OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חיים קלוגמן

חיים קלוגמן (נולד ב-1935), הוא משפטן שכיהן כמנכ"ל משרד המשפטים בין השנים 1987-1996, תחת השרים אברהם שריר, דן מרידור ודוד ליבאי.

==ביוגרפיה==
בשירותו הצבאי מילא תפקיד אב בית דין בבית הדין הצבאי, בדרגת סגן-אלוף. שימש במשך עשרים שנה כאב בית הדין למשמעת של רשות השידור. 

משנת 1963 ועד למינויו לתפקיד מנכ"ל משרד המשפטים כיהן כיועץ מקצועי לשרי המשפטים חיים צדוק, שמואל תמיר, משה ניסים ויצחק מודעי.

בפעילותו המקצועית עסק רבות בנושאי חקיקה. קידם את חוק הגנת הפרטיות בישראל שנחקק בשנת 1981. כיהן כיושב ראש המועצה הציבורית להגנת הפרטיות בין השנים 1986 עד 2008. בהודעת המועצה הציבורית להגנת הפרטיות ליו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת מיום 1 באפריל 2008 נאמר: "חברי המועצה מבקשים לנצל הזדמנות זו ולהודות לעו"ד קלוגמן על פעילותו החלוצית והמרשימה, רבת השנים, בנושא הגנת הפרטיות. עו"ד קלוגמן היה שותף לחקיקת חוק הגנת הפרטיות, לתיקונים משמעותיים שנעשו בו (למשל פרק ד לחוק שהוא תוצאה של ועדה בראשותו), והוא ליווה את החוק - ואת הגנת הפרטיות בישראל מראשיתם. תרומתו לקידום הנושא בישראל ולהגנת האזרח היא תרומה רבה וחשובה עד מאד."

בתקופת כהונתו כמנכ"ל המשרד שימש כיו"ר מועצת רואי חשבון בישראל והפעיל בהרחבה את שיפוטה על עבירות רואי חשבון. כיהן כיושב ראש ועדות בין משרדיות שונות במינוי מטעם ממשלת ישראל. בין היתר - הוועדה להכרה במכללות למשפטים, הוועדה לבדיקת מבנים במזרח ירושלים (ועדת קלוגמן 1992) והוועדה לעניין הסגרת ויליאם נקש לצרפת .

בשנת 1992 עמד בראש ועדת היגוי שהוקמה על ידי שרי המשפטים והמשטרה, והמליצה על הקמת מחלקה ארצית לחקירת חשדות לביצוע עבירות פליליות שבביצוען חשודים אנשי משטרה. היחידה (מח"ש) הוקמה באותה שנה במשרד המשפטים בכפיפות לפרקליטות המדינה. 

בשנת 1994 עמד בראש הוועדה שהמליצה על הקמת הסנגוריה הציבורית במשרד המשפטים, שמטרתה לתת לחסרי אמצעים ייצוג משפטי בהליכים פליליים. הסנגוריה הציבורית החלה בפעילותה בחודש יוני 1996.

בעקבות פרסום דו"ח ועדת דוד ליבאי, לעניין עקורי הכפרים איקרית ובירעם שפונו במלחמת השחרור, נתמנה בינואר 1996 לעמוד בראש ועדת מנכל"ים לקידום יישום ההמלצות. פעילות זו נפסקה עם פרישתו ממשרד המשפטים.

בשנים 1996–2003 שימש כמנכ"ל לשכת עורכי הדין בישראל והביא לרפורמה בדרכי הניהול והדיווח של הלשכה. כיהן כחבר הוועדה למינוי שופטים שבראשות שר המשפטים בשנים 1996–1998. כן כיהן כדירקטור בבנק הפועלים.

משנת 2004 מכהן כחבר המוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי. בשנת 2004 הצטרף לפעילות בארגון הבינלאומי של עורכי דין ושופטים יהודיים (IAJLJ) ומכהן כסגן הנשיא ומזכ"ל הארגון ומשנת 2011 כמשנה לנשיא. משנת 2008 עד שנת 2014 עמד בראש הוועדה הסטטוטורית לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה במשרד המשפטים. בינואר 2014 נתמנה, לפי חוק ההנדסאים והטכנאים המוסמכים, התשע"ג–2012, ליושב ראש ועדת המשמעת להנדסאים וטכנאים מוסמכים. בפברואר 2020 נתמנה כממלא מקום יושב ראש המוסד לבוררות מוסכמת. 

קלוגמן נשוי ואב לשלוש בנות.

==קישורים חיצוניים==
[http://knesset.gov.il/committees/heb/material/data/H12-04-2005_9-38-44_klugman.doc הגנת הפרטיות בחקיקה הישראלית - עו"ד חיים קלוגמן]

קטגוריה:עובדי ייעוץ וחקיקה
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד המשפטים
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
.30-06 ספרינגפילד

משמאל לימין: {{כ}}[[9.3x32 מ"מ, 30-06. ספרינגפילד, 8x57 מ"מ, 6.5x55 מ"מ, 308. ווינצ'סטר (המקביל המסחרי ל-7.62x51 מ"מ נאט"ו).]]
כדור ה-30-06. ספרינגפילד (מכונה "שלושים-אפס-שש", "thirty-ought-six") או 7.62x63 מ"מ בשיטה המטרית, נכנס לשימוש בצבא ארצות הברית בשנת 1906 (ומכאן ציון ה-"06"). הכדור יועד לשימוש ברובים ובמקלעים, והוא החליף את כדורי ה-30-03., 6 מ"מ לי צי (Lee Navy mm 6), וה-30. צבא ארצות הברית (US Army 30.), והפך לכדור התחמושת הסטנדרטי לנשק קל בצבא ארצות הברית. הכדור שימש ככדור התחמושת העיקרי לנשק קל בצבא ארצות הברית במשך כ-50 שנה, עד שהוחלף לבסוף על ידי כדור ה-7.62x51 מ"מ נאט"ו. כדור ה-06–30. יצא משירות צבאי בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, אך הוא נותר הכדור הפופולרי ביותר למטרות ציד בארצות הברית, ואחד הפופולריים למטרה זו בעולם.

== שימושים ==
בכדור השתמשו ברובים הבאים:
* ספרינגפילד (רובה)
* M1917 בראונינג
* M1918
* M1919 בראונינג
* M1 גאראנד

== ציד בכדור ==
הכדור משמש ככדור עיקרי לציד במדינות רבות בעולם, כגון, גרמניה ארצות הברית קנדה ואזורים נרחבים באפריקה. הוא משמש לציד של אייל פרדי לבן-זנב אייל פרדי שחור-זנב ודוב גריזלי. בקנדה משמש הכדור גם לציד של דוב שחור הכדור יעיל עד 300 מטר, כדי לפגוע במטרות רחוקות יותר משתמשים בכדורים חזקים יותר כמו 300. וינצ'סטר מגנום, או כל קליבר אחר בסדרת ה־300. או 338.

באפריקה, משתמשים בכדור נגד אנטילופות, והכדור פוגע במשקל כבד של 1000 קילוגרם. עד 300 מטר הכדור עובד מעולה, כמו ה-300. וינצ'סטר, וציידים רבים מעדיפים את הכדור הזה, במקום את הסדרה של מגנום. הכדור הזה מנצל היטב את האנרגיה שלו ב-300 מטר, ומחסניות מודרניות של הכדור עדיפות בהרבה על מחסניות של .300 וינצ'סטר ישנות בזכות כוח האנרגיה.

ה30.06. הוא הכדור הנפוץ ביותר לציד לפני 0.338 לפואה מגנום ו-270. וינצ'סטר.

== תכונות ==
לצד השימוש הנרחב בכדור, ה-30.06 הוא כדור מועדף גם בזכות כוח הרתע המתון שלו. הכדור נרתע לאחור קצת פחות מ-60 סנטימטר, ונורה יחסית לאט מקנה הרובה. כוח הרתע הקטן עוזר בדיוק הירייה, וגורם בציד לאובייקט שנורה ל-המטומה, מבלי לאבד כוח וגובה. יש מספר גדול של כדורים שמשתמשים בהם למטרה זו, כולל הקליע הנפוץ ביותר 7.62x51 מ"מ נאט"ו. ניתן תמיד לטעון מחדש את הכדור ללא בעיות, והוא נחשב לכדור טוב. בדרך כלל אין בעיות באספקה כי המחסנית נפוצה בכל העולם.

בסבאלברד משתמשים גם בכדור להגנה עצמית מפני דוב קוטב, ויש לזה יעילות טובה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תחמושת לנשק קל
לבן מרסר

לבן מרסר (באנגלית: LaVon Mercer; נולד ב-13 בינואר 1959 במטר, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי ששיחק בעמדת הסנטר. נחשב לגדול החוסמים בליגת העל בכל הזמנים, על אף שאחת מרגליו קצרה מהשנייה. גובהו 2.08 מטר.

==ביוגרפיה==
בעונת 1975–1976 קבע מרסר שיא בקליטת כדורים חוזרים, כשחקן בבית ספר תיכון בג'ורג'יה, כאשר קלט 30.8 ריבאונדים למשחק, בממוצע. שיא זה עודנו מהווה את ההישג הטוב ביותר בתחום בארצות הברית. בקולג', שיחק מרסר באוניברסיטת ג'ורג'יה. ב-1980 נבחר על ידי סן אנטוניו ספרס בסיבוב השלישי (בחירה מספר 60) בדראפט ה-NBA, אך לא קיבל חוזה בקבוצה.

