OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
2 Brothers On The 4th Floor

הוא הרכב יורודאנס הולנדי שנוסד בשנת 1990 והורכב מהזמרים רנה פיליפס (D-Rock) ודזירה מאנדרס (Des'Ray) בנוסף למפיקים המוזיקליים מרטין ובובי בור.

חלק מן השירים הנודעים והמצליחים ביותר של ההרכב כוללים את השירים "Never Alone", "" ו-"Come Take My Hand".

== קריירה מוזיקלית ==
ההרכב נוסד בשנת 1990 על ידי שני אחים – המפיקים המוזיקליים בובי ומרטין בור. הלהיט הראשון של ההרכב "Can't Help Myself" הצליח להביא את ההרכב למקום הרביעי במצעד הסינגלים ההולנדי. בתחילה, במהלך ההופעות החיות של הלהקה, שני האחים נהגו להופיע לצד הראפר "Da Smooth Baron MC" והזמרות פגי "הדוכסית" וגייל רובינסון. בשנת 1991 החלו האחים להופיע באופן קבוע עם הראפר רנה פיליפס (D-Rock) והזמרת דזירה מאנדרס (Des'Ray)

ההצלחה הרבה ביותר של ההרכב התרחשה בשנת 1994 כאשר ההרכב הוציא לשווקים את הסינגל "" אשר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים ההולנדי.

בשנים הבאות ההרכב הוציא לשווקים מספר סינגלים שזכו להצלחה מעטה יחסית. משנת 1998, ההצלחה של הלהקה החלה לדעוך ובעקבות כך, בשנת 2002 הלהקה התפרקה.

בשנת 2008 הזמרת דזירה מאנדרס והראפר רנה פיליפס חזרו להופיע יחד.

== דיסקוגרפיה ==
===סינגלים===
* 1990 - Can't Help Myself
* 1991 - Turn Da Music Up
* 1993 - Never Alone
* 1994 - Dreams
* 1994 - Let Me Be Free
* 1995 - Fly (Through The Starry Night)
* 1995 - Come Take My Hand
* 1996 - Fairytales
* 1996 - Mirror of Love
* 1996 - There Is A Key
* 1996 - 
* 1997 - One Day
* 1997 - I'm Thinkin' of U
* 1998 - Do You Know
* 1998 - The Sun Will Be Shining
* 1999 - Heaven Is Here
* 1999 - Living In Cyberspace
* 2000 - Wonderful Feeling
* 2001 - Stand Up And Live

===אלבומים===
* 1994 - Dreams
* 1996 - 2

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:להקות פופ
קטגוריה:להקות הולנדיות
קטגוריה:הרכבי יורו דאנס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1990
הרשטיק

הרשטיק הוא שם משפחה יהודי שמקורו מיידיש הרששטוק (גרמנית: Hirschstock, או Herzstock ):

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה בשפה הגרמנית
ויטיאז פודולסק (כדורגל)

מועדון הכדורגל "ויטיאז" פודולסק (ברוסית: Футбольный клуб «Витязь» Подольск) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר פודולסק שבמחוז מוסקבה, המשחק בליגה הרוסית השלישית.

עד עונת 2017/2018 התמודד במסגרות המקצועניות והישג השיא שלו היא ההעפלה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בעונת 2008/2009 והגעה למקום 11 בליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
==היסטוריה==
===אוונגרד פודולסק===
אוונגרד פודולסק היה מועדון כדורגל שהוקם ב-1947 ולאורך השנים שיחק בליגה השנייה והשלישית בלבד כשהישגי השיא שלו הם העפלה לשמינית גמר הגביע הרוסי (2009/10) והזכייה באליפויות העיר פודולסק 3 פעמים רצופות (2003, 2004, 2005). ב-3 בדצמבר 2010 מנכ"ל הקבוצה יורי פוליאקוב הכריז על מיזוג הקבוצה עם קבוצת ויטיאז פודולסק בשל קשיים פיננסיים.

===ויטיאז===
קבוצת ויטיאז פודולסק הוקמה על ידי יו"ר ועדת הספורט הרוסית ושר הספורט הרוסי, בוריס איוואניוצ'נקו שהקים את אגודת הספורט ויטיאז פודולסק ב-1996, שבמסגרתה החלה לפעול גם קבוצת כדורגל שנקראה בתחילה "קרסנאיה-גורקה ויטיאז" והתמודדה באליפות מחוז מוסקבה כשבסיום העונה היא זוכה בגביע מחוז מוסקבה.

בשנים 2008–2009 הקבוצה התמודדה בליגת המשנה הרוסית. הישגי השיא של הקבוצה הם ההעפלה לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בעונת 2008/09 וההגעה למקום 11 בליגה הראשונה. ב-2010 היא התאגדה עם קבוצת אוונגרד פודולסק.

בעונת 2017/2018 סיימה אחרונה בטבלה האזורית באליפות הליגה הרוסית השנייה ונשרה לליגה החובבנית, בה סיימה במקום הרביעי באליפות המחוז בעונת 2018.

==תארים==
* גביע הליגה השלישית: 2007
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל רוסיות
כדורגל
קטגוריה:מחוז מוסקבה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1996
החיים שאחרי

החיים שאחרי (באנגלית: After.Life) הוא סרט אימה אמריקאי בכיכובם של כריסטינה ריצ'י, ליאם ניסן, ג'סטין לונג, שיצא לאקרנים בשנת 2009 על פי התסריט ובבימויה של אגנייסקה ווצוביץ'-ווסולו.

==הסרט==
אנה טיילור (כריסטינה ריצ'י), מורה בחטיבת ביניים, אינה מרוצה מחייה. אם שלא אוהבת, ובן זוג שאינו מצליח להבין אותה (ג'סטין לונג). לאחר מריבה סוערת עם בן זוגה היא נוהגת בגשם סוער ונהרגת בתאונת דרכים. מעתה והלאה היא למעשה נמצאת בבית הקברות המקומי בניהולו של אליוט דיקן (ליאם ניסן) אשר טוען כי ביכולתו לדבר עם המתים. דיקן מנסה להוכיח לאנה כי נפטרה ומתפקידו להכין אותה לקראת הלוויה שתתקיים בעוד מספר ימים. מנגד, בן זוגה מסרב להשלים עם מותה והוא מאמין כי היא חיה, נושמת וכלואה בבית הקברות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי אימה מ-2009
קטגוריה:סרטי מותחן אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמת אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמת אימה משנות ה-2000
שלמה מטולוצין

הרב שלמה מטולוצין היה מגדולי תלמידי הגר"א ומראשוני תלמידיו שעלו לארץ ישראל.

==ביוגרפיה==
שלמה מטולוצין נולד בליטא. נמנה בין בכירי תלמידיו של הגאון מווילנא, היה ידוע כגדול בתורה והתפרסם כבעל מופת. עלה לארץ ישראל בראש חודש ניסן, שנת ה'תקנ"ד (1794) והתיישב בחברון. כאשר נודע לו כי הרב אברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז) עלה לירושלים ושהצטרפו אליו שם עוד כמה משפחות אשכנזיות, עבר גם הוא לגור בירושלים והצטרף למניין שנוסד בישיבת ״אור החיים״ של ר׳ חיים בן עטר. באותה תקופה התקרב מאוד אל הראש"ז והיה לומד עמו בחברותא.

בנו של רבי שלמה, רבי טוביה, שימש נשיא העדה האשכנזית בירושלים, הופיע בכל המופעים הפומביים של ירושלים כנשיא העדה וכאשר הגיע השר משה מונטיפיורי לביקור היה בין מקבלי פניו. ר' טוביה התיידד עם הראש"ז והיה מצטרף אליו לכל מסעות השליחות בגולה.

הרב מרדכי צורף, בנו בכורו של הראש״ז נשא לאישה את חנה, שהייתה נכדתו של הרב שלמה מטולוצין ובתו של רבי טוביה.

בחייו כתב ספר בשם ״אבן שלמה״ אך לא זכה להדפיסו. הספר נשאר בכתב יד כמאה שנה עד שנינו יואל משה סלומון הוציאו לאור בבית הדפוס שלו.

בסוף ימיו חזר לעיר חברון, שם התחבר לקהילת חב"ד. נפטר בחברון ושם נקבר.

== קישורים חיצוניים ==
* מידע באתר [http://www.salomon200.com/content_inner.asp?id=397&title=ר´-שלמה-מטולוצ´ין-ובנו-טוביה&langid=1 משפחת סלומון - מאתיים שנה בארץ ישראל]
* 
*
==הערות שוליים==

קטגוריה:תלמידי הגר"א
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
חיים זנוויל אברמוביץ'

רבי חיים זנוויל אברמוביץ ("הריבניצער", לעיתים "הרימניצער", תרנ"ח, 1898 או תרס"ב, 1902 – כ"ד בתשרי תשנ"ו, 18 באוקטובר 1995) היה אדמו"ר חסידי שהתגורר בריבניץ (טרנסניסטריה, מולדובה) ובהמשך במונסי ניו יורק. התפרסם כצדיק וכבעל מופת.

