OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כלכלת הממלכה המאוחדת

כלכלת הממלכה המאוחדת היא אחת מכלכלות העולם הגדולות ביותר. התמ"ג של המדינה הוא השישי בגודלו בעולם והיא חברה בארגון המדינות המתועשות (G7).

==רקע כלכלי==
לאחר חיסול האימפריה הבריטית וסיום מלחמת העולם השנייה, נפגעה כלכלת הממלכה המאוחדת והיא איבדה את מקומה כמעצמת-על כלכלית. אף שלא שבה למעמדה הקודם, היא נמנית עם המשגשגות שבמדינות העולם.

בבסיס הכלכלה עומדת התעשייה, המעסיקה כרבע מכוח העבודה ומספקת את רוב סחורות היצוא. הממלכה המאוחדת נחשבת מדינת שירותים כיוון שכ-70% מכוח העבודה מועסקים בשירותים. חשיבות רבה יש גם לתיירות, לבנקאות ולמסחר.

החקלאות מתקדמת, והמועסקים בה (2% מכוח העבודה) מספקים כ-60% מצרכי המזון המקומיים. עד 1975 הממלכה המאוחדת הייתה תלויה ביבוא נפט וגז טבעי לתעשיותיה, אך אז התגלו מרבצי נפט וגז בים הצפוני (הממלכה המאוחדת שולטת על כ-75% מהמרבצים) והיא מספקת את תצרוכתה ואף 2% מהנפט המיוצא בעולם הוא בריטי; היות שכמויות הנפט מוגבלות הממלכה המאוחדת משתמשת גם בפחם (שמקורו באי הבריטי עצמו) לשלל שימושים שלהם הוא שימושי. מלבד זאת באי הבריטי מצויים גם בדיל, ברזל, מלח, עופרת ונחושת.

==נתונים כלכליים==
*תל"ג (2018): 3,038 מיליארד דולר (9 בעולם).
*תל"ג לנפש (2018 - מוערך): 45,471 דולר (35 בעולם נכון לשנת 2017).
*צמיחה שנתית (2006): 2.8%.
*אבטלה (2018): 4.1%.
*אינפלציה (2018): 2.5%.
*אוצרות טבע: פחם, נפט, גז טבעי, בדיל, ברזל, מלח, עופרת, נחושת, מוליבדן, פוספטים, אורניום, בוקסיט, זהב, כספית, ניקל, כסף, טונגסטן, אבץ, אשלג, עץ, ליגניט, יערות, שיש, גופרית, פיריט, מתכות, כוח הידרו-אלקטרי, מנגן, פלטינה, עץ (חומר גלם), אזבסט, גבס.
*תעשייה: תיירות, מכונות, מכוניות, רכבות, מספנות, מטוסים, אלקטרוניקה, כימיקלים, תרופות, נפט, מיכרות פחם, נייר ומוצרי נייר, עיבוד מזון ומשקאות, הלבשה והנעלה, תעופה, חלל, בידור, היי-טק, פלדה, טלקומוניקציה, מיכרות, מוצרי צריכה, מתכות, ציוד חשמל, ציוד בניין ומיכרות, רכב, חלקי חילוף למכוניות, מערכת ייצור אוטומטית, ציוד תעבורה, טקסטיל, מזון, ספנות, מטוסים, מוצרי חשמל, אופנה, יין, בושם, נעליים, נשק, מלט, עץ, ברזל, בדיל, מוצרי עץ, לבוש.
*חקלאות: דגנים, תפוחי אדמה, ירקות, דיג, משק חי, תירס, פירות, כותנה, טבק, בשר, חלב, עץ, אורז, סלק סוכר, דגה, חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, בקר, זיתים, לימונים, קפה, סויה, קנה סוכר, קקאו, הדרים, מוצרי חלב, ענבי יין.
*יבוא: 621.4 מיליארד דולר (2007).
*יצוא: 442.2 מיליארד דולר (2007).

==ראו גם==
* פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי

==קישורים חיצוניים==

* 

הממלכה המאוחדת
*
הממלכה המאוחדת
טחו

נהר טחו-טולדו ספרד
טָחוֹ (בספרדית Tajo (טאחו); בפורטוגזית Tejo (טֶז'וּ); בלטינית Tagus (טאגוס)) הוא הנהר הארוך ביותר בחצי האי האיברי: אורכו 1,007 קילומטרים, מתוכם 785 בספרד, 44 לאורך הגבול עם פורטוגל ו-178 בפורטוגל עצמה. ראשיתו בהרים שבפרובינציית טרואל באראגון. הוא זורם מערבה ועובר דרך הערים ארנחואס וטולדו בספרד, וסנטרם וליסבון בפורטוגל. בליסבון הוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי. 

כמו נהרות אחרים בחצי האי, פני המים של טחו משתנים לאורך השנה, ולעיתים גורמים להצפות. ההצפה הכבדה ביותר התרחשה ב-1755 בעקבות רעידת האדמה בליסבון.

שטח אגן הניקוז שלו כ-80,000 קמ"ר, מתוכם 55,000 קמ"ר בספרד ו-25,000 קמ"ר בפורטוגל; בכך הוא השני בחצי האי האיברי אחרי אברו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרד: נהרות
קטגוריה:פורטוגל: נהרות
קטגוריה:אראגון: גאוגרפיה
קטגוריה:קסטיליה-לה מנצ'ה
קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית)
קטגוריה:אקסטרמדורה: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
ארנחואס

אָרָנְחוּאֶס (בספרדית: Aranjuez) היא עיר בדרום הקהילה האוטונומית מדריד בספרד, 47 ק"מ מדרום למדריד, על גדות נהר הטחו. העיר נודעה בנופיה ובאקלימה הנוח; המלכים הקתוליים, פרננדו השני מאראגון ואיזבלה הראשונה מקסטיליה, ישבו במקום, ומאז ועד סוף המאה ה-19 העיר שימשה כמושב האביב של מלכי ספרד. פליפה השני בנה בה את הארמון המלכותי של ארנחואס, שמהווה עד היום מוקד משיכה לתיירים. 

רבעי ארנחואס

ב-2005 היו בעיר כ-48,000 תושבים, שהתפרנסו ברובם מתיירות, אך גם מחקלאות ומתעשייה.

שם העיר התפרסם בעיקר בזכות היצירה ה"קונסיירטו דה ארנחואס" של חואקין רודריגו, אחת היצירות המפורסמות ביותר לגיטרה קלאסית.

בשנת 2001 הוכרז הנוף התרבותי בארנחואס כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית): ערים
לקטון

[[גמא-בוטירולקטון]]

לקטונים (Lactones) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.

הלקטונים הם אסטרים טבעתיים (ציקליים); הם מכילים, לפיכך, את הקבוצה הפונקציונלית COO. 

לקטון נוצר ממולקולות בנות למעלה מ-4 אטומי פחמן, אשר מכילות בקצה האחד קבוצת הידרוקסיל (בדומה לכהלים) ובקצה השני קבוצת קרבוקסיל, בדומה לחומצות קרבוקסיליות. שתי הקבוצות נוטות להגיב האחת עם השנייה בתגובת איסטור פשוטה, דבר הגורם לסגירת המולקולה לטבעת וליצירת לקטון. 

שמותיהם של הלקטונים מורכבים מתחילית, אות יוונית המציינת את גודל הטבעת (בטא עבור טבעת מרובעת, גמא עבור טבעת מחומשת וכן הלאה), ומהסיומת לקטון.

מקרוליד (Macrolide) הוא לקטון גדול (בן 14, 15 או 16 אטומי פחמן) הקשור לחד-סוכר אחד או יותר. כמה מקרולידים מהווים תרופות חשובות, ביניהם אריתרומיצין, המהווה תחליף שכיח ביותר לפניצילין (עבור חולים בעלי אלרגיה לפניצילין).

==קישורים חיצוניים==

*[http://wis-wander.weizmann.ac.il/site/he/weizman.asp?pi=438&doc_id=4729&interID=4724 לקטונים] - מכון ויצמן למדע
*
נקניק דם

פודינג שחור
נקניק דם (מכונה גם פודינג דם) הוא נקניק או מקפא העשוי מדם של בעל חיים, שבושל וצומצם, יחד עם בשר, שומן או חומר מסמיך, עד שהדם מתגבש והופך למעין מקפא. במטבח האנגלי והאירי נהוג להשתמש בדם חזיר או בקר.

ישנה אגדה אורבנית שלפיה הנקניק הומצא על ידי שני קצבים בוואריים שיכורים במאה ה-14, אולם למעשה הנקניק היה קיים כבר ביוון העתיקה, ואף מוזכר באודיסאה של הומרוס.

הנקניק נפוץ מאוד בבריטניה ובאירלנד, שם הוא נקרא "פודינג שחור", ומיוצר מדם חזיר, בשר בקר, שעורה, לחם וסובין. הוא מוגש לעיתים בארוחת הבוקר האנגלית המסורתית.

הנקניק דומה לפודינג לבן המוגש אף הוא לארוחת בוקר באירלנד.

בגרמניה ידוע הנקניק בשם Blutwurst, ומיוצר מבשר חזיר, דם בקר ושעורים. באזור הריין מיוצר הנקניק מבשר סוסים. בצרפת נקרא הנקניק boudin noir, והוא נפוץ גם במטבח הקריאולי ומטבח קאג'ון בהם הוא מכונה boudin rouge. הוא מקובל גם בספרד ובאמריקה הלטינית, ונקרא מורונגה. בספרד קיימים מספר סוגים של הנקניק ובהם כאלה המכילים לעיתים אורז, בצל, שום, צנובר ומתובלים בפפריקה, או בציפורן.
ב[[פינלנד, בעיקר בעיר טמפרה, נהוג להגיש נקניק זה (בפינית Mustamakkara) לארוחת בוקר עם ריבת חמוציות.]]

