OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מרדכי מרגליות

מרדכי מרגליות (מַרגוּליס, Margulies; כ"ח בתשרי תר"ע, 13 באוקטובר 1909 – 24 במרץ 1968) היה חוקר תלמוד, מדרש וספרות הגאונים, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובבית המדרש לרבנים באמריקה.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר ורשה שבפולין ליונה, ממשפחת רבנים, ואסתר לבית יאניש. בשנת 1920 עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בבית-הספר תחכמוני בת"א ובישיבות בירושלים, ונמנה עם מסיימי המחזור הראשון של האוניברסיטה העברית.

ערך את ה"אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים" וה"אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל", וכתב בהן ערכים רבים. בנוסף הוציא כמה ספרים קדומים במהדורה מדעית בתוספת מבואות, הערות וביאורים. פרסם מאמרים ומחקרים בכתבי עת שונים.

בשנת 1946 זכה בפרס הרב קוק לספרות מחקר וספרי עזר.

בשנת 1953 הוא תבע את חנוך אלבק ואת הוצאת דביר בטענה שהוא מחבר הפירוש למשנה של אלבק על סדר נזיקין, ואלבק רק ערך אותו. לאחר מספר חודשים הושגה פשרה על פיה יודפס בספר הודאה של אלבק למרגליות על עזרתו בכתיבת הפירוש.

משנת 1958 ועד למותו לימד בבית המדרש לרבנים באמריקה.

נפטר בירושלים ממחלה ממארת בגיל 58.

היה נשוי לחוקרת המקרא רחל מרגליות, ואב לחמישה. גיסיו היו הרב יצחק קוליץ וחיים קוליץ והרב יהודה קולודצקי.

==ספריו==
ספרים שכתב וערך:
* אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, הוצאת יהושע צ'צ'יק, תש"ז (שני חלקים). בשנת 2000 יצאה מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה בעריכת ד"ר יהודה אייזנברג.
* אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל הוצאת יהושע צ'צ'יק, תש"ו (4 חלקים)

ספרים שההדיר:
* הלכות קצובות - המיוחס לרב יהודאי גאון
* מדרש ויקרא רבה - מספרי המדרש הקדומים ביותר, הוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה (2 כרכים), תשי"ג-תשי"ד.
* חילוקים שבין אנשי מזרח ובני ארץ ישראל - ספר מתקופת הגאונים, ירושלים: תרצ"ח.
* מדרש הגדול מאת ר' דוד בן עמרם העדני, מחכמי תימן, בן המאה ה-13, הוצאת מוסד הרב קוק ירושלים: תש"ז-תשט"ז (בראשית-שמות).
* [http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?8733& ספר הרזים] - ספר מתקופת התלמוד, הוצאת ידיעות אחרונות, תשכ"ז.
* הלכות ארץ ישראל מן הגניזה, הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ד-1973.
* ספר הלכות הנגיד, ירושלים: הוצאת האקדמיה למדעי היהדות בארצות הברית, תשכ"ב.

==לקריאה נוספת==
* טוביה פרשל, "חוקר תורת א"י (לדמותו של פרופ’ מרדכי מרגליות ז"ל)", הדאר מז (תשכ"ח), עמ' 511–510.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

מפרי עטו:
* 
* אנציקלופדיה לתולדות גדולי ישראל: [http://www.hebrewbooks.org/36619 חלק א], [http://www.hebrewbooks.org/36622 חלק ב], [http://www.hebrewbooks.org/36621 חלק ג], [http://www.hebrewbooks.org/36620 חלק ד] 
* 
* 
* [http://bookstore.schocken-jts.org.il/eng/product.asp?pid=3 דף הספר "ויקרא רבה" באתר בית המדרש לרבנים באמריקה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרי תלמוד
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:סגל בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:משפחת קוליץ
קטגוריה:פרשני המשנה
קטגוריה:ביוגרפים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חוקרי מדרש ואגדה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1968
קרפדה במאורה

קרפדה במאורה הוא מאכל מסורתי של המטבח האנגלי עשוי נקניקיות אפויות בבלילת פודינג יורקשייר, המוגש לרוב לצד ירקות ורוטב בשר עם בצל, לעיתים גם עם מחית תפוחי אדמה או טוגנים.

מקור שמו של המאכל אינו ודאי. בין השאר נטען כי השם מתאר את מראהו של המאכל, הנראה כקרפדה המציצה מהמאורה. אמנם המאכל כפי שהוא מוגש היום אינו נראה כך, אך במקורו לא הוכן מנקניקיות אלא ממגוון סוגי בשר (בין השאר בשר בקר, בשר כבש, כליות ועוד) שהונחו במרכז הבלילה, וניתן היה לדמותו לקרפדה האורבת לציד, כשרק חלק מגופה גלוי מחוץ למאורה.
 
הכנת המאכל מצריכה הלהטת תבנית אפייה בתנור, הכנסת הנקניקיות והבלילה לתבנית הלוהטת ואפייה למשך כמחצית שעה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090122085956/http://www.localfoodadvisor.com/Recipes/RecipeDetail.aspx?RecipeId=19&RegionName=Yorkshire.html מתכון מהמאה ה-19 לקרפדה במאורה], מאת Charles Elme Francatelli (1805-1876), עם סטייק וכליות וללא נקניקיות, באתר local food advisor

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:נקניקיות
הגבעות השחורות

הגבעות השחורות (באנגלית: Black Hills) הן רכס הרים קטן ומבודד, המתנשא מעל וממערב למישורים הגדולים של צפון אמריקה, במערב דקוטה הדרומית ונמשך לתוך ויומינג שבארצות הברית. פסגת הרני בגובה 2,208 מטר היא הפסגה הגבוהה ברכס. היער הלאומי הגבעות השחורות נמצא בתחום הרכס. הגבעות השחורות נקראות כך משום שמרחוק הן נראות שחורות, היות שהן מכוסות עצים בצפיפות.

בתחומי הגבעות השחורות נמצא הר ראשמור השוכן בסמוך לעיירה קיסטון. ההר הוכרז על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית כאנדרטה לאומית. האנדרטה, המהווה חלק מההר, היא פסל גרניט מונומנטלי שהוקם על ידי הפסל גאטסון בורגלם.

==ראו גם==
* מערכת הגבעות השחורות
* הגבעות השחורות של דקוטה (שיר)

==קישורים חיצוניים==

* [https://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:3:::NO::P3_FID:1267020 הגבעות השחורות] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית

קטגוריה:ארצות הברית: רכסי הרים
קטגוריה:דקוטה הדרומית: גאוגרפיה
קטגוריה:ויומינג: רכסי הרים
רחל מרגליות

רחל מרגליות (20 באפריל 1914 – 2009) הייתה סופרת וחוקרת מקרא ישראלית.

==קורות חייה==
נולדה בליטא לרב דוד נחמן קולידצקי. בילדותה עברה משפחתה לעיר אליטא, שם שימש אביה כרב. למדה בגימנסיה מקומית ורכשה השכלה כללית. בשנת 1925 נפטר אביה. בראשית שנות ה-30 עלתה לבדה לארץ ישראל. היא השיגה סרטיפיקטים עבור אמה האלמנה ושני אחיה יצחק וחיים קוליץ, שעלו ארצה בשנת 1934.

נישאה למרדכי מרגליות, והזוג התגורר תחילה בשכונת כרם אברהם ולאחר מכן בשכונת טלביה בירושלים. לפרנסתה עבדה בהוראה, ובמקביל עסקה בחקר המקרא.

בשנות ה-50 נסעה בעידוד החזון איש, שהיה בן משפחתה, למסעות הרצאות בקהילות יהודיות בחוץ לארץ בנושא טהרת המשפחה.

==ספריה==
* אחד היה ישעיהו - על ספר ישעיהו, תל אביב: הוצאת סיני, תשי"ד.
* איוב, כמו שהוא - (כרך א) ראיות לקדמותו של ספר איוב ולאחדות מחברו, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשמ"א. 
* איוב כמו שהוא - (כרך ב) הבעיה ופתרונה, ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשמ"ח.
* בהר מתוך האש - מעמד הר סיני בפרשיות התורה ובמשנתם של הראשונים ואחרונים, תל אביב: תש"ס.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:משפחת קוליץ
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
משה נג'ארה (לקח טוב)

רבי משה נג'ארה (? - ה'שמ"א) היה מחכמי צפת בתקופתו של האר"י והיה מתלמידיו. עבר לדמשק לכהן בה כראש הרבנים.

== חייו וספרו ==
היה בנו של רבי לוי ממגורשי ספרד, ומוצאו מהעיר נג'ארה בספרד ועל שמה נקרא שם משפחתו.

אביו, לוי נג'ארה, עזב את ספרד, התגורר זמן קצר בקושטא, ולאחר מכן עלה לצפת, בה נולד משה. משה ניכר כבר בצעירותו, ובהיותו עול ימים הוסמך לרבנות והיה דרשן בחסד עליון.

