OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יעקב ניצני

יעקב ניצני (צ'יצ'ק) (6 בדצמבר 1900 – 15 בספטמבר 1962) היה איש ציבור ישראלי, ראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של ההסתדרות, וחבר הכנסת מטעם מפא"י.

== ביוגרפיה ==
ניצני נולד בשנת 1900 לשרה פניז'ל ולשלמה צ'יצ'ק בפלובדיב שבבולגריה, ובה רכש השכלה תיכונית ויסודית. במהלך לימודיו היה ממייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות עברית" ומהפעילים הבולטים בה בתום לימודיו התיכוניים למד משפטים באוניברסיטת סופיה ובסמינר למורים לעברית. בין השנים 1920–1925 עסק בהוראה, לצד ראשית פעילותו הציונית, בהיותו מייסדי "ההסתדרות לשפה ולתרבות העברית" וממייסדי תנועות "השומר הצעיר" ו"פועלי ציון" בבולגריה. כיהן כמזכ"ל ההסתדרות הציונית בבולגריה מ-1925 ועד עלייתו לארץ ישראל ב-1935. עם עלייתו הצטרף תחילה למושב בית-חנן, וב-1936 עבר לתל אביב.

בארץ היה ניצני פעיל בקליטת עלייה מבולגריה, יוון וטורקיה. הוא עמד בראש המחלקה לעדות המזרח שליד הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית, ונבחר לחבר הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר מרכז מפא"י וחבר מזכירות מועצת הפועלי תל אביב. ב-1951, לאחר קום המדינה, היה ניצני ממייסדי הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות וכיהן כמזכיר ההנהלה הישראלית של הפדרציה.

ניצני נבחר מטעם מפא"י לכהן כחבר הכנסת. לכנסת השנייה נכנס ב-8 בדצמבר 1952 במקום יצחק בן-צבי שפרש מהכנסת בעקבות בחירתו לנשיא מדינת ישראל, ולכנסת השלישית נכנס ב-14 בנובמבר 1955, במקום יעקב שמשון שפירא שפרש מהכנסת. בין 1960 ל-1962 כיהן כחבר מזכירות מועצת פועלי תל אביב יפו. ניצני הרבה לפרסם מאמרים בעיתון "דבר", "דבר השבוע", ב"הפועל הצעיר" וב"שבט עם".

בשנת 1927 נישא לסופי (שמחה) לבית בזרנו. ב-1937 נפטרה אשתו, ובשנת 1938 נישא לרבקה לבית לודמר.

יעקב ניצני נפטר ב-1962 בתום מחלה קצרה, בגיל 62. הותיר את אשתו וילדיו.
נקבר בלוויה המונית בבית העלמין נחלת יצחק.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

לאחר מותו:
* , (נקרולוג והספדים)
* 
* ("דפי בית ברנר")
* ("דפי בית ברנר")
* (וכן רשימתו האחרונה של ניצני לעיתון "דבר")
* 

מפרי עטו:
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
ישראל קרגמן

קרגמן (ראשון מימין) בתקופת היותו יו"ר ועד העובדים במפעל אתא.
ישראל קרגמן (23 בדצמבר 1906 – 17 בנובמבר 1987) היה אסיר ציון ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך.

קרגמן נולד בשנת 1906 בברדיצ'ב שברוסיה. בנעוריו הצטרף לתנועת "החלוץ" הבלתי לגלית והשתתף מטעמה בקבוצת ההכשרה "המשמר" בקרים. בגין פעילותו הציונית הוגלה בשנת 1925 לסיביר, ממנה עלה ארצה בשנת 1929.

לאחר עלייתו החל קרגמן לעבוד כפועל בעבודות מזדמנות בפתח תקווה, מגדיאל וירושלים. לאחר התיישבותו בקריית חיים החל בשנת 1938 לעבוד בבית החרושת "אתא", בו נבחר לראשות ועד העובדים. עבודתו בבית החרושת נמשכה עד השבעתו לכנסת השלישית, בשנת 1956, במקומו של זלמן שזר. כהונתו נמשכה לאורך 21 שנים, עד הכנסת השמינית. בשלוש הכנסות הראשונות בהן היה חבר כיהן כחבר ועדת הכספים וחלקית כיו"ר הקואליציה ובתחילת הכנסת השישית נבחר לשמש כיו"ר ועדת הכספי. בנובמבר 1969 חודש המינוי. כיו"ר הוועדה קידם, בין השאר, את חוק מס ערך מוסף וניסה לקדם חוק להפסקת שידורי טלוויזיה בלילות כדי למנוע עייפות עובדים.

ב-1963 עמד בראש "ועדת קרגמן" לשיפור שיתוף הפעולה בין העובדים להנהלת חברת חשמל.

ב-1977 מונה על ידי שר החינוך זבולון המר ליו"ר ועד הנאמנים של פרס היצירה לסופרים עבריים וב-1981 כהונתו הוארכה בשלוש שנים נוספות. באותה שנה מונה קרגמן לחבר מועצת המנהלים של "מולר טקסטיל" (חברת האם של "אתא").

ב-1978 מונה לחבר בהנהלת "קרן אדיס דה פיליפ" שחילקה מלגות לזמרים אופראיים.

הלך לעולמו ב-1987

==לקריאה נוספת==
*איש העבודה - להערכת אישיותו ופועלו של חה"כ ישראל קרגמן במלאת לו שבעים שנה, 1977.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://benyehuda.org/read/3519/read ממכונות “אתא” לחבירות בכנסת], באתר פרויקט בן-יהודה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ציונים סוציאליסטים
קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכספים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
מונטה קאסינו

מונטה קאסינו (באיטלקית: Monte Cassino) היא גבעה סלעית בגובה 520 מטר המצויה כ-130 ק"מ דרום-מזרחית לרומא (איטליה) וכ-80 ק"מ צפונית לנאפולי. הגבעה נמצא כ-2 ק"מ מערבית לעיירה קאסינו (והאתר הרומי קאסינום המצוי על הגבעה). זהו האתר שבו הקים בנדיקטוס מנורסיה את המנזר הראשון שלו בסביבות 529, ולמעשה הקים בכך את המסדר הבנדיקטיני. המנזר היה אחד החשובים באירופה של ימי הביניים. 

המנזר הוקם על אתר פגאני קדום, שהיה עדיין פעיל כמקדש לאפולו כשבנדיקטוס הקדוש הגיע למקום, ניתץ את פסלי אפולו והרס את המקדש. הוא הקדיש את האתר ליוחנן המטביל. בנדיקטוס לא עזב את המקום עד מותו - הוא כתב שם את כללי בנדיקטוס הקדוש שהפכו לעקרונות המייסדים של התנועה הנזירית במערב; פגש את המלך האוסטרוגותי טוטילה; ושם מת.

ב-577 הרסו ושרפו הלומברדים את המנזר. מאז המנזר הוחרב ושוקם פעמים מספר, ברוב הפעמים הוקם מנזר גדול יותר ומפואר יותר מקודמו. המנזר, כאחד הוותיקים מאלו ששרדו (כמו גם זה שבאי לרה) זכה למעמד ולהוקרה כסמל לקדושה. 

בתחילת 1944 הייתה הגבעה אתר קרבות מרכזי במלחמת העולם השנייה. במהלך הקרב על מונטה קאסינו הצליחו כוחות צבא אנדרס וצבא צרפת החופשית, אחרי מאמצים רבים, לכבוש את הגבעה. בעקבות ההתנסות בהפצצת המנזר כתב וולטר מ' מילר את ספרו היחיד "הימנון ללייבוביץ".

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Monte Cassino abbey from cemetery.JPG|מנזר מונטה קאסינו בראש גבעת מונטה קאסינו
קובץ:MONTE CASSINO ABBEY THE WELL.jpg|חצר המנזר הבנדיקטי, הבאר והמדרגות
קובץ:MONTE CASSINO ABBEY THE GARDEN.jpg|חצר המנזר והגינה מלאים בפסלים ומוצגים
</gallery>

==ראו גם==
*פאולוס הדיאקון

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
קטגוריה:זירת דרום ומרכז אירופה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1944
קטגוריה:לאציו
שמואל שורש

שמואל שורש (שטרנברג) (11 בינואר 1913 – 13 בנובמבר 1981) היה איש ציבור ישראלי שעמד בראש המועצות האזוריות קישון ונהלל וכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגת העבודה.

==ביוגרפיה==
שורש נולד ברובנו שברוסיה בשם שמואל שטרנברג. משפחתו עלתה לארץ ישראל בשנת 1924 והתיישבה בבלפוריה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר הריאלי בחיפה ומשנת 1927 היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. בנעוריו הוא החל לפעול גם בארגון ההגנה.

בשנת 1934 מונה שורש לנציג המרכז החקלאי במגדיאל. ב-1936 הוא נמנה עם מייסדי מושב העובדים בית שערים, בה היה פעיל בין השאר בוועדת הנוער. בשנת 1945 נבחר לראש המועצה האזורית קישון, ובשנת 1946 לראש המועצה המשותפת של קישון ונהלל. הוא המשיך בתפקיד זה עד תחילת 1949. לאחר מכן הוא נבחר לחבר מזכירות תנועת המושבים (1948). בשנת 1953 הוא מונה למנהל המחלקה הכלכלית במשרד החקלאות.

