דיר א-שיח'

דיר א-שיח (בערבית دير الشيخ) היה כפר ערבי בהרי ירושלים, מיקומו היה בסמוך למפגש של נחל רפאים עם נחל שורק, על כתף הר היורד בתלילות אל נחל שורק מעל תחנת הרכבת בר גיורא שנקראה עד שנת 1948 "תחנת דיר א-שיח'".

בתקופה הממלוכית, יישוב נוצרי שהיה במקום הפך למרכז סופי ששמו נקשר בשושלת אסלאמית חשובה שייסד שייח' באדר א-דין.<ref name=":022" /> א-דין הגיע לארץ ישראל במאה ה-13 והתיישב במקום, אותו הפך לאבן שואבת לזיארה.<ref name=":022" /><ref name=":0" /> ברבות השנים תושבי הכפר הנוצריים נעקרו או התאסלמו.<ref name=":022" />

בראשית התקופה העות'מאנית חיו במקום כ-113 איש. לפי מסורת מקומית, עת פלישתו של אבראהים פאשא ב-1834, נחיל דבורים שנשלח בידי שייח באדר הגן על הכפר מפני חייליו. הכפר ננטש בשלהי המאה ה-19, עקב הגירה שלילית או מגפת טיפוס.<ref name="Khalidi288">Khalidi, 1992, p. 288</ref> בהמשך היה במקום כפר מוסלמי קטן. במקום גרו כ-220 איש בשנת 1945, ותושביו נמלטו במלחמת העצמאות.

==שם הכפר==
השם ערבי ופירושו מנזר השיח', הוא באדר אלג'מלי, הידוע גם בשם שיח' סולטאן באדר או אלבדרי שקברו נמצא בכפר והיה מקודש בקרב תושביו. התואר "סולטאן" מתייחס אך ורק למעמדו הדתי של בדר.
==מקאם דיר א שיח'==
מבנה מקאם דיר א שיח' הוא המבנה היחיד של הכפר ששרד. שיח' סולטאן באדר היה דרוויש שגר בירושלים, בתקופתו של סולטאן הממלוכי ביברס. לאחר מות בתו עבר לנחל שורק, שם חי במערה. כשמת נקבר בזאווייה שהקים לעצמו, שנודעה כדיר א שיח'. כשבנו מוחמד מת, הוא נקבר לצד אביו. המבנה מורכב מארבעה חלקים עיקריים : חצר, אולם תפילה, מקאם וקריפטה, וסביבם חומה. הכניסה למכלול היא דרך שער בחומה המערבית, ומשם יורד גרם מדרגות לחצר. המכלול התפתח במהלך מאות בשנים. נראה שהמבנה הקדום ביותר הוא חלק ממנזר, שנבנה במהלך התקופה הצלבנית או לפניה. אולם התפילה שייך, כנראה, לזאוויה שייסד בדר במאה ה-13 והמקאם שייך לאותה תקופה.

==היסטוריה==

=== התקופה הממלוכית ===
בימי השלטון הממלוכי בארץ היה במקום יישוב נוצרי,<ref name=":022" /> בו התיישב באדר א-דין מוחמד, איש דת מוסלמי שמסורות שונות מתארות את מוצאו מעיראק,<ref name=":0">Ephrat (2008), p. [https://books.google.com/books?id=i_Q84XRO5X4C&pg=PA158 159-158], בהתבסס על ספרו של מוג'יר א-דין, "תולדות ירושלים וחברון" (1495)</ref> מח'וראסאן,<ref>Petersen, 2001, p. [https://www.academia.edu/21539664/Gazetteer_4_D-J 136], based on Canaan, 1927, p. [http://digital.soas.ac.uk/LOAA003475/00002/316j 307]</ref> או מהחג'אז.<ref>Petersen, 2001, p. [https://www.academia.edu/21539664/Gazetteer_4_D-J 136], based on Masterman and Macalister, 1916, p. 12</ref> תחילה התיישב בשועפאט, אך עם מותה של אחת מבנותיו, הוא קם היגר מערבה.<ref>Petersen, 2001, p. [https://www.academia.edu/21539664/Gazetteer_4_D-J 136]</ref>

