אברהם חזן

הרב אברהם חזן (י"ז באלול תר"פ, 1 בספטמבר 1920 – כ"ג בניסן תשס"ג, 25 באפריל 2003) היה רב באלג'יריה, מרוקו, צרפת וישראל. רבה של משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר.

==קורות חיים==
נולד בעיירה טיארט שבאלג'יריה. למד אצל אביו, הרב מכלוף חזן (רבה של טיארט) ובישיבת עץ חיים בערים אוראן ואלג'יר (בראשותו של הרב דוד אשכנזי).
בהיותו בן 19 קיבל סמיכה לרבנות מרבו הרב אשכנזי והיה רבן של העיירה ג'ריוויל והעיר סעידה. בשנת 1942, זמן מלחמת העולם השנייה, גויס לצבא הצרפתי. הוא נלקח למחנה העבודה "בדו", בו ריכזו את היהודים. וסיים את תפקידו (ב-1958) כרבה הראשי של צבא צרפת במרוקו.

עם סיום מלחמת העולם השנייה הפך לרב הראשי של צבא צרפת במרוקו. הוא התגייס למשימת שיקום החינוך במרוקו. כאיש חינוך היה לאחר המלחמה ממכונניו של 'בית המדרש למורים' (Ecole Normale Hebraique' E.N.H) המודרני והציוני בקזבלנקה (שהוקם בשיתוף כי"ח). בית המדרש הקיף כ-30,000 תלמידים. פעילותו החינוכית הייתה ענפה במסגרות הפורמליות והלא פורמליות. בד בבד, היה הרב חזן איש המחתרת הציונית, וסיכן את עצמו למען עליית יהודי מרוקו. פעילות זו גרמה לגירושו ממרוקו בשנת 1958 (על פעילות זו הוענק לו על ידי משרד הביטחון "עיטור לוחמי המדינה" ב-1987).

ב-1961 עבר לשטרסבורג, שם כיהן כרב צבאי של מחוז אלזאס וייסד את הקהילה הספרדית של שטרסבורג. באותה עת ארגן יחד עם פרופ' אנדרה נהר ורעייתו פרופ' רינה נהר את "רכבת ההצלה" שהקיפה 700 ילדים על משפחותיהם, שעברו מאלג'יריה, שננטשה על ידי צבא צרפת, לשטרסבורג.

לאחר מלחמת ששת הימים עלו הרב חזן ומשפחתו לישראל (סוכות תשכ"ח) והתיישבו בירושלים. בשנת 1970 מונה הרב חזן לרב הראשי של המשטרה, משמר הגבול ושירות בתי הסוהר, תפקיד בו שימש במשך 22 שנה. בתפקידו זה גיבש שתי מסגרות חינוכיות בתוך בתי הסוהר: מדרשות תורניות ואגפי לש"ם (לשומרי מצוות). שתי המסגרות יועדו לסיוע לאסירים המעוניינים להשתקם ברוח ערכי הדת היהודית (שק"ד – שיקום דתי).

ב-1972 הקים את עמותת 'קרן התשובה', שאפשרה לאסירים המשוחררים לחיות אורח חיים דתי, ללמוד תורה ולהתפרנס מחוץ לגבולות הכלא. הוא עמד בראשה במשך 31 שנה עד לפטירתו. כיום עומד בראשה בנו רו"ח יואל חזן. הרב חזן ביסס את עבודתו על העמדה שיש לכלול בשיקום אסירים משוחררים מרכיבים שיענו על צרכיו הפיזיים, הנפשיים והרוחניים, ויימנעו ממנו לשוב אל הפשע. ההצלחה הרבה של דרכו נחקרה גם באקדמיה.

הרב חזן היה אישיות ציבורית מרכזית בקרב יהודי צרפת וקהילת העולים מצרפת וצפון אפריקה בישראל. הוא נתמנה ליו"ר "התאחדות עולי צרפת וצפון אפריקה וארצות דוברות צרפתית" (ב-1973) ושימש בתפקיד זה עד 1982. הוא התבלט כמנהיג ומחנך. הוא הפך לכוח המניע של פעילות ענפה של עידוד עלייה מצרפת וצפון אפריקה; דאגה לקליטת העולים ושילובם החברתי והכלכלי בארץ. בד בבד היה פעיל ציבורית ותקשורתית במאבקו כנגד האנטישמיות והאנטי-ישראליות בארצות הדוברות צרפתית באירופה.

מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים כתב ספר "יום כפור – מלחמה ותפילה" (A. Hazan, Yom Kippour: Guerre et Prière, Jerusalem 1975). בספר זה תימצת את מחשבתו ותפיסת עולמו, החותרת לחשוף את המימד המטאפיזי-רוחני במאורעות ההווה. הוא האמין בתובנות שניתן לשאוב מהמקרא ומחז"ל בהבנת מאורעות ימינו. הוא נסמך על ניתוח טיפולוגי של סיפורי האבות בספר בראשית ומורכבות היחסים בין הדמויות השונות (יעקב מול עשיו; יצחק מול ישמעאל) כדי לנתח את סבך היחסים בין ישראל לעמים ובמיוחד בין ישראל לעולם הערבי בימינו.

בשלהי שנות ה-80 היה ממקימי "קהילת אמונה" של עולים חדשים דוברי צרפתית בשכונת בקעה בירושלים. הוא עמד בראשה בראשית דרכה. 

בשנת 1993 הוענק לו פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים, על "שיתוף הפעולה עם צרפת על מוסדותיה התרבותיים והמדעיים והאומנותיים, לשם שיפור איכות החיים והעשרת חיי התרבות בישראל".

בערוב ימיו הקדיש תשומת לב מרובה לחשבון נפש נוקב על פניה של הרבנות וירידת מעמדה. בנאום שנשא בכנס שאורגן לכבוד גבורותיו הוא סיכם את מפעל חייו ובא חשבון עם מנהיגות דורנו. הוא הפנה קריאה נרגשת לראשי הרבנות לצאת "מארבע אמות מקלטם הבטוח". הוא תבע מהם להתרכז במהות, להפיץ מאור התורה ולתת מענה לבעיות הדור בסבר פנים יפות. בדבריו נשמעה ביקורת עזה על התנהלותה של הרבנות ורמיסת מסורת צפון אפריקה, שהייתה ידועה בסובלנותה ובמאור פניה כלפי כלל הציבור היהודי. צר היה לו על השחתת דמות הרב בישראל ואופי הפסיקה המחמיר שהתפשט בכל שדרות הרבנות. קווי אופי אלו לא תאמו את רוח הרבנות המתונה כפי שלמדה ממסורת רבנות צפון אפריקה. 

הרב חזן היה חבר נפש ושותף לדרך של הרב יהודה ליאון אשכנזי (מניטו). השניים היו ממנהיגי יהדות עולי צרפת בארץ. השניים פעלו יחד בכל תחנות חייו של הרב חזן, החל ממחנה העבודה "בדו" בימי מלחמת העולם השנייה. 

הרב אברהם חזן נפטר ביום כ"ג בניסן תשס"ג ונטמן בירושלים. זכרו מונצח ברחוב על שמו במרכז העיר ירושלים (בסמוך לגן העצמאות).

== חיים אישיים ==
בתו, מרים סטיווי-חזן מחברת הספר [https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990025669490205171/NLI לנטוע שמים: הרב חזן - מפעל חייו של רב ומחנך] ואחראית על איסוף כתביו של הרב חזן והפצתם. בנו רואה החשבון יואל חזן מנהל כיום את ארגון קרן התשובה ופעיל בעוד כמה ארגוני חסד ישראליים-צרפתיים.
בתו בת שבע נשואה למאיר אינדור, יו"ר אלמגור - ארגון נפגעי טרור, בתו בתיה נשואה לפרופ' אבינועם רוזנק, החוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית וראש המגמה להגות בחינוך בבית ספר לחינוך שבאוניברסיטה העברית בירושלים, בין נכדותיו: העיתונאית שרה ב"ק, מנכ"לית מועצת יש"ע שירה ליבמן והמאיירת נועה קלנר.

==לקריאה נוספת==
* מרים סטיווי, לנטוע שמים: מפעל חייו של רב ומחנך הרב אברהם חזן רב המשטרה ובתי הסוהר, הוצאת בית אל, ירושלים, תשס"ז.
* אבינועם רוזנק, בין אשכנז לצפון אפריקה: הלכה, מטה-הלכה וחינוך בכתביו של הרב אברהם חזן, פעמים 109, עמ' 124-95.
*מרים סטיווי, "אותו 'ביחד' פשוט ומשותף - מרים סטיווי על הרב חזן", בתוך: קול התור: ציונות מסורתית-ספרדית, בעריכת אופיר טובול, הוצאת ידיעות ספרים, 2021. עמ' 327-340.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* הרב אברהם חזן, [https://www.makorrishon.co.il/judaism/144527/ הר סיני ושליחותו של עם ישראל], באתר מקור ראשון, ג' בסיוון תשע"ט
*ערכת "[https://education083.wixsite.com/website-4 הילולא בבית לרב אברהם חזן]", כּוּלְנָא - ירוחם, כ"ג בניסן תשפ"א. (שלל תכנים אודות הרב חזן פועלו והגותו)
*[https://youtu.be/I3GDfnBpbLw ערב הילולא לכבודו של הרב אברהם חזן] - אור לכ"ג ניסן תשפ"א, 4.4.21 - בארגון '[https://chakima.org.il/ חכימא - סיפורים ורוח מחכמי המזרח]' ו'[https://kulna.org.il כולנא - בית דרומי ליצירת שיח רב-תרבותי'].
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי חינוך יהודים מרוקאים
קטגוריה:פעילים ציונים במרוקו
קטגוריה:רבנים צרפתים 
קטגוריה:רבנים צבאיים 
קטגוריה:תנועת התשובה: פעילים 
קטגוריה:אנשי שירות בתי הסוהר
קטגוריה:זוכי פרס יו"ר הכנסת
קטגוריה:ישראלים ילידי אלג'יריה
קטגוריה:יהודים בצבא צרפת
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003