OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה דגן

משה דגן (פיבוש) (25 בינואר 1909 – 12 באוקטובר 1973) היה עיתונאי ועורך ישראלי.

== חייו ==
דגן נולד בשם משה פיבוש בינואר 1909 בעיר יאשי שברומניה. למד משפטים באוניברסיטת בוקרשט.
היה חבר "השומר הצעיר", ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל כחלוץ עם קבוצה שעשתה הכשרתה בשער העמקים. היה חבר קיבוץ השומר הצעיר במגדיאל ועבד בחקלאות.

כעבור שנתיים, ב-1935, עם היווסדו של עיתון "הבוקר", עבר לעסוק בעיתונות. הוא עבד בעיתון שנים רבות, תחילה ככתב ואחר-כך כעורך חדשות. משנת 1943 היה עורך חדשות החוץ של "על המשמר", ומשנת 1952 היה עורך חדשות ב"הארץ" עד לפטירתו.

היה חבר הנהלת אגודת העיתונאים, וחבר הנהלת מועצת העיתונות בישראל מ-1966.

דגן היה נשוי לאסתר לבית צוקרמן, ילידת אונגני, חברת השומר הצעיר בבוקרשט שעלתה ארצה ב-1933, עד מותה ב-1957, והיה אב לשלושה: עודד, נורית ושלומית.
בהמשך נישא לציירת ואמנית האמייל רות אַריון (1912–1988), ממייסדי כפר האמנים עין הוד, והיה נשוי לה עד מותו.

באביב 1973 חלה במחלת לב, ולאחר אשפוז ממושך, נפטר כעבור כחצי שנה בביתו שבעין הוד.
נקבר בבית עלמין הדרום בחולון.

==לקריאה נוספת==
* 'משה דגן', בתוך: ספר השנה של העיתונאים, 1974, עמ' 357. (הספד)
<div class="mw-content-ltr">
* 'Dagan, Moshe,' in: Who's who in Israel and in the work for Israel abroad, 1972, p. 83.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* (נקרולוג)

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עורכי עיתונים בשפה העברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:סגל הבקר
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:עין הוד: אישים
קטגוריה:חברי מועצת העיתונות בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
גבריאלה (אוניית מעפילים)

"גבריאלה"
גבריאלה הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה" בשנת 1945.

== תולדותיה ==
גבריאלה הייתה אוניית עץ בעלת תורן אחד; הונעה על ידי דיזל ומפרשים; מסוגלת למהירות 6 קשר, הפליגה תחת דגל יוון. באחד מגלגוליה השתתפה בשוד ימי.

נרכשה בפיראוס שביוון, על ידי איש הפלי"ם לוי שבט (שוורץ), באמצעות מתווך יווני בשם חרילוס הורטיס (Harillos Hortis), שכינויו היה "הנספח". שניהם בלווית יצחק אלשיך (אבוזי) עובד נמל חיפה. הם הכינו את האונייה להפלגת העפלה. האונייה צוידה בסירת הצלה אחת לשמונה נפשות, וסודרו בה 40 מקומות שינה, מטבח קטן ושירותים.

המעפילים, כארבעים נפשות, היו ניצולי השואה, חלקם מיוון והשאר מארצות אחדות באירופה; השתייכו בחלקם לתנועות נוער ומפלגות: 26 – הקיבוץ המאוחד, 9 – השומר הצעיר, 5 - בודדים. גילם הממוצע של המעפילים היה 25.
העלאת מעפילים התבצעה במפרץ קטן ליד פיראוס. השלטונות לא ידעו על ההפלגה שנעשתה בחשאי. הם נאספו בקרבת מקום ההפלגה, בו הוקם מחנה הכשרה במסווה של עריכת פיקניק. ורוכזו בו בעזרת אונרר"א. אל האונייה הגיעו מפולין דרך הונגריה ויוגוסלביה, ומיוון ברכבת.

האונייה יצאה מנמל פיראוס ב-2 בספטמבר 1945 אל הים האגאי, ומשם לקפריסין וקיסריה.
ב–9 בספטמבר הגיעה אל מול ראש הכרמל, שם אמורה הייתה לפגוש סירה ובעזרתה להוריד את המעפילים.
בנוסף לכך, נקבע שתובער מדורה על החוף 2.5 קילומטרים צפונית לגבעת אולגה. סימן הזיהוי היה מכנסיים על תורן הספינה, כדי להבדילה מסירות דיג של ערבים מקומיים. ארבעה בני אדם – דב מגן (ברצ'יק), יואש צידון (צ'אטו), משה רבינוביץ' ומכונאי משדות ים יצאו בסירה בערב ראש השנה להפגש עם "גבריאלה", אולם הפגישה לא התקיימה, משום שהאונייה לא נמצאה.

לבסוף, "גבריאלה" הגיעה בכוחות עצמה לחוף קיסריה, והמעפילים ירדו ממנה. לאחר ההורדה נשלחו אליה חביות דלק כדי שתוכל לחזור ליוון.

בהמשך השתתפה האונייה במספר הפלגות כאוניית עזר לאוניות מעפילים אחרות.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.amutayam.org.il/?CategoryID=305&ArticleID=453&SearchParam=גבריאלה "גבריאלה"], באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* [http://www.palyam.org/Hahapala/Teur_haflagot/hf_Gavriela.php סיפור הפלגת 'גבריאלה'], ב[http://www.palyam.org/ אתר הפלי"ם ההעפלה והרכש]

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1945
מדינת ישראל (אוניית מעפילים)

"מדינת ישראל"
מסלול ההפלגה של "מדינת ישראל"
מדינת ישראל הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב' של "ההגנה". מאחרונות אוניות המעפילים, היא הפליגה במאי 1948.

== תולדותיה ==
שמה הקודם היה "אורכידיאה" ("Orchidea"); עשויה עץ, שני תרנים, אורך: 33 מ'; רוחב: 7 מ'; עומק ירכתיים 3.5 מ'. צבע אפור לבן; תפוסה של 240 טון; מנוע דיזל אנסלדו; מהירות 6–7 קשר. שם הצופן שנקבע לה: הנרקיס.

רב החובל היה איטלקי והצוות שלצידו כלל שישה ימאים ורופא. מפקד האונייה היה עמי עמיר (זינגר) פלי"ם ולצידו ספי דיכטר ששירת כנהג בבריגדה היהודית והגדעוני עובד שדה.

צוות ההכנה של האונייה כלל את אנשי המוסד לעלייה ב' ופועלים איטלקים. הוכנו דרגשים לעולים וסירת הצלה ל-12 איש. בחרטום היו צריפים ששימשו לאחסון. הספינה צוידה ב-7.5 טון דלק; שמונה טון מים; מזון ל-16 ימי הפלגה. הבריטים כבר הודיעו על יציאתם מן הארץ, ולא היה חשש מפניהם. קבוצת מעפילים אומנה למקרה ניסיון פגיעה מצד אוניות של מדינות ערביות. בספינה היה נשק למקרה של עימות עם הבריטים: שני ברנים ארבעה רובים, תמ"ק ואקדח. כן נבנה סליק למלווים בחרטום מתחת לטנק המים. למקרה עימות היה על המלווים להיכנס לסליק, אולם בפועל לא קרה הדבר.

בהפלגה השתתפו 243 מעפילים; רובם ככולם יוצאי רומניה, בני גילים וחברי תנועות שונות. הם נאספו במחנה שהוקם להם ליד גאאטה שבדרום איטליה מצפון לנפולי. המעפילים חולקו לקבוצות וקיבלו תפקידי סדר, ניקיון וחלוקת מזון.
"מדינת ישראל" הפליגה מנמל פורמיה באיטליה ב-8 במאי 1948. נתיב ההפלגה היה מצר מסינה, צפונה לכרתים, מערבית לקפריסין וחוף תל אביב.

התוכנית הייתה להיפגש עם אוניית המעפילים "לניצחון" ולקבל את מעפיליה. אולם עקב הודעת הבריטים על עזיבתם והכרזת המדינה, כבר לא היה צורך בכך. אם כי שתי הספינות נפגשו בדרך כדי להעביר רופא לספינה, במטרה ליילד תינוקת.
כוחות בריטים גילו את האונייה בליל 15 במאי 1948. במרחק 20 מיל מחופי הארץ התקרבה משחתת והאירה את האונייה, אך לא נוצר מגע או קשר. הספינה הגיעה לחוף תל אביב ב-16 במאי 1948. תל אביב הותקפה על ידי מטוסי ספיטפייר מצריים, ולכן נדרשה הספינה לצאת לים הפתוח ולחזור לקראת ערב. אז הורדו המעפילים.
המעפילים ירדו לחוף תל אביב של מדינת ישראל הריבונית.
לאחר מכן נערכו 4 הפלגות נוספות עם עולים בשם 'נרקיס'.

לאחר ההפלגה הזאת הופעלה הספינה כדי להבריח צעירים שיכלו להתגייס לצה"ל ממחנות המעצר בקפריסין ולהעלותם ארצה (הבריטים לא התירו להם לעלות). בנובמבר 1948, בעת סערה, נסחפה האוניה אל חוף סוריה וחולצה על ידי אח"י מעוז. 

