עקיבא איגר

רבי עקיבא איגר. ציור במוזיאון וולף ב[[אייזנשטט]]
רבי עֲקִיבָא (גינְז) אֵיגֶר (מכונה בקיצור גם: רעק"א, רע"א או רע"ק איגר; א' בחשוון ה'תקכ"ב, 29 באוקטובר 1761 – י"ג בתשרי ה'תקצ"ח, 12 באוקטובר 1837) היה רב, ראש ישיבה ופוסק הלכה רב-השפעה. נחשב בדורו לגדול הדור והיה מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים. הוא נעשה לסמל של ענק רוחני, למדן וגאון בתרבות היהודית של בית המדרש הישן.

רבי עקיבא איגר נחשב לאחד מגדולי הלמדנים התורניים בעת החדשה ומהבולטים שבהם. שמו הפך למילה נרדפת לגאונות למדנית בתרבות היהודית-תורנית, ותורתו נלמדת בבתי המדרשות של הישיבות בנות זמננו. הרלוונטיות של דרכי לימודו והלוגיקה שהפעיל נשתמרו אף כיום, בניגוד לאחרונים אחרים שנטו לשיטת הפלפול. לבד מהשפעתו העצומה על צורת לימוד התלמוד ודברי הראשונים, הייתה לרבי עקיבא איגר השפעה מכריעה בתחום ההלכה, הגהותיו הנדפסות על גיליון השולחן ערוך וכן פסקיו בספרי השו"ת שלו הם אבן יסוד בעולם הפסיקה היום-יומית ובעולם הדיינות.

בראשית דרכו נמנע מלקבל על עצמו משרת רבנות שבכללה פסיקת הלכה, אך לא נמנע מלשמש כראש ישיבה. בהמשך שימש 24 שנים כרבה של העיירה מרקיש-פרידלנד. עיקר פעילותו הציבורית באה כאשר לאחר פעילות של חתנו המפורסם, החת"ם סופר, נבחר לשמש כרבה של עיר המחוז הפולנית פוזנא, משרה שבה החזיק 23 שנים, עד יום מותו.

== ביוגרפיה ==
=== נעוריו ===
רבי [[בנימין וולף איגר, דודו ורבו של רבי עקיבא איגר]]
נולד בא' בחשוון תקכ"ב (29 באוקטובר 1761) באייזנשטט שבמערב ממלכת הונגריה ההבסבורגית (כיום בבורגנלנד, אוסטריה), אחת מ"שבע קהילות". ברית המילה שלו מתוארת בפנקס המילה של המוהל רבי בנימין וואלף טעבין, מפרנסי ומנהיגי קהילת פרשבורג, והיא נערכה בט' בחשוון, שלא בזמנה. הוא היה בנם הבכור של רבי משה גינז וגיטל איגר.

האם גיטל, שאחיה מתאר אותה "הצדקת ומלומדה כגברא [=כגבר]", הייתה בתו של הרב עקיבא איגר מהלברשטאדט, מחבר הספר "משנת דרבי עקיבא", רבן של צילץ (Zülz) ופּרֶשׂבורג, שנחשב לאחד מגדולי רבני גרמניה וכלל האימפריה הרומית הקדושה. הרב איגר מהלברשטאט נפטר בגיל 39, ובתו גיטל בחרה לקרוא את שם בנה הבכור על שמו, עקיבא. רבי עקיבא איגר נהג כל ימיו לחתום על איגרותיו את שמו: (=מאייזנשטט), כשם אביו, אך בתעודות רשמיות הוא חותם , כשהשם "יעקב" מהווה אנגרמה של השם עקיבא ו"משה" מייצג כנהוג את שם אביו. לימים, עוד בחייו, אימצו בני המשפחה את שם משפחת האם "איגר", כי משפחתה נחשבה "מיוחסת" יותר. האב, ר' משה גינז, היה בנם של ר' שמואל שלזינגר ושרה בתו של רבי משה ברודא ונכדתו של רבי אברהם ברודא רבן של פראג ופרנקפורט.

כילד אובחן כבעל תפיסה מהירה וזיכרון פנומנלי, והוריו הפנו אותו ללימודי גמרא כבר בגיל צעיר מאוד. שמו החל מתפרסם בין למדני הסביבה, כאשר בגיל שש או שבע שנים בלבד פיצח סוגיה תלמודית קשה שהוגיעה את טובי המוחות בישיבת ברסלאו זמן ממושך מבלי שבאה על פתרונה, ונשלחה אל אביו בידי גיסו, ראש הישיבה בנימין וולף איגר, לעתיד רבן של צילץ ולַייפּניק (בסלאבית: ליפּניק). הצעת הפתרון של איגר הקטן קנתה לו שם של ילד פלא ועוררה סקרנות. רבים החלו מבקשים להיפגש עמו ולעמוד מקרוב על יכולותיו. בהיותו בגיל שבע נשלח בידי אביו למטרסדורף ללמוד מפי הרב המקומי רבי נתן נטע פרנקפורטר בהגיעו לגיל 12 נשלח חזרה לאייזנשטט שבה למד בעיקר אצל אביו, ואצל רבה החדש של העיר, הרב אשר למיל מגלוגא (Głogów) שבשלזיה, פרוסיה (כיום בפולין). במשך השנים, לאחר שעמד על רמתו התורנית, שידל דודו (אחי־אמו של איגר) את הוריו לשולחו ללימודים מתקדמים בישיבתו שבברסלאו. בשל גילו העדיפו הוריו לימודים בקרבת מקום, למשך זמן קצר הוא נשלח לעיר ההונגרית הסמוכה מטרסדורף, לישיבתו של הרב המקומי, שבה ביסס את ידיעתו בספרות התורנית וחיזק את ביטחונו העצמי. בגיל 12 (תקל"ג, 1773) נסע לברסלאו והיה לתלמידו הקרוב של דודו הרב וולף איגר, שאף ייעד אותו למלא את מקומו אם ייעדר. בישיבה זו התוודע לרב ישעיה פיק ברלין שנעשה מאוחר יותר לרבה של ברסלאו ונודע בשל הגהותיו לתלמוד הבבלי שנדפסו כתוספות ל"מסורת הש"ס" על גיליונות ש"ס וילנא.

=== תקופת ליסא ===
רחוב בעיר [[ליסה בשנות ה-2000|]]
בקיץ של שנת תקמ"א (1781), בהיותו כבן 20, נישא לגְליקְל, בתו בת ה-18 (ילידת 1763) של הנגיד יצחק (איציק) מרגלית מליסא. החתונה נערכה בליסא, ועל פי סיכום מוקדם ביניהם קבע בה רע"א את מגוריו. חותנו העמיד לרשותו בית גדול מאובזר כיאות, ובו ספרייה עשירה, ואף תמך בו כלכלית כדי שיהיה פנוי לעסוק בתורה. בעת מגוריו בליסא התיידד עם רבי יהודה נוימבורג, רבה של רָאבִיץ' (ראוויטש), חתנו של רבי מאיר פוזנר, מחבר הספר "בית מאיר", שניהל מאוחר יותר תכתובת תורנית עם רע"א. הרב דוד טבל בן נתן נטע מליסא, נהג לצרפו לבית דינו בתקופת מגוריו בעיר.

בליסא נולדו לרע"א וגליקל שלושת ילדיהם הראשונים:
# אברהם (סוף 1781–1853): ר' אברהם איגר, בנו בכורו של רע"א נשא לימים אישה מהעיר ראביץ' (ראוויטש) שבקרבת פוזנא (פוזנן), והתגורר בה. לימים נעשה רבה של רוגוזין. עסק רבות בעריכת כתביו של אביו וסידורם לדפוס, נפטר בא' כסלו תרי"ד (1853) ונקבר בפוזנא.
# שלמה (1787–1852): ר' שלמה איגר, לימים רבה של קאליש, וממלא מקום אביו ברבנות פוזנא.
# שיינדל (1788–?), לימים נישאה לרב משה היינריך דודזון מברומברג.

עוד בהיותו בליסא יסד רע"א ישיבה בבית שהעמיד חמיו לרשותו, ובה החלו מתקבצים סביבו תלמידים, שחלקם נעשו בבוא העת רבנים בפני עצמם ועמדו עם רבם בקשרי מכתבים. הסדר זה התקיים עד חורף שנת תק"ן (1789–1790). באמצע שבט תק"ן מת אביו של רע"א והוא התאבל עליו מרות. עם בוא הקיץ פרצה דלקה שכילתה את מרבית בתי היהודים בליסא ובהם גם בתיו של איציק מרגלית, שנשאר עם משפחתו המורחבת חסר־כל. תלמידי הישיבה התפזרו, ורבי עקיבא איגר נאלץ לעקור לעיר הסמוכה ראביץ' בה נתמנה לדיין. קיומו הכלכלי בראביץ' נעשה קשה מיום ליום, והקהילה היהודית הקטנה שלה לא יכלה לשאת בעלות השכר של בעלי התפקידים התורניים בעיר.

=== רבנות מרקיש-פרידלנד ===
מתחילה לא רצה רבי עקיבא איגר לקבל משרת רבנות, והעדיף להיות ראש ישיבה ומורה לתלמידים, ולהתפרנס ממלגת קיום שניתנה לו בידי עשירים יהודיים מקומיים. אך מצוקת הפרנסה הכריחה אותו לבסוף לקבל משרות רבנות, וכך בשנת 1791, לאחר השריפה גדולה שפרצה בליסא והמשבר הכלכלי שפרץ בעקבותיה כמו גם אובדן הונו של חותנו, ואחרי שנת הניסיון בעיר ראוויטש, נבחר רבי עקיבא איגר בי"ח באדר א' תקנ"א, בהשתדלות חותנו וחבריו, לכהן ברבנות העיר מֶרקיש-פרידלנד בפרוסיה המערבית, תפקיד שאותו מילא 24 שנים.

מיד עם הגיעו למרקיש-פרידלנד הקים בה ישיבה והחל מקבץ סביבו תלמידים רבים, בהם תלמידיו מישיבתו הקודמת בליסא. כמנהג התקופה, מימנה הקהילה היהודית המקומית את החזקת ישיבתו של הרב ותלמידיה, בנוסף למשכורתו הקבועה. פרוטוקול ועד הקהילה במרקיש-פרידלנד, העוסק בתנאי שכרו של הרב החדש, מיום ח' באדר א' תקנ"א (1791), נשתמר. בתקנון זה, תחת הכותרת , מפורט שכרו החודשי נקוב במטבע המקומי (רייכסטאלר), שכר ייחודי עבור דרשות שבת שובה ושבת הגדול, קמחא דפסחא וארבע כוסות, אתרוג ולולב, מגורי חינם בדירת רב הקהילה, שכר נוטריון על אישורי נישואין והסכמי עיזבון. עוד נקבעו בהסכם הרבנות: המועדים בהם זכאי הרב לעלות לתורה, לקרוא את ההפטרה. וכן: הרב יזכה לשמש כסנדק בפעם הראשונה בה נערכת בקהילה ברית מילה, בכל חודש. המשכורת שנקבעה מתחילה הייתה זעומה, ורע"א, שראה שאין בה כדי לפרנס את משפחתו, חשב שפרנסי הקהילה קבעו לו משכורת נמוכה מפני שחשבו שבידיו חיסכון מכסף הנדוניה שקיבל מחמיו הגביר. אך משום שכסף כזה לא היה בנמצא, פנה לוועד הקהילה בבקשה להעלאת שכר, והוא מדגיש כי ברצונו לקבל רק את המינימום ההכרחי למחייתו:
מרקיש-פרידלנד (מירוסלאבייץ). מרכז העיר

בתקופה הראשונה אחר הגיעו למרקיש-פרידלנד, נולדה בתו הרביעית שרל (שרה), שהייתה נשואה בזיווגה הראשון לרב אברהם משה קלישר רבה של שניידמיל, בנו של רבי יהודה ליב קלישר מליסא מחבר הספר "יד החזקה". בתו ציפורה שנולדה במרקיש-פרידלנד נפטרה בנערותה.

בתקופת מרקיש-פרידלנד העמיד את תלמידיו הראשונים, וחידושיו על הש"ס כמו גם הערותיו למשניות ולשולחן ערוך, נכתבו ברובם כאן. רע"א החל משיב לשאלות הלכתיות שהופנו אליו מכל רחבי אירופה, ונעשה מוכר כאחד מגדולי המשיבים בדורו. תשובותיו מתקופה זו ממוענות לרבני קהילות גדולות באיטליה, בגרמניה, במוראביה, בפולין וברוסיה. גם השלטונות המקומיים הפקידו בידיו החלטות הנוגעות לחיי היהודים.

