OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Anno 2070

Anno 2070 הוא משחק בניית ערים, ומשחק סימולציה כלכלי, עם אלמנטי אסטרטגיה בזמן אמת. זהו המשחק החמישי בסדרת Anno. הוא הופץ ב-17 בנובמבר 2011. המשחק פותח במשותף על ידי האולפנים הגרמניים 'Related Designs' ואולפני 'Ubisoft Blue Byte', והופץ על ידי ubisoft.

Anno 2070 דורש בשביל לפעול.

== עלילה ==
התרחיש מתרחש בשנת 2070. התחממות כדור הארץ גרמה להמסת כיפת הקרח הארקטי, כתוצאה מכך עלה מפלס הים העולמי כך שהחופים הוצפו. כתוצאה מכך ערים ותיקות רבות נעלמו מתחת לאוקיינוס, והרבה ממה שהיה בעבר הרים גבוהים הפך לשרשרת איים. האחריות ליישוב האיים הנותרים וניצולם ניתנת בידי קבוצה נבחרת של אנשים שברשותם מפקדות צפה/צוללת על המים המכונות Arks.

במשחק יש שלוש קבוצות בעלות מאפיינים שונים: "Eden Initiative" - "יוזמת עדן" (מכונים 'הירוקים'), "Global Trust" - "הנאמנות הגלובאלית" (מכונים 'הטייקונים'), וה"S.A.A.T" (מכונים 'הטכנולוגים').

'הירוקים' דואגים לסביבה ובונים ערים בנות קיימא, אבל הם לא יעילים ומתרחבים באיטיות. 'הטייקונים' הם חרוצים ומתרחבים במהירות, אבל הם גורמים לבעיות זיהום סביבתי וסובלים מהדלדלות משאבים. 'הטכנולוגים' משמשים כתמיכה לאוכלוסיות האחרות, והם שימושיים במחקר של הטכנולוגיות העדכניות ביותר והחזקות ביותר. הם נהיים זמינים רק בהמשך המשחק (כל משחק מחדש) כאשר השחקן תורם 10,000 במטבעות המשחק למטרתם.

== משחקיות ==
בAnno 2070 פוליטיקה כבר לא מוגדרת על ידי מדינות, גבולות, דתות, גזעים, וכדומה, אלא כיצד בני האדם מייצרים אנרגיה. כל האנושות נתונה תחת ממשלה עולמית אחת שבה חברים שלושת הפלגים העיקריים במשחק. שחקנים במשחק Online יכולים להצביע עבור נשיא עולמי וגם בסנאט המועצה. השתתפות בהצבעה נותנת אפקטים והטבות למשתתפים בהתאם לנשיא שנבחר ולהצעות החוק שהתקבלו.

=== אירועים ===
המשחק (Online) כולל "אירועים בעולם" - משימות מיוחדות המוצעות לזמן מוגבל, המאפשרות לשחקנים להתאגד ולהשלים את המשימות. השלמת משימות גורמת לתגמול שחקנים בהתאם לכמות המשתתפים.
* אירוע ראשון:השודדים של ניאו סקולז - השחקנים נענים לקריאה של המועצה העולמית, למלחמה נגד שודדי הים המאיימים על האנושות בטילים גרעיניים.
* אירוע שני:פרויקט עדן - השחקנים עוזרים ליוזמת עדן להפעיל טכנולוגיות הכוללות סינון אוויר ומים, כדי להילחם בזיהום באיים.
* אירוע שלישי:חוסר אמון גלובאלי - השחקנים עוזרים ל"נאמנות הגלובאלית" למנוע מיתון עולמי, על ידי הרחבת עסקאות והפחתת מיסים בשביל למשוך יותר תושבים.
* אירוע רביעי:סכסוך Nordamark - השחקנים צריכים לתווך בעימות בין "הנאמנות הגלובאלית" לבין "יוזמת עדן", באזור המכונה "Nordamark", עם דיפלומטים וצוללת גרעינית (orca).
* אירוע חמישי:הסוד של תעלת אבאשי - השחקנים עוזרים לקבוצת הטכנולוגים לפתח תחנת כוח גיאותרמית. אירוע שה הוא ההקדמה להרחבה Deep Ocean.

ישנם גם "אירועים נוכחיים" שבהם השחקן יכול להשלים משימה מסוימת לאחד משלושת הפלגים כדי לזכות בתמלוגים. "אירועים נוכחיים" משתנה כל יום, בניגוד למציאות שבה מקרים כאלו נמשכים חודשים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:משחקי Windows
קטגוריה:משחקי אסטרטגיה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי רשת מרובי-משתתפים
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2011
קטגוריה:משחקי בניית עיר
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בגרמניה
יצחק קראוס

הרב פרופ' יצחק קראוס (נולד בכ"ד בתשרי ה'תשי"ט, 8 באוקטובר 1958), מכהן כמרצה במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן. הוא חוקר משנתו של הרב יהודה אלקלעי, וחוקר חסידות חב"ד במאה ה-20, לשעבר נשיא המכללה האקדמית הרצוג בגוש עציון.

==ביוגרפיה==
למד בישיבת בני עקיבא בנתניה ובישיבת כרם ביבנה. שירת בצה"ל בחיל השריון, במסגרת ההסדר. למד והוסמך לרבנות בישיבת עטרת כהנים.

את לימודיו האקדמיים החל במכללת מורשת יעקב לתעודת הוראה במדעי היהדות. בעל תואר מוסמך בהצטיינות במדעי היהדות מטעם Baltimore Hebrew University. נושא התזה היה "שלוש השבועות כיסוד למשנתו האנטי ציונית של ר' יואל טייטלבוים", בהנחיית ד"ר שמעון שוקק. בעל תואר ד"ר מהמחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן על הדיסרטציה - "לחיות עם הזמן: הגות והנהגה - הלכה ומעשה במשנתו של הרב מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר מליובאוויטש", בהנחיית: פרופ' משה חלמיש. קראוס זכה בשנת תשס"א בפרס הצטיינות מטעם הקרן לחקר הקבלה ע"ש שלמה מוסיוף באוניברסיטת בר-אילן, ומטעם קרן שופף באוניברסיטה בשנת תשנ"ט.

בשנים תשס"ג–תשס"ד היה ראש החוג למחשבת ישראל במכללת אורות ישראל. בשנים תשנ"ד-תשס"ד היה סגן ראש המדרשה לנשים במכון הגבוה לתורה, אוני' בר-אילן, ובתשס"ה–תש"ע היה ראש המדרשה. בשנים תשע"א - תשע"ה כיהן כנשיא מכללת הרצוג.

קראוס היה חבר בוועדת חינוך הבת במינהל החינוך הדתי במשרד החינוך והתרבות ובוועדת החינוך של תנועת עמינדב לשירות לאומי, כיהן כרב בית הכנסת "שירה חדשה" בגבעת שמואל. נשוי לפרופ' שרית קראוס ואב לחמישה ילדים, מתוכם שניים מאומצים.

==ספרו==
* השביעי – משיחיות בדור השביעי של חב"ד, ספריית יהדות כאן ועכשיו, הוצאת ידיעות אחרונות, תשס"ז

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.ynet.co.il/home/0,7340,L-7850,00.html שאלת מחקר: ד"ר יצחק קראוס, מבט אישי אל האנשים העומדים בחזית המחקר, בשיחה על חסידות חב"ד], אנציקלופדיית ynet
* הרב יהודה אלקלעי - החוזה הראשון, https://musaf-shabbat.com/2013/09/04/החוזה-הראשון-יצחק-קראוס/
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרי חסידות
קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת בני עקיבא נתניה
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:סגל מכללת הרצוג
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:גבעת שמואל: אישים
קטגוריה:המכון הגבוה לתורה
קטגוריה:בוגרי מכללת אורות ישראל/מורשת יעקב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
נפות איטליה

{| class="toccolours" align="left"
!חלוקת איטליה לנפות, לפי רפורמת 2014
|-
|
|}
נפות איטליה (באיטלקית: Province d'Italia) הן הישויות המרכיבות את הרפובליקה האיטלקית ברמת ביניים בין עירייה או מועצה מקומית (comune, קומונה) למחוז (regioni). מאז 2015, סווגו הנפות כ"גופים מוסדיים ברמה השנייה" (secondo livello e istituisce).

כיום ישנם באיטליה 107 גופים מוסדיים ברמה השנייה, הכוללים 80 נפות רגילות, 2 נפות אוטונומיות, 4 ישויות ביזור אזוריות (decentramento regionale), 6 קונסורציונים עירוניים חופשיים (liberi consorzi comunali), ו-14 ערים מטרופוליניות, בנוסף למחוז ואל ד'אוסטה (שמפעיל גם את הסמכויות של נפה).

הנפה עצמה מתחלקת לקומונות קטנות. מספר הנפות הולך וגדל, כאשר נפות חדשות נוצרות מדי פעם, עקב גידול האוכלוסייה. בשנת 2014, נחקקה רפורמה בחלוקת הנפות, למרות אי שביעות רצון מצד מושלי המחוזות. 

הנפה מנוהלת על ידי נציב (הנקרא presidente, שמשמעו "נשיא") ומועצה הנבחרים בבחירות ישירות, ומנהל הממונה על ידי המועצה והנציב. בנוסף, לכל נפה ממונה נציג מטעם הממשלה, הנקרא prefetto.

