OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
זרם הגולף

זרם הגולף וההסתעפויות שלו
זרם הגולף לחופי אמריקה, תמונה תרמית מהחלל
זרם הגולף (אנגלית: Gulf stream; מילולית: זרם המפרץ) הוא זרם ימי חם, שמוצאו במפרץ מקסיקו, ואשר המשכו מגיע לחופי מערב אירופה וצפונה ומחמם את האזורים האלה בקרבת החוף. זרם הגולף הוא קריטי לאקלים ולמזגי האוויר של כדור הארץ. מחקרים מהשנים האחרונות (2020') מראים כי זרם הגולף נחלש עקב ההתחממות הגלובלית והמסת קרחוני גרינלנד.

==מסלול ומאפיינים==
ראשיתו של זרם הגולף באזור מפרץ מקסיקו. משם הוא עולה לאורך חופה המזרחי של ארצות הברית עד לקו הרוחב 43 צפון לערך, שם הוא מתפצל לשניים: חלק אחד שלו, המכונה בשם הזרם הקנרי, נוטה מזרחה, מגיע לחופי ספרד, יורד דרומה ואז מערבה וחוזר למפרץ מקסיקו; בתוך "טבעת" זו נמצא ים סרגסו. חלקו השני, הנקרא הזרם הצפון אטלנטי ממשיך "לטפס" צפונה, מוסט מזרחה ליד ניופאונדלנד על ידי זרם לברדור הקר, חוצה את האוקיינוס האטלנטי, מגיע לאירופה וזורם עד לנורווגיה.

המים החמים של זרם הגולף נבדלים משאר מימי האוקיינוס האטלנטי בצפיפותם, מליחותם וצבעם. ז'ול ורן תיאר את זרם הגולף כ"נהר בתוך האוקיינוס".

בשל האנרגיה הרבה שהוא צובר באזור החם של מפרץ מקסיקו, זרם הגולף הוא זרם עצום בעל הספק של כ-1.4 פטא-ואט (מיליארד מגה-ואט). בזרם עצמו עוברים בין 30 ל-80 מיליון מטרים מעוקבים של מים בשנייה, כמות הגדולה פי כמה וכמה מסך המים הזורמים בכל הנהרות הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי.

==השפעותיו==
אף על פי שחלק נכבד מהמים הזורמים בזרם הגולף מתאדים עם זרימתו והוא עצמו מתקרר בהשפעת סביבתו, השפעתו מורגשת ביותר באזורים שהוא מגיע אליהם – דרום מסצ'וסטס, בריטניה ונורווגיה. כך, בחורף בערי החוף של בריטניה וצרפת הטמפרטורה אינה יורדת מתחת לאפס, מי הים אינם קופאים והנמלים פעילים כל השנה. אפילו בעיר הצפונית נרוויק שבצפון נורווגיה מי הים אינם קופאים בחורף וכך גם סביב החופים של קבוצת איי פארו. לעומת זאת, זרם הגולף אינו מגיע לים הבלטי, ושם בחודשי החורף קופאים מי הים ומתכסים בשכבה עבה של קרח. הספינות אינן יכולות להפליג בים, והנמלים בו – נמל סטוקהולם שבשוודיה ונמל סנקט פטרבורג שברוסיה – מושבתים. דוגמה נוספת המבהירה את השפעתו של זרם הגולף היא שלמרות שקנדה ונורווגיה נמצאות באותם קווי רוחב לערך, הפרש הטמפרטורות ביניהן מגיע לכ-30 מעלות צלזיוס.

==זרם הגולף וההתחממות הגלובלית==
לאור הפשרת הקרחונים המואצת בשל ההתחממות הגלובלית קיים חשש כי זרם הגולף ישנה את אופיו ואולי אף את כיוונו, כפי שקרה כמשוער בסוף תקופת הקרח האחרונה. עלו טענות שלשינוי כזה תהא השפעה מהותית על האקלים במערב אירופה, שעשויה להוביל אף להיווצרות עידן קרח חדש באירופה, אך מדובר במיתוס לא מבוסס. מקורו של המיתוס הוא קביעתו של איש הצבא האמריקאי מת'יו מוריי במאה ה-19 שזרם הגולף הוא הגורם לאקלים החמים יחסית במערב אירופה לעומת צפון אמריקה<ref></ref>. בפברואר 2024 פורסם כי מחקרי סימולציות על פי נתונים קיימים מראים כי קיימים שינויים בעוצמת הזרם, על פי אחד התרחישים אף הזרם נעצר. המדענים מזהירים כי שיבוש בזרם יוביל לשינויי מזג אוויר ואקלים, ויוביל להתקררות של מערב אירופה ויגביר את החום בחצי הכדור הדרומי, ועקב כך למחסור במים ומזון.

==ראו גם==
* היום שאחרי מחר - סרט מדע בדיוני הנציג תרחיש של עצירת זרם הגולף
==קישורים חיצוניים==

* [https://maarchotyamhome.files.wordpress.com/2020/08/navy-no-4final_cropped.pdf	מולדת הגולפשטרום], "חיל הים", חוברת ד' אוקטובר 1948	 עמ' 15-14.
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

הגולף
קטגוריה:האוקיינוס האטלנטי
אדמוניים

אדמוניים (שם מדעי: Pyrrhocoridae) היא משפחת חרקים מסדרת הפשפשאים.

האדמוניים היא משפחה קטנה יחסית הכוללת כ־400 מינים. בישראל יש רק שלושה נציגים ממשפחה זו בעלי צבעים הבולטים לעין (אדום ושחור) ומופיעים בקבוצות.

נפוצה בעיקר באזורים הטרופיים של העולם הישן.
# אדמון מצויר (Pyrrhocoris apterus)
# אדמון מצרי (Scantius aegyptius)
# אדמון שחור (Scantius forsteri)

==קישורים חיצוניים==

*
אדמון מצויר

אדמון מצויר (שם מדעי: Pyrrhocoris apterus; ידוע גם בשם העממי פִּשְׁפֵּשׁ אֵש) הוא חרק שאינו מעופף ממשפחת אדמוניים בסדרת פשפשאים.

העונות שניתן לראות לעיתים קרובות את האדמון המצויר הן: הקיץ והאביב.

האדמון המצויר אינו פוגע בבני אדם והוא לא נושך.
== מאפייניים ==
זהו מין אירו-סיבירי. אורכו 8–12 מ"מ. ניזון מצמחים וזרעים אך לעיתים גם מחרקים אחרים ובמושבות תועדה גם תופעה של קניבליזם.

על הרקע האדום של גופו, ניתן לראות שראשו, מחושיו, רגליו, חלק מחזהו הקדמי, צידה התחתון של בטנו וכתם עגול על כל כנף חפייה בצבע שחור. צבעיו ותפוצתו הרחבה בישראל הביאו לבלבול בינו לבין מושית השבע, המכונה "פרת משה רבנו".

למין זה רב-צורניות במבנה הכנפיים ושרירי התעופה. קיימים שני מופעים: אחד בעל כנפיים קצרות ושרירי תעופה מנוונים, לאחר כנפיים ושרירי תעופה מפותחים. למרות השוני שני המופעים אינם יכולים לעוף. הקבוצות של האדמון המצויר נראות לעיתים קרובות על הקרקע, על צמחים או לרגלי צמחים. הוא ניזון ממציצת זרעים שנפלו מעצים ומשיחים, ביצי חרקים, חרקים מתים וחסרי חוליות אחרים מתים.

הנקבה המופרית מטילה את ביציה בקרקע, בתוך גומה שהיא חופרת בעזרת הרגליים ולפעמים היא מטילה את ביציה מתחת לנשורת עלעלים.

<gallery>
פשפש האש 022.jpg|פשפשי אש בעין החורש
Pyrrhocoris apterus (Kowale bezskrzydłe).JPG|
Pyrrhocoris apterus.jpeg|אדמון מצויר, מקבץ פריטים צעירים ובוגרים
</gallery>

== ראו גם ==
* מתגודד מצרי
* פנדור אדמוני

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:אדמוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: פשפשאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל
תריסיתיים

תְּרִיסיתיים (שם מדעי: Pentatomidae) היא משפחה בולטת מסדרת פשפשאים שמונה כ-3,000 מינים. בישראל מצויים כמאה מינים מהמשפחה.
הם מכונים גם "פשפשי פרחים" או "פשפשים מסריחים".

זוהי משפחה קוסמופוליטית. המינים גדולים ברובם (מעל 8 מ"מ) גופם קשיח וצבעם בולט. בעלי פתחי בלוטות ריח גדולים מאוד. הנקבות מטילות את הביצים בדרך כלל בתטולה על צמח פונדקאי, לעיתים על חפץ סמוך לו. הזחלים דומים בדרך כלל בצורתם לבוגר, אך שונים בצבעם. חלק מהמינים נחשבים כמזיקים לחקלאות (תריסית ירוקה לדוגמה).
תריסית מנוקדת (Graphosoma semipunctatum)
עדויות מאובנים מראות שהמשפחה הפכה נפוצה מאוד בתור המיוקן אשר בעידן קנוזואיקון, כנראה כתוצאה משינויים פאוניסטים אשר גרמו להתפשטות מהירה של עשבים וצמחים אחרים.

== אטימולוגיה ==
מקור שם המשפחה Pentatomidae מסוג הטייפ Pentatoma [מיוונית (חלק) tomos + (חמש) pente] על שום חמישה פרקי המחוש שמאפינים את רוב המינים במשפחה. בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשי פרחים". השם העברי המודרני תריסיתיים מגיע מהשם העממי באנגלית shield bug מאחר שצורת הגוף של רוב התריסיות מחומשת ומזכירה מגן מימי הביניים. תריס היא מילה נרדפת למגן.

