OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רונדל (פגיון)

רונדל (או ראונדל) הוא סוג של פגיון זקוף-להב אשר היה בשימוש נרחב באירופה החל במאה ה-14. משמעות המילה היא "עגול" או "מעוגל". הפגיון קיבל את שמו מצורתם של מגיני כף היד אשר בשני צידי ידית האחיזה.
הרונדל נישא כשהוא תלוי לצד המותן ועשוי היה לשמש ככלי עבודה, או ככלי נשק משני בדו-קרב או בתחרויות.
הלהב עשוי הפלדה עוצב בדרך כלל בפרופיל של מעוין, עדשה, או משולש - ארוך ודק. אורך של כ-30 ס"מ היה ממוצע ואילו הפגיון כולו עשוי היה להגיע ל-50 ס"מ. קצה הלהב היה מחודד, וצדו האחד או שניהם מושחזים.
ידית האחיזה הגלילית גולפה מעץ או עצם והייתה תחומה בשני קצותיה בדיסקאות העגולות אשר העניקו לנשק את שמו.
צורתו של הרונדל מגבילה את יעילותו בקרב לתנועות דקירה בלבד. עם זאת בשימוש יומיומי ניתן להשתמש בו גם לחיתוך.

קיימות מספר דוגמאות של רונדל אשר להן להב מרובע-צדדים ובעל פרופיל דמוי-צלב. צורה זו לא איפשרה חיתוך או שימוש ככלי מלאכה, ופגיונות אלו נישאו כנשק-משני לקרב. אותם רונדלים אשר שרדו עד היום אצל אספנים ובמוזיאונים הם בדרך כלל מאיכות ייצור מעולה ומעוטרים בטוב טעם.

יעילותו העיקרית של הרונדל בקרב היא יכולתו לחדור שריון שרשראות. כמו כן - אף כי לא ניתן היה לחדור באמצעותו את לוחות הפלדה של שריון הלוחות - אפשר היה להחדירו בחריצים שבין הלוחות. לעיתים הייתה זו הדרך היחידה להביס יריב עטוי שריון כבד.
איור של רונדל

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פגיונות
זקיף

מערות קרלסבד שבניו מקסיקו, ארצות הברית.]]
בגאולוגיה, זָקִיף (סְטָלַגְמִיט) הוא סוג של ספלאותם, עמוד שנוצר על הקרקע כתוצאה מטפטוף חוזר של טיפות מים מעורבות במינרלים. זקיפים יכולים להיווצר רק במערה, המגינה עליהם מאיתני הטבע במשך הצמיחה האיטית. הזקיף נוצר כאשר מים מחלחלים דרך סדקים בתקרת המערה, סופחים בדרכם מינרלים שונים, בעיקר גיר, ונופלים ארצה. 

תהליך דומה יוצר נטיפים, הצומחים מתקרת המערה כלפי מטה. 

זקיפים ונטיפים הם ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.

== ראו גם ==
* נטיף
* מערת אבשלום
* מערת נטיפים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספלאולוגיה
סרגיי קוסביצקי

סרגיי אלכסנדרוביץ (סרג) קוּסֶביצקי (רוסית: Сергей Александрович Кусевицкий; באנגלית: Serge Koussevitzky; 26 ביולי 1874 – 4 ביוני 1951) היה מוזיקאי, מנצח ומלחין יהודי אמריקאי יליד רוסיה. נודע בעיקר בתקופת כהונתו הארוכה כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, מ-1924 עד 1949.

==קורות חיים==
קוסביצקי נולד בעיירה ברוסיה כבן למשפחה מוזיקלית.
אביו ניגן בכינור, אמו בפסנתר ואחיו, אדולף, היה מוזיקאי מוכר, מורה ומנצח במוסקבה.
כשהיה בן שלוש נפטרה אמו. קוסביצקי ושאר הילדים סבלו תחת החינוך הנוקשה והמשמעת החמורה של האב. בגיל שמונה, לקחה אישה מקומית, מריה פדורובנה רופנברג, את קוסביצקי תחת חסותה והחלה ללמדו נגינה בפסנתר. רופנברג שימשה גם כגורם ממתן בבית קוסביצקי.
זמן קצר לאחר מכן החל קוסביצקי להלחין מוזיקה לתיאטרון המקומי ויצא עם הלהקה להופעות ברחבי המחוז. בשנת 1891 החל בלימודי מוזיקה בבית הספר הפילהרמוני במוסקבה. 
בראשית דרכו היה נגן קונטרבס וירטואוזי, שכתב קונצ'רטו לכלי זה בשנת 1902 וניגן בתזמורת מוסקבה בין 1894 ל-1905. הופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בשנת 1908 בברלין. כעבור שנה ייסד תזמורת משלו וניצח עליה עד 1915. משנת 1917 עד 1920 ניצח על התזמורת הסימפונית הממלכתית בפטרוגרד. הוא עזב את רוסיה הסובייטית בשנת 1920 ושהה בפריז, שם ניהל את קונצרטי קוסביצקי לפני שהמשיך לארצות הברית בשנת 1924 (בשנת 1941 היה לאזרח ארצות הברית). 

בשנת 1924 התמנה קוסביצקי למנצח התזמורת הסימפונית של בוסטון. במשך עשרים וחמש השנים הבאות המשיך לבנות את שמו של ההרכב כתזמורת המובילה באמריקה ולפתח את מופעי הקיץ בטנגלווד, שכללו קונצרטים ותוכניות חינוכיות. עם הסימפונית של בוסטון עשה מספר רב של הקלטות, שרבות מהן אפשר להשיג כיום על תקליטורים; רוב הקלטותיו התקבלו בעין יפה מצד המבקרים. בין תלמידיו ובני חסותו היה ליאונרד ברנשטיין.

קוסביצקי היה תומך נלהב במוזיקה מודרנית, שהזמין מספר רב של יצירות אצל מלחינים בולטים, ביניהן סימפוניית תהילים של איגור סטרווינסקי (לכבוד יובל החמישים של הסימפונית של בוסטון). בשנת 1942 הקים את קרן קוסביצקי להזמנת יצירות חדשות וביצוען - בין תוצאות המפעל הזה היו האופרה "פיטר גריימס" של בנג'מין בריטן, קונצ'רטו לתזמורת של בלה בארטוק, הסימפוניה השלישית של אהרן קופלנד ו"סימפוניה טורנגלילה" של אוליביה מסיאן.
הגיע בערוב ימיו פעמיים לביקור בישראל.

אלמנתו של קוסביצקי העניקה את קונטרבס האמאטי שלו לגארי קאר, סולן קונטרבס נודע בן-זמנו.

==לקריאה נוספת==
* נתן דונביץ, מאסטרו - גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "סרגיי קוסביצקי - ראשון המנצחים הגדולים מהאסכולה הרוסית", עמ' 143–151.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* (עם מותו)
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מנצחים יהודים רוסים
קטגוריה:מלחינים יהודים רוסים
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נגני קונטרבס
קטגוריה:פסנתרנים יהודים רוסים
קטגוריה:נגנים יהודים רוסים
קטגוריה:נגנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים שהיגרו מרוסיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1951
דואופול

דוּאוֹפּוֹל (מיוונית: μόνος, "דוּאוֹ" – שתיים ו־πωλεῖν "פּוֹלָיֶן" – למכור) הוא סוג של אוליגופול בו קיימים בשוק שני (2) יצרנים בלבד. בפועל גם שתי חברות השולטות ברוב גדול של שוק מסוים תתוארנה כדואופול, אף שקיימים בו מתחרים נוספים מלבדן. חוקרים בתחום המיקרו-כלכלה מתמקדים על פי רוב בדואופול משום שהוא פשוט יותר לתיאור מאוליגופול הכולל מספר רב יותר של יצרנים.

המודל הידוע ביותר של דואופול הוא דואופול קורנו של אנטואן אוגוסטין קורנו: בגרסתו המודרנית מגיעות שתי הפירמות, על ידי התאמות הדדיות כל אחת לכמות המוצעת של רעותה, לשיווי משקל נאש. התוצאה בשווי המשקל, בדומה למקרה של מונופול היא כמות קטנה יותר ומחיר גבוה יותר של המוצר מאלה שהיו מתקבלים בשוק תחרותי.

מודל נוסף לדואופול הוא דואופול סטקלברג, שבו יש פירמה מובילה ופירמה מובלת: המובילה פועלת ראשונה והמובלת פועלת לאור פעולתה.

חוקים להגבלה עסקית קיימים ברבים ממדינות העולם ובמפורש אוסרות "התנהגות אוליגפוליסטית" כעניין של מדיניות ציבורית.

בישראל האיסור נאכף בצורה חלקית בלבד, עקב הלוביסטים הרבים שנמצאים בכנסת ודואגים לאינטרס הכלכלי של הדואופולים.

