OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בצלאל נרקיס

בצלאל נרקיס (14 בדצמבר 1926 – 27 ביוני 2008) היה חוקר והיסטוריון אמנות ישראלי, מגדולי המומחים לתולדות האמנות היהודית ותולדות איורי כתבי היד העבריים. חתן פרס ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לנסיה ולמרדכי נרקיס, שהיה מנהל בית הנכות בצלאל.

למד באוניברסיטה העברית היסטוריה יהודית וכללית וספרות עברית. במהלך מלחמת העצמאות, שירת בפלמ"ח במערכה על ירושלים, ונפצע פעמיים. היה חבר באיגוד הקומוניסטים העבריים, בראשו עמד שמואל אטינגר (לימים פרופסור להיסטוריה יהודית). בשנת 1949, נשלח על ידי האיגוד להשתתף בשוד בנק פועלי אגודת ישראל בירושלים ונתפס לאחר מספר חודשים, אך נדון לשנת מאסר אחת בלבד תוך המלצה לחנינה, בשל גילו הצעיר ועברו במלחמת העצמאות. הנשיא חיים ויצמן השתמש בסמכותו לראשונה, וקיצר את מאסרו לארבעה חודשים.

המשיך את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת לונדון, בתולדות האמנות. היה מרצה לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בשנים 1964–1972, אחר כך כיהן כראש החוג לאמנות. בשנת 1979 הקים את המרכז לאמנות יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, ועמד בראשו משנת 1979 עד שנת 1990. כמו כן עמד שנים רבות בראש הקתדרה לאמנות באוניברסיטה העברית.

משנת 1975 שימש כיועץ לאמנות למוזיאון בית התפוצות בתל אביב, היה חבר הנהלת מוזיאון ישראל וראש המדור לאמנויות פלסטיות ואיכות הסביבה במועצה הציבורית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך. ערך את Journal of Jewish Art.

בשנת 1999 זכה בפרס ישראל על מפעל חייו בחקר האמנות בכלל והיהודית בפרט.

נפטר ב-2008 בירושלים, עד יומו האחרון שקד על כתביו ועל מחקר חייו.

==משפחתו==
נישא להללה והשתקע בירושלים. לזוג נולדו שני ילדים, ולהם ארבע נכדות. עוזי נרקיס הוא דודנו.

== מפרסומיו של בצלאל נרקיס ==
*סדר הגדה של פסח ונציה שס"ט, מעוטרת בחיתוכי עץ מעשי אמן, בלשון הקודש ופתרונו בלשון איטליאנו, מבוא מאת בצלאל נרקיס, ירושלים, 1974.
*סדר הגדה של פסח, אמשטרדם תע"ב, עם פירוש וציורים מהאותות והמופתים, ונוסף על זה כל המסעות במדבר עד חלוקת הארץ לכל שבטיה ישראל וצורת בית המקדש, חרות על לוחות נחושת על ידי אומן, מבוא מאת בצלאל נרקיס, ירושלים, 1972.
*מרדכי נרקיס ז"ל, כתבי מרדכי נרקיס, רשימה ביבליוגרפית, מאת בצלאל נרקיס, ירושלים, 1960.
*כתבי-יד עבריים מצוירים, מאת בצלאל נרקיס, מבוא מאת ססיל רות, עברית - דליה שחק, ירושלים, 1984.
*איורי תנ"ך עבריים מלנינגרד, מוסד ביאליק, ירושלים, 1989.

== קישורים חיצוניים ==
* בצלאל נרקיס [http://cja.huji.ac.il/Narkiss/MY%20PATH%20THROUGH%20ART-Heb.html דרכי באמנות] - זכרונות, המרכז לאמנות יהודית, האוניברסיטה העברית ירושלים.
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקר תולדות האמנות
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בישראל
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: תולדות האמנות
בצלאל
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
פיפטה

שתי מיקרופיפטות בגדלים שונים.
טיפּ").]]
פיפטור חשמלי
פּיפֶּטַה (אנגלית: Pipette ,Pipet או Pipettor - פיפטור; בעברית: פִּיפִית או טְפִיפִית) היא מכשיר מעבדתי המשמש להעברת כמויות קטנות של נוזלים. הפיפטה משמשת רבות במעבדות כימיה וביולוגיה.

קיימים דגמים רבים של פיפטות, השונים זה מזה בדרגת הדיוק וביכולת לשנות את כמות הנוזל המועברת.

==מבנה ואופן הפעולה הבסיסי==
הפיפטות הפשוטות ביותר מורכבות מצינורית פלסטיק דקיקה ומחודדת, אשר בקצהו האחד חור (אותו טובלים בנוזל) ובקצהו השני בועית גומי או פלסטיק, אותה לוחצים קלות לפני טבילת הפיפטה בנוזל. הלחיצה על הבועית יוצרת ריק בצינור הפלסטיק; כשהצינור טבול בנוזל, מרפים מלחיצת הבועית והנוזל, ה"שואף" למלא את הריק, זורם במעלה הצינורית. באמצעות לחיצה נוספת על הבועית משתחרר הנוזל. פיפטות מסוג זה ניתן למצוא לעיתים קרובות בתכשירים רפואיים נוזליים, אותם ניתן לרכוש בבית המרקחת, כגון טיפות אוזניים, עיניים ואף, וכן תמיסת יוד, המשמשת לחיטוי. פיפטה זו אינה מדויקת כלל, שכן כמות הנוזל הנשאבת תלויה בלחץ שמופעל על הבועית. לא ניתן לחזות בדייקנות את כמות הנוזל שנשאבת בפיפטה זו. במעבדות משתמשים בפיפטה זו במקרים בהם הכמות המדויקת של הנוזל אינה משמעותית.

==פיפטות לצרכים אנליטיים==
הפיפטות השכיחות ביותר במעבדה הן המיקרופיפטות; במקום ללחוץ על בועית יש ללחוץ על כפתור בראש הפיפטה; על ידי סיבוב הכפתור, ניתן לקבוע בדייקנות את כמות הנוזל שתישאב. לפיפטות הרגישות ביותר הפרדה רשמית של 0.01 מיקרוליטר (10 ננוליטר), אם כי רמת הדיוק, בדרך-כלל, אינה נשמרת, כשמדובר בכמויות כה מזעריות. הכמות המקסימלית שמסוגלת לשאוב המיקרופיפטה הגדולה ביותר היא 1 מיליליטר. לשם נוחות העבודה, ובעיקר לשם שיפור הדיוק, מיוצרות פיפטות בעלות טווחי ביניים, בדרך-כלל בעלות שאיבה מקסימלית של 2 מק"ל (מיקרוליטר), 10 מק"ל, 20 מק"ל, 100 מק"ל, 200 מק"ל ו-1,000 מק"ל. על איש המעבדה להפעיל שיקול דעת ולבחור את הפיפטה המתאימה ביותר לפעולה מסוימת; פיפטה, אשר מצד אחד, תציע דיוק מרבי (כאן ניתנת עדיפות לפיפטות הקטנות יותר) ואשר מצד שני, תוכל לשאוב את כל כמות הנוזל הרצויה.
מבחר [[טיפּים חד-פעמיים מפלסטיק בגדלים שונים.]]
את המיקרופיפטה עצמה לא טובלים באופן ישיר בנוזל, אלא מלבישים עליה קצה חד-פעמי (לרוב, סטרילי) מפלסטיק (מכונה: "טיפּ").

פיפטות מתוחכמות יותר מצוידות במנוע חשמלי זעיר, אשר יוצר ריק, כשהוא מופעל באמצעות לחיצה על כפתור. פיפטות אחרות (ידניות וחשמליות) מכילות קצוות מרובים (8 או 10, בדרך-כלל), דבר המאפשר שאיבה בו-זמנית של מספר נוזלים ממספר מכלים נפרדים.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.freepatentsonline.com/4114659.html פיפטה שהומצאה בישראל- משרד הפטנטים של ארצות הברית] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כימיה אנליטית
קטגוריה:מכשירי מדידה
קטגוריה:ביולוגיה: שיטות ומכשור
קטגוריה:כלי מעבדה
סלולרי (ספר)

סלולרי (באנגלית: Cell), הוא ספר אימה אפוקליפטי מאת סטיבן קינג, שנכתב בשנים 2004–2005 והוצא לאור בעברית בשנת 2006.

בספר מסופר על אמן צעיר מניו-אינגלנד שמנסה להתאחד עם בנו לאחר שפעימה מועברת דרך הרשת הסלולרית, וגורמת לאנשים להפוך לזומבים בעלי יכולות טלפתיות.

בשנת 2016 הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם בכיכובם של ג'ון קיוזאק וסמואל ל. ג'קסון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* לילך וולך, [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=381693&TypeID=1&sid=123 כבו טלפונים], באתר נענע 10, 5 ביולי 2006
* 

קטגוריה:ספרי סטיבן קינג
קטגוריה:ספרי אימה
קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
רומן ריאליסטי

רומן ריאליסטי הוא רומן השואף ליצור בקורא את הרושם שהאירועים המתוארים ביצירה יכולים היו להתרחש במציאות. גם כשהוא מעצב עולם בדיוני, הוא חותר להציג אותו כבן דמותו של העולם הממשי, או כאילו היה המשכו הדמיוני. הרומן הריאליסטי מנסה ליצור בקורא את הרושם כאילו דברים אלו היו עשויים להתרחש, בהיותם מתיישבים עם תפיסת המציאות שבנה לעצמו הקורא על סמך ניסיונו.

