OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קפיטול מדינת טקסס

קפיטול מדינת טקסס (באנגלית: Texas State Capitol) הוא מבנה המשמש כמושב בית המחוקקים של מדינת טקסס ומשרדי מושל המדינה. המבנה ממוקם בעיר אוסטין בירת המדינה.

==היסטוריה==
המבנה תוכנן על ידי האדריכל אלייג'ה אי. מיירז והוקם בין השנים 1882–1888 בפיקוח המהנדס רובן לינדסי ווקר. המבנה הוקם בעקבות שינוי בחוקת המדינה מה-15 בפברואר 1876 שהתיר מכירת אדמות מדינה לצורך מימון הקמת המבנה. אדמות בשטח של 12,000 קמ"ר ובשווי של 3.7 מיליון דולרים ניתנו לבוני המבנה בתמורה לעבודתם.

אבן הפינה של המבנה הונחה ב-2 במרץ 1885, והמבנה הושלם ב-21 באפריל 1888.

על פי התוכניות המקוריות אמור היה המבנה להיבנות מאבן גיר אולם היה חשש שאיכות אבן הגיר במדינה הייתה נמוכה, ולכן נבנה המבנה מגרניט שנתרמה על ידי תושבי המדינה.

המבנה שופץ מספר פעמים. בשנת 1955 הותקנה במבנה מערכת מיזוג אוויר;
בשנת 1993 הורחב המבנה בעלות של כ-75 מיליון דולרים; ובשנת 1997 שופץ המבנה פעם נוספת.

בשנת 1970 נרשם המבנה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (NRHP), ובשנת 1986 הוכרז כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית (NHS).

==תיאור המבנה==
מבנה הקפיטול של מדינת טקסס הוא הגדול ביותר בין מבני הקפיטולים של מדינות ארצות הברית, אולם הוא קטן מבניין קפיטול ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
המבנה נבנה בסגנון נאו-רנסאנס. במרכז המבנה אכסדרת עמודים מעגלית (רוטונדה) בה תלויים דיוקנאות מושלי המדינה. במבואת המבנה (הלובי) פסליהם של סם יוסטון וסטיבן פ. אוסטין מעשה ידי הפסלת אליסאבט ניי.

==מחלוקת לוחות הברית==
אנדרטת גרניט בדמות עשרת הדיברות שהוצבה בגן בניין הקפיטול הייתה במרכזה של תביעה שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית. במקרה ואן אורדן נגד פרי נטען שהצגת עשרת הדיברות במבנה ציבורי היא בניגוד לכלל הפרדת הדת מהמדינה שנקבע בחוקת ארצות הברית. בית המשפט קבע ביוני 2005 כי הצגת עשרת הדיברות אינה סותרת את החוקה.
<center><gallery>
Capitol in Austin Texas at Night.jpg|מבט על הקפיטול בלילה
TexasHouseofRepresentativesChamber.jpg|אולם בית הנבחרים (הבית התחתון)
TexasSenateChamberinAustin.jpg|אולם הסנאט
TenCommandmentsAustinStateCapitol.jpg|פסל עשרת הדיברות נשוא המחלוקת
TexasCapitol-Lady.jpg|פסל אלת החירות בראש המבנה
Capitoldome.jpg|כיפת המבנה
Texas Capitol night.jpg|מבט על מבנה הקפיטול בלילה
</gallery></center>

==קישורים חיצוניים==

* [https://tspb.texas.gov/ רשות השימור של טקסס - האחראית על שימור ותחזוקת המבנה]
* [http://hdl.loc.gov/loc.pnp/hhh.tx0398 תצלומי המבנה] באתר ספריית הקונגרס
* [https://web.archive.org/web/20120204053635/http://www.texasbob.com/texdoc13.html נאום חנוכת המבנה]
* [https://web.archive.org/web/20090207083818/http://www.favoritearchitecture.org/ תיאור המבנה באתר Americas's Favorite Architecture]
* [http://www.TexasCapitolVisitorsCenter.com מרכז המבקרים של קפיטול מדינת טקסס]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסס: מבנים
טקסס
קטגוריה:ארצות הברית: אתרים היסטוריים לאומיים
קטגוריה:אוסטין
קטגוריה:ארצות הברית:אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
ביסטריצה (עיר)

ביסטריצה (ברומנית: Bistrița, בהונגרית: Beszterce, בגרמנית: Bistritz) היא עיר הבירה של מחוז ביסטריצה-נסאוד, בחבל טרנסילבניה שברומניה.

העיר שוכנת בצפון מזרח הרמה הטרנסילבנית, על גדת הנהר ביסטריצה. בשנת 2002 גרו בה 86,109 תושבים.

==תולדות היישוב==
בשנת 1330 נוסדה ביסטריצה כעיר מלוכה, ובשנת 1353 הוענקה לה זכות לקיים ירידים שנתיים. במחצית הראשונה של המאה ה-19 פגעו בעיירה מספר שריפות.

עד שנת 1918 הייתה העיר בשליטת אוסטרו-הונגריה, ובדצמבר אותה השנה סופחה העיר לרומניה. בין השנים 1940 ו-1944 נכללה העיר בשטחי הונגריה.

==יהודי ביסטריצה==
יהודים החלו להתיישב בביסטריצה עם ביטול האיסור על ישיבת יהודים במקום בשנת 1848, ובקהילה פעלו חסידויות שונות. ארגון ציוני ראשון הוקם בעיר בשנת 1901 בידי ניסן כהן, ובין מלחמות העולם התגברה בה הפעילות הציונית. כמו כן, פעלו בעיר ישיבה, תלמוד תורה ובית ספר יהודי.

בינואר 1941 נמנו בעיר 2,370 יהודים, כשביעית מאוכלוסייתה. תחת שליטה הונגרית, הוחלו על יהודי העיר חוקי הגזע, ובקיץ 1941 גורשו מהעיר לשטחי אוקראינה כמה משפחות יהודיות ללא אזרחות הונגרית, שם נרצחו.
 
בשנת 1942 נשלחו יהודים מהעיר לעבודות כפייה בחזית האוקראינית, ורבים מהם נספו. עם כיבוש הונגריה בידי הגרמנים במרץ 1944, ערכו בעיר מפקד, וב-3 במאי 1944 הקימו בחווה סמוכה לעיר גטו, אליו הועברו כ-6,000 יהודים מהעיר ומכפרי הסביבה. בגטו סבלו היהודים מצפיפות רבה ומרעב. ב-2 וב-6 ביוני 1944 שולחו יושבי הגטו לאושוויץ.

===רבני העיר===
*הרב שלמה זלמן אולמן. נשיא הלשכה האורתודוקסית בזיבנברגן. נפטר בו' באלול, תרצ"א.
*חתנו, הרב מאיר (בן ר' טוביה) שפיץ, מילא את מקום חותנו ברבנות העיר. נרצח בשואה, י"ז בסיוון, תש"ד.
*בנו, הרב משה שפיץ. לאחר המלחמה, שב לביסטריצה, ומילא את מקום אביו ברבנות העיר. לאחר תקופה, היגר לארצות הברית והתיישב בשכונת בורו פארק, בה הקים בית מדרש "אהלי שם ביסטריץ" על שמה של העיר. חתנו הוא האדמו"ר מסאטמר.

== ערים תאומות ==
* 
* רחובות, ישראל

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

אנדרטה לנספים ב[[שואה בעיר ביסטריצה ובסביבתה]]

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:שואת יהודי רומניה
קטגוריה:קהילות יהודיות ברומניה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
רשיצה

רשיצה (ברומנית: Reşiţa, בהונגרית: Resicabánya, בגרמנית: Reschitz, בסרבית: Решица או Rešica) היא עיר הבירה של מחוז קאראש סברין בחבל באנאט, במערב רומניה.

העיר היא מרכז של תעשייה כבדה ובשנת 2004 התגוררו בה 83,985 תושבים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:רומניה: ערים
דרובטה-טורנו סברין

דרובטה-טורנו סוורין (ברומנית: Drobeta-Turnu Severin) היא עיר נמל על הגדה הצפונית של הדנובה, במחוז מהדינץ ברומניה.

העיר היא היישוב הגדול ביותר במחוז ובירתו. בשנת 2002 היו בעיר 104,557 תושבים.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:רומניה: ערי נמל
קטגוריה:ערי נמל על הדנובה
סנדו דוד

סַנדוּ דוד (דוידזון) (14 בדצמבר 1922 – 30 ביוני 2003) היה משורר ומתרגם ישראלי. היה ראש המועצה האזורית הירקון בין השנים 1957–1960.

==קורות חיים==
סנדו דוד נולד בשם דודזון בעיר טרגובישטה ברומניה בן לצ'רנה ומנשה דודזון. בתקופת שואת יהודי רומניה הוגלה למחנה ריכוז בטרנסניסטריה (מחנה ואפניארקה, Vapniarka). מואפניארקה הועבר למחנה טריחטי.

בשנת 1944 עלה לארץ ישראל ו מ-1950 היה לחבר במושב עדנים. הוא פעל במסגרת תנועת המושבים ומרכז מפא"י, בתפקיד מנהל המחלקה להתיישבות. בין השנים 1957–1960 ראש המועצה האזורית הירקון. 

שימש כיו"ר התאחדות אגודות הסופרים בישראל,
סגן יו"ר אגודת הסופרים העבריים ובוועדת הביקורת של אקו"ם.

משיריו של סנדו דוד (בעברית) הוצאו לאור שבעה ספרים. שיריו תורגמו ל-14 שפות.