בספטמבר 1980 חתם מרסר בהפועל תל אביב הישראלית, בה שיחק במשך 8 שנים (1980–1988). בעונת 1988/89 עבר ליריבתה העירונית של הפועל, מכבי תל אביב, עימה זכה בחמש אליפויות ובארבעה גביעים. נוסף על כך הגיע עם מכבי לגמר גביע אירופה לאלופות ב-1989 ולחצי הגמר ב-1991. היה שותף לאובדן האליפות של מכבי ב-1993 להפועל גליל עליון. לאחר עונת עזב מרסר את מכבי ופרש מכדורסל, כשלזכותו 938 נקודות במדי מכבי במסגרת גביע אירופה.

מרסר שיחק 79 משחקים במדי נבחרת ישראל, בהם קלע 1,246 נקודות.

בסך הכל קלע מרסר 4,516 נקודות במשחקי הליגה.

לאחר פרישתו מכדורסל שב לארצות הברית וסיים תואר ראשון באוניברסיטת NLU (National Louis University) בשיקגו בשנת 1995. בשנת 1997 הצטרף לקולג' ספלמן שבאטלנטה ואימן את קבוצת כדורסל הנשים שם. החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21, נכלל בצוות ההסברה של ישראל בארצות הברית.

מרסר מתגורר בג'ורג'יה, הוא גרוש ולו שלושה ילדים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20120831211757/http://www.tzahevet.co.il/mercer.asp לבן מרסר], באתר "צהבת"
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:גרים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:ג'ורג'יה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
שיטת המיצוי

במתמטיקה, שיטת המיצוי היא שיטה להוכחת נוסחה לחישוב שטח של צורה כלשהי באמצעות חסימת סדרה של מצולעים בתוך הצורה, כך ששטח המצולעים בסדרה מתכנס לשטח הצורה - ההפרש בין שטח המצולע לשטח הצורה הולך וקטן ככל שאנו מתקדמים בסדרה. באופן דומה משמשת שיטה זו להוכחת נוסחה לחישוב נפח של גוף. שיטה זו, ששימשה בעת העתיקה, היא קודמתה של האינטגרציה, ואינה משמשת עוד לאחר פיתוחו של החשבון האינפיניטסימלי. טכניקת ההוכחה המשמשת במסגרת שיטת המיצוי היא הוכחה בדרך השלילה, ולכן שיטת המיצוי אינה משמשת לגילוי נוסחאות חדשות, אך מאפשרת הוכחה פורמלית לנוסחאות שהתגלו בדרך אחרת. 

את הרעיון הגה לראשונה אנטיפון, בן המאה החמישית לפנה"ס, אם כי לא ברור עד כמה הבין אותו. ביסוס לרעיון ניתן על ידי אאודוקסוס, בן המאה הרביעית לפנה"ס, באמצעות תכונת ארכימדס, שארכימדס ייחס את קביעתה לאאודוקסוס. כן ייחס לו ארכימדס את הוכחת הנוסחה לחישוב נפח חרוט באמצעות שיטת המיצוי. 

בספר השנים עשר של "יסודות", ספרו של אוקלידס, נידונה שיטת המיצוי כדרך לחישוב נפחים. הספר כולל את הנוסחאות לנפח של פירמידה, של חרוט, של גליל ושל כדור. 

הדגמה לשיטת המיצוי לחישוב שטח מעגל

ארכימדס, בן המאה השלישית לפנה"ס, העמיק את השימוש בשיטת המיצוי, והשתמש בה כדי לחשב, בהינתן רדיוס של מעגל את ההיקף של המעגל (ובעקבותיו את פאי, השווה ליחס בין היקף המעגל לקוטרו): נחשב את היקפם של מצולע חוסם ומצולע חסום במעגל, ומכיוון שהיקף המעגל קטן מהיקף המצולע החוסם וגדול מהיקף המצולע החסום, אפשר לחשב אותו בכל רמת דיוק שנרצה, בעזרת הגדלת מספר צלעות המצולע. בשיטות המבוססות על העיקרון של שיטת המיצוי חישב ארכימדס שטחים ונפחים של מצולעים ופאונים. 

תוצאות נוספות שהוכחו באמצעות שיטת המיצוי:
* השטח החסום על ידי קו ישר החוצה פרבולה הוא 4/3 משטח המשולש שלו אותו בסיס וגובה. 
* שטח האליפסה יחסי לשטח מלבן שצלעותיו שוות לציר הראשי והציר המשני של האליפסה. 
* נפח כדור הוא 4 פעמים נפח החרוט שגובהו ורדיוס בסיסו שווים לרדיוס הכדור. 
* נפח גליל שגובהו שווה לקוטרו הוא 1.5 פעמים נפח כדור בעל אותו קוטר.
* השטח החסום על ידי קטע ישר וסיבוב אחד של ספירלה הוא 1/3 משטח העיגול שרדיוסו שווה לאורך הקטע.

את המונח "מיצוי" לתיאור שיטה זו טבע גרגואר דה סן-ונסן (Grégoire de Saint-Vincent), מתמטיקאי בן המאה ה-17, שעסק בהרחבה בשיטה זו.

==ראו גם==
*על המדידה של המעגל
==לקריאה נוספת==
* בנו ארבל, קיצור תולדות המתמטיקה, מכון מופ"ת, 2005, עמ' 116-115.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:היסטוריה של המתמטיקה
קטגוריה:שיטות הוכחה
קטגוריה:ארכימדס
קטגוריה:שטח
קטגוריה:נפח
הפוליטיקה של הטכנולוגיה

הפוליטיקה של הטכנולוגיה הוא ספר שכתב דוקטור יובל דרור ויצא לאור בישראל בשנת 2005 בהוצאת מפה.

הגישה הפשוטה רואה בטכנולוגיה לא יותר מאשר מכשיר לשירות האנושות. מכשיר שמטרתו היא שימוש ואין לו כל דעה לגבי התוצאות. האנושות היא זו שבונה ויוצרת את הטכנולוגיה, וממילא לא ניתן לדבר כלל על הפוליטיקה של הטכנולוגיה. מנגד, טוען יובל דרור כי הגישה היא דטרמיניסטית, שטכנולוגיה קובעת לאנשים איך להתנהג ואיך לפעול.

הגישה השלישית שדרור רואה בה גישה מהותית, רואה בטכנולוגיה לא מכשיר כי אם דרך חיים. מי שבוחר בטכנולוגיה מסוימת בוחר למעשה בדרך חיים המזוהה איתה. מי שבחר בארצות הברית בתחבורה מבוססת על מכוניות פרטיות, תמך והעדיף בהכרח בחלום הפרברים עם בית ודשא של משפחה אמריקאית ממוצעת. מי שתומך ברשת כבלים עם מאות תחנות לבחירה, בוחר בהכרח בחברה הטרוגנית ומפולגת. יש הרואים בכך ברכה ויש הרואים בכך קללה. גישה הטוענת כי כל טכנולוגיה נושאת בתוכה ערכים שאותם היא מייצגת ובהם היא תומכת יותר מאחרים.

טכנולוגיית הבולדוזר למשל תומכת יותר בהריסת הטבע ובניית בניינים ידי אדם מאשר בשימור הטבע. טכנולוגיית האינטרנט תומכת יותר במשתפי הקבצים למיניהם מאשר בחברות התקליטים. יצרני הנשק תומכים יותר בשימוש בכוח לפתרון בעיות מאשר בדיאלוג וויתורים. הטענה היא כי מי שמחזיק פטיש בידו, רואה בכל בעיה מסמר. באותה צורה, כל מי שבידו טכנולוגיה כלשהי, רואה בה את הדרך ההגיונית לילך ולפתור בעיות.

הבחירה בטכנולוגיה היא בחירה בערכים שהטכנולוגיה מייצגת, ומכאן הוויכוח החריף בין קבוצות האינטרסים השונות התומכות כל אחת בטכנולוגיה אחרת. כל קבוצה מנסה להשליט את הטכנולוגיה שלה ולמנוע מהטכנולוגיות האחרות להרים ראש. לעיתים הסיבות הן כלכליות, לעיתים הן לאומיות, ולעיתים הן מקריות לחלוטין. לדינמיקה זו של תחרות והתמקחות קורא דרור הפוליטיקה של הטכנולוגיה.
==לקריאה נוספת==
*יובל דרור, הפוליטיקה של הטכנולוגיה, הוצאת מפה, 2005. 180 עמודים.
==קישורים חיצוניים==
* [http://ecowiki.org.il/wiki/הפוליטיקה_של_הטכנולוגיה_(ספר) הפוליטיקה של הטכנולוגיה] באתר אקו-ויקי
* [http://www.e-mago.co.il/Editor/hagut-1004.htm אלי אשד, על הפוליטיקה של הטכנולוגיה]
* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0604016 תוכן העניינים והפרק העשירי בספר]
* 

קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:חברה וטכנולוגיה: יחסי גומלין
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי הוצאת מפה
בישופות רומא

חזית בזיליקת יוחנן הקדוש בלטרנו
קתדרה של הבישוף של רומא בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטרנו]]
בישופות רומא (לטינית Dioecesis Urbis seu Romana - "הדיוקסיה של העיר, היא רומא"; איטלקית La diocesi di Roma) היא דיוקסיה מטרופוליטנית של הכנסייה הקתולית, השייכת לאזור הכנסייתי של לאציו. בשנת 2005 מנתה הדיוקסיה כ-2.45 מיליון מאמינים, שהיוו 88% מתושבי שטח השיפוט שלה. ראשיתה של הדיוקסיה במאה ה-1 וייסודה מיוחס לשליחים פאולוס ופטרוס. משנת 2013 ניצב האפיפיור פרנציסקוס בראשה של הדיוקסיה.

