OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קמראש

קמראש (ברומנית: Cămăraş) היה בויאר בתפקיד בכיר ("דרגטור") בחצר שליטי הנסיכויות הרומניות, האחראי על אוצר השליט ועל ניהול ההכנסות וההוצאות של החצר. תפקיד זה היה חלק מקטגורית הבויארים הממונים (boiernaşi) על ידי השליט מקרב בני כל המעמדות החברתיים.
==אטימולוגיה==
המילה "קמראש" מקורה במילה הרומנית ממקור לטיני - "קמראה" (cămară) - השאולה מיוונית מודרנית, שמובניה הישנים הם "חדר", "אוצר מלכותי" או בימי הפנרים - כספת אישית של השליט. (המובן הנוכחי של המילה הוא "מזווה").
==תיאור התפקיד==
הוא היה משרת אישית את השליט. ניהל את ההכנסות מהנכסים האישיים של השליט, מגביית מכסים, ממכרות המלח. כמו כן ניהל קנייתם ושמירתם של דברי הערך הנחוצים לשליט ולאנשי החצר. היה אחראי גם על קביעת יחידות המדידה ועל בדיקת כלי המדידה של הסוחרים. היו לו סמכויות מנהליות ומשפטיות בנוגע לסכסוכים בין הסוחרים.
*ה"קמראש הגדול" או "וֶל-קמראש" (Vel-cămăraş, Marele cămăraş) היה אחראי גם על ניהול חדר המעצר שבו היו מוחזקים הבויארים העצורים וגם על המלתחה של הבויארים בחצר המלוכה.
*"קרמשל" ( "קמראש קטן" = cămărăşel) היה פקיד זוטר באוצר המלך שהיה יכול לשרת את הדיוואן (cămăraş de divan), הקנצלריה (cămăraş de cancelarie) או את הספטאריה (cămăras de spătărie).
*ה"קמראש דין נאנאוטרו" (cămăraş din năuntru) - "חדרן" השליט - אחראי על הלבנים, הבגדים והתכשיטים של השליט.
*ה"קמראש דה דולצ'ץ" (cămăraş de dulceţi) - (מהמילה dulceaţă = קונפיטורה) האחראי על הריבות, השימורים והפירות של השליט, ועל כלי החרסינה שלו.
*ה"קמראש דה ראפטור" ( cămăraş de rafturi), האחראי על ה "rafturi" - רתמות סוסי השליט וכל ציוד האורוות המלכותיות וכל הקישוטים הנלווים שהיו מכסף או מוזהבים.
*קמראש דה קאטאסטיפה" (cămăraş de catastife) - האחראי על ניהול ספרי השליט (פנקס, ספר = catastif) ועל עדכון ההכנסות.
*קמראש דה לומין ( cămăraş de lumini) היה האחראי על הנרות, המנורות והנברשות של החצר, ועל אספקת הדונג הנדרש.

==תפקידים אחרים בשם זהה==
*"קמראש דה איזוואדה" (Cămăraş de izvoade) היה תפקיד אחר - זה של מזכיר של השליט ושל ה"דיוואן המלכותי". נקרא גם "לוגופט דה טאינה" logofăt de taină -, כלומר לוגופט סודי.
בנסיכות מולדובה בימי הביניים.
*"קמראש" נקרא גם המנהל של מכרות המלח. מינהל מכרות המלח נקרא cămara de sare.

בין הבויארים מדרגה שלישית מציינים גם את:
*ה"קמראש דה סולג'ריה" (cămăraş de sulgerie) דואג לחלוקת הבשר
*ה"קמראש דה ז'יטניצה" (cămăraş de jitniţă) מנהל את הפנקסים ודואג למאגרים במחסני החיטה של השליט.

==מקורות==
*Mihai Ţipău Domnii fanarioţi in Ţările Române - mica enciclopedie, Editura Omonia,ed. a 2-a rev. Bucureşti 2008
(מיכאי ציפאו - השליטים הפנרים בארצות הרומניות - אנציקלופדיה קטנה אומוניה, מהדורה שנייה מתוקנת. בוקרשט 2008)
*1998 Lazăr Şăineanu - Dicţionarul Universal al Limbii Române ,Litera, Chişinău,
(לאזר שייניאנו - המילון האוניברסלי של השפה הרומנית - ליטרה, קישינאו,1998) 
*[http://www.scribd.com/doc/48027700/DICTIONAR-JURIDIC מילון משפטי ברשת - ברומנית]
==קישורים חיצוניים==
*[http://www.ghyka.com/Histoire/Boyards.htm תארים של בויארים, דרגאות ותפקידים בנסיכויות הרומניות באתר משפחת גיקה - בצרפתית]
* Mona et Florian Budu-Ghyka -Titres, Rangs et Dignités dans les Principautés Roumaines
* 2003-2008 -le site de la Famille Ghyka

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומניה: היסטוריה: דרגטורי
Localhost

ברשתות מחשבים, localhost (כלומר "מחשב זה") הוא כתובת ה-hostname הניתנת לממשק הרשת הפונה אל תוך הציוד עצמו (loopback device). שם זה הוא גם סיומת אינטרנט שמורה שלא ניתן לרשום בה שם תחום נגיש באינטרנט.

ברשתות מחשבים מודרניות, ב-IPv4 הכתובת localhost מתורגמת לבלוק כתובות 127.0.0.1/8, או 1:: ב-IPv6.

== ראו גם ==
* Internet Protocol Suite
* IPv6
* IPv4

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארכיטקטורת רשת
חסידות סקאליה

חסידות סקאליה היא חסידות אוקראינית (גליציה המזרחית). אבי השושלת היה רבי אליעזר חיים רבינוביץ, צאצא של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.

==תולדות החסידות==
רבי אליעזר חיים היה בנו של רבי ברוך מיאסי בנו של רבי יצחק מקאליס בנו של רבי יוסף מיאמפולה בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. סבתו הייתה בתו של רבי ברוך ממז'יבוז'. היה חתנו של רבי אברהם דב אורטנברג רבה של לכוביץ' (חתנו של רבי יעקב יוסף השני מאוסטרהא). כיהן כאדמו"ר תחת השלטון הרוסי ובשנת תר"ל נמלט לגליציה המזרחית שם כיהן בעיירה סקאליה. בשנת תר"נ ביקר בארצות הברית. בשנת תרע"ד ביקר שם שוב מתוך כוונה לעלות בהמשך לארץ ישראל, אך נפטר שם בה' באייר תרע"ו. נודע כבעל מופת ופועל ישועות. חיבר את הספר "שיח אליעזר".

אוהל על קברו של האדמו"ר הרב ברוך פנחס בבית הקברות המרכזי בווינה (בצד שמאל), לצד האוהל של הרב יוסף ענגיל]]
בנו של רבי אליעזר חיים היה רבי ברוך פנחס. נולד בשנת תרל"ד. היה חתנו של רבי אשר ישעיהו מקולבוסוף. חיבר ספרים רבים וביניהם: "דברי ברוך", "אמרי ברוך", "מנחה חדשה" ו"אנעים זמירות". התגורר בסקאליה. נודע בגדולתו בתורה בקדושתו ובמופתיו ורוח קודשו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבר להתגורר בווינה ונפטר בה בכ"ד באדר תר"פ. חתנו היה רבי אהרן משה מחוסט. בן נוסף של רבי אליעזר חיים היה רבי שמואל אברהם (תרמ"ג - ד' בתשרי תש"ב) מימפולה-ברנזוויל (כונה "הבראנזווילער" או האדמו"ר ממז'יבוז'). היה חתנו של רבי נפתלי צבי הורוביץ האדמו"ר מלינסק בקראקא-טורונטו. חיבר ספר בשם "אמרי אש".

בנו של רבי ברוך פנחס היה רבי דוד יצחק אייזיק מסקאליא. נולד בשנת תרנ"ח. בצעירותו הוסמך על ידי מספר רבנים נודעים בהם רבי מאיר אריק. היה חתן (בנישואים שניים) של רבי משה דוד הלוי לנדא אב"ד בורשטין. לאחר פטירת אביו מילא את מקומו באדמו"רות ובשנת תרצ"ט נמלט לאנגליה. לאחר מכן היגר לארצות הברית והתיישב בלואר איסט סייד ובהמשך בוויליאמסבורג. בשנת תש"ל עבר לשכונת בורו פארק. חיבר מספר ספרים. נפטר בלונדון בו' בשבט תשל"ט ונקבר בהר הזיתים.

בן נוסף של רבי ברוך פנחס היה רבי ישראל ממיאמי. היה מפורסם כאדמו"ר מקישינב. היה חתנו של רבי מרדכי זוסיא מטריסק-הוצלס-יאס. בשנת תרצ"ח היגר מווינה ללונדון והקים בית כנסת בשכונת הנדון בלונדון. בשנת תש"ז היגר למיאמי. כונה בווינה 'דער בלויער רבי' ('הרבי הכחול'), מפני שהלך בקפוטה כחולה. עלה לישראל ונפטר ערירי בכ"ט באלול תשל"א. חיבר ספר בשם 'ישמח ישראל'.

