OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרלוד לחולית

עטיפת חולית בית אטריידיס בעברית
עטיפת חולית בית הארקונן בעברית
עטיפת חולית בית קורינו בעברית
פרלוד לחולית (שנקראת גם סדרת הבתים) היא טרילוגיית ספרי קדימונים מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון, שמתרחשת ביקום של חולית שיצר פרנק הרברט. הטרילוגיה מבוססת בחלקה על רשומות שפרנק הרברט השאיר לפני מותו.

הסדרה מתרחשת בשנים שהובילו לאירועי חולית המקורי. ספרי הטרילוגיה הם:

*חולית בית אטריידיס
*חולית בית הארקונן
*חולית בית קורינו

==קדימונים לסדרת חולית של פרנק הרברט==
האירועים בתחילת טרילוגיית פרלוד לחולית מתרחשים כשלושים וחמש שנים לפני תחילת האירועים בחולית. הטרילוגיה נותנת הרבה מידע על דמויות רבות המופיעות בסדרה של פרנק הרברט. בעוד שחלק מן המידע המוצג בטרילוגיה תואם למידע שניתן בספריו של פרנק הרברט, חלק ממנו סותר אותו ישירות.

הטרילוגיה מציגה את עברן של דמויות רבות. הברון ולדימיר הארקונן, דנקן איידהו וגורני האלק המשועבדים אצל ההארקוננים, הדוכס לטו אטריידיס הצעיר, הגבירה ג'סיקה בתור מתלמדת במסדר בנות גשרית, שאדם הרביעי בצעירותו ועוד.

הטרילוגיה תורגמה לעברית על ידי דורית לנדס.

==ביקורות==
הטרילוגיה זכתה לשיווק רחב והובילה ליצירת דור חדש של מעריצי חולית. עם זאת, קוראים רבים, בעיקר אלה שקראו את הסדרה של פרנק הרברט, ביקרו את הסדרה לרעה. רבים טוענים כי כתיבתם של בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון אינה עמוקה ופילוסופית כמו כתיבתו של פרנק הרברט, וכי הסתירות בין הקדימונים לסדרה המקורית מפריעים.
==הערות שוליים==

קטגוריה:חולית
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד: מדע בדיוני
ארמון בלוו

ארמון בלוו (בגרמנית: Schloss Bellevue, "שלוס בלוי") הוא ארמון המצוי במרכז ברלין, בצידו הצפוני של פארק הטירגארטן בקרבת נהר השפרה, ובסמוך לעמוד הניצחון של ברלין. מאז שנת 1994 מהווה הארמון מקום מגוריו הרשמי של נשיא גרמניה.

הארמון נקרא "בלוו" (בצרפתית: "נוף יפה") בשל הנוף הנשקף אליו מכיוון נהר השפרה.

==היסטוריה==
הארמון נבנה בשנת 1786 עבור הנסיך פרדיננד מפרוסיה, אחיו הצעיר של המלך פרידריך השני. הארמון תוכנן על ידי האדריכל פיליפ דניאל באומן כארמון קיץ, ונבנה במקום בו עמד קודם לכם בית אחוזה שנבנה בשנת 1743 על ידי גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף. ארמון בלוו היה המבנה הראשון בגרמניה שנבנה בסגנון נאו קלאסי.

ב-3 בספטמבר 1870 נחתם בארמון החוזה אשר סיים את מלחמת צרפת–פרוסיה.

הארמון שימש כמקום המגורים הרשמי של יורש העצר הגרמני עד שנת 1918. בשנות ה-30 של המאה ה-20 שימש הארמון כמוזיאון לאתנוגרפיה. בתקופת השלטון הנאצי שימש המבנה כבית אירוח רשמי עבור השלטון הנאצי.

מאז שנת 1957 שימש הארמון כמקום מגורים עבור נשיא גרמניה בעת שהותו בברלין (כאשר מקום המגורים הרשמי של הנשיא היה בוילה האמרשמידט בבון). בשנת 1987 שופץ המבנה ולאחר איחוד גרמניה המערבית עם גרמניה המזרחית הפך, בשנת 1994, למקום המגורים הנשיאותי הרשמי. בשנים 2004–2005 נערכו במבנה שיפוצים נוספים ובאותה עת התגורר הנשיא בארמון שרלוטנבורג.

לארמון מבנה מרכזי המעוטר בעמודים קורינתיים, ושני אגפים צידיים ("אגף הנשים" ו"אגף השפרה").

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Palacio Bellevue, Berlín, Alemania, 2016-04-21, DD 07-09 HDR.jpg|קישור=|ארמון בלוו בלילה
קובץ:Siegessäule TopView6.JPG|קישור=|הבניין העגול- בניין משרדי הנשיאות הגרמנית שבסמוך לארמון בלוו
קובץ:Barack Obama and Joachim Gauck at Schloss Bellevue.jpg|קישור=|נשיא ארצות הברית ברק אובמה בעת ביקורו בגרמניה, 2013
קובץ:Portuguese President Marcelo Rebelo de Sousa and German President Joachim Gauck (Germany, 2016-05-30) 3.png|קישור=|טקס קבלת פנים של הצבא הגרמני ברחבת ארמון בלוו
קובץ:Schloss Bellevue DSC8334.jpg|קישור=|חדר הנשפים
קובץ:Schloss Bellevue DSC8353.jpg|קישור=|חדר האוכל הגדול
קובץ:Schloss Bellevue DSC8405.jpg|קישור=|המשרד הטקסי של נשיא גרמניה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20060826050045/http://www.berlin.de/tourismus/sehenswuerdigkeiten.en/00016.html תיאור המבנה באתר Berlin Tourism]

קטגוריה:גרמניה: מעונות רשמיים
בלוו
קטגוריה:נשיא גרמניה
בלוו
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
רחוב 17 ביוני

רחוב 17 ביוני (בגרמנית: Straße des 17. Juni) הוא רחוב במרכז ברלין בירת גרמניה.

רחוב זה מהווה את המשכו לכיוון מערב של שדרת אונטר דן לינדן. הרחוב חוצה את הטירגארטן. בקצהו המזרחי נמצא שער ברנדנבורג ובקצהו המערבי נמצאת כיכר ארנסט-רוטר שבשרלוטנבורג. במרכז הרחוב נמצאת כיכר הכוכב הגדול ובמרכז עמוד הניצחון של ברלין. בקצהו המזרחי של הרחוב נמצא אנדרטת המלחמה הסובייטית שנבנתה בשנת 1945.

הרחוב משמש כאתר ההזנקה של מרתון ברלין.

== היסטוריה ==
הדרך נסללה בשנת 1799 ושימשה הדרך הראשית לברלין מכיוון מערב, וציר הקישור המרכזי בין פרוורי מערב ברלין למרכז העיר. קודם למלחמת העולם השנייה נקראה הדרך "שארלוטנבורגר שוסה" (Charlottenburger Chaussee) מאחר שהדרך קישרה את העיר לפרוור שרלוטנבורג. בתקופת השלטון הנאצית הורחבה הדרך כחלק מציר מזרח-מערב שנבנה עבור התהלוכות הצבאיות של המפלגה הנאצית. בשלהי מלחמת העולם השנייה, במהלך הקרב על ברלין, ולאחר שהעיר הוקפה על ידי הצבא הסובייטי ובשל הארטילריה הסובייטית לא יכלו הנאצים להשתמש בשדות התעופה של ברלין, שימשה דרך זו כאתר הנחיתה העיקרי של בכירי הצבא הנאצי אשר הגיעו לפיהררבונקר.

בשנת 1953 שונה שם הרחוב לרחוב 17 ביוני על מנת לציין את מרד הפועלים של מזרח גרמניה שחל בתאריך זה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.dhm.de/lemo/objekte/pict/ba008862/index.html הרחוב בתקופת השלטון הנאצי - כחלק מ"ציר מזרח מערב" ("Ost-West Achse")]

קטגוריה:ברלין: רחובות ושדרות
קטגוריה:פארק טירגארטן
כף אגולס

מפת החוף הדרומי של דרום אפריקה, כף אגולס הוא הנקודה הדרומית ביותר.
כף אגולַס (באנגלית: Cape Agulhas, באפריקאנס: Kaap Agulhas, במקור בפורטוגזית: Cabo das Agulhas) הוא הנקודה הדרומית ביותר ביבשת אפריקה, והנקודה המפרידה בין האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס ההודי. הכף נמצא כ-170 קילומטר דרומית-מזרחית לעיר קייפטאון<ref></ref>. שם הכף ניתן לו על ידי הנווט הפורטוגזי הנודע ברתולומיאו דיאש שקרא לו Cabo das Agulhas (בעברית - "כף המחטים") מכיוון שבנקודה זו הצפון המגנטי והצפון האמיתי - התאחדו<ref></ref>.

הכף ממוקם 150 קילומטר דרום מזרחית לכף התקווה הטובה ולפעמים נחשב במקומו לאחד משלושת הכפים הגדולים (כף התקווה הטובה, כף הורן וכף לווין). ההרים על הכף שייכים לרכס הר השולחן אשר מגיע עד פאתי העיר קייפטאון עצמה. האזור נחשב למקום הטוב ביותר לצלילה בדרום אפריקה בזכות מיני הדגים הרבים הנמצאים בים באזור זה.