==מאפייני זיהוי==
* אורך גוף: 5-18 מילימטרים.
* הגוף מזכיר בצורתו מגן.
* גוף מחולק לחמישה חלקים.
* לרוב המגנית גדולה ומשולשת.
* ראש קטן יחסית שמוסתר על ידי הגבית של החזה הקדמי (pronotum).
* מחושים לרוב בעלי חמישה מפרקים.
* חדק בעל ארבע מפרקים.
* פיסת הרגל בעלת שלושה פרקים.
* בעל עיניות (ocelli)

== המינים המצויים בישראל (רשימה חלקית) ==
*תריסית הפסים Graphosoma lineatum
*Graphosoma semipunctatum
*תריסית משוננת Mustha spinulosa
*תריסית הדגן Aelia acuminata
*תריסית המרווה Stagonomus amoenus
*תריסית זוטה Eysarcoris ventralis
*תריסית ירוקה Nezara viridula
*תריסית ירקרקה Acrosternum millierei
*תריסית ים תיכונית Carpocoris mediterraneus
*תריסית מגוונת Codophila varia
* Codophila maculicollis
*תריסית שעירה Dolycoris baccarum
*תריסית הצלף Stenozygum coloratum
*תריסית המצליבים Eurydema ornata
*תריסית כחולה Zicrona caerulea
*Aeliomorpha sheanensis
* Chroantha ornatula
*Bagrada hilaris
*תריסית הסוככיים Ventocoris falcatus

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://157.tapuz.co.il/albums/publicAlbum.asp?a=522849&u=1211775&ao=1 אלבום תמונות] 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1815
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אלפורד לייך
תריסית ירוקה

תריסית ירוקה (שם מדעי: Nezara viridula), הידועה גם בשם פשפש ירוק או חומייני ירוק, היא מין של פשפש ממשפחת התריסיתיים, בעלת גלגול חסר. המין קל לזיהוי בישראל על פי שלוש היבלות הלבנות בבסיס המגנית.

זהו מין גדול, קוסמופוליטי. אורך הגוף נע בין 12-16 מ"מ. צבעה של התריסית הוא ירוק מבריק ובצד התחתון של הראש יש זוג עיניים פשוטות (ocelli) נוספות על הזוג שמעליהן. יש ואריאציה נפוצה בה הראש וקדמת החזה צהובים. לבטן צורת גג, עם בליטה לבנה במרכז ופתחי בלוטות הריח קצרים.

הנקבות הבוגרות חורפות במסתור (לרוב מתחת לעלי שלכת), וכשהטמפרטורות עולות בסוף החורף הן מטילות מיד. בצורה זו הזחלים זוכים להיות מראשוני הזחלים באביב, ועקב כך, עם הכי מעט מתחרים על מזונם (צמחים).

בארץ מקימה התריסית הירוקה 3 דורות בשנה. הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות המונות 12 - 100 בקבוצה בצד התחתון של העלה. לזחל 5 דרגות התפתחות עם צבעים שונים: חום או שחור-חום עם ציורים שחורים ובשלב האחרון ירוק עם ציורים שחורים או שחור עם ציורים צהובים.

התריסית הירוקה היא רב פונדקאית. היא מזיקה לחקלאות עקב יכולתה לתקוף גידולי תרבות רבים ובכך לגרום לנזק ניכר.

הצרעה הטפילית סקליון התריסית (Trisolcus basalis) מטילה את ביציה בתוך ביצי התריסית, וכשזחליה בוקעים הם אוכלים את ביצי התריסית.

תפוצה: באביב, בקיץ ובסתיו, בעיקר בצפון הארץ ומרכזה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.tiuli.com/animal_info.asp?animal_id=99 תריסית ירוקה] - אגדות ומידע מפורט מתוך האתר [http://www.tiuli.com טיולי - טיולים מסלולי טיול]
* [https://www.youtube.com/watch?v=RApWTljfFQk תריסית ירוקה בווידאו] - צפו בתריסית הירוקה על שיח עגבניות

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:תריסיתיים
קטגוריה:פרוקי רגליים קוסמופוליטיים
קטגוריה:ארץ ישראל: פשפשאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
דגור-נואין-גיליאת

בעולם הפנטזיה של ג'ון רונלד רעואל טולקין, דַגוֹר־נוּאִין־גִילִיאַת (בסינדארין: Dagor-nuin-Giliath - הקרב תחת הכוכבים) היה הקרב השני במסגרת מלחמות בלריאנד. בקרב השתתפו סיעת הנולדור הגולים תחת הנסיך פֵאַנוֹר וכוחות האורקים של מלקור. הקרב נערך לאחר הריסת שני העצים, אך בטרם עליית הירח ועל כן שמו "הקרב תחת הכוכבים". סופו של הקרב בניצחון מזהיר של הנולדור, אך במחיר חייו של פאנור. הקרב התרחש לקראת תום שנות העצים.

בטרם הקרב נחתו הנולדור הגולים מאמן, הממלכה הברוכה במפרץ דרנגיסט וחצו את שערי הנולדור לתוך היתלום. שם הם חנו לחופו הצפוני של אגם מיתרים. המולתם ושריפת ספינותיהם סייעו למורגות' לגלות על בואם, ובתקווה להביסם בטרם יספיקו להכות שורש בבלריאנד, שלח מורגות' סיעת אורקים ליפול על הנולדור. למרות נחיתותם המספרית, הנולדור המיטו מכה קשה לאורקים. האורקים השורדים ברחו לארד גלן, ואחריהם הזדנבו הנולדור במרדף.

נמלי פלס של ממלכת הפלתרים היו תחת מצור אורקי מאז הקרב הראשון של בלריאנד. מורגות' קרא לכוח הצר לתקוף את הנולדור מהעורף, אך כוח בראשות קלגרום בן פאנור ארב להם. כוחות האורקים נקלעו בין שני כוחות הנולדור בסמוך לאֵיְתִיל סיריון. האורקים לחמו ללא הפסקה במשך עשרה ימים. רק סיעה זוטא של אורקים שרדה את המארב, אך פאנור סירב לתת להם לברוח ורדף אחריהם בתקווה לנצל את ניצחונו ולהביס את מורגות'. אומנם בהגיעם לדור דידלות יצאו הבאלרוגים ממצוקי התנגורודרים ושם לחמו בפאנור. רק גות'מוג, ראש הבלרוגים, הצליח להכניע את פאנור, ועל ערש דוויו הגיעו בניו לעזרתו. בניו של פאנור איחרו את המועד, ואביהם השביעם לנקום את דמו בטרם מותו.

עם מות פאנור עלה הירח לשמים, ועם עלייתו נחת פינגולפין אחיו עם הכוח העיקרי של הנולדור בלמות. שם הותקפו על ידי כוח אורקים שמורגות' שלח להכות את פאנור. פינגולפין וסיעתו נתפסו לא מוכנים, ובנו של פינגולפין ארגון נהרג. לבסוף הייתה יד הנולדור על העליונה והם הרגו באורקים. אחר תבוסתם פתחו האורקים במנוסה למעוזו של מורגות' באנגבנד, אך נצודו על ידי אנשיו של פינגולפין. בתום קרב זה, קרב למות, עברה סיעת פינגולפין לתוך מיתרים.

כך היה דבר בוא הנולדור לבלריאנד ניצחון מזהיר אשר בו נמחקו כל כוחות מורגות', אולם במחיר הכבד של חיי מנהיגם הבולט ואחד מנסיכיהם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קרבות הארץ התיכונה
ערצב הגינה

ערצב הגינה (שם מדעי: Gryllotalpa gryllotalpa) הוא חרק ממשפחת הערצביים המהווים חלק מסדרת חגבאים. ידוע בשפת העם בכינוי "כלב מים".

אורך גוף הבוגר 40–60 מ"מ. צבעו חום, ראשו קטן, עיניו קטנות ומנוונות בחלקן. החזה הקדמי גלילי, הרגליים הקדמיות מיועדות לחפירה ומצוידות בשוקיים ובפיסות רחבות, הנושאות דורבנות לחפירה. המין מוכר ממערב האזור הפָּלֵאַרְקְטִי (אזור זואוגֵאוגרפי הכולל את אירופה, צפון אפריקה, אסיה מדרום להימלאיה והים האדום), ונמצא בכמויות קטנות באזורים מסוימים בישראל.

ערצב הגינה ניזון מהחי ומהצומח. מין זה מיטיב להלך על הקרקע, לחפור, לעוף ולשחות. הוא שוכן בקרבת מקווי מים או באדמה לחה. הוא מעדיף קומפוסט או אדמה עשירה בחומר אורגני. בקרקע שלא הושקתה הוא חופר לעומק של 30 ס"מ ואף יותר. בלילות הוא נמשך אל אור החשמל בבתים. הזכרים מחזרים אחרי הנקבות תוך כדי השמעת קולות צרצור. הנקבה מטילה כ-200 ביצים אובאליות בתוך מחילה באדמה. כעבור שבוע עד עשרה ימים אחרי הטלת הביצים הן בוקעות וכעבור 4–5 חודשים נשלמת ההתפתחות ומופיעים הבוגרים. סך כל חיי הבוגר נמשכים כשישה חודשים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050427181251/http://animal.macam.ac.il/combine2.asp?id=141 ערצב הגינה], באתר "בעלי חיים קטנים" של מכון מופ"ת

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:ערצביים
קטגוריה:ארץ ישראל: חגבאים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
ערצביים

ערצביים (שם מדעי: Gryllotalpidae), הם משפחת חרקים מסדרת החגבאים. זוהי משפחה קטנה, המונה כ־60 מינים. מתוכם ניתן למצוא בארץ ישראל חמישה:

* ערצב אפריקאי (Gryllotalpa africana)
* ערצב ים-המלח (Gryllotalpa marismortui)
* ערצב ננסי (Gryllotalpa minuta)
* ערצב טלי (Gryllotalpa tali)
*ערצב הגינה (Gryllotalpa gryllotalpa)

== מאפיינים ==
גוף בני-המשפחה מכוסה מעטה קטיפתי, הגפיים הקדמיות רחבות ומותאמות לחפירה. במשפחה זו, לנקבה חסר צינור הטלה.

