OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סימפוניה מס' 1 של בן חיים

סימפוניה מס' 1, כתב יד מ-1940, עמוד ראשון
סימפוניה מס' 1 של המלחין הישראלי פאול בן-חיים היא הסימפוניה הארץ-ישראלית הראשונה ואחת היצירות החשובות בתולדות המוזיקה הקלאסית הישראלית.

==רקע==
בן חיים התחיל לכתוב את היצירה בסוף אוגוסט 1939 וסיימה בסוף יוני 1940. זוהי התקופה שלאחר עלייתו ארצה ובסיומה, כפי שהוא מציין, ימי נפילת צרפת. מאחורי כתיבת היצירה עומד "...הרצון לכתוב ל׳התזמורת הארצישראלית׳ שלנו חיבור רב-היקף, ברוח עמנו וארצנו... ההשתוללות האיומה של כוחות השאול בוודאי שהטביעה את חותמה על חיבורי (לפחות על פרקו הראשון, ובמידה ידועה גם על האחרון). אף-על-פי-כן, אין חיבור זה אלא מוזיקה טהורה ואבסולוטית...".

==מבנה היצירה==
פרקי היצירה הם שלושה:
*Allegro energico - על פי יהואש הירשברג, הנושא הראשון, שבתצוגה מאפיינת אותו הבעה רטורית חזקה של התרגשות וסערה, משנה את אופיו לליריות פסטורלית. הנושא השני, שהוא הרהורי וחגיגי בתצוגה, נהפך למרש צבאי. הפרק מאורגן בחטיבות ארוכות, שכל אחת מגיעה לנקודת שיא חזקה, ודועכת לאיטה. מוטיב הסקונדה המוגדלת בירידה מתפקד כהבעת קינה וכאב של התפילה היהודית.
*Molto calmo e cantabile - מבוסס על קו מלודי ארוך אשר ממנו נובע החומר המוטיבי של הפרק. חלקו המסיים של הנושא הוא ציטוט של מוטיב מהשיר המסורתי של יהודי פרס "אשא עיני אל ההרים", אותו עיבד בן-חיים עבור ברכה צפירה בראשית אפריל 1940 . 
*Presto con fuoco - על רקע מקצב ריקודי של טאראנטלה החוזר ללא הרף, מופיעים שני רעיונות מנוגדים: ציטוט תפקיד המקהלה מתוך פרק הפינאלה הראשון יצירתו הגדולה של בן חיים "יורם", ובעקבותיו מחול הורה סינקופי.

==לקריאה נוספת==
* יהואש הירשברג, פאול בן-חיים, חייו ויצירתו, עם עובד, 1983.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית ישראלית
קנטטה לשבת

קנטטה לשבת היא יצירה בסגנון קנטטה לסולנים, מקהלה ותזמורת כלי קשת מאת המלחין מרדכי סתר (סטרומינסקי).

היצירה נכתבה בשנת 1940, כאשר סתר היה בן 24. יצירותיו הקודמות היו קטנות בממדיהן ונגנזו ברובן. זוהי יצירתו הראשונה למקהלה מעורבת ולהרכב כלי גדול. 

הטקסטים לקוחים בעיקר מתפילת ערבית של שבת. המוזיקה מבוססת על מנגינות מתוך האוסף "אוצר נגינות ישראל" מאת אברהם צבי אידלסון. המנגינות הן דיאטוניות מודאליות וחד-קוליות. סתר עיבד אותם בסגנון המוזיקה הרב-קולית של הרנסאנס והבארוק אולם הוא לא שמר על החוקים הנוקשים אלא – לדבריו – רק "על העקרונות של כתיבה פוליפונית ווקאלית: הסגנון החיקויי, המודאליות, שקיפות המרקם ... וכדומה."

קנטטה לשבת בוצעה לראשונה ב-26 בנובמבר 1941 בקונצרט של מוזיקה יהודית שערך יהויכין סטוצ'בסקי בבית ברנר בתל אביב. המנצח היה אוטו לוסטיג. בשנת 1945 זכה סתר בפרס אנגל על יצירה זו.

==פרקי היצירה==
# שיר השירים ()
# הבו לאדוני ()
# לכה דודי (מתוך פיוט לשבת של שלמה אלקבץ)
# שלום עליכם (מתוך תפילות שבת)
# מזמור שיר ליום שבת ()
# ויכלו השמים והארץ ()
# ברוך האל הקדוש (מתוך תפילות ליל שבת)
# יתגדל ויתקדש (מתוך הקדיש)

==קישורים חיצוניים==
* (ביקורת על הקונצרט שבו הושמעה היצירה לראשונה)
* 
* (עם זכייתו בפרס אנגל)
* (עם הדפסת הפרטיטורה)

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית ישראלית
קטגוריה:1941 במוזיקה
קטגוריה:שבת
קטגוריה:יצירות משנת 1941
קטגוריה:מוזיקה יהודית
צחניסצקאלי

צחֵנִיסצקאלִי (בגאורגית: ცხენისწყალი) הוא נהר במערב גאורגיה, היובל הגדול ביותר הנהר ריוני.

== גאוגרפיה ==
צחניסצקאלי נובע בגובה 2,710 מטרים במדרון הדרומי של רכס סוואנתי שבקווקז הגדול, ממערב לפסגת פסיסמתה (3,786 מטר) של רכס רצ'ה. 

בחלק הזרימה העליון והאמצעי, צחניסצקאלי זורם במדרון הדרומי של רכס סוואנתי ושלוחותיו; באפיקו התחתון, הנהר עובר במישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מצפון, ליד הכפר סג'ווחו. 

אורכו של צחניסצקאלי 176 ק"מ והוא מנקז שטח של 2,120 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של צחניסצקאלי בנקודת השפיכה שלו לריוני היא 90.4 מ"ק לשנייה.

צחניסצקאלי ניזון ממי הפשרת שלגים וקרחונים, ממי גשמים וממי תהום. באביב, עם הפשרת השלגים בהרים, צחניסצקאלי עולה על גדותיו; בחלק הזרימה התחתון של הנהר, הדבר מתרחש בחודשים פברואר-מרץ, ואילו בחלק הזרימה העליון - בחודש אפריל. לאחר מכן, שיא הזרימה בערוצו של צחניסצקאלי (לכל אורכו) הוא בחודשים מאי-יולי. 

במהלך אוגוסט, מפלס המים בצחניסצקאלי יורד בהדרגה, עד שמגיע לשפל בסוף החודש. בספטמבר-אוקטובר, מפלס המים עולה עם גשמי הסתיו. 

במהלך חודש נובמבר, מפלס המים בצחניסצקאלי יורד שוב לשפל, עם הכפור בהרים. בחלק הזרימה העליון של צחניסצקאלי, שבו המשקעים מפסיקים לרדת בצורת גשם עם קור החורף, מפלס המים נשאר בשפל עד חודש אפריל, שבמהלכו השלגים מפשירים בהרים הגבוהים; באפיק התחתון של צחניסצקאלי, לעומת זאת, מפלס המים לא נשאר ברמה אחידה של שפל בחודשים הקרים: הוא נוטה לעלות בפתאומיות עם גשמי חורף ועם הפשרת השלגים לאורכו בימים החמימים.

במהלך החורף, בחלק הזרימה העליון והאמצעי של צחניסצקאלי, המים מתכסים עם הכפור ברגבי קרח עגולים, שמאטים את השטף, מעלים את מפלס הנהר וגורמים להצפת גדותיו; באותם חלקים של הנהר, המים גם נוטים להתגבש כקרח על-פני שולי הערוץ. בנוסף לכך, קטעי הזרימה הרדודים של הנהר מתכסים בחורף (מספר פעמים) במעטה קרח, ששורד חמישה-שישה ימים. 

בחודשים פברואר-מרץ, כאשר בחלק הזרימה העליון של צחניסצקאלי מפלס המים עדיין בשפל, בחלק הזרימה התחתון מתרחשים שיטפונות עקב הפשרת השלגים העונתית בהרים הנמוכים.

בחלק הזרימה העליון והאמצעי, מי צחניסצקאלי משמשים להפעלת טחנות מים כפריות ולהשטת עצים כרותים במורד הזרם (ללא סירות).

בחלק הזרימה האמצעי של צחניסצקאלי, ליד העיירה צאגרי (נפת צאגרי) שעל שפת הנהר, בנוי סכר; המים הנסכרים בו מוטים אל נהר לג'נורה הסמוך, להפעלת תחנת הכוח ההידרואלקטרית של לג'נורה.

בחלק הזרימה התחתון של צחניסצקאלי, מימיו מנוצלים להשקיית שדות חקלאיים.

יובליו העיקריים של צחניסצקאלי: זסחו, חלדולה וג'ונואולה (נשפכים בו ממערב); ר'ובישורי, לאושריסצקאלי וחופורי (נשפכים בו ממזרח).

