OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שלמה בן נתן

רבי שלמה ב"ר נתן (רשב"ן בראשי תיבות ומכונה גם אלג'יבלי) הוא חכם תימני מהמאה ה-12 שחי במצרים. חיבר ספר הלכה גדול על סידור התפילה המבוסס בעיקרו על התלמוד וחיבורי הגאונים. כתבי יד ממנו נמצאו בספריית אוקספורד ובספריית הוותיקן.

== מוצאו וכינויו של רבי שלמה ==
רבי שלמה אלג'יבלי היה חכם ידוע במצרים בדורו של הרמב"ם. מוצאו מהעיר "דו אלג'יבלה" שהייתה בירת תימן בשעתו. לצד חכמתו היה ידוע כמי שאינו נושא פנים גם לגדולי מלכות ועשירים. בהיותו בקהיר שבמצרים הוא חלק על דרשתו של אחד מגדולי התורה שם בצורה חריפה, דבר שהביא לתלונה נגדו אצל הרמב"ם שאמנם הצדיק את המתלונן, אך עם זאת ייעץ למתלונן כי עדיף שיסיר את תלונתו במילים הבאות "ואולם מאחר שהוא ידוע ביראת שמים ובחכמה, אינו ראוי לומר עליו דבר, עד אשר ישמעו דבריו, הואיל והתורה הקדושה חייבה להדר תלמידי חכמים ולהכריעם לכף זכות, על כן מוטב להעלים עין מכל השאלה הזאת". 

רבי שלמה אלג'יבלי התפרסם בחיבורו שהוא סידור הגדוש בהלכות רבות המבוססות על התלמוד ותורת הגאונים. רבי שלמה כיהן כדיין. כפי הנראה הוא רבי שלמה בר נתן שהיה חבר בית דינו של רבי סעיד בן מרחב אב"ד עדן בשנת 1156. רבי שלמה אלג'בלי מכונה "אב בית דין" בכת"י, וכך נדפס בחיבורו שיצא על ידי שמואל חגי.

לדברי פרופסור גויטיין בנו הוא רבי אברהם אלימני ממצרים שלימים עלה לירושלים וייסד בה בית כנסת הנקרא על שמו "כניסה בן אלימני". הוא כיהן בירושלים כדיין.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אבות בתי דין

קטגוריה:ראשוני תימן
רביעיית אאוליאן

רביעיית אאוליאן (באנגלית: Aeolian Quartet) היא רביעיית מיתרים בריטית ידועת שם, שבסיסה היה בלונדון. הרביעייה יצאה לסיורי קונצרטים רבים ברחבי העולם, הוציאה תקליטים רבים והייתה בעלת פרופיל גבוה בשידורי רדיו. רביעיית אאוליאן הייתה ממשיכתה של רביעיית סטראטון, שקמה ופעלה לפני מלחמת העולם השנייה. היא אימצה את שמה החדש בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 והתפרקה בשנת 1981.

== הרכב הנגנים ==

לפני 1953, רשום אלפרד' קייב כמנהיג הרביעייה.
 
במהלך שנות ה-50' היה הרכב הרביעייה כדלקמן:

* סידני האמפריס (כינור) 1952 - 1970) כנר ראשון
* טרבור ויליאמס, (כינור)
* ווטסון פורבס ויולה
* ג'ון מור (צ'לו) (לפני 1956)

ב-1970 החליף עמנואל הורביץ את הכנר הראשון. יתר הנגנים נשארו ברביעייה.

* עמנואל הורביץ (כינור) (מ-1970)
* ריימונד קינליסייד (כינור) (לפני 1965)
* מרגרט מייג'ור (ויולה) (מ-1965)
* דרך סימפסון (צ'לו) (מ-1956)

== מקורות הרביעייה ==

רביעיית סטראטון עלתה כפורחת בשנות ה-20' וה-30' של המאה ה-20. ג'ורג' סטראטון, הכנר הראשון, התקשה יותר ויותר לעמוד הן בראש התזמורת הסימפונית של לונדון והן בראש הרביעייה, ועובדה זו היא שהביאה להולדת רביעיית אאוליאן.

רביעיית סטראטון הרבתה להופיע בשמה זה בגלריה הלאומית בתקופת המלחמה. בשנת 1946, בערך בזמן שאימצה לה את שמה החדש, השתתפה הרביעייה בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בפראג. הן ווטסון פורבס והן ג'ון מור, הוויולן והצ'לן, היו חברים ברביעיית סטראטון. בהקלטות שנעשו לפני 1953 ליצירתו של פיטר וורלוק, "החרטומן", עם לאון גוסנס והטנור רנה סומס, ול"פנטזיות" של הנרי פרסל השתתף חבר הרביעייה לעתיד עמנואל הורביץ. בראש הרביעייה עמד אז אלפרד קייב. עם זאת, האיש שמנהיגותו גיבשה את ההרכב בשנות ה-50' היה סידני האמפריס, כנר קנדי, שלמד בוונקובר ובטורונטו והשתלם באירופה אצל פרדריק גרינק וג'ורג'ה אנסקו. האמפריס עמד בראש רביעיית אאוליאן משנת 1952 עד 1970. הוא היה כנר בעל שם הן ככנר ראשי בתזמורת והן בהרכבים קאמריים, בייחוד בשלישיית סנטה צ'צ'יליה בשנים 1954 - 1965 וככנר ראשון ברביעיית פרסל בשנים 1979 - 1980.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.thecanadianencyclopedia.com/index.cfm?PgNm=TCE&Params=U1ARTU0001668 סידני האמפריס באנציקלופדיה קנדית]

==הערות שוליים==

אאוליאן
FaceTime

FaceTime היא תוכנת שיחות וידאו שפותחה על ידי אפל עבור מכשירי ה-iOS ומחשבי המקינטוש מתוצרתה.
FaceTime תומכת בכל מכשיר iOS עם מצלמה קדמית (כלומר, בכל מכשירי אייפון, אייפד ואייפוד-טאץ' שיצאו לשוק החל מהאייפון 4) ובכל מחשב מקינטוש המצויד במצלמת FaceTime (מערכות הפעלה Mac OS X 10.6.6 ומעלה).

תוכנת FaceTime הוכרזה בכנס ה-WWDC שהתקיים ב-7 ביוני 2010 על ידי מנכ"ל אפל דאז סטיב ג'ובס בנאומו המרכזי במקביל להשקת האייפון 4. באירוע המוזיקה של אפל שהתקיים ב-8 בספטמבר 2010 הושק אייפוד טאץ' 4G עם זוג מצלמות - קדמית ואחורית והוכרזה תמיכתו בתוכנת שיחות הווידאו בנוסף למכשירי האייפון 4. FaceTime עבור Mac OS X הוכרז ב-20 באוקטובר 2010 באירוע מדיה שהתקיים בקמפוס של אפל. במרץ 2011 הושק האייפד 2, גם הוא עם מצלמה קדמית ואחורית, והתווסף לרשימת מכשירי iOS שתומכים בתוכנה.

השם "FaceTime" נרכש על ידי אפל מ-FaceTime Communications, אשר שינו את שמם ל-Actiance Inc.

== שימוש ==
תוכנת FaceTime עובדת על כל מכשיר אייפון 4 ומעלה, אייפוד-טאץ' דור רביעי ומעלה, אייפד 2 ומעלה ומחשב עם מערכת ההפעלה Mac OS X 10.6.6 ומעלה. התוכנה אינה זמינה במכשירים שאינם של חברת אפל, (למעט קישורים שיכולים להישלח על ידי משתמשים במכשירי אפל שיכולים להפתח על ידי מערכות הפעלה אחרות דרך אתר שמאפשר להצטרף לשיחה) ואינה זמינה באמצעות שירותי וידאו אחרים. התוכנה מאפשרת שיחות באיכות תמונה HD באופן אוטומטי, כאשר לשני המכשירים מצלמה תומכת.

התוכנה אינה תומכת בשיחות ועידה והיא נועדה לשימוש אחד על אחד בין שני משתמשים. אם במהלך השיחה, מחייג משתמש נוסף, ניתן לקבל את השיחה אך שיחת הווידאו עם המשתמש הראשון תופסק.

לפני גרסה iOS 6 תוכנת FaceTime פעלה רק כאשר המכשיר היה מחובר לרשת אלחוטית. החל מ-iOS 6 ואילך, השימוש ב-FaceTime אפשרי מכל מכשיר המחובר לרשת אלחוטית או לרשת 3G/4G בתנאי שספק הסלולר מאפשר זאת.

במהלך דקה של שיחת וידאו אחת, מעוברים כ-3 מגהבייט של מידע. כאשר משתמשים ב-FaceTime אין ניצול של דקות שיחה.

ניתן לחייג ממכשיר תומך לכל מכשיר תומך אחר, תוך שימוש במספר הטלפון או בכתובת דואר אלקטרוני. אם יש למספר מכשירים את אותה כתובת דואר, כולם יצלצלו בו-זמנית.

== פרוטוקול ==
פרוטוקול FaceTime מבוסס על תקנים פתוחים רבים הקיימים בשוק, אך הוא אינו יכול להתממשק עם מערכות שיחות וידאו אחרות.

התקנים בהם נעשה שימוש:
* H.264 ו-AAC-ELD - מקודדי וידאו ואודיו.
* SIP - פרוטוקול איתות ל-VoIP אשר נקבע על ידי ה-IETF.
* STUN, TURN ו- - טכנולוגיות של ה-IETF, המאפשרות מעבר מידע דרך חומות אש ו-NAT.
* RTP ו-SRTP - תקנים של ה-IETF, המאפשרים הזרמת מדיה מוצפנת בזמן אמת, לטובת שירותי VoIP.