בכף כמו בכל אזור החוף הדרומי של דרום אפריקה שורר מזג אוויר נוח המושך תיירים רבים. עם זאת, ההפלגה באזור נחשבת מסוכנת<ref></ref> בגלל הרוחות החזקות בים וסערות המלוות בגלי פרא המגיעים לגובה של 30 מטר והיכולים להטביע גם ספינות גדולות. הסיבה לסערות הרבות היא ההתנגשות בין הזרם סביב-קוטבי האנטארקטי הקריר הנושב ממערב למזרח לזרם אגולס החמים הנושב באזור הכף<ref></ref>.
בעבר הכף היה מוכר כאחד המקומות המסוכנים ביותר לימאים, ורבים מהם איבדו את חייהם כשנקלעו לסערות ולסחף והתרסקו עם ספינותיהם על הסלעים<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://www.western-cape-info.com/provinces/town/190/cape-agulhas כף אגוליאש], באתר western-cape-info

== הערות שוליים ==

אגוליאש
קטגוריה:הכף המערבי: גאוגרפיה
מפלגת התנועה הלאומית

מפלגת התנועה הלאומית או מפלגת הפעולה הלאומית (טורקית Milliyetçi Hareket Partisi, MHP) היא מפלגה בטורקיה אשר נוסדה על ידי אלפארסלן טירקש ב-1969. מצעה של המפלגה הוא ימני-קיצוני ולאומני-אתנוצנטרי בעיקרו, ולכן מתנגד להצטרפות טורקיה לאיחוד האירופי.

== היסטוריה ==
[[לוגו המפלגה]]
בשנת 1965 זכה אלפארסלן טירקש בשליטה ב"מפלגת הכפריים הרפובליקנים הלאומית" (Cumhuriyetçi Köylü Millet Partisi, CKMP) שנוסדה ב-1958 בעקבות מיזוגן של "מפלגת הרפובליקנים הלאומית" (Cumhuriyetçi Millet Partisi) ו"מפלגת הכפריים הטורקים" (Türkiye Köylü Partisi). ארבע שנים לאחר מכן שינתה המפלגה את שמה ל"מפלגת התנועה הלאומית".

בשנות השבעים של המאה ה-20 נקטה המפלגה קו לאומני קיצוני וגזעני ברור, שכוון בעיקר כנגד כורדים וקומוניסטים, אולם גם כנגד בני לאומים אחרים:

:"לטורקים אין חברים או בני ברית אלא בקרב טורקים אחרים. טורקים! שובו לשורשיכם. אנו פונים אל לטורקים שאבותיהם הם טורקים... אלה שפילגו את אומתינו הם בוגדים יוונים, ארמנים ויהודים, וכורדים, בוסנים ואלבנים. איך אתם כטורקים יכולים לסבול את בני המיעוטים המטונפים האלה. הרחיקו מקרבינו את הארמנים והכורדים ואת כל אויבי הטורקים".

המפלגה, כמו כל המפלגות הפוליטיות בטורקיה, פוזרה ונאסרה לאחר ההפיכה הצבאית השלישית במדינה ב-1980. יחד עמה נאסר קיומו של ארגון "הזאבים האפורים" (Bozkurtlar), ארגון הנוער של המפלגה, ו-220 מאנשיו כמו גם חלק מאנשי המפלגה וטירקש עצמו הועמדו לדין. טירקש נדון למאסר לתקופה של ארבע וחצי שנים. ב-1981 האשימו הרשויות הטורקיות את "הזאבים האפורים" בכ-700 מעשי רצח שהופנו בעיקר כנגד אנשי שמאל בין השנים 1974 ו-1980.

ב-1983 קמה המפלגה שוב, הפעם בשם "מפלגת המשימה הלאומית" או "מפלגת המאבק הלאומי" (Milliyetçi Çalışma Partisi, MÇP), וב-1987 שב טירקש לכהן כמנהיגה. ב-1992 שבה המפלגה אל שמה המקורי. באותה שנה פרשה מהמפלגה הסיעה המסורתית בקרב חבריה בטענה כי המפלגה "נעדרת אמונה דתית" והקימה את "מפלגת האיחוד הגדול" (Büyük Birlik Partisi) המשלבת דוקטרינה דתית ולאומנית. עם מותו של טירקש ב-1997, ניסה מנהיג המפלגה החדש, דוולט בהצ'לי, להציג קו ימני מתון יותר, גם כלפי הדת. הוא הבטיח להסיר את התנגדותו בעניין איסור לבישת כיסוי ראש לנשים במוסדות ממשלה, נושא רגיש בטורקיה, במיוחד באוניברסיטאות ולהנהיג שיעורים בבתי הספר בנושאי דת.

בבחירות שנערכו בטורקיה בעת גל הגאווה הלאומית שלאחר לכידת עבדוללה אג'לאן זכתה המפלגה ב-18% מהקולות והגיעה למקום השני. יחד עם מפלגת המולדת השתתפה המפלגה בממשלת קואליציה ברשות בולנט אג'וויט ממפלגת השמאל הדמוקרטי, אך בבחירות בשנת 2002 לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות שנערכו במדינה ב-22 ביולי 2007 זכתה המפלגה ב-14.3% מהקולות וכתוצאה מכך ב-71 מושבים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. עם זאת נותרה המפלגה באופוזיציה לאור העובדה שהמפלגה המובילה, מפלגת הצדק והפיתוח ברשות רג'פ טאיפ ארדואן, נהנית מרוב מוחלט באספה הלאומית.

== ראו גם ==
* הזאבים האפורים

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טורקיה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1969
חלוקה מנהלית של טורקיה

טורקיה היא מדינה אחודה המחולקת בבסיסה לשבעה מחוזות ול-81 נפות. מתחת לנפות נמצאות תת-נפות ושכבת השלטון המקומי.

==המחוזות==
טורקיה מחולקת מאז 1941 לשבעה מחוזות (יחיד bölge, רבים bölgeler). למחוזות אין משמעות אדמיניסטרטיבית, והם משמשים לצרכים סטטיסטיים בלבד. המחוזות הם:
* מחוז מרמרה (מרמרה) (Marmara Bölgesi).
* מחוז הים האגאי (Ege Bölgesi).
* מחוז הים השחור (Karadeniz Bölgesi).
* מחוז מרכז אנטוליה (İç Anadolu Bölgesi).
* מחוז הים התיכון (Akdeniz Bölgesi).
* מחוז מזרח אנטוליה (Doğu Anadolu Bölgesi).
* מחוז דרום-מזרח אנטוליה (Güneydoğu Anadolu Bölgesi).
טורקיה - חלוקה למחוזות

==הנפות==

על פי החלוקה המנהלית (נכון ל-2022) מחולקת טורקיה ל-81 נפות (בטורקית: יחיד il, רבים iller). הנפות נושאות בדרך כלל את שמה של בירתן (İl Merkezi - "מרכז הנפה").

==אזורים מטרופוליטניים== 
8 ערים בטורקיה הוכרזו כאזור מטרופוליטני (יחיד Büyükşehir - "עיר גדולה", רבים Büyükşehirler) שבראש כל אחת מהן עירייה מטרופוליטנית (Büyükşehir belediyesi), והן מחולקות לרבעים שמנוהלים על ידי עיריות מקומיות (בדומה לרובעי פריז). הערים המטרופוליטניות הן איסטנבול, אנקרה, איזמיר, אדנה, בורסה, גזיאנטפ, קייסרי וקוניה. 7 ערים נוספות נחשבות גם הן ל"עיר גדולה": איזמיט (קוג'לי), סמסון, אסקישהיר, אנטליה, ארזורום, מרסין (איצ'ל) ודיארבקיר.

==תת-הנפות והשלטון המקומי==
חלוקה לתת-נפות
הנפות מחולקות בתורן ל-973 תת-נפות (יחיד ilçe, רבים ilçeler). אחת מתת-הנפות בכל נפה היא "תת-נפה המרכזית" (merkez ilçe) ובה שוכנת גם בירת הנפה. בכל תת-הנפות יש יישוב מרכזי הנקרא "מרכז תת-הנפה" (ilçe merkezi) ובו שוכנים משרדיה של הנהלת תת-הנפה (kaymakamlık) שבראשם עומד מעין נציב (kaymakam). בתת-נפה המרכזית אין ניצב והיא מנוהלת על ידי המשנה למושל הנפה. תת-הנפות מחולקות לרשויות מקומיות לפי הצורך, ולרבעים (יחיד mahalle, רבים mahalleler) ולכפרים (יחיד köy, רבים köyler) שבראשן עומד מוהטר (muhtar).

==קישורים חיצוניים==

*
יעקב משה עייאש

ר' יעקב משה עייאש (1727–1817, כ"ו בטבת ה'תקע"ז) היה הראשון לציון, שד"ר, מנהיג קהילה וראש ישיבה.

==ביוגרפיה==
בשנת ה'תקט"ז, (1756) עלה ר' יעקב משה עייאש לארץ יחד עם קבוצת העולים מאלג'יר שבראשם עמד אביו ר' יהודה עייאש מחשובי חכמי אלג'יר .

בשנת ה'תקל"ט (1779) יצא בשליחות העיר ירושלים כשד"ר למרוקו וארצות צפון אפריקה. במהלך שהותו שם נשא ונתן בהלכה עם חכמי מרוקו.<ref>ראו תשובות חכמי מראכש סימן כג, תשובה מרבי יעקב משה עייאש משנת ה'תק"ם, בעת שהותו בטנג'יר.</ref>

בשנים ה'תקמ"ג-ה'תקמ"ד (1783–1784) היה בליוורנו, שם הביא לדפוס מספר ספרים, בהם ספרו של אביו "מטה יהודה" על השו"ע, ואת הספר "שמע יעקב" שהוא ספר דרשות על התורה של ר' ישראל יעקב אלגאזי מחכמי א"י, ביחד עם ספר "ארעא דרבנן" העוסק בכללי התלמוד והפוסקים. לספר זה צירף את הגהותיו של אביו ר' יהודה עייאש בשם "עפרא דארעא".

