OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טירת קונווי

תצלום של הטירה והיישוב ברקע מאחד המגדלים
הגשר המוביל אל הטירה בין שני הגשרים המודרניים, הנושאים מסילת רכבת (מימין) וכביש (משמאל)
טירת קונווי (באנגלית: Conwy Castle) היא טירה בעיירה קונווי שבחוף הצפוני של ויילס. בעבר נקראה טירת קונוויי (Conway Castle).

== היסטוריה ==
הטירה נבנתה בין 1283 ל-1289, כחלק מהמערכה השנייה של המלך אדוארד הראשון לכיבוש ויילס. בדומה לטירות רבות באזור היא תוכננה על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג'. אדוארד הראשון שילם כ-15,000 לירות שטרלינג עבור בניית הטירות ומערכת הביצורים בגוינד, והיה זה הסכום הגבוה ביותר שהוציא על טירה כלשהי מבין אלה שהקים בוויילס בין 1277 ל-1304.

הטירה מחולקת לחלק פנימי ולחלק חיצוני המופרדים על ידי חומה עבה, ובכל אחד מקצותיה ניצב צריח. גובה הצריחים הוא כ-22 מטר, קוטרם הוא כ-10 מטר. וקירותיהם ברוחב של כ-5 מטר. 

הטירה דומה לטירה קונצנטרית, אך צורתה המדויקת היא ליניארית. בדומה לטירת קרנארבון, היא נבנתה על בליטת סלע, על מנת להפחית את האפשרות של חדירה אליה באמצעות חפירת תעלות. בבניית הטירה נוצלו יתרונות גאוגרפיים נוספים, ומטרתה העיקרית הייתה להגן על מוצא הנהר קונווי.

אחוזת בודיסגאלן הול הסמוכה נבנתה במאה ה-13 כנקודת תצפית למקרה של התקפה, כיוון שהטירה אינה חולשת היטב על השטח שסביב לה. חלק מהאבנים ששימשו לבניית הטירה נלקחו מאזור בודיסגאלן.

במהלך המאה ה-14 לא נעשה בטירה שימוש, אלא במקרים בודדים בלבד, והיא לא הייתה נתונה במצור עד למלחמת האזרחים האנגלית. ב-1609 התדרדר מצבה של הטירה באורח חמור, ובשנת 1665 הוסרו ממנה חלקיה העשויים מעץ, ברזל ומעופרת על ידי ויליאם מילוורד ובהוראת הלורד השלישי מקונווי.

לטירה מעמד של מונומנט היסטורי, מוגדרת כמבנה רשום דרגה I, והיא חלק מאתר המורשת העולמית "טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד'" שהוכרז על ידי אונסק"ו ב-1986.

<gallery widths="500" heights="300">
File:Conwy-Castle-0006.jpg|צילום אווירי של טירת קונווי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://cadw.gov.wales/daysout/conwycastle/?lang=en טירת קונווי], באתר רשות הסביבה ההיסטורית של ממשלת ויילס
* [http://www.castlewales.com/conwy.html טירת קונווי], באתר "טירות ויילס"
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קונווי
קטגוריה:קונווי (מחוז)
קטגוריה:ויילס: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ויילס: מבנים רשומים דרגה I
קטגוריה:סנודוניה
קטגוריה:מונומנטים רשומים
טרווי (רובע)

טרווי (באיטלקית: Trevi) הוא שמו של הרובע השני מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

מקור השם אינו ידוע, וייתכן שמקורו במילה הלטינית "טריוויום" (trivium) שמשמעה "שלושה רחובות", בשל מפגשת שלושת הרחובות המובילים לכיכר דיי צ'רוצ'יפרי, הנמצאת כיום ליד כיכר טרווי. לוגו הרובע מתאר שלוש חרבות על רקע אדום, וייתכן שהחברות מסמלות את שלוש הדרכים.

==היסטוריה==
בתקופת הרפובליקה הרומית היה האזור בו ממוקם כיום רובע טרווי, חלק מהרובע השלישי של העיר רומא. כאשר חולקה העיר ל-14 רבעים בתקופת כהונתו של הקיסר אוגוסטוס חולק שטח הרובע לשני רבעים: הרובע השישי של רומא, שכונה לימים "אלטה סמיטה" (Alta Semita), והרובע השביעי של רומא, שכונה לימים בשם "ויה לאטה" (via Lata). חלוקת הרובע הפרידה בין אזור הגבעות בו היה ממוקם מרכז עסקים מרכזי של העיר רומא לבין אזור של וילות של עשירי רומא, על גדת נהר הטיבר.

לאחר נפילתה של האימפריה הרומית פחת מספר התושבים באזור הגבעות, ואלה התקרבו לגדת הנהר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, והכרח לגור בקרבת הנהר על מנת להשתמש במימיו. אזור הגבעות של הרובע נותר בלתי מיושב עד תקופת הרנסאנס.

בתקופת הרנסאנס נבנו באזור הרובע רחובות חדשים, כנסיות וארמונות (ובהם ארמון הקווירינל - ששימש את האפיפיור כבניין הממשל המרכזי של רומא). בנייה זו התאפשרה בעקבות שיקום אמות המים הקדומות ובניית אקווה וירגינה בנתיב האקווה וירגו העתיקה.

בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה ברומא, לאחר כיבושה בשנת 1811 נבחרה גבעת הקווירינל על ידו כמרכז השלטון ברומא. נפוליאון לא הספיק לבנות את מבני השלטון בעיר, אולם תוכניתו הושלמה לאחר איחוד איטליה, הקמת ממלכת איטליה בשנת 1870 והפיכת רומא לבירתה - עת נבנו מספר רב של מבני ממשלה בשטחי הרובע, וארמון הקווירינל הפך לארמון המלוכה האיטלקית. לימים, בשנת 1948, עם ביטול המלוכה, הפך הארמון למשכנו הרשמי של נשיא איטליה.

בשטח הרובע נמצאת כיום מזרקת טרווי, אחת מסמלי העיר רומא. כמו כן נמצא ברובע ארמון ברבריני - הארמון הגדול והמפואר ביותר שנבנה בעיר בסגנון הבארוק. ברובע נמצאת כיכר ברבריני ובה מזרקת טריטונה מעשה ידי ג'ובאני לורנצו ברניני.

==קישורים חיצוניים==

* [http://mp_pollett.tripod.com/rione02.htm תיאור הרובע, ההיסטוריה שלו, ותצלומי הרובע]

*
קטגוריה:רומא: רבעים
טירת בומריס

טירת בומריס
טירת בומריס (בולשית: Castell Biwmares; באנגלית: Beaumaris Castle), היא טירה מסוג מצודה קונצנטרית השוכנת בבומריס שבמחוז אנגלסי בוויילס. היא נבנתה כחלק מהמערכת של המלך אדוארד הראשון לכיבוש צפון ויילס. הטירה תוכננה על ידי ג'יימס מסנט ג'ורג', ובנייתה החלה ב-1295 ולא הושלמה מאז. הטירה הוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986, והיא נחשבת לאחת הטירות היפות ביותר מבחינה אדריכלית בבריטניה.

==מבנה הטירה==

הטירה הייתה האחרונה שנבנתה על ידי המלך אדוארד בצפון ויילס. העבודות החלו ב-1295 ונמשכו 35 שנים, ובשיאן הועסקו בבניית הטירה 3,500 פועלים. המימון וחומרי הבנייה אזלו כאשר אדוארד העביר את תשומת לבו לסקוטלנד, והטירה מעולם לא הושלמה למרות שהוא שילם תמורתה כ-15,000 לירות שטרלינג. במהלך עבודות הבנייה הורה אדוארד לתושבי העיירה הסמוכה לאנפיס (Llanfaes) להתפנות מבתיהם ולעבור להתגורר בעיירה ניובורו הנמצאת מעבר לנהר. ג'יימס מסנט ג'ורג', האדריכל שהועסק על ידי אדוארד, השתמש בכל כישרונו על מנת לתכנן את הטירה ואת קווי האספקה שלה. 

הטירה נבנתה לפי תוכנית קונצנטרית - מצודה בתוך מצודה - כאשר החלק הפנימי מוקף במלואו על ידי חלק חיצוני. לטירה היה מזח שהיה פעיל לפי תנאי הגאות והשפל, ובאופן זה ניתן היה להעביר אליה אספקה דרך הים. היא הוקפה בחפיר, והגנתה כללה חרכי ירי לחיצים, ופתחים אשר מוקמו בסמוך לכניסותיה, ואשר דרכם ניתן היה לשפוך שמן רותח על האויב. כל כוח צבאי שתקף את הטירה נתקל ב-14 מכשולים נפרדים ובארבעה קווי ביצורים שנבנו לפי הדפוס הקונצנטרי.

צורתה של הטירה דומה לריבוע, ויש לה דמיון רב לקרפילי והרלך. החלק הפנימי הוא מלבני עם מגדל עגול בכל פינה. בצד הצפוני ובצד הדרומי נמצאים בתי שער גדולים, ומשני הצדדים של כל אחד מהם יש מגדל כך שצורתה דומה לאות D. האולם הראשי ומבנים נוספים נבנו בתוך החלק הפנימי.

מסביב לקיר החיצוני ביותר של החלק הפנימי נמצאת חומה המוגנת באמצעות שני מגדלים ובתי שער. המבנים הללו לא בנויים בהתאם לתוכנית הבנייה של בתי השער הפנימיים, ותפקידם היה למנוע מהתוקפים את האפשרות לחדור ישירות לתוך החלק הפנימי. קיר המזח מחבר את הקיר הדרומי שליד בית השער, כך שהוא משמש כמשטח לירי הגנתי. בניגוד לחומות החיצוניות הפשוטות בקרפילי והרלך, החומות בבומריס עבות מאוד ויש בהן מעברים פנימיים המאפשרים גישה אל חרכי הירי המוגנים.

