OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שאטורו

שאטורו (בצרפתית: Châteauroux) היא קומונה בצרפת, בירת מחוז אנדר שבמרכז צרפת והעיירה השנייה בגודלה בפרובינציית ברי, אחרי בורז'. נכון לשנת 2018 מתגוררים בקומונה 43,442 תושבים.

שמה של העיר בא מהמילה הצרפתית Château (טירה), על שם טירה שנבנתה בשלהי המאה העשירית על ידי ראול, נסיך דאול. בשנת 1616, כאשר העיירה נשלטה על ידי אנרי השני, נסיך קונדה, הועלתה העיירה לדרגת דוכסות.

==גאוגרפיה ואקלים==
הטמפרטורות בשאטורו נעות מממוצע של 0.8 C° בינואר, לממוצע של 25.1 C° באוגוסט.

==ספורט==
ל.ב. שאטורו היא קבוצת הכדורגל העירונית של שאטורו אשר נוסדה בשנת 1883. הקבוצה משחקת בליגה השנייה בצרפת ושיחקה רק עונה אחת בליגת העל הצרפתית בעונת 1997-98. שאטורו הגיעה לגמר הגביע הצרפתי לעונת 2003-04, אז נוצחו 1-0 על ידי פריז סן-ז'רמן וכתוצאה מכך העפילו בעונה שלאחר מכן לגביע אופ"א.

==תושבים נודעים==
* ז'ראר דפארדיה (נולד ב-1948 בשאטורו) שחקן קולנוע ואיש עסקים.
* הנרי גשיין ברטרנד (1773–1844) גנרל צרפתי

==יחסים בינלאומיים==
שאטורו היא 'עיר תאומה' של:
* גיטרסלו, גרמניה - מאז 1977
* ביטו, (קומונה בבורקינה פאסו) - מאז נובמבר 1985
* אולשטין, פולין - מאז 23 בפברואר 1991

==אוכלוסייה==
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! אוכלוסייה
|-
| 1793 || 7,503 
|-
| 1806 || 8,512 
|-
| 1836 || 13,847 
|-
| 1846 || 14,517 
|-
| 1861 || 16,170 
|-
| 1872 || 18,670 
|-
| 1886 || 22,860 
|-
| 1896 || 23,863 
|-
| 1911 || 26,095 
|-
| 1926 || 25,806 
|-
| 1946 || 34,611 
|-
| 1954 || 36,420 
|-
| 1962 || 45,063 
|-
| 1975 || 53,429 
|-
| 1990 || 50,969 
|-
| 1999 || 49,598 
|-
| 2009 || 46,386 
|-
| 2012 || 44,960 
|}

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Châteauroux - Town hall - 1.jpg|בניין העירייה, 2009
קובץ:Châteauroux église Saint-André 7.jpg|כנסיית סן-אנדרה
קובץ:Châteauroux - Place de la République.jpg|כיכר הרפובליקה, 2009
קובץ:Châteauroux - Train station - 1.jpg|תחנת הרכבת, 2009
קובץ:Châteauroux - Château Raoul.jpg|טירת ראול, 2009
קובץ:Châteauroux - Palais de justice.jpg|בית המשפט בשאטורו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: ערים
יוהאן יורגן הולסט

יוהאן יורגן הולסט (בנורווגית: Johan Jørgen Holst; 29 בנובמבר 1937 – 13 בינואר 1994) היה פוליטיקאי נורווגי ממפלגת הלייבור הנורווגית. ידוע בעיקר בזכות מעורבותו בתהליך שהוביל להסכמי אוסלו.

הולסט למד בבית הספר הקתדרלי של אוסלו (Oslo katedralskole), אותו הוא סיים בשנת 1956. לאחר מכן למד בקולג' של אוניברסיטת קולומביה, שבו קיבל בשנת 1960 תואר בוגר אוניברסיטה.

הוא כיהן כשר ההגנה פעמיים: מ-1987 עד 1989 ומ-1991 עד אפריל 1993. לאחר מכן התמנה לשר החוץ, תפקיד בו החזיק עד פטירתו. במהלך כהונתו כשר החוץ, היה מעורב במידה רבה בתהליך שהוביל להסכמי אוסלו. בדצמבר 1993 לקה בשבץ מוחי קל ואושפז בבית חולים. הוא לא החלים באופן מלא ונפטר כעבור חודש. רעייתו מריאנה הייברג אמרה מאוחר יותר שהוא התיש את עצמו עד מוות בתהליך השלום.

אוניברסיטת קולומביה, בה למד לתואר ראשון, העניקה לו זמן קצר לאחר פטירתו את הפרס על שם ג'ון ג'יי על הישגים מקצועיים מיוחדים. הייתה זו הפעם הראשונה שהפרס הוענק לאחר המוות. העיר עזה הנציחה את שמו ביצירת "פארק הולסט", שהוא מרכז פעילות לילדי עזה מגיל 6 עד 16. ידידי ישראל בתנועת הלייבור הנורווגית (Venner av Israel i Norsk Arbeiderbevegelse) נטעו יער לזכרו בישראל.

אשתו של הולסט, מריאנה הייברג הייתה אחותה של קארין סטולטנברג, אשתו של טורוולד סטולטנברג שר החוץ הנורווגי בין השנים 1987–1989 ובין השנים 1990–1993. הולסט והייברג היו דודיו של ינס סטולטנברג (בנם של טורוולד וקארין) שכיהן פעמיים כראש ממשלת נורווגיה בתחילת שנות ה-2000.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרי ממשלת נורווגיה
קטגוריה:הסכמי אוסלו: אישים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1937
קטגוריה:נורווגים שנפטרו ב-1994
Oom-Pah-Pah

Oom-Pah-Pah (בעברית: אום פה פה) הוא שיר תוסס ונועז מהמחזמר "אוליבר!" מאת ליונל בארט. במחזמר, את השיר מבצעת ננסי, יחד עם קהל הלקוחות של בית המרזח "שלושת הנכים". המילה "Oom-Pah-Pah" משמשת כתחליף בלשון נקיה עבור שיכרון וניאוף; עם זאת, כפי שמציין השיר, המשמעות של המילה היא מלוכלכת רק על פי האופן שבו המאזין מפרש אותה. אמנם זה לא שיר מיוזיק הול מקורי, השיר מתייחס לז'אנר זה, ובעל מספר מאפיינים (למשל: קצב) זהים למספר שירי שלהי המאה ה-19, כמו למשל "Ta-ra-ra Boom-de-ay".

במחזמר, השיר פותח את המערכה השנייה, ולא תורם דבר לקידום העלילה. בגרסת סרט הקולנוע משנת 1968, השיר עבר לקראת סוף המערכה השנייה, וקיבל מטרה דרמטית: ביל סייקס מסרב לתת לננסי לקחת אוליבר מתוך הפאב, כשהוא לא מודע לכך שהיא מנסה להעבירו לידיו של מר בראונלו, על מנת להציל אותו מידיהם של ביל, פייגין ועמיתיהם הכייסים. סייקס מורה לכלבו הנאמן בולסאי לשמור על אוליבר, בזמן שהוא שוקע בדיון עם פייגין. בשלב זה, ננסי מתחילה לשיר את השיר, ובהדרגה מצרפת עוד ועוד מיושבי הפאב לשירה קולנית בציבור, בתקווה שהרעש שלהם יפריע לסייקס לשמוע את נביחותיו של בולסאי, בזמן שהיא מגניבה את אוליבר החוצה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1960
קטגוריה:שירים ממחזות זמר
קטגוריה:אוליבר טוויסט
You've Got to Pick a Pocket or Two

You've Got to Pick a Pocket or Two הוא שיר מתוך המחזמר הבריטי זוכה פרס הטוני "אוליבר!" ומתוך סרט הקולנוע משנת 1968 זוכה פרס האוסקר באותו השם, המבוססים על הרומן "אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס. את המחזמר כתב ליונל בארט, והוא הוצג לראשונה בווסט אנד בלונדון בשנת 1960.

==רקע==
השיר מושר בבית המסתור של פייגין בסצנה המבוססת על חלק בספרו של דיקנס, בו פייגין (בגילומו של רון מודי בסרט) מלמד את אוליבר טוויסט ואת שאר הבנים איך לכייס את כיסיהם של הג'נטלמנים של לונדון, על מנת שיוכלו לגנוב מהם מטפחות וכדומה, מבלי שייתפסו. השיר מופיע במערכה הראשונה, בסצנה השישית.

