OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גאו וסטמארק

גאו וסטמארק (בגרמנית: Gau Westmark) היה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית בין השנים 1933 עד 1945. מ-1925 עד 1933, הוא היה תת-חלוקה אזורית של המפלגה הנאצית.

== היסטוריה ==
שיטת הגאו הנאצית (ברבים Gaue) הוקמה בוועידת המפלגה ב-22 במאי 1926 כדי לשפר את הניהול של מבנה המפלגה. משנת 1933 ואילך, לאחר תפיסת השלטון של הנאצים, הגאו החליף יותר ויותר את המדינות כחלוקות משנה מנהליות בגרמניה.<ref name="Lemo"></ref>

מקורו של הגאו היה בשנת 1925 ב-"Gau Rheinpfalz", הכולל את חלקי בוואריה בגדה השמאלית של נהר הריין, הפפאלץ (בגרמנית: "Pfalz"). גם הטריטוריה של אולדנבורג בירקנפלד סופחה לגאו ב-1934. עם החזרת אגן הסאר לגרמניה ב-1 במרץ 1935, אוחדו שני האזורים ויצרו את "Gau Pfalz-Saar" החדש. שמו של גאו זה שונה ל-"Gau Saarpfalz" ב-13 בינואר 1936.

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ותבוסת צרפת ב-1940, נוסף לגאו ב-30 בנובמבר 1940 המחוז הצרפתי של מוזל, ששמה שונה ל-"CdZ-Gebiet Lothringen" <ref>Jacques Lorraine (Edmond Huntzbuchler): Les Allemands en France. Origines, Bretagne, Zone interdite Est, Bourgogne, Alsace et Lorraine, editions du Désert, Alger-Oran, 1945, p. 121-124.</ref> ב-7 בדצמבר 1940, שמו שונה שוב, ל-"Gau Westmark". הגאולייטר בירקל קיווה שווסטמארק יורחב עד לגבולה המערבי העתידי של גרמניה, במיוחד בהתחשב באזור העפרות של בריי – לונגווי במחוז מרת ומוזל.<ref name="kroener"></ref> בירקל גם הטיל תביעות על חלקים מאלזס ואפילו על באדן. הגאו, לעומת זאת, נשאר כשהיה עד תבוסת גרמניה ב-1945.<ref name="kroener" />

בראש כל גאו עמד גאולייטר, תפקיד שהפך חזק יותר ויותר, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. גאולייטרים מקומיים היו אחראים על תעמולה ומעקב, ומספטמבר 1944 ואילך על הפולקסשטורם והגנת הגאו.<ref name="Nizkor"></ref>

את תפקידו של הגאולייטר החזיקו פרידריך ואמבסגאנס מפברואר 1925 עד 13 במרץ 1926 ויוזף בירקל מ-13 במרץ 1926 ועד מותו ב-28 בספטמבר 1944, אז השתלט וילי שטוהר על תפקידו וכיהן במשך כל קיומו של הגאו.<ref></ref><ref name="Zukunft"></ref><ref name="Verw"></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גרמניה הנאצית: חלוקה מנהלית
Amelia

Amelia הוא אלבום בכורה של הזמרת-יוצרת הבריטית מימי וב.<ref></ref> האלבום יצא לאור ב-3 במרץ 2023, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס.<ref name="Dork"></ref> מתוך האלבום יצאו הסינגלים "House on Fire", "Ghost of You" ו-"Red Flags".<ref name="WIP"></ref> שבוע לאחר יציאת האלבום, וב יצאה לסיבוב ההופעות הנקרא "Amelia Tour", שהתקיים בבריטניה ובאירופה.<ref name="BWW"></ref>

== רקע והכרזה ==
וב עבדה על האלבום במשך שלוש שנים. היא כינתה אותו "הגרסה הטובה ביותר שלה" וביקשה מהמאזינים "לקבל פגיעות ללא שיפוט בזמן שאתה מאזין לתקליט הזה". Amelia נקרא על שם שמה הפרטי המלא של וב, כאשר וב מצהירה שיש בה "שני צדדים" שהיא רוצה ש"אנשים יכירו [... ] אמיליה, הילדה מהאזור הכפרי של בריטניה שאוהבת להיות בבית עם המשפחה, החברים והכלבים שלה; ומימי, אמנית הפופ שאוהבת לעלות על הבמה ולטייל בעולם". וב הכריזה על האלבום ב-12 באוקטובר 2022, לאחר יציאת הסינגל השני "Ghost of You".<ref name="BWW" />

==רשימת רצועות==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable"
|+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור Amelia
!אזור
!תאריך יציאה
!פורמט
!חברת תקליטים
!מקור
|-
!כלל העולם
|3 במרץ 2023
|הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליט • קלטת שמע
|אפיק
|<ref>Amelia release formats:
* 
* 
* </ref>
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2023
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סטיוארט פרייס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סירקט
קטגוריה:אלבומי חברת אפיק רקורדס
הסכם אי-תוקפנות סובייטי-פיני

החתימה על ההסכם ב[[הלסינקי ב-21 בינואר 1932. מצד שמאל שר החוץ הפיני, ארנו איריו–קוסקינן ומצד ימין השגריר הסובייטי איוואן מאיסקי]]
הסכם אי-תוקפנות סובייטי–פיני הוא הסכם אי-תוקפנות בין ברית המועצות לפינלנד שנחתם ב-22 בינואר 1932. ברית המועצות פרשה מהסכם זה ב-1939, אחרי שהפגיזה את הכפר הסובייטי מיינילה באירוע דגל כוזב, על מנת לספק עילה למלחמה כנגד פינלנד. הפגזה זו איפשרה לה לבטל את ההסכם, ולצאת כעבור מספר ימים למלחמה נגד פינלנד.

== מגעים להסכם ==
אחרי הפלישה היפנית למנצ'וריה ב-1931, פתחה ברית המועצות במגעים לחתימה על הסכמי אי-תוקפנות עם שכנותיה, כדי לבצר את ביטחונה. השיחות עם פינלנד היו האחרונות להתחיל, אך הראשונות להסתיים, בינואר 1932. עם זאת, ההסכם אושרר בפרלמנט הפיני רק אחרי שהמדינות הבלטיות - אסטוניה, לטביה וליטא חתמו וחידשו את הסכמיהן עם ברית המועצות.

בהסכם, התחייבו שני הצדדים לכבד את גבולותיהם, ושכל צד יישאר נייטרלי במקרה של סכסוך בו אחד מהצדדים יהיה מעורב. בנוסף, נקבע שהמחלוקות ייפתרו בדרכים דיפלומטיות.

באביב 1934 הציעה ברית המועצות לקבוע שתוקף ההסכמים שלה עם המדינות הבלטיות ופינלנד יוארכו לתקופה של עשר שנים. כל המדינות אישרו, כשפינלנד הייתה האחרונה. כך, ההסכם עם ברית המועצות הוארך עד סוף 1945 בטקס שנערך במוסקבה ב-7 באפריל 1934, בחתימת שר החוץ הסובייטי, מקסים ליטבינוב ושר החוץ הפיני, ארנו איריו–קוסקינן.

== ביטול ההסכם ==
ההסכם בוטל על ידי ברית המועצות ב-28 בנובמבר 1939, יומיים לפני שפלשה לפינלנד. זאת אחרי שטענה שהפינים הפגיזו כפר סובייטי באמצעות 7 פגזי ארטילריה שנורו לעבר עמדת שמירה בסמוך לכפר, השוכן בצד הגבול הסובייטי בין המדינות. על פי הודעת הצבא האדום, 4 חיילים נהרגו ועוד 9 חיילים נוספים נפצעו. ההפגזה נצפתה על ידי 3 עמדות גבול פיניות<ref name="Trotter_2000_21">Trotter (2000), עמוד 21</ref>. הטענה שהפינים ביצעו את ההפגזה התגלתה לימים כטענה שקרית שכן ברית המועצות ביצעה זאת כדי לספק לעמה עילה למלחמה. על פי ההסכם, על שני הצדדים היה להקים ועדה משותפת לחקירת נסיבות התקרית, אולם ברית המועצות סירבה לבקשתה של פינלנד לכונן ועדה מעין זו.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:1932 בברית המועצות
קטגוריה:ברית המועצות: אמנות והסכמים
קטגוריה:הסכמי אי-תוקפנות
קטגוריה:יחסי ברית המועצות – פינלנד
רוזנות הסן-הנאו

רוזנות הסן-הנאו (בגרמנית: Grafschaft Hessen-Hanau) הייתה טריטוריה באימפריה הרומית הקדושה. היא הופיעה כאשר הרוזנות לשעבר של הנאו-מינצנברג הפכה להיות נחלה משנית של הסן-קאסל ב-1760. כאשר הרוזן השליט, וילהלם התשיעי, הפך גם לרוזן הסן-קאסל ב-1785, החלו שתי הממשלות להתמזג, אם כי התהליך התעכב תחילה על ידי הכיבוש הצרפתי, ולאחר מכן על ידי שילוב בדוכסות הלוויין הצרפתית פרנקפורט. ההתאגדות של הסן-הנאו עם הסן-קאסל הושלמה רק ב-1821.

