בית באר

קומת המגורים ב[[בית קאסר, כיום בשכונת נווה עופר]]
סביל מחוץ ל[[בית השייח מוראד, כיום ברחוב ישראל מסלנט בשכונת שפירא]]
משאבת המים המכנית בבית קאסר
שרידי בית הבאר של משפחת טאסו, ב[[בית קברות טאסו]]
בית הבאר מצפון ל[[בני ציון]]
בית באר או ביארה (בערבית: بيارة) הוא כינוי לסוג מבנים שהוקמו בארץ ישראל במאה ה-19 סביב בארות מים, בעיקר בסמוך לפרדסים.

==התפתחות בתי הבאר==
במהלך המאה ה-19 החל תהליך של יציאה מחומות העיר יפו. בעלי פרדסים בסביבתה החלו לעבור להתגורר בתחומי הפרדסים, והקימו את בתיהם בסמוך לבארות ששימשו אותם. לשם הגנה, הוקף הפרדס כולו בחומה, וכך נוצרו מתחמים של מבני מגורים מוקפים בוסתנים ירוקים. הבתים הוקמו בדרך כלל מכורכר, ובתחילה היו בני קומה אחת. לקראת סוף המאה ה-19 נעשה מקובל יותר להוסיף קומה שנייה, ולעיתים אף מבנה נפרד. כך נוצרה הפרדה בין בעלי הבית (שהתגוררו בקומה השנייה או בווילה הסמוכה) לבין הפועלים, הבהמות והמחסנים. בקומת הקרקע נערכה לעיתים גם פעילות מסחר. בבתיהם של הפרדסנים העשירים יותר טויחו קירות הכורכר הפשוטים, ונוספו בהם רעפים, מעקות ברזל ורצפות הכוללות אריחים מעוטרים.

אחד מבתי הבאר בארץ נמצא ברחוב דרך בן צבי 68-70 בעיר יפו.

== מכלול בתי הבאר ==
הבארות נחפרו בחלק הגבוה ביותר של מתחם בית הבאר, והמים נשאבו באמצעות מערכות של שני גלגלים, אופקי ואנכי, שהונעו באמצעות גמלים או פרדים (באר אנטיליה). מאוחר יותר הוקמו מערכות מודרניות יותר, המונעות באמצעות מנוע המופעל בסולר. בסמוך לבאר הוקמה בריכת אגירה ולצדה בריכה לוויסות המים, ממנה זרמו המים בתעלות או אמת מים לשם השקיית הפרדסים, באמצעות כוח הכבידה. בכמה בתי באר הועברו מים גם לסביל שהוקם מחוץ לחומה המקיפה אותם. לעיתים הוקמו לצד בתי הבאר מבני משק נוספים לצורכי חקלאות.<ref></ref>

כאמור, ניתן לזהות במתחמי הבאר שהוקמו סביב העיר יפו ובתל אביב מספר שלבים אופייניים בהקמת המבנים השונים המרכיבים את הביארה:
{| class="wikitable" width="100%"
|-
!width="20%" | מרכיב הבנייה !! ייעוד המרכיב
|-
|width="20%" valign="top" | באר || valign="top" | הבאר החפורה היא המרכיב העיקרי של הביארה, וסביבה התפתחו יתר המרכיבים. המים נשאבו באמצעות מתקן אנטיליה או בעזרת משאבה עם מנוע.
|-
|width="20%" valign="top" | בריכת מים || valign="top" | הבריכה נועדה לאגור את המים שנשאבו מן הבאר ולשמור אותם לשימוש בשעת הצורך.
|-
|width="20%" valign="top" | מערכת הובלת המים || valign="top" | תעלות אבן או צינורות אבן ומתכת אפשרו להוביל את המים מבריכת האגירה אל עצי הפרדס.
|-
|width="20%" valign="top" | מבני משק, מחסנים ואורוות || valign="top" | צמוד לבית הבאר הוקמו מדרים שנועדו לאחסון כלי העבודה ובעלי החיים ששימשו לעבודת הפרדס.
|-
|width="20%" valign="top" | מגורים || valign="top" | ראשית הוקמו חדרי מגורים עבור הפועלים שעבדו בפרדס, ולאחר מכן הוחל בבניית בתים עבור בעל הפרדס ומשפחתו.
|-
|width="20%" valign="top" | חומה || valign="top" | כל המתחם הוקף בחומת אבן גבוהה על מנת לשמור על ביטחון דיירי הביארה.
|-
|width="20%" valign="top" | סביל || valign="top" | מתקן לאספקת מים לעוברי הדרך שלא היו תושבי הביארה הוקם בחומת המתחם.
|}