==תולדותיו==
נולד לרבי משה ויוטא צפורה בבוטושאן שבבוקובינה הרומנית. בגיל שנתיים וחצי נתייתם מאביו. למד אצל רבי יהודה לייב צירלסון שהסמיכו להוראה. בצעירותו היה חסיד של רבי יהודה אריה לייבוש פרנקל מבוטושאן ורבי אברהם מתתיהו פרידמן משטפנשט. מסופר שהרבי משטפנשט, שלא היו לו ילדים, אמר עליו: "אתה החידוש שלי". העיד על עצמו שבגיל 18 ידע את כל הש"ס עם פירוש רש"י. לאחר חתונתו התגורר במספר ערים בבסרביה, בהן קישינב. לאחר מלחמת העולם השנייה ברחו רוב הרבנים שחיו תחת שלטון ברית המועצות לארצות הברית ולישראל, והוא החל לשמש באדמו"רות בריבניצה. מסופר כי נהג לטבול בקרח, צם רבות, עטוף בטלית ותפילין עד הלילה ואמר תיקון חצות עד הבוקר. היה מל ושוחט למרות איסור השלטונות. חסידיו מספרים כי פעם נעצר והועמד למשפט אך שוחרר לאחר שאמר לשופט שאם ישחררוהו אשתו תתרפא. פעם אחרת ברח ממעצר והשוטרים מצאו אותו טובל בנהר ועזבו אותו כי חשבו שהוא משוגע. בתשעה באב היה מתעטף בשק וקורע קריעה בברכה. היה מתפלל מאוחר מאוד ולעיתים היה מתפלל שחרית באמצע הלילה.

היה נשוי לרבנית שרה, שנפטרה בכ"ה באלול ה'תשל"ט (17 בספטמבר 1979). הרב אברמוביץ עלה לישראל והתגורר בקריית באבוב בבת ים, אחר כך בבני ברק ולאחר מכן בירושלים. בשנת תשל"ד היגר לארצות הברית. הוא התחתן בשנית עם הרבנית פרידא מלכה שהייתה צעירה ממנו בהרבה שנים בתקווה שממנה הוא יוליד ילדים, והתגורר במיאמי, בקראון הייטס, בסי גייט (ברוקלין) ולבסוף במונסי, שם נפטר ונקבר. הרבנית פרידא מלכה נפטרה בתשע"ה (2015).

אחד מחסידיו המפורסמים הוא מרדכי בן-דוד, שהקדיש לו את השיר "אוי רבי" באלבומו "אין עוד מלבדו".

משמשיו בקודש בארצות הברית וקנדה היו; הרב משה ברכואוויץ, והרב יואל (יואלי'ש) קרויס.

== לקריאה נוספת ==
אברהם הכהן, במחיצתו של איש האלוקים עמודא דנהורא בוצינא קדישא כ"ק האדמו"ר הקדוש מריבניץ, 359 עמו', ברוקלין ניו יורק

==קישורים חיצוניים==
*[https://youtu.be/L3sYIi3szR8 סרטון בו נראה הרה"ק אדמו"ר מריבניץ זצוקללה"ה רוקד ושר השיר הושיעה את עמך]
* [https://web.archive.org/web/20120103224741/http://ribnitz.org/index.php אתר] על האדמו"ר
* [http://www.youtube.com/watch?v=e7deQyUqeKs&feature=related הדלקת נרות חנוכה] באתר יוטיוב
* [http://www.youtube.com/watch?v=t0lEqJNrMIw&feature=player_embedded סידור קידושין] באתר יוטיוב
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=50136&pgnum=15 כתבה על האדמו"ר בעלון "אידישע ווארט" 328 חשוון תשנ"ו] באתר היברובוקס. [http://marinagolikova.com/loni.pdf ותרגומה לעברית]
* [http://www.jdn.co.il/video/568999 הסרטה מתשעה באב], אתר JDN.
* 
*[http://hebrewbooks.org/50136 "אידישע ווארט" גיליון 328עמוד 15].
*[https://web.archive.org/web/20141113083650/http://www.shturem.net/index.php?section=news&id=38720 "איך היו לו כל כך הרבה דמעות"], מתוך העיתון 'שעה טובה', באתר שטורעם
*[http://www.col.org.il/show_news.rtx?artID=50168 "איך היו לו כל כך הרבה דמעות"], מתוך העיתון 'שעה טובה' 1254, באתר COL
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים רומנים
קטגוריה:אדמו"רים אמריקאים
קטגוריה:חסידי בית רוז'ין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי במונסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
נסים בכור אלחדיף

דיוקנו של נסים בכור אלחדף
בית אלחדיף בי[[יסוד המעלה (2011)]]
נסים בכור אלחדֵיף (לעיתים נכתב אלחדף; תרי"ז, 1857 - י"ג בתשרי תרע"ג, 24 בספטמבר 1912) היה אגרונום ארץ ישראלי, הבוגר הראשון של בית הספר החקלאי מקוה ישראל וממתיישבי המושבה יסוד המעלה.

==תולדות חייו==
אלחדיף נולד ברודוס למשפחה שמוצאה בגירוש ספרד. אביו, פרחיה, היה סוחר ובעל ספינות. בגיל שנה וחצי נפטר אביו כאשר טבע יחד עם אחת מספינותיו. אמו ג'מילה עלתה עמו לארץ ישראל ב-1869 והתיישבה בירושלים. שם נפגש עם קרל נטר, שחיפש תלמידים לבית הספר החקלאי וכך הפך אלחדיף לתלמידו הראשון, עוד בטרם הוקמו בנייני בית הספר. לאחר שבגר נשלח על ידי נטר להשתלמות באגרונומיה בצרפת ולאחר מכן להשתלמות בגננות ובגידול פרחים בעיר ניס.

לאחר שחזר לארץ נשכר לעבודה בעיצוב גן ביתו של הברון פלטון פון אוסטינוב (לימים סבו של השחקן פיטר יוסטינוב) שהתגורר במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו (בית מלון פארק). כאשר ביקר הברון רוטשילד ביפו וראה את מלאכתו של אלחדיף הציע לו משרה כמנהל הנטיעות והעבודה החקלאית במושבות הברון. ב-1886 החל אלחדיף לעבוד בפתח תקווה ושם נשא לאשה את חנה ונולד לו בנו פרחיה. לאחר מכן עבר אלחדיף לראשון לציון וניהל את נטיעת כרם הגפנים הראשון במושבה. ב-1887 עבר אלחדיף לגליל תחילה לראש פינה ולאחר מכן ליסוד המעלה, שם ביקש הברון לייסד תעשיית בושם המבוסס על פרחי שדה. אלחדיף גידל חלקות פרחים והדריך בעבודה חקלאית את המייסדים שרובם ככולם היו עירוניים משכילים ממזריטש ובריסק ללא כל ניסיון בחקלאות. 

עד מהרה קנה לו אלחדיף מקום מכובד במושבה. יכולות הגישור שלו הפכו אותו מקובל על יהודים וערבים. הוא הפך למוח'תאר בלתי רשמי של המושבה ועל עלילותיו נפוצו סיפורים ואגדות. על אף שמפעל הבשמים כשל כלכלית דבק אלחדיף במושבה מוכת הקדחת. הא הקים את אגודת "לינת צדק" שהקיפה את חברי המושבה וארגנה משמרות ביקור חולים של חברים בריאים אצל חבריהם החולים. לבסוף חלה גם הוא בקדחת ונפטר בן 55 בראש פינה.

נכון ל-2013 ביתו ניצב על תילו בקצה רחוב המייסדים ביסוד המעלה והוא נטוש ומוזנח.

==לקריאה נוספת==
* אהרון אבן חן, גן הבושם של אלחדף, בתוך: חתונה בצידון, הוצאת מסדה, 1972

==קישורים חיצוניים==
* 
* 


==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים יוונים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:הגליל: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:פקידי הברון רוטשילד
קטגוריה:יסוד המעלה: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1857
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1912
אליעזר דורי

אליעזר דורי ב-1970
אליעזר דורי (דוסטרובסקי) (12 בדצמבר 1884 – 7 בדצמבר 1973) היה איש העלייה השנייה, מוותיקי חיפה, איש הסוכנות היהודית, פעיל ציבור בחיפה ויקיר העיר.

== תולדות חייו ==
דורי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, למשפחה אמידה שעסקה בסחר בסוכר. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה המשיך בלימודי הנדסת מכונות בפוליטכניק, הצטרף לארגוני הנוער היהודי במקום ונטל חלק פעיל בהגנה מפני גילויי האנטישמיות שפשטו באימפריה הרוסית בעת ההיא. ב-1904 עלה לארץ ישראל ובהמשך השתקע בחיפה והחל לעבוד בבית החרושת שמן. באביב 1911 נשא לאישה את שרה לבית ברקוביץ' מיבנאל שנמנתה עם מתיישבי החורן, וביתו הפך למרכז החיפאי לאנשי "השומר" ולעוברי אורח מהמושבות והיישובים בצפון.

דורי נאלץ לגייס כספים ושילם דמי כופר, על מנת להימנע מגיוס לצבא העות'מאני. בשנות המלחמה עבד בשירות הרכבות כטכנאי ובתקופה זו הצטרף למאיר דיזנגוף בארגון ובסיוע לנזקקים ולמגורשים שסבלו מפעולות הדיכוי של השלטונות העות'מאניים, בעיקר בשל פעולות "ועד הצירים". ב-1920 החל לעבוד בסוכנות היהודית, ולעסוק בעלייה מטעם ההסתדרות הציונית ובהמשך נתמנה למנהל לשכת העלייה של הסוכנות.