בנוסף לפסיקת הלכה ולימוד והפצת תורה, עסק רבי עקיבא איגר בעירו בכל צורכי הציבור, ובפרט בצורכי השכבות החלשות. הוא שימש כחבר דירקטוריון בכל ארגוני הצדקה בעיר, ואף יסד ארגוני צדקה ייעודיים לתחומים שהוזנחו עד בואו. ביוזמתו קמה בעיר "חברה קדושה לחלוקת עצים", קרן צדקה שמטרתה הייתה לדאוג לאספקה סדירה של עצי-הסקה לחימום בתי העניים בחורף הקר.

====פטירת אשתו הראשונה====
בי"ב באדר א' תקנ"ו (1796), חודשיים לאחר שהוליכו יחד את בתם אל חופתה, נפטרה אשת נעוריו גליקל. רע"א התאבל עליה הרבה, כך הוא מתאר במכתב מאותם ימים . הוא תלה את מחלת הקיבה שלקה בה בתקופה זו וליוותה אותו לשארית חייו, בצערו באותה תקופה. לידידיו שביקשו לעודדו ומיהרו להציע לו שידוך מיד בתום ימי האבל על אשתו, הוא פונה במכתב מריר ממנו ניתן לעמוד על גודל אהבתם: . רע"א ראה בה לא רק רעיה, ואם לבניו, אלא גם עמיתה לכל דבר בענייני עבודת ה' ויראת שמים, בהם היה נוהג להיוועץ בה: .

זמן קצר לפני פטירת אשתו, הועלתה בפני רבי עקיבא איגר הצעה לקבל על עצמו את רבנות העיר לייפניק, לאחר שרב העיר הקודם, בנימין וולף איגר, דודו ורבו של רע"א, נפטר, ומשרתו עמדה פנויה. ההצעה עמדה על הפרק עד לאחר נישואיו השניים, ולבסוף לא יצאה אל הפועל.

בעקבות פטירת אשתו שקל רבי עקיבא איגר לפרוש ממשרת הרבנות , מחשבה שלא יצאה אל הפועל.

====נישואים שניים====
מילון האנציקלופדי ברוקהאוס ואפרון")]]
לאחר השתדלות ידידיו וכמה מדייני ליסא, נישא רבי עקיבא איגר בסוף השנה בזיווג שני לאחייניתו בריינדל, בת גיסו, אף הוא חתנו של איציק מרגליות, הרב יהושע הלוי פייבלמן סגל ששימש כדיין בליסא ומאוחר יותר כאב-בית-הדין בסאטמר. למרות פערי הגילים ביניהם וחששו של רע"א למסור את גידול ילדיו בידי אחייניתו הצעירה, העדיף רע"א הצעת-שידוך זו משום שהייתה בכך נחמה לסבה, חמיו השכול. לגיסו, חמיו החדש, כתב מיד לאחר החתונה על כך שבניו מנישואיו הקודמים רואים בה את אמם לכל דבר ועניין, וחולק לה מחמאות על תפקודה:
<center>
</center>

בשנת תקס"א (1801) נולד בנם המשותף הראשון. רבי עקיבא איגר קרא לו משה על שם אביו שנפטר כעשור קודם לכן.

בשנת תקס"ב (1802) לאחר פטירת רבי משולם איגרא, התפנה כיסא הרבנות בעיר פרשבורג ורבי עקיבא איגר היה בין המועמדים המובילים שיועדו לתפקיד בידי ועד הקהילה המקומית, אולם לבסוף נתמנה הרב משה סופר (ה"חתם סופר"), מי שלימים נעשה חתנו של רע"א.

בתקס"ה (1805) נולד בנו הרביעי של רבי עקיבא איגר, שנקרא על שם רבו ודודו בנימין וולף, רבה של לייפניק. בנימין וולף איגר (השני) היה מלומד תורני, והתגורר בברלין. בתקס"ו (1806) נולדה בתו הדסה, שנישאה לרב מאיר אריה ליב הכהן רוזנס מברודי, ולאחר מותה (לפני 1837) נשא את אחותה הצעירה, ביילה. בתקס"ז (1807) נולד בנו פייבלמן, שמת בשנה שלאחריה. עוד נולדה לו במרקיש-פרידלנד בתו רודיש אשת רבי וולף שיף מוולנשטיין (נפטרה תר"ט, 1849).

בקיץ שנת תק"ע (1810) הוצע לרבי עקיבא איגר לעזוב את מרקיש-פרידלנד לטובת משרת הרבנות של עיר הולדתו אייזנשטט. נשלח אליו כתב רבנות, ובו הציעו ראשי ועד הקהילה, שהיו מודעים לבעיית השכר בקהילה הענייה בה שימש רע"א, תנאי שכר מפליגים. תוך הבטחה שימנו שני אנשים שתפקידם לפקח על פרנסת הרב. רבי עקיבא איגר כבר נתן את הסכמתו העקרונית למינוי, אך חבריו של רע"א, רבני הערים ליסא, ברלין וראביץ' מנעו אותו מלגשת למשרה זו והמינוי לא יצא אל הפועל.

בקיץ שנת תקע"א (1811) מתה באייזנשטט אמו של רע"א. מאוחר יותר באותה שנה נולדה לו בת, שנקראה על שם אמו: גיטל. היא נישאה בבוא העת לרב שמואל קורנפלד. שנה מאוחר יותר (תקע"ב, 1812) נפטר חתנו הצעיר הרב אברהם משה קלישר ששימש באותה עת כרבה של שניידמיל, והשאיר אחריו את בתו הצעירה של רע"א, שרל בת ה-22, עם שתי בנותיה שנותרו יתומות: גליקל (שמתה בילדותה), וראדיש (אשת הרב יוסף גינס).
הרב משה סופר, [[החת"ם סופר, חתנו של רבי עקיבא איגר]]
רבי עקיבא איגר פנה בדחיפות בעניינה במכתב לרב משה סופר, רבה של פרשבורג, ושאלו אם מכיר בקהילתו אלמן מתאים לבתו. הרב סופר, שהתאלמן זמן קצר קודם לכן מאשתו הראשונה, העביר את המכתב למקורבו הרב דניאל פרוסטיץ, והוא פנה במכתב לרע"א והציע לו לשדך את בתו עם רבה של פרשבורג. במקביל פנה הרב בונם איגר, אחיו של רע"א ורבה של מטרסדורף, לרב סופר, שהיה ידידו, ולאחיו רע"א ותמך ברעיון השידוך. החתונה התקיימה בתחילת חורף תקע"ג באייזנשטט.

ידידותו של רע"א עם חתנו זה, החלה עוד לפני שבאו בקשרי נישואים, והם החליפו מכתבים בענייני הלכה וענייני ציבור. פער הגילאים ביניהם עמד על פחות משנה, רע"א נולד באוקטובר 1761, החת"ם סופר בספטמבר 1762. אגדה עממית נקשרה בידידותו של רבי עקיבא איגר עם חתנו זה, וניתן להתרשם ממנה על תפיסת דמותו של רע"א כמי שרגיש מאוד לרגשות זולתו: במפגש משולש בין רע"א לשניים מגדולי התורה בדורו, חתנו ה"חתם סופר" ורבי יעקב לורברבוים מליסא בעל "נתיבות המשפט". אגדה זו מאדירה את שמו כמחולל נפלאות, ומלמדת במקביל על ההערצה הכמעט עיוורת שרחשו לו ההמונים: שני הרבנים נקלעו לביתו של רבי עקיבא איגר, ששמח על בואם והזמינם לסעוד עמו. הוא מינה את אחד מבחורי הישיבה לעסוק בהגשת המאכלים. במהלך הסעודה התכבד הרב מליסא לומר מחידושי תורתו, וסידר לפני עמיתיו מערכה מורכבת הנוגעת למספר סוגיות תלמודיות. כשסיים את דבריו שאל רע"א את חתנו לדעתו על הדברים, והוא שטח בארוכה את עמדתו לפיה אין לדברי הרב מליסא קיום. הנושא היה נתון לשיקול דעתם, ורע"א ברגישותו חש כי הרב מליסא אינו מרוצה מהתפתחות העניינים, הוא פנה לבחור ששימש כמלצר, ושאלו לחוות דעתו במחלוקת שבין שני הרבנים. לפליאתם השיב הבחור כי לדעתו ברור שהצדק עם הרב לורברבוים, הוא הגדיר את נקודות המחלוקת, סתר את עמדת ה"חתם סופר" והוכיח כי האמת עם הרב מליסא. על פי האגדה העיר החתם סופר לאחר מעשה כי טיעוניו של התלמיד היו למעלה מהשכלתו התורנית, מה עוד שלא סביר שהצליח לעקוב אחר מהלך הדיונים תוך כדי עיסוקו בהגשת הסעודה, אך .

מיד לאחר חתונתו החל ה"חתם סופר" לחפש עבור חותנו רבנות בעיר גדולה המתאימה לערכו ולמעמדו ברחוב היהודי, על הפרק עמדה הצעה לשמש ברבנות טרץ' (Třešť), מוראביה. מסיבה לא ידועה לא נבחר רע"א לתפקיד, ועד הקהילה בטרץ' בחר למנות את הרב אלעזר לעוו, מחבר "שמן רוקח".

=== רבנות פוזנא ===
[[פוזנא (כיום בפולין).]]
בשנת 1812 קיבלו יהודי פרוסיה אמנציפציה רשמית. תהליך החילון שגרר "עידן הנאורות" הורגש ביתר שאת בערים הקטנות, ורבי עקיבא איגר בן ה-51 החל מתלבט באשר למידת השפעתו על הקהילה היהודית המקומית ועל בני הנוער בפרט. הוא החל מהפך שוב ברעיונות הפרישה מהרבנות בכלל, ונעשה פתוח יותר להצעות רבנות מקהילות אחרות בהן יוכל כושרו התורני לבוא לידי ביטוי ביתר שאת. בשנים הבאות התנהל משא ומתן בעניין כהונתו מול כמה וכמה ערים.

====הצעת רבנות מפוזנא====
בחודש אדר תקע"ד (1814) הוצעה לרבי עקיבא איגר רבנות העיר הגדולה פוזנא שבשליטת פרוסיה (בגרמנית: פּוֹזֶן; בפולנית: פּוֹזנן; כיום בפולין, בירת מחוז פולין גדול, ויילקופולסקה). רבה האחרון של פוזנא מת 7 שנים קודם לכן, בשנת תקס"ז (1807), והקהילה נותרה ללא מנהיג רוחני. בקרב ההנהגה הפוליטית התנהלו סכסוכים בעיקר על רקע דתי, ורצונם של חברי הוועד הליברלים והמשכיליים למנות רב פתוח יותר, שנתקל בהתנגדות העסקנים הדתיים ואחרים שלא רצו לוותר לשם כך על מינוי רב בעל קומה תורנית מוכרת בעולם היהודי כולו, מינוי שיהיה לטעמם לכבוד לקהילה. בחורף תקע"ד נוצר חלון הזדמנויות למינוי רב בעקבות איחוד בין גורמים שמרנים יחסית בקהילה, ובאסיפה שהתקיימה בביתו של הרב יוסף לנדסברג, ראש הישיבה בפוזנא, הוחלט למנות את רבה של מרקיש-פרידלנד, רבי עקיבא איגר. ישנה דעה, לפיה הוויכוח סביב איוש תפקיד הרב בפוזנא, הוזן בעיקר מהמתח הפוליטי-לאומי בו היה שרוי האזור. פוזנא ישבה באזור פולני מבחינה היסטורית שהיה נתון לשליטה פרוסית החל מ-1795. היו שחשבו שמדובר בהשתלטות זמנית ולכן העדיפו לבחור רב ממוצא פולני שיוכל להתנהל מול השלטונות בצורה יעילה, והיו שהניחו שהשלטון הפרוסי יאריך ימים (כפי שאכן אירע) ולכן ביכרו רב ממוצא גרמני מאותה סיבה. לפי דעה זו, מינויו של רע"א בסוף התהליך, היווה מעין פשרה.

שליחים מטעם ועד הקהילה הגיעו לביתו של רע"א, אך הוא היסס וסירב לקחת על עצמו מידית משרה אחראית בעיר גדולה כפוזנא, במכתבו לוועד הקהילה הוא מבקש פסק זמן לקבלת החלטה בנדון, ומבטיח לענות לחיוב או לשלילה לפני חג הפסח. בינתיים התפרסם בפוזנא דבר המינוי המוצע, והתעוררה תסיסה בקרב חלק מיהודי העיר שטענו כי מינויו של רב "מהסוג הישן" כרע"א, לא מתאים לקהילה מתקדמת כקהילת פוזנא. 22 מחברי הקהילה פנו בקובלנה למושל המקומי זברוני די ספוסטי, וטענו כי לפוזנא דרוש רק מטיף שיפעל בתחום המוסר ותיקון המידות, וגם שרבי עקיבא איגר מהבחינה האישית אינו מתאים לתפקיד, כי הוא "קנאי, איננו מוכשר ללמד דת טהורה ומוסר אמיתי, נוטה למשפטים קדומים, ויש לחשוש שדעותיו ומעשיו יביאו להתיישנות החושים ולעקמימות השכל בקרב הדור הצעיר". ועד הקהילה ניסה להתגונן בטענה כי מאחר שתהליך הבחירות היה תקין, שאר הפרטים הם עניין פרטי של הקהילה היהודית. אך ללא הועיל, הרשויות כפו קיום בחירות חדשות.

