OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בונגו (בעל חיים)

בּוֹנְגוֹ (שם מדעי: Tragelaphus eurycerus) הוא מין בסוג קודו במשפחת הפריים.

== מאפיינים ==
הבונגו הוא מגדולי אנטילופות היער האפריקניות, האוכל עשב והפעיל בעיקר בשעות הלילה. הבונגו מתאפיין בפרווה חומה אדמדמה בולטת, שעליה סימנים שחורים ולבנים ופסים לבנים-צהובים, ובקרניים ארוכות וסליליות. הבונגו הוא מין הקודו היחיד שלשני המינים יש קרניים. לאוכלוסיות בונגו יש מעמדות חברתיים מורכבים.

הבונגו חי ביערות גשם טרופיים עם שיחים צפופים בגבהים של עד 4,000 מטר במרכז אפריקה, עם אוכלוסייה נפרדת בקניה, ובמדינות מערב אפריקה הבאות: אנגולה, בנין (ייתכן שנכחד מהאזור), בורקינה פאסו, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, אתיופיה, גבון, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, קניה (המקום היחיד בו מתקיים בטבע תת-המין בונגו מזרחי), ליבריה, מאלי, ניז'ר, סיירה לאון, סודאן, טוגו (ייתכן שנכחד מהאזור) ואוגנדה (נכחד מהאזור).

בעבר התקיים הבונגו בשלושה אזורים של אפריקה: מזרח, מרכז ומערב אפריקה. כיום שלושת אזורי תפוצה אלו הצטמקו, מפאת אובדן שטחי מחיה בגלל חקלאות וכריתת עצים לא מבוקרת וכן בשל ציד של בונגו, שבשרו משמש למאכל.

גודלם של הזכרים הבוגרים ושל הנקבות הבוגרות דומה. גובהו של בוגר 1.1-1.3 מטר ואורכו 1.7-2.5 מטר. משקלן של הנקבות כ-210-235 ק"ג, ואילו משקלם של הזכרים כ-240-405 ק"ג. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים סליליות - קרניו של הזכר גדולים ומסיבים יותר משל הנקבות.

משך ההיריון של נקבת הבונגו הוא 285 יום (כ-9.5 חודשים) בקירוב, ובסופו נולד גור יחיד הנגמל מיניקה כעבור שישה חודשים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 24-27 חודשים.

== תת-מינים ==
*בונגו מערבי או בונגו השפלה (Tragelaphus eurycerus eurycerus)
*בונגו מזרחי או בונגו ההרים (Tragelaphus eurycerus isaaci) - מצוי במרכז קניה בלבד. ממדי גופו גדולים משל הבונגו המערבי.

== גלריה ==
<gallery>
Tragelaphus eurycerus isaaciPCCA20071227-8374B.jpg
Bongo23.jpg
Bongo NashvilleZoo.jpg
Tragelaphus eurycerus isaaci.jpg
Tragelaphus eurycerus Dvur zoo 2.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אוגילבי
קטגוריה:פרים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם האפריקאים
קטגוריה:קניה: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:גאנה: יונקים
קטגוריה:חוף השנהב: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837
כרטיס טיסה

כרטיס טיסה בחברת [[תאי איירווייז אינטרנשיונל]]
כרטיס טיסה הוא מסמך המופק על ידי חברת תעופה או סוכן נסיעות ואשר מעיד כי אדם רכש מקום בטיסה מסוימת. כרטיס זה מאפשר לנוסע לקבל כרטיס עלייה למטוס בשדה התעופה בעת הרישום לטיסה. הכרטיס כולל את פרטי הטיסה לרבות: שם חברת התעופה, מחלקת הטיסה, עלות הטיסה, יעד, תאריכי הטיסה ועוד, בהתאם להוראות אמנת ורשה. כרטיס הטיסה מציין האם לנוסע יש מקום שמור על הטיסה או שמא מדובר ברכישת כרטיס Stand By, כלומר על בסיס מקום פנוי. 

== כרטיס טיסה מנייר ==
עד תחילת המאה העשרים ואחת הנפיקו חברות תעופה כרטיסי טיסה עשויים מנייר שאותם התבקשו הנוסעים להציג בעת רישומם לטיסה בשדה התעופה. כרטיסי הנייר כללו שובר טיסה נפרד עבור כל חלק של הטיסה: הטיסה ליעד, טיסות המשך וטיסת החזרה לארץ המוצא במידה ומדובר בכרטיס הלוך-חזור. הואיל ולכל חלק של הטיסה היה שובר נפרד, הנוסע נשא עמו מעין "חוברת שוברי טיסה" שבה גם הופיעה הקבלה על התשלום עבור הטיסה. בכל חלק של הטיסה היה נלקח מהנוסע השובר הרלוונטי בעת רישומו לטיסה בשדה התעופה.

== כרטיס טיסה אלקטרוני ==

מאז תחילת המאה העשרים ואחת החלו חברות התעופה להנפיק כרטיס טיסה אלקטרוני אשר ייתר את הצורך של הנוסע בנשיאת "חוברת שוברי הטיסה". עם רכישת מקום על טיסה מסוימת פרטי הנוסע והטיסה נקלטים מיידית במחשבי חברת התעופה והנוסע מקבל אישור מיידי על הרכישה באמצעות הודעת אימייל במידה והכרטיס הוזמן דרך האינטרנט או באמצעות קבלת דף אישור מסוכן הנסיעות אשר הזמין עבורו את הטיסה. כאשר מבצע הנוסע את הרישום לטיסה באמצעות האינטרנט או בעת הגיעו לשדה התעופה, הוא אינו נדרש להציג מסמכים כלשהם שכן פרטיו כבר נמצאים ברישומי חברת התעופה. החל מה- 1 ביוני 2008 מחייב IATA (ארגון התעופה הבינלאומי) את כל חברות התעופה החברות בו להנפיק כרטיסי טיסה אלקטרוניים עבור נוסעיהן. עד אז היו גובות חברות תעופה רבות תשלום נוסף מנוסעים אשר התעקשו על הנפקת כרטיס טיסה מנייר ואולם כיום כמעט ואין שימוש בכרטיסים מסוג זה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תעופה אזרחית
טיסה
ברייניגרברג

ברייניגרברג (Breinigerberg) הוא כפר בן כ-1,000 תושבים, בקרבת העיירה שטולברג אשר במחוז אאכן, מדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה.

ההיסטוריה של הכפר והאזור קשורה ישירות למכרות המינרלים שבסביבתו. השימוש במינרל קלמין הוא ייחודי לאזור שטולברג, ונעשה בו שימוש לצורך יצור פליז (סגסוגת של נחושת ואבץ).

ברייניגרברג נזכר במקורות עוד מן התקופה הרומית. 25 מטבעות המתוארכים לתקופה של 100 לפנה"ס ועד 92/3 לספירה, וכן נמצאו בכפר עדויות להתיישבות של בעלי מקצוע מן התקופה הרומית. מבנים מהתקופה הרומית באזור ברייניגרברג מתוארכים לתקופה שבין תחילת המאה ה-2 וסוף המאה ה-3.

ממזרח לכפר נמצא יער שטולברג המהווה חלק משמורת טבע, ויחודה בקיומה של צמחייה עשירה במינרל קלמין האופייני לאדמת האזור. שמורות טבע נמצאות גם באזורים שמצפון ומדרום לברייניגרברג, ובהם שרידי מכרות של המינרל גיר.

הממצאים הארכאולוגיים וההיסטוריים, וכן דוגמאות של הצמחייה הייחודית לשמורת הטבע ובעלי החיים המאכלסים אותה, מוצגים במרכז המידע בכפר אשר שימש בעבר כבית ספר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: יישובים
מחוזות סינגפור

סינגפור היא עיר-מדינה בדרום-מזרח אסיה. לצורכי התכנון העירוני היא חולקה על ידי רשות לפיתוח ל-5 אזורים. עם הזמן, גם רשויות אחרות של העיר התחילו להשתמש בחלוקה זו.

מבחינה מנהלית העיר מחולקת ל-5 מחוזות (מרכז, צפון-מזרח, צפון-מערב, דרום מזרח, דרום-מערב). אין חפיפה מלאה בין המחוזות לבין אזורי התכנון. יתרה מכך, גבולות המחוזות משתנות לקראת מערכות הבחירות העירוניות.

מפת אזורי התכנון של סינגפור

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| שם || אוכלוסייה (2020)||שטח
|-
| אזור המרכז (חום) || 922,580|| 131.27
|-
| אזור המזרח (כתום) ||685,940 || 93.00
|-
| אזור הצפון (ורוד) || 582,330|| 135.00
|-
| אזור הצפון מזרח (צהוב בהיר) || 930,860|| 103.90
|-
| אזור המערב (קרם) || 922,540|| 201.20
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.webcitation.org/68ubYbKNI?url=http://www.ura.gov.sg/MP2008/ האתר הרשמי של תכנון העיר]
* [https://www.citypopulation.de/en/singapore/cities/ נתוני אוכלוסין, 2020]

==הערות שוליים==

מחוזות
פיטר פאלק

פיטר פאלק ב-2006
פיטר פאלק (באנגלית: Peter Falk; 16 בספטמבר 1927 – 23 ביוני 2011) היה שחקן יהודי-אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות גילום הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "קולומבו". השתתף בעשרות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר וזכה חמש פעמים בפרס אמי ופעם אחת בפרס גלובוס הזהב.