== הגבלת השירות ==
החל מאוקטובר 2010, תוכנת FaceTime אינה זמינה במכשירי אפל המשווקים במדינות: איחוד האמירויות הערביות, ערב הסעודית ופקיסטן, החסימה היא ברמת החומרה של המכשיר.

בישראל נמכרו מכשירי אייפון באמצעות משווקים עצמאיים, אשר יובאו ככל הנראה ממדינות ערב והיו חסומים לתוכנה.

== אבטחה ==
קרן החזית האלקטרונית, העניקה בנובמבר 2014 ניקוד של 5 מתוך 7 לתוכנת FaceTime. הסיבה להורדת הניקוד היא שהמשתמשים אינם יכולים לאמת את זהות אנשי הקשר המתקשרים, וכן מכיוון שקוד התוכנה אינו פתוח לסקירה עצמאית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אפליקציות בסיסיות במכשירי חברת אפל
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2010
קטגוריה:תוכנות VoIP
פורים סרגוסה

פורים סרגוסה הוא יום הודאה המצוין בי"ז וי"ח בשבט, כדי לציין נס שאירע ב-1380 או 1420 לאחת מהקהילות היהודיות באיטליה או בספרד. חלק מהמקורות משייכים את הנס ליהודי סירקוזה בסיציליה שבאיטליה, ואילו מקורות אחרים טוענים כי הנס התרחש לקהילה היהודית בסרגוסה שבספרד<ref></ref>. 

כימי הודאה אחרים דומים הנחגגים בקהילות שונות, גם אירוע זה נקרא בשם פורים שני. אירועי הנס בסרגוסה נכתבו במגילה מיוחדת הנקראת באופן חגיגי ביום החג.

== אירועי הנס ==
האירוע התרחש בעיר סרגוסה בספרד (אז בממלכת אראגון היום במחוז סרגוסה), בשנת ה'ק"ם או ה'ק"ף, בימי פדרו הרביעי או אלפונסו החמישי בהתאמה. מסופר כי כאשר היה המלך, שבלשון המגלה נקרא בשם סארגוסאנוס, מגיע אל העיר, היו יהודי העיר יוצאים לברכו ובידיהם ספרי התורה משנים עשר בתי הכנסיות שבעיר. בשלב מסוים, החליטו רבני הקהילה כי כדי לשמור על קדושת הספרים, קבלת הפנים תהיה רק עם תיקי הספרים כשהם ריקים ועטופים במעילי רקמה, וספרי התורה עצמם יישארו בבתי הכנסת. מומר בשם מרקוס שמע על העניין והלשין על כך למלך. המלך זעם על כך, אך החליט שלא להעניש את היהודים לפני שבירר אם האשמה נכונה. הוא יצא לכיוון סרגוסה, כשמרקוס מלווה אותו, והחליט כי כשיצאו היהודים לקבלו, יצווה לפתוח את נרתיקי הספרים במפתיע ולראות אם יש אמת בדבר.

מסופר, כי בלילה שלפני ביקור המלך, הופיע אליהו הנביא בחלומם של כל שנים עשר גבאי בתי הכנסת השונים, והורה להם להחזיר את ספרי התורה לתיקיהם. למחרת, כאשר ציווה המלך במפתיע לפתוח את נרתיקי הספרים, נמצאו הספרים בתוכם. המלך ציווה לתלות את מרקוס, והקהילה היהודית נצלה.

== מנהגים ==
סיפור הנס נכתב במגילה מיוחדת, הנקראת בבתי כנסת של יוצאי סרגוסה, בחלקם בי"ז בשבט ובחלקם בי"ח בו. כפי שנהוג לעשות בקריאת מגלת אסתר, בכל פעם שנקרא שמו של מרקוס המומר נהוג להשמיע רעש רב באמצעות רעשנים וצעקות. בבית הכנסת הספרדי של נחלת שבעה שבמרכז העיר ירושלים נהוג לפתוח את ההיכל לקראת סוף תפילת ערבית של ליל שבת ולהראות בספר התורה את מקום תחילת הקריאה של אותה שבת. מנהג ייחודי זה שורשו בנס סרגוסה.

==לקריאה נוספת==
* יום טוב לוינסקי, ספר המועדים, כרך ו: פורים, תל אביב: הוצאת אגודת עונג שבת (אהל שם) על יד דביר, תשי"ט-1959, עמ' 314.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=34288&pgnum=2 פורים סרגוסה בספר ספורים נפלאים] מאת הרב יוסף הלל קעניג, באתר Hebrew Books.
* [http://jewishencyclopedia.com/articles/12450-purims-special על עוד חגי פורים מיוחדים], ב-Jewish Encyclopdia.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חגי ישראל ומועדיו
הכבוד של מרציאנו

הכבוד של מרציאנו היא סדרת דרמת פשע ישראלית בהפקת יונייטד קינג ובבימויו של חיים בוזגלו, המבוססת על סרט הקולנוע "כבוד" שיצא לאקרנים בשנת 2009. הסדרה שודרה לראשונה באוקטובר 2011 בערוץ 10.

==תקציר==

הסדרה מגוללת את סיפורם של שתי משפחות פשע מאורגן יריבות, משפחת מרציאנו ומשפחת ברדוגו וביניהן עומד בתווך המפלג לפשיעה מאורגנת של "היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה" (היאחב"ל).

==דמויות==
* ליאון מרציאנו (זאב רווח): ראש משפחת מרציאנו.
* דניז מרציאנו (ריטה שוקרון): אשתו של ליאון מרציאנו.
* דניאל מרציאנו (חיים זנאתי): בנו הבכור של ליאון מרציאנו.
* פרלה מרציאנו (ריימונד אמסלם): אשתו של דניאל מרציאנו.
* מירו מרציאנו (לירון לבו): בנו של ליאון מרציאנו. קצין בצה"ל.
* ססי מרציאנו (רפי אמזלג): בנו הסורר של ליאון מרציאנו.
* רונית מרציאנו (מורן אטיאס): בתו של ליאון מרציאנו. מנהלת גלריה.
* שירלי מרציאנו (מיטל פארן): בת הזקונים של ליאון מרציאנו.
* יעקב (ג'קו) מרציאנו (אלברט אילוז): האח של ליאון מרציאנו.
* מישל (ג'יל בן דוד): רואה החשבון של משפחת מרציאנו.
* פחימה (איצ'ו אביטל): חייל של ססי מרציאנו.
* אלון (אלון דהן): שומר ראש של ליאון מרציאנו.
* הרצל ברדוגו (שמיל בן-ארי): בעבר ראש משפחת ברדוגו, יושב בכלא (בפרקים הראשונים).
* עמוס ברדוגו (עמוס לביא): ראש משפחת ברדוגו, אחיו של הרצל ברדוגו.
* ריימונד ברדוגו (אוולין הגואל): אשתו השנייה של עמוס ברדוגו.
* מיכאל ברדוגו (אייל רוזלס): בנו הבכור של עמוס ברדוגו.
* גילה ברדוגו (סמדר קילצ'ינסקי): אשתו של מיכאל ברדוגו.
* רפאל ברדוגו (סמי הורי): בנו של עמוס ברדוגו.
* דני ברדוגו (שירז טל): אשתו של רפאל ברדוגו.
* גבי ברדוגו (נטלי עטיה): בתו של עמוס ברדוגו. עורכת-דין.
* איתי ברדוגו (איתי בוזגלו): בן הזקונים של עמוס ברדוגו.
* מוטי ברדוגו (ירון לוי סבג): בנו של הרצל ברדוגו.
* ורוניקה (מרינה שויף): המאהבת של עמוס ברדוגו.
* רב-פקד שטרודל (אורי אברהמי): קצין בכיר במפלג לפשיעה מאורגנת ביאחב"ל.
* לולו (אריק משעלי): אחיין של הרצל ועמוס ברדוגו. החבר של רונית מרציאנו.
* פארס (ג'וני ערביד): בכיר ממשפחת פשע ערבית בלוד.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:סדרות דרמת פשע ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
קטגוריה:המאפיה בתרבות ובאמנות
בן ציון לויטן

הרב בן ציון יעקב לויטן (? - כ"ב בכסלו תרצ"ט, דצמבר 1938) היה רבה של שידלובה שבליטא.

==תולדותיו==
נולד בפומפיאן שבליטא לרב ישראל מאיר לויטן.

בעת כהונתו כרבה של שידלובה הפיצו בעלי האטליזים, שנפגעו מפסקיו המחמירים, שמועות המטילות בו דופי, במטרה לאלצו לפרוש מן הרבנות. רבה של העיירה ציטוביאן הסמוכה, הרב יעקב קמינצקי, סיכל את מזימתם בטענה מחוכמת: אם יש חשד לאמינותו של הרב הרי יש לחשוש גם לכשרות המקווה שבעיירה העומד תחת פיקוחו, ואם כן יש לחשוש לכשרותם של ילידי שידלובה, וכרבה של ציטוביאן עליו לאסור לבני עירו להינשא עם בני שידלובה.