בשנת ה'של"ט בעקבות פרעות הערבים בצפת, נמלט עם בנו ישראל, עם עוד יהודים רבים לדמשק, זמן קצר לאחר מכן, נתמנה לראש הרבנים שם.

חיבר ספר בשם "לקח טוב" ובו סידר כל דרשות חז"ל בש"ס, ספרי ומכילתא, כדי שיופיע פירוש הפסוק והמצווה יחד עם חלקי הדינים ודרשות חז"ל. ספרו נדפס בקושטא בשנת ה'של"א. רבי חיים יוסף דוד אזולאי כתב עליו בספרו "שם הגדולים" דברי שבח והלל.

נישא לבת הגאון רבי ישראל די קוריאל שהיה אחד מארבעת התלמידים שהוסמכו על ידי הרב יעקב בירב.

בנו היה החכם והפייטן רבי ישראל נג'ארה מחבר הפיוט לשבת "יָה רִבּוֹן עָלַם וְעַלְמַיָּא". בנו ר' ישראל, נכדו ר' משה ונינו ר' יעקב נג'ארה שימשו בתפקיד הרב הראשי של קהילת יהודי עזה.

רבי משה נפטר בשנת ה'שמ"א ונקבר בדמשק.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים סורים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:צפת: רבנים
קטגוריה:תלמידי האר"י
קטגוריה:ילידי 1508
קטגוריה:נפטרים ב-1581
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-16
גיבתון גנים

Emberiza Hortulano
גִּבְּתוֹן גנים (שם מדעי: Emberiza hortulana) היא ציפור שיר במשפחת הגיבתוניים, ילידית באירופה ובמערב אסיה, נודדת בסתיו לאפריקה הטרופית וחוזרת בסוף אפריל או תחילת מאי. בישראל חולפת מצויה בסתיו ובאביב.

אורכה 16 סנטימטר ומשקלה 20–25 גרם. ראשה ירוק-אפור.

מקננת על האדמה או בקרבתה. ניזונה מזרעים, ובעת האכלת גוזלים - גם מחיפושיות וחרקים קטנים אחרים.

==גיבתון הגנים במטבח הצרפתי==
במטבח הצרפתי הציפור קרויה אורטולאן (בצרפתית: Ortolan) והיא נחשבת מזה מאות שנים למעדן. כיום (2022) הציפור אסורה לציד, סחר ומאכל. עד 1972 כל אלה היו מותרים ותפריטי המסעדות בצרפת כללו גיבתוני-גנים בקאסולט. בלחץ מדינות מהאיחוד האירופי נאכפו בצרפת בהדרגה איסורים הקשורים בגיבתון זה: עד 31 בדצמבר 2000 הציד היה מותר, אבל הפיטום והמכירה נאסרו. החל מ-1 בינואר 2001 – הכול אסור.

רק בצרפת קיימת מסורת פיטום והיא נחשבת למעדן במטבח הצרפתי, ביוון צדים גיבתוני-גנים בלתי מפוטמים ואוכלים אותם בתוך עלי גפן.

הציד נעשה באזור לאנד, בדרום-מערב צרפת. עונת הציד היא מאמצע אוקטובר עד אמצע נובמבר. על מנת לצוד את הציפורים מגדלים חמניות וכשהן מבשילות מפזרים בחצרות את גרעיניהן לפני עונת הציד, ומציבים לידן מלכודות קטנות. מעליהן תלויים כלובים ובהן ציפורי שיר, הציפורים שורקות וכשגיבתוני-הגנים יורדים לקרקע הן רואות גרעינים, טועמות ונשבות. ציפורי השיר (הפיתיון) נלכדות, מואכלות ומושקות היטב (בלי פיטום) במשך 10.5 חודשים בשנה, עד שמגיעה עונת הציד, ואחרי שהן משרתות את הציידים משחררים אותן.

גיבתוני-גנים שנועדו למאכל מוחזקים בכלובים במרתף אפל ומפוטמים בתריסר ארוחות ביום בתערובת של דוחן ציפורים, פאניס ודוחן. ביום האחרון מאכילים אותם בלי מים ולמחרת משקים אותם בארמניאק והורגים אותם, בדרך כלל בהטבעה.

לפני הבישול מוציאים בעזרת סיכה את הזפק המר, מכניסים את הגיבתון בשלמותו לכלי חרס קטן בתיבול פלפל ומלח, ואופים בתנור.

המנה מכונה בשם "המרחשת המזמרת" בשל הקול שמשמיע השומן, הרוחש בתחתית הכלי בתום האפייה. הכלי מוגש הישר מהתנור לסועד. נהוג לאכול את הגיבתון כאשר ראשו מכוסה בכיסוי כלשהו, בדרך כלל מפית. הסועד אוחז בראש המכוסה או במקור ואוכל את הציפור בשלמותה החל מהרגלים. מקובל לאכול גם את העצמות או לפלוט אותן בעדינות לכלי המיועד לכך. בסיום האכילה נשארים בידי הסועד רק הראש או המקור, לפי בחירתו.

==לקריאה נוספת==
* אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005. עמ' 148, 190-186, 195-192.

==קישורים חיצוניים==

* 
* עזריה אלון (עורך), [http://www.kotar.co.il/KotarApp/Index/Chapter.aspx?nBookID=19152467&nTocEntryID=19224765 גיבתון גנים], מתוך "לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל", באתר "כותר"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: גיבתוניים
קטגוריה:גיבתוניים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
אברהם בן מרדכי הלוי

אברהם בן מרדכי הלוי (בערך ה'ת"י, 1650 – ה'תע"ב, 1712) היה מרבני מצרים במאה ה-17. מחבר שו"ת גנת ורדים וספר "גן המלך".
==ביוגרפיה==
רבי אברהם הלוי נולד במצרים בסביבות שנת ה'ת"י (1650). הוא שימש בדיינות ואחר כך נבחר כראש רבני מצרים בקהיר. אביו, רבי מרדכי בן יהודה הלוי, היה אף הוא פוסק חשוב במצרים, ומחברו של ספר התשובות "דרכי נועם".

רבי אברהם למד בישיבה שיסד אביו בעיר רוזטה. כשאביו עלה בזקנותו לירושלים, הוא מילא את מקומו כראש הישיבה ואב"ד. הוא שהוציא בדפוס את ספר תשובותיו של אביו, "דרכי נועם", והוסיף עליו קונטרס משלו בשם "מלחמת מצווה", על מחלוקת שהייתה בין רבני מצרים, ארץ ישראל וסלוניקי.

לרבי אברהם הייתה חלופת מכתבים עם חברו רבי יעקב פראג'י, שהיה גם הוא רב במצרים, המובאת בחלקה הן בספרו של רבי אברהם, שו"ת גינת ורדים, והן בספרו של רבי יעקב, שו"ת מהרי"ף. הם היו מוערכים מאוד זה על זה על אף שהיו גם ברי פלוגתא.

רבים פנו לרבי אברהם בשאלות, ותשובותיו נתפרסמו לאחר מותו בספר "גינת ורדים". השפעת הספר "גינת ורדים" הייתה רבה מאוד בכל המזרח וגם על חכמים אשכנזים. ר' יהודה אשכנזי (טיקטין), מחבר הפירוש באר היטב על השולחן ערוך (מהדורת אמסטרדם), מביאו פעמים רבות.

== חיבורו ==
רבי אברהם חיבר את שו"ת [https://beta.hebrewbooks.org/1640 גנת ורדים], בו גם מתשובותיהם של חכמי התקופה. הספר כולל חלק נוסף הנקרא "גן המלך". תלמידו המובהק, ר' ישועה שבאבו, מחכמי מצרים במאה ה-18, כתב פירוש והערות ל"גינת ורדים" בשם "פרח שושן".

== לקריאה נוספת ==
* שלמה זלמן הבלין, רבי אברהם הלוי מחבר שו"ת גנת ורדים ובני דורו : (פרקים בתולדות החכמים, דמותם ויצירתם ולימוד התורה במצרים ובא"י במאות הי"ז והי"ח), ירושלים תשמ"ג.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קהיר: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשוני האחרונים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
אלנוס

אלנוס או אלמון (שם מדעי Alnus; נקרא לעיתים בשמו האנגלי אלדר - Alder) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים ממשפחת השדריים, הכוללת גם את עץ השדר.
לסוג זה משתייכים כ-30 מינים של עצים ושיחים שחלקם מגיעים לגודל רב. פרטים מהסוג אלנוס נפוצים בעיקר באקלים ממוזג וביבשת אמריקה לאורך האנדים.

