OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ישראל פיינברג

פניה וישראל פיינברג

ישראל ("לוליק") פיינברג (1865–1911) היה מחלוצי העלייה הראשונה, ממייסדי ראשון לציון, חדרה ואחוזת בית, היא תל אביב.

==ביוגרפיה==
נולד בסימפרופול, בירת פלך טאורידה (חצי האי קרים) שבדרום האימפריה הרוסית למשה ולובה, שמוצאם מליטא, בשנת 1865. בילדותו עברה המשפחה לסבסטופול. בשנת 1882, בגיל 17, עלה לארץ ישראל עם שניים מאחיו – יוסף ובוריס) – כמה חודשים לפני עליית הביל"ויים, המסמלת את ראשית העלייה הראשונה. היה ממיסדי המושבה ראשון לציון. בראשון לציון הכיר את פאני בלקינד, חברת ביל"ו (אחיה ישראל היה מייסד ביל"ו, ובן אחיה השני, שמשון, היה איש ניל"י נעמן בלקינד. אחותה אולגה נישאה ליהושע חנקין, ועל שמה גבעת אולגה), ונישא לה ב-1884. על תקופת מגוריו בראשון לציון נכתב:

בני הזוג נאלצו לעזוב את המושבה יחד עם משפחות בלקינד וחנקין, עקב סכסוך עם פקיד הברון יהושע אוסוביצקי, ועברו לגדרה, שגם אותה נאלצו לעזוב כיוון שישראל נקם את דמו של השומר רוזמן שנרצח על ידי ערביי הכפר קאטרה הסמוך. באתר "מצבות מדברות" מסופר על עזיבת משפחת פיינברג את גדרה בעקבות רצח ישראל רוזמן (מוגילביץ):

ב-1887 נולדה בתם שושנה, שנישאה לימים למהנדס נחום וילבוש, ממייסדי בית החרושת "שמן". ב-1889 נולד בגדרה בנם, אבשלום וב-1894 נולדה בתם השלישית, צילה, שנישאה לזאב שוהם.

ב-1891 נרכשו אדמות חדרה על ידי גיסו של ישראל, יהושע חנקין, וישראל, שהעביר את מגורי משפחתו ליפו, הפך לאחד מראשוני השומרים ומייבשי הביצות באזור. ישראל חלה בקדחת, ועל כן נאלץ לעבור ולגור עם משפחתו ביפו. ב-1898 עברה המשפחה לבית פיינברג בחדרה, אך חזרה עד מהרה ליפו לאחר שכל בני המשפחה חלו בקדחת.

ישראל חבר לאגודת אחוזת בית, השתתף בהגרלת קרקעות תל אביב העתידית והגריל את הבית בפינת רחוב הרצל ויהודה הלוי. בנוסף, היה מבין מקימי הגימנסיה העברית "הרצליה". בתו הצעירה, צילה (לימים אמה של חברת הכנסת תמר אשל), הייתה בוגרת המחזור הראשון של הגימנסיה (יחד עם דב הוז, אליהו גולומב ומשה שרתוק (שרת)).

אולם ישראל לא ראה עצמו כאיש עירוני, ועד מהרה חזר לחדרה, שם כיהן כראש ועד המושבה בין השנים 1904 ל- 1909, תוך שהוא מחלק את זמנו בין חדרה ויפו. הוא נפטר בחדרה והוא בן 46 בלבד.

על שמו של פיינברג נקרא רחוב בגדרה.

== עץ משפחה ==

==ראו גם==
* מייסדי תל אביב

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090302132106/http://www.ahuzatbait.org.il/Index.asp?CategoryID=184&ArticleID=166 ישראל פיינברג] באתר מייסדי תל אביב
* 
* 
* [http://www.gen-mus.co.il/person/?id=8801 ישראל פיינברג] באלבום המשפחות - עדת ראשון לציון
* [http://www.gen-mus.co.il/person/?id=8803 פאני בלקינד] באלבום המשפחות - עדת ראשון לציון
 

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:תל אביב: מייסדים
קטגוריה:משפחת פיינברג-בלקינד
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:מוכתרי מושבת חדרה
קטגוריה:גדרה: אישים
קטגוריה:חדרה: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1865
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1911
יוזף יוסטוס סקליגר

יוזף סקליגר
יוזף יוסטוס סקליגר (בצרפתית: Joseph Justus Scaliger; 5 באוגוסט 1540 – 21 בינואר 1609) היה מלומד ומנהיג דתי צרפתי ממוצא איטלקי, אפיגרף ומגדולי הפילולוגים בכל הזמנים. נודע כמי שהרחיב את תחום ההיסטוריה הקלאסית כך שתכלול גם את תולדות היהודים, הפרסים, הבבלים והמצרים, בנוסף ליוונים ולרומאים. כתב היד השלם היחיד של התלמוד הירושלמי, המכונה כתב יד ליידן, שמצוי בידינו הגיע מעזבונו וקרוי על שמו.

== חייו ==
סקליגר נולד באז'ן שבדרום-מערב צרפת, ילדו העשירי ובנו השלישי של הרופא והמלומד יוליוס קיסר סקליגר, ומינקות חונך על ברכי הלשון והספרות הלטינית. בגיל 12 נשלח עם שני אחים צעירים ללמוד בקולז' דה גִיֶין בבורדו, אך שב הביתה בגלל מגפת דבר בשנת 1555 והיה לעמית ולבלר של אביו. בגיל 18 נתייתם מאביו, ונסע ללמוד בסורבון. הוא החל ללמוד יוונית מאדריאנוס טורנבוס, אך מהר מאוד החליט שיהיה יותר יעיל ללמוד לבד, ובמהירות עצומה למד את השפה על בוריה והקיף את הספרות היוונית הקלאסית. לאחר ארבע שנים בסורבון יצא למסע באיטליה ואחר כך באנגליה וסקוטלנד, כמלווהו של בן האצולה לואי דה שסטנייה.
Mesolabium, 1594

בשנת 1570 הוזמן על ידי ז'אק קִיָיא (Jacques Cujas) ללמוד פילוסופיה של המשפט בוואלנס שמדרום לליון. סקליגר שהה בוולנס שלוש שנים וזכה לא רק ללמוד מקִיָיא אלא גם להשתמש בספרייתו הגדולה. בעקבות טבח ליל ברתולומאוס הקדוש ברח לז'נבה, שם נתמנה לפרופסור. הוא הרצה שם על "אורגנון", מכלול כתבי הלוגיקה של אריסטו, ועל "דה פיניבוס" ("על תכליות הטוב והרע") של קיקרו, אולם לא נהנה ממתן הרצאות ולכן שב לצרפת בשנת 1574. במשך 20 השנים הבאות שהה בצרפת כאורחו של לואי דה שסטנייה, ובהן הניח את היסודות לפילולוגיה המודרנית. בשנת 1583 המציא שיטה לספירת ימים רציפה, כדי להתגבר על הקושי בחישוב תאריכים שנוצר מהלוח הגרגוריאני. השיטה נקראת 'יום יוליאני'. בשנת 1593 נענה להפצרות מצד חבר הנאמנים של אוניברסיטת ליידן שבהולנד לשהות באוניברסיטה, לאחר שהובטח לו שלא יצטרך ללמד ויוכל לחקור כאוות נפשו.

סקליגר למד עברית וערבית וקרא את המקרא בעברית, כמקובל באותה תקופה. אך בניגוד למקובל הוא ביקש ללמוד גם את הספרות התלמודית, שבה ראה המשך ישיר למקרא. סקליגר פגש בליידן משומד בשם פיליפ פרדיננד, שלימדוֹ תלמוד ומקורות יהודיים אחרים, ובתמורה סידר סקליגר לפרדיננד משרת עוזר הוראה.

==לקריאה נוספת==
* יוסף גייגר, תלמוד והיסטוריה עתיקה - מקצוע אחד או שניים?, היסטוריה 11, אדר א' תשס"ג, עמ' 10–12.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנשי דת צרפתים
קטגוריה:מדענים צרפתים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים צרפתים
קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:אפיגרפים
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:תלמוד ירושלמי
קטגוריה:פילולוגים
קטגוריה:הומניסטים צרפתים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1540
קטגוריה:נפטרים ב-1609
קטגוריה:צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:צרפתים במאה ה-17
חריע

Carthamus tinctorius
ממוזער
קוּרְטָם הצַבָּעים (שם מדעי: Carthamus tinctorius), הידוע בכינויו חֲרִיעַ, הוא מין של קורטם. הצמחים פורחים בגוני צהוב, כתום ואדום.

==מאפיינים==

בדומה למורכבים רבים, פרח קורטם הצבעים הוא קרקפת. הצמח פורח בקיץ, לרוב בסביבות יולי, בתלות בתנאי סביבה משתנים. כל גבעול עשוי להסתיים בקרקפת אחת עד חמש, וכל תפרחת מכילה מספר זרעים מצומצם (בין חמישה-עשר לעשרים).

הצמח מיטיב להתמודד עם תנאי יובש וחום תודות לשורשיו העמוקים, אך חשוף מאוד לפגיעות קור בגלל גבעוליו הארוכים והדקים.

==שימושים==

קורטם הצבעים הוא המין היחיד של קורטם שתורבת, למטרות תעשייה שונות. כיום הוא מגודל בקנה מידה זעיר יחסית של 600,000 טון ברחבי העולם. המגדלות המובילות הן הודו, ארצות הברית ומקסיקו.