לאחר מכן השתקע באיטליה למשך 22 שנים בהן כיהן כרב קהילת סיינה במשך 12 שנים, וכרב קהילת פירארה 10 שנים. בשנים אלו הדפיס ספרים שונים, בהם כמה קונטרסי תפילות כמנהג ירושלים, ואת הספר "דרך חיים", סדר התרת נדרים, סדר תפילות להקפות שמחת תורה, וסדר תפילות המנחה של ערב ראש חודש. סייע לרבי יעקב ב"ר דוד פארדו להדפיס את ספרו "אפי זוטרי" על אבן העזר ועוד.
בחתימתו בספריו הנ"ל היה נוהג תמיד לרמוז על שאיפתו לחזור לארץ ישראל וכחרוז לשמו היה רושם "מרחמי ה' לא נתייאש, לשוב אל הר ציון לא נואש".

בין תלמידיו באיטליה היו ר' חננאל ניפי, יעקב ישראל כרמי ור' יהודה חי חזקיה מלאוידה.

בשנת ה'תקס"ג (1803), חזר לארץ ישראל ובסיועו של הגביר מפירנצה ר' חזקיה מנוח חיים רפאל הקים בירושלים ישיבה בשם "חיים וחסד".

בשנת ה'תקס"ו (1805) נתמנה לראש ישיבת כנסת ישראל, משרה שהחזיק בה אביו עשרות שנים קודם לכן.

בשנת ה'תקס"ו (1806), נתמנה לתפקיד הראשון לציון ובתפקיד זה שימש עד פטירתו ביום כ"ו בטבת ה'תקע"ז (1817).

בצוואתו הורה על סדר קבורתו והוראה זו נתקבלה אחר כך למנהג ירושלים.

גם שני בניו שהניח אחריו ר' יוסף דוד עייאש ור' חיים יהודה עייאש יצאו כשד"רים בשליחות ארץ ישראל.

בנו ר' יוסף דוד עייאש היה מרבני קהילת שכם.

== לקריאה נוספת ==
* אברהם יערי, שלוחי ארץ ישראל, מוסד הרב קוק, תשס"ב (הדפסה שלישית)

==קישורים חיצוניים==
* משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל - [http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_36724_528.pdf יעקב משה עייאש], באתר היברובוקס
* יוסף שרביט, [https://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Yosef_Charvit_LR.pdf הראשון לציון הרב יעקב משה עייאש], קתדרה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:ראשונים לציון
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1727
קטגוריה:נפטרים ב-1817
קטגוריה:ראשי ישיבת כנסת ישראל (מיסודו של רבי חיים בן עטר)
גוצ'ה ציציאשווילי

גוצ'ה ציציאשווילי (בגאורגית: გოჩა ციციაშვილი; נולד ב-7 בנובמבר 1973) הוא מתאבק ישראלי, אלוף העולם בהיאבקות בסגנון יווני-רומי עד משקל 85 ק"ג בשנת 2003.

== ביוגרפיה ==
ציציאשווילי נולד בגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) ועלה לישראל בשנת 1994, באותה השנה הוא זכה במדליית כסף באליפות אירופה שנערכה באתונה. שנה לאחר מכן, בשנת 1995, הוא זכה במדליית הכסף באליפות העולם באטלנטה ובמדליית ארד באליפות אירופה. בשנת 1996 הוא השתתף באולימפיאדת אטלנטה, והגיע למקום החמישי. באותה שנה קיבל גם מדליית ארד באליפות אירופה. ובשנת 1998 הוא זכה במקום הרביעי באליפות העולם. בשנת 2000 השתתף ציציאשווילי באולימפיאדת סידני, והגיע למקום השישי. אולם שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 2003 הוא זכה במדליית הזהב באליפות העולם שנערכה בקרטיי שבצרפת.

לאולימפיאדת אתונה (2004) הגיע ציציאשווילי כאלוף העולם ולכן סומן כבעל סיכוי רב למדליה, אלא שגוצ'ה נכנע לאלוף אירופה דאז, אלכסיי מישין, 0:3, ולא הצליח להעפיל לשלב רבע הגמר. מיד לאחר מכן הוא הודיע על פרישה.

רבים ממשפחתו של ציציאשווילי הם מתאבקים: בן דודו יעקב מנשרוב וגיסו הנרי פפיאשווילי.

נכון ל-2008 משמש ציציאשווילי כמאמן נבחרת ישראל בהיאבקות.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.iat.uni-leipzig.de/datenbanken/dbwrestling/daten.php?spid=4D1089364711490382032DB99EDC3B1C גוצ'ה ציציאשווילי - פרופיל וסטטיסטיקות], במסד הנתונים להיאבקות בינלאומית
* [http://mamuli.net/sports/sppro/bpg/publication_view.asp?InfoID=12750&iabspos=55&vjob=vsub,43 הקונגרס העולמי ליהודי גאורגיה מעניק מאה אלף שקל לגוצ'ה בגין זכייתו בתואר אלוף העולם] 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מתאבקים בסגנון יווני-רומי
קטגוריה:מתאבקים ישראלים
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:אלופי עולם יהודים
קטגוריה:ספורטאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:מתאבקים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:מתאבקים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי גאורגיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
קולג' בלויט

קולג' בלויט (באנגלית: Beloit College) הוא קולג' פרטי שנוסד בבלויט בוויסקונסין בשנת 1846. כיום לומדים בקולג' כ-1,300 תלמידים מארצות הברית ומחוץ לה. בלויט קולג' הוא הקולג' הראשון שנוסד בוויסקונסין. הקולג' נפתח ב-1847, והתארים הראשונים ניתנו ב-1851.

הקולג' ידוע בפקולטות הגאולוגיה והאנתרופולוגיה שלו.

==היסטוריה==

הנשיא הראשון של בלויט היה ארון לוסיוס צ'ייפין, בוגר אוניברסיטת ייל. הוא עבד כנשיא בלויט מדצמבר 1849 עד 1886. תחת ניהולו הקולג' קיבל מוניטין של השגה אקדמאית וניסויים בתוכנית הלימודים שלו. הקולג' נותר קטן למשך כמעט כל המאה הראשונה מאז יסודו, עם כמעט 1,000 תלמידים.

==היום==

* מיקום: בלויט, ויסקונסין, ארצות הברית.
* מספר תלמידים: 1,275 (נכון לשנת 2021)<ref></ref>
* מספר מורים: 94.
* הקמיע של בלויט הוא פיראט, אך בכול המסמכים הרשמיים מתנוסס קמיע של צב.
בקולג' ניתן ללמוד תחומים שונים במדעי הרוח והחברה כגון אנתרופולוגיה, מנהל עסקים, כלכלה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, מדעי המדינה, משפטים, פילוסופיה ועוד. כמו כן, נלמדים מקצועות מדעיים כגון מדעי המחשב, מדעי המידע, כימיה וביולוגיה. מתקיימת גם תוכנית ללימודי הנדסה<ref></ref>.

== בוגרים ידועים ==
בין בוגריו הידועים של קולג' בלויט נכללים<ref></ref>:

* רוי צ'פמן אנדרוס - חוקר והרפתקן (נטען שעל פי אישיותו נבנתה דמותו של אינדיאנה ג'ונס).
* זיינב אל-חוואג'ה - פעילת זכויות אדם
* מורטון רו (שם העט של טוד סטראסר) - סופר
* אמה בול - סופרת המדע הבדיוני והפנטזיה ומחברת מלחמה למען האלונים, 
* אדוארד בורק - פוליטיקאי
*רוברט לי מוריס
*ג'ים זוורג
*לורין נידיקר

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.beloit.edu/oie/international_students/flags/ דגלי המדינות של הסטודנטים מחוץ לארצות הברית], באתר הקולג'
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:ויסקונסין: חינוך
קטגוריה:ויסקונסין: מבנים
ג'יימס פרנק

ג'יימס פרנק (26 באוגוסט 1882 – 21 במאי 1964) היה פיזיקאי גרמני-יהודי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה.

==השכלה ופעילות==
ג'יימס פרנק נולד כבנם הבכור של רבקה ויעקב, בנקאי, בהמבורג שבגרמניה.

פרנק סיים את עבודת הדוקטורט שלו בשנת 1906 באוניברסיטת הומבולדט שבברלין בה הוא למד ולימד עד לשנת 1918. ב-1914 התנדב לצבא הגרמני כדי להשתתף במלחמת העולם הראשונה וב-1915 הועלה לדרגת לוטננט וקיבל אות צלב הברזל, דרגה ראשונה. לאחר המלחמה, התמנה לראש תחום פיזיקה במכון קיסר וילהלם בברלין. בשנת 1920 התמנה לראש המכון לפיזיקה ניסויית באוניברסיטת גטינגן, גרמניה. באותה התקופה עבד עם מקס בורן. בשנת 1925 קיבל פרס נובל לפיזיקה על גילוי החוקים השולטים בפגיעה של אלקטרון באטום, יחד עם גוסטב הרץ, שותפו לעבודה זו. העבודה בוצעה ברובה בשנים 1912–1914 וכללה בין היתר את ניסוי פרנק-הרץ, המהווה שלב חשוב בהוכחת מודל האטום של בוהר.

