדם ומונע דימום מנקודות הצריבה.

==ארביום יאג (Er:YAG)==
שימוש קליני בשיניים בעזרת סוג מסיום של לייזר, קרן הלייזר מאדה את הרקמה הפגועה ביעילות ללא מגע פיזי, משאירה את האזור המטופל מחוטא ומאפשרת דיוק רב בהרבה מהמקובל בעבודה עם מקדח. רופאי שיניים העושים שימוש מושכל בטכנולוגיית הלייזר ובחומרי שיחזור חדישים מסוגלים לבצע טיפולים שמרניים יותר, אסתטיים יותר ואף למנוע טיפולי שורש אשר קודם היו הכרח. בעזרת לייזר מבוצעים היום טיפולים ללא צורך בזריקת הרדמה, זמן הטיפול מתקצר משמעותית וניתן לבצע מספר טיפולים רב יותר בזמן נתון בחלקים שונים של חלל הפה ובכך לחסוך זמן יקר של המטופל ושל הרופא.

== ראו גם ==
*ניתוח לתיקון הראייה בלייזר
*תרפיה בלייזר רך

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישומי לייזר
קטגוריה:טכנולוגיה רפואית
en:Photodynamic_therapy
הצל של ההגמון

הצל של ההגמון (אנגלית: Shadow of the Hegemon) הוא הספר השני ב"סדרת הצל", מאת הסופר אורסון סקוט קארד, שגיבורה הוא בין, דמות משנה בספר המשחק של אנדר. הספר יצא לאור בשנת 2000.

==עלילת הספר==
כל בוגרי בית הספר ללחימה חוץ מאנדר חוזרים לבתיהם על כדור הארץ. פיטר, אחיו של אנדר, בזהותו הווירטואלית לוק (על שם ג'ון לוק), מונע מאנדר לחזור לכדור הארץ, ואחותם ולנטיין מצטרפת לאנדר במסעו להתיישב במושבה נטושה של הבאגים בחלל.

זמן קצר לאחר חזרת הבוגרים, מתגלה כי חיילי צבאו של אנדר בבית הספר ללחימה נחטפים כדי לשמש כאסטרטגים במלחמת העולם המתקרבת. האדם שמאחורי החטיפות הוא אשיל (ששמו הוא הגרסה הצרפתית לאכילס), ילד פסיכופת שהיה אויבו של בין בספר הקודם. לאחר שבין הצליח למנוע ממנו להתקבל לבית הספר ללחימה וגרם לו להישלח למוסד סגור, מנסה אשיל להתנקש בחיי בין ללא הצלחה, אך מצליח לפגוע האנשים היקרים לו. במקום מחבואו בין מקבל הודעה מוצפנת מפטרה ארקניאן, ומנסה לשחרר אותה ואת האחרים בזמן שהוא עוזר לפיטר לעלות לשלטון כדי להתנגד לאשיל.

כאשר פיטר מפרסם מאמר בשם לוק החושף את העובדה שאשיל הוא רוצח פסיכופת, ממשלת רוסיה שאיתה עבד אשיל משחררת את כל החטופים ומתנערת מאשיל, אך אשיל מסכל את שחרורה של פטרה ולוקח אותה להודו, שם השיג עמדת כוח. משם הוא מתכנן פלישה לבורמה ולתאילנד. אשיל משיג במהלך דיפלומטי מבריק הסכם אי-תקיפה בין הודו ופקיסטן (אותו הוא משווה להסכם ריבנטרופ–מולוטוב) שיאפשר לפקיסטן להשתמש בכוחות הצבא העצומים שהיא מחזיקה בגבול ההודי כדי לאחד את העולם המוסלמי. אשיל שולח את הכוחות ההודיים מהגבול הפקיסטני להתקפה מסיבית על בורמה, בניגוד לעמדת פטרה הגורסת כי דבר זה מבזבז משאבי צבא רבים לחינם.

"טיפשותו" של אשיל בניהול הצבא מוסברת לאחר שנחשף שאשיל עובד בסודיות עם סין ומתכנן שזו תתקוף את הודו בזמן שכוחות הודו נמצאים בתאילנד. בנקודה זאת אשיל עובר לסין וממשיך שם את מאמציו לשלוט בעולם.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.opus.co.il/?id=showbook&catnum=3026 הצל של ההגמון], באתר אופוס
קטגוריה:ספרי אורסון סקוט קארד
קטגוריה:ספרי 2001
קטגוריה:ספרי הוצאת אופוס
קטגוריה:המשחק של אנדר
ספרמורט ניאזוב

ספרמורט אטאייביץ' ניאזוב (בטורקמנית: Saparmyrat Ataýewiç Nyýazow; 19 בפברואר 1940 – 21 בדצמבר 2006) היה מדינאי טורקמני, שליט טורקמניסטן מאז 1985 ועד מותו.

ניאזוב התייתם בגיל צעיר וגדל בבית יתומים סובייטי. אביו נהרג כשלחם בגרמנים במלחמת העולם השנייה, ומרבית בני משפחתו נספו ברעידת אדמה גדולה שהרסה את העיר אשגבאט בשנת 1948.

הצטרף למפלגה הקומוניסטית ועלה במעמדו עד שלבסוף נהיה לראש המפלגה הקומוניסטית של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית (מאוחר יותר נודעה כמפלגה הדמוקרטית של טורקמניסטן). לאחר התפרקות ברית המועצות והכרזת עצמאות טורקמניסטן בשנת 1991, הפך ניאזוב לנשיא הראשון של המדינה.

ב-22 באוקטובר 1993 הכריז ניאזוב על עצמו כטורקמנבאשי, כלומר "מנהיג הטורקמנים", בסגנון מוסטפא כמאל אטאטורק, "אב כל הטורקים".

==פולחן האישיות סביב דמותו==
ניאזוב נחשב למנהיג דיקטטור ועריץ, ועודד פולחן אישיות סביב דמותו. בהאמינו כי לטורקמניסטן אין זהות לאומית אמיתית ניסה לייסד תרבות וזהות לאומית חדשות שהתרכזו סביב דמותו. הוא שינה את שמה של העיר קראסנובודסק בים הכספי ושל מספר ערים נוספות ל"טורקמנבאשי", כפי שקרא לעצמו, והביא לשינוי שמם של בתי ספר, שדות תעופה, ואפילו מטאוריטים לשמו ולשמם של בני משפחתו הקרובה. פניו הופיעו על כל השטרות וחלק ממטבעות המדינה, המאנאט, ודיוקנאות גדולים של הנשיא נתלו בכל רחבי המדינה, במיוחד בבניינים ציבוריים ושדרות. פסלים שלו ושל משפחתו פזורים בכל רחבי טורקמניסטן. הפסלים כוללים אחד שנמצא במדבר קאראקום, ופסל מצופה זהב בראש הבניין הגבוה ביותר באשגאבאט, קשת הנייטרליות, שמסתובב כך שפניו יהיו תמיד לכיוון השמש. ניאזוב יזם את בנייתו של ארמון אדיר באשגאבאט כדי להנציח את שלטונו.

כמו כן, בשמו של ניאזוב פורסמו מספר ספרים, ובראשם רוחנמה - "מדריך רוחני לעם הטורקמני", ובו "היסטוריה" של העם הטורקמני, בחלקה מיתולוגית ועל פי פרשנות של ניאזוב וסיפורו האישי. לימוד הספר היה לאחד המקצועות העיקריים בכל מוסדות החינוך במדינה, עובדים הוכרחו להשתתף בקורסים על הספר, ואנשי דת במסגדים הונחו להתייחס לספר באותה קדושה כמו שהם מתייחסים לספר הקוראן. הספר תורגם לשפות רבות במימון חברות מסחריות זרות אשר ביצעו עבודות לפיתוח ובנייה במדינה; עניין זה היה נושא סרט התעודה "צלו של הספר הקדוש" ("Shadow of the Holy Book") של הבמאי הפיני ארטו הלונן (Arto Halonen).
כשנשאל אודות פולחן האישיות סביב דמותו ענה ניאזוב: "אישית אני מתנגד להצגת תמונות ופסלים שלי ברחובות - אבל זה מה שהעם רוצה."

