OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קאוליניט

קאוליניט הוא מינרל חרסית (מינרל פילוסיליקטי, סיליקטים במבנה של לוחיות). הרכבו הכימי: Al<sub>2</sub>Si<sub>2</sub>O<sub>5</sub>(OH)<sub>4</sub>. 

הקאוליניט בנוי משתי שכבות. שכבה אחת בנויה מטטרהדרונים של סיליקה (SiO<sub>4</sub>). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה השנייה. השכבה השנייה בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה פאות) שבמרכזם אלומיניום, המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). השכבות הכפולות נייטרליות מבחינה חשמלית וקשורות לשכבות הכפולות השכנות רק באמצעות קשרי ואן דר ואלס חלשים. המרחק בין השכבות הכפולות הוא 0.2 אנגסטרם.

סלעים עשירים בקאוליניט ידועים כ"חרסית סינית" או קַאוֹלִין על שם אזור גאוֹלינג (בסינית 高岭土, "אדמת רמה גבוהה") בג'יאנגשי שבסין. הקאוליניט תואר לראשונה כסוג של מינרל ב-1867 עת נתגלו מרבצים שלו באגן נהר ז'ארי בברזיל.

הקאוליניט הוא מינרל רך, אדמתי, שצבעו בדרך כלל לבן, שנוצר עקב בליה כימית של מינרלים אלומו־סיליקטיים הכוללים אלומיניום דוגמת פצלת השדה. במקומות רבים בעולם צבעו ורוד-כתום-אדום עקב תחמוצות ברזל הנותנים לו גוון של חלודה. ריכוזים נמוכים של ברזל יוצרים גוונים של לבן, צהוב או כתום בהיר. לעיתים מתגלות שכבות בגוונים שונים כמו בפארק קניון פרובידנס בג'ורג'יה שבארצות הברית.

קאוליניט הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. את הקאוליניט כורים (כקאולין) בברזיל, צרפת, בריטניה, גרמניה, הודו, אוסטרליה, יפן, סין ובמדינות דרום מזרח ארצות הברית. בישראל מצויות שכבות ועדשות של קאוליניט באבני חול הנוביות מתור היורה והקרטיקון התחתון במכתשים בנגב והן מנוצלות לצורכי התעשייה הקרמית.
קאולין

קאולין באיכות מסחרית משווק כאבקה יבשה, כאטריות יבשות למחצה וכתרחיף נוזלי. תכונותיו של הקאולין, היכולת לספוח מים בקלות ולהפוך עקב כך לחומר אלסטי כמו גם היכולת לאבד מים אלה בחום ולהפוך לחומר בעל קשיות ניכרת הופכות את הקאולין לחומר אידיאלי לקרמיקה. כמו כן משתמשים בקאולין בייצור תרופות, לבנים, נייר מצופה, כתוסף מזון, במשחת שיניים, כחומר מפזר אור בנורת ליבון ובקוסמטיקה. ברפואה העממית נעשה שימוש בקאולין להרגיע כאבי בטן, בדומה לדרך בה נוהגים תוכים (ובעקבותיהם בני האדם) בדרום אמריקה לעשות זאת. השימוש הרחב ביותר הוא בייצור נייר שכן הוא מרכיב חיוני ביצירת נייר כרומו (אם כי פחמת הסידן, חומר תחליפי, מתחרה בתחום זה).

קאוליניט יכול להכיל כמויות זעירות ביותר של אורניום ותוריום ולכן שימושי בתיארוך רדיואקטיבי. בעוד שכתב-עת בודד שנוצר תוך שימוש בקאולין אינו מכיל מספיק חומר רדיואקטיבי כדי שיזוהה על ידי מתקני בקרה, משאית המכילה נייר כרומו ברמה מעולה יכולה לעורר אזעקה במעבר דרך מתקני בקרת קרינה רגישים במיוחד.

הקריסטלוגרפיה של הקאוליניט שיחקה תפקיד בעבודתו של לינוס פאולינג על טבע הקשר הכימי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://webmineral.com/data/Kaolinite.shtml קאוליניט באתר webmineral]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מינרלי חרסית
קטגוריה:פילוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
ניקה מסמותרקיה

ניקה מסמותרקיה (ביוונית: Νίκη της Σαμοθράκης) הוא פסל עשוי שיש מן התקופה ההלניסטית. הפסל, המתאר את האלה ניקה כדמות מכונפת הניצבת מול הרוח מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז, והוא נחשב לאחד מאוצרות האמנות הגדולים של המוזיאון, אף על פי שידיו וראשו אבדו במרוצת השנים.

לפי השערות יצר את הפסל פיתוקריטוס איש רודוס בתחילת המאה השנייה לפנה"ס לזכר ניצחון ימי. הפסל מוקם בהיכל האלים הכבירים באי סמותראקי (Samothrace). הפסל התגלה בחפירה ארכאולוגית בשנת 1863 על ידי שארל שאמפּוּאָזוֹ (Charles Champoiseau), הקונסול הצרפתי באדירנה.

הפסל מציג את דמותה המכונפת של ניקה, אלת הניצחון היוונית, כשהיא נמצאת במצב של הליכה. האלה לובשת בד כבד המתלפף ברוח חזקה סביב מותניה ואילו מתאר פלג גופה העליון מודגש על ידי בד דק הצמוד לגופה. לדמות זוג כנפיים גדולות ופרושות והדמות כולה נראית כאילו היא נוחתת. רגלה הימנית נושאת את משקלה, ראשה היה מופנה שמאלה ובידה, השבורה כעת, החזיקה כנראה את אחד מהאטריבוטים של ניקה כמו חצוצרה או זר ניצחון. מקור אפשרי לפסל זה מצאו החוקרים בפסל ניקה מסוף המאה הרביעית לפנה"ס אשר הוקם "לזכר ניצחון דמטריוס על הצי התלמאי ליד קוס בשנת 306 לפנה"ס".

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:מוזיאון הלובר: פסלים
קטגוריה:יוון: עתיקות
קטגוריה:נשים בפיסול
קטגוריה:בעלי כנף בתרבות
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
צ'ין יפני

צ'ין יפני (ידוע גם כספניאל יפני) הוא כלב לוויה ושעשועים יפני.

לצ'ין היפני הזנב מקורזל ומורם מעל הגב. החרטום פחוס, קצר ומופנה כלפי מעלה, העיניים גדולות ודמויות כפתורים, ובחזית הראש לרוב כתם לבן הגדול היוצר מעין הבעת תדהמה.

== טיפול ובריאות ==
הטיפול בצ'ין היפני דורש סירוק תכוף במסרק מיוחד אשר משמר את מראה הפרווה ורכותה. בארבעת החודשים הראשונים לחייהם קשה לאלפם, אולם לאחר מכן הם לומדים במהירות את הנדרש מהם.

== מראה חיצוני ==
כלבי צ'ין יפני ניתן למצוא בגוונים של לבן, שחור ואף לבן עם גוון אדמדם. כלבים מגזע קטן אשר שוקלים בין 3-5 קילו בלבד וגובהם עד כ-25 ס"מ.

== היסטוריה ==
מוצאו של גזע צ'ין יפני הוא ביפן ומכאן שמו. מדובר בגזע אשר התגלה בשלהי המאה ה-8 לספירה ומספרים כי הצ'ין היפני שימש ככלב שעשועים של חצרות המלוכה היפנית.

== אופי ==
כלב צ'ין יפני הוא כלב אינטליגנטי מאוד אשר אוהב אתגרים וסקרן במיוחד. מדובר בכלב משפחתי ונאמן מאוד לבעליו, הוא לא נובח הרבה ואוהב לשחק עם ילדים קטנים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.japanesechinclub.co.uk עמותת חובבי הצ'ין היפני באנגליה]
* [https://web.archive.org/web/20120102062320/http://japanesechinonline.org/ עמותת חובבי הצ'ין היפני בארצות הברית]

קטגוריה:הקבוצה התשיעית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הראשונה של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה החמישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
לוביאנקה

לוּבּיַאנקַה (ברוסית: Лубянка) הוא שמו העממי של בניין המטה הכללי של שירות הביטחון הפדרלי, אחד מיורשיו של הק.ג.ב. שנוסד לאחר פירוק ברית המועצות. הבניין נמצא בכיכר לוביאנקה בתחילת רחוב לוביאנקה גדולה, במשצ'אנקה, מוסקבה.

בעבר שכן במרתפי הבניין בית סוהר מפורסם, שבו נכלאו, עונו והוצאו להורג אנשים רבים מספור. הבניין, שנמצא בכיכר לוביאנקה במוסקבה, הוא בניין גדול עם חזית עשויה לבנים צהובות, אשר תוכנן על ידי אלכסנדר וסילייביץ' איבנוב (Александр Васильевич Иванов) בשנת 1897, ובהמשך נבנתה לו תוספת על ידי האדריכל אלכסיי שצ'וסב (Щусев) בין השנים 1940–1947.

לוביאנקה, אשר נבנה בשנת 1898 בסגנון נאו-בארוקי, נועד לשמש כמטה של חברת הביטוח הכלל-רוסית, וניכר ברצפות העץ היפיפיות שבו ובקירותיו בצבע ירוק בהיר.

