OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מפרץ הא לונג

מפרץ הא לונג (בווייטנאמית: Vịnh Hạ Long) הוא מפרץ בצפון וייטנאם, הידוע בשל אלפי האיים הקרסטיים הפזורים בו. ייחודיות נופיו של המפרץ הביאה את אונסק"ו להכריז עליו, בשנת 1994, כעל אתר מורשת עולמית. שטח אתר המורשת הורחב מאז פעמיים, ב-2000 וב-2023. המפרץ הוכרז גם כ"אתר נוף לאומי" על ידי משרד התרבות הווייטנאמי בשנת 1962, ובשנת 2011, לאחר תהליך בחירה שנמשך ארבע שנים, נבחר המפרץ לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.

פירוש השם "הא לונג" הוא "נחיתת הדרקון". לפיכך המפרץ הוא "מפרץ נחיתת הדרקון" או "מפרץ צלילת הדרקון". לפי המסורת הווייטנאמית, כאשר פלשה סין לווייטנאם, שלחו האלים משפחה של דרקונים להגן עליהם. הדרקונים ירקו מפיהם אבני ירקן, שהפכו לשרשרת של איים שיצרו חומה שהסינים לא הצליחו לעבור. לאחר מכן החליטו הדרקונים להמשיך לחיות במקום בשלווה, ושקעו בים. לפי גרסה אחרת, שמו של המפרץ חדש יחסית, ומקורו בעדותו של קצין צרפתי צעיר מ-1898, לפיה חזה במקום בדרקון.

==גאוגרפיה==
מפרץ הא לונג הוא חלק ממפרץ טונקין שבים סין הדרומי, לחופו של מחוז קוואנג נין (Quang Ninh) בצפון-מזרח וייטנאם. אורכו של חוף המפרץ 120 ק"מ, שטחו 1,553 קמ"ר ויש בו 1,969 איים. החלק שהוכרז כאתר מורשת עולמית משתרע על פני 656.5 קמ"ר, ובו יש 775 איים במפרץ הא לונג ועוד 358 איים בארכיפלג קאט בָּה.

האיים עשויים אבן גיר, והם מכוסים בצמחייה סבוכה. חוקרים סבורים שהאיים נוצרו במהלך 500 מיליון השנים האחרונות בשל תהליכים של אורוגנזה ושל סחיפה עקב השינויים בגובה פני הים. גובהם של האיים נע בין 50 ל-200 מטרים.

כמה מהאיים חלולים, ויש בהם מערות. הגדולה שבהן, האנג דאו גו (Hang Đầu Gỗ - "מערת מוטות העץ") כוללת מספר רב של זקיפים ונטיפים. על מערה זו אמר ב-1957 הו צ'י מין כי "אף מבקר לא יכול לתאר טוב מספיק את יופיו של המקום, ולכן על כל אחד לבוא למערה ולחזות בה בעצמו".

האקלים במפרץ טרופי, ויש בו שתי עונות עיקריות: קיץ חם וגשום וחורף קר ויבש יחסית. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 15 ל-25 מעלות צלזיוס, ומדי שנה יורדים בו בין 2,000 ל-2,200 מ"מ גשם.

==אוכלוסייה==
שני האיים הגדולים, טוּאַן צַ'אוּ וקאט בָּה, מיושבים דרך קבע, ויש בהם גם תשתית תיירותית. איים אחרים אינם מיושבים דרך קבע, אך הדייגים העוגנים את סירותיהם במים הרדודים שסביבם יוצרים מעין "כפרים צפים". בסך הכול, מתגוררים באיים 1,600 תושבים. בעיר הא לונג שביבשה, לחוף המפרץ, התגוררו בשנת 2001 כ-185 אלף תושבים.

==תיירות==
יופיו של המפרץ מהווה מקור משיכה לתיירים, וחברות מקומיות מפעילות טיולי שיט בין האיים. המפרץ הופך בהדרגה לאתר תיירות פופולרי. בשנת 1996 ביקרו בו 236 אלף תיירים, ב-2003 זינק מספר המבקרים ל-1.3 מיליון, ולפי התחזיות צפוי להגיע עד 2010 לשלושה מיליון, מה שיהפוך אותו לאתר התיירות המוביל במדינה.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" >
Ha_Long_Bay.jpg|מפרץ הא לונג
Ha_Long_bay_Thien_Cung_cave.JPG|נטיפים במערת תיין קונג (Thiên Cung)
Ha_Long_bay_The_Kissing_Cocks.JPG|האי גָאצ'וֹי, "אי התרנגולים", המזכיר במראהו קרב תרנגולים
Baie_Along_2.jpg|אי במפרץ הא לונג
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* זהר כרמי, [http://atmag.co.il/טיולים-ומסעות/מסעות-וטיולים-בחול/טיולים-משפחתיים-מסעות-וטיולים-בחול/טיול-בחול/אבני-החן-של-וייטנאם אבני החן של וייטנאם], באתר את, 28 ביולי 2015
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

הא לונג
הא לונג
קטגוריה:וייטנאם: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מערות נטיפים
קטגוריה:אסיה: מערות
2
חלומות (יצירת מחול)

חלומות היא יצירת מחול שבאה כתגובה של אנה סוקולוב לזוועות השואה, כפי שצפו ועלו במהלך משפט אייכמן. היצירה הועלתה לראשונה בניו יורק בשנת 1961, ומאוחר יותר הועלתה בישראל על ידי התיאטרון הלירי בביצוע להקת בת שבע ולהקת קול ודממה.

ביצירה זו משתמשת סוקולוב באמצעים שונים, כגון: גבר שרץ מבלי לברוח; הושטת יד מבלי לגעת; משחק נטול רגש; זעקה ללא קול; 6-8 רקדנים לבושים בבגדים אפורים ופשוטים; רקדנית שמטפסת מעל ראשי הגברים הצועדים; בחורים קפואי מבט ורגש; בחורים שפוסעים מירכתי הבמה עד לקדמתה כשאישה צועדת מעליהם ודורכת על כתפיהם כחולמת להגיע רחוק; שלוש נערות שהגרמנים לקחו את גופן אבל לא את נשמתן, המסומלת באמצעות פרח קטן ואדום החבוי באגרופיהן הקמוצים; ילדה הלבושה בשמלה לבנה מאוד פשוטה שמרימה את ראשה מעלה ואת ידיה לצדדים ומתמוטטת אל זרועות האימה. 

בקטעים מסוימים נעשה שימוש גם במוזיקה מאת יוהאן סבסטיאן באך, אנטון וברן, תיאו מסרו.

קטגוריה:מחול
קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:יצירות מחול
אלכסיוס הקדוש

אלכסיוס הקדוש (סורית: ܐܠܟܣܝܘܣ ܪܘܡܝܐ (אלכסיס רומיא); יוונית: Ἀλέξιος; מת 430 לערך) הוא קדוש נוצרי. על פי המסורת הנוצרית, אלכסיוס חי כקבצן אשר חילק את הנדבות שקיבל לעניים אחרים. הוא מת בבית חולים באדסה בשנת 430 לערך. לאחר מותו, נודע כי למעשה היה בנו של אציל רומאי, שעזב את כלתו ערב נישואיהם על מנת לחיות חיי פרישות ועוני.

ההגיוגרפיה של אלכסיוס הקדוש התפשטה מאזור סוריה וטוענת כי הוא חי במהלך המאה ה-5. פולחן אלכסיוס הקדוש התרחב בסוריה ולאחר מכן ברחבי האימפריה הרומית המזרחית. רק במהלך המאה ה-10 אוזכר אלכסיוס גם במקורות מערביים.

לחייו הוקדשו מספר יצירות מוזקליות - אופרה מאת סטפאנו לאנדי ואורטוריה מאת קמילה דה רוסי.

==לקריאה נוספת==
*אביעד קליינברג, רגל החזיר של האח ג'יניפרו, זמורה ביתן, 2000, עמ' 411-424.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-412
פרשת וילמה מונטסי

פרשת וילמה מונטסי היא פרשת מין, סמים ורצח שהסעירה את איטליה בשנות ה-50.

== מהלך הפרשה ==
וילמה מונטסי
בבוקר ה-11 באפריל 1953 נשטפה אל חוף הים הטירני ליד העיירה אוסטיה, מדרום מזרח לרומא, ליד שפך נהר הטיבר, גופה של אשה צעירה שזוהתה כווילמה מונטסי (Wilma Montesi), דוגמנית בת 21 (ילידת 1932), בת למשפחה מן המעמד הבינוני שאביה היה נגר. מונטסי נעדרה מבית הוריה שברומא מאז ה-9 באפריל. עד מהרה הפכה ידיעה יום-יומית זאת לאחת מן השערוריות הגדולות ביותר שהתחוללו באיטליה הדמוקרטית שלאחר מלחמת העולם השנייה.

בראשונה סבורה הייתה המשטרה כי הצעירה התאבדה, או שכשלה למימי הים וטבעה, אך כשהתברר כי לגופה חסרים פרטי לבוש כגון חצאית, גרביים ונעלים, החלה המשטרה לחקור את המקרה כרצח. התברר כי הגופה נמצאה ליד מועדון חוף שבזמנו היה אתר ציד לבני משפחת המלוכה האיטלקית, ובעת המקרה שימש כמועדון אקסקלוסיבי לבני המעמדות העליונים ואנשי החברה הגבוהה. באי המועדון היו שחקניות מתחילות שמחפשות תפקיד, פוליטיקאים מושחתים ואנשי משפחות האצולה של המלוכה האיטלקית לשעבר ואפילו בכירים בוותיקן ובהם רופאו האישי של האפיפיור.