פייגין והבנים מניחים בכיסיהם מטפחות, כך שהן תלויות ומתנדנדות מתוך הכיסים שלהם החוצה, בעת שהם רוקדים מסביב לחדר, על מנת להדגים לאוליבר עד כמה זה קל לכייס כיס, מבלי שיבחינו בך.

אומנם הדבר פחות בולט מאשר בשיר "Reviewing the Situation", אך לשיר "You've Got to Pick a Pocket or Two" יש מנגינה יהודית.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1960
קטגוריה:שירים ממחזות זמר
קטגוריה:אוליבר טוויסט
קטגוריה:שירים על פשע
אנדר (מחוז)

אֶנְדְר (בצרפתית: Indre) הוא מחוז בחבל סאנטר-עמק הלואר שבמרכז צרפת. המחוז נקרא על שם נהר אנדר. אנדר הוא אחד מ-83 המחוזות שנוסדו ב-4 במרץ 1790 במהלך המהפכה הצרפתית. המחוז נוצר מחלק של פרובינציית ברי לשעבר.

==גאוגרפיה==
שטחו של מחוז אנדר הוא 6,791 קמ"ר ונמצא בתוך חבל הארץ סאנטר-עמק הלואר, בירת המחוז היא הקומונה שאטורו. המחוז מוקף בשישה מחוזות אחרים: אנדר ולואר, לואר ושר, שר, קרז, ויין והוט-וויין. נכון לשנת 1999, מתגוררים במחוז זה 231,139 תושבים.

==תיירות==
באנדר יש שני כפרים המסווגים בין הכפרים היפים ביותר בצרפת: סן-בנואה-דו-סו וגארגילס דמפייר. כנסייה בעיירה נווי-סן-ספולקר זכתה לקבל הכרה כאתר מורשת עולמית בהיותה חלק של דרך סנטיאגו.

===גלריה===
<gallery>
קובץ:Châteauroux rue des Pavillons 3.jpg|שאטורו
קובץ:Saintbenoitdusault1.JPG|סן-בנואה-דו-סו
קובץ:Gargilesse - Ensemble.JPG|גארגילס דמפייר
קובץ:Le Blanc chateau Naillac.JPG|לה בלאן
קובץ:Argenton-sur-Creuse bords de Creuse 08.jpg|ארז'נטון-שור-קרז
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.indre.gouv.fr/ אתר המחוז]
* [http://www.indrenature.net www.indrenature.net]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: מחוזות
אדולף-פרידריך קונצן

גנרל אדולף-פרידריך קונצן (בגרמנית: Adolf-Friedrich Kuntzen; 26 ביולי 1889 – 10 ביולי 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
קונצן נולד ב-26 ביולי 1889 במגדבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסרים ה-1, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-18 בדצמבר באותה שנה הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר קונצן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1925 מונה קונצן למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-8 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1928 הועבר למטה רגימנט הפרשים ה-3 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת מיור, והועבר לתפקיד מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1931 מונה לשליש של המפקד העליון, וב-1 בדצמבר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בקיץ 1933 מונה קונצן למפקיד מטה באגף כוח האדם, וב-1 בנובמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-3.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה היה קונצן מפקד הדיוויזיה הקלה ה-3, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-15 במסגרת הארמייה העשירית. ב-16 באוקטובר 1939 הפכה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-8, וב-1 באפריל 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם קונצן עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט, ובשלב השני במסגרת קבוצת הפאנצר גודריאן, ועל פעולותיו בקרבות קיבל קונצן ב-3 ביוני 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

ב-15 בפברואר 1941 מונה קונצן למפקד הקורפוס הממונע ה-57, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל השריון. במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הקורפוס שבפיקודו שהיה חלק מארמיית הפאנצר השלישית ולאחר מכן חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק. במהלך הקרב על מוסקבה לחם קונצן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית. ב-15 בנובמבר 1941 מסר את הפיקוד על הקורפוס לפרידריך קירכנר, וב-12 בינואר 1942 חזר לפקד עליו למשך 3 שבועות כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. ב-1 באפריל 1942 מונה קונצן למפקד הקורפוס ה-32, שהיה חלק מהארמייה ה-15 במסגרת קבוצת ארמיות D, ושהפך ב-28 במאי באותה שנה לקורפוס ה-81.

ב-4 בספטמבר 1944 הודח קונצן מתפקידו, לאחר שנכשל בבלימת מתקפת בעלות הברית, וב-31 בדצמבר 1944 פרש מהצבא ושב לביתו.

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה התגורר קונצן בהנובר עד למותו ב-10 ביולי 1964.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/K/KuntzenAdolfFriedrich-R.htm אדולף-פרידריך קונצן] באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1964
אנדר (נהר)

אֶנְדְר (בצרפתית: Indre) הוא נהר במרכז צרפת. 

הנהר זורם לכיוון צפון-מערב, דרך המחוזות שר, אנדר, אנדר ולואר, והערים לה שאטר, שאטורו ולוש; הוא מתחבר לנהר הלואר סמוך לתחנת הכוח הגרעינית בשינון.

==מחוזות ועיירות לצד הנהר==
*מחוז שר
*מחוז אנדר: לה שאטר, שאטורו
*מחוז אנדר ולואר: לוש

==גלריית תמונות==
<gallery>
קובץ:Indre - Pouligny-Saint-Martin (36) - Vue vers Sainte-Sévère-sur-Indre.jpg
קובץ:L'Indre, pont-écluse à Clavières, Ardentes (Indre, Fr).JPG
קובץ:IndreMontsViaduc.JPG
קובץ:Le Blanc chateau Naillac.JPG|לה בלאן
קובץ:Argenton-sur-Creuse bords de Creuse 08.jpg|ארז'נטון-שור-קרז
</gallery>

==ראו גם==
* נהר הלואר
*מחוז אנדר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צרפת: נהרות
סיאון

סֶיְאוּן (בערבית: سيئون) היא עיר במחוז חצרמוות שבמרכז תימן. נכון ל-2006 מתגוררים בעיר כ-75,000 תושבים. המבנה הבולט ביותר בנוף העירוני של סיאון והסביבה הוא ארמון הסיאון של הסולטן הכת'ירי אשר נבנה בשנות העשרים של המאה העשרים. כ-20 קילומטרים מערבית מסיאון נמצאת העיירה העתיקה שיבאם. בעיר קיימות אחוזות עשירות שנבנו במאה ה-19 וה-20. נמל התעופה של סיאון נמצא בצפון העיר.

==ראו גם==
*חצרמוות
*שיבאם

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תימן: ערים
הוסאקוב

הוסאקוב (באוקראינית: Гусаків, הוסאקיב; בפולנית: Hussaków) היא עיירה קטנה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

עד שנת 1525 הייתה הוסאקוב כפר בבעלות אצולה, ובאותה שנה הוענקו לה זכויות עיר. בשנת 1624 נהרס היישוב כתוצאה מפלישת הטטרים.

==יהודי הוסאקוב==
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהוסאקוב הוא בתעודות משנת 1628. במהלך המאה ה-18 גדל היישוב היהודי בעיירה, והתקיימה במקום קהילה עצמאית. בשנת 1740 נולד בעיירה לוי יצחק מברדיצ'ב. בסוף המאה ה-19 הוקמה בעיירה חצר חסידית בידי הרב יצחק בר מרדכי דוד טייטלבוים משושלת סיגט.

בעקבות הרס רב שנזרע בעיירה במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה, עזבו את העיירה כשני שלישים מיהודיה. בשנות השלושים התקיים בעיירה סניף של פועלי ציון. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-250 יהודים.

עם כניסת הגרמנים לעיירה בסוף יוני 1941, נערך ביהודי המקום פוגרום, בו נרצחו כמה עשרות יהודים, ובית הכנסת הועלה באש. בנובמבר 1942 גורשו כל יהודי העיירה הנותרים לגטו שהוקם ביבורוב הסמוכה, ממנו נלקחו לבורות ירי עם אלפי היהודים הנוספים בו באפריל 1943.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/149 הוסאקוב] ב [https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]

קטגוריה:מחוז לבוב: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
הורודלו

הורודלו (בפולנית: Horodło, חורודלו; ביידיש: האראדלא) הוא כפר במחוז הרוביישוב שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר בוג ועל גבול אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
אזכורו הראשון של הורודלו הוא מהמאה ה-13, ובשל מיקומו על נהר בוג, שימש כתחנת מעבר של סחורות.

