אלברט בירסטדט

אלברט בירסטדט (באנגלית: Albert Bierstadt; 7 בינואר 1830 – 18 בפברואר 1902) היה צייר גרמני-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות ציורי הנוף המפוארים והסוחפים שלו, בהם תיאר את המערב האמריקאי. הוא הצטרף למסעות של ההתפשטות מערבה כדי לתעד את המרחבים שם. הוא לא היה האמן הראשון שצייר את האתרים במערב אמריקה, אך הוא היה הצייר הבולט שבהם.<ref></ref>

== ראשית חייו ==
בירסטדט נולד בזולינגן, גרמניה, בנם של כריסטינה (טילמנס) והנרי בירסטדט. אחיו היה הצלם אדוארד בירסטדט. אלברט היה רק בן שנה כשמשפחתו היגרה לניו בדפורד, מסצ'וסטס בשנת 1831. הוא עשה רישומי עפרון יפים בצעירותו ופיתח טעם לאמנות.

בשנת 1851 החל לצייר בצבעי שמן. הוא שב לגרמניה בשנת 1853 ולמד ציור במשך מספר שנים בדיסלדורף עם חברי בית הספר לציור הבלתי פורמלי שלה. לאחר שחזר לניו בדפורד בשנת 1857, הוא לימד רישום וציור זמן קצר (אלפרד תומפסון בריכר היה בין תלמידיו) לפני שהתמסר לציור במשרה מלאה.

== קריירה ==
אלברט בירסטדט, הרי סיירה נוודה, 1868
בשנת 1858 הציג בירסטדט ציור גדול של נוף שווייצרי באקדמיה הלאומית לעיצוב, זכה להערכה חיובית וחברות כבוד באקדמיה. בירסטדט החל לצייר סצנות בניו אינגלנד ובמדינת ניו יורק, כולל בעמק נהר ההדסון. הוא היה חלק מקבוצת אמנים המכונה אסכולת נהר ההדסון.

בשנת 1859 נסע בירסטדט מערבה בחברתו של פרדריק לנדר, מודד אדמות של ממשלת ארצות הברית, כדי לראות את נופי מערב אמריקה. הוא חזר לאולפן ששכר בבניין הסטודיו ברחוב העשירי בניו יורק עם רישומים לציורים רבים שסיים באותה תקופה. בשנת 1860 הוא נבחר כחבר האקדמיה הלאומית לעיצוב; הוא קיבל מדליות באוסטריה, בוואריה, בלגיה, וגרמניה. הוא היה מלמד באקדמיה הלאומית לעיצוב, ויליאם בליס בייקר היה בין תלמידיו.

בשנת 1863 נסע בירסטדט שוב מערבה, הפעם בחברתו של הסופר פיץ יו לודלו, שלאשתו נישא בהמשך. הזוג בילה שבעה שבועות בעמק יוסמיטי. לאורך שנות ה-60 של המאה ה-19 השתמש בירסטדט ברישומים ממסע זה כמקור לציורים בקנה מידה גדול לתערוכות והמשיך לבקר במערב האמריקאי לאורך כל הקריירה שלו.
אלברט בירסטדט, הבופלו האחרון, 1888
הבדים הגדולים שייצר לאחר מסעותיו עם לנדר ולודלו ביססו אותו כצייר הבולט של הנוף המערבי-אמריקאי. מיומנותו הטכנית של בירסטדט, שרכש בלימוד הנוף האירופי, הייתה מכריעה להצלחתו כצייר המערב האמריקני והיוותה את הגורם לפופולריות שלו בהפצת דמותם של הרי הרוקי לאלה שלא ראו אותם.

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית (1861 עד 1865) גויס בירסטדט בשנת 1863 ושילם עבור מחליף שישרת במקומו. הוא צייר ציור מלחמתי, שהתבסס על תצלום שצילם אחיו אדוארד בירשטדט, שהפעיל סטודיו לצילום בווירג'יניה. הציור זכה לביקורת חיובית כשהוא הוצג באיגוד האמנות בברוקלין באקדמיה למוזיקה בברוקלין בדצמבר 1861. האוצרת אלינור ג'ונס הארווי ציינה כי הציור, שנוצר מצילומים, מתעד את המלחמה ממקור ראשון.

ההכרה הכספית אישרה את מעמדו: הציור "הרי הרוקי, פסגת לנדר", שהושלם בשנת 1863, נרכש ב-25,000 דולר בשנת 1865.