לפי מוג'יר א-דין, היסטוריון שחי בירושלים בתקופה הממלוכית, באדר א-דין הגיע לארץ ישראל בזמן כלשהו בין 1229 ל-1244, והתיישב לבסוף בדייר א-שיח. בספרו "תולדות ירושלים וחברון" הוא כותב כי באדר א-דין היה איש בעל מידות טובות, שזכה למוניטין של אדם הקרוב לאללה. הוא מת בשנת 1253, ונקבר בזאווייה (בית מדרש ותפילה) שהקים בדיר א-שיח. המקום משך אליו תלמידים רבים ומבקרים שהגיעו למטרת זיארה (עלייה לרגל לאתרים מקודשים באסלאם).<ref name=":0" /> לפי המסורת, אחד מבניו חזר לירושלים והתיישב בכפר שנודע לאחר מכן בשם שרפאת, לאות כבוד לאותה משפחה אצילה, "אשרף".<ref name=":0" /> עם הזמן, דייר א-שיח נעשה לכפר מוסלמי. תושביו הנוצרים נאלצו לעזוב או התאסלמו.<ref name=":022"></ref>

=== התקופה העות'מאנית ===
במפקד האוכלוסין של שנת 1596 נמנו בכפר כ-113 תושבים. הכפר היה שייך לנפת ירושלים במחוז ירושלים, שטחי אדמותיו הוערכו ב-6,781 דונם. ענפי החקלאות בכפר היו גידול חיטה, שעורה, זיתים ופירות..

בשנת 1834, עם פלישתו של אבראהים פאשה והצבא המצרי לארץ ישראל, הוא החרים אדמות באזור שהשתייכו למנהיגים מקומיים. על-פי מסורת ערבית, כאשר אבראהים פאשה שלח כוח להחרים את אדמות הכפר, אלו הותקפו על ידי נחיל דבורים, שנשלחו בידי שייח באדר.<ref>Baldensperger, 1894, p. [https://archive.org/stream/quarterlystateme25pale#page/35/mode/1up 35]</ref><ref>Baldensperger, 1913, p. [https://archive.org/stream/immovableeaststu00balduoft#page/n129/mode/1up 90]</ref>

בשנת 1870 נרשמו במקום 28 בתים ו-101 תושבים זכרים.<ref>Socin, 1879, p. [https://archive.org/stream/zeitschriftdesde01deut#page/152/mode/1up 152]</ref><ref>Hartmann, 1883, p. [https://archive.org/stream/bub_gb_BZobAQAAIAAJ#page/n953/mode/1up 145] found 27 houses</ref> בשנת 1883, הכפר תואר כנטוש.<ref name=":32">Conder and Kitchener, 1883, SWP III, [https://archive.org/stream/surveyofwesternp03conduoft#page/24/mode/1up p.24] -[https://archive.org/stream/surveyofwesternp03conduoft#page/25/mode/1up p.25]. Quoted in Khalidi, 1992, p. 288</ref> ואליד חאלידי סבר כי תושביו היגרו לתקופה זמנית, או שמא מצאו את מותם במגפת הטיפוס ששטפה את האזור בשנת 1874.

בשנת 1894, בלדנספרגר הזכיר בכתביו את שייח' את'מאן, צאצא ישיר של שייח' באדר, שחילק את זמנו בין ארטאס לדיר א-שיח'. את'מאן חבש טורבן ירוק כאות להיותו צאצא של חוסיין. המוניטין הגבוה שזכה לו נפגם בעקבות תקרית בריחתו של פושע בה היה מעורב בשנת 1881.<ref>Baldensperger, 1894, pp. [https://archive.org/stream/quarterlystateme25pale#page/35/mode/1up 35] -[https://archive.org/stream/quarterlystateme25pale#page/36/mode/1up 36]</ref>

=== המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות ===
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל בשנת 1945 הוערכה האוכלוסייה ב-220 נפשות. במלחמת העצמאות, במהלך מבצע ההר ב-21 באוקטובר 1948, הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל ותושביו נמלטו ממנו. בתי הכפר נהרסו פרט לקברו של שיח' באדר הנמצא במבנה כיפתי לבן הבולט היום למרחוק על רקע הסביבה המיוערת והירוקה.

==מיקום==
אפשר להגיע לכפר בשביל מסומן בצבע כחול (מס' 9336) המתחיל בנס הרים דרך דיר א-שיח' ומסתיים בתחנת הרכבת בר גיורא. אפשרות נוספת היא לצאת מבר גיורא בשביל מסומן בצבע שחור (מס' 9332) שהוא תחילת מסלול בנחל קטלב כשמגיעים לעין גיורא מתחיל שביל מסומן בצבע כחול (מס' 9337) המוביל לדיר א-שיח'.

== קישורים חיצוניים ==

*
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נחל שורק
קטגוריה:הרי ירושלים: יישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות