OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חתול שחור, חתול לבן

חתול שחור, חתול לבן (במקור: Црна мачка, бели мачор, תרגום מילולי: חתולה שחורה, חתול לבן) הוא סרט קומדיה רומנטית יוגוסלבי משנת 1998 בבימויו של אמיר קוסטוריצה.

==עלילת הסרט==
עלילת הסרט אשר מתרחשת במזרח סרביה, מתמקדת במאטקו דסטאנוב, ספסר בטלן צועני המתפרנס מעסקאות מפוקפקות שונות ואשר עסוק בתכנון מעשי שוד שיהפכו אותו לעשיר. מאטקו חי יחד עם בנו המתבגר זארה בבית רעוע באזור כפרי על גדת נהר הדנובה שמאוכלס על ידי צוענים.

מאטקו מתכנן לגנוב רכבת שמובילה דלק מאיסטנבול לבלגרד. לשם כך הוא מחליט ללוות כסף מחבר ותיק של אביו – מאפיונר מקומי קשיש בשם גרגה פיצ'יץ. על מנת לקבל את ההלוואה, מאטקו משקר לפיצ'יץ ואומר לו כי אביו נפטר והוא מבקש הלוואה של 70,000 מארק על מנת לכסות את ההוצאות.

על מנת להוציא לפועל את השוד, מאטקו יוצר קשר עם אדם בשם דאדאן, פושע אשר מכור לקוקאין ואוהב להאזין למוזיקת טכנו. אף על פי כן, בעת ביצוע השוד דאדאן מרמה את מאטקו כאשר הוא שם לו סם במשקה שמאפשר לדאדאן לבצע את השוד בעת שמאטקו מחוסר הכרה. כעת מאטקו חייב לדאדאן כסף רב. בעקבות כך, דאדאן ומאטקו עושים עסקה לפיה אפרודיטה, אחותו הגמדה של דאדאן, אותה דאדאן מעוניין נואשות להשיא, תתחתן עם בנו של מאטקו, זארה, בתמורה לכך שהחוב של מאטקו יעלם. עם זאת, לצערם של מאטקו ודאדאן, זארה מאוהב במלצרית בשם אידה, ואפרודיטה מצידה מחכה לגבר חלומותיה וגם כן איננה מעוניינת להתחתן עם זארה.

בהמשך הם עורכים טקס חתונה בביתו של מאטקו לאחר שדאדאן מסרב לדחות את החתונה בעקבות מותו הפתאומי של אביו של מאטקו, זאריג'ה, בעוד שהחתן והכלה נוכחים בו בחוסר רצון. אף על פי כן הכלה בורחת באמצע הטקס ונתקלת בדרכה בנכדו של פיצ'יץ, ענק בשם גרגה וליקי, אשר מסכים להגן עליה מפני אחיה הגנגסטר, כאשר השניים מתאהבים כמעט באופן מיידי. המאפיונר הקשיש גרגה פיצ'יץ מגיע בהמשך ומביע שמחה על כך שנכדו מצא אהבה. בעקבות כך גרגה פיצ'יץ מכריח את דאדאן, אשר בעבר עבד עבורו, לאפשר לגרגה ולאפרודיטה להתחתן.

במהלך ההכנות לטקס החתונה של אפרודיטה וגרגה וליקי, גרגה פיצ'יץ נפטר ובעקבות כך מאטקו ודאדאן מנסים להסתיר את גופתו בעליית הגג, אשר שם כבר מוסתרת גופתו של זאריג'ה. עם זאת, במהרה מסתבר כי שני הקשישים לא נפטרו בכלל, ולאחר שהם מתעוררים הם שמחים לפגוש זה את זה, שכן הם לא התראו במשך 25 שנה וכל אחד מהם חשב שהשני נפטר. בהמשך זארה מצווה באיומי אקדח שהכומר יחתן אותו עם אהובתו אידה. לאחר שהם נישאים הם מפליגים משם בסירה לעבר בולגריה עם חופן מזומנים החבוי באקורדיון של סבו של זארה.

==צוות השחקנים הראשי==
* באג'ראם סברדז'אן – בתפקיד מאטקו דסטאנוב 
* סרדג'אן טודורוביץ' – בתפקיד דאדאן קאראמבולו
* בראנקה קאטיץ' – בתפקיד אידה 
* פלוריאן אדיג'יני – בתפקיד זארה דסטאנוב
* לאג'וביקה אדזוביץ' – בתפקיד סוג'קה
* זאביט ממדוב – בתפקיד זאיג'ה דסטאנוב
* סברי סולג'מאני – בתפקיד גרגה פיצ'יץ'
* ג'אסאר דסטני – בתפקיד גרגה וליקי
* סאליג'ה איברמובה – בתפקיד אפרודיטה

==קישורים חיצוניים==

 [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=10134 "חתול שחור חתול לבן: בורקס צועני מלא בכל טוב"]: פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת

קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים יוגוסלביים
קטגוריה:סרטי אמיר קוסטוריצה
ואט יאנאווה

ואט יאנאווה (בתאילנדית: วัดยานนาวา) הוא מקדש בודהיסטי (ואט) הממוקם במחוז סאתון של בנגקוק, בירת תאילנד.

המקדש נבנה בתקופת איוטהאיה (ראו היסטוריה של תאילנד) ונקרא באותה עת בשם ואט קוק קוואי (วัดคอกควาย). המקדש נבנה על ידי מלך תאילנד ראמה השלישי ולו צ'די (סטופה) בצורת ג'ונקה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בנגקוק: מקדשים בודהיסטיים
הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב

הרשות להסדרת התיישבות הבדואים בנגב היא רשות ממשלתית הפועלת בתוך משרד הרווחה והביטחון החברתי, אשר הוקמה בעקבות החלטת ממשלה בשנת 2007. מנכ"ל הרשות הוא יאיר מעיין. 
בעבר פעלה הרשות בתוך משרד החקלאות עד להעברתה בשנת 2020 לאחריות משרד הכלכלה והתעשייה ובשנת 2021 למשרד הרווחה והביטחון החברתי.

יעדי הרשות הם להסדיר את תביעות הבעלות על הקרקע של הבדואים, ולהסדיר מגורי קבע לאוכלוסייה הבדואית.

הרשות מקימה בעזרת חברת טלדור, מערכת מידע ממוחשבת לניהול הקרקעות הנטענות על ידי בדואים בנגב, אשר תכלול נתונים מהרשות עצמה ומידע ונתונים מרשויות כמו מינהל מקרקעי ישראל, משרד הבינוי והשיכון, משרד המשפטים ועוד.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.gov.il/he/departments/bedouin_authority/govil-landing-page אתר הרשות]

קטגוריה:בדואים
קטגוריה:הנגב
קטגוריה:משרד הבינוי והשיכון
אבא מרדכי ברמן

הרב אַבָּא מָרְדְּכַי בֶּרְמָן (תרע"ט, 1919 - ג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005) היה ראש ישיבת "עיון התלמוד" ומחבר סדרת ספרי "עיון התלמוד" על מסכתות הש"ס.

==קורותיו==
נולד בפולין לרבקה ולרב שאול יוסף שכיהן כראש ישיבת תורת חסד בלודז'. למד בישיבת מיר והיה מקורב למשגיח הישיבה רבי ירוחם. עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לוולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. לאחר המלחמה היגר עם חלק מתלמידי הישיבה לארצות הברית, ונישא לאיטקה בת הרב אברהם גרינברג, ילידת ארצות הברית.

לאחר נישואיו שימש ר"מ בישיבת מיר בארצות הברית. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20 פרש והקים את ישיבת "עיון התלמוד". בשנות ה-80 עלה לישראל והקים את ישיבתו בירושלים ברחוב שמואל הנביא ליד בית הכנסת סדיגורא. כעבור זמן בשנת 1995 רכש מבנה במודיעין עילית והעביר לשם את הישיבה. התגורר בסמוך לישיבה במודיעין עילית.

בשנת תשס"ב (2002) חדלה פעילות הישיבה ובמקביל הוקמה בבניין הישיבה ישיבת "כנסת יצחק", והרב ברמן מסר בה שיעורים כלליים.

סגנון לימודו הושפע משיטת רבי חיים מבריסק. היה ייחודי בסגנון לימודו, שיעוריו נדפסו בסדרת ספרי "שיעורי עיון התלמוד" בהוצאת מישור.

נפטר בג' באייר תשס"ה, 12 באפריל 2005, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

==תלמידיו==
מתלמידיו: הרב ירוחם אולשין, מראשי ישיבת לייקווד, הרב משה וולפין, והרב ישראל אליהו וינטרוב.