====הצעות רבנות בעיירות קטנות עקב המאבק הפוליטי בפוזנא====
במקביל, גם כאשר נודע ברבים כי קהילת פוזנא, החשובה והמנהיגה שבקהילות פולין המערבית המסופחת לפרוסיה (משנת 1793), בחרה ברבי עקיבא איגר כרב, עקב התמהמהות מימוש המינוי, החל רע"א מקבל הצעות רבנות גם מקהילות קטנות יחסית, כמו קהילת וילן. הדבר גרר תרעומת מצד הקהילה המקומית במרקיש-פרידלנד, שיכולה הייתה להכיל מעבר של רבה לרבנות מכובדת יותר, מסלול מקובל באותם ימים בקריירה הרבנית, אך לא מעבר לרבנות בקהילות שוות-ערך. בתחילת חודש שבט תקע"ה פנו כמה מיהודי מרקיש-פרידלנד לרע"א בעניין, והוא משיב: .

עם התארכות עיכוב העניינים בפוזנא, והידיעה כי רבי עקיבא איגר מאס בשהותו רבת השנים במרקיש-פרידלנד, ניסתה קהילת קורניק, קהילה קטנה בת כ-1,000 יהודים בעיירה קטנה בת כ-3,000 תושבים, את מזלה ושלחה בי"ח בשבט תקע"ה "כתב רבנות" משלה לרע"א. ייתכן שוועד הקהילה בקורניק שיער כי רע"א מאס ברבנות מרקיש-פרידלנד אך עדיין אינו בשל לרבנות גדולה כזו של פוזנא, והתנאים הכלכליים המוצעים בכתב הרבנות הקורניקאי משופרים יותר מבזה הפוזנאי. למעשה דחה רע"א את הצעת קהילת קורניק מסיבות לא ידועות, ובאביב קיבל את הצעת קהילת פוזנא שעדיין הייתה מוטלת בוויכוח פנימי.

====הסכם פשרה וקבלת משרת רבנות פוזנא====
בקיץ תקע"ה (1815), תוך הכנות לבחירות חוזרות לרבנות בפוזנא היהודית, התנהל משא ומתן בין הצדדים הניצים בתוך הקהילה, ולבסוף בישיבה שהתנהלה בהשתתפות כל הצדדים ונוהלה בידי הרב יעקב לורברבוים מליסא, שהגיע לשם כך כבורר מוסכם, הסכימו גם המתנגדים למינויו של רע"א כ"רע במיעוטו", תוך הסכמה הדדית על קיצוץ בסמכויותיו של הרב בהנהגת הקהילה.

כך התעכב מינויו של רבי עקיבא איגר עד חודש אלול תקע"ה. בכתב הרבנות שנשלח לרע"א בחודש זה נכתב:

250px

בשנת תקע"ח (1818) נולד בנו שמואל, שהתגורר לאחר נישואיו במינסק. בשנת תקפ"א (1820 או 1821) נולד בנו רבי שמחה בונם איגר מברסלאו (נפטר בתרכ"ח, 1868), למדן שהתגורר בעשרים שנותיו האחרונות בברזאן, גליציה. מכתב ידו נדפס ספרו של אביו "כתב וחותם". בתקפ"ב (1822) נולדה בתו ביילה, שלאחר מות אחותה הגדולה הדסה, נישאה לאלמנהּ הרב מאיר אריה ליב הכהן רוזנס מברודי. שנתיים לאחר מכן, בתקפ"ד, נולד בנו רבי דוד איגר מברסלאו. בתקפ"ז (1827) נולדה בתו יטה (נפטרה בתרמ"א, 1881), שנישאה לשמעון ברלינר. בנות נוספות שנולדו לו בפוזנא הן: פרידה (פריידכא) (נפטרה ביום ראשון של פסח תרל"ז), אשת רבי שמחה אפרים פישל גרטשטיין (גראדשטיין) מלובלין שהיה גם גיסו של נכד רע"א רבי לייבלה איגר. ורבקה רחל (?–תרמ"ט, 1889), אשת רבי חיים שמואל בירנבוים מדובנא, מחבר הספרים "רחש לבב" ו"מעשה חשב".

גם בפוזנא שימש במקביל לרבנותו כראש ישיבה. רבנותו בפוזנא נמשכה כ-23 שנים עד יום מותו.

====סדר יומו====
במשך עשרים ושלוש שנותיו בפוזנא ניהל סדר יום קבוע וקפדני: הוא קם משנתו ב-04:00 בבוקר, למד משנה עד השעה 06:00, ואחריה מסר שיעור בן שעה לקבוצת בעלי-בתים בבית הכנסת עד לתפילת שחרית, לה הוקדשה שעה. בין 08:00 ל-09:00 אכל בביתו עם בני הבית את ארוחת הבוקר, ארוחתו הייתה בקביעות כוס קפה אחת ללא סוכר. לאחר ארוחתו למד תנ"ך עד השעה 10:00, בין 10:00 ל-11:00 מסר את שיעורו היומי בסוגיות התלמוד, והשעה שאחריה הוקדשה לחזרה על הנלמד.

לארוחת צהריים לא הוקדש זמן, ומנת מרק הייתה מוגשת לו תוך כדי עיון בגמרא הפתוחה לפניו. בין השעות 13:00–14:00 נח על מיטתו, מצויד בעיפרון, בעודו מעיין בספרים חדשים שהובאו אליו ורושם את הערותיו על שולי הגליונות.

בין השעות 14:00 ל-16:00 ישב על כס השיפוט בבית הדין של הקהילה, ואת ישיבות ועד הקהילה תזמנו לשעות אלו והן נערכו בבית הדין כדי לאפשר את השתתפותו בהן. לאחר תום הדיונים בבית הדין שהסתיימו בדרך כלל לפני 16:00, נהג לשתות כוס יין, נאמן לצו ההלכה שאין לדיין להורות לאחר שתיית יין. ולאחר מכן יצא לסבב ביקורים אצל חברי הקהילה: ביקור חולים וניחום אבלים, משימה שארכה לעיתים זמן רב, בשל הקפדתו לבקר חולים ואבלים מכל שכבות האוכלוסייה. מנהג זה הופסק במשך השנים עם ריבוי המטלות הקהילתיות על כתפי רע"א, הוא מצא פתרון הלכתי לחובת ביקור-החולים, ושכר שליח מיוחד שיבקר בשמו את החולים, וימסור לו דו"ח מפורט על מצבם הרפואי.

בשעה 16:00 התפלל מנחה, הוא קבע את השעה המוקדמת יחסית, כדי לשמור על שעה קבועה גם בימות החורף, בהם שקיעת החמה מוקדמת יותר. את תפילת המנחה נהג להתפלל כשלראשו תפילין. לאחר תפילת מנחה העביר שיעור הלכה בספר "מגן אברהם", עד תפילת ערבית.

השעות 20:00–22:00 הוקדשו לקריאת מכתבים שנשלחו אליו מכל הפזורה היהודית באירופה ומחוצה לה, ומענה למכתבים אלו. אחר כך למד עד חצות, אז נהג לשכב לישון.

=== פעילות ציבורית בפוזנא וסביבתה ===

כרבה של פוזנא דאג רבי עקיבא איגר להפעיל את סמכותו הרבנית גם במקרים שאינם הלכתיים, לתועלת הציבור במקרי הצורך. ב-1831 (תקצ"א וראשית תקצ"ב) פרצה מגפת כולרה, רע"א תיקן מספר תקנות שסייעו מאוד למניעת התפשטות המגפה ולבידוד האזורים הנגועים: הוא מינה ועד שיהיה אחראי על ההיגיינה במרחב הציבורי, ועל המודעות לה בקרב התושבים. הוא דאג שהוועד יממן שירותי ניקיון לבתי העניים, והפיץ כרוזים בשם הדת בדבר החובה לשמור על הבריאות על ידי הרתחת מי השתייה ושמירה על ניקיון אישי. כדי להמעיט התכנסויות המוניות, סוכן הפצת מחלות משמעותי, קבע הרב כי ניתן לוותר על תפילות במניין. לקראת הימים הנוראים באותה שנה, קבע כי תיערך הגרלה ובה ייקבע אלו מחברי הקהילה יתפללו בבית הכנסת בתפילות ימי ראש השנה, ואלו בתפילות יום הכיפורים, כך הצטמצמה כמות המתכנסים לכדי שליש. הוא קיצר משמעותית את התפילות עצמן, וקבע הפסקה ארוכה בין תפילה לתפילה. בשיתוף פעולה עם המשטרה המקומית, הוכנסו שוטרים לתוך בתי הכנסת כדי לפקח על הסדר ולמנוע צפיפות בשעות הכניסה והיציאה. הוא חייב את כל הקהל לשתות משקה חם לפני תפילת שחרית למרות המנהג שלא לטעום דבר לפני התפילה, וביטל את ההתכנסות הנהוגה בערב יום כיפור לצורך איסוף תרומות. בכך תרם משמעותית לצמצום מספר הנפגעים בפוזנא בהתפרצות זו של המגפה, וקיבל על כך מכתב הוקרה מפרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה.

רבי עקיבא איגר היה פעיל מאוד בזירה הציבורית היהודית בפוזנא ומחוצה לה, והיה מעורב בפרשיות רבות שנגעו לחיי היהודים בפרוסיה ובפולין. כאן נסקרו מספר פרשיות עיקריות אותן ניהל:

====פרשת אשרת השהייה לרבה של ליסא====
בחודש אדר שני תקפ"א נאלץ רבה של ליסא, הרב יעקב לורברבוים, מחבר "נתיבות המשפט" ו"חוות דעת", לעזוב את עירו, בשל פרשת גירושיו שניתן היה לסדרה רק בגליציה. הוא תכנן לשהות בגליציה שנה אחת ולשוב לעירו, אך מחשש שמא גורמים מתוך הקהילה שהתנגדו לו ינצלו את המצב כדי להחליפו, נחתם חוזה בינו לבין ראשי הקהילה היהודית, שיסדיר את שובו לרבנות העיר בבוא העת, חוזה זה נחתם בהתערבותו של רבי עקיבא איגר, שלמרות הקור הגדול בתקופה זו נסע לליסא כדי להסדירו, והושלש בידיו. מסיבות טכניות לא הסדיר הרב לורברבוים את יציאתו באמצעות רישיון יציאה רשמי. בהמשך התעוררה בעיה, מתנגדיו של הרב לורברבוים בתוך הקהילה העבירו הצעת החלטה בדבר קיצוץ בסמכויותיו ובשכרו, ובתנאים אלה, הוא החליט כי הוא משוחרר מהתחייבותו לשוב לרבנות ליסא. רע"א ניהל תכתובת ענפה מול שני הצדדים במאמץ להביאם לעמק השווה. המשא ומתן הופסק כאשר במרץ 1823 הוציא ראש המחוז, כנראה בעקבות הלשנה, צו האוסר על שובו של הרב לורברבוים לעיר, בנימוק שהוא אזרח זר. העובדה שמכר את חפציו בטרם נסיעתו לגליציה, שימשה נגדו כראיה לכך שעזב את העיר על מנת שלא לחזור. ההתנגדות בקהילת ליסא לשובו, והערעורים בהנחייתו הצמודה של רע"א מול הרגולטור על שלילת האזרחות נמשכו, וביוני 1825 הוציא בא כוח ממשלת פרוסיה בפוזנא פסק סופי לפיו אין לקבל חזרה את הרב לורברבוים בגבולות המדינה בהיותו אזרח זר. ערעורים מאוחרים בעניין זה נדחו על הסף, רע"א נכנע, והרב מליסא לא חזר שוב למשרתו.

====בית החולים היהודי ע"ש לאטץ====
רחוב היהודים בפוזנא]]
בשנת תקצ"א (1831), התמנה רבי עקיבא איגר כמנהל עזבונו של הגביר היהודי שלמה בנימין לאטץ שהלך לעולמו, על פי בקשתו של הרב מהמנוח שיקדיש מהונו סכום גדול לשם הקמת בית מדרש ובית חולים עבור בני הקהילה היהודית בפוזנן. בכתב המינוי נאמר כי שני שלישים מהונו ישמשו לבניית בית החולים ותפעולו בתקופה הראשונה, ושליש ישמש לבניית בית המדרש. הגביר חשש מפני שחיתות וטרח להבטיח כי לראשי הקהילה לא תהיה זכות התערבות בענייני המוסדות ולא תינתן להם טובת הנאה מהם, והוא ממנה את רבי עקיבא איגר לנאמן הבלעדי של המוסדות, תוך שהוא מציין: "אני סומך על יראתו הגדולה, תורתו וישרותו של הרב, עד שרצונו ייחשב כרצוני אני". בכסף העיזבון רכש רבי עקיבא איגר בית גדול, ובתוספת נדבה של חתן התורם וכספים נוספים שלווה בעצמו, חנך את בית החולים בשם "בית שלמה" על שם הנדיב. אגף החולים בבנין הכיל 13 חדרי אשפוז וטיפול, ואולם אחד הוקדש כבית מדרש לתורה ולתפילה, כן הוקפד לטפח בחזית המבנה גינה נאה.

