OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הקתדרלה של הוואנה

הקתדרלה של הוואנה
 קתדרלת סן קריסטובל דה לה הוואנה (שמה המלא בספרדית: Catedral de San Cristóbal de La Havana) היא הקתדרלה המרכזית של הוואנה, ומקום מושבו של ארכיבישוף העיר.

הקתדרלה נחנכה ב-1748 ככנסייה ישועית, ולאחר גירושם של הישועים מהאימפריה הספרדית הפכה, ב-1777, לכנסייה רגילה. ב-1788 הוכרזה כקתדרלה של הוואנה באופן רשמי, וב-15 בינואר 1796 הועברו אליה עצמותיו של כריסטופר קולומבוס מסנטו דומינגו. קולומבוס היה קבור במקום עד שעצמותיו הועברו לסביליה לאחר הפסדה של ספרד במלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898.<ref></ref>

הקתדרלה נחשבת למבנה היחיד בסגנון הבארוק שאינו סימטרי – אחד מצריחיה רחב ממשנהו. צורתה כמעט ריבועית: אורכה 35 מ' ורוחבה 34 מ'. חלקה הפנימי של הקתדרלה הוא בסגנון נאו-קלאסי, והוא כולל יצירות אמנות ובהן העתקי יצירות של אמנים כרובנס ומוריו. חלק מהריהוט הפנימי, כולל המזבח, הובא מרומא.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הוואנה
קתדרלה של הוואנה
קטגוריה:הקריביים: מבני דת
ביסולפיט

ביסולפיט (באנגלית: Bisulfite) הוא האניון <math>HSO_3^-</math> .

==כימיה==
מלחי ביסולפיט נוצרים מתגובה של גפרית דו-חמצנית SO<sub>2</sub> עם בסיס, כך למשל, נתרן ביסולפיט מיוצר בתגובה:
<math>NaOH + SO_2\Rightarrow NaHSO_3</math>

ביסולפיט הוא חומצה חלשה pKb=6.97 הבסיס המצומד לו הוא <math>SO_3^{-2}</math>

<math>HSO_3^- \leftrightarrow SO_3^{-2} + H^+</math>

===מבנה===
שיווי המשקל בין שתי הצורות (טאוטומרים) של יון הביסולפיט
רוב הראיות מצביעות על כך שהפרוטון קשור לאטום הגפרית, עם זאת ממדידות NMR נראה שקיימת גם צורה בה קשור הפרוטון לאחד מאטומי החמצן כמודגם באיור.

==נתרן ביסולפיט==
מלח הנתרן של ביסולפיט NaHSO<sub>3</sub> משמש כחומר שימור למשקאות ובפרט ליינות. על האריזה נרשם כ"ביסולפיט" או במספר E -E222.

נתרן ביסולפיט משחרר גפרית דו-חמצנית גזית שהורגת חיידקים, שמרים ונבגים. בתהליך הכנת יין, חומר מחזר זה מונע את חמצון האלכוהול לחומץ מכיוון שהוא בעצמו מחזר טוב יותר (גופרית ברמת חימצון IV, לא יציב). מוסיפים את החומר למיץ הענבים לאחר הסחיטה, לפני שלב התסיסה. לאחר 24 שעות, כשהגפרית הדו-חמצנית מתנדפת מוסיפים את השמרים לשם תסיסה. בשלב הביקבוק מוסיפים שוב נתרן ביסולפיט למניעת חמצון. החומר משמש כמעכב חמצון גם למניעת הכהייה של פירות משומרים.
משתמשים בנתרן ביסולפיט גם כדי לחזר עודפי כלור במים.

מלח האשלגן של ביסולפיט ( KHSO<sub>3</sub> Potassium bisulfite) משמש לאותן מטרות ומסומן על אריזות מזון בקוד E228.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:גופרית: תרכובות
פה אחד

תוצאות [[הבחירות לפרלמנט בגרמניה הנאצית (1933) בהן לכאורה הכרעת הרוב התקבלה פה אחד לטובת המפלגה הנאצית ו"אורחים"]] החלטה המתקבלת פה אחד (באנגלית: Unanimity) היא החלטה המתקבלת בהסכמה כללית של כל העוסקים בקבלת החלטה זו, ואין איש המתנגד לה. הסכמה פה אחד היא הסכמה רחבה יותר מזו המתקבלת בקונצנזוס, שבה רוב ניכר תומך בהחלטה, אך לא בהכרח הכל תומכים בה. 

==החלטות שנדרש לקבל פה-אחד==
לעיתים נדרשת החלטה פה אחד, ולא די בהכרעת רוב: 
* בארצות הברית על חבר מושבעים לקבל את החלטתו פה אחד (ישנן שיטות משפט בארצות הברית המתירות הכרעת רוב כאשר אחד מחברי חבר המושבעים חולה במהלך הדיונים, או כאשר מגיעים למצב בו לא ניתן להכריע בהכרעה פה אחד).
* הכרעתו של בית הדין האירופי לצדק, שהוא בית המשפט המרכזי של האיחוד האירופי, חייבת להתקבל פה אחד. 
* החלטה על הענקתו של פרס ישראל מתקבלת פה אחד על ידי ועדת שופטים ציבורית שמונתה לעניין זה.

==במשפט הישראלי==
בבית משפט צבאי בישראל נדרשת הסכמה פה אחד של שלושה שופטים על הטלת עונש מוות (בעבירות שבהן ניתן להטיל עונש זה). בכל הקשר אחר, להכרעה במשפט די ברוב קולות, כאמור בסעיף 80(א) לחוק בתי המשפט [נוסח משולב], התשמ"ד-1984: "בית משפט הדן במותב ונחלקו דעות השופטים, תכריע דעת הרוב". 

יש הקוראים שלא להרשיע נאשם במשפט פלילי, אלא אם יש לכך הסכמה פה אחד, משום שהמחלוקת בין השופטים מוכיחה שקיים ספק סביר באשר לאשמתו, בניגוד לאמור בסעיף 34כב לחוק העונשין: "לא יישא אדם באחריות פלילית לעבירה אלא אם כן היא הוכחה מעבר לספק סביר".

==בשיח התלמודי==

במקרים מסוימים, קונצנזוס רחב יתר על המידה, המתבטא בהסכמה פה אחד, אינו מתקבל בעין יפה:
* בספר מלכים א פרק כ"ב מסופר על אחאב מלך ישראל שניסה לשכנע את יהושפט, מלך יהודה, לצאת איתו למלחמה על רמות גלעד, וכחיזוק הביא 400 נביאים, שנבואתם, פה אחד: יהושפט לא הסתפק בכך, ושאל: מעירה על כך הגמרא שהמניע של יהושפט הוא הכלל: . כלומר, עצם העובדה שקיימת אחידות דעות כה גורפת מעידה על קיום תיאום גרסאות.

*במקרה שבו סנהדרין קטנה, בת 23 דיינים, העוסקת בדיני נפשות, מצאה פה אחד את העומד לדין לפניה אשם, פוטרים אותו מעונש, כדברי רב כהנא: . בעברית: מה הטעם? כיוון שלמדנו שיש להמתין לילה אחד עד לפסק הדין, כדי לחפש צד זכות לנאשם, אך אלה, שכולם בדעה אחת, כבר לא יראו לו צד זכות.

== ראו גם ==
* תכונת הפה-אחד
* קבלת החלטות בקונצנזוס
* הכרעת הרוב
* עריצות הרוב

== קישורים חיצוניים ==

* מיכאל ויגודה, [http://www.daat.ac.il/mishpat-ivri/skirot/312-2.htm הרשעה ברוב דעות או פה אחד?], באתר "דעת"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:סוציולוגיה פוליטית
קטגוריה:הסכמה
יוסף מינור

[[בית ביאליק ברחוב ביאליק]]יוסף מינור (1885–1966) היה אדריכל שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-20 בתל אביב. ידוע בעיקר הודות לבית ביאליק אותו תכנן בשנת 1924.

== פעילות ==
מינור נולד במוסקבה לאב נוירולוג, ונכד לרב הראשי של העיר. את לימודי האדריכלות השלים במוסקבה בשנת 1917 ולאחר תקופה קצרה עבר להתגורר בברלין, שם עבד אצל האדריכל אלכסנדר ברוולד ועבד על תכנון קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים. מינור נבחר על ידי המשורר חיים נחמן ביאליק לתכנן את ביתו בתל אביב והשניים נפגשו בברלין. מינור הגיש לביאליק בהזדמנות זו תרשים ראשוני של הבית.

שנה לאחר מכן, בשנת 1923, עלה לארץ ישראל. הוא השתלב במפעל הבניה בתל אביב, והיה ממובילי הסגנון האקלקטי שביקש לשלב בין מזרח למערב.

בשנת 1924 החלה בניית בית ביאליק, שהפך לאחד הבתים הבולטים בעיר, והיווה עם חנוכתו ב-1925 מרכז תרבות. לאחר מותו של ביאליק הפך למוזיאון, ספרייה וארכיון. לכבוד שנת המאה לתל אביב, שופץ הבית בהליך מוקפד ועתיד לשוב ולהיפתח במתכונת חדשה.