==משפחתו==
לרב אבא מרדכי ואיטקה ברמן היו שש בנות:
* רבקה, נישאה לרב שלום רוזנגרטן ראש ישיבת אוהל תורה במונסי
* חנה רחל, נישאה לרב מרדכי אלטוסקי, מראשי ישיבת תורה אור בירושלים (נכדו של הרב חיים פינחס שיינברג)
* גיטי, נישאה לרב אברהם אורנשטיין ראש כולל אבי עזרי בירושלים
* בשי מרים, סגנית מנהלת בית יעקב הדר, נישאה לרב משה טברסקי (בנו של הרב יצחק טברסקי) ראש ישיבת תורת משה בירושלים. בעלה נרצח בטבח בבית הכנסת בשכונת הר נוף בירושלים ב-18 בנובמבר 2014.
* אסתר, נישאה לרב אליהו פלדמן, רב ומו"צ בירושלים, מחבר הספר "אגור באהליך" על הלכות מזוזה (בן הרב אהרן פלדמן)
* טייבי, נישאה לרב חיים עוזר קיגן, של ר"מ בבית המדרש ומתיבתא דבאלטימור (בן הרב ישראל מאיר קיגן, ראש ישיבה בדנוור, קולורדו)

==ספריו==
* עיון התלמוד - על מסכתות בבא קמא, בבא מציעא, בבא בתרא, גיטין, נדרים, יבמות, כתובות, סדר קדשים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישיבת מיר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
קטגוריה:יהודים שהוצלו בשואה על ידי חסידי אומות עולם
עבאס קאסים איבן פירנאס

עבאס איבן פירנאס (810–887 לספירה) או בשמו המלא עבאס אבו אל-קאסים איבן פירנאס איבן ווירדס אל-תאקוריני (בערבית: عباس بن فرناس) היה ממציא, מהנדס, פיזיקאי, משורר, מוזיקאי ואיש אשכולות מוסלמי אנדלוסי.

נולד באל-אנדלוס, כיום רונדה, ספרד וחי בחליפות קורדובה. ידוע בשל ניסויו המוקדמים בתחום התעופה. על פי ההיסטוריון המרוקאי אחמד מוחמד אל-מקארי (מהמאה ה-17), ניסה איבן פירנאס לעוף באמצעות כנפיים שבנה ונוצות בהן כיסה את עצמו, בדומה לציפורים; אל-מקארי טען כי מעדויות הצופים, פירנאס עף מרחק מסוים, אך לבסוף נפל וגבו נפגע.

על שמו נקרא מכתש הפגיעה "איבן פירנאס" על הירח.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:ממציאים
קטגוריה:ילידי 810
קטגוריה:נפטרים ב-887
M50

M50 (מ-Messier 50, או NGC 2323) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים חד-קרן הנמצא במרחק של כ-3,200 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-200 כוכבים.

== היסטוריה ==
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-5 באפריל 1772 בעת שצפה בשביט ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים די בהירים מעל למותן הימני של החד-קרן, סמוך לכוכב θ בכלב גדול". ייתכן שהצביר נצפה עוד ב-1711 על ידי ג'ובאני דומניקו קאסיני אך אין ודאות בכך. בשנת 1826 צפה ג'ון הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה ודחוס של כוכבים עם בהירות בדרגות 10-15".

לצביר דרגת בהירות נראית 5.9 כך שניתן לראותו באמצעות משקפת ואף להבחין ב-5-10 כוכבים בהירים יחסית, ביניהם ענק אדום, ענק כתום וענק צהוב, שלבהיר מביניהם דרגת בהירות 7.8, וכן מספר כוכבי הסדרה הראשית מסוגים ספקטרלים A ו-B. טלסקופ חובבים יאפשר להבחין בעשרות כוכבים. מיקומו של הצביר הוא כ-4.2 מעלות מצפון-צפון-מזרח לכוכב θ (תטא) בכלב גדול ובערך באמצעו של הקו המחבר את הכוכבים α בחד-קרן ו-β בחד-קרן.

== מאפייני הצביר ==
מרחקו של M50 ממערכת השמש מוערך בכ-3,200 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-15-20 דקות קשת - בין חצי לשליש מקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-20 שנות אור, אך מרבית הכוכבים מרוכזים במחצית הקוטר. הצביר כולל כ-200 כוכבים, רובם מסוגים ספקטרלים B ו-A וכן יש בו מעט ענקים כך שגילו מוערך בכ-80 מיליון שנים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://messier.seds.org/m/m050.html M50] בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

50
50
קטגוריה:קבוצת הכוכבים חד-קרן
מסעוד חי רקח

רבי מסעוד חי רקח (ה'ת"נ, 1690 - י' באב ה'תקכ"ח, 1768) נולד באיזמיר לר' אהרון רקח, לאחר מכן עלה לארץ ישראל, משם יצא כשד"ר לטריפולי וכיהן כרב המקום. נודע בשל ספרו על הרמב"ם מעשה רקח.

==תולדות חייו==
בצעירותו למד תורה אצל רבני איזמיר, רבי חיים אבולעפיה (השני) ורבי יצחק כהן רפפורט. עלה לארץ ישראל, ובשנת תק"ט (1749) יצא כשד"ר לצפון אפריקה. בגמר שליחותו התיישב בטריפולי שבלוב. עם הגיעו לטריפולי (1749), הבחינו בני הקהילה בגדולתו בתורה וביקשו ממנו להישאר ולהשתקע בטריפולי. הוא הסכים ונתמנה לאב בית הדין כשעימו משמשים כדיינים ר' דוד טייאר ור' בנימין ואתורי.
המהפכה שחולל ר' מסעוד הייתה גדולה ועמוקה. יהודי לוב, לאחר תקופה ארוכה של סבל, רדיפות והתמעטות האוכלוסייה שהתפזרה לכל עבר, היו זקוקים לדמות רוחנית שתכוון ותדריך אותם. משם הוא השפיע על כל יהודי לוב.

נפטר בטריפולי ביום י' באב תקכ"ח (1768). הותיר חידושים על הש"ס, ביאורים על חמש מגילות ודרושים בכתב יד. חלק מכתביו אבדו במשך הזמן. בטרם הגיע לטריפולי, ניהל ר' מסעוד קשרים עם קהילות ונציה וליוורנו ואף ביקר בהן. 
על השבחים שקיבל בביקוריו בוונציה וליוורנו כותב נינו ר' אברהם חיים אדאדי:
"ונורא הוא על כל סביביו, מגלגולי יישוביו, כי משם דרך ובא לו לעיר ויניציאה ושם ארי נעשה שואל להרב בעל אורח לצדיק י"ד סי"ז ומשם הלך לעי"ה ליוורנו וחתם שם עם חכמי העיר בהרדב"ז ח"כ ובספר פחד יצחק במדבר בערבה... "

==ספריו==
# מעשה רקח - על משנה תורה לרמב"ם, ד' חלקים
# דברי הברייתא - ספרי דרוש, פירוש על חמש מגילות
# חידושי השם - על התלמוד

== ספרו "מעשה רקח" ==
ספר מעשה רקח

הרב רקח חיבר פירוש על היד החזקה לרמב"ם בשם "מעשה רקח". בתחילת הספר העתיק פירושים על הרמב"ם ממספר ראשונים ובראשם ר' אברהם בן הרמב"ם. ספר מעשה רקח נחשב לאחד מספרי היסוד של הפירושים למשנה תורה, הן בזכות ברור הגרסה המדויקת של הרמב"ם (על ידי השוואת שבעה נוסחים שונים של הספר) והן בזכות פירושי הרב רקח עצמו. במשך עשרות שנים בספר הייתה הגרסה המודפסת היחידה של כתבי ר' אברהם בן הרמב"ם, דבר שנתן חשיבות גדולה לספר.

החבור הוא בן ארבעה כרכים כשרק חלק א' יצא בחיי המחבר בדפוס ונציה בשנים 1742–1743, חלקים ב' וג' הודפסו בשנים 1862–1863 בדפוס ליוורנו. חלק ד' הודפס רק בשנת 1964 בירושלים על ידי הרב שמואל עקיבא שלזינגר. חידושי הרב רקח מגיעים עד לאמצע ספר קנין ומשם ואילך יש חידושים של חתנו ר' נתן אדאדי מחבר הספר נתן מאורות.

==מצאצאיו ותלמידיו==
ר' יעקב רקח (בן נינו), ר' נתן אדאדי (חתנו), ר' אברהם כלפון, ר' שלום פלוס, ר' דוד טייאר, ר' משה לחמייש ור' בנימין ואתורי.

==קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [http://www.or-shalom.org.il/article.asp?article_main_id=1&article_sub_topic_id=354&article_id=404&article_topic_id=60&article_topic_name=%EE%F0%E4%E9%E2%E9%20%E4%F7%E4%E9%EC%E4%20%E5%F8%E1%F0%E9%E4&article_sub_topic_name=%F8%E1%F0%E9%ED%20%E5%EB%EC%E9%20%F7%E5%E3%F9 ר' מסעוד חי רקח] באתר מרכז אור שלום למורשת יהדות לוב
* [http://www.haravpinto.com/article.php?id=150 ר' מסעוד חי רוקח] באתר "שובה ישראל"
* [http://www.hebrewbooks.org/rambam.aspx?rid=458&bid=232&hilite= בבילוגרפיה], באתר היברו בוקס פרויקט פרידברג
* 
* 

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:רבנים לובים
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:נושאי כלים של רמב"ם
קטגוריה:יהודים לובים
מסעוד
קטגוריה:טריפולי: רבנים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1690
קטגוריה:נפטרים ב-1768
ישיבת רשב"י

ישיבת רשב"י (שמה המקורי: ישיבת רבי שמעון בר יוחאי וישיבת מירון) היא ישיבה שפעלה בבני ברק וכיום משמשת ככולל אברכים. מייסדה וראשה היה הרב משה ברגמן וכיום עומד בראשה בנו זקן מועצת גדולי התורה הרב מאיר צבי ברגמן.
רבי משה ברגמן ראש ישיבת רשב"י

==היסטוריה==
הרב משה ברגמן הקים והיה ראש הישיבה הראשון של ישיבת בני עקיבא במירון, בסמוך לקברו של רבי שמעון בר יוחאי. מודעה של ישיבת מירון בעיתון [[הצופה, על שיעורו של הרב ברגמן ביום ראש השנה תש"כ לפני התקיעות]] לאחר שלוש עשרה שנים עבר לבני ברק, והקים שם ישיבה באותו השם. הוא רכש לצורך כך קומה בבניין מגורים בשכונת זיכרון מאיר, וכעבור שנים רכשה הישיבה את כל המבנה. בשנים הראשונות לפעילותה בבני ברק נקראה "ישיבת רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו", וכעבור זמן קוצר שמה ל"ישיבת רשב"י".