הערצב הוא אוכל-כול – הוא ניזון מחי ומצומח. הוא פעיל בלילה. בעת שיחורו אחר מזון הוא חופר מחילות ארוכות וניתן לזהות את הימצאו באדמה לפי השברים בקרום האדמה בנתיב חפירתו. הערצב פוגע בעיקר בשורשים של שתילי מטע וירקות, על ידי כרסום צוואר השורש. בשל כך, הוא מזיק מאוד לחקלאות, ובייחוד לגידולי תפוחי אדמה, תות שדה ובצלים. הוא פוגע במנבטות ובגינות-ירק, כאשר תוך כדי חפירה הוא מזיז נבטים ושתילים רכים, וגם טורף שלשולים שנקרים בדרכו.

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1870
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הנרי לואיס פרדריק דה סאוסור
דקר (עיר)

דָקָר (בצרפתית: Dakar) היא עיר הבירה של סנגל. נמלהּ של דקר הוא בעל חשיבות מסחרית ואסטרטגית, ומשמש בסיס צבאי, ימי ואווירי של צרפת. בדקר חיים כ-1,440,000 (2021) תושבים.

דקר שוכנת בחצי האי קאפ-ור, שלחופי האוקיינוס האטלנטי, בערך באמצע קו החוף של סנגל.

==היסטוריה==
מיד עם כיבוש סנגל החלה צרפת להרחיב ולפתח את נמלה של דקר ובשנת 1902 העיר הפכה לבירה המנהלתית של אפריקה המערבית הצרפתית. לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה במהלך מלחמת העולם השנייה, שלטה ממשלת וישי בעיר ובנמל. ב-23 בספטמבר 1940 ניסו כוחות בריטניה וצרפת החופשית לכבוש את העיר אך נהדפו. באוקטובר 1942 הצהיר אדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן שצרפת של וישי תגן על דקר עד הסוף, אולם לאחר ההכרזה על הפסקת אש על ידי דרלאן, בנובמבר 1942, והתייצבותו לצד בעלות הברית, הודיע שליט דקר על עמידתו לפקודתו של דרלאן והושגה הסכמה על מתן אפשרות לבעלות הברית להשתמש בנמל של דקר.

==כלכלה==
דקר היא אחת מערי התעשייה והמסחר הגדולות באזור, ובעיר ובסביבותיה מרוכזים קרוב ל-90% מכמות המפעלים בסנגל. בעיר ובסיבותיה מפעלי קמח, אריגים, רהיטים, ומפעלים לעיבוד שמנים, עורות, פוספטים ועוד. רחובות העיר הם רחבים, ובמרכזה מרובים הבניינים הגבוהים, בהם גורדי שחקים.

==ספורט==
העיר מזוהה בקרב חובבי הספורט המוטורי כנקודת הסיום של אירוע הראלי דקר שנערך בה מדי שנה מאז 1979 עד 2007. בשנת 2008 בוטל המרוץ המתוכנן בשל איומים לפיגועי טרור של ארגון אל-קאעידה. מ-2009 ואילך נערך המרוץ במדינות שונות באמריקה הדרומית אך שמו נשאר "ראלי דקר". עם זאת, מאז 2009 נערך מרוץ אפריקה אקו בתוואי דומה לראלי המקורי, המסתיים גם הוא בחופי דקר.

== ערים תאומות ==
* 

==לקריאה נוספת==
* ליאורה ביגון, יצירת דקר האימפריאלית: היסטוריה וארכיטקטורה, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2014.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:סנגל: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:סנגל: ערי חוף
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
נואקשוט

נואקשוט (בערבית: نواكشوط, תעתיק מדויק: נואכשוט; בצרפתית: Nouakchott) היא בירת מאוריטניה והעיר הגדולה בה. מקור שמה מהמילה הברברית נאוואקסו - מקום הרוחות. העיר שוכנת במערב המדינה על שפת האוקיינוס האטלנטי. לפי תחזית רשמית לשנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה כ-1.32 מיליון בני אדם והיא העיר הגדולה ביותר במדבר סהרה.

==היסטוריה==
נואקשוט החלה ככפר דייגים קטן בתקופה הפרה-קולוניאליסטית ובתקופת המשטר הצרפתי. לאחר שמאוריטניה הגיעה לעצמאות, נואקשוט נבחרה להיות בירתה. השלטון רצה כי עיר הבירה תהיה עיר מודרנית, דבר שפסל שלל כפרים ועיירות. בניית העיר החלה במרץ 1958, ויסודות העיר הושלמו עד עצמאות המדינה בנובמבר 1960. בשנת 1976 העיר הותקפה פעמיים על ידי חזית פוליסריו. לאחר בצורת אזורית, הגיעו לעיר מהגרים רבים.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאוריטניה: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1960
טנטא

טַנְטָא (בערבית: طنطا; בקופטית: ⲧⲁⲛⲧⲁⲑⲟ) היא בירת מחוז אל-ע'רביה בצפון מצרים. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 597,694 בני אדם, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה במחוז אל-ע'רביה (אחרי אל-מחלה אל-כוברא) ולתשיעית במצרים כולה. העיר שוכנת בחצי דרך בין אלכסנדריה וקהיר, ומשמשת מרכז חקלאי גדול וצומת חשוב לרכבות במצרים. בעיר אחת מן האוניברסיטאות החשובות במצרים.

בשל המיקום הגאוגרפי בשפך הנילוס, בעיר לא נותרו שרידים מתקופת הפרעונים, אלא רק מן התקופה האסלאמית ואילך. ב-1882 התחולל בעיר קרב לכיבושה על ידי הכוחות הבריטים. בעיר קיים גם שדה תעופה צבאי, אשר מעליו התחוללו קרבות אוויר במהלך מלחמת יום הכיפורים. 

בטנטא הייתה קיימת קהילה יהודית מתקופות מוקדמות, אך מרבית חבריה עזבו לאלכסנדריה בתחילת המאה ה-18. כיום לא קיימת קהילה יהודית בעיר. 

בין האתרים בטנטא, מסגד הנקרא על שמו של שיח' , שהקים ב מסדר סופי, ובו קברו.

==מתושבי טנטא==
* עאטף עביד - לשעבר ראש ממשלת מצרים
* עאטף צדקי - לשעבר ראש ממשלת מצרים
* סיד נוסיר - מרים משקולות
* פרופ' נאצר אבו זיד - חוקר הקוראן ומדעי האסלאם
* הרב דוד נחמיאש - שימש כרב העיר במשך כארבעים שנה
* אמינה רזק - שחקנית

==גלריית תמונות==
<gallery>
קובץ:Tanta Railway Station.jpg|תחנת הרכבת בעיר
קובץ:Tanta-0.jpg|מראה מרכז העיר, באופק נראה מסגד אחמד אל-בדווי
קובץ:Al-Ahmadi Azhar Institute -Tanta - Egypt.JPG|מכון אל-אחמדי אזהר בעיר
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצרים: ערים
קטגוריה:מחוזות מצרים: ערי בירה
שינגטי

שינגטי (ערבית شنقيط - "שנקיט") היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) שהייתה למרכז סחר ודת אסלאמי בימי הביניים. העיירה שוכנת ברמת אדראר מזרחית לעיר אטאר (أطار) בצפונה של מאוריטניה. בעבר התגוררו בה כ-20,000, אך כיום היא ביתם של כ-1,500 תושבים העוסקים בתיירות ובחקלאות. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על שינגטי ועל שלוש מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.

==היסטוריה==
העיר החדה
אזור שינגטי היה בעבר סוואנה רחבת ידיים והיה מיושב משך אלפי שנים. במערות סמוכות לעיר נמצאו ציורי סלע של ג'ירפות, פרות ובני אדם, על רקע צמחייה עשירה, השונה לחלוטין מנופו של מדבר סהרה כיום. 

העיר עצמה נוסדה בשנת 777, ובמאה ה-11 היא הייתה למרכז סחר של קונפדרציה של שבטים ברברים שנודעה בשם סנהאג'ה (صنهاجة). אלה התערבבו במורים. לאחר כ-200 שנות שקיעה, העיר נוסדה שוב במאה ה-13, הפעם כמרכז מבוצר בנקודת המפגש של מספר דרכי מסחר החוצות את הסהרה, שקישרו בין חופי הים התיכון מצפון לאפריקה המערבית שמדרום לסהרה. 

העיר הפכה לנקודת מעבר חשובה לעולי רגל בדרכם למכה על מנת לקיים את מצוות החג', ואט אט צברה מעמד של עיר קדושה בפני עצמה, במיוחד עבור אלה שלא היו יכולים לקיים את המצווה במלואה ולעמוד בתלאות הדרך עד לחצי האי ערב. שינגטי הפכה למרכז ללימודי האסלאם והמדע במערב אפריקה, ובין מקצועות הלימוד נכללו משפטים, אסטרונומיה, מתמטיקה ורפואה. במשך מאות שנים הייתה מאוריטניה כולה ידועה בשם "ארץ שנקיט".

