OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
צרעה (כלי שיט)

[[סירת שיטור ימי,מדגם צרעה ביום העצמאות, 2021 מול חופי תל אביב]]
צרעה הוא הכינוי שניתן בחיל הים לשתי סירות חמושות מדגם סירת ברטרם. הראשונה שירתה בתקופת מלחמת ההתשה. השנייה נכנסה לשירות בשנת 2005 ומשרתת כיום. סירה של חברת Safe Boats. הצרעה היא סירת סיור קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון גבוה. ממדיה ויכולותיה הדינמיות מאפשרות לה ליירט מטרות בקרבת החוף ובתוך שטחי הנמלים.

הצרעה משמשת בעיקר לאבטחת נמלים וסיורים אך גם למשימות נוספות כגון תובלה ימית קלה. הסירה נכנסה לשירות מבצעי בחיל הים ב-2005.

את הצרעה מפעיל צוות של 4–5 לוחמים מיחידת סנפיר. בדומה לגוררות, גם על הצרעה מפקד לוחם שהתקדם למפקד, ולא חובל.

בעבר הכינוי "צרעה" ניתן לספינת סיור קלה מדגם ברטרם שירתה בבסיס אילת וביחידה 838 בראס סודר.

בינואר 2014 התהפכה צרעה אחת באימון מול חופי אשקלון, ללא נפגעים בנפש ונגררה אל אזור תחנת הכוח אשקלון ומשם הועברה אל בסיס אשדוד, שם העריכו כי ניתן יהיה לשקמה תוך זמן קצר.

בסוף 2016 הצטיידה יחידת השיטור הימי של משטרת ישראל ב-10 כלי שיט מדגם "צרעה" תוצרת ארצות הברית.

בשנת 2022 קלטה יחידת סנפיר ארבע סירות צרעה מוגדלות מדגם 38 רגל (38 FEET) לשירות בזירת אילת. הדגם החדש חמוש בשני מקלעי מאג ובמערכת מיני טייפון (נשק).

<gallery widths=250 heights=250>
קובץ:19HarborDefenseBtAqaba.jpg|כלי בט"ש מדגם צרעה
קובץ:Israeli maritime police Defender-class boat Hazon and water scooter in Eilat Marina.jpg|כלי שיט של יחידת השיטור הימי של משטרת ישראל, מדגם צרעה, בשם חזון, עוגנת במרינה של אילת
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוניות מלחמה ישראליות
קטגוריה:צרעות בתרבות
בנק טנזניה

בנק טנזניה (בסוואהילי: Benki Kuu ya Tanzania) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת טנזניה. הבנק הוקם בשנת 1965, בעקבות חוק הבנק של טנזניה (1965), והעניק לבנק של טנזניה סמכויות מוניטריות נרחבות, לרבות פיקוח על כלל המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, לרבות אחריות מוניטרית לוויסות הפעילות הפיננסית במדינה. עם זאת, בשנת 1995 סמכויותיו של הבנק קוצצו על ידי ממשלת טנזניה, אשר חששה כי תפקידיו המרובים של הבנק פוגעים ביכולתו למלא את תפקידיו הבסיסיים כבנק הלאומי של טנזניה, וזאת במסגרת חוק הבנק של טנזניה (1995).

מטה הבנק ממוקם בבירת טנזניה, דאר א-סלאם.

==תפקידי הבנק==
כאמור, עד לשנת 1995 כללו תפקידיו של הבנק, בין היתר, את ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, ויסות המטבע הלאומי, שילינג טנזני, ומילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים. בעקבות הקיצוץ בסמכויותיו בשנת 1995, תפקידו העיקרי של הבנק המרכזי של טנזניה הוא ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המטבע הלאומי, וכן מילוי פונקציות נוספות הנדרשות מבנקים לאומיים ברחבי העולם.

הבנק עצמו מנוהל על ידי דירקטוריון המורכב מ-10 חברים.

==ראו גם==
* שילינג טנזני

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טנזניה: כלכלה
טנזניה
צמיחה (פסל)

"צמיחה" (1959) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין.

הפסל "צמיחה" עשוי ממבנה של משולשי ברזל מכופפים, היוצרים מבנה תלת־ממדי. על אף הצורה המופשטת של העבודה הצביע גדעון עפרת, בחיבורו אודות קבוצת "אופקים חדשים", על הקשר שבין הציור והפיסול של "אופקים חדשים" לבין האמנות של הקבוצה ה"כנענית" בכל הקשור לייחס אל הנוף הארץ ישראלי. הדבר מתבטא כאן בבחירת שם העבודה על ידי פייגין, המעיד על העניין בהפשטה של תנועה, לצד רמיזה על מוטיב צמחי.

עותק אחד של הפסל נמצא באוסף המשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד מאוחד. עותק שני, צבוע בצבע אדום ומתוארך לשנת 1987, נמצא באוסף מוזיאון פתח תקווה לאמנות ומוצב בחזיתו. צבעו האדום של עותק זה אופייני לתקופה המאוחרת בעבודתו של פייגין, בה הרבה להגדיל יצירות מוקדמות שלו.
==גלריה==
<gallery>
קובץ:Dov-f-01.jpg|צמיחה, 1987ברזל צבועמוזיאון פתח תקווה לאמנות
קובץ:Petah Tikva Museum of Art.jpg|"צמיחה" בחזית מוזיאון פתח תקווה לאמנות
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:דב פייגין
קטגוריה:אוסף המשכן לאמנות על שם חיים אתר
פרס אוליבייה

פרס לורנס אוליבייה, המכונה בקיצור: פרס אוליבייה (באנגלית: Laurence Olivier Award או Olivier Award), הוא פרס שמחלקת מדי שנה אגודת התיאטרון בלונדון כדי להכיר במצוינות בתחום התיאטרון המקצועי. הפרס, על שמו של השחקן הבריטי הנודע לורנס אוליבייה, מוענק להצגות של הווסט אנד וכן הפקות אחרות אשר עולות על בימות התיאטרון של לונדון. פרסי אוליבייה מוכרים בכל העולם כאות הכבוד הגבוה ביותר של התיאטרון הבריטי ונחשבים למקבילתה של תעשיית התיאטרון לפרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה; במונחים של תיאטרון, הם המקבילה הבריטית של פרס טוני האמריקאי (המוענק להצגות ברודוויי) ולפרס מולייר הצרפתי.

הפרסים חולקו לראשונה בדצמבר 1976. בשנת 1984, השחקן לורנס אוליבייה נתן את הסכמתו לכך שהפרס ייקרא על שמו. בשנת 1981 הטקס שודר לראשונה ב-BBC.

== קטגוריות ==
=== דרמה ===
* המחזה החדש הטוב ביותר
* הדרמה המחודשת הטובה ביותר
* הקומדיה החדשה הטובה ביותר
* השחקן הטוב ביותר
* השחקנית הטובה ביותר
* ההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה
* שחקן המשנה הטוב ביותר
* שחקנית המשנה הטובה ביותר

=== מחזמר ===
* המחזמר הטוב ביותר
* המחזמר המחודש הטוב ביותר
* השחקן הטוב ביותר
* השחקנית הטובה ביותר
* שחקן המשנה הטוב ביותר
* שחקנית המשנה הטובה ביותר
* הישג מוזיקלי

=== תפקידי הפקה ===
* הבמאי הטוב ביותר
* הכוריאוגרף הטוב ביותר
* עיצוב התפאורה הטוב ביותר
* הסאונד הטוב ביותר
* עיצוב התאורה הטוב ביותר
* עיצוב התלבושות הטוב ביותר

=== מחול / אופרה ===
* הפקת המחול הטובה ביותר
* הפקת האופרה הטובה ביותר
* הישג יוצא דופן במחול
* הישג יוצא דופן באופרה

=== אחר ===
* פרס מיוחד
* פרס חביב הקהל

==קישורים חיצוניים==

* 

*
אוליבייה
אוליבייה
אוליבייה
קטגוריה:אישים זוכי פרס אוליבייה
ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים

ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים (באנגלית: Old Possum's Book of Practical Cats) הוא אוסף של שירים מאת ת"ס אליוט, על פסיכולוגיה וסוציולוגיה של חתולים, שיצא לאור על ידי Faber and Faber. ספר זה הוא הבסיס למחזמר "Cats".

השירים נכתבו במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי אליוט, תחת השם הבדוי שלו "פוסום הזקן", במכתבים ששלח לילדי הסנדקות שלו. המכתבים נאספו ופורסמו בשנת 1939, בצירוף איור על הכריכה מאת המחבר, ופורסמו מחדש שוב בשנת 1940, בצירוף איוריו של ניקולס בנטלי. הספר יצא לאור בגרסאות נוספות, עם איורים חדשים מאת אדוארד גורי (1982) ואקסל שפלר (2009).

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצירות משנת 1939
קטגוריה:חתולים בתרבות
קטגוריה:ספרות בריטית
קטגוריה:ספרי שירה
קטגוריה:קאטס
רעמה

רעמה היא מונח בזואולוגיה המתאר עודף שיער בעורף, מסביב לצוואר ומתחת לגרון. 