==החסידות כיום==
לאחר פטירת רבי דוד יצחק אייזיק נתמנה נכדו, רבי אברהם משה רבינוביץ (בן בנו יוסף ברוך פינחס) לממלא מקומו בבית מדרשו. אף אביו התבטל אליו כחסיד לרבו. דברי תורתו יצאו במספר ספרים, בהם "כוננת מאז".

נכד נוסף, רבי רפאל גולדשטיין (חתן בנו מאיר) החל לכהן כאדמו"ר בבית מדרש בשדרה ה-18. יש לו מכון בשם "באר יצחק", שהוציא ספרים של אדמו"רי השושלת וכן עלון שבועי בשם "ניצוצי אורות".

==לקריאה נוספת==
* יצחק אלפסי, החסידות, 1977, עמ' 58–63.

==קישורים חיצוניים==
* הספרים [http://hebrewbooks.org/32597 תוספות חיים] ו[http://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=37580&st=&pgnum=1 משנה לחם] לרבי ברוך פינחס מסקאליה. אתר היברובוקס.
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=24430&st=&pgnum=21 כתבה על רבי דוד יצחק לאחר פטירתו] בעלון "אידישע וועלט" באתר היברובוקס.
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=3076&st=&pgnum=1&hilite= ספר תולדות יצחק] לרבי דוד יצחק מסקאליה, באתר היברובוקס.
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:בית זלוטשוב
קטגוריה:יהדות אוקראינה
אגדות אנדרסן (סדרה, 2005)

אגדות אנדרסן (בדנית: ...Der var engang) היא סדרת טלוויזיה מונפשת דנית לילדים, שמתארת בכל פרק אגדה שונה מאת הנס כריסטיאן אנדרסן. הסדרה שודרה במקור בין השנים 1998 עד 2003, ובישראל היא שודרה בשנת 2005 בערוץ 23 ומאוחר יותר בערוץ ג'וניור.

==רשימת פרקים==
# בגדי המלך החדשים
#בת הים הקטנה
# הזמיר
# החייל והנסיכה 
#הפרופסור והפרעוש
#הפרחים של איידה הקטנה / הנסיכה והאפון
# הברווזון המכוער
# ברבורי הפרא 
#הגנן והמשפחה / מרק הקיסמים
#אצבעונית
#שותף למסע
# חייל הבדיל
#עץ האשוח 
#הנאהבים / פנס הרחוב הישן
#הנסיך ובת הקיסר
# המזוודה המעופפת
#צוואר הבקבוק 
#איש השלג / תחרות קפיצה
#שאלה של כבוד
#אישי היקר
#גלגולו של סיפור / אלי לילה
#ג'ק השוטה 
#מגפי הקסם
#אוצר הזהב
# מלכת השלג - חלק 1
# מלכת השלג - חלק 2

==מדבבים==

אלה הם שמות מדבבי הסדרה לעברית: ניקו בר, אביטל אברג'יל, אברהם מור, אורי בנאי, אורית מזור טוויג, איציק סיידוף, אלברט כהן, אסתי כץ, אריק לבנת, גבי קרן, גיא פרידמן, דורון אורן, יובל דור, יעקב בוך, מיכל לוי, סיון ניר, עידו מוסרי, רוית יעקב, שירי נדב, שמוליק טנא, שמעון כהן, שרון שחל, ששי קשת

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הדנית
איטוקו, קיסר יפן

האנדרטה המציינת את מקום קברו של איטוקו.
אִי-טוֹקוֹ (ביפנית: 懿徳天皇 - "אי-טוקו טנו" - "אי-טוקו הקיסר", 553 לפנה"ס - 477 לפנה"ס), היה הרביעי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. איטוקו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.

על פי המסורת היפנית, איטוקו מלך בין שנת 510 לפנה"ס ועד שנת 476 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.

==קורות חיים==
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם איטוקו. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של איטוקו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.

הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. איטוקו היה בנו השני או השלישי של הקיסר אני, ואימו הייתה, ככל הנראה נונאסוקו-נאקאצו-הימה. לא ידוע מדוע איטוקו עלה לשלטון במקום אחיו הבחורים. איטוקו נשא לאישה את הנסיכה פוטו-מה-ואקה (שנקראה גם הנסיכה איהיבי) ולזוג נולדו שני ילדים: מי-מא-צו-היקו-קאווה-שין (לימים קושו, קיסר יפן) וטאגישי היקו.

המשורר ג'י-ין מציין כי איטוקו מלך מארמון סאקאהיוו שבקארוּ (בפרובינציית יאמטו של ימינו).

מקום קברו של איטוקו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר איטוקו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sacred-texts.com/shi/kj/kj064.htm קורות חיים]

קטגוריה:הקיסרים האגדיים של יפן
קטגוריה:תקופת ג'ומון
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
קושו, קיסר יפן

קוֹשוֹ (ביפנית: 孝昭天皇 - "קושו טנו" - "קושו הקיסר"), היה החמישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קושו נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.

על פי המסורת היפנית, קושו מלך בין שנת 475 לפנה"ס ועד שנת 393 לפנה"ס. ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.

==קורות חיים==
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קושו. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קושו ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.

הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קושו היה בנו הבכור של הקיסר איטוקו. קושו נשא לאישה את הנסיכה יוסו-טאהו, ונולדו להם שני בנים: אמה-אושי-טאראשי-היקו ואהו-יאמטו-טראשי-היקו-קוני-אושי-ביטו (לימים הקיסר קואן).

המשורר ג'י-ין מציין כי קושו מלך מארמון איקקורו-נו-מיה שבוואקי-מו-קאמי (בפרובינציית יאמטו של ימינו).

מקום קברו של קושו אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sacred-texts.com/shi/kj/kj065.htm קורות חיים]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקיסרים האגדיים של יפן
קטגוריה:תקופת ג'ומון
קטגוריה:תקופת יאיואי
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
קישוט ביצים

ביצי פסחא אוקראיניות.
[[ביצת פסחא ממשחק גלגול הביצים במדשאת הבית הלבן, 1998]]
קישוט ביצים הוא עיסוק אמנותי שבו מעטרים ביצים. צורת הביצה החלקה והעגולה הופכת אותה לחומר גלם פופולרי לקישוט. כל ביצת ציפור יכולה להתאים לעיטור, אבל לרוב יעדיפו האמנים להשתמש בקליפה גדולה וקשיחה.

ביצי אווז, ברווז ותרנגול לרוב מרוקנים מתכולתם על ידי יצירת חור בתחתיתן. לאחר מכן מקשטים את הביצה, צובעים ומעצבים אותה בצורות שונות באמצעות טכניקות מיוחדות. בדרך כלל מורחים את הביצה המקושטת בלכה או בחלמון עם סיום העבודה. קישוט ביצים נפוץ במיוחד במדינות מזרח אירופה ומאפיין את חג הפסחא.

סוגים מסוימים של ביצים, כמו ביצי יען או אמו, הן גדולות וקשיחות מספיק, כך שניתן לגלף אותן בלי שהן ישברו. עיצובים בביצי אמו מנצלים את הניגודיות בין הירוק הכהה המנומר שבחוץ לבין הלבן שבתוכה.

האמן והתכשיטן הרוסי הנודע פטר קארל פברז'ה יצר ביצים העשויות מאבני חן ומתכות יקרות עבור הצארים של רוסיה, אלכסנדר השלישי וניקולאי השני ועוד אישים שונים ברוסיה. ביצי פברז'ה הללו מדמים סגנון של קישוט ביצים, אך למעשה הן עשויות מזהב ואבנים יקרות.

גם בתרבות הפרסית יש מסורת של קישוט ביצים אשר מתקיימת בזמן נקודת השוויון באביב. זמן זה מציין את ראש השנה הפרסי. בני המשפחה מקשטים יחד ביצים ומניחים אותן בקערה. יש האומרים כי מקור המסורת התרבותית הזו הוא בנצרות.

אמנים מודרניים רבים מעצבים ביצים באמצעות גילף או חריטה. יש כאלה המעצבים את הביצים בעזרת קישוט וצבעים או כיסוי הביצים באמצעות חומרים שונים החל מדף או בד וכלה בחומר פולימרי.

אמני הביצים מאוגדים בגילדה משלהם, "גילדת אמני הביצים הבינלאומית" אשר מקדמת מדיום אמנותי זה.

בארצות הברית ישנן תצוגות רבות בהן אמנים שונים מציגים את הביצים שלהם. בכל שנה בוחר הבית הלבן, בחג הפסחא, ביצה אחת מכל מדינה בארצות הברית.

