OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חוויאג'

חוויאג'
חוויאג (בערבית: حوائج, "מצרכים") הן שתי תערובות תבלינים תימניות מסורתיות, המשמשות האחת לתיבול מאכלים לרוב בשריים, כמו מרק בשר וקציצות, והשנייה לתיבול קפה. בדרך כלל יכיל החוויאג' כורכום<ref></ref>, כמון, פלפל לבן, כוסברה, ציפורן, חילבה ועלי דפנה<ref></ref>. 

בנוסף ישנו גם תבלין עיראקי הנקרא "חוויאג' לעוגיות" ומשמש בעיקר לאפייה. 

==חוויאג' לקפה==
תערובת תבלינים המיועדת לתיבול קפה שחור, קפה גישר (משקה תימני מבוסס על קליפות הקפה) או תה. מקובל לערבב את החוויאג' עם אבקת הקפה לפני ההכנה. הכמות המקובלת היא כ 5% חוויאג' יחסית לקפה. תערובת טיפוסית מכילה:
* כפית הל טחון
* כפית קינמון טחון
* כפית ציפורן טחונה
* כפית זנגביל
* כפית אגוז מוסקט

ניתן לשנות ולהוסיף מרכיבים אחרים, כגון קימל טחון.

כיוון שלחלק מהמרכיבים יש טעם דומיננטי (בעיקר לציפורן ולאגוז המוסקט) כדאי להתאים את הכמויות והפרופורציות ולשנות לפי הטעם, לדוגמה:
* שתי כפות (לא כפיות) זנגביל
* כפית או שתיים הל
* חצי כפית עד כפית קינמון
* רבע כפית ציפורן
* רבע כפית אגוז מוסקט

==חוויאג' למרק==
חוויאג' למרק, משמש בעיקר לתיבול מרקי בשר וירקות, אך יכול לשמש גם לתיבול מאכלים נוספים כגון אורז. תערובת טיפוסית מכילה:
* 2 כפיות כורכום טחון
* 3 כפיות גרעיני כוסברה טחונים
* 1 כפית הל טחון
* 3 כפיות כמון טחון
* 2 כפיות פלפל שחור טחון
* באזורים שונים בתימן הוסיפו גם כף גרגירי חילבה, וזו מופיעה ברשימת התכולה של תבלינים המשווקים בישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:תערובת תבלינים
קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח התימני
קטגוריה:קפה
קטגוריה:אבקות מזון
דייגו פלסנטה

דייגו רודולפו פלסנטה (בספרדית: Diego Rodolfo Placente; נולד ב-24 באפריל 1977 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.

== קריירה ==
פלסנטה גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. הוא ערך הופעת בכורה במדי הקבוצה בליגה ב-31 במרץ 1996 ושיחק בשורותיה שנה אחת בטרם הוחתם על ידי קבוצת הפאר הארגנטינאית ריבר פלייט בשנת 1997.

במדי ריבר ביסס פלסנטה את מעמדו כאחד המגנים השמאליים הטובים במדינה, הוא היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות ובסופרקופה סודאמריקנה, וערך 110 הופעות במדי הקבוצה בהן כבש 5 שערים, בין היתר. יכולתו לא נעלמה גם מעיניהם של מועדונים באירופה ובשנת 2001 חתם פלסנטה בקבוצה הגרמנית באייר לברקוזן מצמרת הבונדסליגה באותן שנים.

במדי לברקוזן פלסנטה היה שותף בעונתו הראשונה להגעתה של הקבוצה לגמר ליגת האלופות, גמר הגביע הגרמני ולמקום השני בליגה. פלסנטה היה משחקניה הבכירים של הקבוצה ושיחק בשורותיה עד גמר חוזהו ב-2005. במהלך 4 עונותיו ערך 133 הופעות בליגה במדי הקבוצה.

עם תום חוזהו, בחר פלסנטה לעבור לסלטה ויגו למרות הצעות מצידן של קבוצות אנגליות. פלסנטה המשיך לשחק בקבוצה גם לאחר ירידתה לליגה השנייה. בינואר 2008 ביקש פלסנטה לחזור לארגנטינה, למרות התעניינות מצידה של ריבר פלייט, בחר פלסנטה בסן לורנסו, בעיקר בשל יחסיו החמים עם רמון דיאס, מאמן הקבוצה ומאמנו בשנים בהן שיחק בריבר פלייט. עם פיטוריו של דיאס מהקבוצה, החליט פלסנטה לעזוב גם כן והצטרף לבורדו מצמרת הליגה הצרפתית.

לקראת עונת 2012/2013 חתם פלסנטה בארחנטינוס ג'וניורס, קבוצת נעוריו, במאי 2013 עזב את הקבוצה.

== במדי הנבחרת ==
פלסנטה היה שותף לזכייתה של נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 1997 ובאליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 גם כן באותה שנה.

הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת הארגנטינאית בדצמבר 2000. הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2002 וערך בשורותיה 22 הופעות.

== תארים ==
ריבר פלייט
* אליפות ארגנטינה - 3 (אפרטורה 1997, אפרטורה 1999, קלאוסורה 2000)
* סופרקופה סודאמריקנה - 1 (1997)

נבחרת ארגנטינה הצעירה
* מונדיאל הנוער - 1 (1997)
* אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 - 1 (1997)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:מגני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:בואנוס איירס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני סלטה ויגו
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני בורדו
קטגוריה:כדורגלני נסיונל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2005
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1977
ג'ינו סווריני

ג'ינו סווריני (באיטלקית: Gino Severini; ) היה צייר איטלקי, מראשי תנועת הפוטוריזם.

== ביוגרפיה ==
ג'ינו סווריני נולד בקורטונה שבטוסקנה, איטליה ולמד ב-"Scuola Tecnica" בעיר. בשנת 1899 עבר סווריני לעיר רומא, שם השתתף בשיעורי אמנות שהתקיימו ב"וילה מדיצ'י" (Villa Medici). בשנת 1901 פגש באומברטו בוצ'וני, שהגיע לעיר באותה עת. בוצ'וני הכיר לסווריני את ג'אקומו באלה, אשר הדריך אותו בסגנון ה"דוויזיוניזם" (Divisionism). 

בשנת 1906 השתקע סווריני בפריז, שם התוודע אל פול סיניאק ואל טכניקת הציור האימפרסיוניסטית ולטכניקות הפוסט אימפרסיוניסטיות. בשנת 1910 היה סווריני שותף לייסוד התנועה הפוטוריסטית באיטליה ואף הציג, בשנת 1911, לחברי הקבוצה את סגנון ה"קוביזם", אותו אימצו חברי התנועה וארגן את התערוכה השנייה של הקבוצה בפברואר 1912 בפריז.

החל משנות העשרים של המאה ה-20 החל נוטש את האמנות המופשטת ואת אוונגרד האמנותי והתמקד ביצירה עבודות פיגורטיביות בהתאם ליחס הזהב. בשנת 1921 פרסם ספר בשם "Du Cubisme au Classicisme". בשנותיו המאוחרות עסק גם בציורי קיר וביצירת פסיפסים.

סווריני נפטר בשנת 1966 בפריז ונקבר בעיירה בה נולד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמנים פוטוריסטים
קטגוריה:אמני פסיפס
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1883
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1966
סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין

סמל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין הוא שלט אצולה המבוסס על סמל קפריסין. ההבדלים בין הסמלים: בסמל הרפובליקה הטורקית לא מופיעה השנה "1960" (שנת עצמאות קפריסין) ובמקומה מופיעה השנה 1983 – שנת הכרזת העצמאות של המדינה; מעל היונה מופיעים כוכב וחצי סהר, המסמלים את טורקיה – היונה פונה אליהם, ולא לצד ימין, כמו בסמל קפריסין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קפריסין הצפונית: סמלים לאומיים
קפריסין הצפונית
קפריסין הצפונית
קטגוריה:יוניים בתרבות
דונלד טוסק

דונלד פרנצ'ישק טוסק (בפולנית: Donald Franciszek Tusk; נולד ב-22 באפריל 1957 בגדנסק) הוא ראש ממשלת פולין. בנוסף, כיהן בתפקיד זה גם בשנים 2007–2014. בעבר כיהן כנשיא המועצה האירופית בשנים 2014–2019. טוסק עומד בראש מפלגת הימין-מרכז, המצע האזרחי.

==ביוגרפיה==
טוסק נולד למשפחה קשובית. לאחר כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה נעצר סבו ונכלא במחנה ריכוז. לאחר מכן ב-1944 סבו גויס בכפייה לוורמאכט.
טוסק, היסטוריון בהכשרתו, השתלב בפעילות נגד המשטר הקומוניסטי מגיל צעיר, והוביל התארגנויות של סטודנטים ותא מקומי של תנועת "סולידריות". בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שלאחר נפילת הקומוניזם, ב-1991, נבחר טוסק לסיים, בית המחוקקים הפולני, וב-2003 נעשה מנהיג מפלגת המצע האזרחי, מפלגת ימין-מרכז שהיא הגדולה ביותר באופוזיציה. ב-2005 הפסיד בבחירות לנשיאות ללך קצ'ינסקי, לאחר שקיבל כ-46% מן הקולות בסיבוב השני. כעבור שנתיים, באוקטובר 2007, התהפך הגלגל לאחר שהמפלגה בראשותו ניצחה בבחירות לסיים והוא מונה לראש ממשלה במקום ירוסלב קצ'ינסקי, אחיו התאום של הנשיא.