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.amutayam.org.il/?CategoryID=318&ArticleID=486&SearchParam=%D7%9E%D7%93%D7%99%D7%A0%D7%AA+%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C "מדינת ישראל"], באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* [http://www.palyam.org/ אתר הפלי"ם וההעפלה]

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1948
הליכוד - ישראל ביתנו

הליכוד - ישראל ביתנו (מכונה: הליכוד ביתנו) הייתה רשימה משותפת של המפלגות "הליכוד" ו"ישראל ביתנו" שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-19 וזכתה ב-31 מנדטים. חברי הכנסת שנבחרו מטעמה פעלו כסיעה אחת בכנסת עד לפיצולה של הסיעה למרכיביה, ביולי 2014.

== היסטוריה ==
ב-25 באוקטובר 2012, מספר ימים לאחר ההחלטה על פיזור הכנסת ה-18 והליכה לבחירות כלליות, כינסו בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן מסיבת עיתונאים משותפת והכריזו על היוזמה להקמת רשימה משותפת של הליכוד וישראל ביתנו לקראת הבחירות לכנסת ה-19. כעבור ארבעה ימים אישרה ועידת הליכוד את ההחלטה.

לדברי ליברמן, ההחלטה על ההליכה המשותפת התקבלה כחודשיים טרם פרסומה.

בתחילה נתקל המהלך בהתנגדות של מספר אישים בליכוד ובראשם מיכאל איתן שקרא לו "חיסול הליכוד", אך לאחר אישור המהלך בוועידת הליכוד אמר איתן כי הוא מקבל את דין הוועידה.

בבחירות לכנסת ה-19, קיבלה רשימת "הליכוד - ישראל ביתנו" 31 מנדטים, ירידה של 11 מנדטים ממספר המנדטים המשותף שלהן בכנסת ה-18, שעמד על 42 מנדטים (27 לליכוד ו-15 לישראל ביתנו).

ב-7 ביולי 2014 הודיע אביגדור ליברמן, יו"ר מפלגת ישראל ביתנו ושר החוץ, על פירוקה של הסיעה המשותפת. ההודעה הגיעה לאחר חודש בו התקיימה מתיחות בין ליברמן לנתניהו במספר נושאים: הבחירות לנשיאות המדינה בהן נתניהו הודיע על תמיכתו בראובן ריבלין, תמיכה שאותה גינה ליברמן. לאחר רצח שלושת הנערים וירי הרקטות מרצועת עזה, ליברמן התנגד לתגובה "הרגועה" של נתניהו וטען שהתגובה צריכה להיות חריפה יותר.

ב-9 ביולי 2014 אישרה ועדת הכנסת את פיצול הסיעה למרכיביה.

== נציגי הרשימה בכנסת ==

{| class="wikitable"
|-
! בחירות
! ח"כים
! הערות
|-
| 2013<small>הכנסת ה-19</small>
| 31 מנדטים
* הליכוד: (20) בנימין נתניהו, גדעון סער, גלעד ארדן, סילבן שלום, ישראל כץ, דני דנון, משה יעלון, זאב אלקין, ציפי חוטובלי, יריב לוין, יולי אדלשטיין, חיים כץ, מירי רגב, משה פייגלין, יובל שטייניץ, צחי הנגבי, לימור לבנת, אופיר אקוניס, גילה גמליאל, כרמל שאמה הכהן
* ישראל ביתנו: (11) אביגדור ליברמן, יאיר שמיר, עוזי לנדאו, סופה לנדבר, יצחק אהרונוביץ', אורלי לוי-אבקסיס, פאינה קירשנבאום, דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר, שמעון אוחיון
|
* ב-10 ביוני 2014 נבחר ראובן ריבלין לתפקיד נשיא המדינה. החליף אותו כרמל שאמה הכהן.

|}

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.idi.org.il/policy/parties-and-elections/parties/halikud-beitenu/ הליכוד – ישראל ביתנו], באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
* [https://www.youtube.com/user/halikudisraelbeytenu/ הליכוד ישראל ביתנו], באתר יוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הליכוד
קטגוריה:ישראל ביתנו
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ציונות רוויזיוניסטית
קטגוריה:2012 בישראל
+
פרס הרצל (הסתדרות ציוני אמריקה)

פרס הרצל של הסתדרות ציוני אמריקה הוא מדליית זהב שהוענקה לראשונה ב-1959 לאישיות שהצטיינה במעשים למען הציונות. רבים רואים בפרס זה את "פרס נובל של הציונות". 

הזוכה הראשון בפרס, ביוני 1959, היה נשיא מדינת ישראל, יצחק בן-צבי.

בין הזוכים נמנו:
*הלורד בלפור (המדליה נמסרה לאחיינו לאחר מותו) (1959)
*אבא הלל סילבר (1960), 
*עמנואל ניומן (1961) ושוב בשנת 1973
*לואי ליפסקי (1962)
*וינסטון צ'רצ'יל (1964), 
*הארי טרומן (1965), 
*זלמן שזר (1967), 
*נחום גולדמן (1968), 
*לסטר פירסון (1969)
*אבא אבן (1971)
*האנס הייב
*דוד בן-גוריון (1972)
*אל שווימר (1976)
*גולדה מאיר (1977)
*ג'ורג' מיני, מנהיג תנועת העבודה האמריקנית על תמיכתו רבת השנים בישראל (1978)
*מנחם בגין (1980)

*שלדון אדלסון (2009).

==הערות שוליים==

*
הרצל
קטגוריה:הנצחת בנימין זאב הרצל
Turn! Turn! Turn!

"" הוא שיר שנכתב במהלך שנות ה-50 על ידי זמר הפולק האמריקני פיט סיגר על בסיס טקסט מפרק ג' במגילת קהלת שבתנ"ך. השיר הוקלט לראשונה על ידי סיגר במהלך 1962 ונכלל באלבומו "The Bitter and the Sweet" שפורסם על ידי חברת התקליטים קולומביה. השיר הפך ללהיט בינלאומי בסוף שנת 1965 כאשר הוא בוצע על ידי להקת הפולק רוק האמריקנית הבירדס - ביצוע אשר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד האמריקני.

== הטקסט ==
מילות השיר לקוחות כמעט לחלוטין מפרק ג' במגילת קהלת שבתנ"ך, בגרסת תרגום המלך ג'יימס (1611), אם כי רצף המילים שונה, כאשר בנוסף לכך סיגר הוסיף לשורה הראשונה את המשפט פעמיים, ואת השורה האחרונה – "עת לשלום, אני נשבע שזה לא מאוחר מדי!" (a time for peace, I swear it's not too late). 

{|
| valign="top" width=407px |
<div align=center>הטקסט העברי ממגילת קהלת שעליו מסתמך השיר</div>

| valign="top" |
<div align=center>הטקסט האנגלי ממגילת קהלת בגרסת תרגום המלך ג'יימס</div>
<div class="mw-content-ltr">
</div>
|}
סיגר הורה לתרום 45% מתמלוגי השיר עבור הוועד הישראלי נגד הריסת בתים כי לשיטתו מן הראוי שהתמלוגים על הטקסט התנכ"י יגיעו לארץ. סיגר שמר לעצמו 50% עבור הלחן ועוד 5% עבור המילים שהוסיף. לדבריו, החליט לתרום לוועד "בגלל שהם, בניגוד לכל היגיון, מנסים לשכנע את הפלסטינים להכיר בכך שלא כל הישראלים-יהודים הם רעים".

== גרסאות כיסוי == 
לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר, כאשר הבולטות שבהם כוללות את גרסת הכיסוי שביצעו דולי פרטון, נינה סימון, כריס דה בורג, להקת המשחרים, מרלן דיטריך, ג'ודי קולינס וברוס ספרינגסטין.

דן אלמגור כתב את הגרסה בעברית והיא בוצעה על ידי סוזן ופרן וצמד הדודאים.

== אזכורים בתרבות ==
* השיר בביצוע של הבירדס נכלל בפסקול של הסרט "פורסט גאמפ" משנת 1994.
* השיר בביצוע של הבירדס נכלל גם בפרק הראשון של הסדרה "שנות הקסם".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.songfacts.com/detail.php?id=246 עמוד השיר באתר songfacts.com] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1965
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי פולק רוק
קטגוריה:שירים המבוססים על התנ"ך
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:שירים נגד מלחמה
קטגוריה:מגילת קהלת
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
חוסן (מדעי המחשב)

במדעי המחשב, חוסן או חסינות (באנגלית: robustness) היא היכולת של מערכת מחשוב להתמודד עם שגיאות בזמן ריצה, או היכולת של אלגוריתם להמשיך לפעול למרות בעיות בקלט, בחישובים, וכו'. ככל שקשה יותר לגרום לתקלה מסוג כלשהו, שהמחשב לא מצליח להתאושש ממנה או להתמודד איתה בצורה בטוחה, כך התוכנה חסינה יותר.

טכניקות פורמליות כדוגמת fuzz testing משמשות לבדיקת חסינות, מאחר שסוג כזה של בדיקות תוכנה כולל קלטים חריגים או בלתי צפויים. כמו כן, טכניקה בשם fault injection משמשת לבדיקות חסינות. קיימים מוצרים מסחריים שונים המבצעים בדיקות חסינות של מערכות תוכנה. חסינות מהווה שיקול באנליזת הערכת כשלים (failure assessment).

