OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יהודה הירשברג

יהודה הירשברג (30 בנובמבר 1903 – 20 בספטמבר 1960) היה כימאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן. עסק בתחום הפוטוכימיה, ונודע בזכות מחקריו של תופעת הפוטוכרומיזם - שינוי הפיך של צבען של מולקולות בעקבות חשיפה לאור; הירשברג גם העניק לתופעה את שמה. בין השנים 1948–1955 היה הירשברג יושב ראש הסתדרות הכימאים בארץ ישראל, לימים החברה הישראלית לכימיה.

==ביוגרפיה==
יהודה הירשברג נולד ב-1903 בפולין ועלה לארץ ישראל כחלוץ בשנת 1923. בשנותיו הראשונות בארץ עבד בכמה קיבוצים. בשנת 1925, עם פתיחת האוניברסיטה העברית בירושלים נרשם ללימודים שם ולאחר סיום לימודיו במחזור הראשון של בוגרי האוניברסיטה יצא לבלגיה להמשיך בלימודיו שם במלגת לימודים. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה החופשית של בריסל וקבלת תואר דוקטור (1931) התמנה לאסיסטנט שם.

עם הקמת מכון זיו ברחובות בשנת 1933 נענה הירשברג להזמנתו של חיים ויצמן והצטרף לצוות עובדיו הראשונים, ככימאי הפיזיקלי היחיד במכון. מאז ועד יומו האחרון עבד במוסד, שהיה עם הזמן למכון ויצמן והיה לראש המעבדה לפוטוכימיה וספקטרוסקופיה. 

בשנת 1952 זכה הירשברג בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים של עיריית תל אביב-יפו על תגליותיו בתחום הפוטוכרומיזם.

הירשברג נפטר בסתיו 1960 ממחלת לב, בגיל 56. נקבר בבית העלמין הישן ברחובות. הותיר אישה, פרנקה, רופאת עיניים.

==פרסומיו==
בעריכתו:
* יהודה הירשברג (עורך), מחקרים בכימיה: מוגשים על ידי הסתדרות הכימאים בארץ ישראל לפרופ’ חיים וויצמן ליום הולדתו השבעים, ירושלים; (תל אביב: דפוס הפועל הצעיר), תש"ה 1944

== לקריאה נוספת == 
* חוברת שהוציא מכון ויצמן למדע ביום השנה הראשון למותו של פרופ' יהודה הירשברג:
<div class="mw-content-ltr"> Hirshberg, Yehuda, in: Who's who Israel, 1956, p. 219.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.weizmann.ac.il/ICS/booklet/17/con17_hb.html ביטאון החברה הישראלית לכימיה, מספר 17], בו תולדות חייהם של יושבי-ראש ונשיאי החברה
* 
* 
* 

<div class="mw-content-ltr">
* The Israel Chemical Society: Dr. Yehuda Hirshberg 1948-1955, [ https://web.archive.org/web/20131005195716/http://www.chemistry.org.il/booklet/17/pdf/abstracts.pdf http://www.chemistry.org.il/booklet/17/pdf/abstracts.pdf Chemistry in Israel 17 (December 2004)], 33, באתר החברה הישראלית לכימיה
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: כימיה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
יהודה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
שאהין (טיל)

שאהין (באורדו: شاهين; עברית: בז נודד) היא סדרת טילים בליסטיים מתוצרת פקיסטן. 
== שאהין 1 ==
שאהין 1 הוא טיל בליסטי לטווח קצר (SRBM) שטווחו האופטימלי 750 קילומטר. הטיל מונע באמצעות דלק מוצק, וההערכה היא שמדובר בטיל מדויק למדי (בעל CEP של 25 מטרים). משקל הטיל 10 טונות. הטיל יכול לשאת ראש נפץ קונבנציונלי או לא קונבנציונלי במשקל כולל של כ-1000 קילוגרם. 

הניסוי הראשון בטיל נערך ב-15 באפריל 1999 והטיל נכנס לשירות בצבא פקיסטן בשנת 2003.

== שאהין 2 ==

שאהין 2 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM). זהו הטיל המתקדם ביותר המצוי כיום בשירותו של צבא פקיסטן. הוא עושה שימוש במנוע רקטי דו שלבי המבוסס על דלק מוצק. ההערכה היא שרמת הדיוק של הטיל גבוהה (CEP של 50 מטרים). 

ניסוי ראשון בטיל נערך ב-9 במרץ 2004. בשלבי פיתוח גרסת טיל מרובה ראשי נפץ.

== שאהין 3 ==
שאהין 3 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני (IRBM) הנמצא בשלבי פיתוח מתקדמים. הטווח המתוכנן הוא 4,000-4,500 קילומטר. הפיתוח החל בשנת 2002.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טילים בליסטיים
קטגוריה:תוכנית הגרעין של פקיסטן
קימצ'י

קִימְצִ'י (בהנגול: 김치) הוא סוג של מאכלים קוריאנים המורכבים מירקות מותססים. בגרסתו הנפוצה ביותר המאכל עשוי כרוב מזן נאפה המותסס במי מלח עם פלפל חריף קוראני מיובש, רוטב דגים ושום, אך ישנן גרסאות נוספות שאינן מכילות מרכיבים אלו.

הקימצ'י מהווה מרכיב חשוב במטבח הקוראני ומוגש לרוב כמתאבן, אך גם משמש כמרכיב במספר מנות ותבשילים, כגון נזיד קימצ'י ואורז מטוגן עם קימצ'י.

==היסטוריה==
גרסאות עתיקות של קימצ'י, מוזיאון הקימצ'י ב[[סיאול]]
[[כדים ששימשו בעבר לאחסון מאכלים כגון קימצ'י, ממרח סויה ועוד]]
קימצ'י לבן
קימצ'י קיים מהעת העתיקה, והפך לנפוץ בתקופת שושלת סילה (57 לפנה"ס - 935 לספירה) בעקבות התחזקות הבודהיזם בתקופה זו ואיתה הצמחונות. קימצ'י מוזכר בספר השירה הסיני הראשון, "שי ז'ינג". בספר זה הוא מוזכר בשמו הקדום, "ז'י". בתקופת שלוש הממלכות של קוריאה שונה השם ל-צ'ימצ'אה, דימצ'אה, טימצ'אה. בהמשך שונה השם לז'ימצ'י וכעת הוא קימצ'י.

במאה ה-12 החלו להוסיף תבלינים לגיוון, ביניהם בעלי טעמים מלוחים ומתוקים וצבעים כלבן וכתום. עם הבאת תבלינים מהעולם החדש נוסף לקימצ'י גם פלפל חריף.

ב-2008 טייסת החלל אי סו-יון לקחה איתה למשימת סויוז TMA-12 קימצ'י שהונדס על ידי המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל להיות מזין ומעוקר, מחשש שבקטריות Lactobacillus acidophilus החיוניות לתהליך התסיסה יעברו מוטציה כתוצאה מחשיפה לקרינה קוסמית.

==הכנה==
גרסאות הקימצ'י השונות נבדלות בעיקר על פי הירקות העיקריים המשמשים להכנתן ותערובת התבלינים המשמשת לתיבולן. הגרסה הנפוצה עשויה מכרוב נאפה, שהוא אחד משני הזנים הנפוצים הנקראים כרוב סיני, עם גיוונים מקומיים ועונתיים. כמו כן מקובלות גרסת קימצ'י עשויה קוביות צנון, גרסת בצל ירוק, גרסת מלפפון חריפה וגרסה עשויה שכבות עשבי תיבול (ממשפחת השפתניים).

במוזיאון הקימצ'י בסיאול מתועדות 187 גרסאות היסטוריות ועכשוויות של קימצ'י. ברוב הגרסאות הקימצ'י מותסס במי מלח, עם עשבי תיבול ותבלינים. לרוב התיבול כולל זנגביל, בצל, רוטב דגים ומאכלי ים.<ref></ref>

==גרסאות==
באזורים הדרומיים של קוריאה קימצ'י מכיל יותר מלח ופלפל צ'ילי ומתובל באנשובי או חסילונים במי מלח שהותססו או רוטב דגים. בעבר השתמשו גם במאכלי ים נוספים מומלחים ומותססים אך הצרכנות המודרנית הפכה את השימוש דווקא באנשובי או חסילונים למשתלם ונוח ביותר.

מאכלי הים המלוחים ומותססים אינם מוספים לתערובת התבלינים של הקימצ'י אלא מבושלים בטכניקת "צמצום" כדי להמעיט את ריחם ולהפחית עפיצות ושומנים ואחר כך מעורבבים עם מעבה כגון אורז או עמילן חיטה. השימוש בטכניקה זו פוחת בעשורים האחרונים.

באזורים הצפוניים הקימצ'י מכיל פחות מלח ופחות צ'ילי אדום ולרוב אינו מתובל במאכלי ים במי מלח. לעיתים קרובות הוא מכיל גם נוזלים.

קימצ'י לבן הוא קימצ'י כרוב ללא פלפל צ'ילי, ולכן אינו אדום ואינו חריף. גם קימצ'י צנון לבן פופולרי ואף הוא אינו חריף. גרסאות הקימצ'י הלבן הן מימיות ומשמשות מרכיב במאכלים אחרים כגון נודלס קרים עם קימצ'י. בחלק מהאזורים למאכל מוסיפים בומדונג.