מבנים נוספים אותם תכנן:
* בית יעקב גרבוב ברחוב מונטיפיורי 22, 1924
* בית קצמן ברחוב אחד העם 35, 1925
* בית סולומון ברחוב רמב"ם 9.
* בית אוסישקין: הוספת קומה שלישית למבנה, בשנות ה-30

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
בר בלפר

בר בלפר (נולדה ב-26 בינואר 1989) היא שחקנית, מוזיקאית ועיתונאית ישראלית, זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה על תפקידה בסרט "מישהו לרוץ איתו".

== ביוגרפיה ==
בלפר נולדה ברמת השרון והיא בוגרת תיכון אלון, במגמת מוזיקה.

בשנת 2006, בגיל 17, כיכבה בלפר בסרטו של עודד דוידוף – "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספר בשם זה מאת דויד גרוסמן, לצדם של יובל מנדלסון, יונתן בר-אור וצחי גראד. בלפר גילמה את דמותה של תמר, מוזיקאית צעירה היוצאת לרחובות ירושלים בחיפושים אחר אחיה, ונקלעת לעלילה מסוכנת במעון לילדים יתומים ועזובים, וסיפורה נודע לנער המוצא את כלבתה, דינקה. באוגוסט 2006 הייתה בלפר מועמדת ל"פרס אופיר" על משחקה בסרט, והייתה לצעירה במועמדות, לצד איילת זורר, גילה אלמגור ואסי לוי (אשר זכתה לבסוף בפרס). במרץ 2007 זכתה בציון לשבח על משחקה בסרט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במיאמי, ארצות הברית. ביוני אותה שנה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה, בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במיני סדרה, סרט טלוויזיה או סדרת דרמה, ובכך גברה על קרן מור, ענת וקסמן ויבגניה דודינה הוותיקות ממנה.

ביולי 2007 התגייסה לצה"ל ומונתה לכתבת אקטואליה בגלי צה"ל. בהמשך מונתה לעורכת דסק החוץ של התחנה.

בשנת 2008 שיחקה לצד אורנה פיטוסי ואורי אומנותי בסדרת הטלוויזיה "מסכים", ששודרה בערוץ Yes ישראלי.

ב-23 במרץ 2010 נפצעה בלפר קשה בתאונת דרכים בנתיבי איילון, כשמכונית סטתה מנתיבה ופגעה בה כשחנתה על אי-תנועה ויצאה מרכבה לבדוק תקלה שקרתה בו. לאחר שלושה שבועות בטיפול נמרץ הודיעו הרופאים כי היא שבה לנשום באופן עצמוני, וב-16 במאי נשלחה למחלקת שיקום בתל השומר.

עקב התאונה לקתה בלפר באמנזיה קלה, וכושר הדיבור, הראייה וההליכה שלה נפגמו. ביולי אותה שנה, השתחררה לביתה, כשמצבה משתפר בהדרגה. לאחר תהליך שיקום של מספר חודשים, שבה לתפקד באופן מלא ושבה לשרת בגלי צה"ל.

ב-17 באוקטובר 2010 הגישה מחדש כתבה ביומן הבוקר של גלי צה"ל, לאחר שהתאוששה מפציעתה.

ב-2014 סיימה את לימודיה בבית הספר למוזיקה "רימון".

ב-2015 התארחה בתוכניתו של יואב קוטנר בגלי צה"ל, ובה חשפה לראשונה שלושה שירים שכתבה בזמן לימודיה ב"רימון". ב-26 בדצמבר 2015 התקיימה הופעת הבכורה שלה בנמל ת"א.<ref></ref>

ב-2016 השתתפה בסדרת הטלוויזיה של Yes "מלאך של אמא".

החל מ-2017 משמשת ככתבת, מפיקה, ושדרנית רדיו ב"כאן תרבות".

ב-2018 השתתפה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "בתולות" בתפקיד תהל.

ביולי 2018 השתתפה בסדרה 'אנשים'.

ב-2019 השתתפה בסרטו של הבמאי רם נהרי "אל תשכחי אותי".

ב-2023 השתתפה בסדרה "מלאך משחית".

==חיים אישיים==
בלפר היא בוגרת החוג לפילוסופיה ובית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב וסטודנטית לתואר שני בתוכנית הבינתחומית באמנויות באוניברסיטת תל אביב.

ב-2018 נישאה לשחר כהן.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: שחקנים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרי תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרות החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הרדיו
קטגוריה:נפגעי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס האקדמיה לטלוויזיה: שחקנית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1989
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
פטה (ממרח)

מגוון סוגי פטה וטרין
[[פואה גרא דני ביתי]]
טרין [[סלמון, מוגש כשלצידו שמנת בעשבי תיבול]]
פָּטֶה (מצרפתית: Pâté, תערובת בשר קצוץ ושומן) הוא ממרח בשר (אם כי קיימות גם גרסאות צמחוניות), המוגש לרוב עם קלי או קרקר כמתאבן. פטה עשוי לרוב תערובת טחונה או קצוצה של סוגי בשר (למשל כבד) עם שומן. מתכונים שונים כוללים בנוסף ירקות, עשבי תיבול, תבלינים, יין ועוד. 

במטבח הצרפתי והבלגי פטה הנאפה בקלתית, פאי או ככיכר מכונה "pâté en croûte"; לעומתו, pâté en terrine או בקיצור טרין (terrine, מילולית - כלי חרס או תבשיל הנאפה בו) הוא כינוי לפטה הנאפה בכלי חרס, או בסוג אחר של תבנית אפייה.

הפטה המפורסם ביותר הוא פואה גרא, העשוי כבד אווז (או ברווז) מפוטם, קצוץ או שלם.

במטבח היהודי האשכנזי כבד קצוץ עשוי לרוב מכבד עוף.

במטבח ההולנדי, הגרמני והאוסטרי מכינים פטה בצורת נקניק הנקרא בהולנדית leverworst ובגרמנית Leberwurst. בארצות הברית מכונה מוצר זה liverwurst או Braunschweiger. לחלק ממאכלים אלו מרקם בשרי כך שלא ניתן למורחם והם נאכלים חתוכים או פרוסים. בארצות הברית משתמשים בהם כמילוי לכריך. מוצרים כאלו נעשו פופולריים במזרח אירופה והם מיוצאים אליה וכיום אף מיוצרים בה. באנגליה ישנה העדפה לסוגים אחרים, בעלי מרקם הניתן למריחה. 

בסקנדינביה leverpostej הוא גרסה של הטרין הצרפתי, שמכינים מכבד חזיר ואוכלים לרוב קר, על לחם. 

במטבח הרוסי והאוקראיני המאכל מכונה печеночный паштет משום שלרוב הוא עשוי מכבד, אם כי יש המשתמשים בסוגי בשר אחרים. בניגוד לאופן ההכנה במערב אירופה, הכבד מבושל בהרתחה, נמעך למשחה עם חמאה או שומן בעלי חיים ומתובל למשל בעשבי תיבול, בצל טרי או מטוגן ועוד. יש האופים אותו לאחר מכן אך לרוב נמנעים מכך. הפטה מוגש על לחם, עם עלה שמיר או עשב תיבול אחר מעל. 

פטה בתוספת ג'לטין או שבמהלך הכנתו מוקצפים חלק ממרכיביו מכונה לעיתים "מוס". מאכלים כאלה הם למשל מוס סלמון ומוס טונה. 

פטה צמחוני עשוי להיות מבוסס למשל על פטריות, אגוזים או שעועית. פטה כזה לרוב אינו מצריך בישול אלא רק קיצוץ במעבד מזון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:ממרחים
קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
האקדמיה האפלטונית

האקדמיה האפלטונית הייתה בית ספר לפילוסופיה שנוסד על ידי אפלטון באתונה בערך ב-385 לפנה"ס.

ידידיו של אפלטון רכשו בעבורו חורשת זיתים שהייתה ממוקמת כקילומטר מחוץ לחומות אתונה העתיקה, ושבה על פי המסורת היה קברו של אקאדמוס גיבור המיתולוגיה היוונית, ומכאן השם אקדמיה. חורשה זו (שמקומה המדויק נתגלה בחפירות ארכאולוגיות במאה העשרים) הוקדשה לאתנה אלת החוכמה, ומזה דורות רבים נערכו בה טקסים דתיים הקשורים בפולחן המוזות.

תלמידיו ותלמידותיו של אפלטון לא שילמו שכר לימוד, אך רובם השתייכו למעמדות העליונים שתמכו באקדמיה מבחינה כספית. התלמידים חבשו כובעים מיוחדים ולבשו גלימות קצרות (וכאן מקורן של התלבושות הנהוגות בטקסים אקדמיים). על שער האקדמיה התנוססה הכתובת: "אין כניסה למי שאיננו בקיא בגאומטריה", ואומנם המתמטיקה והגאומטריה תפסו מקום חשוב בתוכנית הלימודים של האקדמיה, לצד הפילוסופיה. תוכנית זו כללה גם אסטרונומיה, מוזיקה, משפטים, וכנראה גם ספרות והיסטוריה. אפלטון ועוזריו ניהלו את הלימודים באמצעות הרצאות, ובצורת הצגת שאלות תוך כדי שיחה על פי שיטת הדיאלקטיקה של סוקרטס.

תלמידו הגדול של אפלטון באקדמיה היה אריסטו, ששהה שם כעשרים שנה וציפה לרשת את מקומו. אך אחרי מות אפלטון עמד בראש האקדמיה אחיינו ספאוסיפוס, ואריסטו עזב את אתונה. אחרי מות ספסיפוס עמדו בראש האקדמיה קסנוקרטס, פולמון מאתונה וקראטס מאתונה בזה אחר זה.