כיבושה של ויילס הושלם הלכה למעשה בזמן הבנייה, והעלות הגבוהה של השלמת הטירה עשויה הייתה לגרום להתכלות התקציב שנועד ללוחמה בסקוטלנד. העבודות הסתיימו באופן רשמי ב-1298, והחלקים שנותרו לא גמורים הם המגדלים של החלק הפנימי, בתי השער הגדולים ומבנים רבים בחלק זה. במאה ה-14 התבצעו עבודות נוספות, אך בקנה מידה קטן יותר. טירת בומריס לא ספגה נזקים במהלך מלחמת האזרחים האנגלית והיא השתמרה בצורה טובה.

== גלריה ==

<gallery widths=250 heights=200>
Beaumaris Castle.jpg|טירת בומריס והחפיר
Beaumaris Castle - Anglesey - geograph.org.uk - 1617609.jpg|טירת בומריס והחפיר
Beaumaris Castle - Anglesey August 2009 (3834580378).jpg|מבנה בתוך הטירה
Beaumaris Castle 2015 069.jpg|גשר הכניסה
Beaumaris Castle 2015 147.jpg|קפלה גותית בטירה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.anglesey-today.com/beaumaris-castle.html טירת בומריס], באתר אנגלסי טודיי
* [http://www.castlewales.com/beaumar.html תמונות ומידע על ההיסטוריה של הטירה באתר הטירות של ויילס]
* 

בומריס
קטגוריה:אנגלסי
קטגוריה:ויילס: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ויילס: מבנים רשומים דרגה I
קטגוריה:Cadw
קטגוריה:מונומנטים רשומים
מונטי (רובע)

ה[[ויה דיי פורי אימפריאלי העוברת בגבולו של הרובע]]
מונטי (באיטלקית: Monti) הוא שמו של הרובע הראשון מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

מקור שמו של הרובע, שמשמעו "הרים" בגבעת האסקווילינו ובגבעת וימינל, וכן בחלק מגבעת הקווירינל שהיו מצויות בשטחי הרובע בעבר. על לוגו הרובע מתוארות שלוש הגבעות.

כיום חלק מהגבעות אינם בשטח הרובע, אולם שמו לא השתנה.

==היסטוריה==
בעת העתיקה, בשיאה של רומא הקיסרית היה האזור בו נמצא כיום רובע מונטי אזור צפוף במיוחד. ברובע היה ממוקם הפורום רומאנום - מרכזה של רומא העתיקה. בימי הביניים היה האזור מוזנח ביותר, בשל סתימת אמות המים הרומיות, ומרחקו של הרובע מנהר הטיבר, דבר שהקשה על הבאת מים לאזור הרובע, והביא לפיחות במספר התושבים המתגוררים בו.

מאז ימי הביניים ועד ראשית המאה ה-19, היה הרובע אזור של גנים וכרמים. ריחוקו של הרובע מקיריית הוותיקן וממרכזי השלטון בעיר היה גורם נוסף למספר תושביו המועט. הרובע לא ננטש לחלוטין בשל מיקומה של בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו והמנזר הסמוך אליה, שהייתה מוקד עלייה לרגל. במהלך ימי הביניים תושבי הרובע פיתחו זהות עצמאית מקומית ייחודית, ואף עגה מקומית, וקראו לעצמם בשם "מונטיצ'יאני" (monticiani - תושבי מונטי). בימי הביניים נקרא הרובע בשם "רובע מונטיום אט ביבראטה" (Regio Montium et Biberate ) על שם ויה ביברטה שעברה דרכו.

בסוף המאה ה-19, לאחר הקמת ממלכת איטליה ואיחוד איטליה, ועם הפיכת העיר רומא לבירת המדינה, החל היישוב מחדש של אזור הרובע. השלטון הפשיסטי באיטליה שינה את פני הרובע - בין השנים 1924–1936 נהרסו חלקים רבים מהרובע על מנת לבנות את הויה דיי פורי אימפריאלי - דרך המצעדים של השלטון הפשטיסטי, וכן בתקופה זו נערכו חפירות ארכאולוגיות רבות באזור הפורום רומאנום.

ברובע נמצאים אתרים ארכאולוגיים ותיירותיים רבים ובהם הדומוס אוראה של הקיסר נירון, מרחצאות טראיאנוס, עמוד טראיאנוס והפורומים הקיסריים ובהם פורום טראיאנוס, פורום אוגוסטוס ופורום נרווה.

כמו כן ברובע נמצאים ארמון הלטרן, בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו וכנסיות רבות בהן: סן מרטינו איי מונטי, סנטה מריה דלה נווה, סנטה פרסדה, סנטו סטפנו רוטונדו וסנטה פודנציאנה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://mp_pollett.tripod.com/rione01.htm היסטוריה, מפות ותמונות של רובע מונטי]

*
קטגוריה:רומא: רבעים
שער פיה

שער פיה (באיטלקית: Porta Pia) הוא שער בחומות אורליאנוס שבעיר רומא, בירת איטליה. השער נבנה בהוראת האפיפיור פיוס הרביעי ונקרא על שמו.

השער ממוקם בקצה ויה פיה - דרך שהוקמה בהוראת האפיפיור. השער תוכנן על ידי מיכלאנג'לו במטרה להחליף את שער נומנטנה הנמצא כמה מאות מטרים דרומה לשער פיה, אשר נסתם באותה עת. עבודות בניית השער החלו בשנת 1561 והסתיימו בשנת 1565 לאחר מותו של מיכלאנג'לו. חלקו החיצוני של השער הושלם בשנת 1869 בסגנון נאו קלאסי על פי תכנונו של וירג'יניו וספיניאני.

==היסטוריה==
בניית השער החדש נדרשה מאחר שגידולה של העיר הביא לכך שלא ניתן היה להגיע בקלות דרך שער נומנטנה אל הויה נומנטנה. מיכלאנג'לו הכין עבור האפיפיור שלוש תוכניות לבניית השער, והאפיפיור בחר את הזולה מבין שלוש התוכניות. שלוש תוכניות אלה לא שרדו עד ימינו, ונותרו סקיצות מועטות של חלקים מהשער, מהם ניתן ללמוד כי השער שנבנה לבסוף היה שונה בצורתו מכל שלוש התוכניות.

מטבע משנת 1561 עליו הוטבעה דמות השער, ותחריט משנת 1568 מעידים על כך שהשער עבר מספר שינויים במהלך השנים, וכעת נראה שונה מבעת הקמתו.

השער היה המבנה האחרון שנבנה על ידי מיכאנג'לו, והוא נפטר זמן קצר בטרם הסתיימו עבודות הבנייה. השער הושלם על ידי ג'יאקומו דל דוצ'ה אשר בנה את שער סן ג'ובני.

מיכלאנג'לו תכנן קשת שער אחת בלבד, מטעמים של עיצוב וסימטריה. קשת שנייה נבנתה בשנת 1575 כדי להקל על מעבר התנועה. מיכלאנג'לו "התעלם" מעיצוב חלקו החיצוני של השער, ועיצב רק את חלקו הפנימי, הפונה אל העיר רומא.

תחריט משנת 1577 מתאר מגדל בסמוך לשער. לא ברור מתי נהרס מגדל זה, והאם התמוטט כתוצאה מהזנחה, או נהרס מטעמים אסתטיים.

חלקו החיצוני של השער נבנה בשנת 1869 על ידי וירג'יניו וספינייאלי, בהסתמך על התחריט משנת 1568 במטרה לדמות ככל האפשר את סגנונו של מיכלאנג'לו. עבודות בניית חלקו החיצוני של השער החלו בשנת 1853 בעקבות נזק שנגרם לשער בשנת 1851 כתוצאה מפגיעת ברק.

בקרבת השער ישנה פרצה המכונה "פירצת פורטה פיה" - פרצה דרכה פרצו ב-20 בספטמבר 1870 חילי צבא ממלכת איטליה וכבשו את רומא על מנת להפכה לבירת ממלכת איטליה המאוחדת. בשנת 1932 הוקמה באתר אנדרטה לזכר הפרצה.

בסמוך לשער, ב-11 בספטמבר 1926 ניסה ג'יאנו לוצ'טי לפגוע באמצעות פצצה במכוניתו של בניטו מוסוליני, בלא הצלחה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רומא: שערים
קטגוריה:קאסטרו פרטוריו
קטגוריה:מבנים שתכנן מיכלאנג'לו
שער פינצ'יאנה

שער פינצ'יאנה (בלטינית: Porta Pinciana) הוא שער בחומת אורליאנוס שבעיר רומא בירת איטליה.

השער, שנבנה על ידי הקיסר הונוריוס נקרא על שם משפחת פינקיאה אשר הייתה הבעלים של גבעת פינקיאן הסמוכה. השער נקרא גם "שער דרך סלריה" (Porta Salaria vetus) מאחר שויה סלריה עברה דרך השער (בעוד שויה סלריה נובה (Via Salaria nova) - דרך סלריה החדשה, עברה דרך שער סלריה). השער ידוע בקרב שנערך בסמוך לו, במסגרתו הגן המצביא הביזנטי פלביוס בליסאריוס על העיר מפני האוסטרוגותים בשנת 537.

השער פעל עד המאה השמינית ונסתם במאה התשיעית. השער נפתח מחדש בשנת 1887.