==ביוגרפיה==
===ראשית חייו===
פיטר מייקל פאלק נולד בניו יורק למייקל פאלק, בעל חנות יהודי יליד פולין ממוצא צ'כי-הונגרי, ולמדלן, מנהלת חשבונות וקניינית יהודייה ממוצא רוסי. עינו הימנית הוסרה בניתוח בעודו בן שלוש בשל גידול, והוא השתמש בעין זכוכית לאורך מרבית חייו. למרות מוגבלותו השתתף פאלק בפעילויות ספורט, בעיקר בייסבול וכדורסל.

בגיל 12 הופיע פאלק לראשונה על במה במחנה קיץ. למד בבית הספר התיכון באוסינינג שבמחוז ווסטצ'סטר, במדינת ניו יורק, שם זכה להישגים בתחום האתלטיקה. עם סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1945, למד תקופה קצרה מאוד בהאמילטון קולג' בניו יורק. לאחר מכן ניסה להתגייס לצבא ארצות הברית לקראת סיומה של מלחמת העולם השנייה, אך נדחה בשל מוגבלותו. הוא הצטרף לצי הסוחר האמריקני ושימש כטבח.

כעבור שנה ומחצה שב פאלק ללימודים בהאמילטון קולג', ומאוחר יותר למד גם באוניברסיטת ויסקונסין. משם עבר לבית הספר החדש בניו יורק, שם קיבל תואר ראשון בספרות ובמדע המדינה בשנת 1951. פאלק נסע לאירופה ועבד עבור חברת רכבות ביוגוסלביה למשך שישה חודשים. אז שב לניו יורק והשלים בשנת 1953 תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת סיראקיוז.

ב-1963 שיחק בקומדיה של סטנלי קריימר מטורף, מטורף, מטורף העולם.

===קריירת משחק===

==פילמוגרפיה==
* רוח מעבר לאוורגליידס (1958) 
* ימי שיקגו העליזים (1964)
* המירוץ הגדול (1965)
*אישה תחת השפעה (1974)
*בלש בגרוש (1978)
*מלאכים בשמי ברלין (1987)
*הנסיכה הקסומה (1987)
*זעזועים (1988)
*קוקי (1989)
*הדודה ג'וליה והכתבן (1990)
*צמד בכותרות (1996) - סרט טלוויזיה
*Lakeboat (2000)
*חבל על המאפיה (2001)
*מסודרים (2001)
*בדיקה (2005)
*הדברים על ההורים שלי (2005)
*גריפין ופיניקס (2006)
*נקסט (2007)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20160930100632/http://www.peterfalk.com/ דף הבית] של פאלק
* [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=810256/ השחקן פיטר פאלק הלך לעולמו], באתר נענע10, 24 ביוני 2011
* 
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי ניו סקול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סירקיוז
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים אמריקאים
קטגוריה:נכים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2011
בדיקת תכונות מדגמית

בדיקת תכונות מדגמית (באנגלית: Property Testing) הוא ענף מחקר של מדעי המחשב העוסק באלגוריתמים אקראיים אשר תכליתם להבחין בין עצמים שיש להם תכונה מסוימת לבין עצמים הרחוקים מכל עצם שיש לו תכונה זאת. הבחנה בין המקרים האלו היא פתרון מקורב לבעיית ההכרעה הנסובה על זיהוי מדויק של עצמים שיש להם את התכונה האמורה (ודחיה של כל עצם שאין לו את התכונה). היתרון של אלגוריתמים מקורבים כאלו הוא שהם עשויים להיות הרבה יותר יעילים מאלגוריתמי הכרעה מדויקים, ובפרט האלגוריתמים המקורבים מסוגלים להסתמך על מדגם קטן של העצם הנבחן.

התחום הוצג לראשונה בשנת 1998, במאמר מאת עודד גולדרייך, שפי גולדווסר ודנה רון.

== דוגמה ==
ניתן להבחין בין רשימה ממוינת (של ערכים שונים) לרשימה אשר רחוקה בכל רשימה כזאת על ידי בחינה של מספר לוגריתמי של איברים בסדרה.

האלגוריתם פועל על ידי בחירה של איבר אקראי בסדרה, וחיפושו בסדרה על ידי ביצוע חיפוש בינארי. אם הסדרה אכן ממוינת וכל איבריה שונים - האלגוריתם תמיד ימצא את הערך שנבחר במיקומו הראשוני, אולם אם הסדרה רחוקה מכל סדרה ממוינת - בהסתברות לא קטנה האלגוריתם לא יחזור למיקום ההתחלתי.

== מקורות ==
<div class="mw-content-ltr">
* Eldar Fischer. [https://www.cs.princeton.edu/courses/archive/spr04/cos598B/bib/Fischer-primer.pdf The art of uninformed decisions: A primer to property testing], The Computational Complexity Column of The Bulletin of the European Association for Theoretical Computer Science 75, 2001, pages 97-126.
* O. Goldreich, S. Goldwasser, and D. Ron, [http://www.wisdom.weizmann.ac.il/~oded/PDF/ggr-jacm.pdf Property testing and its connection to learning and approximation]. Journal of the ACM, July 1998, pages 653-750.
* R. Rubinfeld and M. Sudan, Robust characterization of polynomials with applications to program testing. SIAM J. on Computing, Vol. 25 (2), 1996, pages 252-271.
* D. Ron. [http://www.wisdom.weizmann.ac.il/~oded/PDF/dana-tech.pdf Algorithmic and Analysis Techniques in Property Testing], Foundations and Trends in Theoretical Computer Science: vol. 5, no. 2, 2009, pages 73–205.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלגוריתמים
סג'יל (טיל)

שיגור הטיל סג'יל 2
סג'יל (בפרסית: سجیل, שפירושו כינוי לאבנים שהושלכו לעבר האויב בסורת אל-פיל) הוא טיל בליסטי דו־שלבי המונע בדלק מוצק, המיוצר באיראן. ככל הנראה, השם סג'יל החליף את השם הקודם של הטיל, "עשוראא". לטיל טווח הנאמד בכ-2,300 ק"מ. נכון לפברואר 2010 מקובלת ההערכה כי הטיל אינו מצוי בשירות מבצעי בחיל האוויר של משמרות המהפכה באיראן, וכי הוא נמצא בשלבי ניסוי מתקדמים.

היתרון המרכזי של טיל בליסטי המונע בדלק מוצק לעומת כזה המונע בדלק נוזלי (דוגמת טילי השיהאב האיראנים) הוא גמישות המבצעית בשיגור הטילים, היות שאין צורך בהכנות ארוכות הכוללות תדלוק, דיחוס גז ועוד טרם השיגור. טילים בליסטיים המונעים בדלק מוצק לרוב החליפו את קודמיהם המונעים בדלק נוזלי במדינות רבות נוספות המצוידות בטילים בליסטיים, דוגמת ברית המועצות (לשעבר), ארצות הברית וסין.

==שיגורים של הטיל==
שיגור ראשון של הטיל נערך ב-12 בנובמבר 2008 ונחשף באמצעי התקשורת.

שיגור שני התקיים ב-20 במאי 2009. באותו יום התאפשרה גישה של עיתונאים וצוותי טלוויזיה איראניים לטיל נוסף באתר השיגור, שהניב מידע טכני חדש על הטיל ומערכותיו.

שיגור שלישי שהתקיים ב-16 בדצמבר 2009. הדגם ששוגר כונה "סג'יל 2".

==ראו גם==
* עימאד
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טילים בליסטיים איראניים
קטגוריה:טילי קרקע-קרקע
פרס סמי רוהר

פרס סמי רוהר לספרות יהודית (באנגלית: Sami Rohr Prize for Jewish Literature) הוא פרס שנתי בסך מאה אלף דולר. הפרס מוקיר את התרומה הייחודית של סופרים בני זמננו בכתיבה על נושאים יהודיים ערכיים ומיועד לעודד ולקדם כתיבה טובה במיוחד בנושאים הקשורים ליהדות. בכל שנה מוענק הפרס לסופר המתחיל שעבודתו הדגימה חשיבה מקורית והוכיחה כי הוא בעל פוטנציאל עתידי. הסופר חייב לכתוב ספר באיכות יוצאת דופן המעורר עניין ועוסק במובהק בנושאים יהודיים. בכל שנה מתחלף הפרס בין כתיבת ספר עיון וסיפורת.

הפרס חולק לראשונה ב-2007, לכבוד יום הולדתו ה-80 של סמי רוהר, נדבן יהודי, ונוסד על ידי ילדיו ונכדיו כהוקרה לאהבת חייו לספרות יהודית. בנוסף יסדה המשפחה גם את "Sami Rohr Jewish Literary Institute", מכון שמטרתו קידום ועידוד הכתיבה בנושאים יהודיים.