==בתי הבאר כיום==
בית הבאר ברחוב הרצל 138 בתל אביב, בניין לשימור בלב בניינים חדשים.
עד אמצע המאה ה-20 נבנו כמאתיים בתי באר בסביבתה של יפו ובתל אביב. במהלך מלחמת העצמאות ננטשו בתי הבאר מיושביהם, ולאחריה יושבו בחלקם עולים חדשים. עם התרחבותה של העיר תל אביב, נעקרו רבים מהפרדסים, לשם הקמת שכונותיה של העיר. חלק מבתי הבאר נהרסו, וחלקם נטמעו בסביבתם. כיום עומדים על תילם כשישים בתי באר, 51 מהם פזורים בדרום תל אביב, בשכונות נווה שאנן, שפירא, קריית שלום, פלורנטין, נווה עופר ואף ביפו עצמה. שמונה מהם מוגדרים כמבנים מיועדים לשימור, ובהם בית הביל"ויים, שהוכרז גם כאתר עתיקות. 
הצפוני מבתי הבאר ששרדו, זכר לפרדס בבעלות טמפלרית<ref>מצפון מזרח ומצפון מערב השתרע 'פרדס שרונה' של הטמפלרים שומאכר ולמלה לימים 'פרדס ליטוינסקי לימים שכונת שפאק ומתחם כיכר התזמורת ע"ש ליאונרד ברנשטיין</ref> ככל הנראה, עומד ביהודה הלוי 135 פינת צונץ, משנת 1924 בית כנסת 'החשמונאים', בשטח השייך להסתדרות מרכז בעלי מלאכה ב'<ref>על פי מפת "השכונות לפי שנות גאולת אדמתן" בארכיון עיריית תל אביב</ref>, ובצמוד לו בריכת אגירת מים התחומה בחומה מאבן כורכר.

בתים נוספים מצויים מחוץ לתחומי תל אביב-יפו - בחולון, באזור וברמת גן, בהם בניין המשמש את הנהלת הספארי.

==בתי באר באמנות ובספרות==
בתי הבאר סיפקו השראה לכמה מאמני אסכולת ארץ ישראל, ובהם ראובן רובין, נחום גוטמן, ציונה תג'ר וישראל פלדי. אסכולה זו התמקדה בנופי הארץ וראתה בפלח הערבי המשך ישיר לאבות האומה וכמודל לחלוץ העברי. בתי הבאר והפרדסים שסביבם נדמים כמקום אקזוטי. היצירות "פרדסים ליד יפו" (1928) ו"הבאר הישנה" (1931) של רובין, "פרדסים ביפו" (1926) ו"בית בפרדס" (1927) של גוטמן עוסקות בבתים אלה, ואילו ציוריו של גוטמן "נשים ליד הברז בפרדס" ו"נשים בבריכה בפרדס" מוסיפים ממד ארוטי לבתי הבאר, שנבע מהמסתורין שאפף את הבתים מוקפי החומות.

גם בספרו "עיר קטנה ואנשים בה מעט" התייחס גוטמן לבתי הבאר, והם מופיעים באיוריו. בספר "תחרות שחייה" מאת בנימין תמוז מתוארת תחרות שחייה שנערכת בבריכה של בית באר בתל א-ריש. וכך מתאר תמוז את הביארה:

גם אחוזת דג'אני, המתוארת בספר בשם זה מאת אלון חילו, אינה אלא בית באר. וכך מתאר אחד מגיבורי הספר, חיים קלווריסקי, את האחוזה בביקורו הראשון בה:

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.batei-beer.com בתי באר: הארמונות הנעלמים של יפו] - מיזם של אוניברסיטת תל אביב ועיריית תל אביב-יפו
* 
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2023/03/24/%d7%a1%d7%99%d7%91%d7%95%d7%91-%d7%91%d7%a9%d7%a0%d7%99-%d7%91%d7%aa%d7%99-%d7%a4%d7%a8%d7%93%d7%a1-%d7%9c%d7%99%d7%93-%d7%90%d7%a9%d7%a7%d7%9c%d7%95%d7%9f/ סיבוב בשני בתי באר ליד אשקלון], באתר 'חלון אחורי', 24 במרץ 2023
/ 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יפו: היסטוריה
קטגוריה:ארץ ישראל: מבנים
קטגוריה:אדריכלות אסלאמית
קטגוריה:מבני אספקת מים בישראל