OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מפת בינטינג

מפת העולם בצורת [[תלתן ([http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/collections/israel-collection/Pages/maps.aspx אוסף המפות על שם ערן לאור])]]
מפת בינטינג (בגרמנית: Bünting), שמכונה פעמים רבות "מפת התלתן", היא מפת עולם שצוירה על ידי הכומר, התאולוג והקרטוגרף הפרוטסטנטי היינריך בינטינג ופורסמה בספרו "מסע דרך ספרי הקודש" (Itinerarium Sacrae Scripturae) בשנת 1581. המפה זכתה לפופולריות רבה ולגרסאות רבות. עותק מקורי אחד שלה שמור בספרייה הלאומית בירושלים, באוסף המפות על שם ערן לאור.

==תיאור המפה==
המפה היא מפה פיגורטיבית, המתארת את העולם בדמות עלה תלתן, שעליו מייצגים את שלוש היבשות: אסיה, אירופה, ואפריקה, ובמרכזן ירושלים. התלתן הוא חלק מסמלה של העיר הגרמנית הנובר, שבה נולד בינטינג, שגם ציין זאת בראש המפה ( בגרמנית, בכתב גותי): "העולם כולו בצורת עלה תלתן, שהוא סמלה של העיר הנובר, מולדתי האהובה".

בראש המפה מופיעים איים המסמלים את אנגליה ודנמרק (כנראה הכוונה לסקנדינביה) למול חופי צרפת, ובקצה השמאלי התחתון של המפה מצויה יבשת אמריקה, עם הכיתוב: "אמריקה - העולם החדש". קיומה של יבשת אמריקה נודע לאירופים קרוב למאה שנים לפני יצירת המפה, אך גודלה וצורתה לא היו ידועים והבלטתה הייתה פוגעת בסמליות של הצבת ירושלים במרכז העולם. בשטח הים של המפה מצוירים ספינה, בן ובת ים ומפלצות ימיות.

ביבשת אירופה מופיעים שמות רבים של ארצות, אך מצוירת עיר אחת בלבד - רומא, והיא הגדולה ביותר במפה מלבד ירושלים. באסיה מצוירות ערים רבות ובהן דמשק, ובאפריקה שלוש ערים ובהן אלכסנדריה.

בהתאם להתפתחות טכנולוגית הדפוס בעת פרסום הספר, המפה הודפסה ללא צבעים. רוכשים בעלי אמצעים הזמינו צביעה ביד של המפות והתמונות שבספר, ומספר קטן מתוך עותקי הספר ששרדו עד היום כוללים מפות צבועות. העותק שבאוסף לאור הוא אחד האיכותיים שבהם. לרוב המפות הצבועות מאפיינים דומים, ונראה שהושפעו אלו מאלו: לכל יבשת צבע שונה - אירופה באדום (או ורוד), אסיה (ואמריקה) בירוק ואפריקה בצהוב. בין אפריקה ואסיה מצוי הים האדום הצבוע אף הוא לרוב באדום ולא בכחול. 

גודל המפה 38 על 30 ס"מ.

דגם פסיפס של המפה מותקן על גדר כיכר ספרא, היא כיכר עיריית ירושלים. הדגם נוצר על ידי האמן ארמאן דריאן והוקדש לכבודו של עזריאל זליג הויזדורף, חלוץ ופילנתרופ ירושלמי במאה ה-19, על ידי הקרן החדשה לירושלים לטובת תושביה. דגם נוסף של המפה מצויר על הרצפה שמתחת לפסל גלובוס המתכת בפארק טדי בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* ריכב רובין, ירושלים במפות ובמראות: מן התקופה הביזנטית ועד המאה הי"ט, נהר הוצאה לאור וכנרת בית הוצאה לאור, 1987.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nli.org.il/he/maps/NNL_ALEPH990023684090205171/NLI מפת בונטינג], אוסף ערן לאור, באתר הספרייה הלאומית
* [https://exhibition.nli.org.il/he/exhibition-items/bunting-clover-leaf-map מפת בינטינג בתערוכת הקבע], באתר הספרייה הלאומית, יוני 2024
* מידע על [https://web.nli.org.il/sites/nli/hebrew/digitallibrary/pages/viewer.aspx?docid=NNL03_EDU700334107&presentorid=NLI_EDU מפת התלתן או מפת בונטינג, 1585]. משאב הוראה מאתר החינוך של הספרייה הלאומית
* 
* גרסאות שונות של [https://www.raremaps.com/mapmaker/1507/Heinrich_Buenting מפת התלתן], ששמורות בספריות שונות בעולם.

קטגוריה:מפות ירושלים
קטגוריה:פריטים באוסף הספרייה הלאומית
קטגוריה:יצירות המאה ה-16
מפת נולין

מפת נולין
מפת נולין היא מפה היסטורית של ארץ ישראל והעיר ירושלים שצוירה על ידי הקרטוגרף והגאוגרף הצרפתי ז'אן-בטיסט נולין.

המפה מצויה כיום באוסף המפות ע"ש ערן לאור שבספרייה הלאומית בירושלים.

==תיאור המפה==
המפה מורכבת מארבעה גיליונות, כאשר במרכז המפה ניתן לראות את מרכז ארץ ישראל. בקצה השמאלי העליון של המפה ניתן לראות את הים התיכון ובימין המפה את ים המלח. בצד ימין של המפה איורים של אתרים, ובחלקה הימני התחתון של המפה מצויה מפה קטנה של העיר העתיקה של ירושלים בה ניתן לראות את רחובות העיר העתיקה ואת הר הבית.

המפה יצאה לאור בשנת 1700.

גודלה של המפה 97.8 ס"מ על 125 ס"מ.

==לקריאה נוספת==
* ריכב רובין, ירושלים במפות ובמראות, מן התקופה הביזנטית ועד המאה הי"ט, נהר הוצאה לאור וכנרת בית הוצאה לאור, 1987

==קישורים חיצוניים==
* [http://dlib.nli.org.il:80/R/-?func=dbin-jump-full&object_id=NNL01002368821&silo_library=GEN01 המפה] באתר הספרייה הלאומית

קטגוריה:מפות ירושלים
קטגוריה:פריטים באוסף הספרייה הלאומית
דון מארי

דונלד פטריק "דון" מארי (באנגלית: Donald Patrick "Don" Murray; 31 ביולי 1929 – 2 בפברואר 2024) היה שחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1956 על תפקידו בסרט "תחנת אוטובוס".

==ביוגרפיה==
מארי נולד בהוליווד, בנם היחיד של אתל מארי, אמנית "שיגיונות זיגפלד" ודניס אלויסיוס שהיה מורה לריקוד בברודוויי. הוא למד משחק ב"האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה" ומספר שנים לאחר מכן ערך את ההופעה הבימתית הראשונה שלו בברודוויי במחזה "השושנה המקועקעת".

הופעתו הקולנועית הראשונה של מארי בדרמה של ג'ושוע לוגאן "תחנת אוטובוס" הייתה מוצלחת למדי. בסרט הוא הופיע בתור הקאובוי הנאיבי לצידה של הכוכבת מרילין מונרו והיה מועמד על תפקידו בסרט לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה שלאחר מכן הופיע בדרמות "כובע מלא גשם" של פרד זינמן בתפקיד החייל ג'וני פופ שחוזר משירותו בקוריאה ו"מסיבת הרווקים" של דלברט מאן בתפקיד מנהל החשבונות צ'ארלי סמסון.

ב-1962 שיחק מארי בדרמה הפוליטית של אוטו פרמינגר "עצה והסכמה" בתור הסנטור בריגהאם אנדרסון. ב-1972 הופיע בסרט הפעולה-מדע בדיוני של ג'יי. לי תומפסון "כיבוש כוכב הקופים" בתפקיד המושל בריק. ב-1981 שיחק מארי בדרמה של פרנקו זפירלי "אהבת בוסר" בתפקיד יו, אביה של הצעירה ג'ייד באטרפילד (ברוק שילדס).
ב-1986 השתתף מארי בפנטזיה הקומית של פרנסיס פורד קופולה "להתחתן בשנית" לצידם של ניקולס קייג', ג'ים קארי וקת'לין טרנר.
מלבד לשחק ביים מארי שלושה סרטים שלא זכו להצלחה ושימש כתסריטאי של סדרת הדרמה "נוטס לנדינג", סדרה בה שיחק מארי ב-33 פרקים בתפקיד ויליאם סידני פיירגייט, בעלה הראשון של קארן קופר.

מארי נפטר ב-2 בפברואר 2024. הותיר אחריו חמישה ילדים: השחקנים פטרישיה וכריסטופר מארי מנישואיו לכוכבת הקולנוע הופ לאנג, אותה הכיר על סט הסרט "תחנת אוטובוס", ושלושה ילדים מנישואיו לשחקנית בטי ג'ונסון.

