OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניקולה מילוטינוב

ניקולה מילוטינוב (בסרבית: Никола Милутинов; נולד ב-30 בדצמבר 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת אולימפיאקוס.

== קריירה ==
מילוטינוב שיחק בעונת 2011/2012 בקבוצת המופארם ורשאץ הסרבית. ב-2012 עבר לפרטיזן בלגרד. הוא זכה עמה באליפות ב-2013 וב-2014 ובאליפות הליגה האדריאטית ב-2013. כמו כן השתתף במשחקי היורוליג והיורוקאפ. בעונת 2014/2015 רשם במשחקי פרטיזן בכל המסגרות, ממוצע של 9.94 נקודות ו-7.6 ריבאונדים למשחק.

ביולי 2015 עבר לאולימפיאקוס מליגת העל היוונית וזכה עמה באליפות. הוא רשם במהלך העונה ממוצע של 3.7 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק.

ב-2 ביוני 2020 חתם בצסק"א מוסקבה על חוזה לשלוש עונות.

מילוטינוב היה חבר בסגל נבחרת סרביה עד גיל 16 שהשתתפה באליפות אירופה ב-2010. ב-2013 זכה עם נבחרת סרביה במקום השני באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה בפראג. הוא רשם באליפות ממוצע של 10.7 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק. במאי 2015 זומן לסגל של נבחרת סרביה בכדורסל לקראת אליפות אירופה. באליפות עצמה זכה לדקות משחק מועטות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://kkpartizan.rs/en/team/8/nikola-milutinov ניקולה מילוטינוב], באתר פרטיזן בלגרד
* [https://archive.today/20130116063648/http://www.abaliga.com/player/2124 ניקולה מילוטינוב], באתר הליגה האדריאטית

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:כדורסלני נבחרת סרביה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:בחירות דראפט של סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1994
אמנת האברו

נהר האברו
אֲמָנַת הָאֶבְּרוֹ הייתה אמנה שנחתמה בין הרפובליקה הרומית לבין קרתגו בשנת 226 לפנה"ס, לפיה השטח שמדרום לנהר האברו בחצי האי האיברי ניתן לקרתגו, בעוד האזור הצפוני ניתן לרומא ונאסר על הקרתגים לפעול בו. רומא הפרה את האמנה בשנת 230 לפנה"ס כאשר כרתה ברית עם סגונטום ששכנה מדרום לנהר, ולאחר מכן הופרה האמנה בידי המצביא הקרתגי חניבעל בשנת 218 לפנה"ס.

==רקע==
לאחר מלחמת שכירי החרב הייתה קרתגו מרוששת, ונאלצה גם לשלם פיצויים לרומא על המלחמה הפונית הראשונה. צבא קרתגו גם כן התדלדל מאוד. קרתגו חיפשה דרך לפתור את שתי הבעיות גם יחד, הפתרון לכך נמצא בדמות חצי האי האיברי (היספניה בפי הקרתגים), העשיר במרבצי כסף והמלא בילידים שאפשר לגייס כשכירי חרב. המצביא הקרתגי חמלקרת ברקה כבש חלק גדול מחצי האי, אולם נהרג בקרב בשנת 228 לפנה"ס, ואת מקומו ירש חתנו עזרובעל. אותו זמן הרומאים הבחינו בהתעצמותם של הקרתגים וחששו מכך, נציגים רומאיים הגיעו אל קרטחנה מקום מושבו של עזרובעל על מנת להציע הסכם שנחתם לבסוף בשנת 226 לפנה"ס.

==תנאי ההסכם==
ההסכם חילק למעשה את חצי האי האיברי בין רומא ובין קרתגו. הנקודה שהפרידה בין שטח ההשפעה הקרתגי לבין זה הרומאי הייתה נהר האברו, על פי ההסכם:
* לקרתגו מותר לעשות כרצונה בחלק הדרומי של חצי האי עד נהר האברו.
* לחיילים קרתגיים ייאסר לחצות את נהר האברו "ונשק בידיהם".
* לאף אחד משני הצדדים אסור לתקוף את בעלי בריתו של האחר.
הסופרים העתיקים שמתעדים את המאורע מזכירים שעל פי ההסכם נאסר על הקרתגים לחצות את נהר האברו "ונשק בידיהם". אולם לא מזכירים האם הגבלות דומות הוטלו גם על רומא, לדעת רוב החוקרים המודרניים אותם הגבלות הוטלו גם על רומא, אולם הסופרים העתיקים שחיפשו להפיל את אשמת המלחמה על כתפיה של קרתגו לא ציינו זאת.

פוליביוס טוען שעזרובעל חתם על ההסכם בלא ידיעת קרתגו, אולם ככל הנראה סמכותו של עזרובעל כמצביא התירה לו לעשות זאת.

==סוף דבר==
רומא הפרה למעשה את ההסכם כאשר בשנת 230 לפנה"ס כרתה רומא ברית עם סגונטום, מושבה יוונית ששכנה 170 קילומטרים מדרום לאברו בתוך שטח ההשפעה הקרתגי. גיסו של עזרובעל חניבעל תקף את סגונטום בשנת 218 לפנה"ס, וכך הופר ההסכם סופית והחלה המלחמה הפונית השנייה. 

==ראו גם==
* פרשת סגונטום
* קרב נהר הטאחו
* הסכמים בין רומא לקרתגו 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המלחמה הפונית השנייה
קטגוריה:ספרד: היסטוריה
קטגוריה:חניבעל
קטגוריה:קרתגו
אברו
אברו
הסכם השלום החתי-מצרי

הגרסה החיתית – העתק ה[[חרס של הסכם קדש בין חתושיליש השלישי לרעמסס השני (המוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול)]]
מתחם אמון-רע שבכרנך]]
הסכם השלום החתי-מצרי נחתם על פי ההשערה בשנת 1259 לפנה"ס, בין פרעה מצרים רעמסס השני, לבין מלך החיתים חתושיליש השלישי. הוא למעשה הסכם השלום הכתוב העתיק ביותר ששרד עד ימינו. העתק מההסכם נמצא באוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.

==רקע==
ההסכם נחתם על פי ההשערה בשנת 1259 לפנה"ס, כ-16 שנים לאחר קרב קדש, קרב גדול בין המצרים לחיתים. הקרב הסתיים למעשה בתיקו ומאז התנהלה בין הצדדים מלחמת התשה שבה כל צד ניסה להתיש את אויבו. רעמסס תקף עוד מספר פעמים את האדמות החיתיות באזור סוריה של ימינו, אולם בכל פעם החיתים שבו וכבשו אותן מחדש. רעמסס הבין שהמלחמה עם החיתים אינה מועילה לו, והחליט להגיע להסכם שלום עם המלך החיתי חתושיליש. שני הצדדים איבדו כוחות רבים במהלך הקרב, ואף צד לא היה יכול להרשות לעצמו להמשיך להילחם, בגלל איומים נוספים מבחוץ: מצרים העתיקה ניצבה בפני המשימה להגן על גבולה המערבי מפני פלישתם של שבטי לוב על ידי בניית שורת מבצרים לאורך הגבול, ואילו החיתים ניצבו בפני איום גדול יותר בדמות אימפריית אשור, שכבשה את השטחים הסמוכים להם.

==ההסכם==
שתי הגרסאות המקוריות של ההסכם נכתבו על גבי לוחות כסף, לפיכך כונה ההסכם "הסכם הכסף" או "שלום הכסף". כן הוכנו העתקים של ההסכם על גבי חרס. הגרסה הראשונה, המצרית, נכתבה בכתב הירוגליפי ונשמרה על מצבה במקדשו של אמון בכרנך. עותקים שלה נמצאו גם בלוקסור ואבידוס. הגרסה השנייה של ההסכם נכתבה באכדית, ונשמרה בארכיון בחתושש בירת החיתים. 

ההסכם מכיל את התנאים הבאים:
* נאסר על מי מהצדדים לתקוף את השני.
* במקרה שמדינה זרה תוקפת את אחת הממלכות, מחויבת השנייה לבוא לעזרתה.
* החיתים מקבלים את קדש וממלכת אמורו, המצרים מקבלים מעבר חופשי לאוגרית.
* במקרה שפושע בורח מאחת הארצות אל האחרת מחויבת זו האחרונה להסגיר את הנמלט.
* רעמסס יישא לאשה את בתו של חתושיליש.

==לאחר ההסכם==
בחפירות בפר-רעמסס, בירתו של פרעה רעמסס השני, נמצאו תבניות אבן ששימשו לייצור חלקי שריון שהיו נהוגים על ידי הצבא החתי ושימשו בקרב קדש. ממצאים אלה מראים שלאחר הסכם השלום החתי-מצרי ונישואי רעמסס השני עם נסיכה חתית בתו של חתושיליש השלישי, חיילים ובעלי מלאכה חתים שהו בפר-רעמסס והיו בקשר עם המצרים.

==גילוי==
לוחות עם נוסח ההסכם התגלו בידי ז'אן-פרנסואה שמפוליון במצרים בשנת 1828. בשנת 1906 מצא הארכאולוג הגרמני הוגו וינקלר עותק של ההסכם בארכיון בחתושש. 

העתק של ההסכם מוצג במטה האומות המאוחדות.