רבי עקיבא איגר שקד בעצמו על סדרי התנהלות בית החולים וכתב את תקנון הניהול שלו. בית החולים נתן מענה רפואי למאות מטופלים בשנה בתשלום מוזל, מעוטי יכולת נהנו מטיפול ואשפוז חינם. ברצותו למדר את הנהגת הקהילה היהודית שנחשדה בעיניו כנגועה בהשכלה, דאג רבי עקיבא איגר להבטיח את מימונו השוטף של המוסד מכספי נדיבים ולא מכספי מוסדות הקהילה המקומית. צעד זה קומם כנגדו את ראשי הקהילה, והם פנו אל הרשויות בדרישה לאכוף את הסעיף בחוק שקבע כי כל המוסדות היהודיים הקיימים בעיר צריכים לעמוד תחת שלטון הנהגת הקהילה, הם גם רמזו כי הרב מפיק טובות הנאה אישיות מהמוסד ומנצל את היעדר הפיקוח על כספיו. הרב טען להגנתו כי על פי צוואתו של לאטץ לא ניתן להעמיד את המוסד שנבנה בממונו להנהגת ראשי הקהילה, והזמין את השלטונות לשלוח למוסד מבקר מטעמם. בדיקת המבקר העלתה כי המוסד מנוהל בהתאם לנהלים וכי אין חשש למעילה בכספי הציבור, המבקר סיים את סקירתו בהמלצה לשלטונות לנזוף בראשי הקהילה על הקובלנה הקנטרנית שהגישו. ניסיונות גישור מאוחרים שהציעו ראשי הקהילה ועיקרם חתימת הסכם לשינוי תקנון המוסד לאחר מותו של הרב נדחו. למעשה נשמר התקנון גם לאחר מותו של הרב, וגם לאחר ש"בית לאטץ" שינה את ייעודו והפך לבית אבות קהילתי.

====פרשת מינוי ברוך ליפשיץ לרבנות וורניק====
הרב [[ברוך יצחק ליפשיץ]]
בקיץ תקצ"ג (1833) ניהל רבי עקיבא איגר מאבק עקרוני בנושא שהייתה לו השלכה כלל ארצית בפולין וגרמניה, ובתפוצה היהודית בכלל. ברקע הפרשה עמדה ידידותו רבת השנים של רע"א עם אחת הדמויות המרכזיות בפרשה, ידידות שנמשכה גם לאחריה, על אף חילופי הדברים הקשים שליוו את הפרשה. במהלך חודש סיוון אותה שנה, ניסה הרב ישראל ליפשיץ, מגדולי רבני גרמניה ומחברו של הפירוש הפופולרי על אף עמקותו למשניות "תפארת ישראל", להעביר בקהילת וורניק (ורונקי) את מינויו של בנו ברוך יצחק ליפשיץ כרב העיירה, למרות היותו פנוי וצעיר לימים. רע"א התנגד לעצם מינוים של רווקים לתפקידי רבנות, בהם מתקיים מגע יום-יומי עם כל שכבות האוכלוסייה היהודית ללא הבדלי מין, ומקרה זה היה בעייתי עוד יותר, מאחר שהרב ליפשיץ הצעיר היה מילידי העיירה וורניק ומוכר בה היטב. למרות היכרותו המוקדמת והטובה של רע"א עם בני משפחת ליפשיץ, הוא התנגד לרעיון מתוך חשש כי ייווצר בכך תקדים, ובהתחשב במצב הדתי הכללי ששרר באותה עת באירופה, נוצר לדעתו חשש נוסף שתקדים כזה עלול לשרת את מצדדי הרפורמה לתבוע מינויים של צעירים מוכשרים, שאינם מומחים ומנוסים בתחומי פסיקת ההלכה היהודית.

רבי עקיבא איגר הטיל למערכה את כל כובד משקלו הציבורי, במכתבו מג' בתמוז (20 ביוני) פנה לרב ליפשיץ האב, שהיה באותה תקופה רבה של חדז'ייץ', ודורש ממנו להפסיק את מסע השתדלנות ולמשוך את הצעת המועמדות של בנו. בהיעדר כניעה מרצון של הרבנים ליפשיץ, הוא כותב, . תשובתו של הרב ליפשיץ אינה בידינו, אך ממכתב התגובה של רע"א מי"ד בתמוז (1 ביולי) ניתן לעמוד על רוח הדברים, במכתב זה חוזר רע"א על עמדתו ומדגיש כי לא יאפשר לרב ליפשיץ הצעיר להורות בוורניק כלל, גם לא זמנית וגם לא בשאלות פשוטות. יומיים קודם לכן הפנה מכתב אישי לרב ליפשיץ הצעיר, ובפתיחתו שלל ממנו את תואר הרבנות , והורה לו שלא להורות בוורניק אף לא בדברים קלים, ומדגיש כי סידור חופה וקידושין נחשב כהוראת הלכה לעניין זה, ואף הוא אסור עליו.

במקביל כתב לשוחט העיירה שלא להביא שאלות על כשרות הבהמות והעופות, לפני "הבחור ברוך יצחק" וכן שלא לתת לו לבדוק את סכין השחיטה, או להיבחן בפניו על הלכות שחיטה. במכתבים נוספים לחברי ועד הקהילה בוורניק ולרבני ערי הסביבה, כתב והדגיש שהוא חף מאינטרסים בעניין זה, וכל כוונתו לשם שמים, והוא מבקש מרבני האזור להצטרף עמו לפסק שכל עוד לא עמד הרב החדש למבחן בפני רבני הסביבה והוא בכללם, אינו רשאי להורות ואין לאכול בשר בקהילתו.

לימים נעשה הרב ברוך יצחק ליפשיץ דרשן בהמבורג וחיבר מספר ספרים. חיבורו הבולט הם הערותיו לספר הפרשנות של אביו למשנה "תפארת ישראל", עליהם הוא חתום: אב"י, שפתרונו "אמר ברוך יצחק".

על גלגוליה של תמונה זו, ראו בהרחבה: [[עקיבא ברוך פוזנר, הערות לתולדות רבי עקיבא איגר, להלן "לקריאה נוספת", עמ' 147–148. ובעקבותיו: ירחמיאל כהן, והיו עיניך רואות את מוריך: הרב כאיקונין, בתוך: ציון נח:ד, תשנ"ג 1993, עמ' 422–431. }}]]

=== פטירתו ===
בשנת ה'תקצ"ב (1832) נפטרה בתו שרל, אשת החת"ם סופר בגיל 44. בשל גילו המבוגר והחשש לבריאותו, דאג חתנו שלא יעודכן בבשורה המרה. לפי נ"מ גלבר, נבחר רבי עקיבא איגר בשנתו האחרונה לרבנות וילנה אך לא נענה להזמנה.

בחודש אלול תקצ"ז (1837) חלה רבי עקיבא איגר את חוליו האחרון, שיפור קל במצבו חל בעשרת ימי תשובה של שנת תקצ"ח והוא הופיע לתפילות יום הכיפורים בציבור. למחרת יום הכיפורים לקה בדלקת ריאות חריפה, ולאחר שלושה ימים, בי"ג בתשרי תקצ"ח נפטר, בעירו פוזנא, בגיל 76. הוא הותיר אחריו חמישה-עשר ילדים, וכמה מילדיו מזיווגו השני היו עדיין רווקים בעת פטירתו. אשתו האחרונה נפטרה שנה לפניו, וילדיהם נותרו יתומים מאב ואם, בצוואתו הועיד סכום מסוים להוצאות נישואיהם.

עם היוודע דבר מותו הוכרז על ידי ההנהגה היהודית המקומית "ביטול מלאכה", הוראה כללית לסגירת חנויות ובתי מלאכה כדי לחלוק כבוד אחרון לאישיות חשובה שהלכה לעולמה. בהלווייתו השתתפו כל בני הקהילה היהודית בפוזנא, ועימם גם בני המעמדות הגבוהים באוכלוסייה העירונית הלא-יהודית, פקידי ממשל והבישוף של פוזנא.

על פי צוואתו ספדו לו רק בחלקת הקבר, ולא בתחילת מסע ההלוויה כמקובל. הצוואה פורסמה ברבים ימים אחדים לאחר פטירתו, ובה אוסר רע"א על תלמידיו להספידו, ומבקש מהם שילמדו לעילוי נשמתו בשנת האבל, ובשנים שלאחריה ביום השנה
הבנים והחתנים המתאבלים. עוד נקבע בצוואה הנוסח המדויק אותו ביקש רע"א לחרוט על גבי מצבתו כדי למנוע כתיבת תוארי כבוד שלא היו לרוחו בחייו. נוסח המצבה על פי הצוואה:
<center></center>

בני הקהילה שחסו על כבוד רבם שזלזל בעצמו לטעמם, קראו לעצמם דרור "לפתוח" את הקיצור ר ולפרשו: הרב רבנו עקיבא איגר. מצבת קברו המקורית של רבי עקיבא איגר בבית העלמין היהודי בפוזנא, נהרסה בימי מלחמת העולם השנייה, ולאחריה הוצבה במקומו המשוער של קברו, הנמצא היום בעיבורו של רחוב מגורים, מצבת שיש חדשה, עליה מצוטט נוסח המצבה הישנה.

על אף ציוויו של רבי עקיבא איגר שלא יספידוהו לאחר מותו, מחשש כי בדורות הבאים יתפרש הדבר כזלזול והתעלמות, פרסם אחד מתלמידיו שיר-מספד בשם "אבל יחיד", לדבריו נשמרים כך דברי רבו כלשונם אף אם לא כמשמעותם הפשוטה. בקטע מחורז מתוך המבוא לשיר הוא מצדיק את מעשה ההספד, מתוך הדברים עולה צליל ההלם והאלם ברחוב היהודי עם פטירתו של רע"א:
חלקת הקבר המחודשת של רבני משפחת איגר בפוזנא{{ש}}<small>(רחוב Głogowska)</small>{{ש}}מצבת רע"א בשורה התחתונה משמאל{{ש}}בראש המצבה נרשם: "...אשר טמון פה או בסמוך למקום זה"

ספרוני הספד נוספים נדפסו ונפוצו לאחר פטירתו, ובהם:
* זכר צדיק (ברסלאו תקצ"ח), בעברית ובגרמנית, מר' מרדכי לוונשטם.
* [http://www.hebrewbooks.org/19765 קול בוכים] (קראטשין? תקצ"ח), מאת תלמידו הרב ישראל גולדשמידט רבה של קראטשין
* [http://www.hebrewbooks.org/30885 עין המים] (ברסלאו תקצ"ט), בשער הספר נכתב , תוכן הספר הוא דרשתו של הרב אברהם דוב פלאהם ממזריץ'.
* [http://www.hebrewbooks.org/24018 גזע ישישים] (וילנה תר"ה) מר' חיים קרינסקי.
* [http://www.hebrewbooks.org/24301 רשפי קשת] (קניגסברג תרי"ב) מהרב אברהם מסטאוויסק.

בשם הקהילה הוכרז עם סתימת הגולל, על בנו הרב שלמה איגר, שהיה עד אז רבה של קאליש, כממלא מקומו ברבנות העיר פוזנא.
<center></center>

=== צאצאיו ===
רבים מצאצאיו של רבי עקיבא איגר התפרסמו בכל תחומי העולם היהודי ואף מחוצה לו, ביניהם יש למנות את:
* נכדו רבי יהודה לייב איגר, מייסד חסידות לובלין, וצאצאיו אדמו"רי בית לובלין.
* האדמו"ר השלישי ממודז'יץ, רבי שמואל אליהו טאוב, בעל "אמרי אש". וצאצאיו אדמו"רי בית מודז'יץ.
* המתמטיקאי והשחמטאי היהודי-גרמני, יעקב רוזנס (מגרמנית: Jakob Rosanes). בן חתנו הרב מאיר אריה ליב הכהן רוזנס.
* האדמו"ר רבי מנחם מנדל לנדא מביאלה בן רבי אהרן צבי לנדא – ניו יורק, מאדמו"רי שושלת טשכנוב, מחבר הספר "שמש ומגן". נינו של הרב רוזנס.
* הרב דוד רפפורט, רב ור"מ בישיבת "אהל תורה" בברנוביץ' בין מלחמות העולם. מחבר הספר הישיבתי הפופולרי "מקדש דוד" על התלמוד. ספרו "צמח דוד" יוחד לעיסוק בתורתו של רבי עקיבא איגר.
* ד"ר אברהם יצחק בלייכרודה (1954-1867), מרצה לתלמוד, נינו של רע"א. אחד מתלמידיו היה גרשום שלום, שכתב לכבודו מאמר בהגיעו לגבורות.
* הרמן שטרוק (Hermann Struck), צייר ואמן הדפסים, מחשובי האמנים היהודים בגרמניה, חבר הוועד הפועל הציוני, וחבר הדירקטוריון של הקרן הקיימת לישראל. אביו דוד סלומון שטרוק, היה נכדו של רבי אברהם איגר בנו הבכור של רע"א. שטרוק אף צייר דיוקן של רע"א.
* מרדכי עובדיהו (גוטסדינר), סופר, עיתונאי, עורך פרסומים ומזכירו של חיים נחמן ביאליק.
* אריק וולהיים, חזן ישראלי.

