OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לואיס מיילסטון

לואיס מיילסטון (באנגלית: Lewis Milestone; 30 בספטמבר 1895, קישינב, בסרביה, האימפריה הרוסית – 25 בספטמבר 1980, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה במאי קולנוע אמריקאי-יהודי זוכה פרס האוסקר. נודע בזכות סרטים "שני אבירים ערבים" (1927), "במערב אין כל חדש" (1930), "על עכברים ואנשים" (1939), "אהבתה המוזרה של מרתה אייברס" (1946), "שער הניצחון" (1948), "אושן 11" (1960) ו"המרד על הבאונטי" (1962).

==ביוגרפיה==
נולד בשם לב מילשטיין בעיר קישינב שבבסרביה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (שם התרחשו ב-1903 פרעות קישינב; כיום בירת מולדובה) למשפחה יהודית אמידה. דודנו היה הכנר הווירטואוז נתן מילשטיין.
זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה היגר מיילסטון לארצות הברית, שם עבד בעבודות מזדמנות טרם התגייסותו לצבא ארצות הברית, שם שירת כעוזר במאי שתיעד בבסיס אימונים את המלחמה.

לאחר המלחמה הגיע להוליווד, שם החל לעבוד כעוזר עורך ובהמשך כעוזר במאי. הווארד יוז קידם את מיילסטון לבימוי סרטים (1925), כשאחד מסרטיו הראשונים, סרט הרפתקאות "שני אבירים ערבים" הביא לו את פרס האוסקר בטקס פרסי האוסקר הראשון. הוא זכה בקטגוריה חד פעמית - הבמאי הקומי הטוב ביותר.
הוא גם ביים את "ההונאה", סרט גנגסטרים מוקדם, שהיה לאחד משלושת הסרטים הראשונים שהיו מועמדים לאוסקר לסרט הטוב ביותר (בקטגוריה שזכה "כנפיים"). שנתיים אחר כך עזר להווארד יוז לביים סצינות מסרטו "מלאכי הגיהנום", ולא קיבל על כך קרדיט. הוא נחשב אחד מטובי הבמאים בז'אנר סרטי המלחמה.

ב-1949 ביים את הפוני האדום לפי ספרו של ג'ון סטיינבק. ב-1959 ביים את "גבעת הדמים" בכיכובו של גרגורי פק.

מיילסטון זכה בפרס אוסקר שני על סרטו "במערב אין כל חדש", עיבוד לספרו של אריך מריה רמרק. סרטו הבא היה "העמוד הראשי" (The Front Page), עיבוד קולנועי למחזה המצליח של בן הכט וצ'ארלס מק'ארתור. החל מראשית פריצתה (אמצע שנות החמישים), החל מיילסטון לעבוד באינטנסיביות בטלוויזיה. שניים מסרטיו המאוחרים נודעו במיוחד - "האחד עשר של אושן", ו- "המרד על הבאונטי", בכיכובם של מרלון ברנדו וטרוור האוורד.

מיילסטון הלך לעולמו בגיל 84 ונקבר בלוס אנג'לס.

==מועמדויות וזכיות בפרסים==
{| width="70%" class="wikitable"
|-
! width="7%"| שנת מועמדות/זכייה
! width="30%"| סרט
! width="33%"| קטגוריה
! width="10%"| תוצאה
|-
| align="center" | 1927–1928
| align="center" | שני אבירים ערבים (1927)
| align="center" | פרס_אוסקר לבמאי הטוב ביותר (קומדיה)
| 
|-
| align="center" | 1929–1930
| align="center" | במערב אין כל חדש (1930)
| align="center" | פרס_אוסקר לבמאי הטוב ביותר
| 
|-
| align="center" | 1930–1931
| align="center" | העמוד הראשי (The Front Page) (1931)
| align="center" | פרס_אוסקר לבמאי הטוב ביותר
| 
|-
| align="center" | 1939
| align="center" | על עכברים ואנשים (1939)
| align="center" | Outstanding Production (שימש כמפיק)
| 
|-
| align="center" | 2010
| align="center" | העמוד הראשי
| align="center" | שימור בארכיון הסרטים הלאומי
| 
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:במאי ראינוע
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1895
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1980
נפת אוני

נפת אוֹני (בגאורגית: ონის მუნიციპალიტეტი, מילולית: אוֹניס מוניציפליטי) היא נפה במחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה. הנפה מוקמת באזור רצ'ה עילית, כאשר מצפון גובלת רוסיה, ממזרח נפת ג'ווה ורוסיה, מדרום נפת סצ'חרה, וממערב נפת לנטחי ונפת אמברולאורי.

הנפה מאוכלסת ב-6,130 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3,58 איש לקמ"ר. העיר אוני מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה. יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה קוואיסה. כמו כן ישנן 65.

==גאוגרפיה==
שטח הנפה מכסה 1712 קמ"ר. הגובה הממוצע הוא 750 מטר מעל פני הים כשההר הגבוה ביותר מתנשא לגובה של 1,900 מטר מעל פני הים. האקלים בנפה לח כשהטמפרטורות הממוצעות בקיץ נעות בין 18 ל-20 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 900 ל-1100 מ"מ.

== כלכלה ==
אוכלוסיית הנפה היא בבסיסה של איכרים. המגזרים העיקריים של חקלאות הם: גננות, תפוחי אדמה, פירות, גידולי גפן, דגנים (תירס, שעועית) וייצור בשר וחלב. המגזר התעשייתי כולל: עץ, מזון ותעשיית מיחזור.

=== אתרי נופש ===
שובי
אתר הנופש שוֹבי הממוקם על מדרונות הקווקז, מרוחק 25 ק"מ צפונית למרכז המנהלי אוני. בניית האתר החלה בשנת 1923 ואיחרה את המבקר הראשון שלה 4 שנים מאוחר יותר. בתוך שנה הפכה שובי למפורסמת ופופולרית, ומאוחר יותר נתגלו באזור מים מינרליים טבעיים. האתר נמצא בגובה 1,500 מטר מעל פני הים. וממוקם באזור הררי מוקף בפסגות הרים מושלגות. האתר מכיל 20 מלונות היכולים להכיל כ-1,000 איש לפחות. במרכז האתר מתנוסס פסל של סטלין. במעבר ממיסיוני שנמצא גבוה יותר (2,800 מטר), בגבול עם רוסיה ניתן גם לעשות טרקים. בדרך משובי למעבר ממיסיוני ישנן 10 מעיינות עם מים הראויים לשתייה. היישוב הקרוב לאתר הוא הכפר "גלוֹלה" (מרוחק כ-2 ק"מ).

אתר נופש מפורסם נוסף בנפה נקרא אוּצֶרה והוא מרוחק 10 ק"מ בלבד מהעיר אוני. הוא ממוקם בערוץ ציורי על גדות נהר הריוני בגובה 982 מעל פני הים. ישנם 28 סוגים של מים מינרליים לטיפולים רפואיים.

== היסטוריה ==
העיר אוני היא אחת מהערים העתיקות בעולם בכלל ובגאורגיה בפרט. על פי מקורות כתובים מהמאה ה-15, ההיסטוריה של העיר מגיעה עד למאה ה-2 לפנה"ס. בחלק השני של המאה ה-19 אוני הייתה המרכז של חבל רצ'ה, והקשר העיקרי בין אוכלוסיית רצ'ה תחתית, אימרתי וצפון הקווקז. המסחר היה עסק פורח כתוצאה מריכוז גדול מאוד של יהודים בכל נפת אוני. כתוצאה מכך חלק גדול מהמונומנטים הדתיים בנפה הם בתי כנסת יהודיים וכנסיות ארמניות. מבין הכנסיות הראויות לציון יש את כנסיית גיאורגי הקדוש מהמאה ה-11 במראוואלדזאלי (הושחתה לאחרונה בעקבות רעידת האדמה ברצ'ה שהתחוללה באזור, והוחל בפעולות שחזור הכנסייה).

==תרבות==
בנפה 14 בתי ספר יסודיים, 5 תיכונים. ו-231 מורים. בית חולים מרכזי בעיר אוני.

בנפה 28 סיפריות, 16 מועדונים, תיאטרון ציבורי מפורסם, אנסמבל רצ'ה, מוזאון, בית ספר למוזיקה ולאומנות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאורגיה: נפות
קטגוריה:רצ'ה
אדיאטור

שמאל
האדיאטור הוא מכונת חישוב מכנית לחיבור ולחיסור. הוא יוצר על ידי חברת אדיאטור גזלשאפט בברלין. גרסאות של התכן המקורי נמכרו החל מאוגוסט 1920, עד ל-1982.

המחשבון היה בנוי מלוחות הזזה ממתכת שהופעלו על ידי מחט. למחשבון היה מנגנון נשא מקורי אשר ביצע הפחתה של עשר עם נשא של אחד באמצעות תנועת מחט פשוטה. המחשבון היה פשוט וזול. היה ביכולתו לבצע גם חישובים לא דצימליים. חיבור וחיסור דרשו "מסכים" שונים. הדבר הושג על ידי היפוך ההתקן, או היפוך הלוח הקדמי או מאוחר יותר על ידי לוחות הזזה מוארכים ולוח תחתון נוסף.

גרסאות יקרות יותר של המחשבון הכילו בגב ההתקן סרגל חישוב מובנה.

האדיאטור נמנה עם סוג של מחשבונים שהוצגו לראשונה על ידי הצרפתי טרונסט בשנת 1889. האדיאטור היה אחד המחשבונים הפופולריים יותר מאותו סוג והשם משמש בדרך כלל בעת התייחסות לכל מחשבון מסוג זה.

