סטאבט מאטר (דבוז'אק)

סטאבט מאטר מאת אנטונין דבוז'אק, אופוס 58, היא גרסה נרחבת של המלחין לסולנים, מקהלה ותזמורת, הכוללת את 20 הפסוקים של המזמור הדתי הנוצרי מהמאה ה-13 סטאבט מאטר. דבוז'אק כתב טיוטה ראשונית של היצירה בשנת 1876 והשלים אותה בשנת 1877. היצירה אופיינה כקנטטה קדושה וכאורטוריה, והיא מורכבת מעשרה פרקים, שמתוכם רק לראשון ולאחרון נושא מוזיקלי משותף.

זמן הביצוע של היצירה הוא כ-85 דקות.<ref name=":9"></ref><ref name=":9"/><ref name=":2"></ref><ref name="dx.doi.org"></ref>

היצירה בוצעה לראשונה בפראג בשנת 1880, ובשנת 1881 פרסמה הוצאת נ. זימרוק את התווים כאופוס 58 של דבוז'אק. בשנת 1882, ניצח לאוש ינאצ'ק על ביצוע היצירה בבְּרְנוֹ, צ'כיה. היצירה בוצעה בלונדון לראשונה בשנת 1883, ושוב ברויאל אלברט הול, בשנת 1884, וכך הפכה לגורם מכריע בפריצת הדרך הבינלאומית של דבוז'אק כמלחין. במאה ה-21 נחשבת עדיין הסטאבט מאטר ליצירתו הדתית המפורסמת ביותר והמבוצעת ביותר של דבוז'אק.<ref name="dx.doi.org"/><ref name=":4"></ref>

== היסטוריה==
רבות סופר על האופן שבו החל דבוז'אק לחבר את גרסתו לסטאבט מאטר בחודש פברואר 1876, בתגובה למות בתו בת היומיים יוֹזֶפָה, באוגוסט 1875.<ref></ref> עם זאת, מחקרים מן המאה ה-21 מעלים ספקות בנוגע לגרסה זו.<ref name=":9"/><sup>[</sup><ref></ref><ref name=":6"></ref><ref name=":7"></ref> הטיוטה נכתבה בין 19 בפברואר ו-7 במאי 1876, והוקדשה לפְרַנטישֶק הוּשְפַּאוּאֶר (František Hušpauer) כ"מזכרת לחבר נעורים".<sup>[9][</sup><ref name=":9"/> ב-30 ביולי באותה שנה שלח דבוז'אק את כתב היד שלו לווינה, בצירוף בקשה למלגה מאת המשרד לתרבות וחינוך.<sup>[10]</sup> הוא חזר לסגנן את היצירה סופית בשנת 1877, כאשר שני ילדיו הנותרים מתו אף הם בתוך הפרש זמנים קצר זה מזה.<ref name=":7" /><ref name=":8"></ref> הגרסה הקבועה והמוכרת של התווים נכתבה בין חודש אוקטובר 1877 ל-13 בנובמבר 1877 בפראג.<ref name=":6" />

== מבנה==

תפקידי הסולו הקוליים בסטאבט מאטר של דבוז'אק נכתבו לסופרן, אלט, טנור ובס. יחד, יוצרים קולות אלו רביעייה (קוַורטֶט). המקהלה מורכבת אף היא מזמרי סופרן, אלט, טנור ובס. התזמורת המלווה כוללת שני חלילים, שני אבובים, קרן אנגלית (Cor anglais), שני קלרינטים בּלְָה, שני בסונים, ארבע קרנות (שתיים בפָה ושתיים ברֶה), שתי חצוצרות, שלושה טרומבונים, טוּבָּה, טימפני, עוגב וכלי קשת.<ref name=":9"/>

משך היצירה כ-85 דקות.<ref name=":2" /><ref name="dx.doi.org"/>

== פרקים==
הפרק הראשון כתוב בצורת סונטה מורחבת בסגנון סימפוני. הוא מתחיל בהקדמה תזמורתית ארוכה שעליה חוזרת המקהלה. נושא שני, מנוגד, מוצג על ידי הסולנים. חלק הפיתוח מוביל חזרה לנושא הפתיחה.

לעוגב תפקיד עצמאי בליווי מקהלת הנשים בפרק הרביעי, ואין הוא משתתף בכל חלק מלבדו.

באופן דומה יש לקרן האנגלית קו סולו בפתח הפרק השני, ומלבד זאת אין לה כל תפקיד ביצירה. על אף שהדבר לא צוין בתווים, ניתן לבצע ללא קושי את תפקיד הקרן האנגלית באמצעות שני אבובים, שכן הם אינם משתתפים בחלק זה.

הפרק האחרון משחזר את נושא הפתיחה של היצירה, אך עובר לסולם מז'ור לקראת פוגת ניצחון מורכבת למדי לשירת האָמֵן.