באפריל 2008 ביקר טוסק לראשונה בישראל, ואמר כי הוא רוצה לראות יותר ישראלים בפולין, ולא רק במחנות הריכוז. הוא הבטיח להילחם באנטישמיות, אך ביקש להזכיר גם מאות שנות היסטוריה שקדמו לשואה.

בהשקפותיו הכלכליות טוסק הוא חסיד של השוק החופשי. בתקופת כהונתו הראשונה כראש הממשלה, במדיניות החוץ הוא חתר להתקרבות לשכנותיה של פולין, רוסיה וגרמניה, שהיחסים עמן הורעו בתקופת שלטונו של קצ'ינסקי, תוך שמירה על יחסים קרובים עם ארצות הברית. תחת הנהגתו התמודדה פולין בהצלחה עם המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, וכלכלת פולין הייתה היחידה באירופה שהמשיכה לצמוח בקצב ממוצע של כ-4% לשנה, למרות המשבר העולמי.

בבחירות שהתקיימו באוקטובר 2011 ניצח טוסק ונבחר לכהונה של ארבע שנים נוספות. בכך הפכה מפלגתו לראשונה לזכות פעמיים רצופות בבחירות, בעידן הפוסט קומוניסטי.

ב-30 באוגוסט 2014 נבחר טוסק למחליפו של נשיא המועצה האירופית, הרמן ואן רומפיי, והוא נכנס לכהונה זו ב-1 בדצמבר 2014. בתפקידו כנשיא המועצה האירופית, נאלץ להתמודד עם פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. תחילה עם ניסיונו של ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, לשנות את תנאי החברות של מדינתו באיחוד האירופי על ידי דיון מחודש באמנת ליסבון, אך בתגובה אמר שזו "משימה בלתי אפשרית". לאחר משאל העם על יציאה מהאיחוד האירופי, ניהל במשך כמעט ארבע שנים את המשא ומתן על הסכם הפרישה של הממלכה המאוחדת מהאיחוד. בפברואר 2019, בתום שיחות שנהלו בבריסל
אמר במסיבת עיתונאים כי: "פוליטיקאים קידמו את פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי, אף על פי שלא הייתה להם תוכנית כיצד להוציא אותה לפועל".

במרץ 2017, נבחר טוסק לתקופת כהונה שנייה כנשיא האיחוד האירופי, למרות התנגדות קשה של ממשלת ארצו, שבראשה עמדה מפלגת חוק וצדק שמחזיקה בעמדות אירוסקפטיות. טוסק נבחר מחדש ברוב עצום במועצה האירופית.

ב-1 בדצמבר 2019 הוחלף על ידי שארל מישל.

בשנת 2024 נכלל ברשימת "טיים 100".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פולנים
קטגוריה:ראשי ממשלת פולין
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש של פרו
קטגוריה:פולנים ממוצא גרמני
קטגוריה:אישים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1957
הזהות הגמישה

באלגברה לא אסוציאטיבית, הזהות <math>\ x(yx)=(xy)x</math> נקראת הזהות הגמישה. זהות זו משותפת למחלקות חשובות רבות של אלגברות לא אסוציאטיביות, לרבות אלגברות לי, אלגברות ז'ורדן ואלגברות אלטרנטיביות. כל אלגברה קומוטטיבית או אנטי-קומוטטיבית מקיימת את הזהות הגמישה.

== קשרים == 

מן הזהות הגמישה נובע שהאסוציאטור מקיים את המולטילינאריזציה <math>\ (x,y,z)+(z,y,x)=0</math>, ובמאפיין שונה מ-2, שתי הזהויות שקולות.

הזהות הגמישה שקולה לכך שהקומוטטור <math>\ [L_x,R_x]=0</math>, כאשר <math>\ L_x</math> ו- <math>\ R_x</math> הן פעולות הכפל משמאל ומימין ב-x.

== פיזור פעולת הכפל ==

אם A היא אלגברה לא אסוציאטיבית מעל שדה F, עם פעולת כפל <math>\ \cdot</math>, אפשר להגדיר בה פעולת כפל חדשה, <math>*</math>, לפי <math>\ x*y=\alpha x\cdot y + \beta y \cdot x</math>, כאשר <math>\ \alpha,\beta \in F</math> הם קבועים. איבר היחידה של <math>\ (A,\cdot)</math> נשאר איבר יחידה גם ביחס לפעולה החדשה, אם <math>\ \alpha+\beta=1</math>. אם <math>\ \alpha \neq \beta</math>, אפשר לשחזר את <math>\ \cdot</math> מן הפעולה <math>*</math>, לפי הנוסחה 
<math>\ x\cdot y = \alpha' x * y + \beta' y * x</math> 
כאשר
<math>\ \alpha' = \frac{\alpha}{\alpha^2-\beta^2}, \quad \beta' = \frac{\beta}{\beta^2-\alpha^2}</math>.

אם A גמישה ביחס לפעולה המקורית, אז היא גמישה גם ביחס לפעולה החדשה. 

במאפיין שונה מ-2, מסמנים ב- <math>\ A^+</math> את האלגברה הקומוטטיבית המתקבלת מההגדרה <math>\ x*y=\frac{1}{2}(xy+yx)</math>, היינו <math>\ \alpha=\beta=\frac{1}{2}</math>. בפרט, אם A גמישה, אז גם <math>\ A^+</math> גמישה (אם כי ההפך אינו בהכרח נכון).

== מיון ==

במאפיין אפס, אם A גמישה ופשוטה למחצה, אז <math>\ A^+</math> אלגברת ז'ורדן.

בכל מאפיין שונה מ-2, אם A גמישה ופשוטה, ו-<math>\ A^+</math> אלגברת ז'ורדן פשוטה, אז מתקיים אחד משלושת התנאים הבאים: (1) A היא אלגברת ז'ורדן פשוטה; (2) A היא אלגברה ריבועית עם תבנית נורמה לא מנוונת, או (3) A היא "אסוציאטיבית למחצה": קיימת K/F ריבועית, כך ש- <math>\ A\otimes_F K = B_{\lambda}</math>, כאשר B אלגברה פשוטה אסוציאטיבית מרכזית מעל K, והכפל ב- <math>\ B_\lambda</math> מוגדר על ידי פיזור הכפל של B: 
<math>\ x*y=\lambda xy+ (1-\lambda) yx</math>.

קטגוריה:אלגברה לא אסוציאטיבית
סופוצ'אני

מנזר סופוצ'אני (בסרבית: Манастир Сопоћани) השוכן במרחק של 16 ק"מ מהעיר נובי פאזאר (Novi Pazar או Нови Пазар) בדרום-מערב סרביה, הוקם בשנת 1260 על ידי המלך סטפאן נמאניה (Стефан Немања). המנזר הוקם ליד העיר סטארי ראס ששימשה אותה עת כבירתה של ממלכת ראשקה הסרבית, והמלך ייעד אותו לשמש כמשכן לקבר הוריו ולקברו שלו.

פרסקו בכנסיית השילוש הקדוש: תרדמת הבתולה
כנסיית המנזר הוקדשה לשילוש הקדוש והוקמה בהשפעת האדריכלות הרומנסקית. בנייתה נשלמה ב-1265, וזמן קצר לאחר מכן היא עוטרה בפרסקאות, שהידוע שבהם נמצא על הקיר המערבי של הספינה היחידה במבנה והמתאר את "תרדמת הבתולה". בין 1338 ל-1345 נבנה בכנסייה מגדל פעמונים ונוסף לה נרתקס שמשני צדדיו שתי קפלות. גם בנרתקס פרסקאות המתארים דמויות ממשפחות המלוכה, אך ציור הקיר שעל הכיפה באולם הראשי, שתיאר ככל הנראה, את ישו המלך ואת השליחים, נעלם לחלוטין. בקפלות ציורי קיר מאוחרים יותר המתארים את מותו של סטפאן אורוש הראשון ואת העברת עצמותיו למנזר סטודניצה.

בחלקה השני של המאה ה-17 נאלצו הנזירים לעזוב את המנזר במספר הזדמנויות בשל האיום העות'מאני אך חזרו ושבו אליו. לבסוף ב-1689 שלחו העות'מאנים אש בכנסייה, והנזירים נמלטו לקוסובו. העות'מאנים גנבו את העופרת שבגג המבנה, והמנזר נותר עזוב משך כמאתיים שנים, ובנייניו נהרסו וכוסו באדמה. הוא נפגע שוב במלחמת הבלקן הראשונה, אך שופץ במאה ה-20 לאחר מלחמת העולם השנייה, ויושב מחדש על ידי נזירים.

בשנת 1979 הוכרז המנזר, יחד עם שרידיה של העיר סטארי ראס, כאתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.sitiunescoadriatico.org/index.php?pg=1152 המורשת העולמית באזור האדריאטי] 
* [https://web.archive.org/web/20080828231300/http://www.yuheritage.com/stariras.htm Stari Ras and Sopocani monument area]
* [http://www.srpskoblago.org/Archives/Sopocani/index.html Miracle and glory of Sopoćani frescoes]
* [http://www.serbianunity.net/culture/history/Hist_Serb_Culture/che/Medieval_Architecture.html Architecture in medieval Serbia]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרביה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אירופה: מנזרים נוצריים
קטגוריה:סרביה: מבנים
קטגוריה:סרביה: דת
שמואל הבר

הרב שמואל יעקב הבר (נולד בשנת 1945) הוא רב ופוסק הלכה ישראלי מראשי ישיבת ההסדר קרני שומרון.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל, למד במדרשית נעם, בישיבת חברון כנסת ישראל ובישיבת ההסדר שעלבים. שירת בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח בפלוגת מ"כים ובחטיבת החרמון. במהלך שירותו לחם במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה, במרדפים בבקעה, במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל. לאחר שירותו הצבאי שימש כר"מ בישיבת ההסדר שעלבים.