לאחר המהפכה הבולשביקית נתפס הבניין על ידי הממשלה כדי לשמש כבניין מטה המשטרה החשאית, אשר נקראה אז צ'קה (Cheka). במהלך הטיהורים הגדולים של סטלין, הפכו משרדי הבניין לצפופים מאוד לאור גידול הצוות שעבד במקום. בשנת 1940 התבקש הארכיטקט הסובייטי המפורסם ביותר, אלכסיי שצ'וסב, להכפיל את גודלו של הבניין על ידי הוספת קומה והרחבת הבניין מאחור. תוכניתו של שצ'וסב הדגישה את סגנון הקלסיציזם סטליניסטי של הבניין. אולם שצ'וסב הספיק, בשנות הארבעים, לשנות רק המחצית השמאלית בחזית הבניין. זאת, עקב פתיחת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה ועיכובים נוספים. חזיתו הבלתי סימטרית של הבניין נותרה ללא שינוי עד לשנת 1983, כאשר תחת הנהגתו של יורי אנדרופוב הושלם שינוי המחצית הימנית בחזית והסימטריה הושבה לבניין, בהתאם לתוכניתו המקורית של שצ'וסב.

אף על פי שהמשטרה החשאית הסובייטית שינתה את שמה מספר פעמים, המטה הכללי שלה נותר כל העת בבניין. ראשי המשטרה החשאית, החל מלברנטי בריה ועד ליורי אנדרופוב, ישבו באותו משרד בקומה השלישית הצופה על פסלו של פליקס דזרז'ינסקי, מייסד הצ'קה. בחודש אוגוסט 1991, מיד לאחר כישלון הפיכת ינאייב נגד מיכאיל גורבאצ'וב, הופל הפסל על ידי מפגינים והועבר לגן הפסלים במוסקבה.

בית הכלא בקומת הקרקע של הבניין תואר בהרחבה בספרו הידוע של אלכסנדר סולז'ניצין "ארכיפלג גולאג". בין האסירים הידועים אשר נכלאו בבניין, עונו ונחקרו בו ניתן להזכיר את ראול ולנברג, נתן שרנסקי, הכומר הישועי וולטר צ'יזק והמשורר בנימין גוטיאנסקי. על אף החקירות הקשות, בית הכלא עצמו נחשב לטוב בברית המועצות, בשל הספרייה המצוינת (הספרים באו מבתי האינטליגנציה שנאסרה אז), גודל התאים, איכות המיטות, והמבחר הגדול במזון.

לאחר פירוק ארגון הק.ג.ב., הפך בניין לוביאנקה למטה הכללי של משמר הגבול הרוסי וכן שוכנת בו הנהלת שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה, הפס"ב (ФСБ). כמו כן נפתח בבניין מוזיאון לתולדות הקג"ב. המטה הראשי של פס"ב נמצא בבניין אחר השוכן באותו כיכר לוביאנקה. בקרבת הבניין ניצבת אנדרטה לקורבנות הרדיפה הפוליטית בברית המועצות, שהוקמה על ידי ארגון ממוריאל.

==ראו גם==
*נ.ק.ו.ד.
*ק.ג.ב.
*שירות הביטחון הפדרלי (פס"ב)
*שירות ביון החוץ של רוסיה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רוסיה: בתי סוהר
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
קטגוריה:ק.ג.ב.
קטגוריה:שירות הביטחון הפדרלי (רוסיה)
דרור חג'ג'

דרור חג'ג' (נולד ב-31 בדצמבר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז.
 
חג'ג' גדל בנוער של מכבי ראשון לציון. למרות גובהו, הנמוך יחסית לשחקני כדורסל (1.78 מ'), הצליח להתברג בסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. בגיל 20 עבר חג'ג' למכבי גבעת שמואל למשך שלוש עונות, שכללו ירידת ליגה, עליה חזרה בעונה שלאחר מכן, וחצי גמר גביע המדינה בכדורסל בעונה השלישית. לאחר מכן הוא עבר לשלוש עונות בהפועל תל אביב, איתה עלה ליגה בעונתו הראשונה. בעונה השלישית הגיע לגמר הפלייאוף, לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל, ולמקום השלישי בגביע היורופליג. כמו כן נבחר חג'ג' לשחקן השישי של העונה. בזכות יכולתו הטובה במסגרת האירופית הוא נחשף לשוק האירופאי וקנה את כרטיסו לאירופה.

הוא חתם בקבוצת לוון ברס מהעיר לוון, בלגיה בעונת 2005, איתה זכה בגביע הבלגי וסיים כמלך האסיסטים בליגה הבלגית. בעונה שלאחר מכן הוא עבר לא.א.ק. אתונה מיוון אשר שיחקה ביורוליג באותה עונה. בזכות יכולתו הוא זומן לנבחרת ישראל בכדורסל והגיע איתה למקום 9-12 באליפות אירופה בכדורסל בסרביה.

באוגוסט 2006 חתם בקבוצת הפועל ירושלים, איתה זכה אחר כך בגביע המדינה בפברואר 2007 (18 נקודות גמר) ובפברואר 2008 (8 נקודות בגמר).

ביוני 2008 חתם במכבי תל אביב. לאחר עונה אחת, שבה כמעט ולא קיבל הזדמנויות, חתם חג'ג' באוגוסט 2009 בקבוצת מכבי חיפה. ביולי 2010 חתם בקבוצת עירוני אשקלון. ב-27 ביוני 2011 חתם חג'ג' בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל.
ביולי 2013 חג'ג' חזר למכבי ראשון לציון.

בחודש ספטמבר 2014 חתם בקבוצת מכבי אשדוד בה שיחק שנתיים רצופות בשנים 2011–2013

בפברואר 2015 קבוצת הפועל ירושלים ערכה לדרור חג'ג' טקס לכבוד פרישתו, בו השתתפו קפטן הפועל תל אביב רביב לימונד וקפטן הפועל ירושלים יותם הלפרין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורסלני לוון ברס
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:כדורסלני מכבי גבעת שמואל
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורסלני עירוני אשקלון
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:ראשון לציון: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים בבלגיה
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים ביוון
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית
קטגוריה:בוגרי הקריה האקדמית אונו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
שולמית הרטל

שולמית הרטל (13 באפריל 1937 – 16 בנובמבר 2013) הייתה פסלת, מורה לפיסול, בעלת סטודיו הרטל לפיסול, למדה פיסול באוניברסיטת מינסוטה (ארצות הברית) ומכון אבני.

הרטל, ילידת חיפה, פרסמה חמישה ספרים, הציגה שבע עשרה תערוכות בישראל, גרמניה, וארצות הברית ופיתחה שיטת פיסול חדשה – "שיטת הרטל" שהיא דרך קצרה בין רעיון לבין הגשמתו בתלת־ממד.

== השיטה ==
ברשת ברזל מעצבים את מעטפת הפסל שהיא בו זמנית גם הקונסטרוקציה הנותנת חוזק לפסל וגם הפסל עצמו. אחת המכשלות בפיסול היא מכשלת הכובד של הפסל, בשיטה זו מתייחסים לקליפה בלבד. הפסל חלול והוא קל יחסית גם כשהוא מצופה בטון או חומר אחר. הרשת היא רשת ברזל צפופה וגמישה שארוגה שתי וערב והיא מהווה שלד חיצוני לפסל.

נפטרה בתל אביב ב-16 בנובמבר 2013.

<gallery>
Sculptmesh_Hartal-Tennis_mesh.jpg|שלב א:עיצוב פסל ברשת, יוצר:אדם דותן
Sculptmesh_Hartal_method-Tennis_coated.jpg|שלב ב:פסל מצופה בבטון לבן, יוצר:אדם דותן
Sculptmesh_Hartal_method-dog_black.jpg|פסל מוגמר ברשת בלבד
</gallery>

==אבני דרך לשיטה==
* 1978 - השיטה פותחה בשנת 1978 והוצגה לראשונה לציבור בתערוכה ב-1980.
* 1981 - פיסול ברשת בביתן האמנים של אגודת הציירים והפסלים.
* 1982 - תערוכת עבודות ברשת ופסלי ברונזה במוזיאון יד לבנים פתח תקווה.
* 1983 - פתיחת סטודיו לפיסול בשיטת הרטל.
* 1985 - תערוכת פיסול ברשת באגודת הציירים והפסלים.
* 1993 - הוצאת הספר "קל וחומר - פיסול בשיטת הרטל" ותערוכת פיסול ברשת, דידקטית, לרגל הופעת הספר, במוזאון יד לבנים הרצליה. אוצר: יואב דגון.
* 2000 - תערוכת הפיסול ברשת בשיטת הרטל, בחסות עיריית תל אביב. בהשתתפות בוגרי ותלמידי השיטה.
* 2002 - מהדורה שנייה של הספר "קל וחומר - פיסול בשיטת הרטל".

== ספרים ==
* 1963 - במו ידיך
* 1975 -בוטיק בבית
* 1993, 2002 - קל וחומר
* 2011 - איך הפך אייל המטורלל לאייל המהולל
* 2013 - תרנגולת עיוורת. תורגם גם לאנגלית - Finding the grain

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מורות לפיסול בישראל
קטגוריה:מורים לפיסול בישראל
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:בוגרות מכון אבני
קטגוריה:בוגרי מכון אבני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
קוכיה הודית

קוכיה הודית (שם מדעי: Bassia Indica; ידועה גם בשם Kochia indica Wight) היא שיח חד-שנתי גדול השייך למשפחת הסלקיים. נפוץ בכל הנגב. גבול התפשטותו הצפוני במישור החוף הוא באזור צומת ראם (מעודכן ל-1977) במזרח – בקעת ים המלח ובקעת הירדן ובדרום בערבה ובאילת. צומח בעיקר בצידי שדות, לאורך גדרות ולאורך כבישים.

השיח, בעל הצורה הכדורית, מגיע לגובה של 1–2 מטרים. גדל בשלהי האביב ובקיץ, עונות שבהן רוב הצמחים החד-שנתיים כבר מתייבשים. אורך העלים כ-1–1.5 סנטימטר. העלים איזמלנים בצורתם. הפריחה מתרחשת בחודשים יוני ויולי. הפרחים הזעירים בעלי צבע צהוב, אולם, בדומה לצמחים אחרים ממשפחת הסלקיים, הם אינם בולטים ונראים רק ממבט קרוב.

כאשר הצמח מתייבש בשלהי הסתו, ניתק בסיסו היבש מן הקרקע והשיח הקל מתגלגל בעזרת הרוח למרחקים גדולים ומפיץ את זרעיו בצורה זו. ניתן לראות את הכדורים היבשים הגדולים של השיח כשהם צמודים לגדרות או לתעלות בצידי הכבישים, שם נעצר גלגולם.

==הגעת הצמח לארץ ישראל==
על פי הידוע, אין הקוכיה ההודית צמח טבעי בישראל. הוא נפוץ בייחוד בהודו, פקיסטן ואפגניסטן. על מוצאה של הקוכיה ההודית חלוקות הדעות. מיכאל זהרי טוען כי ארץ המוצא היא אוסטרליה, שבה גדלים רוב מיני הקוכיה, אך לפני שהספיקו להגדירה, הובאה להודו כצמח מספוא, שם התפשטה ואף הוגדרה כ"הודית". לארץ ישראל הגיע הצמח לראשונה, כנראה, במלחמת העולם הראשונה עם גייסות מהודו, ואחד מבוטנאי התקופה אף הגדירו ב-1921 כ"בסיה יפואית". בשנים לאחר מכן ניסו לאתר את הצמח, אך כנראה הוא נעלם עד אשר הגיע שנית לארץ ישראל עם הפלישה המצרית במלחמת העצמאות ב-1948.

אבינעם דנין טוען לעומתו, כי זרעי הקוכיה ההודית הגיעו מהודו לאוסטרליה ומשם למצרים התחתונה במטרה לשמש כצמח מרעה. גבעוליה המסועפים והרכים שימשו לריפוד ארגזי התחמושת של חיל המשלוח המצרי לארץ ישראל ב-1948, נפוצו בנגב הצפוני והתפשטו.

נראה שבסוף מלחמת העולם השנייה קיבל קצין בריטי במצרים זרעי קוכיה וזרע אותם באזור החוף של המדבר המערבי. התפשטות הצמח במצרים הייתה מהירה מאוד. חיילי הצבא המצרי נהגו לארוז חלק מהציוד והתחמושת בארגזים מרופדים בענפי קוכיה. במהלך הקרבות ב-1948 ועם השלל בתום המלחמה נפוצו הזרעים בנגב ומשם התפשטו.

==קישורים חיצוניים==

* אבינעם דנין, [https://flora.org.il/articles/%d7%a6%d7%9e%d7%97%d7%99%d7%99%d7%aa-%d7%91%d7%90%d7%a8-%d7%a9%d7%91%d7%a2/ צמחיית באר שבע], באתר "צמחיית ישראל וסביבתה"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארץ ישראל: שיחים
קטגוריה:סלקיים
קטגוריה:מיני צמחים פולשים בישראל
ריצ'רד בורכרדס

ריצ'רד יואן בורכרדס (באנגלית: Richard Ewen Borcherds; נולד ב-29 בנובמבר 1959) הוא מתמטיקאי בריטי המתמחה בתורת המספרים, בתורת החבורות ובאלגברות מממד אינסופי.
== ביוגרפיה ==
בורכרדס נולד בקייפטאון והתחנך בבית הספר "המלך אדוארד" בברמינגהאם ובאוניברסיטת קיימברידג', שבה למד אצל ג'ון הורטון קונוויי.
בגיל 18, בשנת 1977, הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית. בשנת 1978 זכה בה במדליית זהב. לאחר שקיבל תואר דוקטור, עבד בקיימברידג' בתפקידים שונים ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי כפרופסור למתמטיקה.

בשנת 1998, בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים ה-23 בברלין, הוענקה לו מדליית פילדס. הפרס הוענק לו "עבור תרומותיו לאלגברה, לתורת התבניות האוטומורפיות ולפיזיקה המתמטית, לרבות גילויים באלגברות הקודקודים  ואלגברות לי, הוכחת משפט ה'מונשיין' של קונוויי-נורטון, וגילוי סוג חדש של מכפלות אוטומורפיות אינסופיות".

לאחר זכייתו בפרס, התראיין על ידי סיימון סינג לעיתון הגארדיאן. בראיון סיפר בורכרדס שהוא משער שיש לו תסמונת אספרגר. בורכרדס ומשפחתו הסכימו לעבור סדרת ראיונות ומבחנים אצל חוקר האוטיזם סיימון בארון-כהן, שאישר שלבורכרדס מאפיינים רבים מתחום קשת האוטיסטית אך לא ניתן להגדיר אותו כלוקה בתסמונת.

== לקריאה נוספת ==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* סיימון סינג, [http://simonsingh.net/media/articles/maths-and-science/interview-with-richard-borcherds/ "ריאיון עם ריצ'רד בורכרדס"], עיתון הגארדיאן, 28 באוגוסט 1998 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס
קטגוריה:זוכי פרס וייטהד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
יוזף אלברס

יוזף אלברס (בגרמנית: Josef Albers; 19 במרץ 1888, בוטרופ, גרמניה – 26 במרץ 1976, ניו הייבן, ארצות הברית) היה אמן גרמני ומחנך, נחשב לאחד מראשוני האופ ארט. לימד בבית הספר באוהאוס בין השנים 1923 ו-1933. לאחר עלייתם לשלטון של הנאצים וסגירת בית הספר היגר, יחד עם מורים נוספים, לארצות הברית, בה לימד בבלאק מאונטיין קולג', בית ספר לאמנות באשוויל שבצפון קרוליינה. עבודתו באירופה ובארצות הברית מהווה את הבסיס לכמה מתוכניות הלימוד החשובות ביותר בהוראת האמנות החזותית. יוזף אלברס חלק את חייו האישיים והמקצועיים עם אמנית הסיבים אנני אלברס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:באוהאוס
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1888

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976
סמדר כץ

ילדות בשכונת נחלאות (12/2005), אקווארל על נייר, 25 * 35 ס"מ
סמדר כץ (נולדה ב-1961) היא ציירת ומורה לאמנות.

== ביוגרפיה ==
נולדה וגרה בנהלל, דור שלישי לחקלאים מראשוני העמק. למדה גרפיקה בטכניון, תולדות האמנות באוניברסיטה העברית, ציור בניו-יורק ובאנגליה. מציירת בכל הטכניקות - שמן, אקוורל, פסטל, רישום. עבודתה מתאפיינת בזיקה רבה לציור הריאליסטי-קלאסי, בנושאים מגוונים - פורטרטים, עירום, נופי כפר ועוד. מומחיות: פורטרטים קלאסיים בהזמנה; פורטרטים בשמן בטכניקת אלה-פרימה (ציור פורטרט מהיר ממודל חי). הציגה 16 תערוכות יחיד בארץ ובארצות הברית.

=== הוראת האמנות ===
כץ לימדה במרוצת השנים האחרונות אלפי תלמידי-אמנות בישראל, והותירה חותם ממשי בתחום זה. ידועה בעיקר טכניקת רישום באמצעות מוח-ימין שהרחיבה, המאפשרת גם לחסרי-ידע באומנות ללמוד את יסודות הרישום במהירות וביעילות.

שיטת ההוראה מתבססת על ההשערה שמוח האדם מנסה למצוא תבניות מוכרות באובייקטים הנמצאים במרכז תשומת הלב של האדם, ושליפת התבניות מהזיכרון (הטרמה) מפריעה להתבוננות מעמיקה ולתפיסת מציאות האובייקט כהווייתה. שיטת מוח-ימין מלמדת לצייר את האובייקט מתוך התבונות עמוקה בחללים שבין האובייקט לבין מסגרת התמונה. כך, לפי השיטה, נמנע המוח מלפרש את האובייקט בעזרת תבניות מוכרות, ומציאות האובייקט המצויר נתפסת כהווייתה, ללא מסננים.