=== פסוקי הסטאבט מאטר ===
{| class="wikitable"
|פסוק
|שמות הפסוקים
|פרק
|קולות
|מִפְעָם (Tempo)
|-
|1
|Stabat Mater Dolorosa
| rowspan="4" |
1
| rowspan="4" |

רביעיית סולנים, מקהלה

<br />
| rowspan="4" |

אנְדנְטֶה קון מוטו

<br />
|-
|2
|Cuius animam gementem
|-
|3
|O quam tristis et afflicta
|-
|4
|Quae moerebat et dolebat
|-
|5
|Quis est homo qui non fleret
| rowspan="4" |
2

| rowspan="4" |
רביעייה
| rowspan="4" |
אנדנטה סוֹסְטֶנוּטו
|-
|6
|Quis non posset contristari
|-
|7
| Pro peccatis suae gentis
|-
|8
| Vidit suum dulcem natum
|-
|9
|Eia Mater, fons amoris
|3
|מקהלה
|אנדנטה קון מוטו
|-
|10
|Fac, ut ardeat cor meum
| rowspan="2" |
4
| rowspan="2" |
בס סולו
| rowspan="2" |
לארגו
|-
|11
|Sancta Mater, istud agas
|-
|12
| Tui nati vulnerati
|5
|מקהלה
|אנדנטה קון מוטו, קְוואזי אלגרטו
|-
|13
|Fac me vere tecum flere
|6
| rowspan="2" |
טנור סולו, מקהלה
| rowspan="2" |
אנדנטה קון מוטו
|-
|14
|Iuxta crucem tecum stare
|
|-
|15
|Virgo virginum praeclara
|7
|מקהלה
|לארגו
|-
|16
|Fac, ut portem Christi mortem
| rowspan="2" |
8
| rowspan="2" |
דוּאית (דוּאֶט)
| rowspan="2" |
לארגטו
|-
|17
|Fac me plagis vulnerari
|-
|18
|Inflammatus et accensus
| rowspan="2" |
9
| rowspan="2" |
אלט סולו
| rowspan="2" |
אנדַנְטֶה מָאֶסְטוֹזוֹ
|-
|19
|Fac me cruce custodiri
|-
|20
|Quando corpus morietur
| rowspan="2" |
10
| rowspan="2" |
רביעייה
| rowspan="2" |
אנדנטה קון מוטו
|-
|
|Amen
|}

== ביצועים==
הביצוע הראשון של הסטאבט מאטר של דבוז'אק התקיים ב-23 בדצמבר 1880 בקונצרט של איגוד אומני המוזיקה בפראג. בין המבצעים נכללו הרכב האופרה של התיאטרון הארעי הצ'כי, בניצוחו של אדולף צֶ'ךְ ועם הסולנים אלאונורה אֶרְנבֶּרגוּ, בטי פיבּיש, אנטונין וַאוְורָה וקרל צ'ך<ref name=":2" />. לֶאוֹש ינאצֶ'ק ניצח על היצירה שנה מאוחר יותר, ב־2 באפריל 1882 בברנו<ref name=":9"/>, וסמוך לאחר מכן בוצעה היצירה בבודפשט.<ref name=":9"/> היצירה בוצעה לראשונה בלונדון בשנת 1883, ושוב ברויאל אלברט הול בשנת 1884, וכך הייתה לגורם מכריע בפריצת הדרך הבינלאומית של דבוז'אק כמלחין.<ref name=":4" />

בישראל בוצעה היצירה, בין היתר, על ידי המקהלה הקאמרית הישראלית טבעון, יחד עם מקהלת הקנטטות מפרייבורג, גרמניה, מקהלת היינריך שיץ, בזאנסון, צרפת, ותזמורת קאמרטה אקדמיקה מפרייבורג, בחודש מאי 2015 בחיפה, בתל אביב ובמעלות, בניצוחה של יעל וגנר-אביטל, ועם הסולנים יסמין לוי-אלנטק, מריון אקשטיין, פיליפ ניקלאוס ופטר שילר.

במאה ה-21 ממשיכה הסטאבט מאטר להיות יצירתו הדתית המפורסמת ביותר של דבוז'אק, והמבוצעת לעיתים הקרובות ביותר.<ref name="dx.doi.org"/><ref name=":4" />

==הוצאות לאור של התווים==
בשנת 1879 הציע דבוז'אק את הסטאבט מאטר שלו למוציא לאור פריץ זימרוק, אבל רק לאחר הצלחת ביצוע הבכורה בפראג בשנת 1880, הצליח לעניין את האחרון בפרסום.<ref name="dx.doi.org"/> זימרוק הציע לשנות את מספר האופוס (אופוס 28) למספר גבוה יותר והיצירה פורסמה לבסוף בשנת 1881 כאופוס 58 של דבוז'אק, על ידי הפירמה של נ. זימרוק.<ref name=":9" /> הפרסום כלל את התווים הקוליים בעיבוד לפסנתר של יוסף זובאטי. בשנת 1897 פורסמו התווים מחדש על ידי ג. שירמר ועיבוד זה הוא הבסיס לתווים המוכרים כיום.<ref name=":9" /><ref></ref> גרסה מלאה של תווי התזמורת והתוויים הקוליים פורסמה על ידי נוֹבֶלוֹ ושות', במהדורת Original Octavo בשנת 1883.<ref></ref><ref name="ReferenceA"></ref>