מלבד אלו, התפרסמו צאצאים רבים של רבי עקיבא איגר מצאצאי בתו שרל אשת החתם סופר, על הנודעים שבהם ראו בערך משפחת סופר.

====אגודת משפחת איגר====
בשנת 1913 הוקמה באירופה "אגודת משפחת איגר" שאיגדה תחתיה את צאצאיה המרובים של המשפחה, בוועידתה הראשונה השתתפו כ-250 איש. האגודה קיימה כינוסים מעת לעת ופרסמה חוזרים תקופתיים, רבים מהם השתמרו באוסף אברהם יצחק בליכרודה בספרייה הלאומית בירושלים. בשנת 1990 פרסמה האגודה את המקבץ "אגודת משפחת איגר 1913–1990". ביבליוגרפיה מסודרת של כתבי רבני משפחת איגר, ו-36 אילנות יוחסין מפורטים של ענפי המשפחה השונים, החל מרבי עקיבא איגר הראשון מהלברשטט. מהדורה מעודכנת ראתה אור לקראת מפגש האגודה בשנת 1993.
במקבץ פורסם תקנון האגודה, מן הפרק המפרט את מטרות האגודה, ניתן לעמוד על עושר הסגנונות התרבותיים של בני המשפחה ועל הדאגה לקיים קשרי משפחה שיגשרו על פערי התרבות לאורו של אבי המשפחה רבי עקיבא איגר. בין היתר נמנות: להכיר את החלקים המגוונים של המשפחה ולגשר ביניהם ברוח הומנית־יהודית של ר' עקיבא איגר, לשם הגברת הכיבוד ההדדי. לפרסם ביבליוגרפיה מפורטת של כתבי רע"א ושל כתבים שנכתבו עליו. לאסוף ולקבץ סיפורים ואגדות אודות רע"א. לקיים חוגי לימוד על נושא מתורתו ביום השנה לפטירתו, בהתאם לצוואתו.

=== מתלמידיו ===
הרב [[צבי הירש קלישר, מתלמידיו הנודעים של רבי עקיבא איגר]]
* רבי עקיבא ישראל ורטהיימר (1778–1835), רבה הראשי של אלטונה ושלזוויג-הולשטיין משנת 1823.
* רבי יעקב צבי מקלנבורג (תקמ"ה?–תרכ"ה), מרבני גרמניה. מחבר "הכתב והקבלה", הפירוש השלם הראשון על התורה שנכתב כנגד הגישה הרפורמית בשילוב פשוטו של מקרא עם דברי חז"ל.
* רבי יוסף זונדל מסלנט (1786–1865), מייסד תנועת המוסר ורבו של ר' ישראל מסלנט. באחרית ימיו מורה הוראה של העדה האשכנזית בירושלים.
* רבי אהרן פולד מפרנקפורט (תק"נ–תרכ"א), מחבר "בית אהרן".
* רבי צבי הירש קלישר (תקנ"ה, 1795 – תרל"ה, 1874), רב והוגה דעות, מחבר הספר "דרישת ציון", נמנה עם מבשרי הציונות, התפרסם בתמיכתו המוקדמת ברעיון העלייה לארץ ישראל וחידוש ההתיישבות בה, תוך שיתוף פעולה בין המשכילים לבין שומרי המצוות.
* רבי אליהו גוטמכר (תקנ"ו, 1796 – תרל"ה, 1874), רב, מקובל והוגה דעות. שנהג עם מעריציו כאדמו"ר חסידי בגרמניה הלא-חסידית. מראשוני הקוראים להתיישבות חקלאית בארץ ישראל במאה ה-19.
* הרב אברהם דב בער פלאם (1795–1876), סופר, דרשן ידוע בשעתו, עורך ספרי המגיד מדובנא והביוגרף שלו.
* רבי אהרן יהודה לוין לצרוס (?–1874), רבה של קהילת פילהן (Filehne), אביו של הפילוסוף והפסיכולוג הנודע מוריץ לצרוס.
* הרב שלמה פלסנר (תקנ"ז–תרמ"ז), מחבר "כה לחי" וחיבורים רבים נוספים, ביניהם "עדות לישראל" ספר אפולוגטי בעברית ובגרמנית העוסק בהגנה תדמיתית על התלמוד באמצעות ציטוטים חיוביים של חכמים נוצריים עליו. תרגם מיוונית וארמית את "כתובים אחרונים" מימי בית המקדש הראשון ובית המקדש השני.
* רבי מרדכי מיכאל יפה, רב ופוסק הלכה, מחבר "תשובות מר"מ יפה" ו"בית מנחם", ספר העוסק במישור העיוני-תאורטי של סוגיות "ספקא דאורייתא לחומרא", דרך ההתנהגות במצבי ספק הנוגעים לדינים שמקור חיובם מן התורה.
* רבי משה פיילכנפלד רבה של רוגוז'נו (רוגוזין), שסמך לרבנות ב-1853 את מרקוס יסטרוב
* רבי יוסף פדר, דיין בברסלאו, מחבר הספרים "אומץ יוסף" ו"יוסף אומץ".
* רבי יצחק אטינגר, רבה של פלשן (Pleschen), מחבר "דודאי מהרא"י" על התורה
* גיסו, רבי שמעון סג"ל לוי (בן חותנו הרב יהושע פייבלמן), רבן של פרדון ורוגוז'נו (רָאגָאזין), מחבר "שער שמעון" על ארבע מסכתות מן התלמוד הבבלי
* אחיינו, רבי משה גינז-שלזינגר מהמבורג, עסק בהכנת ספריו של דודו לדפוס ונזכר רבות בכתביו ובתשובות ה"חת"ם סופר".
* רבי שמעון שאטין כ"ץ, רבה של שארושפטק בהונגריה (בשנים תקצ"ז–תרכ"א), מחבר הספר "כהונת עולם" (המכונה "מהרשש"ך אחרון" על שם זקנו המפורסם רבי שמואל שאטין כ"ץ "המהרשש"ך" מחבר "כוס הישועות").
* יוסף צדנר (1804–1871), ביבליוגרף יהודי גרמני, וספרן. תושב ברלין.
* יוליוס פירסט (1805–1873), היסטוריון ומילונאי יהודי, מרצה ללשונות המזרח באוניברסיטת לייפציג, ומייסד כתב העת היהודי-גרמני "אוריינט".

== יצירתו ==
יצירתו של רבי עקיבא איגר נוגעת בכל תחומי העניין התורניים בתחום התורה שבעל-פה ומהווה חלק מחומר הלימוד הקלאסי בישיבות. חשיבותו כפוסק ניכרת בתשובותיו בהלכה, אשר משמשות כמקור חשוב לפוסקים בדורות שאחריו. הוא הרבה מאוד לכתוב, וכמה מהביוגרפים שלו העירו שלא היה ניתן להבחין באותיות בודדות היוצאות מקולמוסו בשל קצב הכתיבה המהיר מאוד שלו. רוב יצירתו התפרסמה לאחר מותו, תחילה על ידי צאצאיו, ובהמשך בידי גורמים שונים מהם מו"לים מסחריים. עם התקבלותה של תורת רע"א והפיכתה לנכס צאן ברזל בבית המדרש, החלו יוצאות מהדורות מורחבות ומוערות של כתביו, מהן מחולקות מחדש לפי נושאים.

=== תשובותיו ההלכתיות ===
מהדורות שונות של שאלות-ותשובות רבי עקיבא איגר, בספרייה המרכזית ב[[אוניברסיטת בר-אילן]]
רבי עקיבא איגר השאיר אחריו תשובות הלכתיות רחבות בנושאים רבים. ספרים המאגדים בתוכם מתשובותיו ההלכתיות החלו נדפסים כבר בחייו בשם "תשובות רבי עקיבא איגר", והם מהווים אבני יסוד בספרות השו"ת של תקופת האחרונים.

מאחר שיצאו מתחת ידיה של סמכות תורנית בלתי מעורערת, הן מבחינת רוחב הידע והן מבחינת עמקות ההבנה, התקבלו פסקיו של רבי עקיבא איגר על כל גדולי דורו, ומבחינה זו היה ל"רבן של כל בני הגולה", וגם רבנים מבוגרים ממנו פנו אליו בשאלות הלכתיות סבוכות, שחייבו מתן חוות דעת מעמיקה של מומחה בעל שיעור קומה. עם הפונים אליו מגדולי דורו נמנים: הרב חיים אוירבך, מחבר הספר "דברי משפט"; הרב יעקב לורברבוים מליסא, מחבר הספרים "נתיבות המשפט" ו"חוות דעת"; הרב מאיר פוזנר, מחבר "בית מאיר"; הרב שלמה זלמן ליפשיץ, ה"חמדת שלמה".

בדור שלאחריו התקבעה התפיסה הרואה בפסיקתו דעה של "פוסק אחרון", הקובעת את ההלכה למעשה, וספר תשובותיו קיבל מעמד של ספר יסוד שאין לנטות מפסקיו, ואף הילה של קדושה. כך מספר רבה של מוסקבה הרב חיים ברלין על יחסו של אביו, "הנצי"ב מוולוז'ין", לספר התשובות של רבי עקיבא איגר:

====עריכת התשובות====
שו"ת רבי עקיבא איגר, מהדורת מכון המאור, המאחדת את מרבית קובצי השו"ת של רע"א שפורסמו בדפוס. לצד ספרי השו"ת נראים כרכי "ספר העיקרים" של בנו, הרב [[שלמה איגר]]
מאחר שהוצאתן לאור של תשובותיו החלה עוד בחייו, נשתמרו בידינו הוראותיו, בחלקן טכניות, באשר להדפסת כתביו. הוא נזקק לשאלות הנוגעות באופן כללי לכלל הסוגה הספרותית של ספרות שו"ת, כמו שאלת העריכה מול נאמנות לאיגרות המקור, ושאלת תוארי הכבוד המקובלים, שהיו גדושים לעיתים מזומנות בסופרלטיבים מנופחים.

במכתבו מחודש כסלו תקצ"ג (חורף 1833) לבנו אברהם הוא מורה שלא יעתיקו בכפילות תשובות שכתב לאנשים שונים באותו עניין, אף אם בחלקן ישנן תוספות וחידושים, ולדבריו "אין כדאי להלאות את עיני הקורא בשביל מעט תוספת", ועדיף לערוך את התשובה המרכזית ולהוסיף בתוכה את ההוספות המאוחרות "ואין בזה נזק לשואל, אם אחר תשובתו אליו נתווסף עליה דבר מה".

הוא נזקק גם לשאלת איכות ההדפסה, הנייר, הדיו והגופן, כי לדעתו יש ליפי הדפוס, החיצוני לכאורה, השלכה על אופן התפיסה של הטקסט בידי הקורא. וכך הוא מתבטא בעניין זה באחד ממכתביו, שהודפסו בידי בניו בהקדמתם לספר התשובות: .

באשר לתוארי הכבוד המקובלים הנלווים באיגרות מעין אלו, ומועתקים בדרך כלל ככתבם וכלשונם לספרות השו"ת המודפסת, הוא שולל נחרצות את המנהג, ומעדיף שלא יצוטטו תארים כלל אף לא מועטים: 

====דפוסי השו"ת====
המהדורה הראשונה של "שאלות ותשובות רבי עקיבא איגר", המכונה "מהדורה קמא", נדפסה בידי בניו בוורשה בשנת תקצ"ה (1835), ואחריה בשטטין (תרכ"ב), ומאז בדפוסי צילום רבים. בשנת תרמ"ט הודפסה בווינה אסופת תשובות נוספת של רע"א, בשם "תשובות רבי עקיבא איגר החדשות", שאף היא זכתה לדפוסי צילום רבים. במשך השנים התפרסמו מעת לעת קובצי תשובות נוספים, ובשנותיה הראשונות של המאה ה-21 יצאו לאור מספר מהדורות המאגדות את כל התשובות שנדפסו עד אותה עת במספר כרכים. במקביל, אוסף התשובות הראשוני, שו"ת רבי עקיבא איגר מהדורה קמא, זכה למספר מהדורות מוערות.

