OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כסרא-סמיע


כִּסְרַא-סֻמֵיעְ (בערבית: كسرى-سميع) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל בגליל העליון השוכנת בגובה שבין 590- 760 מטר מעל פני הים. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1990.

הכפרים כסרא וסמיע הם כפרי דרוזים מבודדים במרכז הגליל העליון ממערב לפקיעין על כביש 854.

== היסטוריה ==
שני היישובים בנויים על גרעיני כפר עתיקים.<ref name=":0"></ref> 

בגלל המיסוי הכבד שהונהג בימי השלטון העות'מאני, כשליש מאדמות כסרא היה רשום על שמות של אנשים עם קשרים שלטוניים שדאגו לתשלום המס. מכיוון שהאזור הררי, חלקים נכבדים מהקרקעות סביב הכפר עובדו רק לעיתים או שימשו למרעה.

במפקד האוכלוסין של 1922 נמנו בכסרא 250 תושבים, כולם דרוזים. בכפר סמיע נמנו 4 מוסלמים, 24 נוצרים ו-143 דרוזים.

במהלך מלחמת העצמאות היו הכפרים באזור שבשליטת צבא ההצלה, אולם נטייתם הייתה שלא לשתף פעולה עם צבא ההצלה בהתאם למדיניות הדרוזית שהותוותה מג'וליס, שהיה תחת השפעה ישראלית.

הכפרים עלו לתודעה הציבורית בינואר 1964 כאשר מגפת חצבת תקפה מאות ילדים בכסרא והביאה למותם של מספר תינוקות בכסרא וביאנוח, אשר בגלל מזג האוויר והעדר כבישי גישה לא הצליחו להגיע אליהם צוותים רפואיים. בעקבות זאת שלח משרד הבריאות ציוד חירום ורופאים והוחל בסלילת כביש גישה בסיוע חיילי יחידת המיעוטים. הכביש הסלול נקרא בידי התושבים "כביש החצבת", ובמקביל אליו הותקנו עמודי טלפון שחיברו את הכפר לראשונה לרשת הטלפון. בשנת 1971 נסתיימה סלילת כבישים פנימיים בתוך הכפרים, והחל תכנון של חיבור הכפרים לרשת החשמל הארצית. 

במשך שנים רבות התנהלו הכפרים ללא רשות מוניציפלית. משרד הפנים סירב להקים בכפרים מועצות מקומיות בגלל מיעוט התושבים. הצעה לכלול את הכפרים במועצה אזורית מעלה הגליל נדחתה על ידי התושבים כי לא רצו להיות מיעוט במועצה יהודית. בשנת 1968 הוקמה מועצה אזורית מרכז הגליל והכפרים כסרא וסמיע צורפו אליה. בשנת 1990 פורקה המועצה האזורית, וכסרא וסמיע היו יחד למועצה מקומית. 

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה מדינת ישראל ברישום הקרקעות וחלק נכבד מהקרקעות שאנשי כסרא טענו לבעלות עליהן נרשם כאדמות מדינה. בשנת 1975 יצאו תושבי הכפר בהמוניהם למנוע עיבוד האדמות על ידי יהודים. לטענת הדרוזים, מתוך 11,200 דונם של הכפר, 5,005 הוגדרו אדמות טרשים, 4,260 דונם הוגדרו אדמות נפקדים, ו-1,209 הוגדרו אדמות מדינה, כך שלתושבים נותרו רק 365 דונם. פניות התושבים הביאו להתערבות של ראש הממשלה יצחק רבין, ובעקבות זאת נרשמו כל האדמות המעובדות כאדמות הכפר, והבעלות על שאר האדמות נקבעה למשא ומתן עתידי.

== אוכלוסייה ==

==תיירות==
המועצה המקומית כסרא סמיע מקיימת מדי שנה "פסטיבל ענף הזית" בחודש נובמבר.<ref name=":0" />

==ראו גם==
* פארק הסלעים של כסרא

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180808174713/http://kisra-smea.org.il/ אתר המועצה המקומית]
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים בישראל
קטגוריה:הגליל העליון: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:רשויות מקומיות מאוחדות בישראל
כעביה-טבאש-חג'אג'רה


כעביה-טבאש-חג'אג'רה (בערבית: كعبية، طباش،حجاجرة) היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. 

ביישוב פועלים קופת חולים, מגרש כדורגל, מתנ"ס ושני מסגדים.

==אוכלוסייה==
במועצה המקומית כעביה מתגוררת אוכלוסייה ערבית בדואית הכוללת בתוכה שלושה שבטים עיקריים: כעביה, טבאש וחג'אג'רה. 

במקום מספר שבטים הכוללים כמה וכמה משפחות: 
* שבט אלמאז ,שבט סלאמנה ,שבט אבו סויד ,שבט טואהרה ,שבט רשאידה ,שבט עוזבי ,שבט חויראת ,שבט מטלק ,שבט ברוק ,שבט דאר עביד ,
* שבט חג'אג'רה – כולם משפחה אחת 
* שבט טבאש בכפר טבאש – מורכב בעיקר ממשפחת טבאש וממשפחת סויטאת. בנוסף גרות בכפר כחמש משפחות יהודיות.

==חינוך==
בכעביה שלושה בתי ספר: יסודי, חטיבת ביניים ותיכון בהנהלת רשת עמל.

קיבוץ הרדוף השכן יזם הקמת מגמת תיאטרון בבית הספר התיכוני שהיה בניהולו של ויפקי סלאמנה, המנהל הראשון של התיכון.. היוזם יעקב ארנן יחד עם חבריו פאיז סואעד מהכפר סוואעד חמירה השכן, והכמרית אילסה, מקימי "שער לאדם", ממשיכים לקדם את נושא השלום באזור זה ועם השכנים.

==ראשי המועצה==
* רובי נגאר (ראש מועצה ממונה מצד משרד הפנים)
* זידאן כעביה (נימר)
* יאסר טבאש
* זידאן כעביה (כהונה שנייה)
* ראפע חג'אג'רה
* יאסר טבאש ( כהונה שנייה )

== ראו גם ==
* עין יבקע

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.tzafonet.org.il/schools/school_index.asp?schoolid=173 האתר הבית ספרי של יסודי כעביה, בהנהלת אבו סויד ראג'ח]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:הגליל התחתון: יישובים
קטגוריה:רשויות מקומיות מאוחדות בישראל
קטגוריה:שביל ישראל
כפר ברא

[[מסגד בכפר ברא, 2010]]
כַּפְר בַּרַא (בערבית: كفر برا) היא מועצה מקומית ערבית-מוסלמית במחוז המרכז בישראל, ושוכן בסמוך לגבולה הצפוני של כפר קאסם. הכפר הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1963.

==היסטוריה==
הכפר הוקם בתחילת המאה ה-20 על שרידיו של יישוב הישן מהמאה ה-16 בידי בני קראוות בני חסאן שבשומרון. בעקבות הסכם שביתת הנשק בין ירדן לישראל ב-1949 הועבר הכפר לשליטת ישראל. ב-1965 התגוררו בכפר 420 תושבים ב-75 בתי אב.

בשנים 2008–2024 כיהן מחמוד עאסי כראש המועצה המקומית. בשנת 2024 החליף אותו עמאד עאסי.

==אוכלוסייה==

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.kafar-bara.muni.il אתר האינטרנט הרשמי של מועצה מקומית כפר ברא]
* 
* 	
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז המרכז
קטגוריה:המשולש
קטגוריה:השרון: מועצות מקומיות ואזוריות
כפר מנדא


כיכר בכפר מנדא, ברקע בתי היישוב
כפר מנדא (בערבית: كفر مندا) הוא מועצה מקומית ערבית במחוז הצפון בישראל, בשוליה המערביים של בקעת בית נטופה, למרגלות הר עצמון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1964.

==היסטוריה==

במקום התקיים יישוב יהודי בתקופת המשנה, תקופת התלמוד וימי הביניים בשם כפר מנדי, המוזכר במקורות מהתקופה הרומית והביזנטית. משנת 640, בעת הכיבוש הערבי, תושבי הכפר הם מוסלמים. לפי הגאוגרף האסלאמי הידוע יאקות אל-חמאווי שחי בתחילת המאה ה-13, המקומיים סיפרו שכפר מנדא הוא מדין, וכי בו מצויים קבר ציפורה, בת יתרו כהן מדין ואשת משה, וגם הבאר המוזכר כמקום המפגש של ציפורה ומשה. כמו כן, סופר שנפתלי ואשר קבורים שם. 

בתקופת התלמוד פעלו בכפר מנדא, בין השאר, האמוראים רבי יששכר דכפר מנדי, שקברו זוהה בכפר, ורבי יוסי מדאה. לפי מסורות מהמאה ה-16, קבורים במקום גם התנאים רבן שמעון בן גמליאל הזקן ועקביא בן מהללאל. יהודים נוהגים לבקר בקברים אלו עד היום, אך התושבים סבורים שהקבר המזוהה עם יששכר דכפר מנדי שייך למצביא צלאח א-דין. 

בשנת 1970 נסללו 7 הקילומטרים הדרומיים של כביש 784 שחיברו את הכפר עם כביש 79.