הרומן הריאליסטי שלט באירופה בזמן השליש השני של המאה ה-19, תחילה בצרפת ואחר כך ברוסיה, באנגליה ובשאר ארצות אירופה. רומנים ריאליסטים מייצגים של התקופה הם "אבא גוריו" של בלזאק, "אנה קארנינה" של טולסטוי ועוד.

==מאפיינים מרכזיים==
מאפייני הרומן הריאליסטי אינם מופיעים בכל רומן המוגדר "ריאליסטי", אך ניתן לראות בהם אמצעי זיהוי כלליים:
* הרומן הריאליסטי מתאר את הבדוי על רקע המציאות הממשית. הדמויות והאירועים הבדיוניים ממוקמים במקומות ממשיים ובתקופה ספציפית (למשל התקופה של מלחמות נפוליאון ב"מלחמה ושלום" של טולסטוי).
* העלילה הבדיונית, האירועים המתרחשים בה, והתנהגות הדמויות המאכלסות את היצירה הספרותית, ניתנים להסברים סיבתיים. אין מקום ברומן הריאליסטי לאירועים מופלאים החורגים ממושגיו של הקורא על העולם. אין בו מקום למעשי נסים, למופלא ולעל טבעי. (כמו שקיימים, למשל, בספרים של גבריאל גארסיה מארקס, מאיר שלו ופול אוסטר).
* הרומן הריאליסטי מציג את העולם הבדיוני בצורה מלאה ומפורטת - תיאור הדמויות, חיצוניותן ואופיין ותיאור הסביבה החיצונית והעולם החברתי האופייני לזמן ולמרחב של העלילה.
* הרומן הריאליסטי מציג את המציאות כמו שהיא ואינו מייפה אותה. הוא יכול להתמקד גם בנושאים "נמוכים" (אלימות, פשע, סטיות מיניות וכו').
* הסופר הריאליסטי מבקש לחזק את אשליית המציאות על ידי יצירת עלילה טבעית וספונטניות (רומאן הרפתקאות שבו הגיבור תמיד ניצל לוקה בחסך ריאליסטי).

קטגוריה:סוגות ספרותיות
אבי אוריה

אָבִי אוֹרִיָּה (נולד ב-15 במאי 1949) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ומדבב ישראלי. זוכה פרס התיאטרון הישראלי לשנת 2015 לשחקן בתפקיד-משנה, על משחקו במחזה "חתולה על גג פח לוהט", שהועלה בתיאטרון בית ליסין.

== ביוגרפיה ==
אחרי שירותו בצה"ל בלהקת חיל הים, למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון שבאנגליה. לאחר שהופיע במספר תיאטראות באנגליה עבר לניו יורק והשתתף במספר הצגות תיאטרון ותוכניות טלוויזיה. לאחר חזרתו ארצה בשנת 1979 הופיע בהצגות "חקירה חוזרת בדבר מותו המוזר של אנרכיסט מפוקפק", "מכולת", "כותרת ראשית", "המשפט", "מקהלת אי הסכמה", "רציחות קטנות", "מיס דייזי", "חלון בלהות", "מסעותי עם דודתי", "אידיוט לארוחה", "אמנות", "בעל בריבוע", "מבזק חדשות", "פרפר ברשת", "איסמעיליה", "ברוקלין בוי", "שעה וחצי איחור", "הנערה מהכפר", "שמו הולך לפניו", "מראה מעל הגשר", "חתולה על גג פח לוהט", "המדריך למטייל בוורשה", "חוף דייטונה" ו"אטום" בתיאטראות הבימה, הקאמרי, תיאטרון בית ליסין, התיאטרון העברי, תיאטרון החאן ותיאטרון באר שבע.

בנוסף הופיע במספר סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, בהם הסרטים "חסמבה ונערי ההפקר" של יואל זילברג (1971), "החורף האחרון" לצד יונה אליאן (1984), ההפקה הבינלאומית "לך, תחייה ותהייה" (2005) וב"איזה מקום נפלא" שזכה בפרס אופיר לצד אורי גבריאל ואוולין קפלון, וכן בסדרות "שניים אוחזין", "סיבת המוות רצח" ו"המקום". כמו כן דיבב סדרות וסרטים, ביניהם את סדרת הטלוויזיה "הדרדסים": זללני, בר-מוח, דרדס שיר, "קיד וידאו", "באטמן - הסדרה המצוירת" ו"צעצוע של סיפור".

אוריה נראה בקליפ של השיר "אידישע פיראטן" של להקת חיל הים, בתור הפיראט השמנמן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.habama.co.il/pages/ArtPerson.aspx?PeopleID=201 פרטים], באתר "הבמה"

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:חברי להקת חיל הים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:זוכי פרס התיאטרון הישראלי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
Let It Be (אלבום)

Let It Be (שיהיה/תן לזה להיות) הוא אלבום האולפן ה-13 והאחרון של הביטלס, שיצא לאור ב-8 במאי 1970. האלבום הוא האחרון של הלהקה שיצא לאור, אך למעשה הוא הוקלט לפני האלבום הקודם, ״Abbey Road״.

==הפקה==
האלבום יצא במאי 1970, חודש לאחר פירוק הלהקה. רוב שירי האלבום הוקלטו בתקופת צילום הסרט "Let It Be", בתחילת שנת 1969 תחת השם Get Back, אך האלבום יצא רק אחרי התקליט Abbey Road, שהוקלט מאוחר יותר באותה שנה. מעט שירים שהוקלטו אחרי הקלטות Abbey Road נכללו גם הם בתקליט. מטרת האלבום היא "החזרה למקורות" של הביטלס; לאחר מספר שנים פסיכדליות של יצירה מורכבת ומסובכת הם רצו לחזור להיות להקת רוקנ'רול פשוטה. במהלך החזרות לאלבום הם ביצעו ביצועים רבים לשירים שעליהם גדלו, ובאלבום עצמו מופיע השיר One After 909, שכתבו לנון ומקרטני בתחילת שנות ה-60. בהזמנתו של ג'ון לנון, ערך המפיק פיל ספקטור חלק משירי האלבום והוסיף לכמה מהם תזמוּר ומקהלה, פעולה שהייתה מנוגדת לתפישתו של פול מקרטני, ששיריו הם שספגו את מנת העריכה הכבדה ביותר. התזמור והעריכה נועדו "להציל" את שירי האלבום, שהיו בשלב של סקיצות או חזרות, ובמקרים רבים סבלו מנגינה ושירה מרושלת. בשנת 2003 יצא לאור הדיסק Let It Be... Naked בו נשמעים השירים בעריכתו של פול מקרטני, כפי שרצה להוציא אותם באלבום.

בשנת 2003 האלבום דורג במקום 86 על ידי המגזין רולינג סטון ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים אך כשהרשימה עודכנה בשנת 2012 האלבום דורג במקום ה-392.

== רשימת הקטעים באלבום ==

== קרדיטים ==

הביטלס
* ג'ון לנון – שירה, גיטרת קצב, גיטרה מובילה ("Dig a Pony", "Get Back", One After 909), גיטרה אקוסטית ("Two Of Us", "Across The Universe", "Maggie Mae"), גיטרת בס שישה מיתרים ("Dig It", "Let It Be", "The Long And Winding Road"), גיטרת מיתרי פלדה ("For You Blue")
* פול מקרטני – שירה, גיטרת בס, פסנתר ("For You Blue", "Dig It", "Let It Be", "The Long And Winding Road"), פסנתר חשמלי ("I Me Mine") גיטרה אקוסטית ("Two of Us", "Maggie Mae"), אורגן המונד ("I Me Mine")
* ג'ורג' האריסון – שירה, גיטרה מובילה, גיטרת קצב, גיטרה אקוסטית ("For You Blue", "I Me Mine"), טמבורה ("Across the Universe"), בס על גיטרה חשמלית ("Two of Us"), גיטרת בס שישה-מיתרים ("Maggie Mae")
* רינגו סטאר – תופים וכלי הקשה

מוזיקאים נוספים
* ריצ'רד אנתוני היסון – מחרוזת, מקהלה ופליז הסדרים ("Across the Universe", "I Me Mine", "The Long and Winding Road")
* ג'ורג' מרטין – שייקר ("Dig It")
* לינדה מקרטני – קולות רקע ("Let It Be")
* בילי פרסטון – פסנתר חשמלי ("I've Got a Feeling", "One After 909", "Get Back"), אורגן המונד ("Dig It", "Let It Be", "The Long and Winding Road")

הפקה
* גלין ג'ונס – טכנאי הקלטה וערבול צליל
* ג'ורג' מרטין – מפיק
* אלן פרסונס – עוזר טכנאי
* פיל ספקטור – מפיק שותף, מאסטרינג.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.beatlesbible.com/albums/let-it-be/ התקליט באתר "תנ"ך הביטלס"] 
* [http://www.icast.co.il/MasaHakesemHamistori פרק 56] בתוכנית מסע הקסם המסתורי (Icast)
* [http://www.johnmcferrinmusicreviews.org/beatles.html#letitbe סקירה מקיפה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1970
קטגוריה:אלבומי הביטלס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי חברת אפל רקורדס
אברהם עילם-אמזלג

אברהם (אבי) עילם-אמזלג (נולד ב-28 בספטמבר 1941) הוא מוזיקאי, חלילן, מלחין, מוזיקולוג, אתנומוזיקולוג ומנצח ישראלי.