<gallery>
קובץ:Pirosmani. Cxeniscqali River.jpg|פסטיבל על נהר צחניסצקאלי. ציור של ניקו פירוסמני
קובץ:Merr Zuther Del'. Head quarters of Omer Pacha near the Skeniscal. Laurence Oliphant. The Trans-Caucasian campaign of the Turkish army under Omer Pasha. 1856.P.176.jpg|המפקדה של עומאר פאשה ליד נהר צחניסצקאלי בזמן המסע הצבאי של לאלה מוסטפא פאשה בקווקז
קובץ:Lapuri glacier and the Tskhenis-tskali headwaters (Gustav Radde, 1866).JPG|קרחון לאפורי ומקור נהר צחניסקאלי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: נהרות
קטגוריה:סוואנתי
קטגוריה:קווקז: נהרות
קטגוריה:סמגרלו
שלישייה בלה מינור לקלרינט, פסנתר וצ'לו

השלישייה לקלרינט, פסנתר וצ'לו (אופוס 114) היא אחת מארבע יצירות לקלרינט אשר הולחנו על ידי יוהנס ברהמס לקראת סוף חייו, לצד שתי הסונטות לקלרינט ופסנתר (אופוס 120) וכן חמישיית הקלרינט (אופוס 115) .היצירה הזו היא אחת היצירות המעטות הכוללות קלרינט, צ'לו ופסנתר אשר נכנסה לרפרטואר.
אוביוס מנדיקזסקי, ידידו של ברהמס, כתב על היצירה "זה כאילו שכלי הנגינה היו באהבה אחד עם השני".
ברהמס קיבל השראה ליצירה מנגן הקלרינט ריצ'רד מולפלד. בנובמבר 1891, מולפלד השתתף בביצועים הפרטיים הראשונים, מיינינגן, עם רוברט האוסמן על צ'לו ופסנתר של ברהמס. בחודש שלאחר מכן הם ניצחו על הבכורה הציבורית בברלין.

== ראו גם ==
* הקונצ'רטו הכפול של ברהמס

== קישורים חיצוניים ==
* [http://imslp.org/wiki/Clarinet_Trio,_Op.114_(Brahms,_Johannes) תווים ליצירה], באתר imslp

קטגוריה:יצירות מאת ברהמס
קטגוריה:יצירות לפסנתר
קטגוריה:יצירות לצ'לו
גוסטב ארווה

גוסטב אֶרוֶוה (בצרפתית: Gustave Hervé; 2 בינואר 1871 - 25 באוקטובר 1944) היה עיתונאי ופוליטיקאי צרפתי שהחל את דרכו כסוציאליסט פציפיסט ועבר לתמיכה בפשיזם ובנאציונל-סוציאליזם.

== תולדות חייו ==
נולד בברסט. החל מ-1901 גיבש סביבו קבוצה שדגלה בשמאל פוליטי קיצוני ופציפיזם המבוסס על אחוות מעמד הפועלים. ב-1905 היה למנהיג הקבוצה הקיצונית ביותר בחבר המפלגות הסוציאליסטיות הצרפתי ויסד שבועון בשם "המאבק החברתי" (La Guerre sociale), שהטיף לפעולות אלימות ומהפכניות על מנת למנוע מלחמה, בטענה שזו היא דרכם של הבורגנים להשתמש בפרולטריון ולהשמידו כ"בשר תותחים" במלחמותיהם, ברוח האינטרנציונל השני. ב-1912 ריצה 26 חודשי מאסר בגין הטפותיו.

מלחמת העולם הראשונה הכתה את ארווה בהלם: לנגד עיניו ראה את הפרולטרים המהפכניים ביותר מפנים עורף לעמיתיהם למעמד בשם הלאומנות ויוצאים בחדווה פטריוטית למלחמה. זעזוע זה גרם לו לשנות עד מהרה את תפיסתו ולכונן את המהפכה נגד הבורגנות לא על היסוד המעמדי, שהכזיב, אלא על היסוד הלאומני. ב-1916 שינה את שם עיתונו ל"הניצחון" (La Victoire) והחל להטיף לסוציאליזם לאומני (נאציונל-סוציאליזם). 

ב-1919 הקים את המפלגה הסוציאליסטית הלאומית ((Parti socialiste national, PSN), שקראה לאחדות בין המעמדות היצרניים והמהפכניים נגד הליברליזם הבורגני. המפלגה לא סחפה את הקהל ולא הייתה הצלחה. היא התפרקה, הוחייתה מחדש בשם "מפלגת הרפובליקה הסמכותית" (Parti de la République autoritaire) ומחדש ב-1927 בשמה המקורי. באותן שנים הילל מעל דפי עיתונו את עליית מוסוליני באיטליה, בו ראה בן-ברית ומודל לייבוא הפשיזם לצרפת. הוא התכתב עם אדולף היטלר, התנגד למדיניות האנטישמיות וכתב לו שהדבר עלול להביא לסיום שלטונו.

ב-1936 תמך ארווה במרשל פיליפ פטן. יחד עם זאת הוא לא קיבל מדיניות של פטן ובשנות ה-40 של המאה ה-20 היה תחת השגחה של גסטפו.

== לקריאה נוספת ==
* זאב שטרנהל, לא ימין ולא שמאל, עם עובד ספריית אופקים, 1988 עמ' 45-46, 100 ועוד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:צרפת של וישי: אישים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:סוציאליסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1871
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
מנוע משחק

משחק מרוצים באמצעות מנוע בלנדר .]]
מנוע משחק או מנוע גרפי (באנגלית: Game Engine) הוא מנוע וירטואלי המעצב גרפיקה של משחק המדמה גרביטציה.

== היסטוריה ==
המנועים הראשונים התחילו בשנות ה־80 עם עליית המנוע הגרפי בדו־מימד. באמצע שנות ה־90 התחילו המנועים התלת־מיימדים (3D), אחד הראשונים שבהם היה המנוע Quake Engine שהיווה בסיס למנוע המפורסם GoldSrc.

משנת 1994 עד שנת 2003 המנועים היו בסגנון GoldSrc ובסגנון Unreal Engine 1, ובשנת 2004 הופיע המנוע שהתחיל עידן חדש של גרפיקה, המנוע Source שפותח על ידי Valve, שחולל מהפכה שלמה בעולם המנועים הגרפיים שיחסית לשנת 2004 המנוע היה מציאותי ביותר והראה גרפיקה שלא נראתה מעולם.

עם השנים הגרפיקה השתפרה יותר ויותר. בשנת 2006 הופיע מנוע חדש בשם YETI שפיתחה החברה Ubisoft והופיע בכמה משחקים אחדים, אך הציג גרפיקה מציאותית לגמרי ובשנת 2012 הופיעה גרסה חדשה למנוע שהופיע במשחק Tom Clancy's Ghost Recon: Future Soldier שהציג מציאותיות ברמה גבוהה ביותר, אך הופיע מנוע גרפי בגרסה חדשה מאותו החברה בשם Dunia Engine 2, ששימש לפיתוח המשחק Far Cry 3.

== מנועים שהשפיעו רבות על עולם המנועים הגרפיים ==
* Quake Engine
* GoldSrc
* Source
* CryEngine
* IW engine
* Unity
* Unreal Engine
* Dunia Engine
* YETI
* Frostbite
* Ubisoft Anvil

==קישורים חיצוניים==

*
גבריאלה צ'ילמי

גבריאלה לוסיה צ'ילמי (באנגלית: Gabriella Lucia Cilmi, נולדה ב-10 באוקטובר 1991) היא זמרת-יוצרת אוסטרלית. בשנת 2008 זכתה צ'ילמי בשישה פרסי "ARIA Music Awards".

==שנותיה המוקדמות==
צ'ילמי נולדה במלבורן אך בגיל 15 עברה עם הוריה ואחיה ג'וזף להתגורר בלונדון. מגיל צעיר החלה להתעניין במוזיקה והשפעותיה הגדולות היו נינה סימון, לד זפלין, ג'ניס ג'ופלין, טי רקס וקט סטיבנס. בשנת 2004 כשהיא בת 13 בלבד היא משכה את תשומת לבו של מפיק בחברת וורנר מיוזיק גרופ.

==קריירה==
===2005-2009: אלבום בכורה===
צ'ילמי התחילה לעבוד על אלבום בכורה ועבדה עם המפיק של להקת Sugababes בנוסף לכך חיממה את חברת הלהקה לשעבר מוטיה בואנה. הסינגל הראשון שהוציאה צ'ילמי היה "Sweet About Me" שיצא ב-17 במרץ 2008 והגיע למקום השישי במצעד הבריטי. הסינגל שימש כחלק מהקמפיין העולם לדאורדרנט "Rexona". ב-31 במרץ יצא אלבום הבכורה של צ'ילמי שנקרא "Lessons to Be Learned". הסינגל השני מהאלבום היה "Don't Wanna Go to Bed Now" שיצא ב-21 ביולי. ב-18 באוגוסט יצא הסינגל השלישי שהיה "Save the Lies". ב-12 בדצמבר יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שהיה "Sanctuary", הסינגל נכנס לפסקול הסרט טירוף של קולג' בכיכובו של רופרט אוורט. בפברואר 2008 הצטרפה צ'ילמי לנובל ואג במהלך סיבוב ההופעות שלהם. מחודש מרץ עד מאי 2008 ליוותה צ'ילמי את להקת השוגאבייבז בסיבוב הופעות שלהן. ביוני היא פתחה את סיבוב ההופעות של הזמר ג'יימס בלאנט. באוקטובר 2008 הופיעה בקונצרט של MTV לצידם של אר.אי.אם. וקייזר צ'יפס. הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Warm This Winter" שיצא ב-15 בדצמבר 2008. בינואר 2009 הייתה צ'ילמי מועמדת לפרס בטקס פרסי המוזיקה הבריטית.

