OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניקאנדר צ'יביסוב

ניקאנדר צ'יביסוב (; 5 בנובמבר 1892 - 20 בספטמבר 1959) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
צ'יביסוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 במחוז רוסטוב שבאימפריה הרוסית. ב-1913 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, והוצב ברגימנט היגרים של המשמר. ב-1915 הוא סיים קורס קצינים והועלה לדרגת קפיטן. הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית כמפקד פלוגה. ב-1918 התגייס לצבא האדום ולחם במסגרתו במלחמת האזרחים ברוסיה כמפקד גדוד חי"ר. ב-1920 השתתף בדיכוי מרד טמבוב ומרידות עממיות נוספות כנגד השלטון הקומוניסטי. ב-1935 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה. במהלך 1937 פיקד על דיוויזיית חי"ר, ובין מרץ למאי 1938 פיקד על הקורפוס הרביעי. בין 1938-1940 שימש כראש מטה המחוז הצבאי לנינגרד. במהלך מלחמת החורף הוא שימש כראש מטה הארמייה השביעית, וב-4 ביוני 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. ביולי של אותה שנה הוא מונה לסגן מפקד המחוז הצבאי לנינגרד, ובינואר 1941 הועבר למלא את אותו תפקיד במחוז הצבאי אודסה.

===מלחמת העולם השנייה===

ביולי 1941, זמן קצר לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית, מונה צ'יביסוב למפקד המחוז הצבאי אודסה. באוגוסט של אותה שנה הוא מונה למפקד ארמיית המילואים החמישית, ובהמשך מונה למפקד ארמיית החוף העצמאית. בספטמבר מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק ולחם במסגרתה במבצע טייפון ובקרב על מוסקבה ובמבצע וורונז'-וורושילובגרד. במהלך חודש יולי פיקד במשך שישה ימים על החזית, וב-13 ביולי הוחזר לתפקיד סגן מפקד. בהמשך אותו החודש מונה למפקד ארמיית המילואים הרביעית, וב-3 באוגוסט מונה למפקד הארמייה ה-38 עד 27 באוקטובר 1943, וב-7 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. על פי עדותו של איוואן בגרמיאן מפקד החזית הבלטית הראשונה, סטלין הציע למנות את צ'יביסוב למפקד ארמיית המשמר ה-11, אולם בגרמיאן חשש מפניו, ולפיכך מינה סטלין את צ'יביסוב למפקד ארמיית ההלם השלישית ב-21 בנובמבר. ב-1 באפריל 1944 הוא מונה למפקד ארמיית ההלם הראשונה, וב-2 ביוני של אותה שנה מונה למפקד האקדמיה הצבאית פרונזה.

===אחריתו===
צ'יביסוב המשיך לשמש בתפקיד מפקד האקדמיה הצבאית עד 29 בינואר 1948, ולאחר מכן מילא תפקידי ניהול ומטה. באוקטובר 1949 מונה לעוזר מפקד המחוז הצבאי בלארוס, ומילא תפקיד זה עד פרישתו ב-1954. הוא נפטר במינסק ב-20 בספטמבר 1959 בגיל 66.

==קישורים חיצוניים==

* [http://generals.dk/general/Chibisov/Nikandr_Evlampievich/Soviet_Union.html ניקאנדר צ'יביסוב] באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה 
* 

קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור סובורוב
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1892
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1959
פרס השלום הבין-לאומי לילדים

פרס השלום הבין-לאומי לילדים מוענק מדי שנה לילד אשר תרם תרומה משמעותית לקידום זכויות הילדים ושיפור מצבם של ילדים פגיעים, כגון יתומים, ילדים עובדים וילדים עם HIV/איידס. הפרס הוא יוזמה של "קרן הילדים", ארגון סיוע וסיוע בינלאומי לילדים באמסטרדם, הולנד.

== היסטוריה ==
פרס השלום הראשון לשלום ילדים הושק בנובמבר 2005 במהלך פסגת העולם של חתני פרס נובל ברומא, מפגש שנתי של זוכי פרס נובל וארגונים בינלאומיים כגון UNICEF ו-Amnesty International. "אנו מקדמים בברכה את השקת פרס השלום לשלום הילדים במהלך פסגתנו", נאמר בהודעת הסיכום של הפסגה.

מיכאיל גורבצ'וב הציג את פרס 2005, שהוענק לאחר מותו לנקוסי ג'ונסון, נער דרום אפריקאי שהביא תשומת לב בינלאומית לילדים עם איידס וייסד את בית Nkosi's Haven לאימהות ולילדים. הזוכה מקבל 100,000 אירו תרומה לטובת פרויקט צדקה לילדים, כמו גם פסלון אשר נקרא Nkosi לכבודו ג'ונסון.

פרס 2006 הוענק על ידי חתן פרס נובל לשלום פרדריק וילם דה קלרק בטקס בבינהוף, מקום מושבו של הפרלמנט ההולנדי בהאג. פרס 2008 הוצג על ידי דזמונד טוטו.

*2005 - Nkosi Johnson, דרום אפריקה
*2006 - אום פראקאש גור'אר, הודו
*2007 - Thandiwe Chama, זמביה
*2008 - מאיירה אוולאר נבס, ברזיל
*2009 - Baruani Ndume, טנזניה
*2010 - פרנצ'יה סימון, הרפובליקה הדומיניקנית
*2011 - מיכאלה 'צ'אלי' מיקרופט, דרום אפריקה
*2012 - Kesz Váldez, הפיליפינים
*2013 - מלאלה יוספזאי, פקיסטן
*2014 - Neha Gupta, ארצות הברית
*2015 - אברהם מקאיטה, ליבריה
*2016 - Kehkashan Basu, איחוד האמירויות הערביות
*2017 - Mohamad Al Jounde, סוריה
* 2018 - מצעד למען חיינו, ארצות הברית
* 2019 - גרטה טונברי, שוודיה
* 2019 - דיווינה מאלום, קמרון
* 2020 - סאדאת רחמאן, בנגלדש
* 2021 - ויהאן ונאוו אגרוואל, הודו
* 2022 - רנה קאוואסקי, יפן

==קישורים חיצוניים==
* 

השלום הבינלאומי לילדים
קטגוריה:ילדות
השלום הבינלאומי לילדים
יחסי הרפובליקה הדומיניקנית – שוודיה

יחסי הרפובליקה הדומיניקנית–שוודיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הדומיניקנית לבין שוודיה. לרפובליקה הדומיניקנית יש שגרירות בסטוקהולם, בעוד ששגריר שוודיה ממוקם גם הוא בסטוקהולם ונוסע תכופות לאזור הקריבי. השגרירות הספרדית בסנטו דומינגו משמשת להנפקת ויזות לאזור שנגן, המאפשרות כניסה לשוודיה.

== הערות שוליים ==
יחסי בוסניה והרצגובינה – שוודיה

יחסי בוסניה והרצגובינה–שוודיה הם יחסי החוץ בין בוסניה והרצגובינה לבין שוודיה. לבוסניה והרצגובינה יש שגרירות בסטוקהולם אשר הוקמה ב-1993, ולשוודיה יש שגרירות בסרייבו אשר הוקמה ב-1995, עם סיום מלחמת בוסניה. על פי הצהרת שגרירות שוודיה במדינה, המטרה הראשונית בהקמתה הייתה שיקום בוסניה והרצגובינה לאחר המלחמה, אך השתנתה בחלוף הזמן לעזרה למדינה בהצטרפות לאיחוד האירופי, ובהתאקלמות בו.

במהלך מלחמת בוסניה, שלחה שוודיה את גדודי בוסניה ככוחות שמירת שלום, בין היתר עקב חברותה בנאט"ו, וכן במסגרת כוחות שמירת השלום של האו"ם. שוודיה שלחה לוחמים לכוח האכיפה ולכוח הייצוב שפעלו במלחמה. שישה חיילים שוודים נהרגו בזמן המלחמה בתאונות, בשישה מקרים שונים. בנוסף, תמכה שוודיה בלחימה גם על ידי קליטת פליטים מהמלחמה במדינה. על פי הערכות, בין אפריל 1992 ועד נובמבר 1995 הגיעו מ-48,000 ועד 60,000 בוסנים לשוודיה, רבים מהם קיבלו תושבות קבע. אולם, מ-21 ביוני 1993 חויבו בוסנים להציג אשרת כניסה למדינה. נכון ל-2016 חיים 58,181 בוסנים בשוודיה, כמה מהם מפורסמים במיוחד כמו זלאטן איברהימוביץ' וברנימיר הרגוטה.

== גלריה ==
<gallery widths="300" heights="200">
Embassy of Bosnia and Herzegovina, Stockholm.JPG|שגרירות בוסניה והרצגובינה בסטוקהולם בשלג
Karl Staafs park 2013, A 01.jpg|שגרירות בוסניה והרצגובינה
Ferhadija.PNG|שגרירות שוודיה בסרייבו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
צ'זרה קולפמינה

צ'זרה קולפמינהצֶ'זַרֶה קוֹלפֶֿמינָה (באיטלקית: Cesare Giorgio Colafemmina; 13 באפריל 1933, מחוז ונטו, איטליה – 12 בספטמבר 2012, נפת בארי, פוליה, איטליה) היה היסטוריון, סופר וחוקר מקרא איטלקי.