תחום שיפוטה של הדיוקסיה משתרע על-פני שטח של 881 קמ"ר המורכב מקריית הוותיקן ומהעיר רומא. הוא מחולק בהתאם בין שני ויקארים - הוויקאר של רומא (Vicariatus urbis) והוויקאר של קריית הוותיקן. 335 הרבעים הכנסייתים הפעילים מחולקים בין העיר רומא (333 רבעים) וקריית הוותיקן (שני רבעים).

לדיוקסיה של רומא מעמד ייחודי בעולם בכך שבתוארה כפטריארכייה של רומא, היא אחת מהפנטארכיה, חמש הפטריארכיות המסורתיות, שהיו מרכזן של הכנסייה העולמית בעולם העתיק, לפני הפילוג הגדול ב-1054. היא הפטריארכייה הבכירה של הזרם הלטיני בנצרות, ועד שנת 2006 נשאה גם בתואר "הפטריארכיה של המערב". ראש הדיוקסיה של רומא, נושא מאז שנת 607 גם בתואר הבישוף האקומני, ועם הזמן התייחד לו תואר האפיפיור, והוא נחשב לארכיבישוף המטרופוליטני הראשון במעלה בכל איטליה.

הקתדרלה של הדיוקסיה היא בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו ברומא (ולא בזיליקת פטרוס הקדוש בקריית הוותיקן), ותוארה המלא הוא "הארכיבזיליקה של הגואל הקדוש ביותר, יוחנן המטביל ויוחנן כותב הבשורה הקדושים בלטרנו, אם וראש לכנסיות כל העיר והעולם" (Archibasilica Sanctissimi Salvatoris et Sancti Iohannes Baptista et Evangelista in Laterano Omnium urbis et orbis ecclesiarum mater et caput).

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קריית הוותיקן
קטגוריה:רומא
רומא
הארי'ז בר

חזית הבר
הארי'ז בר או הארי'ס בר (באנגלית: Harry's Bar - הבר של הארי) הוא בר ומסעדה בוונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
הבר נפתח בשנת 1931 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני במימונו של הארי פיקרינג. פיקרינג היה בוסטוני עשיר אשר בילה בוונציה ובה פגש את צ'יפריאני שעבד כמוזג משקאות בבית המלון בו לן פיקרינג. כאשר משפחתו של פיקרינג גילתה כי הוא מבזבז את רוב כספו על שתייה, היא סגרה את חשבונותיו. כאשר אזל כספו של פיקרינג הלווה לו צ'יפריאני 10,000 לירות איטלקיות. כשנתיים לאחר מכן שב פיקרינג למלון והשיב לצ'יפריאני 50,000 לירטות - החזרת החוב וסכום נוסף על מנת שצ'יפריאני יוכל לפתוח בר עצמאי אשר יקרא על שמו של פיקרינג ("הבר של הארי").

הבר היה מקום מפגש של אמריקאים ששהו בוונציה, ומקום השתייה הקבוע של ארנסט המינגוויי, ארטורו טוסקניני, גוליילמו מרקוני, צ'ארלי צ'פלין, טרומן קאפוטה, אורסון ולס, הברון פיליפ דה רוטשילד, הנסיכה אספסיה, נסיכת יוון, אריסטוטל אונאסיס, ברברה האטון, פגי גוגנהיים ווודי אלן.

הבר נודע גם במשקה הבליני ובמאכל הקרפצ'יו שהומצאו בו.

==סניפים==
בעקבות הצלחתו של הבר נפתחו סניפים שלו ברחבי העולם: בעיר ניו יורק שבארצות הברית נפתחו כמה סניפים, שהידוע בהם נמצא ברחוב 42 במנהטן. בבואנוס איירס נפתחו שלושה סניפים. כמו כן בבעלות משפחת צ'יפריאני רשת חנויות מזון.

==קישורים חיצוניים==

* 
*

קטגוריה:ונציה: מסחר
קטגוריה:איטליה: מסעדות
קטגוריה:סן מרקו (רובע)
קטגוריה:ברים ופאבים
בליני (משקה)

בליני (באיטלקית: Bellini) הוא קוקטייל שמקורו בהארי'ז בר, בוונציה שבאיטליה. הקוקטייל מוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי ומורכב מ-100 מ"ל פרוסקו (יין נתזים) ומ-50 מ"ל רסק אפרסקים הנמזגים לכוס שמפניה.

==היסטוריה==
המשקה הומצא בשנת 1934 על ידי ג'וזפה צ'יפריאני, מייסד הארי'ז בר. צ'יפריאני נתן למשקה את שמו מאחר שצבע המשקע הזכירו לו את צבעי בגדי הקדושים בציוריו של האמן הוונציאני בן המאה ה-15 ג'ובאני בליני.

המשקה זכה לפופולריות רבה, ונמכר כיום בברים ובחנויות משקאות בכל רחבי ונציה, ובאיטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קוקטיילים
קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:משקאות הקרויים על שם אישים
בית הכנסת האיטלקי (ונציה)

בית הכנסת האיטלקי (באיטלקית: Scuola Italiana) הוא אחד מחמשת בתי הכנסת המצויים בגטו של ונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
בית הכנסת הוקם בשנת 1575 עבור הקהילה האיטלקית היהודית של ונציה (כלומר קהילה המתפללת בנוסח איטליה), שהייתה הענייה בקהילות הגטו. בית הכנסת הוא הקטן והצנוע מבין חמשת בתי הכנסת שבגטו, והוא ממוקם בסמוך לבית הכנסת האשכנזי (הגרמני) ובית הכנסת קנטון (בית הכנסת של יהודים שמקורם בצרפת).

בית הכנסת היה גם בית מדרש ולכן כונה "סקולה" ולא "סינגוגה".

עזרת הנשים, הממוקמת מעל הכניסה, נוספה למבנה בשנת 1700.

בשנת 1970 שוקם המבנה.

==תיאור המבנה==
שטחו של אולם התפילה 10 מטרים על 9.5 מטרים. בית הכנסת מסוגל להכיל כ-25 מתפללים. במרכז בית הכנסת בימה, ובקירו הדרומי ארון קודש. בצדו הצפוני של המבנה חמישה חלונות הפונים אל כיכר הגטו (ובאמצעותם ניתן לראות מהכיכר שמדובר בבית כנסת) - כל אחד מהחלונות מסמל אחד מחמשת חומשי התורה.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20070929042341/http://www.kiddushinvenice.com/english/Sinagoga%20Italiana.htm בית הכנסת האיטלקי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ונציה: בתי כנסת
קטגוריה:בתי כנסת איטלקיים
בארכה

בארכה (Baraka, המילה "בארכה" משמעותה "ברכה" בשפות רבות) הוא סרט קולנוע שביים רון פריק ב-1992.
== הפקה ==
הסרט חסר דיאלוגים, דיבור או עלילה במובן המקובל. הסרט עוסק בחיים ובפרט באמונה האנושית על ידי דימויים ויזואליים הכוללים צילום בטכניקות שונות. הפסקול כולל מוזיקה בהלחנתו של מייקל סטרנס וקטעי קול הלקוחים מתוך תפילות בשפות רבות. הסרט צולם ב-152 אתרי צילום ב-24 מדינות (ביניהן בכותל המערבי ובכנסיית הקבר, כמו גם באושוויץ ובמחנות ריכוז בקמבודיה).

רון פריק היה התסריטאי של הסרט הנבואה, הדומה לבארכה בגישה האמנותית ובעריכה המציבה בזו אחר זו סצנות נפרדות על מנת ליצור אצל הצופה תחושה או גישה מוסרית.

מטרת הסרט להראות את הדמיון בין בני אדם שונים, דרך הצגת דמיון בין תפילות ופרקטיקות דתיות ממסורות שונות ברחבי העולם.

הסרט צולם במשך כ-14 חודשים בשש יבשות, תוך שימוש בפורמט רחב ויוצא דופן (Todd-AO, 70mm). שיטות הצילום כוללות הצבת מצלמה לאורך זמן רב, של שעות וימים, בצילום מתמיד של תהליך והקרנתו במשך דקות ספרות ב"זמן מואץ" (טכניקה הקרויה "time-lapse") וצילום רגיל של סיטואציות מוכרות המוקרן בזמן מואט (slow motion). כן נעשה שימוש בצילום הן ממרחק רב והן בקרבה רבה לאובייקט (Extreme Close Up).

פסקול הסרט מבוצע על ידי מספר אמנים, ביניהם להקת דד קן דאנס (Dead Can Dance) ואמנים מיפן, הודו ועוד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים תיעודיים
בית הכנסת האיטלקי (איסטנבול)

בית הכנסת האיטלקי באיסטנבול שבטורקיה, ממוקם בקצה הצפוני של קרן הזהב. בית הכנסת נוסד בשנת 1885 על ידי הקהילה האיטלקית של איסטנבול (קומוניטה איזראליטיקו איטאליאנה די איסטנבול) המכונה גם קהילת הזרים (קאל די לוס פרנקוס). קהילה זו נוסדה בשנת 1862 והשתמשה במספר מבנים קודם לכן.

