OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פטר ייראצ'ק

פטר ייראצ'ק (צ'כית: Petr Jiráček; נולד ב-2 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקשר. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל.

== קריירה ==
ייראצ'ק החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת נעוריו באניק סוקולוב, בה שיחק בקבוצת הבוגרים בין השנים 2006-2008. לאחר מכן, עבר לשחק בשורותיה של ויקטוריה פלזן, עימה זכה גם באליפות היסטורית בליגת העל הצ'כית בעונת 2010–2011 במדי פילזן שיחק ב-100 משחקי ליגה, בהם כבש 11 שערים. לאחר עונת האליפות, בדצמבר 2011, חתם במועדון הבונדסליגה וולפסבורג על חוזה לארבע שנים.

פטר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצ'כית בספטמבר 2011, במשחק נגד נבחרת סקוטלנד. שערו הבינלאומי הראשון היה במסגרת משחק הפלייאוף על ההעפלה לטורניר הגמר של יורו 2012, משחק שבו צ'כיה ניצחה 0–1 את מונטנגרו. במהלך טורניר היורו 2012 עצמו, כבש ייראצ'ק שני שערים חשובים עבור נבחרתו, אחד בניצחון 1–2 מול יוון, והשני בניצחון 0–1 מול פולין, הנבחרת המארחת, שער שבזכותו הנבחרת הצ'כית העפילה כנגד כל התחזיות לשלב רבע הגמר של הטורניר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים צ'כים
קטגוריה:קשרי כדורגל צ'כים
קטגוריה:כדורגלני פ.ק. יבלונץ
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה פילזן
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'כיה
קטגוריה:כדורגלני ספרטה פראג
קטגוריה:מאמני כדורגל צ'כים
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1986
אשר מדינה

אשר מדינה (נולד בשנת תשל"ה, 1975) הוא עיתונאי ופובלציסט ישראלי חרדי.

==ביוגרפיה==

נולד ברמת גן, בוגר ישיבת "עטרת ישראל" בירושלים. את כתיבתו העיתונאית החל בעיתון "חדשות שלנו" בבני ברק, בהמשך ניהל את מחלקת האקטואליה ברדיו "קול חי". לאחר מכן מונה כעורך ברשת "קו עיתונות דתית", ולאחר מכן עבד גם בעיתון "בקהילה", בתחילה ככתב פוליטי ולאחר כמה שנים החל לכתוב טור סיכום השבוע בעיתון. לצד זה כתב מדי שבוע טור סאטירי שבו שילב קטעי הומור לתוך אירועים אקטואליים. לאחר כמה שנים קיבץ את טוריו לספר לך תבנה מדינה. במקביל שימש כיועץ לראש עיריית בני ברק.

בשנת 2008 עזב את העיתון "בקהילה" ועבר לצוות הכותבים המייסד של העיתון "המבשר". היה כתב פוליטי וסיקר את הכנסת. בשנת 2010 מונה לתפקיד עורך המוסף השבועי של "המבשר", שם הוא כותב מדי שבוע טור פובליציסטי. בדצמבר 2014 פרש מעבודתו בעיתון לטובת דוברות מפלגת ש"ס לקראת הבחירות לכנסת ה-20. לאחר הבחירות החל לשמש כמזכיר סיעת ש"ס בכנסת.

בשנת 2012 נטש דיון באמצע צילומי תוכנית בהנחיית אלון גל עבור ערוץ 2 שעסקה בנושא הגזענות כלפי המזרחים מאחר שלטענתו הושמעו בה ססמאות גזעניות. במאמר שפרסם אחרי האירוע האשים מדינה את עורכי התוכנית הטלוויזיונית עצמם בגזענות.

מאוגוסט 2017 הוא משמש כעורך משנה בעיתון של תנועת ש"ס הדרך.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.bhol.co.il/Articlesearch.aspx?sCond=%D7%90%D7%A9%D7%A8%20%D7%9E%D7%93%D7%99%D7%A0%D7%94&tid=4132 מאמרים של אשר מדינה], באתר בחדרי חרדים
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל בקהילה
קטגוריה:סגל המבשר
קטגוריה:פעילי ש"ס
המגילה

המגילה הוא מחזמר לפי מגילה לידער ("שירי המגילה") של המשורר היידי איציק מאנגר, שהועלה לראשונה בישראל במועדון החמאם בבימויו של שמואל בונים וזכה להצלחה רבה.

בונים ראה לראשונה את מאנגר במועדון לתרבות יהודית בפריז. מאנגר פתח במונולוג ביידיש וביכה את גורל התיאטרון היידי, שחקניו וקהלו. בונים חזר ארצה ושקע בספרי השירה והפרוזה של מאנגר. הוא ניצל את ההזדמנות שמאנגר ביקר בארץ, ולאחר בקשות חוזרות נתן לו את הרשות להמחיז ולביים את "שירי המגילה".

בונים בחר להציג את המגילה בנוסח הפורים שפיל. פעם בשנה, בפורים, היו בחורי ישיבה ושוליות של בעלי מלאכה מתחפשים ומשחקים בדרך היתולית מעשיות מהתנ"ך כמו מגילת אסתר, עקידת יצחק, מכירת יוסף ועוד. שחקני פורים אלה היו עוברים מבית לבית, משעשעים את הקהל ומקבלים בתמורה מאכלים ומזומנים.

מאנגר העביר את גיבורי מגילת אסתר אל עיירה במזרח אירופה. אל הדמויות במגילה הוסיף את שוליית החייטים פסטריגתא (פאסטריגאָסע) והחייט הזקן פנפתא (פאנפאָסע). הוא התחיל לעבוד על המחזה עם שחקנים יודעי יידיש מהבמה העברית, אבל עד מהרה הגיע למסקנה כי את השחקנים המתאימים יש לחפש בין שחקני יידיש מקוריים.

באתו זמן ביקרה בארץ משפחת בורשטיין והופיעה בהצגה "דעם רבנ'ס זונדל" (בנו של הרב). הוא התרשם מהם ושכנע את בעלי החמאם חיים חפר ודן בן אמוץ לחתום עמם חוזים להפקת "המגילה". בהפקה השתתפו שישה שחקנים שגילמו מספר תפקידים:

שמואל בונים, מדגים לשחקנים תנועה אופיינית לו בחזרות להצגה "המגילה", 1965. מימין-[[מייק בורשטיין, שמואל בונים, ליליאן לוקס, פרלה מאנגר]]
*פסח בורשטיין - בתפקיד מרדכי ואחשוורוש
*ליליאן לוקס (אשתו של פסח) - בתפקיד ושתי וזרש
*מייק בורשטיין - בתפקיד פסטריגתא ופנפתא
*פרלה מאגר - בתפקיד אסתר
*זישא גולד - בתפקיד המן
*ברונו פינק - בתפקיד הקריין

בונים עיבד את השירים למחזה, חיים חפר חיבר קטעי קישור בעברית לקהל שאינו דובר את השפה, ודב זלצר חיבר את המוזיקה. את התפאורה עיצבה אודרי ברגנר.

ההצגה הראשונה הועלתה ביוני 1965. בשבועיים הראשונים נחלה ההצגה כישלון. קהל החמאם לא הגיע בגלל היידיש, והקהל שבא בגלל היידיש לא מצא את התיאטרון שהיה רגיל לו. רק לאחר שהוזמנו המבקרים וכתבו ביקורות נלהבות על ההצגה ובראשם חיים גמזו, החל הקהל לנהור להצגה והיא זכתה להצלחה עצומה. היא הוצגה בארץ 250 פעם ואחר כך בארצות הברית, אמריקה הדרומית ודרום אפריקה. ההצגה הועלתה בטלוויזיה הישראלית ובתיאטרון היידישפיל. ב-1976, המחזה הועלה בכיכובם של אברהם מור בתפקיד אחשוורוש, אפרת לביא בתפקיד אסתר המלכה, שלמה וישנסקי בתור ויזתא, ראובן שפר בתור המן, גדי יגיל בתור פסטריגתא ופנפתא, ונירה רבינוביץ' בתור ושתי וזרש.

ב-1983 הופק הסרט "המגילה 83" בבימויו של אילן אלדד.

==קישורים חיצוניים==
*
*[http://www.xargol.co.il/index.php?cat=2&name=all&book=1152&nav=1 איציק מאנגר-שירי המגילה]
*[http://onegshabbat.blogspot.co.il/2011/03/1970.html המגילה בטלוויזיה וביידישפיל], באתר "עונג שבת"
*
*
*[https://youtu.be/COhFo9wRUMA המגילה: האופרה העממית מאת איציק מאנגער 1976], הקלטת וידאו של רשות השידור

קטגוריה:מחזות זמר ישראליים
קטגוריה:יצירות משנת 1965
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:איציק מאנגר
קטגוריה:פורים
דן מירקוס

דן מירקוס (נולד ב-18 בינואר 1983) הוא שחקן כדוריד לשעבר. את הקריירה הספורטיבית שלו סיים בקבוצת הכדוריד של בני הרצליה. נחשב לאחד מהפיבוטים הגדולים ששיחקו בנבחרת ישראל. מספר חולצתו של דן מירקוס היה 21.