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חתים
קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:כתובות באכדית, באשורית ובבבלית
חתי-מצרי
קטגוריה:אוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
קטגוריה:הסכמי שלום
קטגוריה:רעמסס השני
גדי לוי

גדי לוי (נולד ב-14 בדצמבר 1969) הוא במאי דיבוב, שחקן ומדבב ישראלי.

==ביוגרפיה==
לוי נולד בישראל, שירת בגרעין נח"ל ובגדוד הנח"ל המוצנח. בוגר לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.

בשנת 1993 החל לדבב באולפני תומיתות לצד המדבבים שאולי הלוי, אסף אבידן ודן שצברג. לוי דיבב בסדרות כגון "חבורת בטטה", "העולם האבוד", "בוב הבנאי", "טומי ואוסקר", "הדרדסים", "דן הדוור", "פנדה ג'ין ג'ין", "פימפה", "נזק", "פלינט בלש הזמן" ועוד.

החל משנת 2007 דיבב בווידאופילם אינטרנשיונל ובאלרום, לרבות "פלאנט 51", "מרטין על הבוקר", "מקושקשים", "החמישייה הסודית", "אדגר ואלן", "שלוש, שתיים, אחת - פינגווינים!" ו"בן 10".

החל משנת 2010 דיבב בסדרות וסרטים כגון "פלורי והדרקונים", "טוני הוק: בום בום סאבוטז'", "בסקטירס", "ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא", "קאיו", "אייס", "זו", "הדבורה מאיה", "צוות לעניין", "פלונטר עד עצם היום הזה", "משלוח מיוחד מכוכב X", "מדלן היפה", "אי המטמון", "ארצ'י והאדם הקדמון", "זורו המדהים", "סברינה: חברות לנצח", "דני שובבני: קרוז קונטרול", "הילד הנוסע בזמן", "וולברין והאקס-מן", "כלבי המחץ", "סמי הכבאי", "חברים בחווה", "תומס הקטר וחברים", "בקוגן", "נוקי וחברים", "הדרקון הראשון שלי", "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי", "יצאת כוכב", "דובוני אכפת לי: ברוכים הבאים לארץ אכפתיה", "אי הפאפינים", "דובוני אכפת לי ובני דודים", "הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי", "הנסיכות של דיסני - סיפורים מכושפים" ו"הסיפור של באטמן". בשנת 2016 דיבב את ססיל בסרט "רובינזון קרוזו", ושף בסרט "ברבי: יחידת הריגול". בשנת 2017 דיבב את קילר קרוק בסרט "סרט לגו באטמן" ואת דמותו של זאהיר בעונה השלישית של "האגדה של קורה". כמו כן, דיבב בסדרה "נאדי הבלש בארץ הצעצועים". ב-2018 דיבב בהפקות "הנה בא הגראמפ", "עולמם הסודי של גמדי הגינה", "קודי קא-פאו", "ליגת הצדק בפעולה", "אחיות" ו"מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה". ב-2019 דיבב את דמותו של אשפיקס בסרט "אסטריקס ושיקוי הקסמים", את דמותו של בוריס באדינוב בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" ואת דמותו של ג'ובאני בוצ'י בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי". ב-2020 דיבב בסרט "ויק ההורס" ובסדרה "דורג ואן דנגו". בשנת 2021 דיבב בסדרה "בית הינשוף" את המנהל באמפ והקיסר בלוס, את אבא נבי בסדרה "ארנבונים אמיצים", את העכבר פיפ בסרט "דארטניאן ושלושת המוסקטרים" ודמויות שונות בסדרה "מיקי מאוס: כייף של בית" ובספיישל "מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות". בשנת 2022 שימש כקריין בסדרת הטלוויזיה "סופר תוכים"; באותה שנה, דיבב את דמותו של קנסו בסדרה "קלאופטרה בחלל", והשתתף בתוכנית המרדף. בשנת 2023 דיבב את פרנק הפלי בסרט "יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור". בשנת 2024 דיבב בסרט "סנדי צ'יקס מצילה את ביקיני בוטום".

כיום, לוי מלמד במגמת תיאטרון במודיעין בית הספר אורט עירוני ד, כיתות י’-יב’.

== חיים אישיים ==
לוי גרוש ואב לשלושה ילדים. מתגורר במודיעין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.shaham.org.il/?pg=indx_entry&CategoryID=303&ArticleID=972 גדי לוי] באתר שח"ם - ארגון השחקנים בישראל

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:במאי דיבוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
שכווי הצווארון

זכר בתצוגה
נקבת השכווי
שכווי הצווארון (שם מדעי: Bonasa umbellus) הוא מין של שכווי יחידי בסוגו. מין זה קבוע במקום חיותו ואינו נודד והוא נפוץ ברחבי אמריקה בהרי האפלאצ'ים מקנדה עד לאלסקה. הוא הציפור הלאומית של מדינת פנסילבניה.

התת-מינים של השכווי הם:
*B. u. yukonensis
*B. u. umbelloides
*B. u. labradorensis
*B. u. castanea
*B. u. affinis
*B. u. obscura
*B. u. sabini
*B. u. brunnescens
*B. u. togata
*B. u. mediana
*B. u. phaios
*B. u. incana
*B. u. monticola
*B. u. umbellus

השכווי שוקל בממוצע כ-450-750 גרם ואורכו 40-50 ס"מ. מוטת כנפיו 50-64 ס"מ. השכווי חום-אפור ומנוקד בנקודות כחולות, עם זנב מניפתי לבן שלאורכו עובר פס שחור גדול. הוא גם יכול לנפח את צווארו המקושט לגודל מרשים ומכאן שמו. חזהו יותר בהיר משאר הגוף ורגליו. הנקבות מוסוות וצבעם חום-בהיר ולבן עם כתמים. לשני המינים יש ציצה מאחורי ראשם, אך אצל הזכר היא גדולה בהרבה וזקורה.

כמו רוב התרנגולאים הוא אוכל-כול הניזון מגרגירים, זרעים, פירות שונים וחסרי חוליות קטנים. מזונו המגוון מאפשר לו להסתגל למגוון בתי גידול מערבות עשב ויערות, לטונדרות ומורדות הרים.

בעונת הרבייה הם מתנהלים יותר שקט ממינים אחרים של שכווים ואינם קוראים אלא מתופפים לנקבות.

טורפיהם הנפוצים הם שועלים, דובים, שונרים, סמורים, ראקונים ועופות דורסים. כשהם מותקפים הם מסתתרים בצמחייה ורק כמוצא אחרון יעופו לעבר ענפי עצים.

==ראו גם==
*שכווי הלענה

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:שכווים
קטגוריה:ארצות הברית: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
ארמון החוריה

ארמון החוריה (בערבית: قصر الحوريه) הוא מרכז תיירותי היסטורי מתקופת השלטון העותמאני אשר נמצא ביישוב הבדואי לקייה שבצפון הנגב. המבנה שייך למשפחת אבו קרן והמרכז מנוהל על ידי אמאל אבו קרן בת המשפחה. המבנה בנוי בסגנון בנייה אקולוגית בעזרת אבנים בוץ ותבן. בשנת 2008 נפתח המבנה מחדש לאחר שננטש בשנת 1990 והוא משמש כעסק תיירותי חברתי וכלכלי אשר תומך בהעצמת האישה הבדואית ושיפור מעמדה.

==היסטוריה==
===תולדות משפחת אבו קרן===
בתחילת המאה ה-18 עסק אחד הסבים במכירת תבלינים בעזה. במהלך עבודתו הגיע לאזור לקייה ובאר שבע לאור ההצלחה הכלכלית הוא החליט להישאר שם. כאשר התעשר החליט לבנות בית מפואר למשפחה ומיקם שם חנות. הוא פנה לאומן נוצרי שתכנן ובנה לו את הבית תמורת כמה קילו של זהב. וכך זה הפך לחאן הראשון באזור הנגב.
בתקופת המלחמות שימש כמקלט לרוב תושבי הכפר.
בתחילת המאה ה-19 היו כמה ניסיונות השתלטות על המבנה ממשפחות אחרות אך ללא הצלחה. בשנת 1978 ניסתה הממשלה להשתלט על שטחי הארמון אך המשפחה זכתה בבג"ץ.

===מקור השם===
תחילה שם המבנה היה ארמון החג' משום שכך נהגו לכנות אותו תושבי הכפר. לאחר מות סבתה של אמאל הוחלט לקרוא לארמון על שמה מכיוון שהיא דאגה לשימור ופיתוח הארמון.

==בנייה==

ארמון החוריה שנבנה בחלקו לתוך צלע הגבעה כבאיקה מחולק לחללים מופרדים בקשתות שבהם גרו משפחות. באמצע גרו הגמלים החמורים הסוסים והכבשים ובצד כלי מיני דברי מזון מאוחסנים.
גג המבנה בנוי משלוש שכבות: שכבה ראשונה גזעים וענפים של עץ אורן, שכבה שנייה מהשיח מתנאן והשכבה השלישית מבוץ ותבן. המבנה חייב תחזוק שנתי.
במבנה גם היה חמאם ובאר מים שהיו סמל לעושר ופאר.