== דוגמאות ==
* ערוצים 12 ו-13 בתחום הטלוויזיה בישראל.
* בזק ו-HOT בתחום תשתיות האינטרנט והסלולר בישראל.
* סטימצקי וצומת ספרים בתחום קמעונאות הספרים.
* שתי המפלגות הגדולות בארצות הברית, המפלגה הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית, מכונות לעיתים דואופול בהשאלה, בשל הקשיים הרבים שנערמים בדרכם של מועמדי צד שלישי המנסים להתחרות עם מועמדיהן במה שניתן לכנות השוק הפוליטי. במובן זה גם חוק בדר-עופר היה פעולה של דואופול - מפא"י וגח"ל של אז.
* רשתות שיווק המזון מגה קמעונאות ושופרסל היו במשך מספר שנים דואפול, לפני כניסת מתחרים נוספים לשוק.
*בואינג ואיירבוס בתחום עולם התעופה המסחרי.
*בנק הפועלים ובנק לאומי, בתחום הבנקאות בישראל. (את המצב ניסתה לשפר ועדת שטרום בשנת 2015, על ידי הנפקת חברות האשראי של פועלים ולאומי, ישרכארט ולאומי קארד- כיום max.)
*קוקה-קולה ופפסי בתחום משקאות הקולה.

== ראו גם ==
* אוליגופול
* דואופול סטקלברג
* מודל ברטראן

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.chass.utoronto.ca/~osborne/2x3/tutorial/COURNOT.HTM מודל קורנו]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיקרו-כלכלה
קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:2 (מספר)
שארל מינש

שארל מינש (בצרפתית: Charles Münch; 26 בספטמבר 1891 – 6 בנובמבר 1968) היה מנצח וכנר צרפתי.

== קריירה ==
מינש נולד בשטרסבורג. בראשית הקריירה שלו היה כנר ראשי בתזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, תחת שרביטם של וילהלם פורטוונגלר וברונו ולטר, משנת 1926 עד 1933, לפני שניצח בהופעת בכורה בפריז.

הוא כיהן כמנצחה הראשי של התזמורת הסימפונית של בוסטון משנת 1949 עד 1962, והיה הראשון שלקח את התזמורת לסיור קונצרטים מעבר לים. בשנת 1967 ייסד את תזמורת פריז. מינש הצטיין במוזיקה צרפתית מודרנית ונחשב לסמכות בביצועי ברליוז.

רשימת הקלטותיו מקיפה ורחבת-ממדים גם בבוסטון וגם באירופה, הן עם התזמורות שהיה מנצחן הראשי והן בהופעות אורח. מינש מת בריצ'מונד, וירג'יניה, בסיור אמריקאי עם תזמורת פריז.

קודמו כמנצח ראשי בסימפונית של בוסטון היה סרגיי קוסביצקי. ממשיכו שם היה אריך ליינסדורף, ממשיכו בתזמורת פריז היה הרברט פון קאראיין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא גרמני
קטגוריה:אלזס: אישים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:סגל בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1891
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1968
לסר אורי

פונדק פלמי (1884)
לסר אורי (בגרמנית: Lesser Ury; 7 בנובמבר 1861 – 18 באוקטובר 1931) היה צייר יהודי-גרמני שהשתייך לקבוצת "בית הספר לציור בדיסלדורף" (Düsseldorfer Malerschule)<ref></ref>. אורי השתייך בציוריו לזרם האימפרסיוניסטי. היה חבר בקבוצות הזצסיון הברלינאי (Sezession) במינכן ובברלין. את רוב תקופת יצירתו בילה בברלין וצייר ברבים מציוריו את נופיה.

==קורות חיים==
נולד בשם לאו לסר אורי בעיר בירנבאום שבמחוז פוזנן (בעבר פרוסיה וכיום בפולין) כבנו של אופה. לאחר מות אביו ב-1872, עברה אימו עם לסר ושני אחיו לברלין, שם עבדה כתופרת. לאחר שפרש מבית הספר התיכון באמצע לימודיו, החל ב-1879 בלימודים באקדמיה לאמנות בדיסלדורף (Kunstakademie Düsseldorf). בשנים שלאחר מכן, נדד אורי בערים פריז, בריסל, שטוטגרט, קרלסרוהה ומינכן. בכל המקומות הללו הוא למד בבתי ספר לציור, עד אשר שב ב-1887 לברלין, שם יצר קשר חברי קרוב עם הצייר מקס ליברמן. בעשור הראשון לפעילותו האמנותית הוא חזר שוב ושוב אל דמות התופרת, שהכיר מקרוב בילדותו, בציור "השטיח האדום"<ref name=":0"></ref>. בימיו בפריז החל אורי לצייר את ציורי התפנים ( interieurs ), הרחוב והאווירה הלילית, וכן את ציורי הפרחים הראשונים שלו. נושאים אלה סימנו את תחילת התפתחותו האומנותית שהגיעה לשיאה בציורי וולווט ( Volluvet כפר פלמי בו שהה אורי מס’ חודשים ב-1883/4)<ref></ref>. ב-1889 הציג את תערוכתו הראשונה בברלין. ב-1893 הציג תערוכה יחיד נוספת. באותה עת עלו יחסיו עם ליברמן על שרטון והם נותרו יריבים מושבעים עד סוף ימיהם. בהמשך זכה אורי להכרה. האספן פאול קסירר הציג ב-1916 תערוכה רטרוספקטיבית שלו וב-1922 הוצגה תערוכה גדולה, עם 150 מיצירותיו, לרגל מלאת לו 60 שנה. אורי יצר מספר רב של עבודות בשמן, רישומים, ליתוגרפיות ותחריטים, אבל כישרונו הגדול היה בציורי פסטל, והוא נחשב לאחד מגדולי ציירי הפסטל במאה ה-19 הוא גם צייר סצנות תנ"כיות, שרבות מהן לא שרדו. בשנותיו האחרונות הרבה לצייר נופים עירוניים במזג אויר סוער, בעלי אופי מלנכולי.

מ-1929 פחת כוחו היצירתי והוא מיעט לצאת מביתו. נפטר ב-1931 ונקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה.

אורי צייר אלפי ציורים ורובם נמצאים אצל אספנים פרטיים. בשנים האחרונות זוכים ציוריו להכרה ועניין מחודשים.

על שמו נקרא רחוב בתל אביב, בקרבת בית החולים איכילוב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.stanford.edu/dept/german/berlin_class/people/ury.html ביוגרפיה] 
* [https://web.archive.org/web/20160303232031/http://mushecht.haifa.ac.il/hecht/art/Artist-Collection.aspx?id=7 מוזיאון הכט - תמונות נוספות]
* 
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים חברי הזצסיון הברלינאי
קטגוריה:ציירים יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בווייסנזה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1861
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1931
קיביה

קיביה (בערבית: قبية או قبيا) הוא עיירה הנמצאת בנפת רמאללה ואל-בירה, ברשות הפלסטינית. באמצע שנת 2016 העיירה מנתה 6,272 תושבים. אדמות הכפר משתרעות על פני 5,130 דונם.

==מיקום==
קיביה ממוקמת בצמוד לתוואי הקו הירוק, כ-2 קילומטר ממזרח לשוהם ושלושה קילומטר צפונית לעיר מודיעין עילית. על גבעה שפסגתה 256 מטר מעל פני הים.
==היסטוריה==
לפי עדויות ארכאולוגיות אזור הכפר היה מיושב כבר מתקופת הברזל II. הכפר מוקף במספר אתרים ארכאולוגיים, מצפון מערב, ממוקמת ח'רבת אבו אל-פַחם, ממערב תל דלית, ח'רבת אל-ביידא, וח'רבת בעינה. בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן באתרים אלו, וכתב: .

מדרום לכפר נמצא האתר "רוג'ום א-לווזה", שבו שרידי רוגם.

בסקר ארכאולוגי שערך ישראל פינקלשטיין בשטחי הכפר התגלו חרסים מהתקופה הרומית, התקופה הביזנטית, התקופה הממלוכית והתקופה העות'מאנית הקדומה.

גרעין הכפר הנוכחי הוקם מסביב לקבר שייח' ("שייח' חמדאן").

===התקופה העותמאנית===
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים. 29 משפחות התגוררו בכפר. לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 141 תושבים בשנת 1863.

בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים".

===בתקופת המנדט הבריטי===
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה.

במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בקיביה הייתה אוכלוסייה של 694 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 204 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 909 תושבים, כולם מוסלמים.

בשנות ה-30 הוקמה מערכת אספקת מים משותפת לכפרים באזור, כולל קיביה. עד אז קיבל הכפר את אספקת המים מבורות מים ומעיינות.

בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,250 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 16,504 דונם. אשר מתוכם הוקצו 4,788 לגידולי דגנים.
===בשליטת ירדן===
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.

בליל ה-14 עד 15 באוקטובר 1953 ביצע צה"ל פעולת תגמול בכפר. בפעולת קיביה פוצצו החיילים כ-45 בתים והרגו כ-60 מתושבי הכפר שהסתתרו בהם, רובם נשים וילדים. הפעולה בוצעה על ידי חיילי יחידה 101 וגדוד 890 של הצנחנים בפיקודו של אריאל שרון ועוררה סערה בין לאומית ומחלוקת פנימית במדינה. דוד בן-גוריון תירץ את הפעולה ותוצאותיה כפעולה שבוצעה על ידי אזרחים כתגמול על רצח אם ושני ילדיה ביהוד, שבוצע על ידי מסתננים.