==משפחתו==
===אחיו===
* הרב אשר ניסן לויטן, מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית.
* הרב עזריאל משה, תאומו של הרב אשר ניסן, רב בקייב.
* הרב ירחמיאל נתן נטע לויטן, רבה של וינקובה שבליטא. 
* אחותו, בת שבע שך, אמו של הרב אלעזר מנחם מן שך. 
* אחותו, טויבע, נישאה בזיווג שני לרב יוסף חיים שר, אביו של הרב יצחק אייזיק שר. בתם של יוסף חיים וטויבע שר, חיה עלקא רבקה, נישאה לרב משה טיקוצ'ינסקי.

===ילדיו===
* הרב שלמה יהודה לייב לויטן - תלמיד ישיבת ראדין והתלמוד תורה בקלם. ממקורבי הרב יצחק יעקב רבינוביץ' מפוניבז'. נשלח על ידי הרב רבינוביץ לכהן כר"מ בבריסק, יחד עם הרב אלחנן וסרמן, ולאחר מכן כיהן כר"מ בשאוול, יחד עם דודו הרב אשר ניסן לויטן. כיהן כאב"ד בטווער שבליטא. היגר לארצות הברית וכיהן כ"הרב הכולל" של שלוש הערים רוק איילנד, מאלין ודווינפורט שבאילינוי. חיבר את הספר "יריעות שלמה". נפטר בארצות הברית בט"ז באלול תשכ"ו, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים. 
* הרב ישראל מאיר לויטן - כיהן כרב עדת "אהבת אחים" בשיקגו. מחבר הספר "אמרי ישראל".
* הרב אליעזר יצחק לויטן - נהרג בשואה.
* חתנו הרב שמואל קושלביץ - מראשי ישיבת תורה ודעת. מחבר הספר "נתיבות שמואל".

==ספרו==
* אהלי יעקב – "ספר מאסף לכל המחנות, כהונה לויה וישראל, שכולם יחד נקראים מחנה שכינה" (ציטוט משער הספר)

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:משפחת לויטן
קטגוריה:נפטרים ב-1938
אשר ניסן לויטן

הרב אשר ניסן לויטן (כ"א בתמוז תרל"ט, 1879 - ט"ו בסיוון תשט"ז, 1956) היה רב וראש ישיבה בשאוול, ולאחר מכן רב ואב"ד ברובע הברונקס, מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית.

==תולדותיו==
נולד בפומפיאן שבליטא לרב ישראל מאיר לויטן. אחיו הבכור הוא הרב בן ציון לויטן, רבה של שידלובה, ואחותו בת שבע שך היא אמו של הרב אלעזר מנחם מן שך.

למד בישיבת סלובודקה. נישא ליוכבד הינדה בת הרב יעקב דוב רפופורט רבה של זיימל ולימים של רבה כפר סבא, שהיה חתנו של הרב יוסף זכריה שטרן רבה של שאוול. לאחר נישואיו כיהן כרב בשאוול על מקום סב אשתו. כמו כן שימש כר"מ בישיבה המקומית שהוקמה בשנת תרס"ט (1909) ובראשה עמד הרב יהודה שפירא, חתנו של הרב מאיר אטלס, רבה של שאוול. לאחר מלחמת העולם הראשונה עמד בראשות הישיבה במשך כעשר שנים. לאחר פטירתו של רב העיר רבי מאיר אטלס, בי"ב בשבט ה'תרפ"ו, שימש רבי אשר ניסן כממלא מקום הרב.

בשנת תרפ"ח (1928) היגר לארצות הברית ושימש רב ואב"ד בברונקס, ניו יורק, במשך עשרים ושמונה שנים. היה מראשי "אגודת הרבנים" בארצות הברית. פרסם מאמרי השקפה וחידושי תורה בכתבי עת תורניים, ובהם "הפרדס" ו"שערי ציון". לאורך השנים ניהל חליפת מכתבים עם אחיינו הרב שך, ובביקוריו בישראל ביקר בביתו.

נפטר בערב שבת, בלכתו לבית הכנסת. במאמר הערכה עליו ב"הפרדס" נכתב בין השאר: "אחד מיחידי סגולה שבדור, אחד משיורי הרבנים שבדור הקודם, שבתורתם ובחוכמתם הטביעו חותם על מהלך החיים התורניים". הספרים שבעזבונו הובאו ארצה וחולקו בין שני אחייניו, הרב שך והרב משה טיקוצ'ינסקי. כתביו התורניים הועברו לידי אחיינו הרב שך שהורישם בצוואתו לחתנו הרב מאיר צבי ברגמן.

לרב אשר ניסן לויטן היה אח תאום, עזריאל משה, ששימש כרב בקייב. אחותו טויבע נישאה בזיוו"ש להרב יוסף שר, אביו של רבי יצחק אייזיק שר, ראש ישיבת סלבודקה, וחותנו של רבי משה עקיבא טיקוצינסקי משגיח ישיבת סלבודקה בבני ברק.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:משפחת לויטן
קטגוריה:משפחת יפה
תיאטרון האמזונאס

תיאטרון האמזונאס
תיאטרון האמזונאס (בפורטוגזית: Teatro Amazonas) הוא בית האופרה של העיר מנאוס, השוכנת לגדות נהר האמזונאס בצפון ברזיל.
== היסטוריה ==
בסוף המאה ה-19 נהנה אזור האמזונאס משגשוג כלכלי, כתוצאה מהתפתחות תעשיית הגומי. ערים כמנאוס, בלם ופורטו וליו שבברזיל, וכן איקיטוס שבפרו גדלו והתפתחו במהירות. פרנסי העיר מנאוס שאפו להקים בעירם בית אופרה מפואר, כמו בערים החשובות בעולם. ב-1882 אישר מושל מחוז אמזונאס תקציב להקמת בית האופרה, וב-1883 נבחר משרד אדריכלים פורטוגלי מליסבון לשם תכנונו. היסודות הונחו ב-1884, והבנייה נמשכה לסירוגין עד 1896. ב-7 בינואר 1897 נחנך תיאטרון האמזונאס באופן רשמי, כשעל בימתו הועלתה האופרה לה ג'וקונדה מאת אמילקארה פונקיילי. 

בית האופרה נבנה בפאר רב, בהשראת אדריכלות הרנסאנס, ורבים מחומרי הגלם ששימשו לבנייתו והאלמנטים המקשטים אותו הובאו במיוחד מאירופה. הרעפים הובאו מאלזאס, הריהוט עוצב בפריז בהשראת רהיטיו של המלך לואי החמישה עשר, וגרמי המדרגות, העמודים והפסלים הפזורים ברחבי התיאטרון נוצקו משיש איטלקי מקרארה. התאורה הפנימית בבית האופרה כללה 198 נברשות, 32 מהן מזכוכית מוראנו. את התיאטרון מעטרים פסלים רבים בדמויותיהם של מלחינים ומחזאים בעלי שם, הן מהעולם (כגון ג'וזפה ורדי, וולפגנג אמדאוס מוצרט או מולייר) והן מברזיל (כגון הייטור וילה לובוס וקרלוס גומס).

חלק מהקישוטים עוצבו בהשראת האזור. כך, למשל, המסך שעל הבמה מעוטר באיור "מפגש הנהרות", המתאר את מפגש הנהרות ריו נגרו וסולימואס, שבסמוך לעיר. מפגש זה, שבו ניכרים הבדלי הגוונים בצבעי המים, היווה השראה גם לרצפת העץ בקומה השנייה של התיאטרון, העשויה שתי וערב של לוחות עץ בגוונים כהים ובהירים. בנוסף, 26 אלף אריחי קרמיקה בצבעי דגל ברזיל מכסים את כיפת התיאטרון.

אף שהוקם כבניין אופרה, נערכו בתיאטרון האמזונאס בעיקר מופעי תיאטרון ומוזיקה, והוא אף מארח פסטיבל קולנוע שנתי. למעשה, בין 1911 ל-2001 לא הוצגה בו אף לא אופרה אחת. באותה שנה החליט מושל מדינת אמזונאס להגדיל את ההשקעה בתקציב התרבות. מופעי האופרה חזרו, ומאז 2004 נערך בתיאטרון פסטיבל אופרה שנתי. בנוסף, הוקמו מקהלה, להקת בלט ותזמורת שתיאטרון האמזונאס הוא אולם הבית שלהם (אם כי התזמורת מתבססת בעיקר על נגנים ממזרח אירופה ולא על נגנים מקומיים).

לאורך השנים שופץ הבניין מספר פעמים, האחרונה שבהן בין 1988 ל-1990. הוא מכיל כיום 701 מקומות ישיבה, חלקם באולם עצמו וחלקם בשלוש קומות של יציעים פרטיים, המרכזי שבהם שמור למושל מדינת אמזונאס. ב-1966 הוכרז התיאטרון כאתר מורשת לאומית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: בתי אופרה
קטגוריה:ברזיל: תרבות
קטגוריה:מנאוס
קטגוריה:אדריכלות הרנסאנס
אמנדה הסר

אמנדה הסר
אמנדה הסר (באנגלית: Amanda Hesser; נולדה ב-
8 בספטמבר 1971) היא עיתונאית, עורכת ומחברת ספרי בישול אמריקאית. היא הייתה עורכת מדור האוכל של The New York Times Magazine והעורכת של T Living, רבעון שיוצא במסגרת הניו יורק טיימס.

==חיים וקריירה==
הסר נולדה בדוליסטאון, פנסילבניה. אחרי שקיבלה תואר בכלכלה ובמימון מבנטלי קולג' ב-1993, היא למדה בישול באירופה. בעזרת מלגה מ-Les Dames d'Escoffier, היא עבדה במאפיות ומסעדות, בגרמניה, שווייץ, איטליה וצרפת.