== פילמוגרפיה ==
* תחנת אוטובוס (1956)
* כובע מלא גשם (1957)
* מסיבת הרווקים (1957)
* מהגיהנום לטקסס (1958)
* אלף הגבהות האלה (1959)
* לחיצת יד עם השטן (1959)
* ברגל בגיהנום (1961)
* כומר בריוני (1961)
* הסנאט ימליץ ויאשר (1962)
* הבריחה ממזרח ברלין (1962)
* מותק הגשם חייב לרדת (1965)
* כיבוש כוכב הקופים (1972)
* גיבור קטלני (1976)
* אהבת בוסר (1981)
* אני הגבינה (1983)
* נסיכת הקוורטרבק (1983)
* חלומות רדיואקטיביים (1985)
* להתחתן בשנית (1986)
* זיווג משמיים (1986)
* רוחות לא יכולות לעשות זאת (1990)

== טלוויזיה ==
* נוטס לנדינג (1979–1981)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
מפת דה-פייר

מפת דה פייר
מפת דה פייר (בצרפתית: De-Pierre), או, בשמה המלא: מתווה אמיתי ומקיף של עיר הקודש הנודעת בעולם ירושלים, היא מפה עתיקה של העיר ירושלים שצוירה על ידי הצליין האוסטרי דה פייר, בווינה, בשנת 1728.

המפה מצויה כיום באוסף המפות ע"ש ערן לאור שבספרייה הלאומית בירושלים.

==תיאור המפה==
המפה מתארת בצורה מפורטת את העיר העתיקה של ירושלים תוך דיוק בתיאור חומת העיר העתיקה שנבנתה על ידי הסולטאן סולימאן המפואר, מבני הר הבית ומגדל דוד, אולם תוך ציור חופשי של המבנים המקיפים את העיר העתיקה ומיקום רחובות העיר העתיקה.

המבט על העיר העתיקה הוא מבט מכיוון הר הזיתים לעבר העיר (היינו מכיוון מזרח למערב). בתחתית המפה מופיעים נהר הירדן ובצידה השמאלי מופיע אזור ים המלח.

על המפה מתוארים אירועים היסטוריים ואירועים המוזכרים בתנ"ך, כך ניתן לראות את העץ עליו תלוי אבשלום, וכן שנים משנים עשר המרגלים כשהם אוחזים אשכול ענבים, דוד כשהוא נלחם בגוליית, אברהם ושלושת המלאכים, וכוכב בית לחם.

המפה הוקדשה לקיסרית אליזבטה - כריסטינה, אשתו של קארל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

גודלה של המפה 84.3 ס"מ על 53.4 ס"מ.

==לקריאה נוספת==
* ריכב רובין, ירושלים במפות ובמראות, מן התקופה הביזנטית ועד המאה הי"ט, נהר הוצאה לאור וכנרת בית הוצאה לאור, 1987

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20130502084736/http://www.jnul.huji.ac.il/dl/maps/jer/html/jer053.htm מידע על המפה] באתר אוסף ערן לאור, הספרייה הלאומית

קטגוריה:מפות ירושלים
קטגוריה:פריטים באוסף הספרייה הלאומית
סטניסלב ז'ולקייבסקי

סטניסלב ז'ולקייבסקי
סטניסלב ז'ולקייבסקי (בפולנית: Stanisław Żółkiewski, 1547–1620) היה מצביא פולני, אציל ומגנאט ממשפחת האצולה לוביץ', שהצטיין במלחמות הממלכה ("רפובליקה") הפולנית-ליטאית בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. הוא כיהן בתפקידים בכירים של הממלכה, כמו מושל העיר לבוב (אחרי 1590), וויבוד של הווייבודות קייב, קנצלר של הכתר - אחרי שנת 1618. החל משנת 1588 התמנה להטמאן ומשנת 1613 - להיטמאן גדול של הכתר. במהלך הקריירה הצבאית שלו ניצח קרבות חשובים נגד השוודים, נגד הרוסים, נגד האימפריה העות'מאנית ונגד הטטרים. 

המפורסם שבניצחונותיו היה קרב קלושינו נגד הכוחות המשולבים של רוסיה ושוודיה. בעקבות הניצחון הטילו הפולנים מצור על מוסקבה וכבשו אותה. ז'ולקייבסקי נהרג בקרב צצורה (או צוצורה) נגד העות'מאנים, אחרי שסירב לסגת. אחרי שכבר זכה לתהילה, מותו כגיבור רק העצים את שמו בפי הבריות. הוא נחשב לאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה של המדינה הפולנית-ליטאית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אצולה פולנית
קטגוריה:אנשי צבא פולנים
קטגוריה:ילידי 1547
קטגוריה:נפטרים ב-1620
Ultima Ratio

Ultima Ratio או בעברית: המוצא האחרון (מלטינית: ultimus - "האחרון" ו- ratio - "סיבה", "שיקול") משמעו המוצא האחרון בסכסוך בין שתי ישויות, לאחר שכל האפשרויות האחרות נוצלו.

בהקשר של יחסים בינלאומיים משמש כטיעון למלחמה, במיוחד "מלחמה הוגנת" לאחר שכל שאר האפשרויות נוצלו.

== מקור המונח ==
המונח מגיע ממלחמת שלושים השנים. הצרפתים הטביעו על התותחים שלהם את המושג (ultima ratio regum - "המפלט האחרון של המלכים").

== ראו גם ==
* עילה למלחמה
* PGM Ultima Ratio - רובה צלפים צרפתי

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
סמל לה ריוחה

סמל לה ריוחה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית לה ריוחה שבספרד.

הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב. צד ימין (של הצופה) הוא שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים מעל גשר זהב בעל שלוש קשתות שלבניו מסומנים בשחור, נטוי מעל נהר כסף ובו ארבעה גלים כחולים. עיצוב זה נלקח מהסמל ההיסטורי של העיר לוגרוניו והוא מסמל את הגשר העתיק שלה מהמאה ה-11, שנטוי מעל נהר אברו. 
בצד שמאל, שדה זהב ובו צלב יעקב הקדוש אדום, שמשני צידיו צדפות לבנות מוקפות באדום, מעל הר ירוק. הצלב מסמל את יעקב הקדוש (בספרדית סנטיאגו) שהוא הקדוש המגן של ספרד. על פי המסורת הנוצרית בספרד, עצמותיו צפו על צדפה עד הגיען לחופי ספרד, שם נקברו בעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה. הצליינים העולים לקברו, עוברים בדרך סנטיאגו שעוברת בכל שטחה של לה ריוחה, ממזרח למערב. ההר מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים בקרב ליד הר קלאביחו (Clavijo) בשנת 844, במהלך הרקונקיסטה.

סביב שני החלקים, גבול כחול ובו שלושה פרחי חבצלת זהובים, בשתי הפינות העליונות ולמטה באמצע, מוטיב שנלקח גם הוא מסמל לוגרוניו.
מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.

הסמל עוצב ב-1957 במטרה לשמש כסמל פרובניציית לוגרוניו, ונקבע לבסוף בחוק כסמל לה ריוחה ב-1985.
סמל העיר לוגרוניו מ-1523
==ראו גם==
* דגל לה ריוחה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.larioja.org/npRioja/default/defaultpage.jsp?idtab=25733 סמל לה ריוחה באתר הממשלה]
* [http://www.parlamento-larioja.org/?go=8054f8847815df7f0de1611f952c4ef37e6c47acd69e71ed4040ce431694dee8b9fe9da457372c3044c9d965afd8f61d6977c7ef5f4087387b236d6c275de1146ff9e954cbbc39252bed7217085368b4 תיאור הסמל באתר הפרלמנט]

קטגוריה:לה ריוחה (קהילה אוטונומית)
לה ריוחה
לימאוואדי יונייטד

לימאוואדי ינייטד (Limavady United Football Club) הוא מועדון כדורגל צפון אירי, המשחק בעיר לימאוואדי שבמחוז לונדונדרי. המועדון נוסד בשנת 1884, ומשחק בליגה הצפון אירית השלישית.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1884. בעונתו הראשונה ובעונתו השנייה הגיע לגמר הגביע האירי והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי. בשנת 1921 נוסד הגביע הצפון אירי. בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין. בעונות , , , הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות PSNI, לינפילד, ליסבורן דיסטלרי וקליפטונויל בהתאמה.

בעונת , העונה הראשונה של גביע הליגה הצפון אירית, הגיע לשלב רבע גמר והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בעונת 1989/1990 הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנבון. בעונות , הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצות קרוסאדרס ודונדלה בהתאמה. בעונת הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת הגיע לרבע גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת אומה טאון. המועדון שיחק בליגות הנמוכות בצפון אירלנד עד סוף עונת 1996/1997.

מעונת ועד עונת המועדון שיחק בליגה הצפון אירית השנייה. בעונת הגיע לחצי גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת לינפילד. בעונת הגיע לשמינית גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת גלנטורן. בעונת הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת גלנבון. בסוף העונה עלה לליגת העל הצפון אירית. בעונתו הראשונה בליגת העל הצפון אירית הגיע לחצי גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קולריין.

המועדון שיחק בליגת העל הצפון אירית במשך 5 עונות עד עונת . בעונת הגיע לרבע גמר גביע הליגה והפסיד לקבוצת ליסבורן דיסטילרי ולשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת בנגור. בעונת הגיע לשמינית גמר הגביע הצפון אירי והפסיד לקבוצת קרוסאדרס. בסוף עונת הגיע למקום ה-15 והלפני אחרון בליגה וירד לליגה הצפון אירית השנייה.

