דסטיניז צ'יילד

דסטיניז צ'יילד (; מילולי: ילד הגורל) הייתה להקת בנות שהרכבה הסופי כלל את ביונסה, קלי רולנד ומישל ויליאמס. הלהקה הוקמה בשנת 1990 ביוסטון שבטקסס, בשם "Girl's Tyme".<ref></ref> הרכב הלהקה המקורי כלל את ביונסה, לטבייה רוברסון, לטויה לאקט וקלי רולנד.

לאחר כמה שנים בהן זכתה הלהקה להצלחה מזערית לעומת הרכבי בנות אחרים כמו ספייס גירלז, TLC ואן ווג, הוחתמה הלהקה בשנת 1997 בקולומביה רקורדס בתור "דסטיניז צ'יילד". הלהקה זכתה להצלחה בין־לאומית רבה לאחר הוצאת השיר "No, No, No" מהאלבום "Destiny's Child" ולאחר פרסום האלבום "The Writing's on the Wall", שכלל את הלהיטים "Say My Name" ו-"Bills, Bills, Bills".

על אף הפרסום וההצלחה המסחרית, התגלעו סכסוכים בין חברות ההרכב. בין היתר בשל העדפתו של מנהלה המוזיקלי, מת'יו נואלס, לביונסה ולרולנד על פני לאקט ורוברסון. בעקבות זאת פרשו לאקט ורוברסון מהלהקה בתחילת שנת 2000. את מקומן תפסו ויליאמס ופרה פרנקלין, שפרשה לאחר מספר חודשים והותירה אותן כשלישייה מוזיקלית. אלבומן השלישי "Survivor" כלל את הלהיטים "Survivor", שהגיע למקום השני בבילבורד הוט 100, "Independent Women Part I" ו-"Bootylicious". בשנת 2001 הכריזה הלהקה על הפסקת פעילות לטובת פיתוח קריירות הסולו של חברותיה.<ref></ref> הלהקה שבה לפעילות כשנתיים לאחר מכן, לקראת יציאת אלבום האולפן החמישי שלה, "Destiny Fulfilled", בו נכללו "Lose My Breath" ו-"Soldier". מאז פירוקה הרשמי ב-2006, הופיעו ביונסה, ויליאמס ורולנד כמה פעמים ביחד, כולל בהופעת המחצית של הסופרבול לשנת 2013 ובפסטיבל קואצ'לה ב-2018.

להקת דסטיניז צ'יילד מכרה יותר משישים מיליון תקליטים ברחבי העולם.<ref></ref> הבילבורד מדרג אותה כאחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים<ref name="BillboardTrios"></ref> וכאמן המוזיקלי (כולל להקות) התשיעי המצליח ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21.<ref></ref> המגזין דירג אותה במקום ה-68 וה-90 ברשימות "100 האמנים הטובים ביותר בשנת 2008" ו"אמני הדאנס המצליחים ביותר בכל הזמנים" בהתאמה.<ref></ref><ref></ref> הלהקה הייתה מועמדת ל-14 פרסי גראמי, ואף זכתה בשלושה מהם עבור שיר ה-R&B הטוב ביותר (פעם אחת) והופעת ה-R&B הטובה ביותר (פעמיים).

== היסטוריה ==
=== 1990–1997: שנותיה הראשונות של הלהקה וגירלז טיים ===
בשנת 1990 פגשה ביונסה נואלס את הראפרית לטבייה רוברסון באודישן להקמת להקת בנות חדשה.<ref name="Kaufman"></ref> השתיים הצטרפו ללהקה חדשה שביצעה שירי ראפ ודאנס, ובסיסה היה ביוסטון שבטקסס. קלי רולנד, שעברה לגור בביתה של ביונסה, הצטרפה אליהן בשנת 1992. במקור הן נקראו גירלז טיים, ובמרוצת השנים הצטרפו לשלישייה תמר דייוויס והאחיות ניקי ונינה טיילור. נוכחותן של נואלס ורולנד בקבוצה משכה תשומת לב רחבה. מפיק ה-R&B, ארן פרגר, טס ליוסטון כדי לראות את הלהקה ולבחון האם היא מתאימה לפיתוח. הוא הזמין את חברותיה לאולפן שלו, דה פלנט, בצפון קליפורניה, והחל להקליטן תוך התמקדות בקולה של ביונסה, בנימוק שיש לה יכולות קוליות טובות יותר משאר הבנות. הוא שלח את ההרכב להשתתף בתחרות הכישרונות "Star Search", מתוך כוונה שהחשיפה תביא להחתמתן בחברת תקליטים גדולה, אך הלהקה הפסידה בתחרות. לדברי ביונסה ההפסד נבע מבחירה שגויה של השיר, שהיה שיר ראפ במקום שיר פופ המתאים למיינסטרים.<ref name="E!"></ref><ref name="People"></ref><ref></ref>

