OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה בן-טוב

הרב משה בן טוב (ה'תר"ץ, 1930 - ה' באב ה'תש"ע, 16 ביולי 2010) היה ראש "מוסדות דור ודור". כונה "רואה המזוזות" (או "צדיק המזוזות") בשל כוח שיוחס לו לראות דרך המזוזה את עברו ומצבו של האדם.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר ורזאזאת שבמרכז מרוקו למסעוד ולאיטו. שמו ניתן לו בעקבות חלום של אמו שבו נתגלה אליה רבי דוד ומשה שבישר לה שהיא עתידה ללדת בן וביקש שתקרא אותו על שמו.

כשהיה כבן 5 עברה משפחתו לקזבלנקה, שם למד בתלמוד תורה ובישיבת "אוצר התורה". אביו עסק במסחר דגנים ונחשב לאדם אמיד שהעסיק מאות פועלים בשיווק בסיטונאות של אריזות. מגיל 18 בערך החל לסייע לאביו בעבודתו.

בגיל צעיר החל בבדיקת מזוזות, פעילות שהפכה לעיסוק מרכזי בחייו.

בשנות ה-60 סייע במסגרת תנועת בית"ר להעלאת יהודים ממרוקו לישראל. באלול ה'תשט"ז (1956), מספר חודשים לאחר נישואיו לרוזה, עלה דרך צרפת לישראל. התגורר בקריית שמונה ובצפת, ולאחר מכן עבר לבאר שבע, שם נולדו לו 8 ילדיו, ובה התגורר כשלושים שנה. פעל לחיזוק הדת במקום והתקרב אל הבאבא סאלי.
קבר הרב משה בן-טוב בחזית בית הקברות ב[[הר המנוחות]]
בשנת ה'תשמ"ו (1986) עבר להתגורר בירושלים, סמוך לבית כנסת שהקים. עסק במכירת תכשיטים ובמקביל החל לקבל קהל בחנותו ועסק במתן ברכות ובקריאת מזוזות. כעבור זמן סגר את חנותו והחל לקבל קהל בביתו. סייע בהקמת בתי כנסת בשכונות שמואל הנביא ורמת שלמה בירושלים. באותה תקופה הקים את "מוסדות דור דור", שכללו ישיבות ערב ופעילות תורנית לנוער ממרוקו, כולל ללימוד תורת הנגלה והנסתר, "ישיבת דור ודור" בראשות הרב אשר עופר לוי, ואת עמותת "חסדי דור ודור" המסייעת לנזקקים, יתומים ואלמנות, ועוסקת בהדרכת מדריכים לטהרת המשפחה. כמו כן ארגן פתיחת תחנת מוניות שומרת שבת, כמו כן נהג כמה פעמים במשך השנה לעשות יום הילולא ויארצייט עם סעודת מצווה ביום פטירת הצדיקים.

נפטר בה' באב ה'תש"ע (2010)ונקבר בהר המנוחות.

== משפחה וחיים אישיים ==
נשא לאשה את אשתו רוזה-שושנה בן-טוב, שכיום ממשיכה את מפעלותיו בהחזקת תורה וחסד בעזרת חתניה ובניה.
* בניו הרבנים שמעון וראובן, ממשיכים את פעילותו במוסדות "דור ודור"
* בניו הרבנים לוי ובנימין, ממשיכים את פעילותו במוסדות "שבת אחים"
*בנו הרב יהודה, ממשיך את פעילותו במוסדות "יקירי באר שבע"
* חתנו הרב יואל קפלן, משמש כרבה של אלבניה ושליח חב"ד לסלוניקי לחיזוק בקהילה שם.
* חתנו הרב שאר ישוב אלחרר, משמש כראש כולל בבאר שבע ומנהל תיכון בית חיה ורבקה, ומשלוחי חב"ד במקום.

==לקריאה נוספת==
* יהודה אדרי, צדיק המזוזות, תולדות וקורות חייו של עבד ה', בהוצאת מוסדות דור ודור, ירושלים ה'תשע"א.
* יצחק שתיל, "רבני באר שבע ומוליכי דרכה", ה'תשע"ב, עמ' 37–38.

==קישורים חיצוניים==
* [http://dorvador.org.il/אודות?section=59 אודותיו, באתר "מוסדות דור ודור"]
* [http://www.bhol.co.il/18296/קורא-המזוזות-הרהצ-רבי-משה-בן-טוב-זצל.html 'קורא המזוזות', הרה"צ רבי משה בן טוב, זצ"ל], באתר בחדרי חרדים
*[https://youtu.be/sxqc51fe4Os בהילולת "האר"י הקדוש צפת" והילולת "הרב בן טוב משה ירושלם" נראים בסרטון בניו ר' לוי בן טוב ור' בנימין בן טוב עם הראשון לציון הרב יצחק יוסף באולם בית הכנסת "לבנימין אמר" רחוב שמואל הנביא 71 ירושלם] 
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_משה_בן_טוב כל הכתבות על הרב בן טוב], באתר ערוץ 7

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי דת ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
קיץ מסוכן בעמק המומינים

קיץ מסוכן בעמק המומינים (בשוודית: Farlig midsommar) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ויצא לאור ב-1954 בהוצאת "Schildts Förlags Ab". זה הספר החמישי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי רות דנור ויצא לאור ב-1984 בסדרת מרגנית, הוצאת זמורה ביתן.

==עלילת הספר== 
הר הגעש הנמצא בסמיכת לעמק המומינים מתפרץ, גורם לחלל האוויר להתמלא בפתיתי פיח וגורם לצונאמי שמציף את עמק המומינים. בעודם נסים מן ההצפה משפחת המומינים וחבריהם מבחינים בבניין הצף על פניהם. בעקבות כך החבורה מוצאת מקלט על גג הבניין. בתחילה הם מאמינים כי זהו בית נטוש עד שהם בהמשך מבינים שמישהו עדיין מתגורר בו. בהמשך הם פוגשים בדייר המסתורי - עכברה ששמה הוא אמה, והם מגלים כי הבניין הוא למעשה תיאטרון.

מומינטרול וסנורקה ישנים במהלך הלילה על עץ. כאשר הם מתעוררים בבוקר למחרת התיאטרון נסחף עם הזרם הרחק מהם והם נשארים לבדם. בהמשך היום מאי הקטנה נופלת למים, ומחולצת על ידי סנופקין, שנקלע באופן מקרי למקום משום שהיה בדרכו לנקום בשומר הפארק. לאחר שהוא מגיע לפארק סנופקין מסיר את כל שלטי האזהרה המציינים "אסור בתכלית האיסור להיכנס לשטח הפארק" וכמו כן הוא ממלא את המדשאות בשמנטפים ומשחרר 24 גורים אל תוך היער.

בהמשך היום מומינטרול וסנורקה פוגשים בגברת פיליונק. השלושה מציתים בהמשך מדורה באמצעות השלטים שסנופקין הסיר מהפארק. השימוש בשלטים לצורך הסקה מוביל לכך שהשלושה נעצרים על ידי הפקח של עמק המומינים אשר סבור כי הסירו את השלטים. בינתיים בתיאטרון, אמה מסייעת למומינאבא לכתוב מחזה ובני המשפחה מחליטים לשחק במחזה עוד באותו היום. השמועות אודות המחזה עוברות ברחבי עמק המומינים והפקח של עמק המומינים מחליט, בדומה לרבים אחרים, ללכת ולצפות במחזה. הפקח מבקש מדודו שישמור על האסירים בעת שהוא יצפה במחזה.

הדוד של הפקח, אשר משוכנע בחפותם של גברת פיליונק, סנורקה ומומין, מחליט לשחרר את החבורה. בסוף הסיפור הים נסוג וכולם חוזרים לבתיהם.

== דמויות בולטות בסדרה שהוצגו לראשונה בספר זה ==
* גברת פיליונק

== עיבודים == 
לספר מספר עיבודים לטלוויזיה:
* 6 פרקים מתוך המיני סדרה הגרמנית "Die Muminfamilie" (פרקים 1–6)
* 12 פרקים מתוך סדרת אנימציית סטופ מושן פולנית בשם "Opowiadania Muminków" (פרקים 36–47)
* 3 פרקים מתוך סדרת האנימציה היפנית "המומינים" (פרקים 28, 29 ו-30).

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי 1954
קניון הזהב

האגף החדש של הקניון מ-2013
האגף המקורי של הקניון משנת 1993
קניון הזהב הוא מרכז קניות הממוקם באזור התעשייה המערבי של העיר ראשון לציון.