שורש כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י ומפלגת העבודה במשך ארבע כנסות רצופות, החל מהכנסת השלישית. במהלך 14 שנותיו בכנסת הוא פעל בוועדת הכספים, ועדת הכלכלה, ועדת הפנים וועדת הכנסת.

==לקריאה נוספת==
* שמואל שורש: האדם, פועלו והגותו, עריכה: נתן פרמינגר, 1982.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:עובדי משרד החקלאות
קטגוריה:ראשי מועצות אזוריות קישון ונהלל
קטגוריה:מייסדי מושבים
קטגוריה:בלפוריה: אישים
קטגוריה:בית שערים (מושב): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
Bad Story, Happy Ending

Bad Story, Happy Ending (בעברית: סיפור רע, סוף טוב) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט באולפני Orange Whipe Studios שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית.

Bad Story, Happy Ending הוא האלבום הראשון של יוסלס איי.די שיצא בחברת התקליטים האמריקאית Kung Fu Records. בעצם החבירה לחברת התקליטים הנ"ל עשתה יוסלס איי די קפיצה אדירה לקראת התמקצעות מוזיקלית והכרה בינלאומית, שילכו ויגברו עם חלוף השנים וצאת האלבומים הבאים. הלהקה עצמה מתייחסת ל - Bad Story, Happy Ending כאלבום שמציג התחלה של הסאונד הנוכחי של הלהקה כיום.

== רשימת שירים ==
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
{| border="0"
|-
|
#At The Stadium - 1:16
#Another Bad Taste - 2:13
#No Time For Me To Be A Teenager - 2:52
#Presents - 1:53
#Just Friends - 2:30
#Oh, My Guard - 2:09
#Day by Day - 1:42
#Nothing Logical In This Life - 3:28
#Out Of Tune - 1:55
#Note - 1:56
#Far From Distance - 2:06
#Operation New Years - 1:41
#Working Jerk - 1:52
#Wake Up Call - 2:10
#A Year To Forget - 3:21
|}
</div>

== מבצעים ==
* יותם בן חורין- גיטרה בס ושירה
* ישי ברגר - גיטרה חשמלית
* גיא כרמלי - גיטרה חשמלית ושירה
* עידו בלאונשטיין - תופים

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20191019163046/http://www.useless-id.com/ האתר הרשמי של יוסלס איי.די.]
* [http://www.kungfurecords.com/ האתר הרשמי של אולפני קונג-פו]

קטגוריה:יוסלס איי.די
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי פופ-פאנק

en:Bad Story, Happy Ending
דלוריאן DMC-12

דלוריאן DMC-12 (באנגלית: De Lorean DMC-12) היא מכונית ספורט שיוצרה בצפון אירלנד על ידי חברת דלוריאן, מייסודו של מהנדס הרכב האמריקאי ג'ון דלוריאן , לשיווק בשוק האמריקני בין השנים 1981–1983. המכונית ידועה לרוב בשם "דלוריאן" משום שהחברה ייצרה רק דגם אחד. מכונית הדלוריאן הוצגה כמכונת זמן בטרילוגיית סרטי המדע בדיוני "בחזרה לעתיד".

הדגם הראשוני של המכונית יוצר במרץ 1976. הייצור הרשמי של המכונית החל בשנת 1981 (המכונית הראשונה בקו הייצור הושלמה ב-21 בינואר) במפעל של DMC באזור דאנמורי אשר בצפון אירלנד. במהלך תקופת הייצור שלה, שונו חלקים מסוימים בדגמי המכונית, כמו מכסה המנוע, עיצוב הגלגלים ואף עיצוב פנים הרכב.

קרוב ל-9,000 מכוניות יוצרו עד להפסקת הייצור בסוף 1982. ההערכה המשוערת היא כי כיום ישנן כ-6,500 מכוניות דלוריאן שעדיין פעילות.<ref></ref>

ב-30 ביולי 2007 הוכרז כי בשנת 2008 המכונית תיוצר בדגמים חדשים בכמות מצומצמת (בערך 20 מכוניות לשנה). ב-2011 הוכרז כי המכונית תיוצר בדגם חשמלי.

== גלריה ==
<gallery widths=230 heights=160>
Long_Beach_Comic_Expo_2012_-_Back_to_the_Future_Delorean_(7186643040).jpg
De_Lorean_DMC-12_at_Wollaton_Park,_Nottingham,_England.jpg
TeamTimeCar.com-BTTF_DeLorean_Time_Machine-OtoGodfrey.com-JMortonPhoto.com-01.jpg|דלוריאן ה-DMC-12 בסרט "בחזרה לעתיד"
</gallery>

== ראו גם ==
* דלוריאן (מכונת זמן)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://delorean.com/ אתר חברת דלוריאן]
* [http://deloreans.co.uk/ מועדון בעלי מכוניות דלוריאן בבריטניה]
* 
* 
* טל שביט, [http://www.auto.co.il/כתבת-ארכיון-20766-דלוריאן-בחזרה-לעתיד-וידאו.aspx דלוריאן - בחזרה לעתיד! וידאו], באתר "אוטו"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1981
ארתור אקסמן

ארתור אקסמן (בגרמנית: Artur Axmann; 18 בפברואר 1913 - 24 באוקטובר 1996), היה המפקד האחרון של הנוער ההיטלראי.
== ביוגרפיה ==
אקסמן הקים את קבוצת הנוער ההיטלראי הראשונה במדינת וסטפאליה בשנת 1928. הוא למד משפטים ובשנת 1932 מונה לארגן את תנועת הנוער ההיטלראי בקנה מידה ארצי. הוא היה אחראי על החינוך המקצועי והחקלאי של חניכי התנועה. באוגוסט 1940 הוא החליף את באלדור פון שיראך כמנהיג הנוער ההיטלראי (Hitlerjugend).

בשנת 1941 התנדב לשרת בחזית המזרחית, נפצע קשה ואיבד את זרועו הימנית. בינואר 1944 הוענק לו אות המסדר הגרמני-העיטור הגבוה ביותר שניתן על ידי המפלגה הנאצית. לקראת סוף המלחמה אקסמן החל להתקרב לחוג הפנימי של היטלר. הוא ארגן יחידות של הנוער ההיטלראי, שכללו נערים ומתבגרים ושיבץ אותם בשורות מיליציית הפולקסשטורם. הם נשלחו לאייש את קו החזית ב"רמות זלו", מול הצבא האדום בפיקודו של גאורגי ז'וקוב. רוב הצעירים לא קיבלו אימון צבאי ונפלו בהמוניהם עם תחילת הקרב על ברלין ב-16 באפריל 1945.

ב-20 באפריל 1945 נחגג יום הולדתו האחרון של היטלר. באותו יום עלה היטלר מהבונקר שלו לגן ההרוס של הקנצלריה של הרייך. שם המתינה לו שורה של חברי הנוער ההיטלראי שהצטיינו בקרבות האחרונים נגד הטנקים הסובייטים. היטלר פסע שפוף בלווית אקסמן, שמע מכל נער על גבורתו וליטף בחיבה את פניו כשאקסמן מתבונן מאחור בסיפוק. זו הייתה הפעם האחרונה שהיטלר יצא מהבונקר שלו, בו התאבד מספר ימים לאחר אותו יום.

ב-1 במאי 1945 קרוב לחצות יצא אקסמן מהבונקר ביחד עם מרטין בורמן וד"ר לודוויג שטומפפגר. הם לוו בטנק "טיגר" ותותח סער מתנייע. אקסמן נפרד מחבריו ופנה מזרחה, אך נתקל בסיור סובייטי. הוא חזר על עקבותיו וכעבור זמן קצר נתקל לדבריו בגופותיהם של בורמן ושטומפפגר. הוא לא התעכב לבחון את הדרך שבה מתו אלא הסתלק במהירות מהמקום.

הוא הצליח להתחמק מהרוסים וחי מספר חודשים בשם הבדוי אריך זיברט. הוא נעצר בדצמבר 1945 לאחר שנחשפה מחתרת נאצית שארגן. במאי 1949 נידון למאסר של שלוש שנים ושלושה חודשים.

לאחר שחרורו עבד כסוכן מכירות. ב-19 באוגוסט 1958 נידון לקנס של 35,000 מרקים על החדרת עקרונות התורה הנאצית ללבותיהם של הצעירים.

==לקריאה נוספת==
* אנטוני ביוור: נפילת ברלין, 2003.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:הנוער ההיטלראי
קטגוריה:מקבלי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1913
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1996
יהודה שפירא

יהודה שפירא (יום הכיפורים תרנ"ד ספטמבר 1893 – 1992) היה מראשוני המהנדסים של היישוב היהודי בארץ ישראל. תרומתו הגדולה ביותר הייתה לעיר ירושלים, שבה התגורר מ-1930.

== חייו ==
יהודה שפירא נולד בעיירה שפטובקה שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה). לאחר שסיים בהצלחה את לימודי ההנדסה באוניברסיטת קייב, עלה לארץ ישראל בשנת 1920 יחד עם אנשי גדוד העבודה שהתיישבו בטבריה. שם נשא לאישה את חיה רוזנברג, אחת מרופאות השיניים הראשונות ביישוב היהודי בגליל והעמקים. 