לאחר התבוסה בתחרות הכישרונות החליט אביה של ביונסה, מת'יו, לנהל בעצמו את הלהקה.<ref name="E!"/><ref name="VH1Driven"></ref> תחת ניהולו סולקו דייוויס והאחיות טיילור מהלהקה, ובמקומן הצטרפה לטויה לאקט ב-1993.<ref name="Kaufman"/> הלהקה התאמנה בחצרות האחוריות בבתי חברותיה או בסלון לעיצוב שיער של אמה של ביונסה, טינה. החזרות הגנרליות שלה נערכו גם כן בסלון, ומדי פעם קיבלו הבנות פידבקים וביקורות מהלקוחות. כשהגיע הקיץ לקח מת'יו את הבנות למחנה אימונים על מנת לשפר את יכולות הריקוד והשירה שלהן באמצעות שיעורי פיתוח קול. לאחר ההכשרה הקפדנית שעברו החלו להופיע כמופעי פתיחה ללהקות R&B מפורסמות כמו SWV ואימטור. טינה עיצבה את כל התלבושות שלבשו חברות ההרכב בהופעותיהן.<ref name="DunnDate"></ref>

במרוצת שנותיה הראשונות בקריירת המוזיקה שלה שינתה גירלז טיים את שמה מספר פעמים: "Somethin' Fresh", "Cliché", The Dolls", ו-"Destiny".<ref name="GillingsSoul"></ref> תחת השם האחרון הוחתמה אצל אלקטרה רקורדס.<ref name="VH1Driven"/> כמה חודשים לאחר מכן, טרם הוצאת אלבום בכורה, פרשו הבנות מחברת התקליטים עקב סכסוכים על אופייה של הלהקה המתפתחת. המרדף אחר חתימת חוזה הקלטות העיב על משפחתה של ביונסה: ב-1995 עזב מת'יו את עבודתו כזבן בחנות לציוד רפואי לטובת ניהול הלהקה – דבר שהוביל להפחתה משמעותית בהכנסותיה של המשפחה. על רקע המשבר הכלכלי נפרדו הוריה של ביונסה לפרק זמן קצר. בשנת 1996 שינתה להקת דסטיני את שמה לדסטיניז צ'יילד ("Destiny's Child" – "ילד הגורל"). נטען על ידי חברות הקבוצה כי השם הנבחר שאוב מקטע מהתנ"ך: .<ref></ref> המילה "גורל" נלקחה מספר ישעיהו על ידי אמה של נואלס, טינה.<ref></ref>

מת'יו ניהל משא ומתן בדבר חתימת הלהקה בקולומביה רקורדס. לפני העסקה הקליטו חברותיה מספר רצועות באוקלנד שבקליפורניה בהפקת ד'וויין ויגינס מ-. בשנת 1997, לאחר כמה ניסיונות, שבהם נוכחו מנהלי חברת התקליטים בפוטנציאל המסחרי הגבוה של הלהקה, נכללה הרצועה "Killing Time" בפסקול של "גברים בשחור".<ref name="Kaufman"/><ref name="Stacy-Deanne"></ref>

=== 1997–2000: הצלחה מסחרית ושינויים בהרכב הלהקה ===
[[וייקליף ז'אן יצר גרסת רמיקס לשיר "No, No, No", שהפך ללהיט הראשון שלה.]]