==האתר כיום==
תכשיטים בארמון החוריה

כיום האתר משמש כמרכז מבקרים שניתן לשמוע בו הרצאות על מעמד האישה הבדואית, סיפור הארמון ואת קורות חייה של מנהלת הארמון-אמאל. האתר משתתף בפסטיבלים בדואים שנערכים מדי שנה.
במקום ניתן להתארח באירוח בדואי תה, קפה, עוגיות וארוחות כמו מגלובה ומנסף. ישנם סדנאות הכנת תכשיטים, אוכל בדואי ועוד.
ניתן לשכור את המקום לאירועים והזמנת קבוצת דבקה.

==גלריית תמונות==
<gallery>
3 ארמון החוריה.jpg|
4 ארמון החוריה.jpg|
8 ארמון החוריה.jpg|
10 ארמון החוריה.jpg|
11 ארמון החוריה.jpg|
5 ארמון החוריה.jpg|
6 ארמון החוריה.jpg|
9 ארמון החוריה.jpg|
ארמון החוריה 2.jpg|
 </gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* Judy Maltz, [http://www.haaretz.com/news/israel/.premium-1.652553 Arab guest houses in Israel thriving under the radar], Haaretz, 19/4/2015

קטגוריה:הנגב: מבנים
קטגוריה:בדואים
קטגוריה:לקייה
מרי אליזבת הסלבלאד

מרי אליזבת הסלבלאד (4 ביוני 1870 - 24 באפריל 1957) הייתה נזירה נוצרייה ממוצא שוודי, אשר עסקה בהצלת יהודים ברומא בירת איטליה במהלך השואה.

==ביוגרפיה==
הסלבלאד נולדה בשוודיה למשפחה נוצרית לותרנית. בגיל 18 היגרה לארצות הברית ושם למדה סיעוד בבית החולים רוזוולט בעיר ניו יורק ועבדה במקצועה. היא המירה את דתה לנצרות קתולית וב-1902 הייתה לנזירה. ב-1904 היגרה לרומא ולאחר שנים ייסדה שם מנזר חדש.

במלחמת העולם השנייה הייתה הסלבלאד אם מנזר מסדר סלבטורה די סנטה בריגידה ברומא. בדצמבר 1943 הגיעו למנזר 12 בני משפחות פיפרנו (Piperno) וסד (Sed) היהודיות, אשר נמלטו מפני רדיפות הגרמנים לאחר שאלו השתלטו על איטליה בספטמבר 1943. הסלבלאד ויתר הנזירות העניקו להם מקלט במנזר. הרקע לבקשת המקלט התברר להסלבלאד וליתר הנזירות רק מאוחר יותר, ומאותה עת הן נעשות אף מסורות יותר להגנת החוסים במנזרן, ואף סיכנו את עצמן לשם כך. הן העניקו מקלט במנזר גם לשני לא יהודים שנרדפו על ידי הגרמנים. כל אלו שהו במנזר עד שחרור רומא על ידי בעלות הברית ביוני 1944.

במהלך החודשים בהם נתנה מקלט לנרדפים במנזרה גם הוכיחה עצמה הסלבלאד כמנהיגה נמרצת, שיזמה פעולות סיוע לנזקקים. היא השתמשה בקשריה עם השלטונות כדי להשיג עבורם מזון וביגוד, תוך שיתוף פעולה עם הותיקן ועם המכון השוודי ברומא.

בשנת 2000 הוכרזה הסלבלאד כמבורכת על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בזכות פעילותה הכנסייתית הענפה. בהמשך אותה שנה היא הוכרה על ידי מוסד יד ושם כחסידת אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שוודים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:מבורכים נוצרים
קטגוריה:ילידות 1870
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:נשים שוודיות
קטגוריה:נפטרות ב-1957
המסילה

עמוד השער של גיליונו הראשון של "הַמְסִלָה"]]
המסילה (במקור בכתיב חסר: הַמְסִלָה) היה כתב עת תורני-אורתודוקסי שיצא לאור בין השנים ה'תרצ"ו–ה'תש"ב (1936–1942) על ידי "ועד הרבנים דניו־יאָרק רבתי". המאמרים בכתב העת נכתבו בעברית וביידיש.

עורך כתב העת, ששמו כעורך אינו מופיע בגליונותיו, היה הרב ניסן טלושקין.

==תכנים==
בכתב העת התפרסמו בקביעות מסות בעניינים העומדים על הפרק בעולם היהדות בארצות הברית ובתפוצות. על עתידה של יהדות ארצות הברית, על מצב היהדות ברוסיה הסובייטית, הצהרת בלפור וההכנות לקראת כינון מדינת ישראל, "גזירת ההימום" במדינות אירופיות שונות, מאבק בתקנות-העגונות השונות של התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית, ועוד.

בתחום ההלכה עסק כתב העת בבירור יסודי של סוגיות הלכתיות מתחדשות בשל התקדמות הטכנולוגיה: מאמרים על דרך השימוש המותרת ב"תיבת קרח אלקטרית" בשבת וכדומה. העורך, הרב ניסן טלושקין, שהיה מומחה לענייני מקוואות פרסם בכתב עת זה את "קונטרס המים" שלו.

בנוסף התפרסמו בכתב העת סקירות ביוגרפיות והיסטוריות על אישים ומוסדות יהודיים, חלקם מהיכרות אישית של הכותבים, כמו: הרב משה שמואל שפירא, משה צינוביץ והרב חיים קרלינסקי.

==כותבים==
עם הכותבים בכתב העת נמנים הרב יוסף אליהו הנקין, הרב משה רוזין, הרב יעקב קנטורוביץ', הרב משה בנימין טומשוב, הרב שמואל קושלביץ, הרב יעקב מסקין והרב מרדכי גיפטר. מדור מיוחד הוקצה לבני הישיבות, כתבו בו: אליהו משה שיסגל, נחום מאיר ברונזניק, וזאב גוטהולד.

==קישורים חיצוניים==
* 

;גליונות "המסלה"
* 	
* 	
* 	
* 	
* 	
* 
* 
* 	
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת תורניים
אנטואנטה סטפנובה

אנטואנטה סטפנובה (בבולגרית: Антоанета Стефанова; נולדה ב-19 באפריל 1979, סופיה, בולגריה) היא שחמטאית בולגרייה בדרגת רב אמן בשחמט. בשנת 2004, הייתה לאישה העשירית שזכתה בתואר אלופת העולם בשחמט, בטורניר שהתקיים באליסטה, רפובליקת קלמיקיה, בדרום רוסיה. בשנת 2006, נטלה השחמטאית הסינית שו יוחווה את התואר.

==ביוגרפיה==
סטפנובה נולדה בסופיה, ולמדה שחמט מאביה, אנדון סטפנוב, מעצב אמנותי. בשנת 1989 זכתה סטפנובה באליפות העולם לנוער עד גיל 10 בפוארטו ריקו. בשנת 1992, בגיל 13, שיחקה סטפנובה באולימפיאדת השחמט 1992, במנילה. מאז אותה שנה ועד 2014 ייצגה סטפנובה את בולגריה בעשר אולימפיאדות שחמט (ב-2002 היא הייתה חברה של נבחרת גברים). בשנת 1997 הייתה מדורגת בעשיריה הראשונה של הנשים בעולם לפי מד כושר. בשנת 2002 זכתה באליפות אירופה לנשים. ביוני 2003 השיגה את דרגת רב אמן בשחמט.

בשנת 2012 הייתה סטפנובה לזוכה הראשונה באליפות העולם בשחמט בזק לנשים. באותה שנה הגיעה למקום השני באליפות העולם לנשים, לאחר אנה אושנינה.

== אנטואנטה סטפנובה באולימפיאדת השחמט - נשים==
בין השנים 1992 ל-2016 השתתפה אנטואנטה סטפנובה ב-12 אולימפיאדות שחמט:
{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="65%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1992||1 עת ||בולגריה || 2140||3 מ-6||2+ 2= 2-||50.0|| 14 קבוצתי
|-
| 1994||2 ||בולגריה|| 2330||6.5 מ-11||3+ 7= 1-||59.1|| 13 קבוצתי, 16 אישי
|-
| 1996||1 ||בולגריה|| 2365||8.5 מ-13||6+ 5= 2-||65.4|| 16 קבוצתי, 7 אישי
|-
| 1998||1 ||בולגריה|| 2475||6.5 מ-11||5+ 3= 3-||59.1|| 5 קבוצתי, 20 אישי
|-
| 2002||1 ||בולגריה|| 2541||6 מ-10||2+ 8= 0-||60.0|| 11 קבוצתי, 21 אישי
|-
| 2004||1 ||בולגריה|| 2523||5.5 מ-11||3+ 5= 3-||50.0|| 14 קבוצתי, 49 אישי
|-
| 2006||1 ||בולגריה|| 2502||9 מ-12||6+ 6= 0-||75.0|| 13 קבוצתי, 6 אישי
|-
| 2008||1 ||בולגריה|| 2548||7 מ-10||6+ 2= 2-||70.0|| 19 קבוצתי, 10 אישי
|-
| 2010||1 ||בולגריה|| 2551||5.5 מ-9||4+ 3= 2-||61.1|| 8 קבוצתי, 8 אישי
|-
| 2012||1 ||בולגריה|| 2502||6 מ-9||3+ 6= 0-||66.7|| 16 קבוצתי, 6 אישי
|-
| 2014||1 ||בולגריה|| 2505||8.5 מ-10||7+ 3= 0-||85.0|| 14 קבוצתי, 5 אישי
|-
| 2016||1 ||בולגריה|| 2478||6 מ-9||5+ 2= 1-||66.6|| 15 קבוצתי 
|}

== אנטואנטה סטפנובה באולימפיאדת השחמט - פתוחה==
בשנת 2000 השתתפה סטפנובה באולימפיאדת שחמט הפתוחה (המורכבת רובה ככולה מגברים):
{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="65%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 2000||2 עת ||בולגריה|| 2489||3 מ-7||2+ 2= 3-||42.9|| 14 קבוצתי, 46 אישי
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://chess-db.com/public/pinfo.jsp?id=2902257 דף שחקנית ומשחקים] באתר צ'ס-דיבי 
* [http://interviews.chessdom.com/antoaneta-stefanova ראיון עם סטפנובה] באתר צ'סדום 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבי-אמנים
קטגוריה:אלופות עולם לנשים בשחמט
קטגוריה:שחמטאיות בולגריות
קטגוריה:אלופות אירופה בשחמט לנשים
קטגוריה:ילידות 1979
מונאל

מונאל (שם מדעי: Lophophorus), או לופפור, הוא סוג של דמוי תרנגול ממשפחת הפסיוניים.