בעשור השני של המאה ה-21, כץ מנהלת בית ספר גבוה לציור ריאליסטי בתל אביב.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Edwards, Betty (1999). Drawing on the Right Side of the Brain, Tarcher, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* תערוכת [https://web.archive.org/web/20070311013353/http://www.smadar.com/exhibition_country_landscapes/about.html שמים, ארץ ושביל]
* מאמר - [https://web.archive.org/web/20070311013515/http://www.smadar.com/exhibition_country_landscapes/manifest.html שקר הציור בישראל - הדיקטטורה של הממסד האמנותי]

קטגוריה:נהלל: אישים
קטגוריה:מורות לציור בישראל
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:מנהלות בתי ספר ישראליות
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בוגרות התיכון החקלאי ויצו נהלל
קטגוריה:בוגרי התיכון החקלאי ויצו נהלל
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1961
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
יעקב דוד קאליש

רבי יעקב דוד קאליש (תקע"ד, 1814 - ד' בכסלו תרל"ח, 10 בנובמבר 1877) היה האדמו"ר הראשון מאמשינוב, מכונה בחסידות אמשינוב "האדמו"ר הזקן". בנו הגדול של רבי יצחק מוורקא.

==ביוגרפיה==
נולד בזוריק לרבי יצחק ולרחל בת ר' מאיר מזוריק. בצעירותו התקבל לרב בגוברצ'וב, ובהמשך כיהן בפשיסחה ובגור, לפני שכיהן בה יצחק מאיר אלתר בעל ה"חידושי הרי"ם". בהמשך עבר לאמשינוב.

בשנת תקצ"ו נישא לשרה לאה בתו של הרב שמואל מפרצובה ונולדה להם חיה פייגא אשת ר' ירחמיאל יהודה מאיר מפשיסחא. לאחר שהתאלמן בשנת תרי"ח נישא לחיה בתו של הרב יעקב מזרניבצה ונולדו להם שלושה בנים.

לאחר פטירת אביו בשנת תר"ח (1848) קיבל את מרותו של רבי שרגא פייבל מגריצא, ולאחר חצי שנה, עם פטירת רבי פייבל, החל לכהן באדמו"רות באמשינוב, לצד אחיו הצעיר רבי מנחם מנדל מוורקא, שמילא את מקום אביו בוורקא.

כאביו, פעל בעסקנות ושהה רבות בוורשה לצורך שתדלנות. לעיתים פעל בשיתוף עם החידושי הרי"ם. יחד עם רבי אליהו חיים מייזל הוא פעל לבטל "גזירת הלבוש" שנגזרה בתקופתו על ידי הממשלה הרוסית. כדרכה של חסידות וורקא הוא התבלט באהבת ישראל ובשמחה. הוא נהג לשתות משקאות חריפים ביותר, ועם זאת שמר על צלילות הדעת.

בין חסידיו, רבי צבי מרדכי בוים מפשיסחה והרב שמחה מסוחדניוב. הוא זכה להערכתם של רבי מאיר מפרמישלאן ורבי מנדל מקוצק.

נפטר בעיר המרפא מראנו שבאיטליה והובא לקבורה באמשינוב חמישה ימים לאחר פטירתו.

ילדיו: בזיוג ראשון:
*חיה פייגא, נישאה לרבי ירחמיאל יהודה מאיר רבינוביץ, בנו של רבי יעקב יצחק מפשיסחה. נפטרה בצעירותה.

ילדיו בזיוג שני:
*רבי מנחם קאליש ממלא מקומו באמשינוב
*רבי ישעיהו מפשיסחה (כ"ו בחשוון תרכ"ט-תש"ג, פשיסחה) חתן גיסו רבי ירחמיאל יהודה מאיר. אחרי פטירת אביו גדל בבית אחיו הגדול רבי מנחם.
*רבי ירמיהו מאופולה

מצבתו והאוהל שעל קברו שוחזרו ונבנו מחדש. מעט מדברי תורתו כונסו בספר "אהל יצחק", בספר "בית יצחק" (הרב יהודה לייבל לוין, מכון הרי"ם לוין, תשל"ה) ובספר "יד דוד" (אופלע, מכון לב אריה תשנ"ח).

==לקריאה נוספת==
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, אישים, בערכו.
* אברהם יצחק ברומברג, מגדולי החסידות חלק ג', על רבי יצחק מוורקא, רבי יעקב דוד מאמשינוב, רבי מנדל מוורקא, רבי בונים מאוטבוצק ורבי מנחם מאמשינוב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

יעקב
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:משפחת קאליש
קטגוריה:ילידי 1814
קטגוריה:נפטרים ב-1877
אקירה יושיזאווה

אקירה יושיזאווה (ביפנית: 吉澤 章 ; 14 במרץ 1911 – 14 במרץ 2005) נחשב לגדול אמני האוריגמי.

==ביוגרפיה==
יושיזאווה נולד למשפחה של חקלאים ביפן. בגיל 13 עבר לטוקיו ועבד כפועל במפעל ובמקביל למד והפך לשרטט טכני, תוך שימוש באוריגמי היפני המסורתי כדי להבין ולפתור בעיות גאומטריות. בשנת 1937 הוא עזב את עבודתו במפעל למען העיסוק באומנות האוריגמי וזכה להכרה ראשונית בתחום.

בשנת 1954 פרסם שיטה לרישום תהליכי הקיפול באוריגמי אשר גרמה למהפכה בתחום והפכה לסטנדרט. לאחר פרסום הספר יושיזאווה הקים את המרכז הבין-לאומי לאוריגמי בטוקיו ויצא לסדרה של תצוגות בעולם כולו אשר גרמו לפרסום האוריגמי במערב ולפריחתו בעולם.

יושיזאווה המציא מעל ל-50,000 דגמי אוריגמי חדשים, שיטות חדשניות לקיפול ואף שיטות חדשות לייצור נייר המתאים יותר לאוריגמי. יצירותיו מזוהות בעיקר עם סוגת הקיפול הרטוב, שהיא שיטת לגימור הקיפולים, על ידי הרטבת הנייר. והוא בין האבות המייסדים שלה.

יושיזאווה זכה בפרסים רבים, נבחר לאיש השנה של הניו יורק טיימס ואף קיבל ב-1983 תואר חברות במסדר השמש העולה מאת הקיסר היפני.

נפטר ביום הולדתו ה-94 בשנת 2005.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.timesonline.co.uk/tol/comment/obituaries/article439880.ece על חייו של יושיזאווה בלונדון טיימס]
* [http://query.nytimes.com/search/query?frow=0&n=10&srcht=s&query=Akira+Yoshizawa&srchst=nyt&hdlquery=&bylquery=&daterange=full&mon1=01&day1=01&year1=1981&mon2=10&day2=07&year2=2006&submit.x=35&submit.y=12 מאמרים על יושיזאווה בניו יורק טיימס]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוריגמי
קטגוריה:יפנים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1911
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2005
אברהם אלימלך פרלוב

רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין (ד' באלול ה'תרנ"א – י"ד בחשוון ה'תש"ג; 7 בספטמבר 1891 – 25 באוקטובר 1942) היה האדמו"ר השמיני בשושלת אדמו"רי חסידות קרלין, שעמד בראשה משנת ה'תרפ"א (1921) ועד לרציחתו בשואה בשנת תש"ג (1942).

==קורות חייו==
רבי אברהם אלימלך, נולד בד' באלול התרנ"ב לרבי ישראל מסטולין ולברכה שיינדל בתו של רבי דוד מזלטיפולי. נישא בד' באדר תרפ"ב לחוה בת דודו רבי מרדכי יוסף מזלטיפולי. לאחר נישואיו נשאר להתגורר כמה שנים אצל חותנו בזלטיפולי ולאחר מכן חזר לסטולין. לאחר פטירת אביו מונה על ידי החסידים למלא את מקומו בסטולין על פי צוואת אביו, אך הוא סירב, ורק לאחר לחצים מצד חותנו ומצד רבי ישראל מטשורטקוב הסכים להתמנות כאדמו"ר מקרלין בקרלין (פינסק).

הקים את ישיבת "אור ישראל" בלונינץ, יחד עם אחיו רבי משה, בה כיהן מספר שנים כראש ישיבה רבי אלעזר מן שך, כמו כן הקים את ישיבת "בית אהרן" בירושלים.

תלמידו רבי משה מרדכי בידרמן מלעלוב התבטא עליו כי הוא הבעל שם טוב של דורו.

על פי עדות חסידיו, שהה בארץ ישראל (בה ביקר ארבע פעמים ביקורים ממושכים) כשהנאצים פלשו לעירו. כששמע זאת רצה לחזור לעירו כדי לעודד את היהודים שם, וחסידיו ניסו לעצור בעדו, אך הרבי התעקש לחזור ולא להשאיר את חסידיו לבד. האדמו"ר אכן חזר בספינה האחרונה שיצאה ונרצח שם.

רבי אברהם אלימלך נרצח בחודש חשוון תש"ג. נסיבות מותו נותרו לוטות בערפל, כיוון שאין עדות אם נרצח על ידי הנאצים או על ידי האוקראינים. חסידי קרלין מציינים את יום השנה (יארצייט) בי"ד בחשוון, אך התאריך המדויק אינו ברור. (ישנה לכאורה עדות מאחד שראה אותו לאחר התאריך הנ״ל)

==משפחתו==
כל משפחתו נרצחה בשואה

* בתו חנה נישאה לרבי שמואל נחמיה פרנקל, אחיה של חיה לאו, אשתו של הרב משה חיים לאו.

