OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הרי הפירנאים

הרי הפירנאים (בצרפתית: Pyrénées, בספרדית: Pirineos, בקטלאנית: Pirineus, באוקסיטנית: Pirenèus, בבסקית: Pirinioak) הם רכס הרים המפריד את חצי האי האיברי מאירופה ומהווה גבול בין ספרד לצרפת; במרכזם נמצאת הנסיכות אנדורה. אורכם, מחוף הים התיכון עד חוף האוקיינוס האטלנטי הוא 430 קילומטר. הפסגה הגבוהה ביותר בהם היא אנטו (Aneto), בגובה 3,404 מטר מעל פני הים.

הפירנאים לא רק מפרידים בין ספרד בדרום לצרפת בצפון, אלא גם מחלקים שתי קבוצות אתניות בין שתי המדינות: הקטלאנים במזרח והבסקים במערב. לשתי הקבוצות הללו יש זהות ועצמאות נפרדת בצד הספרדי, שבו השלטון המרכזי היה חלש יותר לאורך השנים. בצד הצרפתי, לעומת זאת, אין לקבוצות אלו זהות עצמאית. בעמקים הגבוהים שבמרכז רכס ההרים שוכנות גם תרבויות שהיו מבודדות רוב השנים מהאירועים שסביבם (למשל בעמק מדריאו פרפיטה קלארור). עם תרבויות אלו נמנות אנדורה, ששמרה על זהותה, את חבל סֶרֶדניה (Ceredanya) ואת תושבי עמק אראן (Val d'Aran) שמחולקים בין צרפת לקטלוניה שבספרד למרות היותם בעלי שפה (אראנית, Aranese) ומאפיינים ייחודיים.

בעבר התבססה רוב הכלכלה של המתיישבים בפירנאים על חקלאות, אולם כיום ענף הפרנסה העיקרי הוא תיירות, ובייחוד תיירות החורף, שהתפתחה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 והביאה לשגשוג כלכלי. העיירה ויילה (Vielha) לדוגמה, בירתו של עמק אראן, התפתחה מכפר חקלאי נידח למרכז של מלונות סקי לאחר שנפתח בסמוך אתר סקי ב-1964. כיום, רוב בתיה של העיירה, שבאופן רשמי מתגוררים בה 4,547 תושבים, הם מלונות ודירות נופש.

מלבד תיירות החורף מושכים ההרים חובבי טבע, מטיילים רגליים, מטפסי הרים וחובבי ספורט אתגרי, שתרים את הפארקים והשמורות. ברחבי האזור ניתן לחוות כמעט כל סוג של ספורט אתגרי, ממסעות רגליים של שעות, ימים או שבועות דרך רפטינג ואופני הרים, ירידה בוואדיות ומעוקים צרים עם מפלי מים (ספורט שקרוי: קניונינג, Canyoning), סנפלינג וכלה בקפיצות באנג'י. הפארק הלאומי אייגואסטורטס הוא אחד ממוקדי התיירות המובילים בחלקם הספרדי של הרי הפירנאים, בתחומי הקהילה האוטונומית קטלוניה.

בפירנאים מצוי גם חלק מהעדויות הקדומות ביותר לאדם הקדמון ביבשת אירופה. במערות רבות, במיוחד בצד הצרפתי, השתמרו בין היתר, ציורי קיר קדומים והתגלו גם ממצאים פרהיסטוריים אחרים.
{| border=0 cellpadding=4 cellspacing=5
|-
|תמונת לוויין של הפירנאים ||
|-
|}

==ראו גם==
*אורואל

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

*
פירנאים
קטגוריה:ספרד: הרים
פירנאים
פירנאים
קטגוריה:חצי האי האיברי
ואטו

ואטו הוא ההילך החוקי של ונואטו. הוא נכנס למחזור לאחר קבלת העצמאות בשנת 1982 והחליף את פרנק ההברידים החדשים ואת הדולר האוסטרלי.

הוואטו הוא יחידה מוניטרית בפני עצמו: הוא אינו מתחלק לתת-יחידות כמו מאיות. הסיבה לערכו הנמוך היא שהוא נועד להיות דומה בערכו לפרנק המשמש בקלדוניה החדשה ובפולינזיה הצרפתית.

המטבע מונפק הן בשטרות והן במטבעות. השטרות מונפקים בערכים: 100, 200, 500, 1000 ו-5000 ואטו.

המטבעות מונפקים בערכים הבאים
* ניקל-פליז: 1 (16מ"מ) ; 2 (19מ"מ) ; 5 (23מ"מ)
* ניקל-נחושת: 10 (24מ"מ) ; 20 (28מ"מ) ; 50 (33מ"מ, מטבע גדול)
* ניקל-פליז: 100 (23מ"מ)

שער הוואטו הוא נייד, אך ההנחה היא שהוא קבוע ביחס לסל מטבעות סודי.

תושבי ונואטו משתמשים לעיתים במושג של "דולר" השווה לערך של 100 ואטו, בלי בהכרח לציין לאיזה מטבע בדיוק הם מתכוונים. למרות שאין בנמצא יחידה מוניטרית כזו, היא מקלה את החישובים בסכומים גדולים במטבע בעל ערך נקוב כה נמוך. כך למשל התקציב הממשלתי בסך 6,000,000,000 הוא למעשה בערך חמישים מיליון דולר אמריקאי.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Krause, Chester L.; Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed.). Krause Publications. .
* Pick, Albert (1994). Standard Catalog of World Paper Money: General Issues. Colin R. Bruce II and Neil Shafer (editors) (7th ed.). Krause Publications. .
</div>

== קישורים חיצוניים ==
<div class="mw-content-ltr">
* [https://en.numista.com/catalogue/vanuatu-1.html Coins from Vanuatu]
</div>

קטגוריה:ונואטו: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אוקיאניה
קטגוריה:מטבעות
סוציולקט

בבלשנות, סוציולקט, דהיינו דיאלקט סוציאלי, הוא ניב של שפה המדובר על ידי מעמד חברתי מסוים, או קבוצה מקצועית, קבוצת גיל, תת-תרבות, או קבוצה חברתית אחרת בתוך חברה. הוא שונה מניב אזורי/גאוגרפי בהיותו מיוחד לקבוצת אנשים שמבודדת מקבוצות אחרות בנסיבות חברתיות ולא-גאוגרפיות.

לדוגמה, הסוציולקט שבו מדברים ילדים של הורים משכילים יהיה בעל דקדוק קרוב יותר לזה הנחשב תקני, מאשר הסוציולקט שבו מדברים ילדיהם של הורים שאינם משכילים. הוא יכיל גם עוד מאפיינים של הדיאלקט של המשכילים. היצירות "לחנך את ריטה" ו"גברתי הנאוה" עוסקות ב"גמילה" מהסוציולקט של החברה חסרת ההשכלה, ולצד ההומור שבהן, הן מדגימות יפה את ההבדל בין הסוציולקטים.

חלק מהסוציולקטים עשויים להיות ניבים של קבוצה הנחשבת בעלת מעמד רם או נחות, אם כי אין הדבר הכרחי. לדוגמה, החברה החרדית בישראל היא בעלת סוציולקט ייחודי לה. קיימים מספר מחקרים סוציולינגוויסטיים שבדקו היבטים לשוניים וחברתיים של החברה הנשית-חרדית בישראל. דוגמה אחרת לזה היא הסוציולקט של קהילת הלהט"ב בקליפורניה, שעליו מתבדח מדי פעם אדי מרפי (לצד הבדיחות הקבועות שלו, על הסוציולקט של החברה הלבנה והמשכילה).

יש להבדיל בין הסוציולקט לאידיולקט, שהוא אופן השימוש בשפה של פרט מסוים (אדם מסוים נוהג להשתמש הרבה במילה מסוימת או להגות מילים מסוימות באופן ייחודי לו). יש להבדיל את הסוציולקט גם מן המשלב, שהוא אופן שימוש בשפה המתאים לנסיבות מסוימות. זאת משום שמרבית האנשים משתמשים במשלבים שונים בנסיבות שונות. לדוגמה, שופט ידבר באולם בית המשפט – במשלב אחד, עם עוזריו, בלשכתו – במשלב שני, ועם בני משפחתו, בביתו – במשלב שלישי.

==ראו גם==
* בלשנות חברתית
* ז'רגון
*עגה צה"לית

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלשנות
אידיולקט

בבלשנות, אידיולקט (מיוונית, <span dir="ltr" lang="el">idio-</span> פרטי ו־<span dir="ltr" lang="el">-lect</span> לשון) הוא וריאנט שפה הייחודי לפרט מסוים. האידיולקט בולט בדפוסים של בחירת מילים ודקדוק, או מילים, ביטויים או ניבים לשוניים הייחודיים או אופייניים לפרט מסוים. לכל פרט יש אידיולקט, המאופיין בקיבוצים חוזרים ונשנים של מילים הייחודיים לו. אידיולקט עשוי לעיתים קרובות לכלול גם סוגים של אקולקט – דיאלקט הספציפי לבית או למשפחה מסוימת. 