==ביוגרפיה==
אמזלג נולד בקזבלנקה, מרוקו ועלה ארצה ללא משפחתו בשנת 1952. הוא למד במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב ובאקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב. נגינה בחליל למד אצל אורי טפליץ והלחנה אצל לאון שידלובסקי.

את עבודת הדוקטורט שלו כתב בהנחיית פרופסור אמנון שילוח בנושא "התפיסה המלודית בשירת הבקשות של יהודי מרוקו" וקיבל תואר דוקטור בשנת 1986. כיום מרצה בתחומי פולקלור ומוזיקולוגיה באוניברסיטאות בארץ.

סגנונו המוזיקלי של אמזלג-עילם מאחד מסורות מזרחיות עם שיטות מערביות. בשנת 1994 הוזמן לסייע בהקמת התזמורת האנדלוסית הישראלית ולנצח עליה. מתפקידו זה פרש בעונה התשיעית של התזמורת כאשר יצא לגמלאות.

אברהם אמזלג (עילם) שימש כמרצה למוזיקולוגיה בחוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה. עילם-אמזלג מתגורר בקליפורניה.

==יצירות==
* "תקסים" לחליל, 1968.
* "אחותי כלה", מחזה מוזיקלי, שנכתב לפי הזמנה מלהקת ענבל, 1969.
* "מוזיקה לחליל וכלי הקשה", 1972.
* "עמק איפרן" לתזמורת קאמרית, 1972.
* "מאבקים בים" לתזמורת, נכתב לזכר אוניית המעפילים "אגוז", 1973.
* "מדברית" לחליל סולו, 1973.
* "כד" לרביעיית כלי נשיפה מעץ, בהזמנת להקת ענבל, 1973.
* "200 ל-5 וסרט מגנטי, חליל, אבוב, קרן אנגלית, בסון, סרט הקלטה ומנצח", 1977
* "תקסים מס' 2" לחליל, 1979
* "מזמור כ"ז", אבוב וכלי קשת, 1982
* "סויטה עממית קטנה", לרביעיית חליל, לזכר דוד מויאל, לחליל, כינור, ויולה וצ’לו, בנויה על פיוטים של יהודי מרוקו, 1984
* "אחת שאלתי" למקהלת ילדים (טקסט תהלים כ"ז), 1984
* "דולאב" לאבוב סולו, 1987
* "השתקפויות" לשמיניית כלי נשיפה, 1993
* "מוזיקה" לתזמורת כלי קשת, 1997
* "לבי במזרח" לתזמורת קאמרית, 2016

==פרסומים==
* מתוך רשימת מאמרים במדעי היהדות, עילם-אמזלג אברהם, "משקל ומקצב מוזיקלי בפיוט של יהודי מרוקו: הסגנון הע'רנטי. תיקי מערב ומזרח (תשע"א) 525-505
* [http://juifs-du-maroc.com/?p=6338 "שיר ידידות ושירת הבקשות, יהדות מרוקו, מאמר מאת אברהם אמזלג (עילם)]

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.icast.co.il/default.aspx?p=Podcast&id=395226&cid=41032 אנשים בלילה עם אבי עילם אמזלג]
* [https://web.archive.org/web/20131006203717/http://saltarbutartzi.org.il/Index.asp?ArticleID=57&CategoryID=103 "מוזיקה מזרחית, מוזיקה מערבית, דו-שיח", אברהם עילם אמזלג, משרד החינוך, החברה למתנס"ים]
* [https://www.imi.org.il/ לבי במזרח, אברהם עילם-אמזלג]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתנומוזיקולוגים
קטגוריה:חוקרי מוזיקה יהודית
קטגוריה:חלילנים ישראלים
קטגוריה:מוזיקולוגים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאי אנדלוסית
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:זוכי פרס תור הזהב
קטגוריה:בוגרי המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מוזיקה
קטגוריה:התזמורת האנדלוסית הישראלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
אלכסנדר צינקר

אלכסנדר צינקר (נולד ב-2 בינואר 1953) הוא איש ציבור שהיה אסיר ציון וחבר הכנסת לשעבר מטעם ישראל בעליה והבחירה הדמוקרטית.

צינקר נולד ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית בשנת 1953. סיים תואר שני במכון הפוליטכני בארמניה בשנת 1975 ובעל דוקטורט מהמרכז למדעי הניהול במוסקבה משנת 1988.

בשנת 1990 עלה לישראל. בשנת 1999 נבחר לכנסת ה-15 מטעם מפלגת ישראל בעליה. במהלך הקדנציה פרש מהסיעה יחד עם רומן ברונפמן ויחד הם יצרו את סיעת הבחירה הדמוקרטית, אולם פרש ממנה לאחר שלא הסכים עם הקו שהנהיג ברונפמן. בבחירות לכנסת ה-16 הקים את מפלגת אזרח ומדינה, אך מפלגתו לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות לכנסת ה-17 מפלגתו שימשה כמפלגת מדף למפלגת חץ של אברהם פורז.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ישראל בעלייה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הבחירה הדמוקרטית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:ישראל: ראשי מפלגות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
מרסל מואיז

מרסל מואיז (בצרפתית: Marcel Moyse; 17 במאי 1889 – 1 בנובמבר 1984) היה חלילן צרפתי נודע, שיצירות רבות נכתבו למענו. מואיז היה אף מורה מחונן לחליל ופרסם מספר ספרי אטיודים ותרגילים לחליל.

==ביוגרפיה==
מרסל מואיז נולד בסן אמור שבצרפת. הוא למד בקונסרבטוריון של פריז והיה תלמידם של פיליפ גובר, אדולף הנביין ופול טפנל, שכולם היו וירטואוזים ידועי-שם בזמנם. הצליל שסיגל לו כסימן ההיכר שלו היה צלול ומלא, ונשיפת האוויר לא ניכרה בו מעולם. זה היה הסגנון הצרפתי לנגינה בחליל, שהיה עתיד להשפיע על אמת המידה המודרנית של חלילנים ברחבי העולם.

מואיז היה מייסדו של בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו. הוא היה מורה רב-השראה, ששאף ללמד את תלמידיו לא רק נגינה בחליל אלא גם יצירת מוזיקה. גם לבנו, לואי מואיז, היה כישרון לנגינה בחליל והשניים הרבו לנגן יחדיו. בין תלמידיו הרבים נמנו טרוור ואי, ויליאם בנט, משה אהרן אפשטיין, אורל ניקולה וסר ג'יימס גאלוויי.

בין ספרי האטיודים הרבים שכתב נמצא Tone Development through Interpretation שהוציא לאור אלפונס לדוק.

מרסל מואיז מת ב-1 בנובמבר 1984 בברטלבורו, במדינת ורמונט שבארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלילנים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1889
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1984
טרוור ואי

טרוור ואי (אנגלית: Trevor Wye) הוא חלילן אנגלי מקצועי, מדריך לחליל ומחברם של ספרים אחדים על היבטים טכניים בנגינה בחליל.

==ביוגרפיה==

ואי החל לנגן בחליל בגיל 14. בניגוד למצופה מחלילן מפורסם, הוא לא למד במכללה למוזיקה או בקונסרבטוריון וגם לא באוניברסיטה, אבל לימודיו אצל מרסל מואיז בתקופה מאוחרת יותר בחייו השפיעו יותר מכל גורם אחר בחייו על נגינתו, על כתיבתו ועל הוראת החליל שלו.

ואי ניגן כפרילאנס בתזמורת ובהרכבי מוזיקה קאמרית בלונדון במשך שנים רבות ויש לו כמה הקלטות סולו. הוא היה פרופסור בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה שבלונדון במשך ארבע עשרה שנים וברויאל נורת'רן קולג' למוזיקה במנצ'סטר במשך עשרים ושתיים שנים. בית הספר במנצ'סטר העניק לו תואר כבוד בשנת 1990.

מבין יצירותיו שיצאו לאור, הנודעים ביותר הם ספרי התרגילים לחליל בשישה כרכים, המתרכזים בטון, טכניקה, ארטיקולציה, אינטונציה וויברטו, נשימה וסולמות, ותרגילים למתקדמים. כמו כן פרסם סדרה בשם "ספר למתחילים בחליל", "ספר תרגילי פיקולו" וכמה עיבודים לחליל ופסנתר. הביוגרפיה של מרסל מואיז שכתב יצאה לאור בכמה שפות וכיום הוא עוסק במיזם שיתופי של אנציקלופדיה של החליל. עוד הוא כותב בימים אלה ביוגרפיה קצרה של אלברט קופר, בונה חלילים.