==קישורים חיצוניים==

* איציק יונה, [https://www.the-koreans.com/kimchi-korea/ היום יום הקימצ'י – הפלאפל של קוריאה], בבלוג [https://www.the-koreans.com/ ״הקוריאנים״]
* 
* איציק יונה, [http://the-koreans.com/?p=70 ראש כרוב!], בבלוג "הקוריאנים"
* 
*יונית נפתלי קו-אל, [https://www.hashulchan.co.il/קימצי-המדריך-המלא/ קימצ'י: המדריך המלא], על השולחן, 30 ביולי 2019

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח הקוריאני
קטגוריה:חמוצים
קטגוריה:מאכלים חריפים
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קטגוריה:מאכלי כרוב
קטגוריה:מאכלי ירקות
יהודה אסאד

רבי יהודה אַסאֹד (מבוטא: אסוֹד; 1794, ה'תקנ"ד - 1866, כ"ג בסיון ה'תרכ"ו) היה אב"ד, ראש ישיבה, פוסק ומנהיג אורתודוקסי בהונגריה.

== ביוגרפיה ==
ציונו של רבי יהודה אסאד
נולד באסוד לישראל וטשארנה. למד בישיבתו של רבי מרדכי בנט בעיר ניקלשבורג. נישא לאסתר (נפטרה בתרכ"ז, בגיל 65) לבית רגנר. היה אב בית דין בעיירות ראגנדארף וסמניץ, לאחר מכן שימש כאב בית הדין בדונה-סרדהלי והקים בה ישיבה גדולה, ובה למדו מאות תלמידים. התכתב עם רבי משה סופר מחבר ספר "חתם סופר", ונחשב לפוסק הדור בהונגריה לאחר פטירת החתם סופר. 

בשנת ה'תרכ"ד (1864) הוא השתתף במשלחת רבנית לקיסר פרנץ יוזף, שביקשה לבטל את התוכנית להקים בית מדרש לרבנים מטעם המדינה.

רבי יהודה אסאד נפטר בכ"ג בסיוון תרכ"ו. ובנו רבי אהרן שמואל אסאד ירש את מקומו ברבנות העיר.

== צילום תמונת הדיוקן ==
לטענת הרב משה ליב ליטש-רוזנבוים, ביצעו בני קהילת סרדהלי בגופת רבם ציור או צילום פוסט-מורטם, כדי למכור הדפסים שלו ולממן ע״י זה את נישואי בנותיו הרווקות. בעקבות מקרה זה התעורר דיון ציבורי הלכתי בקרב רבני הונגריה. מסופר כי כל המעורבים בצילום נפטרו באותה שנה.<ref></ref>

== ספריו ==
רבי יהודה אסאד כתב למעלה מ-50 ספרים, אך כתבי היד נשרפו בידי הנאצים במהלך השואה.

בנו רבי אהרן שמואל, הביא לדפוס את שו"ת מהרי"א - 'יהודה יעלה', הכולל 884 סימנים. כרך א' נדפס בלמברג תרל"ג (1873) ובו תשובות על שני חלקי השולחן ערוך, אורח חיים 68 דפים 214 סימנים ויורה דעה 141 דפים, 387 סימנים. כרך ב' נדפס בפרשבורג תר"מ (1880) על אבן העזר וחושן משפט 111 דפים, 283 סימנים. בה'תשכ"ה (1965) הודפס הספר בניו יורק במהדורת כרך אחד. מהדורה חדשה ומתוקנת, יצאה לאור על ידי מכון שלמה אומן בשלושה כרכים בין השנים תשע"ז-תשע"ט.

ספריו שהודפסו:
* חידושי מהרי"א
* דברי מהרי"א
* שו"ת יהודה יעלה

== משנתו התורנית ==

בדרשה לשבת תשובה מהר"י אסאד קרא לבני קהילתו לשמור על כבודם של הגויים המקומיים, מאחר שהם מארחים את בני ישראל בארצם, ועוד שהם רובם מאמינים בייחוד ה' והשגחתו: 

==לקריאה נוספת==
*אריאל פרקים מחיי ה'מהר"י אסד', י' בן צבי, בהוצאת האגודה להנצחת קהילות ואישים, בני ברק, תשמ"ט.
*עלי זיכרון גיליון 48, על רבי יהודה אסאד, מכון "זיכרון" להנצחת יהדות הונגריה, בני ברק, תשע"ח.
* שו"ת יהודה יעלה, מהדו' מכון שלמה אומן, מבוא לחלק אורח חיים, עמ' 19 ואילך.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yeshiva.org.il/wiki/index.php?title=רבי_יהודה_אסאד יהודה אסאד], באתר ויקישיבה
* 
* [https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=514 רבי יהודה אסאד], באתר mytzadik
* 
* הרב יואל קטן, [https://www.machonso.org/uploads/images/shut%20yehuda_1.pdf#page=19 "על הגאון רבי יהודה אסאד זצ"ל וספרו 'יהודה יעלה'"], שו"ת מהרי"א – יהודה יעלה, חלק אורח חיים, מבוא, שעלבים: מכון שלמה אומן, תשע"ט, עמ' 19–38
* 
===ספריו===
* [http://hebrewbooks.org/845 שו"ת "יהודה יעלה"] (נקרא גם שו"ת מהר"י אסאד) באתר hebrewbooks.org
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי ישיבה הונגרים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:דונאיסקה סטרדה: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:אסוד (יישוב): אישים
קטגוריה:ילידי 1794
קטגוריה:נפטרים ב-1866
פייטרו פרטיצ'יפאציו

פייטרו באדואר פארטיצ'יפאציו (באיטלקית: Pietro Badoer Participazio) היה הדוכס ה-20 של הרפובליקה של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 939–942.

פייטרו היה בנו של הדוג'ה אורסו פרטיצ'יפאציו השני. הוא נפטר שלוש שנים לאחר בחירתו לדוג'ה ונקבר בכנסיית סן פליצ'ה די אמיאנה, בסמוך לאביו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://fmg.ac/Projects/MedLands/VENICE.htm#_Toc295408194 כרונולוגיית דוכסי ונציה] (באנגלית)

פרטיצ'יפאציו, פייטרו
קטגוריה:ילידי 939
קטגוריה:נפטרים ב-942
פייטרו קאנדיאנו השלישי

פייטרו קאנדיאנו השלישי (באיטלקית: Pietro III Candiano ) היה הדוכס ה-21 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 942–959.

בשנת 948 יצא פייטרו בראש צי הכולל 33 ספינות מלחמה לתקוף את שודדי הים הפאגאנים (שכונו "נארנטינים" על ידי הוונציאנים) אשר תקפו את אוניות הסוחר הוונציאניות ששטו בים האדריאטי מזה שנים רבות (פעולה אותה לא נקטו דוג'ים קודמים). ניסיונותיו של פייטרו להביס את שודדי הים כשלו, וגם מערכה צבאית נוספת נכשלה, נכרת לבסוף הסכם שלום עם הנארנטינים ולה סרניסימה הסכימה לשלם מס לשודדי הים על מנת להבטיח את שלום ספינות הסוחר. המס שולם במשך 50 שנה עד כהונתו של הדוג'ה פייטרו אורסאולו השני.

קאנדיאנו, פייטרו השלישי
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-10
לזלי ג'ונס (כדורגלן)

לזלי ג'נקין ג'ונס (באנגלית: Leslie Jenkin Jones; 1 ביולי 1911 – 11 בינואר 1981) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי.

== קריירה ==
ג'ונס נולד באברדייר, והחל את הקריירה שלו במועדון המקומי אברדייר אתלטיק, במקביל לעבודתו באטליז של אביו. הוא הצטרף לקארדיף סיטי באוגוסט 1929, וערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0 - 1 לסוונסי טאון בדרבי של דרום ויילס. למרות שקארדיף לא שיחקה היטב בתקופה שבה שיחק שם, הוא הצליח להבקיע 31 שערים ב-142 משחקי ליגה. בינואר 1934 הוא עבר לקובנטרי סיטי, והבקיע 27 שערים בעונתו המלאה הראשונה במועדון, שבזכותם זומן למשחק הראשון (מתוך 11 בסך הכל) במדי נבחרת ויילס. בשל מספר השערים הרב שהבקיע הוא זכה גם להתעניינות רבה של מועדונים בכירים יותר, ולבסוף עבר לארסנל ב-1937 לאחר שהנהלת קובנטרי דחתה הצעה של טוטנהאם הוטספר על סך 7,000 לירות שטרלינג.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל בהפסד 1 - 2 לגרימסבי טאון ב-6 בנובמבר 1937, בו הבקיע את השער היחיד לטובת קבוצתו. הוא סייע למועדון לזכות באליפות בעונתו הראשונה שם; ג'ונס שיחק כחלוץ שני נסוג עבור ארסנל, ובשל כך הבקיע רק שלושה שערים ב-31 משחקים באותה עונה. הוא זכה עם ארסנל במגן הצדקה בעונה שלאחר מכן, אך הקריירה הרשמית שלו שם נקטעה בשל פריצת מלחמת העולם השנייה.

במהלך המלחמה הוא שירת בחיל האוויר המלכותי, אך למרות זאת הצליח להשתתף ב-71 משחקים לא רשמיים במדי ארסנל, ובחמישה משחקים של נבחרת ויילס. עם סיום המלחמה הוא היה בן 35, ומשחקו האחרון במועדון היה מול וסטהאם יונייטד בגביע ה-FA ב-9 בינואר 1946.

הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית ב-1946, והצטרף לסוונסי טאון כמאמן-שחקן. תקופתו בסוונסי הייתה קצרה, והוא עזב על מנת למלא את אותו תפקיד בבארי טאון שמחוץ לפוטבול ליג, וסיים את הקריירה שלו במועדון המקצועני ברייטון אנד הוב אלביון.

ביוני 1950 הוא התמנה לתפקיד המאמן של סקנתורפ יונייטד, והפך למאמן הראשון של המועדון במסגרת משחקיו בפוטבול ליג. הוא הביא לסקנתורפ שחקנים רבים חדשים, בעיקר כאלו מוויילס. סקנתורפ סיימה במקום ה-12 באותה עונה, שהיה הגבוה ביותר מבין ארבע הקבוצות שהצטרפו אז לשתי החטיבות של הליגה השלישית. אולם, לקראת סוף העונה נתגלעו מחלוקות בינו לבין הנהלת המועדון, והוא עזב בקיץ 1951 בעקבות ביקורות שנאמרו עליו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120722023422/http://www.ccfc.co.uk/page/History/0%2C%2C10269~1030484%2C00.html היכל התהילה של קובנטרי סיטי]
* [https://web.archive.org/web/20110810064614/http://www.scunthorpe-united.co.uk/page/History/0,,10442~401669,00.html מידע] באתר של סקנתורפ יונייטד

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני קארדיף סיטי
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ברייטון אנד הוב אלביון
קטגוריה:מאמני כדורגל ולשים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1911
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1981
פייטרו קאנדיאנו הרביעי

פייטרו קאנדיאנו הרביעי (באיטלקית: Pietro IV Candiano; נפטר בשנת 976) היה הדוכס ה-22 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 959–976.

== חייו ==
פייטרו היה בנו הבכור של פייטרו קאנדיאנו השלישי אשר כיהן כדוג'ה לפניו. פייטרו הרביעי כיהן תקופה קצרה במקביל לאביו, כמקובל, ולאחר מות אביו נבחר לתפקיד הדוג'ה וירש אותו.

הורשת התפקיד לא עברה על מי מנוחות. כאשר פייטרו קאנדיאנו השלישי ניסה להכריז על בנו כיורש באספת עם, זעמו אנשי ונציה על הניסיון להפוך את עירם למונרכיה וכמעט הרגו את הדוג'ה. פייטרו הרביעי התערב והציל את חיי אביו.

פייטרו הרביעי זכה לפופולריות רבה לאחר שהגן על העיר מפני התקפה עליה, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לדוג'ה.

לאחר בחירתו, עיוור וגירש את הבישוף של קסטלו שהואשם בשוחד דתי. ביוני 960 כינס אספת עם ואישר חוק האוסר על סחר עבדים בוונציה.

משיקולים פוליטיים גירש פייטרו את אשתו הראשונה, יואן, ושלח אותה למנזר הסמוך לכנסיית סן זכריה. מיואן נולדו לו שני ילדים: בן - ויטאלה, לימים דוג'ה, ובת אשר נישאה לטריבונו ממו, לימים דוג'ה נוסף.

בשנת 966 נשא פייטרו לאישה את ואלדראדה, בתו של הוברט, דוכס ספולטו, וקרוב משפחה של קיסר האימפריה הרומית הקדושה אוטו הראשון. ואלדראדה, שהייתה קרובת משפחה של מלך איטליה, הביאה עימה נדוניה גדולה שכללה את הערים טרוויזו, פרולי ופרארה.

ב-2 בדצמבר 967 פייטרו נשא ונתן עם הקיסר וקיבל זכויות מסחר רבות, הן עבור הסוחרים הוונציאנים בכלל, אולם גם עבור בני משפחתו ועצמו. זכויות אלה גרמו לקרע ביחסי ונציה עם קיסר האימפריה הביזנטית יוחנן הראשון צימיסקס. יוחנן איים לפתוח במלחמה כנגד ונציה, בעיקר לאור קשרי המסחר של הוונציאנים עם המוסלמים (כנגדם נלחם יוחנן). בעקבות הלחץ הביזנטי הסכים פייטרו בשנת 971 להפסיק את הסחר של ונציה עם האסלאם.

בשנת 973 נפטר הקיסר הקארולינגי אוטו הראשון אשר העניק חסות לפייטרו הרביעי. יורשו, אוטו השני, השקיע את זמנו בהרגעת מרידות בגרמניה, ותושבי ונציה ניצלו את ההזדמנות להדיח את פייטרו השנוא, והם נעלו אותו בארמונו ושרפו את הארמון עליו. 

השרפה התפשטה במהרה ופגעה בבזיליקת מרקוס הקדוש הסמוכה, ואף שרפה חלקים ניכרים מרובע סן מרקו של העיר.
גופתו של פייטרו הרביעי, ובנו הצעיר (ילדה של ואלדראדה) נמצאו לאחר השרפה, והם נקברו בכנסיית סנט'אילאריו. ואלדראדה שרדה את השרפה ופייטרו אורסאולו הראשון, הדוג'ה הבא, לא פגע בירושה שלה (בין היתר על מנת שלא להכעיס את קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך איטליה).

ויטאלה, בנו הבכור של פייטרו, נמלט לסקסוניה ומשם פעל להדיח את פייטרו אורסאולו.

קאנדיאנו, פייטרו הרביעי
קטגוריה:נפטרים ב-976
סטיב גטינג

סטיבן פול גטינג (אנגלית: Stephen Paul Gatting; נולד ב-29 במאי 1959 בלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדות הקישור.
== קריירה ==
גטינג החל את הקריירה שלו בארסנל, אליה הצטרף כשחקן חובב ביולי 1975. הוא חתם על חוזה מקצועני ב-1977, וערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף במשחק מול לוקומוטיב לייפציג בגביע אופ"א ב-13 בספטמבר 1978, שהסתיים בניצחון 3 - 0 לטובת ארסנל. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת 1978/1979 השתתף ב-30 משחקים בסך הכל, אך לא שותף בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA של אותה עונה.

הוא המשיך לשחק בארסנל גם בשתי העונות הבאות, אך היה שחקן משני בלבד בגלל יכולתו הגבוהה של בריאן טלבוט. בספטמבר 1981, לאחר 76 משחקים ושישה שערים, הוא עזב את ארסנל והצטרף למועדון ברייטון אנד הוב אלביון, ששילם תמורתו סכום של 200,000 לירות שטרלינג. הוא הוביל את מועדונו החדש לגמר גביע ה-FA ב-1983, שהסתיים בהפסד למנצ'סטר יונייטד לאחר משחק חוזר. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בברייטון במשך תקופה של 10 שנים, וערך למעלה מ-300 הופעות במדי המועדון. בסופו של דבר הוא עזב את ברייטון, שיחק במשך שתי עונות בצ'רלטון אתלטיק, ולבסוף פרש מכדורגל ב-1993.

לאחר שפרש הוא החל לעבוד כמאמן. הוא אימן בבית ספר בשם Christ's Hospital במשך שבע שנים, וביולי 2007 הצטרף כמאמן לקבוצת הנוער של ארסנל תחת הדרכתו של שחקן העבר סטיב בולד. בעונת 2009/2010 הוא עתיד להדריך בעצמו את קבוצת הנערים עד גיל 16.

אחיו הוא שחקן הקריקט לשעבר מייק גטינג, ובנו ג'ו משחק עבור מועדון הקריקט סאסקס.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20111007162602/http://www.arsenal.com/reserves-youth/coaching-staff/steve-gatting מידע] באתר הרשמי של ארסנל.

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ברייטון אנד הוב אלביון
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1959
Sinatra & Company

Sinatra & Company הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-57 של סינטרה וה- 30 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1971.
== הפקה ==
בשנת 1969 החל סינטרה להקליט את האלבום השני שלו עם אנטוניו קרלוס ז'ובים. מסיבות שאינן ידועות החליטה חברת רפרייז לא להוציא את כל עשרת השירים שהוקלטו. במקום זאת שבעה שירים נבחרו והם מופיעים על צידו הראשון של האלבום שמוקדש כולו לסגנון הבוסה נובה.

סגנון השירים שונה מהאלבום הקודם בו שיתפו השנים פעולה Francis Albert Sinatra & Antonio Carlos Jobim. המפיק המוזיקלי אומיר דאודטו, ארגן את השירים בצורה חופשית, קלילה ורגועה יותר מזו של המפיק הקודם, קלאוס אוגרמן.

את חלקו השני של האלבום הפיק דון קוסטה והוא כולל בתוכו שני שירים של ג'ון דנוור, כל השירים הם בסגנון הפופ הקלאסי. דבר זה יצר ניגוד מוחלט לסגנון הבוסה נובה שבצידו הראשון וכמה מבקרי מוזיקה טענו כי אלבום זה הוא למעשה איחוד של שני אלבומים שונים. לסברת אותם מבקרים, איכות השירים שבידי חברת רפרייז לא הספיקה כדי ליצור שני אלבומים בסגנונות שונים, דבר שאילץ אותם לאחדם לכדי לאלבום אחד.