שמן חריע ‒ אחד משימושיו החקלאיים הבולטים, ששרדו עד המאה ה-21, הוא גידולו להפקת שמן מזרעיו. שמן החריע צלול ונטול ריח, עשיר בחומצות שומן בלתי רוויות, ויטמין E ויוד, ודל בחומצות שומן רוויות. השמן דומה בתכונותיו לשמן חמניות אך איכותי יותר, ומשמש כשמן טיגון, שמן לסלטים וכמרכיב בסיס להכנת מרגרינה. יתרה מכך, לשמן חריע יש נקודת עשן גבוהה יותר משמעותית משאר השמנים, מה שהופך אותו למתאים לטיגון שכן הוא שומר על שלמותו בטמפרטורות גבוהות. הוא גם מציע יתרונות בריאותיים מסוימים, כגון תכונות אנטי דלקתיות פוטנציאליות ויכולתו לתמוך בבריאות הלב על ידי סיוע בהורדת רמות הכולסטרול.

באופן שולי יחסית, פרחיו של החריע משמשים להכנת התבלין עוספור, תחליף זול ובעל טעם וגוון הדומה לזעפרן. זרעי החריע משמשים כמזון לציפורים, היות שחיות יער אחרות כגון סנאים אינם מחבבים את טעמו. שמן החריע משמש כתחליף לשמן פשתן בייצורם של צבעי שמן מסוימים, בעיקר גוונים שנדרשים לא להצהיב כגון לבן.

בעבר השתמשו במין המתורבת לייצור צבענים אדומים וצהובים, מבוססים על הצבען הטבעי של הקורטם, קרטמין. השימוש בצבען זה היה נוח וזול עד לפיתוחם של צבעי אנילין (סוג פשוט של אמין ארומטי) בשנות השישים, ומכאן שמו המדעי. משם זה נגזר שמו בעברית. מאז פיתוח התחליפים, ייצור צבען זה הופסק.
מיצוי קרטמוס משמש כצבע מאכל טבעי.

בשנת 2007 פרסמה חברה כי היא מתעתדת לנסות ולזקק אינסולין מזרעי חריע שהונדסו גנטית; זאת כחלופה לייצור אינסולין מחיידקים, שעשויה להיות זולה יותר. המתנגדים לפיתוח המדובר טענו כי בעבר היו ניסיונות דומים להפקת תרופות מצמחי חקלאות מאכל שהסתיימו בזיהום אקולוגי, או בזיהום המוצר התרופתי.

==היסטוריה==
החריע היה גידול מסחרי כבר בתקופת מצרים העתיקה. שרידי בדים שהתגלו בחפירות הראו כי בדים נצבעו בחריע כבר בשושלת ה-12, וזרים מפרחיו התגלו בקבר תות אנך אמון.

ג'ון צ'דוויק, בלשן חוקר, מצא שבטבלאות כתב ליניארי ב' צוינה המילה היוונית לחריע פעמים רבות, דבר המעיד על חשיבותו בתרבות יוון העתיקה. טבלאות אלו רשמו שני אזכורים שונים: חריע לבן נרשם כמוצר הנמדד באורכו, ואילו חריע אדום רק כמוצר הנשקל, עובדה המלמדת על תפקידיו השונים של הצמח בחיי היוונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:תבלינים
קטגוריה:מורכבים
תאודור הרצקה

תאודור הרצקה (בגרמנית: Theodor Hertzka, בהונגרית: Hertzka Tivadar; 13 ביולי 1845, בודפשט – 22 באוקטובר 1924, ויסבאדן) היה כלכלן ועיתונאי אוסטרו-הונגרי, יהודי.

==חייו==
הרצקה נולד למשפחה יהודית מסורתית. למד באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת בודפשט. בשנת 1872 מונה לעורך הכלכלי של העיתון הווינאי ה"נויה פרייה פרסה", שאותו ערך עד שנת 1879. בשנה זו ייסד את העיתון "וינר אלגמיינה צייטונג" , שאותו ערך עד 1886. לאחר מכן ערך עוד מספר עיתונים.

התאוריות הכלכליות שפרסם הרצקה הקנו לו שם כתאורטיקן כלכלי. בעבודתו ככלכלן תמך הרצקה באימוץ סטנדרט הזהב. תמך בהוזלת התחבורה הציבורית, בייחוד הרכבות. בשנת 1874 ייסד, יחד עם כמה מאלה שהיו שותפים לדעותיו, את החברה האוסטרית לכלכלה, והשתתף בעבודתה.

בשנת 1890 יצא לאור בלייפציג הרומן האוטופי "פריילנד: חזון עתיד סוציאלי" (בגרמנית: Freiland, ein soziales Zukunftsbild). בספרו מתאר הרצקה מדינה אוטופית שתקום באפריקה, ואשר תתבסס על קואופרטיבים יצרניים שהחברוּת בהם וולונטרית, ורווחת אזרחיה תנבע גם ממכונות (רובוטים) ופיתוחים טכנולוגיים אחרים.

הספר הפך לרב-מכר ותורגם לכל השפות האירופיות החשובות. הרצקה סחף אחריו תומכים רבים, והצליח לארגן אספה של תומכי הרעיון ממדינות שונות. באספה זו הוחלט לנסות לרכוש קרקעות באפריקה הבריטית שישמשו להקמת החברה האוטופית. כאשר הגיעה המשלחת ליעדה התברר כי בשל המתחים שבין הקיסרות האוסטרית לבין הבריטים, לא היו האנגלים מוכנים למכור אדמות לארגון שמרכזו בווינה.

הרצקה היה מיודד עם יוהנס ברהמס.

לאחר מלחמת העולם הראשונה התיישב הרצקה בוויסבאדן, ושם נפטר ב-1924 בגיל 80.

==כתביו==
כתבים נוספים פרי עטו של הרצקה:
<div class="mw-content-ltr">
* Die Mängel des österreichischen Aktiengesetzentwurfs, Vienna, 1875;
* Das Wesen des Geldes, Leipzig, 1887 (בו הוא ממליץ על אימוץ סטנדרט הזהב באוסטריה);
* Die Gesetze der Handelspolitik, ib. 1880;
* Das Personenporto: Ein Vorschlag zur Durchführung eines billigen Einheitstarifs im Personenverkehr der Eisenbahnen, Vienna, 1885;
* Die Gesetze der sozialen Entwickelung, Leipzig, 1886;
* Freiland - ein soziales Zukunftsbild Leipzig, 1890;
* Wechselkurs und Agio, Vienna, 1894;
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אוטופיסטים
קטגוריה:כלכלנים אוסטרים
קטגוריה:כלכלנים יהודים הונגרים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:ילידי 1845
קטגוריה:נפטרים ב-1924
שרטון

שרטון ב[[ברזיל]]
שרטון הוא שטח בקרקעית ים, אגם או נהר, הבולט מעבר לפני המים שסביבו.

שרטון נוצר על ידי זרמי מים המניעים וסוחפים חול ואדמה המצטברים ונערמים עד שנוצר שטח יבשתי חדש, הבולט מעל לקרקעית, ולעיתים אף מעל לפני המים.

לעיתים שרטון משנה את צורתו ולעיתים עשוי גם להיעלם כפי שנוצר.

== הסכנה שבשרטון ==
לרוב שרטון נמצא מתחת לפני המים ואינו נראה לעין ובנוסף הוא אינו מופיע במפות ימיות ובכך הוא עלול להיות מסוכן. שרטון גבוה מהווה מכשול לכלי שיט שהשוקע שלו גדול. לא אחת קורה שכלי שיט עולים על שרטון בתוואי ימי פתוח. לעיתים יחלצו את עצמם ולעיתים יידרש סיוע של כלי שיט נוסף. שרטונים המתגלים בנתיבי שיט מדווחים, ואזהרה יוצאת לחברות ספנות ושיט.

שרטון יכול להוות סכנה גם לדגים או יונקים ימיים גדולים, למשל לווייתנים, שיכולים להיקלע לשרטון ולמצוא את מותם.

== ראו גם ==
* טומבולו

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ימאות
קטגוריה:איים לפי סוג
קטגוריה:חול

hu:Turzás
דאמראק

דאמארק, מבט מ[[כיכר דאם לכיוון תחנת הרכבת. מימין ניתן לראות את כלבו דה ביינקורף]]
מפת אמסטרדם משנת [[1544 לערך - מבט לכיוון דרום. הדאמראק היא התעלה במרכז המפה.]]
דאמראק (בהולנדית: Damrak) היא דרך ראשית במרכז אמסטרדם שבהולנד, ההולכת מצפון לדרום ומקשרת בין תחנת הרכבת המרכזית לבין כיכר דאם. 

הדרך נבנתה במקום בו עברה תעלה שקישרה בין הסכר שנבנה על נהר האמסטל לבין שפך הנהר - ומכאן שמו של הרחוב - הרחוב שבהמשך ה"דאם" - ה"סכר". 

מתחת לרחוב עוברים קווים של הרכבת התחתית של אמסטרדם.

במבנה בֶּרס ואן בֶּרלאחֶה (Beurs van Berlage - בורסת ברלאחה) שברחוב פעלה בראשית המאה ה-20 הבורסה של אמסטרדם, אשר בשל מיקומה זכתה לכינוי "דאמראק", על שמו של הרחוב. כינוי זה נשמר גם כיום, אף שהבורסה עברה למבנה אחר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110720185920/http://www.tolomeus.net/amsterdam/damrak.html תצלום פנורמי]

קטגוריה:אמסטרדם: רחובות
מוזיאון אלארד פירסון

מוזיאון אלארד פירסון (בהולנדית: Allard Pierson Museum) הוא המוזיאון לארכאולוגיה של אוניברסיטת אמסטרדם. המוזיאון ממוקם ברחוב אודה טורפמארקט (Oude Turfmarkt) באמסטרדם שבהולנד ומציג יצירות אמנות וכלים שימושיים ממצרים העתיקה, המזרח הקדום, יוון העתיקה ורומא העתיקה.