הזוכים נקבעים על ידי ועדת פרס עצמאית ונפרדת.
===רשימת הזוכים בפרס===

{| class="wikitable" style="text-align:right"
|-
! style="width:100px;"|שנה
! style="width:180px;"|סופר/סופרת
! style="width:650px;"|שם הספר
! style="width:350px;"|הערות
|-
| 2007
| תמר ילין
| "הגניזה לבית שפר"
|-
| 2008
| לוסט לניאדו
| "האיש בחליפת עור הכריש הלבנה"
|-
| 2009
| סאנה קרסיקוב
| "עוד שנה אחת"
|-
| 2010
| שרה אברביה שטיין קנת מוס
| "Plumes: Ostrich Feathers, Jews, and a Lost World of Global Commerce" "ימי המעשים"
|בשנה זו זכו שני סופרים
|-
| 2011
| אוסטין ראטנר
| "The Jump Artist"
|-
| 2012
| גל בקרמן
| "כשיבואו לקחתנו לא נהיה שם"
|-
| 2013
| פרנצ'סקה סגל
| "אותה התמימות"
|-
| 2014
| מתי פרידמן
| "תעלומת הכתר"
|-
| 2015
| איילת צברי
| "המקום הכי טוב בעולם"
|-
| 2016
| ליזה לף
| "The Archive Thief: The Man Who Salvaged French Jewish History in the Wake of the Holocaust"
|-
| 2017
| אידרה נובי
| "Ways to Disappear"
|-
| 2018
| אילנה קורשן
| "ים של דיו"
|-
| 2019
| מיכאל דייוויד לוקאס
| "The Last Watchman of Old Cairo"
|-
| 2020
| בנג'מין באלינט
| "המשפט האחרון של קפקא"
|-
| 2021
| ניקול קראוס
| "להיות גבר"
|-
| 2022
| מנחם קייזר
| "ביזה: ממואר של רכוש משפחתי ואוצר נאצי"
|-
| 2023
| עידו גפן והמתרגמת דניאלה זמיר
| "חוף הים של ירושלים"
|פעם ראשונה שזוכה בפרס ספר שנכתב במקור בעברית<ref></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרסים ספרותיים
קטגוריה:פרסי ספרות אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס סמי רוהר
דייוויד אליאנס

לורד דייוויד אליאנס (באנגלית: David Alliance; נולד ב-15 ביוני 1932) הוא איש עסקים יהודי-בריטי ממוצא איראני ופוליטיקאי חבר המפלגה הליברל-דמוקרטית.

==חייו האישיים==
אליאנס נולד בעיר כאשאן שבאיראן בשם דאוד אליאנס (בפרסית: داوود آلیانس), והתחנך בבית הספר "איתיחאד". אליאנס הוא גרוש ואב לשלושה ילדים, שניים מהם מאומצים. הוא מתגורר כיום בלונדון ובמנצ'סטר.

==עיסוקיו==
אליאנס היה היושב ראש של קבוצת "N Brown PLC", חברה העוסקת במכירת בגדים, בשנים 1968-2012, והוא הבעלים של 33% ממניותיה. כמו כן, הוא היה ממייסדי חברת "Coats PLC" ("מעילים בע"מ", שנקראה בעבר "Coats Viyella PLC"), אשר חולשת על 22% מנתח השוק הבינלאומי, מעסיקה כ-70,000 עובדים ב-67 מדינות שונות ומוערכת כיום בשווי של 2 מיליארד ליש"ט. בנוסף, אליאנס הוא הבעלים של מספר חברות קטנות יותר וכן של מספר אוספי יצירות אמנות. בשנת 1986 היא התמזגה עם החברה בבעלות של הארי ג'נוגלי.

אליאנס לוקח חלק במספר ועדות באנגליה, בין היתר בקרן הנסיך הבריטי ליזמות צעירה, במועצה לתעשייה ולהשכלה גבוהה ובקרן אוניברסיטת מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס הוא חבר בגופים רבים, ביניהם "החברה המלכותית לעידוד האמנות, היצרנים והמסחר", "מכון העיר והגילדות של לונדון", ו"בית הספר הגבוה להנדסה ולעיצוב שנקר" בישראל, בו הוא חבר לשם כבוד. אליאנס הוא אחד התורמים המרכזיים להקמתו של "המרכז ללימודים איראניים" באוניברסיטת תל אביב, שהוקם בשנת 2006. אליאנס הוא בעל תואר דוקטור למדעים מאוניברסיטת הריוט-וואט הסקוטית ובעל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת מנצ'סטר.

ב-18 במאי 2009 הוענק לאליאנס תואר דוקטור לשם כבוד בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב. במסגרת הענקת התואר נכתב:

אליאנס קיבל תואר CBE ("מפקד") במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1984, ובשנת 1989 הועלה לתואר הגבוה ביותר GBE ("אביר מפואר"). הוא אף זכה בשנת 2004 בתואר "לורד לחיים" כברון אליאנס של מחוז מנצ'סטר. כמו כן, אליאנס לוקח חלק בפעילות פוליטית בפרלמנט של בריטניה כחבר המפלגה הליברל-דמוקרטית. ב"רשימת האנשים העשירים" לשנת 2009 שערך העיתון האנגלי "סאנדיי טיימס", מוקם אליאנס במקום ה-267 מבין עשירי אנגליה, עם הון מוערך של 208 מיליון ליש"ט.

==קישורים חיצוניים==
* [http://business.timesonline.co.uk/tol/business/specials/rich_list/rich_list_2009/article6069032.ece דייוויד אליאנס ב"רשימת עשירי אנגליה"] 
* [http://www.manchestereveningnews.co.uk/news/s/160/160594_12_lord_david_alliance_226m_216m.html פירוט אודות הונו של אליאנס] 
* [http://www.crunchbase.com/person/lord-david-alliance דייוויד אליאנס] באתר CrunchBase 

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים איראנים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים בריטים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:אצולה יהודית בריטית
קטגוריה:לורדים לימי חייהם
קטגוריה:מיליארדרים יהודים
קטגוריה:מהגרים מאיראן לממלכה המאוחדת
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1932
רכבת העננים

ויאדוקט לה פולבוריז'ה
הרכבת
רכבת העננים או רכבת אל העננים (בספרדית: Tren de las Nubes או Tren a las nubes, בהתאמה) היא כינויו של שירות רכבות המחבר בין העיר סלטה שבצפון-מערב ארגנטינה לבין אובל לה פולבוריז'ה, שבהרי האנדים<ref></ref>. הרכבת משמשת למטרות תיירות בלבד.
== היסטוריה ==
מקור שמה של הרכבת בסרט שצילמו שני סטודנטים מטוקומאן בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20. השניים ביקשו מנהג הקטר שישחרר קיטור עבור אחת הסצינות. בשל הטמפרטורות הנמוכות, הקיטור לא התפזר במשך מספר דקות, ויצר אשליה של עננים. חברת הרכבות הארגנטינאית רכשה את הסרט, שעובד מאוחר יותר לסרט תיעודי בשם "רכבת אל העננים", בעקבות אותה סצנה.

היוזמה לבנות במקום מסילה, שתחבר בין האזורים הצפוניים של צ'ילה וארגנטינה, ותשפר את הובלת הבוראקס שנחצב במרומי האנדים, עלתה ב-1899, וב-1905 הוחל בבדיקת היתכנות של הבנייה. לאחר בחירתו של הנשיא איפוליטו איריגוז'ן ב-1916 התחדש העניין ביוזמה. העבודות החלו ב-1921, בתכנונו של המהנדס האמריקני ריקרדו מורי, ותוכננו להימשך שש שנים. בשל תנאי השטח הקשים, התנהלו העבודות בעצלתיים, וב-1930 הופסקו לשש שנים עקב הדחתו של איריגוז'ן בהפיכה צבאית. הן הושלמו בסופו של דבר ב-17 בינואר 1948, וב-20 בפברואר אותה שנה יצאה הרכבת הראשונה מסוקומפה, בגבול צ'ילה-ארגנטינה, לסלטה.

ב-1972 נחנכו רכבות התיירים, והן פעלו ברציפות עד הפרטת שירותי הרכבות בארגנטינה ב-1990. ב-1991 חודשה פעילות הרכבת בבעלות פרטית, והיא נמשכה עד שב-2005 החליטה ממשלת ארגנטינה לסיים את ההתקשרות עם החברה. ב-6 באוגוסט 2008 הושק שירות הרכבות מחדש, באמצעות חברת אקוטרן<ref></ref>.

ביולי 2014 רכבת ובה 400 נוסעים ירדה מהמסילה, והנוסעים נאלצו להתפנות בעזרת הצבא. בעקבות התקרית השירות הולאם מחדש והמסילה שופצה<ref></ref><ref></ref>.

ראשיתה של המסילה בתחנת הרכבת חנרל בלגרנו שבעיר סלטה, בגובה של 1,187 מטר מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר בה היא נקודת הסיום הנוכחית שלה, בוויאדוקט לה פולבוריז'ה, בגובה של 4,220 מ' מעל פני הים, והיא מסילת הברזל השלישית בגובהה בעולם. פער 3,000 המטרים הצריך פתרונות הנדסיים רבים, ולאורך 217 הקילומטרים של מסילת הברזל הוקמו 29 גשרים, 21 מנהרות, 13 אובלים, שתי ספירלות ושני זיגזגים.

הרכבת כוללת 10 קרונות, והיא יכולה להסיע 640 נוסעים. מהירותה הממוצעת היא 35 קמ"ש, והנסיעה הלוך וחזור נמשכת 15 שעות. לאורך המסלול 20 תחנות רכבת, רובן בעיירות קטנות או במכרות. העיר הגדולה ביותר בה עוברת המסילה פרט לסלטה היא סן אנטוניו דה לוס קוברס.