==היסטוריה==
בשנת 1931 נהרס מבנה בית הכנסת המקורי, ובית כנסת חדש (הניצב עד ימינו) נבנה על מקומו. בשנת 1980 שופץ המבנה וב-1998 הוכנסה מערכת חימום מרכזית.

בית הכנסת היווה בעבר אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול. עד לשנת 1922 שימש בית הכנסת את מקהלת המפטירים שבעיר. הרב יצחק אלגאזי, מגדולי החזנים הטורקיים, שימש בו כחזן בשנים 1923 עד 1933.

== סיכום ==
בית הכנסת נווה שלום (Neve Şalom Sinagogu) הוא הגדול והמוכר ביותר מבין בתי הכנסת באיסטנבול. בית הכנסת ממוקם בקצה הצפוני של קרן הזהב במרכז איסטנבול. אולמו המרכזי נחשב ליפה ולמפואר ביותר בהשוואה לאולמות שביתר בתי הכנסת בעיר. בית הכנסת נוסד בשנת 1885 על ידי הקהילה היהודית האיטלקית של איסטנבול. בפרעות כנגד היהודים בשנות השלושים, בתקופת המרד הערבי של המאה שעברה, נהרס מבנה בית הכנסת המקורי ובמקומו נבנה בית כנסת חדש. בית הכנסת האיטלקי היווה בעבר את אחד מבתי הכנסת החשובים של איסטנבול.

==לקריאה נוספת==
* Naim Avigdor Güleryüz, The Synagogues of Istanbul, Istanbul 2008 (צוין בהערות "בתי הכנסת של איסטנבול")

==קישורים חיצוניים==

* [http://jewishphotolibrary.smugmug.com/MIDDLE-EAST/TURKEY-Istanbul-Italian צילומים של בית הכנסת האיטלקי באיסטנבול]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר האימפריה העות'מאנית
איטלקי
קטגוריה:בתי כנסת ספרדיים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
בית הכנסת הספרדי (ונציה)

בית הכנסת הספרדי הוא בית כנסת הממוקם בגטו של ונציה באיטליה. במקור שימש בית הכנסת את הקהילה הספרדית בוונציה, וכיום, בית הכנסת משמש את הקהילה היהודית שבעיר בתקופה שבין פסח וסוכות.
== היסטוריה ==
בית הכנסת נוסד בשנת 1580 על ידי הקהילה היהודית שהגיעה אל ונציה בעקבות גירוש ספרד (הקהילה עברה דרך אמסטרדם ופרארה ולבסוף הגיעה אל ונציה כ-60 שנה לאחר הגירוש).

המבנה תוכנן על ידי האדריכל הוונציאני באלדסארה לונגנה (גדול אדריכל ונציה באותה עת), אשר, ככל הנראה, תכנן גם את חזית השיש של ארון הקודש. המבנה שופץ בשנת 1635.

בדומה למבנים אחרים מאותה עת - המבנה מעוטר בעיטורי עץ צבוע ומצופה זהב. במבנה שלוש נברשות עשויות זכוכית מורנו.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20090620071931/http://www.kiddushinvenice.com/english/Sinagoga%20Spagnola.htm בית הכנסת הספרדי]
* 

קטגוריה:ונציה: בתי כנסת
ונציה
בית הכנסת הספרדי (פראג)

בית הכנסת ה"ספרדי" בפראג
בית הכנסת הספרדי (בצ'כית: Spanelska Synagoga) הוא בית כנסת ברובע היהודי יוספוב בפראג שבצ'כיה. הוא הוקם בשנת 1868 כבית כנסת מודרני ומפואר, אשר נבנה במקומו של "בית-הכנסת הישן" (Altschule), בית הכנסת הישן ביותר של פראג שנבנה במאה ה-12. 
== היסטוריה ==
האלטשולה שימש מ-1835 את "האגודה לשיפור הפולחן היהודי" בראשות לאופולד צונץ ואחריו מיכאל זקש, שהנהיגה סדרי תפילה מתוקנים עם עוגב (שלא הופעל בשבת), ובשנות ה-60 החליטה הקהילה להרוס את המבנה הישן, שהוחלף בבניין החדש שהושלם ב-1868.

המבנה מעוטר בעיטורי זהב ובאריחים צבעוניים המחקים את סגנון האדריכלות המורי, סגנון אשר נתן למבנה את כינויו. למרות שמו של בית הכנסת, הקהילה שהתפללה בו לא הייתה קהילה מיוצאי ספרד אלא אשכנזית. בית הכנסת נודע גם בשם ה"טמפל" (Tempel). המבנה תוכנן על ידי האדריכל ווייצק איגנאץ אולמן.

במהלך מלחמת העולם השנייה הנאצים השתמשו בבית הכנסת כמחסן עבור תשמישי קדושה יהודיים שנבזזו בכל רחבי אירופה. עשר שנים לאחר המלחמה הוא הוחזר לידי הקהילה היהודית של פראג. לאחר שנים של הזנחה, המבנה שופץ בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונפתח מחדש ב-1998. כיום הוא חלק מהמוזיאון היהודי בפראג ומשמש גם כאתר לקונצרטים. בין היתר שוכנת בו תערוכה של תשמישי קדושה וכלי כסף מקהילות יהודיות שחרבו באירופה. האתר מושך מבקרים רבים, יהודים ושאינם יהודים, בשל יופיו הרב. כיום הוא משמש את הקהילה הקונסרבטיבית המקומית "בית פראג".

בשנת 2001 בקרבת מקום נפתח סניף של מוזיאון היהודי בו מוצגות תמונות של רוברט גוטמן.

<gallery widths="150" heights="150" perrow="2">
Spanish Synagogue Prague CZ 01.jpg|ארון הקודש והבימה
Spanish synagogue dome.jpg|כיפת בית הכנסת
Spanish Synagogue Prague CZ 02.jpg|העוגב
Spanish synagogue prague.jpg|מבט על בית הכנסת ועל העוגב מהקומה השניה
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, עמ' 178–180.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.library.utoronto.ca/moorish/publications/spanish.pdf ההיסטוריה של בית הכנסת] 

קטגוריה:צ'כיה: בתי כנסת
קטגוריה:מבנים ששימשו כבתי כנסת
המוזיאון היהודי2
קטגוריה:בתי כנסת אשכנזיים
קטגוריה:בתי כנסת קונסרבטיבים
קטגוריה:פראג: בתי כנסת
יאגדפנתר

היאגדפנתר (בגרמנית: "פנתר ציד") היה משחית טנקים גרמני במלחמת העולם השנייה המבוסס על תובת טנק הפנתר. קרוב ל-400 יאגדפנתרים יוצרו בין השנים 1945-1944.

== פיתוח ==
יאגדפנתר ב[[צרפת, 1944]]
ב-3 באוגוסט 1942, החליטה סוכנות החימוש הגרמנית לפתח משמיד טנקים חדש המבוסס על שלדת טנק הפנתר, עם תותח 88 מ"מ ארוך. התכנון ניתן ליצרנית הנשק קרופ, שהייתה בשעתו אחראית לפיתוח טנק הפנתר. באוקטובר 1943 הוצג דגם אבטיפוס של היאגדפנתר (ביחד עם דגמי עץ של הטיגר II והיאגדטיגר) לפני אדולף היטלר שאישר את פיתוחם, ונתן ליאגדפנתר את שמו. 

על מנת להתאים את תותח ה-88 מ"מ הגדול לשלדה של הפנתר, הצדדים של הטנק הורמו והורחבו לתוך הצריח בדיוק כמו במשמידי טנקים אחרים בעלי תותח גדול כמו השטוג והיאגדפנצר. ללא צריח זז, היאגדפנתר חייב היה לנוע כולו לעבר המטרה כדי לירות ובכך גרע מקצב האש שלו.

היאגדפנתר חומש בתותח אנטי-טנק 88 מ"מ ארוך קנה בדיוק כמו הטיגר II. החימוש המשני היה מקלע MG34 בקוטר 7.92 מ"מ על הצריח. בזכות התותח ה-88 העצמתי היאגדפנתר היה מסוגל לחסל כל טנק של בעלות הברית עד לטווח של 3000 מטרים. מאחר שהיה מבוסס על שלדת הפנתר האמינה, הטנק לא סבל מבעיות מכניות רבות.

== ייצור ==
בתחילת 1944 החל הייצור של היאגדפנתר, ועד לסוף המלחמה נבנו כ-392 יחידות. היאגדפנתרים הוכנסו לגדודים נגד-טנקים ושירתו בעיקר בחזית המזרחית. בחזית המערבית הם הוכנסו לשירות לראשונה במספרים קטנים מאוד בקרב על נורמנדי. בדצמבר 1944 הובאו כ-51 יאגדפנתרים מהחזית המזרחית לקראת קרב הארדנים.

== ניסיון בקרב ==
ב-30 ביולי 1944 ליד העיירה לוס לוגס בנורמנדי, שלושה יאגדפנתרים מגדוד הפנצרים ה-654 ארבו לקבוצת טנקים בריטים מגדוד המשמר ה-6 והשמידו כ-10 - 11 טנקי צ'רציל בתוך שתי דקות. באותו זמן הגיעו טנקים בריטים נוספים ופתחו באש על היאגדפנתרים, וגרמו לשני צוותים לנטוש את הטנקים בגלל פגיעה בזחלים, בעוד הטנק השלישי נסוג.