==היסטוריה==
את הקניון יזמו האחים משה ויגאל גינדי בשנת 1990, לאחר שרכשו את הקרקע והחלו לשווק חנויות עוד לפני שהיה בידם אישורי בנייה. פתיחתו הרשמית הייתה ב-21 בספטמבר 1993. שטחו המקורי היה כ-12,000 מ"ר והוא אכלס כ-100 חנויות. עלות הקמתו עמדה על כ-60 מיליון דולר. במהלך השנים נוספו לו אגפים. בשנת 2011 נפתח לקהל חלקו השלישי והחדש של הקניון שתוכנן על ידי צוות בראשות האדריכל יוסי סיוון ממשרד האדריכלים "יסקי מור סיון". הקניון כולל שטח של סך הכל 108,000 מ"ר.

על הקניון נוצר הסרט "ילדי קניון הזהב", שגם צולם בשטחו.

הקניון פונה לאוכלוסיית ראשון לציון, רחובות, חולון, בת ים ותושבי השפלה. בסמוך לקניון עובר שירות אוטובוסים לרחבי ראשון לציון, גוש דן והשפלה. שחלק גדול מהם ממסוף שצמוד לקניון.

==לקריאה נוספת==
*"משה ויגאל גינדי", בתוך: שרה ומאיר אהרוני (עורכים) אישים ומעשים בראשון לציון, רחובות, נס-ציונה והסביבה, כפר סבא: מקסם, מהדורה ראשונה, ינואר 1995, עמ' 404–405

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

זהב
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אברהם יסקי
אברהם כרמל (חזן)

אברהם כרמל (כ' בתמוז ה'תרפ"ג, 4 ביולי 1923 – 1999) היה חזן שכיהן בתפקיד החזן הצבאי הראשי בין השנים 1952 - 1976.

== קורות חייו ==
אברהם כרמל נולד כאברהם ברוך וינברגר בשנת 1923 לבן ציון ופייגה בקאליב שבהונגריה. לכרמל ישנם ארבעה אחים: רוז'י, נפתלי, לאה וברוריה. בגיל צעיר נבחר לשמש כסולן במקהלה שליוותה את החזן המקומי. בהיותו בן 18 נתמנה לחזן באחד מבתי הכנסת בבודפשט. הופיע מדי פעם באסיפות הפועל המזרחי. במלחמת העולם השנייה שרד כשהסתתר בבית חולים כשהוא מתחזה לחובש נוצרי. לאחר המלחמה שימש כחזן בטרנסילבניה, עד עלייתו לישראל בשנת 1949. בשנת 1952 מונה לתפקיד החזן הצבאי הראשי. תפקיד אותו מילא עד לשחרורו בדרגת רס"ן בשנת 1976.

נפטר בשנת 1999.

בנו בן ציון, שירת במקהלת הרבנות הצבאית ושימש לאחר מכן כחזן בארצות הברית.

בתו שושי, גדלה לעולם החזנות והשתתפה בלא מעט קטעי חזנות עם חזניות אחרות.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* עידו וינברגר (מפרסם),"[https://www.youtube.com/watch?v=hrYFqlSkmZw קטע חזנות מאת אברהם ברוך כרמל החזן הראשי של צה"ל]", youtube
* 

קטגוריה:רבי-סרנים בצה"ל
קטגוריה:חזנים צבאיים ראשיים
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
משפחת המומינים - חורף קסום

משפחת המומינים - חורף קסום (בשוודית: Trollvinter) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון אשר פורסם לראשונה בשנת 1957 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר השישי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית ב-1967 על ידי אוריאל אופק בשם "עמק החיות המוזרות". בשנת 2011 יצא הספר שנית לאור בעברית בתרגומה של דנה כספי.

==עלילת הספר==
בעוד ששאר בני משפחת המומינים נמצאים בשנת החורף השנתית שלהם שנמשכת בין נובמבר למרץ, מומינטרול מתעורר ולא מצליח לחזור לישון. מומינטרול מגלה עולם שעד כה לא היה מוכר לו - עולם קר, וחשוך, בו עמק המומינים כולו מכוסה בשלג.

על אף שבתחילה מומינטרול בודד, בהמשך הוא פוגש את דינורה ואת ידידתו הוותיקה מאי הקטנה. החברים בונים סוס שלג עבור הגבירה הקרה ומבכים בהמשך את אובדנו של סנאי מפוזר אשר הביט אל תוך עיניה של הגבירה הקרה וקפא למוות.

ככל שהחורף מתקדם, דמויות רבות נוספות מגיעות לעמק המומינים כדי לחפש מחסה, מקום חם, וכדי לאתר את צנצנות הריבה של מומינאמא.

== דמויות בולטות בסדרה שהוצגו לראשונה בספר זה ==
* דינורה (Too-ticki)
* הגבירה קרה (Isfrun)

== עיבודים ==
הספר זכה למספר עיבודים טלוויזיוניים לאורך השנים:
* 14 פרקים מתוך מיני סדרה מצוירת שוודית בשם "Jul i Mumindalen" שהופקה בשנת 1973.
* 8 פרקים מתוך סדרת אנימציית סטופ מושן פולנית בשם "Opowiadania Muminków" מסוף שנות ה-70.
* וכחלק מסדרת האנימציה היפנית "המומינים" (הפרקים 22, 23 ו-37).

== קישורים חיצוניים ==
* [http://ha-pinkas.co.il/?p=6380 לחוות את החורף בפעם הראשונה / דנה כספי] - פורסם ב-ha-pinkas.co.il ב-26 באוקטובר 2011
* 

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי 1957
הילדה הבלתי נראית

הילדה הבלתי נראית (בשוודית: Det osynliga barnet) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ופורסם לראשונה בשנת 1962 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר השביעי בסדרת ספרי המומינים. הספר תורגם לעברית על ידי ויויאן ברסקי ויצא לראשונה לאור בשנת 1977 בהוצאת הדר.

==עלילת הספר==
כריכת הספר בגרסה העבריתהספר מכיל תשעה סיפורים קצרים העוסקים ביצורים שונים החיים בעמק המומינים ומתמקדים בנושאים כגון חרדה, קנאה, חוסר מנוחה, והרצון לחיות לבד.

* תקופת האביב – סנופקין הנווד מאבד את השראתו מוזיקלית לאחר שיצור קטן מפר את שלוותו.
* סיפור אימה – בסיפור זה ילד צעיר, אשר באופן קבוע נוהג לספר סיפורים שקריים להוריו ולהפחיד אותם, פוגש במאי הקטנה אשר מלמדת אותו לקח.
* חששותיה של פיליונק מאסון – גברת פיליונק אשר חיה לבדה בבית נאלצת להתמודד באופן מתמיד עם התחושה כי אסון גדול ממשמש ובא אשר יהרוס את כל רכושה. רק כאשר התרחש לבסוף אסון היא מצליחה להרגיש חופשייה באמת.
* הדרקון האחרון בעולם – סיפור העוסק ביצור המחמד הזעיר של מומינטרול אשר העדיף להיות בחברת סנופקין הנווד. מצב זה מעורר קנאה בקרב מומינטרול ומעמיד לידי מבחן את הידידות שלו עם סנופקין.
*ההמיולין שאהב את השקט – בסיפור זה יצור המשתייך לגזע ההמיולין, אשר נהג לעבוד כמנקב כרטיסים בפארק שעשועים ואשר עייף מצווחות של הילדים בפארק, ואשר שאף כל העת לפרוש מעבודתו ולהתבודד במשך שארית חייו. לאחר שסופה עזה מחריבה את פארק השעשועים ההמיולין מנצל את ההזדמנות כדי לפרוש לגן מגודר שם אף אחד לא יוכל להפריע לו שוב. לבסוף, לאחר שהילדים שנהגו לפקוד את פארק השעשועים מתאספים בפתח הגן המגודר, לבסוף ההמיולין מחליט לבנות להם פארק חדש.
* הילדה הבלתי־נראית – ניני היא ילדה שהפכה בלתי-נראית לאחר פגיעה נפשית ופיזית קשה על ידי דודתה העוקצנית בזמן שהותה אצלה ובזמן שהייתה בחזקתה. בעקבות כך דיונורה מביאה אותה אל בית המומינים כדי להחזיר אותה להיות נראית.
* הסוד של השמנטפים – מומינאבא יוצא למסע הרחק מעמק המומינים כדי ללמוד אודות הסוד של השמנטפים.
* סדריק – כאשר סניף מתחרט על כך שתרם את כלב הצעצוע האהוב עליו המכונה "סדריק", סנופקין מנסה ללמד אותו לקח חשוב כאשר הוא מספר לו על דודתו אשר תרמה את כל רכושה כאשר נודע לה שהיא גוססת, וכיצד פעולת הנתינה למעשה שיפרה את מצבה הבריאותי. אף על פי כן, בשל יצר החומרנות של סניף הוא מחמיץ לחלוטין את המסר של הסיפור, ומצליח להחזיר לעצמו את סדריק.
* עץ האשוח – משפחת המומינים מתעוררת משנת החורף שלהם ומגלה כי שאר תושבי עמק המומינים מתכוננים לבואו של חג המולד. בעקבות כך חברי משפחת מומין מתכוננים לחגוג את חג המולד בפעם הראשונה בחייהם. אף על פי כן, המומינים מתקשים להבין מהו פשר החג משום שהם מקבלים רושם מוטעה לחלוטין מהאופן בו תושבי עמק המומינים ממקדים את כל תשומת הלב בקישוטים, במתנות, ובהכנת המאכלים המסורתיים. סיפור זה, הסוגר את קובץ הסיפורים, הוא היחיד שלא הופיע בהוצאה העברית של הספר.