סוג זה מצוי במזרח אסיה ותת-היבשת ההודית, בעיקר באזורים הרריים כמו בהימלאיה. המונאל הוא עוף צבעוני בעל ציצה על ראשו, ראשים ירוקים וזנבות מעוטרים. הזכרים גדולים ומקושטים יותר מהנקבות שמטפלות בצאצאים. כמו מיני תרנגולאים רבים, הם שוכנים בעיקר על הקרקע וממעטים לעופף.

==מינים==
*מונאל ההימלאיה (Lophophorus impejanus)
*לופפור סקרלט (Lophophorus sclateri)
*לופפור סיני (Lophophorus lhuysii)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1813
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:פסיונים
עיטם (עיר מקראית)

נחלות שבטי ישראל
בריכות שלמה וח'רבת אלח'וח' בשנת 1890 לערך - מיקומה המשוער של העיר עיטם.
עֵיטָם הייתה עיר מקראית בנחלת שבט יהודה, ככל הנראה באזור בריכות שלמה, דרומית-מערבית לבית לחם.

העיר נזכרת בספר דברי הימים, כאחת הערים שביצר המלך רחבעם ביהודה: .

כמו כן, נזכרת כאחת מערי שבט יהודה ברשימות הייחוס של ספר דברי הימים.

בנוסף, נזכרת לצד בית לחם ותקוע, בפסוק הנוסף לפרק טו בספר יהושע בתרגום השבעים.

החוקר ויקטור גרן קישר את העיר לאתר המקראי "סעיף סלע עיטם", הנזכר בסיפורי שמשון והפלשתים.

יוסף בן מתתיהו הזכיר בספרו קדמוניות היהודים כי שלמה המלך נהג לנפוש במקום בשם "עיטן", המרוחק שבעה מיל מירושלים, אשר היה עשיר בגנים ובמים.

מאוחר יותר, חז"ל הזכירו את עין עיטם, כמקום שהיה קשור באמת מים לבית המקדש בירושלים.

כמו כן, נזכר במשנה ובתלמוד כפר עיטם: .

העיר הקדומה מזוהה כיום עם "ח'רבת אלח'וח'" שליד בריכות שלמה, אשר המעיין הנמצא בסמוך אליה נקרא עד ימינו בשם עין עטן.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר ארכאולוגיה
קטגוריה:יהודה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
הם (עיר מקראית)

הָם הייתה עיר מקראית בהרי הגלעד בעבר הירדן.

העיר נזכרת פעם יחידה בתנ"ך, כאחת מערי הרפאים בסיפור מסעו של כדרלעומר מלך עילם לארץ כנען: .

אתר ח'רבת האם שבהרי הגלעד הצפוניים, כחמישה וחצי ק"מ דרומית מערבית לעיר אירביד, שבו אותרו שרידי ביצורים מתקופת הברונזה הוא מיקומה המשוער של הם המקראית.

יש חוקרים הסבורים כי העיר נזכרת כבר במקורות מצריים קדומים, כגון כתבי המארות מן המאה ה-19 לפני הספירה, אך אחרים מטילים בכך ספק.

עיר ששמה הום נזכרת ברשימת ערי ארץ ישראל של תחותמס השלישי אבל מסתבר שמקומה של זו בסביבות יקנעם .

במגילה החיצונית לבראשית (דף כא, שו' 29) המקבילה ל"הזוזים בהם" היא "זומזמיא די בעמן" (הזמזומים אשר בעמון).

<br />
==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:בני עמון
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (סופיה)

ממוזער
קתדרלת אלכסנדר נבסקי (בבולגרית: Храм-паметник: Cвети Александър Невски) היא קתדרלה בסופיה שבבולגריה. הקתדרלה נבנתה בסגנון אדריכלי נאו-ביזנטי ונקראת על שמו של אלכסנדר נבסקי.

בניית הקתדרלה החלה ב-1882 והסתיימה ב-1912. גובהה המרבי הוא 53 מטרים וגובה כיפתה 48 מטרים. הכנסייה הוקמה להנצחת חיילי צבא האימפריה הרוסית שנהרגו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) אשר בעקבותיה הוקמה נסיכות בולגריה לאחר כ-500 שנות שלטון עות'מאני. הקתדרלה היא המרכז הדתי של הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית.

ב-1943 נערכה בקתדרלה הלווייתו של בוריס השלישי, מלך בולגריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
קטגוריה:סופיה: מבני דת
ניומארקט (אמסטרדם)

ניומארקט (בהולנדית: Nieuwmarkt; 'השוק החדש') היא כיכר עירונית במרכז אמסטרדם. השכונה הסובבת את הכיכר נקראת 'שכונת ניומארקט' (Nieuwmarktbuurt). במרכז הכיכר ניצב הוואח (Waag), בית שקילה מהמאה ה-15.

הכיכר היא יעד תיירותי פופולרי והיא מוקפת מסעדות, בתי קפה וחנויות. בנוסף היא מוקד לשוק יומי שמתמקד בעיקר בתוצרת חקלאית ומזון מסוגים שונים, בימי שבת מתקיים בכיכר שוק מזון אורגני ובימי ראשון וחג מתקיים שוק ענתיקות וספרים.

==היסטוריה==
הכיכר הוקמה בשנת 1614 כאשר התעלות סביב בית השקילה מולאו, היא מתפרסת על רחבה בגודל של כ-40 מטרים לרוחב על כ-80 מטרים לעומק. מכיוון צפון היא גובלת בקצה תעלת 'גלדרסקייד' ומדרום היא גובלת בקצה תעלת 'קלובנירסבורגוואל'. מכיוון מערב היא גובלת עם שכונת דה ואלן (אזור 'החלונות האדומים'), היא גם נחשבת חלק מאזור צ'יינהטאון של אמסטרדם.

במהלך מלחמת העולם השנייה והכיבוש הגרמני של אמסטרדם, שימשה הכיכר כנקודת ריכוז ליהודי העיר לפני שליחתם למחנות הריכוז. במהלך שנות ה-70 נהגתה תוכנית להקים כביש מהיר חדש שיעבור באזור הכיכר, מה שהצית מהומות באזור. חלק מהמבנים סביב הכיכר נהרסו כחלק מהתוכנית, אך לבסוף זו נזנחה בלחץ תושבי השכונה והחלק היחיד בה שיצא לפועל היה פתיחת תחנת תחנת רכבת תחתית בצמוד לכיכר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמסטרדם: כיכרות
קטגוריה:אמסטרדם: שכונות
קטגוריה:שווקים
נעיאל

נחלות שבטי ישראל
נְעִיאֵל הייתה עיר מקראית בנחלת שבט אשר, הנזכרת פעם אחת בתנ"ך.

העיר נזכרת בתיאור גבול נחלת שבט אשר בספר יהושע: .

במאה ה-19 זיהה החוקר קלוד קונדר את העיר הקדומה עם חורבה הקרויה ח'רבת יעניין, הנמצאת כשלושה קילומטר מצפון לכפר כאבול (הוא "כבול" המקראית והתלמודית), והאתר מופיע במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל.

בסקר ארכאולוגי שנערך במקום נמצאו שרידים מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר ארכאולוגיה
קטגוריה:נחלת שבט אשר
קטגוריה:יישובי המקרא
מילנה פבלוביץ'-ברילי

מילנה פבלוביץ'-ברילי (בסרבית: Милена Павловић-Барили; ) הייתה ציירת ומשוררת סרבית.

==ביוגרפיה==
אביה, ברונו ברילי, היה מלחין איטלקי ידוע, ואמה, שהייתה סרבית ושארה רחוקה של שושלת קאראג'ורג'ה, למדה אמנות. פבלוביץ'-ברילי עצמה למדה בבית הספר המלכותי לאמנויות בבלגרד (1922 - 1926), ובמינכן (1926 - 1928).

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 היגרה מסרביה, ורק ביקרה ביקורים קצרים עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. היא התגוררה בספרד, בלונדון, בפריז, וברומא, והכירה את ז'אן קוקטו ואנדרה ברטון. היא הושפעה מאסכולות מערביות מגוונות, ובמיוחד מג'ורג'ו דה קיריקו. מאז 1939 התגוררה בניו יורק בלבד, שם מתה בתאונת רכיבה על סוסים, בשנת 1945.

