OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לירז אבני-סגל

לירז אבני-סגל
לירז אבני-סגל (נולדה ב-29 בנובמבר 1979) היא שחקנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
לירז אבני נולדה וגדלה בכרמיאל לפנחס ורחל אבני. לירז רקדה מגיל צעיר בלהקת המחול הייצוגית של כרמיאל בהדרכתו של דדו קראוס (1990–1996), רקדה בלט ומחול מודרני אצל אביטל חוצב ושיחקה בקבוצת תיאטרון של דני רוזנפלד. היא למדה במגמת קולנוע וטלוויזיה באורט מגדים בכרמיאל. בצה"ל שירתה אבני כמפקדת צוות קשתיות בחיל הקשר.

בתום שירותה הצבאי נסעה אבני לים המלח ועבדה שם בצוות בידור. אחר-כך עברה להתגורר בתל אביב, שיחקה בהצגות ילדים ולמדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין (2003–2006). במהלך לימודיה זכתה בשלוש מלגות הצטיינות. במחזור שלה למדו נטע שפיגלמן, ורד פלדמן, הילה סעדה, נועה קולר והדר רצון-רותם. במסגרת לימודיה שיחקה בהצגה "רשומון", על-פי סרטו של אקירה קורוסאווה, בבימויו של רפי ניב ונסעה עם צוות ההצגה להופיע בפסטיבל תיאטרון בבילבאו שבספרד בשנת 2006.

אבני שיחקה בסדרה "הבורר" בתפקיד טלי, הפיזיותרפיסטית של הבורר (משה איבגי), שלימים הופכת להיות המאהבת שלו. בסדרה "המקום" גילמה את דמותה של ריקי, סטודנטית שזרקו אותה מהדירה מכיוון שלא היה לה כסף לשלם, אחר-כך היא הופכת לנערת ליווי יוקרתית, בעקבות הצעה שקיבלה מאדם עשיר. הצטלמה לפיילוט לסדרת הטלוויזיה "משולים", של איתי פרץ, שזכה בפרס בפסטיבל דרום 2011.

כיום משחקת אבני בהצגה "מלחמה בבית", בבימויו של רועי הורביץ, שהיא קופרודוקציה בין תיאטראות הקאמרי והמראה. היא משחקת לצידם של רמי ברוך, אסתי קוסוביצקי ואתי פולישוק.
השתתפה בפרסומת והצטלמה לקטלוגי אופנה.

לירז אבני-סגל נשואה לרועי סגל, סוכן ביטוח פנסיוני ויזם הייטק במקצועו ולהם שתי בנות ובן.

==תפקידים==
===תיאטרון===

{|class="wikitable"
|-
!שנה
! הצגה !! תיאטרון/חברת הפקות !! מחזאי !! במאי !! תפקיד
|-
|2012
| המלחמה בבית
| קופרודוקציה בין תיאטרון הקאמרי לתיאטרון מראה
| בהשראת המחזה של ג'יימס דאף
| רועי הורביץ
| קרן
|-
|2011
| תעשה לי לייק
| הצגת נוער בנושא פייסבוק
| איז'ו ליבוביץ'
| איז'ו ליבוביץ'
|
|-
|2008
| ערב מחווה לחיים גורי
|
|
| אורי לשמן
| ברניקי
|-
|2007
| הכי זהיר בעיר
| הצגת יחיד לילדים בנושא זהירות בדרכים
|
|
|
|-
|2007
| חי בסרט
| תיאטרון חיפה
| מופע מונולוגים מסרטים
| שמעון מימרן
|
|-
|2006
| אגדת סוף העונה
| תיאטרון הקיבוץ
| גיל צרנוביץ
| גיל צרנוביץ
| קרלה
|}

===טלוויזיה===

{|class="wikitable"
|-
!שנה
! סדרה/תוכנית !! ערוץ !! במאי !! תפקיד
|-
|2010
| הבורר (עונה 3)
| ערוץ 3
| שי כנות
| טלי
|-
|2008
| הבורר (עונה 2)
| ערוץ 3
| שי כנות
| טלי
|-
|2008
| המקום (עונה 1, 2)
| ערוץ 10
| יצחק שאולי, אבי כהן
| ריקי
|-
|2007
| 24/7
| ערוץ הילדים
|
| רונית
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120203011842/http://www.t-mara.co.il/lmm.7.htm לירז אבני-סגל], באתר תיאטרון מ.ר.א.ה
* [http://www.ishim.co.il/p.php?s=לירז+אבני לירז אבני-סגל] באתר אישים

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אורט מגדים (כרמיאל)
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1979
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
פרס קפלון

פרס קפלון מוענק על ידי קרן מוריס ובטי קפלון מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים לפרסומים או מחקרים במדעי הרוח, החברה או הטבע ולקידום השלום. הפרס חולק לראשונה בשנת 1969 וכל זוכה קיבל 5,000 דולר. 

בשנת 1969 זכו בפרס: אריה דבורצקי, יצחק טברסקי, אפרים אלימלך אורבך, שמואל נח אייזנשטדט ויעקב מגר. 

בשנת 1973 זכו בפרס: אהרן ברק וצבי ליפקין. 

בשנת 1977 זכו בפרס: הלל פרדקין בפילוסופיה, סטנלי קון בפיזיקה, נעמי לוקנר בכימיה וסטנלי מסר בפסיכולוגיה.

בשנת 1979 זכו בפרס: ישעיה תשבי ויעקב כ"ץ.

כן זכו בפרס פרופ' בנימין מזר וארנאלדו מומיליאנו. 

==קישורים חיצוניים==
*
*[http://archive.jta.org/article/1972/04/10/2961053/hebrew-university-gets-30000-annual-grant Hebrew University Gets $30,000 Annual Grant], JTA, April 10, 1972

==הערות שוליים==

קפלון
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים
פרישי מדברא

פרישי מדברא (בעברית: פרושי המדבר) הוא מושג המופיע לראשונה בספר הזוהר, ומתאר קבוצת יהודים שנהגו להתבודד במדבריות ארץ ישראל ובעיקר במדבר יהודה.

== הנהגתם ==

במדרש הנעלם, חלק מספר הזוהר, נאמר על אנשי הקבוצה שחיים במערות במהלך השבוע ומגיעים מדי שבת לבתיהם. על כך סיפר רבי חזקיה, כי הוא היה במדבר ב"אתריהון דערביא" (מקומם של דרי המדבר) וראה שם אנשים שגרו במקומות נסתרים, במערות שבין ההרים, ובאו לביתם רק בערב שבת, ומיד אחרי השבת חזרו למקומם במדבר. כאשר הוא שאל אותם לפשר הדבר הם אמרו לו כי הם פרושים מהעולם, "פרישי עלמא", והם עוסקים בתורה מדי יום במשך כל היום, הם אוכלים עשבי המדבר לא מבושלים. במקום אחר מוזכר כי רבי שמעון הלך בדרך עם בנו רבי אלעזר ברבי שמעון ועם תלמידיו רבי אבא ורבי יוסי ופגשו את רבי נהוראי סבא שנמנה עם חברי הקבוצה ובא ליישוב לקראת ראש השנה כדי לא לשהות במדבר ביום הדין, מכיוון ששם מתגבר הדין, והוא סיפר לו גם על מעשי חברי הקבוצה ואמר לו דברי תורה משמם. הזוהר שם מאריך במעלת העוסק בתורה מחוץ ליישוב.

רבי חיים ויטאל כותב כי קבוצה זו נקראת בתואר "פרושים", ומטרתם הייתה לעסוק בתורה יומם ולילה ללא מפריע, ולזמר להקב״ה את שירי ספר התהילים בהתלהבות ובשמחה עד שהדביקו מחשבותיהם בעולמות העליונים, עד שהגיעו על ידי מעשים אלו לרוח הקודש ולמדרגת הנבואה.

לפי פירוש אחד של הרב יעקב אטלינגר, גם בזמן האמוראים המשיכו מעשיהם של קבוצה זו. בתלמוד הבבלי סיפר רב יוסף, שרב הונא בר ביזנא וכל גדולי הדור לא בירכו לישב בסוכה מכיוון שהיו במרעה עם בהמותיהם במשך כל ימי חג הסוכות. הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק תמה על העולה מהגמרא שגדולי הדור לא קיימו את מצוות סוכה ולכן פירש שאכן ישבו בסוכה אבל לא ביום טוב שני של גלויות כי ידעו את זמן קידוש החודש הנכון. הרב יעקב אטלינגר תירץ שישבו במדבר בכוונה תחילה ונהגו כקבוצת ה"פרושי מדברא", וחזרו למקום יישוב לשמיני עצרת כדי להזכיר משיב הרוח ומוריד הגשם בתפילה.

==בספרי החסידות==
גם בספרי החסידות מוזכרים ה"פרישי עלמא" ולומדים מהם הנהגות טובות. בספר שם משמואל מביא את מה שכתוב בזוהר שהם למדו במדבר כדי להכניע את כוחות החיצונים, והוא למד מכך שאדם העוסק בתורה אינו מצריך שמירה כל כך מכוחות השדים וסטרא אחרא (וגם מיתר המזיקים שחיים במדברות) כי התורה נקראת אש כמו שכתוב "הלא כה דברי כאש נאום ה'", והיא כעין חומת אש המבריחה את כוחות מסביבותיהם.

==ראו גם==
* נזיר (יהדות)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספר הזוהר
קטגוריה:כתות זרמים וקבוצות ביהדות בתקופת בית שני
אורי אלפרט

אורי אלפרט, 1986
אורי אלפרט ואשתו לעתיד מיקה גולדשמידט (במרכז התמונה). יפו, 1933
אורי (לייבל) אלפרט (מימין), בתנועת "החלוץ הצעיר". קובל, 1924. 

אורי אלפרט (10 במאי 1909 - 23 באפריל 1990) היה מפקד פלוגה בארגון "ההגנה", חבר בהנהלת מפלגת מפא"י ההיסטורית, מילא תפקידי מפתח בהסתדרות ובאיגוד המקצועי.

==ביוגרפיה==
אורי (אוריה, לייבל מהבית) אלפרט נולד בעיר קובל שבחבל ווהלין בשנת 1909 להוריו מאיר, מצאצאי הרב מפרוז'נה, ולאמו ציפורה בת ירוחם כהן מבריסק. קיבל חינוך מסורתי ב"חדר", למד בישיבת הרב סולובייצ'יק בבריסק והמשיך לימודיו בגימנסיה העברית "תרבות" שבקובל. 

את פעילותו הציונית החל כמזכיר "החלוץ הצעיר" וכראש מועדון הספורט העברי "קדימה" בקובל. עבר הכשרה חקלאית ועלה ארצה ב-10 בינואר 1925. תחילה שהה בהכשרת גבעת השלושה שליד פתח תקווה ומשם הצטרף לקבוצה ביבנאל שם עבד בסלילת כבישים ובמחצבה ואחר כך בגדוד העבודה. לאחר כשנה (1927), התחילה בגדוד העבודה ירידה מאורגנת לרוסיה של קבוצת אלקינד. אלפרט עם עוד חברים ממפלגת "אחדות העבודה" עברו לעבוד בתל אביב, שם חלה בקדחת. הרופאים יעצו לו לחזור לפולין, אך הוא עלה לירושלים והצטרף לקואופרטיב שרברבים. כחבר ב"הגנה" עבר קורס מפקדי פלוגות והוצב כמפקד בעיר העתיקה. במאורעות 1929 מונה על ידי רחל ינאית למפקד ה"הגנה" בסנהדריה.

בשנת 1933 נשא לאשה את מיקה (מרים) בת ליבוש גולדשמידט, בת עירו, חניכה בקן "השומר הצעיר" בקובל וחברה בגרעין עין-הקורא (לימים קיבוץ שער הגולן). לבני הזוג שהתיישבו בת"א לא נולדו ילדים.
בת"א הקים קבוצה חדשה של שרברבים שהתמחו בהתקנת צנרת מודרנית בפרדסי הארץ. עם סיום העבודה ב-1936 הוא נקרא ל"בית ברנר" לשמש מזכיר אגודת עובדי המתכת. 

אלפרט (שכונה "עמיקם" כמפקד ב"הגנה") שימש כמפקד שכונת ברנר ואחר כך מפקד "הנודדת" שפעלה בנוה שאנן, רח' המלך ג'ורג' ועוד. בעימות עם הערבים שהתקדמו בשוק הכרמל עד רחוב השומר הצליחה החוליה של אלפרט להודפם. 
ב-1942 התגייס לצבא הבריטי, שירת במצרים, בלוב ועד טוברוק. ממצרים נשלח לאיטליה עם "פלוגת סולל בונה" שהתקדמו עם הצבא עד מילאנו. עם סיום המלחמה עסק בהצלה, בהקמת הכשרות ובהעברת הניצולים לארץ במסגרת עליה ב'. 

בשובו ארצה עסק בשיקום החולים, חזר למועצת פועלי תל אביב כחבר מפא"י במזכירות המועצה. 
כתב מאמרים מפעם לפעם בנושאים מקצועיים. השתתף בעריכת ספר ההתנדבות. 

תפקידים שמילא אחרי קום המדינה: 

חבר מועצת התעשייה של משרד המסחר והתעשייה ומועצת שירות התעסוקה של משרד העבודה.

חבר בוועד הפועל של הסתדרות העובדים הכללית, המחלקה לאיגוד מקצועי. 

השתתף בוועדה הכלכלית של מפא"י. 

הנהלת שיכון עובדים. 

הנהלת התזמורת הפילהרמונית. 

הנהלת האופרה הישראלית. 

מרכז החיילים המשוחררים. 

הנהלת בנק אוצר החייל.

בשנת 1960 נבחר כמזכיר מועצת מחוז תל אביב-יפו, בה כיהן עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1976.
המשיך בפעילות ענפה בהתנדבות בהנהלת הסתדרות הגמלאים.

זכה בתואר "יקיר העיר תל אביב" בשנת ה'תשל"ט- 1979.

אורי אלפרט נפטר בכ"ח בניסן ה'תש"ן. בני הזוג ציוו את רכושם להסתדרות.
על שמו ושם אשתו הוקמה קרן מלגות לתלמידי רשת "עמל". 
מסמכים ומכתבים של בני הזוג מתועדים בארכיון מכון לבון - המכון לחקר תנועת העבודה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1979
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
דארל סטינגלי

דאריל פלויד סטינגלי (Darryl Floyd Stingley; 18 בספטמבר 1951 - 5 באפריל 2007) היה שחקן פוטבול אמריקאי אשר הקריירה המקצועית שלו נקטעה באיבה בעקבות פציעה במהלך משחק. סטינגלי שיחק בקבוצת הניו אינגלנד פטריוטס בליגת ה-NFL לאורך כל הקריירה שלו.

==ביוגרפיה==
סטינגלי נולד בשיקגו. הוא למד בתיכון ג'ון מארשל בו שיחק בקבוצת הפוטבול של בית הספר בתפקיד רץ אחורי. עם סיום לימודיו קיבל סטינגלי מלגת ספורט מאוניברסיטת פרדו היוקרתית והצטרף לקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה, שם הוסב לתפקיד תופס. בשנת 1973 נבחר בסיבוב הראשון של הדראפט על ידי קבוצת ניו אינגלנד פטריוטס.

במהלך הקריירה הקצרה שלו השיג סטינגלי את הנתונים הבאים:
* שיחק ב-60 משחקים.
* תפס 110 זריקות ל-1883 יארדים.
* תפס 14 טאצדואנים.
* ביצע 28 ריצות ל-244 יארדים.
* רץ ל-2 טאצדאונים.
* החזיר 19 כדורים מבעיטות ל-187 יארדים.

==פציעה==
במהלך משחק טרום עונה של קבוצתו שהתקיים ב-12 באוגוסט 1978 באוקלנד, קליפורניה נגד האוקלנד ריידרס נחבט סטיגלי תוך כדי ניסיון תפיסת כדור על ידי ג'ק טייטום מהגנת הריידרס. חבטה זו שברה את חוליות 4 ו-5 בעמוד השידרה של סטינגלי והותירה אותו משותק לכל חייו עם יכולת להזיז בצורה מוגבלת את יד ימין בלבד.

הפציעה של סטינגלי התרחשה מעט לאחר שסיים משא ומתן עם קבוצתו על חוזה חדש. ההכרזה על ההסכם אמורה הייתה להתרחש עם חזרת הקבוצה לבוסטון לאחר המשחק והייתה הופכת את סטינגלי לאחד השחקנים בעלי השכר הגבוה ביותר בליגה. החוזה לא נחתם מעולם. הפציעה הפכה לסמל לאגרסיביות של המשחק ולאור היותו של סטינגלי שחקן מצטיין וידוע משכה תשומת לב ציבורית גבוהה. בעקבות הפציעה שונו מספר חוקים במשחק על מנת להגן על בריאותם של השחקנים. מאמן הקבוצה היריבה, ג'ון מאדן כמו גם שחקנים רבים הביעו צער עמוק על המקרה. מאדן עצמו הגיע במהירות לביה"ח מייד לאחר המשחק ולימים התפתחה ידידות עמוקה בינו לבין סטינגלי.

בשנת 1979 מונה סטינגלי למנהל סגל השחקנים בקבוצת ניו אינגלנד פטריוטס והחזיק בתפקיד זה מספר שנים. כמו כן הושג הסכם בינו לבין ה- NFL על פיו ישלמו הפטריוטס את כל הוצאותיו הרפואיות של סטינגלי במשך כל ימי חייו וגם יממנו את חינוך ילדיו של סטינגלי.

סטינגלי וטייטום מעולם לא התפייסו. לאחר שנים רבות יצר טייטום קשר עם סטינגלי לקראת צאת ספרו של טייטום, כמו כן רשת HBO הזמינה את שני השחקנים להתארח ביחד לקראת תוכנית לציון 25 שנה לפציעה. בתחילה הסכים סטינגלי למפגש אולם לאחר מכן סירב כשגילה כי שם ספרו של טייטום הוא "וידוי מאת ה'רוצח' ג'ק טייטום מה-NFL". סטינגלי טען כי למרות השנים הארוכות שעברו טייטום לא ניסה לפני כן לפנות אליו ועשה זאת כעת רק על מנת לקדם את ספרו.

ב-5 באפריל 2007 נפטר סטינגלי בבית החולים נוסטווסטרן בשיקגו לאחר שנמצא ללא הכרה בביתו. סיבת המוות יוחסה למחלת לב וסיבוכים מדלקת ריאות שנגרמו בשל העובדה כי היה משותק.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני פוטבול אמריקאים
קטגוריה:שחקני פוטבול: תופסים
קטגוריה:שחקני ניו אינגלנד פטריוטס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרדו
קטגוריה:נכים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
גיבסון (קוקטייל)

גיבסון (באנגלית: Gibson) הוא קוקטייל המורכב מ-60 מ"ל ג'ין ו-10 מ"ל ורמוט יבש. את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר, לערבל קלות, למזוג לכוס מרטיני ולקשט בבצלצל פנינה. המשקה זהה למרטיני, עם הבדל בקישוט (מרטיני מקושט בזית).