השער כלל מגדל שמירה חצי מעגלי, שהיה במקורו בן 3 קומות (קומות אלה שרדו עד סוף המאה ה-19 או ראשית המאה ה-20) שנבנה אף הוא על ידי הונוריוס. השער נבנה אבני טרוורטין והמגדל נבנה מבטון ולבנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Porta_Pinciana.html סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929]

פינצ'יאנה
התהליך הטקסי

התהליך הטקסי (אנגלית: The Ritual Process: Structure and Anti-structure), ספרו הידוע ביותר של האנתרופולוג ויקטור טרנר.

הספר שיצא בשנת 1969, הוא הידוע מכל כתבי ויקטור טרנר והוא כולל מספר הרצאות שנשא טרנר בקתדרת מורגן באוניברסיטת רוצ'סטר.

הספר עוסק בטקסי מעבר שונים בשבט הנדמבו שאנשיו חיים בזמביה. תרומתו העיקרית של ספר זה הוא העיסוק במונח הלימנליות (סיפיות) שעניינו מצב גבולי, מעבר ממצב אחד לאחר (למשל מעולם הילדות לעולם הבגרות) וניסיון לספק תיאור של מצב ייחודי זה, שחקירתו מהווה את גולת הכותרת של תרומת טרנר למדע האנתרופולוגיה.

המושג לימינליות הופיע לראשונה אצל טרנר בספרו "יער הסמלים" (forest of symbols) שיצא לאור ב-1967 וטרם תורגם לעברית, אך הגיע לידי הבהרה מניחה את הדעת רק שנתיים לאחר מכן בפרסום "התהליך הטקסי".

בישראל יצא הספר בהוצאת רסלינג בשנת 2004 בתרגום של נעם רחמילביץ'.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:אנתרופולוגיה
קטגוריה:ספרי 1969
קטגוריה:ספרי הוצאת רסלינג
פטרוצ'יינה

חברת פטרוצ'יינה () היא חברת נפט מרכזית בסין.

פטרוצ'יינה נסחרת בבורסה בהונג קונג, בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה בשאנגחאי.
עם הנפקתה בשאנגחאי נסק שוויה והפכה לחברה עם שווי השוק הגדול בעולם. תואר זה לא עמד לה במשך זמן רב ובמהרה נחתך שוויה.

עקב הקשר של החברה עם סודאן דרך חברת האם CNPC, משקיעים אקדמאים כגון אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת הרווארד ניתקו בשנת 2005 את הקשרים עם Sinopec, אחת ממחזיקות המניות העיקריות.

מאז, ארגונים רבים מגבילים את הקשר עם פטרוצ'יינה והחברה נבדקת ביסודיות לגבי הקשר עם ממשלת סודאן אשר בעלת חלק ברצח העם בדארפור.

==ראו גם==

* סינופק

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://finance.google.com/finance?client=ob&q=PTR דף המניה] Google Finance
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סין: כלכלה
קטגוריה:חברות נפט
קטגוריה:חברות אנרגיה
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
קטגוריה:חברות סיניות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בשנגחאי
אנקונה (נפה)

נפת אנקונה (באיטלקית: Provincia di Ancona) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 1,940 קמ"ר, ובשנת 2006 התגוררו בה 465,906 נפש. בירתה של הנפה בעיר אנקונה. 

הנפה גובלת בנפת פזארו אה אורבינו במחוז מארקה בצפון-מערב, בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בדרום, בפרוג'ה במחוז אומבריה במערב ובים האדריאטי במזרח.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מארקה: נפות
תאודוטוס הביזנטיני

תאודוטוס מביזנטיון, שהיה ידוע גם בכינוי "תאודוטוס הבורסקאי" ו"תאודוטוס הסנדלר", היה כותב נוצרי מוקדם, במחצית השנייה של המאה השנייה.

תאודוטוס טען בכתביו שישו אומנם נולד לאם בתולה, אולם רק במועד מאוחר יותר חדר בו הלוגוס. כלומר, רק כאשר הוא נמשח ברוח הקודש בעת הטבלתו, הטבלה זו היא שהפכה אותו לאלוהי. לדעתו, בזמן לידתו ישו היה אדם, בשר ודם ולא אל, ורק לאחר שביצע את ציוויו למופת אימץ אותו האל להיות בנו. טיעוניו נדחו על ידי הכנסייה הנוצרית.

דברי תאודוטוס היוו בסיס לפיתוח הזרם הנוצרי אדופטיוניזם (הקרוי גם מונרכיאניזם דינמי) זרם שהוכרז ככפירה על ידי האפיפיור ויקטור הראשון, שגם נידה את תאודוטוס מהכנסייה הנוצרית.

==ראו גם==
*כריסטולוגיה

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אנשי דת נוצרים
קטגוריה:נצרות: זרמים שסומנו כמינות
פוטודיודה

סימול
פוטודיודה

פוטודיודה היא דיודה המשמשת כגלאי אור, המסוגלת להפוך אור למתח או לזרם חשמלי.כאשר הדיודה מחוברת במעגל בממתח אחורי, תחת השפעת אור היוצר בה אפשרות של העברת זרם, היא מהווה התקן לגילוי האור ולמדידת עוצמתו. פוטודיודה דומה לדיודה ממוליך למחצה עם תוספת המאפשרת לגלות אור, על סגול וקרני רנטגן עם חשיפתה לקרינה או על ידי ממשק חלוני המאפשר לחברה לסיב אופטי.

== יישומים ==
פוטודיודה היא רכיב בסיסי וחשוב בהתקנים ומערכות אלקטרוניות רבות. היא אבן בניין בתקשורת אופטית, במוצרים לאחסון אופטי, במחקר פיזיקלי ובמערכות אנרגיה סולריות.

ישנם כמה סוגי פוטו-דיודה:
# PN - פוטודיודה המבוססת על צומת PN רגיל. כאשר נוצר זוג אלקטרון-חור בשכבת המחסור, האלקטרון נמשך לכיוון המתח החיובי והחור נמשך לכיוון המתח השלילי. כך תורמים שניהם לזרם. חיסרון בשימוש ב-PN בתור גלאי הוא, שרק באזור שכבת המחסור נוצרים אלקטרונים וחורים התורמים לזרם וליכולת שלנו לגלות אור. שכבת המחסור היא קטנה מאוד (בדרך כלל 1–10 מיקרון), כך ששטח הפנים של ה-PN הוא קטן יחסית.
# PIN - פוטו-דיודה זו פועלת על אותו עיקרון של ה-PN, אלא שהוסיפו לה שכבת מוליך למחצה כמעט אינטרינזי (מאולחת קלות) בין חלק ה-P-type לבין חלק ה- N-type. שכבה זו יוצרת אפקט שמגדיל את שכבת המחסור, מה שמגדיל את שטח הפנים ליצירת זוג אלקטרון-חור מפוטון, מה שמגדיל, בתורו, את יכולת הגילוי. יתרון נוסף של ה-PIN הוא, שהוספת שכבת חומר מוליך למחצה אינטרינזי גורמת להקטנת הקיבול הפרזיטי (עקב הרחקת ה"לוחות" זה מזה, וכמו כן עקב שימוש בממתח אחורי גבוה). לכן ה-PIN מותאם במיוחד לשימוש במערכות תקשורת בתדרים גבוהים.
# APD - פוטו-דיודה זו פועלת גם היא על פי אותו עיקרון של ה-PN, אלא שהמבנה של ה- APD מאפשר לה לעבוד בממתח אחורי גבוה מאוד מבלי להישרף. כאשר זוג אלקטרון-חור נוצר בשכבת המחסור, הוא נסחף החוצה במהירות גבוהה מאוד המקנה לו אנרגיה פוטנציאלית גבוהה מאוד. אפקט זה מאפשר יצירת עוד אלקטרונים וחורים, זאת על ידי התנגשות בין האלקטרונים בעלי האנרגיה הגבוהה לבין אלה בעלי האנרגיה הנמוכה. כך נוצרים אלקטרונים נוספים התורמים לזרם ומגדילים את יכולת הגילוי שלנו. עוד יתרון היא תגובה מהירה עקב השדה החשמלי החזק שיש ב-APD. החיסרון הוא ששכבת המחסור שלו קטנה יחסית לשכבת המחסור של ה-PIN.

== מאפיינים ==
* יעילות קוואנטית (משמעה מס' אלקטרונים הנוצרים מכל פוטון של אור פוגע).
* זמן תגובה.
* זרם זליגה.
* ספקטרום פעילות.

== ראו גם ==
* אלקטרוניקה
** מיקרואלקטרוניקה
** מבנה פסים
** מוליך למחצה
* אינפרה אדום
*דיודה פולטת אור
*גלאי פוטומוליך
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלקטרואופטיקה
קטגוריה:דיודות
קטגוריה:גלאים וחיישנים
העיבור ללא חטא

תמונת [[מרים, אם ישו, שצוירה על ידי ולסקס ב-1618]]
ציור [[מרים, אם ישו ושני קדושים פרנציסקנים מאת צייר מהאסכולה הוונציאנית בכנסיית סנט מרי דרייפריס באיסטנבול]]
העיבור ללא חטא (לטינית Immaculata Conceptio) הוא דוֹגמה נוצרית-קתולית, ומתייחס לעיבורה של מרים ברחם אמה, חנה, וזאת כשהיא נקייה מהחטא הקדמון.

מושג זה שונה מהמושג לידת הבתולין, המתייחס ללידת ישו, שהוא לפי הנצרות, אלוהים ועל כן קדם לכל דבר, לאחר שהתאנש (ולא התעבר כבני אדם) ברחמה של הבתולה באמצעות רוח הקודש.