==יצירתה==
יצירתה של פבלוביץ'-ברילי נעה בין דיוקנאות לבין פרשנויות יצירתיות לסיפורי התנ"ך והברית החדשה. מוטיבים של רעלות, מלאכים, חלומות, פסלי ונוס, ומוקיונים היו נפוצים בציוריה. רבים מהם שייכים לאוספים קבועים ברומא, ניו יורק, במוזיאון לאמנות מודרנית בבלגרד, ובעיר הולדתה פוז'ארוואץ, שם בית ילדותה הוסב למוזיאון לכבודה.<ref></ref>

<gallery mode="packed" widths=160px heights=200px>
קובץ:Milena Pavlović-Barili 1977 YU 1713 stamp.jpg|"דיוקן עצמי", 1938
קובץ:Milena Pavlović-Barili 2009 Serbian stamp.jpg|"דיוקן עצמי", 1939
קובץ:Milena Pavlović-Barili 1993 YU 2604 stamp.jpg|"אקט עם מראה"
</gallery>

פבלוביץ'-ברילי אף חיברה שירה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080609165403/http://www.serbia-info.com/news/1999-12/07/16011.html תקציר ביוגרפי], בעותק שמור בארכיון האינטרנט של דף שהיה באתר Serbia-info.com 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1909
קטגוריה:מהגרות לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מיוגוסלביה לארצות הברית
קטגוריה:משוררות סרביות
קטגוריה:הרוגות תאונות
קטגוריה:ציירות סרביות
קטגוריה:ציירות המאה ה-20
קטגוריה:נפטרות ב-1945
עלי בן חוסיין, נסיך ירדן

עלי בן חוסיין (בערבית: الأمير علي بن الحسين; נולד ב-23 בדצמבר 1975) הוא בנם של חוסיין, מלך ירדן ועאליה, מלכת ירדן. מכהן כסגן נשיא פיפ"א וכנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית.

==ביוגרפיה==
עלי נולד בעמאן, בנם של חוסיין, מלך ירדן ורעייתו השלישית עאליה. אמו נהרגה בהתרסקות מסוק כשהיה בן כשנה. הוא למד באנגליה ובפנימייה בקונטיקט שבארצות הברית. לאחר לימודי התיכון עבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, שירת בצבא ירדן וסיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1999. בשובו לירדן שירת בכוחות המשמר המלכותי עד 2008 והוא בעל דרגת בריגדיר. 

משנת 1999 הוא מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית. ב-2000 ייסד את פדרציית הכדורגל של מערב אסיה (WAFF) המאגדת התאחדויות כדורגל בדרום-מערב אסיה ומכהן כנשיאה. ב-2011 נבחר לסגן נשיא פיפ"א מטעם קונפדרציית הכדורגל של אסיה. ב-2015 התמודד על נשיאות פיפ"א מול יוזף בלאטר אך פרש לפני סיבוב הבחירות השני. לאחר התפטרותו של בלאטר הודיע כי יתמודד שוב על התפקיד. 

במהלך השנים זכה לעיטור מסדר השמש העולה מיפן ובלגיון הכבוד הצרפתי. 

הוא נישא ב-2004 לרים, בתו של לאח'דר בראהימי ולזוג שני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.fifa.com/about-fifa/committees/people=176367/ עלי בן חוסיין] באתר פיפ"א

==הערות שוליים==

קטגוריה:עסקני כדורגל
קטגוריה:המשפחה ההאשמית
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:חוסיין, מלך ירדן
קטגוריה:ירדן: אישים בספורט
קטגוריה:ילידי 1975
בית הייסמן

250px
שרגא פייבל הייסמן, תחילת המאה ה-20
בית הייסמן - מהבתים הראשונים שהוקמו בראשון לציון ב-1882. נבנה על ידי שרגא פייבל הייסמן עבור משפחתו. לאחר מספר שנים נמכר למשפחת אמציסלבסקי ולבסוף נמכר לעיריית ראשון לציון ששיקמה אותו. משמש מאז שיפוצו כמוזיאון ומהווה חלק ממוזיאון ראשון-לציון. במרתפו של הבית התגורר, תקופה מסוימת, נפתלי הרץ אימבר.

== ההיסטוריה של הבית ==
בית הייסמן הוקם ב-1882 במרכזה של ראשון לציון והיה אחד משלושת הבתים הראשונים שהוקמו במושבה. הבית הוקם על ידי שרגא פייבל הייסמן שהיה אחד מעשרת מייסדי המושבה. הייסמן, יליד ניקולייב, היה סוחר אמיד בעירו ולאחר שנתפס לרעיון הציוני עלה לארץ (עם אשתו ציפורה), רכש בראשון לציון 6 דונם<ref></ref> והקים את ביתו כשאת ההוצאות מימן מכספו. לאחר הגיעו למושבה הפך לאיכר ונטע מטעים בשטחו.

הייסמן חי בראשון לציון במשך חמש שנים. ב-1887 היה מעורב ב"מרד" של האיכרים כנגד שרירות לבם של פקידי הברון. מרד זה הביא לגירושו של האיכר יוסף פיינברג והייסמן גם הוא החליט לעזוב ולכן מכר את ביתו ואת נחלתו ליהודה לייב אמציסלבסקי. הייסמן עבר לירושלים שם הצטרף לנטורי קרתא, חי בבתי אונגרין עד שנפטר ונקבר בהר הזיתים. 

משפחת אמציסלבסקי החזיקה בבית במשך 90 שנה. ב-1977 רכשה עיריית ראשון לציון (בתקופתו של חנניה גיבשטיין) את הבית מתוך כוונה לשמר אותו. במשך 25 שנים נוספות עמד הבית מוזנח עד שב-2003 שופצה המעטפת החיצונית של הבית ובהמשך שופץ גם חלקו הפנימי וכיום הוא שייך למוזיאון ראשון-לציון וחדרי הבית הפכו למוזיאון.

== נפתלי הרץ אימבר ==
מרתף הבית, שיועד במקור להיות מחסן, הותאם למגורים והושכר למגורים. בין הדיירים שגרו במרתף היה גם נפתלי הרץ אימבר. אימבר שסבל משחפת קיבל את המלצת רופאיו ועבר לראשון לציון והגיע למרתף בית הייסמן שם חיבר את שני הבתים הראשונים של שיר הפועלים "תקוותנו" שהפך אחר כך להמנון הלאומי של ישראל, התקוה. כיום נמצאת במרתף תערוכה על אימבר.
.

== מבנה הבית והחצר ==
הבית כולל שתי קומות ומרתף (שיועד לאחסון) ונבנה בסגנון מזרח אירופאי. נבנה מאבני כורכר שנחצבו משטח הנחלה של הייסמן וחוזקו בתערובת של בוץ וקש. על מנת לחזק את המבנה הוקמו בפינות עמודים מאבן מחצבות. תקרת המרתף חוזקה בקורות מתכת. אל הקומה הראשונה המוגבהת הוביל גרם מדרגות חיצוני בעוד שאל הקומה השנייה הוביל גרם מדרגות פנימי. גג הבניין כוסה ברעפים. חצר הבית הייתה מוקפת בחומה על מנת להגן על הבית ועל השוהים בחצר.

== לקריאה נוספת ==
* רחל גיסין, בית הייסמן - בית האיכרים הראשון במושבה, בתוך: זאב ענר (עורך), סיפורי בתים: סיפורם של שבעים בתים בתולדות ההתיישבות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988, עמ' 200–202
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
קטגוריה:ראשון לציון: מבנים
קטגוריה:ראשון לציון: מוזיאונים
פרנקולין שחור

פרנקולין שחור (שם מדעי: Francolinus francolinus) הוא מין בסוג פרנקולין שבמשפחת הפסיוניים.
כמו רוב מיני הפרנקולין, הפרנקולין השחור נפוץ בחלקים מסוימים של דרום האזור הפלארקטי באירופה ובאסיה, לרוב במטעים, בסבכי-צמחים ובקרבת בריכות דגים. פרטים של פרנקולין שחור יציבים ומקננים בישראל, בעיקר בעמק בית-שאן, ארץ כינרות ואגן הקישון,עד העבר הקרוב המין היה שכיח בכל הארץ, אך הוא ניצוד בהמוניו, ונתון כיום בסכנה מתמדת.

אורכו של הזכר 33-36 ס"מ ומשקלו עד 453 גרם. אצל הפרנקולין קיימת דו-צורתיות זוויגית בולטת. הזכרים ניכרים בטבעת צבעונית על צווארם ובגוף בעל נקודות לבנות. הנקבות מתאפיינות בגוף חום המתאים לצורכי הסוואה.