==ראו גם==
* ביצת פסחא
* ביצת פברז'ה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלאכת יד
קטגוריה:ביצים
קטגוריה:קישוט
נילוס איש החלומות

נילוס איש החלומות (באנגלית: Nilus the Sandman) היא סדרת אנימציה קנדית לילדים המשלבת לייב-אקשן משנת 1996 העוסקת בחלומות. את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו שמוליק טנא ואלברט כהן. הסדרה שודרה בחינוכית בשנת 2001 בדיבוב לעברית.

==תקציר העלילה==
נילוס (אברהם מור) הוא קוסם שעוזר לילדים עם בעיות יומיות, ובעזרת "הצדפה" (איריס זינגר), "איש הבוגי" (שמוליק טנא), ו"הגמל הכחול" (ניקו בר) עוזר להם לחלום חלומות טובים. לחלומות מפריע "פזיז" (יעקב בוך), מפלץ אדום ומשוגע שהופך אותם לחלומות רעים. בעונה השנייה מתברר שפזיז נעלם.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
חוסה קאייחון

חוסה מריה קאייחון בואנו (בספרדית: José María Callejón Bueno; נולד ב-11 בפברואר 1987) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני בגרנדה.

==קריירה==
קאייחון נולד במוטריל שבספרד. גדל בקבוצת הנערים של ריאל מדריד ובשנת 2008 עבר לשחק בקבוצת אספניול. לאחר שלוש שנים נוספות הגישה קבוצת הכדורגל של ריאל מדריד הצעה של 5 מיליון אירו תמורת רכישת כרטיס השחקן שלו. קאייחון חתם בריאל מדריד למשך 5 שנים.

בתאריך 9 ביולי 2013, המועדון האיטלקי, נאפולי הודיע באופן רשמי באתר המועדון על הצטרפותו של קאייחון לקבוצה. נאפולי שילמה לקבוצה הקודמת של השחקן, ריאל מדריד 10 מיליון יורו, וקאייחון חתם לחמש השנים הבאות במועדון האיטלקי.

בסיום עונת 2019/2020, עזב את נאפולי לאחר שבע שנים במועדון. ב-5 באוקטובר 2020, קאייחון הצטרף לפיורנטינה. ב-10 באפריל 2022 כבש שער בכורה בקבוצה בניצחון 2–3 על קבוצתו לשעבר, נאפולי.

ב-25 ביולי 2022 חזר לאחר תשע שנים לספרד וחתם לעונה אחת בגרנדה. 

==תארים==
===קבוצתיים===
;ריאל מדריד
* אליפות ספרד: 2011/2012
* הסופר קאפ הספרדי: 2012

;נאפולי
* הגביע האיטלקי: 2013/2014, 2019/2020
* הסופר קאפ האיטלקי: 2014

===אישיים===
* ליגה ספרדית שלישית: מלך השערים 08–2007

==חיים אישיים==
לחוסה יש אח תאום בשם חואנמי, אשר כדורגלן אף הוא.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד קסטיליה
קטגוריה:כדורגלני אספניול
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני גרנדה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1987
ספרי פינגווין

ספרי פינגווין (באנגלית: Penguin Books) היא הוצאת ספרים המתמקדת בהוצאה לאור של ספרי כיס וספרים נוספים בכריכה רכה. ההוצאה פועלת בבריטניה, בארצות הברית, קנדה, אירלנד, דרום אפריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו וסין.

==היסטוריה==
===ראשית ההוצאה ועקרונותיה===
ההוצאה נוסדה ב-1936 בלונדון על ידי אלן ליין (Allen Lane; 1902–1970) וונגליל קרישנן קרישנה מנון (Vengalil Krishnan Krishna Menon; 1896–1974).

ליין וקרישנה מנון הגדירו שתי מטרות, בהן דבקה ההוצאה עד ימינו: מחיר שווה לכל נפש (הוא קבע את המחיר של שישה פני לספר) ומחויבות למודרניזם. ליין השתדל שהצורך להוזיל את המחיר לא יפגום באיכות המוצר, כך הנייר שנבחר היה זול ודק יחסית אך עמיד. המחויבות למודרניזם התבטאה בעיצוב עטיפות הספרים, בלוגו ובגופן (font) הקריא והמודרני בו הודפסו הספרים (גופן Gill Sans הבריטי המוכר משילוט הרכבת התחתית של לונדון) כמו גם בבחירת הסופרים הראשונים שהוציאו בהוצאה את ספריהם בהם אנדרה מורואה, ארנסט המינגוויי (הקץ לנשק היה הספר השני שיצא בהוצאה), דשיל האמט, ריימונד צ'נדלר ועוד.

===המיזוג עם רנדום האוס===
לאחר מותו של אלן ליין בשנת 1970 רכש התאגיד הבריטי פירסון (Pearson) את ההוצאה. ביולי 2013 השלימו פירסון והתאגיד הגרמני ברטלסמן שהחזיק בבעלות בהוצאת רנדום האוס האמריקאית, את מיזוגם של פינגווין ורנדום האוס, שניים מבתי ההוצאה לאור הגדולים בעולם. לאחר המיזוג 53% מהשליטה בבית ההוצאה לאור החדש נתונים בידי החברה הגרמנית ואילו 47% יהיו בשליטתה של החברה הבריטית. השלמת המיזוג יצרה בית הוצאה לאור בין-לאומי שפועל בבריטניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה, הודו, ספרד ומדינות אמריקה הלטינית, השולט בכ-30% משוק הספרים העולמי.

==ספרות קלאסית==
במקביל לספרות מודרנית הוציאה ההוצאה, החל מ-1945, תחת המותג Penguin Classics גם ספרות קלאסית שזכויות היוצרים עליה פגו כגון כל יצירות הומרוס, ג'פרי צ'וסר, ויליאם שייקספיר, צ'ארלס דיקנס ורבים אחרים. כן גאלה ההוצאה אפוסים ומיתוסים עתיקים כגון ביאוולף, גיז'מאר, סאגות איסלנדיות, הוצאות מלאות של כל אגדות האחים גרים ועוד. עם השנים הצטרפו לספרות הקלאסית עם יצירות מאוחרות יותר כגון ספרי ג'יין אוסטן, אדגר אלן פו, תומאס הרדי, ג'ורג' אליוט ועוד. בניגוד להוצאות אקדמיות של ספרות זו מצטיינים ספרי פינגווין הקלאסיים בעיצוב מודרני ומזמין ובציורים צבעוניים על הכריכה, ממיטב האמנות העולמית. בשנות ה-2000 החלו לצאת בהוצאה הקלאסית "מיטב הספרים מן המאה ה-20" בהם ספרי סקוט פיצג'רלד, וירג'יניה וולף, פרימו לוי, ג'ון סטיינבק ורבים אחרים.

==מדריכים==
בנוסף לספרות יפה מתמחה ההוצאה גם בהוצאת מדריכים בהם מדריך פינגווין לג'אז, מדריך הקלטות המוזיקה הקלאסית השנתי של פינגווין הנחשב למוביל ולמקיף ביותר בתחום ונקרא "התנ"ך של עולם ההקלטות הקלאסיות", מילוני פינגווין למיתולוגיה הנורדית ולמיתולוגיה היוונית, ספרי בישול וסדרת "Rough Guide", מדריכים מעשיים לשלל תחומי עניין מטיולים בעולם ועד "עשה זאת בעצמך".

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.penguincollectorssociety.org אתר אספני ספרי פינגווין]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הוצאות ספרים בממלכה המאוחדת
אריך אקמן

הלוגו של רשת חנויות הכלבו של אקמן
אריך (אריה) אקמן (בלועזית: Erich Eckmann; 1905–1984) היה סוחר יהודי, מקים חנות הכלבו "אקמן", חנות כלבו גדולה בתל אביב.

==ביוגרפיה==
אריך אקמן נולד בשנת 1905 במילהאוזן (Mühlhausen) שבפרובינציית סקסוניה, בממלכת פרוסיה של הקיסרות הגרמנית, למשפחה ידועה בתחום הקמעונאות והמסחר בגרמניה, שבבעלותה היה כלבו במילהאוזן, מהוותיקים בעיר.

לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, עלה לארץ ישראל והקים את חנות כלבו "אקמן", מהראשונות ביישוב, בארץ ישראל המנדטורית.

אקמן נפטר בשנת 1984 ממחלת הסרטן והותיר אחריו את אשתו אנליזה ושתי בנות.

===פועלו===
בניין [[קולנוע אסתר (לימים "מלון סינמה"), נובמבר 2006; בפינת הבניין הוקמה חנות הכלבו "אקמן" הראשונה]]
יובל ה-20 להקמת רשת "אקמן", 1954}}בשורה הקדמית – אריך אקמן שני מימין; אריך כהן מנהל הכלבו ראשון משמאל
אקמן הקים את חנות הכלבו בכיכר דיזנגוף, ברחוב ריינס בתל אביב, בפינת הבניין של קולנוע אסתר. היא נחשבה לחנות המסחר והכלבו מהחשובות והמרשימות בארץ ישראל באותה תקופה. גודל החנות היה חריג באותן שנים, בהן היו החנויות בגודל ממוצע של 16 מ"ר לערך. כעבור זמן קצר נפתחו סניפים נוספים של החנות גם ברחוב אלנבי 85, ברחוב בן-יהודה 27 וברחוב פרישמן 90 בתל אביב.

