OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סויוז TMA-17

סויוז TMA-17 (ברוסית: Союз ТМА-17) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-20 בדצמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-2 ביוני 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אולג קוטוב, ומהנדסי הטיסה סוצ'י נגוצ'י וטימותי קרימר שהצטרפו למשלחת מס' 22 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של ג'פרי ויליאמס.

זו הטיסה ה-104 של החללית סויוז.

==הצוות==

צוות ששוגר:
* אולג קוטוב - מפקד
* טימותי קרימר - מהנדס טיסה
* סוצ'י נגוצ'י - מהנדס טיסה

צוות שחזר:
* אולג קוטוב - מפקד
* טימותי קרימר - מהנדס טיסה
* סוצ'י נגוצ'י - מהנדס טיסה

===צוות גיבוי===
* אנטון שקאפלרוב - מפקד
* דגלס וילקוק - מהנדס טיסה
* סטושי פורוקאווה - מהנדס טיסה
==תיאור הטיסה==
חללית "סויוז TMA-17" שוגרה ב-20 בדצמבר 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-22 בדצמבר והתחברה למודול "זאריה". באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 22 בפיקוד ג'פרי ויליאמס.

צוות החללית הצטרף למשלחת שהורחבה בעקבות כך ל-5 חברים. בהמשך הם עבור למשלחת מס' 23.

ב-12 במאי בוצע שינוי מיקום עגינה של חללית "סויוז TM-17" והיא עברה לעגינה במודול "זבזדה".

"סויוז TMA-17" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. ב-2 ביוני 2010 היא חזרה לכדור הארץ עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות ובוצעה בשטח קזחסטן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tma-17.htm מידע על הטיסה]
* [https://www.russianspaceweb.com/iss_soyuztma17.html תיאור המשימה]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2009 ברוסיה
קטגוריה:2010 ברוסיה
פיליפ קוטלר

פיליפ קוטלר (באנגלית: Philip Kotler; נולד ב-27 במאי 1931) הוא פרופסור לשיווק בינלאומי באוניברסיטת נורת'ווסטרן, נחשב לאבי השיווק המודרני.

== חייו ==
קוטלר נולד בשיקגו. סיים תואר שני בכלכלה באוניברסיטת שיקגו ודוקטורט בכלכלה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ערך עבודת פוסט דוקטורט במתמטיקה, באוניברסיטת הרווארד, ובמדעי ההתנהגות, באוניברסיטת שיקגו.

קוטלר נבחר בשנת 2005 על ידי ה"Financial Times" כ"הגורו המושלם מספר 4" (בשלושת המקומות הראשונים מדורגים פיטר דרוקר, ביל גייטס וג'ק וולש), והוצג כ"מומחה עולמי בפרקטיקה של אסטרטגיות שיווקיות". בשנת 2008 דירג המגזין "וולסטריט" את קוטלר כאדם השישי המשפיע ביותר על עסקים בכלל וחשיבה עסקית בפרט. 

קוטלר ייעץ לפירמות גדולות (כגון IBM, הבנק של אמריקה, מוטורולה וג'נרל אלקטריק) בתחומי אסטרטגיה שיווקית, תכנון וארגון ושיווק בינלאומי. 
נוסף לכך, ערך סמינרים בינלאומיים ההתפתחויות האחרונות בתחום השיווק לחברות גדולות וארגונים נוספים בערים הגדולות ברחבי העולם.

== התנהגות צרכנים == 
פיליפ פיתח מודל כללי להתנהגות קונים הנקרא מודל גירוי-תגובה או בשם נוסף "מודל הקופסה השחורה".
מודל זה מתאר את הצרכן כ"קופסה שחורה" שמגיבה לגירויים שונים. הגירויים מתחלקים לשני קבוצות; גירויי השיווק והסביבה אשר חודשים לתודעת הקונה. 
מאפייני הקונה ותהליך ההחלטה שלו מובילים לקניות מסויומת. תפקיד המשווק הוא להבין מה קורה בתודעת הקונה מרגע חדירת הגירויים.

בשנת 2017 הוא כתב ספר Consumer Neuroscience ביחד עם מורן סרף.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אנשי שיווק
קטגוריה:שיווק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דה פול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קרל לגרפלד

קרל אוטו לגרפלד (בגרמנית: Karl Otto Lagerfeld; 10 בספטמבר 1933 – 19 בפברואר 2019) היה מעצב אופנה גרמני.

==ביוגרפיה==
לגרפלד נולד בהמבורג שבגרמניה, למשפחה קתולית. פרטים ביוגרפיים רבים אודותיו לוטים בדיס-אינפורמציה, שלגרפלד הקפיד לפזר לאורך השנים. למשל שנת הלידה שלו (1938 לטענתו) או מקום לידתו של אביו, שנולד בוולדיווסטוק (שוודיה לטענת לגרפלד).

לגרפלד היגר לפריז שבצרפת בשנת 1953. בתחילה עבד ברישום בבתי אופנה, ובשנת 1955 התחיל לעבוד כשוליה אצל פייר בלמה, לאחר שהגיע שני בתחרות לעיצוב מעיל מטעם איגוד הצמר העולמי (במקום הראשון זכה איב סן-לורן).

בשנת 1958 עבר לעבוד אצל ז'אן פאטו, שם עיצב שתי קולקציות של אופנה עילית בשנה, במשך חמש שנים.

ב-1965 הגיע לעבוד בבית האופנה העילית האיטלקי פנדי, כמעצב הראשי של קו הפרווה וקו הנשים הראשי, תפקיד אותו הוא מילא עד מותו.

ב-1983 מונה לראש בית האופנה העילית הצרפתי "שאנל", שהיה תחת ניהולו עד למותו, לצד בית האופנה על שמו, Karl Lagerfeld, כאשר גם עבורו יצר קולקציות.

בשנת 2011 צילם את לוח השנה הוותיק של חברת הצמיגים האיטלקית "פירלי".

ב-2017 הועלו האשמות על התבטאויות אנטישמיות שלו לכאורה בזמן שניהל את בית האופנה הצרפתי "שאנל", מה שהזכיר את הסיוע לנאצים של מייסדת בית האופנה המקורית בה עמד, המעצבת הצרפתייה קוקו שאנל.

קרל לגרפלד מת ב-19 בפברואר 2019.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

* [http://francophilesanonymes.com/karl-lagerfeld/ כתבה על קרל לגרפלד] מאת ד"ר אורנה ליברמן באתר פרנקופילים אנונימיים.
* [https://web.archive.org/web/20100809113105/http://www.fashionmodeldirectory.com/designers/lagerfeld-gallery/ קרל לגרפלד] במסד הנתונים Fashion Model Directory 
* [http://www.newyorker.com/reporting/2007/03/19/070319fa_fact_colapinto כתבת פרופיל על קרל לגרפלד] במגזין ניו יורקר
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אמנים גרמנים
קטגוריה:מעצבי אופנה גרמנים
קטגוריה:צלמי אופנה גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1933
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:גרמנים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:שאנל: אישים
מעבר ברנר

מראה במעבר ברנר
מעבר ברנר (באיטלקית: Passo del Brennero; בגרמנית: Brennerpass) הוא מעבר הרים בהרי האלפים על הגבול שבין איטליה לאוסטריה המשמש אחד ממעברי ההרים העיקריים באזור האלפים. זהו המעבר הנמוך ביותר (1,370 מטר) והנוח ביותר מבין מעברי האלפים ואחד הבודדים באזורו. מסיבות אלה מעבר זה היה מוקד למאבקי שליטה.

==היסטוריה==
מעבר ברנר הפך למעבר הרים מסודר עוד בימי רומא העתיקה, אף שהיה בשימוש עוד קודם לכן. הדרך הרומית הראשונה, ויה קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta), אשר קישרה בין איטליה לבין רייטיה ונחנכה בשנים 46–47 לספירה, לא חצתה את המעבר. דרך זו יצאה צפונה מן העיר ורונה, דרך עמק אדיג'ה אל עבר אאוגסבורג, דרך מעברי הרים אחרים באלפים. רק במאה ה-2 נסללה דרך במעבר ברנר. מאות בשנים עברו במעבר אנשים ובהמות הגוררות עגלות משא בלבד, עד שהדרך הורחבה בשנת 1777 ואיפשרה מעבר כרכרות. בשנת 1867 הושלמה מסילת ברזל דרך המעבר ועד היום זו מסילת הברזל היחידה החוצה את האלפים שלא במנהרה ארוכה. מאז סיום מלחמת העולם הראשונה, עם שינוי תוואי הגבולות הבינלאומיים, חלקו איטליה ואוסטריה בשליטה במעבר. עד לאותה עת היה המעבר כולו בשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ב-18 במרץ 1940, נפגשו במעבר אדולף היטלר ובניטו מוסוליני כדי לציין את ברית הפלדה.

==דרכים==
כביש מהיר אירופי E45 (המסומן בתחומי איטליה A22 ובאוסטריה A13), המקשר בין אינסברוק לוורונה ומודנה דרך בולצנו, עובר במעבר ומשמש אחד מנתיבי התחבורה היבשתית החשובים ביותר מצפון לדרום באירופה. אף לאחר הפסקת בדיקות המכס במעבר משתרכים במקום פקקי תנועה ארוכים וידועים לשמצה בפי תיירים מצפון אירופה המבקשים להגיע עם מכוניתם לנופש על חוף הים התיכון.

גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר, הוא גשר בטון הנושא כביש מהיר בעל שישה מסלולים מעל עמק סיל אל המעבר. הגשר בגובה 180 מטר מעל הקרקע ובאורך 820 מטר נחנך בשנת 1963 כיצירת מופת הנדסית אשר באה להקל על התנועה במעבר ברנר.

המשאיות הכבדות המשרכות דרכן במעלה עמק נהר אין, בדרכן אל המעבר, מזהמות את סביבתן ומהוות נושא לוויכוחים ערים בין מתווי המדיניות באירופה. בשנת 2004 חצו את גשר אירופה והמעבר כ-1.8 מיליון משאיות. כדי להקל על תנועת כלי הרכב בכביש שבמעבר מתבצעות תוכניות לשדרג את מסילת הברזל בין ורונה לאינסברוק ולהעבירה בסדרת מנהרות, כולל מנהרה בבסיס מעבר ברנר. העבודה על חציבת מנהרת הרכבת במעבר, באורך 56 קילומטר, החלה בשנת 2006. חציית מעבר ברנר בכלי רכב כרוכה בתשלום אגרה.

==קישורים חיצוניים==

* 

[[גשר אירופה (בגרמנית: Europabrücke) הממוקם סמוך לעיר אינסברוק, קילומטרים ספורים מן המעבר]]

ברנר
קטגוריה:טירול: גאוגרפיה
אברהם וילנצ'יק

אברהם וילנצ'יק (1917 – 25 בפברואר 1943) היה איש לח"י שהוצא להורג על ידי אנשי לח"י בהרצליה בשנת 1943.

== חייו ==
אברהם וילנצ'יק תושב הרצליה היה אחד מראשוני חברי לח"י, בתקופה שהלח"י נקרא עדיין "אצ"ל בישראל". הוא נעצר על ידי הבריטים חודשיים לאחר השוד בבנק אפ"ק שהתרחש ב-16 בספטמבר 1940, בו שדדו אנשי לח"י, לאור היום, סכום של 4,406 וחצי לירות (סכום השווה למיליוני שקלים של היום), בבנק אנגלו-פלשתינה, בסניפו ברחוב בן-יהודה בתל אביב.

מעצרו של וילנצ'יק היה ביחד עם מעצרם של עשרות מחבריו בפשיטה שערכה המשטרה בכל רחבי הארץ בנובמבר 1940. המעצר היה בהתאם לתקנות החירום המנדטורית ולווילנצ'יק יוחסה חברות בלח"י. הוא הוחזק במעצר במחנה המעצר בלטרון ולאחר מכן במחנה המעצר מזרעה ליד עכו. הוא שוחרר ממעצרו ב-20 בפברואר 1943, לאחר 26 חודשי מעצר. שחרורו התאפשר לאחר שראש המועצה המקומית הרצליה השתדל למענו אצל השלטונות, אך הוא חויב להתייצב פעמים בשבוע בתחנת המשטרה ביפו.

וילנצ'יק גילה עמדה נייטרלית במחלוקת שבין האצ"ל לבין הלח"י. בעת מעצרו בלטרון הוא סיפר לחבריו כי הוא עומד לפרוש מן הלח"י ולחזור לאצ"ל יחד עם חברי לח"י אחרים. לעומת זאת לטענת אנשי הלח"י הוא קנה את שחרורו מהמעצר בנכונותו למסור לבריטים מידע על הלח"י.

ב-25 בפברואר 1943, ימים ספורים לאחר שחרורו מן המעצר, התנקשו אנשי הלח"י בחייו. איש לח"י לבוש במדי נוטרים התדפק בשעה 21:15 על דלת בית אביו של אברהם בהרצליה, בעוד איש לח"י אחר, לבוש בבגדים אזרחיים, עמד ברחוב בריחוק מה מן הבית, כשפתח אביו של אברהם וילנצ'יק את הדלת פנה אליו האיש ושאל האם בנו בבית. הוא השתמש בלשון של הכרות כביכול והשתמש בפנייתו בכינוי "אברשה".

האב השיב כי בנו לן אצל חותנו בבית הסמוך, והלך עם האיש לקרוא לבנו. מיד לאחר שהאב נכנס לבית החותן, יצאה אשתו של אברהם ושאלה את האיש מי הוא. הלה השיב לה "מה אכפת לך, אני נוטר. אני צריך את אברשה לשוחח עמו בחוץ". אברהם שכבר שכב במיטה התלבש ויצא החוצה. בצאתו נורה בשלושה כדורים, שניים ברגלו ואחד בלבו. בני הבית יצאו מיד החוצה והיורה כבר נעלם. הם הספיקו עוד לשמוע מפיו של אברהם קריאת "אמא" והוא מת. הוא השאיר אחריו אישה ובת בת שלוש. נקבר בבית הקברות הישן פינסקר בהרצליה.

ד"ר שלמה רזניק, איש המחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, שחקר את נושא המחתרות וסופר אלמוני שכינה עצמו "י. עוקב", בספרו "המעש השחור", מסכימים כי המטרה העיקרית להתנקשות בחייו של אברהם וילנצ'יק הייתה לתת משמעות מפחידה לסיסמת הלח"י השאובה משירו של אברהם שטרן "חיילים אלמונים": "משורה ישחרר רק המוות" ("שורה" = שורת הלוחמים). זאת על מנת שחברי לח"י אחרים שחלפה בלבם במחשבה לעזוב את הלח"י יחשבו פעמיים לפני שיעשו כן.

לעומתם מתי שמואלביץ, איש הלח"י ולימים מנכ"ל משרד ראש הממשלה, סיפר כי בשנת 1969 הוא פגש בקצין לשעבר מן המודיעין הבריטי בארץ ישראל שסיפר לו כי אכן וילנצ'יק מסר מידע רב ערך לבריטים ובתמורה זכה לשחרור מהכלא.

==לקריאה נוספת==
* י. עוקב המעש השחור. הוצאת עוז, 1949.
<div style="direction: ltr;">
* Nachman Ben-Yehuda, Political Assassinations by Jews: A Rhetorical Device for Justice, State University of New York Press, 1992
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אישים שהוצאו להורג על ידי לח"י
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1943
איסראלסדורף

איסראלסדורף (בגרמנית: Israelsdorf, "כפר ישראל") הוא יישוב קטן מצפון-מזרח לעיר ליבק שבגרמניה. למרות שמו, אין לכפר כל קשר לעם ישראל, ושמו הוא שיבוש של השם "אירסהלסדורפ" (Yrsahelestorp) שמקורו בימי הביניים. ככל הנראה המשמעות המקורית של השם היא "המקום האבוד", המרמז על מיקומו של הכפר באזור היערות המרוחק מתחומי העיר הגדולה. במשך מאות שנים נכלל שטח הכפר בנחלות פרטיות של בני המעמד הגבוה, ורק בשנת 1780 זכה למעמד של כפר, והבעלות על הקרקעות הועברה לתושבים.

למרות מקורותיו הכפריים-גרמניים של שם היישוב, הרי שבתקופת השלטון הנאצי שונה שם היישוב ל"כפר היער" (Walddorf), וגם שמו של רחוב "כפר ישראל" בעיר ליבק שונה לשמה של אחת משכונות העיר, על מנת למחות כל קשר אפשרי ליהדות או ליהודים. שמו של הרחוב בעיר, בניגוד לשם הכפר, לא שונה בחזרה לשמו המקורי עם תבוסת הנאצים.

בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים, חלה התפתחות בכפר, נבנו בתים פרטיים רבים, והוא הפך למוקד בילוי ותיירות מבוקש.

===עץ האלון של איסראלסדורף===
תמונת העץ משנת 1867
במשך שנים ניצב בכניסה לכפר עץ אלון עתיק וגדול ממדים אשר הונצח רבות בציורים וצילומים. בין היתר מופיע העץ בסרטו המפורסם ביותר של הבמאי פרידריך וילהלם מורנאו, נוספרטו משנת 1922. ההערכה היא כי גילו של העץ הוא כ 550 שנה. היקף גזעו כפי שנמדד בפעם האחרונה עמד על כ-6.7 מטר. הצילום העתיק ביותר הוא ככל הנראה סביב שנת 1867. במשך השנים נגזם העץ מספר פעמים למניעת קריסה על הדרך שעברה בסמוך אליו, ולהסרת ענפים נגועים.

בשנת 1907 נפגע העץ קשות ממכת ברק שפגע בו ישירות. במשך השנים נערכו מספר ניסיונות לייצב את הגדם באמצעות מילוי הגזע בלבנים ובטון אך בשנת 1932 קרס העץ באופן סופי.

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין: ערים
קטגוריה:ליבק
קטגוריה:שכונות
ביר תמדה

צומת ביר תמדה (1969)
ביר תמדה (בערבית: بئر تمادا או بير تمادا, תעתיק לעברית: ביר תמדה או ביר א-ת'מאדה, תלוי בלהג הערבי. פירוש: באר גומות מים. תעתיק נפוץ באנגלית: Bir Thamada) הוא צומת כבישים במערב סיני. הצומת נקרא על שם באר הנמצאת באזור. תמאדה הוא לשון רבים בערבית לתמד – גומה עם מים, גב. מדרום לביר תמדה משתרע אגן הניקוז המישורי ורחב הידיים של ואדי אלברוכ, מיובליו הגדולים של ואדי אל-עריש.

