OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ון ר. ברינקלי

ג'ון רומולוס ברינקלי (לימים ג'ון ריצ'רד ברינקלי; 8 ביולי 1885 – 26 במאי 1942) היה רופא אליל אמריקאי. לברינקלי לא הייתה השכלה מוסמכת כרופא, והוא קנה את התואר הרפואי שלו מ"מפעל תעודות". ברינקלי נודע כ"רופא בלוטות העיזים"<ref></ref> לאחר שהשיג תהילה ועושר רב באמצעות השתלת אשכי עיזים בבני אדם. למרות שבתחילה קידם ברינקלי את ההליך הזה כאמצעי לריפוי אין-אונות, מאוחר יותר הוא טען שהטכניקה היא תרופת פלא למגוון רחב של מחלות גבריות. ברינקלי הפעיל מרפאות ובתי חולים במספר מדינות בארצות הברית, והצליח להמשיך לעסוק ברפואה במשך כמעט שני עשורים למרות שהטכניקות שלו נשללו על ידי הקהילה הרפואית.

ברינקלי היה גם מחלוצי הרדיו, שהחל את עידן תחנות ה-border ckaster המקסיקניות (תחנות אמריקניות המשדרות לקהל אמריקני באמצעות משדרים ממקסיקו, וכך עוקפות רגולציה אמריקנית).<ref name="Lee2">Lee, 2002, p. 2.</ref><ref></ref>

למרות שנשללו ממנו רישיונו לעסוק ברפואה בקנזס ובכמה מדינות אחרות, ברינקלי, דמגוג אהוב על מאות אלפי אנשים בקנזס ובמקומות אחרים, בכל זאת התמודד פעמיים למשרת מושל קנזס, ובאחת מהפעמים כמעט ונבחר לתפקיד. עלייתו של ברינקלי לתהילה ולעושר הייתה מהירה כמו נפילתו בסופו של דבר. בשיא הקריירה שלו הוא צבר מיליוני דולרים, אבל הוא מת כמעט ללא פרוטה כתוצאה מהמספר הרב של תביעות אודות רשלנות והונאה שהוגשו נגדו.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1942
בדיחות פילים

בדיחות הפילים הן סוג של בדיחה, במבנה של חידה, שהנושא שלה פיל.

== מבנה הבדיחה ==
בדיחות הפילים מורכבות משני חלקים: שאלה ותשובה. לדעת חוקרים <ref></ref> בדיחות הפילים "מצחיקות" בגלל חוסר ההלימות בין התמונה המוצגת לבין המציאות המוכרת, או בגלל חוסר ההיגיון שבשאלות או בתשובות, או בשילוב ביניהן.

בהתאם לסוג השאלה ולסוג התשובה אפשר לחלק את בדיחות הפילים לכמה קבוצות:
* השאלה הגיונית וגם התשובה הגיונית אך מפתיעה:
לפיל יש אוזניים גדולות. הוא מנפנף בהן כדי להתקרר ולא כדי להתעופף.
ש: מדוע פיל לא רוקד סירטקי?

ת: כי הוא לא יכול להכות באצבע צרדה.
* השאלה מתארת מצב בלתי סביר, בהתחשב בידע המקובל בתחום, אך התשובה לכאורה הגיונית:

ש: איך נוסעים ארבעה פילים בפולקסוואגן?

ת: שניים מקדימה ושניים מאחורה.

* השאלה הגיונית אבל התשובה לא הגיונית:

ש: מדוע יש לפיל אוזניים גדולות?

ת: כדי שיוכל להתעופף מפרח לפרח כמו פרפר.

* השאלה הגיונית. התשובה לא הגיונית אך מתבססת על מצב קיים:

פיל עושה מקלחת.
ש: מדוע יש לפיל שני נחיריים?

ת: אחד למים חמים ואחד למים קרים. (ידוע שפילים שואפים מים דרך החדק ומתיזים אותם על עצמם כדי להצטנן, לכן סביר שתהייה להם אפשרות לכוון את חום המים)

* השאלה לא הגיונית וגם התשובה חסרת כל הגיון:

ש: איך יודעים שפיל היה במקרר?

ת: רואים את העקבות שלו על הפודינג.

== תפוצה ==
בשנת 1960 הוציאה חברת LM Becker Co מאפלטון, ויסקונסין, סט של 50 קלפי אספנות בשם "בדיחות פילים".<ref></ref> הקלפים זכו לפופולריות רבה בארצות הברית והבדיחות פורסמו בעיתונים רבים. בדיחות פילים קיימות בכל השפות ובכל הארצות והן מופצות בעיקר ברשתות החברתיות ובאתרים השונים באינטרנט.

בישראל הופיע בשנת 1993 הספר "בדיחון הפילים השלם" בעריכת שלמה אבס ואמי רובינגר.<ref></ref> עיתון הילדים "האדם הצעיר" פרסם בגיליון מספר 8 – "מצחיק" משנת 2013 אוסף של בדיחות פילים <ref></ref> בעריכת רינה פרימו, איורים מירה דניאל.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פילים
קטגוריה:בדיחות
קטגוריה:הומור
קטגוריה:צחוק
יהדות פולינזיה הצרפתית

הגם שיהודים החלו להתיישב בפולינזיה הצרפתית ככל הנראה בתחילת המאה ה-19, קהילה יהודית של ממש נוצרה באיים רק בשנות ה-60' של המאה ה-20'. 

היהודי הראשון שהתיישב בפולינזיה הצרפתית היה אלכסנדר סלמון, סוחר אנגלי, שהגיע בערך בתחילת המאה ה-19. הוא התחתן עם הנסיכה אריוהאו, בת למשפחת המלוכה של טהיטי ובת לשבט הטווי. למרות שהחוק בטהיטי אז אסר על נישואים לזרים, המלכה פומארה הרביעית השעתה את החוק למשך שלושה ימים כדי לאפשר את הנישואים. בתם, המלכה מאראו, הייתה המלכה האחרונה של טהיטי.

אט אט הגיעו עוד מתיישבים יהודים מעטים, אך כשהגיעו מאוחר יותר כמרים קתולים, רוב האוכלוסייה היהודית במקום התבוללה והמירה את דתה לקתוליות.

קהילה יהודית מאורגנת הוקמה באיים בשנות ה-60 על ידי פליטים יהודים-אלג'יריים שעזבו את אלג'יריה בשל מלחמת העצמאות בארץ זו. זו הסיבה שרוב יהודי פולינזיה הצרפתית הם ממוצא ספרדי צפון אפריקאית.

כיום, מיוצגת הקהילה על ידי "האגודה לתרבות ישראלית וסימפאטה דה פולינזיה" (ACISPO), שהוקמה בשנת 1982. 

ב-1993 הוקם בפפאטה בית כנסת ובו 60 מקומות ישיבה, ומרכז קהילתי יהודי בשם “אהבה ואהבה – אהבה וידידות”. במקום מקווה וסטודיו לרבנים המבקרים באי. 

נכון לשנת 2013 מונה האוכלוסייה היהודית במקום כ-120–200 איש.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://jewishchronicle.timesofisrael.com/keeping-judaism-alive-in-the-beauty-of-the-south-pacific/ Keeping Judaism alive in the beauty of the South Pacific], באתר jewishchronical

== הערות שוליים ==

פולינזיה הצרפתית
קטגוריה:פולינזיה הצרפתית
בוריס שטוק

בוריס שטוק (; נולד ב-18 במרץ 1978) הוא זמר-יוצר קרואטי. ידוע בעיקר בתור סולנה הראשי של להקת הרוק קווסאר. שטוק החל לבסס את מעמדו כסוליסט עם יציאת הסינגל "Voli me još ovu noć" בשנת 2017. באוקטובר אותה השנה פורסם המיני-אלבום הראשון שלו, Puls, תחת אקוואריוס רקורדס. ב-2018 יצא לאור אלבום הבכורה שלו, Ispod kože, שזכה בפרס עבור "האלבום האלטנרטיבי הטוב ביותר" בטקס עיטורי פורין.

== קורות חייו ==
שטוק נולד ב-18 במרץ 1978 ברייקה שבקרואטיה, שם סיים תואר בכלכלה בפקולטה המקומית.<ref></ref>

כשהיה נער נהג לשמוע את שירי שירלי באסי, פרנק סינטרה, נינה סימון, דייוויד בואי ורנדי קרופורד. את קריירת המוזיקה שלו החל כשהתלווה ללהקות קרואטיות וסלובניות בהופעותיהן. בשנת 2000 ייסד יחד עם אמנים נוספים את להקת קווסאר. היא הוציאה במרוצת השנים שלושה אלבומי אולפן: Quasarr (2007), Propaganda (2011) ו-Sjene (2015).<ref></ref>

בשנת 2017 החל שטוק את קריירת הסולו שלו עם הוצאת השירים "Ove misli", "Voli me još ovu noć", "Ispod kože" ו-"Kao mi". מאוחר יותר באותה שנה הוציא לאור את המיני-אלבום הראשון שלו, Puls. הוא הועמד לפרס פורין בקטגוריית "תגלית השנה".<ref></ref> באוקטובר 2018 פרסם את אלבום הבכורה שלו Ispod kože – האלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר לאותה שנה בטקס פורין. בנובמבר 2020 יצא אלבומו השנה, Uvijek dio mene.<ref></ref> אלבומו השלישי של שטוק, 3, הופץ בנובמבר 2022.<ref></ref>

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי שטוק עתיד להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Grijeh". הוא הגיע למקום ה-14 עם 17 נקודות.<ref name=dora></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים קרואטים
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1978
כוס בזי פפואני

כוס בזי פפואני (שם מדעי: Uroglaux dimorpha) הוא דורס לילה, מין יחיד בסוגו במשפחת הינשופיים. הוא תואר לראשונה ב-1874, ובשנת 1937 הוא הופרד לסוג ומין עצמאי.