בשנת 1413 נחתם ביישוב הסכם איחוד פולין וליטא, ובשנת 1462 עבר לידי ממלכת פולין. במשך השנים נהרס היישוב בידי הטטרים, הקוזקים והשוודים.

בשנת 1850 פרצה בכפר שרפה גדולה. משנת 1815 היה היישוב בתחום פולין הקונגרסאית.

==יהודי הורודלו==
יישוב יהודי בהורודלו מתועד מהמאה ה-16, אך בפרעות ת"ח ות"ט נרצחו רוב בני הקהילה. בתחילת המאה ה-18 שבה הקהילה לגדול, והתקיימו ביישוב בית כנסת, בית מדרש ובתי עלמין.

צביון היישוב לאורך השנים היה חסידי, כאשר החסידות הבולטת במקום הייתה חסידות ראדזין. לקהילה בכפר השתייכו גם יהודים מכפרי הסביבה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי הכפר מנטל מיסים כבד שהוטל עליהם, ורבים מהם הגיעו עד פת לחם. בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, ונוסד בה בית ספר מרשת תרבות. בשנים אלה נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, רוב תושביו.

===בשואה===
ב-26 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, וחיילי הוורמאכט פרצו מיד לחנויות היהודים במקום. כעבור מספר ימים עבר היישוב לשליטת הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נסוגו הסובייטים מזרחה, מעבר לנהר בוג.

עם שובם של הגרמנים לכפר, החלו במעשי התעללות ביהודיו, וחטפו רבים מהם לעבודות כפייה. על יהודי הכפר הוטל עוצר בשעות הערב והלילה, תוך עונש מוות על המפרים איסור זה. כמו כן, חויבו היהודים בענידת סרט זרוע עם מגן דוד, ויהודים שגרו בדירות גדולות פונו מהן. בד בבד, הוקם בכפר יודנרט.

באביב 1941 הרסו פולנים מקומיים בהכוונת הגרמנים את בית הכנסת ביישוב, ובית העלמין היהודי בו הוסב לשדה מרעה. בקיץ 1941 החלו הגרמנים לגרש מהכפר יהודים שלא היו להם אישורי עבודה. כאשר ניסו חברי היודנרט להביא לביטול הגזירה, הוצא להורג אחד מהם, פתחיה בלאט. מספר ימים לאחר פסח תש"ב גורשו 680 יהודים מהכפר לאוחניה הסמוכה, כאשר מספר יהודים שהסתתרו, הוצאו להורג. בתיהם של היהודים המגורשים נמסרו לאיכרים מקומיים.

ימים אחדים לאחר חג שבועות תש"ב גורשו יתר יהודי הכפר לאוחניה. משם שולחו כל יהודי הורודלו, יחד עם יתר יהודי המקום, בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור, והיו שנרצחו בדרך ובמחנה העבודה סטז'ין.

מעט היהודים שהצליחו להימלט מהורודלו, הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה, או נרצחו במקום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/152 הורודלו] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): עיירות יהודיות
הורודנו

הורודנו (בבלארוסית: Гарадна́я, הרדנאיה; בפולנית: Horodno) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, כ-25 ק"מ מערבית לסטולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

הורודנו היא עיירה עתיקה, שנכללה תחילה בנפת פינסק, ובזמן השלטון הרוסי בנפת מינסק. העיירה הייתה ידועה בעבר בתעשיית הקדרות וכלי החרס שבה, שיוצאו לווהלין, לפולין ולליטא.

בעקבות חלוקת פולין בשנת 1792 היא סופחה לאימפריה הרוסית. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הייתה חלק של פולין והעברה לברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.

==יהודי הורודנו==
לא ידוע מתי יהודים החלו לשבת בהורודנו. בפרעות ת"ח ות"ט פרעו ביהודי היישוב תושביו הנוצרים לצד גייסות חמלניצקי.

בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-250 משפחות יהודיות, והתקיימו בה שני בתי כנסת, האחד של חסידות ברזנה, והשני של חסידות סטולין. כמו כן, נפתחו ביישוב סניפים של המפלגות הציוניות.

בתקופת השואה נרצחו כל יהודי העיירה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/153 הורודנו] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 
* [https://www.yadvashem.org/untoldstories/database/index.asp?cid=1047 מידע מאתר יד ושם]

קטגוריה:מחוז ברסט: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
קטגוריה:שואת יהודי בלארוס
קטגוריה:גבול אוקראינה–בלארוס
לסביות והומואים למען הכורים

לסביות והומואים למען הכורים (באנגלית: Lesbians and Gays Support the Miners או LGSM) היה ארגון של לסביות והומואים שתמך בשביתת הכורים בבריטניה בשנים 1985-1984. בשיאו, מנה הארגון 11 תאים ברחבי בריטניה.

==היסטוריה==
ב-24 באוקטובר 1984, בעיצומה של שביתת הכורים בבריטניה, הקפיאה ממשלתה של ת'אצר את קרנות כך שלא יוכלו לשמש לתמיכה כספית בשובתים. ההקפאה עודדה קבוצות רבות שתמכו בכורים לחבור ישירות לקהילות כורים ברחבי בריטניה, סקוטלנד וויילס. על רקע זה, , פעיל בקהילה הגאה וחבר המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, ייסד יחד עם מספר חברים את ארגון הלסביות וההומואים למען הכורים. חברי הארגון גייסו כספים עבור הכורים במהלך מצעד הגאווה בלונדון בשנת 1984, ובהמשך חברו למספר קהילות כורים בדרום ויילס.

בנובמבר 1984 התפצלה מהארגון קבוצת נשים לסביות שייסדו את ארגון הלסביות נגד סגירת מכרות (LAPC). למרות זאת, מספר נשים לסביות המשיכו להיות פעילות בארגון הלסביות וההומואים למען הכורים.

במהלך פעילותו גייס הארגון כ-20 אלף ליש"ט למען משפחות הכורים השובתות, מתוכם כ-11 אלף ליש"ט גייס תא הארגון בלונדון. ב-10 בדצמבר 1984 קיים הארגון את אירוע ההתרמה הגדול ביותר שלו תחת הכותרת "מכרות וסוטים", שם שנלקח מתוך כתבה על הארגון בעיתון הסאן. באירוע הופיעה שלישיית ברונסקי ביט והזמר ג'ימי סאמרוויל.

==השפעה==
בעקבות פעילות הארגון, נוצרה ברית בין קהילת הלהט"ב לבין ארגוני עובדים רבים ברחבי בריטניה. בשנת 1985, מצעד הגאווה בלונדון הובל על ידי פעילי לסביות והומואים למען הכורים, שצעדו יחד עם כורים רבים שהגיעו להביע את תמיכתם בזכויות להט"ב. בנוסף, בוועידת מפלגת הלייבור הבריטית בבורנמות' בשנת 1985 עברה החלטה לפיה המפלגה תתמוך בזכויות להט"ב. ההחלטה התקבלה בעקבות הצבעת חברי איגוד הכורים הלאומי פה אחד בעדה. ארגוני הכורים נכללו גם בין בני הברית הבולטים של קהילת הלהט"ב הבריטית במאבקה נגד סעיף 28.

==מורשת==
חברי קבוצת LGSM בכנס בשנת 2015 

סיפור המאבק של קבוצת LGSM הלונדונית ושיתוף הפעולה עם הכורים הוולשים עובד לסרט ב-2014, בשם "גאווה", בבימויו של מתיו וורכוס. מספר חברי הארגון השתתפו בהפקת הסרט. 