== נחלה משנית ==
וילהלם, נסיך הכתר של הסן-קאסל ורוזן הסן-הנאו.
כאשר נסיך הכתר של הסן-קאסל, מאוחר יותר פרידריך השני, המיר את דתו לקתוליות, החליט אביו, הרוזן השליט וילהלם השמיני לעשות ככל יכולתו כדי להגביל את נחלתו העתידית של בנו. לכן הוא הפך את רוזנות הנאו-מינצנברג, שהתאגדה עם הסן-קאסל ב-1736, למחוז משנה של הסן-קאסל, והעביר אותו לבנו הבכור של פרידריך, הרוזן לעתיד וילהלם. <ref>Nöding 1836, pp. 231-240.</ref> <ref>Arnd 1858, pp. 347-348.</ref>

== ריבונות ==
וילהמסבאד נבנתה בתקופת הריבונות הקצרה של הסן-הנאו.
כיוון שהרוזן וילהלם היה קטין, אמו, מרי, נסיכת בריטניה הגדולה, שלטה כאפוטרופוס החוקי שלו. לאחר עלייתו לשלשטון בהסן-קאסל בשנת 1760, ניסה פרידריך השני שוב ושוב לאחד את הסן-הנאו עם הסן-קאסל, אך מאמציו כשלו עקב התנגדות בריטניה הגדולה והאצולה הפרוטסטנטית. כהגנה נוספת, חיילים מהנובר הופקדו בהנאו. כאשר וילהלם הגיע לבגרות בשנת 1764 הוא השתלט על ממשלת הרוזנות. במותו של פרידריך השני ב-1785, הפך וילהלם לרוזן הסן-קאסל. ממשלת הסן-הנאו נותרה באופן כללי נפרדת מהסן-קאסל. עם זאת, הקבינט ומשרד המלחמה אוחדו עם אלה בהסן-קאסל, ובית המשפט לערעורים של קאסל קיבל סמכות שיפוט על הנאו בשנת 1792. <ref>Arnd 1858, pp. 348-349.</ref> עד אז נשלטה הסן-הנאו כמדינה עצמאית, שעברה מודרניזציה נרחבת עם הקמת מבנים משמעותיים בבירתה הנאו. <ref>Dietrich 1993, pp. 208-211.</ref> האמצעים לכך הגיעו מהסובסידיות שקיבל הרוזן השליט מדודו, ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. בתמורה, הסן-הנאו העמידה לרשותו קבוצה של 2,400 חיילים לשימוש תחת הכתר הבריטי במלחמת העצמאות של ארצות הברית. <ref>Kügler 1980, pp. 120. 158.</ref>

== מלחמות נפוליאון ==
הסן-קאסל הפכה לנסיכות הבוחר ב-1803, ואילו הסן-הנאו הפכה לנסיכות הנאו. עם זאת, בשנת 1806 התפרקה האימפריה הרומית הקדושה והסן-קאסל שולבה בממלכת וסטפאליה. הנאו עברה כיבוש צבאי צרפתי, ובשנת 1810 שולבה בדוכסות הגדולה פרנקפורט, מדינת חסות צרפתית נוספת. רק לאחר מלחמת השחרור הגרמנית ב-1813 הוחזרה ריבונותה של הסן-קאסל. עם זאת, השילוב של הנאו בהסן-קאסל לא הושלם עד מותו של וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן בשנת 1821, והרפורמות המנהליות תחת יורשו וילהלם השני, כאשר הרוזנות הפכה למחוז הנאו. <ref>Arnd 1858, pp. 349-357.</ref>

== הערות שוליים ==

הסן-הנאו, רוזנות
הזאב ושבעת הגדיים

אמא עיזה ושבעת ילדיה הגדיים
הזאב ושבעת הגדיים (בגרמנית: Der Wolf und die sieben jungen Geißlein) הוא סיפור עם שנאסף על ידי האחים גרים ופורסם במעשיות האחים גרים (מספר 5).<ref name=":0"></ref> הוא מסווג 123 בסיווג ארנה-תומפסון.<ref name=":0" />

לסיפור יש דמיון ברור לשלושת החזירונים ולסיפורי עם מסוג 124 אחרים. ניתן להשוות את הצלת הגדיים מבטן הזאב ואת עונשו על ידי מילוי בטנו באבנים להצלה ולנקמתה של כיפה אדומה בזאב (מספר 333 בסיווג ארנה-תומפסון).<ref name=":0" />

== מקור ==
הסיפור פורסם על ידי האחים גרים במהדורה הראשונה של מעשיות האחים גרים בשנת 1812. המקור שלהם היה משפחת האסנפלוג מהנאו.<ref name=":0" /> סיפור דומה, "הזאב והילדים", סופר במזרח התיכון ובחלקים מאירופה, ומקורו כנראה במאה הראשונה.<ref></ref>

== תקציר ==
אמא עיזה משאירה את שבעת ילדיה בבית בזמן שהיא יוצאת ליער כדי למצוא אוכל. לפני שהיא עוזבת, היא מזהירה אותם מפני הזאב שינסה להתגנב לתוך הבית ולטרוף אותם; בכך שהוא יעמיד פנים שהוא אמא שלהם וישכנע אותם לפתוח את הדלת. והיא מציינת בפניהם שהם יוכלו לזהות אותה לפי כפות רגליה הלבנות וקולה המתוק.

האם עוזבת ושבעת גדייה נשארים בבית. תוך זמן קצר הם שומעים בדלת קול שאומר "תנו לי להיכנס ילדים, לאמא יש משהו לכל אחד מכם". זה היה הזאב, שקולו המחוספס בוגד בו והילדים אינם נותנים לו להיכנס. הזאב הולך לשוק, לחנות או לבית מרקחת וגונב קצת דבש, תרופה או גיר, בכדי לרכך את קולו. כעבור שעה קלה שומעים הילדים קול נוסף בדלת: "תנו לי להיכנס ילדים, לאמא יש משהו לכל אחד מכם". הפעם הקול היה גבוה ומתוק כמו של אימם. הם עמדו לפתוח את הדלת כשהגדי הצעיר ביותר הסתכל מתחת לסדק בדלת והבחין בכפות רגליו הגדולות והשחורות של הזאב. ובכך הם סירבו לפתוח את הדלת והזאב שוב הלך.

הפעם הוא הלך למאפייה או למטחנה וגנב מעט קמח למרוח על פרוותו, מה שהופך את רגליו השחורות ללבנות. הוא חוזר לביתם של שבעת הגדיים ושוב קורא להם לפתוח את הדלת. הילדים רואים את רגליו הלבנות ושומעים את קולו המתוק, אז הם פותחים את הדלת. הזאב מיד מזנק לתוך הבית וזולל שישה מהילדים. הגדי הצעיר התחבא מהזאב בתוך שעון הסבא או האח וכך ניצל ואינו נאכל.
הזאב טורף את הגדיים, איור מאת פאול היי מתוך הספר "אגדות גרמניות", [[1939]]
מאוחר יותר באותו יום, אמא עיזה חוזרת הביתה מהיער והיא נסערת לגלות את הדלת פתוחה לרווחה וכל ילדיה פרט לאחד נעדרים. היא מביטה סביב ורואה את הזאב, ישן שינה עמוקה מתחת לעץ. הוא אכל כל כך הרבה שהוא אינו מסוגל לזוז. האמא קוראת לגדי הצעיר להביא לה במהירות זוג מספריים, מחט וקצת חוט. היא חותכת את בטנו של הזאב וששת הגדיים יוצאים החוצה באורח נס וללא פגע. מיד כל המשפחה ממלאים את בטנו של הזאב בסלעים, והאמא תופרת אותה בחזרה. כשהזאב מתעורר, הוא צמא מאוד. הוא הולך לנהר לשתות, אבל בהיותו כל כך כבד הוא נופל פנימה וטובע תחת משקל הסלעים. כל הגדיים מאושרים מהסכנה שחלפה ובזה שהם מוגנים. המשפחה חיה באושר ועושר עד עצם היום הזה.

== ראו גם ==
* הזאב הרע
* כיפה אדומה
* שלושת החזירונים
* הילד שצעק זאב

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מעשיות האחים גרים
קטגוריה:משלים
מועצה אזורית אבן העזר

מועצה אזורית אבן העזר הייתה מועצה אזורית בהרי ירושלים שהתקיימה בין השנים 1953–1964, אז אוחדה עם מועצות אזוריות נוספות ליצירת מועצה אזורית מטה יהודה.

==היסטוריה==
המועצה האזורית אבן העזר הוכרזה בשנת 1953 על ידי שר הפנים ישראל רוקח. המועצה נקראה על שם האבן שהציב שמואל הנביא לזכר הניצחון על הפלשתים ב"קרב מצפה", שמיקומה אינו ברור דיו, אולם חוקרים שונים, ובראשם אוסביוס, מזהים אותה בסביבות בית שמש.

בעת הקמתה, המועצה כללה חמישה מושבים: זנוח (פועלי אגודת ישראל), ישעי, מחסיה, נחם (הפועל המזרחי) וזכריה (תנועת המושבים). ב-1955 נוספו אליה המושבים גפן, שדות מיכה ותירוש.

בשנת 1963 הוקמה ועדה מיוחדת לבחינת איחוד רשויות בין ארבע המועצות האזוריות הקטנות שבאזור ירושלים: אבן העזר, גיזו, האלה והרי יהודה. הוועדה המליצה לאחד את ארבע הרשויות הללו לרשות אחת, וב-1964 הוקמה מועצה אזורית מטה יהודה, הגדולה במספר יישוביה בישראל.