אצל אריות, גודל הרעמה וצבעה משמשים כדי לאותת לזכרים אחרים מהו כושרו של הזכר, בדומה לזנבו של הטווס.<ref></ref>

אצל סוסים, אחד התפקידים של הרעמה הוא להרחיק מזיקים כגון יתושים וזבובים מעיניו של הסוס ומהחלק הקדמי של גופו, בדומה לזנב הסוס. בנוסף, הרעמה שומרת על צווארו חמים ויבש ומגנה על עיניו מהשמש. רעמה עבה יכולה לגרום לסוס להיראות גדול יותר ולהרתיע טורפים. הרעמה מונעת מטורפים להיצמד לצווארו של הסוס ולפגוע באיברים חיוניים. אזור הצוואר מותקף גם על ידי סוסים אחרים, לרוב כאשר הזכרים נלחמים על הנקבות בעונת הרבייה, לכן לזכרים נוטה להיות רעמה עבה יותר. <ref></ref>

אצל זברות, הרעמה משמשת הגנה מפני יריבים. טורפים יתקפו לרוב את אזור הצוואר, ולכן הרעמה העבה משמשת בדומה לשריון, כמו אצל סוסים.<ref></ref>

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Schwarzwaelder-kaltblut.jpg|רעמה ארוכה של סוס היער השחור
קובץ:Zebra Mane.jpg|רעמה של זברה
קובץ:Asiatic Lion Mane.jpg|רעמה של אריה
קובץ:Maehnenwolf Chrysocyon brachyurus Tierpark Hellabrunn-24.jpg|זאב הרעמה
קובץ:Giraffe head 2.jpg|ג'ירף
קובץ:Spotted hyena (Crocuta crocuta).jpg|צבוע
קובץ:American bison k5680-1.jpg|ביזון
קובץ:Blue wildebeest (Connochaetes taurinus taurinus) calf.jpg|גנו
קובץ:Nolan warthog (Phacochoerus africanus africanus).jpg|חזיר יבלות
קובץ:Mähnenspringer Hagenbecks.jpg|עבדקן הרעמה
קובץ:Donkey in Clovelly, North Devon, England.jpg|חמור
קובץ:FalabellaFestivo.jpg|סוס פאלאבלה
</gallery>

== בעלי חיים עם רעמה ==
* אריה - הרעמה מופיעה סביב כל הצוואר והעורף.

* סוסיים - הרעמה מופיעה מעל העורף.

* ג'ירף - הרעמה מופיעה מעל העורף.

* זאב הרעמה - הרעמה מופיעה מתחת לצוואר.

== ראו גם ==

*שיער
*פרווה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכת הכסות
מצודת סביליה

מצודת סביליה (בספרדית: Reales Alcázares de Sevilla - האלקסר המלכותי של סביליה) היא ארמון מלכותי בעיר סביליה שבספרד שנבנה על ידי המורים. הארמון הוכר על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1987, יחד עם קתדרלת סביליה וארכיון איי הודו.

בתחילה נבנה במקום מבצר על ידי הכובשים המוסלמים ב-712 על מנת להגן על נהר גואדלקיביר שעובר בעיר. מאוחר יותר, הורחב ושופץ המבנה על ידי שליטי שושלת אל-מוואחידון, והחלקים שנוספו אז מהווים דוגמה טובה לסגנון המודחאר, סגנון הבניה של המורים בספרד. אחרי הרקונקיסטה, כיבוש סביליה על ידי הנוצרים ב-1248, הפך הארמון למגורי משפחת המלוכה והוא עבר הרחבות ושיפוצים נוספים בתקופות שונות, כך שניתן לראות מגוון סגנונות בנייה: מאדריכלות הרנסאנס ועד אדריכלות נאו-קלאסית. הקומות העליונות עדיין משמשות למגורי משפחת המלוכה הספרדית. במצודה מערכת חדרים גדולה מקושטים ובנויים במגוון סגנונות, חצרות פנימיות ובהן בריכות נוי וגנים.

גני המצודה

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
Arco de los Pavones - Philip II Ceiling Room - Palacio de Pedro I -Alcázar de Sevilla.JPG|אולם פיליפ ה-2
Patio de la Monteria Palace Pedro I Alcazar Seville Spain.jpg|חזית ארמון פדרו ה-1
The Alcazar, Los Baños de Doña María de Padilla.jpg|"מרחצאות הגבירה מריה"
Embajadores 1.jpg|תקרת אולם השגרירים
</gallery>

==בתרבות הפופולרית==
*האלקסר שימש כאתר צילום של חצר מלך ירושלים בסרט "מלכות שמיים" (Kingdom of Heaven) מ-2005.
*ב-1962 שימש האלקסר כאתר צילום בסרט "לורנס איש ערב".
*האלקסר שימש כאתר צילום עבור "גני המים של דורן" בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:סביליה: ארמונות
ורה מרצקאיה

ורה מרצקאיה (ברוסית: Вера Петровна Марецкая; 31 ביולי 1906 – 17 באוגוסט 1978) הייתה שחקנית תיאטרון סובייטית.
היא זכתה בתואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1949, זכתה ארבע פעמים בפרס סטלין ובתואר גיבור העמל הסוציאליסטי.

==ביוגרפיה==
ורה מרצקאיה נולדה בבארוויחה, מחוז מוסקבה. להוריה לא היה שום קשר עם האמנות והם לחצו על ביתם שתמשיך לימודים באוניברסיטת מוסקבה. בניגוד לרצון הוריה היא הגישה מועמדות למספר בתי ספר למשחק והתקבלה לבית הספר ליד תיאטרון וכטנגוב. היא סיימה את לימודיה בשנת 1924 והתקבלה לסטודיו אותו ניהל הבמאי יורי זבדסקי. במשך כל חייה היא עבדה בתיאטראות בהם הוא היה במאי. בשנת 1924 הם התחתנו אך התגרשו לאחר מספר שנים.

בשנת 1925 השחקנית הצטלמה לראשונה בקולנוע אצל יאקב פרוטזנוב. בהמשך של אותה שנה היא הצטלמה אצלו בסרט "התופר מטורז'וק" שזכה להצלחה גדולה ברחבי ברית המועצות. היא המשיכה להצטלם בסרטים עד לשנת 1969.

תקופת הזהר שלה הייתה בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. באותה תקופה היא זכתה 4 פעמים (1942, 1946, 1948 ו-1951) בפרס סטלין עבור משחקה בקולנוע ובתיאטרון. היא הייתה בין השחקניות המובילות של התיאטרון והייתה פופולרית מאוד בעקבות סרטי הקולנוע בהם השתתפה.

==חיים אישיים==
לורה מרצקאיה היו חיים אישיים לא פשוטים. במהלך הטיהורים הגדולים הוצאו להורג שני אחיה ואחות נוספת נשלחה למאסר. לאחר ריצוי העונש אסור היה לה להתגורר בקרבת מוסקבה.

בהיותה בת 18 התחתנה מרצקאיה אך זמן קצר לאחר לידת בנם, עזב בעלה, יורי זבדסקי, את המשפחה ועבר לגלינה אולנובה. 

בשנת 1940 השחקנית התחתנה בפעם השנייה, אך בשנת 1943 נהרג בעלה בקרבות מלחמת העולם השנייה. בתקופה זו היא גדלה בנוסף לשני ילדיה גם את ילדי אחיה. בסוף שנות ה-40 נפרד יורי זבדסקי מגלינה אולנובה ועזר רבות לורה מרצקאיה. ביתה של השחקנית מנישואים לבעלה השני התחתנה אך כעבר מספר שנים התאבד בעלה. בעקבות כך ביתה של מרצקאיה אושפזה בבית חולים לחולי נפש. בעקבות האירועים הקשים חלתה ורה מרצקאיה ואובחן אצלה גידול במוח. לאחר מספר ניתוחים היא חזרה להופיע אך לא הייתה יכולה לעבוד כמו בעבר. היא נפטרה ב-17 באוגוסט 1978 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סובייטיות
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:ילידות 1906
קטגוריה:שחקניות תיאטרון רוסיות
קטגוריה:נפטרות מסרטן השד
קטגוריה:נפטרות ב-1978
יד לתעשייה הצבאית

"יד לתעשייה הצבאית" (1987) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין. 
== היצירה ==
הפסל "יד לתעשייה הצבאית" הוא פסל מופשט עשוי ברזל צבוע אדום. הקומפוזיציה של הפסל מורכבת משני עמודים המקבילים זה אל זה. העמודים מתעקלים כלפי צד אחד וחלקם העליון מתרחב, דבר המעניק לפסל דינמיות. מבין העמודים פורצת צורה מעוגלת, ביומורפית. 