תפקיד הנפה הוא מתן אישורי בנייה ותכנון הערים, אחריות על שירותי הביטחון וההצלה ורגולציית התחבורה (רישיונות נהיגה, תחזוקת הדרכים ועוד).
{| class="wikitable" width="100"
! colspan="2" | מספר הנפות במשך השנים
|-
! שנה !! מספר הנפות
|-style="background: #f0f8ff;"
||1861
||59
|- style="background: #f0f8ff;"
||1866
||68
|- style="background: #f0f8ff;"
||1870
||69
|- style="background: #f0f8ff;"
||1920
||70
|- style="background: #f0f8ff;"
||1923
||73
|- style="background: #f0f8ff;"
||1924
||76
|- style="background: #f0f8ff;"
||1927
||93
|- style="background: #f0f8ff;"
||1934
||94
|- style="background: #f0f8ff;"
||1935
||95
|- style="background: #f0f8ff;"
||1941
||98
|- style="background: #f0f8ff;"
||1945
||96
|- style="background: #f0f8ff;"
||1947
||91
|- style="background: #f0f8ff;"
||1954
||92
|- style="background: #f0f8ff;"
||1968
||93
|- style="background: #f0f8ff;"
||1970
||94
|- style="background: #f0f8ff;"
||1974
||95
|- style="background: #f0f8ff;"
||1992
||103
|- style="background: #f0f8ff;"
||2001
||107
|- style="background: #f0f8ff;"
||2004
||110
|- style="background: #f0f8ff;"
||2014
||107
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
*
רלית האי אינאקססיבל

רלית האי אינאקססיבל (שם מדעי: Atlantisia rogersi) הוא עוף חסר יכולת תעופה ממשפחת הרליתיים, מין יחיד בסוג Atlantisia.
== מאפיינים ==
העוף אנדמי לאי אינאקססיבל שבארכיפלג טריסטן דה קונה שבדרום האוקיינוס האטלנטי. העוף מפורסם בזכות היותו העוף חסר יכולת התעופה הקטן ביותר הקיים כיום. בגלל בידודו של האי ותצורתו הטופוגרפית הקשה, לא הובאו לאי טורפים גדולים, כך שאוכלוסיית המין לא נכחדה, בשונה מעופות חסרי יכולת תעופה אחרים שנכחדו (כולל העוף חסר יכולת התעופה הקטן יותר גדרון האי סטפן).

משקל הרלית 30 גרם בממוצע, ואורכה 17 ס"מ. צבע הנוצות חום כהה, כשהבטן כהה יותר. המקור שחור והעיניים אדומות. ניזונה מתולעים, זרעונים, עשים וענבה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עופות חסרי יכולת תעופה
קטגוריה:רליתיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:עופות האיים הסאב-אנטארקטיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1923
הבוגד

הבוגד הוא ספר פנטזיה משנת 2011. הספר היה לרב-מכר לילדים ולנוער. הספר עוסק בעלילותיהם של התאומים ג'וש וסופי, ושל האלכימאי בן האלמוות ניקולס פלמל. זהו החמישי בסדרת הסודות של ניקולס פלמל בן האלמוות, שנכתבה על ידי מייקל סקוט. שם הספר בא משם הדמות מרס אולטור.

==עלילה==
סופי וג'וש נפרדים. סופי נשארת עם פרנל וניקולס וג'וש הולך בעקבות ג'ון די וורג'יניה דייר - לדי יש תוכנית חדשה לחסל את הקדמונים והיא לחזור לעבר בעזרת חרבות הכח לדנו טליס כשהקדמונים היו חלשים יותר ולחסל את כל הקדמונים ביחד אך קודם כל הם בורחים לאלקטרז ששם נמצאים בילי הנער ומקיאבלי. די רוצה להעיר את הלוטן (דרקון ים ששואב הילות) ולשלוח אותו לעורר מהומה בעיר. בינתיים סופי נמצאת בבית של דודה אגנס ומגלה שהיא סוגוגללא המשגיחה.

שם נמצאים פרנל, פרומתאוס, ניטן ופלמל שגוסס. פרנל מעניקה לפלמל עוד יום אחד מחייה בעזרת סופי וסוגוגללא (דודה אגנס). סוגוגללא היא אשתו של אברהם הרב מג והיא נמנית עם "האנשים הראשונים" שנוצרו מהילתו של פרומתאוס, תפקידה של סוגוגללא הוא לשמור על כל דורות משפחת ניומן (צד האמא) ביחד עם אחיה המלך גילגמש (צד האבא) כדי שבסופו של דבר סופי וג'וש ייולדו. מרס קם מקברו שבקטקומבות בפריז ונשלח על ידי מכשפת עין דור להרוג את די, שתוכניתו ההרסנית הולכת להרוס את העולם, לפני זה הוא צריך ללכת לביתה של סוגוגללא ובדרך הוא פוגש את אודין ואת הל הקדמונים שגם בדרך להרוג את די.

כולם נאספים בבית של סוגוגללא והיא מוסרת להם לוחות אזמרגד מבעלה אברהם הרב מג. הלוחות הם בעצם מכתבים מאברהם שיש בהם הוראות כדי שהמין האנושי ישרוד. כל לוח אומר לכל אחד מהם בדיוק מה לעשות: פרנל, ניקולס, ניטן ופרומותאוס נשלחים להגן על העיר מפני הלוטן שדי הולך לשסות בעיר, אודין מרס והל הולכים לאלקטרז כדי להרוג את די וסופי נשארת עם סוגוגללא כדי ללמוד את קסם האדמה. לבכירי הקדמונים יש תוכנית שתשנה את העבר, האי דנו טליס יינצל וכתוצאה מכך המין האנושי ייכחד, ולכן שלח מרתיו (מוות) האיש המסתורי את בני החבורה: סקתך הצללית, פלמדס, שייקספיר, סן ז'רמן וז'אן ד'ארק לעזור בהפלת דנו טליס. סופי רואה את ג'וש דרך לוח האיזמרגד ומשגרת את עצמה אליו לאלקטרז. די יוצר שער דרך ארבע חרבות הכח לדנו טליס בעבר. בסוף הספר בדנו טליס מגלים סופי וג'וש שהם הבנים של איזיס ואוסיריס דגולי הקדמונים שהם האדונים המסתוריים של דוקטור ג'ון די.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי 2011
קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי מייקל סקוט
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:ספרי רנדום האוס
מרובך הראשון

מרובך הראשון (Merovech; בלטינית: Meroveus או Merovius, מת בשנת 453/457) הוא מלך אגדי-למחצה במחצית הראשונה של המאה ה-5, מייסד השושלת המרובינגית של פרנקים סאלים הקרויה על שמו (אם כי ייתכן ולמעשה היה זה כלודיו המלך הראשון בשושלת), שהפכה מאוחר יותר לשולטת בכל הפרנקים. שיתף פעולה עם פלביוס אאטיוס הרומאי כנגד ההונים תחת שלטון אטילה ההוני במהלך הקרב במישורים הקטאלונים. אין כל הוכחה היסטורית לקיומו של מרובך, חוץ מטענת המלכים המרובינגים להיותם צאצאיו.

גרגוריוס מטור כותב כי מרובך היה אביו של כילדריך הראשון, אך מטיל ספק בכך שמרובך היה מצאצאיו של כלודיו. יש המסבירים את דברי גרגוריוס בכך, שעל פי האגדה, מרובך לא היה מצאצאי כלודיו, אלא מצאצאי המלכה, אשתו של כלודיו, אך אביו היה אל הים. יש המפרשים את אגדה זו באופן אלגורי, ש"אל הים" הוא כובש זר מעבר לים, שממנו התעברה אשת המלך.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:מלכים אגדיים
רמי רהב

רמי רהב (נולד ב-1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. כיהן כמנכ"ל קרן הפנסיה "מיטבית".

רהב נולד בעפולה. שירת במשך כ-35 שנים בצה"ל ובמשטרת ישראל. שירת כסגן מפקד מג"ב באזור טולכרם, סגן ומפקד מרחב הגליל וקצין אג"ם מחוז הצפון. בתפקידו האחרון במשטרה כיהן כראש אגף תמיכה לוגיסטית בדרגת ניצב עד שנת 2000. ב-2001 מונה למנכ"ל "מיטבית", קרן הפנסיה החדשה של קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות. הוא פרש מתפקידו בתחילת 2004.

נשוי ואב לחמישה.
==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף תמיכה לוגיסטית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
מרדכי ורטהיימר

מרדכי ורטהיימר (1930 – 11 בפברואר 2016) היה נציב בתי הסוהר בשנים 1981–1985.