ב-8 בדצמבר מדי שנה מציינים הקתולים את חג העיבור ללא חטא של מרים. החג נקבע לראשונה על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי ב-1476, אך זו לא הייתה דוֹגמה מחייבת שהפכה את מפיריה למינים. ב-1854 קבע האפיפיור פיוס התשיעי את ההתעברות ללא חטא כדוֹגמה מחייבת. במספר ארצות, כדוגמת אוסטריה, שווייץ, ספרד, איטליה, פורטוגל, ואמריקה הצפונית והדרומית יום זה הוא יום חופשה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
קטגוריה:כריסטולוגיה
חלסטים

ליל שימורים של טקס סיגוף חלסטי
חלסטים (ברוסית: Хлысты) היו בני כת שפרשו מהנצרות האורתודוקסית באימפריה הרוסית ופעלו בין המאה ה-17 לתחילת או מחצית המאה ה-20.

החלסטים (קראו לעצמם גם בני האלוהים או אנשי האלוהים) התפרסמו במנהג הסיגוף העצמי באמצעות שבטים וחבלים. מייסד הזרם היה עריק מצבא הצאר בשם דנילה פיליפוביץ' (Данила Филиппович) מקוסטרומה, שהגדיר עצמו כ"האל שחזר פעם שנייה". 
הוא שלל את ספרי הקודש והערצת הקדושים חוץ מאשר את פולחן מריה יולדת האל (תיאוטוקוס).

לשם הכת יש מספר פירושים אפשריים, ייתכן שהשם הגיע מהמילה הרוסית לשוט ( "хлестать") על שם הסיגוף העצמי של בני הכת וייתכן שזה שיבוש מכוון של המילה כריסטו (ישו).

דנילה פיליפוביץ' הכריז ש"ילד" את איבן סוסלוב, ה"ישו" שלו, ועוד 12 שליחים. הנשים של הכת נקראו "יולדות אל" (Богородица). לחסידי הכת יכלו להיות מספר רעיות "רוחניות" ו"אחיות" בוגורודיצות. הכת הוצאה מחוץ לחוק על ידי פיוטר הגדול.

החלסטים התארגנו בקבוצות הקרויות "ספינות" שכללו בין 20 ל-100 גברים.

למרות העובדה שהכת הוצאה מחוץ לחוק, ומספר התאים של חברי הקבוצה התמעט, נותרו בתחילת השלטון הסובייטי תאים פעילים במקומות הרחוקים יחסית ממרכז השלטון ובהם טמבוב, סמרה, אורנבורג, צפון הקווקז ואף באוקראינה.

== האמונה והריטואל ==
החלסטים דגלו בצמחונות, פרישות וסיגוף באמצעות שבטים וחבלים במטרה לחקות את מה שעבר על ישו בדרכו אל הצליבה. היה להם ריטואל הקרוי ראדנייה (радения) שהוביל אותם לאקסטזה ולעיתים הסתיים באורגיה.

על פי אמונת החלסטים בין השמיים ובין הארץ יש תנועה ותקשורת מתמדת. הכוחות בשמיים הם:
* האל האב.
* הבן (ישו) ורוח הקודש.
* מרים, אם ישו (יולדת האל).
* המלאכים הראשיים (ארכאנגלים).
* השרפים, שהם מלאכים בדרג שבין הארכנגלים ובין הכרובים.
* הכרובים, שהם מלאכים חשובים.
* מלאכים מהשורה.

ישו נחשב למכובד מכולם, כי הוא יכול ללבוש דמות בשר ודם בכל זמן ובכל מצב ויכול לבחור לו כל גוף שהוא חפץ בו.

לחלסטים יש נוסח חדש של עשרת הדברות, ואלה הן:
# אני האל שהנביאים חזו, ירדתי אל הארץ שנית כדי לגאול את האנושות ואין אל אחר חוץ ממני.
# לא יכולה להיות ואין צורך לחפש תורה אחרת שאינה התורה שלנו.
# המשיכו לשמור על הארגון בו אתם מאורגנים.
# שמרו את מצוות האל להיות ציידי היקום.
# אל תבצעו את החטא הגופני.
# אל תתחתנו ואלה שכבר נשואים צריכים לחיות עם נשותיהם כאח עם אחותו.
# אל תבטאו מילים טמאות ואל תזכיר את שם השטן.
# אל תלכו לחתונות ולחגיגות והתרחקו מצרכני המשקאות המשכרים.
# אל תגנבו דבר ואם מישהו גנב אפילו קופייקה היא תונח על קודקודו במשפט אחרית הימים ויסלח לו רק לאחר שהיא תותך באש על ראשו.
# את מצוות האל יש לשמור בסוד ולא לספר אפילו לאבא או לאמא, וגם אם תוכה בשוט או תיכווה באש - יש לסבול. עבור זאת, המאמינים, כמו המרטירים הישנים של האמונה, יקבלו את מלכות השמיים ועל הארץ סיפוק רוחני.
# בקרו האחד אצל רעו, שמרו על הכיבוד בלחם ומלח, עשו אהבה ואת מצוותי תשמרו. התפללו לאלוהים!
# האמינו ברוח הקודש.

את המצוות האלה "חשף" איבן סוסלוב והן מחליפות את עיקרי אמונת הכנסייה הנוצרית.

== ראו גם ==
* סקופצים

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060506082509/http://www.ftoub.ro/download/Pestroiu_D_-_Misiologie_1.doc%7Clang_iw%7Clang_ro הפקולטה לתאולוגיה אורתודוקסית של אוניברסיטת בוקרשט] ברומנית.
* [http://www.vehi.net/brokgauz/all/110/110515.shtml Хлысты] ברוסית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:כתות
פזארו אה אורבינו (נפה)

נפת פזארו אה אורבינו (באיטלקית: Provincia di Pesaro e Urbino) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 2,892 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 351,216 נפש. בירתה של הנפה בעיר פזארו. 

הנפה גובלת בנפת רימיני ובנפת פורלי-צ'זנה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת אנקונה במחוז מארקה בדרום-מערב, בפרוג'ה במחוז אומבריה בדרום, בנפת ארצו במחוז טוסקנה בדרום ובים האדריאטי במזרח. 

הנפה כוללת 59 קומונות, אחרי שבשנת 2016 חלק מהשטח הועבר לנפה שכנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מארקה: נפות
ממסר

תלת פאזי לזרם עד 18 אמפר, להתקנה על פס דין]]
מִמסר או מגען הוא התקן המכיל מפסק וסליל. כאשר זורם זרם בסליל, הסליל יוצר שדה מגנטי, הגורם לתנועה המועברת למפסק, והמפסק עובר ממצב למצב בהתאם לסוג הממסר. בין חיבורי הסליל לחיבורי המפסק מתקיימת .

== סוגי ממסרים על פי חיבור ==
* NO - כאשר אין מתח על סליל הפיקוד מצבו פתוח (Normally Open)
* NC - כאשר אין מתח על סליל הפיקוד מצבו סגור (Normally Closed)
* ממסר מסוג XPXT - ביטוי המתאר את מספר הערוצים ואת מספר אפשרויות החיבור של כל ערוץ, לדוגמה SPST - ערוץ אחד בו אפשרות חיבור אחת, DPDT - בו שני ערוצים, וכל אחד מחובר ללא מתח ליציאה א' ותחת מתח ליציאה ב'. כמו כן קיימים 3PDT וכו'.
* ממסר צעד - ממסר שכל הופעת מתח על סליל הפיקוד הופכת את מצבו.

== סוגי ממסרים על פי הפעלה ==
* מופעל זרם.
* "ננעל" (סליל בודד) - ממסר כזה אינו דורש מעבר זרם קבוע, אלא מעבר זרם לזמן קצר הופך את מצבו עד למעבר זרם בכיוון ההפוך.
* "ננעל" (שני סלילים).
* ממסר "עלה" (reed) - בו הרכיב המושפע מהשדה המגנטי הוא המוליך עצמו, והוא דק מאוד (בדומה לעלה של הקלרינט או המפוחית) - ולכן זרם ההפעלה הדרוש הוא קטן ביותר. מובן שממסר זה גם עשוי למתג זרמים קטנים ביותר, ושימושו העיקרי הוא בבידוד שהוא מספק בין מעגל זרם הפיקוד למעגל זרם היציאה.

== ראו גם ==
ממסר מצב מוצק (Solid State Relay) - הוא למעשה מבודד אופטי, לרוב בעל יציאת TRIAC או FET דו כיווני, והשימוש במושג ממסר נובע רק מהדמיון בתפקוד.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Vladimir Gurevich "Electric Relays: Principles and Applications" CRC PRESS, New York, 2005, 794 p - Israel Electric Corp,
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* מבנה ותמונות [http://www.israelelectric.net/article/ממסר ממסר]
* 

קטגוריה:רכיבים בלוחות חשמל
קטגוריה:מעגלים חשמליים
פרמו (נפה)

נפת פרמו (באיטלקית: Provincia di Fermo) היא נפה במזרחו של מחוז מארקה שבאיטליה. היא משתרעת על שטח של 784.22 קמ"ר, ובשנת 2001 התגוררו בה 166,218 נפש. בירתה של הנפה בעיר פרמו. 

הנפה גובלת בנפת מצ'רטה במחוז מארקה בצפון, בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בדרום ובים האדריאטי במזרח.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מארקה: נפות
יוטא סובסקריפטום

יוטא סובסקריפטום (בלטינית Iota subscriptum, ביוונית ) באורתוגרפיה הפוליטונית של השפה היוונית היא צורת כתיבה של האות יוטא כקו אנכי קצר מתחת לתנועה. יוטא זו שימשה ב"דיפתונגים ארוכים" ביוונית עתיקה, כלומר בדיפתונגים שהתנועה הראשונה בהם ארוכה: , ו-.