היא שהתה שנתיים בצרפת, שם עבדה אצל אן וילאן, המייסדת של בית הספר "אקול דה קוואזין לה וארן". במהלך תקופה זו החלה הסר לפרסם בעיתונים ובכתבי עת, בכללם הוושינגטון פוסט.

אחרי שסיימה את ספרה הראשון, ב-1997, נשכרה הסר ככתבת אוכל על ידי הניו יורק טיימס. היא כתבה על השפעתה של רשת קוסטקו על תעשיית היין. היא חשפה את הפוליטיקה שעומדת מאחורי הגרין מרקט בעיר ניו יורק. היא הייתה הכתבת הראשונה שכתבה עבור כלי תקשורת מרכזי אודות פראן אדריה ומסעדת "אל בולי" בספרד.

בראשית הקריירה שלה בעיתון, היא כתבה סיפור שנוי במחלוקת שבו היא בחנה את הדעיכה בפופולריות של השף אמריל לגאסי.

הסר עבדה בעיתון The New York Times Magazine עד לרכישת העיתון במרץ 2008. בשנת 2004 שימשה למשך תקופה קצרה כמבקרת המסעדות של העיתון. הטור שלה "Recipe Redux" הופיע בניו יורק טיימס עד ל-27 בפברואר 2011.

בספרה של ג'ולי פאוול, "ג'ולי וג'וליה", יש פרק על הסר והיא מופיעה בתפקיד עצמה בעיבוד לסרט.

הסר מתגוררת בברוקלין הייטס, ביחד עם בעלה, טאד פרנד, עיתונאי בניו יורקר ושני ילדיהם.

==ביבליוגרפיה==
===ספרים===
<div style="direction: ltr;">
*The Cook and the Gardener (W. W. Norton & Company, 1999)
*Cooking for Mr. Latte: A Food Lover's Courtship, with Recipes (W. W. Norton & Company, 2004) [Collected Food Diary columns she wrote from 2000-2002] 
*Eat, Memory: Great Writers at the Table, a Collection of Essays from the New York Times (W. W. Norton & Company, 2009) [Edited 26 previously published essays] 
*The Essential New York Times Cookbook: Classic Recipes for a New Century (W. W. Norton & Company, 2010)
</div>

===אנתולוגיות===
<div style="direction: ltr;">
*Women Who Eat (2003)
*Best Food Writing (2002, 2004)
*The Art of Eating (2004)
*Alone in the Kitchen with an Eggplant (2007)
</div>

==פרסים==
הסר זכתה בפרסים מטעם האיגוד הבינלאומי למקצועות הקולינריה, על כתיבה ספרותית בענייני אוכל, עבור שניים מספריה: The Cook and the Gardener ו-Cooking for Mr. Latte: A Food Lover's Courtship, with Recipes.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://newyork.grubstreet.com/2008/04/amanda_hesser_out_at_the_times.html "אמנדה הסר מחוץ ל'טיימס'"], ניו יורק מגזין, 4 בינואר 2008
* [http://newyork.grubstreet.com/2008/04/amanda_hesser_sets_us_straight.html "אמנדה הסר מספרת לנו את העובדות על תוכניותיה לגבי העתיד"], ניו יורק מגזין, 4 ביולי 2008

קטגוריה:מחברות ספרי בישול אמריקאיות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול אמריקאים
קטגוריה:עיתונאיות אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
פיוס השישי

סמלו
פיוס השישי, בשמו האמיתי הרוזן ג'ובאני אנג'לו בראסקי (באיטלקית: Giovanni Angelo Braschi; 27 בדצמבר 1717, צ'זנה, אמיליה-רומאניה – 29 באוגוסט 1799) היה אפיפיור ברומא בין השנים 1775–1799.

== ראשית ימיו ובחירתו ==
נולד בצ'זנה למשפחת אצולה. למד בקולג' ישועי ובאוניברסיטת פרארה. מונה לקרדינל ב-1773.

הקונקלווה שהתכנסה מיד עם מות קודמו, קלמנס הארבעה עשר באוקטובר 1774, נמשכה כחמישה חודשים (134 ימים, בהם נערכו 256 הצבעות) במהלכם לא יכלו הקרדינלים למצוא מועמד מוסכם. הקרדינלים נחלקו ביו סיעה בהנהגת האצולה הרומאית הוותיקה, שתמכה בקרדינל ממשפחת קולונה ובישועים (ה-Zelanti) כנגד סיעה שהתנגדה לישועים ברוח שהנהיג האפיפיור הקודם, שנחלקה בעצמה בין נציגי מלכי אירופה השונים. כך תמכה אוסטריה בקרדינל ויסקונטי, נונציו לשעבר בווינה וספרד, פורטוגל וצרפת תמכו בקרדינלים אחרים. רק בסוף 1774 הועלה שמו של בראסקי כמועמד אפשרי מוסכם, אך הוא זכה לרוב הדרוש רק ב-15 בפברואר 1775.

== כהונתו ==
בשנת 1781 פעל בנחישות נגד האבסולוטיזם הנאור של הקיסר יוזף השני (היוזפיניזם). בשנת 1782 אף ביקר בווינה מתוך ניסיון כושל להניא את הקיסר ממדיניותו החדשה. לפי האנקדוטה, הקיסר לא נישק את ידו אלא לחץ אותה.

ב-1796 פלשו הצרפתים בפיקודו של נפוליאון לאיטליה, ובחורף 1797 נאלץ פיוס השישי לחתום על שלום טולנטינו. בהסכם זה ויתר האפיפיור על השטחים בדרום צרפת, ועל פרארה, בולוניה ורומאניה שסופחו לרפובליקה הציסאלפינית שתחת חסותה של צרפת וכמו כן התחייב לתשלום פיצויי מלחמה. ב-1798 כבש הגנרל הצרפתי ברתיה (Berthier) בשליחות נפוליאון את רומא וצרף את השטחים שנותרו בשליטת מדינת האפיפיור לרפובליקה הרומית. האפיפיור פיוס השישי, שלא הסכים לוותר על ריבונותו על שטחים אלה, נלקח כאסיר לואלנס בצרפת ומת שם ב-29 באוגוסט 1799.

בשנת 1797 כונן את היחסים בין הכס הקדוש לבין ארצות הברית.

בקונקלווה שהתכנסה כעבור שנה, בשנת 1800, נבחר במקומו הרוזן לואיג'י ברנאבה קיאראמונטי, שנודע כאפיפיור פיוס השביעי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/12131a.htm ערך באנציקלופדיה הקתולית] 
* [http://www.pickle-publishing.com/papers/triple-crown-pius-vi.htm "כתר משולש", על האפיפיור פיוס השישי]
* [http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bbrasga.html תפקידיו של פיוס השישי] 
* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:המלחמות הנפוליאוניות: אישים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1717
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1799
יהודה לייב פורר

רבי יהודה לייב פורר{{תמונה להחלפה}}
הרב יהודה לייב פוֹרֶר (ביידיש: פאָרער; באנגלית: Judah (Yehuda) Leib Forer; ~1879? – י"ג באלול תש"ח, 1948) היה רבה של וואבאלניק שבליטא ורב בהוליאוק שבמסצ'וסטס. אחד מרבותיו של הרב אלעזר מנחם מן שך, יליד וואבוילניק.

==תולדותיו==
יהודה לייב פורר נולד בעיירה פרוז'ני שבליטא, ועל שמה כונה "ר' לייבסק'ה פרוזינר". בצעירותו למד בישיבת טלז אצל הרב שמעון שקופ. לאחר מכן עבר ללמוד בבריסק אצל הרב חיים סולובייצ'יק, והיה בחבורת תלמידיו הקרובים שכללה את הרב לייב גאוויה והרב שלמה פוליצ'ק, "העילוי ממייצ'יט".

התמנה לרבה של וואבוילניק. בתקופת לימודיו של בן העיירה, הרב אלעזר מנחם מן שך, בישיבת סלובודקה, הוא זכה לביקוריו של הרב פורר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה קיבץ בבית המדרש בוואבוילניק קבוצה של שישה עשר תלמידי ישיבה, ובהם הרב שך, ומסר להם שיעורים יומיים. במשך שלושים ושתיים שנה שימש כדיין בפוניבז'.

בשנות ה-20 היגר לארצות הברית ושימש כרב בהוליאוק שבמסצ'וסטס במשך עשרים וחמש שנה. מסר שיעורים בישיבת רבנו יצחק אלחנן ושימש כ"מסמיך" בישיבת רבנו חיים ברלין.

בשנת 1944 התאלמן מאשתו מנוחה מושא. הוא עצמו נפטר בי"ג באלול תש"ח. הרב שך לא ידע על פטירתו, ומספר שבועות לאחר מכן הוא שלח אליו במתנה את ספרו "אבי עזרי" שיצא אז. במכתב המצורף לספר הוא מכנהו: "מורי ורבי הגאון הגדול שר התורה ואוצר היראה". 

לאחר פטירתו הוסב על שמו של הרב פורר שם הרחוב שבו שוכן בית הכנסת של קהילתו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:תלמידי רבי שמעון שקופ
אנגלוס אוורט

אנגלוס אוורט (ביוונית: Άγγελος Έβερτ; 10 באפריל 1894 – 30 בדצמבר 1970) כיהן כמפקד משטרת אתונה בזמן כיבושה על ידי מדינות הציר, תרם תרומה משמעותית למאמצי ההגנה על יהודי העיר וסביבתה, ועל פעולותיו אלה הוכתר כחסיד אומות העולם.