== תיאור ==
מגיע לאורך של 30 עד 33 סנטימטרים. יש לו ראש קטן וזנב ארוך. הכנפיים קצרות ומעוגלות בקצוות. פניו לבנים, ובקצות פניו המקומרות ובפרט "בלחיים" יש פסים שחורים עדינים. חלקו העליון של ראש "חופף" בהדרגה את תוי גבו עם רצועות חומו ושחורות. גחונו ובתנו לבני בהירים, ומנומרים בתוי פסים שחורים וחומים בולטים. העיניים הגדולות צהובות בהירות. המקור אפור-שחור. צבעם של הציפורים הצעירות בהיר יותר מהציפורים הבוגרות.

== תפוצה ==
כוס בזי פפואני הוא מין אנדמי למערב האי גינאה החדשה, דהיינו צפון מדינת פפואה גינאה החדשה. הוא מאכלס יערות גשם בשפלה, קצוות יער, יערות וסוואנות. הוא נפוץ בגבהים של מעל 1,500 מטרים.

== אורח חיים ותזונה ==
הוא ניזון מחרקים, מכרסמים קטנים וציפורים בגודל בינוני, כולל יונים פלומתיות. מעט מאוד ידוע על הרבייה של מין זה, אולם ציפורים צעירות נצפו בתחילת אוגוסט.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1874
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאסו סלבדורי
קטגוריה:דורסי לילה
קטגוריה:ינשופיים
חלומות ושערים

חלומות ושערים (בגרמנית: Der ganz große Traum, מילולית: "החלום הגדול") הוא סרט דרמה גרמני משנת 2011, המספר את סיפורו של קונרד קוך, מי שהביא את משחק הכדורגל לראשונה לגרמניה ב. הסרט בוים על ידי סבסטיאן גרובלר.

==תקציר העלילה==
קונרד קוך הוא מורה גרמני לאנגלית שחזר לארצו לאחר שהות באי הבריטי, והתקשה להתמודד עם הנוקשות והשמרנות בהם נתקל בכל עבר. כאשר דרכי הלימוד הרגילות של בית ספרו לא עבדו, קוך החליט לנקוט בשיטה חינוכית שונה והעביר את השיעור לאולם הספורט. שם הוא תרגל עם הנערים בעזרת משחק חדש ולא מוכר - כדורגל. היענותם של התלמידים להשתוללות הבלתי צפויה עם הכדור הייתה נלהבת במיוחד ובהתאם גם רמת האנגלית שלהם עלתה, אך דווקא שאר צוות המורים התקוממו וביקשו לשים קץ למשחק הברברי. שלוש אליפויות עולם ואין ספור ניצחונות של בענף מעידים על אי הצלחתם.

==שחקנים ודמויות==
* דניאל בריהל - קונרד קוך <small>(אנ')</small>
* בורגהארט קלאוסנר

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי דרמה גרמניים
קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטים בגרמנית
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי כדורגל
דטור (להקה)

דטור () היא להקת פופ קרואטית, שהוקמה בזאגרב שבקרואטיה. בנוסף לסולן הראשי שלה, ננד בורגודן, היא כוללת שתי הזמרות לאורה ג'ון ואיוואנה ראדן, הבסיסט מרינו ויניה, המתופף אדי גרובישיץ' והקלידן ויבור צ'ריץ'.

באופן קונספטואלי, דטור היא להקת ההמשך של קבוצת ימתה. בורגודן עבד בעברו בימתה, וכתב עבורה את האלבום Plan B. גם חבריה לשעבר של דטור התחיל את דרכם בימתה. הפיצול נעשה במטרה להתרחק ממפיקי הלהקה הקודמת, שניסו לשנות את סגנונה המוזיקלי.

הסולנית הראשונה של ההרכב הייתה מאיה פוסאבץ, שחיברה גם את הלהיטים "Daleko", "Mjesen" ו-"Posavec". היא עזבה אותה בשנת 2012 לאחר שש שנים, ואת מקומה תפסה אינס טריצ'קוביץ'. עם זאת, לאחר שנה בתפקיד החליטה טריצ'קוביץ' לפרוש, ופוסאבץ שבה ללהקה עד 2016.

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי דטור עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Master Blaster". היא הגיעה למקום השלישי עם 114 נקודות.<ref name=dora></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות קרואטיות
אני יורישיץ'

אני יורישיץ (; נולדה ב-22 ביוני 1990), ידועה בשמה הפרטי אני, היא זמרת-יוצרת קרואטית. התפרסמה בזכות השתתפותה בעונה השנייה של The Voice Hrvatska והוצאת הסינגל "Trebaš li me" עם מטייה צבק.

== קורות חייה ==
בתחילת 2017 הוציאה יורישיץ' את סינגל הבכורה שלה, "Prije nego nestane", בהשתתפות הזמר וייקוסלאב קליוצ'אריץ'.<ref></ref> הוא הגיע למקום השמיני במצעד 40 השירים החמים בקרואטיה.<ref></ref> "Ljetni blues" הופץ כסינגל השני וכשיר הסולו הראשון שלה. בפברואר 2021 לאחר שנתיים בהן לא הוציאה מוזיקה פרסמה את "Gubim dah".<ref></ref> הוא זכה להצלחה מידתית, והגיע למקום ה-33 במצעד המקומי.<ref></ref> ב-2022 פורסם "Trebaš li me", דואט עם מטייה צבק.<ref></ref> הוא הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד הבילבורד הקרואטי. הוא גם כבש את פסגת מצעד 40 השירים החמים הקרואטי. הוא זכה בפרס עבור "שיר השנה" בטקס עיטורי צסריצה.

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי יורישיץ' עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Kreni dalje". היא הגיעה למקום השישי עם 71 נקודות.<ref name=dora></ref>

== דיסקוגרפיה ==
=== סינגלים ===
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! rowspan="3" scope="col" style="width:11em;" | שם
! rowspan="3" scope="col" | שנה
! colspan="2" scope="col" | מיקומי שיא
! rowspan="3" scope="col" | אלבום
|-
! colspan="2" style="width:2.5em; font-size:85%" | CRO
|-
! style="width:2.5em; font-size:85%" | 40 החמים<br /><ref name="CRO">Peak positions in Croatia (HR Top 40):
* For "Prije nego nestane": 
* For "Ljetni blues": 
* For "Do ludila": 
* For "Gubim dah": 
* For "Trebaš li me": 
* For "Kreni dalje": </ref>
! style="width:2.5em; font-size:85%" | בילבורד קרואטיה<br /><ref name="CROsongs">Peak positions in Croatia (Croatia Songs):
* For "Trebaš li me": </ref>
|-
! scope="row"| "Prije nego nestane" <span style="font-size:85%;">(בהשתתפות וייקוסלאב קליוצ'אריץ')</span>
| rowspan="4"| 2017
| 8
| —
| rowspan="8" 
|-
! scope="row"| "Kao jedno"
| —
| —
|-
! scope="row"| "Ljetni blues"
| 11
| —
|-
! scope="row"| "Pepeo i prah"
| —
| —
|-
! scope="row"| "Do ludila"
| 2019
| 12
| —
|-
! scope="row"| "Gubim dah"
| 2021
| 33
| —
|-
! scope="row"| "Trebaš li me"<br>
| 2022
| 1
| 3
|-
! scope="row"| "Kreni dalje"
| 2023
| 13
| —
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
כרוניקת דלימיל

כרוניקת דלימיל (בצ'כית:Dalimilova kronika או Kronika tak řečeného Dalimila "הכרוניקה של אחד שנקרא דלימיל") הייתה הכרוניקה הראשונה שנכתבה בשפה הצ'כית הקדומה. היא חוברה בחרוזים בתחילת המאה הארבע עשרה על ידי מחבר אלמוני. בולטת בה מגמה אנטיגרמנית.
הכרוניקה אוספת בתוכה מידע מכרוניקות צ'כיות ישנות שנכתבו בלטינית כמו הכרוניקה מבולסלב (ככל הנראה גרסה שלא שרדה של הכרוניקה של קוזמה מפראג) ומן הידע האישי של המחבר. היא מסיימת את סיפורה לפני שנת 1314, אבל בדרך כלל פורסמה כשנכללו בה גם אירועים שהתרחשו עד 1319. בכרוניקה זאת מסופר שבמקומות המאוכלסים על ידי הסרבים הייתה קיימת ארץ בשם קרואטיה, ובה היה מנהיג בשם צ'ך.