לפני הנהגת הרפורמות של אֶוּקְלֵיידֶס והוספת האותיות Ω ו- Η לאלפבית היווני-אטי (403-402 לפנה"ס), לא הייתה כל דרך להבחין בין תנועות ארוכות לקצרות ביוונית אטית. הדיפתונגים של היוונית הקלאסית ΑΙ ΕΙ ΟΙ היו מורכבים מתנועה ומן האות יוטא, בין אם התנועה הייתה ארוכה ובין אם קצרה.

בין אמצע המאה ה-5 לפנה"ס לאמצע המאה ה-4 לפנה"ס החלו רוב הדיפתונגים ביוונית לאבד את רכיבם השני. הגיית ηι החלה מתמזגת עם הגיית ει ביוונית אטית ועם הגיית ι ביוונית קוינה. עם הזמן נהגתה ה- αι הארוכה באותו אופן כמו α ארוכה, ו- ωι באותו אופן כמו ω. היעלמות הדיפתונגים בשפה היוונית והתמזגות הפונמות של דיפתונגים ארוכים עם פונמות של תנועות אחרות ביוונית הובילו לביטול ה- ι הסופית מהדיגרפים שקודם לכן ייצגו דיפתונגים ארוכים. היוטא התחתית נוצרה בתקופה הביזנטית, כדי למלא את חסרונה של ι שהופיעה בעותקי כתבי יד קדומים; אך היא נכתבה מתחת לתנועה ולא בצדה, על מנת לציין את העובדה כי כבר אז לא נהגתה. 

בשנים האחרונות רווח הנוהג לצטט ולתרגם שמות ביוונית כשהיוטא נמצא לצד התנועה ולאו דווקא מתחתיה: יוטא זו נקראת בשם יוטא אדסקריפט (ביוונית: ). לעיתים מודפס האדסקריפט בגודל גופן קטן מעט מן התנועה שלפניו.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלפבית יווני
קטגוריה:סימנים דיאקריטיים
מסדר הדיאקוניסות

מסדר הדיאקוניסות (בגרמנית: Diakonisches Werk) הוא מסדר אחיות (כעין נזירות) פרוטסטנטי. המסדר הוקם ב-1836 על ידי הכומר תיאודור פלינדר בקייזרסוורת (Kaiserswerth) הסמוכה לדיסלדורף , גרמניה. אחת המדריכות הראשונות בבית החולים ומוסד ההכשרה שהקים הייתה פלורנס נייטינגייל, מייסדת ענף הסיעוד המודרני.

המסדר מתייחס כמודל היסטורי אל מסדר אחיות מן התקופה הביזנטית, ממנו הוא שואב סמלים והצדקה תאולוגית.

הדיאקוניסות (מיוונית: διακονος - דיאקונוס, מילולית: נותנות סעד גופני ונפשי) הן אחיות המקדישות עצמן לריפוי וסיעוד לחולים וחסרי ישע, תוך דגש על הדרכה דתית נוצרית בנוסף לסיוע הגופני. הן מתפקדות כאחיות, מורות ומטפלות בחשוכי-מרפא בבתי-חולים ובתי-יתומים של המיסיון הפרוטסטנטי. הן אינן נזירות כיוון שאין נזירות בעדה הפרוטסטנטית והן רשאיות להתחתן ואינן נודרות נדרים. לפי מודל קייזרסוורת משהתחתנה אחות היא יוצאת מן המסדר ואינה רשאית לחזור אליו, במודל האמריקאי משרתות במסדר גם נשואות. לפי מודל קייזרסוורת אין לאחיות הכנסה והן מקבלות תקציב מהמסדר. במודל האמריקאי האחיות מקבלות שכר צנוע. כל המסדרים מקפידים על הכשרה של מספר שנים במוסד להכשרת אחיות. ההכשרה היא במקצועות סיעוד או הוראה והכשרה תאולוגית.

מדיהן בשירות יומיומי - שמלות בצבע תכלת ובטקסים חגיגיים - שמלה שחורה עם צווארון לבן או חולצה שחורה עם צווארון לבן וחצאית לבנה.

מסדרי אחיות דיאקוניסות נפוצו מאז אמצע המאה ה-19 ברחבי העולם הפרוטסטנטי, רובם לפי המודל של קייזרסוורת. בשנת 1851 נוסד הפלג המזרח-תיכוני של המסדר בשלוחת המיסיון הפרוטסטנטי בירושלים, תחת ניהולו של תיאודור פלינדר עצמו. המסדר הקים את בית היתומות טליתא קומי, את בית החולים הגרמני, בתחילה בעיר העתיקה בירושלים ולאחר מכן ברחוב הנביאים, וכן רשת ענפה של בתי ספר ומוסדות חסד בכל רחבי המזרח התיכון. ב-1889 נוסד המסדר בארצות הברית.

ב-1851 הקים המסדר מבנה ראשון בעיר העתיקה בירושלים (ליד מתחם כנסיית המשיח), ששימש במשך שנים כבית חולים ומרכז מיסיונרי. בשנת 1894 העתיק בית החולים את משכנו לרחוב הנביאים, למבנה המשמש היום את בית החולים ביקור חולים. המבנה המקורי בעיר העתיקה עוד קיים, ומשמש את בני הקהילה המרונית, שרכשו את המבנה מידי הדיאקוניסיות.

בית חולים נוסף שהוקם בירושלים בשלהי המאה ה-19 עבור מסדר הדיאקוניסות היה "בית החולים למצורעים עזרת ישו" - לימים בית החולים הנסן. בית חולים זה עבר מאוחר יותר למסדר האחים הבורומאיים.

בשנות ה-60 של המאה ה-19, הוקם על ידי המסדר ברחוב המלך ג'ורג', בית יתומות לנערות נוצריות - בית טליתא קומי.

אחות מפורסמת מהמסדר שהתגוררה בירושלים היא רוזטה יקל, שנישאה למוזס וילהלם שפירא, זייפן העתיקות הנודע וילדה לו שתי בנות.

שלוחת המסדר בארצות הברית זוכה להצלחה רבה. המסדר משגר אחיות לכל רחבי העולם.

== לקריאה נוספת ==
* אלכס כרמל, התיישבות הגרמנים בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית. הוצאת האוניברסיטה העברית, 1973
<div style="direction: ltr;">
* Florence Nightingale, The Institute of Kaiserswerth on the Rhine, for the Practical Training of Deaconesses, 1851 
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.elca.org/deaconess אתר הבית של המסדר] 
* [http://www.ucc.org/about-us/hidden-histories/the-deaconess-movement-in.html תולדות המסדר בארצות הברית] 

קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:מסדרים נוצריים
קטגוריה:סיעוד
קטגוריה:נשים בנצרות
ספירט לבן

בקבוק שני ליטר של ספירט לבן
ספירט לבן, הידוע גם בשם "ממס סטודארד" ו"טרפנטין מינרלי", הוא נוזל שקוף מבוסס פרפין, העשוי מתרכובות אליפטיות ומתרכובת אליציקלית. החומר משמש בתעשיית הדבקים, צמיגים, גומי, להסרת שומנים ועוד.

==היסטוריה==
בשנת 1924, פיתחו עובדי ניקוי יבש בשם ויליאם סטודארד (William Joseph Stoddard) ולויד ג'קסון (Lloyd E. Jackson), במעבדה ממס חדש לניקוי יבש, במטרה להחליף את הממסים הדליקים מבוססי הנפט שנעשה בהם שימוש בתקופה זו. בשנת 1928 החל השימוש לניקוי יבש בחומר החדש, שנקרא גם "ממס סטודארד", על שם מפתחו.

שיטת ניקוי יבש באמצעות ספירט לבן הפכה לשיטה העיקרית לצורכי ניקוי יבש בארצות הברית, משנות ה-20 המאוחרות של המאה ה-20, ועד לשנות ה-50 המאוחרות של אותה מאה.

==שימושים==
ספירט לבן משמש בתעשיית הצבע והלכה, חומרי שימור לעצים, מוצרי אספלט, וכחומר ניקוי לנשק קל. במערב אירופה, 60% מצריכת החומר משמשת בתעשיית הצבע והורנית (לכה). ספירט לבן הוא הממס הנפוץ ביותר בתעשיית הצבע. שימוש ביתי של החומר (בשמו "טרפנטין מינרלי") הוא בניקוי מברשות צבע לאחר השימוש.

ישנם שלושה סוגים של ספירט לבן. הסוגים השונים מתייחסים ל: יכולת הסרה של גפרית (סוג 1), מקור החומר (סוג 2) והידרוגנציה (סוג 3).

ספירט לבן הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40.

==מאפייני החומר==
{| cellpadding="4" cellspacing="0" border="1"
!תכונה
!סוג 1: הבזק נמוך
!סוג 2:רגיל
!סוג 3:הבזק גבוה
|-
|נקודת רתיחה התחלתית (IBP) (°C) || 130-144 || 145-174 || 175-200
|-
|נקודת רתיחה סופית (°C) || align="center" colspan="3"| IBP+21, max. 220
|-
|מסה מולקולרית ממוצעת || 140 || 150 || 160
|-
|צפיפות יחסית (15 °C) || 0.765 || 0.780 || 0.795
|-
|נקודת הבזק (°C) || 21-30 || 31-54 || > 55
|-
|לחץ אדים (kPa, 20 °C) || 1.4 || 0.6 || 0.1
|-
|נדיפות || 0.47 || 0.15 || 0.04
|-
|טמפרטורת התלקחות עצמית (°C) || 240 || 240 || 230
|}

==רעילות==
ספירט לבן מסווג בעיקר כחומר העלול לגרום לגירויים. החומר כמעט ואינו מזיק בנשימת האדים שלו, במגע עם העור ובבליעה. למרות זאת, חשיפה ממושכת לחומר עלולה לגרום לדיכאון במערכת העצבים המרכזית, אשר עלולה להתבטא בפגיעה בקואורדינציה ובתגובות איטיות. חשיפה לחומר בריכוז גבוה בחלל לא מאוורר עלולה לגרום לבחילה, סחרחורת, עייפות ועוד, ועלולות לגרום בסופו של דבר לאיבוד הכרה. בליעה של החומר גורמת לסכנה בדרכי הנשימה. חשיפה ארוכה לחומר, או חשיפה חוזרת ונשנית לחומר עלולה לגרום לגירויים בעור ולמחלות עור. כאשר יש צורך במגע ממושך עם החומר, יש להגן על העור באמצעות כפפות ושטיפת העור לאחר המגע. חשיפה חד פעמית לחומר לא תגרום, על פי רוב, לפגיעה בעור. חשיפה לחומר בריכוז ממוצע של 240 מיליגרם למטר מעוקב במשך 13 שנה, תגרום לפגיעה במערכת העצבים המרכזית. מכיוון שצבע מכיל כמות גדולה של ספירט לבן, ישנם צבעים הסובלים מפגיעה במערכת העצבים.