האלנוס נשיר ופרחיו מסודרים בעגילים ומואבקים בעיקר באמצעות הרוח אם כי גם באמצעות דבורים. המינים הנפוצים מסוג זה הם:
*אלנוס מאדים (Alnus Rubra), הגדל בחוף המערבי של אמריקה
*אלנוס לבן (Alnus incana), גדל במרכז וצפון אירופה ובצפון אמריקה הצפונית.
*אלנוס נפאלי (Alnus nepalensis) גדל ברחבי ההימלאיה, מפקיסטן דרך נפאל, צפון הודו, בהוטן, צפון מיאנמר למחוז יונאן בדרום-מערב הרפובליקה העממית של סין.
*אלנוס שחור (Alnus Glutinosa) הנפוץ באירופה.

==שימושים נפוצים==
קליפת העץ מכילה סליצין אשר ככל הנראה הופך בגוף לחומצה סליצילית.
האינדיאנים נהגו להשתמש בקליפת אלנוס מאדים לטיפול בבעיות בריאותיות שונות כגון: עקיצות חרקים וגירודים בעור וכן לטיפול בשחפת. מחקרים קליניים בני זמננו מאששים את הסברה שהאלנוס המאדים יעיל נגד מגוון של גידולים.

עץ האלנוס משמש לעיתים לבניית רהיטים וידוע בשל השימוש בו בייצור גיטרות חשמליות כשהידועות בהן הסטראטוקסטר והטלקסטר של פנדר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1754
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ מילר
*
ינון ברנתן

ינון בַּרנתן (נולד ב-1979) הוא פסנתרן ישראלי.

==ביוגרפיה==
ברנתן נולד בתל אביב. 

סבו היה יהודה בר-נתן, הנשיא השני של התאחדות התעשיינים. 

בן דודו הוא השחקן והקומיקאי רועי בר נתן. 

בגיל שלוש החל לנגן בפסנתר. בהיותו בן 11 הופיע לראשונה לפני קהל. הוא המשיך את לימודיו אצל פרופ' ויקטור דרביאנקו ומשנת 1997 המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון אצל מריה קוּרְצ'יוֹ (שלמדה בשעתה אצל ארתור שנאבל ואצל כריסטופר אֶלטון . בנגינתו ניכרת גם השפעתו של ליאון פליישר.

בשנת 2006 עבר לארצות הברית, שם הופיע עם תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו והתזמורת הסימפונית של יוסטון, וכן בניו יורק, בקרנגי הול, במרכז לינקולן ועוד. ברנתן הרבה להופיע באולמות הקונצרטים החשובים של אירופה, בהם רויאל פסטיבל הול בלונדון, אולם הקונצרטחבאו באמסטרדם, מוזיקפריין בווינה ואחרים. כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה בארצות הברית ובאירופה.

בין השאר הופיע ברנתן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת שווייץ המערבית, הקאמרטה הישראלית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית.

בתחום המוזיקה הקאמרית ברנתן חבר באגודה למוזיקה קאמרית של מרכז לינקולן והופיע בנגינת מכלול הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן עם הכנרת ליזה פרשטמן. ברנתן ניגן עם רביעיית ירושלים ועם כנרים שונים, בהם מרים פריד וצ'ו-ליאנג לין . ב-14 בפברואר 2014 הופיע ברנתן בקונסרבטוריון ע"ש לין ותד אריסון ברסיטל מיצירות ברהמס, ברבר, שוברט וראוול.

ברנתן מזמין ומבצע יצירות של מלחינים בני זמננו, בהם ג'ורג' קראמב, ג'ודית ויר, אבנר דורמן ואחרים.

== פרסים, מלגות ואותות הוקרה ==
* פרס אנדרו וולף לפסנתרן קאמרי מצטיין
* 2009 - מלגת אברי פישר

כתב העת "גרמופון" המליץ בשנת 2006 על אלבום הבכורה של ינון ברנתן, בו הקליט מיצירות שוברט, והגדיר אותו "שוברטיאן מלידה".

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://web.archive.org/web/20101009103429/http://www.inonbarnatan.com/web/home.aspx אתר הבית של ינון ברנתן]

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
נמק חריף של האבוביות

נמק חריף של האבוביות (ATN - Acute tubular necrosis) הוא מצב בו יש נמק (מוות) של תאים באבוביות הכליה, האחראי להעביר את השתן אל השופכן תוך כדי ספיגה מחדש של מים ומומסים אחרים. תאי אבובית מחדשים את עצמם באופן סדיר ולכן אם מוסר גורם הנמק אז סיכויי ההתאוששות של הכליה גבוהים. נמק חריף של האבוביות הוא אחד הגורמים הנפוצים ביותר לאי ספיקת כליות חריפה. המצאות גלילים של תאי אפיתל בצבע "חום בוץ" בשתן הוא ממצא אבחנתי מובהק לנמק חריף של האבוביות.

==סיווג==
נמק חריף של האבוביות מסווג לאיסכמי ולטוקסי. המצב הטוקסי נובע מחשיפה של תאי האבובית לחומר רעיל לכליות (נפרוטוקסי). המצב האיסכמי נובע מחוסר אספקת חמצן לתאי האבובית. תאי האבובית רגישים במיוחד לחוסר חמצן עקב המטבוליזם הגבוה שלהם.

==אבחון==
נמק חריף של האבוביות נחשב כגורם לאי ספיקת כליות חריפה ממקור כלייתי (בניגוד לגורמים לפני או אחרי הכליה). האבחנה נעשית על פי ממצא של FeNA > 3 (הפרשת נתרן גבוהה בשתן) והמצאות גלילים חומים בבדיקת שתן. בהיסטופתולוגיה (ביופסיה מן הכליה תחת מיקרוסקופ) ניתן לראות נמק מקומי של תאי האפיתל באבוביות הכליה יחד עם אובדן או קרע מקומי של ממברנת הבסיס.

קטגוריה:כשל כלייתי
בזמן שישנת

בזמן שישנת (באנגלית: While You Were Sleeping) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1995 בבימויו של ג'ון טרטלטאוב. בסרט מככבים סנדרה בולוק, ביל פולמן ופיטר גלאגר.

==עלילה==
לוסי אלינור מודרץ (סנדרה בולוק) צעירה ערירית, היא קופאית ברכבת העילית של שיקגו, המתאהבת בנוסע קבוע שעובר בדלפקה, פיטר קאלאהן (פיטר גלאגר). היא נאלצת לעבוד בחג המולד, ופיטר העובר שם נשדד על ידי שני גנבים שמשליכים אותו למסילת הרכבת. לוסי ממהרת להציל אותו מהרכבת. כשהם מגיעים לבית החולים, הרופאים מסרבים לתת ללוסי להיכנס כדי לראות את פיטר כיוון שהיא לא קרובת משפחה, ומתוך ייאוש היא אומרת לעצמה שהיא הייתה אמורה להתחתן איתו. אחת האחיות שומעת את זה, וכשמשפחת קאלהאן מגיעה כדי לבקר את פיטר, היא מספרת להם על ארוסתו של פיטר, לוסי. בני המשפחה שמחים לדעת שלפיטר יש ארוסה שמתחבבת עליהם מיד, ולוסי לא מצליחה להעמיד אותם על טעותם. בהמשך היא פוגשת את ג'ק (ביל פולמן), אחיו של פיטר. תחילה הוא חושד בה שהיא אינה ארוסתו של אחיו אך עם הזמן הוא מתאהב בה ואף היא מתאהבת בו. כשפיטר מתעורר ומגלה לידו את לוסי האמורה להיות ארוסתו, בעוד הוא לא זוכר שהיו אי פעם בקשר, משפחתו בטוחה שהוא סובל מאמנזיה. פיטר מחליט להתחתן עם לוסי. בתחילת טקס החתונה לוסי מגלה את האמת לכולם והחתונה מתבטלת. ביומה האחרון בעבודה, מגיעים ג'ק וכל משפחת קאלאהן לדלפק הרכבת וג'ק מציע לה נישואים.

==צוות שחקנים==
* סנדרה בולוק – לוסי מודרץ
* ביל פולמן – ג'ק קאלאהן
* פיטר גלאגר – פיטר קאלאהן
* פיטר בויל – אוקס קאלאהן
* גליניס ג'ונס – אליס
* מיקול מיקריו – מידג' קאלאהן
* ג'ק וורדן – סול

==ביקורות והכנסות==
הסרט קיבל ביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ־85% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי. סנדרה בולוק הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בקומדיה או במיוזיקל. בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-9.2 מיליון דולר בארצות הברית בלבד. הסרט הכניס כ-81 מיליון דולר בארצות הברית וכ-101 מיליון דולר בשאר העולם, מה שמסכם את הכנסותיו ב-182 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1995
מהגוני

מהגוני (שם מדעי: Swietenia macrophylla ;באנגלית: mahogany) או תולענה הוא עץ קשה וממורט שגונו חום-אדמדם, המשמש חומר גלם לתעשיית הרהיטים והגיטרות החשמליות.

== היסטוריה ==
עצי המהגוני נתגלו לאנשי המערב במאה ה-16 עת הגיעו נוסעים ספרדים לאיי הודו המערבית שליד יבשת אמריקה. הם השתמשו בעצים אלה כדי לתקן את ספינותיהם. אך כחומר גלם לייצור רהיטים נודע המהגוני רק בראשית המאה ה-18.