== קישורים חיצוניים ==

* http://www.vintagecalculators.com/html/addiator.html
* http://www.calculators.de מוזיאון המחשבונים
* http://www.peterkernwein.de/Rechengeraete-Sammlung/addiator_universal.htm
* http://www.tcocd.de/index.shtml אוסף התקני חישוב

קטגוריה:מחשבונים
ליגנד

ליגנד או קשיר (אנגלית: Ligand) הוא יון או מולקולה המסוגלים לתרום זוג אלקטרונים (או מספר זוגות) לא קושר ליצירת קשר. מולקולות שהן ליגנדים יכולות לתפקד גם כבסיסי לואיס.

ליגנדים יוצרים קומפלקס עם יון "מרכזי", לרוב מתכת. "דנטטיות" (Denticity, "שן" מיוונית) מוגדרת כמספר האטומים במולקולת הליגנד שנקשרים ליון המתכת המרכזי. ליגנד התורם זוג אלקטרונים אחד, כגון קרבוניל, מכונה מונו דנטטי. ישנם ליגנדים המסוגלים לתרום שניים, ארבעה ואפילו שישה זוגות אלקטרונים. אתילן דיאמין טטרא-אצטט נקשר ליוני מתכת רבים (ליגנד מגשר) או מיצר כמה קשרים עם אותו יון (קלאט). ליגנד כזה הנפוץ בשימוש הוא EDTA ובשל תכונה זו משתמשים בו לטיפול במקרים של הרעלת כספית.
==היסטוריה==
הראשונים שהשתמשו במונח "ליגנד" היו אלפרד ורנר וקרל סומיסקי, ביחס לכימיה של סיליקון.<ref></ref>

==סוגי ליגנדים==
* ליגנדים קלאסיים או בסיסי לואיס פשוטים (simple donor): תורמים זוג אלקטרונים לקשר לכל חומצת לואיס שהיא: יונים, מולקולות או מתכות.
*ליגנדי π: בנוסף לתרומת זוג האלקטרונים ליצירת קשר קואורדינטיבי יש קישור נוסף הנוצר מחפיפה בין אורביטלי π בליגנד לאורביטלי d במתכת. הליגנד לא רק תורם זוג אלקטרונים לקשר אלא גם מקבל לאורביטלי π ריקים שלו צפיפות אלקטרונית מאורביטלי d של המתכת. סוג קישור זה קיים רק למתכות מעבר וכך ניתן להסביר, למשל, את יצירת הקומפלקסים של פחמן חד-חמצני CO, שאין לו בסיסיות לואיס כלפי פרוטונים, עם מתכות מטור הניקל (ניקל, פלדיום ופלטינה), קישור שבבסיס הפעולה של ממירים קטליטיים במכוניות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קשרים כימיים
קרול ריד

סר קרול ריד (באנגלית: Carol Reed; 30 בדצמבר 1906 – 25 באפריל 1976), במאי קולנוע בריטי, זוכה פרס אוסקר על העיבוד הקולנועי למחזמר הבימתי, "אוליבר!" (1968).

== ביוגרפיה ==
ריד נולד בלונדון כבנו מחוץ לנישואים של השחקן-מפיק סר הרברט בירהום תרי, ופילגשו מיי פיני ריד. ריד שירת בצבא הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה, וחוויותיו מתקופה זו שימשו לו השראה כשנושא המלחמה הופיע בסרטיו העתידיים. הוא החל את קריירת המשחק שלו עוד כשהיה נער. תקופת חניכות כמנהל-הצגות ושחקן-במאי לצדו של סופר המתח אדגר וואלאס הכשירה אותו לעבודה פורייה בקולנוע. עד מהרה החל לביים ולהפיק סרטים. 

את ראשית תהילתו קנה עם הסרטים "כוכבים מציצים מרום" (על-פי הרומן של קרונין) וסרט המלחמה "הדרך קדימה". בין הסרטים שביים והפיק: "Kipps", עיבוד לספרו של ה. ג'. ולס, "מר פיט הצעיר" (1942) ו"האדם השלישי" (1949), על פי ספרו של גרהם גרין. "האדם השלישי", סרט אפל, נחשב לאחד הסרטים הטובים ביותר שנעשו אי פעם. ג'וזף קוטן גילם בסרט אמריקאי ישר וטוב הנאלץ להתעמת עם המציאות הקשה בווינה שלאחר מלחמת העולם השנייה ופוגש בדמות אפלה שבשולי החוק, המגולמת על ידי אורסון ולס, ובאהובתו המגולמת על ידי אלידה ואלי. 

עד אמצע שנות החמישים של המאה ה-20 נחשב ריד לבכיר במאי הקולנוע הבריטי (לאחר שאלפרד היצ'קוק עבר לארצות הברית) וכאחד מהטובים בבמאי הקולנוע בעולם. ב-1956 ביים את הסרט טרפז עם טוני קרטיס וברט לנקסטר וב-1959 ביים את "האיש שלנו בהוואנה" לפי תסריט של גרהם גרין. מראשית שנות השישים חלה ירידה ברורה ביכולותיו ומרבית הסרטים שעשה עד מותו לא עמדו ברמת יצירות המופת שלו ודירדרו את המוניטין שלו.

כמו כן ביים ריד את הסרט "ייסורים והתלהבות" (1965), בו גילם צ'רלטון הסטון את דמותו של מיכלאנג'לו בואונרוטי, ורקס הריסון את האפיפיור יוליוס השני, בדרמה היסטורית שנעה סביב עבודתו של מיכלאנג'לו בקפלה הסיסטינית. הוא גם עיבד שתי יצירות נוספות של הסופר הבריטי גרהם גרין: "האיש שלנו בהאוואנה" ו-"The Fallen Idol", שהתבסס על סיפור קצר של הסופר. בשנת 1953 היה קרול ריד לבמאי הסרטים הראשון שקיבל תואר אבירות בזכות יצירותיו.
 
נישואיו הראשונים היו עם השחקנית הבריטית דיאנה ויינראד, ולאחר שנפרדו נישא לשחקנית פנלופה וורד, אם בנו היחיד - מקס. הוא היה דודו של השחקן הנודע אוליבר ריד.

בשנת 1968 ביים קרול ריד את הסרט זוכה האוסקר "אוליבר!", מחזמר על פי הרומן אוליבר טוויסט של דיקנס. אחיינו, אוליבר ריד, שחקן קולנוע מצליח, השתתף בסרט בתפקיד ביל סייקס. הסרט שגרף חמישה פרסי אוסקר, כולל לסרט ולבמאי, היה עיבוד קולנועי ראשון למחזמר המצליח מברודוויי, שמונה שנים קודם לכן. הצלחת "אוליבר", שזכה אף לביקורות מעולות, השיבה, לשעה, לריד את שמו ומעמדו. סרטו האחרון היה "העין הציבורית" (1972), עיבוד למחזהו של פיטר שאפר, בו כיכבו מיה פארו וחיים טופול הישראלי. ארבע שנים אחר כך נפטר מהתקף לב בביתו שבצ'לסי, לונדון, בגיל 69.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע בריטים
קטגוריה:לונדון: אישים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:אנגלים ממוצא גרמני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1976
ג'ון שלזינגר

ג'ון שלזינגר (באנגלית: John Schlesinger; 16 בפברואר 1926 – 15 ביולי 2003) היה במאי קולנוע יהודי-בריטי, זוכה בפרס האוסקר על הסרט "קאובוי של חצות" (1969).

== ביוגרפיה ==
נולד בלונדון למשפחה יהודית. בתום לימודיו בקולג' הלך לעבוד כשחקן בטלוויזיה (1953), ובהמשך בסרטי קולנוע, אולם במהרה הבין שעתידו נמצא מאחורי המצלמה, והחל לביים. תחילה לטלוויזיה, אך בראשית שנות השישים נטש לחלוטין את הטלוויזיה והתמסר לבימוי סרטי קולנוע. סרטו הראשון נקרא "A Kind of Loving", בו הופיע השחקן אלן בייטס. אחר כך ביים את הסרטים "בילי בדאי" ו"דארלינג", שבשניהם הופיעה ג'ולי כריסטי. שלושת סרטיו הראשונים הללו מתארים את אורח החיים העירוני באנגליה. סרטו הבא היה "הרחק מן ההמון הסוער", עיבוד לספר באותו השם של תומאס הרדי.

לאחר מכן ביים את סרטו עטור השבחים "קאובוי של חצות" (1969), שזכה בפרס אוסקר בפרס הסרט והבימוי. היה זה הסרט מוגבל הצפייה (X-rated) היחיד בתולדות האוסקר שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, בשל תכנים הומוסקסואלים מובהקים. שלזינגר עצמו - אף שהיה נשוי - היה הומוסקסואל מוצהר שניהל במקביל לנישואיו גם מערכת יחסים ארוכת שנים עם אהובו וראה כשליחות החדרת מסרים הומואיים לתיגבור הסובלנות והתודעה הציבורית בתחום.