===בשליטת ישראל===
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה העיירה משליטה ירדנית לישראלית.

בעקבות הסכם אוסלו, 21.5% מאדמות העיירה נמצאות בשטח B, ו-78.5% הנותרים נמצאים בשטח C.

בשנת 2005 הופקעו כ-1,500 דונם מאדמות העיירה לצורך בניית גדר ההפרדה שעוברת לאורך 3 ק"מ על אדמות קיביה.

בשנת 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הרס צה"ל את בית המחבל שעל פי החשד ביצע פיגוע ירי סמוך ליישוב קדומים והרג את סמל ראשון שילה אמיר. המחבל, תושב הכפר, השתייך לארגון הטרור חמאס..

==תמונות==
{|
|-
|
קיביה מכיוון ההתנחלות נילי
 ||
קיביה במבט ממזרח למערב
||
|}

==מפות היסטוריות של קיביה==
{|
|-
|
מפה מנדטורית משנת 1944
||
מפה מנדטורית של האזור בשנת 1945
||
|}
==קישורים חיצוניים==

* [https://www.btselem.org/hebrew/planning_and_building/qibyah קיביה – צפיפות - בנייה ללא היתר - צווי הריסה], באתר בצלם, 25 בנובמבר 2013

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
פארק פלאשינג מדוז

פארק פלאשינג מדוז או פארק פלאשינג מדוז - קורונה (באנגלית: Flushing Meadows Park או Flushing Meadows-Corona Park) הוא פארק בצפון רובע קווינס בעיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית.

הפארק הוא השלישי בגודלו מבין הפארקים של העיר ניו יורק, והוקם כהכנה עבור התערוכה העולמית של ניו יורק (1939) שנערכה בו. בפארק נערך גם היריד העולמי של 1964 - 1965. בבנייני הפארק שהוסבו למקום משכנה הראשון של מליאת העצרת הכללית של האו"ם נתקבלה החלטת החלוקה שהייתה היסוד להקמת מדינת ישראל. במהלך התערוכה וכן פעם נוספת, בשנת 1965, הוטמנו בפארק שתי קפסולות זמן שמתוכננות להיפתח בשנת 6939.

שטחו של הפארק כ-5 קמ"ר והוא הוקם באתר שפיכת זבל שהיה במקום.

==היסטוריה==
בשנת 1946 הפכו בנייני היריד למשכנה של מליאת העצרת הכללית של האו"ם, עד שייבנה משכנו הקבוע של הארגון. העצרת הכללית נתכנסה באתר עד שנת 1951. מושבם של משרדי האו"ם, באותן שנים, היה באתר אחר הנקרא לייק סקסס במדינת ניו יורק. בשנת 1951 נחנך מטה האומות המאוחדות בגדה המזרחית של מנהטן, המהווה מאז את משכנם הקבוע של משרדי האו"ם ושל העצרת הכללית של הארגון.

בתולדות מדינת ישראל ייזכר האתר בתור המקום בו נערכה בכ"ט בנובמבר 1947 ההצבעה ההיסטורית של עצרת האו"ם בדבר תוכנית החלוקה, בה הוחלט ברוב קולות של 33 מדינות נגד 13 מדינות ובהימנעות 10 מדינות על חלוקת ארץ ישראל המנדטורית למדינה יהודית ולמדינה ערבית, החלטה שהניחה את היסוד להקמתה של מדינת ישראל.

המבנים שבאתר שופצו ושימשו ליריד העולמי של שנת 1964, במסגרתם נבנה דגם רחב ממדים של העיר ניו יורק המוצג עד היום. כיום משמשים המבנים את מוזיאון קווינס לאמנות. כמו כן מצויים בפארק היכל המדע של ניו יורק ותיאטרון קווינס.

היוניספרה שנבנתה כסמל היריד של שנת 1964 עומדת במרכז הפארק, במקום בו עמדה פריספרה ביריד של שנת 1939.

הבניין שהציג את מדינת ניו יורק ביריד העולמי ניצב חסר שימוש, והפך לבנה מוזנח המשמש בעיקר כאתר צילום לסרטים (לדוגמה הסרט גברים בשחור). מבנים אחרים ששימשו את היריד נהרסו במהלך השנים מאחר שלא נמצא להם שימוש.

==אירועי ספורט בפארק==
בפארק שוכן מרכז הטניס הלאומי בילי ג'ין קינג ובו נערכת מדי שנה אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס. כמו כן, נמצא בפארק אצטדיון סיטי פילד, המשמש את קבוצת הניו יורק מטס. אצטדיון זה החליף את אצטדיון שיי, שהיה ממוקם בעבר בפארק.

בפארק שני אגמים – אגם מדו ואגם וילו – המשמשים לשיט סירות. בפארק גם מצויים מסלולי אופניים ומסלולי טיול רבים, וכן מגרשי כדורגל וקריקט.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.nywf64.com/ אתר המוקדש ליריד העולמי של 1964/1965 שנערך בניו יורק]
* [http://www.queensmuseum.org מוזיאון קווינס לאומנות]
* [https://web.archive.org/web/20091006044844/http://www.queensmuseum.org/panorama/about.htm דגם העיר ניו יורק במוזיאון קווינס]

קטגוריה:קווינס: פארקים
קטגוריה:ניו יורק: היריד העולמי
קטגוריה:האומות המאוחדות: מבנים
החגורה הירוקה של סטטן איילנד

החגורה הירוקה של סטטן איילנד (באנגלית: Staten Island Greenbelt) היא רצועת פארקים ושטחים פתוחים במרכז סטטן איילנד - רובע מרבעי העיר ניו יורק שבמדינת ניו יורק שבארצות הברית.

הפארק הוא השני בגודלו מבין הפארקים של העיר ניו יורק, והוא מנוהל על ידי מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק.

מרבית שטחי הפארק, בניגוד לסנטרל פארק ולפארק פרוספקט, הם שטחים טבעיים ובלתי מתוכננים. בפארק מסלולי טיול רבים המאפשרים למטיילים לחוות את נוף היערות והביצות שבשטחי הפארק.

בשנות ה-60 מנע לחץ ציבורי ניסיון לחצות את הפארק בכביש מהיר. חלקי הכביש המהיר שלא הושלם מצויים היום בשטח הפארק.

בשנת 1982, נוסף לפארק שטח של 100,000 מ"ר שהיה שייך לעיר ניו יורק ושימש כחווה עירונית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סטטן איילנד
מבוי סתום (עמותה)

מבוי סתום היא עמותה הפועלת למען עגונות ומסורבות גט בישראל. העמותה הוקמה ב-1995 על ידי לאה עין גלוב. לעמותה שני ענפי פעילות מקבילים: תמיכה במסורבות גט, ופעילות למען פתרון בעיית מסורבות הגט. מנכ"לית העמותה היא עו"ד אורית להב.

==רקע==
נישואין וגירושין של יהודים בישראל נקבעים על-פי ההלכה היהודית. לפי ההלכה, זוג נשוי יכול להתגרש רק כאשר הגבר מעניק לאישה גט מרצונם החופשי. עגונה היא אישה שבעלה נעלם או שהוא אינו מסוגל מכל סיבה שהיא לתת לה גט. מסורבת גט היא אישה שבעלה מסרב לתת לה גט (קיימים גם גברים מסורבי גט). מסורבות גט נאלצות לעיתים קרובות לשלם מחיר יקר בעבור הגט שלהן. רבים מהן מסכימות לוותר על דמי מזונות, רכוש ואפילו על משמורת ילדים.

==פעילויות העמותה==
===תמיכה במסורבות גט===
ב"מבוי סתום" מסייעים לעגונות ומסורבות הגט הזקוקות לעזרה בישראל. התמיכה שמציעה העמותה כוללת:
* תוכנית מלוות - לכל עגונה הזקוקה לתמיכה וליווי מוצמדת מתנדבת אשר מלווה אותה בתהליך המורכב של קבלת הגט. החל בליווי לדיונים בבתי הדין, דרך סיוע רגשי, ועד למציאת פתרונות לבעיות ספציפיות.
* סיוע נפשי - מתקיימות קבוצות תמיכה למסורבות גט.
* תוכנית העצמה - תוכנית העוזרת לנשים "לעמוד על הרגליים", ועוזרת לפתח כישורי חיים שונים, כגון הכשרה מקצועית, עזרה בפתיחת עסק, ועוד.
* סיוע משפטי - צוות משפטי עוסק במקרים משפטיים מורכבים במיוחד אליהן נקלעות נשים מסורבות גט.