==היסטוריה==
המוזיאון נקרא על שמו של פרופסור אלארד פירסון, שהיה המרצה הראשון לארכאולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם, ואשר בין השנים 1877–1895 אסף עותקי גבס של פסלים ואלמנטים אדריכליים מהמזרח התיכון, יוון ואיטליה.

יאן סיקס אשר לימד אף הוא ארכאולוגיה באוניברסיטה לאחר פירסון, צבר אוסף ניכר של ספרות ומוצגים ארכאולוגיים. עם מותו בשנת 1926, רכשה האוניברסיטה את האוסף. בשנת 1932 הקים יאן לודווייק, בנו של פירסון, את קרן אלארד פירסון, שמטרתה רכישת מוצגים למטרות מחקר עבור האוניברסיטה. עם השנים גדל האוסף, וב-12 בנובמבר 1934 נפתח רשמית מוזיאון אלארד פירסון בסאפיאטיסטראט.

לימים גדל האוסף ולא היה די מקום להציגו, לכן הוחלט להשתמש בבניין בנק הולנד שהתפנה באודה טורפמארקט (Oude Turfmarkt) בשנת 1976. המוזיאון החדש נחנך ב-6 באוקטובר באותה שנה בנוכחות הנסיכה ביאטריקס.

==אוספי המוזיאון==

אוספי המוזיאון כוללים מוצגים ממצרים העתיקה, המזרח הקדום, יוון העתיקה ורומא העתיקה. כמו כן מוצגים במוזיאון דגמים של מקדשים ומבנים קדומים, ובאגף המצרי מוצגים מומיות, סרקופגים וסרטים המראים את תהליך יצירת המומיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://cf.uba.uva.nl/apm/nieuw/english/museum/society.html אגודת ידידי המוזיאון]

אלארד פירסון
אלארד פירסון
קטגוריה:אוניברסיטת אמסטרדם
דוד רויטמן

דוד רויטמן (1 בנובמבר 1884 – 4 באפריל 1943 כ"ח אדר ב' התש"ג) היה חזן ומלחין רוסי-אמריקני. בתחילת דרכו עבד כחזן בכפרים ובערים ברוסיה, כגון וילנה ואודסה. ב-1921 היגר לארצות הברית ולבסוף הצטרף לקהילת שערי צדק.

==קורות חיים==
נולד בדרזינקה שבפודוליה. כבר בילדותו נמשך למוזיקה ולטעמי המקרא למורת רוחו של אביו, בגיל 12 כך העיד על עצמו, הוא וילדי עיירתו היו עורכים כל ערב שבת 'תפילה' בבית הכנסת כשדוד הילד משמש 'חזן'.

דוד רויטמן שר במקהלתו של המנצח והמלחין זיידל רובנר. ביצירותיו מורגשת מאוד השפעתו של רובנר.

בגיל 18 התקבל רויטמן לחזן בעיר יליזבטגרד (כיום קירובוגרד). שנתיים לאחר מכן עבר במקומות בקווקז, בפטרוזבודסק ובבאחמוט. שנה אחרי כן עבר בווילנה והתפלל שם בשבת. אז מונה לחזן הראשי של וילנה שם כיהן ארבע שנים. מווילנה עבר בשנת 1912 לסנקט פטרבורג, שם היה המרכז היהודי הגדול ברוסיה. בתקופה זו עסק רויטמן בכתיבת יצירות לחברות התקליטים, והיה שבע רצון גשמית ורוחנית. בשנת 1917 כאשר פרצה המהפכה הבולשביקית ברוסיה חרבה הקהילה בסט. פטרבורג. משם עבר לאודסה שם הקים בשנת 1919 בית ספר למוזיקה יהודית.

הקונסול האמריקני בבודפשט התרשם מאמנותו של רויטמן והעניק לו ויזה לכל המשפחה. בשנת 1920, הגיע רויטמן עם משפחתו לארצות הברית. כיהן בתחילה שנתיים בביהכנ"ס "אוהב שלום" בברוקלין מלווה במקהלה בניצוחו של ליאו לוב. לאחר מכן קיבל את תפקיד בבית הכנסת "שערי צדק", שם שימש כשמונה עשרה שנה (עם הפסקה של שנתיים באמצע). במהלך השנים הופיע בקונצרטים ברחבי ארצות הברית, אירופה ודרום אמריקה.

רויטמן היה בעל קול טנור לירי, שהיה בעל מנעד רחב. הוא יצר רוב את החומר שלו בעצמו, ולא נשען על אחרים (גם הוא הקליט את יצירתו של י. שלוסברג, 'רצה'). הוא היה ארכיטקט מוזיקלי, אשר כל יצירה שלו הייתה בנין שנבנה בכישרון רב. בשנת 1923 הוא הופיע בחגיגה בניו יורק שנערכה לכבוד חיים נחמן ביאליק. 

בשעת 1925 הקליט רויטמן את הקטע 'ונתנה תוקף', המנצח ליאו ליוב כתב ביקורת נלהבת על הקטע, בציינו שיש בקטע זה שלשה דברים 'לב לב ושוב לב'.

רויטמן הלחין קטעי חזנות גם על קטעים שאינם מושרים בדרך כלל, והדוגמה המיוחדת לכך היא היצירה 'שוכני בתי חומר' הנאמרת בשעת יציאת נשמתו של אדם. (מקור התפילה הוא בספר מעבר יבוק, אך מילות השיר נכתבו על ידי רבי שלמה אבן גבירול).

קיימות שמועות בדבר משפט שהתנהל בארצות הברית בשנות העשרים בדבר זכויות יוצרים על יצירות חזנות. החזן רויטמן טען כי החזן המפורסם יוסף רוזנבלט "גנב" ממנו 2 יצירות, האחת "אשמנו מכל עם" והשנייה "רחל מבכה על בניה". על פי האגדה, בית המשפט הכריע לטובת רויטמן. אך האמת היא, שהתביעה לא הגיעה לבית משפט, משום שיוסל'ה פרסם התנצלות בעיתונות, והשנים אף הפכו לידידים קרובים.

בשנת 1943 בגיל 59, נפטר החזן דוד רויטמן בניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:חזנים ליטאים
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1943
מוזיאון התנ"ך (אמסטרדם)

מוזיאון התנ"ך (בהולנדית: Bijbels Museum) הוא מוזיאון הממוקם באמסטרדם שבהולנד.

==היסטוריה ואוספים==
מוזיאון התנ"ך נוסד בשנת 1975 והוא ממקום בשני בתי תעלה הידועים בשם "בתי קרומהַאוּט" (Cromhout) על גדת תעלת הרנחראכט שנבנו בשנת 1662 על ידי האדריכל פיליפס וינגבונס (Philips Vingboons) עבור הסוחר העשיר יאקוב קרומהאוט (Jacob Cromhout). המוזיאון מציג אוסף של ספרי תנ"ך, ובהם ספר התנ"ך הראשון שהודפס בהולנד (המכונה "תנ"ך דלפט" - Delftse Bijbel) משנת 1477 וכן מהדורה ראשונה של התנ"ך הרשמי הראשון של הולנד משנת 1637. כמו כן מוצגים העתקי פקסמליה ספר ישעיהו מתוך המגילות הגנוזות שהתגלו בקומראן.

עוד מוצגים במוזיאון מוצגים ארכאולוגיים שמקורם במצרים העתיקה. מוצגים אלה, שנאספו על ידי ליינדרט סְחַאוּטֶן (Leendert Schouten) במהלך המאה ה-19 כוללים מנורות שמן, לוחות חימר, כלים ומטבעות.

במוזיאון מוצגים דגמים של מקדש שלמה, מקדש הורדוס וכן דגם של המשכן שנבנה על ידי סחאוטן בין השנים 1842–1865 (ביחס גדלים של 1:7 מגודל המבנה המתואר בספר שמות) ושל ארון הברית.

במבנה ההיסטורי בו ממוקם המוזיאון שומר המטבח המקורי של המבנה שמקורו במאה ה-17 והוא אחד המטבחים היחידים בהולנד שהשתמרו בצורה טובה מתקופה זו. בחדר המגורים של המבנה שומרה תקרת החדר המצוירת, שצוירה על ידי יאקוב דה ויט (Jacob de Wit) בשנת 1718.

בגן המוזיאון מגודלים צמחים המוזכרים בתנ"ך וכן נמצא בגן מוזיאון ריחות, המאפשר למבקרים לחוות ריחות שונים של צמחי תנ"ך ושל קטורת.

==קישורים חיצוניים==

* 

תנ"ך
אמסטרדם
מוזיאון התנ"ך
וולפגנג מרגנסבורג

וולפגנג מרגנסבורג (בגרמנית: Wolfgang von Regensburg; 924 – 31 באוקטובר 994) היה קדוש נוצרי. הוא היה הבישוף של רגנסבורג בבוואריה החל מחג המולד של 972 ועד למותו.
== חייו ==
וולפגנג נודל בשוואביה, כנראה בפולינגן. בגיל שבע לימד אותו בביתו איש דת כמורה פרטי, ולאחר מכן למד בבית הספר שבמנזר רייכנאו. שם הוא הכיר את היינריך פון בבנסברג (הארכיבישוף הראשון של טריר), עמו עבר לעיר וירצבורג להמשך לימודיו. מאוחר יותר הפך למנהל בית ספר של הקתדרלה בטריר. הוא הטיף לרפורמות ברוח בנדיקטוס מנורסיה ולביטול הקניין הפרטי.