גם במזרח הרחוק נפוץ מאכל זה, הקרוי בטאיוון: "טי הוה קוהה" שמשמעו "עוגת דם חזיר", והעשויה מדם חזיר ואורז, ומוגש כחטיף, למשל בסין שם נפוץ המאכל הקרוי "דם טופו" (血豆腐) ועשוי מדם חזיר או ברווז, וכן בקוריאה ובפיליפינים.

==קישורים חיצוניים==

דם
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:המטבח הגרמני
קטגוריה:המטבח הספרדי
קטגוריה:המטבח הסיני
קטגוריה:המטבח הקוריאני
פורט מורסבי

פורט מורסבי (באנגלית: Port Moresby, בטוק פיסין: Pot Mosbi) היא עיר הבירה של פפואה גינאה החדשה. העיר ממוקמת ליד המפרץ של פפואה. נכון לשנת 2011 אוכלוסיית פורט מורסבי מנתה 364,125 תושבים.

==היסטוריה==
באזור בו ממוקמת פורט מורסבי היה כבר מרכז מסחר, כשקפטן ג'ון מורסבי הגיע לשם בשנת 1873 וקרא למקום על שם אביו, אדמירל פיירפקס מורסבי. הבריטים הקימו באזור עיר בשנת 1883 כשסיפחו את דרום מזרח גינאה החדשה. בזמן מלחמת העולם השנייה היה בפורט מורסבי בסיס חשוב של בעלות הברית. במהלך קרב ים האלמוגים ניסו היפנים לכבוש את פורט מורסבי אולם הדבר לא צלח בידם. ניסיון שני לכבוש את העיר בוצע מכוון צפון בדרך היבשה. ב-17 בספטמבר 1943 התקרבו היפנים עד 50 קילומטרים מן העיר ונהדפו באבדות עצומות.

ב-1975 פפואה גינאה החדשה קיבלה את עצמאותה ופורט מורסבי הפכה לעיר הבירה של המדינה החדשה.

בנין הפרלמנט<ref>תמונה : https://www.pgcruises.com/sites/default/files/M/V%20Tere%20Moana/Ports/PortMoresby_Alamy_EY94G4_772x520_0.jpg </ref> של פפואה גינאה החדשה נראה כגרסה מסוגננת של "בית רוחות" מוסד הנפוץ בקרב שבטי פפואה גינאה החדשה.

==כלכלה==
ענפי היצוא העיקרים של פורט מורסבי הם גומי, זהב וקופרה (הגרעין של פרי הקוקוס).

==תחבורה==
ליד העיר נמצא נמל התעופה הבינלאומי ג'קסונס, שמשרת בעיקר את חברת התעופה של פפואה גינאה החדשה כמו גם את חברת התעופה האוסטרלית "קוואנטס" (Qantas).

== שכונות העיר ==
השם פורט מורסבי מתייחס גם לאזור העירוני של המחוז הראשי, אך בייחוד לאזור העסקים. שכונות נוספות בפורט מורסבי הן: Koki, Newtown, Konedobu, Kaevaga, Badili, Gabutu, Kila, Matirogo, Three Mile, Kaugere, Sabama, Korobosea, Four Mile, Hohola, Hohola North, Boroko, Gordon, Gordon North, Erima, Saraga, Waigani, Morata, Gerehu.

העיר מדורגת בעקביות כאחת הערים המסוכנות בעולם עקב אחוזי הפשיעה הגבוהים בה.

== ערים תאומות ==

* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://ww8-america.blogspot.com/2009/05/port-moresby-papua-new-guinea-capital.html פורט מורסבי- האזור]
* [http://www.ourpacificocean.com/png_moresby/index.htm פורט מורסבי- העיר]
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ערים
קטגוריה:אוקיאניה: ערי בירה
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אוקיאניה: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1873
ויקאר

ויקאר (בלטינית: Vicarius, באנגלית: Vicar) הוא התואר הכנסייתי שניתן לכל מי שמשמש כממלא מקום או שליחו של ממונה או עליון ממנו. התואר מיוחס בדרך כלל בנצרות הקתולית לנציג מקומי של הקיסר כמו ארכידוכס, העשוי לקבל את התואר. בנוסף, סגנו של כומר נקרא לעיתים ויקאר.

בחוק הקנוני של הנצרות הקתולית , ויקאר הוא הנציג המקומי של כל איש דת. בתקופה הרומית שימש המונח לתיאור פקידים תחת פיקוח הפרפקטים הפראיטוריאנים. בתקופה המוקדמת של הנצרות, היו לבישופים ויקארים בדמות הארכי-דיאקונים, הארכי-כמרים ואפילו הכמרים המקומיים, ששימשו "מרפאי נשמות" במקום בעל הסמכות הרמה יותר. 

האפיפיור משתמש בתואר ויקריוס כריסטי במשמעות "ממלא מקומו של ישו". האפיפיורות השתמשה במונח בפעם הראשונה במאה השמינית. קודם לכן, נעשה שימוש בתואר "ממלא מקומו של פטרוס הקדוש או "ממלא מקום ראש השליחים" (vicarius principis apostolorum). כמה לגטים אפיפיוריים כובדו אף הם בתואר "ממלא מקום כס השליחים". 

בשיתוף האנגליקני, ויקאר הוא תואר רגיל הניתן לכהני קהילה מסוימים. אנשי הכמורה האנגליקניים בקהילות מתחלקים לרקטורים, ויקארים ו"קוראטים קבועים," בהתאם לתשלום שהם זכאים לקבל: רקטור מקבל מעשר גדול (מגידול חיטה, שחת ועץ) ומעשר קטן משאר התוצרת המקומית, ואילו הוויקאר את המעשר הקטן בלבד. הקוראט הנצחי אינו מקבל הכנסת מעשר ומשכורתו משולמת על ידי הדיוקסיה, אך הכנסתו קבועה ממש כמו של המכהנים במשרות האחרות. חוק פרלמנטרי משנת 1868 התיר גם לקוראטים קבועים לכנות עצמם ויקארים, ובהמשך הטשטשו עוד יותר ההבדלים בין ממלאי המשרות השונים. 

בכנסייה האפיסקופלית בארצות הברית, ויקאר הוא כהן האחראי על מיסיון, כלומר, קהילה הנתמכת על–ידי דיוקסיה, בניגוד לקהילה החיה על הכנסותיה היא, שבראשה עומד רקטור.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:נצרות קתולית
קטגוריה:תארים ותפקידים דתיים
קבוע הגזים

{| border=1 align=left cellspacing=6 bgcolor=ABCDEF width=230 
|- bgcolor="#00A5EE" align="center"
! ערכים של R ביחידות שונות
|-
! <math> 8.314472 \frac{J}{ K \cdot mol}</math>
|-
! <math> 0.0820574587 \frac{L\cdot atm } {K\cdot mol}</math>
|-
!<math> 8.20574587 \cdot 10^{-5} \frac{ m^3 atm}{K\cdot mol}</math>
|-
! <math> 1.987 \frac{cal}{ K\cdot mol}</math>
|-
! <math> 8.314472 \frac{cm^3 MPa }{ K \cdot mol}</math>
|-
! <math> 8.314472 \frac{L\cdot kPa }{K\cdot mol}</math>
|-
! <math> 8.314472 \frac{m^3 Pa}{ K\cdot mol}</math>
|-
!<math> 62.3637 \frac{L \cdot mmHg }{K\cdot mol}</math>
|-
!<math>62.3637 \frac{L \cdot Torr }{K \cdot mol}</math>
|-
!<math>83.14472 \frac{L \cdot mbar }{ K\cdot mol}</math>
|}

קבוע הגזים הוא קבוע פיזיקלי המסומל לרוב באות R. גודלו נקבע אמפירית על ידי מדידות. ערכו של R ביחידות MKS הוא <math> 8.314472 \frac{J}{ K \cdot mol}</math>.

==משוואת הגז האידיאלי==
קבוע הגזים מופיע במשוואת המצב הפשוטה של גז אידיאלי, המשוואה מתארת יחס ישר הקיים בין לחץ הגז לבין הטמפרטורה שלו, ויחס הפוך בין הלחץ לנפח. הקבוע <math> R </math> הוא מקדם היחס במשוואה זו.

משוואת המצב הפשוטה של גז אידיאלי נראית כך:

<math>\ PV = nRT</math>

כאשר <math>\ P</math>הוא הלחץ, <math>\ T</math> הטמפרטורה בסולם קלווין, <math>\ V</math>הנפח, ו-<math>\ n</math>מספר המולים של הגז. 

מהמשוואה מתחייב כי שיהיו ל־R יחידות של אנרגיה למול למעלה.

==היחס לקבועים פיזיקליים אחרים==
קבוע בולצמן k<sub>B</sub> הוא היחס בין קבוע הגזים R לבין מספר אבוגדרו, כלומר
:<math>
k_B = \frac{R}{N_A}
</math>

הוא המקבילה של R בסקאלה אטומית. לדוגמה, אם האנרגיה הקינטית של מול גז הוא <math>\ \frac{3}{2}RT</math> אז האנרגיה הקינטית הממוצעת של מולקולה בודדת בגז תהיה <math>\ \frac{3}{2}k_B T</math>

בעזרת משוואה זו נוכל לרשום את המשוואה: 
:<math>
\qquad PV=Nk_BT
</math>

כש <math>\ N</math> הוא המספר המדויק של המולקולות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
גז, קבוע ה
קטגוריה:גז אידיאלי
ישראל יוסף זוין

ישראל יוסף זֶוִין (בכתיב יידי: זעווין; 1872–1926), סופר עברי ויידיש, ממשל משלים וסופר יידיש לילדים ונוער.