הצומת מחבר בין ציר האורך (מצפון מזרח לדרום מערב) מביר חסנה (41 ק"מ מביר תמדה) לצומת פרקר שממזרח למעבר המיתלה (28 ק"מ) ובין ציר הרוחב היוצא מביר תמדה וממשיך לכיוון צפון מערב לכיוון ביר גפגפה (45 ק"מ). כ-12 קילומטר צפונית מערבית לביר תמדה מתחבר הכביש המגיע ממעבר הגידי שבמערב, לכביש ביר תמדה – ביר גפגפה. לאחר נסיגת ישראל מסיני, נסלל גם כביש מביר תמדה דרומה. כביש זה מתחבר לכביש צומת פרקר – נח'ל.

== היסטוריה ==
צפונית מערבית לצומת, באמצע שנות ה-60, הוּקם על ידי המצרים שדה התעופה ביר תמדה ובאזור היו פרוסים בסיסי שריון מצריים. לאחר מלחמת ששת הימים התברר כי באזור היה גם מוצב הפיקוד המרכזי של הצבא המצרי בסיני. מאוחר יותר, בעת השלטון הישראלי בסיני, בשנים 1967–1980, הוקמו לאורך הכביש שמצפון לצומת מספר בסיסי שריון של צה"ל שמיקומם הכללי כונה ביר תמדה.

לאחר שנכבש שדה התעופה על ידי ישראל, ניתן לו השם "בסיס חיל האוויר 7" (בח"א 7) והוא שימש בעיקר את טייסות התובלה והמסוקים של חיל האוויר. השדה גם שימש לטייסות קרב כשדה אימוני פריסה או לקראת מבצעים מיוחדים בשטח מצרים.

בבוקר 5 ביוני 1967, ביום פרוץ מלחמת ששת הימים, נועדה בביר תמדה פגישה לכל מפקדי הכוחות בסיני עם שר המלחמה המצרי, עבד אל-חכים עאמר. בעת שמטוסו היה באוויר בדרכו למקום הפגישה, תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי את שדות התעופה המצריים במסגרת מבצע מוקד שפתח את מלחמת ששת הימים. שדה התעופה ביר תמדה הותקף על ידי מבנה של מטוסי מיראז' 3 מטייסת 101 של חיל האוויר הישראלי בגל התקיפה הראשון בשעה 07:45. מיד אחריהם הגיע מבנה של מטוסי מיסטר להשלמת התקיפה, אולם אלו מצאו כי כל המטרות בשדה כבר הושמדו.

בחלק היבשתי של הלחימה, הגיע כח שריון מחטיבה 200 בפיקוד אל"ם יששכר שדמי (מאוגדת אברהם יפה), מביר חסנה לביר תמדה, בצהרי היום השלישי ללחימה (7 ביוני), וכבש אותה ללא התנגדות. משם פנה הכוח לכיוון צומת פרקר ומעבר המיתלה וחסם את דרכם של הכוחות המצריים שניסו לסגת דרך המעבר.

המצרים סללו קו מים ממערב לתעלת סואץ לביר גפגפה ומשם לביר תמדה. מיד לאחר מלחמת ששת הימים, לאחר שהמצרים הפסיקו את הזרמת המים לסיני, הניחה מקורות קו מים מאל עריש לביר גפגפה וכך חוברה גם ביר תמדה לקו המים הישראלי.

בפרוץ מלחמת יום הכיפורים שהו יחידות חטיבה 401 בבסיסי ביר תמדה. בסיסים אלו הופצצו מהאוויר על ידי חיל האוויר המצרי. יחידות החטיבה, בפיקוד דן שומרון, נעו מערבה אל אזור הלחימה סביב קו בר-לב. מפקד בח"א 7 במהלך המלחמה היה סא"ל חיים בן ישראל. מאז הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים ב-1974 ועד נסיגת צה"ל לקו אל עריש - ראס מוחמד ב-1980, התמקמו באזור ביר תמדה חטיבת ההכשרה של חיל השריון הישראלי ומפקדת אוגדה 162.

== ראו גם ==
* שדה התעופה ביר תמדה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
קטגוריה:בסיסי צה"ל בסיני
סבסטיאנו דל פיומבו

סבסטיאנו דל פיומבו, תחיית [[לזרוס, 1519 - 1517]]
סבסטיאנו דל פיומבו (באיטלקית: Sebastiano del Piombo; סביבות 1485 – 21 ביוני 1547) צייר איטלקי מנייריסטי. מפורסם בזכות שילוב של צבעוניות מהאסכולה הוונציאנית והתצורות המונומנטליות מהאסכולה הרומאית.

== ביוגרפיה ==
נולד בוונציה בשם סבאסטיאנו לוצ'יאני (Sebastiano Luciani), שם גם גדל והחל בדרכו האומנותית. בתחילת דרכו היה מוזיקאי, נגן לאוטה מבוקש בחוגי האצולה הוונציאנית. בהמשך החל לצייר והיה תלמיד של ג'ובאני בליני ולאחר מכן של ג'ורג'ונה, השפעתו של האחרון ניכרת ביצירותיו.

בתחילת העשור השני של המאה ה-16 סבסטיאנו עבר לרומא. הוא השתתף בעיטור הווילה פארנזינה יחד עם מספר אמנים ובראשם רפאל. על פי וזארי סבסטיאנו נהיה מקורב למיכלאנג'לו שהכין עבורו סקיצות לפיהן צייר סבסטיאנו ארבע מיצירותיו היותר מפורסמות. הפייטה בכנסייה בוויטרבו, הטרספיגורציה של ישו וההלקאה של ישו בכנסית פטרוס על ההר (San Pietro in Montorio) ברומא, והתחיה של לזרוס הנמצאת כיום בגלריה הלאומית בלונדון. משנת 1519 עד 1530 היה לסבסטיאנו דל פיומבו מוניטין חסר תקדים ברומא כצייר פורטרטים. בין מיטב הדיוקנאות המאוחרים שלו הם אנדראה דוריה (1526) וקלמנט השביעי (1526). בשנת 1531 העניק לו האפיפיור קלמנט השביעי את המשרה הרווחית של שומר חותם האפיפיור.<ref></ref>

ב-1547 מת ברומא.

ביוגרפיה של סבסטיאנו דל פיומבו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:אמנים מנייריסטים
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1485
קטגוריה:נפטרים ב-1547
למבדה (שיר)

למבדה (בפורטוגזית: Lambada; בשמו הרשמי: Chorando Se Foi) הוא שיר משנת 1989 בביצועה של להקת הפופ "קאומה". הלהקה הוקמה בצרפת ובין חבריה היו, בין היתר, ילידי גוואדלופ ומרטיניק. הסולנית, לואלווה בראז, הייתה ברזילאית, והפזמון הושר בשפה הפורטוגזית ובמקצב הלמבדה. הוא עוסק בגעגועים לאהבה ישנה. הפזמון היה הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של הלהקה, "Worldbeat".

למבדה זכה להצלחה רבה ברחבי העולם, ופרסם את ריקוד הלמבדה, שמקורו בצפון ברזיל. 5 מיליון עותקים מהסינגל נמכרו ברחבי העולם, מתוכם שני מיליון בצרפת, שבה היה לסינגל הנמכר ביותר ב-1989. בין היתר, שהה 15 שבועות בראש טבלת מכירות הסינגלים האירופית, 14 שבועות בשווייץ, 12 שבועות בצרפת, עשרה שבועות בגרמניה, עשרה שבועות בשוודיה, שבעה שבועות בנורווגיה, ארבעה שבועות באוסטריה, שלושה שבועות בהולנד, וכן שבעה שבועות בראש מצעד המכירות של בילבורד למוזיקה לטינית בארצות הברית. במצעד הכללי של בילבורד הגיע הפזמון למקום ה-46. כן הגיע למקום הרביעי במצעד המכירות בבריטניה ובאירלנד ולמקום החמישי באוסטרליה. בישראל נכלל השיר באלבום אוסף של מוזיקת למבדה שיצא לאור באוגוסט 1989, לאחר שהושמע רבות ברשת ג'. הוא נבחר הפזמון לשיר השנה של רשת ג', והפופולריות שלו הביאה גם לזכייתו המפתיעה והשנויה במחלוקת, במקום הראשון במצעד היובל שערכה התחנה ב-1990. במצעד העשור של גלי צה"ל לסיכום שנות ה-80 הגיע הפזמון למקום ה-34.

בעקבות הצלחתו הוקלטו גרסאות כיסוי של הפזמון באנגלית, בספרדית ובצרפתית. את הפזמון ליווה קליפ שצולם בטרנקוסו שבבאהיה, בכיכובם של צמד הרקדנים צ'יקו ורוברטה, שהיו אז בני 12 ו-10. הפזמון תורגם גם לעברית בידי נעמי שמר, תחת השם "למבדה על החוף". את הפזמון בתרגומה שרו צמד הדודאים באלבומם "זה לא אותו הבית" משנת 1990. השיר "on the floor" של הזמרת ג'ניפר לופז משלב בתוכו את הפזמון של למבדה.

בסמוך לאחר פרסומו של הפזמון, התברר כי מילותיו מהוות תרגום בלתי רשמי לפזמון "Llorando Se Fue" בביצועה של להקת מוזיקה אנדית בוליביאנית בשם לוס קחארקאס. לאחר שחברי הלהקה הגישו תביעה נגד המפיקים הצרפתים של להקת קאומה בגין פגיעה בזכויות היוצרים שלהם, פיצו אותם האחרונים והסדירו את זכויותיהם.