ב-264 לפנה"ס החלה תקופת האקדמיה התיכונה בראשות ארקסילאוס, ממשיכו של פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית. בהשפעת רעיונותיו של אפלטון שלפיהם לא ניתן לרכוש ידע באמצעות החושים, גרס ארקסילאוס כי "דבר אינו ודאי" וכי יש להסתפק בהסתברות. הוא תקף את תורת חכמי האסכולה הסטואית שלפיה קיימת אמת ודאית שהיא התבונה האלוהית המונחת ביסודו של הסדר שביקום, ושניתן להגיע אליה באמצעות ההיגיון.

האקדמיה השלישית שנוסדה על ידי קרנאדס ב-155 לפנה"ס עדיין החזיקה בתורת הספקנות והכחישה את האפשרות להגיע לחקר האמת המוחלטת. אחרי מות קרנאדס ב-129 לפנה"ס, תלמידו קליטומאכוס שימש כראש האקדמיה עד מותו ב-110 לפנה"ס. תלמידו, פילון מלאריסה ירש את מקומו כראש האקדמיה. אולם ב-88 לפנה"ס, בתחילת מלחמות מיתרידטס נאלץ לעזוב את אתונה וקבע את מושבו ברומא. ב-86 לפנה"ס לוקיוס קורנליוס סולה, שהטיל מצור על אתונה, הרס את מבני האקדמיה וכרת את חורשת עצי הזית שמסביבם. פילון מלאריסה מת ברומא וב־84 לפנה"ס תלמידו אנטיוכוס מאשקלון שהתגורר באלכסנדריה שב לאתונה וחידש את לימודי האקדמיה בגימנסיון תלמי.

תקופת הספקנות נמשכה עד שאנטיוכוס מאשקלון גישר בין האידיאות של אפלטון לבין תורת האסכולה הסטואית. הוא טען כי האידיאות אינן טרנסצנדנטיות אלא שוכנות באדם עצמו שתבונתו היא חלק של התבונה האלוהית, וכי עולם החושים גם הוא בעל נשמה בהיותו חלק של היצירה האלוהית.

לעומת זאת, פלוטינוס (205-270 לספירה) קרא להפרדה מוחלטת בין עולם החושים לבין עולם האידיאות הנמצא מחוץ לעולם החומר שבחלל ובזמן ונתפס באמצעות השכל בלבד ללא עזרת החושים. בכך הייתה משום חזרה אל רעיון האידיאות המקורי של אפלטון, וכאן מקורו של המונח נאופלטוניזם.

האקדמיה האפלטונית הוקמה מחדש ב-410 לספירה על ידי פלוטרכוס מאתונה, שהוא ותלמידיו ראו את עצמם כממשיכיו של פלוטינוס. היא התקיימה עד 529 לספירה, כאשר נסגרה בפקודת יוסטיניאנוס הראשון קיסר האימפריה הביזנטית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפלטון
קטגוריה:יוון העתיקה: מדע ומתמטיקה
קטגוריה:פילוסופיה יוונית
קטגוריה:היסטוריה של החינוך
קטגוריה:אתונה העתיקה
עודד זהבי

עודד זהבי (נולד ב-2 בפברואר 1961) הוא מלחין, מעבד ופסנתרן ישראלי, פרופסור למוזיקה באוניברסיטת חיפה.

==ביוגרפיה==
זהבי נולד בירושלים לאלכס (אחיהם של העיתונאי נתן זהבי ושל איש המדע אבינעם זהבי), ולפנינה זהבי. הוא למד אצל המלחינים אנדרה היידו, ג'ורג' קראמב ושילה סילבר ואצל התאורטיקאים יוג'ין נרמור ולאונרד מאייר. בשנת 1993 סיים את עבודת הדוקטורט ומאז הוא פעיל בחיבור מוזיקה קונצרטנטית, מוזיקה לתיאטרון ולמחול וכן לסרטי תעודה ועלילה בקולנוע ובטלוויזיה.

יצירותיו של זהבי בוצעו בתזמורות חשובות בישראל ומחוצה לה, ביניהן תזמורת קירוב, התזמורת הפילהרמונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, עם המנצחים אנטוניו פאפאנו, ואלרי גרגייב, ליאונרד סלטקין, נעם שריף, מארק ינובסקי, מנדי רודן, סטנלי ספרבר וירון טראוב.

בשנת 1995 הקים את החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו עד שנת 2006. זהבי הוא פרופסור מן המניין (אמן) בחוג וממשיך ללמד בו (נכון לשנת 2011). כמו כן, הוא מלמד בבית הספר רימון ועוסק בפעילות ציבורית בתחום המוזיקה בישראל. בשנת 1994 כתב את המוזיקה לסרט "אחרי החגים" של אמנון רובינשטיין ובשנת 1996 כתב את המוזיקה לסרט "קיצור תולדות האוהבים" של יצחק צפל ישורון.

עודד זהבי היה בעבר מלחין הבית של הקאמרטה הישראלית ירושלים ושל התזמורת הסימפונית ירושלים משם הוא התפטר מסיבות אישיות.

בשנת 2012 החל להגיש עם אמנון רובינשטיין תוכנית שבועית בקול המוסיקה בשם "שחרית מוזיקלית לנהגי משאיות ואוטובוסים".

בין השנים 2018 - 2022 היה המנהל האמנותי של חג המוזיקה הישראלית.

בשנת 2018 הוא כתב הקונצ'רטו מס 2 לחליל שבוצע על ידי מרגלית גפני והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של דן אטינגר.

==חיים אישיים==
זהבי נשוי ואב לשניים.

==פרסים ואותות הוקרה==
* "נוצת הזהב" של אקו"ם
* פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
* פרס אנגל
* פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה
* פרס מפעל הפיס לשנת 2004

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://music.haifa.ac.il/index.php/he/depoffice-2/dep-staff1/segel-academi-bachir/109-oz עודד זהבי] באתר החוג למוזיקה באוניברסיטת חיפה 
* [http://www.habama.co.il/PagesTelAviv/ArtPerson.aspx?PeopleID=262 עודד זהבי], באתר "הבמה"
* 
* צור ארליך, [http://tsurehrlich.blogspot.com/2010/09/blog-post_27.html תפילת פרא], ראיון עם עודד זהבי, 'מקור ראשון', 8 בספטמבר 2010.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מוזיקה
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
ויבו ולנטיה

ויבו ולנטיה (באיטלקית: Vibo Valentia) היא עיר ורשות מקומית (קומונה) במחוז קלבריה שבדרום איטליה, לחוף הים הטירני. היא בירת נפת ויבו ולנטיה והמרכז החקלאי, המסחרי והתיירותי שלה. אתרי התיירות הקרובים לה ביותר הם טרופאה (Tropea), ריקאדי (Ricadi) ופיצו (Pizzo). תפקיד חשוב בכלכלת האזור ממלא נמל ויבו מרינה. אוכלוסייתה מנתה ב-2001 33,957 נפש.

==תולדותיה==
ראשיתה של ויבו ולנטיה כקולוניה יוונית בשם "היפוניון" (Hipponion). היא נוסדה בשלהי המאה ה-7 לפנה"ס על ידי מתיישבים מלוקרוי אפיזפיריאוי (לוקרי), עיר יוונית חשובה ביוון הגדולה שבאיטליה, דרומית-מערבית לויבו ולנטיה, בחוף הים האיוני. דיודורוס סיקולוס מספר, כי דיוניסיוס טיראן סירקוסאי כבש את העיר ב-388 לפנה"ס והגלה את אוכלוסייתה. ב-378 לפנה"ס, בסיוע הקרתגים, שבו הגולים לבתיהם. לאחר נפילת העיר לידי הרומאים נקרא שמה "היפוניום" (Hipponium). ב-194 לפנה"ס הפכה העיר לקולוניה לטינית בשם ויבו ולנטיה. בעקבות התמוטטות האימפריה הרומית העיר כמעט וננטשה כליל. ב-1070 בנו בה הנורמנים טירה, היכן שניצבה האקרופוליס הקדומה. פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומלך סיציליה, ייסד במקום עיר חדשה בשם "מונטלאונה" (Montelone). השם הרומי הקדום, ויבו ולנטיה, הושב לה רק ב-1928.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. Columbia University Press. 2001. [http://www.bartleby.com/65/vi/ViboVale.html] 
* Stillwell, R. et al (editors). The Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Princeton (N.J.), Princeton University Press. 1976. [http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/ptext?doc=Perseus%3Atext%3A1999.04.0006%3Aid%3Dhipponion]
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קלבריה: ערים
סנדוקאן

סנדוקאן (באנגלית: Sandokan) היא סדרת אנימציה לילדים בת 26 פרקים, ששודרה בשנת 1992 בצ'אנל 4 הבריטי ובערוץ הילדים בישראל, וכיום בערוץ ג'וניור. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי שפורסמה במאה ה-19 בשם "סנדוקאן". .