== קורות חייו ופועלו ==
צ'זרה קולַפֶֿמינָה למד במכון האפיפיורי למקרא ברומא והוסמך לכמורה (אך לימים פרש ונשא אישה). הוא המשיך בלימודי פילוסופיה באוניברסיטת אלדוֹ מוֹרוֹ בעיר בּארי, לימד היסטוריה של עם ישראל במכון ללימודים קלאסיים ולימודי נצרות שם. ב-1975 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 2002–2010 לימד שפה וספרות עברית באוניברסיטה של קלבריה.
עיקר מעייניו של קולפמינה היו נתונים לחקר קהילות ישראל במחוזות דרום איטליה (פוליה, בסיליקטה וקלבריה) בעת העתיקה ובימי הביניים. בעבודתו שילב כלים שונים: סקרים ארכאולוגיים (כאלה שניהל באתרי קבורה היסטוריים של יהודים בדרום איטליה, בוֶנוֹסה ובאוֹרִיָה), חֶקֶר ופענוח כתובות, איתור ולימוד של תעודות היסטוריות ושל חיבורים ספרותיים.
קולפמינה שיתף פעולה עם חוקר יהדות איטליה שלמה סימונסון מאוניברסיטת תל אביב ונמנה עם חוקרי ההיסטוריה התיעודית של היהודים באיטליה במיזם "איטליה יודאיקה" של המרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין-גורן. במסגרת זו ערך את הכרך "קלבריה". הכרך "בסיליקטה" בעריכתו נמצא בהכנה לדפוס.

צ'זרה קולפמינה ייסד בשנת 1985 את כתב העת Sefer Yuḥasin, המוקדש לחקר יהודי דרום איטליה. הוא פעל להקמת מוזיאון יהודי בעיר טראני בבניין בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה שמימי הביניים, שהפך במאה השש-עשרה לכנסייה (Sinagoga-museo Sant'Anna). עבודות השיקום החלו שם ב-1992, וב-2009 נפתח המוזיאון למבקרים. קולפמינה נמנה עם חבר הנאמנים של האגודה האיטלקית ללימודי יהדות. אחרי מותו הוקם "המרכז למחקר ולתיעוד היהדות בארצות הים התיכון על שם צ'זרה קולפמינה" (CeRDEM). ספרייתו וארכיון מסמכיו הועברו לרשות מוסד זה.

== כתביו ==
צ'זרה קולפמינה היה חוקר פורה, ועד מותו ב-2012 פרסם למעלה ממאתיים מאמרים, מונוגרפיות וספרים.
* 	[https://web.archive.org/web/20160304023445/http://www.humnet.unipi.it/medievistica/aisg/AISG_Colafemmina/Colafemmina.html רשימה מקיפה של כתביו באתר האגודה האיטלקית ללימודי יהדות (AISG)]
* [https://web.archive.org/web/20161020032836/http://cerdem.com/cesare-colafemmina/bibliografia רשימת כתביו באתר המרכז למחקר ולתיעוד היהדות בארצות הים התיכון (CeRDEM)]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריונים איטלקים
קטגוריה:אפיגרפים
קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:חוקרי יהדות איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1933
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2012
ילדי המסילה

ילדי המסילה (באנגלית: The Railway Children) הוא ספר ילדים משנת 1906 מאת הסופרת הבריטית אדית נסביט.

הספר תורגם לשפות רבות כולל עברית. ב-2016 יצא לאור בתרגומם של שהם סמיט ואמנון כץ. 

ה-BBC הפיק סדרת טלוויזיה ב-1968 וחברת ITV הפיקה סרט טלוויזיה בשנת 2000. ב-1970 הפיקו מטרו גולדווין מאייר וסרטי יוניברסל סרט בשם "ילדי המסילה" שזכה להצלחה גדולה, בעיקר בבריטניה.

==תקציר העלילה==
העלילה מספרת על משפחה מבוססת, הורים ושלושת ילדיהם, הגרים בפרבר בלונדון. הבית מצויד בכל הנוחיות דאז: מים זורמים חמים וקרים, פעמונים חשמליים וכו' כן יש להם כלב, משרתת ומבשלת.

הבת הבכורה היא רוברטה (בובי), אחריה פיטר ולבסוף פיליס המכונה פיל. יום אחד נאסר האב באשמת ריגול, המשפחה נשארת ללא תמיכה כספית והאמא מחליטה לעבור לכפר שם היא שוכרת בית מוזנח עם שלוש ארובות.

הילדים מסתגלים למצבם החדש ועוזרים לאמם. ליד הבית יש תחנת רכבת והילדים נוהגים לטייל לשם לעיתים קרובות. הם מתיידדים עם מנהל התחנה, עם הסבל מר פרקס ובעיקר עם ג'נטלמן זקן הנוסע יום יום ברכבת של 9:15 ללונדון. במקרה אחד הם מגלים מפולת על המסילה, מצליחים לעצור את הרכבת וזוכים להערכת ולהוקרה של הנהלת הרכבת המחלקת להם שעונים מזהב.

במקרה אחד הם פוגשים בתחנה אסיר פוליטי שהצליח לברוח מרוסיה, משכנים אותו בביתם ובעזרת הג'נטלמן הזקן הוא מוצא את משפחתו בלונדון ומתאחד אתם.

הם מתיידדים עם רופא הכפר ד"ר פורסטר המטפל באמא ללא תשלום. הם אוספים מתנות בכפר לרגל יום הולדתו של מר פרקס והוא בתחילה מסרב לקבל כי אינו רוצה "נדבות" אבל לבסוף נעתר.

במקרה אחר הם מצליחים להציל תינוק משריפה שפורצת בדוברה בנהר ובמקרה נוסף הם מצילים ילד בשם ג'ים ששבר רגל במנהרה ומתברר שהוא נכדו של הג'נטלמן הזקן.

הילדים מגלים לבסוף מה שהאם הסתירה מהם - כי האב הואשם בריגול ונדון לחמש שנות מאסר.

בובי פונה במכתב לג'נטלמן הזקן כדי שיעזור לאב. הזקן משקיע כסף בחקירה ומתגלה לבסוף כי האב חף מפשע וכי רק העלילו עליו. האב משוחרר ומגיע לבית והמשפחה שוב מתאחדת.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי סדרת הרפתקה
ברוך נבו

ברוך נבו (נולד ב-19 בספטמבר 1941) הוא פרופסור אמריטוס ישראלי לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. נבו היה נשיא המכללה האקדמית צפת, המקים והמנהל הראשון של המרכז הארצי לבחינות והערכה.

== קריירה ==
בוגר תיכון עירוני ה' (תל אביב). 
את לימודיו לתארים ראשון, שני ודוקטורט בפסיכולוגיה השלים באוניברסיטה העברית בירושלים. שימש פסיכולוג קליני בבית הילדים בני ברית, פסיכולוג גדודי בסיירת חרוב, ופסיכולוג אוגדתי בחדשים שלאחר מלחמת יום הכיפורים. בסיום לימודיו עבר להתגורר בחיפה והצטרף כחבר סגל לחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה (1970). תחומי המחקר של פרופסור נבו הם: הערכה ומדידה, גיוס ומיון עובדים, בניית מבחנים ושאלונים, אינטליגנציה אנושית, מחוננות. פרופ' נבו כתב מאמרים וספרים בנושאים אלה.

פרופסור נבו ביצע שורה של תפקידי מחקר והוראה במוסדות רבים מסביב לעולם, בהם אוניברסיטת מיינץ בגרמניה, אוניברסיטת ייל, האוניברסיטה הלאומית של סינגפור, ואוניברסיטת ברנדייס.

==== תפקידים ====
* ראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בין השנים 1978–1981.
* הקים והיה המנהל הראשון של המרכז הארצי לבחינות והערכה בירושלים בין השנים 1982 ו-1987.
* דיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת חיפה בין השנים 1996–1999
* מנהל במשותף עם פרופסור גבי סלומון של המרכז לחקר החינוך לשלום באוניברסיטת חיפה בין השנים 2000 ו-2003
* נשיא המכללה האקדמית צפת בין השנים 2003 ו-2006
* חבר המועצה להשכלה גבוהה בין השנים 2007 ו-2012.
* ראש צוות פסיכולוגים במרכז להשתלמויות שופטים בבית המשפט העליון בין השנים 2007 ו-2017
* מתאם ״פורום צבא-חברה״ במכון הישראלי לדמוקרטיה
* יו״ר וועדת ההיגוי הלאומית לתיווך מחוננים בין השנים 2000-2008

==== עבודה יצירתית ====
* תסריטאי שותף יחד עם אלי כהן וצביקה קרצנר, של הסרט ״שתי אצבעות מצידון״ (1985)
* תסריטאי שותף יחד עם ראובן הקר של הסרט ״רובאים״ (1990)
* מחבר שותף יחד עם נורית אשכנזי של הספר ״הערב בשש תפרוץ מלחמה״ (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003)
* מחבר שותף יחד עם נורית אשכנזי של הספר ״השיבה מסרפיאום״ (הוצאת מעריב, 2006)

== חיים אישיים ==
נבו הוא יליד קיבוץ גבעת השלושה. שירת בצה״ל בחטיבת הנח"ל כלוחם וכקצין. נישא בשנת 1966 לעפרה נבו-אשכול. לשניים שני בנים (אשכול נבו ונועם נבו).