בנובמבר 2020 הגישה פרקליטות המדינה כתבי אישום בשל פרשת שוחד בבחירות למועצה ב-2018.<ref></ref>

==כיום==
ביישוב אחד עשר בתי ספר: שישה בתי ספר יסודיים, שתי חטיבות ביניים, שני בתי ספר תיכוניים, ובית ספר של חינוך מיוחד. כמו כן, ישנם ביישוב בית הקשיש, מתנ"ס, משטרה קהילתית, סניף בנק וחמישה מסגדים. אחרי אירועי אוקטובר 2000 הכפר התפתח כלכלית והפך למרכז מסחרי לכפרים הקרובים והמושבים הסמוכים. 

==אוכלוסייה==

תושבי היישוב מורכבים מכ-30 חמולות כמו זידאן - עיסאוי - טאהא - עאלם - עבד אלחלים - חוש - חושאן - שנאוי- מוראד -עבד אלחמיד -עזאם - קדח ועוד.

שיעור הריבוי הטבעי בכפר גבוה. בשנת 1948 גרו בו 1,250 תושבים, ואילו בשנת 2013 חיו בו כ-18,000 תושבים, שכולם מוסלמים. 

מעטים מתושבי היישוב הם בעלי השכלה אקדמית ורובם עובדים במערכת החינוך, כמו למשל סופר ומחנך סוהיל עיסאוי.

== קברי צדיקים בכפר ==

* עקביא בן מהללאל (זיהוי מהמאה ה-13)
* רבן שמעון בן גמליאל (זיהוי מסוף המאה ה-13)
* שמעון בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
* לוי בן יעקב (זיהוי מהמאה ה-14)
* יששכר דכפר מנדי (זיהוי מהמאה ה-16)
* רבי יהושע (זיהוי מהמאה ה-17)
* עשרה גאונים (זיהוי מהמאה ה-18)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.romgalil.org.il/cds/798/ כפר מנדא] באתר הרשות לפיתוח הגליל
* 
* 

==הערות שוליים==

כיכר בכפר מנדא

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
לקייה


הדגמת אריגה בפרויקט אריגת הנגב בלקייה
לַקִיָּה (בערבית: اللقية) היא מועצה מקומית במחוז הדרום בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. כלל תושביה הם בדואים-מוסלמים.

== היסטוריה ==
לקייה הוקמה למען הבדואים שחיו באזור צפון הנגב, כחלק ממערך של שבעה יישובים שכוללים בנוסף ללקייה את רהט, כסייפה, חורה, תל שבע, שגב שלום וערערה בנגב.

היישוב הוקם בשנת 1990 אף על פי שתוכנן לקום כבר ב-1974 לבדואים שהתגוררו אז באזור תל ערד.
בני השבטים החלו להתאגד במקום כבר בשנת 1985. בין השבטים המרכיבים את היישוב נמנים שבט אלסאנע (שהוא השבט הגדול ביותר בלקייה), אלאסד, אלבדור, אבו סעד, אבו עאיש ושבט אבו מחארב. כיום ישנם ביישוב כ-14,400 תושבים ועוד כ-4,500 תושבים בפזורה בקרבת היישוב. בתחילה השתייך היישוב למועצה אזורית בני שמעון. משנת 1991 השתייך (יחד עם חורה) למועצה אזורית שוקת, ובשנת 1996 הוכרז כמועצה מקומית. בשנת 1999 נערכו הבחירות הראשונות למועצה המקומית בהן זכה השייח אבראהים אבו מחארב, החל מאפריל 2024 ראש המועצה הוא שריף אלאסד.

בשנת 2019 העלה דו"ח מבקר המדינה כי הרשות המקומית בלקייה לא דואגת לתחזוקה מינימלית של התשתיות ואינה פועלת למניעת ונדליזם. בנוסף הרשות המקומית אינה פועלת כראוי לגביית תשלומי ארנונה ומים. מלבד זאת, הרשות המקומית משלמת 'פרוטקשן' גבוה מכספי הציבור. בשנת 2022 עלו חשדות נגד אחמד אלאסד, ראש המועצה דאז, בעבירות פוליגמיה ואלימות כלפי אשתו.

== אוכלוסייה ==

רמת האבטלה גבוהה במגזר הבדואי באופן כללי, אם כי לקייה בולטת באחוז אבטלה גבוה אף ביחס לממוצע במגזר, כ-19% אחוז. אפשרויות התעסוקה כוללות מפעלים ועסקים שונים באזורי תעשייה אשר נמצאים בחורה, רהט ובבאר שבע.

בלקייה קיימת קבוצת כדורגל "הפועל בני לקייה" אשר משחקת בליגה א' נוער. בעבר התקיימה קבוצת בוגרים אשר שיחקה בליגות הנמוכות.

==נציגים בולטים בקהילה==
* אסמעיל אבו סעד – פרופסור במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי.
* אמל אלסאנע-אלחג'וג – מנהלת אג'יק - מכון הנגב, המרכז הערבי-יהודי לשוויון, העצמה ושיתוף, היא פעילה למען הזכויות האישה במגזר הבדואי מגיל 17.
* פרופ' ג'יהאד אל-סאנע – נחשב בין החלוצים בהייטק במגזר הערבי בכלל והבדואי בפרט, מרצה באוני' בן-גוריון בנגב וממקימי בית הספר למצוינות "עהד".
* ג'מעה אזברגה – חבר הכנסת העשרים מטעם מפלגת בל"ד והרשימה המשותפת.
* דר' סלימאן אבו בדר – מרצה במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי, עבד בעבר בצוות הכלכלי של מדינות צפון אפריקה במשרדי הבנק העולמי.
* פרופ' סלמאן אלבדור – לשעבר פרופסור במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ופעיל חברתי ישראלי, כיום משמש כראש המחלקה לפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת הווארד בוורגינינה.
<gallery>
WikiAir IL-12-01 413.JPG|מבט מן האוויר, 2012
Bedouin bookmark.jpg|סימניה - עבודת רקמה בפרויקט "רקמת המדבר" בלקייה
</gallery>

==ראו גם==
*ארמון החוריה

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.laqye.muni.il אתר המועצה המקומית]
* 
* 
* 
* 
* [http://www.desert-embroidery.org/ רקמת המדבר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הדרום
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1990
*
מזרעה


מַזְרַעָה (בערבית: المَزْرَعَة, בתרגום חופשי: "החווה") הוא כפר ליד נהריה ומועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. בכפר ישנם שלושה בתי ספר, בי"ס יסודי ובי"ס חטיבת ביניים.

== היסטוריה ==
לאחר שהשיג שליטה בעכו, השתלט דאהר אל-עומר על מזרעה יחד עם הכפרים האחרים על החוף מצפון לעכו, הכריז על אדמותיהן כאדמות של השלטון (ג'יפתליק) ופיתח את הכפרים. לאחר הקמת אמת עכו נספחה מזרעה לאמה. האמה העוברת בתחומי מזרעה נקראת "אמת סולימאן פאשה". את הכפר חוצה נחל בית העמק, הנקרא בערבית "ואדי מג'נונה".

במזרעה שוכן הבית אשר שימש את הבהאא אללה, מייסד הדת הבהאית כבית קיץ, עת התגורר בו בשכירות בין השנים 1877–1879, ולפני שעבר לאחוזתו באל-באהג'ה.

במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 תושבים ובסקר 1922 נמנו 218 נפשות. בימי המנדט הבריטי התגוררו בכפר כ-30 משפחות שהתפרנסו בדוחק מחקלאות ועבודה במחנות הצבא הבריטי. באוגוסט 1938 הוטל על הכפר, יחד עם הכפרים האחרים באזור, קנס קולקטיבי בעקבות התנקשות ביהודי באזור.

לאחר מלחמת העצמאות נותר כפר מזרעה ריק ברובו, והועברו אליו ערבים מכפרים אחרים במסגרת המדיניות לריכוז בני המיעוטים במספר כפרים. בין השאר הועברו אליו ערבים מבצה וערביי אום אל פרג', שהראשונים שבהם פונו למזרעה בפברואר 1949 והשאר הוכרזו כנפקדים ופונו מבן עמי למזרעה ב-14 בספטמבר 1953. כן פונו למזרעה תושבים מאל עאבסיה בינואר 1950. התושבים התגוררו במקום בצריפונים ופחונים בציפייה לשוב לכפריהם המקוריים. בשנת 1959 עודדה המדינה את התושבים בעזרת הלוואות לבנות בתי אבן, ובנובמבר 1960 התקיים טקס של חנוכת הבתים.

הכפר מזרעה השתייך למועצה אזורית געתון, אחד משני כפרי מיעוטים במועצה, יחד עם שיח' דנון. בשנת 1955 אספו תושבי הכפר 728 לירות תרומה לקרן המגן. באוקטובר 1959 נחנך בכפר בית ספר. בשנת 1964 פעלה המועצה להקים בכפר מסגד. בשנת 1969 הוכנה תוכנית מתאר לכפר. בינואר 1972 נחנך כביש גישה לכפר. 

בסוף 2016 אושרה תוכנית לבניית 728 יחידות דיור בתמהיל מגוון על אדמות מדינה במזרעה.