ב-21 בדצמבר 2006 נפטר ניאזוב מאי ספיקת לב. לממלא מקומו מונה גוּרְבָּנְגוּלִי מְיָאליכְגוּלִיֶיבִיץ' בֶרְדִימוּחָמֶדוֹב, ובפברואר 2007 הוא נבחר לנשיא בבחירות כלליות. עם בחירתו שיבח ברדימוחמדוב את קודמו והודיע כי ימשיך את דרכו הפוליטית, אך בפועל החל בצמצום הדרגתי של פולחן האישיות של ניאזוב והחל לפתוח את המדינה כלפי חוץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשיאי טורקמניסטן
קטגוריה:פוליטיקאים טורקמנים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1940
קטגוריה:נפטרים ב-2006
אנדרטת חללי הספארי

אנדרטת חללי הספארי היא אנדרטה לזכר חללי צה"ל שנהרגו באסון הספארי, מפיצוץ מכונית תופת כנגד רכב מסוג ספארי בלבנון. האנדרטה נמצאת במטולה, בכניסה לגן הלאומי.

ב-10 במרץ 1985 בשעות הצהרים, הופעלה מכונית תופת כנגד משאית "ספארי" שהובילה את חיילי סדנת "נבטיה" (מהיחש"מ המערבי בלבנון) שחזרו מחופשה. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו 12 חיילים ונפצעו 14.

האנדרטה מסמלת את הקשר, האחווה והמשפחתיות בין החיילים שהיו אחד המאפיינים העיקריים בסדנה. קשר הדוק זה בא לידי ביטוי בשרשרת שבאנדרטה המחברת את שמות החיילים אל סמל היחידה.

האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל ישראל גודוביץ, במקום שניתן על ידי המועצה המקומית מטולה ורשות שמורות הטבע. העמדת הסלע התבצעה על ידי מחצבות כפר גלעדי, עבודות המתכת נעשו במרכז שיקום ואחזקה חיפה, וגימור העבודה נעשה על ידי סדנת קריית שמונה.

== ראו גם ==
* אסון הספארי (1985)

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.izkor.gov.il/en_e3856741882e82a524236f2dd87219f1 יד לזכר י"ב חללי הספארי], אתר "יזכור" 

חללי הספארי
חללי הספארי
קטגוריה:חיל החימוש
כנף (חיל אוויר)

מבנה טיפוסי של כנף בחיל האוויר האמריקאי, המכיל שני [[להקים, כשכל אחד מהם מורכב משלוש טייסות, המורכבות גם הן, כל אחת מ-3 עד 5 גפים]]
המושג כנף משמש לתיאור יחידות מוטסות בצבאות שונים. צורת הרבים של "כנף" במשמעותה הצבאית היא "כנפות", בניגוד לצורת הרבים הרגילה, "כנפיים".

בחיל האוויר הישראלי כנף הוא בסיס טיסה שנמצאות בו טייסות טיסה וטייסות תומכות בלבד. זאת בניגוד לבח"א (ראשי תיבות של "בסיס חיל אוויר"), בסיס שנמצאות בו גם יחידות נוספות (למשל: יחידות קשר, חימוש, ציוד או מודיעין) שאינן טייסות טיסה.

טייסות התמיכה במערך ההגנה האווירית בחיל האוויר גם הן נקראות יחד "כנף", על אף שאין בהן טייסות טיסה.

בחיל האוויר האמריקני משמעות הכנף שונה במקצת, והיא מהווה מעין טייסת־על, הכוללת מספר טייסות. למרות זאת, לעיתים מציין המושג בפשטות בסיס של חיל האוויר.

בצי האמריקני מהווה הכנף טייסת־על הכוללת מספר טייסות והמוצבת בבסיס יבשתי ולא על גבי נושאת מטוסים.

== ראו גם ==
 

*
*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחידות אוויריות
פוטין (מאכל)

פּוּטִין (מצרפתית: Poutine) הוא מאכל תפוחי אדמה, גבינה ורוטב שמוצאו בקוויבק.

הפוטין הופיע לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20 בחבלים הכפריים של קוויבק ומקורו לוט בערפל. ישנם מספר אנשים הטוענים להמצאתו, אחת הגרסאות הפופולריות ביותר טוענת שהמאכל הומצא במקרה, בעת שפתיתי גבינה נשפכו מעל צלחת של צ'יפס חם של אחד הסועדים. לפי גרסה זו הרוטב התווסף מאוחר יותר על מנת לשמור את התבשיל חם לאורך זמן.

גרסאות של פוטין נמכרות במסעדות של רשתות המזון המהיר בקנדה (מקדונלד'ס, ARBY'S, DQ ואחרות).

גרסה של פוטין עם רוטב עגבניות במקום רוטב בשרי נקראת "פוטין איטלקי", בעוד שגרסה עם בטטות במקום תפוחי אדמה נקראת "פוטין נוסח קבנדיש". קיימת גרסה בה המאכל מוגש על פיצה ונקרא "פוטין פיצה".

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מזון מהיר
קטגוריה:המטבח הקנדי
קטגוריה:מאכלי תפוח אדמה
קטגוריה:אוכל רחוב
בטי פרידן

בטי נעמי גולדשטיין פרידן (באנגלית: Betty Naomi Goldstein Friedan; 4 בפברואר 1921 – 4 בפברואר 2006) הייתה פמיניסטית יהודייה-אמריקאית, פעילה חברתית וסופרת. פרידן נחשבת לאחת הפמיניסטיות המשפיעות ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20.

== ביוגרפיה ==
פרידן נולדה בפאוריה שבמדינת אילינוי. בצעירותה הייתה פעילה בחוגים מרקסיסטיים ויהודיים. למדה במכללת סמית', שם ערכה את עיתון הקמפוס וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה בשנת 1942.

לאחר סיום לימודיה למדה פרידן תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת ברקלי, אך סירבה לקבל מלגה ללימודי המשך, ועזבה את ברקלי לטובת עבודה עיתונאית בעיתונים שמאלניים ושל איגודי עובדים. בשנת 1947 היא נישאה לקרל פרידמן ויחד השמיטו את ה"מ" ושינו את שם המשפחה לפרידן. נישואים אלה נמשכו עשרים שנה, וסופם בהאשמות הדדיות באלימות פיזית. בשנת 1952 פוטרה פרידן מה-UE News בעודה בהיריון עם ילדה השני. במהלך העשור הבא של חייה הייתה פרידן עקרת בית.

למפגש המחזורים החמישה עשר של הקולג' שלה, ערכה פרידן סקר על בוגרות מכללת סמית', אשר התמקד בתקופת לימודיהן, החוויות שלאחר סיום לימודיהן ומידת שביעות הרצון שלהן מחייהן באותה עת. המאמר על מחקרה זה, אשר הצביע על הפוטנציאל האבוד של חברותיה ללימודים ושל סטודנטיות בקולג' באותה עת, הוגש לעיתון נשים בשנת 1958, אך עורכי העיתון טענו שהמאמר כתוב מנקודת מבט פמיניסטית מדי ואיימו לדחות אותו מסיבה זו. בטי פרידן סירבה להכניס שינויים במאמרה, משכה את מאמרה וניסתה להרחיבו לכדי ספר.

ספר זה, "המסתורין הנשי" (The Feminine Mystique), פורסם בשנת 1963. הוא תיאר את תפקידן של הנשים בחברות תעשייתיות בכלל ותפקידן כעקרות בית במשרה מלאה בפרט, אותו ראתה פרידן כתפקיד חונק. הספר היה לרב-מכר פמיניסטי, עד 2002 נמכר ביותר מתשעה מיליון עותקים ברחבי העולם.