== קישורים חיצוניים ==
[http://www.it-checklists.com/Examples_Robustness_Requirements.html Examples for Robustness Requirements] 

קטגוריה:תכנות
ראול אלברטו לסטירי

ראול אלברטו לסטירי (בספרדית: Raúl Alberto Lastiri; 11 בספטמבר 1915 – 11 בדצמבר 1978) היה פוליטיקאי ארגנטינאי ששימש לתקופה קצרה בשנת 1973 נשיא ארגנטינה.

==ביוגרפיה==
נולד בבואנוס איירס, בצעירותו היה מנהל בחברות ממשלתיות שונות ומאז התקרב לחואן פרון שהיה מנהיג תנועה גדולה בארגנטינה, הוא שימש בתפקידים שונים בשירות החוץ של ארגנטינה והיה בארצות הברית ובמדינות דרום אמריקה השכנות.

בשנת 1955 לאחר ההפיכה הצבאית שבוצעה במדינה נעצר לסטירי ושהה במעצר בית כחודש. בשנת 1958 בבחירות הדמוקרטיות שנערכו במדינה היה מראשי מפלגה המקורבת לחואן פרון ולאחר הבחירות מונה לנשיא של בית הנבחרים.

ביולי 1973 הוא מונה לנשיאות באופן זמני בעקבות התפטרותו של הנשיא הקטור חוסה קמפורה, הוא שימש גם כנשיא בית הנבחרים, לאחר שלושה חודשים מתחילת כהונתו נערכו בחירות במדינה בהם זכה חואן פרון.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1978
הנרי פרנקפורט

הנרי 'האנס' פרנקפורט (בהולנדית: Henri 'Hans' Frankfort; 24 בפברואר 1897 – 16 ביולי 1954) היה אגיפטולוג, ארכאולוג ומזרחן יהודי הולנדי.

==קורות חיים==
צילום משנות ה-1930
פרנקפורט נולד באמסטרדם למשפחה "יהודית ליברלית". למד היסטוריה באוניברסיטת אמסטרדם ולאחר מכן עבר ללונדון, שם בשנת 1924, למד לתואר שני תחת סר פלינדרס פיטרי בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. בשנת 1927 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ליידן. נשא לאישה את הנרייט גרוונווגן ומאוחר יותר את אנריקטה האריס .

בין שנת 1925–1929, פרנקפורט היה מנהל החפירה של החברה לחקר מצרים של לונדון באל עמארנה, אבידוס וארמנט . בשנת 1929 הוא הוזמן על ידי ג'יימס הנרי ברסטד להיות למנהל משלחת לעיראק מטעם המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. החפירות התקיימו במשך שש עונות חפירה, בין השנים 1930–1937 והתרכזו באזור עמק נהר דיאלא באזור בו שכנה ממלכת אשנונה. בנוסף השתתפה המשלחת בחפירה קצרה בדור שרוכין.

בשנת 1937 פרנקפורט ואמיל קרלינג זיהו אישה בתבליט בורניי כלילית של המיתולוגיה היהודית, אם כי זיהוי זה נדחה באופן כללי.

בשנת 1939 הוא פרסם את העבודה שנחשבת להישגו המשפיע ביותר, ספר העוסק בחותמות גליל: "Cylinder Seals: A Documentary Essay on Ihe Art and Religion of the Ancient Near East".<ref> ([1] [2] [3])</ref> בעבודה משותפת עם אשתו, עם ג'ון א' וילסון ועם ת'ורקילד ג'ייקובסן הוא פרסם את "The Intellectual Adventure of Ancient Man" בשנת 1946, בעבודה משפיעה על האופי של מיתוס ומציאות. בשנת 1948 הוא מונה למנהל מכון ורבורג בלונדון. יחד עם ארנסט ווליס באדג', הציע טענה מהפכנית לזמנו כי התרבות המצרית, מבחינה תרבותית, דתית, ואתנית נבעה מאפריקה ולא מאסיה. הוא כתב 15 ספרים ומאמרים וכ־73 מאמרים לכתבי עת על מצרים העתיקה, בנושאי ארכאולוגיה ואנתרופולוגיה תרבותית, ובמיוחד על מערכות דתיות של המזרח הקרוב הקדום.

פרנקפורט מת בלונדון בגיל 57.
==מספריו==
<div class="mw-content-ltr">
*The Mural Painting of el-Amarna (1929)
*The Cenotaph of Seti I at Abydos (together with A. de Buck and B. Gunn, 1933)
*The City of Akhenaten volume II (together with John Pendlebury, 1933)
*Cylinder Seals: A Documentary Essay on Ihe Art and Religion of the Ancient Near East (1939)
*The Intellectual Adventure of Ancient Man (1946) (Later called 'Before Philosophy').
*Ancient Egyptian Religion: an Interpretation (1948)
*Kingship and the Gods (1948)
*The Art and Architecture of the Ancient Orient (1954)
</div>מתורגמים לעברית
* לפני היות הפילוסופיה: הרפתקת הרוח של האדם הקדמון – מחקרים במחשבה הספקולטיבית במזרח הקדמון (1946), תרגם אהרן אמיר, הוצאת "יחדיו", 1967.
* לידתה של הציוויליזציה במזרח הקרוב (1951), תרגם אברהם יבין, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשכ"ז.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים יהודים
קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:בוגרי יוניברסיטי קולג' לונדון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1897
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1954
קטגוריה:מדענים יהודים הולנדים
ארץ הפלאות של אליס

ארץ הפלאות של אליס
ארץ הפלאות של אליס (באנגלית: Alice's Wonderland) הוא סרט אנימציה אמריקאי קצר, הראשון שהופק על ידי היוצר וולט דיסני. הסרט הוא הראשון בסדרת סרטי "קומדיות אליס", סרטי לייב אקשן המתארים את הרפתקאותיהם של ילדה בשם אליס והחתול שלה ג'וליוס.

הסרט, באורך 12 דקות ו-29 שניות, הופק כסרט אילם בשחור-לבן. הוא הופק בקנזס סיטי שבמדינת מיזורי בארצות הברית. הסרט מעולם לא הוקרן באופן מסחרי, אלא הוצג על ידי דיסני למפיצי סרטים שונים במטרה לגייס כסף למימון יצירתו.

==עלילה==
אליס (וירג'יניה דייוויס) מבקרת באולפני אנימציה, בהם מציגים לה האנימטורים (ובהם וולט דיסני עצמו) איורים של סצינות מגוונות שמהם הם יוצרים אנימציה. בין הסצינות מוצג חתול רוקד לצד להקת חתולים שמנגנת; עכבר שמציק לחתול עד שהוא זז ממקומו; ותחרות איגרוף בין חתול לכלב, שבה קהל האנימטורים מעודד את הנצים.

באותו לילה חולמת אליס שהיא נוסעת ברכבת אל ארץ האנימציה, שם היא מתקבלת על השטיח האדום בתהלוכת מקבלי פנים, והופכת לדמות לייב אקשן. היא רוכבת על פיל ורוקדת עם דמויות האנימציה. במקביל בורחים האריות מגן החיות ורודפים אחריה, עד לעץ חלול ובהמשך לתוך מערה ומאורת ארנבים. לבסוף היא קופצת ממצוק - ואז מתעוררת מחלומה. אליס מספרת על החלום המוזר שלה לאמה, שהעירה אותה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://archive.org/details/AlicesWonderland ארץ הפלאות של אליס - הסרט באורך מלא], בארכיון האינטרנט
* [https://web.archive.org/web/20160423095158/http://www.disneyshorts.org/shorts.aspx?shortID=10 ארץ הפלאות של אליס], באנציקלופדיה של סרטי דיסני

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1923
קטגוריה:דיסני: סרטי הנפשה
קטגוריה:לואיס קרול
קטגוריה:הרפתקאות אליס בארץ הפלאות
עמירם שוחט (אוניית מעפילים)

"עמירם שוחט"
מסלול ההפלגה של "עמירם שוחט"
עמירם שוחט ("Ill dé la rose" בשמה המקורי) הייתה אוניית מעפילים, שארגן המוסד לעלייה ב', שהצליחה לפרוץ את הסגר הבריטי הימי על ארץ ישראל. האונייה נקראה על שמו של עמירם שוחט, מראשוני הימאים העבריים, שהיה אחד מכ"ג יורדי הסירה.

== קורותיה ==
האונייה הייתה במקורה אוניית משא קטנה שנבנתה בפמפול שבצרפת בשנת 1913. היא נרכשה על ידי יהודה ברגינסקי בלה רושל. פיקד עליה איש הפלי"ם דוד בן חורין.

האונייה יצאה לכיוון ארץ ישראל ב-6 באוגוסט 1946 מנמל באקולי (מחנה המעפילים בוקה די מגרה) סמוך לנאפולי באיטליה, מקום ממנו הפליגו כמה ימים לפני כן אוניות המעפילים כתריאל יפה וכ"ג יורדי הסירה. על סיפונה היו 183 מעפילים, רובם ככולם ניצולי שואה, והיא הפליגה תחת דגל צרפתי. במהלך ההפלגה טבע נער סיפון מטאנג'יר, שהצטרף לצוות הצרפתי בדרכה למרסיי.

