OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יואל סלע

יואל סלע (נולד ב-11 ביוני 1951) הוא שייט ישראלי בעבר. השתתף ב-4 אולימפיאדות (מונטריאול 1976, לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 וברצלונה 1992) במדי נבחרת ישראל. הוא הספורטאי הישראלי הראשון שהשתתף ב-4 אולימפיאדות.

== ביוגרפיה ==
באליפות העולם במפרשיות שהתקיימה ב-1971 בשרבור שבצרפת זכה באליפות ליחידים בדגם סוליטאר. 

באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים סלע במקום 17 עם שותפו יהודה מעיין בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. 

בשל החרם האמריקאי על ברית המועצות, בשל הפלישה לאפגניסטן, אליו הצטרפה ישראל נמנע מסלע להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980).

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים סלע במקום שמיני עם שותפו אלדד אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי). 

באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם אמיר, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. במשחקים עצמם הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו באולימפיאדה עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי). 

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים סלע במקום 20 עם שותפו אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:שדות ים: אישים
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:שייטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
יהודה מעיין

יהודה מעיין (נולד ב-19 באפריל 1955) הוא שייט עבר ישראלי ויושב ראש איגוד השיט הישראלי לשעבר. מעיין ייצג את ישראל באולימפיאדת מונטריאול.

== קריירת השיט כספורטאי אולימפי ==
קריירת השיט המקצוענית של מעיין החלה ב-1973 אז החל להתחרות בשיט מפרשיות מדגם "הולנדי מעופף" יחד עם שותפו יואל סלע.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימו השניים במקום ה-17.

ב-1980 היה חבר המשלחת האולימפית למוסקבה, אך עקב חרם המערב על ברית המועצות, המשלחת לא השתתפה במשחקים האולימפיים. עבור מעיין וסלע היה מדובר באכזבה קשה, שכן הצמד היה אז בראש הצמרת העולמית ובעל סיכוי גדול להיות זה שישיג את המדליה האולימפית הראשונה של מדינת ישראל.

בנוסף לדגם ההולנדי המעופף, הפליג מעיין בשלושה דגמים אולימפיים נוספים: פין, לייזר וסולינג (בדגם זה צוות הסירה מנה את מעיין, יואל סלע ואלדד אמיר).

== יו"ר איגוד השיט וחבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל ==
ב-1991 הצטרף מעיין להנהלת איגוד השיט בתור רכז הדגמים האולימפיים: גלשני רוח ומפרשיות 470.

בין השנים 92' ל-96' שימש גם כגזבר איגוד השיט.

ב-1993 יזם את פתיחת שערי ענף השיט האולימפי בישראל גם לנשים. מעיין נחשב לתומך נלהב של קידום הספורט הנשי בישראל ובמהלך כהונתו כיו"ר איגוד השיט פעל רבות בתחום, תוך מתן ליווי אישי לספורטאיות צמרת שזיהה ככישרונות עולים עוד בתחילת דרכן. ראייה לכך, היא שכיום (2012) מחציתה של נבחרת השיט האולימפית של ישראל מורכבת מנשים.

ב-1996, בבחירות הראשונות שנערכו לאחר פירוק האיגודים ממרכזי הספורט, נבחר מעיין ליו"ר איגוד השיט, כאשר מאז ועד שנת 2012. במהלך כהונתו הפך איגוד השיט לאיגוד האולימפי ההישגי ביותר במדינת ישראל. ספורטאי האיגוד זכו בשלוש מדליות אולימפיות: מדליית ארד של גל פרידמן באולימפיאדת אטלנטה 1996, מדליית זהב של גל פרידמן באתונה 2004 (מדליית הזהב האולימפית היחידה של ספורטאי ישראלי עד כה) ומדליית ארד של שחר צוברי בבייג'ינג 2008. בנוסף לכך, שייטי וגולשי האיגוד זכו לאורך השנים בעשרות מדליות באליפויות אירופה ועולם לבוגרים ולנוער.

תפקיד יו"ר האיגוד הוא התנדבותי. יהודה מעיין הוא בעל סוכנות ביטוח והיה שותף להקמה של ד.נ.ר סוכנות לביטוח, אחת מקבוצות הביטוח הגדולות במדינה.

בנוסף לתפקידו כיו"ר איגוד השיט, מעיין הוא חבר דירקטוריון במרכז הפועל וחבר הנהלת מועדון הפועל תל אביב שיט.
כמו כן, מעיין הוא חבר הנהלת הוועד האולימפי בישראל ואף שימש כממלא מקום יו"ר הוועד האולימפי במשך שמונה שנים. לאחר המשחקים האולימפיים בלונדון 2012 עלו קולות רבים הקוראים לבחירתו של מעיין ליו"ר הוועד האולימפי בישראל, כאשר מעיין זוכה אף לתמיכתו הפומבית של אלכס גלעדי, חבר הנהלת הוועד האולימפי הבינלאומי.<sup>1</sup>

בסוף שנת 2012 עזב את תפקידו.

== יו"ר התאחדות הטאקוונדו בישראל ==
בפברואר 2022 נבחר מעיין ליו״ר התאחדות הטאקוונדו בישראל. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שייטים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:עסקני ספורט ישראלים
קטגוריה:שדות ים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
אישה תחת השפעה

אישה תחת השפעה (באנגלית: A Woman Under The Influence) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1974, אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון קסאווטס. הסרט מתמודד עם התמוטטותה הנפשית של אשה קשת יום ותאבת חיים שאינה מסתגלת לקודים המקובלים בחברה של מעמד הפועלים. הסרט מציג את הפוליטיקה המגדרית בחברה האמריקאית. גישתו ההומניסטית של הבמאי מצליחה להביא למרקע מורכבות של יחסים ואהבה בצורה ריאליסטית ומרגשת. בזכות גישות חדשות של בימוי שחקנים, סגנון ריאליסטי היוצר תחושה כמו-תיעודית, ואמצעי הפקה והפצה עצמאיים, נחשב הסרט ליצירת מופת קולנועית עד היום.

==תקציר העלילה==
מייבל לונגטי היא עקרת בית מסורה בפרברי לוס אנג'לס, שאוהבת ומוקירה את בעלה פועל הבניין ושלושת ילדיה. ניק בעלה הוא חברותי ואהוד על עמיתיו עובדי העירייה, בעל נאמן ואוהב המתקשה לרדת לסוף דעתה של אשתו – אישה כנה, ישירה ונוירוטית שקשייה להתמודד עם תסכול חיי היומיום, הרגישות והרצון שלה לשאת חן בעיני כולם, מובילים אותה להתנהגות חריגה בעיני בני משפחתה וחבריה הקרובים. ניק מגיע למסקנה כי מייבל מסוכנת לעצמה ולילדיהם ומחליט לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי למשך שישה חודשים. בתקופת העדרה מגלה ניק כי המציאות בלעדיה אינה קלה יותר, ומתקשה לתפקד כהורה "נורמלי" יותר מאשתו.

==הפקה==
ג'ון קסאווטס כתב תסריט למחזה על פי בקשתה של אשתו - ג'ינה רולנדס (אשר מככבת בסרט בתפקיד הראשי) והחליט לעבד אותו לסרט קולנוע. כשניסה לגייס כספים נאמר לו שוב ושוב כי אף אחד אינו מעוניין לראות אישה משוגעת בגיל העמידה. קסאווטס משכן את ביתו ולווה כספים ממשפחתו ומכריו, כולל חברו פיטר פאלק אשר שיחק לצידו ובבימויו בעבר, וגם בסרט זה מגלם את התפקיד הראשי. פאלק תרם מכספו האישי חצי מיליון דולרים. חברי הצוות היו חבריו, עמיתיו, וסטודנטים לקולנוע. ג'ינה רולנדס דאגה לאיפור ולתלבושות. מלבד הדמויות הראשיות השתתפו גם אמו של קסאווטס ואביה של רולנדס בתפקידים המשניים. תהליך ההפצה גם הוא נתקל בקשיים, חברות ההפצה סירבו להסתכן והוא פרסם והפיץ את הסרט בעצמו. הוא התקשר ישירות לבתי הקולנוע ושכנע אותם להציג את סרטו, הקרין את הסרט בבתי אמנות וקמפוסים של מכללות לקולנוע, וקיים דיון עם הקהל לאחר ההקרנה. הסרט הוקרן בפסטיבל סן סבסטיאן (שם זכתה ג'ינה רולנדס בפרס השחקנית והוא עצמו בפרס הבימוי). רק שנתיים מאוחר יותר החל הסרט "להמריא". הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בניו יורק וזכה לתשומת לב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1974
קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
פנחס רוזנבליט

פנחס רוזנבליט{{תמונה להחלפה}}
פנחס (אריך) רוזנבליט (Pinchas E. Rosenblüth; 23 ביולי 1906 – 22 ביולי 1985) היה מראשוני הפעילים בעליית הנוער, מנהל הסקטור הדתי במקוה ישראל, פובליציסט ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.