===פעילות לפתרון בעיית מסורבות הגט===
מעבר לסיוע הפרטני, עמותת מבוי סתום פועלת ליישום פתרונות מערכתיים שיסייעו למסורבות גט או ימנעו את הפיכתן לכאלו מלכתחילה. זאת במספר אופנים:
* מיזם "נישואים פרטיים כהלכה" - מסלול נישואים פרטי שמבקש לאפשר לזוגות אשר חפצים בכך להינשא כהלכה, בצורה שוויונית ומכבדת, שלא דרך הרבנות. המסלול מציע חתימה על הסכם קדם נישואין לכבוד הדדי וכן חתימה על תנאי בקידושין, על מנת להגן מפני אפשרות של סירוב גט או עגינות.
* פעילות חינוך ומניעה - עבודה מול צעירים לפני נישואין ומול הקהל הרחב במטרה לקדם הסכמי קדם נישואין שימנעו סרבנות גט עתידית.
* פעילות הסברה - העלאת הנושא על סדר היום הציבורי, כדי ליצור את ההבנה שמדובר בנושא שנוגע לכלל החברה הישראלית, וכן כדי ליצור דרישה ציבורית לפתרון הבעיה.
* פעילות משפטית ושדלנות – עמותת 'מבוי סתום' פועלת על מנת לקדם שינויים ותיקונים בחוק האזרחי ובדין הרבני שייטיבו עם מצבן של נשים עגונות ומסורבות-גט. כחלק מפעילות הארגון מובאים בפני דייני בתי הדין הרבניים פסקי הלכה שבכוחם לסייע לנשים שנקלעו למצבי עגינות וסרבנות, ומוגשות הצעות חוק ועתירות לבג"ץ במטרה להיאבק בפגיעה בזכויות נשים במסגרת הממסד הדתי בישראל. בשנת 2014 ייצג הארגון את "העגונה מצפת", אישה שבעלה נכנס למצב של תרדמת, ולא היה סיכוי שיתעורר ממצב זה. בית הדין בצפת, בראשות הרב אוריאל לביא, זיכה את העגונה בגט על-פי העיקרון ההלכתי "זכין לאדם שלא בפניו". עקב ערעור שהוגש לבית הדין הרבני הגדול על פסק הדין בשנת 2017, עתרה כהנא-דרור נגד הרב הראשי יצחק יוסף לבג"ץ בטענה שאין לקבל ערעור ממי שאינו צד בגירושין. הרכב בג"ץ, בראשות אליקים רובינשטיין, קבע כי בית הדין אינו רשאי לעסוק בערעור. פרשה זו עוררה מחלוקת ציבורית חריפה, בעיקר בקרב העולם הרבני. ב-2014 קבע בג"ץ בעקבות עתירה של בתיה כהנא-דרור, מנכ"לית העמותה, כי אישה תוכל להתמנות למנכ"לית בתי הדין הרבניים (ניתנה בחודש אוגוסט 2017).

== ראו גם ==

* יום העגונה
* חברה אזרחית
* יד לאישה

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגונים חברתיים בישראל
קטגוריה:סרבנות גט
קטגוריה:ארגוני נשים בישראל
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ארגונים החברים בפורום תג מאיר
טרטרוס

[[פרספונה משגיחה על סיזיפוס בשאול, כד יווני מאטיקה, 530 לפני הספירה]]
טרטרוס (ביוונית: Τάρταρος, בתרגום לעברית: מקום עמוק) הוא אחד מחלקי השאול במיתולוגיה היוונית וממנה הגיע למיתולוגיה הרומית. גרסאות שונות לאמונה זו קיימות בכל הדתות והמיתולוגיות בין השאר כגיהנום במונותאיזם והחלק השלישי של הניפלהיים במיתולוגיה הנורדית. הוא מצוי אף מתחת לממלכתו של האדס, ומשמש כבית כלא אליו משליכים האלים מפלצות ושאר יצורים המאיימים על שלטונם בעולם, כדוגמת הטיטאנים. סיפורים רבים במיתולוגיה עוסקים בטרטרוס.

קאמפה נוצרה ונשלחה על ידי קרונוס כדי לשמור על הקיקלופים והענקים בעלי מאה הידיים בטרטרוס, לאחר ששחרר אותם מכלאו של אורנוס. היא נהרגה בידי זאוס כדי שיוכל לשכנע את הקיקלופים ובעלי־מאה־הידיים שיעזרו לו במלחמה נגד הטיטאנים. 

בנצרות טרטרוס מזוהה עם המקום שבו אלוהים קשר את המלאכים המורדים.

==אסירי טרטרוס==
האסירים שנכלאו בטרטרוס היו בני אלמוות, שעונשם הכבד ניתן להם מאחר שאי אפשר היה להענישם בעונש הפשוט - הוצאה להורג.

בטרטרוס נאסרו תחילה הקיקלופים בעלי העין אחת וגם ההקאטונכרים, בעלי מאה הידיים. לאחר המרד של זאוס באביו, זאוס שחרר את הקיקלופים והקאטונכרים מטרטרוס וזכה בעזרתם. בסוף המלחמה בין האלים לטיטאנים ניצחו האלים, וקרונוס ניכלא בטרטרוס. 

על פי קארוי קרניי זה היה המקום אליו נשלח הרוצח הראשון - איקסיון, שנידון להיות כבול לגלגל אש. על אסיר אחר בטרטרוס, סיזיפוס, בן האלמוות, נגזר לגלגל שוב ושוב אבן כבדה במעלה הר רק כדי לראותה מדרדרת בחזרה לתחתית כל עת שהתקרב לפסגה. מכאן נגזר הביטוי "עבודה סיזיפית", שמשמעותו עבודה קשה וחסרת תועלת שמשכה אינסופי.

לפי המיתולוגיה הנוצרית קשר אלוהים בשלשלאות חלק מהמלאכים שמרדו בו עם לוציפר, בטרטרוס. המפורסם בהם הוא עזאזל.

==מיקומו של טרטרוס==
לשאול (ממלכת המתים במיתולוגיה היוונית) שלוש קומות: בקומה העליונה נמצאים קרברוס, האדס ופרספונה. הקומה האמצעית היא בור המוות והשאול, שם נמצאים כל המתים ושדות אליסיום, מקום נשמות הגיבורים הצדיקים. קרוב לליבת כדור הארץ נמצא טרטרוס, הקומה הנמוכה ביותר, אך האדמה מגנה עליו מחום.

==העינויים בטרטרוס==
בטרטרוס מעונים האסירים כדי להמחיש להם את חומרת חטאם.
מסופר שאחד העינויים ניתנו לטנטלוס בן זאוס, אשר הרג את בנו פולפוס והגיש מבשרו לאלים. טנטלוס נכלא בטרטרוס והוטל עליו עינוי: מסביבו נמצאים בשפע מים מתוקים ופירות עסיסיים, אך כאשר טנטלוס מתקרב למעיין המים נעלמים, וכאשר הוא שולח את ידו אל הפירות הם נרקבים. עינוי זה נחשב לאחד העינויים הקשים ביותר מפני שטנטלוס היה בן אלמוות, ובטרטרוס אי אפשר למות - כך שהעינוי היה מתמשך, והוא נשאר צמא ורעב לנצח. בטרטרוס קיים נהר פלגתון, אשר מימיו עשויים מאש והוא מרפא את הרשעים כדי שיוכלו להמשיך לסבול.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מקומות במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:חיים לאחר המוות
קטגוריה:אלילי שאול
חד נס

חַד נֵס הוא יישוב קהילתי על גדתו המזרחית של הירדן בתחום המועצה האזורית גולן. מקור השם בראשי תיבות של שלושה מיישובי סיני שפונו ונהרסו: חרובית, דקלה ונאות סיני, ובסיסמתו של זאב ז'בוטינסקי מייסד תנועת בית"ר שהקימה את היישוב, "חד נס", שמשמעותו דגל אחד לכל עם ישראל. הגישה ליישוב מתבצעת דרך כביש 888, המחבר בין כביש 87 לכביש 91. ביישוב גרות כ-280 משפחות, רובן חילוניות. 

לאחר פינוי היישובים מסיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, התארגנה תנועת בית"ר להקמת יישובים למפוני סיני. בשנת 1987 פנתה התנועה בעיתונות למשפחות הרוצות להצטרף לגרעין, וב-1989 הוקם היישוב, אך לבסוף ללא אף משפחה ממפוני סיני.

עיקר כלכלת היישוב מבוססת על תיירות ומפעלי נופש (אירוח, טיולי רכבי שטח ופעילויות נהר).

בחד נס פועלים בית כנסת, בריכה, חדר כושר ומגרשי ספורט. החינוך לגיל הרך מתקיים בתוך היישוב. מרבית הילדים מתחנכים בבתי הספר במרום גולן, קצרין, טבריה, חיספין ורמות<ref></ref><ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.hadnes.org.il חד נס] - האתר הרשמי של היישוב
*
*[https://web.archive.org/web/20091219162845/http://www.golan.org.il/556/427.htm חד נס] - באתר הגולן

==הערות שוליים==

קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1989
רווחי פתוח

רַוְחִי פתוח (בערבית: روحي فتوح; נולד ב-1949) הוא יו"ר לשעבר של המועצה המחוקקת הפלסטינית.

פתוח כיהן כנשיא הזמני של הרשות הפלסטינית בעקבות מותו של יאסר ערפאת ב-11 בנובמבר 2004. לפי החוק הפלסטיני, הוא כיהן כנשיא זמני למשך 60 יום, ובסופם נערכו בחירות. בבחירות ניצח מחמוד עבאס (אבו מאזן), ופתוח סיים את תפקידו כנשיא הרשות ב-15 בינואר 2005.