סרטיו המאוחרים כוללים את "יום ראשון הארור" (1971) בכיכובה של גלנדה ג'קסון, "יומו של הארבה" (1975),על פי רומן המופת של נתנאל וסט שעסק בימי השפל הגדול בארצות הברית, "איש המרתון" (1976) על פי הרומן של ויליאם גולדמן, עליו קיבל לורנס אוליבייה את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לאוסקר, הסרט המלחמתי "יאנקים" (1979), "במרומי הפסיפיק" בכיכובה של מלאני גריפית', סרט הטלוויזיה "שאלה של ייחוס", על פי המחזה מאת אלן בנט, "אהבה חפה מפשע" (1993) עם אנתוני הופקינס שעסק בנפילת חומת ברלין וסרטו האחרון, "הדבר הטוב הבא" (2000) שהייתה קומדיה בכיכובה של מדונה, שהביקורות קטלו ושנכשל בקופות. שלזינגר ביים גם כמה סרטי טלוויזיה, אחדים מהם, כמו הדרמה "אנגלי בחו'ל" על גלות המרגל הבריטי גאי ברג'ס, זכו לשבחים רבים.

שלזינגר עבר ניתוח מעקפים ב-1998, ובדצמבר 2000 סבל משבץ מוחי שהוביל לבסוף למותו ביולי 2003 בגיל 77.

==סרטים נבחרים==
* "בילי בדאי" (1963)
* "דרלינג" (1965) - מועמדות לאוסקר
* "קאובוי של חצות" (1969) - פרס האוסקר
* "יום ראשון הארור" (1971) - מועמדות לאוסקר
* "יומו של הארבה" (1975)
* "הבז ואיש השלג" (1985), עם שון פן וטימותי האטון
* "מאדאם סוזצקה" (1988), עם שירלי מקליין
* "עין תחת עין" (1996), עם סאלי פילד
* "הדבר הטוב הבא" (2000), עם מדונה ורופרט אוורט

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים בריטים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: במאים
קטגוריה:להט"בים בריטים
קטגוריה:להט"בים יהודים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1926
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2003
קטגוריה:אנשי צבא להט"בים
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת העולם השנייה
החברה הגבוהה (סדרת טלוויזיה)

החברה הגבוהה (באנגלית: Mile High) היא סדרת דרמה בריטית ששודרה במקור בערוץ Sky1 בין השנים 2003 ל-2005. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הוט 3.

שם התוכנית נגזר מהמושג "Mile high club", המתייחס למי שקיימו יחסי מין בשעת טיסה.

הסדרה שודרה בארצות הבאות: אוסטרליה, בריטניה, ישראל, ארצות הברית, צרפת, פינלנד, איסלנד, הודו, ניו זילנד, שוודיה ודרום קוריאה.

שיר הנושא של הסדרה הוא "The World Is Mine" של להקת Hooverphonic.

== רקע ==
הסדרה עוסקת באנשי הצוות של חברת התעופה "פרש". חוויותיהם בזמן הטיסות, וגם בין טיסה לטיסה, כאשר הם שוהים בבתי המלון בחו"ל, וחייהם הפרטיים מחוץ לשעות העבודה. רוב הדמויות הן בריטים צעירים המחפשים סטוצים וריגושים. הסדרה נחשבת לסדרת דרמה, אך היא מכילה מעט קומדיה ואף פורנוגרפיה.

== שחקנים ==
===העונה הראשונה===
*ג'ו-אנה נולס - ג'ניס סטיל
*נעמי ראיין - ליהן אוונס
*אדם סינקלר - ויל או-בראיין
*שרה מנרס - קיי סי (קת'רין קאסנדרה) גרגורי
*ג'יימס רדמונד - ג'ייסון מורדוך
*אמה פרגוסון - אמה קויל
*תום וויסדום - מרקו ביילי
*מת'יו צ'מברס - ג'ון בריסון

===העונה שנייה===
*ג'ו-אנה נולס - ג'ניס סטיל
*נעמי ראיין - ליהן אוונס
*אדם סינקלר - ויל או-בראיין
*תום וויסדום - מרקו ביילי
*קריסטופר וילרייס - נייג'ל קרוקר
*ג'ון פיצ'רד - ג'יק פילפס
*קטי אדוארד - לורנה ניובולד
*לוק רוברט - דן פיטרסון
*שרה פרוקי - שורלט טיילור
*סקוט אדקין - אד רוסל
*סקי סקטמן - פופי פילפס
*ג'ני פורטץ - רייצ'ל פוטר

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.mile-high.co.uk אתר המעריצים הרשמי] 
* [http://www.skyone.co.uk/programmes/milehigh/episodeguide.aspx מדריך פרקים] 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קטגוריה:דיילי אוויר בתרבות
מיינקה כץ

מיינקה כץ (בכתיב יידי: מעינקע קאַץ; באנגלית: Menke Katz; 1906 – 24 באפריל 1991) היה משורר יידיש, שכתב שירה גם באנגלית, מסאי ומתרגם.

==קורות חיים==
מיינקה כץ נולד בליטא, והיגר לארצות הברית כבר בשנת 1920, בגיל 14. הוא מהבודדים מבין משוררי היידיש בארצות הברית שהחל לכתוב שירה באנגלית לאחר הגירתו. בארצות הברית הוא מוכר כמשורר דו-לשוני. שירי היידיש המוקדמים שלו תורגמו לאנגלית בידי המתרגם הישראלי לשעבר, פרופ' בנימין הרשב ואשתו ברברה.

רבים משיריו של מיינקה כץ הולחנו, הוא עצמו נהג לשיר אותם בהופעותיו עם הגיטרה שלו, והפכו לשירים מוכרים ואהובים. שירים רבים משלו הולחנו בידי מאיר בוגדנסקי.

בנו הוא החוקר הירש-דוד כץ.

==ספריו==

לעברית תורגם רק ספר אחד מספריו. בבית הספרים הלאומי רשומים 10 מספריו ביידיש, וכן רשומים שניים מספריו באנגלית.
*מעינקע קאץ, פרח סלע (מאנגלית: דב ורדי), ספרית פועלים, 1973.

==לקריאה נוספת==
*משה יונגמאן, "פת דלמעלה" [על ספרו של מעינקע קאץ, "צפת"], בתוך: די גאלדענע קייט, 101, 1979.
*הירש-דוד כץ, "מיין טאטע מעינקע קאץ" [יידיש: "אבי, מיינקה כץ"] בתוך: די גאלדענע קייט, 132, 1991.
*שלום שטרן, "די דיכטונג פון מעניקע קאץ" [יידיש: "כתיבתו של מיינקה כץ"], בתוך: יידישע קולטור, 41, 1979.

==קישורים חיצוניים==
* 
<div style="direction: ltr;">
* Dovid Katz and Harry Smith (eds.), [http://www.dovidkatz.net/menke/Biography/Menke_biography.pdf Menke: The Complete Yiddish Poems of Menke Katz] (trans.: Benjamin Harshav and Barara Harshav), New York: Ths Smith
</div>
* [http://menkekatz.blogspot.com/ Menke Katz]: משיריו 
* [http://www.dovidkatz.net/menke/menke_19poems.htm Menke Katz: 19 poems], באתר של בנו, דוד כץ 
* [http://www.eilatgordinlevitan.com/vilna/vilna_pages/vilna_stories_katz.html על מנקה כץ ועל בנו], באתר של Eilat Gordin Levitan 
* [http://www.jewishgen.org/yizkor/svencionys/sve0080.html שירי מיינקה כץ] (יידיש מול אנגלית)
* [http://digital.library.upenn.edu/webbin/freedman/lookupartist?hr=&what=20012 יצירותיו של מענקע קאַץ], באתר הספרייה הדיגיטלית של אוניברסיטת פנסילבניה
<div style="direction: ltr;">
* Richard F. Shepard, [http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9D0CE6D8173AF935A15757C0A967958260 Menke Katz, 85, Poet Appreciated For His Lyrical Style, died], NY Times, April 26, 1991
</div>

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1906
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
פאול זאכר

פאול זאכר (Paul Sacher 28 באפריל 1906 - 26 במאי 1999) היה מנצח, נותן חסות ואמרגן שווייצרי.

זאכר למד, בין השאר, אצל פליקס ויינגרטנר. בשנת 1926 ייסד את התזמורת הקאמרית של בזל לנגינת מוזיקה מלפני התקופה הקלאסית ויצירות מודרניות. הודות לעושרו הרב, יכול היה להזמין יצירות אצל מספר רב של מלחינים ידועי שם, ביניהם איגור סטרווינסקי (שכתב בשבילו את הקונצ'רטו ב-רה מז'ור), בלה בארטוק (דיוורטימנטו ו"מוזיקה לכלי-מיתר, כלי-הקשה וצ'לסטה"), ארתור הונגר (יצירות רבות, ביניהן הסימפוניות השנייה והרביעית ("מנעמי בזל"), פאול הינדמית,, אליוט קרטר והריסון בירטוויסל. יצירתו של פייר בולז, Messagesquisse הייתה אחת ממספר יצירות לחגיגת יום הולדתו השבעים של זאכר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1906
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1999
גומרות הולכות

"גומרות הולכות" היא תוכנית מערכונים ישראלית, ששודרה בשנת 2006 בערוץ 2, במסגרת זכיינית השידור רשת.

==סקירה כללית==
התוכנית, אשר מבוססת על תוכנית הטלוויזיה של ערוץ 4 הבריטי "Smack The Pony" , מקבצת מערכונים הנוגעים בעולמן של נשים צעירות, בנושאים כמו זוגיות, חתונות, קריירה, סקס, טרנדים ועולם הרווקות. הגרסה הישראלית מתבססת ברובה על מבחר מערכונים מהפורמט הבריטי, לצד מספר רב של מערכונים, אשר נכתבו על ידי תסריטאים ישראליים. את המערכונים מובילות השחקניות ענת וקסמן, איילת זורר ומיה דגן, לצד דני גבע, אשר אחראי על התפקידים הגבריים. סגנון התוכנית דומה במקצת לסגנון התוכנית "קצרים".