ספירט לבן יכול לפגוע במקורות מים, אך לא פוגע בסביבה בצורה חמורה. בכל מקרה, יש להימנע משפיכת החומר בצורה לא מבוקרת.

קטגוריה:כימיה אורגנית
קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:מוצרי נפט
ספר מצוות גדול

ספר מצוות גדול (סמ"ג) הוא ספר הלכה המבאר את יסודות תרי"ג מצוות לפי התלמוד והפוסקים. הספר נכתב בידי רבי משה מקוצי בשנת 1250 (ה' אלפים י') והודפס לראשונה בשנת 1488.

הספר מחולק לשני חלקים: מצוות עשה ומצוות לא תעשה. הרמב"ם היווה מקור מרכזי עבור רבי משה בכותבו את ספרו. דברי הרמב"ם מצוטטים כמעט בכל עמוד מעמודי הספר אם כי לאו דווקא באזכור שמו של הרמב"ם לצדם, ורבי משה הוסיף לכל הלכה את מקורם בדברי חז"ל. שני ספרים נוספים המהווים מקור עיקרי לסמ"ג הם ספר יראים וספר התרומה. כמו כן מוזכרים בספר דברי חז"ל ודברי ראשונים נוספים מצרפת ואשכנז.

הטור מביא את דבריו לעיתים, והבית יוסף מביא את דבריו רבות, ואף לעיתים פוסק כמותו בשולחן ערוך.

==מטרת החיבור==
רבי משה כותב בהקדמה לחיבורו שבעקבות דרשות על קיום מצוות שמסר בציבור הרבה אנשים ביקשו ממנו לכתוב יסודות לתרי"ג מצוות. לאחר שסירב מספר פעמים ראה מראה בחלום, וכך הוא מתאר:

רבי משה מוסיף עוד בהקדמה שהוא כתב את הספר כדי לתת כלי עזר לרוצים לקיים את מצות תלמוד תורה בשלמות.

==פירושים על הספר==
פירושים רבים נכתבו על ספר זה, ביניהם הערות של רבי אייזיק שטיין, ופירושיהם של הרב אליהו מזרחי ומהרש"ל, וכן הספר "ברית משה" שנכתב על יד רבי משה חיים בן רבי אברהם אהרן.

הספר המפורסם ביותר שנכתב על "ספר מצוות גדול" הוא ספר מצוות קטן שנכתב על ידי רבי יצחק מקורביל כקיצור של הספר, עם הגהות של רבנו פרץ שנדפסו איתו ואף התערבבו במקרים רבים עם גוף דבריו, וכן עם הגהות נרחבות מאת רבי משה מציריך המכונות הסמ"ק מצוריך.

קיצור ספר מצוות גדול מאת רבי אפרים בן אברהם, נדפס על ידי יהושע הורביץ בקובץ על יד תשס"ד, וכספר נפרד בהוצאת מאגנס, וכן קיצור סמ"ג אשר יצא לאור על ידי סבסטיאן מינסטר יש אומרים שהוא גם מחברו ויש אומרים שהוא רק המוציא לאור, ומחבר אלמוני או רבי אברהם סבע.

== לקריאה נוספת ==
* צ' מלאכי, פירושים לסמ"ג וסמ"ק, קריית ספר מא (תשכ"ו), 392-396

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://hebrewbooks.org/9079 ספר מצוות גדול] מהדורת דפוס וינציה, באתר hebrewbooks.
* ספר מצוות הגדול, מהדורת פרבר, [https://www.hebrewbooks.org/21359 חלק א' מצוות עשה], [https://www.hebrewbooks.org/20520 חלק ב' מצוות לא תעשה], באתר hebrewbooks.
* עם פירוש 
* ישראל תא שמע, דברים על הסמ"ג על הקיצור סמ"ג ועל ספרות הקיצורים", בתוך: עמ' 13–21.
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/hamaayan/kum-2.htm קום עשה ספר תורה משני חלקים], לבירור כוונות רבי משה מקוצי בכתיבת הסמ"ג, יהודא גלינסקי, המעיין, תשרי תשנ"ה.
* י"ד גלינסקי, [https://www.jstor.org/stable/24218129?refreqid=excelsior%3A794f24b7e072dafcb8ec465870a12434 "ולהיות לפניך עבד נאמן כל הימים – פרק בהגותו הדתית של רבי משה מקוצי"], דעת, 24 תשנ"ט, עמ' 13-31.
* י. וולף, [https://www.jstor.org/stable/24174721?refreqid=excelsior%3A6cfb9533810134340226ca19bce0b5ec "להשפעת הסמ"ג על התרבות האשכנזית בשלהי ימי הביניים"] סידרא, טו, תשנ"ט, עמ' 31-49.
* צילום [https://www.nli.org.il/he/discover/manuscripts/hebrew-manuscripts/viewerpage?vid=MANUSCRIPTS&docid=PNX_MANUSCRIPTS990000722140205171-1#$FL25876652 כתב יד פרמא 3278] של ספר המצוות הגדול, באתר כתיב, של הספריה לאומית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי מצוות
קטגוריה:ספרי המאה ה-13
גסטון סלווטורה

גסטון סלווטורה
גסטון סלווטורה (בספרדית: Gaston Salvatore) היה סופר צ'יליאני בגרמנית.

== ביוגרפיה ==
גסטון סלווטורה הוא צאצא של משפחה איטלקית בצ'ילה, הוא אחיין של סלבדור איינדה. אחרי שלמד בצ'ילה משפטים, היגר בשנת 1965 לגרמניה. הוא למד סוציולוגיה ומדע המדינה בברלין והיה פעיל כחבר קרוב של רודי דוצ'קה בתנועת הסטודנטים של שנות ה-60 של המאה ה-20. מאז 1969 הוא חי באיטליה. סלווטורה קיבל מספר פרסים ספרותיים על יצירותיו.

== יצירותיו ==
*"מותו של ביכנר", 1972
*"הקיסר הסיני", 1980
*"סטלין", 1985
*"קינג קונגו", 1991
*"ונציה", 1995
*"הזמנה לאבדון", 2000

== קישורים חיצוניים ==

* [http://abumidian.wordpress.com/hebrew/hakdamot/lear_stalin/ השוואה בין שייקספיר לבין סלווטורה]

קטגוריה:סופרים צ'יליאנים
קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1941
קטגוריה:נפטרים ב-2015
אזור תעשייה ניצני שלום

אזור התעשייה ניצני שלום (נקרא גם אזור תעשייה מסילה) הוא אזור תעשייה הממוקם בין כביש 6 לעיר טולכרם, בסמוך למחלף ניצני עוז, ובצמידות לגדר ההפרדה. אזור התעשייה הוקם בשנת 1985 ועובדים בו כ-600 פועלים פלסטינים במפעלים ישראלים.

אזור התעשייה נמצא ממזרח לגדר ההפרדה ולקו הירוק וגדר נוספת מפרידה בינו לבין העיר טול כרם. למתחם כניסה ממערב המיועדת לישראלים, וכניסה ממזרח המיועדת לפלסטינים.

כבשאר שטחי יהודה ושומרון, חוקי העבודה של ישראל אינם חלים במקום (אלא אם הוסכם אחרת, במפורש או במשתמע). פועלים פלסטינים שעבדו במקום התלוננו על תנאי עבודה גרועים, שכר מתחת לשכר המינימום, רשלנות מצד המעסיקים שמובילה לתאונות עבודה והזנחה של נפגעי תאונות עבודה.

בשטח מתחם אזור התעשייה שוכנים שרידי מבני תחנת הרכבת טול כרם, שפעלה ממלחמת העולם הראשונה ועד 1948, והייתה נקודת מעבר בין מסילת השומרון למסילה המזרחית (שפעלו ברוחב פסים שונים).

== היסטוריה ==
בתחילת אירועי האינתיפאדה השנייה נשרף כליל אזור התעשייה, אך שוקם לאחר מכן. באוגוסט 2002 נרצח במקום עובד ישראלי ממושב עולש שעבד באזור התעשייה. באפריל 2008 נרצחו קצין הביטחון של אזור התעשייה ומאבטח נוסף בפיגוע ירי.

בראשית העשור השני של המאה ה־21 הועבר שטח אזור התעשייה לתחומה המוניציפלי של מועצה אזורית שומרון בצו אלוף. עם זאת, המועצה אינה מספקת שירותים מוניציפליים במקום ואינה גובה ארנונה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://idanlandau.com/2014/09/24/nitzaney-shalom-occupation-plus-capital אזור תעשייה ניצני שלום] בבלוג "לא למות טיפש" מאת עידן לנדו, 24 בספטמבר 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מועצה אזורית שומרון
ניצני שלום
קטגוריה:גדר ההפרדה
קטגוריה:טולכרם
מנואל דה פדרולו

מנואל דה פדרולו אי מולינה (בקטלאנית: Manuel de Pedrolo i Molina; 1 באפריל 1918 – 26 ביוני 1990) היה סופר, משורר, מחזאי ומתרגם קטלאני.