== קישורים חיצוניים ==

* [https://psy.hevra.haifa.ac.il/images/cv_nevo_latest_version.pdf קורות חיים של פרופ׳ ברוך נבו] - אתר אוניברסיטת חיפה
* [https://psy.hevra.haifa.ac.il/index.php/he/staff/amaritus/306-2016-06-15-08-09-19 הדף של פרופ׳ ברוך נבו] - אתר אוניברסיטת חיפה
* [https://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=21375 ספרים שכתב] - אתר סימניה
* גבי וימן, ברוך נבו, החידה הסינגפורית, הוצאת צבעונים, ירושלים, 2001.
* [mms://vod4.haifa.ac.il/J/SocialSciences/Psychology7080.wmv פרופ' ברוך נבו: מסע בעקבות הזמן] - אתר אוניברסיטת חיפה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: פסיכולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (תל אביב)
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משפחת אשכול
קטגוריה:גבעת השלושה: אישים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית צפת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
ישיבת רש"י

ישיבת רש"י
ישיבת רש"י היא ישיבה גדולה חרדית לנוער מתמודד חרדי. הסניף המרכזי שלה ממוקם בירושלים בשכונת הבוכרים ולומדים בו כשלוש מאות וחמישים תלמידים. בראשות הישיבה מכהן מייסד הישיבה הרב חייקל מילצקי.
הרב מילצקי בכתיבת אות ב[[ספר תורה]]

== היסטוריה ==
עם גדילתו של הציבור החרדי התרחבה תופעת ה"נושרים" ולא היה לנושרים מקום המספק מסגרת תומכת ותנאים מקילים. בין הישיבות הוותיקות מסוג זה הן "שערי יושר" בראשות הרב משה גולדשטיין, רשת ישיבות "מבקשי השם" בראשות הרב נתן צבי קופולוביץ ,"דרך ה'" בראשות הרב ברוך צבי גרינבוים, וישיבת רש"י.

בסוף שנות ה-90 הכיר חייקל מילצקי, אז אברך צעיר בגילאי ה-30, מספר נערים נושרים ופתח עבורם מסגרת ישיבתית למספר שעות ביום ברחוב צפניה בירושלים סמוך למקום מגוריו, במבנה של ישיבה המיועדת לבחורים ממוצא צרפתי שנקראה ישיבת רש"י ונסגרה מספר שנים קודם לכן. עם השנים הישיבה גדלה והעתיקה את מקומה לרחוב ישא ברכה בירושלים.

לישיבת רש"י כמה סניפים. הסניף המרכזי הוא בירושלים, אליו מגיעים בחורים בשלב הראשוני על מנת לבחון את התאמתם. בסניף לומדים כ-150 תלמידים. סניפים נוספים ברחוב בליליוס בירושלים ובמושב תפרח.

ראש הישיבה הרב מילצקי מוסר שיעורים בכל הסניפים. 

בדצמבר 2018 גייסה הישיבה בקמפיין מימון המונים כחמישה מיליון שקלים.

== טענות על אלימות בישיבה ==
ב-17 בספטמבר 2021 פורסם תחקיר בעיתון הארץ הכולל עדויות אנונימיות של מספר בוגרים על "אלימות, השפלות תכופות ועיסוק נרחב במין" בין כותלי הישיבה.<ref></ref> בתגובה לתחקיר הגיבו בישיבת רש"י כי "מטבע הדברים ומורכבות המקרים בהם מטפל צוות ישיבות רש"י, בודדים מתוך אלפי בני הנוער עשויים לצאת מרוצים פחות. והדברים המתוארים בכתבה מופרכים, משוללי יסוד ומנותקים בצורה קיצונית מהקשרם", כמו כן, מספר בוגרי הישיבה יצאו להגנתה וטענו שמדובר בשיטת חינוך שאולי לא מתאימה לכל אחד אך אינה כפי המשתמע בתחקיר.<ref></ref> בנוסף, פורסם ב"הארץ" מאמר דעה שכלל עדות מאם לבוגר הישיבה בו היא מתארת את אופי הישיבה ומסבירה שישיבת רש"י מיועדת לנוער נושר במצבים מורכבים, ובשורה התחתונה ראש הישיבה מציל בני נוער רבים מהידרדרות לפשע.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://www.actualic.co.il/למרות-בין-הזמנים-שטייגן-ברשיגלריה/ למרות בין הזמנים 'שטייגן' ברש"י], באתר קוקר
באדר א' תשפ"ד ציינו בישיבה 25 שנה באירוע בבניני האומה בהשתתפות גדולי ישראל ואלפי תלמידים ובוגרי הישיבה 
==הערות שוליים==

רש"י
רש"י
רש"י
סיטרואן SM

סיטרואן SM, שנת 1972, מבט לתא הנהג
סיטרואן SM
סיטרואן SM, תצורת 4 דלתות, קבריולה - נשיאותית
סיטרואן SM, קבריולה - מבט למושבים הקדמיים ו[[לוח מחוונים]]
 סיטרואן SM (בצרפתית: Citroën SM) היא מכונית סלון יוקרתית, בתצורת קופה, 2 דלתות, 4 מושבים, שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1975. ה"סיטרואן SM" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה במרץ 1970.

יוצרו 12,920 יחידות. לארצות הברית יוצאו 1,250 יחידות, ולקנדה יוצאו 1,950 יחידות.

בשנת 1971 זכתה ה"סיטרואן SM" במקום השלישי בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה ה"סיטרואן GS", ובמקום השני פולקסווגן K70.

מנוע ה"סיטרואן SM" פותח במשותף על ידי חברת סיטרואן וחברת מזארטי. מקדם הגרר של הדגם: 0.26. ה"סיטרואן SM" הייתה המכונית הראשונה באירופה אשר נבנתה עם הגה מתכוונן לגובה ולעומק.

==תצורות==
* 2 דלתות - קופה
* 4 דלתות - סלון (מספר מוגבל של יחידות)
* 2 דלתות - קבריולה
* 4 דלתות - קבריולה (נבנו 2 יחידות, אשר יועדו לנשיא צרפת)

==מכירות==
* שנת 1971 - 4,988 יחידות
* שנת 1972 - 4,036 יחידות
* שנת 1973 - 2,619 יחידות
* שנת 1974 - 294 יחידות
* שנת 1975 - 115 יחידות

==מאפיינים==
* 4 מושבים
* מיתלים - הידרו פנאומטיים
* 4 בלמי דיסק - סיוע ושליטה הידראולית
* שישה פנסים קדמיים - מאחורי מגן זכוכית - נעים בהתאם לכיוון ההגה
* הגה מתכוונן לגובה ולעומק
* מכל דלק 90 ליטר
* תאוצה 0–100 קמ"ש - 8.5 שניות (בדגם מנוע 2,700 סמ"ק המפיק 170 כ"ס)

==הגרסה הנשיאותית==

נבנו 2 יחידות, בתצורת קבריולה, 4 דלתות אשר יועדו ל-5 נוסעים. בסיס הגלגלים התארך.

הנשיאים הצרפתיים אשר השתמשו בדגם: ז'ורז' פומפידו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, פרנסואה מיטראן וז'אק שיראק.

== תמונות ==
<gallery>
קובץ:Citroen SM (4398403517).jpg|סיטרואן SM
קובץ:Paris - Retromobile 2014 - Citroën SM automatique - 1973 - 001.jpg|סיטרואן SM, שנת 1973
קובץ:Citroen SM Convertible (14693346446).jpg|סיטרואן SM קבריולט
קובץ:1971 Citroën SM cabriolet front.jpg|סיטרואן SM קבריולט, שנת 1971
קובץ:1970 Citroen SM.jpg|סיטרואן SM קבריולט, שנת 1970
קובץ:1974 Citroën SM Opera.jpg|סיטרואן SM בתצורת 4 דלתות
קובץ:SM Opera av.jpg|סיטרואן SM בתצורת 4 דלתות
קובץ:SM Opera ar.jpg|סיטרואן SM בתצורת 4 דלתות
קובץ:Conservatoire Citroen 237 Citroen SM Presidentielle (10161266736).jpg|סיטרואן SM קבריולט, 4 דלתות - נשיאותית
קובץ:Conservatoire Citroen 243 Citroen SM Presidentielle (10161289575).jpg|סיטרואן SM קבריולט, 4 דלתות - נשיאותית
</gallery>

==ראו גם==
* סיטרואן
* סיטרואן DS

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:מכוניות קופה
SM
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1970
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קתרין שינדל

קתרין רנה "קייט" שינדל (באנגלית: Katherine Renee "Kate" Shindle; נולדה ב-31 בינואר 1977) היא שחקנית אמריקאית.

==ביוגרפיה==
שינדל נולדה בטולידו שבאוהיו וגדלה בניו ג'רזי. למדה לתואר בסוציולוגיה ובתיאטרון באוניברסיטת נורת'ווסטרן.

ב-1997 היא נבחרה למיס אמריקה וזמן קצר לאחר מכן נוצר סקנדל, לאחר שהתברר שאביה הוא ממארגניה הבכירים של התחרות. שופטי התחרות טענו שלא הכירו אותו, והיא נבחרה מתום לב, וכן לא נשלל ממנה תוארה.