הקבוצה שיחקה בליגה הצפון אירית השנייה ברציפות מעונת ועד עונת . בעונות ו- הגיעה לשמינית גמר גביע הליגה והפסידה לקבוצות בלינמלרד יונייטד וקאריק ריינג'רס בהתאמה. בסוף עונת ירדה מהליגה הצפון אירית השנייה לליגה הצפון אירית השלישית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל צפון-איריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1884
עיטור האומץ

עיטור האומץ של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר הוא העיטור השני בחשיבותו מבין העיטורים הניתנים לשוטרי משטרת ישראל. העיטור מוענק על ידי המפכ"ל (לשוטרים). העיטור מוענק על "מעשה גבורה, שנעשה בעת מילוי תפקיד, תוך חירוף נפש, שיש בו גילוי אומץ לב בלתי רגיל".

==היסטוריה==
בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל ובמסגרתו יוסד עיטור האומץ. העיטור הוענק לראשונה בשנת 1975 ל-16 שוטרים ואנשי משמר הגבול. בשירות בתי הסוהר הוענק העיטור לראשונה בשנת 2005.

כמה מקבלי עיטור האומץ ידועים הם: המפכ"ל לשעבר אסף חפץ שקיבל עיטור זה על פעולתו בזמן הפיגוע בכביש החוף, עמוס יעקב, קובי שבתאי, מאיר אליהו ואופיר סולימאן שקיבלו עיטור זה על חלקם בקרב כנגד מחבלים ביישוב גדיש בשנת 2003, פסקל אברהמי, לוחם הימ"מ ובועז גולדברג שקיבלו עיטור זה על הריגת חוליית מחבלים בקרב ב-1990, צ'רלי שלוש שנדקר למוות על ידי מחבל בירושלים ויעקב ברמן, על פועלו במבצעים רבים, קצין בימ"ס שעוטר גם בעיטור העוז של צה"ל.

==עיצוב העיטור וענידתו==
את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו יש צורה של מנורת שבעה קנים. מתחת למנורה שני ענפי זית וביניהם סמל המשטרה. העיטור מחובר לסרט סגול ברוחב 4 סנטימטרים ובו שני פסים אדומים דקים. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם.

את העיטור ייצרה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.

אות העיטור הוא סגול ובו שני פסים אדומים דקים. כאשר אדם זכאי ליותר מעיטור אומץ אחד הוא עונד תג בצורת הפארה על אות העיטור ודין תג זה כעיטור נוסף. אות העיטור על הצד השמאלי של החזה והעיטור עצמו, כאשר הוא נענד, הוא נענד בצד ימין.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.gvura.org/c19798-עיטור-האומץ-משטרה רשימת מקבלי העיטור] באתר הגבורה

אומץ
צביקה פורמן

צביקה פורמן (נולד ב-25 בספטמבר 1969) הוא מדבב, שחקן וקריין ישראלי.

== ביוגרפיה ==
נולד בארצות הברית ועלה לישראל. החל את הקריירה באנגלית כאשר גילם את דני סטון בסדרה "Seven in Heaven". ב-1998 החל לדבב, תפקידו הראשון היה בסדרת הטלוויזיה "איירון מן". בנוסף המשיך לשחק, בסדרות "רמת אביב גימל", "הפיג'מות" ו"בטשת מואב".

פורמן מוכר בעיקר בזכות דיבוביו. הוא מדבב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל, אולפני אלרום וכן באולפני דאבי דאב. פורמן מדבב בעיקר לערוץ הילדים, לערוץ הופ!, לערוץ לולי, לערוץ דיסני, לערוץ ניקלודיאון ולסרטי הנפשה קולנועיים, ביניהם: "נסיכת הנילוס", "מועדון ווינX", "סיילור מון", "זובומפו", "משטרת האגדות", "אי-שרדות", "עידן הקרח 2", "המחליפים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "סנג'אי וקרייג", "מרקו מקאקו", "אייס", "טינקרבל וסוד הכנפיים", "שיזאו", "גרוויטי פולס", "לאקי דאק: ברווז בר מזל", "תומס הקטר וחברים", "קפטן תחתונים: הסרט", "טון מרטי", "פרדיננד", <nowiki></nowiki>קמי, "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה", "מפלצת של מלון: הסדרה", "עידן הקרח 3", "עידן הקרח: חוגגים בגדול", "עידן הקרח 4", ליגת הצדק בפעולה", "קסם של מפלצת", "פולי פוקט", "אבודים בעוץ", "הגרינים בעיר הגדולה", "אמפיביה", "גולשים על הירח","האגדה של קורה", "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", "סינדרלה 3: אהבת אמת", "המחנה הקסום", "כוח המים", "ביימקס!" ועוד.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
טד טלי

טד טלי (באנגלית: Ted Tally, נולד ב-9 באפריל 1952) הוא מחזאי ותסריטאי אמריקאי עטור פרסים.

== חייו ==
נולד כתיאודור ויליאם טלי בצפון קרוליינה. למד באוניברסיטת ייל בפקולטה לדרמה. בתום לימודיו, החל לביים הצגות תיאטרון וסרטי טלוויזיה. אולם עבודתו המפורסמת ביותר היא כתיבת התסריט ל"שתיקת הכבשים", עליה גם זכה בפרס האוסקר ובפרסים נוספים. בשנות התשעים חיבר תסריטים לסרטים עצמאיים. בשנת 2001 היה אמור לכתוב את התסריט ל"חניבעל", אך לאחר שהוא והבמאי ג'ונתן דמי ראו כי אינם מתחברים לספר, הוטלה משימת הכתיבה על דייוויד מאמט. לטענת טלי, הוא חש רגשות אשמה משום שהרגיש "חייב" לתומאס האריס על האוסקר.

אולם בשנת 2002 נשכר על ידי דינו דה לורנטיס לכתוב את התסריט ל"דרקון אדום", ובכך סגר מעגל עם תומאס האריס. עוד מפועלו: הפיק בהתנדבות את הסרט "המשימה מאדים" (2000), שימש יועץ ל"שרק 2" (2004) ול"מדגסקר" (2005).

בשנת 2018 לקח חלק בכתיבת התסריט לדרמת המלחמה "12 לוחמים" לצד פיטר קרייג ובבימויו של ניקולאי פוגלסיג

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מחזאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
מתיאס קונצל

מתיאס קונצל (בגרמנית: Matthias Küntzel, נולד ב-1955) הוא איש מדע המדינה המתגורר בהמבורג. שימש יועץ בכיר לוועידת המפלגתית של מפלגת הירוקים בגרמניה וכיום עמית מחקר ב"מרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון" באוניברסיטה העברית בירושלים וחבר בהנהלת ארגון "אקדמאים למען שלום במזרח התיכון". בשנת 2007 פרסם את ספרו "ג'יהאד ושנאת יהודים" על שורשיה הנאציים של מתקפת 11 בספטמבר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חוקרי מדע המדינה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1955
הבנק המרכזי של כווית

הבנק המרכזי של כווית (בערבית: بنك الكويت المركزي) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת כווית.
הבנק נוסד בתאריך 30 ביוני 1969, כעשור לאחר השגת עצמאותה הרשמית של כווית מבריטניה, במטרה להבטיח את יציבותה הפיננסית של כווית. המטה של הבנק המרכזי ממוקם בבירת המדינה כווית סיטי.

במהלך חודש אוגוסט 2011, בעקבות דיווחים לפיהם חברים במועצה הלאומית של כווית הזרימו לכיסם הפרטי במרמה מיליוני דינרים כוויתים, קרא ראש ממשלת כווית לנגיד הבנק להתפטר לאלתר מתפקידו.

במהלך חודש פברואר 2012, החליט נגיד הבנק, שייח' סאלם עבדול עזיז א-סבאח, להתפטר מתפקידו בשל מחאה על התנהלותה הבזבזנית של הממשלה.

==תפקידי הבנק==
התפקידים הרשמיים של הבנק המרכזי של כווית הם:
* הנפקתו הסדירה של הדינר הכוויתי, ושמירה על יציבות מעמדו.
* הכוונתה של מדיניות האשראי הלאומית של כווית.
* פיקוח על המערכת הבנקאית הכוויתית.
* ייעוץ פיננסי למועצה הלאומית של כווית.
* מילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים, כמו גם את כל המשימות המוטלות על בנק מרכזי על פי חוק הבנקאות הבינלאומי, או על פי כל אמנה בינלאומית אשר המדינה חתומה עליה.