== ביוגרפיה ==
נולד באתונה בשנת 1894 למשפחה ממוצא בווארי אשר הגיעה ליוון במקביל להמלכת נסיך בוואריה, אותון, למלך יוון (1832). אביו היה קצין בז'נדרמריה היוונית. אוורט למד משפטים באוניברסיטת אתונה ובשנת 1915 הצטרף לז'נדרמריה. בשנת 1929 עבר למשטרה היוונית ובספטמבר 1941 התמנה למפקד משטרת אתונה. באותה עת יוון הייתה כבר תחת כיבוש מדינות הציר וחולקה לשלושה אזורי שליטה; גרמני, בולגרי ואיטלקי, כאשר אתונה הייתה בתחומי שטח הכיבוש האיטלקי.

במסגרת תפקידו קיים אוורט קשרים עם כוחות הכיבוש, ובמקביל קיים באופן חשאי קשרים עם ממשלת יוון הגולה בקהיר ועם תנועות ההתנגדות המקומיות. ב-3 בספטמבר 1943, עם הדחת בניטו מוסוליני, הודיעה איטליה על כניעתה בפני כוחות בעלות הברית. בעקבות כך פלשו כוחות גרמניה הנאצית לאזור השליטה האיטלקי וכבשו אותו מידיהם והקימו את הרפובליקה של סאלו, שהייתה מדינת בובה איטלקית של הנאצים שפעלה עד מותו של בניטו מוסוליני

מבחינת היהודים המשמעות הייתה סכנת השמדה מיידית, כשם שקרה בשטח הכיבוש הגרמני, שבו נחרבו הקהילות היהודיות כליל ונשלחו למחנות השמדה. לאור זאת ובמטרה למנוע את זיהויים ככל האפשר, הורה אוורט על הנפקת תעודות זהות נוצריות ליהודים.

בשנת 1951 מונה למפקד משטרת יוון ופרש משירות בינואר 1955. ב-30 בדצמבר 1970 נפטר מדום לב.

בנו של אוורט, מילטיאדיס אוורט, הפך ברבות השנים לפוליטיקאי משפיע ביוון, וכן כיהן כראש עיריית אתונה בין השנים 1987–1989.

=== פועלו למען יהודי אתונה ===
תעודת זהות, עם שם בדוי, שהונפקה על ידי משטרת אתונה
בסוף שנת 1943, עם כניסת הכוחות הנאציים לאתונה, יחד עם מפקדי משטרה נוספים, דימיטריוס וראנופולוס ומיכאיל גליקאס, הורה על הנפקת אלפי תעודות זהות חדשות ליהודי העיר תחת שמות נוצריים בהן צוין סעיף הדת של מחזיק התעודה כנוצרי. בכך תרם להצלת יהודים רבים מקהילת העיר. על מעשיהם אלו הוקירו אותם מדינת ישראל והוענק להם בשנת 1969 אות "חסיד אומות העולם" מטעם מכון "יד ושם".

אנגלוס העיד על עצמו כי שאב את ההשראה לפעולותיו מדבריו ומעשיו של הארכיבישוף דמסקינוס שהצהיר בריש גלי, על אף שהוזהר שיוצא להרוג אם יעשה כן, כי על העם היווני להתגייס למען הצלת יהודי יוון הנותרים. הארכיבישוף רתם את הכנסייה האורתודוקסית היוונית למען הצלת יהודי אתונה וסביבתה ועודד את גופי הממשל ותנועות ההתנגדות לעשות כן (על פועלו זה, הוענק לארכיבישוף דמסקינוס אות "חסיד אומות העולם").

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוונים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: יוון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1894
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-1970
אוגו פוסקולו

אוגו פוסקולו (באיטלקית: Ugo Foscolo; בשמו המלא ניקולו אוגו פוסקולו Niccolo Ugo Foscolo 6 בפברואר 1778 זקינתוס - 10 בספטמבר 1827) טרנהם גרין, על יד לונדון) היה משורר, היסטוריון ומבקר של הספרות ופטריוט איטלקי ממוצא יווני.
נחשב הנציג העיקרי של הספרות האיטלקית בצומת המאות 18 וה-19. ביצירתו נפגשים האידיאלים האסתטיים של הנאו-קלסיציזם עם מוטיבים ורעיונות של הטרום-רומנטיזם והרומנטיזם.

הוכרח מגיל צעיר לחיות רחוק ממולדתו - האי היווני זקינתוס, אז זנטה, אחר כך הרפובליקה של ונציה. הרגיש גולה כל חייו, מושפע מעולם האידיאלים הקלאסיים של היוונים שבהם התחנך בילדותו.
נדד מארץ לארץ, פוסקולו היה חסר אמונה דתית ודבק ברוח של עידן האורות, משורר של רגשות ושאיפות אוניברסליות.

==יצירותיו==
===שירים===
<div style="direction: ltr;">
Dei sepolcri, 1809
* A Napoleone Bonaparte liberatore, (1799) אודה
* A Luigia Pallavicini caduta da cavallo, (1800) אודה
* All'amica risanata, (1802) אודה
* Non son chi fui, perì di noi gran parte, (1802) סונטה
* Che stai?, (1802) סונטה
* Te nutrice alle Muse], (1802) סונטה
* E tu ne' carmi avrai perenne vita, (1802) סונטה
* Perché taccia il rumor di mia catena, (1802) סונטה
* Così gl'interi giorni in luogo incerto, (1802) סונטה
* Meritamente, però ch'io potei, (1802) סונטה
* Solcata ho la fronte, (1802) סונטה
* Alla sera, (1803) סונטה
* A Zacinto, (1803) סונטה
* Alla Musa, (1803) סונטה
* In morte del fratello Giovanni, (1803) סונטה
* Dei sepolcri, carme (1806)
* Le Grazie (1803-1827) שיר לא גמור
</div>

===רומנים וכתבי פרוזה===
<div style="direction: ltr;">
* Sesto tomo dell'io, (1799-1801) (הכרך השישי של אני) רומן אוטוביוגרפי
* Ultime lettere di Jacopo Ortis, (1802-1803) (המכתבים האחרונים של יאקופו אורטיס) רומן במכתבים
</div>

===מחזות===
<div style="direction: ltr;">
* Tieste, (1795), טרגדיה
* Aiace, (1810-1811), טרגדיה
* Ricciarda ,(1813) טרגדיה
</div>

=== כתבים אחרים===
<div style="direction: ltr;">
* Epistolario
* Orazione a Bonaparte pel Congresso di Lione, (1802)
* Chioma di Berenice, (1803) תרגום של שיר מאת קלימכוס
* Viaggio sentimentale מסע סנטימנטלי - תרגום של הרומן מאת לורנס סטרן. הוחל ב-1805 ופורסם ב-1813 יחד עם Notizia intorno a Didimo Chierico (1805)
* Iliade , (1807]) תרגום של האיליאדה מאת הומרוס
* Dell'origine e dell'ufficio della letteratura (1809)
* Discorso sul testo della Divina Commedia
* Essays on Petrarch
* Discorso storico sul testo del Decamerone
* Della nuova scuola drammatica in Italia, לא גמור
</div>

==תרגומים לעברית==
*אוגו פוסקולו – מתוך 'שיעורים בצחות הלשון' (מאיטלקית: יונתן פיין), 'דחק', כרך יב', 2020
*אוגו פוסקולו – ארבע סונטות (מאיטלקית: אסף בנרף), 'הו!', גיליון 18, 2019

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.liberliber.it/mediateca/libri/a/artusi/vita_di_ugo_foscolo/pdf/artusi_vita_di_ugo_foscolo.pdf פלגרינו ארטוזי - חיי פוסוקולו - פירנצה, 1878, באיטלקית - בפרויקט מנוציו] 
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים איטלקים
קטגוריה:מבקרי ספרות איטלקים
קטגוריה:איטלקים ממוצא יווני
קטגוריה:ילידי 1778
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1827
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
רבי אלעזר בן פרטא

רבי אלעזר בן פרטא היה תנא בדור הראשון לתנאים. נכדו, תנא הנקרא באותו שם, חי בדור השלישי של התנאים.

== זהותו ==
לפי בעל סדר הדורות, היו שני תנאים בשם רבי אלעזר בן פרטא: הראשון חי בדורו של רבי יוחנן בן זכאי, והשני בדורו של רבי יהודה הנשיא, כמוזכר בירושלמי: . בדומה לכך, מוזכר גם בתלמוד בבלי: .

== קורות חייו ==
רבי אלעזר בן פרטא נאסר יחד עם רבי חנניא בן תרדיון וניצל על ידי אליהו הנביא. על כך מובא בתלמוד הבבלי:

== מתורתו ==
מתורתו של רבי אלעזר מובא בתלמוד הן בתחומי ההלכה והן בתחומי האגדה. במשנה במסכת גיטין, . בהלכות לשון הרע הוא תולה את עונש שנים עשר המרגלים בכך שהוציאו דיבה על עצים ואבנים, ולומד מכאן קל וחומר לעונשו של מי שמדבר לשון הרע על חבירו. ורבה בר נחמני מביא אסמכתא לדבריו מהמקרא: "וימותו האנשים - מוציאי דבת הארץ רעה" () - על דיבת הארץ שהוציאו.