== אוכלוסייה ==
בכפר יש רוב מוסלמי ומתגורר בו מיעוט נוצרי.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="260px" heights="170px" perrow="2">
קובץ:Mosque of Mazra'a.jpg|המסגד בכפר מזרעה
File:Mazra'a5.jpg|אחת מקשתות אמת המים העוברת בכפר מזרעה. בעבר זו הייתה הכניסה הראשית לכפר
קובץ:The Aquaduct in Mazra'a.jpg|ממוזער|אמת המים בין כברי לעכו החוצה את מזרעה
קובץ:Mazra'a's castle.jpg|המבצר בכפר מזרעה. על פי רשות העתיקות זהו מבצר צלבני
קובץ:MazraihHouseRoses.jpg| בית הקיץ אשר שימש את בהאא אללה
קובץ:Mazra'a 2016.jpg|רחוב במזרעה
</gallery>

==ראו גם==
* המרכז הבהאי העולמי

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://mazraa.muni.il/he/home/index אתר המועצה המקומית מזרעה]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:אתרי עלייה לרגל (בהאים)
קטגוריה:הבהאים בישראל
מנחמיה

מְנַחֶמְיָה היא מושבה בקצה הצפוני של המועצה האזורית עמק המעיינות, ממוקמת בקרבת כביש 90, כחמישה קילומטר דרומית לצמח וכ-18 קילומטר מצפון לבית שאן. בין השנים 1951–2005 המושבה הייתה מוכרת כמועצה מקומית.

==ייסוד המושבה==
ייסוד המושבה התבצע בשלושה שלבים: ב-23 - 26 בדצמבר 1901 התיישבו חמש המשפחות הראשונות על אדמות שנרכשו בדרום עמק הירדן, ליד הכפר עבודייה, ב-25 בדצמבר 1902 כ"ה בכסלו תרס"ג נוצר איחוד של מתיישבי עבודייה עם אדמות מלחמיה, בינואר 1903 התגבשה המושבה מלחמיה שכללה 12 משפחות ואליהן התווספו שמונה משפחות מזכרון יעקב, "מלחמיה" היא היישוב היהודי הראשון באזור בעת החדשה. בו' באייר תר"פ (24 באפריל 1920) הותקפה מלחמיה על ידי פורעים ערבים והמתיישבים נאלצו להתפנות לתקופה קצרה. בשנת 1921 שונה שמה של המושבה למנחמיה על שם מנחם, אביו של הנציב העליון הרברט סמואל.

בראש המושבה עמד ועד המושבה בניהולו רב השנים של מאיר דוד רוזנצויג. בנו, ירמיהו רוזנצויג, נודע כנגן הרמוניקה (מפוחית יד) ומספר סיפורים, ירמיהו חיבר ושר את השיר "על הגורן בליל לבנה".

במנחמיה הוקם בית-מרקחת אזורי לפני מלחמת העולם הראשונה. הוקמה בה מחצבה, שבה כרו חומרי גלם עבור ביח"ר "נשר" שליד חיפה; המחצבה סיפקה עבודה גם לקיבוצי עמק הירדן בראשיתם. הוקם בה גם מפעל לייצור גבס, שסיפק עבודה לתושבי מנחמיה. במקום היה קיים מוזיאון לתולדות הרפואה באזור, ולתולדות מנחמיה ונהריים.

==התנהלות כמועצה מקומית==
היישוב התנהל כמועצה מקומית משנת 1951 עד 2005. שטח השיפוט של המועצה היה 6,000 דונם.

בראש המועצה עמד בני שליטא בין השנים 1956–1992. שליטא נבחר בפעם האחרונה בשנת 1989 אך כיהן כראש מועצה לעומתית בה היה רוב לאופוזיציה. מסיבה זו הורה שר הפנים בשנת 1992 על פיזור המועצה ועריכת בחירות חדשות שהביאו להחלפת שליטא על יד אהרון מונדרי. בשנת 1997 פיזר שר הפנים את המועצה בשנית, והפעם הוא מינה ועדה קרואה לניהול היישוב. גם לאחר מכן ידעו הבחירות במועצה עימותים חריפים שהגיע לתביעת לשון הרע בבית המשפט.

מ-1999 עד 2004 היה ראש המועצה עמית בן-צבי. הוא התפטר בשל צבירת גירעונות בקופת המועצה (התפטרות מסיבה זו היוותה תקדים ארצי). במקום בן-צבי, נכנס לתפקיד ממלא מקומו, איבור אלטשולר, שהחזיק בתפקיד פחות משנתיים. בא' בטבת ה'תשס"ו (1 בינואר 2006) המועצה בוטלה והמושבה הועברה להתנהל תחת מועצה אזורית עמק המעיינות.

== גידולים חקלאיים ==
במנחמיה מגדלים מגוון פירות, בהם אשכוליות אדומות, קלמנטינות, תפוזים, בננות, זיתים, תמרים וענבים.

== ראו גם ==
* בית הרופא במנחמיה

==לקריאה נוספת==
* עבר הדני, מנחמיה בת שישים [תרס"ב-תשכ"ב/ 1902- 1962], הוצאת יובל, תשכ"ג/ 1963.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.romgalil.org.il/cds/915/ מנחמיה] באתר הרשות לפיתוח הגליל.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מושבות
קטגוריה:יישובים שהוקמו בעלייה הראשונה
קטגוריה:מאורעות תר"פ
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות לשעבר
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1901
קטגוריה:מנחמיה
קטגוריה:הנצחת בריטים בישראל
מסעדה (יישוב)


מַסְעָדֶה (בערבית: مسعدة) היא מועצה מקומית ברמת הגולן שבמחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1982. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית.

שם זה מגיע מן השורש הערבי س ع د (ס-ע-ד), במשמעות משותפת לעברית, בהוראת "סיוע", וגם "שמחה".

סמוך ממזרח ליישוב שוכנת שמורת הטבע "בריכת רם", הנקראת בפי המקומיים "בְּחֵ֫ירֶת מַסְעַדֶה". במרכזה אגם מים מתוקים טבעי, ממנו משקים גידולים באזור. אגן הבריכה ממוקם במוצא בקעת יעפורי, הקרויה על-שם קברו של נבי יעפורי, אחד מארבעת הקברים הקדושים לעדה הדרוזית. יער אודם שבשמורת יער אודם שוכן מדרום ליישוב.

מאז ההכרזה על מסעדה כמועצה מקומית נוהלה המועצה על ידי גוף ממונה שלא נבחר לתפקיד. לקראת הבחירות המקומיות של 2018 החליט שר הפנים לערוך לראשונה בחירות מקומיות ב-4 המועצות הדרוזיות בגולן על אף החשש מהחרמת הבחירות על ידי התושבים ששמרו ברובם על נאמנות לסוריה. לקראת הבחירות נרשמו במסעדה שלושה מתמודדים לראשות המועצה ו-4 רשימות למליאת המועצה שאמורה הייתה למנות 9 מושבים בעת היבחרה, אך סמוך לקיום הבחירות פרשו כל המועמדים והרשימות, הבחירות בוטלו, ובהתאם לחוק צפויה להתמנות במועצה ועדה ממונה.

== היסטוריה ==
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר במסעדה ("אלמסעדה") בשנת 1870 וכתב כי זהו כפר קטן, "שיושבים בו דרוזים בבתים הבנויים בנייה גסה מאוד מאבני בזלת"<ref></ref>.

==גלריה==
{| align=center
|<gallery widths="200px" heights="170px" perrow="4">
קובץ:ברכת רם ומסעדה מהיישוב נמרוד.jpg| ברכת רם ומסעדה מהיישוב נמרוד
קובץ:Massadeh main road to north.jpg|הרחוב הראשי במסעדה
</gallery>
|}

==קישורים חיצוניים==

*
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים ברמת הגולן
קטגוריה:שביל הגולן
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
מעלה עירון


קיר תומך מעוטר בציורים בכפר מוסמוס
צומת הכניסה למושיירפה
מַעֲלֵה עִירוֹן (בערבית: طلعة عارة, טַלְעַת עַארַה) היא מועצה מקומית במחוז חיפה בישראל.
מעלה עירון נוצרה כרשות מקומית משותפת עבור הכפרים מוּסמוּס, זלַפה, מוּשֵׁיירִפה, סאלם ובַיַאדַה, הנמצאים בנחל עירון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. למועצה החדשה היה שטח שיפוט של 3,048.5 דונם, ועם השנים שטחה הורחב כמעט פי שנים.

== היסטוריה ==
בשנת 1992 הוקמה המועצה האזורית נחל עירון שכללה גם את היישובים ברטעה, עין א-סהלה ומועאויה. התושבים הביעו התנגדותם למהלך ההקמה ובעקבותיו הוקמה ועדת חקירה בראשותו של יוסף גינת. לאחר שהתושבים הופיעו בפני הוועדה, המליצה זו לשר הפנים לפצל את המועצה האזורית לשתי מועצות מקומיות. בשנת 1996 הוקמו 2 רשויות:
* מועצה מקומית מעלה עירון
* מועצה מקומית בסמ"ה שבה נכללו היישובים ברטעה, עין א-סהלה ומועאויה.
משרדי המועצה מקומית מעלה עירון שכנו עד סוף שנת 2003 בעפולה. משנת 2004 עברו לכפר זלפה.