==ראו גם==
* דינר כוויתי

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

כווית
קטגוריה:כווית: כלכלה
קטגוריה:כווית סיטי: מבנים
קטגוריה:כווית: בנקים
בנק כף ורדה

בנק כף ורדה (בפורטוגזית: Banco de Cabo Verde) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי ברפובליקת כף ורדה. הבנק ממוקם בפראיה, קייפ ורדה הבנק מעסיק 159 עובדים. מנכ"ל הבנק הוא ז'ואאו אנטוניו פינטו סרה.<ref></ref>

הבנק נוסד בשנת 1975 על ידי ממשלת כף ורדה, אשר ביקשה ליצור מוסד בנקאי חדש אשר ימלא הן פונקציות של בנקים מסחריים, והן את תפקידיו הסדירים של בנק לאומי ברחבי העולם. הבנק נוצר בעקבות הלאמתם של סניפי הבנק הקולוניאלי הפורטוגלי Banco Nacional Ultramarino, אשר שכנו במדינה החל משנת 1865, ושימוש במשאביו כבסיס להקמתו של הבנק הלאומי של כף ורדה.

במהלך שנת 1993 הוחלט לשלול מהבנק את תפקידיו המסחריים, ולהגדירו מחדש כבנק לאומי הממלא תפקידים אלו ותו לא. תפקידיו המסחריים של הבנק הועברו לבנק חדש, Banco Comercial do Atlântico, אשר הופרט בשנת 1998.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
כף ורדה
קטגוריה:כף ורדה: כלכלה
הבנק הלאומי של כווית

הבנק הלאומי של כווית (בערבית: 	بنك الكويت الوطني) הוא הבנק הגדול במדינה שהוקם בשנת 1952.

הבנק נוסד ב-19 במאי 1952 לפי צו של אמיר כווית. בהדרגה הוא גדל לבנק הגדול באזור. בשנת 2018 רווחי הבנק הגיעו לכ-900 מיליון $.

הבנק פועל ב-68 סניפים בכווית ובסך הכול הוא מפעיל 143 סניפים באירופה, ארצות הברית ומזרח הרחוק. בבעלות הבנק נמצאים בנקים בבריטניה, לבנון, שווייץ, מצרים ומדינות נוספות. כ-30% מבנק הבינלאומי של קטר נמצאים בבעלות NBK.

הבנק היה בין הראשונים במזרח התיכון שהקים חבר יועצים בינלאומי. נשים מיוצגות בדרג הניהולי של הבנק. משנת 2014 שייח'ה אל-בחר מכהנת כסגנית מנכ"ל הבנק.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:כווית: כלכלה
קטגוריה:בנקים
קטגוריה:כווית: בנקים
זלין

זלין (בצ'כית: Zlín, בגרמנית: Zlin) היא עיר בדרום-מזרח צ'כיה, ובירת מחוז זלין, שוכנת לגדת נהר דז'בניצה (Dřevnice).

פיתוח העיר המודרנית נזקף לזכותה של יצרנית הנעלים בטא, שמפעלה הראשון הוקם בשנת 1894 בעיר.

זלין מדורגת במקום ה-11 ברשימת הערים הגדולות בצ'כיה, בשנת 2021 התגוררו בעיר 74,178 תושבים.

מועדון הכדורגל המקומי מתמודד בליגה העליונה בצ'כיה.

בשנת 1934 הוקם בעיר אולפן קולנוע Atéliery Bonton Zlín. הוא פעל עעד לשנת 2013. בין הסרטים שצולמו בו נמנאת סדרת סרטי הנפשה פאט ומאט.

== ערים תאומות ==
לזלין שמונה ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
ייהלבה

ייהלבה (בצ'כית: Jihlava ; בגרמנית: Iglau, איגלאו; בפולנית: Igława, איגלבה; ביידיש: ייִגלאַווע) היא בירת מחוז ויסוצ'ינה שבדרום צ'כיה, שוכנת על גדת נהר ייהלבה, באזור הגבול ההיסטורי בין מוראביה לבוהמיה.

העיר מדורגת במקום ה-17 ברשימת הערים הגדולות בצ'כיה. בשנת 2021 התגוררו בה 50,523 תושבים.

== ערים תאומות ==
לייהלבה ארבע ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אליהו ויור

אליהו ויוּר (באנגלית: Ellis Vure; 17 במרץ 1916 – 10 במאי 2000) היה רופא ישראלי, יהודי יליד אנגליה, מראשוני הרופאים בצה"ל ובמדינת ישראל וחייל בריטי, שעוטר בשני צל"שים.

==ביוגרפיה==
נולד בלידס, אנגליה. סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת לידס ב-1941, עם תעודה של ה Royal College of Surgeons of England. באותה שנה גם קיבל רישיון לעסוק בכירורגיה ומיילדות.

=== שירות בצבא הבריטי ===
ויור שירת כרופאם של שני גדודי קומנדו במהלך מלחמת העולם השנייה - The City of London Rough Riders ו- Black Watch (גדוד קומנדו סקוטי). 

השתתף בפלישה הבריטית לתוניסיה, ולאחר מכן בפלישה לסיציליה ולאיטליה, כולל בקרב המפורסם מונטה קאסינו.

במסגרת שירותו הצבאי, טיפל ויור במאות פצועים בעת פלישת בנות הברית לצרפת.

ויור היה בעל שני ציונים לשבח, שהוענקו לו במסגרת שירותו על ידי המלך ג'ורג' השישי.

=== שירות בצה"ל ===
ויור עלה לישראל ביוני 1948. קיבל יחד עם אשתו את אשרות הכניסה לישראל מספר 3 ו-4, כאשר את השתיים הראשונות קיבל הנשיא חיים ויצמן.

עם פרוץ קרבות מלחמת העצמאות חש ויור חובה לתרום מניסיונו כרופא צבאי בעל ותק וניסיון. ויור שימש כרופא הגדודי של גדוד 54 של חטיבת גבעתי, ושל סיירת "שועלי שמשון". 

במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948, בו הובקעה הדרך לנגב, פעל בתחנת איסוף הפצועים בכאוכבה, מתוך בקתת חמר שהוסבה למרפאת-שטח. בלילות עבר מגבעה לגבעה בשדה הקרב וטיפל בפצועים תחת אש. שם הצליח להציל בין היתר את חייהם של שני פצועי ראש קשים ביותר שסיכויהם להנצל היה קלושים ביותר. 

במבצע קדש (1956) שמש כקצין פינוי חזית דרום, ולאחר מכן מונה למפקד בית חולים שדה 544 במצודה ליד אילת.

במלחמת ששת הימים הועבר לתפקיד מפקד חדר המיון בבית החולים אסף הרופא.

=== קריירה רפואית ===
ב-1949 ייסד את מחלקת הילדים בביה"ח תל השומר ע"ש שיבא. ניהל את מחלקת הילדים בבית החולים אסף הרופא במשך שלושים שנה. 

במהלך שנות ה-50 היה מהמומחים היחידים בארץ לטיפול במחלת הפוליו, לאחר שעבר התמחות באנגליה, משם הביא איתו שני מומחים כירורגים נוספים למחלת הפוליו. הקים וניהל את מרכז השיקום לחולי פוליו בבית החולים אסף הרופא. 

ויור שימש כיושב ראש ועדות חקירה במשרד הבריאות, ושיתף פעולה עם מכון ויצמן למדע בפיתוח התרופה אלפא די 3.

==ראו גם==
*מאיר מייקין

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.unithistories.com/officers/Army_officers_V01.html אליס ויור (Ellis Vure)], באתר Unit Histories
* [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/?term=vure+e.%5BAuthor%5D רשימת מאמרים של ויור], באתר PubMed

<gallery>
תמונה:Eliyahu vure certificate 2.jpg|תעודת סיום לימודיו של ויור
קובץ:Vure wedding british uniform.jpg|ויור במדים בריטיים ביום נישואיו
תמונה:Vure certificate.png|אשרת הכניסה לישראל של ויור
תמונה:Vure certificate 2.png|אשרת הכניסה לישראל של אשתו של ויור
קובץ:Ellis vure.jpg|אליהו ויור בצעירותו
קובץ:Vure ben gurion.jpg|ויור עם דוד בן-גוריון
</gallery>

קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:רופאים יהודים בריטים
קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי שמיר
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:לידס: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לידס]
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
פרדוביצה

פרדוביצה (בצ'כית: Pardubice ; בגרמנית: Pardubitz) היא עיר בצפון צ'כיה, בירת מחוז פרדוביצה, שוכנת על גדת נהר אלבה, ומרוחקת כ-96 קילומטרים ממזרח לבירה פראג.
== גאוגרפיה ==
פרדוביצה מדורגת במקום העשירי ברשימת הערים הגדולות בצ'כיה, בשנת 2021 התגוררו בעיר 89,619 תושבים. 

אוניברסיטת פרדוביצה היא בעלת מסורת של כמעט שבעים שנות השכלה גבוהה באזור. המכללה הכימית (לימים מכונה המכון לטכנולוגיה כימית) נוסדה בשנת 1950 במטרה לתת מענה לצרכים של אזור בוהמיה המזרחית, שהייתה עשירה בתעשייה כימית מפותחות המספקת הזדמנויות נרחבות למחקר בתחום. אופייה של האוניברסיטה השתנה במיוחד לאחר 1990: נוסדו פקולטות חדשות המציעות מגוון רחב של תוכניות לימוד. כיום האוניברסיטה מחויבת לספק הזדמנויות חינוכיות לאוכלוסיית הסטודנטים המגוונת מרחבי צ'כיה ומלמעלה מ 60 מדינות.<ref></ref>

בעיר קיימת קבוצת כדורסל הנקראת בסקטבלבוי קלאב פרדוביצה.