ואי מלמד בסטודיו החליל שלו בקנט קורס שנתי למשתלמים בתנאי פנימייה, החל בשנת 1990. הקורס מיועד לבוגרים שהשלימו את לימודיהם. הוא מסייר בעולם, מגיש כיתות אמן ומופיע בקונצרטים, יושב בחברי שופטים בתחרויות בינלאומיות ומנגן ברסיטלים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:חלילנים
קטגוריה:מוזיקאים בריטים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:נגני כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1935
לאליזה

המהדורה הראשונה, 1867
לאֶלִיזֶה (מגרמנית: Für Elise; בעבר הייתה מקובלת בעברית הצורה המעוברתת "לְעַלִּיזָה") הוא השם הנפוץ לבגאטלה (זוטה) בלה מינור, WoO מספר 59, יצירה לפסנתר שהלחין לודוויג ואן בטהובן. היא נכתבה בערך בשנת 1810.
מבקרי וחוקרי בטהובן אינם יודעים בוודאות מי הייתה "אליזה" שלה מוקדשת היצירה. התאוריה הסבירה ביותר היא שבטהובן קרא במקור ליצירה "לתרזה" ("Für Therese") – הכוונה היא לתֶרֶזֶה מַלפָאטי פון רוֹהרֶנבַּך צוּ דּצָה (Therese Malfatti von Rohrenbach zu Dezza; 1792–1851), שאיתה התכוון בטהובן להתחתן בשנת 1810. היא הייתה בתו של סוחר וינאי בשם יעקב מלפאטי פון רוהרנבך (1769–1829). כשהיצירה פורסמה בשנת 1865, מגלה היצירה, לודוויג נוֹהל , תעתק את השם בצורה שגויה ל"לאליזה", אך כיוון שכתב היד המקורי אבד, אין אפשרות להוכיח טענה זו. בחייו של בטהובן היו גם נשים אחרות, שלאחת מהן אולי הקדיש את היצירה, בהן אליזבת בארנפלד, תלמידתו הצעירה והמוכשרת, שאכן כונתה לעיתים "אליז".

הלחן מפורסם מאוד ומנוגן על ידי פסנתרנים רבים ברחבי העולם. ניתן לשמוע יצירה זו מנוגנת באירועים רשמיים יותר ופחות.

בחלקים מסוימים של טאיוואן, איראן וכנראה במדינות נוספות מנוגן הלחן במשאיות זבל. בברזיל ובטורקיה הוא מנוגן במשאיות בלוני גז כדי ליידע את האנשים שהמשאית בסביבה. בישראל הוא מנוגן לעיתים על ידי אוטו גלידה וכן בצלצולים של בתי ספר.

הלחן שימש השראה לשירים רבים, ביניהם שירי ראפ, רוק ופופ. בתחילת עידן הטלפונים הסלולריים היה נפוץ מאוד רינגטון המבוסס על היצירה.

וריאציה של היצירה הופיעה בתחילת הסרט ממזרים חסרי כבוד של קוונטין טרנטינו.

הראפר Nas משתמש בקטע מהיצירה כרקע בשיר שלו "i can".

 
היצירה כתובת בסולם לה מינור - הרמוני (לכן יש סול דיאז).

הפתיחה של היצירה מוכרת בחזרתיות שלה בשני התווים מי ורה דיאז. בטהובן עושה "משחק" המהלך היצירה שכן בפתיחת היצירה מששתמש במי בתור התו המוביל ואז רה דיאז. בחלק השני של הפתיחה דווקא מתחיל בטהובן מרה דיאז (כתו מוביל) ואז מי.

סגנון היצירה מתאים ללימוד אצל פסנתרנים מתחילים שכן הוא משלב טכניקות רבות. ביצוע היצירה מכיל שליטה בדינמיקה שכן היצירה מתחילה בפיאניסימו ומגיעה למצו פורטה בחלק הראשון. בטהובן רשם בתחילת היצירה "poco moto" (תנועתיות) דבר אשר משפר את הטכניקה של תנועת היד על הפסנתר. היצירה מכילה שימושים בארפג'ו, בסולם בלה מינור בפתיחה ובחלק הראשון של היצירה שמכיל שבסופו קצב של 1 חלקי 32 (קצב מהיר). טכניקה נוספת שיש ביצירה היא לימוד אוקטובות בפתיחה (על תו מי). לאחר החלק הראשון המהיר, ישנו קושי רב לשמור על הקצב ההתחלתי של היצירה מה שמצריך ספירה נכונה. בחלק השני משולבים טכניקות של עשיית אקורדים ביד ימין, נון לגטו ביד שמאל על אותו התו, ארפג'ו קצר ושימוש בסולם כרומטי. 

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20160414070210/http://www.forelise.com/ Für Elise]- ויצירות נוספות של בטהובן
*[http://www.mfiles.co.uk/scores/Fur-Elise.pdf| תווים] ל-Für Elise
*

קטגוריה:יצירות מאת בטהובן
שליט המימדים

שליט המימדים: מסע ההרפתקאות המופלא הוא משחק הרפתקאות גרפי ישראלי משנת 1996 שפותח על ידי חברת "מחשבת".

המשחק נמנה עם משחקי המחשב הישראליים היחידים שפותחו והופצו מחוץ לישראל, בעיקר בשפה האנגלית.

==משחקיות==
המשחק תוכנן להפצה עולמית וכולו בשפה האנגלית, אך ישנה אפשרות להעלות כתוביות בעברית לכל אורך המשחק בתפריט ה"אפשרויות" במשחק. המשחק דורש מחשבה בפתירת חידות ואיסוף חפצים ומתנהל כולו עם העכבר. המשחק משתמש במספר אלמנטים המצויים שז'אנר ההרפתקאה כמו ממשק הצבע והקלק, סרטונים המשמשים כמעבר בין חלקי המשחק ותיק לאיסוף חפצים שחיוניים להמשך המשחק.

==עלילה==
המשחק נפתח עם סרטון הפתיחה שבו מוצגות הדמויות ועלילת המשחק. עלילת המשחק נפתחת עם ישיבת חברי מועצת המימדים, כשבראשה סבו של דמות הראשית במשחק, שמודאגים מהשמדת היקום.

מימד החיזרים
מאחר שאינם יכולים לעצור את זה מבטיהם מופנים אל גיבור המשחק (שעדיין לא יודע כלום ממה שמתרחש), בתקווה שהוא יציל את היקום.
באותו זמן על כדור הארץ, ילד (הדמות הראשית) בא לבקר את סבתו בביתה במטרה לעזור לה בעבודות הבית. אך הוא מוצא את הבית ריק. עד שסבתו תחזור מחליט לעלות לעליית הגג ולמצוא חפצים מעניינים ולהיזכר בסיפורי סבתו. לאחר שהוא מוצא מספר חפצים נזכר הילד כי היה ארון בעליית הגג שסבתו תמיד הייתה מזהירה אותו לא לפתוח. וכמו כל ילד סקרנותו עולה והוא מחליט לפתוח את הארון. כאשר פותח את הארון מתגלה לעיניו מכשיר מוזר. אחוז תדהמה מדליק את המכשיר וזה מציג אותו בפניו. המכשיר הוא לא אחר ממכשיר שמעביר את מי שאוחז בו בין מימדים שונים.

באותו זמן צופה מועצת המימדים בנעשה, וללא ספק מרוצה מכך שהילד גילה את המכשיר. לאחר שהמכשיר מציג עצמו (הוא מדבר) בפני הילד ומספר שאלות ששואל הילד, מספר לו המכשיר את הסיפור על הקרב בין מכשף הצפון לקוסם מרלין. לאחר קרב שנערך שישה ימים ובו הקוסמים השתמשו בכל קסמיהם מצליח מכשף הצפון להפעיל כישוף על הקוסם מרלין וכולא אותו במימד שיצר במיוחד עבורו ואת מטהו מחלק לחמישה חלקים ומחביא כל חלק במימד אחר. מי שימצא את כל חמשת החלקים וירכיב את מטהו של הקוסם מרלין מחדש יוכל לשחררו מהמימד שבו כלוא.

כשהילד שואל "ואיך כל זה קשור אליי?" עונה לו המכשיר כי הוא זה שנבחר לבצע את המשימה ובקרוב אם לא תתבצע המשימה יתפוצץ היקום כולו כולל הכוכב עליו הוא חי (כדור הארץ), דבר זה ישפיע על יקומים מקבילים ליקום הזה וההשלכות יהיו נוראיות.

מנקודה זו מתחיל המשחק שהוא בעל הומור שנון וחידות רבות להשלמת המשימה.
מטרת השחקן למצוא את כל חמשת החלקים ממטהו של מרלין הקוסם, לחברם ולשחרר את מרלין מהמימד שבו כלוא, ובעזרת המכשיר שמעביר אותו בין המימדים.