עץ המהגוני, הנמנה עם משפחת האזדרכתיים, מגיע לגובה רב. עליו גדולים ומנוצים ופרחיו קטנים, פירותיו מעוצים, ובהתבקעם הם משחררים זרעים מכונפים.

עד למחצית השנייה של המאה ה-19 נכרתו רוב עצי המהגוני הגדלים באמריקה התיכונה, שהם מין שונה, הנמנה גם הוא עם משפחת האזדרכתיים. בתקופה מאוחרת יותר יוצרו רהיטים גם מן העצה של עצים אחרים מבני משפחת האזדרכתיים, הגדלים בארצות שונות במערב אפריקה. עצים אלה נקראים מהגוני אפריקני. עצת המהגוני קשה וכבדה. פסלים ומגלפים בעץ מרבים להשתמש בה.

בישראל מרבים לגדל את האזדרכת, עץ נוי הנמנה עם אותה משפחה. פרחיו ורודים-סגולים ופרותיו הם בתי גלעין כדוריים וצהבהבים המשמשים כמזון לעופות שונים.

<gallery widths=200 heights=150>
Swietenia macrophylla wood.jpg|פיסת עץ מהגוני
WLA ima Mahogany card table American.jpg|שולחן מעץ מהגוני שנבנה ב-1828
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אזדרכתיים
קטגוריה:עצי יער האמזונאס
קטגוריה:ברזיל: עצים
פבלובו

סמל יצרנית האוטובוסים הרוסית פבלובו, 2010
אוטובוס חדיש מתוצרת פבלובו, 2009
חברת המניות המשולבת אוטובוסי פבלובו (ברוסית: "ОАО "Павловский автобус) היא יצרנית האוטובוסים הרוסית שמשרדה ומפעליה יושבים בעיר פבלובו, מחוז ניז'ני נובגורוד, ברוסיה. שמה הרשמי של החברה הוא "מפעלי האוטובוס של פבלובו על שם אנדריי ז'דאנוב".

==היסטוריה==
החברה הוקמה ב-1930 כשלוחה של חברת גא"ז. שנתיים לאחר מכן החלו לצאת מפס הייצור אוטובוסים על בסיס קבוע וב-1952 הפכה להיקרא בשם פא"ז - מפעל האוטובוסים של פבלובו (Павловский автобусный завод ,ПАЗ), על שם העיר בה שכנו המפעלים.
<br /><br />
החברה הוציאה ממפעליה מספר אוטובוסים פופולריים. בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 החברה הכינה דגמים מודרניים של אוטובוסים, בעיקר לנסיעות בינעירוניות.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20161002032437/http://autobus.ru/ אתר החברה] 
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
פ
קטגוריה:מחוז ניז'ני נובגורוד
בירלי לאגרן

בירלי לאגרן (בצרפתית: Biréli Lagrène; נולד ב-4 בספטמבר 1966) הוא גיטריסט ובסיסט צרפתי צועני. לאגרן פרץ לתודעה הציבורית בשנות השמונים כשניגן בסגנונו של ג'אנגו ריינהארדט ומאז נודע גם בסוגת הסווינג, הפיוז'ן והפוסט-בופ.

==קורות חייו==
לאגרן נולד בעיר Soufflenheim במחוז בא-רן בחבל אלזס בצרפת למשפחה מסורתית בקהילת צוענים והחל לנגן בגיטרה בגיל ארבע. אביו ואחיו של לגרן, היו אף הם גיטריסטים ולגרן סיפר כי הם השפיעו רבות על נגינתו. בגיל שמונה ניגן את קטעיו של ג'אנגו ריינהארדט ונחשב לילד פלא. בגיל 12 זכה בתחרות נגינה והחל במסע הופעות בגרמניה אשר בעקבותיו הקליט את אלבומו הראשון: Routes to Django: Live.
בהמשך נסע לארצות הברית שם פגש בנגני ג'אז מובילים ובהם סטפן גרפלי, בני גודמן ובני קרטר. בהמשך ניגן עם ג'אקו פסטוריוס ואל דימיולה.
בשנת 2002 חזר לאגרן למקורותיו והקליט שני אלבומי ג'אז צועני.

לאגרן ניגן בהרכבים רבים והקליט יחד עם מייק סטרן, רישאר גליאנו, סילואן לוק ועם ה-WDR Big Band מקלן.

== בתרבות ==

* המשורר איתיאל קריספין כתב שיר בשם 'בירלי לגראן' העוסק בין היתר, בלאגרן. השיר פורסם בכתב העת משיב הרוח.<ref></ref>

==דיסקוגרפיה==

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נגנים צרפתים
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1966
אוא"ז

ג'יפ אוא"ז פטריוט
אוּא"ז (ברוסית: ОАО «Ульяновский автомобильный завод», УАЗ) הוא מפעל רכבים באוליאנובסק ברוסיה, המייצר בעיקר רכבי שטח ומיניבוסים. המפעל הוקם לאחר שהממשל הסובייטי החליט על העברת מפעל זיל ממוסקבה. מומחים ממוסקבה הגיעו לאוליאנובסק ב-30 באוקטובר 1941 והחלו בהתארגנות להקמת המפעל. המפעל שייך היום (2010) לחברת ו"סברסטאל-אוטו" (Северсталь-авто). בתקופת מלחמת העולם השנייה המפעל היה שלוחה של זיל. מ-1942 החל המפעל לייצר מכוניות באופן סדיר. בשנות ה-60 של המאה ה-20, החל המפעל בייצור מודלים מתכנון עצמי. בין השנים 1947–1950, ייצר המפעל את המשאית גא"ז MM. ב-1974, המפעל ייצר את הרכב המיליון שלו.

מאז התפרקות ברית המועצות, שוקדת החברה על ייצור רכבי שטח ובאוגוסט 2008 יצא מהמפעל הג'יפ החדיש ביותר של החברה, רכב השטח אוא"ז פיק-אפ.

== ראו גם ==
* GAZ-69

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:יצרני רכב רוסיים
קטגוריה:יצרני רכב סובייטיים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אוליאנובסק
אורל (יצרנית רכב)

משאית מדגם אורל זאקרפטיה רוסית
מפעל כלי הרכב אורל (ברוסית: Уральский автомобильный завод) הוא יצרן המשאיות הגדול ביותר ברוסיה. המשאיות מיוצרות תחת המותג "אורל". מטה החברה בעיר מיאס במחוז צ'ליאבינסק, במרכז רוסיה. החברה נחשבת לחברת בת של גא"ז. המפעל הוקם ב-30 בנובמבר 1941 כשלוחה של מפעל הרכבים המוסקבאי על שם סטלין. ב-1962 קיבלה החברה את שמה הנוכחי "אורל". ב-21 בינואר 1986 מפס הייצור יצא הרכב המיליון. ב-2005 החברה נרכשה על ידי יצרנית הרכב גא"ז. החברה מייצרת משאיות צבאיות ומשאיות תובלה שונות.

בשנת 2008 משערי המפעל יצאו 15 אלף משאיות. משנת 2011 המפעל הוא חלק של "קבוצת גאז" בבעלות של אולג דריפסקה.

==קישורים חיצוניים==

* 

אורל
אברהם רזניק

אברהם רזניק (1909 - שנות ה-90) היה כדורגלן ישראלי והקפטן הראשון של נבחרת ארץ ישראל בכדורגל.

== קריירה ==
רזניק שיחק במכבי תל אביב בשנות ה-20 וה-30 כמגן ימני, ושימש גם כקפטן הקבוצה. רזניק נודע כבעל שליטה טובה בכדור, ונחשב למגן הימני הארצישראלי הטוב ביותר בתקופה שבה שיחק במכבי. הוא זכה בשלוש אליפויות (1929, 1936 ו-1937) ובשלושה גביעים (1929, 1930, 1933).

רזניק הוא גם מראשוני שחקניה של נבחרת ארץ ישראל/פלשתינה. הוא נטל חלק במסע המשחקים הראשון בתולדות הנבחרת, לקהיר ולאלכסנדריה, ביחד עם חמישה שחקנים יהודים נוספים, שחקנים ערבים ושחקנים בריטים, בהם נחלה הנבחרת שלושה הפסדים. לרשותו של רזניק שתי הופעות רשמיות במדי הנבחרת. הוא נטל חלק בתבוסה 1–7 ל במוקדמות מונדיאל 1934, ובעקבות התוצאה הודח על ידי המאמן שמעון רוטנר לקראת הגומלין. הוא השתתף במשחק החוץ נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1938, בו נחלה ארץ ישראל/פלשתינה הפסד.

רזניק השתתף במסעות המשחקים של מכבי לארצות הברית ב-1936 ולאוסטרליה ב-1939, בסיומו החליט להשתקע באוסטרליה ולא חזר עם הקבוצה לארץ. לאחר מכן עבר לארצות הברית ושם נפטר בשנות התשעים.