גם באגדה מובא כי רבי אלעזר סבר כי בזמן שאכלו ישראל מן הם לא הוצרכו ליפנות, כיוון שלא רק המן עצמו היה מתמוסס כליל במעיהם, אלא "אפלו דברים שתגרי אֻמות העולם מוכרין להן – מן מבטלן".

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדור הראשון לתנאים
קטגוריה:הדור השלישי לתנאים
אלעזר שמחה וסרמן

הרב אלעזר שמחה וסרמן (תרנ"ח, 1898 - ב' בחשוון תשנ"ג, אוקטובר 1992) היה ראש ישיבת אור אלחנן בארצות הברית ומייסד הישיבה בישראל.

==תולדותיו==
אלעזר שמחה וסרמן הוא בנו הבכור של רבי אלחנן וסרמן. למד אצל אביו בישיבת אוהל תורה בברנוביץ', ולאחר מכן למד בישיבות נובהרדוק, טלז, גרודנה וקלצק.

בשנות ה-30 נסע לצרפת בשליחותו של אביו להקים ישיבה בניודורף שליד שטרסבורג. בסוף שנות ה-30 הצטרף אל אביו בנסיעתו לארצות הברית, אביו שב לברנוביץ' והוא נשאר בארצות הברית. היה פעיל בוועד ההצלה בארצות הברית. הקים את ישיבת "אור אלחנן דקליפורניה" בלוס אנג'לס על שם אביו ולזכר ישיבת "אוהל תורה" בברנוביץ'. 

בשנת תשל"ט (1979) עלה מלוס אנג'לס לישראל והתיישב בירושלים. הוא העביר את הישיבה בלוס אנג'לס לרשותה של ישיבת חב"ד בעיר, בתנאי שהמבנה ושמה יישמר. בגלל ערכה של הקרקע העבירו את המבנים כמות שהם למיקום שונה כדי שלא לשנות מצוואתו. במקביל יזם את הקמתה של ישיבת אור אלחנן בישראל. הוא פנה לרב מאיר חדש, שהיה המשגיח של ישיבות חברון ו"עטרת ישראל", וביקש ממנו לקבל על עצמו את תפקיד המשגיח בישיבה. כראש ישיבה מונה בנו הרב משה מרדכי חדש.

עסק בהוצאת ספרי אביו רבי אלחנן וסרמן ובראשם הספר "קובץ שיעורים", ואף כתב את ההקדמה לספר. השיחות והמאמרים שכתב הרב שמחה וסרמן צורפו ל"קובץ מאמרים ואגרות" של אביו. כמו כן יצא הקונטרס "שמחת אלעזר" ובו כמה ממאמריו.

התגורר בקריית מטרסדורף בירושלים. בשנותיו האחרונות היה חברותא של שכנו שלמה לורינץ. נפטר בלי בנים, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
יעקב שכנזי

הרב יעקב שכנזי (נולד בי"ד בטבת ה'תשי"ג, 1 בינואר 1953), הוא מרבני העדה החרדית הספרדית. פוסק ומחבר.

== ביוגרפיה ==
נולד בתוניסיה, כבן הבכור מתוך 12 אחים (4 אחים ו-8 אחיות). למד בישיבה התיכונית פרחי אהרן בקריית שמואל ובישיבת נובהרדוק שבחדרה אצל הרב אלחנן פרלמוטר. לאחר נישואיו למד אצל הרב ניסים הררי בכולל החיד"א בירושלים.

הרב שכנזי נשוי לסימה (שמחה) - בתו של הרב יהודה צדקה, ואב לחמישה. הוא תושב שכונת בית ישראל בירושלים.

פעיל בין היתר בהדרכת חתנים ובהכשרת מדריכים לכך בציבור החרדי.

==מספריו==
*נעימות נצח - חלק א' על ענייני שלום בית, טהרת המשפחה וצניעות, ירושלים תשנ"א; חלק ב' על חינוך ילדים, שם תשנ"ה
*קול יעקב - חידושים על התורה, ירושלים תשנ"ז
*בני יעקב, ד' חלקים - על הלכות ריבית נדרים ושבועות, ירושלים תשנ"ט
*שושנת העמקים - על יחסי אישות
*טהרת יעקב - על טהרת המשפחה
* רב פעלים חלק ג' - קיצור שו"ת רב פעלים לרבי יוסף חיים מבגדאד
* שערי יעקב - שו"ת בספר אוצרות חיים וקיצור שו"ת סוד ישרים העוסק בקבלה
* שימוש חכמים - ב’ חלקים, על הלכות טהרה, ובסופו קונטרס ”הוראת חכם” שבו הלכות והנהגות למורי הוראה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:מחברי ספרי קבלה
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:בית ישראל (שכונה): אישים
קטגוריה:משפחת חיים (בגדאד)
קטגוריה:בוגרי ישיבת פרחי אהרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
חוק מענק הריבון 2011

חוק מענק הריבון 2011 (באנגלית: Sovereign Grant Act 2011) הוא חוק שמסדיר את מימון חברי משפחת המלוכה הבריטית.

עד חקיקת החוק משפחת המלוכה הייתה ממומנת משלושה מקורות: הרשימה הציבורית ממשרד האוצר, מענקי נסיעות ממשרד התחבורה ומענקי אחזקה ממשרד התרבות. החוק מבטל את כל המענקים הללו וקובע שהחל מ-2013 המונרך יקבל 15% מרווחי אחוזות הכתר (בשנה הראשונה הסכום צפוי להיות 31 מיליון פאונד). 

בנוסף למענק הזה רווחי דוכסות לנקסטר יעמדו עדיין לרשות המונרך ורווחי דוכסות קורנוול יעמדו לרשות יורש העצר. במקרה שדוכס קורנוול הוא קטין 90% מרווחי הדוכסות ינוכו מהמענק, במקרה שאף אדם לא מכהן כדוכס קורנוול הרווחים ינוכו בשלמותם מהמענק ויורש העצר יקבל מענק ממשרד האוצר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.legislation.gov.uk/ukpga/2011/15/contents/enacted לשון החוק]

מענק הריבון 2011
קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: כלכלה
בוש (חברה)

רוברט בוש GmbH (גרמנית: Robert Bosch GmbH) (ידוע בשם הקיצור: בוש) הוא תאגיד טכנולוגיה גרמני רב תחומי אשר עוסק בייצור מערכות וחלקים לתעשיית הרכב, ציוד תעשייתי, ציוד לבנייה, כלי עבודה ומכשירי חשמל ביתיים. 

החברה נוסדה בשנת 1886 על ידי המהנדס והממציא הגרמני רוברט בוש בעיר שטוטגרט.

==פעילות==
חברת בוש היא ספקית החלקים והרכיבים לתעשיית הרכב הגדולה בעולם, אשר בין היתר מייצרת החברה מערכות היגוי, מערכות דלק, מערכות בלימה, מערכות ABS, מערכות בקרת יציבות, מערכות בקרת משיכה ומתנעים למנוע. בנוסף מייצרת החברה מצתים, רכיבים אלקטרוניים וחיישנים רבים למרכב המכונית, למערכת קירור המנוע, למגבים, למושבים, לדלתות ולחלונות. 

חברת בוש מייצרת בנוסף מחוללים, משאבות חום למבנים, מערכות חשמליות, היידראוליות ופנאומטיות לשימוש תעשייתי. ורכיבים לתאים סולריים ולטורבינות רוח. בנוסף מייצרת החברה כלי עבודה לבנייה, נגרות וגינון. ומכשירי חשמל ביתיים כגון מכונות כביסה, מקררים, תנורים וכדומה. 

בשנות ה-80 החברה פיתחה CAN-bus שמהווה עתה תקן חובה בתעשיית הרכב.

נכון לשנת 2011 מעסיקה החברה כ-300,000 עובדים ופועלת ב-300 מיקומים שונים ב-60 מדינות שונות ברחבי העולם. מטה החברה שוכן בעיר גרלינגן בגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:חברות גרמניות
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:יצרני כלי עבודה חשמליים
משקל לידה נמוך

משקל לידה נמוך - תינוק שנולד במשקל 450 גרם
משקל לידה נמוך (low birth weight, בקיצור LBW) מתייחס לעובר שבעת הלידה היה בעל משקל פחות מ-2.5 ק"ג. 

נהוג לחלק את העוברים בעלי משקל לידה נמוך לשלוש תת-קטגוריות:
*משקל נמוך (LBW, Low Birth Weight) - משקל 2,500 גרם או פחות בעת הלידה. 
*משקל נמוך מאוד (VLBW, Very Low Birth Weight) - משקל פחות מ-1,500 גרם בעת הלידה.
*משקל נמוך קיצונית (ELBW, Extremely Low Birth Weight Infant) - משקל פחות מ-1,000 גרם בעת הלידה. 

משקל נורמלי בלידה בזמנה (בין שבועות 37-42) הוא בטווח 2,500-4,200 גרם.

כשליש מהתינוקות שנולדים במשקל לידה נמוך הם גם קטנים לגיל ההריון. השאר, הם עוברים שנולדו מוקדם והיותם פגים נובע מהלידה המוקדמת בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לידה
קטגוריה:נאונאטולוגיה
הדיוט

הֶדְיוֹט (מיוונית עתיקה: ιδιωτης) הוא אדם שאינו בקיא בנבכי נושא מסוים. 