== משתתפים ==
* פרנק סינטרה - קולות
* אנטוניו קרלוס ז'ובים - גיטרה, קולות רקע
* דון קוסטה - מפיק מוזיקלי, מנצח (שירים 8–14)
* אומיר דאודטו - מפיק מוזיקלי (שירים 1–7)
* מוריס סטולוף - מנצח (שירים 1–7)

== רשימת השירים ==
# Drinking Water
# Someone to Light up My Life
# Triste
# Don't Ever Go Away
# This Happy Madness
# Wave
# One Note Samba
# I Will Drink the Wine
# They Long to Be Close to You
# Sunrise in the Morning
# Bein' Green
# My Sweet Lady
# Leaving on a Jet Plane
# Lady Day

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי פרנק סינטרה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת רפרייז רקורדס
הר סולימאן

המראה מההר לעבר אוש. מבט לכיוון דרום-מערב מהמוזיאון להיסטוריה ולתרבות
הר סולימאן (בקירגיזית: Сулаймантоо; באוזבקית: Sulaymon tog) הוא הר המתנשא בליבה של העיר אוש שבעמק פרגנה במערב קירגיזסטן. ההר ידוע גם בכינויים "כס סולימאן", "סלע סולימאן" או "כתר סולימאן", על שמו של הנביא סולימאן, הוא המלך שלמה, שלפי המסורת קבור בו. לפי מסורת נוספת הנביא מוחמד התפלל במקום. בשנת 2009 הוכרז הר סולימאן כאתר מורשת עולמית.

==גאוגרפיה==
סולימאן הוא הר סלעי וצחיח שצורתו בבסיסו היא כשל מעוין. אורכו של ההר ממזרח למערב הוא קילומטר וחצי, ורוחבו מצפון לדרום הוא 800 מטרים. ההר בן חמש הפסגות מתנשא לגובה של 1,175 מטר מעל פני הים, והוא צופה על העיר שמסביבו מגובה של כ-250 מטר. כביש סלול מטפס אל חלקו המרכזי של ההר.

==היסטוריה==
על ההר, ובמיוחד בצידו המזרחי, התגלו 101 ריכוזים של פטרוגליפים, המתארים בעלי חיים, בני אדם, דרקונים, צורות גאומטריות וגרמי שמים כמו השמש והירח. יצירות אלה של אמנות סלע מתוארכות לתחילת היישוב במקום בתקופת הברונזה האמצעית. בהיותו הר בודד, סימן הר סולימאן את מיקומה של העיר אוש בליבו של עמק פרגנה, והיה מעין מגדלור יבשתי לבאים אליה בדרך המשי. 

ההר היה למקום עלייה לרגל כבר לפני 1500 שנים, דהיינו זמן רב לפני הגעת האסלאם לאזור, והפולחן הנוהג במקום מערב יסודות מוסלמים עם יסודות קדם-מוסלמים. על ההר קמו שבעה-עשר מקומות פולחן הנמצאים עדיין בשימוש והמחוברים זה לזה בשבילים, ומקומות נוספים רבים שננטשו. מכיוונים מסוימים מזכיר ההר אשה הרה כורעת, וייתכן שדימוי זה הוליד את המסורת כי נשים שלא הצליחו ללדת, יזכו בילד אם יפקדו את המקום. עוד גורסת המסורת כי נשים הרות ילדו ילד בריא אם יבקרו בו. נוסף על סגולות אלה, יוחסה להר הקדוש היכולת לרפא כאבי ראש וכאבי גב ולהעניק אריכות ימים. 

"בית באבור" על פסגת ההר (מימין)
האתר הידוע ביותר על ההר הוא "מסגד תח'ת-א סולימאן" ("כס שלמה") או "בית באבור", שראשיתו בשנת 1497, כאשר באבור, מלך פרגנה ולימים מייסד האימפריה המוגולית, הקים לעצמו בקתה ומסגד פרטי על פסגתו המזרחית של ההר (מסומן על ידי הדגל על הפסגה הימנית שבתמונה בתבנית). עם השנים השתלבו המסורות אודות סולימאן ובאבור. המבנה חרב ברעידת אדמה בשנת 1853 אך נבנה מחדש. בשנות ה-60 של המאה העשרים נהרס המבנה בהתפוצצות מסתורית, שיש המייחסים אותה למשטר הסובייטי שביקש להילחם במעמדו הקדוש של ההר, והוקם שוב לאחר עצמאות קירגיזסטן ב-1991. בנוסף שוכן על ההר מוזיאון להיסטוריה ולתרבות שנחצב בדופן ההר (הפסגה השנייה משמאל בתמונה בתבנית) בתקופה הסובייטית (הכביש העולה להר מוביל אליו ושם הוא מסתיים). 

למרגלותיו המזרחיות של ההר שוכנים בית קברות מוסלמי, מוזיאון לתולדות דרך המשי, המאוזוליאום של אסף בן ברכיה (יועץ למלך שלמה, לפי המסורת המוסלמית) ומסגד רבאט עבדוללה ח'אן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קירגיזסטן: גאוגרפיה
סולימאן
Ol' Blue Eyes Is Back

Ol’ Blue Eyes Is Back הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-58 של סינטרה וה-31 היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1973. את האלבום הפיקו (וגם ניצחו על התזמורת) דון קוסטה וגורדון ג'קינס.
== הפקה ==
לאחר פרישה קצרה חזר סינטרה להקליט אלבום, שנשא את השם המתאים לקאמבאק. האלבום יצא לאור ובעזרתו של מסע פרסום נרחב, זכה להצלחה מרשימה במצעדי המכירות הבריטי והאמריקאי.

בניגוד לסדרת האלבומים האחרונה של סינטרה, Sinatra & Company, Watertown, A Man Alone, My Way. באלבום זה לא הייתה כל השפעה לסגנון הרוק. המפיקים דון קוסטה וגורדון ג'קינס יצרו אלבום פופ קלאסי כאלבומיו המוקדמים יותר מתחילת שנות ה-60.

בעקבות האלבום והצלחתו צולמה תוכנית טלוויזיה מיוחדת שנשא את אותו השם, התוכנית הייתה מועמדת לשני פרסי אמי. מתוכנית זו זכורה במיוחד ההופעה המשותפת של סינטרה עם ג'ין קלי, 27 שנה לאחר שיתוף הפעולה ביניהם בסרט הרימו עוגן.

== רשימת השירים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי פרנק סינטרה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת רפרייז רקורדס
מנהרת תשתיות

מנהרת תשתיות בחיפה
מנהרת תשתיות היא מנהרה המיועדת להנחת תשתיות תת-קרקעיות. שיטה זו מאפשרת הטמנת מכלול תשתיות במנהרה משותפת. המנהרה עשויה ממובל בטון (צינור או קופסה מאורכת) ועשויות להתרכז בה תשתיות מסוגים שונים כדוגמת צנרת מים, ביוב או ניקוז, וכבלי חשמל, טלפון, תשתית לרמזורים ועוד.

== יתרונות ==
* קלות תפעול ובקרה על התשתית הקיימת
* נגישות לצנרת ותשתיות אחרות
* איתור תקלות וכשלים המאפשר היערכות מתאימה בזמן אמת
* תוואי לתשתית עתידית וקלות השמתה
* מתן מענה לתקלות ללא צורך ב"פתיחת כביש" וחסימת עורקי תחבורה
* הטמנת המנהרה מאפשרת בנייה עתידית מעלייה
* צמצום דליפות בצנרת (לדוגמה בהולכת מים) וחסכון לטווח הקצר והארוך

== שיטות הקמה ==
אלמנט טרומי של מנהרה שכבר הונח בתעלה, מסומן בחץ אדום
* צנרת בדחיקה - בשיטה זו, מוחדר צינור באמצעות בוכנות הידראוליות (ג'קים) אל מעבה הקרקע. אלמנטים טרומיים של חלקי המנהרה, ידחקו (ידחפו) בכח כנגד קיר בולם, האחד אחרי השני, כך שיחדיו יצרו מנהרה להעברת תשתיות.
* Cut and Cover - שיטה זו מיועדת להטמנת מנהרת תשתיות, מתחת לציר תנועה קיים.
* חפירה והטמנה - שיטה זו מאפשרת הטמנת מנהרה בשטח פתוח, באמצעות כלים הנדסיים מכניים (ציוד עבודות עפר). בתחילה תחפר תעלה אורכית ולאחר מכן יונחו בה אלמנטי המנהרה (אלמנטים טרומיים או יצוקים באתר).

== בישראל ==
בניית מנהרות תשתית בישראל הפכה נפוצה יותר בעשור הראשון של המאה ה-21, כחלק מפרויקטי הסדרה ואחזקת תשתיות. דוגמאות לפרויקטים:
* חיפה - חברת יפה נוף, ביצעה עבור עיריית חיפה מנהרת תשתיות בעיר התחתית, ברחוב העצמאות. המנהרה מחליפה תשתיות וותיקות שתחזוקתן גבוהה, כמו גם תשתיות עתידיות (רכבת קלה, מערכת רמזורים ועוד).
* נתניה - חברת מי נתניה ביצעה עבור עיריית נתניה מנהרת תשתיות מתחת לכביש מספר 2. המנהרה בוצעה בשיטת הדחיקה ובתוכה הושחלו צנרת ביוב ומים.

==ראו גם==
*מחפר כווני

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mei-netanya.co.il/?CategoryID=316 מנהרת תשתיות מתחת לכביש 2 (בשיטת הדחיקה)]
* [https://web.archive.org/web/20081231053135/http://www.yonitbtz.co.il/tashtiyot/default.htm מנהרת תשתיות (בשיטת Cut&Cover)]
* 
* 

קטגוריה:הנדסה אזרחית
52 (מספר)

52 (במילים בלשון זכר: חמישים ושניים; בלשון נקבה: חמישים ושתיים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 51 ולפני 53.

== במתמטיקה ==
52 הוא מספר זוגי, מספר חסר, מספר דקגונאלי ומספר בלתי נגיע. 52 הוא מספר בל החמישי.

== במדע ==
* 52 הוא המספר האטומי של היסוד הכימי טלור.
* כרום-52 (24 פרוטונים ו-28 נייטרונים) הוא האיזוטופ הנפוץ של כרום בטבע.

== בלוחמה ובתעופה ==
B-52]]
* B-52 (בשמו המלא B-52 Stratofortress: מבצר הסטרטוספירה) - מפציץ כבד, מתוצרת חברת בואינג האמריקנית.
* Jagdgeschwader 52 (בקיצור JG 52) - הייתה כנף מטוסי הקרב הקטלנית ביותר של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
* מרגמה 52 - כלי ירי ארטילרי קצר קנה בקוטר 52 מ"מ, נטען לוע ותלול מסלול לטווחים קצרים יחסית.
* STS-52 - המשימה ה-13 של קולומביה וה-51 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
* MGM-52 Lance (לאנס) - טיל קרקע-קרקע בליסטי המונע בדלק נוזלי תוצרת ארצות הברית.

== בקולנוע ==
* 52 Pick-up הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1986.
* 52 Olympia הוא סרט קולנוע צרפתי תיעודי משנת 1952.
* אזור 52 הוא מיקומו של מוצב הפיקוד של פרויקט הסטארגייט, על פי הסרט.

== בתחומים אחרים ==
B-52
]]
* בשנה יש 52 שבועות שלמים (52 שבועות הם 364 ימים).
** אורך השנה בלוח השנה במגילות קומראן הוא בדיוק 52 שבועות.
* המספר 52 מהווה מרכיב חשוב בלוח השנה של המאיה.
* רחוב 52 (באנגלית: 52nd Street) הוא רחוב המשתרע ממזרח למערב ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
* האלבום השישי של הזמר בילי ג'ואל נקרא בשם "52nd Street".
* B-52 הוא קוקטייל בשכבות המוכן בשיטת ההצפה.
* The B-52's היא להקה אמריקנית המתמחה בשירי רוק ופופ והפועלת מסוף שנות ה-70.
** The B-52's (אלבום) הוא אלבום הבכורה של להקת הגל החדש מאת'נס, ג'ורג'יה, The B-52's.
* Bee 52 הוא משחק מחשב ששווק על ידי נינטנדו בשנת 1992.
* בפסנתר יש 52 קלידים לבנים.
* בחפיסת משחק קלפים יש 52 קלפים שונים (ללא ג'וקרים).
* 52 הוא קידומת החיוג הבינלאומי של מקסיקו.
* גדוד 52 - גדוד בצה"ל.
* מספרי החולצה של הכדורסלנים גרג אודן ובראד מילר הוא 52.
* M52 בקטלוג מסיה הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים קסיופאה.
* בקוד ASCII, התו ה- 52 הוא 4 (מספר).
* לווייתן ה-52 הרץ - לווייתן ייחודי שקורא בתדירות של 52 הרץ.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.wisdomportal.com/Numbers/52.html על המספר 52] באתר wisdomportal

קטגוריה:מספרים טבעיים
מוסדות כלל חסידיים

ישיבת חזון נחום
מוסדות כלל חסידיים הם קבוצת מוסדות תורניים (ישיבות ותלמודי תורה לבנים, בתי ספר וסמינרים לבנות), המיועדים עבור הציבור החסידי חרדי מחצרות חסידיות קטנות שאין באפשרותן להקים מוסדות משל עצמם.

==מקור התופעה==
תופעת המוסדות הכלל חסידיים החלה בתחילת שנות התשעים, הורים לבחורי ישיבות מחצרות חסידיות בינוניות וקטנות חיפשו לעצמם מסגרות חינוכיות שאינן משתייכת לקבוצה חסידית מוגדרת (לדוגמה גור, ויז'ניץ וכדומה) או לציבור הליטאי, והקימו ישיבות 'כלל חסידיות'. בין הישיבות הראשונות ניתן למנות את ישיבת טשיבין, ישיבת חכמי לובלין, ישיבת חזון נחום וישיבת נזר התורה.

==התפתחות התופעה==
ברבות השנים, ולאור הצלחת הרעיון, עקב כך שלישיבות אלו היו פחות מחויבויות קהילתיות מצומצמות, החלו להיווסד תלמודי תורה, בתי ספר וסמינרים 'כלל חסידיים' לבנות כמעט בכל ריכוזי היהדות החרדית, ברבים מן המקרים נפתחו המוסדות תחת אותו שם ("תלמוד תורה כלל חסידי" למשל) ללא קשר ניהולי בין המוסדות.

הצלחת המוסדות גרמה לכך שאף חסידים מקבוצות שלהן מוסדות משל עצמן, העדיפו לעיתים את המסגרות הכלל חסידיות.

*
קטגוריה:חסידות
קטגוריה:מוסדות לימוד תורניים
קטגוריה:חינוך חרדי
המנון גאורגיה

חירות (בגאורגית: თავისუფლება, תאוויסוּפּלובָּה) הוא ההמנון הלאומי של גאורגיה. ההמנון אומץ בשנת 2004 יחד עם דגל לאומי חדש וסמל חדש. שינוי סמליה הלאומיים של גאורגיה היה בעקבות מהפכת הוורדים, הפיכה בשלטון בגאורגיה שנעשתה ללא שפיכות דמים. הפזמון נלקח מהאופרות הגאורגיות אבשלום ואתרי ודאיסי ("רדת הלילה"), שהולחנו על ידי המלחין הגאורגי, זכריה פליאשווילי. מילות ההמנון נכתבו על ידי דוד מאר'ראדזה (დავით მაღრაძე).

== היסטוריה ==

ההמנון הגאורגי החדש אומץ על ידי הפרלמנט של גאורגיה ב-20 במאי 2004, חמישה חודשים בדיוק לאחר הורדתו של אדוארד שוורדנדזה מהשלטון בגאורגיה. הצעת החוק לשינוי ההמנון הוצעה לראשונה בכינוס המושב הפרלמנטרי השישי ב-22 באפריל 2004, על ידי שר התרבות, גיאורגי גאבאשווילי והפזמון הושמע לנציגים מיד אחר כך. 

ההמנון החדש, תאוויסובלובה, החליף את ההמנון הקודם של גאורגיה, דידיבָּה זֶצית קוּרתחֶאוּלס (დიდება ზეცით კურთხეულს), שהיה ההמנון של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, רפובליקה עצמאית של גאורגיה שנתקיימה בין השנים 1918-1921, ואומצה שוב עם הכרזת העצמאות של גאורגיה בשנת 1990. ההמנון החדש הפך לפופולרי יותר מקודמו שמילותיו היו ארכאיות יותר והיה קשה יותר לזכור.

==מילות ההמנון==
{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! גאורגית
|-
|<poem>הסמל שלי הוא ארץ מולדתי,
והעולם כולו הוא כנו,
הרים ועמקים בהירים
נחלקים עם אלוהים.
היום חירותנו
שרה לתהילת העתיד,
כוכב השחר מתרומם אל על
וזורח בין שני ימים,
כך ששבח יהא לחירות,
לחירות יהא שבח!</poem>
| dir="ltr" | <poem>ჩემი ხატია სამშობლო,
სახატე მთელი ქვეყანა,
განათებული მთა-ბარი,
წილნაყარია ღმერთთანა.
თავისუფლება დღეს ჩვენი
მომავალს უმღერს დიდებას,
ცისკრის ვარსკვლავი ამოდის
ამოდის და ორ ზღვას შუა ბრწყინდება,
დიდება თავისუფლებას,
თავისუფლებას დიდება!</poem>
|}

==מדיה==

==ראו גם==
* דגל גאורגיה
* סמל גאורגיה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20151024223917/https://www.president.gov.ge/en/Georgia/Symbols/ סמלי המדינה] באתר נשיא גאורגיה 

גאורגיה
קטגוריה:גאורגיה: סמלים לאומיים
פייטרו אורסאולו הראשון

פייטרו אורסאולו הראשון (באיטלקית: Pietro I Orseolo, בלטינית: Peter Urseolus - פטרוס אורסאולוס; 928–978) היה הדוכס ה-23 של ונציה. פייטרו כיהן כדוג'ה בין השנים 976–978. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי על ידי הכנסייה הקתולית.

==קורות חיים==
פייטרו נולד ליד אודין שבאיטליה לאחת ממשפחות האצולה של ונציה. בהיותו בן 20 מונה לתפקיד מפקד הצי של לה סרניסימה, והצטיין בתפקידו ובמאבקו בשודדי הים מאזור דלמטיה אשר פגעו בסחר הוונציאני.

בשנת 976 מרדו תושבי ונציה כנגד הדוג'ה פייטרו קאנדיאנו הרביעי והציתו את ארמונו בעודו בתוכו, וזאת בשל חששם מהפכת רפובליקת ונציה למונרכיה. על פי דבריו של פטרוד דאמיאני, פייטרו אורסאולו עצמו עמד בראש המורדים בדוג'ה.

לאחר ההפיכה נבחר פייטרו לתפקיד הדוג'ה. בהיותו דוג'ה שיקם פייטרו את העיר שנפגעה בשריפה, החזיר את הסדר לעיר, והפגין נדיבות רבה כלפי אלמנתו של קנאדיאנו. כמו כן פייטרו בנה בתי חולים, בתי יתומים, משכן לאלמנות ומבנים לעולי רגל.