==פסקול==
פסקול המשחק הוא מקורי ונוצר על ידי אביב קורדיץ.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.avcom.co.il/mod האתר של כותב ויוצר המשחק (אורן אובסטבלום)]
* [https://www.old-games.org/share.php?game=13171 שליט המימדים], באתר מסע אל העבר

קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בישראל
קטגוריה:משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1996
קטגוריה:משחקי וידאו בעברית
פטרובסק-זבאיקלסקי

פֶטְרוֹבְסְק-זַבַאיקַלְסְקִי (ברוסית: Петровск-Забайкальский) היא עיר בחבל עבר הבאיקל ברוסיה, כ-400 ק"מ ממערב לצ'יטה. בעיר תחנת רכבת של הרכבת הטרנס-סיבירית. מתגוררים בה מעל 16,000 תושבים.

== היסטוריה ==
היישוב הוקם בשנת 1789 ונקרא בשם פיטרובסקי זאבוד (רוסית: Петровский Завод, מפעל פיטרובסקי). רק בשנת 1926 ניתנו ליישוב מעמד של עיר ושמו הנוכחי. העיר ממוקמת באזור מכרות ברזל, וכתוצאה מכן התפתחה סביב מפעל מקומי לעיבוד מתכת זו. מתחילתו היישוב ומכלל אוכלוסייתו הורכב מאסירים פוליטיים ופליליים, צוות סוהר ואיכרים רוסיים ובורייטים שסיפקו את הראשונים. משנת 1833 עד שנת 1839 71 דצמבריסטים עבדו בעיר. אלכסנדר פושקין, המשורר הרוסי הגדול, כתב את השיר "במעמקי עופרות סיביר" ("Во глубине сибирских руд") על חייהם של חבריו ביישוב. היום ישנו מוזיאון לכבודם ומספר מבתיהם עוד קיימים בשכונה עתיקה.

בשנת 1940 נבנה בית זיקוק חדש ומתקדם. בשנות ה-90 שליש מהאוכלוסייה עזב את העיר כתוצאת שפל כלכלי חמור.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1789
ריצ'רד מולר נילסן

ריצ'רד מולר נילסן (בדנית: Richard Møller Nielsen, הגייה מקורבת בדנית: ריקארד מלר נילסן; 19 באוגוסט 1937 – 13 בפברואר 2014) היה כדורגלן ומאמן כדורגל דני, שזכה עם נבחרת דנמרק ביורו 1992 ואימן את נבחרת ישראל במוקדמות מונדיאל 2002.

== קורות חייו ==
נילסן שיחק בקבוצת אודנסה בולקלוב מליגת העל הדנית, בשנים 1955–1962, ואף רשם שתי הופעות במדי נבחרת דנמרק. לאחר שפרש ממשחק פעיל עקב פציעה אימן שורה של קבוצות דניות, עיקר הזמן בקבוצת נעוריו אודנסה, והוא זכה עימה באליפות בשנים 1977 ו-1982 ובגביע ב-1983. בשנים 1987–1990 הוא שימש כעוזר למאמן נבחרת דנמרק ספ פיונטק. במקביל למשרות האימון בקבוצה ובנבחרת, הוא אימן את הנבחרת הצעירה של דנמרק כ-11 שנים, עד לשנת 1989.

שיא הקריירה של נילסן היה כאשר אימן וזכה עם נבחרת דנמרק ביורו 1992, אך זאת לאחר שלא הצליח להעפיל עמה לטורניר, והשתתפותה התאפשרה בשל הרחקת נבחרת יוגוסלביה. לאחר מכן אימן גם את נבחרת פינלנד, והיה קרוב מאוד להעלותה למשחקי ההצלבה למונדיאל 1998. הנבחרת שהייתה זקוקה לניצחון ביתי על נבחרת הונגריה, ספגה שער עצמי בזמן הפציעות, לאחר שכבר הובילה 0–1.

בסוף שנת 2000, נבחר נילסן לאמן את נבחרת ישראל, לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2002, אך הנבחרת סיימה במקום השלישי בבית המוקדם, מעל נבחרות בוסניה והרצגובינה וליכטנשטיין, ואחרי ספרד ואוסטריה. את הטורניר סיימה נבחרת ישראל בתחושת החמצה גדולה, כאשר הייתה במרחק נגיעה מהמקום השני, עד אשר ספגה שער בתוספת הזמן במשחק האחרון בטורניר, שער שמנע את עלייתה לשלב ההצלבה, תוך דמיון רב לגורלה של נבחרת פינלנד תחת הדרכתו של אותו מאמן. על אף הכישלון, נילסן המשיך לאמן את הנבחרת, אך לאחר הפסדים במשחקי ידידות לגרמניה (7-1) ולדנמרק (3-1), תוך הצגת יכולת חלשה, התפטר וחזר לדנמרק. בדנמרק הוא אימן במשך עוד כשנה את קולדינג מן הליגה השנייה, ולאחר מכן פרש מקריירת האימון.

ב-15 בספטמבר 2013 נודע כי נילסן עבר מספר שבועות לפני כן אירוע מוחי. ב-13 בפברואר 2014 הלך לעולמו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160303174014/http://football.org.il/NationalTeam/Pages/NationalTeamCoachDetails.aspx?coach_id=80328&NATIONAL_TEAM_ID=3 דף המאמן של ריצ'רד מולר נילסן] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קצרמר כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלנים דנים
קטגוריה:כדורגלני אודנסה בולקלוב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת דנמרק
קטגוריה:אודנסה: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל דנים
קטגוריה:מאמני נבחרת דנמרק בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת ישראל בכדורגל
קטגוריה:מאמני אודנסה בולקלוב
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1937
קטגוריה:דנים שנפטרו ב-2014
חילוק (עיר)

חילוק (ברוסית: Хилок), עיר בחבל עבל הבאיקל הממוקמת כ-261 ק"מ מערבה מצ'יטה. חילוק היא עיר ראשית בנפת חילוק. בעיר נמצאת, בסמוך לנהר חילוק, תחנת רכבת של רשת הרכבת הטרנס סיבירית.

== היסטוריה ==
במאה ה-17 גרו בעיר, על גדות נהר החילוק, שבטים בוריטיים, שקיבלו בשנת 1822 אוטונומיה מהאימפריה הרוסית. בשנת 1893 היו במחוז 103 כפרים בוריטיים. בשנת 1894 החלה סלילת הרכבת הטרנס סיבירית לרוחב נהר חילוק ועל פי התוכנית נוסדו חמש תחנות רכבת (חילוק, בדה, ארשן, חושנגה וטיידות) בסתיו שנת 1895. לאחר ארבע שנים, בשנת 1899, חוברה חילוק יחד עם יישובים נוספים בסביבה לרשת הרכבות, ובכך הסתיימו עבודות סלילת הרכבת הטרנס סיבירית. רוב מקומות העבודה בעיר קשורים לרכבת. היישוב חילוק הוכרז כעיר ב-12 ביולי 1951.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://maps.google.com/maps?f=q&hl=en&q=hilok,+russia&ie=UTF8&ll=51.34777,110.45105&spn=0.051357,0.171661&t=k&om=1 מבט בחילוק מחלל]

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1895
דורית בר-אור

דורית בר אור בסרטו של [[ינקול גולדווסר "אין לה אלוהים", 2006]]
דורית (דוֹדוֹ) בר-אור (נולדה ב-19 במאי 1976) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ומעצבת אופנה ישראלית.

==ביוגרפיה==
בר-אור למדה משחק בסורבון בפריז (1994). בשנים 1996–2000 למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, לימודים במהלכם השתתפה בהצגות כמו "מארה סאד" ו"אהבה ושרידי אנוש". לאחר לימודיה אלו הופיעה במופע המערכונים של יהושע סובול בתיאטרון הרצליה. כן הופיעה בהצגות "מירל'ה אפרת" ו"מילאנו" בתיאטרון הקאמרי.

בשנים 1999–2000 הופיעה בר-אור בקומדיית המצבים "שמש" בתור סיוון, ארוסתו של שמש, לצד צביקה הדר וגלית גיאת. לאחר מכן הופיעה בדרמת הטלוויזיה "כן או לא" בערוץ הראשון לצד אסי דיין. ב-2000 הופיעה בסדרת הטלוויזיה של איתן פוקס "פלורנטין". ב-2004 שיחקה לצד דנה מודן ואסי כהן בסדרת הדרמה "אהבה זה כואב".

ב-2005 הופיעה בסרט הקולנוע של ג'ולי שלז "מוכרחים להיות שמח" לצד סיגלית פוקס וקרן מור. ב-2006 החלה להנחות את תוכנית המציאות של זכיינית השידור קשת, "48 שעות", לצד עידו רוזנבלום והשתתפה בסדרת הטלוויזיה של רני בלייר "פרשת השבוע" לצד דני גבע.

ב-2008 שיחקה בסדרה "על קצות האצבעות" (שגם השתתפה ביצירתה) בערוץ 2. באותה שנה השתתפה בסדרה רד בנד.

כמו כן השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "פעם בחיים" לצד יעל פוליאקוב.

ב-2009 כיכבה בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים" לצד משה איבגי, ואלון אבוטבול. בשנת 2010 השתתפה בסדרה "חסמבה דור 3".

בין השנים 2012–2017 גילמה את מלי אברהמי (המקבילה לפג באנדי) בגרסה הישראלית לסדרה "נשואים פלוס", לה צולמו שתי עונות. ב-2019 הופיעה בסדרה "הנוכלות" לצד יעל פוליאקוב ואילן פלד.

==חיים אישיים==
בר-אור נשואה לזיו שני. במרץ 2011 נולדה בתם הבכורה. בספטמבר 2013 נולדה בתם השנייה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* הילה רגב, [http://atmag.co.il/אופנה-ויופי/אנשים/מעצבים-אנשים/טורנדוֹדוֹ טורנדוֹדוֹ], באתר את, 30 באפריל 2015
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:מעצבות אופנה ישראליות
קטגוריה:משתתפי פעם בחיים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
ארווין פון לאהוסן

גנרלמיור ארווין פון לאהוסן (בגרמנית: Erwin Heinrich René Lahousen Edler von Vivremont , 1897–1955) היה ראש מנגנון החבלה הגרמני באבווהר, שירות המודיעין הצבאי, בזמן מלחמת העולם השנייה, אחד מקושרי קשר העשרים ביולי לרציחתו של אדולף היטלר ועד מפתח במשפטי נירנברג באשר לפשעי המלחמה של הוורמאכט.

==ביוגרפיה==
לאהוסן נולד באוסטריה למשפחה אריסטוקרטית, ושירת בצבא האימפריה האוסטרו הונגרית בזמן מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הפך לראש מנגנון הריגול הנגדי של אוסטריה. לאחר סיפוחה של אוסטריה לידי הנאצים, בשנת 1938 נבלע מנגנון הריגול של לאהוסן בשירות המודיעין הצבאי הגרמני, האבווהר, ולאהוסן הוכפף לראש האבווהר, האדמירל וילהלם קנריס.

לאהוסן וקנריס מצאו שפה משותפת, וקנריס שיתף את לאהוסן במזימותיו להפלת המשטר הנאצי. קנריס מינה את לאהוסן לראש אחד מארבעת מדורי האבווהר, מדור II, שעסק בחבלה.

לאהוסן הצטיין בהכנת האלמנטים הקשורים בחבלה בתחילת מלחמת העולם השנייה, בעת הפלישה לפולין בשנת 1939, אך בשל כך שקנריס ייחס לריגול חשיבות רבה יותר, אומנו הסוכנים המיועדים לארצות המערב יותר באלמנטים של ריגול מאשר באלמנטים של חבלה. לכך היו תוצאות שליליות מבחינת האבווהר. סוכנים שנשלחו לבריטניה נתפסו, והפכו לסוכנים כפולים. מבצע חבלה רחב היקף, המכונה "מבצע פסטוריוס", שתוכנן לפגוע במטרות בארצות הברית ביוני 1942, טורפד על ידי ה-FBI, הסוכנים נתפסו, נשפטו והוצאו להורג.

ב-1943 נשלח לאהוסן לחזית המזרח, ובכך ניצל מגורל חבריו באבווהר, אשר בשלב זה הגביר מאוד את פעילותו כנגד היטלר, ובמקביל איבד את חינו בעיני המשטר הנאצי. לאהוסן טען כי גם אז המשיך בפעילות הקשורה לקשר העשרים ביולי, וכי הוא היה האיש שסיפק את הפצצה ששימשה את קלאוס שנק פון שטאופנברג, המתנקש בחיי היטלר ב-20 ביולי 1944 לניסיון ההתנקשות הכושל. לאחר כישלון הקשר נעצרו אלפי קצינים, ביניהם ראשי האבווהר וקנריס, והוצאו להורג לאחר משפט ראווה ב"בית הדין העממי" הידוע לשמצה של השופט התליין רולנד פרייזלר.

היה זה מזלו של לאהוסן אשר הביא להצלתו מגל המאסרים, על אף שהפצצה הייתה מתוצרת בריטית, ומנגנון החבלה שעמד בראשו היה ידוע כמי שעושה שימוש בפצצות מסוג זה.

לאחר סוף המלחמה העיד לאהוסן במשפטי נירנברג. בין השאר העיד בדבר רציחתם על ידי הוורמאכט של מאות אלפי שבויי מלחמה רוסים, ובדבר פעילויותיו הרצחניות של מנגנון האיינזצגרופן במזרח. מעדותו עולה כי קולונל גנרל בשם ריינקה, הורה, בישיבה שהתקיימה בחודש יולי 1941 כי יש להרוג את כל הקומיסרים שנפלו בשבי, כמו גם את כל מי שנראה כי עבר תהליך "בולשביזציה". בעדותו קשר לאהוסן פקודה זו לדרגים הבכירים ביותר בוורמאכט, כגנרל וילהלם קייטל, אשר אכן הוצא להורג בעקבות המשפטים והעדויות שהובאו במהלכם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060614014526/http://www.ess.uwe.ac.uk/genocide/lahousen1.htm עדותו של לאהוסן במשפטי נירנברג]

קטגוריה:קושרי קשר ה-20 ביולי
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרים
קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1955
ז'אק שארדון

ז'אק שארדון (בצרפתית: Jacques Chardonne; 2 בינואר 1884 - 29 במאי 1968), סופר צרפתי.

==ביוגרפיה==
ז'אק בוטלו נולד בעיירה בארביזייה במחוז שארנט שבמערב צרפת, לאב שהיה סופר ולאם ממוצא אמריקני שהייתה מיורשי מפעלי החרסינה שבעיר לימוז'. הוא למד בקולג' של בארביזייה, ואחרי שסיים את לימודי המשפטים הפך לעורך ספרותי של בית הוצאה לאור. ב-1921 הוציא לאור את ספרו הראשון "שיר דודים" בשם העט ז'אק שארדון, ספר שגרם לפרסומו המיידי כמחבר רומנים. הרומן "קליר" (1931) זיכה אותו בפרס הגדול של האקדמיה הצרפתית לכתיבת רומנים. ב-1932 פרסם את הרומן "אהבת הזולת" שבו הביע בעדינות רבה רגשות מלנכוליים של אהבה. ז'אק שארדון כתב גם מסות ובהן: "האושר של בארביזייה" (1938).
 
בהיותו דובר גרמנית השתתף יחד עם סופרים צרפתיים אחרים בקונגרס הסופרים האירופיים שהתקיים בעיר ויימאר שבגרמניה באוקטובר 1941, וב-1942 ביקר שוב בגרמניה. הפסל הגרמני ארנו ברקר שהגיע לפריז באותה שנה כדי להציג שם את פסליו אמר על ז'אק שארדון: "הוא פתוח תמיד לרוח התרבות הגרמנית." עם שחרור צרפת ז'אק שארדון נתקף בפחד שיוצא להורג בירייה בגלל ששיתף פעולה עם ממשלת וישי. הוא נעצר ב-12 בספטמבר 1944 ונכלא בבית סוהר בעיר קוניאק שבמערב צרפת. לאחר שבועות מספר שוחרר מבית הסוהר, הוטל עליו מעצר בית, וספריו נאסרו להדפסה ולהפצה.

אם כי ז'אק שארדון נחשב כמי שהשתייך לימין הפוליטי, פרנסואה מיטראן נשיא צרפת, שהיה סוציאליסט, העיד על עצמו מספר פעמים כי העריץ את כתביו של שארדון. אחדים מספרי שארדון עובדו לסרטי טלוויזיה וקולנוע.

ז'אק שארדון נפטר בפרוור הצפוני של פריז לה-פרט-סור-סן ב-1968.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1884
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1968
חוק לנץ

חוק לנץ הוא חוק פיזיקלי בתחום המגנטיות, לקביעת כיוון הכא"מ (כמות אנרגיה ליחידת מטען, ראשי תיבות של כוח אלקטרו-מניע) והזרם החשמלי המושרים על ידי שינוי בשטף המגנטי.

החוק נקרא על שם הפיזיקאי הגרמני-בלטי היינריך לנץ, אשר ניסח אותו בשנת 1834.

==נוסח החוק==

ובאופן ספציפי יותר, השדה המגנטי המושרה על ידי זרם שואף לבטל את השינוי בשטף המגנטי היוצר אותו.

חוק לנץ בא לידי ביטוי בסימן השלילי, הקובע את כיוון הכא"מ המושרה, בחוק פאראדיי:
:<math>{\mathcal E}=-\frac
הנטרז (אי)

הנטרז או הנטר (באנגלית: Hunter's Island) הוא אי קטן בצפון מזרח רובע הברונקס של העיר ניו יורק.

מקור שמו של האי באחד מהבעלים של האי, ג'ון האנטר, חוואי אמיד שרכש את האי. בתחילת המאה ה-20 נרכש האי על ידי העיר ניו יורק במטרה להקים את פארק מפרץ פלהאם. האי קושר לאי טווין הסמוך ביוזמת רוברט מוזס באמצעות מילוי הים בערמות עפר ובדוברות שקועות.

הלגונה שסמוכה לאי שימשה ב-1960 לאימוני משלחת השייט האולימפית של ארצות הברית.

באי נמצאים מסלולי הליכה, שאינם פופולריים בשל המספר הרב של היתושים באזור בחודשי הקיץ.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050328115411/http://www.nycgovparks.org/sub_your_park/vt_pelham_bay_park/vt_pelham_03.html סיור וירטואלי באי הנטר]
* [http://www.nycgovparks.org/sub_your_park/historical_signs/hs_historical_sign.php?id=11859 ההיסטוריה של האי הנטר]

קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:הברונקס
רט (אי)

רט או האי רט (באנגלית: Rat Island) הוא אי קטן בנמל האי סיטי, חלק ממפרץ לונג איילנד בעיר ניו יורק. האי נמצא בחצי הדרך בין האי סיטי לבין האי הארט, ודרומית לאי הי. האי הוא אחד מאיי פלהאם.

האי עשוי מסלע היסוד של גוש מנהטן. בצידו הדרומי של האי מצוי שקע המשמש תעלה דרכה עוגנות סירות באי.

הבעלים הפרטי הראשון של האי היה אנגלי בשם תומאס פל, שרכש אותו ברכישת קרקעות מהאינדיאנים בשנת 1654. האי נשאר בבעלות פרטית עד שהעירייה קנתה אותו בסוף המאה ה -19.

באותם ימים היו שמועות שהאי ישמש כבית החולים לבית חולים לכולרה ויישאר מנותק משאר תושבי העיר. ככל הנראה לא הייתה תוכנית כזאת שכן העירייה מעולם לא בנתה שום דבר על האי, ושרידי בית שנהרס על ידי הוריקן ב-1938.

הבעלים הנוכחי של האי, אלכס שייבלי (במקור משווייץ), קנה את האי הסלעי ב -1976 אלף דולר ב -2011, לאחר שהבעלים הקודם הציב אותו למכירה פומבית. שייבלי הוא תושב העיר הסמוכה איילנד והבית האמיתי שלו הוא ממש ליד האי הפרטי שלו. שייבלי אמר כי "זה כל כך קרוב שאני יכול ללכת לשחות קדימה ואחורה". שיבלי גם הצהיר כי אין לו שום תוכניות לבנות משהו על הרכוש המימי שלו.

בראשית המאה ה-19 הוקם באי בית חולים לצורך בידוד של חולי טיפוס בו שוכנו 40 חולים. שרידי בית החולים עדיין מצויים על האי. האי נעזב בשל שיטפונות שנגרמו על ידי גלי הים בעת סערות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://maps.google.com/maps?q=bronx+new+york&ll=40.855043,-73.780897&spn=0.003251,0.005429&t=k&hl=en מפת לוויין של האי רט]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:הברונקס
הופמן (אי)

הופמן או האי הופמן (באנגלית: Hoffman Island) הוא אי קטן המהווה חלק מצמד איים המצוי במפרץ ניו יורק התחתון בקרבת החוף המזרחי של רובע סטטן איילנד בעיר ניו יורק שבארצות הברית.
האי נמצא בסמוך לאי סווינבורן הנמצא דרומית לו.

==היסטוריה==
1910-1915
האי הופמן נוצר לאחר ייבוש הים בשנת 1872 ונקרא על שם ראש העיר של ניו יורק, ובאותה עת מושל מדינת ניו יורק ג'ון ט' הופמן. שטח האי הופמן כ-40,000 מ"ר, והוא נוצר יחד עם האי סווינבורן ששטחו 16,000 מ"ר. 

האיים נוצרו על מנת לשמש כאתר בידוד של מהגרים חולים שהגיעו לאי אליס. החל משנת 1938 ובמהלך מלחמת העולם השנייה, השתמש משמר החופים של ארצות הברית באי כתחנת אימונים.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוצעו מספר רב של הצעות בדבר עתיד האיים. רוברט מוזס וברנרד ברוך הציעו להפוך את שני האיים לפארק. בשנת 1961 נהרסו כל המבנים על האי, ומאז ועד שנות ה-80 לא נעשה שימוש רשמי באי (אף שאנשים חדרו אליו בלא רשות, ובמקרה אחד אף נתפסו מבקרים בלתי מורשים באי שהם מצלמים עליו סרט פורנוגרפי).

כיום הן האי הופמן והן האי סווינבורן בבעלות הממשל הפדרלי של ארצות הברית, והם מהווים חלק מאזור הנופש הלאומי גייטווי. הכניסה לאיים אסורה לציבור הרחב, במטרה להגן על המספר הרב של הציפורים המקננות באי ובהן אנפה גדולה, אנפת שלג, איביס וקורמורנים. בשנת 2001 נצפו כלבי ים בחופי האי בעונת החורף.

==ראו גם==
* האי סווינבורן
* האי אליס
* מפרץ ניו יורק התחתון

==לקריאה נוספת==
*Seitz, Sharon & Miller, Stuart. (2003) The Other Islands of New York. .

==קישורים חיצוניים==

* [http://freepages.genealogy.rootsweb.com/~quarantine/history2.htm "הסגר בניו יורק"] כתבה בעיתון "הרפרז ויקלי", 6 בספטמבר 1879
* [http://freepages.genealogy.rootsweb.com/~quarantine/hoffman1.htm "אי קטן בניו יורק, מלא בתינוקות"] כתבה בעיתון הניו יורק טיימס, 27 בנובמבר 1910
* [http://www.forgotten-ny.com/STREET%20SCENES/fromwater/water.html כתבה על האי באתר ניו יורק הנשכחת]
* [http://maps.google.com/maps?ll=40.574312,-74.054761&spn=0.033560,0.042658&t=k&hl=en תמונת לוויין של האי באתר גוגל]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו יורק: היסטוריה
קטגוריה:סטטן איילנד
קטגוריה:מפרץ ניו יורק: איים
קטגוריה:ניו יורק: איים
טאריה טורונן

טאריה טורונן בהופעה
טאריה סוילה סוסנה טורונן קבולי (בפינית: Tarja Soile Susanna Turunen Cabuli; נולדה ב-17 באוגוסט 1977) היא זמרת-יוצרת ומוזיקאית מטאל, הזמרת הראשית לשעבר של להקת המטאל סימפוני, Nightwish. קולה משלב קול סופרן סימפוני קלאסי ואופרה.

==שנים מוקדמות==
טאריה נולדה בקיטה, כפר קטן בפינלנד. כבר בגיל 5 למדה לנגן בפסנתר ושרה במקהלת כנסייה. בבית ספר תיכון השתתפה במספר פרויקטים מוזיקליים כזמרת. ב-1993 למדה בבית ספר למוזיקה ואומניות בסבונלינה. בגיל 18 התחנכה באקדמיית סיבליוס.

==Nightwish==

טאריה זכתה לפריצה הגדולה כאשר הופיעה כסולנית להקת המטאל סימפוני Nightwish ועד מהרה קול הסופרן האופראי שלה הפך לשם דבר בעולם המטאל. אחד מביצועיה הידועים הוא גרסת כיסוי לשיר "The Phantom of the Opera" של אנדרו לויד ובר ובו היא מגיעה עד לתווים הגבוהים ביותר, כמו המבצעת המקורית שרה ברייטמן.

==קריירת סולו==
לאחר שפוטרה מ-Nightwish, פתחה בקריירת סולו. טאריה הוציאה בשנת 2006 את אלבומה הראשון כפרויקט לחג המולד. אלבומה השני יצא בסוף 2007, בו היא משלבת את עולם המטאל, עם עולם האופרה. הוא נקרא My Winter Storm (סופת החורף שלי).

טאריה הגיעה לישראל במסגרת סיבוב ההופעות שלה, לקידום אלבום הבכורה שלה. ההופעה נערכה ב-31 באוקטובר 2008, בביתן 11 שבגני התערוכה בתל אביב.<ref></ref> ההופעה כללה שירים מאלבום הסולו של טאריה, וכמו כן גם שירים מהרפרטואר העשיר של נייטוויש.

בשנת 2010 הוציאה טאריה את אלבומה השלישי, What Lies Beneath (בתרגום חופשי- האמת מתחת לפני השטח). מתוך האלבום הוציאה טאריה ארבעה סינגלים. באוגוסט 2013 הוציא אלבום נוסף Colours in the Dark (צבעים בחשכה).

טאריה הופיע פעם נוספת בישראל ב 5 ביוני 2017 במועדון הוואנה בתל אביב. בשנת 2017, הוציאה את אלבום חג המולד השני שלה, .
טאריה טורונן בהופעה בתל אביב, יוני 2017

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:זמרות פיניות
קטגוריה:נייטוויש
קטגוריה:זמרות-יוצרות פיניות
קטגוריה:זמרים בעלי מנעד קולי של 4 אוקטבות
קטגוריה:פיניות שנולדו ב-1977
ספודיק

ספּוֹדיק הוא כובע פרווה גבוה ורחב, אשר חובשים חסידים נשואים בחסידויות פולין, וכן נלבש בעבר בידי רבנים מליטא ולטביה.

== שימוש ==

חסידים המשתייכים לחסידויות ממוצא פולני נוהגים לחבוש את הספודיק ככובע הידור בימי שבת וחג ושמחות. בחסידיות הללו נוהגים לחובשו; גור, אלכסנדר, אמשינוב, מודז'יץ, סטריקוב, ראדומסק, סוכטשוב, ראדזין, ואשלג. וזאת בניגוד למנהג בשאר החסידויות לחבוש את השטריימל השטוח. הספודיק עשוי מפרוות פישר, שמגיע בעיקר מקנדה ובאירופה זה נקרא פקאן ממשפחת הסמוריים.

בעבר היה הספודיק מקובל כלבוש רבני ביהדות ליטא, וחבשו אותו רבנים ליטאיים רבים, ללא קשר לתנועת החסידות.

כובע דומה לספודיק הוא הקולפיק, הדומה למדי לספודיק ורבים אף מחליפים ביניהם. הקולפיק קטן יותר מהספודיק ועשוי משער בהיר יותר. 

רבי שמחה בונים אלתר, ה"לב שמחה" מגור, פעל לעצירת עליית מחירי הספודיק בישראל, ותיקן תקנה בחסידות על גובה תשלום לספודיק.

== גלריית תמונות ==

<gallery widths="150" heights="150" perrow="4">
קובץ:Abraham Isaac Kook 1924.jpg|הרב אברהם יצחק הכהן קוק
קובץ:ChaimBerlinPortrait.jpg|הרב חיים ברלין
קובץ:Isser Zalman Meltzer.JPG|הרב איסר זלמן מלצר
קובץ:Hagaon Rabbi Refael Shapiro.jpg|הרב רפאל שפירא
קובץ:Shmuel Eliyahu Taub MODZITZER.jpg|הרב שמואל אליהו טאוב
קובץ:Amshinov.jpg|האדמו"ר מאמשינוב
תמונה:Photo_2020-03-12_12-16-12.jpg|השר יעקב ליצמן במסיבת עיתונאים בפורים.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כובעים
קטגוריה:לבוש חרדי
קטגוריה:פרווה
קטגוריה:בגדי שבת ויום טוב
קטגוריה:בגדי גברים
נ"ב

נ"ב (נהגה: נוּן בֵּית) הם ראשי תיבות שגורים לסימון תוספת או הערה בשולי מכתב או בשולי הדברים. הקיצור המקביל בראשי־התיבות הלטיניים הוא <span dir="ltr">P.S.</span> (post scriptum - אחרי הכתיבה, תחת הכתוב...). יש שטענו שמקור ראשי־התיבות בעברית הוא בראשי־התיבות הלטיניים N.B., שפירושם nota bene – "עיין היטב", אך הן הביטוי הלטיני והן הפירוש המקובל "נכתב בצדו" מתועדים עוד בתחילת המאה ה-20 כפירושם של ראשי־התיבות. עם הזמן נפוצו פירושים אטימולוגיים נוספים לראשי־התיבות, כמו "נזכרתי בזאת", "נוסף בזאת" ,"נזכרתי בדבר", "נשכח בכתב", "נוסף בסוף", "נזכרתי בסוף" וכן "נזכרתי במשהו". הכתיב נ.ב נפוץ, אך לא נכתב בהתאם לכללי האקדמיה ללשון העברית. בהוספת הערות נוספות משתמשים בסימון "נ"ב 2", "ננ"ב" או "נ"ב לנ"ב".

בהשאלה, משמשים ראשי־התיבות לא רק להוספת דבר שנשכח מן הכותב בגוף הדברים, אלא גם כדרך להוסיף הערה שאין לה קשר ישיר לגוף המכתב, ככזו המאירה באופן אחר את תוכנו. שימוש מכוון בדרך זו נפוץ במיוחד עם התפתחות היכולת לערוך מכתבים המוקלדים על מחשב, דבר המייתר את הצורך המעשי בהוספת הערת נ"ב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:ראשי תיבות וקיצורים
שוטרז (אי)

שוטרז או האי שוטרז (באנגלית: Shooters Island) הוא אי קטן ובלתי מיושב המצוי בקצהו הדרומי של מפרץ ניוארק, בקרבה לחופו הצפוני של רובע סטטן איילנד של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

הגבול בין המדינות ניו יורק וניו ג'רזי עובר באי, וחלקו הצפוני של האי שייך למדינת ניו ג'רזי.

האי הוא אי מלאכותי שנוצר בעת העמקת מפרץ ניוארק במאה ה-19. שטחו הוא 43 דונם וכיום הוא חלק ממחלקת הפארקים של ניו יורק, אך החל כשמורת ציד לאווזי בר בתקופת הקולוניאלית. לאחר מלחמת העצמאות האמריקנית ומלחמת האזרחים הפך שוטרז לאתר תעשייתי עם מספנה ובית זיקוק לנפט. בתום מלחמת העולם השנייה האי הפך למזבלה מזוהמת עבור ספינות. מאז הקמתו משמש האי כשמורת טבע ובית גידול לציפורים. בראשית המאה ה-20 שימש כאתר ציד, ונשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט צד בו. בשנות השבעים של המאה העשרים חזרו הציפורים לשוטרז כתוצאה מנתיבי מים נקיים יותר וסינון הביוב בעיר ניו יורק.<ref></ref>

בשל זרמי הים והסחף באזור הולך האי ונשחק.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:סטטן איילנד
קטגוריה:ניו ג'רזי: איים
קטגוריה:איים מלאכותיים
קטגוריה:ארצות הברית: איים לא מיושבים
קטגוריה:מדינת ניו יורק: איים לא מיושבים
רייקרז איילנד

רייקרז או האי רייקרז (באנגלית: Rikers Island) הוא אי באיסט ריבר עליו נמצא הגדול בבתי הכלא המחוזיים של העיר ניו יורק.
== גאוגרפיה ==
שטח האי 1.7 קמ"ר והוא מצוי בין הרבעים קווינס והברונקס בקרבת נמל התעופה לה גוארדיה.

הכלא מנוהל על ידי מחלק המוסר של מדינת ניו יורק, בתקציב של 860 מיליון דולרים מדי שנה, ועובדים בו צוות של 10,000 סוהרים ו-1,500 עובדים נוספים המטפלים ב-130,000 אסירים הכלואים בכלא מדי שנה. בכל עת מצויים באי עד 15,000 אסירים.

באי עשרה בתי כלא ובתי מעצר.

האי ממוקם ברובע הברונקס, אולם הגישה אליו היא מכיוון קווינס, באמצעות גשר האי רייקרז שנבנה בשנת 1966. אורכו של הגשר התלת-מסלולי 1.28 ק"מ. קודם לבניית הגשר, הגישה היחידה לאי הייתה באמצעות מעבורת.

האי קרוי על שם אברהם רייקן, מתיישב הולנדי שעבר ללונג איילנד בשנת 1638, וצאצאיו היו הבעלים של האי עד שנת 1884 עת נמכר לעיריית ניו יורק בסכום של 180,000$ במטרה לשמש כבית כלא.

ציור שיצר סלבדור דאלי כהתנצלות על כך שלא הצליח להגיע להרצאה בפני האסירים בכלא היה תלוי בחדר האוכל של האסירים בשנים 1965–1981. ב-1981 הועבר הציור לאולם המבואה של הכלא, משם נגנב בשנת 2003 על ידי שלושה סוהרים. הציור לא הושב לכלא.

בתי הכלא של רייקרס ידועים באכזריותם, ולאי ניתנו מספר שמות בלתי רשמיים כמו "אי העינויים". בקצהו הצפוני של האי, נמצא אגף הבידוד, מבנה בן חמש קומות המכיל 500 תאי בידוד.

בעקבות המוניטין השלילי ובעקבות התאבדותו של העציר קאליף בראודר, החליטה עיריית ניו יורק לסגור את הכלא, והוא צפוי לנעול שעריו באופן סופי בשנת 2026. במקום מתקני הכליאה הנוכחיים, צפויים להיבנות ארבעה בתי כלא עיקריים במתחם, שיחליפו את המצב הקיים, בעלות של 8 מיליארד דולר. מקרה התאבדותו של בראודר, הוביל את ברק אובמה להורות בצו נשיאותי שלא לאכסן קטינים בבידוד בבתי כלא פדרליים.

בין יתר האסירים המפורסמים, ניתן למנות את הזמר טופאק שאקור ואנה סורוקין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nyc.gov/html/doc/html/about/locate_facility.shtml מתקני העונשין של מדינת ניו יורק]
* [https://web.archive.org/web/20070124012039/http://www.courttv.com/archive/onair/shows/mugshots/indepth/rikers.html מפת האי]
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/americas/2999430.stm "שומרים מאשמים בגניבת דאלי" - (BBC)]
* [http://www.nyc.gov/html/doc/html/about/history.shtml "ההיסטוריה של מחלקת הענישה של ניו יורק"]
* 

קטגוריה:איסט ריבר: איים
קטגוריה:ארצות הברית: בתי סוהר מדינתיים
קטגוריה:מדינת ניו יורק: חוק ומשפט
קטגוריה:ניו יורק: ממשל
קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:הברונקס