בעת תקופת הייחום, החלה בחודש מרץ, מתחילים משחקי-החיזור של הזכרים כאשר הם משמיעים קולות רעשניים במיוחד. הנקבה מטילה בין 8 ל-12 ביצים ודוגרת לבדה כ-21-24 ימים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

פרנקולין שחור מהחזית

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:ארץ ישראל: תרנגולאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
אלאלוף

משפחת אלאלוף או בשמה המקורי אלעלוף מקורה בעיר קורדובה שבספרד, לאחר הגירוש התפצלו בני המשפחה לארצות שונות בהם טורקיה, סלוניקי שביוון, ומרוקו, חלק מבני המשפחה שהגיעו למרוקו התיישבו בתטואן כפי המתועד ולאחר מכן עברו לפאס, וחלקו השני של המשפחה התיישב באסואירה בני משפחה אלו שינו את שמם לאלוף, חלק מבני המשפחה אשר עלו לארץ מפאס בסוף המאה ה-19 שינו את שמם כיום לאלוף, שאר בני המשפחה בעולם שינו לאללוף או אלאלוף מעטים נשארו באיות המקורי אלעלוף.
 
אלעלוף הוא שם משפחה יהודי יש הטוענים שפירושו המילולי הוא "שמן" בעברית. השם הוא כינוי לאדם אמיד או מבורך בילדים.

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
יורי כץ

יורי כץ (נולד ב-19 בפברואר 1974) הוא צייר, מרצה לאמנות ואוצר ישראלי. במרכז עבודותיו האקספרסיביות ניצבות דמויות אנוש ללא תווים ברורים, נושאות הבעות של מצבים רגשיים שונים. 

כץ היה ראש מסלול ציור בבית הספר "בסיס" לאמנות ותרבות שבהרצליה. הוא אוצר תערוכות יחיד וקבוצתיות בחללים מובילים ומכהן כראש ועדת שיפוט פרס אוסקר הנדלר לאמן צעיר.

==קריירה==
כץ נולד בקייב שבברית המועצות (בהמשך עברה לשטחי אוקראינה). הוא למד אמנות בתיכון בקייב ועלה לישראל בתחילת שנות ה-90. כץ הוא בוגר תואר שני באמנות והוראה מטעם אוניברסיטת חיפה. 

מלמד אמנות בתיכון "מנור כברי" שבקיבוץ כברי. לימד ציור במחלקה לתקשורת חזותית במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה ובמכללה האקדמית עמק יזרעאל. החל משנת 2015 הוא מרכז את מסלול לימודי הציור בבית-הספר "בסיס" לאמנות בהרצליה.

כץ שימש כאוצר במספר גלריות נחשבות הממוקמות בפריפריה. הוא אצר תערוכות קבוצתיות ותערוכות יחיד רבות בגלריה של קיבוץ לוחמי הגטאות, בגלריה של קיבוץ ראש הנקרה וכן אצר את תערוכות בוגרי האקדמיות במסגרת יריד "צבע גליל". 
כץ הציג תערוכות יחיד והשתתף בתערוכות קבוצתיות רבות וזכה במספר פרסים: בשנת 1999 זכה בפרס אמן צעיר מטעם משרד החינוך. בשנת 2014 זכה בפרס שרת התרבות והספורט באמנות פלסטית.

במסלול הציור אותו הוא מוביל בבית הספר לאמנות "בסיס", פיתח כץ תוכנית לימודים ייחודית המאפשרת מבט רחב ומקיף על תחום הציור, בגישה המעודדת את הלומדים לבחור לעצמם את המקום והדרך כבר מתחילת לימודיהם. 

כצייר, כץ מתאפיין בציור פיגורטיבי. ממדי הציורים לא גדולים וחזותם הראשונית היא של ציור פשוט, ישיר, אפילו מסורתי. בצפייה שנייה ושלישית עוברים וחווים הצופים הבנה מטלטלת; הציור שעורר את החשדות מטיב להפר אותן ומה שנתפס כמוכר מתבהר כרענן, לא שמרני וטרי. התהיות הרבות מתקיימות בגוף הציור ומחיות אותו. הספקנות והפקפוק משותפים לצייר ולצופים. מתקבל ריאליזם חושפני, מביך, חודר, חסר נוסטלגיה, לא הפגנתי ולא וירטואוזי - מתבונן ומציאותי. 

כץ מיוצג על ידי גלריה גורדון שבתל אביב, בה נערכו תערוכות היחיד שלו מאז שנת 2010. כץ חי ויוצר בקיבוץ אדמית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:אנשי הקיבוץ
קטגוריה:מועצה אזורית מטה אשר: אישים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
קטגוריה:הגליל: אישים
מרים טלאלי

מרים מַסולי טְלאלי (באנגלית: Miriam Tlali; 11 בנובמבר 1933 - 24 בפברואר 2017) הייתה סופרת דרום אפריקאית. טלאלי הייתה האשה השחורה הראשונה בדרום אפריקה שפרסמה רומן. הרומן פורסם בשנת 1979, בתקופת האפרטהייד, ושמו Muriel at Metropolitan. היא אף הייתה אחת הראשונים שכתבו על סווטו. הספר שלה Amandla הוצאה לאור בדרום אפריקה בשנת 1980 ונאסר זמן קצר לאחר פרסומו.

==ביוגרפיה==
טלאלי נולדה בדורנפונטיין, יוהנסבורג, דרום אפריקה. למדה בבית ספר אנגליקני, ואחר כך החלה לימודים באוניברסיטת ויטווטרסראנד, עד שזו נחסמה בפני שחורים בימי האפרטהייד. לימים המשיכה את לימודיה באוניברסיטת רומא בלסוטו, אך נאלצה להפסיקם בשל מחסור כלכלי, ולהתחיל לעבוד כפקידה משרדית.

ספרה הראשון של טלאלי, Muriel at Metropolitan (1979) הוא אוטוביוגרפי בחלקו, ונקודת המבט בו "חדשה בספרות הדרום אפריקאית", לדברי המבקרת מרי דייר. ספרים נוספים פרי עטה הם Amandla (1980); Mihloti (1984), ו-Footprints in the Quag (1989).

בשנת 1998 היא זכתה בפרס ספרותי דרום אפריקאי ובשנת 2005 היא זכתה לעיטור מהנשיא.

נפטרה ב-24 בפברואר 2017.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ילידות 1933
קטגוריה:מתנגדי האפרטהייד
קטגוריה:סופרות דרום אפריקאיות
קטגוריה:נפטרות ב-2017
קטגוריה:נפטרים ב-2017
רקוויאם (דבוז'אק)

הרקוויאם ברה מינור של דבוז'אק (אופוס 89), היא יצירה פרי עטו של המלחין הצ'כי אנטונין דבוז'אק לטקסט הרקוויאם הקתולי. היצירה מיועדת לתזמורת מלאה, מקהלה ולארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן. הרקוויאם הולחן בשנת 1890.

==חיבור היצירה==
היצירה הוזמנה מדבוז'אק לפסטיבל המוזיקה בברמינגהאם בשנת 1888, אולם בשל העובדה שדבוז'אק היה עסוק באותה עת ביצירות אחרות הוא כתב את הרקוויאם רק שנתיים מאוחר יותר. היצירה הועלתה על במה לראשונה ב-9 באוקטובר 1891 בברמינגהאם, בניצוחו של המלחין עצמו. 

היצירה כבר בהלחנתה נועדה לאולמות הקונצרטים ולא לכנסיות, ואכן ממעטים להשמיע אותה במיסות בכנסיות, אך היא מושמעת רבות בקונצרטים קלאסיים. 

==הרכב ומבנה==
היצירה נכתבה לתזמורת גדולה הכוללת: 
*כלי קשת - כינורות ראשונים ושניים, ויולות, צ'לים וקונטרבסים.
*כלי נשיפה - פיקולו, שני חלילים, שני אבובים, שני קלרינטים, קלרינט בס, קרן אנגלית, שני בסונים, קונטרבסון, ארבע קרנות יער, ארבע חצוצרות, שלושה טרומבונים (שני טנור ואחד בס) וטובה אחת.
*כלי הקשה - טימפני, טם טם ופעמון.
*עוגב.
*נבל (באופרטוריום ובהוסטיאס בלבד).

בנוסף כוללת היצירה מקהלה בת ארבע קולות (בס, טנור, אלט וסופרן) וארבעה סולנים: בס, טנור, אלט וסופרן. 

אורך היצירה בביצוע סטנדרטי הוא קצת יותר משעה וחצי.

==סדר הפרקים==
* Requiem aeternam
* Graduale
* Dies irae
* Tuba mirum
* Quid sum miser
* Recordare, Jesu pie
* Confutatis maledictis
* Lacrimosa
* Offertorium
* Hostias
* Sanctus
* Pie Jesu
* Agnus Dei

==לקריאה נוספת==
* עדה ברודסקי (עורכת), ספר הליטורגיקה, (מילים לצלילים חלק ד'), ירושלים: הוצאת כרמל, תשע"ג, עמ' 204-211.

דבוז'אק
קטגוריה:יצירות מאת דבוז'אק
קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית
טרגופן פניני

טרגופן פניני (שם מדעי: Tragopan satyra) הוא מין דמוי תרנגול מקושט ואדום מהסוג טרגופן ממשפחת הפסיוניים החי באזורים הררים בדרום אסיה ובעיקר בהרי ההימלאיה ובמדינות הודו, טיבט, נפאל ובהוטן. הוא חי ביערות הרריים של עצי אלון ורודודנדרון לחים וכן בין עצי במבוק שונים. הם חיים בגובה שבין 8,000 ל-14,000 מטר.
== מאפיינים ==
כמו אצל פסיונים רבים הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות, משקלם 1.6-2.1 ק"ג ואורכם 67-72 ס"מ, כשהנקבות שוקלות 1-1.2 ק"ג ואורכם כ-57.5 ס"מ. הזכר גם מקושט מהנקבה המוסווית והאפורה, צבע נוצותיו אדום חזק והוא מנוקד בנקודות לבנות וראשו כחול ומעוטר בנוצות שחורות. בעונת הרבייה הזכר מחכה מאחורי סלעים ושיחים, למטרות הגנה עד שרואה נקבה הוא מתנפח ופורש את נוצותיו וגם זוקף את צווארו במטרה למשוך אותה.