==ביוגרפיה==
מרדכי ורטהיימר (בחליפה בהירה) צופה בהופעת הזמרת [[ירדנה ארזי בכלא שאטה, 1 ביולי 1984.]]
ורטהיימר מוסמך למשפטים מהאוניברסיטה העברית בה למד בתחילת שנות ה-50. במהלך לימודי המשפטים, כאיש סיעת למפנה במפד"ל, עבד במשרד הדואר כמזכיר השר יוסף בורג. הוא המשיך לעבוד במשרד גם לאחר פרישת בורג מהממשלה בשנת 1958, אך בשנת 1961, עבר לכהן כעוזר למנכ"ל משרד הסעד, שבורג כיהן בו כשר, תפקיד בו החזיק עד סוף שנות ה-60. בשנים 1965-1967 היה בלימודים בארצות הברית וקיבל תואר דוקטור לעבודה סוציאלית מטעם אוניברסיטת ברנדייס. בשנות ה-70 כיהן כיועץ לנציב שירות המדינה. בתפקידו בנציבות שירות המדינה היה, בין השאר, יו"ר ועדה שהחליטה על ביזור סמכויות הנציבות ליחידות משנה של אשכולות משרדים, חבר ועדה לבחינת תהליך הכנת בחינות הבגרות ויו"ר הוועדה לאישור נסיעת פקידי מדינה לחו"ל. בסוף שנות ה-70 היה יועץ בכיר במשרד הפנים, בה כיהן יוסף בורג כשר. במקביל לעבודתו בשירות המדינה היה פעיל במפד"ל.

באפריל 1981 מונה לנציב בתי הסוהר. כהונתו החלה על רקע פרסום מסקנות ועדת קנת, ועדת חקירה ממלכתית לחקירת התנאים השוררים בבתי הכלא שמצאה ליקויים רבים במצב בתי הכלא ושירות בתי הסוהר. בתחילת שירותו הודיע שלא ילבש מדים, כמסר על כוונתו לחזק את הצד הטיפולי בשירות בתי הסוהר. ורטהימר האמין בצורך של תוכנית שיקום ייחודית לכל אסיר (למתאימים לכך). טענתו הייתה כי הבטלה אם כל חטאת וגישתו הבלתי מתפשרת הייתה כי אסיר צריך לעבוד ו/או ללמוד ו/או להיות מועסק לפחות שמונה שעות ביום. לצורך כך הקים מרכזי חינוך יש מאיין ודאג להקים מפעלים על בסיס ריווחי שישלמו לפחות שכר מינימום לאסירים. למרות העדפתו את השיקום, סירב לכל מצב של 'קניית שקט' מאסירים על ידי הסכמה לדרישותיהם. ורטהיימר שקד על שיפור תנאי הכליאה וביצע רפורמה בשירות, ב-1984 הוקם לראשונה מרכז חינוך לאסירים בכלא רמלה וכן ישיבה ראשונה, בכלא תל מונד. כמו כן, בשיתוף עם משרד החינוך, נפתחו כיתות לימוד להשלמת השכלה לסוהרים, הוקם מינהל ארגון ומטה, הוקם אגף הנוער בשירות ובתי שיקום קהילתיים לאסירים. במהלך כהונתו נמלט האסיר הרצל אביטן, שבתקופת מנוסתו רצח את רוני ניצן, מפקד בית המעצר רמלה וכן שומר במפעל תכשיטים במהלך שוד. ורטהיימר שינה את שמו של בית המעצר רמלה לבית מעצר ניצן על שמו של רוני ניצן. בתקופת כהונתו לא לבש מדים מתוך ראייתו את התפקיד כטיפולי-שיקומי. באפריל 1985 החליף אותו רפאל סוויסה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160224033323/http://ips.gov.il/Web/He/About/History/Generations/683.aspx דר' מרדכי ורטהיימר ז"ל] באתר שירות בתי הסוהר
* [http://abrahamtennenbaum.org/2019/11/14/%D7%93%D7%A8-%D7%9E%D7%A8%D7%93%D7%9B%D7%99-%D7%95%D7%A8%D7%98%D7%94%D7%99%D7%9E%D7%A8-%D7%94%D7%A0%D7%A6%D7%99%D7%91-%D7%A9%D7%94%D7%A7%D7%93%D7%99%D7%9D-%D7%90%D7%AA-%D7%96%D7%9E%D7%A0/ דר' מרדכי ורטהימר - הנציב שהקדים את זמנו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:נציבי בתי הסוהר
קטגוריה:עובדי משרד הפנים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
יוסי וייס

יוסי וייס (נולד ב-11 באוגוסט 1951) הוא מהנדס מכונות ומנהל ישראלי, אלוף-משנה (במיל') בצה"ל, שהיה מנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.

==ביוגרפיה==
יוסי וייס (מימין) בעת ביקור [[שגריר ארצות הברית בישראל דן שפירו בתעשייה האווירית.]]וייס נולד בחיפה, בנם של טובה (גיטל) למשפחת ריזל ויצחק (אולי) וייס, ניצולי שואה מטרנסילבניה. אמו שרדה את מחנה הריכוז ברגן-בלזן ואת אושוויץ לפני העפלתה לארץ ישראל, אביו שרד את מחנה הריכוז מאוטהאוזן ושירת בישראל כאיש קבע בחיל הים. וייס למד שנתיים בבית הספר היסודי "אורים" בשכונת קריית אליעזר ולאחר מכן עבר לבית הספר היסודי הממלכתי-דתי "יבנה". אחר כך למד במגמת פיזיקה בתיכון "יבנה" בעיר, לימודים אותם סיים ב-1969. היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא" בסניף הדר הכרמל ונמנה עם שבט "להגשמה". ב-1969 הצטרף לעתודה האקדמית והחל ללמוד הנדסת מכונות בטכניון. הוא סיים את התואר בהצטיינות ב-1973.

בצה"ל שירת בחיל הים, תחילה כקצין בפלגה הטכנית של בסיס חיפה, ב-1976 מונה למפקד מגמת נשק על מימי בבה"ד חיל הים וב-1977 עבר למטה החיל כקצין מדור נשק על מימי. ב-1979 מונה לקצין מדור טילים בענף מערכות נשק של מספן הציוד במסגרת זו היה אחראי לאפיון ורכש מערכות הפלנקס מג'נרל דיינמיקס, יצא לשנתיים לארצות הברית ולאחר מכן ליווה את קליטת המערכת בחיל. בהמשך שירותו מונה לראש פרויקט אפיון מערכות לספינות סער 5. ב-1988 מונה לקצין אלקטרוניקה של פרויקט סער 5. ב-1991 עבר למפא"ת ועמד בראש ענף ים ונ"מ עד 1995. ב-1995 חזר לחיל הים, קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מנהלת פרויקט צוללות מסדרת דולפין, שירת בתפקיד עד 1998.

מיד לאחר שחרורו, בספטמבר 1998, מונה לראש מינהל מערכות תקיפה במפעל מבת של התעשייה האווירית ולאחר מכן עמד בראש מינהל ים ונ"מ במפעל מבת. ב-2002 מונה למנהל מפעל חלל בחברה ובאפריל 2006 מונה למנהל חטיבת טילים וחלל ולסמנכ"ל החברה. ביולי 2012 מונה למנכ"ל התעשייה האווירית.

בדצמבר 2017 הודיע יוסי וייס על פרישתו מתפקידו כמנכ"ל התעשייה האווירית.

וייס בוגר תואר ראשון ושני בהנדסת מכונות מהטכניון, בעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ב-1990. רעייתו הראשונה של וייס, אסתר נפטרה ולזוג ארבעה ילדים, הוא נישא בשנית, לפרומה, אלמנה שלה שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://meeng.web3.technion.ac.il/wp-content/uploads/w2-site-content/Mini_Moment/2013/July/Jpseph-Weiss.pdf יוסי וייס: ממעמקי הים אל החלל], באתר הטכניון, יולי 2013
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לי התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:מהנדסי מכונות ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון יבנה (חיפה)
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:חיילי מפא"ת
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל הים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
רפי מאור

רפי מאור (נולד ב-10 בפברואר 1950) הוא מהנדס ומנהל ישראלי, כיהן כיו"ר התעשייה האווירית לישראל עד ספטמבר 2016. קודם לכן כיהן כיו"ר, נשיא ומנכ"ל חברת ECI Telecom, כנשיא ומנכ"ל חברת אינדיגו, וסגן נשיא בכיר ב-HP.

==ביוגרפיה==
מאור בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ותעבורה מאוניברסיטת תל אביב, הוא בוגר מסלול הניהול המתקדם של בית הספר לעסקים INSEAD.

הוא החל לעבוד כמהנדס בתעשייה האווירית לישראל ב-1975 ובמשך כ-20 שנים מילא שורה של תפקידי הנדסה וניהול. בשנות ה-80 היה חבר בצוות הבכיר לפיתוח מטוס הלביא. ב-1987 מונה למנהל תוכנית פיתוח מיוחדת, סודית. בין השנים 1993 ל-1995 ניהל את מפעל מלט, חטיבת המל"טים של החברה. כמו כן כיהן כנשיא המיזם המשותף בין התעשייה האווירית לתאגיד AAI האמריקאי לייצור כלי טיס בלתי מאוישים.

בדצמבר 1995 הצטרף לחברת אינדיגו ושימש נשיא אינדיגו ישראל, ומנהל הפעילויות הבינלאומית. ב-1998 מונה לנשיא ומנהל התפעול של אינדיגו, בתקופתו נמכרה החברה לחברת HP, ומ-2002 כיהן כמנהל חטיבת אינדיגו וכסגן נשיא בכיר ב-HP. ביולי 2004 הצטרף לחברת ECI Telecom כמנהל התפעול וב-2005 מונה לנשיא ומנכ"ל החברה, הוא הוביל את מכירתה ב-2007 תמורת 1.25 מיליארד דולר, המשיך לכהן כמנהלה, וב-2011 מונה ליו"ר החברה. כשנה אחר כך חזר לשמש ממלא מקום מנכ"ל החברה.