כחבר בתנועת פת"ח, פתוח היה לדובר המועצה המחוקקת הפלסטינית ב-10 במרץ 2004. הוא נבחר למועצה ב-1996 כנציגה של העיר רפיח, שם נולד וחי רוב חייו. הוא שירת כמזכיר המועצה עד נובמבר 2003, מכיוון שנבחר לשר החקלאות בממשלתו של אחמד קריע (אבו עלאא).

במרץ 2004, ארגון הפת"ח מינה את פתוח כמועמד למשרה של דובר המועצה המחוקקת, ברוב של 34 תומכים ו-10 מתנגדים. פתוח נחשב כמתון. הוא תמך באחמד קריע ובנשיא אבו מאזן.

קטגוריה:נשיאי הרשות הפלסטינית
קטגוריה:שרי חקלאות
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
קטגוריה:רפיח: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1949
פארק ואן קורטלנד

הנוף מן הפארק
פארק ואן קורטלנד (באנגלית: Van Cortlandt Park) הוא פארק ציבורי גדול המצוי ברובע הברונקס בעיר ניו יורק, במדינת ניו יורק שבארצות הברית. שטחו של הפארק הוא 4.6 קמ"ר והוא השלישי בגודלו מבין הפארקים שבעיר.

כמו כן מצויים בפארק "מרכז הטבע ואן קורטלנד" ומתקני ספורט שונים אשר ביניהם גם אורוות סוסים ומגרש הגולף הוותיק ביותר באמריקה (נפתח בשנת 1895).

== מקור השם ==
הפארק קרוי על שמו של סטפנוס ואן קורטלנד, יליד ניו יורק הראשון שהיה ראש עיריית ניו יורק. משפחת ואן קורטלנד הייתה בעלת אדמות רבות באזור בתקופת השלטון ההולנדי בעיר. הפארק כולל את שטחי אחוזת המשפחה, ואת מוזיאון בית ואן קורטלנד, שהוא הבניין העתיק ביותר באזור הברונקס.

== היסטוריה ==
העיר ניו יורק רכשה את השטח בו נמצא הפארק וייסדה את הפארק בשנת 1888. בעת הקמתו תוכנן שטחו, נבנו בו גני משחקים ועוצבה הצמחייה בו, אולם נותרו שטחים פראיים בפארק.

תוכנית בניית כבישים בשנות ה-30 של המאה ה-20 הביאה לייבוש הביצות בשטח הפארק.

המשבר הכלכלי של עיריית ניו יורק בשנות ה-70 של המאה העשרים הביא להזנחה רבה של הפארק, אולם בשנים האחרונות הוא שופץ.

== ספורט ==
בפארק מצוי מגרש הגולף הציבורי הראשון שנפתח בארצות הברית (בשנת 1895). הפארק ידוע בשל היותו אתר מועדף למרוצי שדה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100212123016/http://www.nycgovparks.org/sub_your_park/vt_van_cortlandt_park/vt_van_cort_park.html מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק- פארק ואן קורטלנד]

== הערות שוליים ==

ואן קורטלנד
נולד לרקוד

"נולד לרקוד" היא תוכנית מציאות בידורית ישראלית אשר שודרה בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת. התוכנית הייתה גרסה ישראלית לפורמט אמריקני קנוי "So You Think You Can Dance" של רשת פוקס.

==פורמט==
בתוכנית התחרו המשתתפים להשגת התואר הנכסף – "הרקדן של ישראל". בכל פרק בתוכנית חולקו המשתתפים לזוגות, וכל זוג הגריל סגנון ריקוד שאותו היה עליו לבצע כמיטב יכולתו. הרקדנים רקדו מול הקהל באולפן ומול ארבעת השופטים. בסוף כל פרק בחרו השופטים את הזוגות המצטיינים והם זכו בחסינות. יתר המשתתפים הועמדו להדחה וביצעו ריקוד סולו. הקהל בבית הצביע במסרונים עבור הרקדנים שרצה להשאיר, והרקדן שזכה בכמות הקולות הנמוכה ביותר הודח מהתחרות (לעיתים הודח יותר מרקדן אחד בתוכנית). התוכנית זכתה להצלחה ולקהל מעריצים רב.

==צוות התוכנית==
את התוכנית הנחה צביקה הדר והשופטים המקצועיים הם:
* אונה הולברוק – רקדנית, כוריאוגרפית ומורה לריקוד.
* דוד דביר – מנהלה האמנותי לשעבר של להקת המחול "בת שבע", מנהל מגמת המחול בתיכון לאמנויות "תלמה ילין", מורה לריקוד ורקדן.
* מיכל אמדורסקי – זמרת, שחקנית ורקדנית במחזות-זמר שונים.
* עידו תדמור – מורה לריקוד ורקדן מצליח, זוכה פרסים בישראל ובעולם.

==עונות התוכנית==
===עונה ראשונה===
העונה הראשונה של התוכנית שודרה החל מ-2005. לשלב הגמר של התוכנית, שהתקיים ב־22 בפברואר 2006 בשידור חי, הגיעו רוני ברנדשטטר, שי פרטוש, מאיה אמיתי ואור כחלון, ובו הם צוותו לזוגות שונים לכמה ריקודים, שכללו גם ריקוד "סולו" של כל אחד ואחת מהם. במקום הראשון זכה אור כחלון, במקום השני זכה שי פרטוש, במקום השלישי זכתה רוני ברנדשטטר ובמקום הרביעי מאיה אמיתי. תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 34.2%
בעונה זו זכו לפרסום השחקניות רונה-לי שמעון ודנה פרידר.
===עונה שנייה===
העונה השנייה של התוכנית שודרה החל מ-22 בנובמבר 2006. גמר העונה שודר ב-10 במרץ 2007 ובו זכתה יוליה איגלניק לאחר שנקעה את רגלה בבוקר השידור. במקום השני זכה תום וינברגר, שזכה גם כן במלגת לימודים בבית ספר למחול בניו יורק, כחלק מהפתעה שנחשפה במהלך הגמר (רק המקום הראשון אמור היה לזכות בפרס). למקום השלישי הגיעה עדי עמית, אשר בשלב מוקדם יותר הודחה, אך הקהל בחר להחזירה בשלב גלגל ההצלה. במקום הרביעי זכה איתי פרי.
תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 35%.
===עונה שלישית===
העונה השלישית החלה ב-14 בנובמבר 2007. גמר העונה התקיים ב-3 במרץ 2008. לאחר חצי הגמר הראשון נחשף כי בגמר יתחרו רק שלושה מתמודדים לאחר תחרות בין ארבעת המתמודדים המובילים. שלישיית המתמודדים שהשתתפה בגמר היא (לפי סדר הזכייה): נתנאל בלאיש, ארתור אסטמן ונטליה שטנדלר. תוכנית הגמר זכתה לרייטינג של 27.2%, ירידה לעומת השנים הקודמות.

עם תום העונה השלישית הוחלט לסיים את הפקת התוכנית ולהחליפה בתוכנית חדשה בשם "מלחמת העולמות". בשל מבצע עופרת יצוקה שונה שמה ל"לא נפסיק לרקוד".

==ראו גם==
* לא נפסיק לרקוד
* רק רוצים לרקוד
* רוקדים עם כוכבים
* כוכב נולד

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mako.co.il/tv-born_to_dance נולד לרקוד] האתר הרשמי (מתוך אתר "קשת")
* 
ביקורות
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות: ריקודים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט אמריקאי
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טדי הפקות
קטגוריה:ישראל: מחול
סיבובים לדקה

[[טכומטר ברכב מסוג KIA]]

סיבובים לדקה (בראשי תיבות: סל"ד) או באנגלית Revolutions per minute - כלומר: RPM (מקוצר rpm, r/min, min<sup>-1</sup>), הוא יחידה של תדירות, בעיקר למדידה של מהירות זוויתית, ובמיוחד סיבוב מסביב לציר. היחידה מציגה את המספר של סיבובים מלאים שעצם בעל ציר עושה בדקה. היא נפוצה בעיקר בתחום הנדסת מכונות, מנועים, טורבינות, כלי רכב ועוד. מחוון מהירות הסיבוב, בדרך כלל ברכב, נקרא טכומטר.

נתון זה אינו מציין את המהירות הקווית, שכן זו תלויה גם בהיקף הסיבוב. להמחשה: נקודה בקו רוחב 45 על כדור הארץ, ונקודה על קו המשווה יש להן אותו מספר סיבובים (סיבוב אחד ביממה) אך הנקודה שעל קו המשווה נעה מהר יותר שכן היקף הסיבוב גדול יותר.