==קורות חיים==
פנחס רוזנבליט נולד בברלין בשנת 1906, למשפחה אורתודוקסית ממוצא הונגרי, אשר הגיעה לברלין יחד עם הרב עזריאל הילדסהיימר בשנת 1869. בצעירותו למד בישיבת הרב ברויאר בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין, ובנוסף גם באוניברסיטאות של ברלין ולונדון. בתחילת שנות השלושים החל לעסוק בפעילות ציונית בברלין והיה מראשי הפעילים בארגון עליית הנוער, שהוקם בברלין ב-1932 על ידי רחה פריאר. במהלך פעילותו נפגש עם מרטין בובר ועם עקיבא ארנסט סימון למטרות איסוף כספים וארגון הנוער. בשנת 1934 עלה ארצה עם מספר חברים בארגון והם הצטרפו לקבוצת רודגס (על יד פתח תקווה) אשר הוקמה בשנת 1929, ושלימים הפכה לקבוצת יבנה.

מאוחר יותר התמנה למנהל הסקטור הדתי בבית הספר החקלאי מקוה ישראל, בו למדו דתיים וחילוניים כאחד, ובתפקיד זה שימש במשך שנים רבות. בנוסף לכך, שימש רוזנבליט כמרצה להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו ומסותיו עסקו בעיקר בהיסטוריה של האידיאות ובמיוחד בעימות של היהדות עם המודרנה. בין השאר הקדיש חלק מעבודתו למחקר על הרש"ר הירש, ובכך שילב בין העולם שבו גדל (יהדות גרמניה) ובין תפקידיו כמחנך, לבין עבודתו האקדמית. בנוסף לכך, פרסם במשך השנים בעיתונות מאמרים רבים שעסקו בענייני השעה – במתרחש בעולם בכלל ובחברה הישראלית בפרט.

==משפחתו==
לפנחס רוזנבליט נולדו שלושה ילדים: בנו משה מרוז הוא עורך דין לייצוג פלילי, בנו דוד נופר הוא אדריכל ובת בשם חווה.
בן דודו היה שר המשפטים הראשון של מדינת ישראל, פנחס רוזן (רוזנבליט).

==ספריו==
* עליית הנוער: קורות המפעל - פרקי מקרא, דעת אישים, ירושלים: המחלקה לענייני הנוער והחלוץ - המחלקה לעליית ילדים ונוער, 1968 (על "קורות עליית הנוער" כתב פנחס רוזנבליט).
* רעיון הברית בהגות היהודית המודרנית / פנחס רוזנבליט, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן - המחלקה למדעי המדינה - הקתדרה על-שם סנטור נ.מ. פטרסון, תשמ"ג-1982.
* בישראל ובאדם: מבחר מאמרים / פנחס רוזנבליט (בירר, ערך והביא לדפוס: מאיר חובב), ירושלים: מכון ליאו בק, תשנ"ג-1992 (עמ 7–11: יעקב צור, "פנחס רוזנבליט, האיש ופועלו") – מבחר מכתביו וממאמריו שפורסמו בעיתונות, ולאחר פטירתו קובצו לספר על ידי ילדיו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:אנשי עליית הנוער
קטגוריה:משפחת רוזן-רוזנבליט
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: היסטוריה כללית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
משחק הזיכרון

משחק הזיכרון (מוכר גם בשם זוגות) הוא משחק חשיבה לילדים שמטרתו להתאים זוגות קלפים תוך שימוש בזיכרון.

במשחק זה המשתתפים פורסים חבילת קלפים, המורכבת מזוגות זהים של קלפים, כאשר התמונה כלפי מטה. כל שחקן בתורו מרים שני קלפים במטרה למצוא שני קלפים זהים. אם שני הקלפים זהים, השחקן ייקח את הקלפים אליו והם ייצברו לזכותו, אחרת יחזיר את הקלפים למקומם כאשר פניהם כלפי מטה. בתחילת המשחק, סביר כי יתקשו המשתתפים למצוא שני קלפים זהים, אך ככל שמספר הניסיונות עולה, כך המשתתפים זוכרים את צורת הקלף ומיקומו.

==ראו גם==
* זיכרון חזותי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משחקי חשיבה
קטגוריה:זיכרון
קטגוריה:משחקי קלפים
אגד (קבוצה אמנותית)

"אגד אמני ארץ ישראל" או "אגד" היא שמה של תערוכת אמנות מודרנית שהתקיימה בתל אביב בסוף שנת 1929. התערוכה נחשבת לאחת מן הביטויים המרכזיים של התארגנות העצמית של האמנים המודרניים בתל אביב תקופת מגדל דוד. 

==רקע==
תערוכת "אגד" נפתחה ב-29 בדצמבר 1929 בדירה ברחוב אלנבי מס' 38 בתל אביב (כיכר מוגרבי). על משתתפי התערוכה נמנו חנה אורלוף (פסל של ראש נערה וצמד רקדניות), אברהם מלניקוב (פסל הגבס "תלמיד חכם", ודמות נוספת משיש), ראובן רובין ("ילד עם דגי זהב"), נחום גוטמן ("התאומים", "עין זיתים"), ציונה תג'ר ("טבע דומם", "ציפה", "יפו העתיקה"), אריה אלואיל (הפורטרט "נצחיה", "חליבת עיזים"), חיים גליקסברג ("פרחים"), יוסף זריצקי פנחס ליטבינובסקי ואריה (לאון) פיין.

במקביל לתערוכת "אגד" הוצגה בתל אביב תערוכה של קבוצה בשם "מסד", ובה הציגו אמנים מודרניים צעירים יותר כגון אהרן פריבר, אביגדור סטימצקי ואחרים.

בספרו "ביאליק יום-יום (תש"ה), תיאר גליקסבורג את ביקור חיים נחמן ביאליק בתערוכה: 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תערוכות אמנות בישראל
קולו-קולו

מועדון חברה וספורט קולו-קולו (בספרדית: Club Social y Deportivo Colo-Colo) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מפורסם מהעיר סנטיאגו. 

[https://chile.as.com/chile/2021/09/23/futbol/1632420074_519037.html#:~:text=%C2%BFDe%20d%C3%B3nde%20proviene%20la%20palabra,la%20zona%20central%20de%20Chile. שם המועדון הוא על שמו של מין חתול הנפוץ] באזור המרכזי של צ'ילה, בשם זה.

המועדון נוסד בשנת 1925 והצטרף לליגת העל הצ'יליאנית כשנוסדה ב-1930, ומשחק בה עד היום. קולו-קולו הוא המועדון המצליח ביותר בכדורגל הצ'יליאני עם 31 אליפויות, ביניהן 4 אליפויות רצופות בעונות האפרטורה וקלאוסורה של 2006 ו-2007. הדרבי בין שתי הקבוצות הפופולריות ביותר במדינה, קולו-קולו ואוניברסידד דה צ'ילה, נחשב ל"קלאסיקו הצ'יליאני".

==מידע==
אצטדיון הקבוצה נקרא אצטדיון מונומנטל דוד ארייאנו, על שם שחקן הקבוצה (ואחד ממייסדיה), שנפטר בעקבות תיקול במשחק ידידות בשנת 1927 בספרד. האצטדיון הוקם בשנת 1975 והוא מכיל 47,000 מקומות ישיבה. האצטדיון אירח את גומלין גמר גביע ליברטדורס בשנת 1991, בו ניצחה קולו-קולו את קבוצת אולימפיה הפרגוואית 3-0 וזכתה בגביע. קולו-קולו היא הקבוצה הצ'יליאנית היחידה שזכתה בגביע ליברטדורס.

סמל המועדון ומקור שמו הוא על צ'יף בן שבט המפוצ'ה בשם קולוקולו, אשר חי בתקופת מלחמת האראוקו ונחשב לסמל של אומץ וחוכמה. הפס השחור מעל סמל המועדון נועד להנציח את דוד ארייאנו. אולטראס המועדון מכונים הגארה בלנקה (Garra Blanca, "הכוח הלבן") ומקורם בתנועת נוער שהתנגדה לשלטון הרודן אוגוסטו פינושה ששלט בצ'ילה.

המועדון מחזיק בנוסף לקבוצת הכדורגל הראשית גם בקבוצת מילואים, קבוצת כדורגל נשים, קבוצת כדורסל וקבוצת מרוצי גלגיליות.