ב-2015, שנה לאחר יציאת הסרט לאקרנים, חברי הארגון שנותרו בחיים קיימו אירוע לציון 30 שנה למאבק, כהתרמה למען המלחמה ב-HIV/AIDS. הקבוצה נבחרה להוביל את מצעד הגאווה בברמינגהאם באותה שנה, כאות כבוד לתרומתם ההיסטורית. הקבוצה התבקשה להוביל גם את הצעדה בלונדון, אך סירבו לאחר שמארגני הצעדה לא הסכימו שיצעדו לצידם קבוצות תומכות, כמו נציגי איגודי העובדים, ובמקום זאת צעדו במיקום מרוחק יותר יחד עם הקבוצות הסולידריות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: היסטוריה
קטגוריה:זכויות להט"ב
קטגוריה:ארגוני להט"ב
ג'רמי פלינט

ג'רמי מ. פלינט  (באנגלית: Jeremy M. Flint; נולד ב-30 באוגוסט 1928 ונפטר ב 15 בנובמבר 1989) היה שחקן ברידג' בריטי מצטיין וכותב ספרי ברידג'. הוא היה גם חובב נלהב של מרוצי סוסים.

== חייו וקריירת הברידג' שלו ==
פלינט היה בנו של רופא מנתח מלידס. הוא למד משפטים ב-Radley College, אבל ויתר על עיסוק בתחום לימודיו.<div>פלינט ייצג את בריטניה בשבע אליפויות אירופה ובחמש אליפויות עולם לקבוצות והשתתף פעמיים באליפויות עולם לזוגות.</div><div>כחבר הנבחרת הבריטית זכה באליפות הליגה האירופית בשנת 1963 וסיים במקום השני בתחרות לנבחרות באולימפיאדה בשנת 1960 ובאליפות העולם לנבחרות (Bermuda Bowl) בשנת 1987.  הוא שיחק באופן סדיר גם   Rubber bridge ושש בש.</div><div>הוא התפרנס ממשחקי ברידג' ושש בש ומעבודה ככתב ברידג'.<br>
</div>

בביקור ארוך בארצות הברית בשנת 1966 בו שיחק עם Peter Pender הוא זכה לדרגת Life Master תוך 10 שבועות בלבד. זה היה הזמן הקצר ביותר, ששחקן כלשהו קיבל את הדרגה. שיאו החזיק מעמד עד שנת 1989. בשנה זו השיגה השחקנית הגרמנייה סאבין אוקן (באנגלית: Sabine Auken)) את הדרגה תוך 8 שבועות.<div>פלינט כתב ביחד עם טרנס ריס כמה ספרים וביחד איתו חיבר את שיטת ההכרזה Little Major.</div> ואת קונבנציית Multi 2 Diamonds.  
פלינט היה העורך של מדור הברידג' של הטיימס. הוא כתב כמה ספרים חשובים והשתתף בתוכניות טלוויזיה על ברידג'.<div>מנישואיו הראשונים לסוזאנה היו לו שני בנים. אשתו השנייה, הונור, הייתה שחקנית ברידג' מצטיינת, ששיחקה בתחרויות בינלאומיות. פלינט נפטר ממחלת הסרטן</div>

==ספריו==
* Flint, Jeremy, and Freddie North. 1970. Tiger Bridge: the game at the top. Hale, London.
* Flint, Jeremy, and Freddie North. 1971. Bridge in the Looking Glass. Cassell, London.
* Reese, Terence, and Jeremy Flint. 1979. Trick 13. Bibliagora. – a novel
* Flint, Jeremy, and Freddie North. 1980. How to Win More at Racing. Sphere, London.
* Flint, Jeremy, and Richard Sharp. 1980. Competitive Bidding. Cassell, London.
* Flint, Jeremy, and David Greenwood. 1980. Instructions for the Defence. The Bodley Head, London.
* Flint, Jeremy. 1983. Bridge with The Times. Country Life, London.   
* Flint, Jeremy. 1983. Grand Slam. Country Life & Newnes, London. Flint, Jeremy. 1986. The Winning Edge. Faber & Faber, London.
* Flint, Jeremy and Terence Reese. 1991. Bridge with the Professional Touch.
* Gollancz, London. – 50 deals from Flint's column in The Times, selected and edited by Reese.

==ראו גם==
* טרנס ריס
* ויקטור מולו
* אנדרו רובסון

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.worldbridge.org/Repository/peopleforscrap/person.asp?qryid=13625/ Jeremy Flint international record at the World Bridge Federation], WBF
* [http://www.bridgeguys.com/Conventions/multi_two_diamonds.htm/ Multi Two Diamonds], Bridge Guys

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני ברידג' בריטים
קטגוריה:שחקני שש בש
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1928
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1989
דלי פאייאודבר

דלי פאייאודבר (בהונגרית: Déli pályaudvar, מילולית: תחנת הרכבת הדרומית) היא אחת משלוש תחנות הרכבת הראשיות של העיר בודפשט, בירת הונגריה, ביחד עם קלטי פאייאודבר וניוגטי פאייאודבר. זו היא התחנה היחידה מבין השלוש ששוכנת בבודה, ממערב לנהר הדנובה. 

עיקר הרכבות היוצאות ממנה משרתות את אזור הטרנסדנוביה, ממערב לעיר. בנוסף, מהתחנה יוצאות רכבות בינלאומיות, בין היתר לפראג, וינה וברנו.

התחנה נפתחה בשנת 1861 עם קו רכבת לרייקה בקרואטיה (אז הייתה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית). זאת היא התחנה הגדולה והראשית של בודה והיא משמשת כמרכז תחבורתי. סביב לתחנה ישנו מסוף אוטובוסים, תחנות רכבת קלה והיא מחוברת לקו M2 של הרכבת התחתית שעוברת מתחת לדנובה לפשט.

התחנה ניזוקה קשה בהפצצות של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה. חזית התחנה הושלמה רק בשנת 1975.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בודפשט: תחנות רכבת
ניר שניוק

ניר שניוק (נולד בשנת 1976), הוא ספורטאי ישראלי בעבר, המתחרה בסקי מים בכבלים. הוא אלוף העולם (1998), אלוף אירופה (2000) בסלאלום ובעבר אימן את נבחרת ישראל בסקי מים בכבלים.

== ביוגרפיה ==
שניוק התאמן בפארק מנחם בגין בסקי מים בכבלים.

===1998===
====אלוף עולם====
באליפות העולם שנערכה בסנקט ליאון-רוט גרמניה בשנת 1998 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום.

===2000===
====אלוף אירופה====
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2000 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום. 

לאחר האליפות פרש שניוק מספורט תחרותי ובשנת 2002 התחיל לאמן את נבחרת ישראל בסקי מים בכבלים.

== משפחה ==
אחיו הצעיר, אור, אף הוא אלוף עולם בסקי מים (2010).

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גולשי סקי מים ישראלים
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
אור שניוק

אור שיניוק (נולד בשנת 1985), הוא ספורטאי ישראלי, המתחרה בסקי מים בכבלים. מחזיק בתארים: אלוף העולם (2010) אלוף אירופה במקצה הסלאלום שלוש פעמים, מתוכם פעמיים ברציפות (2007 ו-2009) ופעם נוספת ב-(2017).

== ביוגרפיה ==
שניוק החל להתאמן בסקי מים בכבלים בפארק מנחם בגין בעקבות אחיו הבכור, ניר, אלוף העולם בסקי מים בכבלים. בגיל 14 הצטרף לנבחרת ישראל ובחופשות הקיץ נסע לאנגליה להתאמן בהדרכתו של ניר. כיום, הוא מתאמן במועדון עצמה תל אביב.

===2001===
באליפות אירופה שנערכה בשנת 2001 זכה שניוק במדליית ארד בסקי מים בכבלים בסלאלום.

===2007===
====אלוף אירופה====
באליפות אירופה שנערכה בגרמניה בשנת 2007 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום.

===2008===
בשנת 2008 החל שניוק לאמן את נבחרת אנגליה בסקי מים בכבלים.

===2009===
====אלוף אירופה====
באליפות אירופה שנערכה בצ'כיה בשנת 2009 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לפני נדב אטיב מישראל ואלוף העולם סימון הרמן מגרמניה.

===2010===
====אלוף עולם====
באליפות העולם שנערכה בתל אביב בשנת 2010 זכה שניוק במדליית זהב בסקי מים בכבלים בסלאלום, לאחר שובר שוויון, לפני אלוף העולם היוצא סימון הרמן מגרמניה ומושיקו צדקה מישראל

===2014===
====סגן אלוף עולם====
באליפות העולם שנערכה בגרמניה בשנת 2014 זכה שניוק במדליית כסף בסקי מים בכבלים בסלאלום

== משפחה ==
אחיו הבכור, ניר, אף הוא אלוף עולם בסקי מים (1998).