== דוגמאות ==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! גוף
! סל"ד אופייני
|-
| כדור הארץ
| 0.0007
|-
| מחוג שניות בשעון אנלוגי
| 1
|-
| תקליט בפטיפון
| 33.33
|-
| מנוע דיזל של אונייה
| 100
|-
| רוטור של מסוק
| 450
|-
| תקליטור אודיו
| 500
|-
| תוף של מכונת כביסה במצב סחיטה
| 900
|-
| גלגל מכונית
| 960
|-
| כנפיים של מאוורר ביתי
| 1500
|-
| סביבון
| 2000
|-
| טורבינה לייצור חשמל
| 3600
|-
| מנוע בעירה פנימית של מכונית
| 1000 עד 7000
|-
| דיסק קשיח
| 7200
|-
| תקליטור X52
| 10000
|-
| פולסר
| 43000
|-
| צנטריפוגה
| 90000
|-
| טורבינה של מנוע סילון
| 165000
|-
| מקדח במקדחה של רופא שיניים
| 100,000 – 400,000<ref></ref>
|}

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יחידות מידה
סירט (רומניה)

[[אנדרטה לזכר יהודי סירט שנספו בשואה, בבית הקברות בחולון]]
סִירֶט (ברומנית: Siret; בגרמנית: Sereth; בפולנית: Seret; בהונגרית: Szeretvásár; ביידיש: סערעט) היא עיר בצפון רומניה, הנמצאת באזור בוקובינה, במחוז סוצ'אבה, במחצית הדרך שבין סוצ'אבה לבין צ'רנוביץ. היא שוכנת על הגדה הימנית של נהר סירט, וממנו קיבלה את שמה. כיום יש בסירט 9,371 תושבים ושטחה 43.40 קמ"ר.

תקופה קצרה שימשה סירט כבירתו של בוגדאן הראשון. בשנת 1371 קיבל היישוב את מעמדו כעיר, והיא החלה להתפתח במהירות עקב מיקומה על אם הדרך בין דרום גליציה להונגריה. כיום היא משמשת כמעבר גבול בין רומניה לאוקראינה.

== הקהילה היהודית בסירט ==
המצבה הקדומה ביותר בבית העלמין היהודי היא מ-1560, ולפי מפקד האוכלוסין מ-1774 ישבו בעיר 8 משפחות יהודיות אשר מנו 43 נפשות. במפקד 1910, מנתה הקהילה היהודית 3,178 נפשות מתוך אוכלוסייה כללית של 7,815 נפש (כ-41% מאוכלוסיית העיר והקבוצה האתנית הגדולה ביותר).

במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כרב העיר, הרב פנחס משה בורשטיין עד ל-1906, לאחריו הרב ד"ר שמואל פרייפלד עד ל-1936, ולאחריו רבי ברוך הגר.

בעיר הייתה פעילות חסידית ענפה; רבי שמואל שמעלקא רובין (נכד רבי נפתלי מרופשיץ ורבי שלום מבעלז) כיהן כאדמו"ר בין השנים תרל"ה עד לפטירתו בשנת תרס"א. אחריו מילאו את מקומו בנו רבי פנחס מנחם מנדל שכיהן באדמו"רות עד שנספה בשואה וחתנו, רבי חיים אלטר דכנר - שכיהן כראב"ד עד פטירתו בשנת תרצ"א. ערב השואה פעלו בעיר תשעה בתי כנסת מתוכם ארבעה בתי כנסת חסידיים. ואדמורי"ם רבים היו פוקדים את העיר בקביעות לשבתות ולפגישות עם קהל חסידיהם. (הבולטים שבהם: האדמו"ר ישראל הגר, האדמו"ר מנחם נחום פרידמן (בויאן), האדמו"ר מסדיגורה אברהם יעקב פרידמן (השני) והאדמו"ר חיים הגר (אוטיניה))

האדמו"ר רבי חיים מרדכי רוזנבוים מנדבורנה קבע את משכנו וחצרו בעיר, לאחר מלחמת העולם השנייה שב לעיר עד ל-1947 אז עלה לארץ ישראל.

אחד מהאדמו"רים לבית ויז'ניץ, רבי ברוך הגר, צעיר בניו של ישראל הגר (אהבת ישראל) כיהן מ-1936 כרב המקום, והוא מייסדה של חסידות סרט ויז'ניץ. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא קבע את משכנו בחיפה, ושם קיימת עד היום שכונה של חסידי סערט ויז'ניץ.

בעיר פעלו תנועות הנוער הציוניות והבולטות שבהן היו הנוער הציוני ובית"ר.

ביוני 1941 עם הפלישה הנאצית לברית המועצות. גורשו כל יהודי סירט בפקודת הצבא הרומני בשלב ראשון אל העיר רדאוץ. 18 זקנים וחולים אשר לא יכלו ללכת ברגל נורו ועל גדת הנהר סירט לאחר שאנסו לעינהם את הנשים על ידי חיילי הצבא הרומני בפקודת המיור אלבו (Albu). שאר התושבים גורשו במסע רגלי ולאחר מכן ברכבות אל העיר קראיובה שבדרום רומניה. לאחר מכן גורשו שוב במסע רגלי מפרך עד לעיר מוגילוב-פודולסק שעל גבול אוקראינה.

בסירט נותר בית הכנסת היהודי "הגדול" בסמוך לבית העירייה.

חבר הכנסת יצחק ארצי היה יוצא המקום ופעל להנצחת הקהילה היהודית. בניו שלמה ארצי ונאוה סמל איזכרו את סירט כמקור השראה.

==ערים תאומות==

== לקריאה נוספת ==
* .

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומניה: עיירות
קטגוריה:בוקובינה: ערים
סירט
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
פרידריך וילהלם מורנאו

פרידריך וילהלם מורנאו (בגרמנית: Friedrich Wilhelm Murnau; 28 בדצמבר 1888 – 11 במרץ 1931), אחד מחשובי במאי הקולנוע של עידן הסרט האילם. מורנאו היה אחד מהבמאים הגרמנים שהיו חלק מהקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, וביים כמה מהסרטים המשפיעים ביותר של אותה תקופה. חלק ניכר מיצירותיו של מורנאו מעידן הסרט האילם אבדו, ורק מעטות מהן שרדו עד היום.

== ביוגרפיה ==
מורנאו, בשנת 1920
פרידריך וילהלם פלומפה (Friedrich Wilhelm Plumpe) נולד בבילפלד שבגרמניה, ולמד פילוסופיה באוניברסיטת ברלין ומאוחר יותר תולדות האמנות באוניברסיטת היידלברג. אז שינה את שמו ל"מורנאו" על שם עיר בגרמניה. במלחמת העולם הראשונה שירת כטייס קרב. בשנת 1919 ביים את סרטו הראשון: "Der Knabe in Blau". אולם סרטו המפורסם ביותר הוא נוספרטו – עיבוד שעשה בשנת 1922 לספרו של ברם סטוקר "דרקולה". מורנאו נתבע על ידי יורשיו של סטוקר על הפרת זכויות יוצרים והפסיד, ובית המשפט הורה להשמיד את כל העותקים, אולם מספר עותקים לא-חוקיים הוחבאו ונשמרו ועל כן הסרט נותר ברשותנו. "נוספרטו" נתן את ההשראה לורנר הרצוג לביים גרסה חדשה בשנת 1979.

סרט חשוב נוסף של מורנאו הוא "Der Letzte Mann" ("הצחוק האחרון", 1924). את התסריט כתב קרל מאייר וכוכב הסרט היה אמיל יאנינגס. בסרט לראשונה הוצגה נקודת המבט הסובייקטיבית של המצלמה, בה המצלמה "רואה" דרך עיניה של דמות קולנועית ומשמשת כדי להעביר לצופה את מצבה הפסיכולוגי. מורנאו גם היה המבשר של תנועת ה-"Cinéma Vérité" והחומרים בהם עסקה.

מורנאו עבר להוליווד בשנת 1926, שם הצטרף לאולפני פוקס המאה ה-20. הוא ביים את הסרט "Sunrise: a Song of Two Humans" שנחשב לאחת מפסגות הקולנוע של שנות העשרים. הסרט זכה להצלחה עצומה בקופות וזכה במספר פרסי אוסקר בטקס חלוקת הפרסים הראשון שנערך בשנת 1927, ביניהם הפרס על "הסרט הטוב ביותר – ייחודי ואמנותי" – "Best Picture, Unique and Artistic Production". בפרס עבור "ההפקה הטובה ביותר" ("Best Production") זכה הסרט "כנפיים". כיום נהוג להזכיר את "כנפיים" כזוכה הסרט הטוב ביותר, ולא את "זריחה".

שני סרטיו הבאים של מורנאו, "Four Devils" ו-"City Girl", הותאמו לעידן החדש של סרטים מדברים ולא נתקבלו באהדה על ידי הציבור. הכישלון הקופתי הביא להתפכחותו של מורנאו, והוא עזב את אולפני פוקס ויצא למסע בדרום האוקיינוס השקט. שם, יחד עם חלוץ הקולנוע הדוקומנטרי רוברט פלאהרטי יצר את הסרט טאבו. אך פלהארטי עזב לאחר שנתגלעו ביניהם חילוקי דעות על רקע אומנותי ומורנאו סיים את הפקת הסרט לבדו. הסרט צונזר בארצות הברית כיוון שכלל צילומים של נשים פולינזיות חשופות חזה.