בזכות תותח ה-88 מ"מ החזק, הניידות והשריון העבה, היאגדפנתר היה ליריב אימתני לבעלות הברית. מאפיינים אלו הפכו אותו לאחד ממשמידי הטנקים הטובים ביותר במלחמת העולם השנייה, אך הוא הוכנס לשירות מאוחר מדי מכדי שתהיה לו השפעה רצינית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20121228173623/http://afvdb.50megs.com/germany/jagdpanther.html בסיס נתונים AFV]
* [http://www.panzerworld.net/jagdpanther.html מידע על היאגדפנתר]
* [http://www.achtungpanzer.com/pz15.htm#jagdpanther אתר שריון גרמני]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחיתי טנקים גרמניים במלחמת העולם השנייה
סטיב פורניס

סטיבן צ'ארלס "סטיב" פורניס (באנגלית: Steven Charles "Steve" Furniss נולד ב-21 בדצמבר 1952) הוא שחיין עבר אמריקאי. שיאן עולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי, בעל מדליית ארד אולימפית ומדליית כסף בהן זכה באליפות העולם בשחייה. אחיו הצעיר, ברוס פורניס, הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם.

== ביוגרפיה ==
סטיב פורניס נולד במדיסון, ויסקונסין. 

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה פורניס בשתי מדליות זהב במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר בתוצאה של 2:10.82 דקות וב-400 מטר בתוצאה של 4:42.69 דקות.

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה פורניס במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:08.45 דקות, המנצח היה גונאר לארסון משוודיה שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 2:07.17 דקות. בן ארצו טים מקיי סיים שני (2:08.37 דקות), רביעי היה גארי הול סניור שיאן העולם (2:08.49 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.44 דקות, המנצח היה גונאר שקבע שיא עולם חדש נוסף בתוצאה של 4:31.98 דקות, תוצאה זהה לזו של מקיי, אך הוחלט להעניק לו את מדליית הכסף בגלל ששחה ב-2 אלפיות השנייה יותר לאט, לאחר המשחקים הוחלט שלא יתחשבו יותר באלפיות השנייה. שלישי סיים אנדראש הרגיטאי מהונגריה (4:32.70 דקות).

באוניברסיאדה שנערכה במוסקבה, ברית המועצות בשנת 1973 זכה פורניס ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.54 דקות, אחרי סרגיי זאכרוב מברית המועצות (4:37.96 דקות), ב-200 מטר גב בתוצאה של 2:12.72 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד ג'ונסון (2:10.53 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.

ב-1 בספטמבר 1974 השווה פורניס בקליפורניה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי את שיא העולם של דייוויד וילקי מבריטניה שניקבע שבוע קודם לכן (2:06.32 דקות), היה זה שיא העולם היחידי שלו במשחה ל-200 מטר מעורב אישי. שיא זה החזיק מעמד כמעט שנה עד שברוס, אחיו הצעיר שבר אותו כשקבע תוצאה של 2:06.08 דקות.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה ביולי 1975 זכה פורניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה 2:07.72 דקות, אחרי המנצח אנדריאס הרגטיי מהונגריה (2:07.72 דקות) ולפני אנדריי סמירנוב מברית המועצות (2:08.52 דקות).

במשחקים הפאן אמריקאים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1975 זכה פורניס בשתי מדליות זהב במשחי מעורב אישי והגן על תאריו. ב-200 מטר בתוצאה של 2:09.77 דקות וב-400 מטר בתוצאה של 4:40.38 דקות.

באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים פורניס במקום השישי בתוצאה של 4:29.23 דקות, ראשון היה רוד סטראכאן בן ארצו שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 4:23.68 דקות. בשלב המוקדמות קבע פורניס שיא אולימפי חדש (4:27.76 דקות) הזמן השני בטיבו, וחמישי בגמר. את המשחה ל-200 מטר מעורב אישי לא שחו בתחרות לאחר החלטה שנויה במחלוקת של הוועד האולימפי הבינלאומי, המשחה החזק שלו ושל אחיו שהחזיק בשיא העולם.

פורניס למד רפואת שיניים באוניברסיטת דרום קליפורניה, אך עובד ביחסי ציבור של חברת "ארנה".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Steve+Furniss סטיב פורניס], באתר Sports123 
* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחיינים אולימפיים אמריקאים
קטגוריה:שחייני מעורב אישי
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
רדיו א-שמס

רדיו א-שמס (בערבית الشمس, מילולית "רדיו השמש") היא תחנת רדיו אזורי המשדרת לצפון ישראל מכפר החורש שליד נצרת.

== היסטוריה ==
התחנה נוסדה ב-24 ביולי 2003 מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן-1990. המכרז יצא לאחר שהתחנה הערבית הקודמת, רדיו 2000 הגיעה לחדלות פרעון והפסיקה את פעילותה. רדיו א-שמס היא תחנת הרדיו הערבית היחידה הפועלת מכוחו של חוק זה, ועד הקמת רדיו א-נאס בשנת 2020, הייתה התחנה הערבית הפרטית החוקית היחידה הפועלת בישראל. א-שמס הוא המתחרה העיקרי של קול ישראל בערבית (כיום נקרא "רדיו מכאן") אך בניגוד לו, הוא מפעיל מערכת חדשות עצמאית, המשדרת 18 מהדורות חדשות ושלושה יומנים ביום. שידורי התחנה נקלטים באופן חלקי גם במישור החוף ובשומרון, בדרום לבנון ובצפון ירדן, וכן הם משודרים באמצעות רשת האינטרנט. התחנה מתייחסת אל עצמה כאל תחנה המשרתת את כל המגזר הערבי, על אף שאיננה נקלטת בנגב ובדרום הארץ, ולא כאל תחנה אזורית.

רדיו א-שמס נמצא בבעלות משפחת כראם, והוא מנוהל על ידי סוהיל כראם ואשתו אמאל. עד שנת 2005 הייתה קבוצת גאון-תקשורת של בני גאון שותפה בבעלות על התחנה, ופרישתה גרמה לה למשבר והביאה את הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו להעמיד את התחנה בתקופת מבחן של כשישה חודשים. בינואר 2007 הצטרף רדיו א-שמס למועצת העיתונות.

לפי סקרים שערכה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בשנים 2006 ו-2007, כ-50% מכלל המאזינים הערבים בישראל הקשיבו לשידורי התחנה מדי יום. בשידורי התחנה שותפים אמנים ערבים שונים, לשמאס ונחאס יש תוכנית סאטירה שבועית.

בעבר נטען כנגד התחנה כי משודרים בה תכנים אנטי ישראלים. ב-2008 נקנסה התחנה על ידי הרשות השנייה ב-2 דקות פרסום בעקבות שידור פרסומת שכללה "אלמנטים של הסתה ושטנה שאין להם כלל מקום בתחנת רדיו ישראלית".

ב-2014 התיר בג"ץ לתחנה לשדר במהלך יום הכיפורים אשר התלכד באותה שנה עם חג הקורבן. בעקבות זאת החריגה הרשות השנייה ב-2015 את התחנות הערביות מן הכלל האוסר שידורים ביום כיפור.

בשנת 2018, לאחר 15 שנים שבהן רדיו א-שמס הייתה תחנת הרדיו הערבית הפרטית החוקית היחידה בישראל, יצא מכרז של הרשות השנייה לשתי תחנות רדיו בערבית. תחנת רדיו א-שמס אמנם ניגשה למכרז והתמודדה על אחת מן המשבצות הפנויות, אולם הבעלים של התחנה, סוהיל כראם, ציין כי הצורך להתחלק בנתח עם תחנה נוספת עלול לפגוע בהיתכנות הכלכלית שלה.

לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, רדיו א-שמס היא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) התחנה המואזנת ביותר בקרב ערביי ישראל.

== ראו גם ==
* רדיו א-נאס

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20060509025535/http://news.walla.co.il/?w=%2F11%2F782204 המתחרה הצעיר של קול ישראל בערבית]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

א-שמס, רדיו
א-שמס, רדיו
קטגוריה:תקשורת ערבית בישראל
א-שמס, רדיו
כריתת רחם

היסטרקטומיה (באנגלית: Hysterectomy) הוא ניתוח לכריתת הרחם, שלרוב מתבצע על ידי גינקולוג. הסרת הרחם מונעת מהאישה את האפשרות להרות וכמובן שאינה מקבלת יותר את מחזור הוסת. כמעט תמיד ניתוח כריתת רחם כולל גם הסרה של החצוצרות (באנגלית salpingectomy). במקרים בהם כריתת הרחם נעשית בגלל ממאירות הניתוח יכלול גם הסרה של השחלות.

ניתוח כריתת רחם הוא בין הניתוחים הנפוצים בעולם. בכל שנה מתבצעים למעלה מ-600 אלף ניתוחים מסוג זה בארצות הברית לבדה, ושליש מהנשים צפויות לעבור ניתוח זה עד גיל 60.

== סיבות לביצוע ==
כריתת רחם מתבצעת בכמה מקרים, הנפוצים שבהם הם מיומות (גידולים שפירים), סרטן רחם, וצניחת איברי האגן לאחר גיל המעבר (צניחת רחם, בלט השלפוחית וצניחת החלחולת). סיבות נוספות הן ממאירות אחרת באיברי האגן ובמקרים נדירים סיבוכים בלידה.