שדה נפט שהתגלה לאחרונה מול חופי המדינה נקרא על שמה של העיירה בשל היותה כה חשובה ומפורסמת בעבר.

==האתר==
ספרייה בשינגטי
בתי שינגטי עשויים אבן מיובשת ולבני בוץ בגווני אדום, המכוסים בגגות שטוחים עשויים מגזעי ומענפי דקל. חלק מהבתים ערוכים סביב חצרות פנימיות ודלתותיהם של בתים עתיקים פוסלו מעצי שיטה שנעלמו מהנוף המקומי זה לא מכבר. 

המבנה הבולט בעיירה הוא מסגד יום השישי שלו מינרט מרובע ובראשו נישאים חמישה תרנים בצורת ביצי יען. מסגד זה נחשב לאחד מסמליה של מאוריטניה.

מבנים בולטים נוספים בעיירה הם המצודה אשר שימשה בעבר את הלגיון הצרפתי ומגדל מים גבוה. ברובע העתיק של שינגטי חמש סיפריות המשמשות אכסניה לכתבי יד מדעיים ולטקסטים של הקוראן. העיר הנטושה בחלקה הגדול מתמודדת עם סכנת החולות הנודדים המאיימים לכסותה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.unesco.org/courier/2000_12/uk/doss4.htm אוצרות המדבר של מאוריטניה]
* [https://web.archive.org/web/20050920104700/http://www.saudiaramcoworld.com/issue/200306/mauritania.s.manuscripts.htm כתבי המדבר של מאוריטניה]
* [https://web.archive.org/web/20070312112550/http://www.mauritania-today.com/anglais/tourism/cities/chinguetti/ אודות שינגטי]
* [https://web.archive.org/web/20080317124136/http://worldheritage.heindorffhus.dk/frame-MauritaniaKsours.htm האתר בבולי מאוריטניה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מאוריטניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מאוריטניה: ערים
מדבר לוב

מדבר לוב (בערבית: الصحراء الليبية) הוא מדבר באפריקה, בחלקו הצפוני והמזרחי של מדבר סהרה. מדבר לוב משתרע על פני דרום־מערב מצרים (ומהווה כשני שלישים משטחה), מזרח לוב וצפון־מערב סודאן. שטח המדבר הוא כ־1,100,000 קמ"ר, והוא מתפרש על פני כ־1,100 ק"מ ממזרח למערב ועל כ־1,000 ק"מ מצפון לדרום, כך שצורתו מזכירה ריבוע.

המדבר, ברובו, נמצא ברום 300–400 מטר, ובו אגמי מלח, החרבים ברובם, נאות מדבר, חמאדות (אזורי סלעים חשופי חול) רבות וגושי הרים.

במדבר לוב שוכנים אנשי כת הסנוסים. בעלי-החיים העיקריים בו הם עכנים ועקרבים.

חלקו המזרחי של מדבר לוב חולי ביותר, ולכן הוא מכונה ימת החול הגדולה. חלקו הצפוני-מזרחי של מדבר לוב מלא ביצות מלח חרבות. שם נמצא שקע קטארה שעומקו כ־133 מטר מתחת לפני הים. הרי מדבר לוב עוברים בדרום-מערב הארץ: רמת גילף כביר מתרוממת לגובה מרבי של כ־1,075 מטר, ודרומית-מערבית לה מתנשאים רכסי ג'בּל עֻוֵינאת (1,934 מטר) וג'בל אַרקַנוּ (1,320 מטר).

במדבר לוב שמונה מאגרי מים חשובים, שבעה מהם מוגדרים כנאות-מדבר ואילו השמיני, קטארה, אינו נחשב ככזה בשל מליחות מימיו. נווי המדבר מאפשרים ייצור חקלאי מוגבל ועל כן ניתן לקיים בסביבתם יישובי קבע. מקור מימיהם הזכים של נווי המדבר הללו הם נהר הנילוס או מי תהום. כך, למשל, בנווה המדבר סיווה שבמצרים, הסמוך לגבול לוב, התקיימו יישובים מאות ואף אלפי שנים על אף בידודו משאר מצרים. בארות ארטזיות של מים מתוקים בקרבת נווה המדבר פיום איפשרו חקלאות נרחבת במשך מאות בשנים ושימשו להשקייתם של למעלה מ־2,100 קמ"ר.

נווי המדבר האחרים הם דאח'לָה, ח'ארגָה, ג'ע'בּוּבּ, בַּחרִיָה ופראפרה.

אגם קארון המלוח שמצפון לנווה המדבר פיום התנקז למימי הנילוס כבר בעת העתיקה.

== ראו גם ==
*מדבר סהרה
*דיונה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:מצרים: גאוגרפיה
קטגוריה:לוב: גאוגרפיה
קטגוריה:סודאן: גאוגרפיה
לוב, מדבר
נואדיבו

נוּאַדִיבוּ (בערבית: نواذيبو, בצרפתית: Nouadhibou) היא עיר נמל במאוריטניה. היא חלק ממחוז דחלט נואדיבו והיא ממוקמת בחצי האי ראס נואדיבו בצפון מערב מאוריטניה על גדות האוקיינוס האטלנטי. היא עיר החוף הצפונית ביותר במדינה קרוב לגבול עם סהרה המערבית. העיר מונה כ-118,000 תושבים.

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מאוריטניה: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קאדי (עיר)

קאדי (בערבית: كيهيدي, בצרפתית: Kaédi) היא העיר השלישית בגודלה במאוריטניה (אחרי נואקשוט ונואדיבו). אוכלוסייתה מונה כ-60,000 תושבים. היא ממוקמת בדרום מערב מאוריטניה בסמוך לגבול עם סנגל, במרחק של כ-435 ק"מ מבירת מאוריטניה נואקשוט.

קאדי שוכנת לאורך הגדה הצפונית של נהר סנגל, שם הוא מצטרף לנהר גורגול. הגדות של נהרות אלה ונחלים נוספים מוצפות עונתית ומעובדות. בכל האזור, אשר מקבל גשמים יותר מאשר באזורים מרוחקים צפונה, מגדלים עדרים של זבו, בקר, כבשים, ועיזים, שעורותיהם מיועדים ליצוא.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאוריטניה: ערים
מיסראתה

מבט רחב על העיר
מִיסְרָאתָה (בערבית: مصراتة, מִצְרָאתָה, לפעמים בשפות זרות: מִיסוּרַטַה) היא העיר השלישית בגודלה בלוב, במרחק 200 ק"מ מטריפולי, בקצהו המערבי של מפרץ סידרה.

בימי הביניים הייתה מיסראתה מרכז מסחר גדול וחשוב באזור. ב-1912 כבשו אותה האיטלקים, אך פינוה ב-1914. בימי מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר מרכז מדיני וצבאי של הטורקים. ב-1920 כבשו אותה האיטלקים בשנית, אך במלחמת העולם השנייה היא נכבשה על ידי הבריטים.

בעיר תעשיית שטיחים, מפעלים לשימורי דגים, ומרכז מסחרי לתמרים ולתאנים. בחופיה שולים ספוגים.

במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011, נכבשה העיר בחודש מרץ על ידי המורדים מידי שליט לוב מועמר קדאפי.

==יהודים==

עד שנת 1949 התקיימה בעיר קהילה של כמה אלפים, אך רובם ככולם עלו לישראל, וחלקם לאיטליה.

בין ראשי הקהילה במהלך המאה ה-20 היה הרב כליפא ג'רמון-חסאן.

==תמונות מהעיר==
<gallery widths="190px" heights="250px" mode="nolines">
קובץ:Misrata Sea fishing port.jpg|נמל הדייגים קאסר אחמד
קובץ:Misrata Downtown Square.jpg|הכיכר המרכזית
קובץ:Misurata goz-elteek-hotel.jpg|בית מלון גוז-אלטיק
קובץ:Misurata (Libia) - fontana.jpg|מיזרקה במיסראתה
קובץ:MISURATA INT.AIRPORT - panoramio.jpg|נמל התעופה הבינלאומי מיסראתה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:לוב: ערים
קטגוריה:לוב: ערי חוף
קטגוריה:פיניקים: מושבות
המצור על טוברוק

המצור על טוברוק היה מצור ממושך שהטילו כוחות מדינות הציר בפיקודו של הגנרל ארווין רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, על עיר הנמל טוברוק, נקודה אסטרטגית חשובה בחוף הלובי, מרחק קצר מגבול מצרים, שהוחזקה על ידי כוחות מחבר העמים הבריטי. 

== המצור ==
המצור על טוברוק החל ב-10 באפריל 1941, כאשר כוחותיו של רומל, שכבשו את שטח בליטת קירנאיקה מידי הבריטים במתקפת בזק, ניסו לכבוש בסערה את העיר, שהוחזקה על ידי הדיוויזיה האוסטרלית ה-9. הכוחות שהגנו על נמל טוברוק נותקו מהכוח הבריטי העיקרי שנסוג משטח מצרים, ומצאו עצמם במצור. אולם הכוחות של קורפוס אפריקה הגרמני היו חלשים מכדי לכבוש את נמל טוברוק, שהאיטלקים בנו סביבו מערך הגנה מבוצר היטב. במהלך החודשים הבאים נהדפו כל התקפות כוחות הציר על טוברוק, והכוחות התוקפים ספגו אבדות כבדות. האוסטרלים הוכיחו את עצמם כלוחמים נחושים, והתגוננו בעקשנות תחת פיקוד הגנרל לסלי מורשד. עמידת טוברוק במצור גרמה תסכול קשה לרומל, שנאלץ למעשה לנהל מלחמה בשתי חזיתות במקביל, ויצרה איום מתמשך על עורפו. המצור נמשך 240 ימים, במהלכם קיבלו הכוחות המגינים אספקה, תחמושת ותגבורות בדרך הים. באותה דרך גם הוחלפה הדיוויזיה האוסטרלית ה-9 בכוחות בריטיים ופולניים תוך כדי המצור, כך שהמצור שהטילו כוחות הציר על טוברוק היה רחוק מלהיות שלם. נוכח קשיי האספקה של מדינות הציר בצפון אפריקה - לא ברור היה לעיתים מי מהצדדים היה מנותק יותר. 