הרב שך, שהיה מחותנו של הרב משה ברגמן, יזם הקמת כולל אברכים במבנה הישיבה - "כולל רשב"י". בתחילה הוא הביא למקום עשרה אברכים מהכולל של ישיבת פוניבז', שילמדו בו בשעות אחר הצהריים, ועם הזמן למדו בו אברכים רבים במסלול מלא. במשך מספר שנים דאג הרב שך להחזקה הכלכלית של המקום. בתחילת שנות ה-70 העביר הרב שך את ניהול הישיבה לידי חתנו, הרב מאיר צבי ברגמן, בנו של מייסד הישיבה, ומאז הוא עומד בראשה. כיום פועל במקום כולל האברכים. בין לומדיו בעבר נמנה הרב מרדכי גרוס.

ישיבת רשב"י כיום, היא בעלת אופי ליטאי ואין לה זיקה ללימודי קבלה. כדי למנוע טעות באפיון הישיבה היו רבנים, בהם הרב יצחק הוטנר, שיעצו לרב מאיר צבי ברגמן לשנות את השם, אולם הוא העדיף לשמור על השם שקבע אביו. כמו כן, נשמרים בה באדיקות מנהגי הישיבה במירון שהנהיג בה מייסד הישיבה, ובהם שירה בצוותא של הזמר הקבלי בר יוחאי קודם תפילת ערבית בליל שבת, לאחריו הזמר 'אמר רבי עקיבא', ובשבת בבוקר מסיימים כל המתפללים בצוותא את ספר התהלים. שלא כנהוג בבתי הכנסת הליטאיים, הונהגה בישיבה סעודה שלישית מדי שבת בצוותא, וראש הישיבה אומר בה מאמר באגדה לפי סדר פרשת השבוע. מדי שנה בל"ג בעומר נערכת בישיבה הילולה לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי הכוללת הדלקת מדורה ושירי ל"ג בעומר, ונערכת סעודה בליל ז' באדר.

לאחר פטירת נשיא הישיבה הרב שך, נדב לזכרו מיליונר אירופי סכום גדול לפיתוח הישיבה, ובמסגרת התוכנית נהרס מבנה הישיבה הישן עד היסוד, ונבנה במקומו מבנה מרהיב ובו ארון קודש מפואר תוכנן כחיקוי לארון הקדש האיטלקי המוזהב של ישיבת פוניבז'. בשלט שבשער הישיבה נכתב: "ישיבת רשב"י בני ברק – ישיבתו של רבינו הגדול בעל אבי עזרי זיע"א".

ליד הישיבה קיים מכון להוצאת ספרים, והוא מתמקד בהוצאתם לאור של השיעורים שנאמרים בישיבה, וכן בהוצאת שיעורי נשיא הישיבה הרב שך ושיחות מוסר שהשמיע גם שלא במסגרת הישיבה.

== בוגרים בולטים ==
* הרב ציון בוארון חבר בית הדין הגדול.
* הרב מרדכי גרוס רב ואב"ד חניכי הישיבות.

== קישורים חיצוניים ==
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כוללי אברכים
רשב"י
רשב"י
קטגוריה:רבי שמעון בר יוחאי
קטגוריה:הרב שך
לילך אסולין

לילך אסולין (נולדה ב-13 בינואר 1972) היא שופטת כדורגל ישראלית בינלאומית. ב-28 באפריל 2012 הייתה לאישה הראשונה שניהלה משחק בליגת העל הישראלית כשופטת.

==ביוגרפיה==
אסולין נולדה למשפחה חובבת כדורגל. אמה מרגלית ואביה הוא שופט הכדורגל יעקב אסולין. גם אחיה הצעיר, אוהד, הוא שופט כדורגל, ושני אחים נוספים, נמרוד ותומר, משמשים כמאמנים במחלקות נוער ובקבוצות בוגרים בליגות הנמוכות.

אחרי שעברה קורס שופטים, החלה אסולין את דרכה כשופטת קו במשחקי ילדים ונוער כבר בגיל 16 במחוז צפון. בשנת 1989 הוחלט לקדם אותה לשפוט במשחקי בוגרים בליגות הנמוכות.

ב-1998 הכיר גם איגוד השופטים העולמי ביכולתה ואסולין זכתה לתג שופטת פיפ"א שמאפשר לה לשפוט במשחקים רשמיים בחו"ל. משחק הבכורה שלה היה באותה שנה במשחק בין נבחרת הנשים של בולגריה למקבילתה היוונית.

בשנת 2002 החליטה אסולין לפרוש משיפוט והתמסרה לחיי המשפחה. חמש שנים מאוחר יותר ואחרי שהתגרשה, חזרה לשפוט. היא קיבלה בחזרה את תג השיפוט הבינלאומי ואף זכתה לציון גבוה ולשבחים לאחר שניהלה משחק בין ארמניה לבוסניה-הרצגובינה.

בשנת 2009 שפטה משחק במסגרת גביע המדינה לבוגרים בין מכבי חיפה לבני יהודה. בסוף חודש אפריל 2012 שפטה לראשונה משחק בליגת העל בישראל; אסולין שובצה למשחק בין האלופה עירוני קריית שמונה לבין מ.ס. אשדוד במסגרת משחקי הפלייאוף העליון. שבועיים מאוחר יותר ניהלה את משחקה השני בליגת העל, בין הפועל פתח תקווה להפועל ראשון לציון.

ביולי 2015 נבחרה אסולין לשמש כשופטת רביעית באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בישראל.

ב-11 בנובמבר 2019 שפטה בתוכנית גולסטאריות בעונה השנייה.

אסולין מתגוררת בקריית ביאליק. בעלת תואר ראשון בחינוך גופני. עובדת במקביל לשיפוט גם כמורה לנהיגה על משאית ואוטובוס וגם כבוחנת נהיגה (טסטרית) בחיפה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://football.org.il/Association/Referees/Pages/RefereeDetails.aspx?REFEREE_ID=42259 דף שופטת], באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [http://football.org.il/Archive/Articles/Pages/ReffereeJune15_2008.aspx ריאיון עם לילך אסולין], באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שופטי כדורגל ישראלים
קטגוריה:שופטות כדורגל ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
בן דודי ויני

בן דודי ויני (באנגלית: My Cousin Vinny) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1992. הסרט נכתב והופק על ידי דל לאונר, בוים על ידי ג'ונתן לין ומככבים בו ג'ו פשי, ראלף מאצ'יו, מריסה טומיי ופרד גווין. עבור גווין היה זה הסרט האחרון לפני שמת מסרטן הלבלב ב-2 ביולי 1993.

הסרט עוסק בשני צעירים תושבי ניו יורק הנעצרים בחשד לרצח שלא ביצעו. הם שוכרים את עורך הדין הכושל ויני שעושה את כל הטעויות האפשריות אך מצליח לזכות את השניים בסופו של דבר. פשי וטומיי זכו לשבחים על הופעתם בסרט, טומיי אף זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1993.

==תקציר העלילה==
בזמן טיול שעורכים שני חברים, מחליטים ביל גמביני (בגילומו של ראלף מאצ'יו) וסטן רותנסטיין (מיטשל וויטפילד) לעצור בחנות נוחות באחת מתחנות הדלק באזור. אחרי שהם עוזבים את החנות נורה ונהרג המוכר ועל פי ראיות של עדים נעצרים השניים בחשד לרצח. אמו של ביל מספרת לו בשיחת טלפון מבית המעצר כי יש במשפחה עורך דין, וינסנט (ויני) גמביני ושלחת אותו מיד לייצג את השניים בבית המשפט. גמביני מגיע עם ארוסתו מונה ליסה ויטו (מריסה טומיי) כדי להיפגש עם השניים. אט אט הם מגלים שהוא עורך דין מתחיל שבשש השנים האחרונות לא הצליח לעבור את מבחן ההסמכה של לשכת עורכי הדין, ומשפטם עומד להיות התיק הראשון שלו.

המשפט מתחיל באופן לא מבטיח לגבי ביל גמביני ורותנסטיין, ועו"ד גמביני מואשם בביזיון בית המשפט בעקבות בגדיו, התנהגותו והבורות שהוא מפגין בסדרי הדין הפלילי. השניים מתחילים לאבד את סבלנותם ושוקלים לפטרו. עם זאת, כאשר מתחילה חקירת העדים מתגלה שוויני הוא עו"ד נבון ושנון, שמצליח בחקירותיו הנגדיות לחלץ מהעדים את העובדות האמיתיות. בהמשך המשפט מונה ליסה ויטו, שהיא מכונאית רכב מומחית, תורמת את חלקה ומפריכה את עדותו של מומחה הרכב של התביעה, שטען שסימני צמיגים ליד זירת הפשע מוכיחים את אשמתם של סטן וביל.