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1962
קרפאתוס

קרפאתוס (ביוונית: Κάρπαθος) הוא האי השני בגודלו בין האיים הדודקאנסיים הנמצאים בים האגאי. הוא ממוקם בין רודוס לכרתים, בים הקרפאתי, הקרוי על שמו. בשל מיקומו המרוחק והמבודד נשתמרו בו מנהגים ולבוש אותנטיים וכן ניב מעט שונה של יוונית, המזכיר את זה של כרתים וקפריסין. 

שטחו של האי 324 קמ"ר ומתגוררים בו 6,500 תושבים. הוא ממוקם 47 ק"מ דרום-מערבית לרודוס. מצפון לו, מעבר למיצר צר, נמצא האי הקטן סאריה, השייך אליו מבחינה מוניציפלית אך כמעט ואינו מיושב. מרכז האי כולו הוא הררי, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר (1,215 מ') נמצאת על הר לאסטוס. עיר הבירה ועיר הנמל המרכזית של האי היא פיגאדיה (או בשמה הרשמי: קרפאתוס). הנמל השני באי נמצא בעיר דיאפאני. שדה התעופה של קרפאתוס נמצא בדרום האי, במרחק 13 ק"מ מהעיר פיגאדיה. 
בתחנת המדידה של קרפאתוס, יחד עם זו של כרתים, נמדדות הטמפרטורות הממוצעות הגבוהות ביותר ביוון.

אל האי קרפאתוס ניתן להגיע בטיסות מאתונה, רודוס, כרתים וקאסוס. בעונת התיירות, הנמשכת מאפריל עד אוקטובר, ניתן להגיע גם בטיסות שכר מיעדים שונים באירופה. מעבורות מגיעות לאי מנמל פיראוס, דרך כרתים ורודוס. אל רוב הכפרים באי ניתן להגיע בכבישי אספלט. באי חופי רחצה רבים, שאל חלק מהם ניתן להגיע רק בדרכי עפר או בשייט.

==היסטוריה==
האי נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1536. בשנת 1821 התמרדו תושבי האי יחד עם תושבי יוון, אך המרד דוכא והאי נשאר באימפריה העות'מאנית. האי נכבש על ידי האיטלקים במלחמה האיטלקית-עות'מאנית במאי 1912.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.karpathos.org// אתר התיירות הרשמי של קרפאתוס]
* [https://web.archive.org/web/20121007165346/http://www.webalice.it/crivels/Karpathos/Karpathos%202010.htm גלריית תמונות של קרפאתוס]
* 
* 
* 
* 	

<gallery>
קובץ:Karpathos, Apella beach.jpg|חוף אפלה בקרפאתוס
קובץ:Levkos.jpg|חוף לבקוס
קובץ:Karpathos(gwz).jpg|תצפית על מפרץ פיגאדיה
קובץ:Karpathos Strand.jpg|חוף מבודד בדרום קרפאתוס
קובץ:Karpathos view.jpg|חוף במערב קרפאתוס
</gallery>

==הערות שוליים==

קרפתוס
קטגוריה:האיים הדודקאנסיים
האנגירי

האנגירי בקוטר 41 ס"מ.
האנגירי (ביפנית: 半切 או 飯切) או האנדאי (飯台 מילולית: "קערת אורז") הוא כלי קיבול להכנת אורז לסושי במטבח היפני.

האנגירי הוא מעין חבית עץ שטוחה ורדודה עשויה מעץ ארז וחבוקה בשתי רצועות נחושת. קוטר ההאנגירי נע בין כ-30 ס"מ (מטבח ביתי) לכ-1 מטר (מטבח מוסדי).

ההאנגירי משמש לשלבי ההכנה הסופיים של האורז. לאחר תום שלב בישול האורז, האורז מוכנס אל ההאנגירי, בו הוא מעורבב עם הרוטב המתאים (רוטב חומץ אורז, סוכר ומלח) ומקורר כשהוא מכוסה בבד המכונה פוקין. קירור זה יוצר את המרקם הדביק הנדרש עבור אורז סושי.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:סושי
קטגוריה:כלי קיבול
מוצב טרמית

מוצב טרמית היה מוצב צה"ל שחלש על ציר פילדלפי באזור רפיח הוא הוקם בשנת 1995 על בסיס מבנה מקומי עד אשר פונה ב-2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.

המוצב הוקם על ידי צה"ל כדי למנוע מעבר של אמצעי לחימה ומחבלים מרצועת עזה למצרים ומשם לשטח ישראל. המוצב הוקם על בסיס בית ישן בן שלוש קומות, ששכן על מפגש הצירים פילדלפי (ציר גבול ישראל-מצרים) ורחוב צלאח א-דין ברפיח. מיקומו הבעייתי של המוצב, בין רפיח המצרית לרפיח הפלסטינית, כמו גם בידודו הביאו לסיכון עבור חיילי המוצב.

== היסטוריה ==
בשנת 1996, באירועי מנהרת הכותל, נהרג באזור המוצב אלוף-משנה נביה מרעי, סגן מפקד אוגדת עזה.

במהלך האינתיפאדה השנייה לוחמי המוצב חוו שורה של פיגועים באמצעות מטעני חבלה וחפירת מנהרות תופת מתחת למוצב ופיצוצן. בעקבות הפיגועים הרבים וניסיונות ההסתננות הוחלט בשנת 2002 להוסיף "קיר שיגומים" לשני מוצבים מוצב טרמית החדש ולמוצב חרדון.

באוגוסט 2005 יצא צה"ל ממוצב טרמית בעקבות ההתנתקות והיציאה מחלקו הצפוני של ציר פילדלפי.

לאורך כל שנות פעילותו של המוצב איישו אותו לוחמי גדוד הסיור המדברי, חטיבת הנח"ל, חטיבת גבעתי וחטיבת גולני.

סגן חטיבת קטיף, ויקטור סודאי, תיאר בכתבה במעריב את זכרונותיו מהמוצב: "שירתתי בלבנון ובנקודות חיכוך רבות, אבל מאז מלחמת יום הכיפורים לא היה מוצב ישראלי שהיה נתון ללחימה כה קשה ומתמשכת. אין בצה"ל חיילים שעוברים קרבות אש מדי יום כמו הלוחמים במוצב טרמית. קרב רודף קרב והסכנה תמיד מרחפת מעל הראש".

== ראו גם ==

* מוצב אלוף
* מוצב חרדון

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

טרמית
קטגוריה:בסיסי צה"ל ברצועת עזה
קטגוריה:בסיסי צה"ל שנסגרו
סופווית' קאמל

סופווית' קאמל (באנגלית: Sopwith Camel) היה מטוס קרב דו-כנפי בריטי ששירת בסוף מלחמת העולם הראשונה ויוצר על ידי "סופווית' אוויאיישן קומפני". למרות הקושי היחסי בשליטה בו, טייסים מנוסים ראו בו כלי תמרון מעולה ללא מתחרים. הוא התפרסם במספר ההפלות הגבוה שלו - 1,294 - יותר מכל מטוס אחר של מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. מחקרים מאוחרים יותר טוענים שהמספר גבוה הרבה יותר והוא קרוב ל-3,000. נעשה בו שימוש גם לתקיפות קרקע, בעיקר בסוף המלחמה, עת מטוסים חדישים יותר עלו עליו ביכולותיהם והוא איבד את יתרונו.

==תכנון וייצור==
רישום של המטוס מזוויות שונות
טיסת המבחן הראשונה של אבטיפוס הקאמל הייתה ב-22 בדצמבר 1916. הקאמל היה מיועד להחליף את הסופווית' פאפ ולכן הכינוי שלו בשלב הפיתוח היה "ביג פאפ". המנוע היה מכוסה באלומיניום, תא הטייס כוסה בעץ לבוד וגוף המטוס, הכנפיים והזנב כוסו בבד. שני מקלעי ויקרס מתואמים בקוטר 7.7 מ"מ היו מותקנים בקדמת תא הטייס. מעטפת אווירודינמית שהורכבה על המקלעים, יצרה כמין בליטה או דבשת שהובילה לשמו של המטוס, "קאמל", דהיינו גמל. בניגוד לקודמו הסופווית' פאפ או לסופווית' טריפליין, הקאמל לא נבנה במחשבה על נוחות הטייס. יכולת התמרון הגבוהה של הקאמל והקושי בשליטה בו נגרמו בשל ריכוז 90 אחוז ממשקל המטוס (הטייס, המנוע, הדלק והחימוש) בשני המטרים הקדמיים שלו. במהרה צבר הקאמל מוניטין גרועים אצל פרחי הטייס. בנוסף, היה מנוע הקאמל רגיש לתערובת הדלק בה הוזן וטעות בתערובת עלולה הייתה לגרום לו להשתנק ולכבות בשעת המראה. כמו כן, היה מכל דלק מלא מדי עלול לשנות את מרכז הכובד של המטוס ולהביא גם הוא להתרסקויות בשעת המראה.