בשנת ה'תש"ם (1980) הקים ביחד עם חברו, הרב אברהם קורצוייל, את ישיבת ההסדר קרני שומרון.

הרב הבר דוגל בלימוד התלמוד בשיטת אליבא דהלכתא.

=== כתביו ===
*[http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?163599 את צנועים חכמה] – החל משנת 2008 יצאה לאור סדרת ספריו העוסקת בהלכות צניעות הלבוש ובאיסורי קריבה לעריות. הסדרה מונה כיום חמישה כרכים.
* קיצור את צנועים חכמה – קיצור ההלכות שנלמדות מהסדרה 'את צנועים חכמה'
* טעם בעיקר – בירור סוגיות בהלכות הכשרת כלים
* הסדר לכתחילה – מאמר העוסק בחובת השרות בצה"ל של תלמידי החכמים (הרבנים)

=== חיים אישיים ===
נשוי ואב לתשעה, ומתגורר בקרני שומרון. בניו הרבנים אלעזר, יהושע ושמחה הם ר"מים בישיבת ההסדר. בתו נשואה לרב יעקב גיטלמן, רב היישוב מעלה שומרון.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* יוני רוטנברג, [https://www.inn.co.il/News/News.aspx/418073 טובים השניים], עיתון בשבע.
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_שמואל_הבר/ כל הכתבות על הרב שמואל הבר], באתר ערוץ 7
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבות הסדר
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי ישיבת שעלבים
קטגוריה:קרני שומרון: רבנים
קטגוריה:יהודה ושומרון: רבנים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:רבני ישיבת ההסדר קרני שומרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
מנואלה טרסוברס

מנואלה טרסוברס (בספרדית: Manuela Trasobares; נולדה ב-28 באוגוסט 1962 בפיגרס, קטלוניה) היא אמנית ופוליטיקאית ספרדיה.

לאחר שנים רבות בהם עסקה בתחומי האופרה, הפיסול והציור, זנחה את האומנות ואת פעילותה למען זכויות הטרנסקסואלים לטובת הפוליטיקה. נבחרה כחברת מועצת העיר הטרנסקסואלית הראשונה בספרד.

בגיל 15, נסעה ללונדון כדי לעבור ניתוח להתאמה מגדרית, ומאותו רגע החלה במאבקה למען שוויון זכויות.

==חינוך אקדמי וקריירה מקצועית==
טרסוברס השלימה ארבע שנות לימודים אקדמיים בקונסרבטוריום של סופיה, בולגריה. באותה מדינה גם החלה את דרכה האמנותית כזמרת אופרה מצו-סופרן. היא הופיעה בערים המרכזיות של הגוש הקומוניסטי לשעבר, ובפרט בסופיה ובברטיסלאבה שבסלובקיה.

בנוסף למדה בברצלונה אומנות באוניברסיטת סנט ג'ורדי וכן ציור ופיסול ב"סטודיו מסנה" וב"סטודיו לאונרדו דה וינצ'י".

כזמרת אופרה הופיעה בבתי האופרה ליסאו (ברצלונה), לה סקאלה (מילאנו) ופלאו דה מוזיקה (ולנסיה). טרסוברס גם ביימה הופעות אופרה ובעבודותיה כציירת וכפסלת ניכרת השפעה ברורה של סוריאליזם.

החל מסוף שנות ה-80 ועד 1996, השתתפה טרסוברס בתחרויות בינלאומיות שונות בתחום השירה, בצרפת, באיטליה, ובספרד, אך במקרים רבים הודחה עקב מצבה האישי, ולמרות יכולתה המוכחת.

בשנת 1997 התארחה בערוץ 9 של הטלוויזיה הולנסיאנית
והגנה על חופש הפרט בהופעה דרמטית במיוחד, תוך שהיא מנפצת את הכוסות באולפן במחאה על דיכוי הטרנסקסואלים.

בשנת 2004 יסדה באזור מגוריה אלטו פלנסיה שבקהילה האוטונומית ולנסיה, מרכז לאירועי חברה, תרבות ואמנות ופעילויות צדקה.

==פוליטיקה==
פעילויות התרבות והחברה הללו זיכו אותה באהדת חלק מהתושבים במקום מגוריה חלדו (מחוז קאסטיון בולנסיה), אשר האיצו בה להציע מועמדות למועצה לשנת 2007, ולייצג את התנועה הרפובליקנית הדמוקרטית הספרדית. מנואלה זכתה ב 15% מהקולות, ובמושב במועצת העיר, בכך הפכה חברת המועצה הטרנסקסואלית הראשונה בספרד.

בשנת 2008 הציגה את מועמדותה לבחירות הכלליות בספרד עבור מפלגת השמאל הרפובליקני במסגרת קואליציית השמאל המאוחד והרפובליקני, כמועמדת מספר 2 של מחוז קאסטיון.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://manuelatrasobares.blogia.com הבלוג האישי של מנואלה טרסוברס]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:פוליטיקאים ספרדים
קטגוריה:פוליטיקאיות ספרדיות
קטגוריה:להט"בים ספרדים
קטגוריה:טרנסג'נדריות
קטגוריה:זמרות ספרדיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ברצלונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברצלונה
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1962
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1962
קטגוריה:זמרים טרנסג'נדרים
פוטנציאל מים

פוטנציאל מים הוא פוטנציאל האנרגיה של מים. מושג זה מתייחס ליכולת המים לעבור מאזור לאזור בזכות האוסמוזה, כוח הכבידה, לחץ מכני, ואפקט המטריקס (ביחס לשטח הפנים) תחת תנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ (STP).

נושא זה נלמד מתצפיות על תנועת המים בצמחים, בבעלי חיים ובמוצקים. תופעות רבות נגרמות עקב הפרשים בפוטנציאל מים, ביניהן יניקת המים על ידי שורשי הצמחים, הזדקרות ניצנים כלפי מעלה והנזקים שגורמות שתיית מים מזוקקים, כמו גם מים מלוחים. בכל התופעות הללו עוברים המים באוסמוזה דרך קרומי התאים לכוון הפוטנציאל הנמוך. (לכן הצמחים ירכזו חומרים מומסים בעליהם, על מנת להוריד את פוטנציאל המים, ולהעלות את המים מהאדמה.)

פוטנציאל המים אינו שווה בכל מקום ומשתנה באופן ליניארי ביחס למשוואה זו:
: <math>\Psi = \Psi_0 + \Psi_\pi + \Psi_p + \Psi_s + \Psi_v + \Psi_m</math>

במשוואה, לחץ המים מסומן באות היוונית (פסי) <math>\Psi</math>.
* <math>\Psi_\pi</math> - פוטינציאל אוסמוטי - כמות המומסים במים.
*<math>\Psi_p</math> - פוטנציאל לחץ - הטורגור.
*<math>\Psi_s</math> - פוטנציאל הגרביטציה - כוח המשיכה.
*<math>\Psi_v</math> - פוטנציאל הלחות.
*<math>\Psi_m</math> - פוטנציאל מטריקס - למשל, המשיכה לדפנות.

== הפוטנציאל האוסמוטי ==
מחושב על ידי משוואה זו: <math>\Psi_\pi = -MiRT</math>, כאשר:
*<math>M</math> – מולליות התמיסה, גרם מול ל-1,000 גרם מים.
*<math>i</math> – קבוע היוניזציה (גורם ואן 'ט הוף ), נספר לפי כמות היונים. עבור תמיסה לא מיוננת ערכו <math>1</math>.
*<math>R</math> – קבוע הגזים.
*<math>T</math> – הטמפרטורה בקלווין.

קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:פיזיולוגיה
שחף אגמים

Larus ridibundus
שחף האגמים (שם מדעי: Chroicocephalus ridibundus) הוא עוף ים מהסוג כרויקוצפלוס, במשפחת השחפיים. שחף האגמים הוא הנפוץ והמוכר שבשחפים. הוא חי בלהקות עצומות ומשמיע צווחות רמות.

== תפוצה ==
שחף האגמים הוא עוף נודד. תפוצתו העיקרית באירופה. הוא חורף בחופי הים התיכון ובהם גם בישראל. להקות נודדות נצפות בעונות המעבר לאורך החוף ומעל הים התיכון עצמו. בישראל הוא חורף בעיקר במישור החוף ובעמקי הצפון. אתר הלינה העיקרי של השחפים הוא הכנרת.
בנוסף, שחף זה חורף גם בשטח עצום המשתרע בין הפיליפינים לבין ים סוף כך שניתן לצפות בשחף האגמים גם באילת השוכנת לחוף ים סוף.

== מאפיינים פיזיים ==
אורכו של שחף האגמים 35–40 ס"מ ומוטת כנפיו הצרות והארוכות מגיעה עד מטר אחד. זנבו ממוזלג וצבעו לבן. מקורו כתום, חזק ומעוקל מעט בקצהו, דבר המאפשר לו לקרוע את טרפו לגזרים.