בנובמבר 1941 פתחה הארמייה השמינית הבריטית במתקפה על כוחותיו של רומל בגבול מצרים-לוב (מבצע צלבן) ובמקביל תקף חיל המצב של טוברוק את עורפם של כוחות הציר. לאחר מספר שבועות של קרבות קשים, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת מערבה, וטוברוק שוחררה מהמצור. 

עמידת הגבורה של טוברוק במצור הגרמני, שהסתמכה על אספקת הכוחות הנצורים בדרך הים, שימשה אחד ממקורות ההשראה לתוכנית המבצר האחרון - תוכנית שהוכנה על ידי הנהגת היישוב היהודי בארץ ישראל בקיץ 1942, כאשר כוחות הציר הגיעו לאל עלמיין שבמצרים, מרחק קצר מנמל אלכסנדריה, והיו קרובים לכבוש את מצרים כולה מידי הבריטים. לפי התוכנית, במקרה שכוחות הציר ינועו צפונה, וישתלטו גם על ארץ ישראל, ירוכז היישוב באזור הכרמל, יקבל אספקה מהבריטים דרך נמל חיפה, ויהווה איום מתמיד על עורפם של הכוחות הפולשים.

== לאחר המצור ==
כחצי שנה לאחר סיום המצור, ב-20 ביוני 1942, תקפו שוב כוחותיו של רומל את העיר, כבשו אותה תוך זמן קצר, ולקחו בשבי למעלה מ-30 אלף חיילים מחבר העמים הבריטי שהגנו על העיר. נפילת טוברוק הייתה אחד הניצחונות הגדולים ביותר של רומל במהלך המערכה בצפון אפריקה. בעקבות תבוסת כוחות הציר בקרב אל-עלמיין השני בנובמבר 1942, נאלצו כוחותיו של רומל לסגת במהירות מערבה, והשליטה על נמל טוברוק חזרה לידי כוחות בעלות הברית. 

== לקריאה נוספת ==

מייקל קארבר, טוברוק, הוצאת משרד הביטחון, 1966.

==קישורים חיצוניים==

*[http://spartacus-educational.com/2WWtobruk.htm הקרב בטוברוק]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרבות זירת צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לוב במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות אוסטרליה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1941
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: מצורים
דרנה

דַרְנָה (בערבית: درنة) היא עיר נמל בצפון לוב, במרחק 260 ק"מ מזרחית לבנגזי. בתוך העיר עובר ואדי בשם ואדי דרנה, היורד מהרי אל-אח'דר הסמוכים לחוף. 

נמלה של דרנה הוא קטן, והמסחר והכלכלה בעיר מצומצמים ומוגבלים. פארה של העיר הוא במסגד עתיק בעל 42 צריחים, ובהיסטוריה שלה.

== היסטוריה == 
העיר "דרנה", או "דרניס" היוונית ההיסטורית, הייתה בעבר עיר הלניסטית, חלק מחבל טריפוליטניה. במאה ה-1 לפני הספירה נכבש האזור על ידי הרומאים. עם התפרקות האימפריה הרומית עברה העיר לשליטת העולם הביזנטי. העיר שימשה מרכז דתי חשוב בתקופת שלטונם של הביזנטים במאה ה-4. 

במאה השביעית, בשנת 642 לספירה, נכבשה לוב על ידי שושלת בית אומיה המוסלמית. הבישוף הביזנטי ברח, והעיר ירדה מגדולתה. 

במאה ה-16, בשנת 1551, נפלה העיר לידיה של האימפריה העות'מאנית. בתקופה זו היה השלטון המרכזי רופף, והעיר שימשה כאחד המרכזים של שודדי הים הבֶּרְבֶּרִיים, והוחזקו בה בשבי אלפי אזרחים מערביים שנחטפו למטרות כופר, וחלקם נמכרו לעבדות. בשנת 1804 נכבשה העיר למשך מספר חודשים על ידי כוחות הצי האמריקאי, במהלך המלחמה הברברית הראשונה. הייתה זו הפעם הראשונה שדגל ארצות הברית התנוסס בניצחון מחוץ לגבולות ארצות הברית. האירוע ההיסטורי הונצח בהמנון הנחתים חופי טריפולי.

=== המלחמה האיטלקית–עות'מאנית ===
בעקבות המלחמה האיטלקית–עות'מאנית ב-1911–1912 עברה לוב לשלטון איטליה. לוב על עריה השונות הפכה לחלק מ"איטליה הגדולה", התרבות האיטלקית הושלטה בלוב בתחומי החינוך, תרבות, מסחר שפה וקולינריה. 

=== מלחמת העולם השנייה ===
במהלך מלחמת העולם השנייה התקיימו קרבות בשטחה של לוב, כולל בעיר דרנה, כחלק מהמערכה בצפון אפריקה בין כוחות איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית לבין בעלות הברית. 

ב-3 ביוני 1942 יחידת קבוצת החקירה המיוחדות עם כוח SAS בפיקוד לויטננט קולונל דייוויד סטירלינג יצאו לפוצץ מטוסים בשדות התעופה של דרנה ומרטובה, כ-150 קילומטרים מערבית לטוברוק. לשדות תעופה אלו הייתה חשיבות מיוחדת משום שמהם יצאו המטוסים שתקפו את מלטה. בינואר 1943 נאלצו כוחות הציר לסגת, לאחר שכוחות בריטיים כבשו את נמל טריפולי, ולוב על עריה השונות הפכו כטריטוריה בריטית. לאחר תום המלחמה הוחזר השטח לאיטליה לזמן קצר. 

לוב הכריזה על עצמאותה ב-24 בדצמבר 1951 בתמיכת האו"ם, בעקבות תנאי בעלות הברית להסכם השלום עם איטליה. לוב הוכרזה כממלכה חוקתית. בספטמבר 1969 התקיימה בלוב מהפכה צבאית, בראשות מועמר קדאפי, והעיר דרנה הייתה חלק מהדיקטטורה בראשותו, עד למותו בשנת 2011. באוקטובר 2014 הוכרזה העיר כחלק מהמדינה האסלאמית, לאחר שהייתה נתונה עוד קודם בידי גורמי אסלאם פונדמנטליסטי לפרקים. ב-20 באפריל 2016 נסוגו פעילי המדינה האסלאמית מהעיר דרנה.

===במאה ה-21===
הסופה "דניאל", שפקדה את לוב בספטמבר 2023, גרמה לאלפי נספים ונעדרים ולנזק רב בעיר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוב: ערים
קטגוריה:לוב: ערי חוף
קטגוריה:לוב: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שנכבשו על ידי המדינה האסלאמית
ספקס

ספֿקס (בערבית: صفاقس, תעתיק: צפֿאקס; בברברית: ⵙⵉⴼⴰⴽⵙ (סִיפַֿאכּס), בצרפתית: Sfax) היא העיר השנייה בגודלה בתוניסיה ובירת המחוז הקרוי על שמה במזרח המדינה. העיר, שנוסדה בשנת 849 על חורבות היישובים הרומיים טאפארארה וטאיאנא, שוכנת על שפת שבים התיכון כ־235 ק"מ דרום־מזרחית לבירה תוניס. יש בה את אחד הנמלים החשובים במדינה ומפעל תעשייתי לעיבוד פוספט.

בעת העתיקה התקיימה באזור העיר הקרתחדשתית (Thenae בלטינית, "תעינת" בפיניקית). במאה ה־12 נכבשה ספקס על ידי הנורמנים, ובמאה ה־16 כבשו אותה הספרדים.
בימי מלחמת העולם השנייה התבצרו הגרמנים בעיר, והיא הופצצה רבות על ידי מטוסי ארצות הברית, עד שהגרמנים פינוה והבריטים נכנסו לתוכה, בשנת 1943.

העיר מחולקת לשניים:
* ספקס העתיקה ("הקסבה"), מאוכלסת על ידי התושבים הערבים
* ספקס החדשה

מספקס יוצאת רכבת אל גאפסה, העשירה במכרות פוספטים, ורכבת אחרת מחברת אותה עם שאר ערי החוף. הנמל של ספקס הוא גדול ומשוכלל, ודרכו נשלחים מדי שנה מאות אלפי טונות של סחורות: פוספטים, שמני זית, תמרים, שקדים, ספוג, עשב חלפה, אריגי משי, צמר, כותנה וסחורות אחרות מתוצרת המקום.

==דמוגרפיה==
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, אוכלוסיית העיר מונה 286,203 בני אדם, 80% מהם הם ערבים, והיתר אירופאים, בעיקר צרפתים. בספקס קיים גם יישוב יהודי. עם כיבוש העיר בידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה הוקם בעיר גטו יהודי. איזידור שפרבר, רופא פולני שהתגורר בעיר הוכרז על ידי הגרמנים כראש היודנראט בעיר. העיר שוחררה על ידי בעלות הברית עם יתר ערי תוניסיה.

