האנשה

האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי-חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה). האנשה נחשבת לנטייה מולדת של הפסיכולוגיה האנושית.

בעברית, האנשה משמשת לעיתים קרובות גם במשמעות של פרסוניפיקציה , ייצוג כדימוי אנושי בשירה, בפרוזה או בסלנג יומיומי כאמצעי פיגורטיבי.

== האנשה כייחוס תכונות אנושיות ==

=== בעלי חיים ===
דוגמאות לייחוס תכונות אנושיות ניתן למצוא במחשבה כי כלבים החושפים את שיניהם למעשה מחייכים,<ref></ref> או חתולים המתאבלים על בעליהם שמתו.<ref></ref>

מופעים רבים בעולם הטבע, ובפרט בעולם החי, מפורשים באופן אינטואיטיבי כמעידים על תכונות אנושיות של נושאיהם.
<gallery>
תמונה:Bottlenose Dolphin KSC04pd0178 head only.JPG|דולפינן, הניחן ב"הבעת פנים" המתפרשת כ"חיוך תמידי" בעיני המתבונן האנושי
תמונה:Shoebill (su neko).jpg|בדומה לדולפינן, גם מנעלן נראה "מחייך" תמידית בעיני המתבונן האנושי. מראה עיניו הגדולות, מבטו הממוקד וראשו הגדול יחסית לגופו – תכונות האופייניות לילדים אנושיים – מעורר רגשי חיבה אצל האדם
תמונה:Barnowl.jpg|עופות שעיניהם בקדמת הראש כמו למשל תנשמת לבנה נדמים כחיות אנושיות ואף אינטליגנטיות
</gallery>

=== מכונות ===
==== בינה מלאכותית ====
דוגמה נוספת לייחוס כזה יש בדיון על פיתוח בינה מלאכותית, בהנחה שככל שמחשבים הופכים אינטליגנטיים יותר, הם יתחילו להציג תכונות אנושיות, כמו מוסר או צמא לכוח. תרחישים אנתרופומורפיים נדחים על ידי רוב החוקרים הכותבים על הסיכון הקיומי של בינה מלאכותית,<ref name="yudkowsky-global-risk"></ref> אך למרות זאת לעיתים אנשים מייחסים תכונות אנושיות למודלים של בינה מלאכותית.

==== רובוטים ====
מחקרים טוענים שעם הזמן, ככל שרובוטים ימלאו יותר ויותר תפקידים חברתיים (למשל עוזרים או מלווים), האנתרופומורפיזם ימלא תפקיד גובר והולך בממשק בין בני האדם לרובוטים.<ref>[https://academic.oup.com/ct/article/33/1/42/6762954 Anthropomorphism in human–robot interactions: a multidimensional conceptualization], אונ' אוקספורד</ref>

==האנשה כייצוג פיגורטיבי==
Antonio Franchi}} "האנשה של מוזיקה", סביבות [[1650]]
בדיבור ובכתיבה, האנשה יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעים שונים:
* באמצעות דימוי ('לב בנפש כמלך במלחמה' - ספר יצירה)
* באמצעות מטפורה ('הצל צנח מכתפי ההר' - גנסין)
* באמצעות מטונימיה ('המלון מציע שלושה חדרים נאים')

=== בספרות ===
חתול מאגדת "החתול במגפיים"]]
בפרוזה נעשה בהאנשה שימוש מורכב יותר מאשר בשפת היומיום או בשירה. במסגרת זו הופך החפץ, החיה, או המושג המואנש לדמות של ממש בסיפור, לעיתים אף הדמות המרכזית. האנשה מסוג זה נפוצה במספר ז'אנרים ספרותיים. בספרות ילדים נעשה שימוש כה נרחב בהאנשת בעלי חיים ('פו הדב', 'גבעת ווטרשיפ' ורבים אחרים) עד כי חיות מואנשות הפכו כמעט למרכיב סטנדרטי בז'אנר זה.

גם בז'אנר הפנטזיה נעשה שימוש רב בהאנשה, בדרך כלל כתוצאה של קסם. במסגרת ז'אנר זה נעשו מספר ניסיונות בהאנשה של מושגים מופשטים: הסופר טרי פראצ'ט כלל בסדרת ספרי 'עולם הדיסק' מספר דמויות מואנשות, שהידועה בהם היא דמות המוות; הסופר פירס אנתוני פרסם סדרת ספרים העוסקת בהתגלמויות האנושיות של מוות, טבע, זמן, מלחמה, גורל, טוב ורע; וגם ניל גיימן האניש מושגים מופשטים כגון 'חלום' ו'תשוקה' בסדרת ספרי הקומיקס 'סנדמן'. בנוסף, רוב הסרטים המצוירים של חברת וולט דיסני מציגים חיות מואנשות (רובין הוד למשל). בסדרת האנימציה הנה היא! דמויות ראשיות הם חיות דמויי אדם וזה מנוצל להעברת מסר נגד דעות קדומות.