לבסוף, בעקבות רעיון של ויני, מוצא שריף העיירה את הרוצחים האמיתיים וכתב האישום מבוטל.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|ג'ו פשי
|וינסנט גמביני
|
|-
|ראלף מאצ'יו
|בילי גמביני
|
|-
|מריסה טומיי
|מונה ליסה ויטו
|
|-
|מיטשל וויטפילד
|סטן רותנסטיין
|
|}

==ביקורות==
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 85% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 39 ביקורות. עם תקציב זעום יחסית של 11 מיליון דולר בלבד הצליח הסרט לגרוף כמעט 65 מיליון בעקבות הצלחתו.
מריסה טומיי זכתה בפרס אוסקר כשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט. ההצלחה הייתה כל כך גדולה עד שהתסריטאי דל לאונר החליט לכתוב סרט המשך על מעלליו של עורך הדין הכושל, ג'ו פשי הסכים לקחת חלק בסרט ההמשך, אך טומיי לא הייתה מוכנה בשום אופן.
בשנת 2008 דירג המגזין ABA את הסרט במקום השלישי ברשימת 25 הסרטים המשפטיים הטובים ביותר ושנתיים מאוחר יותר נבחר פשי במקום ה-12 ברשימת 25 עורכי הדין הבדיוניים הטובים בכל הזמנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי בית משפט אמריקאיים
אל-קובייבה

צילום אוויר של אל-קובייבה והכנסייה בשנת 1933
אֶל־קֻבֵּיבֶּה (ערבית القبيبة) הוא כפר ברשות הפלסטינית, השוכן בשטח B כשני קילומטרים מצפון להר אדר. משמעות שמו של הכפר הוא "הכיפה הקטנה". בשנת 2010 התגוררו באל־קובייבה 3,321 תושבים. 

בכפר שוכנת כנסיית אל־קובייבה הפרנציסקנית המנוהלת על ידי משמורת ארץ הקודש ואשר מנציחה את התגלות ישו לשניים מתלמידיו בדרך לאמאוס, מיד לאחר שנצלב. כחצי קילומטר ממערב לכנסייה, בלב כיפה מיוערת, שוכנת אכסניה פרנציסקנית.
==לקריאה נוספת==
מרדכי בר-און, בן המאה שעברה, ירושלים : הוצאת כרמל, 2011, עמ' 31-28.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:נפת אל-קודס
נדיפות (כימיה)

טבלת לחצי אדים של מספר נוזלים
בכימיה ובפיזיקה, נדיפות היא מונח המכמת את נטייתו של חומר כלשהו להתאדות. נדיפותו של חומר קשורה באופן ישיר ללחץ האדים של אותו חומר; בטמפרטורה נתונה, חומר בעל לחץ אדים גבוה יותר יתאייד מהר יותר מאשר חומר בעל לחץ אדים נמוך יותר.

במונח נעשה שימוש בעיקר בהקשר של נוזלים, אך הוא יכול גם לשמש לתיאור תהליך ההמראה של חומרים בעלי מאפיינים של מוצקים, כמו למשל קרח יבש (פחמן דו-חמצני מוצק) ואמוניום כלוריד, אשר יכולים להפוך ישירות ממצב מוצק למצב גזי מבלי להפוך קודם לנוזל.

== קשרים בין לחץ אדים, טמפרטורה, ונקודת רתיחה ==

לחץ האדים של חומר הוא הלחץ שבו הפאזה הגזית שלו היא בשיווי משקל עם הפאזות המעובות הסמוכות שלו (נוזל ומוצק). זהו מדד לנטייתן של מולקולות ואטומים לברוח מנוזל או ממוצק. נקודת הרתיחה של נוזל בלחץ אטמוספירי היא אותה הטמפרטורה שבה לחץ האדים שלו משתווה ללחץ האטמוספירי שמסביבו והיא לעיתים מכונה נקודת הרתיחה הנורמלית.

ככל שלחץ האדים של נוזל גבוה יותר בטמפרטורה נתונה כך נדיפותו גבוהה יותר ונמוכה יותר נקודת הרתיחה שלו. טבלת לחצי האדים (משמאל) מציגה את תלות לחץ האדים בטמפרטורה של מגוון נוזלים.

לדוגמה, עבור כל טמפרטורה נתונה, למתיל כלוריד יש את לחץ האדים הגבוה ביותר בין הנוזלים בטבלה. יש לו גם את נקודת הרתיחה הנמוכה ביותר (24.2- °C), שהיא הנקודה שבה לחץ האדים של מתיל כלוריד (הקו הכחול) חותך את קו הלחץ האופקי של אטמוספירה אחת של לחץ מוחלט.

== ראו גם ==
* משוואת קלאוזיוס-קלפרון
* זיקוק
* לחץ חלקי
* חוק ראול

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
המפלצות שלי

המפלצות שלי (באנגלית: Me and My Monsters) היא סדרת קומדיה עם בובות ושחקנים.

==תקציר העלילה==
משפחת קרלסון חוזרת מאנגליה, ואדי, הילד של המשפחה מגלה שיש להם מרתף ושם יש מפלצות, והם נהפכים להיות חברים. המפלצות עושות להם הרבה צרות, אבא של אדי, אמא של אדי ואנג'לה, אחות של אדי, שונאים את המפלצות אך במהלך הסדרה מתחילים להסתדר אחד עם השניים.

==דיבוב עברי==
*אדי (שי אוטולונגי): הילד של המשפחה, מגלה שיש למשפחה מרתף ושם יש מפלצות.
*האגיס (אלדד פריבס): מפלצת אדומה, בגובה למעלה מ-3 מטר. תמיד מפליץ.
*פינד (יואב בר לב): מפלצת ירוקה, בעלת 4 עיניים בולטות, בכל צד עין, ומאחורה עוד 4 עיניים, בסך הכול 10 עיניים.
*נורמן (גיא רושיניאק): מפלצת סגולה, לא מבינים מה היא אומרת, רק פינד מבין.
*אנג'לה (מאיה מיטלפונקט): אחותו של אדי, שונאת את המפלצות.
*קייט (ענת ניב): אמו של אדי, חצי מחבבת את המפלצות, חצי שונאת אותם.
*ניק (גלעד קלטר): אבא של אדי, שונא את המפלצות, מנסה להוציא את המפלצות מהבית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בכיכובן של בובות
אליפות אירופה בכדורגל נשים 1997

אליפות אירופה בכדורגל נשים 1997, הידועה גם בשם יורו הנשים 1997, היא אליפות אירופה בכדורגל נשים השביעית שארגנה אופ"א. הטורניר נערך בנורווגיה ובשוודיה מ-29 ביוני עד ה-12 ביולי 1997. אף על פי שנבחרו כמארחות, לא העפילו נורווגיה ושוודיה באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצו להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בספטמבר 1995.

במשחק הגמר נפגשו גרמניה (בפעם הרביעית בתולדותיה) ואיטליה - בהופעה שנייה בגמר. בסיום המשחק, ניצחה גרמניה 0-2 משערים של סנדרה מינרט ובירגיט פרינץ, וזכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות והרביעית בסך הכל. קרולינה מוראצ'ה, שהובילה את האיטלקיות עד לגמר הטורניר, סיימה כמלכת השערים (5 כיבושים) וכשחקנית המצטיינת של הטורניר.

==אצטדיונים==
חמישה אצטדיונים, בחמש ערים שונות (שלוש בנורווגיה ושתיים בשוודיה), נבחרו לארח את משחקי אליפות אירופה. משחק הפתיחה של הטורניר נערך באצטדיון טינגוואלה שבשוודיה, ומשך כ-3,829 צופים בלבד. אצטדיונים אלו ארחו בסך הכל 15 משחקים במסגרת הטורניר, כשהמשחק בין גרמניה לנורווגיה במהלך שלב הבתים מושך מספר שיא של צופים - 7,666. שני חצאי הגמר נערכו באצטדיונים של לילסטרום וקרלסטאד ומשחק הגמר נערך באצטדיון אולבאל שבאוסלו, אל מול קהל של 2,221 איש.

{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
! אוסלו
! לילסטרום
! קרלסטאד
! מוס
! קרלסקוגה
|-
| אצטדיון אולבאל
| אצטדיון ארסאן
| אצטדיון טינגוואלה
| אצטדיון מלוס
| אצטדיון נובל
|-
| תכולה: 25,572
| תכולה: 12,250
| תכולה: 10,000
| תכולה: 10,000
| תכולה: -
|-
 170px

|
|}

==שלב הבתים==
===בית א'===

===בית ב'===

==שלב הנוק-אאוט==

===חצי הגמר===

===הגמר===

==כובשות השערים==
4 שערים
* 20px קרולינה מוראצ'ה (איטליה)
* 20px מריאן פטרסן (נורווגיה)
* 20px אנג'ליקה רוהאס (צרפת)
3 שערים
* 20px אנג'לס פארג'ו (ספרד)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.uefa.com/womenseuro/history/season=1997/index.html האתר הרשמי של אליפות אירופה 1997]

קטגוריה:אליפויות אירופה בכדורגל נשים
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1997
קטגוריה:תחרויות כדורגל בשוודיה
קטגוריה:תחרויות כדורגל בנורווגיה
קטגוריה:נורווגיה: כדורגל
קטגוריה:יחסי נורווגיה–שוודיה
קטגוריה:אוסלו: ספורט
קטגוריה:אוסלו: היסטוריה
הפרח לפרפר

הבית הראשון מהשיר "הפרח לפרפר", בגן ביאליק שבשכונת [[בית הכרם בירושלים]]
הפרח לפרפר הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ב 1922.