הפסל נבנה במקום בו שכן בשנות ה-30 של המאה ה-20 מפעל לייצור גופים של רימוני יד ורובים של ארגון ההגנה. הוא מבוסס על פסל הנחושת "עין צופיה" (1962), הנמצא באוסף מוזיאון באר שבע. פייגין שמר על הקומפוזיציה הכללית של הפסל אולם בחר להשמיט פרטים שונים, כגון המבנה הפנימי של הצורה המעוגלת. 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:דב פייגין
קטגוריה:גבעתיים: פסלים
יורי זבדסקי

יורי אלכסנדרוביץ' זָבָדְסקי (ברוסית: Ю́рий Алекса́ндрович Зава́дский; 12 ביולי 1894, מוסקבה– 5 באפריל 1977, מוסקבה) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי וסובייטי. הוא זכה פעמיים פרס סטלין, הוענק לו התואר אמן העם (1948) וכן פרס לנין (1965) ועיטורים נוספים, בהם גיבור העמל הסוציאליסטי (1973).

== חייו ==
זבדסקי נולד במוסקבה. בשנת 1913 הוא התחיל ללמוד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מוסקבה. במקביל הוא למד ציור, ומשנת 1915 החל ללמוד משחק אצל יבגני וכטנגוב. בשנת 1918 הכיר את מרינה צבטייבה, שהקדישה לו קובץ שירים.

בשנים 1920-1924 היה זבדסקי שחקן ובמאי בתיאטרון וכטנגוב, ולאחר פטירת וכטנגוב בשנת 1922 נבחר ליו"ר מועצת התיאטרון. בשנים 1924-1931 הוא היה שחקן של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. במקביל, החל משנת 1924 ועד 1936, עמד בראש סטודיו שבו שיחקו תלמידיו ורה מרצקאיה, פאינה רנייבסקאיה, רוסטיסלב פליאט, ניקולאי מורדבינוב.

בשנת 1924 נישא לשחקנית ורה מרצקאיה. בשנות ה-30 לזוג נולד בן, אך זמן קצר לאחר לידתו זבדסקי עזב את אשתו לטובת הרקדנית גלינה אולנובה.

בשנות ה-20 שיחק במספר סרטי קולנוע.

בשנים 1932-1935 כיהן זבדסקי כבמאי הראשי של תיאטרון הצבא האדום במוסקבה, ובשנת 1936 נשלח להיות במאי בתיאטרון העירוני החדש בעיר רוסטוב על דון. בשנת 1940 הוא חזר למוסקבה והועמד בראש תיאטרון על יד מועצת העיר. בתיאטרון זה אסף את רוב תלמידיו, וניהל אותו עד יום מותו. הוא העלה על במתו מספר הצגות מוצלחות, שעבורן הוענקו לו פרס סטלין ופרס לנין. את ההצגה האחרונה העלה על הבמה בשנת 1969, בהיותו בן יותר מ-70.

בסוף שנות ה-40 נפרד זבדסקי מגלינה אולנובה, אך לא התגרש באופן הרשמי.

החל בשנת 1940 לימד זבדסקי בבית הספר למשחק במוסקבה ובשנת 1947 הועלה לדרגת פרופסור.

זבדסקי נפטר ב-5 באפריל 1977 ונטמן ליד אמו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:במאי תיאטרון רוסים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מורים למשחק
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1894
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1894
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1977
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1977
אזהרת רווח

אזהרת רווח (באנגלית: Profit Warning) היא הודעה המיועדת למשקיעים בבורסה, שאותה מכריזה חברה ציבורית. החברה מזהירה כי היא עלולה שלא לעמוד בתחזיות הרווח שאותן הציגה בפני המשקיעים, או שנחזו לגביה על ידי אנליסטים המסקרים את החברה בשוק ההון, בדיווח שאותו היא תמסור במועד הקרוב, וזאת על מנת שהללו יהיו מודעים להשלכות השקעתם בזמן שהם קונים או מוכרים את ניירות הערך של החברה.

לעיתים התוצאה של הודעה כזו היא ירידה בשערי המניות של החברה או עלייה בתשואות האג"ח שהנפיקה. מסירת אזהרת רווח היא נוהג של חברות הנסחרות בבורסות בעולם המערבי אותה הם מפרסמים בסמוך לפרסום דוחות כספיים. בדרך כלל מדובר בתחזית הכוללת הערכות לגבי ההכנסות והרווח הנקי של החברה, במסגרת תחום מסוים, בדיווח הקרוב. התחזית מקובלת כגורם מרכזי בהחלטה של משקיע אם לרכוש את ניירות הערך של אותה חברה. אם קיים חשש סביר שהחברה לא תעמוד בתחזית, או שהתוצאות תהיינה בגבול הנמוך שלהן.

== אזהרת רווח בדין הישראלי==
בדין הישראלי לא מופיע הביטוי "אזהרת רווח" אלא "אזהרה" אשר חייבת להופיע בדוח הדירקטוריון המצורף לדוחות הרבעוניים והשנתיים, בהתקיים "סימני אזהרה" שהם תנאים מסוימים בפעילות החברה.

הפרסום לגבי אזהרה זו מתבצע מכוח תקנה 10(ב)14(א) לתקנות בדבר פרסום דוחות תקופתיים ומידיים, לפיה הדירקטוריון מחויב לבחון סימני אזהרה לגבי נזילות או גירעון בהון חוזר ולהתריע על כך.

לפי תקנה 36 לתקנות ניירות ערך בדבר פרסום דוחות תקופתיים ומיידיים, יש לפרסם דוח מיידי ובו "פרטים דבר כל אירוע או עניין החורגים מעסקי התאגיד הרגילים בשל טיבם, היקפם או תוצאתם האפשרית ואשר יש להם או עשויה להיות להם השפעה מהותית על התאגיד...", ובכלל זה השפעה על הרווח.

== תזמון הדיווח ==
אחת השאלות המרכזיות בעניין אזהרת רווח היא מהו התזמון הנכון לדווח למשקיעים אודות אזהרת רווח לחברה: מתי מתגבש הלכה למעשה אצל חברה מידע מהותי המחייב דיווח על פי חוק ניירות ערך ותקנותיו והאם היה צורך להקדים את מועד פרסום אזהרת הרווח למועד מוקדם יותר על מנת להזהיר את המשקיעים? מתי יש לראות במידע אודות אירוע עתידי בחיי החברה, אשר אין ודאות ביחס להתרחשותו, כמידע מהותי החייב בדיווח למשקיעים והאם יש לראות במידע כחייב בדיווח רק שעה שהתגבש וניתן לכמת את משמעותו הכספית? פרסום מאוחר מדי עלול לגרום למשקיע לספוג הפסדים שניתן היה להימנע מהם.

פס"ד מלכה נ' אפריקה ישראל להשקעות בע"מ דן בסוגיית מועד התגבשותו של מידע בחברה המחייב דיווח לציבור. השופט ח'אלד כבוב דן באריכות בשאלת התזמון ומיישם את הפסיקה האמריקנית בנושא זה בקובעו כי יש לבדוק קיומם של שני מבחנים:
* האחד, מבחן התוחלת - הקרוי גם מבחן הסבירות/העוצמה: מהותיות המדיע נקבעת בהתבסס על שקלול עצמת השפעתו של האירוע הצפוי העל החברה עם הסתברות להתממשות אותו אירוע צפוי בכל רגע נתון.
* השני, מבחן ההסכמה העקרונית - לפיו יש לאתר סף מוקדר "קו בוהק" - Bright Line אשר ממנו ואילך חוצה האירוע את נקודת האל חזור והמידע אודותה אירוע הופך למהותי.
בפסק הדין מדובר היה בבקשה לאישור תובענה ייצוגית, בקשה אשר נדחתה משום שהתובע לא הרים את הנטל להוכיח כי במועד מוקדם יותר למועד פרסם אזהרת הרווח היה המידע מהותי החייב בדיווח.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שוק ההון
כל המילים השמחות

כל המילים השמחות הוא אלבומו השישי של הזמר משה פרץ, אשר יצא לאור ב-4 באוגוסט 2013.

באחת הכתבות סיפר פרץ על הייחודיות באלבום הזה, שרובו נעשה באולפנו הפרטי וכמו כן זכו חלק משיריו לעיבודים מוזיקליים של פרץ עצמו.

הסינגל הראשון מתוך האלבום, "אולי הלילה", אותו פרץ כתב, הלחין ועיבד מוזיקלית, נחשף לראשונה בגמר עונת העשור של "כוכב נולד", ובסיכום שנת תשע"ג הוכרז כשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו.

לאחר האירוסין עם בת זוגו, ירדן גוזלן, הוציא פרץ את הסינגל השני מהאלבום, "הראשונה", אותו כתב נעם חורב ללחן של לורן בנג'מין. את השיר "הראשונה" הקדיש פרץ לארוסתו בהקדשה מיוחדת לכבוד חתונתם.

כעבור כמה חודשים הוציא פרץ את השיר "הטעם הישן" כסינגל שלישי מתוך האלבום כאשר גם אותו כתב הלחין ועיבד מוזיקלית. במהלך מרץ 2013 יצא הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "חלמתי", אותו כתב יוסי בן דוד, הלחין נדב אסולין ועיבד אבי גוטמן. במהלך הקיץ הביא פרץ לאוזני המאזינים את הלהיט הקיצי "מול כל העולם", כסינגל חמישי, אותו כתב, הלחין, ביצע ביחד עם ליאור נרקיס.