==תחילת דרכו==
דן מירקוס החל את דרכו בשנת 1993 במועדון הנוער של מכבי תל אביב, וביחד עם חן פומרנץ זכה איתה בדאבל בעונת . בגיל 16, בשנת 1999 הוא עלה לקבוצת הבוגרים, אך בשנת 2003 עבר ליריבתה העירונית, אס"א תל אביב.
==קריירה מקצוענית==
מירקוס עבר לאס"א תל אביב בשנת 2003, ובעונתו האחרונה בקבוצה, , מונה לקפטן הקבוצה. עם אס"א ת"א זכה בארבעה גביעי מדינה, ביניהם בעונות: , ו. לקראת עונת 2012/2013 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון וזכה עמה באליפות ליגת העל.

מירקוס המשיך לשחק בהפועל ראשון לציון למשך עונה נוספת בה לא זכה עם הקבוצה בתארים. לקראת עונת 2014/2015 עבר לשחק בבני הרצליה.

==נבחרת ישראל==
מירקוס שיחק בנבחרות הנוער והעתודה של ישראל. בשנת 2001 החל לשחק בנבחרת הלאומית של ישראל. עד 2012 הופיע ב-45 משחקים בינלאומיים וכבש יותר מ-100 שערים.

==חיים אישיים==
דן מירקוס למד לתואר בכלכלה וניהול במכללה למנהל. עובד כיועץ השקעות בבנק הבינלאומי.
הוא נשוי לשירי כהן מירקוס ולהם שתי בנות ובן.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.nrg.co.il/online/3/ART1/867/985.html חומה ומגדל: ריאיון עם דן מירקוס ועידו לביא], באתר nrg מעריב, 18 במרץ 2009

קטגוריה:שחקני כדוריד ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
הנהר האדום (דרום ארצות הברית)

הנהר האדום של דרום ארצות הברית (באנגלית: Red River of the South, בספרדית: Río Rojo) הוא נהר המהווה יובל עיקרי של המיסיסיפי בדרום ארצות הברית ולב מערכת הנהרות המרכזית של דרום-מערב המישורים הגדולים. מקור הנהר ביובלים היורדים מהרי הרוקי ומזינים את ה- Prairie Dog Town Fork (שארכו כ-190 ק"מ), שיחד עם יובלים אחרים יוצר את הנהר האדום בצפון-מערב טקסס, משם זורם הנהר לאורך 1,966 ק"מ, כשהוא מהווה את הגבול הטבעי בין טקסס ואוקלהומה וגבול קצר בין טקסס וארקנסו, זורם דרך לואיזיאנה ונשפך למיסיסיפי בחלקו הדרומי, סמוך לשפכו למפרץ מקסיקו. הנהר היווה חלק מגבול ארצות הברית-מקסיקו בין הסכם אדמס-אוניס (1821) להצטרפות טקסס אל הברית (1848). שמו של הנהר מגיע משפות האמריקאים ילידים (אינדיאנים) שכינו אותו "אדום" בשל האדמה האדמדמה באזור אגן הניקוז שלו הצובעת את מי הנהר בשעת שיטפון.

במערבו זורם הנהר דרך קניונים עד העיר ויצ'יטה פולס שבטקסס, בהמשך ליד העיר דניסון, נסכר הנהר על ידי סכר דניסון (הוקם ב-1943) היוצר את אגם טקסומה (Lake Texoma). הנהר ממשיך בכיוון כללי מזרחה לפני שהוא פונה פניה חדה דרומה ועובר מארקנסו ללואיזיאנה. העיר שריבפורט היא העיר הגדולה ביותר על גדות הנהר. בחלקו הנמוך ביותר יוצר הנהר ביצות, בשפכו למיסיסיפי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.tshaonline.org/handbook/online/articles/rnr01 הנהר באתר החברה ההיסטורית של טקסס]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסס: נהרות
קטגוריה:אוקלהומה: גאוגרפיה
קטגוריה:ארקנסו: גאוגרפיה
קטגוריה:לואיזיאנה: גאוגרפיה
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
קטגוריה:ניו מקסיקו: נהרות
קטגוריה:נהרות גבול בין-מדינתיים בארצות הברית
מיכאל ארד

הדמיה של האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בתכנונו של ארד
מיכאל (מייקל) סהר ארד (באנגלית: Michael Arad; נולד ב-21 ביולי 1969) הוא אדריכל ישראלי-אמריקאי. ארד תכנן את האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר בניו יורק.

== קורות חיים ==
ארד נולד בלונדון, בנם של משה ארד ששימש באותה תקופה כדובר השגרירות הישראלית, ורבקה לבית וירצמן. מכיוון שאמו, דור חמישי בארץ ישראל, רצתה שבנה ייוולד בישראל, חכרה השגרירות הישראלית את חדר הלידה בבית החולים במחיר סמלי, כך שיירשם שהתינוק נולד בשטח ריבוני ישראלי. את שמו השני "סהר" קיבל לכבוד הנחיתה הראשונה של בני אדם על הירח במשימת אפולו 11 בסמוך ללידתו.

ארד גדל בירושלים, למד בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה ושירת בצה"ל בסיירת גולני. את השכלתו האקדמית רכש בארצות הברית והוא בוגר תואר ראשון בממשל מדארטמות' קולג' ותואר שני באדריכלות מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. את הסטאז' שלו עשה ב-1998 בישראל, במשרד האדריכלים "ספקטור עמישר".

ב-1999 עבר לניו יורק ועבד במשרד האדריכלים Kohn Pedersen Fox, ובמשרד Leclere Associate Architects. אחר כך עבד במחלקת השיכון של עיריית ניו יורק והיה שותף לתכנון תחנות משטרה של משטרת העיר ניו יורק ברובע הברונקס ובברוקלין. משנת 2004 הוא שותף במשרד האדריכלים הנדל (Handel).

ב-2003 נבחרה עבודתו Reflecting Absence ("השתקפות ההיעדרות"), מבין 5,201 תוכניות של אדריכלים מכל העולם, לאחת משמונה העולות לגמר התחרות לתכנון האנדרטה הלאומית והמוזיאון לפיגועי 11 בספטמבר. חבר השופטים הפציר בארד שניגש לתחרות שלא כחלק מצוות וללא שותפים, לבצע שיפורים בתכנונו, והוא חבר לאדריכל הנוף האמריקני פיטר ווקר לשם ביצוע המלאכה. התכנון הסופי שכלל שתי בריכות שקועות במקום שבו עמדו מגדלי התאומים, רחבה גדולה מרוצפת באבן ושדרת עצי אורן, נבחר כזוכה בינואר 2004. האנדרטה נחנכה ב-2011 במסגרת האירועים לציון עשור לפיגועי הטרור.

ארד מתגורר באיסט וילג' שבניו יורק עם אשתו וילדיהם.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:לוחמי סיירת גולני
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
מקנזי פוי

מקנזי כריסטין פוי (באנגלית: Mackenzie Christine Foy; נולדה ב-10 בנובמבר 2000) היא שחקנית אמריקאית.

==קריירה ==
פוי התחילה לדגמן בגדי ילדים בגיל שלוש עבור ראלף לורן, גרנט היל וגאס. לאחר מכן דגמנה עבור החברות מאטל, חברת וולט דיסני, תאגיד טארגט, מונליזה, טלבוטס וגאפ. כן הופיעה בפרסומות לבורגר קינג, קול'ס, בלקברי, קומקאסט ופנטאן.

הופיעה הופעות אורח במספר תוכניות טלוויזיה, כגון "עד המוות" ("Till Death"), "הוואי חמש-אפס" ו"פלאש פורוורד". תפקידה הראשי הראשון בסדרת הטלוויזיה היה ב-2012 ב-"R.L. Stine's The Haunting Hour".

פוי ידועה בעיקר בזכות תפקידה כרנסמי קאלן, בתם של אדוארד קאלן ובלה סוון בסרטים "דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1" ו"דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2".

ב-2013 שיחקה ב"לזמן את הרוע". ב-2014 שיחקה את דמותה הצעירה של מרפ בסרט "בין כוכבים" וב-2015 דיבבה את הילדה הקטנה בסרט "הנסיך הקטן".

ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות".