===2010: אלבום שני===
הסינגל הראשון מאלבומה השני של צ'ילמי היה "On a Mission" שיצא ב-5 בפברואר 2010. הסינגל הגיע למקום הראשון באוסטרליה ולמקום התשיעי בממלכה המאוחדת. אלבומה השני של צ'ילמי יצא ב-22 במרץ ונקרא "Ten", האלבום לא זכה להצלחה כמו קודמו. הסינגל השני מהאלבום היה "Hearts Don't Lie" שיצא ב-7 ביוני. ב-26 באוגוסט יצא הסינגל הבא מהאלבום שנקרא "Defender", במקביל יצא לאור גם הסינגל "Magic Carpet Ride" שנכנס לפסקול הסרט "Soulboy". לאחר מכן יצאה צ'ילמי לסיבוב הופעות יחד עם הזמרת ליאונה לואיס.

===2011-הווה: אלבום שלישי===
צ'ילמי, [[2008]]

בתחילת 2011 החלה צ'ילמי בעבודה על אלבום סטודיו חדש. בינואר 2012 שחררה לרשת קליפ לשיר "Vicious Love". ב-14 במרץ 2013 יצא הקליפ לשיר "Sweeter in History" שעלה ישירות לדף היוטיוב שלה.

==דיסקוגרפיה==
* 2008: Lessons to Be Learned
* 2010: Ten

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרות אוסטרליות
קטגוריה:זמרות פופ אוסטרליות
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1991
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1991
אורלי (עיר)

אורלי (בצרפתית: Orly) היא עיר במחוז עמק המארן הנמצאת מדרום לפריז. בשטח העיר נמצא נמל התעופה אורלי שמשמש כשדה התעופה המשני של פריז.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:עמק המארן: ערים
אדוארד אבדיסיאן

אדוארד אבדיסיאן (באנגלית: Edward Avedisian; 15 ביוני 1936 – 17 באוגוסט 2007) היה צייר אבסטרקטי אמריקאי.

==קורות חיים==
אבדיסיאן נולד בעיירה לוול שבמדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית, ב-15 ביוני 1936, להורים ממוצא ארמני. הוא למד אמנות בבית הספר של המוזיאון לאמנות יפה בבוסטון. בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר להתגורר בעיר ניו יורק.

בין השנים 1958–1963 הציג אבדיסיאן שש תערוכות יחיד בניו יורק. בשנת 1958 הציג תערוכה בגלריית הנסה (Hansa Gallery) ולאחר מכן הציג שלוש תערוכות בגלריית טיבור דה נאגי, ובשנים 1962 ו-1963 הציג שתי תערוכות בגלריית רוברט אלקון (Robert Elkon Gallery).

אבדיסיאן שב והציג יצירות בתערוכות רבות בגלריית רוברט אלקון, מדי שנה, עד שנת 1975.

בשנת 1965 הוצגה יצירתו בתערוכה במומה (המוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק).

אבדיסיאן זכה לפופולריות רבה בשנות ה-60 של המאה ה-20, ואחת מיצירותיו הופיעה בשער המגזין ארטפורום בשנת 1969.

כמו כן יצירותיו הוצגו במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית.

אבדיסיאן היה הומוסקסואל. נישואיו של אבדיסיאן הסתיימו בגירושין. לאבדיסיאן בן אחד.

אבדיסיאן נפטר ממחלה בגיל 71 בביתו בפילמונט שבמדינת ניו יורק.

יצירותיו מוצגות במומה, במוזיאון גוגנהיים, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, בוודסוורת' אתנאום, במוזיאון אולדריץ' לאמנות בת זמננו, במוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות, במוזיאון לאמנות פסדינה, במוזיאון קרייזלר, במוזיאון ניוברגר לאמנות ובגלריית אולברייט נוקס.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nytimes.com/2007/08/23/arts/design/23avedisian.html?ex=1345521600&en=8903f5361f5522dd&ei=5088&partner=rssnyt&emc=rss&_r=0 רוברטה סמית', אדוארד אבדיסיאן, הצייר שצייר חזק ובהיר, נפטר בגיל 71 (Edward Avedisian, Artist Who Painted Bold and Bright, Dies at 71)], 23 באוגוסט 2007, אתר הניו יורק טיימס

קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:ציירים מודרניים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
בניין המגירות

250px
בניין המגירות או בניין 14 הקומות, הוא בניין מגורים רב-קומות בלב שכונה ב' בעיר באר שבע, ברחוב שמעוני 9.

בשנות ה-70 עלה הבניין לכותרות כסמל לבנייה מודרנית בלב העיר המדברית. במשך עשרות שנים היה בניין המגורים הגבוה ביותר בבאר שבע. הבניין מוכר גם בזכות צורתו הבולטת שהקנתה לו כינויים שונים, כגון "מגדל הקוביות" ו"מגדל הטטריס". לעיתים מכונה בקצרה "הטטריס", על שום האסוציאציה שבין צורתו של הבניין לבין צורות המבנים שנוצרות במשחק מחשב בשם זה. 

בנוסף, המבואה לבניין היא גרם מדרגות גבוה ברוחב של כחמישה עשר מטרים הבנוי מאבן שחורה, מה שתורם לעיצוב האדריכלי הנועז, יחסית לתקופה.

==על המבנה==
הבניין תוכנן על ידי האדריכלים משה לופנפלד וגיורא גמרמן ונבנה בשנת 1966. במקור יועד להיות אחד משלושה מבנים שייבנו במסגרת פרויקט נרחב יותר בשכונה, אולם בסוף נבנה כבניין בודד.
הבניין צוין לשבח, יחד עם מבנים אחרים בבאר שבע, במסגרת פרס ריינולדס שהוענק למתכנני באר שבע 1970, וכן פורסמה תמונתו בעיתון הניו יורק טיימס במסגרת כתבה על העיר באר שבע.
במגדל ארבע עשרה קומות ובו שתי מעליות. מעלית אחת עוצרת בקומות הבניין הזוגיות, והשנייה עוצרת בקומות האי-זוגיות.

כיום, מרבית דייריו הם סטודנטים, עקב מיקומו בלב אזור שנחשב "סטודנטיאלי", לב שכונה ב'. גובהו היחסי וצורתו הייחודית עושים אותו נקודת ציון בולטת בשכונה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:באר שבע: בתי מגורים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכננו משה לופנפלד וגיורא גמרמן
שעון שמש 1980

שעון שמש 1980 הוא שמו של פסל סביבתי מעשה ידי הפסל הישראלי דני קרוון. הפסל ממוקם בירושלים, בחזית מבנה הג'וינט בגבעת רם שבירושלים.

==תיאור הפסל==
הפסל הוא שעון שמש מורכב משני מבנים המצופים אבנים מסותתות:
# מבנה כיפה אותו חוצה מסלול של מדרגות. הצופה בפסל מוזמן לטפס על המדרגות. 
# משטח בצורת חצי עיגול, הבנוי בשיפוע. על המשטח מסומנות שנתות.

הצופה בפסל, העולה על המדרגות עומד בנקודת המפגש בין שני המבנים ומשמש כ"מחוג" המטיל צל על השנתות ומסמן את השעה.

==פרשנות==
קרוון ניסה ליצור שעון שמש באמצעות מבנה מדרגות, כניסיון לשחזר את שעוני השמש שהיו בירושלים בתקופת בית ראשון, כפי שמסופר בספר מלכים: 

קרוון משתמש באלמנטים אדריכליים האופייניים לאדריכלות הירושלמית ובהם הכיפה, תעלות השקיה וסיתות האבן.

תעלת המים מסמלת גם את החיים ואת תלותה של ירושלים במים.

כיווני מזרח-מערב שעל הפסל, מציינים גם כיוון הזריחה והשקיעה של השמש, וגם את כיוון הר הבית, אליו פונים יהודים בתפילה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://allaboutjerusalem.com/he/article/%D7%A4%D7%99%D7%A1%D7%95%D7%9C-%D7%A1%D7%91%D7%99%D7%91%D7%AA%D7%99-%D7%93%D7%A0%D7%99-%D7%A7%D7%A8%D7%95%D7%95%D7%9F-%D7%A9%D7%A2%D7%95%D7%9F-%D7%A9%D7%9E%D7%A9-1980-%D7%92%D7%91%D7%A2%D7%AA-%D7%94%D7%92%D7%95%D7%99%D7%A0%D7%98 אריאלה הירש ישראל, פיסול סביבתי - שעון השמש 1980]

קטגוריה:דני קרוון
קטגוריה:ירושלים: פסלים
ויינה אלטונן

אלטונן ליד שולחן עבודתו, שנת 1957 לערך.
אלטונן עובד על היצירה "טורון ליליאה", 1924.
ויינה ואלדמר אלטונן (בפינית: Wäinö Valdemar Aaltonen; 8 במרץ 1894 – 30 במאי 1966) היה פסל פיני. נחשב לאחד מגדולי הפסלים של פינלנד במאה העשרים.

==קורות חיים==
אלטונן נולד בכפר קארינאיינן שבפינלנד והיה בנו של חייט. בילדותו הפך חירש ונשלח לבית ספר לציור של אגודת האמנות של טורקו בגיל 16. אלטונן למד בבית ספר זה בין השנים 1910–1915. בבית הספר למד ציור, אולם לימד את עצמו פיסול.

בשנת 1923 נסע לאיטליה, שם הושפע מהקוביזם ומהפוטוריזם.

עם הקמת רפובליקת פינלנד ולאחר מלחמת העולם הראשונה פיסל אלטונן אנדרטאות לנופלים במלחמות אלה, והיה לפסל הלאומי של פינלנד. יצירותיו הציגו פסלים מונומנטליים של תושבי פינלנד, ושל אישי תרבות וציבור פיניים. ב-1925 יצר פסל ברונזה של פאבו נורמי, שהוצב בחזית אצטדיון הלסינקי.

ב-1927 הוצגה תערוכה מיצירותיו בסטוקהולם.