<gallery mode="packed" heights="170">
File:Tren a las Nubes Locomotora.jpg
File:Tren_a_las_Nubes.jpg
File:Tren a las nubes.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמריקה הדרומית: רכבות
קטגוריה:ארגנטינה: תחבורה
קטגוריה:מסילות רכבת
קטגוריה:סלטה (פרובינציה)
אלי פפושדו

אליהו (אלי פפו) פפושדו (נולד בשנת 1937) הוא איש עסקים, יזם ומלונאי ישראלי.
אלי פפושדו בחברת [[שמעון שבס ובוני גינצבורג]]
מלון "וסטמינסטר ברידג" בלונדון שבבעלות פפושדו

==ביוגרפיה==
פפושדו נולד בקהיר שבמצרים, עלה לישראל ב-1949 בגיל 12 ונקלט בקיבוץ שלוחות. הוא נכנס לענף המלונאות ב-1966 לאחר שירות בצבא הקבע, כשרכש עם קבוצת חברים קרקע באילת לבניית מלון הסלע האדום. ב-1974 יסד את חברת 'מלונות ים סוף' אותה הנפיק ב-1987 בבורסה בתל אביב. ב-1982 הקימה החברה את מלון "אביה סונסטה" בטאבה (על שם אשתו השנייה אביה, שנרצחה), שהוחזר למצרים במסגרת הסכם הבוררות בין ישראל למצרים ושינה את שמו להילטון טאבה. בשנת 2002 נמחקה החברה מן המסחר בבורסה.

בשנים שלאחר מכן, המשיך פפושדו להשקיע, דרך "מלונות ים סוף" וחברות הבת שלה בתחום המלונות ודיור היוקרה בארץ, באירופה ובארצות הברית.

בשנת 2007 הנפיק בבורסה לניירות ערך בלונדון את חברת "פארק פלאזה מלונות אירופה" וגייס 85 מיליון ליש"ט. החברה בנתה תוך מספר שנים, באמצעות מימון של כ-2.5 מיליארד שקל מבנק הפועלים, 7 בתי מלון בלונדון. נכון לשנת 2017, "פארק פלאזה הוטלס" מחזיקה או מתפעלת 39 בתי-מלון ברחבי העולם.

בשנת 2010 חנך פפושדו את מלון "וסטמינסטר ברידג" בלונדון, אחד הגדולים והמפוארים בעיר ובו כ-1,000 חדרים.

בעשור השני של המאה ה-21 החלה "קבוצת ים סוף" גם ליזם פרויקטים של פינוי בינוי בישראל. בפרויקט הדגל של החברה, "הייליין" ברמת גן, היא בונה 2 מגדלי מגורים בני 29 קומות, בהשקעה של כחצי מיליארד שקל, במקום 4 בנייני מגורים ישנים בני 3 קומות שנהרסו.

פפושדו מחזיק גם בחברת "Server Farm Realty" מארצות הברית, העוסקת בניהול, אחזקה והשבחה של חוות שרתים.

== חייו האישיים ==
פפושדו היה נשוי ארבע פעמים; מאשתו הראשונה, דליה, יש לו שני בנים, ששותפים לעסקיו, ומאשתו הרביעית, סיגל, בת אחת. בנו יואב פפושדו היה נשוי למלכת היופי ספיר קופמן עד מותה, ומהם יש לו שלושה נכדים.

בשנת 2007, פרסם את ספרו "לעצור את הזמן", בו הוא נותן עצות לאכילה נכונה ולשמירה על הכושר, הבריאות והמראה הצעיר.

ביוני 2014 זכה לתואר CBE "מפקד מסדר האימפריה הבריטית" (Commander of the Most Excellent Order of the British Empire) ברשימת המכובדים של יום הולדתה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, לשנת 2014, לאור תרומתו למסחר בין ישראל ובריטניה ולכלכלת בריטניה.

פפושדו מתגורר בכפר שמריהו. 

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.redseagroup.com/ אתר קבוצת ים סוף]
* [https://www.pphe.com אתר פארק פלאזה הוטלס]
* 
* 
* 
* יורם יובל, [https://www.youtube.com/watch?v=aK4JqWyJ9ns שיחת נפש עם אלי פפושדו], באתר יוטיוב, 10 באוקטובר 2010 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:מלונאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:כפר שמריהו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:שלוחות: אישים
הידען

אבי בליזובסקי, מייסד ועורך האתר

הידען (באנגלית: Hayadan) הוא אתר תוכן ישראלי בתחום המדע והטכנולוגיה בשפה העברית.

==תוכן==

האתר הוקם בשנת 1997 על ידי העיתונאי אבי בליזובסקי, המשמש כעורך האתר עד היום. האתר מספק ידיעות וכתבות חדשותיות, מאמרים, ראיונות, דעות וסיקורים תקשורתיים בישראל ובעולם המתעדכנות מדי יום, בנושאים הקשורים למדע. אחרי שני עשורים של פעילות, כולל האתר מאגר מידע מקיף ונרחב של עשרות אלפי מאמרים במגוון רחב של תחומי המדע והטכנולוגיה. אתר האינטרנט כולל מנוע חיפוש פנימי, ערוצי RSS, ניוזלטר ואפשרות לכתיבת תגובות הגולשים. הנושאים מאוגדים לשישה פורטלים עיקריים המחולקים לתת-ידענים:
 
*חלל ואסטרונומיה – ידעני משנה : אסטרופיזיקה, אסטרונומיה, מערכת השמש, משימות חלל ואדם בחלל.

*סביבה ואנרגיה – ידעני משנה : מדעי הסביבה, מדעי כדור הארץ, סוגיות סביבתיות, אנרגיה ותחבורה.

*מחשוב וטכנולוגיה – ידעני משנה : מדעים מדויקים, מחשוב ורובוטיקה, ננו-טק, טכנולוגיה צבאית ועתידנות.

*ביולוגיה ורפואה – ידעני משנה : אבולוציה וטבע, רפואה, גנטיקה והמוח.

*חברה והיסטוריה – ידעני משנה : מדע וחברה, היסטוריה, הספקן, מדע בדיוני ומדעים.

*מדע בישראל – ידעני משנה : מו"פ בישראל, ביוטכנולוגיה בישראל, ישראל בחלל, התעשיות הביטחוניות ואקדמיה וחינוך.

לאתר שיתופי פעולה עם מוסדות אקדמיים ומחקר, מוזיאונים, שיתוף עם פורטל סביבה ומדע ynet (מקבוצת ידיעות אחרונות), אתר התוכן זווית (סוכנות ידיעות למדע וסביבה המהווה פלטפורמת התוכן מבית האגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה), המגזינים מדע פופולרי (Popular Science), סיינטיפיק אמריקן (Scientific American) וגופים נוספים. בנוסף לכתבות המובאות כתרגום של ידיעות מרחבי הרשת ומחוץ לישראל, מהווה אתר הידען במה למדענים וחוקרים ישראליים מן השורה הראשונה בתחומי המדע והטכנולוגיה, הכותבים מאמרים מקוריים בנושאים שונים הקשורים לתחום מחקרם.

באתר מובאים לעיתים מאמרי דעה וכתבות המבקרים את הדת, את הפסאודו מדע וגם את הימין השמרני בארצות הברית.

בנובמבר 2012 זכה בליזובסקי בפרס למצוינות בעיתונות הדיגיטלית מטעם אגודת העיתונאים תל אביב ו-Google.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי מדע וטכנולוגיה ישראליים
קטגוריה:אתרי חדשות ישראליים
אוליבר סנט ג'ון גוגארטי

אוליבר סנט ג'ון גוגארטי (באנגלית: Oliver St. John Gogarty; 17 באוגוסט 1878 - 22 בספטמבר 1957) היה רופא, מנתח, משורר, סופר, פוליטיקאי וספורטאי אירי.

גוגארטי הוא המקור לדמותו של באק מאליגן בספרו של ג'יימס ג'ויס "יוליסס".

== ביוגרפיה ==
גוגארטי נולד בדבלין, למשפחה קתולית מבוססת. הוא גדל והתחנך במסגרות של המסדר הישועי, כמו סטוניהרסט קולג', וכן למד בטריניטי קולג' בדבלין, שנחשב לעדיף על פני היוניברסיטי קולג' הקתולי. הוא היה מראשוני הקתולים שפקדו את טריניטי קולג', שנים ספורות לאחר שזה החל לקבל לשורותיו סטודנטים קתולים. גוגארטי הוא גם בוגר הקולג' המלכותי למנתחים בדבלין.
טמפל בר, דבלין. תמונתו של גוגארטי מופיעה על כרזה לצד זו של ג'ויס]]
באוגוסט 1906 נשא גוגארטי לאשה את מרתה דווין, בת העיר גולוויי.

הוא נחשב לספורטאי מצטיין, שהציל לפחות שני אנשים מטביעה בנהר הליפי, ואף חצה את הנהר בשחייה בעונת החורף, כשנמלט ממעצר בעת היותו מעורב כפוליטיקאי במדינת אירלנד החופשית. גוגארטי נמלט ללונדון, וכשחזר לאירלנד ב-1924 שחרר לנהר שני ברבורים. האירוע מתואר בשירו של אברהם רגלסון, [http://benyehuda.org/regelson/shney.html "שְׁנֵי בַּרְבּוּרִים וְנָהָר".]
גוגארטי היה גם שחקן כדורגל במועדון הכדורגל בוהמיאן, וכן זכה במדליית הארד בספרות באולימפיאדת 1924.
ב-1937 כתב את ספר זכרונותיו "As I Was Going Down Sackville Street", ונתבע תביעת דיבה בגינו על ידי הנרי סינקלייר, סוחר דבלינאי יהודי שכנגדו ונגד דודו כתב גוגארטי דברי בלע. המשפט הפך לסנסציה בדבלין, והעיד בו בין היתר סמואל בקט. גוגארטי הפסיד במשפט ונאלץ לשלם פיצויים בסך 900 ליש"ט והוצאות משפט.

בערוב ימיו עקר לארצות הברית ומת בניו יורק בגיל 79.

כיוצר, השתייך גוגארטי לזרם של תחיית הספרות האירית. שיריו וסיפוריו ההומוריסטיים זכו להערכתו של ויליאם בטלר ייטס שאף שיבץ אותם ב"ספר אוקספורד לשירה אנגלית" שערך (Oxford Book of English Verse).

== גוגארטי וג'ויס ==

לגוגארטי הייתה מערכת יחסים מורכבת עם הסופר ג'יימס ג'ויס, ואישיותו קיבלה ביטוי בספר "יוליסס" בדמותו הבדיונית של באק מאליגן. היכרותם החלה בפגישה מקרית בספרייה הלאומית של אירלנד. בשנת 1904 שכר גוגארטי את מגדל מרטלו שבחוף סנדיקוב מדרום לדבלין ממשרד ההגנה הבריטי למגורים, תמורת 8 לי"ש לשנה, והשניים התגוררו בו יחדיו שישה לילות עד שג'ויס נטש את המגדל בכעס. הסצנה מתוארת בפרוטרוט בפרק הראשון ביוליסס.

גוגארטי היה ידוע בחיבתו לחמשירי זימה. הוא חיבר על ג'ויס את החמשיר הבא:

גוגרטי כתב גם את "השיר של ישו העליז (אך המעט סרקסטי)". ג'ויס שיבץ טקסט בעייתי זה, הגובל בכפירה, ב"יוליסס", ושם אותו כלשונו בפיו של באק מאליגן, בשם "הבלדה על ישו המשתעשע" (שני הבתים הראשונים מובאים משמאל):

== גוגארטי ואנטישמיות ==
גוגארטי היה אנטישמי מובהק. ב-1906, בעודו סטודנט בטריניטי קולג', כתב שני מאמרים אנטישמיים חריפים שהתפרסמו ב"שין פיין", עיתון אירי לאומני בעריכתו של ארתור גריפית'. בין היתר כתב גוגארטי על היהודים:

גם ב"הבלדה על ישו המשתעשע" מופיע ניחוח אנטישמי בפרק הרביעי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים אירים
קטגוריה:משוררים אירים
קטגוריה:כדורגלנים אירים
קטגוריה:דבלין: כדורגלנים
קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית בתחרויות האמנות
קטגוריה:ילידי 1878

קטגוריה:אירים שנפטרו ב-1957
אלי סיני (מעצב תיאטרון)

אלי סינַי (1927 – פברואר 2008) היה מעצב במה ותלבושות, אמן ומחנך ישראלי.

==ביוגרפיה==
אלי סיני נולד בשנת 1927 בעיר קניגסברג שבגרמניה בשם לודוויג שוטנברג.

בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. התחנך בפרדס חנה ורכש חינוך מקצועי בנגרות בקיבוץ יגור, ובשנת 1948 השתתף במלחמת העצמאות. 

בתחילת שנות החמישים למד אמנות בבצלאל בירושלים, התוודע אל עולם התיאטרון ולקח חלק בפעילותיהן של להקות חובבים. בפעילותו התיאטרונית באותן שנים שימש בערבוביה כשחקן, מאייר כרזות ומעצב במה מתחיל.

באמצע שנות החמישים, לצד עבודה בסדנאות ייצור תפאורות ומשחק כסטטיסט בהפקות "הקאמרי", החל לעצב במות ל"תיאטרון זירה" בניהולו של מיכאל אלמז.

בשנת 1959 שב לגרמניה ללמוד עיצוב במה באקדמיה של מינכן. בתחילת שנות השישים עיצב הפקות תיאטרון, אופרה וטלוויזיה בגרמניה (קובלנץ).

בשנת 1965 חזר לישראל, ומאז עבד ועיצב עשרות רבות של הפקות בכל התיאטראות המוכרים. בתקופה מסוימת שימש תפאורן הבית של "הבימה". בין ההפקות הרבות שעיצב מבחר של מחזאות קלאסית (שיקספיר, מולייר, איבסן) ומודרנית (ברכט, ויליאמס, או'קייסי, יונסקו), וכן מחזות ישראלים רבים בהעלאתם הראשונה (יהושע סובול, יוסף בר-יוסף, שולמית לפיד, מוטי לרנר ואחרים).

מבין למעלה מ-150 ההפקות להן עיצב במה ותלבושות בכל התיאטראות הישראליים בלטו במיוחד:

בתיאטרון הבימה: קשה להיות יהודי, מעבר לגבולין, צוואתו של כלב, אמא קוראז', המלך ג'ון, ריצ'רד השלישי, מקבת', הנפש הטובה מסצ'ואן, המטבח, ליל כלולות, יומן חוף ברייטון, טירונות, הפרדס, מירל'ה אפרת.

בתיאטרון הקאמרי: ביקור הגברת הזקנה, קוריולנוס, יוליוס קיסר, הצל, החתונה, אנה קריסטי, רכוש נטוש, חבלי משיח, לילה טוב אמא, פליישר, סוגרים את הלילה.

בתיאטרון באר שבע: האביב מתעורר, הסערה, אגדות וינה, תופים בלילה, כותרת ראשית, מותו של סוכן, זינגר, מפיסטו.

בתיאטרון חיפה: פיגמליון, המרפסת, סוף משחק, איש הקרח, מראה מעל הגשר, קריזה.

באופרה הישראלית: המדיום.

כמו כן עיצב הפקות רבות בתיאטרון הילדים והנוער, בצוותא, בבימת הקיבוץ, בחאן הירושלמי, ובבית הספר למשחק בית צבי, שם הרבה לעבוד עם אשתו השחקנית, הבמאית והמורה ניקול קסל.

סיני עבד עם במאים כמו יוסף מילוא, אברהם ניניו, יוסף מונדי, עדנה שביט, דוד ברגמן, דוד לוין, עמרי ניצן, עמית גזית, איציק ויינגרטן, אופירה הניג, מיכה לבינסון, אילן רונן ורבים אחרים, ושיתף פעולה עם במאים אורחים מחו"ל.

בשנת 1996 זכה בפרס משה הלוי לאמנות הבימה מטעם עיריית תל אביב.

במקביל לעבודות העיצוב שימש שנים רבות כמורה לעיצוב במה בסמינר הקיבוצים, בבית צבי ובאוניברסיטת תל אביב.
ניסיונו הרב הקנה לו את היכולת לגבש שיטות לימוד מדויקות, שהעניקו לתלמידיו הרבים מקצועיות ומשמעת. רבים מבין המעצבים הישראלים הם תלמידיו.

שנים רבות עמד בראש איגוד מעצבי הבמה בישראל (אמב"י) ושימש נציג ישראל בארגון התיאטרון הבינלאמי (I.T.I.).

אלי סיני נפטר בראשית חודש פברואר 2008 לאחר מחלה ממושכת והוא בן שמונים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.elisinai.com דף הבית של אלי סיני]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:מעצבי במה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס משה הלוי
קטגוריה:בוגרי בית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ (יגור)
קטגוריה:בוגרי בית הספר בצלאל החדש לאומנות ולאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
דבלין קור

דבלין קור (באנגלית: Dublin Core) הוא תקן לתיאור של מקורות ברשת האינטרנט. הוא מורכב מ-15 שדות של מטא דאטה, ומשמש לתיאור של פריטים דיגיטליים כגון קובצי טקסט, תמונות, אודיו, וידאו או לתיאור של פריטים מורכבים כמו דפי אינטרנט.

התקן נוצר בסדנה של ה-OCLC בעיירה דבלין שבמדינת אוהיו, ומכאן שמו. שדותיו פותחו על ידי מומחים בספרנות, מדעי המחשב, קידוד תווים ואוצרוּת.

המילה "core" (באנגלית: ליבה) מציינת שרשימת השדות משמשת כבסיס אליו ניתן להוסיף שדות נוספים. בנוסף, כל אחד מהשדות הוא אופציונלי וניתן לחזרה. יישומים של הדבלין קור משתמשים בדרך כלל ב-XML ומבוססים על Resource Description Framework.

== שדות הדבלין קור ==

הדבלין קור מורכב משתי רמות. הרמה הבסיסית (Simple Dublin Core) מורכבת מ-15 שדות:

# כותרת
# יוצר
# נושא
# תיאור
# מוציא לאור
# תורם
# תאריך
# סוג
# פורמט
# מזהה
# מקור
# שפה
# קשר
# כיסוי
# זכויות

הרמה שמעליה (Qualified Dublin Core) כוללת שלושה שדות נוספים – בעל זכויות היוצרים, מוצא וקהל – וכמתים שמעדנים את השדות השונים. הרמה השנייה של הדבלין קור התפתחה לאחר הפרסום של 15 השדות הראשונים באמצעות ה- Dublin Core Metadata Initiative – קבוצת חשיבה מקוונת שנוסדה בעקבות פרסום הדבלין קור ועוסקת בפיתוח של סטנדרטים למטא דאטה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שיטות ותקנים בספרנות
נכון להיום

נכון להיום הוא אלבומו הרביעי של הזמר זוהר ארגוב שיצא לאור בשנת 1982.