* בנו דוד

* בנו ישראל

* בנו מרדכי יוסף

* בנו אהרן

== לקריאה נוספת ==
* בנימין בראון, [https://www.academia.edu/36277456/LIKE_A_SHIP_ON_A_STORMY_SEA_THE_STORY_OF_KARLIN_HASIDISM_-_Table_of_Contents_כספינה_מיטלטלת_חסידות_קרלין_בין_עליות_למשברים_-_שער_ותוכן_הענייניםכספינה מיטלטלת: חסידות קרלין בין עליות למשברים], ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2018.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=337 אדמו"ר רבי אברהם אלימלך פרלוב מקרלין] - באתר "MyTzadik"
* [http://www.tog.org.il/m/Article.aspx?id=433 תיאור ביוגרפי עליו] באתר "Tog חדשות ותוכן יהודי"
* [http://toratcha.com/?p=1 הרב אברהם אלימלך פרלוב הי"ד, האדמו"ר מקרלין] באתר תורתך לא שכחתי
* יוסף מאיר כהן, '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DHY%2F1925%2F11%2F05&id=Ar00402&sk=709F746E אדמו"ר]', דואר היום 5 בנובמבר 1925, עמ' 4
* ב. בן פורת, '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1945%2F06%2F22&id=Ar00601&sk=227DBFE0 האדמו"ר מקרלין הי"ד'], הצופה, 22 ביוני 1945, עמ' 6
* '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HBKR%2F1945%2F08%2F03&id=Ar00113&sk=F794BC03 הרב מלך פרלוב]', הבוקר, 3 באוגוסט 1945, עמ' 1
* '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1968%2F11%2F05&id=Ar00502&sk=67F85C97 זיכרון להולכים: האדמו"ר אברהם אלימלך מקרלין הי"ד]', הצופה, 5 בנובמבר 1968, עמ' 5
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי קרלין
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:קרלין: רבנים
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:משפחת טברסקי
קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:נפטרים ב-1942
סמואל רנדלט

סמואל רנדלט (באנגלית: Samuel Randlett; נולד ב-11 בינואר 1930) הוא אמן אוריגמי בעל שם עולמי. מתגורר באולימפיה שבמדינת וושינגטון. פיתח יחד עם רוברט הרבין שיטה לרישום תהליך קיפול הנייר בדיאגרמות סטנדרטיות.

בין ספריו החשובים:
* "אומנות האוריגמי"
* "המיטב של האוריגמי"

רנדלט, סם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
יוסף פעמוני

יוסף פעמוני (אוסיה גלוקמן) (20 ביולי 1902 – 1 בינואר 1966), היה דוקטור לבקטריולוגיה וממקימי מערכת הבריאות בישראל. מאנשי התנועה הרוויזיוניסטית ובית"ר, מקים מחלקת העזרה הראשונה באצ"ל, ממייסדי "קופת חולים לעובדים לאומיים" (לאומית) ומייסד מכון ז'בוטינסקי.

==ביוגרפיה==

פעמוני נולד בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית בשם יוסף גלוקמן, בנם של פרה (לבית צאלקוביץ) ומנחם גלוקמן. למד בגימנסיה והמשיך ללימודי בקטריולוגיה באוניברסיטה. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הציונית, באגודת הסטודנטים ובארגונים ביולוגיים. עם המהפכה הבולשביקית ב-1917 נאסר בגין פעילותו הציונית, ולא סיים את לימודיו. בשנת 1925 הומר עונש המאסר בגירוש, ובאותה שנה עלה לארץ ישראל.

עם עלייתו הצטרף לתנועה הרוויזיוניסטית עם היווסדה, והיה ממייסדי בית"ר. לבסוף הגיע לדרגת קצין נציבות בית"ר.

בארץ עבד כאסיסטנט במכון פסטר של ד"ר אריה בהם (בעהם) עד שנת 1927, אז נתמנה כמנהל המעבדה המרכזית של קופת חולים של ההסתדרות, ושימש בתפקיד זה עד שפוטר ב-1933, לאחר רצח ארלוזורוב, על רקע השתייכותו לתנועה הרוויזיוניסטית.

בשנת 1934 היה ציר לוועידת היסוד של הסתדרות העובדים הלאומית. שנה לאחר מכן היה ציר בקונגרס היסוד של הצ"ח בווינה.

ב-1935 היה, יחד עם יעקב וינשל ואחרים, ממייסדי "קופת חולים לעובדים לאומיים" (לאומית), וכיהן כמנהלה.

כיהן כרופא בבית החולים הדסה (תל אביב).

בהיותו איש אצ"ל ותומך תנועת בית"ר ארגן את השירות הרפואי של אצ"ל ותמך בו בעזרת מגן דוד אדום ומשאבי בית החולים הדסה.

בסוף שנות ה-30 ייסד את מכון ז'בוטינסקי והיה מנהלו הראשון.

נפטר בתל אביב ב-1 בינואר 1966 לאחר ניתוח קשה, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

על שמו נקרא רחוב בתל אביב.

אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>.

==משפחתו==
פעמוני נשא את אסתר, בתו של אליעזר אליהו פרידמן, מראשוני פעילי הציונות, מייסד היומון העברי "הצופה" שיצא לאור בוורשה ועורכו הראשון, ואחותו של ד"ר יהושע פרידמן, מחנך, עסקן תרבות ומתרגם עברי שתרגם בעיקר מן השירה הרומית הקלאסית.

בתו, יעל העליון, ייסדה וניהלה את בית הספר לאמנויות תל אביב. הייתה נשואה ליעקב העליון, עיתונאי "מעריב" לשעבר בטרם התאבדה באוקטובר 2002.

==לקריאה נוספת==
* יהושע אופיר (עורך), יוסף פעמוני: האיש ופעלו, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי, [תשכ"ח].
* יוסף כרוסט (עורך), יוסף פעמוני: תרס"ב-תשכ"ו 1902–1966: דיוקן, תל אביב: מכון ז'בוטינסקי בישראל, תשמ"ו-1986.
* יוסף פעמוני, "פרקי זכרונות", האומה, ד [16] (תשכ"ו), עמ' 531–536.
* יוסף בן-אהרן, "קופת חולים לעובדים לאומיים ומכון ז'בוטיסקי - מסכת חייו של יוסף פעמוני", בארץ ישראל: מדיניות, חברה, כלכלה, ספטמבר-אוקטובר 1987, עמ' 66–67.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:אצ"ל
קטגוריה:סגל לאומית שירותי בריאות
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
רוברט הארבין

דגם גולש סקי שעוצב על ידי רוברט הארבין, גולש במורד הספר ממנו לקוח הדגם
רוברט הארבין (באנגלית: Robert Harbin; 1908–1978) היה קוסם, סופר ואמן אוריגמי בריטי. ביחד עם סמואל רנדלט פיתח שיטת רישום אוריגמי.

==ביוגרפיה==
בגיל 20 החל הארבין לעבוד בחנות קסמים בלונדון. מעט לאחר מכן הוא החל להופיע כקוסם ברחבי לונדון והיה לקוסם הבריטי הראשון שעבר להופיע בטלוויזיה ואף הנחה תוכנית משלו.

מתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא החל לעסוק באומנות האוריגמי היפנית וכתב מספר ספרים בנושא זה, אשר תרמו רבות לפריצתו של האוריגמי לתודעת המערב.

==ספרים==
* Paper Magic - הספר הראשון של רוברט הארבין. יצא בשנת 1956. כשנה אחר כך ליליאן הופנהיימר קיבלה עותק של הספר וחצתה את האוקיינוס כדי לפגוש את המחבר.
* Secrets of Origami - הדפסה ראשונה ב-1963. הוצאות מחודשות היו ב-1971 וב-1997.
* "אוריגמי 1" - הספר הראשון בסדרה של ארבעת ספרי האוריגמי הראשונים שתורגמו לעברית. הספר יצא לאור ב-1968 בכריכה קשה תחת הכותרת "Teach Yourself Origami, the Art of Paperfolding", ובכריכה רכה בשם קצר יותר "Origami, the Art of Paperfolding". שנה אחר כך שם הספר שונה ל-"Origami 1" ופתח את הסדרה המוכרת. "אוריגמי 2" - יצא לאור באנגלית תחת הכותרת "New Adventures in Origami"
* "Origami, Step by Step" - יצא לאור ב-1974.
* "Have Fun with Origami" - הספר מכיל דגמים פשוטים שהארבין לימד בסדרת הטלוויזיה הבריטית "Look-In".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.britishorigami.info/academic/lister/harbinbooks.php דייוויד ליסטר על ספריו של רוברט הארבין]
* 

קטגוריה:אוריגמי
קטגוריה:קוסמים
קטגוריה:בריטים

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1978
קוקוזין

הציור שעל פני פחית הקוקוזין
קוקוזין (Kokosin) הוא ממרח דמוי מרגרינה או חמאה, בצבע לבן, העשוי מחלב ומשמן קוקוס<ref></ref>.