הלכו והצטברו ראיות כי באי המועדון ערכו בו אורגיות ונטלו בו סמים. החשד נפל על נגן ג'אז בשם פיירו פיצ'וני, בנו של שר החוץ האיטלקי. החשד היה כי מונטסי הולעטה במועדון במנת יתר של סמים, וכי היא הוטלה לחוף, הלומת סמים, כדי להרחיקה מקשר עם המועדון והופקרה למותה.

המקרה הפך לסנסציה ועיתוני איטליה עסקו בה ובספקולציות השונות שעוררה ברעבתנות. אורחי המועדון מכרו את סיפוריהם לצהובונים, וחשפו עצמם למצלמות העיתונאים כדי להפיק מן הפרשה פרסום לעצמם. המקרה הפך אף לעניין חדשותי בינלאומי ועיתוני העולם עסקו בו בהרחבה. השערורייה הפכה לשערורייה פוליטית והובילה להתפטרותו של שר החוץ האיטלקי, אביו של החשוד העיקרי.

במשפטם של פיירו פיצ'וני ומספר מחבריו, הופיעה כעדת הגנה כוכבת הסרטים האיטלקית אלידה ואלי ובעדותה סיפקה לו אליבי, בהעידה כי בעת מותה של וילמה מונטסי היא שהתה בחברתו של פיצ'וני בעיר אמאלפי, ששוכנת כ-300 קילומטר דרומית לרומא, כשפיצ'וני חולה בדלקת גרון ושרוי בחום. עדותה ועדויות חברים אחרים של הנאשמים, שנועדו אף הן להגן על הנאשמים, התקבלו בציבור האיטלקי בחוסר אמון ועוררו ספקולציות נוספות. המשפט הסתיים בשנת 1957 בזיכויים של הנאשמים.

נסיבות מותה של וילמה מונטסי נותרו עלומות עד היום.

==בתרבות הפופולרית==
היחסים בין אנשי החברה הגבוהה של רומא, שהיו רודפי תענוגות, בלי להתחשב במחיר האנושי, באו לידי ביטוי בסרט הקולנוע "לה דולצ'ה ויטה" (באיטלקית: "החיים המתוקים") של פדריקו פליני משנת 1960.

==לקריאה נוספת== 
<div style="direction: ltr;">
* Karen Pinkus. The Montesi Scandal: The Death of Wilma Montesi and the Birth of the Paparazzi in Fellini's Rome Publisher: University of Chicago Press, 2003
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.poliziaedemocrazia.it/foto/1218.jpg תמונתה של וילמה מונטסי] באתר האיטלקי Policia e Democrazia
* 

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:פרשיות רצח
קטגוריה:מקרי רצח בלתי מפוענחים
קטגוריה:שערוריות מין
קטגוריה:רצח באיטליה
קטגוריה:נולדים על פי ויקינתונים
קטגוריה:נפטרים על פי ויקינתונים
קטגוריה:איטליה במאה ה-20
פרידריך מישר

יוהנס פרידריך מישר (בגרמנית: Johannes Friedrich Miescher; 13 באוגוסט 1844, בזל – 26 באוגוסט 1895, דאבוס) היה רופא, פיזיולוג וביולוג שווייצרי, פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת בזל. ב-1869, בעודו עובד במעבדות פליקס הופה-זיילר באוניברסיטת טיבינגן, בודד מישר חומרים עתירי זרחה מתאי דם לבנים, אשר מזוהים היום כחומצת גרעין. גילוי זה סלל את הדרך לזיהוי ה-DNA כגורם אשר אחראי על התורשה. הגילוי פורסם לראשונה ב-1871, ובתחילה לא התבררה מידת חשיבותו. אלברכט קוסל היה זה שהתחיל לחקור את המבנה שלו.

גם אביו (פרידריך מישר-היס) וגם דודו (וילהלם היס) היו פרופסורים לאנטומיה באוניברסיטת בזל. כנער הוא סבל מליקויי שמיעה בשל תוצאות לוואי של מחלת הטיפוס. מישר למד רפואה באוניברסיטת בזל וב-1865 עבד עם הכימאי אדולף שטקר באוניברסיטת גטינגן. הוא נאלץ להפסיק את לימודיו בשל התקפה נוספת של מחלת הטיפוס, אך סיים את בית הספר לרפואה ב-1868.

פרידריך מישר נפטר בשנת 1895 כתוצאה ממחלת השחפת.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדענים שווייצרים
קטגוריה:רופאים שווייצרים
קטגוריה:פיזיולוגים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת טיבינגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:נפטרים משחפת
קטגוריה:ילידי 1844
קטגוריה:נפטרים ב-1895
צרפת האנטארקטית

צרפת האנטארקטית (בצרפתית: France antarctique) היה השם שניתן לקולוניה הצרפתית באזור ריו דה ז'ניירו של היום. הקולוניה התקיימה בין השנים 1555 ל-1567.

== היסטוריה ==
מפה משנת 1555 של צרפת האנטארקטית.
האזור שנחשב היום לברזיל נתגלה על ידי הפורטוגלים כבר בשנת 1500, אך חוץ מאזור עיר הבירה החדשה' סלבדור' האזור נותר לא חקור למשך חצי מאה. ב-1 בנובמבר 1555 סגן אדמירל צרפתי הוגנוטי בשם ניקולא דוראן דה ויגניון, שעמד בראש צי קטן של שתי ספינות ו-600 חיילים ומתיישבים הוגונוטים, השתלט על האי הקטן סריגיפ, שנמצא מול חופי ריו דה ז'ניירו של היום, ובנה שם מבצר בשם "פור קוליני", על שם גאספאר דה קוליני השני, אדמירל צרפתי שתמך במשלחת על מנת להגן על הדת ההוגונוטית.

ויגניון חיזק את כוחו באזור על ידי כריתת ברית עם השבטים המקומיים באזור, שנלחמו באותה התקופה נגד הפורטוגלים. הוא הרחיב את המושבה הקטנה על ידי הבאת מתיישבים נוספים ב-1556, שכללו בעיקר קלביניסטים שווייצרים מז'נבה, אולם גל שני זה של מתיישבים כלל גם צרפתים קתולים, והמתח שנוצר בין שתי האמונות גרם לויגניון לעזוב לצרפת בשנת 1558. 

בשנת 1560 המושל הכללי החדש של ברזיל קיבל הוראה מהממשלה הפורטוגלית לגרש את הצרפתים מהאזור. בעזרת 26 ספינות מלחמה ו-2000 חיילים הוא תקף והחריב את המבצר בתוך שלושה ימים, אך לא הצליח לתפוס את המתיישבים והחיילים הצרפתים שכן הם ברחו אל היבשת בעזרת הילידים, שם הם המשיכו לעבוד ולחיות. 

בשנת 1565 מושל ברזיל הורה לאחיינו לאסוף מחדש צבא על מנת לתקוף את הצרפתים. החיילים הקימו את בסיסם ב-1 במרץ 1565, ובכך ייסדו את העיר ריו דה ז'ניירו. המתיישבים הצרפתים הובסו לבסוף בשנת 1567, וגורשו לצמיתות מברזיל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מושבות צרפתיות לשעבר
קטגוריה:ברזיל הקולוניאלית
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: היסטוריה
קטגוריה:אמריקה הדרומית: מושבות לשעבר
צ'ובשיה

רפובליקת צ׳וּבָשְׁיָה (ברוסית: Чувашская Республика, בתעתיק: צ'ובשסקיה רספובליקה, בצ'ובשית: Чӑваш Республики, בתעתיק: צ'בש רספובליקי) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית. היא נמצאת בחלקו המזרחי של המישור המזרח אירופאי ברוסיה, בגדה המזרחית של הוולגה. הרפובליקה היא ביתו של העם הצ'ובשי.

הרפובליקה הוקמה ב-24 ביוני 1920 כאזור אוטונומי וקיבלה סטטוס של רפובליקה אוטונומית באפריל 1925. מבחינה מנהלית מחולקת הרפובליקה ל-21 אזורים.

== היסטוריה ==
אבות הצ'ובשים היו בולגרים שהגיעו אל הוולגה וסוארים שהגיעו לאזור במהלך המאה ה-8 מצפון הקווקז. העם הצ'ובשי נוצר על בסיס חלק מהאוכלוסייה של מדינת בולגריה של הוולגה שלא קיבל את האסלאם בשנת 922. במהלך פלישת המונגולים במאה ה-13 היו באזור קרבות קשים ובסופו של דבר סופח השטח לאורדת הזהב. קיימת הערכה שבמהלך המלחמות בשנים 1361–1395 נהרגו כ-80% מהאוכלוסייה המקומית. עם החלשותה של אורדת הזהב הועבר השטח לחאנות קאזאן הטטרית. בשנת 1552 חתמה האצולה המקומית הסכם עם הרוסים על הצטרפות לרוסיה.

בין 1650 ו-1850 קיבלה רוב האוכלוסייה את הדת הנוצרית לאחר שהכנסייה הרוסית הפרבוסלבית שלחה מיסיונרים לאזור. בין 1860 ו-1914 עזבה כמחצית מהאוכלוסייה המקומית את האזור לאחר שהצאר אלכסנדר השני ביטל את הצמיתות ולאחר מכן במסגרת הרפורמות האגרריות של פיוטר סטוליפין.

ב-1940 הועברו על ידי השלטון הסובייטי 20,000 משפחות איכרים תושבי צ'ובשיה לחבל קרליה הסמוך לגבול הפיני, לאחר ששטחים אלו נכבשו על ידי ברית המועצות במלחמת החורף. ב-1941 הועברו 20,000 משפחות נוספות לאותו אזור. במהלך מלחמת העולם השנייה ובשנות התיעוש שאחרי המלחמה היגרו רוסים ואוקראינים רבים לערי צ'ובשיה שהתפתחו במהירות. האזור הכפרי נותר מיושב ברובו על ידי האוכלוסייה הוותיקה.