עם עליית הנאצים לשלטון, ופיטורי המורים היהודים, סירב לנצל את האפשרות להמשיך לעבוד בגרמניה על סמך שירותו בצבא הגרמני והיגר לארצות הברית. תחילה עבד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ולאחר מכן באוניברסיטת שיקגו. פרנק השתתף באופן פעיל בפרויקט מנהטן.
חיבר את דו"ח פרנק על הבעיות בשימוש בפצצת אטום לצרכים צבאיים.
בשנת 1953 הגיע לגרמניה לצורך קבלת אזרחות כבוד של העיר גטינגן.
מדליות ופרסים נוספים בהם זכה: 1951 - מדליית מקס פלאנק של ארגון הפיזיקאים הגרמני, 1955 - פרס רומפורד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. חבר בחברה המלכותית של לונדון מאז 1964.

נישא ב-1911 לאינגריד לבית יוזפסון. לשניים נולדו שתי בנות.

ג'יימס פרנק נפטר במהלך ביקור בגטינגן ונטמן בבית עלמין בהמבורג.

==לקריאה נוספת==
* אמיל פוירשטיין, יהודים מפורסמים במדע, 1956. עמ' 241–247.

==קישורים חיצוניים==

* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/גיימס-פרנק/ ג’יימס פרנק], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.anumuseum.org.il/he/ בית התפוצות].
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים גרמנים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:יהודים עובדי פרויקט מנהטן
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:גרמנים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:זוכי מדליית מקס פלאנק
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1882
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1964
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
פודינג יורקשייר

מאפי פודינג יורקשייר מוכנים
פודינג יורקשייר כחלק מארוחת [[צלי יום ראשון]]
פודינג יורקשייר כ[[קערה לרוטב בשר, נקניקיות, מחית ואפונה]]
פודינג יורקשייר הוא מאפה עשוי בלילה מהמטבח הבריטי. הוא מוגש לצד רוסטביף או מנות אחרות הכוללות רוטב בשר עשיר, ונלווה באופן מסורתי לארוחת צלי יום ראשון. המנה אהודה מאוד בכל רחבי הממלכה המאוחדת.

==היסטוריה==
המנה מוגשת באופן מסורתי עם צלי יום ראשון ולעיתים מוגש כמנה נפרדת לפני מנת הבשר העיקרית. אכילתו כמנת פתיחה נפוצה עדיין ביורקשייר. כשהוא נאכל כמנת פתיחה בדרך כלל מצורף לו רוטב בשר ובצל. רוטב הבשר נחשב בעיני רבים כליווי חיוני לפודינג יורקשייר. מקור המנהג בתקופות עוני, בהן אכילת מנה משביעה כפודינג יורקשייר קודם לבשר עודדה הסתפקות בכמות קטנה יותר של בשר. כיוון שרוטב הבשר העשיר משומן הצלי הוגש עם הפודינג במנה הראשונה, לעיתים קרובות הוגשו פטרוזיליה או רוטב בשמל עם המנה העיקרית ומנת הירקות.

==הכנה==
להכנת פודינג יורקשייר שופכים את הבלילה לתוך תבנית שקעים משומנת שחוממה קודם לכן עד שהשמן שבה לוהט, ואפיית המאפים בחום גבוה עד שיתפחו. בעבר אפו אותו בתבנית גדולה תחת הצלי כדי לקלוט את טפטופי השומן, או באותה תבנית בה נצלה קודם לכן הבשר כדי לעשות שימוש בשומן הבשר שנותר בכלי. כיום מקובל להשתמש בתבנית שקעים, כמו לאפיית מאפינס.

ניתן להקפיא פודינג יורקשייר כשהוא עטוף במהודק, ולהפשירו לפי הצורך. כיום נפוצות גם יחידות אישיות שלו (שנאפו בתבנית לחמנייה) המשווקות כמוצר קפוא.

==גיוונים==
כאשר אופים את המאכל עם נקניקיות בתוכו הוא מכונה "קרפדה במאורה". בתפריטי הפאבים המאפה משמש כקערה, בה מגישים מגוון מילויים. ניתן להשתמש במאפה גם כמאכל מתוק, במילוי ריבה, סירופ זהוב, סוכר או שמנת.
==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:מאפים
המוקד להגנת הפרט

המוקד להגנת הפרט מיסודה של ד"ר לוטה זלצברגר הוא ארגון זכויות אדם שפועל בקרב הפלסטינים החיים ביהודה, שומרון וחבל עזה ובמזרח ירושלים.

==הקמה ופעילות==
[[לוגו המוקד]]
המוקד הוקם בשנת 1988 על ידי ד"ר לוטה זלצברגר, על רקע אירועי האינתיפאדה הראשונה. בעת הקמתו נועד הארגון לטפל בפלסטינים שהתלוננו כנגד "מדיניות העצמות השבורות", ונקרא אז "המוקד לתלונות נפגעי אלימות". משהחלו פלסטינים תושבי יהודה, ושומרון וחבל עזה וכן תושבי מזרח ירושלים לפנות למוקד, הרחיב הארגון את טווח הטיפול וכלל טיפול בזכויות כלואים, תושבוּת בירושלים ובשטחים, הגבלות על חופש התנועה, טענות על אלימות יתר מצד כוחות הביטחון ומתנחלים, התנגדות להריסת בתי מחבלים וכדומה.

לאחר קבלת התלונה פונה המוקד לרשויות השונות (בהן המנהל האזרחי, הפרקליטות הצבאית, פרקליטות המדינה ומשרדי ממשלה שונים) ומגיש תביעות לבתי-המשפט ועתירות לבית המשפט העליון, לא פעם בשיתוף עם ארגונים אחרים, לרבות עדאלה, האגודה לזכויות האזרח, רופאים לזכויות אדם ועוד. המוקד גם פעל לשינוי מדיניות וחקיקה במטרה להביא לשינוי הסטנדרטים של זכויות האדם ביהודה, שומרון וחבל עזה ובמזרח ירושלים.

הארגון עותר למען שיפור תנאי מאסרם של אסירים ביטחוניים, בהם קטינים, נותן סעד לבני משפחותיהם, והגיש עשרות עתירות לבג"ץ נגד הריסת בתי מחבלים<ref>; יאיר אלטמן, [https://www.israelhayom.co.il/article/618165 תכירו: ארגון השמאל שמסייע, מגן ופועל למען מחבלים], ישראל היום, 23 בדצמבר 2018</ref>.

על פי נתוני הארגון, מאז הקמתו טופלו עשרות אלפי פניות של פלסטינים בתחומים שונים. בין הפניות בהן טיפל עסק המוקד גם בסוגיית מתקן 1391 אשר עתר להפסקת פעילותו.

משרד האסירים ברשות הפלסטינית מפנה מחבלים ומשפחות מחבלים, מיד לאחר ביצוע פיגוע, לקבלת סיוע מהארגון.

==מבנה הארגון==
נכון ל-2019 מנכ"לית הארגון היא ג'סיקה מונטל והיו"ר הוא פרופ' יוסף שורץ. בעבר היה היו"ר פרופ' אלחנן ריינר.

הארגון מונה כ-40 עובדים, יהודים ופלסטינים, בהם כאלה הממונים על קבלת תלונות ועל הקשר עם המתלוננים, רכזי התלונות האחראים על פנייה לרשויות הישראליות ומעקב אחר השתלשלות הטיפול בתלונות וצוות משפטי. כמה מהעובדים פועלים בהתנדבות.

מחזור הפעילות של הארגון עמד בשנת 2007 על כ-5.8 מיליון שקלים, בשנת 2008 על כ-5 מיליון שקלים ובשנת 2009 על כ-7.2 מיליון שקלים. מקורן של רוב התרומות לעמותה בישויות מדיניות זרות, בהן: הולנד, בריטניה, שוודיה, בלגיה, שווייץ, ספרד, קנדה, אירלנד ופינלנד וכן קרנות סיוע בינלאומיות, בהן: NDC, קרן פורד, oxfam novib, Misereor (גרמניה), Sigrid Rausing Trust (בריטניה), EED (גרמניה), CCFD (צרפת) והקרן החדשה לישראל אשר משמשת גם להעברת כספים מתורמים אחרים בחו"ל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://www.ngo-monitor.org.il/ngos/hamoked/ פרופיל "המוקד להגנת הפרט"] באתר NGO Monitor
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני זכויות האדם בישראל
קטגוריה:ארגוני שמאל בישראל
קטגוריה:ישראל: ארגוני סיוע משפטי
ירושלים רבתי (שחייה)

סמל המועדון - עם שמות האגודות שהתאחדו לאגודה אחת

ירושלים רבתי היא אגודת שחייה ישראלית הפועלת בירושלים. האגודה חברה באיגוד השחייה בישראל.

האגודה הוקמה בשנת 1998 לאחר איחוד של מספר מועדוני שחייה משכונות שונות בירושלים. הבסיס לאגודת "ירושלים רבתי" היא אגודת "הפועל ימקא ירושלים" שזכתה באליפויות נוער ובוגרים בשנות השמונים. במסגרת האיחוד הצטרפו לשחייני ימקא שחייני "מכבי מעלה אדומים" ושחייני רמות. מאוחר יותר פתחה האגודה גם סניף בגבעת זאב. 

מקימי המועדון הם המאמן הראשי ברי אבנר, המאמן ויו"ר המועדון מנו מאי, מנהל מחלקת הספורט בימקא גד ארנון, ודוד סיבור (סוכו) מי שהיה בעבר מאמן נבחרת ישראל ומזכ"ל איגוד השחייה. 