ב-2004 שיחקה בסרט "נשים מושלמות" לצד גלן קלוז וב-2005 שיחקה בסרט "טרומן קפוטה". 

היא גילמה את תפקיד ויויאן בהפקה של ברודוויי "לא רק בלונדינית" המבוססת על הסרט ובמחזה "קברט". היא שיחקה דיילת אוויר בפרק של הסדרה "כשהעולם סובב", מגישת חדשות בפרק בסדרה "צווארון לבן" וגם הופיעה בפרק של "אחת שיודעת". בשנת 2019 הצטרפה לקאסט העונה השלישית של הסדרה "הטובות לקרב".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זוכות מיס אמריקה
קטגוריה:שערוריות תחרויות יופי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:זוכות מיס אילינוי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1977
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
דלתה בורק

דלתה בורק (באנגלית: Delta Burke; נולדה ב-30 ביולי 1956) היא שחקנית ומפיקה אמריקאית.

==ביוגרפיה==
בורק נולדה באורלנדו, וב-1974 היא נבחרה למיס פלורידה והייתה הזוכה הצעירה ביותר בתולדות התחרות. לאחר מכן למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.

== קריירה ==
היא הופיעה בתפקידים קטנים במספר רב של סדרות טלוויזיה ובין היתר בסדרה "ספינת האהבה". בין השנים 1986 ל-1991 היא שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "נשים מעצבות" שעל תפקידה הייתה מועמדת לפרס אמי. 

בשנת 2000 החלה לגלם את הגברת הראשונה של ארצות הברית בסדרת הטלוויזיה "DAG" ברשת NBC, שירדה מן המרקע לאחר עונת שידורים אחת. באותה שנה שיחקה גם בסרט "מה נשים רוצות".

ב-2002 שיחקה את אמם החורגת של עמי ותמי בסרט טלוויזיה על פי סיפור הילדים. בשנת 2006 שיחקה בסרט הטלוויזיה של NBC, "השנה ללא סנטה קלאוס" את גברת קלאוס, אשתו של סנטה קלאוס (ג'ון גודמן).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס אמריקה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
סיטרואן FAF

סיטרואן FAF, שנת 1980, דגם 4x4
סיטרואן FAF

 סיטרואן FAF היא מכונית סופר מיני אשר יוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1973–1979. יוצרו 33,180 יחידות.

פותחו מספר גופי סגנון של הדגם.

כמות לא מבוטלת מדגם ה"סיטרואן FAF", יוצרה ונמכרה בארצות אפריקה.

דגם ה"סיטרואן FAF" התבסס על דגם ה"סיטרואן 2CV", כולל כל מפרט המנוע.

==תצורות==
* 3 דלתות
* 5 דלתות
* 2 דלתות (טנדר)

===סוגי הנעה===
* 4x2
* 4x4

===סוגי גג===
* גג פח סגור
* גג ברזנט
* גג פתוח לחלוטין

==ייצור מחוץ לצרפת==
* פורטוגל - 810 יחידות, בין השנים (1977–1981)
* סנגל - 15 יחידות, בשנת 1981
* אינדונזיה - 600 יחידות, בין השנים 1979–1980
* הרפובליקה המרכז אפריקאית - 60 יחידות, בשנת 1980
* גינאה - 300 יחידות, בין השנים 1979–1980
* יון - הדגם היה קרוי "סיטרואן פוני" (בין השנים 1975–1982)
* ספרד
* צ'ילה - הדגם היה קרוי "Yagàn"

== תמונות ==
<gallery>
קובץ:Early (1976+) Fredcar (rear) - Flickr - Joost J. Bakker IJmuiden.jpg| סיטרואן FAF - טנדר
קובץ:Citroen-pony.jpg | סיטרואן FAF (יוצר ביוון, קרוי: "סיטרואן pony")
קובץ:Namco_Pony_California1.jpg| (גרסה של סיטרואן FAF, יוצר ביון, קרוי: "סיטרואן pony")
</gallery>

==ראו גם==
* סיטרואן
* סיטרואן 2CV

==לקריאה נוספת==
* [http://www.citroenet.org.uk/foreign/faf/faf01.html סיטרואן דגם FAF] (FAF Facile à fabriquer, facile à financer - easy to build, easy)
* [https://lautomobileancienne.com/citroen-faf-1978-1979/ סיטרואן FAF] (Citroën FAF (1978-1983))

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=Er-LRDO9eqk סיטרואן FAF, דגם 4x4] (0:40), יו-טיוב
קטגוריה:מכוניות סופרמיני
קטגוריה:רכבי שטח קטנים
FAF
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1973
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
שמור לי ואשמור לך

שמור לי ואשמור לך הוא ביטוי תנאי הלקוח מהמשנה. הביטוי עוסק בדיני שומרים, ולפיו כל האומר לחברו "שמור לי ואשמור לך" נחשב כשומר שכר.
==פרטי הדין==
רב פפא העמיד את הדין האמור במשנה במציאות שאמר לו "שמור לי היום ואשמור לך למחר", ובמציאות זו ההתחייבות לשמור למחר נחשבת כהתחייבות של שכר, ועל השמירה חלים דיני שומר שכר. ואם אמר לו שמור לי ואשמור לך ושתי השמירות מתחילות כאחת, נחשב הדבר כשמירה בבעלים, ואין בה חיוב תשלומים. כך פסקו גם הרמב"ם, והשולחן ערוך.

==אזכורים נוספים==
בהלכות שבת מובא היתר לומר לחברו "שמור לי פירות שבתחומך ואני אשמור לך פירות שבתחומי". הדבר אינו מהווה עבירה על האיסור של ודבר דבר, היות ששמירת הפירות היא פעולה המותרת בשבת.

==שימושים מושאלים==
השימוש הרווח בלשון הוא לרוב במשמעות שלילית, לפיה שני בעלי סמכות וכוח מטיבים זה לזה, כל אחד בתחום יכולתו.

כך בדוגמה זו: "אבי ליכט על שכר הבכירים: אני חושש מ'שמור לי ואשמור לך'".

==קישורים חיצוניים==
* הרב שמואל שמעוני, [http://etzion.org.il/he/במ-פא-שמור-לי-ואשמור-לך שמור לי ואשמור לך], באתר ישיבת הר עציון
* הרב ברוך כהנא (פרופ' נחום רקובר עורך), [https://www.daat.ac.il/daat/vl/kahana-shomrim/kahana-shomrim02.pdf שומרים], עמ' 79, בתוך סדרת חוק לישראל. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"ט-1999.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
קטגוריה:משפט עברי: דיני שומרים
קטגוריה:בבא מציעא: סוגיות תלמודיות
דודי פטימר

דודי פטימר (נולד ב-22 בינואר 1987) הוא חוקר מוזיקה, עיתונאי, שדרן ואיש תקשורת ישראלי.

== ביוגרפיה ==
פטימר נולד וגדל בתל אביב-יפו בשכונת יד אליהו, בנו של אספן ובונה כלי הנגינה אבי פטימר.

בשנת 2009 יזם פטימר מיזם תיעוד אמנים במוזיקה הישראלית והלועזית בשם "דודיפדיה". במסגרת המיזם הוא מראיין ומתעד מוזיקאים שתרמו לעיצוב פניה של המוזיקה הישראלית, החל משנות ה-30 ועד ימינו.
בשנת 2016 ראיין, ימים ספורים לפני פטירתם את הזמר גבי שושן ואת כוכבת שנות ה-50 מרים אביגל.
המגזין "פורבס" בחר בפטימר לאחד הצעירים המבטיחים והמשפיעים בתרבות הישראלית לשנת 2017.
בשנת 2018 יזם והפיק את המיזם המוזיקלי "אין עתיד אם אין עבר" למען האמנים הוותיקים, שבמסגרתו הוקלט שיר הנושא את אותו השם בהשתתפות אמנים כמו עוזי פוקס, דפנה ארמוני, סוזי מילר, רמי דנוך ומשה הלל.

== רדיו וטלוויזיה ==
פטימר עורך ומגיש תוכניות מוזיקליות.

בשנים 2013–2014 הגיש פינה מוזיקלית במסגרת "ציפורי לילה" בהגשת בן וקובי פרג' בגלי צה"ל, פינה ברדיו צפון ללא הפסקה ופינה מוזיקלית בתוכניתו של קובי מנורה, "להיט בראש", ברדיו 88FM.
בשנים 2013–2018 הגיש וערך פינה מוזיקלית שבועית בשם "צלילים ישראליים" בתוכניתו של גבי גזית ברדיו 103FM.

בשנת 2016 הגיש פינה מוזיקלית קבועה בתוכנית "מגרש פתוח" בערוץ הספורט. משנת 2016 מגיש את הפינה "החלון האחורי" בתוכנית "חלונות" ברשת ג'.

בשנת 2017 הגיש יחד עם ערן ליטוין תוכנית מוזיקה שבועית בשם "ביקור בית" ברשת ג'.

החל מינואר 2019 עורך ומגיש תוכנית מוזיקה שבועית ברדיו 103FM בשם "מילים ולחן".