פייטרו אורסאולו השתמש בכספו שלו לשקם את ארמון הדוג'ה ואת בזיליקת מרקוס הקדוש שנהרסו בשריפה.

שנתיים לאחר מינויו, ב-1 בספטמבר 978, עזב פייטרו אורסאולו במפתיע את העיר (מבלי אפילו לעדכן את אשתו וילדיו) על מנת להצטרף למנזר הבנדיקטיני בסן-מישל-דה קושה בפראדה שבדרום צרפת.

בהיותו במנזר חיי פייטרו אורסאולו חיי צניעות, והתנתק מכל מגע עם החברה הוונציאנית. לאחר מספר שנים במנזר, עזב גם אותו והחל לגור כנזיר בודד ביערות בקרבת המנזר, שם נפטר כשבע שנים לאחר מכן. הוא נקבר במנזר בפראדה.

==הקדשתו==
למעלה מארבעים שנה לאחר מותו הכריז הגמון מקומי על היות פייטרו אורסאולו מבורך. בשנת 1731 הוא הוכרז כקדוש רשמית על ידי הכנסייה הקתולית, והאפיפיור גרגוריוס ה-12 קבע את יום חגו ב-14 בינואר. בועידת ותיקן השנייה הועבר יום חגו ל-10 בינואר - יום פטירתו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/11776a.htm קורות חייו של פייטראו אורסאולו], האנציקלופדיה הקתולית
* [http://www.santiebeati.it/dettaglio/91342 קורות חייו של פייטרו אורסאולו] 

ארסאולו, פייטרו הראשון
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 928
קטגוריה:נפטרים ב-987
רבי אפס

רבי אפס היה אמורא ארץ ישראלי מהדור הראשון של האמוראים (בסביבות שנת 225).

רבי אפס היה מבית דינו של רבי יהודה הנשיא. במדרש מובא כי רבי מינה אותו לכתוב מכתב לאנטונינוס, והרב היימן מסיק מכך שהוא היה סופרו של רבי יהודה הנשיא. גר בדרום הארץ והוא מכונה בתלמוד הירושלמי רבותינו שבדרום. רבי יהודה הנשיא ציווה לפני מיתתו שימנו את רבי חנינא בר חמא כממלא מקומו בראשות הישיבה, אך הוא סירב ליטול את המשרה כל עוד היה רבי אפס בחיים מכיוון שרבי אפס היה גדול ממנו שתי שנים ומחצה, לכן הוכתר רבי אפס כראש הישיבה לאחר רבי. בתפקיד זה שימש לפחות עשרים שנה, עד פטירתו, ורק אחריו מונה רבי חנינא בר חמא. רבי אושעיא מזכירו פעמים רבות. מתלמידיו היה לוי בר סיסי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי יהודה הנשיא
תנין אורינוקו

תנין אורינוקו צעיר מזנק למים בקולומביה
תנין האורינוקו (שם מדעי: Crocodylus intermedius) הוא מין תנין גדול השרוי בסכנת הכחדה חמורה המצוי במים מתוקים בצפון אמריקה הדרומית, במיוחד בנהר האורינוקו.

==ממדים==
אורך הבוגרים הוא . משקל הנקבות הוא כ-200 ק"ג ומשקל הזכרים הוא כ-. הפרט הגדול ביותר שתועד נורה בשנת 1800 ואורכו היה , כאורכו של זכר בוגר של תנין הים. כיום תניני אורינוקו בדרך-כלל לא מגיעים לאורך של יותר מ-. תנין האורינוקו מזוהה על ידי חוטמו הארוך יחסית ועור צהבהב עם פסים חומים כהים.

==תפוצה==
תפוצתו מוגבלת לאגן הניקוז של נהר האורינוקו ובאגן הניקוז של נהר המטה בקולומביה ובוונצואלה. הוא נצפה מספר פעמים באי טרינידד, אך זה לא אושר וכנראה בלבלו בינו ובין התנין האמריקני.

==תזונה==
כמו כל התנינאים, התזונה של תנין האורינוקו מורכבת בעיקר מדגים, אבל בתור טורף-על אופרטוניסט, גם כמעט כל בעל חיים הנמצא בתחום תפוצתו יכול להוות טרף פוטנציאלי (כגון קפיבארה, חיות מבויתות, ולפעמים גם טורפים גדולים, אם המזון דל). ישנם דיווחים על תנינים שתקפו בני-אדם, אבל זה מאוד לא סביר, בהתחשב באוכלוסייה הקטנה והבידוד היחסי מיישובי אדם (קראקס היא העיר הגדולה הקרובה ביותר והיא נמצאת מחוץ לטווח תפוצתו).

==רבייה==
תנין האורינוקו מזדווג בזמן העונה היבשה. הנקבות חופרות קן לצאצאים על גדת נהר חולית, 14 שבועות לאחר ההפריה. הדגירה על הביצים נמשכת 3 חודשים. האבקועים בוקעים מהביצה במהלך הלילה וקוראים לאמם שמרימה אותם מהקן ונושאת אותם למים. האם ממשיכה להגן על צעירים במשך כשנה. תניני אורינוקו צעירים נמצאים הסכנת טריפה על ידי אורובו שחור, לטאות טגו, אנקונדות, קיימנים וטורפים אחרים.

==מצב שימור==
תנין האורינוקו מצוי בסכנת הכחדה חמורה כתוצאה מציד ממושך בשל עורו. בין שנות ה-40 לשנות ה-60 של המאה ה-20, 1,000 מהתנינים האלו נשחטו בנהר האורינוקו ובביצות לוס יאנוס, והמין התקרב מאוד להכחדה, עד שהוכרז חיה מוגנת בשנות ה-70. כיום הוא מוגן גם בוונצואלה וגם בקולומביה, ונכלל בנספח ראשון ב-CITES. בנוסף לציד בשל עורו, בין האיומים האחרים נכללים גם איסוף תנינים צעירים למכירה כחיות אקזוטיות והצעה לבניית סכר באזור העליון של נהר האורינוקו.

לא ברור כמה פרטים נותרו בטבע אבל מעריכים שהמספר נע בין 250 ל-1,500. האוכלוסייה בקולומביה היא קטנה מאוד, עם תת-האוכלוסייה הגדולה ביותר בוונצואלה שנמצאת במדינת קוחדס ובאזור סרארה במדינת לרה, עם פחות מ-500 פרטים בוגרים. בנוסף קיימות עוד כמה תת-אוכלוסיות קטנות יותר.

בנובמבר 2007, היו רשומים 50 פרטים בגני החיות במערכת המודיעין הבינלאומית למינים (ISIS), והאוכלוסייה הגדולה ביותר בשבי נמצאת באקווריום העולמי בדאלאס, טקסס. כתוספת, מספר של פרטים מוחזקים בשבי במרכזי רבייה בוונצואלה. מאז שנות ה-90 המוקדמות, תנינים צעירים שוחררו גם בחוות פרטיות וגם בפארקים לאומיים בוונצואלה. תנינים רבים מתים לפני שהם מגיעים לבגרות, ועל מנת להגביר את סיכויי ההשבה לטבע, 360 פרטים גזעיים שוחררו רק לאחר שהגיעו לאורך של 2 מטר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/apps/redlist/details/5661/0 תנין אורינוקו] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN] 
* [http://www.flmnh.ufl.edu/cnhc/csp_cint.htm תנין אורינוקו] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תניניים
קטגוריה:קולומביה: זוחלים
קטגוריה:ונצואלה: זוחלים
קטגוריה:קולומביה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:ונצואלה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1819
מרקלין

דגם [[חצר עיתוק תוצרת מרקלין]]
מרקלין (בגרמנית: Märklin) הוא קיצור שמה של חברת צעצועים גרמנית גדולה הידועה בעיקר בשל דגמי רכבות וצעצועים טכניים. החברה ממוקמת בעיר גפינגן ושמה המלא, שאינו מופיע על המוצרים, הוא Gebr. Märklin & Cie. GmbH.

מרקלין נוסדה בשנת 1859 ועסקה תחילה בייצור אביזרים לבתי בובות. לימים החלה לייצר דגמים מיניאטוריים שקשורים ברכבות המיועדים לתצוגה סטאטית או בעלת תנועה. בעבר דגמי הרכבות של החברה הונעו באופן מכני, על ידי קפיצים נמתחים וכדומה ועם הזמן החברה עברה לייצור דגמי רכבות המונעים בחשמל, כאשר המסילה יצרה מעגל חשמלי.

==קני המידה==
החברה יצרה ומייצרת את דגמיה בגדלים שונים. כיום החברה מייצרת בעיקר בשלושה קני מידה:
*HO - רכבות בגודל סטנדרטי (ומוכר יותר בישראל) בקנה מידה 1:87. קנה מידה HO הוא הנפוץ ביותר ומיוצר בכמויות גדולות על ידי עשרות חברות באיכויות שונות (LIMA, ROCO, FLEISCHMANN ועוד).
*Z - רכבות 'מיני' זעירות (תחת השם miniclub) בקנה מידה 1:220. קנה המידה Z כמעט בלעדי למרקלין.
*1 - רכבות גדולות המיועדות להפעלה בחצר בקנה מידה 1:32. קנה המידה 1 (בגרמנית SPUR 1) הוא קו הייצור המושקע ביותר של מרקלין. מחירי הקטרים מגיעים למאות ואלפי אירו ליחידה ומונעים בחשמל ולעיתים אף בקיטור. המחיר הגבוה צמצם את היקף התפוצה אך בגרמניה ישנן עוד חברות שמייצרות קרונות וקטרים (לעיתים בתיאום עם מרקלין) תואמים מערכת זאת ברמת גימור גבוהה ומחיר גבוה. הייצור נעשה בכמויות קטנות והוא שופע בפרטים קטנים ומדויקים. חברות משלימות לדוגמה: Hübner, KESSELBAUER, KISS, J&M Models.
** דגמי הרכבות והקטרים ששימשו בעונות הראשנות של סדרת הטלוויזיה "תומס הקטר וחברים" היו בקנה מידה 1, וחלקים מתוצרת "מרקלין" שימשו ביצירתם.

