OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
איגנץ לכנר

איגנץ לָכנר (בגרמנית: Ignaz Lachner; 17 בספטמבר 1807 – 25 בפברואר 1895) היה מלחין ומנצח גרמני.

== ביוגרפיה ==
איגנץ לגנר נולד למשפחה מוזיקלית בריין אם לך. הוא היה השני בשלושת האחים המפורסמים לבית לכנר. אחיו פרנץ ווינצנץ היו גם הם מלחינים. האח הבכור פרנץ היה הנודע בשלושה, מאחר שהפיק תועלת רבה מידידות הנעורים שלו עם פרנץ שוברט, ודאי הרבה יותר מאיגנץ, שגם הוא הכיר את שוברט. איגנץ (כמו שני אחיו) למד עוגב, פסנתר וכינור. בכינור נחשב לילד פלא במידת מה, אך אביו עמד על כך שיהיה למורה. אחרי מות אביו, למד נגינה אצל ברנרד מוליק, כנר וירטואוז, ואחר הצטרף אל אחיו פרנץ בווינה, שם התרועע גם הוא עם שוברט והושפע מן המוזיקה שלו, כמו גם מזו של היידן, מוצרט ובטהובן. 

ב-1826 התמנה לנגן העוגב בכנסייה הרפורמיסטית של וינה ואחר היה לחבר בתזמורת האופרה המלכותית. ב-1831 התמנה למנהל מוזיקלי בשטוטגרט וכעבור זמן קצר במינכן. משנת 1835 כיהן לכנר כממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בהמבורג וב-1861 עבר למשרה מקבילה בתיאטרון העירוני בפרנקפורט, משם פרש ב-1875. איגנץ לכנר מת בהנובר.

== יצירותיו ==
אף כי לכנר נודע בעיקר כמנצח, כמות המוזיקה שחיבר, כמעט בכל הסוגות, הייתה ניכרת. בין יצירותיו המוכרות והמצליחות ביותר היו "תמונות מן האלפים", Das letzte Fensterln, אף כי מבקרי מוזיקה, כגון וילהלם אלטמן, רואים כיום במוזיקה הקאמרית שלו את מיטב יצירתו. מן היצירות הקאמריות, שש השלישיות שלו להרכב יוצא דופן של כינור, ויולה ופסנתר הן מן הטובות ביותר שנכתבו אי פעם להרכב זה, ושבע רביעיות המיתרים שלו זכו בשעתן לפופולריות בלתי מבוטלת, הודות למלודיות שובות הלב וההרמוניות רבות הרושם שבהן. כמה מן הרביעיות וכל שלישיות הפסנתר הוקלטו.

=== מוזיקה קאמרית ===
* רביעיית מיתרים מס' 1 בפה מז'ור, אופוס 43
* רביעיית מיתרים מס' 2 בסול מז'ור, אופוס 51
* רביעיית מיתרים מס' 3 בדו מז'ור, אופוס 54
* רביעיית מיתרים מס' 4 בלה מז'ור, אופוס 74
* רביעיית מיתרים מס' 5 בסול מז'ור, אופוס 104
* רביעיית מיתרים מס' 6 בלה מינור, אופוס 105
* רביעיית מיתרים מס' 7 בסי במול מז'ור, אופוס פוסטהומוס (לאחר המוות)
* רביעיית מיתרים לשלושה כינורות וויולה בדו מז'ור, אופוס 106
* רביעיית מיתרים לארבעה כינורות בסול מז'ור, אופוס 107
* שלישייה מס' 1 לכינור, ויולה ופסנתר בסי במול מז'ור, אופוס 27
* שלישייה מס' 2 לכינור, ויולה ופסנתר בסול מז'ור, אופוס 45
* שלישייה מס' 3 לכינור, ויולה ופסנתר ברה מז'ור, אופוס 58
* שלישייה מס' 4 לכינור, ויולה ופסנתר ברה מינור, אופוס 89 
* שלישייה מס' 5 לכינור, ויולה ופסנתר במי במול מז'ור, אופוס 102
* שלישייה מס' 6 לכינור, ויולה ופסנתר בדו מז'ור, אופוס 103
* סונאטה לכינור ופסנתר ברה מז'ור, אופוס 73

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070705221500/http://www.editionsilvertrust.com/music-books-h-to-m.htm איגנץ לכנר, קטעים מרביעיות המיתרים ושלישיות הפסנתר שלו]

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
איגנץ
קטגוריה:מלחינים מהתקופה הרומנטית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1807
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1895
וינצנץ לכנר

וינצנץ לָכנר (בגרמנית: Vinzenz Lachner; 18 ביולי 1811 – 22 בינואר 1893) היה מלחין ומנצח גרמני.

== ביוגרפיה ==

וינצנץ היה אחיהם הצעיר של פרנץ ואיגנץ לכנר, שניהם מלחינים ומנצחים. פרנץ, האח הבכור, נודע גם בקשר הידידות ההדוק שלו עם פרנץ שוברט. הלחנה למד וינצנץ בעיקר בכוחות עצמו. את ראשית הכשרתו המוזיקלית קיבל אצל אביו, אנטון, נגן העוגב העירוני, ואחרי מות אביו למד באאוגסבורג, שם התפרנס בצמצום מהוראת מוזיקה עד שאחיו פרנץ הסדיר לו משרה כמנצח ומוזיקאי הבית בחצר הרוזן מיצ'יילסקי מקושביץ בדוכסות הגדולה של פוזנן. בשנת 1831 עבר לווינה להמשיך בלימודי המוזיקה והתמנה לעוזר מנצח באופרת החצר ולנגן עוגב בכנסייה פרוטסטנטית (אם כי הוא עצמו היה קתולי). ב-1836 היה למנצח החצר במנהיים כמחליפו של פרנץ. ההערכה שזכה לה במנהיים הייתה גבוהה כל כך, שמעסיקיו האריכו את החוזה שלו כל אימת שקיבל הצעות ממרכזי מוזיקה אחרים. בסך הכל נשאר שם 37 שנים, שבמהלכן נהנתה מנהיים ממוניטין של ביצוע הרפרטואר הגדול ביותר של אופרות בכל ערי גרמניה. עם זאת, לכנר הרבה במסעות וניצח במקומות רבים ועד לונדון הגיע, לנצח על עונה באופרה הגרמנית בשנת 1842.

לכנר העניק תמיכה ועידוד למספר רב של מוזיקאים צעירים ממנו, הידועים בהם מקס ברוך, הרמן לוי וקרל וולפסון. עם זאת, מתוך שמרנות אינסטינקטיבית, יצא בגלוי נגד תרבות הסגידה לריכרד וגנר, אך התגבשותה של אגודת וגנר במנהיים בראשית שנות ה-70' בישרה מבחינתו את תחילת סופה של הקריירה. וגנר עצמו בא לנצח במנהיים, ואחרי שדאג כבר לסילוקו של פרנץ לכנר ממינכן, יצא למערכה להוצאתו לגמלאות של וינצנץ לכנר (שניצח, למרבה זעמו של וגנר, על גרסה מקוצצת של ההולנדי המעופף), מטרה שהושגה בשנת 1873. לכנר השתקע לאחר זאת בקרלסרוהה, שם המשיך ללמד. ככל האחים לכנר, היה מיודד עם יוהנס ברהמס. לכנר מת לאחר שורה של אירועים מוחיים בגיל 81.

== יצירותיו ==

מכלול יצירתו של לכנר כוללת סימפוניות, אוברטורות, מארשים חגיגיים, יצירות לתזמורת כלי נשיפה מעץ; מיסה ברה מינור, מזמור תהילים ועוד יצירות למקהלה; מוזיקה נלווית ל"טורנדוט" של שילר; פואמה סימפונית בשם "Lagerleben"; רביעיית פסנתר, שלישיית מיתרים, שתי רביעיות מיתרים, "42 וריאציות על סולם דו מז'ור" לפסנתר או רביעיית מיתרים; מחולות גרמניים לצ'לו ופסנתר; קובץ לנדלרים לפסנתר בארבע ידיים (מוקדש לברהמס); ומספר רב של שירים, בהם המחזור Scherz im Ernst und Ernst im Scherz ("צחוק ברצינות ורצינות בצחוק"), שנהנה מפופולריות בתקופת חייו. מעטות מיצירותיו זכו לביצועים מחודשים או הודפסו מחדש, אף כי הקלטה של רביעיות המיתרים שיצאה בשנת 2005 מגלה מיומנות מסוימת בסוגה זו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
וינצנץ
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1811
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1893
ויקטור בטארסה

ויקטור בטארסה (בערבית: فيكتور بطارسة; נולד ב-1935) היה ראש עיריית בית לחם משנת 2005 ועד 2012. במקצועו רופא מנתח מומחה לאף-אוזן-גרון.

