OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עזיז עלי אל-מסרי

[[שלט רחוב על שמו של הגנרל עזיז אל-מסרי בקהיר (מאוחר יותר רחוב ג'סר א-סויס – شارع جسر السويس).]]
עזיז עלי אל-מסרי (בערבית: عزيز علي المصري; תעתיק מדויק: עזיז עלי אלמצרי) (1879 – 15 ביוני 1965) היה קצין ופוליטיקאי טורקי עות'מאני.

==ביוגרפיה==
הוא סיים בית ספר צבאי עות'מאני בשנת 1904 ובהמשך שירת בצבא במקדוניה. אותה שעה הייתה שעת ההתאחדות של "מועצת האיחוד והקידמה" (İttihad ve Terakki Cemiyeti), איחוד שמטרתו הצבאית הייתה להפיל את הסולטאן עבדול חמיד השני בשנת 1908. השתתף במערכה בתימן בשנת 1910 ובאזור טריפוליטניה שבלוב בשנים 1911–1912 והוחלף בשנת 1914. לאחר מכן הגיע למצרים והצטרף למרד של השריף חוסיין בחג'אז נגד האימפריה העות'מאנית בשנת 1916. לאחר מלחמת העולם הראשונה חזר למצרים והמשיך בקריירה צבאית. בשנת 1940 קודם על ידי עלי מאהר לתפקיד של ראש הצבא המצרי אך במהרה הוחלף בלחץ הבריטים. ניסה להימלט ב-1941 בטיסה למדבר הלובי, במטרה להצטרף לכוחות הגרמנים, אך נעצר ונשפט.

בשנת 1953 הוא מונה לשגריר מצרים בברית המועצות, אך התפטר בשנת 1954 והפסיק כל פעילות פוליטית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר מצרים
קטגוריה:אנשי צבא עות'מאנים
קטגוריה:אנשי צבא טורקים
קטגוריה:פוליטיקאים מצרים
קטגוריה:טורקים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ערבים משתפי פעולה עם הנאצים
קטגוריה:שגרירים בברית המועצות
קטגוריה:שגרירי מצרים
קטגוריה:חברי מועצת האיחוד והקידמה
קטגוריה:אנשי צבא מצרים
קטגוריה:ילידי 1879
קטגוריה:נפטרים ב-1965
הכח לשחות

הכח לשחות הוא סרט תיעודי משנת 2004 בבימויו של ירון זילברמן, שמציג את סיפורן של נשות קבוצת השחייה של "הכח וינה" במהלך תקומת הפאשיזם באוסטריה של שנות ה-30. הסרט מציג את הצלחותיהן של השחייניות באוסטריה עד לתקופת האנשלוס. אז היגרו גיבורות הסרט מארצן לארץ ישראל, אנגליה וארצות הברית. בסופו של הסרט, חלק מהשחייניות חוזרות לווינה 65 שנים לאחר מכן, להתאחד בבריכת השחייה שלהן מתחילת המאה ה-20.

אחת הנשים שמוצגות בסרט, יהודית הספל, הייתה בעלת שיאים אוסטריים בשחייה חופשית, והיא נבחרה לייצג את אוסטריה בתחרויות אולימפיאדת ברלין, שנערכו בשנת 1936. הספל סירבה להשתתף באולימפיאדה, ובעקבות כך נלקחו ממנה שיאיה והיא לא הורשתה להתחרות עוד. שיאיה הוחזרו באופן רשמי לספרי השיאים האוסטריים בשנת 1995.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.jff.org.il/show_movie.php?id=172 הכח לשחות באתר פסטיבל הקולנוע ירושלים]

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
לנגדוק-רוסיון

לנגדוק-רוסיון (בצרפתית: Languedoc-Roussillon, באוקסיטנית: Lengadòc-Rosselhon, בקטלאנית: Llenguadoc-Rosselló) היה אחד מ-26 חבלי הארץ (régions) של צרפת על פי החלוקה המנהלית שנהגה בה עד לסוף 2015. משנת 2016 הוא כלול בחבל החדש אוקסיטניה.

חבל ארץ זה מורכב מחמשה מחוזות (départements), והוא גובל במדינות ספרד, אנדורה, ובמפרץ של הים התיכון, אשר נקרא "מפרץ האריה" (Golfe du Lion).

לנגדוק-רוסיון גובל בחבלי הארץ הבאים: פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, אוברן-רון-אלפ ודרום פירנאים. כמו כן גובל חבל הארץ בהרי הפירנאים.

68.7% משטח לנגדוק-רוסיון הוא שטחה המקורי של חבל לנגדוק.

השפות המדוברות בחבל ארץ זה בנוספות לצרפתית הן אוקסיטנית וקטלאנית.

מקור השם לנגדוק הוא בכינוי אשר הודבק לאוקסיטנית ולדובריה "lenga d'òc" - שפת ה"אוק", שזוהי המילה "כן" בשפה הזאת.

== גאוגרפיה ==
הגאוגרפיה של חבל ארץ לנגדוק-רוסיון מאוד מגוונת. מצד אחד יש את האזורים ההרריים לפנים הארץ, ומצד שני שפלת החוף המורכבת מחופים חוליים ארוכים המגנים על אגמים נרחבים, כשהאגם הגדול יותר הוא "אגם תו", Étang de Thau.
לנגדוק-רוסיון מתאפיין באופן כללי באקלים ים תיכוני, אולם ישנם חלקים בחבל בהם החורף קשה יותר ואף יכול לכלול סופות שלג.

== ערים ==
עיר הבירה של החבל במהלך קיומו העצמאי הייתה מונפלייה. ערים חשובות אחרות: נים, קרקסון, בזייה.

== כלכלה ==
הכלכלה של לנגדוק-רוסיון מבוססת על אלמנט בסיסי, השמש, המשרתת את שני המגזרים החיוניים - התיירות והחקלאות.

חבל ארץ זה נגוע קשות באבטלה - שיעור האבטלה בו הוא מן הגבוהים בצרפת, 12.6%.

== פוליטיקה ==
בבחירות המקומיות שנערכו בשנת 2004, כבש ראש העיר של מונפלייה, ז'ורז' פרש (Georges Frêche) הסוציאליסט, את נשיאות האזור כשהוא מביס את הנשיא המרכזי-ימני הקודם, ז'אק בלאן (1986-2004). פרש המשיך לכהן כנשיא החבל עד למותו באוקטובר 2010.

==ראו גם==
*לנגדוק (חבל ארץ)
*אוקסיטניה (חבל מנהלי)
*אוקסיטניה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

*
קטגוריה:צרפת: חבלים לשעבר
קטגוריה:אוקסיטניה (חבל מנהלי)
אדוארד היגינס וייט

אדוארד היגינס "אד" וייט השני (באנגלית: Edward Higgins White, II; 14 בנובמבר 1930 – 27 בינואר 1967) היה אסטרונאוט בתוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו. נולד בסן אנטוניו, טקסס. היה האמריקאי הראשון שביצע "הליכה בחלל", (במשימת ג'מיני 4). נהרג בשריפה שפרצה בעת בדיקה לפני שיגור אפולו 1.

==השכלה==
בתום לימודיו התיכוניים התקבל למכללה הצבאית וסט פוינט. במקביל ללימודים, עסק בפעילות ספורטיבית, וכמעט התקבל למשלחת האולימפית האמריקאית בשנת 1952. בווסט פוינט גם פגש את אשתו, פטרישיה. בוגר במדעים מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, 1952. מוסמך במדעים בהנדסה אווירונאוטית מאוניברסיטת מישיגן, 1959.

==שירות צבאי==
בתום לימודיו בווסט פוינט, למד בקורס טיסה בטקסס ובפלורידה. לאחר מכן שירת במשך שלוש שנים וחצי בטייסת הקרב ה־22 בגרמניה, שם הטיס מטוסי F-86 סייבר ו־F-100 סופר סייבר. בשנת 1959, לאחר לימודיו לתואר מוסמך, למד בבית הספר לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה כדי להגדיל את סיכויו להתקבל לנאס"א. לאחר מכן הוצב בבסיס רייט-פטרסון, שם היה טייס ניסוי במחלקת מערכות אווירונאוטיות. בתפקיד זה הטיס אסטרונאוטים של תוכנית מרקורי במטוסי מטען, בתמרונים שהביאו אותם למצב חוסר משקל למשך מספר שניות. ביניהם היה גם ג'ון גלן. לאחר שחזר ממשימת ג'מיני 4, הנשיא ג'ונסון קידם אותו לדרגת לוטננט קולונל.

==שירות בנאס"א==
וייט מרחף בחלל
היה חלק מהקבוצה השנייה שנבחרה על ידי נאס"א ב־1962. בין 3 ביוני ו־7 ביוני 1965 היה טייס במשימת ג'מיני 4, שהקיפה את כדור הארץ 62 פעמים. במשימה זו היה האמריקאי הראשון שביצע פעילות חוץ רכבית. הוא שהה 21 דקות מחוץ לחללית, והיה הראשון שנהג את עצמו בעזרת אקדח סילון שהחזיק בידו.

ב־27 בינואר 1967 נהרג בשריפה על כן השיגור של אפולו 1. הוא נקבר בבית הקברות וסט פוינט.

==אותות ועיטורים==
* לאחר מותו קיבל את מדליית הכבוד של הקונגרס בתחום החלל.
* דוקטור לשם כבוד באסטרונאוטיקה מאוניברסיטת מישיגן
* מדליית השירות יוצא הדופן, כנפי אסטרונאוט בכיר, נאס"א.
ועוד עיטורים מארגונים אחרים.