כחודשיים אחרי צאת הסינגל החמישי יצא האלבום המלא "כל המילים השמחות", שלטענתו של משה פרץ, נקרא על שם השיר שהוא הכי מתחבר אליו באלבום.

האלבום מכיל מספר הפתעות, כהרגלו של משה פרץ. ברשימת השירים ניתן למצוא דואט עם מצטיינת מחזור ב' של "בית הספר למוזיקה", אגם בוחבוט, "ילדה קטנה". כמו כן, האלבום מכיל שיתופי פעולה חדשים עם מספר יוצרים, ביניהם טל שגב שכתב והלחין את השיר "גר בליבך", יועץ זנדני שכתב את השיר "אלוהיי שבשמיים", וצ'ולי זכאי ושי ראובני שחזרו לעבוד עם פרץ וכתבו לו את השיר "מתח באוויר".

==רשימת השירים באלבום==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2013
קטגוריה:אלבומי משה פרץ
קטגוריה:אלבומים בעברית
גל אראל

גל אראל (נולד ב-9 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. וכיום עוזר מאמן הפועל חיפה.

==קריירה==
אראל גדל בשכונת קריית חיים בחיפה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל חיפה. ובשנת 2006 היה חלק מסגל קבוצת הנוער שזכתה באליפות תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה. ב-23 בספטמבר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול הפועל רמת גן במסגרת גביע הטוטו. אראל החל להשתלב במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית, ובתום העונה עלה עם הפועל חיפה לליגת העל. בהופעת הבכורה שלו בליגת העל כבש את שערו הראשון בקריירה, לאחר שעלה כמחליף במשחק מול מכבי נתניה ב-22 באוגוסט 2009 וכבש את שער הניצחון בדקה ה-80. לאחר מכן הפך לשחקן הרכב קבוע בהפועל חיפה, ובמדיה שיחק ארבע עונות בליגת העל וכבש 16 שערים בכל המסגרות. בעונתו האחרונה בקבוצה זכה עמה בגביע הטוטו.

ביולי 2013 חתם לארבע עונות בקבוצת הפועל באר שבע. ב-21 בספטמבר כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 2–1 על הפועל עכו. ב-3 בפברואר 2015 הושאל להפועל פתח תקווה עד לסיום העונה. אראל כבש שער אחד במדי הקבוצה בעונה זו, בהפסד 2–3 לבני סכנין, ובתום העונה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.

ב-2 באוגוסט 2015 חתם אראל בקבוצת ז'ימנסטיק טרגונה מהליגה השנייה בספרד, אך שותף רק בארבעה משחקי ליגה במדי הקבוצה, וב-10 בפברואר 2016 חתם לעונה וחצי בזבישה בידגושץ' מהליגה השנייה בפולין, עמה הגיע לחצי גמר הגביע הפולני, ובמדיה כבש שער אחד ב-12 הופעות ליגה עד תום העונה. בקיץ 2016 חזר אראל לישראל וחתם בהפועל רעננה. ב-9 בינואר 2017 חתם בהפועל עכו מהליגה הלאומית, ובתום העונה העפיל עמה העפיל לליגת העל.

לקראת עונת 2017/2018 חזר אראל לקבוצת נעוריו הפועל חיפה, ובעונה זו כבש ארבעה שערי ליגה ב-23 הופעות, והיה שותף להצלחתה של הקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, עת סיימה את העונה במקום הרביעי. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר שפתח בהרכב בניצחון 3–1 במשחק הגמר מול בית"ר ירושלים. בתחילת עונת 2018/2019 זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, כאשר כבש את הפנדל המכריע בניצחון על האלופה הפועל באר שבע. בעונה זו כבש אראל חמישה שערי ליגה, כולם בפנדלים. בעונת 2019/2020 הבקיע גל אראל 6 שערים שוב כולם בפנדלים . בעונת 2020/2021 כבש אראל עוד שלושה שערים בפנדלים ובכך הפך לשיאן ישראל בכיבוש פנדלים רצופים ללא החטאה, 14 פנדלים בליגה ועוד 2 פנדלים בגביע רצופים. שיא שהוחזק החזיק מעמד 61 שנה. בסיום עונת 2022/2023 פרש ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן הפועל חיפה.

גל אראל במדי הפועל חיפה, 2018

==תארים==
;הפועל חיפה
מחזיקת גביע הטוטו: 2012/13
* גביע המדינה: 2017/2018
* אלוף האלופים: 2018

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני ז'ימנסטיק טרגונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רעננה
קטגוריה:כדורגלני הפועל עכו
קטגוריה:חיפה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בספרד
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בפולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
הגירוש הגדול של מרץ

הגירוש הגדול של מרץ - שם למבצע של משרד לביטחון המדינה הסובייטי באסטוניה הסובייטית, לטביה הסובייטית וליטא הסובייטית במהלכו גורשו כ-100 אלף אזרחים לסיביר. המבצע נערך במרץ 1949.

==רקע==
בעקבות מהפכת אוקטובר ומלחמת האזרחים ברוסיה לאורך חוף הים הבלטי הוקמו מדינות עצמאיות אסטוניה, לטביה וליטא. בשנת 1940 כתוצאה מסיכומים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב לשטחי מדינות אלו הוכנסו יחידות של הצבא האדום, משטרים דמוקרטיים הוחלפו בממשלות תומכות בברית המועצות ובסופו של תהליך המדינות סופחו לברית המועצות. כבר בתחילת יוני 1941 בוצע גירוש המוני של אזרחים לסיביר. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי ורמאכט. תושבים לא מעטים הצטרפו לצבא הנאצי ולחמו נגד הצבא האדום. לאחר קריסת המשטר הנאצי ביערות הסתתרו מתנגדי הכיבוש הסובייטי ומספר שנים הם ניהלו מאבק מזוין נגד השלטון.

==הכנות למבצע==
בהתאם להחלטת הממשל הסובייטי מ-29 בינואר 1949 החלו הכנות לגירוש איכרים מבוססים ומשפחותיהם, משפחות מתנגדי המשטר, תומכי מתנגדי המשטר וכו'. ב-12 במרץ הוצא צו שר הפנים של ברית המועצות על ביצוע הגירוש. המבצע היה באחריות משרד לביטחון המדינה בראשות ויקטור אבאקומוב ומשרד הפנים היה היחידה המסייעת. לצורך המבצע לאזור הובאו יחידות צבא נוספות בהיקף של כ-10 אלף חיילים. הגירוש עצמו בוצע על ידי יחידות של 9-10 איש שכללו שלושה סוכני ק.ג.ב, 2 חיילים ו-4-5 פעילים מקומיים. בניגוד למבצע גירוש של יוני 1941 המשפחות לא הופרדו וכול חברי המשפחה הובאו לאותו מקום הגליה.

==תוצאות המבצע==
בסך הכול גורשו כ-94 אלף אזרחים, מתוכם 72% נשים וילדים. מאסטוניה גורשו 21,000 אזרחים, מלטביה 42,000 אזרחים ומליטא 31 אלף אזרחים. היקף המגורשים הגיע לכ-2-3% מכלל אוכלוסיית הרפובליקות. רוב הגירוש התרחש ב-25 במרץ, והשלמות קטנות התבצעו בימים לאחר מכן. כל המגורשים חתמו על מסמך לפיו קיבלו מעמד תושב מיוחד ללא זכות לחזור ועונש של 20 שנות עבודת פרך אם ינסו לברוח. הם היו צריכים להתייצב במשרד מקומי של משרד הפנים פעם בחודש. המגורשים התיישבו במחוז אמור, מחוז אירקוטסק, מחוז קרסנויארסק, מחוז נובוסיבירסק, מחוז אומסק ומחוז טומסק.

בהתאם לצו של הסובייט העליון קיבלו 75 עובדי מערכת הביטחון את עיטור הדגל האדום, ועוד 17 אנשים קיבלו עיטורים אחרים על הצטיינות בביצוע הגירוש.

לאחר פטירת יוסיף סטלין בשנת 1953 וקבלת הרשאה לחזור בשנת 1957 החל לזרום זרם חוזרים מסיביר ועד לתחילת שנות ה-60 חזרו כל המגורשים שנותרו בחיים. לפי הערכה כ-12% מהמגורשים נפטרו.

בתחילת המאה ה-21 נערכו באסטוניה משפטים נגד מבצעי הגירוש, והם נשפטו למספר שנות מאסר.

קטגוריה:1949 בברית המועצות
קטגוריה:לטביה: היסטוריה
קטגוריה:ליטא: היסטוריה
קטגוריה:אסטוניה: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: הגירה בכפייה
קטגוריה:יחסי אסטוניה – ברית המועצות
דייוויד פרוסט

סר דייוויד פרוסט (באנגלית: David Paradine Frost; 7 באפריל 1939 - 31 באוגוסט 2013) היה עיתונאי, סופר, קומיקאי, איש תקשורת ומארח טלוויזיה אנגלי, שנודע בזכות ראיונותיו עם אישים בכירים, ובפרט בשל ראיון מפורסם שקיים עם ריצ'רד ניקסון ב-1977.