יתרונו של ממרח הקוקוזין על חמאה או מרגרינה הוא העובדה שהוא נשמר ללא צורך בקירור.

הממרח, שיוצר במפעלי חברת "שמן" שווק בקופסאות פח, בנפח של ליטר (משקל כ-850 גרם), שהיו צבועות בפסים בצבעי כחול לבן ועליהן הופיעו ציורי עצים ממשפחת הדקליים, שם המוצר והמשפט: "pure refined Coconut oil".
קוקוזין שימש בתקופת הצנע בישראל כתחליף לחמאה. 

הקוקזין יוצר אף בצרפת ויובא לישראל<ref></ref>. 

עם סיום הצנע, כאשר היה ניתן לרכוש מוצרים ללא תלושים, ועקב מחירו הזול (בפיקוח) של הקוקוזין, נוצר לו ביקוש לשם ייצור סבון ביתי. בספרם של אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, "איפה היינו ומה עשינו? - אוצר שנות החמישים והשישים", מתואר הקוקוזין כבעל .

== הערות שוליים ==
אורי קציר

אורי קציר, דצמבר 2012
אורי קציר (נולד ב־22 ביולי 1968 בחיפה) הוא מורה דרך, סופר, איש תקשורת ובלוגר ישראלי.

==ביוגרפיה==
בצבא שירת כמש"ק חינוך ביחידות שדה. במהלך לימודיו לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולתואר שני בהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית התפרנס מהדרכת קבוצות מטיילים. ב-1994 סיים קורס צוערים בסיסי במשרד החוץ, אך מיד לאחר מכן פרש ועבר לעיתונות. הוא הצטרף לסוכנות הידיעות עתי"ם ומונה לכתב המדיני שלה. במחצית השנייה של שנות התשעים מילא תפקידי דוברות פוליטיים, בתחילה כדוברו וראש לשכתו של אהוד ברק, שהתמודד אז על מנהיגות מפלגת העבודה, ולאחר מכן כדובר מפלגת שינוי. לאחר הבחירות שימש כדובר סיעת שינוי בכנסת, אך בשנת 2000 התפטר ועבר לשמש כדובר הרשות לניירות ערך.

את פעילותו כבלוגר החל קציר ב-2003, אז הקים את הבלוג "באופן אישי" שהתארח באתר "רשימות". חלק גדול מפרסומיו היו מאמרים שהתמקדו בפרשיות היסטוריות נשכחות או בלתי ידועות ובתחומים תרבותיים ששיקפו את נטיותיו האישיות. בשנת 2004 סגר את "באופן אישי" והקים את "אפלטון", בלוג עצמאי בעל נופך אינטלקטואלי בולט. כמה מפרסומיו ב"אפלטון" עוררו עניין ציבורי בלתי מבוטל. בעקבות התאבדותה של הבלוגרית מירב קנר, שנודעה בכינוי "רפונזל", הציע לנסח כללי אתיקה לבלוגרים ואף הציג טיוטה משלו. בעקבות פרסום שבו תיאר בקצרה את פרשת התאבדותו של החייל אורי אילן בשבי הסורים ותהה על היעלמותם של הפתקים המפורסמים שנמצאו על גופו (שבמפורסם שבהם חורר אילן את המלים "לא בגדתי"), ולאחר שידורה של תוכנית רדיו שבה ראיין (יחד עם משה טימור) דמויות הקשורות בפרשה, איתר צה"ל את הפתקים האבודים ומסרם לידי משפחת אילן. בינואר 2005 הציע את מועמדותו של הסופר אלי עמיר לנשיאות המדינה – הצעה שעוררה תשומת לב לאחר שנפתחה חקירת משטרה נגד הנשיא המכהן, משה קצב.

בשנת 2012 עזב קציר את עבודתו כדובר רשות ניירות ערך ופנה לתחום התיירות. הוא הקים מיזם תיירות בשם "סהר קציר", המתמחה בסיורי תוכן, ונכון ל-2013 הוא עומד בראשו. בנוסף, שימש גם כעורך חדשות החוץ בקואופרטיב החדשות מגפון ניוז.

בשנת 2003 פרסם קציר ספר ילדים בשם "אש לי יום הולדת".

בשנת 2016 פרסם הגדה לפסח ברוח חילונית מתונה. בהגדה זו חיבר את סיפר השחרור הלאומי, אותו הוא רואה כמרכזי בסיפור יציאת מצרים, עם אירועים כמו שיבת ציון והציונות המודרנית ובכך יצר מארג היסטורי המחבר בין פסח לבין יום העצמאות. בהגדה זו שילב גם ציטוטים מהוגים מודרניים כמו ברל כצנלסון, בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון והסופרת הבריטית ג'ורג' אליוט, פואמות של נתן אלתרמן ונפתלי הרץ אימבר ואף שירים הקשורים לעונת האביב ולכיסופים לציון.

בשנת 2021 פרסם את הרומן ההיסטורי הראשון שלו, "כִּלְאָב", העוסק בבנו השני והנשכח של דוד המלך.

בת דודתו היא הידוענית שרון איילון.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.aplaton.co.il אפלטון, הבלוג של אורי קציר] 
* [https://web.archive.org/web/20061105215136/http://www.e-mago.co.il/writers/kazir.htm אורי קציר מאמרים באתר אימגו]
* [http://www.haayal.co.il/author_Ori%20Katzir אורי קציר], מאמרים באתר האייל הקורא
* [http://www.alterman.org.il/מאמרים/מאמריםלפימחברים/קציראורי.aspx מאמרי אורי קציר] באתר [http://www.alterman.org.il נתן אלתרמן]
* 
* אורי קציר ודוד קסירר, [http://www.hagadatmodiin.co.il הגדת מודיעין]

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:בלוגרים ישראלים
קטגוריה:נירים: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
אביחי קצין

הרב אביחי קצין (נולד ב-7 במאי 1962), הוא ראש בית המדרש "ראשית" ברעננה. מרבני הציונות הדתית.

==ביוגרפיה==
אביחי קצין נולד ברעננה לאחת מן המשפחות המייסדות של העיר. למד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "יבנה" ברעננה, לאחר מכן המשיך לחטיבת הביניים קריית יעקב הרצוג בכפר סבא, והשלים את לימודיו התיכוניים במדרשיית נועם. בהמשך עבר לישיבת ההסדר כרם ביבנה. כשהיה במסלול ישיבות ההסדר, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת לבנון הראשונה, כנהג טנק מגח ונפצע במהלך המלחמה פציעה שגרמה לו לאבד את רגלו, כאשר פגז (שלא התפוצץ) פגע ברגלו פגיעה ישירה. לאחר תקופת השיקום שב למסלול לימודיו בישיבה, ובהמשך הוסמך לרבנות וקיבל תעודת כושר לרב עיר מטעם הרבנות הראשית לישראל. למד גם בכולל ארץ חמדה. 

לאחר שסיים תקופה של ארבע שנות הוראה בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים עבר לשמש כראש ישיבת בני עקיבא רעננה במשך שש שנים. שימש כרב קהילת "לכו נרננה" ברעננה, קהילה פעילה בת כ-150 משפחות. כיום רב הקהילה הוא הרב יעקב מאיר. הקים את בית המדרש הקהילתי "ראשית" המארגן פעילות תורנית ענפה המיועדת לכל סוגי האוכלוסייה הגרה ברעננה, דתיים וחילוניים גם יחד וכן שבתות של תורה. כמו כן הוא עומד בראש בית המדרש במכללת שערי משפט ורב קהילת "עדת בני-ישראל המאוחדת" יחד עם הרב שלמה אישון, וקהילת "עלומים" ברעננה במשרה חלקית. הגיש בעבר תוכנית רדיו יומית ברדיו קול חי, סביב נושאים בפרשת השבוע ובדף יומי.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yeshiva.org.il/midrash/Hmidrash.asp?srch=1&filter=&orderby=268&q=&cat=3 שיעורי הרב אביחי קצין] מאתר ישיבת בית אל
* [http://betmidrash-reshit.org/ אתר בית המדרש "ראשית"]
* [https://www.youtube.com/playlist?list=PLq9m-Xb5TU52_oCCwWDZoZ-7LMQhaz3i2 רשימת שיעורים ביוטיוב]
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_אביחי_קצין/ כל הכתבות על הרב קצין], באתר ערוץ 7
* 

קטגוריה:ראשי ישיבות ציוניות
קטגוריה:בוגרי בית ספר יבנה (רעננה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי כולל ארץ חמדה
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:רעננה: רבנים
קטגוריה:סגל רדיו קול חי
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:ראשי ישיבת בני עקיבא רעננה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
פיל לבן

פיל לבן ב[[יאנגון]]
פסל של פיל לבן, במקדש Wat Phrathat Doi Suthep, [[צ'אנג מאי, תאילנד]] 
דגל תאילנד בשנים 1855–1916
"פִּיל לָבָן" הוא כינוי לנכס רב ערך לכאורה, אשר הופך לעול ולמעמסה. פיל לבן יכול להיות נכס שעלות אחזקתו גבוהה מהתועלת שבו ואינו משמש את הציבור. 

