OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ארנק

ארנק מודרני
ארנק ותכולתו
ארנקים ממותגים
ארנק הוא אביזר אחסון קטן (בדרך כלל בגודל כיס). באופן כללי הוא מיוצר מבדים, עורות או פוליוויניל כלוריד (סוג של פלסטיק) והוא משמש לשמירת דברים יקרי ערך, ובכללם כרטיסי אשראי, כסף, רישיונות נהיגה וכמו כן קבלות, תעודות אחרות למיניהן ולעיתים גם תמונות קטנות.

==התפתחות==
הארנקים התפתחו כמעט מיד אחרי הכנסת שטרות הכסף למערב במאה ה־17. עד הופעת השטרות, ארנקים דמו יותר לשקיקים, ששימשו לאחסנת מטבעות. ארנקים מוקדמים היו עשויים בעיקר מעור בקר או סוסים וכללו שקיק קטן שהכיל מעין "כרטיסי ביקור" (אמצעי הזדהות מוקדם, מעין מקביל המאה ה־17 לתעודת הזהות). אצילים נהגו להטיל שקיקי מטבעות כאלה לידי מי שסיפק להם שירות משביע רצון.

שקיקי עור כאלה שימשו במערב ארצות הברית במאה ה־19 בתקופת הבהלה לזהב, לשמירת גרגרי הזהב, שבני המזל הצליחו לסנן בחלקות החזקה שלהם. שקיקי זהב כאלה היו מוטחים על גבי דלפקי מסבאות ושולחנות קלפים.

הגרסה הנשית לארנקים אלה היה החריט (reticule) שנשים היו נושאות בידן או קושרות בנשפי ריקודים אל פרק ידן. חריט מרושת כזה היה מכיל בדרך כלל מטפחת בד רקומה ומבושמת, כרטיסי ביקור להשאיר בבתי שכנים, קרובים ומכרים, ולעיתים גם בקבוק מלחי הרחה, למקרה של עילפון פתע.

הארנק המתקפל המודרני, בעל "חריצי כרטיסים" מרובים, הגיע לגודלו התקני בראשית שנות השישים של המאה ה־20, עם המצאת כרטיס האשראי הראשון ב־1951. עיצוב הארנקים נותר ללא שינוי ניכר לאורך רוב סוף המאה ה־20, למעט המצאת הצמדן בשנות השבעים. כיום ניתן למצוא ארנקים במספר רב של צבעים, צורות ועיצובים של עשרות מעצבים, מחומרים שונים כמו עור וחיקוייו, חומרים פלסטיים, שילובים של אריג עם חומרים אחרים ועוד.

ארנקי גברים מיועדים על פי רוב לנשיאה בכיס, בגודל ובצורה המותאמים לכך. נשים נושאות על פי רוב את ארנקיהן בתוך תיקי כתף או ארנקי-יד, שבחלקם קבועים כיסים לאחסון כרטיסי אשראי ותעודות. עד לפני שנים אחדות רווחה האופנה של ארנקי נשים שטוחים, נטולי רצועות, שהוחזקו תחת הזרוע וחייבו ארנקי כסף דקים, שאינם תופסים נפח רב מדי.

הארנק עוצב במקור לנשיאת כסף, אך כיום הוא משמש גם לאחסון כרטיסים למיניהם, על כן עיצובם הנוכחי של ארנקים שם דגש יותר על מקום לכרטיסים ופחות על מקום לשטרות ומטבעות. לעיתים מקובל להחזיק את המטבעות בארנק קטן נפרד, לשם נוחיות.

בשנים האחרונות הפך הארנק להיות אביזר אופנה (בדומה לתיק או שעון), וחברות רבות מייצרות ארנקים בעיצובים מיוחדים תוך שילוב חומרים מגוונים. גם ארנקי העור עברו שדרוג וכיום ניתן למצוא צבעוניות רבה בארנקים אלו (ולא רק ארנקים שחורים וחומים קלסיים).

==כייסות==
ארנקים הם לעיתים קרובות מטרה לכייסים. יש בעלי ארנקים שמשתמשים בשרשראות שקושרות את הארנק לדש מכנסיהם או מעילם, ויש כאלו שמניחים אותו בכיס פנימי שאין אפשרות להגיע אליו מבלי לעורר את תשומת לבו של בעל הארנק. שיטה נוספת למניעת כיוס היא שימוש בארנקים מדגמים חדשים יותר, שהם דקים יותר, ובכך מסווים מהכייס את מיקום הארנק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תיקים
קטגוריה:אמצעים לאחסון כסף
עלעול חול

עַלעוֹל חול
עַלְעוֹל חול (גם תימרת אבק או שד אבק) הוא תופעה מטאורולוגית בה נוצרת מערבולת אוויר, הנראית כצינור חול דק בקוטר כמה מטרים. גובהו אינו מתנשא מעל למאה מטרים. 

בתוך צינור זה אוויר, אבק וחול אשר נשאבו מהקרקע מסתחררים ועולים. לרוב עלעול חול נוצר ביום צחיח וחם. לעיתים נדירות ביותר עלולה התופעה לגרום להעפת מכוניות וגגות, אך בדרך כלל עלעול החול מתקיים זמן קצר מאוד והוא קטן מכדי להסב נזק חמור.
עלעול חול במאדים

==תנאים המגדילים את הסיכוי להיווצרות עלעול חול==
* מישורים מדבריים ושוממים או אספלט: האוויר באזורים מישוריים נוטה להיות חם באופן קבוע. הימצאות כמויות גדולות של אבק או חול מאפשרים לחלקיקים להיתפס במערבולת, מה שהופך את התופעה לבולטת יותר לעין, אך תנאים אלה אינם הכרחיים להיווצרות המערבולת.
* שמים בהירים או מעוננים קלות: פני השטח צריכים לספוג כמויות משמעותיות של אנרגיית שמש כדי לחמם את האוויר ליד פני השטח וליצור תנאים שיגרמו לתופעה.
* רוח קלה או העדר רוח וטמפרטורה אטמוספירית קרירה: הגורם הבסיסי לקיימות של התופעה הוא ההבדל הקיצוני בטמפרטורה בין האוויר הקרוב לפני השטח לאוויר באטמוספירה. מזג אוויר סוער יערער את אפקט הסיבוב של המערבולת.

==ראו גם==
* נד מים

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20080614173937/http://www.inflowimages.com/ChaseReports/DustDevils/dustdevils.asp אוסף של תמונות של עלעולי חול]
* [https://www.jdn.co.il/video/1592589/ עלעול חול בגדות הירדן], באתר JDN
* 

קטגוריה:רוחות
קטגוריה:חול
יהדות סלובניה

כתובה מסלובניה
יהדות סלובניה היא אחת מקהילות יהדות יוגוסלביה המתקיימת בצפון הבלקן, באזור סלובניה של היום.

העדויות המוצקות הראשונות להגעה מאסיבית של יהודים לאזור סלובניה הן מהמאה ה-12, חלקם דוברי איטלקית וחלקם פליטי מסעות הצלב. בתקופה זו הוקמו קהילות במריבור, גוריציה, קרניולה וקרינתיה.

התפרצות מגפת הדבר במאה ה-14 הביאה לגלי פוגרומים קשים ביהודי סלובניה ובשנת 1515 החל גירוש היהודים מערי סלובניה לכפרים בקצוות המדינה ולהונגריה, איטליה וגרמניה. בתחילת המאה ה-19 נכבש האזור על ידי צרפת בעקבות המלחמות הנפוליאוניות, והיא הקימה את הפרובינציות האיליריות כמדינת חסות (1809–1814). בתקופה זו שימשה ליובליאנה כבירת הפרובינציה והיהודים נהנו משגשוג ופריחה, שנמשכו גם לאחר כיבוש השטח על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.

בשנת 1910 ישבו בסלובניה כ-190 יהודים אשר תחת השלטון האוסטרו-הונגרי נהנו מזכויות משפטיות שלא זכו להן עד אותה העת.

בעקבות מלחמת העולם הראשונה הפכה סלובניה לחלק משטחה של יוגוסלביה ובין מלחמות העולם שגשגה הקהילה היהודית בסלובניה בעיקר עקב הגירה למדינה. בתקופה זו נבנו בסלובניה בתי כנסת ובתי ספר יהודיים. תהליך זה נפסק בשנת 1941 עם הכיבוש הגרמני. רבים מיהודי סלובניה נשלחו לאושוויץ-בירקנאו וחלקם נלקחו למחנות ריכוז בשטחי איטליה. היו בין היהודים שהצטרפו לפרטיזנים ולמחתרת הסלובנית.

לאחר סוף המלחמה הוקמה קהילה מחודשת בליובליאנה. על פי סקר אחרון משנת 2005, בסלובניה חיו 99 יהודים בשנת 2002. לאחרונה הוקם בית כנסת ומרכז יהודי קהילתי חדש.

ב-1999 הוכתר על ידי הקהילה היהודית הרב אריאל חדד לרבה הראשי של המדינה ותפקידו מוכר על ידי הממשלה. הרב חדד הוא שליח חב"ד בטריאסטה שבאיטליה הסמוכה ומגיע לליובליאנה כמה פעמים בחודש.