הסדרה מבוססת על סדרת ספריו של הסופר האיטלקי אמיליו סלגרי (1862–1911) המספרים את סיפור הרפתקאותיהם של סנדוקאן, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה", ושל יאנז, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו.
עלילת הספרים שונתה באופן משמעותי לצורך הסדרה המצוירת, ומדמות של פיראט אנטי-גיבור, כפי שהיא הוצגה בספרים, הפך סנדוקאן לנסיך שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה.

==דמויות==
* סנדוקאן - טיגריס דמוי אנוש, שודד ים מלזי המכונה "הנמר ממלזיה" שהודח מכיסאו ומנסה להשיב לעצמו את כס המלוכה.
* יאנז - תן דמוי אנוש, הרפתקן פורטוגזי המשמש כיד ימינו.
* קרקר - התוכי של סנדוקאן.
* סמואל - טיגריס שמן דמוי אנוש, אחד משודדי הים של סנדוקאן.
* פטאן - טיגריס צהוב דמוי אנוש, אחד משודדי הים של סנדוקאן.
* מרקו - טיגריס דמוי אנוש, ישנוני, אחד משודדי הים של סנדוקאן.
* גיו- חתול דמוי אנוש, הנהג בהגה הספינה של סנדוקאן.
* מריאנה- פרה דמוית אנוש, מתחתנת עם סנדוקאן בסוף הסדרה.
* ראג'ה - חתול שמן דמוי אנוש, הנבל של הסדרה שהרג את הוריו של סנדוקאן והדיח אותו מכס המלכות.
* קפטן - גורילה דמוי אנוש, עוזרו של הראג'ה.
* לורד ג'יימס - פר דמוי אנוש, מאמצה של מריאנה שטיפל בסנדוקאן הפצוע.
* אדואד - פנדה דמוי אנוש אשר מנחה תחרויות.
* הברון ויליאם - פר דמוי אנוש, בסוף הסדרה הוא הצטרף לראג'ה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
קוסה (יישוב)

300px
קוסה (Cosa) הייתה קולוניה לטינית שהוקמה על ידי הרומאים ב-273 לפנה"ס בדרום-מערב טוסקנה, קרוב לוודאי על אדמה שהוחרמה מהאטרוסקים. היישוב האטרוסקי, אשר נקרא "קוסי" (Cusi) או "קוסיה" (Cosia), עמד כנראה במקום בו נמצאת כיום אורבטלו (Orbetello). מיקומה הגאוגרפי של קוסה ייחודי. היא ניצבת על גבעה הסמוכה לעיירה אנסדוניה (Ansedonia) בחוף הים הטירני, כ-140 קלימטרים צפון-מערבית לרומא, בגובה של 113 מטרים מעל פני הים. העיר ידעה תלאות כל תולדותיה, ומעולם לא הגיעה למדרגת עיר רומית משגשגת של ממש. המלחמות שניטשו באיטליה במאה השלישית לפנה"ס לא פסחו גם עליה. היא נבזזה בשנות השישים של המאה ה-1 לפנה"ס, ככל הנראה על ידי פירטים, הוקמה מחדש בימיו של אוגוסטוס קיסר והוסיפה להתקיים עד המאה ה-3 לספירה. אחד האזכורים האחרונים של קוסה מצוי בחיבורו של רוטיליוס קלאודיוס נמטיאנוס, המציין כי בשנת 416 ננטש המקום, כפי הנראה בשל מגפת עכברים, וכעת הוא שומם. המקום יושב מחדש בימי הביניים וננטש שוב במהלך המאה ה-13.

לאחר מלחמת העולם השנייה נערכו בקוסה חפירות נרחבות, שנמשכו כמה עשרות שנים. במהלך החפירות התגלו שרידים של העיר הרומית על מוסדותיה ובתיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים רומיים
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים
לוקרי

לוקרי (איטלקית: Locri) היא עיר ורשות מקומית בנפת רג'ו די קלבריה, מחוז קלבריה שבאיטליה. ראשיתה במאה ה-7 לפנה"ס, אז נוסדה על ידי מתיישבים יוונים מלוקריס ונקראה "לוקרוי אפיזפיריאוי" (Λοκροί Ἐπιζεφύριοι). היא הפכה לימים לאחת הערים החשובות והמשגשגות בדרומו של המגף האיטלקי. בעיר התגורר טימיאוס מלוקרי שנתן את שמו לאחד הדיאלוגים ידועים של אפלטון. בתקופת מלחמת פירוס בעיר הוצב חיל מצב של רומאים. 

העיר ירדה מגדולתה במאה ה-5 לספירה וננטשה. היא חרבה בעת פלישות הסרצנים במאה ה-10.

בעיר ממוקמת תחנת רדיו פרטית Radio Studio 54 Network המשדרת לדרום איטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קלבריה: ערים
קטגוריה:איטליה: אתרים ארכאולוגיים
יצחק גולן (קצין)

יצחק (איצ'ה) גולן (24 באפריל 1932 – 10 במרץ 2008) היה דובר צה"ל בשנים 1977–1979 ולאחר מכן היה מנהל כפר הנוער בן שמן.

==ביוגרפיה==
גולן נולד בטורקיה ובגיל שנה הגיע עם משפחתו לישראל. גדל בחיפה ובנעוריו הצטרף לתנועת הצופים, עמה הצטרף לגרעין ההתיישבות בקיבוץ חצרים. בשנים 1955–1957 היה מפקד היאחזות הנח"ל בעין רדיאן, שהיוותה את הבסיס להקמת קיבוץ יטבתה. במקביל שימש כמפקד יחידת הסיור שפעלה בערבה, שהוקמה בעקבות טבח מעלה עקרבים בשנת 1954.

בסיום שירותו הצבאי הסדיר למד זואולוגיה וידיעת הארץ בסמינר אורנים. בשנת 1965 חזר לשירות צבאי ומונה לקצין החינוך של פיקוד הנח"ל. הוא כיהן בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים ולקח חלק מרכזי בניהול הלהקות הצבאיות. בשנת 1968 מונה לקצין החינוך של פיקוד המרכז, תפקיד שבו כיהן עד לפרישתו ללימודים אקדמיים בשנת 1972. לבקשתו של הרמטכ"ל דוד אלעזר חזר לשירות פעיל במלחמת יום הכיפורים ושימש כקצין החינוך של חזית הדרום.

בשנים 1975–1977 עמד בראש הוצאת "מערכות", ובשנים 1977-1979 שירת כדובר צה"ל. 

בשנת 1980 פרש מצה"ל. 

שימש כדובר קרן קיימת לישראל, מנהל כפר הנוער בן שמן (1984–1997) ומנהל מוזיאון מכון איילון.

בן אחותו היה הבדרן דודו דותן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:דוברי צה"ל
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל החינוך והנוער
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת השלושה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
להוציא את הכלב

להוציא את הכלב היא סדרת טלוויזיה דרמטית-ריאליסטית ישראלית, שנוצרה על ידי שירלי מושיוף וניר ברגמן, שגם ביים אותה וכתב אותה. הסדרה שודרה בערוץ הוט 3 בין התאריכים 15 בנובמבר 2007 עד ל-20 בדצמבר. וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2008. מבנה הפרקים בסדרה ייחודי - הפרקים 1 ו-6 הם פרולוג ואפילוג, ואילו ארבעת האמצעיים נסובים אודות ארבעה זוגות, כאשר כל פרק מוקדש לזוג אחר.

== הזוגות ==
* נעה ואלון (נטע ריסקין וצחי גראד): נעה מנהלת רומן עם אלון, גבר נשוי ואב לילדה. בעקבותיו, היא מנתקת קשר עם הוריה ומתדרדרת למשבר נפשי. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, נאלצת נעה לעזוב את עבודתה כמאפרת מוקדם מן הצפוי, ולקבל את פניו של אלון. לאחר ערב עמוס ריבים חוזרים והתפייסויות חוזרות, היחסים ביניהם מגיעים לרגע גורלי ומכריע שבו מחליטה נעה לסיים את יחסיה עם אלון.
* גליה ואבנר (רונית ברגמן ורמי הויברגר): גליה ואבנר הם זוג נשוי עם שני ילדים, כאשר נודע לאבנר כי גליה בוגדת בו. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, אבנר הפגוע והפוגע מחליט בצעד נואש לקחת את גליה לערב חילופי זוגות רב משתתפים, במהלכו נחשפים כל הרגשות והכעסים שלהם. רונית ברגמן, סולנית פלסטיק ונוס אשר מגלמת בסדרה זו את גליה, היא אחותו של במאי הסדרה וזוהי הפעם היחידה בה ברגמן השתתפה כשחקנית בסדרה או סרט כלשהם.
* ניצה ועודד (אורלי זילברשץ-בנאי ומוני מושונוב): ניצה ועודד הם זוג שנשוי כבר עשרות שנים, והוריה של נועה. ניצה ועודד ידועים כפעילים פוליטית ופעילי זכויות אדם בשטחים ובעלי דעות שמאל רדיקלי. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, ניצה מתמודדת עם הגילוי המפתיע כי עודד בוגד בה. לאחר מהלומות ביניהם, הם מגיעים לחתונה של מקורביהם, שבמהלכה הם מנסים למצוא את דרכם.
* אריאלה ויאיר (נועה ברקאי ואיתמר צור): אריאלה היא מורתו לאמנות של יאיר, תלמיד התיכון. סיפור האהבה האסור של השניים נחשף, ובשל כך אריאלה מועמדת למשפט. ביום בו הצופים נחשפים אליהם, אריאלה נמצאת יום לפני משפטה, כאשר יאיר מגיע אליה לערב אחרון ודרמטי. כשהוא מנסה לצאת מדירתה מבלי להיתקל בצלמים שאורבים לה מחוץ לבניין, עובר יאיר תאונת דרכים ונכנס לתרדמת.
* שחקנים אורחים: שירז טל, אנחל בונני, צופית גרנט, אריאלה שביד והילה אלפרט.