==הנצחה==
שמות צוות אפולו 1 במראת הזיכרון במרכז החלל קנדי

צוות אפולו 1 הונצח במגוון דרכים:
* בנמל החלל קייפ קנוורל, בכן שיגור L-34, שנטוש נכון ל-2018, נמצאים שני לוחות זיכרון לזכר צוות אפולו 1.
* באנדרטת מראת החלל שבמרכז המבקרים במרכז החלל קנדי, מונצחים שמות אנשי צוות אפולו 1.
* מספר גבעות על מאדים נקראו על שמות הצוות, מרחק 14.3 בכיוון דרום-דרום מערב מאתר הנחיתה של ספיריט, אזור הנקרא "גבעות אפולו 1".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.hq.nasa.gov/office/pao/History/Apollo204/zorn/white.htm ביוגרפיה מורחבת]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרוגים בטיסה לחלל
קטגוריה:אסטרונאוטים אמריקאים
קטגוריה:תוכנית ג'מיני
קטגוריה:תוכנית אפולו
קטגוריה:טייסי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות וסט פוינט
קטגוריה:טייסי ניסוי אמריקאים
קטגוריה:הרוגי שרפות
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לתעופה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית[
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
אליהו הזקן

רבי אליהו הזקן בן מנחם ממאנש (Le Mans), פוסק הלכה ופייטן ממנהיגי יהדות צרפת הצפונית בתקופתו. חי ופעל לערך בין השנים ד'תש"מ (980)–ד'תת"כ (1060). התואר "הזקן" הוצמד אליו כבר בחייו וכמה סדרות טורים באזהרת "אמת יהגה חכי" שחיבר נושאות אקרוסטיכון "אליהו הזקן". אין להניח שהיה זה שם משפחתו שכן אחיו לא כונה הזקן.

הידע עליו אינו רחב. האזהרה שחיבר "אמת יהגה חכי" זכתה לתפוצה רחבה ולדיון בספרות ההלכה החל מרבינו תם ועד למחקר המודרני. האזהרה זכתה למספר מהדורות מדעיות ומוערות. היא מעוררת שאלות מחקריות רבות כגון: הצופן הגלום באקרוסטיכון, 
היחס בין הפיוט להלכה ועוד.

==קשריו עם בבל==
מסורת מהמאה ה-13 בשם "סדר היחס", אשר פורסמה במאה ה-15 בשו"ת מהרש"ל, קובעת כי רבי אליהו הזקן היה בעל אחותו של רב האי גאון. צונץ פיקפק במסורת זו, ובעקבותיו חוקרים רבים דחו אותה כאגדה, משום שלא סביר שחכם צרפתי לא נודע במיוחד ישא את אחותו של הגאון הבבלי. גם מבחינה כרונולוגית היא קשה שכן רבי אליהו הזקן חי דור שלם לאחר רב האי גאון.

אולם, עזרא פליישר מצא בסוף האקרוסטיכון של אזהרות רבי אליהו את הכינוי "אלוף". התואר "אלוף" היה תואר כבוד בבלי, שמעניקיו היו ראשי הישיבות והגאונים שבבבל. בכך ראה פליישר הוכחה שרבי אליהו היה בעל זיקה חזקה לישיבות בבל ואולי אף נסע ללמוד בה, ולכן הציע שניתן לקיים את המסורת שהוא נישא לאחות רב האי גאון. אברהם גרוסמן צירף לכך תוספת למדרש קהלת רבה שנמצאה בכתב יד בידי מנחם הירשמן, שנכתבה בידי חכם בשם אליהו בן מנחם המתאר את עלייתו לירושלים בשלושת הרגלים. בניגוד למגלה התוספת הירשמן, גרוסמן טען שהמדובר כאן ברבי אליהו בן מנחם מצרפת, והביא מכאן ראיה נוספת לשהייתו של רבי אליהו בארצות המזרח. על כך הוסיפו פליישר וגרוסמן ראיות שונות לזיקה של רבי אליהו למורשת בבל, בין השאר במניין המצוות באזהרותיו, ובנכונותו לדון בשאלת היתר אמירת קרובות בתפילה. את הקושי הכרונולגי הציע גרוסמן לתרץ בכך שמדובר על קרובת משפחה רחוקה יותר של רב האי גאון, ואולי מדובר בבת אחותו ולא באחותו עצמה.

יונה פרנקל התייחס לשיטת גרוסמן ופליישר, ודחה אותה. לדבריו, מציאת התואר "אלוף" בחתימת האזהרות היא מלאכותית ומאולצת. גם את הידיעה על עלייתו לרגל של חכם בשם רבי אליהו בן מנחם אין כל סיבה לפרש כמתייחסת לחכם הצרפתי, וסביר יותר לדעתו שהיא עוסקת בחכם בשם זהה מארצות המזרח. פרנקל סבור כי בלתי סביר כלל לטעון שרבי אליהו נסע לבבל או לארץ ישראל, כי אילו היה נוסע היה לבטח מכיר שם את אזהרותיו של רב סעדיה גאון שהיו נפוצות בארצות אלה, והיה מושפע מהן בכתיבת אזהרותיו. מאחר שאין רואים כל השפעה של רס"ג על רבי אליהו (אלא רק השפעה של אתה הנחלת, הלכות גדולות ורבי בנימין בן שמואל), לא ייתכן שרבי אליהו בקר בבבל. את המסורת על נישואיו על משפחת רב האי גאון הוא דוחה כאגדה.

== לקריאה נוספת ==
*אברהם גרוסמן, חכמי צרפת הראשונים (קורותיהם, דרכם בהנהגת הציבור, יצירתם הרוחנית), הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים תשנ"ה
* אברהם גרוסמן, שקיעת בבל ועליית המרכזים היהודים החדשים באירופה במאה הי"א: אגדה ומציאות; בתוך "דברי האקדמיה הלאומית הישראלית", כרך ח', ירושלים תשנ"ט, עמ' 159–185

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:דור הביניים בין הגאונים לראשונים
קטגוריה:פייטני אשכנז וצרפת
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-11
אודינזה

אודינזה קאלצ'ו (באיטלקית: , או בקצרה אודינזה) הוא מועדון כדורגל איטלקי מהעיר אודינה (מחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבצפון איטליה) שמשתתף בסרייה א'. תלבושת הבית המסורתית של הקבוצה היא בפסי שחור ולבן, מכאן הכינויים הביאנקונרי (לבנים-שחורים) והזברטה (הזברות הקטנות, בניגוד ליובנטוס - הזברות הגדולות). הקבוצה משחקת באצטדיון פריולי, בעל 25,144 מקומות.

==היסטוריה==

המועדון נוסד בשנת 1896 כחלק מהאגודה להתעמלות וסיוף של אודינה. בשנים הראשונות הקבוצה השתתפה בעיקר בטורנירים מקומיים ורק בשנת 1912 הצטרפה רשמית לסרייה A.
ברוב שנות המועדון לא נרשמו הישגים בולטים והקבוצה ירדה ועלתה ליגה מספר פעמים רב. בשנת 1922 הצליחה אודינזה להגיע לגמר הגביע האיטלקי אבל הפסידה 1:0 לקבוצת FC Vado משער בהארכה.

הנדנדה בין הליגות נמשכה לאורך שנות ה-30 וה-40 כשבשנת 1955 נרשם הישג השיא של הקבוצה, שסיימה במקום השני בליגה, אחרי מילאן. אולם לאחר ההצלחה הגיעה תקופה ארוכה של דעיכה בשנות ה-60 וה-70 כשהמועדון בילה 15 עונות רצופות בליגה השלישית.

רק בשנת 1978 הצליחה הקבוצה לעלות שוב לליגה השנייה ובעונה שאחריה טיפסה חזרה לסרייה A. בשנות השמונים אודינזה הייתה בעיקר קבוצת תחתית, אף על פי שבשורותיה הופיע אז זיקו האגדי מנבחרת ברזיל.

בסוף עונת 86–1985 ירדה הקבוצה לליגה השנייה, בעקבות עונש הורדת נקודות על מעורבות בהימורים. שוב החלה הנדנדה בין הליגות עד לעונת 96–1995, שבה הקבוצה הצליחה סוף סוף להתבסס בסרייה A.
בעונת 97–1996 אודינזה העפילה לראשונה לגביע אופ"א ובעונה שאחריה סיימה במקום השלישי המפתיע, רק אחרי יובנטוס ואינטר, הרבה הודות ל-27 השערים של החלוץ הגרמני אוליבר בירהוף.

בשנים הבאות אודינזה הייתה בעיקר במרכז הטבלה. למרות תחלופה גבוהה בעמדת המאמן, הצליחה הקבוצה להתקדם בהדרגה ונהנתה מהצלחות כמו העפלה נוספת לגביע אופ"א ב-2003, מקום רביעי בליגה ב-2005, והעפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות ב-2006.

אודינזה ידועה בשנים האחרונות כקבוצה שנוהגת לגלות שחקנים צעירים ולא מוכרים, להשביח אותם ולמכור אותם במחיר גבוה כדי להמשיך לקיים את המועדון. בשנת 2011, לדוגמה, עזבו את הקבוצה שחקנים כמו אלכסיס סאנצ'ס (לברצלונה תמורת 26 מיליון אירו) וגוקהאן אינלר (לנאפולי תמורת 13 מיליון אירו).