לאחר מותו של היינריך פון בבנסברג, ציווה עליו אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לפעול בעיר קלן, אך וולפגנג סירב להפוך לבישוף העיר והעדיף לפרוש (ב-965) למנזר איינזידלן של הבנדיקטינים בשווייץ. ב-968, בגיל 43, מונה לכהן הדת של המנזר.

בשנת 994 נפטר בפופינג שבאוסטריה עילית של ימינו. ב-1052 הוכרז כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. יחד עם אולריך מאוגסבורג וקונראד מקונסטנץ הוא נחשב לאחד משלושת הקדושים הגרמניים החשובים במאה העשירית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי דת גרמנים קתולים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:רגנסבורג: אישים
קטגוריה:ילידי 924
קטגוריה:נפטרים ב-994
טוני פולסטר

אנטון ("טוני") פולסטר (בגרמנית: Anton "Toni" Polster; נולד ב-10 במרץ 1964 בווינה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי, ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירת מועדונים==
פולסטר שיחק בקבוצת הנוער של אוסטריה וינה, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים באוגוסט 1982, בגיל 18. הוא כבש את שערו הראשון בליגת העל האוסטרית שלושה שבועות אחר כך במדי קבוצתו, עימה זכה 3 תוארי אליפות רצופים וגביע אחד באוסטריה, לפני שעבר לשחק מחוץ למדינתו בקבוצת מרכז הטבלה של הסרייה א' באיטליה טורינו. אחרי ששיחק עונה אחת באיטליה, הוא עבר לשחק במהלך חמש העונות הבאות במועדונים הספרדים סביליה, CD לוגרונייס וראיו ואיקאנו, אשר גם בקבוצות הללו סיים את העונות במרכז הטבלה של הליגה. בשנת 1990, הוא סיים במקום השני בטבלת כובשי השערים של הלה ליגה.

בשנת 1993, הוא עבר לשחק בבונדסליגה הגרמנית בה בילה חמש שנים בקבוצת פ.צ. קלן, עימה סיים את ארבע העונות הראשונות שלו בקבוצה במרכז טבלת הליגה ובעונה האחרונה שלו עימה ירד ליגה. בעקבות ירידת הליגה של קלן, פולסטר עבר לשחק בשורות בורוסיה מנשנגלדבך לעונה אחת, אבל לצערו גם במדי קבוצתו החדשה בגרמניה חווה ירידת ליגה, ששוב גרמה לו בסיום העונה לעבור קבוצה. הוא חזר לשחק באוסטריה, בה שיחק את עונתו האחרונה בקבוצת אוסטריה זלצבורג.

לאוהדיו הרבים באוסטריה יש הרבה כינויים לשמו של פולסטר, כאשר רובם מציינים את יכולת כיבוש הצמדים המרשימה שלו, לאחר שבלא מעט משחקים שלו כבש פולסטר צמד שערים. במהלך הקריירה שלו באוסטריה, זכה פולסטר 3 פעמים בתואר מלך השערים של הליגה האוסטרית (1985, 1986, 1987) פולסטר נבחר לנבחרת המאה של אוסטריה בשנת 2001.

==קריירה בינלאומית==
בשנת 1983, פולסטר זומן לנבחרת אוסטריה עד גיל 20, לשחק בשורותיה במסגרת אליפות העולם לנבחרות נוער באותה השנה.

הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של אוסטריה כבר בנובמבר 1982 נגד נבחרת טורקיה, ובאותו משחק אף כבש את שערו הראשון בנבחרת. פולסטר היה חלק מסגל הנבחרת האוסטרית במהלך טורנירי מונדיאל 1990 ומונדיאל 1998. הוא שיחק במדי הנבחרת הלאומית 95 משחקים, בהם כבש שיא כיבושים אוסטרי בסך 44 שערים. הוא שבר את השיא הקודם של הנס קרנקל שעמד על סך 34 שערים, אחרי שהבקיע את שערו ה-35 בנבחרת בשנת 1996, במשחק נגד לטביה.

פולסטר ערך את הופעתו הרשמית האחרונה בנבחרת (בה קבע שיא הופעות אוסטרי חדש, עם 94 משחקים) ביולי 1998, במסגרת מונדיאל 1998, נגד איטליה. אחרי שנתיים, הוחלט לערוך לכבודו משחק פרידה נוסף, בספטמבר 2000, נגד איראן, בו הוחלף בדקה ה-21 של המשחק על ידי כריסטיאן מאיירלב. שיא ההופעות הבינלאומי שלו (95) נשבר על ידי אנדריאס הרצוג במאי 2002.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כדורגלנים אוסטרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אוסטרים
קטגוריה:כדורגלני אוסטריה וינה
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני CD לוגרונייס
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואיקאנו
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה מנשנגלדבך
קטגוריה:כדורגלני רד בול זלצבורג
קטגוריה:וינה: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל אוסטרים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוסטריה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1964
AOM

AOM נתיבי אוויר צרפתיים (Air Outre-Mer לשעבר) הייתה חברת תעופה השנייה בגודלה בצרפת בין השנים 1990–2003.

AOM נוסדה בשנת 1988 בשם Air Outre Mer והתחילה להסיע נוסעים בשנת 1990 עם מטוסי מקדונל דאגלס DC-10 ודורנייר דו 228. באוקטובר 1991 התמזגה החברה Air Outre Mer עם החברה Minerve, חברה צרפתית שבסיסה היה בשדה התעופה "אורלי" שבפריז שהחלה לפעול בשנת 1975.

שתי החברות החלו לפעול תחת השם AOM French Airlines על אף שלחלק המנהלתי קראו "AOM-Minerve S.A." "מינרב" הייתה חברת התעופה הראשונה שהתחרה ישירות עם חברת "אייר אינטר" בטיסות המקומיות בצרפת כשהחלה את הטיסות מפריז (אורלי)- לניס במאי 1990.

במשך עשור "AOM" היוותה תחרות קשה מאוד ל"אייר פראנס" גם בנתיבים המקומיים וגם בנתיבים הבינלאומיים. בשל ניהולים כושלים בצי המטוסים ובהנהלה, חברת התעופה צברה במהירות חובות עצומים והפסיקה לפעול בשנת 2001, לבסוף החברה הכריזה על הליך פירוק לאחר מספר חודשים של שביתה וגררה אחריה מספר חברות תעופה שקרסו עימה במשך השנים שלאחר מכן (Aeris,Air Littoral ו-Eualair) כתוצאה מזה נשארו חברות "אייר פראנס" ו-"קורסאיירפליי" כשתי חברות התעופה הגדולות בצרפת.

== צי המטוסים ==

* 15 מקדונל דאגלס DC-10-30
* 12 מקדונל דאגלס MD-83
* 2 איירבוס A340-200
* 2 איירבוס A340-300
* 2 בואינג 737-500

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות תעופה צרפתיות שנסגרו
חאנות קרים

חאנות קרים (בטטרית של קרים: قريم يورتى, בספרות הרבנית: קֵדָר) הייתה מדינה טטרית שהתקיימה בחצי האי קרים ובשטחים סמוכים לו במאות ה-15 עד ה-18.

== עלייתה ==
החאנות הוקמה כאשר שבטים קיפצ'קיים מאורדת הזהב בחרו לחדול מאורח חייהם הנוודי בערבות קומניה ולאמץ את חצי האי קרים, שהיה מחוז של האורדה כבר מ-1239, בתור מולדת. הבדלנים בחרו את חאג'י גיראי, מצאצאי ג'ינגיס חאן ואחד המועמדים לכתר האורדה, למנהיג. חאג'י ניהל "מלחמת עצמאות", שהוכתרה בהצלחה בשנת 1441, והומלך לח'אן ב-1449. 

מותו של חאג'י הצית מאבק ירושה בן עשור, עד להתערבותם של כוחות העות'מאנים, שתחת פיקודו של גדיק מהמט פאשה פלשו אל חצי האי בשנת 1475, הכניעו את נסיכות תאודורו ומושבות ג'נובה (קמבאלו, סולאיה וקאפה), ומינו את מנגלי גיראי, בנו של חאג'י, לח'אן. בעקבות כך הפכו הח'אנים של קרים לבני חסות של האימפריה העות'מאנית, אולם הותר להם חופש מסוים בניהול ענייניהם, כשהעות'מאנים מתייחסים אליהם יותר כבני ברית מאשר נתינים.

בשנת 1502 הביס מנגלי את הח'אן האחרון של אורדת הזהב, ובכך חיסל את שאיפותיה של האחרונה לשלטון בקרים. במהלך המאה ה-16 הפכה ח'אנות קרים ליורשתה של אורדת הזהב, השתלטה על הממלכות הטטאריות שבין הים הכספי לוולגה (חאנות קאזאן וחאנות אסטרחן), והופכת לישות הטטארית החזקה ביותר, תוך שהיא מנהלת מסעות מלחמה מוצלחים נגד הממלכה הרוסית במוסקבה. הח'אנות המשיכה להוות כוח אזורי משמעותי עד תחילת המאה ה-18.

== שקיעתה ==
הח'אן מנגלי גיראי (באמצע) עם בנו יורש העצר [[מהמט גיראי הראשון (משמאל) בביקור אצל הסולטאן העות'מאני באיזיט השני (מיניאטורה טורקית מהמאה ה-17)]]

שקיעתה של חאנות קרים הייתה תוצאה של החלשות האימפריה העות'מאנית ושינוי במאזן הכוחות במזרח אירופה לטובת יריבותיה. הצבאות הקרימאים לא הצליחו להשיג שלל במערכות שניהלו בשיתוף עם העות'מאנים, והרוסים הפכו לכוח חזק מדי מכדי שיאפשר לקרימאים מסעות ביזה בתחומו, בנוסף הסכם קרלוביץ בשנת 1699, אסר פשיטות שכאלו. השחיקה הפוליטית-כלכלית הובילה לקונפליקטים ומאבקי שליטה בין השבטים השונים שהרכיבו את החאנות.