==אזכורים במדיה==

בסרט מזימות בינלאומיות, קרי גרנט מזמין גיבסון במהלך ארוחת ערב כשהוא משוחח עם אווה מארי סיינט ברכבת. בסרט הרשת, מזמין ג'רמי נורת'ם גיבסון לפני ארוחת צהריים תוך כדי שיחה עם סנדרה בולוק במהלך חופשה בקוזומל. בסדרת הטלוויזיה מד מן, גיבסון הוא המשקה המועדף על רוג'ר סטרלינג.

קטגוריה:קוקטיילים
קטגוריה:ג'ין
מישל דושוסואה

מישל דושוסואה (בצרפתית: Michel Duchaussoy; 29 בנובמבר 1938 – 13 במרץ 2012) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה צרפתי. במשך הקריירה שלו, שנפרשה על כ-50 שנה, מתחילת שנות ה-60 ועד מותו ב-2012, שיחק דושוסאה בכ-130 סרטי קולנוע וטלוויזיה.

==ביוגרפיה==
נולד בוולנסיין שבצפון צרפת, בסמוך לגבול עם בלגיה. למד תחילה ספרות בעיר ליל הסמוכה ולאחר מכן משחק בקונסרבטוריון הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה בפריז. ב-1964 החל לשחק בתיאטרון הקומדי פראנסז ושיחק בה עד 1984.

את הקריירה הקולנועית שלו החל בתחילת שנות ה-60 כניצב בסרטים כגון "היום הארוך ביותר" (1962). ב-1967 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי במותחן "משחקי רצח" (Jeu de massacre); סרטו של הבמאי הצרפתי אלן ז'סואה. ב-1969 החל לשחק בסרטיו של קלוד שברול ואלו הביאו לו פרסום; תחילה היה זה בתפקיד משנה כמפקח המשטרה בסרט "האישה הבוגדנית" בשנת 1969 ובאותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שהחיה תמות", בו גילם את האב השכול המחפש את האיש שהרג את בנו. הוא זכה לביקורות חיוביות על משחקו זה ונאמר עליו כי הוא מיטיב לבטא מכלול של רגשות תחת מסכה של איפוק. ב-1970 שיחק בסרט נוסף של שברול, "הקרע"; הפעם בתפקיד משנה כפרקליטה של הגיבורה (בגילומה של סטפאן אודראן) והדמות היחידה העומדת לצידה מול כל מבקשי רעתה. ב-1973 שיחק שוב בסרט של ז'סואה, "Traitement de choc", לצידם של אלן דלון ואני ז'ירארדו. בשנים שבאו לאחר מכן הוסיף דושוסואה לשחק בסרטי קולנוע וטלוויזיה רבים, אולם רק לעיתים רחוקות בתפקידים ראשיים.

ב-1984 השתתף בסרט ההיסטורי עתיר התקציב של הבמאי אלן קורנו, "Fort Saganne", לצידם של ז'ראר דפארדייה, פיליפ נוארה, סופי מרסו וקתרין דנב. ב-1990 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של הבמאי לואי מאל, "חגיגה במאי" (Milou en mai) והיה מועמד לפרס הסזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא המשיך לשחק בקולנוע ובטלוויזיה בתפקידי משנה, בדרך כלל. ב-2000 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של פטריס לקונט, "האלמנה מסנט פייר" (La veuve de Saint-Pierre), בכיכובם של ז'ולייט בינוש ודניאל אוטיי. ב-2002 השתתף בסרטו של קוסטה גברס, "אמן" שעסק בסיפורו של הקצין הנאצי קורט גרשטיין שניסה להביא לידיעת הכנסייה הקתולית את השואה המתחוללת באירופה. ב-2004 שיחק בתפקיד משנה בסרטו של פטריס לקונט, "זרים אינטימיים" (Confidences trop intimes) בכיכובם של פבריס לוקיני וסנדרין בונאר. באותה שנה שב ושיתף פעולה עם קלוד שברול כששיחק בתפקיד משנה בסרטו, "השושבינה" (La demoiselle d'honneur). ב-2008 נטל חלק בתפקיד משנה בדרמת הפשע הביוגרפית המורכבת משני חלקים "אויב הציבור מספר 1" שעסקה בחייו של הפושע המפורסם ז'אק מזרין. בשנת 2009 השתתף בתור קלוד דלגדו בסדרת הפשע "בראקו" של רשת Canal+. 

הסרטים העלילתיים האחרונים בהם השתתף יצאו לאור ב-2010. תחילה היה זה היה בסרטו של יאן סמואל, "ממני באהבה" (Lage de Raison), בכיכובה של סופי מרסו ולאחר מכן, בסרטו של ז'יל פאקה ברנר, "המפתח של שרה" שעסק ביהודי צרפת בזמן השואה.

דושוסואה נפטר בפריז במרץ 2012, בן 73, כתוצאה מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1938
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2012
גן גורים

גן גורים ב[[גן סיפור בחולון]]
גן גוּרים הוא ספר מחורז לילדים מאת רפאל ספורטה. הספר ראה אור בשנת 1954 בתל אביב בסדרת "לטף: ספריה חינוכית" של הוצאת תפוח. מהדורה מחודשת של הספר יצאה לאור בהוצאת כנרת זמורה ביתן בשנת 2016. שתי המהדורות מאוירות על ידי איזה הרשקוביץ.

הספר מתאר את התנהלותו היומיומית של "גן ילדים" המאכלס גורי חיות. הגם שכל הדמויות הן של בעלי חיים, הן עוטות מלבושים או חלקי מלבושים. הגננת היא דובה לבושת שמלה, שמטפחת ענודה לצווארה. באיור הראשון ובכריכת הספר, השמלה משובצת כחול לבן וצהוב ובאיור נוסף השמלה אדומה ומנוקדת לבן, וסינר למותניה. עוזרתה הבובה לבושה בשמלה כגננת, ואוחזת מטאטא בידה. מגוון בעלי החיים הצעירים יוצר אווירה עליזה ושוחרת שלום, שבה יש מקום לכל בעלי החיים החיים ביחד בגן.

<br />

==תוכן הספר==
הספר פותח במילים:

בעמוד הבא מתוארת הגעת הגורים לגן בבוקר; הגורים מגיעים אל הגן יישובים על גבו של אבא פיל גדול הממדים, שעליו מסופר כי "אלף לחם הוא אוכל". בשער הגן מחכה השומר, דוֹד גירף -גמל נמר: "הוא מסביר להם פנים, מברך אותם יום יום: בֹּקר טוב! שלום! שלום!".

הגורים בגן הם בעלי חיים צעירים: ועם היותם בעלי חיים, הם מנהלים בגן, כמקובל ב"גן ילדים", פינת חי בשם: "משק גן גורים", הכוללת עגורים, דגים, פסיונים, תוכיים, יונים וטווס. ובציור המצורף למלל נמצאים, בין השאר, דימויי החתלתולה עטויה שמלה צהובה מחלקת מזון לדגים מפנכה ירוקה שתחת בית-שחיה ועכברון מגיש מזון לתוכי צבעוני הניצב על נדנדתו.

משחקיהם ושעשועיהם של הגורים כוללים עלייה וירידה בסולם, בלונים, קוביות, כדור, בובות, מגלשה ומכוניות צעצוע, ובין לבין גם מתרחשים מפגשים בין הגורים הכוללים: ריקודים, שירה, מכות, צרחות, בכי, חיוכים והנאה. הגורים עוסקים במגוון מלאכות ועיסוקים: ציור, תפירה ושתייה, וזלילת ממתקים. בנוסף, יש להם תזמורת הכוללת על פי המלל של ספורטה והציורים של איזה הרשקוביץ: פסנתר עם מחברת תווים, חליל גדול, חצוצרה, כינור, צ'לו, משולש ותוף ושני מקשים, ולנגינתם הם יוצאים במחול.

באמצע היום לאחר פעילותם העשירה, אוספת הגננת את הגורים יישובים סביבה בשלווה ומשליטה בהם שקט על מנת להקריא להם סיפור מספר גדול שכריכתו ירוקה: "הס! עכשו היא מדברת! / הגננת - / הגננת, / היא אומרת: / הס גורים! פיות סגורים / יד לפה! שבו יפה! ... הס!... הגננת לגורים / מספרת ספורים. / הגורים - גור וגור - / מקשיבים בפה פעור...". לאחר מכן, כבר שעת צהריים ותושבי הגן נחים וישנים, מלבד הקוף, בסלים ובערסלים כאשר מעליהם, על פי ציורה של איזה הרשקוביץ, מרחפות יונים לבנות ו"הדֻבה עבת הכרס / משגיחה על גור וגור", אך לבסוף גם היא נרדמת לשעה קלה, ישובה על כיסא עץ גדול מרופד בכרית.

בסוף היום בא אבא-פיל לקחת את הגורים בחזרה אל בתי הוריהם - בעלי החיים הבוגרים - הממתינים להם בשערי ביתם.

ב-2014 נחנך בחולון גן סיפור "גן גורים" בהשראת ספרו של ספורטה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://benyehuda.org/read/22144 הספר גן גורים] באתר פרויקט בן יהודה.

קטגוריה:ספרים על בעלי חיים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי 1954
מזנגיום

המזנגיום (באנגלית: mesangium) הוא רכיב של פקעית הכליה, העוטף את נימי הפקעית כמו רשת, ומתרחב או מתכווץ, ובהתאמה מגדיל או מקטין את שטח הפנים של הנימים, בהתאם לרמת הסינון הנדרשת. המזנגיום מורכב מתאים מזנגיאליים וממטריצה מזנגיאלית, המחברת את התאים המזנגיאליים לבססי הפקעית.

בסוכרת כלייתית החלבון אלבומין שוקע במזנגיום וסותם אותו.