בסוף 2006 הפסיק מנכ"ל משרד הפנים את כהונתו של ראש המועצה ופיזר את מועצת הרשות עקב אי-אישור תקציב המועצה לשנת 2006 במועדו, כמתחייב מפקודת המועצות המקומיות. בעקבות זאת, באפריל 2007 מינה משרד הפנים ועדה קרואה. מאפריל 2007 ועד ספטמבר 2009 כיהן מיכאל אילוז בתפקיד יו"ר הוועדה הקרואה מאוקטובר 2009 ועד אוקטובר 2013 פרנקו גונן. ב-2015 פרסם משרד מבקר המדינה ביקורת על תפקוד הוועדה הקרואה במעלה עירון. הביקורת העלתה מחדלים חמורים בתהליכי קבלת ההחלטות ובהתקשרויות עם נותני שירותים. כמו כן, ממצאי הביקורת לימדו על התנהלותה הבזבזנית של הוועדה ועל הטבות כספיות שהוענקו לעומדים בראשה.

באוקטובר 2013 התקיימו בחירות לראשות המועצה ולחבריה. בסיבוב הבחירות השני לראשות המועצה נבחר מוסטפא אגבאריה. בבחירות 2018 נבחר מחמוד ג'בארין לראש המועצה.

==אוכלוסייה==

== ראשי המועצה ==
* 1997–2001: מיכאל כהן בראש מועצה ממונה
* 2002–2006: מוחמד פאוזי גבארין בראש מועצה נבחרת
* 2007–2009: מיכאל אילוז בראש ועדה קרואה
* 2009–2013: פרנקו גונן בראש ועדה קרואה
* 2013–2018: מוסטפא אגבאריה כראש מועצה נבחרת
* 2018–הווה: מחמוד ג'בארין

==ספורט==
בתחום המועצה פועלות שלוש קבוצות כדורגל: "בני מוסמוס", "בני מושיירפה ביאדה" ו"הפועל בני זלפה". ניסיון להקים קבוצה אחת מאוחדת של המועצה המקומית לא הצליח.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:המשולש
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז חיפה
קטגוריה:רשויות מקומיות מאוחדות בישראל
משהד (מועצה מקומית)


משהד (בערבית: مشهد) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1960.

==היסטוריה==
העיר משהד הוקמה על חורבות העיר המקראית גת חפר, אשר על פי המוזכר בספר מלכים ב, י"ד, הייתה עירו של יונה הנביא. קבר יונה הנביא מצוי כיום במתחם מסגד א-נבּי יונַס. 

הכפר נזכר במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 בשם "משהד יוניס", ונכלל בנפת טבריה, סנג'ק צפת. בכפר נמנו 31 משקי בית ו-6 רווקים, כולם מוסלמים. הם שילמו מס קבוע של 20% על תוצרת חקלאית, הכוללת חיטה ושעורה, עצי פרי, גינות ירק, מטעים וכן על עיזים ו/או כוורות; סך הכל 865 אקצ'ה. כל ההכנסות הלכו לווקף.<ref>Hütteroth and Abdulfattah, 1977, p. 188</ref><ref>Note that Rhode, 1979, p. [https://www.academia.edu/2026845/The_Administration_and_Population_of_the_Sancak_of_Safed_in_the_Sixteenth_Century 6] writes that the register that Hütteroth and Abdulfattah studied from the Safad-district was not from 1595/6, but from 1548/9</ref> 

זאב וילנאי כתב ב"מדריך הגליל", משנת 1954, כי קברו של הנביא יונה באתר ידוע מהמאה ה-4. בימי הביניים היו יהודים רבים מבקרים בו ומשתטחים על קברו. הנוסע רבי פתחיה מרגנסבורג בקר במקום בשנת 1180 וכתב על שומר הקבר: . 

==מקור השם==
קיימות מספר דעות לגבי מקור שמו של היישוב משהד:
# משהד מלשון שהיד (עברית=קדוש) ובו קברו את הלוחמים (השהידים) שנפלו בקרב קרני חיטין בין כוחות הצבא של סלאח א-דין לבין הצלבנים בשנת 1187.
# משהד מילה בערבית שפרושה סצנה או תצפית, ומנקודה זו צפה סלאח א-דין בקרב קרני חטין.
# הכפר נקרא "משהד", מהמילה "שהיד" – שמובנה קדוש – על שם קברו הקדוש של יונה. בקרבתו חורבה בשם חירבת א-זרע – מקומה של גת-חפר המקראית. במאה ה-16, הכפר נזכר בשם "משהד יוניס" במפקד האוכלוסין העות'מאני.

==אוכלוסייה==

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160410130420/http://www.mash-had.net/ אתר המועצה המקומית]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:שביל ישראל
נחף


נַחְף (בערבית: نحف) היא מועצה מקומית בצפון בישראל, בבקעת בית כרם (בקעת שגור) סמוך ומצפון לכרמיאל בלב הגליל. במקום הייתה התיישבות בלתי רציפה החל מתקופת הברונזה. הכפר הנוכחי הוקם במאה ה-15 והוא הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1968. בשנת 1961 הופקעו חלק מאדמות הכפר לצורך הקמת העיר כרמיאל.

==שם הכפר==
מקור השם אינו חד-משמעי:
* "נחיף" בערבית, משמעותו: "רזה", "קטן"
* "לחף", משמעותו: מדרון ההר. במשך הזמן נשתנה השם.
== היסטוריה ==
במהלך המרד הערבי הגדול יצאו מהכפר פעולות חבלה רבות ועל הכפר הוטלו מספר פעמים קנסות. בנובמבר 1937 הוטל על הכפר לממן הצבת ארבעה שוטרים, בגלל ניתוק קווי טלפון. בדצמבר 1937 נכנס כוח של הצבא הבריטי לכפר ותפס בו מספר בתים. באפריל 1938 פוצץ הצבא מספר בתים בכפר. בספטמבר ובאוקטובר 1938 הוטלו קנסות על הכפר בגלל פגיעה בתחבורה בכביש עכו–צפת. 

באוקטובר 1959 נחנך כביש גישה לנחף. בשנת 1962 התגוררו בנחף כ-1,800 תושבים והכפר התפתח במידה רבה. בכפר היה בית ספר יסודי עד כיתה ח' ומועדון נשים שבו למדו הנשים עברית ומלאכות שונות. לצד בקתות הטיט הישנות נבנו אז בתים חדשים מאבן. בניית מכון מים לכפר התעכבה בגלל שבעלי הקרקע סירבו למכור אותה לצורך הקמת בית השאיבה. 
באוגוסט 1968 הוקמה מועצה מקומית לכפר, בעת שמספר תושביו היה כ-3,000.

בין השנים 2018–2024 היה עבד אל-באסט קיס ראש המועצה המקומית. בשנת 2024 זכה בבחירות מוחמד זורי, ששימש לפני-כן כסגן ראש המועצה.

== ראו גם ==
* אשכול יישובי בית הכרם

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20180425124907/http://nahef.sifriya.net/ ספריית כפר נחף]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
סאג'ור


סאג'ור (בערבית: ساجور) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1992. כל תושבי המקום משתייכים לעדה הדרוזית.

היישוב קרוי שם עיר קדומה בשם "שזור" אשר ככל הנראה התקיימה באזור בתקופת המשנה, ובה חי התנא רבי שמעון שזורי, שהקבר המיוחס לו מצוי בתחומי היישוב. על שם העיר הקדומה, הוקם בסמוך לסאג'ור המושב שזור.

==היסטוריה==
באוקטובר 1959 נחנך כביש גישה לסאג'ור.

== גאוגרפיה ==
במקום נמצאים מספר קברי צדיקים נוספים, ביניהם קברים המיוחסים לרבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול ולרבי שמעון בן אלעזר. לקבר של רבי ישמעאל מיוחסים סיפורי ניסים מתושבי המקום, שאף משתתפים בהילולה שלו, הנחגגת בכ"ה סיוון בכל שנה. בשנת 2012, ראש המועצה השתתף בחגיגות.

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
RABH טדי232.JPG|מצבת רבי ישמעאל כה"ג
רבי ישמעאל כהן גדול.JPG|קבר הרב ישמעאל
PikiWiki Israel 5762 Rabbi Shimon Shazuri.JPG|קבר רבי שמעון שזורי
משמר אזרחי סאגור.JPG|בית המשמר האזרחי בסאג'ור
Sajur extension, September 2023.jpg|הרחבה של סאג'ור, ספטמבר 2023
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20120515214857/http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail_eng.asp?search=&id=404&mag_id=111 דו"ח על ממצאים ארכאולוגיים בסאג'ור] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים דרוזיים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
עילוט


עילוט (בערבית: عيلوط) היא מועצה מקומית מוסלמית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1991.
עילוט שוכנת במרכז הגליל התחתון, כ-4 קילומטרים צפונית-מערבית לנצרת.

ביישוב נמצאו חרסים, המעידים על התיישבות באתר החל מתקופת הברונזה הקדומה.
ישנם המזהים את המקום עם היישוב המקראי אילון והיישוב עיתלו מתקופת המשנה והתלמוד.

בתקופת המנדט השתייך הכפר לנפת נצרת.
בסקר הכפרים של הרשויות המנדטוריות מ-1945 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,130 תושבים.

לאחר מלחמת העצמאות התיישבו בכפר חלק מתושבי הכפר הערבי ספוריה, שגורשו מכפרם.

במרכז היישוב שוכן מסגד א-נבי עילוט, שבו, על-פי המסורת, מצוי קברו של לוט, אחיינו של אברהם.

בשנת 1992 הוקם ביישוב אצטדיון עילוט המשמש גם קבוצות כדורגל מיישובים סמוכים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
עין מאהל


עֵין מַ֫אהֶל (בערבית: عين ماهل) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1964. 

בשנת 1997 הועבר למקום תיכון טכנולוגי של רשת נעמת.