בשנת 2020 שימש תחקירן בסרטו התיעודי של הבמאי עופר פנחסוב, "צלצולי פעמונים", שתיעד את סיפורה של אהובה עוזרי.

כיום מגיש פינת מוזיקה בתוכנית ״פתחי וזמרי בעם״ ברדיו גלי ישראל.

== עיתונות ==
משנת 2016 כותב בעיתון "ידיעות אמריקה", עורך מוזיקלי של המגזין "זמן תל אביב", בעל טור מוזיקלי שבועי ב"מעריב סופהשבוע" וכתב תרבות במעריב היומי.

בין השנים 2015–2019 שימש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה ב"נענע10" והגיש תוכניות מוזיקה בערוץ עשר דיגיטל.

החל מ-2019 עם מיזוג ערוץ עשר ורשת 13, משמש ככתב לענייני תרבות ומוזיקה באתר רשת 13 וכותב ברבעון בנושאי מוזיקה של איגוד המוזיקאים ו[https://www.eilam.org.il/ עילם].

== קריירה מוזיקלית ==
פטימר הוא פזמונאי חבר אקו"ם ויצר לאורך השנים מספר שירים.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://dudipedia.wordpress.com/ דודיפדיה], פרויקט שימור המוזיקה הישראלית של דודי פטימר
* [https://youtu.be/femFBqKa5sA/ "פנים אל פנים" | ערוץ 1 | יואב גינאי]
* [https://youtu.be/4-ug_u3ZSoc/ ראיון], בלונדון וקירשנבאום בערוץ 10
* 
* [https://103fm.maariv.co.il/program/מילים-ולחן-דודי-פטימר.aspx מילים ולחן], תוכנית מוזיקה שבועית ברדיו 103FM

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:מבקרי מוזיקה ישראלים
קטגוריה:פורבס 30Under30: ישראל
קטגוריה:בוגרי תיכון אורט סינגאלובסקי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
המטרה טיראן

המטרה טיראן הוא סרט מלחמה ישראלי, שנעשה בעקבות מלחמת ששת הימים ובהשפעת תחושת האופוריה שהשרה ניצחונה של ישראל במלחמה. עוסק בסיפורה של יחידת מילואים מובחרת של צה"ל, אשר נשלחת לפוצץ תחנת מכ"ם באי טיראן, בעיצומה של מלחמת ששת הימים.

השיר "שארם א-שייח" של הזמר רן אלירן נכלל בפסקול הסרט.

==עלילה==
הסרט מבוסס על סיפורה של יחידת עילית, אשר נשלחת לעורף האויב לפוצץ רדאר רוסי בשרות המצרים. ההצלחה מובטחת, החיילים חוזרים הביתה כשהמטרה הושגה והמצרים, כמו גם הרוסים, הרוסים.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן !! תפקיד
|-
| רוברט פולר || קפטן אורי ליטמן
|-
| ראובן בר יותם || בולגרו
|-
| גבי עמרני || ניסים
|-
| אברהם הפנר || אליהו גולדפרב
|-
| אברהם מור || מרקוס
|-
| יוסף שילוח || חליל
|-
| אביבה מרקס || סילביה ליטמן
|-
| אמנון ברנזון || טייס
|-
| רפי נתן || יגאל
|-
| בוריס רוזנברג || נתן
|-
| ג'ון האדסון || גנרל גולן
|-
| אלי סיני || צבי
|-
| רבקה גור || אשתו של אליהו
|-
| ישראל פוליאקוב ||
|-
| שייקה לוי ||
|-
| גברי בנאי ||
|-
| אתי אולמן ||
|}

==קישורים חיצוניים==

* אלה שוחט, [https://web.archive.org/web/20160303190422/http://yeda.amalnet.k12.il/Commun/RightMenu/Optica/Cinema/KolnoaIsrael/הזאנר+ההרואי+לאומי.htm הז'אנר ההירואי-לאומי בעקבות מלחמת 1967]
* [http://www.filmaffinity.com/en/film559726.html Kommando Sinai], באתר filmaffinity

קטגוריה:סרטי 1968
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטי מלחמה ישראליים
קטגוריה:סרטים העוסקים בסכסוך הישראלי-ערבי
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1968
אברהם שלמה בידרמן

רבי אברהם שלמה בידרמן (א' באדר ב' ה'תרפ"ז, 5 במרץ 1927 – ט"ז בשבט ה'תש"ס, 23 בינואר 2000) היה האדמו"ר מחסידות לעלוב בירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בקרקוב שבפולין לרבי משה מרדכי בידרמן, האדמו"ר השישי מלעלוב. בגיל שלוש עלה עם אביו לישראל והתגורר בשכונת בתי ורשה בירושלים. בשנת ה'ת"ש נכנס ללמוד בישיבת קמניץ אצל הרב משה ברנשטיין בחברותא עם ישראל גרוסמן, בשנת ה'ת"ש עבר אביו לתל אביב והחל ללמוד בישיבת בית יוסף בבני ברק, והיה חביב לפני ראש הישיבה הרב יעקב ישראל קניבסקי שקבע איתו לימוד שבועי ביום שישי בשולחן ערוך יורה דעה. בט"ו בשבט תש"ז נישא לרבנית חיה ברכה עלקה (כ"ט באב ה'תרפ"ט-י"ג בטבת ה'תשפ"ג), בתו של רבי יהודה זונדל הגר אדמו"ר מסאווראן, חתנו של רבי שמואל אהרון שזורי. מסדר הקידושין בחתונתם היה הרב הראשי לישראל הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

בסביבות שנת תש"ח פתח אביו את בית המדרש "בית דוד" ומינה את בנו לרב המקום והיה מוסר שם שיעורים ביורה דעה לבחורים. 

בשנת ה'תש"י (1950) הקים את ארגון "חבר פעילי המחנה התורתי" (לימים נקרא יד לאחים) ביחד עם מספר אברכים ובחורים בהם הרב שלום דובער ליפשיץ.
בגיל 24 קיבל סמיכה מהרב יוסף צבי קאליש ועוד כמה מרבני תל אביב.

בשנת תשט"ו הקים אביו ישיבת קטנה "תורת משה" בירושלים ומינה את בנו לעמוד בראשות הישיבה.<ref>ראו: , עמ' 242</ref>

בתחילת שנת תשכ"ט בברכת אביו נסע למגדל העמק ופתח כולל אברכים ומינה את הרב אשר סופר לראש הכולל, בחודש אייר אותה שנה, מסר את ניהול הכולל לרב יצחק דוד גרוסמן.

בראשית תשל"א הקים כולל אברכים בעפולה, בראשה מעמיד את חתנו הרב שלמה ווסרמן, ותלמוד תורה "מדרש פנחס" על שם "בעל הפלאה", במשך עשור שהיה קיים, עברו שם עשרות ילדים.

לאחר פטירת אביו הוכתר, לאדמו"ר בירושלים, לצד אחיו, רבי שמעון נתן נטע בבני ברק.

נפטר כשעה לאחר צאת השבת אור לט"ז בשבט ה'תש"ס לאחר מחלה קצרה. בהלווייתו, שיצאה מבית מדרשו, השתתפו רבבות. נקבר בבית הקברות בהר הזיתים בסמוך לקבר אביו.

על פי צוואתו, שני בניו, רבי שמעון נתן נטע ורבי יצחק מאיר אייזיק, הכתרו כאדמו"רי החסידות אחריו.

==משפחתו==
* בנו רבי שמעון נתן נטע בידרמן (נפטר כ"ו אייר תשס"ח), שימש כאדמו"ר בעיר ביתר עד לפטירתו, בנו רבי יהודה זונדל הוכתר למלא את מקומו כאדמו"ר מלעלוב ביתר.
* בנו רבי יצחק מאיר אייזיק בידרמן, ממלא את מקום אביו בבית מדרשו בירושלים. הוא הקים גם מרכזים בעיר ביתר עילית, (שם גם קיימת ישיבת חסידי לעלוב על שם אביו) בטבריה, בארצות הברית, בלונדון שבאנגליה ובאנטוורפן שבבלגיה.
* בתו מאטיל, מנהלת תיכון "בית מלכה" של חסידות בעלז רעיית הרב שלמה ווסרמן, רב חסידי לעלוב.
* בתו רבקה, רעייתו של הרב ישראל שלמה שיינפלד, רב קהילת קאסאן בקריית הרצוג (נפטר בא' טבת תשס"ד).
* בתו חנה רייצה (נפטרה בכ"ג אב תשס"ה), הייתה רעייתו של הרב אהרן צבי בעק.
* בתו לאה (נפטרה בי"ד סיוון תשע"ב), רעייתו של הרב אברהם ירחמיאל רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא - אוסטרובא (גבעת שאול).