פסל נודע נוסף שיצר אלטונן היה פסלו של ז'אן סיבליוס בשנת 1928, העשוי ברונזה.

מרבית פסליו של אלטונן עשויים ברונזה, אך הוא פיסל גם באבן ובזכוכית.

אלטונן נישא ארבע פעמים.

יצירות רבות שלו מוצגות כיום בתצוגת קבע במוזיאון ויינה אלטונן לאמנות שבטורקו.

==יצירותיו==
<div class="mw-content-ltr">
*Tytön pää, 1917
*Graniittipoika, 1917-1920
*Maria Jotuni, 1918-1920
*Opettajani, 1919
*Aaro Hellaakosken pronssipää, 1919
*Savonlinnan sankaripatsas (קבר הגיבורים), 1919-1921
*Punagraniittinen neito, 1923
*Mustagraniittinen neito, 1924
*פאבו נורמי, juoksijapatsas, 1924-1925
*Seisova nainen, 1920-1924
*Istuva nainen, 1920-1925
*Uimaan lähtevä nainen, 1924
*Turun Lilja, 1924-1926
*Musica, 1926
*אלכסיס קיווי, Aleksis Kiven patsas, 1926-1927
*Tampereen Hämeensillan patsaat: Eränkävijä, Veronkantaja, Kauppias ja Suomen neito, 1927-1929
*Myrsky (אנדרטה ל-53 הקורבנות של טביעת ספינת טרפדת פינית), 1930
*Eduskuntatalon täysistuntosalin syvennyksien alastonfiguurit, 1930-1932
*Aleksis Kiven patsas, 1930-1939
*Marjatta, 1934
*Delaware-muistomerkki, 1937-1938
*Vapauden jumalatar seppelöi nuoruuden, 1939-1940
*Tampereen Osuustoimintamuistomerkki, 1949-1950
*Ystävyys solmitaan (אנדרטה לערים טורקו וגוטנברג), 1948-1955
*Lahden sankaripatsas, 1952
*Rautatienrakentajien muistomerkki, 1957, Hyvinkää
*Genius ohjaa nuoruutta (הפסל ניצב בחזית ספריית אוניברסיטת טורקו), 1958-1960
*Presidenttien patsaat eduskuntatalon edessä: K. J. Ståhlberg, 1957-1958 ; P. E. Svinhufvud, 1957-1959
*Genius Montanus (הפסל ניצב על קברו של אלטונן בטורקו), 1960
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

פסליו של אלטונן באולם המליאה של [[הפרלמנט הפיני]]

קטגוריה:פסלים פינים
קטגוריה:פסלים מודרניים
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1894
קטגוריה:פינים שנפטרו ב-1966
מוזיאון ויינה אלטונן לאמנות

מוזיאון ויינה אלטונן לאמנות (בפינית: Wäinö Aaltosen museo; המכונה בקיצור WAN) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית הממוקם במרכז העיר טורקו שבפינלנד, על גדת נהר האורה. המוזיאון מציג את אוסף האמנות של העיר טורקו, הכולל אוסף נרחב של האמן הפיני ויינה אלטונן, וקרוי על שמו של האמן הנחשב לפסל הלאומי של פינלנד.

כמו כן מוצגות במוזיאון תערוכות מתחלפות בנושא אמנות פינית ואמנות מודרנית.

==היסטוריה==
במרץ 1964 החליטה מועצת העיר טורקו על הקמת מוזיאון המוקדש ליצירותיו של אלטונן, ואלטונן עצמו תרם למוזיאון את אוספיו. עבודות בניית המבנה החלו באוקטובר 1965. תוכניות מבנה המוזאון הוכנו על ידי מאטי אלטונן (בנו של האמן) ורעייתו, אירמה אלטונן, ואלטונן עצמו השתתף בתכנון המבנה.

המוזיאון נפתח ב-17 בספטמבר 1967.

== אוספי המוזיאון ==
מלבד אוספו של אלטונן, ויצירותיו, מציג המוזיאון את אוספי האמנות של העיר טורקו. כ-60 יצירות אמנות נרכשות למוזיאון מדי שנה, תוך התמקדות באמנים מקומיים.

==ראו גם==
* ויינה אלטונן

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
ויינה אלטונן לאמנות
ויינה אלטונן לאמנות
אבו אל-חסן (צייר)

דיוקנו של ג'האנגיר מאת אבו אל-חסן
אַבּוּ אלְ-חַסַן (1589 – 1630 לערך) היה צייר שפעל בדלהי שבהודו בתקופה המוגולית תחת שלטונו של הקיסר ג'האנגיר.

== ביוגרפיה ==
אבו אל-חסן נולד בהראט שבמערב אפגניסטן. הוא הועסק על ידי ג'האנגיר, עוד בטרם עלייתו של זה לשלטון כקיסר האימפריה המוגולית. עד מהרה הפך לאמן הקיסרי הראשי וקיבל את התואר "נאדר א-זמאן" ("פלא הזמן") מהקיסר. תפקידו העיקרי היה תיעוד מאורעות החצר הקיסרית בציוריו. מרבית ציוריו אבדו עם השנים, אולם אחת מיצירותיו הידועות ששרדו היא הציור "סנאים על עץ", המצוי כיום בספרייה הבריטית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ציירים מוגולים
קטגוריה:ילידי 1589
קטגוריה:נפטרים ב-1630
נחל חברון

נַחַל חֶבְרוֹן הוא נחל אכזב אשר זורם בגבול בין הנגב ליהודה.
מוצאו של הנחל הוא בעיר חברון שרובה בשטחי הרשות הפלסטינית. הנחל הוא חלק מאגן נחל הבשור. הוא עובר ליד דאהרייה, באר שבע וצפון הנגב, ומתנקז לנחל באר שבע מטרים ספורים מזרחית לכביש 40, בקרבת תל באר שבע. בשטח מדינת ישראל הנחל זורם בשטחי השיפוט של היישובים מיתר, אבו בסמה, עומר, תל שבע, ושטח גלילי שבאחריות משרד הפנים.

== זיהום ==
בנחל זורמים שפכי הערים והתעשייה, וכן שפכי מנסרות ומחצבות שמקורם בערים הפלסטיניות, בהתיישבויות ובמחצבות הבנויות לאורכו. בבקעת באר שבע הביוב מהווה מפגע סביבתי משמעותי, משום שאלפי אנשים מתגוררים בקרבה לאפיק הנחל.

מוקד הזיהום העיקרי הוא שפכי חברון וקריית ארבע המוערכים בכ-15,000 מ"ק ליום. הביוב מזהם גם את שמורת הבשור. זרימה זו שנתה את אופי הנחל, מנחל אכזב המזרים מי שיטפונות באיכות גבוהה, לנחל בו ישנה זרימת קבע של מי ביוב מזוהמים. בנחל זורמים שפכים בכל ימות השנה המזהמים את הנחל ואת מי התהום במורד, לכך ישנן תוספות של שפכים עירוניים ותעשייתיים. בשנת 2002, עתרו לבג"ץ תושבי הכפר הבדווי אום בטין שהנחל זורם במרכזו, יחד עם העמותות הפורום לדו קיום בנגב ואגודת הארבעים למען זכויות הבדווים בנגב, בדרישה ממשרדי הממשלה להקים מתקן לטיהור השפכים. בג"ץ קיבל את העתירה והמדינה התחייבה לקדם את הקמתו עד ינואר 2007.לשם הקמת מכון הטיהור אף הוחרמו 36 מיליוני שקלים מהרשות הפלסטינית אך המכון לא הוקם בפרק הזמן שאליו התחייבה המדינה, וביוב המשיך לזרום בנחל.

=== תוכנית געגועים לנחל ===
המשרד להגנת הסביבה, החברה להגנת הטבע ורשות ניקוז ונחלים שקמה בשור מפעילים תוכנית חינוכית בנחל חברון הנקראת "געגועים לנחל". התוכנית התלת-שנתית פונה לאנשים הגרים בסביבת נחל חברון, כדי לפתח מודעות ואחריות לנחל ולסביבתו. התוכנית מתייחסת לדרך בה ניתן לייצר את בסיס הידע, החיבור והשייכות בין קבוצות אוכלוסייה שונות לבין הנחל בהשתתפות מערכת החינוך הפורמלית והבלתי פורמלית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://in.bgu.ac.il/SiteAssets/Pages/news/Ecological-treatment-wastewater/water-engn-mag.pdf טיפול אקולוגי בשפכים באגן ניקוז נחל חברון], הפקולטה לניהול, אוניברסיטת בן-גוריון

==הערות שוליים==

קטגוריה:באר שבע: גאוגרפיה
קטגוריה:עומר
קטגוריה:מיתר (יישוב)
חברון
חברון
Mass Effect Galaxy

Mass Effect Galaxy הוא משחק מדע בדיוני, משחק תפקידים ממוחשב ומשחק פעולה שפותח על ידי BioWare והופץ על ידי Electronic Arts. המשחק יצא לפלטפורמת ה-iOS בלבד בתאריך ה-22 ביוני 2009.

== עלילה ==
הסיפור מתחיל עם יעקב טיילור בחופשה על סיפונה של ספינת תענוגות. כפתאום "פירטים" עולים על הספינה, יעקב נלחם בפירטים. יעקב עובר למצודה שבה נמצא הקצין שלו לשעבר שמקצה לו לחקור את הפירטים.