==ראשי המועצה==
* חיים מורתי (1953)
* אברהם גדקה (בפועל) (1955)
*יוסף שלום ( 1957)
* יחיא ניסים (1958)

==הערות שוליים==

אבן העזר
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
פרוורתי

פרוורתי (בפרסית עתיקה: 𐎳𐎼𐎺𐎼𐎫𐎡𐏁 משמעותו: המגן השומר) היה המלך השני מתוך ארבעה של האימפריה המדית, ובנו של דהיכו מייסד הממלכה. כמו אביו לפניו, הוא ניהל מלחמה נגד האימפריה הנאו-אשורית שבסופו הובס ונהרג בקרב על ידי חיילי המלך אשורבניפל (שלט בשנים 668-627 לפנה"ס).
ממוזער

== ביבליוגרפיה בתור מלך ==
רוב המידע אודות פרוורתי מגיע מההיסטוריון היווני הרודוטוס, פרוורתי היה בנו של דהיכו והמשיך להוביל את איחוד השבטים המדיים. הוא הכפיף את הפרסים והפרטים, והכניע מדינות אחרות באירן העתיקה, עוד בעודו וסאל של מלכי אשור - אסרחדון (שלט 681-669 לפנה"ס) ואשורבניפל ( שלט 668-627 לפנה"ס). לאחר שלטון של עשרים ושתיים שנים (בערך 675-653 לפנה"ס), הוא נפל בקרב נגד האשורים אשר חזרו לבסס מחדש את שלטונם על המדיים. בעוד בעלי בריתו נוטשים את הקרב והוא נשאר להלחם עם צבאו במלחמה עיקשת נגד צבא אשור.<ref></ref>

== לאחר מותו ==
לאחר מותו של פרוורתי פלשו הסקיתים למדי ושלטו בה במשך תקופה של עשרים ושמונה שנים. בנו ויורשו של פראוורתי, הווחשתרא, הרג את מנהיגי הסקיתים והכריז על עצמו כמלך מדי. בימיו של בנו תגיע האימפריה לשיאה עם ניצחונו על אשור.<ref></ref>

== ראו גם ==
* מדי
* היסטוריה של איראן
* אשור
* הממלכה האחמנית
* מלכי מדי
* צבא מדי
==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלכי פרס
מועצה אזורית האלה

מועצה אזורית האלה הייתה מועצה אזורית באזור עמק האלה שבשפלת יהודה. ב-1964 אוחדה עם שכנותיה ליצירת מועצה אזורית מטה יהודה.

==היסטוריה==
ביולי 1953 הוקמה "מועצה אזורית הרי חברון", אך השם "הרי חברון" לא אושר בשל המרחק הגאוגרפי בין הרי חברון לתחומי המועצה, והוחלט (בניגוד לרצון התושבים) שהיא תיקרא "מועצה אזורית עציונה", לזכר יישובי גוש עציון הסמוך שנפלו במלחמת העצמאות. כמה חודשים לאחר מכן הוכרז שמה הסופי "מועצה אזורית האלה", על שם עמק האלה שבתחומיה, שבו נערך קרב דוד וגולית.

שלושה דו"חות של מבקר המדינה זיגפריד מוזס מהשנים 1953–1960 חשפו ליקויים בתחום הניהול הכספי במועצה.

עד ראשית שנות ה-60 מצב הכבישים היה רעוע ואוטובוסים להסעת תלמידים התקשו להתנייד בהם. באותה תקופה בוצעו עבודות סלילה רחבות

ב-1963 הוקמה במועצה ספרייה אזורית ראשונה מסוגה בארץ.

ב-1963 הועלתה הצעה לאחד את ארבע המועצות האזוריות במחוז ירושלים: הרי יהודה, גיזו, אבן העזר והאלה. ועדה שבחנה את הנושא קיבלה את דעתם של ראשי ארבע המועצות והמליצה לשר הפנים לאחד את המועצות. ביולי 1964 הוקמה מועצה אזורית מטה יהודה, וראש מועצת האלה, בנימין כהן נבחר לעמוד בראשה.

==יישובי המועצה==
המועצה כללה את היישובים שבאזור עמק האלה וחבל עדולם: נתיב הל"ה, צפרירים, בר גיורא, מבוא ביתר, מטע, נס הרים, עגור, נווה מיכאל, רוגלית, אדרת, גבעת ישעיהו, לוזית, אביעזר וכן המרכזים האזוריים שריגים (לי-און) וצור הדסה. בשנת 1960 צורף אליה היישוב נחושה שהשתייך לפני כן למועצה האזורית לכיש.

משרדי המועצה שכנו בצור הדסה.

==הערות שוליים==

האלה
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
קטגוריה:חבל עדולם
קטגוריה:עמק האלה
ג'ונתן ניבס

ג'ונתן ניבס (באנגלית: Johnathan Nieves; נולד ב-1 ביוני 1997) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.

==ביוגרפיה==
ג'ונתן הוא יליד שיקגו, אילינוי ומופיע בתיאטרון ובריקוד מאז שהיה בן שבע. 

== קריירה ==
בשנת 2015 ביצע את הופעתו הראשונה בפרק בסדרת הטלוויזיה "שיקגו FIRE". שנה לאחר מכן הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "חסרי בושה".

בשנת 2017 שיחק בסרט הקומדיה "Neighborhood Food Drive". בשנת 2018 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה "סמוך על סול", בפרק בסדרה "ניו אמסטרדם". שנה לאחר מכן הופיע בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "האנטומיה של גריי".

בשנת 2019 שיחק בתפקיד משנה בסרט המדע בדיוני של נטפליקס בהפקת ספייק לי, "נתראה אתמול "<small>(אנ')</small>. 

בשנת 2020 הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "פני דרדפול: עיר המלאכים", שנוצרה על ידי היוצר ג'ון לוגן עבור רשת "שואוטיים". הסדרה, המהווה ספין אוף לסדרה "פני דרדפול", לצד דומיניק שרווד ונטלי דורמר.<ref></ref>

בשנת 2022 לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "גריז: עלייתן של הנערות בוורוד".

== פילוגרפיה ==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2017
|Neighborhood Food Drive
|סייקליסט
|
|-
|2019
|נתראה אתמול <small>(אנ')</small>
|אדוארדו
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2015
|שיקגו FIRE
|נער עם אף מדמם
|פרק: "You Know Where to Find Me"
|-
|2016
|חסרי בושה
|מיגל
|פרק: "The Defenestration of Frank"
|-
| rowspan="2" |2018
|ניו אמסטרדם
|חאבייר פאגאן
|פרק: "Cavitation"
|-
|סמוך על סול
|דייוויד
|פרק: "Quite a Ride"
|-
|2019
|האנטומיה של גריי
|האנטר מרטינז
|פרק: "Blood and Water"
|-
|2020
|פני דרדפול: עיר המלאכים
|מתיאו וגה
|תפקיד ראשי; 10 פרקים
|-
|2023
|גריז: עלייתן של הנערות בוורוד
|ריצ'י ואלדווינוס
|תפקיד ראשי; 10 פרקים
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1997
TLV Partners

TLV Partners היא קרן הון סיכון ישראלית, המנהלת הון של מעל מיליארד דולר, שגויס ב-5 קרנות, בעיקר ממשקיעים מוסדיים אמריקאיים, ביניהם אוניברסיטאות מובילות וקרנות השקעה גדולות. הקרן משקיעה בחברות הזנק ישראליות, בשלבים המוקדמים שלהן. הקרן השקיעה במעל 70 חברות בתחומי מאגרי מידע, כלי פיתוח, סייבר, AI, פינטק, ביוטק ו־eCommerce.

==היסטוריה==
הקרן הוקמה בשנת 2015 על ידי רונה שגב ואיתן בק.

בחודש דצמבר 2017 הצטרף אליהם כשותף שחר צפריר ובחודש דצמבר 2018 הצטרפה עדי יראל טולדנו. בשנת 2023 מונו לשותפים בקרן בריאן סק ויונתן מנדלבוים.

הקרן השקיעה ב-70 חברות הזנק. עם ההשקעות הבולטות של הקרן נמנות Next Insurance ואקווה סקיוריטי סופטוור, יוניט, סילברפורט, איידוק , אימונאיי, פיירבולט, גרנולייט ואוריבי.

בשנת 2022, דו”ח של חברת המחקר Pitchbook מדרג את TLV Partners במקום הראשון בביצועי קרנות הון סיכון מחוץ לארה”ב<ref></ref>.