== ביוגרפיה ==
בטארסה נולד בבית לחם למשפחה נוצרית קתולית וגדל והתבגר בירושלים. בשנת 1948 הוא עבר למצרים, למד שם רפואה ואחר כך התגייס לחיל הרפואה של צבא ירדן. הוא שימש כמנהל מחלקה בבית חולים ששכן בהוספיס האוסטרי שבעיר העתיקה בירושלים. לאחר 1967 עבד תקופה קצרה במערכת הבריאות הישראלית, אבל עזב בשל פעילותו הפוליטית. אחר כך היגר לארצות הברית וכיום הוא מחזיק באזרחות אמריקנית.

הוא נבחר בשנת 2005 לתפקיד ראש עיריית בית לחם ושימש בתפקידו זה עד נובמבר 2012 עת הוחלף על ידי ורה באבון

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:רופאים פלסטינים

קטגוריה:ראשי עיריית בית לחם
קטגוריה:נוצרים פלסטינים
קטגוריה:בית לחם
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1935
הלל שוקן

הלל שוקן (נולד ב-4 ביוני 1947) הוא אדריכל ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב, שם שימש כראש בית-הספר לאדריכלות ע"ש עזריאלי בין השנים 2004 ל-2008. הוא בנו של גרשום שוקן, שהיה עורך "הארץ", ואח של עמוס שוקן ושל רחלי אדלמן.

== ביוגרפיה ==

בשנת 1972 סיים תואר B.Sc.Eng בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון ואחר כך למד בבצלאל. בשנת 1976 סיים לימודי ארכיטקטורה ב-Architectural Association School of Architecture בלונדון. בשנת 1978 הקים משרד אדריכלים. בין השנים 1982 ל-1987 שימש כאדריכל הראשי של הקרן לירושלים. 

הוא לימד בבצלאל ובטכניון. בשנת 1994, החל לשמש כמרצה בכיר בבית-הספר לאדריכלות באוניברסיטת תל אביב, עם היווסדו, ובשנת 2004 מונה כראש בית הספר.

בשנת 2000 אצר את תערוכת הביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה בה הוצגה תאוריה אורבנית מקורית שחיבר – "אנונימיות אינטימית". בין עבודותיו הידועות: מבנה הכניסה לרחבת הכותל המערבי (עם מוני לומברוזו), חללי התצוגה במוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד (עם ארי אברהמי), מוזיאון המדע בירושלים (עם ארי אברהמי), בנין חברת 'מיניקום' בהר חוצבים בירושלים, 'כפר הנוער'- אכסניית נוער בקמפוס האוניברסיטה העברית.

שוקן קיבל את אות השימור של המועצה לשימור אתרים עבור שימור בית חיים ויצמן ברחובות (1999), פרס ראשון בתחרות לתכנון המוזיאון למדע בחיפה שלא מומש (1978), עליה לשלב הגמר בתכנון בית המשפט העליון (1985). נבחר השופטים בתחרות תכנון משרד ראש הממשלה (1995). 

מבחינת עמדותיו מזוהה שוקן עם מחנה השמאל בישראל. הוא תומך בפינוי כל ההתנחלויות, בהדגשת דמותה הדמוקרטית והליברלית של המדינה ובהפרדת הדת מהמדינה.

נשוי לאפרת, אדריכלית העובדת עמו, ואב לארבעה. מתגורר בתל אביב.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://schocken-architects.com/ אתר משרד האדריכלים שוקן]
* [http://arts.tau.ac.il/profile/sharch דף אישי] באתר אוניברסיטת תל אביב
* [http://www.tlv1.co.il/?p=3017 הלל שוקן מציג: העירוניות כפשוטה]
* מירב מורן, [http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000553880 ארכיטקטורה אינה אמנות. אנחנו בעלי מלאכה], גלובוס, 21 באפריל 2010
* [http://www.openu.ac.il/zmanim/zmanim96/96-review4.html אדריכלות ותרבות - בישראל?], בתוך זמנים, ביקורת על "תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, גוף" בעריכת רחל קלוש וטלי חתוקה
*שוקי טאוסיג, [https://www.the7eye.org.il/223369 הלל שוקן, בעל מניות ב"הארץ", יוצא נגד נשים המתלוננות על תקיפה מינית "לאחר שנים רבות"], באתר העין השביעית, 29 באוקטובר 2016

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: אדריכלות
הלל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
ביתמונה

[[שרה טהון מלמדת את בנות היישוב היהודי לרקום. תמונה שהתקבלה מפרויקט "ביתמונה"]]
ביתמונה הוא מיזם התנדבותי, בשיתוף החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, העוסק בשחזור, שימור והצלה של חומרים חזותיים הקשורים לעברה של ארץ ישראל. תמונות מהפרויקט מוצגות מדי שבוע בפורטל האינטרנט ynet.

המעבדה של ביתמונה, בבעלות נדב מן, נמצאת בקיבוץ מרחביה. המעבדה עוסקת בהצלה ושחזור ממוחשב של תמונות, מסמכים ומפות שנשכחו או התגלו אצל אנשים פרטיים וארכיונים שונים, בכללן עדויות היסטוריות נדירות שהיו בחלקן על סף ההכחדה או הרס. החומרים נסרקים, משוחזרים, נשמרים על תקליטורים ומשמשים לצורכי לימוד ומחקר, הקמת אלבומים, תערוכות, מצגות או הדפסות בודדות ושימור.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.ynet.co.il/home/0,7340,L-3280,00.html טיול לעבר], סיקור שבועי של תמונות מן הפרויקט
* 

קטגוריה:אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ארץ ישראל: היסטוריה
קטגוריה:רסטורציה (אמנות)
מחמוד יזבק

מחמוד יזבק (בערבית: محمود يزبك, תעתיק מדויק: מחמוד יַזְבַּכּ) (נולד ב-5 בדצמבר 1956) הוא היסטוריון ערבי-ישראלי המכהן כפרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה. שימש בעבר כראש החוג, כיושב-ראש ארגון עדאלה וכנשיא האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם.

== ביוגרפיה ==
יזבק סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה כללית ובהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1978, תואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון בשנת 1992 מאוניברסיטת חיפה ותואר דוקטור בלימודי המזרח התיכון מהאוניברסיטה העברית בשנת 1998. אחר כך הוא השלים מחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בשנת 1999. כיום הוא מלמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה; בעבר שימש כראש החוג. מתמחה בהיסטוריה הפוליטית והחברתית של הפלסטינים במאות התשע עשרה והעשרים; בתולדות השלטון העות'מאני על ארץ-ישראל במאות התשע-עשרה והעשרים; בהיסטוריה מקומית של חיפה; בדרך פעולתם של בתי הדין השרעיים ובהיסטוריוגרפיה ישראלית ופלסטינית.

יזבק שימש כדובר ועד המשפחות השכולות של הרוגי אירועי אוקטובר 2000 (אחיינו, ויסאם יזבק, נהרג בהם). הוא חבר הנהלת עדאלה משנת 2004 ובעבר שימש כיושב ראש הארגון.

מתגורר בנצרת. בתו, היבה יזבק, היא סוציולוגית והייתה חברת הכנסת מטעם מפלגת בל"ד.

==מספריו ==
* ההגירה הערבית לחיפה בתקופת המנדט, (נצרת: אל-קבס, 1988. 165 עמודים (ערבית).
* סדרי מנהל ומבני חברה בחיפה בשלהי השלטון העות'מאני, (נצרת: אל-נהדה, 1994). 404 עמודים (ערבית).
* חיפה, תולדות העיר והחברה במאה התשע-עשרה, (אוניברסיטת חיפה: המרכז היהודי-ערבי, 1998).
<div style="direction: ltr;">
* Haifa in the Late Ottoman Period, 1864-1914: A Muslim Town in Transition, (Leiden: Brill, 1998). 262 pages.</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100725000330/http://mideast.haifa.ac.il/staff/yazbak.htm דף אישי] באתר אוניברסיטת חיפה
* [http://a-list.org.il/profile-page/437 הפרופיל של מחמוד יזבק], באתר A-List
* [http://www.youtube.com/watch?v=6wAXpBIZ10g יפו חיפה בתקופת המנדט הבריטי], הרצאה שניתנה ביום העיון באוניברסיטה הפתוחה.
* 
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: לימודי המזרח התיכון והאסלאם
קטגוריה:אנשי אקדמיה ערבים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נשיאי האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם
קטגוריה:נצרת: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
אצטדיון ג'איינטס

אצטדיון ג'איינטס (באנגלית: Giants Stadium) היה אצטדיון רב תכליתי הממוקם במזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי אשר שימש בעיקר כמגרשן הביתי של קבוצות הפוטבול ניו יורק ג'איינטס והניו יורק ג'טס והיה מסוגל לקלוט כ-80,000 צופים.