דורי רקם קשרים טובים הן עם האוכלוסייה הערבית והן עם השלטון המנדטורי ומצא שפה משותפת עם הפקידות הבכירה האזרחית והמשטרתית. יחסים אלו הקנו לו מעמד מיוחד מעל ומעבר לתפקידו ומשרתו והוא היווה כתובת טובה לפניות של מוסדות לעזרה בתחומים שונים כולל רכישת קרקעות בתקופת הספר הלבן, הברחת נשק בחפצי העולים, או הכנסתם של הפועלים היהודים הראשונים לנמל. קשרים טובים אלו, היו גם מקור טוב למידע על הנעשה אצל השלטונות ואצל הערבים בעיקר בתקופות משבר, פרעות ומהומות. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה פעל לקליטת הפליטים שהגיעו לארץ מאירופה.

עם הקמת המדינה עבר אליעזר דורי לעבוד בשירות המדינה, ממנו פרש ב-1 באפריל 1953.
על שמו נקרא רחוב בחיפה.

==משפחתו==
אחיו הם הרופאים אריה דוסטרובסקי ואברהם דוסטרובסקי. מצד אביהם, היה דודם של הרמטכ"ל יעקב דורי, והאדריכל שלמה דורי.

ילדיו היו אלכס דורי, טוביה דורי סגן נציב בתי הסוהר, אבינועם דורי סגן לשכת עורכי הדין בירושלים, ויוכבד קוברסקי שנישאה לשמואל קוברסקי מבכירי חברת "צים" (מנכ"ל חברת "הימה").

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://archive.jta.org/article/1973/12/10/2966969/eliezer-dori-dead-at-89 Eliezer Dori Dead at 89], JTA, Decemeber 10, 1973
* 

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:משפחת דוסטרובסקי
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
ישראל מרדכי טברסקי

רבי ישראל מרדכי טברסקי (ז' בסיוון ה'תרפ"ט, 15 ביוני 1929 – כ"ב בסיוון ה'תשס"ד, 11 ביוני 2004) היה האדמו"ר מרחמסטריווקה בישראל.

== תולדותיו ==
נולד בירושלים לרבי יוחנן (ר' יוחנטש'ה) ואסתר רבקה בת הרב נחמן יוסף וילהלם. באותו זמן היה רבי אברהם וינברג מסלונים בארץ והוא כובד במילה. אבי סבו, רבי נחום (בן רבי יוחנן הראשון מרחמסטריווקא) כובד בסנדקאות. נקרא ישראל על שם הבעל שם טוב שנפטר בו' בסיוון ועל שם בן דודו של סבו, רבי מרדכי מזלטיפולי שנפטר שבועיים קודם ללידתו.

למד בחיי עולם ולאחר מכן בישיבת שפת אמת. היה נוהג ללמוד בלילות במספר בתי מדרש, בשביל שלא יבחינו שלומד שעות רבות. נישא לשרה גרינא, בתו של הרב סנדר אורי, בעל תשובה חסיד רחמסטריווקא שהיה צאצא של רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב ולפני חזרתו ממקימי קיבוץ בית אלפא. לאחר חתונתו המשיך ללמוד בהתמדה והיה יכול לשבת קרוב ליממה רצוף בבית המדרש.

לאחר פטירת סבו רבי דוד (שהיה אדמו"ר יחד עם אחיו רבי אברהם דב עד לפטירת האחרון בשנת תש"ה) קיבל אביו את אדמו"רות רחמסטריווקא עד לפטירתו בשנת תשמ"ב. לאחר מספר שנים רבי ישראל מרדכי עזר לאביו לפתוח את ישיבת מאור עיניים-רחמסטריווקא.

לאחר פטירת אביו סירב לקחת את האדמו"רות ברצותו להמשיך בסדר לימודו כרגיל אך קרוב משפחתו רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי ממכנובקה זקן אדמו"רי צ'רנוביל הכריחו לקחת את האדמו"רות באומרו "בין אם ירצה ובין אם לא, יתמנה". כמו כן התבטא עליו: "אף אם היה משמונת בניו של המגיד מצ'רנוביל לא היה מתבייש מהם". הקוויטל הראשון שקיבל היה מחמיו. במקביל קיבל את האדמו"רות אחיו רבי חי יצחק חתנו של רבי יעקב יוסף טברסקי מסקווירא שהיה עד אז ראש ישיבת סקווירא בשיכון סקווירא. כשאחיו היה מגיע לישראל היו מנהלים את הטיש יחד, שניהם ערכו קידוש ואמרו תורה ואת הזמירות שנהגו האדמו"רים להגיד בעצמם אמר רבי חי יצחק. בישיבת מאור עיניים מינה את אחיו לנשיא הישיבה יחד איתו (בלוגו של הישיבה כתוב 'בנשיאות האדמו"רים שליט"א').

אף בהיותו אדמו"ר רוב יומו עסק בלימוד וכך קרא לחסידיו להקדיש את זמנם ללימוד. היה מסיים את הטיש בליל שבת מוקדם ומיד פונה ללימודו, והיה מורה שמי שרוצה ללמוד שלא יגיע לטיש.

בשנת תשנ"א חלה ונחלש ובהמשך הוכרח לשבת על כסא גלגלים עד סוף ימיו. בסוף ימיו החלה החסידות לפרוח ומנתה מאות חסידים, כמו גם בחורים רבים מהישיבה שנהפכו לחסידיו. נפטר ביום שישי כ"ב בסיוון תשס"ד ונקבר באוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בהר הזיתים.

==משפחתו==
ילדיו:
*רבי דוד. האדמו"ר הנוכחי בישראל. חתנו של הרב משה ניישלאס רב שיכון סקווירא.
*הרב נחמן יוסף, חסיד חב"ד. מכהן כר"מ באהלי תורה בקראון הייטס. חתנו של הרב משה אשכנזי.
*חתנו הרב יהושע מנחם שטרן בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ. רב החסידות בבני ברק.
*חתנו הרב שלמה טייטלבוים, מכונה האדמו"ר מאלעסק.
*חתנו הרב בן ציון רבינוביץ', משפיע בישיבת מאור עיניים ובישיבת שערי תורה

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

ישראל מרדכי
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חיי עולם
קטגוריה:בוגרי ישיבת שפת אמת
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
השועל והאריה

[[איור מ-1894 של משל השועל והאריה]]
השועל והאריה הוא משל של איזופוס. מספר 10 בסיווג פרי.

במשל זה, השועל מבחין בפעם הראשונה בחייו באריה, חיה שאינו מכיר, הוא נבהל מאוד ובורח. ביום השני השועל שוב מבחין באריה אך נשאר לעמוד מרחוק ובוחן את החיה. ביום השלישי השועל פוגש את האריה פעם נוספת ואוזר אומץ לגשת אליו ולומר שלום. בין השניים מתפתחת שיחה והם נפרדים כידידים.

מוסר השכל: הכרות והבנה מונעים את הפחד מהלא נודע.

סיפור דומה נמצא במשלי לה פונטן. בסיפור מתואר שכאשר אדם רואה לראשונה גמל בפעם הראשונה הוא נבהל ובורח, בפעם השנייה הוא מסתכל בו בעיון ובפעם השלישית הוא רותם אותו לצרכיו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משלי איזופוס
קטגוריה:בעלי חיים במשלים
קטגוריה:אריות בתרבות
קטגוריה:שועלים בתרבות
הארמייה העשירית (ארצות הברית)

הארמייה העשירית של ארצות הברית הייתה עוצבה של צבא ארצות הברית, שלחמה בזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
הארמייה הוקמה ב-20 ביוני 1944 בטקסס שבארצות הברית. הפעולה הקרבית היחידה שבה השתתפה הייתה המערכה לכיבוש האי אוקינאווה, שהחלה ב-1 באפריל 1945 ונסתיימה ב-2 ביולי באותה שנה. במהלכה עמדו תחת פיקוד הארמייה שני קורפוסים – הקורפוס ה-24 (ארבע דיוויזיות רגלים) והקורפוס האמפיבי ה-3 (שלוש דיוויזיות של חיל הנחתים).

במערכה באוקינאווה היו לארמייה 7,600 הרוגים וכ-31,800 פצועים. בין ההרוגים היה גם מפקדה של הארמייה, לוטננט גנרל סיימון בוליבר באקנר. הוא נהרג בהפגזה ארטילרית יפנית ב-18 ביוני 1945. כממלא מקומו מונה מייג'ור גנרל רוי גייגר מחיל הנחתים, וב-23 ביוני מונה גנרל ג'וזף סטילוול למפקד הארמייה.

הארמייה יועדה ליטול חלק במבצע קורונט - השלב השני של מבצע נפילה, המבצע המתוכנן לפלישה ליפן עצמה, אך כניעת יפן באוגוסט 1945 ביטלה את הצורך בפלישה זו. כוחות מן הארמייה נחתו בקוריאה ב-8 בספטמבר 1945, קיבלו את כניעת הכוחות היפניים בשטח שהיה לאחר מכן לקוריאה הדרומית והיוו את הבסיס לממשל הצבאי האמריקני שם.

לאחר סיום המלחמה נגד יפן, ב-15 באוקטובר 1945, הושבתה הארמייה.

==לקריאה נוספת==
*ג'ון טולנד, השמש העולה: שקיעתה ונפילתה של הקיסרות היפנית, 1936-1945, תל אביב: משרד הביטחון, 1985.
*Roy Appleman, Okinawa: The Last Battle, United States Army in World War II, Washington: Government Printing Office, 1948.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.history.army.mil/html/books/005/5-11-1/index.html Okinawa: The Last Battle], מתוך סדרת הספרים צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה באתר המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית.