==תולדותיו==
ישראל יוסף זוין נולד בבלארוס בשנת ה'תרל"ב-1872. מוצאו ממשפחה חסידית אמידה. למד במסגרת חרדית והיה בין החסידים הצעירים שהיגרו לארצות הברית בשנות ההגירה הגדולה. הגיע לפילדלפיה בשנת 1889 ומיד החל בכתיבתו ביידיש ובעברית במקביל. כתב ופרסם סיפורים מחיי המהגרים בכתבי העת העבריים "העברי", "העם", "הלאום" ואחרים.

את כתביו חתם בשם העט תשר"ק.

==כתיבתו==
בעוד שבכתיבתו העברית נשאר אלמוני יחסית, כתיבתו ביידיש הביאה לו פרסום רב. סיפוריו לילדים ובני נוער נדפסו בעיתוני היידיש הגדולים של התקופה: "יידישעס טאגבלאט", "די יודישע פרעסע" ואחרים. עבר לניו יורק, ושם כתב ופרסם גם באנגלית. היה בין היוצרים התלת-לשוניים של גלי ההגירה הגדולים לארצות הברית.

תשר"ק היה גם ממשל משלים, עיבד את משלי העולם המפורסמים ליידיש ולעברית, וכן עיבד ופרסם ספרי נוער של מדע פופולרי ביידיש ובעברית. תשר"ק לא היה שם העט היחיד שלו, הוא השתמש גם בכינויים נוספים, שהיו בשעתו מוכרים בארצות הברית, בעיקר בין קוראי היידיש. הוא נחשב לאחד המבטאים המובהקים של לבטי ההגירה הגדולה לארצות הברית, שלפני מלחמת העולם השנייה.

ישראל יוסף זוין נפטר בברוקלין, ניו יורק, בכ"ח בתשרי תרפ"ז, 6 באוקטובר 1926, בגיל 54 בלבד.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.ibiblio.org/yiddish/Book/Goldsmith/yla-yyz.html תמונתו של זוין ופרטים נוספים עליו]
* 
* 

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער אמריקאים
קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ממשילי משלים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער יידישאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים הידועים בשם עט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1872
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1926
מארין סורסקו

מארין סורסקו (ברומנית: Marin Sorescu; 29 בפברואר 1936 בבולזשט שבמחוז דולז' – 8 בדצמבר 1996 בבוקרשט) היה סופר, משורר, מחזאי ומתרגם רומני. אוספו "פואמות מצונזרות", לא יכול היה להתפרסם עד נפילת משטרו של ניקולאה צ'אושסקו. סורסקו הוא חתן פרס האקדמיה הרומנית לשנים 1968 ו-1977.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר סופרים
קטגוריה:מחזאים רומנים
קטגוריה:משוררים רומנים
קטגוריה:סופרים רומנים
קטגוריה:שרי התרבות של רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1936
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1996
מוזיקה קלטית

מוזיקה קלטית היא מוזיקה אופיינית לעמים הקלטים היושבים בעיקר באירלנד, ויילס, סקוטלנד, ברטאן וגליסיה, וכן צאצאי עמים אלה בתפוצותיהם (בעיקר בארצות הברית).
המוזיקה הקלטית הבסיסית נשענת על חליל ייחודי, תוף, נבל קלטי, כינור וחמת חלילים.

כמה מהשמות היותר מוכרים שאפשר לקשר למוזיקה הקלטית הם: לורינה מק'קניט, Ronan Hardiman (Lord of the dance), Bill Whelan (ריברדאנס), אניה, Hevia, Clanned, ו־Old Blind Dogs.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מוזיקת עולם
אבלאית

האֶבְּלָאִית היא שפה שמית עתיקה מהאלף ה-3 לפנה"ס, שעדויות לקיומה נמצאו בעיר אבלה שבצפון סוריה. 

מידע על שפה זו שאוב מקרב כ-20,000 טבלות שנמצאו בגנזכי ארמונות אבלה בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום בשנות ה-70 של המאה ה-20. ממה שהצליחו החוקרים לגלות שפה זו נכתבת בכתב יתדות ומאופיינת במילים בעלות צורה שמית צפון-מערבית. ההנחה הייתה שאבלאית הייתה שפה שמית צפון-מערבית או שפה העומדת בין האכדית ללשונות השמיות-מערביות. כיום מקובל יותר לראות אותה כשפה שמית מזרחית הקרובה לאכדית העתיקה.

ככל הנראה, סופרי אבלה התאימו את שיטת כתב היתדות, שנועדה במקור לביטוי שפה שומרית, כדי לבטא באמצעותה שפה בעלת מבנה שמי. דבר זה בוצע על ידי סופרי אבלה עשרות שנים לפני סופרי אכד.

חקר האבלאית נמצא עדיין בחיתוליו.

==כינויה של השפה==
החוקר ג. פטינאטו (G. Pettinato) היה הראשון שהכריז בשנת 1975 על גילוי שפה שמית חדשה, והוא העניק לה את השם "פלאו-כנענית". השם שהציע פטינאטו לא התקבל בקהילה המדעית, משום שבעוד שבשפה זו ניכרות השפעות מן העברית, האוגריתית והפיניקית, השם אותו הציע פטינאטו אינו מקשר בין האבאלית לבין שפות אלו. ג. גארביני (G. Garbini) הציע אז את המונח "פלאו-סורי", אך גם שם זה נדחה משום שלא שיקף את המורשת המסופוטמית המגולמת (לדעת הקהילה המדעית) בשפה זו. לכן, ללא שם שיתאים למאפיינים הלשוניים השונים של השפה החדשה הזו, נבחרה לבסוף "אבלאית" כשמה של השפה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפות שמיות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:אשורולוגיה
קטגוריה:שפות עתיקות
בנייה ורנקולרית

דוגמה לסוג אחד של בנייה ורנקולרית בצפון אירופה
בקתה מסורתית בכפר באנה שב[[קמרון]]

בנייה ורנקולרית (Vernacular) היא בנייה עממית, ללא אדריכלים, המשתמשת בחומרים מקומיים ובטכנולוגיות מסורתיות.

== היסטוריה ==
המושג "ארכיטקטורה ללא ארכיטקטים", הבא לתאר את הבנייה הוורנקולרית, נטבע לראשונה על ידי ברנרד רודופסקי בספרו בשם זה בשנת 1964.
המבנים בכפרים הערביים, כגון סילואן וליפתא, טיפוסיים מאוד לבנייה כזו. ניתן למצוא גם בירושלים בנייה כזו, כמו במעלות אלרם שבשכונת תלפיות. בנייה ורנקולרית ניתן למצוא באגן הים התיכון, כמו באי היווני סנטוריני, בעיר מרקש במרוקו ובערים נוספות. בנייה ורנקולרית כוללת בנייה וטכנולוגיות מקומיות שהתפתחו במשך תקופה ממושכת, כמו בניית בקתות עץ או קש, בנייה באדמה, במבוק וחומרים מקומיים נוספים. ניתן למצוא בנייה כזו בעיקר באזורים כפריים ובחברות שבטיות באפריקה ובאמריקה, כמו הטיפי של האינדיאנים.

המאפיין העיקרי של עיר הבנויה ורנקולרית הוא אופן התפתחותה. התפתחות איטית, תוך שינויים קטנים במשך מאות שנים. צורת התפתחות זו יצרה מרחבים עירוניים מיוחדים שענו על צורכי האוכלוסייה באופן מדויק וממצה. השינויים הקטנים ומשך ההתפתחות הארוך אפשרו לעיר להשתלב בסביבתה הטבעית ולייצר "מכונת מגורים" המתפקדת באופן אופטימלי.

== ראו גם ==
* בנייה
* בנייה ירוקה
* אקולוגיה
* אקולוגיה - מונחים
* חלון מכשפות

==קישורים חיצוניים==

* [https://99percentinvisible.org/article/machines-living-le-cobusiers-pivotal-five-points-architecture/ מכונת מגורים] ע"פ התפיסה של לה קורבוזיה (באנגלית)
* 
* 

ורנקולרית
ורנקולרית
קטגוריה:בנייה בת קיימא
מפלצות אמיתיות

אאאהה!!! מפלצות אמיתיות (באנגלית: Aaahh!!! Real Monsters) היא סדרה מצוירת מבית היוצר של ערוץ ניקלודאון, על מספר מפלצות הלומדות בבית ספר למפלצות, הממוקם במזבלה העירונית, איך להפחיד את בני האדם. בכל פרק מופיעים חבורת התלמידים בהרפתקה שונה שבה הם נכנסים לצרות שונות ומופלאות. המורה שלהם הוא הגרומבל הגדול, בעל ארבע רגליים ונעלי עקב. התוכנית שודרה בישראל בתחילה בערוץ הילדים ולאחר מכן בערוץ ניקלודאון ישראל.

==החבורה==
* קראם: מפלצת מסריחה עם עיניים חופשיות, ותיאבון בלתי נדלה לזבל. בפרק אחד היה לו ראש לזמן-מה. מסוגל להפיץ ריח בלתי-נסבל מבית השחי.
* איקיס: מפלצת אדומה קטנת ממדים ודמוית ארנב {אם כי הוא מסוגל לגדול כאשר הוא מבצע הפחדה}. חסר ביטחון. פעם היה מוכן להפסיד במירוץ על-מנת להיחלץ לעזרתו של קראם. בסופו של דבר הגביע נחצה והוענק גם לו על אומץ-ליבו. בפרק נוסף אוחד עם קראם באופן זמני והשניים הפכו ל"קריקיס".
* אובלינה: מפלצת בצורה של מקל עם שפתיים אדומות ענקיות וצבע שחור-לבן (כמו זברה), התלמידה המצליחה בכיתה וחביבת המורה.