==תארים==
* אליפות ליגת העל הצ'יליאנית (33): 1937, 1939, 1941, 1944, 1947, 1953, 1956, 1960, 1963, 1970, 1972, 1979, 1981, 1983, 1986, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, קלאוסורה 1997, 1998, קלאוסורה 2002, אפרטורה 2006, קלאוסורה 2006, אפרטורה 2007, קלאוסורה 2007, קלאוסורה 2008, קלאוסורה 2009, קלאוסורה 2014, אפרטורה 2015, 2017, 2022
* הגביע הצ'יליאני (14): 1958, 1974, 1981, 1982, 1985, 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2016, 2019, 2021, 2023
* גביע ליברטדורס (1): 1991
* גביע רקופה סודאמריקנה (1): 1992
* גביע אינטראמריקנה (1): 1991

==שחקנים בולטים==

==מאמנים בולטים==
* חוסה פקרמן (מחלקת הנוער)
* קלאודיו בורגי
* פרנץ פושקש
* פרנץ פלאטקו

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל צ'יליאניות
קטגוריה:סנטיאגו דה צ'ילה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1925
איזידור זינגר

ד"ר איזידור זינגר (Isidore Singer; 10 בנובמבר 1859, מוראביה, אוסטריה – 20 בנובמבר 1939, ניו יורק) היה העורך המייסד והיוצר העיקרי של האנציקלופדיה היהודית הראשונה, האנציקלופדיה היהודית. כמו כן ייסד את הליגה האמריקאית למען זכויות אדם.

==ביוגרפיה==
זינגר נולד בשנת 1859 בווייסקירכן (Weisskirchen) שבמוראביה (אז חלק מאוסטריה). התחנך בבית ספר יהודי ואחר כך בגימנסיה, שם סיים את לימודיו בשנת 1878. הוא למד באוניברסיטאות וינה וברלין, ובשנת 1884 קיבל תואר דוקטור. באותה שנה ייסד את כתב העת הספרותי האוסטרי "אלגמיינה אוסטרייכישה ליטרטורצייטונג" (Allgemeine Österreichische Literaturzeitung), שאותו ערך והוציא לאור בווינה עד לשנת 1887, אז החל לעבוד כמזכיר ספרותי אצל השגריר הצרפתי בווינה. הוא התלווה לשגריר בפריז, שם עבד בלשכת העיתונות של משרד החוץ הצרפתי והיה פעיל בקמפיין למען אלפרד דרייפוס.

בפריז הקדיש זינגר את רוב זמנו למלחמה באנטישמיות. בשנים 1893-1894 הוא ייסד וערך את העיתון "הדיבור האמיתי" (La Vraie Parole, "לָה וְרֶה פָּארוֹל"), שנועד לתת מענה לעיתון האנטישמי של אדואר דרימון, "הדיבור החופשי" (La Libre Parole, "לָה לִיבְּר פָּארוֹל"). בשנת 1891 נסע זינגר לאיטליה ושהה זמן מה ברומא. הוא שב לפריז, ובשנת 1895 היגר לניו יורק כדי לגייס כספים למען פרסום "האנציקלופדיה של ההיסטוריה ושל ההתפתחות המנטלית של הגזע היהודי" (The Encyclopedia of the History and Mental Evolution of the Jewish Race), ששונה בהמשך למה שהפך למפעלו הכביר: "האנציקלופדיה היהודית" (הופיעה בשנים־עשר כרכים בשנים 1906-1901 בניו יורק). זינגר פרסם גם את Russia at Bar the of the American People, לזכר הפוגרום הראשון בקישינב. כמו כן היה העורך הראשי של "האנציקלופדיה הבינלאומית לביטוח" בשנת 1909, וערך יצירות קלאסיות בספרות הגרמנית (20 כרכים).

==פרסומיו==
<div style="direction: ltr;">
* Berlin, Wien und der Antisemitismus, 1882 (ברלין, וינה והאנטישמיות)
* Presse und Judenthum, 1882 (עיתונות ויהדות)
* Sollen die Juden Christen Werden?, 1884, (האם על היהודים להתנצר? נכתב יחד עם ארנסט רנאן)
* Briefe Berühmter Christlicher Zeitgenossen über die Judenfrage, 1884 (מכתבים של נוצריים מפורסמים בני הדור על השאלה היהודית)
* Die Beiden Elektren—Humanistische Bildung und der Klassische Unterricht, 1884
* Auf dem Grabe Meiner Mutter 1888
* Le Prestige de la France, 1889
* La Question Juive, 1893
* Anarchie et Antisémitisme, 1894 
* Der Juden Kampf ums Recht, 1902. (מאבק היהודים לזכויות)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* , 
* 

מפרי עטו:
* , , , , , , 

קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה היהודית
קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1859

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1939
קלונוס

קלונוס (מן המילה היוונית לתנועה מבולבלת אלימה) או ריטוט היא סדרה של התכווצויות שרירים לא רצוניות והרפיה. קלונוס הוא סימן לבעיות נוירולוגיות מסוימות והוא קשור, במיוחד, לנגעים בתאי עצב מוטוריים עליונים כמו בשבץ, טרשת נפוצה פגיעה בחוט השדרה ואנצפלופתיה כבדית. שלא כמו הרעידות הקטנות, הספונטניות הידועות כפסציקולציה (התכווצות שרירים קטנה ומקומית) הנגרמת, בדרך כלל כתוצאה מפתולוגיה בתאי העצב המוטוריים הנמוכים, הרי קלונוס גורם לתנועות גדולות המתחילות בדרך כלל על ידי רפלקס.

קלונוס שכיח ביותר בקרסוליים שבהם יש כיפוף מהיר של הרגל כלפי מעלה (dorsiflexion). הוא יכול להיות גם בברכיים שם הוא מתבטא בדחיפה מהירה של פיקת הברך (לכיוון אצבעות כף הרגל). רק קלונוס מתמשך (5 פעימות או יותר) נחשב בלתי תקין.

קלונוס המופיע אחרי החדרת תרופות מסוג סרוטונין מנבאות, כמעט בוודאות, הרעלת סרוטונין.

==ראו גם==
* מיוקלונוס
* התקף טוני-קלוני

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080509134353/http://www.psychotropical.com/1_st_intro.shtml Dr. Gilman on Serotonin Toxicity]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפילפסיה
אשר אלחיאני

אשר אלחיאני (נולד ב-1952) הוא רופא ישראלי, היה מנכ"ל קופת חולים מאוחדת בשנים 2011–2013.

==ביוגרפיה==
אלחיאני סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1980, והתמחה ברפואת משפחה. הוא למד גם באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, בה הוענק לו תואר שני במינהל ציבורי. 

שימש במספר תפקידים בשירותי בריאות כללית, ובהם סגן המנהל הרפואי של מחוז הנגב, מנהל מחוז המרכז של הקופה, ראש אגף הביזור בהנהלה הראשית וסגן מנהל בית החולים סורוקה. קודם למינויו למנכ"ל קופת חולים מאוחדת, בשנים 2007–2011, שימש כמנהל בית החולים מאיר בכפר סבא.

אלחיאני כיהן כיושב ראש המועצה הלאומית לבריאות בקהילה וכיושב ראש הוועדה הלאומית לסטנדרטים בבריאות הקהילה והיה חבר המועצה להשכלה גבוהה. כיום הוא פרופסור מן המניין במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת אריאל.

==חיים אישיים==
אלחיאני נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר ביישוב להבים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי קופת חולים מאוחדת
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
קטגוריה:רופאי שירותי בריאות כללית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: מדעי הבריאות
קטגוריה:רופאי משפחה ישראלים
קטגוריה:מנהלי מרכז רפואי מאיר
קטגוריה:חברי המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:להבים: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון בויאר
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
פרארי 458 איטליה

ממוזער
פרארי 458 איטליה (באיטלקית: Ferrari 458 Italia) היא מכונית ספורט מבית פרארי. הפרארי 458 הושקה בשנת 2009 והחליפה את הפרארי F430.
המכונית תוכננה בעזרת נהג הפורמולה 1 מיכאל שומאכר והותאמה לחובבי נהיגה אקזוטית. גלגל ההגה ברכב מספק את כל צורכי הנהג מבלי להוריד ידיו מההגה.

==נתונים טכניים==
ימין
לפרארי 458 מנוע 4,500 סמ"ק בתצורת V8 המספק 562 כוחות סוס ב-9,000 סל"ד ובעל מומנט מרבי של 55 קג"מ ב-6,000 סל"ד. המנוע משתמש בהזרקת דלק ישירה, המנוע הראשון במכוניות הכביש של פרארי שעושה זאת. מנוע ה-4.5 ליטר V8 של ה-458 מחזיק בשיא העולמי של המנוע המיוצר סדרתית בעל הכי הרבה כוח לליטר. הפרארי 458 יכולה להגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש עם תאוצה מ-0 ל-100 ב-3.4 שניות בלבד, לפי נתוני היצרן. צריכת הדלק של הרכב עומדת על 13.3 ליטר ל-100 ק"מ.