בעקבות הצלחת השיר והפופולריות של ריקוד הלמבדה, הפיק יורם גלובוס את הסרט "למבדה" , שכתב וביים יואל זילברג. בד בבד הפיק בן דודו ושותפו לשעבר מנחם גולן סרט דומה בשם "למבדה, ריקוד אסור" . שני הסרטים יצאו לאקרנים ב-16 במרץ 1990.

השיר זכה גם לגרסה בעברית בקלטת הילדים "מקרנה לילדים" עם דנה דבורין.

==קישורים חיצוניים==

* דורון פישלר, [https://www.osimhistoria.com/theanswer/ep126-lambada איזה טעם יש ללמבדה?], בפודקאסט "התשובה", דצמבר 2022

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1989
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-1988
קטגוריה:שירים בפורטוגזית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באיטליה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בפורטוגל
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשוודיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשווייץ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד אירופה הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של SNEP
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 40 הסינגלים ההולנדיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת EMI רקורדס
רכס טמון

רכס טמון מהר כביר בדרום מערב. לפניו [[נחל תרצה|ממוזער]]
מראה מרום רכס טמון אל חורבת בית חסן בבקעת תרצה
רכס טמון (נקרא גם 'הטמון') הוא רכס פסגות בקמר המזרחי של השומרון, הנמצא בין בקעת נחל תרצה לבקעת הבקיעה. כיוון הרכס הכללי הוא דרום-מזרח לצפון-מערב, בדומה לרוב רכסי השומרון. ייחודו של רכס טמון הוא בנטיות הגאולוגיות החריפות המאפיינות אותו, כתוצאה מפעילות טקטונית חזקה, והוא מורכב משברים, הורסטים וגראבנים רבים.

רכס טמון הוא הצר ביותר בכל השרשרת המקוטעת של ההרים מהגלבוע עד אזור מעלה החמישה ונס הרים שבמבואות ירושלים, הכוללת את הר כביר, הר גדיר ורכס טמון. 

שמו נובע מהיותו הרכס הנמוך ביותר מבין רכסי מזרח השומרון ועקב כך טמון בין הר כביר להר גדיר. 

רכס טמון מתנשא מעל בקעותיו במתלול חריף לאורך כששה וחצי קילומטרים (מנ.ג.431 במערב ועד נ.ג. 274 במזרח). בחלק מהמקומות ניתן לצפות מהפסגה אל הנוף דרומה וצפונה מנקודה אחת, ומתקבל מראה מרהיב של מזרח השומרון מלוא העין. חלק זה של הרכס תלול מאוד, ומגיע לנפילת גובה של כ-500 מטרים צפונה אל תוך בקעת טמון, וכ-600 מטרים דרומה אל תוך בקעת נחל תרצה.

עקב ייחודיות הנופית והגאולוגית של הרכס שטח של כ-18,485 דונם ממנו אושר כשמורת טבע בצו אלוף, אך כיום חלקי השמורה אשר נמצאים בשליטת הרשות הפלסטינית אינם מנוהלים כשמורת טבע וסובלים מבנייה בלתי חוקית של אנשי הכפר טמון.

==היסטוריה אנושית==
בשיפוליו הצפון מערביים נמצא העיירה טמון. 

לאורך רכס טמון נתגלו עדויות לפעילות אנושית במשך אלפי שנים, וניכר כי פסגות ההר שימשו כנקודות פולחן לבני עמים שונים. סמוך ל.נ.ג. 539 שוכנת פסגה עגולה בקוטר של כ-25 מטרים, אשר בולטת לגובה של כעשרה מטרים על סביבותיה. פרופ' אדם זרטל, שחפר במקום, מצא בה ערימת אפר שנותרה משריפת קורבנות מהתקופה הכלקוליתית לפני כ-6,000 שנה. כן נמצאו לאורך הרכס גתות, מערות ובורות מים.

==ראו גם==
* הר כביר
* רכס בירכת אל קסר

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20160303171840/http://www.agenda.co.il/uploads/m062_Small_.JPG מפה טופוגרפית של הר טמון]

קטגוריה:ישראל: הרים
קטגוריה:ישראל: גאוגרפיה
קטגוריה:השומרון: הרים
קטגוריה:יהודה ושומרון
קטגוריה:השומרון: שמורות טבע
קטגוריה:מדבר שומרון
גליאדין

גליאדין הוא גליקופרוטאין אשר נמצא בחיטה ובדגנים אחרים. גליאדינים הם (סוג של חלבונים) הניתנים להפרדה בשיטת האלקטרופורזה תוך שימוש בעובדה שלמולקולות שונות יש מטענים חשמליים שונים.

==סוגי הגליאדינים==
*גליאדין מסוג α/β - מסיסים באלכוהול בעל אחוז נמוך. בעלי משקל מולקולרי נמוך. מכילים 2-3% חומצות אמינו גופרתיות.
*גליאדין מסוג γ - צורה ותיקה של גליאדין, בעל משקל מולקולרי נמוך, מכיל 2-3% חומצות אמינו גופרתיות. עשיר בחומצת האמינו ציסטאין שיכולה ליצור קשר דיסולפידי.
*גליאדין מסוג ω - מסיס באלכוהול בעל אחוזים גבוהים יותר, 30%-50% חומצה אצטית. בעל משקל מולקולרי גבוה, כמעט שלא מכיל חומצות אמינו גופרתיות.

==מטבוליזם==
גליאדין, יחד עם חלבון נוסף בשם גלוטנין, ידועים כיצרני גלוטן. הם מסיסים במידה נמוכה באתנול ומכילים קשר דיסולפידי בין מולקולרי. חלבונים אלה חיוניים באפיית לחם, מפני שהם מאפשרים ללחם לתפוח בעת האפייה. כמו כן, הם דוגמה טובה למזון-פתוגנזה. אנשים בעלי רגישות גבוהה במיוחד לגלוטן, חולים במחלת הצליאק ומאופיינים ברגישות לגליאדינים מסוג γ ,β ,α. אנשים בעלי אנפלקסיה (רגישות יתר לחלבונים) ואנשים הסובלים מאסתמה של אופה (baker's asthma) מאופיינים ברגישות לגליאדין ω. 

גליאדין יכול לשמש גם כאמצעי חיבור יעיל לאנזימים רגישים (כגון: סופראוקסיד דיסמוטאז) המתחברים לגליאדין ויוצרים גליסודין. במצב זה הם מוגנים מפני חומצות הקיבה העלולות לגרום לשיבוש.

==גליאדין מוחלש==

גליאדין מוחלש מופק על ידי טיפול בחומצה או באנזים של גלוטן. אנזים המכונה רקמות טרנסגלוטמינטיות (בקיצור: tTG) הופך חלק מהגלוטמין המועשר לחומצה גלוטמינית. תהליך זה מתבצע מאחר שהגליאדינים מסיסים באלכוהול, אך לא ניתן לערבבם עם סוגי מזון שונים (כגון: חלב), מבלי לשנות את איכות המזון. הגליאדין המוחלש מסיס במים. חסינות התא מפני גליאדין מוחלש מסוג β ,α, גבוהה יותר מחסינותו בפני גליאדין מועשר מסוג β ,α ותאפשר טיפול טוב יותר ברגישות לגלוטן.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גליקופרוטאינים
שימור ידע פורשים

שימור ידע פורשים הוא תת-תחום של ניהול הידע, חלק משימור ידע שהוא אחד מארבעת התחומים המרכזיים בהם עוסק ניהול הידע. שימור ידע מטרתו להקטין את הנזק של אובדן ידע עם עזיבתם של העובדים.

==חיוניות==
שימור ידע אינו נדרש בכל מקרה של עובד העוזב את הארגון. הוא חשוב כאשר שני גורמים חוברים יחדיו:
# קבוצה משמעותית של אנשים עוזבים את הארגון בתקופה קצרה.
# הידע הוא מרכיב משמעותי בהצלחה בתפקיד אותו ביצעו.
בארצות הברית מתקיים בשנים האחרונות להרבה שיח ופעילות בנושא, עקב פרישתם בשנים אלו של ילדי הבייבי בום, אלו שנולדו לאחר מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946-1965. בישראל מתקיימת תופעה דומה, הנובעת מהתעצמות כלכלית ופריחה לאחר 1967. בנוסף לכך, הגל כפי הנראה רק ילך ויגאה, משום שב-1974 אנו עדים להתעצמות צבאית משמעותית המשפיעה מאוד על התעשייה.

==קשר בין שימור ידע וחפיפה ==
שימור ידע וחפיפה הם מושגים הנשמעים קרובים זה לזה. עם ההבדלים ביניהם נמנים:
* חפיפה- העברת ידע מעובד לעובד. בשימור, לא תמיד קיים עובד אליו מועבר הידע.
* בשימור לעיתים מעבירים את הידע למספר אנשים, לעיתים לאחד, ולעיתים, לאף אדם. מתעדים אותו ומשלבים אותו בתהליכי העבודה.
* חפיפה מתועדת, על פי רוב, במחברתו של הנחפף. שימור ידע מתועד ברמה ארגונית, כחלק מנכסי הידע הכוללים במערך ניהול הידע.
* חפיפה מתועדת, אם בכלל, בכתב. שימור יכול להיות מלווה, בנוסף לתיעוד בכתב, בצילומים, הסרטות והרצאות הניתנות לקבוצת אנשים לקראת העזיבה.