==היסטוריה==
בראשית המאה ה-19 תואר עין מאהל ככפר רועים יותר מאשר פלאחים. במחצית השנייה של המאה ה-19 התגוררו בכפר כ-200 נפשות, כולם מוסלמים. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1922 התגוררו בכפר 516 נפשות. במפקד האוכלוסין של 1931 נמנו בכפר 109 בתים מיושבים ב-628 נפשות, כולם מוסלמים, למעט נוצרי אחד. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל צוין מספר תושבי הכפר כ-1,040 ושטחו נרשם כ-13,390 דונם, מתוכם 5,122 דונם של אדמה ציבורית.

==היחס למדינת ישראל==
ב-2023 נחשף כי אתר הרשות המקומית מכריז כי המועצה נמצאת ב"פלסטין"<ref></ref>. בנוסף מייחסת המועצה למדינת ישראל כוונה של הפיכת הכפר ל"גטו" הנובעת ממדיניות גזענית ומציינת את שמותיהם של לוחמים ערבים שנלחמו בכוחות צה"ל בקרב אל סביה במלחמת השחרור וחברי כנופיות שנפלו במרד הערבי הגדול ב-1936. אתר המועצה מכנה את הקמת מדינת ישראל בשם "הנכבה" ואת העיר נוף הגליל "התנחלות קולניאליסטית".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* [https://jfc.org.il/news_journal/59440-2/94316-2/ חנוכת כביש בעין מאהל, 1959], באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

==הערות שוליים==

עין מאהל, כפי שנראה מ[[הר תבור]]

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:עין מאהל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1838
פסוטה


פַסוּטָה (בערבית: فسّوطه) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל. הכפר שוכן בגליל העליון, בגובה של 600 מטר מעל פני הים. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1965.

פסוטה מזוהה עם "מפשטה" היישוב העברי הקדום מימי המשנה והתלמוד. לאחר המרד הגדול ברומאים וחורבן הבית השני שימשה "מפשטה" מושב למשפחת הכהנים חרים מכ"ד משמרות הכהונה הנזכרת בקינה של רבי אלעזר הקליר. בחצר הכנסייה נתגלו שרידים של בית כנסת.

פסוטה ומעיליא הם שני הכפרים הערביים היחידים בישראל שרוב מוחלט של תושביהם (למעלה מ-99%) הם ערבים-נוצרים.

== היסטוריה ==
חוקר ארץ ישראל הצרפתי-קתולי ויקטור גרן ביקר בפסוטה בשנת 1870, וכתב כי בכפר מתגוררות כ-20 משפחות נוצריות מהזרם היווני אוניאטי. הוא מצא בכפר שרידים עתיקים ובהם כתריסר גתות כמעט שלמות, שעתה היו נטושות, כך שהתושבים מסתפקים באכילת הענבים הבשלים. בנוסף, בכנסייה של הכפר, הוא הבחין בכותרת עמוד אותה תיארך לתקופה הביזנטית, ומשקוף עם תבליט מעוטר. הוא הציע כי זהו הכפר Fascoe מתקופת מסעי הצלב, ועל בסיס הממצאים שגילה במקום, גרס כי הוא נבנה על שרידיה של עיירה קדומה.<ref></ref>

בשנת 1948 היה אמור הכפר להיות מפונה ביחד עם הכפרים איקרית ובירעם אולם מפקד הפלמ"ח שהיה אמור לבצע את הפינוי סירב.

בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם יישובים ערביים נוספים, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.

== אוכלוסייה ==

נכון לסוף שנת 2021, כ-99% מכלל תושבי הכפר הם ערבים-נוצרים מהזרם המלכיתי-יווני-קתולי.

== אישי ציבור מן הכפר ==
* הסופר אנטון שמאס נולד בכפר וגדל בו עד גיל 12 כשעבר עם משפחתו לחיפה.
* עורך הדין ואיש אש"ף, סברי ג'ריס, נולד בכפר וגדל בו.
* המשוררת נידאא ח'ורי נולדה בכפר בשנת 1959.
* הצייר-אמן מיכאל חלאק נולד בכפר בשנת 1975.
* עורך הדין מטאנס שאער נולד בכפר בשנת 1954. 
* בשנת 1960, במסגרת הכשרתו כמרגל, נשלח אלי כהן לתקופה של מספר שבועות לכפר, ולן אצל בעלת בית ממוצא סורי. שם למד אורחות חיים ופולקלור, תרבות ובישול. הוא הופיע בכפר בסיפור כיסוי של פליט ממצרים בשם הבדוי פתחי נאסר וכונה על ידי אנשי הכפר שבאו במגע איתו בשם פתחי אל מאסרי (פתחי המצרי).

==לקריאה נוספת==
*רבקה שפק ליסק, [http://www.e-mago.co.il/Editor/history-3537.htm הכפר הערבי פסוטה היה בעבר כפר יהודי], אתר e-mago

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
*
*

==הערות שוליים==

ה[[כנסייה בפסוטה]]

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים-נוצריים בישראל
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:הגליל המערבי
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
פרדסיה


פַּרְדֵּסִיָּה היא מועצה מקומית במחוז המרכז של מדינת ישראל, אם כי היא שוכנת מבחינה גאוגרפית באזור השרון, מזרחית לעיר נתניה ומוקפת במושבים השייכים למועצה אזורית לב השרון. פרדסיה הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1952.

==היסטוריה==
ראשית ההתיישבות בפרדסיה, יוני 1938
אדמות היישוב נקנו בשנת 1928 על ידי יונה (ז'אן) פישר, יהודי מבלגיה, שקיווה כי למקום יגיעו יהודים בלגים. בשנות ה-30, לאחר שלא יושב היישוב, יצאה קריאה של יהודי תימן בארץ ישראל ביישובים בנימינה, פתח תקווה, נווה שלום וראשון לציון להקים יישוב יהודי חדש באזור השרון. בשנת 1938 הוקם במקום יישוב של עולי תימן ובמקום ניטעו פרדסים, שאת פירותיהם שלחו התושבים לאירופה. בזמן מלחמת העולם השנייה נסגרו שערי ארץ ישראל, ולכן לא נשלחה סחורה, והיישוב היה תחת סיכון פירוק, אך בעזרת התערבות של הסוכנות היהודית ניצל מכליה.

בקרבת פרדסיה ישבו מספר קבוצות של ערבים אשר פגעו ביישוב קשות, אך במלחמת העצמאות נטשו כולן, ועדות לאחת מהן הוא בית השייח' הנטוש במושב צור משה השכן. בשנת 1952 הוכרזה פרדסיה כמועצה מקומית, ונפרדה ממועצה אזורית השרון הצפוני אשר אליה השתייכה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה בקרבת היישוב מעברת שבות עם, אשר שטחה צורף לפרדסיה בשנת 1982.

==אוכלוסייה==

פרדסיה נחשבת לאחד היישובים האמידים בישראל, מבחינת קטגוריית מדד חברתי-כלכלי - אשכול הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2019, עם ציון של 9 מתוך 10.

==ראשי היישוב ותקופת כהונתם==
* 1955 1956 אהרון כהן
* 1956–1961 זכריה ימיני
* 1961–1965 יעקב בן־אהרון
* 1965–1972 יפתח מוצרפי
* 1972–2013 יצחק ימיני
* 2013–הווה טל גורקי

== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20081019025522/http://www.trekinu.com/viewtrek.aspx?trkid=fdigdcx6yibpkx5 סיור וירטואלי בפרדסיה] (כולל תמונות, מפה ותצלום לוין של היישוב)
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1942
קטגוריה:השרון: מועצות מקומיות ואזוריות
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז המרכז
ריינה


רֶיינַה (בערבית: الرينة) היא מועצה מקומית ערבית בישראל, השוכנת בגליל התחתון, בסמוך לנצרת. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1968. רוב תושביה הם ערבים-מוסלמים ומיעוטם ערבים-נוצרים.

== אוכלוסייה ודת ==
 

נכון ל-2020 (על פי הלמ"ס): כ-84% מתושבי ריינה הם ערבים-מוסלמים, ועמם כ-15% ערבים-נוצרים.

==היסטוריה ואישים==

ריינה הוא כפר עתיק יומין, המיושב על ידי ערבים שרובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים.

המקום היה ככל הנראה מיושב בימי קדם, ויש המזהים בו את היישוב הקדום אבל המוזכר בתלמוד (עירובין פז, ע"א), שממנו הזרימו מי שתייה ליישוב העתיק ציפורי.

רוב התושבים במקום התפרנסו בעבר רק מחקלאות אך בהדרגה חל שינוי ובמאה ה-21 מתפרנסים רוב התושבים מעבודות בניין לסוגיהן.

ביישוב שוכנים ארבעה בתי ספר יסודיים, שני בתי ספר תיכון ממלכתיים ובית ספר פרטי הכולל כיתות מגן חובה עד י"ב.

ילידת הכפר, ז'נאן בסול, הייתה הכתבת הכלכלית הערבייה הראשונה בישראל בעיתון TheMarker.

המשוררת דארין טאטור מתגוררת אף היא בכפר.

קבוצת הכדורגל המקומית, מכבי בני ריינה, עלתה לליגה הלאומית בשנת 2021 לראשונה. בשנת 2022 היא עלתה לליגת העל בכדורגל בפעם הראשונה בתולדותיה.