== ערים תאומות ==
לפרדוביצה שלוש עשרה ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
40:06

40:06 הוא אלבום הסולו השני של הזמר הישראלי גידי גוב שיצא במאי 1983.

== רקע ==
בחמש השנים שעברו מאז צאת אלבום הסולו הראשון שלו, "תקליט ראשון", היה גידי גוב סולן להקת הפופ "גזוז" ולהקת הרוק "דודה", השתתף מספר פעמים בפסטיבל שירי הילדים וכן היה חלק מצוות התוכנית "זהו זה!".
באלבום זה חזר גוב לסגנון המוזיקלי של אלבומו הראשון הכולל עיבודי רוק רכים עם נטייה לג'אז ושב לשתף פעולה עם יוני רכטר כמפיק מוזיקלי, מעבד ומלחין רוב השירים. שני שירים הולחנו על ידי אבנר קנר: "נם לא נם" ו"סיפור קצר".

מילות שישה מהשירים נכתבו על ידי הפזמונאי אהוד מנור, שלושה על ידי הפזמונאי עלי מוהר והשיר "נם לא נם" נכתב על ידי טלי כהן. המילים לשיר "יש אי שם" ללחן של רכטר נכתבו על ידי רכטר עצמו יחד עם ענת גוב, אשתו של גידי, בעוד המילים שכתב מוהר ללחן זה תחת השם "תן לי יד" הוקלטו מאוחר יותר באלבומים "אבק של כוכבים" של חוה אלברשטיין ו"וכך התחיל העצב המתוק" של מוהר.

לאחר צאת האלבום יצאו גוב ורכטר לסיבוב הופעות שלא נחל הצלחה, אך רבים משירי האלבום הפכו ללהיטים גדולים מאוחר יותר, ביניהם "כלים שלובים", "שטח ההפקר" ו"יש אי שם". השיר "טוב שבאת" הגיע למקום ה-20 במצעד הפזמונים העברי השנתי. באלבום האוסף של גוב, "שלל שיריו" (2009) נכללו חמישה משירי האלבום.

שמו של האלבום ניתן לו על שם אורכו הכולל. גוב הסביר כי .

== שותפים ביצירת האלבום ==
* יוני רכטר - קלידים, פנדר רודס, עיבוד, הפקה מוזיקלית
* אלון נדל - גיטרה בס
* גיל דור - גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית
* אלון הלל - תופים
* טל ברגמן - כלי הקשה
* שם טוב לוי - חליל
* ירוסלב יעקובוביץ - סקסופון
* מורטון קם - סקסופון
* פטר ורטהיימר - סקסופון
* יעקב מירון - סקסופון
* איתמר ארגוב - חצוצרה
* אברהם פלדר - חצוצרה
* מיקי דור - טרומבון
* התזמורת הפילהרמונית הישראלית - רביעיית מיתרים
* הוקלט באולפני "סיגמא" - יוני 1982 עד פברואר 1983
* טכנאי הקלטה ומיקס: גרי אקשטיין
* עוזר טכנאי: אלי רוזן
* חיתוך: אולפני "אוטופיה" בלונדון
* מפיק: דודו אלהרר
* עיצוב עטיפת אלבום: מיכל לויט
* צילומים: מיכל היימן

==רשימת הקטעים באלבום==

==קישורים חיצוניים==

* [http://shironet.mako.co.il/artist?type=disc&lang=1&prfid=225&discid=650 שירי האלבום 40:06] באתר שירונט

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי גידי גוב
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי יוני רכטר
מתקן לנייר ניגוב ידיים

מתקן לנייר ניגוב ידיים
מִתקן לנייר ניגוב ידיים (נקרא לעיתים גם: "מתקן למגבות נייר" או "מחזיק נייר לניגוב ידיים") הוא מכשיר המיועד להחזיק נייר לניגוב ידיים. ישנם מספר סוגי מתקנים לניגוב ידיים העשויים מחומרים שונים ומכילים כמות שונה של נייר. מתקן זה הוא סוג של מתקן ליבוש ידיים, ומשמש בין השאר בשלב האחרון של תהליך רחצת ידיים.

== סוגי מתקנים וסוגי הניירות המתאימים להם ==
# מוט עם בסיס - מתקן העשוי לרוב מפלסטיק, מתכת או עץ המורכב ממוט עץ באורך גליל הנייר ובסיס כבד ברדיוס הכולל של גליל הנייר, כאשר על המתקן לעמוד במומנט התמד שעלול להיווצר בשימוש בו, ובכך למנוע את נפילתו. על גליל הנייר להיות חלול במרכזו ועדיף כי יכיל בתוכו חלוקה למרובעים מראש כדי להקל על השימוש במתקן ועל האסתטיות הנפגמת כתוצאה מקריעה של נייר.
# מתקן לניגוב ידיים בגלילים ללא מנגנון פנימי - מתקן העשוי לרוב מפלסטיק, או עם מוט פנימי ושיניים חדות לחיתוך נייר המונח בתוכו בצורת גליל מלא ללא חלוקה למרובעים.
# מתקן לניגוב ידיים בגלילים קוצב מנה ידני - מתקן העשוי לרוב מפלסטיק בעל מנגנון פנימי המחלק גליל נייר שלם למלבנים בגודל שווה.
# מתקן לניגוב ידיים בגלילים קוצב מנה אוטומטי - מתקן בעל מנגנון ייחודי המאפשר שליטה מרבית על כמות הנייר. בדרך כלל במתקנים מסוג זה ניתן לשלוט על אורך הנייר היוצא והשהייה בין משיכת נייר אחת לשנייה. למתקן זה בדרך כלל תהיה עין אלקטרונית רגילה למרחק קטן לשם הפעלת המתקן. 
# מתקן לניגוב ידיים צץ רץ - קופסה עם פתח צר. מתקן זה יכול להכיל בתוכו 400–1200 דפי נייר ניגוב צץ רץ (דפים שיוצאים אחד אחרי השני). המתקן מכיל בתוכו את הדפים עם פתח צר לשליפת הניירות. לאחר שליפת נייר יוצא נייר נוסף מיד אחריו בגלל צורת האריזה של הניירות, בה הם שלובים יחדיו. 

מרבית המתקנים לנייר לניגוב ידיים עשויים מחומרים תעשייתיים כגון: מתכות, עץ ופלסטיק.

==אלטרנטיבות לשימוש במתקן לנייר לניגוב ידיים==
מכיוון ששימוש בנייר למטרת ניגוב ידיים, עלולה לפעמים להיות בזבזנית ולגרום ללכלוך רב, ישנן צורות אחרות המשמשות לייבוש ידיים:

=== מתקן ליבוש ידיים באוויר===
ישנם מתקנים המורכבים ממפוח אוויר חם בלחץ, אשר אינם מנגבים את הידיים, אך מייבשים אותן מנוזלים ללא צורך בנייר כלל. ישנם מתקנים הפועלים בלחיצת כפתור, ישנם מתקנים בהם הכפתור נותר לחוץ לזמן קצוב וישנם מתקנים המזהים קרבת ידיים ופועלים רק אז.

=== מגבת ===
ניתן להשתמש במגבת בד רב פעמית לצורך יבוש הידיים. אמנם יש צורך לכבס את המגבת מדי פעם, אך בכביסה מרוכזת ניתן לחסוך בהוצאות. מגבת בד מונעת את בעיית הפסולת הנוצרת עקב שימוש במגבות נייר ואינה צורכת חשמל או מתקן ייעודי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:היגיינה
קטגוריה:עיצוב תעשייתי
קטגוריה:נייר
יהודה לייב ביאלר

יהודה לייב ביאלר (ג' בניסן תרנ"ו, 17 במרץ 1896 – ח' באייר תשל"ז, 26 באפריל 1977) היה פעיל ציבור, חבר המזרחי, סופר ומשורר.

== קורות חייו ==
ביאלר נולד ב-1896 לר' חנוך, מפרנסי ורשה, וחסיד אמשינוב. עד מלחמת העולם הראשונה גר בוורשה. ב-1915 נישא למרים לבית ז'ליכובסקי מלוביץ, ועבר לגור בעיר זו. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה היה מנהל מפעל תעשייתי גדול בלוביץ. נוסף לעבודתו היומיומית היה עסקן חשוב, חבר מרכז המזרחי בפולין וחבר מועצת העיר לוביץ. בתחילת מלחמת העולם השנייה ברח מוורשה לרוסיה. רעייתו וצעיר בניו נשארו בוורשה עם רבים מבני משפחתו ונספו בשואה.

=== לאחר מלחמת העולם ===
מיד עם שובו לוורשה נבחר כמנהל ועד הקהילות היהודיות שהוקם בפולין, ומנהל המחלקה המדעית בספרייה המרכזית של ורשה.