== פרשנות ==
לפי יוצריה, הסדרה באה לבחון את המונוגמיה בעידן המודרני, ואת הקשר בין המושגים "אינטימיות" ו"זרות". במרכז העלילה, ארבעה סיפורים המתרחשים ביממה אחת, שלושה סיפורי בגידה, גם פיזית וגם רעיונית, וסיפור אחד של אהבה, אולם גם היא אהבה אסורה. כל הסיפורים מצטלבים ביניהם, כיוון שכמעט כל הדמויות גרות בבניין מגורים משותף (כאשר אחרות סובבות סביבן), עד הפרק האחרון, שבו מתקלפות סופית המסכות של הדמויות, שקריהן גלויים לחלוטין והן נותרות עם האמת הפשוטה והמרה שבמעשיהן. כך, כל הסיפורים מגיעים לשיאם.

== קישורים חיצוניים ==
* 

ביקורות
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות דרמה ישראליות
קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:הוט 3
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תוכניות וסדרות
אן מארי ד'אורליאן

אן מארי ד'אורליאן (27 באוגוסט 1669 - 26 באוגוסט 1728, בצרפתית: Anne Marie d'Orléans) הייתה צאצאית של בית אורלאן הצרפתי. הפכה לדוכסית סבויה ומלכת סיציליה וסרדיניה כתוצאה מנישואיה לויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, והייתה סבתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.

== ילדותה ==
אן מארי נולדה בשאטו דה סן-קלו שמחוץ לפריז, בתם השנייה וילדתם השלישית של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, אחיו הצעיר של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ורעייתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, אחותם הצעירה של צ'ארלס השני וג'יימס השני, מלכי אנגליה. היא הייתה צאצאית של משפחות המלוכה הגדולות באירופה: סביה מצד אביה היו לואי השלושה עשר, מלך צרפת ואנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל בעוד שסביה מצד אמה היו צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה והנרייט מארי, נסיכת צרפת, בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.

כשאן מארי הייתה בת שנה בלבד מתה אימה הנרייטה אן ושנה לאחר מכן נישא אביה לאליזבת שארלוט, נסיכת הפלטין, שהייתה לה כמו אם והייתה קרובה אליה מאוד. כשהייתה בת עשר הפכה אחותה הבכורה, מארי לואיז, למלכת ספרד כאשר נישאה לקרלוס השני, מלך ספרד.

== נישואים וילדים ==
ב-10 באפריל 1684, בהיותה בת 15, נישאה אן מארי בארמון ורסאי לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה, צאצא לבית סבויה וכן נינו של אנרי הרביעי, מלך צרפת. לזוג נולדו תשעה ילדים, מתוכם שלושה מתו עם לידתם. ששת הילדים הנותרים היו:
* מריה אדליידה, נסיכת סבויה (1685-1712) - נישאה ללואי, דוכס בורגונדיה, והייתה אימו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
* מריה אנה, נסיכת סבויה (1687-1690) - מתה בגיל צעיר.
* מרי לואיזה, נסיכת סבויה (1688-1714) - נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד.
* ויטוריו אמדאו, נסיך פיימונטה - (1699-1715) - מת ממחלת האבעבועות השחורות בגיל 16.
* קרלו אמנואלה השלישי (1701-1773) - ירש את אביו כדוכס סבויה ומלך סרדיניה.
* אמנואלה פיליברטו, דוכס שבלה (1705-1705) - מת ב-18 ימים לאחר לידתו.

לאחר נישואיה קיבלה אן מארי את התואר "דוכסית סבויה ונסיכת פיימונטה", ובשנת 1713 הפכה למלכת סיציליה עם עלייתו של בעלה לשלטון לפי הסכם אוטרכט. בשנת 1720 אולץ ויטוריו אמדאו לוותר על כס המלוכה הסיציליאני והוכתר במקום זאת למלך סרדיניה.

== היורשת היעקוביטית ==
בין השנים 1714 ל-1720 הייתה אן מארי יורשת העצר לטוען היעקוביטי לכתר האנגלי, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, בנו של מלך אנגליה המודח ג'יימס השני. היא הפכה ליורשת העצר לאחר מותה של אחותו של ג'יימס פרנסיס, המלכה אן, והוחלפה עם היוולדו של בנו, צ'ארלס אדוארד סטיוארט.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית אורליאן
קטגוריה:נסיכות צרפתיות
קטגוריה:ילידות 1669
קטגוריה:נסיכות המאה ה-17
קטגוריה:נסיכות המאה ה-18
קטגוריה:מלכות רעיות מהמאה ה-17
קטגוריה:מלכות רעיות מהמאה ה-18
קטגוריה:נפטרים ב-1728
עמשי לוין

עֲמָשַׂי לוין (ד' באייר ה'תרצ"ו, 12 במאי 1936 – 16 באפריל 2002, ד' באייר ה'תשס"ב) היה משורר ומתרגם ישראלי. יליד תל אביב, בנם של המחבר והתעשיין צבי לוין, נשיא הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בישראל, ושל הציירת בת שבע לוין; אחיינו של שופט בית המשפט העליון דב לוין. פרסם גם בשמות העט עמוס יהב ואבישר לוין.

ידוע בזכות מילותיו לשיר "בדד", שיר שהפך לקלאסיקה לאחר ביצועו של זוהר ארגוב וזכה לביצועים נוספים רבים, בין השאר בפיהן של גליקריה וסי היימן.

כמתרגם של ספרות יפה ומדעית, וכן תוכניות טלוויזיה וסרטים, לוין אחראי לתרגומים לעברית של יצירות ספרות יפה חשובות כמו "גן הצבאים" ו"שירת התליין" של נורמן מיילר; "המרד על הקיין" ו"מלחמה וזיכרון" להרמן ווק; "עיר קטנה בגרמניה", "מרגל מושלם" ו"בית רוסיה" של ג'ון לה קארה; "לא בלי בתי" של בטי מחמודי; "כפירי אריות" לאירווין שו; "תרופה מרה" לארתור היילי; ההמון והכח של אליאס קנטי; ו"מלך עכברוש" של ג'יימס קלאוול. במדעי החברה, לוין תרגם וערך את "ביהייביוריזם" ו"מעבר לחרות ולכבוד" של ב' פ' סקינר; סוציולוגיה - "יסודות, עקרונות, גישות של ליאונרד בלום" ופיליפ סלזניק; "אישיות והסתגלות" של ריצ'רד ס' לאזארוס; "מהותה של חקירה פסיכולוגית" של ריי היימן; "פסיכולוגיה של ארגונים" של אדגר שיין; ואת "אנטישמיות בברית המועצות: מבחר מאמרים ומסות" בעריכת שמואל אטינגר. לוין תרגם את "מרכבות האלים" ו"אלים מן החלל החיצון" מאת אריך פון דניקן. כן תרגם אף ספרי מתח כספר "החטא השלישי" שכתב לורנס סנדרס.

שמו הפרטי של לוין, עֲמָשַׂי, הוא שם נדיר ממקור תנכ"י.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
פרינסטון (ניו ג'רזי)

פרינסטון (באנגלית: Princeton) היא עיירה במחוז מרסר שבמדינת ניו ג'רזי בארצות הברית. בעיירה כ-30,700 תושבים לפי נתוני 2020.

פרינסטון הוא מקום מושבה של אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת מחקר יוקרתית החברה בליגת הקיסוס, ונחשבת לעיר אוניברסיטאית הבנוייה במידה רבה סביב האוניברסיטה. כן נמצא בפרינסטון המכון למחקר מתקדם. מוסדות נוספית הנמצאים בפרינסטון ובסביבתה כוללים את שירות לבדיקות חינוכיות (ETS), חברת המחקר לדעות, מחקר סימנס של חברת סימנס, בריסטול-מאיירס סקוויב, תאגיד סרנוף, תאגיד FMC, קרן רוברט ווד ג'ונסון, אמרפ, צ'רץ' ודוויט, ברליץ אינטרנשיונל ודאו ג'ונס. על אף שבירת ניו ג'רזי היא העיר טרנטון, מעונו הרשמי של המושל נמצא בפרינסטון מאז 1945.

== היסטוריה ==

המתיישבים האירופים הראשונים הגיעו לאזור פרינסטון בסוף המאה השבע-עשרה, אזור שהיה אז באזורי הספר בין פרובינציית ג'רזי המזרחית ופרובינציית ג'רזי המערבית. השם פרינסטון תועד לראשונה ב-1724. על אף שאין לכך תיעוד רשמי, מקובל לחשוב שפרניסטון קרויה על שם ויליאם, נסיך אורנז'.

בשנת 1756 עבר מניוארק לפרינסטון הקולג' של ניו ג'רזי (The College of New Jersey), מוסד הלימודים שהפך לאוניברסיטת פרינסטון ב-1896.