==ראו גם==
* בית הכנסת במריבור

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/vjw/slovenia.html סלובניה], באתר הספרייה היהודית המקוונת
* 
* התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר בישראל, [https://www.youtube.com/watch?app=desktop&fbclid=IwAR215foFVGI_1Ud28zgKBKGdsyt90Mb9lsmDOV-ynveOhs0u8CUZsGII4gs&v=kO5Zlfte-oE&feature=youtu.be "נשכחים" – על שואת יהודי יוגוסלביה], באתר Youtube 

==הערות שוליים==

*
*
סלובניה
סלובניה
סלובניה
קטגוריה:סלובניה: דמוגרפיה
ג'חנון

ג'חנון
גִּ'חְנוּן(בערבית: جَحْنُون) הוא מאכל יהודי-תימני מסורתי שמקורו ביהדות עדן, שם קראו לו גִּחְנוּן.

ישנן מספר סברות באשר למוצאו של הג'חנון וכיצד הגיע לעדן, כגון: מטורקיה - מאז הגעת העות'מאנים לעדן, מספרד - מאז הגעת מתיישבים יהודים ממגורשי ספרד, מהודו - שהביאו עמם יהודים הודים שהתיישבו בעדן. הג'חנון לא היה בתפריט של יהודי צנעא וגם לא בתפריטם של יהודי צפון תימן.<ref></ref>

בתימן הכינו את בצק הג'חנון מקמח מלא ו "סָאמְנֶה" - חמאה מזוקקת, שעובד וקופל מספר פעמים ליצירת בצק עלים (יחד עם מעט סוכר ומלח). לאחר יצירת השכבות הרבות, מגלגלים את הג'חנון לקוטר של כשלושה סנטימטרים. אופים אותו בתוך סיר באפייה איטית - בטמפרטורה נמוכה של פחות מ-100 מעלות צלזיוס במשך 8 עד 12 שעות. לעיתים, לשם העשרת הטעם, שמים בסיר גם סילאן.

כשהגיעו יהודי תימן לישראל, בהיעדר קמח מלא וחמאה, הכינו את הג'חנון מקמח לבן וממרגרינה.

בתרבות האכילה של יהודי עדן והיהודים הכפריים, הכינו את הג'חנון בערב שבת, והוא נאכל ב"סעודת יצחק" - ארוחת בוקר - צהריים של השבת.

במטבח הישראלי אוכלים את הג'חנון במהלך כל השבוע.

בעדן נהגו להגיש לצד הג'חנון דברי מתיקה: ריבות, חלווה או סוכר.

בישראל מקובל לאכול ג'חנון בתוספת של עגבניות מרוסקות טריות, ממרח חריף כגון סחוג וביצה קשה חומה המבושלת בסיר יחד עם הג'חנון.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cooks.org.il/מאפים/ג_חנון/article-1185.html ג'חנון תימני], באתר Cooks
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאפי בצק עלים
קטגוריה:המטבח התימני
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:מאכלי שבת
קטגוריה:מאפים ישראליים
טאו טאו

טאו טאו (ביפנית: タオタオ絵本館) היא סדרת אנימציה יפנית בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה ב-1983. בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית ב-1986 ובתחילת שנות התשעים, כמו כן היא שודרה בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור.

את שיר הפתיחה בגרסה העברית של התוכנית ביצעה אילנית.

==תקציר העלילה==
הסדרה מתמקדת בדב פנדה צעיר בשם טאו טאו המתגורר בעמק קסום בסין יחד עם אימו אמא פנדה. חברו הטוב של טאו טאו הוא קיקי הקוף. כל פרק הציג בתחילה בעיה מסוימת בה נתקל טאו טאו עם חבריו - הסדרה התמקדה בבעיות של הגיל הרך כמו קנאה לאחר, דימוי עצמי נמוך, הרצון להיות מישהו אחר, ריבים שלא זוכרים איך התחילו ועוד. בתגובה לכל בעיה או ריב אמא פנדה מספרת סיפור לילדים בעל מוסר השכל. רק בפרק האחרון לא מסופר סיפור אלא חצי חלום חצי הרפתקאה של טאו טאו וחבריו. כל הסיפורים המוצגים בסדרה הם סיפורי עם מכל העולם אשר הבולטים בהם היו החתול במגפיים (של האחים גרים) ושלושת הסנאים והנסיכה (עיבוד של הסיפור פרי באנו מאלף לילה ולילה).

==הדמויות הראשיות==
* טאו טאו (מדובב על ידי לימור רוזנר מוז'ה) - דב פנדה צעיר. הדמות הראשית בסדרה.
* אמא פנדה (דובבה על ידי ענת ספיר יוגב ואורנה לביא-פלינט) - אימו של טאו טאו.
* קיקי (מדובב על ידי עירית דגן) - קוף צעיר. חברו הטוב של טאו טאו.
* אמא של קיקי (מדובבת על ידי לימור רוזנר מוג'ה).
* בולי (מדובב על ידי יצחק אבל) - סנאי צעיר. חברו של טאו טאו.
* פו - ארנב צעיר. חברו של טאו טאו.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
ויליאם אדמס

ויליאם אדמס.
ויליאם אדמס (באנגלית: William Adams; 24 בספטמבר 1564 - 16 במאי 1620) היה נווט אנגלי, ככל הנראה הבריטי הראשון שהגיע ליפן.

==שנותיו הראשונות==
אדמס נולד בשנת 1564 בעיירה ג'ילינגהאם שבממלכת אנגליה. לאחר מות אביו בגיל 12, הפך לחניכו של ניקולס דיגינס, בעל מספנה. הוא בילה את 12 השנים הבאות בלימוד בניית אניות, אסטרונומיה וניווט לפני שהצטרף לחיל הים הבריטי.

==מימאי לסמוראי==
בשנת 1598 נבחר אדמס להיות נווט למשלחת של חמש ספינות הולנדיות:
*ה-Hoop (תקווה)
*ה-Liefde (אהבה או צדקה)
*ה-Geloof (אמונה)
*ה-Trouw (נאמנות)
*ה-Blijde Boodschap (בשורת הנצרות)

מטרת המשלחת הייתה להגיע אל איי המזרח הרחוק הלא מוכרים. לאחר מסע בן שנתיים עגנה אונייתו של אדמס בחופי יפן.

אדמס יצא להפלגה מרוטרדם ביוני 1598 על ה-Hoop והצטרף לשאר הספינות ב-24 ביוני. הספינה נטרפה לחופי קיושו. הישועים ששהו ביפן, יעצו ליפנים להוציא להורג את אנשי הספינה, שהיו פרוטסטנטים, בנימוק שהם שודדי ים. אולם השוגון טוקוגאווה איאיאסו גילה בהם עניין, התרשם מאדמס ומכישוריו, שחרר את הצוות ההולנדי, אך השאיר את אדמס כיועצו לענייני ספנות וסחר חוץ.

עד מהרה נקלע אדמס למאבק בין שני שליטי מחוזות יפנים, איאיאסו ואישידה מיצונארי, על שלטון המנהיגות הצבאית של יפן. במהלך שהותו ביפן והתאקלמותו קיבל אדמס מעמד של סמוראי על ידי איאיאסו.

==חיים אישיים==
ביפן אדמס קיבל את התואר "מיורה אנג'ין".

אדמס נישא לראשונה באנגליה בשנת 1589 למרי היין ממנה נולדו לו 2 ילדים, בן בשם ג'ון אדמס ובת בשם דיליברנס אדמס.
ביפן נישא לאשתו השנייה אויוקו וממנה נולדו לו 2 ילדים נוספים, בן בשם ג'וזף אדמס ובת בשם סוסנה אדמס.

בצוואתו הורה לחלק את ירושתו בין ארבעת ילדיו.

עם פטירתו בשנת 1620 נקבר אחר כבוד בהיראדו במחוז נגסאקי, שם קברו מצוי עד היום. בשנת 1931 בזמן חפירה ארכאולוגית במקום נמצאו שרידי אדם, בין השנים 2019-2020 ערכו בדיקות גנטיות על השלד ובהשוואה לממצאים ולצאצאיו של אדמס, נמצא שהשלד אכן שייך לו.

==ראו גם==
* הרומן "שוגון", המבוסס על סיפורו של אדמס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=2aVshthzRuk סרטון תיעודי] אודות חייו של אדמס (אנגלית).

קטגוריה:ימאים אנגליים
קטגוריה:נווטים בריטים
קטגוריה:ילידי 1564
קטגוריה:נפטרים ב-1620
קבוע ארדש-בורוויין

קבוע ארדש-בורוויין הוא סכום המספרים ההופכיים של מספרי מרסן. הוא קרוי על שם המתמטיקאים פאול ארדש ופיטר בורוויין.

לפי הגדרתו, קבוע ארדש-בורוויין הוא:

:<math>
E=\sum_{n=1}^{\infty}\frac{1}{2^n-1} \approx 1.60669 51524 15291 763... 
</math>

קבוע ארדש-בורוויין ניתן להצגה גם בצורות הבאות:
:<math>
E=\sum_{n=1}^{\infty}\frac{1}{2^{n^2}}\frac{2^n+1}{2^n-1}
</math>
:<math>
E=\sum_{m=1}^{\infty}\sum_{n=1}^{\infty} \frac{1}{2^{mn}}
</math>
:<math>
E=1+\sum_{n=1}^{\infty} \frac{1}{2^n(2^n-1)}
</math>
:<math>
E=\sum_{n=1}^{\infty}\frac{\sigma_0(n)}{2^n}
</math>
כאשר <math>\ \sigma_0(n)</math> היא פונקציית המחלקים הסופרת את מספר המחלקים של n. 
ארדש הראה ב-1948 ש- E הוא מספר אי רציונלי.