עם התפתחות משבר ההגירה באירופה, מהגרים רבים ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה החלו להגיע לעיר ולסביבותיה וזאת בשל קרבתה לאי האיטלקי למפדוזה. ב 2024 האשימו גורמי סיוע את ממשלת תוניסיה בגירוש המוני ומעצרים שרירותיים של מהגרים אלה.
==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* חיים סעדון, [http://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/02_Saadon.pdf הקהילה היהודית בצפאקץ במלחמת העולם השנייה], פעמים 114–115

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוניסיה: ערים
קטגוריה:תוניסיה: ערי חוף
קטגוריה:תוניסיה: ערי נמל
קטגוריה:פיניקים: מושבות
זמבזי

פילים חוצים את נהר הזמבזי. נובמבר 2009
נהר הזמבזי הוא נהר בדרום-מזרח אפריקה, הנהר הרביעי באורכו ביבשת, לאחר הנילוס, הקונגו והניז'ר, ולפני נהר האורנג' בחלקה הדרומי של אפריקה. אורכו של הזמבזי 2,574 קילומטרים והוא הגדול בנהרות אפריקה הנשפך לאוקיינוס ההודי.

== גאוגרפיה ==
ראשיתו של הנהר סמוך למפגש הגבולות שבין אנגולה, קונגו-קינשאסה וזמביה, לא רחוק ממקורותיהם של כמה מיובלי הקונגו, בגובה של כ-1,500 מטרים. מכאן הוא זורם דרומה דרך מערב זמביה, פונה מזרחה וצפונה על יד מפלי ויקטוריה ומשמש גבול בין זמביה וזימבבואה, חוצה את מוזמביק ונשפך לתעלת מוזמביק, שהיא זרוע של האוקיינוס ההודי.

לזמבזי יובלים רבים, שמקצתם נהרות בפני עצמם, ושטח הניקוז שלו כ-1.4 מיליון קמ"ר. חלקו העלי של הנהר זורם ברמה המקבלת את מימיה מגשמי קו המשווה, שיורדים מאוקטובר עד מרץ. מרמה זו יורד הזמבזי לשטח נמוך יותר וצונח יותר מ-100 מטר במפלי ויקטוריה. שני סכרים ענקיים נבנו על חלקו האמצעי של האפיק: סכר קריבה בגבול זימבבואה-זמביה, שנחנך ב-1958 וגובהו 125 מטרים, וסכר קבורה-בסה בצפון-מערב מוזמביק, שנחנך באמצע שנות ה-80. מאחורי שני הסכרים האלה נקוו מאגרי מים מלאכותיים מהגדולים בעולם. שני הסכרים מספקים כמויות חשמל גדולות לזימבבואה, לזמביה ולמוזמביק. אוניות קיטור שטות מן הים במעלה הזמבזי לאורך 650 ק"מ. בנהר וביובליו כ-6,400 ק"מ טובים לשיט. לבני אירופה נודע על הזמבזי מפי הערבים, וגם כשהגיעו אליו לבסוף, שטו רק באפיקו התחתון.

האירופי הראשון ששט גם בחלקו העלי היה דייוויד ליווינגסטון, בשנים 1853–1855. בשנת 1855 סייר באזור על מנת לגלות תושבים מקומיים שהאמונה הנוצרית טרם נגלתה אליהם. הוא שט במורד הזמבזי הגועש בסירת קאנו פרימיטיבית ובקושי נחלץ. למפלים העצומים שראה קרא ליווינגסטון על שמה של מלכתו, ויקטוריה.

בימינו מהווים הזמבזי ומפלי ויקטוריה מוקד משיכה לאלפי תיירים בשנה. רוב חברות הרפטינג המקומיות יוצאות מהעיירות ויקטוריה פולס שבזימבבואה או מליווינגסטון שבזמביה. בסביבות החלק התחתון של הנהר, או בחלקו העליון, מאות רבות של אנשים נעזרים בשירותיהן של עשרות חברות הרפטינג הפועלות דרך קבע על הזמבזי ומציעות מסלולי שיט מגוונים בין מפליו השונים של הזמבזי. הזמבזי מארח את אליפות העולם ברפטינג ובכך זוכה להכרה בינלאומית בכל הקשור להיותו בין הנהרות המשובחים בעולם לרפטינג.

== בעלי חיים ==
הנהר תומך באוכלוסיות גדולות של בעלי חיים רבים. היפופוטמים נמצאים בשפע לאורך רוב הקטעים השלווים של הנהר, כמו גם תניני יאור. לטאות כוח נמצאות במקומות רבים. ציפורים יש בשפע, עם מינים הכוללים אנפה, שקנאי, פלמינגו זוטר ונשר דגים אפריקאי הנוכחים במספרים גדולים. חורש הנהר תומך גם בבעלי חיים גדולים רבים, כגון תאואים, זברות, ג'ירפות ופילים.

הזמבזי תומך גם בכמה מאות מינים של דגים, שחלקם אנדמיים לנהר. מינים חשובים כוללים אמנוניים הנדגים בכבדות למאכל, כמו גם שפמנון, דגי נמר, ומינים גדולים אחרים. כריש שורי ידוע לעיתים כ"כריש זמבזי", על שם הנהר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפריקה: נהרות
קטגוריה:אנגולה: גאוגרפיה
קטגוריה:זמביה: גאוגרפיה
קטגוריה:מוזמביק: נהרות
קטגוריה:זימבבואה: נהרות
קטגוריה:בוטסואנה: נהרות
קטגוריה:נהרות גבול
אינגושטיה

הרפובליקה האינגושטית (ברוסית: Респу́блика Ингуше́тия - רפובליקה אִינְגוּשֶטְיָה; באינגושית: ГIалгIай Мохк) היא רפובליקה של רוסיה השוכנת בדרום הפדרציה הרוסית. רובם המכריע של האינגושטים הם מוסלמים.

== היסטוריה ==
אינגושטיה הפכה לראשונה לחלק מהאימפריה הרוסית בשנת 1810. בין השנים 1921 ו־1924 היא הייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית ההררית עם קברדינו-בלקריה, קאראצ'אי-צ'רקסיה, צ'צ'ניה וצפון אוסטיה - אלניה. בין השנים 1934 ל-1992 היא הייתה חלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאלית האוטונומית צ'צ'נו-אינגוש למעט תקופת מלחמת העולם השנייה. 

במהלך מלחמת העולם השנייה חשד סטלין שתושבי אינגושטיה עוזרים לצבא הנאצי ולכן הגלה את כל האוכלוסייה למרכז אסיה. בשנות החמישים החלה חזרה של תושבי אינגושטיה המקוריים לארצם שכבר קלטה תושבים מצפון אוסטיה. עם נפילת ברית המועצות הוכרז חבל זה כרפובליקה עצמאית שבירתו הייתה נזראן. בשנת 2002 הועברה הבירה מנזראן למגאס שהיא עיר הבירה הנוכחית.

== גאוגרפיה ==
אינגושטיה נמצאת בדרום רוסיה באזור הקווקז. רפובליקת אינגושטיה גובלת בתחום רוסיה ברפובליקת צפון אוסטיה - אלניה וברפובליקת צ'צ'ניה. וכן היא גובלת בגאורגיה. בשטח אינגושטיה ישנם אתרים רבים להפקת נפט וגז טבעי אשר אינגושטיה עשירה בהם.

== דמוגרפיה ==
העם האינגושי קרוב מאוד לעם הצ'צ'ני והם אף דוברים שפות דומות (אינגושית וצ'צ'נית) השייכות לאותה משפחת שפות. כ-94 אחוזים מאוכלוסיית אינגושטיה הם אינגושים, כ-4.6 אחוזים צ'צ'נים, כאחוז הם בני העם הרוסי, כחמישית אחוז טורקים. סה"כ ישנן 78 קבוצות אתניות כיום באינגושטיה.

נכון לשנת 2010, כ-96% מאוכלוסיית רפובליקת אינגושטיה הם מוסלמים ובפרט מהזרם הסוני.

== ראו גם ==
*יונוס-בק יבקורוב
== קישורים חיצוניים ==
 
* 
* 

*
קטגוריה:רוסיה: רפובליקות
קטגוריה:קווקז
קטגוריה:צפון הקווקז
הנילוס הכחול

הנילוס הכחול (מערבית: النيل الأزرق, אַ-נִיל אַל-אָזְרַק; באמהרית: ጥቁር አባይ, טְקוּר אֶבַּיי; באורומו: Biluu Naayil) הוא נהר באפריקה המהווה את המקור העיקרי למימי הנילוס.

==שם==
באמהרית נקרא הנילוס הכחול "נהר אֶבַּיי", שפירושו הוא ״נהר האב״. שם זה ניתן לו בגלל מראהו הכהה, הנובע מהאדמה הנסחפת על ידי הנהר בזרימתו מהרמות הגבוהות בו נמצא אגם טאנה.

==גאוגרפיה==
הנילוס הכחול זורם מאגם טאנה באתיופיה אל נקודת המפגש שלו עם נילוס הלבן בסביבות ח'רטום, שם מתחיל הנילוס. אורך מסלול הנילוס הכחול הוא כ-1,460 קילומטרים. בתחילה זורם הנילוס הכחול דרום מזרחה, לאחר מכן דרומה, עד שהוא פונה מערבה. ליד הגבול עם סודאן הנילוס הכחול פונה צפונה עד לסיומו בנקודת ההמפגש עם הנילוס הלבן. 