השיר הולחן על ידי פואה גרינשפון, ועל ידי נחום נרדי, שלחנו הנפוץ זכה לביצועים רבים.

נושא השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר, המכונה "פרח חי". אל יחסי הגומלין בטבע, יצק המשורר את "דברי" הפרח, הקורא לפרפר לנהל עמו יחסי אחווה, מזמין אותו לשתות את הצוף שלו: "וּמִכּוֹסִי טַל שְׁתֵה", ולהשתמש בו ליצירת "מְעִיל, כְּתֹנֶת פַּסִּים" צבעוני חדש. ביאליק חיבר את השיר הפרפר לפרח, כהמשכו, ושני השירים הובאו יחדיו בקובצי שירה לילדים.

==מילות השיר==

==קישורים חיצוניים==

* נגה אשד עם קהל שרים את [http://www.youtube.com/watch?v=M68UaOGAfZM הפרח לפרפר], באתר youtube
* 
* [http://www.gil-sadeh.com/CatalogCategory.aspx?CatID=20 מיצג של השיר], בשדרות ח"ן (רחובות), באתר gil-sade
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1922
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ילדים
קטגוריה:שירים על פרחים
קטגוריה:שירים על פרפרים
הפרפר לפרח

הפרפר לפרח הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק. פורסם לראשונה בשנת תרפ"ה 1925.

השיר הולחן על ידי יואל ולבה, ועל ידי נחום נרדי.

השיר חובר כהמשך לשירו של המשורר הפרח לפרפר; כמוהו, מתאר השיר הוא יפי הטבע ויחסי הגומלין בין יצורים: פרח ופרפר. לדבריו ולהזמנתו של הפרח, עונה הפרפר בשיר במילות נימוסין וידידות; הוא מסכים "לשתות מכוסו" את הצוף, ומודיע כי ימשיך במעופו בנוף ההר והגיא, ויחזור אליו בערב עם ברכתם.

==מילות השיר==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gil-sadeh.com/CatalogCategory.aspx?CatID=20 מיצג של השיר], בשדרות ח"ן (רחובות), באתר gil-sade
* [https://web.archive.org/web/20160303184716/http://jnul.huji.ac.il/dl/books/djvu/1298117/index.djvu?djvuopts&thumbnails=yes&zoom=page&page=22 הפרפר לפרח], בספר "שירים ופזמונות לילדים", הוצאת דביר, 1933, במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1925
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ילדים
קטגוריה:שירים על פרחים
קטגוריה:שירים על פרפרים
היא יושבה לחלון

"הִיא יוֹשְׁבָה לַחַלּוֹן" הוא שיר אהבה של המשורר חיים נחמן ביאליק. השיר נדפס בשבועון של ההסתדרות הציונית, "העולם", ב-1 בספטמבר 1910, והוא השמיני בסדרת שירי עם שפרסם ביאליק בכתב העת.

== תוכן השיר ==
אדן החלון.]]
השיר מתאר את רגשותיו של האני השר ל"רחל", אישה עימה הוא מקיים קשרי רעות ואהבה הדדיים: "רָחֵלָה לִי הִיא
וְאָנֹכִי לְרָחֵל". הוא מספר כי התנהגותה שנויה במחלוקת בציבור, ועל כן הוא פונה אליו, יחד עם שאר ממועני השיר וסותר את דבריהם: "בְּעֵינֵיכֶם הִיא פְרוּצָה וּבְעֵינַי הִיא בָרָה", ומביע את תלונתו על שפיטתן של הבריות: "וְהוֹלְכוֹת הֵן רָכִיל".

הוא מתאר את געגועיו המתמידים אל מושא אהבתו רחל: הוא רואה אותה, במציאות ובדמיונו, יושבת על אדן החלון ומסרקת את שיערה, הוא מתגעגע אליה מבוקר עד ליל, וחסרונה אך מספר שעות מעכיר מאוד את רוחו. באהבתו חסרת הפניות הוא מכנה אותה בכינויים מנוגדים ליחס הציבור; לדעתו רחל היא "בָרָה" - נקיה מכל רבב, וטהורה - "הַנְּשָׁמָה", ולשמה מתווספת בפיו האות ה"א, לציון אהבתו. כוליות אהבתו מופעלת מול כוליות הטבע, כאשר הוא מזכיר את אהובתו לפני שיבולים וגבעולים בשדה; פרט המלמד כי תקופת השיר היא בתחילת הקיץ.

על פי החוקרים זיוה שמיר ואליהו הכהן השיר הוא עיבוד לעברית של שיר אידי עממי.

אבנר הולצמן מדגיש את ייחודו של שיר עם זה, לעומת מקורות עממיים; בעוד שבשירים האחרים נעלמת הנערה לבלי שוב, מתלבט הגבר הכותב את השיר בתהיות וייסורים לגבי עתיד היחסים ביניהם. יש כאן סיטואציה ייחודית של מחזר נלהב שנאלץ להתמודד עם הלשונות הרעות של הסביבה, עם ספקנותו שלו ועם חמקנותה של הנערה.

==מילות השיר==

== עיבודים מוזיקליים ==
לשיר לחן שנכתב על ידי דרורה חבקין ובוצע על ידי ליאור ייני ב-1969 (עיבוד מוזיקלי: בני נגרי). לחן ידוע שחובר לשיר על ידי מיקי גבריאלוב, יצא לאור בתקליטו של אריק איינשטיין, "חמוש במשקפיים" ב-1980, ובתקליטו של גבריאלוב "זה היה סיפור של חורף" מ-1990. מאוחר יותר בוצע השיר גם על ידי מוש בן-ארי ואיגי דיין.

==קישורים חיצוניים ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=468QetRw0LE היא יושבה לחלון (לחן מיקי גבריאלוב)] בביצוע [https://www.youtube.com/user/MaorationMusic Maoration], וידאו קליפ השיר באתר YouTube
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1910
קטגוריה:שירי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דרורה חבקין
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מיקי גבריאלוב
קטגוריה:שירי אהבה בעברית
קטגוריה:נשים בשירה
הביצה שהתחפשה

הביצה שהתחפשה, [[גן סיפור, חולון]]
עלון פרסומי להצגת ילדים המבוססת על הסיפור "הביצה שהתחפשה"

הַבֵּיצָה שֶׁהִתְחַפְּשָׂה הוא ספר ילדים ישראלי מפורסם שכתב ואייר דן פגיס, וראה אור בשנת תשל"ג-1973 בהוצאת עם עובד. זהו ספר הילדים היחידי שחיבר פגיס, שהיה משורר וחוקר ספרות נודע. הספר הפך לאחד מהספרים הקלאסיים בספרות הילדים בישראל ונמצא ברשימת ספרי הליבה שפרסם משרד החינוך לכיתות א–ב. הספר כתוב בכתב היד של פגיס, ומוקדש לשני ילדיו.

==תקציר העלילה==
הסיפור, הפותח במילים , הוא משל המציג את סיפורה של ביצה שאינה מרוצה מעצמה. היא מתגלגלת בעולם (פוגשת כדור פינג פונג ובלון), מתהפכת, מתלבטת ומתחפשת (לפרח, פטרייה, סל, שעון, ליצן, כד, תפוח ודברים נוספים), עד שלבסוף מוצאת אותה התרנגולת שהטילה אותה ומעניקה לה את החום שחיפשה. מתוך הביצה בוקע אפרוח.

הסיפור, בדומה לסיפור הברווזון המכוער, מלווה את הדמות הראשית בחיפוש זהות חדשה. הביצה אינה מרוצה ממצבה, ומחפשת אפשרות לביצוע מטמורפוזה לדמות אחרת. לאחר ניסיונות רבים, חוזר הגיבור אל ביתו המוכר ומתפתח שם.

מוסר ההשכל של הסיפור הוא ביכולת של האדם להאמין בעצמו ולהתפתח מתוך המצב בו הוא נמצא.

==אזכורים==
בעיר חולון הוצב גן סיפור בו עיצבה האמנית יעל ארצי סדרת פסלים בהשראת הסיפור "הביצה שהתחפשה". הפסלים בדמות הביצה, הבלון, הפרח, הליצן ואמא תרנגולת, עשויים ברזל, נירוסטה ויציקת ברונזה.

על בסיס הסיפור הועלו מחזות, שעת סיפור וכדומה.

==לקריאה נוספת==
*לילי גלזנר, "בעקבות ביצה ותחפושת: קריאה קווירית ביצירתו לילדים של דן פגיס, "הביצה שהתחפשה"", החינוך וסביבו: שנתון סמינר הקיבוצים, ל"ח, 2016, עמ' 322-317. [https://kipnis.levinsky.ac.il/wp-content/uploads/sites/6/2017/09/iyunim-26-2.pdf טקסט מלא]

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*רחלי דויטש וגיל סלוביק, [https://shalem.ac.il/content-channel/ביצה-בורחת-מבשורה-על-הביצה-שהתחפשה-ברא/ ביצה בורחת מבשורה: על הביצה שהתחפשה בראי הפילוסופיה הקיומית], באתר המרכז האקדמי שלם, 19 באוקטובר 2021

===ביצועים===
* , בערוץ הופ! ילדות ישראלית
* , בתוכנית "שבת בבוקר" עם ירדן ודידי, גלי צה"ל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי 1973
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
זיילנדית

זיילנדית (Zeêuws; הולנדית: Zeeuws) היא וריאציה לשונית המדוברת במחוז זיילנד שבדרום-מערב הולנד ובאי חוריי אוברפלאקיי במחוז דרום הולנד. זיילנדית קרובה מאוד להולנדית, אך ישנם הבדלים בהגייה, באוצר המילים ובדקדוק. השפה משתמשת באלפבית לטיני. זיילנדית שייכת למשפחות השפות הגרמאניות מערביות (בדומה להולנדית, אפריקנס, ולימבורגית) ויש המחשיבים אותה כניב פרנקוני תחתי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שפות פרנקוניות תחתיות
קטגוריה:הולנדית
קטגוריה:זיילנד
מגלה את אמריקה

מגלה את אמריקה (באנגלית: Coming to America) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1988 בכיכובו של אדי מרפי. הסרט, שבוים על ידי ג'ון לנדיס, מספר על נסיך אפריקאי מפונק במיוחד ממדינה דמיונית בשם זמונדה שמחליט לטוס לארצות הברית כדי למצוא כלה שתשפוט אותו על פי כישוריו ולא על פי הייחוס המשפחתי שלו.

==תקציר העלילה==
אקים ג'ופר (בגילומו של אדי מרפי) הוא נסיך עשיר ומפונק, יורש העצר של המדינה הבדויה זמונדה. כיאה למעמדו, ג'ופר לא עושה שום דבר לבד ולכל פעולה יש לו משרתים. הם מצחצחים לו את שיניו, רוחצים אותו, משכיבים אותו לישון ואפילו מאכילים אותו. לג'ופר קצת נמאס מהפינוק הזה והקש ששובר את גב הגמל הוא ההחלטה של הוריו כי בהתאם למסורת עליו להינשא בשידוך לאישה שהוכנה לכך מילדותה ומפגישים אותו עם אשתו לעתיד, שמתגלה כטיפשה שמצייתת ללא תנאי לכל פקודותיו המגוחכות ביותר. אקים מודיע שהוא לא רוצה אישה כזאת ומחליט לטוס לארצות הברית כדי להכיר שם אישה אמיתית, כזאת שלא חונכה לציית לכל פקודותיו ותעניק לו אהבה בזכות מי שהוא ולא בזכות ייחוסו המשפחתי.

הוא לוקח איתו את עוזרו האישי וחברו הטוב סמי SEMMI (בגילומו של ארסניו הול) והשניים נוחתים בניו יורק. ג'ופר לא מכיר את המדינה וחושב שהמקום הטוב ביותר למצוא אישה הוא בקווינס (על פי התרגום שלו - מלכות). הם שוכרים דירה מוזנחת בשכונת ג'מייקה וג'ופר מתחיל לעבוד לראשונה בחייו במסעדת המזון המהיר של מקדואל.

אקים מתאהב בבתו של מקדואל שבתחילה מסרבת לצאת איתו לבלות ולומד לחיות את החיים הפשוטים. סמי לא כל כך אוהב את הרעיון ומזעיק את הוריו להגיע מיד לניו יורק ו"להציל" את בנם.

למרות שמקדואל מאושר מהעובדה שבתו תתחתן עם נסיך, היא לעומת זאת זועמת על השקר של אקים ובשלב הזה לא מוכנה לחזור איתו לזמונדה. משפחת ג'ופר חוזרת הביתה כשאקים שבור לב. המלך מבין לליבו של בנו ובניגוד למסורת המשפחה הוא מבטל את האיסור להתחתן עם נשים שלא מזמונדה. הזוג המאוהב משלים והשניים עוברים למדינה האפריקאית ומתחתנים.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|אדי מרפי
|הנסיך אקים ג'ופר
|
|-
|ארסניו הול
|סמי
|משרתו של אקים
|-
|ג'יימס ארל ג'ונס
|המלך ג'אפה ג'ופר
|אביו של אקים
|-
|ג'ון עמוס
|קליאו מקדואל
|
|-
|}

==ביקורות ותגובות==
הסרט קיבל ביקורות חיוביות למדי וזכה לציון של 67% מתוך 36 ביקורות באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes. גם בקופות רשם הסרט הצלחה גדולה ודורג בארצות הברית במקום השלישי מבחינת הכנסות עם 128 מיליון דולר, כשהסרטים "מי הפליל את רוג'ר רביט" ו"איש הגשם" מקדימים אותו. גם ברחבי העולם אהבו את הסרט שהכניס לקופתו עוד $160,600,000 שהיוו 55.6 אחוזים מהכנסותיו.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, האחד בקטגוריית האיפור, למאפר ריק בייקר והשני בקטגוריית עיצוב התלבושות אך לא זכה בסופו של דבר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.movielocationsguide.com/Coming_to_America/filming_locations המקומות בהם צולם הסרט] באתר movielocationsguide 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
סמל קלגרי

סמל קלגרי (באנגלית: Coat of arms of Calgary) הוא סמלה הרשמי של העיר קלגרי, קנדה. הסמל נקבע בשנת 1902, צויר בשחור-לבן עד 1984, אז יזם אחד מחברי המועצה העירונית את צביעתו.

==תיאור הסמל==
הציצה מורכבת משמש הזורחת מעל הרי הרוקי וחומה המסמלת את מיקומה הגאוגרפי של העיר. על המגן מופיע צלב סנט ג'ורג' מכוסה בעלה אדר, סמלה של קנדה ועליו ביזון כסמל להיסטוריה של המקום. החלקה מכילה שני עלי אדר כייצוג של קנדה, דרדר הכותנה (Thistle) כייצוג של סקוטלנד, כרישה כייצוג של ויילס, תלתן לייצוג אירלנד וורד לייצוג אנגליה. התומכים הם סוס ופר המסמלים את הכלכלה בעיר בעבר. המוטו של העיר הוא המילה Onward (מאנגלית: הלאה, קדימה) בין המספרים 1884 אז הוכרה כעיירה ו-1894, אז הוכרה כעיר. מתחת למוטו מוצלבים דגלי קנדה והממלכה המאוחדת.

==ראו גם==
* דגל קלגרי

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.calgary.ca/CA/cmo/Documents/2011-Municipal%20Handbook.pdf סמל קלגרי באתר העירייה (עמוד 7)]

קלגרי
קטגוריה:אלברטה: סמלים
קטגוריה:קלגרי
מועצת המלחמה העליונה (יפן)

מועצת המלחמה העליונה (ביפנית: 軍事参議官会議) נוסדה במהלך התפתחות הממשלה בתקופת מייג'י, המטרה לחזק את סמכותה. מנהיגה הראשון של המועצה היה יאמגאטה אריטומו, בן נחלת צ'ושו, הנחשב לאבי צבא יפן והיה לראש ממשלת יפן. מועצת המלחמה העליונה התבססה על הדגם הגרמני של מטה כללי, בו לראש המטה יש גישה ישירה לקיסר וביכולתו לפעול ללא אישור הממשלה האזרחית.

החל בנובמבר 1937 החליפה ועדת הקישור לממשלה של המטה הכללי הקיסרי את המועצה, על פי פקודתו של הקיסר הירוהיטו. הקיסר התכוון שהוועדה תסייע לקרב בין ראשי המטות של הצבא ושל הצי לבין הממשלה, ותאפשר חלוקת משאבים יעילה יותר. החלטות הוועדה נמסרו בוועידה קיסרית בה נכח הקיסר בארמון הקיסרי של טוקיו.

תכנון מדיניות המלחמה של יפן והתיאום בין זרועות הממשל לצבא נעשה על ידי המועצה העליונה לניהול המלחמה, מעין קבינט מלחמה מצומצם, שהוקם ב-1944. כללה שישה נציגים של הממשלה ושל הצבא והצי היפני, שכונו "ששת הגדולים" - ראש הממשלה, שר החוץ, שר המלחמה, שר הימייה, ראש מטה הצי וראש מטה הצבא. לחלק מדיוני המועצה הצטרף גם הקיסר הירוהיטו ויועצו הקרוב, שומר חותם המלך קואיצ'י קידו. העובדה שארבעה מתוך ששת חברי קבינט המלחמה היו קציני צבא בכירים בשירות פעיל או בעברם הקרוב, מעידה על ההשפעה המכרעת של הצבא היפני על קביעת מדיניותה של יפן החל משנות ה-30, ועל היעדר הבחנה ברורה בין הדרג המדיני-אזרחי לבין הדרג הצבאי בהנהגה היפנית.

==הרכב המועצה==
המועצה הורכבה במעלי התפקידים הבאים:
* קיסר יפן
* ראש ממשלת יפן
* שר החוץ
* שר המלחמה
* שר הימייה
* ראש מטה הצי הקיסרי היפני
* ראש מטה צבא יפן

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. .
</div>

קטגוריה:יפן: פוליטיקה
אילן מורדוף

אילן מורדוף (נולד ב-6 במרץ 1956) הוא מנכ"ל חברת מחשבים וסופר ישראלי.