לרוב, האידיולקט של אדם אינו כה בולט בחזרותיו עד כדי כך שאחרים מבחינים בו על נקלה, אך במקרים מסוימים ישנם אנשים המאמצים ביטויים וחוזרים עליהם פעמים רבות עד כדי כך שהם הופכים לחלק מכינוים. אידיולקטים יכולים להכיל חריגות קבועות מהכללים הרשמיים של השפה התקנית ללא שאיפה לתקן אותן. דוגמאות:
* דוד בן-גוריון מיעט להשתמש במילה "את". 
* ארנסטו צ'ה גווארה, ששמו האמצעי, "צ'ה", הוא כינוי המבוסס על חיבתו לשימוש במילה "צ'ה" ("חבר" – בסלנג צבאי ארגנטינאי). 
* שר האוצר לשעבר יגאל הורביץ, שהאידיולקט הבולט שלו, שהיה רצוף בתיאורים ציוריים ובעיקר במשלים לחוסר אחריותם של אלו הדורשים ממנו להוציא כספים, זיכה אותו בכינויי לוואי כגון "אין לי" ו"משוגעים, תרדו מהגג". 
* יצחק רבין נהג לומר את המילה "פלסטינים" בפ"א דגושה.
* מרגלית צנעני משלבת בדיבורה העברי מילים מאנגלית (so am I), מערבית (אבו ענתר) ומשפות רבות אחרות. לעיתים קרובות היא גם משלבת אמרות שפר כאלה ויוצרת אמרות חדשות משלה. לדוגמה, את מחאת האוהלים היא כינתה "מהפכה דה לה שמאטע".
* גיבור הסרט "הערת שוליים" מבין שנימוקי ועדת פרס ישראל לתת לו את הפרס לא נכתבו כלל על ידי אותה ועדה – משום שהוא מזהה בנימוקים את האידיולקט של בנו, שאינו חבר בוועדה.

==ראו גם==
* סוציולקט
* משלב
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלשנות
*
אקולקט

אקולקט (הלחם של המילה היוונית oikos, בית, ו"דיאלקט") הוא נאולוגיזם בלשני, המתייחס לווריאנט שפה האופייני למשק בית מסוים. לרוב, מתפתח אקולקט מתוך אידיולקט, שפה הייחודית לפרט מסוים, של אחד החברים במשפחה ומתפשט לפרטים אחרים במשק הבית. האקולקט כולל בדרך כלל מילים וביטויים ייחודיים, או הענקת משמעות ייחודית לביטויים, באופן שאינו שגור בקהילה או במשפחות אחרות.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:משפחה
פרוש זהוב

פרוש זהוב (שם מדעי: Carduelis) הוא סוג ממשפחת הפרושיים בו מצויה החוחית.

==מינים==
* חוחית (Carduelis carduelis)
* Carduelis citrinella
* Carduelis corsicana

מינים רבים שהשתייכו לסוג בעבר משויכים כיום ע"פ חוקרים רבים לסוגים אחרים.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1760
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מטוראן ז'אק בריסון
קטגוריה:פרושיים
אוניברסיטת ברנדייס

אוניברסיטת ברנדייס (באנגלית: Brandeis University) היא אוניברסיטה פרטית אמריקאית. האוניברסיטה הוקמה ב-1948, והיא ממוקמת בפינה הדרום מערבית של וולת'ם שבמדינת מסצ'וסטס, 14 ק"מ מערבה מבוסטון. אף שמדובר באוניברסיטה קטנה וצעירה יחסית (בפרט בהשוואה לאוניברסיטאות ליגת הקיסוס), היא נהנית מיוקרה אקדמית רבה. האוניברסיטה נקראת על שם לואי ברנדייס, משפטן אמריקני והשופט היהודי הראשון שהיה חבר בבית המשפט העליון של ארצות הברית.

האוניברסיטה הוקמה בתקופה שבה הופלו יהודים בקבלה ללימודים אקדמאיים בארצות הברית בשל דתם, בחלק מהמקומות בהקצאת כמות מקסימלית של סטודנטים יהודיים. למשל, אוניברסיטת הרווארד הקצתה מכסה מקסימלית של 10%. בהתאם הוחלט על הקמת אוניברסיטה ללא אפליה ומכאן גם שילוב המלה "אמת" בעברית בלב סמל האוניברסיטה.

== פעילות ==
נכון ל-2006, כמחצית הסטודנטים הלומדים באוניברסיטה היו יהודים. רוב מוחלט של התורמים יהודים אף הם. בקמפוס של האוניברסיטה שוכן המרכז הלאומי לקולנוע יהודי.

ב-2010, היו רשומים באוניברסיטה כ-3,300 סטודנטים לתואר ראשון וכ-2,100 סטודנטים לתואר שני ושלישי. ב-2012 פעלו באוניברסיטה כ-560 חברי סגל אקדמי. האוניברסיטה חברה באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU) וב (NAICU).

נשיא האוניברסיטה הוא , פרופסור לגאוגרפיה שכיהן בעבר כנשיא מידלברי קולג'. לפניו כיהן בתפקיד פרדריק לורנס (בין השנים 2011–2017), פרופסור למשפטים, ולפניו היה נשיא האוניברסיטה (בין השנים 1994–2010) פרופסור יהודה ריינהרץ, אשר נולד בחיפה וקיבל דוקטורט במדעי היהדות מברנדייס ב-1972.

== מחלקות אקדמיות ==
באוניברסיטת ברנדייס פועלים מספר בתי ספר<ref></ref>:

* הקולג' לאמנות ומדעים: בבית הספר נלמדים תחומי המדעים, מדעי החברה, מדעי הרוח ואמנויות. בין המקצועות הנלמדים נכללים מתמטיקה, ביוכימיה, ביולוגיה, כימיה, מדעי המחשב, לימודים קלאסיים, כלכלה, מזרח אסיה, היסטוריה, לימודי סביבה, אסלאם ומזרח תיכון, בלשנות, פוליטיקה, פסיכולוגיה, סוציולוגיה, לימודי נשים ומגדר.

* בית הספר ללימודים מתקדמים באמנויות ומדעים: בבית הספר מתקיימות תוכניות לתואר מוסמך ודוקטורט במדעים מדויקים, מדעי החברה ואמנות.

* בית הספר הלר למדעי המדינה וניהול: בבית הספר מתקיימות תוכניות מוסמך במקצועות מנהל עסקים, מנהל מערכות בריאות, יישוב סכסוכים ומנהל ציבורי.

* בית הספר הבינלאומי לעסקים: בבית הספר ניתן ללמוד מנהל עסקים לתואר ראשון, תואר שני בכלכלה, מנהל עסקים ואנליטיקה עסקית וכן תואר שלישי בכלכלה ופיננסים.

* בית הספר ראב ללימודי קיץ והמשך: בית ספר ללימודי המשך. מוצעים בו גם מסלולים מקוונים לתואר מוסמך.

בספריית גולדפרב בברנדייס יש יותר מ-1.6 מיליון כרכים ו-300,000 כתבי עת אלקטרוניים.

== דירוגים בין-לאומיים ==
* דירוג שאנגחאי: מקום 301–400 (2024)
* דירוג Times Higher Education: מקום 251–300 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 661–670 (2024)
* דירוג U.S. News & World Report: מקום 409 (2024)

== גלריה ==
<gallery perrow="5">
Image:Village Residence Hall, Brandeis University, Waltham MA.jpg
Image:Bethlehem Chapel, Brandeis University, Waltham MA.jpg
Image:Volen Center for Complex Systems, Brandeis University, Waltham MA.jpg
Image:Carl J Shapiro Science Center, Brandeis University, Waltham MA.jpg
</gallery>

==ראו גם ==
* בוגרי האוניברסיטה
* סגל האוניברסיטה

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

*
ברנדייס
ברנדייס
ברנדייס
אגורנומוס

אָגוֹרָנוֹמוּס (ביוונית: ἀγορανόμος, ברבים: אגרונומאי ἀγορανόμοι, "מפקח השוק") הייתה משרה שלטונית בערי הפוליס ביוון העתיקה ובערי האימפריה הביזנטית. תפקיד נושא המשרה היה לפקח על הסדר הציבורי והמסחרי בשוק הציבורי (ἀγορά, "אָגוּרָה" ביוונית, שממנה, ובתוספת המילה היוונית "נוֹמוּס", חוק, נגזר שם התפקיד – אָגוּרָנוֹמוּס). מקור המשרה הוא ביוון הקלאסית שם המשרה הייתה קיימת במספר ערי פוליס, לאחר כיבושיו של אלכסנדר מוקדון את המזרח, המשרה נעשתה נפוצה ברחבי העולם ההלניסטי, התפקיד המשיך להתקיים לאחר כיבושיה של רומא העתיקה ומשם נכנס למבנה השלטון בתקופת האימפריה הביזנטית.

התפקיד כלל קביעת מחירים לסחורות, פיקוח על שימוש במשקולות נכונות (לשימוש במאזניים), בדיקת וקביעת רמת הסחורות, שליטה על העברות הכספים, ואף ניהול אספקת התבואה אל העיר. בסמכות האגורנומוס היה להפעיל כוח נגד סוחרים אשר אינם עומדים ברגולוציה ובחוקים אשר קבע – ענישה פיזית או קנסות תלוי במעמד הסוחרים.

לתפקיד האגורנומוס הקפידו למנות אנשים בני מעלה: נקיי כפיים, ישרי לב, ושונאי בצע. אדם שנתגלה בו פגם הקשור לאחת המידות הללו, היה נפסל למשרה זו, בגלל היותה מרחב פעולה רחב ונוח לעסקי שוחד.

על פי התלמוד, מנהג הפיקוח על השווקים באמצעות אגורנומוסים הוא מנהג עתיק ומקובל גם בארץ ישראל וגם בבבל. לפי דברי יוסף בן מתתיהו, המלך אגריפס הראשון שימש כאגורנומוס בשווקיה של טבריה לפני שהתמנה למלך. אחד מהידועים שבאגורנומוסים היה רב ("אבא אריכא") שמונה על ידי ראש הגולה כדי למלא תפקיד זה בשוקי נהרדעא.

==בהלכה היהודית==
המשרה מוזכרת כמה פעמים לאורך מקורות חז"ל, החל ממדרשי הלכה וכלה בכתבי האחרונים. אחת ההופעות המרכזיות היא בגמרא במסכת בבא־בתרא:
על פי הגמרא, יש חובה למנות אגורנומוס לשווקים. אולם מצמצמים את סמכות הפיקוח שלו אך ורק לבדיקת משקולות המאזניים ולא לפיקוח על מחירי השוק.