הסדרה זכתה למדרוג (רייטינג) גבוה, שמספר פרקים השיגו מדרוג של מעל 20%. 
==תגובות וביקורת==
התוכנית זכתה לביקורות שנויות אצל מבקרי הטלוויזיה, גואל פינטו ב"הארץ" כתב: "מדובר בתוכנית סקסיסטית, המציגה את המין הנשי כשטחי ואווילי", בשעה שאריאנה מלמד ב־ynet, הדגישה את הקונספט החינני של התוכנית. ניר קיפניס ב"גלובס" כתב: "עונה חדשה של "גומרות הולכות" החלה אמש והוכיחה שוב שבתחום הקומדיה, גם שחקניות טובות וטקסטים מושקעים יכולים לייצר בדיחות בינוניות". 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מערכונים ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט בריטי
הסמקה

מימין: נערה מסמיקה
הסמקה היא מצב טבעי ונפוץ למדי שבו כלי הדם שבאזור הלחיים מתרחבים באופן לא רצוני, והלחיים "מקבלות" צבע ורוד-אדמדם.

ההסמקה נפוצה כשמרגישים מבוכה, כעס, התרגשות או בושה, אם כי לפעמים מזוהה עם התאהבות או עם רגשות רומנטיים כלשהם. הרחבת כלי הדם ההיקפיים.
כשהסמקה מופיעה ללא סיבה "מספיק טובה" זה עלול להיות סימפטום של חרדה חברתית.

הסמקה נגרמת גם מפעילות גופנית: כשחום הגוף נהיה גבוה, מערכת ההובלה מזרימה דם ללחיים, כדי לצנן את הגוף.

פחד מהסמקה נקרא אריתרופוביה – מהמילים היווניות ερυθρός, אדום, ו- φοβία, פחד; מילולית "פחד מאדמומיות".

==קישורים חיצוניים==

*
* 
*
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפלקסים
חיים לנדאו

חיים לנדאו (10 בספטמבר 1916 – 6 באוקטובר 1981) היה ממפקדי האצ"ל, ממנהיגי תנועת החרות (על גלגוליה: גח"ל והליכוד), חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.

==ביוגרפיה==
חיים לנדאו עם מנחם בגין לימינו, 1949
נולד בקרקוב שבגליציה (כעבור זמן קצר בתחומי פולין) לברטה ולפנחס לנדאו, תעשיין ציוני.
התחנך תחילה ב"חדר" מסורתי, ואחר כך עבר לבית הספר "תחכמוני". למד בגימנסיה העברית בקרקוב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935, ועם עלייתו החל ללמוד בטכניון בחיפה, שם סיים לימודיו כמהנדס בניין. לנדאו היה פעיל בארגון האצ"ל מאז 1935. היה יו"ר הגוש הלאומי של הסטודנטים בטכניון בשנים 1936–1939.

ב-1940 היה מפקד קן בית"ר בחיפה, ושימש כמזכיר מטה האצ"ל מאז 1944. ב-1945 צורף למפקדת הארגון, וכיהן כראש מטה האצ"ל עד פירוקו ב-1948. בשנת 1947 ייצג את האצ"ל יחד עם מנחם בגין ושמואל כץ בפגישה עם ועדת אונסקו"פ. בתקופת פעילותו באצ"ל ירד למחתרת, וכמעט שלא ראה את בני משפחתו. כינויו בארגון היה "גונדר אברהם".

לאחר קום המדינה, נבחר לכנסת הראשונה מטעם חרות. הוא כיהן כחבר הכנסת במשך 28 שנים, עד שפרש, בשנת 1977. בשנת 1969 מונה לשר הפיתוח בממשלת האחדות של גולדה מאיר, אך התפטר כעבור מספר חודשים, יחד עם שאר שרי גח"ל, בעקבות הסכמת ממשלת ישראל לדון בתוכנית רוג'רס. חודשים ספורים לאחר שחדל מכהונתו כחבר כנסת, מינה אותו מנחם בגין כשר בממשלתו. תחילה שימש כשר בלי תיק, האחראי על הקשר עם יהודי התפוצות והמאבק למען יהודי ברית המועצות. בעת מינויו לשר דרש מוועדת הכנסת לבטל את האפשרות ששר יקבל במקביל משכורת כשר ופנסיה של חבר כנסת לשעבר. לאחר פרישתם של שרי ד"ש, מונה בראשית 1979 לשר התחבורה. בשנת 1981, לאחר הבחירות לכנסת העשירית, פרש לחלוטין מהחיים הפוליטיים. חודשים ספורים אחר כך נפטר.

על שמו קרויים כביש 5 ("כביש חוצה שומרון" או "דרך חיים"), גשר מעל נתיבי איילון ורחובות ברמת גן, בבני ברק, בחולון, בבאר שבע, בגבעת שמואל וברמת השרון. בנו הוא חבר הכנסת והשר לשעבר עוזי לנדאו.

[[לוחית זיכרון על גשר חיים לנדאו מעל נתיבי איילון בתל אביב]]

==גלריה==
<gallery>
File:ChaimLandauTsukINSAtsmaut1979.jpg|שר התחבורה חיים לנדאו מבקר באח"י עצמאות (סער 4) לאחר השקתה, 1979.
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* יוסי אחימאיר, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1981%2F10%2F07&id=Ar00505&sk=41E3F308 השר שהצביע נגד הסכם השלום וקידם מלחמה בתאונות הדרכים], מעריב, 7 באוקטובר 1981.

==הערות שוליים==


קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חירות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם גח"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:שרים בלי תיק בממשלות ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:שרים שכיהנו בעת שלא היו חברי כנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה העברית בקרקוב
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
פער הטילים

פער הטילים (באנגלית: Missile gap) הוא כינוי שרווח בסוף שנות החמישים וראשית שנות השישים של המאה ה-20, לנחיתותה המשוערת של ארצות הברית ביחס לברית המועצות בפיתוח וייצור טילים בליסטיים בכלל, וטילים בליסטיים בין-יבשתיים (ICBM) בפרט. למעשה, נחיתות זו לא הייתה קיימת מעולם, אולם היא שימשה היטב את נִצי המפלגה הדמוקרטית, שביקרו את ממשל אייזנהאואר על שהשלים עמה כביכול. יותר מכל היא מילאה תפקיד בבחירות לנשיאות של 1960, כנשק תעמולתי בידיו של המתמודד הדמוקרטי, ואחר כך נשיא ארצות הברית, ג'ון קנדי.

==רקע==
אף ששתי המעצמות החלו לפתח טילים למטרות צבאיות ואחרות עוד בתום מלחמת העולם השנייה, לא עלה הנושא של פער טילים על סדר היום האמריקאי עד לשנות החמישים המאוחרות. הסנאטור הדמוקרטי הנרי ג'קסון התריע עליו לראשונה ב-1954, אך הבהלה האמיתית לא החלה אלא לאחר 4 באוקטובר 1957, היום שבו שוגר ספוטניק 1, הלוויין המלאכותי הראשון. ההישג הסובייטי המפתיע עורר את ארצות הברית לבחון מחדש את מוכנותה לעימות גרעיני עם ברית המועצות. במקביל דיווחה ועדת גייתר הסודית לנשיא, על פערים ההולכים ונפתחים בין ברית המועצות לבין ארצות הברית ביכולות גרעיניות, בין השאר גם ביכולת לשגר נשק גרעיני מיבשת אחת לרעותה.

באותה עת נתגלעה גם מחלוקת פנימית בין שירותי המודיעין, כאשר חיל האוויר האמריקני הזהיר מפני פער טילים וטען שיש בידי הרוסים כמה מאות טילים בליסטיים בין-יבשתיים, בעוד שה-CIA ראה הערכות אלה כמופרזות.

==הפרכה==
החל ב-1956 החלו מצטברות ראיות, שמקורן היה בצילומים שסיפק מטוס הביון החדש, U-2, שהיה בהן כדי להפריך את החששות. אולם ראיות אלה לא נחשפו לציבור על ידי אייזנהואר, לא לפני משבר מטוס הריגול U-2 ואף לא לאחריו, כדי שלא לחשוף בפני הרוסים את כל שהיה ידוע והושג בזכות המטוס הסודי, ובעיקר כדי לא להודות בפומבי בטיסות הריגול. קנדי המשיך להתריע בנאומיו מפני פער, שהנשיא אייזנהאואר ידע במידה רבה של ודאות שלא היה קיים כלל.

לאחר שהפך לנשיא, הודה קנדי שהפער לא היה קיים מעולם, ודאי לא במידה שהוא בעצמו טען מספר חודשים קודם לכן. הוא טען שקיבל את המידע רק כשהפך לנשיא, אולם ייתכן שידע את האמת קודם לכן.

==השלכות==
בין אם ידע את האמת ובין אם לאו, קביעתו הכוזבת של קנדי בנאומיו, שאמריקה מפגרת אחרי ברית המועצות בטילים, גרמה לו להראות אגרסיבי בעיניהם של מנהיגי ברית המועצות, שידעו היטב את האמת. לפי ההיסטוריון של המלחמה הקרה, ג'ון לואיס גאדיס, הייתה זו תדמיתו התוקפנית של קנדי בעיני הרוסים, כתוצאה מהצהרותיו ומהפלישה למפרץ החזירים ב-1961, שהניעה אותם לבחון אותו במשבר הטילים הקובני.