== ביוגרפיה ==
מורדוף נולד בישראל וגדל ברמת גן. כנער שובב סולק מבתי הספר והצליח לסיים 10 שנות לימוד.
לאחר שחרורו מצה"ל בעקבות פציעה, החל לעבוד בעבודות מזדמנות עד שגילה את עולם המחשבים.
כיום אילן עוסק כמנכ"ל משותף בחברת מחשבים ובשעותיו הפנויות הוא כותב פרוזה.
עד כה פרסם ארבעה רומנים.
בשנת 2008 החליט מורדוף, לערוך לבדו טיול שורשים לאפגניסטן, מקום הולדת הוריו, וכשחזר
נולד ספרו הרביעי "הילדה עם הנעליים האדומות".

== ספריו ==
* "תיק 404" יצא לאור בהוצאת רכגולד ב-1985 ומתאר עלילת ריגול אודות סוכן "מוסד" ישראלי.
* "באין תחבולות" יצא לאור בהוצאת תמוז ב-1991 ומגולל את סיפורו של סוכן "מוסד" ישראלי, שהיה פעיל בשירות בין השנים 1979–1986. בין משימותיו, הנפרשות על פני יבשות וימים, גם מבצעים חשאיים מאחורי קווי האויב ובארצות הגוש הקומוניסטי בעידן שקדם ל"פרסטרויקה" ולנפילת החומה.
* "שירת הסוכן" יצא לאור בהוצאת תמוז ב-1988 ומתאר את עלילותיו של סוכן ה"מוסד" הישראלי ואת הישרדותו במשימותיו המסוכנות, הנפרשות בין איראן החומייניסטית ותאי המחתרת הנאו-נאצית בגרמניה. בתוך כך נפרש סיפור אהבה בינו לבין חברתו הסועדת אותו בעת מחלתו הקשה.
* "הילדה עם הנעליים האדומות" יצא לאור בהוצאת אופיר ב-2009 ומגולל את סיפורה של ילדה הנחטפת מבית הוריה על ידי גנב מכוניות פלסטיני.

==קישורים חיצוניים==
* שולמית אטיאס, [https://web.archive.org/web/20100615132437/http://telavivi.net/?page=articles&id=1576 הישראלי אילן מורדוף ערך טיול שורשים באפגניסטן עם דרכון ישראלי ובהשראתו כתב ספר על חטיפת פעוטות]
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קתרין גרייסון

קתרין גרייסון ו[[מריו לנצה בסרט הזמיר מניו אורלינס]]
קתרין גרייסון (באנגלית: Kathryn Grayson; 9 בפברואר 1922 - 17 בפברואר 2010) הייתה זמרת אופרה (סופרן קולורטורה) ושחקנית קולנוע אמריקאית. הופיעה בעיקר במחזות זמר בהפקת אולפני MGM בשנות הארבעים, בסרטים "Thousands Cheer" ו"הרימו עוגן" לצד ג'ין קלי ופרנק סינטרה ו"ספינת השעשועים" ו"נשקיני קייט" לצד הווארד קיל. בשנות השישים הופיעה במחזות זמר בתיאטרון בהם הפקת "קאמלוט" בברודוויי בין 1962 ל-1964. כמו כן כיכבה בהפקות-קיץ של מספר בתי אופרה בתפקידים הראשיים בלה בוהם, לה טרוויאטה, מאדאם באטרפליי ואורפאוס בשאול.

== תולדות חייה ==
נולדה בשם זלמה קתרין אליזבת הדריק (Zelma Kathryn Elisabeth Hedrick) בצפון קרוליינה. כשקתרין הייתה בת כ-12 עברה המשפחה לסנט לואיס, מיזורי וקתרין החלה ללמוד פיתוח קול בבית האופרה העירוני ובבית האופרה של שיקגו.

ב-1940 גילה אותה סוכן של MGM בפסטיבל מוזיקלי וב-1941 לוהקה לסרט "Andy Hardy's Private Secretary" בו הופיעה במספר אירועים מוזיקליים עם מיקי רוני. שנה לאחר מכן הופיעה בסרטים "The Vanishing Virginian", "Rio Rita" (בתפקיד הראשי, לצד אבוט וקוסטלו) ו-"Seven Sweethearts", כולם עיבודים קולנועיים למחזות זמר.

ב-1943 הופיעה בסרט Thousands Cheer בבימויו של ג'ורג' סידני, סרט שנועד להעלאת המורל של חיילי צבא ארצות הברית, לצד ג'ין קלי ומיקי רוני. בשנתיים לאחר מכן התגייסה לבידור חיילים והופעות בתחנות רדיו צבאיות. ב-1945 חזרה להופיע על הבד בסרט הרימו עוגן גם הוא בבימויו של ג'ורג' סידני, כצלע הנשית לצד פרנק סינטרה וג'ין קלי. כן הופיעה בתפקידי אורח כזמרת בסרטים "שגיונות זיגפלד" ו"עוד תעלה תזרח השמש" (לצד סינטרה וג'ודי גרלנד).

לאור הצלחת סרטים אלה ניסו מנהלי MGM ליצור מסינטרה וגרייסון צמד וליהקו אותם יחדיו לסרטים הכושלים "זה קרה בברוקלין" (1947) ו"The Kissing Bandit" (1948). השילוב בין קולו של סינטרה לקולה האופראי של גרייסון נחשב ללא מוצלח בלשון המעטה.

ב-1949 לוהקה לצד מריו לנצה, שקולו והופעתו התאימו לה יותר, לסרט "נשיקת חצות". ב-1950 הופיעה שוב לצד לנצה בסרט "הזמיר מניו אורלינס". השיר אותו שרה בסרט, Be My Love, היה מועמד לפרס אוסקר. ב-1951 הופיעה בהפקת הסרט "ספינת השעשועים", שהיה שובר קופות, לצד הווארד קיל ואווה גרדנר. באותה שנה הופיעה לצד קיל בסרט "Lovely to Look At", עיבוד לסרטם של פרד אסטר וג'ינג'ר רוג'רס "רוברטה" מ-1935. ב-1953 הופיעה בפעם האחרונה לצידו של קיל בסרט "נשקיני קייט". לאחר מכן פרשה ממשחק בסרטים.

לאחר שפרשה עברה להופיע על הבמות במחזות זמר כ"ספינת השעשועים", "נשקיני קייט" ו"האלמנה העליזה". בין השנים 1962 ל-1964 החליפה את ג'ולי אנדרוז ב"קאמלוט" בברודוויי. במקביל הופיעה בהפקות-קיץ של בתי אופרה. למרות רצונה העז, מעולם לא הוזמנה לשיר במטרופוליטן אופרה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [http://www.nytimes.com/2010/02/19/movies/19grayson.html נקרולוג] בניו יורק טיימס, 18 בפברואר 2010 
* [http://www.virtual-history.com/movie/person/2313/kathryn-grayson תמונות וביבליוגרפיה]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרות סופרן אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זמרות אופרה אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא צ'ירוקי
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:זמרות סופרן
שיר תל-חי

שיר תל-חי הוא שיר מאת זאב ז'בוטינסקי, שנכתב בשנת ה'תרפ"ט (1929). לשיר נכתבו מספר לחנים, אחד המפורסמים מהם הולחן על ידי יוסף כהן-צדק.

נושא השיר הוא מופת הגבורה אשר נתנו לוחמי מאורעות תל-חי ויישוב תל חי מחדש, כמופת להתיישבות היהודית החדשה בארץ ישראל.

==מילות השיר==

==תכנים ואמירות==
"שיר תל-חי" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות של התנועה הציונית, כאשר היישוב תל חי, שעליו נאבקו יוסף טרומפלדור, שאותו הכיר מקרוב העריץ ז'בוטינסקי, וחבריו במאורעות תל-חי, וחזר ויושב בשנית על ידי קבוצת פועלים, מתמצה המאמץ וההקרבה החלוציים: כ"סֵמֶל דּוֹר". השיר מאזכר את הערכים שהעלתה על נס ובהם עבודה חקלאית ברחבי הארץ והמונחים: "קציר", "זרע" ו"החורש"; ביטחון והגנה והמונחים: "מגן וחרב". שלושת המונחים: "הַמֶּרֶץ", "הַכֹּחַ" ו"הָרוּחַ", מייצגים יחדיו כוליות של חיי האדם והציבור, כאשר החומר והרוח מונעים על ידי הרצון, אל היעד - בניין אומה יהודית עברית בארץ ישראל.

ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".

==לקריאה נוספת==
*דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי זאב ז'בוטינסקי
קטגוריה:תל חי
קטגוריה:שירי 1929
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה

אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה, ביחד עם מירנה הרצוג בהופעה ב[[פסטיבל החג של החגים בחיפה]]
אנסמבל פניקס למוזיקה עתיקה הוא גוף רחב-ממדים ורב-פנים, המתמחה במוזיקה עתיקה. נגני האנסמבל מבצעים בכלים אותנטיים מוזיקה מימי הביניים עד סוף התקופה הקלאסית, בגוני הכלים של התקופה.