נפטר ב-30 ביוני 2003.

ארכיונו האישי שמור בארכיון גנזים - אגודת הסופרים.

== מספריו ==
* 1949 "אור הלילות" - שירים (מרחביה : ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר)
* תשי"ז "בורא התמונות" - שירים (תל אביב - הוצאת יבול)
* תשל"ג "מראות בגילופים" - שירים (תל אביב - הוצאת יבול)
* 1981 "פיוטים קטנים" - (תל אביב - הוצאת יבול)
* 1985 "צבעי הסתיו" (תל אביב - הוצאת יבול)
* 1988, תשמ"ח "יהלום שחור, הלילה" (תל אביב - הוצאת עקד)
* 1997, תשנ"ז "סך הכל, שירים : (1946–1996)" (תל אביב - הוצאת גוונים)
* 2000 "משולשים" (מושב עדנים - הוצאת יבול)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי המועצה האזורית דרום השרון

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:יהודים בשואה: רומניה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
קטגוריה:עדנים: אישים
טולצ'ה

טוּלְצָ'ה (ברומנית: Tulcea, בטורקית: Tulça, ברוסית: Тулча) היא עיר נמל על גדת הדנובה, במחוז טולצ'ה שברומניה.

==היסטוריה==
העיר שוכנת על פני שבע גבעות, המכונות "גבעות טולצ'ה". נמצאו סימנים להתיישבות במקום לפני קרוב לחמשת אלפים שנה ולפני יותר מאלפיים ושבע מאות שנה היה במקום יישוב יווני בשם Aegyssus. ב-12 לפנה"ס נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ורומים הרחיבו וביצרו את היישוב, שנודע גם במהלך ימי הביניים בשמו העתיק אאגיסוס. לאחר הפיצול באימפריה עברה העיר לשליטת האימפריה הביזנטית ובמהלך המאה ה-7, תקופת נדידת העמים השנייה נכבשה על ידי שבטים גרמאניים וסלאבים וננטשה. בשלהי המאה ה-7 עברה לשליטת האימפריה הבולגרית הראשונה. לאחר קריסת האימפריה הבולגרית חזר היישוב לידיים ביזנטיות ובמקום הוקמה מצודה. ב-1064 החריבו לוחמים משבטי האוע'וז את המצודה ובסמיכות אליה נותר ישוב קטן. במהלך המאה ה-12 נשלטה העיר על ידי האימפריה הבולגרית השנייה ובשלהי המאה ה-13 עברה לידי דספוטט קארבונה שמרכז שליטתה היה חבל דוברוג'ה. במהלך המאה ה-14 נשלטה העיר על ידי הולאכים.

בראשית המאה ה-15 נכבש המקום על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והחל משנת 1506 העיר מתועדת בתעודות עות'מאניות בשמה הטורקי העכשווי טולצ'ה,
העיירה מילאה אותה תקופה תפקיד של מרכז לסחר מעבר.
בסביבות 1848 פעלו בה מספנות קטנות.
ב-1860 זכתה טולצ'ה למעמד של עיר ושל בירת סנג'ק במסגרת הווילאייט סיליסטרה. משנת 1864 סופחה לווילאייט טונה (דנובה).
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), מתוקף סיכומי קונגרס ברלין הועברה העיר לחזקת ממלכת רומניה. במהלך מלחמת העולם הראשונה בין 1916 ל-1918 נכבשה טולצ'ה בידי צבא בולגריה. לאחר כניעת הבולגרים, הוחזרה העיר לחזקת רומניה. בשנת 2002 היו בטולצ'ה 91,875 תושבים.

==הקהילה היהודית==

בטולצ'ה התקיימה קהילה יהודית שמתועדת בתקופת שליטתם של העות'מאנים על העיר, בעת שהייתה חלק מווילאייט הדנובה של האימפריה העות'מאנית. לפי נתוני הוועדה הרומנית שהוצגו בפני קונגרס ברלין התגוררו בעיר ב-1878 750 יהודים. ב-1882 היו מספר יהודים מבני קהילת טולצ'ה שהיגרו לארץ ישראל ממייסדי וראשוני מתיישבי המושבה זכרון יעקב. ב-1888 נבנה בית הכנסת המרכזי של הקהילה. קהילת טולצ'ה התפללה לפי נוסח אשכנז. בקהילת טולצ'ה נרשמה פעילות ציונית ענפה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הוטל איסור לימודים על בני הקהילה והגברים ובני הנוער נלקחו למחנות לעבודות כפייה. באוגוסט 1944, לאחר כיבוש העיר בידי הצבא האדום חודשה הפעילות הציונית בעיר ובהמשך, החלה עלייה הדרגתית לארץ ישראל חלקה באמצעות ספינות מעפילים.

==ערים תאומות== 
* .
* .
* .
* .
* .
* .

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:ערי נמל על הדנובה
קטגוריה:רומניה: ערי נמל
טולצ'ה
קטגוריה:דוברוג'ה
ג'ורג'ו נפוליטנו

ג'ורג'ו נפוליטנו (באיטלקית: Giorgio Napolitano; ) היה נשיא איטליה האחד-עשר במספר. כיהן בתפקיד בין התאריכים 15 במאי 2006 – 14 בינואר 2015. הוא הראשון שנבחר לשתי תקופות כהונה.

==ביוגרפיה==
נולד בנאפולי ולמד באוניברסיטה המקומית. היה מן המתנגדים לפשיזם, והשתתף בפעילויות אנטי-נאציות במהלך מלחמת העולם השנייה.

לאחר המלחמה, הצטרף למפלגה הקומוניסטית האיטלקית. ב-1953 נבחר מטעמה כחבר בבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי. לאחר התפרקותה של המפלגה הקומוניסטית בשנת 1991, הצטרף למפלגה הדמוקרטית השמאלנית של איטליה (Democratici di Sinistra). היה נשיא בית הנבחרים ושר הפנים. בשנת 1999 אף נבחר לציר בפרלמנט האירופי. בשנת 2005 מונה לסנאטור לכל החיים.

בשנת 2006 נבחר בסבב ההצבעה הרביעי להיות נשיא איטליה במקומו של קרלו אזליו צ'אמפי. הוא נבחר לקדנציה של 7 שנים.

בנובמבר 2008 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במאי 2010 זכה בפרס דן דוד.

עם סיום תקופת כהונתו, באפריל 2013, לאחר שלא הושג רוב לאף אחד מהמועמדים להחליפו, הסכים נפוליטנו להיות מועמד לתקופת כהונה נוספת וזכה בבחירות. בדצמבר 2014 הודיע על כוונתו להתפטר מתפקידו והתפטר ב-14 בינואר 2015.

נפטר ב-22 בספטמבר 2023.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברי הפרלמנט האירופי מטעם איטליה
קטגוריה:פוליטיקאים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס דן דוד
קטגוריה:נשיאי איטליה
קטגוריה:קומוניסטים איטלקים
קטגוריה:מקבלי עיטור הנשיא
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:שרי הפנים של איטליה
קטגוריה:חברי הסנאט של איטליה
קטגוריה:זוכי פרסים ועיטורים פלסטינים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1925
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2023
אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי

אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי המוכר יותר בכינוי המונומנטל הוא אצטדיון כדורגל בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
המונומנטל משמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הארגנטינאית ריבר פלייט וכמגרש הלאומי של נבחרת ארגנטינה בכדורגל, והוא האצטדיון הגדול ביותר באמריקה הדרומית.

== היסטוריה ==
האצטדיון נבנה במהלך השנים 1936 עד 1938 ונחנך רשמית ב-25 במאי 1938 במשחק בין ריבר פלייט לפניארול מאורוגוואי בו ניצחה ריבר פלייט 1:3. במהלך השנים עבר האצטדיון שיפוצים והרחבות כשהבולטים ביניהם היו לקראת משחקי מונדיאל 1978 שנערכו בארגנטינה וכן בשנים האחרונות במסגרתו מימנה חברת "קוקה-קולה" את השיפוצים תמורת הענקת חסות.

בשנת 2020 עם השבתת הליגה בעקבות מגפת הקורונה בארגנטינה, הוחל בשיפוץ רב שלבי של האצטדיון. קרקע המשטח הונמכה, נשתל דשא חדש (95% טבעי ו-5% סינתטי) ובוצעו שינויים ביציעים, כך שהוגדלה כמות המושבים. מסלול האתלטיקה שהקיף את הדשא בוטל והיציעים התחתונים מגיעים כעת עד לגובה הקרקע. במהלך העבודות גדל מספר המקומות אל מעבר ל-86 אלף, אך עם סיום התקנת המושבים החדשים כמות המקומות צפויה להגיע ל-84,567.

== מתקנים ==
האצטדיון מכיל 72,054 מקומות ישיבה ונחשב לגדול מבין אצטדיוני ארגנטינה. במהלך משחקי מונדיאל 1978 עמדה תכולת האצטדיון על 76,600 בזכות יציעי עמידה שבוטלו מאוחר יותר בשל תקנות בטיחות.
קומפלקס האצטדיון מכיל בנוסף גם מגרשי טניס, כדורסל וענפי ספורט נוספים. בנוסף, הקומפלקס כולל גם מגורים לשחקני מחלקות הנוער של ריבר פלייט, תיאטרון, מוזיאון וחנויות.