ג'מיל בסול הוא יו"ר המועצה המקומית, במועצה 11 חברים. עדנאן אנור בסול כיהן שתי קדנציות (1998-2003 + 2008-2013) כיו"ר המועצה המקומית ריינה והוא גם אחיו של יו"ר המועצה הנוכחי.

== גאוגרפיה ==
עד שנת 1927 שכן היישוב צפונית לכביש נצרת, אך בעקבות רעידת אדמה שפקדה את המקום באותה השנה, עברו תושבי הכפר למיקום הנוכחי, דרומית לכביש.

נחל ציפורי, שזורם לקישון, מתחיל את דרכו בריינה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
שגב שלום


ה[[מסגד במרכז היישוב שגב שלום]]
שגב שלום (בערבית: شقيب السلام - שֻקֵיבּ אֶ-סַּלָאם) היא מועצה מקומית בדואית במחוז הדרום בישראל, שהוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1996. נוסד בשנת 1979 ככפר בדואי באזור הנגב. כיום, כלל תושבי היישוב הבדואי שגב שלום הם ערבים-מוסלמים.

==היסטוריה==
היישוב הוקם ככפר בדואי ב-1979 בקרבה לעיר באר שבע, כחלק מתוכנית להקמת שבעה יישובים באזור הנגב למען יישוב הבדואים בנגב, והם: רהט, חורה, כסייפה, תל שבע, שגב שלום, ערערה בנגב ולקייה.

שמו של היישוב, "שגב שלום" או "שקיב א-סלאם" (شقيب السلام) בערבית, מתייחס הן לקרבתו לנחל שגיב והן להסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם בשנת 1979, השנה שבה הוקם היישוב. בשנת 1988 צורף היישוב למועצה אזורית משוש, המועצה האזורית הבדואית הראשונה. המועצה פורקה בשנת 1996 ובשגב שלום הוקמה מועצה מקומית.

ביישוב מתגוררת אוכלוסייה ערבית-מוסלמית בלבד. בשנת 2004 הוקמה בבית ספר תיכון מקיף שגב השלום מגמת רובוטיקה שזכתה בפרסים רבים בארץ ובעולם.

===אוכלוסייה===

להלן גרף התפתחות האוכלוסייה ביישוב:
<timeline>
ImageSize = width:500 height:220
PlotArea = left:70 right:40 top:20 bottom:20
TimeAxis = orientation:vertical
AlignBars = justify
Colors =
 id:gray1 value:gray(0.9)
DateFormat = yyyy
Period = from:0 till:12000
ScaleMajor = unit:year increment:1000 start:0 gridcolor:gray1
PlotData =
 bar:1995 color:gray1 width:1
 from:0 till:2400 width:15 text:2,400 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2005 color:gray1 width:1
 from:0 till:6300 width:15 text:6,300 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2006 color:gray1 width:1
 from:0 till:6500 width:15 text:6,500 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2010 color:gray1 width:1
 from:0 till:7739 width:15 text:7,739 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2015 color:gray1 width:1
 from:0 till:9100 width:15 text:9,100 textcolor:red fontsize:8px
 bar:2019 color:gray1 width:1
 from:0 till:10936 width:15 text:10,936 textcolor:red fontsize:8px
</timeline>

===תעסוקה===
בצפון היישוב הוקם אזור תעשייה, וכן ביישוב עצמו נפתחה משחטת עופות בתחילת 2011 המעסיקה רבים מהתושבים. חלק מן התושבים עובדים באזורי תעשייה נוספים באזור - נאות חובב, חורה, רהט ואזור תעשייה חדש אשר נמצא בשלבי בנייה - עידן הנגב (סמוך לרהט ולהבים). בתחילת 2012 נחנך בשגב-שלום, במסגרת תוכנית החומש הממשלתית לקידום האוכלוסייה הבדואית בנגב, מרכז הכוון תעסוקתי אשר נחל הצלחה ועזר בהשמה של מאות מהתושבים.

===השכלה ותנאים ביישוב===
ישנם מספר בתי ספר בשגב שלום, סניפים של קופות חולים, מתנ"סים עם חוגים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.segev-shalom.muni.il אתר המועצה המקומית]
* 
* 
* [http://www.mmi.gov.il/static/HanhalaPirsumim/Beduin_information%20hebrew.pdf מינהל מקרקעי ישראל. בדואים, רקע]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1979
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הדרום
שעב


שעב (בערבית: شعب, בכתבי חז"ל: שאב) היא מועצה מקומית במחוז הצפון בישראל, השוכנת במערב הגליל התחתון. היא הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1975. ראש המועצה הוא מחמוד בוקעי (אבו מנהל).

נכון ל-2021, כלל תושבי שעב הם ערבים-מוסלמים.

==היסטוריה==
===שאב העתיקה===
המועצה הערבית-מוסלמית כיום שוכנת במיקומה של העיירה היהודית שאב מימי הבית השני, תקופת המשנה והתלמוד והתקופה הערבית בארץ ישראל. בספרו של יוספוס פלביוס מלחמות היהודים נזכר אלעזר בן שמי כיליד המקום שהצטיין בהגנת יודפת הסמוכה במהלך המרד הגדול ברומאים. שאב שרדה את החורבן לאחר המרד, ונזכרת בסקר היישובים היהודיים בגליל לאחר המרד בספרו של פרופ' מיכאל אבי יונה 'גאוגרפיה היסטורית'.

בתקופת המשנה והתלמוד שאב התקיימה כעיירה יהודית בתווך שבין המרכזים היהודיים הגדולים בסכנין הסמוכה ממזרח ובכבול הסמוכה ממערב. בין חכמי המקום נזכרים בכתבי חז"ל האמוראים מהדור השלישי והרביעי רבי זכאי דשאב ורבי מנא דשאב.

היישוב היהודי בשאב המשיך להתקיים עד התקופה הצלבנית, ועדות לכך נמצאת בתעודה מן המאה ה-11 המזכירה יהודי שנפטר במקום.

===המאה ה-20===
ביולי 1935 השתוללה בכפר מגפת טיפוס. באוגוסט 1938 הרס הצבא הבריטי צריפים רבים בכפר לאחר שעקבות של מניחי מוקש הובילו אל הכפר. בשנת 1945 היו בכפר כ-1,750 תושבים והוא נחשב אחד הכפרים העשירים ביותר באזורו. הכפר נכבש על ידי צה"ל סמוך לסופו של מבצע דקל, רוב תושביו עזבו אותו והוא נותר עם כ-250 מתושביו המקוריים. צה"ל לא נשאר בכפר, והערבים חזרו לשלוט בו בתחילת ההפוגה השנייה, תוך התכתשויות רבות עם צה"ל, אשר כבש סופית את הכפר במבצע חירם. חלק מתושבי הכפר שנמצאו במקומות אחרים בתוך ישראל לא הורשו לשוב אליו. במקום התושבים שעזבו, שוכנו בכפר עקורים ערבים מכפרים אחרים.

במרץ 1951 פונו מהשטח המפורז בגבול עם סוריה הערבים שהתגוררו במקום והועברו לשעב. ישראל פינתה את התושבים מאזור החולה מחשש שיסייעו לסורים ויפריעו לייבוש החולה ונתנה להם אפשרות להגר לסוריה או לעבור לשעב. בלחץ של הגנרל ויליאם אדוארד ריילי, ראש מטה משקיפי האו"ם, הסכימה ישראל להשיב את המפונים לכפריהם וקיימה בקיץ 1951 משאל בין המפונים בשעב, בו נשאלו אם רצונם לחזור לאזור המפורז או להישאר בשעב. במשאל הביעו כ-230 תושבים רצון לחזור וכ-420 הודיעו שרצונם להישאר בשעב. בתחילת 1961 נחנכה שכונת קבע עבורם. בשנת 1983 הורחב שטח השיפוט של המועצה.

==אוכלוסייה==
תושבי היישוב התפרנסו בעבר בעיקר מחקלאות ממטעי הזיתים הנרחבים המקיפים את המקום. כיום הכפר מתגאה באחוז משכילים גבוה ואנשיו עוסקים במשלחי יד מגוונים.

==לקריאה נוספת==
* בני גשור, "[https://www.ybz.org.il/?CategoryID=179&ArticleID=8223#.YSysQIgzaUk הקרבות באזור מעאר-שעב במלחמת העצמאות]", קתדרה 178, 2021, עמ' 150-127.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:ישראל: מועצות מקומיות במחוז הצפון
יואש (מלך ישראל)

יוֹאָשׁ (במקרא גם יְהוֹאָשׁ<ref>הממצא האפיגרפי מממלכת ישראל מראה שהרכיב התאופורי המכוון לשם יהוה היה בממלכת ישראל תמיד "יו" ולא "יהו" (שהיה נפוץ בממלכת יהודה); חוקרים משערים שמקור התערובת בין הרכיב "יו" ו"יהו" במקרא הוא בפעילותם של מתקני נוסח מאוחרים לתקופת בית ראשון. ראו .</ref>) היה מלך ישראל ולפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 800 עד 784 לפנה"ס. מוזכר גם בכתובת האשורית של אדד־ניררי השלישי, שנכתבה על גבי מצבה שנמצאה בתל רימאח, כמעלה מס לאשור.

יואש הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.