==שמות נוספים לאגורנומוס==
במקורות שלנו נשתבשה המלה פעמים רבות, כמה דוגמאות:
* במדרשים: "אגרונימן", אגראדמוס או "בעל שוק".
* בתוספתא: "איגראנמין".
* בתלמוד בבלי: "אגרדמין" או "אגרדמים".
* בתלמוד ירושלמי: "אנגרמוס".
* פירוש הערוך גורס: "אגרנומוס".
* לפי מילון יסטרוב: "אגרונימוס".

==להרחבה==
* אגורנומוס באנציקלופדיה בריטניקה.
* תוספתא כפשוטה על בבא מציעא פרק ו' הלכה י"ד.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקצועות עבר
קטגוריה:יוון העתיקה: משטר
שאפור הראשון

תחריט קיר ב[[נקש-י רוסתם, בו מתוארת כניעתו של אסיר המלחמה ולריאנוס למלך שאפור הראשון (על הסוס, מימין)]]
שאפּוּר הראשון (בפרסית אמצעית: 𐭱𐭧𐭯𐭥𐭧𐭥𐭩, נהגה שָׁהְפּוֹהְרִי; ידוע גם בשם שָׁבּוּר הראשון; מלך בשנים 241–270) היה מלך פרס מהשושלת הסאסאנית, לאחר מותו של ארדשיר הראשון. שאפור הראשון ניהל מדיניות מתונה בנושאי דת והעניק חופש פולחן לדתות השונות בממלכתו. הוא גם עמד בקשרים עם חכמי ישראל, והיה ידידו של האמורא שמואל. בתלמוד הוא נקרא "שבור-מלכא".

==השם ומופעיו==
מקור השם הוא באיראנית עתיקה xšayaθiya.puθra* ומובנו "בן המלך". השם מופיע במספר צורות בשפות שונות, ביניהן: šhypwhr (פרתית), š’bwhr (פרסית אמצעית מניכאית), šapowh (ארמית), š’p(‘)wr (סוגדית), šbwhr (סורית).

==תולדות חייו==
אביו של שאפור היה ארדשיר, שהקים את השושלת הסאסנית; ואמו, מירוד, הייתה ככל הנראה ממוצא פרתי. עובדה זו לא הפריעה לאב ולבן לפשוט על האימפריה הפרתית. ארדשיר, שראה בשאפור את המוכשר בבניו, מינה אותו כיורשו עוד בחייו והוא מופיע ככזה בכתובות בנקש-י רג'ב ובפירוזאבאד. באוסף החוקים של מני נכתב שב-240 ארדשיר כבר מלך יחד עם בנו. באיגרת שכתב גורדיאנוס השלישי לסנאט משנת 242 קיימת התייחסות ל"מלכים הפרסיים" (ברבים). גם המטבעות מן התקופה מעידים על כך ששאפור מלך תקופה מסוימת – לפני תחילת כהונתו הרשמית ולאחריה – יחד עם אביו.

בימיו של שאפור הראשון הגיעו היחסים עם האימפריה הרומית לשפל חדש והוא יצא נגדה למלחמה. במשך אותה מלחמה נחל הצבא הרומי כמה תבוסות, ובהן המפלה הצבאית החמורה בקרב אדסה שנסתיימה בשביו של הקיסר ולריאנוס. במהלך מלחמה זו נבזזה סוריה ונכבש חלק מאסיה הקטנה מידי הרומאים. המקור העיקרי למלחמה זו הוא כתובת חקוקה הידועה בשם "כעבה-י זרתושת" שנתגלתה בשנת 1936 בבית אבנים סמוך לפרספוליס. הכתובת, וליתר דיוק התעודה, נכתבה בכמה שפות: פהלווית, פרתית, ויוונית. התעודה מספרת על שלושה מסעות מלחמה של שאפור הראשון נגד הרומאים:

#מסע מלחמה ראשון שנתקיים בראשית מלכותו של שאפור הראשון בשנים 244-242 לספירה, בין גורדיאנוס השלישי לצבאו של שאפור הראשון. מסע המלחמה הסתיים בניצחונו של שאפור.
#מסע מלחמה שני שבו ניצח שאפור הראשון את הרומאים ואף כבש ערים חשובות בסוריה.
#מסע מלחמה שלישי ואחרון של שאפור הראשון. באותה מלחמה שבה שאפור את הקיסר ולריאנוס, וכבש את סוריה ורוב אסיה הקטנה. ניסיונות כיבוש נוספים נבלמו על ידי צבאות תדמור.

בתלמוד () מסופר ששבור מלכא הרג 12,000 יהודים שמרדו בו. התלמוד טוען כי הם גרמו זאת לעצמם ומביא את הצהרתו של שבור מלכא בפני שמואל שמעולם לא הרג יהודי בחינם.

==לקריאה נוספת==
* Jacob Neusner, A History of the Jews in Babylonia: From Shapur I to Shapur II, BRILL, 1968, .
* Shai Secunda, The Iranian Talmud: Reading the Bavli in Its Sasanian Context, University of Pennsylvania Press, 2014, .

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה הסאסאנית
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:נפטרים ב-270
קיליקיה

פרובינקיה רומית]]
מטבע של [[מזדי, האחשדרפן הפרסי על קיליקיה, ממטבעת תרסוס; הכיתוב בארמית: "מזדי זי על עבר נהרא וחלכ" (מזדי אשר (מושל) על עבר נהרה וקיליקיה).]]
קיליקיה (לטינית: Cilicia, בארמית אימפריאלית : 𐡇𐡋𐡊 – חלך) היא חבל ארץ בקצה הדרום־מזרחי של אסיה הקטנה, הגובלת עם קפדוקיה מצפון.

== מיתולוגיה ==

לפי האגדה היוונית על אירופה, בין בני אגנור מלך פיניקיה שיצאו לחפש את אירופה אחותם לאחר שנחטפה היה אדם בשם קיליקס. לאחר שהאחים לא מצאוה, ויתרו על לשוב לביתם והתיישבו במקומות שונים, כאשר קיליקס התיישב בקיליקיה ונתן לה את שמה.<ref>בין האחים האחרים היו קדמוס שהתיישב בבויאוטיה ונתן את שמו למצדות קדמאיה בתבאי, פויניקס שנתן שמו לפיניקיה, ותאסוס שנתן שמו לאי תאסוס. ראו פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה 3.1.1</ref> בהמשך היה קיליקס במלחמה עם הליקיים.<ref>פסאודו־אפולודורוס, ביבליותקה 3.1.2</ref>

== היסטוריה ==
בעת העתיקה התקיימה בשפלת מזרח קיליקיה ממלכה פיניקית־לווית קוה ("עמק אדן" בפיניקית<ref>KAI 26 – כתובת אזתוד</ref>), וכן ממלכת כיזוואתנה וממלכת חִֿילַכּוּ הנזכרת בכתובות מלכי אשור.<ref></ref><ref> וכן ב־</ref><ref></ref>

תחת הממלכה האחמנית משל על קיליקיה (שנקראה "חלך") האחשדרפן מזדי.

מערב קיליקיה צורף לאימפריה הרומית החל בשנת 102 לפנה"ס.

בשנת 67 לפנה"ס סיים גנאיוס פומפיוס מגנוס את תפקידו כקונסול ויצא במינוי מיוחד של הסנאט הרומי להילחם בשודדי הים ששרצו בים התיכון. הוא עקב אחריהם עד למעוז כוחם העיקרי בקיליקיה, ושכנע רבים מהם להיכנע לו בהבטחת חנינה. פומפיוס הפך את קיליקיה לפרובינקיה רומית שבירתה בטרסוס וארגן מחדש את גבולותיה שכללו את כל החוף הדרומי של אנטוליה. רבים משודדי הים שנכנעו לפומפיוס יושבו בעיר סולי, סמוך למרסין של ימינו, ושמה שונה לפומפיופוליס (Pompeiopolis).

ליהודים הייתה היסטוריה עם יושבי ארץ זאת, כפי שמתאר יוסף בן מתתיהו בספרו "מלחמת היהודים", ששכירי חרב קליקים אשר נלחמו בשיטות ההופליטים היוונים היוו את ראשי המשמר האישי של מלכי הממלכה החשמונאית. ישנן עדויות על התיישבות יהודית באזור החל מסוף המאה ה־1 לספירה וכן עדות על מרכז יהודי במאה ה־4.

בימי הביניים התקיימה בקיליקיה ממלכת קיליקיה הארמנית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==
תקופת הזוגות

על פי המסורת היהודית, תקופת הזוגות נמשכה כמאתיים שנה בימי הבית השני (המאה ה-2 לפנה"ס והמאה ה-1 לפנה"ס, ג'תק"ע - ג'תש"ע בערך), ובה ההנהגה הרוחנית של עם ישראל הורכבה מזוג חכמים שכיהנו במשותף כראשי הדור: אחד כנשיא, ומשנהו כאב בית הדין של הסנהדרין. במהלך התקופה כיהנו בתפקיד חמישה זוגות של תנאים בחמישה דורות עוקבים. הזוגות מכונים בספרות חז"ל בתואר "אבות העולם"<ref></ref>.

על אף שהזוגות נחשבים לתנאים, קיים בידול ביניהם ובין התנאים שמימי הלל ושמאי ואילך - חכמי המשנה.

==הרקע ההיסטורי==
התפקיד של אב בית הדין של הסנהדרין קדם לתקופת הזוגות. מינוי חכם לתפקיד נשיא היה חדש, והחל בתקופת הזוגות. בימי הדור הראשון לזוגות הצליחו מתיוונים להשתלט על משרת הכהן הגדול. לכהן הגדול היו תפקידים לצורכי פנים ולצורכי חוץ. החכמים מינו מקרבם נשיא נאמן לתורה, שיהווה חלופה לתפקידי הכהן הגדול.