==מפעילות==
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*
*

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.flightglobal.com/pdfarchive/view/1955/1955%20-%200527.html מאמר במגזין פלייט, חלק א']
* [http://www.flightglobal.com/pdfarchive/view/1955/1955%20-%200560.html מאמר במגזין פלייט, חלק ב']
* [http://www.airminded.net/camel/camel.html אוסף תמונות של הקאמל]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת בריטניה
קטגוריה:מטוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם הראשונה
קייטן סושי

מסעדת סושי סרט נע ביפן
מסעדת סושי סרט נע ב[[תחנת הרכבת פדינגטון שבלונדון]]
מחירון המנות לפי צבען של הצלחות
חישוב עלות הארוחה מבוצע באמצעות ספירת הצלחות ובהתאם לצבען
קייטן סושי (ביפנית: 回転寿司 - מילולית: "סושי סרט נע") או קורו קורו סושי (くるくる寿司 - מילולית - "סושי קרוסלה") הוא סגנון הגשה של סושי במסעדות מזון מהיר יפניות.

במסעדות אלה נעות צלחות סושי מסוגים שונים על גבי סרט נע, והסועד יושב על דלפק המסעדה ולוקח מהסרט הנע את הצלחות עם המנות הרצויות. המאכלים מוצעים במספר רמות מחיר, כאשר כל רמת מחיר מאופיינת בצבע צלחת שונה או צורת צלחת שונה. בתום הארוחה מחושב מחירה בהתאם למספר הצלחות שנלקחו ועל פי צבען או צורתן. המלצרים במסעדות אלה מגישים שתייה או מנות מיוחדות בלבד, ואינם אוספים את הצלחות עד תום הארוחה (לצורך חישוב מחירה).

מסוע הדלפק לעיתים מעוצב כך שהצלחות נעות על גבי רכבת צעצוע, מכוניות צעצוע או סירות צעצוע השטות בתעלה.

הצלחות נעות על גבי הסרט הנע עם כיוון השעון על מנת להקל על הרמת הצלחות ביד ימין. הסועדים יישובים הן לצד הדלפק של המסעדה והן לצד שולחנות הצמודים לדלפק, דבר המאפשר לקבוצת סועדים לשבת יחדיו.

על פי רוב המנות הנעות על גבי הסרט הנע הן מנות סושי, אך לעיתים גם משקאות וקינוחים נעים על גבי הסרט הנע.

הקייטן סושי הן לרוב מסעדות מזון מהיר הזולות במחירן. מסעדות אלה פועלות ביפן וברחבי העולם. המסעדות מאפשרות לתיירים המבקרים במדינה בה אינם יודעים את השפה לבחור את המנות שהם רוצים מבלי צורך להזמין אותם. גודלן הקטן של המנות מאפשר אכילה מדודה יותר ומונע בזבוז אוכל.

==היסטוריה==
שימוש בסרט נע במסעדות סושי הומצא על ידי יושיאקי שיראישי, בעל מסעדת סושי, אשר התקשה במציאת מלצרים עבור מסעדתו. הוא פיתח את הסרט הנע ופתח את המסעדה הראשונה - "מאווארו גנרוקו סושי" באוסקה בשנת 1958. הצלחת המצאתו ופופולריותה הביא לפתיחת רשת מסעדות שכללה בשיאה 250 מסעדות. נכון לשנת 2001 ברשת 11 מסעדות.

שיטת הסעדה זו הוצגה בתערוכת אקספו 1970 באוסקה, והצגתה הביאה לתפוצתה ברחבי העולם.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.digitaljournal.com/article/33374 תפוצת קייטן סושי ברחבי העולם] באתר digitaljournal

==הערות שוליים==

קטגוריה:סושי
קטגוריה:המטבח היפני
מנטאיקו

מנטאיקו או מנטייקו (ביפנית: 明太子) הוא מאכל מהמטבח היפני המכיל ביצי דג זהבון המתובלים ברוטב.

מקורו של מאכל זה במאכל מהמטבח הקוריאני בשם מייאונגראן ג'אוט (בקוראנית: 명란젓). מאכל זה הגיע ליפן בראשית המאה ה-20, והוא הפך פופולרי בפוקוקה בשנות ה-50 של המאה ה-20.

מקור שמו של המאכל ביפנית מהלחם בסיסים של שיבוש של המילה הקוראנית "מייאונגטאי" (명태) - דג הזהבון) והמילה היפנית "קו" (子 - "צאצא").

הרוטב בו מתובלים הביצים משתנה בין אזורי יפן השונים, וכן צבעם של הביצים משתנה (הן נצבעות בצבעי מאכל שונים).

המאכל נאכל לרוב עם אוניגירי, אך לעיתים המאכל נאכל בפני עצמו, לצד סאקה.

==ראו גם==

* ג'אוט

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:המטבח הקוריאני
קטגוריה:ביצי דגים
קרסומי

קרסומי (בקאנג'י: 鱲子, קאטאקאנה: カラスミ, רומאג'י: karasumi) הוא מאכל העשוי שק ביצי דג מולית כבושים במלח ומיובשים. 

שק הביצים מומלח ומיובש בשמש. מאכל זה נחשב למעדן ביפן ובטאיוואן. ביפן נהוג לשתות יין סאקה לצד הקרסומי.

מאכל זה מאפיין את אזור נגסאקי. יחד עם האוּני (שק הביצים של קיפוד הים) והקונווואטה (מעיי מלפפון ים) נחשב אחד משלושת הצ'ינמי (מילולית "טעם נדיר"), מאכלים הנחשבים ייחודים לאזור מסוים ביפן.

ישנה סברה לפי מקור שמו של המאכל בדמיונו למקלות הדיו (ביפנית: סומי) שיובאו מסין ליפן (סין כונתה "קרה"). 

בישראל מיוצר קרסומי מביצי דג בורי, לצורך שיווקו למדינות מזרח אסיה.

==ראו גם==

* בוטרגה

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:ביצי דגים
מכשפת מטבח

בובת מכשפת מטבח מסורתית
מכשפת מטבח היא בובה הנפוצה בצפון ומרכז אירופה, בעיקר בסקנדינביה. לבובה דמות של מכשפה, והיא נתלית במטבח הבית בהתאם לאמונה הטפלה כי היא תביא מזל טוב למטבח – תמנע את גלישת החלב או שריפת המאכלים ותוודא כי הבצק יתפח – או תגרש רוחות רעות.

לא ידוע מקורו המדויק של המנהג. יש הסבורים שמקורו בגרמניה ויש הסבורים שמקורו בסקנדינביה. 

דוגמה לקדמותו של המנהג ניתן לראות בצוואה משנת 1599 משרופשייר שבאנגליה. צוואה זו, של אדם בשם ג'ון קרודגינגטון, מציינת כי ירושתו כוללת "מכשפת מטבח אחת" ("one witche in the kytchyn").

==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.today/20130425012420/www.associatedcontent.com/article/8354049/five_reasons_to_have_a_witch_in_your.html?cat=4 חמש סיבות לתליית מכשפה במטבח] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קמעות
קטגוריה:בובות
קטגוריה:מטבח
משה מצליח

משה (מושון) מצליח הוא לשעבר מנהל הערוץ הראשון בשנים 2013-2007.
== ביוגרפיה ==
מצליח הוא בעל תואר בוגר במינהל עסקים ומינהל ציבורי. למד תיאטרון באוניברסיטה העברית.

בשנים 1966–1968 היה מצליח מנהל הצגה ומנהל ייצור (מפיק) בתיאטרון החאן הירושלמי.

בשנת 1968 הצטרף מצליח לצוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית כמעצב תפאורה ואחראי על ביצוע תפאורות.

בשנים 1973–1996 כיהן מצליח כמנהל מחלקת אמנות בערוץ הראשון שמנתה כ-60 עובדים, בשלל תחומים: גרפיקאים, מעצבי תפאורות, מאפרות, מלבישים, ארטס ומבצעי תפאורות.

משנת 1996 ועד שנת 2007 הוא כיהן כמנהל חטיבת המבצעים וההפקה של הערוץ הראשון והופקד על 350 עובדים במחלקות השונות.

בשנים 2007–2013 מצליח ניהל את הערוץ הראשון. בתוקף תפקידו היה חבר בצוות המשותף עם משרד האוצר לתוכנית הרפורמה ברשות השידור. באפריל 2013 החליט לפרוש לגמלאות.