הבריכה הראשית של האגודה היא בריכת ירושלים האולימפית במושבה הגרמנית.

האגודה זכתה להצלחה בשחיית הנשים בסוף שנות התשעים, כולל שיאים ישראליים במשחי השליחות. השחייניות הבולטות היו: לימור מרמלשטיין (שיאנית עבר במשחי החזה), אולגה צינקר (שיאנית עבר במשחי החזה) וליטל כשריאל (שיאנית במשחי הגב ושחיינית נבחרת ישראל גם במשחי הפרפר והחתירה).
באולימפיאדת סידני (2000) ייצג שחיין המועדון אלכסיי מנז'ולה את המדינה. כמו כן, באולימפיאדת בייג'ינג 2008 השחיין נמרוד שפירא בר אור ייצג את ישראל במשחי 100 ו-200 חופשי, ואף עלה לשלב חצי הגמר ב-200 ודורג בסיום במקום ה15.
בשיאה דורגה האגודה במקום השני לגברים ובמקום השני בדירוג הכללי באליפויות ישראל לבוגרים.

בין שחייני המועדון הבכירים בעבר ובהווה ניתן למצוא את אהוד סגל (דורג 19 בעולם במשחה 200 גב בשנת 2006), נמרוד שפירא בר אור (מדליות באליפות אירופה לנוער ובאולימפיאדת הנוער האירופאית, נבחר לספורטאי העתיד בשחיה 2008), יניב שניידר, בועז טלסקי, ג'ואן קופטי ודניאל קלינגר - כולם חברים בסגלי נבחרות ישראל השונות.

==הישגים בינלאומיים==
למועדון ישנם הישגים גם במישור הארצי, אך גם במישור הבינלאומי. בין הישגיו הבולטים ניתן למצוא מדליות באליפות אירופה לנוער, ובאולימפיידת הנוער האירופאית על ידי נמרוד שפירא בר אור, מדליות בגביע מדינות הים התיכון (קומן) על ידי ג'ואן קופטי וגיא משעלי חצי גמר אליפות אירופה על ידי אהוד סגל ועוד.

כמו כן, לאגודה הישגים במישור האולימפי, כששחיין האגודה נמרוד שפירא בר אור קבע שיא ישראלי ועלה לחצי הגמר במקצה ה-200 חתירה.

מדי שנה מייצגים את ישראל מספר שחייני המועדון בתחרויות בינלאומיות לבוגרים ולנוער.

==שיאים ישראליים==
המועדון מחזיק במספר שיאי ישראל לנוער ולבוגרים המפורטים להלן:

בריכות ארוכות:
* 50 מטר חופשי, נוער - 00:23.37, נמרוד שפירא בר אור 
* 100 מטר חופשי, נוער - 00:50.45, נמרוד שפירא בר אור
* 200 מטר חופשי, נוער - 1:50.06, נמרוד שפירא בר אור (שיא בינלאומי ישראלי)
* 400 מטר חופשי, נוער - 3:54.83, נמרוד שפירא בר אור
* 4x50 מטר חופשי, בוגרים - 01:36.11 (איתמר שחר, דימה ריבינסקי, שלומי אמון, אלכסיי מנז'ולה) 
* 50 מטר פרפר, בוגרים - 00:24.71 אלכסיי מנז'ולה (שיא בינלאומי ישראלי) 
* 200 מטר חופשי, בוגרים - 1:47.78, נמרוד שפירא בר אור
* 100 מטר חופשי, בוגרים - 49.10, נמרוד שפירא בר אור

בריכות קצרות: 
* 4X100 מטר חופשי, בוגרים - 3:26.04 (גיא קגל, יניב שניידר, מתן רץ, אהוד סגל)

בנוסף מחזיקים שחייני האגודה במספר שיאי גילאים.

==קישורים חיצוניים==
* 
קטגוריה:ירושלים: מועדוני ספורט
ירושלים רבתי
טולהמרין

טולהמרין הוא פרוור בעיר מלבורן, מדינת ויקטוריה, אוסטרליה. הפרוור ממוקם באזור שנקרא City of Hume.

הפרוור ברובו מישור החשוף לרוחות הצפוניות החמות של מלבורן. האתר המפורסם בפרוור הוא נמל התעופה של מלבורן. אזור המגורים של הפרוור נמצא במעין לולאה מעגלית של מפרצון "מוני פונדס" ובגבולו המערבי נמל התעופה של מלבורן, אשר במקור נקרא נמל התעופה של טולהמרין. 
הפרוור מכיל את אזור המגורים הקטן ביותר של פארק גלדסטון.

מסילת הברזל בין מלבורן לסידני מפרידה את הפרוור ממערב לנמל התעופה לדרום.

==היסטוריה==

מקור שם הפרוור מטולהמרינה, חבר צעיר בוורונדג'רי (אשר בשנת 1838 ברח מבית הסוהר הראשון של מלבורן, תוך כדי שריפתו) על פי רווראנד לנגורן, יועץ מפקח הממשלה הראשונה, רוברט הודל.

הכפר טולהמרין היה ברחוב בולה או לאנספילד, אשר נקרא כיום דרך מלרוז. מיקומו היה במפגש של שלושה גבולות מוניציפליים (ברומדוז, בולה וקיילור). 

בית הספר היסודי היה על אדמת נמל התעופה, ומשרד הדואר היה בסמוך לשמורת טולהמרין. בעבר התרחב הפרוור עד לפארק הלאומי אורגן פייפס ואזור תחום נהר המריבירנונג, מפרץ ג'קסונס ומפרץ דיפ.

כאשר אדמת קהילת טולהמרין חולקה לחוות ב-1842, רק חלקת חווה אחת נמכרה, והשאר נמכרו ב-1850. בית ספר מתודיסטי נפתח בשנת 1855 ושני בתי ספר נוספים ב-1859 ו-1864. בית הספר המתודיסטי פעל עד לפתיחתו של בית הספר היסודי הממשלתי בשנת 1884. בשנת 1865 הוקם בפרוור מלון ואוכלוסיית הפרוור עמדה על 200 נפשות.

בשנות השלושים הוקמה בכפר כנסייה, מועדוני טניס וכדורגל. התעשייה המקומית התבססה על ייצור מספוא ומרעה. במהלך שנות החמישים, הפך הכפר לעיירת מגורים וחקלאות. באותה תקופה בחנה הממשלה הפדרלית את האפשרות להקים נמל תעופה בסמוך. רכישת האדמה לנמל החלה בתחילת שנות השישים. בית הספר הועבר למקומו החדש ב-1961.

בשנת 1955 הדרייב אין של הכפר נפתח עם מסך אחד וקיבולת של 862 מכוניות. הדרייב אין נסגר ב-1984 והאתר הוסב למגורים עם רחובות הנושאים את שמות אולפני הסרטים.

בין 1967 ו-1970 נבנה כביש מהיר אל נמל התעופה. הכביש מחלק את הפרוור לאזוריו המזרחיים, פארק גלדסטון, ואזוריו המערביים, בתי מגורים ומתחמי תעשייה.

==כיום==

דרך שרפס, אשר עוברת ממזרח למערב בסמוך לגבול הדרומי של טולהמרין, הייתה דרך חד סטרית עד לסוף שנות השמונים. בצידה הדרומי היה קו של עצי אורן גבוהים המסתירים מועדון פוני קטן. כיום, דרך שרפס היא דרך דו סטרית הומה המספקת נתיב חלופי מדרך הטבעת המערבית אל נמל התעופה של מלבורן.

==אוכלוסייה==

*1891 – 82 נפשות.
*1921 – 190 נפשות.
*1947 – 204 נפשות.
*1955 – 385 נפשות.
*1966 – 1666 נפשות.
*2005 – 8758 נפשות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20051125183732/http://home.vicnet.net.au/~tuch/ אתר קהילת טולהמרין.]
* [http://www.drive-insdownunder.com.au/australian/vic_essendon.htm Drive-Ins Down Under]
* [https://web.archive.org/web/20080116212142/http://home.vicnet.net.au/~tullatc/ מועדון הטניס של טולהמרין]
*[https://web.archive.org/web/20070929104942/http://localhero.biz/article/permatitle/history_of_tullamarine,_victoria/ ההיסטוריה המקומית של טולהמרין]

קטגוריה:פרוורי מלבורן
איפה אפי?

אפי
איפה אפי? (<span dir="ltr" lang="en">Where's Wally?</span> בגרסה הבריטית המקורית ו-<span dir="ltr" lang="en">Where's Waldo?</span> בגרסה האמריקאית) היא סדרה של ספרי ילדים שנוצרה על ידי הצייר הבריטי מרטין הנדפורד. בספרים אלו הקורא צריך לאתר איש מסוים, אפי, בתוך ציור עמוס בדמויות ובפרטים שונים. אפי לובש חולצה עם פסים אדומים ולבנים, מכנסי ג'ינס כחולים, חובש כובע צמר עם פונפון, מחזיק מקל הליכה מעץ ומרכיב משקפיים בעלי מסגרת עגולה. אפי תמיד מאבד דברים, למשל ספרים, ציוד מחנאות ואפילו את הנעליים שלו, והקוראים מוזמנים למצוא את הפרטים האבודים בתוך הציור.

הספר מורכב מסדרה של תמונות גדולות ומורכבות שמכילות מאות אנשים קטנטנים שעוסקים במגוון פעולות משעשעות. המטרה היא למצוא את אפי בתוך קבוצת האנשים, מה שיכול להיות קשה משום שאפי תמיד מוחבא היטב. בתמונה מסוימת מתוך "איפה אפי 3: המסע המופלא", למשל, הדף מלא במאות "אפים" שונים והקורא מתבקש למצוא מתוכם את האפי האמיתי שמזוהה רק בעזרת העובדה שחסרה לו נעל.

ישנם קוראים שציינו את העובדה שהרעיון הבסיסי של הספרים אינו חדש. נעשה שימוש ברעיון זה בסדרת הספרים "איפה הם?" (באנגלית: <span dir="ltr" lang="en">Where Are They?</span>) שנוצרה על ידי אנטוני טלריקו בשנות ה-70 המאוחרות, על אף שהדרך שבה הנדפורד משתמש ברעיון שונה מאוד מן הדרך שבה טלריקו עושה בו שימוש: הנדפורד משתמש בהרבה בדיחות ויזואליות בעוד שסדרת "איפה הם?" מסתמכת בעיקר על שימוש בבועות טקסט כדי להעביר בדיחות וסגנון הציורים שבה הוא מחוספס במכוון ואינו מהוקצע. סדרת "איפה אפי?" מכילה ציורים הרבה יותר מורכבים ועמוסים ולא עושה שימוש בבועות טקסט.

יצא לאור בעברית על ידי הוצאת שוקן. בהשראת סדרת הספרים יצאו שתי סדרות טלוויזיה מונפשת - הראשונה "איפה אפי?" ששודרה לראשונה בשנת 1991; והשנייה "איפה אפי?" ששודרה לראשונה בשנת 2019.

== דמויות ==
סריקה של דף מתוך אחד מספרי הסדרה, שבו הקורא/צופה צריך למצוא את אפי
בשני הספרים הראשונים אפי נדד לבדו, אך במשך הזמן נוספו עוד דמויות שניתן היה לחפש בכל תמונה:
*אפרת (Wenda), חברה של אפי, הופיעה לראשונה ב"איפה אפי: ספר הכרזות המדהים".
*אפצ'י (Woof), הכלב של אפי, ברוב התמונות אפשר לראות רק את הזנב שלו.
*הקוסם צחורזקן (Wizard Whitebeard), הופיעה לראשונה ב"איפה אפי: המסע המופלא". בהופעתו הראשונה, הוא זה ששלח את אפי למסע לגילוי האמת לגבי עצמו, ומאז, הוא מצטרף אליו לכל מסע.
*פשעוני (Odlaw), אויבו המושבע של אפי, הופיע לראשונה ב"איפה אפי: ספר הכרזות המדהים". בגרסה האמריקאית השם Odlaw הוא היפוך אותיות לשם Waldo, אך משחק מילים זה אינו קיים בגרסה הבריטית או בגרסה העברית. פשעוני נראה כמעט בדיוק כמו אפי, רק שהבגדים שלו בצבעי צהוב ושחור במקום אדום ולבן, למשקפיים שלו יש גוון כחול ויש לו שפם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1987
קטגוריה:קומיקס
פרס ניומן

פרס ניומן הוא פרס ספרותי המוענק באוניברסיטה העברית בירושלים, על שם ברטה וישראל (אירווינג) ניומן, שמשפחתם תרמה את סכום הפרס. הפרס מוענק מאז שנת 1963 לסופר עברי בולט, וכולל סכום כספי של 50,000 שקלים. את ההחלטה להעניק את הפרס לסופרים עבריים, קיבל ניומן ביוזמת פרופ' אברהם יצחק כץ, שהיה שנים רבות הרוח החיה במפעל ספרותי מיוחד זה ולשיקוליו היה משקל מכריע בבחירת חתני הפרס.<ref name=":0" /> בשנת 2010 הוחלט לתת את הפרס לסירוגין שנה אחת על מפעל חיים ובשנה האחרת לסופר צעיר בעל הישגים. הפרס ניתן בעבר באוניברסיטת ניו יורק, לאחר מכן הועבר לאוניברסיטת בר-אילן והחל מ-2013 אל האוניברסיטה העברית בירושלים.

==הזוכים==

בזוכים נכללים

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

*
ניומן, פרס
קטגוריה:אוניברסיטת בר-אילן
ספריית המדינה בברלין

בניין הספרייה בשדרת [[אונטר דן לינדן]]
החצר הפנימית של בניין הספרייה שבשדרת אונטר דן לינדן
בניין הספרייה ב[[קולטורפורום, בפוטסדאמר שטראסה (רחוב פוטסדאם)]]
ספריית המדינה בברלין (בגרמנית: Staatsbibliothek zu Berlin) היא ספרייה הנמצאת בעיר ברלין, בירת גרמניה. הספרייה מוגדרת כספרייה הרשמית של ברלין (ברלין היא אחת מ-16 מדינות גרמניה בנוסף להיותה עיר הבירה).

בספרייה למעלה מ-10 מיליון ספרים, מהם 250,000 ספרים חתומים, 450,000 דפי תווים, 960,000 מפות ואטלסים, 38,000 כתבי עת ו-180,000 עיתונים, 2.3 מיליון צילומי מיקרופישים ומיקרופילמים ולמעלה מ-13.5 מיליון תמונות.

==היסטוריה==
ספריית המדינה בברלין נוסדה בשנת 1661 על ידי פרידריך וילהלם, האלקטור של ברנדנבורג. באותה עת נמצאה הספרייה בקלן על השפרה ונקראה "Churfürstliche Bibliothek" (קורפירסטליכה ביבליותק ־ ספרייה של הנסיך הבוחר. בשנת 1701, תחת פרידריך הראשון, מלך פרוסיה, שונה שם הספרייה ל"ספרייה המלכותית שבברלין". שם זה נותר שמה של הספרייה עד ביטול המונרכיה בשנת 1918. בין השנים 1884-1873 עמד בראש הספרייה האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס. ארנסט פון אינה פיתח את התוכנית למבנה באונטר דן לינדן ואלכסנדר ברוולד, שעבד בשירות הפרוסית לבניות הציבוריות, הוציא אותה בין 1903 ו-1913. בשנות 1913 ו-1914 הספרייה שנה מהמבנה הקודם בכיכר בבל לבנין החדש. בשנה 1918 שונה שם הספרייה ל"ספריית מדינת פרוסיה". ב-10 במאי 1933 הוצאו מהספרייה כ-20 אלף ספרים, כולל עבודות של תומאס מאן, היינריך היינה, קרל מרקס ועוד סופרים רבים, ונשרפו בכיכר בבל הסמוכה. טקס שריפת הספרים התרחש בעקבות יוזמת שר התעמולה בגרמניה הנאצית, יוזף גבלס, בהשתתפות סטודנטים ופרופסורים, בליווי מוזיקלי של מקהלות אס אס ו-אס אה. עזריאל קרליבך התבונן בעילום שם וכתב על שריפת הספרים בעיתונים האידישים הײַנט בורשה ופֿאָרווערטס בניו יורק.ּ לזכר אירוע זה הוקם במקום מיצג ספרייה מעשה ידי האמן הישראלי מיכה אולמן.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוחבאו אוספי הספרייה ב-30 מנזרים, טירות ומכרות נטושים ברחבי גרמניה. לאחר חלוקת גרמניה הושבו חלק מהאוספים לבניין הספרייה בשדרת אונטר דן לינדן וחלק לברלין המערבית, אשר הקימה בסוף שנות ה-70 בניין ספרייה חדש ברחוב פוטסדאם (Potsdamer Straße) במערב ברלין. חלק מהספרים נלקחו על ידי הצבא הסובייטי לפולין ולברית המועצות בתום מלחמת העולם השנייה כפיצוי על הנזקים שגרמו נאצים ליצירות ספרותיות ואמנותיות במדינות אלה. בשנת 1992, לאחר איחוד ברלין, אוחדה הספרייה וכיום היא פועלת משני המבנים.

==ראו גם==
* כתב יד ארפורט - כתב יד של התוספתא המצוי באוספי הספרייה

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אונטר דן לינדן
*
חולית 7

חולית 7 הוא כינוי לשני ספרים ביקום חולית מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון הממשיכים ישירות את סדרת חולית מאת פרנק הרברט. הספרים מבוססים על הערות ורשומות שפרנק הרברט השאיר לפני מותו.

הספר האחרון בסדרת חולית המקורית (מאת פרנק הרברט), בית הלשכה חולית, הסתיים בסוף פתוח המחכה להמשך. פרנק הרברט אכן תכנן לכתוב המשכים, אך הוא מת ב-1986, שנה לאחר שהספר פורסם.

חולית 7 מכיל את צמד הספרים הבאים:
* ציידי חולית – יצא לאור באנגלית באוגוסט 2006 ותורגם לעברית על ידי ליאור בן-דוב.
* עקלתוני חולית – יצא לאור באנגלית באוגוסט 2007 ותורגם לעברית על ידי ליאור בן-דוב. עקלתוני חולית סוגר את סדרת חולית המקורית.

קטגוריה:חולית

קטגוריה:ספרי מדע בדיוני
משבר אתיופיה

משבר אתיופיה היה משבר דיפלומטי שאירע לפני מלחמת העולם השנייה, במסגרת הסכסוך בין איטליה לבין אתיופיה (שהייתה ידועה אז באירופה בשם "אביסיניה"). המשבר חשף את חולשתו של חבר הלאומים ועודד את איטליה לכרות ברית עם גרמניה.
וואלוואל}}
איטליה ואתיופיה היו שתיהן חברות בחבר הלאומים, שהיו לו חוקים נגד תוקפנות. לאחר העימות בוואלוואל שאירע בין המדינות ב-1934, פנתה אתיופיה לחבר הלאומים לתיווך, אך תגובת הארגון לא הייתה אפקטיבית.

למעשה, אומות רבות עבדו בנפרד מחבר הלאומים כדי לשמור את איטליה כבעלת בריתם. מעט לאחר פניית האתיופים לתיווך, נפגש שר החוץ הצרפתי, פייר לאוואל, עם ראש ממשלת איטליה, בניטו מוסוליני, ברומא והם חתמו על ההסכם הצרפתי-איטלקי בינואר 1935. ההסכם נתן לאיטליה חלקים מסומלילנד הצרפתית (כיום ג'יבוטי), הגדיר מחדש את מעמדם של האיטלקים בתוניסיה (שהייתה אז בשלטון צרפת), ובעיקר נתן לאיטלקים יד חופשית בעימות עם אתיופיה. בתמורה לכך, קיוו הצרפתים לתמיכה איטלקית נגד התוקפנות של גרמניה הנאצית.

לא הייתה התנגדות בינלאומית רבה למוסוליני כאשר שלח מספרים גדולים של חיילים לשתי קולוניות של איטליה, אריתריאה (שגבלה באתיופיה מצפון) ולסומלילנד האיטלקית (שגבלה באתיופיה מדרום-מזרח).

בריטניה אמנם ניסתה להרגיע את המתיחות בנקודה מסוימת, ולשם כך שלחה את אנתוני אידן כדי לתווך ולהשיג שלום. מאמציו נכשלו, כיוון שמוסוליני היה נחוש לכבוש את אתיופיה. לאחר מכן הכריזה בריטניה אמברגו נשק על איטליה ואתיופיה כאחד. רבים מאמינים שהטילה את האמברגו גם על אתיופיה כיוון שאיטליה הייתה מחשיבה סיוע לאתיופיה כמעשה בלתי ידידותי. בריטניה אף פינתה את אוניות המלחמה שלה מהים התיכון, ובכך הקלה על איטליה לפעול ללא הפרעה.

זמן קצר לאחר שחבר הלאומים ניקה את שני הצדדים מאשמה בעימות בוואלוואל, תקפה איטליה את אתיופיה ובכך החלה את המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה. חבר הלאומים הגיב בגינוי התקיפה ובהטלת עיצומים כלכליים על איטליה. עם זאת, העיצומים לא כללו חומרים חיוניים כגון נפט, ולא בוצעו על ידי כל המדינות החברות בחבר הלאומים. בריטניה וצרפת לא נקטו בצעדים משמעותיים נגד איטליה (למשל, לא חסמו את תעלת סואץ לתנועת אוניות איטלקיות).

אפילו פשעי מלחמה שביצעה איטליה, כגון שימוש בנשק כימי וטבח של אזרחים, לא שינו בהרבה את עמדתו הפסיבית של חבר הלאומים בנוגע למלחמה.

בדצמבר 1935 גיבשו סמואל הור, שר החוץ הבריטי, ופייר לאוואל, ראש ממשלת צרפת, הסכם סודי, הסכם הור-לאוואל, שלפיו תסתיים המלחמה אך איטליה תוכל לשלוט בחלקים גדולים באתיופיה. מוסוליני הסכים לתוכנית, אך כאשר היא דלפה לתקשורת התעוררה בבריטניה ובצרפת מחאה ציבורית. הור ולאוואל הואשמו בבגידה באתיופים, ושניהם התפטרו. התוכנית בוטלה, אך התפשטה התחושה שבריטניה וצרפת לא מתייחסות ברצינות לעקרונות חבר הלאומים. לאחר ביטול התוכנית המשיכה המלחמה, ומוסוליני פנה לאדולף היטלר לתמיכה.

מעט לאחר שאיטליה כבשה את בירת אתיופיה, אדיס אבבה, ומיזגה את אתיופיה עם שאר הקולוניות שלה (תוך הכרזה על כינון מזרח אפריקה האיטלקית), בוטלו כל העיצומים של חבר הלאומים.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.historylearningsite.co.uk/abyssinia.htm אתיופיה בין 1935 ל-1936]

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:אתיופיה: תקופת הגיבוש
קטגוריה:איטליה במאה ה-20
קטגוריה:יחסי איטליה–אתיופיה
גיבורי חולית

גיבורי חולית היא רביעיית ספרים מאת בריאן הרברט וקווין ג'יי. אנדרסון שעלילתם מתרחשת ביקום של הספר חולית. הספר הראשון, פול של חולית, יצא ב-2008.

על פי הסופרים, החצי הראשון של הרביעייה מתרחש בין עלילות חולית ועלילות משיח חולית, כאשר הנסיכה אירולן הופכת להיות ההיסטוריונית הרשמית של חייו של פול מואד'דיב אטריידיס. החצי השני של הרביעייה יכיל את כתביה של אירולן, המספרים על שנותיו המוקדמות של פול (בין עלילות חולית בית קורינו לבין עלילות חולית).

==כותרות הספרים==
אלה שמות הספרים הצפויים. הם עשויים להשתנות לפני צאת הספרים.
*פול של חולית (Paul of Dune; יצא ב-2008)
*הרוחות של חולית (The Winds of Dune)
*כס המלוכה של חולית (The Throne of Dune)

קטגוריה:חולית
נומידים

s2cid=236592882}}</ref>
נומידים הוא הכינוי לשבטים מקומיים בצפון אפריקה בעת העתיקה, שבמקורו במלה הלטינית לנוודים.<ref name=":0"></ref> הם היו עם של נוודים למחצה, השייך לקבוצת העמים הברברים.<ref name=":0"></ref> הם הורכבו משני שבטים, או פדרציות של שבטים: המסאיסילים (Masaesyli) והמסּיליים (Massylii).<ref name=":0"></ref> מקורם מהחלק המערבי של אפריקה הצפונית בחבל ארץ שנקרא בימי קדם על שמם – נומידיה. נומידיה העתיקה נמצאת בעיקר בשטחה של אלג'יריה המודרנית, מזרחית לקונסטנטין, אך גם בחלקים מתוניסיה וממרוקו. בעת העתיקה ייסדו ממלכה שהייתה נתונה להשפעת קרתגית גדולה עד תבוסתה של האחרונה במלחמה הפונית השנייה. 

נודעו כפרשים קלים מעולים.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עמים
קטגוריה:עמים ושבטים נוודים
קטגוריה:צפון אפריקה

fr:Numides
פט טילמן

פטריק דניאל טילמן (באנגלית: Patrick Daniel "Pat" Tillman Jr; 6 בנובמבר 1976 – 22 באפריל 2004) היה שחקן פוטבול שקטע את הקריירה שלו כספורטאי מקצוען והתגייס לצבא ארצות הברית במאי 2002, יחד עם אחיו קווין טילמן. הוא נהרג במהלך קרבות במלחמת אפגניסטן-ארצות הברית. המחלוקת הנוגעת לפרטים המלאים של מותו עוררה חקירות רבות; נכון לאוגוסט 2007, הקונגרס האמריקאי מנהל חקירה בקשר לשאלה איך מת טילמן, בשל ליקויים שהתגלו בחקירות קודמות.

==ביוגרפיה==
טילמן נולד בפרימונט שבקליפורניה הבכור מבין שלושה בנים. בשנים 1994–1998 שיחק פוטבול בנבחרת אוניברסיטת המדינה של אריזונה. ב-2010 נבחר לחבר בהיכל התהילה של פוטבול המכללות.

טילמן נבחר במקום ה-226 בדראפט ה-NFL של שנת 1998 ושיחק במשך ארבע עונות בקבוצת האריזונה קרדינלס. בתום עונת 2002 ובעקבות פיגועי 11 בספטמבר החליט להתגייס לשירות צבאי ודחה חוזה בסך 3.6 מיליון דולר ב-NFL. יחד עם אחיו שירת בריינג'רס והשתתף במלחמת עיראק. באפריל 2004 נהרג באפגניסטן. 

הוא שחקן הפוטבול המקצועני הראשון שמת בקרב מאז מותו של בוב קלסו מקבוצת הבאפלו בילס, במלחמת וייטנאם בשנת 1970. לאחר מותו, קודם טילמן בדרגה לרב-טוראי, והוענקו לו עיטורי "כוכב הכסף" ו"לב הארגמן". 

השירות הצבאי שלו ומותו כתוצאה מכך, משכו תשומת לב רבה מצד התקשורת. תחילה דווח כי טילמן מת מאש אויב, אך לאחר כחודש, ב-28 במאי 2004, הודיע הפנטגון למשפחתו של טילמן כי הוא מת בתקרית של "אש כוחותינו"; המשפחה ומבקרים של הממשל טענו כי משרד ההגנה האמריקאי עיכב את הגילוי על נסיבות המוות עד שיעברו שבועות מטקס הקבורה שלו מתוך כוונה להגן על הדימוי של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. פטריק טילמן האב, עורך דין מסן חוזה, שעבר על הצהרות רבות של עדים ומסמכי חקירה שסופקו על ידי הצבא בעניין מות בנו, אמר לוושינגטון פוסט: "כל האנשים בעמדות סמכות יצאו מגדרם כדי להכתיב זאת. הם התערבו במכוון בחקירה; הם הסוו את הדברים". 

בשבוע שקדם לדו"ח מ-27 ביולי 2007 השיגה סוכנות הידיעות "אסושיאייטד פרס" מסמכים צבאיים באמצעות חוק חופש המידע, וגילתה כי "בודקים רפואיים של הצבא חשדו בירי מטווח קצר בשל שלושה חורי כדורים במצחו של טילמן, וניסו ללא הצלחה לגרום לרשויות לחקור האם מותו של שחקן ה-NFL לשעבר היה תוצאה של פשע". הרופאים שביצעו את הניתוח לאחר המוות של טילמן אמרו כי בהתבסס על המאפיינים של פצעי הכניסה, נראה כי הוא נורה על ידי רובה M16 מטווח של פחות מ-10 יארד (כתשעה מטרים).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:שחקני פוטבול: מגינים אחוריים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי כוכב הכסף
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:שחקני פוטבול אמריקאים
קטגוריה:חללי קרבות אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס ארתור אש
קטגוריה:שחקני אריזונה קרדינלס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אריזונה
קטגוריה:חברי היכל התהילה של פוטבול המכללות
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת אפגניסטן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2004
בית גויטיין

שלט בבית גויטיין
בית גויטיין הוא מבנה בשכונת רחביה שבירושלים בפינת הרחובות אוסישקין ואברבנאל, ברחוב אוסישקין 10.

המבנה נבנה בין השנים 1930–1931 עבור בני הזוג דוד ואורה גוייטין. את המבנה תכנן האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי. למבנה מרפסת פינתית בעלת קירוי בטון, האופיינית לסגנון הבינלאומי, וכן גרם מדרגות חיצוני - שאינו אופייני לסגנון זה. 

המבנה דומה לבית השמשוני הנמצא בסמוך, שתוכנן אף הוא בידי קאופמן.

בביתם אירחו בני הזוג גויטיין את סולתה ושמנה של ירושלים המנדטורית. בשנות ה-90 נוספו למבנה שתי קומות.

==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים: הבנייה בתקופת המנדט הבריטי, ירושלים, 1989
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

גויטיין
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
גויטיין
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
גן הכוזרי

גן הכוזרי הוא גן בשכונת רחביה בירושלים. שמו הקודם היה 'שדרות יהודה הלוי'. הגן מקשר בין רחוב הקרן הקיימת לרחוב רמב"ן בשכונה.

==תכנון הגן==
כאשר הוקמה שכונת רחביה, חברת הכשרת היישוב העסיקה את האדריכל היהודי יליד גרמניה, ריכרד קאופמן, על מנת שיתכנן את השכונה כשכונת גנים בהשראת עיר הגנים האירופאית, תוך יישום עקרונות הסגנון הבינלאומי שרווח באותה עת בארץ ישראל. בשלב הראשון תוכננה "רחביה א'", שגבולותיה היו רחוב המלך ג'ורג' במזרח, רחוב רמב"ן בדרום, רחוב אוסישקין במערב ורחוב הקרן הקיימת בצפון. במרכז השכונה תוכננה שדרה ירוקה החוצה את השכונה מצפון לדרום. שדרה זו נועדה להולכי רגל ולמטיילים והייתה אמור להיות, על פי התכנון, רחבה יחסית. בקצה הצפוני של השכונה תכנן קאופמן להקים בית כנסת. לימים הוקמה במקום בו אמור היה לעמוד בית הכנסת - הגימנסיה העברית רחביה. 

השדרה שימשה בתור הגן הציבורי המרכזי של רחביה, בשנת 1926 ניתן לה השם 'שדרות יהודה הלוי' שם זה שונה לאחר שהוחלט לקרוא לשדרה בכניסה לירושלים על שם יהודה הלוי, אך לבסוף נקראה השדרה בכניסה לעיר על שם זלמן שזר. תושבי השכונה נהגו לנפוש בה וילדי השכונה שיחקו בה. השדרה הוקפה בגדר ובה שערים. בסמוך לגן הכוזרי, בחלק הדרומי של השדרה נמצא גן אליעזר ילין

==צמצום שטח הגן והשבתו לציבור לאחר עשרות שנים==
עם השנים הופקעו שטחים שונים מהשדרה מסיבות שונות. בחלקה הצפוני של השדרה נבנה מקלט ציבורי, במרכז השדרה ולאור העובדה שנשיא מדינת ישראל יצחק בן-צבי עבר, עם היבחרו לתפקיד הנשיא, להתגורר בבניין צמוד לשדרה, הוחלט מטעמי ביטחון, לבנות גן מגודר לבית הנשיא, חלק מהשדרה הופקע למטרה זאת והושאר רק מעבר צר להולכי רגל. 

בדרום השדרה היא הוצרה על מנת לאפשר בניית בתי דירות.

הסופר יהודה האזרחי בספרו "עיר אבן ושמיים" מתאר את הקטנת שטח השדרה בחלק הצמוד לבית הנשיא:

לאחר שבית הנשיא הועבר למיקום אחר, הסיבה להצרת השדרה הסמוכה כבר לא התקיימה. על כן, ניהלו תושבי השכונה מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מאבק במוסד יד בן צבי (אשר שוכן עתה בבניין) במטרה להשיב את שטחי השדרה שהוצמדו לבית הנשיא לרשות הציבור. לאחר מאבק ארוך הוחזר שטח זה לציבור בשנת 2018 תוך בניית גדר חדשה ליד בן צבי. במהלך העבודות הושאר בגן הכוזרי העתק קטע מפסיפס בית הכנסת העתיק במעון שנעשה על ידי נעמי הנריק והוזז למיקום חדש בשטח יד בן צבי התבליט מגש הכסף, מעשה ידי גיסתו של בן צבי, הפסלת בתיה לישנסקי. 

<gallery>
Gan Hacuzari P8020018.JPG
Rehavia P8020015.JPG
Rehavia P8020016.JPG
PikiWiki Israel 31650 Yad Itzhak Ben Zvi.JPG|העתק של קטע מרצפת הפסיפס בבית הכנסת העתיק במעון, נעמי הנריק, 1958
</gallery>

==לקריאה נוספת==

* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996. 

== קישורים חיצוניים ==
*
==הערות שוליים==

קטגוריה:רחביה
כוזרי, גן ה-
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן ריכרד קאופמן
קטגוריה:יהודה הלוי
אלגברה אפינית

באלגברה מופשטת, אלגברה אפינית היא אלגברה, הנוצרת סופית מעל חוג הבסיס שלה. בדרך כלל המונח מתייחס לאלגברות (נוצרות סופית) מעל שדה, אך כמה תכונות חשובות נשארות בתוקף גם כאשר חוג הבסיס הוא חוג קומוטטיבי נתרי. 

==הגדרה==

אלגברה <math>R</math> מעל החוג <math>C</math> היא אלגברה אפינית אם קיימים <math>a_1, a_2,..., a_n \in R</math> כך ש-<math>R=C[a_1,a_2,...,a_n]</math>, כאשר <math>C[a_1,a_2,...,a_n]</math> הוא החוג של כל הפולינומים ביוצרים <math>a_1,a_2,...,a_n</math> עם מקדמים ב-<math>C</math>. על-פי הגדרה זו, אלגברה אפינית היא אלגברת מנה של אלגברת פולינומים בכמה משתנים מעל חוג הבסיס.

==תכונות ומשפטים==

משפט הנורמליזציה של נתר, אותו הוכיחה אמי נתר, קובע שכל אלגברה אפינית <math>A</math> (מעל שדה) היא מודול סופי מעל חוג פולינומים במספר משתנים מעל שדה הבסיס; מספר המשתנים שווה למספר המקסימלי של איברים בלתי תלויים אלגברית ב- <math>A</math>, הקרוי דרגת הטרנסצנדנטיות של <math>A</math>. כמודול סופי, <math>A</math> היא הרחבה שלמה של חוג הפולינומים, ולכן יש להם אותו ממד קרול. לפיכך, ממד קרול של אלגברה אפינית שווה לדרגת הטרנסצנדנטיות שלה.

משפט: אם <math>\mathbb L</math> הוא שדה אפיני מעל שדה <math>\mathbb F</math>, אז הוא אלגברי מעל <math>\mathbb F</math>. 

למת ארטין-טייט: אם <math>L</math> אלגברה אפינית מעל שדה <math>F</math>, ו-<math>F\subset{K}\subset{L}</math> כך ש-<math>K</math> שדה, ו-<math>[L:K]< \infty</math> אז <math>K</math> אפיני מעל <math>F</math>. ללמה זו גרסאות רבות אחרות. למשל, אם <math>R,S</math> הן <math>C</math>-אלגברות, כאשר <math>C</math> חוג נתרי קומוטטיבי; <math>R</math> הוא חוג המוכל במרכז של חוג <math>S</math> שהוא מודול סופי מעל <math>R</math>, ו-<math>S</math> אפינית מעל <math>C</math>, אז גם <math>R</math> אפיני מעל <math>C</math>.

אם <math>R</math> היא אלגברה אפינית מעל החוג <math>C</math> ו-<math>A</math> אידיאל ב-<math>R</math> אז <math>R/A</math> אפיני מעל <math>C/(C\cap{A})</math>.

== דוגמה ==
* תהי <math>T</math> אלגברה אפינית מעל החוג <math>C</math>, ו-<math>L</math> אידיאל שמאלי נוצר סופית של <math>T</math>, אז <math>R = \begin{pmatrix}
C+L & T \\
L & T \\
\end{pmatrix}</math> הוא אפיני מעל <math>C*1</math>, ו-<math>Z(R)\subseteq C+L</math>.

== מקורות ==
* Louis H.Rowen. Ring Theory, Volume 1, Academic Press, San Diego
* Louis H.Rowen. Graduate Algebra:Commutative view, Volume 73, American Mathematical Society,Providence.

קטגוריה:אלגברה