==הערות שוליים==

עשירית
עשירית
ארמייה העשירית של ארצות הברית
הרמן קבש

הֶרמָן אָלבּין יוֹזף הברון קֶבֵש פון קֶבֵשהַאזָה (בגרמנית: Hermann Albin Josef Baron Kövess von Kövessháza, בהונגרית: Kövessházi Kövess Hermann báró; 30 במרץ 1854 – 22 בספטמבר 1924) היה גנרל-פלדמרשל שכיהן כמפקדו האחרון של הצבא האוסטרו-הונגרי. תקופת שירותו לפני מלחמת העולם הראשונה לא התייחדה משום בחינה והוא התכוון לפרוש ב-1914, אך אז פרצה המלחמה והוא נאלץ להמשיך בתפקידים פיקודיים.

==ביוגרפיה==
אביו של קבש היה קצין מבוגר בצבא האוסטרו-הונגרי שהתגורר בטמשוואר, האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברומניה). מבחינה אתנית, מוצא המשפחה היה סקסוני טרנסילבני. שלושת ילדיו שירתו בצבא גם הם ואחד מהם נהרג ב-1914.

==ראשית הקריירה==
הרמן קבש יחד עם [[אוגוסט פון מקנזן]]
ב-1865 הוא הצטרף לבית ספר לצוערים בהיינבורג ולאחר שלמד שם ובאקדמיה בזניים, עבר לאקדמיה הצבאית בווינה. הוא סיים את האקדמיה בהצלחה ולאחר קידום מהיר הגיע לדרגת קפטן (סרן).<br />
המבצע הצבאי הראשון שלו היה דיכוי מרד בדלמטיה, עליו קיבל מדליית הצטיינות מהקיסר פרנץ יוזף. באותה שנה קיבל גם את עיטור צלב האבירים של מסדר הכתר האיטלקי. לאחר שנכשל במבחן הבא שלו, הוא עבר לשרת בחיל הרגלים. הצטיינותו בחיל רגלים קידמה אותו לדרגת מייג'ור (רב-סרן) ב-1890, לויטננט קולונל (סגן-אלוף) ב-1894 וזמן לא רב לאחר מכן לדרגת קולונל (אלוף-משנה).<br />
הוא היה אחד הקולונלים הצעירים בצבא ואחד הפרוטסטנטים בעלי הדרגות הגבוהות בצבא שרוב הקצינים בו היו קתולים. הוא היה מעורב בשערורייה בה עברו 400 חיילים קתולים לפרוטסטנטיות לאחר ויכוח דתי. המקרה זכה להתעלמות מצד הצבא אולם הכנסייה הקתולית גינתה אותו. הגינוי גרם לו לחשוש שהוא יאלץ לפרוש מוקדם, אך הוא התבדה עם תחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, וב-1911 מונה למפקד הקורפוס ה-12.

==מלחמת העולם הראשונה ואחריתו==
בתחילת המלחמה הוא פיקד על הקורפוס ה-12 שהיה חלק מהארמייה השנייה ולחם בחזית המזרחית, בקרבות על גליציה, בהרי הקרפטים ובמתקפת גורליצה-טרנוב ב-1915. לאחר שמונה למפקד הארמייה השלישית שהשתייכה לקבוצת הארמיות של מקנזן, הגיע לגולת הכותרת של הקריירה הצבאית שלו כשכבש את בלגרד ב-9 באוקטובר 1915. הארמייה של קבש נלחמה גם במונטנגרו ובאלבניה, עד שעברה לחזית האיטלקית על מנת להשתתף בקרב אסיאגו. לאחר מתקפת ברוסילוב נאלץ לחזור לגליציה כשהוא מקבל לפיקודו את הארמייה השביעית. לאחר כישלון הרוסים במתקפת קרנסקי, הגיב קבש בהכנסת כוחותיו לצ'רנוביץ באוגוסט 1917, מהלך ששיפר את מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי. בינואר 1918 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל כשהוא מפקד על הארמיות השלישית והשביעית גם יחד בחזית שנשאה את שמו והשתרעה בין גליציה לדוברוג'ה.<br />
עם חתימת חוזה ברסט-ליטובסק שסימן את סיום החזית המזרחית, נותר קבש ללא כוח צבאי לפקד עליו, עד למינויו למפקד הצבא ב-3 בנובמבר 1918. תפקידו היה למעשה חסר משמעות עם התפוררותה של האימפריה והוא פרש מהצבא בסיום המלחמה. הוא הלך לעולמו ב-1924 בווינה והוא בן 70 שנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.firstworldwar.com/bio/kovess.htm הרמן קבש], באתר firstworldwar.com 
* 

קטגוריה:מרשלים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:סקסונים טרנסילבנים
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ילידי 1854

קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1924
מטאלורג ליפצק

מועדון הכדורגל "מטאלורג" ליפצק (ברוסית: Футбольный клуб «Металлург» Липецк) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר ליפצק.
==היסטוריה==
לאורך כל שנות קיומה בתקופה הסובייטית, הקבוצה שיחקה בליגה השנייה (למעט שתי עונות בלבד — כשבעונת הבכורה סיימה במקום החמישי ועונה אחר כך נשרה).

מאז 1992 הקבוצה העפילה לליגה הראשונה ונשרה לליגה השנייה לסירוגין. 

בפעם האחרונה שהעפילה לליגת המשנה, זה היה בעונת 2009 ובאותה עונה סיימה במקום האחרון ונשרה בחזרה לליגה הרוסית השנייה בה היא התמודדה על זכות העפלה לליגת המשנה במשך 11 שנים עד שחזרה לליגת המשנה, בתום עונת 2020/2021.

בעונת 2021/2022 העפילה לשלב 32 האחרונות בגביע הרוסי. אך בליגה בתום אותה העונה ירדה ל.

בתום עונת 2022/2023 איבדה את מעמדה כקבוצה מקצוענית.
==שמות הקבוצה==
* 1957 - קבוצת האמנים ליפצק
* 1958-1960 - טרודובוי רזרבי ליפצק
* 1961-1965 - טורפדו ליפצק
* 1966-1974, 1979 ואילך - מטאלורג ליפצק
* 1975-1978 - נובוליפצק

==הישגים==
* ליגת המשנה הסובייטית: מקום 5 (1973)
* ליגת המשנה הרוסית: סגנית 1997
* הגביע הסובייטי / הגביע הרוסי: רבע גמר 1985/86, 1999/00

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל רוסיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1957
קטגוריה:מחוז ליפצק
X-40

הבואינג X-40 הוא דגם של הבואינג X-37 שנבנה על מנת לשמש כמדגים שלו.

==היסטוריה==
ה-X-40 נבנה ביחס של 85% מגודלו של ה-X-37 על מנת לבחון את התכונות האווירודינמיות וטכנולוגיות הניווט של ה-X-37. ב-2001 הדגים הכלי בהצלחה את יכולות הדאייה של גופו ה"שמן" וקצר הכנפיים של ה-X-37.

==מבחנים==
מבחן הדאייה הראשון של ה-X-40 בוצע בבסיס חיל האוויר הולומאן שבניו מקסיקו ב-11 באוגוסט 1998. המבחן בוצע בשיתוף חיל האוויר האמריקאי בשם "Space Maneuver Vehicle". הכלי שוחרר מגובה של כ-9,200 רגל (2,800 מטר) ובמרחק 4 ק"מ מקצהו של מסלול הנחיתה. הכלי שוחרר מעל גביו של מסוק UH-60 בלק הוק (בניסויים מאוחרים יותר נעשה שימוש ב-CH-47 צ'ינוק).

הכלי החל בנחיתה דומה לזאת של מעבורות החלל ונחת משמאל לקו המרכז של מסלול הנחיתה. לאחר הנגיעה בקרקע נפרשו מצנחי הבלימה בהצלחה והוא נעצר לאחר כ-2,100 מטרים.

==ראו גם==
*בואינג X-37

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.dfrc.nasa.gov/gallery/Photo/X-40A/index.html אוסף תמונות של ה-X-40 באתר נאס"א]
*[http://www.designation-systems.net/dusrm/app4/x-37.html עוד על ה-X-37 וה-X-40] 

קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים אמריקאיים
אל למחצה

[[פרסאוס, אל למחצה יווני, בנה של דנאי, עם ראשה הכרות של הגורגונה מדוזה.]]
אל למחצה (הידוע גם כחצי אל) הוא מונח המשמש במיתולוגיות שונות (בעיקר במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית), כדי לתאר אנשים שאחד מהוריהם הוא אל והשני אדם. בדרך כלל אל למחצה יתואר כאדם שביצע מעשי גבורה, הציל אנשים רבים, וזכה לכבוד רב - בעיקר לאחר מותו.

לעיתים המונח משמש גם בני תמותה שלימים הפכו לאלים או גיבורים בעלי כוח כביר.

הרקולס, אכילס, פרסאוס וגילגמש הן הדוגמאות הקלסיות לאלים למחצה.

בסדרת "פרסי ג'קסון והאולימפיים" מאת ריק ריירדן מתוארים חייהם של חצויים מודרניים בעולם שבו האלים וכל המפלצות אכן קיימים.

