Tracy Chapman

Tracy Chapman הוא אלבום הבכורה של הזמרת טרייסי צ'פמן, וקרוי על שמה. האלבום יצא ב-5 באפריל 1988, על ידי אלקטרה רקורדס. ב-1987, הציע בריאן קופלמן, חברה של צ'פמן ללימודים באוניברסיטת טאפטס, שהכיר אותה מהפגנות נגד אפרטהייד בהם הייתה שרה שירי התנגדות, להשמיע את המוזיקה שלה לאביו, שהיה בעל חברת הוצאה לאור מצליחה; היא לא חשבה שההצעה רצינית. לאחר הופעות מקומיות מרובות שלה, קופלמן מצא קלטת דמו של צ'פמן שרה את "Talkin' 'bout a Revolution", וקידם את השיר בתחנות רדיו, מה ששכנע אותה בסופו של דבר לחתום על חוזה הקלטות עם אלקטרה רקורדס.

בניסיונות המוקדמים להפיק את האלבום, דחו מפיקים רבים את צ'פמן, כי לא אהבו את הכיוון המוזיקלי שלה - סינת'פופ היה הז'אנר הפופולרי באותה העת. אך דייוויד קרשנבאום החליט להפיק את האלבום, מכיוון שרצה לעבוד על פרויקט אקוסטי. האלבום הוקלט בהוליווד, קליפורניה במשך שמונה שבועות. רוב השירים שבו מתייחסים לסוגיות פוליטיות וחברתיות. צ'פמן הייתה חרדה שינסו לשנות את סגנון השירים שלה, או את ההצהרות הפוליטיות שלה, וביקשה לבצע שירים מאוד פשוטים בסגנון, ושהמילים יהיו מובנות. קרשנבאום הסכים לכך, ודאג שהיא והגיטרה יעמדו במרכז כל השירים. הוא אמר על כך מאוחר יותר, שהיא הגיעה בזמן הנכון עם החומר הנכון, ושכנראה הייתה תחושת שעמום קל מהחומר שהופק אז, ושאנשים היו מוכנים לשמוע שוב ליריקה.

האלבום "Tracy Chapman" זכה לשבחי הביקורת, כאשר מבקרים רבים אשר התלהבו מהפשטות של המוזיקה, מביצועיה הקוליים של צ'פמן, ומהמסרים הפוליטיים והחברתיים. האלבום הצליח מסחרית ברוב המדינות בהן הושק, והגיע לראשי המצעדים במדינות רבות, כולל אוסטריה, ניו זילנד, שווייץ, דנמרק, והממלכה המאוחדת. הוא הגיע למקום הראשון בארצות הברית במצעד בילבורד 200, והוסמך כ-6x פלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), עם מכירות העולות על שישה מיליון עותקים בארצות הברית בלבד.

שלושה סינגלים יצאו מתוך האלבום, כשהמצליח מביניהם היה "Fast Car". השיר בוצע בהופעת המחווה לנלסון מנדלה, לכבוד יום הולדתו ה-70, הגיע לטופ-10 בבילבורד הוט 100 והצליח גם באוסטרליה, ניו זילנד, אירלנד, בריטניה ומדינות אחרות באירופה.

== ביקורת ==

Tracy Chapman זכה לשבחי מבקרי המוזיקה. לפי "רולינג סטון", צ'פמן "תפסה את האוזניים של כולם בעידן המטאל-והשיער של שנות השמונים המאוחרות" עם האלבום. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic כתב שהאלבום "הגיע בלי הרבה רעש באביב של 1988... והפך לאחד מאלבומי המפתח של עידן בוש, שסיפק אבן בוחן עבור כל תנועת ה-PC [פוליטיקלי קורקט] בעוד הוא מחייה את מסורת הזמר-יוצר". על פי ארלוויין, "הצירוף של נושאים עכשוויים וקלאסיים הוא בדיוק מה שעושה את האלבום לייחודי - הוא מביא את המסורת לתוך ההווה." . הוא מונה את האלבום כטוב ביותר מכל הדיסקוגרפיה של צ'פמן. רוברט כריסגאו היה פחות נלהב בביקורת שלו ב"וילג' ווייס". הוא החשיב את "Fast Car" ו-"Mountains o' Things" כבעלי הבחנה דקה ואת צ'פמן כזמרת בעלת כישרון טבעי, אך התאכזב מהנאיביות העממית הפשוטה שראה ב- "Talkin' 'bout a Revolution" ו-"Why".

בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-256 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.