האונייה יצאה לדרכה בעיצומו של מבצע איגלו, מבצע הגירוש הראשון של מעפילים לקפריסין, בו תוגברו כוחות הצי המלכותי הבריטי בחופי ארץ ישראל. על מנת להטעות את הבריטים, על הנוסעים הוטלה משמעת חמורה והם חויבו לשהות במחסני האונייה המחניקים, ונאסר עליהם לעלות לסיפון במהלך היום. כמו כן, בהגיעה לחופיו המזרחיים של הים התיכון, פורקו והושלכו לים כל המבנים העילאיים שהיו על הסיפון: מטבח, בתי שימוש, ומקלחות. ב-15 באוגוסט התגלתה על ידי מטוס סיור והוזנקה לעברה המשחתת הבריטית אה"מ "סאומרז" , אך זו לא חשדה בה ולא הפריעה לתנועתה.

אור ל-16 באוגוסט, הגיעה האונייה לחופי קיסריה. היא עגנה בזריזות בסיוע אנשי הפלי"ם שהיו ערוכים על החוף, וכל נוסעיה הורדו ממנה תוך שעה אחת. הצי הבריטי השתלט על האונייה<ref></ref> רק לאחר שעלתה על שרטון לאחר הורדת המעפילים.

על אף ממדיה הקטנים, הייתה הצלחה זו יוצאת דופן: בשבוע שלפני הגעתה, נתפסו ארבע אוניות מעפילים אחרות, ולמעלה מ-2,300 הנוסעים שהיו עליהן נשלחו למחנות המעצר בקפריסין. זו הייתה אוניית המעפילים הראשונה לפרוץ את הסגר הבריטי מזה שמונה חודשים, לאחר הצלחתה הקודמת של הספינה חנה סנש בדצמבר 1945, והיחידה לעשות זאת עד סוף אותה שנה.

==לקריאה נוספת==
* נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה 1948-1945, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; המרכז לתולדות כוח המגן ע"ש ישראל גלילי, תשנ"ג-1993, עמ' 290–295: עמירם שוחט.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.palyam.org/Hahapala/Teur_haflagot/hf_Amiram_Shochat סיפור הפלגת 'עמירם שוחט'] ב[http://www.palyam.org/ אתר הפלי"ם ההעפלה והרכש]
* [http://www.wertheimer.info/family/GRAMPS/Haapalah/plc/6/e/bb479b506357d4be3e6.html עמירם שוחט], באתר Wertheimer.info (Haapalah / Aliyah Bet) 
* 
* אריק קרמן, [http://moreshetyamit.net/?p=4900 פריצה או גירוש – אוניית המעפילים עמירם שוחט], באתר משמר המורשת הימית, אוגוסט 2020.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1946
קטגוריה:אוניות מעפילים שנקראו על שם חללי מערכות ישראל
מקפה

מקפה ממתכת
מְקַפָּה (אנגלית: skimmer) היא כלי בישול הדומה לתרווד מחורר ומשמשת להסרת קרום, שומן או קצף הנמצא על פני התבשיל. הרעיון מאחורי אופן הפעולה של הכלי הוא שהקרום או הקצף בעלי צמיגות גדולה יותר מאשר הנוזל שבתבשיל ולכן כאשר גורפים את הקצף עם המקפה, נוזל התבשיל דולף דרך החורים בחזרה לתוך הסיר ומשאיר בתוך המקפה רק את הקרום.

בעברית השם מגיע מהפועל קיפה שנהוג בלשון חז"ל: "שמן של תרומה שנפל על גבי היין יקפה אותו והיין מותר" – כלומר יין שהתערבב בשמן פסול, אך מכיוון שהשמן צף על פני היין, אם נקפה את השמן (נסירו מפני היין) יהיה שוב מותר. 

המונח מקפה ככלי בישול הוא מחידושיו של ביאליק, ונקבע במונחי כלים ותבשילים שפרסם ועד הלשון בשנת תרצ"ג (1933).

השם "skimmer" באנגלית נובע מפעולת ה-skimming שהיא הסרת קרום החלב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי עבודה במטבח
ג'רלד הולטום

ג'רלד הרברט הולטום (באנגלית: Gerald Herbert Holtom; 20 בינואר 1914 – 18 בספטמבר 1985) היה מאייר בריטי מקצועי ואמן. ב- 1958 הוא אייר את הלוגו של הקבוצה הבריטית "התנועה לפירוק נשק גרעיני" שנעשה לסמל הבינלאומי לשלום.
== קריירה ==
הולטום הוא בוגר של האקדמיה המלכותית לאמנויות והיה סרבן מצפוני במלחמת העולם השנייה. ב-1958 עבד עבור משרד החינוך. הוא עיצב את הלוגו של פירוק הנשק הגרעיני עבור מצעד אלדרמסטון (Aldermaston March) שאורגן על ידי "הוועדה לפעילות ישירה" נגד מלחמת גרעינית בפסחא 1958 (4–7 באפריל).

הולטום הביא את העיצוב, מבלי שהתבקש ליושב ראש המקומי של קבוצתו המתנגדת לגרעין בטוויקנהאם (Twickenham). הראו גרסאות חלופיות בטקס הפתיחה של "התנועה לפירוק הנשק הגרעיני" בלונדון. "הסימון הראשון על נייר, על פי מר הולטום, היה עיגול לבן בתוך ריבוע שחור ואחריו היו גרסאות שונות של צלב נוצרי בתוך העיגול. אבל לצלב, על פי אנשים אלה, היו יותר מדי אסוציאציות שליליות – עם מסעי הצלב, סעודות צבאיות, עם ברכה פומבית של כומר אמריקאי למטוס שטס להירושימה ובסופו של דבר הם אפשרו לזרועות של הצלב להישמט ובכך יצרו סמפור של האותיות N ו- D ובאותה עת מחווה של ייאוש אנושי על רקע כדור עגול. אריק אוסטין (Eric Austen) שהתאים את הסמל לצורה של סוכריות על מקל על דש הבגד אמר שהוא גילה שמוטיב 'מחוות הייאוש' היה קשור מזה זמן רב עם 'מותו של האדם' והעיגול עם 'הילד שעוד לא נולד'".

לא היו זכויות יוצרים ללוגו ומאוחר יותר הוא התפרסם בעולם כסמל השלום. העיצוב היווה שילוב של האותיות N (שתי זרועות מתוחות המצביעות למטה בזווית של 45 מעלות) ו- D (זרוע אחת מורמת מעל הראש) של איתות באלפבית הספמור בדגלים המייצג פירוק נשק גרעיני.

להולטום היו חמישה ילדים.
<gallery>
Peace symbol (fixed width).svg|סמל השלום שהתפתח במהלך המאה ה-20.
Semaphore November.svg|סמפור האות N
Semaphore Delta.svg|סמפור האות D
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

שלום
קטגוריה:אי-אלימות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1914
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1985
אולפנת זבולון

אולפנת זבולון שוכנת בראש העין. האולפנה נקראת על שם השר זבולון המר. 

האולפנה הוקמה ב-ה'תשס"א, כדי לתת מענה חינוכי, דתי ולימודי לציבור הדתי-לאומי בראש-העין ובישובי הסביבה.
 
בשנת הלימודים תשס"ח קיבלה האולפנה את "פרס החינוך הדתי" על כל פועלה החינוכי, הדתי, הערכי והלימודי. 
== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.zvulun.edu1.org.il/BRPortal/br/P100.jsp אתר האולפנה]

זבולון
יוני גנוט

ממוזער
יוני גנוט (נולד בי"ב באדר א' תשל"ג, 14 בפברואר 1973) הוא זמר ישראלי בסוגת מוזיקה יהודית מקורית וסולן בהרכבים בין השמשות ונושאי הכלים. נשוי ואב לארבעה ילדים, ומתגורר במושב תרום.

== קורות חייו ==
נולד בבני ברק לאב איש עסקים ולאם מורה. גדל בכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא כפר הרואה. לאחר שירותו הצבאי במסגרת ישיבת ההסדר הר עציון, קיבל תואר ראשון בחינוך ממכללת הרצוג ולאחר מכן תואר ראשון במחשבת ישראל מאוניברסיטת בר-אילן. למד בבית מורשה בירושלים וכן למד מוזיקה בבית הספר רימון. במקביל שימש הסולן של להקת "בין השמשות", שהייתה להקת הרוק הראשונה במגזר הדתי-לאומי. בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה של הלהקה שנשא את שמה של הלהקה – בין השמשות; ובשנת 2008 יצא אלבומה השני של הלהקה, שתיקת האדמה – שניהם בהוצאת חברת התקליטים "התו השמיני". בהופעות רבות שיתף פעולה עם טל שגב.

בשנת 2010 הוציא אלבום עם להקת נושאי הכלים שהוא הסולן שלה.

היה ממייסדי ה"פאבמדרש" – ערבי לימוד פתוחים באווירה קלילה, המתאימים גם לציבור שאינו דתי.

=== אות לאות ===
ב-2012 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו – אות לאות. באלבום הוא משתף פעולה עם אמנים מוכרים מסצנת הרוק הישראלית: אהוד בנאי, ארז לב ארי, אריק סיני, שי גבסו ודניאל סלומון. מאלבום זה חדר לפלייליסט השיר "ברון יחד", המבוצע יחד עם אהוד בנאי. בישיבת הר עציון, בה למד גנוט, נוהגים לשיר פיוט זה במנגינה זו בסוף "משמֶר" (לילות לימוד המתקיימים בדרך כלל בלילה שבין חמישי לשישי).