היה ידוע בעיקר ככותב רומנים, אבל כתב גם מחזות, שירים ומאמרי הגות בסגנונות שונים – ריאליזם, מדע בדיוני, תיאטרון האבסורד ואחרים. כתב בשפה הקטלאנית למרות המגבלות שהוטלו על השפה בתקופת הדיקטטורה של פרנסיסקו פרנקו והביע הזדהות עם תנועות השמאל שתמכו בעצמאות קטלוניה.

==ביוגרפיה==
פדרולו נולד בשנת 1918 בעיירה ארניו (l'Aranyó) אזור סגארה (Segarra) במחוז ליידה בקטלוניה. את ילדותו בעיר טארגה (Tarrega). אימו מתה כאשר היה ילד קטן. אביו חינך אותו ביד קשה וטיפח בו אופי קשוח, אך גם תמך ביצירתו ומימן את הוצאת ספר השירה הראשון שלו.

בשנת 1943 התחתן והשתקע בברצלונה. עסק בעבודות שונות, בין היתר בחנות פירות, סוכנות ביטוח וסוכנות ידיעות, אבל כבר אז החל לכתוב.

לקראת סוף שנות הדיקטטורה הגביר את קצב כתיבתו. ספרו הידוע ביותר - "כתב-מכונה של המקור השני" (Mecanoscrit del segon origen) יצא לאור לראשונה ב-1974. זהו רומן מדע בדיוני, על נערה ונער ששורדים מתקפה של חייזרים על כדור הארץ. הספר נכלל בתוכנית הלימודים של בתי ספר תיכוניים בקטלוניה וזוכה לפופולריות בקרב קוראים צעירים ומבוגרים. הספר זכה למהדורות רבות, תורגם למספר שפות ועובד לסדרת טלוויזיה.

פדרולו תרגם לקטלאנית יצירות של ז'אן-פול סארטר, ויליאם פוקנר וג'ון דוס פסוס.

בשנת 1979 הוא זכה בפרס הכבוד של הספרות הקטלאנית

==ביבליוגרפיה==
* Perfil biogràfic de Manuel de Pedrolo, Carme Ballús. Mecanoscrit del segon origen, Edicions 62, Barcelona 2006

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120404144345/http://www.fundaciopedrolo.cat/ מוסד פדרולו]
* 
* 

קטגוריה:סופרים קטלאנים
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1990
פסטיבל הסרטים של ונציה

פסטיבל הסרטים של ונציה (באיטלקית: Mostra Internazionale d'Arte Cinematografica di Venezia) הוא פסטיבל הסרטים הוותיק ביותר.

== פעילות ==
הפסטיבל נוסד בשנת 1932 על ידי הרוזן ג'וזפה וולפי ממיזורטה (Giuseppe Volpi, conte di Misurata) ונקרא "Esposizione Internazionale d'Arte Cinematografica" ("התערוכה הבינלאומית לאומנות הקולנוע").<ref></ref> הפסטיבל מתקיים מדי שנה לקראת סוף אוגוסט או תחילת ספטמבר על האי לידו שבוונציה. הקרנת הסרטים נערכת בכיכר הקולנוע ההיסטורית באי. פסטיבל זה הוא בין היוקרתיים ביותר בעולם הקולנוע, והוא מהווה חלק מן הביאנלה של ונציה, אשר היא עצמה נחשבת לאחת מתערוכות האומנות העכשווית החשובות והיוקרתיות בעולם.

בפסטיבל מחולקים מספר פרסים, כאשר הבכיר מביניהם הוא פרס אריה הזהב (Leone d'Oro), המוענק לסרט הטוב ביותר שהוקרן בפסטיבל וגביע וולפי (Coppa Volpi), המוענק לשחקן ולשחקנית הטובים ביותר, ופרס אריה הכסף מוענק לבמאי הטוב ביותר ולסרט שזוכה בפרס הגדול של חבר השופטים. מעבר לכך מחלקים חבר השופטים פרסים נוספים, והחל מ-2007 מחולק גם פרס האריה הקווירי לסרט העוסק בקהילת הלהט"ב.

==סרטים ישראלים בפסטיבל==
בשנת 1963 זכה הסרט "בירושלים" של הבמאי דוד פרלוב במדליית הארד.

בשנת 1979, פתח את הפסטיבל סרטו של מנחם גולן "הקוסם מלובלין", סרט המבוסס על ספרו של יצחק בשביס-זינגר "עושה הנפלאות מלובלין".

ב-1989 זכה הסרט "ברלין ירושלים" של עמוס גיתאי בפרס הביקורת והיה מועמד לפרס "אריה הזהב".

בשנת 2009, לראשונה בהיסטוריה של הפסטיבל, זכו בפרסים הגדולים שני סרטים ישראלים. הסרט "לבנון" של הבמאי שמוליק מעוז זכה בפרס הראשון של הפסטיבל, פרס אריה הזהב,<ref></ref><ref></ref> והסרט "חוטא" של הבמאי מני פיליפ זכה בפרס הסרט האירופאי הטוב ביותר בקטגוריית הסרטים הקצרים.

בשנת 2012 זכתה השחקנית הדס ירון בגביע וולפי לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "למלא את החלל".<ref></ref>

בשנת 2017 זכו "געגוע" של שבי גביזון בפרס חביב הקהל ו"פוקסטרוט" של שמוליק מעוז בפרס חבר השופטים.

בשנת 2018 זכה השחקן קייס נאשף בפרס השחקן במסגרת הצד "אוריזונטי" על תפקידו בסרט "תל אביב על האש".

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110219213759/http://www.labiennale.org/en/cinema/index.html האתר הרשמי של הפסטיבל]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:הביאנלה של ונציה
ונציה
סרטים
יין לבן

כוס יין לבן
טעימות יין של טורונטה בקפייטה, ארגנטינה
יין לבן הוא יין שהופק לרוב מענבים צהובים או ירוקים כגון שרדונה, סוביניון בלאן, וריזלינג, או במקרים מסוימים מענבים סגולים כאשר הקליפה הוסרה לפני תחילת התסיסה. צבע היין יכול בפועל לנוע בין גוונים של צהוב-קש, צהוב-ירקרק או צהוב-זהוב.

קיימים מגוון רחב של יינות לבנים המופקים ממספר רב של זני ענבים, ובשיטות שונות של הפקת יין. מבין הסוגים הרבים של היין הלבן, יין לבן יבש הוא הנפוץ ביותר.

יינות לבנים משמשים לעיתים קרובות כאפריטיף לפני הארוחה, עם קינוח, או כמו משקה מרענן בין הארוחות.

== סוגי יינות לבנים ==
ישנו מספר גדול של סוגי יינות לבנים. להלן חלק מהיינות הלבנים הנפוצים ביותר:
* שרדונה - מופק באזור היין של בורגון שבצרפת.
* סוביניון בלאן - מופק באזור בורדו של צרפת.
* פינו גרי (פינו גריגיו) - מופק באזור ונציה שבאיטליה.
* ריזלינג - מופק באזור הריין שבגרמניה.

== יינות לבנים ואוכל ==
יין לבן נצרך בדרך כלל כמו אפריטיף לפני הארוחות, עם קינוח, או כמשקה מרענן בין הארוחות. יין לבן מוגש בדרך כלל יחד עם בשר חזיר וגם עם סוגים מסוימים של גבינות. יינות לבנים יכולים גם להשתלב באופן מוצלח עם מנות דגים ופירות ים. בנוסף, בשל חומציותם, ניחוחם, ויכולתם לרכך את הבשר יינות לבנים משמשים לעיתים קרובות גם בבישול.

== היסטוריה ==
בתקופה הביזנטית, ארץ ישראל הייתה מרכז ייצור יין חשוב ומוערך, והערים אשקלון ועזה נודעו בייצור היין שלהם, שיוצא למקומות רבים סביב הים התיכון. מכתביו של קוריפוס , משורר בן המאה השישית, עולה כי היין הארץ ישראלי באותה העת היה יין לבן, קל ומתוק.<ref>Corippus, In Laud. Iust. 3.87–8</ref><ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:יין
יין אדום

כוס יין אדוםיין אדום הוא שם כללי של יין בצבע אדום, זאת כתוצאה מכך שהוא מופק מענבים שחורים או אדומים. בעוד שהצבע של מיץ הענבים הוא ירקרק לבן, הצבע אדום מתקבל מהקליפות של הענבים אשר תוססות יחד עם עסיס הענבים.

ברחבי העולם ישנם מעל ל־4,500 סוגים שונים של יינות אדומים. 

== סוגי יינות אדומים ==
יין אדום

איכותו של היין האדום נקבע לא רק לפי סוג הענבים שממנו הוא הופק והגיל של היין, אלא גם על סמך האזור בו גדלו הענבים ממנו הופק.

כאמור, ישנם מספר עצום של יינות אדומים שונים, ולהלן חלק מהיינות האדומים הנפוצים ביותר (השמות מיוחסים למחוז בו הם מופקים ולא ליצרן או לסוג הענבים)

=== בצרפת ===
* בוז'ולה 
* בורדו
* בורגון
* רון 

=== בפורטוגל ===
* אקסטרמדורה

=== בספרד ===
* ריוחה

=== באיטליה ===
* קיאנטי
* ואלפוליצ'לה
* ברדולינו

=== בארצות הברית ===

* קונקורד

=== בארגנטינה ===
* מלבק
== יין אדום ואוכל ==
על אף שיין אדום מוגש במסעדות בדרך כלל יחד עם בשר אדום, גם שילובים אחרים יכולים להיות מוצלחים. יינות אדומים חזקים משתלבים לצד מנות עשירות בשומנים ופחמימות. יינות אדומים קלים משתלבים גם לצד מנות מהצומח, דגים או בשר.