ב-3 בינואר 1777, כחלק ממלחמת העצמאות של ארצות הברית, התרחש הקרב על פרינסטון שבמסגרתו זכו יחידות הצבא הקונטיננטלי בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון בניצחון על הכוחות הבריטים. 

אזור פרינסטון הוכר על ידי בית המחוקקים של ניו-ג'רזי כיישוב נפרד ב-1813. בשנת 1894 פוצלה העיירה לשתי רשויות: לב העיירה, בשטח של כ-4.8 קמ"ר, נקרא הבורו של פרינסטון (באנגלית: Borough of Princeton), ואילו השטח המקיף את לב העיירה כטבעת, בשטח של 42.8 קמ"ר, נקרא פרינסטון טאונשיפ (באנגלית: Princeton Township).. הפיצול התרחש בשל סכסוך על מיסוי לטובת בתי הספר, וכחלק מגל של פיצולים והתאגדויות ששטף את יישובי ניו-ג'רזי בסוף המאה ה-19. ב־1 בינואר 2013, אוחדו שתי הרשויות מחדש לאחר משאל שנערך בין תושבי שתי הרשויות.

== ערים תאומות ==

* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו ג'רזי: עיריות
ניו ג'רזי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1894
*
קטגוריה:ארצות הברית: ערי בירה לשעבר
אלגברה קומוטטיבית

אלגברה קומוטטיבית היא הענף באלגברה מופשטת העוסק בתכונות של חוגים קומוטטיביים, באידיאלים שלהם, ובמודולים המוגדרים מעליהם. האלגברה הקומוטטיבית משמשת ככלי הבסיסי לבניה של הן הגאומטריה אלגברית והן תורת המספרים האלגברית. הדוגמאות העיקריות לחוגים חילופיים הן חוגי פולינומים מעל שדה, והמנות שלהם, וחוגי שלמים אלגברים של שדות מספרים. בנוסף, אלגברה קומוטטיבית היא הכלי העיקרי בחקר תכונות מקומיות של סכמות.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Michael Atiyah & Ian G. MacDonald, Introduction to Commutative Algebra, Massachusetts : Addison-Wesley Publishing, 1969.
* Matsumura, Hideyuki, Commutative algebra. Second edition. Mathematics Lecture Note Series, 56. Benjamin/Cummings Publishing Co., Inc., Reading, Mass., 1980. xv+313 pp. 
* Matsumura, Hideyuki, Commutative Ring Theory. Second edition. Translated from the Japanese. Cambridge Studies in Advanced Mathematics, Cambridge, UK : Cambridge University Press, 1989. 

</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:אלגברה
עמשי

עֲמָשַׂי הוא שמן של מספר דמויות מקראיות. הוא מוזכר ארבע פעמים בספר דברי הימים:
# עֲמָשַׂי רֹאשׁ הַשָּׁלִישִׁים, כנראה מעדולם, שעמד בראש גדוד שהצטרף לתמוך בדוד המלך בעיר דוד, כיום חלק מירושלים - 
ייתכן כי זהו עמשא בן יתר, שר צבאו של אבשלום בעת המרד בדוד ומאוחר יותר שר צבא דוד המלך.
# עֲמָשַׂי הַלֵּוִי, בנו של אלקנה, צאצאו של שמואל, אביו של מַחַת - ; .
# עמשי, אביו של מַחַת, אחד משני הלויים שנטלו חלק בטיהור בית המקדש לחזקיהו - .
# עֲמָשַׂי הַכֹּהֵן, שהוביל בתקיעת חצוצרות את ארון הקודש עם הכנסתו לבית המקדש - .

בעברית המודרנית השם נדיר, וידועה הופעה אחת כשם פרטי בשמו של המשורר והמתרגם עמשי לוין. השם נמצא בשימוש לעיתים נדירות פחות כשם משפחה. 

קטגוריה:אישים בספר דברי הימים
קטגוריה:לוחמים בתנ"ך
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים לגברים
סטפן הנשוז

סטפן הנשוז (נולד ב-7 בספטמבר 1974 בבילנס, שווייץ) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן. הנשוז ערך 72 הופעות במדים הלאומיים של הנבחרת השווייצרית, והוא שותף עימה ביורו 1996 ויורו 2004.

הנשוז התפרסם לראשונה באירופה כאשר שיחק במועדון הגרמני מן הבונדסליגה המבורג. אחרי שחתם בבלקברן רוברס בשנת 1997, הנשוז נהנה משתי עונות אישיות מוצלחות על אף שהקבוצה לא הרשימה. כאשר בלקבורן ירדה ליגה לאחר עונת , הנשוז נשאר לשחק בפרמייר ליג אחרי שעבר לידי ליברפול תמורת 3.5 מיליון לירות שטרלינג.

בליברפול, הנשוז נהפך להיות לשחקן הרכב קבוע, כאשר עיצב יחד עם שותפו להגנה סמי הופייה מרכז הגנה יציב ומשמעותי. השותפות ביניהם הייתה חלק חשוב מן הזכייה ההיסטורית של ליברפול בטרבל בשנת 2001, אף על פי שנגיעת יד של הנשוז בכדור בדקה ה-90 של משחק גמר גביע הליגה האנגלית כנגד ברמינגהאם סיטי הובילה את המשחק להארכה (המשחק עצמו הוכרע רק בפנדלים).

עקב פציעה הנשוז הוחלף על ידי הבלם הקרואטי איגור בישאן. לאחריה, הצמד הנשוז-הופיה הוחזר לתפקוד בעונת ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי בליגה. כאשר רפא בניטז החליף את ז'ראר הוייה כמאמן הקבוצה, החליט המאמן לנסות לשפר את ההגנה שלו עם הצבת המגן האנגלי ג'יימי קראגר במקומו של הנשוז. הצעד הוביל לסיום הקריירה של השווייצרי באנפילד. קרגר, שלפני כן תופקד כמגן, הפך להיות בלם באופן קבוע, והנשוז לבסוף חתם בסלטיק הסקוטית לחצי שנה בהעברה חופשית. למרות זאת, לאחר שפג תוקפו של החוזה עליו חתם, החליט הנשוז לחזור לשחק בפרמייר ליג במדי העולה החדשה ויגאן.

הנשוז עזב את ויגאן לאחר שנה אחת בלבד, לאחר שחתם על חוזה עד סוף עונת בקדנציה שנייה בבלקברן רוברס. הוא שימש במהלך העונה בסגל בעיקר בתור מחליף של שחקנים פצועים. בתום שתי עונות הודיע על פרישה ממשחק פעיל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים שווייצרים
קטגוריה:בלמי כדורגל שווייצרים
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני סלטיק
קטגוריה:כדורגלני ויגאן את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני נשאטל גזמאקס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת שווייץ
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1974
ג'יימס פיורפוי

ג'יימס בריאן מארק פיורפוי (באנגלית: James Brian Mark Purefoy; נולד ב-3 ביוני 1964 בטונטון) הוא שחקן אנגלי.

==ביוגרפיה==
פיורפוי נולד בעיירה טונטון שבסאמרסט, ועזב את הלימודים בגיל 16. לאחר שהתפרנס מעבודות מזדמנות, כגון פועל בחווה לגידול חזירים, ונסע לטייל ברחבי אירופה, שב לביתו בגיל 18, והשלים את לימודיו. במהלך השלמת הלימודים החליט לפנות לקריירה של משחק, והחל ללמוד בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת לונדון. במקביל, התפרנס ממכירת גליונות של ה-Socialist Worker, ביטאון מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) של בריטניה.

במהלך לימודיו, גילם את התפקיד הראשי במחזה הנרי החמישי. נציגים של רויאל שייקספיר קומפני התרשמו מהופעתו, והוא הצטרף לתיאטרון ב-1988. במסגרת הפקותיו של תיאטרון זה השתתף במקבת', הסערה, המלך ליר ומחזות נוספים. במהלך שנות ה-90 המשיך לנדוד בין תיאטראות. בין היתר, השתתף במחזה המלט בהפקת בריסטול אולד ויק (1991), וב"מותו של סוכן" בהפקת תיאטרון וסט יורקשייר (לצדו של ג'וד לאו, 1994). בסוף שנות ה-90 שב לרויאל שייקספיר קומפני, והשתתף ב"ילדי גן העדן" שהוצג בברביקן.

במקביל להופעותיו בתיאטרון, החל פיורפוי להופיע בתפקידי משנה בסדרות טלוויזיה החל מ-1990 ובקולנוע החל מ-1992. תפקידיו המשמעותיים הראשונים היו בסרטים "חדרי שינה" (1998) ו"מנספילד פארק" (1999), בו גילם את דמותו של טום ברטרם.

בראשית שנות האלפיים המשיך פיורפוי לגלם תפקידים קטנים יחסית בטלוויזיה ובקולנוע, עד שב-2005 לוהק לתפקיד מרקוס אנטוניוס בסדרת הטלוויזיה "רומא". 

בשנת 2009 גילם פיורפוי את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "הנדבן" של רשת NBC האמריקאית, העוסקת בנער שעשועים אמיד שמחליט להקדיש את הונו לשיפור חייהם של אחרים. באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בסרט ההרפתקאות "סולומון קיין". 