האלבום יצא בשנת 1982, לאחר זכייתו של ארגוב בפסטיבל הזמר המזרחי עם השיר "הפרח בגני". בעקבות הזכייה והוצאת התקליט, החלה המוזיקה המזרחית להיות פופולרית יותר בישראל, והוקדשו לה השמעות רבות יותר ברדיו. לאחר הוצאת התקליט, זכה ארגוב לכבוד ולהכרה. הוא גם החל להופיע ברחבי העולם בעקבותיו. שיר הנושא "נכון להיום" הפך גם הוא לנכס צאן ברזל של המוזיקה הישראלית, כשהוא מקדים את זמנו עם נגיעות פופ ורוק בלחן של אבנר גדסי ומילים של שאול בן שאול, וזכור במיוחד בשל תפקיד הגיטרה הפותח המנוגן על ידי שמוליק בודגוב מלהקת ברוש.

== רשימת שירי האלבום ==

==משתתפים באלבום==
*עיבודים: ננסי ברנדס
*קלידים, פסנתר, סינטיסייזר: ננסי ברנדס
*גיטרות: שמוליק בודגוב, חיים רומנו
*גיטרה בס: יוסי מנחם, אוהד אינגר
*תופים וכלי הקשה: איקי לוי, אלון הלל
*חצוצרות: אברהם פלדר, דן מוסקו
*טרומבון: מיכה דייוויס
*חליל: יעקב מירון
*קולות רקע: מזי כהן, חני אלקיים, איריס שמי

הוקלט באולפני "סיגמא" בחודשים יולי עד ספטמבר 1982

טכנאי הקלטה ומיקס: גרי אקשטיין, שמוליק ארוך, עמיר בן-משה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1982
קטגוריה:אלבומי זוהר ארגוב
קטגוריה:אלבומי חברת האחים ראובני
סן אנטוניו דה לוס קוברס

סן אנטוניו דה לוס קוברס (בספרדית: San Antonio de los Cobres) היא עיירה בפרובינציית סלטה בצפון-מערב ארגנטינה, בירת דפרטמנטו לוס אנדס. העיירה שוכנת 164 ק"מ צפונית-מערבית לסלטה, בגובה של כ-3,750 מ' מעל פני הים במישורי הפונה שבהרי האנדים, בסמוך למפגש הנחלים טורו וסן אנטוניו דה לוס קוברס. מקור שמה של העיירה בנחושת (Cobre) המצויה בסביבתה. 

ממצאים ארכאולוגיים בטסטיל, כ-5 ק"מ מסן אנטוניו דה לוס קוברס, מעידים על התיישבות של האטקמניו עד המאה ה-15. ככל הנראה ננטש היישוב, שכלל כ-440 בתים, במהלך פלישת האינקה.

בבוררות בין ארגנטינה, צ'ילה ובוליביה, נקבע ב-1899 כי האזור בו שוכנת סן אנטוניו דה לוס קוברס יהיה בריבונות ארגנטינה, וזו הקימה ב-1900 את הטריטוריה הלאומית לוס אנדס. בתחילה הייתה העיירה נווארו לבירת הטריטוריה, אך מאחר שהגישה אליה הייתה קשה, במיוחד בעונת השלג, הייתה סן אנטוניו דה לוס קוברס לבירה ב-1902. ב-1943 בוטל מעמד הטריטוריה, והיא חולקה בין פרובינציות חוחוי, סלטה וקטמרקה. סן אנטוניו דה לוס קוברס הייתה עתה לעיירה בפרובינציית סלטה.

בשנת 2001 התגוררו בסן אנטוניו דה לוס קוברס כ-5,000 תושבים, מרביתם אינדיאנים. התושבים מתפרנסים בעיקר מכרייה, חקלאות (גידולי קינואה ותפוחי אדמה, וכן לאמות ואלפקות) ותיירות. בעיירה נמצאת אחת מתחנותיה של רכבת העננים, ומאז 1995 חוגגים בה מדי 1 באוגוסט את "החג הלאומי של הפצ'אמאמה".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090221014747/http://www.vivirenloscobres.com.ar/ סן אנטוניו דה לוס קוברס]

קטגוריה:סלטה: ערים
מחוזות סרי לנקה

מבחינה מנהלית סרי לנקה מחולקת ל-9 מחוזות (පළාත, פַּלָאטַה) אשר מחולקים לנפות.

מפת מחוזות סרי לנקה

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! שם || שם בסינהלית || בירה ||אוכלוסייה נכון לשנת 2012||שטח
|-
| מחוז המרכז || මධ්‍යම || קנדי || 2,571,557|| 5,674
|-
| מחוז המזרח || නැගෙනහිර පළාත || טרינקומלי || 1,555,510|| 9,996
|-
| מחוז צפון-מרכז || උතුරු මැද පළාත || אנוראדפורה || 1,266,663|| 10,714
|-
| מחוז הצפון || උතුරු පළාත || ג'פנה || 1,061,315 || 8,884
|-
| מחוז הצפון-מערב || වයඹ පළාත || קורונגלה || 2,380,861|| 7,888
|-
| מחוז סבראגמובה || සබරගමුව පළාත || רטנאפורה || 1,928,655 || 4,968
|-
| מחוז הדרום || දකුණු පළාත || גאלה || 2,477,285|| 5,544
|-
| מחוז אובה|| ඌව පළාත || בדולה || 1,266,463 	|| 8,500
|-
| מחוז המערב || බස්නාහිර පළාත || קולומבו || 5,851,130|| 3,684
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
אלטיפלאנו

מפת האלטיפלאנו
אלטיפלאנו (בספרדית: Altiplano; בקצ'ואה ובאיימרה: Qullaw) הוא שמה של רמה בהרי האנדים, המשתרעת על פני חלק ניכר משטחה של בוליביה, וכן דרום פרו, צפון צ'ילה וצפון-מערב ארגנטינה, ברובה בגובה של למעלה מ-3,500 מטר מעל פני הים. זוהי הרמה הגדולה בעולם מחוץ לטיבט. ממערב לאלטיפלאנו שרשרת של הרי געש פעילים (חלקם בגובה של למעלה מ-6,000 מטר), מדרום מדבר אטקמה, ומצפון וממזרח יער האמזונאס הטרופי.

האקלים באלטיפלאנו צחיח, ומשרע הטמפרטורות רחב: בקיץ הטמפרטורות המרביות הממוצעות מגיעות ל-12°C עד 24°C ובחורף הן יורדות ל-20°C- עד 10°C, תלוי באזור. בפסגות ההרים הסובבים את האלטיפלאנו קרחונים קבועים, ושלג הוא תופעה שכיחה בין אפריל לספטמבר, במיוחד בצפון. הצמחייה מאופיינת בשיחים נמוכים, שמסוגלים לגדול בגבהים אלה.

האגם הגדול באלטיפלאנו הוא אגם טיטיקקה, ששטחו כ-8,300 קמ"ר, והוא האגם הגבוה בעולם (3,821 מ'). באזור משולש הגבולות בוליביה-ארגנטינה-צ'ילה מדבריות מלח רבים, שנוצרו כתוצאה מהתאדותם של אגמים קדומים, בהם מדבר המלח הגדול בעולם, סאלאר דה אויוני.

הערים הגדולות באלטיפלאנו הן לה פאס ואורורו שבבוליביה ופונו שבפרו.
נוף אופייני

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:בוליביה: גאוגרפיה
קטגוריה:פרו: גאוגרפיה
קטגוריה:ארגנטינה: גאוגרפיה
קטגוריה:צ'ילה: גאוגרפיה
האגואיסט (כתב עת)

שער כתב העת
האגואיסט (באנגלית: The Egoist) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור בלונדון בין השנים 1914 ו-1919. בכתב העת פורסמו לראשונה חלק מיצירותיהם של יוצרים חשובים ובהם ג'יימס ג'ויס ות"ס אליוט, וכן מאמרים ספרותיים פרי עטו של עזרא פאונד. כתב העת הוגדר כ"כתב העת החשוב ביותר לספרות אנגלית מודרנית."

האגואיסט נוסד על ידי דורה מרסדן והארייט שו וויבר ב-1914 כגלגול של כתב עת קודם בשם "האישה החופשית" (The Freewoman), כתב עת פמיניסטי שהקימה מרסדן ב-1911. "האישה החופשית" נגע גם בשאלות של מין, מוסר ונישואים, והציג סובלנות כלפי הומוסקסואליות ואהבה חופשית. כתבו בו בין היתר רבקה וסט וה.ג. וולס.

בשל תפוצתו הזעומה נסגר "האישה החופשית" ב-1912, וב-1913 חברה מרסדן לוויבר, אישה בעלת אמצעים, והשתיים הקימו את "האישה החופשית החדשה", ירחון שלמרות שמו התמקד יותר בספרות מודרנית. העורכת הספרותית של כתב העת החדש הייתה רבקה וסט, והיא הציעה לעזרא פאונד לכתוב מדור ספרותי בן עמוד אחד. בהדרגה השתלט פאונד על העיתון, עד שחלקו בו הגיע לחמישה עמודים. וסט עזבה, וריצ'רד אלדינגטון מונה לעורך הספרותי.