השימוש בהאנשה היא דרך נפוצה בכתיבה הפוליטית או הסאטירית. במקרה זה משמשות הדמויות המואנשות כדרך לייצוג דמויות סטראוטיפיות, המתייחסות לסוג מסוים או לשכבה מסוימת של בני אדם. דוגמה בולטת לכתיבה מסוג זה היא ספרו של ג'ורג' אורוול 'חוות החיות', המהווה משל פוליטי. בתחום ספרי בילוש, לאוני סוואן פרסמה מספר ספרים בהם כבש הוא הדמות הראשית ומפענח את הרצח.

בנוסף לשימושים אלו בהאנשה בז'אנרים שונים, משמשת ההאנשה לעיתים להעתקת נקודת התצפית בסיפור, על ידי הצגתו מפיה של חיה או חפץ דומם. טכניקה זו מנוצלת, למשל, בספרו של פול אוסטר, 'טימבוקטו'.

דוגמה בולטת להאנשה בסיפורת העברית היא הכלב בלק, גיבור המשנה של הרומן "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון.

סם מקברטני ודניאלה קולוט מנצלים טכניקה זו להעברת מסר חינוכי בספרי הילדים שכתבו.

== במיתולוגיה ובדת ==
בדתות ובמיתולוגיות עתיקות רבות, שהידועה בהן היא המיתולוגיה היוונית, ניתנו לאלים השונים תכונות אנושיות רבות, ביניהן רגשות כגון אהבה, שנאה וקנאה. האלים מיוצגים לעיתים קרובות כבעלי גוף אנושי.

בדתות ובמיתולוגיות רבות מוצגים בעלי חיים כיצורים חיים, שבהן חלקן הופכות למפלצות וליצורים התופסים מקום נרחב בדתות השונות, כמו גוף העולם (המוצג כשחיות מחזיקות אותו בדתות רבות).

=== האנשת האל ביהדות ===
האמונה ביהדות כפי שנוסחה בידי הרמב"ם היא שלאלוהים אין גוף. עם זאת, יש דעות במחקר כי לפחות חלק מכותבי התנ"ך האמינו באלוהים אנתרופומורפי שיש לו תכונות אנושיות, וכך גם בספרות חז"ל.

במקרא נכתבו דימויים אנושיים הן מתחום הגוף והן מתחום הרגש. המקרא מציג את האל כמדבר, כרואה, כיוצר אדם מעפר כנוטע גן מלא עצים כמתהלך באופן שמשמיע קול ועוד. כל אלה הן פעולות שמשמעותן הרגילה גופנית. אלוהים גם אוהב את האבות ומשום כך בוחר בעם ישראל – "כִּי אָהַב אֶת אֲבֹתֶיךָ וַיִּבְחַר בְּזַרְעוֹ אַחֲרָיו" (); שונא את העבודה הזרה של הכנענים – "כִּי כָּל תּוֹעֲבַת ה' אֲשֶׁר שָׂנֵא עָשׂוּ לֵאלֹהֵיהֶם" (); נעצב בגין האדם – "וַיִּנָּחֶם ה' כִּי עָשָׂה אֶת הָאָדָם בָּאָרֶץ וַיִּתְעַצֵּב אֶל לִבּוֹ" () ועוד.

בספרות חז"ל גם כן ניתן למצוא דוגמאות להאנשת האל בתיאורים של הכהנים הגדולים שראו אותו בקודש הקודשים. כך לדוגמה שמעון הצדיק ראה אותו בדמות אדם זקן לבוש בגדים לבנים,<ref>בדברי רבי אבהו: "מַה אֲמַר לִי דַהֲוָה בַּר נַשׁ? אֲנִי אוֹמֵר: הַקָּדוֹשׁ בָּרוּךְ הוּא הָיָה" בסופה.</ref> ורבי ישמעאל בן אלישע ראה אותו יושב על כיסא רם ונישא ומנענע בראשו.<ref name=":1"></ref> דוגמאות נוספות להאנשה ניתן למצוא בהסבר על האיסור לעשות פרצוף אדם כי זהו צלם האל;<ref></ref> בתיאורים על סדר יומו של אלוהים שבו הוא מניח תפילין,<ref></ref> מתפלל,<ref name=":1" /> לומד תורה ומשחק עם הלווייתן;<ref></ref> ובתיאורים על כך שהוא בוכה, מתאנח, בועט ברקיע, דוחק את רגליו תחת כיסא הכבוד,<ref></ref> כועס<ref name=":1" /> או מחייך.<ref></ref>

הספר שיעור קומה עוסק בתיאור האלוהים במונחים של דמות אנושית, עד כדי מניין האיברים, שמותיהם ומידותיהם. בשל האנתרופומורפיות החריפה שבו, הספר עורר פולמוסים בקרב הוגים יהודיים לאורך הדורות כגון רב סעדיה גאון, הרמב"ם ואברהם אבן עזרא, שנטו לפקפק באמינות מקורו של הספר.

==ראו גם==
* האנשה של המוות
* השלכה
* האנשת מדינות
* חמידות

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:מיתולוגיה
קטגוריה:אמצעים רטוריים
קטגוריה:רטוריקה