== ביוגרפיה ==
בשנות ה-60 ערך פרוסט ראיון נדיר עם הפושע הנאצי באלדור פון שיראך, לאחר שזה השתחרר ממאסר. בשנת 1972 שוחח טלפונית עם היועץ לביטחון לאומי ומזכיר המדינה של ארצות הברית דאז, הנרי קיסינג'ר. בשנת 1977 ראיין את ריצ'רד ניקסון בראיון יוצא דופן, שעובד לימים למחזה ולסרט ("פרוסט/ניקסון"). בינואר 1980, היה מהאחרונים לראיין את מוחמד רזא פהלווי, שאה איראן האחרון. הראיון שודר ב-17 בינואר ברשת ABC. מ-1987 ל-2008 הגיש את התוכנית "דרך חור המנעול" בין השנים 1993 ל-2006 הגיש את התוכנית "ארוחת בוקר עם פרוסט". ב-2007 התדיין עם מנהיג לוב מועמר קדאפי. ביוני 2010 הגיש ב-BBC תוכנית תיעודית על הסאטירה. מנובמבר 2006 עד 2012 הגיש את התוכנית "דייוויד פרוסט על העולם" ב"אל ג'זירה" בגרסתה האנגלית. החל מ-2012 הגיש את התוכנית "ריאיון עם פרוסט".

פרוסט מת בגיל 74 מהתקף לב, על סיפונה של ספינת התענוגות "המלכה אליזבת", אשר שימש כדוברה. בין מספידיו דייוויד קמרון.

== הישגים בולטים ==
פרוסט היה האדם היחיד שראיין את כל ראשי ממשלת בריטניה מ-1964 עד 2010: הרולד וילסון, אדוארד הית', ג'יימס קלהאן, מרגרט תאצ'ר, ג'ון מייג'ור, טוני בלייר, גורדון בראון ודייוויד קמרון, ואת כל נשיאי ארצות הברית מ-1969 עד 2008: ריצ'רד ניקסון, ג'רלד פורד, ג'ימי קרטר, רונלד רייגן, ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן.

==קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:מפיקי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:עיתונאים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס אמי הבין-לאומי: מייסדים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2013
הוברט זודאנט

הוברט זודאנט (בהולנדית: Hubert Soudant; נולד ב-16 במרץ 1946) הוא מנצח הולנדי.

== ביוגרפיה ==
זודאנט, יליד מאסטריכט, ניגן בצעירותו בקרן יער. זכה בפרסים בתחרויות ניצוח שונות, בהן התחרות הבינלאומית למנצחים צעירים של בזאנסון, צרפת והתחרות הבינלאומית ע"ש הרברט פון קאראיין בברלין עם תזמורת טוקיו.

זודאנט כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורת אוטרכרט בשנים 1974 עד 1980, בתזמורת הפילהרמונית החדשה של צרפת מ-1981 עד 1983, בתזמורת טוסקניני מ-1988 עד 1992, בתזמורת הלאומית של פיי דה לה לואר מ-1993 עד 2004 ובתזמורת המוצרטיאום של זלצבורג מ-1994 עד 2004. כמו כן כיהן זודאנט כמנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של מלבורן. בצרפת. באוקטובר 1999 התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של טוקיו, ולמנהלה המוזיקלי בספטמבר 2004. זודאנט סיים את תפקידו בטוקיו בשנת 2014.

הוברט זודאנט ניצח על התזמורות החשובות ביותר באירופה, בהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של מינכן ותזמורת האקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. כן ניצח על התזמורת הסימפונית של סידני, התזמורת הסימפונית של סיאול ועוד. כמנצח אופרה ניצח כמעט על כל תזמורות בתי האופרה באיטליה, בהם לה סקאלה מילאנו, קטניה, פלרמו ואחרות.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* [https://web.archive.org/web/20081012192442/http://www.kajimotomusic.com/html_e/artist_jap/hubert_soudant.html Kajimono Concert Management agency biography]
* [http://www.arena.it/en-US/PersonnelDetailen.html?idpersonnel=84 Arena di Verona biography, October 2002]
* [https://web.archive.org/web/20090410062229/http://www.tokyosymphony.com/E_aboutTSO/E-cond_profile.html Tokyo Symphony Orchestra biography of Hubert Soudant]
* [http://www.arien-artists.com/arien_artists_soudant_cv_gb.html]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1946
בעל מניות

בעל מניות הוא אדם או ארגון שיש בבעלותו מניות בחברה ציבורית או בחברה פרטית. בישראל מוסדר מעמדם של בעלי מניות בחוק החברות. 

== חברה ציבורית ופרטית ==
בעל מניה בחברה פרטית הוא מי שרשום במרשם בעלי המניות.

בעל מניות בחברה ציבורית הוא: 
*מי שלזכותו רשומה אצל חבר בורסה מניה ואותה מניה נכללת בין המניות הרשומות במרשם בעלי המניות על שם חברה לרישומים.
*מי שרשום כבעל מניה במרשם בעלי המניות.
*מי שאוחז בשטר מניה.

חוק החברות מכיל התייחסות מיוחדת לשני סוגים של בעלי מניות:
* בעל מניה מהותי – מי שמחזיק בחמישה אחוזים או יותר מהון המניות המונפק של החברה או מזכויות ההצבעה בה.
* בעל שליטה – כהגדרתו ב.

==זכויות וחובות ==
לכל בעל מניה יש זכויות וחובות, המפורטות בחוק החברות. שיעור הזכויות של בעל המניה הוא בהתאם לאחוז המניות שהוא מחזיק ביחס לסך כמות המניות שהן הונה של החברה.

===זכויות של בעל מניות===
*הזכות למכור את מניותיו.
*הזכות להשתתף בקבלת החלטות של החברה, כלומר להצביע באספת בעלי מניות בעניין החלטות שונות הנוגעות בפעילות החברה.
*קבלת דיבידנדים מהחברה.
*הזכות לקנות מניות נוספות שהחברה מנפיקה בדרך של זכויות.
*קבלת נכסים בעת פירוק החברה ותשלום כל החובות לנושים השונים.
*הזכות למידע: לבעלי מניות זכות עיון במסמכי החברה כמו פרוטוקולים של אסיפות הכלליות.
*עיון במסמכי החברה: בעל מניה זכאי, תוך ציון מטרת הדרישה, לעיין בכל מסמך הנמצא ברשות החברה ונוגע לפעולה או לעסקה הטעונה אישור האספה הכללית (בחברה פרטית – אם הדבר נדרש לצורך קבלת החלטה בנושא שעל סדר יומה של האספה הכללית של החברה). 
*מידע על גמול לדירקטורים: דירקטוריון של חברה פרטית חייב לפי דרישה של בעל מניה אחד או יותר, שלו 10% מכוח ההצבעה בחברה, להמציא לו הודעה מאומתת בידי רואה חשבון המבקר של החברה ובה פירוט מלא של כל התשלומים ששילמה החברה לכל אחד מהדירקטורים. 
*הזכות לקבלת תקנון ודוחות כספיים: כל בעל מניה זכאי לקבל מהחברה העתק מהתקנון והעתק מהדוחות הכספים.
*רשות לערוך הסכמים: בעלי מניות רשאים לערוך ביניהם הסכמי הצבעה.
*הזכות במקרה של קיפוח: אם החברה התנהלה בצורה של קיפוח לאחד מבעלי המניות רשאי בית המשפט לפי בקשת בעל המניה, לתת הוראות הנראות לו לשם הסרתו של הקיפוח או מניעתו.

===חובות בעלי המניה===
*בעל מניה ינהג בהפעלת זכויותיו ובמילוי חובותיו כלפי החברה וכלפי בעלי המניות האחרים בתום לב ובדרך מקובלת ויימנע מניצול לרעה של כוחו בחברה.
*בעל מניה ימנע מלקפח בעלי מניות אחרים.
*חובת בעל שליטה וכוח הכרעה לפעול בהגינות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מניות
קטגוריה:שוק ההון
קטגוריה:כלכלה
פסל בגן

"פסל בגן" או "ללא כותרת" (1982) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין. הפסל מוצב בגן העצמאות בתל אביב-יפו, בחלקו הצפוני, הקרוב לשדרות נורדאו.

הקומפוזיציה של הפסל אופיינית לייצירתו המאוחרת של פייגין, בה נטש האמן את הפיסול קטן הממדים לטובת עבודות מופשטות יותר בקנה מידה מונומנטלי. זה הוא פסל מופשט עשוי ברזל צבוע באדום. במרכז היצירה ריבוע, שבמרכזו חור עיגולי, העומד על צידו. פייגין השתמש בשורה של צינורות, המצטרפים למעין צורה של מלבן, כדי ליצור בפסל שיווי משקל צורני.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.tel-aviv.gov.il/Pages/ItemPage.aspx?ListID=8a895113-bbc0-4d01-9b6a-cbfdd27225f7&ItemID=81&WebID=144d6136-db9c-4cd1-8e44-bb9b512eabc8 פסל בגן] באתר עיריית תל אביב-יפו
*[http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=18878 פסל בגן] באתר מט"ח
*
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:דב פייגין
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים
קטגוריה:גן העצמאות (תל אביב)
שאול שץ

שאול שץ (נולד ב-30 בספטמבר 1944) הוא סופר, צייר ומורה לאמנות ישראלי אשר היה חבר בקבוצת משקוף.