==קישורים חיצוניים==
<div class="mw-content-ltr">
*Jurgen Floege, Richard J. Johnson, John Feehally, [http://books.google.co.il/books?id=BRF03rFUZ2YC&pg=PT72 Comprehensive Clinical Nephrology E-Book], Elsevier Health Sciences, 2010, page 72
</div>

קטגוריה:מערכת השתן
ג'ון אוגוסטוס רובלינג

ג'ון אוגוסטוס רובלינג (12 ביוני 1806 בגרמניה – 22 ביולי 1869 בארצות הברית) היה מהנדס גשרים תלויים ומתכננו של גשר ברוקלין בניו יורק.

==ראשית חייו==
רובלינג שנולד במילהאוזן שבגרמניה היה בן זקונים. לאביו הייתה חנות טבק קטנה ואימו שגידלה ארבעה ילדים זיהתה את כשרונותיו הייחודיים וטיפחה את צעיר בניה. למרות מצבה הכלכלי הרעוע של המשפחה, היא דאגה לו למורה פרטי למתמטיקה ובגיל צעיר שלחה את רובלינג ללמוד ארכיטקטורה והנדסת גשרים בברלין. ב-22 במאי 1831 היגר רובלינג לארצות הברית ורכש חלקת אדמה בסקסונבורג שבמדינת פנסילבניה.

==קריירה==
הגשר התלוי המפורסם ביותר שתכנן רובלינג הוא גשר ברוקלין, המחבר בין מנהטן וברוקלין, מעל האיסט ריבר. במהלך עבודות ההכנה לבניית הגשר נפצע רובלינג ברגלו. הרופאים, שנאלצו לכרות את בהונותיו, לא הצליחו להצילו כשלקה במחלת הטטנוס. זמן קצר לפני מותו מינה רובלינג את בנו, וושינגטון רובלינג, בן ה-33, לאחראי על הפרויקט. אלא שגם הבן נפגע קשה תוך כדי העבודה על הגשר, שהחלה ב-3 בינואר 1870. רובלינג הבן הפקיד את ביצוע הפרויקט בידי אשתו, אמילי וורן רובלינג.

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.structurae.de/persons/data/index.cfm?ID=d000030 John Augustus Roebling] במסד הנתונים Structurae
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:מהנדסי בניין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1806
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1869
האצטדיון האולימפי (אנטוורפן)

האצטדיון האולימפי באנטוורפן בבלגיה שמכונה גם Kielstadion (קילסטדיון) נפתח ב-1920 לרגל אולימפיאדת אנטוורפן שהתקיימה בעיר באותה שנה. באותה אולימפיאדה אירח האצטדיון את טקס הפתיחה ואת תחרויות האתלטיקה, הוקי שדה, קרב שש, רכיבה, כדורגל, התעמלות, קרב חמש מודרני, רוגבי, משיכת חבל והרמת משקולות.
מאז הקמתו מהווה האצטדיון אטרקציה תיירותית מרכזית באנטוורפן.

קיימת סברה כי ארצ'יבלד ליטך, אדריכל סקוטי אשר מפורסם בעיקר בזכות עבודתו בתכנון אצטדיוני כדורגל לאורכה ולרוחבה של בריטניה וכן ברפובליקה של אירלנד, היה מעורב בתכנון האצטדיון. זאת מפני שהוא ביצע מספר ביקורים באצטדיון טרם המשחקים האולימפיים.

בעת האולימפיאדה הכיל האצטדיון 35,000 מקומות. היום האצטדיון מכיל 12,771 מקומות ישיבה לאחר שנבנו בו היציעים מחדש ללא שימור מסלולי האתלטיקה, ומשמש את קבוצת הכדורגל בירסחוט שמשחקת בליגה הבלגית. הקהל הגדול ביותר שבא למשחק ביתי של הקבוצה היה ב-11 בנובמבר ב-2007, אז נכחו במשחק בין בירסחוט לאנדרלכט 13,769 צופים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

אנטוורפן
קטגוריה:אנטוורפן: ספורט
קטגוריה:אנטוורפן: מבנים
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בבלגיה
קטגוריה:אולימפיאדת אנטוורפן (1920)
ווקלניט

ווקלניט (Vauquelinite) הוא מינרל מורכב: כרומט ופוספט של נחושת ועופרת. נוסחתו היא CuPb<sub>2</sub>CrO<sub>4</sub>PO<sub>4</sub>OH . הווקליניט נתגלה לראשונה בהרי אורל ונקרא על שמו של הכימאי הצרפתי לואי-ניקולה ווקלן.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webmineral.com/data/Vauquelinite.shtml ווקלניט בקטלוג המינרלים המקוון webmineral]
*[http://www.mindat.org/min-4163.html ווקלניט בקטלוג המינרלים המקוון mindat.org ]

קטגוריה:מינרלים
אצטדיון הקריקט של מלבורן

אצטדיון הקריקט של מלבורן (באנגלית: Melbourne Cricket Ground; מוכר גם בראשי התיבות MCG - ה"מלבורן קריקט גראונד") נפתח לראשונה כבר ב-1854 במיקומו הנוכחי בעיר מלבורן באוסטרליה. לאורך השנים נהרסו בהדרגה יציעים באצטדיון לטובת בניית חדשים וגדולים יותר. צורתו האובלית הנוכחית הוגדרה בשיפוץ שעבר האצטדיון לקראת היותו אצטדיון אולימפי באולימפיאדת מלבורן ב-1956 אף ששודרג רבות מאז אותה אולימפיאדה. האצטדיון הוותיק נכלל ברשימת אתרי המורשת של מדינת ויקטוריה, בה שוכנת מלבורן, וכן ברשימת אתרי המורשת של אוסטרליה.

האצטדיון מחזיק בכמה תארים של שיאים מקומיים ובינלאומיים. הוא נחשב לאצטדיון הגדול באוסטרליה, (לאחר שאצטדיון אוסטרליה בסידני שהכיל 110,000 מקומות הוקטן לאחר סיום אולימפיאדת סידני (2000)), האצטדיון עם עמודי התאורה הגבוהים בעולם (גובה 6 העמודים שהוקמו ב-1984, עם מתקני התאורה עליהם, מגיע ל-85 מטרים), ואחד מ-11 האצטדיונים הגדולים בעולם שמכיל היום 100,018 מקומות (מתוכם 5,000 מקומות עמידה) וזאת לאחר שהוגבלו בו כמות הצופים ביציעים, בשיפוץ הגדול האחרון שנערך באצטדיון ב-2006 לקראת משחקי חבר העמים הבריטי. גם ב-2013 נערך באצטדיון שיפוץ נוסף שרובו נעשה תחת ליציעים וכלל שיפוץ הקופות, שערי הכניסות, המסדרונות, המזנונים וכו'. בעבר הצטופפו ביציעיו גם 130,000 איש בעצרת שערך המטיף הנוצרי אוונגליסטי בילי גרהם ב-15 במרץ 1959, ומעל 120,000 איש באירועים אחרים.

אירוע הספורט הבינלאומי המפורסם ביותר שאירח האצטדיון הוא טקס הפתיחה וחלק מהתחרויות של אולימפיאדת מלבורן (1956). אירוע ספורט בינלאומי נחשב אחר שאירח האצטדיון הוא טקסי הפתיחה והסיום וחלק מתחרויות הספורט של משחקי חבר העמים הבריטי שאירחה אוסטרליה בעיר ב-2006 וצפוי לארח את טקס פתיחת משחקי חבר העמים אף ב-2026 אף שתחרויות האתלטיקה וטקס הסיום ייערכו באצטדיונים אחרים במדינת ויקטוריה באוסטרליה שבחרה לחלק את אירוח את המשחקים לכמה ערים. מלבד זאת אירח האצטדיון אירועי ספורט נחשבים אחרים.

האצטדיון מארח בהווה מספר ענפי ספורט וביניהם קריקט, כדורגל, רוגבי, פוטבול אוסטרלי ואחרים. בעברו אירח גם תחרויות רכיבת אופניים, אתלטיקה, טניס ועוד. אוסטרליה אף אירחה באצטדיון משחקי ידידות ומשחקי מוקדמות גביע העולם בכדורגל של נבחרת הכדורגל הלאומית שלה. בנוסף משמש האצטדיון נקודת סיום למרתון מלבורן ואף להופעות ענק.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מלבורן
קטגוריה:אולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:מלבורן: ספורט
קטגוריה:אוסטרליה: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:מלבורן: מבנים
קטגוריה:מגרשי קריקט
הקריקט של מלבורן
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
אביעזר קפלן

אביעזר (גזי) קפלן (8 ביולי 1948 – 5 ביוני 2012) היה איש עסקים ישראלי, חבר קיבוץ לוחמי הגטאות, ממייסדי חברת טבעול ומנכ"ל אסם בין השנים 2012–2006.

== ביוגרפיה ==

קפלן נולד ב-1948 בתל אביב, וגדל בצפון תל אביב. בנעוריו היה חניך וחבר בתנועת המחנות העולים, ואף שימש כמזכיר הארצי של התנועה. גרעין הנח"ל שבו שירת הצטרף לקיבוץ לוחמי הגטאות, וקפלן הפך את המקום לביתו ונשאר לגור שם עד סוף ימיו. ברבות הימים התמנה למזכיר הקיבוץ.

ב-1986 ייסד בקיבוץ, ביחד עם ד"ר מיכה שמר, את מפעל טבעול, המייצר תחליפי בשר מהצומח, וניהל את המפעל. עד להפרטת הקיבוץ, אליה התנגד, כל שכרו עבר לקופת הקיבוץ. ב-1995 רכשה חברת אסם 58% ממניות טבעול, קפלן הפך למנהל שכיר תחת אסם, וב-2003 אף התמנה לתפקיד המשנה למנכ"ל אסם.