הסניף ברחוב אלנבי היה הסניף הגדול ביותר ומעליו נמצאו משרדי הנהלת הרשת. בשנת 1966 פרצה דליקה בבניין בו שכנו החנות והמשרדים, ולחנות נגרם נזק רב.

בספרם "איפה היינו ומה עשינו", מעין לקסיקון למושגי התרבות בארץ ישראל בשנות החמישים והשישים, תיארו אמנון דנקנר ודוד טרטקובר ממרחק שנים, את החנות, ואת הסלוגן שלה, בהיותה נחשבת ל"אב טיפוס לסוג חנויות הכלבו ... חנויות גדושות, דחוסות וצפופות שהצליחו להכניס לקומה אחת מה שהיום מכניסים בשלוש. באקמן חיפשת - הכול מצאת. מה שנכון".

בהיותו בן למשפחת סוחרים מצליחה, הצליח אקמן להמציא מושגי שיווק ופרסום חדשים בענף המסחר בתל אביב ובארץ בכלל, שלא היו ידועים לפני בואו. בין היתר, הוא הגיע להסכם עם לשכת המסחר, לקיום "מכירות סוף עונה" במועדים קבועים (לפני כן היה כל בעל חנות קובע על דעת עצמו מתי יתקיימו מכירות סוף העונה בחנותו); הוא הנהיג את המושג "שבוע בלבן", במהלכו נמכרו בחנותו כלי מיטה ומגבות בהנחות; והכניס לארץ את תצוגות האופנה הראשונות. תצוגת האופנה הראשונה הייתה במלון קטה דן שברחוב הירקון, והשנייה בקפה רוול ברחוב דיזנגוף. שאר התצוגות התקיימו בחנות באלנבי בגלריה של החנות. באחת מהתצוגות שקיים בשנות החמישים, הוא הנהיג את התחרות "נערת אקמן", במהלכה "נתגלתה" השחקנית דליה לביא.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:סוחרים
קטגוריה:חנויות כלבו
קטגוריה:רחוב דיזנגוף
ארגנטינה במשחקים הפאראלימפיים

ארגנטינה הייתה אחת משבע-עשרה המדינות אשר השתתפו ב הראשונים בהמשחקים הפאראלימפיים רומא (1960), ומאז השתתפה בכל אחת ממשחקי הקיץ הפאראלימפיים שנערכו. את הופעת הבכורה במשחקי החורף הפאראלימפיים קיימה ארגנטינה בהמשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010). 

אל המשחקים הפאראלימפיים הראשונה שלחה ארגנטינה משלחת של חמישה שחיינים שחזרו הביתה עם שתי מדליות זהב, אחת במקצה לגברים, ואחת במקצה לנשים. 

במשחקי החורף נטלה ארגנטינה חלק לראשונה ב כששלחה שני נציגים לתחרויות הסלאלום הענק בסקי אלפיני. הספורטאים שבו הביתה בידיים ריקות כשאחד מסיים את המסלול במקום ה-25 ואילו השני כלל לא הגיע לקו הסיום.

==מדליות לפי אולימפיאדה==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size:100 %; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;" width=500
|- bgcolor="#efefef"
! אולימפיאדה
! bgcolor=gold | זהב
! bgcolor=silver | כסף
! bgcolor=#CC9966 | ארד
! סה"כ
|-
| המשחקים הפאראלימפיים רומא (1960) || 2 || 3 || 1 || 6
|-
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (1964) || 6 || 15 || 16 || 37
|-
| המשחקים הפאראלימפיים תל אביב (1968) || 10 || 10 || 10 || 30
|-
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) || 2 || 4 || 3 || 9
|-
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) || 3 || 4 || 7 || 14
|-
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) || 4 || 5 || 6 || 15
|- 
|המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) || 0 || 7 || 2 || 9
|-
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) || 1 || 1 || 0 || 2
|- 
|המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) || 2 || 5 || 2 || 9
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) || 0 || 2 || 3 || 5
|-
|המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) || 0 || 2 || 2 || 4
|-
|המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) || 0 || 1 || 5 || 6
|-
|המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) || 0 || 1 || 4 || 5
|-
|המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) || 1 || 1 || 3 || 5
|-
|המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) || 0 || 5 || 4 || 9
|-
| סה"כ || 31 || 66 || 68 || 165
|}

==ראו גם==
* ארגנטינה במשחקים האולימפיים
* ארגנטינה במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ארגנטינה: ספורט
איי בהאמה במשחקים הפאראלימפיים

איי בהאמה השתתפה לראשונה ב היידלברג (1972), עוד בהיותה אוטונומיה תחת שלטון בריטי, ונטלה בהם חלק עד המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988). 

לאורך השנים זכו הספורטאים מאיי בהאמה בשלוש מדליות פאראלימפיות: שתיים מכסף ושלוש מארד. איי בהאמה מעולם לא שלחו משלחת למשחקי החורף הפאראלימפיים.

==מדליות לפי אולימפיאדה==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size:100 %; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;" width=500
|- bgcolor="#efefef"
! אולימפיאדה
! bgcolor=gold | זהב
! bgcolor=silver | כסף
! bgcolor=#CC9966 | ארד
! סה"כ
|-
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) || 0 || 1 || 2 || 0
|-
|המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) || 0 || 1 || 1 || 2
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) || 0 || 0 || 0 || 0 
|-
| סה"כ || 0 || 2 || 3 || 5
|}

==ראו גם==
* איי בהאמה במשחקים האולימפיים
* איי בהאמה במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:איי בהאמה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
ברבדוס במשחקים הפאראלימפיים

ברבדוס השתתפה לראשונה ב בסידני (2000) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים עד המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012). ברבדוס מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.

בשנת 2000 שלחה ברבדוס לראשונה ספורטאית שתייצג אותה במשחקים הפאראלימפיים שהתקיימו בסידני. גם המשלחות אל המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) והמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) כללו ספורטאי אחד שייצג את המדינה. איש מהם לא הגיע להישגים משמעותיים במשחקים.

==ראו גם==
* ברבדוס במשחקים האולימפיים
* ברבדוס במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:ברבדוס: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
The Cry of Silence

The Cry of Silence הוא שיר מטאל והשיר הפותח את האלבום "Where Lovers Mourn" של להקת הדום-דת' הגותי Draconian. שיר זה נחשב לאחד משיריה הטובים ביותר של הלהקה.

== ליריקה ==

השיר נכתב על ידי אנדרס יאקובסון ועוסק ברצונו של אדם בודד "למות בשקט". השיר מתאר את הסבל של הדובר, הגאווה שלו בסבל, את בדידותו, את היותו נואש לעזרה, את אי-רצונו להיות מישהו אחר, את רצונו לנקמה ולבסוף את רצונו למות בשקט, אותו הוא מבטא בזעקה של שקט ("When I cry... when I cry in silence", שורה החוזרת שלוש פעמים בסוף השיר). השיר מסתיים בבקשה של הדובר לאלוהים לתת לו למות בשקט ("Oh my God, let me die in silence").

השיר הוא חלק מהאלבום "Where Lovers Mourn" שרוב שיריו עוסקים במוות, בדידות, רצון למות ואהבה נכזבת. השיר The Solitude עוסק גם הוא ברצון למות עקב בדידות, והוא הקרוב לו ביותר בנושא.

== מוזיקה ==

שיר זה נכתב במקור לדמו Frozen Features, אך עובד ונערך מחדש ב-Where Lovers Mourn על ידי אנדרס יאקובסון, יוהאן אריקסון וכריס סילבר, המפיק של האלבום. בגרסה זו אורך השיר הוא 12:42 דקות (השיר השני באורכו של הלהקה והארוך ביותר באלבום).

זהו שיר דום-דת' גותי עם אלמנטים של מטאל גותי סימפוני. רוב השיר מנוגן בקצב איטי האופייני לדום מטאל, כאשר יש שני קטעים מהירים - אחד באמצע ואחד בסוף, החותם בעוצמה רבה את השיר.

אחרי פתיח איטי של ריפים של גיטרה חשמלית ובאס שמתחזקים באופן הדרגתי - השיר נפתח בדקלום, ואחריו קטע שירה מלודי של ליסה יוהנסון, הזמרת של דרקוניאן. במילה האחרונה של קטע השירה של ליסה נפתח קטע שירה שבו יאקובסון שר בגרואלינג, ומלווה במקהלה שבעיקר מהמהמת (כלומר, לא שרה מילים אלא קולות רקע) ודואגת ליצירת אווירה גותית וקצב איטי ואפי. אחרי דקלום קצר, מגיע קטע שירה מהיר יחסית, המושר גם הוא בגרואלינג. אחרי עוד קטע שירה של ליסה, מגיע עוד קטע בו הזמר שר בגרואלינג בליווי מקהלה (כמו בקטע המקהלה הקודם) המתנהל בקצב איטי. אחרי סולו גיטרה קצר, מתחיל הקטע המהיר והעוצמתי ביותר של השיר. קטע זה מורכב ממוטיב מרכזי החוזר על עצמו, עד לסיום הטרגי והאפי של השיר, בו הדובר מבקש מאלוהים שיניח לו למות בשקט. אחרי שורה זו הגיטרות מפסיקות והשיר מסתיים בקטע נגינה שקט של פסנתר וכינור באורך כדקה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שירי מטאל
ברמודה במשחקים הפאראלימפיים

ברמודה השתתפה לראשונה ב באטלנטה (1996) ונטלה חלק בכל אירועי הקיץ הפאראלימפיים מאז. ברמודה מעולם לא נטלה חלק במשחקי החורף הפאראלימפיים.

לאורך השנים רק ארבעה ספורטאים ייצגו את ברמודה במשחקים הפאראלימפיים, כולם בתחרויות רכיבה. קירסטי אנדרסון ייצג את המדינה בשלוש תחרויות פאראלימפיות שונות (1996, 2000, 2004) וג'סיקה קופר לואיס בשלוש תחרויות שונות (2012, 2016, 2020).

==ראו גם==
* ברמודה במשחקים האולימפיים
* ברמודה במשחקים האולימפיים לנוער

קטגוריה:ברמודה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
אוטונה ויסקונטי

אוטונה ויסקונטי (באיטלקית: Ottone Visconti; 1207 – 8 באוגוסט 1295), ארכיבישוף מילאנו, שליט העיר ומייסד שושלת שליטי מילאנו מבית ויסקונטי, ששלטו בעיר ובלומברדיה עד 1450.

==תולדות חייו==
בנו של אובלדו ויסקונטי, שליטן של שלוש ערים קטנות בצפון איטליה (מאסינו, אלביצטה ובסנאטה). התקדם בתפקידי פקידות כנסייתית והיה פודסטה של נובארה.

ב-22 ביולי 1262 נבחר על ידי האפיפיור אורבנוס הרביעי לארכיבישוף מילאנו. משפחת דלה טורה (טוריאני, לאמור "מן המגדל"), המשפחה הגואלפית החזקה בלומברדיה ושליטי מילאנו מאז המאה ה-12, נלחמה בעלייתו לגדולה של בית ויסקונטי הגיבליני. ב-1276 הוביל בן דודו של אוטונה, תאובלדו ויסקונטי, צבא שהתנגש בצבאו של נפולאון דלה טורה וניגף ליד העיירה אנג'רה. אולם ב-21 בינואר 1277 ניצח אוטונה את צבאו של נפולאון דלה טורה בקרב דסיו (באיטלקית: battaglia di Desio) והיה לשליט מילאנו ולומברדיה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.melegnano.net/rif0002.htm ביוגרפיה] 
* [http://en.vionto.com/show/me/ottone%2520viskonti אוטונה ויסקונטי במסד הנתונים הגאוגרפי של vionto]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הארכיבישופים של מילאנו
אוטונה
קטגוריה:איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1207
קטגוריה:נפטרים ב-1295
ברזיל במשחקים הפאראלימפיים

ברזיל השתתפה לראשונה ב בהיידלברג (1972), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה ברזיל לראשונה חלק במשלחת אל המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014).

==היסטוריה==
ברזיל שלחה לראשונה משלחת ספורטאים בשנת 1972, שכללה שמונה ספורטאים, כולם גברים. כל חברי המשלחת היו פגועי חוט השדרה היישובים בכיסאות גלגלים, בהתאם לדרישות הקבלה למשחקים באותם הימים. במדליה הראשונה זכתה ברזיל במסגרת המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) בתחרות הכדורת דשא לזוגות, כשרובסון אלמיידה ולואיס קרלוס קוסטה זכו במדליית הכסף.

לאחר שגם ב לא הצליחה המשלחת הברזילאית לזכות במדליה, הגיעה ההצלחה ב, כשזכתה המשלחת ב-7 מדליות זהב. במשלחת בלטו אמניטס פיידאדה ולואיס קלאודיו פריירה שזכו בארבע מדליות, מהן שתי מדליות זהב כל אחד. ארבע שנים לאחר מכן, ב המשיך פריירה לבלוט במשלחת הלאומית, כשקטף שלוש מדליות זהב מתוך ארבע סך הכל שהשיגה ברזיל.

אל המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) הגיעה משלחת ברזילאית של 96 ספורטאים (74 גברים ו-22 נשים). המשלחת זכתה ב-33 מדליות פאראלימפיות, 14 מזהב, 12 כסף ו-7 ארד אשר הציבו את ברזיל במקום ה-14 בכמות המדליות במשחקים. אל המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) הופיעה המשלחת הברזילאית הגדולה ביותר, עם 118 ספורטאים שזכו ביחד ב-46 מדליות פאראלימפיות, 16 מהן מזהב, שהציבו את ברזיל במקום התשיעי בטבלת המדליות. במשלחת הברזילאית בלטו במיוחד השחיין דניאל דיאס שזכה ב-7 מדליות (3 זהב, 3 כסף וארד), השחיין קלודואלדו סילבה שזכה בחמש מדליות זהב, השחיין אנדרה ברזיל שזכה בארבע מדליות זהב ומדליית כסף, והאתלט לוקאס פארדו אשר קטף 3 מדליות זהב גם כן.

==מדליות לפי אולימפיאדה==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size:100 %; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;" width=500
|- bgcolor="#efefef"
! אולימפיאדה
! bgcolor=gold | זהב
! bgcolor=silver | כסף
! bgcolor=#CC9966 | ארד
! סה"כ
|-
| המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) || 0 || 0 || 0 || 0
|- 
| המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) || 7 ||17 || 4 || 28
|-
| המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) || 4 || 9 || 15 || 28
|-
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) || 3 || 0 || 4 || 7
|- 
|המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) || 2 || 6 || 13 || 21
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) || 6 || 10 || 6 || 22
|-
|המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) || 14 || 12 || 7 || 33
|-
|המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) || 16 || 14 || 17 || 47
|-
|המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) || 21 || 14 || 8 || 43 
|- style="background:#ccccff"
|המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) (מארחת) || 14 || 29 || 29 || 72 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) || 22 || 20 || 30 || 72
|-
| סה"כ || 112 || 135 || 133 || 380
|}

==ראו גם==
* ברזיל במשחקים האולימפיים
* ברזיל במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ברזיל: ספורט
בית ספורצה

בית ספורצה (באיטלקית: Sforza, מילולית: כוח) הוא בית אצולה איטלקי. בין 1450 ל-1535 שלטו בני המשפחה בדוכסות מילאנו ובלומברדיה. אחת המשפחות החשובות של הרנסאנס; לודוביקו ספורצה, למשל, היה פטרונו של לאונרדו דה וינצ'י בעת שהותו של האחרון במילאנו.

==תולדות המשפחה==
אבי המשפחה היה מוציו אטנדולו (Muzio Attendolo ;1369–1424), מצביא רומאניה ששירת את מלכי ממלכת נאפולי מבית ולואה-אנז'ו, והיה הראשון שנטל לעצמו את הכינוי "ספורצה". 

בנו (הבלתי חוקי) פרנצ'סקו ספורצה היה לאחד המצביאים המקצועיים הנודעים של תקופתו והוביל לסירוגין את צבאותיהן של הרפובליקה של ונציה, מדינת האפיפיור ודוכסות מילאנו. ב-1450 הוזמן לשמש כדוכס מילאנו על ידי הסנאט של הרפובליקה האמברוזית שהתארגנה במילאנו לאחר מות דוכס העיר, פיליפו מריה ויסקונטי ללא יורשים. זכותו של ספורצה לדוכסות נבעה מכך שנשא לאשה את בתו של ויסקונטי, ביאנקה מריה. פרנצ'סקו היה לאחד הפוליטיקאים החשובים של זמנו והראשון שביקש לאחד את ממלכות חצי האי האיטלקי. הוא הוכר כדיפלומט ומדינאי מהמדרגה הראשונה גם על ידי הפילוסוף המדיני ניקולו מקיאוולי, שמזכיר את שיקול דעתו לטובה מספר פעמים בחיבורו, "הנסיך". חצרו הייתה מרכז לתרבות ומדע. במקביל, בפירנצה, שלט קוזימו דה מדיצ'י והשניים היו לידידים. המורשת הרנסאנסית של אימוץ אנשי מדע ואמנות המשיכה לאפיין את בית ספורצה במילאנו כמו את בני בית מדיצ'י בפירנצה. בין צאצאיו של פרנצ'סקו על כס דוכסות מילאנו בלטו לודוביקו ספורצה ובנו, פרנצ'סקו ספורצה השני.