אותה מילה יוונית המהווה את המקור למילה הדיוט, היא גם המקור למילה "אידיוט" – טיפש, שוטה. במשמעות זו המילה התגלגלה מיוונית ללטינית, ממנה ללשונות אירופה ומהן לעברית המודרנית. 

== אטימולוגיה ==
מקור המילה הדיוט היא מהמילה היוונית idiotes שמשמעותה "לקוי בשכלו" או איש פשוט, ללא התמחות או ללא השכלה.<ref></ref>

== אזכורים בחז"ל==
המילה חדרה לשפה העברית לראשונה באמצעות לשון חז"ל. היא מופיעה במשנה במשמעות דומה לזו המודרנית: אדם פשוט. למשל כהן הדיוט הוא בדרגה כרוב הכהנים כהן פשוט ולא כהן גדול. כך גם במסכת מגילה מופיעה משמעות זו בפסקה המייחסת לכל אדם, אפילו אדם פשוט, את כוח הברכה: "לעולם אל תהי ברכת הדיוט קלה בעיניך." (מסכת מגילה טו, א).

בהלכה, מופיע המושג בהקשר לאסור ומותר בשבת. ונפסק כי "שטרי הדיוטות" אסורים בקריאה בשבת. ישנה מחלוקת בין הפוסקים מה משמעותם בימינו, יש הטוענים כי מדובר במסמכי מסחר ומשא ומתן, אחרים טוענים כי הכוונה לכל טקסט של חולין ולא של קודש.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מידע
קטגוריה:ידע
פינגולימוד

פינגולימוד (Fingolimod) הוא השם הגנרי לתרופה לטיפול בטרשת נפוצה, הידועה בשמה המסחרי גילניה (Gilenya). גילניה מיוצרת על ידי נוברטיס.
== היסטוריה ==
במהלך השנים 2010-2011 אושרה התרופה לשימוש בארצות הברית, קנדה, האיחוד האירופי, רוסיה וישראל.

גילניה הוא התכשיר הראשון הניתן במתן פומי לטיפול בצורות ההתקפיות של מחלת הטרשת הנפוצה, אשר קיבל את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).

גילניה היא התרופה הראשונה מתוך קבוצת תרופות חדשות הנקראות מווסתי קולטן ספינגוזין 1-פוספט (S1PR). בטרשת נפוצה המערכת החיסונית פוגעת במיאלין (הציפוי המגן על סיבי העצב של מערכת העצבים המרכזית). מנגנון הפעולה החדשני של גילניה מפחית את ההתקפה של המערכת החיסונית על מערכת העצבים המרכזית על ידי אצירתם של תאי דם לבנים (לימפוציטים) בבלוטות הלימפה. כך נמנעת הגעתם של תאי דם לבנים למערכת העצבים המרכזית שם הם עלולים לתקוף את המעטפת המגנה על סיבי העצב וכתוצאה מכך מופחתת הדלקת והנזק לתאי העצב. גילניה הוכחה במחקרים כמפחיתה את מספר ההתקפים בכ-50 אחוזים.

פינגולימוד היא נגזרת של המטבוליט myriocin, שמקורו מהפטרייה Isaria sinclairii. פטרייה זו משמשת כתרופה עממית ברפואה סינית. פינגולימוד סונתזה לראשונה ב-1992, על בסיס myriocin, ועברה סדרת שינויים כדי שהנגזרת תהיה פחות רעילה ובעלת מבנה פשוט יותר.

תרופות אחרות לטרשת נפוצה, אשר ניתנות דרך הפה נמצאות כעת בפיתוח, והן אמורות להתחרות בגילניה. ביוג'ן מפתחת את התרופה BG-12, וטבע מפתחת את לקווינימוד-Laquinimod.

==קישורים חיצוניים==

* בן-עמי סלע, [http://www.tevalife.com/article.asp?id=3547 Fingolimod: התרופה הפומית החדשה לטיפול בטרשת נפוצה, חלק א`], טבע לייף

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרופות שמדכאות את מערכת החיסון
קטגוריה:תרופות לטיפול בטרשת נפוצה
מבצע בולמוס 5

מבצע "בולמוס 5" היה פשיטה של שייטת 13 על תחנת משמר של צבא מצרים בראס עדבייה שבצפון מפרץ סואץ שהתרחשה בליל 21 ביוני 1969 במהלך מלחמת ההתשה. המבצע הוא ציון דרך בתולדותיה של שייטת 13, בהיותו הראשון שבו עסקו לוחמי השייטת בלחימה יבשתית.

במהלך מלחמת ההתשה, כתגובה לתקיפה מצרית של מעוזים ישראלים על שפת תעלת סואץ, החל צה"ל להגיב באמצעות פשיטות בעומק מצרים ובחבלה בגשרים ובמתקנים שונים. נשקלו מספר יעדים ובראשם האי גרין. במסגרת זו נערך מבצע בולמוס 5.

ב-19 במאי 1969, כחודש לפני הפשיטה, ערך כוח של 8 לוחמי שייטת 13, שהגיע ליעד בשני "חזירים" בפיקודו של רס"ן עמנואל פז, סיור מקדים בראס עדבייה, לשם איסוף מודיעין. 

מבצע "בולמוס 5" נערך בליל 21 ביוני 1969. מפקד הפעולה היה מפקד שייטת 13, סא"ל זאב אלמוג. בראש 25 לוחמי השייטת שהסתערו על תחנת המשמר עמד רס"ן שאול זיו. הלוחמים הגיעו ליעד בשבע סירות גומי, נהוגות בידי 14 מפעילים. באחת מהן שהו במהלך הפעולה סא"ל אלמוג ותא"ל רפאל איתן, קצין חי"ר וצנחנים ראשי. כוחות נוספים של חיל הים, חיל האוויר ופיקוד הדרום נמצאו בכוננות לסיוע. 

32 חיילים מצריים נהרגו בפשיטה, וכל חמשת המבנים והמתקנים שביעד פוצצו. לכוח הישראלי היו שני פצועים קל. אחת ממטרות הפשיטה, הריסת תחנת מכ"ם במקום, לא הושגה, מכיוון שהדיווח המודיעיני אודות תחנת מכ"ם במקום התברר כשגוי. 

פעולה זו הייתה הראשונה מסוגה בתולדות שייטת 13 וזכתה להוקרת הרמטכ"ל, חיים בר-לב. פעולה זו גם הייתה פעולה קרבית משמעותית ראשונה במסגרת מחלקתית מאז מלחמת ששת הימים. הצלחתה סללה את הדרך לפעולות נוספות, הראשונה שבהן-הפשיטה על האי גרין.

==לקריאה נוספת==
* זאב אלמוג, עטלפים בים האדום: פעולות הקומנדו הימי במלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמ' 33-29.
* 
==קישורים חיצוניים==
* מאיר שפיר,	[https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/08/24/47077055.pdf הפשיטה לראס-עדביה]	"מערכות ים" 95, אוגוסט 1969,	עמ'	14.

==הערות שוליים==

בולמוס 5
קטגוריה:1969 בישראל
קטגוריה:פעולות שייטת 13
קטגוריה:פשיטות צה"ל במצרים
קטגוריה:1969 במצרים
אסטאס שאפווי

אוסטאס שאפווי (Eustace Chapuys; 1494 -1556) היה שגריר האימפריה הרומית הקדושה לאנגליה בתקופת שלטונו של הנרי השמיני, מלך אנגליה. דיווחיו מחצר המלוכה מהווים מקור ראשוני חשוב להתנהלות החצר, הדיפלומטיה של התקופה וליחסיו של הנרי עם נשותיו.

==תולדות חייו==
שאפווי נולד בסבויה והתחנך באוניברסיטת טורינו. החל מ-1507 ולפחות במשך שמונה שנים שהה באוניברסיטה זו. ב-1517 היה בעל תפקיד רשמי בדיוקסיה של ז'נבה ושירת, בין היתר, את שארל השלישי, דוכס בורבון. ב-1527 נכנס לשירותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בספטמבר 1529 הגיע ללונדון כשגריר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נשאר כשגריר-תושב עד מאי 1545 (פרט לתקופה קצרה בין מרץ 1539 לספטמבר 1540 בה שהה באנטוורפן).

בזכות השכלתו המשפטית ניהל שאפווי את ההגנה של המלכה קתרין מאראגון שהייתה גם דודתו של קרל החמישי, ממנה ביקש הנרי השמיני להתגרש. לאחר שנכשלה משימתו והנרי נשא לאשה את אן בולין, כינה אותה שאפווי בדיווחיו זונה ופילגש. הוא המשיך לתעד בדיווחיו את נישואי הנרי השמיני לג'יין סימור, אן מקליווס, קתרין הווארד וקתרין פאר. מבחינה פילוסופית נמשך שאפווי אל ההומניזם והכיר אישית את תומאס מור ואת ארסמוס מרוטרדם.

לאחר שהוחזר מאנגליה, לפי בקשתו, התגורר בלוון ויסד שם בית ספר. בין השנים 1547–1549 נקרא לשוב ולייעץ לקיסר בנוגע להצעת נישואיו של יורש העצר, פליפה למרי הראשונה, מלכת אנגליה. שאפווי סבר שג'ון דאדלי, דוכס נורת'מברלנד, לעולם לא יסכים לשידוך זה.

==בתרבות==
שאפווי מופיע בתור דמות במחזהו של ויליאם שייקספיר "הנרי השמיני" בו הוא נקרא בשמו הלטיני קפוקיוס Capucius.