==דמויות נוספות==
===מפלצות===
* הגרומבל: המחנך של המפלצות. נועל נעלי-עקב.
* זימבו: מפלצת מעופפת קטנה הדומה לדבורה. המתרגם של סנורץ'.
* סנורץ: מפלצת גדולה אשר לא מדברת ברור. נוהג להעניש את התלמידים.

===בני אדם===
* סיימון: איש אשר צד מפלצות כדי להוכיח שהן קיימות.
* בראדלי: ילד קטן אשר התיידד עם איקיס.
* מורי המפלצת: דמות ממופע של ילדים אשר איש מפעיל אותו. מעודד את הילדים לא לפחד ממפלצות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות
בלטסר גרסיאן

בלטסר גרסיאן (בספרדית: Baltasar Gracián y Morales; 8 בינואר 1601 – 6 בדצמבר 1658) היה פילוסוף וסופר ספרדי, מהיוצרים הגדולים בתור הזהב של הספרות הספרדית.

==ביוגרפיה==
בלטסר גרסיאן
גרסיאן נולד בקלטיוד שבחבל אראגון בספרד בשנת 1601. בנעוריו התגורר אצל דודו שהיה כומר, ובשנים 1616–1619 למד בקולג' של מסדר הישועים בעיר סרגוסה, ונתקבל למסדר זה כפרח כמורה. בשנים 1623–1628 הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה. בשנת 1635 הצהיר אמונים למסדר הישועים ונעשה כומר. בשנת 1640 נסע למדריד, נעשה חבר בחוגים האינטלקטואליים, ובמשך שנתיים חי בחצרו של מלך ספרד פליפה הרביעי. הוא לימד את הכתבים הקדושים בקולג' הישועי ובשנת 1643 נתמנה לנשיא הקולג'. גרסיאן התפרסם כמטיף והשמיע דברי ביקורת גם על חצר המלכות. עסק ביצירתו בפילוסופיה של המוסר.

==יצירתו==
בשנת 1647 פרסם את יצירתו המפורסמת "חוכמת החיים". (בספרדית: Oraculo manual y el arte de prudencia). לדעת רבים, יצירה זו מוכיחה את חוכמתו הרבה ואת בקיאותו החריפה בפסיכולוגיה של האדם. 

בלטסר גרסיאן כתב את ספריו בשם העט לורנסו גרסיאן כדי להימנע מן הצנזורה. הוא חיבר את הספרים הדידקטיים "הגיבור", "הפוליטיקאי", ו"הדיסקרטי", ששימש כמבוא ליצירתו העיקרית: הרומן האלגורי והפסימי "המבקר", מיצירות המופת של הספרות הספרדית, יצירה שבעטייה הוא הוגלה לעיר טרסונה ונפטר שם בשנת 1658.

== מוניטין ==
להגותו של גרסיאן הייתה השפעה גדולה על פרנסואה דה לה רושפוקו, וולטר, ניטשה, שופנהאואר, ובורחס. 

ניטשה כתב על ספרו "הדיסקרטי: "אירופה מעולם לא הפיקה דבר משובח או מורכב יותר בענייני דקות מוסרית". שופנהאואר תרגם את ספריו לגרמנית, והחשיב את ספרו "חכמת החיים": "מיוחד לחלוטין... ספר שנכתב לשימוש מתמיד... בן לוויה לחיים עבור אלה שרוצים לשגשג בעולם הגדול." <ref></ref>

== ראו גם ==

* מידות טובות

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:פילוסופים ספרדים
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים ספרדים
קטגוריה:אראגון: אישים
קטגוריה:ספרדים שנולדו במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1601
קטגוריה:נפטרים ב-1658
ולויטשיה

Welwitschia mirabilis
ולויטשיה (שם מדעי: Welwitschia mirabilis), הוא צמח ממחלקת גנטאים שבחשופי הזרע. זהו הצמח היחיד בסדרת הולויטשים (Welwitschiales). הוולויטשיה נפוץ אך ורק במדבר נמיב שנמצא ברובו בנמיביה וחלקו בדרום אנגולה. חלקו העיקרי של הוולויטשיה הוא שורשו, המעמיק מאוד בקרקע ואוגר מים ומזון. גזע הוולויטשיה הוא קצר מאוד, 50-60 ס"מ, אולם הוא עבה מאוד ואורך היקפו מגיע עד ארבעה מטרים. 
הוולויטשיה נחשב לצמח בין מאריכי החיים ביותר, כאשר גילם של פרטים מסוימים מוערך כ-2000 שנים, ואף יותר.

בבגרותו, מצמיח הולויטשיה שני עלים בלבד אשר ממשיכים לגדול לכל משך חייו מהגזע ועשויים להגיע לאורך של ארבעה מטרים ויותר. לאורך העלים מפתחים פיצולים כך שמתקבל מראה של מספר עלים נפרדים.

גדולו של הצמח ועליו הגדולים מורידים את הטמפרטורה של הקרקע סביבו ומייצרים סביבה לחה וקרירה יחסית אשר מהווה בית גידול ומסתור לחרקים ובעלי חיים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1862
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'וזף דלטון הוקר
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:גנטאים
קטגוריה:צמחים אנדמיים
קטגוריה:פלורה של האזור האפרוטרופי
חצצון

חצצון (שם מדעי: Sagittaria), סוג השייך למשפחת כף הצפרדע, אשר כל סוגיה הם צמחי מים וביצה. מיני החצצון הם עשבים רבשנתיים בעלי קנה שורש, שגבעולם הזקוף והגבוה שקוע בחלקו התחתון במים, אולם העלים הנישאים עליו בולטים מעל פני המים.
רוב המינים בסוג נפוצים באמריקה הצפונית,אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית אך גם באירופה,אסיה ואפריקה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:כף צפרדע
משולם בן יעקב מלוניל

רבי משולם בן יעקב הכהן מלוניל (או רבינו משולם הכהן; נפטר ב-1170) היה מגדולי חכמי פרובנס בצרפת. לפי תיאוריו של רבי בנימין מטודלה, היו בניו של רבי משולם בן יעקב מלוניל עשירים וחכמים, וגם הוא עצמו היה עשיר מאוד והחזיק בית מדרש גדול ומפורסם מאוד. סביב משפחה זו התרכזו "חכמי לוניל", שפרסמה את לוניל כמרכז תרבותי תורני חשוב.

== קורות חייו ==
משולם בן יעקב מלוניל היה מגדולי חכמי ההוראה בפרובאנס ובדרום צרפת. הוא חי במאה ה-12 ונראה שנפטר בשנת 1170. הנוסע רבי בנימין מטודלה פגש בו בעת ששהה בלוניל בסביבות שנת 1159 והוא מציין אותו ואת חמשת בניו. משולם בן יעקב היה בן תקופתו של רבי יצחק בן מרואן הלוי מנרבונה.

משולם בן יעקב היה רב וחבר לראב"ד ובנו אהרון יצא להגנת הרמב"ם מול רבי מאיר בן טודרוס הלוי אבולעפיה. בניו המשיכו את דרכו. הוא חיבר הרבה ספרים המוזכרים בפירושים שונים אם כי בימינו מצוי רק אחד מהם "איסור משהו" בדיני כשרות. הוא פעל ביחד עם רבי יהודה אבן תיבון. היה מורו של הראב"ד השלישי בעל ההשגות. בנו, אשר, היה חכם ידוע בפני עצמו.

== משפחתו וצאצאיו ==
לר' משולם מלוניל נולדו חמישה בנים: יוסף, יצחק, יעקב, אהרן ורבי אשר (מכונה הרא"ש מלוניל, ואשר כונה על ידי רבי בנימין מטודלה רבי אשר הפרוש) - חיבר הלכות יום טוב. נכד בנו רבי יוסף הוא אבא מארי הירחי.
חתנו של רבי משולם היה רבי משה ב"ר יהודה, אביו של רבי משולם מבדרש בעל ספר ההשלמה.

== לקריאה נוספת ==
* אפרים קופפר, ספר "איסור-משהו" השלם לר’ משלם ב"ר יעקב מלוניל , קובץ על יד יא, ב (תשמט) 63-107
* אוצר הגדולים אלופי יעקב, ערך תשע"א דפים 176–179

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חכמי פרובנס
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:נפטרים ב-1170
נוקלאופרוטאין

נוקלאופרוטאין (באנגלית: Nucleoprotein, "חלבון גרעיני") הוא אחד מכמה מערכות המצויות בתאיהם של יצורים חיים והמורכבות מחלבונים וחומצות גרעין. 

במערכות אלה קיימים קשרים אלקטרוסטטי וקשרי מימן בין החלבונים וחומצות הגרעין. 

הכרומוזומים הם נוקלאופרוטאינים. הם מורכבים מ-DNA הארוז בצפיפות ומלופף סביב חלבונים הקרויים היסטונים; הללו מאפשרים את האריזה הצפופה, מגנים עליו מפני אנזימים מעכלים ומסייעים בתהליך השעתוק. גם הריבוזומים הם נוקלאופרוטאינים. המורכבים מ-rRNA ומחלבונים מסייעים.

ניתן להתייחס גם לרוב הנגיפים כאל נוקלאופרוטאינים; בכמה מקרים משמש החלבון כעטיפה מגינה סביב חומצת גרעין (לעיתים DNA ולעיתים - ברטרו-וירוסים, למשל - RNA).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:חומצות גרעין
שורש (מושב)

שורש (שֹׁרֶש) הוא מושב שיתופי בהר יהודה, הנמצא כ-5 ק"מ מזרחית לשער הגיא וכ-11 קילומטרים ממערב לירושלים. המושב משתייך לארגון יישובי העובד הציוני וכפוף למועצה אזורית מטה יהודה. נכון לסוף 2021 מתגוררים בו 1,176 תושבים.