== ביוגרפיה ==
שץ נולד בקיבוץ שריד, בן לבלה ומשה שץ, חברי קיבוץ שריד. אחיו, , נהרג בקרב על תעלת סואץ, במלחמת יום הכיפורים.

בשנת 1965 החל את לימודיו ב"בצלאל". ב-1967 למד באקדמיה גריט ריטוולד לאמנות ולעיצוב באמסטרדם, ובאקדמיה פריי, בהאג. לאחר שהות בת כשנתיים חזר שץ להתגורר בירושלים. בין השנים 1978–1982 לימד רישום במחלקה לאמנות באקדמיה בצלאל.

בתקופת פעילותו בירושלים, היה, בין היתר, שותף בקבוצת האמנים "משקוף".

במהלך שנות השמונים חזר שץ בתשובה והתגורר עם אשתו מירב ושבעת ילדיו, בבית המכונה "בית שץ" שנקרא על שמו, והיה בטיילת ארמון הנציב. בשנת 2006 מכר שץ את ביתו לעמותת אלע"ד שמקימה במקום מרכז מבקרים<ref></ref>, והוא עבר עם משפחתו למודיעין עילית שם הוא מנהל אורח חיים חרדי.

== יצירתו ==
שץ מושפע מן האימפרסיוניזם. ציוריו מתאפיינים במשיכות מכחול דינמיות. שץ מרבה לצייר את נופי ירושלים והגליל.

ציוריו נמצאים באוספי מוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב, בגלריה למל בגרמניה ובמוזיאון סטיידלק באמסטרדם.

== תערוכות יחיד ==
* 1969, גלריה אנגל, ירושלים
* 1971, הגלריה הקטנה, ירושלים
* 1972, בית האמנים, ירושלים
* 1980, גלריה בינט, תל אביב
* 1982, גלריה בינט, תל אביב
* 1986, גלריה בינט, תל אביב
* 1989, גלריה בינט, תל אביב
* 1993, גלריה בינט, תל אביב
* 2007, גלריה אלה, ירושלים
* 2012, גלריה בינט, תל אביב

== ספרים ==
* מן החלון, ספר ילדים אותו כתב ואייר - 1978/1980 הוצאת עם עובד
* ירושלים, טקסטים ורפרודוקציות - 1981
* מקום, בהוצאת ספרית פועלים בשיתוף עם קיבוץ שריד - 1981

== פרסים ==
* 1987 - פרס ע"ש מרדכי איש-שלום על תרומה מיוחדת לאמנות, עיריית ירושלים, ירושלים
* 1990 - פרס ירושלים לציור, עיריית ירושלים, ירושלים, הפרס ניתן החל משנת 1963
* 1992 - פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים, מוזיאון ישראל, ירושלים
* 1992 - פרס ע"ש מרדכי איש-שלום ז"ל על תרומה מיוחדת לאמנות, עיריית ירושלים, ירושלים.

== קישורים חיצוניים==
* [https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=שץ,%20שאול&list= שאול שץ], באתר מוזיאון ישראל
* [http://www.jerusalemprintworkshop.org/80/1/114/ עמוד בסדנאות ההדפס בירושלים]
* [https://web.archive.org/web/20130210145125/http://www.binethgallery.com/HtmlPages/bodies/shatz1.htm עמוד בגלריה בינט]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:שריד (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:מודיעין עילית: אישים
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
לזכר ילדים נהדרים

"לזכר ילדים נהדרים" או "ילדה עם איילה" הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין, המוצב בקיבוץ אפיקים.

דב פייגין, שהיה חבר תנועת השומר הצעיר בברית המועצות, היה בשנת 1927 ממקימי הקיבוץ וחבר בו עד שנת 1932. הפסל מנציח את ילדי קיבוץ אפיקים שנפטרו ממחלת הפוליו.

הפסל מציג דימוי של ילדה המאכילה איילה. פניה של האיילה מופנים אל כף ידה המושטת של הדמות. סגנון הפיסול של הדמויות מושפע מן האמנות הפוסט-אימפרסיוניסטית הצרפתית בעיצוב האקספרסיבי של פני השטח. הפסל שייך ליצירתו המוקדמת של פייגין. החל משנה זו היה פייגין נתון בתהליך הפשטה של יצירתו.

את ביצוע יציקת הפסל ביצע פייגין אצל מאיר נחושתן, חבר קיבוץ אשדות יעקב, שבהמשך ייסד את מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן בקיבוצו לזכר שני בניו המתים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:דב פייגין
קטגוריה:יצירות משנת 1944
קטגוריה:אפיקים (קיבוץ)
יחידה 131

יחידה 131 (הידועה גם בשמה המאוחר יותר יחידה 188) הייתה יחידה צבאית שפעלה במסגרת אגף המודיעין של צה"ל ומטרתה ביצוע פעולות מיוחדות בארצות אויב. 

יחידה 131 הוקמה על בסיס יחידת "חקר 2" שהוקמה במהלך מלחמת העצמאות ופעלה במסגרת המחלקה המדינית של הש"י בראשותו של בוריס גוריאל ולאחר מכן במסגרת המחלקה המדינית של משרד החוץ. מטרות המדור היו ביצוע פעולות חבלה, הסחה ולוחמה פסיכולוגית במדינות אויב במהלך עימות צבאי. לאחר המלחמה עברה היחידה למחלקת המודיעין בצה"ל למרות התנגדות גוריאל, היא פורקה לשתי יחידות, יחידה 131 שעסקה בפעולות מודיעין וחבלה ויחידה 132 שעסקה ב"תעמולה שחורה". למפקדה הראשון של יחידה 131 מונה מרדכי בנצור ופיקחו עליה ראובן שילוח ומרדכי מקלף. פעילות היחידה הייתה נתונה במחלוקת בין ראשי מערכת הביטחון, איסר הראל סבר שכל פעולות המודיעין מחוץ לישראל צריכות להיות מרוכזות תחת המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים ואילו בנימין גיבלי פעל לשומרה במסגרת צה"ל. ההחלטה שנפלה הייתה שהיחידה תמשיך לפעול במסגרת צה"ל אך תוך יידוע המוסד בפעולותיה. 

החל משנת 1951, הפעילה היחידה חוליות ריגול במצרים שהורכבו מיהודים מקומיים והופעלו על ידי אנשי היחידה, תחילה אברהם דר ואחר כך אברי אלעד. בעקבות פעולות חבלה כושלות שביצעו נלכדו כל חברי החוליות והועמדו לדין, בפרשה שזכתה לכינוי העסק הביש. 

לאחר התפוצצות הפרשה הודח מפקד היחידה ועל שיקומה הופקד יוסי הראל, קצין בכיר בחיל הים שהוזעק מלימודים בארצות הברית. בתקופת פיקודו של הראל שונה שם היחידה ליחידה 188, אורגנו שורותיה, כל סוכני היחידה הוחזרו לישראל, הודחו חלק ממפקדי היחידה ומונה סגן חדש, יוסף יריב שב-1957 מונה למפקדה. פעולות היחידה הורחבו וכללו התנקשויות בקצינים ערביים, השמדת אמצעי לחימה במדינות אויב, פעולות איסוף מודיעין ופעולות נגד המדענים הגרמנים במצרים. בין המגויסים ליחידה היו אלי כהן, שהוכשר כמרגל והושתל בצמרת הממשל בסוריה, וולפגנג לוץ שפעל במצרים ומרדכי קידר שהיה אמור לפעול במצרים. ב-1 באוקטובר 1963 עברה היחידה בפיקודו של יריב לאחריות המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, בו אוחדה עם יחידת המבצעים המיוחדים ("מפרץ"), תחת השם יחידת קיסריה.

==לקריאה נוספת==
* Ian Black and Benny Morris, Israel's Secret Wars: A History of Israel's Intelligence Services, New York, Grove Weidenfeld, 1991 
* מירושלים לדמשק וחזרה – סוכן המודיעין מעבר לקווים, סיפורו של מסעוד בוטון איש היחידה. 
*איתן הבר, יוסי מלמן, המרגלים, ידיעות אחרונות, 2002, עמ' 36-39

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אגף המודיעין
רי"א נובוסטי

רי"א נובוסטי (ברוסית: РИА Новости) או בשמה המלא הסוכנות הרוסית הבינלאומית למידע (Российское агентство международной информации) היא סוכנות ידיעות מרכזית ברוסיה.
== היסטוריה ==
הסוכנות נוסדה ב-21 ביוני 1941 בעקבות החלטת מועצת הקומיסרים העממיים של ברית המועצות והוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מתוקף הצו "אודות לשכת הידיעות הסובייטית" (רוסית: Советское информационное бюро). עקב מלחמת העולם השנייה והחשש מכיבוש מוסקבה, בסיסה של הסוכנות הועבר ממוסקבה ובין אוקטובר 1941 למרץ 1942 שכן בעיר סמרה.