==גרסאות==
=== 458 ספיידר===
הפרארי 458 ספיידר הוצגה לראשונה בתערוכת רכב בפרנקפורט בשנת 2011. זהו דגם עם גג פתוח בעל כיסוי גג קשיח מאלומיניום השוקל 25 ק"ג פחות מהכיסוי הרך של הפרארי F430 ספיידר. הכיסוי יכול להיפתח תוך 14 שניות. למכונית אותה האצה מ-0 ל-100, כמו בדגם הסגור, ובעלת מהירות מרבית של 316 קמ"ש.

===458 ספציאלה===

גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס (שבסך הכול: 605 כוח סוס), התאוצה מ-0–100 ב-3.0 שניות בלבד.

=== 458 ספציאלה ספיידר ===
גרסת הספציאלה היא גרסה קלת משקל וחזקה לפרארי 458, למנוע הוספו 45 כוחות סוס.

===גרסאות מרוצים===
דגמים אלו אינם חוקיים על הכביש ומיועדים רק למרוצים.

====458 איטליה GTC====
בשנת 2011 פרארי חשפה את ה-458 GTC. המכונית היא מכונית מרוץ GTE המיועדת למרוצי ACO. ה-458 GTC בעלת מנוע 4.5 ליטר בעל 464 כ"ס, שזה פחות מדגם הכביש וזאת עקב מגבלות חדשות.

====458 איטליה GT3====
בשנת 2011 פרארי גם חשפה את דגם ה-GT3 של הפרארי 458. המכונית כבדה יותר מן ה-GTC והמנוע שלה מייצר קרוב ל-500 כ"ס. ה-GT3 מגיעה ללא מערכת TCS למניעת החלקה וללא ABS. קיימת גם גרסה המבוססת על ה-GT3 למרוצי גרנד-אם. גרסה זו כבדה יותר עקב יותר הגבלות בטיחות במרוצים אלו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות על
קטגוריה:מכוניות קבריולה
458 איטליה
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2009
קטגוריה:מכונית השנה בעולם
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
חסידות רצפרט

חסידות רצפרט (ביידיש:ראצפערט) היא חסידות מבית צאנז. מייסד החסידות היה רבי שלום אליעזר הלברשטאם, בנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.

== תולדות החסידות ==

רבי שלום אליעזר נולד בחול המועד פסח תרכ"ב בערך. נשא את בת גיסו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול והתגורר אצלו אחר חתונתו. לאחר זמן גורש על ידי הממשלה הרוסית בחזרה לגליציה. בשנת תר"ס היגר להונגריה והחל לשמש כאדמו"ר, בהתחלה בטגלאש ולאחר מכן ברצפרט. רבי שלום אליעזר נרצח בשואה במחנה אושוויץ בט"ז בסיוון תש"ד.

הייתה עוד חצר חסידית בראצפרט בהנהגתו של רבי נפתלי הירצקא הלוי זילברמן, תלמידו של רבי חיים מצאנז, אך אין קשר בין החצרות.

==החסידות אחרי השואה==
בנו השני של רבי שלום אליעזר היה רבי משולם זושא, חתנו של רבי נפתלי טייטלבוים מנירבטור.

בתו השלישית של רבי משולם זושא, רייצא, נישאה לרבי יואל בעער..

רבי יואל ניצל מהשואה והיגר לארצות הברית. הוא הקים שם בית מדרש בשכונת ויליאמסבורג, לאחר מספר שנים עבר לסאו פאולו שבברזיל והקים שם קהילה חסידית על שם חמיו. ר' יואל נפטר בכ"ט באדר תשנ"ג. לאחר פטירתו הכתיר חתנו הגדול, האדמו"ר מקרעטשניף, את בנו היחיד רבי זושא לאדמו"ר ואת חתנו רבי יצחק דוד הורוביץ לגאב"ד הקהילה. רבי זושא מתגורר כיום במונסי.

חתניו של ר' יואל הם: רבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים האדמו"ר מקרעטשניף ברחובות, רבי יחיאל אשר זעליג פאנעטה האדמו"ר מקארלסבורג במונטריאול, רבי אליעזר ליבר שנעעבאלג רב הקהילה החרדית בעדזשוואר - אנגליה, רבי יהושע העשיל רוזנבוים האדמו"ר מקליבלנד בוויליאמסבורג, רבי חיים יהודה בעק האדמו"ר מטשערקאס במאנסי, רבי מאיר שנעעבאלג אב"ד האניפולי, רבי יצחק דוד הורוביץ ממלא מקום חותנו כגאב"ד הקהילה.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.kikarhashabat.co.il/%D7%94%D7%9B%D7%A0%D7%A1%D7%AA-%D7%A1%D7%AA-%D7%A8%D7%90%D7%A6%D7%A4%D7%A2%D7%A8%D7%98.html יוסי וייס - הכנסת ס"ת לכולל ראצפערט-אלעד (כיכר השבת)]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידות צאנז
ראצפרט
רוני בלקלי

רוני בלקלי (באנגלית: Ronee Blakley; נולדה ב-24 באוגוסט 1945) היא שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א ולפרס גראמי על הופעתה ושירתה בסרט "נאשוויל".

== ביוגרפיה ==
בלקלי נולדה בעיר נאמפה שבמדינת איידהו, בתם של קרול ורונלד בלקלי.
למדה ב"אוניברסיטת סטנפורד" וב"מכללת מילס שבאוקלנד, לפני שעברה להתגורר בני יורק וללמוד בבית ספר לאומנויות המפורסם "בית הספר ג'וליארד".
בלקלי היא אמא לבת יחידה, הסופרת שרה בלייקלי-קרטוורייט מגירושיה מהבמאי הגרמני וים ונדרס.

== קריירה ==
=== מוזיקלית ===
החלה את דרכה כזמרת קאנטרי באולם הקונצרטים "קרנגי הול", שם שרה את שיריו של גרשון קינגסלי.
בלקלי הוציאה את אלבום הבכורה שלה "Ronee Blakley" בשנת 1972 באדיבות חברת התקליטים "אלקטרה רקורדס".
בשנת 1975 הוציאה את אלבומה השני והמוערך בקריירה "Welcome" ושרה שלושה שירים בפסקול של הסרט בכיכובה "נאשוויל", על עבודתה המוזיקלית בסרט הייתה מועמדת לפרס גראמי ביחד עם יוצרים אחרים.
במהלך הקריירה שלה כזמרת הוציאה בלקלי שמונה אלבומים.

=== משחק ===
התפקיד בגינו זכתה לפרסום הרב ביותר היה תפקידה הראשון בתור כוכבת הקאנטרי ברברה ג'ין, בסרטו של רוברט אלטמן "נאשוויל". על הופעתה בסרט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס באפט"א ולשני פרסי גלובוס הזהב לשחקנית המשנה ולפריצת השנה. בלקלי התפרסמה לאחר מכן בתפקידים מועטים בלבד, הבולטים בהם היו מארג', אמה האלכוהוליסטית של הנערה ננסי תומפסון בסרט האימה "סיוט ברחוב אלם" והמקשרת, בסרט הפשע "הנהג".

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* נאשוויל (1975)
* התיקים הסודיים של ג. אדגר הובר (1977)
* רנאלדו וקלרה (1978)
*הנהג (1978)
* בהצלחה גברת ווייקוף (1979)
* היא באה לעמק (1979)
* כדור בולטימור (1980)
*סיוט ברחוב אלם (1984)
* חזרתו של צל הרשע (1987)
* מישהו לאהוב (1987)

== אלבומים ==
<div class="mw-content-ltr">
* "Ronee Blakley" 1972
* "Welcome" 1975
* "I Played It for You" 2007
* "Freespeak" 2008
* "Lightning Over Water Soundtrack " 2008
* "Ronee Blakley Live at the Mint " 2008
* "River Nile " 2009
* "Grief Holes" 2009
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זמרי-יוצרי קאנטרי אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1945
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
ישראל קסל

ישראל קסל (תר"ל 1870 – 23 בפברואר 1936) היה תעשיין ופעיל ציוני.

==קורות חיים==
קסל נולד בקוידנוֹב (קוידענאָוו; כיום דזרז'ינסק, Дзяржынск) שבפלך מינסק (רוסיה הלבנה), בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס), למשפחה "ליטאית" (שרה ואברהם). למד בפוליטכניקום של דרזדן בגרמניה, ושם התקרב לפעילי ציונות כשמריהו לוין וליאו מוצקין. לאחר סיום חוק לימודיו, התמחה וחזר למינסק, עיר המחוז של עיירת ילדותו, והקים וניהל שני מפעלים של "יעקובסון את ליפשיץ".

===פעילות ציונית במינסק===
במינסק התחבר עם העסקן הציוני ד"ר צבי ברוק, ודרכו הכיר את אחותו של ברוק, רבקה, ונשא אותה לאישה. במסגרת פעילותו הציונית בעיר היה פעיל בשורות חברי ההגנה.