עם עזיבתה של הסנהדרין את לשכת הגזית, 40 שנה לפני חורבן הבית, ירד מעמדו של אב בית הדין. מכאן ואילך עמד הנשיא בלבד בראש חכמי התורה, חדל סדר זוגות והחלה תקופת התנאים.

==שמות הזוגות==
רשימת הזוגות מופיעה ב, ברשימת ראשי החכמים שבתקופת בית שני:

# יוסי בן יועזר איש צרדה ויוסי בן יוחנן איש ירושלים.
# יהושע בן פרחיה ונתאי הארבלי.
# יהודה בן טבאי ושמעון בן שטח.
# שמעיה ואבטליון.לאחר שמעיה ואבטליון הנהיגו את העם תקופה מסוימת בני בתירה שהעבירו את ההנהגה להלל הזקן.
# הלל ושמאי. שמאי החליף חכם בשם מנחם שהיה בן הזוג המקורי של הלל, ולפי דברי המשנה "יצא מנחם, נכנס שמאי".

החכם המנוי ראשון בכל זוג כיהן כנשיא הסנהדרין, והשני כאב בית דין של הסנהדרין.

==מחלוקת הסמיכה==
על פי רש"י, הזוגות נחלקו במחלוקת הראשונה בתולדות ההלכה: המחלוקת על הסמיכה ביום טוב. מחלוקת זו לא הוכרעה במשך כמה דורות, כאשר בכל דור נחלקו ביניהם הנשיא ואב בית הדין של אותו דור. יש אומרים שלנשיא או לאב בית דין יש "זכות וטו" על ההצבעה, ומכיוון שנחלקו בה הנשיאים עם אבות בתי הדין - לא הושגה הכרעה.

==לקריאה נוספת==
* בנימין לאו, חכמים כרך ראשון: ימי בית שני, למשכל, 2007

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* הרב אורי שרקי, [http://www.meirtv.co.il/site/content_idx.asp?idx=13018&cat_id=3738 תקופת הזוגות והתנאים], מתוך הסדרה [http://www.meirtv.co.il/site/set.asp?id=22360 מבוא לתורה שבעל פה], אתר מכון מאיר. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יהדות בתקופת בית שני
*
קטגוריה:חז"ל
*
קטגוריה:תקופות בתולדות עם ישראל
דן גילרמן

דן (דני) גילרמן (נולד ב-26 במרץ 1944) הוא איש עסקים ישראלי שכיהן כשגריר ישראל באו"ם בין השנים 2003-2008. במסגרת תפקידו באו"ם כיהן כסגן נשיא עצרת האו"ם מטעם גוש מדינות המערב.

==ביוגרפיה==
גילרמן נולד בתל אביב בשנת 1944 ואת לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית.

גילרמן כיהן כמנכ"ל של מספר חברות ישראליות בתחומי הכימיה והמזון. 

בשנות ה-70 היה פעיל במפלגת המרכז החופשי שהייתה חלק מהליכוד. אחר כך הצטרף לתנועה הדמוקרטית לשינוי, של פורשי המרכז החופשי ושימש כיושב הראש נשיאות התנועה.

החל משנת 1985 שימש כיושב-ראש איגוד לשכות המסחר הישראלי תפקיד בו כיהן עד לשנת 2002. הוא היה חבר דירקטוריון הבנק הבינלאומי הראשון בישראל ודירקטור בבנק לאומי ובבנק ישראל, כמו גם במספר חברות ישראליות אחרות.

ביולי 2002 מונה גילרמן להיות השגריר ה-13 של ישראל באו"ם וב-1 בינואר 2003 נכנס לתפקידו. ב-13 ביוני 2005 נבחר להיות אחד מ-21 סגני נשיא עצרת האו"ם. גילרמן נבחר כנציג גוש מדינות "קבוצת מערב אירופה ואחרות" (WEOG). ישראלי שקדם לגילרמן בתפקיד סגן נשיא עצרת האו"ם היה אבא אבן בשנת 1952. גילרמן סיים את תפקידו כשגריר לאו"ם ביולי 2008.

לאחר שעזב את תפקידו באו"ם, הקים בשותפות עם מתיו ברונפמן את קרן ההשקעות "ההזדמנות הישראלית". במסגרת הקרן ביקשו לגייס השקעות לחברות תעשיייה מסורתית בישראל. בין השאר נפגש בדאבוס, במסגרת הפורום הכלכלי העולמי, עם ראשי קרנות ההשקעה הממשלתיות במדינות המפרץ. אולם בעקבות המשבר הכלכלי העולמי הקרן לא הצליחה לגייס השקעות בהיקף שתכננה והיא נסגרה.

בדצמבר 2009 מונה גילרמן כיושב ראש קרן מרקסטון. לאחר שהקרן הפסידה 75.3% מהונה, והתברר שדמי הניהול שקיבלו מנהליה לאורך השנים הגיעו לסך 140 מיליון דולר, פרש גילרמן מתפקידו. הקרן חדלה לפעול לאחר מכן. 

ביוני 2010, הציע ראש הממשלה נתניהו לגילרמן להתמנות שוב לשגריר באו"ם, אך הוא סירב והשיב כי ישמח לסייע במלאכת ההסברה בהתנדבות.

בשנת 2015 מונה לנציג ההשקעות האמריקאית בלקסטון בישראל.

בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת הקנאביס הרפואי פארמוקן.

==חיים אישיים==
דן גילרמן נשוי לג'ניס, ואב לשני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050527020549/http://www.israel-un.org/mission/perm/default.htm ביוגרפיה של דן גילרמן], באתר משלחת ישראל באו"ם
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שגרירי ישראל באו"ם
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
פונטוס

פונטוס הייתה ממלכה הלניסטית ומאוחר יותר פרובינקיה רומית, בצפון מזרח אסיה הקטנה במהלך העת העתיקה.

== היסטוריה ==
בימי קדם פונטוס חלשה על שטחים נרחבים בצפון מזרחה של אסיה הקטנה (כיום טורקיה) וגבלה בים השחור (אז נקרא "פונטוס אוקסינוס"), ממנו קיבלה את שמה. האזור שימש כמקור ראשי למחצבים בעת העתיקה, והיוונים הקימו בו מושבות לאורך חופיו. תחת שלטון פרס התפתח בחבל מעמד אצולה שהחזיק בנחלות גדולות, שאליו היו משעובדים ברמות שונות הכפריים באזור.

הממלכה ההלניסטית הוקמה על ידי מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס, בנו של אחד הגנרלים של אלכסנדר הגדול. זמן מה אחרי הקמתה, אוחדה פונטוס עם קפדוקיה. פונטוס הייתה כנראה היחידה החזקה והדומיננטית במדינה החדשה, דבר שבחלקו ניתן להסיק מכך שהאזור החדש המשיך להיות ידוע רק כ"פונטוס". בשיאה כללה הממלכה גם חלקים מקולכיס, ביתיניה, פפלגוניה וארמניה הקטנה, וכן חלקים נרחבים מיוון ואיי הים האגאי למשך זמן מועט.

הממלכה התפרסמה בעיקר בזכות מלכה האחרון, מיתרידטס השישי, שהיה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית. מיתרידטס השישי עלה לשלטון לאחר מאבקי ירושה מרים בינו לבין אימו ואחיו הצעיר בערך בשנת 111 לפנה"ס וזמן קצר לאחר מכן כבר פלש לחצי האי קרים על פי בקשת היוונים המקומיים, הביס את הסקיתים והוכתר למלך שם. במהלך מלכותו הגדיל את שטח ממלכתו עד למזרחה של יוון, ופתח בשלוש מלחמות כנגד האימפריה הרומית. מיתרידטס הובס סופית בשנת 64 לפנה"ס על ידי פומפיוס הגדול, תבוסה שלאחריה התאבד עקב פריצת מרד נגדו בהנהגת בנו.

=== תחת האימפריה הרומית ===
בעקבות הניצחון הרומי, חילק פומפיוס את המדינה בין גלטיה, ובין פרוביניקה חדשה שיצר, פונטוס וביתיניה. הפרובינקיה החדשה הייתה פרובינקיה כפולה וחלקה המזרחי שמר על השם פונטוס. הפיכתה של פונטוס לפרובינקיה רומית פתחה לפני הרומאים את האגן המזרחי של הים התיכון, ולאחריה נכבשו במהירות גם ממלכת יהודה, סוריה וחלק מארמניה. הפרובינקיה פונטוס הייתה ידועה בעיקר באוצרותיה ובפירותיה.

במהלך מלחמת האזרחים הרומית, שפרצה בשנת 49 לפנה"ס, ניסה פארנקס השני , בנו של מיתרידטס, להשתלט מחדש על ממלכת אביו. אחד הקרבות המפורסמים במהלך ניסיון זה היה קרב זלה ב-47 לפנה"ס, בו הניצחון הרומי היה כה מהיר עד שיוליוס קיסר סיכם אותו במילים "Veni, vidi, vici" (באתי, ראיתי, ניצחתי) אשר היו לאמרה ידועה. בשנת 36 לפנה"ס מסר מרקוס אנטוניוס את מזרח פונטוס לידי נסיך מקומי בשם פולמון הראשון, ויצר את מדינת החסות פונטוס פולמוניאקוס. ממלכה זו שרדה כיחידה מדינית עצמאית עד לשנת 62, שנה בה נירון קיסר הכריז על מדינת החסות כפרובינקה רומית וחילק אותה לשלושה מחוזות.