==ראו גם==
*גארודה
*נפיל
*שד

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:גיבורים מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:אלים
חוק וולקר

חוק וולקר (באנגלית: Volcker Rule) הוא חלק מחוק דוד-פרנק, אשר הוצע במקור על ידי הכלכלן ויו"ר הבנק הפדרלי לשעבר פול וולקר, במטרה להגביל את הבנקים בארצות הברית מלבצע השקעות ספקולטיביות אשר אינן מטיבות עם הלקוחות שלהם. וולקר טען כי פעילות ספקולטיבית מסוג זה שיחקה תפקיד מפתח במשבר האשראי העולמי. החוק לרוב מתואר ככזה אשר מגביל את הבנקים לסחור בהונם העצמי, על אף שקיימות לכך מספר חריגות המפורטות בחוק דוד-פרנק. החוק נכנס לתוקף כחלק מחוק דוד-פרנק ב-21 ביולי 2012.

==יישום==
הערות הציבור לגבי איך בדיוק יש ליישם את החוק נשלחו למועצה לפיקוח על השירותים הפיננסיים עד 5 בנובמבר 2010. פירמות כגון גולדמן זקס, בנק אוף אמריקה וג'יי פי מורגן צ'ייס הביעו דאגה מהחוק. הנציגים הרפובליקנים בקונגרס הביעו גם הם את חששותיהם מחוק וולקר, באומרם כי המגבלות שהוא מטיל עלולות לפגום בתחרותיות הבנקים האמריקאיים ביחס לשוק העולמי, ועקב כך עלולים גם להפסיק לספק מימון לסוכנויות הממשלתיות האחראיות לאכיפתו. הרגולטורים הציגו לציבור גרסה אפשרית לחוק וולקר כדי לקבל עליה את תגובות הציבור ב-11 באוקטובר 2011 - גרסה שאושרה על ידי רשות ני"ע האמריקאית, הבנק הפדרלי, המשרד של חשב המטבע (OCC), והתאגיד הפדרלי לביטוח פקדונות. הגרסה המוצעת ספגה באופן מיידי ביקורת מצד הבנקים בגין היותה יקרה מדי ליישום, ומצד חסידי הרפורמה בשל היותה חלשה מדי ומלאה בפרצות. וולקר עצמו העיד כי הוא היה מעדיף מערכת חוקים פשוטה יותר.

וולקר
וולקר
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:2010 בארצות הברית
ארגון האוניברסיטאות העולמי

ארגון האוניברסיטאות העולמי (באנגלית: International Association of Universities, בר"ת IAU) הוא ארגון לא-ממשלתי בראשותן של חברות בתחום ההשכלה הגבוהה. הוא כולל יותר מ-650 מוסדות להשכלה גבוהה וארגונים בכ-130 מדינות. ארגון האוניברסיטאות העולמי הוא התאחדות של אונסק"ו ושותפה הרשמי. מזכירות הארגון מתבססת בפריז וממוקמת במטה אונסק"ו.

==היסטוריה==
הארגון הוקם בשנת 1950 כדי לקדם את החובה של אוניברסיטאות ומוסדות להשכלה גבוהה כמוסדות חברתיים לקדם, באמצעות הוראה, מחקר ושירותים, עקרונות של חירות האדם, צדק, כבוד, סולידריות אנושית, ותורמת, באמצעות שיתוף פעולה בין-לאומי, לפיתוח ולחיזוק ההשכלה הגבוהה. הארגון משתף פעולה עם גורמים בין-לאומיים, אזוריים ולאומיים שונים הפעילים בתחום ההשכלה גבוהה. הארגון ממוקם במטה אונסק"ו בפריז ופועל באופן עצמאי.

בשנת 2008 נבחר לראש הארגון חואן רמון דה לה פואנטה ממקסיקו אשר כיהן בתפקיד זה כארבע שנים.

בשנת 2016 נבחרה לראשות הארגון פאם פרידמן משוודיה.

==ממשל==
הגופים השולטים של ארגון האוניבסיטאות העולמי הם האספה הכללית והמועצה המנהלית. המזכירות מיישמת את האסטרטגיה שאומצה על ידי הגופים השולטים.

==חברי הארגון==
נכון ל-1 בינואר 2017, ארגון האוניברסיטאות העולמי כלל יותר מ-650 חברים (מוסדות, ארגונים, חברות קשורות ושותפים) בכ-130 מדינות ברחבי העולם. לארגון שני מוסדות להשכלה גבוהה מישראל – אוניברסיטת אריאל והטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:גלובליזציה
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים לא-ממשלתיים
קטגוריה:ארגונים המסונפים לאו"ם
קטגוריה:אונסק"ו
קטגוריה:ארגוני חינוך
קטגוריה:אקדמיה
הפסיפס לזכר הגימנסיה הרצליה

הפסיפס לזכר הגימנסיה הרצליה הוא קיר-פסיפס מעשה ידי האמן נחום גוטמן משנת 1966, המוצג בכניסה למגדל שלום בתל אביב במקום שבו עמד המבנה המקורי של הגימנסיה העברית "הרצליה". אל משכנה החדש ברחוב ז'בוטינסקי עברה הגימנסיה בשנת 1958.
== היצירה ==
הכנת הפסיפס, המשתרע על פני מאה מטרים רבועים, על ידי צוות של שישה אומני פסיפס איטלקים בראשות המוזאיקן המומחה רנאטו סיניוריני (Signorini) בעיר רָוֶונָה שבאיטליה, ארכה שנה. הפסיפס הורכב מיותר ממיליון אבנים ומכשמונה מאות גוונים ותתי גוונים. בראשית שנת 1967 הורכב הפסיפס במגדל שלום, ובחודש מרץ אותה שנה נחנך.
הפסיפס ניתן על ידי גוטמן, בוגר הגימנסיה הרצליה, במתנה לתושבי העיר תל אביב. והוא נועד לשמש כאנדרטת זיכרון לתל אביב הקטנה ולגימנסיה.

הפסיפס מתאר ארבע תקופות בהתפתחותה של העיר תל אביב, כאשר כל תקופה מאופיינת בצבע רקע אחר:
* יפו העתיקה – פסיפס בצבע רקע ירוק, שעיקרו פרדסים הסובבים את העיר יפו, וכן שיירת גמלים וסירות דייגים במימי הים הסמוך לעיר.
* אחוזת בית – פסיפס בצבע רקע צהוב, המסמל את דיונות החול עליהן הוקמה העיר. בפסיפס זה מתוארים ראש העיר הראשון מאיר דיזנגוף, ממייסדי העיר ד"ר חיים חיסין רכוב על חמור, והגנן הראשון של העיר שמואל הגר כשהוא עומד בשדרות רוטשילד, ברקע בניין הגימנסיה הרצליה.
* תל אביב – פסיפס על רקע אדום, המציג את רחוב הרצל בתל אביב ואת תנופת הבנייה של העיר, במרכזו פנס הרחוב הראשון שלרגליו אנשים המרימים את ראשיהם אל אורו.
* תל אביב בשנות ה-30 ובשנות ה-40 – הפסיפס, שרקעו כחול, מתאר את פתיחת נמל תל אביב והשתחררותה של העיר מהתואר "הקטנה", ותל אביב כעיר העתיד. בשנות ה-30 תל אביב מקבלת מעמד של עיר ובליבה אחוזת בית והגימנסיה הרצליה.

{| align=center
|<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="4">
Nahum Gutman's Mosaic1.jpg|מבט צידי מימין
Nahum Gutman's Mosaic16.jpg|הפסיפס משמאל
Nahum Gutman's Mosaic10.jpg|עץ שיקמה חשוף שורשים בפסיפס בצבע רקע צהוב
Nahum Gutman's Mosaic12.jpg|ממייסדי העיר ד"ר חיים חיסין רכוב על חמור
</gallery>
|}

==ראו גם==
* יפו-תל אביב: דור שני
* פסיפס תולדות תל אביב

==קישורים חיצוניים==

* [http://tel-aviv.millenium.org.il/NR/exeres/B8D10788-0C2D-4525-821B-D70C3BA06141,frameless.htm תיאור היצירה] באתר עיריית תל אביב
* [https://web.archive.org/web/20111127162602/http://www.gutmanmuseum.co.il/Category.aspx?CategoryAlias=Category_3_1 תיאור היצירה] באתר מוזיאון נחום גוטמן לאמנות
* [https://web.archive.org/web/20120417225457/http://www.photo3d.co.il/360/shalom-tower/index.html תצלום הפסיפס]
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* יוסי קליין ורות קרק, [https://web.archive.org/web/20160304023014/http://geography.huji.ac.il/.upload/RuthPub/Num%20109.pdf הריסת בניין גימנסיה הרצליה ובניית מגדל שלום מאיר כראשית ה'אמריקניזציה' של תל אביב], בתוך: ברוך קיפניס (עורך), תל אביב-יפו: מפרבר גנים לעיר עולם: מאה השנים הראשונות, חיפה: פרדס, תשס"ט 2009, עמ' 103–128, באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:הגימנסיה העברית הרצליה
פסיפס לזכר הגימנסיה הרצליה
קטגוריה:תל אביב-יפו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסיפסים
קטגוריה:מגדל שלום מאיר
לוקאס פפדמוס

לוקאס דמטריוס פפדמוס (ביוונית: Λουκάς Παπαδήμος; נולד ב-11 באוקטובר 1947 באתונה), הוא פוליטיקאי יווני שכיהן כראש ממשלת יוון מנובמבר 2011 ועד מאי 2012. בעבר גם כיהן כנגיד בנק יוון (1994–2002) וכסגן נשיא הבנק המרכזי האירופי (2002–2010).