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גולשי סקי מים ישראלים
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
פרדיננד היים

גנרל פרדיננד היים (בגרמנית Ferdinand Heim; 27 בפברואר 1895 – 14 בנובמבר 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
היים נולד ב-27 בפברואר 1895 ברויטלינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-13 (וירטמברג ה-1 - המלך קרל), ולחם בשורותיו בתחילת מלחמת העולם הראשונה, ומשנת 1916 לחם במסגרת רגימנט הארטילריה במילואים ה-27. ב-25 בפברואר 1917 הועלה לדרגת לויטננט, וב-18 באוקטובר 1918 הועלה לדרגת אובר לוטננט. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר היים ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה היים לדרגת האופטמן, וב-1 באפריל 1932 מונה למפקד סוללה 4 ברגימנט הארטילריה ה-5 (וירטמברג). ב-1 ביולי 1933 מונה למדריך בבית הספר לחיל הרגלים, וב-1 באוגוסט 1934 הועלה לדרגת מיור. בסתיו 1934 מונה לתפקיד מטה במשרד המלחמה, וב-1 במרס 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. לאחר מכן הועבר לתפקיד מטה בOKH, וב-10 בנובמבר 1938 מונה לקצין אג"ם של הקורפוס ה-16. ב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה לראש מטה הקורפוס ה-16.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה היה היים ראש מטה הקורפוס ה-16, והשתתף עמו במהלך המערכה בפולין, כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-15 בפברואר 1940 מונה היים לראש אגף בOKH, וב-3 בספטמבר 1940 מונה לראש מטה הארמייה השישית, והשתתף עימה בהכנות למבצע ארי הים. במהלך מבצע ברברוסה השתתף היים עם הארמייה בלחימה באוקראינה כחלק מקבוצת ארמיות דרום, וב-26 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 מונה לגנרל מיור, וב-15 במאי 1942 הועבר לעתודת המילואים. ב-1 ביולי 1942 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-14 ולאחר מכן חלק מקורפוס הפאנצר ה-47, במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל היים ב-30 באוגוסט 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בנובמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-48 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית באזור סטלינגרד. ב-14 בנובמבר 1942 הועבר הקורפוס לתגבר את הארמייה הרומנית השלישית, אך ב-19 בנובמבר נכשל בבלימת המתקפה הסובייטית, ובכך כותרה הארמייה השישית בסטלינגרד. בעקבות כישלונו הודח היים מתפקידו, ולאחר מכן נעצר בעקבות הוראה ישירה מהיטלר ונשלח לכלא מואביט בברלין. באפריל 1943 הוא שוחרר ממעצרו והועבר לבית חולים, וב-16 באוגוסט 1943 פרש מהצבא. ב-1 באוגוסט 1944 גויס מחדש, וב-5 באוגוסט 1944 מונה למפקד חיל מצב בבולון, וב-23 בספטמבר 1944 נכנע עם שרידי הכוחות של חיל המצב לדיוויזיה הקנדית ה-3, ונלקח בשבי בעלות הברית.

===לאחר המלחמה===
היים שוחרר מהשבי ב-12 במאי 1948. לאחר שחרורו התגורר היים באולם, ובשנת 1962 הוציא ספר על המערכה בחזית המזרחית. ב-14 בנובמבר 1971 מת היים, והוא בן 76 שנים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/H/HeimFerdinand.htm פרדיננד היים] 

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1895
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1971
מאלאקסה (קטר)

ב-3 באוגוסט 1921, על מגרש בשולי בוקרשט, הקים ניקולאה מאלאקסה בית מלאכה לייצור ותיקון צי רכבות, שם תוקנו קטרים וקרונות רכבת. במקום היה גם בית יציקה ובו יצקו נעלי בלימה לרכבות, מוצר שלפני כן נהגו לייבא מארצות זרות - הרכבת הרומנית שמחה לעבור מייבוא לרכישה בשוק המקומי. על מגרש נוסף במזרח בוקרשט בנה מאלאקסה מהיסוד, בשנים 1923 - 1927, תוך הסתייעות בחוק רומני לעידוד התעשייה. ב-1927 חתם על חוזה עם הרכבת הרומנית, שעל פיו התחייב לייצר עבורה קטרים מתוצרת עצמית - קטרים אלה זכו לשם מאלאקסה.
קטר מסוג מאלאקסה
את מפעליו בנה מאלאקסה בעזרת מקדמה מהרכבת הרומנית והלוואת מבנקים. הוא הזמין מגרמניה 82 מכונות לעיבוד מתכת ושכר 180 עובדים מקצועיים גרמנים עם חוזים לשנה או לחצי שנה, כדי שיפעילו את המכונות וילמדו עובדים רומנים להפעילן. ב-1928 יצא משערי המפעל הקטר הראשון מתוצרת רומניה, קטר מופעל בקיטור. ב-1936 הפיקו מפעלי מאלאקסה ברשיצה את הקטר הראשון עם מנוע דיזל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רומניה: רכבות
מאלאקסה (מכונית)

מאלאקסה הייתה מכונית תוצרת קבוצת מפעלים רומניים בהובלת מפעלי מאלאקסה, שנבנתה ברומניה ונקראה על שם בעל המפעלים, ניקולאה מאלאקסה. בראש קבוצת הבונים עמד המהנדס ראדו מוניקאטידה והמכונית התבססה על מנוע אופנוע בן 2 צילינדרים, שעבר שיפור והפיק 11.5 כוחות סוס. מנוע המכונית היה בן 3 צילינדרים עם קירור אוויר והפיק עד 30 כוח סוס.

מנוע המכונית הוצב בחלק האחורי ומקדימה היו תא המזוודות והגלגל הרזרבי. במכונית היה מקום ישיבה ל-6 אנשים והיא הייתה מסוגלת לפתח מהירות של עד 120 קמ"ש. צריכת הדלק הייתה של 10 ליטר בנזין למאה קילומטרים.

גנרל מיור סובייטי בשם ליאוניד ברז'נייב, שנסע באחת המכוניות לבולגריה וחזרה התרשם ממנה, כתב על כך למוסקבה ומשם הגיעה הוראה לפרק את מפעל המכוניות ולהעבירו להרי אורל בברית המועצות.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.automobileromanesti.ro/Altele/Malaxa/ automobile românești] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכוניות משפחתיות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1945
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים ברומניה
קטגוריה:מכוניות מנוע אחורי
אוטו והלר

גנרל אוטו והלר (בגרמנית: Otto Wöhler; 12 ביולי 1894 – 5 בפברואר 1987) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
והלר נולד ב-12 ביולי 1894 בבורגוודל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1913 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-167 (אלזס העליונה ה-1), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה שבה נפצע כמה פעמים. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בכסף, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר והלר ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באפריל באותה שנה מונה לקצין אג"ם קבוצת הארמייה ה-5.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה מונה והלר לקצין אג"ם הארמייה ה-14, והשתתף עימה במהלך המערכה בפולין. ב-18 בדצמבר 1939 מונה והלר לראש מטה הקורפוס ה-17, והשתתף עמו בשלב השני במערכה על צרפת כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-1 באוקטובר 1940 מונה והלר לראש מטה הארמייה ה-11, והשתתף עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מקבוצת ארמיות דרום. ב-1 בינואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-26 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 באפריל 1942 הוא מונה לראש מטה קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 במרץ 1943 פרש מתפקידו, וב-1 באפריל 1943 מונה למפקד הקורפוס ה-1, שהיה חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 ביוני 1943 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובאוגוסט 1943 השתתף עם הקורפוס שבפיקודו בקרב לדוגה השלישי, ועל פעולותיו בקרב קיבל ב-14 באוגוסט 1943 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1943 מונה למפקד פלגת הארמייה קמפף, שהפכה שבוע לאחר מכן לארמייה השמינית, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך קרבות הנסיגה מדרום אוקראינה לרומניה במהלך 1943–1944. באוקטובר 1944 השתתפו הכוחות שבפיקודו בקרב דברצן, במהלכו כותרו 3 קורפוסים ניידים סובייטים וספגו אבדות כבדות, ועל כך קיבל ב-28 בנובמבר 1944 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, אולם היטלר סירב להעלותו לדרגת גנרל-אוברסט, משום שלא היה תומך של המפלגה הנאצית. ב-28 בדצמבר 1944 מונה והלר למפקד קבוצת ארמיות דרום, והנס קרייזינג החליף אותו בפיקוד על הארמייה השמינית. והלר פיקד על קבוצת הארמיות במהלך בלחימה במערב הונגריה עד ה-6 באפריל 1945. בסוף המלחמה נפל והלר בשבי בעלות הברית.