== יין אדום והשפעותיו כיום ==

משחר ההיסטוריה נעשה שימוש ביין במשתים, אירועים וכדומה, בהמשך לכך ייצורו מושפע ממסורת ותרבות גם בעבר אך גם כיום.<ref></ref> כיום נעשה שימוש בשתיית יין גם לצרכים בריאותיים, צריכת יין מדי יום יכולה להשפיע לטובה על בריאות אדם כאשר הגורם הדומיננטי לכך הוא הופליפנול רזרבטרול. הופליפנול רזרבטרול הוא נוגד חמצון המצוי במזונות רבים כמו קטניות, דבש, ובפירות כגון- ענבים רימון חומציות אוכמניות ותה ירוק.<ref></ref> בנוסף, מחקרים מראים כי צריכה מתונה של יין אדום ככוס 1 לנשים ו-2 לגברים ביום תביא לסיכון נמוך למחלות לב ולתמותה פחותה ממחלות לב וכלי הדם. כמו כן, על פי המרכז לבקרת מחלות, יין אדום יכול לעזור להפחית את רמות הסוכר בדם כאשר הוא נצרך במתינות ולהפחית את הסיכוי לפתח סוכרת בהמשך.<ref></ref>

במקרים מסוימים יכולה שתיית יין אדום לגרום לכאבי ראש. ייתכן שהתופעה נגרמת על ידי קוורצטין שבקליפות הענבים התוססים. לעומת זאת, בתהליך הכנת יין לבן ורוזה מוסרות הקליפות כבר בשלב מוקדם.

== קישורים חיצוניים ==

*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:יין
יוסף שרביט (רב)

הרב יוסף שרביט (מימין) לצד [[הראשון לציון הרב שלמה משה עמאר]]
הרב יוסף שרביט (כ"ב בשבט ה'תרפ"ב, 20 בפברואר 1922 – ח' בניסן ה'תשע"ו, 16 באפריל 2016) היה רב העיר הספרדי של אשקלון וחבר מועצת הרבנות הראשית.

==קורות חיים==
נולד במרוקו לחנה ולרב מכלוף שרביט. בימי נעוריו למד תורה אצל אביו, בהיותו בן 12 שנים עברה משפחתו להתגורר בעיר פאס. שם למד הרב שרביט בכיתה הגבוהה בתלמוד תורה "אם הבנים" אצל הרב מימון מיארה. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבה אחרת אצל הרב מאיר ישראל.

בפאס ובקזבלנקה כיהן הרב שרביט בסידורי חופה וקידושין וענייני גיטין והיה גם מוהל. בשנת תש"ט (1949), עם זרם העלייה שהקיף המונים מעולי מרוקו גם משפחתו של הרב שרביט יצאה בדרך לא חוקית עד שהגיעו למחנה העלייה באלג'יר, שם נציגי הסוכנות היהודית הקשו על אביו לעלות לישראל מפאת גילו המתקדם. לאחר 5 שנים, בשנת ה'תשי"ג (1953), עלתה המשפחה לישראל.

כשעלה לישראל, נסמך הרב שרביט לרבנות אצל הרב עובדיה הדאיה מטעם הרבנות הראשית לישראל ונתמנה כרב אזורי בגליל המערבי (עבור מושב גורן ועוד מספר כפרים ליד נהריה). בשנת ה'תשט"ו (1955) נבחר לכהן כרב העיר בית שאן. בשנת ה'תש"ך (1960) נבחר לרב העיר אשקלון ביחד עם הרב משה דב וולנר, במקומו של הרב נתן פרג'ון שנפטר שנה קודם לכן. בשנת ה'תשל"ג (1973) נבחר למועצת הרבנות הראשית לישראל ונבחר שוב בשנת תשמ"ג. שנה לאחר מכן הוסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית<ref>, עמ' 19</ref>. בשנת תשנ"א (1991) התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול.

היה חבר פעיל גם בחבר הרבנים של הפועל המזרחי.

בכ' בתשרי ה'תשל"ד (1973) נהרג בנו במלחמת יום הכיפורים באזור תעלת סואץ. לזכרו נבנה בית-כנסת "יד מיכאל" בשכונת ברנע באשקלון.

הרב שרביט היה חבר בכולל הרבנים באבן שמואל שבו היו מתאספים מדי יום שלישי כדי ללמוד תורה. בין הרבנים שנכחו באותו הכולל היו ידידיו הקרובים, הרב מרדכי אליהו, והרב בנימין אביעד רב אזורי של מועצה אזורית שפיר. וכן הרב חיים דוד הלוי, הרב שבתאי בן חיים רב אזורי של מועצה אזורית לכיש, ועוד.

הרב שרביט כיהן כרב העיר אשקלון עד לפטירתו. ובה נקבר.

==חיבוריו==
* שו"ת ארחות יושר (יוש"ר, ראשי תיבות: יוסף שרביט) ג' חלקים על ארבעת חלקי השולחן ערוך. ()
* נר מיכאל, ספר דרשות והספדים על בנו של הרב, מיכאל שרביט, לוחם צה"ל שנפל בקרב החווה הסינית במלחמת יום הכיפורים.
* אמרי יושר, דרשות ודברי תורה לאירועים שונים, שו"ת על ארבעת חלקי הש"ע ובפרט על מנהגי יהדות מרוקו. בסוף הספר הודפס גם קונטרס מפתח יושר, מפתחות ומבואות לכל כתבי הרב, מאת תלמידו אלעד פורטל.

==מקורות==
הרב יוסף שרביט, שאלות ותשובות אורחות יושר חלק א', ירושלים, ה'תשל"ח, בהקדמה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:חברי מועצת הרבנות הראשית
קטגוריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
קטגוריה:בית שאן: רבנים
קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:אשקלון: רבנים
קטגוריה:מוהלים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:קזבלנקה: רבנים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
הבשורה על-פי לוקאס

פפירוס 4, כתב-יד המכיל את פרקים א' עד ו' בבשורה על פי לוקאס, מתוארך בין סוף המאה השנייה לתחילת השלישית.
הבשורה על פי לוקאס (ביוונית: Κατά Λουκάν) היא אחת מארבע הבשורות בברית החדשה. בשורה זו מופיעה שלישית בבשורות, והיא הארוכה מביניהן. כמו שאר הברית החדשה, הבשורה נכתבה ביוונית, והיא מיועדת לשאינם־יהודים (בדומה לבשורה על-פי מרקוס, ושלא כמו הבשורה על-פי מתי), ומובטח בה שהנצרות היא דת בינלאומית ולא כת יהודית.

== תוכן הבשורה ==
הבשורה על פי לוקאס מספרת את סיפור לידתו של ישו, מעשי ניסים שיוחסו לו, המשלים שסיפר, הפסיון של ישו (מסע הייסורים והצליבה) ומסתיימת בסיפור תחייתו ועלייתו השמימה בפרק כ"ד שהוא האחרון בבשורה. סיפור הולדת ישו מופיע רק בבשורה על פי לוקאס ובבשורה על-פי מתי, אולם בגרסאות שונות. כמו כן רק בשתי בשורות אלו מופיע אילן היוחסין של ישו, המתייחס לדוד המלך, אולם אין שני האילנות זהים זה לזה.

לוקאס הוא היחיד מבין הבשורות עם הקדמה רשמית שבה מסביר העורך את המתודולוגיה והמטרה שלו. הוא מוסר שרבים לפניו כבר סידרו את המאורעות בדיוק כפי שנמסרו בתחילה מפי עדי ראייה, ומוסיף שאחר שחקר את הדברים משורשם החליט גם הוא לסדר את הדברים בשביל תאופילוס, כדי שיידע את אמיתות הדברים שהוא לימד ().

בטקסט מופיעים גם כמה משלים נוצריים ידועים, דוגמת האיש העשיר ואלעזר, והביטוי קורה טה איפסום.

== עריכה ==
כמו מעשי השליחים, גם הבשורה על פי לוקאס מוקדשת ל"תאופילוס" . ייתכן ומדובר בכהן הגדול תאופילוס בן חנן ממשפחת הכהנים הגדולים מבית חנן.

קיימת הסכמה בין החוקרים שהעורך של לוקאס הוא שכתב את מעשי השליחים.

העורך התכוון לתת תיאור היסטורי
ולהסביר את המשמעות התאולוגית של ההיסטוריה.
מטרת העורך הייתה לצייר את הנצרות כקדושה, ראויה להערכה, שומרת חוק ובינלאומית.

ישנם חוקרים המחזיקים בתפיסה המסורתית שלוקאס מבוסס על הבשורה על-פי מתי, אולם רוב החוקרים מקבלים את "תאוריית שני המקורות", הטוענת שהעורך, שייתכן שהיה נוצרי נוכרי, התבסס חלקית על הבשורה על-פי מרקוס ועל מסמך נוסף שאבד (המכונה "מסמך ה-Q"), ומתארכים אותו בין שנת 80 לשנת 90 לספירה. מעט חוקרים מתארכים אותו לזמן מוקדם יותר. מרקיון השתמש בבשורה זו (בשנת 144 בערך), אולם הוא כינה אותה "הבשורה של האדון".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kirjasilta.net/ha-berit/Luq_ln.html הבשורה על־פי לוקאס], טקסט מלא בעברית
* [http://www.kirjasilta.net/hadash/Luq.html הבשורה על־פי לוקס] (תרגום חדש)
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הברית החדשה
לוקאס