==== כתביו ====
עם שובו לוורשה בשנת תש"ו מצא אותה חרבה, ושם כתב את קינתו המפורסמת "אֱלִי אֱלִי נַפְשִׁי בְּכִי", קינה על השואה וחורבן הקהילות היהודיות באירופה. הקינה בנויה במבנה הקינה "אֱלִי צִיּוֹן וְעָרֶיהָ", וקהילות רבות נוהגות לאומרה בתום הקינות בתשעה באב. כמו כן כתב מספר קינות נוספות על השואה וחורבן יהדות פולין, מספר מונוגרפיות על הקהילות שנספו בשואה, ואף מחקר על החיים היהודיים בפולין.

=== עלייה לארץ ===
בקיץ 1949 עלה לארץ ישראל, ונתבקש על ידי הרב יהודה לייב פישמן מימון, שר הדתות דאז, לנהל את המחלקה למועצות דתיות במשרד הדתות. 

ביאלר הקים את המוזיאון לאמנות יהודית בהיכל שלמה, והיה מנהלו הראשון<ref></ref>.

=== תפקידים ציבוריים ===
משנת 1956 שימש חבר בוועד המנהל של "יד ושם". כמו כן היה חבר בהנהלת בית הנכות "בצלאל", וחבר בהנהלת איגוד המוזיאונים.

== הוקרה ==
קיבל את תואר "יקיר ירושלים" בשנת 1970. על שמו נקרא רחוב ברחובות.

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:יד ושם: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
קטגוריה:משוררי השואה
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים פולנים
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:פעילים ציונים בפולין
קופיפליירינג

קופיפליירינג (באנגלית: Coffee Flairing) (ידוע גם בשמות: קופי פלייר, בריסטה פלייר ובריסטה פליירינג) הוא מופע ראוותני של הכנת משקאות קפה חמים או קרים, על פי רוב מבוססי אספרסו תוך כדי הטלתם באוויר ותפיסתם של: ידיות קפה, דוחסני קפה, כוסות קפה, תחתיות לכוסות קפה, כפיות, מפיות, שייקרים, כדי הקצפת חלב, קרח ובקבוקים שונים. מבחינה זו, קופיפליירינג הוא פליירינג של עולם הקפה. בדרך כלל נקשר קופיפליירינג עם להטוטנות.

צורת הגשת המשקאות בקופיפליירינג חשובה אף היא. משקאות קפוצ'ינו מוגשים עם לאטה ארט ומשקאות קפה קרים שואבים השראה מקוקטיילים.

==מקור==
קופיפליירינג היא תופעה יחסית חדשה ומקורה בקרבה שיש בין מקצועות הבר השונים. על פי רוב, מוזגים רבים שעובדים בברים ומסעדות מתמחים בהכנת קוקטיילים, מבינים ביין ובהכנת קפה כחלק מניסיון בית העסק להציע מבחר גדול של משקאות ולמקסם רווחים. מוזגים רבים מתעניינים בפליירינג ותופעה זו זלגה גם לתחום הכנת הקפה.

==תחרויות קופיפליירינג==
ישנן כמה תחרויות קופיפליירינג בעולם, המאורגנות על ידי חברות הקפה וחברות המיצרות מוצרים משלימים לקפה. השיפוט מושפע ממספר הפעמים שהמתחרה הפיל כלי כלשהו, שפיכת נוזלים, כמות האלמנטים בהם השתמש המתחרה, עמידה בזמן, קושי התרגילים אותם ביצע וסגנון אישי.

==ראו גם==
*ציור בקפה
*בריסטה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קפה
חידת סמירנוב

חידת סמירנוב הוא ספר מאת ספי אקוניס (שם עט של יניב הלר), אשר יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.

עלילת הספר מתרחשת בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו.

הספר כתוב תוך שימוש במשחקי מילים, רמיזות ופרפרזות, ומשלב בין עלילה מסוגת הסיפור החסידי לסגנון של בלש מודרני, ובין שפה ארכאית לעברית עכשווית.

עיקרו של הסיפור נסוב על פרשנותן של המילים "ועיני לאה רכות" מפרשת ויצא בספר בראשית (כ"ט 17), אולם בין השאר ניתן למצוא בו ביקורת הומוריסטית על מערכת המשפט הישראלית ועל עריכת הדין, על ביורוקרטיה, פוליטיקה ודת, וגם התייחסויות ישירות ועקיפות לעולם לימוד התורה ולתורת הפרשנות.

==עלילת הספר==
במוצאי שבת אחת נעלם ישראל הצעיר, בנו העילוי של האדמו"ר מסמירנוב, מיד לאחר שהשתדך לבתו של ראש החסידות בעיירה השכנה - האדמו"ר מקגלביץ. לאיש באף אחת משתי העיירות אין מושג מה קרה לבן האדמו"ר, והרמז היחיד שנותר הוא חומש שהשאיר ישראל הצעיר, פתוח בפסוק מפרשת "ויצא", ועליו חידה בכתב יד. את שארית חייו בילה האדמו"ר מסמירנוב בבדידות לאחר שהוטל עליו קלון בשל הפרת האירוסין על ידי בנו. ערב מותו מפקיד האדמו"ר מסמירנוב את החומש בידי שימל, אחד מאחרוני חסידיו, למשמרת עד אשר תיפתר החידה, אך החידה לא נפתרה מעולם. 

כעבור יותר ממאה שנה מוגשת על ידי אחד מצאצאיו של האדמו"ר מקגלביץ' תביעה לבעלות על החומש העתיק כנגד המחזיק בו, אחד מניניו של שימל. השופט שנדרש להכריע בתביעה זו הוא יפתח גלעדי, שעוזרו המשפטי הוא ספי (כשם כותב הספר), בוגר ישיבה וחובב תנ"ך שבאותם ימים סיים את הליך הגירושין שלו, מצא את עצמו ללא מקום לישון בו ועבר להתגורר במשרדי בית המשפט מבלי שאיש ידע. 

ספי מוקסם מהחידה ומשער שפתרונה עשוי להוביל גם לפתרון הסוגיה המשפטית.

==קישורים חיצוניים==
*
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 2013
הרמטיה אילוסנס

הרמטיה אילוסנס (שם מדעי: Hermetia illucens), הוא זבוב בעל תפוצה עולמית שמוצאו ביבשת אמריקה. רימת הזבוב אוכלת שאריות, והיא מצויה לרוב בחומרים אורגניים נרקבים שאינם מוטמנים, כמו פגרים או ערימות קומפוסט. בישראל הזבוב הוא מין פולש, כנראה מתחילת שנות ה-2000, והוא נפוץ בכל חלקי הארץ. הזבוב הוא בעל גלגול מלא.

ניתן להשתמש ברימת הזבוב לצמצום מכוון של אוכלוסיית זבוב הבית, להפחתת פסולת אורגנית (בכללה גם צואה) וכמזון לבעלי חיים. רימת הזבוב מכילה כמויות גדולות של סידן וחלבון ומשמשת מזון מעולה לדגי נוי, זוחלים ועופות כגון תרנגולות.

==מחזור חיים==
נקבת הזבוב מטילה את ביציה בחריצים וסדקים הממוקמים מעל למצבור פסולת אורגנית או פגרים. כעבור ארבעה ימים בוקעות הרימות ונושרות אל ערימת הפסולת. הרימה ניזונה במרץ מכל חומר אורגני שהחל בו תהליך ריקבון. במהרה לובשת הרימה צורת האקורדיון האופיינית לה וצבעה משתנה מלבן בהיר לאפור כהה. משתכהה, תנטוש הרימה את ערימת הפסולת ותמצא מחבוא מוגן להתגלם בו. כעבור מספר ימים נוספים יבקעו הזבובים הבוגרים. בניגוד גמור לרימה, לזבוב הבוגר אין אברי פה והוא אינו ניזון. את ימיהם כבוגרים מבלים הזבובים בהזדווגות והטלת ביצים ומסיימים את חייהם כעבור חמישה עד שמונה ימים. בשל כך ובשל העובדה שזבוב החייל השחור אינו נמשך לחומר אורגני טרי, הם אינם מהווים מטרד לאדם כזבוב הבית.

==יתרונות גידול זבוב החייל השחור==
*אוכלוסייה מבוססת של רימות זבוב החייל השחור, תתמודד במהירות עם כל סוג של חומר אורגני, בכללו שום, בצל, קליפות הדרים, בשר וצואה, למעט תאית.
*בשל התרבותו המהירה זבוב החייל השחור מדיר ממקום מושבו זבובים אחרים ובכך גורם להפחתה משמעותית בכמות זבובי הבית באזורו.
*זבוב החייל השחור אינו נמשך למקומות מגורים ואינו מהווה מטרד לבני אדם.
*זבוב החייל השחור אינו בא במגע עם חומר אורגני, טרי או רקוב, ולכן לא מעביר מחלות.
*רימת הזבוב מכילה כמות גדולה של שומן וסידן ולכן משמשת להאכלת חיות מחמד, כדגי נוי, זוחלים עופות ודו-חיים.
*זבוב החייל השחור מנטרל חיידקים, כגון אי קולי וסלמונלה בפגרים.
*לגידול זבוב החייל השחור ערך חינוכי - ניתן ללמוד מגידולו על מחזור החיים בטבע.