מורנאו לא הספיק לצפות בהקרנת הבכורה של סרטו האחרון. הוא נהרג בתאונת דרכים בסנטה מוניקה שבקליפורניה בשנת 1931. הוא נקבר בברלין. רוברט פלהארטי, אמיל יאנינגס וגרטה גרבו נכחו בהלוויה, ופריץ לנג נשא את ההספד.

בשנת 2003 הוענק למורנאו פרס טדי מיוחד וזאת אף על פי שנטייתו המינית ההומוסקסואלית נותרה בגדר שמועה בלבד.

==קישורים חיצוניים==

קברו של מורנאו ועליו פסל של דיוקנו.
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:במאי ראינוע
קטגוריה:במאי קולנוע גרמנים
קטגוריה:הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני
קטגוריה:זוכי פרס טדי
קטגוריה:להט"בים גרמנים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בארצות הברית
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בברלין
קטגוריה:שבויים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:טייסים גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1931
שפת הסימנים של ניקרגואה

שפת הסימנים של ניקרגואה היא שפת סימנים שהתפתחה באופן ספונטני בקרב ילדים חירשים בכמה בתי-ספר במערב ניקרגואה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. זוהי שפה המעוררת עניין מיוחד בקרב בלשנים, שכן היא מספקת הזדמנות נדירה לחקור מקרה של "לידת" שפה חדשה.

== היסטוריה ==

עד שנות ה-70 לא הייתה קהילת חירשים בניקרגואה. החירשים היו מבודדים אלה מאלה, ורובם השתמשו ב"סימנים ביתיים" (באנגלית: home signs או kitchen signs - מערכת של מחוות שאין לה דקדוק מסודר ומתפתחת באופן טבעי בתקשורת בין ילדים חירשים לבני משפחתם השומעים) ובמימיקה כדי לתקשר עם בני משפחה וחברים שומעים.

התנאים ההכרחיים להיווצרות שפה טבעית באו בשנת 1977, משעה שמרכז לחינוך מיוחד פתח תוכנית שנועדה בתחילה ל-50 ילדים חירשים. בית הספר שכן בשכונת סאן חודס בעיר מנגואה, ומספר התלמידים החירשים בו הגיע ל-100 בשנת 1979, כשפרצה המהפכה הסנדיניסטית.

ב-1980 נפתח בית ספר מקצועי לנוער חירש באזור "וילה ליברטאד" שבעיר מנגואה. ב-1983 כבר נרשמו 400 בני נוער חירשים לשני בתי ספר ממין זה. בתחילה שמה תוכנית הלימודים דגש על לימוד השפה הספרדית ועל קריאת שפתיים. השימוש בסימנים הוגבל לאיות, כלומר שימוש בסימן עבור כל אות בספרדית, ושימוש בסימני הידיים האלה כדי לאיית מילים ושמות בספרדית. הצלחת השיטה הזאת הייתה מוגבלת מאוד, ורוב התלמידים נכשלו בתפיסת משמעויותיהן של המילים. בין התלמידים למורים שרר נתק לשוני, אך בין התלמידים לבין עצמם - במגרש המשחקים, בהסעות לבתי הספר ובחזרה, במסדרונות וכו' - נוצרה קרקע פורייה לתקשורת לשונית. התלמידים השתמשו במחוות וב"סימנים הביתיים" כדי לתקשר, ויצרו שפת סימנים דמוית פידג'ין. מאוחר יותר התפתח אמצעי התקשורת הזה לשפה דמוית שפות קראוליות. אפשר לומר שהתלמידים המציאו לעצמם שפה. הפידג'ין הראשוני נקרא בספרדית Lenguaje de Signos Nicaragüense ("דיאלקט הסימנים של ניקרגואה"). הוא עדיין משמש בקרב חירשים שהגיעו אל בית הספר בגילאי העשרה.

צוות המורים בבית הספר לא זיהה את השפה החדשה, והתייחס אליה כאל פנטומימה. מבחינתם הייתה זו עדות לכישלון לימודי השפה הספרדית. כיוון שלא הצליחו להבין את פשר הסימנים, הם ביקשו עזרה מבחוץ. עזרה כזו הגיעה ב-1986 לפי בקשת משרד החינוך של ניקרגואה. ג'ודי קגל (Judy Kegl) בלשנית אמריקנית המתמחה בשפות סימנים מאוניברסיטת נורת'איסטרן (Northeastern University) שבארצות הברית, החלה לחקור את שפת הסימנים שהתפתחה בקרב תלמידי בית הספר. כשהיא, בעזרת חוקרים נוספים, ניתחה את השפה, הם הבחינו כי הילדים הצעירים הביאו את ה"פידג'ין" ששימש ילדים מבוגרים יותר, לדרגת מורכבות גבוהה יותר. הם גילו למשל מערכת התאם בפועל (verb agreement) וחוקים דקדוקיים נוספים. השפה המורכבת ידועה כיום כ- Idioma de Señas de Nicaragua ("שפת הסימנים של ניקרגואה").

מחקרים בנושא התפרסמו בכתב העת Science, ומשכו תשומת לב רב בקרב בלשנים, פסיכולוגים ואנתרופולוגים. זאת כיוון שמדובר במקרה מתועד ראשון של יצירת שפה יש מאין. אפשר להוכיח בקלות כי התלמידים של בית הספר לחירשים לא נחשפו לשפה טבעית כלשהי לפני הגעתם לבית הספר, וכי התפתחות השפה הייתה תלויה לחלוטין באינטראקציה שבין התלמידים החירשים לבין עצמם. זאת בניגוד לדגם המוכר של רכישת שפה טבעית, שבה הילד נחשף לשפה טבעית קיימת, ומסגל לעצמו את כלליה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

ניקרגואה
קטגוריה:ניקרגואה
קטגוריה:שפות קריאוליות ופידג'ין
אות קלון

אות קלון הוא ניב שנוצר בעברית החדשה (אף ששני רכיביו מקורם בלשון המקרא), הבא לבטא את החומרה של מושא הביטוי, פעמים רבות תוך ייחוס לחומרה השפעה לזמן רב, לעיתים כזה שאינו ניתן לכפרה, או להיקף רחב יותר מהמושא המצומצם.

==דוגמאות==
חומרה: הגנרל וולטר בדל-סמית הגיב להאשמות על טיפול לקוי בניצולי שואה: "האשמות אלו הן אות קלון להנהלת המחנה" ובכך ביקש להבהיר את החומרה בה הוא רואה את ההאשמות אם תתאמתנה.

זמן: מזכיר הסתדרות המורים אמר שבית ספר שאינו מודרג אינו טובע אות קלון בילדים ובכך הביע את עמדתו שחלוקת ילדים להקבצות על פי רמות אינה נוגעת רק להווה, אלא עלולה להטביע על הילד תדמית שלילית לשנים רבות.

העדר כפרה: על טבח ליל ברתולומאוס הקדוש כותב בעל מאמר בהמליץ: "הוא אות קלון עולמי וכתם נצחי להיכנסייה הקתולית בספר דברי הימים, ואף אם תרבה לה בורית ותכבס בנתר נכתם עונה זה על לוחות התולדה".

היקף: 
*בהתייחס להזנחה בבית הקברות הר המנוחות בירושלים הביעה אשה שהתלוננה את עמדתה "כי המצב הקיים הוא אות קלון לירושלים" ובכך העבירה את המסר שהמצב אינו נוגע רק לאותו בית קברות אלא פוגע קשות בתדמית של העיר ירושלים כולה. 
*ראשי המפלגה הליברלית גינו את הספר הלבן באומרם שהוא "אות קלון על שמה הטוב של בריטניה".

עלבון:
*התאחדות עולמות של צעירים עבריים הביעה את החומרה שהיא רואה בנומרוס קלאוזוס בכותבה: "הנומרוס קלוזוס ... השולל מאת אחינו המתלמדים את האפשרות להשתלם בלימודים ולהשתתף בעבודת המדע הנעלה, והמטיל עליהם אות-קלון מעליב".

==מקור הביטוי==

מקור הביטוי באותות קלון שהוכרחו אנשים ללבוש כדי לביישם, כמו אות הקלון שהוכרחו היהודים בימי הביניים לשאת על בגדיהם (טלאי צהוב על הבגד), וכן אות הקלון (הטלאי הצהוב) על בגדי היהודים בשנות שלטון הנאצים.

ע"פ ספר בראשית, אות הקלון הראשון הוטל ברוצח הראשון, בקין, ונקרא "אות קין".

בימי הביניים באירופה נהגו להטיל אות קלון בפושעים מורשעים על ידי הטבעה בעורם של דוגמה קבועה באמצעות מכוות אש. בנוסף לכך, אל עמוד הקלון, קשרו עבריינים, כדי לבייש אותם בציבור. אות קלון מסוג זה מוזכר בספר שלושת המוסקטרים, כך מגלה ד'ארטניאן שאהובתו באותו זמן היא פושעת נמלטת. כאן המקום להזכיר גם את הספר אות השני מאת נתנאל הותורן. באות השני מסומנת נערה שהרתה מחוץ לנישואין.