האצטדיון נפתח ונחנך ב-10 באוקטובר 1976 בהפסדה הביתי של הניו יורק ג'איינטס לקבוצת דאלאס קאובויס. הוא שימש כמגרש הביתי של הניו יורק ג'איינטס במשך 33 שנים וכמגרשה של הניו יורק ג'טס במשך 26 שנים. במשך השנים שימש האצטדיון כמגרשן הביתי של קבוצות פוטבול נוספות כניו יורק/ניו ג'רזי נייטס מליגת ה-WLAF, ניו יורק/ניו ג'רזי היטמן מליגת ה-XFL וכמגרשה הביתי של הניו אורלינס סיינטס לאחר שאצטדיונה הביתי נפגע מהוריקן קתרינה בשנת 2005. 

האצטדיון שימש כמגרשן הביתי של קבוצות הכדורגל ניו יורק קוסמוס והניו יורק רד בולס ואף אירח מספר משחקים במסגרת מונדיאל 1994 (כולל משחק חצי הגמר בין נבחרות ו).

בשנת 2010 נהרס האצטדיון והוחלף על ידי אצטדיון מטלייף שנבנה בסמוך אליו.

==קישורים חיצוניים==

אצטדיון ג'איינטס בזמן משחק פוטבול

קטגוריה:ניו ג'רזי: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: אצטדיוני פוטבול
קטגוריה:ניו ג'רזי: ספורט
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בארצות הברית
קטגוריה:ניו יורק ג'איינטס
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 1994
קטגוריה:אצטדיוני גביע העולם בכדורגל נשים 1999
נחום בוגר

נחום בוגר (1912 – 22 באוקטובר 1990) היה רופא ילדים ישראלי. כיהן כפרופסור בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקת ילדים א׳ בבית החולים הדסה תל אביב.

==ביוגרפיה==
בוגר היה בנם של מינה וחיים בוגר (בוגרשוב). אביו היה איש חינוך, ממקימי הגימנסיה העברית הרצליה ומנהלה במשך שנים רבות אשר לימים שירת כחבר הכנסת מטעם סיעת הציונים הכלליים. נחום עשה את לימודי הרפואה בצרפת, ועם שובו ארצה החל לעבוד בבית החולים הדסה. בוגר היה תלמידו המובהק של פרופ' לודוויג פרדיננד מאייר, מחשובי רופאי הילדים באירופה אשר עלה ארצה בשנות השלושים מברלין, שם שימש מנהל מחלקת הילדים. עם פרישתו של מאייר ירש בוגר את המחלקה ושימש מנהל מחלקת ילדים א' בבית החולים הדסה בתל אביב בשנים 1954-1977. עם תלמידיו של פרופ' בוגר נמנו פרופ' צבי שפירר, פרופ' שאול הראל, ד"ר פנחס שרשבסקי ועוד רבים וידועים.

אשתו של פרופ' בוגר הייתה ישראלה ויצמן (1989-1912), בתם של משה והלנה ויצמן ודודניתו של חיים ויצמן, נשיא המדינה הראשון.

בוגר זכה לתוארי כבוד רבים, חתן פרס סולד לרפואה והיגיינה ציבורית לשנת 1979, יקיר החברה הישראלית לרפואת ילדים קלינית (שהוא נמנה עם מייסדיה), ופרסים רבים נוספים.

לאחר פרישתו מהנהלת המחלקה המשיך לעבוד כרופא בתחנה לבריאות המשפחה שבבית הבריאות של עיריית תל אביב ("בית שטראוס") עד סמוך למותו, באוקטובר 1990.

==לקריאה נוספת==
* "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך : בוגר (בוגרשוב) נחום, עמוד 109

קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:משפחת ויצמן
קטגוריה:תל אביב-יפו: רפואה
קטגוריה:סגל בית החולים הדסה תל אביב
קטגוריה:זוכי פרס סולד
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
שרה סימיוני

שרה סימיוני אזארו (באיטלקית: Sara Simeoni-Azzaro; נולדה ב-19 באפריל 1953) היא אתלטית איטלקייה, אלופה אולימפית (מוסקבה 1980), אלופת אירופה (פראג 1978) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

== ביוגרפיה ==
סימיוני נולדה בריבולי ורונס בוונטו (מחוז בצפון-מזרח איטליה).

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד 1971 סיימה סימיוני במקום תשיעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.78 מטר, המנצחת הייתה אילונה גוסנבאואר מאוסטריה (1.87 מטר).

באולימפיאדת מינכן (1972) סיימה סימיוני במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.85 מטר, המנצחת הייתה אולריקה מייפארת בת ה-16 ממערב גרמניה שהשוותה את השיא העולמי, 1.92 מטר.

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה 1974 זכתה סימיוני במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר, אחרי רוזמרי אקרמן ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 1.95 מטר ומילדה קרבנובה מצ'כוסלובקיה (1.91 מטר).

באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה סימיוני במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר, אחרי אקרמן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1.93 מטר, ולפני שיאנית העולם הקודמת יורדנקה בלגובה מבולגריה (1.91 מטר).

===שיא עולם===
בתחרות אתלטיקה שנערכה בברסיה, באוגוסט 1978 קבעה סימיוני בקפיצה לגובה שיא עולם חדש של 2.01 מטר, שיפור של ס"מ אחד לשיא העולם של אקרמן. שיא זה היה שיא איטליה עד לשנת 2007. חודש לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה 1978 זכתה סימיוני במדליית זהב בקפיצה לגובה לאחר שהשוותה את שיאה העולמי, 2.01 מטר, לפני אקרמן (1.99 מטר) ובריג'יט הולצפל ממערב גרמניה (1.95 מטר). למעשה אקרמן עברה גובה של 2.01 מטר, אך בשל קפיצות הניצחון שלה על המזרן, הרף נפל והתוצאה לא אושרה.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה סימיוני במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.97 מטר, לפני אורסולה קילן מפולין (1.94 מטר) ויוטה קירסט ממזרח גרמניה (1.94 מטר).

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון 1982 זכתה סימיוני במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי מייפארת ששיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 2.02 מטר וטמרה ביקובה מברית המועצות (1.97 מטר).

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכתה סימיוני לשאת את דגל מדינתה בטקס הפתיחה. בתחרות עצמה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי מייפארת שקבעה שיא אולימפי חדש של 2.02 מטר ולפני ג'וני הנטלי מארצות הברית (1.97 מטר).

סימיוני נשואה לארמיניו אזארו.

== תארים והישגים ==
*בסך הכל זכתה סימיוני ב-14 תוארי אליפות של איטליה בקפיצה לגובה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Sara+Simeoni שרה סימיוני] , באתר Sports123 
* 

קטגוריה:אתלטיות איטלקיות
קטגוריה:קופצות לגובה
קטגוריה:שיאניות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופות האוניברסיאדה: אתלטיות
קטגוריה:נושאי דגל איטליה באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:אלופים אולימפיים איטלקים: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות מאיטליה
קטגוריה:שיאני עולם איטלקים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם איטלקיות
קטגוריה:ילידות 1953
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1953
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מאיטליה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
פרדריק בליס

פרדריק ג'ונס בליס (באנגלית Frederick Jones Bliss; 3 בינואר 1857 - 22 ביוני 1939) היה ארכאולוג אמריקאי. לאחר תקופה שבה עבד במשלחתו של פלינדרס פיטרי במיידום במצרים, הגיע בליס בשנת 1891 לארץ ישראל וחפר במשך שנתיים בתל חסי מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. את החפירה באתר החל פיטרי בשנת 1890 שלאחריה חזר למצרים. בליס היה בנו של הכומר הפרוטסטנטי שייסד בביירות את הקולג' שהפך עם השנים לאוניברסיטה האמריקנית בביירות.

==בארץ ישראל==
שרטוטים שהכין בליס לכלי חרס שמצא ב[[תל חסי]]
בתל חסי השתמש בליס בשיטותיו של פיטרי לתיארוך בעזרת כלי חרס וכן בעקרון ההשתכבות והכרונולוגיה היחסית - סטרטיגרפיה. בליס מצא חומת לבני בוץ ומגדל הקשור לחומה. הוא מצא מכתב מהמאה ה-14 לפנה"ס שנרשם על גבי חרסים בכתב היתדות אשר דומה מאוד לכתב פרוטו-סינאי ובהם מופיעה המילה "בלע". בליס הסיר כמעט שליש מהאקרופוליס והגדיר 11 שכבות יישוב אותן חילק לשמונה "ערים". אחד הממצאים היה מבנה המשתייך לאדריכלות של "בתי מושל". המבנה תוארך על ידו לתקופת הברונזה המאוחרת.
מחנה החפירה של בליס ודיקי בהר ציון, 1897 (תצלום באתר הקרן לחקר ארץ ישראל)

לאחר הצלחתו בתל חסי, עבר בליס לחפור בירושלים. הוא חפר בה ביחד עם האדריכל ארצ'יבלד דיקי (A.C. Dickie) בין השנים 1894–1897. תרומתו העיקרית הייתה הבנת הארכאולוגיה של ירושלים. בין האתרים שחפר היו בריכה וכנסייה ביזנטית בבריכת השילוח. בשנת 1898 עבר לחפור יחד עם עוזרו רוברט מקאליסטר במספר אתרים בשפלת יהודה הוא חפר באזור עד שנת 1900. האתרים שנחפרו היו במרשה, תל צפית, תל גודד ועזקה. דוחות החפירה של בליס ומקליסטר מאתרים אלה, קבעו סטנדרט חדש לחפירות העתידיות.