בנובמבר 2011 דווח בהרחבה בכלי התקשורת שפפדמוס צפוי להתמנות לתפקיד ראש ממשלת המעבר הזמנית שתוביל את יוון דרך המשבר הפוליטי החמור אליו נקלעה עקב המשבר הכלכלי שפקד אותה בסוף העשור הראשון של המאה ה-21. המינוי נדרש על ידי ראשי קרן החילוץ האירופית שהתנו את הענקת הסיוע הכספי הנוסף בסך 130 מיליארד אירו, עליו הוחלט בפסגת האיחוד האירופי, בהחלפת ראש הממשלה יורגוס פפנדראו. מטרת ממשלת המעבר תהיה ליישם את צעדי הצנע עליהם הוסכם בפסגת האיחוד האירופי, ב-26 באוקטובר בקאן, ולאחר מכן תתקיימנה בחירות. 

לוקאס למד ב-MIT שם סיים תואר ראשון בפיזיקה ב-1970, תואר שני בהנדסת חשמל ב-1972 ודוקטורט בכלכלה ב-1978.

פפדמוס פנה לקריירה אקדמית ולימד כלכלה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1975–1984 ולאחר מכן באוניברסיטת אתונה בשנים 1988–1993. פפדמוס כיהן גם כפרופסור אורח למדיניות ציבורית בבית הספר קנדי לממשל שבאוניברסיטת הרווארד.

ב-1980 שימש ככלכלן בכיר בבנק הפדרלי המרכזי של בוסטון. ב-1985 הצטרף לבנק יוון ככלכלן ראשי, ב-1993 קודם למשרת המשנה לנגיד, וב-1994 התמנה לנגיד. במהלך כהונתו כנגיד הבנק היה מעורב פפדמוס במעבר של יוון מהדרכמה לאירו כמטבע הלאומי. 

לאחר שעזב את בנק יוון התמנה פפדמוס ב-2002 לסגנו של ז'אן-קלוד טרישה בבנק המרכזי האירופי. ב-2010 סיים למלא תפקיד זה והתמנה לתפקיד יועצו של יורגוס פפנדראו, ראש ממשלת יוון. 

הוא חבר ועד השלישייה מאז 1998.

פפדמוס מכהן באקדמיה של אתונה שהיא האקדמיה הלאומית של יוון. הוא פרסם מאמרים רבים בתחום התאוריה המקרו-כלכלית, מבנה ותפקוד השווקים הפיננסיים וניתוח מוניטרי, כמו גם בנושא הביצועים הכלכליים, היציבות הפיננסית והמדיניות הכלכלית של האיחוד האירופי. כמו כן נשא דברים ביחס למשבר החוב של ממשלת יוון. 

ב-8 בנובמבר דיווחו כלי תקשורת כי הוסכם שפפדמוס יעמוד בראשות ממשלת האחדות הזמנית שתורכב מהתנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית בראשה עומד ראש הממשלה דאז פפנדראו, וממפלגת האופוזיציה השמרנית הדמוקרטיה החדשה בראשות אנטוניס סמאראס, אולם כבר למחרת דווח כי המועמדות נתקלת בקשיים, עקב תנאים שהציב פפדמוס, בהם הדרישה שתוחלת החיים של הממשלה לא תיקצב לתקופת זמן קצרה מאוד כפי שדרשה מפלגת הדמוקרטיה החדשה, ושנית, שדמויות בכירות משתי המפלגות, הדמוקרטיה החדשה והתנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית, ייקחו חלק בממשלה החדשה, תביעה שגם עליה הוטל בתחילה וטו על ידי הדמוקרטיה החדשה. כמו כן עמד פפדמוס על חירותו לבחור את הצוות הבכיר שיעבוד איתו.

ב-10 בנובמבר יצאה הודעה רשמית מלשכת נשיא יוון קרולוס פפוליאס כי פפדמוס ימונה לראש ממשלת המעבר שתורכב בחלקה מטכנוקרטים ותכהן עד שתתקיימנה בחירות. ב-11 בנובמבר הושבע לתפקידו. פפדמוס אמר עם מינויו כי יוון תישאר בגוש האירו ותיישם את תוכנית החילוץ שעליה הוסכם עם קרן החילוץ האירופית. בקבינט שלו ישנם שרים מהתנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית, ממפלגת הדמוקרטיה החדשה וממפלגת הימין הקיצונית, החזית האורתודוקסית העממית. זאת הפעם הראשונה שמפלגה מהימין הקיצוני הצטרפה לממשלת יוון, מאז נפילת החונטה הצבאית ב-1974. 

ב-25 במאי 2017 נפצע מפיצוץ שאירע ברכבו במרכז אתונה.

פפדמוס נשוי לסאנה אינגרם, הולנדית במוצאה, למעלה מ-30 שנה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יוון
קטגוריה:פוליטיקאים יוונים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1947
רב יחזקאל

רב יחזקאל היה אמורא בדור הראשון לאמוראי בבל, המוזכר לעיתים נדירות בתלמוד הבבלי. ידוע בעיקר בזכות בנו, רב יהודה.

רב יחזקאל היה חכם בתורה, אך גדלותו העיקרית הייתה במצוות ומעשים טובים שעשה, ולכן שמואל היה קם בפניו. היו לו שני בנים אמוראים, המפורסם ביניהם הוא רב יהודה שהיה גדול בתורה יותר מאביו, אך שמואל הורה לרב יהודה לקום בפניו כיוון שהיה גדול ממנו במעשים טובים. הבן השני הוא רמי בר יחזקאל. שני האחים למדו בנפרד אצל שמואל, ופעמים רבות הם סתרו זה את דבריו של זה. בפיו של רמי בר יחזקאל שגור היה המשפט "לא תצייתו להני כללי דכייל יהודה אחי משמיה דשמואל" - אל תשמעו לאותם הכללים שכולל יהודה אחי בשם שמואל.

בתלמוד הירושלמי מוזכרת הנהגה הלכתית שמסר רב יהודה בשם אביו: .
בתלמוד הבבלי מוזכרת ברייתא שנמסרה על ידי רב יחזקאל.

==קישורים חיצוניים==

*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי בבל
קטגוריה:משפחת רב יהודה
אוריול (כדורגל)

סמל קבוצת רוסיצ'י אוריול עד שנת 2012
מועדון הכדורגל אוריול (ברוסית: Футбольный Клуб Орёл) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר אוריול.

==היסטוריה==
הקבוצה הוקמה ב-1960 כ"לוקומוטיב" אוריול כשלמאמנה הראשון מונה פיוטר זנקין. לאורך כל תקופת ברית המועצות הקבוצה התבססה במרכז הטבלה ושיחקה רק בליגה השנייה, כשהישג השיא שלה היה ההעפלה למקום השלישי בליגה ב-1966.

ב-1996 ניכרה התחזקות משמעותית ביכולת הקבוצה והיא הפכה לאחת מחמש הקבוצות הטובות ביותר בליגה. בעונת 1996/97 הקבוצה אף העפילה עד לשלב שמינית גמר הגביע הרוסי.

ב-1996 לקבוצה הוצבה המטרה להעפיל לליגת המשנה הרוסית, אך זו הושגה רק ב-2003.

בעונות 2004 ו-2005 הקבוצה התמודדה בליגה הרוסית הראשונה וב-2006 ניצבה על סף פירוק כשצצו קשיים פיננסיים חמורים, ובעקבות זאת היא סיימה את העונה במקום ה-20 והאחרון והודחה בחזרה לליגה הרוסית השנייה, אלא שמצבה הכלכלי הקשה חייב אותה לוותר על מקומה בליגה השנייה והיא הודחה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.

ב-2008 הקבוצה שבה לליגה השנייה. מאז ואילך הקבוצה התמודדה בליגה השנייה כקבוצת מרכז טבלה. עונת 2012/13 הקבוצה סיימה במקום האחרון, אך הוחלט להשאיר אותה בליגה גם לעונת 2013/14.

בעונת 2016/2017 הקבוצה הודחה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה ואיבדה את מעמדה כקבוצת כדורגל מקצוענית.

בשנת 2020 המועדון נרשם מחדש ומתמודד בליגה השלישית.

==שמות הקבוצה==
* לוקומוטיב אוריול (1960—1962)
* ספרטק (1963—1972, 1976—1991, 2007)
* סטאל אוריול (1973—1975)
* פ.צ. אוריול (1993—2006, 2007—2008)
* רוסיצ'י אוריול (2008—2012)
* אוריול (מ־2012)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורגל רוסיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1960
קטגוריה:אוריול
חוק גולדווטר-ניקולס

חוק גולדווטר-ניקולס (באנגלית: Goldwater-Nichols Department of Defense Reorganization Act of 1986 -חוק גולדווטר-ניקולס בעניין הארגון מחדש של משרד ההגנה) הוא חוק פדרלי משנת 1986, המגדיר מחדש את מבנה הפיקוד של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. החוק הקרוי על שם יוזמיו, הסנאטור בארי גולדווטר וחבר בית הנבחרים ויליאם ניקולס, זכה לרוב עצום של 95 סנאטורים ללא מתנגדים ושל 327 מחברי בית הנבחרים מול 27 מתנגדים בלבד. זהו השינוי המקיף ביותר שנערך מאז יסוד משרד ההגנה האמריקני באמצעות חוק הביטחון הלאומי משנת 1947.

המטרה העיקרית של החוק הייתה לפתור את המתח הפנימי המובנה והיריבות המבצעית בין הזרועות השונות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר גרמו לכשלים מבצעיים במהלך עימותים צבאיים מאז מלחמת וייטנאם, ואשר קיבלו משנה תוקף עם כישלון הטיפול במשבר בני הערובה באיראן וכפי שבאו לידי ביטוי גם בפלישה לגרנדה.

==היסטוריה==

כבר במהלך מלחמת העולם השנייה התבררה בעיית השליטה על מרכיבי הכוח הצבאי האמריקני כאשר הוראותיו של המפקד העליון-הנשיא, הועברו ממנו אל מזכיר הצי בעניין הפעילות הימית, ואל מזכיר המלחמה בעניין הפעילות ביבשה ובאוויר. גבולות הסמכות והאחריות המטושטשים הובילו לבעיתיות של השליטה והבקרה על הפעילות הצבאית, וכפועל יוצא מכך גם על היעילות ואפקטיביות של ביצוע המשימות עצמן, הביאו ליצירת התפקיד המאוחד של שר ההגנה בחוק משנת 1947, ולפיו כל הכוחות המזוינים של ארצות הברית, הוכפפו לדרג אזרחי אחד בכפיפות למפקד העליון של הכוחות המזוינים –הנשיא. 

הפיקוד בפועל על הכוח הצבאי היה נתון בידי המפקדים המקצועיים של הזרועות, המוכרים כמטות המשולבים. יו"ר המטות המשולבים ביחד עם הדרג האזרחי, שר ההגנה דיווחו ישירות לנשיא וקיבלו ממנו את הוראות הביצוע והפיקוח.

מבנה פיקודי מבוזר זה יצר פיתוח של תורות לחימה, הצטיידות, ופיתוח כוח אדם נפרד של כל אחת מהזרועות אשר למעשה לא היה כל קשר מבצעי ותכנוני ביניהן, ולא פתרה את בעיית התקשורת וחוסר היעילות המלווה בכשלים מבצעיים.

התפתחות הלוחמה המשולבת של כוחות יבשה אוויר וים במהלך שנות ה-70 של המאה העשרים חייב יצירת שינוי תפקודי של הפיקוד על הזרועות השונות במטרה ליצור אינטגרציה תפיסתית של מבנה הכוח אשר תוביל לתיאום ושילוב של הפעילות המבצעית בממדי הפעילות השונים.

==עיקרי החוק==
גבולות הגזרה של פיקודי הקרב האזוריים
השינוי החשוב ביתר שמציג החוק הוא ההגדרה מחדש של שרשרת הפיקוד על הכוחות המזוינים של ארצות הברית. 

על פי החוק שרשרת הפיקוד מתחילה בנשיא, ועוברת באמצעות מזכיר ההגנה ישירות אל מפקדי הפיקודים הקרביים (Unified Combatant Command (UCC)), תוך עקיפה של ראשי המטות המשולבים. החוק מגדיר את המטות המשולבים כיועץ המקצועי של הנשיא ושר ההגנה, והאחראים על בניין הכוח, האימונים והציוד עבור הפיקודים הקרביים.

יו"ר המטות המשולבים הפך למעשה ליועץ הצבאי העליון של הנשיא ומזכיר ההגנה ושל המועצה לביטחון לאומי, ואיפשר לו מבט רחב וראיה אסטרטגית כוללת של הפעילות הצבאית.

הזרועות עצמן הפכו לגופי תכנון של תורות לחימה וארגון של כח אדם, ציוד ואימונים עבור הפיקודים המבצעיים. ראשיהן הפכו למינהלנים ולא למפקדים בפועל של כוחות קרביים.

ברוח עקרונות החוק הוקמו פיקודים קרביים המחולקים על פי גבולות גזרה קבועים על פני אזורים שונים של כדור הארץ שהם למעשה צבאות שלמים בעלי כושר פעולה עצמאי, המורכבים מכוחות אוויר יבשה ים וכן כל הכוחות תומכי הלחימה והאדמיניסטרציה הקשורים אליהם.
בנוסף אליהם הוקמו פיקודים קרביים למשימות מיוחדות ברחבי העולם כגון: תובלה, משימות מיוחדות ואסטרטגיה.

גולדווטר-ניקולס
גולדווטר-ניקולס
קטגוריה:ארצות הברית: צבא וביטחון
איי חוף קיסריה

איי חוף קיסריה הם קבוצת איים בקרבת חוף קיסריה.

האיים מהווים חלק מרכס הכורכר המערבי שנפרד מהחוף בשל תהליכי גידוד. אחד מן האיים הללו הוא האי הצפוני, המרוחק כ-400 מטר מן החוף, צפונית לנמל קיסריה, והוא אחד האזורים היפים לצלילה באזור קיסריה. אל האי ניתן להגיע עם סירה ממועדון קיסריה, או בשחייה ארוכה מחוף הקשתות שנמצא צפונית לגן הלאומי, ליד אמת המים העתיקה. האי הצפוני עשיר בדגה ובבעלי חיים אחרים ביחס לשאר האתרים של קיסריה. מאפיינת אותו טופוגרפיה תת-ימית מעניינת: מערות שחודרות אל מתחת לאי, נקיקים מפותלים וקניונים ארוכים, וכן מאפיינת אותו טבלת גידוד מרשימה המהווה את פני האי.

כתבה במעריב בשנת 1961 דווח ב"מעריב" על תחרות שיט מסורתית שנערכה בקיסריה מול איים אלו:

==הערות שוליים==

חוף קיסריה
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
וינוקס

וינוקס (באנגלית: Vinux) היא הפצת גנו/לינוקס המבוססת על אובונטו ומיועדת למשתמשים בעלי לקות ראייה.

היא פותחה על ידי טוני סילס (Tony Sales), טכנאי במכללה הלאומית לעיוור בעיר הרפורד, בריטניה ושוחררה בתאריך 1 ביוני 2010 (גרסה 3.0).

ההפצה ניתנת להורדה מאתר SourceForce בגרסת תקליטור אתחול שאינה דורשת התקנה.

המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש תוכנות המסייעות למשתמשים בעלי לקות ראייה כגון: יישום להגדלת המסך (Orca), זכוכית מגדלת תלת־ממדית (Compiz), תמיכה בהתקנים המציגים כתב ברייל, הקראת טקסטים (Speakup), תמיכה בשינוי גופן, צבע, גודל תפריט ועוד.

==ראו גם==
* אובונטו
* עיוורון
* לקות ראייה

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://distrowatch.com/table.php?distribution=vinux עמוד ההפצה באתר DistroWatch] 

קטגוריה:התקנים לנגישות קלט
קטגוריה:התקנים לנגישות פלט
קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס
קטגוריה:אובונטו לינוקס
קטגוריה:תוכנה חופשית
חסידות קוריסטשוב

חסידות קוריסטשוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף של בית צ'רנוביל. ראשון האדמו"רים היה רבי משה, בנו השני של רבי מרדכי טברסקי. בקוריסטשוב התגורר גם דודו של רבי משה, רבי אברהם טברסקי בנו של רבי צבי שהיה מגיד מישרים בקוריסטשוב וחתנו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל.

==תולדות השושלת==
רבי משה נולד בשנת תקמ"ט לרבי מרדכי ושרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. נישא לבתו של רבי יעקב יוסף מאוסטרהא (נכדו של רב ייב"י). בשנים הראשונות לאחר פטירת אביו לא רצה לנהל אדמו"רות אך לאחר מספר שנים עבר לקוריסצ'ב שם החל להתנהג באדמו"רות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לבתו של רבי צבי אריה מאליק. נפטר בי"ח בטבת תרכ"ו. חתניו היו אחיינו רבי ברוך אשר מצ'רנוביל ורבי ברוך אוירבך מאיווניץ נכדם של הבעל שם טוב ושל התולדות יעקב יוסף

בנו רבי מרדכי מילא את מקומו. נולד בשנת תר"ב. נישא לגיטל לאה טברסקי, בת דודו הרב אברהם טברסקי מטריסק. בשנת תרנ"ז עבר לז'יטומיר. בשנת תער"ב נאסר בשל עלילת דם שאירעה בפאסטוב. הוא נחקר במשך שלוש שעות ונחלש בגלל החקירה נפטר בל' בשבט תרע"ו. חתניו היו רבי יעקב טברסקי מליניץ בנו של רבי אברהם יהושע השיל מסקווירא, אחיינו רבי משה אריה לייב טברסקי מחלם ורבי משה העשיל מזינקוב.

בניו של רבי מרדכי היו:
*רבי מנחם נחום יוסף בנציון, חתן בן דודו של אביו, רבי ישעיה משולם זושא מחסידות צ'רנוביל.
*רבי דוד יעקב (-ט' בכסלו תש"א) מז'יטומיר חתן דודו רבי ישראל מסקווירא (חתנו של סבו רבי אברהם מטריסק).
*רבי משה נישא לבתו של דודו רבי אפרים מרגליות (חתן רבי אברהם מטריסק).
*רבי יצחק חתן רבי משה שפירא מסאלוויטא.
*רבי ברוך חתן רבי מאיר חיים מסטפין.