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה נשפט והלר במשפטי נירנברג על פשעי מלחמה, וב-27 באוקטובר 1948 נדון ל-8 שנות מאסר, אך בינואר 1951 שוחרר והלר מהכלא. לאחר שחרורו התגורר והלר בבורגוודל עד למותו ב-5 בפברואר 1987.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/W/WoehlerO.htm אוטו והלר] באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור בית הוהנצולרן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1987
קופה אמריקה 1991

תחרות הקופה אמריקה 1991 (1991 Campeonato Sudamericano Copa América), הוא גביע אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל ה-35. הטורניר נערך בצ'ילה בין ה-6 ל-21 ביולי 1991, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). כל עשר הנבחרות החברות בהתאחדות השתתפו, ובפעם האחרונה עד כה לא הצטרפו אליהן נבחרות אורחות. בטורנירים הבאים צורפו לפחות שתי נבחרות אורחות בכל טורניר, על מנת להגדיל את מספר המשתתפות ל-12.
 
הטורניר חולק לשני בתים מוקדמים בני חמש נבחרות כל אחד, ומכל בית העפילו שתי נבחרות לבית הגמר. נבחרת סיימה ראשונה בבית הגמר, ובכך זכתה בטורניר בפעם ה-13 בתולדותיה, והראשונה מאז 1959.

==אצטדיונים==
הטורניר שוחק בארבעה אצטדיונים, בארבע ערים שונות. הגדול מביניהם, האצטדיון הלאומי של צ'ילה בסנטיאגו, אירח את כל משחקי בית הגמר, בשלושה ימים של הצגה כפולה.

{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
! סנטיאגו
! קונספסיון
! ולפראיסו
! ויניה דל מאר
|-
| האצטדיון הלאומי של צ'ילה
| האצטדיון העירוני
| אצטדיון פלאיה אנצ'ה
| אצטדיון סאוסליטו
|-
| תכולה: 70,000
| תכולה: 35,000
| תכולה: 19,000
| תכולה: 20,000
|-
 150px
 150px
|}

==סיבוב ראשון==

בשלב זה, מחולקות הנבחרות לשני בתים בני חמש נבחרות כל אחד. הנבחרות נפגשות אחת עם השנייה פעם אחת, ושתי הראשונות מכל בית מעפילות לבית הגמר.

עבור כל ניצחון זוכה הנבחרת בשתי נקודות, ועבור כל תוצאת תיקו זוכה הנבחרת בנקודה אחת. במקרה של שוויון בנקודות, תדורג גבוה יותר: 
* הנבחרת בעלת פער השערים הטוב יותר
* הנבחרת בעלת מספר שערי הזכות הגבוה יותר
* הנבחרת המנצחת במשחק בין השתיים
* הנבחרת שתנצח בהגרלה שתיערך ביניהן

===בית א'===

===בית ב'===

== בית הגמר ==

----

----

----

----

----

----

== מלכי השערים ==

6 שערים
* גבריאל בטיסטוטה
5 שערים
* איבן סמוראנו
3 שערים
* ברנקו
* הוגו רוביו
* אנטוני דה אווילה
* לואיס אלברטו מונסון
* פיטר מנדס

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rsssf.com/tables/91safull.html קופה אמריקה 1991] ב-rsssf

קטגוריה:קופה אמריקה
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1991
קטגוריה:תחרויות כדורגל בצ'ילה
Face.com

פייס. קום הייתה חברת סטראט-אפ ישראלית שהוקמה בשנת 2007 על ידי גיל הירש ועסקה בפיתוח טכנולוגיית זיהוי פנים ובפתרונות תיוג פנים אוטומטי ברשתות חברתיות כגון פייסבוק וטוויטר ובמנועי חיפוש. ביוני 2012 החברה נרכשה על ידי חברת מטא ופעילותה הוטמעה בזו של פייסבוק.

==היסטוריה==
חברת פייס. קום הוקמה בשנת 2007 על ידי גיל הירש (CEO), יניב טייגמן (CTO), מוטי שניברג (יו"ר) ואדן שוחט. השקיעו בה יניב גולן מקרן לול ונצ'רס, יריב גילת, אדן שוחט ומוטי שנייברג מקרן גידור, שהשקיעו בחברה כמיליון דולר בסך הכל.

בשנותיה הראשונות עסקה החברה בפיתוח טכנולוגיית זיהוי פנים ייחודית שהתבססה על כלי ממשק API שאפשר לגופי צד שלישי, (לרב תוכניתנים) להשתמש בטכנולוגיה זו לשימושים שונים כגון אפליקציות שהם מפתחים, שירותים שונים או צרכים מסחריים תמורת דמי רישיון.

במרץ 2009 פייס. קום השיקה את אפליקציית photo finder אשר אפשרה למשתמשי פייסבוק לחפש תמונות בהן הם מופיעים אשר הועלו על ידי משתמשים אחרים.

בנובמבר 2009 השיקה אפליקציה בשם Photo Tagger ברשת החברתית פייסבוק. האפליקציה איפשרה לכל משתמש לתייג את התמונות של חבריהם בפייסבוק באופן אוטומטי.

מאז פייס. קום יצאה מפייסבוק והחלה לעבור לתחומים נוספים, כגון הסלולר, בו שיתפה פעולה עם קומברס.

בספטמבר 2010 חברת יאנדקס הרוסית וקרן רודיום של דניאל רקנאטי השקיעו יחד 4.3 מיליון דולר בחברת פייס. קום.
בשנת 2010 פייסבוק רכשה רישיון לשימוש בטכנולוגיה של Face.com כדי להציע למשתמשיה תיוג אוטומטי של חברים המופיעים בתמונות שהעלו.
באפריל 2012 שדרגה את ממשק ה-API שלה והוסיפה לתוכו גם אפשרות לזיהוי מין המצולם וגילו.
במאי 2012 השיקה אפליקציית האייפון klik המאפשרת תיוג פנים תוך כדי צילום והעלאתו לרשתות החברתיות.

ביוני 2012 החברה נרכשה על ידי פייסבוק בסכום שהוערך בכ-100 מיליון דולר. גם הוערך שמייסדי פייס. קום קיבלו כ-5 מיליון דולר כל אחד.
בעקבות הרכישה חמישה מתוך עשרת עובדי החברה בישראל עברו למשרד המשני של פייס. קום בקליפורניה והשאר פוטרו. זו הייתה הרכישה השנייה שפייסבוק ביצעה בישראל, לאחר סנפטו.
לאחר הרכישה, קרן החזית האלקטרונית ופעילים למען פרטיות ברשת פרסמו מכתב בו הם מביעים את דאגתם מרכישה זו. בהמשך, הסנאטור אל פרנקן ערך שימוע מיוחד בסנאט האמריקאי בנושא טכנולוגיית זיהוי הפנים של פייסבוק ולהשלכותיה של רכישה זו.
ביולי 2012 פייסבוק סגרה את פייס. קום ועובדיה עברו למשרדי פייסבוק.<ref></ref>

==ראו גם==
* זיהוי ביומטרי

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.facebook.com/Face.com face.com]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תוכנה ישראליות
קטגוריה:פייסבוק
קטגוריה:חברות ישראליות שעשו אקזיט
קטגוריה:חברות אינטרנט ישראליות
קטגוריה:זיהוי פנים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2007
הורודץ

הורודץ (בבלארוסית: Гарадзе́ц, האראדזייץ; בפולנית: Horodec; ביידיש: האראדעץ) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

הורודץ נזכרת לראשונה בשנת 1287 ככפר בבעלות נסיכים. בשנת 1589 הוענקו ליישוב זכויות עיר. בשנת 1784 נחפרה ליד העיירה תעלה המחברת בין הנהרות בוג ודנייפר.

מימי שלטון האימפריה הרוסית השתייכה העיירה לנפת קוברין. בשנות השמונים של המאה ה-19 חוברה העיר לקו מסילת הברזל בריסק-פינסק.

==יהודי הורודץ==
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודץ הוא מאמצע המאה ה-16, ובשנת 1623 נזכרה הקהילה בעיירה ככפופה לקהילת בריסק. 

בתחילת המאה ה-20 פעלו בהורודץ ארבעה בתי כנסת, בית מדרש ושני שטיבלים, האחד של חסידות סטולין והשני של חסידות קוברין.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי העיירה, ורוב יהודיה נמלטו ממנה. היהודים שנותרו בעיירה גויסו לעבודות כפייה על ידי הגרמנים, ומעת לעת ביצעו בהם כנופיות איכרים ("בלחובצים") מעשי התעללות.

בין מלחמות העולם היגרו רבים מיהודי העיירה לצפון אמריקה ולדרום אמריקה, וחלקם עלו לארץ ישראל, עד שבעיירה נותרו כ-50 משפחות יהודיות, פחות ממחצית מתושביה. בתקופה זו התגברה בהורודץ הפעילות הציונית.

===בשואה===
לאחר שליטה סובייטית מספטמבר 1939, נכנסו הגרמנים לעיירה ב-24 ביוני 1941, וכעבור זמן קצר הוציאו בה להורג ארבעה יהודים באשמת קומוניזם. על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחיוב בעבודות כפייה.

במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה. ב-26 ביולי 1942 נלקחו יהודי הגטו לתחנת הרכבת המקומית, והוסעו ממנה לאתר ההרג ברונה גורה, שם נרצחו כולם. 15 בעלי מקצוע יהודים שהושארו בחיים הועברו לגטו אנטופול, ושולחו להשמדה עם חיסול המקום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/155 הורודץ] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ברסט: עיירות יהודיות
כיסא מתרומם

כיסא מתרומם
כיסאות מתרוממים, או כיסאות הרמה, הם כיסאות שלהם מנגנון מכני שמרים את הכיסא כולו מבסיסו, כדי להפוך את המעבר מתנוחת ישיבה לתנוחת עמידה לחלק יותר. כיסאות אלו שימושיים בעיקר לקשישים, תשושים ונכים. הם מאפשרים נוחות וניידות עצמאית מוגברת.<div>מרביתם בנויים לנשיאת משקל של עד 200 קילוגרם, אך יש כאלו שמסוגלים לשאת גם מעל 300 ק"ג.</div>

== סוגים ==
ישנן מספר וריאציות בסיסיות:
* דו-תנוחתי: תנוחת עמידה וישיבה עם הישענות קלה לאחור. הישענות זו אינה מאפשרת שינה, משום שהיא מותירה את גבו של המשתמש בזווית ישרה לירכיו.
* תלת-תנוחתי: מאפשר גם הישענות לאחור בזווית של 135 מעלות לאחור. דבר המאפשר למרבית בני האדם לישון עליו.
* בלתי מוגבל: מתאפשרת הישענות בכל רמה שהיא, כולל הישענות לשכיבה, בנוסף משענות הגב והרגליים נעות בנפרד.
* תנוחת אפס כבידה: דומה לבלתי מוגבל, אך היכולת המוספת למקם את האדם ב'תנוחת האפס כבידה' שבה רגלי האדם נמצאות מעל לליבו. יתרון זה מועיל לבעלי בעיות במחזוריות הדם, קיבולת ריאה מופחתת ובעיות וכאבי גב.

== כריות הרמה ==
קיימות כריות הרמה, הנמכרות כחלופה לכיסאות היקרים יותר או כתוספת אליהם. את הכריות ניתן להתקין על כל מרחב ישיבה יציב, אך על המפעיל להיות מודע לסכנות האפשריות, ולכך שהמתקן עלול להיות לא יציב אם הותקן לא כראוי או נעשה בו שימוש בצורה שגויה.

== בטיחות ==
כיסאות הרמה עלולים להוות סכנה, בייחוד סכנת הילכדות. כדי למזער את האפשרות הזו נקבעו תקני בטיחות רשמיים שעל הכיסאות לעמוד בהם לפני שיותרו לשיווק. התקן הבריטי BS8474 מ-2006 הוא אחת הדוגמאות לכך.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

מתרומם
קטגוריה:פריטי טכנולוגיה מסייעת לניידות
קטגוריה:מכשירי חשמל ביתיים
שלמה זלמן ברינשטיין

הרב שלמה זלמן ברינשטיין היה דרשן שהיה שותף בייסוד פאג"י. היה תלמידו של השרף ממוגלינצא וחיבר את הספר "שיחות חיים" שבו דברי תורה וסיפורים מהשרף ממוגלינצא ובשמו. 

==תולדותיו==
עלה לישראל לאחר פטירת רבו ורעייתו שנפטרה בלידת ילדם החמישי. 

היה ממייסדי פאג"י והקים מטבח יומי כדי שעובדים שומרי מצוות לא יהיו תלויים בההסתדרות הכללית. במטבח היומי הכיר את נתן אליעזר גרוסמן (תרס"ג-כ"ז בתמוז תשמ"ז). הרב זליג ברוורמן, רבו של נתן אליעזר בישיבת מאה שערים ואחיו של ראש הישיבה זרח ראובן ברוורמן, החליט שתלמידו זה הוא השידוך המתאים למנוחה, בתו של ר' שלמה זלמן שהסכים לשידוך. 

התחתן שוב עם מרת פסיל לבית שוורצמן עבר לארצות הברית לדטרויט שבמדינת מישיגן ובה פעל למען הכשרות ובזכותו יכלו היהודים שם להשיג אוכל כשר ללא קשיים מרובים. הוא הקים מפעל לבשר מעושן בכשרות מהודרת ומפעל למוצרי חלב עם חלב ישראל. ברינשטיין התעשר אך התרושש בנפילה הגדולה בארצות הברית לאחר שרצה לקנות גשר שהיה כביש אגרה. נקבר ונפטר בדטרויט.

==משפחתו==
רעייתו הראשונה הולידה לו חמישה ילדים ונפטרה בלידה החמישית.

חתנו, ר' נתן אליעזר גרוסמן, היה צדיק נסתר שהתפרנס כחלבן וכונה "דער מיליכיגער" (ה"חלבן") וגר בשכונת מאה שערים. היה השלישי מחמשת ילדיהם של ר' אברהם גרוסמן, חסיד צ'ורטקוב, ופרידל, שגרו בצ'רנוביץ. הבן הרביעי שלמה היה השדכן של הרב ברוך אידלשטיין ושושנה ציפורה אלקה, השביעית בין שנים עשר ילדי ר' נתן אליעזר ומנוחה לבית ברינשטיין. עלה לארץ לשכונת מאה שערים בירושלים בגיל 20 ונכנס ללמוד בישיבת מאה שערים בראשות הרב זרח ראובן ברוורמן והרב יוסף גרשון הורוביץ כשרבו המובהק היה הרב זליג ברוורמן, אחיו של ר' זרח. רעייתו מנוחה נפטרה מדום לב בשמחת תורה תשי"ד כשבן הזקונים שלמה זלמן, לימים רבה של אלעד, היה בן 3. בתחילה עבד כפועל בניין ולאחר כמה זמן החל לעבוד בייצור משקאות חריפים. אך מפני שראה שעבודה זו נמשכת זמן רב מדי החליט לעסוק בחלבנות. הקפיד שמדידת כמות החלב תהיה מדויקת לחלוטין. מסיבה זו רבים קנו רק אצלו, בהם האדמו"רים מגור ומבלז והגרי"ז מבריסק. לא השתמש בחשמל בשבת אלא רק בנרות. התפלל בבית המדרש של חסידי צ'ורטקוב אך תפילת שחרית התפלל מוקדם בבית הכנסת לבעלי מלאכה לאחר שקם לפנות בוקר. תפילתו ארכה כשעה וחצי כשתפילת העמידה נמשכה 20–30 דקות. היה צועק על בנו שלמה זלמן שיתפלל כמונה מעות. דמותו כצדיק נסתר שהיה חלבן מופיעה בין השאר בחיבורים של תפילות להצלחה בפרנסה ובספר 'ל"ט אבות מלאכה' וכן ישנו קטע עליו בסרטים "ירושלים שלי" ו"תופר כפתורים" על ר' אלחנן "תופר כפתורים". סבר שמצווה להשתתף בבחירות כי 

על הרב שלמה זלמן והרב נתן אליעזר ועל משפחותיהם הובא במסעי משפחת אידלשטיין שהיא חוברת בתפוצה משפחתית בלבד שכתבו בני נינים של ר' שלמה זלמן ונינים של ר' נתן אליעזר ונכדים מצד אמם של הרב ברוך אידלשטיין, ממשפחת אדלר (רעיית הרב אידלשטיין היא נכדה של הרב שלמה זלמן ובת חתנו ר' נתן אליעזר גרוסמן). הרחבה של החוברת מראש צורים אראנו.