===דבר אלי באדמית===
ב-2017 יצא לאור אלבום הסולו השני, "דבר אלי באדמית", האלבום מומן באמצעות אתר מימון ההמונים "הדסטארט". גם באלבום זה שיתופי פעולה עם אמנים רבים ביניהם דניאל זמיר ואהרון רזאל. אחד משירי האלבום הוא השיר ישמח לבי, שירו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק למוצאי שבת – שלאחר מכן ביצע אותו גנוט בגרסה מורחבת יחד עם אילן דמרי וישיבת ירושלים לצעירים בביצוע שזכה להצלחה ברשת וברדיו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.inn.co.il/tags/יוני_גנוט יוני גנוט], באתר ערוץ 7
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 	
* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20140812210349/http://tv.tvmeir.com/Tv/Show?Idx=5261 ריאיון עם יוני גנוט] בתוכנית ניגון של הלב בערוץ מאיר בטלוויזיה
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הרצוג
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:מלחיני מוזיקה חסידית
קטגוריה:בוגרי בית מורשה בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
קטגוריה:תרום
ינון ניר

ינון ניר (נולד ב-14 באוקטובר 1975) הוא סופר ישראלי.

==ביוגרפיה== 
ינון ניר נולד בשנת 1975 וגדל בכפר סבא. למד תואר ראשון במנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה ותואר שני בהיסטוריה ופילוסופיה של המדעים והרעיונות באוניברסיטת תל אביב.
 
ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "פעמיים קברו את ברטה", ראה אור בשנת 1998 וזכה בשבחי הביקורות ספרו השני, "התקופה הכחולה", ראה אור בשנת 2003. לצד ביקורות אשר השוו את הרומן לתפסן בשדה השיפון התפרסמו ביקורות אשר האשימו את ניר בשחיטת פרות קדושות ובהטפה לרצח פוליטיקאים. ספרו השלישי, הרומן "עלילות פרומות" ראה אור בשנת 2012.
ספרו הרביעי, החייל האחרון, ראה אור בשנת 2015.

==ספריו==
*פעמיים קברו את ברטה, קובץ סיפורים, הוצאת מודן, 1998.
*התקופה הכחולה, רומן, ירושלים, הוצאת כתר, 2003.
*עלילות פרומות, רומן, רמות השבים, אריה ניר הוצאה לאור, 2012.
*החייל האחרון, רומן, הוצאת מודן ואריה ניר הוצאה לאור, 2015.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* .
* דור בביוף, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART2/698/640.html?hp=47&cat=310&loc=6 הזירה הספרותית: המתנחל מול השמאלני], nrg
* רונן טל, [https://web.archive.org/web/20160303224812/https://korebasfarim.files.wordpress.com/2015/09/yinon-7-nights.pdf מורעל], שבעה לילות ידיעות אחרונות' 25 בספטמבר 2015
* ירין כץ, [http://korebasfarim.com/2015/10/18/%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%95%D7%9F-%D7%A2%D7%9D-%D7%99%D7%A0%D7%95%D7%9F-%D7%A0%D7%99%D7%A8-%D7%9E%D7%97%D7%91%D7%A8-%D7%94%D7%A1%D7%A4%D7%A8-%D7%94%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9C-%D7%94%D7%90%D7%97%D7%A8/ ראיון עם ינון ניר, מחבר הספר "החייל האחרון"], קורא בספרים מגזין ספרות

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:בוגרי המרכז הבינתחומי הרצליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
גן אלנבי (באר שבע)

גן אלנבי הוא גן בעיר העתיקה של באר שבע, השוכן בפינת הרחובות העצמאות והרצל. שטחו של הגן המלבני הוא כשלושה דונם וחצי, ואורך כל אחת מצלעותיו כ-55 מטרים. בחלקו הצפוני רחבה מרוצפת גדולה, המוקפת בדשא ועצים מכל צדדיה, ובמרכזו ניצבת אנדרטה לזכרו של הגנרל אדמונד אלנבי. אחד מהגנים הוותיקים בישראל.

== היסטוריה ==
=== התקופה העותמאנית ===
הגן היה אחד הגנים הציבוריים הראשונים שניטעו בארץ ישראל, והוא הוקם בשנת 1902, כשנתיים לאחר ייסודה של העיר בידי העות'מאנים. הגן הוקם במרכזה של העיר, בצמוד לבית הסראייה ששכן ממערב לו, ושימש להתכנסויות ולטקסים. בשל כך שלא היה מגודר הלך מצבו והתדרדר בשל רעיית העיזים והגמלים בשטחו, ובגלל מנהגם של הבדואים לקושש בו עצים לבערה. בשנת 1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, יזם אחמד ג'מאל פאשה, שליט וילאייט סוריה שכלל גם את ארץ ישראל, תוכנית לייעור המדבר. לשם כך שכר את שירותיהם של חקלאים, רובם יהודים בוגרי מקוה ישראל ותושבי המושבות היהודיות, והורה להם לטפח גנים בכל מקום בו ימצאו מקור מים. החקלאים הסדירו בגן ארבעה שבילים המוליכים אל מרכזו מכל אחת מארבע כניסותיו, טיפחו בו ערוגות והקיפו אותו בגדר. במרכז הגן הוצב עמוד שיש ועליו נחקקו סמל האימפריה העות'מאנית וכתובת המנציחה את ניצחונות הצבא הטורקי על הבריטים בקרב עזה הראשון והשני בחודשים מרץ ואפריל 1917. 

=== ימי המנדט ואחריו ===
לאחר כיבוש העיר בקרב באר שבע ב-31 באוקטובר 1917, פיסל הפסל אברהם מלינקוב פרוטומה של הגנרל אלנבי וזו הוצבה בראש עמוד שיש הטורקי. האנדרטה החדשה נחנכה בידי הנציב העליון הרברט סמואל במרץ 1923. בשנת 1938, במהלך המרד הערבי הגדול, הפילו מורדים ערביים את הפרוטומה ממקומה והשחיתו אותה לחלוטין. שרידי הפסל אותרו לאחר תום המרד, אך מצבו לא איפשר להציבו במקומו מחדש. בשנת 1947 הקימו הבריטים מבנה הנצחה רבוע מאבן ירושלמית, ללא פסל דמות, וחרטו עליו את שמו של "אלנבי" באנגלית ובערבית בלבד, וכן את ציון שנות שהותו בארץ ישראל ("1917-1918"). הם עיצבו את הגן מחדש והקיפוהו בחומת אבן שבה קבעו שני שערים בלבד - האחד ברחוב העצמאות והאחר ברחוב הרצל. לימים התגלו חלקים מהאנדרטה המקורית בשימוש משני בבתים בעיר. לאחר קום המדינה הגן שוקם, ובשנת 2006 הוצבה על כן האבן פרוטומה חדשה של אלנבי שהוכנה על ידי הפסל אטיאן מילנר.

בשנת 2015 שופץ ונחנך גן אלנבי שוב, בעלות של מאות אלפי שקלים.

== גלריה ==
<gallery widths="180px" heights="180px">
BersheebaWWI.jpg|מראה מכיוון דרום - הגן בימי מלחמת העולם הראשונה. במרכז הגן נראה עמוד ההנצחה הטורקי ומשמאלו ניצב בית הסראייה
פסל אלנבי בגן אלנבי באר-שבע.jpg|הפרוטומה של הגנרל אלנבי בראש עמוד השיש הטורקי
PikiWiki Israel 10337 allenby memorial in beer sheva.jpg|האנדרטה לזכר אלנבי
Gan alenbi 046.jpg|שחזור כיבוש באר שבע על לוח בגן
Allenby Park 1.jpg|גן אלנבי, מאי 2020
</gallery>

== ראו גם ==
* גן רמז

== קישורים חיצוניים ==

* [https://archive.today/20130107224937/www.calcalit7.co.il/176637/%D7%92%D7%9F-%D7%90%D7%9C%D7%A0%D7%91%D7%99 פיתוח ושימור גן אלנבי]
* [http://www.edu-negev.gov.il/bsheva/alenbi.htm גן אלנבי]

== הערות שוליים ==
 

קטגוריה:באר שבע: גנים ופארקים
קטגוריה:הנצחת אדמונד אלנבי
אוניון (אוניית מעפילים)

"מסלול ההפלגה של ה"אוניון"
אוניון הייתה אוניית המעפילים השלישית מאירופה, אחרי האונייה "כוכב", שהביאה לארץ ישראל 50 מעפילים מפולין ומצרים, במאי 1934, חלק מעליית אף על פי וולוס א', שהגיעה ביולי 1934. אוניון הגיעה לארץ ישראל ב-28 באוגוסט 1934 ועל סיפונה 117 מעפילים.