בן אחר של מוציו אטנדולו, אלסנדרו, ייסד שושלת של בית ספורצה ששלטה בפזארו, פלג זה של המשפחה שלט בעיר בין השנים 1445-1512. אחד מצאצאי שושלת זו, ג'ובאני ספורצה, נישא ללוקרציה בורג'ה ב-1492.

==שלט האצולה==
שלט האצולה של בית ספורצה, הזהה לדגל דוכסות מילאנו, מורכב מסמל בית ויסקונטי, ה-biscione, נחש בולע נער ו-capo dell'impero: נשר אימפריאלי גרמני שחור על רקע מוזהב המסמל זיקה לאימפריה הרומית הקדושה ולמפלגה הגיבלינית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081225120916/http://www.kleio.org/en/history/famtree/sforza/index.html בית ספורצה באתר קליאו (עצי משפחה מפורטים ויצירות אמנות)]
* 

עץ משפחת ספורצה (לחצו להגדלה)

*
קטגוריה:מילאנו
קטגוריה:פזארו
ספורצה
ארנה ארמייץ סופיה

אָרֶנָה אַרְמֶיֶיץ סופיה (בבולגרית: Арена Армеец София) הוא היכל ספורט רב-תכליתי השוכן בעיר סופיה, בירת בולגריה. האולם נפתח ב-30 ביולי 2011 ותכולתו נעה בין 12,373 ל-17,906 אלף מקומות ישיבה (בהתאם לסוג האירוע המתקיים בו).

החל מפתיחתו, משמש האולם כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל הבולגרית אקדמיק סופיה במשחקיה בליגת העל הבולגרית וביורוקאפ. ב-2012, האולם אירח את משחקי השלב האחרון באליפות העולם בכדורעף.

מעת לעת, פרט למופעי הספורט, מארח האולם מופעי מוזיקה, כמו אירוויזיון הילדים 2015 שהתקיים בו בנובמבר 2015 והופעות של זמרים כמו טום ג'ונס, טאריה טורונן, ואן ריפאבליק וסלאבי טריפונוב.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סופיה: ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל
קטגוריה:סופיה: מבנים
קטגוריה:בולגריה: אצטדיונים ומתקני ספורט
ג'אן גלאצו ספורצה

ג'אן גָלֵאָצוֹ מריה ספורצה השני (באיטלקית: Gian Galeazzo II. Maria Sforza; 20 ביוני 1469 - 21 באוקטובר 1494) היה הדוכס השישי של מילאנו.

==ביוגרפיה==
נולד באבייטגראסו שליד מילאנו. בהיותו בן שבע בלבד מת אביו, גלאצו ספורצה, והנער היה לדוכס מילאנו. כיוון שלא יכול היה לשלוט בעצמו מונה דודו, לודוביקו ספורצה, כאפוטרופוס ועוצר ולמעשה היה לודוביקו שליט דוכסות מילאנו.

ב-1488 התחתן ספורצה עם הנסיכה איזבלה מנאפולי, לזוג נולדו שלושה ילדים: פרנצ'סקו (1491–1512), שעבר לחצרו של לואי השביעי, מלך צרפת ב-1499; בונה ספורצה, רעייתו של זיגיסמונד הראשון; ואיפוליטה מריה (1493–1501).

עם מותו ב-1494, בגיל 25 בלבד, כתב ההיסטוריון פרנצ'סקו גואיצ'ארדיני שהשמועות לפיהן הצעיר לא מת מוות טבעי יש להן על מה לסמוך, ושהוא ככל הנראה הורעל. אם הורעל, הרי שהיה זה בהוראת דודו ואפוטרופסו, לודוביקו ספורצה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20120102175642/http://www.kleio.org/en/history/famtree/sforza/549.html דף באתר קליאו]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ג'אן גלאצו
קטגוריה:דוכסי מילאנו
קטגוריה:ילידי 1469
קטגוריה:נפטרים ב-1494
אהוד הרושובסקי

אהוד הְרוּשוֹבסקי (Ehud Hrushovski; נולד ב-30 בספטמבר 1959) הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד ועמית בקולג' מרטון. מכהן במקביל כפרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים. זוכה פרס שאו במתמטיקה (2022).

==ביוגרפיה==
הְרוּשוֹבסקי השלים דוקטורט ב-1986 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית לאו אנתוני ארינגטון בנושא "תרומות לתורת מודלים יציבה".

הוא בעל שם עולמי בתורת המודלים ובשימושיה בתורת המספרים ותורת החבורות הסופיות. "אחת מתרומותיו החשובות הייתה הבנת הסימטריה הפנימית בתורת המודלים. הוא עבד על המבנה העדין של תורות קטגוֹרִיּוֹת (שהן תורות שלהן מודל יחיד בעוצמות מתאימות) וביחד עם בוריס זילבר גילה אפיון לוגי של הגאומטריה האלגברית שלימים הוכיח שיש לו, ולתורת היציבות בכלל, השלכות על תכונות של אובייקטים מרכזיים בתוך הגאומטריה האלגברית, ומכך גזר מסקנות לתורת המספרים."

הְרוּשוֹבסקי זכה בפרסים רבים, פעמיים בפרס קארפ, פרס ארדש (1994), פרס רוטשילד (1998), מענק קליי (2001) ופרס מיכאל ברונו (2004). נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2007 ולאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ב-2008. בשנת 2022 זכה יחד עם נגה אלון בפרס שאו בשל "תרומה משמעותית למתמטיקה דיסקרטית ותורת המודלים אשר השפיעה גם על גאומטריה אלגברית, טופולוגיה ומדעי המחשב". הוא חבר מערכת של Israel Journal of Mathematics.

אביו, בנימין הרשב, היה מומחה לספרות השוואתית, מתרגם, ומשורר יידיש. הוא שימש כפרופסור אמריטוס לספרות באוניברסיטת תל אביב ופרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל. הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וזוכה פרס א.מ.ת. אמו היא הפסיכואנליטיקאית רנה מוזס הרושובסקי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ma.huji.ac.il/~ehud/ דף הבית באוניברסיטה העברית] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי פרס ארדש
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מתמטיקה
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ברונו
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס שאו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
זאב קליין

זאב קליין (נולד בשנת 1949) הוא עיתונאי, תחקירן ועורך ישראלי.

==ביוגרפיה==
זאב קליין נולד בלוד. למד בתיכון "גאולה" בתל אביב ואחר כך בתיכון מקיף יהוד. בוגר הסיטי קולג' של ניו יורק. בעל תואר שני מאוניברסיטת TUFTS בבוסטון.

קליין התגייס לצה"ל ב-1967 ושירת בחטיבה 7. במהלך שירותו, לחם במלחמת ההתשה בקרבות ברמת הגולן ובתעלת סואץ. במילואים לחם במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה.

משנת 1979 היה תחקירן ראשי בכתיבת אנציקלופדיית "צה"ל בחילו". במסגרת זאת, היה שותף בכתיבת הכרכים "סיירות ומיעוטים", "חיל החימוש וחיל התחזוקה" וכן לכתיבת ערכים בסדרה.

שימש עוזר מחקר של העיתונאים זאב שיף ב"הארץ", יעקב ארז ב"מעריב" ואילן כפיר ב"מעריב".

באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 החל לכתוב בשבעון הכלכלי "כספים" ובהמשך משנת 1990 החל לכתוב ביומון הכלכלי "גלובס". במקביל בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש כתב, בין השאר, בעיתונים "על המשמר" ו"דבר".

בשנת 1988 כתב וערך את הספר "המלחמה בטרור".

החל משנת 2008, משמש קליין ככתב לנושאים כלכליים של העיתון "ישראל היום". לתקופה מסוימת גם שימש גם ככתב בכנסת עבור העיתון.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
קאחה מחיקה

קאחה מחיקה (בספרדית: Caja Mágica, "קופסת הקסם"), הידוע גם בשמו הנוסף "מרכז הטניס פארק מנת'נרס" (Manzanares Park Tennis Center), הוא קומפלקס אולמות ספורט השוכן בעיר מדריד בירת ספרד. החל מפתיחתו בשנת 2009 הוא מארח מדי שנה את טורניר הטניס "מדריד מאסטרס" מסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP.

בקומפלקס ישנם שלושה מגרשי טניס עם גג נפתח, הנמצאים יחד באותו מבנה: המגרש המרכזי (נקרא רשמית אצטדיון מנולו סנטנה), שמכיל 12,442 מקומות ישיבה; מגרש 2 (אצטדיון ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו) שמכיל 2,923 מקומות ישיבה; ומגרש 3, שמכיל 1,772 מקומות ישיבה. פרט לאירוח משחקי הטניס, מוסב האולם לאירועי ספורט נוספים ומשמש לעיתים כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורסל ריאל מדריד במשחקיה ביורוליג.