בשנת 1867 נסע בירסטדט ללונדון, שם הציג שני ציורי נוף בקבלת פנים פרטית עם המלכה ויקטוריה. הוא נסע במשך שנתיים באירופה, טיפח קשרים חברתיים ועסקיים כדי לקיים את שוק עבודתו מעבר לים. מוצגי התערוכה שלו היו דימויים מבריקים, שהאדירו את המערב האמריקני כארץ של הבטחה ו"סייעו להגירה אירופית ".
אלברט בירסטדט, מלחמת גרילה
הוא צייר את הרי סיירה נוודה, קליפורניה באולפן שלו ברומא, והציג אותם בברלין ובלונדון לפני שהעביר אותו לארצות הברית. כתוצאה מהפרסום שנוצר על ידי ציורי עמק יוסמיטי שלו בשנת 1868, ביקשו את נוכחותו של בירסטדט בכל משלחת מחקר שתוכננה מערבה. הוא הוזמן על ידי הנהלת "רכבת אטצ'יסון, טופקה וסנטה פה" לבקר בגרנד קניון לתעד את המקום.
נהר מרסד בעמק יוסמיטי.

== שנותיו המאוחרות ==
למרות הצלחתו הפופולרית, בירסטדט ספג ביקורת על ידי כמה מבני זמנו בגלל הרומנטיקה הניכרת בבחירות הנושאים שלו והשימוש שעשה באור מופרז. חלק מהמבקרים התנגדו לציוריו של בירסטדט של ילידים אמריקאים בטענה כי האינדיאנים יצרו רושם מפואר מדי.

בשנת 1876 אובחנה אשתו כחולת שחפת, ומאז ועד מותה בשנת 1893 בילה בירסטדט איתה באקלים החם יותר של נסאו שבבהאמה. הוא גם המשיך לנסוע למערב ולקנדה. בהמשך החיים המאוחרים, עבודתו של בירסטדט נדחקה יותר ויותר והוא הותקף בגלל הטון התיאטרלי שלו.

בשנת 1882, שרפה הרסה את הסטודיו של בירסטדט באירווינגטון, ניו יורק עם רבים מציוריו.
אלברט בירסטדט, מרינה פיקולה, קאפרי
עד מותו ב-18 בפברואר 1902, ירד הביקוש לציור הנוף האפי שצייר, כך גם בהמשך המאה העשרים ובירסטדט נשכח.<ref></ref>

הוא נקבר בבית העלמין הכפרי בניו בדפורד, מסצ'וסטס.

== הערכה מחדש ==
בירסטדט היה אמן פורה, לאחר שסיים מעל 500 ציורים במהלך חייו.

העניין בעבודתו של בירסטדט התחדש בשנות השישים עם תערוכת ציורי השמן הקטנים שלו. הדעות המודרניות על הצייר חלוקות. חלק מהמבקרים ראו בעבודתו יצירות גדולות מדי, אקסטרווגנטיות. אחרים ציינו כי נופיו סייעו ליצירת תמיכה בתנועת השימור והקמת הפארק הלאומי ילוסטון.

הערכה מחודשת של עבודותיו הציבה אותה בהקשר חיובי, בסוף המאה העשרים.

== מורשת וכבוד ==
אלברט בירסטדנט, עמק יוספימי, 1864
בגלל התעניינותו של בירסטדט בנופי הרים, נקראו על שמו הר בירשטדט ואגם בירסטדט בקולורדו.

הוא היה ככל הנראה האירופי הראשון שעלה על פסגת הר אוונס בשנת 1863, קילומטר וחצי מפיסגת בירשטדט.

בשנת 1998 הוציא שירות הדואר של ארצות הברית מערך של 20 חותמות זיכרון בשם "ארבע מאות שנים של אמנות אמריקאית", שאחת מהן הציגה את "אחרון הבופלו" של אלברט בירסטדט.<ref></ref>

בשנת 2008 הוציא ה-USPS חותמת זיכרון בסדרת "אוצרות אמריקאיות" ובה מוצג הציור "עמק היוסמיטי" משנת 1864 של בירסטדט.
אלברט בירסטדט, זריחה במטאהורן, הרי האלפים.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Hassrick, Peter H., & 7 more, Albert Bierstadt: Witness to a Changing West, University of Oklahoma Press, 2018. 
* Manthorne, Katherine, Bloom, Tricia Laughlin, The Rockies and the Alps: Bierstadt, Calame and the Romance of the Mountains, GILES, 1st Edition, 2018. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1902