כמה היסטוריונים ממערב אירופה מפרשים את המידע הנ"ל כמיתוס ארכטיפי של מוצא. אירועי הכרוניקה נראים פירוש מחדש של המיתוס של לך, צ'ך ורוס החוזר על עצמו בכרוניקות וטקסטים אחרים ובכרוניקות לאומיות כגון "הכרוניקה הרוסית הראשונה. הכרוניקה של דלימיל תורגמה שלוש פעמים לגרמנית העילית האמצעית (לרבות התרגום של מרבורט, שזוהה בתקופה האחרונה) ופעם אחת ללטינית.

ואצלב האייק, היסטוריון צ'כי מן המאה ה-16 היה זה שזיהה את דלימיל מזיז'יצקי, כומר מסטארו בולסלב כמחבר הכרוניקה. במאה השמונה עשרה תומאש פשין הנהיג את המוזג "כרוניקת דלימיל" במחקריו המדעיים. מכיוון שדלימיל דיבר בצורה שוטפת צ'כית, גרמנית, ולטינית, ומכיוון שהסבריו התאולוגיים לא היו מושלמים, סבר פשין שהכרוניקן היה או אציל או כומר זוטר.

==לקריאה נוספת==
*Tomáš Edel: Příběh johanitského komtura řečeného Dalimil. Kapitola z dějin české politiky. Prag 2000, ISV nakladatelství, 
*Radko Šťastný: Tajemství jména Dalimil. Melantrich, 1991, 
*Brom, Vlastimil: Der deutsche Dalimil. Untersuchungen zur gereimten deutschen Übersetzung der alttschechischen Dalimil-Chronik, Brno: Masarykova univerzita 2006; 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כרוניקות
קטגוריה:ספרות צ'כית
קטגוריה:ספרי המאה ה-14
STS-58

STS-58 הייתה המשימה ה-15 של המעבורת החלל קולומביה וה-58 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-18 באוקטובר 1993 ונמשכה תשעה ימים. המטרה העיקרית הייתה בדיקת השפעת חוסר משקל על פעילות ובריאות אנשי הצוות.

== צוות ==
* מפקד המשימה: ג'ון בלאהה 
* טייס: ריצ'רד סיפרוס 
* מומחה למשימה: מרגרט סדון (Margaret Rhea Seddon)
* מומחה למשימה: ויליאם מקארתור
* מומחה למשימה: דייוויד וולף
* מומחה למשימה: שאנון לוסיד (Shannon W. Lucid)
* מומחה מטען: מרטין פטמן (Martin J. Fettman)

==תיאור המשימה==
מעבורת החלל קולומביה שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-18 באוקטובר 1993. המשימה כולה הוקדשה למחקרים בתחום מדעי החיים. בנוסף לבדיקות הקשורות עם חבריי הצוות בוצעו בדיקות על חיות מעבדה (48 עכברים).

ב-21 באוקטובר חברי הצוות בצעו בדיקות דם ובדיקות שתן. באופן שותף בוצעו בדיקות השפעת חוסר משקל עם עצמות הגוף.

בטיסה זו לראשונה בוצע שימוש במערכת Portable In-flight Landing Operations Trainer שבהמשך הייתה חלק של ציוד בכל משימת מעבורת החלל.

23 באוקטובר הוקדש למחקרים עם חיות מעבדה.

ב-27 באוקטובר בוצעו מספר תמרונים לבדיקת יכולות של מעבורת החלל. כאשר מרגרט סדון עברה 632 שעות בחלל היא שלחה הודעה מיוחדת לבעלה רוברט גיבסון על כך שעברה את זמן שהייתו בחלל.

נחיתת המעבורת בוצע ב-1 בנובמבר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-58/ המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-58.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_058_STS-058_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=rO6GkD71Zrs סרטון על המשימה]

STS-058
קטגוריה:1993 בארצות הברית
חובו של אהרון כהן

חובו של אהרון כהן הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1999 בבימויה של עמליה מרגולין, עם משה איבגי, אביטל אברג'יל ואריה מוסקונה בתפקידים הראשיים.

התחקיר "11 הנידונים" של שלמה אברמוביץ', על אסירים שמתו במחנה המעצר קישון, היווה בסיס לעלילת הסרט. אדם נעצר על חוב זניח ונמצא מת בבית מעצר משטרתי כעבור פחות מ-24 שעות.

הסרט שודר בתחילה בערוץ HOT3 בתחילת 1999, במסגרת "ראשון בדרמה" - רצועת דרמות המקור של הערוץ ונרכש לשידור על ידי הערוץ הצרפתי-גרמני ARTE.

הסרט זכה ב-Banff World Television Festival בקטגוריית סרטים לטלוויזיה, במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו והיה מועמד לפרס סרט הטלוויזיה הזר בפסטיבל South by Southwest באוסטין, טקסס.

שיר הנושא "תשני ילדה שלי" בלחנו של אבנר קנר מושר בפי סער בדישי שגם משחק בסרט.

==תקציר העלילה==
ידידים חוגגים לאהרון כהן (משה איבגי) יום הולדת במסעדה. לחברים מצטרפים בתו מאיה (אביטל אברג'יל) שמנגנת בלהקה באקורדיון ומלווה את ידידה הזמר עמי (סער בדישי). מאיה מביאה עוגה ואהרון מכבה את הנרות. לפתע מגיעים שני שוטרים ומגישים לו צו מעצר על שלא שילם 2000 שקל דמי מזונות לגרושתו.

אהרון מקבל זאת בקלות אבל מיד נאזק ומובל לתחנת המשטרה בבית שמש וזמן קצר לאחר מכן הוא מועבר למתקן המעצר המחוזי במגרש הרוסים בירושלים.

הוא בטוח שישתחרר תוך זמן קצר לאתר שבתו תשלם את הסכום אבל הזמן מתארך. בירושלים מקבל אותו השוטר האחראי דוד (אריה מוסקונה) השוטר מוטי (איציק ג'ולי) והשוטר/חובש שמואל (ולדימיר פרידמן).

אהרון אומר לשוטרים כי הוא סובל מכיב עיכולי וזקוק לתרופה "לוסק" אך הם מתעלמים מכך. הוא מתחיל לסבול מכאבי בטן, מתעמת עם העציר אלי (אורי אברהמי) שחובט בבטנו ומגביר את הכאבים. הוא מקיא אוכל ודם ומבקש מהחובש שמואל לפנותו לחדר מיון אך מסורב בטענה ש"אין לו חום".

העצורים צועקים על הסירחון בתא והשוטרים מחליטים להעביר את אהרון לתא בודד בו נמצא צפניה, עציר סכיזופרני שסובל מהתקפי זעם אבל קיבל זריקת הרגעה. צפניה מתעורר וחובט באהרון ולפנות בוקר מוצא אותו השוטר דוד ללא רוח חיים.

חוקר משטרתי (דורון צברי) גובה עדות בלחץ מהעציר החרדי מאיר (עודד מנסטר) והחוקר הבכיר (יוסוף אבו ורדה) חוקר את דוד על המקרה ועומד לכתוב דו"ח שלדבריו הוא לא סוף פסוק בפרשה הזאת.

==המשתתפים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|משה איבגי
|אהרון כהן
|
|-
|אביטל אברג'יל
|מאיה
|
|-
|אריה מוסקונה
|דוד
|שוטר ראשי בבית מעצר
|-
|יוסוף אבו ורדה
|
|חוקר משטרתי
|-
|סער בדישי
|עמי
|זמר
|-
|ולדימיר פרידמן
|שמואל
|שוטר/חובש
|-
|אדי מוכתר
|אמנון
|ידיד של אהרון כהן
|-
|עודד מנסטר
|מאיר
|עציר חרדי
|-
|אורי אברהמי
|אלי
|עציר
|-
|דורון צברי
|
|חוקר משטרתי
|-
|איציק ג'ולי
|מוטי
|שוטר מעצרים
|-
|דביר בנדק
|
|יומנאי
|}

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.google.com/search?q=חובו+של+אהרון+כהן&gs_ivs=1#fpstate=ive&vld=cid:4326285c,vid:oKePzQq7oXQ סצנת המעצר], באתר יוטיוב.
*[https://www.youtube.com/watch?v=cBbkxwPEKLE סער בדישי שר "תשני ילדה קטנה"], באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:סרטי טלוויזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטים ישראליים המבוססים על סיפור אמיתי
וסילי דוסקין

וסילי דוסקין (ברוסית: Василий Досекин; 1829–1900) היה צלם רוסי. מ-1860 ל-1890 בערך, הוא צילם דיוקנאות של אנשים מפורסמים, כולל המשפחה הקיסרית.<ref>Detailed biography of Dosekin @ Заметки к истории харьковской фотографии (Notes on the history of Kharkov photography)</ref>