=== חידושיו לתלמוד וגיליון הש"ס ===
רבי עקיבא איגר הכחול. חידושי רבי עקיבא איגר על הש"ס, מהדורת רבי שלמה אריאלי. לכל מסכת מוקדש כרך נפרד, ויש שזכו אף לשנים
נוסף לספרות השו"ת הענפה שהתפרסמה מפרי עטו של רבי עקיבא איגר, התפרסמו בידי מו"לים שונים אוספים מכתביו ומכתבי תלמידיו, העוסקים בפרשנות ובחידושים סביב התלמוד הבבלי בשיטתיות, וסביב סוגיות נבחרות בו, כמו הספר "דרוש וחידוש", שיצא לאור בידי בניו מייד לאחר פטירתו (ורשה תקצ"ט) על מסכתות מסוימות. כמו כן, רבות מתשובותיו ההלכתיות מסתעפות תוך כדי דיון לביאורי סוגיות בתלמוד, ופעמים שעיקר הדיון סובב רק סביב סוגיה תלמודית' אף בלא השלכה מעשית לפסיקת הלכה, כמו עיסוק בהבנת גישתם של תנאים או אמוראים שהיו בעמדת מיעוט ודעתם נדחתה הלכה למעשה. תשובות מעין אלו לוקטו וסודרו במשך הזמן לנוחות הלומדים לפי סדר מסכתות התלמוד. בנוסף, הערות בודדות רבות שלו על סוגיות תלמודיות הופיעו ומופיעות מעת לעת בכתבי עת תורניים שונים.

היות שרבים מקבצי החידושים הללו לא היו סדורים לפי סדר התלמוד, ובשל ריבוי הקבצים שהקשה על הלומד בסוגיה מסוימת לעקוב אחרי כלל חידושיו של רע"א המתייחסים לסוגיה זו, התעורר צורך במפעל שיסדר את כל כתביו המרובים בצורה רציפה לפי סדר דפי התלמוד הבבלי. פרויקט מעין זה נתקל מטבע הדברים בקשיים מרובים והתעכב, עקב בעיות של זכויות יוצרים שהיו נתונות בידי גורמים רבים, ונדרש גם גורם מלווה בעל שיעור קומה תורני שיוכל לקבוע את אופי העבודה.

החל מתחילת שנות ה-80 נדפסו מספר מהדורות של חידושי רבי עקיבא איגר על הש"ס שהלכו לאורו של חזון זה. הוותיקה שבהן היא מהדורת "זכרון יעקב" שנדפסה בשנים תשמ"א-תשמ"ג בארבעה כרכים, וזכתה מאז למהדורות רבות.

מהדורה מורחבת מאוד, המקיפה גם התייחסויות שוליות יחסית של רע"א לסוגיה, החלה יוצאת לאור בשנת תש"ן בעריכת הרב שלמה אריאלי. במהדורה זו הוקדש כרך נפרד לחידושי כל מסכת, ולחלקן אף שני כרכים. פרויקט זה לא הסתיים, אך במסגרתו יצאו לאור חידושי רע"א למרבית המסכתות הנלמדות בישיבות. מהדורה נוספת בסגנון זה של חידושי רע"א לכל התלמוד הבבלי, בשם "תורת רבינו עקיבא איגר" יצאה בעריכת הרב דוד מצגר (מכון המאור, תשס"ה) ובה שישה כרכים.

====גיליון הש"ס====
רבי עקיבא איגר נהג לכתוב מהערותיו הקצרות לתלמוד על שולי גליונות הגמרא בה למד. הוא אף הוסיף ציונים ומראי מקומות לנושאים בעלי עניין הנוגעים להבנת הסוגיה המקומית, או למקומות הסותרים לה. הערותיו הופיעו בדפוס לראשונה בדפוס פראג של התלמוד הבבלי שנדפס בשנים תק"צ–תקצ"ה, בשם "הגהות ומראה מקומות מהג"מ עקיבא איגר אבד"ק פוזנא", ובשנים תקצ"ה–תרי"ד בתוספת מרובה בדפוסי התלמוד של דפוס ראם והורדנה, בשם שנתקבע מאז "גיליון ש"ס וילנא".

הערותיו כתובות בקצרה ובתמצות רב. רבי עקיבא איגר הסביר את מנהגו לכתוב בדיוק נמרץ, בכך ש. כדי להקל על המעיינים נדפס "גיליון הש"ס השלם", ספר ובו הטקסטים המלאים של המקורות אליהם מפנה רע"א בציוניו הקצרים. ישנה אף מהדורה מבוארת של גיליון הש"ס שנדפסה על מסכתות בודדות. רמיזותיו של רע"א בהערותיו אלו נחקרו בידי הרב חיים דוב שעוועל, ואת מחקרו פרסם חלקית בספרו "משנתו של הגאון רבי עקיבא איגר בגיליון הש"ס" על מספר מסכתות מסדר מועד בשנת תשי"ט (1959). הוא המשיך במחקרו על הערותיו של רע"א בכל סדר מועד, סדר נשים וחלק מסדר נזיקין, ופרסם מאמרים בעניין בכתב העת "הדרום". בשנת תשל"ב (1972) נדפס כרך שני של ספרו, ובו קובצו המחקרים על המסכתות המשלימות את סדר מועד.

רוב ההערות שב"גיליון הש"ס" מופיעות בצורה אחרת גם בכתביו האחרים והמפורטים יותר של רע"א, כמו "דרוש וחידוש". ולכן נהוג להשוותן כדי לעמוד על כוונתו המדויקת במקומות בהם קיצר מאוד.

====גיליון הירושלמי====
בשנת תשמ"א נדפסה בלונדון חוברת קטנה ובה "גיליון הירושלמי" של רבי עקיבא איגר, הגהות שרשם על שולי גיליונות סדר נשים של התלמוד הירושלמי בו למד. קדמו לפרסום זה חיפושים קדחתניים שעשו בעלי "דפוס האלמנה והאחים ראם" בשנת תרע"ג אחרי גיליונות אלו כדי לפרסמם במהדורת התלמוד הירושלמי שבהוצאתם. על פי בקשתם, פנה הרב ד"ר אברהם יצחק בלייכרודה, נינו של רע"א, באמצעות "אגודת משפחת איגר" לכל צאצאי רע"א כדי לאתר את עותק התלמוד הירושלמי שהיה ברשותו. חיפושים אלו עלו בתוהו. באחת מתשובותיו מצטט רע"א קטע מגיליון הירושלמי שלו בסדר נזיקין, אך כרך זה אבד ואין ידוע מה עלה בגורלו.

=== קושיות רבי עקיבא איגר ===
שער הספר "קושיות עצומות" של רבי עקיבא איגר
תצלום כתב ידו של רבי עקיבא איגר (לחץ על התמונה להגדלה)
רבי עקיבא איגר ידוע בחריפותו ובקושיותיו הלמדניות בעלות ההיגיון הרב, קושיותיו היו לשם דבר בבתי-המדרש והיוו אתגר מחשבתי לטובי הלומדים. רע"א אף "מקטלג" תוך כדי דיבור את רמת חומרתן של הקושיות: בסגנון כתיבתו מורה הסיומת "וצ"ע" – וצריך עיון, על שאלה חמורה שלא נתיישבה. ואילו הסיומת "וצע"ג" – וצריך עיון גדול, מורה על תמיהה רבתי היוצאת מגדר הרגיל. כאשר הוא מוסיף סיומת כמו "וה' יאיר עיני", השאלה נחשבת כבלתי פתירה.

לאור העיסוק הרב שהתפתח סביב קושיותיו, הופיעו גם ספרים המלקטים קושיות שלו שהונחו בלא מענה. בשנת תשמ"ב הדפיסו צאצאיו מכתב-ידו את הספר "קושיות עצומות" המכיל 1,401 קושיות, שרבות מהן לא הופיעו בכתביו שנדפסו עד אותה עת. ספרי קושיות אלו נכנסו בשלמותם, במידת האפשר, למאספים הנזכרים שנדפסו מתורתו של רע"א על סדר התלמוד.

כבר בשנת תרל"ו, כארבעים שנים בלבד לאחר פרסומם הראשון של ספרי "דרוש וחידוש", נפוצו קושיותיו של רע"א בבתי המדרשות, והיוו כר לחיבור תורני שעיקר עיסוקו בפתרון השאלות. הרב יששכר דוב הלטרכט מלוברנץ הוציא את ספרו "חזות קשות", . בשנת תרנ"ח הדפיס הרב יצחק צבי ארונובסקי בווילנה את ספרו "יד יצחק" כדי . בשנים תרס"ה-תרע"ב יצא לאור בירושלים ספרו של הרב בנימין רבינוביץ' "משנת ר' בנימין" אשר . בשנים תרצ"ד-תרצ"ז הדפיס הרב משה אברהם מוינשטר בברוקלין את ספרו "גנון והציל" וענינו . בשנת תשל"ט יצא בירושלים ספר בשם "חוסן ישועות", בשער הספר טוען המחבר, הרב אברהם זילברמן, כי הוא .

ניסיון נוסף ומתמשך נעשה על ידי הרב שמואל אהרן שזורי שהקדיש בירחונו "קול תורה" מדור קבוע בשם 'אשישו"ת' שיועד לתרץ בשיטתיות את קושיות רע"א בגיליון הש"ס.

=== הגהות וחידושים על ה"שולחן ערוך" ===
במשך שנים רשם רבי עקיבא איגר את הערותיו על גיליון ספר השולחן ערוך בו למד, הערות אלו כללו: הגהות דפוס, הערות על מקורות ההלכה, קושיות ופלפולים והערות מעשיות. בשנותיו האחרונות מסר רע"א את כרכי השולחן ערוך שלו לבנו בכורו רבי אברהם, כדי להתקינם לדפוס. רע"א חכך בדעתו אם להדפיס את הערותיו כספר בפני עצמו או כנספח על גיליון השולחן ערוך, כשנה לפני מותו הוא מתלבט בעניין במכתבו לבנו תוך שהוא מבקש לקבל את הגרסה הערוכה של ההערות לביקורת בטרם הדפסתה: . כחודש אחר כך הוא מאשר במכתבו כי ההגהות ראויות לדפוס. למעשה התעכבה הדפסת ההגהות יותר מעשרים שנים לאחר מות רע"א, והן נדפסו לראשונה בברלין בשנת תרכ"ב בידי נכדו אברהם משה בלייכרודה. במקביל הדפיס בנו ר' איצק לייב מהדורה נוספת של הגהות אביו לשולחן ערוך ביוהניסבורג , פרוסיה. קיימים גם מספר כתבי יד אחרים של ההגהות. בסוף המאה ה-20 יצאה לאור מהדורה השוואתית של הגהות רע"א לשולחן ערוך הכוללת את הגרסאות השונות.

רבי עקיבא איגר נהג לרשום את הערותיו על גליונות הספרים שבספרייתו, ולכן מלבד הערותיו המודפסות על גיליון התלמוד הבבלי ועל גליונות השולחן הערוך, מצויים בידי אספנים רבים ספרים מספרייתו שנתפזרו במשך השנים, והם מתגלים ונמסרים לדפוס מעת לעת בקבצים תורניים. פעמים שהיו בספרייתו מספר עותקים של ספר אחד והערותיו נרשמו אקראית על העותקים השונים, בשל החשיבות הרבה שמייחסים לכתביו של רע"א בעולם הישיבות, גם הערותיו הכפולות זוכות למהדורות מודפסות אף במקרים בהם הספר עליו נכתבו אינו ספר יסוד כמו שולחן ערוך.

=== חידושי אגדה ותנ"ך ===
רבי עקיבא איגר הניח אחריו פנקס חידושים בענייני אגדה, ובו גם חידושים על פסוקי התנ"ך. הפנקס מוזכר בידי בניו של רע"א, והיה ידוע עד מלחמת העולם השנייה. מאז, ככל הידוע, אבדו עקבותיו.

עם זאת, רבים מחידושיו של רע"א לתנ"ך שרדו בציטוטים בספרים אחרים שלו ובספרי אחרים מתלמידיו וחבריו. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 נעשו ניסיונות ללקטם, כמו האסופה "מדרושי וחידושי רבי עקיבא איגר על התורה" הכוללת חידושים גם לשאר הנ"ך, חלקם מכתבי-יד שלא נדפסו ורובם מלוקטים.

== בתרבות הישיבתית ==

רבי עקיבא איגר
כאמור, רבי עקיבא איגר נחשב לאחד מגדולי הלמדנים התורניים בעת החדשה, ובשל מעמדו זה התקבעו בתרבות עולם הישיבות אמרות כנף ומימרות רבות הסובבות סביב "דמות הגאון" שלו, ומהן ניתן להתרשם גם מעוצמת ההערצה ששוררת כלפיו בעולם זה. כך מצוטט הרב אלחנן וסרמן, מגדולי ראשי הישיבות בליטא לפני השואה:

ראש ישיבה אחר, הרב ראובן גרוזובסקי, חתנו של ראש הישיבה הנודע רבי ברוך בר ליבוביץ, סיפר על חמיו: "...פעם באומרו סברא בשם הגאון רבי עקיבא איגר, ובנו בשמעו את הסברא הסתפק מיד איזה ספק לפי סברא זו, גער בו מורי חמי ולא רצה לשמוע דבריו, על שלא שהה מעט משמחה בשמעו סברא עמוקה מחודשת כזו, ואמר אז כי מי שאינו רוקד משמחה בשמעו סברא כזו אינו אדם".