ב-1900 פוטר בליס מתפקידו כ"חוקר הקרן" בטענה של בריאות לקויה, אבל גם בגלל הדקדקנות הרבה שלו, שגרמה לכך שלא ייצר עבור הקרן דוחות מלהיבים, ובכך הקשה עליה לגייס תרומות לקרן. בתקופה מאוחרת יותר הצהיר אולברייט שזו הייתה שגיאה שפגעה במחקר הארכאולוגי באזור הלבנט. לאחר פיטוריו כתב בליס מונוגרפיה שעסקה בהתפתחות המחקר באזור הלבנט מתחילתה ועד שנת 1902.

==לקריאה נוספת==
*פ"ג בליס וא"ק דיקי (תרגום: רוני רייך), חפירות בירושלים - תגליות מעיר דוד והר ציון 1897-1894, מכון מגלי"ם, ירושלים, 2010
<div style="direction: ltr;">
*Hallote Rachel, Bible, Map And Spade: The American Palestine Exploration Society, Frederick Jones Bliss and the Forgotten Story of Early American Biblical Archaeology, Gorgias Press, 2006
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pef.org.uk/profiles/frederick-j-bliss-1859-1937/ פרדריק ג'ונס בליס] באתר הקרן לחקר ארץ ישראל
* [http://www.cityofdavid.org.il/archeology/archeologists/בליס-ודיקי בליס ודיקי] באתר עיר דוד הכולל מפה המסמנת את אזור החפירות שלהם.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים אמריקאים
קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים
קטגוריה:חופרים בעיר דוד
קטגוריה:מהגרים מלבנון לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1859
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1937
גמדות פרימורדיאלית

[[לוסיה סראטה, האישה הנמוכה ביותר בהיסטוריה, הראשונה שאובחנה כבעלת גמדות פרימורדיאלית מדרגה שנייה]]
גמדות פרימורדיאלית (באנגלית Primordial dwarfism) היא צורה נדירה של גמדות שגורמת לממדי גוף קטנים מאוד בכל שלב בחיים, והיא מתחילה עוד בתקופת ההריון, אצל העובר. ליתר דיוק, גמדות פרימורדיאלית היא קטגוריה שלמה של אבחנות שכוללת סוגים מסוימים של גמדות בה הפרופורציות נשמרות, של אנשים בעלי ממדים קטנים באופן קיצוני לגילם, אפילו בתור עוברים. רוב האנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית לא מאובחנים עד גיל שלוש.

רופאים מומחים לרוב מאבחנים בשלב ההריון גודל חריג, או בעיות גדילה תוך-רחמיות בבדיקת אולטרה סאונד. לרוב, אנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית נולדים במשקל נמוך מאוד. אחרי הלידה, גדילתם ממשיכה להתעכב, מותירה אותם הרבה מאחורי שאר בני גילם מבחינת גובה ומשקל.

ברוב המקרים, קומה נמוכה היא תוצאה של הפרעה שלדית או אנדוקרינית. חמשת התת-סוגים של גמדות פרימורדיאלית הם החמורים ביותר מתוך 200 סוגים של גמדות, ולפי הערכה, חיים בכל העולם רק 100 אנשים בעלי הפרעה כזאת. נדיר מאוד שאנשים בעלי גמדות פרימורדיאלית עוברים את גיל 30.

צ'אנדרה בהדור דנגי היה בגובה של 54.6 ס"מ בלבד.

קטגוריה:מומים מולדים
קטגוריה:גמדות
איציק רנרט

איציק (יצחק) רנרט (נולד ב-1959) הוא מאייר וקומיקסאי ישראלי חבר באקטוס טרגיקוס לשעבר.

== ביוגרפיה ==
רנרט נולד בחיפה. הוא בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל, שם למד בין השנים 1981–1985, הוא השתלם באיור ב-Instituto Europeo di Design ברומא. שימש במשך שנים כמעצב בעיתונים מעריב וידיעות אחרונות, עבד כארט דירקטור במשרדי הפרסום ופרסם ספרי קומיקס ואיור.

בעבר עמד רנרט בראש מסלול האיור בבצלאל ובראש המחלקה לאיור במכללת אסכולה. בשנת 2007 החליף את דוד גרוסמן בתור ראש המחלקה לעיצוב בשנקר, והחזיק בתפקיד זה עד אוקטובר 2012.

==ספרים שאייר==
*"אלרגיה" (איור לספר של יהונתן גפן, הוצאת כנרת)
*"האיש עם הסיפור בראש" (איור לספר של יוסי בנאי, הוצאת כנרת)
*"אגדה חדשה" (איור לספר של גיל הראבן, הוצאת עם עובד, שנת 1986)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://untitled.org.il/?author=52 המדור של איציק רנרט] באתר אנטייטלד
* [http://hasheelon.com/2009/01/15/itzik-rennert/ השאלון עם איציק רנרט]
* 
* [http://ha-pinkas.co.il/?p=5396 על מצבו של האיור – ריאיון עם איציק רנרט], באתר הפנקס
* [https://web.archive.org/web/20130310193618/http://www.illustrators.co.il/illustrators.asp?artist=170 איציק רנרט במדריך המאיירים הישראלי]
* [http://www.orot-books.com/2007/05/blog-post_46.html חיי עם שיקספיר] - סיפור מאויר מאת איציק רנרט מתוך כתב העת אורות
* דפנה לוי, [https://anchor.fm/daphna-lewy/episodes/16-e1cuo84/a-a78306b ראיון עם איציק רנרט בפודקאסט ״על החיים ועל המוות״], 14 בינואר 2022

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
אנטוניו סולר

אנטוניו פרנסיסקו חווייר חוסה סולר ראמוס (בספרדית: Antonio Francisco Javier José Soler Ramos, הנודע על פי רוב בשם פאדרה (האב) אנטוניו סולר, בקטלאנית: Antoni Soler i Ramos או Pare Soler, הוטבל ב-3 בדצמבר 1729 – 20 בדצמבר 1783) היה מלחין ספרדי, נזיר הירונימי, שיצירותיו הקיפו את שלהי תקופת הבארוק וראשית התקופה הקלאסית. הוא ידוע בעיקר בסונאטות שלו לכלי מקלדת, המהוות תרומה חשובה לרפרטואר הצ'מבלו, הפורטה-פיאנו והעוגב.

== ביוגרפיה ==
=== ילדות ונעורים ===

סולר נולד ב-1729 באולוט בפרובינציה הקאטאלנית ז'ירונה. את שיעורי המוזיקה הראשונים קיבל מאביו, מרטין סולר, שניגן בתזמורת הצבאית של הגדוד "נומנסיה". בשנת 1736 החל את לימודיו בל'אסקולניה, בית ספר למקהלת נערים, של מנזר מונסראט, שם למד בין השאר נגינה בעוגב. מוריו במונסראט היו האב בניטו אסטווה ונגן העוגב בניטו ואלס שלימדו אותו סולפג'יו ואחר כך נגינה בעוגב והלחנה.
עיקר הרפרטואר לעוגב בבית הספר כלל יצירות של חואן קבנייאס, של האח מיגל לופס ושל חוסה אליאס.
ב-1744 התמנה לנגן עוגב בקתדרלה של לה סאו ד'אורז'ל ובמקביל לדיאקון זוטר. בשנים הבאות שירת כמנצח מקהלה בקאפלה בליידה ובאל אסקוריאל.

=== חיי נזירות ויצירה ===

סולר התקבל למעמד הכמורה בגיל 23 ושגרת חייו ב-31 השנים הבאות, במסדר הירונימוס הסמוך לאל אסקוריאל, נשאה אופי פשוט ונזירי. ימיו בני 20 השעות היו מלאים בתפילה, הגות ועבודת אדמה - חיי פשטות נטולי קישוטים. אבל סביבתו המחמירה ונסיבות חייו נטולות הגיוון לא מנעו אותו מלכתוב יותר מ-500 יצירות מוזיקליות, בהן כ-150 סונאטות לכלי מקלדת, שרבות מהן, על פי הסברה, נכתבו כתווים לנגינה לתלמידו הנסיך דון גבריאל, בנו של המלך קרלוס השלישי. חיבורים אחרים הם שירים כפריים לחג המולדומוזיקה לכנסייה הקתולית, כולל מיסות. סולר מת במנזר סן לורנסו דה אל אסקוריאל במדריד. לא ידוע על קיום דיוקנאות שלו.

=== יצירותיו ===

יצירותיו המהוללות ביותר של האב סולר הן הסונאטות שלו לכלי מקלדת, שמשתוות לאלה של דומניקו סקרלטי (שסולר היה אולי תלמידו). עם זאת, יצירותיו של סולר מגוונות יותר מבחינה צורנית מאלה של סקרלטי, וכמה מהן כתובות בשלושה או ארבעה פרקים, לעומת יצירותיו של סקרלטי, הכתובות בפרק או שניים. הסונאטות של סולר קוטלגו בראשית המאה ה-20 בידי סמואל רוביו, כך שכולן נושאות מספרי "R".

סולר חיבר גם קונצ'רטי, חמישיות לעוגב וכלי מיתר, מוטטים, מיסות ויצירות לעוגב סולו. כמו כן כתב מסה בשם Llave de la modulación ("המפתח למודולציה") בשנת 1762.

"שישה קונצ'רטי לשני עוגבים" של סולר עדיין מקובלים מאוד ברפרטואר וזכו להקלטות רבות. מחול פנדנגו ברה מינור לצ'מבלו סולו, יצירה וירטואוזית המתבססת, כמקובל, על בס בן שני תווים, זכה ליותר ביצועים מכל יצירה אחרת שלו. עם זאת, כמה מוזיקולוגים הטילו ספק בכך שסולר הוא אכן מחבר היצירה.

==ספרים==
*Memoria sepulcral ספר זיכרונות

==קישורים חיצוניים==

* 

*[http://dbe.rah.es/biografias/8344/antonio-soler-ramos באתר הביוגרפיות של האקדמיה המלכותית להיסטוריה של ספרד]

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:מלחינים ספרדים
קטגוריה:מוזיקאים קטלאנים
קטגוריה:נגני עוגב ספרדים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נזירים רומים-קתולים
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:ילידי 1729
קטגוריה:נפטרים ב-1783
גשר (אתר ארכאולוגי)

מבנים מעוגלים שנמצאו באתר מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית א
גשר הוא אתר ארכאולוגי בעמק הירדן, על הגדה הדרומית של נחל תבור, ליד קיבוץ גשר. באתר נמצאו סימני התיישבות משתי תקופות: מתחילת התקופה הנאוליתית ומתקופת הברונזה התיכונה. האתר נחפר לראשונה בין השנים 1987-1986 על ידי הארכאולוג יוסף גרפינקל מהאוניברסיטה העברית, ובין השנים 2002-2004 על ידי סוזן כהן מאוניברסיטת מונטנה.

בתקופה הנאוליתית הקדם קרמית א (האלף התשיעי לפנה"ס) האתר היה יישוב קטן, מורכב ממספר מבנים מעוגלים. באתר נמצאו כלי צור כולל כלים עם חוד אל-חיאם. אחד הממצאים החשובים באתר היה בית מלאכה לייצור כלים מבזלת. זו הפעם הראשונה שנמצא ממצא כזה במזרח הקרוב בתקופה הנאוליתית. בית המלאכה ייצר גרזנים מבזלת וכלים נוספים שנשלחו מבית המלאכה למרכזים נאוליתיים אחרים, כגון יריחו והאתר ליד נתיב הגדוד. תיארוך רדיומטרי שבוצע באתר תיארך אותו כאחד הקדומים ביותר בתקופה הנאוליתית. זו התקופה של יסוד היישובים הראשונים ותקופת המעבר לחקלאות. דוח סופי על תקופה זו פורסם בשנת 2006.

בתקופת הברונזה התיכונה IIא האתר שימש כבית קברות, ונמצאו בו כ-29 קברים. הקברים היו קברי פיר שנחפרו באדמה בתוך המשקע הגאולוגי. בכל קבר היה נקבר אחד בלבד, והוא מעולם לא נפתח שוב. עובדה זו עזרה בקידום הידע לגבי מנהגי קבורה בתקופה זו, כולל תנוחות הנקברים וכמות פסלי האלים שהוכנסו לקבר ליד הנקבר. בארבעה קברים נמצאו גם חודי חנית וגרזנים מארד, כולל שלושה גרזיני מקור הברווז. דוח סופי על החפירה פורסם בשנת 2007.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Y. Garfinkel and D. Dag. 2006. Gesher: A Pre-Pottery Neolithic A Site in the Central Jordan Valley, Israel. A Final Report. Berlin: Ex Oriente. 
* Y. Garfinkel and S. Cohen. 2007. The Early Middle Bronze Cemetery of Gesher. Final Excavation Report. AASOR 62. Boston: American Schools of Oriental Research
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail.aspx?search=&id=7&mag_id=108 דוח חפירות בגשר שנת 2003] גיליון 116 (2004) באתר רשות העתיקות.
* [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail.aspx?search=&id=130&mag_id=110 דוח חפירות בגשר שנת 2004] גיליון 117 (2005) באתר רשות העתיקות.
ראשי חץ מצור שנמצאו באתר מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית א
* 

קטגוריה:אתרים ארכאולוגים נאוליתים בארץ ישראל
קטגוריה:בקעת הירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:גשר (קיבוץ)
בין קירות ביתי

בין קירות ביתי הוא האלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל. באוקטובר 2008, לקראת יציאת האלבום, יצא סינגל ראשון מתוכו - "חלומות של אחרים". ב-20 בנובמבר יצא האלבום המלא ובו 13 שירים. לאלבום צורף השיר "מנעי קולך מבכי" כסינגל נפרד.

== רקע והפקה ==
רוב השירים באלבום נכתבו על ידי עידן רייכל, כולם הולחנו על ידו, ואחדים מהם אף בוצעו על ידו. בניגוד לשני אלבומיו הקודמים, לא שיתף רייכל פעולה באלבום זה עם מוזיקאים יוצאי אתיופיה. עם זאת, באלבום נכללו כמה שירים בשפות זרות, ובהם: "Todas las Palabras" ו-"Cada Dia" שכתבה וביצעה הזמרת הקולומביאנית מרתה גומז בספרדית, "Ôdjus Fitxadu" ששרה מיירה אנדראדה בשפה הקריאולית של כף ורדה, ו-"منهار اللي مشيتي" שכתב וביצע שמעון בוסקילה בערבית מרוקאית לזכר אימו. הזמרת סומי שרה בסווהאילית את השיר Maisha שכתבה. באלבום השתתפו גם מאיה אברהם ואילן דמתי, שהשתתפו באלבומו הקודם של רייכל, "ממעמקים".

כשלושה שבועות לאחר צאתו הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, ובאפריל 2009 למעמד פלטינה. בטקס בו הוכרז האלבום כאלבום פלטינה, ציינו גם סך מכירות של מעל 300,000 עותקים לשלושת אלבומי הפרויקט.

==רשימת רצועות==

==מיקומי שיא==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מדינה
!תואר
!מכירות
|-
!ישראל (IFPI)
|פלטינה
|40,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2008
קטגוריה:אלבומי הפרויקט של עידן רייכל
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
קסטלום בליסימום

קסטלום בליסימום (בלטינית: Castellum Beleismum) הוא מגדל צלבני קטן הבנוי על גבעה החולשת על כביש 60, בין ג'נין לשכם, בשיפולי תל דותן. שרידי המבצר נמצאים בסביבות העיר יבלעם המקראית, ושמו הערבי של האתר: חירבת בלעמה.
מן המבצר הצלבני נשארו שרידים של מגדל בן שתי קומות, קיר שגובהו כ-8 מטר במרכז מתחם מרובע ששרידי חדרים וקמרונות נשמרו בצדדיו. מנהרה מקורה שאורכה 30 מטר, רוחבה 3 מטר וגובהה 4.2 מטר, מובילה מהמגדל אל מפעל מים שראשיתו בתקופה הכנענית אשר סיפק מים ליישוב קדום ממעיין, ששמו הערבי: "עין אל סינג'יב".
על פי מקורות צלבניים, המגדל עמד על תלו בשנת 1156 ועבר לרשות המסדר ההוספיטלרי בשנת 1187.

על פי מקורות צלבניים, במקום שכנה כנסייה ששרידיה לא נמצאו, ואשר נקראה על שמו של איוב המקראי. בכנסייה נערכה פגישת הפיוס בין שליחי גי דה ליזיניאן לרמון השלישי מטריפולי, לאחר קרב קרסון וערב קרב קרני חיטין. מקור שמה של הכנסייה איננו ברור, וההיסטוריון הצלבני ארנול מציין כי איוב התגורר במקום.
מקור המסורת הצלבנית איננו ברור אך ייתכן וקשור לזיהוי מקובל של באר במקום הידועה כבור של יוסף ושיבוש של השם יוסף (Joseph) עם השם איוב (Job).

==ראו גם==
*מבצר צלבני

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Denys Pringle The Churches of the Crusader Kingdom of Jerusalem: A-K (excluding Acre and Jerusalem)
</div>
==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160610165355/http://archive.thisweekinpalestine.com/details.php?id=2920&ed=175&edid=175 Archaeological Sites in the Northern Districts, November 2009]
* [http://news.leiden.edu/news/renewed-cooperation-between-palestine-and-leiden-archaeology.html תיאור החפירות וצילום האתר ומערכת המים באתר אוניברסיטת ליידן]

קטגוריה:השומרון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מבצרי צלבנים בארץ ישראל
קטגוריה:צפון השומרון
מרתה גומז

מרתה גומז (בספרדית: Marta Gómez; נולדה ב-11 בספטמבר 1978) היא זמרת ופזמונאית קולומביאנית המתגוררת בברצלונה.

== קורות חייה ==
גומז היא בוגרת בהצטיינות של מכללת ברקלי למוזיקה. היא ולהקתה מופיעים ברחבי העולם עם מוזיקה מקורית המשלבת מוזיקה לטינית ממקורות שונים עם אלמנטים של ג'אז ופופ.

גומז שיתפה פעולה עם עידן רייכל במספר הזדמנויות. השניים הופיעו יחדיו במוזיאון המורשת היהודית בניו יורק בשנת 2007, במועדון הזאפה בתל אביב בשנת 2008 ובהופעה במסגרת "פאזה מורגנה" בפארק תמנע ב-2009.<ref></ref> באלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", ביצעה גומז את השיר "Todas las Palabras", שאת מילותיו כתבה ללחן של רייכל, ואת השיר "Cada Día", שנכתב על ידי רייכל ומילותיו תורגמו על ידה לספרדית.

ב-2010 השתתפה באלבומה הראשון של רוני דלומי, "קצת אחרת", בדואט "די לה". גומז התארחה באותן שנים במספר הופעות של הפרויקט של עידן רייכל. חלק מביצועיה לשירים מהופעות אלו תועדו על גבי האלבום "הביתה, הלוך חזור", שיצא ב-2011. בין השירים באלבום שבהם השתתפה היה "יש בי עוד כוח", שכלל בגרסת ההופעה שלו בית נוסף בספרדית עם מילים שכתבה גומז. באלבום "רבע לשש" של הפרויקט, שיצא בשנת 2013, שרה גומז את השיר "Detrás De Mi Alma", שכתבה על פי לחן של רייכל.
== דיסקוגרפיה ==
<div style="direction: ltr;">
*2001 - Marta Gómez
*2003 - Sólo es vivir
*2004 - Cantos de Agua Dulce
*2006 - Entre Cada Palabra
*2009 - Musiquita
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמני הפרויקט של עידן רייכל
קטגוריה:זמרות קולומביאניות
קטגוריה:זמרות-יוצרות קולומביאניות
קטגוריה:ילידות 1978
אלה פמפילובה

אלה אלכסנדרובנה פמפילובה (רוסית: Э́лла Алекса́ндровна Памфи́лова; נולדה ב-12 בספטמבר 1953 במוסקבה) היא פוליטיקאית רוסיה, חברה בדומה, לשעבר שרת הרווחה בממשלת ילצין, הייתה המועמדת אישה הראשונה לבחירות בשנת 2000. שימשה כיו"ר המועצה הנשיאותית לזכויות אדם ברוסיה וביולי 2010 דווח כי היא מסרה את התפטרותה מהתפקיד.

בשנת 1976 סיימה את לימודיה במכון להנדסת חשמל במוסקבה עם תואר בהנדסת חשמל. בין השנים 1976 ל-1989 עבדה כמפקחת ומהנדסת בתעשייה האלקטרונית. בשנת 1986 נבחרה ליו"ר האיגוד המקצועי של החברה. בשנת 1989 נבחרה לקונגרס של ברית המועצות מטעם האיגודים המקצועיים ובשנת 1990 נבחרה כחברה בפרלמנט הסובייטי, הסובייט העליון. בין השנים 1991 ל-1994 כיהנה כשרה לענייני רווחה ואוכלוסייה בממשל ילצין.

בשנת 2000 הייתה לאשה הראשונה אשר התמודדה לנשיאות ברוסיה אולם זכתה בסך הכל לאחוז מהקולות. בשנת 2000 מונתה על ידי פוטין לתפקיד יו"ר המועצה הנשיאותית לזכויות אדם ברוסיה. ביולי 2010 התפטרה מהתפקיד. במרץ 2014 מונתה לנציבת תלונות הציבור לענייני זכויות אדם בלשכת נשיא רוסיה.

ב-28 במרץ 2016 נבחרה לעמוד בראש ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה.

פמפילובה גרושה ולה בת, ונכדה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://detirossii.ru/pamfilova/12893.php ביוגרפיה רשמית] 
* [http://yqyq.net/2865-Pamfilova_Ella_Aleksandrovna.html מידע אודותיה]

קטגוריה:ילידות 1953
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1953
קטגוריה:מועמדים לנשיאות רוסיה
קטגוריה:פוליטיקאיות רוסיות
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קואוטיניו

אנטוניו וילסון ויירה אונוריו (בפורטוגזית: Antônio Wilson Vieira Honório; 11 ביוני 1943 - 11 במרץ 2019), שנודע בכינוי קואוטיניו, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ, ונודע במיוחד בשל תקופתו בקבוצת סנטוס. קואוטיניו נחשב לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.

==ביוגרפיה==
קואוטיניו נולד בפירסיקבה שבסאו פאולו. בגיל 13 התגלה על ידי מאמן סנטוס, לואיס אלונסו (לולה), ונשלח למבחנים בקבוצה. כעבור שנה הוא החל לשחק במחלקת הנוער של המועדון. ב-1958 הוא קודם לקבוצה הבוגרת של סנטוס ושיחק במדיה עשר שנים, במהלכן היה שותף לזכייה בשמונה אליפויות סאו פאולו, חמש פעמים בטאסה ברזיל, פעמיים בגביע ליברטדורס ופעמיים בגביע הביניבשתי. קואוטיניו שיתף פעולה בחוליית ההתקפה של הקבוצה יחד עם פלה, והשילוב ביניהם היה פורה במיוחד - השניים כבשו יחדיו בסביבות 1,500 שערים בסך הכל, כאשר 370 מהם כבש קואוטיניו.

ב-1968 עבר קואוטיניו לשחק בויטוריה, וכעבור שנה שיחק בפורטוגזה. ב-1970 הוא שב לסנטוס ושיחק בה עונה אחת, בטרם עזב לאטלס המקסיקנית. בהמשך שיחק גם בקבוצות בנגו וסאד, בטרם פרש מכדורגל ב-1973.

במדי הנבחרת הלאומית של ברזיל לא קיבל קואוטיניו את התפקיד הבכיר שהיה לו בסנטוס. הוא שיחק ב-16 משחקים בלבד, וכבש חמישה שערים במהלך הקריירה שלו בנבחרת. הוא נכלל בסגל הנבחרת שזכתה במונדיאל 1962, אך לא שותף באף משחק במסגרת הטורניר.

קואוטיניו מת ב-11 במרץ 2019.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100201191312/http://br.sambafoot.com/jogadores/299_Coutinho.html פרופיל השחקן] באתר Sambafoot

קטגוריה:חלוצי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני סנטוס
קטגוריה:כדורגלני ויטוריה
קטגוריה:כדורגלני פורטוגזה
קטגוריה:כדורגלני אטלס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:מאמני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:מאמני סנטוס
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2019
אלפרד דומונט

אלפרד נוון דומונט (גרמנית: Alfred Neven DuMont; 29 במרץ 1927 בקלן – 30 במאי 2015) היה מוציא לאור גרמני, בעליה של ההוצאה לאור הרביעית בגודלה בגרמניה, מ. דומונט-שאוברג (M. DuMont Schauberg).

דומונט הוא בנו של קורט נוון, מוציא לאור, וגבריאלה, בתו של הצייר פרנץ פון לנבאך. משפחת דומונט מחזיקה בהוצאה לאור אשר הוקמה בשנת 1620 ונמצאת בבעלות המשפחה במשך 11 דורות, והיא מהמוציאות לאור הוותיקות בעולם. היה חבר ביוגנפולק, תנועת הנוער הנאצית לגילאי 10-14, אך לא עבר לאחר מכן להיטלריוגנד ולא נשבע אמונים להיטלר. דומונט למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות והחל לעבוד בהוצאה לאור "אקסל שפרינגר". הוא נסע לארצות הברית שם למד בבית הספר לעיתונאות מדיל בשיקגו, ובשנת 1953 חזר לגרמניה והחל להשתלב בעסקי המשפחה.

בשנת 2001 הוענק לו תואר "פרופסור של כבוד" מאוניברסיטת האלה-וויטנברג בה היה סטודנט.

בשנת 2006 רכש כרבע מקבוצת הארץ, החברה שמחזיקה בבעלות על עיתון הארץ. זוהי ההשקעה הראשונה של החברה מחוץ לגרמניה. בינואר 2020 מכרה חברת דומונט את מניותיה בעיתון למשפחת שוקן ולליאוניד נבזלין. 

דומונט היה אזרח כבוד של עיר הולדתו קלן.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.themarker.com/advertising/1.376920 אלפרד נוון דומונט: "עמוס שוקן לא היה לוקח כשותף את מי שהיה באס-אס"], דהמרקר, ארי שביט, 25.8.2006

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מו"לים גרמנים
קטגוריה:אנשי עסקים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1927
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2015
פוסטלניק

פוסטֶלניק (ברומנית: Postelnic) היה תוארו של דרגטור רומני בנסיכות מולדובה או בנסיכות ולאכיה, שדאג לצרכים האישיים של הוויווד ונחשב למקורב ביותר אליו.

הפוסטלניק היה נכנס לחדרי הוויווד גם ללא הזמנה מראש ובמהלך הזמן הפך להיות זה שהכניס אליו את מוזמניו ובהם שגרירים זרים. בהמשך התפתח התפקיד למעין תפקידו של שר חוץ.

הפוסטלניק היה הדרגטור האחרון שצורף למועצת השליט ומספרם גדל במהלך המאה ה-16.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III</div>

קטגוריה:רומניה: היסטוריה: דרגטורי
המרצה

במשפטים, המונח הַמְרָצָה מתייחס לצורת דיון משפטי, שהייתה נהוגה בעיקר בעבר, ובה התקיימו הדיונים בעל פה. המבקש היה מגיש בקשה כתובה, ובה הודעה על כוונתו להתייצב בפני בית המשפט ולטעון בפניו את טענותיו. בדרך כלל צורף לבקשה זו תצהיר. במועד שנקבע היה המבקש מתייצב בפני בית המשפט וטוען בעל פה את טיעוניו ותביעתו מהצד הנתבע.

מקורה של שיטת ההמרצה במשפט האנגלי, שממשיכו החוקתי הוא המשפט הישראלי. בשנת 1938 הותקנה "תקנה 240", הקובעת שאם לא נקבע סדר דין אחר, יהיו הדיונים בדרך המרצה. שיטה זו גרמה לעיתים לתקלות משפטיות, ולמתן פסקי דין בהסתמך על הבקשה המצורפת ללא שמיעת המבקש בעל פה. בשנת 1997 שונה שם ההליך מ"בקשה בדרך המרצה" ל"בקשה בכתב", וכן תוקנו סדרי הדין של ההליך. הבקשה מוגשת כך שהטיעונים המשפטיים מפורטים בה בכתב ולא בעל פה, ובית המשפט יכול להחליט בבקשה אף מבלי לשמוע את הצדדים.

במסגרת השינוי שבוצע בשנת 1997, נותר הליך משפטי בשם "המרצת פתיחה", המתייחס לפתיחת הליך משפטי בו מתבקש בית המשפט לחוות דעתו על נושא משפטי שאינו טעון בירור על פי ראיות, כגון פירוש של חוזה וכדומה. גם בהוצאה לפועל משתמשים עדיין בבקשה בדרך המרצה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=102297 "בקשה בכתב" במקום "בקשה בדרך המרצה"] באתר גלובס

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונחים משפטיים
נמרוד שפר

נמרוד שפר (נולד ב-16 במרץ 1961) הוא אלוף במילואים בצה"ל ששירת בתפקידו האחרון כראש אגף התכנון. שפר הוא טייס קרב ששירת כראש מטה חיל האוויר. כיהן כמנכ"ל התעשייה האווירית לישראל.

==ביוגרפיה==
שפר נולד והתחנך בקיבוץ אלונים. בוגר בית הספר כרמל זבולון.

הוא התגייס לחיל האוויר ב-1979, סיים קורס טיס מספר 96 ב-1981 והוכשר כטייס קרב. בשנים 1984 עד 1986 שירת כמדריך בבית הספר לטיסה. שימש סגן מפקד טייסת הקרב הראשונה בזמן שקלטה את מטוסי ה-F-16 ("ברק") הראשונים בטייסת. ב-1994 מונה למפקד טייסת 253, טייסת מטוסי "ברק" חד מושבי בדרגת סגן-אלוף. בין יולי 1995 לאוקטובר 1997 פיקד על טייסת 101, טייסת מטוסי F-16 חד-מושבי. ב-1997 מונה לראש ענף קרב במחלקת המבצעים של החיל והיה אחראי על התכנון המבצעי של מטוסי הקרב בחיל האוויר. ב-1999 קודם לדרגת אל"ם ומונה לראש מחלקת המבצעים של חיל האוויר. בשנים 2001 עד 2004 פיקד על בסיס רמון. ב-2005 מונה לראש חטיבת התכנון באגף התכנון של המטה הכללי, ובמרץ 2008 מונה לראש להק האוויר. בינואר 2010 מונה לראש מטה חיל האוויר, סגנו וממלא מקומו של מפקד החיל. בתחילת 2012 היה אחד המועמדים להחליף את עידו נחושתן כמפקד חיל האוויר הבא, תפקיד אליו נבחר לבסוף אמיר אשל. באפריל 2012 מונה לראש אגף התכנון בדרגת אלוף ובסיום תפקיד זה פרש מצה"ל.

בינואר 2018 מונה לסמנכ"ל אסטרטגיה ומחקר בתעשייה האווירית לישראל, ובספטמבר 2018 מונה למנכ"ל החברה. ביולי 2020 הודיע על פרישה מהתפקיד שנכנסה לתוקף באוקטובר באותה שנה.

== חיים אישיים והשכלה ==
שפר בעל תואר ראשון בגאופיזיקה ומדעים פלנטריים מאוניברסיטת תל אביב (1994) ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד (2005) (במסגרת תוכנית קרן וקסנר). בוגר קורס למפקדים בכירים בחיל האוויר במכון למדיניות ואסטרטגיה של בית הספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה.

שפר נשוי לחיה, אחותו של תא"ל (מיל.) אבי יעקבי חברו לקורס הטיס, ואב לארבעה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* .
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס רמון
קטגוריה:ראשי להק ראש המטה
קטגוריה:ראשי להק האוויר
קטגוריה:ראשי אג"ת
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:ראשי חטיבת התכנון
קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:ראשי מחלקת מבצעים בחיל האוויר
קטגוריה:אלונים: אישים
קטגוריה:בוגרי בית חינוך כרמל זבולון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:קציני צה"ל בוגרי תוכנית קרן וקסנר בישראל
קטגוריה:מנכ"לי התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
בלון נ"מ

בלון נ"מ הוא בלון גדול הנישא באוויר, מחובר בכבלי מתכת, שמטרתו להגן מהתקפות כלי טיס מנמיכי טוס. חלק מגרסאות הבלון הסתמכו על התנגשותו של כלי הטיס בכבלים, וחלק נעזרו בחומר נפץ שהתפוצץ עם מגע כלי הטיס בכבלים, וכך הסב נזק נוסף לכלי הטיס התוקף.
ספינות פורקות ציוד במהלך [[הפלישה לנורמנדי תחת הגנה אווירית של בלוני נ"מ]]

== מלחמת העולם השנייה ==

בשנת 1938 החלו הבריטים לערוך ניסויים במטרה לבדוק את יעילותם של בלונים בהגנה על ערים ואזורים תעשייתיים מפני מתקפה אווירית. מטרתם של הבלונים הייתה להפריע לטיסתם של מטוסי צלילה אשר טסו בגובה של עד 1,500 מטרים, ולהכריח אותם לטוס גבוה יותר, על מנת להכניסם לטווח הירי של תותחי הנ"מ הבריטים. עד אמצע שנת 1940 הוצבו בבריטניה כ-1400 בלונים, שליש מהם מעל בירת אנגליה, לונדון.

היכולות הטכניות הגבוהות של מטוסי הלופטוואפה הגרמניים הצליחו למזער את השפעת הבלונים, במיוחד לאחר החלפת רוב מטוסי הצלילה הגרמנים במפציצים מגובה רב. הבלונים הוכיחו עצמם כיעילים בצורה חלקית כהגנה נגד טילי הV-1 הגרמניים, אשר טסו בדרך כלל בגובה של 600 מטרים. על אף שטילים אלו צוידו בחותכי כבלים בכנפיהם, מעריכים היום כי הבלונים הצליחו להפיל 231 טילי V-1, מתוך כ-10,000 שנורו לעבר אנגליה.

מפציצים רבים צוידו באביזרים שניסו להתמודד עם בלוני הנ"מ באמצעות חיתוך הכבלים. מטוסי הלופטוואפה צוידו בהתקן אשר הורכב על כנף המטוס, אשר גרם לפיצוץ קל ברגע המגע עם כבלי הבלון אשר הניע להב שחתך את כבלי הבלון. התקן זה היה יעיל מאוד נגד בלוני הנ"מ של בעלות הברית. גם מטוסי כוחות בעלות הברית השתמשו בחותכי כבלים דומים, אך השתמשו בהם פחות לאור העובדה שהגרמנים מיעטו להשתמש בבלוני נ"מ, והסתמכו יותר על תותחי נ"מ כהגנה נגד מטוסי בעלות הברית.