== שימושים נוספים ==
בנוסף לקיום משחקי כדורגל, האצטדיון משמש גם את נבחרת הרוגבי הארגנטינאית (המכונה "הפומות" - Los Pumas).
האצטדיון גם מארח קונצרטי מוזיקה גדולים.

== משחקי מונדיאל 1978 ==

במהלך משחקי מונדיאל 1978 אירח האצטדיון 9 משחקים ביניהם משחק הפתיחה, המשחק על המקום השלישי ומשחק הגמר. המארחת ארגנטינה שיחקה 4 ממשחקיה במגרש בה זכתה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע העולמי בכדורגל.

== גלריה ==
<gallery>
File:Estadio Monumental 1970s.jpg
File:Estadio Monumental Mundial 78.jpg
File:002.Buenos Aires desde el cielo (Estadio de River).JPG
File:Estadio Monumental.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.stadiumguide.com/monumental.htm האצטדיון] ב-[https://web.archive.org/web/20090708044302/http://www.stadiumguide.com/index.htm Stadium Guide]
* [http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/south_america/argentina/buenos_aires_liberti.shtml האצטדיון] ב-[http://www.worldstadiums.com/ World Stadiums]

קטגוריה:אצטדיוני מונדיאלים
קטגוריה:מונדיאל 1978
קטגוריה:בואנוס איירס: אצטדיוני כדורגל
קטגוריה:בואנוס איירס: ספורט
אנטוניו וספוצ'יו ליברטי
קטגוריה:ריבר פלייט
קטגוריה:ארגנטינה: אצטדיונים ומתקני ספורט
טריוז פוספט איזומראז

טריוז פוספאט איזומראז (באנגלית Triose-phosphate isomerase, ראשי תיבות: TIM או TPI) הוא אנזים, שמקטלז את הריאקציה ההפיכה של דיהידרוקסיאצטון פוספאט (dihydroxyacetone phosphate) ודי-גליצראלדהיד-3-פוספאט (D-glyceraldehyde-3-phosphate).
לטריוז פוספאט איזומראז תפקיד חיוני ביצור יעיל של אנרגיה בגליקוליזה. אנזים זה מצוי כמעט בכל האורגניזמים החל מיונקים ועד חרקים וכלה גם בפטריות, בצמחים ובחיידקים. למרות הימצאותו הרחבה בכל עולם החי, למדע מוכרים חיידקים, אשר לא מבצעים גליקוליזה, כמו חיידקי אוראפלזמה אוראליטים (Ureaplasma Urealyticum), החסרים אנזים זה.

בבני אדם, מחסור בטריוז פוספאט איזומראז מתקשר לגרימת הפרעה נוירולוגית קשה, ששמה באנגלית הוא "Triose Phosphate Isomerase Deficiency".

הטריוז פוספאט איזומראז יעיל מאוד מבחינה קטליטית. הוא יכול לגרום לזירוז ריאקציה במהירות של פי מיליארד ויותר לעומת אותה ריאקציה אשר תתרחש בלעדיו. הריאקציה כה יעילה, עד כי היא מבוקרת רק על ידי קצב קישור הסובסטרט לאתר הפעיל של האנזים.
תצוגה תלת־ממדית של טריוז פוספאט איזומראז

==מבנה האנזים==
טריוז פוספאט איזומראז הוא דימר בעל תת-יחידות זהות, כשכל תת-יחידה מורכבת מ-250 חומצות אמינו. המבנה המרחבי של תת-היחידה היחידה מכיל 8 סלילי אלפא הליקס (α-helix) חיצוניים (מסומנים ב<span style="color: turquoise;">טורקיז</span> וב<span style="color: red;">אדום</span>) ו-8 גדילי בטא מקבילים (parallel β-strands) פנימיים (מסומנים ב<span style="color: purple;">סגול</span> וב<span style="color: yellow;">צהוב</span>). מבנה משותף זה נקרא אלפא-בטא-ברל (αβ-barrel). צורת קיפול החלבונים של מבנה זה היא השכיחה ביותר מבין כל הצורות. האתר הפעיל של האנזים נמצא במרכז. שיירי חומצה גלוטמית מעורבים במנגנון הקטליטי. הרצף סביב האתר הפעיל נשמר בכל אנזימי הטריוז פוספאט איזומראז הידועים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:אנזימים
מודל MWC

אלוסטרי בין קונפורמציות T ו-R בפקוח אינהיביטור, סובסטרט או אגוניסט.]] 
מודל MWC (ידוע גם בשמות "המודל המתואם" The concerted model ו"מודל שני המצבים" The two-state model) הוא מודל מתמטי להסברת מנגנוני-מבני של תופעת הקואופרטיביות. פותח במקור כדי להסביר את קינטיקת הקישור של חמצן להמוגלובין.

מודל MWC פותח על ידי ז'אק מונו, ג'פרי ווימן וז'אן-פיאר שנז'ו בשנת 1965. בבסיס מודל זה קיימת הנחת היסוד שכל תתי היחידות בחלבון משנות את הקונפורמציה שלהן, ולכן גם את האפיניות, יחדיו. כלומר, שינוי מתואם בכל תתי היחידות. כל תתי היחידות ימצאו במצב T (מתוח, עם האפיניות הנמוכה) או במצב R (רגוע, עם האפיניות הגבוהה). קישור הליגנד לתת יחידה מטה את שיווי המשקל בין המצבים T ל-R, ולכן גורם לשינוי הנצפה בחלבונים קואופרטיביים.

שני מודלים, MWC ו- KNF, הוצעו על מנת לתאר את הקואופרטיביות של חלבון ההמוגלובין. מכיוון שמודל MWC הצריך, לצורך תיאורו, מספר קטן יותר של פרמטרים מאשר מודל KNF, הוא נחשב עדיף יותר על מודל KNF. לעומת זאת, המצדדים במודל KNF ציינו את חסרונו של מודל MWC בתיאור קואופרטיביות שלילית.

==ראו גם==
*המוגלובין
*מודל KNF
*קואופרטיביות

קטגוריה:ביוכימיה
אליגיוס הקדוש

אליגיוס הקדוש (צרפתית: Éloi de Noyon, נולד בין 588 ל-590 – מת ב-1 בדצמבר 659 או 660) הוא קדוש נוצרי. אליגיוס הוא הקדוש המגן של הצורפים ושל עובדים אחרים עם מתכות, כמו גם של REME (כוח מהנדסי החשמל והמכניקה המלכותי של הצבא הבריטי). הוא ידוע גם כפטרונם של הסוסים ושל העובדים עם סוסים. אליגיוס היה היועץ הראשי של דגוברט הראשון , שהיה מלך מרובינגי בצרפת. לאחר מותו של המלך, מונה אליגיוס למשרת הבישוף של נואיון ((Noyon), אותה מילא בשנים 640–661. בשני העשורים הללו עסק במסע להמרת דתם של תושבי פלנדריה הפגנים.

בנה את המקדש הראשון (לא קיים כיום) בבזיליקת סן-דני. שרידיו קבורים בקתדרלת נואיון. יום חגו הוא ה-1 בדצמבר.

==קישורים חיצוניים==
wordworth reference Hartfordshire UK, 1995 P.105. Alison Jones.Dictionary of Saints 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:ילידי 588
קטגוריה:נפטרים ב-660
פייבל כהנוב

שרגא פייבל כהנוב (ט"ו בשבט תר"ך, 1860 – 23 בנובמבר 1952) מהעולים לארץ ישראל בתקופה שקדמה לעלייה הראשונה. כיהן כמנהל חברת עזרת ישראל ומפעילי בני ברית.

==ביוגרפיה==

כהנוב נולד בחסלביץ שברוסיה, בנו של אברהם יעקב, סוחר מזון סיטונאי ותלמיד חכם, ונכדו של הרב משה נחמיה כהנוב (כהניו), שכיהן כרב בחסלביץ ומשנת תרכ"ד כראש ישיבת עץ חיים בירושלים. במלאת לו 15 הציע סבו, שהגיע לביקור, לקחת אותו לארץ ישראל כדי להימנע מגיוס לצבא הצבא. הוא עלה לארץ בשנת 1877 באונייה "הבחרים", והתיישב בירושלים. בהמשך הקים בית מרקחת בעיר. בשנת 1884 מכר את בית המרקחת וקיבל משרה בשכם כפקיד בסוכנות "חברת לאנדו-שמרלינג" בחברת "רג'י עותומן", חברה צרפתית בעלת זיכיון למכירת טבק, שניתן לה בתמורה למתן הלוואה לממשלה העות'מאנית. כהנוב קשר קשרי ידידות עם נכבדי שכם, ונטע בהר עיבל מטע צברים. משכם עבר לחיפה, שם המשיך לנהל את סניף החברה בחיפה ובגליל.

בשנת 1887 עבר ליפו והתמנה למזכיר ומנהל של חברת עזרת ישראל, שהפעילה בית חולים ביפו, ולאחר מכן בנתה את שכונת נווה צדק.

כהנוב היה מפעילי בני ברית ומוסדות העדה האשכנזית. ב-3 באפריל 1900 מונה להנהגת העדה היהודית ביפו, על ידי מושל יפו והראשון לציון יעקב שאול אלישר בתפקידו כחכם באשי, לאחר שלא עלה בידי העדה לקיים בחירות.

בשנת תרצ"א עבר מתל אביב לרחובות, ושם נפטר. הוא קבור בבית עלמין תר"ן המייסדים ברחובות.