== ציונים ==
{| class="wikitable"
|-
! האתר !! הציון
|-
| GameRankings || 45.00%
|-
| Metacritic || 4/10
|-
! האתר !! הציון
|-
| IGN || 5/10
|-
| GameSpot || 6.6/10
|}

== ראו גם ==
*Mass Effect
*Mass Effect 2

== קישורים חיצוניים ==

*[http://masseffect.bioware.com/ דף הבית של המשחק] 
*[http://www.vgames.co.il/article/5902.html ביקורת משחק: Mass Effect Galaxy], אתר [http://www.vgames.co.il משחקים] ויגיימס 

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2009
קטגוריה:משחקי יריות ממוחשבים (גוף שלישי)
קטגוריה:Mass Effect
קטגוריה:BioWare
קטגוריה:משחקי פעולה-תפקידים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בקנדה
פאראפני

פאראפני (Farafenni) היא עיר בגמביה. העיר נמצאת כ-1 ק"מ מהגבול עם סנגל ומשמשת כעיר גבול. בגלל היותה עיר גבול, בעיר מתקיים שוק גדול הנקרא luma בו נמכרות סחורות שיובאו מסנגל וכן סחורה מקומית שנמכרת לסנגל.

בגלל המיקום האסטרטגי של העיר במרכז גמביה, בעיר ממוקם בית חולים אזורי וכן בסיס צבאי גדול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גמביה: ערים
פומבוני

פומבוני היא עיר הבירה של האי ומחוז מוהלי באיי קומורו. העיר שוכנת על חוץ מצר מוזמביק והיא העיר השלישית בגודלה בקומורו עם 17,000 תושבים המהווים כמחצית מאוכלוסיית האי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
קטגוריה:קומורו: ערים
מוטסמודו

מוטסמודו היא עיר הבירה של האי ומחוז אנג'ואן באיי קומורו. העיר שוכנת על חוף מצר מוזמביק והיא העיר השנייה בגודלה בקומורו עם כ־30,000 תושבים המהווים כמחצית מאוכלוסיית האי.

בעיר הזו קיים הנמל היחידי של מים עמוקים בקומורו ואליו מגיעות האוניות באירופה וסין. מזג האוויר בעיר הוא טרופי ימי, כך שהטמפרטורה הממוצעת נעה בין 27–32°C במשך כל השנה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
קטגוריה:קומורו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
פריץ פון אוהדה

Heideprinzesschen (נסיכת הערבה) מעשה ידי פריץ פון אוהדה משנת [[1889, שמן על בד, 140 על 111 ס"מ, מוצג כיום בגלריה הלאומית בברלין.]]
פריץ פון אוהדה (בגרמנית: Fritz von Uhde ; 22 במאי 1848 – 25 בפברואר 1911) היה צייר גרמני שהתמחה בציורים בנושאי דת. סגנונו נע בין ריאליזם לאימפרסיוניזם.

==קורות חיים==
פון אוהדה נולד בווקנברג, בסקסוניה שבגרמניה, ונקרא בשם פרידריך הרמן קרל אוהדה (Friedrich Hermann Carl Uhde).

בשנת 1866 התקבל ללימודים באקדמיה לאמנות יפה בדרזדן, אולם לא השתלב באקדמיה, ובאותה שנה עזב את לימודיו והצטרף לצבא. בין השנים 1867–1877 לימד רכיבה על סוסים בחיל הפרשים. בשנת 1877 עבר למינכן והחל ללמוד באקדמיה לאמנות יפה של מינכן. בתקופה זו הושפע בעיקר מיצירות אמנים פלמים.

בשנת 1879 עבר לפריז בה למד תחת מיהאי מונקאצ'י.

בשנת 1882 נסע להולנד, ובה נטש את סגנון הציור האפלולי אותו למד במינכן, והחל לצייר בצבעוניות הרבה האופיינית לאימפרסיוניזם הצרפתי. ציוריו זכו לרוב לביקורת שלילית בשל הריאליזם הרב שלהם (מבקריו אמרו כי הילדים בציוריו נראים מכוערים).

בשנת 1890 החל פון אוהדה ללמד באקדמיה לאמנות יפה במינכן.

==יצירותיו==
יצירותיו של אוהדה תיארו לרוב נושאים דתיים, ואירועים מן התנ"ך, כשהם מצוירים בסגנון מודרני - כך לדוגמה ארוחתו של ישו בבית חקלאים צוירה כאילו היא נערכה בבית חווה גרמני (היצירה מוצגת בגלריה הלאומית הישנה בברלין), ודרשת ישו על ההר נערכת בפני איכרים בלבוש גרמני של שלהי המאה ה-19.

יצירותיו מוצגות כיום במוזיאון ליפציג, גלריית דרזדן, הפינקוטק של מינכן, המוזיאון הלאומי של דנמרק ומוזיאון אורסיי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציירים גרמנים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1848
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1911
קן סטוט

קנת קמפבל "קן" סטוט (באנגלית: Kenneth Campbell "Ken" Stott; נולד ב-23 במאי 1958) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון סקוטי. מוכר בזכות תפקידיו ב"טרילוגיית ההוביט" ובסרטים "המתאגרף", "פלונקט ומקלין", "חברים לרצח" ו"יום אחד".<ref></ref>

==ביוגרפיה==
סטוט נולד באדינבורו לאם ממוצא סיציליאני שהייתה במקצועה מרצה ולמחנך ממוצא סקוטי. גדל כנוצרי קתולי והתחנך בבית ספר לדרמה "אקדמיית מונטוייו לאומנויות התיאטרון" שבלונדון. בצעירותו הופיע כשחקן מתחיל עבור "הלהקה השייקספירית המלכותית" ועבד למחייתו כאיש מכירות.
סטוט החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות לדוגמת "הבלש המזמר" שיצר דניס פוטר. סטוט התגלה לראשונה בסקוטלנד ובבריטניה בשנת 1994 בזכות תפקיד ראשי לצידו של דייוויד טננט במיני סדרת הדרמה "Takin' Over the Asylum" ובזכות הופעתו בדרמת הפשע של דני בויל "חברים לרצח" בתפקיד מפקח המשטרה מק'אל.
בשנת 1995 זכה סטוט בפרס לורנס אוליביה לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו במחזה "כוס שבורה". ב-1997 התפרסם סטוט בדרמת האגרוף של ג'ים שרידן "המתאגרף" בתור אייק וויר מאמנו של המתאגרף דני פלין (דניאל דיי-לואיס) שהשתחרר מהכלא האירי, בנוסף הופיע לצידו של אלברט פיני בעיבוד האנגלי למחזה הצרתי המצליח "אמנות". ב-1999 שיחק בקומדיית האקשן התקופתית בהפקת גארי אולדמן "פלונקט ומקלין" בתפקיד גנרל צ'אנס.

סטוט זכה להכרת האקדמיה הבריטית בזכות תפקידי טלוויזיה מוערכים שעשה בסדרות "The Vice" בתור המפקח פאט צ'אפל ו"הנקוק וג'ואן" בתפקיד גאוני בתור הקומיקאי טוני הנקוק ב-2005 השתתף בהפקת הטלוויזיה של דייוויד ייטס "הנערה בבית הקפה" בתפקיד שר האוצר של בריטניה אצלו עובד גיבור העלילה לורנס (ביל ניי). ב-2007 השתתף סטוט בדרמה הפוליטית של מייק ניקולס "מלחמתו של צ'ארלי וילסון" בתפקיד סוחר הנשק הישראלי צבי רפיח. ב-2008 דיבב בסרט "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן" את דמותה של הגירית טרונפלהאנטר.

ב-2010 שיחק סטוט בדרמה הקומית "טוסט" בתור אלן אביו של נייג'ל סלייטר (פרדי היימור). ב-2011 הופיע בדרמה "יום אחד" בתפקיד סטיבן אביו של דקסטר מאייו (ג'ים סטרג'ס) . ב-2012 זכה סטוט לתפקיד בסרטו המצליח של פיטר ג'קסון "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתור הגמד באלין נאמנו של ת'ורין. ג'קסון שהעריך במיוחד את עבודותיו של סטוט בחר בו לתפקיד ביחד עם אשתו תסריטאית הסרט פראן וולש.

לסטוט ילד אחד מגרושתו אליזבת.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
=== קולנוע ===
* למען המלכה והמדינה (1990)
* חברים לרצח (1994)
* להיות אנושי (1994)
* קדחת המגרש (1997)
* המתאגרף (1997)
* גובה החוב (1999)
* פלונקט ומקלין (1999)
* אשן כשאמות (2003)
* המלך ארתור (2004)
* הנערה בבית הקפה (2005)
* קזאנובה (2005)
* מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007)
* סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן (2008)
* יום אחד (2010)
* המטבח של סלייטר (2010)
* ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012)
* ההוביט: ישימון סמאוג (2013)
* ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2013)
*דייט בהפתעה (2015)
* קפה סוסייטי (2016)
* 100 רחובות (2016)
* האוקיינוס שבינינו (2018)
*החפירה (2021)

=== טלוויזיה ===
* הבלש המזמר (1986)
* משיח (2001)
*ריבוס (2007-2006)
*הנמלטת (2011)
* מלחמה ושלום (2016)
*רצח בדם קר (2017)

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סקוטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון סקוטים
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:חברי התיאטרון המלכותי הלאומי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1954
כלל החמישה של ליפינסקי

כלל החמישה של ליפינסקי או כלל החמישה (RO5) הוא כלל שפותח בידי כריסטופר ליפינסקי בשנת 1997. מטרתו לקבוע את הזמינות הביולוגית של תרופות אוראליות.<ref name="Lipinski_2001"></ref><ref name="Lipinski_2004"></ref>

==כלל החמישה==
זמינות ביולוגית (Bioavailability) של מולקולה תהיה קטנה יותר כאשר:
# כאשר יש יותר מחמישה אטומים מוסרי מימן (חנקן או חמצן יחד עם לפחות אטום מימן אחד).
# כאשר המשקל המולקולרי של התרופה גדול מ-500 דלטון.
# כאשר השומניות של המולקולה גדולה מחמש (<math>log_{10}p>5</math>).
# כאשר יש יותר מעשרה מקבלי קשרי מימן (חנקן או חמצן).