==מתורתו==
* 187 עמודים, יצא במהדורה מורחבת בשם "אמרי אש"
==לקריאה נוספת==
*אשל אברהם, יו"ל על ידי חבורת האברכים דחסידי לעלוב בעיה"ק טבריא, תשע"ח

==הערות שוליים==

אברהם שלום
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:משפחת הגר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
אמיל פון ציגלר

אמיל גוסטב ריטר פון ציגלר (בגרמנית: Emil Gustav Ritter von Ziegler; 14 באפריל 1861 – 1 באוגוסט 1915) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
ציגלר נולד ב-14 באפריל 1861 בעיר קרונשטאט שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום שם העיר בראשוב והיא נמצאת בתחומי רומניה המודרנית. הוא למד בבית הספר לקצינים בווינה ואז באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ובאוגוסט 1880 התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב ברגימנט האולאנים השני. בנובמבר 1885 הועלה לדרגת לוטננט, בינואר 1889 לדרגת האופטמן, וב-1893 הועבר לרגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1895 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ובנובמבר 1897 לדרגת אוברסט-לויטננט. באותה שנה הועבר לשרת במטה הדיוויזיה ה-36, וב-1898 מונה למפקד רגימנט הדרגונים השלישי. במאי 1901 הועלה לדרגת אוברסט. באותה שנה מונה למפקד רגימנט הדרגונים ה-15. בנובמבר 1907 הועלה לדרגת גנרל מיור ובאותה שנה מונה למפקד בריגדת הפרשים הראשונה. ארבע שנים מאוחר יותר הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים השנייה.

===מלחמת העולם הראשונה===

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, נכללה הדיוויזיה של ציגלר במסגרת הקורפוס ה-14 אשר היה חלק מהארמייה השלישית בפיקוד רודולף פון ברודרמן. הדיוויזיה לחמה בקרב גליציה ובסתיו הועברה אל הארמייה הראשונה. במרץ 1915 הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-18 במקום היינריך צ'ורצ'נטאלר פון הלמהיים שנשלח לטירול כדי להכין הגנות במקרה של התקפה אפשרית מצד ממלכת איטליה. ב-1 במאי של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא מת במפתיע מכולרה ב-1 באוגוסט 1915 בגיל 54. הוא היה אחד הקצינים האוסטרו-הונגרים הבכירים ביותר שנהרגו בעת פיקודם על יחידה בחזית.

ב-8 במאי 1899 נישא ציגלר למריה מיטלאכר אשר ילדה לו חמישה ילדים: גרטרוד, הלן, סוזאן, פרידריך גוסטב וגוסטב אלפרד. לאחר מותו עברה משפחתו לגור אצל אחיו אלפרד אשר היה אף הוא קצין בכיר בצבא. גם בנו, פרידריך גוסטב היה חייל בצבא ולחם בחזית האיטלקית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.oocities.org/veldes1/ziegler.html אמיל פון ציגלר] 
* [http://www.weltkriege.at/Generalitaet/03%20General/General_der_Kavallerie/Ziegler%20Emil/ziegleremil.htm אמיל פון ציגלר] 

קטגוריה:גנרלים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ילידי 1861
קטגוריה:נפטרים ב-1915
ורד ליבנה

ורד ליבנה (נולדה ב-23 ביולי 1961) היא מנהלת ישראלית במגזר השלישי. בין העמותות שניהלה: האגודה לזכויות האזרח, מרכז אג'נדה ועמותת הכל חינוך.

==ביוגרפיה==
ליבנה סיימה את לימודיה לתואר שני, באוניברסיטת תל אביב ב-1992, בוגרת מחזור ו' משנת 1999 בבית הספר למנהיגות חינוכית של מכון מנדל. שימשה כיועצת בכירה לנציב שירות המדינה. בשנים 1999–2003 כיהנה כמנכ"ל האגודה לזכויות האזרח בישראל. הייתה המייסדת של אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית וכיהנה כמנכ"ל בשנים 2003–2008. בין השנים 2008-2011 כיהנה כמנכ"לית של קרן קאהן, קרן פילנתרופה פרטית ובשנים 2013–2014 ניהלה את עמותת הכל חינוך, עד לסגירתה בעקבות פטירת מייסדה דב לאוטמן.

החל משנת 2014, היא פועלת כיועצת ומלווה למנהלים, וכמנחה ומנטורית בתהלכי פיתוח מנהיגות. 

ליבנה מתגוררת בכפר סבא.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://cafe.themarker.com/user/206078/ הדף של ליבנה] באתר קפה דה מרקר

קטגוריה:ראשי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:מנכ"ליות עמותות
קטגוריה:מנכ"לי עמותות
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:כפר סבא: אישים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1961
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ולריאן פרולוב

ולריאן אלכסנדרוביץ' פרולוב (; 5 בנובמבר 1892 - 6 בינואר 1961) היה מפקד בכיר בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
פרולוב נולד ב-5 בנובמבר 1892 בסנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית. הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית ב-1915, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה לחם כמש"ק ומפקד מחלקה בחזית המזרחית, ואף נפצע. ב-1918 התגייס לצבא האדום, וב-1919 הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם כמפקד גדוד. ב-1924 סיים קורס קצינים, וב-1932 סיים את האקדמיה הצבאית פרונזה. במאי של אותה שנה מונה למפקד הרגימנט ה-46. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד כמתנדב בבריגדות הבינלאומיות. בנובמבר 1936 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-54, וביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-16. בינואר 1937, ובינואר 1939 הועבר לפקד על הקורפוס הראשון. ב-21 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הארמייה ה-14 ולחם עמה במלחמת החורף כנגד פינלנד. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת לייטננט גנרל

===מלחמת העולם השנייה===

פרולוב המשיך לפקד על הארמייה גם בתחילת המתקפה הגרמנית כחלק מהחזית הצפונית של מרקיאן פופוב. ב-23 באוגוסט 1941, בעקבות פיצולה של החזית הצפונית, הופרשו חלק מכוחות החזית ליצירת חזית חדשה שנודעה בשם "חזית קרליה" ופרולוב מונה למפקדה. פרולוב המשיך לפקד על החזית לאורך רוב המלחמה. החזית שלו הגנה על הגזרה בין ימת לדוגה והנהר סוויר עד לאוקיינוס הקרח הצפוני באזור מורמנסק. החזית השתתפה במלחמת ההמשך והשתתפה בקרבות כנגד צבא פינלנד והוורמאכט. ב-28 באפריל 1943 הועלה לדרגת גנרל פולקובניק. ב-1944 השתתפה החזית שלו יחד עם חזית לנינגרד בהתקפה הסופית על פינלנד, שהובילה לכיבוש שטח גדול יחסית של 100 ק"מ. המתקפה נבלמה בסופו של דבר מבלי שהסובייטים הצליחו לכבוש את פינלנד עצמה, ובפברואר של אותה שנה מונה קיריל מרצקוב למפקד החזית. פרולוב המשיך לשמש כסגן מפקד החזית עד דצמבר, עת מונה למפקד המחוז הצבאי הים הלבן.

===אחריתו===
פרולוב המשיך להחזיק בתפקיד מפקד המחוז הצבאי הים הלבן עד אפריל 1948. ב-28 במאי 1949 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק, וביולי 1951 הוא הוחזר לפקד על המחוז הצבאי הים הלבן. הוא פרש מהצבא ב-1956. הוא נפטר בלנינגרד ב-6 בינואר 1961 בגיל 65.

==קישורים חיצוניים==

* [http://generals.dk/general/Frolov/Valerian_Aleksandrovich/Soviet_Union.html ולריאן פרולוב] באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה 
* 

קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור בוגדן חמלניצקי
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סובייטים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1895
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1961
ליביקו מרג'ה

ליביקוֹ מָרָגָ'ה (; 15 באפריל 1912 – 30 בדצמבר 1983) היה צייר ומאייר איטלקי, שנודע במיוחד באיור ספרי ילדים ובמנהגו לחתום בשם משפחתו בלבד.

== תולדות חייו ==
נולד בבלינצונה ולאחר לידתו עברה משפחתו ללוגאנו. בין השנים 1926–1929 למד בבית ספר לאמנות. ב-1932 פתח סטודיו בו עיצב, צייר ואייר כרזות, פרסומות, קלפי משחק וכן עסק בעיצוב חלונות ראווה. ב-1936 עבר עם משפחתו לקומו.

ב-1940 החל לעבוד כצייר ומעצב גרפי עבור חברת התקליטים IMA Pubblicità ואייר עטיפות לתקליטים ודפי תווים. כמו כן החל לעסוק באיור ספרי ילדים ומעשיות, שהתאימו מאוד לסגנונו התמים. ב-1949 נטל חלק בהפקת סרט האנימציה האיטלקי הראשון, La Rosa di Bagdad, שהופק בחברת IMA film (חברה בת של IMA Pubblicità), כמעצב הרקע.

החל מ-1947 עבד מרג'ה בעיקר כמאייר. הוא היה למאייר בחברת מחברות PIGNA. ב-1950 יצר את החוברת המאוירת הצבעונית הראשונה ששימשה את תלמידי בית הספר בכיתות הנמוכות, Il mio mondo ("העולם שלי"). מאז החלה שותפותו רבת השנים עם בית ההוצאה לאור Fabbri Editori, שנמשך עד מותו. במסגרת זו אייר ספרי ילדים רבים בהם ידועים בפרט איוריו לעליזה בארץ הפלאות ועליזה בארץ המראה, פינוקיו, עלילות סינבד המלח, סיפורי אנדרסן, מסעות גוליבר וסדרת Fiabe sonore ("גליונות סיפור") של ההוצאה, בה ראו אור 60 סיפורים (רובם מעשיות מאת האחים גרים ושארל פרו). 