מצליח זכה יחד עם בנו אבנר מצליח בפרס הראשון לכתיבת התסריט הקצר הטוב ביותר לשנת 2017 מטעם עיתון הארץ, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ובית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הערוץ הראשון: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מומינאבא והים

מומינאבא והים (בשוודית: Pappan och havet) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר הוא השמיני בסדרת המומינים ויצא לאור ב-1965 בהוצאת "Schildts Förlags Ab". הספר לא תורגם לעברית.

==תקציר העלילה==
מומינאבא, משועמם וחש צורך בהרפתקאה חדשה, ומחליט לצאת עם משפחתו למסע למגדלור מרוחק. כשמשפחת מומין מגיעה למגדלור הם מגלים כי זהו מקום שומם ומבודד, בו התושב היחיד הוא דייג שלא מעוניין בחברה. מומינטרול מפתח מערכת יחסים עם הגרוק.

== מיקום הספר ==
לפי מפה המופיעה בספר, המגדלור ממוקם כביכול בפינלנד כאשר ליד המגדלור מצוינות הקוארדינטות - . בפועל, קואורדינטות אלו הן של מקום בלב ים בארכיפלג פורבו שבמפרץ פינלנד הנמצא במרחק של 5.5 ק"מ מהאי קלובהארון (Klovharun), בו היה בית הנופש של ינסון.

== עיבודים ==
הספר זכה לשלושה עיבודים טלוויזיוניים לאורך השנים:
* 3 פרקים מתוך סדרת אנימציית סטופ מושן פולנית בשם "Opowiadania Muminków" (פרקים 73, 74 ו-75).
* 2 פרקים מסדרת האנימציה היפנית "המומינים" (פרקים 25 ו-26).
* 2 פרקים של "עמק המומינים" (פרקים 10 ו-11 של העונה השנייה).

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי 1965
אביחי בקר

אביחי בֶּקֶר (נולד ב-28 בפברואר 1951) הוא עיתונאי, פובליציסט ומדריך טיולים ישראלי.

==ביוגרפיה==
בקר נולד בשנת 1951 בחדרה ובה גדל. הוא בוגר מחזור ט"ו של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. בנעוריו היה אלוף הנוער בריצת 800 מטרים. בשנת 1969 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני, זאת בעקבות סיורי היכרות ואימונים משותפים עם לוחמי החטיבה שנערכו בתקופת לימודיו בפנימיה.. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב בקר לחטיבה כמפקד מחלקה. כן לקח בקר חלק בפעילות מבצעית בלבנון. בהמשך שימש בקר כמפקד פלוגה בגדוד 12 (ברק). ערב מלחמת יום הכיפורים היה בקר עם פלוגתו בפארק הירקון ככוח חלוץ להכנת העצרת לציון 25 שנים לחטיבת גולני. עם פרוץ הקרבות עלה עם פלוגתו לרמת הגולן והוביל אותה בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמה, וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית במהלך המלחמה. במהלך הקרבות נפצע בברכו ופונה לעורף. לאחר הפציעה עבר תהליך שיקום ארוך במיוחד.

בשנים 1985–2004 שימש בקר כתב בעיתונים "העיר", "חדשות", "מעריב" ו"הארץ". בשנת 1998 הוענק לבקר פרס פרלמן ליצירה עיתונאית בנושא צבא וביטחון. בשנת 2003 יצא לאור ספרו "אינדיאנים על גבעה 16 – פלוגה בקרב החרמון", המתאר את לחימתה של פלוגה ג' בגדוד 51 בקרב על החרמון. לבקר תואר ראשון בלימודי ביטחון והחוג להיסטוריה של עם ישראל בהצטיינות מטעם אוניברסיטת תל אביב. כמו כן שימש כמורה להיסטוריה צבאית בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. מאז קיץ 2006 עוסק בקר בהדרכת סיורים ברחבי ברלין.

==ספריו==
* אביחי בקר, אינדיאנים על גבעה 16 - פלוגה בקרב החרמון, הוצאת משרד הביטחון, 2003.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://simania.co.il/bookdetails.php?item_id=41986 אינדיאנים על גבעה 16], עמוד הספר באתר "סימניה"

* [https://www.avihai-berlin.com/he/home הולך בברלין, אביחי בקר מסעות], אודות אביחי בקר באתר הדרכת הטיולים שלו לברלין
* 
* אביחי בקר, [http://www.fresh.co.il/vBulletin/showpost.php?p=4607518&postcount=1 גולני שלי, גולני שלהם], הארץ, 8 באוקטובר 1998, כפי שהועלה באתר פרש.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:מורי דרך בישראל
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:עיתונאים נכי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
עמק המומינים בנובמבר

עמק המומינים בנובמבר (בשוודית: Sent i november, מילולית: מאוחר בנובמבר) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון ופורסם לראשונה בשנת 1970 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו הספר התשיעי והאחרון בסדרת ספרי המומינים. הספר לא תורגם לעברית.

זהו הספר היחיד בסדרת הספרים אשר איננו מתמקד כלל במשפחת מומין. במקום זאת, עלילת הספר מתמקדת בקבוצת דמויות משנה, אשר מחכות שמשפחת המומינים תחזור לביתם, והעלילה מתמקדת באינטראקציות השונות בין הדמויות.

== תקציר העלילה ==
העלילה מתרחשת לקראת סוף הסתיו. מר המיולין, סנופקין וגברת פיליונק ושני חברים נוספים של משפחת מומין הולכים לבית המומינים לבקר את משפחת מומין. אף על פי כן הם מגלים כי המומינים נעלמו מבלי להשאיר עקבות (הסיפור מתרחש מבחינה כרונולוגית באותה העת בה מתרחשת עלילת הספר "מומינאבא והים"). הם מחליטים לחכות למשפחת המומינים בביתם.

הדבר המשותף לחמש הדמויות המרכזיות בסיפור הוא שהם איבדו דבר מה - את עתידם, את זהותם, את החופש שלהם או את השקפת עולמם. משום שמשפחת מומין לא נוכחת ואיננה מסייעת להם, הם נאלצים להתמודד עם הבעיות שלהם כקבוצה וכיחידים.

== אודות הספר ==
הספר אפל ומלנכולי בהרבה משאר ספרי המומינים ומתמקד בתהליכים הפסיכולוגיים המתרחשים בעולמם של חמש הדמויות המרכזיות בסיפור.

מות אמה של ינסון, סיגנה האמארסטן-ינסון, במהלך השנה בה הספר נכתב (1970), היה בעל השפעה רבה על סגנון כתיבתה של ינסון, ומבקרי ספרות שונים ציינו לאורך השנים כי הסגנון האפל והמלנכולי של הספר נוצר בהשפעת מותה של אמה.

לאחר השקת הספר ינסון ציינה כי איננה מסוגלת יותר לחזור לעמק המומינים השליו והשמח ולכן החליטה להפסיק לכתוב את ספרי המומינים. אף על פי כן ינסון המשיכה לאורך השנים לכתוב סיפורים ורומנים קצרים למבוגרים.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי 1970
המגניבים

המגניבים (באנגלית: Rated A for Awesome) היא סדרת הרפתקאות מבית ערוץ דיסני. הסדרה החלה ב-28 באוקטובר 2011 בישראל.

==עלילה==
הסדרה עוקבת אחר חבורת ילדי נוער מהעיר גליקרסוויל המומחית לחיסול השיעמום בכוח המגניבות. בכל פרק, מנהיג החבורה, לסטר, חושב על רעיון מגניב חדש ומתעד את הרגע בסמארטפון שלו. לדוגמה, בניית פארק מים או להאט את הזמן. ההמצאות של המגניבים תמיד מסבכות אותם, אבל הם תמיד משתפים פעולה כדי לפתור את הבעיה.