במסגרת עבודתו בפיק"א, היה שפירא שותף בבניית תחנת הכוח ההידרו-חשמלית בנהריים ובפרויקטים נוספים עד שמוּנה לסגן המהנדס הראשי במחוז-הצפון. בין עבודותיו: הגשר על הירמוך, גשר בנות יעקב, מגדל הפיקוח בנמל התעופה בן-גוריון (אז "לוד") והשטח המיובש של הנמל בחיפה.

בשנת 1930 הועבר לירושלים, במסגרת עבודתו במחלקה לעבודות ציבוריות. הוא עמד מאחורי בניית ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר, בית המדפיס הממשלתי, בית הדואר המרכזי, קריית הממשלה בגבעת רם. כמו כן, השתתף בבניית שכונות "מעונות עובדים א'", שנכללת היום בשכונת רחביה, ובה התגורר. הוא היה חבר בולט בוועד השכונה ואִרגן פעילויות חברתיות למבוגרים, נוער וילדים עד פטירתו.

היה אב לשתי בנות: רות שפירא, אשת "קול ישראל" (ואשתו של הדיפלומט שמעיה סמילן), וצפורה שר, מורה. נישא בנישואים שניים ליפה לויצקי.

על שמו נקרא רחוב מעלות יהודה בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:מייסדי שכונות ירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
הלומתאן

תרכובות הלומתאניות הן מולקולות של מתאן שאחד או יותר מאטומי המימן שלהן הוחלף באטומים של הלוגנים. ההלוגנים נמצאים בקבוצה ה-17 בטבלה המחזורית של היסודות. ההלוגנים נקשרים בעזרת קשרים קוולנטיים והתרכובות בדרך כלל יציבות. בתנאים רגילים רוב התרכובות לא פעילות אולם בטמפרטורות גבוהות אפשר לייצר מהם תוצרים רעילים.

שילוב של הלומתאנים עם הלוגנים בעלי שרשראות פחמן קצרות של תרכובות דומות כמו הלואתאנים, הלופרופאנים וכו' שימושי בדרך כלל כנוזל קירור, כממס, וליצירת פלסטיקים יציבים ושימושים כמו טפלון.

ההלומתאנים הם מחמצנים חזקים יותר ממתאן בגלל ההלוגנים.

==הלומתאנים נפוצים==
ההלוגנים שמופיעים באופן טבעי היוצרים הלומתאנים הם:
*פלואור, שבגלל שהוא היסוד הכי פעיל, הוא יוצר תרכובות יציבות ביותר.
**פלואורומתאן (מתיל פלואוריד CH<sub>3</sub>F) משמש בייצור חומרים מוליכים למחצה. ידוע גם בשם Freon-41.
**דיפלואורומתאן (CH<sub>2</sub>F<sub>2</sub>) הוא נוזל קירור שלא גורם נזק לאוזון.
**טריפלואורומתאן (פלואורופורם, CHF<sub>3</sub>) משמש בתעשיית המוליכים למחצה וכמקרר. ידוע גם כ-Freon-23.
**טטרפלואורומתאן (פחמן טטרפלואורידי, CF<sub>4</sub>) הוא גז בעל נקודת רתיחה נמוכה שמשמש בקירור. ידוע גם כ-Freon-14 או R14.
*כלור
**כלורומתאן (מתיל כלוריד, CH<sub>3</sub>Cl) פעם שימש כמקרר, היום משתמשים בו במהלך הייצור של פולימרים של סיליקון, ובסינתזה כגורם לכוריזציה ומתיליזציה. ידוע גם כ-Freon-40.
**דיכלורומתאן (DCM, מתילן כלוריד, CH<sub>2</sub>Cl<sub>2</sub>) הוא ממס אורגני ששימושו נפוץ מאוד בעיקר בתהליכים בתעשייה, בהורדת צבע והסרת שומן. יש לו עוד שימושים כמו הוצאת הקפאין מהקפה והכנת תמציות טעם.
**כלורופורם (טריכלורומתאן, CHCl<sub>3</sub>) שימש בעבר כחומר הרדמה אבל לא בהווה בגלל רעילותו. כיום הוא משמש כממס תעשייתי, ולהכנת צבעים ומדבירים.
**טטרכלורומתאן (פחמן טטרכלורידי, CCl<sub>4</sub>) הוא נוזל לא דליק בעל נקודת רתיחה נמוכה. בעבר שימש כנוזל ניקוי ולכיבוי אש, אבל עכשיו ידוע שהוא מאוד מסרטן.
*ברום
**ברומומתאן (מתיל ברומיד, CH<sub>3</sub>Br) כיום לא בשימוש מכיוון שהוא הורס את שכבת האוזון.
**דיברומומתאן (מתילן ברומיד, CH<sub>2</sub>Br<sub>2</sub>) ממס המשמש בסינתזה אורגנית.
**ברומופורם (CHBr<sub>3</sub>) כיום משמש להפרדה של מינרלים כבדים.
**טטרברומומתאן (פחמן טטרברומידי, CBr<sub>4</sub>)
*יוד
**יודומתאן (מתיל יודיד, CH<sub>3</sub>I) משמש כגורם למתילציה.
**דיודומתאן (CH<sub>2</sub>I<sub>2</sub>) משמש כממס ובהפרדה של מינרלים כבדים כמו ברומופורם.
**יודופורם (CHI<sub>3</sub>) שימש כחומר מחטא.
**טטריודומתאן (CI<sub>4</sub>)משמש כגורם ליודינציה.
*שילובים
**כלורופלואורומתאן
**ברומופלואורומתאן
**פלואורויודומתאן
**ברומוכלורומתאן
**כלורויודומתאן
**ברומויודומתאן
**כלורודיפלואורומתאן
**דיכלורופלואורומתאן
**כלורוטריפלואורומתאן
**טריכלורופלואורומתאן
**דיברומודיפלואורומתאן
**דיכלורודיפלואורומתאן
**דיברומודיפלואורומתאן
**ברומוכלורודיפלואורומתאן

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תרכובות אורגניות
רידג'בק רודזי

הרידג'בק הרודזי (באנגלית: Rhodesian Ridgeback) הוא כלב ציד גדול שמוצאו מדרום אפריקה, הקרוי על שם הפס האופייני שעל גבו. הרידג'בק נחשב לכלב אינטליגנטי, נאמן, חזק ואמיץ.

==היסטוריה==
מוצאו של הרידג'בק הרודזי הוא מזימבבואה, (לשעבר רודזיה), ומכאן מקור שמו. הוא כלב שפותח על ידי מתיישבים אירופיים שחיו ברודזיה במאה ה-18, וייעודו היה ציד אריות, הרידג'בק פותח מעירוב גזעים, שכללו בין השאר גזע מקומי, טרייר אירי, פוינטר, קולי, בולדוג, גרייהאונד, איירדייל טרייר, וכנראה שגם דני ענק. את המאפיין הבולט שלו קיבל הרידג'בק מהגזע המקומי: פס ארוך של שיער במרכז הגב, שכיוון צמיחתו הפוך מכיוון צמיחת השיער בייתר הגוף, והוא יוצר מבנה של "רכס" שיער במרכז הגב. במהלך פיתוח הזן, סיגל לעצמו הרידג'בק יכולות הישרדות גבוהות שסייעו לו לחמוק מתנינים ונחשים, עמידות גבוהה לטמפרטורות קיצוניות של חום וקור, ויכולות פיזיות מרשימות.

הרידג'בק הוא כלב נאמן לבעליו ומגונן על המשפחה. הרידג'בק נוטה להיות חשדן כלפי זרים שנכנסים לשטח הטריטוריה של המשפחה. הרידג'בק לא מתאים לבעלים חסרי ניסיון, והוא כלב בעל מרץ שדורש מרחב וטיולים ארוכים להוצאת אנרגיה.
גופו האתלטי והשרירי דורש אוכל רב ותזונה נכונה. עם האילוף הנכון יהיה כלב שמירה מצוין מפני פורצים ויגן על בעליו בעת הצורך. למרות תכונותיו הפיזיות המרשימות לרידג'בק צד רגיש ולכן אילופו צריך להיות הדרגתי ולא אינטנסיבי מדי.

==מבנה כללי==
* גובה - 60 - 68 ס"מ.
* משקל - 32 - 45 ק"ג.
* צבע - חום בהיר עד אדמדם, לעיתים עם כתם לבן על החזה.
* תוחלת חיים אופיינית - 11 שנה.
* אופי: כמו כן הרידגבק הרודזי דומה באופיו ל"וימרנר" אנרגטי, בעל יכולת עבודה גבוהה, ידידותי, אוהב ילדים.
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dogsindepth.com/hound_dog_breeds/rhodesian_ridgeback.html רידג'בק רודזי באתר dogsindepth.com]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הקבוצה השישית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הרביעית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השנייה של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
שאול כרמל

שאול כרמל (ברומנית: Shaul Carmel; נולד בשם המשפחה קרויטורו, ברומנית: Croitoru; 6 ביולי 1937 - 31 במרץ 2011) היה משורר, סופר, מתרגם ומחזאי ישראלי בשפה הרומנית, יהודי יליד רומניה.