פיורפוי הוזכר כמועמד לגלם את דמותו של ג'יימס בונד בסרט גולדן איי, אך בסופו של דבר נבחר לתפקיד פירס ברוסנן, שהמשיך לשלושה סרטים נוספים. עם פרישתו של ברוסנן, שוב הוזכר פיורפוי כמועמד, אך לתפקיד נבחר דניאל קרייג.

בשנת 2012 לוהק לתפקיד ג'ו קרול בסדרה "The Following" בה הוא מגלם רוצח סדרתי, הסדרה זכתה להצלחה רבה. באותה שנה שיחקה בתפקיד חוזר בסיטקום "אפיזודס". בשנת 2015 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "מומנטום".

בשנת 2016 החל לשחק בסדרת הדרמה המערבונית "האפ ולנארד", לצידו של מייקל קנת' ויליאמס. הסדרה ירדה מהמסך ב-2018 לאחר שלוש עונות ונחלה הצלחה רבה.

בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת המדע הבדיוני "פחמן משודרג" המשודרת בנטפליקס. בשנת 2019 שיחק בסרט "ידיד הדייגים".

בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה "חינוך מיני".

בשנת 2020 החל לשחק בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "פניוורת'" בדמותו של קפטן גוליבר טרוי. בשנת 2022 שיחק בסדרה "מארי אנטואנט".

== חיים אישיים ==
פיורפוי אב לבן שנולד ב-1997 לו ולבת זוגו, השחקנית הולי איירד. הוא נישא בשנת 2014 לבמאית והמפיקה ג'סיקה אדמס, ולהם שלושה ילדים משותפים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.james-purefoy.com/ אתר המעריצים הרשמי]
* [http://www.hbo.com/rome/cast/actor/james_purefoy.html ג'יימס פיורפוי], באתר "רומא"
* "[https://web.archive.org/web/20071206053724/http://www.mensvogue.com/arts/television/articles/2007/02/last_emperor_jpurefoy The Last Emperor]", ריאיון עם ג'יימס פיורפוי במגזין ווג

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אנגלים
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1964
הנאדי ג'רדאת

הנאדי תייסיר עבד אל-מלכ ג'רדאת (בערבית: هنادي تيسير عبدالمالك جردات; 1974 – 4 באוקטובר 2003) הייתה מחבלת מתאבדת ערבייה מהעיר ג'נין, שפוצצה עצמה בשבת, 4 באוקטובר 2003, במסעדת "מקסים" (מסעדה מזרח-תיכונית בחיפה בבעלות יהודים וערבים הפועלת משנת 1966). ג'רדאת אחראית לרציחתם של 21 ולפציעתם של 51 ישראלים, יהודים וערבים, ששהו באותה עת במסעדה. בכך הייתה למחבלת המתאבדת השישית באינתיפאדה השנייה. בין הנרצחים בפיגוע היו שתי משפחות ו-4 ילדים, כולל תינוקת בת שנה.

== ביוגרפיה ==
ג'רדאת הייתה עורכת דין וחברה בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני. על פי כרוז שפרסם הג'יהאד האסלאמי, החליטה ג'רדאת לבצע את הפיגוע לאחר שהייתה עדה להריגת אחיה פאדי, פעיל הג'יהאד האסלאמי, ובן דודה וארוסה סאלח, במהלך ניסיון מעצר של האחרון, בכיר בזרוע הצבאית של הארגון "גדודי ירושלים".

תמונתה של ג'רדאת נכללה במיצב אמנותי בשם "שלגיה ושגעון האמת", שהקים ב-2004 האמן היהודי דרור פיילר. המיצב התפרסם לאחר שצבי מזאל, שגריר ישראל בשוודיה, שהוזמן לפתיחה, השחית את היצירה. המעשה והיצירה עוררו מחלוקת רבה.

ב-4 ביולי 2011 פורסם כי גופתה של ג'רדאת תועבר לידי הרשות הפלסטינית יחד עם עוד 83 גופות של מחבלים אחרים, כמחווה של ישראל לרשות לכבוד חג הרמדאן. בעקבות הלחץ הציבורי שעורר הפרסום והדיון במשא ומתן על גופות מחבלים, ביטל שר הביטחון אהוד ברק את העברת הגופות כבר למחרת הפרסום.

ב-13 באוקטובר 2012 משלחת של איגוד עורכי הדין הערבים, ארגון מצרי, העבירו למשפחתה של ג'רדאת את העיטור הגבוה ביותר על ביצוע הפיגוע, לציון גאוות עורכי הדין הערבים על הפיגוע.

==קישורים חיצוניים==
* 
* Khaled Abu Toameh, [https://www.jpost.com/Middle-East/Arab-Lawyers-Union-honors-Palestinian-suicide-bomber Arab Lawyers Union honors Palestinian suicide bomber], באתר הג'רוזלם פוסט, 13 באוקטובר 2012 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני
קטגוריה:הפיגוע במסעדת מקסים
קטגוריה:ג'נין: אישים
קטגוריה:פלסטיניות שנולדו ב-1975
קטגוריה:פלסטיניות שנפטרו ב-2003
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2003
פרפר לילה (תוכנית טלוויזיה)

פרפר לילה היא תוכנית בידור ישראלית בהנחיית טל ברמן ובהשתתפות רן תלם ששודרה בשנים 1997–2000 בערוץ 2 בזכיינית השידור "רשת".

==פירוט כללי==
התוכנית היא תוכנית לייט נייט שהורכבה ממספר פינות העוסקות במגוון נושאים קומיים בהן השתתפו גם סטנדאפיסטים שונים, ונערכו ראיונות עם ידוענים ישראלים שונים, בהם מוזיקאים רבים. התוכנית צולמה מול קהל חי.

התוכנית זכתה להצלחה רבה בזמן שידורה וירדה מהמסך לאחר שלוש עונות. בעקבות הצלחת התוכנית העלתה הזכיינית המתחרה "קשת" רצועת לייט-נייט שכללה את התוכניות "חלומות בהקיציס" ו"יחסים מסוכנים".

==פינות קבועות בתוכנית==
* הפינה של רועי לוי – פינה בה רועי לוי הופיע ככתב המשוטט, ופנה למצלמה בקביעות עם "מה שלומך...?".
* מנץ – סדרת אנימציה מאת אייל B ואחיו נמרוד אלדאה.
* מדריך תלם לחיים – הפינה של [https://rantelem.com/ רן תלם].

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
איל B

איל בן משה (נולד ב-1974) ידוע בשם הבמה איל B הוא במאי, יוצר קומיקס, אנימטור, מאייר, תסריטאי ומעצב ישראלי.

== ביוגרפיה ==
איל B הוציא לאור וערך משנת 1992 (יחד עם ירון ניסקי ואמיתי סנדי) את עיתון הקומיקס הישראלי "סטיות של פינגווינים" אשר הכיל הומור פרוע ברובד הגלוי וביקורת חברתית נוקבת ברובד הסמוי. אחד מהסיפורים בהמשכים פרי יצירתו של איל B שהתפרסמו בחוברת היה "הערפד הפסיבי" - בשנת 1997 הוציא איל B לאור ספר המכיל לקט של כל הפרקים שיצאו בסדרה זו.

איל B זכה להכרה לאחר שיצר את סדרת האנימציה "מאנצ'" ששודרה כפינה בתוכנית "פרפר לילה" בערוץ 2 בין השנים 1999–2000 בה הוצגו בין היתר גרסאות פארודיות לסדרות הילדים "הלב" ( "נרקו") ו"הדרדסים" ("דרדסטלנים").

בשנת 2000 הקים את "סטודיו איל B" בשיתוף עם טדי הפקות. הסטודיו הפיק את הסדרות "התוכנית עם הבובות", "מיסטר מותק" אשר שודרו ביס, את תוכנית הבובות "הגוזניקים" אשר שודרה בערוץ 24, הווידאו קליפים לשירים "דרך המלך" של כלא 6 ו"בומביי" של דנה ברגר, את סדרת האנימציה הפארודית "אבישי ההורס" אשר משודרת כחלק מהתוכנית "Y בעשר" בערוץ yesY של חברת יס ופרק מצויר שהוא הפרק הראשון בעונה השלישית בסדרה הקומית "הפיג'מות" וקטעי אנימציה שהופיעו באחד הפרקים של העונה הראשונה של "השיר שלנו".

בשנת 2008 עיצב את הדמויות והפיק את סרטוני האנימציה של להקת "באגו דאגו" - הלהקה הווירטואלית הישראלית הראשונה אשר מבצעת גרסאות כיסוי בעברית לשירי רית'ם אנד בלוז והיפ-הופ לועזיים. עד היום יצאו שלושה וידאו קליפים מצוירים של הלהקה – "תן לה" (על פי שיר ההיפ-הופ "Smack That" של אמינם ואייקון, "חבר ערבי" (על פי שיר הרית'ם אנד בלוז "American Boy" של אסטל וקניה וסט) ו"הלו הלו" (שיר מקורי).

ב-2010 איל B עבד בשיתוף עם גאגא הפקות ובמסגרת זו ביים פרסומות לטלוויזיה ולאינטרנט ויצר סדרות מקוריות.