הטרגופנים מאוימים מעט על ידי כריתת יערות ופגיעה באזור חיותם.

== גלריה ==
<gallery>
Satyr Tragopan 2.jpg
Tragopan satyra qtl1.jpg
Tragopan satyra MHNT.ZOO.2010.11.10.6.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:פסיונים
קטגוריה:בהוטן: עופות
קטגוריה:נפאל: עופות
קטגוריה:טיבט: עופות
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
שובל מלכותי

שובל מלכותי (שם מדעי: Syrmaticus reevesii) הוא מין של פסיון גדול וזהוב ובעל זנב ארוך, האנדמי לסין. שמו של המין באנגלית ניתן לו על שמו של החוקר ג'ון ריווס (John Reeves).
== מאפיינים ==
אורך הזכרים 210 סנטימטרים ומשקלם 1,529 גרם. נוצות הזכר זהובות, עם בטן אדומה וכנפיים לבנות מרושתות בשחור. הראש לבן עם פס שחור באזור עיניים, הגבות אדומות והמקור לבן. הזנב הארוך לבן-כסוף עם פסים שחורים. אורך הזנב יכול להגיע ל-2.4 מטרים. הנקבות קטנות ומסוות הרבה יותר: אורכם עד 75 סנטימטרים ומשקלם עד 949 גרם.

השובל המלכותי חי בעיקר ביערות הממוזגים של סין המרכזית והמזרחית, אף שהוא הופץ על ידי האדם למדינות נוספות. העוף בסכנת הכחדה בשל ציד, ודלדול אזורי החיות שלו.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1829
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:פסיונים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באירואסיה
קטגוריה:סין: מינים אנדמיים
קטגוריה:סין: עופות
ניקולה פטקוב

נִיקוֹלָה דִימִיטְרוֹב פֶּטְקוֹב (בבולגרית: Никола Димитров Петков; 8 ביולי 1893, סופיה, נסיכות בולגריה – 23 בספטמבר 1947, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי, ממקימי חזית המולדת של בולגריה ומראשי מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה. ב-1947 הועמד פטקוב לדין על ידי השלטון הקומוניסטי ונשפט במשפט ראווה, אשר בסופו נגזר עליו דין מוות בעוון חתרנות. בספטמבר 1947 הוצא ניקולה פטקוב להורג.

==ביוגרפיה==
ניקולה פטקוב נולד ב-1893 בסופיה לדימיטר פטקוב אשר כיהן בהמשך כראש ממשלת נסיכות בולגריה ונרצח בכדורי מתנקש. הוא רכש השכלה אקדמית בסורבון ובהמשך שב לבולגריה ולחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה שב לפריז והמשיך בלימודיו האקדמיים. ב-1924 נרצח אחיו פטקו פטקוב, ככל הנראה בידי חברי מיליציה שפעלה מטעם משטרו של אלכסנדר צאנקוב.

ב-1929 שב לבולגריה והצטרף למפלגת האיכרים הבולגרית. ב-1938 נבחר לפרלמנט הבולגרי וכיהן מספר חודשים בתפקיד. במהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם מייסדי חזית המולדת. פטקוב נמנה עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה. ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והמשטר הפרו-מלוכני הודח. פטקוב מונה לשר בלי תיק בממשלת חזית המולדת וכיהן בתפקידו עד אוגוסט 1945.

מנובמבר 1946 כיהן שוב כחבר הפרלמנט הבולגרי. לאחר כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נמנה ניקולה פטקוב עם בולטי המתנגדים להשתלטות האלימה של המפלגה הקומוניסטית על השלטון. ביוני 1947 נעצר פטקוב על ידי אנשי מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי. בהמשך, הועמד לדין ונדון למוות. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא להורג בתלייה.

ב-1990 טוהר שמו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים בולגרים
קטגוריה:עיתונאים בולגרים
פטקוב
קטגוריה:נאשמים במשפטי ראווה
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בבולגריה
קטגוריה:סופיה: אישים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של בולגריה
קטגוריה:מצילים בשואה: בולגריה
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1893
קטגוריה:נפטרים ב-1947
גבי (אנטומיה)

מבט גבי של [[חדקונית הדקל האדומה]]
מבט גחוני של [[חדקונית הדקל האדומה]]
גַּבִּי (בלטינית: dorsal מהמילה dorsum גַּב) הוא מונח באנטומיה המתאר את צידו העליון של יצור ההולך, עף, שוחה או זוחל בצורה אופקית, או הצד האחורי (גבי) ביצורים ההולכים זקוף כמו בני אדם.

המונח גבי מתייחס גם למבנים אנטומיים המופנים בכיוון הגב או צומחים ממנו כגון גב הכנף או זיפים גביים בהתאמה. באנטומיה צידו האחר של היצור נקרא גחוני למשל זיפיים גחוניים.

אצל בני אדם המונח גבי בדרך כלל נרדף למילה אחורי, למשל הלב הוא גבי לעצם החזה ועמוד השדרה גבי ללב. קיימים גם כמה יוצאי דופן למשל גב כף היד, גב כף הרגל וגב הלשון (צידה העליון) שאינם אחוריים. כמו כן, כאשר מתייחסים לאזורים בחלקים העליונים של המוח, המונח גבי מתייחס לצד העליון של המוח והמונח גחוני מתייחס לצידו התחתון. אצל כל בעלי החוליות החלק הגבי מכיל את עמוד השדרה.

==שימוש בעברית==
בעברית המונח גב dorsum וגב במשמעות back הומונימיות לכן יכולות לבלבל, במיוחד בזמן תיאור מורפולוגי, לכן במקרים רבים מעדיפים כותבים בעברית להשתמש בתעתיק דורסום (dorsum) או דורסלי (dorsal).

== ראו גם ==
* אנטומיה - מונחים

קטגוריה:אנטומיה
הצבעת מחאה

הצבעת מחאה היא הצבעה בבחירות המפגינה חוסר שביעות רצון מרשימת המועמדים או הבעת התנגדות למערכת הבחירות הקיימת. במקרה האחרון, המחאה יכולה להיות בצורה של הצבעה לגיטימית, אך במקום להצביע עבור מועמדים מרכזיים, היא הצבעה עבור מפלגה אזוטרית, ולפעמים למועמד שוליים מהשמאל הרדיקלי, הימין הרדיקלי או מועמד עצמאי אשר אינו מזוהה עם המערכת. לעיתים הצבעת מחאה יכולה להיות למועמד או מפלגה סאטירית כדוגמת מפלגת הקרנפים בקנדה או למועמד שאינו מתמודד בבחירות (אפילו למועמדים ביזאריים, כך לדוגמה ברבות מערכות הבחירות באירלנד מצביעים מאות ואף אלפי בוחרים לדסטין תרנגול ההודו).

לצד הימנעות אשר היא פשוט חוסר הצבעה, היא עלולה לשקף סימן לחוסר בפופולריות לגיטימית של דמוקרטיה מייצגת, שכן מצביעים מיואשים המצביעים הצבעת מחאה עלולים לסכן את אמינות מערכת הבחירות כולה.

== בישראל ==
בישראל, הצבעת מחאה בצורה של פתק ריק המכונה גם "פתק לבן" נחשבת כקול פסול ביחד עם מעטפות שנמצאו בהן פתקי הצבעה שונים או יותר משלושה פתקי הצבעה זהים, ועל כן אינה נספרת במניין הקולות הכשרים. מטרת הפתק היא רק להוות כ'פתק חלופי' כאשר המצביע אינו מוצא את הפתק הנבחר, רושם עליו בכתב ידו את האותיות של הרשימה החסרה, מכניס אותו למעטפה ומשלשלו לקלפי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:דרכי מחאה
קטגוריה:הצבעה בבחירות
לדר

קיווי, בננה, צימוקים וכדומה]]

לֶדֶר (מגרמנית: Leder, עור; קיצור של Fruchtleder, "עור-פרי") הוא ממתק של פרי מיובש. 
במקור, יוצר על ידי שיטוח הפרי ליבוש בשמש. 
מקובל במיוחד לדר משמש, אבל לדר נעשה גם מפירות נוספים, כגון תות.
היום מקובל לייבש על יריעת פלסטיק ולמכור אותו מגולגל איתה.

בערבית הממתק נקרא <nowiki></nowiki>קמר אל-דין<nowiki></nowiki> قمر الدين" (תרגום: "ירח הדת") ומקובל לההגישו בחודש הרמאדן.