כאשר שני קריטריונים תקפים עבור מולקולה, היא מאבדת את כל הזמינות הביולוגית שלה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרמקולוגיה
קטגוריה:כללי אצבע
שיאמן

שְׂיָאמֶן (בסינית מפושטת: 厦门; בסינית מסורתית: 廈門; בפין-יין: Xiàmén; ; מילולית: "שער האחוזה"; בעבר: אָמוֹי) היא עיר נמל תת-מחוזית (עיר גדולה בעלת סמכויות שלטוניות רבות) במחוז פוג'יין שבדרום-מזרח הרפובליקה העממית של סין, הממוקמת לחופי מצר טאיוואן. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסיית תת-המחוז העירוני מנתה כ-5.164 מיליון תושבים.

==גאוגרפיה==
שיאמן (המתמקדת באי שיאמן) משתרעת על פני 1,743 קמ"ר בדרום-מזרח מחוז פוג'יין, כ-215 ק"מ דרום-מערבית לבירת המחוז פוג'ואו וכ-820 ק"מ דרום-מערבית לעיר שאנגחאי. העיר נחשבת לאחד המרכזים הכלכליים באזור דרום-מזרח אסיה. האקלים בעיר הוא אקלים סובטרופי, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 21 מעלות צלזיוס. על אף גודל האוכלוסייה בעיר, נחשבת שיאמן לאחת הערים השלוות הירוקות והמטופחות בסין.

נמל העיר שימש בעבר את הבריטים והפורטוגזים, והוא היה אחד מנמלי המוצא של דרך המשי הימית. בשנת 2019 הוא היה במקום ה-13 בין הנמלים הגדולים בעולם.

בעיר הוקמו מפעלי תעשייה רבים בתחום ההיי טק אך גם בתחום תעשיות מסורתיות למשל ייצור אוטובוסים על ידי חברת BCI.

==חלוקה מנהלית==
תת-המחוז העירוני שיאמן מנהל שש מועצות:
{|class="wikitable sortable"
!שם
!בסינית
!בפין-יין
!אוכלוסייה (מפקד 2020)
!שטח (קמ"ר)
!צפיפות לקמ"ר
|-
|מועצת סְה-מִינְג
|思明区
|Sīmíng Qū
|1,073,315
|84.55
|12,694
|-
|מועצת הָאיצָאנְג
|海沧区
|Hăicāng Qū
|582,519
|218.9
|2,661
|-
|מועצת חוּלִי
|湖里区
|Húlĭ Qū
|1,036,974
|77.16
|13,439
|-
|מועצת גִ'ימֶיי
|集美区
|Jímĕi Qū
|1,036,987
|273.9
|3,786
|-
|מועצת טוֹנְג-אָן
|同安区
|Tóng'ān Qū
|855,920
|670.9
|1,276
|-
|מועצת שְׂיָאנְג-אָן
|翔安区
|Xiáng'ān Qū
|578,255
|435.1
|1,329
|}
==ערים תאומות==
לשיאמן ברית ערים תאומות עם 25 ערים:

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130524141118/http://hebrew.cri.cn/1/2011/08/04/2s8940.htm שיאמן: וילה עם נוף לים], מתוך אתר [http://hebrew.cri.cn הרדיו הבינלאומי של סין] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פוג'יין: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי חוף
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערי נמל
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ערים תת-מחוזיות
קטגוריה:ים סין הדרומי: ערי נמל
טריוונדרום

טריוונדרום (שמה הקודם והרווח של העיר) או טירווננתאפורם (במלאיאלאם: തിരുവനന്തപുരം, באנגלית: Thiruvananthapuram, ) היא בירת מדינת קרלה שבהודו ומחוז טריוונדרום. העיר ממוקמת בדרום מערב המדינה, ומאופיינת בגבעות נמוכות וסמטאות סואנות<ref></ref>. 

טריוונדרום היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בקרלה<ref></ref>. בעיר נמצא ריכוז גדול של מרכזי פיתוח טכנולוגיית מידע.

== אטימולוגיה ==
העיר קיבלה את שמה מהמילה המלאילימית-טמילית thiru-anantha-puram (തിരുവനന്തപുരം שפירושה "העיר של לורד אנאטה", אשר מיוחסת למקדש Padmanabhaswamy הממוקם בעיר. Thiruvananthapuram ידועה גם בספרות, ומוכרת גם כ-Ananthapuri, מילה הנגזרת מהמילה הסנסקריט Syanandurapuram, שמשמעותה "עיר האושר" בשירים שהולחנו על ידי Swathi Thirunal, לשעבר המהרג'ה של Travancore<ref></ref>. העיר כונתה רשמית טריוונדרום עד 1991 (טריוונדרום הוא השם האנגלי של העיר), אז החליטה הממשלה להחזיר את שמה המקורי של העיר Thiruvananthapuram.

== היסטוריה ==
העיר שימשה כעיר בירה של ממלכת טרוונקור, ולאחריה של המדינה ההודית טרוונקור-קוצ'ין. לאחר הקמת קרלה ב-1956 הפכה העיר לבירתה.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הודו: ערי חוף
קטגוריה:קרלה: יישובים
קטגוריה:המדינות והטריטוריות של הודו: ערי בירה
קטגוריה:טרוונקור
מייקל נביל סנד

מייקל נביל סנד (באנגלית: Maikel Nabil Sanad; בערבית: مايكل نبيل سند; נולד בשנת 1985 באסיוט, מצרים) הוא פעיל פוליטי ובלוגר. 

סנד קיבל תואר ראשון בוטרינריה מאוניברסיטת אסיוט בשנת 2009, ובשנת 2013 למד לקראת תואר מאסטר בבית הספר ע"ש וילי ברנדט באוניברסיטת ארפורט, גרמניה. סנד ידוע בעקבות קידום ערכים דמוקרטיים ליברליים במצרים וניהול קמפיינים למען יחסי השלום בין מצרים וישראל. 

בבלוג שלו סנד מגדיר את עצמו כ”ליברל, חילוני, קפיטליסט, פמיניסט, פרו-מערבי, תומך שלום, אתאיסט, מטריאליסט, ריאליסט, פרו-גלובליסט, פעיל פסיבי, אנטי-מיליטריסט, פציפיסט”. הוא תומך בזכויות הלהט"ב. 

סנד ידוע גם בזכות קידום יחסי השלום בין מצרים וישראל. בהצהרתו על סירוב שירות צבאי באוקטובר 2010 ציין: “אינני מוכן לשאת נשק נגד חייל ישראלי, שגויס על פי גיוס חובה, אשר מגן על זכות הקיום של מדינתו.” מאוחר יותר, בדצמבר 2010, הוא חיבר כתבה ”מדוע אני פרו-ישראלי”, אשר פורסמה בהמשך באתר הרשמי של משרד החוץ הישראלי בשפה הערבית.

כאשר התחילה המהפכה במצרים בשנת 2011, סנד שידר מסר לישראלים דרך ערוץ היו-טיוב שלו, בו קרא לישראלים לתמוך במהפכה בטענה שמצרים דמוקרטית תהיה ידידתה של ישראל. ב-28 במרץ 2011 נעצר וב-10 באפריל גזר עליו בית דין צבאי שלוש שנות מאסר בשל פוסט שפרסם. ב-23 באוגוסט פתח בשביתת רעב במחאה על תנאי מאסרו. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בו כאסיר מצפון. ב-23 בינואר 2012 קיבל חנינה ושוחרר.

באפריל 2012 סנד נסע לגרמניה כדי ללמוד בבית הספר ע"ש וילי ברנדט למדיניות ציבורית באוניברסיטת ארפורט. בדצמבר 2012 הוא ביקר בישראל וברשות הפלסטינית, וכתב כתבה שנקראת ”יהי שלום”, נתן הרצאות פומביות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, וגם ביקר במטה אש"ף בראמאללה.

== ראו גם ==
פמלה גלר- בלוגרית אמריקאית, ופעילה פוליטית

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.huji.ac.il/cgi-bin/dovrut/dovrut_search.pl?mesge135624466405872560 מכיכר תחריר לאוניברסיטה העברית] 23 בדצמבר 2012, באתר האוניברסיטה העברית

קטגוריה:מצרים: אישים
קטגוריה:בלוגרים
קטגוריה:פעילים פוליטיים
קטגוריה:אסירי מצפון על פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1985
טחורי

טֵחוּרי (בגאורגית: ტეხური) או טֵחוּרָה (ტეხურა) הוא נהר בחבל סמגרלו שבמערב גאורגיה; הוא אחד מיובליו של הנהר ריוני. טחורי נובע במדרון הדרומי של רכס אגריסי שבקווקז הגדול, בגובה 2,400 מטרים, 602 מטרים מתחת לפסגת טחורישדודי. לאחר הירידה מרכס אגריסי, טחורי זורם במישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מצפון.

אורכו של טחורי 108 ק"מ והוא מנקז שטח של 1,040 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של טחורי ליד הכפר נוכלכווי (סמוך לנקודת השפיכה לריוני) היא 30.2 מ"ק לשנייה.