קטגוריה:פעילי פועלי אגודת ישראל
הורוכוב

הורוכוב (באוקראינית: Горохів, הורוכיב; בפולנית: Horochów; ביידיש: הארחוב - ארכעוו) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

הורוכוב נזכרת לראשונה בשנת 1450, כאשר קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, מסר אותה לידי משפחת אצולה. במאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר אושרו בידי זיגמונט השלישי ואזה בשנת 1601.

לאחר חלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נקבע הגבול בין האימפריה הרוסית ואוסטריה בסמוך לעיירה, והדבר הביא לפיתוחה המסחרי. בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה הפכה הורוכוב לבירת נפה, והיא פותחה בקצב מהיר.

==יהודי הורוכוב==
[[אנדרטה לזכר יהודי הורוכוב שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום]]
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1536, ובזכויות העיר שאושרו ליישוב הותר ליהודים לשבת בה ברחוב מסוים. במהלך פרעות ת"ח ות"ט נפגעו יהודי היישוב, אך הקהילה במקום השתקמה, ובשנת 1700 נערכה בה ישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הורוכוב מהפצצות, וחלק מבתיה נשרפו בידי החיילים הרוסים הנסוגים. כשנכנסו החיילים האוסטרו-הונגרים לעיירה, חייבו את תושביה בעבודות כפייה. בשנת 1918 נפגעה העיירה בפוגרומים שאירעו באוקראינה, ובעיירה קמה קבוצת הגנה עצמית יהודית.

בין מלחמות העולם פעלו בהורוכוב חוגים ציוניים, לצד חוגים חסידיים, בעיקר מחסידויות אוליקה וטריסק. בעיר פעל גם אדמו"ר משושלת יאמפולה, רבי יצחק יונגרלייב. כמו כן פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות תרבות יהודיים. בשנת 1935 התקיימו בעיירה שני קיבוצה הכשרה, האחד של החלוץ, והשני של בית"ר. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממקרים רבים של בריונות אנטישמית. בשנים אלה נמנו בעיירה 3,120 יהודים, 40% מתושביה.

===בשואה===
במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכבשה הורוכוב בידי הגרמנים, לאחר קרב עם כוחות הצבא האדום ששהו בה. הגרמנים מסרו תחילה את השליטה בעיירה לאוקראינים, אשר התעללו ביהודי המקום, ביצעו מעשי שוד, ואף רצחו מספר יהודים. בהמשך, הפעילו הגרמנים ממשל צבאי בעיירה, והטילו על יהודיה גזירות נוספות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חיוב בעבודות כפייה, וחובת תשלום סכומי כופר תוך פרקי זמן קצרים. כמו כן, מונה בעיירה יודנרט.

באוגוסט 1941 הגיעה להורוכוב יחידת איינזצגרופן, ובסיוע אוקראינים מקומיים, רצחה כ-300 יהודים בגן העירוני. בראשית אוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו, אליו הובאו בהמשך גם כ-2,000 יהודים מיישובי הסביבה. גטו זה חולק לגטו ל"יעילים" ולגטו ל"בלתי יעילים", והקצאת המזון בו הייתה מזערית. באוקטובר 1941 הובאו לגטו יהודי סנקביצ'ובקה. מעת לעת רצחו הגרמנים יהודים יחידים בגטו.

ב-8 בספטמבר 1942 הובלו כ-5,000 יהודי הגטו לבורות ירי ליד הכפר צ'וייב (Chuyev), ונרצחו שם. ב-3 באפריל 1944 שוחררה הורוכוב בידי הצבא האדום. רק בודדים מיהודיה נותרו בחיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/157 הורוכוב] ב [https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ווהלין: עיירות יהודיות
קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
הורינגרוד

הורינגרוד (באוקראינית: Гориньград Перший, הורינְהְראד פיירשי; בפולנית: Horyńgród) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

הורינגרוד, שנקראה בתחילה קריפה, שוכנת על נהר הורין, כ-6 ק"מ דרומית מערבית לטוצ'ין. העיירה נזכרת לראשונה במאה ה-16, והייתה רכושן של משפחת רדזיוויל ושל משפחת צ'טברטינסקי.

במהלך פשיטת האימפריה השוודית בראשית המאה ה-18 חרב היישוב, בהמשך שוקם, ובשנת 1777 הוענקו לו מחדש זכויות עיר. במועד זה שונה שם היישוב ל"הורינגרוד".

==יהודי הורינגרוד==
[[אנדרטה לזכר יהודי טוצ'ין והורינגרוד (קריפה) שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בין מלחמות העולם השתייכו יהודי הורינגרוד לקהילת טוצ'ין הסמוכה, והתקיימו בה שני בתי כנסת. כמו כן, פעלו בעיירה סניפים של תנועות הנוער החלוץ ובית"ר. בשנים אלה נמנו בעיירה למעלה מ-300 יהודים.

בית הכנסת הגדול, שהיה ממוקם בבניין עתיק, עליו ספרו שנתרם לקהילה על ידי הפריץ. בסמוך לו היה בית מדרש קטן, ובו התפללו שמנה וסלתה של העיירה.

בתחילת יולי 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וכעבור מספר ימים, רצחו שוטרים אוקראינים 25 גברים יהודים בה. בלילה של אותו יום נערך פוגרום ביתר יהודי העיירה, במהלכו נרצחו באכזריות כ-70 יהודים באמצעות נשק קר, ורכוש יהודי נשדד והוחרם. בהמשך, גורשו יהודי העיירה הנותרים לגטו טוצ'ין. מעטים מאלו שהשתתפו במרד בו, והצליחו להימלט ליערות, נותרו בחיים.

== פעילות ציונית בעיירה==
רוב הצעירים בקריפה למדו עברית בבתי הספר בטוצ'ין, וחלקם גם למד בבית הספר בעיר רובנו הסמוכה, שנחשב לבית ספר טוב יותר. התלמידים ישנו בתנאי פנימייה בבתים פרטיים והיו מגיעים לבתי ההורים רק אחת לכמה שבועות.

תושבי קריפה לקחו חלק בפעילות הארגונים היהודיים בטוצ'ין.

בקריפה עצמה הוקם קן של תנועת ביתר. המפקד היה יוסף ווינר, המזכיר קאיוע מלמד. בוגרי הקן יצאו לקיבוץ הכשרה.

בקיץ היו יוצאים הצעירים לשיט על נהר ההורין הסמוך. "שרים שירים ודנים בבעיות ציוניות" כך סיפר פנחס ארנס בזכרונותיו<ref name=":0" />

==הנצחה==
בשנת 1967 פורסם ספר יזכור על העיירה, בו לקחו חלק בכתיבה ובתרומות מידע מרבית הניצולים.

בבית העלמין בחולון הוצבה בסוף שנות השבעים מצבת זיכרון לקדושי הקהילה. ועד לפני מספר שנים היו היום השואה מגיעים אליה יוצאי העיירה ובני משפחותיהם.

לאחר נפילת מסך הברזל החלו משלחות ובודדים לבקר באזור. במרכז העיירה קריפה הוקמה מצבת זיכרון ליהודי העיר, והשטח גודר ונשתלו סביבו שתילים.

במאגרי המידע של יד ושם קיימים רשומות על 269 קורבנות נאצים יהודים שחיו או נולדו בעיירה<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים ==

* [https://digitalcollections.nypl.org/items/1f3d0780-323e-0133-3ef3-58d385a7b928 ספר הזיכרון של יהודי טוטשין קריפה] - בספריית העיר ניו-יורק.
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/158 הורינגרוד-קריפה] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* [https://digitalcollections.nypl.org/items/aeab3420-7521-0133-6a8a-00505686d14e הודי טוצ'ין וקריפה מול רוצחיהם: עשרים וארבע עדויות] - בספריית העיר ניו-יורק

==הערות שוליים==

קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:מחוז רובנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16