==דמויות==
* לסטר 'לס' מגניב (יהונתן מגון) – מנהיג החבורה; אחיה של תרה. יכול למגנב כל דבר שמתחשק לו. בעל שיער כחול. לסטר לא טוב בספורט, אבל מצליח להתקבל לנבחרת הגולף, והמציא סגנון לחימה משלו "המפוח" שמופעל כשלסטר מריח דברים מסריחים.
* תרה קקלופלוליס מגניב (עדן גמליאל) – אחותו של לסטר. נותנת טיפים כשצריך. יודעת על כל הבעיות של לסטר. יותר מאוחר נראה שהיא מראה סימני אהבה לנואם.
* לארס (לירון לב) – מגניב אבל מטורף, נורגיש. אוהב לאכול דגים כבושים. באחד הפרקים הצטרפה לכיתה עוד נורגישית. בהתחלה לארס קינא אך חבריו עזרו לו להתחבר איתה. שמנמן שמדבר במבטא.
* נואם (יובל סגל) – מומחה במדע והסגן של לסטר בהמצאות שלו, הוא זה שמעלה את הרעיונות ה"מגניבים".בעל פחד קהל. מרכיב משקפיים. מאוהב בתרה מגניב.
* מיסטר טוויצ'י – קוף המחמד של המגניבים.יש לו תסרוקת בלונדינית והוא די מטורף.
* מר פיהוקי (מתי אטלס) – המורה המשעמם ביותר למדעים. באחד הפרקים לסטר הצליח למגנב אותו עד שהוא בקושי הצליח להבריז מהשיעור כדי לעזור לחבריו בחילוץ המורה המגניב, מר סקיני ג'ינס, בגלל שמר פיהוקי התלהב יותר מדי.
* מר סקיני ג'ינס (גילן שחף) – המורה המגניב ביותר בבית הספר. מהווה את ההפך המוחלט ממר פיהוקי. מזמר כול הזמן עם גיטרה ירוקה. 
*מקס מגניב – אבא של לסטר ותרה. מגניב מאוד, אך קצת משוגע.
* אמא של תרה ולסטר – האישה הכי אופנתית בעיר, מאוד מגניבה ותתרנית. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:דיסני: סדרות טלוויזיה

קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות
שבתאי בן-אהרון

שבתאי בן-אהרון (1 ביולי 1933 – 5 ביוני 1967) היה טייס בחיל האוויר הישראלי שנשבה ונרצח בלינץ' שביצעו בו חיילים ירדנים ביומה הראשון של מלחמת ששת הימים.

==ביוגרפיה==
שבתי בן אהרון (סמוקובליסקי) נולד ב-1 ביולי 1933 בעיר קיוסטנדיל שבבולגריה. הוא למד בבית הספר אורט. בשנת 1948 עלה לישראל. התגייס לצה"ל במאי 1951, התנדב לקורס טיס והוכשר כטייס קרב. לאחר שחרורו נקלט בחברת "אל על" ושימש כקברניט מטוסי סילון. השתתף במבצע קדש כטייס קרב. 

ב-5 ביוני 1967, יומה הראשון של מלחמת ששת הימים, ביצע גיחת תקיפה במטוס פוגה מגיסטר שבמהלכה נפגע מטוסו באש מן הקרקע באזור מעלה אדומים. לאחר הפגיעה הצליח לקפוץ ממטוסו ולפרוש את מצנחו (במטוס הפוגה לא מותקן כיסא מפלט), ובכך היה לטייס היחיד שהצליח לצנוח ממטוס פוגה פגוע במלחמת ששת הימים. בהגיעו אל הקרקע נתפס על ידי חיילים ירדניים שביצעו בו לינץ', רגמו אותו באבנים ושרפו אותו למוות.

בן-אהרון הותיר אחריו אישה ושתי בנות. 

==לאחר מותו==
חורשה ניטעה לזכרו ביער בן שמן בשנת 1968.

גורלו של בן אהרון לא נודע בישראל והוא נחשב לנעדר. לאחר תום המלחמה ובסמוך למועד חילופי השבויים עם ירדן, נודע למפקד טייסת 119, רן פקר שמפקד פלוגה ירדני שבוי העיד בחקירתו שפלוגתו רצחה טייס ישראלי באזור מעלה אדומים. פקר, שחשד שהמדובר בטייס הנעדר בן-אהרון, מיהר לתחקר בעצמו את השבוי באזור נפילת מטוס הפוגה. השבוי הירדני הוביל את פקר אל שרידי גופתו של בן-אהרון.

מאוחר יותר נטען שפקר הרג את השבוי הירדני באקדחו. לגרסתו של פקר השבוי ניסה לברוח, והוא ירה לכיוונו אך לא פגע. חקירות אחדות שנערכו באשר לנסיבות האירוע אימצו את גרסתו של פקר, אך לימים המליץ הפרקליט הצבאי הראשי לרמטכ"ל לשקול את קידומו של פקר. בעקבות זאת פרש פקר מצה"ל בדרגת תא"ל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.izkor.gov.il/en_71ce0b788071310384883431653315b5 החורשה לזכר שבתאי בן אהרן] באתר "יזכור"

==הערות שוליים==

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:טייסי אל על
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:פשעי מלחמה
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:רצח חיילי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:קורבנות לינץ'
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
דון טפסקוט

דון טפסקוט (Don Tapscott) (נולד ב-1 ביוני 1947) הוא סופר ויועץ קנדי, מהוגי הדעות החשובים בעולם לעידן הניו מדיה. הוא מרצה בכיר לניהול באוניברסיטת טורונטו וחבר בפורום הכלכלי העולמי. 

לטפסקוט תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה ותואר שני בחינוך עם התמחות בשיטות מחקר. הוא נושא בשלושה תוארי דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטאות קנדיות.
 
בשנת 1977, עם השלמת התואר בחינוך, התמודד על ראשות עיריית אדמונטון. הוא חבר בלהקת "גברים בחליפות", המופיעה באירועי התרמה בלבד.

טפסקוט חיבר (לבדו או בשיתוף עם מחברים אחרים) 14 ספרים בנושא יישום טכנולוגיות בעסקים ובחברה. הספר שכתב בשנת 2006, בשיתוף אנטוני ויליאמס, "ויקינומיקס: איך השיתוף ישנה הכל" היה לרב-מכר בינלאומי ותורגם ל-20 שפות. ספרו "לגדול בעידן דיגיטלי" תורגם ל-25 שפות.

בשנת 2013 הוא מונה לנשיא אוניברסיטה של אוניברסיטת טורונטו במקום תום ג'קסון.

טפסקוט מתגורר בטורונטו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:סופרים קנדים
קטגוריה:אנשי עסקים קנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אלברטה
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1947
צבי אמיד

צבי אמיד (נולד ב-1932) היה תת-אלוף בצה"ל ומנהל ישראלי. כיהן כקצין קשר ראשי בשנים 1979–1982. שימש במשך שמונה שנים כמנהלה הראשון של חברת התקשורת בזק.

==ביוגרפיה==
אמיד נולד בפולין וגדל במשפחה ציונית בעיר פשמישל. כנער היה חבר בתנועת נוער ציונית. בספטמבר 1939 תכננה משפחתו לעלות לארץ ישראל דרך רומניה, אולם פרוץ מלחמת העולם השנייה שיבשה את תוכנית העלייה. על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב היה מקום מגורי המשפחה בשליטת ברית המועצות וכך גויס אביו של אמיד, שהיה רופא, ושימש כרופא בבית הבראה של הצבא האדום שהיה באזור. עם נסיגת הצבא האדום ב-1941 נסוגה גם המשפחה שנשארה בצמוד לאב הרופא הצבאי, וכך עברה את תקופת המלחמה בשלום. ב-1950 עלה לישראל. 

שנתיים לאחר עלייתו לישראל התגייס אמיד לצה"ל. הוא סווג כבעל כושר לקוי ולכן נשלח לחיל הקשר שם התקדם בסולם הדרגות ועבר קורס קצינים. במלחמת ששת הימים שימש כקצין קשר בחטיבה 80, בפיקוד דני מט. החטיבה נלחמה תחילה בסיני בקרב אום-כתף ולאחר מכן הועברה לרמת הגולן. אמיד נטל חלק בנחיתה המוסקת בצומת בוטמיה (צומת רפיד) שהתבצעה תחת אש סורית. בהמשך, שימש כקצין הקשר החטיבתי של חטיבה 35. בסוף 1968 הועלה לדרגת סגן-אלוף והתמנה לקצין הקשר של אוגדה 252. בעת מלחמת ההתשה שימש כמפקד גדוד הקשר הארצי. ב-1972, התמנה לקצין קשר פיקוד הדרום ובתפקיד זה שימש במלחמת יום הכיפורים. שנה לאחר המלחמה הועלה לדרגת אלוף-משנה והיה אחראי לפרויקט שליטה ובקרה במטה הכללי כחלק מלקחי המלחמה. לאחר שלמד במכללה לביטחון לאומי הועלה לדרגת תת-אלוף והתמנה סגן ראש אגף התכנון במטכ"ל. בשנת 1979 התמנה לקצין קשר ראשי ושימש בתפקיד זה במהלך מבצע שלום הגליל.

בספטמבר 1982, נענה לפניית שר התקשורת, מרדכי צפורי, פרש מצה"ל והתמנה למנהלה הראשון של חברת התקשורת בזק שהוקמה באותה עת ונועדה להיות חברה ממשלתית שתחליף את משרד התקשורת במתן שרותי הטלפוניה בישראל. שימש מנכ"ל בזק במשך שמונה שנים, כאשר בשנה וחצי הראשונות החברה טרם קמה ועיקר פעילותו היה להילחם על העברת סמכויות ממשרד התקשורת לחברת בזק. לאחר מכן היה יועץ עצמאי לענייני תקשורת לחברות ביטחוניות ואזרחיות. בהמשך כיהן כסמנכ"ל בחברה לשירותי תקשורת בינלאומיים. היה חלק ממיזם של חברת בת של בזק בהודו שלא עלה יפה. בעשור הראשון של המאה ה-21 פרש לגמלאות. כיום מתנדב ופעיל בעמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב. מתגורר ברמת השרון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* צבי אמיד [http://www.amutakesher.org.il/ באתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב].