בשנת 2024 פורסם כי בהודו נאלצות נערות עניות לעבור כריתת רחם כדי שווסת והריון לא יפריעו להן בעבודתן הקשה בשדות הסוכר, המספקים סוכר לקוקה קולה ולפפסיקו<ref>ניו יורק טיימס, [https://www.haaretz.co.il/news/world/2024-04-09/ty-article-magazine/.premium/0000018e-9ec3-d8ed-a58e-bedbee600000?gift=edf2c9c26bf64f0783f844b073f4a9ef נישואי קטינות, חובות ועיקור כפוי: כך מנצלות קוקה קולה ופפסי את פועלות הסוכר בהודו], באתר הארץ, 9 באפריל 2024 (קישור פתוח)</ref>.

ההיסטרקטומיה מתבצעת לעיתים גם כחלק מניתוח להתאמה מגדרית.

== מהלך הניתוח ==
ישנן כמה שיטות שונות לכריתת רחם, בהן שתיים עיקריות. השיטה נבחרת על פי סיבת הניתוח, גיל האשה, מבנה גופה, מחלות רקע וסיבות נוספות. השיטה הראשונה היא כריתת הרחם דרך חתך בבטן התחתונה. השיטה השנייה היא חתך בקצהו העליון של הנרתיק, כאשר לאחר הכריתה תופרים את קצוות העור. ניתוח זה נעשה בדרך כלל עי ידי לפרוסקופיה. כאשר הניתוח מסתיים, במקרה של ניתוח פתוח, מחברים נקז לניקוז הנוזלים באזור החתך. בשנים האחרונות מתחילה להיכנס שיטה נוספת לניתוח לפרוסקופיה, בעזרת מערכת כירורגית דה וינצ'י<ref></ref>.

לעיתים כורתים את הרחם כולו כולל צוואר הרחם (כריתה שלמה), ולפעמים כורתים את הרחם ומשאירים את צוואר הרחם (כריתה תת-שלמה). ההחלטה מתקבלת על פי סיבת הניתוח ודרך הניתוח. במקרים של ממאירות כמעט תמיד תהיה כריתה מלאה של הרחם, החצוצרות והשחלות.

== כריתת רחם בישראל ==
בשנת 2019 בוצעו בישראל 5600 ניתוחי כריתת רחם, כאשר שליש מהם בוצעו בעקבות גידול ממאיר<ref></ref>. כריתת רחם עשויה להקנות על פי תקנות הביטוח לאומי לנכות, אחוזי נכות בשיעור חמישים אחוזים לנשים מתחת לגיל חמישים, ושלושים אחוזים לנשים מעל לגיל חמישים<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:כריתת איבר
קטגוריה:כירורגיה אונקולוגית
קטגוריה:גינקולוגיה: פעולות כירורגיות
קטגוריה:סיבוכים בלידה
קטגוריה:הפרעות הקשורות להיריון וללידה
חנניה בן חזקיה

חנניה בן חזקיה בן גרון (גוריון, גריון) הוא תנא שחי בסוף תקופת הזוגות, בזמן בית שמאי ובית הלל. בנו היה רבי אלעזר בן חנניה.

==ביאור ספר יחזקאל==
מסופר עליו כי לאחר שחכמים חשבו לגנוז את ספר יחזקאל ולהוציאו מן התנ"ך מאחר שכמה פסוקים בו נראים כסותרים את התורה, עלה לעלייתו, לקח עמו שלש מאות חביות שמן למזונו ולהדלקת נרות והסתגר במקום, ושם עיין בדברים עד שתירץ את הסתירות.

לדוגמה בתלמוד בבלי: כלומר, האם איסור אכילת נבלה וטרפה היא רק לכהנים ולא לישראלים? חנניה בן חזקיה תירץ זאת באומרו שהיות שהכהנים היו אוכלים בשר חטאת העוף, שלא היה שחוט אלא מלוק, דבר שבאופן רגיל נחשב לנבלה, ורק לכהנים הותר במקרה זה, לכן הם צריכים אזהרה מיוחדת.

והגמרא מסכמת את העניין בלשון זה: .

==ביקור התנאים בעליה==
במשנה במסכת שבת, מסופר על כינוס של חכמים בעליית חנניה בן-חזקיה. בכינוס זה רבו הנמנים עם בית-שמאי מהנמנים עם בית הלל, וכך הוכרעו שמונה עשרה הלכות כדעת בית-שמאי ולא כדעת בית-הלל, כפי שהיה מקובל בדרך כלל. בתוספתא. בירושלמי מפורט הרקע לכינוס זה, המבהיר את חומרתו: "תלמידי בית שמאי עמדו להן מלמטה והיו הורגין בתלמידי בית הלל. תני שישה מהן עלו והשאר עמדו עליהן בחרבות וברמחים". מתיאור זה משתמע, שהיתרון המספרי של בית-שמאי בכינוס בעלייה הושג כתוצאה ממניעת כניסתם של תלמידי בית-הלל בצורה מכוונת ואלימה.
חוקרים מסבירים אירוע קשה זה, על רקע המתח ששרר בין הקנאים (שנמנו כנראה על בית-שמאי), לבין חכמי-ישראל המתונים (שנמנו על בית-הלל) בזמן המרד הגדול, ערב חורבן ירושלים ובית המקדש השני. לדעתם הכינוס בעלייה נועד לצורך גזירה של כמה תקנות לאומיות, שהמשותף להם הוא הרחקת והבדלת היהודים מן הנכרים, כחלק מן המאבק ברומאים. הסבר זה מתבסס על אחת הברייתות המובאות בירושלמי שם, בשם רבי שמעון בן יוחאי המפרטת את י'ח הדברים שנגזרו, כתקנות הקשורות למאכלי-נכרי ועניינים נוספים הקשורים להרחקות מנכרים.

==כתיבת מגילת תענית==
הגמרא במסכת שבת מייחסת אליו את עריכת מגילת תענית, חיבור המונה את הימים בלוח השנה העברי, בהם אירעו נסים לעם-ישראל, ואין להתענות בהם. אולם לפי נוסחא אחרת החיבור מיוחס לבנו ר' אלעזר בן חנניה. לדעת חוקרים עריכת המגילה נבעה אף היא מטעמים קנאים, ונועדה לחזק את הרוח הלאומית בזמן המרד ברומאים, על ידי זיכרון הניצחונות והנסים שאירעו לעם-ישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור הראשון לתנאים
ז'אק טאטי

כרזת הסרט "חופשתו של מר הולו"
ז'אק טאטי (בצרפתית: Jacques Tati, 9 באוקטובר 1907 – 5 בנובמבר 1982) היה במאי ושחקן קולנוע צרפתי.

==קורות חייו ויצירתו==
טאטי נולד לגיאורג-עמנואל טאטישב (אציל רוסי, צאצא לשושלת רוריק) ולמרסל-קלייר ון-הוף (ממוצא הולנדי) במחוז איוולין (Yvelines) ליד פריז. בראשית ימיו היה שחקן רוגבי מקצועי ובשנות השלושים התמחה כפנטומימאי והופיע מדי פעם בסרטים. באותה עת התנסה גם ביצירת סרטים אילמים קצרים.

את סרטו הארוך הראשון, "יום היריד" (Jour de fête), הוציא בשנת 1949. בסרט זה גלומים כבר רבים מהמאפיינים של סרטיו המאוחרים יותר: הומור, סלפסטיק מעודן המבוסס על תקריות, מעט מאוד דיאלוג ושימוש במוזיקה ואפקטים קוליים במקום בדיבור. סרט זה אינו מציג עדיין את הדמות הראשית של טאטי בכל יתר סרטיו (פרט לאחרון), בגילומו שלו-עצמו, מר הולו (Monsieur Hulot). מר הולו לובש תמיד את אותו מעיל גשם, חובש מגבעת ומעשן מקטרת. הוא דמות תימהונית שהמציאות נוטה להפתיע שוב ושוב. מבטו התמים לחלוטין מאיר באור מגוחך את מוסכמות החברה, את המודרניזם ובאופן סמוי יותר את המבנה הפוליטי והכלכלי.

מר הולו מוצג לראשונה בסרטו השני של טאטי מ-1953, "חופשתו של מר הולו" (Les Vacances de M. Hulot), שבה יוצא מר הולו לחופשת קיץ בכפר נופש ליד הים, שם הוא מנסה לחזר בגמלוניות אחרי בחורה ומבלי דעת זורע הרס הולך וגדל בדרכו. הולו גם מתבונן מן הצד בשלל אירועים וסיטואציות יומיומיות המוארות באור מגוחך כאשר הן נצפות דרך עיניו.

סרטו המצליח ביותר של טאטי היה סרטו הראשון בצבע, "זה הדוד שלי" (Mon Oncle), מ-1958 שאף זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. הסרט מבקר את מעמד הביניים הנובו רישי ואת תרבות הצריכה, כאשר מר הולו מבקר בבית אחותו ובעלה ונתקל בשלל המצאות מופרכות, ביניהן מזרקה על הדשא, שהוא בטוח שמתנכלת לו אישית.