===גיוסי הון===
{| class="wikitable"
|+גיוס קרנות
!תאריך
!שם הקרן
!סכום הגיוס במיליוני דולרים
!מספר ההשקעות החדשות
|-
|23 בפברואר 2016
| TLV Partners Fund I
|115
|13
|-
|6 בפברואר 2018
|TLV Partners Fund II
|150
|17
|-
|9 בפברואר 2020
| TLV Partners Fund III TLV Opportunity I
|210
|13
|-
|3 באוקטובר 2021
| TLV Partners Fund IV TLV Opportunity II
|320
|22
|-
|17 ביולי 2023
|TLV Partners Fund V
|250
|5
|-
|}

===אקזיטים עיקריים===
להלן אקזיטים עיקריים של חברות שקרן TLV Partners נמנתה עם המשקיעות בהן:
{| class="wikitable"
|+
!החברה
!שנת האקזיט/המימוש
!שם הרוכש
!סכום האקזיט במיליוני דולרים
|-
|SeaLights
|2024
|Tricentis
|כ-150<ref></ref>
|-
|Run:ai
|2024
|Nvidia
|כ-700<ref></ref>
|-
|Laminar
|2023
|Rubrik
|כ-250<ref></ref>
|-
|Rookout
|2023
|Dynatrace
|לא נמסר
|-
|Neosec
|2023
|אקמאי
|לא נמסר
|-
|Oribi
|2022
|לינקדאין
|80
|-
|Puresec
|2019
|פאלו אלטו נטוורקס
|לא נמסר
|-
|Odo Security
|2020
|צ'ק פוינט טכנולוגיות תוכנה
|30
|-
|Buildup
|2020
|סטנלי בלק אנד דקר
|לא נמסר
|-
|Granulate
|2022
|אינטל
|650
|-
|Skyline
|2021
|JLL 
|לא נמסר
|-
|Stoke
|2021
|Fiverr
|95
|-
|Bond
|2021
|REEF
|לא נמסר
|-
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* [https://www.crunchbase.com/organization/tlv-partners נתונים אודות קרן ההון סיכון TLV Partners], באתר CrunchBase 
* [https://www.calcalist.co.il/home/0,7340,L-3704-151030,00.html כתבות אודות TLV Partners], באתר כלכליסט

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
TLV
קטגוריה:הון סיכון בישראל
קטגוריה:רחוב הארבעה
בישופות שטרסבורג

הנסיכות-בישופות של שטרסבורג (בגרמנית: Fürstbistum Straßburg; באלזסית: Fìrschtbischofsìtz Strossburi(g)) הייתה נסיכות כנסייתית של האימפריה הרומית הקדושה מהמאה ה-13 עד 1803.

== היסטוריה ==
הבישופות נוסדה ב לספירה והוכרה כנסיכות כנסייתית ב עם הבישוף Erkanbaldo. אולם כבר בתקופה הפוסט-רומית, הבישופות שטרסבורג הייתה מועדפת במיוחד על ידי המרובינגים אשר תרמו תרומות גדולות לכנסייה המקומית בתנאי שהיא שלחה נזירים לחלק מהיער השחור בשליחות מיסיונרית. הנכסים הראשונים שהוכרו כחלק ממדינת שטרסבורג היו Vallée de la Bruche, Rufach ו-Ettenheim.

בין 1223 ל-1260 הבישופים ברטהולד הראשון מטק והיינריך השלישי משטאהלק הרחיבו במידה ניכרת את השטח החילוני הכפוף לנסיכות האפיסקופלית, והצליחו לספח כמה ערים קיסריות באזור אורטנאו בין לנדאו לאגם ביאן, מה שהעניק תנופה רבה לעיר אטנהיים. בשנת 1262, לאחר מאבק עם הבישוף וולטר מירולדסק, הושג באופן סופי שטחה של העיר שטרסבורג, אשר הפכה אפוא לצמיתות לבירה החדשה של הנסיכות. משנת 1359, כהכרה בשטחים שנרכשו, נשאו הבישופים של שטרסבורג גם את התואר של רוזני אלזס. באמצע המאה ה-14 שטח הנסיכות השתרע על פני 1400 קמ"ר עם כ-300 כפרים. משנת 1444 החזיקו הבישופים מקום מגורים קבוע בעיקר בעיר סאברן שם הייתה טירה בבעלות הנסיכים-הבישופים בה ניהלו חיים כאריסטוקרטים של אותה תקופה.

בתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית הייתה העיר שטרסבורג אחד ממרכזי הפרוטסטנטיות. מרד האיכרים של 1525 התרחש גם בבישופות ודוכא בדם הודות לצעדים הכבדים שנקט הבישוף יוהאן הרביעי ממנדרשייד-בלנקנהיים ועל ידי מועצת הקתדרלה נגד הפרוטסטנטים. לאחר מותו של הבישוף, המחלוקות בין קתולים לפרוטסטנטים פרצו מחדש אפילו בתוך מועצת הבישופות עצמה. המאבק הסתיים בקיפאון, אך עלה לנסיכות בזיכיון של רנכטל לווירטמברג כדי לשלם את ההוצאות הנדרשות.

במהלך סוף המאה ה-17, רוב שטחה סופח לצרפת; היא כללה את השטחים בגדה השמאלית של הריין, סביב הערים סאברן, מולצהיים, בנפלד, Dachstein, Dambach, Dossenheim-Kochersberg, Erstein, קסטנבולץ, ריינאו, ו-Mundat (המורכבת מ-Rouffach, Soultz ו-אגיסהיים). הסיפוחים הוכרו על ידי האימפריה הרומית הקדושה בהסכם רייסווייק משנת 1697. נותר רק החלק של המדינה שהיה ממזרח לנהר הריין; הוא כלל אזורים סביב הערים אוברקירך, אטנהיים ואופנאו. שטח זה נמסר לבאדן ב-1803.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:באדן-וירטמברג: מדינות וטריטוריות לשעבר
קטגוריה:מדינות האימפריה הרומית הקדושה
ראסם ח'מאיסי

ראסם ח'מאיסי (בשמו המלא, "ראסם מוחיי אלדין חמאיסי"; בערבית: "راسم محيي الدين خمايسي"; נולד בשנת 1958 בכפר כנא) הוא מתכנן ערים וגאוגרף, פרופסור מן המניין בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה באוניברסיטת חיפה וראש המרכז לתכנון ולימודים בכפר כנא. כיהן כנשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית בין השנים 2007–2009.

== ביוגרפיה ==
ח'מאיסי השלים תואר ראשון בגאוגרפיה ולימודים אורבניים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני בתכנון ערים ואזורים בטכניון בחיפה, דוקטורט בגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולימודי פוסט-דוקטורט ב-London School of Economics and Political Science ו-Queen Mary and Westfield College.

בין השנים 1982–1996 עבד כעוזר מחקר במוסדות שונים, בהם המכון לחקר העיר והאזור בטכניון, המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית, מכון טרומן באוניברסיטה העברית והחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. בשנת 1996 התמנה למרצה באוניברסיטת חיפה ובשנת 2013, מונה באותה אוניברסיטה לפרופסור חבר בחוג לגאוגרפיה ולימודי סביבה.

ראסם ח'מאיסי חבר באגודות מקצועיות וציבוריות רבות, ביניהן הסתדרות המהנדסים בישראל, האגודה הגאוגרפית הישראלית, האיגוד לתכנון סביבתי בישראל, המרכז הבינלאומי לשלום ולשיתוף פעולה (IPCC) בירושלים, ב"אגודת הארבעים", האגודה להכרה בכפרים הלא מוכרים שנמנה עם מייסדיה. בנוסף, היה חבר בעבר בוועד המנהל של עמותת "אל אקצא" לשמירה ופיתוח המקומות הקדושים למוסלמים בישראל ובמוסדות וארגונים נוספים רבים.

ח'מאיסי כיהן כחבר בוועדות שונות ורבות לתכנון מוניציפלי ברחבי ישראל. בנוסף שימש כעורך כתב העת "אלבורהאן", כראש צוות להכנת תוכניות אב לכפרים ומועצות שונות וכיועץ לרשויות מקומיות. בשנת 2012 הוענק לו התואר "יקיר התכנון בישראל" מטעם איגוד המתכננים בישראל.

ראסם ח'מאיסי מתגורר בכפר כנא והוא אב לחמישה ילדים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: גאוגרפיה
קטגוריה:כפר כנא: אישים
קטגוריה:מתכנני ערים ישראלים
קטגוריה:גאוגרפים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס

פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס (או פרוילה הראשון), (בערך 722 – 14 בינואר 768) המכונה האכזר, היה מלך אסטוריאס משנת 757 ועד מותו, אז נרצח.

== ביוגרפיה ==
פרואלה היה בנו הבכור של אלפונסו הראשון והמשיך בעבודתו של אביו. פלאיו היה סבו מצד אמו.

הוא דיכא התקוממות של הבסקים, מהם לקח את האצילה מוניה (או מונינה), לה נישא מאוחר יותר. או לפי קשריהם המוכרים חודשה ברית נישואים רגילה בין משפחותיהם, שהתפרשה בחצר אסטוריאס כניצחון דיפלומטי על הדוכסות הבסקית העצמאית; או, שיתוף פעולה נחוץ מאוד בין שני הבתים כדי לצמצם פלג מתנתק של הבסקים אלאוסים המסכן בעריקתם לבאנו קאסי למטה בעמק אברו, עם ידה של בת דודתו מוניה כפרס. אם הנישואים כללו את אדמות אלאווה או באסקים אחרים כנדוניה, לא ברור, אבל בתי אסטוריאס ופמפלונה ייאבקו על השליטה באזור זה של מחוזות הגבול המשתנים שלהם במשך מאות שנים, בהיותם תרבותית יותר בסקית עד לימים מאוחרים יותר שבהם אצילי האזור היו בעלי ברית לכתר קסטיליה, לבסוף תחת שושלת חימנס. מוניה הייתה אמו של יורשו של פרואלה, אלפונסו. לפי האגדה, היא הייתה גם אמו של חימנה, אמו של גיבור הרומנטיקה האגדי ברנרדו דל קרפיו.