בנובמבר 2010, אירח המתקן את טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מדריד: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל בספרד
קטגוריה:אצטדיוני טניס
קטגוריה:ספרד: טניס
רפאל אפרת

רפאל (רפי) אפרת (10 במאי 1924 – 21 בינואר 1971) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, ששירת כראש לשכת הרמטכ"ל וכדובר צה"ל.

== קורות חייו ==
רפאל אפרת נולד בשנת 1924 בעיר המבורג שבגרמניה, בנם של פנינה ושלמה פירט. למד בתלמוד תורה. ב-1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד במוסד אהבה בקריית ביאליק ובתיכון בקריית מוצקין.

ב-1942 התנדב לשורות הצבא הבריטי ושירת במלחמת העולם השנייה בחיל ההנדסה המלכותי וביחידת ההיסעים, כיהן כמפקד תחנות רכבת במצרים, בתקופה זו העביר ידיעות ל"הגנה" ששימשו להשתלטות על ציוד צבאי. השתחרר ב-1946 בדרגת רב-סמל.

עבד כאזרח ביחידת ההיסעים באזור חיפה, נמנה עם מנגנון הקבע של ההגנה והמשיך בהעברת מידע לש"י, עד שנעצר ופוטר. הצטרף לש"י באופן קבוע והיה ממקימי ש.מ. 3, ענף ביטחון השדה בשירות המודיעין. בשנים 1949–1951 הושאל למשטרת ישראל ושירת כקצין במחלקה המיוחדת של המטה הארצי. בהמשך שירת במגוון תפקידים בצה"ל, בהם ממלא מקום ראש לשכת ראש אמ"ן בתחילת שנות ה-50, מפקד יחידת חצב (1955-1957) וראש לשכתו של מאיר עמית בעת שכיהן כראש אמ"ן וראש המוסד. 

באפריל 1964 מונה לראש לשכת הרמטכ"ל יצחק רבין, וליווה אותו בזמנים הקשים של תקופת ההמתנה ובניצחון במלחמת ששת הימים. בספטמבר 1967 מונה לדובר צה"ל, שירת בתפקיד בזמן מלחמת ההתשה, הועלה באוגוסט 1968 לדרגת אלוף-משנה וסיים את תפקידו במרץ 1970. מונה ליועץ מיוחד לשגרירות ישראל בבון בירת גרמניה המערבית.

נפטר בינואר 1971 מהתקף לב שבו לקה בעת שהותו בבית מלון בהמבורג. בן 47 במותו.
הותיר אחריו רעייה, בן ובת. נקבר בבית הקברות הצבאי בקריית שאול.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:ראשי לשכת הרמטכ"ל
קטגוריה:דוברי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
מנחם מנדל מנדלזון

הרב מנדלזון
הרב מנחם מנדל מנדלזון (תרצ"ח, 1938 – כ"ז בחשוון תשע"ב, 24 בנובמבר 2011) היה רב המושב קוממיות ונשיא קרן השביעית.

== תולדותיו ==
נולד בקריית אתא (אז 'כפר עטא' ולאחר מכן 'כפר אתא'), בנו של הרב בנימין מנדלזון, שכיהן כרב היישוב. נקרא על שם סבו הרב מנחם מנדל מנדלזון, ראש ישיבת פלוצק בפולין. אמו, מרים, נפטרה בצעירותה. בילדותו למד בכפר אתא, ובגיל 10 עבר ללמוד בישיבת סלונים בירושלים. בגיל 15 עבר ללמוד בישיבת שפת אמת, והיה מקורב לאדמו"ר מגור רבי ישראל אלתר. הוסמך לרבנות על ידי הרב דב בריש ווידנפלד והרב ישראל יצחק רייזמן.

נישא לבילא חיה (נפטרה בכ"א באב ה'תשנ"א), בתו של הרב יוסף מאיר פולק, ראש ישיבת שומרי אמונים בברגסז - אחותו של האדמו"ר רבי אברהם אלטר פולק מברגסז ובתו החורגת של האדמו"ר רבי אהרן רוקח מבעלז.

לאחר נישואיו התגורר בירושלים ולמד כעשרים שנה בכוללים של חסידות בעלז ושל ישיבת שפת אמת. בשנת תשכ"ד ייסד שיעור תורני לעולים חדשים בני עדות המזרח בשכונה בקעה בירושלים, ומסר את השיעור בקביעות במשך שמונה עשרה שנה. היה ממייסדי רשת שיעורי התורה "תורה ויהדות לעם", יחד עם הרב חיים ברים והרב מרדכי דוד לודמיר.

בשנות ה-50 עזב אביו את קריית אתא ועבר לכהן כרבו של מושב קוממיות. הוא כיהן כרב המושב במשך שלושים שנה, עד פטירתו בכ"ד באייר תשל"ט. לאחר פטירתו מונה בנו הרב מנחם מנדל כממלא מקומו, וכיהן כרב המושב למעלה משלושים שנה. נודע כדרשן ומסר שיעורי תורה רבים. 

היה מראשי הפעילים למען קיום מצוות שמיטה כהלכתה בקרב חקלאי ישראל. שימש נשיא "קרן השביעית" שעל יד "המרכז הארצי לחקלאים שומרי שמיטה", שייסד אביו במטרה לעודד ולתמוך בחקלאי ישראל המשביתים את שדותיהם בשנת השמיטה בלי לסמוך על היתר המכירה. כמו כן המשיך את מסורת אביו באפיית מצות מצווה ופיקח על מאפיית המצות שבמושב.

מסע הלווייתו עבר בבתי המדרש של חסידות בעלז ושל חסידות גור. נקבר בהר המנוחות בירושלים.

== משפחתו ==
אמו מרים מנדלזון נפטרה בצעירותה. לימים נשא אביו את רחל חיימוביץ', בתו של הרב אהרן משה חיימוביץ' מבודז'אנוב, ומנישואים אלו נולדה אחותו חנה דבורה, הנשואה לרב יעקב קליין. אחיו הרב ישראל יצחק מנדלזון, מנהל רוחני של תורה ויהדות לעם.

בניו הרבנים: הרב אהרן חתנו של רבי שמעון למברגר ממאקווא, הרב משה יוסף מאיר ממלא מקום אביו, הרב אברהם מרדכי ז"ל (נפטר לאחר מחלה קשה, מר חשוון תשפ"ד), הרב אביגדור והרב ישראל .

חתניו הם: הרב חיים מנחם הלברשטאם - האדמו"ר מגורליץ, הרב יעקב ישראל למברגר - רב חסידות מאקווא בני ברק, הרב ברוך לובינסקי - ר"מ בישיבת מאור עיניים, הרב ישראל איבנבוים - ר"מ בישיבת מאור ישראל (חסידות גור בני ברק), והרב שלום יוסף זילברברג.

==קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.kikarhashabat.co.il/%D7%92%D7%90%D7%91%D7%93-%D7%A7%D7%95%D7%9E%D7%9E%D7%99%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%A8%D7%91-%D7%9E%D7%A0%D7%93%D7%9C%D7%A1%D7%95%D7%9F-%D7%96%D7%A6%D7%9C.html גאב"ד קוממיות, הגאון רבי מנחם מנדל מנדלזון זצ"ל], כיכר השבת
* [http://www.bhol.co.il/Article.aspx?id=34686 הגאב"ד של החקלאים • הגאון הצדיק רבי מנחם מנדל מנדלזון], בחדרי חרדים
* [http://www.bhol.co.il/Article.aspx?id=34716 מקוממיות להר-המנוחות • מסעו האחרון של גאב"ד קוממיות • תיעוד נרחב], בחדרי חרדים

קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:רבני גור
קטגוריה:רבני מושבים
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית אברהם-סלונים
קטגוריה:בוגרי ישיבת שפת אמת
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מועצה אזורית שפיר: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
אנצ'י מין

אנצ'י מין (באנגלית: anchee min, בסינית: 閔安琪; נולדה ב-14 בינואר 1957 בשאנגחאי) היא סופרת אמריקאית ממוצא סיני, ציירת, צלמת ומוזיקאית, החל משנת 1984 היא מתגוררת בארצות הברית ושם החלו להתפרסם ספריה, החל מהספר אזליאה אדומה שיצא לאור בארצות הברית בשנת-1994 והפך לרב מכר ותורגם לשפות רבות, ועד הספר הפנינה של סין שיצא לאור בשנת 2010. סיפרה הראשון אזליאה אדומה שהוא רומן הזיכרונות של הסופרת, צוין על ידי הניו יורק טיימס כאחד הספרים הבולטים של שנת 1994. ארבעה מספריה של אנצ'י מין תורגמו לעברית.