==אטימולוגיה==
בשל דמיון צלילים לשם 'סוריס' הנזכר בתרגום השבעים, ברשימת הערים בנחלת שבט יהודה בפסוק ובו כתריסר ערים נוספות שנשמטו מהמקור העברי – נוסח המסורה. נשתמר בשם הכפר הערבי סאריס – משלט ויישוב ערבי שנכבש במהלך מבצע הראל במלחמת העצמאות. סאריס הוא אחד משמותיה הערביים של אלת המסטיק שנפוצה באזור.

==היסטוריה==
המושב נוסד ב-27 בספטמבר 1948, בידי עולים מארצות מזרח אירופה. בתחילה היה קיבוץ, וכעבור 4 שנים הפך למושב שתופי. שטחו כ-7,500 דונם.

היישוב הוקם על ידי קבוצת "להגשמה" שהייתה אחת מקבוצות תנועת הנוער הציוני ברומניה. קבוצת "להגשמה" נוסדה בשלהי מלחמת העולם השנייה. חברי הקבוצה שמו להם למטרה הקמת יישוב יהודי בארץ ישראל על בסיס עקרונות שיתוף ושוויון בין החברים. לצורך כך הקימו בפרברי בוקרשט חווה חקלאית (קולנטינה) בה החלו לתרגל את עבודת האדמה ואת חיי השוויון והשיתוף בארץ. הקבוצה עלתה באופן עצמאי לאחר המלחמה החל משנת 1945. כשהגיעו חברי הקבוצה בספינותיהם לחוף חיפה, הם נתפסו על ידי הצבא הבריטי והועברו למחנה מעצר 62 בקפריסין. לאחר שנת שהות במחנה המעצר הועברו חברי "להגשמה" למחנה המעצר בעתלית. לאחר שחרורם עברו החברים לקבוץ אושה להכשרה.

בספטמבר 1948 עלתה הקבוצה לקרקע, והקימה שם את הקיבוץ "להגשמה"<ref></ref>. לימים הוסב שמו ל"שורש". חברי הקבוצה רשמו את קורותיהם ביומן. היומן המקורי ותרגומו לעברית שמורים בארכיון יד ושם.

בשנת 1956 הוקמה במושב בריכת שחייה ומרכז נופש, כמקור הכנסה ותעסוקה למושב, שלא היו לו קרקע מספיקה לעיבוד חקלאי. בשנת 1958 רכש המושב מאיש העסקים חיים שיף גם בעלות חלקית בבריכת ירושלים והיה אחראי לניהולה. ב-1961 ביקש המושב להקים בית הבראה סמוך לבריכה שהקים, שנחנך לבסוף בשנת 1968, והורחב בין השנים 1973–1975. בשנים אלו נהג המושב לשלם משכורת אחידה לכל החברים. בשנת 1997 החלה הקמתו של מלון דירות נופש, ספא ומרכז קונגרסים במתחם. בשנת 2004 מכר המושב 40 דונם משטח מרכז נופש ליזם יהושע שפונדר, וב-2005 אשרה לו הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה בירושלים הקמת בית אבות ובו 310 יחידות דיור. לצורך הקמת בית האבות נהרסו חלק מהמבנים הישנים של כפר הנופש.

בשרפה בשער הגיא בקיץ 1995 ניזוקו מאש כ-30 מבתי המושב.

== אופי היישוב ==
שורש הוא יישוב מפותח ומבוסס, שמורכב מהמושב הישן לצד הרחבה חדשה. במושב מתגוררות 170 משפחות. יש בו מלון דירות, דיור מוגן (פרוטיאה בהר), גן שעשועים, בית העם, יקב יינות, תנועת הנוער "הצופים", בריכה, מגרש כדורגל וכדורסל ומאגר מים לשימוש צורכי התושבים. יש בית קברות בקרבה למושב. בשנת 2012 מלון הדירות עבר שיפוץ נרחב ונוספו 66 דירות חדשות. בשנת 2013 נפתחה במושב מסעדה בשם "מוזה בהר". המסעדה פועלת בכל ימות השבוע.

ילדי בית הספר היסודי מופנים לבתי הספר "אלון" במעלה החמישה ו"עין-הרים" בכפר הנוער "עין כרמית". ילדי החטיבה והתיכון מופנים לבתי הספר האזוריים של המועצה, "הרטוב" ו"עין כרם", אך רבים מהם לומדים בבתי ספר פרטיים בירושלים, כגון בויאר וליד"ה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1948
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי העובד הציוני
תחרות מס

תחרות מס (באנגלית: tax competition) היא מצב שבו מדינות מתחרות במדינות אחרות, בין היתר, בניסיון להשיג עדיפות במשיכת השקעות באמצעות מתן הטבות מס שונות (פטורים, הנחות, זיכויים, שיעור מס אפס וכדומה).

אחד המאפיינים של הגלובליזציה היא הניידות המוגברת של גורמי הייצור. תופעה זאת מתחזקת באמצעות התנהגות תחרותית של מדינות המבקשות להשפיע על זרם ההשקעות העולמיות. התחרות יכולה להיות בהגמשת דיני החברות המקומיים, הרגולציה של איכות הסביבה ועוד. גם תחום המיסוי עשוי לשמש כמכשיר חשוב למשיכת השקעות גלובליות.

ברור כי משטר המס מהווה נדבך חשוב במדיניות פיסקלית של מדינות העולם לצורך קביעת סדר עדיפויות כלכלי וחברתי, השונה ממדינה למדינה. אכן, בצד ההטבות למשקיעים זרים, מדינות מעניקות תמריצים ממשלתיים באמצעות משטר המס לתושבים מקומיים לצורך עידוד סקטורים מסוימים או עידוד הייצוא. במקרה זה, בשונה מההטבות למשקיעים זרים, המניעים למתן ההטבה אינם מהווים בהכרח אסטרטגיה בתחרות המס אלא קידום מדיניות-פנים.

ישנם שיקולים נוספים, מלבד שיקולי המס, הנחשבים כמהותיים בעיני הנישומים בעת קביעת התחום הגאוגרפי של העסק. הנישומים מסווגים את המדינות, בין היתר, בהתאם ליציבות הכלכלית והפוליטית, תשתיות בכלל ותשתיות תקשורת בפרט, הגידול הצפוי במשק, עלות כוח העבודה, זמינות כוח עבודה מיומן, מערכת בנקאות יעילה וטובה.

==בישראל==
מדינת ישראל משתתפת פעילה בתחרות המס. כך, החוק לעידוד השקעות הון התשי"ט-1959, פותח בפני משקיעי החוץ את האפשרות לקבל הטבות שונות עבור השקעות הון בתחומים מסוימים ובאזורים מועדפים במדינה. החוק קובע, בין היתר, שיעורי מס נמוכים על הכנסות מ"מפעל מאושר" בהתאם לשיעור הבעלות של המשקיעים הזרים. המטרה המוצהרת היא "למשוך" משקיעים זרים.
במטרה לעודד השקעות זרות ולמנוע בריחת הון לחו"ל משנת 2010 מס חברות נקבע על 25% במטרה להשוות לשיעור המס המקובל בחלק ממדינות אירופה.

==ראו גם==
* הטבת מס
* אמנה למניעת כפל מס
* מקלט מס
* תכנון מס

==לקריאה נוספת==
*אבי נוב, תחרות מס מזיקה (Harmful Tax Competition) בשוק האירופי המשותף, הרבעון הישראלי למיסים, כרך כ"ט, גיליון 116 (2002), עמ' 72–86.
*אבי נוב, יוזמת ארגון ה-OECD לריסון תחרות המס המזיקה, הרבעון הישראלי למיסים, כרך ל, גיליון 117 (2002), עמ' 57–73.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:דיני מיסים
קטגוריה:מיסוי בין-לאומי
קטגוריה:תחרות (כלכלה)
מרטיניק

מרטיניק (בצרפתית: Martinique) הוא אי בשליטת צרפת בים הקריבי, המוגדר כ"מחוז שמעבר לים" של צרפת.

==היסטוריה==
האי נכבש לראשונה על ידי צרפת בשנת 1635. לאורך כל שנות השלטון הצרפתי במקום שימש האי כמקור לאספקת סוכר, קפה, רום וקקאו. שבויים אפריקאים ממערב אפריקה הובאו למקום כעבדים והם האבות של מרבית האוכלוסייה באי כיום.

בשנת 1685 גורשו יהודי מרטיניק מן האי.

בשנת 1763 נולדה באי ז'וזפין דה בוהרנה שהייתה לימים אשתו של נפולאון בונפרטה.

מרטיניק נכבשה מספר פעמים על ידי הבריטים, כולל פעם אחת במהלך מלחמת שבע השנים ופעמים במהלך מלחמות נפוליאון. בריטניה שלטה באי כמעט ברציפות בשנים 1794–1815, כאשר הוא הוחזר לצרפת בסיום מלחמות נפוליאון. מאז נשאר מרטיניק ברשות צרפתית.

ב-8 במאי 1902, התפרץ הר הגעש פלֶה והחריב כליל את העיר סן-פייר. כתוצאה מכך נהרגה כל אוכלוסיית העיר (כ-30,000 תושבים) למעט שלושה, אחד מהם היה באותו זמן אסיר בבית הכלא בעיר ושרד בזכות כותלי בית הכלא העבים.

לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הוברחו למרטיניק עתודות הזהב של צרפת, וכן מספר אוניות צבאיות ואזרחיות, כולל נושאת המטוסים היחידה של צרפת. באי שלט המושל רובר שהיה נאמן לשלטון וישי. עוד לפני הצטרפותה למלחמת העולם השנייה, וביתר שאת לאחר מכן, הביעה ארצות הברית התעניינות באי ופעלה למנוע את הברחת הזהב או האוניות מהאי או כניסת כוחות גרמניים אליו. במאי 1942 הגיעה ארצות הברית להסכמה עם מושל מרטיניק על הימנעות משימוש באוניות הצרפתיות באי. אולם שנה לאחר מכן, לאור בריחת חלק מהאוניות מהאי, הודיעה ארצות הברית על ביטול ההסכמות, ובתחילת יולי הועבר השלטון במרטיניק לידי כוחות צרפת החופשית.