מאז שנות ה-60 הפכו איוריו של מרג'ה לידועים ברחבי העולם ומהדורות מאוירות פרי עטו תורגמו וראו אור בארצות הברית, בריטניה, רוסיה, צרפת, גרמניה, ישראל ועוד. בפרט אומץ מרג'ה ביפן, תחת השם לימה-סן.

== הערכה ==
הסופרת מרית בן ישראל ניסתה להעריך את סוד הצלחתם של איוריו של מרג'ה וכתבה: 

== קישורים חיצוניים ==
* 
* מרית בן ישראל, [https://maritbenisrael.wordpress.com/2011/03/27/%D7%91%D7%A8%D7%91%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%91%D7%A8-%D7%A9%D7%9C-%D7%90%D7%A0%D7%93%D7%A8%D7%A1%D7%9F/ האדם הוא שילוב בין צמח לציפור – על ברבורי הבר של אנדרסן ועל האיורים של מרג'ה], 27 במרץ 2011
* מרית בן ישראל, [https://maritbenisrael.wordpress.com/2011/03/28/%D7%91%D7%A8%D7%91%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%91%D7%A8-%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%92%D7%99%D7%99%D7%94/ גנבה, פליטת קולמוס, או פרשנות נועזת? ברבורי הבר של אנדרסן והאיורים של מרג'ה, רשימה שנייה], 28 במרץ 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאיירים
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1912
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1983
הלן שרמן

ד"ר הלן פטריסיה שרמן (Helen Patricia Sharman נולדה ב-30 במאי 1963 בשפילד, אנגליה) היא טייסת חלל בריטית שנשלחה כמדענית לתחנת החלל הסובייטית מיר. שרמן הייתה אזרח הממלכה המאוחדת הראשון בחלל.

== ביוגרפיה מוקדמת==
שרמן נולדה וגדלה בשפילד, אנגליה. למדה כימיה לתואר ראשון באוניברסיטת שפילד (1984), הדוקטורט שלה הוא מבירקבק, אוניברסיטת לונדון. היא עבדה במחקר ופיתוח בחברת ג'נרל אלקטריק האנגלית, ולאחר מכן בחברת מרס בפיתוח טעמים לשוקולד.

==תוכנית ג'ונו==
תוכנית ג'ונו הייתה יוזמה של קונסורציום בריטי פרטי לשלוח אסטרונאוט בריטי אל תחנת החלל הסובייטית מיר. זאת במסגרת שבה תוכנית החלל הסובייטית "מכרה מקומות" בתחנת החלל. הכסף נאסף באמצעות תוכנית הגרלות מיוחדת, מכירת זכויות לשידורי טלוויזיה ומכירת חסויות לחברות בריטיות. בסופו של דבר הבריטים לא הצליחו לאסוף את כל הסכום הנדרש, אולם שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב הורה להמשיך את היוזמה במימון סובייטי.

הקונסורציום פרסם קריאה למועמדים: "דרוש אסטרונאוט, לא נדרש ניסיון קודם". 13000 איש נענו לקריאה מתוכם נבחרו 4 מועמדים: הלן שרמן, עוד מדען ושני טייסי קרב. בסופו של דבר שרמן והטייס טימותי מייס נבחרו להיות האסטרונאוטים ויצאו לרוסיה לאימונים שכללו גם לימוד רוסית.

==המשימה בחלל==
שרמן שוגרה אל תחנת החלל בחללית סויוז TM-12, יחד עם 2 קוסמונאוטים סובייטיים (אנטולי ארצברסקי היה מפקד צוות), ב-18 במאי 1991. היא הוחזרה בחללית סויוז סויוז TM-11 ב-26 במאי.

משימותיה של שרמן במהלך שהותה בתחנת החלל היו: ביצוע ניסויים בתחומי הרפואה ומדעי החקלאות, צילום מהחלל של האיים הבריטיים ותקשורת רדיו עם תלמידי בתי ספר בבריטניה. בין הניסויים שביצעה הייתה בחינה של מוליכות-על בטמפרטורות גבוהות באמצעות אלקטרוגרף ומספר ניסויים על התנהגות צמחים בתנאים של חוסר משקל: על הקרקע הם צומחים כלפי מעלה ובתנאים של חוסר משקל הם צומחים לכל הכיוונים.

==לאחר הטיסה==
שרמן עסקה בפופולריזציה של המדע בדגש על החלל. הנחתה תוכניות בטלוויזיה החינוכית של הBBC וברדיו, פרסמה אטוביוגרפיה בשנת 1993, וספר ילדים בנושא החלל (1997). בהמשך עבדה במעבדת המטרולוגיה הלאומית הבריטית. ב-2015 מונתה למנהלת התפעול של מחלקת הכימיה באימפריאל קולג'.

==פרסים ואותות כבוד==
* ב-1992 הוענק לשרמן, על ידי המלכה אליזבת, תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
* ב-1993 הוכרזה כעמיתת החברה המלכותית לכימיה (FRSC).
* ב-2015 הוכרזה כעמיתת כבוד של איגוד המדע הבריטי (British Science Association).
* 7 אוניברסיטאות בריטיות, ביניהן אוניברסיטת אקסטר העניקו לה תואר דוקטור לשם כבוד.
* במסגרת חגיגות תחילת 2018 הוענק לה תואר עמית של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על פעילותה בהנגשת המדע והטכנולוגיה לציבור.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.bbk.ac.uk/about-us/downloads/bbk29.pdf/ כתבה על הלן שרמן באתר אוניברסיטת בירקבק, בעמוד 16] 
* [http://www.vega.org.uk/video/programme/83 הלן שרמן מרצה לילדים על חייה ועל טיסות החלל] 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טייסות חלל
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: עמיתים
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת שפילד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שפילד
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1963
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1963
אליזבת ארדן

פלורנס נייטינגייל גראהם (31 בדצמבר 1881 – 18 באוקטובר 1966), אשר שמה העסקי היה אליזבת ארדן (Elizabeth Arden), הייתה אשת עסקים ילידת קנדה שייסדה בארצות הברית את אליזבת ארדן בע"מ (). ארדן בנתה אימפריית קוסמטיקה שכללה 100 מכוני טיפוח יוקרה ברחבי ארצות הברית ואירופה. המוצרים של חברת אליזבת ארדן נמכרו ב-22 מדינות. היא הייתה הבעלים היחידים של אליזבת ארדן בע"מ, ובשיא הקריירה שלה, הייתה אחת הנשים העשירות בעולם.

== ביוגרפיה ==
=== חיים אישיים ===
ארדן נולדה ב-31 בדצמבר 1881 בוודברידג', אונטריו, קנדה למשפחה קשת יום. ארדן סייעה בנעוריה בפרנסת המשפחה. אביה, ויליאם גרהם, היה ממוצא סקוטי ואמה, סוזן, הייתה ממחוז קורנוול. הם היגרו לקנדה בשנות השבעים של המאה ה-19. דודתה העשירה של אמה מימנה את חינוך ילדי המשפחה. אולם, ארדן נשרה מבית ספר לסיעוד בטורונטו.

ארדן נישאה פעמיים. לראשונה ב-1918 לבנקאי, תומאס לואיס. הנישואים הקנו לה אזרחות אמריקאית. לואיס שימש כמנהל העסקי של החברה עד שהתגרשו ב-1935. ב-1942 היא התחתנה בשנית עם הנסיך מייקל אבלונוף (Prince Michael Evlonoff), אך הנישואים נמשכו רק שנתיים.

אליזבת ארדן החזיקה בדעות שמרניות ותמכה במפלגה הרפובוליקנית. מעבר לעסקי הקוסמטיקה המשגשגים של ארדן, היא הייתה הבעלים של סוסי מרוצים. באוקטובר 1966, ארדן נפטרה במנהטן משבץ לב. היא קבורה בניו יורק, בשם אליזבת נ. גראהם.המצבה שלה של אליזבת ארדן.

=== הקמת חברת אליזבת ארדן ===
ארדן עזבה את קנדה הצטרפה לאחיה הבכור במנהטן, שם עבדה לתקופה קצרה כמנהלת חשבונות בחברת תרופות. ארדן למדה במעבדות החברה רקיחת חומרים. בהמשך עבדה בחברת קוסמטיקה אלינור אדייר. לאחר שצברה מספיק ניסיון עזבה והחליטה להקים סלון קוסמטיקה. בשנת 1909, ארדן הקימה שותפות עם אליזבת האברד. אך השותפות החזיקה מעמד שישה חודשים. גראהם, שרצתה שם מסחרי לעסק שלה לא ישתנה למרות פירוק השותפות, בחרה להשאיר את "אליזבת" כדי לחסוך כסף על השילוט בסלון ובחרה להוסיף את שם המשפחה, "ארדן". כך נוצר השם המסחרי "אליזבת ארדן". ארדן הקימה, ב-1910, את סלון הדלת האדומה בשדרה החמישית במנהטן, אשר נשאר מזוהה עם השם שלה, מאז. ב-1914 היא שכרה כימאים להפיק קרם פנים ותחלבים. אלו היו המוצרים הראשונים שהחברה ייצרה שהתרחבו לסדרה של 300 מוצרי טיפוח שונים. ב-1915 פעילות החברה התרחבה מעבר לגבולות ארצות הברית והחלו להיפתח מכוני יופי ברחבי העולם: אירופה, דרום אמריקה ואוסטרליה.