==ביוגרפיה==
שאול כרמל נולד ביישוב שטפנשט, על יד בוטושאן. מצד אמו היה צאצא למשפחה של זמרים וחזנים. סבו, רב יוסלה שפירא היה חזן ידוע באזור, ואחיו ז'אן סספירו הפך לטנור אופרה בארצות הברית.
בשנת 1940 אביו שגויס כקצין בצבא ברומני, נזרק מהרכבת על ידי חסידי התנועה הלגיונרית ונפצע. בהמשך ראש היישוב שטפנשט ליווה את האם המחופשת בבגדי איכרה רומניה על מנת שתבקר את בעלה הפצוע בבית החולים "גלרטר" ביאשי. 
שאול כרמל, אז קרויטורו, למד בתיכון "אוגוסט טרבוניו לאוריאן" בבוטושאן, והיה פעיל בק'נקולום (חוג) הספרותי על שם אמינסקו. בעידוד מזכיר המפלגה הקומוניסטית המקומי, ובניגוד לדעת אביו, נסע לבוקרשט כדי ללמוד בבית הספר לספרות ולביקורת הספרות על שם מיכאי אמינסקו. 
את שירו הראשון פרסם במדור הספרותי של העיתון "קלופוטול" ("הפעמון") בבוטושאן, שבבעלותו של סקרלט קלימאכי. מקבץ שיריו הראשון "קרני שמש" („Raze de soare”) הוצא לאור בשנת 1956 בכתב העל "יאשול ליטראר" ("יאש הספרותית"). 
שאול כרמל עלה לישראל בשנת 1965. היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית ונשיאה.

שיריו תורגמו לעברית, רוסית, סלובקית וסינית. בשנת 1985 פרסם בישראל מחזה שנכתב בעברית בשם "כוחו של הערפל".

שאול כרמל תרגם לעברית שירים של משוררים רומנים, בהם מיכאי אמינסקו ואנה בלנדיאנה.

בשנת 1988 זכה שאול כרמל בפרס מיכאי אמינסקו לשירה רומנית.

==פרסים ואותות כבוד==
*1996 הפרס לשירה על שם מיכאי אמינסקו של האקדמיה הרומנית

== מספריו ==
* 1956 Raze de soare "קרני שמש"
* 1958 Întâia făclie ("הלהבה הראשונה")
* 1967 Jurnal de front "יומן קרב"
* 1968 Florile nisipului "פרחי חול"
* 1970 Răspântii "צמתים" 
* 1977 Cu mâna pe inimă "עם היד על הלב"
* 1981 Războiul sărmanilor "מלחמת האומללים"
* 1984 Târziu "מאוחר"
* 1985 - המחזה ``כוחו של הערפל``
* 1988 Poezii de nerostit "שירים שלא לדקלום"
* 1993 Fuga din rai
* 2002 "חיוך אבוד"
* "מצלע חלום"
(2002 Vânzătorul de zăpadă (מוכר השלג)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:משוררים ישראלים כותבי רומנית
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
אלכסנדרו סבר

אלכסנדרו סבר (22 בינואר 1921 - 13 במאי 2010) היה סופר ומחזאי רומני- ישראלי, יהודי יליד רומניה שכתב ברומנית.
== חייו ==
סבר נולד במוינשט בשם סולומון (סולו) זילברמן. ב-1948 סיים את הפקולטה לפילוסופיה וספרות של אוניברסיטת בוקרשט ובשנת 1990 עלה לישראל. משנת 1955 היה לחבר באיגוד הסופרים של רומניה ובהמשך, בישראל, היה חבר בהתאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.

נפטר בבאר שבע ב-13 במאי 2010.

== מספריו ==
* 1955 "Boierii şi ţăranii" (הבויארים והאיכרים), טרגדיה מבוססת על אירועי מרד האיכרים ברומניה.
* 1957 "Cezar Dragoman" (צ'זר דרגומן).
* 1957 "Regele, spionul şi actorul" (המלך, המרגל והשחקן).
* 1966 "Uciderea pruncilor" (הריגת התינוקות).
* 1968 "Cercul" (המעגל).
* 1973 "Noaptea Speranţelor" (ליל התקוות), כרך הכולל את המחזות "Divorţul" (הגירושין) ו-"Întoarcerea" (השיבה).
* 1977 "Impostorul" (המתחזה).
* 1982 "Descăpăţînarea" (העריפה), כרך הכולל את המחזות "Menajera" (סוכנת הבית) ו-"Descăpăţînarea". המחזה "Descăpăţînarea" תורגם לכמה שפות ובהן אנגלית תחת השם "The fallen oak gree".
* 1982 "Îngerul bătrîn" (המלאך הזקן), אסופה של מחזות הכוללת את "Îngerul bătrîn", Noaptea e parohia mea (הלילה הוא קהילתי), "Un os pentru un cîine mort" (עצם בשביל כלב מת) ו-"Minunile lui Frochi Hirsch" (הניסים של פרוכי הירש).
* 1984 "Don Juan Apocalipticul" (דון חואן האפוקליפטי), אסופת מחזות הכוללת את "Don Juan Apocalipticul", הטרילוגיה "Leordenii" וגם את "Îngerul slut" (המלאך המעוות) ו-"Memoria durerii" (זיכרון הכאב).
* 1995 "Cartea morţilor" (ספר המתים), הופיע בתל אביב בהוצאת פפירוס.
* 1999 "Inventarul obsesiilor circulare" (ספירת המלאי של הטרדונות המעגליים), הופיע בקלוז'-נפוקה בהוצאת Apostrof.
* 2000 "Insomniacii" (חסרי השינה), הופיע בבוקרשט בהוצאת Hasefer.

== פרסים ==
* 1977 פרס איגוד הסופרים של רומניה.
* 1983 פרס למחזאות מטעם התאחדות סופרי בוקרשט.
* 1986 פרס למחזאות של איגוד הסופרים של רומניה.
* 1991 פרס מטעם הסוכנות היהודית.
* 1993 פרס התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
* 1995 פרס הקרן על שם שרה וחיים ינקולוביץ'.
* 1996 פרס "נ. פאלטי".
* 1999 פרס "סבסטיאן קוסטין".
* 2003 פרס "פליקס אדרקה".

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.isro-press.net/Interviuri/Sever.Gina.htm ריאיון עם אלכסנדרו סבר ותצלום שלו] ברומנית

קטגוריה:מחזאים יהודים
קטגוריה:מחזאים ישראלים בשפה הרומנית
קטגוריה:סופרים ישראלים בשפה הרומנית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
הארי רקנאטי

הארי רקנאטי (1918 – 18 בדצמבר 2011) היה בנקאי, איש עסקים, אספן אמנות ובעל רשת מוזיאונים. מייסד מוזיאון ראלי.

==ביוגרפיה==
הארי רקנאטי נולד בסלוניקי. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.

===בנקאות===
ב-1935 הקים אביו ליאון את בנק דיסקונט. בגיל צעיר מאוד הצטרף לעבודה בבנק, לצדו של אביו, וכאשר מת האב בפתאומיות ב-1945, התמנה הארי הבכור למנהל הבנק. כעבור שבע שנים הודח על ידי שלושת אחיו מניהול הבנק על רקע סכסוכים משפחתיים. הסכסוך הביא לקרע משפחתי שניתק את הארי מהמשפחה, הוא עבר להתגורר בז'נבה וניהל שם את הסניף האירופי הראשון של הבנק, שנקרא "דיסקונט אוברסיז" ובמקביל החל להקים במסגרת המשפחתית רשת של בנקים פרטיים באירופה ובדרום אמריקה. ב-1960 רכש את "בנק ראלי" הבריטי, ועבר להתגורר בלונדון עם אשתו פאולינה גולדברג, ממנה התגרש לאחר מכן, ובתם היחידה.

ב-1970 רכש מאחיו את השליטה בשני בנקים באירופה וניתק כליל את קשריו העסקיים עם המשפחה. לדבריו "החליט לפרוש מהקבוצה לאור התעקשותם של אחיו להפוך את בנק דיסקונט לישראל לחברה ציבורית עם מניות נסחרות בבורסת תל אביב". כמו כן הוא חשש מאוד מהיקף הפעולות הפיננסיות ובמקרקעין שהתרחשו בניו יורק ושחמקו מעיניו. הפרידה מאחיו הוגשמה בשנת 1970.

כאשר פרצה השערורייה של משבר מניות הבנקים בה היה מעורב גם בנק דיסקונט, הביע הארי רקנאטי בפומבי את סלידתו מהדרך בה ניהלו אחיו את הבנק, ובמיוחד התבטא בחריפות נגד אחיו רפאל רקנאטי, מנהל הקבוצה. ב-1995 אף תבע באמצעות בג"ץ לחייב את האח להתפטר מניהול עסקי הבנק לאחר שערוריית ויסות המניות.