== אוניית מעפילים ==
שלושה מראשי התנועה הרוויזיוניסטית בפולין, וודובינסקי, שסקין וקוטקא, נפגשו בדאנציג עם יהודי בשם צבי הרמן סגל, שהיה באותה תקופה נציג חברת ספנות גדולה באותה עיר. הם סיכמו אתו שיחכור עבורם אונייה מתאימה להעפלה לארץ ישראל והוא אכן חכר אוניית משא יוונית בשם Ionion (יוונית: Ιόνιο). האונייה הפליגה מנמל פיראוס שביוון באוגוסט 1934, ועליה 67 מעפילים. כאשר עגנה בכרתים עלו על סיפונה 50 מעפילים נוספים מהאונייה "קפולו". היא הגיעה לחוף תל אביב, מול "מגרשי התערוכה" ב-28 באוגוסט. 100 מהמעפילים הצליחו לרדת ממנה בזמן ולהתפזר בעיר, אך 17 מעפילים, יחד עם צוות הספינה נתפסו וגורשו ליוון.

בעקבות הגעת אונייה זו פרסם נתן אלתרמן את שירו "היינו כחולמים", המתאר את הורדת המעפילים לחוף.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.amutayam.org.il/?CategoryID=286&ArticleID=360 האונייה "אוניון"] באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי

קטגוריה:אוניות מעפילים עד מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:1934 בארץ ישראל
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות עליית אף על פי
קטגוריה:ציונות בפולין
מגדל המים (באר שבע)

מגדל המים ב-[[1935]]
מגדל המים בעיר העתיקה בבאר שבע, ניצב ברחוב הרמב"ם 54, כ-250 מטרים דרומית-מזרחית לתחנת הרכבת הטורקית בעיר. הוא נבנה בשנת 1915, במקביל להקמת תחנת הרכבת, ומיכלי המים הגליליים שניצבו בו בעבר, סיפקו את צורכיהם של קטרי הקיטור שפקדו את התחנה עד סגירתה ב-1927. 

את מגדל המים תכנן היינריך אוגוסט מייסנר, מהנדס ומומחה בבניית מסילות רכבת ממוצא גרמני. המבנה עשוי אבן, הוא אליפטי בצורתו ומתנשא לגובה של שתי קומות. בקומתו הראשונה שכנו המשאבות, ובשנייה ניצבו דוודי המים שהזדקרו מעל המבנה. המים למגדל הוזרמו ממי באר בעיר. המגדל הוקם במקום בו הסתעפה מהמסילה הטורקית לדרום, מסילה צדדית שהובילה לעבר דפו ומספר מחסני צבא. המיקום אפשר למלא במים את קטרי הרכבות שנסעו צפונה לעבר מרכזה של ארץ ישראל ודרומה לכיוון חצי האי סיני. 

במהלך מלחמת העולם הראשונה הפציצו מטוסי חיל האוויר הבריטי את מגדל המים מספר פעמים, אך לא הסבו לו נזק, והוא המשיך ושימש לייעודו המקורי לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים. לאחר שהתחנה נסגרה ב-1927, שימש המבנה את התחנה הווטרינרית הסמוכה לו ומספר צרכנים נוספים, ועם הקמת באר שבע העברית סיפק את צריכת המים של העיר כולה. לאחר שנבנתה בריכת מים חדשה בשכונה א' בשנת 1950, ננטשה המערכת הישנה והמגדל יצא מכלל שימוש. כיום ניצב המגדל בלב שכונת מגורים ולצידו הוכשר גן שעשועים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.edu-negev.gov.il/bsheva/migdal_m.HTM אודות מגדל המים]

קטגוריה:באר שבע העתיקה
קטגוריה:באר שבע: מבנים
קטגוריה:ההיסטוריה של רכבת ישראל
באר שבע
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
הרמן ארהארדט

הרמן ארהארדט (בגרמנית: Hermann Ehrhardt; 29 בנובמבר 1881 – 27 בספטמבר 1971) היה מפקד גרמני בצי הקיסרי הגרמני בדרגת סרן (Korvettenkapitän) במהלך מלחמת העולם הראשונה ומפקד בריגדת ארהארדט של הפרייקור, לאחר המלחמה.

==ביוגרפיה==
נולד בדירסבורג (Diersburg) שבמדינת באדן-וירטמברג והצטרף לצי הקיסרי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. עם תום המלחמה הוצב בבסיס קיל. במהלך דיכוי מרד הספרטקיסטים הקומוניסטי מיד לאחר המלחמה גיבש תחת פיקודו הכריזמטי 6,000 חיילים לאומנים במסגרת שנקראה של שמו "בריגדת ארהארדט". כמתנגד חריף לחתימת ראשי רפובליקת ויימאר על חוזה ורסאי ועקב פקודת הממשלה לפרק את היחידה, הוביל את הפוטש של קאפ במרץ 1920. ניסיון ההפיכה הסתיים כאשר חייליו הנסוגים מברלין טובחים בקהל שליווה את יציאתם מן העיר בשער ברנדנבורג.

ארהארדט נמלט מגרמניה, אך שב אליה ב-1922 מבלי שהועמד לדין ועמד בראש ארגון הטרור "קונסול" שחבריו ביצעו את רצח ולטר רתנאו, שר החוץ היהודי של רפובליקת ויימאר. ב-1923 עבר לבוואריה שהייתה תחת שלטונו של גוסטב פון קאהר והקים בה ארגון צבאי מחתרתי (Viking Bund). במהלך הפוטש במרתף הבירה סירב ארהארדט להגיש סיוע לאדולף היטלר. אף על פי שרבים מחייליו לשעבר השתלבו במפלגה הנאצית, לא היה ארהארדט עצמו חלק ממנה.

שמו היה רשום כמועמד לחיסול ב"ליל הסכינים הארוכות" (30 ביוני 1934), בו חיסל היטלר את בכירי האס אה, אך הוא נמלט לאוסטריה לפני כן. ב-27 בספטמבר 1971 הוא מת בביתו בקרמס שבאוסטריה, בגיל 89.

== לקריאה נוספת ==
* אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.historisches-lexikon-bayerns.de/artikel/artikel_44325 Bund Viking] 
* [http://www.historisches-lexikon-bayerns.de/artikel/artikel_44457 בריגדת ארהארדט] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: אישים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1971
לילה טוב ובהצלחה

לילה טוב ובהצלחה (באנגלית: Good Night, and Good Luck) הוא סרט דרמה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 2005, בבימויו של ג'ורג' קלוני. התסריט, שנכתב על ידי קלוני וגרנט הסלוב ומבוסס על התרחשויות אמיתיות, מספר על עיתונאי הטלוויזיה אדוארד מורו ומלחמתו במקארתיזם, שהגיעה לשיאה בעימות משודר עם הסנטור האמריקאי ג'וזף מקארתי.
הסרט זכה בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל ונציה, וכן היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, לרבות פרס השחקן הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.

== עלילת הסרט ==

אדוארד מורו, עיתונאי של ערוץ הטלוויזיה האמריקאי CBS, והצוות שעובד איתו – שכולל את המפיק פרד פרנדלי (ג'ורג' קלוני) והכתב ג'ו ורשבה (רוברט דאוני ג'וניור), מחליטים לשדר בתוכניתו השבועית של מורו כתבה שתעסוק בתופעת המקארתיזם שהתפשטה באותה עת, ושאותה הוביל הסנטור ג'וזף מקארתי. הם לוקחים כמקרה מייצג את סיפורו של מיילו רדולוביץ', עובד חיל האוויר האמריקאי שהודח משום שאחותו ואביו נחשדו בקומוניזם. בעקבות התוכנית הוחזר רדולוביץ' לעבודתו.
בהמשך מקדישים מורו ופרנדלי תוכנית שלמה לתקיפת פעולותיו של מקארתי, תוך שילוב של קטעי וידאו מוועדות הסנט שמראים את שיטות עבודתו. בתחילת המשדר קורא מורו למקארתי להגיב לדברים בתוכנית הבאה אם ירצה, ואכן ניתנת למקרארתי תוכנית שלמה שבה מגיב על הטענות שהועלו נגדו, בעיקר על ידי התקפה אישית על מורו והאשמתו בקומוניזם.
זמן מה לאחר המשדרים האלו מתבשר צוות הסדרה שמקארתי הועמד לחקירה על ידי הסנאט, אך ניצחונם במערכה מולו גובה מחיר אישי. המסרים השנויים במחלוקת של התוכנית מובילים לכך שנותני החסות של הסדרה מסירים ממנה את חסותם, ומורו ופרנדלי מתבשרים על ידי הנהלת הערוץ שנותרו להם עוד חמש תוכניות אחרונות, במתכונת לא שבועית ובשעות פופולריות פחות, עד ש-CBS תוריד את הסדרה.

== פרטי טריוויה ==
* הסרט הוא סרט שחור-לבן.
* אדוארד מורו, בסרט ובמציאות, נהג לסיים את תוכניתו בשורה "לילה טוב ובהצלחה" (במקור: Good Night, and Good Luck), מכאן שם הסרט.
* כל הופעותיו של מקארתי בסרט הם קטעי ארכיון של האיש עצמו.
*הסרט הופק על ידי חברת Participant Media אשר בבעלות ג'ף סקול, נשיאה הראשון של ebay

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:מקארתיזם
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:עיתונות בקולנוע
קטגוריה:זוכי פרס פול סלבין
גוסטב נוסקה

גוסטב נוֹסקֶה (בגרמנית: Gustav Noske; 9 ביולי 1868 – 30 בנובמבר 1946) היה פוליטיקאי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה שכיהן כשר ההגנה בממשלת רפובליקת ויימאר בין 1919 ל-1920.