== ביוגרפיה ==
הוא היה ממשפחת אצילים, ושימש כקצין במלחמת קרים, שם נפצע. ב-1856 נשלח לטיפול בחרקוב, והקים שם סטודיו ראשוני לצילום ב-1857, בו יצר פורטרטים של תושבים מקומיים ונופים עירוניים. הוא פתח את סטודיו הצילום המרכזי שלו ב-1864, בקורסק. עד 1875, הוא הצליח לפתוח סטודיו נוסף, במוסקבה, ברחוב טברסקאיה. בנו, ניקולאי, שהפך לצייר אימפרסיוניסטי ידוע, החל את הקריירה שלו בעבודה בסטודיו של אביו.
דוסקין, צילום העיר חרקוב 1879
תצלומי הנוף העירוני שלו הופיעו מאוחר יותר בספרים היסטוריים ומדריכים המתארים מקומות וערים, כמו תולדות העיר חרקוב במשך 250 שנה - מונוגרפיה בשני כרכים מאת דמיטרו בהאלי.<ref></ref>

בשני האולפנים שלו נערכו סדנאות צילום פופולריות, עם הציוד החדיש ביותר. הוא היה אחד הצלמים הראשונים באזור ועבר לתשלילים באיכות גבוהה. בתקופה זו השתתף בתערוכות רבות ובשנת 1865 הוענקה לו מדליה בברלין. בתערוכה הפוליטכנית במוסקבה (1872), הוענקה לו מדליית זהב עבור "פורטרטים באורך מלא".<ref>T. N. Shipova, Фотографы Москвы (1839-1930), 2006, Совпадение, pp.92—93 </ref>

בנוסף לסטודיו שלו היה הוא היה גם הבעלים של בית חרושת ללבנים בפאתי חרקוב, אותו פתח ב-1873, יחד עם חבר ותיק מהצבא, סרן ארקדי יונין.

הוא מת בשנת 1900, ונקבר בבית הקברות סנט ג'ון. לאחר מותו נקרא על שמו רחוב בחרקוב, אבל בעקבות המהפכה שונה שמו של הרחוב ל"רחוב לנין".

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צלמים רוסים
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:ילידי 1829
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1900
עמנואל דמיטרייב-ממונוב

עמנואל דמיטרייב-ממונוב (ברוסית: Эммануи́л Дми́триев-Мамо́нов; 19 בינואר 1824 – 30 בדצמבר 1883) היה צייר ואמן פורטרטים רוסי. הוא גם עבד כמעצב ספרים וכקריקטוריסט והיה היסטוריון אמנות מוערך שתמך בתנועת הסלאבופיליה.

== ביוגרפיה ==
אביו, אלכסנדר, היה קצין צבא וצייר צבאי, ובשנת 1820 היה ממייסדי החברה הקיסרית לעידוד האמנויות.

בשנת 1840 הוא נכנס לפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה, אבל עבר ללימודים באקדמיה הקיסרית לאמנויות. בהיותו שם, התוודע גם לחוג הסלאבופיליה ויצר רישומי דיוקן שלהם.<ref></ref>

בשנות ה-50 של המאה ה-19 הוא הפך לסטודנט מן המניין בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, ועם סיום לימודיו התמקד כצייר פורטרטים מקצועי ועד מהרה הפך לפופולרי מאוד בקרב בני האצולה. בין אלה שצייר היו קונסטנטין אקסאקוב, פיוטר קירייבסקי, ניקולאי יאזיקוב, ניקולאי גוגול ואלכסי חומיאקוב, שהפך לחבר קרוב שלו. במהלך השנים הללו הוא גם פרסם את עבודותיו הראשונות על תולדות האמנות, כולל חיבור שהיה ביקורתי על המאסטרים ההולנדיים.

בשנת 1858, האקדמיה העניקה לו רשמית את התואר "אמן דיוקן". באותה שנה, הוא היה אחד מארבעים ושמונה החותמים על מכתב מחאה נגד התבטאויות אנטישמיות של ולדימיר זוטוב ופבל שפילייבסקי.

בשנת 1860 קיבל מלגה מהאקדמיה שאפשרה לו ללמוד לאירופה. הוא ביקר בפריז ובדרזדן, ולאחר מכן השתקע באיטליה, אך מעולם לא איבד קשר עם חבריו ברוסיה. אי ההסכמה הראשונה שלו עם חבריו הסלאבופילים הגיעה ב-1863, כאשר התנגד לביקורת שלהם על מרד ינואר וקרא לצאר לתת לפולין את חירותה. בתחילת שנות ה-70, הוא נטש לחלוטין את הפאן-סלאביזם. ברומא התחבר גם עם חוג אמנים רוסים שכלל את מיכאיל בוטקין ופיודור ברוניקוב והתוודע למיכאיל באקונין, שהכיר לו את המרקסיזם.

ב-1874 חזר לרוסיה. הוא התיישב בסנט פטרסבורג ב-1879.

הוא נפטר, בעקבות התדרדרות מצב בריאותו ב-1883.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
File:Гоголь Бракгауза.jpg| ניקולאי גוגול, 1852
File:Shamill.jpg|אימאם שימאלי, 1860
File:Чижов Ф. В.jpg| צ'זוב, 1840
File:Павлов Н.Ф.1848.jpg|פבלוב, 1948
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1824
קטגוריה:נפטרים ב-1883
פיודור ברוניקוב

פיודור ברוניקוב (ברוסית: Фёдор Бронников; 17 בספטמבר 1827 – 14 בספטמבר 1902) היה צייר היסטוריה וז'אנר יליד רוסיה, שבילה את רוב חייו באיטליה.

== ביוגרפיה ==
הוא הפגין כישרון מוקדם לציור וקיבל שיעורי אמנות ראשונים מאביו, שהיה צייר דקורטיבי.<ref></ref> בגיל שש עשרה, כשאביו מת, הוא ארז את מזוודותיו ונסע לסנט פטרסבורג, בתקווה להיכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות. לאחר שלא הצליח להתקבל, הוא הפך לחניך בסדנה של חרט עץ. כישרונו משך את תשומת ליבו של הפסל פיוטר קלודט, שארגן לו שיעורי ביקורת באקדמיה. בשנת 1850, הוא התקבל להיות סטודנט רגיל, ועבד עם אלכסיי מרקוב. הוא סיים את לימודיו ב-1853 וקיבל מלגה ללימודים באיטליה על ציור הסיום שלו, "אם האלוהים".

בשנה שלאחר מכן, הוא התיישב ברומא והקים סטודיו משלו בוויה ויטוריה, ליד וילה בורגזה. הוא צייר מגוון רחב של ציורים, בהם נופים, סצנות כפריות, סצנות ז'אנר, יצירות היסטוריות ודיוקנאות של אזרחי העיר החשובים. מצבו הבריאותי היה ירוד, לכן הוא נשאר שם לאחר תום הקצבה שלו, כדי לנצל את האקלים החם.

הוא ביקר בביתו ברוסיה מ-1863 עד 1865. בהיותו שם, האקדמיה העניקה לו פרופסור בציור היסטורי על תיאורו של הוראס קורא את הסאטירות שלו בפני גאיוס.<ref>Brief Biography from the Brockhaus and Efron Encyclopedic Dictionary</ref> הוא גם בא במגע עם קבוצת אמנים פורשים שלימים נודעו בשם הנודדים; מה שהעניק לו השראה לצייר סדרה של יצירות ז'אנר על חיי האיכרים. מאוחר יותר, הוא הפך לחבר בקבוצה ושלח באופן קבוע ציורים מאיטליה כדי להציג בתערוכות שלהם. הוא נבחר לאקדמאי וחבר כבוד באקדמיה. בתקופה זו יצר את אחת מיצירותיו הידועות ביותר: השדה המקולל (1878), כתב אישום נגד העבדות.

הוא מת ליד רומא ונקבר בבית הקברות הפרוטסטנטי. אף על פי שחי באיטליה במשך רוב חייו, הוא השאיר למעלה מ-300 ציורים ורישומים ושווה ערך ל-400 רובל כדי להקים בית ספר לאמנות בשדרינסק. בית הספר לא הוקם עד לתקופה הסובייטית והעבודות שימשו בסיס למוזיאון.

== סגנון אמנותי ==
פיודור ברוניקוב היה אמן גדול בציור דיוקנאות. יצירותיו בז'אנר זה, מובחנים ברישום משובח, דמיון בולט לדמות. חשיבותן היא בהבעת הפאן הפסיכולוגי של הדיוקן וכושר השכנוע של השפה הציורית. בנופים, האמן העביר בנאמנות את המראה, והדגיש את מצב העולם שמסביב. אלה מסומנים על ידי הרמוניה צבעונית וטוהר הצבעים.