==פילמוגרפיה==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! סרט !! תפקיד !! הערות
|-
| 2011 || דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1 || רנסמי קאלן ||
|-
| 2012 || דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2 || רנסמי קאלן ||
|-
| rowspan="3" | 2013 || לזמן את הרוע || סינדי פרון ||
|-
| Wish You Well || לו קרדינל ||
|-
| ארנסט וסלסטין || סלסטין || דיבוב
|-
| rowspan="4" | 2014 || בין כוכבים || מרפ || זכתה בפרס סאטורן להופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר
|-
| ילדי הקרון || ויולט || דיבוב 
|-
| Black Eyed Dog || דייזי ||
|-
| The Cookie Mobster || סאלי || סרט טלוויזיה
|-
| 2015 || הנסיך הקטן || הילדה הקטנה || דיבוב
|-
| 2018 || מפצח האגוזים וארבע הממלכות || קלרה ||
|-
|2020
|הסייח השחור
|ג'ו גרין
|
|-
|TBA
|The Man Who Saved Paris
|לואיז
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! סדרה !! תפקיד !! הערות
|-
| 2009 || עד המוות || ילדה קטנה || פרק: "No Complaints"
|-
| rowspan="2" | 2010 || פלאש פורוורד || קייטי ארסקין || פרק: "Blowback"
|-
| הוואי חמש-אפס || לילי וילסון || פרק: "Ho'apono"
|-
| 2012 ||שעה מכושפת|| נטלי / ג'ורג'יה לומין || 2 פרקים
|}

== קישורים חיצוניים ==

*
*מיכל ישראלי, [https://fashionforward.mako.co.il/industry/itgirls/182830/ פיצחו את הנוסחה: הכירו את נסיכת דיסני החדשה], באתר mako, 31 באוקטובר 2018
*שרה וילקומלסון, [http://insidemovies.ew.com/2012/06/15/meet-renesmee/ Meet Renesmee! Mackenzie Foy of 'Breaking Dawn -- Part 2'], באתר Inside Movies

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-2000
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2000
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן צעיר בקולנוע
גייל וילהלם

גייל וילהלם (אנגלית: Gale Wilhelm; 6 באפריל 1908 – 11 ביולי 1991) הייתה סופרת אמריקנית שנודעה בעיקר בשני ספריה שעסקו בנושאים לסביים שנכתבו בשנות ה-30: גם אנחנו נסחפים (באנגלית: We Too Are Drifting), ולפיד לוולהאלה (באנגלית: Torchlight to Valhalla).

==ילדותה ונעוריה==
וילהלם נולדה ביוג'ין, אורגון לאתל גייל ברואר ווילסון פריס וילהלם בשנת 1908. היא הייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם, והתחנכה באורגון, איידהו, ווושינגטון. המשפחה עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כאשר וילהלם הייתה בשנות העשרה שלה.

==קריירת כתיבה==
וילהלם הופיעה לראשונה בספרות האמריקאית כאשר פרסמה כמה סיפורים קצרים בשנים 1934 ו-1935. בעזרתו של סוכן ספרותי, פרסמה וילהלם את גם אנחנו נסחפים בשנת 1935, בהוצאת ראנדום האוס, וזכתה לביקורת חיוביות רבות.

בשנת 1938, פרסמה הוצאת הספרים ראנדום האוס את לפיד לוולהאלה, רומן נוסף העוסק בלסביות שבו הדמות המרכזית, צעירה לסבית, מחוזרת על ידי בחור צעיר, מקסים ויפה, אך היא מבינה כי אושרה האמיתי נמצא יחד עם נערה צעירה אחרת.

וילהלם כתבה שלושה רומנים נוספים, הביאו הביתה את הכלה בשנת 1940, זמן הביניים בשנת 1942, ולעולם אל תרפה ממני בשנת 1945, כשבכולם הנושא המרכזי הוא הטרוסקסואליות. הרומן לעולם אל תרפה ממני כלל בעטיפתו האחורית שבחים מידידה של וילהלם קרל סנדברג.

וילהלם פרסמה סיפורים במגזין קלוריס ובמגזין הספרות של אוניברסיטת ייל בתחילת שנות ה-40, אך לא פרסמה דבר מאז שנת 1943. למרות זאת, שני ספריה של וילהלם העוסקים בנושא הלסבי פורסמו שוב פעמים רבות בשנות ה-40, ה-50, וה-60. לספר לפיד לוולהאלה ניתן שם חדש, המעבר המוזר, עם עטיפה שונה בשנת 1953.

בשנת 1975, הודפס מחדש הספר לפיד לוולהאלה בידי הוצאה לאור ארנו פרס כחלק מהומוסקסואליות: ההיסטוריה הספרותית של החברה ההומו-לסבית.

==חיים אישיים==

וילהלם התגוררה עם אלן הופ בסן פרנסיסקו החל משנת 1938 ועד למותה של הופ בסוף שנות ה-40. ברברה גרייר ניסתה במשך כמה שנים לאתר את וילהלם. בשנת 1984 יצאה מהדורה נוספת של הספר גם אנחנו נסחפים בהוצאת Naiad Press עם הקדמה מאת גרייר בה היא מתארת את חייה של וילהלם ובה היא מפצירה לקבלת עזרה מכל אדם היודע דבר על מקום המצאה של וילהלם.בזמן שהוצאת הספרים הוציאה את המהדורה המחודשת של הספר לפיד לוולהאלה בשנת 1985, היא הכילה הקדמה מאת וילהלם עצמה, אליה הגיעה גרייר לאחר שקיבלה מידע ממקור אנונימי. גרייר העריכה כי וילהלם הפסיקה לכתוב לפני הגיעה לגיל 40 כיוון "שהעולם לא נתן לה לכתוב את הספרים שרצתה".

וילהלם התגוררה עם קתלין הובנר החל משנת 1953 ועד למותה בשנת 1991 ממחלה הסרטן.

==יצירות==

* גם אנחנו נסחפים, 1934
* אין מכתב עבור המת, 1936
* לפיד לוולהאלה, 1938 (יצא לאור גם בשנות ה-50 כמעבר המוזר)
* הביאו הביתה את הכלה, 1940
* בין הזמנים, 1942
* לעולם אל תרפה ממני, 1945

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1991
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
יוסי חממה אורגינל

הלוגו הישן
יוסי חממה אורגינל (בעבר קליית יוסי בע"מ) היא חברה ישראלית המשווקת פיצוחים ופירות יבשים. את החברה הקימו האחים יוסי ועובד חממה. חברת חממה סחר, העוסקת במסחר בפיצוחים, מנוהלת על ידי פלג אחר של משפחת חממה.

לחברה מפעל קלייה בפארק התעשייה קריית גת, שבו מועסקים כמה עשרות עובדים. חנות המפעל מצויה בשוק לוינסקי, ברחוב מטלון בתל אביב. החנות הראשונה הוקמה ב-1979. החברה התעסקה גם בייצוא מוצרים לחו"ל, למשל לקנדה, ארצות הברית, בלגיה ודרום אפריקה.

בספטמבר 2005, כשלושים שנה לאחר שנוסדה, רכשה "תנובה" 50% ממניותיה עבור כ-18 מיליון שקל. בעת הרכישה, הסתכמו הכנסות קליית יוסי בכ-70 מיליון שקל בשנה, והיא הייתה אחת משתי החברות המובילות בשוק הפיצוחים, לצד קליית גת עמה החזיקה בכ-51% מהשוק. ההערכות בתנובה היו כי לאחר הרכישה הכנסות החברה יגיעו למחזור שנתי של 170 מיליון שקל בשנה. לאחר הרכישה נעשה הניהול בחברה על ידי גורם חיצוני מטעם תנובה, שנותרה מעורבת בנעשה בה.

בשנת 2011 החזיקה קליית יוסי בנתח של 11.5% משוק הפיצוחים הארוזים, ובנתח של 4.7% משוק הפירות היבשים. מכירותיה לצרכן ברשתות השיווק הסתכמו בשנה זו ב-22 מיליון ש"ח.

בינואר 2012 פורסם כי קבוצת תנובה החליטה למכור את מניותיה בחברת ששון תעשיות פירות יבשים, שדרכה החזיקה בשליטה בחברה.

בפיצוחיות רבות בישראל מופיע בשילוט הלוגו של קליית יוסי.

בשנת 2018 עברה החברה מיתוג מחדש ושינתה את שמה ל"יוסי חממה אורגינל".

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות מזון ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1979
אפרים גרינבלט

הרב אפרים גרינבלט (תרצ"ב, 1932 - ב' בשבט תשע"ד, 3 בינואר 2014) היה פוסק הלכה בארצות הברית, ובסוף ימיו בירושלים. מפורסם בשל תשובותיו הרבות. מתלמידיו המובהקים של הרב משה פיינשטיין.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לרב אברהם ברוך ועליזה לבית בירנשטוק, כבן בכור למשפחה בת אחד עשר ילדים. הרב נטע צבי גרינבלט שכיהן כרב בארצות הברית היה דודו. המשפחה התגוררה בשכונת כרם. למד בישיבת קלצק ברחובות אצל הרב שך והושפע ממנו רבות.

בצעירותו היה פעיל בלח"י וכונה "נחשון", בתחילת דרכו ישב בקישלה לאחר שהסליק נשק בהמשך ברח מהכלא ושימש כאחראי טלפוני במחנה של הלח"י "יואב".