טחורי ניזון ממי הפשרת שלגים, ממי גשמים וממי תהום. באביב, עם הפשרת השלגים בהרים, טחורי עולה על גדותיו וגורם לשיטפונות. בכל עונות השנה, מפלס המים בטחורי נוטה לעלות בפתאומיות עם כמויות גדולות של גשם, מה שגורם להצפות.

בחלק הזרימה העליון, מימיו של טחורי מנוצלים להפעלת טחנות מים כפריות ולהשטת עצים כרותים במורד הזרם (ללא סירות).

בעמק של טחורי ברכס אגריסי, בגובה 1,600 מטרים, נמצא אתר הנופש לברדה, שבו מעיינות של מים מינרליים.

יובלו העיקרי של טחורי הוא הנהר אבאשה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: נהרות
קטגוריה:קווקז: נהרות
קטגוריה:סמגרלו
צבי אלגת

צבי (צביקה) אֶלגַּת (1 באפריל 1936 – 25 במאי 2008) היה עיתונאי ועורך ישראלי, עורך המגזין "לאשה" בשנים 1979–1996.

==ביוגרפיה==
צבי בן שרה ומשה קרפיול נולד ב-1936 בארץ ישראל, וגדל בתל אביב. החל את דרכו בעיתונות ב-1958 ככתב "מעריב" בנגב. בהמשך היה חבר מערכת העיתון בתל אביב.
בשנת תשכ"ג-1963 זכה בפרס עמוס לב על כתבתו "בלוריתו הכסופה של מרסל" (על מרסל טוביאס, שאימן את גנרל מובוטו).
בשנת תשכ"ה-1965 זכה בפרס זה פעם נוספת, עבור כתבתו "שביל החלב" (על חיי מושב עולים על הגבול ליד ירושלים).
בפברואר 1966 זכה להכרה מקצועית כשהיה העיתונאי היחידי שהתלווה לאייבי נתן לפני המראתו למצרים במטוס דו-כנפי (בואינג-סטירמן) למסור לנשיא נאצר עצומה הקוראת לשלום, ודיווח על כך.

כעבור 12 שנה ב"מעריב" עזב את הכתיבה בו לטובת עריכה בעיתון "ידיעות אחרונות", שם ערך את המוסף הפוליטי של סוף השבוע ואת מדור הספורט. בשנת 1974 התמנה במקביל לסגן-עורך "לאשה", השבועון לנשים מבית ידיעות אחרונות. כעבור חמש שנים, בינואר 1979, התמנה לעורך המגזין במקום דוד קרסיק (שערך אותו מ-1953). תחת שרביטו הגיע המגזין לתפוצת שיא.
אלגת ערך את "לאשה" עד פרישתו לגמלאות באוגוסט 1996, אז הוחלף על ידי איריס זוהר-פנחסי.

אלגת היה נשוי למיה ואב לשניים: ענת אלגת, קלינאית תקשורת, וגיא אלגת, פילוסוף ומתרגם.

נפטר במאי 2008, בגיל 72, ונקבר בבית העלמין ירקון.

פיליפ בן (נורברט נישיווסקי) (1913–1978), כתב "מעריב" בניו יורק ובאו"ם במשך שנים רבות, היה קרוב-משפחתו.

==לקריאה נוספת==
* 'מילת המפתח: "מעניין"', בתוך: מרים נופך-מוזס (עורכת אחראית), צבי אלגת, דוד פז (עורכים), אשה 2000: הסיפורים, הדרמות, הסגנון והיופי בישראל, תל אביב: לאשה, 1999, עמ' 1928. (ריאיון קצר עם צבי אלגת)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עורכי לאשה
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
בולגארי

חנות בולגארי ב[[מילאנו]]
בולגארי (באנגלית: Bulgari, על אף שנכתב בצורה מסוגננת כ-BVLGARI) הוא בית אופנה איטלקי וחברה לייצור תכשיטים, שעונים ובשמים. החברה כיום מונה למעלה מ-300 חנויות ברחבי העולם.

==היסטוריה==
סוטירוס בולגאריוס החל את עבודתו כצורף תכשיטים בכפר קטן בו חי באפירוס. ב-1877 עזב כדי לנסות מקומות אחרים ובשנת 1881 הגיע לרומא שם לאחר שלוש שנים פתח את חנותו השנייה ברחוב ויה סיסטינה. לאחר מכן הוחלפה חנות הדגל של החברה לרחוב ויה קונדוטי בשנת 1905 עם עזרה משני בניו, קונסטנטיניו וג'ורג'יו.

במהלך מלחמת העולם השנייה החביאו קונסטנטיניו ואשתו שלוש נשים יהודיות זרות בביתם. על המעשה הזה הם קיבלו את התואר חסיד אומות העולם ב-31 בדצמבר 2003 בטקס שנערך במוזיאון יד ושם בירושלים. לאחר מותו של קונסטנטיניו בשנת 1966 עברה שליטת החברה לבנו ג'אני שהיה שותף יחד עם דודניתו מרינה.

בתור מנכ"ל החברה פתח ג'אני בתחילת שנות ה-70 חנויות ברחבי העולם במקומות מרכזיים כמו ניו יורק, ז'נבה, מונטה קרלו ופריז. בשנת 1987 התפטר מתפקידו ומכר את חלקו בחברה לאחיו ניקולה ופאולו. בתחילת שנות התשעים הוציאה החברה קו בשמים משלה על מנת להרחיב את מוצרי החברה מתכשיטים ושעונים.

בשנת 2004 נפתח המלון הראשון של החברה שנקרא "Bulgari Hotels & Resorts" ונפתח במילאנו. בשנת 2006 נפתח מלון נוסף בבאלי ובשנת 2012 נפתח מלון בלונדון.

ב-6 במרץ 2011 רכש תאגיד הענק LVMH את חברת בולגארי בסכום של 6.01 מיליארד דולר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מותגי אופנה עילית
קטגוריה:LVMH
הדרך הקלה להפסיק לעשן

הדרך הקלה להפסיק לעשן (באנגלית: The Easy Way to Stop Smoking) הוא ספר עזרה עצמית מאת הסופר והיועץ הבריטי אלן קאר, אשר מטרתו להביא לגמילה מעישון. זהו ספרו הידוע ביותר של קאר, והנמכר ביותר בין ספריו, אשר זכה לתהודה נרחבת בעולם, והפך לרב-מכר עולמי.

==כתיבת הספר==

לאחר שנים רבות של עישון כבד, החל משנתו ה-18, הפסיק קאר לעשן בשנת 1983, בגיל 48. בעקבות זאת עזב קאר את עבודתו כרואה חשבון באותה שנה ופתח את "מרפאת הדרך הקלה" הראשונה, כדי לעזור למכורים אחרים. בנוסף לספרו זה כתב קאר עוד מספר ספרים אשר נועדו להוביל לגמילה מעישון, וכן ממשקל עודף, אשר חלקם היו אף הם רבי מכר.

==תוכן הספר==
בדברי ההקדמה לספר כותב קאר כי שיטתו להפסקת העישון, "שיטת הדרך הקלה" המוצגת בספר, אינה מבקשת לגרום למעשן להפסיק לעשן כתוצאה מהפחדות והדגשת נזקי העישון, אלא מבקשת לחלופין להתמודד ישירות למול ההתמכרות הפסיכולוגית, שהיא, לפי קאר, הגורם המשמעותי ביותר בהתמכרות לסיגריות. 
הספר עצמו מחולק ל-44 פרקים, אשר נועדו להוביל את המעשן, עם סיום הקריאה בספר, להחלטה להפסיק לעשן, וזאת, לטענת קאר, כמעט וללא חסכי גמילה פיזיים ופסיכולוגיים. 

==השפעת הספר==
הספר זכה להימנות על רשימת הספרים רבי המכר בארצות רבות, ביניהן צרפת, ספרד, דרום אפריקה, אוסטרליה, קולומביה, ארצות הברית וישראל, כאשר בסופו של דבר למעלה מ-7 מיליון עותקים נמכרו ברחבי העולם. כמו כן הספר תורגם למספר שפות, ביניהן צרפתית, ספרדית ועברית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.allencarr.co.il/ האתר הרשמי של שיטת "הדרך הקלה להפסיק לעשן"]
* 

קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ספרי עזרה עצמית
קטגוריה:גמילה מעישון
קטגוריה:ספרי הוצאת בבל
שירות עצמי

דוכן להרכבת ארוחה, במסעדה בשירות עצמי

שירות עצמי היא שיטה של מתן שירות, שבה חלק מהפעילות הכרוך בקבלת השירות מועבר מהספק אל הלקוח, כלומר הלקוח משרת את עצמו, לעיתים בעזרת מכונות המיועדות לכך. שיטה זו התפתחה כתחליף לשיטה שבה השירות ניתן על ידי עובד<nowiki/>יו של ספק השירות.

==יתרונות של שירות עצמי==
לשיטה של שירות עצמי יש יתרונות עבור הספק והלקוח:
* השירות מהיר יותר, משום שאינו מצריך המתנה לעובד שיספק את השירות.
* השירות זול יותר, בזכות החיסכון בכוח אדם המשמש למתן השירות.
* כאשר השירות העצמי מחליף את מלוא הפעילות הכרוכה בקבלת השירות, ניתן לקבל אותו במשך כל שעות היממה.
לעיתים השירות העצמי פחות נוח למקבל השירות. במצבים אלה מוצע לעיתים מסלול של שירות עצמי לצד מסלול של שירות מלא, כך שהלקוח יכול לבחור את המסלול המתאים לו.