האמן פיתח את אהבתו לטבע בשנות ילדותו בטרנס-אורל. במכתביו לקרובי משפחה בשדרינסק, דרום רוסיה, הוא נזכר לעיתים קרובות ביופיים של מקומות הולדתו. "אין כאן שדות חסרי גבולות כמו שיש לכם ברוסיה, אין יערות עבותים... וחבל. אני אוהב את המרחב העצום ואת השדות הרוסיים שלנו, כמו ים ללא גבולות", שיתף את בני ארצו ברגשותיו.<ref></ref>

רוב יצירותיו נמצאות ברוסיה, אך רבות מהן נרכשו גם על ידי אספנים מבריטניה, ארצות הברית, הונגריה, איטליה ודנמרק.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:Bronnikov gimnpifagoreizev.jpg
File:Fedor Bronnikov 002.jpg
File:Bronnikov-Artist.jpg
File:Fedor Bronnikov 014.jpg
File:Artist's model and cat (1868), by Fyodor Bronnikov.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1827
קטגוריה:נפטרים ב-1902
סונדרה גוטורמסן

סונדרה גוטורמסן (בנורווגית: Sondre Guttormsen; נולד ב-1 ביוני 1999) הוא אתלט נורווגי אלוף אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקפיצה במוט.

==ביוגרפיה==
גוטורמסן נולד בנורווגיה אחד משלושה ילדיהם של קריסטין ואטלי. את שנתו האחרונה בתיכון עשה בדייוויס שבקליפורניה שם אביו היה בשנת שבתון.

באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2018 זכה במדליית ארד בתוצאה של 5.05 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 סיים שישי בשיא נורווגיה של 5.75 מטר. ב-2019 החל ללמוד ולהתאמן באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וב-2021 עבר לאוניברסיטת פרינסטון. ב-2022 זכה באליפות המכללות באצטדיון ובאולם באותה עונה בתוצאה של 5.75 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2022 סיים שישי בתוצאה של 5.75 מטר ובאליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 סיים שמיני בתוצאה של 5.75 מטר.

באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2023 זכה במדליית זהב בתוצאה של 5.80 מטר. ב-10 במרץ 2023 זכה באליפות המכללות באולם שנערכה באלבקרקי וקבע שיא אישי של 6.00 מטר.

== שיאים אישיים ==
===אצטדיון===
* קפיצה במוט: 5.86 מטר (2022), שיא נורווגיה

===אולם===
* קפיצה במוט: 6.00 מטר (2023), שיא נורווגיה

==קישורים חיצוניים==

* [https://goprincetontigers.com/sports/mens-track-and-field/roster/sondre-guttormsen/20137 סונדרה גוטורמסן] באתר אוניברסיטת פרינסטון

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קופצים במוט
קטגוריה:אתלטים נורווגים
קטגוריה:אלופי אירופה באתלטיקה
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1999
קטגוריה:קופצים במוט באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת פריז (2024)
ג'יאני דוס סנטוס

ג'יאני מיגל דוס סנטוס (בהולנדית: Gianni Miguel dos Santos; נולד ב-21 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן הולנדי-כף ורדי המשחק בעמדת החלוץ באינטר קאשי מליגת I-League.

==קריירת מועדונים==
דוס סנטוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דורדרכט. ב-22 בדצמבר 2017 דוס סנטוס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-2 לצעירי פ.ס.וו. איינדהובן. בקיץ הצטרף לצעירי ספרטה רוטרדם מהליגה השלישית. ב-18 בנובמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 1-1 נגד ניימכן.

באוקטובר דוס סנטוס חזר לקדנציה שנייה בדרודרכט. במשחק הבכורה שלו כבש ובישל בתיקו 2-2 נגד אלמיירה סיטי.

ב-20 במאי 2021 חתם בפסיפיק מליגת העל הקנדית.

בפברואר הצטרף לאתלטיקו אוטווה.

לקראת שנת חתם באינטר קאשי.

==קריירה בינלאומית==
במרץ זומן לראשונה לסגל נבחרת כף ורדה, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה וביטולי משחקים שוחרר מסגל הנבחרת.

ב-11 ביוני 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:כדורגלנים מכף ורדה
קטגוריה:חלוצי כדורגל הולנדים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מכף ורדה
קטגוריה:רוטרדם: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ספרטה רוטרדם
קטגוריה:כדורגלני נבחרת כף ורדה
קטגוריה:הולנדים ממוצא כף ורדי
קטגוריה:ספורטאים זרים בקנדה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהודו
קטגוריה:אישים מכף ורדה שנולדו ב-1998
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1998
מועצה אזורית משוש

מועצה אזורית מָשׁוֹשׁ (בערבית: مجلس مشاش الاقليمي) הייתה מועצה אזורית במחוז הדרום בישראל, בשטח שבין באר שבע, דימונה וערד. המועצה הייתה המועצה האזורית הראשונה למגזר הבדואי בישראל. המועצה פורקה בשנת 1996 ובמקומה הוקמו המועצות המקומיות כסייפה, ערערה בנגב ושגב שלום.

==היסטוריה==
כחלק מתוכנית להסדרת התיישבות הבדואים בנגב, הוקמו היישובים שגב שלום, ערוער וכסייפה בשנים 1979, 1981 ו-1982, בהתאמה. בשנת 1988 הוקמה עבורם מועצה אזורית – משוש, על שמו של תל משוש (ח'רבת אל משאש) שבתחומה. חברי המועצה מונו על ידי משרד הפנים, ובראשה הועמד אילן שגיא מכפר ורבורג. כנגד המינוי הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה כי חברי המועצה מונו משיקולים פוליטיים בשל היותם מזוהים עם הליכוד (שר הפנים באותו הזמן היה ראש הממשלה ויו"ר הליכוד יצחק שמיר). בית המשפט דחה את העתירה לאחר שמרבית חברי המועצה הצהירו על חברותם במפלגת העבודה.

בשנת 1991 גרו בתחומי המועצה 10,000 בני אדם.

הקמת המועצה גררה קשיים פנימיים, בשל ההבדלים בין השבטים ביישובים השונים, ועקב כך כאשר הוכרז על בחירות למועצה – אף תושב לא הגיש את מועמדותו.
משרד הפנים הקים ועדה בראשות פרופ' גדעון קרסל, וזו המליצה לפרק את המועצות האזוריות הבדואיות שוקת ומשוש ולהחליפן במועצות מקומיות. בשנת 1996 חתם שר הפנים חיים רמון על צו המורה על פירוק המועצה לשלוש מועצות מקומיות: כסייפה, ערערה בנגב ושגב-שלום.

==ראו גם==
* מועצה אזורית שוקת

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
משוש
קטגוריה:הנגב
קטגוריה:כסייפה
קטגוריה:ערערה בנגב
קטגוריה:שגב שלום
ויקי ברלין

ויקי ברלין טרפ (באנגלית: Vicki Berlin Tarp, נולדה: 16 בנובמבר 1977) היא שחקנית דנית הידועה בעיקר בהופעתה בסרט זוכה הפרסים משולש העצבות.

== ביוגרפיה ==
נולדה בשם ויקי ינסן באלסינור, דנמרק. 

ב-2001 סיימה הכשרה בת 3 שנים למשחק בבית הספר לקולנוע ותיאטרון הולברגס בדנמרק.

בשנת 2002 התחילה לבצע מופעי סטנד-אפ. באותה שנה היא זכתה במקום השלישי בתחרות הסטנדאפ הדנית DM.

בשנת 2004 הצטרפה לצוות הסאטירה של התוכנית P3 The Service . בסתיו 2004, היא הופיעה כשחקנית וסאטיריקנית ב-40 תוכניות של הערב הגדול של גינטברג.

בשנת 2007, עשתה את הופעת הבכורה שלה בסדרה Tjesenden יחד עם עמיתה לסטנדאפ מייקל כריסטיאנסן. השניים כתבו ושיחקו בעשרה פרקים.

מ-23 בפברואר 2009 ועד חג המולד 2009, ויקי ברלין הייתה אחת משלושת המארחות בצוות הרדיו של נובה מורגן ב-Nova FM, יחד עם מסורן מאלינג ודניס רבן.

ברלין שיחקה בכמה רביוז, (מחזות זמר תיאטרליים) לאורך הקריירה שלה.

ב-2022 שיחקה בתפקיד פאולה בסרט השוודי "משולש העצבות" של הבמאי רובן אוסטלונד. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן וזכה בפרס דקל הזהב וכן היה מועמד ל-3 פרסי אוסקר בטקס פרסי האוסקר ה-95.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה דניות
קטגוריה:דניות שנולדו ב-1977
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1977
שבע עם איילה חסון

שבע עם איילה חסון היא תוכנית אקטואליה יומית המשודרת בשעות 18:00–20:00 בכאן 11 בהגשתה של העיתונאית אילה חסון. התוכנית החלה את שידוריה בתחילת מרץ 2023, עם הצטרפותה של חסון לתאגיד, ושודרה בימים א'-ד' לרצועה של שעה בין השעות 19:00-20:00. את התוכנית מלווים פאנל פרשנים קבוע וכתבי ופרשני כאן חדשות. עם פריצתה של מלחמת חרבות ברזל, הוארכה הרצועה לשעתיים (שעת השיגור הוקדמה לשעה 18:00) בכל ימי השבוע מלבד שישי.

==מבנה התוכנית ==
התוכונית משודרת כל יום מלבד שישי בין השעות שש בערב עד שמונה, בדרך כלל, בתחילת התוכנית מציגה חסון מונולוג בנושא מסוים, ולאחר מכן כתבי ופרשני כאן חדשות מציגים את כותרות השעה שבע.