לפרידן הוצעו משרות אקדמיות. עם ספריה האחרים נמנים "השלב השני (The Second Stage)", אותו כתבה בנימה פחות רדיקלית, "זה שינה את חיי" (It Changed My Life) והאחרון "התחדשות: המעבר לגיל השלישי (The Fountain of Age)" שראה אור בעברית.

ביחד עם פולי מארי, אשת הכמורה האפרו-אמריקאית האפיסקופלית הראשונה, ועוד כמה עשרות נשים, הקימה פרידן את ארגון נשים לאומי (NOW) והייתה נשיאתו הראשונה (בין השנים 1970-1966). הארגון פעל לשוויון הזדמנויות לנשים, הן בתחומי התעסוקה והן בתחומי הפוליטיקה.

== לקריאה נוספת ==

* בטי פרידן, "הבעיה שאין לה שם" (מתוך "המסתורין הנשי"), בתוך: דלית באום ואחרות (עורכות), ללמוד פמיניזם: מקראה, מאמרים ומסמכי יסוד במחשבה הפמיניסטית, האגודה הישראלית ללימודים פמיניסטיים וחקר המגדר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, סדרת מגדרים, 2006. 

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

* מריון קפלן, 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:פמיניסטיות אמריקאיות
קטגוריה:חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
קטגוריה:בוגרות מכללת סמית'
קטגוריה:עקרות בית
קטגוריה:פמיניסטיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1921
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2006
סמפור (מדעי המחשב)

במדעי המחשב, סֶמָפוֹר (מיוונית עתיקה: (σῆμα (סמא) – סימן, φωρος (פורוס) – נושא; באנגלית: Semaphore; לפי האקדמיה ללשון העברית אַתָּת) הוא מנגנון לסנכרון מספר תהליכים הפועלים במחשב במקביל, ומטרתו לפתור את בעיית המניעה ההדדית (Mutual exclusion).

הסמפור הוא למעשה הרחבה של מנגנון המנעול, והוא יכול לקבל ערכים שלמים אי שליליים. סמפור בינארי פועל למעשה כמו מנעול.

מנגנון הסמפור הומצא על ידי מדען המחשב ההולנדי אדסחר דייקסטרה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, והוא נמצא בשימוש נרחב במערכות הפעלה רבות.

==תיאור הבעיה ופתרונה באמצעות לולאה==
כאשר קיימים מספר תהליכים אשר חולקים ביניהם משאבים משותפים (למשל תא זיכרון או קובץ), יכולה להיווצר בעיית אמינות של המידע במקרה ששני התהליכים ניגשים למשאב משותף ומשנים את תוכנו ללא סדר.

פתרון של הבעיה נעשה על ידי הגדרת "קטע קריטי", אשר כל אחד מן התהליכים יוכל להיכנס אליו או לצאת ממנו רק לאחר ביצוע מספר פעולות, שמטרתן להבטיח כי בכל נקודת זמן רק תהליך אחד נמצא בתוך קטע הקוד הקריטי שלו.

פתרונות לבעיה כוללים תמיד המתנה עד אשר תנאי כלשהו יתקיים, כתנאי לכניסת התהליך לקטע הקריטי (עד אשר תנאי כלשהו יתקיים, אל תבצע פעולה). מימוש המתנה כזו יעשה על ידי לולאת while. הבעיה בפתרון זה היא שההמתנה בתוך הלולאה דורשת זמן מעבד. בנוסף לכך, קיימת סכנה כי בעת ביצוע קטע הקוד לכניסה לקטע הקריטי, אשר מורכב ממספר פקודות (או מפקודה אחת אשר מורכבת ממספר פקודות מכונה), "ייחטף" המעבד מהתהליך וכך עלול לקרות מצב שבו המשך ביצוע התוכנית מסתמך על נתונים לא מעודכנים.

אחד הפתרונות שהוצעו לבעיה היה הוספת רכיב חומרה, המבצע סדרת פקודות בצורה אטומית שאיננה מאפשרת למערכת ההפעלה (או למתזמן) לקטוע את ביצוע סדרת הפקודות; אולם פתרון זה לא מנע את בזבוז משאבי המעבד בהמתנה לקיום התנאי לכניסה לקטע הקריטי.

==פתרון הבעיה באמצעות סמפור==
כיום נהוג לפתור בעיה זו על ידי שימוש בסמפור: מעין דגל (flag) אשר כדי לשנות את ערכו התהליך נדרש לבקש זאת ממערכת ההפעלה. אם הדגל כבר "נתפס" על ידי תהליך אחר, מערכת ההפעלה תעביר את התהליך ל"מצב שינה", ו"תעיר" אותו על ידי משלוח פסיקה ברגע שהדגל "משוחרר" על ידי התהליך שתפס אותו.

בצורה זו מתאפשר סנכרון ללא בזבוז זמן מעבד, וכן מובטח לנו כי מערכת ההפעלה מפקחת על מצב הדגל ושינוי של ערכו מבוצע בצורה אטומית (לא ניתן לחטוף לתהליך את המעבד בזמן שינוי ערך הדגל). במקרה שהסמפור איננו "הוגן", קרי, איננו משחרר לפי הסדר בו ניסו לתפוס אותו, קיימת בעיה של הרעבה.

==אופן פעולת הסמפור==
הסמפור הוא משתנה היכול לקבל ערכים שלמים לא שליליים (במקרה של סמפור בינארי הוא יכול לקבל שני ערכים בלבד, 0 ו־1).

על הסמפור מוגדרות שתי פעולות אטומיות:
# אם ערך הסמפור גדול מ־0 הקטן אותו ב־1 והמשך, אחרת המתן עד שיהיה גדול מ־0, ואז הקטן אותו ב־1 והמשך.
# הגדל את ערך הסמפור ב־1.

דוגמה לשימוש בסמפור בינארי על מנת לפתור את בעיית המניעה ההדדית כאשר קיימים שני תהליכים החולקים משאב משותף. הסמפור יאותחל ל־1. לפני כניסה של כל תהליך לקטע הקריטי תתבצע הפעולה הראשונה, וביציאה ממנו הפעולה השנייה.

==ראו גם==
* בקרת מקביליות
* עיבוד מקבילי
* הרעבה (מדעי המחשב)
* קיפאון (מדעי המחשב)
* מנעול (תוכנה)
* בעיית הפילוסופים הסועדים
* בעיית יצרן־צרכן

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cs.technion.ac.il/Courses/Operating-Systems-Structure/new_slides/Synchronization04.ppt סנכרון תהליכים וחוטים], אתר הטכניון 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תהליכים (מדעי המחשב)
קטגוריה:הולנד: המצאות
הרצל עמיקם

הרצל עמיקם (ורהפטיג; 22 באפריל 1918 – 12 ביולי 1986) היה לוחם מחתרת בארץ ישראל, חבר הלח"י.

== חייו ==
נולד לזלמן ובלה בלוצין שבלטביה כהרצל ורהפטיג. אחיו, דוד ורהפטיג, כיהן כנציב בית"ר בלטביה, אסטוניה ופינלנד עם פלישת הכוחות הסובייטים למדינות הבלטיות בשלהי 1939. הרצל הצטרף לבית"ר בגיל 10, ובאוגוסט 1939, עם משב רוחות המלחמה מאירופה, החליט להימלט מלטביה. הוא עזב את אירופה ביום פרוץ המלחמה, 1 בספטמבר 1939, על גבי אוניית המעפילים "נעמי יוליה", שנתפסה על ידי הבריטים ליד חופי ארץ ישראל. לאחר תקופת מעצר קצרה במחנה המעצר בעתלית, שוחרר והתגייס לאצ"ל. 