== במקרא ==
יהואש מלך לאחר ימי השפל של ממלכת ישראל בימי אביו יואחז. על המפנה במצבה המדיני של ישראל שחל בימי יהואש נכתב בספר מלכים:

חוגי הנביאים ובראשם אלישע הנביא (שהיה אז זקן מופלג) עודדו את מלך ישראל למסע שחרור לאומי ולמלחמת חורמה בארם. אלישע הזקן קרא ל"חֵץ־תְּשׁוּעָה לַיהוָה וְחֵץ תְּשׁוּעָה בַאֲרָם וְהִכִּיתָ אֶת־אֲרָם בַּאֲפֵק עַד־כַּלֵּה" (). באורח סמלי תבע הנביא ממלך ישראל "לְהַכּוֹת חָמֵשׁ אוֹ־שֵׁשׁ פְּעָמִים" (שם, יט). מפנה מדיני זה כרוך כנראה בתבוסת ארם בידי מלך אשור אדד־ניררי השלישי בשנת 804 לפנה"ס.

על עוצמתה החדשה של ישראל מעידה העובדה שאמציה מלך יהודה שכר מיואש 100,000 חיילים על מנת לשתפם במסעו נגד אדום: "וַיִּשְׂכֹּר מִיִּשְׂרָאֵל מֵאָה אֶלֶף גִּבּוֹר חָיִל בְּמֵאָה כִכַּר־כָּסֶף" (דבה"ב כה, ו). לפי המסורת המובאת בספר דברי הימים, ויתר אמציה בסופו של דבר על השימוש בחיל זה ושילחם חזרה לישראל, מה שעורר את כעסם של החיילים המוחזרים ובתגובה לכך הם פשטו על ערי יהודה, בזזו ביזה והרגו הרג רב: "וּבְנֵי הַגְּדוּד אֲשֶׁר הֵשִׁיב אֲמַצְיָהוּ מִלֶּכֶת עִמּוֹ לַמִּלְחָמָה וַיִּפְשְׁטוּ בְּעָרֵי יְהוּדָה מִשֹּׁמְרוֹן וְעַד־בֵּית חוֹרוֹן וַיַּכּוּ מֵהֶם שְׁלֹשֶׁת אֲלָפִים וַיָּבֹזּוּ בִּזָּה רַבָּה (שם, יג). כנראה בתגובה על כך נאמר במלכים ובדברי הימים שאמציה, לאחר ששב ממסעו באדום שלח למלך ישראל הכרזת מלחמה. מלך ישראל ניסה אמנם להניאו מצעד זה אך המלחמה פרצה בסופו של דבר וצבא יהודה הובס. צבא ישראל פרץ את חומת ירושלים ולקח את כל הזהב והכסף שבאוצרות המקדש ובאוצרות בית המלך.

אחריו שלט בנו ירבעם השני, בימיו הגיעה ממלכת ישראל לשיא גודלה.

== בממצא הארכאולוגי ==
יואש מוזכר כ־, "יואש השומרוני" (על שם בירת ממלכתו שומרון), במצבת אדד־ניררי השלישי מתל רימאח, בין מעלי המס למלך אשור מארצות המערב.<ref name=":02"></ref>

==ראו גם==
*משל החוח והארז

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי ישראל
קטגוריה:בית יהוא
קטגוריה:שליטים תחת האימפריה האשורית החדשה
קטגוריה:אישים משבט מנשה
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:יהודי המאה השמינית לפנה"ס
קטגוריה:יהודי המאה התשיעית לפנה"ס
זכריהו בן ירבעם

זכריהו בן ירבעם הוא דמות מקראית, ומלך של ממלכת ישראל. לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך בשנים 748 עד 747 לפנה"ס.

לאחר מות ירבעם השני ב-748 לפנה"ס חזר והתערער מעמדה של ממלכת ישראל. זכריה, בנו של ירבעם, עלה למלוכה, אך נרצח 6 חודשים לאחר מכן, ועמו נשמד בית יהוא: .

הביטוי "קָבָלְ־עָם" הוא יחידאי במקרא. בתרגום הארמית כתוב "קָדָם עַמָא", כלומר: נגד העם, לעיני העם. ייתכן שהכוונה למקום ציבורי, אולי בשעת התכנסות העם או נציגיו. ייתכן שזו תוספת של עורך ספר מלכים, שרצה להדגיש כי הנבואה שניתנה ליהוא ("בני רביעים ישבו לך על כיסא ישראל") התגשמה לעיני העם. בתרגום השבעים, לעומת זאת, כתוב "יבלעם", כלומר שם של מקום, וחוקרים רבים סבורים כי גרסה זו עדיפה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי ישראל
קטגוריה:יהודי המאה השמינית לפנה"ס
קטגוריה:קורבנות רצח בתנ"ך
קטגוריה:אישים משבט מנשה
קטגוריה:בית יהוא
שלום בן יבש

שַׁלּוּם בֶּן יָבֵשׁ הוא דמות מקראית, ומלך על ממלכת ישראל. זמן מלכותו מתוארך בכרונולוגיה המקראית והמסורתית בשנת 747 לפנה"ס.

שלום בן יבש, איש הגלעד, מלך על ישראל לאחר שרצח את זכריהו בן ירבעם: "וַיִּקְשֹׁר עָלָיו שַׁלֻּם בֶּן יָבֵשׁ וַיַּכֵּהוּ קָבָלְ עָם וַיְמִיתֵהוּ וַיִּמְלֹךְ תַּחְתָּיו". הביטוי "קָבָלְ־עָם" הוא יחידאי במקרא. בתרגום הארמית כתוב "קָדָם עַמָא", כלומר: נגד העם, לעיני העם. ייתכן שהכוונה למקום ציבורי, אולי בשעת התכנסות העם או נציגיו. ייתכן שזו תוספת של עורך ספר מלכים, שרצה להדגיש כי הנבואה שניתנה ליהוא ("בני רביעים ישבו לך על כיסא ישראל") התגשמה לעיני העם. בתרגום השבעים, לעומת זאת, כתוב "יבלעם", כלומר שם של מקום, וחוקרים רבים סבורים כי גרסה זו עדיפה.

ממלכותו של שלום בן יבש מתחילה תקופה של אי-יציבות בממלכת ישראל, בניגוד ליציבות השלטון בימי בית יהוא.
שלום החזיק במלוכה חודש ימים בלבד, ונרצח בידי מנחם בן-גדי: "שַׁלּוּם בֶּן-יָבֵשׁ מָלַךְ בִּשְׁנַת שְׁלֹשִׁים וָתֵשַׁע שָׁנָה לְעֻזִּיָּה מֶלֶךְ יְהוּדָה וַיִּמְלֹךְ יֶרַח-יָמִים בְּשֹׁמְרוֹן. וַיַּעַל מְנַחֵם בֶּן-גָּדִי מִתִּרְצָה וַיָּבֹא שֹׁמְרוֹן וַיַּךְ אֶת-שַׁלּוּם בֶּן-יָבֵישׁ בְּשֹׁמְרוֹן וַיְמִיתֵהוּ וַיִּמְלֹךְ תַּחְתָּיו".

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי ישראל
קטגוריה:יהודי המאה השמינית לפנה"ס
קטגוריה:מתנקשים פוליטיים בתנ"ך
קטגוריה:קורבנות רצח בתנ"ך
מנחם בן גדי

מְנַחֵם בֶּן גָּדִי היה מלך ישראל ולפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 747 עד 737 לפנה"ס. בתקופתו ממלכת ישראל הייתה משועבדת לאימפריה האשורית, והמס שמנחם (באשורית: me-ni-ḫi-im-me, me-ni-ḫi-me או mi-ni-ḫi-im-me) העלה לה מוזכר אף בספרי השנים האשוריים.<ref name=":0"></ref>

מנחם הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.

== שמו ==
השם מנחם הוא שם כנעני ממוצא שמי שמופיע עוד במאה ה-17 לפנה"ס בפפירוס ברוקלין 35.1446 - Munahhima (מֻנָחִימָה), ומהווה ביטוי ככל הנראה לכך שהרך הנולד הוא נחמה להוריו.
יש הסוברים ש"בן-גדי" מכוון להיותו בן שבט גד.

== מלכותו ==
מנחם בן גדי רצח את קודמו, שלום בן יבש, אך בניגוד לשני קודמיו הצליח לשרוד זמן רב יחסית.