ב-2006 התמנה לתפקיד מנכ"ל אסם, כמחליפו של דן פרופר, שעבר לכהן בתפקיד יו"ר החברה. תחת הנהלתו נמשך השיפור בתוצאותיה העסקיות של אסם, שרשמה גידול ברווח 45 רבעונים ברציפות (נכון למרץ 2012), רכשה את השליטה על החברות מטרנה ובונז'ור והשלימה את רכישת מניות טבעול. קפלן נחשב לאחד המנכ"לים המוערכים ביותר בישראל, וב-2010 אף נבחר על ידי העיתון "כלכליסט" למנהל הטוב ביותר במשק. ב-2011 קיבל פרס על מפעל חיים מטעם התאחדות התעשיינים.

במרץ 2012 הודיע על פרישתו מתפקיד מנכ"ל אסם, לאור מצבו הבריאותי ומאבקו במחלת הסרטן. הוא נשאר דירקטור בחברה. החל מיוני 2013 נקרא כביש הכניסה לקיבוץ לוחמי הגטאות לזכרו: "דרך גזי קפלן".

קפלן היה נשוי, אב לארבעה בנים וסב לשניים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:אסם: אישים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:לוחמי הגטאות: אישים
קטגוריה:מזכירי קיבוצים
קטגוריה:בוגרי המחנות העולים
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בלוחמי הגטאות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
נשיא אוניברסיטה

נשיא אוניברסיטה או נגיד אוניברסיטה הוא הניצב בראש אוניברסיטה.

באוניברסיטה מתקיימות שתי היררכיות ארגוניות: החלק האקדמי, שבראשו עומד רקטור, והחלק המנהלי, שבראשו עומד מנכ"ל. מעל שני אלה נמצא הנשיא. בחלק מהמדינות, במיוחד מדינות חבר העמים הבריטי, נשיא האוניברסיטה מכונה גם סגן הנגיד, ומעליו ניצבת דמות ייצוגית לגמרי - הנגיד (chancellor). באוניברסיטת אדינבורו, למשל, אן, הנסיכה המלכותית היא הצ'נסלור. במדינות אחרות, כמו ארצות הברית, ישנן אוניברסיטאות בהן תפקיד הנשיא מכונה צ'נסלור. במדינות אחרות, כמו אוסטרליה, גרמניה וישראל נשיא האוניברסיטה הוא הדמות הבכירה ביותר בהיררכיה של האוניברסיטה.

==תפקידיו וסמכויותיו==

הנשיא אינו עוסק בניהול השוטף של האוניברסיטה, אלא בקידום מיזמים אסטרטגיים, כגון פתיחת מסלולי מחקר ולימוד חדשים, גיוס תורמים המממנים חלק ניכר מתקציב האוניברסיטה וכדומה. עם זאת, לנשיא יכולות להיות סמכויות נוספות. כך למשל, באוניברסיטה העברית הנשיא חבר מתוקף תפקידו בסנאט האוניברסיטה ובוועדה המתמדת שלה, והוא רשאי להשתתף בישיבותיהם ובדיוניהם של כל הרשויות והגופים של האוניברסיטה.

היקף סמכויותיו של נשיא האוניברסיטה נמצא לעיתים במחלוקת בין חבר הנאמנים המעוניין בסמכויות גדולות לנשיא שיאפשרו גמישות ניהולית, לבין סגל האוניברסיטה הדורש הבאת החלטות לאישורו של הסנאט. לדוגמה, בראשית ימיה של האוניברסיטה העברית החזיק יהודה מגנס, שכונה אז קנצלר האוניברסיטה, בסמכויות ניהוליות רחבות. בשנת 1934 הוקם סנאט לאוניברסיטה, ובשנת 1935 הועברו רוב סמכויותיו לסנאט, לרקטור ולדיקנים של הפקולטות השונות, ותוארו הומר ל"נשיא". מחליפו בתפקיד, זליג ברודצקי, התפטר מתפקידו לאחר שלא הצליח לרכז בידיו סמכויות ניהוליות רבות יותר. בשנות ה-50 החזיק בנימין מזר בו זמנית בתפקידי הרקטור והנשיא של האוניברסיטה העברית. סביב תפקיד כפול זה נוצרה מחלוקת, כאשר ותיקי האוניברסיטה דרשו את המשך הצמדת התפקידים, בעוד הצעירים דרשו את הפרדת התפקידים.

==מינוי==
בניגוד לרקטור הנבחר על ידי הסנאט, נשיא האוניברסיטה ומנכ"ל האוניברסיטה נבחרים על ידי חבר הנאמנים של האוניברסיטה, והם כפופים לחבר הנאמנים, המהווה את "הבעלים" של האוניברסיטה.

קיימת מחלוקת ציבורית האם על נשיא אוניברסיטה להיות איש אקדמיה. תומכי היות הנשיא איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא תפקיד ייצוגי ועל האוניברסיטה להיות מיוצגת על ידי אקדמאי מובהק. לעומת זאת, המתנגדים לדרישה שהנשיא יהיה איש אקדמיה גורסים שתפקיד הנשיא הוא קודם כל תפקיד ניהולי ותפקיד של גיוס משאבים ויש לבחור לתפקיד את האדם המתאים ביותר לביצועו.

בישראל, רוב נשיאי האוניברסיטאות הם אנשי אקדמיה, אולם היו נשיאים שלא היו אנשי אקדמיה, כמו אליהו אילת שהיה נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1962–1968, עמוס לפידות ועמוס חורב שהיו נשיאי הטכניון, גרשון אבנר, יוסף טייכר, אפרים עברון, עמוס ערן ועמוס שפירא שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת חיפה ויוסף תקוע ושלמה גזית שכיהנו כנשיאי אוניברסיטת בן-גוריון.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מינויים אקדמיים
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות ומכללות
אליעזר הגר (דמשק אליעזר)

אברהם יהושע השיל, האדמו"ר מקופיטשניץ]]
קברו של האדמו"ר בהר הזיתים
רבי אליעזר הגר (כ"ב בשבט ה'תרנ"א, ינואר 1891 – ב' באלול ה'תש"ו, אוגוסט 1946) היה אדמו"ר וראש ישיבה בוויז'ניץ. מכונה "הדמשק אליעזר" על שם ספרו.

==קורותיו==
נולד לרבי ישראל הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ, ולהינדא בתו של רבי מאיר הורוביץ, ה"אמרי נועם" מדז'יקוב. נקרא על שם סבה של אמו, רבי אליעזר הורוביץ מדז'יקוב. בשנת תרס"ז נישא לחוה, בתו של רבי יצחק מאיר השיל מקופיטשניץ. הוסמך להוראה על ידי המהרש"ם מברז'אן ורבי שמואל אנגל מרדומישלא.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה בווינה ביחד עם חותנו. בשנים אלו עמד בקשר עם גדולי תורה רבים ששהו בווינה בעקבות המלחמה, ובהם רבי אברהם מנחם שטיינברג (בעל "מחזה אברהם") שאף הסמיך אותו לרבנות. 

בשנת תרפ"ב הוכתר כרבה של ויז'ניץ ושנה לאחר מכן הקים את "ישיבת ויז'ניץ" בעיירה. לאחר פטירת אביו בתרצ"ו (1936) החל לכהן כאדמו"ר. בשנת ת"ש נמלט מוויז'ניץ שנכבשה על ידי הרוסים והתיישב בטעמשוואר. שלח משלוחי מזון למען היהודים שהוגלו לביצות טרנסניסטריה והורעבו שם. לשם כך מכר את כל רכושו, כולל שעון היד שלו. הצליח להימלט ולעלות לארץ ישראל בכ"ו בניסן תש"ד (19 באפריל 1944) והקים את ישיבת ויז'ניץ בתל אביב. לאחר מספר חודשים העמיד בראשותה את אחיינו, הרב משה יהושע הגר. זמן קצר לאחר עלייתו לקה בסרטן ושהה במלון באב"ד בירושלים עד לפטירתו בב' באלול ה'תש"ו (1946). נקבר בהר הזיתים סמוך לאוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בלוויה רבת משתתפים. רבי אליעזר הגר לא הותיר אחריו צאצאים, ולאחר פטירתו עברו חסידיו לאחיו, רבי חיים מאיר הגר, שעלה לארץ ישראל שנה לאחר מכן. 

רבי אליעזר הגר הרבה לכתוב חידושי תורה, אולם רובם אבדו בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר פטירתו יצא לאור חלק מדברי תורתו בספר "דמשק אליעזר" על התורה (תש"ט) ועל ספר תהלים (תשי"ח). כרך נוסף יצא לאור בשנת תשנ"ד בעריכת נתן אליהו רוט. על שמו נקראו רחובות בבני ברק וברחובות וכן ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר בבני ברק.

==לקריאה נוספת==
* נתן אליהו רוט, ספר בעל דמשק אליעזר: קורות חיי רבנו אליעזר מוויזניצא, מסכת חייו, שיחות ודיבורים, סיפורים ממקורות נאמנים, ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר, אגוד תלמידי בעל דמשק אליעזר, 1983
* אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ז, בני ברק, תשמ"ט, עמ' ט-מג.