בשימוש לא זהיר, יכלו בלוני הנ"מ לגרום לנזק רב. במהלך שנת 1942 התקינו כוחות אמריקאיים וקנדיים מספר בלוני נ"מ בגבול ארצות הברית-קנדה, על מנת להגן על אזור תעשייתי רגיש וחיוני למאמץ המלחמתי. במהלך סערה השתחררו הכבלים של אחד הבלונים, פגעו בקווי חשמל, וגרמו להפרעות משמעותיות ביכולות הכרייה והייצור של אותו אזור. להערכת בעלות הברית, ייצור של כ-400 טון פלדה ירד לטמיון עקב תאונה זו.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.worldwar-two.net/armamento/90/ הסבר על בלוני הנ"מ באתר "מלחמת העולם השנייה"].

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כדורים פורחים: שימושים צבאיים
דגל אטול ביקיני

דגל אטול ביקיני
פיזור הנשורת הגרעינית לאחר פיצוץ "קסל בראבו"
דגל אטול ביקיני הוא דגל אשר אומץ בשנת 1987 על ידי תושביו לשעבר של אטול ביקיני באיי מרשל.

==רקע היסטורי==
לאחר מלחמת העולם השנייה הפקיד ארגון האומות המאוחדות את האטול, יחד עם איי מרשל כולם ואיים נוספים במיקרונזיה, בידיה של ארצות הברית כשטח חסות. ב-1946 פונו האיים מתושביהם, והאטול הפך לשטח ניסויים בפצצות אטום ומימן. בין השנים 1946 ו-1958 בוצעו 23 פיצוצים בחלקו הצפון-מזרחי של האטול, וב-1 במרץ 1954 בוצע פיצוץ "קאסל בראבו" - הניסוי הראשון בפצצת מימן אשר הוטלה מן האוויר. נשורת גרעינית שנוצרה במהלכו של ניסוי זה פגעה בתושבי איי מרשל באטולים שממזרח לביקיני, ושלושה מאיי אטול ביקיני עצמו התאדו ונעלמו.

==הדגל==
הדגל דומה לדגל ארצות הברית מה שמייצג את אמונתם של התושבים כי ארצות הברית עדיין חבה להם חוב בעקבות פינויו של האטול והפגיעה שנגרמה לתושבים. הדגל מורכב משלושה-עשר פסים אופקיים בצבעי אדום ולבן ומלבן כחול בקנטון. 23 הכוכבים הלבנים בקנטון מסמלים את 23 איי האטול. שלושת הכוכבים השחורים בצידו הימני העליון של הדגל מסמלים את שלושת האיים שהתאדו בניסוי "קסל בראבו". שני הכוכבים השחורים בפינתו הימנית התחתונה של הדגל מסמלים את שני האיים בהם מתגוררים התושבים וצאצאיהם כיום, והמרחק בין שתי קבוצות הכוכבים מסמל את המרחק בין שלושת האיים המקוריים לשני האיים המיושבים בהווה - הן זה הפיזי והן מבחינת איכות חייהם של התושבים. משמעות האמרה "MEN OTEMJEJ REJ ILO BEIN ANIJ" במרשלית המופיעה על הפס השלישי מלמטה, היא "הכל בידי האל", והיא מסמלת את דברי מנהיג התושבים למפקד הצבא האמריקאי, לאחר שהאחרון ביקש מהתושבים בשנת 1946 להתפנות מבתיהם "למען טובת המין האנושי".

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.bikiniatoll.com/anthem.html אודות הדגל באתר אטול ביקיני]

קטגוריה:אוקיאניה: דגלים
קטגוריה:דגלים בצבע אדום-כחול-לבן
1000 דרכים למות

1000 דרכים למות (באנגלית: ) היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית אמריקאית שהחלה את שידוריה בשנת 2008. הסדרה מציגה שחזורים של מקרים אמיתיים אשר הסתיימו במוות "לא רגיל". הקטעים מלווים בראיונות עם אנשי מקצוע שונים המסבירים רקע מדעי או מכני לתקרית.

== דוגמאות ממקרי המוות ששוחזרו והוצגו בסדרה ==
* בחור נתקע עם מכוניתו באמצע הדרך, ובזמן שבדק בתחתית המכונית מה מקור הבעיה נהג משאית שעבר במקום לא הבחין בו, עלה עם המשאית על רגליו של הבחור וחצה את גופו לשני חלקים. הרופאים שהגיעו למקום גילו להפתעתם שהבחור עדיין בחיים, אך רשלנות רפואית הובילה לכך ששני חצאי גופו הגיעו לשני בתי חולים שונים והבחור מת מפצעיו לאחר שלוש שעות וחצי.
* שתי חברות טובות הלכו יחד ברגל למסיבה. כאשר נעלי העקב של אחת מהן החלו ללחוץ לה ברגליים היא הורידה אותן, ולרוע מזלה לא שמה לב שהיא נשענת על עמוד חשמל באמצע הגשם. היא מתה באופן מיידי.
* חבורת צעירים ערכה מסיבת סקס וסמים באמצע יער כאשר הם מחופשים לחיות שונות. בחור אלמוני עבר במקום וניסה להצטרף למסיבה, אך החבורה דחתה אותו משום שאינו מחופש לחיה. למרות זאת הוא לא ויתר וניסה את מזלו בפעם השנייה. הוא הבחין בדוב, וחשב שזו תחפושת. הוא ניגש אליו וגילה מהר מאוד שזהו דוב אמיתי. הדוב פירש את תנועות החיזור של הבחור כתקיפה, תקף בחזרה וטרף את הבחור בעודו בחיים.
* חבורת צעירים יצאה לבלות במועדון סנוקר. אחד הבחורים בחבורה, גבר בעל ריאות מפותחות במיוחד, הלהיב את חבריו בכך שבלע את כדור הביליארד השחור, שיחק בו מעלה ומטה בגרונו ופלט אותו בחזרה החוצה. המחזה המלהיב לא סיפק אותם והם שכנעו אותו לעשות את אותו הדבר עם הכדור הלבן. לרוע מזלו הוא לא ידע כי הכדור הלבן גדול במעט משאר הכדורים, וגילה זאת מאוחר מדי.
* שני בחורים טיילו בעולם בחיפוש אחר סמים. כשהם הגיעו לפרו, הם ליקקו צפרדע במטרה לחוות הזיות, אך גילו שליקקו צפרדע ארסית, וכתוצאה מכך גססו למוות.
*אישה ערכה עם בעלה שיחת וידאו קינקית במחשב, קשרה עצמה עם אזיקים ושמה מסקנטייפ על הפה. תוך כדי ההתרחשות נכנס פורץ הביתה והתקרב אליה. כשראתה אותו, היא הקיאה מהפחד ומריח הפה הנורא שלו, אך מכיוון שפיה היה מכוסה היא נחנקה מהקיא של עצמה ומצאה את מותה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה באנגלית
היכל הספורט העירוני נשר

היכל הספורט העירוני נשר הוא אולם ספורט הנמצא באשכול הפיס בשכונת רמות יצחק בעיר נשר. האולם הצמוד לחטיבת ביניים בקריית החינוך על שם רבין ברחוב השיטה. האולם משמש גם למשחקי הבית של קבוצת הפועל נשר בכדורסל, וכן שימש את קבוצת מכבי חיפה במשך שנתיים, בעקבות שדרוג היכל הספורט רוממה.

האולם הוקם בשנת 1998, במימון מפעל הפיס ומשרד החינוך, משטח פרקט רב תכליתי ולוח תוצאות אלקטרוני. האולם מכיל 1115 מקומות ישיבה קבועים ביציע ראשי, כאשר ניתן להוסיף 256 מושבים ניידים נוספים בשני צידי האולם. היציע הראשי מכיל מקומות מסוגים שונים כאשר המקומות הקרובים ביותר למגרש מהווים יציע כבוד וקיימת הפרדה בין המושבים העליונים לתחתונים.

האולם משמש גם למופעים שעיריית נשר מארגנת במחיר מסובסד לתושבי נשר מתקציבי מפעל הפיס.

בשנת 2022 הפרקט באולם חודש ומחשש לפגוע בפרקט החליטה העירייה להוציא את הסלים הניידים כך שלא מתאפשר משחקי כדורסל מקצועיים באולם.

כיום לא ניתן לשחק באולם לאורכו יותר ומי שלוקח חלק בפעילות באולם, זה אך ורק חוגי ילדים בעיר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20111006203316/http://www.mhbasket.co.il/pics/articles/tarshim_nesher2.pdf מפת האולם]
אולם הספורט רמות יצחק

רמות יצחק
קטגוריה:נשר: ספורט
קטגוריה:נשר (עיר): מבנים