== מקור הביטוי ==
מקור הביטוי בפילים לבקניים נדירים שמצויים בדרום-מזרח אסיה. מדובר בחיה הנחשבת קדושה, כזו שאסור לפגוע בה ויש לדאוג למחסורה. זאת למרות העובדה שאינה מביאה תועלת ועלות אחזקתה גבוהה.

נדירותו והעובדה שהוא מוחזק בעיקר על ידי מלכים ובעלי שררה, היא שהביאה אותו למעמדו המיוחד. בשל קדושתו, המחזיק בפיל אינו יכול לנצלו לעבודה, ומכאן נגזרת עלות החזקתו הגבוהה.

הפיל הלבן אינו ממש לבן, אלא בעל עור בהיר יותר. צבעו הלבן הוא תולדה של מפגש גנים רצסיבים נדירים ללבקנות מצד שני הוריו. מאחר שהפיל נחשב לקדוש על פי תרבויות האזור, למשל: בתרבות הבורמזית, אין לנטוש או להזניח אותו. 

גם בתרבות התאית הפיל מקודש, ותמונתו הופיעה בשנים 1855–1916 על דגל תאילנד, בשנת 1916 שונה הדגל לעיצובו הנוכחי. לפי האגדה, במהלך שיטפון ראה ראמה השישי, מלך תאילנד את הדגל תלוי הפוך, ואת רגליו של הפיל הקדוש מופנות כלפי מעלה, וכדי למנוע את הישנות המקרה הוא הסיר את תמונת הפיל מהדגל. אחיינו, המלך ראמה התשיעי, החזיק מספר פילים לבנים.

== פיל לבן ככינוי לנכסים או פרויקטים ==
כאמור, פיל לבן הוא כינוי לנכס, אשר הופך לעול ולמעמסה. "פילים לבנים" רבים נוצרים לעיתים קרובות כאשר מיזם עתיר השקעה מגיע לשלב מתקדם, בו נוכחים מתכנניו כי בדיעבד המיזם אינו מצדיק את ההשקעה, וכי עלות אחזקתו יקרה לאין ערוך מהמקורות הכספיים העומדים לשם כך. 

לעיתים, אירוח אולימפיאדה, או טורניר גביע העולם בכדורגל, יוצר במדינה המארחת "פילים לבנים" בדמות מבנים שנבנו לצורך אירוע הספורט, אולם לא נמצא להם שימוש עם סיומו.

=== דוגמאות ===

<div style="text-align: center;">
<gallery widths="160px" heights="120px" perrow="4">
קובץ:Supersonic.arp.750pix.jpg|הקונקורד
קובץ:Tel Aviv Central Bus Station.jpg|התחנה המרכזית החדשה בתל אביב
קובץ:Tel Aviv Colosseum Club.jpg|מבנה הקולוסאום בכיכר אתרים
</gallery>
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.landrover4hobby.com/phpBB/viewtopic.php?t=9058&highlight=&sid=727add73d5b22517fa93ec03d95dfdaa תמונת פיל לבן]
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ביטויים
de:Weißer Elefant#Redewendung
בזואר

אבני בזואר
אבני בזואר (באנגלית: Bezoar) הן אבנים ירקרקות שאצילים ומלכים השתמשו בהן כדי לנטרל רעל ארסן במשקה שהוגש להם כדי להרעיל אותם. מקור השם הוא בפרסית - "באדזהר", ופירושו "הגנה מפני הרעל".<ref></ref> 

קיימים מספר סוגים של אבני בזואר, כאשר נראה שחלק מסוגי הטריכובזואר אכן מסוגלים לנטרל ארסן. אבנים אלה נוצרות בקיבות ובמעיים של עיזי הרים, על ידי משקעים סידניים, שיש בהם גם שיירי גופרית הקשורה בקשר כימי עם פוספט. כאשר הוכנסה האבן למשקה שמעורב בו ארסן, הארסן התרכב עם הגופרית שבאבן, וכך נוטרלה רעילותו. היו מלכים שהחזיקו במחרוזות של אבני בזואר, או ששיבצו אותן בטבעות (כמו אליזבת הראשונה מלכת אנגליה). כך הן היו זמינות לידם בכל עת שרצו לטבול אותן במשקה.

ברפואה, חפץ בקיבה, העשוי בדרך כלל מגוש סיבים נקרא 'בזואר'. עצם זה עלול לגרום לחסימה בקיבה או במעי. ניתן לזהות את העצם לרוב באמצעות גסטרוסקופיה וישנן דרכים שונות שבהן ניתן ניתן לפורר אותו.

בתרבות, הבזואר מוזכר בסדרת ספרי הארי פוטר כאבן שמקורה הוא מתוך קיבה של עז שמשמשת כנוגדן למרבית הרעלים המוכרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות
פלדקירך

פלדקירך (בגרמנית: Feldkirch) היא העיר המערבית ביותר באוסטריה, במדינת פורארלברג הגובלת בשווייץ ובליכטנשטיין. אוכלוסייתה מונה 32,526 תושבים (נכון ל-2016) והיא בירת מחוז פלדקירך. היא השנייה בגודלה בפורארלברג מבחינת תושבים, לאחר העיר דורנבירן.

העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1218 לאחר שהרוזן הוגו פון מונטפורט הקים בה את ה"שאטנבורג" - טירה שעד היום נחשבת לאתר החשוב ביותר בעיר. אתר חשוב נוסף בעיר הוא קתדרלת סנט ניקולס, שנבנתה בסוף התקופה הגותית.

כיום העיר צברה לה מוניטין בזכות קבוצת ההוקי קרח שלה, שזכתה בגביע אירופה בשנים 1997–1998.

==דמוגרפיה==
נכון לשנת 2016, אוכלוסיית העיר היא 32,526.
{| class="wikitable"
|+
!שנת מפקד האוכלוסין
!אוכלוסייה
|-
|1971
|21,751
|-
|1981
|23,745
|-
|1991
|26,730
|-
|2001
|28,607
|-
|2004
|29,577
|-
|2016
|32,526
|}

==ערים תאומות==
פלדקירך היא עיר תאומה של העיר:
* 

==ראו גם==
*שאטנבורג

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פורארלברג: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
עידו קוז'יקרו

עידו קוז'יקרו (נולד ב-8 בינואר 1978) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר כ-17 עונת בליגת העל ולאחר מכן בליגה הארצית וכן גם שימש כעוזר מאמן במכבי חיפה. גובהו 2.03 מטרים, והוא ממוקם במקום ה-53 (3,482 נק') ברשימת הקלעים הגדולים בכל הזמנים בליגת העל הישראלית ובמקום ה-15 ברשימת שיאני ההופעות בכל הזמנים עם 399 משחקים בליגת העל.

== ביוגרפיה ==
קוז'יקרו נולד וגדל במושב בית הלל. החל לשחק בהפועל גליל עליון והגיע לנבחרת העתודה. אחרי שש שנים בהפועל גליל עליון עבר יחד עם מאמנו בגליל, שרון דרוקר, להפועל ירושלים, עימה הגיע להישגים רבים, כולל זכייה בגביע יול"ב ב-2004.

בתום עונת החליט קוז'יקרו לעזוב את ירושלים לאחר 3 שנים בקבוצה וחתם בעירוני נהריה. בתום שתי עונות בנהריה עבר למכבי חיפה, בה שימש קוז'יקרו כקפטן ובעונת 2009/2008 הצעיד את הקבוצה לגמר הגביע ולגמר הפיינל פור. בתום שתי עונות בחיפה עבר להפועל גלבוע גליל, בה שיחק בעונת 2010/11 ועונת 2011/12. לאחר עונה זו חזר למכבי חיפה וזכה איתה בסוף העונה באליפות הראשונה שלו כשהם ניצחו בגמר את מכבי תל אביב בתוצאה 86-79.

ב-10 בספטמבר 2013, אחרי כישלון הנבחרת ביורובאסקט 2013, פרש קוז'יקרו מנבחרת ישראל.

בקיץ 2014 פרש מכדורסל ומונה למנהל המקצועי של מכבי חיפה. לאחר הפרישה ממשחק מקצועני, הצטרף לקבוצת "אחווה חיפה" מליגה א', במקביל לתפקיד המנהל המקצועי.

באוגוסט 2016 פוטר ממכבי חיפה. בקיץ זה הצטרף למכבי קריית מוצקין מהליגה הארצית לה סייע להעפיל לליגה הלאומית.

ביוני 2017 עזב את מכבי קריית מוצקין, לאחר שזו העפילה לליגה הלאומית, והצטרף להפועל עכו מהליגה הארצית. בעונתו השלישית בעכו סיימה הקבוצה במקום הראשון והעפילה לליגה הלאומית.

ביולי 2020 עזב את הפועל עכו לאחר שהקבוצה העפילה לליגה הלאומית וחתם בהפועל מגדל העמק-יזרעאל מהליגה הארצית.
באוגוסט 2019 השתתף בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3".

בדצמבר 2020 התארח בסדרת הילדים "אבא מטפלת" של ערוץ TeenNick לצד יובל סמו.

לקראת עונת 2021 חתם קוז'יקרו בהפועל מגידו מהליגה הארצית בכדורסל. בסיום עונת 2021/22 הודיע על פרישה סופית מכדורסל לאחר 24 עונת.

== קריירת אימון ==
ב-28 במרץ 2021 מונה כעוזר מאמן בקבוצת מכבי חיפה.<ref></ref>

== חיים אישיים ==
קוז'יקרו נשוי ואב לשניים. בנובמבר 2016 החל את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת חיפה בלימודים רב-תחומיים. במסגרת לימודיו השתתף בנבחרת הכדורסל של האוניברסיטה והוביל אותה לשתי זכיות באליפות ליגת המכללות הישראלית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:בוגרי בית החינוך המשותף עמק החולה
קטגוריה:כדורסלני הפועל גליל עליון
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני עירוני נהריה
קטגוריה:כדורסלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורסלני הפועל מגדל העמק
קטגוריה:כדורסלני הפועל גלבוע גליל
קטגוריה:כדורסלני מכבי קריית מוצקין
קטגוריה:כדורסלני הפועל עכו
קטגוריה:מתחרי הישרדות (ישראל)
קטגוריה:כדורסלני הפועל מגידו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
קטגוריה:מועצה אזורית מבואות החרמון: אישים
לאו השלישי (אפיפיור)

לאו השלישי (בלטינית: Leo III; מת ב-12 ביוני 816) כיהן כאפיפיור בין 795 ו-816.

==ביוגרפיה==
עיקר חשיבותו של לאו השלישי בהיסטוריה הכנסייתית טמונה ביחסיו עם קרל הגדול. קודמו של לאו, אדריאנוס הראשון, טיפח יחסים טובים בין הכס הקדוש לפרנקים. עם היבחרו לכס הקדוש (יום אחד בלבד לאחר מותו של אדריאנוס הראשון), הוא שלח לקרל הגדול את מפתחות קברו של פטרוס הקדוש ואת דגל רומא, כסוג של שבועת אמונים. קרל הגדול השיב, כי בכוחו להגן על הכנסייה, וכי על האפיפיור להתפלל לטובת צבאו וניצחונותיו.

לאו עלה לגדולה מרקע צנוע יחסית, דבר אשר עורר עליו עוינות מצד האצולה הרומאית, שראתה את משרת האפיפיור כשמורה למועמדים מקרבה. באפריל 799 הוא הותקף על ידי כנופיה אשר ניסתה לעקור את עיניו ולחתוך את לשונו (חלק מן ההיסטוריונים סבורים שתוקפיו היו קרובי משפחה של אדריאנוס הראשון). לאחר מכן, הוא הודח באופן רשמי ונשלח למנזר לאחר שהועלו נגדו האשמות בדבר התנהגות לא נאותה. לאו הצליח להימלט מן המנזר ולהגיע לקרל הגדול, אשר לא הכיר בהדחה. מתנגדי לאו ברומא שלחו את נציגיהם לקרל הגדול, לשטוח את טיעוניהם. אלבינוס (אלקווין), יועצו של קרל הגדול, טען בפני קרל הגדול שאין סמכות ארצית שבכוחה לשפוט את האפיפיור ולפיכך לאו לווה חזרה לרומא והחזר לשלטון לאחר שהוא נשבע שאין כל אמת באשמות שהועלו נגדו.

קרל הגדול עמד בשערי רומא בשנת 800 וב-1 בדצמבר אותה שנה קיים שם ועידה עם נציגי שני הצדדים. לאו נשבע ב-23 בדצמבר כי הוא נקי מכל חשד בבגידה, ומאשימיו הוגלו מן העיר. יומיים לאחר מכן, לאו הכתיר את קרל הגדול כ"קיסר הרומאים" (Imperator Augustus Romanorum), לאחר שהלה התפלל את מיסת חג המולד בקברו של פטרוס הקדוש. אירוע זה השפיע על מעורבותו של קרל הגדול בנושאים כנסייתיים, לא תמיד בהצלחה. מעורבותו זו של קרל הגדול בנושאי הכנסייה הייתה למורת רוחה של אירנה קיסרית ביזנטיון, אך כוחה הפוליטי הוחלש במידה ניכרת בכל מקרה.

יום מותו, 12 ביוני, נחשב ליום הקדוש שלו. ב-1673 הוכרז לאו השלישי על ידי האפיפיור קלמנס העשירי כקדוש.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:קרל הגדול
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-8
קטגוריה:ילידי 750
קטגוריה:נפטרים ב-816
ורנון סמית'

ורנון לומקס סמית (באנגלית: Vernon Lomax Smith; נולד ב-1 בינואר 1927) הוא פרופסור לכלכלה ולמשפטים באוניברסיטת ג'ורג' מייסון, במרכז הבינתחומי למדעי הכלכלה ובמרכז מרקטוס, הנמצאים כולם בארלינגטון, וירג'יניה, ארצות הברית.

סמית' זכה בפרס נובל לכלכלה בשנת 2002, יחד עם החוקר הישראלי דניאל כהנמן. עוסק בעיקר בכלכלה התנהגותית, תוך התמקדות בנושא השפעת תהליכי קבלת החלטות על הכלכלה בשוק. 

סמית' שרת גם כמומחה בתוכנית הסכמת קופנהגן. 

סמית' הוא בוגר תואר ראשון במכון הטכנולוגי של קליפורניה, מוסמך מאוניברסיטת קנזס ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. 

בפברואר 2005, דיבר סמית' באופן פומבי על היותו בעל תסמונת אספרגר, המהווה חלק מהקשת האוטיסטית.

==ראו גם==
*ריצ'רד בורכרדס

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:אוטיסטים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בראון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חוקרים בקבלת החלטות
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין

סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין (בפולנית: Stanisław Leszczyński; 20 באוקטובר 1677 – 23 בפברואר 1766) היה מלך האיחוד הפולני-ליטאי בשנים 1704–1709 וכן בשנים 1733–1736, דוכס לורן ובּאר (Bar) בשנים 1738–1766, ודוכס האימפריה הרומית הקדושה (תואר שהעניק הקיסר פרידריך השלישי לבני משפחת לשצ'ינסקי). בתו, מרי לשצ'ינסקיה, נישאה ללואי החמישה עשר, מלך צרפת.

==ביוגרפיה==
לשצ'ינסקי נולד ב-20 באוקטובר 1677 בלבוב, לרפאל, ווייבוד (מושל) מחוז פוזנן, ולאנה קתרינה יבלונובסקיה. בילדותו קיבל חינוך אצילי, ובשנת 1697 היה בין אצילי פולין שהשתתפו בכתיבת זכויותיו וחובותיו של אוגוסט השני, כשנבחר למלך. ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות. ב-1703 הצטרף למשפחת סַפיֱהָה ולאיחוד הליטאי שאורגן על ידי קרל השנים עשר, מלך שוודיה נגד אוגוסט. לאחר ניצחונו הסופי של קרל על אוגוסט נבחר בתמיכת קרל למלך פולין. בהיותו צעיר לא מנוסה, לא הצליח לשצ'ינסקי לרכוש לעצמו מעמד עצמאי בפולין ומלכותו נשענה על קרל השנים עשר וניצחונותיו על הרוסים. אחרי הפסדו של קרל ב-1709 בקרב פולטבה הודח לשצ'ינסקי מכיסאו ונאלץ לברוח לפומרניה, שהייתה בשליטת שוודיה, ואחר כך לאלזס הצרפתית. ב-1725 השתדכה בתו מריה עם מלך צרפת לואי החמישה עשר. ב-1733, לאחר מותו של אוגוסט השני, ניסה לשצ'ינסקי שוב את מזלו בפולין ונבחר בתמיכה גדולה של חלק ניכר מהאצולה הפולנית, ובתמיכה בינלאומית של צרפת ושוודיה. בעיני הרוסים הייתה מלכותו לא לגיטימית, והם ניסו לסלקו מהמלוכה. ב-1736 גבר אוגוסט השלישי על סטניסלב, ואילץ אותו לוותר על כתרו בשנית. ב-1738, אחרי ויתור אוסטריה על אלזס-לורן לטובת ההכרה הצרפתית בפרנץ שטפן כקיסר גרמני, מונה לשצ'ינסקי לדוכס לורן. ב-1738 מכר את אחוזותיו, לשנו ורידזינה, לרוזן אלכסנדר יוסף סולקובסקי. את שארית ימיו בילה בארמון לינוויל שבלינוויל (בצרפתית: Lunéville), שם הקים את אקדמיית סטניסלאב והקדיש את ימיו למדע ולגמילות חסדים.

לשצ'ינסקי עוד היה בין החיים בעת שנולדה בתה של נינתו, מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נפטר ב-23 בפברואר 1766, בגיל 88.

==משפחתו==
ב-10 במאי 1698 התחתן סטניסלאב עם קתרז'ינה אופאלינסקה, בתם של יאן קרול אופאלינסקי וזופיה אנה צ'ארנקובסקה, ממנה נולדו לו 2 בנות:
* אנה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1699–1717).
* מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין (1703–1768), התחתנה עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי פולין
קטגוריה:דוכסי לורן
 קטגוריה:ילידי 1677
קטגוריה:נפטרים ב-1766