==קישורים חיצוניים==

ספריו:
* 
* 
* 
* 

אודותיו:
* נתן אליהו רוט, "דמשק אליעזר", בתוך [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=35549&st=&pgnum=275 קדוש ישראל חלק ב' פרק כ"ג]. אתר היברובוקס.
* 
* 

==הערות שוליים==

אליעזר הגר
קטגוריה:רבנים רומנים
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:רבנים בשואה
קטגוריה:ראשי ישיבה חסידים במזרח אירופה
קטגוריה:רבני ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים

קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:נפטרים ב-1946
סינגפור סלינג

סינגפור סלינג (באנגלית: Singapore Sling) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ: 40 מ"ל ג'ין, 20 מ"ל שרי הרינג, 5 מ"ל קואנטרו, 5 מ"ל בנדיקטין, 10 מ"ל גרנדין, 80 מ"ל מיץ אננס, 30 מ"ל מיץ לימון, דש אנגוסטורה ביטרס. את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר עם קרח, לנער היטב ולמזוג לתוך כוס פוקו גרנדה ולקשט בדובדבן.

==מקור הקוקטייל==
הקוקטייל הומצא בשנת 1915 על ידי ברמן בשם נג'ים בון שעבד במלון רפל'ס בסינגפור.

==אזכורים במדיה==
*בסרט "קוקטייל" בריאן פלניגן מדקלם שיר שכתב בו הוא מזכיר את קוקטייל הסינגפור סלינג.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קוקטיילים
ישיבת מאור עיניים

בניין ישיבת מאור עיניים בירושלים
ישיבת מאור עיניים היא ישיבה גדולה של חסידות רחמסטריווקה. הישיבה נוסדה על ידי אדמו"רי בית צ'רנוביל להקים זכר לשושלת. בישיבה לומדים בין 400 ל-350 בחורים. האדמו"ר מרחמסטריווקה עומד בראשות הישיבה, משגיח הישיבה ומנהלה הרוחני הוא הרב צבי (הערשל) שיינברגר.

==היסטוריה==
כתוצאה מההשכלה, פרעות פטליורה, והשואה הוכחדה שושלת צ'רנוביל באירופה. בישראל היו עוד מלפני המלחמה את אדמו"רי רחמסטריווקה אך אלו לא פתחו חצר סביבם. אדמו"רי צ'רנוביל בישראל רצו להקים זכר לשושלת העתיקה, וביוזמת רבי יוחנן מרחמסטריווקא קמה בירושלים ישיבה, בשם "מאור עיניים", על שמו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל, מחבר הספר מאור עיניים. בנשיאות הישיבה הועמדו כל האדמו"רים לבית צ'רנוביל.

==ייסוד הישיבה==
הישיבה נוסדה בשנת תשכ"ג (1963) ברחוב שפת אמת 6 בשכונת מחנה יהודה, בבית המדרש של חסידות רחמסטריווקא שהיה סמוך לביתו של רבי יוחנן מרחמסטריווקה. חדרי אוכל ולינה נשכרו בבניינים סמוכים. בי"א בחשוון תשל"ו (16 באוקטובר 1975) חנכה הישיבה בניין חדש ברחוב דוד ילין 34 באותה שכונה. בשנת התשס"א עברה הישיבה לבנייני המוסדות החדשים ברחוב גבעת משה 10 בשכונת גוש 80, שם שוכנים גם בית הכנסת של החסידות וצמוד לכך גם ביתו של האדמו"ר. בישיבה גם כולל אברכים לבוגרי הישיבה.

האחראים על תפקוד הישיבה היו הרב זאב והרב מנחם נחום טברסקי, בני האדמו"ר רבי יוחנן. עם התרחבות החצר, התמנו מנהלים חדשים לכלל מוסדות החסידות ובהם הישיבה.

הישיבה נחשבת כישיבה מובילה בציבור הכלל חסידי, כיוון שהמיונים ותהליכי הקבלה לישיבה מוקפדים יותר מהממוצע. הישיבה מתבססת על תלמידים שאינם חסידי רחמסטריווקא. גם כיום שהחסידות גדלה עדיין הרוב הבולט מהתלמידים אינם משתייכים לחסידות ראחמיסטריווקא.

==ישיבה קטנה==
בשנת תשמ"ט (1989) נפתחה ישיבה קטנה ברחוב סורוצקין שבשכונת אונסדורף. לאחר מכן עברה לשכונת רמות. לאחר מעבר הישיבה הגדולה למשכנה הנוכחי, עברה הישיבה הקטנה לרחוב דוד ילין, על מקום הישיבה הגדולה. בישיבה לומדים כיום כ-130 בחורים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
קטגוריה:ירושלים: ישיבות
קטגוריה:חצרות בית צ'רנוביל
קטגוריה:ישיבות חסידיות בישראל
קטגוריה:מחנה יהודה
קטגוריה:גבעת משה
קטגוריה:ישיבות קטנות חסידיות
זמאלכ

ג'זירה על הנילוס, במבט דרומה, ועליו רובע זמאלכ]]
זמאלכ (בערבית: الزمالك) הוא רובע במרכז קהיר הכולל את חלקו הצפוני של האי ג'זירה בנהר הנילוס. ברובע למעלה מ-1.8 מיליון תושבים נכון לשנת 2010. האי ג'זירה מחובר בשלושה גשרים לכל אחת משתי גדות הנהר, ממזרח וממערב לאי. הרובע ידע לאורך שנותיו שלבים שונים של התפתחות שהושפעו מן המצב הכלכלי והמדיני בקהיר ואשר הובילו לצפיפות אוכלוסין בחלקים מן האי, אשר צמצמו את השטחים הירוקים ברובע. רצועה ירוקה רחבה החוצה את האי, מפרידה בין שתי השכונות עליו.

רובע זמאלכ, לצד הרבעים מעדי, מוהנדסין, הליופוליס וגרדן סיטי, הוא אחד מרבעי המגורים היוקרתיים בקהיר. שדרות הרובע השקטות, לאורכן בנייני דירות מן המאה ה-19 ווילות הופכים רובע זה לאחד הנחשקים בעיר ולאתר מגורים מועדף על אזרחים זרים רבים המתגוררים בקהיר. ברובע מסעדות יוקרה רבות, פאבים, בתי קפה מסורתיים לצד בתי קפה אירופאים. באי אתרי תרבות רבים: גלריות אמנות ומוזיאונים, כולל המוזיאון לקרמיקה אסלאמית, בית האופרה של קהיר, ומרכז התרבות אל סאוי.

==היסטוריה==
בימי שלטונו של אסמאעיל פאשא כונה האי בשם "הגן הבוטני" (בצרפתית: Jardin des Plantes), כיוון שהיה עליו ריכוז גדול של צמחים אקזוטיים אשר הובאו למקום מכל רחבי תבל. אדריכל הנוף הצרפתי, דה לה שבלרי, תכנן את גני האי ואתרים למשתלות. על חופו המזרחי של האי נבנה קיוסק למען המבקרים באי והמפקחים על הפעילות בו.

בשנת 1869 הוחלף מבנה הקיוסק בארמון ג'זירה, בית קיץ שצורתו U. הארמון נבנה לאורחים שהגיעו לחגיגות פתיחת תעלת סואץ בשנת 1869. בין האורחים המכובדים ששהו בו היו קיסר אוסטריה, פרנץ יוזף הראשון, ואז'ני, אשתו של נפוליאון השלישי קיסר צרפת. בתחילת המאה ה-21 ארמון ג'זירה מהווה את חלקו העיקרי של מלון מריוט בקהיר ועל גגו פועל תיאטרון פתוח המשקיף אל נהר הנילוס.

בזמאלכ נבנו ארמונות נוספים לבני משפחת המלוכה המצרית. בשנת 1882 נבנה בזמאלכ מועדון הספורט ג'זירה.

==אתרים בולטים בזמאלכ==
* מועדון הספורט ג'זירה, מועדון הספורט הוותיק במצרים.
* מגדל קהיר, נבנה בשנת 1960, הוא מבנה הבטון הגבוה במצרים.
* בית האופרה של קהיר, הושלם בשנת 1988, מן הבולטים בבתי האופרה במזרח התיכון.
* מרכז התרבות א-סאוי, נפתח בשנת 2003, אחד ממרכזי התרבות הבולטים בקהיר.
* המוזיאון לקרמיקה אסלאמית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קהיר: שכונות ורבעים
יסמינה חדרה

יסמינה חדרה (בצרפתית: Yasmina Khadra, בערבית: ياسمينة خضراء, תעתיק מדויק: יאסמינה ח'צ'ראא, תרגום: יסמין ירוק; נולד ב-10 בינואר 1955) הוא שם העט של מוחמד מולסהול (محمد مولسهول), סופר אלג'ירי הכותב בצרפתית והחי כיום בצרפת. ספרו על מה חולמים הזאבים תורגם לשפות רבות ביניהן עברית. 

מוחמד מולסהול נולד באלג'יריה בעיר קנאדסה שבמדבר סהרה בשנת 1955. הוא היה קצין בצבא אלג'יריה ואף השתתף באופן פעיל במלחמת האזרחים באלג'יר. באותה עת כתב רומנים אשר עסקו במציאות המדממת בארצו; הוא תיאר את הסיבות שהובילו לעליית כוחו של הפונדמנטליזם האיסלאמי באלג'יריה ובעולם, את התנועות הפוליטיות והצבאיות ואף את הקרבות, הטרור והטבח שביצעו ואת התנהלות הצבא האלג'ירי כנגד ההתקוממות. הוא נאלץ לפרסם את ספריו באלג'יריה תחת שמה של אשתו בשל הצנזורה בזמן המלחמה.

בשנת 2000 ביקש מקלט מדיני בצרפת. רק לאחר שעבר לצרפת חשף את זהותו האמיתית כסופר, אך המשיך להשתמש בשם העט.

ספרו על מה חולמים הזאבים זכה במספר פרסים ספרותיים, הניו יורק טיימס שיבח את הספר: "ספר המתאר בצורה הטובה ביותר את היווצרותו של פונדמנטליסט מוסלמי". הניוזוויק כתב: "יסמינה חדרה הוא אחד מאותם סופרים נדירים שמצליחים להעניק משמעות לאלימות באלג'יריה של היום".