בשנים 2011 ו-2012 איל יצר וביים שתי עונות של סדרת המערכונים "הפרויקט הירוק" עבור ערוץ קומדי סנטרל ב-HOT. ייחודה של הסדרה הוא בכך שכל המערכונים צולמו על מסך ירוק, וכל הרקעים והסביבות נוצרו במחשב, דבר שהעניק לסדרה מראה ייחודי המשלב אנימציה, פנטזיה וצילומים חיים. הסדרה נמכרה לערוצים שונים בחו"ל ולהפקות מקור זרות בשימוש התסריטים והגרפיקות הישראלים המקוריים.

משנת 2013 עד היום איל עובד עבור תוכנית הדגל של ערוץ 2 )ובהמשך 12(, "ארץ נהדרת", ומייצר עבורה קטעי מסך ירוק ו־VFX, ביניהם הפרודיות על משחקי הכס ומלחמת הכוכבים.

מסוף שנת 2014 ועד היום איל עובד על פרויקט עצמאי של הפקת סרט מדע בדיוני קומי.

בשנת 2017 עבר לטנפליי, ניו ג'רזי ועובד ויוצר משם אפקטים ויזואליים עבור תוכניות ישראליות וכן לשוק האמריקאי.<ref></ref>

עם המעבר פתח בן-משה ערוץ יוטיוב בשם "אז איך זה לחיות באמריקה", ובמסגרתו הוא מעלה סרטונים מעמיקים שבהם הוא מדבר על מגורים בארצות הברית כישראלי: יוקר המחיה, רמת הביטחון האישי הגבוהה ועוד.<ref></ref>

אייל הוא אחיו הגדול של נמרוד אלדאה.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.eyalbe.blogspot.co.il הבלוג] של איל B
* 
* [http://hasheelon.blogspot.com/2008/08/eyal-b.html השאלון עם איל B], אוגוסט 2008
* [http://www.youtube.com/user/eyalster הערוץ] של איל B ב-YouTube
* [https://web.archive.org/web/20160305005029/http://calcalist.the-insider.co.il/להיות-אייל-b/ "ויתרתי על אייל B. הדור הצעיר לא יודע מי אני"], ראיון בעיתון "כלכליסט", 10 באוגוסט 2015.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:אנימטורים ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
Somebody to Love (שיר של קווין)

"Somebody to Love" (בעברית: "מישהו לאהוב") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית קווין, שיצא בשנת 1976 ונכלל באלבומה החמישי של הלהקה, A Day at the Races. השיר נכתב והולחן על ידי סולן הלהקה פרדי מרקיורי. כאשר יצא השיר כסינגל, הוא הפך ללהיט באנגליה ודורג במקום השני במצעד הבריטי באותה השנה, ובמקום ה-13 בארצות הברית.

בדומה ללהיט העבר של הלהקה, Bohemian Rhapsody, ייחודיות השיר היא הווקאליות וקולות הרקע, היוצרים תחושה של סגנון גוספל. בשונה משירי הלהקה באותו הסגנון, את קולות הרקע בשיר הזה ביצעו דווקא שלושה מחברי הלהקה - פרדי מרקיורי, בריאן מיי ורוג'ר טיילור. לאחר ההקלטות, הקולות נערכו והוכפלו, כך שישמע כאילו עשרות אנשים מבצעים את קולות הרקע. השיר נותר נאמן לסגנון של קווין ומכיל הרמוניות מורכבות וסולו גיטרה של בריאן מיי.

מילות השיר, במיוחד בשילוב עם השפעת הגוספל, יוצרות שיר על אמונה, ייאוש וחיפוש עצמי המבוטאות בשאלות המועלות בשיר: "Can anybody find me someboday to love", "Lord what you're doing to me" ועוד.

במופע לזכרו של פרדי מרקיורי שהועלה ב-20 באפריל 1992 בוצע השיר על ידי שלושת חברי קווין הנותרים וג'ורג' מייקל, וב-1993 יצא במיני-אלבום "Five Live" שזינק היישר לראש מצעד המכירות הבריטי. גרסת כיסוי זאת נמצאת גם באלבום האוסף Greatest Hits III שיצא ב-1999. לשיר בוצעו גרסאות כיסוי רבות נוספות בשפות שונות. כמו כן הוא אחד השירים המרכזיים, בסרט הקסם של אלה, כשהסולנית היא אן האת'וויי, אך לצורך הסרט קולות הרקע שרים "מצא לה מישהו" - find her Somebody, במקום "מצא לי מישהו" find me Somebody.

בנוסף גרסת הכיסוי של הסדרה האמריקאית המצליחה Glee לשיר, היא אחת מגרסאות הכיסוי הידועות בסדרה.

== מיקומי שיא ==

== תארים ==
{| class="wikitable"
!אזור
!תואר
!עותקים
!מקור
|-
! (BPI)
|פלטינה 2×
|1,200,000
|<ref></ref>
|}

== גרסתו של טרוי סיון ==

בנובמבר 2018, הזמר-יוצר האוסטרלי טרוי סיון, הוציא גרסת כיסוי לשיר. בהצהרה אמר סיון "זהו כבוד גדול שהתבקשתי לבצע גרסת כיסוי ל-'Somebody to Love' של קווין. מדובר בשיר אדיר של הלהקה האגדית ביותר בכל הזמנים".

=== ביקורת ===
מנהל להקת קווין, ג'ים ביץ', אמר כי גרסתו של סיון "היא גם מרגשת וגם מקורית לחלוטין".<ref></ref> לייק שץ ממגזין Consequence of Sound אמר כי "בזמן שהגרסה של מרקורי המריאה עם שירה דמוית מקהלה ומכשור דרמטי, סיון משתמש בגישה רכה ומינימליסטית יותר. כאן, הקול המרגיע שלו מלווה בקצת יותר מבס ומקלידים".

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי קווין
קטגוריה:שירי טרוי סיון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים דתיים
קטגוריה:שירים על מוות
קטגוריה:בלדות רוק
קטגוריה:שירי רוק מתקדם
קטגוריה:שירי פלטינה כפולה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הוליווד רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת EMI רקורדס
קטגוריה:שירי ג'ורג' מייקל
ג'ובאני בוסקו

ג'ובאני מלכיאורה בוסקו (באיטלקית: Giovanni Melchiorre Bosco;
16 באוגוסט 1815 – 31 בינואר 1888) המכונה בעברית גם יוחנן בוסקו או (בשפות רבות) דון בוסקו (Don Bosco) הוא קדוש נוצרי המכונה "אבי ומורה הנוער".

דון בוסקו היה כומר קתולי איטלקי, אשר עסק בחינוך ובפדגוגיה והקים מסדר דתי. את עבודתו הקדיש לפרנסואה לה-סאל (וטען כי הוא השפיע עליו), וחסידיו של בוסקו קראו לעצמם לפיכך "הקונגרגציה הסלזיאנית".
בוסקו נפטר בטורינו וב-1934 הכריז עליו האפיפיור פיוס ה-11 כקדוש של הכנסייה הקתולית.

בישראל ובשטחים מספר מוסדות הקרויים על שמו של דון בוסקו ואשר מלמדים ברוח משנתו הפדגוגית: בית ספר הטכנולוגי דון בוסקו בנצרת; מנזר בית ג'מל, ומנזר כרמיזן בגוש עציון הם מנזרים של המסדר הסלזיאני.

הכפר בו נולד באזור פיימונטה קרוי כיום על שמו "קסטלנואובו דון בוסקו".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1815
קטגוריה:נפטרים ב-1888
פסל (קבוצת כוכבים)

קבוצת הכוכבים פַּסָּל נמצאת בשמי הדרום. זאת קבוצה חלשה במיוחד, ללא כוכבים בהירים יותר מדרגה 4. הקוטב הדרומי של גלקסיית שביל החלב נמצא בקבוצה (כשלוש מעלות צפונית מערבית לכוכב α בפסל), כלומר כשמביטים בכיוון הקבוצה קו הראיה ניצב למישור הגלקסיה, מה שמסביר את מיעוט הכוכבים בקבוצה ובפרט את היעדרם של כוכבים בהירים. הקבוצה הוגדרה במאה ה-18 על ידי האסטרונום הצרפתי ניקולא לואי דה לאקאי ובמקור הייתה אמורה לייצג חדר עבודה של פסל אך שמה קוצר מאוחר יותר.

==כוכבים חשובים==
α בפסל הוא ענק כחול במרחק של כ-680 שנות אור ובעל בהירות נראית נראית מדרגה 4.3. עוצמת ההארה שלו משתנה בשעור זעום של 0.01 דרגות, שינוי שניתן להבחנה רק במדי אור רגישים ביותר.

==גרמי שמיים מעניינים נוספים==
NGC 253 שנקראת גם גלקסיית פסל היא גלקסיה ספירלית במרחק של 11.4 מיליון שנות אור. בהירותה היא מדרגה 7 כך שניתן להבחין בה באמצעות משקפת, והיא הגלקסיה הבהירה ביותר מבין כ-13 הגלקסיות של קבוצת פסל, שהיא אחת מקבוצות הגלקסיות הקרובות ביותר לקבוצה המקומית, במרחק של כ-12.7 מיליון שנות אור.

NGC 55 היא גלקסיה לא-סדורה במרחק של כ-6.2 מיליון שנות אור ממערכת השמש, בין הקבוצה המקומית ובין קבוצת פסל. ניתן לראות את הגלקסיה בטלסקופ ככתם מעורפל עם בהירות לא אחידה סביב דרגה 8.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:14 קבוצות הכוכבים של ניקולא לואי דה לאקאי