הבהלה בנושא פער הטילים הביאה לתמורות רבות במערכת החינוך של ארצות הברית. הבהלה מהפער הטכנולוגי גרמה לניסיונות שונים לשפר את מערכת החינוך, בין השאר הכנסת המתמטיקה החדשה למערכת החינוך.

==לקריאה נוספת==
*רוברט גורדון קאופמן, Henry M. Jackson : A Life in Politics, הוצאת אוניברסיטת וושינגטון, 2000.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה צבאית
קטגוריה:מושגים ומונחים במלחמה הקרה
איגוד התעשיות האלקטרוניות

איגוד התעשיות האלקטרוניות (באנגלית The Electronic Industries Alliance, בראשי תיבות: EIA) היה ארגון שנוסד בשנת 1924 ואוגד כברית תעשיות האלקטרוניקה בארצות הברית ומקום מטהו היה במחוז ארלינגטון, וירג'יניה. חברי הברית פיתחו סטנדרטים כדי להבטיח שהציוד של יצרנים שונים יהיה תואם וניתן להחלפה.

מכון התקנים האמריקני שיתף את הארגון בקביעת תקנים בנושאי רכיבים אלקטרוניים, מוצרי אלקטרוניקה, תקשורת מחשבים ואבטחת רשתות מחשבים . 

ה־EIA פרסם תקנים בנושאי החיבורים הפיזיים שבין מחשבים אישיים והתקנים חיצוניים (מדפסות, מודמים, ושאר רכיבי הציוד של תקשורת הנתונים). בין התקנים; RS-170, EIA-708 וכן תקנים לתקשורת טורית, בהם EIA-422, RS-449, EIA-485, RS-232d.

== היסטוריה ==
מחבר SCART על RCA Dimensia עם טקסט EIA
מדריך [[קוד צבע אלקטרוני נגד RMA, בערך 1945–1955]]
בשנת 1924 הקימו 50 יצרני רדיו בשיקגו קבוצת סחר בשם "איגוד יצרני הרדיו". ארגון זה נועד לשלוט ברישוי המספר הגדול של פטנטים לרדיו, כך שלכל חבר תהיה גישה לכל הפטנטים הרלוונטיים הנחוצים לבניית משדרי רדיו, אנטנות ומקלטים. עם הזמן, טכנולוגיות אלקטרוניות חדשות הביאו חברים חדשים, חברים שאינם יצרנים ושינויים בשמות.

שמות בסדר כרונולוגי:
* 1924 - איגוד יצרני הרדיו
* 1924 - התאחדות יצרני הרדיו (RMA)
* 1950 - התאחדות יצרני הטלוויזיה ברדיו (RTMA)
* 1953 - התאחדות יצרני הטלוויזיה של רדיו אלקטרוניקה (RETMA)
* 1957 - איגוד התעשיות האלקטרוניות (EIA)
* 1997 - ברית התעשיות האלקטרוניות (EIA)

== התפרקות ==
בשנת 2007 הודיע האיגוד שהוא יתפרק לחטיבותיו השונות, והחל מ־11 בפברואר 2011 הוא חדל להתקיים.
ה־EIA חילק את פעילותו לענפים הבאים:
* TIA - התאחדות תעשיית הטלקומוניקציה .
* ECA - איגוד המרכיבים האלקטרוניים. ה־ECA התמזג עם האיגוד הלאומי של מפיצי התקנים אלקטרוניים (NEDA) בשנת 2011 והקימה את איגוד תעשיית הרכיבים האלקטרוניים (ECIA).
* JEDEC - איגוד הטכנולוגיה של אלקטרוניקה במצב מוצק JEDEC 
* GEIA - האגודה הממשלתית לאלקטרוניקה וטכנולוגיית מידע. נכון לשנת 2021, חלק מ־TechAmerica 
* CEA - איגוד מוצרי האלקטרוניקה לצרכנים, לשעבר (2015-1999). CTA - איגוד מוצרי הטכנולוגיה לצרכנים ,

ארגון שיתוף הפעולה לתקנים גלובליים (GSC) המאגד 12 ארגוני תקינה בינלאומיים, שנוסד בשנת 1990 בארצות הברית, ממשיך את דרכו.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.jedec.org/about-jedec/jedec-history The JEDEC history page], including EIA history
* [https://web.archive.org/web/20110529091409/http://www.ecaus.org/eia/site/index.html The Electronic Industries Alliance]

קטגוריה:ארגוני תקינה
מלחמת העולמות (סרט, 2005)

מלחמת העולמות (באנגלית: War of the Worlds) הוא סרט קולנוע מ-2005 בבימויו של סטיבן ספילברג. הסרט מבוסס על הספר מלחמת העולמות מאת הרברט ג'ורג' ולס.
בעלילת הסרט משולבים אלמנטים שונים מהספר, כמו גם מתסכית הרדיו באותו שם מ-1938 ומהסרט מ-1953.

== תקציר העלילה ==
הסרט עוסק בתרחיש בדיוני בו פולשים מהחלל נוחתים בניו ג'רזי שבארצות הברית ופותחים במלחמה נגד האנושות במטרה להשתלט על כדור הארץ, ולהביא להכחדת האנושות. ריי (טום קרוז), גרוש ואבא לשני ילדים: רייצ'ל (דקוטה פנינג) בת ה-10 ורובי (ג'סטין צ'טווין) בן ה-16, מתעורר לסיוט של חייו, ומגלה שחייזרים אשר פלשו קודם לכן בסערת ברקים, מפעילים מכונות ענקיות ומתוחכמות בעלות שלוש רגליים שמשמידות בני אדם. לאור המצב, הוא מחליט לקחת את ילדיו ולברוח הרחק מן החייזרים ומכונות ההשמדה שלהם, בכל דרך אפשרית, כפי שהבטיח לעשות כן לגרושתו. לכל אורך הסרט, מנסה ריי בכל מאודו לשמור על ילדיו ולהימלט ככל שניתן מפני הסכנה הנשקפת לו ולילדיו.

לצד הסצנות הדרמטיות והמסוגננות והאפקטים המיוחדים ומסמרי השיער, רובי, בנו הגדול של ריי, נפרד ממנו כדי לעזור לצבא להילחם. בהמשך הסרט, מופיע נהג אמבולנס לשעבר (טים רובינס בתפקיד אורח) שמנסה לעזור להם, אך ברצונו לעשות גם דבר אחר: להילחם נגד הפולשים. לאחר סיום המתקפה על הגבעה, שבה נעלם בנו של ריי, רובי, מתחבאים ריי, ביתו והנהג בביתם. לאחר שכמעט נתפסים על ידי החייזרים בגלל רצונו של הנהג להרוג אותם, ריי מבין שהנהג תוקפני מידי ויוכל להביא לתפיסתם, והורג אותו ללא ידיעתה של רייצ'ל.

לקראת סוף הסרט הם מוצאים את אימה של ריצ'ל, וגם מוצאים את רובי, ומגלים שהחייזרים לא לקחו בחשבון את הווירוסים והחיידקים שבכדור הארץ, ולכן פרצה מגפה בקרב החייזרים, שגרמה לכישלון המתקפה, ולניצחון האנושות.

== שחקנים ראשיים ==
* טום קרוז – ריי פרייר
* דקוטה פנינג – רייצ'ל פרייר
* ג'סטין צ'טווין – רובי פרייר
* טים רובינס – הרלן אוגילבי

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.eonline.co.il/content.asp?id=21366&sid=11 מאחורי הקלעים: "מלחמת העולמות"], באתר Eonline, 7 ביולי 2005

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי סטיבן ספילברג
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטים אפוקליפטיים
קטגוריה:סרטי פלישות חוצנים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: פסקול השנה
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2005
מייקל ד. בראון

מייקל ד. בראון (באנגלית: Michael D. Brown; נולד ב-8 בנובמבר 1954) הוא עורך דין אמריקאי, ששימש בעבר כמנהל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום (FEMA) של ארצות הברית. בראון היה ממונה על ניסיונות החילוץ, ההצלה והטיפול באוכלוסיות אשר נפגעו מהוריקן קתרינה ב-2005. 

לפני כן, כאשר עבד במחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הוא היה נציג ארצות הברית בוועדת החירום האזרחית של נאט"ו וחבר בקבוצת העבודה של ארצות הברית-בריטניה. הוא היה יו"ר משלחות לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) וניהל משא ומתן על הסכם שיתוף פעולה בן עשר שנים בין ארצות הברית לרוסיה.

בראון ספג ביקורת עקב חוסר יעילות ארגונו בטיפול במצב, אשר נתפסה על ידי הציבור כהתעלמות הממשל מהאסון. לזאת התווסף תחקיר עיתונאי שחשף כי בראון שיקר בקורות החיים שפרסם באתר FEMA ובאתר נוסף ברשת, והיה, כביכול, חסר הכישורים המתאימים עבור עבודתו. בעידוד הממשל התפטר בראון מתפקידו מעט לאחר התרחשות האסון.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
UART

רכיב UART מדגם 8250
UART (מבוטא "יוּ - אַרט") הוא פרוטוקול תקשורת נפוץ לתקשורת טורית א-סינכרונית. מקור השם באנגלית בראשי תיבות של Universal Asynchronous Receiver Transmitter, ובעברית "מקלט משדר אסינכרוני אוניברסלי" שהתייחס אל השבב אשר מימש את פרוטוקול התקשורת הטורית. מערכות רבות מממשות את הפרוטוקול כחלק ממעגל משולב או בתוך רכיב מתכנת, ולא עושות יותר שימוש בשבב המקורי, אך השם UART נותר לתיאור מערכות אלו. 