===עסקי אמנות===
הארי רקנאטי היה אספן אמנות נלהב, שהחל לעסוק בכך כתחביב כבר ב-1943. במשך שנים אסף יצירות אמנות רבות, ביניהן אוסף אמנות אירופאית ענק ואוסף עצום של אמנות לטינו אמריקנית (לטענתו האוסף הגדול ביותר בעולם של אמנים חיים). את היצירות אחסן במחסניו באירופה ולאחר שפרש מעסקי הבנקאות עבר לעסוק באמנות. מ-1987 ועד 2000 הקים את רשת המוזיאונים ראלי, באורוגוואי, צ'ילה, ספרד ואף בקיסריה יש שני מוזיאונים: מוזיאון ראלי 1 הוותיק ומוזיאון ראלי 2, מוזיאון לזיכרון ספרד שנפתח ב-2007. כל המוזיאונים שהקים רקנאטי הם ללא מטרות רווח ולא מתאפשרת בהם פעילות מסחרית.

הסיפור המשפחתי של הקרע ב מוצג לציבור המבקרים במוזיאון ראלי בקיסריה בדפי הסבר המחולקים לכל מבקר, וכן בשלטים גדולים הניצבים בכניסה למוזיאון. באחד השלטים נכתב: "ישנם אלה המזהים בטעות מצערת את מוסדנו עם החבורה אשר העיתונות ושאר אמצעי התקשורת מכנים משפחת רקנאטי. אין לי כל קשר לאנשים אלה או למפעליהם מאז שנת 1970. הסיבה לכך מפורטת בשני השלטים הסמוכים".

רקנאטי נפטר ב-18 בדצמבר 2011 בישראל. הוא אחיהם הבכור של דניאל, רפאל ויעקב.

==ספר שכתב==
*רקנאטי, אב ובנו – הוצאת כנה. 1983. אוטוביוגרפיה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rallimuseums.com/146 האתר הרשמי של מוזיאון ראלי לאמנות בקיסריה]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
הארי
קטגוריה:בנקאים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בנק דיסקונט לישראל
קטגוריה:אספני אמנות ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית מסלוניקי
קטגוריה:ישראלים ילידי יוון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מוצאי חג (אלבום)

מוצאי חג הוא אלבום של המוזיקאית והזמרת הישראלית חוה אלברשטיין, שיצא לאור בשנת 2003.

==סקירה כללית==
"מוצאי חג" יצא ארבע שנים לאחר יציאתו של אלבום האולפן המלא האחרון עד אז של אלברשטיין בעברית, "תיכף אשוב", ושנתיים לאחר "Foreign Letters" שכלל גם שירים ביידיש. חמשת השירים הפותחים של האלבום, כמו גם השיר "יום שישי בלילה", נוגעים במישרין או בעקיפין בהווי חייהם של העובדים הזרים בישראל. כל שירי האלבום נכתבו בידי בעלה של אלברשטיין, נדב לויתן, והולחנו על ידי אלברשטיין. זהו שיתוף הפעולה המוזיקלי הראשון בין בני הזוג, שנמשך גם באלבומה הבא של אלברשטיין, "קוקוס". האלבום, שהוקלט ב"אולפני די.בי" על ידי אורי ברק והופק מוזיקלית בידי עובד אפרת, זכה לביקורות משבחות בישראל ובעולם ולהצלחה מסחרית. שמו של האלבום בא משיר הנושא, המספר על זונות זקנות שחוזרות למקום עבודתן במגרש החניה בחוף הקאנטרי במוצאי ראש השנה, ומדליקות מדורה מן הפסולת שהשאירו החוגגים.

השיר "צל", בו התארח ברי סחרוף בגיטרה ובשירה, יצא כסינגל ראשון והשתמש בדימוי הצל לשם תיאור היחס לעובד הזר ("כשהלבן סועד בחופזה חטיף צהריים עם שותפים לעבודה, שוטף הצל את כליו"). "תהילים קטנים" ו"אהבת חסד" עוסקים בחוויותיהן של דמויות מן העולם היהודי הדתי. האלבום הפך לאלבומה המצליח ביותר של אלברשטיין בישראל מזה זמן רב לאחר ש-14 אלף עותקים ממנו נמכרו ממנו תוך שלושה חודשים. ההצלחה נתפסה כהפתעה, בין השאר מכיוון שהאלבום נחשב לעגמומי וביקורתי יותר מהמקובל בזמר העברי של התקופה. בעקבות הצלחתו של האלבום ושל "קוקוס" ו"לעמעלע" שיצאו אחריו חזרה ב-2007 אלברשטיין להופיע בישראל לראשונה מזה שבע שנים. אבי אפרתי מ"ידיעות תל אביב" כתב על האלבום: "במדינה שקברניטיה מנהלים מדיניות של רדיפת זרים, 'מוצאי חג', שנגע לעומק ובכאב בסוגיית העובדים הזרים, הוא בבחינת מצפן מוסרי. בלדות יפות ונוגות, המייצגות את אלברשטיין במיטבה, חברו לאמירה הברורה, ליצירת אחד האלבומים האמיצים שנוצרו כאן השנה". באתר הביקורות הבינלאומי "allmusic" נכתב: "זוהי הקלטה מבריקה ומרגשת ששוחרי הפופ האלטרנטיבי יתהפכו באוויר בשבילה".

"נחל גוסס" הוא שיר מחאה נוקב העוסק בזיהום הנחלים על ידי מפעלים תעשייתיים ("אם נתחיל בסלקציה, מי יתקע לידינו שלא יבוא יומנו?!"). אסף הראל כתב על השיר "הוא אולי אחת הזעקות הסביבתיות הבודדות שנשמעו במוזיקה הישראלית בשנים האחרונות".

==רשימת השירים==
כל השירים נכתבו על ידי נדב לויתן והולחנו על ידי חוה אלברשטיין
#מוצאי חג
#נדל"ן
#וורה מבוקרשט
#וידאו שחור
#צל
#תהילים קטנים
#אהבת חסד
#מרתיחים מים
#יום שישי בלילה
#נחל גוסס
#פליני בניו יורק

== קישורים חיצוניים ==

* [http://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=383&wrkid=7400 מילות השיר "מוצאי חג"], באתר שירונט

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי חוה אלברשטיין
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
מוצאי חג

ביהדות, מוצאי חג או מוצאי יום טוב הוא הזמן שבין צאת החג לבין עלות השחר שלאחר מכן.

בדומה ליציאת השבת, גם הדרך הבסיסית לזיהוי יציאת החג היא הסתכלות בשמים, וחיפוש אחר שלושה כוכבים (כוכבים בולטים מאוד, כגון נוגה, אינם נחשבים בקביעת יציאת השבת). כאשר אכן ישנם שלושה כוכבים, הרי שהחג יצא. בימים מעוננים, שבהם לא ניתן היה להבחין בכוכבים, חיכו עד שהחשיכה הבטיחה שבוודאות הופיעו שלושה כוכבים. בימינו מחשבים מראש את זמני יציאת החג בעזרת מומחי אסטרונומיה.

בדומה למוצאי שבת, גם במוצאי יום טוב עורכים הבדלה, אך אם החג לא חל בשבת מדלגים על ברכת "מאורי האש" (מכיוון שהיא נבראה במוצאי שבת), וכן על ברכת "בשמים" שכן ביום טוב אין נשמה יתירה כמו בשבת. יש נוהגים לדלג גם על הפסוקים שנהוג לומר לפני הבדלה.

במוצאי היום הראשון של פסח ושל סוכות מתחיל חול המועד. לעיתים משמשים מוצאי חג לחגיגות משלהם, תוך ניצול העובדה שבזמן זה לא חלים הכללים של קדושת החג:
* במוצאי שמחת תורה נחגגות הקפות שניות.
* במוצאי שביעי של פסח מתחילות חגיגות המימונה. 
* מוצאי יום הכיפורים מתאפיינים בסעודה המסיימת את הצום, ויש המתחילים בהם את בנייתה של סוכה. 

קטגוריה:יום טוב
מרדכי זר

מרדכי זר (14 בינואר 1914 - 16 בדצמבר 1982) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י.

==ביוגרפיה==
נולד במשהד שבאיראן, צאצא למשפחת אנוסים מפרס (אנוסי משהד). בפרס עבדה המשפחה במשך דורות בעבודות, שכללו שימוש בחוטי זהב. על שם מלאכה זו נקראה המשפחה: 'זַר', שבפרסית פירושו חוטי זהב. עלה לארץ ישראל בשנת 1935. בשנותיו הראשונות בישראל עבד בבניין ובסלילת כבישים. בשנת 1942 עבר לעבוד בלשכת העבודה של הסתדרות העובדים הכללית.

בשנת 1946 מונה זר למנהל המחלקה לעדות המזרח בהסתדרות בירושלים. לאחר מכן, בהיותו חבר מועצת פועלי ירושלים, נבחר למנהל המחלקה לתרבות של המועצה. ביולי 1962 נבחר לחבר מזכירות המועצה.

במקביל עסק בפעילות ציבורית ונבחר לשמש יו"ר ועד העדה הספרדית בעיר ונשיא התאחדות עולי פרס בישראל. בשנת 1949 הוא הציע להקים ארגון של בני עדות המזרח בתוך מפא"י. בשנים 1955–1965 כיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים. בשנים 1960–1963 היה יו"ר ועדת התחבורה העירונית.