בתקופת שלטונו נוסדה העיר אוביידו, ב-25 בנובמבר 761, כאשר אב המנזר מאקסימו ודודו פרומסטנו הקימו שם כנסייה לכבוד סנט וינסנט. תחת פרואלה, היחסים הטובים בין הכנסייה והמלך נמשכו כמו בתקופת שלטונו של אביו - אלפונסו "הקתולי".

פרואלה לא סיים את שלטונו בשמחה. לאחר שרצח את אחיו וימרנו, והותיר את האצילים חסרי מנוחה, הוא מינה כיורשו את ברמודו (לא להתבלבל עם בן דודו של פרואלה ברמודו הראשון), בנו של וימראנו. לרוע המזל נוצרה נגדו מזימה, שהסתיימה בהתנקשות בפרואלה בקנגס דה אוניס, בירתו, ובן דודו אורליוס הועלה לכס המלכות במקומו.

גופותיהם של פרואלה ואשתו מוניה קבורות בקתדרלה של אוביידו.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:נפטרים ב-768
מרד וינה

הוצאה להורג של רוברט בלום, ציור מאת קרל סטפק
מרד וינה או מהפכת אוקטובר (בגרמנית: Wiener Oktoberaufstand, או Wiener Oktoberrevolution) של אוקטובר 1848 היה המרד האחרון במהפכה האוסטרית של 1848.

== היסטוריה ==
ב-6 באוקטובר 1848, בזמן שחיילי האימפריה האוסטרית התכוננו לעזוב את וינה כדי לדכא את המהפכה ההונגרית, קהל שאהד את המטרה ההונגרית (של פועלים, סטודנטים וחיילים מרדנים) ניסה למנוע מהם לעזוב. האירוע התדרדר לקרבות רחוב אלימים; דם נשפך בקתדרלת סטפנוס הקדוש והרוזן ביילט פון לאטור, שר המלחמה האוסטרי, עבר לינץ' על ידי הקהל. מפקד חיל המצב של וינה, הרוזן אורספרג, נאלץ לפנות את העיר, אך הוא התבצר בעמדה חזקה מחוצה לה.

ב-7 באוקטובר ברח הקיסר פרדיננד הראשון עם חצרו לאולמיץ (כיום אולומואוץ, צ'כיה) תחת חסותו של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ. שבועיים לאחר מכן הועבר הפרלמנט האוסטרי לקרמזיר (כיום Kroměříž, צ'כיה).

ב-26 באוקטובר, בפיקודו של הגנרל וינדיש-גרץ והרוזן יוסיפ ילאצ'יץ', החלו צבאות אוסטריה וקרואטיה בהפגזה על וינה, והם הסתערו על מרכז העיר ב-31. ההגנה הובלה על ידי הגנרל הפולני יוזף בם. פרט לו, שהצליח להימלט, כל מנהיגי ההתנגדות הוצאו להורג בימים שלאחר מכן - כולל ונצל מסנהאוזר, העיתונאי אלפרד יוליוס בכר, הרמן ילינק וחבר הפרלמנט הרדיקלי רוברט בלום, למרות שהייתה לו חסינות פרלמנטרית.

ההישגים של מהפכת מרץ אבדו ברובם, ואוסטריה החלה בשלב של סמכותיות ריאקציונרית - "נאו-אבסולוטיזם" - אך גם ברפורמה ליברלית.

קטגוריה:אביב העמים
רמי טרגר

רמי טרגר (נולד ב־29 באוקטובר 1957) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי. שירת כקצין בחיל האוויר והיה מפקד צוות הלוחמים היחיד שהפיל מיג סורי באמצעות טיל כתף<ref></ref>.

==ביוגרפיה ==
טרגר נולד בשנת 1957, הוא גדל והתחנך בחיפה.

בשנים 1976–1979 שירת בצה"ל. בשנת 1979 החל ללמוד לתואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1983–1985 למד לתואר שני במנהל עסקים באותה אוניברסיטה.

טרגר נשוי לאורית ואב לארבעה ילדים.

==פעילות צבאית==

את שירותו הצבאי החל טרגר בשייטת 13. תחילה, הוכשר כלוחם בגדוד 202 של הצנחנים ומשם עבר אל קורס מ"כים ואימונים במסגרת השייטת. טרגר השתתף בפעילויות צבאיות לרבות מלחמת לבנון הראשונה.

בשנת 1977 יצא לקורס קצינים ובסיומו שובץ בחיל האוויר. טרגר היה ממקימי יחידות טילי הכתף של צה"ל. במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982, צוות לוחמים בפיקודו נלחם בגזרה המרכזית. הצוות נכנס ללבנון ממטולה, השתתף בקרבות במסלול התנועה שכלל את מרג' עיון, נבטיה וג'זין והמשיך בלחימה דרך הרי השוף עד כביש ביירות–דמשק, שם תפסה אותם הפסקת האש.

=== הפלת המיג ===
ב־10 ביוני 1982, צוות לוחמים בפיקודו של טרגר, סרן במילואים, שהה במארב באזור עין זחלתא סמוך לכביש ביירות–דמשק, בהמתנה למסוקי תקיפה מסוג גאזל, שהגיחו בגובה נמוך מאוד ותקפו כוחות ישראלים במהלך ימי הלחימה. הצוות נתקל בשני מטוסי מיג 23 בגובה נמוך של כ-100 מטרים בלבד, שירו לעבר הכוחות. כשפנו מטוסי המיג לכיוון צפון–מזרח, נתן טרגר פקודת אש ושני טילי כתף נורו אל עבר מטוסי המיג. טייס המיג הסורי השני הבחין בירי הטיל הראשון וניסה להימלט ושבר בחוזקה מזרחה לאזור הרי השוף. הטיל השני, ששוגר ותופעל על ידי טרגר ולוחם נוסף, פגע במטוס המיג 23 שהתרסק בתחתית הוואדי.

זו הייתה ההפלה הראשונה והיחידה של מטוס אויב שבוצעה על ידי צה"ל באמצעות טיל כתף והייתה זו להפלה הראשונה של טיל בזק (הרד-היי) בעולם.<ref></ref><ref></ref>

==קריירה ופעילות עסקית==

בין השנים 1995–2000, עבד בחיפה כימיקלים וכיהן בין היתר כמנכ"ל החברה. בין השנים 2001–2004, היה מנכ"ל סאסאטק. בין השנים 2004-2007, היה מנכ"ל זהר דליה ובין השנים 2007–2009, שימש כנשיא ומנכ"ל עמיעד מערכות סינון<ref></ref><ref></ref> וכיושב ראש בפועל של חברות הבת בסין, אוסטרליה וארצות הברית.<ref></ref>

בשנת 2008, טרגר זכה בפרס המנכ"ל המצטיין מטעם בורסת AIM בלונדון טרגר הוא הישראלי הראשון שנבחר למעמד זה בבורסת AIM בלונדון.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 2007, יזם והקים עם שותף וחברת סנו מפעלי ברונוס בע"מ את חברת סנו אינטרטראנס, העוסקת בסחר כימיקלים. בשנת 2012, מכר טרגר את חלקו בחברה לסנו.

בשנת 2013, יזם והקים עם שותף טכנולוגי, את חברת באלאסטמארין אשר עוסקת בתחום סינון מי נטל לאוניות ופיתוח פתרונות בתחום הסינון המוגנות בפטנט.<ref></ref>

בשנים 2018–2021 כיהן כמנטור בתוכנית יזמים צעירים, בבית הספר הריאלי העברי בחיפה ומשנת 2018, משמש טרגר כמנהל כספים של מועדון הספורט בשכונת מגוריו דניה בחיפה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [https://www.linkedin.com/in/rami-treger-31145942/ פרופיל לינקדין של רמי טרגר], באתר לינקדאין
* [https://www.calcalist.co.il/markets/articles/0,7340,L-3192582,00.html ויולה פרייבט אקוויטי רכשה 23% מעמיעד מערכות סינון], באתר כלכליסט

== הערות שוליים ==

2023 03
אלכסיי גורנוסטאייב

אלכסיי גורנוסטאייב (ברוסית: Алексей Горностаев; 18 בפברואר 1808 - 18 בדצמבר 1862) היה אדריכל רוסי, בולט כחלוץ בתחייה הרוסית, בונה של מנזר וקתדרלה בסנט פטרסבורג, כנסיית סנט פטרסבורג וכן כנסייה בהלסינקי. מיוחסת לו הלידה מחדש של ארכיטקטורת גגות האוהלים המסורתית של הצפון הרוסי.