==ביוגרפיה==
נולד בברנדנבורג ובמקצועו היה קצב, שעלה למשרות פוליטיות דרך פעילות במסגרת האיגודים המקצועיים. משנת 1906 ולאורך כל מלחמת העולם הראשונה היה חבר הרייכסטאג מטעם מפלגתו (הסוציאל-דמוקרטים). עיקר עניינו היה בנושאים צבאיים והאימפריה הקולוניאלית הגרמנית והיה מבין ראשוני התומכים במלחמה.

מיד לאחר המלחמה, כאשר יצר פרידריך אברט את ממשלתו מונה נוסקה לשר ההגנה, בתמיכת יועצו הצבאי של אברט, הגנרל וילהלם גרנר. פעולתו הראשונה הייתה דיכוי מרד הספרטקיסטים, מרד קומוניסטי שנוסקה חשש שעלול להפוך את גרמניה למדינה קומוניסטית, כמו מהפכת אוקטובר. לשם דיכוי המרד הסתייע נוסקה בחיילים משוחררים ימנים ממתנדבי הפרייקור וחיילי רייכסווהר, שדיכאו את המרד במחיר דמים כבד. לפי עדויות מאוחרות של קצינים שהשתתפו ברצח מנהיגי המרד קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג, השניים "הוצאו להורג" בפקודתו של נוסקה, אשמה זו מעולם לא הוכחה רשמית, אך גם לא הופרכה.

לאחר חתימת חוזה ורסאי על ידי ממשלתו, הוציא נוסקה את פקודות הפירוק ליחידות הצבא ובכללן לבריגדת ארהארדט, עקב כך פרץ במרץ 1920 הפוטש של קאפ, הפעם על ידי הצבא, הימין והמלוכנים שביקשו להשתלט על השלטון.

כשם שהשתמשו שנה קודם לכן בכוחות הימין כנגד השמאל, כן פנו עתה נוסקה, הנשיא אברט והקנצלר באואר לכוחות השמאל (האיגודים המקצועיים שנשלטו על ידי קומוניסטים) לעזרה כנגד הימין. השלושה פרסמו מיד קריאה לעם לפתוח בשביתה כללית על מנת להציל את הרפובליקה ולמנוע את חזרתו של וילהלם השני לקיסרות. ההיענות לקריאתם הייתה מלאה והשביתה שפרצה שיתקה את המשק כולו, פרט למזרח פרוסיה. עד מהרה התברר שמשטרו של קאפ לא יוכל להתקיים נוכח התגובה העממית ושלטון אברט שב על כנו.

בין 1920 ל-1933 כיהן נוסקה כמושל פרובינציית הנובר, ופוטר על ידי אדולף היטלר. באוגוסט 1944 נאסר על ידי הגסטפו בעקבות חשד שהיה חלק מקשר העשרים ביולי. הוא שוחרר על ידי כוחות בעלות הברית וחי בפרנקפורט. מת במהלך מסע הרצאות בארצות הברית.

== לקריאה נוספת ==
* אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.dhm.de/lemo/html/biografien/NoskeGustav/index.html תקציר אירועים בתולדות חייו] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:שרי ההגנה של גרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1868
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1946
פרשת תצלומי עדנאן חאג'

שעובד באופן דיגיטלי.]]
השוואה בין התמונה לפני העיבוד הדיגיטלי (משמאל) ואחריו.{{תמונה להחלפה}}
התמונה המעובדת השנייה. בתמונה המקורית הופיע [[נור בודד ובמעובדת שלושה. כמו כן, נטען בתיאור התמונה כי אלו הם טילי אוויר-קרקע.]]
פרשת תצלומי עדנאן חאג' (נקראת גם רויטרסגייט) עוסקת בתמונות שצולמו ועובדו על ידי עדנאן חאג', צלם לבנוני שהתמקד בצילומי המזרח התיכון, ואשר עבד למעלה מ-10 שנים בסוכנות הידיעות רויטרס. מבין תצלומי מלחמת לבנון השנייה שפרסם, נמצאו לפחות שניים מעובדים. 

==השתלשלות האירועים==
עיבוד הצילום הראשון התגלה ב-5 באוגוסט 2006 על ידי הבלוגר צ'ארלס ג'ונסון מ-Little Green Footballs, שטען כי קיימות בו ראיות חותכות לעיבוד הצילום. רויטרס מחקה את התצלום, והודיעה כי הצלם חאג' טוען שלא הייתה כוונת זדון בעיבוד התצלום והוא נעשה לשם הסרת סימני אבק. החברה לא גיבתה את הצלם, והודיעה כי פעולתו נוגדת את מדיניותה בנושא וכי גרסה מתוקנת של התצלום תחליף את זו המעובדת. מנהל מחלקת יחסי הציבור של רויטרס מוירה ויטל הודיע כי רויטרס תיקח ברצינות את הנושא בשל היותו מנוגד למדיניות המערכת.

ב-6 באוגוסט הודיעה רויטרס כי תפסיק את שיתוף הפעולה עם עדנאן חאג'. חאג' חזר וטען שהוא פשוט ניסה להסיר סימני אבק, ושהוא עשה טעויות עקב תנאי התאורה הגרועים שעבד בהם. מבקרים הצביעו על כך שהדבר בלתי אפשרי, משום שבתמונה המעובדת של חאג' הוסף עשן רב שלא היה בתמונה המקורית, שוכפלו מספר בניינים, ונראתה תבנית חוזרת המצביעה על כך שקטע מהעשן שוכפל מספר פעמים. 

ב-7 באוגוסט החליטה רויטרס להוציא את כל התמונות שצולמו על ידי עדנאן ממכירה. 

ב-18 בינואר 2007 דיווחה רויטרס כי חקירה פנימית על הפרשה הובילה לפיטורי עורך צילומים בכיר בחברה.

ב-11 במאי 2008 הסירה רויטרס את כל התמונות של חאג' מהאתר שלה.

הפרשה צוינה כדוגמה להטיות פוליטיות בתקשורת ובפרט לסילוף מידע במזיד שנעשה כנגד ישראל.

==ראו גם==
* פרשת מוחמד א-דורה
* פאליווד

==קישורים חיצוניים==
* 
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:תצלומים
קטגוריה:מלחמת לבנון השנייה
קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:פוליטיקה ותקשורת
מיינות'

מיינות (באנגלית: Maynooth; באירית: Maigh Nuad) היא יישוב אוניברסיטאי בצפון מחוז קילדייר באירלנד. בעיר שוכן סניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד (NUIM). בסמוך לה שוכנת אוניברסיטה אפיפיורית והסמינריון הקתולי הראשי של אירלנד, סנט פטריק קולג'.

מיינות' בנוסף משמשת מקום מושבו של כנס הבישופים הקתולי האירי וכן ממוקם בו המטה של ארגון הצדקה הגדול באירלנד, טרוקרה.
כמו כל כפר אירי טיפוסי מיינות כוללת: רחוב ראשי (Main Street) אשר מהווה את המרכז השוקק של העיר וכולל חנויות, מסעדות ופאבים, נהר אשר חוצה את העיר ולידו הייתה ממוקמת טחנת קמח (שכיום לא פעילה יותר), כנסייה וטירה.

==מיקום וגישה==
מיינות' ממוקמת על הדרך בין ליקסליפ לקילקוק . בנוסף קיימים כבישים המחברים בין היישוב לבין סלבריג' ,
דנבוי וכלאן . מיינות' יושבת על קו הרכבת המחבר בין דבלין לסלייגו .

==היסטוריה==
מיינות' הייתה למשך תקופה ארוכה מקום מושבם העיקרי של משפחת גרלדין (Geraldine), אשר הייתה דומיננטית בהיסטוריה האירית.
בשנות ה-20 של המאה הקודמת שימש היישוב מקום מושבו הלא רשמי של דניאל בקלי הידוע בשמו האירי Domhnall Ua Buachalla שהיה הנציג של הממלכה הבריטית באירלנד החופשית.

==טירת מיינות'==
הטירה נבנתה במאה ה-12 המאוחרת, והייתה מקום מושבה של משפחת הגרלדים (FitzGerald) בין השנים 1176 ל 1534. בשנה זו אחד מבני המשפחה תומאס סילקן (Silken Thomas) החל למרוד בבריטים.

במרץ 1535 כוח אנגלי של הנרי השמיני בראשותו של ויליאם סקפינגטון (William Skeffington) הפציץ את הטירה בשימוש של כדורי תותח מודרניים. לאחר 10 ימי מצור נפלה הטירה ומגיני הטירה הוצאו להורג לאחר מכן.

בפברואר 2000 החל תהליך של שחזור של הטירה וכיום הוא פתוח בחודשי הקיץ לתיירים. הטירה ממוקמת ליד הכניסה הדרומית של האוניברסיטה במיינות.