==סגל הקבוצה==
נכון ל-1 בפברואר 2024

 

 

 (בהשאלה מווטפורד)
 

 (בהשאלה מפיזה) 

 
 
 
 

 

 
 
 (קפטן)
 
 
 

==שחקנים מפורסמים==

==מאמנים מפורסמים==
<div style="font-size:100%">
{|
|width="10"| 
|valign="top"|
{| class="wikitable" style="text-align: center"
|-
!rowspan="1"|שם
!rowspan="1"|מדינה
!rowspan="1"|שנים
|-
|align=ימין|בורה מילוטינוביץ'
|יוגוסלביה
|align=ימין|1987–1988
|-
|align=ימין|ג'ובאני גאלונה
|איטליה
|align=ימין|1994–1995
|-
|align=ימין|אלברטו זאקרוני
|איטליה
|align=ימין|1995–1998
|-
|align=ימין|לוצ'יאנו ספאלטי
|איטליה
|align=ימין|2000–2001
|-
|align=ימין|רוי הודג'סון
|אנגליה
|align=ימין|2001
|-
|align=ימין|לוצ'יאנו ספאלטי
|איטליה
|align=ימין|2002–2005
|-
|align=ימין|סרסה קוסמי
|איטליה
|align=ימין|2005–2006
|-
|align=ימין|לוריס דומיניסיני
|איטליה
|align=ימין|2006
|-
|align=ימין|ג'ובאני גאלונה
|איטליה
|align=ימין|2006–2007
|-
|align=ימין|אלברטו מלזאני
|איטליה
|align=ימין|2007
|-
|align=ימין|פסקוואלה מארינו
|איטליה
|align=ימין|2007–2009
|}
|}
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1896
כללי טיסת מכשירים

מפה המיועדת לטיסת מכשירים באזור [[נמל התעופה בן-גוריון. נתיבי הטיסה מסומנים בשחור וכוללים את ציון גובה הטיסה בנתיב. הקווים הירוקים מציינים את גבולות אזור בקרת TMA של השדה.]]
טיסה לפי כללי טיסת מכשירים (בראשי תיבות: כט"מ; באנגלית: Instrument flight rules; בראשי תיבות: IFR) היא טיסה שבה הטייס לא צריך להסתמך על תנאי הראות, והוא יכול לנהל את הטיסה גם מבלי לראות את פני השטח כלל.

בזמן טיסת המכשירים הטייס מסתמך על מכשור המטוס כדי לנווט. מכשור זה כולל בדרך כלל מקלטי VOR, NDB ו־GPS. בזמן הנחיתה הוא יכול להשתמש גם במערכת נחיתת מכשירים (ILS).

על מנת לטוס טיסת מכשירים הטייס חייב לעבור הכשרה מיוחדת, ולהחזיק ברישיון מסוג "הגדר מכשירים". כמו כן המטוס גם חייב להיות מצויד במכשור המתאים.

בישראל מוגדרים כללי טיסת מכשירים כחלק מתקנות הטיס.

==ראו גם==
*כללי טיסת ראייה
*מערכת נחיתת מכשירים
*רום טיסה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בקרה אווירית
בתו של ריאן

בתו של ריאן (באנגלית: Ryan's Daughter) הוא סרטו של הבמאי דייוויד לין משנת 1970. אישה אירית צעירה ונשואה מנהלת רומן עם חייל אנגלי בתקופת מלחמת העולם הראשונה למורת רוחם של שכניה ובני עמה.

==תקציר עלילה==
רוזי ריאן, צעירה יפה ומפונקת, היא בתו של בעל הפאב בעיירה אירית קטנה השוכנת לחוף הים. היא מתאהבת במורה המבוגר ממנה בשנים רבות, ועל אף חוסר ההתאמה ביניהם הם מתחתנים. כשמגיע לעיירה קצין בריטי יפה תואר ופצוע מלחמה, רוזי נשבית בקסמיו ומנהלת איתו רומן. השנאה של התושבים האירים הלאומניים אל הכיבוש הבריטי, מופנית עתה אל רוזי. במקביל אנשי מחתרת ובראשם טים או'לירי מנסים להבריח דרך הים נשק ותחמושת, כל אנשי המקום באים לעזרתם אך הם נתפסים על ידי החיילים הבריטים. התושבים חושדים ברוזי והיא מואשמת בבגידה, לצידה עומדים רק בעלה, הכומר, האב קולינס, ושוטה הכפר האילם, מייקל.

==ביקורת==
מבקרי הקולנוע ביקרו את הסרט על כך שהדמויות מתגמדות בבימוי המוגזם של דייוויד לין. ייתכן שהביקורות המחמירות נבעו מהציפיות הגבוהות מדי מהסרט, אחרי שלושת הסרטים האפיים הקודמים שביים לין שהיו שוברי קופות. התגובות לסרט גרמו ללין להימנע מעשיית סרטים במשך יותר מעשר שנים.

==צוות השחקנים==
* שרה מיילס - רוזי ריאן
* רוברט מיצ'ם - צ'ארלס שונסי
* טרוור הווארד - האב קולינס
* כריסטופר ג'ונס - רנדולף דוריאן
* ג'ון מילס - מייקל
* ליאו מק'קרן - תומאס ריאן
* בארי פוסטר - טים או'לירי

==פרסים==
הסרט זכה בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, וג'ון מילס זכה בפרס בקטגוריית שחקן המשנה על תפקידו כשוטה הכפר.
שרה מיילס הייתה מועמדת לאוסקר בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, והסרט היה מועמד על עריכת סאונד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://lean.bfi.org.uk/material.php?theme=1&title=ryans_daughter בתו של ריאן] באתר British Film Institute
* 
 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי דייוויד לין
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
סאסקי בסקוניה

ההיכל הביתי פרננדו בואסה
מועדון הספורט סאסקי בסקוניה (בספרדית: Club Deportivo Saski-Baskonia S.A.D), הנקראת בקיצור בסקוניה, ומטעמי חסות מוצגת בשם Bitci Baskonia Vitoria-Gasteiz, היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר ויטוריה השוכנת בחבל הבסקים, המתמודדת בליגת העל הספרדית וביורוליג. המועדון נקרא בעבר במספר שמות עקב חסויות מסחריות, אולם כיום הקבוצה נקראת בשמה המקורי.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1959 כחלק מאגודת דפורטיבו וסקוניה, ושיחקה בליגות הנמוכות בכדורסל בספרד עד שעלתה לליגה הבכירה בעונת 1970/71. המועדון תחילה נחשב למועדון חלש יחסית ותפס תאוצה רק בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, אז תפס מקום קבע בצמרת הספרדית.

ב העפילה הקבוצה חמש פעמים לפיינל פור היורוליג, מתוכן פעמיים העפילה לגמר, אך מעולם לא זכתה בתואר.

==שמות הקבוצה לאורך השנים==
בסקוניה שינתה את שמה מספר רב של פעמים. להלן טבלה של שמות הקבוצה מהקמתה עד עונת :

===שמות רשמיים===
{| class=wikitable
!שנים
!שם
|-
|1959–1976
|מועדון הספורט וסקוניה
|-
|1976–1987
|מועדון הספורט בסקוניה
|-
|1988–הווה
|מועדון הספורט סאסקי בסקוניה
|}

===שמות עקב חסויות מסחריות===
{| class=wikitable
!שנים
!שם
|-
|1983–1987
|קאחה אלאבה ויטוריה
|-
|1987–1997
|טאוגרס ויטוריה
|-
|1997–2009
|טאו קרמיקה ויטוריה
|-
|2009–2015
|קאחה לבורל ויטוריה
|-
|2015–2016
|לבורל קוצ'ה ויטוריה
|-
|2018–2020
|קירולבט בסקוניה
|-
|2020–2021
|TD Systems בסקוניה
|-
|2021–2022
|Bitci בסקוניה
|-
|2022–2023
|קאזו בסקוניה
|}

==סגל השחקנים לעונת ==

==שחקני עבר מפורסמים==

== תארים והישגים ==
*הליגה הספרדית:
**אליפות (4): 2002, 2008, 2010, 2020
**מקום שני: 2005, 2006, 2009, 2018
*הגביע הספרדי:
**זכייה (6): 1995, 1999, 2002, 2004, 2006, 2009
**גמר: 2008
*הסופרקופה הספרדי:
**זכייה (4): 2005, 2006, 2007, 2008
**גמר: 2011, 2018
*גביע ספורטה:
**זכייה (1): 
*יורוליג:
**גמר: 2001, 2005
**חצי גמר: 2006, 2007, 2008
**רבע גמר: 2010, 2011

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.euroleaguebasketball.net/en/euroleague/teams/baskonia-vitoria-gasteiz/roster/bas/?season=2023-24 דף הקבוצה] באתר היורוליג

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל ספרדיות
קטגוריה:קבוצות יורוליג
קטגוריה:ויטוריה: ספורט
פארק ולנטיינז

פארק ואלנטיינז (באנגלית: Valentines Park) הוא הגדול בשטחים הירוקים המצויים ברובע רדברידג' של העיר לונדון באנגליה. הפארק נמצא בין השכונות אילפורד וגאנטס היל.

==הקמת הפארק==
הפארק הוקם בשטחי אחוזת ולנטיינז שהייתה קיימת במקום החל משנות ה-90 של המאה ה-17. בסוף המאה ה-17 נבנה במקום בית האחוזה. 

השטחים הפרטיים נתרמו לרובע בשנת 1898 ושטחים נוספים נרכשו עד שנות ה-20 של המאה ה-20, העיקריים שבהם - שטחי אחוזת קרנברוק (Cranbrook Estate) המצוייה מערבית לאחוזת ולנטיינז, אשר בשנת 1899 הוצעה למכירה במטרה שיבנו עליה שכונות מגורים, ועיריית אילפורד רכשה את השטח במטרה להפוך אותו לפארק ציבורי לאוכלוסיית הרובע.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070101212559/http://www.redbridge.gov.uk/learning/valentinepark.cfm ההיסטוריה של פארק ולנטיינז]

ולנטיינז
קטגוריה:רדברידג'
ימין ושמאל בכלי שיט

אורות בכלי שיט מתקרב. האור האדום מציין צד port והאור הירוק מציין צד starboard. שני האורות הלבנים הם אורות ראשי התרנים.
שרטוט סכמטי של אורות הניווט באוניה. האור הירוק בצד starboard והאור האדום ב port side.
בכלי שיט, נהוג לכנות את הצדדים ימין ושמאל באופן יחסי לכיוון החרטום. כשאדם עומד על סיפון אונייה ומביט לכיוון החרטום, מצדו הימני ה-starboard של האונייה (ולא right side) ומצדו השמאלי port side (ולא left side). 

הפירוש המילולי של המונח האנגלי starboard הוא "צד משוט ההגה" או "צד ההגה". מקור המונח באנגלית עתיקה: stérbord (צירוף של stéor, משוט הגה, ו-bord, צד). עד אמצע המאה ה-13, אז נכנס לשימוש לוח ההגה התלוי המוכר לנו כיום, נוהגו כלי השיט באמצעות משוט הגה מן החלק האחורי של הספינה. על פי רוב נמצא משוט זה בצד ימין של כלי השיט, ולכן הקשירה לרציף נעשתה בדופן שמאל, כדי לאפשר היגוי ועל מנת להגן על משוט ההגה מפני פגיעה. צד שמאל נקרא לפנים larboard, שפירושו המילולי "צד ההטענה" (מאנגלית עתיקה ladebord); מקור המונח, ככל הנראה, מפתח הטענת המטען (loading or lading port), שהיה ברוב אוניות הסוחר בדופן שמאל. מאחר שצלילי הפקודות להגאי "סטארבורד" ו-"לארבורד" דומים, הוא עלול היה להתבלבל; ואמנם, בתחילת המאה ה-19 הוחלף השם מ-larboard ל-port, והוא נקבע רשמית כצד שמאל של האונייה ב-1844.

צד ימין באונייה היה שמור לתאו של רב-החובל או הקברניט, כדי שיימצא קרוב להגאי האוחז במשוט ההגה. מסורת זו המשיכה להתקיים גם כשפסק השימוש באמצעי היגוי זה. זו הסיבה ההיסטורית, מדוע בכלי שיט מלחמתיים מניפים את נס הקצין הבכיר בצד ימין של התורן.

==סימון==
התקנות הבינלאומיות למניעת התנגשויות בים קובעות כי כלי שיט הנמצאים בדרך בין שקיעת השמש וזריחתה יציגו, בנוסף לאורות אחרים, גם אורות צד: אור ירוק בצד ימין ואור אדום בצד שמאל. לכן נהוג לעיתים לכנות את צדדי כלי השיט בשמות הצבעים האלה - ירוק לצד ימין ואדום לצד שמאל.

==קישורים חיצוניים==
* [http://cgate.co.il/rules_road/tafrit.htm תקנות למניעת התנגשות בים.] 
* [https://www.nevo.co.il/law_html/law01/314_082.htm תקנות הנמלים (מניעת התנגשויות בים), תשל"ז-1977]

קטגוריה:מונחים ימיים
1663

__TOC__

== אירועים ==

* ראיגן יורש את גו-סאי כקיסר יפן
* יהודים ספרדים חוזרים להתיישב באנגליה, לראשונה לאחר גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290
* הרייכסטאג מעתיק את מקום מושבו לרגנסבורג

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==







=== שנת 1663 לפי הלוח היוליאני ===


|}</div></div>


==קישורים חיצוניים==
סוריה (ספרד)

ס֫וֹרִיָה (ספרדית: Soria) היא עיר בצפון-מרכז ספרד, בקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון, והיא בירת פרובינציית סוריה. העיר שוכנת על גדותיו של הנהר דוארו ואוכלוסייתה מונה כ-38 אלף נפש (2006).

השם היהודי-ספרדי צוריאנו מיוחס לעיר זו, וכך גם שם המשפחה הנפוץ כשם משפחה איטלקי וספרדי.

== ערים תאומות ==

* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ayto-soria.org/ האתר הרשמי של עיריית סוריה]
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קסטיליה ולאון: ערים
סמל ארמניה

סמל [[הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית]]
סמל ארמניה כולל עיט ואריה מחזיקים מגן. הסמל משלב סמלים ארמנים קדומים וסמלים ארמנים חדשים. האריה והעיט היוו סמלים ארמנים במשך למעלה מאלפיים שנים.

במרכז הסמל מתואר הר אררט ועליו תיבת נוח. סביב ההר מצוירים סמלי השושלות הארמניות: בפינה השמאלית התחתונה סמל השושלת הארטשסית ששלטה במאה הראשונה לפני הספירה, בפינה השמאלית העליונה סמל שושלת בגרטוני ששלטה בארמניה בימי הביניים, בפינה הימנית העליונה סמל השושלת הנוצרית הראשונה ששלטה בארמניה – שושלת ארשק החל מהמאה הראשונה לספירה ועד שנת 428. בפינה הימנית העליונה – סמל השושלת הרופנית ששלטה בממלכת קיליקיה הארמנית במאות ה-12 וה-13.

הסמל הנוכחי נוצר בשנת 1918 במהלך העצמאות קצרת החיים של ארמניה. החרב בתחתיתו מסמלת את סיום השלטון העות'מאני בארמניה ואת הרצון להגן עליה. השלשלת השבורה מייצגת את המאמץ הלאומי להשיג חופש ועצמאות. השיבולים מסמלות את טבעו העמלני של העם הארמני. הנוצה, קולמוס לכתיבה, מסמלת את המורשת האינטלקטואלית והתרבותית. 
==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.armenica.org/armenia/gerb.html מידע על הסמל באתר Armenica.org]
* [https://web.archive.org/web/20061125034646/http://www.national-symbol.com/A/Armenia/Armenia-national-symbol.htm סמל ארמניה]
*[https://web.archive.org/web/20190103020101/http://armenianhistory.info/ ההיסטוריה של ארמניה]

קטגוריה:ארמניה: סמלים לאומיים
ארמניה

ארמניה
ארמניה
קטגוריה:עיט בתרבות
קטגוריה:אריות בתרבות
אלמטי

אלמטי המודרנית
מרכז עסקים באלמטי
אוניברסיטת קימפ בעיר
אלמטי (, מילולית: "מקום התפוחים"; ברוסית: Алма-Ата - אלמה-אטה) היא הגדולה שבערי קזחסטן ובירתה עד להתפרקות ברית המועצות. העיר שוכנת בדרום-מזרח קזחסטן כ־970 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אסטנה וכ־195 ק"מ צפון-מזרחית לבישקק בירת קירגיזסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה כ־2.16 מיליון בני אדם.

==שם העיר==
הבסיס הצבאי שהוקם על ידי הרוסים ב-1854 נקרא ורנויה (Верное, "(מקום) נאמן"); ב־1867 נקראה העיר בשם אלמטינסק (Алматинск), וגם ורני (Верный, "נאמן"); מ־1921 אלמטי בקזחית ואלמה-אטה ברוסית; ב-1993 הממשלה הקזחית התחילה לשנות את השמות הרשמיים של כל הערים לפי כתיב קזחי, ועתה השם הרשמי הוא אלמטי.

מקור השם אלמטי הוא, לפי תאוריות שונות, מהמילה "תפוח" (алма) בקזחית (כמו גם בשפות טורקיות אחרות וכן בהונגרית ומונגולית), ומשמעותו "מלא בתפוחים". האזור אכן נודע בעצי תפוח-בר והמין Malus sieversii, שיש הטוענים להיותו מקור התפוח המבוית, גדל באזור. העיר מוזכרת לראשונה בתור "Almatu" במאה ה־13.

==היסטוריה==
בעיר התקיימו יישובים שונים החל מהתקופות הקדומות מהמאה ה-10 לפני ספירת הנוצרים. החל מהמאה ה-7 לפנה"ס, החלו להתיישב באזור שבטים מאזור רכס טיין שאן, עדות לכך ניתן למצוא בתילי קבורה ומבנים שונים.

בימי הביניים שימשה כנקודה חשובה בדרך המשי, ובמאה ה-14 העיר הטביעה לראשונה מטבעות משלה. בכיבוש המונגולי כמעט נחרבה. ב-1854 הצבא הרוסי הגיע לאזור ובנה שם בסיס כדי לחזק את השטח. ב-28 במאי 1887 בעיר התרחשה רעידת אדמה, 322 איש נהרגו ו-1798 בתים ניזוקו. מאז הבתים נבנו מעץ והוקם מכון מיוחד לבדיקת תזוזות סייסמיות.