זר הוצב במקום ה-46 ברשימת מפא"י לכנסת הרביעית ונכנס לכנסת לאחר שמפא"י הפתיעה וקבלה 47 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת החמישית הוצב במקום ה-45 ברשימת מפא"י, אולם ירידה בכוחה של מפא"י הביא לכך שלא נבחר לכנסת. לאור זאת, ניסה זר להתמנות לסגן ראש עיריית ירושלים בשכר, אך ללא הצלחה. בשנת 1963 שב זר לכנסת בעקבות פטירתו של עמי אסף. סך כהונתו בכנסת כ-12 שנים (1959–1961, 1963–1974), במהלכן היה חבר ועדת הכנסת וועדת הפנים. בכנסת הרביעית היה חבר ועדת החינוך והתרבות ובכנסות לאחריה חבר ועדת העבודה והרווחה. בכנסת השביעית נבחר לסגן יושב ראש הכנסת.

ביוני 1960 קבע המוסד לביקורת של מפא"י שזר שגה בטעות חמורה על שסיפר לעיתונאים פרטים על סכסוכים בתוך המפלגה.

הוא אביהם של השחקן דודו זר מפרפר נחמד וגידי זר מצוותי הווי פיקוד צפון. קרוב משפחתו הוא סוחר הקרקעות איש השומרון משה זר.

רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים נקרא על שמו.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
מרדכי
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
אשר חסין

אשר פרוספר חסין (7 ביולי 1918 – 27 במרץ 1995) היה מורה לעברית, ואיש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י, המערך, העבודה.

חסין נולד בשנת 1918 בקזבלנקה שבמרוקו. הוכשר להוראה בסמינר למורים במרוקו ושימש יו"ר חבר המורים העבריים במדינה. במסגרת פעילותו הציבורית היה חסין מראשי הפדרציה הציונית במרוקו ונבחר ליו"ר ארגון "חובבי השפה" להפצת השפה והתרבות העברית וליו"ר המועדון העברי בקזבלנקה.

בשנת 1948 עלה ארצה. בשנים 1959–1969 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בשנות כהונתו היה חבר בוועדות הכנסת השונות. וכן עמד בראש התאחדות עולי צפון אפריקה.

==מגילת היטלר==
בשנת 1944 כתב חסין בעברית את "מגילת היטלר" ("מגילת היטליר" בכתיב המקורי). המגילה מתארת בשבעה פרקים את סיפור עלייתו של היטלר לשלטון, תכנון וביצוע השמדת היהודים, לחימתם של "כוחות הברית" כנגד הנאצים ונפילתו של היטלר. הכותב היה מודע לכך שהסוף במגילתו אינו חיובי כבמגילת אסתר ולכן ציין שיש לקרוא כל שנה את המגילה בכובד ראש תוך זיכרון הנרצחים.
תוכנה וצורתה של המגילה כמגילה יהודית טיפוסית. התוכן בעל אופי דתי וכולל ברכות, קטעי פסוקים ואף מניין עשרת בני המן אקטואליים. אחר סופה של המגילה וברכת ״הרב את ריבנו והלוחם לוחמינו״ מופיעה פרפרזה ל ״ארור המן וברוך מרדכי״, לפיו ארורים כל הרשעים (צורת הכתיבה כבמקור): היטליר, מוסוליני, טויו, הימליר, גורניג, גובילס, היץ, דארקיי דו פילפוא, וברוכים כל הצדיקים, מקביליהם של מרדכי ואסתר: רוזווילט, סורסיל, סתאלין, דו גול, גירו, תשאנג קיי שיק, וכן "מקביל" לחרבונה: "גיניראל קאתרו זכור לטוב" המגילה המקורית הייתה מגילה של ממש, מגולגלת.

להלן פתיחת המגילה:

==לקריאה נוספת==
* מגילת היטלר בצפון אפריקה מאת מיכל שרף, מכון הברמן למחקרי ספרות, 1988.
*פ' חסין – '<nowiki/>מגילת היטליר (העירו והקדימו מבוא: אפרים חזן ורחל חיטין-משיח), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
*מגילת היטלר<nowiki/> מאת אשר פ׳ חסין - מהדורה מוערת מאת יצחק ומלכה מלאכי, מכון הברמן למחקרי ספרות, 2021.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
דיבל

ממוזער
ברגים ודיבלים
דיבל ג'מבו
דִּיבֶּל או מֵיתָד (בגרמנית: Dübel) הוא תושבת קטנה המיועדת לתיאום וחיבור בורג לרכיב מבנה כגון קיר או תקרה העשויים לרוב בטון, לבנים או גבס. קיימים סוגים שונים של דיבלים העשויים פלסטיק, עץ או מתכת. דיבל הפלסטיק הנפוץ בזמננו, הומצא על ידי ארתור פישר ב-1958.

==אופן השימוש==
דיבל מחדירים לתוך קידוח באלמנט מבני ולתוכו מבריגים את הבורג. הבורג מרחיב את הדיבל ומהדק אותו בחוזקה דלפנות החור הקדוח ובכך מושג חוזק הידוק על ידי התפשטות פנימית הדרגתית.

דיבל מיועד לחיבור אלמנטים למשטח במקרים שבהם העומס רב מכדי להשתמש בהידוק באמצעות מסמר, שעלול להיתלש תחת העומס. בעזרת דיבל ניתן לתלות תמונות כבדות, מדפים, גופי תאורה, ארונות, מתלים וכדומה. במקרה של אלמנטים כבדים במיוחד, כגון ארונות קיר במטבח, יוצר משקל הגוף התלוי מומנט כח הפועל על הקיר וגורם למתיחה בחיבורו העליון אל הקיר. במקרים כאלו נהוג להשתמש בדיבלים חזקים וגדולים יותר לתלייה העליונה של האביזר על מנת שזה לא ייתלש מן הקיר.

עבור קיר גבס קיימים דיבלים מיוחדים הנקראים "דיבל גבס" (מיועדים לתשתית חלולה/חלשה) בעזרתם ניתן לתלות פריטים קלים. במקרים של קירות חלשים, דיבל גדול וחזק יותר אינו בהכרח הפתרון לתליית אלמנטים כבדים משום שחומר הקיר עצמו אינו מסוגל לשאת את העומס.

דיבל כוח (ממתכת) המכונה "דיבל ג'מבו" או "בורג ג'מבו" הוא דיבל המיועד לתלות פריטים כבדים ביותר או לתמוך בכבלים הנמשכים מן המבנה ונושאים משקל. בורג ג'מבו הוא מוצר הכולל בורג, מעטפת ואום משולבים. סיבוב הבורג מושך את האום, ומקצר את המעטפת, ובכך מרחיבה, התרחבות הלוחצת על דפנות הקידוח.

דיבלים

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אביזרי חיבור
קטגוריה:בנייה
דאנסטן הקדוש

דאנסטֶן (באנגלית: Dunstan; 909 לערך - 19 במאי 988) הוא קדוש נוצרי. דאנסטן היה אב מנזר במנזר גלסטונברי, הבישוף של ווסטר (Worcester), הבישוף של לונדון והארכיבישוף מקנטרברי. בנוסף שימש כיועץ לבית המלוכה. הוא שיקם את המנזרים באנגליה וביצע רפורמות בכנסייה האנגלית. במאה ה-11 כתב אוסברן את קורותיו ותיאר את דאנסטן כאמן וקליגרף.

דאנסטן נולד בגלסטונברי. על פי האגדה, החל את חייו כמפרזל, והיה זה שהצליח לכפות על השטן שלא לפקוד את אלה אשר משתמשים בפרסה. מאז, משמשת למאמינים פרסה כסגולה למזל.

בשנת 988 מת בקנטרברי. יום חגו מתקיים ב-19 במאי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:הארכיבישופים מקנטרברי
קטגוריה:הבישופים של לונדון
קטגוריה:ילידי 909
קטגוריה:נפטרים ב-988
יומן מסע (אלבום)

יומן מסע הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמר אביב גפן.

האלבום יצא בספטמבר 2000 והוא כולל את הלהיטים "עורי עור" ו"יומן מסע", בדואט עם אריק איינשטיין. באלבום מארח גפן גם את הזמר שלום חנוך בשיר "חצר המלך". במהדורה מאוחרת של האלבום צורף השיר "גשם כבד עומד ליפול", גרסת כיסוי לשירו של בוב דילן, "A Hard Rain's a-Gonna Fall" מ-1962. השיר תורגם על ידי יהונתן גפן שאף משתתף בו.

אלבום זה היה האחרון בו גפן שיתף פעולה עם משה לוי כמפיק מוזיקלי.

==סגנון ומסרים==
באלבום בא לידי ביטוי קו מאופק יותר של גפן, לעומת הצווחות והדיסטורשנים שהיו נהוגים באלבומיו הקודמים. ניתן להבחין באלבום בחיבתו של גפן לבלדות רכות בשיר "מגיע לך יותר", שבו בולטת נגינת הפסנתר. עם זאת, נושאים בהם עסק גפן בעבר, כצבא, אבדון ומוות, שבים גם באלבום זה. באופן כללי, יש באלבום עידון מוזיקלי, כאשר הרגש לא מתבטא בצווחות אלא במילים ובמנגינה.