מאוחר יותר נמנה עם חבורת הפורשים מהאצ"ל לטובת הלח"י - לוחמי חרות ישראל מייסודו של אברהם שטרן (יאיר). הרצל בחר בכינוי "עמיקם" וכונה על ידי חבריו למחתרת בשם 'הרצק'ה'. ב-1941 נתפס בנס ציונה על ידי הבריטים, והושם במעצר במחנה המעצר מזרעה. מאוחר יותר עבר עם העצירים למחנה המעצר בלטרון, שם היה ממתכנני בריחת ה-20 מלטרון, בה חפרו הוא וחבריו מנהרה באורך 76 מטרים דרכה נמלטו בליל 31 באוקטובר 1943.

עמיקם המשיך בפעילותו בלח"י וב-1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה, נשלח על ידי מפקד הלח"י יצחק יזרניצקי (שמיר) לאירופה כדי לייסד שם תא מחתרתי. כשהוא מתחזה לחייל בריגדה עבר עמיקם דרך מצרים לאיטליה ומשם המשיך לצרפת. הוא היה שותף לפעילות נגד הבריטים באותן שנים והיה הרוח החיה מאחורי מניעת הסגרתם של לוחמי המחתרות יעקב אליאב ובטי קנוט מבלגיה לבריטניה. סיפור גיוס פרקליט בית המלוכה, קארטון דה-וויאר, היה אחד המפורסמים. עמיקם שידל את הפרקליט המכובד להגן על חבריו כשהוא מבטיח שאת שכר טרחתו יראה מהברון רוטשילד, ולמרות שהדבר לא תואם עם הברון קודם לכן, כך אכן היה.

ב-1948, עם סיום המנדט הבריטי, שב לישראל, התגייס לגדוד 89 של חטיבה 8 והיה שותף לקרבות על כיבוש משטרת עיראק סווידאן ועוג'ה אל-חפיר. מאוחר יותר היה שותף להקמת היישוב נוה יאיר בנגב, והיה מזכיר היישוב. כמו כן, נמנה עם מייסדי "מפלגת הלוחמים". בשנת 1950 נשא לאִשה את דינה לבית גרשון, עולה מבולגריה.
ב-1956 גויס ל"מוסד", ובמשך למעלה מ-15 שנה היה שותף לעשרות מבצעים חשאיים. 
בין השנים 1962–1965 כיהן כקונסול ישראל באורוגוואי וב-1966 גויס ל"נתיב" ונשלח כמזכיר שלישי לשגרירות ישראל במוסקבה, לא לפני שפעל לשחרור אחיו דוד מהגולאגים בסיביר והעלאתו לישראל. במהלך שירותו במוסקבה פגש את יעקב קדמי שהתפרץ לשגרירות והנחה אותו לגבי המשך תהליך העלייה.

ב-1986, תוך כדי עבודתו ב"נתיב", לקה באירוע מוחי ונפטר לאחר מחלה קצרה.
נטמן בחלקת הלח"י בבית עלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו ושלושה בנים, ביניהם עיתונאי הספורט רון עמיקם ויאיר עמיקם.

==לקריאה נוספת==
* שולמית לבנת, השמיים קרובים יותר, הוצאת בית יאיר. ביוגרפיה של הרצל עמיקם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://lehi.org.il/?p=2227 הרצל עמיקם], באתר הלח"י

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי המוסד
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:אנשי נתיב
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
ב. מיכאל

מיכאל בְּרִיזוֹן, הידוע בעיקר בשם העט ב. מיכאל (נולד ב-4 באוקטובר 1947), הוא עיתונאי, תסריטאי, מחזאי, סאטיריקן ופובליציסט ישראלי.

==ביוגרפיה==
למד בבית הספר התיכון צייטלין בתל אביב. בתחילת שנות ה-70 היה שותף ל"חבורת זוארץ", שנקראה גם סחב"ק, על-שם חבריה: אפרים סידון, חנוך מרמרי, ב. מיכאל וקובי ניב, וכתבה את המדור הסאטירי "זו הארץ" בשבועון העולם הזה (לקט ממנו בשם "ZOO ארץ ZOO?" יצא בשנת 1975). לאחר-מכן כתבה החבורה את תוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ניקוי ראש". עם אפרים סידון כתב תסריטים לתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!", ולאחר מכן כתבו השניים יחדיו גם את הסדרה הקומית "קרובים קרובים".

לאחר התפרקות החבורה עבר לכתוב טורים סאטיריים בעיתון "הארץ" במשך כ-18 שנה, ולאחר מכן ב"ידיעות אחרונות", שם פרסם במשך 15 שנה מאמרים פוליטיים - רובם עוסקים בביקורת חריפה על מדיניות ממשלת ישראל והתנהגות מתנחלים כלפי הפלסטינים. ב. מיכאל, שהתחנך בבית דתי, נוהג לגנות את מה שהוא מכנה עיוות היהדות בידי הימין הדתי-לאומי, ונטיות קיצוניות בקרב אנשים שומרי מסורת. בנוסף לביקורת פוליטית משמאל, נוהג ב. מיכאל לבקר את האמונה באמונות טפלות, את דרך טיפול המדינה בתאונות דרכים ואת הרגלי הנהיגה של חרדים. מיכאל היה גם כתב "חדשות" בין השנים 1984–1985.

כתיבתו מאופיינת בחריפות, שפה גבוהה ועוקצנות. במלאת 56 שנים למדינת ישראל (ביום העצמאות 2004), פרסם מאמר ארוך במיוחד, שבו חזה את חורבנה הפיזי הקרב של המדינה כתוצאה משליטת ישראל באזורי יהודה ושומרון וחבל עזה.

הוא ביקר בחריפות את תגובתה של ישראל במטח פגזים לעבר מקורות הירי ברצועת עזה בהוראת שר הביטחון עמיר פרץ. טענתו הייתה שגם בירושלים היו פיגועים ונהרגו הרבה אנשים. מטחי הקסאמים לעבר שדרות, לדבריו, רק "מחוררים" את אדמת הנגב.

ביקורתו החריפה נגד הימין והמתנחלים, גררו גל של גינויים נגדו. עיתון "הצופה" פרסם מכתב למערכת התוקף אותו במילים חריפות. ב. מיכאל הגיש תביעת דיבה כנגד "הצופה"<ref></ref>. תביעתו נדחתה בבית משפט השלום, והערעור על פסיקה זו הסתיים בפשרה לפיה "הצופה" חויב לפרסם הבהרה.

בשנת 2009 פוטר ב. מיכאל מ"ידיעות אחרונות", לאחר שסירב לקיצוץ של מחצית שכרו במסגרת גל הקיצוצים בעיתון. במאמר ב"הארץ" בינואר 2017 ייחס ב. מיכאל את פיטוריו מידיעות אחרונות ל"שיטת נוני" ולביקורת שהשמיע על שר המשפטים דאז דניאל פרידמן. מאז הוא מפרסם לעיתים מאמרי דעה ב"הארץ".

בשנת 2015 העלה את תוכנית הסאטירה "רואים ת'סוף" שכתב עם אפרים סידון וביים מוטי קירשנבאום בצוותא. באותה שנה הועלה גם מחזה-היחיד שלו "מתחזקים" בתיאטרון החאן הירושלמי. גרסה קודמת של המחזה -"סמינר חוזרים בתשובה" הועלתה על ידי אלכס אנסקי בשנות ה-90.

ב. מיכאל הוא אחיו של חבר הכנסת לשעבר ממפלגת "שינוי", רוני בריזון.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* יורם יובל,[https://www.youtube.com/watch?v=yXlm_WbRiuQ שיחת נפש עם ב. מיכאל], הטלוויזיה החינוכית, 1 במרס 2016
* 

ממאמריו:
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:ניקוי ראש
קטגוריה:קרובים קרובים
קטגוריה:זהו זה!
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל העולם הזה
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:שמות עט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
האי הרד ואיי מקדונלד

מראה בהרד
האי הרד ואיי מקדונלד (באנגלית: Heard Island and the McDonald Islands) הם איים בלתי מיושבים הממוקמים בדרום האוקיינוס ההודי בין מדגסקר לאנטארקטיקה. האיים מהווים חלק מאוסטרליה מאז 1947.