בתחילת המאה השנייה לספירה טראיאנוס מיזג את פרובינקית פונטוס עם פרובינקית קפדוקיה (תחת השם קפדוקיה) ולמעשה פונטוס חדלה מלהתקיים כישות אחת.
הפרובינקיות הרומיות לאחר 120 לספירה

בסביבות 295, תחת דיוקלטיאנוס, כל אחד משלושת מחוזות פונטוס חולק לפרובינקיות חדשות.

בין המקורות הראשיים על ההיסטוריה ותיאור של חבל הארץ נמצאים כתביו של הגאוגרף סטרבון, יליד פונטוס.

תרגום יונתן בן עוזיאל ממקם את "ארץ שנער" המקראית כארץ פונטוס.

== ראו גם ==
* אסיה הקטנה בתקופה הרומית
* הרי הפונטוס
* העולם ההלניסטי

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
פרשת בהעלותך

פרשת בְּהַעֲלֹתְךָ היא פרשת השבוע השלישית בספר במדבר. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.

בפרשת בהעלותך מסתיימות ההכנות של בני ישראל לקראת היציאה למסע במדבר סיני אל עבר ארץ ישראל. עם היציאה למסע מתגלות בעיות, קשיים וסכסוכים פנימיים בתוך המחנה, לרבות פגיעה במנהיגותו של משה רבנו.

==תוכן הפרשה==
===עבודת המקדש===
המנורה וחצוצרות, פסיפס בבית בן צבי
*כנספח לנושא חנוכת המזבח שבסוף פרשת נשא מובא הציווי על הדלקת הנרות במקדש על ידי אהרן.
*תיאור מפורט של טהרת הלויים וכניסתם לעבודה במשכן: 

===פסח ופסח שני===
*חגיגת הפסח בפעם הראשונה אחרי יציאת מצרים.
* קביעת פסח שני לטובת מי שלא יכול לחגוג את הפסח במועדו.

===ענן וחצוצרות בתנועת המחנה===
*תיאור הקמת המשכן ופירוקו על פי הענן השוכן עליו: 
*פרשת החצוצרות: ה' מצווה את משה להכין שתי חצוצרות שישמשו להתרעה על אירועים שונים במחנה. 

פרשת "ויהי בנסוע" כפי שהיא כתובה ב[[ספר תורה]]
===מסע המחנה===
*תיאור חגיגי של תחילת המסע במדבר סיני (בעדות מסוימות קוראים פרשייה זו במנגינה מיוחדת).
*דו-שיח בין משה לחותנו חובב בן רעואל (לפי חז"ל הוא יתרו) בעניין הצטרפותו למסע.
*פרשת "ויהי בנסוע": האמירות החגיגיות של משה על ארון הברית בתחילת הנסיעה ובחניה (בספרי התורה פרשה זו מעוטרת לפניה ולאחריה באות נו"ן הפוכה).

=== תבערה ===

* עם ישראל מתאוננים רע באוזני ה'. בעקבות זאת פורצת אש הפוגעת ומכלה בקצה המחנה.
* עם ישראל צועקים אל משה שיתפלל אל ה'. משה מתפלל והאש שוקעת.
* המקום נקרא 'תבערה' על עונש הבערה בעקבות החטא.

===קברות התאווה===

מרים המצורעת מנודה מהמחנה, ג'יימס טיסו, סוף המאה ה-19.
* בני ישראל ממשיכים להתלונן על היעדר בשר, למרות אספקת המן הסדירה: 
* משה מתלונן בפני ה' על התנהגותם של בני ישראל ועל הקושי בהנהגת העם: 
* ה' מצווה את משה למנות שבעים זקנים שיישאו איתו בעול ומבטיח לספק לעם בשר: 
* משה ממנה שבעים זקנים באוהל מועד, ושני זקנים שנשארו במחנה, אלדד ומידד, מתנבאים שם. יהושוע בן נון מציע להעניש אותם אך משה מגיב במורת רוח: 
* ה' מספק שלווים למאכל לבני ישראל כפי שהבטיח, והורג בהם בעודם אוכלים: 

===האישה הכושית ומרים===

*מרים ואהרן מדברים לשון הרע על משה ואשתו הכושית. ה' קורא למשה, אהרון ומרים לאוהל מועד ונוזף באהרון ומרים:

לאחר מכן מרים לוקה בצרעת, משה מתפלל עליה () והעם מחכה עד שתטהר.

==תאריכי הקריאה==
השבת בה קוראים את פרשת בהעלותך יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
*שנת השג - ט' בסיוון
*שנת החא - י"א בסיוון
*שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - ט"ז בסיוון
*שנת השא ושנת זחא - י"ח בסיוון
*שנת הכז - י"ט בסיוון
*שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל י"ב בסיוון, בחוץ לארץ י"ט בסיוון
*שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - בארץ ישראל י"ד בסיוון, בחוץ לארץ כ"א בסיוון

==הפטרה==
ההפטרה היא בספר זכריה, מ עד (התימנים ממשיכים עד ). זכריה מנבא על הקדשת יהושע הכהן הגדול ועל מנורת המקדש.

== קישורים חיצוניים ==

*
בהעלותך
שקיעת האימפריה הרומית

שקיעת האימפריה הרומית הוא מונח היסטוריוגרפי המתייחס לתקופת הזמן שבה נחלשה ולבסוף נפלה האימפריה הרומית המערבית. לסקירה מפורטת של הליכי שקיעתה של האימפריה, ראו הערך שלהי העת העתיקה.

נקודת הפתיחה לתקופת השקיעה של רומא שנויה במחלוקת בין היסטוריונים, ומשתנה בהתאם לתאוריות השונות בהן מחזיקים אותם היסטוריונים בנוגע לסיבות לנפילתה. עם זאת, מקובל להצביע על התקופה החל מאמצע המאה הרביעית כנקודת זמן בה ניתן להבחין בהחלשות משמעותית של חלקה המערבי של האימפריה וכפיפות הולכת וגוברת שלו לחלק המזרחי. מקובל לראות בקץ השלטון המאוחד באימפריה, אחרי מותו של תאודוסיוס הראשון בשנת 395 את הנקודה בה החלה השקיעה הופכת מוחשית יותר. חציית הריין בשנת 406, חלק מנדידת העמים, הייתה אירוע דרמטי ואות מבשר לבאות. בשנת 410, כאשר כבש אלאריק הוויזיגותי את רומא, חדלה זו להוות כוח של ממש.

מטעמי נוחות, רבים נוהגים לתארך את מועד נפילתה הסופי של האימפריה במועד הדחת הקיסר המערבי האחרון, רומולוס אוגוסטולוס, ב-4 בספטמבר 476. עם זאת, חשוב לזכור כי האימפריה המערבית חדלה להיות אימפריה או גורם משמעותי כבר כמה עשרות שנים לפני כן.

את המונח "שקיעת האימפריה הרומית" טבע ההיסטוריון אדוארד גיבון בספרו הנודע "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית" מן המאה השמונה עשרה. גיבון טען כי הסיבה העיקרית לנפילת האימפריה הייתה הנצרות, ששחקה את רצונם של הרומים למלא את "חובתם האזרחית" בשירות צבאי, והפחיתה את עניינם של התושבים בחיי העולם הזה לטובת ההבטחה לעולם הבא.

אנרי פירן הציג את "תזת פירן" שלו בשנות העשרים של המאה ה-20, במסגרתה טען כי האימפריה לא שקעה ונעלמה בבת אחת אלא המשיכה באופנים כאלו ואחרים עד תחילת כיבושי האסלאם במאה השביעית.

תאוריה אחרת שהעלה ההיסטוריון פיטר בראון בשנים האחרונות דחתה את הרעיון שהאימפריה הרומית "נפלה" ובמקום תר אחר מאפיינים של "שינוי" שהתרחשו לאורך מאות שנים, כשהוא מבחין בשורשי תרבות ימי–הביניים כבר בתרבות הרומית, עם מעבר והשתנות הדרגתית משלב לשלב בלא שבירה חדה.

== המשבר הכלכלי ==
בשנת 230 לספירה בקירוב, ביטחון ושלום האימפריה הרומית החל להתערער. אויבי רומא, במזרח הפרסים ובצפון השבטים הגרמאניים, הלכו והתחזקו וביקשו לפלוש לגבולות האימפריה הרומית.

כדי להבטיח את המשך קיום האימפריה, הקיסרים גייסו חיילים שכירים, שדרשו שכר גבוה, אך לא תמיד הקיסר יכול לעמוד בדרישותיהם, כיוון שבזבז את כסף האימפריה המועט שנשאר, במשתאות ובמעשי הוללות.

כדי לשלם לחיילים השכירים, הקיסרים הטילו מיסים כבדים על נתיניהם. הם טבעו מטבעות קטנים יותר, אך לא שינו את ערכם. הם ערבבו מתכות זולות במטבעות הזהב והכסף. הם סירבו לקבל מיסים במטבעות שהם טבעו, ודרשו שנתיניהם ישלמו את המס בתוצרת חקלאית או בעבודות שירות שונות.

==לקריאה נוספת==
<div style="text-align:left; direction:ltr;">
*Alexander Demandt (1984). Der Fall Roms: Die Auflösung des römischen Reiches im Urteil der Nachwelt.
</div>
== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריה כללית של ימי הביניים
קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:רומא העתיקה: היסטוריה
מדשאה

מדשאה ב[[אנגליה]]
מדשאה מכוסה [[שלג באוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית]]
מדשאה היא משטח אדמה ששתול בו דשא או דשא מלאכותי. לעיתים מעורבים בדשא צמחים אחרים. המדשאה מאופיינת בכך שהטיפול בה כרוך בכיסוח: גיזום קצר מאוד באמצעות כלי ייעודי - מכסחת הדשא, אשר הומצאה בשנת 1830. הכיסוח מדכא את צמיחתם של צמחים הזקוקים לגובה, ובכך מעניק יתרון לצמחי כיסוי נמוכים.