== ספריו שתורגמו לעברית ==
*על מה חולמים הזאבים, פנדורה הוצאה לאור, מצרפתית: דן שורר, 2004 
* הפיגוע, פנדורה הוצאה לאור, מצרפתית: דן שורר, 2006.
* חובו של היום ללילה, ספריית רות, מצרפתית: רמה איילון, 2022

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [http://en.qantara.de/wcsite.php?wc_c=9162 כתבה על ספר שכתב יסמינה חדרה (באנגלית)]
* [http://www.opinion.co.il/results/02/?i=4636724&w=books על הספר על מה חולמים הזאבים]
* [http://naama-carmi.com/2004/08/01/%D7%AA%D7%A4%D7%A7%D7%99%D7%93-%D7%91%D7%9B%D7%99%D7%A8-%D7%91%D7%97%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%99%D7%AA-%D7%A8%D7%A6%D7%97/ ביקורת על הספר על מה חולמים הזאבים מאת נעמה כרמי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים אלג'יראים
קטגוריה:סופרים צרפתים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:אלג'יראים שנולדו ב-1955
פסטורלה אמריקנית

פסטורלה אמריקנית (באנגלית: American Pastoral), הוא רומן מאת הסופר היהודי-אמריקאי פיליפ רות. במרכז הספר עומדת דמותו של סימור "השוודי" לבוב, יהודי-אמריקאי, שגילם בחייו את התגשמות החלום האמריקני של המעמד הבינוני. אידיליית החיים של לבוב מתוארת על רקע שנות השגשוג של אמריקה לאחר מלחמת העולם השנייה: העוצמה, השאננות והביטחון העצמי בעליונות המוסרית ובצדקת הדרך. לעומת זאת, בחלק השני מתוארת ההתרסקות של לבוב על רקע המבוכה הנוראה של שנות ה-60: המחאה הפוליטית-חברתית, ההסתבכות במלחמת וייטנאם ופשעי המלחמה שנחשפו בה, תחילתו של מיתון כלכלי, מאבק האפרו-אמריקאים לשוויון זכויות, ונדידת התעשייה האמריקנית למזרח הרחוק.

הספר זכה בפרס פוליצר לשנת 1998 ונכלל ברשימת מאה הרומנים הטובים ביותר של מגזין Time. בשנת 2006 הוא נכלל ברשימת המתמודדים על התואר "היצירה הטובה ביותר בספרות האמריקנית ב-25 שנים האחרונות" שערך מוסף הספרות של הניו יורק טיימס.

ב-2016 יצא לאקרנים הסרט "פסטורלה אמריקנית" בו מככבים יואן מקגרגור וג'ניפר קונלי.

==עלילה==

סיפור המסגרת של הרומן הוא פגישת מחזור של בוגרי תיכון מזדקנים שבה משתתף נתן צוקרמן, דמות המספר, שחוזרת בכמה מספריו האחרים של רות ומשמשת לו מעין אלטר אגו. פגישת המחזור מתרחשת ב-1995, ובמהלכה צוקרמן פוגש את חברו לכיתה ג'רי לבוב. ג'רי מגולל בקצרה את קורות חייו הטראגיות של אחיו הגדול, סימור "השוודי" לבוב, שמהלוויתו הוא מגיע.

הכול התחיל כשמרי, בתו בת ה-16 של סימור, הפעילה פצצה בבית הדואר השכונתי, במחאה על המעורבות האמריקנית במלחמת וייטנאם, והרגה עובר אורח ביש מזל. כתוצאה מכך היא ירדה למחתרת וניתקה את הקשר עם הוריה. חייהם של ההורים אחוזי הטראומה לא שבו עוד למסלולם. המשך הספר מתאר את ניסיונו של צוקרמן לכתוב את סיפור חייו של סימור לבוב מנקודת מבטו של לבוב עצמו. צוקרמן מתבסס על שני מפגשים שהיו לו עם לבוב לפני מותו, ועל קטעי עיתונות בני התקופה שאסף במהלך מחקרו. הסיפור של צוקרמן מסתיים ב-1973, עם חשיפת פרשת ווטרגייט, בשעה שחייהם של כל גיבורי הפרשה מתפרקים לרסיסים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 1997
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי פיליפ רות
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרים שזכו בפרס פוליצר לסיפורת
סמל שיתוף

סמל שיתוף הוא צלמית המשמשת בממשק משתמש גרפי של יישומים ברשת האינטרנט, שמטרתה לסמל פעולה של שיתוף מידע כלשהו, למשל קישור או תוכן, מהאתר למקורות חיצוניים.

==סמל השיתוף הפתוח==
סמל השיתוף הפתוח
בשנת 2008 נוצר סמל השיתוף הפתוח על ידי חברת Shareaholic. צלמית זו, שנקראת גם "Shareaholic Icon", מהווה למעשה כפתור שניתן להטמעה באתרי אינטרנט, יישומים ודפדפנים.

סמל השיתוף הפתוח מאפשר למשתמשים לשתף תכנים עם מעגלים נוספים של אנשים, ומאידך עוזר למפרסמים ולעסקים באינטרנט לאמוד את אפקטיביות התוכן שהם יוצרים.
==ShareThis==
Sharethis
סמל זה נוצר בשנת 2006. ShareThis הוא למעשה כפתור אשר מתפקד כיישומון לרשתות חברתיות מקוונות. 

ניתן למצוא בבלוגים רבים שימוש בכפתור ה-ShareThis בזכות פיתוח תוסף עבור Blogger, TypePad ו-Wordpress.

==ראו גם==
*כפתור לייק (פייסבוק)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אינטרנט
קטגוריה:תרבות אינטרנט
קטגוריה:סמלים
טויוטה קאמרי

טויוטה קאמרי (Toyota Camry) היא סדרה של מכוניות סלון בגודל בינוני מתוצרת חברת טויוטה היפנית, המיוצרות משנת 1982. משמעות השם "קאמרי" ביפנית היא "כתר". דגם הקאמרי היא הדגם הנמכר ביותר של טויוטה בצפון אמריקה, והוא נמכר היטב גם באוסטרליה ומספר מדינות באסיה.

למרות ההצלחה הבינלאומית, הקאמרי אינו נמכר ביפן וגם לא באירופה, שם הופסקה מכירתו עוד בשנת 2004. עבור מדינות המזרח ומדינות דרום-מזרח-אסיה, הקאמרי נחשבת כדגם אקסקלוסיבי ביותר.

==דגמים==
* גוף צר
** V10 (1982–1986)
** V20 (1986–1990)
** V30 (1990–1994)
** V40 (1994–1998)
* גוף רחב
** XV10 (1991–1996)
** XV20 (1996–2001)
** XV30 (2001–2006)
** XV40 (2006–2011)
** XV50 (2011–2017)
** XV70 (2017-היום)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מכוניות סלון
קאמרי
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1982
קטגוריה:כלי רכב יפניים
משה שוואב

הרב משה שוואב (י' בניסן תרע"ז, 1917 – ב' באדר תשל"ט, 1979) היה המשגיח של ישיבת גייטסהד באנגליה.

==קורות חייו==
נולד בפרנקפורט, גרמניה, צעיר הבנים של יהודה (ליאופולד) שוואב וחנה, בת אברהם ארלנגר. שוואב האב היה אחד החלוצים ששלח את ילדיו מגרמניה לישיבות ליטא. אחיו הגדול של משה, שמעון שוואב, היה הראשון שעזב את בית המשפחה בגרמניה ונסע לישיבת קמניץ, כעבור זמן הצטרף אליו האח מרדכי, ובעקבותיהם נסע גם הבן השלישי, משה, שהגיע לקמניץ בשנת תרצ"ג (1933).

בשנת תרצ"ה (1935) נסע לתקופה קצרה לישיבת אוהל תורה בברנוביץ. כעבור מספר חודשים, בקיץ תרצ"ה, נסע לישיבת מיר. כחודשיים לאחר בואו נפטר המשגיח הרב ירוחם ליבוביץ. כעבור זמן שב לברנוביץ ושהה שם כשנתיים וחצי, ומשם שב לקמניץ.

בקיץ תרצ"ח (1938), ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזב את קמניץ ונסע לבית הוריו בלונדון, אליה הם היגרו בשנת תרצ"ב (1932). הוא החל ללמוד בישיבת תורת אמת בראשות הרב משה שניידר, אולם עם פרוץ המלחמה גורש יחד עם כל הנתינים הגרמנים למחנה כליאה באיים הבריטיים. ידיד משפחה סידר לו נתינות בריטית וכעבור שלושה חודשים הוא שוחרר מן המחנה ושב ללונדון.

זמן קצר לאחר מכן הצטרף לכולל הרבנים בגייטסהד שהוקם אז על ידי הרב אליהו אליעזר דסלר, והיה הבחור היחיד בין קבוצת האברכים בכולל. בשנת תש"א (1941) נישא לרחל, בתו של הרב דוד בדיאל מגייטסהד. היה מקורב לרב דסלר ולרב אליהו לופיאן.

בשנת תש"ז (1947), בהיותו בן 30, מונה למשגיח הרוחני של ישיבת גייטסהד. במקביל מסר שיעורים בישיבה. שימש בתפקידו שלושים שנה.

מחותנו הוא הרב מסעוד ריוח.