בלב האנסמבל נמצא פניקס, קונסרוט הוויולים הישראלי. גוף חדש, ווצ'ה פניקס, שקם לצד האנסמבל האינסטרומנטלי, הוא הרכב קולי של 7 זמרים סולנים.

מייסדת ומנהל פניקס, מירנה הרצוג, הגתה את הפילוסופיה של האנסמבל, שהיא בניית גשרים בין אנשים ותרבויות תוך יצירת נקודות השקה והרמוניה, במטרה להנעים למאזינים בכל מקום ואתר.

הופעתו הראשונה של האנסמבל הייתה במאי 1999, אירוע שתואר כ"יום חג בחיי המוזיקה של ישראל" (אורי אפשטיין, ג'רוזלם פוסט) וזכה לשבחים רבים.

הרפרטואר של פניקס מקיף מוזיקה מימי הביניים עד לתקופה הקלאסית וראשית התקופה הרומנטית והוא כולל יצירות בלתי רגילות, בהן עיבודים חדשים לכלים עתיקים למוזיקה משל הייטור וילה-לובוס, קלוד דביסי ואחרים וכן מוזיקה חדשה לכלים עתיקים.

בין השאר ביצע אנסמבל פניקס הפקה בבימוי מלא של "מחזה דניאל", הידוע כ"אופרת" קודש מן המאה ה-13, בעיבודה של מירנה הרצוג ובניצוחה, ועם ניב הופמן מן האופרה הישראלית החדשה כבמאי, וכן ביצוע בכורה ישראלי של אמנות הפוגה והמנחה המוזיקלית מאת באך בכלי התקופה. צוות מעורב של יהודים, נוצרים ומוסלמים שיחזר בתוכניות כמו "התפללו לשלום ירושלים" ו"קונוויוונציה" את שיתוף הפעולה בין הדתות והתרבויות באיבריה של תור הזהב.

ב-12 שנות פעילותו עד כה הקליט האנסמבל 5 תקליטורים בחברות שונות. הוא משתתף בכל פסטיבלי המוזיקה החשובים בישראל והופיע עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע. כן נבחר פניקס מבין יותר מ-200 הרכבים לנגן בפסטיבל החורף של סרייבו בפברואר 2011.
ההרכב מגיש כ-30 קונצרטים בשנה, החל בקונצרטים קאמריים קטנים וכלה במיזמים גדולים של כ-50 נגנים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה

לוגו המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה
המועצה לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה היא גוף הפועל בין כותלי משרד המדע והטכנולוגיה של מדינת ישראל. המועצה הוקמה על פי החלטת ממשלת ישראל בדצמבר 2000 במטרה לקדם נשים בתחומי ידע אלו. יושבת ראש המועצה היא ד"ר אסתר לוצאטו, אשר מונתה ביולי 2023.
==פעילות המועצה== 
המועצה פועלת לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה, ומתאמת בין הגורמים הממלכתיים, הציבוריים והפרטיים הנוגעים לקידום נשים בלימודים ומחקר מדעי. היא יוזמת פעילויות שמטרתן קידום נשים במדע, מרכזת את הפעילות הישראלית מול האיחוד האירופי, אוספת נתונים ומפרסמת דו"חות שמטרתם העלאת מודעות הציבור לבעיות הקשורות בקידום נשים במדע. המועצה החלה בשנת 2016 להעניק מלגות ייעודיות לתלמידות לתארים מתקדמים, הן לעידוד השילוב בתעשייה והן בהתמקדות בפערי מרכז ופריפריה בגישה להשכלה גבוהה. מדי שנה מקיימת המועצה יום עיון המתמקד בדרכים לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה.

==ועדות המועצה==
למועצה שלוש ועדות עיקריות, הנפגשות אחת לשלושה חודשים ופועלות לאורך השנה באמצעות תתי ועדות. ועדת אקדמיה, שבראשה פרופ' ברכה שפירא, ועדת תעשייה, שבראשה ד"ר מיכל סלע וועדת חינוך, שבראשה ד"ר רחל קנול, ועדת בריאות ומיגדר שבראשה עו"ד רוניה רובינשטין. 

בשנת 2019, ועדת אקדמיה השקיעה מאמצים רבים בהכנת דוחות לפרסום כמו סקירת ספרות בנושא "אי-שוויון מגדרי באקדמיה", "תמונת מצב של שוויון מגדרי באקדמיה ישראלית" ו"תמונת מצב של שוויון מגדרי בקרנות מחקר בישראל". שני הדוחות האחרונים כוללים נתונים שנאספו ונותחו על ידי המועצה. הדוחות התפרסמו ברבעון הראשון של 2020. ועדת תעשייה השיקה תוכנית עבודה חדשה שמטרתה לתת מענה על מספר רב של מכשולים בקידום נשים בתעשיית המדע והטכנולוגיה. הוועדה חילקה את המשימות והתחילה לעבוד במתכונת של תתי-צוותים. כל צוות אחראי לקדם דרך פעולה אחרת, ולתת מענה בנקודת תורפה מסוימת. ועדת חינוך הוציאה שני פרויקטים למכרז. אשר אחד מהם ייצא לפועל ברבעון הראשון של 2020.
בשנת 2022 הוציאה המועצה מחקרים רבים העוסקים בדרכים לקדם נשים במדע ובטכנולוגיה. בהם מחקר אותה יזמה המועצה שנכתב בשיתופה עם מוסד שמואל נאמן על שילוב היבטי מין ומגדר בלימודי הרפואה בישראל, מחקר שיזמה המועצה וליוותה אשר נכתב על ידי מכון אדוה על קידום נשים במקצועות ההייטק וערכה שהוכנה על ידי המרכז הישראלי לכבוד האדם בליווי צוות המועצה על קידום שוויון מגדרי בחברות הייטק. בשנת 2023 הוציאה המועצה שני ניירות עמדה שכתבה שלומית ליר. הראשון, על חשיבות שילוב היבטי מגדר בתחום ה-AI בישראל והשני על קידום נשים למקצועות הטכנולוגיה במסגרת השירות הצבאי ואחריו.

==יושבות ראש המועצה==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה
|-
| חגית מסר-ירון || 2000-2004
|-
|מינה טייכר
|2004-2011
|-
| מרים ארז || 2011-2014
|-
| נורית ירמיה || 2014-2017
|-
| נאוה רצון || 2017-2020
|-
|שרון רשי-אלקלס
|2020-2023
|-
|אסתר לוצאטו
|2023-
|} 

==קישורים חיצוניים==
* [http://most.gov.il/PromotingWoman/Pages/WomenCommittee.aspx המועצה לקידום נשים במדע וטכנולוגיה] באתר משרד המדע והטכנולוגיה

קטגוריה:משרד המדע והטכנולוגיה
קטגוריה:נשים במדע
קטגוריה:ארגונים פמיניסטיים
קטגוריה:פמיניזם בישראל
רחוב הרב שך

רחוב הרב שך (לשעבר רחוב הרצל) הוא רחוב במרכז בני ברק. הרחוב חוצה את מרכז בני ברק מדרום לצפון, תחילתו ברחוב רבי עקיבא וסופו בדרך ז'בוטינסקי. שמו המקורי של הרחוב היה "רחוב הרצל". בשנות ה-40 וה-50 חילונים גרו באזור זה והוא היה פתוח לתנועת כלי רכב בשבת. בעקבות זאת היו עימותים בין אנשי "משמרת השבת" לתושבי האזור. עם הזמן התרחבה האוכלוסייה הדתית והחרדית בעיר והרחוב נסגר לתנועת כלי רכב בשבת. לאחר פטירת הרב אלעזר מנחם מן שך הוסב שם הרחוב על שמו. ההחלטה נתקלה בביקורת ציבורית, נתקיים על כך דיון בכנסת<ref></ref>, והעיתון הבונדיסטי החילוני לעבנס פראגן אף הצהיר כי "הרב שך נקם בהרצל"<ref></ref>. כתגובה הודיעה עיריית בני ברק כי אין מדובר בהסבת שמו של כל הרחוב אלא במקטע אחד שלו. המשכו של הרחוב השוכן מעברה הצפוני של דרך ז'בוטינסקי נותר בשם "הרצל"<ref></ref>.

בעקבות שינוי השם, שונה חוק פקודת העיריות, ונוסף בו תיקון 86 ובו נקבע כי רשות מקומית המעוניינת לשנות שם של רחוב שהוא על "שם של אחד מגדולי האומה או שם שהוא בעל משמעות דתית, לאומית או ממלכתית", על העירייה לקבל לכך אישור הממשלה באמצעות ועדת הטקסים הממשלתית<ref></ref>.

בצומת הרחובות רבי עקיבא-הרב שך ממוקם בית הכנסת איצקוביץ', אחד מבתי הכנסת הפעילים בעולם. בהמשכו שוכן מבנה בית הדין של הרב נסים קרליץ, שהוא בית הדין הפרטי הגדול בעולם. בעבר פעלה במבנה תחנת הכיבוי העירונית, ובתחילת שנות ה-70 עברה למתחם גדול יותר בקצהו הצפוני של רחוב השומר.

קיימים רחובות בשם זה גם בירושלים ובביתר עילית.

== הערות שוליים ==

[[בית הכנסת איצקוביץ' ברחוב הרב שך|ימין]]

קטגוריה:הרב שך
שך, רחוב הרב