התגייס לצה"ל אך לא חוייל בשל בעיות בריאותיות, בהמשך היגר לארצות הברית, במצוות סבו הרב יצחק גרינבלט, כדי לכהן ברבנות ולפרנס את משפחתו. במקביל למד בישיבת תפארת ירושלים בניו יורק אצל הרב משה פיינשטיין והיה לתלמידו המובהק. בשנת תשי"ב (1952) נשלח על ידי הרב פיינשטיין להיות רב בממפיס כדי לחזק שם את היהדות. הוא שימש שם קרוב ל-60 שנה כרב המקום, אב בית דין, ראש ישיבה, ראש כולל, מחנך, שוחט ומוהל.

ספרו העיקרי הוא שו"ת רבבות אפרים (על פי הפסוק: "והם רבבות אפרים", דברים ל"ג), בן תשעה כרכים ובו אלפי תשובות לשאלות מכל העולם. ספרים נוספים מפרי עטו: רבבות אפרים על התורה (שני כרכים, הערות על המקרא), רבבות ויובלות (שני כרכים, בשיתוף עם הרב יובל נוף, אב"ד בממפיס) על הלכות דעות ונושאים נוספים. כמו כן מאות ממאמריו פזורים בביטאונים וקבצים תורניים שונים.

אשתו, מרים, נספתה בתאונת דרכים בשנת תשס"ב (2002). בשנותיו האחרונות עלה לישראל, והתגורר אצל בתו בשכונת הר נוף בירושלים.

גיסו היה הרב שלמה ברוודה.

==מספריו==
*ספר רבבות אפרים:
** 
***
**
**
**
**
**
**
**

== לקריאה נוספת ==
* 
* הרב אלחנן פרינץ, 'זיכרון ומעשים ממו"ר הגאון רבי אפרים גרינבלט', בתוך: המאור תנח [סז, ד], ניסן־אייר תשע"ד, עמ' קלד-קלז

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת הדרום
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ירושלים
קטגוריה:הר נוף: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
סויוז 14

סויוז 14 (ברוסית: Союз 14, "ברית 14") היא חללית סויוז שהמריאה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. זו הייתה המשימה הראשונה שהתחברה לתחנת חלל סאליוט 3. לא היו ביקורים נוספים בתחנת חלל זו.

==צוות==
* פאבל פופוביץ' - מפקד
* יורי ארטיוכין - מהנדס טיסה

===צוות גיבוי===
* בוריס וולינוב - מפקד
* ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה

==תיאור המשימה==
"סויוז 14" שוגרה ב-3 ביולי 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

ב-5 ביולי 1974 החללית התחברה לתחנת החלל סאליוט 3 ששוגרה ב-25 ביוני. התקרבות בוצע במשטר אוטומטי, ב-100 מ' אחרונים השליטה עברה לצוות החללית שהשלים את תהליך העגינה.

הפעילות התרכזה בתחום השימושים הצבאיים בחלל. הסובייטים דיווחו על מחקרים בתחום הבריאות, מערכות אספקת חשמל ובדיקות מערכת חדשה לטיהור מים. דגש היה על פעילות פיזית בזמן שהות בחלל.

ב-19 ביולי חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור קזחסטן. בעקבות פעילות פיזית שבוצע בזמן שהות בחלל, קוסמונאוטים יצאו מתא הנחיתה באופן עצמאי.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-14.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuz14.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1974 בברית המועצות
סויוז 15

סויוז 15 (ברוסית: Союз 15, "ברית 15") היא חללית סויוז שהמריאה ב-26 באוגוסט 1974 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. מטרת הטיסה הייתה עגינה בתחנת חלל סאליוט 3. המטרה לא הושגה.

==צוות==
* גנאדי סרפנוב - מפקד
* לב דיומין - מהנדס טיסה

==צוות גיבוי==
* בוריס וולינוב - מפקד
* ויטאלי ז'ולובוב - מהנדס טיסה

==תיאור הטיסה==
"סויוז 15" שוגרה ב-26 באוגוסט 1974 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T.

מטרת הטיסה הייתה להתחבר לתחנת החלל סאליוט 3 ולבצע סדרה של ניסויים במשך של כחודש. לאחר שלושה ניסיונות להתחבר לתחנת החלל התברר שתקלה במערכת עגינה אוטומטית אינה מאפשרת לבצע את החיבור. צוות החללית קיבל פקודה לחזור לכדור הארץ. הנחיתה עברה בהצלחה באזור המתוכנן בשטח קזחסטן.

שלטונות ברית המועצות הכריזו שמטרת הטיסה הייתה ביצוע תמרונים שונים בקרבת תחנת חלל ובדיקת מערכת עגינה חדשה עבור חללית פרוגרס העתידית.

בעקבות הממצאים הוחלט שיש צורך ששדרוג משמעותי של מערכת עגינה. לא היה ניתן להשלים את המשימה לפני שתחנת חלל "סאליוט 3" תפסיק לפעול. פיתוח מערכת עגינה חדשה הושלם בשנת 1976.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-15.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuz15.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1974 בברית המועצות
זמר זמר לך

זֶמֶר זֶמֶר לָךְ הוא שיר עברי שחיבר המשורר אברהם בן-זאב, אז חבר קיבוץ עין שמר, בשנות הארבעים. הלחן העממי חובר אל המילים, לפי עדות המשורר: "מנוער עולה מבולגריה. הם שרו את השיר הזה ורקדו לפיו הורה הם שרו זאת עם מילים כלשהן - "חבריה, בואו ונרקוד...".

המשורר ביטא בשיר את ערכי מפעל ההתיישבות הציונית, תנועת העבודה והחלוציות; הוא מהלל את הזמר והשירה, הריקוד והמחול, שהיו שכיחים אצל חלוצים וחלוצות בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומעלה על נס את אהבת ארץ ישראל ואת העבודה החקלאית, שיסודה בחריש ובזריעה ונטיעה, בשורות ארוכות, "תלמים".

השיר המחורז כולל שלושה בתים ופזמון.

הבית הראשון מתחיל במילים: "זֶמֶר זֶמֶר לָךְ", אשר מוקדש לארץ ישראל, למולדת הרוחנית, ל"מכורה". הבית השני מתחיל במילים: "הוֹרָה הוֹרָה לָךְ", שמו של ריקוד המוקדש למולדת אף היא. הבית השלישי מתחיל במילים: "תֶּלֶם תֶּלֶם לָךְ" שאזכורם גם הוא מוקדש למולדת. הפזמון מדגיש את אווירת השירה, הריקוד הקצבי, והתקווה לבניין חיים חדשים:

"הֲרָרַיִךְ הֵמָּה יִשְׂמָחוּ
עֵת מְחוֹל הַהוֹרָה יִסְעַר
אֶלֶף פְּרָחִים לְפֶתַע יִפְרָחוּ
יְכַסּוּ אֶת עֵין הַמִּדְבָּר". "זמר זמר לך" נעשה אהוד מאוד וזכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, בין השאר, על ידי אהובה צדוק, הגבעטרון, דורית ראובני, עפרה חזה, וגאולה גיל. מקובל לנגנו בהרכבים תזמורתיים בחגיגות ובטקסים ממלכתיים וצבאיים בימי מועד וזיכרון.

מקור הלחן אינו ידוע. יש אומרים שמקורו מחסידות בויאן, ויש אומרים שמקורו מעולים מבולגריה או מטורקיה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://web.nli.org.il/sites/nli/hebrew/Pages/SearchResults.aspx?k=%D7%96%D7%9E%D7%A8%20%D7%96%D7%9E%D7%A8%20%D7%9C%D7%9A מבחר ביצועים של "זמר זמר לך"], באתר הספרייה הלאומית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שנות ה-1940
קטגוריה:ציונות בתרבות
הימים חולפים

הַיָּמִים חוֹלְפִים הוא שיר עם גרמני קצר, שלחנו עממי. 

תורגם לעברית במשקל שירי ובחריזה על ידי המשורר יעקב כהן. ובה נהגה בחלקו הראשון בהגיה מלעילית.

;המקור הגרמני

<div class="mw-content-ltr">

</div>

;הנוסח העברי 
בשורה הראשונה מתאר הנוסח המתורגם לעברית של השיר את אירועי הזמן, הארעי, החולף והזורם:

ובשורה השנייה הוא מכריז על הקבוע, השריר והקיים בתודעה ובתרבות, שהיא מרכז מהותו של האדם ואותה מייצגת בשיר המוזיקה והמנגינה:

השיר נעשה אהוד ביישוב במיוחד בתנועות הנוער היהודיות הציוניות ונהגו לשיר אותו לרוב במקהלה או בקאנון.

==בתרבות==
* בתוכנית "קשת וענן" השיר מנוגן ביצירה של אסף (ניקו ניתאי) "גלגל הזמן", כמו כן כמה מתווי השיר מנוגנים כשקשת וענן מתעוררים או שבים למצבם הקודם. 

== קישורים חיצוניים ==

* נגה אשד וקהל שרים, [http://www.youtube.com/watch?v=6PjTZtw2b4w הימים חולפים], באתר youtube
* [http://www.youtube.com/watch?v=p4JSJPMMWiE הימים חולפים, ביידיש], באתר youtube

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירים שתורגמו לעברית
מבצע שטריימל

מבצע שטריימל הוא סרט קולנוע עלילתי ישראלי שיצא לאור בשנת 1984 בבימויו של בני שוילי.

==תקציר העלילה==

הסרט מספר את סיפורו של אריק לנדאו (טוביה טבי) לוחם יהודי בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שמגייס את שני חבריו קורט (הנרי פייר) וזיגי (יעקב בן-סירא) שחזרו בתשובה לבצע צניחה בשטח גרמני ולהוציא מאחת המפקדות הגרמניות מסמכים על מערך הפצצות של הצבא הנאצי, הם מתגלים על ידי הנאצים ונלקחים לחקירה במפקדה בה נמצאים גם המסמכים המבוקשים, הם זוכים לסיוע מכומר מקומי ויחד איתו משתלטים על הגנרל הגרמני שולץ (יהודה אפרוני) ולאחר קרבות ירי הם מחלצים את המסמכים רגע לפני שהם מוברחים על ידי סגנו של המפקד הנאצי האנס, הסרט מסתיים כאשר הם משתלטים על שדה תעופה מקומי ומאלצים טייס גרמני שיטיס אותם לבריטניה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/45509-2/ "מבצע שטריימל" - הסרט המלא לצפייה בתשלום] באתר [https://jfc.org.il/ ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* [http://vod.walla.co.il/movie/1867924 הסרט המלא לצפייה ישירה] באתר וואלה VOD
* 

קטגוריה:סרטי 1984
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1984
סרטי הריסות

סרט הריסות (בגרמנית: Trümmerfilm) הוא כינוי של תת-סוגה בקולנוע הגרמני, המתייחס לסרטים שנעשו בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה. סרטים אלו, המתארים מדינה בשיקום, מקבילים באידאולוגיה ובאסתטיקה שלהם לנאו-ריאליזם האיטלקי. 

סרטי הריסות נעשו במשך תקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946–1949, ושיקפו את תקופת המעבר של גרמניה, מנפילת הרייך השלישי ועד לפירוקה לשתי מדינות. בתקופה זו נוצרו כ-15 סרטים שניסו לשקף את הלך הרוח במדינה המנסה להשתקם לאחר המלחמה, את ההתמודדות עם העוני, ההריסות, והטראומה בגרמניה לאחר המלחמה. הסרטים עסקו בנושאים מגוונים, כמו נוכחות הנאצים בחברה בסרט "הרוצחים שבינינו" (Die Mörder sind unter uns, וולפגנג שטאודטה, 1946), החיים תחת שלטון הנאצים ומצבה הפיזי של גרמניה בכלל וברלין בפרט, בסרט "Berkiner Ballade" (תרגום מילולי: "בלדה ברלינאית", רוברט אדולף סטמלה, 1948) והחיים בעיי החורבות והסתגלות אחרי המלחמה בסרט "Irgendwo in Berlin" (תרגום מילולי: "אי-שם בברלין", גרהרד למפרכט, 1946).

== תוכן ==
סרטי ההריסות, כפי שמרמז שמם, תיארו עירוניות גרמנית בחורבות, את הריסות ההפצצות ואת השיקום וההתחדשות העירונית שעתידה לבוא על העיר. הסרטים צולמו מחוץ לאולפנים, על רקע נופה העירוני של גרמניה ההרוסה, עובדה שהקנתה לצילום איכויות של סרט דוקומנטרי. לעיתים, השחקנים בסרטים אלו, לא היו שחקנים מקצועיים (non actors).

סרטים מרכזיים כמו "גרמניה שנת אפס" משנת 1948, "הרוצחים שבינינו" משנת 1946 והסרט "אי-שם בברלין" משנת 1946, זכו להצלחה קופתית וביקורתית גדולה. עם זאת, הקהל הגרמני חש מיצוי מסרטי ההריסות, שטיפלו בבעיות החברתיות העגומות ודרשו מבט מדוקדק לאחור אל העבר הנאצי. בעקבות פינוי ההריסות ותקופת הנס הכלכלי, הקהל תבע עשייה קולנועית חדשה שתביט קדימה אל עבר עתידה הפורח כלכלית של המדינה.

=== יוצרים מרכזיים ===
* גרהרד למפרכט (Irgendwo in Berlin)
* הלמוט קאוטנר (In Jenen Tagen)
* וולפגאנג שטאודטה (Die Mörder sind unter uns)

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.scribd.com/doc/202922/German-Postwar-Film-Industry Lost in the Rubble]

== הערות שוליים ==

הריסות
קטגוריה:קולנוע בגרמניה
כף

כף
כף פרסית עתיקה 
כף היא כלי אכילה פופולרי, הדומה בצורתו לאת חפירה. כמו האת, הכף ישרה מצד אחד, וקעורה מצדה השני. גודלה של כף ממוצעת נע בן-10 ל-20 סנטימטרים, ושימושה העיקרי הוא העברת אוכל אל הפה. בעברית הכף נקראת כף בגלל דמיונה לכף יד קעורה. כף ממוצעת מחזיקה כ-15 מיליליטר של נוזל. 

==היסטוריה==
לפי ממצאים שנשמרו (כגון הכף הפרסית העתיקה בתמונה) נראה שכפות שימשו תרבויות רבות במשך מאות שנים. הכפות הראשונות, נראה שמקורן ביוון, שם נערך שימוש בכפות מקונכיות טבעיות. כפות עתיקות נמצאו גם במצרים שם הם הוכנו משנהב, צור ועץ, וסומנו בסמלים מהדת ובשטחי האימפריה הרומאית שם הם הוכנו מברונזה וכסף. עם זאת הכפות לא חדרו לשימוש יום יומי, עד ימי הביניים. במהלך תקופה זו, כפות הוכנו בעיקר מעץ וקרני בעלי חיים, בעוד מספר אצילים השתמשו בכפות של כסף.

ב־1760, לאחר שינויים רבים, הפכה ידית הכף לישרה, בעוד הקערה קיבלה צורה ביצתית יותר (כאשר הצד הפונה החוצה הפך לצר יותר מזה המחובר אל הידית), ובכך נוצרה הכף בצורה אותה אנחנו מכירים היום.

==שימושים==
בימי הביניים הכפות שימשו את כל המטרות אותן משמשים המזלגות היום. כיום לעומת זאת, השימוש העיקרי שנשאר לכפות הוא האכלת נוזלים או דמויי נוזלים, כגון מרק, דייסה, מאכלים מוצקים קטנים וגרגיריים, כגון סוכר או אפונה. בחלק מתרבויות העולם אף נהוג השימוש בכף ככלי עזר לאכילת מאכלים דמויי איטריות, כגון פסטה. קיימות כפות הגשה שבאמצעותן שמים אוכל בצלחות האישיות.

==ראו גם==
* כף סינית
* כף עץ

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כלי אכילה
קונטרה-טנור

קונטרה-טנור הוא קול שירה גברי המקביל במנעדו לקול האלט והמצו-סופרן. לעיתים נדירות הוא אף מקביל לקול הסופרן על ידי שימוש בפלסט.

הקול היה בשימוש במקהלות באירופה החל מאמצע המאה ה-16, הוא שימש בפוליפוניה ובמיוחד במנעד האלט. המונח עצמו נטבע באמצע המאה ה-17 באנגליה. במהלך התקופה הרומנטית הפופולריות של הקול עלתה ומספר מלחינים כתבו במיוחד לקול זה. במחצית השנייה של המאה ה-20 חזר הקול להיות פופולרי וגם הרפרטואר לו גדל.

==היסטוריה==
ביצירות הפוליפוניות של המאה ה-14 ותחילת המאה ה-15 היה הקונטרה-טנור קול שהתווס ל"סופריוס" (הקול העליון) ולטנור. בעקבות כתיבת יצירות בעלות ארבעה קולות, כמו של יוהנס אוקכם ויאקוב אוברכט, התפצל הקול ל"קונטרה-טנור אלט" ול"קונטרה-טנור בס" אשר היו בהתאמה מעל ומתחת לטנור. באיטליה הפך "קונטרה-טנור אלט " לאלט, בצרפת ל-Haute-contre ובאנגליה לקונטרה-טנור.

בכנסייה הקתולית בתקופת הרנסאנס נאסרה שירת נשים בכנסיות. בשל כך, הקונטרה טנור שימש כתחליף לקולות הנשיים במוזיקה הליטורגית. כאשר החלה אופנת הקסטרטו בתחילת המאה ה-17 התפתחה חשיבות ייחודית לקול ונכתבו לו תפקידים באופרות המוקדמות.

==ראו גם==
* זמרי קונטרה-טנור
* קסטרטו
* קסטראטים מפורסמים

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Appelman, D. Ralph (1986). The Science of Vocal Pedagogy: Theory and Application. Indiana University Press. .
* Boldrey, Richard (1994). Guide to Operatic Roles and Arias. Caldwell Publishing Company. .
* Giles, Peter (1982). The Countertenor. Muller Publishing Co..
*Giles, Peter (2005). A Basic Countertenor Method. Kahn & Averill Publishers. .
* Howell, Ian. [http://blog.counterpointspublishing.com/2011/04/countertenor-technique-an-introduction-to-concepts/ "Countertenor Technique: An Introduction to Concepts"]. The Countertenor Voice (Apr 2011).
</div>
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרה
ברנקו (כדורגלן)

קלאודיו איברהים ואז לאאל (בפורטוגזית: Cláudio Ibraim Vaz Leal; נולד ב-4 באפריל 1964), המוכר בכינוי ברנקו (Branco, שפירושו הצבע "לבן"), הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי.

ברנקו ייצג את נבחרת ברזיל בשלושה מונדיאלים - 1986, 1990 ו-1994. במונדיאל 1994 תרם לזכית ברזיל בגביע עם שער מבעיטה חופשית נגד הולנד ברבע הגמר.

ברנקו פתח בקריירת מאמן בשנת 2012 עם אימון קבוצת פיגיירנסה, המשחקת בליגת העל הברזילאית, אבל נאלץ לעזוב את הקבוצה כעבור חמישה חודשים בעקבות הפסד עונת אליפות סנטה קטרינה ליריבתה אבאי.

==תארים כשחקן==
===אינטרנסיונל===
אליפות ריו גראנדה דו סול: 1981

===פלומיננסה===
אליפות ריו דה ז'ניירו: 1983, 1984, 1985

ליגת העל הברזילאית: 1984

===גרמיו===
אליפות ריו גראנדה דו סול: 1993

===פורטו===
ליגת העל הפורטוגזית: 1989-90

הגביע הפורטוגלי: 1989-90

===נבחרת ברזיל===
מונדיאל 1994

קופה אמריקה: 1989

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני אינטרנסיונל
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני ברשה
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני גנואה
קטגוריה:כדורגלני גרמיו
קטגוריה:כדורגלני פלמנגו
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני מידלסברו
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק רד בולס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:מאמני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1989
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1991
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1964
אולגה קניסקינה

אולגה ניקולאייבה קניסקינה (ברוסית: О́льга Никола́евна Кани́ськина; נולדה ב-19 בינואר 1985) היא אתלטית רוסייה. היא אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008), אלופת עולם שלוש פעמים ברציפות (אוסקה 2007, ברלין 2009 וטגו 2011) ואלופת אירופה (ברצלונה 2010) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ. בשנת 2015 לאחר שהתברר שהשתמשה באימרוץ נשללו כל התארים שבהם זכתה ונפסלו כל שיאיה משנת 2009 (כולל).

== ביוגרפיה ==
קניסקינה נולדה בנפולנאיה טבלה, שברפובליקת מורדוביה.

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 זכתה קניסקינה במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:35 שעות, אחרי ריטה טוראבה מבלארוס (1:27:08 שעות) ולפני אליסה ריגאודו מאיטליה (1:28:37 שעות).

===אלופת עולם===
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:30:09 שעות, לפני בת ארצה טטיאנה שמיאקינה (1:30:42 שעות) ומריה ואסקו מספרד (1:30:47 שעות).

===אלופה אולימפית ===
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אולימפי חדש של 1:26:31 שעות, לפני קיירסטי פלצר מנורווגיה (1:27:07 שעו) ואליסה ריגאודו (1:27:12 שעות).

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה קניסקינה פעם שנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:28:09 שעות, לפני אוליב לורניין מאירלנד (1:28:58 שעות) והונג ליו מסין (1:29:10 שעות).

===אלופת אירופה===
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2010 זכתה קניסקינה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:27:44 שעות, לפני אניסיה קירדיאפקינה (1:28:55 שעות) וורה סוקולובה (1:29:32 שעות).

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה קניסקינה פעם שלישית ברציפות במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:29:42 שעות, לפני הונג ליו (1:30:00 שעות) ואניסיה קירדיאפקינה (1:30:13 שעות).

באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה קניסקינה במדליית כסף ולא הצליחה להגן על תוארה, בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:25:09 שעות, 7 שניות אחרי בת ארצה, ילנה לשמנובה שקבעה שיא עולם חדש של 1:25:02 שעות ולפני קיאנג שנג'י מסין (1:25:16 שעות).

== קישורים חיצוניים ==

נשיא הפדרציה הרוסית, דמיטרי מדבדב מעניק זר פרחים לאולגה קניסקינה בקרמלין במוסקבה 2009]]

קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: אתלטיקה
קטגוריה:ספורטאיות שנשללה מהן מדליה אולימפית
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית רוסיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: 20 ק"מ הליכה
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1985
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1985
מרינה שולץ

מרינה שולץ (ברוסית: Марина Шульц; נולדה ב-18 בדצמבר 1994) היא מתעמלת אמנותית ישראלית וחברת נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית.

==ביוגרפיה==

שולץ נולדה ברוסיה וכיום מתגוררת באשקלון. למדה בתיכון מקיף ד' אך השהתה לימודיה לצורך אימונים לקראת המשחקים האולימפיים. הצטיינה בנבחרת המקומית, והתאמנה תחת הדרכתה של אירנה וולקוב בבית הספר להתעמלות אומנותית באשקלון. בשנת 2009 עברה מאגודת הספורט של אשקלון למגמת המחוננות של נבחרת ישראל.

בשנת 2005 הייתה אלופת ישראל לנערות בתרגיל עם חישוק, ובשנת 2009 הגיעה יחד עם חברותיה למקום החמישי באליפות אירופה לנבחרות הג'וניור.

באליפות העולם שנערכה במוסקבה בספטמבר 2010 זכתה יחד עם חברותיה לנבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית בהישג שיא בקרב רב כאשר דורגה במקום רביעי.

באליפות העולם שנערכה במונפלייה בצרפת בספטמבר 2011 זכתה הנבחרת בהישג השיא שלה כאשר זכתה במדליית ארד בגמר התרגיל המשולב של 3 סרטים ו-2 חישוקים בתוצאה של 26.675 נק'. לעומת זאת אכזבה הנבחרת בתחרות הקרב-רב כאשר ביצעה מספר טעויות בתרגיל הכדורים, בו דורגה במקום 14 בלבד, ונדחקה למקום העשירי בסיכום שני התרגילים. בכך החמיצה את השלב הראשון בהשגת הקריטריון הנדרש להשתתפות באולימפיאדת לונדון (2012), אולם בתחרות קדם-אולימפית שהתקיימה ב-17 בינואר 2012 זכתה עם הנבחרת במקום השלישי בתחרות, ובמדליית כסף בגמר הקרב רב והעפילה לאולימפיאדה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://ashqelon.net/?p=16577 מרינה שולץ מאשקלון מתעמלת בנבחרת אשקלון זכתה בכרטיס לאולימפיאדת לונדון], באתר אשקלונט
* [https://web.archive.org/web/20160303195748/http://www.mynet.co.il/articles/0,7340,L-3693916,00.html אשקלון - מובילה בענף ההתעמלות האמנותית], באתר mynet

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתעמלות אומנותיות ישראליות
קטגוריה:מתעמלות אומנותיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:בוגרות המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1994
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1994
השריר פושט הבוהן הארוך

השריר פושט הבוהן הארוך (TA: Musculus extensor hallucis longus) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת הבוהן הראשונה לכיוון פשיטה ולהנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית.

== תיאור ==
השריר פושט הבוהן הארוך ממוקם בין השריר השוקתי הקדמי לבין השריר פושט האצבעות הארוך. הוא נמצא עמוק יותר משני השרירים הסמוכים לו. תחילת השריר באמצע הפן הקדמי של השוקית ובקרום הבין גרמי של השוק. חלקו המרוחק נאחז בפן הגבי של הגליל המרוחק של הבוהן הראשונה.

==עצבוב==
השריר פושט הבוהן הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
השריר פושט האצבעות הארוך

השריר פושט האצבעות הארוך (TA: Musculus extensor digitorum longus) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת ארבע אצבעות כף הרגל הצידיות (כולן למעט האצבע הראשונה) לכיוון פשיטה ולהנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית.

== תיאור ==
השריר פושט האצבעות הארוך הוא שריר נוצתי הממוקם צידית לשריר השוקתי הקדמי. תחילתו של השריר בעלי הצידי של השוקה, בפני השטח הקדמיים של השוקית ובקרום הבין גרמי של השוק. חלקו המרוחק של השריר מורכב מארבעה גידים הנאחזים כל אחד בחלקה הגבי של אחת מארבע האצבעות הצידיות של כף הרגל.

חלקו התחתון של תחילת השריר, הסמוך לחלקה התחתון של השוק, מחובר לתחילתו של השריר השוקיתי השלישי.
כדור כדורגל

==עצבוב==
השריר פושט האצבעות הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
קטגוריה:שרירי כף הרגל
מיר קומען אן

מיר קומען אָן ("מיר קוּמֶן אוֹן"; יידיש: אנחנו באים; בפולנית: Droga młodych, מילולית - "דרך הצעירים") הוא סרט תיעודי פולני משנת 1935. בסרט מתועד הסנטוריום על שם מֶדֶם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, הממוקם בעיירה מיֶידזֶשין (Miedzeszyn) שליד ורשה. הסרט מציג את שיטות החינוך ואת דרכי ההבראה ברוח ערכים סוציאליסטיים הנהוגות בסנטוריום (תנועת הבונד הייתה בין יוזמי הפקת הסרט, ומדם עצמו היה בונדיסט).

הסרט נחשב ליצירת מופת בסוג סרטים זה. הצנזורה בפולין גנזה את הסרט להקרנה בפולין, בתואנה כי "תוך שימוש במצוקה ההמונית מפיץ את השקפת העולם הקומוניסטית" (כך, מפי אלכסנדר פורד). הסרט הוקרן במערב אירופה.

במרכז הסרט נמצאים שלושה ילדים יהודים עניים המגיעים לסנטוריום לביקור של שלושה חודשים. בסרט מוצג עולם אלטרנטיבי לאותם ילדים המוּצאים לזמן מה ממעגל העוני. בזמן זה, מתאפשרת לילדים הילדוּת; הם משחקים, שרים, ומתיידדים עם ילדי כורים פולנים. חברת הילדים המוצגת בסרט מחונכת על פי ערכים של חברה חדשה המספקת את צרכיה בעצמה. וזאת בדומה לחינוך הילדים והנוער ב"חברת הנוער" בקיבוץ ובבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בארץ ישראל באותה תקופה.

== לקריאה נוספת ==
* נתן גרוס, תולדות הקולנוע היהודי בפולין, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 85-83, 126.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20071031000154/http://www.cine-holocaust.de/cgi-bin/gdq?efw00fbw002959.gd הסרט] באתר "סינמטוגרפיה של השואה"
* אסף טל, [http://www1.yadvashem.org/yv/he/education/film_reviews/mir_kumen_on.asp לעבענס-קונסט - אמנות החיים - על הסרט מיר קומען אָן], זיקה - העיתון המקוון להוראת השואה, גיליון 21, יד ושם
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1935
קטגוריה:סרטים פולניים ביידיש
קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:יהדות פולין
השריר השוקיתי השלישי

השריר השוקיתי השלישי (TA: Musculus fibularis tertius; Musculus peroneus tertius) הוא אחד מהשרירים במדור הקדמי של השוק. השריר פועל להנעת כף הרגל לכיוון כפיפה גבית ולהפניית כף הרגל כלפי חוץ (איברסיה).

== תיאור ==
השריר השוקיתי השלישי נמצא בחלק התחתון צידי של המדור הקדמי של השוק. תחילתו, בחלק התחתון של השוקית הקדמית ובקרום הבין גרמי של השוק, משותפת לו ולשריר פושט האצבעות הארוך. חלקו המרוחק נאחז בחלק הגבי של בסיס עצם המסרק החמישית.

==עצבוב==
השריר השוקיתי השלישי מעוצבב על ידי שורש העצב המותני החמישי ועל ידי שורש העצב הראשון של העצה (L5, S1) דרך העצב השוקיתי העמוק (Nervus fibularis profundus; Nervus peroneus profundus).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרירי הגפיים התחתונות
קטגוריה:שרירי כף הרגל
ויקטוריה היסלופ

ויקטוריה היסלופ (באנגלית: Victoria Hislop; ) היא סופרת בריטית.

==ביוגרפיה==
היסלופ נולדה בברומלי, מחוז קנט, בשם ויקטוריה המסון, למדה ספרות אנגלית באוקספורד ועבדה כעיתונאית ועורכת לפני שעברה לכתיבה בשלב מאוחר בחייה. ב-1988 נישאה לעיתונאי איאן היסלופ ולהם שני ילדים.

ב-2005 הופיע ספרה הראשון "The Island" (בעברית: האי של סופיה), שזכה להצלחה עצומה ותורגם לשלושים שפות.

בעקבות הצלחתה פרסמה עוד שלושה ספרים נוספים. ב-2007 "The Return" (בעברית: הריקוד של סוניה), ב-2011 "The Thread" (בעברית: חוטים מקשרים) וב-2014 "The Sunrise" (בעברית: הזריחה).

כל ספריה של היסלופ תורגמו לעברית על ידי שרון פרמינגר. ספריה מתרכזים באגן הים התיכון. "הריקוד של סוניה" מתרחש בספרד, שני ספרים נוספים ביוון וספר נוסף - בקפריסין. היסלופ חשה קשר עמוק לעם היווני ולתרבותו. היא דוברת יוונית שוטפת ויש לה בית בכרתים.

ספריה של היסלופ בנויים בצורה דומה: אחד הגיבורים מגיע למקום מסוים ולומד על ההיסטוריה הקשה של משפחתו בתהפוכות ההיסטוריות הקשות שקרו באגן הים התיכון.

==ספריה==
*האי של סופיה, ידיעות ספרים, 2007 - קורות משפחה בכרתים שחווה את הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה ונפגעת במחלת הצרעת שמאלצת חלק מהם לעזוב את המשפחה וללכת לבידוד באי המצורעים ספינלונגה.
*הריקוד של סוניה, ידיעות ספרים, 2008 - בת משפחה באנגליה שנישואיה עולים על שרטון, נוסעת ללמוד פלמנקו בספרד ולומדת על מלחמת האזרחים בספרד האכזרית והקשר של מלחמה זאת למשפחתה.
*חוטים מקשרים, ידיעות ספרים, 2012 - בן המשפחה מגיע לסלוניקי ולומד על ההיסטוריה הקשה של העיר: שרפה, מלחמת העולם הראשונה ובעקבותיה חילופי האוכלוסין בין יוון לטורקיה, כיבוש יוון במלחמת העולם השנייה, שואת יהודי סלוניקי, מלחמת האזרחים ביוון לאחר המלחמה, רעידת אדמה ו"משטר הקולונלים".
*הזריחה, ידיעות ספרים, 2015 - יחסים בין משפחה יוונית וטורקית בפמגוסטה על רקע כיבוש העיר על ידי טורקיה ב-1974.
*גלויות מיוון, ידיעות ספרים, 2017 - בחורה בריטית נוסעת ליוון בעקבות גלויות ומחברת סיפורים ממקומות שונים ביוון שהיא מקבלת מאדם אלמוני.
*האנשים שאהבנו, ידיעות ספרים, 2019 - קורות משפחה באתונה שנקרעת במאבק בין ימין לשמאל במלחמת האזרחים ביוון.
*לילה אחד באוגוסט, ידיעות ספרים, 2021 - המשך לספר האי של סופיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1959
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
בריאן פריל

בריאן פריל (באנגלית: Brian Friel; 9 בינואר 1929 - 2 באוקטובר 2015) היה מחזאי אירי וכן סופר ובמאי תיאטרון "פילד דיי ת'יאטר קומפני". הוא נחשב מטובי המחזאים שכתבו בשפה האנגלית.
 וכונה "צ'כוב האירי". בתקופה של שישה עשורים כתב יותר משלושים מחזות, הידועים ביותר הם "פילדלפיה, הנה אני בא!" ו"רוקדים בלונאסה".

ב-1975 יצא סרט קולנוע על פי המחזה "פילדלפיה, הנה אני בא!" בכיכובו של דונל מק'קאן ג'ון קווסטד ביים ובריאן פריל כתב את התסריט. ב-1980 ייסד פריל את "פילד דיי ת'יאטר קומפני", המחזה "תרגומים" מאת פריל היה המחזה הראשון שהציגה הלהקה. בתיאטרון שיתף פעולה עם שיימוס היני, זוכה פרס נובל לספרות, שהיה חברו מילדות.

המחזה "רוקדים בלונאסה" הביא לפריל הכרה בינלאומית ופרסים רבים בהם פרס טוני למחזה הטוב ביותר, פרס לורנס אוליביה ופרס חוג מבקרי התיאטרון של ניו יורק. ב-1998 הופק סרט קולנוע על פי המחזה בכיכובה של מריל סטריפ ובימוי של פט או'קונור. המחזה Lovers (אוהבים) עובד לאופרה בשם "באלימור" (Ballymore) על ידי ריצ'רד וורגו (Richard Wargo). הצגת הבכורה הועלתה במילווקי בפברואר 1999.

==ביוגרפיה==
בית ילדותו של בריאן פריל באומך
פריל נולד באומך שבמחוז טיירון בצפון אירלנד. אביו, פטריק "פאדי" פריל, היה מורה בבית ספר בדרי. אימו, מרי מקלון, הייתה מנהלת סוכנות דואר בגלנטיס (Glenties) שבמחוז דניגול. הוא התחנך בבית ספר קתולי, סיינט קולומב'ס קולג' בדרי. את התואר הראשון עשה בסיינט פטריק'ס קולג' במיינות' (Maynooth) והוסמך להוראה ב-St. Joseph's Training College בבלפסט. ב-1954 נשא לאישה את אן מוריסון, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן. בין השנים 1950 ל-1960 עסק בהוראה ולימד מתמטיקה בבתי ספר בדרי. ב-1960 עזב את משרתו כמורה כדי לקדם את הקריירה שלו כסופר. הוא עבר לגור במוף (Muff) במחוז דניגול, ולבסוף התיישב בגרינקאסל שבדניגול.

ב-1987 מונה לשאנד אירן (הסנאט האירי) על ידי הטישך. וכיהן עד 1989. רדיו ה-BBC שידר ב-1989 סדרה של שישה ממחזותיו במסגרת "עונת בריאן פריל, הוא היה המחזאי שעודו בחיים הראשון שזכה לכבוד כזה. באפריל ועד אוגוסט של שנת 1999 חגגו יום הולדת 70 לפריל, באירועים שנקראו "פסטיבל פריל". במהלכו הועלו עשרה מחזות על הבמות ברחבי דבלין. בנוסף לפסטיבל הוקדשו למחזאי כנס, תערוכה בספריה הלאומית, הקרנות סרטים, ומהדורה מיוחדת של המגזין The Irish University Review. כמו כן קיבל פרס על מפעל חיים מ"אייריש טיימס".



ב-2008 הוכרז באוניברסיטת המלכה בבלפסט על כוונה להקים מרכז תיאטרון ומחקר על שמו של בריאן פריל. המרכז "בריאן פריל תיאטר" נפתח ב-2009.

ב-2009 ציינו את יום הולדתו השמונים. בגייט תיאטר הוצגו בספטמבר המחזות "Faith Healer", "The Yalta Game" ו-"Afterplay". ב-13 בספטמבר הוצג ב"אבי תיאטר" ערב של "חגיגות יום ההולדת של בריאן פריל", בו הוקראו קטעים ממחזותיו "פילדלפיה, הנה אני בא!", "תרגומים" ו"רוקדים בלונאסה". למרות היותו מתבודד, השתתף פריל בחגיגות וקיבל עוגה בעוד הקהל שר "יום הולדת שמח". עוד ב-2009 פרסם כתב העת Irish Theatre International גיליון מיוחד לרגל המאורע, והקדיש שבעה מאמרים למחזאי.

נפטר בדניגול שבמחוז אלסטר באירלנד ב-2 באוקטובר 2015, לאחר מחלה ממושכת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://khan.co.il/brochures/molly-program/index.html#/5/zoomed בריאן פריל, מחזאי] באתר תיאטרון החאן
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחזאים אירים
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:נפטרים ב-2015
תותח הרים 65/17

תותח ההרים 65/17 היה תותח הרים נגרר שיוצר על ידי איטליה בתחילת המאה ה-20. בתותח נעשה שימוש במלחמת העולם הראשונה בתקופה שבין המלחמות, ובמלחמת העולם השנייה במיוחד במערכה במזרח אפריקה ובמערכה במדבר המערבי. קטרו של התותח היה 65 מילימטרים, ואורך קנהו פי 17 מקטרו, ומכאן כינויו. 

התותח נחשב לתותח הרים קל, שנועד לשימוש בתנאי טופוגרפיה קשים, ותנאי מזג אוויר קשים. הקנה, שאורכו פי 17 מקוטר התותח, נועד לירות פגזים בעלי מסלול נמוך. עיצוב התותח עצמו היה פשוט וכלל זרוע ייצוב וגלגלים מחושקי מסגרת, שנועדו לסייע לגרירת התותח באמצעות סוסים. ניתן היה לפרק את התותח לחמישה חלקים שווים לצורכי תובלה. מגן פשוט הניתן להרכבה סופק אף הוא לצוות.

התותח סופק בתחילה ליחידות ההרריות האיטלקיות ב-1913 ונעשה בו שימוש במלחמת העולם הראשונה. ב-1920 סופקו ליחידות אלו דגמים מתקדמים יותר והתותח עבר לסיוע ליחידות רגלים רגילות. בשל משקלו הנמוך יחסית, קלות הפעלתו ועמידותו בתנאים קשים היה זה תותח פופולרי ביחידות אלו, שהשתמשו בו כנשק לסיוע מטווחים קצרים. ניתן היה לגרור אותו באמצעות משאית, ונעשה בו אף שימוש כנשק אנטי טנקי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תותחים
קטגוריה:אמצעי לחימה איטלקיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ארטילריה הררית
איוואן ורנטיץ'

איוואן (איוויצ'ה) ורנטיץ (Ivan Vranetić) (1927 – 3 בפברואר 2010) היה חסיד אומות העולם מוורבאס שביוגוסלביה, כיום בוסניה והרצגובינה.

==בתקופת מלחמת העולם השנייה==
בספטמבר 1943, לאחר שגרמניה השתלטה על איטליה ועל השטחים בשליטתה, ברחו יהודים רבים לאזור בדרום יוגוסלביה שהיה תחת שליטת הפרטיזנים. חלק מהיהודים הצטרפו לשורות הפרטיזנים, בעוד הנשים והילדים שוכנו בכפרים, בעיקר בכפר טופוסקו שבדרום קרואטיה. רבים מתושבי הכפר היו קשורים ל"אוסטשה", מפלגת השלטון בקרואטיה, שהייתה אחראית על רצח רוב יהודי קרואטיה. תושבים אלה התעלמו ממצוקתם של היהודים, ואלה מבין התושבים שסייעו ליהודים, עשו זאת בשל הפחד מהפרטיזנים.

בסוף 1943 הגיעו יחידות צבא גרמני לאזור והחלו קרבות בינן לבין הפרטיזנים היוגוסלבים. הפליטים היהודיים נאלצו לברוח מהמקומות בהם התנהלו קרבות ולנדוד בין מקומות מסתור.

איוואן (איוויצ'ה) ורנטיץ' בן ה-17 סייע ליהודים בטופוסקו. הוא התיידד עם פליטים יהודים, נהג להזהירם מהתקרבות הקרבות, מצא להם מקומות מסתור חדשים, ליווה אותם למקומות אלו ודאג לצורכיהם במסתור תוך סיכון חייו. בין הפליטים שהגיעו לטופוסקו הייתה ארנה מונטיליו, שבעלה נרצח במחנה יאסנובאץ, ועמה אחותה הקטנה, בתה הקטנה ואמה הקשישה. ורנטיץ' מצא גם להן מסתור.
העץ שניטע ביד ושם לכבוד חסיד אומות העולם איוואן ורנטיץ'

==לאחר המלחמה==
ורנטיץ' לוחץ את ידו של האפיפיור [[בנדיקטוס השישה עשר בעת ביקורו בישראל, בשנת 2009]]
ורנטיץ' שמר על קשר עם רבים מהיהודים שהציל, בהם ארנה מונטיליו. מונטיליו עלתה לישראל, שם נישאה בשנית והולידה שני ילדים נוספים. היא המשיכה לשמור על קשר מכתבים עם איוואן. בשנת 1963 ביקר ורנטיץ' לראשונה בישראל, ובשנת 1964 עבר לישראל לצמיתות. באותו הזמן כבר לא חייתה מונטיליו עם בעלה השני, ומשהגיע ורנטיץ', הם נישאו.

ב-1970 הכיר יד ושם באיוואן ורנטיץ' כחסיד אומות העולם. הוענקה לו אזרחות כבוד של מדינת ישראל, ובשנת 1986 הוא מונה ליושב ראש ארגון חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל. בשנת 2009, בעת ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, בירך ורנטיץ' את האפיפיור במהלך ביקורו ביד ושם.

==מותו==
ורנטיץ' נפטר בישראל ב-3 בפברואר 2010, בגיל 84.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.yadvashem.org/he/righteous/stories/vranetic.html מידע על איוואן ורנטיץ'] באתר יד ושם
* [http://www1.yadvashem.org/yv/he/about/events/pope/meeting.asp?WT.mc_id=wiki ביקורו של האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר ביד ושם], ביקור בו נפגש עם איוואן ורנטיץ'

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרואטים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: יוגוסלביה
קטגוריה:ישראלים ילידי יוגוסלביה
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:יוגוסלבים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
דגל מדריד (קהילה אוטונומית)

דגל הקהילה האוטונומית מדריד הוא דגל מחוז הקהילה האוטונומית מדריד. הדגל מעוצב כשבעה כוכבים לבנים על רקע ארגמן, מסודרים ארבעה בשורה אחת ושלושה בשורה מתחתיה.

צבע הארגמן מסמל את האזור ההיסטורי קסטיליה, שכלל בין השאר את אזור מדריד והכוכבים מייצגים את שבעת המחוזות האדמיניסטרטיביים שבשטח הקהילה האוטונומית ואת שבעת הכוכבים שבסמל העיר מדריד, בירת הקהילה האוטונומית. הסבר נוסף לשבעת הכוכבים הוא שהם מייצגים את שבעת כוכבי הדובה הגדולה.

==ראו גם==
* סמל מדריד (קהילה אוטונומית)

==קישורים חיצוניים==

*

מדריד, דגל

קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית)
מדריד