הרב שמואל זנוויל קלפפיש, כתב בהסכמתו לספר 'כפות תמרים' עם הגהות רבי עקיבא איגר:.

על המהירות בהן השיב את תשובותיו ההלכתיות, מסופר כי הרב חיים מוולוז'ין אמר: . תשובותיו היו לחלק נחשב בתרבות היהודית של בית המדרש, בשורה אחת עם יצירות למדניות בנות דורן, כמו הספר הלמדני הקלאסי "קצות החושן".

תירוץ קושיה של רבי עקיבא איגר נחשב בעולם הישיבות כבלתי-אפשרי מעצם ההגדרה. כלומר: התירוץ מחשיד את המתרץ כמי שלא הבין את קושייתו של הרב עד תומה. בעולם התורני רווחת הקלישאה המשווה מאמץ רב ליישוב קושיה תלמודית כ"ישיבת שבעה נקיים", מושג הלכתי מהלכות נידה. אמרה המיוחסת לרב אליעזר גורדון ראש ישיבת טלז (1841–1910) שהיה "מגדולי למדני זמנו", קובעת כי בתירוץ קושיה של רבי עקיבא איגר, יש משום סתירת שבעת הימים הנקיים. במקור ההלכתי, במצב זה יש לשוב ולספור מחדש, המסר ברור: אם תירצת קושיה של הרב איגר, הרי שעליך ללמוד שנית את קושייתו ולהעמיק בהבנת כוונתו. רבי דב בריש וידנפלד, "הרב מטשעבין", אמר שאם רבי עקיבא איגר מביא ראייה מגמרא, יש אפשרות לדון על ראייתו, אך אם הוא כותב מסברא (כלומר מדעתו) – אין אפשרות להתווכח על דבריו.

הרב אליעזר יהודה ולדנברג, מספר בשם רבי יחזקאל אברמסקי, כי רבו, רבי חיים הלוי סולובייצ'יק מבריסק "החשיב מימרה של הגאון רבי עקיבא איגר ז"ל כמימרה של אחד מהראשונים". בספר "חזון איש", כותב הרב אברהם ישעיהו קרליץ: "ובכלל, אנן כאצבעתא בקירא לסברא נגד מהרש"ל, הגרע"א וחבריהם, ולמה לנו להגיס לבנו בהוראה בסברות מדומות". כן התבטא: "רבי עקיבא איגר היה יכול להיות בדורו של הרשב"א, אלא שהקב"ה ריחם עלינו ונתן לנו רבי עקיבא איגר בדורנו". כך גם הפליג בשבחו על כך שהוא שולח בתשובותיו לעיין בספרי אחרונים ושו"תים רבים, כלומר שלמרות עיסוקו הקבוע בלימוד תלמוד בעיון, מצא פנאי ללמוד היטב את ספרי האחרונים. החזון איש עודד ללמוד את חידושי רבי עקיבא איגר. פעם אף אמר שלימוד תשובת רבי עקיבא איגר בעניין שחוטי חוץ (מהדורא קמא, סי' קס"ה) מביא יראת שמים.

דמותו התקבעה גם כסמל של צדיק ופרוש, בין בפרמטרים מתנגדיים ובין בפרמטרים חסידיים, והוא נעשה מודל לחיקוי עבור כלל הציבור האורתודוקסי-ישיבתי. כך למשל, בהספדו של הרב יוסף חיים קרא, רבה של ולוצלאווק, על רבי אברהם מטשכנוב, שיבח הספדן את הנפטר: . רבי ירוחם ליבוביץ, משגיחה הנודע של ישיבת מיר בליטא, השתמש ברע"א כסמל מוסכם של אדם שאין לו ולתאוות העולם ולא דבר:

רבי עקיבא איגר נודע כעניו. בהקדמה לתשובות רבי עקיבא איגר, מביאים בני המחבר מכתב לבנו ר' אברהם, ובו הנחיות להדפסת תשובותיו. בין הדברים כותב רבי עקיבא איגר שחלק מהתשובות הם מלומדי ישיבותיו בערים השונות, והוא מזהיר שלא לכנותם בשם "תלמיד" ולא בלשון נוכח (אלא בלשון נסתר המכובדת) "כי אמרתי, מי יודע מי למד יותר ממי". חתנו ה"חתם סופר" התבטא כי אין אנו מבינים מהי הענווה של משה רבנו, אך לאחר שרואים את חמיו, ניתן רק לשער כמה גדולה הענווה של משה רבנו. הרב שלמה זלמן שפיצר, רבה של וינה וחתנו של החתם סופר, אמר בהספדו על רבו המהר"ם שיק, שבעוד חמיו היה עניו אך הכיר בערכו, רבי עקיבא איגר כלל לא ידע שהוא בעל ערך. מספר סיפורים על ענוותנותו עוסקים בשהותו בוורשה יחד עם רבה של ליסא, רבי יעקב לורברבוים, ה"נתיבות המשפט", לצורך השתתפות באספת רבנים שהייתה בעיר. וכשבמהלך הימים היה משוכנע שהכבוד שבני העיר מכבדים אותו, מיועד ל"נתיבות המשפט" ולא אליו, ומשנוכח לבסוף שמכבדים בעיקר אותו – היה נסער, עד שהרגיעו ה"נתיבות המשפט", שהוא נוחל את הכבוד מפאת שעירו פוזנא חשובה יותר מהעיר ליסא.

== השקפותיו ==
=== יחסו למשכילים ולרפורמים ===
רבי עקיבא איגר נמנה עם ראשי הרבנים המתנגדים לכל שינוי ותיקון בדת, ולטעמו אין לנטות אף בקוצו של יוד מדברי הראשונים. בתשובתו שנדפסה בקובץ "אלה דברי הברית" כנגד בית-הכנסת הרפורמי הראשון הוא טוען: . רבות מפעולותיו בתחום הרבנות ומינוי רבנים בערי פרוסיה, הונעו מעמדתו המתנגדת לשינוי, ופעמים רבות פעל מתוך מטרה מוצהרת לסכל את בחירתם של רבנים משכיליים.

הסופר אלתר דרויאנוב מספר מפי ההיסטוריון שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר) על מפגשו של רבי עקיבא איגר עם תלמידי בית המדרש לרבנים בוורשה, ודבריו העוקצניים כלפיהם:

למרות האמור, כאשר התאפשרה או נצרכה מודרנה בתוך הגבולות האורתודוקסיים, לא הביע התנגדות. תלמידיו היו הראשונים מקרב הרבנות האורתודוקסית שהכניסו בקהילותיהם את הנוהג לשאת נאומים, דרשות והספדים בשפה הגרמנית, וראו בכך התאמה פרקטית לשפת הדיבור של שומעי לקחם, ולא ספיח של המודרנה. עוד בחייו, בשנת 1821, נשא תלמידו הרב שלמה פלסנר, הספד בגרמנית מודרנית על הרב אברהם טיקטין מברסלאו, ומאז התקבל נוהג זה בהדרגה בקרב הרבנים האורתודוקסים הגרמנים כולם.

=== יחסו לתנועת החסידות וראשיה ===
ציור לא מפורסם של רבי עקיבא איגר, באוסף [[בית הספרים הלאומי]]
יחסו של רבי עקיבא איגר לחסידים ולתנועת החסידות היה מתון, אף שהיה נאמן לתפיסת העולם ה'מתנגדית', ששללה את התנועה, ובמקומות וזמנים מסוימים אף החרימה את תומכיה. סימוכין ליחסו זה של רע"א כלפי החסידות, יש המוצאים במכתבו של חתן רע"א, הרב שמואל חיים בירנבוים, לאחיינו רבי יהודה לייב איגר מלובלין, שבו הוא מתאר לשאלתו פרטים מהווי החיים בבית סבו רע"א, נמנו בין היתר הספרים בהם עשה שימוש:
<center></center>

לפני שנת תקס"ה, עוד בהיות רע"א רב במרקיש-פרידלנד, הפיצו החסידים שמועה שהוא נוטה לחסידות או אף הצטרף בפועל לתנועה. הרב שלמה זלמן ליפשיץ ה"חמדת שלמה" הזם שמועה זו במכתבו לבנו. כתגובת-נגד מצידו השני של המתרס נפוצה השמועה כי רבי עקיבא איגר פרסם איגרת חריפה נגד תנועת החסידות והחסידים. האדמו"ר רבי דובער שניאורי, "הרבי האמצעי", מנהיגה של חסידות חב"ד, במכתבו לאחיינו חתנו ויורשו הצמח צדק מלובביץ', מספר על פגישתו עם רע"א בשנת תקפ"ה, ושרע"א הכחיש את ייחוס האיגרת המדוברת אליו.

בארכיון דוד מגיד שבמכון לעמי אסיה שע"י האקדמיה למדעים בסנקט פטרבורג (לנינגרד), מצויה חוברת כתבי פולמוס עם החסידות, ובה בין היתר "איגרת ר' עקיבא איגר מפוזנא נגד החסידים". מרדכי וילנסקי, חוקר המחלוקת, בספרו "חסידים ומתנגדים", משער שזו האיגרת המדוברת עליה נסובה השמועה, ואת כתיבתה הכחיש רע"א בפני הרבי האמצעי מלובביץ'. וילנסקי אף מפקפק על מהימנות יחוסה של האיגרת לרע"א, והוא מעלה השערה כי היא זוייפה כדי לתת פרשנות אנטי-חסידית למסמך אחר בשם "תקנות שקלוב". תאריך המסמך האחר שונה, לדבריו, משנת תקמ"ז לשנת תקס"א, מאחר שבשנים תק"מ–תק"נ ישב רבי עקיבא איגר בליסא כאברך צעיר ושמו טרם התפרסם חוץ לסביבתו, וממילא אין זה סביר שיחווה דעתו בשאלה ציבורית כלל-יהודית מסוג זה. ואילו בשנת תקס"א, אף שהיה עדיין רבה של מרקיש-פרידלנד הקטנה יחסית לפוזנא – שמו כבר הלך לפניו והגיע גם לפולין ולרוסיה. השערה נוספת היא שהאיגרת נכתבה בשנים מאוחרות מהתאריך הנקוב בה, כתגובה להתפארות החסידים על כך שנכדו של רע"א, רבי יהודה לייב איגר המכונה רבי לייבל'ה מלובלין, בנו של ר' שלמה, נעשה חסידם של ר' מנחם מנדל מקוצק ושל ר' מרדכי יוסף ליינר מאיז'ביצא, והיה לאדמו"ר חסידי בעצמו. בספרו החסידי "תורת אמת" הוא מצטט מדברי סבו, רע"א. מסורות חסידיות מספרות על כך שרבי עקיבא איגר תמך בנכדו לעומת בנו רבי שלמה, שהתנגד למהלכו חריפות ואף נסע לקוצק להחזירו לביתו.

===יחסו לרבנים קדומים===
בכתביו, מתייחס רע"א לרבנים קדומים בהכנעה, אף לאלו מתקופת האחרונים כמו הש"ך והפני יהושע. הוא בדרך כלל מקבל את דבריהם, ומרצה את דבריו כנגדם כקושיא ולא כמחלוקת. לרבנים ראשונים הוא מתייחס בהתבטלות גמורה, והוא דוחה את דברי עצמו כשהוא מוצא סתירה או ראייה נגדם מדברי הראשונים.

=== לימודי חולין והשכלה כללית ===
בזמנו התעוררה דרישה ממשלתית להכניס לתוכנית הלימודים בתלמודי התורה מלבד לימודי קודש גם לימוד מקצועות אחרים שיכשירו את התלמידים לקראת חיי המעשה. תלמידו של רע"א, הרב אהרן פולד, שבעצמו התפרנס מהשקעות בבורסה, פנה אליו באיגרת בעניין נחיצותה של הוראת "לימודים חיצוניים" לילדים וביקש את הסכמתו לקביעת שיעורים אלו כמצוות השלטונות בנימוק של "עת לעשות לה' הפרו תורתך". תשובתו של רע"א לא השתמרה, אך נראה ממכתב אחר שכתב בנושא זה באותה תקופה שקיבל חלקית את הדרישה, הוא גם רומז כי עמדתו התגבשה בלחץ השלטונות: .