בנובמבר 2013 מונה ליו"ר התעשייה האווירית והחליף את דב בהרב. בנובמבר 2015 נמתחה ביקורת על ריבוי נסיעותיו לחו"ל בדוח ביקורת, ובינואר 2016 נשלח לרפי מאור מכתב על כוונה לפטרו מאורי יוגב בגלל ביצועים חלשים. בספטמבר 2016 סיים את כהונתו לאחר שלוש שנים.

אחיו הוא הפיזיקאי אורי מאור.

==קישורים חיצוניים==

*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:יושבי ראש התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:מהנדסי מכונות ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
אתנאיוס

[[סאפפו ואלקאיוס, ציור מעשה ידי לורנס אלמה-טדמה על פי חרוז משירו של הרמסיאנקס שנשתמר ביצירתו של אתנאיוס]]
אתנאיוס מנאוקרטיס (ביוונית: Ἀθήναιος Nαυκρατίτης, בלטינית: Athenaeus) היה רטוריקן ופילולוג יווני יליד נאוקרטיס שבמצרים, שפעל בסביבות 200 לספירה. יצירתו הגדולה היחידה, "החכמים במשתה", נכתבה קרוב לוודאי אחרי מות הקיסר קומודוס (192 לספירה). היא כללה כ-30 ספרים, מהם נשתמרו לימינו 15 בלבד. לקסיקון סודא מציין כי אתנאיוס חי בימיו של הקיסר מרקוס אורליוס (מת בשנת 180).

=="החכמים במשתה"==
Deipnosophistae, 1535
היצירה "החכמים במשתה" או "משתה החכמים" או "משתה המלומדים" (ביוונית: Δειπνοσοφισταί, דֵּיִפְּנוֹסוֹפִיסְטַי; בלטינית: Deipnosophistae) שייכת לסוגת הסימפוזיון בספרות היוונית העתיקה (symposium literature). זוהי מעין אנציקלופדיה שערכיה מסודרים כשיחה מלומדת המתנהלת במהלך משתה (סימפוזיון). משתאות שכאלה אכן התקיימו בחצר שליטי מצרים התלמיית, והם ששימשו דגם לסוגה הספרותית. החיבור שכתב אתנאיוס הקיף במקורו כשלושים ספרים, מהם שרדו לימינו חמישה-עשר בלבד, וכן תקציר (אפיטומה) של כמה מהחלקים החסרים (שני הספרים הראשונים וחלקים מן השלישי, האחד-עשר והחמישה-עשר).

המשתה בספרו של אתנאיוס נמשך כמה ימים, וחלק מן המשתתפים בו נושאים שמות היסטוריים, כמו המארח הרומי לארנטיוס, שם פטרונו הספרותי של אתנאיוס, והפילוסוף גאלנוס. האורחים משוחחים ביניהם בענייני ספרות, היסטוריה, פילוסופיה, משפטים, רפואה, מוזיקה ועוד, ומבחינה זו חיבורו של אתנאיוס הוא אוצר בלום של ידע. נזכרים בו שמותיהם של כ-1250 סופרים וכ-1000 מחזות, והאורחים מצטטים לכאורה מזכרונם למעלה מ-10,000 שורות מיצירות ספרותיות שונות, אשר על חלק נכבד מהן איננו יודעים משום מקור אחר. אשר למקורותיו של אתנאיוס, הוא השתמש כפי הנראה בלקסיקונים שהיו בהשג ידו, אך את רוב החומר ליקט בעצמו ממספר רב של יצירות ספרותיות. 

הגרסה השלמה של החיבור, למעט החלקים החסרים, נשתמרה בכתב יד אחד בלבד, הנקרא כתב יד A. היא נערכה על ידי גאורג קייבל (Kaibel) ויצאה לאור בהוצאת טויבנר ב-1886-1890. תמצית החיבור (אפיטומה) נשתמרה בשני כתבי יד, הנקראים C ו-E, וראתה אור ב-1936 בעריכת ס"פ פפינק (S.P. Peppink).

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Athenaeus, The Deipnosophists. Translated by Charles Burton Gulick. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1927-1941. 7 vols. Digitized copy in [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Athenaeus/home.html LacusCurtius].
* s.v. "Athenaeus" in: Hornblower, S. and A. Spawforth (editors). The Oxford Classical Dictionary. Oxford University Press, 2003. (rev. 3rd edition.)
</div>

==קישורים חיצוניים ==

* [http://digicoll.library.wisc.edu/cgi-bin/Literature/Literature-idx?type=browse&scope=Literature.DeipnoSub The Deipnosophists], translated by C. D. Yonge 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:ילידי 170
קטגוריה:נפטרים ב-223
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית
פרס דקסטר

פרס דקסטר (באנגלית: Dexter Award) הוא פרס שהוענק בעבר על ידי החטיבה להיסטוריה של הכימיה של האגודה האמריקנית לכימיה עבור "תרומה בולטת לחקר ההיסטוריה של הכימיה".

הפרס נוסד על ידי סידני אדלשטיין מקים תאגיד "דקסטר כימיקלים". הפרס מומן רוב השנים על ידי התאגיד, ובשנותיו האחרונות על ידי "קרן מילדרד וסידני אדלשטיין".

הפרס הוענק לזוכה יחיד מדי שנה, משנת 1956 עד שנת 2001.

הפרס כלל מענק כספי ולוחית ציון.

==בין מקבלי הפרס==
* 1967 - מרי אלוירה ויקס
* 1979 - ג'וזף נידהם

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.scs.illinois.edu/~mainzv/HIST/awards/dexter.php אתר פרס דקסטר הכולל את רשימת מקבלי הפרס] 

דקסטר
דקסטר
קטגוריה:היסטוריה של הכימיה
זבולון תוחמן

זבולון תוחמן (טוּכמַן) (1913 – 13 באוגוסט 1971) היה מנהל הגימנסיה העברית בירושלים בשנים 1956–1971 ומחברם של ספרי לימוד רבים במתמטיקה.

==ביוגרפיה==
זבולון בן יצחק טוכמן נולד ב-1913 בביאליסטוק, ועלה לארץ ישראל ב-1933. למד באוניברסיטה העברית בירושלים מתמטיקה ופיזיקה, וב-1942 סיים לימודי תואר מוסמך. ב-1945 התקבל לעבודה כמורה למתמטיקה בגימנסיה העברית בירושלים, וב-1956 התמנה לתפקיד המנהל החמישי של הגימנסיה. כיהן בתפקידו עד מותו, ב-1971. לאחר מותו, התמנה סגן המנהל, שמואל מיכאלי, למחליפו.

תוחמן חיבר, לבדו וביחד עם חברו לסגל הגימנסיה, שרגא פייבל קלעי, כמה ספרי לימוד נודעים במתמטיקה. ספריהם, שנודעו בשם הקיבוצי "קלעי–תוחמן" – בנושאי אלגברה, אריתמטיקה, טריגונומטריה, גאומטריה אנליטית וחדו"א – זכו לפופולריות רבה בשנות ה-50 וה-60, יצאו במהדורות אחדות ושימשו כספרי הלימוד למקצועות הריאליים ברוב בתי הספר בארץ.

היה חבר במספר רב של ועדות ממלכתיות בנושאי חינוך, בהן הוועדה הראשונה שבדקה את תוכניות הלימודים והנהיגה רפורמות בחינוך.

תוחמן התגורר עם משפחתו בשכונת קריית משה בירושלים. היה אב לבן ובת. נפטר ב-1971 מסרטן, בגיל 58. נקבר בהר המנוחות.

בנו יצחק תוחמן הוא חוקר אסטרופיזיקה תאורטית, פרופסור חבר לפיזיקה תאורטית באוניברסיטה העברית בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* שלומי רוזנפלד, מאה שנות – סיפורה של הגימנסיה העברית בירושלים, הוצאת הגימנסיה העברית בירושלים, 2009.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrew-bibliography.com/searchg/תוחמאן%20זבולון%20בן%20יצחק.aspx רשימת ספרי הלימוד של קלעי-תוחמן באתר מפעל הביבליוגרפיה העברי]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:מנהלי גימנסיה רחביה
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ביאליסטוק: אישים
קטגוריה:קריית משה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971
אמרי נועם

"אמרי נועם" (או "אמרי נעם") הוא שמם של ספרים אחדים של ספרות תורנית.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=37111&st=&pgnum=90 אמרי נועם] ב"בית עקד ספרים".

קטגוריה:פירושון ספרים
נעה רוטמן

רוטמן סופדת לסבהּ [[יצחק רבין בהלווייתו, 1995.]]
נֹעה רוטמן (לשעבר: נעה בן־ארצי־פילוסוף; נולדה ב־20 במרץ 1977) היא פעילה פוליטית ותסריטאית ישראלית. נשאה הספד בהלווייתו של סבהּ, ראש הממשלה יצחק רבין, שזכה לתהודה רבה. בשנת 2019 התמודדה ברשימת המחנה הדמוקרטי בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.