העיר שימשה כבירתה של קזחסטן, מ-1927 כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הקזחית, והחל מ-1936 כבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית בתוך ברית המועצות, וכמדינה עצמאית בשנים 1991–1997, אז נבחרה אסטנה לשמש כבירת המדינה. אך העיר עדיין החשובה שבערי המדינה מבחינת תרבות ומסחר. העיר משמשת כמרכז הפיננסי של המדינה. ב-2011 נחנכה בה מערכת רכבת תחתית.

==יהודים==
בתקופת הצאר הרוסי ב הייתה אלמטי מחוץ לתחום המושב ולא התאפשר ליהודים להתגורר בה רשמית, אלא רק לחיילים יהודים לאחר סיום השרות הצבאי. עד 1897 התקיימה בעיר קהילה של 300 איש.

בתקופת סטלין שימשה העיר כמקום גלותם של נציגי סיעות לא קומוניסטיות, או מתנגדיו מהמפלגה הקומוניסטית, כדוגמת לב טרוצקי. בזמן מלחמת העולם השנייה שימשה העיר מקלט לרבים מיהודי אירופה. אביו של הרבי מליובאוויטש, רבי לוי יצחק שניאורסון בילה בעיר את ימיו האחרונים ונפטר בה ב-1944, על קברו הוקם מאוחר יותר אוהל. לעיר הגיעו גם אמנים ואנשי תרבות יהודיים מרוסיה, שפיתחו מאוד את התיאטרון. ב-1979 מנתה הקהילה 8,592 איש וב-1989 מנתה הקהילה 7,636 איש. בעיר קיימת קהילת חב"ד, המספקת ליהודי העיר צרכים דתיים כמו בשר כשר, מקוה טהרה, קבורה יהודית ושירותי דת נוספים. מאז 1994 מכהן הרב ישעיה אלעזר הכהן כראש הקהילה וכרבה הראשי של קזחסטן. כמו כן, נפתחו מוסדות יהודיים מחדש: בית ספר חד-שבועי וגן ילדים.

==ערים תאומות==
*
*
*
*
*

==ראו גם==
*נמל התעופה הבינלאומי אלמטי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קזחסטן: ערים
קטגוריה:אסיה: ערי בירה לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1854
ג'רו

ג'רו (Aka-Jeru או Jeru) היא שפה שדוברה באיי אנדמן בהודו והתמזגה לתוך שפה מעורבת המדוברת בפי צאצאי שבטים ילידיים של איי אנדמן שהתאחדו לשבט אחד וחיים בשמורתם באי סטרייט. השפה שייכת לקבוצת שפות האנדמנים הגדולים (Great Andamanese) שדוברו בפי רוב השבטים המקוריים באיי אנדמן (Great Andamanese tribes). שבטים אלה נכחדו במהלך המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, והשרידים האחרונים התאחדו לשבט אחד הדובר שפה מעורבת המורכבת משפות האנדמנים הגדולים השונות.

שפה זו מבוססת בין היתר על שפת אה-פוצ'יקװאר (A-Pucikwar) ולכן חלק מהחוקרים מכנים אותה כך. עם זאת, ישנה לאחרונה נטייה להסתייג משם זה ולכנותה בשמות אלטרנטיביים, כגון "שפת האנדמנים הגדולים העכשווית" (Present Great Andamanese) או ג'רו (Jero). ג'רו היא שפה אחרת מקבוצת שפות זו, ונראה שהשפה המודרנית המדוברת כיום מבוססת בעיקר על ג'רו ולא אה-פוצ'יקװאר המקורית, וגם דוברי השפה עצמם טוענים שהם מדברים ג'רו. על כל פנים, מדובר בשרידים אחרונים מהדור המבוגר שמוצאם בשבטים שונים, והם משתמשים בשפת אבותיהם לעיתים נדירות, בעיקר כשפה סודית, כדי למנוע מלשתף בשיחה את האנשים הנוכחים שאינם מבינים אותה (כגון ילדים). בני הדור הצעיר מסוגלים להבין רק משפטים או מילים בודדות משפת אבותיהם. השפה העיקרית המדוברת בפי השבט האנדמני, המונה כ-50 איש בלבד, היא שפת ההינדי. במחקר שנערך ב-2005 חולקו בני השבט ל-5 קבוצות לפי רמת השליטה בשפה. רק 7 אנשים שולטים בשפה ברמה 5, כולם מעל גיל 40 והם בעיקר צאצאי שבט הג'רו, והמבוגרת בהם היא קשישה בת 80, חסרת קרובי משפחה ונחשבת לשריד האחרון לשבט בּוֹ ולכן דיבורה שונה משאר דוברי אנדמנית. קשישה זו נפטרה בפברואר 2010. 7 אנשים נוספים דוברים את השפה ברמה 4 ("דוברים למחצה"), 9 אנשים נוספים שולטים בה ברמה 3 והשאר אינם דוברים את השפה, אלא רק מבינים אותה בקושי או כלל לא, כך שמספר הדוברים הכללי (נכון ל-2005) הוא 23 איש בלבד.

שפות האנדמנים הגדולים נחשבות, בדרך כלל, כאחת משתי הקבוצות במשפחת השפות האנדמניות הידועות, כשהקבוצה השנייה היא השפות האונגיות, הכוללות את השפות אונג וג'ראווה המדוברות בדרום איי אנדמן. עם זאת, הדמיון בין הקבוצות מבוסס לרוב על מורפולוגיה משותפת, אך אוצר המילים המשותף קטן מאוד. לכן הבלשנים, כגון הבלשן הבולט ג'וזף גרינברג מטילים ספק לגבי קיומה של משפחת שפות אנדמניות המאגדת את כל השפות הילידיות המדוברות באיים אלה. לפיכך יש הרואים בשפת האנדמנים הגדולים הנוכחית כשפה מבודדת, כלומר שפה חסרת קשר גנטי בינה לשפות האחרות המדוברות בעולם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.andamanese.net אתר המוקדש לשבט האנדמנים הגדולים, מכיל מידע מפורט לגבי השפה] 

קטגוריה:שפות אנדמניות
קטגוריה:שפות מבודדות
פטריק סופו

פטריק סופו קנגנה (בצרפתית: Patrick Suffo Kengné; נולד ב-17 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר קמרוני ששיחק בעמדת החלוץ. סופו זכה עם נבחרת קמרון במדליית הזהב באולימפיאדת סידני ושיחק במונדיאל 2002.

== ביוגרפיה ==
סופו שיחק בצרפת, באנגליה, בספרד ובאיחוד האמירויות הערביות לפני שהצטרף לקבוצת אוד גרינלנד הנורווגית בסוף שנת 2005 ותרם לה רבות במאבקה נגד הירידה. בפברואר 2006 הגיע סופו לישראל ועבר לקבוצת מכבי פתח תקווה. לאחר עונה אחת עבר למ.ס. אשדוד ושוחרר בפגרת החורף. לאחר מכן שיחק גם בליגות הנמוכות בספרד ואנגליה.

סופו ידוע בבעיות המשמעת שלו. בעת ששיחק בנאנט הצרפתית, הורחק לשישה חודשים לאחר שתקף מילולית את שופט המשחק. מאוחר יותר, ב-18 במרץ 2002 עת שיחק בשפילד יונייטד, השתתף סופו בקטטה המונית במהלך משחקה של קבוצתו נגד וסט ברומיץ', המכונה "קרב בראמל ליין". במהלך המשחק הורחקו שלושה משחקני שפילד, כולל סופו שנגח בשחקן יריב. בעקבות האירוע הושאל לקבוצת נומנסיה מהליגה הספרדית השנייה.

==תארים==
* נבחרת קמרון:
** אולימפיאדת סידני (2000) - מקום ראשון
** גביע אפריקה לאומות 2002 - מקום ראשון
* נאנט:
** הגביע הצרפתי: 1999, 2000
** הסופרקאפ הצרפתי: 1999

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים קמרונים
קטגוריה:חלוצי כדורגל קמרונים
קטגוריה:כדורגלני נאנט
קטגוריה:כדורגלני שפילד יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נומנסיה
קטגוריה:כדורגלני אל-הילאל
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני אוד גרינלנד
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני רקסהאם
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קמרון
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים קמרונים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים קמרונים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים קמרונים בספרד
קטגוריה:ספורטאים קמרונים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בנורווגיה
קטגוריה:ספורטאים זרים באיחוד האמירויות הערביות
קטגוריה:ספורטאים זרים במלזיה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1998
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2002
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:קמרונים שנולדו ב-1978
אייב רוזנטל

אברהם מייקל רוזנטל (באנגלית: Abraham Michael Rosenthal; 2 במאי 1922 – 10 במאי 2006) היה יהודי-אמריקאי שהיה העורך הראשי של "הניו יורק טיימס" משנת 1977 ועד 1 בינואר 1988. בנוסף כתב רוזנטל טור קבוע ב"ניו יורק טיימס" (1987-1999) וב"דיילי ניוז" (1999-2004). רוזנטל הצטרף ל"ניו יורק טיימס" בשנת 1943 ועבד עבורם למשך 56 שנים – עד לשנת 1999. שם העט של רוזנטל היה א.מ. רוזנטל, קיצור של שמו, לאחר שעורכי "ניו יורק טיימס" סירבו שישתמש בשמו המלא.

רוזטל, שנולד באונטריו, קנדה, עבר עם משפחתו לארצות הברית בילדותו. הוא למד בבתי ספר ציבוריים בניו יורק וסיים קולג'.