בנו של רבי דוד יעקב היה רבי יצחק אברהם משה האדמו"ר האחרון מגזע קוריסטשוב (נפטר בי"ט בתשרי ה'תשמ"ב). שהה תחת השלטון הקומוניסטי ולאחר סבל רב עלה לישראל והתיישב בבני ברק.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חצרות בית צ'רנוביל
קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:יהדות אוקראינה
ישיבת בית התלמוד

ישיבת בית התלמוד היא ישיבה גדולה שפעלה בירושלים משנות ה-60 ועד שנות ה-90 של המאה ה-20, בראשות הרב דב שוורצמן.
== היסטוריה ==
הישיבה הוקמה על ידי הרב שוורצמן בשנת תשכ"ח, כאשר שב לישראל מארצות הברית לאחר עשרים שנה שבהן שימש ר"מ וראש ישיבה במספר ישיבות. הוא יסד את הישיבה בשכונת בית וגן בירושלים, בסיוע הרב משה שפירא. לאחר מספר שנים עברה הישיבה לשכונת בית ישראל במבנה של ישיבת זוויהל.

בשנות ה-70 עברה הישיבה למבנה משלה בשכונת סנהדריה המורחבת. באמצע שנות ה-70 פעלה הישיבה בשותפות עם הרב יצחק הוטנר וישיבתו, והיא נקראה "ישיבת בית התלמוד - גור אריה". כעבור כשנתיים פסק הקשר והיא שבה להיקרא "ישיבת בית התלמוד" בלבד. מוסדות הישיבה כללו ישיבה גדולה, ישיבה קטנה וכולל אברכים. במשך תקופה שימש כמשגיח הרב אהרן פלדמן.

בתחילת שנות ה-70 הוקמה בתחומי הישיבה מסגרת תורנית לחוזרים בתשובה בשם "שמע ישראל". לימים היא נפרדה לכמה ישיבות, ובראשן ישיבת אור שמח, שהרב שוורצמן עמד בנשיאותה ומסר בה שיעורים.

בשנות ה-80 הועם זוהרה של הישיבה ובשנות ה-90 היא נסגרה. בשנת 2001 נכנסה לבניין ישיבת "כנסת אברהם" בראשות הרב יעקב גרוסמן, שנקראה מאז "ישיבת בית התלמוד-כנסת אברהם". משנות ה-90 שכנו במבנה הישיבה כמה ישיבות נוספות, ובהן ישיבת תפארת צבי, ישיבת שערי בינה וישיבת באר שלמה של הרב אברהם אטיק. כיום שוכנים במבנה גם כולל האברכים בית התלמוד, בראשות הרב יוסף שטרסר והרב משה גבריאל שנברגר, חתניו של הרב שוורצמן, ישיבת "תורת משה" לבחורים אמריקאים, ישיבת "נתיבות יעקב" של הרב אברהם סטפנסקי וישיבת טשכנוב.

==מבוגרי הישיבה==
* הרב משולם ברנדוין - ראש ישיבת חדוות התורה
* מנחם גרילק – עיתונאי
* יגאל גואטה- חבר כנסת ועיתונאי
* ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי – היסטוריון חרדי
* טוביה טננבום - עיתונאי וסופר
* הרב מרדכי נויגרשל - מרצה ומחזיר בתשובה
* אלוף יהודה פוקס- מפקד פיקוד מרכז של צה"ל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: ישיבות
קטגוריה:ישיבות ליטאיות בישראל
קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
קטגוריה:סנהדריה המורחבת
פרס סטרגה

ה[[נימפאום של וילה ג'וליה ברומא, בו מוענק הפרס]]
פרס סטרגה (באיטלקית: Premio Strega) הוא הפרס הספרותי היוקרתי ביותר באיטליה. הפרס מחולק מדי שנה מאז 1947 ומוענק לסופר יחיד (או סופרת) עבור ספר שפורסם בין ה-1 במאי וה-30 באפריל בשנת הפרס.

==היסטוריה==
ב-1944, לאחר שחרור איטליה וכדרך ל"חזרה לנורמליות" לאחר תקופת הפשיזם והכיבוש הנאצי, כינסו מריה וגופרדו בלונצ'י בביתם שברומא סלון ספרותי שכלל מספר אישי תרבות ואינטלקטואלים. הסלון, שהתכנס בימי ראשון, כונה "החברים של יום ראשון" (Amici della Domenica). ב-1947 הציע אחד החברים בסלון, התעשיין והמצנט, גואידו אלברטי שברשותו הייתה גם הבעלות על מותג הליקר סטרגה, לתרום פרס ספרותי שנתי. השופטים שיבחרו את הזוכה יהיו "החברים של יום ראשון". הפרס הוענק באותה שנה לאניו פלאניאנו (Ennio Flaiano) על ספרו "Tempo di uccidere".

==תקנון הפרס==
הפרס מנוהל על ידי קרן מריה וגופרדו בלונצ'י (Fondazione Maria e Goffredo Bellonci). חברי חבר השופטים של ועדת הפרס מונים כ-400 אישי תרבות וספרות איטלקיים, על מנת להתקבל לחברות בוועדה יש צורך בהמלצתם של לפחות שני חברים מכהנים. בנוסף להם משתתפים בחבר השופטים עוד 220 אנשי תרבות איטלקים וזרים מטעם 30 מכוני תרבות איטלקים ברחבי העולם (כולל בישראל), 20 קוראים נבחרים ו-20 הצבעות קבוצתיות של בתי ספר, אוניברסיטאות ומועדוני קריאה. בסך הכול יש 660 מצביעים בחבר השופטים<ref></ref>. עד מותה ב-1986 עמדה מריה בלונצ'י בראש ועדת הפרס.

מתוך ספרי השנה נבחרת "רשימה ארוכה" בת שנים עשר ספרים, מתוכה נבחרים חמישה ספרים ל"רשימה הקצרה", ממנה נבחר לבסוף הזוכה, בדומה לפרס בוקר הבריטי.

הפרס מוענק ביום החמישי הראשון של חודש יולי בנימפאום של וילה ג'וליה ברומא.

==ממקבלי הפרס לאורך השנים==
*1950 - צ'זארה פבזה, עבור "הקיץ היפה" (La bella estate)
*1952 - ג'ורג'ו באסאני, "חמישה סיפורי פרארה"
*1953 - אלזה מורנטה, "האי של ארתורו"
*1959 - ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס"
*1961 - רפאלה לה קפריה, "נפצע אנושות" (Ferito a morte)
*1963 - נטליה גינצבורג, "לקסיקון משפחתי"
*1975 - תומאזו לנדולפי, "אקראי"
*1979 - פרימו לוי, "מפתח כוכב"
*1981 - אומברטו אקו, "שם הוורד"
*2001 - דומניקו סטרנונה, "ויה ג'מיטו" (Via Gemito)
*2002 - מרגרט מצאנטיני, "אל תזוזי" (Non ti muovere)
*2003 - מלניה ג' מאצוקו, "ויטה"
*2006 - סנדרו ורונזי "כאוס רגוע" (Caos calmo)
*
*2007 - ניקולו אמניטי, "כמצוות האל" (Come Dio comanda)
*2008 - פאולו ג'ורדנו, "בדידותם של המספרים הראשוניים"
*2009- טיציאנו סקארפה, "סטאבט מאטר"
*2010 - אנטוניו פנאקי, Canale Mussolini
*2011 - אדוארדו נסי, Storia della mia gente
*2012 - אלסנדרו פיפרנו, Inseparabili
*2013 - וולטר סיטי, Resistere non serve a niente
*2014 - פרנססקו פיקולו, "הכמיהה להיות כמו כולם" Il desiderio di essere come tutti
*2015 - ניקולה לג'יויה, La Ferocia
*2016 - אדוארדו אלבינטי, "בית הספר הקתולי" La scuola cattolica
*2017 - פאוֹלוֹ קוֹנייטי, "שמונה הרים" Le otto montagne
*2018 - הלנה יאנצ'ק, "הבחורה עם הלייקה" La ragazza con la Leica
*2019 - אנטוניו סקוראטי, "מ. בן המאה" M. Il figlio del secolo
*2020 - סנדרו ורונזי, "יונק הדבש" Il colibrì
*2022 - מריו דֶזִיאטי, "נעים ונדים" Spatriati
*2023 - אדה ד'אדמו, ,כמו מאוויר" Come d'aria

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.strega.it/pagina.php?codice=32 על הפרס באתר ליקר סטרגה] 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סטרגה
קטגוריה:ספרות איטלקית
יעל אבי-יונה

יעל אבי-יונה (גולדפרב) (1941 - 24 באוקטובר 2012) הייתה ציירת ישראלית. אבי-יונה הייתה בוגרת האקדמיה לאמנות "בצלאל" וחברה באגודת הציירים והפסלים.

==קורות חיים==
אבי-יונה נולדה בירושלים, בת לפרופסור מיכאל אבי-יונה. בילדותה התגוררה כשנתיים בקבוצת שילר, בה התגוררו הורי אביה. בין השנים 1959–1963 למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל".

בשנת 1983 זכתה בציון לשבח בתחרות עיצוב אמנותי בנושא "ירושלים כסמל" לאמנות יהודית.

בשנת 1984 הקימה את "גלריה אבי-יונה" ומאז ניהלה את הגלריה.

בשנת 1994 התחתנה אבי-יונה עם האמן דב לדרברג, והחלה לשתף עמו פעולה בתערוכות.

אבי-יונה הציגה את התערוכה "דיוקנאות סופרים ישראלים בני זמננו" ביריד הספרים הבינלאומי בירושלים, וכן את התערוכה "השיטתיות שבמסתורין" בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית.

אבי-יונה ציירה את היצירה "שנים עשר השבטים" עבור בית הכנסת "יד מרדכי" שבירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.ani.org.il/?CategoryID=421&ArticleID=1534 ציורים של יעל אבי יונה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012