== כלכלה ==
כלכלת הרפובליקה מתאפיינת בחקלאות ובתעשייה מפותחים. ענפים תעשייתיים בולטים הם הנדסת אלקטרוניקה (במיוחד תחום העברת אנרגיה) ומערכות פיקוח ושליטה.

== דמוגרפיה ==
כ-64% מאוכלוסיית הרפובליקה מתגוררת בערים (נכון ל-2020). בעיר הגדולה - צ'בוקסרי מתגוררים כ-440 אלף תושבים.

בהתאם לתוצאות מפקד אוכלוסין משנת 2010 הצ'ובשים מהווים כ-67.8% מאוכלוסיית הרפובליקה, הרוסים - 26.5% והטטרים - 2.8%.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

*
צ'ובשיה
אלטאי (חבל מנהלי)

חבל מנהלי אלטאי (ברוסית: Алтайский край; תעתיק: אלטאיסקי קראי) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. נמצא בחלק הדרום-מערבי של המחוז הפדרלי הסיבירי. החבל גובל עם קזחסטן.

החבל הוקם בשנת 1937. עד לשנת 1991 רפובליקת אלטאי הייתה חלק ממנו.

מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-61 אזורים.

==היסטוריה==
התיישבות רוסית באזור החלה במחצית השנייה של המאה ה-17. לצורך הגנת הגבולות משבטים מקומיים הוקמו מבצרים. באותה תקופה התגלו מרבצי מתכות שונות (בעיקר זהב, כסף ונחושת) והוקמו מפעלים שהיו בבעלות הצאר. לקראת סוף המאה ה-19 כל המפעלים נסגרו.

==כלכלה==
כלכלת החבל מבוססת בעיקר על חקלאות. בעיר ברנאול קיימים מפעלי תעשייה משמעותיים.

==דמוגרפיה==
כ-54% מאוכלוסיית החבל מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - ברנאול מתגוררים כ-600 אלף תושבים.
הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית החבל, הגרמנים - כ-2.1%, האוקראינים - כ-1.5%.

גרמנים הגיעו לאזור בעקבות הגירוש שבוצע בתחילת מלחמת העולם השנייה. בשנת 1959 התגוררו בחבל כ-142 אלף גרמנים והם היו כ-6% מכלל אוכלוסיית החבל. מספר גרמנים בחבל יורד בהדרגה ועתה מתגוררים בו רק 50 אלף גרמנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: חבלים מנהליים (קראיה)
קטגוריה:מחוזות רוסיה בסיביר
קטגוריה:מקומות ששימשו כמושבת עונשין
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
השרפה בקינגס קרוס

השרפה בקינגס קרוס הייתה שרפה קטלנית שקיפדה את חייהם של 31 בני אדם, אשר התרחשה בתחנת קינגס קרוס שבמרכז לונדון. האש התלקחה ב-18 בנובמבר 1987 סמוך לשעה 19:30.

==מבנה התחנה==
תחנת קינגס קרוס מורכבת משני חלקים:
תחנה בקו המטרופוליטן והסירקל מתחת לפני האדמה ותחנה עמוקה יותר שמשרתת את הקווים פיקדילי ויקטוריה ונורת'רן.
האש התלקחה במדרגות הנעות המובילות לרציפים של קו פיקדילי. נזק רב נגרם למדרגות האלו וכן לאזור קופות הכרטיסים של התחנה.

== סיבות השרפה ==
המדרגות הנעות בתחנה היו בנויות מעץ אשר היה צבוע בלכה. השרפה פרצה כתוצאה מגפרור דולק שהושלך על המדרגות, ונפל במרווח שבין המדרגות אל מתחת למסילה שלא נוקתה מזה זמן רב והייתה מזוהמת בגריז, אבק ופסולת. כתוצאה מכך התערובת התלקחה במהירות. למרות שהעישון נאסר כתוצאה מהשרפה שאירעה קודם לכן בתחנת כיכר אוקספורד, מעשנים רבים נהגו להדליק את הסיגריה כאשר הם נמצאים על המדרגות הנעות בצאתם מהתחנה.

בתחילת חקירת השרפה חשדו כי מדובר היה בהצתה או בפיגוע, אולם מהממצאים התברר שמדובר ברשלנות.

== התפשטות השרפה ==
השרפה, שהחלה מתחת למדרגות הנעות, התפשטה מעליהם והפכה לכדור אש שמילא את האולם מעל המדרגות הנעות בלהבות ועשן סמיך. חוקרים מצאו קשר בין זרמי אוויר שנוצרו עקב תנועת הרכבות שנכנסו ויצאו מהתחנה שבתחתית המדרגות - לבין התפשטות האש. 

בשל מיעוט בלהבות נראות לעין והעשן שהיה נקי יחסית, נוצרה תחושת ביטחון מטעה בקרב עובדי התחנה. אנשים רבים באולם קופות הכרטיסים סברו בתחילה שהאש קטנה ואיננה מחייבת טיפול מיוחד, אולם הוחלט על פינוי הנוסעים שהיו על המדרגות הנעות וסגירת האזור. 

מספר ההרוגים הרב נבע כתוצאה ממה שמכונה "אפקט התעלה", אשר גרם לכך שבשלבים המוקדמים של האש, הלהבות היו מתחת למדרגות הנעות ולא פרצו כלפי מעלה. אחרי שהמדרגות הנעות התלהטו, פרץ כדור אש גדול כלפי מעלה והצית את אזור הקופות של התחנה. השילוב של הולכת החום, זרמי האוויר והאזור התחום מתחת למדרגות הנעות, גרמו לכך שהחום הגיע עד לכדי 600 מעלות. הצבע בו נצבעה תקרת התחנה (צבע על בסיס שמן ולא על בסיס מים) גרם לעשן סמיך ושחור במיוחד.

== תגובת שירותי החירום ==
4 רכבי כיבוי הגיעו לתחנה זמן קצר לאחר השרפה. בשעה 19:42 הגיעו צוותים נוספים, ובהמשך צוותים מכל רחבי לונדון. עד סיום האירוע הגיעו לאתר 30 צוותי כיבוי.
בנוסף פעלו באתר אנשי יחידות חירום, אמבולנסים, וכוחות משטרה גדולים.
כיבוי השרפה הסתיים בשעה 01:46 לאחר חצות.

בין 31 ההרוגים ניתן למנות גם קצין כיבוי אש שהיה בין הראשונים שהגיע לאתר, ופינה את הנוסעים. הקצין נהרג משאיפת עשן.

== תוצאות השרפה ==
כתוצאה מהשרפה נאסר העישון בכל תחנות הרכבת התחתית של לונדון. שישה כבאים קיבלו אותות מופת ובהם הכבאי שנהרג בשרפה.

טקס אזכרה נערך בתחנה במלאת 10 שנים לשרפה נערך בתחנה בנובמבר 1997. במסגרת הטקס הוצב באתר לוח זיכרון.

ועדת חקירה מיוחדת, בראשות השופט דזמונד פנל, הוקמה זמן קצר לאחר האירוע. הוועדה התכנסה ב-1 בפברואר 1988, ובמשך 91 ימים שמעה עדויות אודות המקרה. עיקרי המלצות הוועדה היו להחליף את כל המדרגות הנעות מעץ במדרגות ברזל. עוד נקבעה חובה להתקין אמצעי כיבוי אש בכל חדרי המכונות של מדרגות נעות, חובה לבצע הדרכת כיבוי אש לכל צוותי התחנות, ושימוש בצבע שאינו על בסיס שמן בכל הרכבת התחתית.

עבודות התיקונים נמשכו למעלה משנה. התחנה חזרה לפעילות מלאה ב-5 במרץ 1989.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרפות בלונדון
קטגוריה:אסונות ב-1987
קטגוריה:לונדון: הרכבת התחתית
קטגוריה:1987 בממלכה המאוחדת
גוסטב לאנגה

גוסטב לאנגה (בגרמנית: Gustav Lange; 13 באוגוסט 1830 – 20 ביולי 1889) היה מלחין גרמני אשר הלחין יצירות קלאסיות.

== ביוגרפיה ==
לאנגה נולד בשוורשטדט, סמוך לארפורט, בסקסוניה הפרוסית, בשנת 1830. בהיותו בברלין הוא למד אצל אדוארד גרל.

הוא כתב מספר פנומנלי של יצירות, רובן קלילות ופופולריות. יצירות הסולו לפסנתר שלו, "אדלווייס", אופוס 31 ו"בלומנליד", אופוס 39. בנוסף, הוא כתב קונצ'רטו מאוד מפורסם לטרומבון והרבה נגנים צעירים ומבוגרים אוהבים לנגן אותו כיוון שהוא ארוך, יש בו קטעים מהירים, איטיים, תרועה, שירה חזק וחלש. שלוש היצירות הן הידועות ביותר ביצירותיו כיום ואהובות על חובבי מוזיקה.

גוסטב לאנגה נפטר בוורניגרודה בשנת 1889.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:פסנתרנים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1830
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1889
רפסודיות הונגריות

רפסודיות הונגריות (בצרפתית: Rapsodies hongroise; בגרמנית: Ungarische Rhapsodie) היא סדרת יצירות מוזיקליות מאת המלחין פרנץ ליסט, אשר הולחנו במקור לפסנתר בלבד.