במחצית השנייה של שנות החמישים של המאה ועשרים, פורסמה הסטאבט מאטר ככרך ll/1 של SAD (Souborné vydání děl Antonína Dvořáka, מהדורה שלמה של יצירות אנטונין דבוז'אק).<ref name=":6" />
* בשנת 1956 פורסמו התוויים הקוליים בעיבוד לפסנתר של קרל שוֹלץ [תווים]<ref name="ReferenceA"/>
* התווים המלאים, בעריכת אנטונין שובר, הופיעו בשנת 1958,<ref name=":8" /> את ההקדמה למהדורה זו כתב אוֹטַקָר שוּרֶק .

בקטלוג התמטי של יצירות דבוז'אק, מאת גָ'רמיל בורגהאוזר, קיבלה הסטאבט מאטר את המספר B.71.<ref name=":7" />

בשנת 2004 פורסמו שתי מהדורות חדשות של הסטאבט מאטר של דבוז'אק:<ref name="dx.doi.org"/>
* בית ההוצאה "בֶּרְנְרַייטֶר" פרסם תווים קוליים המבוססים על טיוטה של דבוז'אק מן השנים 1876–1877, שנערכה על ידי יאן קַצְ'ליק ומירוסלב סְרְנקה.<ref name=":7"/>
* קלאוס דגה ביצע עריכה מעודכנת של עיבודו של יוזף זובטי לפסנתר, והשמיט אי התאמות בינו לבין תווי התזמורת.

בשנת 2016 פרסם בית ההוצאה "קארוס" עיבוד של יואכים לינקלמן לסטאבט מאטר של דבוז'אק להרכב קאמרי.<ref name=":4"/> התווים הקוליים שפורסמו יחד עם מהדורה זו, היו נוסח מעודכן של העיבוד לפסנתר של יוזף זובטי.<ref></ref>

== הקלטות==
* ואצלב טאליש מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים דְרָהומירה טיקָלובה, מרתה קְרסוֹבה, בֶּנו בְָּלכוּט וקרל קאלָס.<ref></ref>
* ואצלב סמֶטָצֶ'ק מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים סטפניה ווֹיְטוביץ', ורה סוּקוּפּובה, איבו צידֶק וקים בוֹרג.<ref></ref>
* רוברט שוֹ מנצח על המקהלה והתזמורת הסימפונית של אטלנטה, עם הסולנים קריסטין גְרְקֶה, מריאטה סימפסון, סטנפורד אוֹלסן ונייתן ברג.<ref name=":10"></ref>
* וולפגנג זָוָואליש מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים גבריאלה בֶּניֶצ'קובה-צָ'אפּובה, אוֹרטוּן וֶנקל, פטר דבורסקי ויאן-הנדריק רוּטֶרינג.<ref name=":11"></ref>
* יִיז'י בְּיֶלוֹהְלָבֶק מנצח על התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, עם הסולנים ליביה אגהובה, מרגה שימל, אלדו בלדין וליודק וֶלֶה (1997).<ref></ref>
* זְדֶנֶק מָקָל מנצח על התזמורת הסימפונית של ניו-גרזי, עם הסולנים קארן אריקסון, קלודין קרלסון, ג'ון אַלר וג'ון צ'יק.<ref></ref>
* הלמוט רילינג מנצח על תזמורת פסטיבל בך באורגון, עם הסולנים מרינה שָגוּץ', אינגבּוֹרג דָנץ, ג'יימס טיילור ותומס קוָוסטהוף.<ref name=":10"/>
* רַפאל קובֶּליק מנצח על תזמורת רדיו בוואריה, עם הסולנים אדית מתיס, אנה רֶנולדס, וְיֶיסלב אוֹכמן וג'ון שְרְלי-קוְורְק.<ref name=":10" />
* ג'וזפה סינופולי מנצח על תזמורת השְטַאטְסְקָפֶּלֶה מדרזדן, עם הסולנים מריאנה צְבֶטקובה, רוּקסנדרה דונוזֶה, יוהאן בוֹטה ורוברטו סקנדיוּצי.<ref name=":11" />
* מריס יָנסוֹנְס מנצח על תזמורת רדיו בוואריה, עם הסולנים אֶרין ווֹל, מיהוֹֹקוֹ פוג'ימוּרה, קריסטיאן אֶלסנר וליאנג לי.<ref name=":11" />

גרסה משנת 1876 הכוללת שבעה פרקים לרביעייה קולית, מקהלה ופסנתר, הוקלטה בשנת 2009 על ידי סולנים ואנסמבל אָצֶ'נטוּס בניצוחו של לורנס אֶקוילבי, עם הפסנתרנית בריגיטה אֶנגרר.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיקה קלאסית
קטגוריה:יצירות מאת דבוז'אק