== תהליך השימור ==
שימור ידע כולל מספר שלבים:
# שלב הבחירה: שלב מקדים בו בוחרים, בין כל אלו שעוזבים, למי ינוהל תהליך של שימור ידע.
# שלב המיפוי: בו מחליטים מה הידע שיישמר, ויתרה מכך, על מה מוכנים לוותר ולא יתועד. המנהל הוא שחותם על הרשימה, כאשר ההסתכלות שלו אמורה להיות ארגונית, בראיית הצורך העתידי.
# שלב התכנון: בו מחליטים באילו אמצעים יתועד הידע, כיצד יישמר, ואיך ניתן לעגון אותו בתהליכי עבודה שוטפים של הארגון לשימוש עתידי.
# שלב הביצוע.

את כל אלו מלווה פעילות של בקרה, במיוחד במקרים בהם מנהלים מספר תהליכי שימור ידע פורשים בו זמנית.

== ראו גם ==
*ניהול ידע

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* David Delong, Lost Knowledge- Confronting the Threat of an aging Workforce, 2004
** [http://www.kmrom.com/Site/Articles/ViewArticle.aspx?ArticleID=1395&P=59 סיכום הספר]
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.gov.il/BlobFolder/generalpage/knowledge-management/he/KnowledgeManagementGuide.pdf ניהול ידע - עקרונות, הגדרות וכלים מעשיים], באתר נציבות שירות המדינה
* [https://is.biu.ac.il/knowledge_management_in_organizations מהו ניהול ידע בארגונים?], באתר המחלקה למדעי המידע, אוניברסיטת בר-אילן

קטגוריה:ניהול ידע
יעקב תלמוד

יעקב דב תלמוד (י' בטבת ה'תרמ"ו, 18 בדצמבר 1885 – י"ט בתשרי ה'תשכ"ד, 7 באוקטובר 1963) היה מלחין חסידי פולני-ישראלי, חסיד גור ומלחין החצר של חסידות זו.

==ביוגרפיה==
נולד בוורשה לעקיבא בן חיים תלמוד, וליענטא (יטה) לבית שפרן, משפחה של חסידי גור. אביו היה סוחר עצים ותלמיד חכם שנפטר כשהיה צעיר. משיכתו לנגינה הביאה אותו להקשיב בחשאי למקהלת בית הכנסת שבעירו, וכשנתפס מקשיב להם מאחורי הקיר צורף למקהלה ושם התגלה כישרונו המוזיקלי.

התחתן עם דבורה בת שמואל יצחק הלוי פרום בשנת תרע"א בוורשה. לפרנסתו הוא עסק במסחר והיה מעורב גם בעסקנות ציבורית ביהדות החרדית של פולין. במסגרת פעילותו התמנה לציר פולין בוועידה הראשונה של אגודת ישראל שהתקיימה בפרנקפורט, וביקר מספר פעמים בישראל. בשנת תרצ"ג עלה עם משפחתו לישראל. בישראל החליף משרות ועבודות שונות. תחילה ניסה לפתוח מסעדה (שנקראה "אגודת ישראל"), מכבסה, ולבסוף התקבל לעבודה כמשגיח כשרות בבית החולים אסף הרופא.

תלמוד היה במשך שנים רבות מלחין ונגן החצר של חסידות גור, והלחין למעלה מ-1,000 ניגונים מסוגים שונים (נספרו 387 ניגונים לשמיעה בדיסקים). ניגונים אלו הם רובם ללא מילים, והם בנויים לפי כללים קבועים. את יצירותיו היה מחבר בעיקר פעמיים בשנה, לפני חג השבועות ולפני הימים הנוראים לטקסטים קבועים. במשך השנה היו הלחנים מותאמים לטקסטים נוספים מהתפילה ומזמירות שבת. יצירותיו זכו לפרסום גם מעבר לגבולות החסידות והן מוכרות כיום בקרב חלקים ניכרים מהציבור הדתי והחרדי. החשיב עצמו כתלמידו של יעקב פראגר, מלחין החצר של חסידות אלכסנדר בשנים תרמ"ה–תר"ע, והתבטא ביידיש: 'איך בין יענקל'ס תלמיד'.

תלמוד התגורר בתל אביב. בימי חוליו הגיע האדמו"ר מגור לבקרו בבית החולים. נפטר בליל ד' של חול המועד סוכות תשכ"ד בגיל 78. בלווייתו השתתפו אלפים.

מיצירותיו שהתפרסמו מחוץ לחסידות: ישמחו במלכותך המושר בחסידות ויז'ניץ ("היום תאמצנו" תשי"ט), לא תבושי ("היום תאמצנו" תשכ"א), ניגון שמחה לאופרוף, מארש שיר המעלות ("לכה דודי" תשכ"א), כל מקדש, אני מאמין (קטע שלישי של "במוצאי מנוחה" תשט"ז), אמר ה' ליעקב.

==ספרו==
* יעקב תלמוד, רִקודי חסידים ישראליים, תל אביב: [הוצאה עצמית], 1956.
ספר נוסף שיצא אודותיו נקרא "[https://winners-auctions.com/content/מלחין-לבית-גור-תא-תשכד-1964-מהדורה-ממוספרת קו ותו לדמותו של רבי יעקב תלמוד]" (הוצאת ידידים, 1964). יש עותקים בודדים ממנו בעולם.

==משפחתו==
ליעקב בער ודבורה תלמוד, היו ארבעה ילדים ששניים מהם נפטרו בצעירותם:

* סָבְקָה (כשעלתה לארץ החליפו לה את השם לשפרה) אשת מנחם גרוספלד בן שלמה זלמן גרוספלד, ולהם שני ילדים גדעון ונעמי. 

* ד"ר חיים יצחק, היה כותב את התווים ליצירות אביו (אשתו צפורה קנר), ולהם שני ילדים דוד תלמוד ופרופ' אילן תלמוד מרצה באוניברסיטת חיפה. 

* שרה ציפה (נפטרה בילדותה בשנת 1914). 

* עקיבא (נפטר בצעירותו 1914).

==לקריאה נוספת==
* חיים תלמוד (עורך), מלחין לבית גור: הרב יעקב תלמוד ז"ל, קו ותו לדמותו, תל אביב: הוצאת ידידים, 1964. (אלבום במהדורה בת 300 עותקים שערך בנו)
* ר' יעקב תלמוד: אמן הנגינה החסידית, רשימה (עם תמונתו), בתוך: חיים אדלר : החזן הראשי – אוטוביוגרפיה, עורך ראשי: נתן פלדמן, ירושלים: הוצאת צוף, 2022, עמ' 33

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:מלחינים חסידיים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מלחיני מוזיקה חסידית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
אסון

חורבות של [[רעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906), הזכורה כאחד מאסונות הטבע החמורים ביותר שהתרחשו בהיסטוריה של ארצות הברית.]]
אסון או קטסטרופה (אֲסֻנָּה על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית) הוא אירוע טבעי או מעשה ידי אדם, שפוגע באופן נרחב וחמור בחיים או ברכוש, ויוצר השפעה מערכתית הרסנית ומשבשת על סדרי העולם, הפרנסה, ושגרת החיים הבסיסית של אנשים או קהילות.

==אסון טבע==
אסון טבע נגרם כתוצאה מגורם סיכון טבעי (למשל התפרצות געשית, רעידת אדמה, בצורת ורעב המוני). נהוג לומר שאסונות טבע נגרמים כתוצאת מפעילות טבעית של הטבע הפועלת יחד עם הפעילות האנושית. כלומר, ממד האסון הטבעי תלוי ברמת הפעילות של בני האדם בסביבה הטבעית שלהם וביחסי הגומלין ביניהם. לרוב מצומצמת ההגדרה לאסונות הפוגעים באדם. אסון טבע עשוי גם להיות אסון אקולוגי אם פגיעתו בחי ובצומח חמורה (אם כי אסון אקולוגי יכול להיגרם גם על ידי מעשי אדם).

==אסון מלאכותי==
אסון "מלאכותי" או אסון מעשה ידי אדם הוא אסון שאינו טבעי, דהיינו לא נדרשה התערבות של כוחות הטבע לגרימתו, אלא פעילות אנושית לבדה שגרמה לאבדות ונפגעים רבים. אסונות כאלו מאופיינים על ידי פגיעה במזיד, רשלנות, שגיאות שונות או כישלון של מערכת מסוימת. גם את האסונות המלאכותיים ניתן לחלק לשתי קטגוריות – אסונות טכנולוגיים ואסונות חברתיים (סוציולוגיים). אסונות טכנולוגיים הם תוצאה של כישלון בטכנולוגיה, כגון תקלות בתכנון, אסונות תחבורתיים, או אסונות סביבתיים (למשל זיהום אוויר, שגרם בין היתר לשינוי האקלים ולהתחממות עולמית). אסונות חברתיים הם בעלי מניע אנושי חזק, כגון מלחמות, מעשים פליליים ומהומות.

==בעקבות האסון==

בעקבות אסון נהוג לערוך תחקיר על הגורמים לאסון, ועל ההיערכות הנדרשת למניעת אסון דומה או לצמצום נזקים בעת אסון בלתי נמנע (כרעידת אדמה). בדתות שונות, בעיקר בעבר, מייחסים לעיתים אסונות לזעם אלוהי.