== צורה ==
Franz Liszt Hungarian Rhapsody n°2 - piano
Hungarian Rhapsody No. 11 by Franz Liszt as performed by Jethary Rader in April, 2014.
פרנץ ליסט איגד מנגינות רבות ששמע בביקורו בהונגריה ארץ מולדתו והאמין כי הן מנגינות עממיות, אך למעשה היו אלה יצירות עכשוויות, אשר נוגנו לרוב על ידי להקות צועניות. המבנה הסקאלי הגדול של כל אחת מהרפסודיות הושפע רבות על ידי הוורבנקוס- ריקוד הונגרי בכמה חלקים, כל אחד בטמפו שונה. הרפסודיות מסודרות בסדר הבא:

* מס' 1 במי מז'ור
* מס' 2 בדו דיאז מינור
* מס' 3 בסי במול מינור
* מס' 4 במי במול מז'ור
* מס' 5 במי מינור 
* מס' 6 ברה במול מז'ור
* מס' 7 ברה מינור
* מס' 8 בפה דיאז מינור
* מס' 9 במי במול מז'ור
* מס' 10 במי מז'ור
* מס' 11 בלה מינור
* מס' 12 בדו דיאז מינור
* מס' 13 בלה מינור
* מס' 14 בפה מז'ור
* מס' 15 בלה מינור
* מס' 16 בלה מינור
* מס' 17 ברה מינור
* מס' 18 בפה דיאז מינור
* מס' 19 ברה מינור

חמש-עשרה היצירות הראשונות פורסמו בשנת 1853, וארבע האחרונות הוספו בשנים 1882 ו-1885. 

=== עיבודים וגרסאות נוספות ===
הרפסודיות מספר 2, 5, 6, 9, 12 ו-14 עובדו לתזמורת על ידי פרנץ דופלר בעזרתו של ליסט עצמו. העיבודים הללו מופיעים בתור S. 359 ברשימת סירל. המספרים שניתנו לגרסאות התזמורתיות היו שונים מהמספרים המקוריים. הרפסודיות התזמורתיות מהראשונה עד השישית מקבילות לגרסאות פסנתר הסולו שמספריהן 14, 2, 6, 12, 5 ו-9 בהתאמה. 

בשנת 1874 עיבד ליסט אותן שש הרפסודיות לדואט של שני פסנתרים (S. 621). בשנת 1882 הלחין דואט פסנתרים לרפסודיה מס' 16 (S. 622), ובשנת 1885 - דואט פסנתרים לרפסודיות ה-18 (S. 623) וה-19 (S. 623A). בנוסף, ליסט גם עיבד את הרפסודיה התשיעית לפסנתר, כינור וצ'לו, וקרא לה בשם "קרנבל בני-הבליעל" (S. 379). הכותרת מיוחסת לעיתים גם לגרסת פסנתר הסולו של הרפסודיה מס' 9. 

הרפסודיה מס' 14 היוותה השראה ל"פנטסיה ההונגרית" של ליסט - יצירה לפסנתר ותזמורת, S. 123. חלק מן רפסודיות ידועות יותר מהאחרות, אך הרפסודיה המפורסמת ביותר היא הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור. 

הרפסודיות ההונגריות לפסנתר ידועות במיוחד באתגר שהן מציגות לפסנתרן (ליסט היה פסנתרן וירטואוז בנוסף להיותו מלחין).

== התייחסות בתרבות הפופולרית ==
* הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור הוצגה בסדרות אנימציה רבות, בהם טום וג'רי (בסרטון שזכה בפרס אוסקר), באגס באני, וודי הנקר, ברוב סרטוני הלוני טונס ואחרים.
* הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור מופיעה בסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט במהלך סצנת קברט בה דונלד דאק ודאפי דאק מנגנים גרסת דואט של היצירה ומנסים לפגוע אחד בשני בדרכים משעשעות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.pianopedia.com/w_1983_liszt.aspx אתר ובו מידע כללי על 19 הרפסודיות] 
* [http://www.kunstderfuge.com/liszt.htm אתר בו ניתן לשמוע חלק מהרפסודיות, כמו גם יצירות נוספות של פרנץ ליסט]
* [http://www.classiccat.net/liszt_f/244.htm אתר בו ניתן לשמוע מספר רפסודיות] 
*[https://www.youtube.com/watch?v=Mz79smd1dkE סרטון ובו כל 19 הרפסודות מנוגנות על ידי רוברטו סזידון]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצירות מאת ליסט
קטגוריה:יצירות לפסנתר
קווי שדה

דיפול חשמלי]]
קווי [[שדה חשמלי של מטענים נקודתיים]]

קו שדה הוא קו, המוגדר על ידי שדה וקטורי ונקודת התחלה. שדה וקטורי קובע כיוון מסוים לכל נקודה במרחב, וקו שדה הוא מעקב אחרי דרך בכיוון השדה.

משתמשים בקווי שדה כדי להציג שדות וקטוריים, כחלופה להצגת חצים בנקודות נבחרות במרחב. דוגמה קלאסית לשדה המתואר היטב בזכות קווי שדה הוא שדה מגנטי שיוצר מגנט.

הצורה הגאומטרית של קווי השדה מתארת את כיוון השדה הווקטורי. גודל השדה הווקטורי מתואר דרך צפיפותם של קווי השדה, כך שמספר קווי השדה ביחידת נפח פרופורציונלי לגודל השדה המתקיים בה.

קווי שדה שכיחים באנליזה וקטורית; דיברגנץ או רוטור ניתנים לתיאור באמצעות צורות גאומטריות על-פני קווי השדה.

בתחום סגור במרחב ייתכנו שלושה סוגים של קווי שדה:
# קווי שדה שיוצאים או נכנסים אל נקודה כלשהי במרחב
# קווי שדה מעגליים שנסגרים לתוך עצמם
# קווי שדה שנכנסים אל התחום במרחב (עליו אנו מסתכלים) או יוצאים ממנו.

== ראו גם ==
* שדה (פיזיקה)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנליזה וקטורית
יד אנזא"ק

יד אנזא"ק (The Anzac Memorial) היא אנדרטה לחיילי צבאות אוסטרליה וניו זילנד (שנקראו יחד אנזא"ק) שנהרגו בארץ ישראל בקרבות במלחמת העולם הראשונה.

== היסטוריה ==
האנדרטה שנחנכה בשנת 1967 ביער בארי, תוכננה על ידי הארכיטקט ידידיה איזנשטט ונתרמה על ידי יהדות אוסטרליה וניו זילנד לזכר הכוחות משתי הארצות, שפעלו במקום זה. אזור האנדרטה היה חלק מזירות קרב עזה הראשון וקרב עזה השני. האנדרטה בנויה בצורת האות A שהיא האות הראשונה במילה Anzac, ובראשה מרפסת תצפית על כל האזור.

730 חללים מהאנזא"ק: 544 חללים מאוסטרליה ו-186 מניו זילנד טמונים בבתי הקברות לחללי האימפריה הבריטית בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. שיעור חללי האנזא"ק מתוך כלל חללי המלחמה, שהיו 12,197 חללים, הוא 6%.

האוסטרלים והניו זילנדים מקיימים ימי זיכרון מיוחדים ב-25 באפריל, יום אנזא"ק וב-31 באוקטובר. טקסים צבאיים מלאים מתקיימים ביום הזיכרון הבריטי (11 בנובמבר). הטקסים מתקיימים ברמלה, ירושלים ובבאר שבע. קרובי החללים נוהגים להגיע לביקורים בבתי הקברות.

==בתי הקברות לחללי האנזא"ק==
להלן בתי הקברות בהן קבורים החללים מארצות האנזא"ק שנפלו במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה:

{| class="wikitable" border="1"
! בית הקברות
! אוסטרליה
! ניו זילנד
|-
| באר שבע - בית הקברות הצבאי
|175
|31
|- 
| דיר אל בלח - בית קברות צבאי
|37
|13
|-
| עזה- בית קברות צבאי 
|100
|20
|-
| חיפה - בית קברות צבאי
|28
|1
|-
| ירושלים - בית קברות צבאי, ישראל
|144
|34
|-
| רמלה - בית קברות צבאי
|60
|87
|-
| סך הכל
|544
|186
|}

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Anzaks Phil Box 6.jpg|שלט ההכוונה לאתר
תמונה:Anzaks Phil Box 1.jpg|הסבר על מהות האנדרטה
File:The Anzac Memorial(WW--) in Israel.jpg|שלט הסבר על האנדרטה
קובץ:שלט הסבר באנדרטת אנזא"ק.jpg|שלט הסבר על האנדרטה
</gallery>

==ראו גם==
* שדרת המצעדים אנזא"ק
* אנדרטת אנזא"ק
* המרכז להנצחת חיילי אנז"ק בבאר שבע
* היסטוריה צבאית של אוסטרליה
* חיל המשלוח המצרי (1916)

קטגוריה:ישראל: עמודי הנצחה
קטגוריה:ישראל: אנדרטאות למלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אוסטרליה במלחמת העולם הראשונה: אנדרטאות
קטגוריה:ניו זילנד במלחמת העולם הראשונה: אנדרטאות
קטגוריה:אנזא"ק
קטגוריה:יחסי אוסטרליה–ישראל
קטגוריה:יחסי ישראל – ניו זילנד
קטגוריה:בארי
קטגוריה:מועצה אזורית אשכול
מלכי ממלכת אבחזיה

רשימת מלכי ממלכת אבחזיה:

{| border=1 align=right cellpadding=4 cellspacing=0 style="margin: 0.5em 1em 1em 1em; background: #f9f9f9; border: 2px #aaaaaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;" width=95%
|- style="background: #ccccff;"
!מספר
!שם המלך
!שנות שלטון
!הערות
|- style="background: #e7dcc4;"
!colspan=4|נסיכי ודוכסי אבחזיה (ארכונים)
|-
| 1
| אנוס
| 450-470
|
|-
| 2
| ר'וזאר
| 470-500
|
|-
| 3
| פיניקטיס הראשון
| 500-527
|
|-
| 4
| בארואוק הראשון
| 527-562
|
|-
| 5
| ג'סטיניאן
| 562-600
|
|-
| 6
| דמטריוס הראשון
| 600-640
|
|-
| 7
| תאודוסה הראשון
| לא ידוע
|
|-
| 8
| קונסטנטין הראשון
| לא ידוע
|
|-
| 9
| תאודורה הראשון
| לא ידוע
|
|-
| 10
| קונסטנטין השני
| 700-736
|
|-
| 11
| לאון הראשון
| 736-766
|
|-
| 12
| לאון השני
| 766/7/8-790
| משנת 790 לערך מלך ממלכת אבחזיה
|- style="background: #e7dcc4;"
!colspan=4|בית אנצ'בדזה (אנוסידים)
|-
| 1
| לאון השני
| 790-811/2
| המלך הראשון של ממלכת אבחזיה
|-
| 2
| תאודוריוס השני
| 811/2-837/8
|
|-
| 3
| דמטריוס השני
| 837/8-872/3
|
|-
| 4
| גיאורגי הראשון מארצ'פי
| 872/3-878/9
|
|- style="background: #e7dcc4;"
!colspan=4|בית שבליאני
|-
| 5
| ג'והן שבליאני
| 878/9-880 לערך
|
|-
| 6
| אדרנסה שבליאני
| 880-887/8
|
|- style="background: #e7dcc4;"
!colspan=4|בית אנצ'בדזה (אנוסידים)
|-
| 7
| בגרט הראשון
| 887/8-898/9
|
|-
| 8
| קונסטנטין השלישי
| 898/9-916/7
|
|-
| 9
| גיאורגי השני
| 916/7-960
|
|-
| 10
| לאון השלישי
| 960-969
|
|-
| 11
| דמטריוס השלישי
| 969-976
|
|-
| 12
| תאודוריוס השלישי
| 976-978
|
|- style="background: #e7dcc4;"
!colspan=4|בית בגרטיוני
|-
| 13
| בגרט השני
| 978-1014
| הוא בגרט השלישי מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת
|}

*
קטגוריה:אבחזיה: היסטוריה
ארנה רוק

ארנה רוק (באנגלית: Arena Rock - רוק אולמות), נקרא גם סטאדיום רוק (רוק אצטדיונים) או אנת'ם רוק, הוא מונח המוגדר בצורה חופשית שמתאר עידן רוק. הוא נבע מהבי מטאל, הארד רוק ורוק מתקדם, עוצב בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי להקות כמו לד זפלין והמי, ונוצר בשנות ה-70 על ידי להקות כמו סטיקס וקווין.

קטגוריה:רוק
חיילי סלמיס

חיילי סלמיס (בספרדית: Soldados de Salamina) הוא רומן מאת הסופר הספרדי חווייר סרקס. הגרסה הראשונה של הספר ראתה אור במרץ של שנת 2001, ועד שנת 2007 התפרסמו בספרד יותר מארבעים מהדורות שלו. הספר נמכר ביותר מחצי מיליון עותקים ותורגם ליותר מעשרים שפות. הוא היה לרב-מכר גם מחוץ לגבולות ספרד, למשל באיטליה, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, דנמרק, הולנד, יוון, נורווגיה, פולין, פינלנד, צ'כיה, צרפת, קנדה, רומניה ושוודיה. זהו ספרו הראשון של חווייר סרקס, שראה אור בעברית. התרגום העברי, מאת רמי סערי, התפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2007. הספר גם עובד לסרט, שזכה אף הוא להצלחה רבה.

הרומן עוסק באסון הלאומי הקשה ביותר שפקד את ספרד במאה העשרים: מלחמת האזרחים. עלילת הספר וסגנונו אינם מבוססים על בדיון בלבד וגם לא על כתיבה אוטוביוגרפית בעיקרה, אלא על עירוב בין כתיבה ספרותית לבין דיווח עיתונאי ועל שילוב בין יסודות של ספר מתח לבין פירוט תוצאות מחקר היסטורי וספרותי. הספר מתמקד בניסיונו הכושל בתחילה והמוצלח בדיעבד של עיתונאי להיהפך לסופר, ובהשוואה שבחר הסופר לעשות בעבודתו העיתונאית בין שני אירועים היסטוריים שאכן התרחשו: מות המשורר אנטוניו מצ'אדו בגלות ימים ספורים אחרי תבוסת הרפובליקנים וההוצאה להורג שהסופר רפאל סנצ'ס מסס נמלט ממנה בעור שיניו. שני אירועים אלה יוצרים את התשתית העובדתית של היצירה, וממנה משתלשל חוט השני לאורך כל עלילת הספר.

בתחילת הספר, תעלומה מרתקת מתקופת מלחמת האזרחים אינה נותנת מנוח לחווייר סרקס, עיתונאי ספרדי מתוסכל החולם להיות סופר מצליח. הוא יוצא לדרך ארוכה של איסוף מידע וראיות ומתחקה אחרי קורות סופר ידוע, אחד האידאולוגים החשובים של הפשיזם בארצו, הנמלט מהוצאה להורג. במהלך המרדף אחריו ניצַל האיש הודות לחייל רפובליקני, המבחין בו אך בוחר לנצור את נשקו. הספר מתמקד בשאלה מיהו אותו חייל ומדוע פעל כפי שפעל. סרקס פותר, כבספר מתח, את החידה המסעירה את דמיונו, ותוך כדי כך הוא לומד חדשות ונצורות על הגבורה, על הרֵעוּת ועל טיבה החמקמק של האמת ההיסטורית.

סיפורו האישי של סרקס נשזר ברומן לפרקים בלשון ישירה, רהוטה ולפעמים יובשנית קמעה, והוא לא רק מעניק למסופר בגוף ראשון מִשנה תוקף ואמינות, אלא גם קושר בין העובדות ההיסטוריות של תקופת המלחמה לבין ההווה, אשר בו הסופר עורך את מחקרו ההיסטורי, מחקר החותר להבהיר את הפרשייה העלומה ולפתור אותה אחת ולתמיד. גישת הסופר לספרות ולהיסטוריה גם יחד, שאיפתו לאמת את העובדות וסלידתו מפני ראייה משוחדת או חד-צדדית, יכולות לשמש הסבר חלקי להצלחה הכבירה שהספר זכה לה לא רק בספרד, אלא גם ברבות מן הארצות שלשפותיהן תורגם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.text.org.il/index.php?book=07020912 המבוא לספר, תחילתו ואחרית הדבר שכתב מתרגמו באתר "טקסט"]
* 
* 
* [http://p-friedmann.livejournal.com/289089.html ביקורת על הספר מאת פאר פרידמן, גרסה אחרת של המאמר התפרסמה ב"מעריב" בתאריך 16.11.2007]
* 
* [https://www.bbc.co.uk/programmes/p00f1l74 Javier Cercas - Soldiers Of Salamis] - מאתר ה-BBC
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 2001
קטגוריה:ספרי הוצאת כרמל
קטגוריה:מלחמת האזרחים בספרד
המינרט בג'אם

המינרט בג'אם. מימין על הגבעה - מצודת זרפשאן
המינרט בג'אם הממוקם במחוז ע'ור במרכז אפגניסטן נישא לגובה של 65 מטר, והוא מינרט הלבנים השני בגובהו בעולם. בשנת 2002 הוכרז המינרט, יחד עם מספר אתרים ארכאולוגיים סמוכים, כאתר מורשת עולמית, והוא נחשב לאתר בסיכון בשל כך שהוא החל לנטות על צדו ובשל חשיפתו לבליה.

==היסטוריה==
המינרט שוכן במקום בו ניצבה ככל הנראה העיר פַיְרוז-כּוּה (פרסית فیروزکوه), בירת הקיץ של השליטים משושלת ע'ור ששלטו במקום במאה ה-12 ובמאה ה-13. כתובת במקום מסגירה את מועד הקמת המבנה ב-1194 ונראה כי הוקם כדי לציין את ניצחונו של השליט ע'יאס א-דין על האימפריה הע'זנווית בדלהי ב-1192. לכן מכונה המינרט לעיתים בכינוי "מגדל הניצחון".

למינרט היה צמוד מסגד שלא השתמר ולפי הממצאים היה קטן ולא עמד בסדרי הגודל של הצריח. הממלכה הע'ורית החלה לשקוע ונעלמה בתחילת המאה ה-13. ב-1222 כבש אוגדיי חאן, בנו של ג'ינגיס חאן, את העיר והחריב אותה. במשך מאות שנים נשתכח המינרט ונעלם מהעולם שמחוץ לעמק. הוא התגלה שוב ב-1886, אך זכה לפרסום רק בשנת 1957 כאשר נחקר ותועד לעומק.

==האתר==
המינרט שוכן על הגדה הדרומית של נהר הארי במקום מפגשם של שני עמקים. הוא נישא לגובה של 65 מטר ובבסיסו הוא בנוי בצורת מתומן שקוטרו 9 מטר. הוא מורכב מארבעה חלקים גליליים שקוטרם הולך וקטן, ועשוי מלבנים אפויות וממלט. בתוך המינרט מטפס גרם מדרגות לולייני כפול שבו קבועים חלונות חיצוניים במרווחים קבועים, והמגיע עד מעל למרפסת הראשונה שגובהה 36.58 מטר. מעל לגרם המדרגות מורכבים שישה מפלסים רבועים עשויים אבן, ואלה מקושרות במדרגות המותקנות על קירותיו החיצוניים של המבנה. בראש המבנה, מעל למרפסת השנייה, שש קשתות שתמכו בעבר בכיפה, אך זו לא שרדה.

קירותיו החיצוניים של המבנה מכוסים בתבליטים בצורת דוגמאות גאומטריות. הכתובות בכתב כופי מכוסות בזיגוג בצבע טורקיז. החלק התחתון של המינרט הוא המעוטר מבין הארבעה והוא מחולק לשמונה חלקים אנכיים התואמים את הבסיס המתומן. הכיתוב בן 976 המילים הוא הטקסט המלא של סורת מרים מהקוראן.

==הממצאים הארכאולוגיים האחרים==
על גבעה סמוכה למינרט נמצאה בשנת 1962 קבוצת אבנים שעליה כתובות בעברית. סך הכל נמצאו 9 כתובות המתוארכות לשנים שבין 1012 ו-1202, וככל הנראה הן שרידיו של בית קברות יהודי. מסביב למינרט נתגלו שרידיהם של מצודות ומגדלים. אלה שוכנים על הצוק הגבוה שמצפון למינרט בצידו השני של נהר הארי וממזרח לו. עוד נתגלה מאגר מים עשוי לבנים וזה שוכן כ-400 מטר מעל לנהר הארי.

== גלריה ==
<gallery>
Jam Minaret decoration.jpg|צילום תקריב של המינרט
Jam from Kohe Khara.jpg|המינרט מההר הסמוך
Qasr Zarafshan.jpg|מצודת זרפשאן
Jam Minaret interior.jpg|פנים המינרט
Paving near Jam.jpg|רצפת לבנים שרופות סמוך למינרט
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.orientalarchitecture.com/afghanistan/minaretjamindex.htm אודות המינרט]
* [https://web.archive.org/web/20110928021551/http://www.thewalt.de/afghanistan/jam/ תמונות המינרט]
* [http://www.arch.cam.ac.uk/~alg1000/mjap/ אתר מקיף ותמונות על המינרט]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי מורשת עולמית בסיכון
קטגוריה:אפגניסטן: מבנים
קרייזי

קרייזי (C.R.A.Z.Y.&lrm;) הוא סרט קנדי-קוויבקי דובר צרפתית שיצא לאקרנים בשנת 2005. במאי הסרט הוא .

הסרט היה בין המועמדים בקטגוריית הסרט הזר בתחרות האוסקר בשנת 2006, וזכה באותה שנה בעשרה פרסי ג'יני (האוסקר הקנדי). 

קרייזי הוא סרט מסוגת הדרמה הקומית. על אף שנדונים בו נושאים עמוקים ורציניים ויש בו רגעים נוגעים ללב הוא זורם בקלילות, וקיימת לאורכו נימה של הומור.

הסרט עוסק בילדותו, נערותו ותחילת בגרותו של זק, בחור קנדי צרפתי צעיר, ויחסיו עם אביו, עם בני משפחתו, ועם אחרים. לאורך הסרט עולה ומבצבצת ההומוסקסואליות שלו, ונסיונותיו, שהם לעיתים מבדחים ולעיתים נוגעים ללב, להילחם בנטייתו. על אף שהדבר מובן לצופה לאורך הסרט, יוצא ז'ק מהארון רק לקראת סוף הסרט. 

את הפצתו של הסרט בישראל בשנת 2006 ליוותה החלטת הצנזורה הישראלית להגביל את הצפייה בו לגיל 18 ומעלה, זאת בשונה ממדינות מערביות אחרות. ההחלטה הוסרה במהירות יחסית לאחר ערעור מצד המפיצים. בהסברים לצנזורה לא הוזכרה ההומוסקסואליות אלא דווקא סוגיית השימוש בסמים במהלך הסרט.

שם הסרט במקור- C.R.A.Z.Y. הוא למעשה בעל משמעויות רבות בסרט והוא גם ראשי התיבות של שמות חמשת האחים שבסרט, לפי סדר היוולדותם: כריסטיאן, רמונד, אנטון, זאק ואיוון.

== עלילת הסרט ==
הסרט מתאר את 20 השנים הראשונות בחייו של זק. זק נולד בקוויבק בערב חג המולד של שנת 1960, כבן רביעי למשפחה מהמעמד הבינוני. בתחילת הסרט נופל זק מידיהם של אחיו הצעירים על הקרקע, דבר המהווה רמז מטרים על נפילותיו הבאות. 

עד הגיעו לגיל 7 והולדת אחיו הצעיר, זק הוא הבן האהוב על האב. בגיל 7 תופס אותו אביו לובש, במהלך משחק ולמשך זמן קצר, את בגדי אמו. דבר שישנה את יחסו כלפיו למשך שנות התבגרותו. 

מגדת עתידות, שבדיעבד ניתן לראותה כ"מספר חיצוני" בסרט, מגלה לאימו שזק יהיה שונה, התברך על ידי ישו, ויוכל לרפא אחרים בכוח המחשבה. 

מילד עדין ורגיש הופך זק להיות נער הנלחם על מקומו בחברה, ועל קבלתו על ידי אביו. חששו מההומוסקסואליות מביא אותו להתחבר עם נערה המאוהבת בו על אף שאינו נמשך אליה, ובאחד המקרים אף להכות באלימות נער אחר, המאוהב בו. במקביל נחשף זק לשימוש בסמים על ידי אחיו הבכור. 

במשך מספר פעמים בסרט מתפלל זק לאל ומבקש ש"יירפא". במהלך נסיונותיו אף נוסע לביקור בירושלים, צועד בויה דולורוזה ואף מתייחד עם צעיר ישראלי. 

לקראת סוף הסרט, במקביל ליציאה מהארון מתוארת הקבלה שלו את עצמו וגם הקבלה המלאה מצד האב.

== דמויות הסרט ==

* זאקרי (זאק) בוליו (מארק-אנדרה גרונדין) - הוא הדמות המרכזית בסרט. הצופים נחשפים ל-20 השנים הראשונות בחייו של ולרגע חטוף משנות השלושים שלו. הוא נולד ב-25 בדצמבר, תאריך הולדת ישו, בשנת 1960. הוא נולד כבן הרביעי להוריו. ברגע הולדתו חלו אצלו סיבוכים רפואיים אשר גרמו לו למוות קליני לשניות אחדות. לזאק יש כתם לידה על הראש אשר גורם לקווצת שערות שלו להיות בצבע לבן. אמו של זאק מאמינה שהדבר נתן לזאק כוחות מיוחדים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים קנדיים
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטי להט"ב קנדיים
קטגוריה:סרטי סמים
קטגוריה:זוכי פרס ג'יני
דניאלה לוגסי

דניאלה לוגסי (נולדה ב-1982) היא זמרת אופרה ישראלית, בקול סופרן לירי.

==נעוריה==
לוגסי נולדה בירושלים וגדלה באשקלון, הבכורה מבין שלושה ילדים. בת לג'יל (1953–2021), יליד פריז (צרפת), רופא המטולוג, ולפרל (1954–2023), ילידת ארצות הברית, מורה וציירת.

לוגסי למדה בבית הספר לאמנויות באשקלון ושירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית בלשכת גיוס.

דניאלה לוגסי כפמינה מ"חליל הקסם"
דניאלה לוגסי באוגוסט 2007
לוגסי היא בוגרת כיתתה של פרופ' תמר רחום בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. בשנות לימודיה שם הופיעה בתפקיד סוזנה באופרה "נישואי פיגרו" ופמינה באופרה "חליל הקסם" של מוצרט ובתפקידי בלינדה ואישה שנייה באופרה "דידו ואניאס" של פרסל. כמו כן שרה כסולנית עם הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוחו של אבנר בירון והתזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה.

הופיעה ברסיטל שירה מיוחד שהוקלט עם הפסנתרן צ'ארלס ספנסר באולם ימק"א בירושלים.

שרה את תפקיד בלינדה באופרה "דידו ואניאס" עם הקאמרטה הישראלית ירושלים.
נבחרה לשיר את תפקיד הכוהנת הגדולה בהפקה של "אאידה" מאת ורדי, שהועלתה על הבימה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. כמו כן הופיעה בתפקיד ברטה המשרתת באופרה "הספר מסביליה" בניצוחו של רוברטו אבאדו.

באופרה הישראלית הופיעה בתפקידים פפגנה באופרה "חליל הקסם" ופרילפה באופרה "פיק דאם".

הופיעה בועידת הנשיא 2012 בטקס הפתיחה הרשמי.

בשנת 2014 הוציאה אלבום גרסאות כיסוי בשם "Cross Over", ובו ביצעה שירים באנגלית, ושיר אחד בעברית ("עץ ירוק מפלסטיק" של הזמרת מרגלית צנעני).

נכון ל-2018, לוגסי מופיעה במופע "7 פסנתרי כנף במה אחת - טירוף ב-70 אצבעות" עם גיל שוחט, רמי קלינשטיין, שלמה גרוניך, לאוניד פטשקה, ויקטור סטניסלבסקי, טל סמנון ועוד.

לוגסי הייתה נשואה לעומר שווילי, איש עסקים.

== קישורים חיצוניים ==

* עומר שומרוני, [http://www.notes.co.il/omers/39690.asp כמה הערות לסיכום השנה בתחום המוזיקה הקלאסית], 25 בדצמבר 2007
* 
* 
* מאיה מזרחי, [http://www.epochtimes.co.il/news/content/view/16380/89/ "מאז לא הפסקתי לשיר..."] , אתר אפוק טיימס, 12 ביוני 2011
* מקסים ריידר, [http://www.jpost.com/Magazine/Lifestyle/Article.aspx?id=202563 Shear pleasure], באתר ג'רוזלם פוסט, 1 ביולי 2011
* 
* 
* 
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=DWaXPgzGUCg ריאיון עם דניאלה לוגסי], ערוץ 23 ביוטיוב
* 
* וידאוקליפים:
** [http://www.youtube.com/watch?v=kF8sBCyawP4 Daniella Lugassy "Enjoy the Silence" music video] (גרסת כיסוי לדפש מוד) בערוץ היוטיוב של דניאלה לוגסי
** 
** 
** 
** 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:זמרות אופרה ישראליות
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
שמורת הטבע ואלה דה מה

שמורת הטבע ואלה דה מה (באנגלית: Vallée de Mai Nature Reserve; באופן מילולי: "עמק (חודש) מאי") היא שמורת טבע השוכנת בעמק בגובה של 160 עד 200 מטר בלב הנוף הגבעי במרכז האי פרסלין (Praslin) בסיישל. השמורה ידועה בעיקר בשל שישה מינים אנדמיים של דקליים שצומחים בשטחה, הידוע שבהם הוא קוקוס הים (Coco de mer, שם מדעי Lodoicea maldivica). 
== היסטוריה ==
המקום עמד במצבו הטבעי עד שנת 1930 לערך, אולם אז החליט בעל הקרקע להפוך אותו לבית הבראה ולגן בוטני, ובמטרה ל"יפותו", נטע בו צמחי קפה, עצי פרי וצמחי נוי. ב-1945 רכשה הממשלה את השטח ומאז עשתה זו מאמצים להשיבו למצבו המקורי. ב-18 באפריל 1966 הוכרז המקום כפארק לאומי ששטחו 195 דונם והוא שוכן בליבו של הפארק הלאומי פרסלין ששטחו 3240 דונם. בשנת 1983 הוכרזה השמורה כאתר מורשת עולמית. 

ריכוז הדקליים בשמורה הוא בין הצפופים בעולם, ועל שטח של חמישית קמ"ר בלבד שוכנים כ-6,000 פרטים של קוקוס הים בלבד. עץ זה, הגדל רק בסיישל, צומח לגובה של עד 40 מטר, ועליו מגיעים לאורך של עד 10 מטר ולרוחב של 4.5 מטר. הפרח הזכרי עשוי להגיע לאורך של מטר ופרי הקוקוס מגיע להיקף של עד חצי מטר ולמשקל מקסימלי של 30 ק"ג. פרי קוקוס הים מתאפיין בזרע הגדול בממלכת הצומח. 

בשמורה מספר צמחים אנדמיים נוספים, וכן מספר מינים של בעלי חיים, שהידוע שבהם הוא התוכי השחור (Lesser Vasa Parrot, שם מדעי Coracopsis nigra), גם הוא אנדמי למקום. בשנת 1994 נספרו רק 108 פרטים ממין זה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081120092738/http://www.seychelles.travel/en/things_to_do/attractions.php?rc=1&isl=18 השמורה באתר לשכת התיירות של סיישל]
* [http://www.sif.sc/index.php?langue=eng&rub=5 בשמורה באתר Seychelles islands foundation]
* [https://web.archive.org/web/20070610201101/http://www.unep-wcmc.org/sites/wh/mai.html המקום] באתר UNEP

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סיישל: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:סיישל: גאוגרפיה
הררים

הררים הם שרידים קטנים של קבוצה ייחודית, שחיה לפני התרבות העירונית והתעשייתית וקיימת מאז שנת 1500. עד 1974 חיו ההררים באופן בלעדי בתוך חומות האבן בעיר העתיקה בהרר, עיר מוסלמית במזרחה של אתיופיה. במשך מאות שנים היו ההררים ממוקמים בעיקר ברכס ההרים שבין ים סוף והרמה האתיופית, שהיה המרכז הדומיננטי של האסלאם בצפון-מזרח אפריקה.

ההררים הם תושבי אתיופיה היחידים שמסחרם מבוסס במרכז גדול עירוני ויחיד. בעקבות מגע עם הקבוצות המתגוררות עמם ההררים ירשו תכונות מסוימות מהם. על מנת לשמר את תרבותם ההררים דוברים כמעט אך ורק בשפה ההררית, שפה שמית. מכיוון שהם קבוצה קטנה מהאוכלוסייה הם מתנגדים בתוקף לנישואי תערובת עם שכניהם.

ההררים נקראים אדארים על ידי שכנים האתניים (הסומלים, האורומו, הארגובים והאמהרים), ואילו הם מתייחסים לעצמם בתור גא אוסא תרגום "אנשי העיר" וקוראים לדרך חייהם גא אדה (תווית העיר). שפתם נקראת בפיהם סינאן (שפת העיר). החברה ההררית מאופיינת בסדרה מסובכת של התחייבויות, שיוצרת תחושה חזקה של אחדות סוציאלית. החברה ההררית נבנית סביב קרבת משפחה, ידידות, או ארגוני קהילה. בנוגע לקרבת משפחה, ההררים אינם מתחתנים עם זרים. האפוצ'ה שהוא ארגון סוציאלי מספק להררים ותמיכה כלכלית כגון חתונות והלוויות. מספר החברים באפוצ'ה שונה והוא נע בין 50 ל 70 חברים ושהם בדרך כלל כוללים דודות, דודים, ובני דודים.

ההררים כולם מוסלמים סונים. חרף לחצים להשתנות, האסלאם חזקה עדיין בין ההררים. העיר הרר ידועה היטב כמרכז לימוד אסלאמי. מסגד ג'אמי שהוא הפוקוס של הקהילה, אף על פי שכמעט כל שכונה קיים מסגד קהילתי. האנשים נוכחים במסגדים באופן קבוע. בעיר הרר קבורים כ 150 צדיקים מוסלמיים, ולכן היא מכונה גם "עיר הצדיקים" כמעט כל המבוגרים בהרר צמים במשך הרמדאן, החודש התשיעי בשנה האסלאמית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חבשים
קטגוריה:הררי
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
1249

== אירועים ==

ללא תאריך מדויק: 
* אלפונס דה פואטיה מצווה על גירוש יהודי מחוז פואטו
* המורים מאבדים את השליטה על אזור אליקנטה באל-אנדלוס (ספרד)
* אפונסו השלישי, מלך פורטוגל כובש את פארו באזור אלגרבה מן המוסלמים ובכך משלים את הרקונקיסטה הפורטוגזית
* השושלת החאפצית מכריזה על שליטה החדש אבו עבדאללה מחמד אלמסתנצר כאמיר המאמינים; הוא הופך לשליט המוסלמי החזק ביותר בדורו. בשושלת הנצרית באל-אנדלוס והשושלת המרינית בפאס מקבלות את סמכותו
* לוחמי המסדר הטווטוני כובשים את פרוצן (שממנה תתפתח מדינת המסדר הטווטוני ומאוחר יותר פרוסיה)
* כוחות מן העיר ליבק שורפים כליל את העיר שטרלזונד
* בירגר יארל השוודי כובש ומבסס את נוכחות שוודיה בדרום פינלנד ובייחוד במחוז טבסטלנד
* אריק הרביעי, מלך דנמרק מנהיג מס על המחרשות, מה שמעורר מרד בסקניה ומקנה לו את הכינוי "אריק פרוטת המחרשות" (Plogpenning)
* פו קון סי מקים את ממלכת סוקותאי, המבשרת את הקמת תאילנד
* רוג'ר בייקון מפרסם כתב יד שבו הוא מתאר ייצור עדשות למשקפיים לטיפול ברוחק ראייה ואת הנוסחה הראשונה במערב לאבק שרפה
* ויליאם מוילארדואה בונה את המבצר בעיר מיסטרס ביוון

== נולדו ==

ללא תאריך מדויק: 
* מנחם המאירי, רב ופרשן התלמוד (מת ב-1315)
* אריק החמישי, מלך דנמרק (מת ב-1286)
* רוברט השלישי, הרוזן מפלנדריה (מת ב-1322)
* האפיפיור יוחנן העשרים ושניים (מת ב-1334)

== נפטרו ==

ללא תאריך מדויק: 
* אבו זכריא, שליט תוניסיה מטעם השושלת החאפצית (נולד ב-1203)
* ויליאם משרווד, פילוסוף אנגלי (נולד ב-1190)
* סונג סי, פתולוג סיני (נולד ב-1186)

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
נחיר

נחיר הוא אחד משתי התעלות באף, מהנקודה שבה הן מתפצלות לכיוון הפתח החיצוני. בציפורים וביונקים מכילים הנחיריים עצמות מסתעפות או סחוסים מסתעפים הקרויים קונכיות, שתפקידם לחמם אוויר בשאיפה ולספוח לחות בנשיפה. דגים אינם נושמים דרך האף, אבל יש להם שני חורים קטנים המשמשים להרחה, ויכולים להיקרא נחיריים.

אצל בני אדם, המחזור האפי הוא המחזור היומי הנורמלי של כלי הדם של הנחיריים, התופחים ומתכווצים במחזור שאורכו נע בין 30 דקות לכמה שעות, כך שרק נחיר אחד מתפקד בכל זמן.

==ראו גם==
* שיער באף
* חיטוט באף
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אף
קטגוריה:מערכת הנשימה
טרילוגיית מקסיקו

טרילוגיית מקסיקו, הידועה גם בשמות טרילוגיית מריאצ'י וטרילוגיית דספראדו, היא סדרה של שלושה סרטי קולנוע: אל מריאצ'י, דספרדו והיו זמנים במקסיקו, שכולם נכתבו, הופקו ובוימו על ידי רוברט רודריגז בין השנים 1992–2003.

== עלילה ==
הסרט "אל מריאצ'י" מביא את סיפורו של מוזיקאי מובטל, הידוע בשם אל מריאצ'י, שנודד ברחבי מקסיקו עם הגיטרה שלו. הוא מגיע לעיירת גבול נידחת (אקוניה. זוהי עיירה אמיתית, שבה צולמו חלק מהסצנות בסרט, ובה נולד השחקן הראשי של הסרט וידידו הטוב של הבמאי רודריגז, קרלוס גאיארדו).
אל מאריאצ'י מנסה להתקבל לעבודה במסבאות ובמועדונים. לרוע מזלו, כנופיית פושעים מקומית טועה בזיהויו וחושבת, שמדובר בפושע יריב, שנודע כי הוא נושא את כלי הנשק שלו בנרתיק של גיטרה. אל מאריאצ'י נאלץ לברוח ןלהסתתר מאימת הכנופיה ובהמשך הוא מתאהב בבחורה שעוזרת לו להסתתר. כאשר הבחורה נרצחת על ידי אחד מחברי הכנופיה מריאצ'י משתנה, ויוצא לנקום ברוצח ובכנופית הפושעים כולה.

סרט ההמשך "דספרדו" מציב את אנטוניו בנדרס בנעליו של המריאצ'י, בהמשך החיפוש אחר נקמה שלוקחת אותו עד לברון סמים שאחראי לרציחת אהובתו. בהמשך מתאהב מריאצ'י בקארולינה (השחקנית סלמה הייק), אישה שעובדת עבור ברון הסמים. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, סטיב בושמי, דני טרחו, צ'יץ' מארין וקוונטין טרנטינו בתפקיד אורח. קרלוס גאיארדו, כוכב הסרט הראשון, מופיע הפעם בתפקיד אורח קצר.

סרט ההמשך השני "היו זמנים במקסיקו" שם את אל מריאצ'י במרכזו של ניסיון הפיכה בנשיא מקסיקו. המריאצ'י מגויס על ידי סוכן ה-CIA כדי לחסל את גנרל מארקז, שנשכר על ידי ברון הסמים לחסל את נשיא מקסיקו. בסרט מככבים, בנוסף לבנדרס והייק, ג'וני דפ, וילם דפו, מיקי רורק, אנריקה איגלסיאס, אווה מנדז, דני טרחו וצ'יץ' מארין.

== השפעה ==

טרנטינו אמר לרודריגז כי עליו לעשות טרילוגיה לסרטים בהשראת טרילוגיית הדולרים של סרג'ו ליאונה (בעבור חופן דולרים, הצלפים, הטוב, הרע והמכוער). רודריגז הסכים, והסרט השלישי מכיל הרבה הקבלות למערבון הספגטי. דמותו של אל מריאצ'י עצמה נושאת הקבלה לאיש ללא שם (דמות אותה גילם קלינט איסטווד).

== תקציב וביקורות ==

כל שלושת הסרטים נעשו לפי "סגנון המריאצ'י" של רודריגז, לפיו "יש לעשות שימוש ביצירתיות ולא בכסף כדי לפתור בעיות". הפקת הסרט הראשון עמדה בתקציב זעום של 7,000 דולר, כאשר הסרט צולם כולו במקסיקו והרוויח יותר מ-2 מיליון דולר בעת יציאתו למסכים. חברת ההפצה Columbia Pictures אהבה את הסרט וקנתה את הזכויות, מה שאיפשר לה לממן את שני ההמשכונים בסדרה.

הסרט "דספרדו" נעשה בתקציב של 7 מיליון דולר והרוויח יותר מ-24 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית, בעוד "היו זמנים במקסיקו" נעשה בתקציב של 29 מיליון דולר והרוויח יותר מ-56 מיליון ברחבי ארצות הברית ויותר מ-41 מיליון נוספים מחוץ לגבולות ארצות הברית. בנוסף, הסרט נחשב ל"סרט ההמשך השני הרווחי ביותר", ברשימה לצד גולדפינגר, צבא האופל (הסרט השלישי בסדרת "The Evil Dead" של סם ריימי), ויום שישי ה-13 חלק 3.

חלק מהפופולריות של הסרטים נשען על גרסאות הכיסוי המוצלחות שבפסקול שלו.

== פרסים ==

כל שלושת הסרטים זכו למגוון פרסי יוקרה, ביניהם פרס בחירת הקהל בפסטיבל סאנדנס של שנת 1993 עבור "אל מריאצ'י", ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר בטקס פרסי סאטורן של שנת 1996 עבור משחקה של סלמה הייק ב"דספרדו".

== קישורים חיצוניים ==

*
*
*
*רשימת סרטי ההמשך הרווחיים ביותר.

קטגוריה:סדרות סרטי פעולה
אנטוניה הצעירה

יונו]]
אנטוניה הצעירה (31 בינואר 36 לפנה"ס – 37), אצילה מן השושלת היוליו-קלאודית, אשתו של דרוסוס, אמם של המצביא גרמניקוס והקיסר קלאודיוס וסבתו של הקיסר קליגולה. היא גם הייתה גיסתו של הקיסר טיבריוס וסבתא רבתא של הקיסר נירון מצד אמו. הייתה אחת מן הנשים המשפיעות ביותר של זמנה ברומא העתיקה.

==ביוגרפיה==
אנטוניה נולדה בשנת 36 לפנה"ס ביוון והייתה קרובת משפחה של שניים מהאנשים החזקים ביותר ששלטו ברומא, אביה היה מרקוס אנטוניוס ודודה מצד אמה אוקטביה היה אוקטביוס. זמן קצר לאחר לידתה אביה נטש אותה ואת אמה לטובת קלאופטרה השביעית מלכת מצרים שהייתה מאהבתו לשעבר ואנטוניה עברה עם משפחתה להתגורר ברומא.

אנטוניה נישאה לדרוסוס שהיה בנה של ליוויה ובנו החורג של אוגוסטוס. לזוג נולדו מספר ילדים שמתוכם רק שלושה שרדו והגיעו לבגרות: קלאדיוס, גרמניקוס וליווילה. אנטוניה התאלמנה לאחר שדרוסוס נפטר בשנת 9 לפנה"ס כתוצאה מפציעה שספג בעת שהותו בחזית בגרמניה. אוגוסטוס נתן לה אישור לא להתחתן מחדש והיא קיבלה פטור מחוקי הנישואים הנוקשים של רומא.

לאחר עלייתו של טיבריוס לשלטון היא תיווכה בינו לבין בנה גרמניקוס כשהסכסוכים ביניהם התחילו לצוץ, לאחר מותו בשנת 19 היא תמכה בטיבריוס כנגד אלמנתו אגריפינה וכשאגריפינה הוגלתה על ידי טיבריוס בשנת 27, אנטוניה טיפלה בנכדיה קליגולה, דרוסילה, יוליה ליווילה ואגריפינה הצעירה.

אנטוניה הייתה זאת שהזהירה את טיבריוס בשנת 31 על הקשר שסיאנוס מפקד המשמר הפרטוריאני רקם נגד שלטונו, כמו כן כאשר התגלה שבתה ליווילה הייתה מעורבת בקשר טיבריוס נתן לאנטוניה רשות לטפל בה כפי שהיא תמצא לנכון ואנטוניה הרעיבה אותה למוות. אולם היסטוריונים מודרניים מפקפקים בכך ורואים את הסיפור על הקשר של סיאנוס כתעמולה כוזבת של טיבריוס ושלמעשה זה היה הוא שיזם את חיסולו של סיאנוס.

כאשר נכדה קליגולה עלה לשלטון בשנת 37 הוא העניק לה אותות כבוד מרובים כולל את התואר אוגוסטה שקודם הוענק רק לליוויה אלמנתו של אוגוסטוס. אולם לאחר מכן יחסיו עם אנטוניה התדרדרו והוא סירב לקבל אותה לראיון פרטי. לבסוף אנטוניה נואשה מחייה ושמה להם קץ. לאחר מותה, קליגולה נחשד בכך שהרעיל אותה.

== לקריאה נוספת ==
* רוברט גרייבס, אני, קלאודיוס (1934); תרגומים לעברית: נפתלי גולן, הוצאת מסדה, 1950; אביעד שטיר, ספרי עליית הגג, 2010.

==קישורים חיצוניים==
{| class="wikitable"
|-
|-
| rowspan="4" align="center"| אנטוניה הצעירה
| rowspan="2" align="center"| מרקוס אנטוניוס
| rowspan="1" align="center"| מרקוס אונטוניוס קרטיקוס
|-
| rowspan="1" align="center"| יוליה אנטוניה
|-
| rowspan="2" align="center"| אוקטביה
| rowspan="1" align="center"| גאיוס אוקטביוס
|-
| rowspan="1" align="center"| אטיה בלבה קיסוניה
|}

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:השושלת היוליו-קלאודית
קטגוריה:נשים ברומא העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-1
קטגוריה:נפטרים ב-37
ברתולומאו פרשטרלו

ברתולומאו פרשטרלו (1395–1457) (נקרא גם פדרו מוניז פרשטרלו) היה נווט וחוקר ארצות פורטוגזי, שיחד עם ז'ואאו גונסלווש זארקו וטרישטאו ואז טיישיירה, גילה את איי מדיירה (1419–1420).

פרשטרלו, בנו של אציל יליד ג'נובה שבאיטליה, קיבל את השליטה על הקפיטניה באי פורטו סנטו שבאיי מדיירה, ויחד עם עמיתיו, גם רבי חובלים בצי, החל ליישב את האיים.

אחת מבנותיו של פרשטרלו - פיליפה פרשטרלו אֶה מוניז, התחתנה עם כריסטופר קולומבוס בסביבות שנת 1479. כחלק מהנדוניה, קיבל קולומבוס את כל תרשימי הרוחות והזרמים של פרשטרלו בסביבת ההאחזויות הפורטוגזיות באוקיינוס האטלנטי. אפשר כי תרשימים אלה סייעו לקולומבוס בגילוי העולם החדש.

ישנה אגדה המצביעה על פרשטרלו כאחראי על דלילות הצמחייה באי פורטו סנטו. הוא הביא לשם ארנבת הרה יחידה שהצליחה לחמוק, וצאצאיה רבו מאוד תוך שנים מעטות ומילאו את האי.

קטגוריה:מגלי ארצות פורטוגזים
קטגוריה:נווטים
קטגוריה:ילידי 1400
קטגוריה:נפטרים ב-1457