===פעילותו בארץ ישראל===
ב-1911 ביקר בארץ ישראל ורכש קרקעות בתל אביב על מנת שיוכלו לשמשו כשיעלה. בשל מלחמת העולם הראשונה עלה ארצה רק ב-1920 והשתקע בחיפה, בבית שתוכנן על ידי ברוולד ברחוב הגיא בהדר הכרמל. עד מהרה הצטרף לפעילות בוועד השכונה (שהיה מעין מורשון) והיה חבר הקוּרָטוֹרְיוֹן (חבר נאמנים) של בית הספר הריאלי העברי.

קסל תכנן בתל אביב תחנת כוח והמשיך לעזור לפנחס רוטנברג בפיתוחה של חברת החשמל.
מאחר שהתמחה בניצול משאבים טבעיים, יעץ קסל לחברות רבות נוספות כנשר, חברת אשלג ארץ-ישראלית, קק"ל ועוד. גולת הכותרת של עבודתו הייתה הקמת חברת המלח בארץ-ישראל ביחד עם מרדכי סורדין בעתלית, שם עבד עד מותו ונקבר בה.

==הנצחה==
שמו של רחוב הגיא, שהסתיים בביתו, הוסב לאחר מותו על שמו. הזכויות על ספרו "ספר המהנדס" הועברו על ידי משפחתו לטכניון על מנת שיממנו מלגה על שמו.

==ספרו==
* ספר המהנדס (Engineer's Handbooks) / מאת י. קסל, תל אביב: דפוס סעדיה שושני, 1932 (מהדורה ב', בשינויים קלים בלבד: תל אביב, מסדה, תש"ה)

==לקריאה נוספת==
* המהנדס ישראל קסל ז"ל, חמו"ל, תרצ"ז

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:פעילים ציונים בבלארוס
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים בלארוסים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1936
עקרבת

עקרבים או עקרבת (בלועזית: Acrabatenam) הייתה עיר יהודית קדומה ביהודה בתקופת הבית השני.

העיר נזכרת כעיר מחוז ביהודה על גבול שטח השומרונים, בכתבי יוסף בן מתתיהו, בכתבי פליניוס הזקן ובכתבי חז"ל, ומזוהה כיום עם העיירה הערבית עקרבה.

==היסטוריה==
בתקופת בית שני הייתה עקרבת אחד מאחד עשר הפלכים של יהודה, מדרום לשומרון.

המסע הראשון שערך יהודה המקבי לאחר טיהור המקדש (164 לפנה"ס) היה לסביבות עקרבה, אולם בספר מקבים א' נכתב שזה באדום, דבר שאינו מתיישב עם המיקום המוכר לנו.
 
בתקופת הנציב קומאנוס (48–52 לספירה) פשטה מפלך זה חבורת ה"ליסטים" היהודית של אלעזר בן דינאי על השומרונים, כנקמה על רצח עולה רגל יהודי מהגליל בדרכו לירושלים.

במהלך המרד הגדול פעל בה שמעון בר גיורא שמוצאו היה מהעיר הסמוכה גרשה<ref></ref>.
יוחנן בן חנניה מונה לשר הצבא של הפלך על ידי מנהיגי המרד בירושלים, ולבסוף נכבשה העיר על ידי אספסיאנוס.

במשנה נזכרת העיר בהקשר למעשרות שהובאו לירושלים: .

העיר גם נמצאה מוזכרת בשטר יהודי מימי מרד בר כוכבא, בו הוזכר כפר בת שלה בשם "גלוד". כפר זה מזוהה כיום עם הכפר ג'אלוד, כ-7 ק"מ דרומית מערבית לעקרבה.

אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה) ציין כי מיקומה של העיר הוא דרומית מזרחית לשכם, תוך שקישר בטעות בינה ובין העיר המקראית שבנגב "מַעֲלֵה עַקְרַבִּים", והעיר נזכרת כך גם במפת מידבא.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המרד הגדול
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
תומאס קלאברו

תומאס פ. קלאברו (באנגלית: Thomas F. Calabro; נולד ב-3 בפברואר 1959) הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי.

==ביוגרפיה==
קריירת המשחק של קלאברו החלה בתיאטרון, כשהיו לו תפקידים בכמה מחזות שהועלו בניו-יורק. תפקידו הראשון היה בתור אוברון במחזה של ויליאם שייקספיר "חלום ליל קיץ". 

ב-1990 הצטרף לאולפן השחקנים ולחברת התיאטרון "Circle Repertory Company". 

קלאברו ידוע בעיקר בתור מייקל מנסיני מהסדרה מלרוז פלייס. הוא היה חבר הצוות היחיד שנשאר כל הסדרה מתחילתה ועד סופה (1992-1999). הוא ביים כמה פרקים של הסדרה.

לאחר השתתפותו ב"מלרוז פלייס", הוא שיחק בסדרות "ללא עקבות", "Touched by an Angel" ו"ניפ/טאק". 
נכון להיום (2011), קלאברו משחק ב"גריק" (ABC Family) את אביה של רבקה לוגאן.

באפריל 2009, יצאה הודעה רשמית במגזין "פיפל" מרשת הטלוויזיה CW שקלאברו ישחק בגרסה המחודשת של "מלרוז פלייס". באותה שנה, הוא הופיע בסרט "Locker 13".

קלאברו צפוי לבצע הופעת אורח בסדרה "קאסל" בתור סקוט דונר, גבר החשוד ברצח.

לקלאברו יש שלושה ילדים.

==פילמוגרפיה==
{|
|- valign="top"
|
* Exterminator 2 (1984)
* Out of the Darkness (1985)
* Ladykillers (1988)
* Dream Street (1989)
*האב דאולינג חוקר (1990)
* חוק וסדר
* Vendetta: Secrets of a Mafia Bride (1991)
* Columbo: No Time to Die (1992)
* Sleep, Baby, Sleep (1995)
* Burke's Law (1995)
* Stolen Innocence (1995)
* Ned & Stacey (1996)
* Made Men (1997)
* מד טי. וי (1997)
* L.A. Johns (1997)
* מלרוז פלייס (1992-1999)
* Ice Angel (2000)
* Best Actress (2000)
* They Nest (2000)
|
* Face to Face (2001)
* Touched by an Angel 
* Hard Knox (2001)
* Single Santa Seeks Mrs. Claus (2004)
* The Perfect Husband (2004)
* ניפ/טאק (2005)
* פשע מן העבר (2006)
* Chill (2007)
* Cake: A Wedding Story (2007)
* עד שהשקרים יפרידו בינינו (2007)
* עכבישי קרח (2007)
* Safehouse (2008)
* נפילת היפריון (2008)
* גריק (2008-היום)
* Without a Trace (2009)
* טרור בבית הספר (2009)
* מלרוז פלייס (2009-2010)
* Locker 13 (2009)
*אלה: סיפור סינדרלה מודרני (2010)
*Influence (2020) - סרט טלוויזיה של BET+
*Killer Cheer Mom (2021) - סרט טלוויזיה של Lifetime
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
הקלה (הר געש)

הר הגעש הקלה
המערכת הגעשית של איסלנד
הקלה (באיסלנדית: Hekla) הוא הר געש הממוקם בחלקה הדרומי של איסלנד, ופסגתו מגיעה לגובה של 1,488 מטרים. זהו מהרי הגעש הפעילים ביותר באלפי השנים האחרונות, כאשר יותר מ־20 התפרצויות געשיות תועדו בו החל משנת 874.

ההר הוא חלק מרכס געשי באורך של כ־40 ק"מ, כאשר הלוע המרכזי מכונה Heklugjá. ההר אחראי ל־10% מפיזור הטפרה ברחבי איסלנד במאות השנים האחרונות.

בתקופות שקטות הר הגעש מתכסה בשלג ובקרחונים. פעילות סייסמית מתרחשת בדרך כלל זמן קצר מאוד קודם להתפרצות, ובעוצמה נמוכה. קשה להעריך את משך ההתפרצות הצפוי מהר זה, היות שהתפרצויות עבר נמשכו בין ימים בודדים לשנתיים. עם זאת, ישנו קשר בין אורך התקופה השקטה קודם ההתפרצות, לבין עוצמת ההתפרצות שאירעה לאחריה.