בין כתבי הסוכנות בחו"ל היו כאלה שאספו מידע מודיעיני בשירות מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות.

ב-9 בדצמבר 2013 החליט נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על סגירת סוכנות הידיעות. במקומה הוקמה סוכנות ידיעות חדשה בשם "רוסיה היום", ורי"א נובוסטי צומצמה למעמד של סוכנות ידיעות פנים שאינה עוסקת בידיעות בינלאומיות ומפעילה אתר אינטרנט בלבד. כל עובדי סוכנות הידיעות הועברו לעבוד ב"רוסיה היום".
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוכנויות ידיעות
קטגוריה:רוסיה: תקשורת
אונסילוס

ערי הממלכות של קפריסין
אוֹנֶסִילוֹס (ביוונית: Ονήσιλος, בלטינית: Onesilus) (מת ב-497 לפנה"ס) היה אחיו של גּוֹרְגוֹס, שליט העיר היוונית סלמיס שבקפריסין.

קפריסין הייתה חלק מן האימפריה הפרסית מאז 545 לפנה"ס. כשפרץ בשנת 500 לפנה"ס מרד הערים האיוניות בשלטון הפרסי באסיה הקטנה, ניצל אונסילוס את ההזדמנות, סילק את אחיו גורגוס בן כֶרְסִיס מכס המלוכה והשתלט על העיר. הוא אף הצליח לשכנע את שאר הערים באי לעבור לצדו, זולת העיר היוונית-פיניקית אמאתוס, שנשארה נאמנה לפרסים ועל כן הטיל עליה מצור. גורגוס עצמו הצליח להימלט ומצא מקלט אצל הפרסים.

ב-497 לפנה"ס יצא מקיליקיה אל קפריסין חיל משלוח פרסי גדול, מלווה באוניות מלחמה פיניקיות, ומשימתו הכנעת הערים המורדות והשבת השלטון הפרסי באי. לבקשת אונסילוס שלחו כמה מן הערים האיוניות אוניות מלחמה לעזרתו של אונסילוס. בקרב הימי שנתלקח הייתה ידם של האיונים על העליונה והם ניצחו את הצי הפיניקי. שונה היה המצב ביבשה. הקרב נגד הצבא הפרסי בפיקודו של אַרְטִיבִּיוֹס הסתיים במפלת הערים הקפריסאיות, ואונסילוס עצמו נהרג. הצי האיוני, שראה כי אפסה כל תקווה לניצחון, נסוג אל אסיה הקטנה, ובתוך חמישה חודשים דיכאו הפרסים את המרד והשתלטו מחדש על האי. הם אף השיבו את גורגוס לכס המלכות של סלמיס.

הרודוטוס מספר, כי לאחר הקרב ערפו אנשי אמאתוס את ראשו של אונסילוס ותלו אותו מעל שערי עירם. "בזמן שהיה תלוי שם נעשה הראש חלול, ונחיל דבורים נכנס לתוכו ומילא אותו בחלת דבש. לאור המאורע הזה פנו אנשי אמאתוס לאוראקולום, שציווה עליהם להוריד את הראש ולקבור אותו, ולהקריב מדי שנה בשנה קורבן לאונסילוס כמו להֶרוֹס, ואז יוטב להם."

==מקורות==
* הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
* כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=119 "דעת"]; [https://benyehuda.org/read/10919 העתקה דיגיטלית] בפרויקט בן-יהודה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:קפריסין: היסטוריה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
אלווין והצ'יפמאנקס 2

אלווין והצ'יפמאנקס 2 (באנגלית: Alvin and the Chipmunks: The Squeakquel) הוא סרט קומדיה משנת 2009 של פוקס המאה ה-20 המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן. הסרט בוים על ידי בטי תומאס. הסרט מבוסס על המותג הצ'יפמאנקס. זהו סרט המשך לאלווין והצ'יפמאנקס.

==תקציר העלילה==
אחרי הופעת הצדקה של אלווין והצ'יפמאנקס בצרפת, דייב נפצע והועבר לבית החולים והצ'יפמאנקס הובאו לביתם על ידי בני דודו טובי סוויל והתחילו ללמוד בבית הספר. באותו הזמן איאן הוק המרושש פגש את הצ'יפטס והבטיח להן שיהיו כוכבות גדולות (כמו שהבטיח לצ'יפמאנקס בסרט הראשון) והוא שיקר להן וסיפר שהצ'יפמאנקס ניצלו אותו. בבית הספר הצ'יפמאנקס הלכו מכות עם כמה בריונים ובעקבות זאת המנהלת שכנעה אותם להופיע במופע ההתרמה של בית הספר כאשר הסכימו הם פגשו את הצ'יפטס והתאהבו בהן. אלווין סיפר לבריטני שאיאן ניצל אותם אך בריטני סירבה להאמין. בחזרות הצ'יפטס הופיעו עם איאן והצ'יפמאנקס היו בהלם כי אלווין היה באמצע משחק עם נבחרת הפוטבול. למחרת תיאודור ברח לגן החיות והסתבך עם הנשר בכלוב, אלווין וסיימון הצילו את תיאודור והבינו זה את זה. במופע בריטני צלצלה לאלווין ואמרה לו שאיאן כלא אותה ואת הצ'יפטס בכלוב ואלווין רץ להציל אותן. בינתיים במופע עצמו טובי שר שיר על מנת להרשים חברת ילדות שלו והקהל הריע לו. כאשר אלווין והצ'יפטס הגיעו הם שרו ביחד והמנהלת דוקטור רובין הכריזה שהם המנצחים. בינתיים דייב החלים וחזר מבית החולים והחליט יחד עם הצ'יפמאנקס לאמץ את הצ'יפטס. בסוף הסרט הצ'יפמאנקס והצ'יפטס ישנו ביחד, נערי הפוטבול ניקו את השאריות מהספסלים ואיאן המובס נזרק ממופע הרוק אל תוך פח האשפה.

==מדבבים==
*ג'סטין לונג - אלווין
*מתיו גריי גובלר - סיימון
*ג'סי מקרטני - תיאדור
*כריסטינה אפלגייט - בריטני
*אנה פאריס - ג'נט
*איימי פולר - אלינור
* איימי קאררו - אמילי

==שחקנים==
*ג'ייסון לי - דייוויד סוויל
*דייוויד קרוס - איאן הוק
*זאקרי לוי - טובי סוויל
*ונדי מאליק - דוקטור רובין

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטי הצ'יפמאנקס
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטים מצוירים למחצה
קטגוריה:סרטי הנפשה מוזיקליים
רן יצחק

רן יצחק (נולד ב-9 באוקטובר 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירה==
יצחק החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי חיפה, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של יריבתה העירונית, הפועל חיפה. עם קבוצת הנוער של הפועל חיפה זכה באליפות ליגת העל לנוער בשנת 2006, תחת הדרכתו של המאמן שלומי דורה, ולצידם של שמעון הרוש, אושרי רואש ורן אבוקרט, לאחר שבמשחק האליפות של הקבוצה כבש רביעיית שערים מול הפועל תל אביב.

ב-4 בספטמבר 2006 ערך יצחק את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל חיפה, כשנכנס כמחליף במשחק מול הפועל עכו במסגרת גביע הטוטו, וכבש את שער הניצחון בדקה ה-81. בעונה זו החל להשתלב במשחקי הקבוצה בליגה הלאומית, ולאחר שנתיים וחצי הושאל לקבוצת מכבי עירוני קריית אתא בינואר 2009.

לקראת עונת 2009/2010 חתם בקבוצת בני סכנין. ב-8 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בהפסדה הביתי של קבוצתו 1–2 להפועל תל אביב. ב-17 באפריל 2010 כבש את שערו הראשון בליגת העל, בניצחון 2–0 על מכבי פתח תקווה.

לקראת עונת 2010/2011 חתם בקבוצת הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה כבש תשעה שערים בעונה זו, וסייע לה להעפיל לליגת העל. לקראת עונת 2011/2012 חתם בקבוצת הפועל רמת השרון מליגת העל, וכבר בהופעת הבכורה שלו בקבוצה כבש את שער הניצחון מול מכבי נתניה בגביע הטוטו. בינואר 2012 הושאל להפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובמדיה כבש 12 שערים ב-14 הופעות.

בעונת 2012/2013 חזר לרמת השרון, כבש חמישה שערי ליגה והיה שחקן הרכב קבוע בקבוצה שהגיעה לצמרת הטבלה. בפברואר 2013 עבר להפועל רמת גן שחיפשה חיזוק לאחר שנקלעה לתחתית הטבלה. יצחק לא הצליח לסייע לקבוצה להישאר בליגת העל, אך בתום העונה זכה עמה בגביע המדינה, לאחר שכבש ארבעה שערים במשחקי הגביע, ואף פתח בהרכב במשחק הגמר, בו ניצחה הקבוצה את עירוני קריית שמונה, 4-2 בדו-קרב בעיטות עונשין.