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני קשר ראשיים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מנכ"לי חברות ממשלתיות בישראל
קטגוריה:מנכ"לי בזק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
פרס אוסקר הנדלר

פרס אוסקר הנדלר הוא פרס בתחום האמנות המוענק על ידי קיבוץ לוחמי הגטאות ומשפחת הנדלר מדי שנה, מאז 1985.

טקס הענקת הפרס נערך בגלריה בקיבוץ ומלווה בתערוכה מיצירות האמן הזוכה, הפתוחה שבועות מספר.

אוסקר הנדלר, ממייסדי קיבוץ לוחמי הגטאות, היה שוחר אמנות, טיפח אמנים רבים ותמך בהם. קרן לזכרו הוקמה בשנת 1985 על ידי חברי הקיבוץ. הקרן מעניקה מדי שנה את הפרס הכספי על שמו של הנדלר לאמן צעיר הנמצא בשלבים מוקדמים של דרכו האמנותית ועבודותיו נושאות חותם אישי ומאופיינות בטיב ביצוען. העבודות הזוכות אמורות להוות תרומה לאמנות הפלסטית בישראל או להצביע על הבטחה לתרומה כזאת בעתיד.

== הגלריה בקיבוץ לוחמי הגטאות ==
הגלריה בקיבוץ לוחמי הגטאות הוקמה בתחילת שנות ה-80 ביוזמתו של חבר הקיבוץ אבי הורביץ, בתמיכת הצייר משה קופפרמן, חבר הקיבוץ וחתן פרס ישראל לציור לשנת 2000. מטרתה לקרב לאמנות את חברי הקיבוץ ואת ילדיו ולהביא אמנות מודרנית לתושבי אזור הגליל המערבי ולמבקרי הקיבוץ. במקום מוצגות בדרך קבע תערוכות של אמנים מוכרים לצד תערוכות של אמנים בראשית דרכם.

== רשימת הזוכים בפרס ==

== קישורים חיצוניים ==
* [http://loh.org.il/ViewPage.asp?pagesCatID=1004&siteName=lohamei דף הגלריה], ב[http://loh.org.il אתר האינטרנט של קיבוץ לוחמי הגטאות]

==הערות שוליים==

אוסקר הנדלר
קטגוריה:לוחמי הגטאות
צברה (מועדון לילה)

צַבְּרָה היה מועדון לילה פופולרי בתל אביב שפעל בשנות השישים.

==הרקע==
בסוף שנות החמישים, כששככו גלי העלייה ההמונית ומדינת ישראל יצאה לאִטה ממשטר הצנע, ניתנה תשומת הלב של אזרחי המדינה להנאות החיים ולבילויים, הייתה זו תקופה של שגשוג למסעדות היוקרה, החלו להתבלט במדינה ובתקשורת אנשי חברה וידוענים שכונו אז בשם "החוג הנוצץ", ובאה פריחה למועדוני הלילה, בעיקר בתל אביב. מועדוני לילה היו בארץ כבר שנים רבות קודם לכן, אך בתקופה זאת החלו להציג בהם לראשונה מופעי סטריפטיז ודראג לצד הופעות של אמנים בינלאומיים מפורסמים. בתקופה זו נוסד בתל אביב מועדון הלילה "צברה".

==ייסוד המועדון==
בעל המועדון ומייסדו היה יעקב זילברינג ("קובה") (1920–1976), ניצול השואה יליד פולין, שקיבל ברבות הימים את הכינוי "מלך מועדוני הלילה של תל אביב". זילברינג, שפעל במסגרת החוק ולעיתים מחוץ לו, יסד באמצע שנות החמישים מועדון לילה בשם "מועדון חמישים וחמש". בראשית שנת 1960 נדון זילברינג על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב לשלוש שנות מאסר על הוצאת כספים בטענות שווא. בכלא מעשיהו בו נכלא הוא ניהל את מסעדת הסוהרים והקצינים. בעודו נמצא במאסר ניהל את המועדון שלו והפעילו מתוך כותלי הכלא, היה נפגש בכלא עם עובדיו אחת לשבוע ונותן להם הוראות לניהול העסק. בהמשך נעתר נציב שירות בתי הסוהר באותה עת, אריה ניר, בינואר 1961, לבקשת עורך דינו של זילברינג והסכים לאפשר לאסיר חופשה קצרה לצורך החתמת אמנים על הסכמי עבודה.

לאחר עשרים חודשי מאסר שוחרר יעקב זילברינג מן הכלא בפברואר 1962, לאחר שוועדת השחרורים המליצה לנכות שליש מתקופת מאסרו בגין התנהגות טובה. עם צאתו מן הכלא יסד את מועדון הלילה צברה ברחוב הירקון בתל אביב. הוא קרא למועדון בשם "צברה", לדבריו מאחר שהוא מאוהב בבנות הארץ הצבריות. כן בחר בשם לאות הזדהות עם ידידו הזמר לאו פולד בעל מועדון הלילה שנקרא בשם זה (Sabrah) בניו יורק. עם פתיחת מועדונו הכריז זילברינג: "עכשיו אני מקווה להיות אזרח הגון ושומר חוק, להיקלט בחברה ולשרת אותה בנאמנות." 

==המועדון בפעולה==
המועדון הפך למקור משיכה עיקרי בחיי הלילה של תל אביב. הופיעו בו אמנים בינלאומיים כאנריקו מסיאס, שארל אזנבור, ג'ימי לויד ואדי קאלברט. זילברינג הנהיג במועדון מתירנות מינית שלא הייתה נהוגה עד אז בארץ; לצד הופעות חשפנות ודראג היו במועדון תאים סגורים שנקראו "בלוז'ות" שנועדו לשמור על הפרטיות של בני זוג שרצו להתבודד בו, כשמול הווילונות סגורים עמד וניגן נגן קלרינט. ימי הזוהר של המועדון נמשכו כחמש שנים

==השקיעה==
בינואר 1967 הוכרז יעקב זילברינג כפושט רגל לאחר שצבר חובות של כרבע מיליון לירות, סכום עתק באותם ימים. בשנים שקדמו לכך החל זילברינג לעבוד גם כאמרגן. הוא הביא לארץ אמנים בינלאומיים כדלידה ושארל אזנבור שהוצאות הבאתם לארץ, ארגון הופעותיהם ושכרם הגבוה גרמו להסתבכותו, עד שנאלץ להגיש לבית המשפט בקשה להכריז עליו כפושט רגל. בית המשפט נעתר לבקשתו, הכריז עליו כפושט רגל והוציא נגדו צו עיכוב יציאה מהארץ. בהמשך לאותו חודש הוטל צו כינוס נכסים על רכוש המועדון. בראשית שנות השבעים המועדון כבר לא היה קיים. יעקב זילברינג נפטר בשנת 1976.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: מועדוני לילה
קטגוריה:שנות ה-1960 בישראל
קטגוריה:רחוב הירקון
לא רואים עליך

לא רואים עליךְ הוא סרט דרמה ישראלי, בבימויה של מיכל אביעד, לפי תסריט שלה ושל טל עומר ובכיכובן של רונית אלקבץ ויבגניה דודינה, שיצא לאקרנים באוקטובר 2011. הסרט עוסק בשתי נשים שנאנסו עשרים שנה קודם לכן בידי אותו אנס. בעקבות מפגש מקרי ביניהן, שתיהן חוזרות אל הטראומה ומתמודדות אתה, כל אחת בדרכה.

זהו סרטה העלילתי הראשון של אביעד. הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בקטגוריית פנורמה. 
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, ואילו יבגניה דודינה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת, בפסטיבל חיפה 
באוקטובר 2011.

==עלילה==
לילי (רונית אלקבץ) היא מדריכת ריקוד ותנועה ופעילת שמאל המסייעת לפלסטינים במסיק זיתים. נירה (יבגניה דודינה) היא עורכת וידאו המשתתפת בצילום המסיק. המסיק נפסק כאשר מתנחלים וחיילים מגיעים ומונעים אותו. נירה נזכרת שכבר ראתה את לילי לפני שנים רבות, ומגלה שהגורם לכך הוא העובדה ששתיהן נאנסו, כעשרים שנה קודם לכן, בידי "האנס המנומס". לילי נשואה ואם לבן ובת בוגרים, אך נישואיה נתונים במשבר, וגם יחסיה עם ילדיה אינם פשוטים. נירה היא אם חד-הורית לבת קטנה. בעקבות המפגש מחליטה נירה לגלות את כל פרטי האונס שעברה, ואת פרטיהם של מעשי אונס נוספים של "האנס המנומס", ולשם כך מנסה לדבר עם לילי, שאינה נלהבת לכך, ועם נאנסות נוספות.