== ביוגרפיה ==
=== חינוך ===
אלכסיי גורנוסטאייב היה בנו של מנהל מפעל היציקה באזור ניז'ני נובגורוד. הוא הצטרף לשירות המדינה כפקיד זוטר ב-1823 בעיר הולדתו ארדטוב, לאחר מכן עבר לסנט פטרסבורג ב-1826, פרש ב-1827 והתפרנס מציור לוחות פרסום ואיורים ומאוחר יותר עבור הוצאת ספרים, סווינין שמימנה את סיור הלימודים שלו ברוסיה. בשנת 1829, גורנוסטייב פנה לכיתתו של אלסנדרו ברולו באקדמיה האימפריאלית לאמנויות ושימש כשוליה בבניית תיאטרון מיכאילובסקי (1831). בשנים 1834–1838, הוא נסע על חשבונו באירופה, וקיבל את הקרדיטים הגבוהים ביותר עבור יצירות האמנות שלו בפומפיי. הוא חזר בשנת 1838, השנה שבה הכריז ניקולאי הראשון לאקדמיה כי "כדי לשמור על רוח האדריכלות הביזנטית העתיקה בעיצובי כנסיות, על האדריכלים לעקוב אחר הטיוטות של קונסטנטין תון" .<ref>Левиаш, Т.Л., "Валаам. Путеводитель", Петрозаводск, Карелия, 1989</ref> גורנוסטאייב קיבל רישיון אדריכל ממלכתי, חברות באקדמיה, והועסק כאדריכל משרד הפנים מאז 1843 ועד מותו. הקריירה המעשית שלו מחולקת בבירור לשתי תקופות.

=== תקופה נאו-קלאסית (1838–1848) ===
עבודתו של גורנוסטאייב לפני 1848 פעלה לפי המסורת של הזמן ההוא, ושילבה את הדעיכה הנאו-קלאסית עם הטעם של המעמדות הגבוהים. אחד מלקוחותיו, M.V.Shishmaryov, ממן מאוחר יותר את השחזור של גורנוסטייב את מנזר טריניטי-סרגיוס.

=== התחייה הרוסית (1848–1862) ===
חייו של גורנוסטאיב השתנו כאשר קיבל הזמנה מדמאסקין (1795–1881), הכומר ממנזר ולעם, לשפץ את המנזר למען הנזירים הרבים שבו. כפי שניסח זאת המבקר ולדימיר סטאסוב, "הוא כבר היה בן 45, פרופסור, מבוסס היטב בין העתקה וחיקוי פה אחד של סגנונות אירופיים, יוונים ורומיים קלאסיים, כשלפתע, בהשפעת אנשי דת משכילים קיבל תפנית חדה.<ref>Стасов, В.В., "Двадцать пять лет нашего искусства. Наша архитектура", p.513</ref>

במקום ללכת בעקבות הקאנון הביזנטי בעל חמש הכיפות של תון, בחר גורנוסטאייב לבצע מחדש את גגות האוהלים של צפון רוסיה המסורתית. במקביל, כשהוא חש מגבלות של גישה צרה זו, הוא הגדיל אוהלים רוסיים עם קמרונות וקשתות רומנסקיות. המבצע שלו לשחזור את מנזר ולעם כלל כנסייה ומגורים, בניינים טכניים כמו להספקת מים, קפלות וכנסיות נוספות במתחם.

בשנת 1858 תכנן גורנוסטאייב את קתדרלת דורמיציון במחוז דונייצק באוקראינה, הפעם בצורת מגדל ביזנטי מסורתי. זמן קצר לפני מותו, הוא תכנן ובנה שיפורים למנזר טריניטי-סרגיוס בסטרלנה (ליד סנט פטרסבורג) - שערי כניסה, קפלה ושני בנייני מגורים. עבודתו האחרונה, קתדרלת אוספנסקי האורתודוקסית בהלסינקי, הושלמה לאחר מותו.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="220">
 File:831. Фонтанка,46. Особняк графини Н.Ф.Карловой.jpg
File:Konevec Monastery.jpg
File:Внутри собора Рождества Богородицы. Остров Коневец. (Санкт-Петербург).jpg
File:IMAG0387.jpg
File:Церковь святителя Николая 2.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:ילידי 1808
קטגוריה:נפטרים ב-1862
אבנגורו

אבנגורו (בצרפתית: Abengourou) היא עיר המשמשת כבירת מחוז קומואה במזרח חוף השנהב.

== גאוגרפיה ==
העיר שוכנת בגובה של כ־200 מטרים מעל פני הים במזרח חוף השנהב. היא ממוקמת כ־26 קילומטרים מערבית לגבול עם גאנה, כ־155 קילומטרים מצפון־מזרח לאביג'אן, העיר הגדולה במדינה, וכ־190 קילומטרים מזרחית ליאמוסוקרו, בירת המדינה.

== דמוגרפיה ==
בעיר עצמה מתגוררים כ־100,000 תושבים (נכון לשנת 2014) ובמטרופולין כולה מתגוררים מעל 164,000 תושבים נכון לשנת 2021). רוב התושבים הם בני הקבוצה התאנית אקאן.

== תחבורה ==
בדרום־מזרח העיר קיים מנחת מטוסים קטן. העיר נמצאת לצידם של שני כבישים עיקריים: האחד מחבר בין אביג'אן בדרום לבין בונדוקו ומעברי הגבול לגאנה ולבורקינה פאסו בצפון; השני מחבר את אבנגורו גם כן עם אביג'אן, אך מכיוון מזרח (מכיוון העיר גראן־בסאם).

== כלכלה ==
בעיר קיים בתי מלון ואכסניות רבים. כמו כן מגודלים באזור פולי קפה וקקאו.

== ספורט ==
בעיר קיימת קבוצת כדורגל המשחקת בליגת העל של חוף השנהב.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חוף השנהב: ערים
הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר

מפת המחוז
הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר (בגרמנית: Woiwodschaft Serbien und Temeser Banat, בסרבית: Војводство Србија и Тамишки Банат, ברומנית: Voivodina sârbească și Banatul timișan, בהונגרית: Szerb Vajdaság és Temesi Bánság), המכונה בפשטות מחוז סרביה (Serbische Woiwodschaft), הייתה ארץ כתר של האימפריה האוסטרית שהתקיימה בין 1849 ל-1860.

זו הייתה ארץ כתר נפרדת שנקראה על שם שני מחוזות לשעבר: וויבודינה הסרבית ובאנאט טמשוואר. האזור הקודם שלה מחולק כיום בין סרביה, רומניה והונגריה. הוויוודה נתנה את שמה לוויבודינה הסרבית הנוכחית.

== היסטוריה ==
הוויוודה הוקמה על פי החלטה של הקיסר האוסטרי בנובמבר 1849, לאחר המהפכות של 1848/1849. היא הוקמה בהתאם לפריבילגיה שניתנה לסרבים על ידי הקיסר ההבסבורגי ב-1691, תוך הכרה בזכותם של סרבים לאוטונומיה טריטוריאלית בתוך המלוכה ההבסבורגית.

האזור כלל את האזורים של בנאט, באצ'קה והעיריות אילוק ורומה בצפון סרם. מושל אוסטרי שישב בטמשוואר שלט באזור, והתואר של הווייבוד היה שייך לקיסר עצמו. התואר המלא של הקיסר היה "הווייבוד הגדול של מחוז סרביה" (בגרמנית: Großwoiwode der Woiwodschaft Serbien). גם לאחר ביטול הוויוודה, הקיסר שמר על התואר הזה עד סוף האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1918.
מפה משנת 1853
בשנת 1860 בוטלה הוויוודה של סרביה ובאנאט טמשוואר ורוב שטחה (בנאט ובאצ'קה) שולבה בממלכת הונגריה ההבסבורגית, אם כי שלטון הונגרי ישיר החל רק ב-1867, לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית. בניגוד לבנאט ובאצ'קה, בשנת 1860 שולבה סרם בממלכת סלאבוניה, עוד ארץ כתר הבסבורגית נפרדת. ממלכת סלאבוניה התמזגה לאחר מכן עם ממלכת קרואטיה, ויצרה את הממלכה החדשה של קרואטיה-סלבוניה, אשר סיכמה על הסכם עם ממלכת הונגריה בשנת 1868, והפכה לאזור אוטונומי של ממלכת הונגריה בתוך אוסטריה-הונגריה.

== שפות ==
שתי השפות הרשמיות של המחוז היו גרמנית ו"אילירית" (סרבית).<gallery>
קובץ:Vojvodstvo srbija okruzi 1849 01.png|מחוזות המחוז של סרביה וטמס בנאט (1849–1850).
קובץ:Vojvodstvo srbija okruzi 1850 01.png|מחוזות המחוז של סרביה וטמס בנאט (1850–1860).
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרביה: היסטוריה
אולפן ליגת האלופות

אולפן ליגת האלופות היא תוכנית ספורט מבית ערוץ הספורט המשודרת בערוץ החל משנת 1995 ומסקרת את משחקי ליגת האלופות בכדורגל. התוכנית נחשבת לאחת מתוכניות הדגל של הערוץ, וזכתה בעבר בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתוכנית הספורט הטובה ביותר.

במשך מעל ל-25 שנים הוביל את התוכנית מודי בר און. בשלהי 2021 נאלץ בר און לפרוש עקב התמודדות עם מחלת הסרטן, ממנה נפטר לבסוף במאי 2022. לאחר פטירתו נבחר טל פרידמן כמחליפו בהגשת התוכנית, אך בסיום עונת שידורים אחת הודיע על עזיבה. בספטמבר 2023 נבחרה מירי נבו כמגישת האולפן החדשה.