זבוב החייל השחור בעת [[הזדווגות]]
רימות זבוב החייל השחור
[[רימה לפני שלב הגולם]]

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.insectour.com/Web/?PageType=0&ItemID=283778#gsc.tab=0 חלון פתוח לחרקים - Hermetia illucens החייל השחור] בלוג חרקים (עברית)
* [http://blacksoldierflyblog.com/ blacksoldierflyblog בלוג אינטרנטי] המוקדש לזבוב החייל השחור וגידולו (אנגלית)
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=samyE_r0sXs מתקן לגידול זבוב החייל השחור] 
* [http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=o7zBhtzfYRg#at=230 דרך פשוטה ויעילה לגידול זבוב החייל השחור בתנאים ביתיים] 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:זבובאים

קטגוריה:ברזיל: חרקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
ליברץ

ליברץ (בצ'כית: Liberec , בגרמנית: Reichenberg - רייכנברג) היא עיר בצפון צ'כיה, ובירת מחוז ליברץ. העיר שוכנת לגדת נהר נייסה, למרגלות הרי ייזרה (Jizera).

במהלך המאה ה-19 – המאה ה-20 בעיר התגוררה קהילה גרמנית גדולה והוא היה מרכז של חבל הסודטים.

ליברץ היא העיר החמישית בגודלה בצ'כיה, בשנת 2021 התגוררו בעיר 104,340 תושבים. יחד עם פרבריה, ממוקמת ליברץ במקום השלישי, אחרי פראג ופלזן.

7,000 סטודנטים לומדים בשבע פקולטות ומכון מיוחד אחד של האוניברסיטה הטכנית בליברץ מאז 1953 בתחום העברת הטכנולוגיה, לאוניברסיטה הטכנית בליברץ יש מסורת של מחקר בשיתוף פעולה הדוק במיוחד עם תעשיית הטקסטיל והרכב. זה הבטיח מיקומים מצוינים לבוגרים. יתר על כן, האוניברסיטה מעורבת ביותר מ-100 פרויקטים של מחקר בשווי של כמעט 3 מיליון דולר ובמחקר חוזים. בעוד שהיא מחוברת ברחבי העולם, האוניברסיטה מבינה את אחריותה כמוסד הממוקם באופן ייחודי במרכז אירופה ועוסקת בפרויקטים חוצי גבולות.<ref></ref>

== ערים תאומות ==
לליברץ שמונה ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים == 

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
סיינטולוגים עצמאיים

סיינטולוגים עצמאיים (נקרא גם סיינטולוגים חופשיים או סיינטולוגיה עצמאית; באנגלית: Idependent Scientologist או Free Zone) זוהי קבוצה, שפועלת ללא קשר לכנסיית הסיינטולוגיה משום שהיא מתנגדת לפעולותיה ולמנהיגה הראשי דייוויד מיסקביג'. הקבוצה מעבירה ומיישמת את הפילוסופיה שפיתח ל. רון האברד. מקימי קבוצה זאת, הם אנשים שהיו מקורבים בעברם להנהלה העולמית של כנסיית הסיינטולוגיה לאחר של. רון האברד, המייסד, נפטר (לדוגמה: Marty Rathbun). הם מתנגדים להנהלה הנוכחית של הכנסייה, וטוענים שהמנהיג שלה, דייוויד מיסקביג', הופך את הכנסייה לקבוצה שפועלת רחוק מאוד ממה של. רון האברד רצה, ומהטכנולוגיה שהוא פיתח. 
יש הטוענים, גם חברים בקבוצה, כי מיסקביג' החל להכין את הקרקע להשתלטות על הכנסייה עוד בשנותיו האחרונות של האברד תוך שהוא מבצע "טיהור" של הכנסייה מבעלי עמדה ותיקים אשר עלולים להוות לו למכשול בדרכו מעלה. הרבה סיינטולוגים באותה התקופה, כאשר מיסקביג' התחיל להנהיג, סולקו או עזבו את הכנסייה, תופעה שמתרחבת שוב בשנים האחרונות. רבים מהסיינטולוגים אשר עוזבים את הכנסייה, מאמינים בטכנולוגיה ובתורה הסיינטולוגית ולכן מצטרפים לקבוצה העצמאית.
בישראל, הוקמה "עמותת הסיינטולוגים החופשיים בישראל", בניגוד לכנסייה הסיינטולוגית, שפועלת על פי טענתם כגוף טוטליטרי.
לקבוצה העצמאית ארגונים ברחבי העולם, וגם בישראל (מרכז דרור בחיפה). היא אינה פועלת בחסותה של שום כנסייה, אלא אך ורק מעבירה את שירותי הסיינטולוגיה לטובת הציבור.

==היחסים בין הסיינטולוגים העצמאיים וכנסיית הסיינטולוגיה==

הקבוצה העצמאית מעבירה ביקורת, בין היתר, לתופעת ההתנתקות- תופעה שכנסיית הסיינטולוגיה כופה על מאמיניה להתנתק ממי שנחשב כ"אויב" לכנסייה. ולכן, היא אסרה על מאמיניה להיות בקשר עם הסיינטולוגים העצמאיים וטוענת שהם פועלים כ"סנאים"- מסלפים את הטכנולוגיה. מאחר שהסימנים המסחריים של סיינטולוגיה, השם "סיינטולוגיה" ושמות אחרים של תהליכים נמצאים תחת זכויות יוצרים לכנסייה, היא מנסה לפעול נגד הקבוצה ולמנוע ממנה להשתמש בסימנים אלו. 
הסיינטולוגים העצמאיים, מעבירים על כך ביקורת ומצטטים את ל.רון האברד, בתור הוכחה נוספת לכך שהכנסייה פועלת בניגוד לטכנולוגיה:

"…דיאנטיקה שייכת לאדם וספק אם מישהו יצליח לזכות בבעלות עליה, כי היא אינה כפופה לשום חקיקה משום סוג בשום מקום."
 
"…ואם מישהו רוצה לזכות במונופול על דיאנטיקה, אתה יכול להיות בטוח שהוא רוצה בו מסיבות שאינן קשורות לדיאנטיקה, אלא לרווח כספי." 

-ל. רון האברד, "דיאנטיקה: המדע המודרני לבריאות הנפש". 
==ראו גם==
* ניתוק קשר (סיינטולוגיה)
* מארק "מארטי" ראת'בון – מקורב להנהלה שעבר לסיינטולוגים העצמאיים
* סיינטולוגיה
** ליאה רמיני
* המרכז הישראלי לנפגעי כתות
==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.drortruth.wordpress.com/ האתר המסביר על מרכז דרור]
===אתרים השייכים לקבוצה העצמאית===
* [http://scnil.org/ אתר עמותת הסיינטולוגים החופשיים בישראל]
* [http://www.iscientology.org/ אתר הסיינטולוגים העצמאיים העולמי]
===אתר הסיינטולוגיה הבינלאומי===
*[http://www.scientology.org/ האתר הרשמי באנגלית]

קטגוריה:סיינטולוגיה
פיל ישר-חט

השוואה של פיל ישר חט לאדם ולמינים [[פיל אסייתי ישר-חט ופלאולוקסודון רקי]]

פּיל ישר-חַט (שם מדעי: Palaeoloxodon antiquus) הוא מין נכחד של בעל חדק קדום ממשפחת הפיליים שהיה נפוץ באירופה, המזרח התיכון ואסיה באמצע וסוף הפליסטוקן. באזור ארץ ישראל המין ניצוד על ידי ההומו ארקטוס עד שנעלם לפני כ-400,000 שנה. חוקרים מסוימים מאמינים שפרטים ממין זה הצליחו לשרוד בצפון סין עד ל-2000 או 3000 לפנה"ס. 

סמוך לקיבוץ רבדים נמצאו בחפירה ארכאולוגית במחצבת רבדים עצמות של פיל ישר-חט אשר שימש ככל הנראה למזון עבור מין האדם שחי במקום, בני התרבות האשלית. ב-2022 ביולוג שיצא לסייר באזור גילה להפתעתו שן של פיל ישר-חט. החט, אשר השתמר כמעט בשלמותו, בן כחצי מיליון שנה ואורכו 2.5 מטרים.

הפיל היה גדול במקצת מהפיל האפריקני, התנשא לגובה של 3.9 מטר ושקל כ-6,000–7,000 ק"ג. חטיו היו ארוכים וישרים עם נטייה קלה כלפי מעלה. הרגליים היו ארוכות במקצת מרגלי הפיל המודרני. בעזרת לשון של כ-80 ס"מ והחדק הגמיש הפיל היה מסוגל לאחוז עלים עד לגובה של כ-8 מטר מעל האדמה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1847
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יו פלקונר
קטגוריה:פיליים נכחדים
קטגוריה:מגה-פאונה של הפליסטוקן באירואסיה
קטגוריה:יונקים שחיו בפליסטוקן באסיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1847
קטגוריה:טקסונים שהתפתחו בפליסטוקן
בית הוראה

בית הוראה של [[העדה החרדית ברחוב ישעיהו בירושלים.]]
בית ההוראה "היכל הוראה" של הרב משה ברנסדורפר ב[[שכונת מאה שערים.]]