==התפרצויות היסטוריות==

{| align="center" border="2" cellpadding="3"
! colspan="4" | התפרצויות מתועדות
|-
! שנה !! VEI !! משך !! הערות
|-
| 1100- || 5 || ? || הערכה
|-
| 1104 || 5 || ? ||
|-
| 1158 || 4 || ? ||
|-
| 1206 || 3 || ? ||
|-
| 1222 || 2 || ? ||
|-
| 1300 || 4 || שנה ||
|-
| 1341 || 3 || ? ||
|-
| 1389 || 3 || ? ||
|-
| 1440 || ? || || הערכה
|-
| 1510 || 4 || ? || פצצות געשיות הוטחו למרחק 40 ק"מ
|-
| 1597 || 4 || חצי שנה ||
|-
| 1636 || 3 || שנה ||
|-
| 1693 || 4 || 7 חודשים ||
|-
| 1725 || 1 || ? ||
|-
| 1768 || 4 || שנתיים ||
|-
| 1845 || 4 || שבעה חודשים ||
|-
| 1878 || 2 || שלושה חודשים ||
|-
| 1913 || 2 || חודשיים ||
|-
| 1947 || 4 || שנה וחודש ||
|-
| 1970 || 2 || שלושה חודשים ||
|-
| 1980 || 3 || שבוע ||
|-
| 1981 || 2 || שבוע ||
|-
| 1991 || 3 || שלושה חודשים ||
|-
| 2000 || 3 || שבוע ||
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר הרים
קטגוריה:איסלנד: גאוגרפיה
קטגוריה:איסלנד: הרי געש
קטגוריה:איסלנד: גאולוגיה
קטגוריה:הרי געש פעילים
פיטר גרייבס

פיטר אורנס (באנגלית: Peter Aurness; 18 במרץ 1926 – 14 במרץ 2010), הידוע בשם פיטר גרייבס, היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. הוא נודע בעיקר בזכות התפקיד הראשי שגילם בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS "משימה בלתי אפשרית" בשנים 1967–1973. אחיו הבכור הוא השחקן ג'יימס ארנס (1923–2011).

==ביוגרפיה==
גרייבס נולד ב-18 במרץ 1926 במיניאפוליס שבמינסוטה להורים ממוצא גרמני, נורווגי ואנגלי. אביו היה איש עסקים ואמו הייתה עיתונאית. אחיו הוא השחקן ג'יימס ארנס. גרייבס למד בבית הספר התיכון "Southwest" שבמיניאפוליס. לאחר ששירת במשך שנתיים בחיל האוויר האמריקני המשיך ללימודי דרמה באוניברסיטת מינסוטה.

בשנות החמישים המוקדמות הופיע בתפקידי משנה רבים בקולנוע ובטלוויזיה, בהם מערבונים שונים. ב-1953 הופיע בסרט סטלאג 17 בתור מרגל גרמני שתול בצריף של שבויי מלחמה. ב-1959 הופיע בסרט "אלמוני בזרועותי" לצדו של ג'ף צ'נדלר. לאורך כל קריירת המשחק שלו השתתף גרייבס ביצירתם של מעל ל-70 סרטים וסדרות טלוויזיה, כאשר הבולטים שבהם כוללים את דמותו של ג'ים פלפס, ראש הצוות של ארגון IMF בסדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית" (תפקיד אותו גילם בשנים 1967-1973, ובסדרת ההמשך שצולמה בשנים 1988-1990) ואת דמות הקפטן בסרטים הפרודיים "טיסה נעימה" ו"טיסה נעימה 2".

ב-14 במרץ 2010 חזר גרייבס לביתו מבראנץ', קרס ומת מהתקף לב בגיל 83. נמסר כי אחת מבנותיו ניסתה להחיותו, אך ללא הצלחה.

==חייו האישיים ומשפחתו==
פיטר גרייבס ואשתו ג'ואן אנדרס בעת הטקס שבו הוענק לגרייסבס כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
גרייבס היה נוצרי אדוק. הוא היה נשוי לג'ואן אנדרס מאז שנת 1950 ועד ליום מותו. לזוג שלוש בנות - קלי ז'אן, קלאודיה קינג ואמנדה לי.

==זכיות בפרסים ומועמדויות==
בשנת 1971 זכה גרייבס בפרס גלובוס הזהב על תפקידו כג'ים פלפס בסדרת הטלוויזיה "משימה בלתי אפשרית. במהלך העונות השונות של התוכנית הוא זכה במועמדויות נוספות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב על תפקיד זה. בשנת 1997 זכה בפרס אמי נוסף, על תפקידו כמנחה תוכנית הטלוויזיה הדוקומנטרית "ביוגרפיה".

==פילמוגרפיה==
רשימה חלקית של הופעותיו הקולנועיות והטלוויזיוניות:
* "אלמוני בזרועותי" (1959)
* משימה בלתי אפשרית (1967-1973)
* טיסה נעימה (1980)
* טיסה נעימה 2 (1982)
* משימה בלתי אפשרית (1988-1990)
* בנות הזהב (1991)
* גברים בשחור 2 (2002)
* לוני טונס: חוזרים לאקשן (2003)
* האוס (2005)
* אבא אמריקאי (2007)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
שלום אליעזר הלברשטאם

רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפערט
רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט (תרכ"ב, 1862 - ט"ז בסיוון תש"ד, 1944) היה בנו השישי של רבי חיים מצאנז, מייסד שושלת חסידות צאנז. הרב הלברשטאם היה מייסד חסידות ראצפרט. נספה באושוויץ-בירקנאו.

==תולדותיו==
נולד בחול המועד פסח ה'תרכ"ב לרבי חיים מצאנז ולרעכיל דבורה, נכדתו של רבי מרדכי דוד אונגר האדמו"ר מדומברובה. נקרא על שמם של רבי שלום מבעלז ושל רבי אליעזר מדז'יקוב. 

באלול ה'תרל"ו נישא למרים שרה בתו של גיסו רבי מרדכי דב טברסקי מהורניסטייפול ועבר להתגורר במקום מגורי הוריה ברוסיה. אחרי תקופה מסוימת חזר לגליציה, לאחר שגורש משם על ידי השלטונות יחד עם תושבים זרים אחרים. הוא עבר לעיר שינאווא ליד אחיו, ולאחר תקופה עבר לעיר טארנא. בשנת תר"ס עבר להונגריה שם שהה כחצי שנה, לאחר מכן עבר לרצפרט, שם נודע כבעל מופתים ואלפים באו לקבל את ברכותיו, על שם עיר זו התפרסם. בימי השואה היה בגיטאות נירג'האזה ואריו-לאפש. נרצח בבירקנאו.

==ילדיו==
*הרב חיים הלברשטאם (ה'תרמ"ב - י"ט בכסלו תש"ג), רב ודיין בסאטמר חתנו של רבי אברהם שלום פנחס רוטנברג מוולברום-צ'כנוסטוב ובזיווג שני חתנו של רבי ברוך רובין מבריזדוביץ. ילדיו מזיווג שני היו רבי אלטר מאיר דוד דיין בסאטמר, הרב מרדכי רב בטיסה-ליק, הרב יעקב יצחק וחתנו קרוב משפחתו, רבי אברהם נפתלי הלברשטאם בנו של רבי מנחם מנדל מסטרופקוב. 
*הרב משולם זושא יצחק הלברשטאם (ה'תרמ"ד - כ"ג באייר ה'תש"ד), התגורר ברצפרט. היה חתנו של רבי נפתלי טייטלבוים מניר-בטור ובזיווג שני של (גיסו של רבי נפתלי) הרב יהודה ארליך חתנו של רבי משה יוסף מאויהל. ילדיו מזיווג שני היו הרב חיים וחתניו, קרוב משפחתו רבי יצחק טייטלבוים בנו של רבי אהרן מוואלווא, אחיינו (בזיווג שני) רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים האדמו"ר מסיגט, רבי יואל בער האדמו"ר מראצפרט אחרי השואה, הרב יוסף כץ והרב אלימלך ריינמן מניו יורק.
*חנה, נישאה בזיווג ראשון עם נכדו של המגיד מטריסק, ובזיווג שני נישאה עם הרב מנחם מנדל רוזנפלד האדמו"ר מביסטריץ, בנו של רבי שלום רוזנפלד השני מקמינקא.
*ברכה סימא, אשת רבי חיים צבי טייטלבוים (ה'תר"ם - ו' בשבט ה'תרפ"ו), האדמו"ר מסיגעט, מחבר הספר "עצי חיים", אבי האדמו"ר רבי משה טייטלבוים.
*חיה פראדל ( - ט"ז באדר ה'תשל"ד), אשתו של בן דודה, רבי בן ציון הלברשטאם (י' באייר ה'תרל"ד - ד' במנחם אב ה'תש"א), האדמו"ר השני לבית באבוב, נכדו של רבי מאיר נתן הלברשטאם, גם הוא מבניו של רבי חיים מצאנז.
*אדל, בזיווג ראשון הייתה אשתו של הרב חיים מושקוביץ בנו של הרב בצלאל יהושע מושקוביץ מגלינא. בזיווג שני הייתה אשתו של הרב ישראל צבי ראטנבערג, האדמו"ר מקאסאן.

==לקריאה נוספת==
* צבי בריננער, רבינו הקדוש מראצפערט, בני ברק: מכון זיכרון משה, תשס"ז

==קישורים חיצוניים==
* המשיח יבוא בהיסח הדעת, מתורתו של האדמו"ר מראצפרט רבי שלום אליעזר הי"ד, [http://toratcha.com/?p=3849 אתר תורתך לא שכחתי]
* צבי בריננער, [https://tablet.otzar.org/en/book/book.php?book=613949&width=0&scroll=0&udid=0&pagenum=429 רבינו הקדוש מהארנסטייפל] עמודים תי"א-תל"ד [429-452]
* עדות יהושע רוזנבלום על המפגש עם ר' שלום אליעזר במחנה אושוויץ [https://www.youtube.com/watch?v=oYl8NqthJzg&t=7s באתר youtube]

==הערות שוליים==

שלום אליעזר
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:רבנים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1862
וליד שועיבת

וליד שועיבת (בערבית: وليد شعيبات, נולד בבית סאחור ב-1960) הוא דובר בולט בעד הנצרות וישראל, וכנגד האסלאם שהיגר מירדן לארצות הברית.

שועיבת נולד לאב ירדני ולאם אמריקאית, וטוען שהיה בעבר פעיל אש"ף. הוא מגדיר את עצמו כ"מוסלמי שהחליט להמיר דתו לנצרות". שועיבת הגיע לתודעה הציבורית כשהפך למבקר של האסלאם ותומך נלהב של ישראל. שועיבת שינה את דעותיו בנוגע לישראל, לנצרות ולאסלאם בעקבות קריאה בספר התנ"ך ובמקורות היהודיים וכן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.

==תחילת חייו==

שועיבת נולד בבית לחם והוא נכדו של המוח'תאר של בית סחור, שהיה מקורב למופתי של ירושלים, אמין אל-חוסייני. שועיבת הצטרף לזרוע הצבאית של אש"ף בנעוריו והחל לבצע פעולות נגד ישראל. בין פעילויות הטרור שביצע היו השתתפות בניסיון לינץ' בחייל צה"ל. לאחר שעזב את הארגון והחל בתהליכי ההגירה לארצות הברית, המשיך בפעילותו האנטי ישראלית. כאשר הגיע לארצות הברית הפך להיות מעורב בארגון סטודנטים ערבים בקולג' בשיקגו.

==דעותיו על ישראל==

לאחר שהחל לבחון את התנ"ך והמקורות היהודיים וכן לאחר פיגועי 11 בספטמבר, השתנו דעותיו של שועיבת על ישראל. הוא הפך למבקר של האסלאם ולתומך נלהב של ישראל.

שועיבת הוא מקימה של קרן וליד שועיבת, ארגון שמטרתו "להילחם עבור ישראל בתקשורת".

שועיבת מאמין כי על ישראל לכבוש מחדש את רצועת עזה, שכן היא יהודית על פי זכות. הוא טוען כי "אם ליהודי אין זכות על עזה, אז אין לו זכות על יפו או חיפה". כמו כן, לדעתו על ישראל לגרש מתחומה כל אדם המכחיש את זכותה להתקיים "גם אם נולד בישראל".

==דעותיו על האסלאם והשריעה==
שועיבת הופיע בזרם המרכזי של התקשורת ברחבי העולם והוצג כ"עד מומחה" על מספר סרטים תיעודיים על האסלאמיזם.

שועיבת נותן הרצאות למשטרה המקומית בארצות הברית בנוגע לדעתו כי "רוב המוסלמים רוצים ליישם את חוקי השריעה בארצות הברית". הוא אמר בראיון כי על מנת למנוע זאת, הוא הזהיר שוטרים כי צריך "לבחון את השפעתם של המוסלמים על הקהילה".

==ביקורת==
בתחקיר שפורסם ביומון ג'רוזלם פוסט עלו תהיות וספקות לגבי סיפוריו ועדויותיו, בפרט העדות אודות פיגוע שניסה לכאורה לבצע בסניף בנק לאומי בעיר בית לחם בסוף שנות השבעים של המאה ה-20. 
כמו כן, מעלה הכתבה תהיות וספקות לגבי מפעל הצדקה שבראשו עומד וליד שועיבת.

==ביבליוגרפיה==
<div style="direction: ltr;">
* "Dear Muslim, Let Me Tell You Why I Believed"
* Israel and The World's Mock Trial - details anti-Semitism in Islamic and secular Western countries.
* Why I Left Jihad: The Root of Terrorism and the Return of Radical Islam
* The Culture of Death: Coverage of testimony given by Shoebat.
* From Hate to Love: Discusses the anti-semitic indoctrination of Palestinian children.
* Walid Shoebat: A Testimony of Faith to Redemption
* Why We Want To Kill You: The Jihadist Mindset and How to Defeat It (2007)
* In Satan’s Footsteps
* The Forgotten Ally
* Arabs Speak Frankly
</div>

== סרטים דוקומנטריים בהם מעורב וליד שועיבת ==
<div style="direction: ltr;">
*From The River to the Sea
*First Comes Saturday Then Comes Sunday
*The Forsaken Promise
*Walid Shoebat: The Culture of Death
*The Silent Exodus
*Obsession: Radical Islam's War Against the West
*Islam: What the West Needs to Know
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* [http://www.jpost.com/Features/Article.aspx?id=96502/ כתבה בעיתון ג'רוזלם פוסט]

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:ציונים ערבים
קטגוריה:מהגרים מירדן לארצות הברית
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1960
היכל סינאן ארדם

היכל סינאן ארדם (בטורקית: Sinan Erdem Olimpik Spor Salonu), הידוע גם בשמו הקודם, היכל אטאקוי, הוא אולם כדורסל ובידור הממוקם בצד האירופאי של איסטנבול, בטורקיה. לאולם קיבולת מושבים של 22,500 איש בהופעות ו-16,000 איש במשחקי כדורסל, מה שהופך אותו לאולם הגדול בטורקיה (מבחינת תכולת המושבים להופעות), ולשלישי הגדול באירופה.

האולם קרוי על שם סינאן ארדם (1927-2003), שהיה ראש הוועדה האולימפית הלאומית של טורקיה משנת 1989, עד מותו מסרטן הכבד בשנת 2003.

==שימושים עיקריים==
מועדון הכדורסל אנאדולו אפס אירח את משחקי ליגת העל הטורקית בכדורסל ואת משחקי היורוליג בהיכל סינאן ארדם בין השנים 2010-2012. פנרבחצ'ה אולקר גם אירחה את משחקי הבית שלה באולם משנת 2010 ועד שעברה לאולמה החדש אולקר ספורט ארנה בינואר 2012. בשיקטש השתמשה באולם לאירוח משחקי הבית שלה בעונת 2015/16.

משנת 2010, ההיכל משמש גם כמגרשה הביתי של נבחרת טורקיה בכדורסל.

==אירועים בהיכל==
היכל סינאן ארדם אירח את אליפות העולם בכדורסל 2010. בין השנים 2011-2013 אירח את אליפות סבב ה-WTA.

בשנת 2012 אירח ההיכל את הפיינל פור של היורוליג ואת אליפות העולם בשחייה בבריכת 25 מטר מטעם פדרציית השחייה הבינלאומית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303171019/http://wowturkey.com/forum/viewtopic.php?t=1022 תמונות מבניית האולם]
* [https://web.archive.org/web/20100610215634/http://www.turkey2010.fiba.com/pages/eng/fe/10/fwcm/news/p/nid/39322/article.html מאמר על האולם]

קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט באיסטנבול
סינאן ארדם
קטגוריה:פנרבחצ'ה (כדורסל)
קטגוריה:אנאדולו אפס
קטגוריה:בשיקטש (כדורסל)
תיאטרון בוף דו נור

תיאטרון בוף דו נור (בצרפתית: Théâtre des Bouffes du Nord) הוא התיאטרון של הבמאי פיטר ברוק מאז שנת 1974 ועד שנת 2008. זהו אולם תיאטרון ומסעדה, הנמצאים באזור רחוב "דה לה שאפל" (de la Chapelle) שברובע ה-10 בצפון פריז, מול מטרו "דה לה שאפל". המסעדה היא חלק בלתי נפרד מן התיאטרון, וישנם מעברים המאפשרים לשחקנים לשהות בזמן ההפסקות במסעדה, ללא ידיעת הקהל. בתום ההצגה, וגם לפני פתיחת שעריו של התיאטרון, ניתן לפגוש במסעדה האינטימית את שחקניו של ברוק ואת מנהלי התיאטרון והעובדים בו.

==היסטוריה==
התיאטרון נבנה בשנת 1876 ושמו היה "תיאטרון מולייר", עד שנת 1904. בשנים 1876–1893 ניהל אותו אבל באלה (Abel Ballet) והוא אירח בו את אורליאן לינייה-פו (Aurélien Lugné-Poë) ולהקתו "תיאטרון דה ל'אוור" (Théâtre de l'Œuvre). כך שהמקום הפך להיות מרכז חשוב לפעילות אמנותית, למעשה עד סוף מלחמת העולם השנייה. בחודש מאי 1945, הבמאי הצעיר ז'אן סרז' (Jean Serge) שינה את שם התיאטרון וכינה אותו: "תיאטרון הצמתים" - "תיאטר דה קארפור" (Théâtre des Carrefours). אך למרות זאת, המשיך האולם להיות נעול עד שנת 1952 משום שלא עמד בחוקי האבטחה שנוהלו בידי המשטרה הצרפתית.