בשל המספר הרב של כלבי הים והעופות באי, האיים מהווים שמורת טבע. על אף שאין מתיישבים באי, ניתנה לאי סיומת אינטרנט - hm.

==האי הרד==
האי הרד הוא אי הררי בשטח של 368 קמ"ר, שהגבוה בהריו הוא פסגת מוסון, הר געש שגובהו 2,745 מטרים. פסגת מוסון היא הגבוהה בהרי אוסטרליה, והר הגעש הפעיל היחיד המצוי בטריטוריות שבשליטת אוסטרליה.

==איי מקדונלד==
איי מקדונלד הם שלושה איים סלעיים קטנים השוכנים 44 ק"מ מערבית לאיי הרד. שטחם הכולל 2.5 קמ"ר והר הגעש באי מקדונלד שגובהו 230 מטר, התפרץ מספר פעמים מאז שנת 1992 לאחר 75,000 שנים בהן היה רדום.

== היסטוריה==
האיים נתגלו לראשונה בשנת 1833, וככל הנראה בני אדם לא הגיעו לאי קודם לכן. פיטר קמפ, צייד כלבי ים, גילה את האיים ב-27 בנובמבר 1833 בעת הפלגתו על האונייה "מגנט", בדרכו מאיי קרגלן אל אנטארקטיקה. רב החובל ג'ון הרד, צייד כלבי ים מארצות הברית, ראה את האיים ב-25 בנובמבר 1853 בעת מסע ציד על האוניה "אוריינטל" בדרכו מבוסטון למלבורן ודיווח על הגילוי (ולכן האי נקרא על שמו). באותה עת גם רב החובל ויליאם מקדונלד בהפלגה על האוניה "סמאראנג" גילה את איי מקדונלד הקטנים, הסמוכים לאי הרד, ב-4 בינואר 1854 והם קרויים על שמו.

הנחיתה הראשונה על האיים הייתה במרץ 1855 כאשר רב החובל ארסמוס דרווין רוג'רס נחת על האי, ובין השנים 1855–1880 שימשו האיים אתר ציד של כלבי ים, עד שאלה נכחדו מן האיים בשנת 1880, והציד נפסק. באותה תקופה הרג כלבי הים הביא לאיסוף של מעל 100,000 חביות שמן כלבי ים.

האיים הפכו לשמורת טבע ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 1997.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.cia.gov/library/publications/the-world-factbook/geos/hm.html איי הרד- אתר ה- CIA]
* [https://web.archive.org/web/20061215155846/http://www.deh.gov.au/coasts/mpa/heard/ השמורה הימית איי הרד ואיי מקדונלד - אתר רשמי]
* [http://whc.unesco.org/pg.cfm?cid=31&id_site=577 תיאור אתר המורשת העולמית]
* [https://web.archive.org/web/20060317165141/http://www.btinternet.com/~sa_sa/heard_island/heard.html אתר מידע]
* [http://www.travel-images.com/heard-mcdonald.html גלריית תמונות]
* 

הרד
קטגוריה:איים באוקיינוס ההודי
קטגוריה:אוסטרליה: אתרי מורשת עולמית
הרד
קטגוריה:איים סאב-אנטארקטיים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1947
האוקיינוס הדרומי

מראה לעבר אנטארקטיקה
ה[[זרם מקיף הקוטב האנטארקטי וקישורו לThermohaline circulation]]

האוקיינוס הדרומי הוא כינוי שהוצע בשנת 2000 על ידי ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי, והוכרז רשמית ב-8 ביוני (יום האוקיינוסים העולמי) 2021 על ידי ארגון נשיונל ג'יאוגרפיק. האוקיינוס משתרע במים המקיפים את יבשת אנטארקטיקה, ושטחו 20.327 מיליון קמ"ר. בשונה מאוקיינוסים האחרים המוגדרים כמוקפים ביבשות, האוקיינוס הדרומי מוקף באוקיינוסים אחרים – השקט, ההודי והאטלנטי, ומסת המים שלו הוא ה"זרם מקיף הקוטב האנטארקטי". מימיו של זרם זה קרים יותר ומלוחים פחות משאר האוקיינוסים בעולם.

==ההצעה==
המהדורה השנייה של ספר גבולות האוקיינוסים והימים של הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי (Limits of Oceans and Seas) משנת 1937 הציעה להגדיר את המים סביב אנטארקטיקה בתור אוקיינוס נפרד. ההצעה הזאת הורדה מהמהדורה השלישית של הספר שיצאה בשנת 1953, בשל הקושי להגדיר את הגבול הצפוני של האוקיינוס הזה. הניסיון להגדיר באמצעות הבדלים באקלים בין האזורים השונים בעייתי מכיוון שאזורי האקלים משתנים בעונות השונות.

ההצעה הועלתה שוב בשנת 1999 בסקר בקרב שישים ושמונה המדינות החברות בארגון. עשרים ושמונה נענו להצעה. כל המדינות שענו מלבד ארגנטינה תמכו בהצעה העקרונית. השם "האוקיינוס הדרומי" קיבל שמונה עשר קולות; ההצעה האחרת לשם הייתה "האוקיינוס האנטארקטי". ארבע עשרה מדינות הציעו להגדיר את קו הרוחב ה-60 בתור הגבול הצפוני של האוקיינוס ואילו המדינות האחרות הציעו הגדרות אחרות – בקווי רוחב אחרים או לפי מאפיינים גאוגרפיים. ההצעה עשויה להיכלל במהדורה עתידית של ספר גבולות האוקיינוסים והימים, אך עד אז היא איננה מאושררת.

מפות שיוצאות לאור באוסטרליה מציגות את האזור הימי דרומית לאוסטרליה וניו זילנד בתור האוקיינוס הדרומי. במפות שיוצאות לאור במדינות רבות אחרות האוקיינוס הזה אינו מסומן כלל.

ב-8 ביוני (יום האוקיינוסים העולמי) 2021, הוכרז רשמית על אוקיינוס זה כאוקיינוס החמישי.

==גאוגרפיה==
גבול האוקיינוס הדרומי מוגדר בתור שטח המים בין קו הרוחב הדרומי 60 מעלות לבין חופי אנטארקטיקה, ושטחו הכולל הוא 20,327,000 קמ"ר. הוא מקיף 17,968 ק"מ של חופי אנטארקטיקה וזורם בו זרם מקיף הקוטב האנטארקטי.

==אקלים==
טמפרטורת המים נעה בין 2- ל-10 מעלות צלזיוס. הפרשי הטמפרטורות בין מדפי הקרח המקיפים את אנטארקטיקה לבין המים החמים יותר מחוללים סופות ציקלוניות לאורך החופים. בחורף חלקים גדולים מהאוקיינוס קופאים.

==פלורה ופאונה==

באוקיינוס זה פלורה ואלפי מינים של יצורים ימיים אנדמיים.

==קרקעית האוקיינוס==
עומקו של האוקיינוס בין 4,000 ל-5,000 מטרים. מדף היבשת האנטארקטי צר ביותר ועמוק – ומגיע ל-400–800 מטרים.

הזרם המקיף את אנטארקטיקה זורם ממערב למזרח. זרם זה מעביר 130 מיליון מטרים מעוקבים של מים מדי שנייה.

שיא העומק הוא בבקע סנדוויץ' הדרומי – שעומקו בקצהו הדרומי – 7,235 מטרים מתחת לפני הים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.cia.gov/the-world-factbook/oceans/southern-ocean/ האוקיינוס הדרומי], תקציר ונתונים סטטיסטיים באתר ספר העובדות על מדינות העולם של ה-CIA 
* [http://geography.about.com/library/weekly/aa091500a.htm האוקיינוס החמישי – מאמר מתוך Geography.About.com]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אוקיינוסים
קטגוריה:אנטארקטיקה: גאוגרפיה
מריוס

מריוס (בצרפתית: Marius) הוא סרט משנת 1931 בבימויו של אלכסנדר קורדה המבוסס על מחזה בשם זה. המחזה, מאת מרסל פניול, הוא חלק מטרילוגיה הכוללת גם את המחזות "סזאר" (אביו של מריוס) ו"פאני" (ארוסתו לשעבר)

== עלילה ==
מריוס הוא בנו בן ה-23 של סזאר (מילולית: קיסר), בעל בית קפה על שפת הים ליד נמל מרסיי. מריוס, המשועמם מחייו כמלצר, מטפח רצון לצאת לים ולעולם הגדול בספינה ולזנוח את החיים הפשוטים והחד גוניים של משפחתו. כאשר מגיע אדם בשם פנייס ומציע נישואין לחברתו מילדות של מריוס, פאני, מגלים השניים שהם מאוהבים. אולם, לאחר שמריוס מגלה לפאני את שאיפותיו לצאת לחיי ספן, מסרבת פאני לחיות חיי "אלמנת-קש", הממתינה תדיר על הרציף לחזרתו של בעלה מן הים. כאשר מתגלה העובדה ששני הצעירים קיימו יחסי מין, כופים עליהם אביו של מריוס ואמה של פאני להנשא. בעיצומן של ההכנות לחתונה, שוקע מריוס בדכדוך בשל חלום-חייו הנגוז. פאני, המודעת למצבו, מעודדת אותו לעזוב, מסיחה את דעת אביו ומאפשרת לו לחמוק לספינה העוזבת את הנמל.

== ראו גם ==
* פאני (סרט, 1961)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110714033020/http://www.marcel-pagnol.com/film.php?id=1&lang=en וידאו של הסרט] 

קטגוריה:מחזות צרפתיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה צרפתיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים צרפתיים משנת 1931
תנועה נצחית

שרטוט מכונת תנועה מתמדת של villard de honnecourt מסביבות [[1230]]
מכונת תנועה נצחית או מכונת תנועה מתמדת (בלטינית: Perpetuum Mobile, "פרפטום מובילה") היא מכונה היפותטית המפיקה אנרגיה שימושית בצורה הגורמת להפרת חוקי הפיזיקה. באופן מעשי הכוונה למכונה שתבצע עבודה יעילה מבלי לצרוך אנרגיה חיצונית ללא הפסק.

מכונות תנועה נצחית הן בלתי אפשריות למימוש לפי ההבנה המדעית של ימינו. בפרט, מכונה מסוג זה תפר את החוק הראשון או את החוק השני של התרמודינמיקה. בהתאם לכך נחלקות מכונות אלו לשני סוגים:
*מכונות תנועה נצחית מהסוג הראשון - מכונות אלו אמורות לייצר יותר אנרגיה משהן צורכות. במקרה כזה ישנה הפרה של חוק שימור האנרגיה, והיעילות התרמודינמית המתקבלת גדולה מ-1.0 (הן מכוּנות באנגלית Over-Unity Device, כלומר "מתקן על-יחידה").
*מכונות תנועה נצחית מהסוג השני - מכונות אלו ממירות אנרגיית חום באופן ספונטני לעבודה, תהליך השומר לכאורה על חוק שימור האנרגיה, אך עומד בסתירה לחוק השני הגורס גידול של האנטרופיה במערכת סגורה.

למרות סתירת חוקי הפיזיקה הקיימים, ישנם עדיין ממציאים רבים המנסים את מזלם בתכנון מכונה שכזו.
==ראו גם==
* מכונת קרנו
* ציפור שותה

==לקריאה נוספת==
* רן לוי, פרפטום מובילה - על פיזיקה, מכונות נצח, שרלטנים ומה שביניהם, ספרית מעריב, 2007

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lhup.edu/~dsimanek/museum/unwork.htm The museum of unworkable devices]
* [https://web.archive.org/web/20050826004927/http://www.richardclegg.org/htdocs/perpetual/perpetual.html The Perpetual Motion Page]
* [http://www.phact.org/e/dennis4.html Eric's History of Perpetual Motion and Free Energy Machines]
* [https://archive.today/20130109084606/johnlockard.tripod.com/FreeEnergy/index.html The Free Energy Archive]
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0705023 פרפטום מובילה] ספרו של רן לוי (ספרית מעריב 2007)
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:פילוסופיה של המדע
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:משפטי אי היתכנות
חצי האי האפניני

חצי האי האפניני (באיטלקית: Penisola italiana) הידוע גם בשם "חצי האי האיטלקי" וגם "המגף האיטלקי", הוא אחד מחצאי האיים הגדולים באירופה. אורכו כ-1,000 קילומטרים מהרי האלפים בצפון ועד קצהו הדרומי. בחצי האי שוכנת מדינה גדולה אחת – איטליה (שמשתרעת על 99.95% מחצי-האי) ושתיים קטנות – סן מרינו וקריית הוותיקן, אשר מובלעות בתוך איטליה. האי מכוסה בהרים בעלי גובה בינוני, הרי האפנינים, אשר נתנו לחצי האי את שמו. חצי האי גובל בים הטירני ובים הליגורי ממערב, בים האדריאטי ממזרח ובים היוני בדרום. מדרום לחצי האי נמצא האי סיציליה השייך לאיטליה. רבים מכנים את חצי האי "המגף" האיטלקי עקב הדמיון בין צורתו למגף. שטחו של חצי האי הוא כ-131,000 קמ"ר, וגרים בו כ-26 מיליון בני אדם בצפיפות של כמעט 200 איש לקמ"ר.

הרי האפנינים מחולקים לשלושה חלקים: האפנינים הדרומיים, האפנינים המרכזיים והאפנינים הצפוניים. אקלימו של חצי האי הוא ים תיכוני.

==השם ההיסטורי איטליה לחצי האי ==
האזור הגאוגרפי של חצי האי, היה קרוי היסטורית בשם איטליה. שם זה מצוי כבר בכתבי הרודוטוס (המאה חמישית לפנה"ס), כמונח גאוגרפי. בתחילה ציין השם איטליה את האזור הדרומי ביותר של חצי האי האפניני אולם עד המאה השנייה לפנה"ס כלל את כל הארץ שמדרום להרי האלפים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180306023232/https://www.geographunny.com/italy חצי האי האיטלקי | Geographunny - גאוגרכיף]
* 

==הערות שוליים==

אפניני
קטגוריה:הים היוני
קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
קטגוריה:הים האדריאטי
קטגוריה:הים הטירני
קטגוריה:אירופה: אזורים
אפניני
פליקס בלוך

פליקס בלוך (באנגלית: Felix Bloch; 23 באוקטובר 1905 - 10 בספטמבר 1983) היה פיזיקאי יהודי אמריקאי יליד שווייץ, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1952.

==קורות חייו==
בלוך נולד בציריך והחל ללמוד הנדסה במכון הטכנולוגי של ציריך. לאחר שנת לימודים אחת עבר ללמוד מתמטיקה ופיזיקה. למד אצל ארווין שרדינגר, שלימד באותה עת במכון זה. בשנת 1927, לאחר ששרדינגר עזב את המכון, עבר בלוך ללמוד באוניברסיטת לייפציג תחת ורנר הייזנברג. שם הוא הוסמך לתואר דוקטור לפיזיקה בשנת 1928.

עבודת המחקר שלו הייתה בחלקה על מכניקת הקוונטים של אלקטרונים בגבישים ובחלקה על גילוי תיאורית ההולכה במתכות. בתקופה זו הייתה לבלוך ההזדמנות לעבוד עם כמה מחשובי הפיזיקאים כמו וולפגנג פאולי, ורנר הייזנברג, נילס בוהר ואנריקו פרמי. בלוך החל לעבוד כמרצה באוניברסיטת לייפציג.

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עזב בלוך את גרמניה ועבר לארצות הברית שם החל לעבוד באוניברסיטת סטנפורד שבקליפורניה.

בשנת 1934, בעת עבודתו בסטנפורד, הגה את הרעיון בדבר קיומה של שיטה לקיטוב נייטרונים (באופן חלקי להפריד בין כיווני סיבוביהם החיוביים והשליליים). בשנת 1939, תוך שימוש בשיטה זו, הוא ולואי אלווארז (חתן פרס נובל לפיזיקה 1968) הצליחו למדוד את המומנט המגנטי של הנייטרון (תכונה של השדה המגנטי שלו).
בתקופת מלחמת העולם השנייה, בלוך היה שותף בפרויקט מנהטן ועבד גם על אמצעי נגד למכ"ם.

עם תום המלחמה שב לאוניברסיטת סטנפורד והמשיך בעבודתו שהובילה אותו, ביחד עם הנסן ופאקרד, לגילוי העיקרון של ההשראה הגרעינית (המוכרת בשם תהודה מגנטית גרעינית - NMR). היה זה גילוי חשוב ביותר, שכן הוא עזר לבסס את הקשר בין שדה מגנטי גרעיני, גבישים ותכונות מגנטיות של חומרים שונים.

מאוחר יותר, ההשראה הגרעינית הפכה שימושית בקביעת ההרכב והמבנה של מולקולות, והפכה לשימושית באבחון הרפואי בבתי החולים.

בעבור פיתוח השיטות למדידה מדויקת של מגנטיות גרעינית ועל התגליות שנעשו בעזרת שיטות אלה, זכה בלוך, במשותף עם אדוארד מילס פרסל, בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1952.

בשנת 1954 מונה בלוך למנהל CERN שהוקם אז.

בלוך נפטר בשווייץ בספטמבר 1983.

==קשריו עם ישראל==
בתחילת 1954 נענה בלוך להזמנה לכהן בחבר הנאמנים של מכון ויצמן למדע, ובשנת 1955 הוא הגיע לביקור בישראל. במאי 1958 הוא השתתף בחנוכת המכון הגרעיני של מכון ויצמן. בתחילת 1960 הוא הגיע כמרצה אורח לסמסטר באוניברסיטה העברית. בפברואר 1962 הוא הוכתר בתואר ד"ר לשם כבוד על ידי האוניברסיטה העברית.

==ראו גם==
* משפט בלוך

==קישורים חיצוניים==

* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/פליקס-בלוך/ פליקס בלוך], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.anumuseum.org.il/he/ בית התפוצות].
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים שווייצרים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים שווייצרים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1905
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
מכון שלזינגר

מכון שלזינגר לחקר הרפואה על פי התורה נוסד בשנת 1966 ונקרא על שם ד"ר פאלק שלזינגר, המנכ"ל השני של בית החולים שערי צדק בירושלים. המכון פועל במסגרת המרכז הרפואי שערי צדק ועוסק בבעיות רפואיות על פי אמות המידה של ההלכה.

המכון הוא אחד ממכוני המחקר המרכיבים את פורום חותם.

עם התפתחות האתיקה הרפואית בעולם, גדלה גם ההתעניינות בעמדת ההלכה היהודית בסוגיות אקטואליות של מוסר רפואי. מכון שלזינגר מחפש פתרונות מעשיים לשאלות הלכתיות, הן באופן כללי והן בעניינים ספציפיים. צוות המכון מורכב מרופאים וחוקרים יחד עם רבנים. כמו כן מתקיימת התייעצות עם פוסקים מפורסמים בעניינים מסוימים. המכון רואה את ייעודו בהחדרת ערכי תורה למערכות הרפואיות המדעיות.

בנוסף לכך, המכון עוסק בהדרכה וחינוך בענייני רפואה והלכה בין כותלי המרכז הרפואי שערי צדק בירושלים ובמסגרות ציבוריות ואקדמאיות שונות. פעילות המכון בתחום ההוראה כוללת: סמינרים לבתי ספר, ימי עיון, קורס קיץ ברפואה והלכה לסטודנטים מחו"ל, קורס חורף ברפואה והלכה לציבור הרחב.

לרשותו של המכון עומדת ספרייה המכילה ספרות רפואית, הלכתית ואתית. הספרייה מבוססת על ספרייה עיונית רחבת היקף וכוללת גם ספרייה וירטואלית מתפתחת באינטרנט, לצד אמצעים נוספים.

מכון שלזינגר מפעיל מזה שנים רבות שירות מידע טלפוני בענייני רפואה, אתיקה והלכה. הקו הפתוח משרת רבנים, רופאים וחולים מכל רחבי העולם. מאז שנת 2004 מפעיל מכון שלזינגר שירות פרויקט שו"ת מקוון. מטרת הפרויקט היא לספק הדרכה הלכתית מהירה וברורה, פתרון ומענה מיידי לכל דורש, לשאלות בנושאים רפואיים-הלכתיים רבים כמו ענייני שבת, פוריות, חיים ומוות, ועניינים רבים אחרים, עימם הציבור מתעמת בעולם הרפואה המודרני - שירות חינם שניתן על ידי הרבנים, הפוסקים והרופאים הקשורים דרך קבע למכון.

מכון שלזינגר בירושלים ובית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו-יורק, שיתפו פעולה בארגון "הקונגרס הבינלאומי הראשון לרפואה, אתיקה והלכה" שהתקיים בישראל בשנת 1993 בהשתתפות רופאים, רבנים ואישי ציבור. הקונגרס התבסס על המבנה היהודי הקלאסי של שאלות ותשובות בהשתתפות רבנים ומרצים. מבחר הסוגיות המעשיות ברפואה שנדונו בכינוס היה רחב וכלל בין השאר איידס, השתלת איברים, פוריות הגבר, קביעת זמן המוות, פגמים בילוד, רפואת שיניים ופסיכיאטריה. ביולי 1996 התקיים "הקונגרס הבינלאומי השני". קונגרס זה, בדומה לקודמו, עסק בסוגיות רבות ומרכזיות כפונדקאות, רפואה משלימה, רשלנות רפואית, משאבים מוגבלים, ניסויים רפואיים ועוד. 

לצד פעילותו החינוכית וההלכתית, פרסם מכון שלזינגר את תוצאות מחקריו בסדרת פרסומים בעברית ובאנגלית, ביניהם כתבי העת "אסיא" ו-"Jewish Medical Ethics", אנציקלופדיה הלכתית רפואית, סדרת נשמת אברהם על השו"ע, אסופות מאמרים מדריכי כיס לרופאים ולחולים ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:פעילי אתיקה רפואית
קטגוריה:ירושלים: חינוך
שלזינגר
קטגוריה:רפואה והלכה
קטגוריה:המרכז הרפואי שערי צדק
קטגוריה:ירושלים: רפואה
שלזינגר
מייקופ

מייקופ (רוסית: Майко́п, צ'רקסית: Мыекъуапэ, בתרגום: "עמק התפוחים") היא עיר ברוסיה בצפון הרי קווקז, בירת רפובליקת אדיגיה (רוסית: Адыгея). נמצאת על גדתו הימנית של הנהר 'בליה', יובלו של הנהר קובאן. אוכלוסיית העיר מונה כ-144,101 תושבים (2015).

==היסטוריה==
האזור שהעיר נמצאת נכבש על ידי הרוסים במלחמת קווקז, שהתקיימה בין 1817 ל-1864. העיר נוסדה ב-25 במאי 1857 כמאחז צבאי רוסי. מ-1870 הוכרזה כעיר. החל משנת 1890 ליד העיר נתגלו על ידי פרופסור וסלובסקי מאוניברסיטת סנקט פטרבורג אתרי קבורה מתקופת הברונזה, הנקראים בשם תרבות מייקופ. ב-1909 על ידי פרופסור איוון גובקין באזור התגלו מכרות נפט, והעיר התחילה להתפתח כמרכז לתעשייה זו. ב-27 ביולי 1922 העיר נהפכה לחלק מהחבל הצ'רקסי (האדיגי) האוטונומי עם קרסנודר הבירה. ב-1936 הבירה הועברה למייקופ.

מייקופ הייתה כבושה בידי הנאצים מ-9 באוגוסט 1942 עד ל-29 בינואר 1943. ב-1990 החליטה המועצה העליונה של החבל האוטונומי, בהסכמה עם שלטונות רוסיה, להפוך את הישות לרפובליקה ולהיפרד ממחוז קרסנודר, ומייקופ הייתה לבירת רפובליקת אדיגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:אדיגיה: ערים
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1857
סקושה-בנק ארנה

הלוגו הישן
סקוֹשה-בנק ארנה (באנגלית: Scotiabank Arena) הוא אולם ספורט בביי סטריט (Bay street) 40, במרכז טורונטו שבאונטריו, קנדה. האולם שייך ל-Maple Leafs Sports and Entertainment Ltd. זהו גם אצטדיון הבית הרשמי של קבוצת ה-NBA טורונטו ראפטורס, קבוצת ה-NHL טורונטו מייפל ליפס, וה-NLL טורונטו רוקס, וכמו כן היה זה אצטדיון הבית של קבוצת הפוטבול טורונטו פאנטומס.

האולם נפתח ב-19 בפברואר 1999 ונקרא אז "אייר קנדה סנטר". עלות בנייתו הייתה כ-265 מיליון דולרים קנדיים ושטחו הוא 62 דונם.

האולם נקרא גם ה"האנגר" בגלל היותו מזוהה לאורך שנים עם החברה המאמצת הקודמת שלו, אייר קנדה.

==היסטוריה==
אבן הפינה של סקושה-בנק ארנה, תחת השם "אייר קנדה סנטר", הונחה בפברואר 1997.
האתר היה שייך למרכז הפצה של רשות הדואר הקנדית.
החזית הבולטת של הקירות בצד המזרחי והמערבי של המבנה שומרת על הפנים של האולם. האולם נבנה במטרה להחליף את מייפל ליף גארדנס האגדי שהיה קטן מדי וישן מדי.
האולם פתח את משחקי ה-NHL נגד מונטריאול קנדיאנס ב-20 בפברואר 1999.
כמו כן פתח את משחקי ה-NBA נגד ונקובר גריזליס ב-21 בפברואר 1999.
ניצחון האליפות הראשית הראשונה שהייתה באולם, עדיין בשמו המקורי, הייתה ב-14 במאי 2005 כאשר טורונטו רוקס הביסו את אריזונה סטינג וזכו באליפות של ה-NLL.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Air Canada Centre and CN Tower from Bay St.jpg|המבנה מבחוץ
קובץ:HalliwellSybt.jpg|ג'רי האליוול מופיעה במקום
קובץ: Dominic Howard of Muse at Air Canada Centre, Toronto on April 10, 2013 as part of The 2nd Law tour.jpg|מתופף להקת מיוז, דומיניק הווארד, בזמן הופעה להקתו
קובץ:Air canada center z.JPG|האולם במהלך משחק כדורסל
קובץ:2014 Toronto Raptors fans Air Canada Centre.jpg|תמונה ממשחק של טורונטו ראפטורס נגד ברוקלין נטס בשנת 2014
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20080228220711/http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/north_america/canada/ontario/toronto_air_canada_centre.shtml סקושה-בנק ארנה] ב-WorldStadiums

סקושה-בנק
סקושה-בנק
קטגוריה:טורונטו: ספורט
קטגוריה:טורונטו: מבנים
קטגוריה:טורונטו ראפטורס
נימפה (חרקים)

שלבי התפתחות הנימפה של חגב
נִימְפָה הוא השלב הצעיר בהתפתחותם של חרקים בעלי גלגול חסר, השלב המגשר בין שלב הביצה לשלב הבוגר. שלב הנימפה מאופיין בדמיון רב, יחסית, לבוגר. פרט לכנפיים שאינן מפותחות בדרך כלל, ולאברי הרבייה שטרם הבשילו.

להלן רשימה חלקית של סדרות חרקים בעלי שלב הנימפה: 
*גמלי שלמה
*חגבאים
*טרמיטים
*כינים
*מקלונאים
*פשפשאים
*צבתנאים
*תיקנאים 

<gallery>
תמונה:Nymph-1.JPG|נימפה של חרגול על גבי פרח
תמונה:Nymph-2.JPG| נימפה של חרגול ממין כידונית על עלה
תמונה:נימפה של גמל שלמה.JPG|נימפה של גמל שלמה על עלה של שיח גפן
תמונה:Cockroach nymph.JPG|נימפה של תיקן
</gallery>

==ראו גם==
*פגית
*חסרי-כנף

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ביולוגיה התפתחותית
קטגוריה:אנטומולוגיה
יעקב שמשון משפיטובקה

רבי יעקב שמשון משפטובקה (נפטר בג' בסיוון תקס"א, 1801) היה מצדיקי הדור השלישי של תנועת החסידות, בסוף ימיו עלה לארץ ישראל והתגורר בטבריה.

==קורות חיים==
נולד לרב יצחק, היה הרב של סלאוויטא, שפטובקה, אומן ובאר. למד אצל המגיד ממזריטש והרב פנחס מקוריץ.

האגדה החסידית מספרת כי הוא נודע בלמדנותו ובחריפותו ולכן הוטל עליו להפיץ את בשורת החסידות אצל רבנים ידועים. בעקבות כך הגיע גם אל רבה של פראג, הנודע ביהודה. הוא נוכח לדעת שהלה מזלזל בחשיבותו של הספר "תולדות יעקב יוסף" ובשל כך נכנס עמו לוויכוח, שבו ניצח. הוויכוח האמור נדפס ככל הנראה לראשונה בספר "אמרי נועם" של הרב משה לייב שפירא, צ'רנוביץ תרמ"ד. 

ככל הנראה עלה לארץ ישראל פעמיים, לראשונה בסביבות שנת תק"ן (1790) ושוב בשנת תקנ"ה (1795). התיישב בטבריה והתעמת שם עם הרב אברהם מקאליסק. הוא יצא לחו"ל כדי לגייס כספים עבור עולי פולין. בשנת תקנ"ט (1799) חזר לארץ ישראל והגיע לחיפה. בספר "שבחי הר"ן" מסופר שפגש שם במקרה את שליחו של רבי נחמן מברסלב אשר חיפש ספינה שבה יוכל רבי נחמן לחזור למולדתו. רבי יעקב שמשון מסר את הכסף לשליח מתוך חשש שאחרת ייתפסו בידי השלטונות שחיפשו כספים אלה. רבי נחמן ראה בכך סימן שעליו להישאר פרק זמן נוסף בארץ ישראל. בהמשך פייס רבי נחמן בין רבי אברהם מקאליסק ובין רבי יעקב שמשון. 

חתניו היו רבי יהודה מאיר שפירא משפטובקה - בנו של רבו רבי פנחס מקוריץ, ורבי ישראל יהודה לייב מקרסנה.

בשנת ה'תשעז הוקם בטבריה בית מדרש הנושא את שמו.

==לקריאה נוספת==
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים י', ירושלים תשס"א, עמ' שכז-שלא

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידי 1720
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:תלמידי המגיד ממזריטש
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בטבריה
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:שפטיבקה: אישים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:נפטרים ב-1801