==נעוריה==
נולדה כבת שנייה לדליה רבין, בתו של ראש ממשלת ישראל יצחק רבין, ואברהם בן־ארצי, איש צבא. חודשים אחדים לפני לידתה נפצע אביה קשה בתאונת אימונים והפך נכה. כשהייתה בת שלוש, התגרשו הוריה והקימו משפחות חדשות. לאביה נולדו ארבעה ילדים, שהם אחיה למחצה של נעה. למדה בתיכון הראשונים בהרצליה.

לאחר שנרצח סבהּ, ראש הממשלה, יצחק רבין, נשאה דברים בטקס האשכבה שבהלווייתו:

היא הייתה בת המשפחה היחידה שספדה בהלוויה. דבריה זכו לתהודה. כתבה את הממואר "In the Name of Sorrow and Hope" ("בשם הצער והתקווה") על חייה כנכדתו של רבין. הספר תורגם למספר שפות. תמורת הזכויות לפרסום הספר קיבלה סכום גבוה יחסית למחברת צעירה.

שירתה בצה"ל ב"במחנה" וכקצינה בחיל האוויר. עורכת דין בהכשרתה.

==קריירה==
השתתפה כחברת פאנל בתוכנית הטלוויזיה "בנות".

יצרה וכתבה יחד עם שחר מגן את סדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה", ששודרה בהוט בשנים 2011–2012.

כתבה יחד עם אסתר נמדר את הסדרה "פמת"א", שעוסקת בפרקליטות מחוז תל אביב, שבה עבדה בעבר רוטמן. סדרת הדרמה, בכיכובם של שלמה בראבא וחן אמסלם, שודרה בשנת 2019 בכאן 11.

במאי 2023 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11<ref></ref>.

==פעילות פוליטית==
ב-1 ביולי 2019 הצטרפה רוטמן למפלגתו של אהוד ברק, ישראל דמוקרטית. לקראת הבחירות לכנסת ה-22, עם הקמת "המחנה הדמוקרטי", הוצבה במקום ה-9 ברשימה ולא נבחרה לכנסת. במהלך מערכת הבחירות נפגשה רוטמן, יחד עם חבר הכנסת ממפלגתה עיסאווי פריג', עם יושב ראש הרשות הפלסטינית אבו מאזן, פגישה שספגה ביקורת מצד גורמים בימין.

== משפחתה ==
נעה (מימין) יחד עם בני משפחתה בביתם של לאה ויצחק רבין, [[1992. מימין: נעה, דליה רבין־פילוסוף, לאה רבין, יצחק רבין, יונתן בן־ארצי, קארין פילוסוף ואבי פילוסוף.]]
נשואה לאלדד רוטמן, מייסד חברת "אופטימקס" (Optimax). לזוג שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.rabincenter.org.il/Web/He/Persona/People/Funeral/Noa/Default.aspx ההספד של נועה בן־ארצי בהלוויית רבין], אתר מרכז יצחק רבין לחקר ישראל
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

נעה
קטגוריה:בוגרות תיכון הראשונים (הרצליה)
קטגוריה:בוגרי תיכון הראשונים (הרצליה)
קטגוריה:תסריטאיות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:פעילי ישראל דמוקרטית
קטגוריה:פעילות פוליטיות ישראליות
קטגוריה:פעילות מפלגת העצמאות
קטגוריה:כותבות זיכרונות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1977
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
ג'וליאן דה-פרייטס

ג'וליאן דה-פרייטס (באנגלית: Julian Mignon de Freitas; 26 ביולי 1889–1952) היה שופט בריטי שכיהן בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי. ישב בדין בבית המשפט העליון המנדטורי, כאחד מהרכב שלושת השופטים שדנו בערעורו של אברהם סטבסקי, מנאשמי משפט רצח ארלוזורוב, על הרשעתו בבית המשפט לפשעים חמורים, שבגינה נגזר עליו עונש מוות.
==קורות חייו==
ג'וליאן דה פרייטס נולד בשנת 1889 בעיר ברנטפורד בחבל מידלסקס באנגליה. בשנים 1904–1909 למד באוניברסיטת קיימברידג'. במלחמת העולם הראשונה שירת כסרן ברגימנט של גלוסטר. ראשית הקריירה שלו בשירות הקולוניאלי הבריטי הייתה במשטרת גמביה. לארץ ישראל הגיע בשנת 1928 ונתמנה לנשיא מחוזי מחליף. בתפקידו כיהן בין השאר כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים, ואף היה לתקופה קצרה במינוי כשופט בריטי שלישי בבית המשפט לערעורים. במרץ 1930 מונה לנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה. באוקטובר 1931 הוא שב לכהן כנשיא המחוזי בירושלים.

בסוף 1933 הוא שב לארץ ישראל מחופשה כדי לכהן כנשיא המחוזי בשכם. באוגוסט 1934 סיים השופט דה פרייטס את תפקידו בארץ ישראל ויצא למצרים על מנת לכהן כשופט בבתי המשפט המעורבים במצרים , טריבונלים מיוחדים ששפטו בהם שופטים מצרים וזרים, בעיקר בריטים. על שירותו בשירות הקולוניאלי הבריטי זכה השופט דה פרייטס לתואר אביר במסדר האימפריה הבריטית, ה-OBE.

==פסיקותיו==
השופט דה פרייטס ישב בדין במשפטים חשובים שהסעירו את הציבור בארץ ישראל. ב-23 באוגוסט 1929, במהלך מאורעות תרפ"ט, התנפלו פורעים על בית משפחת מקלף במוצא, ורצחו חמישה מבני המשפחה. הילד מרדכי מקלף, מי שיהיה לימים רמטכ"ל צה"ל הוא אחד הניצולים היחידים. הוריו ושלושה משמונת אחיו נרצחו. הרצח זעזע את היישוב העברי. החשודים הרצח הובאו לדין בדצמבר 1929 לדין. הרכב השופטים כלל את נשיא בית המשפט העליון המנדטורי (כתוארו אז "זקן השופטים") ואת השופט דה פרייטס. ב-26 בינואר 1930 החליט בית המשפט לזכות את הנאשמים בנימוק כי אשמתם לא הוכחה מעבר לספק סביר. כאשר קהל הערבים שהתקהל מחוץ לבית המשפט, שבו היו גם בני משפחות הנאשמים, שמע את גזר הדין, פרצו מפיהם קריאות "תחי ממשלת פלסטין". הציבור היהודי זעם על גזר הדין המזכה וראה בו משום עיוות הדין.

השופט דה פרייטס דן גם במשפטם של הפורעים שרצחו בעת הטבח בחברון ב-24 באוגוסט 1929 בני שתי משפחות של יהודים, משפחת אבושדיד ומשפחת גוזלן. בפברואר 1930 הובאו שמונה מהמשתתפים בטבח לדין בפני השופטים אוון קורי ודה פרייטס. ב-20 במרץ 1930 הוציאו השופטים את פסק דינם. שלושה מן הנאשמים זוכו על ידם מחוסר ראיות ואילו את חמשת הנותרים הרשיעו וגזרו עליהם עונש מוות.

דה-פרייטס ישב בדין בבית המשפט לעניינים פליליים בשכם במשפטו של אבו ג'ילדה, שודד דרכים ערבי ששמו הפך למושג, שנדון עם שותפו למוות. דה-פרייטס גם ישב בהרכב השופטים בערעור של אברהם סטבסקי על הרשעתו ברצח ארלוזורוב, בו זוכה סטבסקי ב-20 ביולי 1934.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שופטים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:רצח חיים ארלוזורוב
המחזה על דניאל

המחזה על דניאל (בלטינית: Ludus Danielis) הוא אחת משתי הדרמות הליטורגיות מימי הביניים המבוססות על הסיפור התנ"כי של דניאל בגוב האריות, שאחד מהם מלווה במוזיקה מונופונית.

קיימים שני מחזות מימי הביניים על דניאל בגוב האריות. הראשון הוא אחד המחזות בספר המנגינות של פלרי, כתב יד מהמאה ה-13 המכיל עשר דרמות הליטורגית; הטקסט נכתב על ידי הילריוס המשורר, והוא לא כולל ליווי מוזיקלי. המחזה השני הוא דרמה מהמאה ה -13 עם מוזיקת מונופונית, שנכתבה על ידי תלמידים בבית הספר של קתדרלת בווה הממוקם בצפון צרפת. חלק גדול מהטקסט הוא פואטי ולא ליטורגי. הוא עוקב מקרוב אחר סיפורו של דניאל בחצרו של בלשאצר.

המחזה השני חזר לבמה בשנת 1950 על ידי נח גרינברג, מנהל האנסמבל למוזיקה קדומה "פרו מוזיקה" בניו יורק, עם אינטרפרטציה באנגלית שנכתבה ובוצעה על ידי ויסטן יו אודן. האנסמבל הופיע והקליט במוזיאון מטרופולין לאומנות, יחד עם ילדי מקהלה של כנסיית ההשתנות כמושלים וחיילים. ההקלטה שוחררה על ידי חברת התקליטים "דקה", עם הערות מאת פול הנרי, ששרוול לאנג, ורמברט וייקלנד. מאז ההפקה בניו-יורק, נהנה המחזה מפופולריות רבה ונהיה נפוץ בקרב להקות שמתמחות במוזיקה עתיקה. נקודת ציון חשובה נוספת בהיסטוריה של התעוררות המודרנית של "דניאל" הייתה ההפקה של הקאמרטה של בוסטון ב-1985, שבוימה על ידי אנדריאה פון רם, עם הפקה מוזיקלית של יואל כהן.