==שיטות לתפעול שירות עצמי==
מכונה לתשלום בשירות עצמי בעד חניה ב[[חניון]]

קיימות שתי שיטות נפוצות לתפעול של שירות עצמי:
* העברה לשליטת הלקוחות של פעילויות שנעשו קודם לכן על ידי נותן שירות. שיטה זו מתקיימת בחנויות שבהן המוצרים נמצאים בהישג ידו של הלקוח, בהשוואה לחנויות שבהן על הלקוח לבקש ממוכר את המוצרים הנחוצים לו.
* החלפת נותני השירות במכונות אוטומטיות, שהפעלתן נעשית על ידי הלקוח.

==דוגמאות לשירות עצמי==
קיימים מספר סוגים של שירות עצמי:
* לעומת מכולת, שבה ליקוט המוצרים נעשה על ידי החנווני, בהתאם להוראות שהוא מקבל מהקונה, במרכול הקונה אוסף בעצמו לעגלת קניות את המוצרים שברצונו לקנות, ורק התשלום נעשה במעבר אצל קופאי. בחלק מהמרכולים גם שקילת המוצרים נעשית על ידי הלקוח, ויש אף המאפשרים תשלום בשירות עצמי, כך שכל פעולת הקנייה נעשית בשירות עצמי. שירות עצמי בחנויות מזון פותח בארצות הברית בשנת 1917 על ידי קלארנס סונדרס, שרשם פטנט על כך.
* תרופות ללא מרשם לשיווק כללי נמכרות בישראל בשירות עצמי, לאחר שנעשה שינוי בחקיקה המתיר זאת (עד לשינוי זה הותרה מכירה של תרופת אלה רק בשירות של רוקח).
* בנקים מעמידים בכניסה לסניף הבנק אמצעים שונים לשירות עצמי, כגון כספומטים למשיכת מזומנים, עמדות (ממוחשבות ולא ממוחשבות) להפקדת המחאות, עמדות מידע ועוד, המאפשרים ללקוח לקבל שירותים אלה ללא הסתייעות בפקיד. השירות העצמי פעיל במשך כל שעות היממה והוא מהיר יותר וזול יותר מהשירות המלא, הניתן על ידי פקידי הבנק בשעות הפעילות של הסניף.
* תחנות דלק רבות מאפשרות רכישת דלק בשירות עצמי, במחיר מוזל מרכישה בשירות מלא. מדינות ניו ג'רזי ואורגון בארצות הברית אוסרות תדלוק בשירות עצמי.
* מסעדה בשירות עצמי מאפשרת לסועד להרכיב בעצמו את ארוחתו, כשרק התשלום בקופה מצריך שירות מעובד המסעדה. בווריאציה מצומצמת יותר, הרכבת הארוחה נעשית על ידי עובדי המסעדה, ורק ההגשה לשולחנו של הסועד נעשית בשירות עצמי.
* מכבסה בשירות עצמי מאפשרת ללקוחות להפעיל בעצמם מכונות כביסה ומייבשי כביסה לשם כביסת בגדיהם.
* מכונות למכירת משקאות ומזון מוצבות במקומות ציבוריים (בתי חולים, מקומות עבודה ואף ברחוב) ומאפשרות רכישה בשירות עצמי של מוצריהן.
* כרטיסי נסיעה בתחבורה ציבורית ניתן לרכוש גם באמצעות אוטומטים המיועדים לכך.
* מערכת מענה קולי מאפשרת שירות עצמי בפנייה למוקד שירות טלפוני. לעיתים מקבל הפונה בשירות עצמי את מלוא השירות שהוא נזקק לו, ולעיתים המערכת מאפשרת רק הגעה לנותן שירות אנושי המתמחה בשירות הנדרש.
*אתרי אינטרנט רבים מאפשרים שירות עצמי של קניית מוצרים, הזמנת שירותים, תשלום חשבונות ובירור מידע.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מסחר
קטגוריה:שירותים
IIACF

IIACF - International Israel Allies Caucus Foundation ("הקרן הבינלאומית לשדולות חברי פרלמנט אוהדי ישראל") הוא ארגון גג של שדולות פרו-ישראלית הפועלת בבתי הקונגרס האמריקניים, הפרלמנט האירופי ובפרלמנטים אחרים ברחבי העולם. משרדי הארגון ממוקמים בוושינגטון, בריסל וירושלים. מקים הארגון ונשיאו היה השר וחבר הכנסת לשעבר, הרב בני אלון.

==היסטוריה ומטרות==
בשנת 2004 הקימה קבוצה חברי כנסת ממפלגות שונות את Knesset Christian Allies Caucus (השדולה לקידום היחסים עם הקהילות הנוצריות), שפעלה על מנת לקדם את הקשרים בין חברי פרלמנט נוצרים אוהבי ישראל ברחבי העולם לבין החברים בשדולה, והיוותה את הבסיס לקרן. בשנת 2006 חברו יחד חברי קונגרס משתי המפלגות האמריקאיות (עומדים בראשה שני יושבי-ראש-עמית מהמפלגה הרפובליקנית ושני יושבי-ראש-עמית מהמפלגה הדמוקרטית) להקמת (Congressional Israel Allies Caucus (CIAC הפועלת בחסות הקרן. מאז הוקמו כ-20 שדולות נוספות ברחבי העולם: בקנדה, אורוגוואי, ברזיל, דרום אפריקה, פינלנד, אנגליה, יפן, הפיליפינים, קוריאה הדרומית, מלאווי ועוד.

מטרות הקרן הן לרתום את הפרלמנטים השונים והממשלות ברחבי העולם לתמיכה בישראל, לתאם ביניהם את הסיוע לישראל וביצוע של יוזמות משותפות ואחידות בעזרת קידום ושיתוף תקשורת ומידע בין חברי פרלמנט ומחוקקים.

==קישורים חיצוניים==
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהדות ארצות הברית: ארגונים

קטגוריה:שדולות
אדווין אוסטין אבי

אדווין אוסטין אבי (באנגלית: Edwin Austin Abbey; 1 באפריל 1852 – 1 באוגוסט 1911) היה צייר ומאייר אמריקאי.

==קורות חיים==
אבי נולד בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה שבארצות הברית. הוא למד אמנות באקדמיה של פנסילבניה לאמנות יפה תחת כריסטיאן שוסל (Christian Schuessele).

אבי עבד כמאייר עבור המגזינים הארפר'ס ויקלי (בין השנים 1871–1874) ושריבנר'ז מגזין.

בשנת 1871 עבר אבי לעיר ניו יורק, והחל לאייר מהדורות ספרי שיצאו לאור בארצות הברית ובהם "סיפורי חג המולד" מאת צ'ארלס דיקנס (בשנת 1875), "שירי רוברט הריק" (בשנת 1882) ו"She Stoops to Conquer" מאת אוליבר גולדסמית' (בשנת 1887). אבי אייר את מהדורת "קומדיות ויליאם שייקספיר" שיצאו לאור בהוצאת הארפר בשנת 1896.

בשנת 1878 עבר אבי לאנגליה במטרה שילמד את קורות חייו של המשורר רוברט הריק בטרם יאייר את ספר שיריו. אבי החליט להשתקע באנגליה בשנת 1883, ובשנה זו נבחר כחבר האגודה המלכותית למציירים בצבעי מים. בשנת 1898 התקבל כחבר האקדמיה המלכותית לאמנויות.

בשנת 1902 נבחר לצייר את הכתרתו של המלך אדוארד השביעי. יצירה זו מוצגת כיום בארמון בקינגהאם.
בעקבות ציור היצירה ניתן לאבי תואר אבירות.

בשנות ה-90 של המאה ה-19 צייר ציורי קיר עבור הספרייה הציבורית של בוסטון ובהם האפריז - "החיפוש אחר הגביע הקדוש". ציורי קיר אלה צוירו בסטודיו של אבי באנגליה.

בין השנים 1908–1909 צייר אבי ציורי קיר עבור הרוטונדה של קפיטול מדינת פנסילבניה. 

בשנת 1911 חלה אבי במחלת הסרטן. באותה עת שקד אבי על ציור היצירה "קריאת הכרזת העצמאות" עבור אולם בית המחוקקים של מדינת פנסילבניה. בשל מחלתו היה זה ארנסט בורד, עוזרו של אבי, שסיים את היצירה, המוצגת כיום באולם בית המחוקקים.

אבי נפטר בשנת 1911 בטרם סיים את היצירות שהוזמנו עבור בית המחוקקים.

בשנת 1937 הורישה אלמנתו של אבי רבות מעבודותיו לאוניברסיטת ייל.

== גלריה ==
<gallery>
The Play Scene in Hamlet.jpg|"סצנה מתוך המלט", צבע שמן על בד, 1897
Anne Hutchinson on Trial.jpg|"אן הטצ'ינסון מועמדת למשפט", 1901
SpiritofLight.JPG|"רוח הנאורות", הרוטונדה של קפיטול מדינת פנסילבניה, הריסברג פנסילבניה
Image:AllegoryofScience.JPG|אלגוריית "מדע", קפיטול מדינת פנסילבניה
</gallery>

==קישורים חיצוניים== 

* [http://americanartgallery.org/artist/home/id/95 יצירותיו של אדווין אוסטין אבי באתר American Art Gallery]
* [http://www.bpib.com/abbey.htm קורות חיים]
* 
* 
* 

קטגוריה:מאיירים אמריקאים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1852
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1911