מרטיניק הוכרזה רשמית כ"חבל ארץ שמעבר לים" של צרפת ב-19 במרץ 1946.

החל משנת 1978 פועלת תנועת העצמאות המרטיניקנית שמיוצגת שמוסדות שלטון מקומיים אך זוכה בתמיכה קטנה בין תושבי האי.

==גאוגרפיה==
האי ממוקם בים הקריבי, צפונית לטרינידד וטובגו. האי הוא חלק מהאנטילים הקטנים. אסונות הטבע השכיחים ביותר במרטיניק הם הוריקנים, הפוקדים את האזור מדי פעם, הצפות בחורף והתפרצויות הרי געש.

==דמוגרפיה==
חלוקה אתנית:
* כ-90% אפריקאים ובני תערובת אפריקאים-לבנים-הודים.
* כ-5% לבנים.
* דרום-מזרח אסייתים וסינים - פחות מ-5%.

חלוקה דתית:
* כ-95% נוצרים קתולים.
* כ-5% הינדים ופגאנים.

==כלכלה==
הכלכלה במרטיניק מבוססת בעיקרה על גידול קנה סוכר, בננות, תיירות וכן ייצור נורות. החקלאות מהווה כ-6% מהתל"ג והתעשייה הזעירה, כ-11%. בשנים האחרונות ישנו גידול בענפי קני-הסוכר והבננות, כאשר מרבית הסוכר משמש ליצור רום והבננות נשלחות ברובן לצרפת.

==חלוקה מנהלית==
האי מחולק ל-4 נפות שמחולקות ל-45 מחוזות (סה"כ יחד).

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! נפה !! עיר מרכזית!! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה נכון לשנת 2013!!שטח
|-
| פור דה פרנס||פור-דה-פראנס|| Fort-de-France||161,021||171
|-
| לָה טריניטה||לה טריניטה|| La Trinité ||81,475 ||338
|-
| לֶה מרֵן||לה מרן|| Le Marin|| 119,653||409
|-
| סן-פייר||סן-פייר|| Saint-Pierre ||23,402 ||210
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:האנטילים הקטנים
קטגוריה:איים בים הקריבי
קטגוריה:חברות מיוחדות באיחוד האירופי
קטגוריה:צרפת: חבלים מעבר לים
קטגוריה:אמריקה הלטינית: מדינות וטריטוריות
קטגוריה:צרפת: מחוזות
קטגוריה:צרפת: איים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות צרפתית
מכון גנזים

מכון "גְּנָזִים" (או ארכיון גנזים) ע"ש אשר ברש הוא המוסד המרכזי בישראל לשימור יצירתם של הסופרים העבריים. מכון ביו-ביבליוגרפי לחקר תולדות הספרות העברית בעת החדשה - אגודת הסופרים במדינת ישראל.

==מטרת המכון==
מטרת הארכיון הנה שימור יצירתם של סופרים עבריים על ידי איסוף כל החומרים הנחוצים לצורך תיעוד: תמונות מחיי הסופרים, כתבי יד שנדפסו ושלא נדפסו, איגרות למיניהן וכל פרסום הקשור בחיי הספרות העברית.

הארכיון עוסק בשימור יצירה עברית בישראל ומחוץ לישראל. בשנותיו הראשונות נתן עדיפות עליונה לשימור כתבי יד ומכתבים שנותרו באירופה לאחר השואה. כן אסף המכון חומר ארכיוני בארצות הברית, ולאחר קריסת ברית המועצות הועברו למכון גנזים ארכיונים ואוספים מברית המועצות.

כיום, נמצאים במכון "גנזים" תיקיהם האישיים של כ-850 יוצרים עבריים בתחומי הספרות השונים, אוסף צילומים מקיף ועשיר ואוסף הקלטות ייחודי של סופרי ישראל בחמישים השנים האחרונות. תרומתו החשובה של מכון "גנזים" לביבליוגרפיה העברית ולביו ביבליוגרפיה הישראלית החדשה, היא שמאפשרת קיום מסורת תרבותית ספרותית, מחקר ספרותי ראוי לשמו, ותיעוד הולם של הספרות העברית החדשה.

בשמונה השנים האחרונות מתקיים תהליך סריקה דיגיטלי המאפשר (באופן חלקי) עיון במסמכי הארכיון דרך אתר האינטרנט.

== תולדות המכון ==
חדר העיון במכון "גנזים"
הארכיון הוקם בשנת 1951 על ידי אגודת הסופרים העבריים בארץ ביוזמתו של הסופר והעורך אשר ברש. עד להקמתו, התקיימו כמה אוספים לא מסודרים ולא שמורים היטב של כתבי יד ואיגרות סופרים. תחילה הוצע לקרוא למכון גנזכו"ס (גנזי כתב וספר) לחקר הספרות העברית החדשה, אך לבסוף התקבלה הצעתו של אשר ברש שנתמנה ליו"ר הראשון לקרוא למכון בשם "גנזים". לאחר פטירתו ב 1952 נתמנה דוד שמעוני, שכיהן בתפקיד עד לפטירתו בדצמבר 1956. היו"ר השלישי היה יהודה בורלא. תקציבו של המכון לשנתו הראשונה היה 2,000 ל"י מקרנות האגודה. 

חלל האחסון ב"גנזים"
חלל האחסון ב"גנזים"
ב"הארץ" מיום ה' באדר ה'תשכ"א (21 בינואר 1961) נתפרסמה הרשימה דלהלן: .

הארכיון נוסד וטופח על ידי אגודת הסופרים ושכן ונשמר בתוך מוסדות האגודה. בשנת 2003 הופרד מכון גנזים מאגודת הסופרים ופעל כעמותה עצמאית. בעקבות הפסקת העברת תקציבים לאגודת הסופרים באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 לא הועבר תקציב למכון והוא חדל לתפקד. בעקבות הסכם שהושג בסוף 2007 בין חברי העמותה ואגודת הסופרים חזר הארכיון לפעול תחת אגודת הסופרים. בשנת 2010 החליטה עיריית תל אביב להעביר את הארכיון לספריית בית אריאלה, כדי לאפשר מרחב אחסון גדול יותר ובתנאים מנוטרים.

בין 2009–2016 ניהל את המכון משה מוסק. בשנת 2016, התמנתה אדיבה גפן, חברת הנהלת אגודת הסופרים העברים, ליו"ר פעיל של המכון.

לצד הארכיונאים הקבועים, מסייע בעבודת הארכיון צוות נרחב של מתנדבים.

== לקריאה נוספת ==
* דבורה סתוי, "גנזים בתל אביב", מאזנים, דצמבר 2008. 
* מאזנים כרך פ"ו, חוברת 6, כסלו-טבת תשע"ג, דצמבר 2012 - גיליון מיוחד המוקדש למכון "גנזים". 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://gnazimblog.wordpress.com/ בלוג מכון גנזים]
* , 
* 
* אלי אשד, [http://www.e-mago.co.il/Editor/calt-136.htm מכון גנזים עובר בית]
* 
* , 16 ביוני 2011
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרות בעברית
קטגוריה:תל אביב-יפו: ארכיונים
קטגוריה:אגודת הסופרים העברים
קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
קטגוריה:תל אביב-יפו: תרבות
קטגוריה:ספריית בית אריאלה
קטגוריה: ישראל: ארכיונים
רמת מטרד

רמת מַטְרֵד היא רמת סלעי גיר בגובה של 650 מטרים מעל פני הים בגבול הר הנגב המרכזי והצפוני. שמה הערבי נגזר מהמילה הערבית אלמוטירדה (="המגורשים").

רמת מטרד היא חלק מרמת עבדת. היא תחומה ממזרח על ידי נחל עבדת, מדרום - על ידי עמקו של נחל לענה, וממערב - על ידי נחל ניצנה. כיום שוכן בלב האזור בסיס חיל האוויר "רמון", שנבנה לאחר פינוי בסיסי חיל האוויר בסיני. אל רמת מטרד אפשר להגיע ממזרח - מכיוון רמת נפחא, ומצפון-מזרח - מכיוון שדה בוקר, בכביש העולה מצומת ציפורים.

לקראת בניית בסיס חיל האוויר בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20 נערך סקר ארכאולוגי מקיף ברמת מטרד. בסקר התגלו ממצאים מתקופות שונות, בהם בתי ארבעת המרחבים מתקופת ההתנחלות, כתובות סלע בכתב התמודי הדרום-ערבי הקדום ומעט כתובות נבטיות. מבנה מגורים בתחום החווה החקלאית המתוארך לתקופת הברזל המאה ה-10 לפנה"ס הועבר ושוחזר בדרך הדורות ליד אוניברסיטת חיפה.

==ראו גם==
* חרותות סלע בהר הנגב המרכזי

==קישורים חיצוניים==
* [https://mushecht.haifa.ac.il/index.php?option=com_content&view=article&id=378:2016-02-14-08-09-22&catid=205&lang=he&Itemid=125 חווה חקלאית מרמת מטרד], באתר מוזיאון הכט

קטגוריה:הנגב
קטגוריה:ישראל: הרים
נחל ניצנה

נַחַל נִצָּנָה הוא מן הגדולים שבנחלי הר הנגב המערבי. בערבית הוא נקרא "ואדי אלעג'רם" ("נחל היפרוק"). אורכו של נחל ניצנה, מהר רמון עד גבול ישראל-מצרים, הוא כ-65 קילומטר.