גבו של שחף האגמים אפור, חלק גדול מכנפיו צבוע בלבן חוץ מהקצוות השחורים וחלק קטן אחר הצבוע באפור. בטנו לבנה, רגליו צבועות בשחור-סגלגל ובין אצבעותיו מתוחים קרומי שחייה.
בחורף, ראשו של שחף האגמים לבן, אך בקיץ, בעונת הרבייה, ראשו הופך לשחור.

== תזונה ==
שחף האגמים ניזון מדגים אותם הוא שולה מהמים. בנוסף לכך, שחף האגמים ניזון מחרקים זעירים, רכיכות, תולעים ושפיריות אותן הוא תופס בעודן עפות.

== רבייה ==
בקיץ, בעונת הרבייה, צבע ראשו של השחף הופך לשחור אצל שני המינים. הזכר בוחר את מקום הקינון, ובמקום הזה בני הזוג בונים יחד את הקן. הקן נמצא על הקרקע, על מדף סלע חשוף. הנקבה מטילה בקן 2–3 ביצים לבנות עם כתמים חומים וירוקים, צבע הביצים מסווה אותן מפני טורפים. בני הזוג שותפים בדגירה על הביצים שווה בשווה. לפעמים הזכר מרחיב את שטח הקן כאשר הוא דוגר.
גוזלי השחף בוקעים אחרי 25 ימי דגירה, הם מכוסים פלומה רכה מנומרת בכתמים. תוך חודש בערך מבקיעתם לומדים הגוזלים לעוף, וכמה ימים לאחר מכן הם הופכים לעצמאיים.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
קובץ:Chroicocephalus ridibundus 2012a.jpg|שחף אגמים מפהק
קובץ:Black-headed gull April 2017 01.jpg
קובץ:PikiWiki Israel 7495 black-headed gull.JPG|שחף אגמים בירקון
קובץ:Fmc.nikon.d40 - Seagull (by-sa).jpg
קובץ:שחף אגמים בירקון תיכון רוטברג.jpg|שחף אגמים בירקון
Chroicocephalus ridibundus MHNT.ZOO.2010.11.128.1.jpg |Museum specimen
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/144217/summ שחף האגמים] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שחפיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:ארץ ישראל: שחפיים
ערר

ערר הוא סוג צמחים במשפחת החבלבליים.

מיני הערר גדלים באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של כדור-הארץ וגם בארץ ישראל על אדמות מליחות.

מיני הערר הם שיחים מכווצים ונמוכים מאוד, אך בעלי גבעולים זקופים ועלים ירוקים הנוטים לעטות מעטה מלח לבן.

פרחי הערר הם לבנים וגודלם הוא כחצי סנטימטר.

== מיני הערר ==
מיני הערר המוכרים ביותר הם:
* Cressa Australis 
* Cressa Cretica (ערר כּרֵתי, גדל בישראל)
* Cressa Nudicaulis
* Cressa truxillensis

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חבלבליים
פליאוטרופיה

פליאוטרופיה (מיוונית: "פליאו" - הרבה, "טרפין" - השפעה) היא תופעה גנטית בה גן בודד משפיע על מספר תכונות של הפנוטיפ במקביל. מכניזם הפליאוטרופיה מתאפשר בעקבות מגוון שימושים שונים שהאורגניזם עושה בתוצר של אותו גן בודד. 

דוגמה קלאסית לפליאוטרופיה היא במחלת הפנילקטונוריה (PKU), המאופיינת בקשת רחבה של תסמינים, מאובדן שיער וחוסר פיגמנטציה של העור עד פיגור שכלי. המחלה יכולה להיגרם בעקבות כל אחת ממגוון מוטציות שונות בגן יחיד, המקודד לאנזים האחראי להמרה בין החומצה האמינית פנילאלנין לחומצה האמינית טירוזין. המחלה אינה גורמת כל נזק אם החולה מקפיד על דיאטה חסרת פנילאלנין. כמות הפנילאלנין המומרת כהלכה תלויה במוטציה הספציפית - ככל שכמות זו קטנה יותר, השפעות המחלה חמורות יותר.

==פליאוטרופיה אנטגוניסטית==
פליאוטרופיה אנטגוניסטית מוגדרת כאשר ביטוי של גן מסוים גורם להשפעות שונות, חלקן מועילות וחלקן מזיקות לאורגניזם. 

פליאוטרופיה אנטגוניסטית מהווה נדבך חשוב בתאוריית ההזדקנות שפותחה על ידי ג'ורג' ויליאמס בשנת 1957. ויליאמס הציע כי גנים מסוימים התורמים לשרידות גבוהה של צעירים פוריים עלולים לגרום להשפעה שלילית בשלבים מאוחרים יותר של החיים. דוגמה אחת היא הגן האחראי להורמון הטסטוסטרון בזכרים: יש לו השפעה חיובית על הפוריות של צעירים אך הוא מגביר את הסיכון לסרטן הערמונית בגיל מבוגר יותר. דוגמה נוספת היא הגן p53 שמדכא את היצירה של גידולים סרטניים אך גם את יצירתם של תאי גזע להחלפת רקמות שחוקות.

לעיתים, מידת האנטגוניזם של הפליאוטרופיה תלויה בתנאי הסביבה. גן בקטריאלי המעודד ניצול של גלוקוז על חשבון מקורות אנרגיה אחרים, יגרום להשפעה חיובית בסביבה מרובת גלוקוז, אך יכול להוביל למוות בסביבה בה מקור האנרגיה היחיד הוא דווקא לקטוז.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנטיקה
לוטוס (סוג)

לוֹטוּס (שם מדעי: Lotus) הוא סוג של צמחים ממשפחת הפרפרניים.

בסוג כ-90 מינים, שרובם נפוץ באזורים הממוזגים של אסיה ואירופה בסביבות הים התיכון, ומיעוטם נמצא בדרום אפריקה ואוסטרליה.

מיני הלוטוס הם עשבים או בני-שיח בעלי עלים מנוצים. צבע הפרחים משתנה בין אדום, צהוב, ארגמן, ורוד ולבן. לפרחים 10 אבקנים שתשעה מהם מאוחים ואחד חופשי. בבסיס צינור האבקנים נמצא הצוף. הפרי הוא תרמיל מוארך בעל זרעים רבים.

בתרבות העממית נודעה חשיבות רבה לצמחים שונים שכונו "לוטוס". לצמחים אלה אין קשר לסוג הטקסונומי המכונה בשם זה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:פרפרניים
מרק קיבה

בולגרי]]
מרק קיבה (בבולגרית: Шкембе чорба – שקמבה צ'ורבה, בטורקית: İşkembe – אישקמבה, ברומנית: ciorbă de burtă – צ'ורבה דה בורטה) הוא מרק המבוסס על קיבת בקר מהמטבח הבולגרי ומטבחי מדינות אחרות בבלקן, המטבח הרומני והמטבח הטורקי.

המרק כולל גם חלב ושמן חמניות ומתובל בשום, חומץ או מיץ לימון ופלפלת צ'ילי. ברומניה קיימת גרסה נוספת של המרק, ciorbă de ciocănele, בה במקום הקיבה משתמשים ברגלי חזיר. בגרסה היוונית משתמשים לעיתים בשוק עגל, מתבלים בחומץ יין אדום ומסמיכים את המרק באמצעות אבגולמונו.

בבולגריה יש המחשיבים אותו כמעדן לאומי בעוד אחרים רואים בו מאכל נחות או מאכל עניים. מרק קיבה נחשב בפולקלור כיעיל נגד חמרמורת ונאכל בבוקר שלמחרת ליל השתכרות.

==קישורים חיצוניים==

קיבה
קטגוריה:חלקי פנים
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:המטבח הבולגרי
קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:המטבח היווני
איגנאט

איגניס - אש
איגנאט (Ignat) או איגנאט החזירים (Ignatul Porcilor) הוא חג שחיטת החזיר הנחוג על ידי הרומנים ביום 20 בדצמבר, היום, שעל פי לוח השנה הנוצרי אותודוקסי, מוקדש לקדוש איגנאטיה תאופורול (Ignatie Teoforul). החג קרוי גם בשם קרצ'יונול ציגאנילור (Crăciunul ţiganilor) שמשמעותו היא "הקרצ'יון (חג המולד הרומני) של הצוענים", שם שניתן לו משום שבמלאכת שחיטת החזיר, צריבת עורו באש וחלוקתו לנתחים עובדים לרוב הצוענים המקומיים.

ביום 20 בדצמבר נוהגים הרומנים לשחוט חזיר שפוטם במהלך השנה. לאחר שחיטת החזיר תולשים את השערות הארוכות יותר, כדי לייצור מהן מברשות ואחרי זה תולים את החזיר מעל אש גלויה ומסובבים אותו, כדי לצרוב את השיער שנותר על עורו. בהמשך מפרקים את גופת החזיר, העור משמש לייצור אופינצ'י, המעיים המנוקים ישמשו כלי קיבול לתערובת בשרית ויהפכו לנקניקים ונקניקיות, הבשר והשומן ישמרו באמצעות עישון והמלחה, כדי שישמשו מזון במהלך החורף ואפילו הדם הניגר מהחזיר ייאסף וישמש להכנת נקניק דם.