== ראו גם ==
* ספר דניאל

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.metmuseum.org/events/programs/concerts-and-performances/the-play-of-daniel-g?eid=3906 סקירה של המחזה באתר המוזיאון]

קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קטגוריה:מחזות
מילניום פלקון

מילניום פלקון (באנגלית: Millenium Falcon; בתרגום חופשי: בז אלף השנים) היא החללית של האן סולו ביקום הבדיוני המתואר בסדרת סרטי מלחמת הכוכבים. האן סולו זכה בה במשחק קלפים מלאנדו קלריסיאן. למרות יכולת תמרון עילאית ומהירות הטיסה המרשימה, המילניום פלקון סובלת מתקלות חוזרות ונשנות במנוע העל-חלל שלה עקב בלאי גבוה ותחזוקה נמוכה.

==תיאור==
מילניום פלקון גדולה יותר מחללית x-wing ואורכה כ-34 מטרים. תא הטייס נמצא בצד הימני של החללית ובו ארבעה מושבים. בתוך החללית יש פינת ישיבה עם שולחן עגול. בנוסף בחללית יש מיטה לפצועים (לוק סקייווקר שוכב במיטה לאחר שדארת' ויידר כרת את ידו בסרט החמישי - האימפריה מכה שנית). ישנם תאים סודיים במילניום פאלקון ששימשו את האן סולו להברחת סחורות ובהם הוא מתחבא כאשר החללית נגררת לתוך כוכב המוות.<ref></ref>

===מהירות===
המילניום פאלקון נחשבת על פי האן סולו לחללית המהירה ביותר ביקום והוא מעיד כי היא יכולה לטוס במהירות של פי 1.5 ממהירות האור.

===חימוש===
מילניום פלקון חמושה בשני תותחי לייזר נשלטים ידנית, ובסרט החמישי נעשה שימוש בתותח לייזר הפועל ללא שליטת בני אדם. החללית כוללת שדה מגן (Deflector Shield).

==תפקיד בסרטים==
מילניום פלקון משמשת את האן סולו וברית המורדים. היא עמידה יותר מחללית x-wing (ירייה אחת של חללית אויב מחסלת x-wing אבל לא מחסלת את מילניום פלקון) ולכן היא טובה למשימות מיוחדות. לפני שהאן סולו הצטרף לברית המורדים, הוא השתמש בחללית להברחות לא חוקיות. החללית היא גם מקום מגוריהם של האן סולו וצ'ובאקה (טייס המשנה של המילניום פלקון).

==צעצועים==
מילניום פלקון נפוצה ב"לגו מלחמת הכוכבים". ישנם שני דגמים: לגילאי 14 ודגם גדול לגילאי 16. יש גם דגם מיניאטורי שמורכב מחלקים בודדים.

דגם של המילניום פאלקון נכלל בין הצעצועים המצורפים לארוחת ילדים במקדונלד'ס בסמוך ליציאת סרטים בסדרה, לצד בובות של דמויות נוספות.
המילניום פלקון ב[[דיסנילנד]]

==דגמים בצילומים==
בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה", נבנה דגם חלקי בגודל מלא בשביל הסצנה בה המילניום פלקון נמצאת על כוכב המוות. בנוסף, נבנה דגם באורך 5 מטר בשביל הסצנות שבהן המילניום פלקון טסה בחלל. בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית", נבנה דגם בגודל מלא שלם. בנוסף נבנה עוד דגם באורך 5 מטר בשביל הסצנות שמתרחשות בחלל וגם נבנה דגם קטן שמשמש לסצנה שבה המילניום פלקון עוגנת בפריגטת הרפואה. בסרט "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'די", השתמשו בדגמים של הסרט הקודם.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלחמת הכוכבים
קטגוריה:טכנולוגיות מדע בדיוני
קטגוריה:חלליות בדיוניות
קטגוריה:בזיים בתרבות
שרבור

שרבור-אוקטביל (בצרפתית: Cherbourg-Octeville) היא עיר נמל וקומונה צרפתית במחוז מאנש שבחבל נורמנדי, צרפת.

העיר מורכבת מאיחוד של הערים שרבור ואוקטביל שבוצע ב-28 בפברואר 2000 והודות לו, היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז והשנייה בחבל כולו, אחרי קן.
מנמל העיר יוצאים קווי מעבורת לפורטסמות' שבאנגליה ולאי ג'רזי. כמו כן, שוכן בעיר בסיס גדול ונמל של הצי הצרפתי.

== היסטוריה ==
בשנת 56 לספירה כבש צבא רומי בהנהגת קווינטוס טיטוריוס סבינוס את כל חצי האי. העיר הייתה כנראה התיישבות קלטית, אך אין עליה מידע רב. במאה ה-5 עבר האזור לרשות כלוביס הראשון מלך הפרנקים. במאה ה-8 פלשו הוויקינגים לאזור, התיישבו באתר שבו העיר והקימו נמל. במאה ה-9 קיבלו השליטים הוויקינגים הכרה ממלך צרפת שארל התם, במה שנודע לאחר מכן כדוכסות נורמנדיה. לאחר שוויליאם הכובש, דוכס נורמנדי הוכתר למלך אנגליה, נחשבה נורמנדי לחלק מממלכתו. ב-1204 כבש פיליפ השני, מלך צרפת את נורמנדי ואף שבמלחמת מאה השנים החזירו האנגלים לרשותם את העיר, הוא נשאר לבסוף בידי צרפת. ב-1758, במסגרת במלחמת שבע השנים כבשו האנגלים את העיר שוב והרסו חלקים ממנה. במלחמות הנפוליאוניות בוצר הנמל מחשש לתקיפה אנגלית, כולל בניית מכשולים תת-ימיים.

במלחמת העולם השנייה הייתה העיר תחת שלטון הגרמנים בצרפת של וישי והם ביצרו את החוף כחלק ממערך הביצורים שכונה החומה האטלנטית, ונועד למניעת פלישה מכיוון אנגליה. לאחר הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944, עשו בעלות הברית מאמצים לכבוש את העיר במהירות במטרה להשתמש בנמל שלה להזרמת כוחות ואספקה נוספים. כיבוש העיר הסתיים ב-30 ביוני 1944.

== גאוגרפיה ==
העיר נמצאת לחופו הצפוני של חצי האי קוטנטן שבולט מהיבשת לתוך תעלת למאנש ובין שני כפים שמהווים הגנה טבעית לנמל. מרחקה מפריז הוא 331 ק"מ, והכביש המהיר N13 מחבר ביניהן. מרחקה מבירת החבל, קן, הוא 123 ק"מ והגישה אליה היא באותו כביש.

האקלים בעיר ממוזג והקרבה לאוקיינוס האטלנטי גורמת ללחות גבוהה ולבריזה חזקה. הטמפרטורה הממוצעת היא: בפברואר (החודש הקר) 6.8 °C ובאוגוסט (החודש החם) 16.7 °C. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 692.3 מ"מ.

== ערים תאומות ==
לשרבור ארבע ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 

== ראו גם ==
* ספינות שרבורג
* מטריות שרבורג

== קישורים חיצוניים ==

* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:נורמנדי תחתית: ערים
קטגוריה:צרפת: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2000
אברהם קדרון

אברהם קדרון כשגריר בהולנד עם [[שמעון פרס, 2 בדצמבר 1976]]
אברהם קִדרוֹן (19 בנובמבר 1919 – 7 בדצמבר 1982) היה איש מודיעין ודיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בפיליפינים (1965–1967), בהולנד (1976–1977), בבריטניה (1977–1979) ובאוסטרליה (1979–1982) וכמנכ"ל משרד החוץ (1973–1976).

==ביוגרפיה==
קדרון נולד בשם אברהם קרֶמֶר ב-1919 בפולין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. למד לתואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובמדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. הצטרף לארגון "ההגנה", שירת בש"י והפעיל סוכנים בקרב אנשי המנדט הבריטי והיה ראש הש"י בחיפה. קדרון היה מחוטפי אנשי האצ"ל יחיאל שרון, דניאל אטיאס וידידיה סגל.

בצה"ל שירת כמפקד ש״מ/3 – היחידה לביטחון שדה ולריגול נגדי במודיעין הצבאי, בדרגת סרן, והיה מהחוקרים והשופטים שהוציאו להורג במשפט שדה את מאיר טוביאנסקי, על לא עוול בכפו. עם הקמת שירות החוץ ב-1949 הצטרף קדרון למשרד החוץ. מ-1950 כיהן כראש שלוחת רומא במחלקה המדינית של משרד החוץ, וב-1952 מונה לראש רשות הביון, הגופים שקדמו למוסד.