רק בשנת 1974 נפתח התיאטרון וניתן לו שמו החדש, "תיאטרון בוף דו נור", בהשפעת המנהלת האדמיניסטרטיבית מישלין רוזאן (Micheline Rozan) וכמובן המנהל האמנותי, פיטר ברוק. באולם יש כ-503 מושבים. ראשית, ישנם מושבים בגובה הבמה בעלי רצפה משותפת, המוגבהים בהדרגתיות ככל שמתרחקים מן הבמה. וכמו כן קיימות עוד כשלוש קומות של מושבים מעל הבמה שאינם רחוקים ממנה. כך שמכל מקום באולם ניתן לחוש קרבה רבה לשחקנים. קהל צופים היושב בקרבת הבמה עשוי לחוש אינטימיות רבה ואף מגע פיזי, כמעט, עם השחקנים.

מאז שנת 1993 התיאטרון נרשם בצרפת כמבנה היסטורי שמור על ידי משרד התרבות הצרפתי.

בשנת 2008 החליט פיטר ברוק לעזוב לאט ובהדרגתיות את הניהול הכולל של התיאטרון ולהעניקו בשנת 2010 לאוליבייה מנטאי (Olivier Mantéi) ולאוליבייה פובל (Olivier Poubelle) הבאים מעולם המוזיקה.

בשנת 2009 תקציב התיאטרון המסובסד, מטעם משרד התרבות הצרפתי, הגיע לסך של 1,300,000 יורו.

==קישורים חיצוניים==

* 

בוף דו נור
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
פאלקון 4.0

פאלקון 4.0 הוא משחק סימולציה מדמה טיסה של מטוס ה-F-16 פייטינג פלקון. המשחק הופץ בשנת 1998 בידי חברת MicroProse, והוא משחק המשך בסדרת משחקי ה-"Falcon" שראשיתה בשנת 1984. פיתוחו של המשחק המשיך באופן עצמאי בידי קבוצות שונות של מעריציו. על ההפצות הידועות נמנו SuperPak 3 ו-OpenFalcon בה נוספו למשחק דגמי מטוסים נוספים.

עלילת המשחק מתרחשת בראשית שנות ה-90 באזור קוריאה. לאחר תקיפת קוריאה הצפונית את שכנתה מדרום, נחלץ הצבא האמריקאי לעזרתה של קוריאה הדרומית. באירועי המשחק מעורבות גם סין, רוסיה ויפן. ניתן לשחק באזורי משחק נוספים ועל פי עלילות משנה נוספות.

מצבי המשחק השונים: 
*Campaign - מלחמה, השחקן בוחר את הטייסת שבה הוא ירצה לטוס ואחר כך הוא בוחר את המשימה אותה הוא רוצה לבצע. 
*Tactical Engagement - מצב שבו השחקן מתכנן את המשימה (מטוסים, כלי נשק, מטרות, הגנה ואפילו אויבים)
*Dogfight - מצב שבו השחקן מבצע קרב אוויר עם מטוסי האויב.

== גרסה נוכחית ==

ב-1 ביוני 2024 הופצה גרסה 4.37.4 כעדכנית ביותר של משחק הסימולציה פאלקון BMS.<ref></ref> פאלקון BMS היא תולדה של פיתוח קוד פתוח, מפתחים הכניסו שיפורים בקוד המקור לאחר שהחברה המפתחת פשטה רגל. הגרסה הנוכחית משדרגת את הסימולטור מכל הבחינות:
* תמיכה ב-Windows 10 - תמיכה מלאה בגרסת הווינדוס 10.
* גרפיקה עדכנית - היום הסימולטור רץ על DX11.
* קוקפיט תלת־ממדי חדש ולחיץ.
* משחק רשת יציב.
* מודל טיסה חדשני.
* שיפורים באוויוניקה.
הגרסה מופצת בחינם וניתן [http://www.preflight.us/HE/downloadview-details-262-.html להוריד אותה] באתר [http://www.preflight.us/HE/forum-2.html פאלקון] של הקהילה הישראלית. בנוסף, הקהילה הישראלית של פאלקון בהובלת טייסת 108 הווירטואלית פיתחה את זירת ישראל. כלומר ניתן להטיס מטוסי קרב ישראליים של חיל האוויר הישראלי, להמריא מבסיסי צה"ל ולבצע משימות בזירת הים התיכון.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משחקי מדמי טיסה
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1998
קטגוריה:בזיים בתרבות
אחמד אל-מנסור

מולאי אבו אל-עבאס אחמד אל-מנסור (בערבית: أبو العباس أحمد المنصور) מכונה גם אל-מלכ א-דהבי – המלך המוזהב (1549, פאס, מרוקו – 25 באוגוסט 1603, פאס) היה סולטאן מרוקו משנת 1578 ועד פטירתו בשנת 1603. היה השישי במספר, והמפורסם מבין שליטי השושלת הסעדית. פרסומו במהלך המאה ה-16, הן באפריקה והן באירופה, הגיע בעקבות צבאו החזק, מיקומו ויכולותיו האסטרטגיות.

מולאי אחמד קיבל את השלטון בירושה מאחיו עבד אל מאלכ, לאחר קרב שלושת המלכים, קרב שסיים תקופה ארוכה של חוסר יציבות שלטונית במרוקו. הוא כונן קשרים עם מוראט השלישי סולטאן האימפריה העות'מאנית, קשרים שהביאו להפסקת התערבותה של האימפריה בענייני מרוקו. בעקבות התבוסה בקרב, השפעתה של פורטוגל על מרוקו גם היא הצטמצמה. הוא כבש מידי הספרדים את ארזילה – עיר מבוצרת בקצה הצפון-מערבי של החוף האטלנטי של מרוקו. כיבושה של ארזילה התאפשר עקב היחלשות הספרדים בעקבות תבוסת הארמדה הספרדית בקרב גרייבליינס. בעקבות ניצחונותיו אלו נוספה לשמו של מולאי אחמד תוספת הכבוד "אל-מנסור", שמשמעותה "המנצח". הוא קבע את מרקש כעיר הבירה של ממלכתו, בנה בה בנייני פאר וביצר אותה ואת רבאט. 

בקרב שלושת המלכים נפלו בידי אל-מנסור שבויים רבים, וכתוצאה ממכירתם הפך לעשיר גדול. ניצחונותיו של אל-מנסור ועושרו הגבירו את ביטחונו, והוא פנה לדרום מרוקו לכבוש את ממלכת סונגהאי. מרכז הממלכה היה בעיר טימבוקטו שעל שפת נהר הניז'ר, והיא נודעה במדרסות ששכנו בה. בקיאותם של חכמי הדת של טימבוקטו בתורת האסלאם הייתה כה רבה, עד שחבריהם ממרוקו היו באים לשם כדי ללמוד במדרסות שלהם. אנשי הדת של מרוקו מחו נמרצות נגד רצונו של אל-מנסור לכבוש את טימבוקטו ולפגוע באחיהם המוסלמים, אך עושרה של טימבוקטו קסם לאל-מנסור והוא התעלם ממחאותיהם. בשנת 1591 כשהוא נעזר ב-3,000 שכירי חרב ספרדיים ונשק חדיש, הביס אל-מנסור את צבא ממלכת סונגהאי והעיר נבזזה. עיקר השלל היה בזהב, וכשחזרו החיילים עם השלל למרוקו, נוסף לאל-מנסור הכינוי "א-דהבי" שמשמעותו "המוזהב".

אנשי הדת של מרוקו לא סלחו לאל-מנסור על החרבתה של טימבוקטו על מדרסותיה. הם אף תלו את הבצורת, שהשתררה במרוקו מיד לאחר החרבת טימבוקטו ונמשכה 3 שנים, במעשיו אלו, וקבעו כי הבצורת היא עונשו של האל. נתיניו של אל-מנסור החלו אט אט להשתכנע מדבריהם של חכמי הדת, וכשפרצה מחלת הדבר ובעקבותיה מותם של חללים רבים, נעלמה התמיכה בו לחלוטין. מי שניצל את המצב שנוצר היה אחד מבני המלך שמרד באביו תוך שהוא מקבל את תמיכת התושבים. האב ברח מביתו, והמלך שכונה "המנצח" ו"המוזהב" מת בדבר. עם מותו תמה תקופה יציבות שלטונית בת 25 שנה, והאנדרלמוסיה שבה לשרור במרוקו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלכי מרוקו
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1549
קטגוריה:נפטרים ב-1603