החוקרים משערים שאש המדורות ששימשו לצריבת שיער החזירים, איגניס (Ignis), אש בלטינית, היא המקור האטימולוגי לשם החג. המנהג הקדום של הקרבת החזיר ואכילת בשרו מוזכר כבר במצרים העתיקה, שם הוקרב לאל אוסיריס.

== מסורות ואמונות הקשורות בחג ==
ערב החג מרתיחים גרגירי חיטה. ראש המשפחה מקטר את החיטה ומברך אותה וכל המשפחה אוכלת ממנה. את שאריות החיטה מפזרים למאכל עופות השמים. הילדים משתשעים במשחקים הקרויים De-a poarca (כמו החזירה) ו-Purceaua (החזירונת) ובעזרת כלי מוזיקלי מיוחד הקרוי surla (סורלה) משמיעים קולות דומים לקול החזיר. באחת הקולינדות, הקרויה Siva (סיווה), כנראה על שם האל שיווה, אחד הצעירים עוטה במקום המסכות המסורתיות של עז הבר או איל את הראש המעוטר של חזיר שחוט.
בתקופה המודרנית השתמר המנהג אצל הרומנים, הארומנים ובהודו.

בערב החג כורתים גבעול של דלעת ושומרים אותו כסגולה נגד הרפס סימפלקס 1 של ילדים. יש אמונות עממיות נוספות הקשורות בחג ובהן:
* החזיר חולם על הסכין או שמדמיין את עצמו עם מחרוזת פנינים אדומות.
* בערב החג המכשפות זוממות לגזול את שגשוג החוגגים לכן מפזרים נגדן מלח מסביב לבית המגורים, מסביב לאסמים ובחצר.
* שומן של חזיר שחור מתאים לכישוף ובמיוחד עבור הכבשים. גוש של שומן של חזיר שחור שנשחט באיגנאט, שהכומר בירך אותו, משמש למשיחה כנגד כאבים, בעיקר ברגליים. משתמשים בשומן זה גם למריחת גופו של אדם העלול להפוך לסטריגוי.
* בעת שחיטת החזיר לא רצויה נוכחותם של רכי לב רחמנים, כי בגללם ייסורי מות החזיר עלולים להיות ממושכים יותר ובשרו פחות טוב למאכל.
* אם בלב החזיר תימצא כמות גדולה יחסית של דם קרוש זה סימן לכך שלבעליו תהיה הצלחה בכספים.
* בתקופה שבין איגנאט ובין קרצ'יון (חג המולד הרומני) הנשים לא טוות צמר, אך עוסקות בריסוק גרעיני חיטה. מהגרעינים המרוסקים מכינים מין לחם שטוח הנאכל בערב קרצ'יון עם דבש ואגוזים.
* דמם של החזירים השחורים, מעורב בקמח, משמש כמאכל מבריא חולים.
* מי שעובד בחג איגנאט עלול לחלות במחלה שסימניה הם התכווצויות כמו של החזיר בזמן השחיטה.

בתום עבודות השחיטה והפירוק מוגשת ארוחת נדבת החזיר שנאכלת בעמידה ובשתיקה.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.rightwords.ro/folclor/detalii-folclor/4704/sarbatoare-de-ignat-taierea-porcului-in-vechiul-... RightWords - מנהגים רומנים - חג שחיטת החזיר] ברומנית
* [http://www.crestinortodox.ro/Obiceiuri_de_Craciun___Taierea_porcului-23-11657.html אתר הנצרות האורתודוקסית הרומנית - מנהגי קרצ'יון - שחיטת החזיר] ברומנית.

קטגוריה:מנהגים רומניים
קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:חזירים בתרבות
קטגוריה:אירועים בחודש דצמבר
שריר החייטים

שריר החייטים (TA: Musculus sartorius) נמצא במדור הקדמי של הירך. השריר נחשב לשריר הארוך ביותר בגוף האדם. שריר החייטים שטחי (קרוב לפני העור) ונמשך לאורך הירך בקו אלכסוני מחלקה העליון-הצידי של הירך עד חלקה התחתון-תיכון, כשהוא נע מעל שני מפרקים, מפרק הירך ומפרק הברך. כיווץ השריר מניע את הירך לכיוון כפיפה, הרחקה וסיבוב חיצוני. השריר גם מכופף את הברך ומסובב אותה לכיוון פנימה.

שמו של השריר ניתן לו על פי תנוחתם המסורתית של חייטים, ב"ישיבה מזרחית".

== תיאור ==
תחילתו של שריר החייטים בקוץ הכסל הקדמי העליון של האגן ובחריץ התחתון לו.

השריר נאחז בחלקו התחתון בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה. נקודת האחז של גיד השריר משותפת לגידים נוספים ומכונה "רגל האווז" (pes anserinus).

חלקו העליון של השריר מהווה את הדופן הצידית של משולש הירך.

== עצבוב ==
שריר החייטים מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני (L2) והשלישי (L3) דרך עצב הירך.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
מכון מרנגוני

מכון מרנגוני (באיטלקית: Istituto Marangoni) הוא בית ספר לעיצוב ולאופנה לאומנות. לבית הספר 10 קמפוסים: במילאנו (שני קמפוסים), לונדון, פריז, פירנצה, מיאמי, מומבאי, שנזאן (שני קמפוסים) ושנחאי. מרנגוני הוא בית הספר לאומנויות ולעיצוב הראשון שהוכר על ידי משרד החינוך האיטלקי, בשנת 1935, כ"בית ספר מקצועי לאמנות". בשנת 1951 הוא הועלה לדרגת "מכון".

מסלולי הלימוד הראשיים הם עיצוב אופנה, מנהל עסקים באופנה, קניינות אופנה, סטיילינג, עיצוב פנים, עיצוב תעשייתי, עיצוב גרפי ותקשורת חזותית.

מאז הקמתו בשנת 1935, הכשיר מרנגוני יותר מ-45,000 מעצבים ואנשי מקצוע, בהם פרנקו מוסקינו ודומניקו דולצ'ה וסטפאנו גבאנה, יוצרי המותג "דולצ'ה וגבאנה".

בית הספר מרנגוני בישראל הוא שלוחה של בית הספר מרנגוני בחו״ל ומיוצג על ידי ארז עובדיה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.marangoni.co.il/ אתר בית הספר] בישראל

קטגוריה:איטליה: אוניברסיטאות ומכללות
נשק (מקצוע)

נשָק הוא אדם המופקד על נשקייה, ואחראי על הטיפול, התחזוקה, התיקון והבטיחות של כלי הנשק והתחמושת. בישראל ובמרבית מדינות העולם פועלים נשקים במסגרות צבאיות או במסגרת ארגונים ביטחוניים (למשל, המשטרה). עם זאת, קיימים גם נשקים המטפלים בנשקי ציד או ספורט (למשל: במועדוני קליעה). 

בישראל נערכת הכשרתם של נשקים בקורסים צבאיים וקדם צבאיים. גם נשים משרתות כנשקיות בצה"ל. 

בעבר, טיפלו נשקים גם בנשקים שאינם כלי ירי, כגון מגינים, חרבות, שריונות (ובפרט שריוני לוחות), חץ וקשת, נשקי מוט וכלי נשק קדומים אחרים. קיימים נשקים המתמחים בכלי נשק היסטוריים ומספקים אותם כאמצעי תפאורה לסרטי קולנוע ולאגודות שחזור היסטורי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מקצועות צבאיים

lt:Kaptenarmusas
ru:Каптенармус
uk:Каптенармус
השריר העדין

השריר העדין (TA: Musculus gracilis) הוא השריר השטחי ביותר (קרוב לפני העור) בחלקה התיכון של הירך. כיווץ השריר מקרב את הירך, מכופף את הברך ומסובב אותה פנימה.

חולשתו היחסית של השריר בהשוואה ליתר השרירים המקרבים של הירך, ומבנה אספקת הדם שלו, הפכוהו למועמד נוח להסרה ולהשתלה עצמית במקום שרירים שנפגעו מעבר ליכולת תיקון. משתילים את השריר למשל במקום שרירים מכופפים או פושטים של אצבעות הידיים.

== תיאור ==
תחילתו של השריר העדין בגוף של עצם החיק ובענף התחתון של העצם.

השריר נאחז בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה. נקודת האחז של גיד השריר משותפת לגידים נוספים ומכונה "רגל האווז" (pes anserinus).

==עצבוב==
השריר העדין מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני והשלישי (L2, L3) דרך העצב הסותם (Nervus obturatorius).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
רגל האווז

גיד רגל האווז
רגל האווז (מלטינית: pes anserinus) היא כינויו של הגיד המשותף של שריר החייטים, השריר העדין והשריר החצי גידי אשר נאחז בחלק העליון של הפן התיכון של השוקה. הגיד המשותף שטחי יותר מהרצועה העקיפה התיכונה של הברך.

שלושת גידי השרירים המתכנסים לכדי גיד אחד, מזכירים במראם רגל אווז, ומכאן שמו של הגיד המשותף.

כיווץ של שרירי רגל האווז מכופף את הברך ומסובב אותה פנימה. שרירים אלו מגינים על הברך מכוחות פיתול או מכוחות הפועלים בניצב לחלק הצידי של הברך.

בין רגל האווז לעצם השוקה ולרצועה העקיפה התיכונה נמצאת אמתחת המפרידה ביניהן. שמה של האמתחת כשמו של הגיד המשותף.