=== יושר שיפוטי ורדיפת אמת ===
רבי עקיבא איגר הטיף ליושר שיפוטי, והתרעם על רבנים שמתוך דאגה לכבודם האישי לא אבו לחזור בהם מפסקי דין שהוציאו, על אף שהיה ברור לכל משקיף אובייקטיבי, כי נפלה טעות בשיפוטו של הרב. בכתבי תלמידיו מודגשת היושרה האישית שלו עצמו, וביטול דעתו בענווה מפני דעת תלמידיו במקרים בהם החליט כי האמת איתם, וכי דעתו הראשונית בטעות יסודה. תלמידו הרב גוטמכר חולק בספרו על הוראה אחת מהוראות רבו רע"א, וכותב על כך: , ובמקום אחר הוא מתבטא: .

=== פולמוס חידוש הקרבת הקורבנות בזמננו ===
בשנים תקצ"ז–תקצ"ח (1837–1838) החל מתפתח פולמוס בדבר חידוש אפשרי של הקרבת קורבנות במקום המקדש בירושלים, נושא שהיה תלוי מבחינה תאורטית בניתוחן של מספר סוגיות תלמודיות. אך מבחינה מעשית, כפי שהבהיר רבי עקיבא איגר למי שפנה אליו בנידון, תלמידו הרב צבי הירש קלישר, היה תלוי הדבר בעיקר בהסכמת השלטון המקומי המוסלמי, שלא אפשר כלל גישה להר הבית למי שאינו מוסלמי.

רע"א הלך לעולמו בעיצומו של הפולמוס, והרב קלישר, שהיה ממבשרי הציונות, ואחד הדוחפים העיקריים ליישום מעשי של היתר עבודת הקורבנות בזמננו, טען כי טיעוניו באשר להיתר עקרוני תאורטי של חידוש ההקרבה, היו מקובלים על דעתו של רבו הרב איגר, וכראיה לכך הביא את הסתייגותו שהוצגה על ידו כפרקטית בלבד, עמדה זו הוצגה בשער הקונטרס "שיבת ציון" שהדפיס בעניין זה. היו רבנים נוספים מן המסכימים ומן המתנגדים שהבינו כך את דברי רע"א, אך בגוף דבריו של רע"א במכתבו המצוטט שם נראה כי לא כך היו פני הדברים. הוא מתחיל את תשובתו במילים ברורות: , ורק אחר כך פונה לדון בשאלה הפרקטית ומזניח את הדיון התאורטי. היו שהתרעמו על השימוש בשמו של רע"א למטרת קידום האג'נדה המצדדת בחידוש הקרבת הקורבנות בניגוד לדעתו, אך למעשה נותר הדיון פתוח, והעניין נידון תאורטית גם אצל רבנים מאוחרים בהרבה, בעיקר בעקבות מלחמת ששת הימים ואיחוד ירושלים, אז התעורר הדיון מחדש בחוגים מסוימים של הימין הדתי בישראל.

== הנצחתו ==
כיכר עקיבא איגר, [[פוזנא]]
שמו של רבי עקיבא איגר הונצח בישראל בקריאת רחובות על שמו באשקלון ובתל אביב (בית הכנסת שברחוב איגר 23 מופיע הרבה בתיאורי חנוך לוין מחוויות ילדותו). בירושלים הוקמה הישיבה ע"ש עקיבא איגר המשתייכת לחסידות ערלוי, בבנין "הקונסוליה הסורית", בשכונת קטמון. ובבני ברק, קיימת רשת הכוללים ע"ש רבי עקיבא איגר, המקיימת מסגרות לימוד תורה והלכה במספר בתי מדרשות. לומדי הרשת מפרסמים ספר-שנה בשם "עומקא דשמעתתא".

לרגל תערוכת 100 שנה לפטירתו של רבי עקיבא איגר, שנערכה במוזיאון היהודי בברלין בשנת 1937 הוטבעה מדליה הנושאת את דיוקנו של רבי עקיבא איגר מצדה האחד, ומצדה האחר דברי הנצחה בגרמנית. בשנת 1990 הופקה על ידי בית התפוצות, רפליקציה של המדליה המקורית. "אגודת משפחת איגר" הפיצה לכבוד אחד מכינוסי המשפחה את המדליה ובה דיוקנו של ראש המשפחה.

באפריל 2008 החליטה מועצת העיר פוזנא לקרוא על שמו את הכיכר שמול בית הכנסת האורתודוקסי החדש (נחנך ב-1907): כיכר עקיבא איגר. בכיכר מצויים שרידים של חומות העיר העתיקה, ושלטי הנצחה המזכירים את פועלו של רב העיר. בהחלטת המועצה נאמר כי "צעד זה נעשה במטרה להנציח את עקיבא איגר, שהיה רבה של הקהילה היהודית בפוזנא במשך שנים רבות, הומניסט ונדבן שלא הגביל את פעילות החסד שלו למאמיניה של היהדות בלבד".

=== ספרות יפה ===
* יעקב קאהן, רבי עקיבא איגר: (תקכ"ב–תקצ"ח): ליובל ה-150 לפטירתו. (ספר מנוקד)
* רייזל פרידמן, שר התורה והענוה, תש"נ (ספרות ילדים)
* מ. סופר, ראשונים כמלאכים: ספור חייו של... רבי עקיבא איגר גינז, בני-ברק תשנ"א (ספרות ילדים)
* ג. הלוי ויאיר ויינשטוק, חותן איש האלוקים – מסכת חייהם של הגאונים רבי עקיבא איגר ורבי משה סופר, תשס"ז

== חיבוריו וליקוטים מתורתו שבדפוס ==
מאחר שיצירתו של רבי עקיבא איגר מפוזרת על פני מגוון רחב של פרסומים, החל בספרים, כתבי עת, חוברות, וכלה בדפים בודדים שפורסמו בבמות שונות. רבים מהם זכו למהדורות רבות ודפוסי צילום. נסקרו להלן העיקריים שבהם:

==לקריאה נוספת==
=== ביוגרפיות ===
* אברהם משה בלייכרודה (מו"ל), תולדות רבינו עקיבא איגר, רשום בכתב אמת מאת שני בניו ... הרב אברהם זצ"ל והרב שלמה זצ"ל, ברלין תרכ"ב וורשה תרל"ה
* 
* עקיבא ברוך פוזנר, הערות לתולדות רבי עקיבא איגר זצ"ל, בתוך: קובץ לזכרו של גדליה אונא, קבוץ רודגס ת"ש, עמ' 147–157
* אברהם שמואל בנימין סופר-שרייבר, כתב זאת זיכרון: תולדות משפחות איגר – סופר תלמידיהם ומקצת בני גילם, מהדורה שנייה, ירושלים תשל"ו
* צבי קליין, תולדות ודרכים: על חייהם ושיטותיהם של שישה מגדולי המפרשים, משאבים: ירושלים תשמ"ג
* הלל אלברט, גאון הדורות, תל אביב: פאר, תשמ"ד
* שמעון הירשלר, מאורן של ישראל, ברוקלין: מכון שם משמואל, תש"נ
* יעקב יהודה וורעשנער, רבי עקיבא איגר: חייו ופעולותיו, מהדורה מתורגמת ללשון הקודש, מוערת ובתוספת נספחים, יעקב ירוחם ורשנר, בני ברק תשע"ח (ר' להלן: Leopold Wreschner, Rabbi Akiba Eger)
<div class="mw-content-ltr">
* Andrej Simcha Neuschloss, Rabbi Akiba Eger: His Life and Times, University of Pennsylvania, 1956 (Dissertation) [https://rabbidunner.com/wp-content/uploads/2020/04/Rabbi-Akiba-Eger-His-Life-Times-Neuschloss-Dissertation.pdf העבודה זמינה לעיון מקוון]
</div>

=== ביוגרפיות ופרסומים במלאת 100 שנה לפטירתו ===
* עקיבא ברוך פוזנר, רבינו עקיבא איגר זצ"ל, בירחון [http://www.hebrewbooks.org/12015 המסילה שנה ב' גיליון ט-י], ניו יורק תשרי–חשון תרצ"ח
* 
* 
* 
* 
* אברהם עובדיה (גוטסדינר), רבי עקיבא איגר, ירושלים תרצ"ח. [תדפיס מתוך "סיני"] כרך א' (נדפס גם בספרו "כתבים נבחרים")
* 
* Eugen Pessen, Rachel Wischnitzer Akiba Eger Ausstellung, Chanukka 1937: Jüdisches Museum in Berlin .

=== כללי ===
* רפאל פטאי, אייזנשטדט: קשרי רבי עקיבא איגר ורבי משה סופר עם קהילת אייזנשטדט, בתוך: יהודה לייב פישמן מימון (עורך), ערים ואמהות בישראל חלק א, ירושלים תש"ו, עמ' 64–67
* אגודת משפחת איגר, 1913–1993. נצר סרני, תשנ"ג 1993. (כולל מידע על רע"א וביבליוגרפיה חלקית של כתביו וכתבים עליו)
<div style="direction: ltr;">
* Jacob H. Sinason. Gaon of Posen: A Portrait of Rabbi Akiva Guens-Eger. Feldheim, 1990. 
* Salomon Lewyson, vollständige Biographie des Rabbi-Akiba-Eger, frühern Rabbiners zu Märkisch-Friedland, spätern Oberlandes-Rabbiners zu Posen, posen 1831. 
* S. I. Kämpf, [https://archive.org/details/biographiedesho00kaemgoog Biographie des hochberühmten hochseligen Herrn Akiva Eger Oberrabinen zu Posen, Verfasser einer Sammlung von Rechtgutachten, nebst einem hebräischen Trauergedicht auf sein Hinscheiden], Lissa-Salzuflen 1838 
* Leopold Wreschner, Rabbi Akiba Eger, der letzte Gaon in Deutschland: ein kulturhistorisches Zeitbild, Frankfurt a. M. 1911. 
</div>
* יהושע מזח, תולדות רבינו ר' עקיבא אייגער: ... דער מחבר פון שאלות ותשובות רע"ק אונ אנדערע ספרים, וילנה 1912 
* יהודית בלייך, רבי עקיבא איגר וראשיתה של התנועה הרפורמית, בתוך: דברי הקונגרס העולמי למדעי היהדות, כרך ט, חטיבה ב, כרך שלישי: תולדות עם ישראל (העת החדשה), תשמ"ה. עמ' 1-8

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* עקיבה פוזנר, [http://go.galegroup.com/ps/i.do?id=GALE%7CCX2587505576&v=2.1&u=imcpl1111&it=r&p=GVRL&sw=w&asid=60a3ec2fe137a9b50056c34130ec989a עקיבא איגר], במהדורת 2007 של אנציקלופדיה יודאיקה 
* 
* 
* 
* (ישנה שם תמונה נוספת של רע"א)
* יהושע לוינזון, תולדות רבנו עקיבא איגר, סדרה של שלושה מאמרים מתורגמים לעברית בכתב העת הכרמל תר"ל (שנה שמינית)
:* [http://jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/?action=tab&tab=browse&pub=HCL גיליון 6, ח' בכסלו תר"ל (12 בנובמבר 1869), עמ' 5–6]
:* [http://jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?parm=MyWcvhzBZuFUm4xqEC3sH9E84mZsBQ7C2%2BLdI03fgqEScg1o29WrpFeO8gAumOCKYw%3D%3D&mode=image&href=HCL%2F1869%2F11%2F28&page=5&rtl=true גיליון 8, כ"ד בכסלו תר"ל (28 בנובמבר 1869, עמ' 5] (מצוטט בערך)
:* [http://jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/?action=tab&tab=browse&pub=HCL גיליון 10, י"ג בטבת תר"ל (17 בדצמבר 1869), עמ' 6–7]
* יוסף יהושע אפל, רבינו עקיבא איגר, ביטאון רבני אירופה [http://www.otzar.org/wotzar/Book.aspx?175785& שרידים, גיליון י"ד], תשנ"ד עמ' י"ג–כ
* [http://dlib.nli.org.il/webclient/DeliveryManager?pid=1997550&custom_att_2=simple_viewer פנקס קהילת פוזנא], עותק דיגיטלי של המסמך המלא בכתב-יד, בתחילתו מופיעים פסקים רבים בכתב ידו של רבי עקיבא איגר עצמו. במאגר כתבי-היד הסרוקים שבאתר הספרייה הלאומית: אוספים דיגיטליים
* [http://www.loebtree.com/eger.html פרטי גנאלוגיה של רבי עקיבא איגר, צאצאיו ומשפחותיהם], באתר "אילן משפחת loeb"
* [https://www.ojm.at/blog/2018/09/20/akiba-eger-der-geburtstag/ Akiba Eger – Der Geburtstag] כתבה לכבוד יום הולדתו ובה פרסום ראשון וניתוח מקיף של הווימפל של רבי עקיבא איגר ופרטים רבים נוספים, 20 בספטמבר 2018
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשני המשנה
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:לשנו: רבנים
קטגוריה:פוזנה: רבנים
עקיבא
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:נושאי כלים של שולחן ערוך
קטגוריה:ערכים מומלצים שנבדקו
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1761
קטגוריה:נפטרים ב-1837