== מבנה מסגרת ==

כל זמן שאין שידור נשלח אות גבוה (1), בתחילת שידור המידע נשלח ביט אחד נמוך (0), לאחריו הביטים של המידע, לאחריו ביט הזוגיות האופציונלי ולבסוף ביט סיום גבוה (1).
סיביות התחלה(start), סיום(stop) וזוגיות(parity) מתווספים לסיביות הנתונים (D0...Dn)

== פרמטרים של הפרוטוקול ==
הפרוטוקול מאפשר שליטה על מספר פרמטרים, אותם הצדדים צריכים לתאם ביניהם מראש:
*קצב העברת הנתונים 
:מסיבות היסטוריות, הקצבים האפשריים (קצבי העברת הסימבולים; קצבי ה-באוד) עבור פרוטוקול ה-UART הם 50, 300, 1200, 2400, 4800, 9600, 14400, 19200, 28800, 57600 ו-115200 סיביות לשנייה. כאשר לא משתמשים בבקר UART קנוי, ניתן להשתמש בפרוטוקול עבור כל קצב רצוי, בהתאם למגבלות הפיזיקליות של המעגל עליו הוא ממומש.
*כמות סיביות המידע בכל מסגרת
: 5,6,7 או 8 סיביות מידע בכל מסגרת (כלומר בין סימבול ההתחלה לסימבול הסיום).
*הוספת סיבית זוגיות
:ניתן להוסיף לכל מסגרת סיבית אשר תקבע את מצב הזוגיות של ביטי המידע במסגרת. אם פרמטר זה הוא even הבקר יוסיף סיבית כך שכמות האחדות במסגרת יהיה זוגי. כאשר פרמטר זה הוא odd תתווסף סיבית כך שכמות האחדות במסגרת יהיה אי-זוגי. כאשר הפרמטר הוא None לא תתווסף סיבית זוגיות למסגרת.
*משך סימבול הסיום
:ניתן לקבוע את משך הזמן של שידור סימבול הסיום לאורך של 1, 1.5 או 2 סיביות.

סט הפרמטרים הנפוץ ביותר הוא 8N1 שמשמעותו '8' סיביות מידע, 'N' - ללא סיבית זוגיות, '1' - אורך סיבית הסיום היא (משך הזמן של) סיבית יחידה. 
על-מנת לקיים תקשורת תקינה על שני הצדדים לכוון לאותו סט של פרמטרים, למשל, 2400-8N1. 

=== קצב המידע ===
קצב העברת הנתונים נטו ניתן לחישוב לפי פרמטרי המערכת. למשל, סט הפרמטרים 8N1, קצב הנתונים הוא ביחס של 8:10 מקצב הסימבולים, עקב 2 סיביות תקורה אשר מתווספות לכל בית של מידע גולמי. ניתן לחשב את קצב הנתונים לפי הנוסחה הבאה:
נגדיר: <math> SB </math> אורך סימבול הסיום; <math> P </math> קיום סיבית זוגיות (0 אם לא קיימת, 1 אם קיימת); ו<math>D</math> כמות סיביות המידע בכל מסגרת. קצב המידע נתון על ידי
<math>
DataRate=BaudRate \cdot\frac{D}{D+P+SB+1}
</math>.

== בקר תקשורת ==
השבבים שהיו מקובלים בעבר היו מדגם 8250 (8 סיביות) המאפשר קצב נתונים עד 19,200 סל"ש (BPS) ודגם 16450 (16 סיביות).
שבבי ה-UART שימשו לכיול שידור / קליטה של קו נתונים. במצב של קליטה הוא דוגם את הקו בקצב גבוה כדי לזהות סיביות נשלחות, ובעת היותו משדר הוא מוסיף סיביות התחלה, סיום וזוגיות לכל תו.
שבבי UART חדשים יותר מכילים בתוכם גם מאגר פנימי (Internal Buffer), המאפשר אגירת נתונים טרם פיענוחם ובכך מאפשר להגדיל את קצב העברת הנתונים עד ל-115,200 סל"ש.

השבב החדש הוא מסוג 16550 (16550afn), והוא משמש לממשקי ה-COM וה-LPT של המחשב. 
שבב זה פתר את הבעיה שהייתה בדחיסת הנתונים בכך שהשתמש ב-Buffer המשתמש הפועל בשיטת ה-FIFO, ושמר את הנתונים באוגר מקומי עד שהמעבד התפנה לטפל בהם.

== ראו גם ==
*RS-232
*COM (ממשק חומרה)

== קישורים חיצוניים ==

* פרנק דורדה, [http://www.freebsd.org/doc/en/articles/serial-uart/ מדריך לבקר UART] 

קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
עשר אגורות (מטבע)

מטבע 10 אגורות הונפק בספטמבר 1985
עשר אגורות הוא אחד מסדרת המטבעות של השקל החדש והיחיד מסדרת המטבעות של האגורה אשר נמצא בשימוש כיום, נכון לשנת 2023. בצד הנושא של המטבע מוטבעת מנורת שבעת קנים הלקוחה ממטבע פרוטה של מתתיהו אנטיגונוס השני החשמונאי 37 לפנה"ס. מטבע עשר האגורות הוא המטבע בעל הסכום הקטן ביותר המשמש כהילך חוקי בישראל.

המטבע שוקל 4 גרם, קוטרו 22 מ"מ והוא עשוי סגסוגת שתרכובתה 92% נחושת, 6% אלומיניום ו-2% ניקל.

נכון לשנת 2011, מעל מחצית מהמטבעות במחזור בישראל - כ-900,000,000 מטבעות, הם של עשר אגורות.

==עיצוב ומשמעותו==

עיצוב צד הנושא של המטבע נעשה כבר בשנת 1984 בידי נתן קרפ, ושימש כצד הנושא של המטבע 100 שקלים (ישנים). את צד הערך עיצב גבי נוימן.
עם החלפת השקל בשקל החדש, בסוף שנת 1985, הועתק העיצוב למטבע של 10 אגורות (0.1 שקל חדש) שהיה שווה בערכו ל-100 שקלים ישנים. במקביל אומץ העיצוב כסמלו של בנק ישראל.
מטבע של [[מתתיהו אנטיגונוס השני, עליו מוטבע סמל המנורה. על מטבעות 100 השקלים הישנים ועשר האגורות המודרניים מוטבעת צורת מטבע מטיפוס עתיק זה]]
עיצוב צד הנושא של המטבע היה מוקד לסערה תקשורתית ב־26 במאי 1990. במסיבת עיתונאים שערך בז'נבה, טען ראש אש"ף יאסר ערפאת כי המטבע מראה את שאיפות ההתפשטות של ישראל על פני שטחים נרחבים במזרח התיכון. טענתו התבססה על כך שצד הנושא כולל שרטוט של מנורת שבעת הקנים על גבי צללית ששוליה מזכירים את צורת קו החוף של ארץ ישראל. ערפאת טען כי הצללית היא מעין מפה של "ארץ ישראל השלמה", והמנורה מסמלת את רצונה של ישראל להשתלט על השטח המתואר במפה, הכולל גם את ירדן ועיראק. סגן שר החוץ, בנימין נתניהו, הגיב לטענותיו של ערפאת וציין שמדובר בעותק של מטבע יהודי עתיק מתקופת המלך אנטיגונוס, שאת המקור שלו ניתן למצוא במוזיאון בישראל, ועקב עתיקותו צורתו אינה עגולה. נתניהו המשיך בהצגת סמל אש"ף, המציג את גבולות המנדט הבריטי תחת הדגל הפלסטיני, וטען כי מסמל זה אפשר ללמוד שאש"ף מבקש לכונן את המדינה הפלסטינית במקומה של מדינת ישראל.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:100 old Shekel coin.jpg| מטבע 100 שקלים (ישנים) מ-1984.
קובץ:Modified 10 Agorot.JPG|במטבעות משנת הטבעה ה'תשס"ז יש בצד הערך של המטבע 19 רכסים ארוכים במקום 38. צידו השני של המטבע נשאר זהה.
קובץ:10 agurot hannukah.jpg|מטבע 10 אגורות עם חנוכייה. הונפק לכבוד חנוכה ה'תשנ"ב.
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, תשס"ו-2006, עמ' 167.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.boi.org.il/he/Currency/CurrentCurrencySeries/Pages/Default.aspx סדרת המטבע הנוכחית], מעות - סדרת האגורות והשקל החדש, 10 אגורות בקטלוג בנק ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מטבעות
קטגוריה:שקל חדש
סימן תמיהה

סימן תמיהה או סימן שאלה קריאה הוא סימן פיסוק המופיע בשפות רבות.
סימן זה נוצר משילוב של סימן שאלה שלאחריו סימן קריאה: ?! סימן זה יכול להעביר הרגשה של זלזול, בהלה או הלם.

==שימוש==
שימוש בסימן זה בא להעיד על תמיהה, או על שאלה רטורית, לדוגמה:
* נראה לך?!
* עד מתי?!
* רוצה להגיע לפריז בצוללת?!

האומר משפטים אלה מביע שאלה בגוון הקול שלו, אולם אינו מצפה לקבל תשובה מאחר שהתשובה ברורה לו.