==ספריו==
* סדרת מערכי לב – שיחות ומאמרים על התורה והמועדים

קטגוריה:תלמידי כולל הרבנים בגייטסהד
קטגוריה:רבנים בריטים
קטגוריה:גייטסהד: רבנים
קטגוריה:משגיחים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת אוהל תורה-ברנוביץ'
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:משפחת ארלנגר
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת-לונדון
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1917
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1979
אקדמיית קהאן

סלמאן ח'אן, 2011
אקדמיית ח'אן (באנגלית: Khan Academy) הוא ארגון חינוכי אמריקאי ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 2008 על ידי סלמאן ח'אן, מטרתו היא ליצור סדרה של כלים מקוונים שיסייעו בחינוך תלמידים.הארגון מפיק שיעורי וידאו קצרים.באתר האינטרנט שלו יש גם תרגילי תרגול והדרכה משלימים לצוותי חינוך. הארגון הפיק מעל 8,000 שיעורי וידאו המלמדים מגוון רחב של נושאים אקדמיים, כולל מתמטיקה, מדעים, ספרות, היסטוריה ומדעי המחשב. כל המשאבים זמינים בחינם למשתמשי האתר והאפליקציה.הפרויקט נתמך על ידי קרן ביל ומלינדה גייטס וחברת גוגל. 

בשיעורים המוקלטים אין רואים את פניו של המורה. הצופה רואה מסך שחור המדמה לוח כיתה שעליו מסביר המורה את השיעור באמצעות קולו תוך שהוא משרטט תרשימים באמצעות סמן עכבר ופותר תרגילים. בתי ספר בקליפורניה שהשתתפו בניסוי למידה על פי שיעוריו של ח'אן, הפכו למעשה את היוצרות בין לימוד פרונטלי ושעורי בית: שעורי הבית הם צפייה בסרטונים של ח'אן אודות חומר לימודי חדש ואילו בכיתה המורה רק עובר בין התלמידים הפותרים תרגילים ומסייע למתקשים. 

ראשית המיזם בסיוע מקוון בלימודי המתמטיקה שרצה ח'אן לתת לבת דודתו. 

ביוזמת שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב, מכון דוידסון לחינוך מדעי ואיגוד האינטרנט הישראלי החל פרויקט של תרגום הסרטונים לעברית.

==ראו גם ==
* שיעור הפוך
* למידה מקוונת
* וי הארט

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.khanacademy.org/ אתר אקדמיית קהאן]
* [https://he.khanacademy.org/ אקדמית קהאן בעברית]
* [http://www.ted.com/talks/salman_khan_let_s_use_video_to_reinvent_education?language=he הרצאה של סלמאן קהאן, "הבה נשתמש בווידאו כדי להמציא מחדש את החינוך"], במסגרת כנס TED, שנת 2011.

קטגוריה:אתרי אינטרנט
קטגוריה:טכנולוגיות למידה
קטגוריה:למידה
קטגוריה:למידה משולבת מחשב
קטגוריה:נגישות חינוך והשכלה
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2006
קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:ארגוני חינוך
פרארי 599 GTB פיוראנו

הפרארי 599 GTB פיוראנו (הידועה גם בקוד F141) היא מכונית גראן טוריסמו איטלקית המיוצרת על ידי חברת פרארי. זוהי מכונית הדגל הדו-מושבית של פרארי, שהמחליפה את הפרארי 575M מראנלו החל משנת 2006.

הפרארי נקראת 599 על שם המנוע בנפח 6,000 סמ"ק שלה, הסוג של גראן טוריסמו ברלינטה (GTB) ופיוראנו על שם המסלול המשמש את מכוניות פרארי.

מגזין EVO בחר בפרארי 599 GTB כמכונית השנה בשנת 2006. כמו כן מגזין TOP-GEAR העניק לה תואר מכונית העל של 2006.

==נתונים טכניים==
לפרארי 599 GTB פיוראנו מנוע בנפח 6,000 סמ"ק V12 בעל 620 כ"ס ב-7,600 סל"ד, דבר שהפך אותה בתקופתה למכונית הפרארי החזקה ביותר שיוצרה סדרתית. זהו אחד המנועים הבודדים שמפיקים מעל ל-100 כ"ס לליטר ללא עזרים נלווים, כגון מגדש טורבו. למכונית תיבת הילוכים ידנית מסורתית בעלת 6 הילוכים או לחלופין תיבת הילוכים רובוטית מצמד יחיד בעלת 6 הילוכים.

הפרארי 599 GTB מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 ב-3.5 שניות, מ-0 ל-200 ב-11 שניות ולהגיע למהירות מרבית של מעל ל-330 קמ"ש.

==גרסאות==
===599 GTO ===
פרארי 599 GTO
באפריל 2010 פרארי חשפה פרטים רשמיים אודות ה-599 GTO. המכונית היא דגם כביש של ה-599XX, דגם שמיועד אך ורק למרוצים והוא לא חוקי על כבישים. ה-599 GTO היא, לטענת אנשי פרארי, המכונית המהירה ביותר של פרארי שאי פעם נבנתה. המכונית מסוגלת להקיף את המסלול בפיוראנו בדקה ו-24 שניות (שנייה מהיר יותר מהפרארי אנזו), דגם ה-F12 ברלינטה שהחליף את ה-599 הצליח להקיף את המסלול בזמן קצר יותר.

ה-599 GTO מגיעה עם מנוע בעל 660 כ"ס ב-8,250 סל"ד. היא מסוגלת להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש בפחות מ-3.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של מעל 335 קמ"ש. ייצור המכונית יוגבל ל-599 פריטים בלבד.

===SA Aperta===
זהו דגם בעל גג נפתח של ה-599 שהוצג בתערוכת רכב בפריז בשנת 2010 כקולקציה ייחודית לכבוד המעצבים של פרארי. רק 80 מכוניות מדגם זה ייוצרו. המכונית בעלת מנוע הדומה לדגם ה-599 GTO המגיע למהירות מרבית של 325 קמ"ש ומאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.8 שניות.

===599XX===
ה-599XX היא מכונית שנועדה למרוצים בלבד ואינה חוקית לנסיעה בכבישים. המכונית מבוססת על ה-599 GTB. הדגם הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2009. ה-599XX מגיעה עם מנוע המייצר 720 כ"ס ב-9,000 סל"ד ותיבת הילוכים חדשה עם יחסי העברה של 60 מילי-שניות.

ה-599XX קיבלה בשנת 2011 חבילת EVO הכוללת הפחתה של 35 ק"ג במשקל המכונית ו-20 כ"ס נוספים המביאים אותה ל-740 כ"ס סה"כ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.auto.co.il/%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%94-25837-SA-APERTA-%D7%A4%D7%A8%D7%90%D7%A8%D7%99-%D7%A4%D7%95%D7%AA%D7%97%D7%AA-%D7%90%D7%AA-%D7%94-599.aspx כתבה באתר אוטו על ה-SA Aperta]
* [http://www.auto.co.il/%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%94-25100-599-GTO-%D7%94%D7%9B%D7%99-%D7%A4%D7%A8%D7%90%D7%A8%D7%99.aspx כתבה באתר אוטו על ה-599 GTO]
* 

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות על
599 GTB פיוראנו
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2006
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
שאו ציונה נס ודגל

שאו ציונה נס ודגל הוא שיר שחיבר המשורר והעיתונאי היהודי-רוסי נח רוזנבלום בסוף המאה ה-19, והופיע לראשונה במאסף "האשכול" בחודש סיוון תרנ"ח (1898).

רוזנבלום חיבר את השיר בעקבות הקונגרס הציוני הראשון. באותה תקופה קמו כ-650 אגודות ציוניות, כשלכל אחת מהן מצע ותקנון משלה. בשיר מבוטא היעד העיקרי שהציב הקונגרס הציוני מאז היווסדו, והוא איחוד העם היהודי על אגודותיו השונות לתנועה גדולה שחבריה יעלו בהמוניהם לארץ ישראל. 

בין השאר, השיר קיבל השראתו מ: "שאו נס ציונה, העיזו אל תעמודו". הלחן עובד מנעימה חסידית עממית (שחוברה גם לפסוק "שאו שערים ראשיכם") על ידי נח זלודקובסקי.

==מילות השיר המקוריות==

==התקבלות==
אברהם משה לונץ הכניס את השיר לספרו "כינור ציון", והוא היה להמנון ציוני. באותה תקופה היה שלטון הטורקים בשלבי גסיסה והשלטונות החשדניים האשימו את לונץ כנושא מסר של בגידה ומרידה. ללונץ, שהיה עיוור, נערך משפט, ונגזר עליו לסגור את בית הדפוס.

השיר היה להמנון ארגון אגודת העשרות וכן הגדוד עברי "מחנה יהודה" שהוקם בנס ציונה על ידי מיכאל הלפרן. בהשראת השיר הונף דגל דמוי דגל ישראל בחנוכת המושבה נס ציונה כאשר במרכזו הופיעו המילים "נס ציונה" רקומות בזהב.

נכלל בין השירים האהודים שהומלצו בספרון פנקסי אשר הוענק לכל חבר וחברה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", בשנותיה הראשונות.

לאור היותו שיר לכת ובשל זיקתו הרבה לתודעה והמורשת הציונית משמש השיר באופן מסורתי כפתיח מחרוזת שירי לכת לאומיים המושמעים במהלך טקס הדלקת המשואות בהר הרצל בו נפתחים אירועי יום העצמאות בעת כניסת דגלני צה"ל וביצועי תרגילי הסדר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://meyda.education.gov.il/files/Mazkirut_Pedagogit/TarbutIsraelMoreshet/mleleVzmer.pdf שאו ציונה נס ודגל] - עמ 129–136, במלל ובזמר, באתר משרד החינוך
* דרורה חבקין וקהל בראש פינה, [http://web.nli.org.il/_layouts/NLI_Foundation/Player/Player.aspx?fileName=http://dlib.nli.org.il/webclient/DeliveryManager?pid=941684 שאו ציונה נס ודגל], באתר הספרייה הלאומית
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:ציונות בתרבות
קטגוריה:המנונים עבריים