לסרטו השאפתני "Playtime" הקדיש תשע שנות צילומים ובניית סט ענק, שנותר על כנו גם לאחר שצילומי הסרט הסתיימו וכונה טאטיוויל (Tativille, עירו של טאטי) עד שנהרס. הסרט, שיצא לאקרנים ב-1967, מציג פריז מודרניסטית של זכוכית ופלדה בה תועה קבוצת תיירות אמריקאיות, במקביל למר הולו שנקלע למקום לצורך ריאיון עבודה. הסרט קוצץ מגרסה מקורית בת 155 דקות לגרסה בת 126 דקות והוגדר על ידי פרנסואה טריפו כ"סרט מפלנטה אחרת". הסרט היה כישלון מוחלט מבחינה מסחרית וגרם לפשיטת רגל של טאטי. עם זאת בדיעבד זכה הסרט להכרה של מבקרים כ"פסגת יצירתו... שיא חזונו הקולנועי... שהשקיע בו את כל מה שהיה לו להשקיע, רוח וחומר."

ב-1971 הוצג הסרט האחרון שבו הופיע מר הולו, "Trafic" (הופץ בישראל תחת השם "המכונית שלי"). לאחר מכן ביצע טאטי עוד מספר עבודות, בעיקר לטלוויזיה, אך לא שב לגלם את מר הולו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.third-ear.com/p_prod.aspx?id=21942 סקירה באתר האוזן השלישית על "זה הדוד שלי"]
* [http://www.third-ear.com/p_article.aspx?id=722 סקירה באתר האוזן השלישית על "PlayTime"]
* [http://www.third-ear.com/p_prod.aspx?id=21943 סקירה באתר האוזן השלישית על "חופשתו של מר הולו"]
* 
* 
* [http://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=8566 פסטיבל כאן: תוכנית רדיו המוקדשת כולה לסרט "זה הדוד שלי" וליצירותיו של ז'אק טאטי], בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פנטומימאים
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא רוסי
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1907
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1982
*
נמל התעופה אורלי

נמל התעופה אורלי (בצרפתית: Aéroport Paris-Orly) הוא נמל תעופה בדרום פריז (ליד העיר אורלי) המשמש כבסיס משני של חברת התעופה הלאומית הצרפתית, אייר פראנס. 

מנמל התעופה אורלי יוצאות טיסות לערים שונות באירופה, במזרח התיכון, באפריקה, בקאריביים ובצפון אמריקה. לפני בניית נמל התעופה שארל דה גול, היה נמל התעופה אורלי הנמל הראשי של פריז. כיום הוא נמל התעופה עם מספר הנוסעים הגדול ביותר בתוך צרפת והשני במספר הנוסעים בצרפת בטיסות בינלאומיות. 

שטח נמל התעופה הוא 15.3 קמ"ר, ויש בו שני טרמינלים, מערבי ודרומי. 

בעבר, נמל התעופה היה נמל התעופה הראשי של צרפת ומהחשובים בעולם. לאחר שהוקם נמל התעופה שארל דה גול ירד נמל התעופה אורלי מגדולתו, וכיום שארל דה גול משמש כנמל למרבית הטיסות.

חיבור נמל התעופה עם פריז מבוצע על ידי מספר כבישים מהירים, אוטובוסים של אייר פראנס ו-RATP, אורליוול, רכבת תחתית אוטומטית וישנו תכנון לבנות קו רכבת קלה.

== היסטוריה ==
נמל תעופה אורלי נבנה בשנת 1932 כנמל תעופה שני לשדה התעופה לה בורז'ה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש כבסיס של לופטוואפה והופצץ על ידי חיל האוויר המלכותי וחיל האוויר של ארצות הברית.

לאחר הפלישה לנורמנדי בשנת 1944 נכבש שדה התעופה ושימש כבסיס של חיל האוויר של ארצות הברית אשר שיפץ אותו. 

בשנת 1947 עזבו האמריקאים את הבסיס והוא עבר לידי צרפת ששנה לאחר מכן החלה להפעילו שוב כנמל תעופה אזרחי וכבסיס של חיל האוויר הצרפתי וכוחות נאט"ו.

נמל תעופה מהווה נמל הבית של חברת אגל אזור.

== תאונות ומתקפות ==
* ב-3 ביוני 1962 מטוס בואינג 707 של חברת אייר פראנס בדרכו לאטלנטה התרסק בזמן ההמראה. 130 מתוך 132 האנשים במטוס נהרגו. הניצולות היחידות היו שתי דיילות אשר ישבו בחלקו האחורי של המטוס. 
* ב-3 במרץ 1974 מטוס מקדונל דאגלס DC-10 של חברת טורקיש איירליינס אשר היה בדרכו לנמל התעופה לונדון הית'רו התרסק לתוך יער בקרבת שדה התעופה בזמן ההמראה. לאחר חקירה התברר שהסיבה להתרסקות היא דלת תא המטען במטוס אשר לא נסגרה כראוי, נפתחה בזמן הטיסה וגרמה לירידת לחץ משמעותית במטוס ובעקבותה התרסק. 
* ב-13 בינואר 1975 מספר טרוריסטים מהחזית הפלסטינית, ביניהם איליץ' רמירס סאנצ'ס הידוע בכינויו "קרלוס", ירו מספר טילים לעבר מטוס אל על עם 138 נוסעים שהיה בדרכו לניו יורק אך החטיאו ופגעו במטוס יוגוסלבי במקום, 24 אנשים נפצעו בתקיפה. שבועיים לאחר מכן ניסו קרלוס ומחבלים פלסטינים לפגוע שוב במטוס אל על אך בזכות האבטחה ההדוקה בנמל התעופה הם אותרו ובמקום נוצר קרב יריות בו נלקחו 8 אנשים כבני ערובה והוטסו לבגדאד.
* 13 בינואר 1983 התפוצץ מטוס של טורקיש איירליינס על ידי מחתרת ארמנית. 8 אנשים נהרגו ומעל 50 נפצעו.
* ב-18 במרץ 2017 חטף אדם נשק מחיילת בטרמינל, ונורה על ידי חיילים בסמוך. זאת לאחר שעצרו אותו בכניסה לנמל נוסע במהירות מופרזת, הוא דרס שוטר ופצע אותו באופן קל.

== קישורים חיצוניים == 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: תחבורה
אורלי
מתכת אצילה

מתכת אצילה היא מתכת העמידה בפני קורוזיה וחימצון, שלא כמו רוב המתכות. מתכות אלו הן יקרות יחסית, לרוב עקב נדירות הימצאותן בקרום כדור הארץ. המתכות האצילות הן:

*רותניום
*רודיום
*פלדיום
*כסף
*אוסמיום
*אירידיום
*פלטינה
*זהב

כמה מהמתכות האצילות יכולות להתמוסס במי מלך, תערובת חומצות מרוכזת במיוחד.

אפשר להשתמש במונח גם באופן יחסי. סדרה גלוונית היא היררכיה של מתכות (או חומרים מוליכים אחרים) המסודרת מהאצילה ביותר אל הפעילה ביותר, ומאפשרת למתכננים לראות בהרף-עין איך החומרים יגיבו לסביבה בה השתמשו כדי לדרג את הסדרה. במובן זה של המילה, גרפיט הוא אף יותר אציל מכסף (למרות שכימית הוא בסיסי יותר).

בפיזיקה, הגדרת אצילות המתכות היא מחמירה יותר. על פי הדרישות בפיזיקה, רק נחושת, כסף וזהב הן מתכות אצילות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יסודות מתכתיים
קטגוריה:מתכות
אנדרו ויזנייבסקי

אנדרו ויזנייבסקי (באנגלית: Andrew Wisniewski; נולד ב-1 בספטמבר 1981) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז.

== קריירה ==
ויזנייבסקי, יליד סטטן איילנד, ניו יורק, הוא בוגר מכללת סנטנרי משנת 2004. לאחר סיום לימודיו, ניסה לקבל חוזה בליגת ה-NBA, אך לא הצליח ויצא לאירופה.

את הקריירה הבוגרת שלו החל בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית, במדיה קלע 12.9 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן שיחק בטלקום בון הגרמנית, במדיה קלע 20.6 נקודות בממוצע למשחק וסיים את העונה כמלך קלעי הליגה.

את עונת , החל ויזנייבסקי בסניידרו אודינה האיטלקית, אך כבר בדצמבר 2006 עבר לציבונה זאגרב הקרואטית, עימה שיחק גם ביורוליג ואף קלע 11 נקודות בהפסד קבוצתו 83–91 למכבי תל אביב ביד אליהו. כמו כן, זכה עם ציבונה באליפות קרואטיה ונבחר לשחקן ההגנה של העונה בליגה. לאחר עונה זו עבר לאוראל גרייט מליגת העל הרוסית, במדיה קלע 14.5 נקודות בממוצע למשחק. בעונה שלאחר מכן עבר לספרטק סנקט פטרסבורג מאותה הליגה והעמיד ממוצעים של 15.6 נקודות ו-4.8 אסיסטים למשחק.

ב-23 במאי 2009 חתם ויזנייבסקי לשנתיים בקבוצת מכבי תל אביב מליגת העל הישראלית. בתחילת העונה קיבל דקות משחק רבות ובמהלך העונה הסדירה של הירוליג שיחק כמעט 32 דקות בממוצע. עם זאת סבל מחוסר יציבות ביכולתו, מה שגרם לדירדור מעמדו כרכז הפותח של הקבוצה. גם בליגה סבל מחוסר יציבות, אך זה לא הורגש מכיוון ומכבי ניצחה בכל משחקי הליגה שלה בחודשים הראשונים של העונה.