==קישורים חיצוניים==
* 

ארדש-בורוויין
קטגוריה:פאול ארדש
פנמינדה

פנמינדה (גרמנית: Peenemünde - IPA: [peːnəˈmʏndə]), הוא כפר בצפון-מזרח האי הגרמני אוזדום. פנמינדה שוכנת קרוב לפתחו של נהר הפנה שבקצה המזרחי של החוף הגרמני לים הבלטי.

==מתקן הטילים==
ב-1937 הוקם במקום Heeresversuchsanstalt, אתר ניסוי ופיתוח נרחב לטילים. לפני כן, הקבוצה בראשותם של ורנר פון בראון ו-ולטר דורנברגר עבדה בקומרסדורף, דרומית לברלין. אולם קומרסדורף התברר כקטן מדי לניסויים. פנמינדה, השוכנת על החוף, איפשרה שיגור טילים ומעקב לאחר מכן לאורך כ-200 מייל של מים פתוחים.

בין 1937 ל-1945 פותחו בפנמינדה רבים מהיסודות של טכנולוגיית הטילים ושני כלי נשק, ה-V-1 ה-V-2. בתחילת 1942 נערך ניסוי הירי הראשון ב-V-1 והטיסה הראשונה של ה-V-2 (שנקרא אז A-4) נעשתה ב-3 באוקטובר 1942 מפורפסטנד VII. חיל האוויר הגרמני, הלופטוואפה, ביצע את הניסויים בטילי השיוט ה-V-1 במערב פנמינדה, ואילו צבא היבשה הפעיל את פרויקט פיתוח הטילים הבליסטיים (V-2). פנמינדה שימשה גם כאתר פיתוח מערכות מכ"ם ומערכות ניווט לילי חדשניות, תחת פיקודו של ד"ר הנס פלנדל.

פנמינדה ברמת הסודיות שלו היה דומה מאוד לאזור 51.

צילום איסוף מידע של חיל האוויר המלכותי הבריטי של פריפשטנד VII בפנמינדה.
בפנמינדה פותחו גם אמצעים חדשניים אחרים, כדוגמת המערכת הראשונה בעולם של טלוויזיה במעגל סגור שהותקנה בפריפשטנד VII ("עמדת ניסוי 4") למעקב על הטילים המשוגרים.

במהלך מלחמת העולם השנייה כוונו כמה מתקפות אוויריות כבדות כלפי האתר, כולל תקיפה של כמעט 500 מפציצים כבדים של חיל האוויר המלכותי הבריטי בליל 16–17 באוגוסט 1943 ("מבצע הידרה"). בתקיפה נהרגו לפי דיווח גרמני רשמי 815 איש, ביניהם ולטר תייל, ראש הפיתוח של המנועים. רוב ההרוגים היו שבויי מלחמה זרים. תקיפה זו הניעה את העברת ייצור טילי ה-V אל מתחת לאדמה.

למרות התקיפות, התקנים טכניים רבים בפנמינדה נשארו ללא פגע בסוף המלחמה, היות שמרבית הפצצות נחתו ביערות מסביב, באזורי הדיור ובמחנות ריכוז לשבויי מלחמה זרים.

קיימת אי ודאות כיצד גילו בעלות הברית על פנמינדה. הגרסה הבריטית הרשמית היא שצילומי איסוף מידע אוויריים גילו את המידע על פנמינדה. מאידך, עדים ומסמכים מצהירים שמודיעין מהצבא הפולני המחתרתי (ארמייה קריובה) חשף את פנמינדה. המודיעין הבריטי הכחיש במשך שנים שקיבל מידע כלשהו אודות פנמינדה מפולין, ובמקום זה הדגישו את חשיבותם של מקורות אחרים, כגון טייס דני שצילם משהו שנראה כטיל V קרוב. עם זאת, לאחר המלחמה התגלו צילומי מסמכים בפולין.

במהלך המלחמה הוקם בארצות הברית בסיס מודיעין בפורט האנט בווירג'יניה , שכונה בשם הקוד ת.ד. 1142 , ובו הוחזקו ונחקרו מדענים גרמנים ושבויי מלחמה גרמנים בכירים. בין החוקרים היו פליטים יהודים מגרמניה, שגרמנית הייתה שפת אימם והם הכירו את התרבות הגרמנית. אופי פעילותו של הבסיס הותרה לפרסום רק ב-1990, ונודע שבין היתר החוקרים שאבו מידע על ייצור טילי V-1 וV-2 בפנמינדה<ref></ref>.

בסוף המלחמה נמלטו רוב המדענים ובהם פון בראון למערב כדי להבטיח שייתפסו על ידי האמריקנים. הבריטים והסובייטים תפסו את האזור ואת רוב הטכנאים שנותרו במקום.

נוסף לפנמינדה היו אתרים אחרים בגרמניה שבהם נעשו שיגורי טילים: בין השנים 1957 ל-1964 בוצעו כמה בקוקסהבן שבסקסוניה התחתונה ובשנים 1988 עד 1992 בצינגסט שבמקלנבורג-מערב פומרניה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גרמניה: רשויות מקומיות
קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה
יהדות בוסניה והרצגובינה

יהדות בוסניה והרצגובינה היא קהילה יהודית החיה באזור הבלקן, באזור בוסניה והרצגובינה של היום.

היהודים הראשונים שישבו באזור זה היו יהודים סוחרים מיוון וטורקיה שהיגרו לסרייבו בשנת 1541. הטורקים שישבו במקום, ושלא אהדו את היהודים המעטים שישבו בעיר ביקשו מהשלטונות לבודד את היהודים מהם ואכן, נבנה בעיר סראייבו רובע יהודי בשם "צ'יפוט חאן".

היהודים סבלו תחילה ממגבלות שהטילו המוסלמים, כפי שהיה גם בשאר מדינות האסלאם, אך יחס זה השתנה עם הזמן והם זכו לזכויות שונות. היהודים שילמו לשלטונות על מנת שירשו ליהודים לסחר עם קושטא, ונציה, וינה, סלוניקי, בלגרד ומצרים. מספר היהודים גדל והוקמו קהילות גם בערים אחרות למעט סראייבו, מצבם הכלכלי של חלק מהיהודים השתפר עד מאוד וחלקם אף עזר ליהודי המדינה שלא יכלו לשלם את המיסים שהטילו עליהם השליטים המוסלמים. בתחילה חיו יהודי סראייבו תחת פסקי הלכה של רבני סלוניקי או תחת פסקי הלכה של רבני בלגרד שבסרביה שקיבלו פסקי הלכה מרבני קושטא. במאה ה-18 בא השינוי והחלה התפתחות במרכז הרבני של סראייבו ופסקי הלכה ניתנו מסראייבו לרחבי בוסניה והרצגובינה.

היהודים קיבלו זכויות רק בשנת 1840 ובשנת 1856 קיבלו זכויות נוספות שעזרו להם להתפתח ולהגיע למעמד גבוה יותר מבעבר. עם שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית ניתנה ליהודים האמנציפציה וכן התפתחה תנועת ה"השכלה". לראשונה לאחר מאות שנים שחיו בבוסניה והרצגובינה רק יהודים ספרדים הופיעו בה יהודים אשכנזים מאזור אוסטריה. בתחילה חיו שתי הקהילות בנפרד אך עם השנים התאחדו שתיהן וקמו ארגונים משותפים כגון ארגון הנוער "יהודה מכבי", "בר כוכבא" ו"בני ציון".

במהלך מלחמת העולם השנייה נשלחו יהודים רבים מבוסניה-הרצגובינה להשמדה. חלק משמעותי מיהודים הצטרף לשורות הפרטיזני והגיעו לתפקידים בכירים. מעט היהודים שנותרו לאחר המלחמה או שהקימו קהילה מחודשת בסרייבו או שעזבו לארץ ישראל.

ביולי 2018 רוססו צלבי קרס וכתובות "יודן" על בניינים בערים טוזלה וסרייבו.

כיום יש בבוסניה והרצגובינה כ-1,000 יהודים, כאשר הריכוז הגדול הוא בקהילת סרייבו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
בוסניה והרצגובינה
רישיון אפאצ'י

רישיון אפאצ'י (באנגלית: Apache License) הוא רישיון לתוכנה חופשית או קוד פתוח שחובר על ידי מוסד התוכנה אפאצ'י. כל התוכנות שהופצו על ידי מוסד זה או על ידי אחד מהפרויקטים שלה, רשומים תחת רישיון אפאצ'י. ישנן תוכנות שאינן שייכות לקרן ואף על פי כן הן רשומות תחת רישיון זה. הרישיון (גרסאות 1.0, 1.1 ו-2.0) דורש את שמירת ההערות הכוללות זכויות יוצרים ואת שמירת כתב הוויתור. למרות זאת, הרישיון איננו רישיון מסוג Copyleft – הוא מרשה שימוש והפצה של קוד המקור בתוכנות קוד פתוח וסגור.

==רישיונות אפאצ'י==
למוסד התוכנה אפאצ'י שלוש גרסאות של רישיון אפאצ'י.
;רישיון אפאצ'י גרסה 1.0: זהו הרישיון המקורי של אפאצ'י התקף רק לגבי גרסאות קודמות של חבילות אפאצ'י (כגון גרסה 1.2 של שרת הרשת של אפאצ'י).

;רישיון אפאצ'י גרסה 1.1: גרסה זו אושרה על ידי אפאצ'י בשנת 2000: "השוני העיקרי מגרסה 1.0 הוא סעיף הפרסום [סעיף 3 בגרסה 1.0]. תוכנות הנגזרות מתוכנות אפאצ'י אינן מחויבות להזכיר את אפאצ'י בפרסומים שלהן, אלא אך ורק את התיעוד שלהן" (תורגם לשפה העברית).

;רישיון אפאצ'י גרסה 2.0: מוסד התוכנה אפאצ'י אישר רישיון מעודכן בינואר 2004. המטרות שהוצהרו בנוגע לרישיון כוללות:
*עזרה לפרויקטים שאינם שייכים לפרויקטי המוסד.
*שיפור התאימות עם תוכנות המבוססות על רישיון ה-GPL.
*הרשאה להכליל את הרישיון כהערה במקום להזכירו בכל קובץ.
*הבהרת הרישיון בנוגע לתרומות.

==תאימות עם רישיון ה-GPL==
ארגון התוכנה החופשית מחשיב את כל גרסאות רישיון אפאצ'י ככאלו שאינן מותאמות לגרסה 2.0 של רישיון ה-GNU GPL. עמדת הארגון הוצגה כך:
:"הרישיון של אפאצ'י אינו מותאם לרישיון ה-GPL מכיוון שלרישיון אפאצ'י דרישות מיוחדות שאינן כלולות ברישיון GPL: הן כוללות תנאי סיום פטנט ושיפוי שאינם נדרשים ברישיון ה-GPL. אין אנו חושבים שתנאי הפטנט האלו הם מטבעם רעיון רע, אבל למרות זאת הם לא מותאמים ל-GNU GPL" ([http://www.gnu.org/licenses/license-list.html תורגם לעברית ממסמך חיצוני]).

גרסה 3.0 של רישיון ה-GPL הוצגה ב-2007 וכללה תנאי (סעיף 7e) המתיר את תאימותו של GPL לרישיונות הכוללים סעיף הנוגע ל-"גמול פטנט" (patent retaliation clauses), הכלול ברישיון אפאצ'י.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קרן התוכנה אפאצ'י
קטגוריה:רישיונות זכויות יוצרים
קטגוריה:רישיונות תוכנה מתירניים
אישטוון האמר

אישטוון האמר (בהונגרית: István Hamar; נולד ב-6 באוקטובר 1970) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר. בישראל שיחק בקבוצות בית"ר ירושלים ומכבי נתניה.

== קריירה ==
האמר החל את דרכו כשחקן במחלקת הנוער של קבוצת צ'פל ההונגרית, ובשנת 1988 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 1992 עבר לקבוצת בודפשט הונבד והיה שותף לזכייתה באליפות הליגה ההונגרית בעונת 1992/1993. בשנת 1995 עבר לקבוצת מ.ט.ק. בודפשט איתה זכה באליפות בעונת 1996/1997.

בעונת 1997/1998 עבר האמר לבית"ר ירושלים, וזכה עם הקבוצה באליפות בעונתו הראשונה בקבוצה. בירושלים שיתף פעולה עם שחקנים הונגרים נוספים - אישטוון שאלוי, אישטוון פישונט ותמאש שנדור, אשר זכו לכינוי "הלגיון ההונגרי". האמר שיחק בבית"ר עד לשנת 2001 בה עבר למכבי נתניה. בנתניה שיחק זמן קצר ולאחריו חזר להונגריה שם עבר בין קבוצות שונות בליגות הנמוכות. מכדורגל מקצועני פרש בשנת 2010, אך המשיך לשחק בליגות חצי מקצועניות בהונגריה עד לפרישתו הסופית בשנת 2014.

לזכותו של האמר 25 הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת הונגריה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים הונגרים
קטגוריה:קשרי כדורגל הונגרים
קטגוריה:בודפשט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בודפשט הונבד
קטגוריה:כדורגלני מ.ט.ק. בודפשט
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני פהרוואר
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים הונגרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים הונגרים באוסטריה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1970
הך פטיש

הך פטיש (באנגלית: pound a peg) הוא צעצוע ילדים אשר הפעולה הנדרשת בו היא הכאה באמצעות פטיש, אשר מניבה תוצאה. ייתכן כי מקור שמו של הצעצוע ב"שיר הכביש" מאת נתן אלתרמן, הפותח במילים "הך פטיש".

הצעצוע הקלאסי מבוסס על משטח מוגבה ובו חורים, בהם נעוצים גלילים. אופן המשחק בצעצוע הוא הכאה בפטיש ייעודי על הגלילים, עד שהם עוברים לצידו השני של המשטח. אז ניתן להפוך את המתקן, כך שהגלילים בולטים שוב, וניתן להכות בהם שנית.

הצעצוע מומלץ לגילאי שנה עד שלוש. הוא מעודד את השליטה המוטורית בפטיש, המהווה הארכה של היד, ולכן קשה יותר לשלוט בו מאשר ביד עצמה. כמו כן, הצעצוע מהווה אמצעי להוצאת אנרגיה ושחרור תוקפנות (בבחינת שק אגרוף). הפעולה מצריכה גם תיאום בין ידיים ותיאום עין-יד. התנגדות הגלילים להדיפתם לתוך המשטח מעודדת פיתוח של וויסות כח.

כמו כן, מהווה הצעצוע חיקוי של פעולה מעולם המבוגרים - תקיעת מסמר בקיר.

==קישורים חיצוניים==
* - מילים: נתן אלתרמן, לחן: דניאל סמבורסקי 

קטגוריה:צעצועים
דניאל עוקב

דניאל עוקב (נולד ב-1952) הוא קצין צה"ל במילואים, שהורשע ברצח. הוא מוכר עקב פסיקת בית המשפט הייחודית בעניינו, בנושא "האחריות המופחתת".

== ביוגרפיה ==
דניאל עוקב נולד בשנת 1952. שירת בצה"ל כקצין ביחידות לוחמות - סיירת שריון, יחידות מסתערבים וגדוד צנחנים - והגיע לדרגת רב-סרן.

במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה עבר חוויות טראומטיות שבעקבותיהן נקלע למצבי חרדה. בעקבות משבר שפקד אותו בשנת 1992, פרש משירות קבע בצה"ל, אך המשיך לשרת במילואים.

לאחר שחרורו מצה"ל הועסק בחברה שעסקה במסחר בחומרי בנייה וצבעים, ולאחר כארבע שנים וחצי פוטר, לאחר שנלכד בגנבת חומרים ממחסן מעבידתו.

== רצח מקס ג'פרי האנטר ופציעה קשה של בת זוגו שרלוט גיב ==
עוקב הואשם בכך שבחודש אוגוסט 1997, כתשעים קילומטר צפונית לאילת, ירה בשני תיירים מאנגליה: מקס ג'פרי האנטר ובת זוגו שרלוט גיב שעלו למכוניתו שעה קלה קודם. אחד התיירים מת במקום, ואילו חברתו נפצעה קשות בראשה. לאחר הרצח ברח עוקב מהמקום עם מכוניתו ואותר תשעה ימים לאחר האירוע.

תיאור האירוע מופיע בפסק דינו של השופט אליהו מצא, בדיון בבית המשפט העליון, בעקבות הרשעתו של עוקב בבית המשפט המחוזי:

== ההרשעה ==
כמה ימים לאחר האירוע טען עוקב לפני החוקרים כי "נכנס בו איזה שד מאלוהים" וביקש שיבדקו אם רצח אנשים נוספים. עוקב לא היה יכול להצביע על מניע כלשהו למעשיו. במשפטו בבית המשפט המחוזי בבאר שבע הרכיבו כמה מומחים פרופיל פסיכיאטרי, שלפיו הוא סובל מפגם אורגני וגם מתסמונת פוסט-טראומטית, בעקבות שירותו הצבאי. הוא הוכר כנכה צה"ל.

עוקב הורשע ברצח, אך בית המשפט המחוזי בבאר שבע גזר עליו עונש של 20 שנות מאסר חופפות על שתי העבירות. זאת במקום העונש שאותו ביקשה התביעה: מאסר עולם על הרצח ומאסר נוסף מצטבר על ניסיון לרצח. בית המשפט קיבל את טענתו של עוקב, שנסמכה על עדויות שונות, כי בעת ביצוע הרצח היה במצב של הפרעה נפשית חמורה (שלא הגיעה לדרגת אי-שפיות).

טענתו של עוקב במשפטו הייתה כי ביצע את המעשים במצב של היעדר שליטה. ההגנה הציגה שתי סיבות למצב זה: הראשונה, בעיה נוירולוגית בשם הידרוצפלוס (מיימת המוח). השנייה, הפרעת דחק פוסט-טראומטית שמקורה בחוויות מתקופת השירות הצבאי: במהלך שירותו בשנות השבעים ביחידת רימון, השתתף בפעילות של מעצר וחיסול מחבלים, וכן השתתף כקצין קרבי במלחמת יום הכיפורים ובמלחמת לבנון הראשונה; לטענתו, במהלך אירועים אלו חווה חוויות קשות, שבעקבותיהן היה נתון בהפרעת דחק פוסט-טראומטית, ונקלע למצבי חרדה ובלבול.

שני הצדדים ערערו לבית המשפט העליון, אך הערעורים נדחו.

== שחרור מהכלא ==
ב-14 באוקטובר 2010 לאחר 13 שנים בכלא, השתחרר דניאל עוקב, לאחר שוועדת השחרורים של שירות בתי הסוהר ניכתה שליש מתקופת מאסרו.

בעת צאתו מכלא מעשיהו עוקב הביע צער על הרצח:

=== ביקורת על השחרור ===
בשגרירות בריטניה בישראל הביעו זעם על השחרור מהמאסר:

==קישורים חיצוניים==
* * ענת בשן, [https://web.archive.org/web/20020819225046/http://www.police.gov.il/persumim/kitvey_et/01_176/09_176.asp "סימני דרך" - על הרצח שביצע דניאל עוקב ומקרים נוספים] - מתוך "מראות המשטרה" - פרסומי משטרת ישראל, גיליון 1176
* שרה ליבוביץ-דר, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART2/173/939.html דניאל עוקב: "אני אדם נורמטיבי, לא פסיכופת"], כתבה מ-nrg
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבי-סרנים בצה"ל
קטגוריה:מורשעים ברצח בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
משפט גומורי

במתמטיקה, משפט גומורי הוא המשפט שלפיו אם נסיר מלוח שחמט שתי משבצות בצבעים שונים, עדיין יהיה ניתן לרצף את הלוח באמצעות אבני דומינו בגודל 2×1. המשפט הוכח על ידי רלף גומורי.

==הרקע למשפט==
משפט גומורי מבוסס על חידת שחמט ידועה: האם ניתן לרצף באמצעות אבני דומינו לוח שחמט שהוסרו ממנו שתי משבצות פינתיות נגדיות. התשובה לחידה היא שלילית, משום ששתי משבצות פינתיות נגדיות בלוח שחמט הן תמיד באותו צבע, כך שלאחר ההסרה יהיו יותר משבצות מצבע אחד, מאשר משבצות מהצבע השני. ברור שכל אבן דומינו תכסה בהכרח משבצת אחת לבנה ומשבצת אחת שחורה, ולכן לא ניתן לרצף לוח באבני דומינו אם אין עליו מספר שווה של משבצות לבנות ומשבצות שחורות.

בפתרון חידה זו, אנו מוכיחים למעשה, שאם הסרנו שתי משבצות מלוח שחמט, היותן בצבעים שונים הוא תנאי הכרחי לכך שיהיה ניתן לרצף את המשבצות שנותרו באבני דומינו. משפט גומורי מוכיח שתנאי זה הוא גם תנאי מספיק.

==הוכחת המשפט==
מסלול מעגלי על לוח שחמט 
הוכחת המשפט מתבססת על העובדה שקיים מסלול מעגלי על לוח שחמט, שעובר מכל משבצת למשבצת סמוכה (בעלת צלע משותפת), ועובר בכל משבצת פעם אחת בלבד. מסלול זה עובר במשבצות שחורות ולבנות לסירוגין. כאשר מסירים שתי משבצות, אחת שחורה ואחת לבנה, מחלקים למעשה את המסלול לשני "שבילים". אורך כל שביל הוא זוגי, מאחר שקצה אחד שלו סמוך למשבצת הלבנה שהסרנו (ולכן הוא שחור) והקצה השני שלו סמוך למשבצת השחורה שהסרנו (ולכן הוא לבן). כדאי גם לשים לב, שאורך אחד השבילים עשוי להיות אפס. כל שביל ניתן לרצף באבני דומינו בקלות, אם מתחילים מאחד הקצוות שלו, ומכסים כל זוג משבצות באבן דומינו.

==קישורים חיצוניים==

גומורי
קטגוריה:שעשועי מתמטיקה
חמרה

רגבי אדמת חמרה
חמרה היא אדמה העשירה בתחמוצות ברזל, שצבעה אדום-חום. מקור השם הוא מהמילה הערבית חמרה - "אדומה".

== תכונות ==
החמרה היא אדמה בוצית, מאווררת ומנוקזת היטב שעומקה מגיע לעיתים למטרים אחדים.

החמרה פורייה ומשמשת מצע נוח לחקלאות, משום שהיא משמרת היטב חומרים מזינים ומים, ומאפשרת למים עודפים להתנקז. בשל היותה דלה בחומרי מזון לצומח יש לדשן אותה בהתמדה. בעיה נוספת נובעת מכושר חלחול מים נמוך, שמחריף גם עקב עיבוד חקלאי אינטנסיבי והיווצרות קרומי נזאז (הצטברות של חרסיות ותחמוצות ברזל בין השורשים).

== הרכב ==
החמרה מורכבת ברובה מגרגירי קוורץ מצופים בתחמוצות ברזל. ההרכב הכימי הממוצע של החמרה הוא 90% צורן דו-חמצני (SiO<sub>2</sub>), 5% אלומינה ותחמוצת ברזל (Al<sub>2</sub>O<sub>3</sub>+Fe<sub>2</sub>O<sub>3</sub>), 4% סידן פחמתי (CaCO<sub>3</sub>), 0.7% אשלגן חד-חמצני (K<sub>2</sub>O) ו-0.4% חומר אורגני.

== היווצרות ==
שכבת אדמת חמרה לכודה בין שתי שכבות כורכר, כביש החוף, סמוך לקיבוץ מעגן מיכאל

אין ודאות לגבי תהליך ההיווצרות של אדמת החמרה, אולם סמיכותה לסלעי הכורכר מצביעה על קשר ביניהם. קיימות מספר סברות:
# החמרה התפתחה על אזורי כורכר קיימים בתהליכים אורגניים של פירוק.
# החמרה, כמו הכורכר, נוצרה מדיונות חול עתיקות שהתייצבו, ומה שקובע האם ייווצרו כורכר או חמרה הוא האקלים ששרר בעת ההיווצרות - אקלים גשום שהוביל לשטיפת חלק מהפחמות ולחמצון הברזל.
# החמרה הועשרה על ידי חמרים שנשטפו מההרים במזרח.
# החמרה נוצרה מאבק חרסיתי שהועבר באמצעות הרוח.
# החמרה מקורה בגרגירי חול שעברו תהליך שציפה אותם בחומרים המכילים ברזל.

אפשר שלכל אחת מהאפשרויות הללו תרומה חלקית בלבד להיווצרות החמרה.

== תפוצה ==
החמרה נפוצה בישראל לכל אורך מישור החוף מראש הנקרה ועד אשקלון. היא מופיעה בדרך כלל בסמוך לרכסי הכורכר.

==ראו גם==
* קרקע

== לקריאה נוספת ==
*, [https://books.google.co.il/books?id=5uzGmpJHhPQC&pg=PA59 עמודים 59-60]

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרקעות
ז'אן אלרז

ז'אן אלרז (נולד ב-1953) הוא איש שב"כ ישראלי לשעבר, אשר הורשע ברצח. 
== ביוגרפיה ==
נולד בשם ז'אן אלבז. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר אלרז מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר ובהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. בהמשך עבר לשרת ביחידות המיוחדות ובהן יחידה 707, יחידת רימון ועוצבת המודיעין האנושי. לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ושירת כמאבטח של ראשי ממשלות ושרים. אחר כך עבר לשרת כקצין ביטחון בשגרירויות ישראל באוסלו ובסטוקהולם. הוא פוטר מהשב"כ לאחר שמסר דיווח שקרי בעניין מגעים עם איש קג"ב בשוודיה, ועבר לשרת ביחידה 504 כמפעיל סוכנים בלבנון. במהלך עבודתו פיתח רשת של הברחות מכשירי חשמל מלבנון לישראל, זמן קצר לפני שנתפס עבר לשרת במנהל האזרחי בשכם. הוא נלכד בעקבות חשד שרצח את אחד מסוכניו הלבנוניים. בכתב האישום נגדו נטען, כי ב-31 מקרים שונים בשנים 1988-1987 הבריח לישראל מאות מכשירי חשמל, בהם מכשירי וידאו, רדיו-טייפ ומקלטי טלוויזיה. הוא הועמד לדין על הברחות ונידון ל-5 שנות מאסר.

אלרז שוחרר מהכלא לאחר שנתיים בלבד. בינואר 1998 הגיש פרקליטו, בקשת חנינה על רישום פלילי מנשיא המדינה, עזר ויצמן, שהורה למחוק את רישומיו הפליליים מתיקו במשטרה. היעדר הרישום הפלילי אפשר לו להתקבל לעבודה כקבלן משנה בבינוי מוצבי צה"ל בצפון לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, ובפרט בקרבת קיבוץ מנרה. 

במרץ 2001 הואשם אלרז על ידי פרקליטות מחוז הצפון ברציחתו של יצחק קברטץ, רכז הביטחון של קיבוץ מנרה, וכן בגניבת עשרות כלי נשק מנשקיית הקיבוץ ומכירתם לגורמי טרור. יחד עמו הועמדו לדין ארבעה תושבי הכפר סאלם שבעמק יזרעאל, שסייעו לו בעבירות הנשק. במהלך תקופת מעצרו ניסה להימלט דרך חלון תא המעצר אך נתפס.

במהלך חקירת המשטרה התברר כי אלרז תכנן במשך ארבעה חודשים לפחות את הגנבה ובא במשא ומתן מראש עם גורמי טרור במטרה למקסם את התשלום בעבור כלי הנשק הגנובים כן הערים על שותפיו לגנבה וטען שמחצית מהפדיון הכספי יועבר לרכז הביטחון קברטץ ובכך הקטין את חלקם בשלל. אלרז הודה בעבירות הנשק, אולם באשר לרציחתו של קברטץ טען בחקירה כי מדובר בתאונה, ובבית המשפט, בעת מתן עדותו, שינה את גרסתו וטען כי קברטץ נרצח על ידי לבנוני, איש חזבאללה, טענה שנדחתה על ידי בית המשפט. בית המשפט המחוזי גזר על אלרז עונש מאסר עולם על ביצוע הרצח, ועוד עשרים שנות מאסר על עבירות הנשק, 5 מהן חופפות לריצוי מאסר העולם. אלרז ערער לבית המשפט העליון, על ההרשעה ועל העונש, וערעורו נדחה.

אלרז גנב מנשקיית הקיבוץ 58 רובים מסוג M16 ומחסניות רבות. לאחר כשנה, בשנת 2002, במסגרת מבצע חומת מגן, איתרו כוחות הביטחון בתחומי הרשות הפלסטינית כלי נשק שמקורם בנשקיית הקיבוץ. כמו כן נתפסו 28 רובים ליד ביתו של פעיל בכיר בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, שתכנן את פיגוע ההתאבדות במסעדת "מקסים" בחיפה. 

בגזר דינו קבעו השופטים: "הרצח בוצע על ידי אדם שאין בו שמץ של מוסר, איש הנכון לחתור תחת אושיות מדינתו".

==קישורים חיצוניים==
* [http://law.haifa.ac.il/lawatch/lawatch_files/hadragiut.doc 4831/03, ערעור שותפיו של אלרז בפני ביהמ"ש העליון] 
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורשעים ברצח בישראל
קטגוריה:ישראלים שקיבלו חנינה
קטגוריה:אנשי השב"כ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
מסעודה משדרות

"מסעוּדה משדרות" הוא ביטוי סטריאוטיפי עברי־ישראלי, המשמש על פי רוב להתייחסות כלפי תושבי הפריפריה בעלי סטטוס חברתי נמוך.

== מקור הביטוי ==
את הביטוי טבע אלכס גלעדי במאי 1993, זמן קצר לפני ההחלטה על בחירת הזכיינים לערוץ 2, הערוץ המסחרי שעמד לקום אז במקום ערוץ 2 הניסיוני. גלעדי היה המנכ"ל הראשון של אחת משלוש הזכייניות, חברת הטלוויזיה הישראלית "שידורי קשת". בריאיון ליונתן שם־אור, עורך המגזין "התקשורת", הוא נשאל (ההדגשה במקור):

הביטוי "מסעודה משדרות" הובלט עוד בריאיון – למשל, בשער המגזין היה נוסח ההפניה "אלכס גלעדי יעשה טלוויזיה שמסעודה תרצה לראות". "משה רבינוביץ' ביבנאל" לא נכנס לתודעה הציבורית.

== התגובות כלפיו ==
הביטוי עורר גל של ביקורת ופרשנויות, גם על ניסוחו של גלעדי וגם על השלכות עמדה זו על שידורי הטלוויזיה המסחרית בישראל. הביקורת נגעה גם למרכיבי הביטוי וגם לשילובם יחד. הצירוף "מסעודה משדרות" נתפס כאפיון של אישה ממוצא מזרחי, מבוגרת יחסית, המתגוררת בעיירת פיתוח, לעומת מי שמעמדם גבוה יותר מבחינת ההכנסה, אבל בבירור גם ברמת ההשכלה ובביקוש לסוגות תרבות עילית. כפי שהשתמע מדברי גלעדי, מוצאה של מסעודה, מקום מגוריה ורמת ההכנסה שלה מגדירים גם את הדרישות הצרכניות והתרבותיות שלה, והיא תהיה נכונה להסתפק במוצר טלוויזיוני זול שאיכותו נמוכה.

הביקורת לא התמקדה רק בנימות הגזעניות וברוח הפטרונות המתנשאת שהשתקפה לכאורה מדבריו של גלעדי, אלא התקשרה בעיני רבים גם לאופיים של שידורי הערוץ השני בתחילת דרכו, שהתאפיינו בשעשועונים ובתוכניות אירוח דלי תקציב שערכם התרבותי היה מועט. אמירתו של גלעדי קושרה לסוג תוכניות זה, והיו שתפסו אותה כמימוש בפועל של התפיסה הפטרונית של ראשי הערוץ. גלעדי עצמו אמר לימים: "[...] צריכים לרדת למכנה המשותף הרחב ביותר של הצופים. קראתי לזה אז 'מסעודה משדרות', ו'אברמוביץ' מיבנאל'. כמובן []את אברמוביץ' מחקו מייד והשאירו רק את מסעודה [...]".<ref></ref>

==בתרבות==
* בתוכנית "הקומדי סטור" הוצגה מנקה שנקראה "מסעודה משדרות" וגילם אותה אסף אשתר.

==ראו גם==
*מבחן בוזגלו
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערוץ 2
קטגוריה:השסע העדתי בישראל
קטגוריה:ביטויים סטריאוטיפים ישראליים
דימיטרי מיטרופולוס

דימיטרי מיטרופולוס (ביוונית: Δημήτρης Μητρόπουλος – דימיטריס מיטרופולוס; 1 במרץ 1896 – 2 בנובמבר 1960), מנצח, פסנתרן ומלחין יווני, שעשה את רוב הקריירה שלו בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
דימיטריס מיטרופולוס, לימים דימיטרי מיטרופולוס, נולד באתונה. אבותיו מצד אביו יאניס מיטרופולוס היו תושבי מליסופטרה בחבל ארקדיה ומצד אמו, אנגליקי אנגנוסטופולו חיו באי אנדרוס בים האגאי. אחרי לימודים תיכוניים בבית הספר "וארוואקיון" באתונה, מיטרופולוס למד מוזיקה בקונסרבטוריון עיר הולדתו ואחר כך בבריסל וברלין. בין מוריו היה פרוצ'ו בוזוני. משנת 1921 עד 1925 היה אסיסטנט לאריך קלייבר באופרה של ברלין ואחר קיבל עליו שורה של משרות ביוון. בקונצרט בשנת 1930 עם הפילהרמונית של ברלין ניגן את תפקיד הסולו בקונצרט לפסנתר וניצח על התזמורת מן הפסנתר, ובכך היה לאחד המוזיקאים הראשונים בתקופה המודרנית שעשה זאת.

מירופולוס הופיע לראשונה בארצות הברית בשנת 1936, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון, ובשנים הבאות התיישב באמריקה וקיבל אזרחות אמריקאית בשנת 1946. משנת 1937 עד 1949 כיהן כמנצח ראשי של תזמורת מיניאפוליס (כיום תזמורת מינסוטה), ואחר כך עבד עם הפילהרמונית של ניו יורק. הוא היה למנצחה הראשי של הפילהרמונית בשנת 1951 ובשנת 1957 עזב. מחליפו היה ליאונרד ברנשטיין, שהוא שימש לו חונך. הוא הכניס לרפרטואר התזמורת יצירות רבות משל גוסטב מאהלר, בין השאר את הסימפוניה השישית שלו. רבים מן הקונצרטים שלו אפשר להשיג כיום על תקליטורים.

==רישומו של מקצוע המוזיקה==
מיטרופולוס נודע כתומך נלהב במוזיקה המודרנית, כגון זו של חברי האסכולה הווינאית השנייה. הוא כתב כמה יצירות תזמורתיות וכמה יצירות לפסנתר סולו, וכן עיבד כמה מיצירות העוגב של יוהאן סבסטיאן באך לתזמורת.

נוסף לכך השפיע רבות על ליאונרד ברנשטיין כשעודד אותו לנצח על ביצועי יצירותיו הסימפוניות של מאהלר. כמו כן ניגן בביצוע בכורה קונצרט לפסנתר של ארנסט קרנק, שאותו גם הקליט (ההקלטה קיימת על תקליטור) והביא לבימת הקונצרטים יצירות משל מלחינים אמריקאיים כגון רוג'ר סשנס ופיטר מנין.

על שמו נקרא אולם קונצרטים ב שבאתונה.

==חייו הפרטיים==
מיטרופולוס נודע בזיכרון הצילומי שלו. הוא היה נאמן לאורך חייו לנצרות האורתודוקסית היוונית ושמר בדרך כלל על אורח חיים נזירי.
הוא לא התחתן. היה ידוע כהומוסקסואל דיסקרטי ולא הרגיש צורך בנישואים לשם כיסוי.
בין השאר, ישנן ידיעות על קשרו המיוחד עם לאונרד ברנשטיין

הוא מת במילאנו, איטליה בשנת 1960, בגיל 64, בזמן חזרה על הסימפוניה השלישית של מהלר.

==לקריאה נוספת==
* נתן דונביץ, מאסטרו – גדולי המנצחים בכל הזמנים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2006, הפרק "דימיטרי מיטרופולוס – סגפן ומתבודד יווני שהפיק חשמל", עמ' 337–350.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.arcadians.gr/index.php?option=com_content&view=article&id=633&catid=93 אפי אגרפיוטי באתר "בני ארקדיה"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יוונים
קטגוריה:פסנתרנים
קטגוריה:מלחינים יוונים
קטגוריה:להט"בים יוונים
קטגוריה:מהגרים מיוון לארצות הברית
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מנצחים שנפטרו על הבמה
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1896
קטגוריה:נפטרים ב-1960
חרבת בית זכריה

חרבת זכריה (בערבית: خربة بيت زكريا) הוא יישוב ערבי זעיר בגוש עציון, שממוקם בין היישובים אלון שבות וראש צורים.