למקור השם בשפה הערבית ישנם מספר השערות אחת מהם טוענת שנקרא בזמן ש קידוש החודש בלוח השנה המוסלמי נעשה על פי מולד הירח ושיא עונת המשמשים הייתה ברמאדן ולכן נקרא על שם הירח. השערה נוספת למקור השם היא בשמו של ממציא המאכל. ככל הנראה מקור המאכל בעולם הערבי הוא סוריה ומשם התפשט לשאר מדינות האסלאם. בסוריה ובטורקיה גדלים זן המשמשים המתאים ביותר להכנת הקמרדין. נהוג להכין מיריעת המשמש המיובש משקה עי בישול במים משקה זה אף הוא נקרא קמרדין. לעיתים כל מחית של משמשים מיובשים נקראים אף הם קמרדין אפילו אם אינם מיובשים לגליל אלא מיוצרים עבור הכנת המשקה או לעוגות שונות וכדומה( בדומה למחית תמרהינדי או מחית תמרים)

==ראו גם==
* טק'לאפי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://www.hashulchan.co.il/מתכונים/לדר-משמשים/ מתכון להכנת לדר] באתר השולחן

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאכלי פירות
קטגוריה:מזון מיובש
קטגוריה:מאכלים שברכתם שנויה במחלוקת
קטגוריה:פירות יבשים
בית כנסת האלשיך

ארון הקודש בבית כנסת האלשיך]]
ה[[בימה בבית הכנסת. ניתן לראות מעליה את הקשתות הנושאות את הגג.]]
בית כנסת האלשיך הוא בית כנסת בעיר העתיקה של צפת הקרוי על שמו של רבי משה אלשיך שהתפלל בו. בית הכנסת מכונה גם כניס אל-אסטמבוליה ובית הכנסת של בעלי תשובה.
== היסטוריה ==
לפי המסורת, בבית כנסת זה התפלל רבי משה אלשיך - "האלשיך הקדוש". שחי בצפת במאה ה-16 ונפטר בשנת 1600. אך אפשר שבית הכנסת קדום יותר -
בבית הכנסת שמור כתר תורה שהכתובת עליו מספרת שהוקדש בשנת צד"ק (1434) לבית הכנסת של בעלי תשובה. המסורת בצפת היא ש"בעלי התשובה" המוזכרים בכתובת הם אנוסים שנמלטו מספרד והגיעו לצפת, ושם חזרו בתשובה וחזרו ליהדותם. בשנת 2001 נגנב ספר התורה על ידי חוליה של גנבי יודאיקה, לבסוף נמצא הכתר והושב לבית הכנסת.

הקמרונות שמחזיקים את גגו בנויים לרוחב המבנה, בניצב לצלע ההר. ייתכן שעובדה זו סייעה לבית הכנסת לשרוד את רעידות האדמה הקשות שפקדו את צפת ב-1759 וב-1837, משום שצורת בניה זו יכלה להחזיק את הכובד של בתי העיר שקרסו אחד על גבי השני. כתובת בחזית בית הכנסת מעידה על שיפוץ שנעשה בו לפני "הרעש הגדול" בשנת 1837, וסביר להניח ששיפוץ זה עזר גם הוא למבנה. בית כנסת האלשיך הוא בית הכנסת היחיד בצפת ששרד את שתי רעידות האדמה הגדולות.

בנוסף לכתר התורה העתיק, בבית הכנסת שמורים מספר רב של ספרי תורה עתיקים - כמעט כולם במצב כשר לקריאה. על פי המסורת בבית הכנסת, חלק מספרי התורה במקום בני למעלה מאלף שנה.

בית הכנסת סגור במהלך השבוע ונפתח לתפילות בשבתות וחגים ולביקורי קבוצות במקום.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20150511003516/http://go.galil.gov.il/he/synagogue-alshich בית הכנסת האלשיך] באתר "סורקים את הגליל". כולל סרטון הדרכה על המקום.
*
*[http://safed-israel.co.il/he/הסטוריה-ומידע/בתי-כנסת-עתיקים/item/105-בית-הכנסת-אלשיך-סמטת-אבוהב בית הכנסת אלשיך באתר "צפת עיר הקודש"] 
==הערות שוליים==

קטגוריה:צפת העתיקה
האלשיך
האלשיך
הכוחות המזוינים של ליטא

הכוחות המזוינים של ליטא (בליטאית: Lietuvos ginkluotosios pajėgos) מורכבים מ-15,800 בני אדם. גיוס החובה בוטל בספטמבר 2008 והוחזר שוב בשנת 2015 בעקבות התערבות צבאית רוסית באוקראינה.

ההגנה בליטא מבוססת על התפישה "הגנה מוחלטת וללא תנאים" ומטרתה היא להכין את האוכלוסייה להגנה כללית, ולשלב את ליטא בכוחות ההגנה המערביים. משרד הביטחון אחראי על הכוחות הלוחמים, יחידות חיפוש והצלה ופעולות מודיעין. 4,800 אנשי משמר הגבול נמצאים תחת אחריות משרד הפנים.

== מבנה ==
המבנה הארגוני של הכוחות המזוינים של ליטא

הכוחות המזוינים של ליטא כוללים את צבא ליטא (אנ'), חיל האוויר של ליטא (אנ'), חיל הים של ליטא (אנ'), הכוחות המיוחדים של ליטא (אנ') ויחידות נוספות: מפקדה לוגיסטית, מפקדת אימונים והדרכה, מפקד הגדוד ומשטרה צבאית. כפופים ישירות לראש מטה ההגנה הם הכוחות המיוחדים של ליטא והמשטרה הצבאית.<gallery>
קובץ:Insignia of the Lithuanian Air Force Air Base.jpg|חיל האוויר של ליטא
קובץ:Insignia of the Lithuanian Naval Force.svg|סמל חיל הים של ליטא
קובץ:Emblem of the Lithuanian Land Forces.jpg|סמל צבא ליטא
</gallery>

=== צבא ליטא ===
הליבה של צבא ליטא מורכבת מחטיבת חיל רגלים, המכילה שלושה גדודי חיל רגלים ממוכן וגדוד ארטילריה. ב-2007 הצטייד הצבא ברובי הקלר וקוך G36 במטרה להחליף את רובי ה-AK-4 הישנים. בנוסף מתכנן הצבא לרכוש נגמ"שי לחימה חדשים. ליטא שמה לעצמה מטרה לבנות מחדש את מערך כוחות הצבא, כך שמסוף 2014 ניתן יהיה לפרוס עשירית מכוחות היבשה לצורך פעילות בינלאומית, בכל זמן נתון.

=== חיל האוויר של ליטא ===
חיל האוויר הוא חלק אינטגרלי מהכוחות המזוינים של ליטא. החיל מורכב מחיילי קבע ואזרחים.
רונדל חיל האוויר של ליטא]]
חיל האוויר של ליטא הוקם בשנת 1992, בתחילה הוסבו 20 מטוסי An-2 משימוש אזרחי לשימוש צבאי. בהמשך נרכשו ארבעה מטוסי תקיפה ואימונים מסוג L-39C Albatros (אנ'). מסוקי מיל מי-8 עברו שיפורים על ידי חיל האוויר הליטאי, וב-2008 נרכשו שני מכ"מים לטווח בינוני.

במרחב האווירי מסיירים מטוסי קרב של חברות נאט"ו אחרות.
חיילים ליטאים באימון

=== חיל הים של ליטא ===
הכוחות המיוחדים של ליטא ב[[תהלוכה]]
בחיל משרתים יותר מ-600 אנשים. החיל מורכב משייטת ספינות מלחמה, מערכת מעקב חוף-ים, צוות צוללנים לסילוק פצצות, לוגיסטיקה ימית, מרכז אימונים ומרכז תיאום להצלה ימית. מפקדת הצי ממוקמת בעיר קלייפדה.
==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://kariuomene.kam.lt/en/home.html האתר הרשמי] של הכוחות המזוינים של ליטא

==הערות שוליים==

*
ליטא
שכווי האשוח

שכווי האשוח (שם מדעי: Falcipennis canadensis) או שכווי קנדי הוא מין של שכווי בינוני מהסוג Falcipennis החי ביערות הצפוניים והמחטניים של אמריקה הצפונית.
== מאפיינים ==
שכווי זה מותאם לחיי עצים, זהיר ודרוך לכל סכנה וברגע שיש כזו (בעיקר מחתולים, שועלים או עופות דורסים) הוא יסתתר ורק ברגע האחרון יעוף. אורכם של השכווים 38–43 ס"מ ומשקלם 550–650 גרם. הנקבות קטנות יותר ושוקלות 450–550 גרם. לזכר נוצות אפורות וחזה שחור גדול אותו הוא מנפח כדי למשוך נקבות. מתחת לחזה נוצות לבנים מהצדדים וראשם אפור עם כתם אדום מעל העיניים. הזנב שחור ומפוספס בלבן ומזדקר לכל הצדדים. הוא ניזון מהחי ומהצומח ואוהב במיוחד פירות יער, פטריות וכן עלים של עצי מחט הנפוצים ביערות בהם הוא חי.

תפוצתו נרחבת ולא נשקפת לו סכנה כלשהי.

==גלריה==
<gallery widths=250 heights=230>
Malespruce6.jpg
Falcipennis canadensis PJC.jpg
Sgrouse1.jpg
</gallery>

==ראו גם==
*שכווי ענק
*שכווי השלג
*שכווי הלענה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שכווים
קטגוריה:קנדה: עופות
קטגוריה:אוכלי עלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758