==עמדות פוליטיות==
רוזנטל תמך במלחמת עיראק והמליץ לארצות הברית להציב אולטימטום לאפגניסטן, איראן, עיראק, לוב, סוריה ולסודאן להעביר לרשותה מסמכים הקשורים לנשק להשמדה המונית ולארגוני טרור.

רוזנטל גם תמך במלחמה בסמים.

===תפקידיו בניו יורק טיימס===
* 1943-1945 - כתב כללי בניו יורק
* 1945-1954 - סיקר את האומות המאוחדות
* 1954-1967 - כתב חוץ: הודו, פקיסטן, נפאל, אפגניסטן, סרי לנקה, גינאה החדשה, וייטנאם, שווייץ, פולין, אפריקה ויפן
* 1963-1967 - עורך במטרופולין
* 1967-1968 - עוזר עורך כללי
* 1968-1969 - עורך כללי שותף
* 1969-1977 - עורך כללי 
* 1977-1988 - עורך ראשי
* 1988-1999 - בעל טור

==פרסים==
* פרס פוליצר עבור דיווח בינלאומי (1960)
* פרס אור האמת (1994)
* פרס שומר ציון (1999)
* מדליית החירות הנשיאותית (2002)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:בעלי טור יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל ניו יורק טיימס
קטגוריה:זוכי פרס שומר ציון
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: דיווח בין-לאומי
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
תרקומיא

תרקומיא (ערבית: ترقوميا) היא עיירה פלסטינית ברשות הפלסטינית בנפת חברון, נמצאת מערבית לחברון, ליד כביש חברון-קריית גת בה מתגוררים כ-11,500 נפש. שמו של הכפר בא מיוונית מצמד המילים טרי-קומיא (שלשה כפרים), בדומה לפנדקומיה (פנטה-קומיה=חמישה כפרים). היישוב בנוי על מקומה של העיירה טריקומיאס מן התקופה הרומית-ביזנטית וזהו גם מקור שמו.

== היסטוריה ==
תרקומיה מזוהה עם העיר בת התקופה הרומית-ביזנטית טריקומיאס ("שלושה כפרים"), הנזכרת ברשומות הכנסייה כאחת מערי פרובינקיית פלשתינה פרימה. טריקומיאס נזכרת גם ב"רשימת בעלי המשרה באימפריה הרומית", ולפיה העיר הייתה כפוף ל"דוכס ערב", והיה בה מוצב של חיל הפרשים האילירי.<ref name=":02"></ref>

=== העת החדשה ===
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בתרקומיה בשנות ה-60 של המאה ה-19, וכתב כי בכפר, היושב על גבעה טרשית, גרים כ-400 תושבים. הוא הבחין במקום בבורות מים ומערות חצובות בסלע שנראו עתיקות, ו"אבני גזית המשוקעות בבנייה ערבית גסה".<ref name=":02" /> 

==מעבר תרקומיא==

הכפר תרקומיא הוא היישוב הסמוך ביותר באזור לכביש הגישה הישראלי הראשי המוליך מישראל אל תוך תחומי הרשות הפלסטינית (כביש 35, היינו כביש חברון-קריית גת) ומשם כך קרוי על שמה גם מחסום תרקומיא הסמוך. מחסום זה מפריד בין תחום מדינת ישראל לתחומה של הרשות הפלסטינית, וכן שימש נקודת מעבר עיקרית בתכנון המעבר הבטוח בין הגדה ורצועת עזה לנסיעת פלסטיניים בתוך שטחי מדינת ישראל. המעבר הבטוח בין מעבר תרקומיא לרצועת עזה פעל למשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה, והנסיעה הפלסטינית בין שתי הנקודות הללו הייתה על גבי כבישים ישראליים. כמו כן מתוכנן במקום אזור התעשייה מעבר תרקומיא שצפוי להיות משותף למועצה האזורית לכיש ולמועצה אזורית מטה יהודה.

===תקריות===
* ב-10 במרץ 1998 פתחו חיילים באש על רכב מסחרי במחסום, והרגו שלושה פועלים פלסטינים שחזרו מיום עבודה בישראל. ראש הממשלה דאז, בנימין נתניהו, התנצל על "הטעות הטראגית".
*בפיגוע ירי פלסטיני שאירע ב־22 בדצמבר 2004 נרצח במקום סאלם אל־כאמל, מאבטח בן 28 מרהט, שאבטח את עבודות גדר ההפרדה במקום.
* ב־14 באפריל 2014 נורו יריות על ידי מחבל פלסטיני לעבר רכב ישראלי סמוך למחסום. מהירי נרצח סנ"צ ברוך מזרחי, בן 47, ואשתו נפגעה מהירי.
* ב-1 בספטמבר 2024 נרצחו שלושה שוטרים מירי של רכב פלסטיני על רכבם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת חברון
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
דורית מוסאיוף

דורית מוסאיוף (נולדה ב-12 בינואר 1950) היא מעצבת תכשיטים ילידת-ישראל. בעבר הייתה הגברת הראשונה של איסלנד בעת כהונת בעלה אולפור רגנר גרימסון כנשיא איסלנד.

היא אזרחית בריטית, ישראלית ואיסלנדית.

==ביוגרפיה==
מוסאיוף נולדה בירושלים, בת למשפחת תכשיטנים ידועה ממוצא יהודי-בוכרי שהונה נאמד בכ-200 מיליון לירות שטרלינג. הוריה הם התכשיטן ואספן הארכאולוגיה המקראית שלמה מוסאיוף ועליזה, בת למשפחה יהודית מאוסטריה. אבי סבה, הרב שלמה מוסאיוף, היה ממיסדי שכונת הבוכרים, יש לה שתי אחיות.

בילדותה עברה המשפחה ללונדון. מוסאיוף סבלה מדיסלקסיה ולכן חונכה בבית המשפחה ועבדה מגיל צעיר בחנות משפחתה. בהיותה כבת 18 נישאה לראשונה למעצב ניל זאראק, ממנו התגרשה לאחר שנים ספורות.

מוסאיוף הייתה פעילה בחיי החברה בלונדון והיא חברת מערכת של המגזין "טאטלר", העוסק בחיי "החברה הגבוהה", ובו היא כותבת מעת לעת.

בשנת 1999 חשף נשיא איסלנד, אולפור רגנר גרימסון את העובדה כי הוא מנהל מערכת יחסים עם מוסאיוף. גרימסון התאלמן בשנת 1998 מרעייתו גוד'רון קתרין פורברגסדוטיר, שלקתה בלוקמיה. גוד'רון קתרין הייתה אהודה מאוד על העם האיסלנדי, אשר ליווה את תהליך מחלתה והתאבל על מותה. בשנת 2000 התארסו מוסאיוף וגרימסון באופן רשמי. ב-14 במאי 2003 (הוא יום הולדתו ה-60 של גרימסון) נישאו בטקס פרטי בארמונו של גרימסון. לזוג אין ילדים משותפים, אך לגרימסון יש שתי בנות מנישואין לגוד'רון קתרין. בראיון שנתנה לעיתון הארץ בסוף שנת 2003 אמרה מוסאיוף שהיא אל-הורית ושאינה מתחרטת שלא הביאה ילדים לעולם הן עם גרימסון והן עם בעלה הראשון.

בשנת 2016 הודלפו מסמכים מ-HSBC בז'נבה לפיהם מוסאיוף החזיקה חלק מהונה במקלט מס באיי הבתולה הבריטיים.

מוסאיוף אינה הרעייה הראשונה של נשיא איסלנד שאינה ממוצא איסלנדי. נשיאה הראשון של איסלנד, סוון ביירנסון, היה נשוי לאישה דנית. מוסאיוף היא אחת מיהודי איסלנד המעטים הגרים שם. מוסאיוף אף משמשת כשגרירה של התרבות האיסלנדית ברחבי העולם.

== עיטורים ==
*: עיטור מסדר הדנברוג 
*: עיטור הצלב הגדול - מחלקה מיוחדת של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
*: עיטור הצלב הגדול מטעם המסדר המלכותי של כוכב הקוטב 
*: מדליית רובי היובל של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, מטעם המסדר המלכותי של כוכב הקוטב
*: מדליית יום ההולדת ה-70 של מלך שוודיה קרל השישה עשר גוסטב, מטעם המסדר המלכותי של כוכב הקוטב

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הגברות הראשונות של איסלנד
קטגוריה:מהגרים ישראלים
קטגוריה:משפחת מוסאיוף
קטגוריה:מעצבי תכשיטים
קטגוריה:אל-הוריות ישראליות
קטגוריה:אל-הוריים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
תולדות ישורון

תולדות ישורון הוא ארגון ישראלי לחזרה בתשובה של עולים מברית המועצות לשעבר. 

הארגון נוסד בשנת 2000 על ידי הרב יצחק זילבר, שעלה מברית המועצות ועל ידי תלמידיו, מבוגרי ישיבת "תורת חיים" במוסקבה, במטרה להקים קהילות דתיות לציבור העולים מברית המועצות בארץ. הארגון הוקם בעידודם של הרב יוסף שלום אלישיב, הרב שמואל אויערבאך, הרב אהרן לייב שטיינמן, הרב חיים קנייבסקי, הרב עובדיה יוסף והרב מרדכי אליהו.