ראשיתו של נחל ניצנה סמוך לפסגת הר רמון, שבפינתו הדרומית-מערבית נמצא מכתש רמון. מכאן נמשך הנחל בעמק רחב ושטוח, שלאורכו יש שרידי חקלאות עתיקה. במקביל לנחל עובר בחלק זה כביש 171 ובאפיק עוברת דרך עפר שהוכשרה בשנות ה-40 של המאה ה-20 על ידי חברת הנפט הבריטית, לצורך חיפושי נפט במכתש רמון. בדרך זו עברו כוחות מבצע עובדה, במרץ 1948, בדרך לשדה אברהם ולמפרץ אילת.

לאחר חציית הכביש, פונה הנחל לצפון-מערב, ומשם הנחל חוצה את רמות הגיר של מערב רמת עבדת. לאורך כ-30 קילומטר פזורים שרידים רבים: מדרגות חקלאיות עתיקות, מאגורות מים, מבנים מתקופת הברזל ומן התקופה הרומית וריכוזים של ציורי סלע.

מעט מצפון לעיר הקדומה ניצנה, יוצא הנחל מתחום רמת עבדת הגירנית אל מישורי חולות עגור. שם, ליד באר מלכה, הוא מתחבר עם נחל לבן. ממפגש הנחלים ממשיך נחל לבן לתחום סיני, ושם הוא נקרא "ואדי אלחרידין". לאחר כמה קילומטרים נבלע הנחל בדיונות החול ונעלם.

ב-18 בינואר 2010, במהלך שיטפונות שאירעו בנחל, קרס הגשר שמעליו המוליך את כביש 211, ויישובי פתחת ניצנה נותקו.
באגן נחל ניצנה (הגשר מעל נחל ניצנה אשר קרס בשיטפון זה), נמדדה ספיקת שיא של 1,420 מ"ק/שנייה. על פי חישובים ראשוניים מדובר בספיקה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בישראל. זוהי ספיקה של יותר ממחצית הספיקה הממוצעת של נהרות כדוגמת הריין (2,290 מ"ק/שנייה) והנילוס 2,830 (מ"ק/שנייה). לשם השוואה הספיקה הממוצעת בירדן העליון היא 16 מ"ק/שנייה.

==גלריה==
<gallery mode="packed">
קובץ:Nizana - Turkish and British bridges 1.jpg|alt=הגשר הטורקי והבריטי 
קובץ:Nizana - Turkish and British bridges 3.jpg|alt=הגשר הטורקי והבריטי 
קובץ:IHM וואסמים - חרוטות סלע בדואיות.jpeg|alt= חרוטות סלע
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

ניצנה
נחל לבן

250px
250px
נַחַל לָבָן הוא נחל הנמצא במערבו של הר הנגב הצפוני. שמו העברי הוא תרגום של שמו הערבי -"ואדי אלאביץ'" (קרי, אלאביד). אורכו של נחל לבן הוא כ-36 ק"מ, ושטח אגן הניקוז שלו הוא כ-330 קמ"ר.

תחילתו בהר לבן נמצאת בשוליה הצפוניים של רמת מטרד, ומשם הוא יורד כלפי צפון-מערב, אל עבר חולות שונרה. בערוץ הנחל, במרחק 3 ק"מ לאתר העיר הקדומה שבטה, קיימים מתקני חקלאות קדומים ובורות מים רבים. לאורכו של נחל לבן כונסים אליו נחל דרורים, נחל זיתן ונחל קרחה ונחלים נוספים. הוא מנקז את כתף שבטה וחלק מהר בוקר. במקום שבו חוצה הנחל את כביש באר שבע-ניצנה-אבו עגילה הוקם עליו גשר גדול, לא רחוק משם נמצאת ההיאחזות הנטושה שדמות שיזף. משם יוצא הנחל אל חולות שונרה עגור, לכיוון צפון-מערב, אחר כך הוא יורד בכיוון מערב, ומתחבר עם נחל ניצנה.

מסילת הרכבת הצבאית העות'מאנית מביר עסלוג' לעוג'ה אלחאפיר חצתה את תוואי הנחל על גבי גשר רכבת. כמו כן חוצים את הנחל הכביש הבריטי והכביש החדש (כביש 211) מבאר שבע לניצנה. 

בערוץ הנחל נמצאת דיונת החול הגדולה בארץ.

שמו של נחל לבן נגזר מן הפריחה הלבנה של שיחי רותם מדברי הצובעת בלבן את נופו של הנחל בחורף, ולא מלובנם של סלעי הקירטון בנחל.

== קישורים חיצוניים ==
 

==הערות שוליים==

לבן
ברזוויל

ברזוויל (בצרפתית: Brazzaville) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר ברפובליקה של קונגו.

== היסטוריה ==
העיר נוסדה בשנת 1880 על כפר מקומי על ידי חוקר איטלקי-צרפתי בשם פייר סבורניאן דה בראזה ומכאן גם שם העיר. העיר נבנתה ארבע שנים מאוחר יותר במטרה להתחרות בלאופודוויל (כיום קינשאסה), שנבנתה על ידי הבלגים בצד השני של נהר הקונגו.
האזור עבר באופן רשמי לשליטת צרפת בועידת ברלין, ב-1884. העיר הפכה תחילה לבירה של קונגו הצרפתית ולאחר מכן לבירה של אפריקה המשוונית הצרפתית.
במהלך מלחמת העולם השנייה אפריקה המשוונית הצרפתית, וברזוויל בפרט, נותרו מחוץ לשליטת משטר וישי. בשנת 1944 העיר אירחה פגישה של צרפת החופשית ונציגים מהקולוניות הצרפתיות באפריקה. תוצאת הפגישה הייתה הצהרת ברזוויל שבה הוגדרו מחדש היחסים בין צרפת לבין הקולוניות שלה באפריקה לאחר מלחמת העולם השנייה.

עד שנות ה-60 של המאה העשרים העיר הייתה מחולקת לאזורים אירופאים (מרכז העיר) ולאזורים אפריקנים (Poto-Poto ,Bacongo ,Makélékélé). בעיר היו עימותים תכופים, בכללם עימותים בין המורדים לבין כוחות הממשלה, וכן עימותים בין כוחות הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ואנגולה. בנוסף, העיר לקחה חלק במלחמות האזרחים העקובות מדם במהלך שנות ה-90 בהם נהרגו אלפי אזרחים וגרמו למאות אלפים להפוך לפליטים ולהימלט מהעיר.

==כלכלה==
כבירת הרפובליקה של קונגו, הרבה חברות וארגונים ממשלתיים מחזיקים סניפים אזוריים שלהם בעיר. גם ארגון הבריאות העולמי מחזיק את הסניף שלו לאפריקה בעיר.

העיר היא נמל מפתח בנהר הקונגו ומשמשת להעברת סחורות לייצוא אל נמל פואנט נואר בחוף המדינה.

== גאוגרפיה ==
העיר שוכנת בגדה הצפונית של נהר הקונגו בעוד שבירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו – קינשאסה – שוכנת בגדה הדרומית.

== תחבורה ==
בעיר יש את שדה התעופה מאיו מאיו (Mayo-Mayo Airport), כמו גם תחנת רכבת. העיר היא גם נמל חשוב וממנה יוצאות מעבורות לקינשאסה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הרפובליקה של קונגו: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1880
מורסיה (עיר)

מורסיה (בספרדית: Murcia, הגייה: ) היא עיר הבירה של הקהילה האוטונומית של אזור מורסיה בספרד. בעיר עצמה, השוכנת על גדות נהר הסגורה, חיים כ-470 אלף תושבים, ובאזור המטרופוליני כולו כ-670 אלף. בשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית מורסיה בקצב מהיר מאוד.

השם היהודי-ספרדי או מורסיאנו (Murciano) מיוחס לעיר זו.

העיר משמשת בעיקר כמרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי. השטחים סביב לה מושקים במי הנהר ומשמשים לחקלאות. כמו כן נמצאים בסביבה מכרות בדיל ומפעלים שונים.

במורסיה יש בניינים רבים בסגנון המורי. האתרים הבולטים בעיר:
* האוניברסיטה (Universidad de Murcia)
* הקזינו של מורסיה, בניין עם השפעות מוסלמיות בולטות
* הקתדרלה על שם מריה הקדושה, נבנתה במאה ה-14 ושוחזרה במאה ה-18.
* מוזיאון סלסיו, המציג את עבודותיו של הפסל המקומי בן המאה ה-18 פרנסיסקו סלסיו (אנ')

חגיגות השבוע הקדוש (השבוע האחרון בחיי ישו, המסתיים בחג הפסחא) במורסיה מפורסמות בכל ספרד. במהלך החגיגות, נוהגים תושבי העיר להוציא מהמוזיאונים את פסליו של סלסיו המתארים את הפסיון של ישו ולצעוד איתם ברחבי העיר, כאשר הם מקושטים בפרחים ובנרות. העיר מפורסמת גם במיניאטורות עבודת יד של תמונת לידת ישו.

==היסטוריה==
מורסיה הוקמה בשנת 825 על ידי אמיר קורדובה עבד אל-רחמן השני. השם מורסיה (مرسية) נגזר משורש ערבי שמשמעותו "קבוע" או "יציב". העיר הייתה בירת ח'ליפות קורדובה, ומאוחר יותר בירת הטאיפה של מורסיה. מלך אראגון חיימה הראשון כבש אותה בשנת 1266 ומסר אותה לידי מלך קסטיליה, אלפונסו העשירי.