==קישורים חיצוניים==

* אשר גולדברג, [https://www.football.org.il/magazine/?itemid=%7B2D8FBC8B-B400-4B74-AA2A-80F32914099D%7D תיקון היסטורי: הרכב המשחק נגד יוון בשנת 1938], באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 22 בנובמבר 2010
* [http://www.eu-football.info/_player.php?id=17661 אברהם רזניק] באתר European Football 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארץ ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:יורדים מארץ ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
מפעל הקרונות של אורל

מפעל הקרונות של אורל (בשמו המקוצר אוּרַלוַואגוֹנְזָאבוֹד; ברוסית: ОАО «Научно-производственная корпорация „Уралвагонзавод“ имени Ф. Э. Дзержинского») הוא מפעל לייצור טנקי מערכה רוסיים, הממוקם בעיר ניז'ני טאגיל, במחוז סברדלובסק.

למעשה זהו יצרן טנקי המערכה הגדול בעולם. בין השאר מיוצר בו הטנק הרוסי המודרני ביותר – טנק T-90.

==היסטוריה==
המפעל נבנה בשנים 1936-1931, והחל לעבוד ב-11 באוקטובר 1936 כאשר משערי המפעל יצא קרון הרכבת הראשון. בהדרגה, בנוסף לייצור קרונות רכבת, המפעל ייצר טנקים לצורכי הצבא האדום.

במהלך מלחמת העולם השנייה כמחצית הטנקים מדגם T-34 היו מתוצרת המפעל. בשנות ה-60 וה-70 במפעל פותח ויוצר טנק T-72.

בשנת 2007 החליט הנשיא ולדימיר פוטין על הקמת תשלובת תעשייתית על בסיס המפעל תוך שילובה בתשלובת מפעלים נוספים. 

בשנת 2008 המפעל ייצר 175 טנקים - המספר הגדול ביותר שיוצר בשנה החל מהתפרקות ברית המועצות. 62 טנקי T-90A עבור משרד ההגנה הרוסי, 60 טנקי T-90S להודו ו-53 טנקי T-90SA לאלג'יריה. ייצור קרונות רכבת וכלי רכב אזרחיים תפס שני שלישים מסך כל פס הייצור בשנת 2008, הנחשבת לפורייה מבחינת ייצור טנקים רוסיים. במאי 2010 בוטל הפרויקט של טנק T-95 החדיש עם הודעתו של משרד ההגנה הרוסי על הפסקת המימון לתוכנית. בסוף העשור השני של המאה ה-21 הסתיים פיתוח טנק T-14 ארמטה ונחתם חוזה עם משרד ההגנה הרוסי על תחילת אספקות של הסדרה הראשונה.

בדצמבר 2016 הפך לחלק מחברת רוסטך.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוסטך
קטגוריה:תעשיית נשק ברוסיה
קטגוריה:חברות ממשלתיות ברוסיה
קטגוריה:תעשיית נשק בברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:גופים רוסים שהוטלו עליהם סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית
מפעל קירוב

מפעל קירוב (ברוסית: Кировский завод) הוא אחת מהחברות הגדולות ביותר בסנקט פטרבורג, רוסיה, בעלת היסטוריה נרחבת השזורה גם בתולדות העיר. המפעל הוקם ב-1801.

==היסטוריה==
המפעל הוקם ב-28 בפברואר 1801 על פי צו קיסרי של הקיסר פאבל הראשון, עם העברת מפעל הפלדה של קרונשטדט. בין השנים 1868–1880 המפעל היה בבעלותו של ניקולאי פוּטילוֹב, איש עסקים ומהנדס רוסי, שעל שמו נקרא המפעל החל מ-1868 ועד 1917. בשנת 1900 המפעל היה ממפעלי המתכות המתקדמים באירופה וב-1905 היה במרכז מהפכת 1905 כאשר פועלי המפעל יצאו להפגין מול הצאר בכיכר הארמון שבעיר.

במאי 1917 לנין נאם בפני פועלי מפעל זה, שוטח את השקפותיו הסוציאליסטיות. נכון לפברואר 1917 המפעל היה למפעל הארטילרי הגדול ביותר בפטרוגרד והועסקו בו כ-36 אלף עובדים. ב-1922, לאחר הלאמת המפעל, הוא נקרא בשם "הפוטילובץ האדום". המפעל ייצר קרונות לרכבות, טנקים (המפעל ייצר בין השאר את טנק KV הנודע), מאז 1934 המפעל מכונה בשם מפעל קירוב, על שם ראש העיר, סרגיי קירוב שנרצח באותה שנה. בש נת 1938 יצחק זלצמן מונה למנהל המפעל והוא קידם ייצור טנקים במפעל. המפעל תרם רבות לתעשיית המלחמה הסובייטית בתקופת מלחמת העולם השנייה וספג אבדות כבדות בעת המצור על לנינגרד.

ב-1992 הוקמה חברת מפעל קירוב, כבעלת המניות במפעל. המפעל ייצר טרקטורים שונים ומחזיק בבעלות פטנט רשום על טרקטור "קירובץ". המפעל ייצר גם מספר דגמים של חשמליות מדגם פוטילוב, על שם הבעלים הראשונים.

נכון לשנת 2015 מועסקים במפעל כ-5,900 עובדים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תעשיית נשק ברוסיה
קטגוריה:סנקט פטרבורג: חברות 
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:תעשיית נשק בברית המועצות
אלון ברומר

אלון ברומר (נולד ב-5 בנובמבר 1973 ביוהנסבורג שבדרום אפריקה) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הקשר בקבוצת מכבי תל אביב. אחיו התאום הוא הכדורגלן גדי ברומר אשר שיחק לצידו במכבי תל אביב. במהלך שנותיו במועדון זכה בשלוש אליפויות (1991/1992, 1994/1995, 1995/1996), שני גביעי מדינה (1993/1994, 1995/1996) וגביע טוטו (1992/1993) אחד.

==קריירה==
ברומר שיחק לסירוגין במחלקות הנוער של מכבי תל אביב והפועל רעננה, העיר בה התגורר. בקבוצת הנוער של הפועל רעננה שיחק כחלוץ מרכזי ואף הבקיע 28 שערים בעונה אחת. ב-18 בינואר 1992 ערך ברומר הופעת בכורה בליגה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב בניצחון 3–1 על מכבי נתניה.

עונת 1994/1995, בה זכתה מכבי תל אביב באליפות, נחשבת כעונת הפריצה של ברומר, שכבש שלושה שערים ב-26 משחקי ליגה, כאשר החשוב והמשמעותי שבהם היה השער שהבטיח את האליפות ה-16 בתולדות המועדון, במחזור הסיום, במשחק חוץ דרמטי מול הפועל באר שבע שלא נוצחה באותה עונה בביתה עד לאותו מחזור. משחק זה הסתיים בתוצאה 1–0 לזכות מכבי תל אביב משער נגיחה של ברומר עם סיום המחצית הראשונה.

ב-30 בספטמבר 1995, במהלך המחזור השלישי של עונת 1995/1996 נגד הפועל חיפה, נפגע ברומר במהלך תיקול של אלון חלפון ורגלו נשברה. למרות הפציעה הקשה, ברומר חזר לשחק עוד באותה עונה ואף היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב בדאבל בסיום אותה עונה כשהוא כובש את אחד השערים בניצחון 4–1 בגמר גביע המדינה מול עירוני ראשון לציון.

באמצע עונת 1998/1999 עבר ברומר לקבוצת עירוני ראשון לציון, ולאחר שנה וחצי במועדון חזר למכבי תל אביב, ובשנת 2001 פרש ממשחק פעיל.

לזכותו של ברומר שתי הופעות במדי נבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו במדי בנבחרת הלאומית ערך ב-20 בספטמבר 1995 במשחק הפרידה מאלי אוחנה מול אורגאווי (3–1 לטובת ישראל).

== לאחר הפרישה ==
לאחר פרישתו ממשחק פעיל החל ברומר לאמן את קבוצת הנוער של הפועל הוד השרון ואחר כך גם את קבוצת הבוגרים. בהמשך אימן גם את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב.

==תארים==
;מכבי תל אביב
*אליפות: 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996
*גביע המדינה 1993/1994, 1995/1996
*גביע הטוטו: 1992/1993

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.maccabi-tlv.co.il/past-players/1165/אלון-ברומר/#content עמוד השחקן] באתר הרשמי של מכבי תל אביב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל הוד השרון
קטגוריה:תאומים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי דרום אפריקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
יעקב אלמולי

הרב יעקב אלמולי{{תמונה להחלפה}}
יעקב אלמולי (ברומנית: Iacov (Jacques) Almuly, 1874 - 11 במאי 1966) היה הרב האחרון של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה.