מרבית השירים באלבום בעלי מבניות טקסטואלית ואורך ממוצע (כשלוש עד ארבע דקות), אך ישנם יוצאים מן הכלל: "הכּל נרשם" הוא שיר קצר בן פחות משתי דקות המכיל רעיונות מכמה וכמה שירים באלבום. ניתן לראות בשיר, שבמפתיע זכה לקליפ, חלק מן השיר "יומן מסע". בנוסף, בשיר "צלקות" מופר עיקרון המבניות כאשר הבית השני אורכו כחצי מאורך הבית הראשון.

אמצעי שגפן ממעט להשתמש בו מופיע באלבום - הקלטות ממקורות חיצוניים: בשיר "מטוסים", בפתיחה ואל תוך הבית הראשון, נשמעת קריאה במערכת כריזה בנמל תעופה.

הגיטרות, התופים והקלידים באלבום בעלי צליל רך יחסית לגפן. ב"צלקות", התופים מנגנים מקצב מהיר יותר מהאחרים באלבום. ב"הסתכלו לשמיים" ישנם קטעי גיטרה בעלי צליל מעט יותר רועש מבשאר השירים בדיסק. פרט לאלו, לא ניתן להבחין מחריגות מיוחדות.

==הצלחת האלבום==
האלבום יצא לחנויות בתחילת ספטמבר 2000 והגיע למעמד אלבום זהב (20,000 עותקים) פחות מחודש מיום צאתו, ובהמשך הגיע למעמד אלבום פלטינה (40,000 עותקים).

הסינגלים אשר ליוו את יציאת האלבום היו: "עורי עור", "יומן מסע" (דואט עם אריק איינשטיין), "צלקות", "אקדחים שלופים" ו"גשם כבד עומד ליפול". בשלב מאוחר יותר יצא הסינגל "תמונה לשעת ערביים", שלא זכה להשמעות רבות. לשיר "עורי עור" הופק קליפ שהורכב מקטעי וידאו אשר תואמים את תוכן השיר. אמן הקומיקס ניר מטרסו יצר קליפ מונפש לשיר "צלקות" (שנכלל מאוחר יותר במארז המשולש של אלבום ההופעה "Live").

==רשימת רצועות==

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אלבומי 2000
קטגוריה:אלבומי אביב גפן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי משה לוי
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
סגרש

סגרש (בפורטוגזית: Sagres) היא עיירה בפורטוגל הנחשבת כיום לחלק מן המועצה המקומית של וילה דו בישפו במערב אלגארבה; ליד קאבו דה סאו ויסנטה, שהיא הנקודה הדרום-מערבית ביותר ביבשת אירופה. סגרש ידועה בעיקר כעיר שבה הקים אנריקה הספן את בית הספר הפורטוגזי לספנות (escola náutica) במהלך המאה ה-15. בעיירה מתגוררים 1,939 תושבים ושטחה הוא 34,28 קמ"ר.

מיקומה של סגרש בקצה יבשת אירופה ועל חוף האוקיינוס האטלנטי הפכה אותה לנקודה נוחה להפלגה ואכן, מספר מסעות התחילו ממנה. עם זאת, ככל הנראה מקור הטענה כי אנריקה הספן (שהיה אז מושל אלגרבה) הקים בה את האקדמיה לספנות היא פרי סיפורים שפותחו במאות מאוחרות יותר, כפי שהוכיחו היסטוריונים פורטוגזיים כבר בתחילת המאה ה-20. ההכשרה המעשית של הספנים הייתה בליסבון ובלאגוש.

מצודת סגרש (Fortaleza de Sagres) שוכנת דרומית-מערבית לעיר על צוק שאורכו כקילומטר. המצודה היא אתר לאומי והיא ידועה במשטח אבן בקוטר של 43 מטר הנמצא בחצר הפנימית שלה ומייצגת את "שושנת הרוחות" (Rosa dos Ventos).

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20071119014858/http://www.ippar.pt/sites_externos/sagres/Siteing/index.htm אודות סגרש]

==הערות שוליים==

שושנת הרוחות במצודת סגרש

קטגוריה:פורטוגל: ערי חוף
קטגוריה:פורטוגל: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
נפח (מקצוע)

גויה]]
נַפָּח הוא אדם היוצר חפצים מברזל או מפלדה באמצעות "עיצוב" המתכת, כלומר, משתמש בכלים כדי לעקם, לחתוך ולשנות את צורת המתכת כשהיא במצב מוצק. לרוב, הדבר נעשה באמצעות חימום המתכת עד לשלב שבו היא בוהקת בצבע אדום או כתום. נפחים מייצרים חפצי נוי (למשל פסלים או רהיטי ברזל מעוצבים); כלי עבודה, בישול וכלי נשק; וכן תשתיות כשערים, רשתות אסכלה, פסי רכבת וכולי.

נפחים עובדים עם "מתכות שחורות", בדרך כלל ברזל. צבען השחור מגיע משכבת התחמוצת הנוצרת על פני המתכת כשהיא מחוממת. הם מחממים את המתכת עד שהיא הופכת רכה מספיק לעיצוב עם כלי העבודה של הנפחים, כמו למשל פטיש ואזמל. את החום משיגים באמצעות חימום בגז, פחם ואמצעים דומים.

== נפחות כיום ==
למרות שהמקצוע עתיק היומין הוחלף במדינות המתועשות במידה רבה במפעלים תעשייתיים, קיימת כיום תחייה (בעיקר באירופה) של נפחים-אומנים, אשר רואים עצמם כחלק ממקצועות העיצוב היצירתי ומספקים חפצי נוי ברמת עיצוב וגימור ממתכות "שחורות".

== שמות משפחה על שם מקצוע זה ==
בשפות שונות נפוצים שמות משפחה המעידים כי נושאם הוא נפח או צאצא של נפחים. באנגלית: Smith () – הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר במדינות דוברות אנגלית. זהו שם משפחתם של כחצי מיליון בריטים וכשלושה מיליון אמריקאים. בגרמנית Schmidt, Schmid, Schmidl, Schmidtke, Smid (, , ) ו-Smidt הם שמות נפוצים; ברוסית Кузнецов, (), Кузнецов הוא שם משפחה נפוץ ברוסיה. ביידיש שמידע ו; בערבית <BIG>حداد</BIG> (); באיטלקית ובלאדינו (Ferrero, Ferreres), ובאיטלקית גם ; ברומנית: פרארו (Feraru).

== ראו גם ==
* מסגר

==קישורים חיצוניים==

* [http://blacksmith.co.il/articles.php?tPath=3&osCsid=e15ab206e5d77ea55f5e4ae380e68744 נפחות – שימור ותאוריה של ברזל]
* 
* 

*
קטגוריה:מטלורגיה
קטגוריה:מקצועות
תרומבין

תרומבין היא מולקולה חלבונית קריטית לשלב הסופי במנגנון קרישת דם אצל בני אדם ובעלי חיים. תרומבין פועל כאנזים ומשתייך לאנזימים מקבוצת ההידרולאזות (סרין פרוטאז), שהם אנזימים המפרקים חלבונים.

קרישי הדם מורכבים מפיברין ונוצרים בזכות הפעילות האנזימטית של תרומבין, שהופך פיברינוגן מסיס במים לפיברין שאינו מסיס. תרומבין לא רק מקצץ פיברינוגן לפיברין אלא גם משפעל את פקטור 13 (factor XIII) אשר מחזק את קשרי הפיברין ומוביל ליצירת קריש דם קשיח ויציב.

התרומבין הוא תוצרת הגוף אולם אינו מצוי בדם בשגרה, אלא נוצר מפרותרומבין כאשר תאים נפגעים ומופעלת מערכת הקרישה. פרותרומבין נוצר בכבד בעזרת ויטמין K. הפיכת פרותרומבין לתרומבין תלויה בנוכחות יוני סידן והאנזים תרומבופלסטין.

== מבנה ==
אנזים התרומבין התגלה על ידי החוקר האמריקאי סיגראס בשיטת הקריסטלוגרפיה. תרומבין הוא חלבון אשר מכיל כ-4% פחמימות ולכן יכול להיחשב גם כגליקופרוטאין. המולקולה מורכבת משתי שרשראות פוליפפטידיות עם קשר גופרי ביניהן. שרשרת A מורכבת מ-36 חומצות אמינו ושרשרת שנייה B מ-259<ref></ref>. בשרשרת B נמצא האתר הפעיל של האנזים ורצף של חומצות אמינו הומולוגי למבנה של טריפסין וכימוטריפסין. תרומבין קיים בטבע בכמה צורות פעילות שנבדלות ביניהן במבנה שרשרת B. המסה המולרית שלו היא 36000 גרם/מול.

== תפקיד ==
התפקיד העיקרי של תרומבין הוא בעצירת זרימת דם לאחר פציעה באמצעות השפעתו על פיברין, אולם הוא מעודד קרישה גם במסלולים נוספים וכן ידועים לו תפקידים שונים נוספים (בתהליכים דלקתיים, שגשוג תאים ועוד)<ref></ref>.