תושבי היישוב מתפרנסים מחקלאות זעירה ומעבודה ביישובים היהודיים הסמוכים. במהלך שנות האינתיפאדה לא נרשמה בכפר פעילות חבלנית.

== היסטוריה ==
=== העת העתיקה ===
מספר חוקרים שיערו שהשם ח'רבת זכריה משמר את שמו של היישוב היהודי "בית זכריה" מתקופת בית שני ומרד המכבים, בו ככל הנראה נערך קרב בית זכריה נגד הצבא הסלאוקי בשנת 162 לפנה"ס.<ref>Schürer, Millar, and Vermes, 2014, p. [https://books.google.com/books?id=oG5jAgAAQBAJ&pg=PA166 166]</ref><ref>Claude R. Conder, Tent Work in Palestine (vol. 1), London 1879, p. 279</ref><ref>[http://www.internationalstandardbible.com/B/beth-zacharias.html Beth-zacharias], International Standard Bible Encyclopedia</ref><ref>Ben-Yosef (n.d.), p. 180</ref>

בכפר נחשפו מספר מערות קבורה מהמאה הראשונה לפנה"ס, וחרסים המתוארכים למאה הראשונה לספירה.<ref name="Peleg2004">Peleg and Feller, 2004, [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail_eng.aspx?id=39&mag_id=108 Rosh Zurim]</ref> במקום התגלו גם חרסים מהתקופה הרומית והביזנטית.<ref name="Ben-Yosef">Ben-Yosef (n.d.), p. 179</ref>

בתקופה הביזנטית הייתה במקום כנסייה חשובה, המופיעה גם במפת מידבא. באתרה נבנה לאחר מכן מסגד בשם נבי זכריה.<ref name="Ben-Yosef" /> חלק משרידי הכנסייה נחשפו בחצר ובגג המסגד.<ref name="Ben-Yosef" /> מספר בתים בכפר בנויים על גבי חורבות עתיקות ומערות, ובהם גם קולומבריום.<ref name="Ben-Yosef" />

=== ימי הביניים ===
בתקופה הצלבנית הכפר היה ידוע בשם "קסל זכריה", ובדומה לכפר הסמוך אל-ח'דר, נראה שהתגוררה בו אוכלוסייה נוצרית.<ref>Pringle, 1993, p. [https://books.google.com/books?id=BgQ6AAAAIAAJ&pg=PA204 204]</ref>

חרסים מהתקופה הממלוכית התגלו גם כן בכפר.<ref name="Peleg2004" />

=== העת החדשה ===
במרשמי המס העות'מאנים שנערכו בשנים 1538-1539, "בית ז'כריא" הופיע בנפת חברון, וב-1557, נכתב שהכנסות הכפר הועברו לבית תמחוי אימפריאלי בירושלים.<ref>Singer, 1994, pp. [https://books.google.com/books?id=mrsAw_mk1d0C&pg=PA26 26], note #6; [https://books.google.com/books?id=mrsAw_mk1d0C&pg=PA165 165]</ref>

החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב ש"כמעט כולו נטוש, והוא גיבוב של בתים קטנים, בנויים בנייה גרועה ורובם מטים לנפול. רק באחדים מהם יושבים עוד כעשרה פלחים, ומצאתים עוסקים בדישת דגנם בגרנות עתיקות". גרן חזה בביקורו במספר בורות חצובים בסלע, ובמסגד קטן, בו עמודים שייתכן ומקורם ביזנטי, שנאמר עליו שבתוכו, מתחת לגלי מפולת, מצוי קברו של אבו זח'ריא.<ref name=":0"></ref>

תושבי המקום היו אריסים שעיבדו את אדמות משפחת מורקוס שחלקן נמכרו לחברת הימנותא. בעקבות מלחמת העצמאות וחורבן גוש עציון טענו התושבים לבעלות על האדמות, אולם הפסידו בבית המשפט לבני משפחת מורקוס שטענו שהמכירה בטלה. בשנת 1969, בעת הקמת ראש צורים, נכלל חרבת זכריה בקרקעות שיועדו לראש צורים. אולם בעקבות טענות של מוסלמים שמדובר באתר קדוש למוסלמים, הוחרג המקום משטח הקיבוץ.

בשנת 1980 פנו התושבים לבג"ץ בטענה לבעלות על 700 דונם של אדמות באזור, אך עתירתם נדחתה. באותה שנה כלל הכפר שבע בקתות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גוש עציון
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
קטגוריה:נפת בית לחם
רוח צ'ינוק

רוח צ'ינוק
רוח צ'ינוק (יש לבטא "שינוק") או רוח אוכלת שלג היא תופעה מטאורולוגית בה רוח חמה יחסית נושבת על אזורים מכוסים בשלג, בדרך כלל כבד, וממיסה אותו לעיתים אף בקצב של יותר מ-30 סנטימטרים ביום. 

ניתן להמחיש תופעה זו בנשיפה על שכבת קרח דקה במקפיא: היא תימס במהירות. 

הרוח נושבת במורד מדרון צל גשם בצד הנגדי למשב האוויר. רוח זו נובעת מהתחממות אדיאבטית של אוויר אשר התרוקן מלחות במדרון הפונה אל הכיוון שממנו בא האוויר. כתוצאה משיעורי מפל אדיאבטיים שונים של אוויר יבש לעומת אוויר לח.

תופעה זו ידועה בפולקלור הקנדי בשל שכיחותה שם, ומכנים אותה "אוכלת שלגים". אחד הסיפורים הידועים בפולקלור הקנדי הוא על נוסע במזחלת שבגלל קצב ההתכה המהיר של השלג בקושי הספיק להחליק. החלק האחורי של המזחלת שלו כלל לא נגע בשלג. כינוי מודרני יותר הוא פיינאפל אקספרס, כלומר "אקספרס האננס", משום שמקורה של התופעה טרופי מהאזור הסמוך לאיי הוואי. 

רוחות הצ'ינוק נפוצות גם בחורף והן עשויות להיות בעלות משמעות רבה לשרידות בעלי חיים. למשל, כאשר משב רוח כזה ממיס את השלג, עשב יכול לצמוח במהירות במקומות אלו ולהוות אוכל לעדרים.

כאשר רוחות אלו נושבות באביב ובקיץ הן עלולות להסב נזקים. לדוגמה, הן גורמות לשרפות, יובש ונזק לגידולים החקלאיים. יתר על כן, הרוחות גורמות לשינוי טמפרטורות רציני וחד; במספר דקות הטמפרטורות עשויות לעלות בכ-30 מעלות צלזיוס ביחס למצב הקודם.

==ראו גם==
* רוח פן

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:שלג
צ'ינוק

ml:കാറ്റ്#ചിനൂക്ക്
ג'ינה בכאואר

ג'ינה בכאואר (ביוונית:Τζίνα Μπαχάουερ; 21 במאי 1913 - 22 באוגוסט 1976) הייתה פסנתרנית יוונית יהודיה, שהרבתה במסעות קונצרטים בארצות הברית ובאירופה. היא הייתה ידידה קרובה של מוריס אברבנל, מנצחה הקבוע של תזמורת יוטה במשך למעלה מ-30 שנה, והופיעה לעיתים קרובות עם תזמורת זו.

בשנת 1976, לאחר פטירתה של הפסנתרנית, נוסדה תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם ג'ינה בכאואר. התחרות מושכת מדי שנה פסנתרנים צעירים מכל רחבי העולם אל אוניברסיטת בריגהאם יאנג ביוטה, ארצות הברית.

==ילדותה ולימודיה==
נולדה ליד אתונה במשפחה יהודית. אביה היה יליד וינה ואמה הייתה אזרחית איטליה. כשרונה לנגינה בפסנתר התגלה כשהייתה בת 5 ובגיל 8 ניגנה לראשונה בפני קהל באתונה. ג'ינה בכאואר למדה פסנתר באקדמיה למוזיקה באתונה שם הייתה תלמידתו של ולדמר פרימן, מורה גרמני.

בגיל 19 נסעה לפריז כדי להשתלם אצל אחד מחבריו ללימודים של סרגיי רחמנינוב. אחר כך התקבלה כתלמידה של רחמנינוב עצמו בלונדון ולמדה ב"אקול נורמל דה מוזיק" אצל אלפרד קורטו בפריז.

==חייה במצרים ובבריטניה. פעילותה האמנותית==

בשנת 1930 התחתנה עם איש העסקים היווני יואניס כריסטודולוס והזוג עבר עברה לגור במצרים. בעת מלחמת העולם השנייה הרבתה לנגן (כ-630 קונצרטים) באלכסנדריה לפני חיילים וימאים של בעלות הברית ששהו במצרים, לוחמים או פצועים, שהיו מאושפזים שם.
בשנת 1933 זכתה במדליית כבוד בתחרות פסנתרנים בווינה.

בשנת 1935 הופיעה לראשונה עם התזמורת הסימפונית של אתונה תחת שרביטו של דימיטרי מיטרופולוס. כעבור שנתיים ניגנה בפריז בניצוחו של פייר מונטה. את הקונצרט הראשון בלונדון ניגנה בניצוחו של אלק שרמן ב-12 בינואר 1946.

אחרי מות בעלה הראשון בשנת 1950 עזבה את מצרים לאנגליה ונישאה לאלק שרמן. היא התגוררה בלונדון ומדי שנה, בחודש דצמבר, נהגה לנסוע ליוון לרגל יום הולדתו של המלך פבלוס השני וניגנה לפני המשפחה המלכותית. אחת מבנות המלך, הנסיכה איריני של יוון ודנמרק, הייתה תלמידתה.