מדשאות הן מאפיין נפוץ בגינות פרטיות וציבוריות וכן בעיצוב נוף ברוב העולם כיום. תפקידן אסתטי או פונקציונלי.

מכיוון שהמדשאה מהווה משטח שניתן בדרך כלל להפעיל עליו לחץ בלי לפגוע בו, היא משמשת לכיסוי שטחים המיועדים לישיבה או הליכה. היא לוקחת חלק משמעותי בעיצוב הנוף בסגנון הגן האנגלי.

משחקי ספורט רבים משוחקים באופן מסורתי על מדשאות: כדורגל, גולף וקריקט.

מדשאה צורכת מים רבים. בארצות חמות ודלות מים כישראל קיימת מגמה של החלפת מדשאות באופן חלקי או מלא בכיסוי הקרקע באבנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:עיצוב נוף
קטגוריה:דשא
קטגוריה:גינון
יוסטינוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית

פלאביוס יוסטיניוס איוניור אוגוסטוס או יוסטינוס השני (בלטינית: Flavius Iustinus Iunior Augustus; סביבות 520–578) היה קיסר האימפריה הביזנטית מ-565 עד 578 ואחיינו ויורשו של יוסטיניאנוס הראשון.

יוסטינוס, בעלה של סופיה (אחייניתה של הקיסרית תאודורה) זכה בבחירות שלוות. ימיו הראשונים בשלטון הבטיחו עתיד מזהיר - הוא שילם את חובותיו של דודו, שפט בעצמו, והכריז על סובלנות דתית כללית, אך אל מול האריסטוקרטיה הפרועה ומושלי הפרובינציות הסוררים הוא בסופו של דבר לא ביצע רפורמות רבות.
האירוע החשוב ביותר בתקופת שלטונו היה פלישת הלומברדים לאיטליה בשנת 568. הפולשים, בראשות אלבוין, הצליחו בתוך מספר שנים להפוך לשליטים בפועל של כמעט כל שטח המדינה. תשומת לבו של יוסטינוס הייתה נתונה לאזורי הספר בצפון ובמזרח. לאחר שסירבו לשלם את מס האוורס, הוא הוביל מספר קרבות נגדם שלא נחלו הצלחה. גישושיו אצל הטורקים גרמו לפרוץ מלחמה עם פרס. לאחר שתי מערכות שנחלו כישלון חרוץ, שבהם כבשו הפרסים את סוריה, הצליח יוסטינוס להשיג שלום שברירי בכך ששילם מס שנתי. התקפי השיגעון אליהם נפל מדי פעם הובילו אותו למסקנה שעליו למנות שותף. ולפי עצתה של סופיה הוא דילג על קרובי משפחתו ומינה את הגנרל טיבריוס להיות קיסר בדצמבר 574 ופרש מתפקידו, עד מותו בשנת 578.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קיסרי האימפריה הביזנטית
קטגוריה:ילידי 520
קטגוריה:נפטרים ב-578
באסו קונטינואו

ה[[רצ'יטטיב הפותח מתוך הקנטטה "המאהב המרומה" מאת ניקולא ברנייה. השורה התחתונה בכל צמד שורות היא שורת הקונטינואו.]]
באסו קונטינואו (מאיטלקית: Basso Continuo, בתרגום מילולי: "בס מתמשך") או בקיצור הרווח קונטינואו, היא שיטת הלחנה ופרקטיקת ביצוע אשר ליוותה את תקופת הבארוק, ונמשכה הלאה גם לתקופה הקלאסית. בהלחנה "יחידת" או "קו" הבאסו קונטינואו כתובה בחמשה התחתונה בפרטיטורה, עבור כלי הרמוני (בדרך כלל כלי מקלדת או תֵיאוֹרבּוֹ), המנגן "קו" הבס ואקורדים, לעיתים יחד עם כלי בס מלודיים כמו צ'לו, ויולה דה גמבה או בסון, המכפילים ומקשטים את קו הבס במה שהוא למעשה תפקיד אובליגטו. כל הכלים השותפים לנגינת הקונטינואו מהווים ה"יחידה", והמלחין על פי שיקול דעתו מציין בקיצור בקו הקונטינואו איזה כלי מנגן כל חלק מקו המנגינה, אולם לרוב הציון חסר, מאחר שהנוהג המקובל היה שלא לציין הקטעים המבוצעים על ידי כלי המקלדת, או אם המלחין לא ראה חשיבות מיוחדת בכלי הקונטינואו והעדיף להעניק חופש הבחירה למבצעים (בהתאם לכלים הזמינים להם) או אם מצא הבחירה כברורה מאליה. לכן כאשר מצוין כלי מסוים כחלק מיחידת הקונטינואו יש לראותו כתוספת לכלי המקלדת ולרוב הקטעים הרלוונטיים בקו המנגינה יצוינו עבור המבצעים, הכל בחמשה אחת.

יחד עם זניחת שיטת ההלחנה המודאלית, התמורה הסגנונית בכתיבה ההרמונית שבתורה הזמינה תמורות בבניית כלי הנגינה כיוונם (Pitch) וכוונונם (Temperament), הבאסו קונטינואו מהווה נקודת המפנה ואבן בוחן בין מוזיקת הרנסאנס למוזיקת הבארוק. הקונטינואו הוא חלק כל כך מהותי ושגרתי הטבוע במוזיקת בארוק עד כדי הנוהג המקובל לציין במיוחד יצירות שאינן דורשות קונטינואו, ולא רק באילו יצירות נדרש, לדוגמה הסיווג המיוחד של הסוויטות לצ'לו והסונטות ופרטיטות לכינור מאת באך כ"סוויטות לצ'לו ללא ליווי קונטינואו" וכיוצא בזאת.

תפקיד הכלי ההרמוני לא נכתב במלואו, ועל הנגן למלא את ההרמוניה הנכונה לפי ראות עיניו, כך שנשמרת מידה רבה של אלתור. צירופי הכלים היו שונים בתקופות שונות. כך למשל בבארוק המוקדם היו נפוצות קבוצות קונטינואו גדולות (עוגב, מספר צ'מבלי, מספר תיאורבי, נבל וכו'), ואילו במחצית הראשונה של המאה ה-18 היה נפוץ צירוף מופחת כלים של צ'מבלו וצ'לו. ברוב המקרים לא ציין המלחין באילו כלים להשתמש, והסתפק בציון המילים "באסו", "קונטינואו", "פונדמנטו" וכדומה.

כל קו באס נוגן כקונטינואו. ברוב המקרים - אם כי לא תמיד - הוסיפו המלחינים שורת מספרים מעל קו הבאס כדי לייצג את ההרמוניה שיש לנגן. המספרים מייצגים את המרווח מקו הבס - למשל הספרה 6 מסמלת סקסטקורד, אקורד המורכב מטרצה וסקסטה מעל הבס. בכל-אופן, ביצירות רבות אין מספרים (או מספר מועט שלהם) ועל נגן הקונטינואו לדעת לפענח את ההרמוניה בלעדיהם.

ראשיתה של טכניקת הקונטינואו בסביבות שנת 1600 באיטליה, כשהמקור הראשון המסביר את הטכניקה החדשה הוא של לודוביקו ויאדנה. הקונטינואו המשיך ללוות את כל תקופת הבארוק כפונקציה הכרחית הן בטכניקת ההלחנה והן בפרקטיקה הביצועית. בסוף המאה ה-18 החלה דעיכתה של הטכניקה, והחל מ-1800 היה נדיר למצוא תפקיד קונטינואו, למעט במוזיקה כנסייתית ובאופרה, בה היה נהוג ללוות רצ'יטטיבים בצ'מבלו או פורטפיאנו קונטינואו. עם זאת, הכתיבה ב"סגנון קונטינואו" המשיכה במשך כל התקופה הקלאסית; תפקידי באס מן התקופה דומים מאוד באופיים לקונטינואו, גם אם לא משתתף בהם כלי הרמוני.

עם התפתחות אסכולת הנגינה בגישה היסטורית, קם דור מבצעים היודעים לפענח ולנגן קונטינואו, תוך הסתמכות על המקורות ההיסטוריים השונים של תקופת הבארוק.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:ביצוע אותנטי
קטגוריה:מונחים מוזיקליים
אסאפה פאוול

אסאפה פאוול (מוביל) באליפות העולם באתלטיקה לשנת 2007 שנערכה ב[[אוסקה]]
אסאפה פאוול (באנגלית: Asafa Powell; ) הוא אצן ג'מייקני. אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף חבר העמים הבריטי ושיאן עולם.

פאוול החזיק בשיא העולם בריצת 100 מטר מיוני 2005 ועד מאי 2008, בתחילה בתוצאה של 9.77 שניות ואחר כך בתוצאה של 9.74 שניות.

==קריירה==
פאוול היה מועמד מוביל לזכות בריצת 100 מטר באולימפיאדת אתונה 2004, אבל סיים במקום החמישי בלבד.

ב-14 ביוני 2005 בתחרות באתונה, באותו אצטדיון בו נכשל באולימפיאדה, שבר פאוול את שיא העולם בריצת 100 מטר. הוא קבע זמן של 9.77 שניות ובכך שיפר את השיא הקודם בריצה זו של טים מונטגומרי ב-0.01 שניות.

ב-11 ביוני 2006, בתחרות בגייטסהד, בריטניה, הישווה פאוול את השיא העולמי בריצת 100 מטר, זאת לאחר שחודש קודם לכן ג'סטין גטלין הצטרף אליו כמחזיק השיא העולמי.