לארגון מגוון רחב של פעילויות: רשת כוללי ערב לגברים, שיעורי תורה לנשים, הוצאת ספרים, ישיבה, גמ"ח, סמינרים לבעלי תשובה, תמיכה בפרויקטים לקירוב עולים מרוסיה ליהדות, ובאמצעות אתר האינטרנט "toldot.ru" (תולדות.רו): פרסום שו"ת, שיעורי תורה, הרצאות ומאמרים.

מנהיגו הרוחני של הארגון כיום הוא הרב בן-ציון חיים זילבר בנו של הרב יצחק. מנכ"ל הארגון הוא אברהם כהן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ארגונים דתיים בישראל
קטגוריה:ארגונים לחזרה בתשובה
קבוצת הנציצים

נציץ (הידוע גם כמיקה, Mica, בלעז) היא קבוצה של מינרלים השייכים לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות), המכילים כמויות משתנות של אלומיניום, ברזל, מגנזיום, ליתיום, נתרן סידן ואשלגן. התכונה הבולטת של המינרלים בקבוצת הנציצים היא פצילותם המושלמת לצורה של לוחיות או "קשקשים". הלוחיות ניתנות לכיפוף והן אלסטיות.

שם קבוצת המינרלים בעברית, כמו גם השם בלועזית, "מיקה" (בלטינית micare - לנצנץ), מתייחס לתכונה של הנציץ (בעיקר בקשקשים קטנים): לנצנץ. 

==מבנה הנציץ==
מחקר קריסטלוגרפי של הנציצים בעזרת קרני רנטגן גילה כי הם בנויים מלוחות זעירים ברוחב של מספר אנגסטרם. כל לוח בנוי משלוש שכבות.

השכבה העליונה והתחתונה בנויות מטטרהדרונים של סיליקה (SiO<sub>4</sub>). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה מתקשר עם שכבת הביניים (כלומר "מצביע" למעלה בשכבה התחתונה ו"מצביע" למטה בשכבה העליונה).

שכבת הביניים הם אוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם מגנזיום וברזל או אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
אלומיניום מחליף לעיתים את הצורן בטטרהדרונים. משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי שבא בצורת קטיון אשלגן (כמו שמתרחש במינרל אורתוקלז). קטיון האשלגן מוקף ב-12 יוני חמצן ומשמש כמקשר בין הלוחות. אולם, משום שיון האשלגן גדול בנפח והוא בעל מטען חשמלי קטן (+1), הקשר בין הלוחות הוא קשר חלש ולכן קל לפצל את הנציצים לאורך המישורים ומכאן תכונת הפצילות המושלמת.

המינרלים השונים של קבוצת הנציצים נבדלים זה מזה בסידור הגאומטרי השונה של הלוחות זה על גבי זה ובהחלפות שלמות או חלקיות של הקטיונים.

==תפוצה==

נציצים מצויים בסלעי יסוד חומציים כדוגמת הגרניט (מוסקוביט וביוטיט), בסלעי יסוד אולטרה-בסיסיים (פְלוֹגופּיט), בסלעים מותמרים כדוגמת הגנייס והשיסט (מוסקוביט, פּרַגוֹניט, ביוטיט) ובסלעי משקע (איליט).

קבוצת הנציצים נפוצה למדי ומהווה כ-3% מהליתוספרה. בישראל ניתן למצוא נציצים (בעיקר מוסקוביט וביוטיט) בסלעים מגמתיים באזור אילת. מפיקי הנציצים העיקריים בעולם הם ארצות הברית, נורווגיה, דרום אפריקה, ברזיל, מדגסקר וקנדה.

==תכונות ושימושים==
תכונות הנציצים: התנגדות חשמלית גבוהה, חוזק דיאלקטרי גבוה מאוד, התפשטות תרמית מינימלית, עמידות לטמפרטורה גבוהה (עד 600° צלזיוס במינרלים הנפוצים, עד 1000° צלזיוס בפלגופיט), פיצולם ללוחות דקיקים, חוזקם המכני ותכונת האלסטיות שלהם הופכים את הנציצים לחומר גלם חשוב בתעשיית החשמל. הגבישים הנקיים משמשים בקבלים ולמנורות רדיו. הגבישים הנקיים פחות משמשים כחומר בידוד, כחלונות לתנורי חימום והיתוך, כקישוט לבניינים ואפילו באיפור מינרלי.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
נציצים
אופטימיסט (מפרשית)

180px
סמל הדגם
אופטימיסט (באנגלית: Optimist) היא מפרשית לשייט יחיד העשויה פיברגלאס או פלסטיק בדגמים בסיסיים יותר.

== תיאור ==
ממדי הדגם קטנים יחסית, אורכה 2.35 מטר, רוחבה 1.20 מטר והיא שוקלת 35 קילוגרם. ממדיה הקומפקטיים תרמו להיותה הסירה הפופולרית ביותר לשם הכרת עולם השיט לילדים. כמו גם היא זכתה לפופולריות בשל היותר זולה יחסית, פשוטה וקלה לתפעול. לסירה הגה ידני וחרב נשלפת מה שמקנה לה גם ניידות. המפרש שבו משתמשים באופטימיסט הוא מפרש גף.

חלקים מסוימים בסירה נקראים בדרך כלל "אופטי". כינוי נוסף לסירה הוא IODA על-שם המחלקה העולמית אשר אחראית על סירת האופטימיסט – אגודת מפרשיות האופטימיסט העולמית (the international optimist dinghy association).

סירת האופטימיסט נפוצה בישראל במועדוני שיט שונים וכן נערכים בה תחרויות בינלאומיות. על שייט האופטימיסט להיות בגודל ובמשקל מסוים, הגבלה זו משתנה ממדינה למדינה.

==ראו גם==
* שיט תחרותי
* שיט מפרשיות

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20050302024400/http://www.optiworld.org/ ארגון האופטימיסט העולמי]
*[http://www.sailing.org.il/ איגוד השיט הישראלי]

קטגוריה:מפרשיות
ואנדרפוגל

סמליל הואנדרפוגל
וַאנדֶרְפוֹגֶל (בגרמנית: Wandervogel; "ציפור נודדת") הייתה תנועת נוער רומנטית-לאומית גרמנית. התנועה קמה בשנת 1896. הוואנדרפוגל הייתה בין תנועות הנוער הראשונות בעולם.

== עד מלחמת העולם הראשונה ==
התנועה דגלה ברעיונות רומנטיים כמו חזרה לטבע, קבוצת השווים והחברות האינטימית של חבורת הנעורים, סגידה למנהיג (המדריך), מרידה בחברת המבוגרים, דגלו בטוהר מידות ושאיפה לשלימות. במסגרת היציאה לטבע, דגלה התנועה בנטוריזם (נודיזם), ונהגו לשחות בעירום במסגרת טיוליהם. טיולים ומסעות היו חלק מרכזי בפעילות התנועה ואחת מתרומותיה הייתה הקמת רשת אכסניות נוער. חברי התנועה שמעו הרצאות על "הרוח הגרמנית" ובפרט הדגישו את ההבדל בין הגרמניות של ימי הביניים שכונתה "גֵּמַיְינְשַׁאפְט" (המונח בעברית: "חֶבְרָה קְהִלָּתִית") - חברה לא-קפיטליסטית שבה כל חבר עובד למען הכלל והנגידו אותה מול ה"גֵּזֶלְשַׁאפְט" (המונח בעברית: "חֶבְרָה הֶסְדֵּרִית"), החברה שלאחר המהפכה הצרפתית, שהעלתה על נס את האינדיבידואליזם, את הקפיטליזם ואת הדמוקרטיה, שנחשבו לערכים "לא גרמניים".

הוואנדרפוגל כמו שאר תנועות הנוער הלאומיות לא קיבלו לשורותיהן יהודים (כי לטענתם אי אפשר לערב לאום בלאום אחר) ולכן קמו תנועות נוער יהודיות כמו השומר הצעיר, בלאו וייס, הבונים ואחרות. חברי התנועה נהגו לברך זה את זה במילה "הייל!".

בן הזמן תיאר אותם במילים:

== לאחר מלחמת העולם הראשונה ==
כבר ב-1913 הוקמה תנועת הבוגרים "הנוער הגרמני החופשי", שאיגדה את בוגרי התנועה, רובם סטודנטים, הם עסקו בעיקר בחינוך ובהקמת אכסניות נוער. כבר בתקופה זו האנס בליהר שהיה בין החברים הראשונים של התנועה החל לפרסם מחקרים עליה.

ב-1923 התפלגה התנועה לפלגים ימניים ושמאליים.

תנועת הנוער הושפעה במיוחד מן הפלגים הימניים, שכונו "בינדה", הפכה ללאומנית ופוליטית יותר והוגדר בה סולם פיקוד נוקשה. בין מנהיגי התנועה הרוחניים נמנו שטפן גאורגה, ג'ון הרגרייב והכומר מרטין פלקל שהאמין ב"רייך הקדוש, הנשגב של החיזיון הגרמני, הנמצא בכל מקום ובשום מקום". בין הקבוצות הייתה קבוצה שעבדה בחוות חקלאיות בגבול פולין על מנת למנוע העסקת עובדים זרים פולנים, אחד מחברי קבוצה זו היה היינריך הימלר. קבוצות אחרות הדגישו אימון צבאי ומצעדים.

אולם, למרות אופי התנועה, היא הייתה במהלך שנות ה-20 יריבה מעמדית לתנועת הנוער "היטלר יוגנד" של המפלגה הנאצית והיטלר, שפנה למעמד הפועלים דחה את דרכה של התנועה ה"בורגנית".

בשנת 1933 נאסרה פעילותן של תנועות הנוער העצמאיות בגרמניה והנוער חויב להצטרף לתנועת הנוער "היטלר יוגנד" של המפלגה הנאצית.

== לקריאה נוספת ==
* אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010 עמ' 209 - 212

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמניה: ארגונים
קטגוריה:גרמניה: חינוך
קטגוריה:תנועות נוער
קטגוריה:רפובליקת ויימאר
דירק ג'נטלי

דירק ג'נטלי (באנגלית: Dirk Gently) הוא דמות ספרותית, שיצר דאגלס אדמס ומופיעה בספריו סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי ושעת התה הארוכה והאפלה של הנפש. חלק מספר נוסף בסדרה שלא הושלם, הופיע בספר סלמון הספק שיצא לאור לאחר מותו.

על פי הגדרתו שלו, דירק הוא בלש פרטי הוליסטי המפעיל סוכנות בילוש, הפועלת על פי גישה הוליסטית המבוססת על ראיית מכלול ההקשרים בין הדברים. דירק ג'נטלי אינו עוסק ב"דברים קטנוניים כמו אבקה לטביעות אצבעות, דבלולי צמר אוצרי סוד בכיסים וטביעות רגליים מטופשות", אלא מאמין כי "הפתרון לכל בעיה, טמון בדפוס ובמארג של המכלול". לכן, שיטות העבודה שלו משלבות את מכניקת הקוונטים עם מעשי קסמים, היפנוזה, ותקשור.

קשה להגדיר בדיוק את ספרי סדרת דירק ג'נטלי, ובוודאי אין להגדירם כספרי בלש קלאסיים. בשני הספרים מאת אדמס בהם מככב דירק ג'נטלי, ישנן כמה עלילות מקבילות הנקשרות זו בזו עם התקדמות הספר, על פני מישורי זמן שונים ואף ביקומים מקבילים. בשניהם נקלע דירק ג'נטלי לתעלומה הנראית יומיומית ופשוטה, ומתבררת כלא פשוטה כלל וכלל. פרטים רבים המפוזרים לאורך העלילה ונראים לכאורה מיותרים, מתלכדים בסופו של דבר לסיפור אחד. הספרים, על עלילתם המפותלת, ההומור והשנינות מהווים דוגמה מהנה לסגנונו המובהק של אדמס ולכישרונו הרב.

דירק ג'נטלי הוא מתוחכם ומשעשע, ומאופיין במנהגיו המוזרים. הוא לבוש תמיד במעיל עור ארוך ובכובע אדום ומכוער, אוכל בעיקר פיצה, והרגלי ההיגיינה, העישון והתזונה שלו מוזרים בהחלט. גם יחסיו עם לקוחותיו ועם מזכירתו, מיס פירס, הם לא שגרתיים כלל. שמו המקורי הוא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, ואף על פי שהוא אינו מרוצה מהם כלל, יש לו כוחות מיוחדים המסייעים בידו לפתור את התעלומות. מן המסופר בספר הראשון בסדרה, דירק ג'נטלי גילה את כוחותיו המיוחדים כבר במהלך לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'. לקראת אחת הבחינות, הפיץ שמועות כי הוא יוכל לחזות את השאלות שיופיעו בבחינה. לאחר שקיבל לא מעט כסף ומתנות כדי שיחלוק את המידע, כתב את הבחינה בהסתמך על מבחנים קודמים וניחושים. הבחינה, בסופו של דבר, הייתה זהה מילה במילה לזו שכתב, והתעלול הוביל לגירושו מן האוניברסיטה.

דמויות נוספות בסדרת הספרים הן מיס ג'ניס פירס (באנגלית: Janice Pearce), מזכירתו של דירק, וסמל המשטרה ג'ילקס (באנגלית: Sergeant Gilks), המגרש את דירק בעקביות מזירות הפשע אליהן הוא מגיע.

פירוש המילה "דירק" (מילה סקוטית) הוא למעשה סוג של סכין ובצורת הפועל זוהי מילה נרדפת ארכאית שמשמעותה "לדקור"; לכן התרגום המילולי של השם "דירק ג'נטלי" יהיה למעשה הביטוי המשונה "לדקור בעדינות".

== עיבודים ==
מייקל בייואטר שיחק את דירק בסרט הדוקומנטרי "בלי פאניקה" ששודר ב־1992.

ב־2010 הBBC הפיק מיני סדרה בריטית בשם "דירק ג'נטלי", שהתבססה על סדרת הספרים. בסדרה כיכבו סטיבן מנגן ודארן בויד.

ב־2016 סדרה נוספת הופקה על ידי הענף האמריקאי של הBBC, ויצאה לנטפליקס בשם: "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי". הסדרה זכתה לביקורות מעורבות. נעשה בסדרה שימוש באופי הדמות המקורית שיצר דאגלס אדמס, אך העלילה חדשה לחלוטין ונכתבה במיוחד בשביל הסדרה.

==קישורים חיצוניים==
דף סדרת הטלוויזיה "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי" באתר IMDb.

קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דאגלס אדמס
סולון בלידיה

סולון בלידיה (בגרמנית: Solon in Lydien) הוא סיפור קצר מאת בנימין זאב הרצל, שפורסם ב-1900. עלילתו של הסיפור מתרחשת במאה ה-6 לפנה"ס, ושואבת את השראתה מסיפור המפגש האגדי בין סולון האתונאי לבין קרויסוס מלך לידיה, שהובא על ידי מחברים יווניים רבים כגון הרודוטוס ופלוטרכוס.

על-פי סיפורו של הרצל, בפני קרויסוס מוצגת המצאה מהפכנית שמאפשרת לייצר כמות בלתי מוגבלת של מזון, ללא צורך בגידול תבואה, ובכך פותרת את הצורך בעמל ומונעת את הפחד ממחסור. עם זאת, ובהתאם לאזהרותיו של סולון, ההמצאה לא מביאה לשיפור ברווחת בני-האדם, מכיוון שהיא הופכת אותם לעצלנים ורודפי-תענוגות, ובהמשך לכך למרדנים ואלימים זה כלפי זה, ומאיימת על יציבותה של החברה כולה. 

הסיפור עובד גם למחזה על ידי הרצל, ועלה ב-1903 בתיאטרון הגרמני (Deutsches Theater) בפראג. המחזה הועלה בישראל על ידי תיאטרון "האהל" ב-1949, בד בבד עם העלאת עצמותיו של הרצל לקבורה בישראל.

==קישורים חיצוניים==
 
* אלי אשד, [http://www.notes.co.il/eshed/55876.asp הרצל ואטלנטיס], 4 במאי 2009
* [https://web.archive.org/web/20140802095411/http://daat-ofra.co.il/Team/TeamPics/Book_1.pdf סולון בלודיה] - ערוך על יעקב פלג מטעם משרד המדע

קטגוריה:סיפורים קצרים
קטגוריה:דיסטופיות
קטגוריה:מחזות גרמניים
קטגוריה:מחזות משנות ה-1900
קטגוריה:ספרות גרמנית
קטגוריה:ספרות יהודית
קטגוריה:יצירות משנת 1900
קטגוריה:ספרי בנימין זאב הרצל
קורטוב

קוּרטוב היא יחידת מידה קטנה לנפח של נוזלים, שנהגתה בתקופת חז"ל ומשמשת בהלכה. 

== מקור השם ==
המילה קורטוב נגזרה מהמילה קורט (גרגר קטן, קמצוץ, שמץ) שבעצמה נגזרה משמו היווני של עץ החרוב. זאת, משום שזרע החרוב, הקרט, נחשב בימי קדם לזרע בעל המשקל הקטן ביותר, וכן משום שזרעי החרוב נחשבו לבעלי משקל קבוע.

== השימוש במידה ==
בימינו משמשת המילה 'קורטוב' לעיתים קרובות לתיאור כמות קטנה של חומר כלשהו – גם מוצק (כמו קורטוב מלח), ובהשאלה משמשת המילה לשם תיאור כל דבר מצומצם, כמו בשיר "תכול המטפחת" שתרגם אברהם שלונסקי, שם מופיעה המילה בפזמון החוזר: .

מידת הקורטוב אינה משמשת באופן מעשי בענייני הלכה, אך היא מופיעה בתלמוד, כדוגמה לכך שחז"ל דקדקו בשיעורי תורה, אף בדבר מועט: 

== שיעורה ==
לדעת בעלי תוספות שיעור הקורטוב הוא שמינית משמינית ממידת לוג, היינו שווה ערך לחלק אחד משישים וארבע של הלוג.

שיעור הלוג – שממנו כאמור נגזר שיעור קורטוב – שנוי במחלוקת בין פוסקי ההלכה, מחלקותם נובעת ממחלוקת שורשית בשיעור הביצים, האם נתקטנו מכמות שהיו בזמן חז"ל או לא:

* לדעת הרב חיים נאה שיעור הביצים הוא כפי שהיו בזמן חז"ל, ולפיכך מידת הלוג הוא 345.6 מיליליטר (סמ"ק), ושיעור קורטוב הוא 5.4 מ"ל.

* לדעת החזון איש הביצים נתקטנו, ומידת הלוג הוא 597.2 מ"ל/סמ"ק. ושיעור קורטוב הוא 9.33 מ"ל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחידות מידה: נפח
קטגוריה:שיעורי חז"ל