==ראו גם==
* אסון פתע רב-נפגעים
* אירוע רב-נפגעים
*אומניסייד
*שרדנות
*הגנה אזרחית

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסונות
תספיג RNA

תספיג RNA או הספג צפוני (באנגלית: Northern blot) הוא שיטה בביולוגיה מולקולרית לקביעת גודלה ונוכחותה של מולקולת RNA ייחודית. השלבים דומים מאוד לאלה של תספיג DNA.

== השיטה ==
בשלב הראשון, מריצים על גבי ג'ל את מולקולות ה-RNA, וכך מפרידים אותן לפי גודלן. כדי לאפשר את התנועה מופעל שדה חשמלי ומולקולות ה-RNA, אשר טעונות שלילית, נודדות מהקוטב השלילי אל החיובי. מידת התקדמות המקטעים נמצאת ביחס הפוך לאורך המקטע (כלומר, מקטעים קטנים יותר יגיעו רחוק יותר). הסיבה לכך היא הגודל - חתיכה ארוכה יותר תתעכב זמן רב יותר בג'ל ותרוץ פחות.

לאחר סיום ההפרדה החשמלית מניחים את הג'ל על גבי ממברנת ניטרוצלולוזה או ממברנת ניילון ובעזרת לחץ או דיפוזיה של נוזלים מעבירים את מולקולות ה-RNA לממברנה. ה-RNA מקובע לניטרוצלולוזה על ידי חימום או לניילון על ידי קרינת UV.

בשלב השלישי, על מנת לאתר את מולקולות ה-RNA הרצויות, מוכנסת הממברנה עם מולקולות ה-RNA לתמיסה המכילה סמנים (probe), אשר מסומנים רדיואקטיבית. הסמנים הם מולקולות רנ"א משלימות למולקולת ה-RNA אותה מחפשים.

לאחר כמה דקות, נשטפת הממברנה מכל הסמנים שלא נקשרו למולקולות RNA. כעת ניתן לזהות את המולקולות הרצויות לנו, בעזרת חשיפה לסרט צילום: הממברנה נחשפת לסרט צילום, ובמקום שבו נמצאת המולקולה המבוקשת נוצרים פסים (בנדים) על גבי סרט הצילום (אלו בעצם הסמנים הרדיואקטיבים). ניתן לדעת את אורכה של מולקולת ה-RNA בהתאם למיקומה היחסי בג'ל (המולקולה רצה בהתאם לאורכה).

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090320234642/http://teachline.ls.huji.ac.il/72320/methods-tutorial/northern.html הסבר מפורט על התהליך]

קטגוריה:ביולוגיה: שיטות ומכשור
טיטילה, מלך מזרח אנגליה

טיטילה (באנגלית: Tytila; 533 לערך - 593 לערך) היה מלך ממלכת מזרח אנגליה משנת 578 לערך ועד מותו בשנת 593 לערך.

פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו. ההיסטוריונים סבורים שנולד בשנת 533, וכן ידוע שטיטלה היו בנו של קודמו, ואפה ועלה לשלטון לאחר מות אביו. טיטילה היה אביהם של ראדוולד ואני. אשר מלכו לאחר מותו. 

מקור שמו בשם הגותי "טוטילה" (Totila).

==קישורים חיצוניים==

* [http://freepages.genealogy.rootsweb.ancestry.com/~lzrslong/b1446.htm גנאלוגיה של טיטילה]
* [http://www.dot-domesday.me.uk/anglia.htm קורות חייו של טיטילה]
* [http://www.historyfiles.co.uk/KingListsBritain/EnglandEastAnglia.htm ההיסטוריה של מזרח אנגליה]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי מזרח אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-593
שכחו אותי בבית 3

שכחו אותי בבית 3 (באנגלית: Home Alone 3) הוא סרט המשך קומי אמריקאי לסרטים הקודמים בסדרת שכחו אותי בבית, שיצא ב-1997. בסרט זה הוחלף השחקן הראשי מקולי קאלקין באלכס ד. לינז.

== תקציר העלילה ==
אלכס בן השמונה חולה באבעבועות רוח ונשאר בבית לבד, לאחר שהוריו יצאו לעבודה ואחיו לבית הספר.
באותו הזמן, מגלים 4 גנבים המקושרים לארגון טרור שבביתו של אלכס יש שבב חשוב, המוסתר במכונית צעצוע.
אלכס עוקב אחרי הגנבים ומבין מה הם מתכננים לעשות.
לאחר שהוא מתקשר למשטרה פעמיים ואף אחד לא מאמין לו, הוא מחליט לתפוס את הגנבים בעצמו.
לאחר שתוכניתו הראשונה נכשלת, אלכס מכין תוכנית שנייה בה הוא מכין את הבית בצורה ערמומית ומציב מלכודות לגנבים.
לבסוף הוריו של אלכס מגלים הכל ואת הגנבים מכניסים לכלא.

==שחקנים ראשיים==
* אלכס פריט (אלכס ד. לינז) – הילד גיבור הסרט
* גברת הס (מריאן סלדס) – שכנתו הקשישה של אלכס
* פיטר בופרה (אולק קרופא) – אחד מארבעת השודדים
* אליס ריבונס (ריה קילסטדט) – אחת מארבעת השודדים
* בורטון ג'רניגן (לני וון דולן) – אחד מארבעת השודדים
* ארל אונגר (דייוויד ת'ורנטון) – אחד מארבעת השודדים
* מולי פריט (סקרלט ג'והנסון) – אחותו הגדולה של אלכס
* סטן פריט (סט סמית) – אחיו הגדול של אלכס

==קישורים חיצוניים==

</span>

קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי חג המולד
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים משנת 1997
קטגוריה:שכחו אותי בבית (זיכיון)
אני, מלך מזרח אנגליה

אני או אניוס (באנגלית: Eni או Ennius) היה כנראה מלך ממלכת מזרח אנגליה בראשית המאה השביעית, בין שנת 616 לערך ועד 624 לערך.

אני השתייך לשושלת ואפינגאס היה בנו של טיטילה, ואחיו של ראדוולד אשר מלך לצידו.

מרבית הכרוניקות אינן מאזכרות את קיומו. שמו מופיע בספרו של בדה ונרביליס, "ההיסטוריה הכנסייתית של האומה הבריטית", וכן ברשימת מלכי מזרח אנגליה המופיעה באוסף האנגליאני (Anglian Collection).

ייתכן שאני היה תת-מלך של ראדוולד.

בדה מציין כי אני היה אביהם של שלושה ממלכי מזרח אנגליה: אנה, אתלהרה ואתלוולד. באוסף האנגליאני מצוין כי הוא היה סבו של המלך אאלדוולף (שהיה בנו של אתלהרה).

בדה מציין כי צאצאיו של אני היו נוצרים אדוקים, וככל הנראה היה נוצרי בעצמו, והוטבל לנצרות במועד סמוך להמרת דתו של אחיו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dot-domesday.me.uk/anglia.htm קורות חיים]
* [http://www.historyfiles.co.uk/KingListsBritain/EnglandEastAnglia.htm ההיסטוריה של מזרח אנגליה]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי מזרח אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-624
סימנס ולארו

השקת מערך סימנס ולארו עבור ה[[יורוסטאר בלונדון]]
סימנס ולארו (Siemens Velaro) היא סדרה של קרונועים מהירים מתוצרת סימנס גרמניה. סדרה זו מבוססת על סדרת קרונועים מהירים אחרת, ICE 3. אלא, שלא כמו ה-ICE 3, קרונועי הוולארו מיוצרים בשלמותם על ידי סימנס.

בחודש יולי 2006 נסע מערך קרונועים מסדרת סימנס ולארו (AVE S-103) במהירות של 403.7 קמ"ש, שהיא שיא עולמי לרכבת נוסעים מסחרית, שלא הוכנסו בה שינויים לצורך קביעת שיאי מהירות.

חברת הרכבות הספרדית הממשלתית renfe, היא הראשונה שהזמינה קרונועים מסדרת ולארו, בגרסת E, לשירות רכבות AVE. גרסאות רחבות יותר של קרונועים אלה הוזמנו על ידי סין, לקו המהיר בייג'ינג-טיינג'ין, וכן על ידי רוסיה, לקווים המהירים מוסקבה-סנקט פטרבורג ומוסקבה-ניז'ני נובגורוד.

==ולארו D==
חברת דויטשה באן הזמינה 15 רכבות מגרסה זו בשווי מוערך של 500 מיליון אירו.

==ולארו E==
בשנת 2001 הזמינה חברת הרכבות הספרדית renfe 16 רכבות מגרסה זו, אשר בספרד נקראות AVE S-103. ההזמנה המקורית הוגדלה ל-26 רכבות בסך הכל. הרכבות מיועדות לקו ברצלונה-מדריד שאורכו 621 ק"מ, ומתוכננות לנוע במהירויות של עד 350 קמ"ש כדי לגמא את המרחק בשעתיים ו-25 דקות.