ב-25 באוגוסט 2006, בתחרות ליגת הזהב בציריך, השווה אספה פאוול את שיאו העולמי בפעם השלישית, כשרץ 9.77 שניות, התחרות הייתה אחת האיכותיות באותה תקופה, שבה ארבעה רצים ירדו מתחת ל-10 שניות, ושניים מתחת ל-9.90 שניות.

בשנת 2006 זכה בתואר אתלט השנה בעולם.

ב-26 באוגוסט 2007 זכה פאוול במדליית הארד בריצת 100 מטר באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן, כאשר עבר את המרחק בתוך 9.96 שניות. זהו התואר הגדול הראשון בו זכה פאוול, אך הייתה זו אכזבה גדולה בשבילו, שכן קיווה לזכות במדליית הזהב. באותה אליפות זכה במדליית הכסף בריצת 4X100 מטר שליחים יחד עם יוסיין בולט, מרויין אנדרסון ונסטה קרטר שסיימו בתוצאה 37.89 שניות, שהיוותה שיא לאומי חדש.

ב-9 בספטמבר 2007 שבר פאוול את שיא העולם בתחרות שנערכה באיטליה, והעמיד אותו על 9.74 שניות. שיא העולם הזה החזיק מעמד עד שנשבר ב-1 ביוני 2008 על ידי יוסיין בולט.

לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 שוב הגיע פאוול כאחד מהמועמדים לזכייה במדליית הזהב בריצה ל-100 מטר, אך כמו באולימפיאדת אתונה סיים רק חמישי. הוא שותף בנבחרת ג'מייקה שזכתה במדליית זהב וקבעה שיא עולם במירוץ השליחים 4X100 מטר. ב-2017 נשללה ממנו מדליית הזהב בה זכה במירוץ השליחים, לאחר שחברו לנבחרת, נסטה קרטר, הורשע באימרוץ.

ב-2 בספטמבר 2008 שבר פאוול את שיאו האישי בגרנד פרי בלוזאן והעמידו על 9.72 שניות. ב-30 ביוני 2011 שבר את השיא השנתי (של 2011) בלוזאן עם תוצאה של 9.78 שניות, אך נפצע לפני אליפות העולם באתלטיקה, בה תוצאתו לא נשברה.

===אמרוץ===
ב-14 ביולי 2013 נמצא פאוול חיובי בבדיקת סמים. באותו היום, התברר שגם יריבו מארצות הברית טייסון גיי וחברו לנבחרת השליחים נסטה קרטר, נמצאו חיוביים באימרוץ.

== חיים אישיים ==
בשנת 2019 פאוול התחתן עם הדוגמנית הקנדית אלישיה מילר.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אצנים ג'מייקנים
קטגוריה:אתלט השנה בעולם
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 4X100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אצנים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים מג'מייקה
קטגוריה:אתלטים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:שיאני עולם ג'מייקנים: אתלטיקה
קטגוריה:ג'מייקנים שנולדו ב-1982
פרובינקיה היספניה בייטיקה

היספניה בייטיקה ב-[[120 לספירה]]
חצי האי האיברי
היספניה בייטיקה (ידועה גם בשם ספרד הרחוקה) הייתה פרובינקיה רומית בדרום חצי האי האיברי (ספרד של ימינו).

שמה המקורי של הפרובינקיה, "היספניה הרחוקה" (Hispania Ulterior), הוחלף בשנת 27 לפנה"ס לשם "בייטיקה" על שם נהר הבייטיס (כיום גוודיאנה).

הפרובינקיה נוסדה בשנת 197 לפנה"ס, שמונה שנים לאחר שקרתגו הובסה בספרד על ידי סקיפיו אפריקאנוס.

ביוני 2024 דווח על יין לבן בן כ-2,000 שנה שהתגלה בבייטיקה, והוא היין העתיק ביותר שהתגלה אי פעם במצב נוזלי. היין התגלה בכד שנמצא במבנה קבורה רומי בקרמונה Carmona.

== הפרובינקיה בתקופת הרפובליקה ==
למעשה, אף על פי ש"ספרד הרחוקה" הוסדרה כפרובינקיה כבר ב-197 לפנה"ס, הרי שהשטח לא נכבש באופן ממשי עד 194 לפנה"ס. בשנה זו התפשטה הלחימה שניהלו הרומאים עם שבטי הקלטיברים גם אל השבטים הלוסיטנים בדרום מערב האי האיברי, שם זכו הלגיונות הרומיים בפיקודו של סקיפיו נאסיקה לניצחונות. בשנת 192 לפנה"ס כבשו הרומים את טולטום (כיום טולדו).

הלחימה הסתיימה למעשה רק בשנת 179 לפנה"ס, לאחר שהשבטים הגיעו להסדר עם נציב היספניה טרקוננסיס, טיבריוס סמפרוניוס גרקכוס.

בשנת 154 לפנה"ס פרצה שורה של מלחמות הידועות בכינויין המלחמות הלוסיטניות, שנמשכו עד שנת 138 לפנה"ס. את הלוסיטנים הנהיג במלחמות אלו ויריאתוס, אשר הסב לרומאים מפלות רבות תוך שימוש נרחב בלוחמת גרילה. סיום המלחמות התאפשר רק לאחר שנציב הפרובינקיה ב-138 לפנה"ס, סרוויליוס קאיפיו, ארגן את רציחתו של ויריאתוס בידי אנשיו הוא.

המרידות הרבות ברומא נבעו ככל הנראה מפעולות הדיכוי והעושק של פקידי המדינה הרומיים, אשר ראו בהצבתם בפרובינקיה דרך להתעשר ולהעשיר את הנאמנים להם. כראיה לכך ניתן להביא את התלונות הרבות שהעלו נציגי הפרובינקיה בפני הסנאט, תלונות שהביאו אף להקמת ועדת חקירה משפטית שתבדוק את מעשיהם של נציבים לשעבר. בשנת 149 לפנה"ס אף הוקם בית דין של קבע על מנת לטפל בתלונות מעין אלה.

== תקופת הקיסרות ולאחריה ==
בארגון מחדש של האימפריה בשנת 14 לפנה"ס, היא הפכה לפרובינקיה סנאטורית שנשלטה על ידי פרוקונסול שבעבר היה פראיטור. היא הייתה בטוחה כל כך עד שלא היה צורך להציב שם לגיון רומאי בקביעות. בירת הפרובינקיה הייתה קולוניה פטריסיה, קורדובה של ימינו. בייטיקה הייתה פרובינקיה עשירה ותושביה אימצו את ההתרבות הרומית.

בייטיקה שרדה את הרפורמות של דיוקלטיאנוס. כשהפכה הנצרות לדת הרשמית, אוחדה בייטיקה עם היספניה טארקוננסיס ולוסיטניה ל"דיוקסיית היספניה" (בלטינית: Diocesis Hispanium).

בייטיקה הייתה רומית עד הפלישה הקצרה של הוונדלים והאלאנים במאה החמישית לספירה, ואחריה הקמת ממלכת הוויזיגותים. חלקה הדרומי הפך לחלק מאימפריה הרומית המזרחית לאחר כיבוש על ידי בליסאריוס בשנת 552. אזור זה היה חלק מספניה. לאחר שנת 586 הצליחו הבישופים הקתולים של בייטיקה, שנתמכו על ידי האוכלוסייה המקומית שלהם, להמיר את מלך הוויזיגותים האריאני ריקארד ואציליו לנצרות קתולית. שלטון האימפריה הרומית המזרחית בספניה פסק במאה השביעית וכל בייטיקה שבה לשליטת הוויזיגותים. במאה השמינית נכבשה בייטיקה על ידי המוסלמים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנדלוסיה: היסטוריה
קטגוריה:ספרד הרומית
קטגוריה:פרובינקיות רומיות
יוסטיניאנוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית

יוסטיניאנוס השני, המוכר גם בשם רינוטמטוס ("חצוי-האף") (669-711) היה קיסר ביזנטי בין השנים 685 עד 695, ואז שוב מ-704 עד 711. הוא ירש את אביו, קונסטנטינוס הרביעי כשהיה בן שש-עשרה.

==תקופת שלטונו הראשונה==
תקופת שלטונו לא הייתה סוגה בשושנים, הן מבית והן מחוץ. לאחר פלישה מוצלחת הוא כרת שביתת נשק עם הערבים, והעניק להם זכות שלטון משותף על ארמניה, איבריה וקפריסין. הוא גירש 12,000 מרונים נוצרים ממולדתם לבנון כדי לאפשר לערבים לשלוט באסיה הקטנה, מה שהוביל לכך שהערבים כבשו את ארמניה בשנת 692.

בשנת 688 ניצח יוסטיניאנוס את הבולגרים ניצחון מוחץ. בינתיים, המחלוקות המרות שעלו בכנסייה בשל רדיפתו צמאת-הדם של יוסטיניאנוס את המניכאיזם, והעושק (בעזרת אנשיו סטפנוס ותאודטוס) שבעזרתו השביע את תשוקתו לפאר ואת תאוותו להקמת בניינים יקרים גרמו לנתיניו למרוד נגדו. בתקופתו נהגו לתלות את פושטי הרגל החייבים מס, כשראשם מטה, מעל מדורה קטנה הבוערת לאט ומעלה עשן.

==גלות==
בשנת 695 פרץ המרד תחת הנהגתו של לאונטיוס, ולאחר שכרת את אפו של יוסטיניאנוס (ומכאן קיבל את כינויו) הוא הוגלה לחרסון שבקרים. לאחר חלוף שלוש שנים הודח לאוניטוס, גם אפו נכרת והוא נכלא על ידי טיבריוס, שהיה לקיסר. יוסטיניאנוס השני היה שם אף דמה מזהב במקום אפו הכרות.

יוסטיניאנוס נמלט מחרסון לאחר כמעט תשע שנים ונשא את תאודורה, אחותו של איבוסירוס גליאבנוס (בוסיר גלבן), הכגן של הכוזרים. הם קיבלו בית בעיר פאנאגוריה שבחצי האי טאמאן. בוסיר קיבל הצעת שוחד מטיבריוס כדי שיהרוג את גיסו, ושלח שני בכירים כוזרים - פפטזייס ובלגיטזין - כדי שיבצעו את המעשה. אולם תאודורה הזהירה את יוסטיניאנוס. יוסטיניאנוס הזמין את מבקשי נפשו, אחד, אחד, למעונו וחנק אותם בעזרת חבל וברח מהעיר.

יוסטיניאנוס ברח לטרבל, שליט הבולגרים בחבל הבלקן. הלה הציע את תמיכתו בתמורה לתמיכה כספית וכתר קיסר. יוסטיניאנוס הסתער על קונסטנטינופול עם צבא של 15,000 פרשים בולגרים, אך לא הצליח לכבוש את העיר בכוח. לכן חדרו הוא וכמה מרעיו לעיר דרך אמת מים שלא הייתה בשימוש, ארגנו את תומכיהם, ותפשו את העיר בהפיכה צבאית לילית. יוסטיניאנוס הוציא להורג את יריביו לאונטיוס וטיבריוס, כמו גם אלפים מתומכיהם, ושב לכס הקיסרות בשנת 705.

==תקופת שלטונו השנייה==
יוסטיניאנוס, כפי שהוא מופיע על הצד האחורי של מטבע שהוטבע בתקופת שלטונו השנייה, אוחז בגלובוס הפטריארכלי עם המלה <small>PAX</small>, "פאקס" - "שלום". בצידו השני של המטבע מופיעה דמותו של [[ישו.]]
תקופת קיסרותו השנייה התאפיינה במלחמה כושלת נגד הבולגרים, שהיו תחת הנהגתו של טרבליס, ניצחונות ערביים באסיה הקטנה, והתקפות של אנשיו על עריו שלו - רוונה וחרסון, שם העניש ביד קשה את האצילים והפליטים. יוסטיניאנוס נפגש עם האפיפיור קונסטנטינוס והשניים נשאו ונתנו על פשרה.

שלטונו העריץ של יוסטיניאנוס גרם לפרוץ מרד נוסף נגדו. העיר חרסון מרדה בהנהגתו של פיליפוס ורדאניס, שנעזר בכוזרים. הכוחות שנשלחו לדכא את המרידה הצטרפו עד מהרה למורדים, ופנו כנגד עיר הבירה. זו נכבשה ופיליפיקוס הוכרז כקיסר. יוסטיניאנוס נמלט אל הבולגרים ונרצח באסיה הקטנה בדצמבר 711. הוא היה הקיסר האחרון לבית הרקליוס.

תיאור בדיוני של חייו של יוסטיניאנוס מופיע בספרו של הארי טרטלדאב משנת 1998: Justinian.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:קיסרי האימפריה הביזנטית
קטגוריה:ילידי 669
קטגוריה:נפטרים ב-711
מדרשת לינדנבאום

מדרשת או"ת לינדנבאום (בעבר נקראה מדרשת ברוריה) היא מדרשה תורנית לנשים בשכונת ארנונה בירושלים הפועלת תחת רשת אור תורה סטון. המדרשה היא אחת המסגרות הגדולות בישראל ללימוד תורה לנשים, והראשונה שהתקיים בה לימוד גמרא לנשים בסגנון ישיבתי. תוכנית הלימודים במדרשה כוללת גמרא, מדרש, תנ"ך, מוסר, חסידות ומחשבת ישראל.

==הקמת המדרשה==
מדרשת לינדנבאום החלה את דרכה בשנת 1976, אז כונתה על שם מייסדה וראשה הרב חיים ברבנדר, אשר עמד במקביל בראש ישיבת המבתר. שמה הרשמי היה "מדרשת ברוריה", על שם ברוריה, אשתו הלמדנית של רבי מאיר, אחד מחכמי המשנה הבולטים. את שמה הנוכחי קיבלה מדרשת לינדנבאום בשנות התשעים, על שם זוג הנדבנים בלדה ומרסל לינדנבאום המעורב במפעלים פמיניסטיים ותורניים.

המדרשה נחשבת כחלוצת המדרשות התורניות לבנות, במקביל למדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן. המאפיין המובהק ביותר של חדשנותה הוא כניסתן של התלמידות ללימוד גמרא, תחום ישיבתי מרכזי שהיה עד אז נחלתם של מוסדות ישיבתיים לגברים בלבד.

בהתחלה הייתה המדרשה בעלת זיהוי אנגלוסקסי מובהק, אך בחלוף השנים התחזק אופיו הישראלי של המקום.

לצד המרכז בירושלים למדרשה שלוש שלוחות: "מתת כרמיאל" בכרמיאל שהוקמה ב-2014 ושלוחה בלוד שהוקמה ב-2017 ובפרדס חנה שהוקמה ב-2023

==תוכניות לימוד וצוות המדרשה==
במדרשה מתקיימות תוכנית לבנות מישראל ותוכנית לבנות מחו"ל. תוכנית הדגל של המדרשה היא תוכנית "הדס" המשלבת לימודים במדרשה עם שירות צבאי מלא. הבנות לומדות שנה לפחות במדרשה בתנאי פנימייה ואחר כך מתגייסות לצה"ל, בעיקר לשירות בחילות החינוך, המודיעין או האוויר.

במדרשה ישנן גם תוכניות לנשים אחרי שירות לאומי או צבאי. תוכנית אחת היא תוכנית ברוריה המיועדת לנשים מיד לאחר השירות ולפני הלימודים האקדמאים או תוך כדי אותם לימודים. בתוכנית השנייה, המכון למנהיגות הלכתית, לומדות המשתתפות גמרא והלכה באינטנסטיבות במשך חמש שנים, ונבחנות במבחנים המקבילים למבחני ההסמכה לרבנות של הרבנות הראשית.

התוכנית לבנות חו"ל היא מהוותיקות שבמדרשות בישראל. בתוכנית מושם דגש על לימודי גמרא והלכה בצד לימוד תנ"ך ומחשבת ישראל. התוכנית שמה דגש על חינוך ציוני. בנות חו"ל מגיעות לשנת לימודים בארץ, חלקן נשארות לשנת לימוד שנייה ומיעוטן עולות לארץ מיד או בתום לימודיהן האקדמיים בחו"ל. התוכנית כוללת בעיקר בנות מאמריקה הלטינית (בתוכנית מיוחדת שנקראת "אמל"ט") ומאמריקה הצפונית.

הרב שלמה בראון הוא ראש תוכנית חו"ל, הרבנית נעמי ברמן ראש בית המדרש של תוכנית חו"ל והרב אהד טהרלב הוא ראש התוכנית הישראלית. עד תשע"ח כיהנה הרבנית חנה גודינגר (דרייפוס) כראש בית המדרש. נכון ל-2021 משמשת הרבנית בילי רבינשטיין כראש בית המדרש. מלמדים במדרשה פרופ' הרב דניאל אפשטיין, הרב שוקי רייך, הרב ברוך גיגי (ראש ישיבת הר עציון), הרב אביה הכהן, הרב ד"ר דוד בן זזון, הרב חיים נבון ועוד.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.midreshet-lindenbaum.org.il/ אתר המדרשה באנגלית]
* [http://www.rambish.org.il/results.asp?SearchFunction=find&SearchCode=F2_WSR&SearchRequest=42 מאמרי כתב העת בשדה] באתר רמבי"ש
* 

לינדנבאום
קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:פמיניזם דתי (יהדות)
קטגוריה:פמיניזם בישראל
קטגוריה:אור תורה סטון
הים הטירני

הים הטירני (באיטלקית: Mar Tirreno; בצרפתית: Mer Tyrrhénienne; בסיציליאנית: Mari Tirrenu) הוא ים שולי בים התיכון ונמצא מערבית לחצי האי האפניני. הוא גובל בקורסיקה וסרדיניה במערב, בים הליגורי ובארכיפלג הטוסקני בצפון, בטוסקנה, לאציו, קמפניה ובקלבריה במזרח ובסיציליה בדרום. העומק המרבי הוא 3,785 מטר. במיתולוגיה היוונית, שימשו הצוקים המתנשאים מעל הים הטירני כמשכנן של ארבע הרוחות שנשמרו בידי איאולוס (שומר הרוחות). שמו של הים הטירני נגזר מהמסורת היוונית, לפיה המנהיג האטרוסקי "טירנוס" הוביל את האטרוסקים מאזור לידיה לחצי האי האפניני. המחקר המודרני לא מצא הוכחות חד משמעיות למוצא האטרוסקים.

הים הטירני נמצא ליד השבר האירופו-אפריקאי ולכן קרקעיתו מלאה בשלשלות הרים והרי געש (כולל מרסילי), חלקם פעילים. הרוחות הנושבות בו הן המיסטרל מעמק הרון, ליבקיו מדרום מערב ושירוקו ואוסטרו מהדרום.

חמישה מצרי ים מובילים אל הים הטירני:
*מצר מסינה בין סיציליה וקלבריה אשר בקצה המגף האיטלקי ורוחבו כשלושה קילומטר.
*תעלת קורסיקה בין איטליה וקורסיקה, כ-80 ק"מ בקירוב.
*מצר בוניפאצ'יו בין קורסיקה לסרדיניה ורוחבו כאחד עשר קילומטר.
*מצר חסר שם בין סרדיניה לתוניסיה בן 200 ק"מ.
*מצר סיציליה בין תוניסיה וסיציליה כ-160 ק"מ בקירוב.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
טירני
קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
טירני
טירני
טירני