==אוניברסיטת מיינות'==
במיינות' ממוקם סניף של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד. תחילה אוניברסיטה זו הייתה חלק מבית הספר לכמרים סנט פטריק עד שבשנת 1997 היא התפצלה לאוניברסיטה נפרדת.
סנט פטריק שהיא אוניברסיטה אפיפיורית הוקמה בשנת 1795 מה שהופך אותה לאוניברסיטה השנייה הוותיקה ביותר באירלנד.
האוניברסיטה כוללת שני קמפוסים המחוברים ביניהם: הקמפוס הדרומי הוותיק יותר עם מבנים מהמאה ה-19 המחובר לסנט פטריק, וקמפוס צפוני מודרני יותר.
בשנת 2012 האוניברסיטה דורגה ברשימת ה-400 הטובות בעולם של המגזין טיימס.
הסרט "לחנך את ריטה" כולל סצנה אשר צולמה בשטח הקמפוס.
בסנט פטריק לומדים נכון לשנת 2012 80 פרחי כמורה.

==קרטון האוס (Carton House)==
זוהי אחוזה שהייתה בעבר מקום מושבם של הרוזן מקילדייר ושל הדוכס מלנסטר.
גודל האחוזה הוא 4.5 קילומטר מרובע.
בית האחוזה בנוי בסגנון ג'ורג'יאני.
כיום נמצאים באחוזה שני מגרשי גולף גדולים ובית מלון.

==תחבורה==
מיינות' ממוקמת לאורך הרויאל קאנאל (Royal Canal) שזהו נהר שמתחיל מנהר הליפי בדבלין ומגיע עד לנהר השאנון בקלונדרה. בעבר שימש נהר זה להעברת סחורות ומיינות' הייתה נקודת עצירה חשובה, אך עם הקמת מסילת הרכבת באמצע המאה ה-19 הפסיק המסחר דרך הנהר וכיום הוא משמש לשייט לשם פנאי ולדייג.
כיום תחנת הרכבת במיינות היא העמוסה בקו בין מחוז קילדייר לדבלין כי היא משמשת סטודנטים רבים.

==ספורט==
בכפר מתקני ספורט רבים ביניהם:
מתקני גולף, מגרשי כדורגל, מועדון רוגבי, מרכז של התאחדות הספורט הגאלית (GAA) וחווה להרבעת סוסי מרוצים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אירלנד: יישובים
סן ז'רמן (רוזן)

הרוזן סן ז'רמן (1712 או 1691–27 בפברואר 1784) היה חצרן, הרפתקן, ממציא, אלכימאי, פסנתרן, כנר ומלחין חובב. סן ז'רמן בלט בחברה הגבוהה האירופית של אמצע המאה השמונה עשרה, היה מקושר למיסטיקה, תורת נסתר, אגודות חשאיות, ותאוריות קונספירציה שונות.

המחסור בפרטים ביוגרפיים על סן ז'רמן גרם ליצירת גרסות רבות על מקור מוצאו ושושלתו, אך הגרסאות המיוחסות הנפוצות ביותר הן:

* שהיה בנו של פרנסיס השני נסיך טרנסילבניה, מאשתו הראשונה.

* שהיה בנו הלא חוקי של קרלוס השני, מלך ספרד.

* שהיה היהודי הנודד.

משנת 1740 ככל הנראה החל להתפרסם הרוזן סן ז'רמן בחצרות אצולת אירופה. בין היתר סופר כי באחד מגלגוליו בעבר היה כריסטיאן רוזנקרויץ, טענה אשר הייתה קשורה לתחום תורת הנסתר בו היה ידוע.

הרוזן סן ז'רמן תואר כי תרם רבות לתחום השירה באנגליה, ובשנת 1745 הוזכר כי נעצר בלונדון בחשד לריגול, ובשנת 1749 הועסק על ידי לואי החמישה עשר למספר פעילויות דיפלומטיות.

הרוזן נפטר בביתו בתאריך 27 בפברואר 1784, אתר קבורתו הרשמי נמצא בכנסיית ניקולאי שבעיר אקרנפורד שבגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלכימאים
קטגוריה:ממציאים צרפתים
קטגוריה:אישים שזהותם אינה ידועה
קטגוריה:הרפתקנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1712
קטגוריה:נפטרים ב-1784
רודריק מק'קינון

רודריק מק'קינון (באנגלית: Roderick MacKinnon; נולד ב-19 בפברואר 1956) הוא פרופסור לנוירוביולוגיה מולקולרית ולביופיזיקה אמריקאי באוניברסיטת רוקפלר, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2003 (לצד פיטר אגרה), על עבודתו על המבנה של תעלות יוניות.

==ביוגרפיה==
מק'קינון נולד בארצות הברית לאב שהיה פקיד בדואר שהסב את מקצועו למתכנת ב-IBM ולאם שעסקה בהוראה. הוא החל את לימודיו המתקדמים באוניברסיטת מסצ'וסטס בוסטון (University of Massachusetts Boston), אולם כעבור שנה עבר לאוניברסיטת ברנדייס, שם קיבל את התואר הראשון שלו בביוכימיה ב-1978. במהלך התואר הראשון, עבד במעבדה של כריסטופר מילר על העברה של סידן דרך קרום התא. באותו זמן פגש גם את אשתו לעתיד, אליס לי. 

לאחר סיום לימודי התואר הראשון, החל ללמוד לימודי רפואה באוניברסיטת טופטס. את התואר ברפואה קיבל ב-1982 מאוניברסיטת טאפטס, לאחר התמחות בבית חולים בית ישראל שבבוסטון. ב-1986 חזר למעבדה של כריסטופר מילר, שם עשה פוסט דוקטורט בנושא ריכוז של סידן בשרירי הלב ובעיקר התמקד באלקטרוכימיה, אותו סיים ב-1989. לאחר מכן, חקר את תעלות האשלגן, תעלות שפתיחתן מאפשרת מעבר מהיר של יונים וכך יצירה של פוטנציאל פעולה, היוצר מעבר חשמלי מהמוח לאיברי הגוף. 

בשנות ה-80, רוב מעבדות הפיזיולוגיה לא התעסקו בביופיזיקה, והמעבדה באוניברסיטת הרווארד בראשה עמד הייתה מהראשונות. המעבדה מצאה את הרצף החשוב של תעלת האשלגן (K<sup>+</sup> channel), עת החליט מק'קינון ללמוד קריסטלוגרפיה בקרני X לצורך פענוח מבנה החלבון. את עבודות אלה החל בהרווארד, עת השתמש ברעלנים ובחלבונים מסיסים מסוג בהם יש תחום PDZ (PDZ domain), אולם ב-1996 עבר לאוניברסיטת רוקפלר אחרי שטורסטן ויזל הזמינו לשם. ברוקפלר שימש כפרופסור לביופיזיקה וכראש המעבדה לנוירוביולוגיה מולקולרית. 

העובדה שהחלבון שבונה את תעלות האשלגן הוא ממברנלי, יוצרת קשיים בגיבושו. אולם המעבדה הצליחה לגבשו, וב-1998 פרסמה את המבנה של התעלה שפוענח באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. מבנה זה הראה את התעלה (pore) דרכו נעים יוני האשלגן הטעונים חיובית ואת המבנה הכללי של החלבון הממברנלי וכיצד נוצרת הסלקטיביות של התעלה. המבנה התלת-ממדי יחד עם תצפיות נוספות, אפשרו למעבדה של מק'קינון להסביר כיצד תעלות אלה מאפשרות סלקטיביות, כלומר מעבר של יוני אשלגן, ללא אפשרות מעבר ליוני הנתרן הקטנים יותר. שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2001, פרסם עבודה נוספת בה הייתה רזולוציה גבוהה יותר שאפשר להוכיח סופית את התאוריה לגבי תעלות האשלגן. בהמשך מצאו במעבדה שלו גם כיצד התעלה תלויה במתח (voltage-dependent). תעלות אלה הן בעלות חשיבות גדולה במערכת העצבים ולפעילות של שרירי הלב. 

ב-2000 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ב-1999 זכה בפרס לסקר לרפואה וב-2003 קיבל פרס נובל לכימיה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20121115002102/http://www.rockefeller.edu/research/faculty/abstract.php?id=132 דף המעבדה שלו] 
* [http://www.scientificamerican.com/article.cfm?id=interview-with-roderick-m ריאיון עמו ב-Scientific American] 
* [http://www.osti.gov/accomplishments/mackinnon.html על עבודותיו על תעלות יונים ב-DOE R&D Accomplishments] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
קטגוריה:זוכי פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
החזית הדמוקרטית להצלה לאומית

[[יון איליאסקו, מנהיג החזית הדמוקרטית להצלה לאומית]]
החזית הדמוקרטית להצלה לאומית (ברומנית: Frontul Democrat al Salvării Naționale או בראשי תיבות: FDSN) היא מפלגה ברומניה, שנוסדה במרץ 1992 על ידי פעילים פוליטיים שפרשו מחזית ההצלה הלאומית ובראשם יון איליאסקו.

בוועידת המפלגה מיוני 1992 נבחר לעמוד בראש המפלגה הפיזיקאי אוליביו גרמן, ואיליאסקו נקבע כמועמד המפלגה לנשיאות רומניה. בבחירות שנערכו ב-27 בספטמבר באותה שנה, אילאסקו נבחר לנשיאות והחזית הדמוקרטית להצלה לאומית הייתה למפלגה הגדולה ביותר.

ביולי 1993 המפלגה שינתה את שמה למפלגת הדמוקרטיה הסוציאלית ברומניה וקלטה לתוכה כמה מפלגות נוספות.

קטגוריה:רומניה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1992