הוא מופיע כדמות ראשית במחזה "אדם לכל עת" מאת רוברט בולט, אך דמותו אינה מופיעה בסרט הקולנוע בשם זה שנעשה על פי המחזה.

כמו כן הוא מופיע כדמות בסדרות הטלוויזיה "שושלת טיודור" ו"וולף הול" (בה מגלם אותו השחקן מתייה אמלריק).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.luminarium.org/encyclopedia/chapuys.htm ביוגרפיה] 
* [http://www.theanneboleynfiles.com/tag/eustace-chapuys שאפווי ב"תיקי אן בולין"] 

קטגוריה:שגרירים בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירי האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:אישים בחצר הנרי השמיני
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:נפטרים ב-1556
בין (אנטומיה)

בינים ליד פיו של דג [[קוי]]
בינים בדג מהמין [[Scleropages legendrei שבמשפחת הגרום-לשוניים]]
בִּין (ברבים: בינים; באנגלית: Barbel, "זקנקן") הוא איבר חישה דמוי שפם המצוי בדגים מסוימים.

הבינים הם מעין מחושים הסובבים את פה הדג, ומסייעים לו בנבירה אחר מזון בקרקעית הים, בפרט בתנאי ראות קשים, אז אינו יכול להשתמש בעיניו. בנוסף, הם עשויים לשמש לטעימת המזון ובדיקתו בטרם האכילה. מספר הבינים משתנה ממין למין ועשוי לנוע בין בודדים לכמה עשרות.

הבינים קיימים בין היתר בסדרת השפמנונאים, במשפחת הגרום-לשוניים, בסוגים חִדקן, קרפיון ובינית ובמין דג זברה, וכן בכמה סוגי כרישים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איברי חישה
קטגוריה:אנטומיה של דגים
Edelweiss

"Edelweiss" (בעברית: "אדלווייס") הוא שיר שנכתב והולחן על ידי רוג'רס והמרשטיין (ריצ'רד רוג'רס ואוסקר המרשטיין) עבור המחזמר צלילי המוסיקה. זהו שיר אהבה לפרח אדלווייס, המסמל בשיר את אוסטריה, מולדתן של דמויות המחזה. השיר הפך פופולרי ברחבי העולם.

השיר היה השיר האחרון שכתבו הצמד. המרשטיין סבל מגידול ממאיר בבטן ומת תשעה חודשים אחרי הבכורה של המחזה.

גרסה של השיר שימשה לפתיח הסדרה האיש במצודה הרמה.

== תיאור ==
השיר מבוצע במחזה בפסטיבל זלצבורג, על ידי דמותו של קפטן גאורג פון טראפ, כאשר בהמשך מצטרפים אליו מריה ומשפחתו, ולאחר מכן הקהל האוסטרי בפסטיבל. באמצעות השיר מבקש קפטן פון טראפ להיפרד מהקהל ולהביע את אהבתו למולדת, על רקע האיום על דמותה מפני השלטון הנאצי. הביצוע הראשון במחזמר המקורי בברודוויי בוצע על ידי השחקן תיאודור ביקל בתפקיד קפטן פון טראפ. בעיבוד המחזה לסרט באותו השם משנת 1965, השיר מוצג תחילה בסצנה מוקדמת יותר, כאשר בבית פון טראפ מריה וילדיו מפצירים בקפטן פון טראפ לשיר. לאחר מכן השיר מבוצע גם בסצנת הפסטיבל. בסרט זה מבצע השיר הוא השחקן כריסטופר פלאמר, המגלם את קפטן פון טראפ.

<score sound="1">
\new Score {
 \new Staff {
 \relative c' { \set Staff.midiInstrument = #"clarinet" \set Score.tempoHideNote = ##t \tempo 4 = 132
 \clef treble
 \key c \major
 \time 3/4
 e2 g4 d'2. c2 g4 f2. e2 e4 e4 f4 g4 a2. g2. e2 g4 d'2. c2 g4 f2. e2 g4 g4 a4 b4 c2. c2.
 }
 \addlyrics{E -- del -- weiss, E -- del -- weiss, ev -- 'ry mor -- ning you greet me. Small and white, clean and bright, you look hap -- py to meet me. }
 }
}
</score>

== היסטוריה ==
פרח [[אדלווייס (לבנבן), עליו נכתב השיר באותו השם]]

במהלך תקופת ההרצה של צלילי המוסיקה בבוסטון, חש ריצ'רד רוג'רס כי מתוכן המחזמר מתבקש שקפטן פון טראפ ישיר שיר שיביע את תחושות הפרידה שלו מאוסטריה, מולדתו האהובה. הוא ואוסקר המרשטיין החליטו לכתוב שיר שישיר קפטן פון טראפ בסוף המופע בפסטיבל זלצבורג. נושא השיר נבחר להיות הפרח אדלווייס שיסמל את אוסטריה וייחרט בלבם של מריה, הקפטן וילדיו. למעשה, פרח האדלווייס לא היה סמל אוסטרי לאומי אופייני בתקופה שבה נכתב השיר, אך בעקבותיו הוא הפך להיות מזוהה עם אוסטריה.

==גרסאות==
בגרסה העברית השיר תורגם ברוח המקור על ידי אבי קורן:

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1959
קטגוריה:שירים מצלילי המוסיקה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על פרחים
קטגוריה:בלדות משנות ה-1950
ברס בלו

ברס בלו (בצרפתית: Bleu de Bresse) היא גבינה כחולה בעלת ציפוי כפול שיוצרה לראשונה ב-1951 באזור ברס שבצרפת, על ידי קואפרטיב חקלאי, כתגובה לפופולריות הגוברת של הגבינות האיטלקיות. הגבינה עשויה חלב מלא ומצופה בציפוי אכיל שצבעו בדרך כלל לבן ובעל ארומה של פטריות. מרקם הפנים שלה דומה לגבינת ברי וכולל כתמי עובש כחול. צורתה גלילית ומשקלה נע בין 125 ל-500 גרם.

==תהליך הייצור==
הגבינה מיוצרת מגבינה לבנה המבשילה יחד עם פנציליום רוקפורטי בתבנית מחוררת. לאחר שמתהווה הצורה הרצויה, מוציאים את הגבינה מהתבנית, ממליחים אותה וסוחטים אותה, ולבסוף מצפים אותה בפניציליום קממברטי על מנת ליצור את השכבה החיצונית.

קטגוריה:גבינות כחולות
קטגוריה:גבינות צרפתיות
רעידת האדמה בוואן (2011)

מערכת השברים באזור [[לוח אנטוליה. ניתן לראות את העתק צפון אנטוליה]]
רעידת האדמה בוואן הכתה במזרח טורקיה, סמוך לעיר ואן ב-23 באוקטובר 2011. לפי פרסומים של המכון הגאולוגי של ארצות הברית, הרעידה החלה בעומק של 20 קילומטרים ואירעה בעוצמה של 7.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. דיווחים מקומיים מספרים שהרעידה הורגשה בעיקר באזור נפת ואן. מספר ההרוגים הוא מעל 1000. בעיר ארקיס, קרסו בניינים ומערכות הטלפונים והחשמל קרסו לחלוטין, מכך הושפעו גם ואן והערים הסמוכות, שגם בהן קרסו בניינים רבים. בעקבות פגיעה משמעותית בשדה התעופה של ואן, שהוא שדה תעופה מרכזי במזרח המדינה, הופנו טיסות לנחיתה בשדות אחרים. המוקד נמדד בעומק 16 ק"מ בעיירה טבנלי הנמצאת במזרח נפת ואן.

==הנזק==

עד כה דווח על יותר מ-4,412 פצועים ו-644 הרוגים. הרעידה הורגשה בעיראק, גאורגיה, ארמניה, איראן, אזרבייג'ן, לבנון וסוריה. כמו כן, מסר המכון הגיאולוגי לישראל כי הרעידה הורגשה אף בתל אביב.

בעיר אקריס, הקרובה לעיר ואן, נהרגו כ-45 ו-156 נפצעו ברעידה. הערכות ראשונות משערות כי מניין ההרוגים יעמוד על מספר בין 500 ל-1000. כ-15 הרוגים נוספים נמצאו בעיר ואן. המכון הגאולוגי של ארצות הברית מעריך שמספר הנפגעים יעמוד על 10000.

כעשרה מבנים גדולים קרסו בעיר אקריס ובין 25 ל-30 מבנים בעיר ואן.

9367 רעידות עוקבות ("אפטרשוק") נוספות התרחשו באזור הרעש בשעות שלאחר הרעידה.

==תגובות בינלאומיות==
נשיא ארמניה סרז' סרקזיאן שלח את ניחומיו לנשיא טורקיה עבדוללה גול והציע לו סיוע.

בין המדינות הנוספות שהציעו סיוע לטורקיה בטיפול באסון נמצאות דנמרק, ישראל, אזרבייג'ן, איראן, ארצות הברית, בריטניה, פולין, הונגריה, שווייץ, סין, קוסובו, רוסיה, יפן, יוון, גאורגיה ובולגריה.

למרות הדיווחים המוקדמים מהרשויות המקומיות על כך שנדרשת עזרה, דחתה טורקיה את הצעות הסיוע שהוגשו לה.
בהמשך קיבלה טורקיה את כל הצעות הסיוע וביניהן אף של ישראל, שהתבקשה וסיפקה מבנים ואוהלים למגורי הניצולים.

==ראו גם==
* רעידת האדמה באיזמיט (1999)

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

2011
2011
2011
וואן