== מהלך חייה ==
אנצ'י מין נולדה בשאנגחאי בשנת 1957 ובהיותה בת 17 לקראת סוף עידן מהפכת התרבות, היא נשלחה כרבים מבני דורה למחנה עבודה, שם גילו אותה ציידי כישרונות סינים ובזכותם יצאה ממחנה העבודה והחלה לעבוד כשחקנית באולפני הסרטים של שאנגחאי. כעבור עשר שנים, בעזרתה של חברתה השחקנית הסינית ג'ואן צ'ן אשר הגיעה לארצות הברית בשנת 1981, הגיעה גם אנצ'י מין לארצות הברית, ושם החלה לפרסם את ספריה אשר מתעדים את חיי הצעירים הסינים שגדלו בצל מהפכת התרבות והקומוניזם, בספריה היא אף מותחת ביקורת על המשטר בסין, לדוגמה בסיפרה קתרין היא מתארת את חוסר האונים של האזרח הסיני הפשוט אשר יכול בכל רגע נתון לקבל באמצעות הדואר "העברה" אל עיר אחרת, לצורך השתתפות בעבודות יזומות מטעם המדינה. בספר זה היא גם מתארת את תחושותיה של נערה סינית הצועדת ברחובות סין בתקופת מהפכת התרבות עם הידיעה שהיא רק אחת מתוך מיליארד סינים, וחשיבותה כאדם זניחה. 

ספריה עוסקים בחיי החברה בסין ובהיסטוריה שלה, רבים מגיבורי הרומנים שכתבה הן נשים, כמו ברומאן להיות מאדאם מאו, המתאר את חייה של רעייתו של מאו דזה טונג. או כמו קתרין גיבורת הספר קתרין, המורה האמריקאית שמגיעה לסין ותחת עיני המשטר הבוחנות, היא מצליחה לעורר בתלמידיה כמיהה לחירות וחופש ואף מעיזה לנהל מערכת יחסים לסבית עם אחת מתלמידותיה הסיניות ומעוררת באותה תלמידה כמיהה לעזוב את סין לטובת המערב. 

נכון לשנת 2011 אנצ'י מין מתגוררת בסין ובארצות הברית לסירוגין, עוסקת בכתיבה, צילום, ציור, ומוזיקה. היא נשואה לסופר האמריקאי לויד לופטאוס ויש לה בת אחת.

== ספריה שתורגמו לעברית ==
*קתרין, הוצאת מעריב - הד ארצי, תרגמה מאנגלית איבון קומר, 1999 (המקור באנגלית יצא לאור ב-1995 )
*אזליאה אדומה, הוצאת מעריב- הד ארצי, תרגמה מאנגלית, איבון קומר (המקור באנגלית יצא לאור ב-1994.)
*להיות מאדאם מאו, הוצאת מעריב- הד ארצי, תרגמה מאנגלית, צילה אלעזר, 2003 (המקור באנגלית יצא לאור ב-2001)
*סיפורה של ג'ינגר-בר, הוצאת מעריב- הד ארצי, תרגמה מאנגלית, צילה אלעזר, 2005 (המקור באנגלית יצא לאור ב-2002)

== ספרים נוספים של אנצ'י מין ==
* Empress Orchid 2004
* The Last Empress 2007
* Pearl of China 2010

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ancheemin.com אתר הבית של הסופרת]
* [http://simania.co.il/bookdetails.php?item_id=40810 על הספר להיות מאדאם מאו]
* על הספר אזילאה אדומה

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:מהגרות מסין לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא סיני
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1957
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957
קרל זילברבאואר

קרל יוזף זילברבאואר (בגרמנית: Karl Josef Silberbauer; 21 ביוני 1911 – 2 בספטמבר 1972) היה נגד (מפקד שאינו קצין) אס דה ממוצא אוסטרי. שירת את משטר הכיבוש הנאצי בהולנד ופיקד על מבצע למעצרה של אנה פרנק ומשפחתה.

== ביוגרפיה ==
זילברבאואר נולד בווינה ושירת בצבא האוסטרי, לאחר מכן הוא התגייס למשטרה האוסטרית בשנת 1935 ובשנת 1939 הוא התגייס לגסטפו ועבר לשרת בהולנד הכבושה שם הצטרף לאס דה, סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית. ביום 4 באוגוסט 1944, נצטווה זילברבאואר על ידי הקצין האחראי עליו יוליוס דיטמן לצאת למעצר של יהודים המסתתרים במחבוא ברחוב פרינסנחראכט (Prinsengracht) 263. במקום הוא פגש את מיפ חיס וויקטור קוגלר וחשף את המחבוא בו שהו בני משפחת פרנק, בני משפחת ון-פלס, ופרידריך פפר שהובלו למעצר במטה הגסטפו.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזר זילברבאואר לווינה ושימש כסוכן עבור שירות הביון הפדרלי הגרמני, חלקו בפרשת אנה פרנק נחשף על ידי שמעון ויזנטל. צייד הנאצים החל את החיפוש אחר הקצין שעצר את אנה פרנק בשנת 1958 במטרה לסתור את הקולות שפקפקו באמיתות סיפורה של אנה פרנק ובעצם קיומה, שמו של קרל זילברבאואר עלה בחקירת השוטרים ההולנדים שהשתתפו במעצר, אך רק בשנת 1963 הצליח ויזנטל לאתר את זילברבאואר שהושעה מעבודתו במשטרת וינה. 

בראיון שנתן לעיתונות ההולנדית הודה זילברבאואר בחלקו במעצר אנה פרנק ומשפחתה. הוא טען כי שמו של המלשין שהסגיר את המסתתרים לגסטפו אינו ידוע לו וכי מפקדו הישיר באותה תקופה התאבד עם כניעת גרמניה הנאצית. עם זאת הוא זכר היטב את אירוע המעצר לדבריו הוא שאל את אוטו פרנק כמה זמן הם שהו במחבוא, תשובתו של פרנק כי הם התחבאו במשך שנתיים וחודש הדהימה אותו ואוטו פרנק הראה לו סימנים שנחרטו על קיר המחבוא ותיעדו את צמיחתה לגובה של אנה פרנק. 

זילברבאואר סיפר כי פנים אל פנים נראתה אנה פרנק מבוגרת ויפה יותר מהנראה בתמונותיה וציין כי בעת המעצר הוא אמר לאוטו פרנק "יש לך ילדה מקסימה". במהלך החקירה מסר אוטו פרנק עדות בפני שלטונות החוק האוסטריים כי זילברבאואר היה הוגן ואנושי בעת המעצר ועל רקע זה נסגר תיק החקירה מבלי שהוגש כתב אישום.

==קישורים חיצוניים ==

* [http://www.independent.co.uk/news/world/europe/nazi-who-arrested-anne-frank-became-a-spy-for-west-germany-2266077.html טוני פטרסון, "מי עצר את אנה פרנק והפך למרגל גרמני"], באתר העיתון הבריטי אינדפנדנט 

קטגוריה:אישים שקשורים לאנה פרנק
קטגוריה:אנשי הגסטפו
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1972
ציר כיסופים

מפה של ציר כיסופים ואזור גוש קטיף
ציר כיסופים (נקרא גם: פרוזדור כיסופים) היה כביש ברצועת עזה, שחיבר בין כביש 242 ומעבר כיסופים בצד הישראלי של גדר המערכת ובין יישובי גוש קטיף שנמצאו בשטח רצועת עזה עד תוכנית ההתנתקות ב-2005. ציר זה היה עורק החיים של גוש קטיף והדרך הראשית בינו לבין השטחים שבתוך הקו הירוק.

מאחר שהייתה בו תנועה רבה, הוא היה יעד מועדף לפיגועי טרור מצד המחבלים הפלסטינים. רוב הפיגועים היו פיגועי ירי שנערכו בחסות בניינים מהעיר ח'אן יונס הסמוכה. הפיגוע הידוע ביותר שהתרחש בציר היה רצח טלי חטואל ובנותיה ב-2 במאי 2004. במהלך השנים נרצחו בציר כיסופים גם חיילים ששמרו על הציר או נעו בו. בתגובה לפיגועים תגבר צה"ל את האבטחה סביב הציר, בנה את גדר עוגן סביבו (2004) ואף הרס מבנים ששימשו לפיגועי טרור. לעיתים נחסם הציר לתנועה בעקבות פיגועים.

ב-2005 בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות, יצאו כוחות צה"ל מכל חלקי רצועת עזה ופינו את הציר.
חיילים סוגרים את מעבר הגבול

מלבד הציר שכן במקום גשר מור אשר חיבר את כל האזור ופורק גם הוא במסגרת תוכנית ההתנתקות, כמו כן בצמוד לכביש הייתה ועודנה טחנת קמח בבעלות של פלסטיניים מקומיים.

== ראו גם ==
* מעבר קרני
* ציר פילדלפי
* מסדרון נצרים

מכוניות עוברות בציר, אוגוסט 2005

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:כיסופים
קטגוריה:גבול ישראל – רצועת עזה
קטגוריה:גוש קטיף: תחבורה
קטגוריה:תוכנית חמש האצבעות