==היסטוריה==
===סימני פיסוק רבים בסוף משפט===
סופרים רבים עשו שימוש בריבוי סימני פיסוק בסוף משפט על מנת להביע רגשות שונים. בדרך כלל ריבוי סימנים בא לאחר סימן השאלה על מנת להביע רגש נוסף על השאלה, לרוב התרגשות כללית, אולם הסימנים הנוספים נחשבים אמצעים ספרותיים המביעים רגשות ולא סימנים מוסכמים המקובלים על פי כללי הדקדוק. לדוגמה:
* והוא עשה זאת?!?!?!

בצרפתית נקרא הסימן Point exclarrogatif, שילוב בין סימן השאלה "point d'interrogation" וסימן הקריאה "point d'exclamation".

לסימן זה יש גם צורה מאוחדת, ‽, הנוצרת על ידי הצבה של שני הסימנים אחד מעל השני.

==ראו גם==
* אינטרובאנג
*סימן אירוניה

==קישורים חיצוניים==
* [http://hebrew-academy.org.il/topic/hahlatot/punctuation/ הפיסוק, סעיף 22] – באתר האקדמיה ללשון העברית

קטגוריה:פיסוק
אינטרובאנג

אינטרובאנג (באנגלית: Interrobang) הוא סימן פיסוק לא רשמי הנוצר משילוב של סימן שאלה וסימן קריאה: <span style="font-size: 140%;">‽</span>, כקיצור לסימן התמיהה ?!.

==שימוש==
שימוש בסימן זה בא להעיד על תמיהה, דהיינו הסימן מעיד על כך שהשאלה היא שאלה רטורית, לדוגמה:
* עד מתי רשעים יעלוזו<span style="font-size: 140%;">‽</span>
* את רגלים רצת וילאוך, ואיך תתחרה את הסוסים<span style="font-size: 140%;">‽</span>

==היסטוריה==
האינטרובאנג הומצא על ידי האמריקאי מרטין ספקטר בשנת 1962 כגימיק פרסומי, במטרה להמציא סימן אחד המביע תמיהה. ספקטר אף הציע את שם הסימן – אינטרובאנג מלטינית: interrogatio - "שאלה רטורית", כאשר "באנג" הוא כינוי בענף העריכה לסימן קריאה. בשנת 1966 המציא ריצ'רד איסבל את הגופן "אמריקנה" וכלל בו את סימן התמיהה. בהמשך הפך הסימן מקובל במכונות הכתיבה מדגם רמינגטון, מאחר שהסימן הפך נפוץ יותר ויותר.

בשנות ה-80 דעך השימוש בסימון והוא אינו מצוי בגופנים רבים.

==ראו גם==
*סימן תמיהה

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20041013080952/http://www.interrobang-mks.com/ האינטרובאנג]
*[http://www.worldwidewords.org/weirdwords/ww-int1.htm אינטרובאנג]
*[http://blogs.msdn.com/fontblog/archive/2005/12/22/506936.aspx אינטרובאנג בגופני מיקרוסופט]

קטגוריה:פיסוק
מלך ירדן

מלך ירדן הוא ראש בית המלוכה השולט על שטחי מדינת ירדן. המונרכיה הירדנית החלה בשנת 1921 וכוננה בעזרתם של הבריטים.

==רקע==
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המריד השריף חוסיין בן עלי את חצי האי ערב כנגד האימפריה העות'מאנית, במה שכונה המרד הערבי, ובכך סייע בהפלת האימפריה. חוסיין בן עלי המליך את עצמו למלך חג'אז, והבריטים שקיבלו מנדט על עיראק ועבר הירדן החליטו לשתף אותו בשלטון האזור בתמורה לעזרתו נגד הטורקים במהלך המלחמה הגדולה.

פייסל הראשון, בנו השני של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של עיראק והקים את הממלכה ההאשמית של עיראק, ועבדאללה הראשון, בן נוסף של חוסיין בן עלי, הומלך למלך הראשון של ירדן והקים את הממלכה ההאשמית של ירדן. בכך חיזק בית המלוכה ההאשמי את שליטתו באזור הצפוני אותו קיבלו הבריטים במנדט שלהם, זאת מול כוחו העולה של בית סעוד שהצליח לכבוש את כל השבטים באזור הדרומי של חצי האי ערב.

בניגוד לבית המלוכה בעיראק, בו הודחו שליטיו בהפיכה צבאית היות שהשליטים היו זרים לעם, המלוכה הירדנית ביססה את עצמה במדינה וקיבלה תמיכה רחבה בעם . הגאווה העממית במלכים והשלטון החכם של המנהיגים הצליח לתת ביטחון הן להנהגה והן לתושבים, מה שיצר מאוחר יותר מדינה ריבונית ירדנית תחת שלטון המשפחה ההאשמית האהודה.

== סמכות ==
ירדן היא מונרכיה חוקתית. עם זאת, למלך מוקנית סמכות מבצעת ומחוקקת מעט יותר ממה שקורה בדרך כלל למלוכים חוקתיים

* המפקד העליון של הכוחות המזוינים הירדנים.
* ממנה את ראש ממשלת ירדן.
* ממנה את ראש מינהל המודיעין הכללי של ירדן 
* הוא גם ממנה את חברי הבית העליון, הסנאט
* ממנה שופטי בית המשפט החוקתי.

==מלכי ירדן==
שושלת מלכי ירדן היא ענף מרכזי של השושלת ההאשמית. ראשיתה במלך עבדאללה הראשון, בנו השני של אבי השושלת חוסיין בן עלי, אמיר מכה ומלך חג'אז. לאחר עבדאללה הראשון עברה המלכות בירושה לבנו, לנכדו ולנינו (מלך ירדן הנוכחי עבדאללה השני).
{| class="wikitable" style="text-align:center;" align="center""
|+מלכי ירדן
! rowspan="2" |מס'
! rowspan="2" |דיוקן
! rowspan="2" |שם
<small>(תקופת חיים)</small>
! colspan="2" |תקופת מלוכה
|-
!התחלה
!סיום
|-
|1
|93x93 פיקסלים
|עבדאללה הראשון
عبد الله الأول

<small>(1882–1951)</small>
|25 במאי 1946
|20 ביולי 1951
<small>נרצח</small>
|-
|2
|91x91 פיקסלים
|טלאל
طلال

<small>(1909–1972)</small>
|20 ביולי 1951
|11 באוגוסט 1952
<small>התפטר</small>
|-
|3
|85x85 פיקסלים
|חוסיין
حسين

<small>(1935–1999)</small>
|11 באוגוסט 1952
|7 בפברואר 1999
|-
|4
|76x76 פיקסלים
|עבדאללה השני
عبد الله الثانى

<small>(1962–)</small>
|7 בפברואר 1999
|מכהן
|}

==ראו גם==

* בנות הזוג של מלכי ירדן
* היסטוריה של ממלכת ירדן
* מלך עיראק

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.princehamzah.jo/English/The_Hashemite_Lineage.html בית המלוכה האשמי] - האתר הרשמי
* 

קטגוריה:ירדן: פוליטיקה
קטגוריה:ירדן: היסטוריה
*
משחק מושלם (בייסבול)

משחק מושלם הוא מושג בבייסבול המתאר מצב בו המגיש, או המגישים, לאורך כל המשחק בן 9 סיבובים לפחות, לא מאפשר לשחקני הקבוצה היריבה להגיע לבסיס. דהיינו בכל המשחק לא היו חבטות מוצלחות, הליכות, שגיאות או כדור שפגע בחובט ומקנה לו אוטומטית את הבסיס הראשון. 27 חובטים עלו לחבוט, ו-27 חובטים נפסלו בידי המגיש. מתחילת ליגת הבייסבול האמריקאית, לפני למעלה מ-130 שנים, נרשמו רק 24 מגישים שהגיעו למשחק מושלם, מתוכם 22 ב"עידן המודרני" מאז 1900. משחק מושלם מתרחש בממוצע רק אחת ל-6 שנים, והוא נחשב לאחד המאורעות הנדירים ביותר בבייסבול. בכל המשחקים המושלמים זרק רק מגיש אחד לאורך כל המשחק.

כדי להגיע למשחק מושלם דרושה עבודת צוות ומשחק טוב משחקני השדה. המשחק המושלם האחרון נרשם ב-28 ביוני 2023 כשדומינגו חרמן מהניו יורק יאנקיז הגיש נגד האוקלנד אתלטיקס.

בייסבול יפני, למרות שהוא ספורט חדש יחסית, הניב 15 משחקים מושלמים ב-50 השנים האחרונות, ממוצע של אחד לשלוש שנים.