ב-1914 שינה כתב העת את שמו ל"האגואיסט". מרסדן ערכה אותו עד אמצע 1914, לא לפני שחיוותה דעה חיובית על ספרו של ג'ויס, "דיוקן האמן כאיש צעיר", שפורסם בכתב העת בהמשכים בשנים 1914–1915. וויבר, שהחליפה אותה בתפקיד העורכת, הפכה בהדרגה לפטרוניתו של ג'ויס, וחייבה אותו לעמוד בלוח הזמנים לפרסום הספר. על הפרסום הקשו מגוריו של ג'ויס באותה עת בטריאסטה, שהייתה באותה עת חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית, ובפרט לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914.

ספר אחר של ג'ויס, "דבלינאים", שיצא לאור ביוני 1914, זכה לביקורת נלהבת שכתב פאונד בכתב העת.

ב-1915 הציעה וויבר לג'ויס להוציא לאור את "דיוקן האמן" בעצמה, לאחר שהוא נתקל בקשיים בהוצאתו לאור. הספר יצא לבסוף ב-1916 בארצות הברית, וויבר הוציאה מהדורה מצומצמת בבריטניה.

ב-1919 הופיעו בעיתון מספר פרקים מ"יוליסס", שוויבר מצאה לנכון לפרסמם. בדצמבר 1919, לאחר שחלק מפרקי "יוליסס" לא נמצאו ראויים להדפסה על ידי בתי הדפוס, החליטה וויבר לסגור את האגואיסט, שלמרות חשיבותו הספרותית, מעולם לא עלה קהל קוראיו הקבועים על 200 איש.

== קישורים חיצוניים ==
*[https://web.archive.org/web/20080509095257/http://www.nonserviam.com/egoistarchive/marsden/TheEgoist/ מאמרים שפורסמו ב"אגואיסט"]
==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:ג'יימס ג'ויס
בית הכנסת בסופיה

בית הכנסת בסופיה (בבולגרית: Софийска синагога) הוא בית הכנסת הגדול ביותר בבלקן, והשלישי בגודלו באירופה. נבנה בין השנים 1905–1909 ונחנך ביום כ"ג באלול ה'תרס"ט - 9 בספטמבר 1909 במעמד הצאר פרדיננד הראשון. מיקומו במרכז סופיה, מאחורי בניין השוק המרכזי.

האדריכל שתכנן את המבנה היה פרידריך גרינאנגר. הבניין משלב סגנונות בנייה שונים - בעיקר בסגנון נאו-מורי, עם אלמנטים של סגנון ונציאני ושל סגנון "הזצסיון הווינאי". דומה לבית הכנסת הספרדי העתיק בווינה.

שטח המבנה 659 מטר רבוע, מכיל 1,170 מקומות ישיבה. הנברשת המרכזית יוצרה בווינה, גובהה 19.2 מטר, ומשקלה כ-1,700 קילוגרם, והיא נחשבת לגדולה ביותר בבולגריה. גג המבנה, שגובהו כ-33 מטר, מורכב מ-6 קמרונות, הגדול שבהם מתומן בקוטר 20 מטר, וכן מ-6 מגדלים. הקמרונות והמגדלים מעוטרים ב-12 מגיני דוד. העמודים עשויים שיש איטלקי, והחלל הפנימי מעוטר בגילופי עץ ובפסיפס בסגנון ונציאני בחלונות.

בשנת 1955 הוכרז בית הכנסת כמרכז תרבות לאומי של בולגריה.

זהו אחד משני בתי הכנסת הפועלים בבולגריה. המקום מנוהל על ידי ארגון יהודי בולגריה "שלום". בקומה השנייה של המבנה ספרייה ומוזיאון יהודי בולגריה, אשר נפתח בשנת 1992. בקומת הגג מוזיאון חדש בשיפוץ.

בית הכנסת פעיל ומקימים בו מניינים קבועים בשבת ושחרית בימי חול. רב הקהילה היהודית ובית הכנסת הוא הרב יואל יפרח.

נכון לשנת 2015, בקהילה היהודית של סופיה כ-1,000 נפש, ובבולגריה כ-4,000 נפש.

==גלריית תמונות==
{| style="float: right; clear: none; padding: 0.1em"
|-
|
<gallery mode="packed" heights="200px">
קובץ:2008 0330test0252.JPG
קובץ:Sofia Synagogue.jpg|אולם התפילה
קובץ:Sofia-synagogue-from-Halite.jpg|חזית בית הכנסת לכיוון מזרח
קובץ:Sofia Synagogue entrance.jpg|הכניסה לבית הכנסת מכיוון מערב
קובץ:Sofia Synagogue Torah ark.JPG|ארון הקודש
קובץ:Sofia Synagogue chandelier.JPG|הנברשת הענקית
</gallery>
|}

==ראו גם==
*יהדות סופיה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://sites.google.com/site/koshrbulgria/ האתר הרשמי של כשרות רבנות ראשית בולגריה (עברית)]

סופיה
סופיה
קטגוריה:סופיה: מבני דת
חלוקה מנהלית של עומאן

מבחינה מנהלית, החל מ-28 באוקטובר 2011 עומאן מחולקת ל-11 מחוזות (מֻחַאפַזַה, מדויק: מחאפט'ה, محافظة).המחוזות מחולקים לנפות (וִלַאיַה, ولاية).

מפת חלוקה מנהלית של עומאן

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! מס' !! שם !! בירה !! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה נכון לשנת 2020 !!שטח
|-
! colspan ="6" | אזורים
|-
| 1|| א-דאח'יליה ||ניזווא || منطقة الداخلية || 478,500 || 31,900 
|-
|2 || א-זאהרה || עברי || منطقة الظاهرة || 213,043 || 37,000 
|-
|3 ||אל-באטנה צפון || סוחאר || محافظة شمال الباطنة || 784,681 || 12,500
|-
|4 ||אל-באטנה דרום || רוסטאק || محافظة جنوب الباطنة ||465,550 || 3,500
|-
|5 ||אל-בוריימי|| אל-בוריימי|| البريمي || 121,802 ||?
|-
|6 ||אל-ווסטא || היימא || المنطقة الوسطى || 52,344 || 79,700 
|-
|7 ||א-שרקייה צפון || איברה || مُـحَـافَـظَـة شَـمَـال الـشَّـرْقِـيَّـة || 271,800 || ?
|-
|8 ||א-שרקייה דרום || סור || مُـحَـافَـظَـة جَـنُـوب الـشَّـرْقِـيَّـة || 315,460 || ?
|-
|9 ||זופאר || סלאלה || محافظة ظفار|| 408,419 || 99,300 
|-
|10 ||מסקט || א-סיב || محافظة مسقط || 1,302,509 || 3,500 
|-
|11 ||מוסנדם || ח'סאב || محافظة مسندم|| 49,400 || 1,800 
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131208143606/http://www.omanet.om/english/regions/oman.asp?cat=reg מחוזות עומאן]

*
דרגה (מוזיקה)

בתאוריית המוזיקה, דרגה הוא השם הניתן לתו בסולם מסוים, או לאקורד המבוסס עליו, ביחס לצליל הטוניקה - דהיינו לצליל הבסיס של הסולם. הדרגה היא לעולם יחסית לסולם, ולכן האקורד G (סול מז'ור), לדוגמה, יכול לתפקד כדרגה הרביעית בסולם רה מז'ור וכן כדרגה החמישית בסולם דו מז'ור. 

דרגות הסולמות המז'וריים והמינוריים המסורתיים יסומנו בדרך כלל באחת מהדרכים הבאות:

{| class="wikitable"
! מספר סודר !! ספרות רומיות !! שם ייעודי
|-
| ראשונה || I || טוניקה
|-
| שנייה || II || סופרטוניקה
|-
| שלישית || III || מדיאנטה
|-
| רביעית || IV || סובדומיננטה
|-
| חמישית || V || דומיננטה
|-
| שישית || VI || סובמדיאנטה
|-
| שביעית || VII || טון מוביל
|}

כמו כן, ניתן לכנות את הדרגות באמצעות שיטת הסולפג' של "הדו הנייד", אשר מאפשרת לכנות כל דרגה באמצעות הברה בודדת. בשיטה זו, יכונו הדרגות המרכזיות בפשטות דו (Do), רה (Re), מי (Mi), פה (Fa), סול (Sol), לה (La) וסי (Si), ללא קשר לצליל האמיתי בסולם אותו הן מבטאות.

==ראו גם==
* טונאליות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרמוניה
כנגד כל הסיכויים (טלנובלה)

כנגד כל הסיכויים (בספרדית: Contra viento y marea) היא טלנובלה מבית טלוויסה. הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה "La Loba Herida", משנת 1993. כוכבי הטלנובלה הם: מרלן פבלה וסבסטיאן רולי.

==עלילה==
נטליה ריוס היא נערה יפהפייה אשר גרה עם דודתה אינס ועם בעלה הרשע של דודתה, ארקדיו. אחרי שניסה לאנוס את נטליה, מוכר אותה ארקדיו לקבוצת בריונים. ולנטה אורטיגוזה, אחד מחברי הקבוצה, מרגיש רחמים על הנערה, ועוזר לה לברוח בחזרה לביתה. נטליה חוזרת שבורה לביתה, רק כדי למצוא את דודתה על ערש דווי. לאור בקשתה האחרונה של דודתה, עוברת נטליה לגור בבית משפחת סרנו, שם היא מתקבלת בברכה על ידי דיירי הבית, אולם אפולוניה, בעלת הבית, מתייחסת אליה בזלזול ועוינות. סבסטיאן קארדנס הוא בן למשפחה ענייה. הוא אחיו של אדוארדו ובנה של אמפרו, אשר מעולם לא קיבלה אותו והעדיפה על פניו את אחיו, אדוארדו. יום אחד, באחד מהערבים, אדוארדו מותקף על ידי שיכור. סבסטיאן מגיע ומציל אותו ומשאיר את השיכור חסר הכרה, אך כאשר השיכור נמצא חסר חיים, סבסטיאן נשלך לכלא. השנים עוברות, ונטליה ואדוארדו, אשר לומדים יחדיו בקולג', הופכים לחברים טובים ללימודים. יום אחד, סבסטיאן משתחרר מהכלא ופוגש את נטליה. השניים מתאהבים זה בזאת, אך גורמים בלתי צפויים גורמים לכך שאהבתם תעמוד בקשיים רבים.