במחצית הראשונה של המאה ה-17 הופיעו מהמזרח שבטים קלמיקיים וניהלו מלחמה עם הקרימאים המוחלשים, תוך שהם כורתים ברית עם הרוסים. לקראת סוף המאה ה-17 כוחות אוקראינים ורוסים ניהלו קמפיינים ממושכים בדרום אוקראינה ובקרים, שפגעו עוד בח'אנות. היה זה במלחמה העות'מאנית-רוסית (1735–1739), תחת פיקודו של הרוזן כריסטופור מיניך, שהכוחות הרוסים הצליחו לבסוף לפרוץ לחצי האי ולזרוע הרס רב בדרכם.

מצב הלוחמה נמשך גם במהלך מלוכתה של יקטרינה הגדולה. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774) הסתיימה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה שהפך את קרים לעצמאית מהעות'מאנים ולמעשה תחת השפעה הולכת וגוברת של האימפריה הרוסית. החאן האחרון של קרים, סאהין גיראי, הודח על ידי יקטרינה ב-1783, תוך שהיא מספחת, דה פקטו, את חצי האי קרים, ומחסלת את הח'אנות.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20121029140244/http://www.hansaray.org.ua/e_index.html ארמון החאנים של קרים בבהצ'הסריי]

קטגוריה:קרים: היסטוריה
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קרים, חאנות
קטגוריה:מדינות טורקיות לשעבר
קרים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: היסטוריה לפי אזור
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מדינות וסאליות ומדינות חסות
קטגוריה:מדינות מוסלמיות לשעבר באירופה
בקצב אחיד בתנועות של הגוף

"בקצב אחיד בתנועות של הגוף" הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר עברי לידר (לא כולל את אלבום ההופעה), שיצא לחנויות ב-5 בספטמבר 2008. האלבום הוקלט עם להקת הליווי מהופעותיו של לידר ומשלב מוזיקה אלקטרונית עם כלים חיים. קדמו ליציאת האלבום הסינגלים "רק תבקש" (אשר הוצע חינם באתרו של לידר) ו"מתעורר". האלבום זכה להצלחה מסחרית ועד דצמבר 2008 נמכר בלמעלה מ־15,000 עותקים.

== רשימת השירים באלבום ==

==סינגלים==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי עברי לידר
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
קטגוריה:אלבומים בעברית
מני סלמה

מנחם סלמה המוכר כמני סלמה (נולד ב-1948) הוא צייר, פסל ומעצב.

==ביוגרפיה==
סלמה נולד בירושלים בשנת 1948. למד בשנים 1965-1968 בבצלאל במחלקה לקדרות.

סלמה יוצר בדרך כלל על מצעים נטושים כגון מדפים, דלתות מטבח, לוחות עץ ומתכת וכריכות ספרים ישנים שהתבלו. 

משה קרון, אוצר תערוכתו של סלמה בבית האמנים בירושלים ב-2008, כתב: "מני סלמה הוא צייר ישראלי - נוף ההוויה המקומית, שבריריות הקיום ופחד המוות מוצאים את מקומם בסמלים ובתכנים המופיעים ונמוגים ביצירותיו. סלמה רשם משובח ואנין, הוא בעל כישרון נדיר להרים את העיפרון, ולהניח לציור לצבור את עוצמתו. אמירתו שירית מזוככת וחסכנית. הרישום במידה הקטנה היא בחירה באינטימיות - יש בה הזמנה לצופה להתקרב אל הרקמות העדינות והכואבות של חיינו."

==תערוכות יחיד==
* 1972 - גלריה "אנגל", ירושלים
* 1974 - גלריה Ina Broerse, אמסטרדם 
* 1975 - גלריה G.S.A הילברסום, הולנד 
* 1977 - בית האמנים בירושלים
* 1983 - בית האמנים בירושלים 
* 1991 - מוזיאון ישראל, ירושלים 
* 1994 - גלריית קיבוץ לוחמי הגטאות
* 1994 - מרכז הנצחה קריית טבעון
* 1996 - תערוכת יחיד, גלריה אתי נאמן, רמת השרון
* 2004 - "פסטלים", גלריה אגריפס 12, ירושלים
* 2005 - "רישומים מרובעים", אגריפס 12, ירושלים
* 2008 - "ז.כ.ר", בית האמנים בירושלים.

==תערוכות קבוצתיות== 
* 1986 - תערוכה משותפת ישראל – קולומביה
* 1986 - תערוכה קבוצתית – בית האמנים ירושלים
* 1992 - תערוכת זוכי פרס שר החינוך והתרבות, מוזיאון ישראל, ירושלים
* 1994 - "ארט פוקוס", בית האמנים, ירושלים 
* 1995 - "אמן מתכנן לעצמו מצבת זיכרון", בית האמנים, ירושלים 
* 1996 - "זיכרון קצר זיכרון ארוך", תערוכה נודדת בצפון קרולינה", ארצות הברית
* 1996 - תערוכת עשור להענקת פרס שר החינוך והתרבות ליוצרים בתחום האמנויות, מוזיאון תל אביב 
* 2000 - "בחירת האמן", גלריה גורדון, תל אביב 
* 2001 - "רשמים I- רישום בישראל עכשיו", בית האמנים, ירושלים 
* 2004 - תערוכת אמני הגלריה, גלריה אגריפס 12, ירושלים
* 2008 - "Masters of Drawing", אגריפס 12, ירושלים

==פרסים==
* 1969 - זכה בפרס משרד השיכון לעיצוב וביצוע קיר קרמי במבנה ציבור בעיר לוד
* 1969 - פרס קרן שרת לאמנים צעירים
* 1980 - פרס ע"ש עופר פניגר 
* 1989 - פרס ליצירה אמנותית ע”ש שושנה איש-שלום
* 1992 - פרס שר החינוך והתרבות לציור ופיסול, תשנ"ב

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.art.org.il/he/exhibition_about.php?id=262 מני סלמה ז.כ.ר (כולל רשימת ציוני דרך בדרכו של סלמה)], אתר בית האמנים בירושלים, נובמבר 2008
*רותי דירקטור, [http://rutidirektornow.wordpress.com/2008/11/06/%d7%90%d7%a8%d7%99%d7%94-%d7%90%d7%a8%d7%95%d7%9a-%d7%9e%d7%a0%d7%99-%d7%a1%d7%9c%d7%9e%d7%94-%d7%90%d7%91%d7%99-%d7%a1%d7%91%d7%97-%d7%91%d7%99%d7%aa-%d7%94%d7%90%d7%9e%d7%a0%d7%99%d7%9d-%d7%99/ אריה ארוך, מני סלמה, אבי סבח. בית האמנים ירושלים], בלוג "הצופה" של רותי דירקטור, 6 בנובמבר 2008
*משה קרון, [http://moshekron.com/blog/?p=330 מני סלמה - בית האמנים ירושלים], Sub Stance - הבלוג של משה קרון, 8 בדצמבר 2008
*[http://www.artispo.com/ExhibitionDetails.aspx?ExhibitionCode=4381 Masters of Drawing מבחר מציורי מני סלמה, יחד עם ציורי אמנים נוספים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ציירים ישראלים
אביגדור הכהן

הרב אביגדור בן אליהו כהן צדק (או ר' אביגדור כ"ץ, או ר' אביגדור הכהן) מווינה, היה מבעלי התוספות בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13. גדול פוסקי דורו באוסטריה.

==תולדותיו==
נולד לרבי מנחם. בצעירותו למד בצרפת, אך את עיקר תורתו שאב מר' שמחה משפיירא בגרמניה, שעל היחסים ביניהם כתב ר' יצחק אור זרוע כי ר' אביגדור "יצק מים על ידי ר' שמחה כאלישע אשר יצק מים על ידי אליהו". בהמשך עבר לאיטליה, שם למד אצל רבי אליעזר בן שמואל מוורונה. באיטליה עמד בקשרים הדוקים עם רבינו צדקיה בן אברהם, מחבר שיבולי הלקט, שאף הרבה לצטט מתורתו של ר' אביגדור. לאחר מכן קבע את מושבו בווינה שבאוסטריה, והרביץ שם תורה יחד עם חתנו ר' חיים בן משה הכהן.

כנראה, היה לו אח בשם ר' אליעזר הכהן.

== תלמידיו ==
עם תלמידיו של רבי אביגדור כ"ץ הידועים לנו נמנים:
* רבי חיים אליעזר בן יצחק, המכונה "מהר"ח אור זרוע", בנו של רבי יצחק מווינה
* רבי הלל בן שמואל מוורונה
* רבי עובדיה מניישטט
* חכמי איטליה בני משפחת הענוים: רבי צדקיה בן אברהם ואחיו רבי בנימין בן אברהם, ובני-דודם רבי צדקיה ורבי משה ורבי יחיאל בני רבי בנימין הרופא.
* יש הסבורים שגם מהר"ם מרוטנבורג נמנה בין תלמידיו.