הרכבות הראשונות נמסרו בחודש יולי 2005 והשלימו נסיעות ניסיון בחודש ינואר 2006. ב-15 ביולי 2006 קבעה רכבת מגרסה זו מהירות שיא של 403.7 קמ"ש בקטע המסילה שבין גוודלחרה לקלטיוד, על קו מדריד-סרגוסה. זהו שיא עולמי במהירות לרכבת נוסעים רגילה, להבדיל משיאים שנקבעו על ידי רכבות TGV (574.8 קמ"ש), ושינקנסן, אשר הושגו ברכבות שקוצרו ושונו במיוחד לצורך קביעת שיא המהירות.

==ולארו CRH3==
בנובמבר 2005 הזמינה סין, 60 רכבות מסדרת ולארו לקו המהיר בייג'ינג-טיינג'ין. בכל רכבת 8 קרונות. גרסה זו דומה לגרסת ולארו E, אולם רוחב הקרונות גדול ב-300 מילימטר, דבר המאפשר הגדלת מספר הנוסעים כמעט ב-50% בתצורת כיסאות של 2+3. רכבת מגרסה זו יכולה להסיע בישיבה כ-600 נוסעים. גרסה זו מיוצרת במשותף על ידי סימנס גרמניה וחברת CNR Tangshan בסין. ב-11 באפריל 2008 נחשפה רכבת ראשונה מגרסה זו שנבנתה בסין. בנסיעות מבחן שנערכו בסין הגיעה רכבת מדגם זה למהירות של 394.3 קמ"ש. בשנת 2009 הזמינה סין רכבות נוספות מגרסה זו.

==ולארו RUS==

ב-19 במאי 2006 הכריזה חברת סימנס על קבלת הזמנה לשמונה רכבות מגרסת RUS מחברת הרכבות הרוסית הממשלתית וכן חוזה לאחזקת הרכבות למשך 30 שנה. ערך החוזה כ-600 מיליון אירו. הרכבות נועדו לקו המהיר שבין מוסקבה לסנקט פטרבורג ובשלב מאוחר יותר לקו מוסקבה-ניז'ני נובגורוד, במהירות של עד 250 קמ"ש. גרסה זו מבוססת על רכבות ה-ICE3, אולם הן רחבות ב-33 ס"מ, כדי להתאים לרוחב המסילות ברוסיה. ארבע מן הרכבות תותאמנה לעבודה בשני סוגי מתח: זרם ישר 3kV, וזרם חילופין 25kV. בכל רכבת יהיו עשרה קרונות באורך כולל של 250 מטר, עם קיבולת של 600 נוסעים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20091229042054/http://w1.siemens.com/pool/en/whats_new/features/moscow_to_st_petersburg/velaro_rus.pdf Velaro RUS], באתר חברת סימנס. 

קטגוריה:ציוד רכבות נייד
קטגוריה:סימנס
דויטשה באן

דויטשה באן (בגרמנית: Deutsche Bahn AG; ר"ת DB) היא חברת הרכבת הלאומית של גרמניה. מאוגדת כתאגיד שכולו בשליטת ממשלת גרמניה. מטה החברה נמצא בעיר ברלין. החברה נוסדה ב-1 בינואר 1994 כממשיכת דרכן של חברות הרכבות הממשלתיות של גרמניה: דויטשה בונדסבאן (Deutsche Bundesbahn) מגרמניה המערבית, ודויטשה רייכסבאן (Deutsche Reichsbahn) מגרמניה המזרחית. החברה אף מחזיקה בנכסיה של חברת הרכבות של ברלין המערבית.

דויטשה באן מאורגנת כתאגיד עסקי שלו יותר מחמש מאות חברות בנות. על פי פרסומי החברה, זוהי חברת התעבורה השנייה בגודלה בגרמניה, לאחר דויטשה פוסט, והיא מפעילת הרכבות ותשתיות רכבת הגדולה ביותר באירופה. הדויטשה באן מובילה ברכבותיה כשני מיליארד נוסעים מדי שנה.

לחברה יש רשת קווים בגרמניה ולרחבי אירופה (אוסטריה, בלגיה, קרואטיה, צ'כיה, דנמרק, צרפת, הונגריה, איטליה, לונדון, לוקסמבורג, הולנד, פולין, סלובקיה, סלובניה, שוודיה ושווייץ).

במסגרת הצעד השני בארגון מחדש של חברת הרכבות בגרמניה בשנת 1999, כל הציוד הנייד, העובדים והנדל"ן חולקו בין חמש חברות החזקות בבעלות מלאה של הדויטשה באן:
*DB Reise & Touristik AG (חברה לשירות קווי נוסעים ארוכים, שמה היום DB Fernverkehr AG);
*DB Regio AG (שירות נוסעים פרברי, בתקופת הרפורמה תחת פיקוח המדינות הפדרליות);
*DB Cargo AG (שרות רכבות משא, שמה היום Railion AG);
*DB Netz AG (מפעילה את רשת מסילות הברזל);
*DB Station & Service AG (מפעילה את תחנות הרכבת).
מבנה ארגוני חדש זה נועד בין השאר כדי ליישם את דרישות החקיקה של הקהילה האירופית (EU Directive 91/440) לנגישות ללא אפליה למערכת הרכבות בגרמניה. בחודש דצמבר 2007 עברה דויטשה באן עוד ארגון מחדש וכל שירות הנוסעים אוחד תחת זרוע DB Bahn, הלוגיסטיקה תחת DB Schenker והתשתיות והתפעול תחת DB Netze.

חברת באנבאו גרואופ (DB Bahnbau Gruppe) היא חברת בת של דויטשה באן מ-2016, והיא במסגרת שותפות עם סולל בונה ולסיכו בנתה פרויקטים מסילת עכו-כרמיאל, מסילת השרון ומסילת העמק.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמניה: רכבות
קטגוריה:אירופה: חברות ותאגידי רכבות
ברמינגהאם סיטי

מועדון כדורגל ברמינגהאם סיטי (אנגלית: .Birmingham City F.C) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר ברמינגהאם שבאנגליה המשחק בצ'מפיונשיפ.

מגרשה הביתי של הקבוצה מאז 1906 הוא אצטדיון סנט אנדרוז. אסטון וילה נחשבת ליריבתה הוותיקה ביותר של ברמינגהאם סיטי, עקב היותה יריבתה העירונית. כינויו של המועדון בפי אוהדיו הוא "הכחולים" בשל צבעי תלבושת הקבוצה. אוהדי הקבוצה נקראים "האפים הכחולים".

== היסטוריה ==
המועדון נוסד ב-1875 בשם סמול הית' אליאנס. השם עבר כמה גלגולים שונים: ב-1888 שונה שם המועדון לסמול הית, ב-1905 למועדון הכדורגל ברמינגהאם, וב-1943 קיבל המועדון את שמו הנוכחי.

בעת שנקרא "סמול הית'" היה המועדון בין המועדונים המייסדים של הליגה השנייה באנגליה, ובנוסף היה גם למועדון הראשון שזוכה באליפות הליגה השנייה. התקופה המוצלחת ביותר של הקבוצה הייתה בשנות ה-50 ובתחילה שנות ה-60. בעונת 1955/1956, הקבוצה סיימה במקום הגבוה ביותר בהיסטוריה שלה בליגה הראשונה (6), ובנוסף העפילה לגמר גביע ה-FA ב-1956. ב-1960 וב-1961 העפילה הקבוצה לגמר גביע ערי הירידים, ובשני הגמרים הפסידה בתום המשחקים (אז שוחקו הגמרים בשני משחקים - בית וחוץ) לברצלונה הספרדית (ב-1960) ולרומא האיטלקית (ב-1961). התואר הגדול היחיד של המועדון הוא גביע הליגה ב-1963, לאחר ניצחון 3 - 1 על אסטון וילה בבסיכום שני החלקים של משחק הגמר. במרבית עונותיה שיחקה ברמינגהאם סיטי בליגה האנגלית הבכירה, אף על פי שחוותה תקופה ארוכה, בין השנים 1986–2002, בה שיחקה באופן רציף בליגות נמוכות יותר. באותה התקופה היא שיחקה בשתי תקופות קצרות ונפרדות בפוטבול ליג 3, ופעמיים זכתה בפרס הפוטבול ליג. בעונתה הראשונה בפרמייר ליג סיימה במקום ה-13. בעונת 2005/2006 בפרמייר ליג ירדה הקבוצה לצ'מפיונשיפ לאחר שלא הצליחה לנצח במחזור ה-37 את ניוקאסל יונייטד וסיימה בתיקו 0-0.

בסוף עונת העפילה הקבוצה לפרמייר ליג. בעונת 2010/2011 סיימה הקבוצה במקום ה-18 בפרמייר ליג וירדה לליגת המשנה, הצ'מפיונשיפ. עם זאת, באותה עונה זכתה הקבוצה בגביע הליגה לאחר ניצחון בגמר על ארסנל, הישג שזיכה אותה בהשתתפות בליגה האירופית אף שהקבוצה ירדה לליגה המשנה. במסגרת הליגה האירופית סיימה הקבוצה במקום השלישי בשלב הבתים אחרי קלאב ברוז' וספורטינג בראגה, מרחק נקודה מהמקום השני המוביל לשלב הבא של המפעל.