הפאנל הקבוע של התוכנית כולל את גל הירש, אלדד יניב, רונן מנליס, רם שפע, מוסי רז, אורי זכי, נועם פתחי, נחמן שי, איתן גינזבורג, כנרת בראשי, שי גולדשטיין ודינה דיין.

מגישת התוכנית לסירוגין היא קרן אוזן.

לפני מלחמת חרבות ברזל הוגשה התוכנית מראשון עד חמישי משבע עד שמונה בערב.

== היסטוריה ==
{| class="wikitable"
|-
! rowspan="3" |שנה
! colspan="4" |תאריך שידור מקורי
|-
! colspan="2" |
! colspan="2" |
|-
!תאריך
!מדרוג
!תאריך
!מדרוג
|-
|2023
|5 במרץ 2023
|6.3%
|
|}
ב-26 בפברואר 2023 פורסם כי אילה חסון תעזוב את חדשות 13 לאחר שהייתה מגישה מרכזית בערוץ והובילה מספר תוכניות: "שישי", "המטה המרכזי" ו"אזור בחירה".

מאז תחילת שידור התוכנית, עלו נתוני הצפייה של ערוץ 11. לפי נתוני סיכום השנה, רצועת שבע הכפילה את שיעורי הצפייה שלה ביחס לשנה הקודמת.

במסגרת החשיפות של התוכנית, נחשף כי פרקליטים במחוז הצפוני של פרקליטות המדינה הדליפו לארגון הפשיעה אבו לטיף מידע רגיש מתוך חקירות. הסיפור פורסם לאחר שגורמים במשטרה העבירו תלונה בעניין לפרקליט המדינה, עמית איסמן, שאישר את הפרסום. ביולי 2023 פרסמה חסון את עלויות האבטחה המצטברות של ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק במשך כשני עשורים מיום סיום כהונתו, אשר ליוותה אותו באופן קבוע בישראל ובמהלך מסעותיו השונים לחו"ל. בעקבות מתקפת הפתע על ישראל (2023), פרסמה חסון בתוכנית את דבר קיומה של מצגת בשם "חומת יריחו" שהוכנה על-ידי המודיעין של אוגדת עזה והוצגה במאי 2022 בפני בכירים בצבא. במצגת מפורטת תוכנית לכיבוש יישובים ובסיסים בדרום ישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כאן 11: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2023
מיכאיל בוטקין

מיכאיל בוטקין (ברוסית: Михаил Боткин; 26 ביוני 1839 - 22 בינואר 1914) היה צייר, חרט, אספן אמנות, ארכאולוג ופילנתרופ רוסי. ואסילי בוטקין, הסופר, וסרגיי בוטקין, הרופא, היו אחיו.<ref>Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 22.</ref>

== חיים וקריירה ==
בוטקין נולד במוסקבה, בנם של אנה איבנובנה (פוסטניקובה) ופטר קונונוביץ' בוטקין,<ref>Semenova, Natalya; Delocque, André (11 September 2018). The Collector: The Story of Sergei Shchukin and His Lost Masterpieces</ref> ממשפחת סוחרים שעסקו בסחר בתה.<ref></ref> אמו נפטרה כשהיה בן שנתיים, וכשהיה בן ארבע עשרה, אביו נפטר, ואת חינוכו השלים אחיו הבכור ואסילי. בשנת 1856, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות יפות, שם למד אצל פיודור זאביאלוב ופיודור ברוני. שנתיים לאחר מכן, הוא החליט לנסוע, ושהה מספר שנים בגרמניה, צרפת ואיטליה.

כשחזר ב-1863, הוא הציג שני ציורים בנושאים קלאסיים באקדמיה וזכה לתואר אקדמאי.[3] הוא גם קיבל את מסדר סטניסלאוס הקדוש, תואר שלישי (לימים תואר ראשון). בשנת 1870 הוענק לו מסדר אנה הקדושה, תואר שלישי (לימים תואר ראשון) ומסדר הכתר (פרוסיה) על עבודתו עם המכון הארכאולוגי הגרמני ברומא.

בשנת 1879, הוא הפך לחבר מועצת המנהלים באקדמיה וב-1882 כיהן בוועדה מלכותית שהוקדשה לשיקום קתדרלת הבשורה.<ref></ref> שש שנים מאוחר יותר, הוא עזר לעצב את הביתן הרוסי בתערוכה הנורדית של 1888.

ב-1896 הפך לאוצר במוזיאון "החברה הקיסרית לעידוד האמנויות" ויועץ כמומחה לשחזור ציורי הקיר בקתדרלת סנט סופיה, נובגורוד ובמנזר מירוז'סקי בפסקוב. שנתיים לאחר מכן כיהן בוועדה שתכננה את שיפוץ ארמון מיכאילובסקי ויחד עם ניקולאי ליחצ'יוב כתב את הקטלוג הראשון לאוסף האמנות העתיק במוזיאון הרוסי.

בנוסף לפעילותו האמנותית, שימש בתפקידים אדמיניסטרטיביים בדירקטוריונים של בנק, בחברת הביטוח הראשונה של רוסיה ובקו ספינות קיטור. הוא גם היה חבר במועצת העיר של סנט פטרבורג.

== אוסף האמנות שלו ==
ב-1882 הוא קנה אחוזה באי ואסילבסקי, בסנט פטרסבורג, שם שיכן את האוסף שלו בחמישה חדרים קטנים בעליית הגג. בימי ראשון היה האוסף פתוח לקהל הרחב, ללא תשלום. האוסף כלל מגוון רחב של חפצים, המשתרעים על פני כמה מאות שנים, ממקומות רבים ברחבי הים התיכון וכן מרוסיה. במהלך מסעותיו הרבים לאיטליה, הוא רכש ציורים נדירים של פינטוריצ'יו, סנדרו בוטיצ'לי, אנדריאה מנטניה ורבים אחרים.

בשנת 1917, אלמנתו הפקידה במוזיאון הרוסי שלושים ושתיים קופסאות אטומות של יצירות אמנות יקרות ערך במיוחד (ככל הנראה כדי להגן עליהן במהלך מלחמת העולם הראשונה) עם ההוראה שהן יהפכו לרכוש המוזיאון אם היא לא תחזיר אותן תוך שנה ממועד סיום המלחמה. היא מתה מאוחר יותר באותה שנה.

המוזיאון השתלט על האוסף לאחר המהפכה הרוסית, וחלק מיצירות האמנות והספרים הועברו למוזיאון הארמיטאז'. למעלה מ-200 פריטים מזהב נמכרו על ידי ממשלת ברית המועצות לאספנים באירופה ובארצות הברית, כביכול מהאוסף של בוטקין, אך האותנטיות שלהם הוטלה בספק על ידי מומחים, בהתבסס על ניתוח כימי של הפריטים.<ref>Helfenstein, Eva (et al.) Technical examination of enamels from the Botkin collection</ref>
== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="220">
 File:Botkin 1.jpg
File:Botkin M P-Nun.jpg
File:Botkin 3.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1839
קטגוריה:נפטרים ב-1914
I Wrote a Song

"I Wrote a Song" (בעברית: "כתבתי שיר") הוא סינגל מאת הזמרת והיוצרת האנגלית מיי מולר, שיצא לאור ב-9 במרץ 2023. השיר ייצג את בריטניה באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, לאחר שנבחר בבחירה פנימית דרך TaP Music וה-BBC, גוף השידור הבריטי של האירוויזיון. מולר כתבה את השיר יחד עם קארן פול ולואיס תומפסון.

== רקע ==
הנציג הבריטי לתחרות בשנת 2023 נבחר באופן פנימי על ידי ה-BBC בשיתוף עם TaP Music. תהליך הבחירה אושר ב-8 בספטמבר 2022, לאחר התוצאה המוצלחת עבור בריטניה בתחרות של שנת 2022.<ref></ref>

ב-9 במרץ 2023 הוכרזה מולר כנציגת הממלכה המאוחדת לאירוויזיון 2023 שיתקיים במדינה, במהלך תוכנית ארוחת הבוקר של רדיו 2 עם זואי בול והאורח רילן קלארק.<ref></ref> מולר הפכה לאישה הראשונה שייצגה את בריטניה בתחרות מאז סורי, בשנת 2018. הקליפ יצא לאור באותו יום, והוקרן בבכורה בערוץ היוטיוב הרשמי של תחרות האירוויזיון.<ref></ref>

בשבוע היציאה שלו הגיע I Wrote A Song למקום השלישי ב-40 הגדולים של וודאפון.<ref></ref>

== באירוויזיון ==
המהדורה ה-67 של האירוויזיון תתקיים בליברפול, הממלכה המאוחדת ותורכב משני חצאי גמר ב-9 במאי וב-11 במאי ומגמר ב-13 במאי 2022.<ref></ref> על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר.<ref name="Rules"></ref> מתוקף היותה חברה בחמש המדינות הגדולות של האירוויזיון, ומתוקף היותה המדינה המארחת, הממלכה המאוחדת העפילה לגמר באופן אוטומטי. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע על ידי מפיקי התחרות. הממלכה המאוחדת הופיעה כמדינה ה-26.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2023
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2023
קטגוריה:שירי הממלכה המאוחדת באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על מוזיקה
ספר לי את הסודות שלך

ספר לי את הסודות שלך (באנגלית: Tell Me Your Secrets) היא סדרת דרמת-מתח אמריקאית שנוצרה על ידי הרייט וורנר, אשר הוקרנה בשירות הזרמת המדיה פריים וידאו ב-19 בפברואר 2021.<ref name="premiere"></ref> הסדרה נכתבה גם על ידי וורנר שהפיקה לצד ברונה פפנדריה וקייסי האבר.

== עלילה ==
הסדרה עוקבת אחר "שלישיית דמויות, שלכל אחת עבר מסתורי ומטריד: אמה (שנודעה בעבר בשם קארן מילר) היא אישה שהסתכלה פעם בעיניו של רוצח מסוכן, ג'ון הוא אנס סדרתי לשעבר שנואש למצוא גאולה, ומרי היא אם אבלה האובססיבית למצוא את בתה הנעדרת. ככל שכל אחד מהם נדחק לקצה, האמת על העבר והמניעים שלו הולכת ונעשית עכורה יותר, ומטשטשת את הקווים בין הקורבן והפושע."<ref name="SeriesOrder"></ref>

== שחקנים ודמויות ==

== הפקה ==
ב-24 ביולי 2017, TNT הזמינה מההפקה פרק פיילוט שנקרא אז "Deadlier Than the Male". הפרק היה אחד משני פיילוטים ש-TNT הזמינה.<ref></ref>

ב-15 בפברואר 2018, פורסם ש-TNT נתנה אישור להפקת סדרה שתיצור ותכתוב הארייט וורנר. על פי הדיווחים, הזמנת הסדרה הייתה לעונה ראשונה בה וורנר גם תפיק בפועל לצד ברונה פפנדריה וקייסי האוור. ג'ון פולסון ביים את הסדרה ומשמש גם כמפיק בפועל. חברות ההפקה המעורבות בסדרה כוללות Made Up Stories ו-Studio T.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref> ב-18 ביוני 2018, פורסם שהסדרה תשווק בשם "ספר לי את הסודות שלך".<ref name="Retitle"></ref>

ביוני 2020, הוכרז שהסדרה לא תשודר ב-TNT והיא בוטלה. עם זאת, בסוף אוקטובר 2020, פריים וידאו הודיעה על רכישת הסדרה שעתידה לעלות לשידור ב-2021. ב-27 בינואר 2021, פורסם שהסדרה תעלה לאקרנים ב-19 בפברואר 2021.

=== ליהוק ===
לצד הכרזת הסדרה הראשונית, דווח כי לילי רייב, איימי ברנמאן, האמיש לינקלייטר, אנריקה מרצ'יאנו, קיארה אורליה, אשלי מדקוויי ובראיינט טארדי לוהקו לתפקידים בסדרה. ביוני 2018, דווח כי זאווייר סמואל וסטלה בייקר לוהקו לתפקידים ראשיים וכי מארק ריצ'רדסון יופיע בתפקיד חוזר.<ref></ref><ref></ref> ביולי 2018, פורסם כי קתרין וויליס וצ'ארלס אסטן לוהקו לתפקידים חוזרים.<ref></ref><ref></ref>

=== צילומים ===
הצילום העיקרי של הסדרה התקיים באמצע 2018 בניו אורלינס, לואיזיאנה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה באנגלית
קטגוריה:סדרות מתח אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה מקוריות של אמזון
קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2020
בריטון וילסון

בריטון וילסון (באנגלית: Britton Wilson; נולדה ב-13 בנובמבר 2000) היא אתלטית אמריקאית. אלופת עולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחות 4x400 מטר ושיאנית אמריקה ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בריצת 400 מטר באולם.

== ביוגרפיה ==
היא למדה והתאמנה באוניברסיטת טנסי ובשנת 2021 עברה לאוניברסיטת ארקנסו לאחר שסבלה מבעיות נפשיות.

===2022===
באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין, אורגון ביוני 2022 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.86 שניות. שבועיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה אף היא ביוג'ין היא זכתה במדליית כסף בשיא אישי חדש של 53.08 שניות, אחרי סידני מק'לוכלין שקבעה שיא עולם חדש של 51.41 שניות ולפני שמיר ליטל (53.92 שניות).

====אלופת עולם====
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב, בריצת 4x400 מטר ביחד עם טליתה דיגס, אבי שטיינר וסידני מק'לוכלין בתוצאה של 3:17.79 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.74 דקות) והממלכה המאוחדת (3:22.64 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.02 שניות.

===2023===
====שיאנית אמריקה====
באליפות המכללות באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו ב-11 במרץ 2023 זכתה וילסון במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אמריקה חדש של 49.48 שניות. התוצאה שקבעה היא התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים אחרי שיא העולם הטרי בן 20 הימים של פמקה בול מהולנד (49.26 שניות) וטוב מהשיא הוותיק בן 41 שנים של ירמילה קרטוכווילובה מצ'כוסלובקיה (49.59 שניות).

בתחרות שנערעכה בבאטון רוז' לואיזיאנה ב-12 במאי אותה שנה היא קבעה שיא מכללות חדש של 49.40 שניות. בשלב הגמר היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 49.13 שניות.

באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-8 ביולי זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.79 שניות, אחרי סידני מק'לוכלין-לברון שקבעה את תוצאת השנה בעולם של 48.74 שניות, ולפני טליתה דיגס (49.93 שניות).

== שיאים אישיים ==
===אצטדיון===
* ריצת 400 מטר: 49.13 שניות (2023), שיא מכללות
* ריצת 400 מטר משוכות: 53.08 שניות (2022)

===אולם===
* ריצת 400 מטר: 49.48 שניות (2023), שיא אמריקה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אצניות אמריקאיות
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-2000
דוד לרון

דוד לרון (נולד ב-20 בדצמבר 1962) הוא איש עסקים ישראלי ומנכ"ל דואר ישראל.

== ביוגרפיה ==
נולד לרחל ומרדכי. בשנת 1980 התגייס לשריון, השתתף במלחמת לבנון הראשונה, ושימש בהמשך כמ"פ טנקים במילואים.

לאחר שחרורו מצה"ל, החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת חיפה. עם סיום התואר ב-1980 התקבל לעבודה בשטראוס, שם עבד עד 2002 במגוון תפקידים, כולל בהנהלת הקבוצה וכמנכ"ל חברת הסלטים של שטראוס.

בשנת 2003 התמנה לסמנכ"ל וראש חטיבת הלקוחות בסלקום.

משנת 2007 שימש כמנכ"ל חברת ההסעדה "ISS נורקייט", בה הקים חטיבה חדשה המספקת פתרונות כוללים של כלל השירותים התפעוליים לארגונים גדולים.

בשנת 2007 עבר לתנובה, שם התמנה כיו"ר חברות הבת של הקבוצה והיה חלק בתהליך הפיכת החברות הללו לתשלובת אחת עם מטה וניהול משותף, אשר כללה בין השאר את סנפרוסט, מעדנות, מאמא עוף ומעדני טירת צבי.

בין השנים 2010–2014 שימש כמנכ"ל דלק קמעונאות במסגרת חברת דלק ישראל.

בשנת 2015, התמנה לתפקיד סמנכ"ל תפעול ושרשרת אספקה בשופרסל, בהמשך התמנה למשנה למנכ"ל הקבוצה.

החל מיוני 2022 משמש לרון כמנכ"ל דואר ישראל.

לרון מתגורר ברגבה. הוא נשוי ליעל, מנהלת קורסי הקיץ הבינלאומיים של להקת המחול הקיבוצית בגעתון. לזוג שני בנים ובת.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:רגבה: אישים
קטגוריה:דואר ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
קריסת הבנקים בארצות הברית (2023)

קריסת הבנקים בארצות הברית ב-2023 היה משבר כלכלי שנמשך 5 ימים במרץ 2023. במשבר, 3 בנקים בינוניים: סילברגייט בנק , סיליקון ואלי בנק וסיגנצ'ר בנק , פשטו רגל, עקב שינויים טכנולוגים שהתרחשו בעולם, ביניהם משבר אנרגיה גלובלי.

הבנק הראשון שפשט רגל, הוא בנק סילברגייט, בנק אמריקאי אשר מתמחה בשירותים לחברות הייטק והון סיכון. הבנק נסגר על ידי הממשל האמריקאי בתחילת מרץ 2023, אחרי שספג הפסדים כבדים בהלוואותיו. לאחר מכן נסגרו עוד 2 בנקים, ביניהם בנק סיגנצ'ר ובנק סיליקון וואלי. סיליקון וואלי, הבולט מביניהם, הפסיד 1.8 מיליארד דולר ברבעון האחרון, והתברר לאחר מכן שהוא לא מעניק את השירותים שהבטיח ללקוחותיו.

==ראו גם==
* קריסת סיליקון ואלי בנק

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משברים כלכליים
קטגוריה:ארצות הברית: כלכלה
קטגוריה:2023 בארצות הברית
RR

RR (מעוצב: RЯ או R∞Я) הוא מיני-אלבום הראשון המשותף של הזמרת-יוצרת הספרדית רוסליה והזמר הפוארטו ריקני ראו אלחנדרו. המיני-אלבום יצא לאור ב-24 במרץ 2023, על ידי חברות התקליטים קולומביה רקורדס, סוני מיוזיק לטין ו-Duars.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==רקע והכרזה==
באוגוסט 2021, החלו לצוץ שמועות שרוסליה וראו אלחנדרו נראו יחד בפומבי על ידי פפראצי וכי החלו לצאת. הזוג אישרו את מערכת היחסים שלהם עם תמונות של השניים חוגגים יחד את יום הולדתה ה-28 של רוסליה.<ref></ref><ref></ref> במאי 2022, אלחנדרו אמר למגזין בילבורד שהם עבדו יחד באולפן הקלטות ויש להם כמה וכמה שירים שהם צפויים להוציא במשך.<ref name="RSannounce" /> רוסליה אישרה זאת בראיון למגזין בילבורד בראיון אישי משלה בנובמבר.<ref></ref> ב-13 במרץ 2023, הכריזו הזוג על צאת המיני-אלבום, יחד עם עטיפתו, רשימת הרצועות ותאריך היציאה ברשתות החברתיות שלהם.<ref name="RSannounce"></ref>

==רשימת רצועות==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable"
|+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור RR
!אזור
!תאריך יציאה
!פורמט
!חברת תקליטים
!מקור
|-
!rowspan="2" |כלל העולם
|24 במרץ 2023
|הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה
|קולומביה • סוני מיוזיק לטין • Duars
|<ref></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיני-אלבומים מ-2023
קטגוריה:אלבומים משותפים
קטגוריה:אלבומים בספרדית
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת סוני מיוזיק לטין
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת קולומביה רקורדס
הולך בטל

"הולך בטל" (מוכר גם במילותיו הראשונות "עצמאי בשטח") הוא שיר של להקת תמוז שיצא לאור באלבומם היחיד סוף עונת התפוזים ב-23 בפברואר 1976. את השיר כתב מאיר אריאל, הלחין אריאל זילבר ועיבד לואי להב.<ref name=":0"></ref>

== תוכן השיר ==
בבית הראשון מסופר על אדם עצמאי הולך בטל, הוא מתואר כשהוא הולך מבולגן ברחוב חשוך:

הוא הולך ברחובות זמן רב ועובר גם בדרך סמטאות. בשלב מסוים הוא מחפש חומר ללחישה בחושך. לאחר מכן מתחיל האיש להיות רעב, אך מהצד השני נהנה שכואב לו.

מילות השיר הן סוריאליסטיות במובהק ואינטרוספקטיביות - מה שאפיין את כתיבתו של מאיר אריאל בלא מעט משיריו.

== הצלחת השיר ==
השיר הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ב' ב-3 ביוני 1975, במצעד הוא זכה להצלחה גדולה וצעד 13 שבועות, עד 9 בספטמבר 1975. בשיאו הגיע השיר למקום השני במצעד הפזמונים השבועיים (5 באוגוסט 1975).<ref name=":0" />

== ביצועים מאוחרים לשיר ==
מאיר אריאל, שכתב את השיר, הקליט אותו פעמיים עם לחן משלו ב-1974 וב-1978. גם הגרסה שלו זכתה להצלחה עוד לפני שיצאה גרסת תמוז לשיר. הוא צעד שלושה שבועות במצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ב' מ-28 באוקטובר ועד 18 בנובמבר 1974, בשיאו הגיע גרסתו של אריאל למקום ה-15 במצעד.<ref></ref>

בשנת 1991 הקליט אריאל זילבר גרסה מחודשת לשיר בדואט עם עמיר לב.

ביוני 2012, לקראת "פסטיבל עצמאי בשטח" שהוקדש למאיר אריאל, ביצעו אסף אבידן, מרסדס בנד, רוקפור, תמר אייזנמן ורוני פיטרסון גרסת כיסוי לשיר. השיר הועלה ליוטיוב חודש לפני כן ב-29 במאי 2012.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1976
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מאיר אריאל
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אריאל זילבר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מאיר אריאל
קטגוריה:שירי פולק רוק
Is There Someone Else?

?Is There Someone Else הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד. הוא השיר העשירי באלבום האולפן החמישי שלו, Dawn FM. הוא נכתב על ידי דה ויקנד, OPN, טומי בראון ופיטר לי ג'ונסון, והופק על ידי הארבעה עם הפקה נוספת של מקס מרטין ואוסקר הולטר. השיר הגיע למקום ה-45 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-31 בבילבורד הוט 100.

במלאת שנה ליציאת האלבום Dawn FM ב-7 בינואר 2023, יצא הקליפ לשיר. דה ויקנד ביצע את השיר במהלך סיבוב ההופעות שלו, "After Hours til Dawn", וכלל אותו באלבום ההופעה החיה שלו מ-2023, Live at SoFi Stadium.

==לחן ומילים==
"?Is There Someone Else" הוא שיר סינת'-פופ בסולם לה מינור עם מפעם של 135 פעימות לדקה.<ref></ref><ref></ref> מילות השיר עוסקות בחשד של דה ויקנד שבת זוגו מנהלת רומן עם גבר אחר.

==וידאו קליפ==
הקליפ לשיר יצא ב-7 בינואר 2023, במלאת שנה ליציאת האלבום Dawn FM. את הקליפ ביים Cliqua.<ref></ref> בקליפ נראה דה ויקנד צופה באישה רוקדת בפיתוי דרך חלון הדירה כשהא עוטה מסכה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 2022
קטגוריה:שירי דה ויקנד
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דה ויקנד
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי דה ויקנד
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירי סינת'-פופ
קטגוריה:שירי כסף בממלכה המאוחדת
מוחמד-עלי פרדין

מוחמד-עלי פרדין (בפרסית: محمدعلی فردین, 4 בפברואר 1931 - 6 באפריל 2000) היה שחקן, במאי קולנוע ומתאבק בסגנון חופשי איראני בולט.

== ביוגרפיה ==
פרדין נולד וגדל באזור עני בדרום טהראן. הוא היה הבכור מתוך שלושה ילדים. לאחר שהוא סיים את לימודיו בתיכון, פרדין הצטרף לחיל האוויר והפך למתאבק בסגנון חופשי בשנות העשרים שלו. הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם בהיאבקות ב-1954 והגיע למקום הרביעי באליפות ב-1957.

פרדין היה שחקן ראשי פופולרי בקולנוע האיראני והיה ידוע בכינוי "מלך הלבבות", לאחר שהופיע בתפקיד ראשי בסרט איראני בעל אותו שם (Soltane Ghalbha).

הוא התפרסם בשנות ה-60. עבור האיראני הממוצע, הוא היה דמות הרואית ששימשה כאלטרנטיבה לכוכבי קולנוע שלא הגיעו מאיראן. הוא לרוב לוהק לתפקידים של הבחור העני הקשוח עם לב זהב שזוכה בבחורה בסוף. הסרטים שלו כוללים את "Behesht Door Nist", "Ghazal" ו-"Ganje Qarun". לאחר המהפכה האיראנית ב-1979, הוא כיכב רק בעוד שני סרטים, "Bar Faraz -e- Asemanha" ו-"Barzakhiha".

הוא גם שיחק בסרט הבוליוודי "Subah-O-Sham" שיצא ב-1972.<ref></ref>

=== הגבלות אחרי המהפכה ===
פרדין הוחרם מלעבוד כמעט לחלוטין לאחר המהפכה האיראנית. הוא יכול היה לשחק רק בסרט אחד, "The Imperilled" (Barzakhiha), אשר יצא ב-1982 וגרם לחרם עליו. הסרט "The Imperilled" בוים על ידי איראג' חאדרי ושיחקו בו כוכבים מלפני המהפכה. עם סיפור פטריוטי על התנגדות לפלישה זרה, זו הייתה הזדמנות בשביל פרדין והשחקנים האחרים לחדש את הקריירות שלהם באווירה של לאחר המהפכה. הסרט היה להיט והפך לסרט האיראני המרוויח ביותר בכל הזמנים. אבל הוא הוחרם במהרה וכתוצאה מכך השחקנים הוחרמו מלעבוד.

=== מוות ===
פרדין מת כתוצאה מדום לב ב-6 באפריל 2000 בגיל 69.<ref></ref> ברדיו ובטלוויזיה המדיניים, אשר נשלטו על ידי הממסד האסלאמי, התעלמו באופן כללי מהחדשות על מותו. הוא נקבר בבית הקברות בהשט-א-זהרה בטהראן. יותר מ-20,000 אנשים השתתפו בלוויה שלו.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

מוחמד-עלי פרדין במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איראן: אישים בספורט
קטגוריה:ילידי 1931
קטגוריה:נפטרים ב-2000