לקראת עונת 2013/2014 חתם יצחק לשלוש שנים בקבוצת הפועל תל אביב. במחזור השני לעונה זו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשנכנס כמחליף במשחק חוץ מול הפועל באר שבע. ב-19 באפריל 2014 כבש את שערו היחיד בהפועל תל אביב, בתיקו 1–1 מול עירוני קריית שמונה במסגרת הפלייאוף העליון של ליגת העל, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.

ב-15 בספטמבר 2014 חזר יצחק לקדנציה נוספת בהפועל כפר סבא, לאחר שהעפילה בחזרה לליגה הלאומית. בעונת 2014/2015 היה מלך השערים של הפועל כפר סבא, עם 17 שערים בליגה הלאומית, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. בעונת 2015/2016 כבש שישה שערים בליגת העל, ובעונה שלאחר מכן כבש שני שערים בליגת העל וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.

ב-5 ביולי 2017 חתם יצחק בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית. במחזור החמישי כבש את שער הבכורה שלו בהפועל קטמון, במשחק מול מכבי הרצליה, ובסך הכל כבש שלושה שערים ב-15 הופעות ליגה בקבוצה, אך ב-31 בינואר 2018 חזר להפועל כפר סבא. עד תום עונת 2017/2018 ערך 13 הופעות במדי הקבוצה, אך לא כבש, ובסופה פרש ממשחק פעיל.

==תארים==
;הפועל רמת גן
* גביע המדינה: 2012/2013

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני מכבי עירוני קריית אתא
קטגוריה:כדורגלני בני סכנין
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת השרון
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל קטמון ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
מסיב טאמו

מסיב טאמו מסיב טאמו הוא הר הגעש הגדול ביותר בכדור הארץ. חרוט המגן התת-ימי שוכן ברכס שטסקי , כ-1,600 ק"מ מזרחית ליפן, וגילויו פורסם ב-5 בספטמבר 2013.

מסיב טאמו הוא גם אחד ההרים הגדולים ביותר במערכת השמש: הוא קטן בכ-20% בלבד מהר הגעש אולימפוס מונס במאדים, ההר הגדול ביותר במערכת השמש.

==מאפיינים==
גובהו של מסיב טאמו כ-4.4 ק"מ מקרקעית האוקיינוס השקט, שעומקה באותו אזור 6.4 ק"מ. פסגתו מצויה 1,980 מטרים מתחת לפני הים.

כיפתו העגולה משתרעת לאורך 650 ק"מ ולרוחב של 450 ק"מ על שטח של 260,000 קמ"ר, שטח הדומה בגודלו לזה של ניו מקסיקו או של האיים הבריטיים, וגדול לאין שיעור מזה של מאונה לואה, הנחשב להר הגעש הפעיל הגדול ביותר בכדור הארץ ושטחו 5,000 קמ"ר.

תלילות מורדותיו נעה בין חצי מעלה בבסיסו לבין מעלה שלמה סמוך לפסגה.

==מחקר==
ויליאם סאגר, גאופיזיקאי ימי מהמחלקה למדעי כדור הארץ והאטמוספירה באוניברסיטת יוסטון, טקסט, החל לחקור את הר הגעש בשלהי המאה ה-20 עת שכיהן כפרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת טקסס A&M. הוא וצוותו יפרסמו את מסקנות המחקר בגיליון ספטמבר 2013 של המגזין Nature Geoscience.

לדבריהם, מסיב טאמו הוא "חרוט המגן הגדול ביותר שהתגלה אי פעם בכדור הארץ". בנוגע למבנים געשיים גדולים אחרים, דוגמת רמת אונטונג ג'אווה , משטח בזלת נרחב בדרום האוקיינוס השקט, טרם נקבע אם הם מורכבים ממבנה יחיד או שהם מתחמים געשיים.

==גאולוגיה==
מסיב טאמו הוא המבנה הגעשי הגדול והעתיק ביותר ברכס שטסקי. הוא נוצר בקרטיקון תחתון לפני כ-145 מיליון שנים, ומורכב כולו מזרמי בזלת.

החוקרים עשו שימוש בהדמיה מגנטית קווית, וגילו בהר שלושה גבהים בתימטריים ורכס נמוך, עובדות הרומזות על קיומם של שלושה הרי געש נפרדים. עם זאת, בהתבססם על מודל ראש תימרה שנערך ברמת שטסקי הגיעו החוקרים למסקנה כי מדובר בהר געש מסיבי יחיד. תמיכה לסברה כי מדובר במבנה יחיד התקבלה גם משימוש במאפיינים סייסמיים ומהרכב של סלעים בקידוחים שונים.

==מקור השם==
השם TAMU נוצר מראשי תיבות של אוניברסיטת טקסס (Texas A&M University), המוסד בו כיהן סאגר כפרופסור לגאולוגיה. השימוש במילה מסיב מתייחס להר הגעש כאל מקטע בקרום כדור הארץ התחום בהעתקים ובקמטים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.hayadan.org.il/largest-single-volcano-on-earth-0709131 התגלה הר הגעש הגדול במערכת השמש - מתחת למימי האוקיינוס השקט] באתר הידען

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפן: גאולוגיה
קטגוריה:יפן: הרי געש
קטגוריה:האוקיינוס השקט
מבצע תושייה

דה לספס על גדת תעלת סואץ, ברקע עוגנות אניות נחיתה של מבצע מוסקטר. צילום: אברהם דר, נובמבר 1956.]]
קבוצה מיהודי פורט סעיד על האניה הצרפתית La Marseylles בדרך למרסיי נובמבר 1956.
מבצע תושייה הוא מבצע ישראלי שנערך בחודש נובמבר 1956, להעלאת יהודים מפורט סעיד ופורט פואד שבמצרים לישראל. 

במסגרת מבצע מוסקטר השתלטו כוחות של בריטניה וצרפת על הערים פורט סעיד ופורט פואד שבפתחה הצפוני של תעלת סואץ. בחסות המבצע הגיעה לפורט פואד ב-10 בנובמבר 1956, בטיסה מקפריסין יחד עם גדוד מודיעין צרפתי, חוליה של שלושה ישראלים, שני קצינים (לובה אליאב ואברהם דר) והאלחוטן טומי אריאלי, במדים צרפתיים. רופא האונייה היה ד"ר מוריס טימורטש (מעוז) ששרת כקצין מילואים, בשייטת. כמטרתה של החוליה הייתה להגיע לקהיר עם הכוחות הצרפתיים, לשם שחרור עצורי "העסק הביש". עצירת הלחימה הכשילה תוכנית זו, ודר החליט להחליפה בפעולה לחילוץ יהודי פורט סעיד.

בעזרתם של אלי מאיו, בנו של ראש הקהילה היהודית בפורט סעיד, וז'אק עבו, בנו של שמש בית הכנסת בעיר, שכנעו דר ואליאב 67 מאנשי הקהילה היהודית, שמנתה כ-200 נפש, לעזוב בחשאי את מצרים, ולהגיע לישראל. התכנון המקורי היה להוביל את העולים בדרך היבשה, אך ב-11 בנובמבר הציעה החוליה למטה המבצע בישראל להוביל את העולים דרך הים. 

המשימה הוטלה על חיל הים הישראלי, שגייס למטרה זו שתי ספינות דיג ישראליות, שהוסוו כספינות איטלקיות. שמה של ספינת הדיג "אופיר" שונה ל"קאסטלה מארה" ושל ספינת הדיג "סער" ל"אפרודיטה". השתיים יצאו מנמל חיפה, ולוו על ידי טרפדת של חיל הים בפיקודו של מפקד פלגת הטרפדות, סא"ל נפתלי רוזן. במרחק 20 מייל מנמל פורט סעיד נפרדה הטרפדת משתי הספינות. בנמל פורט סעיד עלו העולים לשתי אסדות נחיתה של הצי הצרפתי, שהובילו אותם לשתי הספינות הישראליות, שהפליגו חזרה לישראל. בבוקר 18 בנובמבר הגיעו הספינות לנמל חיפה. לובה אליאב, שהספיק לטוס מפורט סעיד לקפריסין ומשם לישראל, המתין לבאים. מהנמל הועברו העולים אל שער העלייה. 

זמן קצר לאחר המבצע הכוחות הצרפתים בפורט סעיד העבירו עוד 170 מיהודי העיר לצרפת, בדרך הים.

==קריאה נוספת==
* "מבצע תושייה בפורט סעיד", ראשי פרקים להסברה למפקד בחיל הים, מטכ"ל קצין חנוך ראשי, מפקדת חיל הים חינוך, 1966, עמ' 27-26.
==קישורים חיצוניים==
* 
* שחר לנדאו,	[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1979-6-beingalim.pdf	מבצע 'תושיה],	"בין גלים" יוני 1979 עמ'	8.
* רותי רודנר,	[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/02/1987-10-beingalim-172.pdf	עם קצת תושיה],	'בין גלים' 172 אוקטובר 1987, עמ'	36.
* 

==הערות שוליים==

תושייה
תושייה
קטגוריה:פורט סעיד
קטגוריה:1956 בישראל