באוקטובר 1950 נתנה את רסיטל הבכורה שלה בניו יורק בפני אולם כמעט ריק. שבחי המבקרים שהתרשמו מנגינתה ( היו כאלה שהתרשמו מכך, שהיא "מנגנת כמו גבר") גרמו לכך, שבהופעתה השנייה ניגנה לפני אולם קונצרטים מלא.

בכאואר הצטיינה בעיקר בנגינת יצירות רומנטיות ופוסט רומנטיות - משל רחמנינוב, סקריאבין, סטרווינסקי. באחד מתקליטיה, ב"גספר הלילה" של מוריס ראוול,, מקריין ג'ון גילגוד.

ג'ינה בכאואר ביקרה וניגנה בישראל עוד בתקופת חייה במצרים. היא הופיעה כסולנית עם התזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית בעת הסיור שלה במצרים. בשנותיה האחרונות הורתה בכיתות אמן גם בירושלים.

ג'ינה בכאואר מתה באופן פתאומי מהתקף לב ב-22 אוגוסט 1976 זמן קצר לפני שעמדה לעלות על במת הקונצרטים בפסטיבל אתונה, עם התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.

בשנת 1981, 5 שנים אחרי מותה, הוציאה ממשלת יוון בול דואר לזכרה.

ביתה בשכונת האלאנדרי באתונה המשיך אחרי מותה להיות מתוחזק על ידי שכניה והפך למקום עלייה לרגל למעריציה, הממשיכים את מנהגה להאכיל את החתולים במקום.

==לקריאה נוספת==
*נתן דונביץ - ענקים ופסנתרנים אחרים, זמורה ביתן, תל אביב 2000

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.bach-cantatas.com/Bio/Bachauer-Gina.htm Gina Bachauer]

קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:מוזיקאים יוונים
קטגוריה:יהודיות יווניות
קטגוריה:ילידות 1913
קטגוריה:נפטרות ב-1976
סעודת אסתר

סעודת אסתר הוא כינוי לתוספת מאכל בסעודה של היום השני של חג הפסח שנהגו בו חלק מהיהודים האשכנזים, לכבוד המשתה שהביא לתליית המן שעל פי דברי חז"ל אירע ביום זה (ט"ז בניסן). 

== מקור המנהג ==
המקור הקדום ביותר למנהג "סעודת אסתר" הוא בספר שני לוחות הברית של הרב ישעיה הלוי הורוביץ בו כתוב: "וראיתי מאחד מהמדקדקים שהיו עושים בסעודתם של יום שני של פסח איזה זכר לסעודת אסתר כי בו ביום נתלה. כדי להזכיר שבחו של מקום ברוך הוא". 

לאחר מכן נזכר המנהג, בין השאר, במגן אברהם, בערוך השולחן ובקיצור שולחן ערוך. אצל הרב יאיר חיים בכרך מצוין שהמדקדקים אוכלים "בשר יבש חתיכה הראוי להתכבד". בספר מנהגי החת"ם סופר מצוין כי הוא נהג לאכול לשון מיובשת בסעודת אסתר. בחוץ לארץ היום השני של פסח הוא יום טוב ועל כן מתקיימת בו ממילא סעודת חג. 

== בחסידות ==
אצל חסידים היו מנהגים שונים לגבי המאכל שהיו מוסיפים לסעודה וכן נוספו זמירות. הרב אהרן בראנדוויין מפלעשטין והרב יואל טייטלבוים מסאטמר נהגו לאכול פשטידה מיוחדת. הרב אהרון רוקח מבעלז נהג לאכול "חרעמזלעך" (לביבות מטוגנות) והרב אליעזר פלטיאל רויטבלאט, אב"ד שעניצא, נהג לאכול מאכל שנעשה משאריות חרוסת. 

הרבי מנחם מנדל שניאורסון דן בשאלה מדוע מציינים את נס פורים בימי הפסח, שהרי נס הפורים טפל לגאולת מצרים. הוא עונה שיש מעלה בפורים בכך שהיה בו התעוררות מלמטה, מצד עם ישראל, בניגוד לגאולת מצרים שהייתה בה התעוררות מלמעלה.

==קישורים חיצוניים==
* יעל לוין, "סעודת אסתר", מועד טו (תשס"ה), עמ' 94–109.
* יעל לוין, סעודת אסתר, קולך 104, ניסן תשס"ו, עמ' 3–4, [http://www.kolech.org.il/maamar/%D7%A1%D7%A2%D7%95%D7%93%D7%AA-%D7%90%D7%A1%D7%AA%D7%A8, באתר קולך.]
* 

==הערות שוליים==

אסתר
קטגוריה:פסח
קטגוריה:פורים
קטגוריה:יהדות מזרח אירופה
עגיל (בוטניקה)

עגיל של עץ לבנה
בבוטניקה, עגיל הוא אשכול של פרחים זעירים וחסרי עלי כותרת המופיע בכמה סוגים של צמחים בעלי פרחים.

פרחי העגיל מואבקים באמצעות הרוח בלבד, והם חד-מיניים - כל פרח מכיל איברי רבייה זכריים או נקביים בלבד - כשבדרך כלל כל פרחיו של צמח יחיד משתייכים לאחד המינים בלבד.

עצי צפצפה שחורה וערבה, למשל, מצמיחים עגילים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
מוזיאון גוגנהיים בילבאו

פסל ה"כלבלב" של [[ג'ף קונס בכניסה למוזיאון. על הפסל שתולים פרחים חיים]]
מוזיאון גוגנהיים בילבאו (בספרדית: El Museo Guggenheim Bilbao) הוא מוזיאון לאמנות מודרנית בבילבאו שבספרד. המוזיאון נחנך ב-18 באוקטובר 1997 על ידי מלך ספרד חואן קרלוס הראשון, עם תערוכה של 250 יצירות אמנות עכשווית. הוא מציג תערוכות קבועות ומתחלפות של יצירות אמנים ספרדים ובינלאומיים והוא אחד ממספר מוזיאונים השייכים לקרן סולומון ר. גוגנהיים ואחד המוזיאונים הגדולים בספרד. תכנון בניין המוזיאון נחשב כאחת העבודות החשובות ביותר שהושלמו מאז 1980 בסקר האדריכלות העולמי של 2010 בקרב מומחי אדריכלות.<ref>Matt Tyrnauer, [https://www.vanityfair.com/culture/2010/08/architecture-survey-201008?currentPage=all Architecture in the Age of Gehry], Vanity Fair, June 30, 2010.</ref>

== היסטוריה ==
המוזיאון, שהוקם בשנת 1997, ידוע במיוחד בעיצובו ובצורתו, פרי תכנונו של האדריכל פרנק גרי. מאז הקמתו נחשב לאחד המבנים הייחודיים ביותר בעולם בתכנונם ובעיצובם אשר נבנו בסגנון הדה-קונסטרוקטיביזם.

הבניין, המחופה בעיקר בטיטניום, נבנה על גדות נהר הנרביון. הוא תוכנן כך שיזכיר בצורתו ספינה, כסמל המשקף את מיקומו בעיר נמל. מיד עם בנייתו הפך את העיר למוקד תיירות עולמי, אשר מושך כמיליון תיירים מדי שנה. סביב המוזיאון עומדים פסלי-ענק מאת אמנים מודרניים, שהמפורסם מביניהם הוא ה"כלבלב" של ג'ף קונס. על אף שהמבנה נחשב כהצלחה אדריכלית גדולה, מבקרי אמנות רבים טוענים כי בדומה למוזיאון גוגנהיים ניו יורק, הוא גונב את ההצגה מיצירות האמנות המוצגות בו.

לפני הקמת המוזיאון, העיר בילבאו הייתה שקועה במשבר, עקב שקיעת התעשייה בחלקה השני של המאה ה-20. המוזיאון שינה את מצבה הסוציו-אקונומי של העיר, הוריד את האבטלה לשיעור נמוך, והביא לפיתוח של ענף התיירות בעיר.

המוזיאון הוקם באתר שבקרבתו שכן בעבר נמל בילבאו, ובעקבות ההקמה הועבר הנמל לאתר קרוב יותר למפרץ ביסקאיה שבאוקיינוס האטלנטי.

== מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי ==
האדריכל פרנק גרי מתכנן גם את השלוחה החדשה של מוזיאון גוגנהיים לאמנות מודרנית ועכשווית באבו דאבי שבאמירויות המפרץ הפרסי. גוגנהיים החדש של אבו דאבי ישכון במרכז התרבותי של האי סעדיאת. על פי התכנון, מדובר בגדולה מבין כל השלוחות הקיימות ברחבי העולם. עבודות הבנייה אמורות להסתיים בסביבות שנת 2023, ובמוזיאון יוצגו אוספים קבועים של אמנות מודרנית לצד תערוכות מתחלפות מאוסף קרן סלומון ר. גוגנהיים העולמית.

==ראו גם==
* מוזיאון גוגנהיים אבו דאבי
* מוזיאון סולומון ר. גוגנהיים, ניו יורק
* מוזיאון הסובלנות, ירושלים

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

== הערות שוליים ==

גוגנהיים בילבאו
קטגוריה:דה-קונסטרוקטיביזם
בילבאו
קטגוריה:בילבאו: מבנים
קטגוריה:פרנק גרי
גוגנהיים בילבאו