מפרץ ניו יורק

מפה כללית של אזור מפרץ ניו יורק. מקרא: 1. [[נהר ההדסון 2. האיסט ריבר 3. לונג איילנד סאונד 4. מפרץ ניוארק 5. מפרץ ניו יורק העליון 6. מפרץ ניו יורק התחתון 7. מפרץ Jamaica ו-8. האוקיינוס האטלנטי.]]
מפרץ ניו יורק (באנגלית: New York Bay) הוא גוף המים הגדול שמושפע מהגאות והשפל ב"שפך הנמל של ניו יורק-ניו ג'רזי" (מספרים 5 ו-6 במפה משמאל), שבו נהר ההדסון, נהר רריטן ומיצר ארתור קיל מתנקזים לאוקיינוס האטלנטי, בין סנדי הוק ניו ג'רזי, לבריזי פוינט, ניו יורק שבקצה המערבי של חצי האי רוקאווי<ref></ref>.

דרך אחרת לתאר את המפרץ היא: "זרוע של האוקיינוס האטלנטי בשפך נהר ההדסון, בדרום-מזרח מדינת ניו יורק, וצפון מזרח ניו ג'רזי, המוקף בחופי צפון-מזרח ניו ג'רזי, מזרח סטטן איילנד, דרום מנהטן ומערב לונג איילנד (ברוקלין), ונפתח לכיוון דרום מזרח אל האוקיינוס האטלנטי, בין בריזי פוינט, ניו יורק במזרח, לסנדי הוק, ניו ג'רזי במערב"<ref name=":0"></ref>.

== חלוקת המפרץ לעליון ותחתון ==
מפרץ ניו יורק מחולק בדרך כלל לשני מרכיבים עיקריים, המחוברים ביניהם על ידי מֵיְּצׇר ("Nerrow" - ראו להלן)<ref name=":0" />: מפרץ ניו יורק העליון ו. המונח נמל ניו יורק, מתייחס בדרך כלל למפרץ ניו יורק העליון, ולנמל ניו יורק וניו ג'רזי שמסביבו, אך לפעמים הוא נחשב כמילה נרדפת למפרץ ניו יורק.

=== מפרץ ניו יורק העליון ===

מפרץ ניו יורק העליון כולל מספר איים: אי החירות, שעליו ניצב פסל החירות; אליס איילנד הסמוך הידוע כתחנת הגירה לשעבר; גברנרז איילנד, שהוא בסיס צבאי לשעבר, וכיום פארק ואתר היסטורי; ורובינס ריף לייט - מגדלור.

נמל ניו יורק (במפרץ העליון) הינו נמל עמוק ומוגן, המסוגל להכיל את הספינות הגדולות ביותר. טווח הגאות והשפל של המפרץ קטן מאוד, והוא אינו קופא בחורף<ref name=":2"></ref>. המֵיְּצׇר שאורכו כ-4.8 ק"מ ורוחבו כ-1.6 ק"מ, מפריד בין סטטן איילנד לברוקלין. גשר וראזאנו נרוז משתרע מעל המיצר, בין פורט וואדסוורת' במערב (בסטטן איילנד) לפורט המילטון במזרח (בברוקלין). המפרץ העליון (מס' 5 במפה העליונה) הינו בקוטר של כ-8.8 ק"מ, מחובר למפרץ ניוארק (מס' 4 במפה העליונה) שממערב לו על ידי "קיל ואן קול", ול"לונג איילנד סאונד" על ידי האיסט ריבר. מבחינה היסטורית, נמל זה הינו אחד הנמלים העמוסים ביותר בעולם, עם מתקני נמל בכל החופים<ref name=":2" />. מעבורות חוצות את המפרץ מסטטן איילנד למנהטן.

=== מפרץ ניו יורק התחתון ===

מפרץ ניו יורק התחתון כולל את האי הופמן ואת האי סווינבורן הסמוך. שניהם איים מלאכותיים הסגורים לציבור<ref></ref>.
החל מסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, שני האיים שימשו כתחנת הסגר, ושיכון למהגרים שנמצאו נושאים מחלות מידבקות לכשנחתו באליס איילנד<ref></ref>. בתחילת מלחמת העולם השנייה השתמש צי הסוחר המריני של ארצות הברית בשני האיים כתחנת אימונים (שפעלה כבר החל מ-1938)<ref name=":2" />. בקתות ה-קְווֹנסֶט המעוגלות שנבנו בתקופה ההיא, עדיין עומדות באי סווינבורן.

המפרץ התחתון גדול יותר, וכולל את מפרץ רריטאן במערב, ומפרץ גְרֵיבְסֶנְד בצפון מזרח, מצטרף למפרץ ניוארק על ידי ארתור קיל. מפרץ ג'מייקה (מס' 7 במפה העליונה) הוא הרחבה מזרחית של המפרץ התחתון. קטעים מקו החוף של המפרץ התחתון הם חלק מאזור הבילוי הלאומי Gateway<ref name=":0" />.
ממוזער

== הגנת המפרץ ונמל ניו יורק ==
הגנת המפרץ העליון ונמל ניו יורק הייתה במסגרת פיקוד חיל התותחנים של צבא ארצות הברית<ref name=":1"></ref>. ההגנה התבססה לאורך כל ההיסטוריה של ארצות הברית על מספר מצודות חוף, שמטרתן הייתה להגן באש מפני פלישה למפרץ ניו יורק. קו הגנה ראשון, היה באמצעות מצודות ששלטו באש על מיצר הנארוז שהיווה את הכניסה לנמל ניו יורק. המצודה פורט וודסוורת', מוקמה בסטטן איילנד מתחת לגשר וארזאנו נרוז דהיום, ושלטה באש תותחים לכיוון מזרח ודרום (ובעת הצורך גם לכיוון צפון אל תוך המפרץ העליון). מצודות פורט המילטון ופורט לה פאייט מוקמו בצד המזרחי של המיצר (בברוקלין) ושלטו באש לכיוון מערב ודרום (ולעת הצורך - כנ"ל לכיוון המפרץ העליון). מצודת פורט טילדן שעל השרטון הדרומי של מפרץ ג'מאייקה שלטה באש מערבה, על הכניסה למפרץ התחתון ודרומה ומזרחה על כל כלי שיט שיתקרב למפרץ. מצודת פורט האנקוק שבקצהו הצפוני של סנדי הוק שלטה באש מזרחה על הכניסה למפרץ התחתון ועל כלי שיט במסע התקרבות למפרץ, וצפונה לתוך המפרץ לרבות על מיצר הנארוז. כל המצודות הללו צוידו בתותחים ארוכי וקצרי טווח, שסגרו באש תותחים כל אפשרות חדירה למפרץ (להמחשה, לוו את הקריאה במבט על המפה משמאל)<ref></ref>.

במהלך מלחמת העולם השנייה, שני האיים שבמפרץ התחתון: הופמן ו-סווינבורן, שימשו כמעגן לרשתות נגד צוללות, שגִדרו את מפרץ ניו יורק מהאוקיינוס האטלנטי, כדי להרחיק את צוללות האויב<ref>Kenneth T. Jackson. 1995. The Encyclopedia of New York City. The New-York Historical Society; Yale University Press; 1995. p. 149</ref>.

במהלך המאה ה-20, ובמיוחד החל משנת 1950<ref name=":1" />, עם התפתחותם של כלי הטיס והצוללות, פחתה חשיבותם של המצודות, וההגנה התבססה על אמצעים מודרניים<ref>Wade, Arthur P. (2011). Artillerists and Engineers: The Beginnings of American Seacoast Fortifications 1794-1815. Mclean, Virginia: CDSG Press</ref>.

כל המצודות, למעט מחנה פורט המילטון (שהוא מחנה צבאי פעיל) ופורט לה פאייט שאינו קיים היום, פתוחים לביקורי הקהל הרחב<ref></ref><ref></ref><ref></ref>.

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==