===משפחתו===
בגיל 19 נישא לשיינה ביילה לבית מארק בת ה-16, בתו של צבי זאב מארק, סוחר גדול באריגים, שעונים ותה בירושלים. לזוג נולדו שלושה ילדים: שושנה (רישקה), אשתו של יונתן מקוב מרחובות; אליהו כהנוב, מנהל בתי ספר של כי"ח בסוריה ובארץ ישראל; ושמעון כהנוב.
בכ"ב בטבת תרנ"ח נפטרה אשתו של כהנוב בירושלים. לאחר מכן נישא בשנית, לפרל אוסוביצקי, בתו של הרב שמחה בונם אוסוביצקי ואחותם של פקידי הברון רוטשילד בוריס ויהושע אוסוביצקי. לזוג נולד בן, אברהם (אדי) כהנוב, שהתנדב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת מייג'ור.

בנו אליהו נישא לחנה אברבום, אף היא מנהלת בתי ספר של כי"ח בסוריה ובארץ ישראל, נשיאת בנות ברית בירושלים וחברת הנהלת הסתדרות הציונים הכלליים.
בתם הצעירה שפרה נישא לעיתונאי והסופר דניאל שר.
בנו שמעון נישא לחסידה זינגר, בתו של יעקב מרדכי זינגר, שו"ב בראשון לציון, גיסתו של יעקב איכילוב ודודתם של יוסף טוליפמן ושל שולמית אשת אליקום אוסטשינסקי.

== לקריאה נוספת ==
* פייבל כהנוב, ירושלים המסחרית לפני חמישים שנה-מימים ראשונים, א (תרצ"ה)
* פייבל כהנוב, יפו וירושלים והתחבורה ביניהן (1885-1877), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א', פרק כ"ג, עמ' 233–238. פרקי המאמר: הנסיעה בין יפו לירושלים, יפו בשנת תרל"ז, ישראל דב פרומקין, חברת "עזרת נדחים".
* פייבל כהנוב, התרחבות היישוב ביפו: ייסוד השכונה "נוה־צדק" (1888-1887), בתוך: אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א', פרק נ"ו, עמ' 623–625.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:חברי בני ברית
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1860
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1952
פאטמיר סיידיו

פאטמיר סיידיו
פאטמיר סיידיו (באלבנית: Fatmir Sejdiu; נולד ב-23 באוקטובר 1951) הוא הנשיא השני של קוסובו. במהלך נשיאותו הכריזה המדינה על עצמאותה והפכה לרפובליקה של קוסובו.

==ביוגרפיה==
סיידיו נולד בעיר פקשטיצה שביוגוסלביה. למד באוניברסיטת פרישטינה ולאחר סיום עבודת הדוקטורט שלו החל ללמד בה.

היה מעורב בפעילות בדלנית של תושבי קוסובו נגד השלטון הסרבי.

ב-10 בפברואר 2006, עקב מותו של הנשיא הראשון איברהים רוגובה ותחת הממשל הזמני של האו"ם, נבחר סיידיו לנשיא על ידי האספה המחוקקת של קוסובו.

לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-17 בפברואר 2008, הפך סיידיו טכנית לנשיא הראשון של הרפובליקה של קוסובו.

סיידיו נאלץ להתפטר מתפקידו ב-27 בספטמבר 2010 משום שבמקביל לתפקיד הנשיא היה גם ראש המפלגה, וזאת תוך הפרה של חוקת קוסובו.

== ראו גם ==
*מלחמת קוסובו

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי קוסובו
קטגוריה:ילידי 1951
בריגהאם יאנג

בריגהאם יאנג (באנגלית: Brigham Young, מבוטא "בריגם יאנג"; 1 ביוני 1801 – 29 באוגוסט 1877) היה מנהיג בתנועת המורמונים ונשיא כנסיית המורמונים מ-1857 ועד מותו. יאנג היה גם המושל הראשון של טריטוריית יוטה של ארצות הברית והיה נשוי ל-55 נשים.

בריגהאם יאנג החליף את מייסד תנועת המורמונים, ג'וזף סמית', לאחר רציחתו של סמית' בידי המון במדינת אילינוי ב-1844. יאנג הוביל את המורמונים למרכזם החדש במדינת יוטה. אוניברסיטת בריגהאם יאנג במדינת יוטה נקראת על שמו.

==תולדות חייו==
יאנג נולד בוויטנגהם שבוורמונט למשפחה חקלאית. לפרנסתו הוא שימש, בין היתר, כנגר וכנפח נודד. יאנג נישא לראשונה ב-1824 למרים אנג'לין וורקס. הוא המיר את דתו למתודיזם ב-1823, אך נמשך למורמוניות לאחר שקרא את ספר מורמון זמן קצר לאחר פרסומו ב-1830. הוא הצטרף רשמית לכנסיית המורמונים ב-1832 ונסע לקנדה כמיסיונר. לאחר מות אשתו הראשונה ב-1833 הוא הצטרף למורמונים רבים בייסוד קהילה בקירקלנד, אוהיו. ב-14 בפברואר 1835 הוא מונה כאחד מ-12 השליחים של הכנסייה המורמונית.

ב-24 ביולי 1847 הקים יאנג כנסייה מורמונית בסולט לייק סיטי, כשהאזור עוד היה חלק ממקסיקו. הוא הקים שם מקהלת המשכן המורמונית. הוא הוכרז כנשיא הכנסייה בדצמבר 1847. כמייסד ומתיישב של סולט לייק סיטי, יאנג מונה למושל השטח על ידי הנשיא מילארד פילמור. בקדנציה שלו כמושל, הכנסייה המורמונית בנתה גשרים, כבישים ופרויקטים של השקיה, ייסדה גופי רווחה ציבורית וארגנה מיליציה. היו גם בעיות בממשל של יאנג – בדיווחים מהשטח נמסר כי שופטים פדרליים נעצרו על ידי חברי הכנסייה המורמונית. הנשיא ג'יימס ביוקנן שלח מייד את צבא ארצות הברית לטפל במצב יחד עם נציגו שיועד להחליף את יאנג בתפקיד המושל. כשהגיעה ההודעה ליאנג, הוא שלח את המיליציה המורמונית להתעמת עם הצבא. המיליציה עכבה את הצבא עד החורף. יאנג תכנן לשרוף את סולט לייק סיטי עד היסוד ולקחת את חסידיו למקסיקו. ברגע האחרון הוא שינה את החלטתו ופינה את משרד המושל למחליפו.

ב-1848 הורה כי גברים שחורים לא יוכלו לכהן ככמרים ואף אסר עליהם להשתתף בטקסים מסוימים – איסור שבוטל ב-1978.

בשנת 1857 התרחש טבח במאונטיין מדוז. הטבח היה אירוע בו נהרגו 120 גברים, נשים וילדים בעת שעברו בדרום יוטה. ההערכה הייתה, כי הטבח בוצע על-ידי המיליציה הטריטוריאלית של יוטה של המורמונים. נטען כי יאנג שלח מכתב בו נאמר למיליציה לעצור, אך המכתב הגיע באיחור של יומיים.

יאנג נפטר ב-29 באוגוסט 1877 כנראה מדלקת הצפק. הוא סבל באותה תקופה ממחלות שונות. נטען, כי מילותיו האחרונות היו: "יוסף! יוסף! יוסף!"

בריגהאם יאנג היה אח במסדר הבונים החופשים. היה חבר בלשכת נאוו, אילינוי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מושלי יוטה
קטגוריה:מורמונים
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מייסדי יישובים
קטגוריה:אישים שפסליהם הוכנסו לאוסף היכל הפסלים הלאומי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1801
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1877
ביניש מינינברג

בייניש מינינברג (1 באפריל 1903 - 1 בינואר 1996, ט' בטבת תשנ"ו) היה אומן, מעצב וצייר ישראלי, שמרבית עבודתו בתחום ציור ועיטור קירות בתים ורהיטים.

== ראשית חייו == 
מינינברג נולד ביפו וגדל בבתי "מרכז בעלי מלאכה" ליד שכונת נווה שלום בתל אביב. אביו יהודה מינינברג היה אומן שהתמחה בעיטור קירות, והוא למד את מלאכתו ממנו. בתמונה המפורסמת משנת 1908 של הגרלת המגרשים לאחוזת בית, שצילם אברהם סוסקין על החולות באחוזת בית נראה הילד ביניש עומד על גבעת החול עם מספר ילדים. לאחר גירוש תושביה היהודיים של תל אביב יפו עקב מאורעות מלחמת העולם הראשונה, עברה משפחת מינינברג לאזור כפר סבא והתגוררה יחד עם מגורשים רבים במחנה אוהלים שהוקם בחורשת אקליפטוסים. עם סיום המלחמה וכיבוש הארץ על ידי הצבא הבריטי חזרה המשפחה לנווה-שלום. בשנת 1921 יזם אביו, יהודה מיניברג, שהיה מראשי מרכז בעלי מלאכה, יחד עם מנחם שיינקין, מתתיהו וינוקור ואחרים את הקמת שכונת מרכז בעלי מלאכה, ובית המשפחה נבנה ברחוב שינקין 22. בחצר הבית נותרו עד היום שרידי בריכת הדגים שהייתה בזמנו עם מזרקה מאבן. אחרי תום מלחמת העולם הראשונה, למד בבצלאל.