== צוות שחקנים ==
*מרלן פבלה - נטליה ריוס
*סבסטיאן רולי - סבסטיאן קארדנס
*אדריאנה פונסקה - סנדרה סרנו רודל
*אזלה רובינסון - אפולוניה רודל דה סרנו
*קיקה אדגר - רחינה קמפוס/לונה הצוענייה/אלברו קמפוס
*ארנסטו דאלסיו - אדוארדו קארדנס
*ארמנדו אריזה - אימנול בלמסדה
*אלברטו אסטרז'ה - ולנטה אורטיגוזה/פרנקו גלארדו
*אויטה מונוז - דונה קרוס
*ביאטריס שרידן - קרלוטה רודל
*לואיס קוטורייר - תאודורו סרנו
*סילביה מנריקה - אמפרו קרדנס
*אלקסיס איילה - ריקרדו סנדובל
*חוליו קמחו - סאול טרחו "וננו"
*מרקו מנדס - רנאטו אלדי

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות ערוצי ויוה וויוה פלוס
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
גדעון שוקן

גדעון שוקן (28 בדצמבר 1919 – 24 בנובמבר 1981) היה אלוף בצה"ל, שימש כראש אגף כוח אדם בשנים 1956–1961.

==ביוגרפיה==
שוקן נולד בגרמניה ללילי ושלמה זלמן שוקן (בעל השליטה בעיתון הארץ ומקים בית ההוצאה לאור שוקן). שמו הפרטי הגרמני היה ולטר. הוא עלה לארץ ישראל עם משפחתו ב-1934 וסיים לימודיו התיכונים בגימנסיה העברית רחביה. ב-1936 הצטרף לארגון ההגנה וב-1943 עבר קורס מפקדי מחלקות.

שוקן למד באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת אוקספורד. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא הבריטי, שירת בבריגדה היהודית, והשתתף בקרבות באיטליה <ref></ref>. השתחרר מהצבא הבריטי ב-1946 בדרגת מייג'ור. לאחר סיום המלחמה נסע לארצות הברית וסייע לאביו להקים בניו יורק את בית ההוצאה לאור "שוקן" (Schocken Books).

ב- 1948 חזר לישראל התגייס לצה"ל ומונה לסגן ראש אגף כוח אדם. שימש כראש מחלקת תפקידי מטה באג"ם בשנים 1953 עד 1955 ואחר כך היה המרכז הראשון של ועדת משק לשעת חירום (מל"ח) במשרד ראש הממשלה. ב-15 בפברואר 1956 התמנה שוקן לתפקיד ראש אגף כוח אדם במטה הכללי של צה"ל, בדרגת אלוף-משנה. את דרגת האלוף קיבל במהלך תפקידו, במאי 1959.<ref></ref>

עם סיום תפקיד ראש אכ"א פרש שוקן מצה"ל. בין תפקידיו האזרחיים שימש כממונה על הביקורת על מערכת הביטחון במשרד מבקר המדינה, וכן כחבר בדירקטוריון בנק לאומי.

שוקן היה בעל השכלה רחבה ועסק בשירה אנגלית וגרמנית. כמו כן היה אספן נלהב של אמנות מודרנית ופרימיטיבית, ועסק בצילום. בין היתר, הוא עיצב את עטיפות הספרים הראשונים של פרנץ קפקא שיצאו לאור בשפה האנגלית.

שוקן הלך לעולמו בנובמבר 1981 לאחר מאבק מחלה ממושכת. גופתו נטמנה בבית העלמין של כפר שמריהו.

את רעייתו - דבורה הכיר שוקן, כששניהם היו תלמידים בגימנסיה בשכונת רחביה בירושלים. כמוהו, גם היא עסקה באמנות, היא למדה צילום אצל אלפרד ברנהיים, הייתה אוצרת אמנות וממקימות מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ומוזיאון ינקו דאדא בעין הוד. נפטרה בשנת 2020 בגיל 99. שתי בנותיו, יעל מירון ותמר שוקן-טופז, נפטרו. בנו, שמעון שוקן, הוא פרופסור למדעי המחשב והיה הדיקן המייסד של בית הספר אפי ארזי למדעי המחשב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ראשי אגף כוח אדם
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
גדעון
קטגוריה:עובדי משרד מבקר המדינה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בכפר שמריהו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:חברי המטה הכללי במלחמת סיני
שריע

שריע או שריני היה משיח שקר שנולד בסוריה ועלה לארץ ישראל בשנת ד'ת"פ (719-720).

שריע ביטל את התפילות והתיר לאכול טרפות ולשתות יין נסך. כמו כן הוא ביטל גם יום טוב שני של גלויות ושינה את דיני המשפחה בישראל. שריע הבטיח למאמיניו כי ימגר את השלטון המוסלמי בארץ ישראל וגרם למאמינים רבים להתקבץ תחתיו, ויש שהגיעו אף מספרד וממדינות המערב. בסופו של דבר תפס אותו הח'ליפה יזיד בן אל-מוהלב ושפט אותו. שריע ניסה להציל עצמו בטענה כי רק הוליך שולל את היהודים אך הח'ליפה הרג אותו.

מותו הוביל לגל של גזירות מצד הממשל האיסלאמי בארץ נגד הקהילות היהודיות. הוא גם השאיר קבוצה גדולה של יהודים שהפסיקו לשמור מצוות ורצו לחזור בתשובה. הבקשה עוררה מחלוקת בין הגאונים, אם יש לקבלם חזרה ללא תנאים, או שעליהם לעבור גיור (בשל התנהגותם כגויים בפרהסיה). רב נטרונאי בן נחמיה גאון החליט לקבל את אלה ששימרו את דיני הטהרה בתנאי שיחזרו בתשובה, אך לגבי אלו שילדיהם ממזרים, אין לקבלם חזרה מחשש לטומאה.

== לקריאה נוספת ==
גרשום הרפנס, עידן התלמוד (עמ' 233) הוצאת פלדהיים, ירושלים - ניו יורק, ה'תשס"ג

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:התקופה הערבית בארץ ישראל
קטגוריה:משיחי שקר יהודים
קטגוריה:תנועות משיחיות יהודיות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-8
מחוזות ערב הסעודית

מחוזות ערב הסעודית הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את ערב הסעודית. ערב הסעודית מחולקת ל-13 אזורים מנהליים (מִנְטָקָה אִדַארִיָּה, منطقة إدارية), אשר מחולקים ל-118 מחוזות משנה (מֻחַאפָזָה, תעתיק מדויק: מחאפט'ה, محافظة) המחולקים למרכזים (מַרְכַּז, مركز). כל אזור מנהלי הוא למעשה נסיכות (אִמַארָה, إمارة) שבראשה עומד אחד מבני המלוכה הסעודית.

על החלוקה הנוכחית הוחלט בשנת 1992 בהתאם לצו המלך. בראש כל מחוז עומד מושל שממונה על ידי המלך.

==מחוזות==
להלן רשימה של מחוזות ערב הסעודית עם פרטי המחוזות:
{|align="center"
|-
!מס'||שם המחוז||שם בערבית||בירת המחוז||אוכלוסייה (מפקד האוכלוסין 2022)||שטח קמ"ר||צפיפות
|-
|1||מחוז אל-באחה||الباحة||אל-באחה||339,174||9,921||34.19
|-
|2||מחוז אל-חודוד א-שמאליה||الحدود الشمالية||||373,577||111,797||3.342
|-
|3||מחוז אל-ג'וף||الجوف||||595,822||100,212||5.946
|-
|4||מחוז אל-מדינה||المدينة||אל-מדינה||2,389,452||151,990||15.72
|-
|5||מחוז אל-קסים||القصيم||בוריידה||1,336,179||58,046||23.02
|-
|6||מחוז ריאד||الرياض||ריאד||8,591,748||404,240||21.25
|-
|7||מחוז א-שרקייה||الشرقية||דמאם||5,125,254||672,522||7.621
|-
|8||מחוז עסיר||عسير||אבהא||2,024,285||76,693||26.39
|-
|9||||حائل||||746,406||103,887||7.185
|-
|10||מחוז ג'אזאן||جازان||||1,404,997||11,671||120.4
|-
|11||מחוז מכה||مكة||מכה||7,769,994||153,128||50.74
|-
|12||מחוז נג'ראן ||نجران||נג'ראן||592,300||149,511||3.962
|-
|13||מחוז תבוכ ||تبوك||תבוכ||886,036||146,072||6.066
|-
|colspan="6"|מפת מחוזות ערב הסעודית
|}

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.saudiarabiatourismguide.com/provinces/ מידע על המחוזות]

==הערות שוליים==

*
מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה