צור (לבנון)

צוֹר (מפיניקית: 𐤑𐤓, צר; ביוונית: Τύρος – טִירוֹס; בצרפתית: Tyr, טִיר; בערבית: صُوْر, צוּר) היא עיר עתיקה, מהערים הפיניקיות המרכזיות ביותר, והעיר הרביעית בגודלה בלבנון (אחרי ביירות, טריפולי וצידון). אוכלוסייתה מונה כ־160 אלף בני אדם (ועם פרווריה כ־175 אלף), מרביתם מוסלמים שיעים ומיעוטם מוסלמים סונים ונוצרים בני עדות שונות. בעת העתיקה הייתה צור עיר מדינה, מהערים הפניקיות החשובות ביותר, ממנה יצאו מתיישבים בדרכי הים לארצות רבות. בשנת 1979 הכריז עליה אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

== גאוגרפיה ==
העיר צור: בכתום ניכרים שני האיים, באי הצפוני שני נמלים (דרומי וצפוני), בקו מקווקו הסוללה המחברת כיום בין האיים ליבשה
צור שוכנת לחופי הים התיכון, כ־23 ק"מ צפונית לראש הנקרה ו־40 ק"מ דרומית לצידון. העיר העתיקה הורכבה מהעיר שעל היבשה (שנקראה ביוונית פאלאיטירוס) והעיר שעל שני איים, שבחלוף הזמן חוברו ליבשה בסוללה.<ref name=":2332"> </ref>

בעיר צור היו בעת העתיקה שני נמלים: האחד פונה צפונה, ומכונה "הנמל הצידוני", והשני פונה דרומה, ומכונה "הנמל המצרי".<ref name=":2"></ref><ref name=":3">, [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5529563s/f573.item p. 569]</ref> תארוכם קשה בשל השימוש הרציף בהם מהעת העתיקה, אך קיימות עדויות לשימוש בהם עוד בתקופת הברונזה. בנמלים נמצאו עדויות לבניית אבני הגזית הפיניקית האופיינית. הנמל הצידוני מהווה את מעגן הדיג המודרני, אף שמידותיו קטנו מהעת העתיקה.

הנמל המצרי הוא כנראה הנמל הימי הראשון בעולם כי לא נתגלה נמל ימי קדום יותר (להבדיל מנמלים בשפכי נהרות). בתקופה הביזנטית הנמל הדרומי כבר היה מלא בסחופת שהורבדה מהסחף שהגיע עם הזרם המערבי, לאחר בניית הסוללה (על ידי אלכסנדר מוקדון) שחיברה בין שני חלקי העיר.

== היסטוריה ==
=== ייסוד העיר ===
הרודוטוס סיפר שכשביקר במקדש הרקלס הצורי (הוא מלקרת – "מלך־קרת", מלך העיר צור<ref></ref>) בצור כדי לחקור על הרקלס, סיפרו לו הכהנים שהעיר נוסדה 2,300 שנה לפני זמנו (כלומר בסביבות 2,700 לפנה"ס), ושבאותה תקופה נוסד גם מקדש מלקרת־הרקלס בעיר.<ref name=":02232">הרודוטוס, היסטוריות, 2.44 (ראו במקור היווני וב[https://benyehuda.org/read/10919#ch3064 תרגום לעברית])</ref> התאריך לא מדויק, אך הוא מתיישב עם הנתונים הארכאולוגיים, לפיהם בניית מקדשי פאר בכנען, בין גבל לעי, הסתיימה לפני אמצע האלף ה־3 לפנה"ס;<ref></ref> הממצא הארכאולוגי בצור עצמה תומך בתארוך ייסודה ל־2,900–2,750 לפנה"ס.<ref name=":24"></ref> בצור היה, לדבריו, מקדש נוסף ל"הרקלס התאסי", על שם האי תאסוס בו התיישבו בזמנים קדומים פיניקים שעבדו את הרקלס הצורי. פאוסניאס מאשר את המידע, וכותב שמקורם של אנשי האי הוא מפיניקים, צורים בעיקרם, שהפליגו אליו בחיפוש אחר אירופה, והם עבדו בעבר את הרקלס שעובדים הצורים, ולאחר שנכללו בין היוונים אימצו את פולחן הרקלס היווני, בן אמפיטריאון.<ref>פאוסניאס, תיאורה של יוון, ספר 5, פרק 25, פסקות 12–13</ref>

יוסטינוס כתב שצור נוסדה על־ידי צידונים שהפליגו למקום העיר לאחר שעל צידון הסתער מלך האשקלונים, בשנה שקדמה לנפילת טרויה.<ref>יוסטינוס, ספר 18 פסקה 3 (ראו במקור הלטיני וב[https://www.tertullian.org/fathers/justinus_04_books11to20.htm תרגום לאנגלית]); יש לציין שבעוד שמלחמת טרויה מתוארכת למאה ה־11 לפנה"ס, קיימות עדויות לקיום העיר צור מהמאה ה־14 לפנה"ס (ראו בפרק תקופת הברונזה)</ref>

קווינטוס קורטיוס רופוס סיפר שבני צידון שנשבו בידי אלכסנדר זכרו שצידון וצור היו בעבר תחת מלוכה אחת, ונוסדו שתיהן על־ידי אגנור.<ref>קווינטוס קורטיוס רופוס, תולדות אלכסנדר, [https://la.wikisource.org/wiki/Historia_Alexandri_Magni_regis_Macedonum/Liber_IV#IV 4.4]</ref>
מטבע פיניקי ועליו עץ וסלעים, שכנראה מסמלים את סיפור ייסוד צור על אי צף שעליו עץ זית
בכתבי סכניתן, שהשתמרו אצל פילון מגבל, שני האחים "שממרמוס" (שמיים־רמים) ו"אוסואוס", הראשון המציא את הבתים הבנויים מקנים, והשני את הבגדים העשויים עורות של חיות ניצודות. שממרמוס (שאולי כבר אז ישב בצור) הסתכסך עם אחיו שעל היבשה, ואוסואוס בנה רפסודה מעץ שנפגע מברק וצלח אל האי, בעזרת הנימפה טירוס (בדומה לשם היווני של צור – Τύρος), הקים עליו מקדש וקרא לו על שמה. לפי הסיפור, באותה תקופה האי צור ריחף, והוא התקבע במקומו רק לאחר הקמת המקדש והצבת שני עמודי זהב וברקת כה עמוק שהחזיקו את האי במקומו (הרודוטוס העיד שראה את העמודים במקדש מלקרת בעיר, אך לא הזכיר את הקשרם המיתולוגי).<ref>פילון מגבל, ההיסטוריה הפיניקית, [https://www.escholar.manchester.ac.uk/api/datastream?publicationPid=uk-ac-man-scw:1m2096&datastreamId=POST-PEER-REVIEW-PUBLISHERS-DOCUMENT.PDF תרגום ג'יימס באר], עמ' 24</ref> בגרסה אחרת, האלה עשתרת נטעה עץ זית עם נשר בענפיו ונחש למרגלותיו על אי צף, והאי המשיך לצוף עד שהנשר הוקרב לאלים, וכאשר אוסואוס הגיע לאי, הנשר שמח להיות מוקרב ואוסואוס הקים מקדש כבית לאלים.

יוסף בן מתתיהו טען שצור נוסדה 240 שנים לפני ייסוד בית המקדש הראשון.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.3.1?lang=he 8.3.1]</ref>

מקור שם העיר במילה הכנענית (הן פיניקית והן עברית, שתי שפות כנעניות אחיות) "צור", שפירושה סלע, והיא מביאה לידי ביטוי את הטופוגרפיה של העיר הבנויה, במקור, על שני איים.

=== תקופת הברונזה ===
מצבת [[רעמסס השני שנמצאה בצור]]

==== בכתבי אוגרית ====
צור מוזכרת בכתבי אוגרית, הן בשירה האפית והן בכתבים המנהליים. בכתבי השירה האלה אשרה נושאת את הכינוי "אשרת צורים ואלת צידונים".<ref>KTU<sup>2</sup> 1.14 IV (מתוך עלילת כרת)</ref> בין הכתבים המנהליים באוגריתית שנמצאו בכבשן (ולכן תקופתם מתוארכת לימיה האחרונים של אוגרית) נמצא מכתב שנשלח ממלך צור למלך אוגרית, בו מלך צור קורא למלך אוגרית אחיו, מברך אותו, מספר לו שאוניותיו ששלח מצרימה עגנו (או טבעו?) בזמן "גשם אדִר" בצור, ומפקד הנמל לקח את מטענן מאנשי האוניות, אך מלך צור לקח את המטען ממנו והחזיר להם אותו, ושם את האוניות "עריֹת" (ללא מטען) בעכו עד שמצבן יהיה טוב יותר, ולבסוף מעודד אותו שלא יתעצב.<ref>UT 2059, KTU<sup>2</sup> 2.38; ראו פרשנות במאמר </ref> במכתב אחר ששלח אדם בשם שפטבעל "למלך בעלו" (כנראה עמרפאִ מלך אוגרית) מוזכר מלך צור, ויש התייחסות לזבח.<ref>UT 2063, KTU<sup>2</sup> 2.40</ref> באוגרית נמצא מכתב נוסף ששלח מלך צור למלך אוגרית, באכדית, שנושאו מסחרי.<ref></ref> בתרגיל כתיבה בו רשימת מילים נמצא הרצף "זבל צר" (זבֻל הוא שם תואר שפירושו רם, נשיא).<ref>KTU<sup>2</sup> 5.22</ref>
==== במכתבי אל־עמארנה ====
מכתב EA 153 מאבימלך מלך צור לפרעה, העוסק בהחזקת אוניות בידי אנשי צור למען חיילי פרעהבתקופת מכתבי אל־עמארנה שלט בעיר המלך אבימלך , שעשרה ממכתביו לפרעה שרדו בארכיון.<ref> – מכתבים EA 146-155</ref> מהמכתבים עולה מאבק בין מלך צור למלך צידון זמרי־הדה ,<ref> – למשל מכתב EA 146, עמ' 606–607; מכתב EA 148, עמ' 612–615</ref> שלפי האשמות אבימלך שיתף פעולה עם עזירו המורד.<ref> – למשל בסוף מכתב EA 147, עמ' 610–613</ref> מלך צור מבקש תגבורת צבאית מהמלך, כי את אנשיו לקח זמרי־הדה; הוא מוסיף ומיידע את פרעה שמלך חצור התייצב עם העפירו, שלידיהם עברה כנען.<ref> – מכתב EA 148, עמ' 612–615</ref> במכתב אחר אבימלך מבקש מפרעה לבוא לראות את פניו, ומלין על כך שזמרי־הדה תפס את אוּסוּ, עיר בעורף היבשתי של צור, וכך נקטעה אספקת המים והעץ לעיר האִיִית, ולא היה לצורים מקום לקבור את מתיהם.<ref> – מכתב EA 149 , עמ' 614–621; בקשה להצלת אוסו נמצאת גם במכתב EA 150</ref> אבימליכי מזכיר לפרעה שהוא ביקש ממנו לכתוב לו כל מה שהוא שומע, מספר שזמרי־הדה המורד כרת ברית עם אנשי ארוד, והם כינסו את אוניותיהם, מרכבותיהם ואנשי צבאם כדי לכבוש את צור כפי שכבשו את צומור ביזמת עזירו, ומתלונן על היעדר חיל מצרי מלכותי בצור.<ref> – מכתב EA 149 , עמ' 614–621</ref> במכתב מאוחר יותר כותב אבימלך שהוא מוכן לבוא לראות את פני המלך, אך הוא איננו יכול לצאת מתחת ידו של זמרי־הדה, שכאשר שמע ממנו שהוא רוצה לראות את פני המלך נהג בעוינות כלפיו; אבימלך מבקש 20 אנשים לשמור על עירו. הוא שב ומלין על החוסר במים ועץ בעירו, המוקפת ים. אבימלך כותב שהוא שלח איש אוניות בשם אלימלך עם מנחת ברונזה למלך. הוא מזכיר לו את בקשתו לכתוב לו את מה שהוא שומע מכנען, ומספר שמלך הדנונה מת ואחיו מלך תחתיו, והארץ שוקטת, שאוגרית נשרפה, שאֶתַגַמַה מולך בקדש, ושעזירו נעשה אויב לאדם בשם נַמִיַוַזִי; הוא מספר שוב על חבירת זמרי־הדה ועזירו נגדו.<ref> – מכתב EA 151, עמ' 622–627</ref> במכתב הבא הוא מבקש 80 חיילים מהמלך.<ref> – מכתב EA 152, עמ' 626–631</ref> בעוד מכתב מספר מלך צור לפרעה שמאז עזיבת חייליו את צור, מלך צידון זמרי־הדה לא נותן לאנשיו להביא עץ או מי שתייה (מהיבשה), ושהוא הרג איש אחד ולקח בשבי אחר.<ref> – מכתב EA 154, עמ' 630–633</ref> בקשת עזרה ארוכה מופיעה במכתב נוסף.<ref> – מכתב EA 155, עמ' 632–639</ref> מכתב קצר נוסף של אבימלך לפרעה כולל הלל לפרעה.<ref> – מכתב EA 153, עמ' 630–631</ref>

=== תחילת תקופת הברזל ===
במגילת ון אמון הפליג הגיבור ממצרים לגבל, ובדרך נכתב שעבר בעיר צור.<ref>[https://web.archive.org/web/20130121101959/http://www.reshafim.org.il/ad/egypt/wenamen.htm מגילת ון אמון] באתר רשפים</ref>

בתיאור גבולות הארץ בספר יהושע מוזכרת .

=== תחת המלך חירם ===

חירם הראשון בן אביבעל<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.2.9?lang=he 8.2.9], יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.17–1.18 – לפי דיוס ומנאנדרוס מאפסוס</ref> מלך צור היה מהמלכים הבולטים של צור – תקופתו נחשבת לתחילת תור הזהב של העיר, והוא שיתף פעולה עם מלכי ממלכת ישראל המאוחדת דוד ושלמה בנו. העוצמה הכלכלית של ממלכתם התבססה, במידה רבה, על שיתוף הפעולה עם מעצמת הסחר הצורית. בימים ההם הייתה נתונה לצור הבכורה מבין ערי הפיניקים.<ref></ref> על הברית בין חירם לדוד ושלמה נזכרת כ"ברית אחים" בדברי הנביא עמוס, כמאתיים שנה לאחר מות חירם.<ref name=":17">; </ref>

לפי מנאנדרוס מאפסוס ודיוס, חירם הרחיב את שטח האי מזרחה (לכיוון החוף; לפי דיוס, הדבר חיבר את האי ליבשה), הקדיש עמוד זהב במקדש זאוס (הוא בעל), חידש את גגות המקדשים בעצים מהלבנון ובנה את מקדש הרקלס (הוא מלקרת) ועשתרת. הוא גם יצא למסע נגד העתיקאים (Ἰτυκαίοις) שלא שילמו מס לצור.<ref name=":0332">יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.5.3?lang=he 8.5.3], יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.17–1.18</ref><ref name=":4"></ref>

לאחר שכבש דוד את ירושלם, שלח לו חירם שליחים לכרות עמו ברית וידידות, והעניק לו ארזים, חרשי עץ וחרשי אבן, והם בנו לו בית.<ref>; ; יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.7.3.2?lang=he 7.3.2]</ref> בניסיונו לבנות בית לאלוהים בגורן ארנן, קיבל דוד ארזים רבים מהצורים והצידונים.<ref>; יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.7.14.1?lang=he 7.14.1]</ref> במפקד שערך יואב בפקודת דוד, עבר יואב ב.

כששמע חירם שנמשח שלמה תחת דוד אביו, שלח לו שליחים בשל ידידותו עם דוד. שלמה שלח לחירם שדוד, כידוע לחירם, לא יכל לבנות בית ליהוה, וכעת בימי השלום תחת שלמה, ניתן לבנות את הבית. שלמה ביקש מחירם לצווֹת לכרות לו ארזים מהלבנון ולשלוח לו את עבדיו, בתשלום, כי אין בישראל איש היודע לכרות עצים כמו הצידונים (הפיניקים). כששמע חירם שמח, בירך את יהוה על שנתן לדוד את שלמה החכם לשלוט, ושלח לשלמה שיעשה את כל חפצו בארזים ובברושים: עבדיו יורידו אותם מהלבנון לים, שם יועלו על דוברות ויושטו לאן ששלמה יבקש (לפי דברי הימים, ליפו), ושלמה ישלם לחירם; ואכן חירם עשה כאשר דיבר, ושלמה שילם לו בחיטה ושמן רבים.<ref>; יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.2.6?lang=he 8.2.6]–[https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.2.7?lang=he 8.2.7], [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.2.9?lang=he 8.2.9], [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.5.3?lang=he 8.5.3]; ראו בניסוח אחר ב</ref> יוסף בן מתתיהו כתב שבימיו נשמרו האגרות שהחליפו ביניהם המלכים הן בספרי היהודים והן אצל הצורים, בארכיון הציבורי בעיר.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.2.8?lang=he 8.2.8]</ref> חירם ושלמה כרתו ברית ושרר ביניהם שלום, ושלמה שלח חלק ממסיו ללבנון. את העצים והאבנים לבית המקדש פיסלו בנאי שלמה, בנאי חירם ואנשי גבל.<ref>; יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.2.9?lang=he 8.2.9]</ref>

אחד מבוני המקדש הבכירים ביותר היה אדם בעל שם זהה לשם המלך – חירם, בן לאם משבטי ישראל הצפוניים ולאב צורי חרש נחושת, והוא עשה עיטורי נחושת רבים ומרשימים למקדש.<ref>; ; ראו גם בגרסה מעט שונה אצל יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.3.4?lang=he 8.3.4]</ref> לפי דברי הימים, אותו איש נשלח על־ידי חירם המלך.<ref></ref> המחקר מאשר כי מקדש שלמה נבנה על־ידי אדריכלים פיניקיים, בתבנית זהה לזאת ששימשה מקדשים פיניקיים. עבודתם של הפיניקים בהקמת מקדש שלמה לא הייתה טכנית בלבד, אלא השפיעה על חיבור הפרקים המתארים את בניית המקדש (מלכים א', פרקים –), בהם ככל הנראה מושקעים מונחים ושמות פיניקיים רבים (כמו שמות החודשים זיו, בול והאתנים), שקשה לזהותם כיום בגלל דלות הטקסטים הפיניקיים.<ref></ref>

לאחר שחירם מלך צור מילא את הבטחתו בנוגע לעצים ולזהב ונשלמה בניית מקדש שלמה וארמון המלך, נתן שלמה לחירם עשרים ערים בגליל. חירם לא היה מרוצה מהערים, וקרא להן "ארץ כבול".<ref>; ראו גם , יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.5.3?lang=he 8.5.3]</ref> בין חירם לשלמה היה גם שיתוף פעולה בתחום הימי; מלחי חירם השיטו את אוניות שלמה מאילת לאופיר ושבו עם זהב רב ואוצרות אחרים,<ref>, ; , ; יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.6.4?lang=he 8.6.4]</ref> ואוניות תרשיש של שלמה הפליגו עם אוניות חירם והביאו גם הן אוצרות רבים.<ref>, </ref>

חירם ושלמה החליפו זה עם זה חידות, וכאשר אחד פתר את חידות השני, שילם לו השני כסף, וכאשר אחד לא הצליח לפתור, הוא שילם לשני כסף; כך החליפו ביניהם שני המלכים כספים. לחירם היה איש בשם אבדמון (Ἀβδήμονος) שהצליח לפתור את חידות שלמה, וגרם לו לשלם לחירם.

צור נודעה בייצור צבעי הארגמן והתכלת מארגמונים הנפוצים באזור;<ref>מאיר הלל בן־שמאי, "ארגמן צורי", בתוך האנציקלופדיה העברית, כרך ה' (אסלמית, אמנות – ארֶצו), תשי"ח, טורים 659–660</ref> פרשי שלמה היו לבושים בארגמן צורי.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.7.3?lang=he 8.7.3]</ref> לפי יוסף בן מתתיהו, בין נשות שלמה היו גם נשים צוריות.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.7.5?lang=he 8.7.5]</ref>

=== המשך תקופת העצמאות ===
יוסף בן מתתיהו, בהתבססו על מנאנדרוס, כתב שאחרי חירם מלך בנו בעליעזור , ואחריו נכדו עבדעשתרת , אותו רצחו ארבעת בניו, ואחריו מלך בכורו מתושעשתרת, ואחריו אחיו עשתרום , אותו רצח אחיו פלט שמלך תחתיו. את פלט רצח אתבעל כהן עשתרת שמלך תחתיו.<ref name=":13">יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.18 (ראו ב[https://el.wikisource.org/wiki/Κατ'_Απίωνος/α מקור היווני]) – לפי מנאנדרוס מאפסוס</ref> יוסף מפרט את שנות חייהם ומלכותם של המלכים.

אתבעל מלך הצידונים מהמקרא היה מלך צור וצידון,<ref name=":1232">יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.8.13.1?lang=he 8.13.1] (ראו גם במקור היווני)</ref><ref></ref> ומקובל במחקר שכינויו "מלך צידונים" מצביע על מלכותו על כל פיניקיה (אף שיש החולקים על פירוש זה).<ref></ref> אותו מלך בנה (כלומר ביצר) את בתרון ואת העיר "Αὖζαν" בלוב. בימיו גם נוסדה, כנראה, המושבה הפיניקית המרכזית בקפריסין – כתיון,<ref name=":5"></ref> שנותרה עיר תלויה בצור מאות שנים לאחר מכן.<ref name=":111"></ref> יוסף בן מתתיהו כתב שבתו של המלך, איזבל, שהתחתנה עם אחאב מלך ישראל, בנתה מקדש לבעל אלוהי הצורים, נטעה לו חורשה ומינתה לו נביאים. בהמשך כתב הסופר המונותאיסט שכדי לרצות את חותנו אתבעל בנה אחאב מקדש לבעל אלוהי הצורים בשומרון, מינה לו נביאים ועבד אותו.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.9.6.6?lang=he 9.6.6]</ref>

יוסף בן מתתיהו המשיך את רשימת מלכי צור ואת פירוט שנות מלכותם וחייהם: אחרי אתבעל מלך בנו בעליעזור , ואחריו נכדו מתן (המוזכר אצל ורגיליוס כ"בלוס" , בעל), ואחריו בנו של מתן פיגמליון, שבשנת מלכותו השביעית ייסדה אחותו דידו את קרתחדשת.

==== ייסוד קרתחדשת ====
[[מטבע צורי מתחילת המאה ה־3 – דידו מייסדת את קרתחדשת ולידה שער העיר, מסביבה חלזון הארגמן והדקל, הסמלים הלאומיים של פיניקיה. מטבעות המזכירים את ייסוד קרתחדשת נטבעו בצור מעל לאלף שנה אחרי ייסודה<ref></ref>]]
[[מצבה מהמאה ה־4 לפנה"ס מצור, המוקדשת ל"יעמץ בן גרא בן עבדמלקרת בן עבדא בן קרתחדשת"]]
העיר קרתחדשת נוסדה, לפי המסורת, על־ידי דידו, אישה ממשפחת המלוכה הצורית שבעקבות הפיכת חצר ברחה מצור אל מעבר לים, לייסד את קרתחדשת – הקרת החדשה, בִתה ויורשתה של צור הקרת הגדולה (כפי שמתבטא גם בשם אלוהי העיר, מלקרת, הוא מלך־קרת).<ref name=":3232"></ref><ref name=":4232"></ref> לפי טרוגוס פומפיוס (דרך יוסטינוס), דידו עגנה אצל הפיניקים שבקפריסין כשנמלטה מצור, לפני לצפון אפריקה.<ref name=":110"></ref> ייסוד העיר מתוארך ל־814/813 לפנה"ס. העיר עתידה הייתה לרשת את מעמדה של צור כעיר הפיניקית המרכזית, ולהיות מרכז התרבות הפיניקית מעבר לים. בכתובת קבורה מקרתחדשת נמצאו השמות "קרתיתן" ו"קרתמשל", שמות בהם ה"קרת" (היא צור) משמשת כרכיב תאופורי, שנחשבה, כנראה, לאלוהות. בכתובות נדר מקרתחדשת נמצאו אנשים בשם "צר"<ref>CIS I 617, 2020</ref> (המופיע גם בספר במדבר כשם פרטי), אולי על שם העיר; בכתובות אחרות מופיע הכינוי "בן צר", באחת מהן אותו בן צור היה "רב סופרים", והם אולי לא בנים של אדם בשם צור אלא בני העיר, שממנה ומצידון הובאו לקרתחדשת סופרים.<ref>נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפיניקיות, דביר, 1942, עמ' 162, 192</ref> השמות "צר"<ref>KTU<sup>2</sup> 4.102 ואולי 4.132</ref> ו"צרי"<ref>KTU<sup>2</sup> 4.69 II, 4.339, 4.778</ref> נמצא גם בכתבי אוגרית.

=== תחת האימפריה האשורית החדשה ===
סופרי אשורנצירפל השני ובנו שלמנאסר השלישי הקפידו לרשום את צור ראשונה בין פיניקיה (וזאת בניגוד לתגלת־פלאסר הראשון שקדם להם, שכלל לא מזכיר את צור). אשורנצירפל השני כתב שהוא עשה את דרכו למרגלות הר הלבנון והלך לים הגדול של ארץ אמורו, הטביל בו את נשקיו והקריב קרבן לאלים. הוא קיבל מנחות ממלכי חוף הים: צור, צידון, גבל, מחֿלתו, מַאיזוּ, כַאיזוּ, אמורו, וארוד שבים, ופירט את המנחות עצמן.<ref></ref>

אדד־ניררי השלישי כתב בכתובותיו שקיבל מס מהצורים, בין שאר ממלכות כנען.<ref name=":03"></ref><ref name=":022"></ref>

במהלך המאה ה־8 לפנה"ס (לפחות עד סוף המאה) חלשה צור בהגמוניות על האי קפריסין, רובו ככולו, ואף סיפוח חלקים גדולים מהלבנט תוך הכפפת צור לאשור בימי תגלת־פלאסר והמרידות של חירם השני ומֵתֵנַּה לא ערערו שליטה זאת.<ref name=":194"></ref> השם האשורי "ידננה" (הנגזר מהדנונה האכאים) והתיעוד מכתובות אשוריות מתחילת המאה הבאה מעידים שהצורים שלטו על האי כשמלכיו וחלק ניכר מאוכלוסייתו היה איוני, והדבר מדגים את עוצמת הכוח הצבאי של הצי הצורי ותפקידו המוביל בסחר הימי במזרח הים התיכון במאה ה־8 לפנה"ס.<ref name=":192"></ref>

בתקופתו של תגלת פלאסר השלישי (745–727 לפנה"ס), מלך צור מוזכר כבר מכתובת מסביבות שנת 738 לפנה"ס ברשימת מלכים מעלי מנחות למלך.<ref></ref> בין מעלי המנחה מוזכרים חירם השני מצור.<ref></ref> חירם השני הוא ככל הנראה המלך המוזכר בכתובת בעל לבנון מקפריסין, אף שייתכן שהיה זה מלך אחר בשם חירם מתחילת המאה ה־8.<ref>Edward Lipiński, [https://books.google.co.il/books?id=837DDbYsxAoC&printsec=frontcover&hl=iw&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false On the Skirts of Canaan in the Iron Age: Historical and Topographical Researches], Orientalia Lovaniensia Analecta 153, Peeters, 2006, pp. 185–186</ref> במרידתו של רצין נגד תגלת פלאסר השתתף גם חירם השני מצור, ועל כך הענישו מלך אשור ותפס ובזז את העיר המבוצרת מחלב וערים גדולות אחרות בתחום צור. ככל הנראה, חירם התחרט, השתחווה לתגלת פלאסר והגיש לו מנחות.<ref></ref> מכתובת מאוחרת יותר שכוללת רשימת מעלי מנחה דומה, מלך צור המוזכר הוא אתבעל, שכנראה מלך לפני חירם השני.<ref></ref> לאחר חירם מלך מֵתֵנַּה: הוא מוזכר כנותן מנחה לשליח של מלך אשור לצור, בכתובת אחת המתארת גם את המס שלו וגם את המס הקודם של חירם, ובכתובת אחרת בה מתוארת גם ענישת חירם עקב מרידתו.<ref></ref> 
מנחות של אוניות מוגשות מצור ו[[צידון לשלמנאסר השלישי, מתוך תבליטי שערי אימגור־אנליל ]]
יוסף בן מתתיהו, בהתבססו על מנאנדרוס, כתב שבארכיוני צור נכתב שבימי שלטון מלך צור אלולאיוס (הוא כנראה לולי בכתובות האשוריות), ששלט בימי שלמנאסר, הפליג המלך לכתים (בני כתיון) שמרדו בו והכפיפם למרותו. שלמנאסר כבש את ארם ופיניקיה, ואחרי זמן מה התמרדו צידון, עכו והחלק היבשתי של צור, הנקרא ביוונית פאלאיטירוס. משלא נכנעו הצורים, חזר המלך ללחום בהם, והפיניקים שנכנעו לשלמנאסר נתנו לו שישים אוניות מלחמה ושמונה מאות איש להשיטן; וכשיצאו הצורים בשתים עשרה אוניות ואוניות האויב התפזרו, לקחו הצורים בשבי חמש מאות איש, וכך עלתה קרנם של הצורים. אך שלמנאסר חסם את מקורות המים של העיר, ובזכות בורות המים שחפרו הצורים נמשך המצור חמש שנים.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.9.14.2?lang=he 9.14.2]</ref><ref name=":18"></ref>
פרט מ[[תבליט הובלת העצים מארמון סרגון השני, המתאר הובלת גזעי עצים באוניות פיניקיות. ייתכן שהעיר המבוצרת על האי היא צור<ref></ref>]]
בתקופתו של סרגון השני (722–705 לפנה"ס), לא השתתפה צור במרידה אזורית שהנהיג אילובידי מלך חמת, בה השתתפו גם צומור, ארפד, דמשק ושומרון.<ref></ref> סרגון נתן פקודה לכבוש את ארץ האיונים "בלב הים", וציין כי מתקופה קדומה הם הרגו את אנשי צור וקוה;<ref></ref> בהמשך הוא מציין שהכנעת האיונים השכינה שלום בצור ובקוה.<ref></ref> המרידה של שבעה מלכים "בארץ יא, מחוז בארת אדננה" (כלומר, בקפריסין) כמה שנים מאוחר יותר איימה לערער את השלטון הצורי על קפריסין; אותם שבעה מלכים חדלו להעלות מנחה לשילטה מלך צור, והוא בתורו ביקש מסרגון, שהיה איתו ביחסים טובים, סיוע צבאי, וחיילי סרגון האמיצים שנשלחו הטילו מורא על המלכים פורקי העול, והם באו לבבל להגיש לסרגון מנחות.<ref></ref><ref name=":193"></ref> מלבד הכנעת האיונים שהרגו את הצורים והעזרה נגד מלכי קפריסין המורדים, צור לא מוזכרת בכתובות סרגון, ויש לכך חשיבות משמעותית – הדבר מעיד על יחסים טובים בין העיר למלך סרגון.<ref name=":193"></ref>

ברשימת מלכי ארץ אמורו מעלי מנחה לסנחריב (704–680 לפנה"ס) לא מוזכרים צור ומלכהּ, אף שצידון, גבל וארוד ומלכיהן מוזכרות.<ref> וכן </ref> סנחריב ציין בהמשך כי הוא הגלה את צור (יחד עם הכשדים, הארמים, המנים , אנשי קוה, אנשי חֿילכּו, ואנשי פלשת או פלסתין ) משום שלא נכנעו לעולו.<ref></ref> במסעו השישי של סנחריב, שכוון נגד אילם, נעזר המלך בספנים מצור, צידון, וכן ספנים איונים או קפריסאים, כדי להשיט את חייליו במורד החידקל על האוניות המפוארות שבנו במיומנות, "תוצרת אופיינית לארצם".<ref> וכן </ref>
מצבת הניצחון של אסרחדון, שני שליטים כנועים; מימין כנראה בעל מלך צור]]
בימי אסרחדון (681–669 לפנה"ס), בנו של סנחריב, מרד עבדי־מִלְכֻתִי מלך צידון יחד עם סַנְדַה־אוַּרִּי מלך "כוּנדִי וסִיסּוּ" (כנראה בקיליקיה) באימפריה האשורית.<ref name=":22232"></ref> בעקבות כך העניש אסרחדון, לטענתו, את צידון, החריב אותה, סידר מחדש את פחת צידון, והגדיל את המנחה שנדרשה ממנה, והעניק את הערים מערבּוּ וצרפת, שהיו תחת צידון, לבעל מלך צור, והגדיל את המנחה שעליו לשלם לו. בהמשך מספר אסרחדון שכינס את כל מלכי חֿתִי ועבר הנהר, ביניהם בעל מלך צור, וכן את מלכי ידננה, ושלח להם להביא לו חומרי בנייה ופסלים גדולים לארמונו בנינוה.<ref></ref> מאוחר יותר חבר בעל מלך צור לתהרקה מלך כוש ומצרים, פרק את עול מלך אשור והעליבו. בעקבות זאת צר אסרחדון על צור.<ref></ref> לבסוף נישל אסרחדון את בעל מכל עריו וקניינו,<ref></ref> וחתם איתו על הסכם .

במהלך מסעו הראשון של אשורבניפל (668–627 לפנה"ס) נגד מצרים, עשרים ושניים מלכי הלבנט וקפריסין באו אליו להגיש לו מנחות ולנשק את רגליו, וביניהם בעל מלך צור, והוא הכריחם ללוות עם כוחותיהם ואוניותיהם את חייליו בים וביבשה.<ref>. יש לציין שחלק זה מהמסע הראשון של אשורבניפל לא מופיע בתיאורי המסע המוקדמים, והוא נוסף לאחר שהמלך ערך מחדש את הספרי שנותיו (על כך ראו בעמ' 107).</ref> במסעו השלישי<ref>לאחר השכתוב השני של ספרי שנות אשורבניפל מוספר המסע כמסע השני של המלך, ראו </ref> הלך נגד בעל מלך צור "היושב בלב הים" (צור הייתה באותה תקופה מוקפת ים), כי לא שמע להוראותיו.<ref name=":02">, הקטע בגרסה הראשונה מופיע בעמ' 61–62 ו־86–87, בגרסה שנייה מורחבת מעט מופיע בעמ' 120–121, 144–145 ו־169–170, בגרסה שלישית מקוצרת בעמ' 193–194, בגרסה רביעית המרחיבה את הגרסה הראשונה בעמ' 236–237, בגרסה חמישית מקוצרת בעמ' 268 ו־276, ובגרסה הששית המקוצרת ביותר בעמ' 305</ref> הוא צר על צור, חיזק את חיל המצב בה, לא נתן לאנשיה לצאת וקטע את דרכי אספקתה הימיות והיבשתיות.<ref name=":02" /> הוא איפשר להם אספקה לחיים דלים מאוד עד שנכנעו לעולו.<ref name=":02" /> בתו ואחייניותיו של המלך בעל הובאו לאשורבניפל כעוזרות בית, והן הגיעו עם מתנת־חתונה גדולה.<ref name=":02" /> גם יחימלך בן המלך בעל, שמעולם לא חצה את הים, הובא לאשורבניפל, אך אשורבניפל חס על בעל והחזיר לו את בנו.<ref name=":02" /> הוא פירק את חיל המצב נגד צור, פתח את דרכי אספקתה הימיות והיבשתיות כולן, ושב לנינוה.<ref name=":02" /> בחזרתו ממסעו התשיעי נגד הקדרים והערבים כבש את העיר אושו (כנראה צור היבשתית) שאנשיה לא שילמו את המס השנתי, טבח באנשיה ולקח את אליהם ואנשיהם לאשור.<ref></ref>

=== תחת האימפריה הבבלית החדשה ===
סגנון מצרי, אבן גיר, המאה ה־7 לפנה"ס]]לאחר שעול האימפריה האשורית החדשה ירד מצור ב־630 לפנה"ס, מצרים לטשה עיניה ללבנט, ונכו השני כבש את המרחב עד הפרת ב־608 לפנה"ס. צור הוכפפה למצרים, אך שמרה על האוטונומיה שלה ועל תנאים מיטיבים לסחר עליו התבססה. מצרים איבדה את השליטה באזור בקרב כרכמיש ב־605 לפנה"ס, ויחד עם האזור כולו גם צור הוכפפה לאימפריה הבבלית החדשה.<ref name=":21"></ref>

פרעה חפרע, שעלה לשלטון ב־589 לפנה"ס, היה להוט להשיב את השלטון המצרי ללבנט, והוא כנראה עודד מרידות נגד הבבלים כמדיניות (ייתכן שדוגמה לכך היא פגישת מלכי צור, צידון, אדום, מואב, ועמון בירושלים, כנראה כדי לדון באפשרות למרד<ref name=":19" /><ref name=":20" />), והמקורות הקדומים מעידים כי הצעיד את צבאו לצידון ולחם מלחמה ימית בצור,<ref>הרודוטוס, היסטוריות, 2.161 (ראו במקור היווני וב[https://benyehuda.org/read/10919#ch3064 תרגום לעברית])</ref> וגם הסתער על קפריסין (שהייתה פיניקית בחלקה הגדול באותה תקופה).

במסגרת מדיניותו של נבוכדראצר השני לחיזוק שליטתו בלבנט, ניסה לכבוש את צור. הוא צר על צור 13 שנה , עד שנת 572 לפנה"ס בערך,<ref></ref><ref></ref> בימי המלך אתבעל השלישי,<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.10.11.1?lang=he 10.11.1]</ref> ולא הצליח לכבשה.<ref name=":04"></ref> הנביא יחזקאל תיאר במפורט בקינתו על צור (ראו #דברי יחזקאל על צור) את הסתערות נבוכדראצר על צור ואת סבל העיר. במקום אחר יחזקאל מזכיר שנבוכדראצר לא הצליח להפיל את צור במצור, וכמין פיצוי ייתן לו יהוה את ארץ מצרים. המקורות הבבליים לא מזכירים במפורש את כיבוש צור, צידון או אחד מהאיים והארצות הכפופים להן, אולם ניכר שהצבא הבבלי הגיע לקרבת החוף הכנעני.<ref name=":04" /> בתעודות שהתגלו בארמון המלכים בבבל מוזכרים אסירים מדיניים מערים פיניקיות, ביניהן צור,<ref name=":04" /> וכן מתועדות הקצאות ציוד (כמו אוהלים, נעליים, שריונות ומזון)<ref></ref> ואנשי צבא לקבוצות של 4, 10 ו־30 חיילים שהלכו עם המלך לצור, הן מארך והן מסיפר (הרחוקות כ־250 ק"מ זאת מזאת), דבר המעיד על מבצע צבאי גדול תחת פיקוד המלך.<ref></ref> ייתכן, אפוא, שהבבלים פרשו את חסותם או השפעתם על ערי הסחר הכנעניות ועל איי הים הכפופים להן.<ref name=":04" /> יש הסוברים שהייתה לנבוכדראצר הצלחה מוגבלת בכיבוש; לפיהם, בשל התנאים הגאוגרפיים והצי האיוני הקטן רק החלק היבשתי של העיר נכבש, ובהסדר שסיים את המצור סוכם שאתבעל השלישי ירד מהשלטון, אך מוסד המלוכה יישמר.<ref name=":22"></ref> בעקבות סיום המצור התהדקו קשרי המסחר בין צור לבבל.<ref name=":25"></ref>

גולים או שבויי מלחמה צוריים בנהריים מוזכרים בכתבים מימי נבוכדראצר השני; בתעודות בבליות רבות מוזכר היישוב Ṣurru, המתייחס לרוב לא לעיר צור, אלא ליישוב של גולים צוריים בדרום נהריים.

יוסף בן מתתיהו כתב שלאחר מלכות המלך בעל, שמלך אחרי אתבעל והיה כנראה בנו,<ref name=":23"></ref> עבר השלטון בצור לשופטים לשבע שנים ושלושה חודשים, והוא פרט את שמותיהם; בשנה השביעית חזר השלטון למלוכה.<ref name=":5232">יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.21</ref> בטקסטים הבבליים מתועדת מרידה בצור בין חודש אב שנת 41 לנבוכדראצר עד חודש תשרי שנת 42 לנבוכדראצר, כלומר יולי 564 עד ספטמבר 563 לפנה"ס, תאריכים תואמים לשנים אליהן מתוארכת החלפת המלוכה בשופטים, כך שהחלפה זאת נעשתה כנראה כענישה על המרד השני שנעשה תחת מוסד המלוכה.<gallery caption="ממצאי תקופת הברזל בצור מהמוזיאון הלאומי של ביירות">
קובץ:PhoenicianTerracottaMaleFigurineHeads Tyre IronAge NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert06102019.jpg|צלמיות ראשים מטרקוטה, תקופת הברזל
קובץ:WomanBreastfeedingBaby Tyre-IronAgeII-NationalMuseumOfBeirut 06102019RomanDeckert.jpg|צלמית אישה מניקה, חרס, תקופת הברזל II
קובץ:FemaleFigurines-Tyre-IronAge-II NationalMuseumOfBeirut 06102019.jpg|צלמיות נשים נושאות מנחה, חרס, תקופת הברזל II
קובץ:MusiciansFigurines Tyre -IronAge-II NationalMuseumOfBeirut 06102019.jpg|צלמיות נגנים ונגניות, חרס, תקופת הברזל II
קובץ:LimestoneStatue-8cBC Tyre NationalMuseumOfBeirut 03102019RomanDeckert.jpg|פסל (קורוס?) פיניקי, אבן גיר, המאה ה־8 לפנה"ס
קובץ:ReconstitutionOfTwoCremationBurialsFromPhoenicianNecropolisAlBass NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert31102019.jpg|alt=שחזור שתי קבורות שריפה מאל־בץ, בשמאלי כלי חרס ומצבה עם סמל nfr, המאה ה־9 לפנה"ס; בימני שלושה כדים, שניים עם מכסה, 775–730 לפנה"ס|שני שחזורי קבורת שריפה מאל־בץ , בשמאלי כלי חרס ומצבה עם סמל nfr, המאה ה־9 לפנה"ס; בימני שלושה כדים, 775–730 לפנה"ס
קובץ:Rashidieh CineraryUrn-CypriotImport 775-750BCE NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert03102019.jpg|כד, יבוא קפריסאי,<ref>לכדים דומים ראו: </ref> הנקרופוליס ברשידיה, 775–750 לפנה"ס
קובץ:TellRashidieh CineraryUrn PhoenicianInscription 775-700BCE NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert06102019.jpg|כד עם כתובת "בת לבא", הנקרופוליס ברשידיה, 775–750 לפנה"ס
קובץ:DeityFigurine-Tyre-7cBC-NationalMuseumOfBeirut 03102019RomanDeckert.jpg|צלמית אלוהות, חרס, המאה ה־7 לפנה"ס
קובץ:PhoenicianTerracottaFuneraryMask Tyre 7cBCE NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert04102019.jpg|מסכת טרקוטה פיניקית, התקופה האשורית, המאה ה־7 לפנה"ס
</gallery>

=== תחת השלטון הפרסי ===
צלמית [[חרס של רוכב מִצור, המאה ה־5 לפנה"ס]]
[[תבליט המתאר אדם מת (כנראה בארון אנתרופואידי), התקופה הפרסית]]
מצבת אבן גיר מבורג' אל־שמאלי (צור היבשתית), המאות ה־5–4 לפנה"ס]]
האימפריה האחמנית בהנהגת כורש השתלטה על צור בשנת 537 לפנה"ס, בשנה ה־13 למלכות חירם השלישי. תחת השלטון הפרסי זכתה צידון לבכורה בין הערים הפיניקיות,<ref></ref> ובצי הפרסי התבלטו אוניותיה;<ref>הרודוטוס, היסטוריות, 7.44, 7.96, 7.99, 7.100 (ראו במקור היווני וב[https://benyehuda.org/read/10919#ch11480 תרגום לעברית])</ref> צור הייתה השנייה בחשיבותה בערי פיניקיה, וכאשר רצה חשיארש הראשון להיוועץ עם אנשי הצי שלו, נקראו שליטי העמים ומפקדי האוניות מסודרים לפי הכבוד שניתן להם מאת המלך, כאשר הראשון במעלה היה מלך הצידונים והשני היה הצורי.<ref>הרודוטוס, היסטוריות, 8.67 (ראו במקור היווני וב[https://benyehuda.org/read/10919#ch13926 תרגום לעברית])</ref>

בתחילת המאה ה־5 לפנה"ס תקפו אנשי קרתחדשת את הערים היווניות בסיציליה (), בתיאום עם הפרסים שתקפו את היוונים במולדתם (מלחמות יוון–פרס), פעולה שנעשתה, כנראה, לפי הוראות שקיבלו בקרתחדשת מִצור, בעלת בריתם של הפרסים.

בתקופה הפרסית היו לצורים מושבות לא רק במסגרת המסחר הימי מסביב לים התיכון. בתקופת שיבת ציון התבססו קהילות פיניקיות מצור גם בירושלים בפחוות יהודה: . אנשי מקצוע צורים וצידונים השתתפו בבניית בית המקדש השני והשיטו אליו ארזים מהלבנון, בדומה להשתתפותם בבניין בית המקדש הראשון: . הרודוטוס תיאר בממפיס שכונה מסביב למקדש הפייסטוס (פתח המצרי) שנקראה "מחנה הצורים", ובה ישבו פיניקים מהעיר צור; באותו מקדש היה גם מקדש ל"אפרודיטה הזרה", היחידה שנקראה כך במצרים, והיא אולי עשתרת הכנענית־פיניקית.<ref>הרודוטוס, היסטוריות, 2.112 (ראו במקור היווני וב[https://benyehuda.org/read/10919#ch3064 תרגום לעברית])</ref><ref>Agnès Cabrol, Amenhotep III le magnifique, Rocher, 2000, Part II, Ch. 1, </ref>

בשנים 390–381 לפנה"ס הייתה צור תחת השפעת אווגורס מלך סלמיס. אותו מלך גרם להעברת אנשי מלחמה פיניקיים מפרס לאתונה.<ref>פאוסניאס, תיאורה של יוון, ספר 5, פרק 25, פסקות 12–13</ref>

בשנת 364 לפנה"ס כבש טאוס את פיניקיה כולה, כולל צור. בנו נכתנבו השני כנראה עזב את פיניקיה, אך יזם מרידה בעריה (כולל צור) נגד פרס ועזר להן, מרידה שדוכאה על־ידי ארתחששתא השלישי בשנת 346 לפנה"ס. מתהפוכות אלה יצאה העיר ללא פגע, ואף מחוזקת.

=== התקופה ההלניסטית ===
==== כיבוש העיר על ידי אלכסנדר מוקדון ====

לאחר שעזמלך (אזמילקוס ביוונית), מלכה של צור סירב לתת גישה לאלכסנדר מוקדון למקדש מלקרת שעל האי, החליט אלכסנדר לכבוש את העיר. לאחר מצור של 7 חודשים, שבמהלכו נבנה גשר יבשתי בין היבשה לאי והצורים נלחמו נגד הפולש בעוז, הצליח לבסוף לכבוש אותה בשנת 332 לפנה"ס. ישנן דעות שהאי חובר לחוף בתקופה קדומה הרבה יותר, על ידי חירם הראשון. למרות הכיבוש שמרה צור על מעמדה העצמאי.

==== תחת מרות יוונית ====
[[כתובת מצובה, המתייחסת ל"עם צור"]]
לאחר המצור הוצב בצור חיל מצב. לאחר מותו של אלכסנדר עברה העיר מיד ליד. בשנת 321 לפנה"ס שכנה בה המפקדה הראשית של אטלוס, מפקד הצי של פרדיקס. עד 321 לפנה"ס הייתה העיר, כנראה, תחת שלטון תלמי הראשון, אך לאחר מצור של 15 חודשים כבש אותה אנטיגונוס מונופתלמוס.<ref> </ref> בשנת 312 לפנה"ס שבה לידי תלמי הראשון.<ref name=":6232"> </ref> העיר עברה לידי דמטריוס פוליורקטס אחרי קרב איפסוס ב־301 לפנה"ס, שהחזיק בה ובצידון חיל מצב עד 285/286 לפנה"ס. בשנת 273/274 לפנה"ס עברה העיר סופית לידי בית תלמי. יש חוקרים הסבורים שעד 274/275 לפנה"ס שלטה בעיר, למרות הכיבושים התכופים, שושלת מקומית, כי בשנה זאת הפכה למעין רפובליקה (ששם ממשלתה היה "עם צור") – אוטונומיה עירונית־גלילית מסוימת, שלפי תאריך ייסודה נמנו השנים בעיר, ובראשה אולי עמדו שני שופטים.<ref> – לפי KAI 18</ref>

בעיר חמון, פחות מ־20 קילומטרים מדרום לצור, התגלו ממצאים רבים המגלים זיקה לצור. מבין כתובות חמון, שתי הכתובות הארוכות ביותר, בהן יש מניין שנים, מתייחסת הן לשנות מלכותם של מלכי בית תלמי והן לתאריך ייסוד "עם צור": כתובת בעלשמם המקדישה שער ודלתות לאל בעל־שמים, בשנת 132 לפנה"ס, וכתובת מצובה (שמקורה כנראה בחמון) המתייחסת לבניית סטיו בימי תלמי השלישי, בשנת 221 לפנה"ס.<ref name=":03222"></ref> צלמיות שנמצאו בעיר, בעיקר במקדשיה, הן מאותו סוג שנמצא גם בעיר צור.<ref name=":Hamon"></ref>

כאשר דמטריוס השני הובס בקרב ואשתו קלאופטרה תאה סרבה לקבלו, הוא ברח לצור ושם נהרג.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.13.9.3?lang=he 13.9.3]</ref><gallery caption="ממצאים הלניסטיים מצור">
קובץ:Fragment de stèle votive AO 4821.jpg|alt=מצבה דתית (נדורה?) מאבן גיר מסוף המאה ה־4 לפנה"ס, אישה מרימה את ידה הימנית, מעליה שמש מכונפת (אנ')|מצבה דתית (נדורה?) מאבן גיר מסוף המאה ה־4 לפנה"ס, אישה מרימה את ידה הימנית, מעליה שמש מכונפת <ref></ref>
קובץ:Stele votive AO 1001.jpg|alt=מצבה דתית (נדורה?) מאבן גיר מהמאות ה־4–3 לפנה"ס, דמות לבושה טוניקה פרסית מרימה את ידה הימנית, מעליה שמש מכונפת (אנ')|מצבה דתית (נדורה?) מאבן גיר מהמאות ה־4–3 לפנה"ס, דמות לבושה טוניקה פרסית מרימה את ידה הימנית, מעליה שמש מכונפת <ref></ref>
קובץ:HellenisticFigurineDuckBearer TyreLebanon NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert25122019.jpg|צלמית נושא ברווז למנחה, התקופה ההלניסטית בצור; צלמיות דומות נמצאו גם בחמון
קובץ:HellenisticFigurines Tyre NationalMuseumOfBeirut Airport RomanDeckert09112019.jpg|צלמיות מצור: 1. נגנים ורקדן (מוסתרים משמאל); 2. נושאי מנחות: ברווז, אייל וקרן שפע; 3. אדם מזוקן; 4. אישה לבושת כיטון ; 5. אנשים נושאים ילדים בחיקם; 6. ארוס עונד שרשרת
קובץ:Terracotta-Ostracon-PhoenicianInscriptions 3rdCenturyBCE NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert03102019.jpg|אוסטרקון פיניקי מהמאה ה־3 לפנה"ס
קובץ:TerracottaOstracon-PhoenicianInscriptions 3rdCenturyBCE NationalMuseumOfBeirut RomanDeckert03102019.jpg|אוסטרקון פיניקי מהמאה ה־3 לפנה"ס
קובץ:Fibule cheval marin Bj 2230 (2).jpg|alt=פיבולה (אנ') (סיכה) מצור בדמות היפוקמפוס (המקושר למלקרת), המאות ה־3–2 לפנה"ס|פיבולה (סיכה) מצור בדמות היפוקמפוס (המקושר למלקרת), המאות ה־3–2 לפנה"ס<ref></ref>
קובץ:Throne of Astare-AO 4565-IMG 7808-white.jpg|alt=כס עשתרת מסביבות ראש מייה (אנ') בקרבת צור, על הכס שתי מצבות עם תבליטים המתארים כוהנים וכתובת פיניקית (KAI 17), המאה ה־2 לפנה"ס|כס עשתרת מסביבות ראש מייה בקרבת צור, על הכס שתי מצבות עם תבליטים המתארים כוהנים וכתובת פיניקית,<ref>Sébastien Ronzevalle, Le "Trône d’Astarté", Mélanges de la Faculté Orientale (Beirut) 3 (1909), 755–783, pls 9–10</ref><ref></ref> המאה ה־2 לפנה"ס<ref></ref>
קובץ:Antikensammlung Berlin 578.JPG|פסל טורסו של איש צעיר, שיש כחול־כהה, המאה ה־2 לפנה"ס
</gallery>

==== מטבעות צור הפרסיים וההלניסטיים ====

ממטבעות שהוטבעו בעיר ניתן ללמוד על סמליה ועל הסמלים הפיניקיים הלאומיים, שהשפיעו גם על השם היווני של האזור – פיניקיה. הארגמן היה צבען יקר־ערך שהפיקו הפיניקים, והוא הפך מזוהה עמם ובעיקר עם העיר הפיניקית הראשית,<ref></ref> צור,<ref>סטראבון, גאוגרפיקה, ספר xvi פרק 2 סעי' 23; ראו המקור ביוונית ו[https://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Strabo/16B*.html תרגום לאנגלית].</ref> ואף הופיע על מטבעותיה כאחד מסמליה,<ref name="אניות וחלקי אניות3232"></ref> ובשפות שונות נקרא עד היום "ארגמן צורי" או "ארגמן פיניקי" .<ref>ראו למשל [https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/tyre/BMC_315ff.jpg מטבע צורי ועליו קונכייה וענף דקל]. על [https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/tyre/t.html מטבעות רבים מצור] הוטבעו קונכיות, וראו גם [http://www.pheniciens.com/articles/pourpre.php?lang=en כאן].</ref><ref></ref> הדקל, שהופיע על מטבעות פיניקיים רבים,<ref>למשל במטבעות [https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/arados/t.html מארוד], [https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/sidon/t.html מצידון], [https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/tripolis/t.html מטריפולי], ו[https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/tyre/t.html מצור]</ref> היה מסמליה של האשרה,<ref></ref> שנקראה גם "רבת אשרת ים" (הגבירה הדורכת על הים), והייתה מגנת יורדי הים הכנענים.<ref>לוקיאנוס מסאמוסאטה, אודות האלה הסורית, 14.</ref> שמו של הדקל קשור לשם היווני "פיניקיה". אוניות, המופיעות תדיר על מטבעות העיר, הן הסמל הימי המובהק שלה. מלקרת, האל המגן של העיר, הופיע רבות על מטבעותיה, ובתקופה ההלניסטית תואר בדומה להרקלס יחד עם סמליו היווניים; אנשי העיר צור הפיצו את פולחן האל אל מעבר לים (למלטה, קרתחדשת, גדר ולכש ), וייצוגיו על מטבעות מקפריסין (כתיון, סלמיס, קוריון ואמתוס ) מצביעים על קשרי צור והערים הפיניקיות באי.

צור הייתה המקור העיקרי למטבעות כסף בארץ ישראל בתקופה ההלניסטית. השפעתה של העיר הייתה בעיקר מדרום לה, שכן מצפון שכנו ערים פיניקיות חזקות אחרות, כגון צידון, גבל וארוד. בעכו נמצאו מטבעות צוריים רבים, כאלה שנטבעו בצור, כאלה שנטבעו בעכו (וסומנו באות ע') בסגנון מטבעות צור, ואף מטבעות מִטביעות משותפות (שסומנו באותיות ע' וצ', עכו וצור). מטבעות צור הקדומים ביותר הראו השפעה אמנותית מצרית. בתחילה הונהג סטנדרט פיניקי למשקל המטבעות, אך בהמשך הותאמו המטבעות לסטנדרט האַטי.<ref> </ref>

לעיתים הופיעה על מטבעות העיר, ששמה היווני היה ΤΥΡΟΣ, מונוגרמה המורכבת מהאותיות ΤΥΡ בשילוב או מעל אלה.<ref></ref>

על אף הסמלים הפגניים שעל המטבעות, טהרת המתכת שלהם ומשקלם הביאו את היהודים לקבוע שמחצית השקל הצורי הוא המטבע הסטנדרטי לתרומות קודש.<ref> </ref><gallery caption="מטבעות צור מהתקופה הפרסית וההלניסטית">
קובץ:PhoenicianSilverCoinTyre MelqartDolphin 347-346 BNF-Gallica.jpg|מטבע צורי מהמאה ה־4 לפנה"ס, נטבע בעכו, בצדו האחד ינשוף עם סמלים מצריים: מטה רועים (ḥḳ, המסמל שלטון) ומחבט דיש (ḥw, המסמל משילות); בצדו השני דולפין ומלקרת בדמות מלך פרס רוכב על היפוקמפוס מעל גלים ויורה בקשת
קובץ:Gallica-BNF Monnaie 1 4 de sicle (...)Tyr Phénicie btv1b10322884x.jpg|מטבע צורי מהמאה ה־4 לפנה"ס, ינשוף עם סמלים מצריים, בצד השני דולפין מעל גלים וקונכיית חלזון ארגמן
קובץ:Seleucid-SilverDidrachmeDemetriosIINikatorTyre-142-141BCE BNF-Gallica.jpg|מטבע צורי מ־141–142 לפנה"ס, בצד אחד ראש דמטריוס השני, בצד שני נשר על חרטום אוניית משוטים, על כתפו כף דקל, לידו אלה המסמלת את מלקרת , מסביב כיתוב "דמטריוס המלך"<ref></ref>
קובץ:TyrianHalfShekel102-101-BNF-Gallica.jpg|מטבע מחצית השקל צורי מ־101–102 לפנה"ס, בצד אחד ראש מלקרת־הרקולס, בצד שני נשר על חרטום אוניית משוטים, על כתפו כף דקל, לידו אלה המסמלת את מלקרת , מסביב כיתוב "לצור הקדושה ועיר מקלט"<ref></ref>
קובץ:Monnaie - Bronze, Tyr, Phénicie - btv1b8537321h (2 of 2).jpg|מטבע צורי, במרכז הכיתוב מופיעה המונוגרמה של שם העיר – שילוב האותיות ΤΥΡ בשילוב עיצוב אלה
</gallery>

=== תחת האימפריה הרומית והביזנטית ===
שער הניצחון והאקוודט הרומאיים בצור העתיקהכוס [[זכוכית עם תבליטי שקד, התקופה הרומית, צור]]

מטבעות צוריים מהתקופה הרומית הקדומה מצביעים על חשיבותה וכוחה הימי של צור באותה תקופה.<ref>: , "(ביוונית:) שנת 203 עיר מקלט קדושה, (בפיניקית:) לצר", שנת 77/78 לספירה</ref>

פומפיוס הביא את אילי הניגוח ומכונות המצור שלו מִצור כדי לצור על ירושלים ועל בית המקדש.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, [https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.14.4.2?lang=he 14.4.2]; יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, [https://library.alhatorah.org/?r1=Josephus_Wars_of_the_Jews_1:7 1.7.3]</ref>

בין מפעלי הבנייה של הורדוס מחוץ לתחומי ממלכתו, הוא הקים בצור אכסדרות, אולמות, שווקים ותיאטרון.<ref>יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים ברומאים, [https://library.alhatorah.org/?r1=Josephus_Wars_of_the_Jews_1:21 1.21.11]</ref>

צור נזכרת גם כאחת הערים היווניות שהרגו בתחילת המרד הגדול רבים מתושביה היהודים, אך את רובם לא רצחו, אלא כבלו, ושמו עליהם משמר. <ref>יוסף בן מתיתיהו. תולדות מלחמת היהודים ברומאים. ספר שני. 478. תרגום מיוונית ליזה אולמן. הוצ' כרמל. ירושלים. 2012. עמ' 468</ref> 

מתוך שנאה לבריטוס, התקוממה צור בימי פסקניוס ניגר ותמכה בספטימיוס סוורוס.<ref>הרודיאנוס, היסטוריה של האימפריה ממות מרקוס, 3.3</ref> משהופרדה פרובינקיה סוריה פיניקיה מפרובינקיה סוריה בימי ספטימיוס סוורוס, הפכה צור לבירת הפרובינקיה. בימי אלאגבאלוס הפכה אמסה, עיר הולדתו של הקיסר, לבירת הפרובינקיה, ומאז ועד פירוק פרובינקיה סוריה פיניקיה התחרו שתי הערים על התואר.<ref name=":05">Otto Eißfeldt, Realencyclopädie der Classischen Altertumswissenschaft, Band XX: Philon–Pignus, 1941, ערך "Phoiniker (Phoinike)", [https://elexikon.ch/meyers/RE/XX,1_369.png עמ' 389–390]</ref> בפירוק הפרובינקיה הפכה צור לבירת הפרובינקיה החדשה פיניקיה פרליה (פיניקיה החופית), בעוד אמסה הפכה לבירת פרובינקיה פיניקיה ליבננסיס (פיניקיה הלבנונית). בסיס הלגיון השלישי גאליקה בְרפניה (בקרבת מסיאף) היה בתחומי הפרובינקיה וכפוף למושל צור, ויוצאי הלגיון התיישבו בצור, שקיבלה מעמד קולוניה .<ref>אולפיאנוס, דיגסטות, 50.15.1</ref> גם בהנהגה הכנייסתית הובילה צור באזור וזכתה למעמד בכיר בדיוקסיית המזרח.

צור הייתה עיר הולדתו של פורפיריוס, ששמו המקורי היה "מלכוס", כלומר מלך.<ref>סודא, [https://www.cs.uky.edu/~raphael/sol/sol-cgi-bin/search.cgi?login=guest&enlogin=guest&db=REAL&field=adlerhw_gr&searchstr=pi,2099 פורפיריוס]; אונאפיוס, חיי הפילוסופים והסופיסטים</ref><gallery caption="מטבעות צור מהתקופה הרומית">
קובץ:Huseifa hoard - Tyrian shekels (3).JPG|מטבעות מטמון עספיא, בו נמצאו כ־3,400 שקלים ו־1,000 חצאי שקלים צוריים
קובץ:BronzeCoinTyreRomanEmperorHadrian GallicaBNF.jpg|מטבע ברונזה צורי מימי הדריאנוס, משמאל טיכה עטורת כתר מגדלים והינומה, מימין עשתרת על אוניית משוטים אוחזת כתר בימינה ושרביט בשמאלה<ref></ref>
קובץ:BronzeCoinTyreRomanEmperorSeptimiusSeverus GallicaBNF.jpg|מטבע ברונזה צורי מימי ספטימיוס סוורוס, משמאל "צור המטרופולין", מימין ΚΟΙΝΟΝ ΦΟΙΝΙΚΗΣ (קונפדרציית ערי פיניקיה?), תיאור מקדש וכיתוב נוסף<ref></ref>
קובץ:As Elagabalus 218-leg 3 Gallica.jpg|אס צורי של הלגיון השלישי גאליקה מימי אלאגבאלוס שבחלקו התחתון מצד ימין מופיע חילזון הארגמן, מסמלי העיר ופיניקיה כולה
קובץ:Tyros - Münzkabinett, Berlin - 5477312.jpg|alt=מטבע מימי גורדיאנוס השלישי (פיוס), משמאל כיתוב "צור המטרופולין" וקדמוס, מזוקן ועוטה גלימה לשמאלו, נלחם בדרקון, בימינו משליך אבן; מימין לסצנה חילזון ארגמן|מטבע מימי גורדיאנוס השלישי (פיוס), מימין כיתוב "צור המטרופולין" וקדמוס, מזוקן ועוטה גלימה לשמאלו, נלחם בדרקון, בימינו משליך אבן; מימין לסצנה חילזון ארגמן<ref></ref>
</gallery>

=== ימי הביניים ===
לאחר קרב הירמוך בשנת 634, בו ניצחו הערבים המוסלמים את הקיסרות הביזנטית, החלה תקופת השלטון הערבי בעיר. צור שימשה כבסיס לצי הערבי. הח'ליף מהשושלת האומיית, עבד אל מאליכ אבן מרואן, בנה את צור הן מבחינה צבאית, חיזוק ביצורי העיר והעברת מטה הצי הערבי מעכו לצור, והן מבחינה מסחרית. בימי הח'ליפות האומיית והעבאסית, היוותה העיר מרכז מסחרי גדול ותוסס. צור הייתה הנמל של ג'ונד אל־אורדון. בימי הח'ליפות הפאטימית השתלט יורד ים ערבי בשם 'אלקה' על צור ואף טבע מטבעות אשר נשאו את דמותו. הח'ליפות הפאטימית הגיבה בשליחת צי כנגד השליט המורד. בתגובה הגיע הצי הביזנטי להגן על העיר המורדת ובשנת 998 התחולל קרב ימי ליד חופי צור אשר הסתיים בניצחון החליפות הפאטימית.

בתקופת הצלבנים, בשנת 1124, נכבשה העיר והייתה חלק מממלכת ירושלים, אף על פי שהיו לה קשרים ישירים עם ערי מסחר איטלקיות. גם לאחר נפילת ירושלים וההפסד הצלבני לצלאח א־דין, נותרה העיר בידי הצלבנים עד שנת 1291, שבה נפלה בידי הממלוכים. לאחר מכן הפכה העיר חלק מהאימפריה העות'מאנית.

=== העת החדשה ===
במאה ה־17 ניסה שליט הר הלבנון הדרוזי, האמיר פחר א־דין השני, לפתח את העיר צור, אך הדבר לא עלה בידו.

מושל הגליל בסוף המאה ה־18 ותחילת המאה ה־19, אחמד אל־ג'זאר, השתמש באבנים שנלקחו מבניינים בצור על מנת לפתח את בירתו עכו.
נמל צור בשנת 1925 לערך
לאחר מלחמת העולם הראשונה קם בעיר ממשל אשר תמך בשלטונו של המלך פייסל שהקים את ממלכתו בדמשק. לאחר תבוסתו וגירושו של פייסל מדמשק על ידי צרפת, נוסדה לבנון המודרנית בשנת 1920. תחילה היה דיון אם לייסדה על בסיס המחוז האוטונומי בהר הלבנון הנוצרית ברובה, שלא כללה (בין השאר) את דרום לבנון השיעי ברובו עם צור במרכזו. לבסוף צרפת החליטה לבחור באפשרות של לבנון הגדולה ואז הפכה צור חלק מלבנון.
שרידים מהתקופה הרומית ב[[כנסייה מרונית]]
במלחמת לבנון הראשונה הגיעו כוחות צה"ל לעיר. לאחר המלחמה התרחשו בה אסון צור הראשון ואסון צור השני.

== בספרות המקראית ==
מעמדה וגדולתה של צור בעת העתיקה באים לידי ביטוי גם במקרא. בנוסף להופעותיה בספרות ההיסטורית (ספר מלכים ודברי הימים), בטקסטים הספרותיים של המקרא מופיעה צור בשתי הופעות עיקריות, פרק שלם בספר ישעיהו ושלושה פרקים רצופים בספר יחזקאל, וכן אזכורים אחרים בספרי הנביאים ובתהילים.

=== משא צור אצל ישעיהו ===
הנביא ישעיהו הקדיש פרק () בספרו לקינה על נפילת צור, בין שאר נבואותיו על העמים.<ref name=":0"></ref> ערי פיניקיה, ובמיוחד צור, נפלו פעמים רבות לאויבים שונים, ועל כן קשה לזהות על איזו נפילה מקונן ישעיהו, אולם פסוק י"ג רומז שמדובר באשור. הקינה מתארת איך מתאבלות ארצות רבות מסביב לים התיכון בשמען על נפילת "צֹר הַמַּעֲטִירָה": תרשיש, ארץ כתים (קפריסין), צידון ומצרים, ואף הים עצמו.<ref></ref> דבריו מרמזים על המצוקה ההיסטורית של בני צור, שכבר מתחילת הכיבוש האשורי החלו לנדוד מתחת עולו אל מעבר לים.<ref></ref> העמים נדהמים מחורבן העיר שהייתה כה מפוארת.<ref name=":6"></ref> לאחר מכן פונה ישעיהו אל יושבי תרשיש, באומרו כי מסחרם ייגמר וכל שנותר להם כעת הוא לעבור בארצם כמו זרימת היאור. הוא ממשיך ואומר שיהוה הוא שגרם לחורבן צור והשמדת מעוזי כנען, אך לא נתן סיבה או פרט את חטאיהם. ישעיהו חוזר ומציע או מורה ל"בתולת בת צידון" (כינוי לצור<ref>הבתולה שהיא בת צידון (בתמורה ולא בסמיכות, בדומה לבתולת ישראל ובתולת בת ציון המקראיות ולבתולת ענת האוגריתית), ראו ; צידון טבעה על מטבעותיה את הכתובת "צדן אם צר", כלומר צידון אם צור, ראו </ref>) לעבור למושבות בקפריסין, ואף שם לא תמצא מנוחה, ואולי תצטרך להמשיך הלאה, אל תרשיש, כבפסוק ו'.<ref></ref> הוא מזכיר את חורבן הכשדים בידי אשור, ובכך נרמז אולי שהחורבן עליו מתנבא הוא בידי האשורים.<ref name=":7"></ref> הוא חותם את הקינה במילות פתיחתה, ואז פותח בנבואה: לשבעים שנה, שלא יותר ארוכות מכהונת מלך אחד (אם יאריך ימים), תישכח צור, ואז יקרה לה המסופר ב"שירת הזונה" (כנראה שירה נפוצה בין העמים בתקופתו); מוצע, אולי באירוניה, לזונה שהתקשתה למצוא עגבים לסוב את העיר בשיר ובכינור, כדי שאולי תיזכר. אז יזכור יהוה אותה, ומכיוון שדימה הנביא את צור לזונה, הוא מכנה את סחרה בשם זנות, ומנבא שתשוב אליו ו"תזנה", תסחור, עם כל הארצות, אך לא יישמר אצלה אלא יהיה קודש ליהוה.<ref></ref>

=== דברי יחזקאל על צור ===
בספר יחזקאל הוקדשו שלושה פרקים (–) לנבואות וקינות על מפלת צור (יחד עם צידון) תחת נבוכדרצר מלך בבל . דבריו מתחלקים לשבעה חלקים, החמישה הראשונים עוסקים ישירות בצור: איום לפיו כתוצאה משמחת צור על נפילת ירושלם בידי הבבלים יבוא גם עליה נבוכדראצר; תיאור חרדת ארצות הים בשמען על מפלת צור; קינה והלל לצור; שתי קינות על מלך צור; נבואה קצרה על מפלת צידון; וניחומים לישראל.<ref></ref> תיאור צור המהוללת ומפלתה דומה לתיאור המקביל המופיע במשא צור של ישעיהו.<ref name=":8"></ref> יש המשערים כי יחזקאל הבליע בדבריו קטעים מ"השירה הצורית" שהתחברה במאות ה־10–9 על גדולתה ותפארתה של העיר, אותה למד בשבתו בתל אביב מהגולים הצורים שישבו בקרבת ניפור.<ref> – תוך הפניה לבנימין מזר</ref>

בחלק הראשון פותח יחזקאל בזמן הנבואה: – בשנה האחת־עשרה למלוך צדקיהו, היא שנת חורבן הבית, באחד לחודש – משום שבנבואה יש התייחסות לחורבן ירושלים, משערים שמדובר באחד לחודש לאחר ששמע החורבן הגיע לנביא, כלומר בחודש האחד עשר (שבט). אז מתחילה הנבואה המאיימת על צור, כי בשל שמחתה על חורבן ירושלם, יעלה עליה יהוה – הים היה מקור עושרה של צור, וכעת העמים יחריהו כגלי הים.<ref name=":9"></ref> יחזקאל מגלה בקיאות במבנה העיר, ומנבא שייגרף העפר מהסלע עליה בנויה, ו – משטח עליו יפרשו דייגים את רשתותיהם. החורבן יגיע גם ל – מושג הנסוב על הכפרים הכפופים למטרופולין צור ביבשה.<ref>, [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5529563s/f611.item p. 607]</ref> אז יחזקאל מגלה את זהות המחריב – נבוכדראצר, ומתאר בפירוט את החורבן עצמו. לבסוף חוזר על תיאור צור החרבה כמשטח חרמים, ומנבא כי לא תיבנה עוד.<ref name=":10"></ref>

לאחר מכן פותח הנביא בתיאור אבל האיים (כך נקרא במקרא כל מקום על שפת הים) על מפלת צור. נשיאי הים פושטים את בגדיהם המהודרים, לובשים בגדי אבל, יורדים לארץ, משתוממים ונושאים קינות: איך העיר ה"חזקה בים" נפלה? בקינתם הם מהללים את העיר, או את מה שהיתה. אחרי כן הדיבור עובר ליהוה, האומר שהחריב את צור, שם אותה בעולם המתים והעביר את תפארתה לעולם החיים.<ref></ref>

בחלק השלישי נושא יחזקאל עצמו, בשם יהוה, קינה על צור ומהלל אותה. צור היא "כלילת יופי", מתוארת כאונייה הבנויה לתפארת מעצים שונים משניר (הכינוי הפיניקי לחרמון<ref></ref>), מלבנון, מהבשן ומקפריסין, ובדיה הם שש ממצרים ותכלת וארגמן מאלישה.<ref name=":12"></ref> עיקר הקינה בתיאור קשריה הענפים של צור: הנביא מונה ערים וארצות רבות וכותב מה היו קשריהם עם צור. אנשי הערים הפיניקיות הגדולות צידון, ארוד וגבל היו בעלי תפקידים שונים למענה, פרס, לוד ופוט היו לה חיל משמר, וארצות רבות אחרות מסביב לים התיכון ובתחומי המזרח הקרוב הקדום סחרו איתה בסחורות שונות ויקרות, אותן מפרט יחזקאל.<ref></ref> בסוף הפירוט מזכיר יחזקאל את אוניות תרשיש, וחוזר לדימוי צור לאוניה אותה אנשים רבים השיטו במאמץ רב.<ref></ref> כל אנשי האוניות, על תפקידיהם, מתוארים מתאבלים ומקוננים על חורבן צור, ושוב חוזר תיאור האיים ומלכיהם מתאבלים.<ref></ref> הקינה נחתמת בפסוק: .

הקינה הבאה פונה ל"נגיד צֹר" – הכוונה למלך צור, לא למלך מימי יחזקאל או מלך מסוים אחר, אלא מלך כסמל למדינתו.<ref></ref> בקינה הראשונה, יחזקאל, המדבר בשם יהוה, אומר כי נגיד צור נעשה יהיר וחשב עצמו לאל.<ref name=":11"></ref> הדובר מסכים שנגיד צור אכן חכם מאוד, ובזכות חכמתו התנהל בתבונה רבה והצליח, אך הדבר גרם לו ליהירות. באמירה מזכיר יחזקאל את הדמות הכנענית־אוגריתית דנאל (באוגריתית: 𐎄𐎐𐎛𐎍, דנאִל) מעלילת אקהת,<ref>ולא את דניאל היהודי, שכן היה בן זמנו של יחזקאל, ושמו במקרא נכתב תמיד עם י'; יחזקאל מזכיר את דנאל הכנעני במקום נוסף, , יחד עם עוד שני צדיקים לא־ישראלים אחרים, נח ואיוב, גם שם כ"דנאל" בלי י'. ראו </ref> כאדם שנודעה חוכמתו, ועלילתו נודעה גם בישראל; יחזקאל פנה לנגיד צור בסיפור הידוע לו היטב ממסורתו, אך גם משותף למסורות ארץ־ישראל.<ref></ref> בשל גובה־לבו, מביא יהוה על צור זרים שישחיתוה ויחריבוה, ונגיד צור יהיה ביד הורגיו אדם ולא אל.<ref name=":15"></ref> הביטוי מצביע על כך שעד התקופה ההלניסטית נהגו הפיניקים למול את עצמם (כפי שמעיד גם הרודוטוס<ref>הרודוטוס, היסטוריות, 2.104 (ראו ב[https://el.wikisource.org/wiki/Ιστορίαι_(Ηροδότου)/Ευτέρπη#104 מקור היווני] וב[https://benyehuda.org/read/10919#ספרשני תרגום לעברית])</ref>).
הכתרת זמרי־לים – תמשיח בו מתואר המלך האמורי זמרי־לים מקבל את סמלי המלוכה מהאלים במבנה באמצע גן עם חיות מיתולוגיות, ביניהן כרובים; למטה נראות שתי דמויות מחזיקות כדים מהם בוקעים נהרות בארבעה ראשים, בדומה לנהרות הבוקעים מגן עדן. החומר המיתולוגי בציור הושווה לסיפור גן עדן, ובעיקר לתיאור מלך צור בו.<ref></ref>]]
החלק האחרון הנוגע ישירות לצור הוא הקינה השנייה למלך צור, גם היא בשם יהוה. הקינה נפתחת בדברי הלל ושבח למלך צור – הוא מתואר כמושלם, חכם, יפהפה, ויושב בגן עדן, מסוכך<ref>כלומר "שמסוככים עליו", תחת סכך</ref> באבני חן שונות ויקרות (לדימוי זה יש זיקה לאגדות שונות מהאזור) שנוצרו במיוחד בשבילו. מלך צור מעוטר בתואר רב־משמעות: . הסמליות של כס הכרובים, המוכר מהאמנות הפולחנית הפיניקית, ככס מלכותי באה לידי ביטוי בתואר זה.<ref name=":1">, [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5529563s/f708.item p. 704]</ref> עדיה חורון שיער שהמילה "ממשח" מרמזת, לאור הסחר הענף של צור בצפון אפריקה (באמצעות קרתחדשת) ומערבה, לשם אימזיע'ים, שבין צורותיו (בעיקר בקרב הטוארג) נמצאות גם גרסאות מהשורש מ־ש־ע' (כמו I-mušaɣ, אי־מושע').<ref name=":14"></ref> הדבר מתבסס גם על זיהוי גן עדן בצפון אפריקה, ומציאת היסוד באגדת גן עדן והגירוש ממנו באירועי המדבור של הסהרה,<ref>להרחבה ראו בויקיפדיה האנגלית: , , , </ref> שכפו על יושבי האדמות הפוריות שהפכו למדבר לנדוד מזרחה. הנמשל הוא שמלך צור מסוכך, מגן על ארצות־חסותו, ובכך מתקבל על הדעת זיהוי משמעות המונחים במערב, שם התרכז עיקר הסחר הצורי. יהוה שם את מלך צור, הכרוב, בהר קודש, ובניגוד לקינה הקודמת המאשימה את מלך צור ביוהרה בחושבו עצמו לאלוהים, פה נאמר במפורש , כלומר הוא שלט בגן כאלוהים השולטים בעולם. אז נאמר על מלך צור שהיה תמים מיום היבראו, עד שנמצאה בו עוולה (מוסבר כי בשל סחרו הרוב מידותיו הושחתו), ובכך הוא מדומה לאדם הראשון שנברא ושגורש מהר האלוהים בשל חטאו. האשמת המלך בגובה לב בשל יופיו וחכמתו חוזרת, ונאמר שהמלך יושפל לעיני מלכים אחרים, ומאחר שמסחרו חילל את מקדשיו, אש תאכל אותו.<ref name=":16"></ref> גם קינה זאת נחתמת במילים .

החלק הבא של הנבואה לא נוגע לצור אלא לצידון, מנבא את חורבנה האלים, ובכך לא יהיה עוד לישראל מכאוב. החלק האחרון מנבא, בלי קשר ישיר לנבואות והקינות הקודמות, קיבוץ בית ישראל הגולים וישיבתם הבטוחה בארץ.<ref></ref>

=== אזכורים נוספים ===
בטקסטים הספרותיים של המקרא מוזכרת צור גם בספרים נוספים.
* בספר ירמיהו מלכי צור יחד עם מלכי צידון ו"מלכי האי אשר בעבר הים", וכן מלכים רבים נוספים (כולל יהודה) כחלק מהגויים עליהם מתבקש ירמיהו לשפוך כוס יין החמה;<ref></ref> מלכי אדום, מואב, עמון, צור וצידון קיבלו דרך שליחיהם הבאים לירושלם לצדקיהו (בכך אולי נרמז שבאו לטכס עצה בדבר מרידה בבבלים<ref name=":19"></ref><ref name=":20"></ref>) את נבואת ירמיהו, בה הוא שלח להם מוסרות (רצועות לקשירת עול) ומוטות (המרכיבים את העול) וניבא שיהוה צבאות אלוהי ישראל, בורא הארץ, נתן את הארצות ומלכיהן ביד נבוכדראצר, בנו ונכדו<ref>בפועל, את נבוכדראצר ירש בנו אויל־מרודך, אך אותו לא ירש בנו אלא נרגל שראצר, שלא היה לו קשר דם לנבוכדראצר או לבנו; הערים הפיניקיות, ביניהן צור וצידון המוזכרות בנבואה, לא נכבשו על־ידי הבבלים (אולי היו תחת השפעה מסוימת שלהם בלבד); ראו </ref>; הממלכה שלא תיכנע לעולם תוחרב, ולכן אל להם לשמוע לנביאיהם שיאמרו להם אחרת, ואולם הגוי שיעבוד את מלך בבל ינוח על אדמתו.<ref></ref> בנבואה קצרה אחרת על חורבן ערי חוף הלבנט, מנבא ירמיהו שמצפון יבואו מים וצבא גדול, וחרב יהוה תחריב את הפלשתים, (ייתכן שנרמז שהפלשתים היו באים לעזרת צור וצידון).<ref>; , במיוחד </ref>
* מחוץ לקינה הארוכה שנשא על צור, יחזקאל מזכיר שנבוכדראצר לא הצליח להפיל את צור במצור, וכמין פיצוי ייתן לו יהוה את ארץ מצרים.
* בדברי יהוה אֶל יואל מאשים האֵל את צור וצידון (אף שלא ידועים מעשי איבה שעשו לישראל) יחד עם גלילות פלשת (אויבי ישראל הידועים) שעשו לישראל רעה ללא סיבה, ובזזו את עושר ישראל ומכרו את בני יהודה ליוונים (הסוחרים בעבדים); ועל כן יהוה ינקום, יעורר את הבנים המכורים, והם ימכרו את בני ובנות מוכריהם לשבאים.<ref>; </ref>
* גם עמוס מאשים את צור בפשע כלפי ישראל – הם הסגירו "גלות שלֵמה לאֱדום", ועל ש – ובכך נרמז לברית בין צור לדוד ולשלמה.<ref name=":17" />
* בנבואה חיובית לאחרית הימים ניבא זכריהו שאויבי ישראל הסובבים אותה (ארם, כנען ופלשת) ייכנעו, וניבא שאף שצור וצידון חכמות מאוד, וצור הייתה מבוצרת ועשירה וצברה "כֶּסֶף כֶּעָפָר וְחָרוּץ כְּטִיט חוּצוֹת", יהוה יורִשנה (יהפוך אותה לענייה, מלשון "רש"), יכה בים את חילה, דווקא בים שהוא מקור עושרה, והעיר תישרף.<ref>; </ref> צמד המילים המליצי כסף־חרוץ מוכר גם מכתובות פיניקיות, מהספרות האכדית וכן למכביר בשירה האוגריתית.<ref></ref>
* בספר תהלים מוזכרת צור שלוש פעמים: הראשונה, במזמור למלך בחתונתו עם בת עם זר – בחלק בו המזמור פונה לכלת המלך הזרה, הוא משבח אותה ש"בת צֹר" (כנראה הכוונה לעיר צור) ועשיריה יחלו פניה במנחה;<ref>; </ref> השנייה, בין אויבי ישראל הסובבים אותה (יחד עם אדום, ישמעאלים, מואב, הַגְרים, גבל, עמון, עמלק, פלשת ואשור) שמתוארים כורתים ברית נגד ישראל;<ref>; </ref> והשלישית, כמקום בו יש יישוב יהודי גדול (יחד עם רהב – כנראה מצרים, בבל, פלשת וכוש) ולכן משבחים בצור את ציון עיר האלוהים.<ref>; </ref>

== מבנה העיר כיום ==
העיר בנויה מאי המוקף משלושת צדדיו בים ומחובר לחוף בגשר יבשתי מלאכותי.
* המפרץ הצפוני שיוצר הגשר היבשתי קרוי בחר אל־מברכה
* המפרץ הדרומי של האי קרוי בחר א־צליב
* בדרום ישנה לשון יבשה סלעית הנכנסת אל תוך הים בשם ראס מינת רצץ

בתוך האי בנויה העיר העתיקה של צור, הבנויה בצפיפות רבה. העיר בנויה לאורך החוף הצפוני, ובמזרח העיר, בתוך שכונת "ביות אלבס", עברה מסילת הרכבת שבין ארץ ישראל ללבנון. בצפון האי מצוי המגדלור, "אל־מנארה", של מזח הדייגים של צור המצוי מזרחית למגדלור.

לאחר שנת 1948 הוקמו באזור צור שלושה מחנות פליטים גדולים: אל בץ, בורג' א־שמאלי ורשידיה, על מנת לקלוט את המוני הפליטים שברחו מארץ ישראל.

=== אתרים חשובים ===
שלט המוצב בסמוך לעיר העתיקה של צור בהתאם להוראות [[אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין]]
* בעיר העתיקה ישנם שרידים של קתדרלה מהתקופה הצלבנית, כנסייה קתולית עתיקה וכן מסגד גדול.
* בשכונת "ביות אל באס" ישנו אתר ארכאולוגי ובו קשת ניצחון ואמת מים מהתקופה הרומית. מעט מדרום לשכונה מצויים שרידי ההיפודרום העתיק של העיר, אתר מתקופת השלטון הרומאי.
* ממזרח לעיר ישנו קבר הקדוש למוסלמים הקרוי "נבי מעשוק", אך אין ידוע מיהו.
* דרומית לעיר ישנם מעיינות מים המובילים אל בריכות הקרויות "בריכות שלמה". האגדה מספרת שאלה הבריכות המופיעות ב: "מעין גנים, באר מים חיים ונוזלים מן לבנון".

== יהודים בצור ==

===בעת העתיקה===
בכתובת רחוב נזכרות ב"תחום צור" העיירות שצת, בצת, פי מצובה, חנותה (המחולקת לעלייתה – העליונה, ולארעייתה – הארצית, התחתונה), ביברה, ראש מייה , אמון ומזה, כעיירות האסורות לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ.

===בימי הביניים===
לאחר כיבוש ירושלים על ידי הסלג'וקים ב־1073 עבר מרכז ההנהגה היהודי שנותר בארץ ישראל בדמות ישיבת ארץ ישראל אל צור. הישיבה התקיימה בצור בראשות אביתר גאון וברחה משם בעת שהתקרבו הצלבנים לעיר ב־1096. בנימין מטודלה מצא בה כ־500 יהודים. הוא מספר שיש "להם שם ספינות ליהודים בים" ושיש שם "יהודים אומני (זכוכית) הטוב הנקרא זכוכית צור, החשוב בכל הארצות".
ישנן עדויות לקיומה של קהילה יהודית בצור לאחר מסע הצלב השלישי. בתקופה זו היא הגיעה למעמד של יוקרה והוכרה כמרכז-תורה, שזכה להערכה בדברי הרמב"ם, שהתכתב עם כמה מחכמי צור ומאוחר יותר עם תלמידיהם. בחליפת מכתבים מדצמבר 1198 בין האפיפיור אינוצנטיוס השלישי לבין יוסציוס (Joscius), ארכיבישוף צור, עוסקת ביהודים שרצו להמיר את דתם לנצרות, מבלי שייאלצו להתכחש לבני זוגם להם היו נשואים. בתקופה זו התגוררו התושבים היהודים ברובע הוונציאני של העיר, אך יהודים התגוררו גם ברובע המלכותי וברובע הגנואזי. היהודים התגוררו בשלושה ריכוזים נפרדים, אך יהושע פראוור משער שהם התגוררו בשטח רצוף מבחינה טופוגרפית. הידיעה האחרונה על הקהילה היהודית בצור מתקופת הצלבנים היא משנת 1283. העיר פונתה על ידי הצלבנים בשנת 1291, ולדעת פראוור אין סיבה להניח שחל שינוי במצב הקהילה היהודית עקב הפינוי.

===בעת החדשה===
ישנו דיווח בודד משנת 1656 על קיומו של יישוב יהודי בעיר באמצע המאה ה־17. דיווחים משנת 1839 מספרים על קיומה של קהילה יהודית בעיר, שחלקם הגיע מחוף אלג'יר ורובם פליטי רעידת האדמה בצפת ב־1837. אחד הדיווחים הוא מאת מיסיונר אנגלי, שמספר כי שוחח עם הילדים היהודים בעברית. הנרי בייקר טריסטראם שערך מסע בארץ ישראל בשנים 1863–1864 מספר בספרו על יהודי צור שניסו לסחור עמו במטבעות זהב עתיקים.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* 
* 
* 
* 
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.wildwinds.com/coins/greece/phoenicia/tyre/t.html מטבעות עתיקים מצור] באתר wildwinds
* [http://shaalvim.co.il/pub/maayan3/07-d-14%2025-32.pdf שלמה קושלבסקי, נבואות צור לפי אברבנאל, קובץ המעיין תמוז תשס"ז, שעלבים]
* [https://www.sacred-texts.com/cla/af/af01.htm התאולוגיה של הפיניקים] מאת סכניתן, באתר sacred texts
* 
* 

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:לבנון: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:לבנון: ערי חוף
קטגוריה:לבנון: ערי נמל
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:נחלת שבט אשר
קטגוריה:איים לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו באלף ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:מחוז דרום לבנון: יישובים