==ייצור ומכירה==
הייצור של מרקלין נעשה כולו בגרמניה, כדי להקל על בקרת האיכות. התעקשות החברה על אי שימוש בכוח עבודה זול הביא את החברה לסף פשיטת רגל אבל היא ניצלה בהתערבות המחוקק.

רכבות מרקלין נמכרות לרוב באתר החברה, בחנויות מורשות, באתרי יד שנייה ובמכירות פומביות של פריטי אספנות. חנויות כלבו לפעמים מוכרים סטים בודדים של מרקלין.

== היסטוריה ==
ב-4 בפברואר 2009 הגיש מרקלין בקשה לחדלות פירעון בבית המשפט העירוני בגופינגן.<ref></ref> שנה ויום לאחר מכן, ב-5 בפברואר 2010, הודיעה מרקלין על חזרה לרווחיות.<ref></ref>

בשנת 2013 נרכשה מרקלין על ידי קבוצת Simba Dickie. ב-22 ביולי 2013 עזב המנהל הראשי סטפן לוביץ' את מרקלין.

במהלך מגפת הקורונה 2020-2021, מרקלין ראתה עלייה במכירות, שהובילה למחסור בחלקים כגון מסילות, ואף גילתה שהם נאלצים לגייס עובדים וחניכים חדשים כדי לעמוד בביקוש. אך המגפה גם סייעה למרקלין, חברה בת 162 שמייצרת דגמי רכבות, לגלות קהל חדש.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות צעצועים
קטגוריה:דגמים
קטגוריה:רכבות
טובוס

טובוס
טובוס או צינור הנשמה תוך קני הוא צנתר המוחדר לתוך קנה הנשימה במהלך צנרור קנה לצורך אבטחת נתיב אוויר ולאפשר גישה אליו.

הטובוס עשוי מפוליאתילן ומגיע בגדלים שונים, על הצינור מסומנות שנתות עומק, ומוטבע בו פס מתכת הניתן לשיקוף באמצעות צילום רנטגן. בקצה הצינור ישנו בלון קטן שניתן לניפוח באמצעות מזרק לצורך קיבוע הטובוס.

==שימושים==
טובוס משמש בדרך כלל לצורך הנשמה באינטובציה אצל חולים מחוסרי הכרה או מורדמים, אך הוא עשוי לשמש גם לצורך החדרת תרופות שונות לריאות.

החדרת הטובוס לקנה הנשימה דורשת מיומנות גבוהה, ומבוצעת בעיקר בידי רופאים מומחים להרדמה או לרפואה דחופה, או על ידי פרמדיקים במתאר טרום בית החולים.

==ראו גם==
*אינטובציה
*הנשמה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציוד רפואי
קטגוריה:נשימה
Some Nice Things I've Missed

Some Nice Things I've Missed הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-59 של סינטרה וה-32 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1974.

לאחר שחזר לאור הזרקורים עם האלבום, Ol' Blue Eyes Is Back, המשיך סינטרה את הקאמבאק שלו עם האלבום Some Nice Things I've Missed. כשמו האלבום מורכב משירים שזכו להצלחה במהלך הפרישה הקצרה שלו. ביניהם שירים של סטיבי וונדר, וניל דיימונד.

את האלבום הפיק דון קוסטה, שאימץ את רוב השירים לסגנון הביג בנד. שאר הביצועים היו בסגנון הדומה יותר למוזיקת הפולק. האלבום לא נחל הצלחה קופתית מרשימה וחלק ממבקרי המוזיקה רואים זאת בניסיונו הלא מוצלח של קוסטה להעביר חלק מהשירים, שמבחינה לירית היו פשוטים למדי, אל הסגנון המורכב של מוזיקת הביג בנד.

== משתתפים ==
* פרנק סינטרה - קולות
* דון קוסטה - מפיק/מעבד מוזיקלי

== רשימת השירים ==

# You Turned My World Around
# Sweet Caroline
# The Summer Knows
# I'm Gonna Make It All the Way
# Tie a Yellow Ribbon 'Round the Ole Oak Tree
# Satisfy Me One More Time
# If
# You Are the Sunshine of My Life
# What Are You Doing the Rest of Your Life
# Bad, Bad Leroy Brown

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי פרנק סינטרה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת רפרייז רקורדס
אנחנו שנינו

אנחנו שנינו (תורגם גם כ"שש, גיל לא רגיל"; באנגלית: Now we are six) הוא ספר ילדים מאת א. א. מילן ובו 35 שירי ילדים. הספר יצא לאור ב-1927 ואויר בידי ארנסט שפארד. ל-11 מהשירים מצורפים איורים שגיבוריהם הם פו הדב וכריסטופר רובין.

הספר מתאר רגשות וחוויות של ילדים מול מבוגרים והורים; למשל, מה קורה כאשר מבוגרים מצפים מהם להתנהג יפה, כאשר הם חולים, וכדומה.

==תרגומים לעברית==
* אנחנו שנינו, תרגום יעקב אורלנד, תל אביב : מחברות לספרות, תשי"ז
* שש, גיל לא רגיל, תרגום אורה מורג, עריכה בן בר-שביט, מחברות לספרות, תשנ"ד 1993

==הערות שוליים==

קטגוריה:פו הדב
קטגוריה:ספרי 1927
נמל התעופה הבין-לאומי טן סון נהאט

נמל התעופה הבינלאומי טן סון נהאט (בוייטנאמית: Sân bay quốc tế Tân Sơn Nhất) הוא נמל תעופה השוכן בצפונה של העיר הו צ'י מין סיטי בדרום וייטנאם, והוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול במדינה. לנמל קיבולת של 15 עד 17 מיליון נוסעים בשנה, ובשנת 2008 עברו דרכו כ-13 מיליון איש (לעומת 11 מיליון בשנת 2007). בנוסף עוברת דרך הנמל רוב תנועת הנוסעים הבינלאומית אל המדינה וממנה. נמל התעופה הוא אחד משני בסיסי הפעולה המרכזיים של חברת התעופה וייטנאם איירליינס, ובסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הזולה ג'טסטאר פסיפיק איירליינס (Jetstar Pacific Airlines). 
מראה מן האוויר של הטרמינל הבינלאומי
ראשיתו של נמל התעופה בתחילת שנות ה-30, כאשר הממשלה הקולוניאלית הצרפתית הקימה במקום שדה תעופה קטן עם מסלול טיסה בלתי סלול, אשר נקרא על שמו של הכפר הסמוך - טן סון נהאט. בסיוע אמריקאי סללה ממשלת דרום וייטנאם מסלול באורך של 7,200 רגל (2,190 מטר) בשנת 1956, והמקום הפך לשדה התעופה העיקרי במדינה. בעת מלחמת וייטנאם פעל במקום בסיס חיל האוויר טן סון נהאט (Tan Son Nhut Air Base) ששימש את חיל האוויר האמריקאי ואת חיל האוויר המקומי. עם השנים התרחבה העיר הו צ'י מין סיטי, והנמל נמצא כיום בליבו של אזור בנוי.

בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים (07/25) עשויים מבטון ושני טרמינלים. הטרמינל הבינלאומי החדש נבנה על ידי ארבע חברות יפניות ונחנך בשנת 2007, והטרמינל הקודם משרת כיום את טיסות הפנים. לנמל נוספה תוכנית הרחבה אשר אמורה להביאו לקיבולת של 23.5 מיליון נוסעים בשנה בשנת 2015.

בסמוך לעיר מוקם נמל התעופה הבינלאומי לונג טאן המיועד להתחיל לפעול בשנת 2020 וכל התנועה הבינלאומית תועבר אליו. לאחר השלמתו יטפל נמל התעופה טן סון נהאט רק בתנועת הפנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

טן סון נהאט
The Main Event - Live

The Main Event – Live הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום ההופעה החיה השני של סינטרה. והוא ראה אור בשנת 1974.

בעקבות אלבומו האחרון, Some Nice Things I've Missed, יצא סינטרה לסיבוב הופעות של שישה קונצרטים, בשנת 1974. יחד עם וודי הרמן ולהקתו והפסנתרן בילי מילר, איתו שיתף סינטרה פעולה בכמה אלבומים. שיאו של סיבוב ההופעות היה קונצרט שצולם לטלוויזיה במדיסון סקוור גארדן. האלבום אינו תעוד של הופעה אחת, אלא אוסף שנלקח מכל סיבוב ההופעות.