==היסטוריה==
בשנת 1995 רכש ערוץ הספורט את זכויות השידור של ליגת האלופות, לאחר שעד 1994 זכויות השידור היו בידי רשות השידור ובעונת 1994/95 הזכויות היו בידי ערוץ 2. בכל ערב משחקים שודר משחק אחד בשידור ישיר, כאשר לפניו שודרה תוכנית אולפן לקראת המשחק, שכללה כתבות צבע ופרשנויות של הפאנל באולפן, ולאחר המשחק שודרו תקצירי יתר משחקי הערב.

לאחר "עונת ניסיון" עם מגישים מתחלפים, בשנת 1996 מונה מודי בר און לתפקיד מגיש האולפן. לצדו התגבש פאנל קבוע שהורכב מפרשני הערוץ אבי מלר, שהגיש את תקצירי המשחקים, נדב יעקבי ושגיא כהן, אליו הצטרפו בהמשך גם כדורגלני עבר שונים, ובניהם אלי אוחנה ואיציק זוהר. את המשחקים שידרו לרוב רמי וייץ ויורם ארבל.

בשנותיו הראשונות זכה האולפן לשבחים על גישה שונה וקלילה יותר שהציג לשידורי הספורט. גישה זו התבלטה במערכונים אותם כתב מודי בר און מדי שנה עבור משדרי הגמר (כדוגמת "להיות רוי קין", פארודיה על הסרט "להיות ג'ון מלקוביץ'" ששודרה לפני משחק הגמר בשנת 2000), והחל משלב מסוים גם באירוח אמנים ולהקות שהופיעו באולפן בסיום כל ערב משחקים. בשנת 1998 זכה האולפן בפרס מטעם אופ"א כגוף המשדר המצטיין של המפעל באירופה.

בשנת 2001 נוסף על ערוץ הספורט הבסיסי ערוץ נוסף, "ספורט חמש פלוס", ששידר משחק נוסף מהמפעל בכל ערב משחקים. בשנת 2007 השיק ערוץ הספורט שני ערוצים נוספים, "חמש לייב" ו"חמש גולד". בערוץ "גולד" שודר משחק נוסף, בעוד בערוץ "לייב" שודר "ערוץ הקיבוץ" - בו בר און והפאנל עוברים בין כל המגרשים בערב המשחקים ומעדכנים בשערים ובאירועים המשמעותיים בכל משחק.

עם השנים חלו שינויים רבים בהרכב המשתתפים: וייץ וארבל עזבו את ערוץ הספורט ובמקומם הפכו יעקבי ועמיחי שפיגלר לשדרים הבכירים. בנוסף, צוות הפרשנים התרחב והצטרפו אליו, בין היתר, עמרי אפק, בוני גינצבורג, אלי גוטמן ודודו אוואט, לצד פינות שונות אותן הגישו כתבי הערוץ.

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable"
!פרס
!שנה
!קטגוריה
!מועמדות
!תוצאה
|-
! rowspan="4" |פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה
|2019
| rowspan="4" |תוכנית ספורט
| rowspan="3" |אולפן ליגת האלופות
|
|-
|2020
|
|-
|2021
|
|-
|2022
|אולפן ליגת האלופות – עונה 27
|
|}

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערוץ הספורט: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ליגת האלופות
קנת קמרון

קנת קמרון (באנגלית: Kenneth Donald Cameron; נולד ב-29 בנובמבר 1949, קליבלנד) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

==ביוגרפיה==
קנת קמרון נולד בעיר קליבלנד. לאחר סיום בית ספר הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא השתתף במלחמת וייטנאם כמפקד מחלקה ואחר כך שירת כמאבטח של חיל הנחתים בשגרירות בסייגון. בשנת 1972 הוא החל קורס טיס. לאחר סיומו הוא היה טייס של מטוס מדגם דאגלס A-4 סקייהוק. בשנת 1978 קמרון קיבל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה ממכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ובשנת 1979 קיבל תואר שני. לאחר סיום הלימודים קמרון המשיך בשירות בחיל הנחתים. בשנת 1983 הוא סיים הכשרה לטייס ניסוי.

==שירות בתחום החלל==
בשנת 1984 קמרון נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-37 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (סטיבן נגל היה מפקד צוות). המשימה העיקרית הייתה הצבת מצפה קרני גמא קומפטון על המסלול. במשימת STS-56 בשנת 1991 הוא היה מפקד צוות של מעבורת החלל אנדוור. צוות עשה מספר מחקרים תוך שימוש בספייסלאב של סוכנות החלל האירופית. בשנת 1994 קמרון עבר הדרכה במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים בעיר הכוכבים. בשנת 1995 הוא היה מפקד צוות של STS-74 שהתחברה לתחנת החלל מיר. המעברות עגנה בתחנת החלל במשך 3 ימים. היא הביאה אספקה חדשה והחזירה לכדור הארץ ממצאים של המחקרים שבוצעו. בשנת 1996 הוא פרש מנאס"א.

בשנת 2006 קמרון חזר לנאס"א. הוא מונה לתפקידי ניהול במרכז נאס"א בלנגלי. בשנת 2007 הוא עבר למרכז החלל ג'ונסון. בשנת 2008 הוא פרש מנאס"א.

==מחוץ לנאס"א==
בשנת 1996 קמרון פרש מנאס"א ועבר בתעשיית רכב עבור ג'נרל מוטורס וסאאב. בשנת 2002 קמרון קיבל תואר במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של מישיגן. לאחר פרישה סופית מנאס"א בשנת 2008 הוא החל לעבוד בנורת'רופ גראמן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/bios/astronauts/english/cameron_kenneth.htm קורות חיים]

קטגוריה:אסטרונאוטים אמריקאים
קטגוריה:טייסי צי ארצות הברית
קטגוריה:טייסי ניסוי אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת וייטנאם
קטגוריה:בוגרי בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי
קטגוריה:עובדי נאס"א
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
מועצה אזורית הרי יהודה

מועצה אזורית הרי יהודה הייתה מועצה אזורית במחוז ירושלים בישראל. ב-1964 אוחדה המועצה עם כמה משכנותיה למועצה אזורית מטה יהודה.

==היסטוריה==
המועצה הוקמה בשנת 1949. בעת הקמתה היא כללה 11 יישובים, במרחב שבין מוצא לצרעה. בשטחי המועצה הוקמו יישובי עולים רבים וכבר ב-1952 נכללו בה כ-35 יישובים. ב-1958 התגוררו בה כ-9500 נפש.

משרדי המועצה שכנו בירושלים. 

ב-1963 עלתה הצעה לאחד את ארבע המועצות האזוריות באזור ירושלים (הרי יהודה, גיזו, אבן העזר והאלה) למועצה אחת גדולה. הוקמה ועדה שדנה בכך, וראשי ארבע המועצות תמכו במהלך.. במאי 1964 הוחלט על איחוד ארבע המועצות למועצה אחת: מועצה אזורית מטה יהודה.
==ראשי המועצה==
בראשות המועצה עמדו:
* נפתלי אושפיז מקריית ענבים (1950)
* מנחם כץ ממעלה החמישה (1953-1955)
* אפרים בן-חיים מקריית ענבים (1958) 
* יעקב הוכמן מבית זית (מ-1959)

==הערות שוליים==

הרי יהודה
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
Blood 1983

Blood 1983 (בעברית: דָם 1983) הוא המיני-אלבום הראשון של להקת המטאל אלטרנטיבי האמריקאית In This Moment.<ref name=":0"></ref> המיני-אלבום יצא לאור ב-21 באוקטובר 2022, על ידי חברת התקליטים BMG רייטס מנג'מנט.<ref name=":0" /> במסגרת המיני-אלבום, הקליטה הלקה מחדש ארבעה שירים וקטע אינסטרומנטלי אחד.<ref name=":0" />

המיני-אלבום היה הראשון שיצא בהוצאת BMG רייטס מנג'מנט.<ref></ref>

== רקע והפקה ==
בשנת 2012 הוציאה In This Moment את אלבום האולפן הרביעי שלה, Blood.<ref></ref> במסגרת האלבום, הוקלטו ארבעת השירים "", "Burn", "" ו-"Whore". הרביעי מתוכם הפך ללהיט בין-לאומי ונמכר במאות אלפי עותקים.<ref></ref> בשנת 2022 הודיעה הלהקה כי בכוונתה להקליט מיני-אלבום קונספט, בהשראת שנת 1983. הלהקה הקליטה מחדש את אותם ארבעת השירים, בסגנון המאפיין את שנת 1983, כמו גם קטע אינסטרומנטלי בשם "1983", הפותח את המיני-אלבום.<ref name=":0" /><ref></ref> קטעים ויזואליים מתוך הגרסאות פורסמו בהמשך.<ref></ref>

== רשימת רצועות ==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable"
!מדינה
!תאריך יציאה
!פורמט
!חברת תקליטים
!מקור
|-
!כלל העולם
|21 באוקטובר 2022
|הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
|BMG
|style="text-align:center;"|<ref name=":0" />
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיני-אלבומים מ-2022
קטגוריה:אלבומי In This Moment
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
ישראל אוסטרזצר

ישראל אוסטרזצר (כ"ט בשבט ה'תרס"ד, 15 בפברואר 1904 – אב ה'תש"א, יולי 1941) היה היסטוריון וחוקר הספרות התלמודית. סגן מנהל המכון למדעי היהדות בוורשה ומרצה לתלמוד ולספרות ימי הביניים במכון. חיבר ספרים ומאמרים. נספה בשואת יהודי אירופה.