בשלב הטופ-16 של היורוליג הידרדר מעמדו של ויזנייבסקי אף יותר ועל אף שהמשיך לפתוח בחמישייה, הצטמצמו דקותיו לכ-20 בממוצע בלבד. גם ממוצעיו הידרדרו בשלב זה והוא ירד ל-4.2 נקודות ו-1.3 אסיסטים בממוצע למשחק בלבד. עם זאת, הצליחה מכבי להעפיל לשלב ההצלבה מהמקום הראשון בבית, לאחר שניצחה בכל משחקי הבית שלה בשלב זה והוסיפה ניצחון חוץ על ריאל מדריד. במקביל לתחילת שלב הטופ-16, הציג ויזנייבסקי יכולת טובה בליגה ואף הציג את משחק השיא שלו במכבי, כאשר קלע 26 נקודות עם 100 אחוזי הצלחה מהשדה (7/7) נגד ברק נתניה. למרות משחקו המצוין, לא הצליחה לסייע למכבי שהפסידה משחק ליגה לראשונה בעונת , 114-103, לאחר שתי הארכות.

ב-18 בפברואר 2010 הוביל את מכבי תל אביב לזכייה בגביע המדינה לראשונה מזה שלוש שנים. במשחק הגמר נגד בני השרון, קלע 11 נקודות ומסר 9 אסיסטים ונבחר ל-MVP של משחק הגמר.

ב-28 ביוני 2010 חתם ויזנייבסקי לשנה בקבוצת אפס פילזן מליגת העל הטורקית והעפיל איתה לשלב הבתים ביורוליג, אבל לאחר שזו לא הצליחה להעפיל לשלב הבא הוא שוחרר מהקבוצה ב-1 במרץ 2011.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.euroleague.net/competition/players/showplayer?clubcode=TEL&pcode=JQE&seasoncode=e2009 דף הפרופיל של ויזנייבסקי] באתר היורוליג

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני הכוכב האדום בלגרד
קטגוריה:כדורסלני טלקום בון
קטגוריה:כדורסלני ציבונה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני אורל גרייט
קטגוריה:כדורסלני ספרטק סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני אנאדולו אפס
קטגוריה:כדורסלני ספירו שרלרואה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1981
כריתת ריאה

כריתת ריאה מלאה (בלעז: פנאומונקטומיה) או כריתת ריאה חלקית (כגון לובקטומיה שהיא כריתת אונה מתוך אונות הריאה) הוא הליך ניתוחי המיועד בדרך כלל לטיפול בסרטן הריאה. סיבות אפשריות אך נפוצות פחות לביצוע ניתוח זה הן חבלה (טראומה) לריאה, שחפת או זיהומים שונים<ref></ref>.

במקרה של סרטן, כריתת הריאה תהיה יעילה רק במידה והסרטן טרם התפשט לשתי הריאות, ובמידה ולא מדובר בסרטן של תאים קטנים (small cell lung cancer). תנאי מקדים נוסף לניתוח הוא בדיקת תפקודי הריאה שתיוותר לאחר הניתוח, היות שהיא צריכה לעמוד לבדה במטלת הנשימה. בסרטן של תאים קטנים הניתוח אינו יעיל מאחר שהוא לא עוצר את התקדמותו המהירה של הסרטן.

חייהם של 25%-40% מהחולים שהתאימו לניתוח ועברו אותו, מתארכים בלפחות חמש שנים. בשישה עד שנים-עשר אחוזים מהמנותחים מופיע מחדש הסרטן.

== היסטוריה ==
כריתת הריאה הראשונה בהיסטוריה, אשר בוצעה בשלבים על ידי הרופא הסקוטי ויליאם מקיואן (William Macewen), תועדה בחולה שחפת בשנת 1895. ניתוח כריתת הריאה המלא הראשון בוצע בשנת 1933<ref></ref>. בשנת 1951 עבר מלך אנגליה, ג'ורג' השישי, כריתת ריאה בעקבות מחלת הסרטן.

== מהלך הניתוח ==
בניתוח זה מבצעים חתך בבית החזה (thoracotomy), לרוב במרווח הבין-צלעי הרביעי או החמישי ולעיתים תוך חיתוך של צלע, ומשם מוציאים את הריאה הפגומה או את האונה הריאתית<ref></ref>. בזמן ההחלמה המטופל נשאר בטיפול נמרץ ומקבל נוזלים בעירוי. אל אזור החתך מחברים צינורות ניקוז ולעיתים קרובות המנותח גם מונשם. כן מבוצע מעקב אחר השיעול של המנותח כיוון שלעיתים ישנה פליטת הפרשות.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כריתת איבר
קטגוריה:כירורגיה אונקולוגית
קטגוריה:כירורגיית לב-חזה: פעולות
קטגוריה:סרטן הריאה
פסקל קיניאר

פסקל קיניאר (בצרפתית: Pascal Quignard; נולד ב- 23 באפריל 1948), סופר צרפתי.

==ביוגרפיה==
נולד למשפחת מורים בוֶורנֵיי-סור-אַבְר שבחבל נורמנדי עילית בצרפת, וגדל בעיר הנמל לה הבר. nגיל שנה ומחצה סבל מקשיים שתוארו כקשורים לאוטיזם ואנורקסיה, שנמשכו עד שהיה בן שש עשרה שנה. בהקשר זה אמר מאוחר יותר: "אי יכולתי לדבר גרמה לי לכתוב." הוא התעניין בספרות העת העתיקה ובמוזיקה, ולמד בכוחות עצמו לנגן בפסנתר, בעוגב, בצ'לו, בכינור ובויולה.

ב-1966 החל ללמוד פילוסופיה בסורבון והיה תלמידם של עמנואל לוינס ושל פול ריקר. התכונן לכתוב עבודת מחקר בהדרכתו של עמנואל לוינס, אך מרד הסטודנטים של מאי 1968 שם לאל את תוכניתו זו. הוא התרחק מן הפילוסופיה משום שלדבריו: "היא לבשה צורה שלא התאימה לי עוד." הוא עסק במכירת ספרים עתיקים והחל לכתוב את ספריו הראשונים.

חיבורו הראשון הייתה מסה שהוקדשה לסופר ולעיתונאי האוסטרי לאופולד פון זאכר-מאזוך מסה זו פורסמה בכתב העת מרקור דה פראנס. ב-1976 הפך לאחד העורכים של כתב עת זה. ב-1986 פרסם את הרומן "סלון וירטמברג", וב-1989 - את הרומן "מדרגות טירת שאמבור", שלא זכו להצלחה בציבור. הוא הפך לאחד העורכים של הוצאת גלימאר בפריז.

המפורסם שבספריו הוא "כל הבקרים שבעולם" (1991) על אודות מרן מארה - נגן הויולה דה גמבה בחצרו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת בורסאי. ספר זה עובד לקולנוע על ידי הבמאי אלן קורנו בכיכובו של ז'ראר דפרדייה. פסקל קיניאר שימש כנשיא הפסטיבל הבינלאומי לאופרה ולתיאטרון הבארוק הנערך בארמון ורסאי מאז שנוסד תחת הנהגתו של נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.

ב-1994 החליט פסקל קיניאר לפרוש מכל פעילות מוזיקלית ולהתמסר לספרות בלבד. ב-1997 לקה בהתקף לב - מה שגרם לו לכתוב את ספרו "חיים סודיים". ספר זה כולל רומן, יומן אישי, קובץ שירה, מסות ואמרות. בשנת 2000 פרסם את הרומן "מרפסת ברומא", ב-2002 - את הרומן "הצללים הנודדים" שזיכה אותו בפרס גונקור, וב-2006 - את הרומן "וילה אמאליה".

יצירתו של פסקל קיניאר זוכה לתשומת לב מרובה בחוגים הספרותיים של צרפת.

==ספריו שתורגמו לעברית==
* פסקל קיניאר, כל הבקרים שבעולם / מרפסת ברומא, מצרפתית: חגית בת-עדה, הוצאת סמטאות, 2012.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
קפה לאבנה

מאה ה-19.]]
קפה לאבנה (באיטלקית: Caffé Lavena) הוא בית קפה הממוקם בכיכר סן מרקו בוונציה שבאיטליה. בית הקפה הוא אחד מבתי הקפה העתיקים בעולם, ומהידועים שבבתי הקפה שבוונציה.

==היסטוריה==
בית הקפה נוסד על ידי קארלו לאבנה בשנת 1750. משפחת לאבנה מנהלת את הקפה עד ימינו. בעת היווסדו נקרא בית הקפה "קפה אונגריה", מאחר שבאותה עת שלטה בוונציה האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים שונה שם בית הקפה ל"אורסו קורנאטו" (הדב שלראשו כתר) - בשל האיור המופיע בסמל שמעל בית הקפה - דב העומד על שתי רגליו האחוריות ולראשו כתר.

כבר במאה ה-18 זכה הקפה לפופולריות רבה, וישבו בו משכילים ואישי רוח רבים. הקפה זכה לפרסום בשל היותו הקפה האהוב על המלחין ריכרד וגנר בעת שהותו בוונציה. ואגנר נהג לשבת בבית הקפה מדי יום בין השעות חמש ושש אחרי הצהריים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ונציה: מסחר
קטגוריה:בתי קפה