== משתתפים ==
* פרנק סינטרה - קולות
* וודי הרמן - ולהקתו
* בילי מילר - פסנתר

== רשימת השירים ==

# "It Was a Very Good Year"/"All the Way"/"My Kind of Town"
# The Lady Is a Tramp
# I Get a Kick Out of You
# Let Me Try Again
# Autumn in New York
# I've Got You Under My Skin
# Bad, Bad Leroy Brown
# Angel Eyes
# You Are the Sunshine of My Life
# The House I Live In
# My Kind of Town
# My Way

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי פרנק סינטרה
קטגוריה:אלבומי הופעה באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת רפרייז רקורדס
המצפה

המצפה היה שבועון עברי שיצא לאור בקרקוב שבפולין בין השנים 1904–1914, 1917–1921 בעריכת שמעון מנחם לאזר. "המצפה" היה מעין המשך של "המגיד" שנסגר ב-1903.

"המצפה" היה בעל אופי ציוני-דתי, מקורב לתנועת "המזרחי" שקמה ב-1902.

== היסטוריה ==
הגיליון הראשון של העיתון התפרסם בפולין ב-15 באפריל 1904. השער הראשון של העיתון הוקדש להצהרה על מדיניות העיתון ומטרותיו על ידי עורך העיתון שמעון מנחם לאזר. בהמשך הדגיש לאזר את הצורך בעיתון זה כתוצאה ממצבה הרע של העיתונות העברית ברוסיה באותה העת ומצבם הרע של היהודים בה וחששם מהמשטר. לאזר הצהיר כי העיתון מיועד לכלל קוראי העברית ברוסיה הצארית, אך הבהיר כי העיתון ימלא קודם כל את תפקידו החשוב ככלל העיתונים ולא יעסוק רק בעניינים יהודיים וציוניים בלבד, ולא יפורסם רק לשם בידור ושעשוע.

מבנה העיתון כלל שמונה עמודים והכיל מגוון מדורים וביניהם מדור אקטואליה שעסק בנעשה ברוסיה בפרט ובעולם בכלל תוך פירושם מזווית יהודית וציונית. מדור אחר עסק בחדשות בקרב העולם היהודי ומוסדותיו תוך דגש על העולם הציוני ועל הנעשה בארץ ישראל. מדור שלם הוקדש לשאלות הלכתיות שונות ושאלות היסטוריות.

העיתון הכיל מגוון רחב של כותבים, וביניהם נכלל נפתלי הרץ אימבר שפרסם את שירו "התקווה" בגיליון השני של העיתון. העיתון פורסם בקביעות מדי שבוע בין השנים 1904–1914 ואף המשיך להתפרסם בזמן מלחמת העולם הראשונה, אך במהלך השנים העיתון הפסיק מדי פעם להתפרסם כתוצאה מקשיים כלכליים. במרץ 1921 העיתון הפסיק סופית את פעילותו.

"המצפה" זכה להיות הראשון שפרסם יצירה של ש"י עגנון בעברית, השיר "גיבור קטן" (שנת 1904). גם אביגדור המאירי פרסם את שירו הראשון ב"המצפה": "בן עתיד" (שנת 1907).

==לקריאה נוספת==
* שמעון מנחם לזר, על המצפה; מבחר כתבי שמעון מנחם לאזר, מוסד הרב קוק, 1969

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nli.org.il/he/newspapers/mzp המצפה], באתר עיתונות יהודית היסטורית - גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:תקופת התחייה
אי הנסיך מוויילס

אי הנסיך מוויילס – מפת תקריב
אי הנסיך מוויילס הוא אי ארקטי בטריטוריית נונאווט שבקנדה, אשר מהווה את אחד מהאיים הגדולים שבארכיפלג הארקטי הקנדי. האי משתרע מזרחית לאי ויקטוריה, מערבית לאי סומרסט ודרומית לאיי המלכה אליזבת. 

למטרות מנהליות, מחולק האי בין שני האזורים המנהליים של נונאווט, Qikiqtaaluk ו-Kitikmeot. אין על האי כל התיישבות קבועה. האי נמוך ומכוסה בטונדרה, הנקודה הגבוהה ביותר באי, גובהה 320 מטרים, והיא נקודה ללא שם בקצה הצפון מזרחי המרוחק של האי, הצופה אל תעלת ברינג, המפרידה בין האי לבין האי ראסל הסמוך. 

גודלו של האי מוערך בכ-33,339 קמ"ר, כשטחה של מולדובה. אי הנסיך מוויילס הוא האי ה-40 בגודלו בעולם והעשירי בגודלו בקנדה. קו החוף של האי איננו רגיל, והוא מחורץ מאוד באזור מפרץ אומני (Ommanney Bay) שבמערב האי, ובאזור מפרץ בראון (Browne Bay) שבמזרח האי. 

האי התגלה לראשונה על ידי האירופים ב-1851, על ידי משלחתו של פרנסיס ליאופולד מקקלינטוק (Francis Leopold McClintock) שיצאה לשם על מזחלות, במטרה לחפש את משלחתו האחרונה של ג'ון פרנקלין.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

הנסיך מוויילס
קטגוריה:איים באוקיינוס הקרח הצפוני
נסיך מוויילס
לאונרד פד'ר

לאונרד ג'פרי פד'ר (באנגלית: Leonard Geoffrey Feather; 13 בספטמבר 1914 - 22 בספטמבר 1994) היה עיתונאי מוזיקה, מפיק מוזיקלי, פסנתרן ומלחין ג'אז יהודי-בריטי.

== חייו ==
פד'ר נולד בלונדון למשפחה יהודית שמרנית מהמעמד הבינוני-גבוה. הוא למד באופן חובבני נגינה בפסנתר וקלרינט ובשנות העשרה שלו החל לכתוב על ג'אז ועל סרטים. בין הגילים 21 ל-25 נדד בין בריטניה לארצות הברית, כאשר הוא משמש כעיתונאי ומפיק תקליטים. ב-1939 השתקע סופית בניו יורק. ב-1932 הופיע לואי ארמסטרונג בלונדון והסכים, לאחר שפד'ר תפס אותו בפאב לאחר ההופעה, להעניק ריאיון לכתב הצעיר של ה"מלודי מייקר", כך החלה בין השניים חברות שתמשך כל חייהם ושפתחה בפני פד'ר דלתות רבות בעולם הג'אז.

פד'ר החל לעבוד כמלחין ולחניו הוקלטו על ידי טובי המבצעים, בהם דיוק אלינגטון, לואי ארמסטרונג, דיינה וושינגטון (Evil Gal Blues ו-Blowtop Blues), שרה ווהן ובי בי קינג (?How Blue Can You Get). הוא ביקר במועדונים וכתב רשימות לעיתונים אודות המוזיקאים, שעם רבים מהם יצר קשרים אישיים. רשימותיו התפרסמו בעיקר במגזין דאון ביט, אך גם בעיתונות יומית ואף במגזין פלייבוי. בספרו מ-1949, Inside Be-Bop, קבע את גדולתם של צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי כיוצרי סגנון הבי בופ.

בשנת 1960 עבר פד'ר ללוס אנג'לס על מנת לקבל עליו את משרת מבקר הג'אז הבכיר של הלוס אנג'לס טיימס, תפקיד בו החזיק עד מותו. הוא כתב ספרים רבים אודות ההיסטוריה של הג'אז, ניתוח סגנונות, הופעות ואלבומים והפך לאחד הכותבים הבולטים והמשפיעים ביותר בתחום. הוא פיתח את המנהג של כתיבת הערות אלבום (liner notes) מעמיקות ומפורטות, כעין מאמרי-זוטא שהודפסו על גבי תקליטי ג'אז (ועם יצירת ה-CD בחוברות שצורפו לעטיפה). הערות פרי עטו של פד'ר מופיעות על גבי מאות אלבומים. בנוסף לפעילות זו, לימד באוניברסיטאות שונות בקליפורניה.

בשל רעידת האדמה שפקדה את לוס אנג'לס ב-1993 נאלץ פד'ר לעזוב את ביתו בשכונת Sherman Oaks, דבר שערער את בריאותו עד למותו פחות משנה לאחר מכן. האנציקלופדיה הביוגרפית של הג'אז הושלמה לאחר מותו על ידי עמיתו, איירה גיטלר. אוספו הפרטי ובו מאות שעות הקלטה, תמונות, התכתבויות, דפי תווים מקוריים וחתומים וחפצים שונים הקשורים להיסטוריה של הג'אז נרכש על ידי אוניברסיטת איידהו.

==ספרים נבחרים שכתב==
<div style="direction: ltr;">
* 1956: The Encyclopedia Yearbook of Jazz (Horizon) 
* 1993 reprint (Da Capo) 
* 1966: The Encyclopedia of Jazz in the Sixties 
* 1977: Inside Jazz (Da Capo) 
* 1977: Pleasures of Jazz (Delacorte) 
* 1987: From Satchmo to Miles (Da Capo) 
* 1987: Encyclopedic Yearbook of Jazz reprint (Da Capo) 
* 1987: The Jazz Years — Earwitness to an Era (Da Capo) 
* 1988: Book of Jazz (Horizon) 
* 1999: The Biographical Encyclopedia of Jazz co-written with Ira Gitler, second (revised) edition (Oxford University Press) 
* 2000: Oxford Dictionary of National Biography
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131001123707/http://www.leonardfeather.com/ אתר לזכרו כולל ביוגרפיה, תווים וקטעי מולטימדיה]
* [http://www.ijc.uidaho.edu/feather_leonard/index.html אוסף לאונרד פד'ר באוניברסיטת איידהו]
* 

קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים בריטים
קטגוריה:מבקרי ג'אז
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1914
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1994