מורסיה הייתה בירת אזור שכלל בנוסף לפרובינציית מורסיה גם את פרובינציית אלבסטה של היום. ב-1982 נקבעה כעיר הבירה של הקהילה האוטונומית מורסיה הכוללת את פרובינציית מורסיה בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מורסיה: ערים
קטגוריה:קהילות אוטונומיות של ספרד: ערי בירה
פורט וילה

פורט וילה היא עיר הבירה של ונואטו. העיר ממוקמת על החוף הדרומי של האי Éfaté.

במהלך מלחמת העולם השנייה פורט וילה הייתה בסיס אווירי אמריקני. בשנת 1987 ציקלון פגע קשות בעיר.

בפורט וילה ישנם שדה תעופה ונמל ימי חשובים שהופכים את פורט וילה למרכז כלכלי מסחרי. בעיר, נכון ל-2008, חיים כ-39,800 תושבים.

== היסטוריה ==
האזור היה מיושב בידי מתיישבים מלזיים במשך אלפי שנים, ייתכן כי המתיישבים הראשונים הגיעו למקום באמצעות סירות קאנו לפני כ-3,500 שנה, מגינאה החדשה ומאיי שלמה<ref name=":0"></ref>.

בשנת 2004 נערכו חפירות ארכאולוגיות במקום, ונמצאו בו שרידים של אתר קבורה הכולל 25 מערות המכילות כ-36 גולגולות המשויכות לתרבות לפיטה<ref></ref>. 

המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לפורט וילה בשנת 1606, כשמשלחת פורטוגזית שבראשה עמד פדרו פרננדש דה קיירוש. לאחר זמן קצר עזבו המתיישבים, וחזרו רק בשנת 1774, עם משלחת בראשות לואי אנטואן דה בוגנוויל. בשנה זו ג'יימס קוק קרא לאיים "ההברידים החדשים", שם שנותר עד שזכו בעצמאות<ref name=":0" />.

== ערים תאומות ==
הערים התאומות של פורט וילה הן:
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://www.vanuatu.travel/en/provinces/shefa-province/efate-port-vila פורט וילה] באתר Vanuatu Tourism

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ונואטו: ערים
קטגוריה:אוקיאניה: ערי בירה
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אוקיאניה: ערי נמל
חוליית סילואן

חוליית סילואן היא תא טרור פלסטיני של ארבעה תושבים ישראליים ממזרח ירושלים שהופעלה בידי ארגון הטרור האסלאמיסטי חמאס, וכונתה באמצעי תקשורת בישראל "חוליית סילואן", על שם הכפר סילואן שבמזרח ירושלים. החוליה הייתה אחראית לשורה של פיגועי טרור רצחניים ולעשרות הרוגים ופצועים, ואף ניסתה לבצע פיגועים אסטרטגיים. 

החוליה הייתה אחראית לפיגועים בקפה מומנט, באוניברסיטה העברית, בשפילד קלאב בראשון לציון (שבוצעו ברובם ב-2002) וכן לניסיונות לביצוע פיגועים והטמנת מטעני חבלה בתשתיות אסטרטגיות. החוליה נחשפה ונעצרה בידי שירות הביטחון הכללי. בית המשפט הרשיע את הטרוריסטים חברי החוליה ברצח 35 בני אדם, וגזר עליהם עונשי מאסר לתקופות ממושכות. רוב חברי החוליה השתחררו בעסקת שליט.

== הפיגועים ==
הפיגועים שביצעה החוליה:
* הפיגוע בקפה "מומנט" בירושלים, 9 במרץ 2002, 11 נרצחו.
* הפיגוע במועדון "שפילד קלאב" בראשון לציון, 7 במאי 2002, 15 נרצחו. 
* הפיגוע בקפיטריית פרנק סינטרה באוניברסיטה העברית בירושלים, 31 ביולי 2002, 9 נרצחו. 
* הפיגוע בחוות הדלק והגז פי גלילות, 23 במאי 2002.
* פיצוץ מטען במסילת הרכבת ליד לוד, 30 ביוני 2002, 4 נפצעו.

== תפיסת חברי החוליה ועונשיהם ==
באוגוסט 2002 נחשפה החוליה על ידי השב"כ וכל חבריה נתפסו ע״י יחידת הגדעונים ונעצרו. הם הועמדו למשפט בעוון רצח 35 ישראלים, ביצוע פעולות טרור, קשירת קשר עם האויב וסיוע לאויב בשעת מלחמה. המחבלים הודו בביצוע הפיגועים אך סירבו להביע חרטה על מעשיהם, אלא הביעו גאווה בהם. בית המשפט גזר עליהם מאסרי עולם ארוכים במיוחד ונימק: "מן הראוי שהנאשמים יימקו בכלא עד אחרון ימיהם".

חברי החוליה ועונשיהם:
* ואאל קסאם (בן 32, ראש החוליה) - נידון ל-35 מאסרי עולם מצטברים ועוד 50 שנה מאסר.
* וסאם עבאסי (25) - נידון ל-26 מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנה מאסר.
* מוחמד עודה (29) - נידון ל-9 מאסרי עולם מצטברים ועוד 40 שנות מאסר.
* עלא עבאסי (30) - נידון ל-60 שנות מאסר. 

בשנת 2003, אישר בג"ץ לכוחות הביטחון להרוס את בתיהם של המחבלים חברי החוליה. בינואר נהרסו בתיהם.

בשנת 2005 החליט שר הפנים אופיר פינס לשלול את מעמדם כתושבי קבע.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160303202632/http://news.nana.co.il/Article/?ArticleID=49085&sid=16 גזר הדין במשפט חוליית סילואן], אתר נענע (15.12.2002)

==הערות שוליים==

*
המוסד לתוכנה חופשית

המוסד לתוכנה חופשית (באנגלית: Free Software Foundation, בראשי תיבות: FSF) הוא מוסד ללא כוונת רווח שייסד ב־1985 ריצ'רד סטולמן כדי לתמוך בתנועת התוכנה החופשית, במיוחד בפרויקט גנו, על ידי שימוש ברישיונות GNU.

מייסודו של המוסד עד לאמצע שנות התשעים שימשו תוצריו מתכנתים לכתיבה של תוכנה חופשית. מאמצע שנות התשעים עד היום ישנם חברות ויחידים רבים שכותבים תוכנה חופשית, כך שמרבית התוצרים של המוסד משמשים לנושאים משפטיים וארגוניים של קהילת התוכנה החופשית.

בפרסומיו המוסד שם דגש על הפן הערכי והחברתי של מושג החופש בתוכנה - מה שחשוב בתוכנה חופשית הוא לא המחיר הנמוך של ההפצה ולא היתרונות ההנדסיים והעסקיים של היכולת לעיין בקוד המקור של תוכנה, אלא החופש המצפוני להשתמש בתוכנה ולהפיץ אותה. בהתאם לזאת, המוסד נאבק לא רק למען תוכנה חופשית אלא גם נגד פטנטים על תוכנה וטכנולוגיות של ניהול זכויות דיגיטלי (המוסד מכנה אותן "ניהול הגבלות דיגיטלי").

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20100115014249/http://www.fsf.org/ אתר FSF באנגלית]
* [http://www.gnu.org/home.he.html האתר של GNU והמוסד לתוכנה חופשית (FSF) בעברית]

קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:זוכי פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית
הילריון

ממוזער
הילריון הקדוש (291–371) היה נזיר מתבודד שבילה את עיקר חייו במדבר, בהתאם לדגם שהתווה אנטוניוס הקדוש ממצרים. מייסד המנזר הראשון בנגב.

הילריון נולד בטוואטה, מדרום לעזה להורים פגנים. הוא למד רטוריקה באלכסנדריה, אך אחרי ששמע את דברי אנטוניוס הקדוש עבר לגור בגיל חמש עשרה במדבר למשך חודשיים ואחר–כך שב לטוואטה ואחרי מות הוריו הוריש את רכושו לאחיו ולעניים ופרש לחיי התבודדות במדבר.

הילריון עבר לאזור דרומית למיומה, נמל עזה, וחי כנווד כשהוא ניזון על דגים מתים שנפלטו מן הים. אחרי שגם תחת תזונה מחמירה זו רדפה אותו תאוות הבשרים, עבר הילריון לאכול עשבים ותאנים והירבה בתפילה, שירה, עדירת האדמה וקליעת סלי קש. למרות צעדים מחמירים אלו, עדיין רדפו אותו חזיונות של נשים עירומות, ארוחות דשנות, מרכבות ותחרויות לודרים ולעיתים קרובות אף שמע קולות של ילדים וחיות בית בהם ראה שדים.

הילריון בנה בקתה מסוף ועשבי ביצה, ושם חי במשך ארבע שנים ולבסוף בנה לעצמו תא קטן, שלפי הירונימוס דמה יותר לקבר מאשר לבית בו ישן על מצע עשבים כשהוא קורא בתנ"ך או מזמר תפילות. הילריון נמנע משטיפת בגדיו, החליף אותם רק כאשר התפוררו וגילח את שיערו רק פעם בשנה.

אחרי ששהה בנגב במשך 22 שנה, החלו נוהרים אנשים לשאול בעצתו ולבקש את עזרתו. נכתב עליו כי הצליח לרפא אישה מאלאותרופוליס שהייתה עקרה במשך חמש עשרה שנה, ריפא עיוורון, הקיץ ילדים מן המתים, ריפא רכב משותק, גירש שדים ואפילו ריפא סוסים וגמל שנטען שהוטל בהם כישוף מרושע.

עם הזמן צמח סביב תאו של הילריון מנזר, שהיו בו מבקרים כה רבים, ובמיוחד נשים, עד שהילריון ביכר לברוח מן המקום. הילריון מת בשנת 371 בקפריסין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:דת, מסדרים ותנועות דתיות בימי הביניים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נזירים (נצרות)
קטגוריה:צמחונים
קטגוריה:ילידי 291
קטגוריה:נפטרים ב-372