מנחם הצליח להחזיר לישראל מידת מה של יציבות פנימית, אך לא את שלטונה והשפעתה במרחבי ארץ ישראל וסוריה. תקופת שלטונו ארכה עשר שנים ובמהלכה עלה תגלת-פלאסר השלישי מלך אשור על ישראל ומנחם העלה לו מס.<ref name=":0"></ref> זהו האזכור הראשון של ממלכת אשור בספר מלכים, וזאת על אף שממלכת ישראל כבר הייתה מעורבת במלחמה עם אשור בימי אחאב (כמאה שנה לפני כן) ועל אף שיהוא העלה לה מס בשנת 841 לפנה"ס עקב כניסת מלך אשור לארץ ישראל.
השתעבדותו של מנחם - על אף שמלך אשור כלל לא התקרב ולא סיכן את ממלכת ישראל - באה ככל הנראה על רקע מצבה המדיני המעורער של ישראל, ומעמדו האישי של מנחם, וייתכן שגם בשל האיום שנשקף לממלכתו מממלכת יהודה שהגיעה אז לשיאה.האסטלה בכתב היתדות בה מוזכרת העלאת המס ממנחם בשומרון למלך [[תגלת פלאסר השלישי. מוזיאון ישראל]]על גודלו של המס השתמרו ידיעות במקרא: 1,000 ככר כסף = 3,000,000 שקל כסף (ישנם 3,000 שקל בכיכר). ומאחר שעל כל "גיבור חיל" הוטלה מכסה של 50 שקל משמע שהיו בישראל אז 60,000 "גיבורי חיל", היינו השכבה האמידה.
התואר "גיבור חיל" התייחס לכל אזרח חופשי בעל רכוש, החייב בשירות צבאי, ובתקופה זו השכר השנתי של פועל היה 10 שקלים לערך. לדעת פרשנים, המילה "שם" במשפט "וַיָּשָׁב מֶלֶךְ אַשּׁוּר וְלֹא-עָמַד שָׁם בָּאָרֶץ", מעידה על כך שהסופר המקראי שהביא את הידיעה הזו, לא ישב בארץ ישראל, וייתכן שישב בבבל.
הטלת המס מוזכרת אף באנאלים של תגלת פלאסר השלישי, לצד הזכרת שמות מלכים נוספים שהעלו אף הם מס למלך אשור: .<ref name=":0"></ref>
בחפירות שומרון התגלו בשטח המצודה, סמוך להיכל המלך, שרידי בנין ובו אולמות ששימשו, כנראה, מחסנים לאגירת כלי יין ושמן. בתוך חורבות האולמות הללו התגלו ב-1910, 75 חרסים ועליהם כתובות. מהם 63 כתובים עברית בכתב עברי עתיק. הם מהווים מערכת אחידה של מסמכים הכתובים לפי נוסחה חוזרת, כגון: (אוסטרקון 9) "בשנה התשיעית מן יצית (שם מקום) לאחינועם, נבל יין ישן". אלו ככל הנראה חשבונות משלוח של נבלי יין ושמן שנשלחו לבית המלך כמס בעין מידי הפקידים שגבו אותם מבעלי האחוזות. החוקר יגאל ידין סבור שיש ליחס חרסים אלו למנחם, ולקשרם למס שהטיל מנחם על "גבורי החיל". החוקר חיים תדמור הצביע על כך שסברה זו אפשרית מבחינה כרונולוגית.

מנחם נשאר נאמן לאשור עד סוף ימיו, אך שושלתו לא האריכה ימים אחר מותו: בנו פקחיה הומת, לאחר שהספיק למלוך זמן קצר בלבד (שנתיים לפי ), על ידי פקח בן רמליהו שנקט מדיניות אנטי-אשורית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי ישראל
קטגוריה:שליטים תחת האימפריה האשורית החדשה
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:יהודי המאה השמינית לפנה"ס
נאו-חסידות

נאו-חסידות היא אהדה או קרבה רעיונית מודרנית אל החסידות ומורשתה, אם בכתיבה ואם בדרכים אחרות.

אם בספרותה של תנועת ההשכלה היהודית מקובל היה להציג את החסידות באור שלילי, באה תקופת התחייה בספרות היהודית החדשה ושינתה במידה רבה את היחס המודרני אל החסידות.

בין הסופרים וההוגים המודרניים שעסקו בכך היו אליעזר צבי צווייפל, שמעון דובנוב בצעירותו, י"ל פרץ, יהודה שטיינברג, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרטין בובר, בר טוביה, שמואל אבא הורודצקי ומרדכי בן יחזקאל.

גם בדורות שלאחר מכן הופיעו חיבורים מודרניים המציגים את המאור שבחסידות, כמו יצירות של אברהם יהושע השל, זלמן שחטר-שלומי, אלי ויזל, ארתור גרין, פינחס פלאי וחיים פוטוק.

במאה העשרים ואחת נוצרה תנועה בזרם הדתי לאומי המתקרבת לחסידות, בפרט חסידות ברסלב וחסידות חב"ד.

אחד המאפיינים הבולטים המבדילים בין החסידות ה"חדשה" למרכזית, הוא היעדר האדמו"ר – הרבי והצדיק – שסביבו מתכנסים כל החסידים. החל מראשית תנועת החסידות, מתלכדים החסידים סביב מורם ורבם, מתוך אמונה שנשמותיהם הן "ניצוץ" בלבד מנשמת הצדיק, שמקבלות דרכו שפע גשמי ורוחני. לעומתם, התנועה החדשה מתאפיינת באינדיבידואליות, שאיפה אישית למקסום הקשר עם הבורא ללא "הגבלות" של רבי כלשהו. לכן, בניגוד ל"קנאות" שבה החסידים מתאספים דווקא סביב רבם (ורבותיהם לדורותיהם), לומדים דווקא את תורתם, ונוהגים במנהגיהם המסורים להם דור אחר דור מרבותיהם הקדושים – אנשי החסידות החדשה, באופן מוצהר, אינם "מגבילים עצמם" אלא לומדים מתורות רבים מגדולי החסידות, מכל הזרמים השונים (גם כאשר קיימות סתירות בין הדרכים), כולל מוסר, חקירה, ו"השקפה". הם מאמצים לעצמם מנהגים והליכות על פי הבנתם, וקוראים לפתיחות מחשבתית. חלקם, המקורבים לתורת חב"ד, ברסלב, והראי"ה קוק, מכנים עצמם בשם חבקו"ק – כלומר, חב"ד, ברסלב, קוק (ויש מוסיפים: "וקרליבך").

==קישורים חיצוניים==

* דוד אסף, [http://www.tau.ac.il/~dassaf/articles/HASCAL10.pdf 'שונאים – סיפור אהבה? התפתחויות במחקר יחסי הגומלין בין החסידות וההשכלה'], ישראל ברטל ושמואל פיינר (עורכים), ההשכלה לגווניה: עיונים חדשים בתולדות ההשכלה ובספרותה, ירושלים תשס"ה, עמ' 183–200.
* תומר פרסיקו, [http://tomerpersico.com/2011/12/25/neo-hasidism1 נאו-חסידות והמתח המובנה בין הרוחניות העכשווית להלכה], מתוך [http://www.toravoda.org.il/deot דעות] גיליון 54
* הרב אמנון בזק, [https://www.kipa.co.il/%D7%99%D7%94%D7%93%D7%95%D7%AA/%D7%97%D7%A1%D7%99%D7%93%D7%95%D7%AA/%D7%94%D7%A1%D7%9B%D7%A0%D7%95%D7%AA-%D7%A9%D7%91%D7%9E%D7%92%D7%9E%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%97%D7%A1%D7%99%D7%93%D7%99%D7%95%D7%AA-%D7%91%D7%A6%D7%99%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%93%D7%AA%D7%99/ הסכנות שבמגמות החסידיות בציונות הדתית,] באתר כיפה
* דניאל רייזר, [http://toravoda.org.il/node/7212 חסידות המאה העשרים וניצני הנאו-חסידים], בתוך: דעות, גיליון 54

==הערות שוליים==

*
משקה

מגוון משקאות קרים המוצעים למכירה ב[[תאילנד]]
[[סיידר ומיץ תפוחים]]
[[קפה]]
קולה המשקה המוגז הפופולרי ביותר]]

[[מיץ תפוזים]]

משקה הוא סוג של מזון, המציין את צורתו הנוזלית שאינו תבשיל. בהגדרה מצומצמת יותר, "משקה" מציין מזון נוזלי שאינו מים.

קיימים סוגים רבים של משקאות, וכמו כל ענף המזון, גם השימוש במשקאות מהווה חלק מן התרבות האנושית. סוג מפותח ביותר של משקאות הוא משקאות חריפים – משקאות המכילים אלכוהול.

==משקאות חמים==
משקאות אותם מגישים מחוממים, כוללים לרוב סוגים שונים של תה או חליטת צמחים, קפה לסוגיו ושוקו.

==משקאות ממותקים==
משקאות מתוקים, טבעית או בתוספת סוכר (או תחליפי סוכר), מוגשים בדרך כלל כשהם מקוררים.
* משקאות מוגזים הם משקאות המכילים פחמן דו-חמצני. רוב המשקאות מסוג זה מכילים גם כמות גדולה של סוכר וחומרי טעם וריח אחרים. המשקה המוכר ביותר מסוג זה הוא קוקה-קולה. ישנם משקאות מוגזים המומתקים בתחליף סוכר וממותגים כמשקאות דיאט.
* משקה קל
* מיץ
* נקטר

==משקאות חלביים==
משקאות על בסיס חלב:
* חלב
* מילקשייק
* שוקו
* נס קפה

==משקאות חריפים==
משקאות המכילים אלכוהול.
* יין
* בירה
* וודקה
* טקילה
* וויסקי
* ג'ין
* רום
* אבסינת
* ערק
* ברנדי
* ליקר
* קוקטייל

==משקאות אנרגיה==
משקאות קרים, המכילים כמויות גדולות של קפאין וחומרים ממריצים אחרים, מכונים משקאות אנרגיה. רד בול הוא המשקה המוכר בקטגוריה זו.

==קישורים חיצוניים==

* רשימה של ערכים בוויקיפדיה העוסקים במשקאות
* [https://web.archive.org/web/20070224120050/http://www.chefs.co.il/Index.asp?CategoryID=143 משקאות], באתר "שפים"
* [https://web.archive.org/web/20100516213156/http://food.walla.co.il/?w=%2Fsearch_results&recipe_type=11&from=type_srch משקאות], באתר וואלה
* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאכלים