חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה)

חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חובה) התשל"א-1970 הוא חלק מדיני החוזים במדינת ישראל והוא מסדיר את האופן שיש לנהוג בעת הפרת חוזה.
==רקע==
עד לחקיקת החוק, הנורמה המשפטית המחייבת בישראל בנוגע לאכיפת חוזים הייתה קבועה בסעיפים 106-111 למג'לה העות'מאנית. סעיפי החוק היו קצרים ולקו בחסר, ועל כן בתי המשפט עיגנו מתן תרופות שונות לאכיפת חוזים לפי המשפט המקובל ודיני היושר האנגליים, שאומצו בארץ ישראל לפי סימן 46 לדבר המלך במועצה, 1922. ברירת המחדל לפי המשפט האנגלי הייתה פיצוי כספי על הפרת חוזה, ואילו אפשרויות של אכיפת החוזה או ביטולו היו נדירות, ודרשו תנאים חריגים ומורכבים ליישום, החוק הישראלי בה לשנות מצב. החוק מניח שהחוזה נכרת כדין והופר, ועל כן יש לאפשר לנפגע, בכפוף לתנאים מסוימים, לבחור את התרופות המתאימות לו. החוק התבסס במידה רבה הצעת חוק בדבר מכר טובין בינלאומי שהתקבלה בועידה בינלאומית בהאג באפריל 1964, בשינויים המחוייבים לפי המציאות הישראלית.

הצעת חוק ראשונה בנושא הוגשה על ידי ממשלת ישראל השתים עשרה בשנת 1965 אך החקיקה לא התקדמה עד לבחירות לכנסת השישית שהתקיימו כחצי שנה לאחר הגשת ההצעה. הכנסת השישית עסקה בחקיקה אזרחית ענפה ובחרה לחכות עם חקיקה מחודשת של החוק. עם כינוס הכנסת השביעית החלו לקדם חקיקה אזרחית משמעותית נוספת ובמקביל לעבודה על חוק החוזים (חלק כללי) הוגשה ביום 9 בספטמבר 1969 הצעת חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה). ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת הקדישה דיונים רבים לחוק גם לאחר הגשתו, תיקנה 17 סעיפים באופן מהותי ואף הוסיפה 5 סעיפים שלא היו בהצעת החוק בקריאה ראשונה. 
==הוראות החוק==
[https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_2 סעיף 2] קובע כי מי שנפגע מהפרתו של חוזה רשאי לתבוע את אכיפתו או ביטולו, וכן הוא זכאי לפיצויים. זכות זו היא ברירת המחדל המוקנית לנפגע והמשך החוק עוסק בסייגים לשימוש בה. הנפגע לא רשאי לקבל סעד גדול יותר מהנזק שנגרם לו מההפרה (כפל פיצוי). אכיפה ופיצויים הן תרופות שרק בית המשפט רשאי לפסוק, לעומת ביטול החוזה שיכול להתבצע ללא התערבות שיפוטית. 
===אכיפת החוזה===
[https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_3 סעיף 3] מגדיר כי זכותו של הנפגע לבקש מבית המשפט כי יאכוף את קיום החוזה, למעט ארבעה מקרים בהם החוזה לא ניתן לאכיפה: 1. החוזה כבר אינו בר-ביצוע, 2. המשמעות של אכיפת החוזה היא כפיית המפר לתת שירות או עבודה לנפגע, 3. ביצוע האכיפה ידרוש התערבות במידה לא סבירה מצד בית המשפט או הוצאה לפועל, 4. נסיבות העניין מראים כי האכיפה אינה צודקת. בדין הישראלי אכיפת החוזה נחשבת לאפשרות המועדפת, לפי העקרון "חוזים יש לקיים", ועל כן אם לא התקיימו התנאים האלו בית המשפט ייעתר לבקשת הנפגע ויאכוף את החוזה. לכן, בית המשפט נוטה לפרש בצמצום את הסייגים וכן מטיל את נטל ההוכחה לקיומם על הצד המפר.

בנוסף לסייגים בסעיף 3, [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_4 סעיף 4] מבהיר כי בית המשפט רשאי להתנות את אכיפת החוזה בקיום הבטחות או חיובים שיש לנפגע כלפי המפר. בעקבות סעיף זה, במקרים בהם בית המשפט לא יכול להורות על ביצוע מדויק של החוזה הוא מורה על "ביצוע בקירוב" גם אם הדבר משית עלות מסויימת על הנפגע. למשל, במקרה בו אדם רכש דירה אך הקבלן התמהמה בסיום הבנייה, על הקבלן לספק לו דירה חלופית, אך נפסק כי במקרה שהקבלן יכל לספק לנפגע רק דירה טובה יותר, בית המשפט יתנה את אכיפת החוזה בתשלום של הנפגע על ההפרש בין הדירה המקורית לדירה החדשה.

[https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_5 סעיף 5] מסדיר כי פס"ד המורה על אכיפת הסכם העוסק ברישום מקרקעין, מהווה צו מחייב לרישום הזכות במרשם המקרקעין ואין צורך לפתוח בהליך משפטי נוסף. 
===ביטול החוזה===
בפתח הסימן, [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_6 סעיף 6] מגדיר כי הפרה יסודית של החוזה היא אחת משני מקרים. ראשית, הפרה שהוגדרה בחוזה הנידון כי היא תהווה הפרה יסודית. עם זאת, הסעיף מבהיר כי אם החוזה מגדיר שורה של הפרות כהפרות יסודיות, ללא שהוא מבחין ביניהן ומבהיר את ההוראה הגורפת, לא יהוו הסעיפים הפרה גורפת אלא אם בשעת כריתת החוזה היה סביר להתנות כך. סוג שני של הפרה יסודית היא הפרה שאדם סביר לא היה חותם על אותו החוזה אילו היה יודע מראש על ההפרה הזו. למשל, איחור קצר בתשלום ללא שהוכח נזק לצד השני לא מהווה הפרה יסודית, עם זאת איחור ניכר ברישום הזכויות על שם הרוכשים מהווה הפרה יסודית.

[https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_7 סעיף 7] קובע כי במקרה שהתקיימה הפרה יסודית של החוזה, הנפגע רשאי לבטלו ללא תנאי נוסף ובאופן מיידי. כאמור, האפשרות לבטל אינה מחייבת התערבות של בית המשפט. עם זאת, גם במימוש זכות הביטול על הנפגע לפעול בתום לב ובמקרים חריגים מאוד של פעולה בחוסר טוב לב יתכן ובית המשפט לא יאפשר את ביטול החוזה. במקרה ומדובר בהפרה שאינה יסודית, על הנפגע לתת למפר זמן סביר לתיקון ההפרה ורק לאחר שההפרה לא תוקנה הוא רשאי לבטל את החוזה. המפר רשאי לפנות לבית המשפט ולטעון כי ביטול החוזה היה בלתי צודק, עם זאת עליו לפנות לבית המשפט תוך זמן סביר מהודעת הביטול, אחרת טענתו תידחה על הסף. לעיתים התנהגות הצד הנפגע יכולה להגדיר הפרה יסודית כהפרה שאינה יסודית, למשל במקרה שהתקיימה הפרה יסודית אך הנפגע הודיע על ביטולה לאחר שנתיים ממועד ההפרה. במקרה ומדובר בחוזה שניתן להפרדה לחלקים והופר רק חלק אחד מהחוזה, ניתן לבטל רק את אותו החלק ולא את החוזה כולו, אלא אם מדובר בחלק שהפרתו מביאה להפרה יסודית של כלל החוזה. 

דרך הביטול לפי [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_8 סעיף 8] היא בהודעה של הנפגע למפר תוך זמן סביר לאחר שנודע לו על ההפרה. אם הנפגע השתהה בנתינת הודעת הביטול מעבר לזמן סביר, רואים אותו כמי שזנח את זכות הביטול. עם זאת, הנפגע רשאי לתת למפר הודעה חדשה על ארכה לתיקון ההפרה ובכך הוא "מחייה" מחדש את ההליך. אין צורה פורמלית סדורה להודעת ביטול והיא יכולה להיות גם בדרך של התנהגות.

אם בוטל החוזה, [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_9 סעיף 9] מגדיר כי ככלל כל צד צריך להשיב לצד השני מה שהוא קיבל לפי החוזה. אם ההשבה אינה אפשרית או בלתי סבירה, יש לשלם את שווי הנכס שיש להשיב. בכל מקרה, הנפגע רשאי לבחור לשלם את שווי הנכס במקום להשיבו ולחילופין הוא רשאי לבחור שהמפר ישלם את שווי הנכס במקום להשיבו. חובת ההשבה לוקחת בחשבון דמי שימוש ראויים במקרה שהיו, למשל רוכשי דירה שביטלו את חוזה המכר לאחר מספר חודשי מגורים בו, עם השבת הנכס הקבלן ישיב להם את דמי התשלום על הדירה בניכוי דמי שכירות ראויים לתקופה בה הם גרו. מטרת ההשבה היא למנוע מצב של עשיית עושר ולא במשפט ועל כן דיני חוק זה חלים עליה.
===פיצויים===
[https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_10 סעיף 10] מגדיר כי על המפר לפצות את הנפגע מהפרת החוזה, אם מדובר בנזק שהיה על המפר לצפות שייגרם עקב ההפרה. נטל ההוכחה הוא על הנפגע ועליו להראות בוודאות סבירה שנגרם לו נזק ומה היקפו. [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_11 סעיף 11] מביא שני מצבים בהן ניתן לפסוק פיצויים ללא הוכחת נזק. מקרה ראשון, הוא כאשר ההפרה הייתה אי-סיפוק מוצר או שירות מסוים, הפרה שהובילה לביטול החוזה, ויש הפרש בין גובה התמורה בחוזה לבין מחיר השוק ביום ביטול החוזה (למשל, הופרה התחייבות לספק רכב חדש ובין חתימת החוזה לביטולו עלה מחיר הרכב). מקרה שני הוא מקרה של הפרת חיוב לתשלום כספי, בו הנפגע זכאי לריבית על הפיגור בתשלום ללא הוכחת נזק. אם מדובר בנזק שאינו ניתן לשיעור בכסף (כגון עוגמת נפש או פגיעה בשם הטוב) [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_13 סעיף 13] מסמיך את בית המשפט לקבוע מה גובה הפיצוי הראוי, ללא חובה על הנפגע להביא ראיות לגובה הנזק. 

אם מדובר בנזק שאינו ניתן לשיעור בכסף (כגון עוגמת נפש או פגיעה בשם הטוב) [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_14 סעיף 14] קובע שמפר לא זכאי לפיצויים על נזק שהוא היה יכול למנוע או לצמצם באמצעים סבירים. סעיף זה לא חל על פיצויים שאינם דורשים הוכחת נזק (סעיף 11) וכן לא על פיצויים מוסכמים (סעיף 15), שכן הפיצויים הללו אינם תלויים בהתנהגותם של המפר או הנפגע. 

סוג נוסף של פיצוי ללא הוכחת נזק הוא פיצויים מוסכמים. [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_15 סעיף 15] קובע כי אם הוגדר בהסכם גובה קצוב לפיצויים, ניתן לפסוק אותם לטובת הנפגע ללא צורך בהוכחת נזק. עם זאת, בית המשפט רשאי להפחית את גובה הפיצויים אם הוא רואה שאין יחס סביר בין גובה הפיצוי שנקבע לנזק שנגרם, וניתן היה לראות זאת בעת כריתת החוזה. כמו כן, הסעיף קובע כי קיומם של פיצויים מוסכמים לא גורע כשלעצמו מזכותו של הנפגע לתבוע פיצויים לפי סעיפים אחרים לחוק, במקרה שלא מדובר בכפל פיצוי. 

אי האפשרות לקבל כפל פיצוי היא רק אם הכפל מוטל על המפר. אך אם בנוסף לפיצוי של המפר לנפגע מגיע פיצוי מחברת ביטוח, [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_16 סעיף 16] קובע כי לא ניתן להוריד מפיצויי המפר בשל פיצויי הביטוח והנפגע זכאי לכפל פיצוי. עם זאת, סעיף זה חל רק על ביטוח פיצוי, כלומר ביטוח שאינו תלוי בגובה הנזק שנגרם (כמו ביטוח חיים). כאשר מדובר בביטוח שיפוי, בו חברת הביטוח משפה את המבוטח לפי גובה הנזק (או עד תקרה אחרת), הנפגע לא זכאי לכפל פיצוי וסכום ההשתתפות של הביטוח ינוכה מפיצויי המפר.

===שונות===
כאשר מדובר בהפרה שעתידה להתרחש בסבירות גבוהה וחד משמעית, [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_17 סעיף 17] קובע כי רשאי הנפגע להתחיל בהליך משפטי לקבלת תרופות עוד בטרם הגיע המועד שנקבע בחוזה. במקרים שהתרופה המבוקשת היא ביטול החוזה או פיצויים, ניתן לפסוק את התרופה עוד בטרם הגיע המועד הנקוב בחוזה. כאשר התרופה היא אכיפה, בית המשפט לא רשאי לתת צו לאכיפת החוזה למועד מוקדם יותר מהמועד שנקוב בחוזה. 

[https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_18 סעיף 18] עוסק במקרה של אונס או סיכול החוזה. כאשר קרה אירוע שמפר לא היה אמור לצפות, לא היה ביכלתו למנוע את הנסיבות המסכלות וכן הנסיבות הופכות את קיום החוזה לבלתי אפשרי או שונה באופן מהותי מהמוסכם, לא ניתן יהיה לדרוש את אכיפת החוזה או פיצויים על הפרתו. עם זאת, הנפגע רשאי לבקש את ביטול החוזה, אך אם לא ביקש החוזה יחייב את שני הצדדים כמוסכם. בית המשפט קבע כי בעוד שהמבחן הראשון הוא אובייקטיבי ויש לבדוק האם אדם סביר היה צופה את הסיכול, המבחן השני הוא סובייקטיבי ויש לבדוק האם ביכלתו של המפר עצמו למנוע את הסיכול. 

אם היה בידי הנפגע נכס של המפר, [https://he.wikisource.org/wiki/חוק_החוזים_(תרופות_בשל_הפרת_חוזה)#סעיף_19 סעיף 19] מאשר לו לעכב אצלו את הנכס עד לביצוע התרופה להפרה. העיכבון יהיה לפי התנאים שנקבעו בחוק המיטלטלין.

==פסיקת בית המשפט==
סעיפי החוק לא מתייחסים לשאלה האם הוראות החוק הינן דיספוזיטיביות (ניתנות לשינוי ע"י הצדדים בהסכמה מראש) או קוגנטיביות (אינן ניתנות להתנאה, כמו רבים מדיני העבודה לדוגמא). בתחילה דעות המלומדות היו חלוקות אך במהלך השנים התקבעה הפסיקה כי החוק הוא דיספוזיטיבי והצדדים רשאים בהסכם להגדיר מראש אילו תרופות ניתן לקבל ואילו לא. עם זאת, הדגיש בית המשפט כי על ההתנאה להיעשות באופן מפורש או לכל הפחות להשתמע בבירור מאומד דעתם של הצדדים בזמן כריתת ההסכם. כמו כן כוח ההתנאה של הצדדים אינו בלתי מסוייג וישנם מקרים בהם בית המשפט לא יאפשר הסתמכות על תנאי בחוזה ויפנה לחוק. 
==לקריאה נוספת==
* גבריאלה שלו ויהודה אדר, דיני חוזים-התרופות, תשס"ט-2009. 
* לאון אנידג'ר, תרופת האכיפה בחוזים: תיאוריה דין ומציאות, 2019. 
==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 	
==הערות שוליים==

חוזים
קטגוריה:דיני חוזים
קטגוריה:הכנסת השביעית: חקיקה
קטגוריה:1970 בישראל