בית הוראה הוא בית דין, העוסק בפסיקת הלכות אורח חיים ויורה דעה. רבני בית ההוראה מכונים מו"צים ("מורי צדק") והם בעלי סמיכה לרבנות מסוג "יורה יורה". בבתי ההוראה נהוג בדרך כלל שהסמיכה נעשית על ידי הכשרה ("שימוש חכמים") של מספר חודשים (ישיבה ליד הרב בשעה שעונה לשאלות ומענה לשאלות בנוכחותו) אצל ראש בית ההוראה או אצל רבנים בכירים בבית ההוראה.

בשונה מבית דין, בבית הוראה יכול לשבת רב אחד בלבד, מכיוון שאין צורך בפסיקה של שלושה. בדרך כלל רוב רבני בית ההוראה מקבלים קהל בביתם או בבית כנסת בשכונתם.

בתי הוראה בדרך כלל מוקמים יחד עם בתי דין לממונות, וברוב המקרים הדיינים משמשים גם כמורי הוראה. לעיתים רבני ערים או רבני שכונות מקימים בית הוראה משלהם, כשלצידם מורים רבנים שהובאו על ידם, או שהוסמכו על ידם.

מטרת הקמת בתי ההוראה היא לתת מענה מסודר לשואלים, ובמקרים רבים היא נועדה לתת מענה לרוצים לשמוע פסקים של רב מסוים (למשל בתי ההוראה של הרב שמואל הלוי ואזנר או של הרב נסים קרליץ או של הרב יעקב הילל, המורים על פי פסקי ראש בית ההוראה). מספר בתי הוראה מפעילים קו טלפון לשאלות במשך כל היממה.

בתי הוראה מפורסמים: בתי ההוראה של הרב וואזנר, הרב קרליץ והרב מרדכי גרוס בבני ברק. בית ההוראה 'בית אברהם' שעל יד ישיבת מרכז הרב, בראשות הרב יעקב שפירא, הרב איתן איזמן והרב יהושע מגנס. בית ההוראה של איגוד רבני קהילות והרב שמואל אליהו. בית ההוראה של העדה החרדית, אהבת שלום של הרב יעקב הילל, היכל הוראה של הרב משה בראנדסדורפר בירושלים, בית ההוראה כפר חב"ד<ref></ref>. חלק מתי הוראה אלו מפעילים שלוחות או רבנים גם מחוץ לעירם, כמו בביתר עילית, מודיעין עילית צפת ובית שמש.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בתי דין (יהדות)
קטגוריה:מוסדות יהודיים
קטגוריה:פסיקת הלכה
סמל מורסיה

סמל מורסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית מורסיה שבספרד.

הסמל מעוצב כממגן "ספרדי" שבו שדה אדום שבו בקנטון ארבע טירות זהב בעלות שלושה צריחים משוננים, האמצעי גבוה יותר משכניו. הטירות מסודרות בשני צמדים, אחד מעל השני והן מסמלות את ארבעת הגבולות של האוטונומיה: קסטיליה-לה מנצ'ה, ולנסיה, אנדלוסיה והים התיכון. בפינה השמאלית התחתונה שבעה כתרי זהב פתוחים מלמעלה, מסודרים בארבע שורות: כתר אחד, שלושה, שניים ואחד. הכתרים מסמלים את בירת האוטונומיה, העיר מורסיה שבסמלה מופיעים גם שבעה כתרים. לאחר שאלפונסו העשירי כבש את העיר במאה ה-13, הוא העניק לה את הרשות לשים חמישה כתרים בסמלה, לציון היותה ממלכתו החמישית, לאחר קסטיליה, לאון, גליסיה וקורדובה. כתר נוסף הוענק לעיר במאה ה-14 על ידי פדרו הראשון מקסטיליה. הכתר השביעי נוסף על ידי פליפה החמישי, מלך ספרד.
סביב המגן גבול זהב ומעליו מותקן כתר ממלכת ספרד.

הסמל עוצב ב-1978 ונקבע בחוק ב-1983.

==בעיות הרלדיות==
מבחינה הרלדית יש כמה בעיות בבלאזון ובעיצוב הסמל. בתיאור הסמל לא מפורט האם הטירות צריכות להיות סגורות או פתוחות. אם הן פתוחות, יש לצייר אותן עם לפחות שני חלונות, וצבע החלונות והדלתות צריך להיות שונה, בדרך כלל כחול. בתיאור הסמל הטירות מופיעות בקנטון, בעיצוב בפועל הן תופסות רבע מהמגן, בעוד קנטון צריך להיות קטן יותר, כתשיעית משטח המגן. על פי התיאור, המגן מוגדר כספרדי שהוא מעוגל למטה לגמרי ואילו בסמל המוצג, הוא ישר מלמטה. כמו כן, הגבול המופיע בסמל, כלל לא מופיע בתיאור. עיצוב הכתר אינו זהה למקור והוא חסר את כיפת הבד האדומה שבתוך הכתר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.jarique.com/simbolos_actuales.htm תיאור הסמל] 

קטגוריה:מורסיה (קהילה אוטונומית)
מורסיה
אנו בונגר

אנו בונגר (בגרמנית: Enno Bunger) היא להקת אינדי-פופ גרמנית, שהוקמה בעיר לר בשנת 2007. הטקסטים של הלהקה הם מלנכוליים בטבעם ומבחינה מוזיקלית הלהקה מגדירה עצמה כשילוב של אינדי, פופ ופולק. הסאונד של הלהקה מאופיין על ידי נגינת הפסנתר של הסולן אנו בונגר.

== היסטוריה ==
אנו בונגר תחילה עבד כפסנתרן במלונות, מועדוני גולף, קבלות פנים וכדומה. לאחר סיום לימודיו התיכוניים בשנת 2006 החל לכתוב ולהלחין שירים. זמן לא רב לאחר מכן, מתוך הפרויקט הפרטי שלו צמח הרכב מוזיקלי שכלל את ברנד פריקה כבסיסט ונילס דיטריך כמתופף.

הלהקה אנו בונגר ניגנה עד היום יותר מ-250 קונצרטים בגרמניה, אוסטריה, שווייץ והולנד והיוו מופע פותח למספר מוזיקאים ולהקות, ביניהם: ג'יימי קולום, טראוויס, Gisbert zu Knyphausen, בוסה, Katzenjammer. הם גם הופיעו על במות הפסטיבלים: פסטיבל ברלין, Omas Teich Festival, פסטיבל התיאטרון בפארק אולימפיה, Reeperbahn Festival ו-N-Joy Starshow. בסוף 2008, סיבובי ההופעות הבלתי נלאים של הלהקה, עוררו את תשומת לבה של חברת התקליטים PIAS Germany. חצי שנה מאוחר יותר, הלהקה מצאה את עצמה באולפני מורמאן בבוכום, מקליטה את אלבומה הראשון ביחד עם המפיק המוזיקלי אוליבר צולך.

אלבום הבכורה, 'Ein bisschen mehr Herz' (בתרגום חופשי: 'קצת יותר לב') יצא לאור ב-19 בפברואר 2010 בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. האלבום סוקר בדרך קבע בכמה מגזיני מוזיקה חשובים וקיבל ביקורות חיוביות מאוד. הסינגלים 'Herzschlag' ('פעימת לב'), 'Hier & Jetzt' ('כאן ועכשיו'), ו-'Ein bisschen mehr Herz', שודרו בתחנות רדיו גדולות. אחד השיאים היה ההזמנה לתוכנית הלייט-נייט "Inas Nacht" של אינה מילר, שם ניגנה הלהקה את השיר 'Pass auf DIch auf' ('שמרי על עצמך').

בסתיו 2011, באולפן ברובע קרויצברג בברלין, החלה הלהקה לעבוד על אלבומה השני ביחד עם המפיק המוזיקלי טוביאס זיברט. בנוסף לכלים המוכרים (פסנתר, בס ותופים) מופיעים באלבום גם כלים אחרים, ביניהם: טרומבון, דולצימר, קרן יער, חישורים של גלגל אופניים, הרמוניום, רודס ומקהלה של 18 אנשים שתורמים במידה מרובה הן לתוכן והן לסאונד של האלבום שמוגדר כאלבום קונספט. הזמרת אלין כהן תורמת את קולה בשיר השמיני באלבום, 'Ich möchte noch bleiben, die Nach ist noch jung' ('אני רוצה להישאר, הלילה עדיין צעיר').

האלבום יצא בשם Wir Sind Vorbei ב-9 במרץ 2012, בגרסה דיגיטלית, CD ו-LP.

במרץ 2013 התקיים סיבוב הופעות אחרון בהרכב המייסד. מאז אפריל 2013 שמו "אנו בנגר" שוב היה פרויקט סולו. הקונצרטים מנוגנים בהרכבים שונים, אך בעיקר עדיין עם המתופף נילס דיטריך ולהקה חדשה בשם Woods of Birnam, המורכבת מהשחקן כריסטיאן פרידל וחברי הלהקה פולרקרייס 18.

== דיסקוגרפיה ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות גרמניות
קטגוריה:להקות אינדי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1986