==ראו גם==
* כובע היהודים
* הטלאי הצהוב
* אות קין (מקרא)

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ענישה
קטגוריה:ביטויים
Pictured Within

Pictured Within הוא אלבומו הייחודי ביותר של ג'ון לורד המשלב מוזיקת פופ רך עם מוזיקה קלאסית, יצירה עליה עמל לורד במשך כ-15 שנה. האלבום הוקלט כולו בעיירה זעירה באלפים השווייצרים בשם צרמט, דבר שמצא את ביטויו במוזיקה באופן בולט. המוזיקה השקטה שנוגנה על ידי אנסמבל של כלים אקוסטיים, מלווה בחלקה בשירה על ידי זמרים אורחים כדוגמת מילר אנדרסון וסם בראון. אלבום זה מהווה את ראשיתה של סדרת אלבומים שהחל להוציא לורד לאחר פרישתו מלהקת דיפ פרפל, בהם התמקד ביצירות תזמורתיות.

היצירה מחולקת לארבעה חלקים, כשכל חלק בעצמו מחולק לשלושה קטעים משניים.

== רשימת שירים ==
<div style="direction: ltr;">
{|border=0
|-
|

# Sunrise (5:47)
# Pictured Within (5:23)
# From The Windmill (6:55)
# Circles Of Stone (2:26)
# Menorca Blue (4:11)
# Evening Song (8:04)
# Music For Miriam (4:49)
# Arc - En - Ciel (4:33)
# Wait A While (5:41)
# Crystal Spa (14:41)
# The Mountain (5:23)
# A Different Sky (6:45)
|}
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.progressiveworld.net/lordjlivepics.html תמונות מהופעה בה נוגנה היצירה בשלמותה]

קטגוריה:אלבומי חברת EMI
בייטאוניט

בייטאוניט, מינרל טקטוסיליקטי (סיליקטים במבנה מרחבי) נדיר למדי, השייך לקבוצת המינרלים הידועים בשם פלגיוקלז (סוג של פצלת השדה). המינרל זוהה לראשונה ב-1835 בבייטאון (כיום אוטווה) שבקנדה ומכאן שמו. המינרל מצוי גם בסקוטלנד ובדרום אפריקה. בדרך כלל מוצאים את הבייטאוניט בסלעי גברו.

הבייטאוניט מצוי באמצעיתה של שורת המינרלים האיזומורפית (כלומר שורה של תרכובות אנלוגיות בהרכבן) מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה) המתחילה באלביט ומסתיימת באנורתיט והמכונה פְּלַגְיוֹקְלז ("שבירה נטויה").

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Bytownite.shtml בייטאוניט באתר webmineral]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פצלות השדה
קטגוריה:טקטוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
קריין

הקריינית מריפוזה מנחה תוכנית בתחנת רדיו בנאורואה
קריין הוא אדם הקורא טקסט אל מול קהל, אל מול מצלמות הטלוויזיה, בזמן שידורי הרדיו, על במה, או ברקע מבלי שיראוהו. לעיתים מדובר בקריין חדשות אשר קורא את מבזקי החדשות המוגשים לו על ידי עורך החדשות, אדם העוסק במקצוע הקריינות.

קריין עשוי להקריא את שמות השירים והזמרים בערב זמר או לספר סיפור מוקלט על קלטת. לקריין צריך שיהיו תכונות חשובות הנחוצות מפאת מקצועו, לדוגמה: דיבור ברור, הכרות טובה של השפה (כדי למנוע שגיאות הקראה ושגיאות לשוניות בדיבור). לקריינים במהדורות חדשות ובתוכניות רדיו, ובכלל למציגי דבר כלשהו, לעיתים נדרשת יכולת אלתור בו-במקום, הבנת החומר שהם מעבירים לקהלם ותקשורת טובה עם אנשים. קריינים ברדיו ובאולפנים (דוגמת אולפן חדשות או אולפן של תוכנית על מדע) לעיתים מראיינים אורחים, וחשוב שיידעו "להוציא" ממרואייניהם את המידע שהם מבקשים. קריינים משמשים במהדורות חדשות כמגישי המהדורה, והגבול בין המושגים מיטשטש.

בסדרות טלוויזיה מסוימות לילדים כגון "תומס הקטר וחברים" משמש קריין המספר את הסיפור ומדבב את הדמויות, ובמשחקי ספורט יש לרוב שדרן, קריין המתאר את הפעולות המתבצעות במהלך המשחק. לעיתים קרייני ספורט מדברים גם על הרקע של השחקן או הקבוצה, ולא רק על המשחק הספציפי הנצפה.

==קריינות לצורכי מיתוג ושיווק או לתדמית==
קטגוריה נוספת היא קריינות המיועדת לבעלי עסקים וחברות לצרכים של שיווק ומיתוג של עסקיהם.

בקטגוריה זו ניתן למצוא קריינות עבור סרטי תדמית עסקיים או סרטי מוצר ואף קריינות תדמית לארגונים שאינם עסקיים<ref>הקריינית רות שפירא בסרט תדמית של ההסתדרות הכללית וחברת מקורות - </ref> <ref>מישה אשרוב בסרטון תדמית - </ref>, אשר עבורם הקריין מקריא תסריט שהוכן מראש, בהתאם למהלך הסרטון. קטע הקריינות שנוצר משולב בסרטון באמצעות טכנולוגיות של עריכת וידאו ועריכת סאונד. לקריינות כזאת מתלווה לעיתים קרובות פס-קול מוזיקלי.

ניתן למצוא עוד בתוך עולם המיתוג באמצעות קריינות את הקריינות בעבור צליל המתנה עסקי ומרכזיות. כלומר כאשר לקוח מתקשר לבעל עסק מסוים הוא שומע בזמן ההמתנה קטע קריינות (בדרך כלל משולב מוזיקת רקע), אשר מיועד לצרכים שיווקיים ומיתוג העסק. בדרך כלל במסגרת אותה קריינות בזמן ההמתנה נאמרים יתרונותיו של אותו עסק ונהוג גם לשלב פירוט של המוצרים העיקריים שלו. כמו כן קריינות שמשלבים במרכזיה בתור הסאונד המנחה בעת ניתוב שיחות נעשית על ידי קריינים מקצועיים.

קריינים רבים מתמחים בקריינות לצורך יצירת זמרירים (ג'ינגלים) לעסקים המשולבים כפרסומת ברדיו.

==ראו גם==
*טלפרומפטר
*דיבוב

==קישורים חיצוניים==

*[https://ivo.org.il ארגון הקריינים בישראל]

==הערות שוליים==

*
*
קטגוריה:מקצועות המדיה
קרלו מריה ג'וליני

קרלו מריה ג'וליני (באיטלקית: Carlo Maria Giulini; 9 במאי 1914 - 14 ביוני 2005) היה מנצח איטלקי.

==קורות חייו==
ג'וליני' נולד בבארלטה שבאיטליה ולמד נגינה בויולה וניצוח באקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.

ג'וליני עבד ברדיו מילאנו משנת 1946 והשיב שם לחיים כמה אופרות נשכחות, ביניהן יצירות מאת אלסנדרו סקרלטי. ארטורו טוסקניני שמע הפקה של Il Mondo della Luna מאת היידן ובעקבות זאת המליץ למנות את ג'וליני להנהלה המוזיקלית של לה סקאלה, שם נשאר מ-1953 עד 1956.

בשנת 1958 ניצח על הפקה עתירת שבחים של דון קרלוס מאת ורדי בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בלונדון, אבל משנת 1967 הפנה עורף לאופרה והתרכז בעיקר במוזיקה תזמורתית. הוא ניצח על הפילהרמונית של וינה, על התזמורת הסימפונית של שיקגו ועל תזמורת פילהרמוניה. משנת 1978 עד 1984 היה מנצח ראשי בתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. בשנת 1982 חזר לאופרה וניצח על "פלסטף" של ורדי (בהפקה מעוררת מחלוקת). 

בין הקלטותיו האגדיות "דון קרלוס" של ורדי, רקויאם של פורה, הסימפוניות השמינית והתשיעית של ברוקנר, הסימפוניה השישית (הפתטית) של צ'ייקובסקי, הסימפוניה ה-שמינית והתשיעית של שוברט, הסימפוניות הראשונה והתשיעית והשיר על הארץ של מאהלר והסימפוניות השביעית והתשיעית של דבוז'אק, אם להזכיר חלק קטן מהן.

הקלטותיו משנת 1959 עם תזמורת ומקהלת פילהרמוניה, של האופרות נישואי פיגארו ודון ג'ובאני מאת מוצרט, כמו גם ההקלטה משנת 1955 של לה טרוויאטה מאת ורדי, עם מריה קאלאס, נמנות עם המעולים ביותר בביצועי האופרה המוקלטים.

ג'וליני מת בברשה, איטליה ב-2005. הוא הותיר אחריו שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

;הקלטות ברשת
* [http://www.youtube.com/watch?v=MF41e9TGgAQ קרלו מריה ג'וליני בחזרות עם תזמורת שטוטגרט, לקראת בצוע של התשיעית של ברוקנר,] ב-you tube.
* 
* 

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1914
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2005