ב-1954 מונה לקונסול בקפריסין, ב-1957 מונה לנספח לעיתונות בשגרירות ישראל בלונדון, ומ-1959 עד 1963 שימש ראש מחלקת המחקר במשרד החוץ וחבר ועדת ראשי השירותים. בתפקידו הבא כיהן כציר ישראל ביוגוסלביה, וב-1965 מונה לשגריר ישראל בפיליפינים וכיהן בתפקיד עד סוף 1967. 

ב-1968 שב קדרון לישראל ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ לענייני מינהל, וב-1972 מונה למשנה למנכ"ל. בעקבות מעברו של מנכ"ל המשרד מרדכי גזית לכהונה כמנכ"ל משרד ראש הממשלה מונה קדרון במרץ 1973 למנכ"ל המשרד בפועל, ובמאי אותה שנה קיבל מינוי קבע. הוא כיהן בתפקיד במהלך מלחמת יום הכיפורים, והיה מהחותמים על הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975. בשנים 1976–1977 כיהן כשגריר ישראל בהולנד, ב-1977–1979 כשגריר בבריטניה. ב-1979 מונה לשגריר ישראל באוסטרליה, ונפטר ב-1982, במהלך כהונתו, באופן פתאומי.

קדרון נקבר בהר המנוחות.
הותיר את אשתו שושנה קדרון ואת שתי בנותיו.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* 'Kidron, Abraham,' in: International Who's Who, 1983-84, 1983, p. 713.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי המוסד
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מנכ"לי משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל באוסטרליה
קטגוריה:שגרירי ישראל בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירי ישראל בהולנד
קטגוריה:שגרירי ישראל בפיליפינים

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
נפרדק קרושבאץ

האצטדיון הביתי של נפרדק קרושבאץ
מועדון הכדורגל נַפְּרֶדָק קְרוּשֵׁבָאץ (בסרבית קירילית: Фудбалски клуб Haпpeдaк Крушевац, Fudbalski klub Napredak Kruševac) הוא מועדון כדורגל סרבי, המשחק בעיר קרושבאץ שבסרביה. המועדון נוסד לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בדצמבר 1946 לאחר איחוד של 3 מועדוני כדורגל באזור. בשנת 1951 הצטרף לליגת העל היוגוסלבית וסיים את העונה במקום האחרון וירד לליגה השנייה ביוגוסלביה. בשנת 1955 הגיע לשמינית גמר הגביע היוגוסלבי והפסיד לקבוצת דינמו זאגרב. בעונות 1966/1967, 1968/1969 הגיע לרבע גמר הגביע היוגוסלבי והפסיד לקבוצות סרייבו והכוכב האדום בלגרד בהתאמה. בעונת 1970/1971 הגיע לשמינית גמר הגביע היוגוסלבי והפסיד לקבוצת FK בור. המועדון שיחק בליגה השנייה ביוגוסלביה עד עונת 1975/1976. 

מעונת 1976/1977 ועד עונת 1978/1979 המועדון שיחק לסירוגין עונה אחת בליגת העל ועונה אחת בליגה השנייה. בסוף עונת 1979/1980 סיים במקום הרביעי בליגת העל והעפיל לגביע אופ"א בעונת 1980/1981. המועדון הפסיד בסיבוב הראשון בגביע אופ"א לקבוצת דינמו דרזדן והודח מהטורניר. בעונה זו הגיע לשמינית גמר הגביע היוגוסלבי והפסיד לקבוצת הכוכב האדום בלגרד ובסוף העונה הגיע למקום האחרון בליגת העל היוגוסלבית וירד לליגה השנייה.

בעונה הראשונה בליגה השנייה הגיע שוב לשמינית גמר הגביע היוגוסלבי והפסיד לקבוצת היידוק ספליט. המועדון שיחק בליגה השנייה עד עונת 1987/1988 שבסיומה עלה לליגת העל, שיחק עונה אחת בליגת העל וירד שוב לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה ביוגוסלביה מעונת 1989/1990 ועד עונת 1991/1992, העונה האחרונה בליגות של יוגוסלביה, בגלל התפרקות יוגוסלביה. בעונה זו הגיע לחצי גמר הגביע היוגוסלבי והפסיד לקבוצת הכוכב האדום בלגרד.

בעונת 1992/1993 המועדון עבר לשחק בליגת העל של סרביה ומונטנגרו. המועדון שיחק בליגת העל של סרביה ומונטנגרו עד עונת 1995/1996 שבסיומה ירד לליגה השנייה של סרביה ומונטנגרו. המועדון שיחק בליגה השנייה 4 עונות. בעונה האחרונה בליגה השנייה הגיע לגמר הגביע של סרביה ומונטנגרו והפסיד לקבוצת הכוכב האדום בלגרד והעפיל לגביע אופ"א בעונת 2000/2001. המועדון ניצח בסיבוב המוקדמות בגביע אופ"א את קבוצת ויליאנדי טולביק מאסטוניה והפסיד בסיבוב הראשון לקבוצת או.אף.אי. כרתים מיוון והודח מהטורניר. 

בעונת 2000/2001 עלה לליגת העל, שיחק עונה אחת בליגת העל וירד שוב לליגה השנייה. המועדון שיחק בליגה השנייה של סרביה ומונטנגרו עד עונת 2005/2006, העונה האחרונה של הליגה. הקבוצות של מונטנגרו פרשו והוקמו ליגות חדשות של קבוצות מסרביה. המועדון שיחק בליגה השנייה של סרביה בעונת 2006/2007 והגיע לשמינית גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת בנט זרניאנין. בסוף העונה עלה לליגת העל הסרבית.

המועדון שיחק 3 עונות בליגת העל הסרבית. בעונת 2007/2008 הגיע לשמינית גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת הכוכב האדום בלגרד. בעונת 2008/2009 הגיע לרבע גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת סבוינו. בסוף עונת 2009/2010 ירד מליגת העל הסרבית לליגה השנייה בסרביה. המועדון שיחק בליגה השנייה 3 עונת ובסוף עונת 2012/2013 עלה לליגת העל הסרבית. בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת ספרטק סובוטיצה. בעונת 2014/2015 ירד המועדון לליגה השנייה בסרביה וחזר לליגה הבכירה בעונה שלאחר מכן.

==שחקנים בולטים==
* אוגניין וראנייש
* איוואן בביץ'
* מרקו דורדביץ'
* ניקולה מיטרוביץ'
* פרדרג פבלוביץ'

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל סרביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1946
קטגוריה:קרושבאץ: ספורט
אסבסט (עיר)

מכרה האסבסט
אסבסט (ברוסית: Асбест; מילולית: "אזבסט") היא עיר באובלסט סברדלובסק שברוסיה. העיר שוכנת במורדותיו המזרחיים של רכס הרי אורל, כ-70 ק"מ צפונית-מזרחית ליקטרינבורג. בשנת 2010 התגוררו בה כ-69 אלף תושבים.

העיר נוסדה ב-1889. במהלך המאה ה-20 התפתחה כמרכז לכריית כריזוטיל, הסוג הנפוץ ביותר של אזבסט - והוא שנתן לה את שמה. תעשיית האזבסט היא הענף הכלכלי החשוב בעיר, וכ-17% מתושביה מועסקים על ידי חברות האזבסט. המכרה המרכזי, בבעלות חברת אורלאסבסט, הוא מכרה פתוח השוכן בפאתיה של העיר. זהו המכרה הגדול מסוגו בעולם: אורכו כ-11 ק"מ, רוחבו כ-2.5 ק"מ ועומקו כ-300 מטרים.

העולם המערבי מצמצם ומגביל את השימוש באזבסט מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, בשל הנזקים הבריאותיים שעלולה לגרום החשיפה לחומר. מגבלות אלה אינן קיימות ברוסיה, ותעשיית האזבסט ממשיכה לשגשג. עם זאת, הנזקים הבריאותיים והחשש מהם נותנים את אותותיהם בעיר. רבים מהתושבים לקו במחלות שונות, ובפרט אזבסטוזיס. תושבים רבים עזבו את העיר, ואוכלוסייתה הצטמצמה מאוד מאז סוף המאה ה-20. ב-1989 התגוררו בה כ-84 אלף תושבים, בשנת 2002 ירד מספרם לכ-76 אלף, ובשנת 2010 התגוררו בה כ-69 אלף תושבים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מחוז סברדלובסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
קירובו

קירובו (באנגלית: KIROBO) הוא האסטרונאוט הרובוטי הראשון בחלל, שנשלח לתחנת החלל הבינלאומית כדי ללוות את האסטרונאוטים שם כדי להפיג את בדידותם. עם זאת, נכון למועד שיגורו, הוא יודע רק לדבר יפנית.
השם קירובו הוא שילוב בין המילה "קיבו" ((希望) תקווה ביפנית) ו"רובו" ((ロボ) קיצור גנרי לרובוט).

== חזון==
החזון של מפתחי הרובוט היה לקדם את הרובוטיקה העולמית בכך שישלחו רובוט לחלל, המסוגל לקיים שיחות ולזהות פנים. באתר הפרויקט נכתב כי "קירובו הוא התקווה של הטכנולוגיה היפנית".