המסורת האתיופית רואה בנהר "עבָאי הקטן" המתחיל את זרימתו בגובה של 2,744 מטר בסביבת העיר גש עבי ונשפך לאגם טאנה, חלק מהנילוס הכחול, וממילא מזהה את התחלת עבאי הקטן כתחילת הנילוס הכחול. 

הנילוס הכחול מספק 70% מכמות המים לנילוס וכ-80% מהמים בעונה הגשומה בהרי אתיופיה המשתרעת בין יוני לספטמבר. בעונה הגשומה הנילוס הכחול מתמלא במים הנשפך לנילוס ומעלה את מפלסו. 

==היסטוריה==
בהיות הנילוס הכחול מקור עיקרי למימי הנילוס, ביקשה בריטניה במשך השנים לקבל שליטה על השטח של הנילוס הכחול כדי שתוכל לשלוט במים הזורמים בנילוס ובכך להחזיק מנוף לחץ כלפי מצרים. בשנת 1927 בקשה בריטניה, ששלטה בסודאן, להביא את דרישתה לפני חבר הלאומים. לאחר כיבוש אתיופיה על ידי איטליה, הדגישו דוברים איטלקים כי לבריטים הבטחו רק זכויות במים ולא זכויות טריטוריאליות על אזור הנילוס הכחול.

בשנת 1958 התפתחה מתיחות בין מצרים וסודאן על חלוקת מימי הנילוס הכחול. בהמשך נחתם הסכם בין המדינות על חלוקת מי הנהר.

==סכרים==
בשנת 1899 מינתה ממשלת בריטניה, שכבשה את סודאן, משלחת בראשות ויליאם גארסטין לחקור את הנילוס הכחול. בשנת 1904 הציעה המשלחת להקים סכר על הנילוס הכחול כדי להסדיר את הזרימה ובכך למנוע נזקי שיטפונות ואיבוד מים. בינתיים, בשנת 1902, נחתם בין בריטניה וממשלת אתיופיה הסכם על פיו לא ייבנה סכר על הנילוס הכחול מבלי רשות מבריטניה או סודאן. בדצמבר 1925 חתמו איטליה ובריטניה על הסכם שחלק את אתיופיה לאזורי השפעה והותיר את הקמת הסכר במעלה הנילוס הכחול בידי בריטניה. ביוני 1926 נודע לממשלת אתיופיה על ההסכם והיא מחתה שההסכם נעשה מאחורי גבם. בריטניה הגיבה בטענה שלא תעשה דבר ללא הסכמת אתיופיה והסכר יועיל לכל המדינות באזור. לקראת סוף 1927 החלה חברה אמריקנית לחקור את אפשרות הקמת הסכר על הנילוס הכחול, אולם עלויות ההקמה היו גדולות והקמת הסכר נדחה. ביוני 1935 התקיים משא ומתן בין מצרים וסודאן על חלוקת המים שיגיעו בעקבות הקמת הסכר. היו שפקפקו ביעילות של הקמת סכר ליד מקור הנילוס הכחול וטענו שרוב מימיו מצטרפים אליו בהמשך ולכן לסכר תהיה השפעה מועטה. תוכניות להקמת הסכר ליד מקור הנילוס הכחול עלו מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה.

בשנות ה-20 הקימו הבריטים את סכר סנאר על הנילוס הכחול כ-200 קילומטר דרומית לח'רטום על מנת לאגור מים לגידול כותנה. הסכר נפתח בינואר 1926 ושימש לגידול כותנה בהיקף נרחב. 

בסוף 1958 הוחל בעבודות ראשונות להקמת סכר רוזייריס על הנילוס הכחול בגבול שבין אתיופיה וסודאן. בשנת 1961 קיבלה סודאן מלווה מהבנק העולמי לצורך הקמת הסכר. הסכר נועד לאגור 7.6 מיליארד ממ"ק לצורך השקיית 12 מיליון דונם.

== ראו גם ==
* הנילוס הלבן

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

נילוס הכחול
קטגוריה:סודאן: גאוגרפיה
קטגוריה:אתיופיה: נהרות
נילוס הכחול
קטגוריה:אגם טאנה
נילוטים

הנילוטים הם שבטים שמקורם באזורים הקרובים לנהר הנילוס במזרח אפריקה (ומכאן שמם). חלק מהקבוצות הללו הן לו , סארה , מסאי, תיגרים, קלנג'ין, דינקה, נואר, שילוקים, אטקר ודוברי שפות מאא . כל אחת מן הקבוצות האתניות הללו התפצלה מספר פעמים, וישנם שבטי-בת שלא הוזכרו כאן. ישנן טענות שמספר קבוצות אתניות במערב אפריקה, כמו סרר מסנגל, מגמביה וממאוריטניה הן חלק מהעמים הנילוטיים.

רוב אוכלוסיית דרום סודאן מורכבת מבני שבטים נילוטיים; גם במצרים חיים בני הקבוצה האתנית. כמו כן, זוהי הקבוצה האתנית השנייה בגודלה באזורים שסביב האגמים הגדולים של אפריקה (במדינות בורונדי, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קניה, רואנדה, טנזניה ואוגנדה), ואנשיה חיים גם בדרום-מערב אתיופיה.

הנילוטים מאמינים בנצרות ובמספר דתות מסורתיות.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עמים נילוטיים
קטגוריה:עמי אפריקה
קאדי

קאדי (قَاضِي (قَاضٍ), תעתיק מדויק: קאצ'י) הוא שופט מוסלמי הפוסק לפי חוקי השריעה, מקבץ החוקים הדתיים של האסלאם.

ברוב החברות המוסלמיות הקאדי מוסמך לדון בעברות על מצוות האסלאם, במשפט פלילי ובדיני ממונות, אולם במדינת ישראל הוא מוסמך לדון בדיני אישות וירושה בלבד, אף כי שכיחים גם דיונים בענייני הקדש (ואקף). עאלם הממונה לקאדי מחויב לדון על-פי ספרי החוקים של האסכולה המשפטית אליה הוא משתייך (האסכולה החנפית, האסכולה החנבלית וכדומה).

על פי המסורת המוסלמית, מונה הקאדי הראשון על ידי הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב, על מנת להקל על עצמו את נטל השיפוט. בתקופת הח'ליפות היו הקאדים ממונים על ידי הח'ליפה או מושל מטעמו, וחויבו לציית להם.

בישראל מוכר מעמד הקאדי בתוך בית הדין הדתי המוסלמי הנקרא "בית דין שרעי" (מהמילה "א-שריעה" - ההלכה המוסלמית). במדינת ישראל פועלים שמונה בתי דין שרעיים אזוריים בערים באקה אל-גרבייה, עכו, חיפה, נצרת, טייבה, יפו (תל אביב), באר שבע וירושלים. בנוסף להם פועלים בית הדין השרעי לערעורים והנהלת בתי הדין השרעיים, אשר ממוקמים בירושלים.

בית הדין האזורי דן בהרכב של קאדי אחד ובית הדין השרעי לערעורים דן בהרכב של שלושה קאדים. מעמדם, מינויים ועניינים אחרים הנוגעים לקאדים בישראל מוסדרים בחוק הקאדים, התשכ"א-1961.

פסקי הדין של בית משפט בראשות קאדי נקראים סיג'יל (sigill) מהמילה הלטינית סיגילום (Sigillum) שמשמעה חותם.

== מערכת המשפט בתקופת בית עבאס ==
בתקופת בית עבאס מונו הקאדים על ידי הח'ליפים ונהנו מסמכות מלאה; ניתן היה לערער על החלטותיהם רק בפני הח'ליפה או מושלי הפרובינציות. בראש הקאדים היה ממונה הקאדי אל-קודאת, זקן השופטים. הוא היה ממונה על כל המערכת המשפטית, ותפקידיו העיקריים: לפקח על תקינות עבודתם של הקאדים, ובדיקת כישורים מקצועיים של מועמדים לתפקיד. לצד הקאדים פעלו יועצים ובראשם השוהוד, עדים, תפקידם היה לפקח על תקינות ההליכים המשפטיים. העדויות בבית המשפט נכתבו על טפסים מיוחדים שנקראים שורוט, ומסמכים אלו נשמרו בבית המשפט. מערכת המשפט האסלאמית הייתה אחד המוסדות הגבוהים והחזקים שיצר האסלאם.

=== תפקידים ומוסדות הקשורים למערכת המשפט העבאסית ===
* שורטה (משטרה) - תפקידה היה לאכוף את פסקי הדין של הקאדים ולמנוע פשעים.
* מוחתסִב (מפקח) - בתקופת בית אומיה פיקח המפקח על השווקים ועל המסחר המקומי. בתקופת בית עבאס רוב האוכלוסייה באימפריה כבר הייתה מוסלמית, לכן הורחבו סמכויותיו. המפקח היה צריך להיות מוסלמי, ותפקידו היה לדאוג לקיום סגנון חיים אסלאמי לא רק בשווקים אלא בחיי הציבור בכללותם, לדוגמה, שאנשים יבואו לתפילה בזמן, שגברים ונשים יתנהגו בצורה נאותה, ושהתושבים שאינם מוסלמים יקבלו את המגבלות עליהם. המוחתסב מונה על ידי הח'ליפה או מושל הפרובינציה ולא הייתה בחירה לתפקיד זה. בערים הגדולות היו עוזרים הכפופים לו.
* מזאלם - תפקידם היה למנוע עוולות ומעשי עושק בקרב פשוטי העם מצד בעלי השררה, השליט ופקידיו. זהו מוסד שיפוטי נוסף שפעל לצד הקאדים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חוק אסלאמי
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:תארים ותפקידים באסלאם
גליל (גאומטריה)

גליל מעגלי ישר בעל רדיוס r וגובה h. ציר הגליל מסומן באדום ובסגול.
גליל מעגלי נטוי. הצירים של אליפסת אחד הבסיסים מסומנים בירוק.
בגאומטריה, גָּלִיל הוא המקום הגאומטרי של כל הנקודות במרחב, הנמצאות במרחק קבוע, רדיוס הגליל, מישר כלשהו, ציר הגליל. זהו משטח אינסופי חלק, שהעקמומיות בכל נקודה על פניו קבועה. הגליל הוא משטח ישרים (עבור כל נקודה על פניו, קיים ישר העובר דרכה, ושוכן במשטח).