== מינינברג כאומן וצייר בתים == 

בתחילת שנות ה-20 החל מינינברג לצייר ציורי קיר בבתי התושבים בתל אביב במסגרת העסק המשפחתי של אביו יהודה. במודעות שלהם בירחון "המלאכה" בשנים 1922 ו-1923 מופיע הכיתוב "ציור חדרים לפי האופנה האירופאית". מסמכים שנמצאו בעזבונו מעידים על כך שבשנת 1925 הוא ביצע מספר פעמים עבודות צביעה מיוחדות בבתי ציבור בחברון עבור אנשי המנדט הבריטי בירושלים. 

מינינברג הרחיב את פעילותו למוצרי יודאיקה. בשנת 1928 הופיעו בירחון "הנגר" מודעות פרסום של "מכון לאומנות ארץ-ישראלית של מינינברג ובניו", המכון התחרה בעיקר במוצרי המזכרות הארץ -ישראליים בסגנון בצלאל שהיו עשויים עץ זית, ריקועי נחושת ורקמה מצוירים ומעטרים במוטיבים: תנ"כיים, מראות נופי הארץ, גמלים, רועים וצאן. בשנת 1929 הציגו בני משפחת מינינברג בתערוכת "יריד המזרח" בתל אביב את מוצרי מכון האומנות שלהם וזכו בפרס שני של מדליית כסף . המכון שכן בצריף (שקיים עד היום) בחצר בית המשפחה ברח' שינקין 22 בתל אביב, חנות נוספת הייתה ברח' נחלת בנימין. ה"מכון" פעל עד תחילת שנות ה-30 . בין השנים 1934 ל-1937 עבד כצבאי וצייר דקורטיבי במספר חברות רהיטים, בתל אביב וירושלים. ב-1938 עבר לביירות על מנת לעבוד בה כצייר רהיטים . 

עם הקמת חיל האוויר הישראלי ב-1948 השתתף מיניברג בתחרות לבחירת סמל חיל האוויר ונבחר הסמל שלו מגן דוד משולב עם כנף. זהו היה סמל הכומתה הראשון של חיל האוויר שלימים הוחלף בסמל הנוכחי.

== כצייר == 

לאחר קום המדינה, עסק בציור וניהל סטודיו לציור ולמסגור ברמת גן ולימד ציור. ציוריו נעשו בסגנון שמן על בד וחלקם נמצאים בידי אספנים.

== חיים פרטיים == 

ב-1926 נישא מיניברג לרוזי (שושנה) לבית שפינדלר. לזוג היו שני ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.montefiore.co.il/auction.php?defSearchForm=sent&searchStr=%EE%E9%F0%E9%F0%E1%F8%E2&x=0&y=0 ציורים של מינינברג באתר המכירות הפומביות "מונטיפיורי"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מגורשי תל אביב
קטגוריה:בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
רו (פו הדב)

רוּ (באנגלית: Roo) הוא אחת מהדמויות בסדרת ספרי פו הדב, מאת א.א. מילן.
==ביוגרפיה==
רו הוא גור קנגורו צעיר, חברו הטוב של פו הדב וחברו הטוב ביותר של טיגר. רו וקנגה, אימו, גרים יחדיו ליד חלקת החול, בצידו הצפון מערבי של יער ת"ק פרסאות, הלא הוא יער אשדון. מאוחר יותר, טיגר עובר לגור עימם.

רו מסתבך לעיתים קרובות בצרות, אך תמיד לומד מהן שיעור חשוב. הוא שמח ונלהב לגלות את ההנאות הקטנות של החיים. הוא סקרן, בדחן וניחן בגישה אופטימית ואוהבת כלפי העולם שסביבו. 

כשרו מדבר, הוא נוטה להשתמש בקריאות קולניות ונלהבות ולעיתים חוזר על דבריו כמו ילד קטן. הוא צעיר ואינו יודע קרוא וכתוב. עדות לכך היא כאשר הוא חותם לכריסטופר רובין במריחת צבע ואינו כותב את שמו.

בניגוד לשאר הדמויות בספר, לרו אין מאכל מועדף ואהוב. הוא אוכל לעיתים את הכריכים שאמו מכינה לו, והוא סולד מריחו של משקה הלתת, שאמו דורשת ממנו לשתות כ"תרופה מחזקת" לאחר הארוחות.

רו הוא הדמות הצעירה בספר, ובשל כך הוא גם מוצג כחיה הקטנה ביותר בסיפור (פרט לחבריו וקרובי משפחתו של ארנב ואלכסנדר החיפושית). עם זאת, הוא קרוב בגודלו הפיזי לחזרזיר, שכן קנגה לא מצליחה להבדיל בינו לבין חזרזיר כאשר חזרזיר קופץ לכיסה של קנגה במקום רו. 

באיוריו של ארנסט ה. שפרד רו קטן במעט מחזרזיר ואף קטן מספיק כדי ליפול לחור של עכבר, כאשר הוא מתאמן בקפיצותיו, וכדי לא להגיע לשלב הראשון במעקה של הגשר, בו משחקים משחק של זריקת מקלות למים.

כמו מרבית הדמויות בספרי "פו הדוב", דמותו של רו מבוססת על אחד מצעצועיו של כריסטופר רובין, בנו של א.א. מילן. באיוריו של שפרד מופיע רו כבעל פרווה חומה וזנב הפונה כלפי מעלה. בגרסת הסרטים המצוירים של וולט דיסני רו מתואר כבעל פרווה חומה, הלובש חולצה כחולה.

רו ואימו קנגה מופיעים לראשונה בפרק 7 בספר "פו הדב". הם חוזרים ומופיעים שוב בפרקים 8, 9 ו-10. בין הרפתקאותיו של רו: "חטיפתו" על ידי ארנב, הצטרפותו למסע לקוטב הצפוני, השתתפותו במסיבה לכבוד פו שעורך כריסטופר רובין, השתתפות במשחק המקלות על הגשר ובילוי משותף עם טיגר על העץ.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דמויות ספרותיות 
קטגוריה:דמויות מפו הדב 
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:דיסני: דמויות
קטגוריה:קנגוריים בתרבות
סטיב סידוול

סטיב סידוול (באנגלית: Steve Sidwell; נולד ב-14 בדצמבר 1982) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.

==קריירה==
סידוול היה חלק מקבוצת הנוער של ארסנל שזכתה בגביע האנגלי לנוער בשנים 2000 ו-2001. לאחר שהושאל למספר קבוצות, עבר לרדינג בינואר 2003. ב-2004 נבחר על ידי המגזין "Four Four Two" כשחקן הטוב ביותר באנגליה שלא משחק בפרמייר ליג.

סידוול הצטרף לצ'לסי ב-1 ביולי 2007, לאחר תום החוזה עם רדינג. שער הבכורה שלו בקבוצה היה ב-26 בספטמבר 2007, בניצחון 0-4 מול האל סיטי בסיבוב השלישי של גביע הליגה.

ב-10 ביולי 2008 חתם סידוול באסטון וילה לשלוש שנים. בשנת 2011 עבר לפולהאם. ב-9 ביוני 2014 חתם בסטוק סיטי לשנתיים. ב-25 בינואר 2016 הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד לסוף העונה, וב-11 ביוני חתם בקבוצה באופן קבוע.

סידוול החמיץ את כל עונת 2017/2018 עקב פציעות, ובאוגוסט 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל וקיבל תפקיד מקצועי במחלקת הנוער של ברייטון.

==חיים אישיים==
סידוול נישא לקריסטין ב-19 ביוני 2005. בנם הראשון נולד באפריל 2006, ולאחר שנתיים, ב-4 בדצמבר 2008, נולד בנם השני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ברנטפורד
קטגוריה:כדורגלני בוורן
קטגוריה:כדורגלני ברייטון אנד הוב אלביון
קטגוריה:כדורגלני רדינג
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני אסטון וילה
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1982
גליקוליפיד

המבנה של גליקוליפידים
גליקוליפידים הם פחמימות המחוברות לליפידים. תפקידם הוא לספק אנרגיה. בנוסף, רצף המונומרים שלהם - חד-סוכר, משמש כסמן לזיהוי תאי.

הגליקוליפידים נוצרים, כששרשרת פחמימות נקשרת לפוספוליפידים על המשטח החיצוני של ממברנת התא. הפחמימות מצויות על המשטח החיצוני של כל ממברנות התאים האאוקריוטים.

הגליקוליפידים משתרכים משכבת הפוספוליפידים הכפולה לסביבה המימית בה נמצא התא, שם הם מתפקדים כאתר לזיהוי של מולקולות. כמו כן, הם עוזרים בשמירה על יציבות הממברנה. עוד הם משמשים כמחברים בין תאים לשם בניית רקמות.