==חיבוריו==
* דיני איסור והיתר לרבינו אביגדור כהן צדק
* פירוש למגילת אסתר
* [http://hebrewbooks.org/20321 פירוש למגילת שיר השירים], ירושלים תשנ"ה, באתר hebrewbooks
* [http://hebrewbooks.org/16268 שערי מוסר], באתר hebrewbooks
* בשנת תשנ"ו נדפס "פירושים ופסקים על התורה לרבינו אביגדור הצרפתי". המהדיר ייחס פירוש זה לר' אביגדור הצרפתי בן יצחק. ואולם, נמצאה זהות מסוימת בין תורתו של ר' אביגדור כ"ץ לפירוש זה, אך מאידך ניכר מחיבורו שהיה חכם צרפתי, דבר שאינו מתאים לר' אביגדור כ"ץ, שכאמור עיקר תורתו מגרמניה.
* פירוש למגילת איכה (מוסד הרב קוק, ירושלים תשע"ב, מכתב יד המבורג)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* שמחה עמנואל, שברי לוחות עמ' 172–181, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, ירושלים תשס"ז.
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני אשכנז
קטגוריה:פרשני מגילת אסתר
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:וינה: רבנים
תצלום בזק

תצלומי בזק מנציחים רגעים משפחתיים בצורה חובבנית. במקרה זה דמות הצלם נחשפת בתמונה והאור המוחזר מעוות אותה.

תצלום בזק, הנקרא גם סנפשוט (באנגלית: snapshot), מוגדר כתצלום שנעשה באופן ספונטני ומהיר, בדרך כלל ללא כוונה אומנותית או עיתונאית. מקור הביטוי באנגלית הוא מונח מעולם הציד - snap shot, באנגלית "ירייה מהירה".

תצלומי בזק נחשבים בדרך כלל חובבנים, ללא מיקוד או חסרי מסגרת וקומפוזיציה. נושאים טיפוסיים של תצלומי בזק הם אירועים יומיומיים כימי הולדת, מסיבות, שקיעות, ילדים משחקים, תמונות קבוצתיות, חיות מחמד וכדומה.

הרעיון של צילום בזק נחשף לראשונה, באופן רחב, על ידי חברת "קודאק", שייצרה את המצלמה מדגם Brownie בסביבות 1900. "קודאק" עודדה משפחות לצלם רגעים ללא צורך בהפקת תמונות מושלמות, והפרסומת שלה עודדה את הצרכנים "לחגוג רגעים בחיים" ולמצוא "רגעי קודאק".
מסורת זו נמשכת עד היום, בעזרת מצלמות דיגיטליות פשוטות וזולות המכילות מבזק ובקרה אוטומטית של החשיפה, המיקוד ומהירות התריס, ומייצרות תמונות באיכות טובה ובצורה פשוטה.

בישראל מוכר אלכס ליבק כצלם המשתמש בין היתר בטכניקה של תצלומי בזק. צילומי הרחוב שלו, המתפרסמים מדי שבוע במדור "המאה ה-21" בעיתון "הארץ", הוגדרו על ידיו כצילומים ספונטניים, וללא קומפוזיציה מתוכננת.
== הערות שוליים ==

קטגוריה:צילום
מספר קפרקר

מספר קַפְּרֵקַר הוא מספר טבעי, השווה לסכום הרישא והסיפא של הייצוג העשרוני של ריבועו. אפשר באותו אופן להגדיר מספרי קפרקר בכל בסיס אחר. המספרים קרויים כך על-שם המתמטיקאי ההודי דאטארייה רמאצ'אנדרה קפרקר.

בניסוח מדויק יותר, <math>X</math> הוא מספר קפרקר (בבסיס <math>b</math>) אם אפשר לפרק <math>X=A+B</math> כך שמתקיים עבור שלם <math>n</math> כלשהו: <math>\ X^2=A\cdot b^n+B</math>, כאשר <math>\ B<b^n</math>.

== תיאור מלא ==
Iannucci (ראו מקור להלן) הוכיח שמספרי קפרקר בבסיס b עם רישא באורך n עומדים בהתאמה מלאה לפירוקים של <math>\ b^n-1</math> לגורמים זרים. היינו, אם <math>\ b^n-1=dd'</math> כאשר d ו- 'd זרים, ו- <math>\ t</math> הוא ההפכי של d מודולו 'd, המקיים <math>\ 0<t<d'</math>, אז d*t הוא "מספר קפרקר", וכל מספר קפרקר מתקבל באופן הזה. כך אפשר לתרגם את כל הבעיות הקשורות למספרי קפרקר לשאלות על מחלקים של מספרים מן הצורה <math>\ b^n-1</math>.

== דוגמאות ==
דוגמה: 9 הוא מספר קפרקר, מכיוון ש- 81 = 9² ו- 9 = 1 + 8. גם 95121 מקיים את אותה תכונה:
{| border="0"
| <div style="direction: ltr;">
: 95121² = 9048004641.</div>
|-
| מספר זה ניתן לפצל לשני המספרים
|-
| <div style="direction: ltr;">
: 90480 + 04641 = 95121</div>
|-
| וכך חזרנו אל המספר המקורי. לכן 95121 הוא מספר קפרקר.
|}

בסימוני התיאור לעיל, <math>\ 9999 = d \cdot d'</math> עבור d=2439 ו- d'=41, וההפכי הוא <math>\ 41^{-1} \equiv 39 \pmod{2439}</math>; המספר 95121 מתקבל כמכפלה <math>\ 2439*39</math>.

מספרי קפרקר הקטנים ביותר בבסיס 10 הם:
<div style="direction: ltr;">
: 1, 9, 45, 55, 99, 297, 703, 999, 2223, 2728, 4879, 4950, 5050, 5292, 7272, 7777, 9999, 17344, 22222, 38962, 77778, 82656, 95121, 99999, 142857, 148149, 181819, 187110, 208495, 318682, 329967, 351352, 356643, 390313, 461539, 466830, 499500, 500500, 533170</div>

בבסיס בינארי, כל המספרים המשוכללים הזוגיים הם גם מספרי קפרקר.

קל להוכיח שכל מספר בבסיס b שהוא מהצורה <math>\ b^n - 1 </math> הוא מספר קפרקר:
<math>\ (b^n-1)^2 = b^{2n} - 2b^n +1</math> ומספר זה ניתן לפצל לרישא <math>\ b^n - 2 </math> ולסיפא 1, שסכומם הוא המספר המקורי <math>\ b^n - 1 </math> (תכונה זו נשמטה מעיניו של קפרקר במאמר שבו הציג את המספרים לראשונה). לפיכך בכל בסיס קיימים אינסוף מספרי קפרקר.

== קישורים חיצוניים ==
* 
<div dir=ltr>
* D. R. Kaprekar, On Kaprekar numbers, Journal of Recreational Mathematics, 13 (1980-1981), 81-82.
* M. Charosh, Some Applications of Casting Out 999...'s, Journal of Recreational Mathematics 14, 1981-82, pp. 111-118
* Douglas E. Iannucci, The Kaprekar Numbers, Journal of Integer Sequences, Vol. 3 (2000), http://www.math.uwaterloo.ca/JIS/VOL3/iann2a.html
</div> 
* 

קטגוריה:תכונות התלויות בבסיס הספירה
חברת בית

לצורכי מס יכולה חברה להפוך עצמה לחברת בית. האופן שבו ממסים, חברה שהגדירה עצמה חברת בית שונה מחברה רגילה באופן המזכיר חברה משפחתית וחברה שקופה. דהיינו, אופן מיסויה יהיה כחברת צינור, כאילו הייתה יחיד ולא יהיה כחברה או לעיתים כיחיד ולעיתים כחברה. הבסיס הסטטוטורי לכך הוא לפקודת מס הכנסה. 

==התנאים לחברת בית==
# חברת הבית היא חברת מעטים. לפי סעיף 76 לפקודת מס הכנסה חברת מעטים היא חברה בשליטת 5 בני אדם לכל היותר. בהקשר לחוק זה, "בן אדם" מבחינה משפטית כולל גם אדם וקרובו, אדם ובא כוחו, שותפים בשותפות, חברה וחבר בני אדם. מכאן שבפועל יכול שתהא חברת מעטים שהשליטה המעשית בה נחלקת בין למעלה מ-5 אנשים. סייג להגדרה רחבה זו הוא כי חברה ש-80% מהון מניותיה מוחזק או מצוי בשליטת חברה אחרת שאיננה חברת מעטים או חברה שיש לציבור עניין ממשי בה (שאחד מבעלי מניותיה הוא חברה צבורית לא תחשב לחברת מעטים).
# חובה להגיש בקשת להיות חברת בית עד שלושה חודשים מיום התאגדותה.
# כל רכושה ועסקיה הם אחזקת בניינים. הפרשנות המקובלת של רשות המיסים היא שדי כי הפעילות העיקרית היא אחזקת בניינים.

==מדיניות דיבידנדים בחברת בית== 
סעיפים 76 עד 81 קובעים כי אם חברת מעטים לא חילקה דיבידנד לבעלי מניותיה אך מתברר כי יש לה רווחים לחלק, ואי החלוקה גוררת הימנעות ממס, רשאי מנהל רשות המיסים להורות כי יתייחסו לרווחים כאילו חולקו כדיבידנד, וזאת בכפוף להתייעצות עם ועדה מייעצת ומתן זכות שימוע לחברה. מעשית לא הוקמה עד היום ועדה מייעצת וסעיף זה שלו פוטנציאל אנטי-תכנוני רב הוא אות מתה. 

==המשמעות המעשית של הגדרת חברה כחברת בית== 
חברת בית היא אחת מ"חברות הצינור". חברה המוגדרת חברת בית מקנה לבעלי המניות בה מעמד ייחודי. הכנסות החברה ייוחסו לכל אחד מבעלי המניות במישרין וימוסו לפי שיעור המס השולי המוטל עליו. לכאורה, במרבית המקרים, יעדיף היחיד כי המס שיושת על הכנסות החברה יהיה לפי מס החברות, שנמוך משמעותית מהמס השולי המקסימלי המוטל על יחידים. עם זאת, תכנון מס בסיסי (אך כזה המצוי במחלוקת עזה) יאמר כי כאשר חברה מרוויחה יותיר בעל המניות את החברה במעמדה הרגיל. משעה שהיא מפסידה, יהפכה לחברת בית, וינכה את ההפסד מהכנסותיו האישיות. ראוי להדגיש כי לא יותר לנישום קרי לבעל חברת הבית לקזז הפסדים ברמת האישית בתקופה בה החברה הייתה רגילה, את ההפסדים תוכל החברה לקזז רק כנגד רווחים בעתיד. 
כיום לא ניתן יותר להפוך מחברה רגילה לחברת בית, כך שמרבית תכנוני המס בעניין חברות בית לא רלוונטיים. חברת בית יכולה לחדול מלהיות חברת בית אך משחדלה לא תוכל לשוב ולהיות חברת בית

== ראו גם ==
* מיסוי דמי שכירות
קטגוריה:דיני מיסים
המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345

המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 של הכוחות הרוסיים המוטסים (Возду́шно-деса́нтные войска́ - ВДВ) הייתה פעילה בין השנים 1994-1998.

היחידה נקראה במקור משמר דיוויזיית הרובאים ה-105, והפכה לאחר מכן למשמר המוטס ה-105 בפרגנה (Фарғона) באוזבקיסטן סס"ר. היא תיפקדה זמן מה עם הארמייה ה-40 באפגניסטן. במהלך אותה תקופה יחידות של המשמר השתתפו בקרב על גבעה 3234.

מאוחר יותר, נסוגה היחידה לגודאותה שבאבחזיה אסס"ר (כיום אבחזיה) שבגאורגיה סס"ר, ולקחה חלק בדיכוי ההפגנות במרכז טביליסי ב-9 באפריל 1989, שנקראה הטרגדיה של 9 באפריל, וכן לקחה חלק במלחמת אבחזיה. לאחר מכן שונה שם היחידה לבסיס הצבאי ה-50, והרגימנט המוטס ה-10.

קטגוריה:גאורגיה: התקופה הסובייטית
קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
קטגוריה:יחסי גאורגיה–רוסיה
מניקור

מניקור בסגנון פרנץ'
מניקור הוא טיפול קוסמטי לציפורניים וכפות הידיים.
הטיפול מתבצע במסגרות ביתיות, או בסלון טיפוח. מניקור כולל בתוכו סידור הציפורניים, קיצור אורכן ושיופן לצורה הרצויה, טיפול בעור שמסביב לציפורן ואף מריחת לק. טיפול בכפות הרגליים קרוי פדיקור, וטיפול בציפורני אצבעות כף הרגל קרוי מיני פדיקור.

לאחר המניקור ומריחת הלק יש שמוסיפות גם ציור או עיצוב ושימוש במדבקות או אבני חן מדומות או אמתיות.

במקומות שונים בעולם, העוסקים במניקור נדרשים לפעול בהתאם לתקנות, ולעבור הסמכה מהרשויות. לימודי המניקור הבסיסיים כוללים את אנטומיית הציפורן, כלי עבודה, חומרים ותכשירים שונים, מכון היופי וסביבת העבודה, התמחות בשיטת העבודה הרצויה ולבסוף טכניקות מניקור מעשיות. נהוג להתנסות מספר פעמים על גבי ציפורני מתנדבות לפני תחילת העבודה וקבלת לקוחות.

== מקור השם ==
המניקור
השם מניקור מגיע מהמילה הצרפתית manucure המציינת טיפול המבוצע לידיים, אשר במקור הגיעה מהמילים הלטיניות "יד" (Manus) ו"טיפול" (Cura).
אזכורים היסטוריים ראשונים למניקור הופיעו לפני כ-5,000 שנים.

כיום מקובל לומר בעברית "לעשות ציפורניים" כשהכוונה למניקור. מתברר שהיה זה צירוף לשוני שמופיע במקרא, וכוונתו הימנעות מגזירת ציפורניים.
"וְגִלְּחָה, אֶת-רֹאשָׁהּ, וְעָשְׂתָה, אֶת-צִפָּרְנֶיהָ."

== סניטציה ==
המניקור עוסק בטיפול ברקמות מתות בלבד. כלי העבודה צריכים לעבור ניקוי וחיטוי יסודיים ואף תהליך עיקור אם הטיפול עלול לפגוע ברקמות חיות. פעולות אלה מתבצעות לאחר סיום בטיפול בלקוחה ולפני קבלת הלקוחה הבאה, ומוגדרות היטב על פי הגופים האמונים על בריאות, רפואה וגיהות.

המכון וסביבת העבודה עוברים ניקיון יסודי בין לקוחה ולקוחה ובסוף יום העבודה.

לעיתים סלוני מניקור מציעים לרכישה ערכה אישית לטיפול, על מנת להימנע מבעיות סניטציה שעלולות להיווצר כתוצאה מהעברת כלים בין מטופלים שונים. הערכות האישיות יכולות להישמר בסלון עצמו, להילקח על ידי המטופלים, או להיזרק לאחר שימוש חד פעמי.

== צורה ==
עיצוב צורה לציפורניים
לצורת הציפורן חשיבות רבה, ועליה להיות מותאמת למבנה העצם (Distal Phalanges), למבנה וצורת מיטת הציפורן, לקפלי העור הצדיים, לאופי והתנהלות אישית ולתחום העיסוק. ניסיון לחרוג מהמבנה הרצוי עלול לגרום לאי נוחות ואף לתופעות ציפורניים ועור.
ישנן מספר צורות נפוצות לעיצוב הציפורניים: אליפטי, אליפטי-מרובע, מחודד, דמוי שקד, עגול, מרובע, מרובע עם קצוות מעוגלים וישר עם קצוות מעוגלים.

== שערוריות קשורות ==
במאי 2015, העיתונאית שרה מסלין ניר פרסמה בניו יורק טיימס כתבה בת שני חלקים: "המחיר של ציפורניים יפות" ו-"ציפורניים מושלמות, עובדים מורעלים" - כתבות העוסקות ביחס נצלני לעובדים בניו יורק בתחום המניקור. כתוצאה מכך, באמצע אותו החודש, הורה מושל מדינת ניו יורק, אנדרו קואומו, על נקיטת פעולות מיידיות בהקמת כוח משימה חוצה ארגונים, על מנת למנוע את היחס הנצלני בתעשיית סלוני הציפורניים בניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קוסמטיקה
קטגוריה:ציפורני האצבעות
פדיקור

[[כפות רגליים נשיות לאחר טיפול פדיקור.]]
צביעת [[ציפורניים במהלך טיפול פדיקור.]]
פדיקור (נגזר מהמילים הלטיניות: Pedis, כלומר "כף הרגל", וCura, כלומר "טיפול"). הוא טיפול קוסמטי של כפות הרגליים וציפורני הרגליים, המקביל למניקור, הנעשה בכפות הידיים. פדיקור נעשה למטרות קוסמטיות, או טיפוליות. טיפולי הפדיקור פופולריים מאוד ברחבי העולם, במיוחד בקרב נשים.

הפדיקור כולל טיפול לא רק עבור הציפורניים. במהלך פדיקור לעיתים משפשפים ומקלפים תאי עור מתים בסוליות כפות הרגליים באמצעות אבן גסה (לעיתים קרובות אבן פומיס). טיפוח העור במהלך טיפול הפדיקור מסופק לעיתים קרובות עד הברך, וכולל קילוף עור, לחות ועיסוי.

== היסטוריה ==
טיפולי פדיקור תועדו בקרב בני האדם לפני למעלה מ-4,000 שנים. בדרום בבל השתמשו בני המעמדות הגבוהים בכלי עבודה מזהב כדי לתת לעצמם מניקור ופדיקור. ביצוע ליטוש וצביעת הציפורניים נעשה אף בתקופה קדומה יותר. מקורו בסין בשנת 3000 לפנה"ס, כאשר צבע הציפורניים הצביע על מעמד חברתי, כך על פי כתבי יד של שושלת מינג. ציפורניים מלכותיות נצבעו בשחור ואדום.

ציור של מניקור ופדיקור מוקדמים נמצא על חריטה מקבר פרעה, והמצרים היו ידועים בכך שייחדו תשומת לב מיוחדת לרגליהם ולכפות רגליהם. המצרים גם צבעו את ציפורניהם, תוך שימוש בצבע האדום כדי להצביע על אצילות ועל המעמד החברתי הגבוה ביותר. בכתבים עתיקים נאמר כי ציפורניה של המלכה קלאופטרה היו צבועים בצבע אדום כהה, ואילו המלכה נפרטיטי הלכה עם גוון אדום בהיר. במצרים העתיקה וברומא, צבעו המפקדים הצבאיים את ציפורניהם כך שיתאימו לשפתיהם לפני שיצאו לקרב.

==קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:קוסמטיקה
קטגוריה:ציפורני האצבעות
קטגוריה:כפות רגליים
אלכסנדרה קוסטניוק

אלכסנדרה קונסטנטינובנה קוסטניוק (ברוסית: Александра Константиновна Костенюк, נולדה ב-23 באפריל 1984 בפרם היא רוסיה) שחמטאית רוסיה בדרגת רב-אמן, אלופת העולם בשחמט לנשים בין השנים 2008 ו-2010.

נכון למרץ 2020, קוסטניוק מדורגת במקום הרביעי בין הנשים הרוסיות ובמקום ה-17 בדירוג הנשים בעולם, לפי מד כושר.

==ביוגרפיה==
נולדה בעיר פרם והחלה לשחק שחמט בגיל חמש. בשנת 2001, בגיל 17 היא השתתפה בגמר אליפות העולם לנשים, אך הפסידה לג'ו צ'ן מסין. בשנת 2004 היא זכתה באליפות אירופה.

בשנת 2004 היא קבלה תואר רב אמן.

היא מנחה בפודקאסט פופולרי "Chess is Cool".

==תחרויות לדוגמה בה השתתפה==
*אליפות האמנים של קטר בשחמט 2015

== אלכסנדרה קוסטניוק באולימפיאדת השחמט ==
בין השנים 1998 ל-2018 השתתפה אלכסנדרה קוסטניוק ב-10 אולימפיאדות שחמט:
{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="65%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1998||2 || רוסיה-3 || 2270||10 מ-13||9+ 2= 2-||76.9|| 9 קבוצתי, 2 אישי
|-
| 2002||3 || רוסיה || 2455||7 מ-11||4+ 6= 1-||63.6|| 2 קבוצתי, 9 אישי
|-
| 2004||1 || רוסיה || 2508||7 מ-11||5+ 4= 2-||63.6|| 3 קבוצתי, 19 אישי
|-
| 2006||1 || רוסיה || 2540||6 מ-10||4+ 4= 2-||60.0|| 2 קבוצתי, 29 אישי
|-
| 2008||1 || רוסיה || 2525||4 מ-8||2+ 4= 2-||50.0|| 4 קבוצתי, 18 אישי
|-
| 2010||3 || רוסיה || 2524||6.5 מ-10||5+ 3= 2-||65.0|| 1 קבוצתי, 6 אישי
|-
| 2012||4 || רוסיה || 2489||7 מ-9||6+ 2= 1-||77.8|| 1 קבוצתי, 3 אישי
|-
| 2014||3 || רוסיה || 2489||7.5 מ-9||6+ 3= 0-||83.3|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 2016||1 || רוסיה || 2523||6 מ-10||4+ 4= 2-||60.0|| 4 קבוצתי
|-
| 2018||1 || רוסיה || 2383||7 מ-10||5+ 4= 1-||70.0|| 4 קבוצתי
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופות עולם לנשים בשחמט
קטגוריה:אלופות אירופה בשחמט לנשים
קטגוריה:רבי-אמנים רוסים
קטגוריה:אלופות רוסיה לנשים בשחמט
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1984
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1984
ואיפאהו

וואיפאהו (בהוואית: Waipahu) הוא יישוב במחוז הונולולו שבאי אוהאו שבמדינת הוואי שבארצות הברית. מקור השם בהוואית וואיפאהו הוא צירוף של שתי מילים: "וואי" שמשמעותה מים והמילה "פאהו" שמשמעותה פרץ או פיצוץ של כוח. לפני בוא המערב לאזור, היישוב וואיפאהו הייתה הבירה של האי אוהאו (לעומת הונולולו כיום). ההוואים הקדומים התענגו במעיין שביישוב שנקרא "מעיין וואיפאהו". במפקד האוכלוסין של שנת 2000 נמנו ביישוב וואיפאהו 33,108 איש. שטחו של היישוב הוא כ-6.8 קמ"ר והצפיפות בה עומדת כ-4,974.1 לקמ"ר. ביישוב שני בתי ספר תיכוניים והמיקוד שלה הוא 96797.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר יישובים באוקיאניה
קטגוריה:הוואי: יישובים
קטגוריה:אואהו
קטגוריה:ארצות הברית: יישובים לצורכי מפקד אוכלוסין
הפארק הלאומי נלסון לייקס

הפארק הלאומי נלסון לייקס (באנגלית: Nelson Lakes National Park) הוא פארק לאומי בצפון האי הדרומי של ניו זילנד וכולל את האגמים רוטואיטי (במאורית Rotoiti - האגם הקטן) ורוטואורה (Rotoroa - האגם הארוך) וכן את העמקים ורכסי ההרים שסביבם ומשתרע על פני 1,020 קמ"ר.

הפארק מהווה מוקד משיכה טיולים רגליים, דיג, קמפינג ופעילויות נוספות, כשאר מוקד הפעילות נמצא בחלקו הצפוני של הפארק, לחופו של אגם רוטואיטי, בסמון לעיירה סיינט ארנאוד (Saint Arnaud) בה ממוקם גם משרד מחלקת השימור של ניו זילנד האחראי על הפארק. מחלקת השימור מפעילה במרכזו של הפארק תוכנית לסילוק מינים פולשים ולהחזרת ציפורים נדירות לבית הגידול הטבעי שלהן. התוכנית, שנקראת Rotoiti Mainland Island (רוטואיטי - אי ביבשת) פועלת בשטח של 8,250 דונם והיא מהווה המשך לתוכניות דומות שבהן הצליחה מחלקת השימור לנקות איים מבודדים ממינים פולשים ולפתח בהם בתי גידול למיני ציפורים שהיו על סף הכחדה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.doc.govt.nz/parks-and-recreation/national-parks/nelson-lakes/ הפארק הלאומי נלסון לייקס] - באתר ה-DOC, מחלקת השימור של ניו זילנד
* 

נלסון לייקס
קטגוריה:האי הדרומי
פילאדס

[[אורסטס ופילאדס, בפסל רומאי מהמאה הראשונה לפנה"ס. אורסטס ופליאדס מתוארים לרוב כזוג נאהבים.]]
במיתולוגיה היוונית פילאדס (ביוונית Πυλάδης) הוא בנו של סטרופיאוס מלך פוקיס ונודע בעיקר בשל יחסי החברות הקרובים עם אורסטס. 

==אורסטס ופילאדס==

אורסטס נשלח לפוקיס בזמו שאימו, קליטמנסטרה ניהלה רומן עם אייגיסתוס. בפוקיס הוא גדל עם פילאדס, וראה בו אח. בזמן שאורסטס נעדר, הרגה קליטמנסטרה את בעלה ואת אביו של אורסטס – אגממנון. 

==מותם של אייגיסתוס וקליטמנסטרה==

אורסטס חזר למיקנה/ארגוס במטרה לבקש נקמה, ובעזרת חברו פילאדס, הם רצחו את אימו ואת אייגיסתוס. כאשר התחיל אורסטס לחוש רחמים כלפי אימו והתלבט אם לבצע את המעשה, פילאדס עודד אותו. הסיפור לקוח ישירות מתוך טרילוגיית הטרגדיה היוונית, "האורסטיאה" של אייסכילוס, מהמחזה השני שנקרא נושאות הנסכים. במחזה זה, פילאדס מדבר פעם אחת בלבד. 
בגרסאות אחרות המתארות את נקמתו של אורסטס, מתלווה פילאדס לאורסטס, אולם אינו אומר דבר. גרסה זו לקוחה מתוך שני מחזות, אלקטרה של סופוקלס ואלקטרה של אוריפידס. בגרסתו של אוריפידס אלקטרה היא זו שרוצחת את קליטמנסטרה לאחר שאורסטס נמלך בדעתו בנוגע לביצוע המעשה. בגרסתו של סופוקלס אורסטס עושה עצמו מת ופילאדס מחזיק בצנצנת האפר שמכילה לכאורה את שרידיו של חברו.

==ניסיון התנקשות בחיי הלנה==

פילאדס חזר לארץ מולדתו, אולם הוגלה על ידי אביו בעוון נטילת חלק בפשע. הוא חזר לדבוק באורסטס, ועזר לו לרקום תוכנית שתמנע את הוצאתו לפועל של גזר דינו. הם תכננו לרצוח את הלנה, אשת דודו של אורסטס – מנלאוס (מלך ספרטה), אחרי שהוכיח כי אין בו תועלת בהצלת אורסטס. אף על פי כן, ניסיונם סוכל על ידי התערבות האלים. לאחר מכן, הם לקחו את הרמיוני, ביתם של הלנה ומנלאוס (מלך ספרטה) כבת ערובה. אפולו הגיע ליישב את העניין ונתן להם הוראות, ביניהן הוראה לפילאדס לשאת לאישה את אלקטרה, אחות אורסטס. 

==טאוריס==

פילאדס נטל תפקיד גדול במחזה נוסף של אוריפידס, איפיגניה בטאוריס. על מנת לברוח מגזר הדין של אריניה, קיבל אורסטס הוראה מאפולו לברוח לטאוריס, לקחת את פיסלה של ארטמיס שנפל מגן העדן, ולהביא אותו לאתונה. הוא הלך לטאורוס עם פילאדס ומיד עם הגיעם, נאסר הזוג על ידי העם, שקיים את המסורת להקריב כל אדם זר לארטמיס. הכוהנת של ארטמיס, שתפקידה היה לבצע את ההקרבה, הייתה אחותו של אורסטס, איפיגניה. היא הציעה לשחרר את אורסטס אם הלה יסכים להעביר מכתב מימנה הביתה ליוון; הוא סירב ללכת, אולם הפציר בפילאדס לשאת את המכתב בעוד הוא יישאר ויועלה לקורבן. לאחר ויכוח מתוך דאגה הדדית, נכנע פילאדס לבסוף, אולם המכתב מביא להכרה בקשר המשפחתי של אח ואחות ושלוש הדמויות בורחות יחד, ולוקחות איתן את פיסלה של ארטמיס. 

==חזרה ליוון ומוות==
אחרי חזרתו ליוון, לקח אורסטס פיקוד על ממלכתו של אביו במיקנה, שאליה הסתפחו גם ארגוס ולאקוניה. נאמר כי הוא מת מהכשת נחש בארקאדיה. גופו הועבר לקבורה בספרטה (שם היה נושא לפולחן), או, לפי אגדה איטלקית, לאריקיה, המקום שאליו הועבר ברומא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית