סרט אימה על-טבעי

סרט אימה על-טבעי הוא סוגה קולנועית המשלבת היבטים של סרט אימה וסרט על-טבעי . הופעות על-טבעיות בסרטים כאלה כוללות לרוב רוחות רפאים ושדים. לסרטי אימה על-טבעיים רבים יש אלמנטים דתיים. הנושאים הנפוצים בסוגה הם החיים לאחר המוות, השטן והשתלטות על ידי שד. לא כל סרטי האימה העל-טבעיים מתמקדים בדת; הם יכולים להיות בעלי "אלימות חיה ומחרידה יותר".<ref name="buffam"></ref>

== השוואות ==
מבקרי קולנוע מבדילים בין אימה על-טבעית ואימה פסיכולוגית . מתיאס קלסן שכתב את Why Horror Seduces, הצהיר כי "אימה על-טבעית כוללת איזושהי השעיה או הפרה של חוקי הפיזיקה, ובדרך כלל מגולמת או נגרמת על ידי ישות על-טבעית כלשהי כמו מפלצת מוזרה או רוח רפאים [...] מנגד, אימה פסיכולוגית אינה כוללת הפרות של חוקי הפיזיקה, אלא כוללת איומים ותרחישים נטורליסטיים (ולעיתים קרובות בלתי מתקבלים על הדעת)".<ref></ref> המבקר פול מיהן הבדיל בין סרטי אימה על-טבעיים לסרטי אימה פסיכולוגיים, "האיום על הסדר החברתי נובע ממשהו על-טבעי או חריג: בית רדוף רוחות , קללה או מפלצת כמו ערפד או איש זאב".

צ'ארלס דרי, שכתב את Dark Dreams 2.0, הבדיל בין אימה על-טבעית ואימה פסיכולוגית וטען שמדובר ב"שתי שיטות בסיסיות להסביר דברים בסיפורי האימה". הוא המשיך ואמר כי "בקבוצה העל-טבעית אפשר לכלול מפלצות וזוועות שמעורבות איכשהו בדתות ובטקסים, כמו גם כישוף, אגיפטולוגיה, גלגול נשמות וזומבים".<ref name=":0"></ref> ארון סמוטס ראה בסוגת האימה כ"סוגה בעלת שתי תת-סוגות עיקריות: אימה על-טבעית ואימה ריאליסטית" וציין שיש להן "מאפיינים שונים".<ref>Smuts, Aaron. "Cognitive and Philosophical Approaches to Horror". In </ref>

== היסטוריה ==
אימה על-טבעית הפכה לנפוצה בשנות העשרים ובתחילת שנות השלושים של המאה העשרים, כאשר הופצו סרטים אקספרסיוניסטים גרמניים; פול מיהאן אמר שהסגנון יצר "עולם שלם של פחד על-טבעי וסיוטים". הסוגה הפכה לפופולרית יותר מבחינה מסחרית, בשנות השלושים בזכות אולפני יוניברסל והפקת סרטי המפלצות שלהם. בראשית שנות הארבעים, היו לסרטי אימה על-טבעיים מסגרות "עכשוויות יותר", אך בסופו של דבר הוחלפה הסוגה באימה פסיכולוגית. בסוף מלחמת העולם השנייה, סוגת האימה העל-טבעית הגיעה לקיצה וזאת, בעקבות זוועות המלחמה. בשנות החמישים סרטי אימה ומדע בדיוני החליפו את סרטי האימה העל-טבעיים, תוך שסרטי אימה פסיכולוגיים הפכו פופולריים יותר באותו העשור, ובסופו של דבר האפילו על אלו העל-טבעיים.<ref name="meehan"></ref> סרטי האימה העל-טבעיים המעטים שהופקו בשנות החמישים צולמו לעיתים קרובות בבתים רדופי רוחות.<ref name=":0" />

בשנות השישים סרטי אימה כמו "התמימים" (1961), "הרדיפה" (1963) ו"תינוקה של רוזמרי" (1968) כללו אלמנטים על-טבעיים אך לא הוגדרו כפרנורמליים באופן ישיר. ישנם סרטים שכללו אלמנטים על-טבעיים שצונזרו באמצעות קוד הייז. "הרדיפה" הציג אישה המעוניינת באישה אחרת, אך הדבר צונזר. הדבר היה נפוץ בסרטי אימה על-טבעיים.<ref></ref> סו מת'סון כתבה על "התינוק של רוזמרי" כי "הסרט הפך לפופולרי והוביל לגל של סרטי אימה על-טבעיים".<ref></ref> בשנות השבעים, הסרטים "מגרש השדים" (1973) ו"אות משמיים" (1976) החיו מחדש את הסוגה. באותה העת, נוצרו סרטי אימה על-טבעיים בהשראת ספרי אימה שונים, כדוגמת "קארי" (1976) ו"הניצוץ" (1980) שהתבססו על ספריו של סטיבן קינג. הסרט "פולטרגייסט" (1982) היה לאחד מהמפורסמים בשנות השמונים.<ref></ref>

בשנות האלפיים הפכה הסוגה "פורנו עינויים" לפופולרית ברחבי העולם. בסוף העשור, האימה העל-טבעית חזרה להיות פופולרית גם כן. סרטי פאונד פוטג' כמו "פרויקט המכשפה מבלייר" (1999) ו"פעילות על-טבעית" (2007) זכו להצלחה רבה גם כן, תוך שהשני מביניהם נכלל בסדרה מצליחה בעלת ארבעה סרטי המשך.<ref></ref>

== הצלחה מסחרית ==
סרט האימה העל-טבעי הרווחי ביותר המותאם לאינפלציה, הוא "מגרש השדים" (1973). הוא גרף (ביחד עם החידוש משנת 2000) למעלה מ-441 מיליון דולרים;<ref></ref> לפי שווי הדולרים בשנת 2019, ישנה הערכה שרווחיו עומדים על למעלה מ-1.04 מיליארד דולרים.<ref></ref> סרט האימה העל-טבעי הרווחי ביותר שלא הותאם לאינפלציה הוא "זה" (2017), עם רווחים עולמיים של למעלה מ-701 מיליון דולרים.<ref></ref>

בשנת 2013 נכתב במגזין וראייטי כי סרטי אימה על-טבעיים הרוויחו יותר מאשר תת-הסוגות האחרות של סרטי האימה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
על-טבעי