==משחקים מושלמים לפי קבוצות==
* ניו יורק יאנקיז - 4 משחקים מושלמים (ב-1956 על ידי דון לארסן, ב-1998 על ידי דייוויד וולס, ב-1999 על ידי דייוויד קון וב-2023 על ידי דומינגו חרמן)
* קליבלנד אינדיאנס - 2 משחקים מושלמים (ב-1908 על ידי אדי ג'וס וב-1981 על ידי לן ברקר)
* שיקגו וייט סוקס - 3 משחקים מושלמים (ב-1922 על ידי צ'ארלי רוברטסון, ב-2009 על ידי מרק ברלי וב-2012 על ידי פיליפ האמבר)
* אריזונה דיאמונדבקס - משחק מושלם אחד (ב-2004 על ידי רנדי ג'ונסון)
* בוסטון רד סוקס - משחק מושלם אחד (ב-1904 על ידי סיי יאנג, המשחק המושלם המאושר הראשון)
* אוקלנד אתלטיקס - שני משחקים מושלמים (ב-1968 על ידי קאטפיש האנטר וב-2010 על ידי דאלס בריידן)
* טקסס ריינג'רס - משחק מושלם אחד (ב-1994 על ידי קני רוג'רס)
* לוס אנג'לס דודג'רס - משחק מושלם אחד (ב-1965 על ידי סנדי קופקס)
* סינסינטי רדס - משחק מושלם אחד (ב-1988 על ידי טום בראונינג)
* לוס אנג'לס איינג'לס מאנהיים - משחק מושלם אחד (ב-1984 על ידי מייק וויט)
* פילדלפיה פיליז - שני משחקים מושלמים (ב-1964 על ידי ג'ים באנינג וב-2010 על ידי רוי האלאדיי)
* מונטריאול אקספוז - משחק מושלם אחד (ב-1991 על ידי דניס מרטינז)
* סן פרנסיסקו ג'איינטס - משחק מושלם אחד (ב-2012 על ידי מאט קיין)
* סיאטל מארינרס - משחק מושלם אחד (ב-2012 על ידי פליקס הרננדז)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונחי בייסבול
מחוזות ירדן

מחוזות ירדן (בערבית: محافظات الأردن) הם המחוזות האדמיניסטרטיביים המרכיבים את הממלכה האשמית של ירדן. ירדן מחולקת ל-12 מחוזות (בערבית: محافظة) ואלה מחולקים ל-52 נפות (בערבית: ناحية).

בעוד השלטון המרכזי של המדינה מצויי בידי מלך ירדן, השלטון המקומי נמצא בידי מושלים אשר ממונים על ידי המלך. אומנם השלטון המרכזי בוחר מי יעמוד בראש כל מחוז, אך הוא אינו מתערב בניהול השוטף של המחוזות וכך כל מחוז אחראי על תחום שיפוטו וכל המתרחש בו ושולט על נושאים מהותיים כמו הכלכלה, הפיתוח, התרבות וכדומה.

==מחוזות==

להלן רשימה של מחוזות ירדן עם עיר הבירה של כל מחוז בסוגריים

המחוזות של ירדן

{| class="wikitable"
|-
! מס' || שם || בירה || שם בשפת המקור || שטח || אוכלוסייה (2012)
|-
| 1 || מחוז אירביד || אירביד || محافظة إربد || 1,572 || 1,137,100 
|-
| 2 || מחוז בלקא || סלט || محافظة البلقاء || 1,120 || 428,000 
|-
| 3 || מחוז ג'רש || ג'רש || محافظة جرش || 410 || 191,700
|-
| 4 || מחוז זרקא || זרקא || محافظة الزرقاء || 4,761 || 951,800
|-
| 5 || מחוז טפילה ||טפילה|| محافظة الطفيلة || 2,209 || 89,400
|-
| 6 || מחוז כרכ || כרכ || محافظة الكرك || 3,495 || 249,100
|-
| 7 || מחוז מידבא || מידבא || محافظة مادبا || 940 || 159,700
|-
| 8 || מחוז מעאן || מעאן || محافظة معان || 32,832 || 121,400
|-
| 9 || מחוז מפרק || מפרק || محافظة المفرق || 26,551 || 300,300
|-
| 10 || מחוז עג'לון || עג'לון || محافظة عجلون || 420 || 146,900
|-
| 11 || מחוז עמאן || עמאן || محافظة العاصمة || 7,579 || 2,473,400
|-
| 12 || מחוז עקבה || עקבה || محافظة العقبة || 6,905 || 139,200
|}

==ראו גם==

* נפות ירדן

==קישורים חיצוניים==

*
מחוזות ירדן
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
ברגאן

מיקום מישור ברגאן ברומניה
ברגאן (ברומנית: Bărăgan) הוא מישור רחב ידיים בחבל מונטניה שברומניה.

השם "ברגאן" נגזר משפת הקומנים ששלטו במקום בימי הביניים. ברגאן הוא שדה הגידול העיקרי לדגני רומניה.

מישור ברגאן הוא ערבה חמה ויבשה בקיץ (טמפרטורת השיא שנמדדה היא 44.5 מעלות צלזיוס) וקרה מאוד בחורף. בחורף נושבת במישור זה רוח קרה הקרויה קריבץ. עקב האקלים הקיצוני המקום מאוכלס בדלילות, ושימש כיעד להגלייתם בשנת 1950 של אנשים חשודים כמתנגדי המשטר הקומוניסטי או הנחשבים איכרים מבוססים ( הקרויים "קיאבורים", בדומה למונח "קולאקים" בברית המועצות) עוד הוגלו לשם אוכלוסיות ממוצא גרמני וסרבי מאזור באנאט הקרוב לגבול עם יוגוסלביה.

== ראו גם ==
* הגליות לברגאן

קטגוריה:רומניה: גאוגרפיה
קטגוריה:ערבות
אוני (עיר)

בית הכנסת המפואר באוני, מבט מבפנים
סמל אוני בתקופת [[האימפריה הרוסית]]
אוֹני (בגאורגית: ონი) היא עיר בנפת אוני שבמחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית, גאורגיה. למעשה היא ממוקמת היסטורית ואתנוגרפית במחוז ההיסטורי רצ'ה, בערוץ עמוק על גדות נהר הריוני. ונמצאת בגובה 830 מ' מעל פני הים, 210 ק"מ צפונית מערבית לטביליסי. העיר משמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של נפת אוני. ויש בעיר גם נציגות הכנסייה האיפרכית של ניקרוצמינדה. אוני נמצאת בחלק האירופי של המדינה.

== היסטוריה ==
העיר אוני היא אחת מהערים העתיקות בעולם בכלל ובגאורגיה בפרט. האזור שבו שוכנת אוני היה מאוכלס מאז תקופת הברונזה. ארכאולוגים חשפו שרידים של תרבות קולכית, במיוחד אוסף של מטבעות קולכיים, המתוארכים למאה השישית לפנה"ס - המאה השלישית לפנה"ס. אוני מופיעה בכרוניקה במאה החמש עשרה, באגדה עליה כי נמצאה על ידי פרנדזום, מלך איבריה. כשהיא ממוקמת בצומת שבין צפון הקווקז, כארתלי (במרכז גאורגיה), אימרתי (במערב גאורגיה) ורצ'ה תחתית, התפתחה אוני לעיר מסחר ימי ביינמית טיפוסית, וקישרה בין מלכי ממלכת אימרתי לבין נסיכי רצ'ה. משנת 1810 הייתה בשליטת האימפריה הרוסית, ובשנת 1846, הפכה לעיר ולמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז רצ'ה. במהלך שלטונה של ברית המועצות, העיר אוחדה עם מספר כפרים המקיפים אותה והוקמה נפת אוני. מאמצע שנות השמונים, סבלה העיר מרעידות אדמה וסידרה של מפולות שלגים.

למרות הנטייה הפוסט סובייטית של העברת אוכלוסיות, נותרה באוני קהילה יהודית היסטורית, השלישית בגודלה אחרי הקהילות בטביליסי ובכותאיסי. בעיר יש גם בית כנסת שנבנה בשנות השמונים של המאה התשע עשרה.

אוני וסביבותיה כוללות מספר מונומנטים היסטוריים, כולל את חורבות מבצר מימי הביניים וכנסייה של גאורגית אורתודוקסית, ספא פופולרי, שובי, הממוקמת כ-30 ק"מ מהעיר אוני, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול.

בשנת 1991 הייתה באזור רעידת אדמה שפגעה קשות בעיר ולאחת הבעיות הקשות של העיר זה הגירה שלילית. בשנת 2004 נרשו בסטטיסטיקה 35 לידות מול 350 פטירות ומעבר מחוץ לעיר.

כיום הקרבה לגבול הרוסי ולדרום אוסטיה והאזור ההררי והמתיחות הפוליטית באזור, מאפשרת למבריחים להבריח סיגריות ודלק לגאורגיה.

== הרובע היהודי ==

יהודי אוני הגיעו לעיר עם סיפוחה של גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית במאה השמונה עשרה. עם הגעת הרוסים הגיעה גם הכנסייה הפרובוסלבית. מאמצע אותה מאה החלו יהודי גאורגיה לחפש מפלט משלטון הכנסייה הרוסית וכך הגיעו לאוני. כך החלה יהדות אוני שגדלה במשך הזמן והייתה ליישוב הגאורגי המאוכלס ביותר ביהודים, ובתקופות שונות היו גם רוב ביישוב. (בשנת 1972 מנתה הקהילה כ-3,500 איש).

בית הכנסת הגדול באוני, ברחוב טביליסי, הוקם בשנת 1895 והיה מבנה אבן גדול ובולט בממדיו ופארו. הוא נספר ברשימת בתי הכנסת בברית המועצות שנערכה בשנת 1945 והיה פתוח עד ראשית 1953 לפחות.

פתיחת שערי ברית המועצות הביאה חלק מהיהודים לעזוב את העיירה, ולעלות לישראל. עלייה זו התגברה לאחר שנת 1991, כאשר רעידת אדמה קשה פקדה את האזור ובית הכנסת הקטן נחרב, והגדול ניזוק. ארגונים יהודיים התגייסו, הג'וינט, והנשיא אדוארד שוורדנדזה אשר סייעו בשחזור בית הכנסת הגדול. כיום נותרו באוני יהודים בודדים. בית הכנסת מתוחזק עד היום על ידי ארגונים יהודיים.

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: ערים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:רצ'ה