==שחקנים==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!שחקנ/ית
!דמות
|-
| רונית אלקבץ || לילי, מדריכת ריקוד ותנועה ופעילת שמאל, נאנסה על ידי "האנס המנומס"
|-
| יבגניה דודינה || נירה, עורכת וידאו, נאנסה על ידי "האנס המנומס"
|-
| גיל פרנק || אמנון, בעלה של לילי
|-
| גל לב || יובל, בנה של לילי
|-
| סיון לוי || דנה, בתה של לילי
|}

==פרשנות==
===בין מציאות לבידיון===
"האנס המנומס" הוא כינויו של אנס סדרתי שפעל בישראל, באזור המרכז, בסוף שנות ה-70, ואנס 16 נשים עד שנלכד. האנס, בן 37, הודה ב-8 מעשי אונס, נדון ל-30 שנות מאסר, עונשו קוצר ל-18 שנות מאסר, ולבסוף שוחרר לאחר 10 שנים. במאית הסרט, מיכל אביעד, והתסריטאית, טל עומר, נמנו עם קורבנותיו של האנס. אף שהדמויות בסרט הן דמויות בדיוניות, פרטיו מתבססים על המציאות - "כל מה שנמצא בסרט קרה באמת, לא בהכרח לי. התחקיר לסרט מבוסס על עוד כמה נשים שנאנסו על ידי אותו אנס", אמרה מיכל אביעד. בסרט משולבים קטעים של יומני חדשות שעסקו ב"אנס המנומס".

עקב אופיו זה של הסרט ציין מבקר הקולנוע אורי קליין:
:אני מגדיר את "לא רואים עלייך" כסרט לא תיעודי ולא כסרט עלילתי מאחר שהוא לא רק מתהלך על הגבול שבין הקולנוע העלילתי והקולנוע התיעודי, אלא שהוא נוצר מתוך רגישות תיעודית.

===שם הסרט===
שם הסרט, "לא רואים עליך", נלקח מדבריה של נירה, במפגש בתחילת הסרט שבו היא מספרת ללילי על פגישתן הראשונה, עשרים שנה קודם לכן, ביציאה ממסדר הזיהוי של האנס. נירה מציינת בעניין האונס: "בכלל לא רואים עליך. בעצם על מי אפשר לראות?"

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2011
קטגוריה:אונס בקולנוע
הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה

הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (בשוודית: Hur gick det sen? Boken om Mymlan, Mumintrollet och Lilla My) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר, הכתוב כשיר ארוך בחרוז ובמשקל, פורסם לראשונה בשנת 1952 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות הראשון בסדרת ספרי התמונות של המומינים. התמונות עשויות בסגנון מגזרת נייר, ובכל כפולת-עמודים גזורים חורים אמתיים המשלבים את הציור עם הציורים בעמודים סמוכים. שילוב זה מקביל לפזמון החוזר בסוף כל עמוד - "מנחשים מה אז קרה?".

בישראל יצא לשווקים לראשונה גרסה עברית של הספר בקיץ 2015 בהוצאת 'קרן' בתרגום דנה כספי ובעריכת צור ארליך. 

==תקציר העלילה==
מומינטרול, אשר נמצא בדרך הביתה לאחר שרכש חלב לאמו, נתקל בבימבל אשר מחפשת אחר אחותה מאי. יחד הם יוצאים למסע הרפתקאות בעקבותיה. בדרכם הם נתקלים ומתנגשים בדמויות כגון המיולין, המכשפה גבסה, פיליפיונקה והסמרמרים. הם חושבים שהצילו את מאי הקטנה, שעה שבעצם היא שמצילה אותם, ומגיעים בשלום. 

== עיבודים == 
בשנת 1993 הפיק הבמאי הפיני ויארומיר ווסלי (Jaromir Weseley) סרט אנימציה שוודי בשם באורך 10:58 דקות המבוסס על עלילת הסיפור.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://moomi-troll.ru/?page_id=151 העיבוד הטלוויזיוני הפיני של הספר ] 
* 
*
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי 1952
מיכאל ארגווי

מיכאל ארגווי (געז: ሚካኤሌ አረጋዊ ; 1848/49 לערך - 1931) מיסיונר אתיופי פרוטסטנטי שפעל בקרב ביתא ישראל בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. 

נולד בדמביה להבטו גברה מריאם ולתקלית אדגו אגיצ'וו שנפטרה כאשר היה כבן שלוש. בגיל שבע נמסר על ידי אביו אל המיסיונר מרטין פלאד אשר שיכן אותו בבית יתומים בגרמניה ב-1866. ארגווי למד במנזר כריסטינה הקדושה בשווייץ וב-1863 סיים את לימודיו. באותה השנה נשלח חזרה לאתיופיה כחלק מקבוצה יהודית מומרת שהתחנכה למיסיונרית והחל משנה זו פעל ארגווי כמיסיונר ביישובי ביתא ישראל לרבות במרכז בג'נדה.

עם פטירתו של ברו וובה, המנהל של המיסיון ב-1892 מונה ארגווי כמחליפו וכיהן בתפקיד עד מותו. ארגווי פרסם גם תרגום של הברית החדשה לשפה האמהרית. 

ארגווי נישא לתללץ', קרובת משפחה של ברו וובה והביא עימה ארבעה ילדים. שלוש בנותיו נישאו ליהודים מביתא ישראל ובנו, מנקר נשא יהודייה מומרת. 

ארגווי נפטר ב-1931 בג'נדה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Shalva Weil, "Mikael Aragawi: Christian Missionary among the Beta Israel" in Emanuela Trevisan Semi & Shalva Weil (Editors), Beta Israel: the Jews of Ethiopia and beyond History, Identity and Borders, Libreria Editrice Cafoscarina, 2011, , pp. 147-158
*Shalva Weil, "Mikaˀel Arägawi" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: He-N, Otto Harrassowitz Verlag, 2007, , p. 961-962
*Werner Sidler (Editor), Friedrich Flad, Michael Argawi: Ein mutiger Bekenner, 1952
</div>

==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
*Rita J. Pankhurst, [https://web.archive.org/web/20111121204814/http://www.dacb.org/stories/ethiopia/mikael_aragawi.html "Mikael Aragawi"]in Dictionary of African Christian Biography
*Richard Pankhurst, [https://web.archive.org/web/20100706001522/http://www.linkethiopia.org/guide/pankhurst/education_printing_and_literacy/education_printing_and_literacy_6.html"History of Education, Printing, and Literacy in Ethiopia. 6"]in Link Ethiopia
</div>

קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:מיסיונרים
קטגוריה:אנשי דת אתיופים
מי יעודד את רשוש?

מי יעודד את רשוש? (בשוודית: ) הוא ספר תמונות מאת המחברת השוודית-פינית טובה ינסון. הספר פורסם לראשונה בשנת 1960 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זהו ספר התמונות השני בסדרת ספרי התמונות של המומינים. הספר תורגם לעברית ב-1977 על ידי ויויאן ברסקי בהוצאת הדר. ב-2015 הופיע בהוצאת קרן בגרסה עברית חדשה, בכותרת "מי ינחם את קטנטן", בתרגום דנה כספי ובעיבוד צור ארליך.

==תקציר העלילה==
עלילת הספר מתמקדת ברשוש (בגרסה החדשה: קטנטן), יצור קטן שחי לבדו, ובבדידות רבה, בבית גדול. רשוש חושש מאוד לצאת לעולם ולהתידד עם תושבי עמק המומינים. רשוש הבודד מחליט לבסוף לצאת למסע בעולם במטרה למצוא חבר.

במהלך מסעו פוגש רשוש במר המיולין, בשמנטפים, ברשללנים, בגברת פילניוק (בגרסה החדשה: פיליפיונקה), אך בשל ביישנותו הרבה איננו מנסה להתיידד עימם. בחלקו השני של המסע רשוש מגיע לחוף הים, שם הוא מוצא מסר בבקבוק שנכתב על ידי מיפל (בתרגום החדש: ילדה ושמה זוטית) שנלכדה בידי מפלצת הגרוק ואשר מרגישה אף יותר בודדה מרשוש. בעקבות כך רשוש אוזר מספיק אומץ כדי לצאת למסע מעבר לים, להביס את הגרוק ובסופו של דבר להציל את מיפל/זוטית.

== עיבודים ==
בשנת 1980 הפיק הבמאי השוודי יוהאן הוגלבק (Johan Högelbäck) סרט אנימציה שוודי בשם באורך 22:50 דקות המבוסס על עלילת הסיפור.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://moomi-troll.ru/?page_id=151 העיבוד הטלוויזיוני השוודי של הספר ] 
* [http://www.guardian.co.uk/books/2003/nov/01/featuresreviews.guardianreview30 סקירה באתר הגארדיאן] - פורסם ב-31 באוקטובר 2003 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1960