== פיתוח==
קירובו פותח על ידי טומוטאקה טקאהאשי (Tomotaka Takahashi) בשיתוף פעולה בין Dentsu, מרכז המחקר לטכנולוגיה באוניברסיטת טוקיו, Robo Garage מאוניברסיטת קיוטו, חברת טויוטה (Toyota) וJAXA סוכנות החלל היפנית. האוניברסיטה של טוקיו וRobo Garage עבדו על החומרה של הרובוט ויצירת התנועה, חברת טויוטה עבדה על הזיהוי הקולי, וDentsu יצרו את יכולת השיחה וניהלו את הפרויקט.

== מאפיינים טכניים==
קירובו הוא בערך 34 ס"מ גובה, 18 ס"מ רוחב ו-15 ס"מ עומק. הוא שוקל כמעט 1 ק"ג ומדבר רק יפנית.
יכולותיו כוללות גם זיהוי קול ודיבור, עיבוד שיחה, גם זיהוי פנים והקלטה. קירובו תוכנן במיוחד להתמודד בסביבת כבידה נמוכה ולנווט ולסייע לאסטרונאוט Wakata בניהול ניסויים בתחנת החלל. משימתו העיקרית היא לבדוק איך רובוטים ובני אדם יכולים לעבוד יחדיו. הוא מתמחה בתקשורת ובפעילות בתוך התחנה. הוא מקבל הוראות בעל פה ומסוגל לנהל שיחות, לזהות מילים ולשעשע גם את הרציניים שבאסטרונאוטים.

== שיגור ושהות בחלל ==
קירובו הגיע לתחנת החלל הבינלאומית ב-10 באוגוסט 2013, ברכב חלל בלתי מאויש שהכיל גם 3.5 טונות של ציוד ואספקה לששת אנשי צוות החלל בתחנה. במרץ 2014 הוא חבר לקואיצ'י ואקאטה (Koichi Wakata), מפקד משלחת מספר 39 לתחנת החלל הבינלאומית והיפני הראשון הממלא תפקיד מפקד משלחת. רובוט תאום לקירובו הוא מיראטה (Mirata), בעל מאפיינים דומים שנשאר על כדור הארץ בתור גיבוי.

קירובו שהה בתחנת החלל 18 חודש ונחת בחזרה במרץ 2015. עם חזרתו אמר: "מלמעלה, כדור הארץ זוהר כמו מנורת LED כחולה".

==שיאי עולם==
עם חזרתו ליפן, הכריזו נציגי ספר השיאים של גינס כי קירובו קבע שני שיאי עולם:
* הרובוט אסטרונאוט הראשון
* הגובה הגבוה ביותר שבו רובוט ניהל שיחה, 414 ק"מ מעל פני הים, בשיחה שנערכה ב-7 בדצמבר 2013.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20130308095758/http://kibo-robo.jp/en/ אתר קירובו]
* [http://www.youtube.com/watch?v=VcuFk-QK5CM אודות קירובו, סרטון של חברת טיוטה] בYouTube

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:תוכנית החלל היפנית
קטגוריה:רובוטים
קטגוריה:אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:תחנת החלל הבין-לאומית
נובי פאזאר (כדורגל)

מועדון כדורגל נובי פאזאר (בסרבית: ФК Нови Пазар) הוא מועדון כדורגל סרבי המשחק בעיר נובי פאזאר שבסרביה. המועדון נוסד לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1928 בשם מועדון כדורגל סנדז'ק ובהמשך שינה את שמו למועדון כדורגל דז'בה. משנת 1962 המועדון נקרא נובי פאזאר. המועדון שיחק בליגה השנייה ביוגוסלביה ומשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה בליגה השנייה של סרביה ומונטנגרו. בסוף עונת 2001/2002 ירד מהליגה השנייה של סרביה ומונטנגרו לליגה השלישית. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השלישית וחזר לליגה השנייה.

בסוף עונת 2005/2006 הקבוצות של מונטנגרו פרשו מהליגות המשותפות עם סרביה והוקמו ליגות חדשות של קבוצות מסרביה. המועדון שיחק מעונת 2006/2007 בליגה השנייה בסרביה. בעונת 2009/2010 הגיע לשלב שמינית גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת הכוכב האדום בלגרד. בסוף עונת 2010/2011 עלה בפעם הראשונה לליגת העל הסרבית. המועדון משחק ברציפות בליגת העל הסרבית מעונת 2011/2012. בעונת 2012/2013 הגיע בפעם השנייה לשלב שמינית גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת ראד בלגרד. בעונת 2013/2014 הגיע בפעם השלישית לשלב שמינית גמר הגביע הסרבי והפסיד בפנדלים לקבוצת וויבודינה נובי סאד .

==שחקנים בולטים==
* אחמד מוג'דרג'יץ'
* אדין פריזוביץ'
* אלדין גורדייליאק
* אמיר לוטינק

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל סרביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1928
דוניי סרם

מועדון כדורגל דוניי סרם (בסרבית: Фудбалски клуб Дoњи Срем Пећинци) הוא מועדון כדורגל סרבי, המשחק בעיר פצ'ינסי שבסרביה. המועדון נוסד לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה. בעונת 2020/21 בליגה אזורית (ה-5 בחשיבותה בסרביה).

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1927 בשם מועדון כדורגל בוראק פצ'ינסי ובהמשך שינה את שמו למועדון כדורגל דוניי סרם. המועדון שיחק בליגות הנמוכות ביוגוסלביה ומשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה בליגות הנמוכות של סרביה ומונטנגרו.

בסוף עונת 2005/2006 הקבוצות של מונטנגרו פרשו מהליגות המשותפות עם סרביה והוקמו ליגות חדשות של קבוצות מסרביה. המועדון שיחק בליגות הנמוכות של סרביה. בסוף עונת 2008/2009 עלה לליגה השלישית בסרביה. בסוף עונת 2010/2011 עלה לליגה השנייה בסרביה. בסוף עונת 2011/2012 עלה בפעם הראשונה לליגת העל הסרבית. המועדון משחק בליגת העל הסרבית מעונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת יגודינה. בעונת 2014/2015 ירד לליגת המשנה הסרבית. בהמשך המועדון המשיך לרדת בליגות עד שבעונת 2020/21 הגיע לליגה אזורית שהיא ה-5 במדינה.

==שחקנים בולטים==
* מילוש יוסימוב
* נמניה לקיץ' פשיץ'

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורגל סרביות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1927
רוקטנדה

הר רוקטנדה (באינדונזית: Gunung Rokatenda) או גם הר פאלווה (Gunung Paluweh) הוא הר געש שכבתי פעיל באי פאלאוה (Palue), חלק מאיי סונדה הקטנים, צפונית לאי פלורס במחוז איי סונדה הקטנים – מזרח (Nusa Tenggara Timur) באינדונזיה. האי פאלאוה הוא אי עגול קטן, קוטרו 8 קילומטרים, שטחו 41 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-10,000 תושבים בשמונה כפרים הרריים. אין באי כבישים או כלי רכב והקשר היחיד עם העולם החיצון הוא בשיט מהעיר מאומרה (Maumere) באי פלורס. הר הגעש הוא הנקודה הגבוהה ביותר באי, 875 מטרים מעל פני הים.

מרבית הגעשיות באינדונזיה נובעת מקשת סונדה – קשת איים שנוצרה באזור הפחתה בו חודר הלוח ההודי אל מתחת ללוח האירו-אסיאתי. קשת זו תחומה מצדה הצפון-צפון-מערבי על ידי איי אנדמן – שרשרת של איים געשיים ממקור בזלתי, וממזרח על ידי קשת בנדה – שאף היא נוצרה כתוצאה מהפחתה.

רוקטנדה הוא אחד מ-129 הרי הגעש הפעילים של אינדונזיה, חלק מטבעת האש, אזור המקיף את האוקיינוס השקט וכולל כמה מהרי הגעש הפעילים ביותר על פני כדור הארץ. האי פאלאוה נוצר עקב פעילות הר הגעש. כאמור, גובהו מעל פני הים 875 מטרים, אבל גובהו מבסיסו על קרקעית האוקיינוס הוא 3,000 מטרים. פסגת ההר כוללת סדרה של לועות חופפים שקוטרם מגיע עד 900 מטרים. התפרצויות צדדיות יצרו כמה לועות לאורך סדק שכיוונו צפון מערב.

ההתפרצות ההיסטורית הגדולה ביותר התרחשה בין ה-4 באוגוסט ל-25 בספטמבר 1928 (מדד התפרצות געשית 3) במהלכה התרחשה רעידת אדמה ונוצר צונאמי.

ב-16 בינואר 2005, היו סימנים מקדימים להתפרצות געשית שלא התממשה שגרמו לרשויות להכריז על מצב חירום. בנובמבר 2012 ההר החל להיות פעיל שוב, כשהוא פולט אפר געשי, פעילות שנמשכה לתוך 2013, תושבים שהתגוררו בסמיכות להר פונו לעיר מאומרה באי פלורס.

ב-10 באוגוסט 2013 ההר התפרץ שוב, הוא פלט עמוד התפרצות בגובה 2 קילומטרים, האפר כיסה את החוף הסמוך וגרם למותם של שישה תושבים. עקב כך, פונו מהאי כ-3,000 תושבים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.volcano.si.edu/world/volcano.cfm?vnum=0604-15= Paluweh] – מידע על ההר באתר Global Volcanism Program
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אינדונזיה: הרי געש