==סוגים של גליקוליפידים==
רשימה חלקית של גליקוליפידים:
*גנגליאוצידים (Gangliosides) - מהווים את הגליקוליפידים המורכבים ביותר של בעלי חיים. מכילים אוליגוסכרידים טעונים שלילית עם אחד או יותר שיירי חומצה סיאלית. יותר מ-40 סוגי גנגליאוצידים נתגלו עד היום, כשרובם נמצאים בתאי עצב.
*גליקופוספוספינגוליפידים (Glycophosphosphingolipids) - מהווים גליקופוספוליפידים מורכבים בפטריות (כולל בשמרים) ובצמחים. יכולים להכיל תרכובות מורכבות כמו הגנגליאוצידים הטעונים שלילית בבעלי חיים. קבוצת הראש של הגליקוליפיד מורכבת מסוכרים.
*גלקטוליפידים (Galactolipids)
*סולפוליפידים (Sulfolipids/SQDG)
*גליקוספינגוליפידים (Glycosphingolipids)
*צרברוזידים (Cerebrosides)
*גלקטוסרברוצידים (Galactocerebrosides)
*גלוקוסרברוצידים (Glucocerebrosides)
*גלוקוביקרנטיאוטים (Glucobicaranateoets)
*גלובוצידים (Globosides)
*סולפטידים (Sulfatides)

==ראו גם==
* גליקופרוטאין
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ליפידים
פארק מונסורי

האגם בפארק מונסורי
קו הרכבת ההיקפית העובר בשטח הפארק.
פארק מונסורי (בצרפתית: Parc Montsouris) הוא פארק ציבורי ברובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת. הפארק, השוכן בגדה השמאלית של העיר, נפרש על פני 150,000 מ"ר ומעוצב בסגנון של גן אנגלי, שהיה פופולרי בשלהי המאה ה-19. הגן נהגה בתקופת הקיסרות השנייה בכוונה להעניק לפריזאים שטחים ירוקים בכל אחת מארבע נקודות היסוד: יער בולון במערב, פארק בוט-שומון בצפון, יער ונסן במזרח, ופארק מונסורי בדרום.

==היסטוריה==
הברון אוסמן החליט על הקמתו בשנת 1860, כחלק מתוכנית ההתחדשות הגדולה של פריז, והפקיד את התכנון על המהנדס ז'אן-שארל אלפן. האתר שנבחר היה אזור המחצבות הישן, באזור מונסורי. פיתוח אזור המחצבות הציב מגוון בעיות. אזור זה שימש, לאחר סגירתו של בית הקברות של התמימים (cimetière des Innocents) כאזור קבורה.

הבעיה הטכנית העיקרית הייתה הקמתו של פארק מדרום לקו הרכבת פריז-סו (Sceaux), שקישרה את העיר עם דרום צרפת, וקו הרכבת ההיקפי של פריז באותה תקופה, פטי סנטור, וזאת תוך ייצוב אזור המחצבות. 

הבנייה החלה למעשה רק בשנת 1867, ונמשכה עד 1878. למרות זאת, נחנך הפארק בשנת 1869. המים באגם המלאכותי שבפארק הוזנו, באותה העת, מהאקוודוקט של ארקוי (Aqueducs d'Arcueil). ביום החנוכה התרוקן האגם, והמהנדס שהיה מופקד על הקמתו התאבד.

כיום פארק מונסורי הוא גן ציבורי ומתוחזק בידי שרותי השטחים הירוקים של עיריית פריז. הפארק תחום מדרום בסיטה האוניברסיטאית הבינלאומית של פריז (CIUP), ובשדרות ז'ורדן (boulevard Jourdan), ממנה שתי כניסות לגן, בצפון בשדרות רייל (avenue Reille), מהן שלוש כניסות לגן, במזרח ברחוב גזן (rue Gazan) ממנו שתי כניסות, ובמערב ברחוב ננסוטי (rue Nansouty).

מאגר המים שבחלקו הצפוני של הפארק מכסה את אתר הכניסה ההיסטורי לקטקומבות של פריז.

==הפארק בהיסטוריה של צרפת==
[[שדה קרב בפארק מונסורי, שנת 1871]]
* בשנת 1871, בזמן שלטון הקומונה הפריזאית, היה הפארק אזור קרב.
* ב-23 באוקטובר 1897, אחד השחקנים הראשיים בפרשת דרייפוס, פרדיננד אסטרהאזי, נפגש בפעם האחרונה עם מקס וון שוורצקופן. מעט מאוחר יותר, בפארק מונסורי, שוחח בסודיות עם ארמן די פטי דה קלן (Armand du Paty de Clam), בתחפושת, שהבטיח לאסטרהזי את הגנתו.
* מלחמת העולם השנייה הביאה לפחות למותו של אדם אחד בפארק: החייל פייר דורן נהרג שם כתוצאה מפצצה (לזכרו ניצב גלעד בסמוך לאגם).

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.paris.fr/portail/Culture/Portal.lut?page_id=102&document_type_id=4&document_id=13164&portlet_id=11078&multileveldocument_sheet_id=3379 ארכיטקטורה סביב הפארק] 
* [http://paris1900.lartnouveau.com/paris14/parc_montsouris.htm תמונות של הפארק, מ-1900 עד היום] 

קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:הרובע הארבעה-עשר של פריז
קרבוקסיפפטידאז

קרבוקסיפפטידאז הוא אנזים אשר מבצע הידרוליזה של קשר פפטידי הנמצא בקצה הקרבוקסילי של פוליפפטיד. בני אדם, חיות וצמחים מכילים סוגים רבים של קרבוקסיפפטידאזות בעלי תפקידים שונים, החל מקטבוליזם ועד לתהליכי עיבוד לאחר תרגום של חלבונים.

==תפקידים==
הקרבופפטידאזות הראשונות שנחקרו היו אלה המעורבים בעיכול המזון (קרבופפטידאזות המופרשות מהלבלב).<br />
עם זאת, רוב הקרבופפטידאזות הידועות אינם מעורבים בקטבוליזם; אנזימים אלה הם עוזרים ב'הבשלה' של חלבונים או לווסת תהליכים ביולוגים. לדוגמה, הביוסינתזה של פפטידים נוירואנדוקריניים (כגון אינסולין) דורשת קרבופפטידאז. הקרבופפטידאזות הן בעלי תפקיד גם בקרישת הדם, ייצור פקטורי גדילה, ריפוי פצעים, רבייה, ותהליכים רבים אחרים.

==סיווג==
קרבוקסיפפטידאז הוא שם למשפחה של אנזימים המשתייכים למשפחת העל של פפטידאזות: אנזימים המזרזים ריאקציות הידרוליזה. קיימים, לפחות שתי אפשרויות לסווג את האנזימים המשתייכים למשפחת הקרבוקסיפפטידאזות לתתי משפחות:
===לפי מנגנון האתר הפעיל===
קרבוקסיפפטידאזות בדרך כלל מסווגות לתתי משפחות על סמך המנגנון הקטליטי שלהן.
*מטאלו-קרבופפטידאזות - אנזימים המשתמשים במתכת אחת בתוך האתר הפעיל.
*סרין-קרבופפטידאזות - אנזימים המשתמשים בחומצה האמינית סרין באתר הפעיל. 
*ציסטאין-קרבופפטידאזות - אנזימים המשתמשים בציסטאין באתר פעיל.

===לפי העדפת סובסטרט===
מערכת סיווגים אחרת מתייחסת להעדפת הסובסטרט של אנזימים אלה:
*קרבוקסיפפטידאז A - קרבוקסיפפטידאזות שיש להן סלקטיביות גבוהה להידרוליזה לפני חומצות אמינו שמכילות קבוצות שייר אליפטיות או ארומטיות.
*קרבוקסיפפטידאז B - קרבוקסיפפטידאזות שיש להן סלקטיביות גבוהה להידרוליזה לפני חומצות אמינו שמכילות קבוצות שייר בסיסיות, כלומר אלה המכילות מטען חיובי (ארגינין, וליזין).

==שפעול== 
חלק, אבל לא כל הפפטידאזות, מיוצרות בהתחלה כאנזים לא פעיל (זימוגן), צורה מקדימה זו נקראת גם פרוקרבוקסיפפטידאז.
לדוגמה, קרבוקסיפפטידאז A מהלבלב מסונתז כזימוגן לא פעיל, הקרוי פרוקרבופפטידאז A, ההופך לאנזים הפעיל באמצעות האנזים אנטרופפטידאז. מנגנון זה מבטיח שהחלבונים התאיים, בתאים שבהם מיוצר פרוקרבופפטידאז A, אינם מתעכלים בעצמם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנזימים
קטגוריה:ביוכימיה
התזמורת הסימפונית של יוסטון

"אולם ג'סי ה. ג'ונס לאמנויות הבימה" במרכז יוסטון
התזמורת הסימפונית של יוסטון (באנגלית: Houston Symphony) היא תזמורת סימפונית מקצועית, היושבת דרך קבע ביוסטון, טקסס. מאז 1966 מופיעה התזמורת ב"אולם ג'סי ה. ג'ונס לאמנויות הבימה" במרכז יוסטון.

הקונצרט הראשון של ההרכב, שיהיה בעתיד לתזמורת הסימפונית של יוסטון, התקיים ב-21 ביוני 1913, בתמיכת הנדבנית תושבת יוסטון, אימה הוג. בתחילה מנתה התזמורת רק 35 נגנים במשרה חלקית, אך על אף ממדיה הקטנים, הן בשיעור קומה והן בתקציב, זכו התזמורת ומנצחה הראשון, ז'וליאן פול בליץ, לתגובה חיובית והמשיכו להופיע. בליץ ניצח על התזמורת עד 1916 ואחריו פול ברז'ה, עד שהתזמורת התפרקה ב-1918.

התזמורת התגבשה מחדש ב-1930, עדיין כהרכב מקצועי למחצה, וכעבור שנה הגישה עונת קונצרטים מלאה ראשונה בניצוחו של אוריאל נספולי. באביב 1936 הייתה האגודה הסימפונית באופן רשמי לתזמורת הסימפונית של יוסטון. ארנסט הופמן החל אותה שנה בכהונתו בתמיכה מוגברת מן האגודה והתחיל לשכור נגנים מקצועיים. התזמורת המשיכה להתרחב בעשורים הבאים, והחוזה הראשון שלה ל-52 שבועות נחתם בשנת 1971. כיום היא נחשבת לאחת התזמורות החשובות בארצות הברית. התזמורת הופיעה או באודיטוריום העירוני או באולם המוזיקה עד בנייתו, בשנת 1972, של אולם ג'סי ה. ג'ונס לאמנויות הבימה. בשנת 2001 איבדה התזמורת כלי נגינה, תווים וארכיבים בשווי מיליוני דולר כשהסופה הטרופית אליסון הציפה את קומת המרתף של ג'ונס הול. בשנת 2003 שבתו הנגנים במשך 24 ימים וההסכם שהושג לבסוף כלל קיצוץ בשכר הנגנים וצמצום בגודל התזמורת
.