== דלקת אמתחת רגל האווז ==
דלקת אמתחת רגל האווז (pes anserinus bursitis) מאופיינת בכאב ובנפיחות בחלקה התיכון של הברך. הדלקת עשויה להופיע בעקבות הפרעות אחרות בברך, כגון דלקת מפרקים ניוונית של הברך או כאב ברך קדמי.

הטיפול בדלקת כולל שימוש במשחות של נוגדי דלקת לא סטרואידיים וטיפול פיזיותרפי.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.nyu.edu/classes/keefer/pain/pain2m.jpg איור של ברך ימין עם רגל האווז], מתוך המאמר: Dr. Julia Evergreen Keefer, [http://www.nyu.edu/classes/keefer/pain/pain.htm From Pain to Performance]
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.wheelessonline.com/ortho/pes_anserinus Pes anserinus], Wheeless' Textbook of Orthopaedics
</div>

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
משוואה עם נעלם (ספר)

משוואה עם נעלם הוא ספרו השני של אורי אדלמן. הספר ראה אור בשנת 1998 בהוצאת כתר.
==סיפור העלילה==

עלילת הספר מסופרת דרך עיניו של גיל שדה, דוקטורנט למשפטים המתגורר בארצות הברית. את שירותו הצבאי עשה שדה כמפקד כיתה ביחידת חי"ר. לאחר שחרורו עבד שדה כמאבטח באל על והוא מיומן בקרב מגע ובשימוש באקדח. הודעה מוזרה שמשאיר אחיו במשיבון גורמת לו לשוב לישראל, ולנסות לברר לאן נעלם אחיו הצעיר יובל, בעברו קצין ביחידה מובחרת, אשר הוא אסיר במתקן הכליאה "דורות", שבועיים לפני תום תקופת מאסרו בת השנתיים. בשובו ארצה מגלה גיל גופה של נערת ליווי במטבח ביתו בתל אביב. הוא מתקשר לחברו, עורך הדין רון רפפורט, בנו של זכריה רפפורט שהוא עו"ד מפורסם המייצג את הצמרת הביטחונית בארץ. יחד הם מזעיקים את המשטרה שמטילה צו איסור פרסום על המקרה. בדרך זו הוא מגלה דברים שלא ידע על אביו, עמוס, בכיר במוסד שנאלץ לפרוש לאחר תקלה מבצעית חמורה בה היה מעורב, ונהרג בתאונת דרכים מסתורית לה היה יובל אחראי כביכול. במהלך החקירה פוגש שדה בהילה צלמת המסייעת לו, ומתאהב בה. בחקירתו מוצא עצמו שדה מתמודד מול פרשת ריגול בת שלושים שנים מחד ומול פרשת רצח סבוכה מן ההווה. 
==קישורים חיצוניים==
*משוואה עם נעלם, אורי אדלמן, כתר 1998 - 
* 
* .
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מותחנים בעברית
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:קהילת המודיעין הישראלית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:מותחנים המתרחשים בישראל
מרסלו דלגאדו

מרסלו אלחנדרו דלגאדו (בספרדית: Marcelo Alejandro Delgado; נולד ב-24 במרץ 1973 בעיירה קפיטן ברמודס שבפרובינציית סנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי. הוא מכונה בארגנטינה אל צ'לו ("הרזה" בספרדית). דלגאדו נחשב לאחד החלוצים הטובים ביותר ששיחקו בארגנטינה בשנות ה-90 ובשנים הראשונות של המאה ה-21 והתאפיין ביכולת אישית ומהירות גבוהה.

== קריירה ==
דלגאדו החל לשחק ברוסאריו סנטרל בעיר רוסריו ב-2 בנובמבר 1990 ושיחק בשורותיה עד 1994. בתקופה זו כבש 23 שערים ב-112 משחקיו בליגה הארגנטינאית.

ב-1994 עבר דלגאדו לשחק בקרוס אסול המקסיקנית אך כעבור עונה אחת חזר לארגנטינה והצטרף לראסינג קלוב. הוא שיחק בראסינג 5 שנים במהלכן הפך להיות לאחד החלוצים הארגנטינאים הטובים ביותר. הוא כבש 48 שערים ב-119 משחקים ויכולתו הביאה את בוקה ג'וניורס, אחת משתי הקבוצות הגדולות של ארגנטינה, לרכוש את כרטיסו.

דלגאדו הפך לאחד מהשחקנים האהובים על הקהל והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות, 3 זכיות בגביע ליברטדורס (היה הכובש המצטיין של גביע הליברטדורס לשנת 2003) ולזכייה בגביע הביניבשתי בשנת 2000. 

תחילת המאה ה-21 התאפיינה בקניית כרטיסיהם של שחקנים ארגנטינאים מובילים בליגה הארגנטינאית על ידי קבוצות ממקסיקו וזאת לאור המשבר הכלכלי שפקד את ארגנטינה ומנגד כניסתם של אנשי עסקים לכדורגל המקסיקני. ב-2003 עבר דלגאדו בפעם השנייה לקרוס אסול ושיחק בה שנה וחצי בטרם חזר לבוקה ג'וניורס.
לאחר חזרתו לבוקה, זכה דלגאדו בשתי אליפויות נוספות ובשני גביעים יבשתיים.

ב-2006 הצטרף דלגאדו לבלגראנו וב-2007 עבר לשחק בברצלונה ספורטינג קלוב באקוודור.

== במדי הנבחרת ==
דלגאדו היה חבר בנבחרת ארגנטינה בכדורגל ובנבחרת האולימפית שזכתה בטורניר הקדם אולימפי ובמדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).

דלגאדו היה בסגל ארגנטינה למונדיאל 1998 בצרפת. בסך הכל ערך 33 הופעות במדי הנבחרת וכבש עבורה 9 שערים.

== תארים ==
בוקה ג'וניורס
* אליפות ארגנטינה - 3 (אפרטורה 2000, אפרטורה 2005, קלאוסורה 2005)
* גביע ליברטדורס - 3 (2000, 2001, 2003)
* הגביע הביניבשתי - 1 (2000)
* גביע סודאמריקנה - 1 (2005)
* גביע רקופה סודאמריקנה - 1 (2006)

נבחרת ארגנטינה בכדורגל
* מדליית כסף - 1 (אולימפיאדת אטלנטה (1996)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני רוסאריו סנטראל
קטגוריה:כדורגלני קרוס אסול
קטגוריה:כדורגלני ראסינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני בלגראנו
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה ספורטינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1997
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1973
קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא ספרדי
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית מארגנטינה
שנברג

שֶׁנֶבֶּרג (Schöneberg) הוא חלק מרובע טמפלהוף-שנברג בברלין בירת גרמניה. 

שנברג, יחד עם השכונה הקטנה פרידנאו, היוותה רובע עצמאי עד ל-1 בינואר 2001, אז אוחדה שנברג עם רובע טמפלהוף במסגרת רפורמת השכונות של ברלין לישות מנהלתית אחת.

==היסטוריה==

העדויות הראשונות לקיום יישוב בשנברג מופיעות ב-1264 בכתביו של אוטו, מארקגראף ברנדנבורג. ב-1751 הקימו אורגים מבוהמיה כפר בשם נוֹי שנברג (נקרא גם: בֶּהמיש שנברג) במקום שבו עובר כיום הרחוב הראשי של השכונה (הָאוּפְּטְשְטְרַאסֶה). במלחמת שבע השנים נהרסו כמעט לחלוטין הכפר וכנסייתו בשריפה, שפרצה כתוצאה מהפצצות הרוסים והאוסטרים.

שני הכפרים - הישן והחדש - אוחדו ב-1874 והוכרזו כעיר ב-1898. ב-1920 סופחה העיר לברלין. בית העירייה של שנברג, שנבנה ב-1914, שימש כבית העירייה של מערב ברלין, ממלחמת העולם השנייה ועד איחוד העיר ב-1991, אז חזרה מועצת העיר המשותפת ל'בית העירייה האדום' (Rotes Rathaus) במרכז העיר.

==אופי הרובע==
שנברג הוא רובע מיושב ואמיד יחסית, שאין בו הרבה אתרי תיירות מסורתיים, אך נחשב למרכז קניות חשוב ויוקרתי. אזור נולֶנדוֹרף-פּלאץ (Nollendorfplatz, כיכר נולנדורף) שימש מרכז ללהט"בים מאז ימי רפובליקת ויימאר בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 וביתר-שאת כיום. באזור מצויות חנויות-ספרים להט"ביות רבות. הצייר אוטו דיקס השתמש במבקרים במועדון הלילה המקומי 'אלדורדו' כמודלים לציוריו. הסופר כריסטופר אישרווד, שהתגורר בשכונה, ביסס על החיים בה את ספרו 'פרידה מברלין', והאזור שימש גם השראה למחזמר קברט.

==נקודות עניין==

האתרים הבולטים בשכונה הם בית העירייה, שם נשא נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי את נאומו המפורסם מ-1963, בו הכריז 'אני ברלינאי' כדי להדגיש את הזדהותו עם תושבי העיר המחולקת; בית הכלבו KaDeWe (קָה-דֶה-וֶה), הגדול ביותר באירופה היבשתית (והשני בגודלו באירופה, אחרי הרודס (Harrods) בלונדון); ואנדרטת מקומות של זיכרון. בוינטרפלד פלאץ נמצאת כנסיית קירשה פון סנט מתיאס (Kirche von St. Matthias) , אחת מהכנסיות הקתוליות הגדולות ביותר בברלין. בכיכר מתקיים שוק איכרים בימי רביעי ובימי שבת.

בין השנים 1910-1973, שכן ברובע ארמון הספורט - אולם הספורט הגדול בברלין, בשעתו, ומוקד לכינוסים ועצרות פוליטיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברלין: שכונות
קטגוריה:להט"ב בגרמניה
גיבור ברית המועצות

גיבור ברית המועצות (ברוסית: Герой Советского Союза) הוא תואר כבוד שהיה העיטור הגבוה בברית המועצות. הוא הוענק לראשונה בשנת 1934 לטייסים שהשתתפו במבצע הצלה של האונייה צ'ליוסקין. 
== היסטוריה ==
תחילה כלל התואר קבלת דיפלומה מהוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות בלבד. הטייסים שקיבלו את ההענקה הראשונה קיבלו גם את עיטור לנין. ב-29 ביולי 1936 הוחלט שהענקת עיטור לנין בנוסף לדיפלומה תהיה נוהג קבוע. ב-1 באוגוסט 1939 הוחלט להעניק למקבלי התואר גם את מדליית "כוכב הזהב". באותו צו סוכם על אפשרות להענקת התואר מספר פעמים. למקבלי התואר בפעם השנייה הוחלט להציב פסל במקום לידתם. למקבלי תואר בפעם השלישית הוחלט על הקמת פסל ליד "ארמון הסובייטים" במוסקבה (ארמון זה לא הוקם מעולם ולכן הפסל הוקם בשטח הקרמלין).

המדליה הוענקה לחיילים ואזרחים כאחד והיא הייתה אות ההצטיינות הגבוה ביותר בברית המועצות. המקבילה האזרחית היא "גיבור העמל הסוציאליסטי". מקבל התואר "גיבור ברית המועצות" היה זכאי למדליית כוכב הזהב, תעודה מהפריסידיום של הסובייט העליון ועיטור לנין. הייתה אפשרות לקבל את המדליה יותר מפעם אחת. אם האדם היה זכאי לתואר בפעם השנייה, הוא לא היה מקבל שוב את עיטור לנין, אלא רק את המדליה. 

תואר גיבור ברית המועצות הוענק 4 פעמים לשני אנשים: מנהיג ברית המועצות ברז'נייב והמצביא מרשל ז'וקוב.

3 פעמים הוענק התואר למרשל סמיון בודיוני ולשני טייסי חיל האוויר הסובייטי איוואן קוז'דוב ואלכסנדר פוקרישקין - אלופי ההפלות של הצבא האדום (ושל בעלות הברית בכלל) במהלך מלחמת העולם השנייה. קוז'דוב הפיל 62 מטוסים גרמניים ופוקרישקין - 59. 

בנוסף לכך, ערים, מבצרים ומקומות דומים יכלו לקבל את התואר "גיבור" כמו למשל "מוסקבה, עיר גיבורה". בסך הכל היו 13 הענקות מסוג זה.

על הגבורה במהלך מלחמת החורף התואר הוענק ל-412 אנשים נוספים. בסך הכל, לקראת תחילת 1941 הוענק התואר ל-626 אנשים, מהם 3 נשים ו-5 אשר קיבלו את התואר פעמיים.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 11,657 תארים (91.2%) מסך ההענקות. מסך ההענקות, 14 הוענקו לחיילי צבאות בנות ברית. בסך הכול 44 מקבלי התואר לא היו אזרחי ברית המועצות.

בשנת 1961, לאחר שרמון מרקדר השתחרר מ-20 שנות מעצר בכלא המקסיקני בעקבות רצח לאון טרוצקי, הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות. החל משנות ה-70 החלה הענקת התואר למנהיגים פוליטיים וצבאיים של המדינה לכבוד יובל כמתנת יום הולדת מהמדינה.

מתוך 12,583 מקבלי המדליה 2,047 (לפי מקורות אחרים - 1,583) הם יהודים. לרובם הוענק העיטור על גבורתם במהלך מלחמת העולם השנייה, שישה מתוכם אף עלו לישראל.

לאחר התפרקות ברית המועצות, הוחלט על הענקת התואר גיבור רוסיה. ל-4,503 גיבורי ברית המועצות הוענק תואר גיבור רוסיה.

== ראו גם ==
* רשימת יהודים גיבורי ברית המועצות, רוסיה, העמל הסוציאליסטי ובעלי כל שלוש דרגות עיטור התהילה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.warheroes.ru תיאור מקבלי התואר] 

*
קטגוריה:ברית המועצות: עיטורים
עיטור לנין

עיטור לנין (ברוסית: орден Ленина) היה העיטור הגבוה ביותר בברית המועצות. העיטור נוסד בשנת 1930. 
העיטור קרוי על שמו של המנהיג הראשון של ברית המועצות - ולדימיר איליץ' לנין. העיטור הוענק לאזרחים על שירות יוצא דופן למדינה ולחיילים על הפגנת אומץ לב יוצא מגדר הרגיל. בסך הכול עד לפירוקה של ברית המועצות הוענקו 431,418 עיטורי לנין.

עד לשנת 1934 בה הונהג תואר גיבור ברית המועצות היה זה העיטור הגבוה במדינה. מקבלי תואר גיבור ברית המועצות, קיבלו עם "כוכב הזהב" גם את עיטור לנין. כמו כן קיבלו עיטור זה גם מקבלי התואר "גיבור העמל הסוציאליסטי" (המקביל האזרחי ל"גיבור ברית המועצות").

בדומה לעיטורים סובייטים רבים, הוא הוענק לא רק לאנשים אלא גם לערים, ארגונים, מפעלים, מוסדות ציבור, יחידות צבאיות ועיתונים.

==היסטוריה==
מחשבות על יסוד עיטור חדש החלו עוד בשנת 1926. בשנה זו הוצע לתת לבעלי ארבעה עיטורי הדגל האדום עיטור נוסף והוא יהיה העיטור הגבוה במדינה. בתחילת 1930 הדיונים התחדשו ובאביב הוצע תיאור העיטור. ב-6 באפריל 1930 הוחלט על סדר הענקת העיטור. 

* גרסה הראשונה (1930-1932) - העיטור היה מכסף. לאחר הענקת 700 יחידות התברר שעיטורים אחרים הם מפוארים יותר ולכן הוחלט לשנות את התג כמו כן, גרסה זו לא כללה הכוכב האדום ודגל האדום על התג.
* גרסה השנייה (1932-1934) - העיטור היה מזהב, כמו כן התווסף הדגל והכוכב האדום. דיוקנו של לנין היה עשוי מפלטינה.
* גרסה השלישית (1934-1943) - דיוקנו של לנין היה מוטבע בכסף.
* גרסה רביעית (1943-1991) - לחלק העליון של העיטור נוספה טבעת לשם חיבורו לסרט הבד של העיטור. בהדרגה הוחלפו כל עיטורי לנין מהגרסאות הקודמות.
<gallery>
קובץ:Type 1 Order of Lenin replica.jpg|העתק לגרסה הראשונה
קובץ:Order of Lenin type2.jpg|הגרסה השנייה
קובץ:Order of Lenin type3.jpg|הגרסה השלישית
קובץ:Order of Lenin obverse Turova TB.png|הגרסה הרביעית
</gallery>

==הענקות==
עיטור לנין הוענק לראשונה ב-23 במאי 1930 לעיתון "קומסומולסקאיה פראבדה", עיתון של הקומסומול. האות השני הוענק למפעל לייצור נורות. רק הענקה השלישית בוצע לבן אדם - הבל ינוקידזה, מדינאי סובייטי (כעבור כמה שנים, ב-1937, הוא הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים). כבר בשנת 1936 העיטור הוענק בפעם השנייה - לטייס ואלרי צ'קאלוב. בשנת 1939 בעל שלוש הענקות היה טייס ולדימיר קוקינאקי. בשנת 1935 העיטור הוענק לילדה בת 11 - אוספת כותנה מטג'יקיסטן. הענקת העיטור לאזרחים זרים בוצע לראשונה בשנת 1931.

השיאנים בקבלת העיטור הם:
* 11 הענקות - ניקולאי פטוליצ'ב ודמיטרי אוסטינוב.
* 10 הענקות - שאראף רשידוב, יפים סלבסקי ואלכסנדר יאקובלב.
* 9 הענקות - איוואן פאפאנין, וסילי ריאביקוב, וסילי צ'ויקוב, אנטולי אלכסנדרוב, ניקולאי סמיונוב, ג'באר ראסולוב, ניקולאי טיחונוב
* 8 הענקות - ליאוניד ברז'נייב, סמיון בודיוני, אלכסנדר ואסילבסקי, קלימנט וורושילוב, דינמוחמד קונאייב, טרופים ליסנקו, אנדריי טופולב, ולדימיר שצ'רביצקי, סרגיי איליושין, פאבל באטוב, פיוטר דמנטייב, ניקיפור קאלצ'נקו, וסילי סוקולובסקי, אנטאנס סנצ'קוס.
* 7 הענקות - 37 אנשים

בשנים 1944–1957 היה נהוג להעניק את העיטור לקצינים לאחר 25 שנות שירות.

לברנטי בריה היה בעל 5 הענקות, אך הוצא להורג באשמת בגידה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ברית המועצות: אותות ועיטורים אזרחיים
עיטור הדגל האדום

עיטור הדגל האדום (ברוסית: Орден Красного Знамени) היה עיטור צבאי של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-1918 כעיטור של הרפובליקה הסובייטית הרוסית, והיה העיטור הראשון של הצבא האדום. העיטור הוענק לחיילי הצבא האדום על אומץ יוצא מגדר הרגיל בשדה הקרב. גם יחידות שלמות היו זכאיות לעיטור זה. בשנת 1924 הוגדר העיטור כעיטור כללי לכל ברית המועצות (עד אז למעשה לכל רפובליקה סובייטית הייתה גרסה משלה של עיטור זה). עיטור הדגל האדום הוגדר כעיטור הקרבי הגבוה ביותר בברית המועצות עד לשנת 1943, אז נוסד עיטור גבוה יותר - עיטור הניצחון.

העיטור עשוי מכסף עם ציפוי זהב. על הדגל מופיע הכיתוב: "פועלי כל העולם, התאחדו!".

מעמדו של עיטור זה נשחק בשנים 1945–1958, כאשר הוא הוענק לא על הישגים בקרב, אלא גם על 20 ו-30 שנות שירות ללא דופי בצבא, במשטרה ובק.ג.ב. של ברית המועצות. לאחר שנת 1958 העיטור שוב חזר להיות מוענק רק על הישגים בשדה הקרב. 

עד לפירוק ברית המועצות בשנת 1991 הוענקו כ-580,000 עיטורי הדגל האדום.

==קישורים חיצוניים==

*
דגל האדום
עיטור סובורוב

עיטור סובורוב (ברוסית: орден Суворова) הוא עיטור צבאי של רוסיה, ולפני כן של ברית המועצות. העיטור קרוי על שמו של הנסיך אלכסנדר סובורוב, מצביא רוסי מפורסם מן המאה ה-18.

== בברית המועצות ==

מסדר סובורוב היה במקור פרס סובייטי שהוקם ב-29 ביולי 1942  (במהלך מלחמת העולם השנייה ) על פי החלטת הנשיאות של ברית המועצות . הוא נוצר כדי לתגמל את אנשי הצבא הבכירים על מנהיגות יוצאת דופן בפעולות לחימה. 

*דרגה ראשונה לה היו זכאים מפקדי חזיתות, מפקדי ארמיות וקציני המטה הבכירים שלהם, על תכנון קרב שבמהלכו הביסו אויב העולה עליהם במספר חייליו.
*דרגה שנייה לה היו זכאים מפקדי קורפוסים, דיוויזיות וחטיבות יחד עם קציני המטה, על תכנון קרב שבמהלכו הביסו אויב העולה עליהם במספר חייליו.
*דרגה שלישית לה היו זכאים מפקדי רגימנטים, ראשי מטה רגימנט, מפקדי גדודים ופלוגות, על מנהיגות יוצאת מגדר הרגיל, כושר ארגון והובלת חיילים לניצחון בקרב.

העיטור הוענק לראשונה ב-26 בדצמבר 1942. היה זה עיטור מדרגה שנייה שהוענק לגנרל בדאנוב, מפקד גיס משוריין, בגין ביצוע פשיטה בת חמישה ימים בעורף האויב באזור נהר דון, שבמהלכה השמיד בסיס אווירי גדול של הצבא הגרמני, ממנו בוצעו גיחות אספקה לארמייה הנצורה של גנרל פאולוס בסטלינגרד. 

עיטור סובורוב מדרגה ראשונה הוענק לראשונה ב-28 בינואר 1943 לגאורגי ז'וקוב על חלקו בקרב סטלינגרד.

במהלך מלחמת העולם השנייה הוענקו 7266 עיטורי סובורוב מתוכם 391 היו מדרגה ראשונה, 2863 - מדרגה שנייה ו-4012 - מדרגה שלישית. 1528 מהם הוענקו ליחידות צבאיות. 

בין מקבלי העיטורים היו גם כ-80 קצינים מצבאות ארצות הברית, בריטניה, צרפת, פולין, צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה. ביניהם: דווייט אייזנהאואר, ארתור האריס, אלן ברוק, ג'ורג' מרשל, ברנרד לו מונטגומרי, מארק קלארק, עומר בראדלי, לודביק סבובודה 

לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו עיטורי סובורוב בודדים בלבד:
* בשנת 1947 הוענק עיטור סובורוב מדרגה ראשונה למנהיג אלבניה אנוור הוג'ה 
* בשנת 1958 באופן מפתיע ולא ברור הוענקו עיטורי סובורוב למלך קמבודיה נורודום סוראמאריט ולבנו נורודום סיהאנוק, יורש העצר.
* בשנת 1959 הוענק עיטור סובורוב מדרגה ראשונה להיילה סלאסי.
* בשנת 1981 הוענקו עיטורי סובורוב לשני מרשלים סובייטים על חלקם בתכנון הפלישה לאפגניסטן.
== לאחר פירוק ברית המועצות ==
בנובמבר 2015 נשללו כל הפרסים של מכובדי מסדר סובורוב בכוחות המזוינים של אוקראינה כחלק מהסרת פרסים מתקופת ברית המועצות במסגרת דה-קוממוניזציה. 

== חלוקת הפרס ==
מסדר סובורוב מוענק במעמד אחד למפקדי עוצבות, סגניהם, ראשי ההנהלה המבצעית, המחלקות המבצעיות, ראשי הצבא והכוחות המיוחדים של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית: על ארגון מיומן של המבצעים וניהול קבוצות של כוחות, עוצבות ויחידות צבאיות, שהצליחו לשמור על אזורי מפתח בשטחה של רוסיה או שטחן של מדינות בעלות בריתה, כדי ליצור תנאים לתפיסת היוזמה ולבצע פעולות נוספות במטרות התקפיות; לארגון וניהול מיומן של יחידות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית במהלך אירועי הרתעה אסטרטגית, כדי להבטיח שלא תתרחש הסלמה, תוקפנות נגד הפדרציה הרוסית ובעלות בריתה. למרות התנגדותו העיקשת של האויב ועליונותו המספרית, וציוד הטכני הטוב יותר ומיקום נוח יותר בזירה. <gallery>
תמונה:Order of Suvorov 1st class.jpg|עיטור סובורוב מדרגה ראשונה
תמונה:Order of suvorov medal 2nd class.jpg|עיטור סובורוב מדרגה שנייה
תמונה:Order of suvorov medal 3rd class.jpg|עיטור סובורוב מדרגה שלישית
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*
סוברוב
סוברוב
עיטור קוטוזוב

עיטור קוטוזוב (רוסית: Орден Кутузова) הוא עיטור צבאי של רוסיה, ולפני כן של ברית המועצות. העיטור נוסד ב-29 ביולי 1942. בהתחלה לעיטור היו שתי דרגות, דרגה שלישית נוספה בשנת 1943. העיטור הוענק על מבצעים בעלי אופי הגנתי.

העיטור קרוי על שמו של קוטוזוב, גנרל רוסי שעיקר פרסומו בא לו במלחמות נפוליון.

לפי תקנון העיטור: 
*לדרגה הראשונה היו זכאים מפקדי חזית וארמיות וראשי המטה שלהם על תכנון וביצוע מעולה של קרב נסיגה והשהייה של יחידות צבאיות גדולות, תוך הסבת אבדות כבדות לאויב, ביצוע התקפות נגד יעילות, שמירת הכוח של היחידות ויצירת קווי הגנה חדשים.
*לדרגה השנייה היו זכאים מפקדי קורפוסים, דיוויזיות וחטיבות וראשי המטה שלהם על תכנון וביצוע קרב הגנה או התקפת נגד, שבמהלכם הוסבו לאויב אבדות כבדות.
*לדרגה השלישית היו זכאים מפקדי רג'מנטים, גדודים ופלוגות ולראשי מטה הרגימנט על יוזמה התקפית שכתוצאה ממנה האויב סבל אבדות כבדות בקרב או על השמדת יחידות אויב מכותרות ומעוזי ההתנגדות של האויב. 

במהלך מלחמת העולם השניים הוענקו 7322 עיטורי קוטוזוב (מתוכם 1594 הוענקו ליחידות צבאיות ואחד - ללמפעל לייצור טנקים בצ'ליאבינסק).

בין מקבלי העיטורים היו גם כ-100 קצינים מצבאות ארצות הברית, בריטניה, קנדה, צ'כוסלובקיה, בולגריה, יוגוסלביה ומונגוליה. ביניהם: עומר בראדלי, ארתור טדר, טרפורד לי מלורי, יומג'אגין טסדנבאל.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוענקו עיטורי קוטוזוב בודדים בלבד:
* בשנת 1956 הוענקו 6 עיטורים למפקדים בכירים שהשתתפו בדיכוי המרד ההונגרי. 
* בשנים 1981 -1982 הוענקו 8 עיטורים לגנרלים סובייטים על חלקם במלחמת אפגניסטן. 
<gallery>
OrderOfKutuzov1st.jpg|עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה
Order kutuzov2.jpg|עיטור קוטוזוב מדרגה שנייה
Order kutuzov3.jpg|עיטור קוטוזוב מדרגה שלישית
</gallery>

== לאחר פירוק ברית המועצות ==

==קישורים חיצוניים==

*
קוטוזוב