ארדן לא רק שיווקה ומכרה מוצרי קוסמטיקה וטיפוח, בגישתה היא כללה הדרכה לשימוש במוצרים בצורה מיטבית לנשים. אליזבת ארדן אחראית, במידה רבה, לשינוי בגישה לאיפור. היא הפכה את האיפור למרכיב חשוב ואף הכרחי בהופעתה של אשה בעלת מראה נשי. כאשר לפני כן האיפור היה, לעיתים קרובות, מזוהה עם המעמדות הנמוכים ונשים שעסקו בזנות. היא שיווקה את האיפור כמוצר שמבטיח נעורים ומראה נאה והתמקדה בפלח השוק של בגיל נשים בגיל העמידה. לימים כונתה ארדן "מלכת הקוסמטיקה האמריקאית".

בשנת 1930, "קרם הפלא 8 השעות" הושק על ידי החברה לטיפול בפגמים בעור והפך למוצר הנמכר ביותר של המותג מזה למעלה מ-70 שנה<ref></ref>.

ב-1962, ממשלת צרפת העניקה ארדן את אות לגיון הכבוד כהוקרה על תרומתה של תעשיית הקוסמטיקה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמריקאיות ממוצא סקוטי
קטגוריה:נשות עסקים אמריקאיות
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:נפטרות ב-1966
סטיקס (להקה)

סטיקס (באנגלית: Styx) היא להקת רוק אמריקאית משיקגו שהוקמה ב-1972 והתפרסמה בזכות אלבומים שהוציאה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80.

הלהקה ידועה בעיקר בזכות הלהיטים "Lady", "Come Sail Away", "Babe", "The Best of Times" ,"Too Much Time on My Hands" ו-"Mr. Roboto". להיטים אחרים הם השירים "Show Me the Way", "Don't Let It End", "Renegade" ו-"Boat on the River", שהיה להיט באירופה וביפן. ללהקה יש חמישה אלבומים במעמד מולטי-פלטינה על ידי RIAA.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שישיות מוזיקליות
קטגוריה:רוק מתקדם
קטגוריה:להקות אמריקאיות
קטגוריה:אמני A&M רקורדס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1972
שדה של חולמים

שדה של חולמים הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2017 אותו ביים, הפיק וערך נועם סטולרמן.

הסרט עוקב אחר שלושה קיבוצניקים צעירים שמאסו בחיי הקיבוץ המשעממים ויצאו להגשים את חלומם להיות להקת רוק מצליחה בלונדון. צילומי הסרט ארכו כשלוש שנים ונערכו בישראל ובאנגליה במקביל.

ב-15 במרץ 2017 הסרט הוקרן בבכורה עולמית בסינמטק ת"א. באפריל 2017 הסרט יצא לסיבוב הקרנות בסינמטקים ת"א, הרצליה, חולון וחיפה.

== תקציר ==
אביב, אביתר ויוגב הם שלושה קיבוצניקים צעירים ומנוכרים שמעולם לא היו שבעי רצון מחייהם בקיבוץ העוגן, אז הם פנו אל המוזיקה והקימו הרכב רוק בשם "אנשי השדה". מתוסכלים מהזלזול של חבריהם לקיבוץ, הם אורזים את הכלים ויוצאים להגשים את חלומם בלונדון הקרה. המחסור בקהל, הדיסוננס התרבותי והכסף ההולך ואוזל במטרופולין הזרה להם יאלצו את השלישייה לעשות חשבון נפש לגבי מקומם בעולם כחולמים.

== רקע ==
הפקת הסרט החלה בשנת 2010 במסגרת לימודי הקולנוע של נועם סטולרמן ב"מנשר לאמנות", ובהמשך הפכה להפקה עצמאית לחלוטין שצילומיה נמשכו כשלוש שנים, הרבה אחרי שסטולרמן סיים את לימודיו. את רוב הצילומים ביצע סטולרמן בעצמו, ללא תמיכת קרנות קולנוע או גופי שידור, כשהוא נעזר בציוד שנתרם להפקה ובעזרתם של מתנדבים. עריכת הסרט ארכה גם היא כשלוש שנים. חלק מתקציב העריכה של הסרט גויס על ידי מימון המונים באתר הדסטארט.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=PIacxx4MYMg "שדה של חולמים"], קדימון הסרט, באתר YouTube
* "שדה של חולמים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
* [https://www.facebook.com/thedreamersfield "שדה של חולמים"], עמוד הפייסבוק של הסרט
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטי 2017
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2017
קטגוריה:הקיבוץ בתרבות ובאמנות: סרטים
ספר הנייר

ספר הנייר הוא ספר הלכה של אחד מבעלי התוספות בצרפת בשלהי המאה ה-13. מחברו אינו ידוע וכך גם שמו המקורי של הספר.

הספר כולל ארבעים וארבעה פרקים ("סימנים") ועוסק בהלכות שבת ומועד, כשרות, טהרת המשפחה, אישות, ועוד.

==תוכן הספר וקורותיו==
ייחודו של הספר בהיותו ספר הלכה מבית מדרשם של בעלי התוספות, שעסקו בעיקר בפרשנות התלמוד ובדרך כלל לא כתבו ספרי הלכה.

בפסקיו הרבה להסתמך על הרי"ף, הרמב"ם והסמ"ג. מבין בעלי התוספות הרבה לצטט את רבי שמשון משאנץ. הוא מזכיר גם מספר פעמים חכם בשם רבי ברוך חיים בן ר' מנחם, תלמידו של רבי שמשון, שאינו ידוע ממקור אחר.

הספר מוזכר פעמים מועטות בספרות התורנית (כגון על ידי המהרי"ק) והשפעתו הייתה מצומצמת, כנראה בגלל הרדיפות כנגד יהודי צרפת בזמנו.

== שם הספר ==
כפי הנראה, השם "ספר הנייר" אינו שמו המקורי, המעתיק בכת"י בודליאן כתב:

וכן בכת"י גינצבורג: .

ייתכן שהשם נובע מכך שבאותה תקופה לערך התחילו בצרפת לכתוב ספרים על נייר (במקום קלף או פפירוס), ולכן עובדת היותו של ספר זה כתוב על נייר הייתה דבר מיוחד שבגינו ידעו האנשים באיזה ספר מדובר. מתאריכי שטרות שנרשמו בספר עולה כי נכתב לכל המאוחר בשנת ה'ס"ז (1307). לספר נוספו במהלך המאה ה-14 "הגהות" שהן הערות השלמה לספר, מאת מחבר שאף הוא בלתי ידוע. בחלק מכתבי היד ה"הגהות" נערכו והתמזגו בגוף הספר.

הספר כולל נוסחאות של שטרות שונים, ובכתבי היד יש הבדלים בין המקומות והתאריכים בשטרות אלו, שהותאמו כנראה לזמנו ומקומו של המעתיק. מן ההבדלים הללו ניתן ללמוד על תפוצת הספר בערים שונות בצרפת.

במשך שש מאות שנה היה הספר בכתבי יד. חלק מן הספר יצא לאור בהוצאת מכון סורא והישיבה-אוניברסיטה (ניו יורק, תשכ"א).

הרב ד"ר גרשון אפפל ההדיר את הספר בשלמותו בהוצאת מכון ירושלים (תשנ"ד ומהדורה מתוקנת בתשס"א). נכלל גם בפרויקט השו"ת.

==לקריאה נוספת==

*

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

נייר
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
נפאלית

נפאלית (नेपाली) היא שפה מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. נפאלית היא השפה הרשמית והלינגואה פרנקה של נפאל, וכן בעלת מעמד רשמי בשני אזורים בהודו – במדינת סיקים ובמחוז דרג'ילינג שבמערב בנגל. מלבד נפאל והודו, השפה מדוברת גם בבהוטן ובחלקים מסוימים של מיאנמר. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, 44.6 אחוזים מאוכלוסיית נפאל מדברים נפאלית כשפה ראשונה, ובסך הכול כ-12,300,000 דוברים את השפה בתוך נפאל. מספר הדוברים מחוץ לנפאל הוא כ-3,000,000.

נפאלית התפתחה בסמיכות למספר שפות הודו-אריות, ובראשן שפות הפאהארי והמגהי; היא מראה השפעות סנסקריטיות, והיא בעלת כ-40% דמיון לקסיקלי עם השפה הבנגלית.
השפה הנפאלית מדוברת באופן מסורתי באזור ההררי של נפאל, במיוחד בחלקה המערבי של המדינה. אמנם בעבר נפאל בהאסה הייתה השפה השלטת בעמק קטמנדו, אך כיום נפאלית היא השפה הדומיננטית ביותר. נפאלית משמשת את משרדי הממשלה וכמו כן כשפה היום-יומית של חלק גדל והולך של האוכלוסייה המקומית. עם זאת, ישנם חלקים בציבור הקוראים תיגר על השימוש הבלעדי של נפאלית בבתי המשפט ובממשלת נפאל. הכרה בשפות אתניות אחרות בנפאל הייתה אחת ממטרותיה של המפלגה הקומוניסטית בנפאל כשארגנה את המרד שהוביל למלחמת האזרחים הנפאלית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר הודו
קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:שפות הודו-איראניות
קטגוריה:נפאל: תרבות