==ביוגרפיה==
יעקב אלמולי נולד בבוקרשט במשפחה יהודית ספרדית שומרת מסורת שחלק מבניה כבר שימשו כרבנים ומנהיגים של הקהילה היהודית הספרדית ברומניה. אביו היה מנחם דוד אלמולי ובין אבותיו היה גם החזן גבריאל פאפו. דודו, משה יצחק אלמולי, היה רב הקהילה הספרדית של בוקרשט באמצע המאה ה-19.

יעקב אלמולי היה יהודי דתי ובקי בתורה והוסמך כרב על ידי רבנים ספרדים אחרים מבני הקהילה ברומניה. למרות הסמכתו לרבנות הוא העדיף לפעול בתחום הכלכלי והבנקאי, אך היה פעיל גם במסגרת הקהילתית ואף שימש כסגן נשיא הקהילה. הוא עסק בנושא החינוך ובעיקר לימודי השפה העברית והמסורת הדתית הספרדית במסגרת בית הספר הקהילתי המודרני.

בשנת 1948, לאחר מות הרב מרדכי אשכנזי, התבקש אלמולי לקבל לידיו את תפקיד הרב של הקהילה היהודית הספרדית בבוקרשט והוא הסכים. בשנת 1949, כשפורקה הקהילה היהודית הספרדית והפכה לסקציה הספרדית בפדרציית הקהילות היהודיות של רומניה, מילא אלמולי את תפקידו במסגרת חדשה זו. היות שבית הכנסת הספרדי הגדול, "קהל גראנדה" נהרס על ידי הלגיונרים במרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט, כיהן אלמולי בבית הכנסת הספרדי "קהל קדוש שלום".

אלמולי פרסם בשנת 1964, ב"רביסטה קולטולוי מוזאיק" (Revista Cultului Mozaic) היסטוריה קצרה של הקהילה הספרדית ברומניה. הוא נפטר בגיל 92 ובניו פרץ ומנחם מקס אלמולי המשיכו בניהול התפילה בבית הכנסת הספרדי עד לפירוקו בשנת 1988.

== לקריאה נוספת ==
*ברוך טרקטין, לוסיאן-זאב הרשקוביץ, אנציקלופדיה ליהדות רומניה במאות הט"ז-כ"א, מוסד הרב קוק, 2012.

קטגוריה:ילידי 1874
קטגוריה:רבנים רומנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:יהודים ספרדים ברומניה
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1966
אוניברסיטת תעלת סואץ

סמל אוניברסיטת תעלת סואץ
אוניברסיטת תעלת סואץ (בערבית: جامعة قناة السويس) היא אוניברסיטה מצרית הפועלת באזור תעלת סואץ בשלושה קמפוסים, בפורט סעיד, אסמאעיליה ואל עריש. האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי של נשיא מצרים אנואר סאדאת בשנת 1976, והחלה בקליטת תלמידים בשנת 1977.

באוניברסיטה פועלות 28 פקולטות ולומדים בה למעלה מ-20,000 סטודנטים. באוניברסיטה פועלים 53 מרכזי מחקר בתחומי החינוך ופיתוח קהילתי.

בקמפוס איסמעליה פועלות פקולטות להנדסה, חקלאות, מדעים, חינוך, רפואה, רפואה וטרינרית, מסחר, רפואת שיניים, מחשבים ומידע, רוקחות, תיירות ומלונאות, מדעי הרוח וסיעוד.

בקמפוס פורט סעיד, הנקרא אף קמפוס סואץ, פועלות פקולטות לחינוך, הנדסת מכרות ונפט, מסחר, חינוך הנדסי ומדעים.

בקמפוס אל עריש, הנקרא אף קמפוס צפון סיני, פועלות פקולטות לחינוך ולמדעי החקלאות והסביבה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מצרים: אוניברסיטאות ומכללות
הנס פון זקט

יוהנס "הנס" פרידריך לאופולד פון זקט (בגרמנית: Johannes "Hans" Friedrich Leopold von Seeckt; 22 באפריל 1866 – 27 בדצמבר 1936) היה גנרל גרמני, מפקד צבא גרמניה (רייכסווהר) לאחר מלחמת העולם הראשונה.

==ביוגרפיה==
זקט נולד למשפחת אצולה פומרנית, לאב שהיה גנרל פרוסי. בניגוד לגנרלים אחרים בני זמנו הוא לא למד בבית ספר צבאי, אלא למד בבית ספר רגיל בשטרסבורג ולאחר סיום לימודיו בשנת 1885 התגייס לצבא.

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, כיהן זקט כראש מטה בדרגת אוברסט בארמייה השלישית. הוא צעד ביחד עם הגייסות לתוך צרפת בתחילת המלחמה והוכיח את עצמו בקרב. במרץ 1915 הוא היה לראש המטה של הארמייה ה-11, בפיקודו של אוגוסט פון מקנזן ונחשב לאדריכל הניצחון הגדול של מתקפת גורליצה-טרנוב, עליה זכה בפור לה מריט. ביוני 1915 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, ובספטמבר 1915 השתתף בקרב נגד סרביה בטימישוארה. ביוני 1916 הוא היה לראש המטה של הארמייה האוסטרו-הונגרית השביעית.

בספטמבר 1919 הוא מונה למפקד הראשון של משרד הגייסות הגרמני שהחליף את המטה הכללי שפורק בהתאם לחוזה ורסאי. לאחר הפוטש של קאפ הוא התמנה למפקד הצבא הגרמני. זקט הלך על חבל דק בין התנגדותו לרפובליקת ויימר לבין הגנה על הרפובליקה ומניעת פוטש של הצבא. בעת המשבר של סוף 1923 הוא כתב לגוסטב פון קאהר שהחוקה של ויימר מנוגדת להשקפתו הפוליטית, אולם סירב לקחת חלק בפעולה נגד הממשלה. בשנת 1926 הוא פרש לגמלאות.

בשנים 1930–1932, כיהן זקט כחבר הרייכסטאג מטעם מפלגת העם הגרמנית. בין השנים 1933–1935 הוא נטל חלק ראשי בסיוע צבאי גרמני שהושיטה גרמניה לצ'יאנג קאי שק. זקט גם יעץ לקאי שק במישור הפוליטי, בין השאר יעץ לו להימנע מעימות חיצוני כל עוד הצבא שלו לא סיים את הרפורמה שלה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים ברייכסווהר
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי מסדר המג'ידיה
קטגוריה:מעוטרי מסדר אוסמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1866
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1936
הבית באגם

הבית באגם (באנגלית: The Lake House) הוא סרט דרמה רומנטי אמריקאי משנת 2006, שביים אלחנדרו אגרסטי, בכיכובם של קיאנו ריבס, סנדרה בולוק, שוהרה אע'דאשלו, דילן וולש וכריסטופר פלאמר. הסרט מבוסס על סרט קוריאני בשם "Il Mare" משנת 2000.

==עלילה==
ב-2006, ד"ר קייט פורסטר עוזבת בית ליד אגם בוויסקונסין לטובת שיקגו. היא משאירה פתק בתיבת הדואר לדייר הבא, בו היא מספרת שטביעות כפות הרגליים על גבי השביל המוביל לבית, היו לפני שהיא הגיעה. ב-2004, שנתיים קודם לכן, האדריכל אלכס ויילר מגיע לבית באגם ומוצא את מכתבה של קייט. הבית אמנם מוזנח, אך אין שום טביעות רגליים בנמצא. בעוד הוא משפץ את הבית, מגיח כלב ומשאיר טביעות על השביל אותו צבע, בדיוק היכן שתיארה קייט. אלכס משאיר בעצמו פתק בתיבת הדואר, בו הוא שואל את קייט כיצד ידעה על טביעות הרגל. 
קייט ואלכס ממשיכים להתכתב. פעם אחת הם מחליטים להפגש אך אלכס לא מופיע לפגישה. קייט מחליטה להפסיק את הקשר עקב המקרה. שנתיים מאוחר יותר היא מגלה שאלכס נהרג בתאונת דרכים שהיא הייתה עדה לה, ולכן לא הגיע לפגישה שלהם. קייט חוזרת לבית באגם ושולחת מכתב לאלכס שבו היא מבקשת ממנו שיחכה שנתיים ורק אז יבוא לבית, והוא אכן מגיע.

==צוות השחקנים הראשי==
* קיאנו ריבס - אלכס ויילר
* סנדרה בולוק - קייט פורסטר
* שוהרה אע'דאשלו - ד"ר אנה קלאניסקי
* דילן וולש - מורגן פרייס
* כריסטופר פלאמר - סיימון ג'יי ויילר
* אבאן מוס-בכרך - הנרי ויילר
* לין קולינס - מונה

==ביקורות והכנסות==
הביקורות על הסרט היו בעיקר חיוביות. אך רבים מהמבקרים ביקרו את הסרט על ליקויים בעלילה. למרות זאת בולוק קיבלה את פרס נבחרי הנוער (Teen Choice Award). הסרט עלה לאקרנים ב-16 ביוני 2006. בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-13.6 מיליון דולר, מה שדירג אותו במקום הרביעי באותו שבוע. בסיכום הכנסותיו של הסרט הוא גרף רק כ-52,330,111 מיליון דולר בארצות הברית וכ-62,500,000 מיליון דולר בחו"ל.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2006

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי מסע בזמן
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים בכיכובו של קיאנו ריבס
גשר סנטה טריניטה

גשר סנטה טריניטה, מן המראות המוכרים יותר של העיר [[פירנצה]]
גשר סנטה טריניטה (באיטלקית: Ponte Santa Trìnita; מילולית: גשר השילוש הקדוש) הוא שמו של גשר מתקופת הרנסאנס בעיר פירנצה, איטליה, מעל נהר ארנו. הגשר קרוי על שם כנסייה הנמצאת בסמוך לו. גשר סנטה טריניטה הוא גשר קשת אליפטי העתיק בעולם. שלוש קשתות הגשר מעניקות לו מראה ייחודי בעידונו. מפתח הקשתות החיצוניות הוא 29 מטר בעוד מפתח הקשת המרכזית הוא 32 מטר. 

הגשר נבנה על ידי האדריכל ברתולומאו אמאנאטי בן פירנצה בין השנים 1567 עד 1569. הוא שוכן במורד הזרם מפונטה וקיו, הידוע ממנו, ומהווה נתיב תנועה מרכזי בעיר העתיקה של פירנצה מתקופת ימי הביניים. במיקום הגשר ניצבו גשרים אחרים מאז המאה ה-13. גשר עץ שנבנה במקום בשנת 1252 נסחף בזרמי שיטפונות שבע שנים לאחר בנייתו, ואחריו נבנה גשר אבן אשר נהרס אף הוא בשיטפון בשנת 1333. גשר בן חמש קשתות שנבנה על ידי טדאו גאדי נהרס בשנת 1557, ולאחריו נבנה גשר סנטה טריניטה על ידי אמאנאטי. את הגשר מעטרים ארבעה פסלי עונות השנה, אשר נוספו לו בשנת 1608, כחלק מחגיגות חתונת הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השני דה מדיצ'י, עם הארכידוכסית מריה מדלנה (Maria Maddalena) מאוסטריה: הפסל המסמל את ה"אביב" יצירתו של פייטרו פרנקווילה, "קיץ" ו"סתיו" של ג'ובאני בטיסטה קאצ'יני, ו"חורף" של טדאו לנדיני (Taddeo Landini).

ב-8 באוגוסט 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, נהרס הגשר על ידי הכוחות הגרמנים הנסוגים, אולם נבנה מחדש בשנת 1958 לאחר שאבני הגשר המקוריות נימשו מתוך נהר ארנו ואילו אבנים שאבדו נחצבו מן המחצבה שבה נחצבו אבני הגשר במאה ה-16.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Taddeo Landini "L'Inverno"- Statua all'imbocco-3-Ponte Santa Trìnita.jpg|חורף
קובץ:Giovanni Caccini, estate 02.JPG|קיץ
קובץ:Pietro francavilla, primavera, 12.JPG|אביב
קובץ:Giovanni Caccini - Autunno . Ponte Santa Trinita.jpg|סתיו
</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

* [http://en.structurae.de/structures/data/index.cfm?ID=s0002021 פרטים על מבנה הגשר] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סנטה טריניטה
קטגוריה:פירנצה: מבנים
מכירה פומבית (תוכנית רדיו)

במסגרת התוכנית "מכירה פומבית" ולקראת תחילת מבצע חורף חם לקשישים על ידי עמותת "עם יפה עם אחד" התאספו כל הפעילות של העמותה בבית הנשיא [[עזר ויצמן ורעייתו ראומה שנתנה חסותה למבצע. בתמונה מופיעים (מימין לשמאל): יו"ר העמותה נעמי שדמי, נשיא בית המשפט העליון בדימוס משה לנדוי, אשת נשיא המדינה ראומה ויצמן ומפיקת התוכנית ברדיו רחל הרמתי, ובידם הדפס של טריפטיך של מרדכי ארדון, שנתרם למכירה הפומבית.]]
שידורה של תוכנית הרדיו האינטראקטיבית "מכירה פומבית" החל ב-1970 ברשת ב' של קול ישראל, והיווה מעין מהפכה בגישה לתוכניות רדיו טלפוניות אינטראקטיביות. הוגי התוכנית ויוזמיה, שמואל שי וזאב ענר, הציעו לערוך מכירה פומבית רדיופונית, ובאמצעותה לאסוף כסף למטרה חברתית בעלת חשיבות לאומית. השניים פנו לדב בן מאיר (לימים חבר הכנסת) מנכ"ל "האגודה למלחמה בסרטן" שנלהב לרעיון ומינה את לאה מרדור, יד ימינו אז במבצעים גדולים, לעמוד בראש הצוות שילווה את התוכנית.

מתנדבות "האגודה למלחמה בסרטן" אספו את הפריטים שהוצעו למכירה, חלקם הגדול פריטים בעלי ערך נוסטלגי אך גם מסחריים, והפריטים הוצעו למכירה למאזינים בשיטה של מכירה פומבית כאשר על הקו התחרו בעת ובעונה אחת כמה מאזינים. מתנדבות האגודה קיבלו את מאות הטלפונים של המאזינים, שחלקם אף תרמו שוב את הפריט למכירה. התוכנית שודרה במשך כמה שעות אחת לחודש, והכסף הרב שנאסף בשידורים הללו, שנמשכו שלוש שנים, סייע בהקמת ההוסטל של "האגודה למלחמה בסרטן" בגבעתיים.

הצלחת התוכנית הביאה לכך שהנהלת "קול ישראל" החליטה לחדשה בשנת 1989 והשידור הופקד בידי זאב ענר כמגיש ורחל הרמתי כמפיקה. התוכנית הראשונה בסבב החדש שודרה ב-18 במאי 1989 והכנסותיה הוקדשו לארגון נכי צה"ל. התוכנית הייתה עד מהרה לאחת מתוכניות הדגל של "קול ישראל", ובין האגודות והעמותות שלמענן נאסף הכסף במכירה הפומבית היו: "אל סם", "אגודת יד ביד", "אגודת ניצן", "שמע", "אקים - גג לילד המפגר", בתי החולים של תל אביב, "ארגון נשי הדסה בישראל", "עם יפה עם אחד", "המועצה לישראל יפה", ועוד.

בין הפריטים המעניינים שנאספו היו: מעטפת בולים יקרת ערך תרומת הנשיא חיים הרצוג; סוס עץ ובקבוק שמן זית מעשי ידיו של ח"כ רפאל איתן ותרומתו; מרבד בוליביאני תרומת ח"כ שלמה הלל; תכשיט שקיבלה ראומה ויצמן בעת ביקור של עזר ויצמן במצרים; מסגרת עץ עבודת יד שקיבל שמעון פרס מיו"ר הפרלמנט בנפאל; מגילת אסתר כתובה על קלף מהמאה ה-18 תרומת "סותבי'ס"; האוטוביוגרפיה של מנחם בגין "המרד" בחתימתו; פורטרט של טדי קולק שצייר חיים טופול שגם תרם את הציור לתוכנית; פסל עץ שקיבל השר מוטה גור ממובוטו נשיא קונגו; מגילת היסוד של המושבה מגדיאל תרומת ח"כ גדליה גל; משקפת חד עינית שקיבל משה דיין מיפן עם הקדשה "לשימושו האישי של שר הביטחון" – תרומת רחל דיין; פסל של מאנה כץ; ליתוגרפיה של יעקב אגם; כדורסל ועליו חתימות כל שחקני מכבי תל אביב תרומת אריה ברנוביץ; עמוס מנסדורף נפרד מהמחבט האחרון שלו בחתימת ידו.

בין האמנים והאישים שנרתמו לעזרת האגודות והעמותות ובאו לאולפן להמריץ את המאזינים לרכוש את הפריטים: יהורם גאון, חיים טופול, ציפי שביט, דודו דותן, חנה לסלאו, דורון ג'מצ'י.

קטגוריה:תוכניות רדיו בקול ישראל
וילמט

וילמט (באנגלית: Wilmette) הוא יישוב עירוני במחוז קוק במדינת אילינוי שבארצות הברית.

היישוב ממוקם 23 קילומטרים צפונית למרכז העסקים הראשי של עיר שיקגו (או לחלופין 5 קילומטרים מן הגבול הצפוני של העיר שיקגו) ובו אוכלוסייה של 27,651 תושבים, לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000.

בשנת 2007, וילמט דורגה במקום השביעי כמקום הטוב ביותר לגדל ילדים בארצות הברית, לפי המגזין "ביזנס ויק" .

== דמוגרפיה ==
על פי נתוני מפקד האוכלוסין משנת 2000, התגוררו באותה העת בווילמט 27,651 תושבים. צפיפות האוכלוסין הממוצעת הייתה 1,983 נפש לקמ"ר.