==קורות חיים==
ישיבת אבל מיוחדת במלאת שנה לפטירת [[מתתיהו שהם, בבית הספרייה המרכזית למדעי היהדות בוורשה. אוסטרזצר ערך ספר זיכרון לזכרו וכנראה מופיע בתמונה זו.]]
נולד בקולומיאה שבפלך סטניסלבוב, גליציה. התחנך בחינוך מסורתי, תחילה למד אצל סבו, ר' אלטר פרנקל, ואחר כך אצל רבי מאיר שפירא בעת כהונתו כרבה של טרנופול.

ב-1923 קיבל תעודת בגרות של הגימנסיון הקלאסי בקולומיאה. אחר כך למד פילוסופיה, היסטוריה ובלשנות קלאסית באוניברסיטת קרקוב ובאוניברסיטת ורשה שבה קיבל את תואר הדוקטור שלו בשנת 1927.

בשנת 1928 התקבל לעבודה במכון למדעי היהדות בוורשה, תחילה כמזכיר וכעבור שנה כסגן מנהל המכון. משנת 1933 החל לשמש מרצה לתלמוד ולספרות ימי הביניים במכון זה.

כן השתתף בוועדות הממשלתיות הפולניות שעסקו בנושאי הוראת דת ולימודי יהדות בבתי הספר התיכוניים בפולין.

אוסטרזצר ריכז וערך את ספר הזיכרון לזכרו של המשורר מתתיהו שוהם, הספר אבד בתקופת השואה.

==מחקריו==
מחקרו של אוסטרזצר התמקד במשפט התלמוד ובהיסטוריה של העת העתיקה. הוא כתב מאמרי ביקורת ומסות ביוגרפיות לרוב, וכן שלושה ספרים:
* לברור מצבם המשפטי של יהודי אלכסנדריה בתקופת רומא, ורשה: כתבי המכון לחכמת ישראל III, תרצ"א
* מוסד האפותיקי בדיני התלמוד, בודפשט, תרצ"א
* נכסיו של העבד בדיני התלמוד, ורשה: כתבי המכון לחכמת ישראל, תרצ"ה 

==לקריאה נוספת==
* יעקב בן-יוסף (עורך) הסמינר הממלכתי למורי דת-משה בוורשה: קובץ מחקרים ומאמרים, תל אביב, 1985, עמ' 179
* ישראל אוסטרזצר, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 309–313

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://biblio.ebaf.edu/cgi-bin/koha/opac-search.pl?q=an:60154 Ostersetzer Israel] בספריית סנט אטיין

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:היסטוריונים שנספו בשואה
קטגוריה:היסטוריונים יהודים פולנים
קטגוריה:חוקרי תלמוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרקוב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ורשה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1904
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1941
The Best (אלבום של ג'סטין ביבר)

The Best (בעברית: המיטב) הוא אלבום אוסף השלישי של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. האלבום יצא לאור באופן בלעדי ביפן, ב-27 בפברואר 2019, על ידי חברות התקליטים דאף ג'אם וסקול בוי רקורדס , לציון עשר שנים של ביבר בתעשיית המוזיקה (2009-2019)<ref></ref>.

באלבום נכללים סינגלים מתוך אלבומי האולפן של ביבר: My World 2.0 (2010), Under The Mistletoe (2011), Believe (2012), ו-Purpose (2015), וכן מתוך המיני אלבום My World (2009), אלבום הרמיקס Never Say Never: The Remixes (2011) ומאלבום האוסף הקודם שלו, Journals (2013).

== רשימת השמעה ==

== קישורים חיצוניים ==
* [https://justinbieber.fandom.com/wiki/The_Best The Best] באתר פאנדום

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי ג'סטין ביבר
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת איילנד רקורדס
אנדריי וורוניחין

אנדריי ורוניכין (ברוסית: Андрей Воронихин 28 באוקטובר 1759 - 21 בפברואר 1814) היה אדריכל וצייר רוסי. כנציג הקלאסיציזם הוא גם היה ממייסדי סגנון התחייה הרוסי המונומנטלית. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו על קתדרלת קאזאן בסנט פטרסבורג.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
אנדריי ורוניכין נולד בכפר במחוז פרם, למשפחת צמיתים של הרוזן אלכסנדר סטרוגנוב, נשיא ותיק של האקדמיה הקיסרית לאמנויות, שייתכן שהוא היה גם אביו. ורוניכין התאמן בציור בבית המלאכה של צייר האיקונות של אורל גבריאל יושקוב. כישרונות נעוריו משכו את תשומת לבו של סטרוגנוב, ובשנת 1777 שלח הרוזן את ורוניכין ללמוד במוסקבה. בין מוריו היה ואסילי בז'נוב ומטבי קזקוב. לאחר 1779 עבד ורוניכין בסנט פטרבורג.<ref>Olga Medvedkova, Mémoire de l'architecte V***, Paris : Triartis, 2015</ref>

בשנת 1785 שוחרר ורוניכין. מ-1786 עד 1790 למד אדריכלות, מכניקה ומתמטיקה בצרפת ובשווייץ.

בשנת 1797, האמן השיג את התואר ה"אקדמי" מהאקדמיה לאמנויות יפות ומתחילת המאה ה-19 לימד באקדמיה לאמנויות יפות.

הארכיטקטורה המוקדמת ביותר של ורוניכין כוללת גימור הפנים של ארמון סטרוגנוב (1793). צורות הבארוק המפוארות, שהוצעו על ידי רסטרלי, הוחלפו בעזרת ורוניכין בקישוט קלאסי קפדני, המאופיין בפשטות ובעידון. יתר על כן, הוא שיחזר את פנים הדאצ'ה סטרוגנוב על הנהר השחור (1795 - 1796), וכן בנה אחוזות בגורודניה (1798).

היצירה העיקרית של ורוניכין הייתה קתדרלת קאזאן בסנט פטרסבורג.<ref>Wladimir Berelowitch et Olga Medvedkova, Histoire de Saint-Pétersbourg, Paris, Fayard, 1996</ref> הבנייה החלה ב-27 במרץ 1801, והעבודה הסתיימה ב-1811. לרגל שיפוץ הכנסייה, הוענקה לורוניכין פנסיה ואות מסדר אנה הקדושה.

מספר יצירות אחרות של ורוניכין היו בניין מחלקת האוצר, בניין מכון הכרייה של סנט פטרבורג, מבנים בארמון פטרהוף, וארמונות בסטרלנה, גאצ'ינה ופבלובסק.

האדריכל מת ב-5 במרץ 1814 בסנט פטרסבורג.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="220">
 File:Kazaňský chrám (13).jpg
File:Kazan Cathedral, Saint Petersburg, Russia 03.JPG
File:1560. Санкт-Петербург. Мраморный дворец.jpg
File:Горный.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:ילידי 1759
קטגוריה:נפטרים ב-1814
תלמה בורדמן

תלמה בורדמן (באנגלית: Thelma Boardman 31 באוקטובר 1909 – 21 באפריל 1978), נולדה בשם תלמה ג'ויס האברד (Thelma Joyce Hubbard), הייתה מדבבת אמריקאית הידועה בעיקר בזכות עבודתה באולפני וולט דיסני, במיוחד כמדבבת של מיני מאוס בשנים 1937–1938 ושוב ב-1941–1942.

== ביוגרפיה ==
תלמה ג'ויס האברד נולדה באזור תעלת פנמה ב-31 באוקטובר 1909, לאדוארד לושיוס ורבקה ססיליה האברד. בשנת 1932 היא עבדה כמנהלת מסע הבחירות של אביה כשהגיש בקשת מועמדות דמוקרטית לקונגרס מקליפורניה.<ref></ref> היא נישאה לראסל ארווין דיהל ב-7 ביולי 1929,<ref>Ancestry.com. California, Marriage Records from Select Counties, 1850–1941 [database on-line]. Provo, UT, USA: Ancestry.com Operations, Inc., 2014.</ref> לפני שהתחתנה עם השחקן טרו איימס בורדמן, איתו נולדו לה שני ילדים.<ref>Year: 1940; Census Place: Los Angeles, Los Angeles, California; Roll: m-t0627-00376; Page: 63A; Enumeration District: 60-55B</ref> היא החלה לתרום את קולה לדמותה של מיני מאוס כחלק מתוכנית רדיו בשנת 1937. בשנת 1938 עשתה את תפקיד הדיבוב הראשון שלה בסרט בתור המלאך של דונלד בסרט "Donald's Better Self". היא נפטרה ב-21 באפריל 1978 בלוס אנג'לס, קליפורניה.<ref name="ancestry"></ref>

== פילמוגרפיה ==
* 1938
** Donald's Better Self
** Mother Goose Goes Hollywood
** שלגיה ושבעת הגמדים – בתור שלגיה בדיבוב הספרדי
* 1941
** הסופה הקטנה
** השנים הטובות
** אומנות הסקי
* 1942
** ההחלטה של דונלד
** מסיבת יום ההולדת של מיקי
** במבי<ref name="google"></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדבבות אמריקאיות
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1978
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1909