== הצלחה מסחרית ==
תוך שבועיים מהשקתו, האלבום מכר מיליון עותקים ברחבי העולם, והיה להצלחה רשמית. האלבום נמכר בסך הכל במעל ל-20 מיליון עותקים ברחבי העולם והוא אחד מהאלבומים הראשונים על ידי אישה עם מכירות של יותר מ-10 מיליון עותקים ברחבי העולם.

== רשימת השמעה ==

== משתתפים ==

== מצעדים ==
{| class="wikitable sortable"
|-
! מצעד (1988)
! מקום
|-
|align="right"|מצעד האלבומים האוסטרלי
| style="text-align:center;"|2
|-
|align="right"|מצעד האלבומים האוסטרי
| style="text-align:center;"|1
|-
|align="right"|מצעד האלבומים הבלגי (פלנדרס)
| style="text-align:center;"|28
|-
|align="right"|מצעד האלבומים הדני
| style="text-align:center;"|1
|-
|align="right"|מצעד האלבומים הצרפתי
| style="text-align:center;"|27
|-
|align="right"|מצעד האלבומים ההולנדי
| style="text-align:center;"|1
|-
|align="right"|מצעד האלבומים של ניו זילנד
| style="text-align:center;"|1
|-
|align="right"|מצעד האלבומים הנורווגי
| style="text-align:center;"|2
|-
|align="right"|מצעד האלבומים השוודי
| style="text-align:center;"|2
|-
|align="right"|מצעד האלבומים של שווייץ
| style="text-align:center;"|1
|-
|align="right"|מצעד האלבומים הבריטי
| style="text-align:center;"|1
|-
|align="right"|US בילבורד 200
| style="text-align:center;"|1
|}

== הסמכות ==
{| class="wikitable"
|-
! אזור !! הסמכה !! יחידות
|-
| ארגנטינה || 2× פלטינה || 120,000 *
|-
| אוסטרליה || 7× פלטינה || 490,000 *
|-
| אוסטריה || 2× פלטינה || 100,000 *
|-
| ברזיל || זהב || 100,000 *
|-
| קנדה || 3× פלטינה || 300,000 *
|-
| דנמרק || 5× פלטינה || 250,000 *
|-
| צרפת || יהלום || 1,397,300
|-
| גרמניה || 9× זהב || 2,250,000 *
|-
| הונג קונג || פלטינה || 20,000 *
|-
| איטליה || זהב || 50,000 *
|-
| הולנד || פלטינה || 100,000 *
|-
| ניו זילנד || פלטינה || 15,000 *
|-
| שוודיה || זהב || 50,000 *
|-
| שווייץ || 4× פלטינה || 200,000 *
|-
| הממלכה המאוחדת ||7× פלטינה || 2,668,869
|-
| ארצות הברית || 6× פלטינה || 6,000,000 *
|-
|align="center" colspan="3"|* מספרי מכירות מבוססים על ההסמכה בלבד
|}

== פרסי גראמי ==
{| class="wikitable" style="margin-bottom: 10px;"
!שנה
!זוכה
!קטגוריה
|-
| rowspan="3" |1988
|"Fast Car"
|ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר של זמרת
|-
| rowspan="3" |Tracy Chapman
|אלבום הפולק העכשווי הטוב ביותר
|-
|האמן החדש הטוב ביותר
|-
|1989
|אלבום השנה
|}

== הכרה ==
האלבום קיבל שבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-31: לאלבום השנה, תקליט השנה, ("Fast Car"), שיר השנה ("Fast Car"), מפיק השנה (דייוויד קרשנבאום), האמן החדש הטוב ביותר, אלבום הפולק העכשווי הטוב ביותר, ביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר על ידי זמרת ("Fast Car"). האלבום זכה בשלוש הקטגוריות האחרונות.

ב-1989 דורג האלבום במקום העשירי ברשימת המגזין "רולינג סטון", "100 האלבומים הגדולים של שנות ה-80". בשנת 2003 דורג האלבום במקום מספר 261 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" של "רולינג סטון".

"Slant Magazine" מיקם את האלבום כמספר 49 ברשימת ה"האלבומים הטובים ביותר של 1980".

האלבום דורג במקום ה-41 ברשימת NPR של "150 האלבומים הטובים של כל הזמנים שעשו נשים".

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1988
קטגוריה:אלבומי טרייסי צ'פמן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לאלבום הפולק העכשווי הטוב ביותר
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי יהלום בצרפת
קטגוריה:אלבומי חברת אלקטרה רקורדס