תפקידו המשמעותי ביותר הוא כאמור הפיכת פיברינוגן לפיברין, זאת באמצעות פירוק של ארבעה קשרי ארגיניל-גליצין במולקולת פיברינוגן. הידרוליזה זו מפרקת את הפיברינוגן לארבעה פפטידים. לאחר מכן נוצר פיברין מונומר, שבהמשך עובר פולימריזציה לגוש של פיברין הנמצא בטסית דם. בנוכחותו של התרומבין, מתרחשת הצטברות של טסיות דם והתקבצות של קריש דם.

ייחודיות התרומבין נובעת מכך שמשמש בו זמנית גם כמעודד קרישה (procoagulant) וגם כמדכא קרישה (anticoagulant)<ref></ref>. ההשפעה המהירה של תרומבין היא עידוד קרישה, מאוחר יותר במסלול ההשפעה האיטי תרומבין פועל כמדכא קרישה, על ידי כך שנקשר לקולטן על גבי ממברנת כלי הדם, תרומבומודולין. היקשרות תרומבין לתרומבומודולין מובילה לשרשרת תגובות המסתכמת בפירוק קרישי הפיברין והתמוססות קריש הדם.

== מקור השם תרומבין ==
השם תרומבין מקורו מהמילה תרומבוס, מקורה מלטינית ומשמעותה קריש דם<ref></ref>. מילה זו משמשת בסיס לשמות אחרים הנוגעים למערכת הקרישה - תרומבוזיס, תרומבוציטופניה, תרומבוציטוזיס, תרומבואמבולי ועוד.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנזימים
דייוויד הייד פירס

דייוויד הייד פירס (באנגלית: David Hyde Pierce; נולד ב-3 באפריל 1959) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי זוכה פרס טוני ופרס אמי, אשר ידוע במיוחד בגילום דמותו של ד"ר ניילס קריין בסדרה "פרייז'ר".

== ביוגרפיה ==
פירס, יליד ניו יורק, למד באוניברסיטת ייל.

== קריירה ==
תפקידו החשוב הראשון היה בסדרה "בכוחות הקיימים" קומדיה פוליטית אמריקנית פרי יצירתם של מרתה קאופמן ודייוויד קריין. בנוסף, הוא שיחק בסרטים רבים כגון: "נדודי שינה בסיאטל", "אהבה ממבט שלישי", "גדולה מהחיים" ו"ניקסון" ותרם את קולו למספר סרטי הנפשה, ביניהם "אוסמוזיס ג'ונס".

בשנת 2022 החל לגלם את הדיפלומט פול קושינג צ'יילד <small>(אנ')</small> ובעלה של השפית ג'וליה צ'יילד בסדרה "ג'וליה" <small>(אנ')</small>; דרמה קומית תקופתית של רשת HBO Max. הסדרה בוטלה לאחר שתי עונות בשנת 2023.<ref></ref>

בשנת 2024 השתתף בסרט האימה העל-טבעי "דיבוק על הסט" <small>(אנ').</small>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:במאי תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:במאים להט"בים
קטגוריה:שחקנים הומוסקסואלים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס טוני לשם כבוד
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה בקומדיה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
קאור

קָאוֹר (צרפתית: Cahors; אוקסיטנית: Caors, מבוטא בשפה זו כ"קאוּרס") היא עיר בדרום-מערב צרפת ובירת מחוז לוט.
== גאוגרפיה ==
העיר מוקפת משלושה כיוונים בעיקול של נהר הלוט, ההופך אותה ל"חצי-אי" ואשר שימש בתקופות קדומות חומה טבעית לעיר. תושביה, המכונים Cadurciens, מונים 20,000 איש. 

קאור ידועה בזכות היין ה"שחור" שלה (שזכה לחותמת כינוי מקור מבוקר), שמיוצא עוד מימי הביניים דרך בורדו. 

תושביה הקדומים ביותר של העיר היו ככל הנראה קלטים. בתקופה הרומית נקראה Divona Cadureorum, שם שמשמעותו "מעיין קדוש". החל מימי הביניים הפכה קאור לעיר חשובה מבחינה אסטרטגית וכלכלית, דבר אשר הוביל למצור אנגלי על העיר שהסתיים רק עם כניעתה ב-1360. בימי הביניים המאוחרים נבחר בן העיר ז'אק דואז לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים, דבר אשר הגדיל את כוחה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:מידי פירנה: ערים
סמל ונצואלה

סמל ונצואלה הנוכחי אושר לראשונה על ידי הקונגרס ב-18 באפריל 1836, ומאז עבר שינויים מעטים בלבד. הסמל מעוגן בחוק הדגל, הסמל וההמנון הלאומיים (Ley de Bandera, Escudo e Himno Nacionales), שהועבר ב-17 בפברואר 1954.

המגן מחולק לפי צבעי הדגל הלאומי. בצד שמאל למעלה, על רקע אדום, אלומת חיטה מייצגת את איחוד 24 המדינות של הרפובליקה, ואת שגשוג האומה. בצד ימין למעלה, על רקע צהוב, מוצגים כלי נשק (חרב, סיף ושלוש חניתות) ושני דגלים, המאוגדים יחד בזר דפנה, כסמל לניצחון במלחמה. בבסיס, על רקע כחול, נמצא סוס פרא לבן, שככל הנראה מייצג את פלומו בלאנקו, סוסו של סימון בוליבר, דוהר בחופשיות, כסמל לעצמאות וחירות.

מעל המגן מצטלבות שתי קרני שפע, מהן נשפכים פירות וירקות, המסמלים את השפע. משני צידי המגן נמצאים ענפי זית ודקל, שמתאגדים בתחתית הסמל בחבק גדול בצבעם הלאומיים (צהוב המסמל שפע, כחול המסמל את האוקיינוס המפריד את ונצואלה מספרד, ואדום המסמל את דמם ואומץ לבם של העם). על הפס הכחול מופיעות הכתובות הבאות באותיות זהובות:

{| class="wikitable"
| align="center" | 19 de Abril de 1810
| align="center" | 20 de Febrero de 1859
|-
| align="center" | Independencia (עצמאות)
| align="center" | Federación (פדרציה)
|-
| align="center" colspan="2" | República de Venezuela (הרפובליקה של ונצואלה)
|}

ב-9 במרץ 2006 אישרה האספה הלאומית של ונצואלה את שינוי סמל ונצואלה, שינוי שנכנס לתוקפו ב"יום הדגל" ב-12 במרץ 2006. לפני השינוי, הסוס דהר ימינה, כשראשו מופנה שמאלה (עד 1954 הסוס וראשו פנו ימינה). על פי כללי הסמלים, על כל הבהמות לפנות לשמאלו של הצופה. הוגו צ'אווס ביקש את שינוי הסמל לאחר שבתו בת התשע, רוסינס, תיארה את הסוס כ"מסתכל לאחור". מבקרים רבים סוברים כי הסוס, שכעת דוהר שמאלה, הוא הצהרה פוליטית של ממשלת השמאל של הנשיא צ'אווס.

== ראו גם ==

== קישורים חיצוניים ==

*[http://comunidad.vlex.com/pantin/lbandera.html Ley de Bandera, Escudo e Himno Nacionales] - חוק הדגל, הסמל וההמנון הלאומיים (ספרדית).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ונצואלה: סמלים לאומיים
ונצואלה
ונצואלה
קטגוריה:סוסים בתרבות
אלבוין

אלבוין (Alboin או Alboïn) (נולד לפני 526 - מת ב-28 ביוני, שנת 572 או 573) היה מלך הלומברדים בשנים 560 - 572 (בערך) וכובש איטליה. הוא ירש את כס המלוכה מאביו, אודוין, בשנת 565 לערך. 

מושב הלומברדים בתקופת לידתו היה בנוריקום ובפאנוניה. על פי פאולוס הדיאקון נישא לקלותזינד, בתם של אינגונד וכלותאר ה-1 ממנה נולדה לו בת אחת, אלבזוינדה (Albsuinda). אינגונד נפטרה לפני 567. ב-566, בברית עם חאן האווארים, באיאן הראשון, הרג את מלך הגפידים קונימונד ונשא לאישה (בכפייה) את בתו, רוזמונד . לאחר מכן החל במסע לכיבוש איטליה. המסע היה בעיקרו נדידה של הלומברדים לאיטליה. העילה הרשמית ליציאה לכיוון איטליה הייתה קריא לעזרה של נרסס, השליט מטעם האימפריה הביזנטית, אך למעשה היה אלבוין מעוניין להוריד את המתיחות שהתעוררה בינו לבין האוורים לאחר הניצחון המשותף. יחד עם הלומברדים נדדו לאיטליה גם בני עמים אחרים, כמו הסקסונים והגפידים.

נרצח ב-28 ביוני 572 בארמונו שבוורונה בהוראת אשתו רוזמונד. על פי פאולוס הדיאקון, רוזמונד יזמה את רציחתו כנקמה על כך שהגיש לה יין בתוך גולגולתו של אביה קונימונד, באמרו: "בואי נשתה יין עם אביך!".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:לומברדים
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:ילידי 530
קטגוריה:נפטרים ב-572