בתום עונת 2023/2024 בצ'מפיונשיפ סיימה הקבוצה במקום ה-22 וירדה לפוטבול ליג הראשונה.
==סגל שחקנים==
; נכון ל-26 בדצמבר 2023

 (קפטן)

==קישורים חיצוניים==

* 

* ברמינגהאם סיטי באתר ה-BBC: [http://news.bbc.co.uk/sport2/hi/football/teams/b/birmingham_city/default.stm חדשות המועדון] -

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל אנגליות
קטגוריה:ברמינגהאם: מועדוני כדורגל
קטגוריה:וסט מידלנדס: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1875
פאת השולחן

פְּאַת הַשֻּׁלְחָן הוא ספר מאת הרב ישראל משקלוב העוסק בהלכות ארץ ישראל ובמצוות התלויות בארץ.

==תוכן הספר ומחברו==
הספר מחולק לשניים: חלק אחד הוא הבאת ההלכה המעשית בנושא הנדון, וחלק שני המבאר את מקורות ההלכה המעשית במובאות מן התלמוד וספרות הראשונים והאחרונים בנושא. לחלק השני קרא המחבר בשם "בית ישראל". בהקדמה לספרו מטעים המחבר ארבעה טעמים מדוע קרא לספרו בשם פאת השולחן, וטעם נוסף למשמעות השם "בית ישראל" לחלקו השני. בספר 29 סימנים ו-531 סעיפים.

הספר חובר על ידי הרב ישראל משקלוב, בן העיירה שקלוב, שעלה לארץ ישראל בראש תלמידי הגר"א והתיישב בעיר צפת.

==המניעים לחיבור הספר==
מורו ורבו של ר' ישראל, הגאון מווילנא, ראה בעלייה לארץ ישראל עניין ראשון במעלה, ודרבן את תלמידיו לעשות מעשה. על רקע זה ראה ר' ישראל משקלוב לנכון לחבר ספר בנושא מצוות התלויות בארץ, ובכך סייע לקיום דברי רבו בשלושה עניינים:
# לעולים לארץ תהיה אפשרות לקיים את המצוות התלויות בארץ כפי דרישת ההלכה (ובפרט כפי פסקי ופירושי הגאון מווילנא).
# דרבון האנשים לעלות לארץ ולקיים מצוותיה.
# גם אם האדם לא יעלה לארץ, לכל הפחות יוכל להגות בהלכותיה, ויש בזה מעלה כאילו מקיים, בבחינת "כל העוסק בתורת חטאת כאילו הקריב חטאת".

== חשיבות הספר והדפסותיו השונות ==
עיקר חשיבות הספר היא בהשלמה לשולחן ערוך בהלכות התלויות בארץ. הלכות אלו נצרכו ליישוב היהודי בארץ ישראל שהתפתח באותה תקופה, הלכות שבתפוצות ישראל בחו"ל כמעט ולא עסקו בהם.

לראשונה נדפס הספר בשנת תקצ"ו (1836) בעיר צפת על ידי המחבר בעצמו. לאחר 75 שנה בשנת תרע"א (1911) נדפס פעם שנייה על ידי הרב אברהם משה לונץ, בעיר ירושלים, בהוצאה זו נוספו הערות מהאדר"ת ומחתנו הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בה'תרע"ב יצא שוב על ידי הרידב"ז בתוספת פירוש שלו "בית רידב"ז" ובתוספת הגהות שנקראו "שו"ע לשבת". בשנת ה'תשכ"ח הודפס שוב על ידי הוצאת ספרים "יד בנימין" בעיר ירושלים. בשנת תש"ס הוציא הרב אהרן הראל את החלק העוסק בהלכות שמיטה בספר בהוצאה מחודשת של ישיבת רמת גן. אליה צורפו הסכמותיהם של הרב ניסים קרליץ והרב אברהם אלקנה שפירא

הקדמתו של רבי ישראל משקלוב לספר היא אחד המקורות החשובים לתולדות הגאון מווילנה.

==מהכרעותיו המרכזיות==
#הוא הכריע שאין קדושת שביעית בפירות נוכרים שגדלו בארץ. וזאת בהסתמך על שיטת הגאון מווילנא שיש קנין לנכרים בזמן הזה להפקיע את חיוב הארץ במצוות.
#הוא הכריע שהחיוב של שביעית בזמן הזה הוא מדרבנן.
#הוא הכריע, בניגוד לבעל השל"ה, שראש השנה לשביעית חל בא' בתשרי, גם לאילנות.

על שם החיבור קרויים היום רחובות בעיר תל אביב-יפו ובירושלים.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארץ ישראל ביהדות
קטגוריה:מצוות התלויות בארץ
קטגוריה:ספרי 1836
קטגוריה:ספרי הלכה: אחרונים
קטגוריה:ספרים ארץ-ישראליים
הפיגוע בצומת מחולה (1993)

הפיגוע בצומת מחולה התרחש ב-16 באפריל 1993 באמצעות מכונית תופת, ובו נהרג, בנוסף למחבל, אזרח פלסטיני אחד.

יש הטוענים שפיגוע זה הוא פיגוע ההתאבדות הראשון שבוצע על ידי טרוריסטים פלסטינים בשטח שבשליטה ישראלית, אך יצחק אילן, ש-17 שנה לאחר האירוע מונה לסגן ראש השב"כ, טען בריאיון ב-2020 כי מות המחבל נגרם מתקלה. לטענתו, המחבל תכנן להחנות את רכבו בצמוד לאוטובוסים ולאחר מכן להימלט מהזירה, אך מטען החבלה הופעל בטרם בריחתו של המחבל. גם בתחקיר הראשוני שנערך בשטח עלתה סברה שהמטען הופעל מוקדם בטעות.

== הפיגוע ==
הפיגוע אירע בצומת מחולה שבבקעת הירדן ביום שישי בצהריים, 16 באפריל 1993. המחבל ביצע את הפיגוע באמצעות מכונית תופת, אשר הכילה מטען חבלה שהורכב משני בלוני גז. המכונית נגנבה בחולון כחודש לפני כן והותקנו עליה לוחיות רישוי מזויפות. המחבל הצמיד את מכונית התופת לשני אוטובוסים ישראלים שחנו ריקים במקום, האחד מהם שימש להסעת חיילי צנחנים והשני שימש להסעת אזרחים מטבריה לירושלים. פרט למחבל נהרג בפיגוע אזרח פלסטיני אחד. אחיו של ההרוג ושמונה חיילים נפצעו קל. כתוצאה מפיצוץ מכונית התופת, התפוצצה גם תחמושת של החיילים שהייתה באוטובוס.

חוליית חמאס "מספר 68" פרסמה כרוז בעמאן ובו קיבלה את האחריות לפיגוע. התברר כי המחבל היה חבר בחוליה של עז א-דין אל-קסאם. שירות הביטחון הכללי הגדיר את הפיגוע "סוג חדש של פיגועי טרור, חמור מכל מה שידענו, וקשה יותר לסיכול ולמניעה מאשר כולם".

תחקיר שנערך לאחר הפיגוע העלה שמספר שבועות לפני הפיגוע, ב-15 במרץ 1993 דרס המחבל למוות את אביש יעקב ברכה<ref></ref><ref></ref>, תושב הר ברכה, ועופר כהן. ביולי 1993 עצר השב"כ את מפקד חוליית עז א-דין אל-קסאם בשכם, עבד חכים עזיז חניני, שהיה אחראי לתכנון הפיגוע.

==ראו גם==
* צומת מחולה
* פיגוע הירי בצומת מחולה (2001)
* פיגוע הירי בצומת מחולה (2024)
* פיגוע מכונית התופת בעפולה

==הערות שוליים==

קטגוריה:צומת מחולה: פיגועים
מחולה
צומת מחולה
צומת מחולה
צומת מחולה
צומת מחולה
צומת מחולה
איש הקאדילק

איש הקאדילק (באנגלית: Cadillac Man) הוא סרט קומדיה משנת 1990 בכיכובם של רובין ויליאמס וטים רובינס.

==תקציר עלילת הסרט==
ג'ואי או'בריאן (רובין ויליאמס) הוא סוכן רכב ממולח מברוקלין, אשר נקלע לצרות רבות: הבוס שלו מאיים לפטר אותו אם לא יצליח תוך יומיים למכור 12 מכוניות, הוא חייב כסף למאפיונר המקומי, אשתו לשעבר דורשת לקבל ממנו תשלומי מזונות, שתי המאהבות שלו משגעות אותו. כאילו לא די בכך– באמצע יום העבודה, כאשר הוא מנסה לסגור במקביל שתי עסקות למכירת רכב, מתפרץ לסוכנות איש רכוב על אופנוע החמוש ברובה סער מסוג AK-47 ולוקח את כל הנמצאים בה כבני ערובה.

האיש על האופנוע הוא לארי (טים רובינס), בעלה של דונה, שעובדת כמזכירה בסוכנות. לארי משוכנע כי היא בוגדת בו עם אחד מעובדי הסוכנות ומאיים להרוג את כולם. בהמולה שנוצרת בסוכנות ג'ואי הוא היחיד שמצליח לשמור על קור רוח. הוא לוקח על עצמו את ניהול משא ומתן הן עם החוטף והן עם המשטרה שמקיפה את הסוכנות.

==שחקנים==
* רובין ויליאמס - ג'ואי או'בריאן
* טים רובינס - לארי
* פאמלה ריד - טינה, אשתו לשעבר של ג'ואי
* פראן דרשר - ג'וי מונצ'אק, מאהבת של ג'ואי
* אנבלה סקוריא - דונה, אשתו של לארי.
* לורי פטי - לילה, מאהבת נוספת של ג'ואי
* לורן טום - הלן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על בני ערובה