המושג גליל מתייחס גם לגוף הגאומטרי המוגבל על ידי המשטח הגלילי, ושני מישורים מקבילים החותכים אותו. כאשר המישורים החותכים מאונכים לציר, מתקבל גליל ישר. לגוף זה שטח פנים הבנוי ממשטח עקום, הקרוי מעטפת הגליל, ומשני עיגולים חופפים, התוחמים אותו משני צדדיו, הקרויים בסיסים. המרחק בין הבסיסים נקרא גובה הגליל. במקרה שבו המישורים החותכים אינם מאונכים למשטח, הצורה המתקבלת נקראת גליל לא ישר או גליל נטוי. במקרה זה, צורת הבסיסים היא של אליפסה, שצירה הקצר שווה באורכו לקוטר הגליל, וצירה הארוך גדל ביחס הפוך לקוסינוס זווית הנטייה של הגליל. גליל ישר הוא גם גוף סיבוב של מלבן המסובב סביב ציר העובר במרכז המלבן, ומקביל לשתיים מצלעותיו הנגדיות. בהתאם להגדרה המכלילה של פאה, לגליל יש שלוש פאות.

==תכונות גאומטריות==
תכונותיו של גליל שרדיוסו <math>\ r</math> וגובהו <math>\ h</math>, הן
*נפחו הוא: <math>V =\!\ \pi r^2 h</math>
*שטח פנים הוא: <math>A =\!\ 2 \pi r (r+h)</math>.
*שטח פני המעטפת (לא כולל שני הבסיסים) הוא <math> S=\!\ 2 \pi r h</math>

עבור נפח נתון, הגליל בעל שטח הפנים הקטן ביותר מקיים <math> h=\!\ 2r </math>. בדומה, עבור שטח פנים נתון, הגליל בעל הנפח הגדול ביותר מקיים <math> h=\!\ 2r </math>.

פריסה של גליל מעגלי ישר בנויה ממלבן, ושני עיגולים חופפים הצמודים לשניים מהניצבים הנגדיים שלו. המלבן הוא צורת מעטפת הגליל, לאחר ששוטחה, והעיגולים הם למעשה בסיסי הגליל השומרים על צורתם. כל אחד מהניצבים הצמודים לעיגולים שווה באורכו להיקף העיגול הצמוד אליו, ואורך שני הניצבים הנותרים שווה לגובה הגליל.

פריסה של גליל מעגלי ישר בעל רדיוס r וגובה h.

==סוגי גליל אחרים==
בהתאם להגדרה המכלילה, גם הגופים המתוארים בתרשים זה הם גלילים. הגליל בפינה השמאלית העליונה הוא גליל מעגלי.
בגאומטריה דיפרנציאלית ניתנת למושג גליל הגדרה רחבה יותר: גליל הוא כל משטח ישרים הבנוי כולו מישרים מקבילים. מישור המאונך לאחד מישרי המשטח, בהכרח יהיה מאונך לשאר הישרים, וצורת החתך של המישור עם המשטח, מאפיינת למעשה את המשטח כולו. כך למשל, משטח שצורת החתך שלו היא אליפסה, נקרא גליל אליפטי. הקואורדינטות הקרטזיות של גליל זה הן:
:<math>\left(\frac{x}{a}\right)^2 + \left(\frac{y}{b}\right)^2 = 1</math>
<math>a</math> ו-<math>b</math> הם אורכי מחצית צירי האליפסה. כאשר <math>a</math> שווה ל-<math>b</math> מתקבל גליל מעגלי.
בהתאם להגדרה זו, גליל יכול להיות משטח, שצורת החתך שלו היא לאו דווקא סגורה. דוגמאות לכך הם הגליל הפרבולי והגליל ההיפרבולי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

"המגדל העגול" ב[[מגדלי עזריאלי הוא בצורת גליל מעגלי]]

קטגוריה:צורות גאומטריות
קטגוריה:גופי סיבוב
קטגוריה:מנסרות
וילהלם אוסטוולד

וילהלם אוֹסְטְוַולְד (בגרמנית: Wilhelm Ostwald; 2 בספטמבר 1853 – 4 באפריל 1932) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1909 "על עבודתו בנושא קטליזה, ומחקריו בשיווי-משקל ומהירות תגובה".

אוסטוולד נולד בריגה (באותו הזמן בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בירת לטביה), כשני משלושת בניו של החבתן גוטפריד אוסטוולד. אחד מאחיו הוא אויגן אוסטוולד . קיבל תואר אקדמי באוניברסיטת טרטו ב-1875, ולאחר מכן לימד בטרטו (ב-1875-1881) ובריגה (ב-1881-1887). ב-1887 עבר ללייפציג, שם עבד במשך שאר חייו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:גרמנים-בלטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:אספרנטיסטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים ולאמנויות של גטינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1853
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1932
כלי פריטה

[[גיטרה ולאוטה]]
כלי הפריטה הם כלי נגינה המשתייכים למשפחת כלי המיתר.

את הצליל של כלי הפריטה מפיקים בעזרת פריטה על מיתר, בעזרת האצבעות, או בעזרת המפרט. הפריטה על המיתר, גורמת למיתר לרטוט. רטט זה מועבר לרוב לתיבת תהודה ודרכה לאוויר שסביבה, דבר המפיק צליל.

כלי הפריטה העיקריים במוזיקה המערבית: גיטרה, מנדולינה, נבל.

כלי הפריטה העיקריים במוזיקה ההודית: סיטאר, סרוד.

== מיתרי כלי הפריטה ==

מספר המיתרים, אורכם וקוטרם משתנה מכלי לכלי. שינוי גובה הצליל בכלי הפריטה מתבצע על ידי קיצור אורך המיתר בדרכים שונות: הנחת אצבע (גיטרה) או חפץ אחר (גליל זכוכית או מתכת בגיטרת סלייד), דוושות (נבל) או מנופים (קאנון).

==קישורים חיצוניים==

*
*
Excess-3

Excess-3 (או בקיצור XS-3), היא שיטת ספירה המבוססת על עיקרון שיטת BCD, אשר הייתה בשימוש במספר מחשבים ישנים (ובהם, מחשב האניאק, שנחשב בעיני רבים למחשב האלקטרוני הראשון). בקידוד XS-3, מספרים מיוצגים כספרות עשרוניות, כאשר כל ספרה מיוצגת על ידי 4 סיביות על פי ערכה הבינארי ועוד 3 (ומכאן גם נובע שמה של השיטה).

להלן הייצוג של כל ספרה עשרונית בקידוד זה:
{| border="1"
|-
|ספרה||קידוד||ספרה||קידוד
|-
|0||0011||5||1000
|-
|1||0100||6||1001
|-
|2||0101||7||1010
|-
|3||0110||8||1011
|-
|4||0111||9||1100
|}

לדוגמה, כדי לקודד את המספר 721, יש לקודד כל אחת מהספרות שלו על פי הטבלה לעיל ואז יתקבל (0100 0101 1010).

היתרון המרכזי בקידוד XS-3 על פני קידוד BCD פשוט הוא שמספר עשרוני יכול להיות משלים לתשע, באותו האופן כמו שמספר בינארי יכול להיות משלים לאחד, כלומר - הפיכת כל הביטים של ספרה, ייתן את הספרה המשלימה ל-9 בייצוג העשרוני.

פעולת החיבור ב־XS-3 משתמשת באלגוריתם שונה מזה של BCD או של מספרים בינאריים רגילים. כאשר מחברים שני מספרים בקידוד XS-3, התוצאה אינה מספר המקודד ב־XS-3. למשל, כאשר מחברים 1 ו־0 בשיטה זו, התשובה המתקבלת היא 4 (במקום 1). כדי לטפל בבעיה, כאשר מסיימים לחבר בין המספרים, מחסרים 3 מהתוצאה אם התוצאה העשרונית גדולה מ־10, ומוסיפים 3 לתוצאה אם התוצאה העשרונית קטנה מ־10.

== ראו גם ==
* קוד גריי

קטגוריה:קידוד נתונים
ביוגל

ביוגל צבאי ב[[סי במול (Bb)]]
ביוּגֶל, ששמו העברי הוא קַרְנוֹן (באנגלית - Bugle), הוא אחד מכלי הנשיפה ממתכת הפשוטים ביותר. 

הביוגל עשוי מפליז כמו שאר כלי המתכת, למעשה הוא בעצם חצוצרה קטנה ללא שסתומים. מאחר שאין שום אמצעי שליטה בגובה הצלילים, העברת גובה הצליל נעשית כולה על ידי מתיחות שפתי הנגן וחוזק נשיפתו. הביוגל מוגבל לתווים שנמצאים באקורד של סולם דו מז'ור.

הביוגל שימש בעבר באופן קבוע לניגון תרועות בצבא, בטקסים ממלכתיים ובמלחמות. החצוצרה והקורנית התפתחו ממנו.

לפעמים מחשיבים את הקורנית כ"גרסה עם שסתומים" של הביוגל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:כלי נגינה