בשנת 2022 נכנס לתפקיד המנהל המוזיקלי יוראי ואלצ'וחה מסלובקיה.

==מנהלים מוזיקליים==
* ז'וליאן פול בליץ (1913 - 1916) 
* פול ברז'ה (1916 - 1918) 
* התזמורת בפירוק (1918 - 1930) 
* אוריאל נספולי (1931 - 1932) 
* פרנק סנט לג'ר (1932 - 1935) 
* ארנסט הופמן (1936 - 1947) 
* יפרם קורץ (1948 - 1954)
* פרנץ פריצ'אי (1954 הפסיק באמצע העונה)
* תומאס ביצ'ם (1954) 
* לאופולד סטוקובסקי (1955 - 1961) 
* ג'ון ברבירולי (1961 - 1967) 
* אנדרה פרווין (1967 - 1969)
* לורנס פוסטר (1970 - 1979)
* סרג'יו קומיסיונה (1980 - 1988) 
* כריסטוף אשנבאך (1988 - 1999)
* הנס גראף (2001 - 2013) 
* אנדרס אורוסקו-אסטרדה (2014 - 2022)
* יוראי ואלצ'וחה (2022 - ממשיך)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
יוסטון
יוסטון
קטגוריה:יוסטון
קטגוריה:טקסס: תרבות
טריירים

"טֵרִיֵּרִים" (בצרפתית עתיקה: Chien Terrier - כלב טרייר, מלטינית של ימי הביניים: Canis Terrarius - כלב האדמה/השדה) הם קבוצת גזעים של כלבי ציד קטנים (למשל יורקשייר טרייר) עד גדולים (למשל איירדייל טרייר). בעבר הם שימשו לציד לוטרות, גיריות וחיות בר קטנות אחרות. הטריירים נחשבים לכלבים המתאימים למחיה בדירה מכיוון שפרוותם בדרך כלל קצרה או זיפית ונושרת במידה מועטה או שאינה נושרת כלל. 
מרבית גזעי הטרייר דורשים טיפוח הכולל סירוק הפרווה אחת ליום ותספורות שונות, אשר לעיתים מוכתבות על ידי תקן הגזע.

==מקורם==
רוב כלבי הטרייר הגיעו מבריטניה (על אף שיש יוצאי דופן). הטריירים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות: כלבי ציד קטנים של חיות בר וקבוצת טריירים גדולים יותר. 

==אופי==
[[קאירן טרייר]]
לטריירים אופי ידידותי אך עקשן. הטריירים טובים גם ככלבי שמירה, בעיקר בזכות עברם והם גם ידועים ככלבי משפחה. 

רוב הטריירים הקטנים יכולים לרדוף אחרי טרפם כיוון שהם בעלי חוש ריח מפותח. הם נחשבים לכלבים נחושים אשר לא יוותרו על טרפם. הם עשויים אף לזחול לתוך מחילות מתחת לאדמה (כמו גזעי הספנייל), ולהרוג שם את טרפם.

==הגזעים==
הטריירים הבולטים הם: איירדייל טרייר, בול טרייר, ג'ק ראסל טרייר, פארסון ראסל טרייר, אמריקן פיטבול טרייר, טרייר סקוטי, טרייר אמריקאי חסר שיער, פוקס טרייר (ששמו מעיד על ייעודו – ציד שועלים), בורדר טרייר, יורקשייר טרייר וקאירן טרייר.

== גלריה ==
<gallery widths="200" heights="200">
קובץ:Staffordshire Bull Terrier "Chaman".jpg|סטאפורדשייר בול טרייר
קובץ:Kerry Blue Terrier Kelly with Russell.JPG|קרי בלו טרייר
קובץ:West Highland White Terrier Krakow.jpg|וסט היילנד וייט טרייר
קובץ:Elias1červen2006.jpg|פוקס טרייר זיפי
קובץ:Yorkshire teriery 522.jpg|יורקשייר טרייר
קובץ:Airedale Terriers Flickr.jpg|איירדייל טרייר
קובץ:Smooth Jack Russell Terrier.jpg|ג'ק ראסל טרייר
קובץ:American hairless terriers in Israel.jpg|טרייר אמריקאי חסר שיער
קובץ:Patrick the Smooth Fox Terrier.jpg|פוקס טרייר חלק 
קובץ:Irish terrier.JPG|טרייר אירי זיפי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גזעי כלבים
בפטיסטריום

[[הבפטיסטריום של פירנצה]]
באדריכלות כנסייתית, בפטיסטריום (בלטינית: baptisterium) הוא מבנה המיועד לקיום טקסי הטבלה בנצרות. צורתו האופיינית של המבנה (צורה מעגלית או צורת מצולע - לרוב מתומן) התפתחה עקב שימושו של המבנה ובנייתו סביב אגן הטבלה מרכזי.
הבפטיסטריום יכול להיות חלק ממבנה של כנסייה או קתדרלה, או מבנה נפרד הנבנה סמוך אליהם. 

הפאר של מבנים אלה שנבנו באירופה בימי הביניים ותקופת הרנסאנס מראה את חשיבות טקס ההטבלה בנצרות הקתולית.

== היסטוריה ==
המבנה הראשון שנבנה במטרה לשמש כבפטיסטריום הוא הבפטיסטריום של הלטראנו בארמון הלטראנו שברומא. מבנה זה היה מתומן, והיווה השראה למבנים מאוחרים יותר שנבנו. במרכז המבנה היה אגן ההטבלה, בו טבלו המוטבלים שלוש פעמים. שלוש מדרגות הובילו מרצפת המבנה אל רצפת אגן ההטבלה.
מבני אגן ההטבלה עוטרו לרוב באיורים או פסיפסים המתארים את חייו של יוחנן המטביל.

הבפטיסטריום של ארמון הלטרן ניזון מאגם תת-קרקעי סמוך, ושימש את האפיפיור. בהשפעת מבנה זה נבנו בפטיסטריומים רבים בשלהי האימפריה הרומית וראשית ימי הביניים באתר מעיינות טבעיים (שהיו לרוב אתרי פולחן פגניים, ושימוש זה אפשר ניצול של "קדושת" האגם בקרב תושבי המקום מחד, ו"חיסולו" של אתר פגני מתחרה מאידך).

בשלהי האימפריה הרומית, טקסי הטבילה נערכו בנוכחות קהל רב אשר נדרש להיטבל לאחר התנצרותם - וזאת בשל הנוהג לערוך את הטבילה שלוש פעמים בשנה בלבד, בנוכחות הבישוף. רק במאה ה-9 התרבו טקסי טבילת תינוקות (לעומת טקסי הבוגרים) ופחת מספר הבפטיסטריומים שנבנו.
הבפטיסטריום של ארמון הלטראנו

בתקופה שבין אירוע טבילה אחד למשנהו, נהגו לחתום את דלתות המבנה בחותם הבישוף, וכך לפקח על הטקסים שנערכו (ואשר לרוב נדרש תשלום עבורם).

חלק מהבפטיסטריומים נבנו בחלוקה לאגף גברים ואגף נשים.

בניגוד לכנסיות בה נערכו טקסי קבורה, מועצת אוקסר אסרה בשנת 578 על קבורה בתוך בפטסטריומים, אף שבפועל נערכו קבורות כאלה - ארכיבישופים רבים מקנטרברי נקברו בבפטיסטריום שבעיר.

== ראו גם ==
* אדריכלות רנסאנס
* אדריכלות ימי הביניים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אדריכלות כנסייתית
קטגוריה:טבילה לנצרות
אלקטרופורזה אלכסונית

אלקטרופורזה אלכסונית
אלקטרופורזה אלכסונית (באנגלית :diagonal electrophoresis ) היא סוג של אלקטרופורזה המאפשרת בידוד וריצוף פפטידים המכילים קשרים דיסולפידיים. אלקטרופורזה מוגדרת כתנועה של חלקיקים המפוזרים באופן יחסי בנוזל, תחת השפעה של שדה חשמלי. החלקיקים ינועו במהירויות שונות, בהתאם למטענם וליכולת הדיפוזיה שלהם בנוזל. באלקטרופורזה אלכסונית נחתכים הפפטידים ללא פירוק קשרים דיסולפידיים ומורצים בציר אחד, ולאחרי כן נחתכים גם הקשרים הדיסולפידיים והפפטידים מורצים בציר השני, ובצורה זו ניתן לזהות פפטידים שקשורים בקשר דיסולפידי.

== מבוא ==
כדי להבין מבנה תלת־ממדי של חלבון מסוים יש קודם לדעת את הרצף של חומצות האמינו המרכיבות אותו, או את המבנה הראשוני. הרצף הראשוני קובע את המבנה השלישוני של החלבון ועל מנת להשלים את הבנת מבנה החלבון, יש לקבוע את מיקומם של הקשרים הדיסולפידיים המקוריים על החלבון במבנהו התלת־ממדי. קשרים אלה מייצבים ותורמים למבנה חשוב זה. ניתן להשיג מידע על הקשרים הדיסולפידיים באמצעות אלקטרופורזה אלכסונית, שיטה באמצעותה ניתן לבודד ולרצף פפטידים המכילים קשרים כאלה.

== שיטת העבודה ==
ראשית חותכים את החלבון בתנאים אשר בהם לא מתפרקים הקשרים הדיסולפידיים. תערובת הפפטידים מוספת לקצה אחד של דף נייר ונותנים להם לנוע בצורה אופקית בתוך הנוזל. בסיום התהליך הדף נחשף לאדים של חומצה פרפורמית אשר מפרקת קשרים דיסולפידיים והופכת אותם על ידי חמצונם לשיירים של חומצה ציסטאית. פפטידים אשר היו קשורים בקשרים דיסולפידיים במקור, עכשיו חופשיים ויותר חומציים בגלל היווצרות הקבוצה החומצית שעליהם.

תערובת זו עוברת אלקטרופורזה שוב ובאותם התנאים, אך הפעם בצורה אנכית. הקצב ויכולת התנועה של הפפטידים אשר לא היו קשורים בקישרי דיסולפיד לא ישתנו. לכן הם יהיו מסודרים בקו ישר אלכסוני בתום התהליך. בניגוד אליהם הפפטידים אשר נוצרו אחרי פירוק הקשרים הדיסולפידיים, אלה המכילים חומצה ציסטאית, ינועו בדרך כלל באופן שונה מאשר היו נעים אילו היו מחוברים לפפטיד נוסף בקשר דיסולפידי. כתוצאה מכך הם לא יהיו על האלכסון. את הפפטידים אשר חרגו מהאלכסון ניתן לבודד, לרצף ולמצוא את המיקום של קשרי הדיסולפיד בהם.

==ראו גם==
* אלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שיטות חלבונים
כפר זוהרים

כפר זוהרים, הוא כפר נוער המיועד לנוער בסיכון מבית חרדי.

הכפר שוכן קילומטר וחצי דרומית-מערבית למושב נחושה שבחבל עדולם, היישוב הדרומי ביותר במועצה האזורית מטה יהודה.

==היסטוריה==

הקמת הכפר החלה בשנת 1990 ביוזמת כוכבי שמש וסעדיה מרציאנו ממייסדי הפנתרים השחורים, כמוסד טיפולי בשם "כפר זוהרים" על שמו של הזמר זוהר ארגוב שהתמכר להרואין ולסמים קשים ובסופו של דבר התאבד. לצורך הקמתו גייסו תרומות וקיבלו סיוע מהרשות הלאומית למלחמה בסמים, תכנון הכפר נעשה בהתנדבות בידי קבוצה של אדריכלים. תחילה הוקמו במקום רק אוהלים. ב-6 בנובמבר 1990 נערך בבנייני האומה בירושלים מופע התרמה בו השתתפו בהתנדבות אמנים רבים, בהם בנו של ארגוב, גילי ארגוב, שימי תבורי, ישי ונתי לוי, אלי לוזון, סמיר שוקרי וג'קי מקייטן.

בספטמבר 1991 ערך הזמר היווני יורגוס דאלארס הופעה בירושלים, שאת הכנסותיה תרם להקמת הכפר.

בשנת 1993 החלה הקמת מבני הקבע בכפר, לאחר שהתקבלה תרומה מאיש העסקים אריה גנגר.

לאחר כמה שנים לא מוצלחות הועבר הניהול לעמותת מתנדבים בשם "רמות יהודה". שמו של המקום שונה ל"רמות יהודה-זוהרים". במקום התגוררו כ-80 מטופלים, במסגרת טיפול שנמשך שנה וחצי. בכפר פעל גם מרכז חירום לטיפול מיידי במכורים לסמים בסכנת חיים, המרכז פעל עד לשנת 2011 ונסגר בשל מצוקה תקציבית.

ב-2011 נעשתה פניה לרב יצחק דוד גרוסמן שהסכים לשקם את העמותה תוך כדי החלפת חברי ההנהלה וגיוס תרומות להצלת המקום וזאת על מנת להופכו לכפר נוער לילדים מבתים חרדיים שנפלטו ממסגרות חינוכיות. שם המקום חזר להיות כפר זוהרים.

כפר הנוער לנוער חרדי בסיכון שם לו למטרה גם את ההיבט השיקומי של הנערים, חידוש הקשר עם משפחותיהם וגם את ההיבט הלימודי-אזרחי, הכוונה לתעודת בגרות מלאה וגיוס לצה"ל.

מוטי רוזנבלום יצר את הסרט "להיות נקי" על הכפר בהיותו מרכז שיקום לנפגעי סם.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1992
קטגוריה:יישובים בשפלת יהודה
קטגוריה:חינוך יהודי
קטגוריה:כפרי נוער
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: חינוך
קטגוריה:יישובים חרדיים בישראל
קטגוריה:חינוך חרדי
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:חבל עדולם
עאדל מנאע

עאדל מנאע (בערבית: عادل مناع; נולד ב-20 באוקטובר 1947) הוא היסטוריון וחוקר בולט של החברה הערבית בישראל.

מנאע נולד בכפר מג'ד אל-כרום. הוא בעל תואר דוקטור בהיסטוריה איסלאמית מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת פרינסטון. פרסם במהלך השנים מספר רב של ספרים ומאמרים בנושא בערבית, בעברית ובאנגלית. במשך שנים עמד בראש המרכז לחקר החברה הערבית בישראל שבמכון ון ליר. בשנת 2009 מונה לתפקיד מנהל המכון להכשרת מורים ערבים בבית ברל.

לצד פעילותו האקדמית, פעיל מנאע בשורה של ארגוני החברה האזרחית, ובין היתר הוא חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח.

==ספרים שפרסם==
* מברוכ - תרבות החתונה הערבית בישראל, הוצאת המרכז לחקר החברה הערבית בישראל
* הפלסטינים במאה העשרים - מבט מבפנים, הוצאת ערמוני
* [https://jerusaleminstitute.org.il/publications/פלסטינים-ישראלים-בירושלים/ שוליות כפולות - פלסטינים ישראלים בירושלים], הוצאת מכון ירושלים לחקר ישראל, 1998
* נכבה והישרדות - סיפורם של הפלסטינים שנותרו בחיפה ובגליל, 1948–1956, הוצאת מכון ון ליר והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017

==קריאה נוספת==
מג'ד אל-כרום

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.vanleer.org.il/he/people/עאדל-מנאע הדף של עאדל מנאע], באתר מכון ון-ליר, ירושלים 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערבים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:מג'ד אל-כרום: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
פופרד

פופרד (בסלובקית: Poprad; בהונגרית: Poprád; בגרמנית: Deutschendorf) היא עיר בת כ-55,000 תושבים (2006) בצפון סלובקיה למרגלות הרי טאטרה הגבוהים בסמוך לגבול עם פולין. זו העיר הגדולה במחוז ספיש (Spiš, ציפס בפי הגרמנים) והעיר העשירית בגודלה בסלובקיה.

לעיר מרכז היסטורי המהווה אבן שואבת לתיירים ונמל תעופה בינלאומי,

==היסטוריה==

העיר פופרד הנוכחית מורכבת ממספר עיירות סמוכות שהוקמו באמצע המאה ה-13 על ידי מהגרים גרמנים שהגיעו לממלכת הונגריה. עיירות אלו כוללות את מטיובצה, ספיסקה סובוטה, ויילקה, פופרד וסטרזה פוד טטרמי. הגדולה שבעיירות הייתה ספיסקה סובוטה ששמרה על הבכורה עד סוף המאה ה-19. בשנת 1412 הועברו עיירות אלו ביחד עם עוד עיירות בסביבה שהרכיבו ביחד את חבל ספיש, לידי פולין לאחר ששועבדו לחוב של ממלכת הונגריה שלא שולם. עד שנת 1769 היוו העיירות מובלעת של שלטון פולני בתוך ממלכת הונגריה. בשנת 1769 לאחר שהבינה שפולין חלשה מכדי להתנגד והולכת להיות מחולקת, השתלטה ממלכת הונגריה על חבל ספיש. לאחר קריסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה, התעורר שוב מחלוקת לגבי השליטה בחבל שפיץ. פולין דרשה את החזרת החבל אך צ'כוסלובקיה שצבאה שהה באזור סרבה. החלטת המעצמות הייתה למסור חמש שישיות מהשטח, כולל את עיירות פופרד, לידי צ'כוסלובקיה. העיירות יושבו באותה תקופה בעיקר על ידי צאצאי מהגרים גרמנים (ציפסרים) וחיילים הונגרים משוחררים.

==קהילה יהודית==

הקהילה היהודית בפופרד נוסדה בשנת 1867. בשנת 1906 נבנה בניין בית הכנסת בסמוך למרכז העיר. ב-25 במרץ 1942 יצאה רכבת הגירוש הראשונה של יהודי סלובקיה מתחנת פופרד למחנה המוות אושוויץ. הרכבת שיצאה באותו יום הובילה כ-1,000 נערות וצעירות יהודיות. רוב הטרנספורטים של יהודי סלובקיה לאחר מכן יצאו באופן דומה מפופרד. רוב יהודי פופרד שולחו לאושוויץ בימי השואה ונשמדו. כיום מוצב במקום לוח זיכרון ליד תחנת הרכבת פופרד-טטרי. בניין בית הכנסת משמש היום כבית דפוס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13