בין תושבי הפרוור 89.66% לבנים, 0.56% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.04% אינדיאנים, 8.16% אסייתיים ו-1.58% אחרים. היספנים ולטינים (אשר יכולים להשתייך לכל אחד מהגזעים המוזכרים מעלה) היוו 2.08% מכלל אוכלוסיית הפרוור.

29.7% מכלל אוכלוסיית הפרוור הייתה מתחת לגיל 18, 3.6% היו בין הגילאים 18–24, 21.7% היו בין הגילאים 25–44, 27.8% היו בגילאים 45–64 ו-17.2% היו מעל לגיל 65. הגיל החציוני היה 42. על כל 100 נשים היו 91.8 גברים. על כל 100 נשים מעל גיל 18 היו 84.9 גברים.

ההכנסה החציונית למשק בית בפרוור הייתה 120,469 דולרים וההכנסה החציונית למשפחה במחוז הייתה 149,104 דולרים. ההכנסה החציונית של הגברים במחוז הייתה 97,143 דולרים לעומת 50,007 דולרים של הנשים. ההכנסה לנפש הייתה 55,611 דולרים. כ-1.3% מכלל המשפחות ו-2.3% מכלל האוכלוסייה היו מתחת לקו העוני. 1.6% מהתושבים שמתחת גיל 18 ו-4.7% מהתושבים שמעל גיל 65 נמצאו תחת קו העוני.

== אתרי עניין בפרוור ==
בית התפילה הבהאי בווילמט]]
* בית התפילה הבהאי – בית התפילה הבהאי היחיד בצפון אמריקה. ממוקם בווילמט.
* בתחומי הפרבר נמצאים שני בתים שתוכננו על ידי האדריכל פרנק לויד רייט.
* [http://www.ilholocaustmuseum.org/ מוזיאון השואה של וילמט].

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.city-data.com/city/Wilmette-Illinois.html סטטיסטיקה, מפות ומידע נוסף על וילמט ב-data.com]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אילינוי: נורת' שור
קטגוריה:אילינוי: כפרים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1872
איתי ג'רופי

איתי ג'רופי (נולד ב-20 בפברואר 1994) הוא זמר, מוזיקאי ומדבב ישראלי.

==ביוגרפיה==
ג'רופי החל ללמוד פיתוח קול בשנת 2003, והחל את דרכו בטלוויזיה כאשר ביצע בשנים 2004-2007 למעלה ממאה שירים לתוכניות טלוויזיה, קלטות וידאו וערוצי ילדים. בהדרגה עבר משירה לדיבוב בתוכניות ילדים שונות, ולעיתים דיבב מספר דמויות בקולות שונים באותה תוכנית.

ב-2006 דיבב בסרט חוות הקסמים. באותה שנה שר וקריין בסידור האינטראקטיבי "שמע קולנו", המיועד לציבור הדתי. 

בשנת 2007 החל לדבב את דייגו בסדרה "מגלים עם דורה", והמשיך לדבב את דמותו ב"רוץ, דייגו, רוץ!" (2008). בשנת 2008 דיבב מספר דמויות בסדרה "בן 10". מ-2009 הוא מדבב את דמותו של חידני בתוכנית הנושאת את שמו, וכן את ליאו מהסדרה "חבורת איינשטיין" וקיפ מ"גיבורי העיירה" בערוץ הופ!. בערוץ "יס בייבי" מדבב את הפרה סימה בתוכנית "כיף של חווה", ובערוץ לוגי מדבב את שימיווי בסדרה "אינאמי".

בשנים 2009-2010 דיבב בערוץ הילדים את מארק בסדרה "סוכני העל" (ספין אוף לסדרה טוטלי ספייס). בסדרה "שב"כ - שירות ביטחון כיתה" דיבב את דמותו הבריונית של ברט.

בשנת 2013 דיבב את ת'אנק בסרט "הקרודים".

ג'רופי שר שירי פתיח של מספר תוכניות לילדים ונוער, בהן "מרטין על הבוקר", "האיגלו של טרלה" ו"פרנקלין וחברים".

בשנת 2012 התגייס לצה"ל. לאחר שחרורו החל ללמוד בבית הספר למוזיקה רימון.

בשנת 2014 החל לצאת במופע "איתי ג'רופי במופע להקה" ברחבי הארץ, בביצוע שירים מקוריים פרי עטו.

בשנת 2015 דיבוב בסרט הקולנוע "גולשים על הירח".

בשנת 2016 עבר לארצות הברית ולמד במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, מסצ'וסטס.

==קישורים חיצוניים==

* צבי דובוש, [http://www.ishim.co.il/article.php?articleId=15 ריאיון עם ג'רופי], באתר "אישים"

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1994
קטגוריה:בוגרי מכללת ברקלי למוזיקה
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
אלון נתן

אלון נתן (נולד ב-26 בינואר 1967) הוא כדורגלן עבר ומנכ"ל ישראלי.

ככדורגלן שיחק בעמדת הקשר ההתקפי במכבי תל אביב, בני יהודה תל אביב ונבחרת ישראל. נתן, שזכה לכינוי "אלוני", התבלט ביכולתו הטכנית הגבוהה, אך נאלץ לפרוש מכדורגל בגיל צעיר בגלל פציעה.

לאחר פרישתו נכנס לענף הנדל"ן והיה שותף ומנכ"ל חברת הבנייה צ. לנדאו עד קריסתה.

== קריירת משחק ==

אלון נתן הצטרף כבר בגיל 7 לקבוצת הנערים של מכבי תל אביב, ובמדיה התקדם עד שבעונת עלה לקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך נתן עוד בטרם מלאו לו 17, כשעלה כמחליף בהפסדה הביתי 2-0 להפועל לוד, ב-1 באוקטובר 1983. הופעתו הראשונה בהרכב נערכה כחודש אחר כך, ובה כבש נתן שער יתרון לזכות קבוצתו במשחק הדרביי שהסתיים בהפסד 2-1 להפועל תל אביב. עונת הבכורה של נתן הסתיימה עם 22 הופעות ושני שערים.

בעונה שלאחר מכן רשם אלון נתן 26 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים. שניים משעריו נכבשו במשחקי הדרבי מול הפועל תל אביב, ובסך הכל כבש ארבעה שערים במשחקים אלו במהלך הקריירה.

עונת השיא של נתן הייתה עונת . הוא כבש במהלכה עשרה שערי ליגה, והוסיף שער נוסף בחצי גמר גביע המדינה מול בית"ר ירושלים. באותה עונה, חגג נתן תואר ראשון עם מכבי תל אביב, ואף כבש בבעיטות הכרעה בניצחון הקבוצה בגמר הגביע על מכבי חיפה. עם סיום העונה, ערך נתן את הופעתו הראשונה והיחידה במדי נבחרת ישראל. הוא עלה כמחליף בהפסד 4-0 ל במשחק ידידות שנערך באצטדיון רמת גן ב-1 ביוני 1987.

גם בעונת זכתה הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון על הפועל תל אביב במשחק הגמר, בו נתן לא שותף. בסך הכל שיחק נתן שבע עונות במכבי תל אביב, שהתאפיינו במספר רב של פציעות. למרות זאת, על אף תקופה לא מוצלחת של הקבוצה, הצליח נתן להתבלט בכישרונו. הוא כבש 29 שערי ליגה עבור הקבוצה, ב-150 הופעות.

במהלך עונת , תוך שהוא מתאושש מפציעה, הודיע נתן על פרישה ממשחק, אך לבקשתו גיורא שפיגל הושאל נתן לקבוצת בני יהודה תל אביב אותה אימן. הוא הספיק לערוך 13 הופעות ליגה במדיה, בהן כבש שער אחד, וכמו כן ארבע הופעות בגביע המדינה בהן כבש ארבעה שערים נוספים. לאחר שנפצע פעם נוספת, נאלץ נתן לפרוש ממשחק פעיל, עוד לפני שהיה בן 24. החלטתו התקבלה גם עקב רצונו לעזור בעסקים של משפחתו, במפעל "מרס תעשיות, זכוכית ומנורות".

נתן הוסיף לשחק במדי מכבי תל אביב בטורנירי קבוצת הוותיקים של המועדון.

== תארים ==
;מכבי תל אביב
* גביע המדינה (2): , 

== חיים אישיים ==

אלון נתן הוא בנו של שלמה (מוני) נתן, שחקנה לשעבר של מכבי יפו.

נשוי לליאת נתן ולהם ארבעה ילדים.

בשנת 2010 מונה אלון נתן לתפקיד המנכ"ל של חברת הבנייה צ. לנדאו. בקיץ 2014, בעקבות מבצע צוק איתן, הגישה החברה בקשה להקפאת הליכים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.maccabi-tlv.co.il/past-players/1024/אלון-נתן/#content עמוד השחקן] באתר מכבי תל אביב
* [http://wiki.byfans.co.il/wiki/אלון_נתן עמוד השחקן] במוזיאון בני יהודה
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני י"א
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967