דסטיניז צ'יילד הופיעה לראשונה במצעדים בנובמבר 1997, עם יציאת השיר "No, No, No" – הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה, "Destiny's Child", שיצא ב-17 בפברואר 1998. הוא הגיע לשיאו בבילבורד 200 כשדורג במקום ה-69. בנוסף, הגיע למקום ה-14 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ המובילים באותו שבוע.<ref name="BillAlbumChart"></ref> נתוני המכירות של השיר ברחבי ארצות הברית הוערכו בכמיליון עותקים על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), והוא זכה למעמד פלטינה.<ref name="RIAA"></ref> גרסת הרמיקס ל-"No, No, No" הגיעה למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ ולמקום השלישי בבילבורד הוט 100. הסינגל השני מתוך האלבום, "With Me", כשל בניסיון לשחזר את ההצלחה המסחרית לה הגיע "No, No, No". במקביל השתתפה הלהקה בשיר "Get on the Bus" מתוך הפסקול של הדרמה הרומנטית, "למה טיפשים מתאהבים?". הוא זכה להצלחה באירופה בלבד, ואף הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים הבריטי. בשנת 1998 זכו חברות דסטיניז צ'יילד בשלושה מפרסי המוזיקה של סול טריין, כולל פרס פריצת השנה.<ref name="Anthony"></ref>

לאחר הצלחת אלבום הבכורה שלהן התכנסו במהירות חברות הלהקה יחד עם מפיקים חדשים, דוגמת קווין בריגס ורודני ג'רקינס, באולפני הקלטות שונים. הן כתבו והקליטו את האלבום השני שלהן, "The Writing's on the Wall", שהפך לאלבומן הנמכר ביותר. עם יציאתו נכנס למצעד בילבורד 200 במקום החמישי ולמצעד ה-R&B במקום השני.<ref name="BillAlbumChart"/> "Bills, Bills, Bills" פורסם ב-1999 כסינגל המוביל מתוך האלבום, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 – שירה הראשון של הקבוצה שהגיע להישג זה. "The Writing's on the Wall" נחשב לאלבום הפריצה של הקבוצה, שכן בעקבותיו התפרסמה הלהקה גם בשווקים מחוץ לאירופה ולארצות הברית, כגון ביפן.<ref name="DunnDate"/><ref name="FlynnLose"></ref>

מישל ויליאמס החליפה את לאקט ואת רוברסון.]]

ב-14 בדצמבר 1999 איימו לאקט ורוברסון בפני מנהל הלהקה על כוונתן לעזוב אותה בטענה שהוא שמר לעצמו נתח גבוה מדי מרווחיה של הלהקה והעדיף את נואלס ורולנד על פניהן.<ref name="Kaufman"/><ref name=":0"></ref> על-אף שלא התכוונו לעזוב את הקבוצה, גילו רוברסון ולאקט שבווידאו קליפ של "Say My Name" (הסינגל השלישי מ-"The Writing's on the Wall"), הן הוחלפו על ידי שתי אחרות. לפני הקרנת הבכורה של הקליפ הכריזה ביונסה ב-"TRL" כי לאקט ורוברסון החליטו לעזוב את הקבוצה, ואת מקומן תפסו מישל ויליאמס ופרה פרנקלין.<ref name="DunnDate"/>

ב-21 במרץ 2000 הגישו לאקט ורוברסון תביעה משפטית נגד מת'יו ושתי חברותיהן ללהקה לשעבר בגין הפרת הצהרות נאמנות וחוזי שותפות שנחתמו בין הצדדים.<ref name=":0" /> בעקבות פרסום התביעה, ביזו שני הצדדים במשפט זה את זה בכלי התקשורת. חמישה חודשים לאחר הצטרפותה החליטה פרנקלין לעזוב את הקבוצה. שלוש הבנות שנותרו, ויליאמס, ביונסה ורולנד, טענו שעזיבתה נבעה מכך שהיא לא הופיעה להופעות קידום שנקבעו והתקשתה להתמודד עם הלחץ.<ref name="DunnDate"/> פרנקלין, לעומת זאת, טענה כי היא עזבה בגלל האווירה השלילית וכיוון שהיא לא הצליחה להשפיע כלל על קבלת ההחלטות הקשורות לפעילות ההרכב.<ref name="Kaufman"/>

לקראת סוף שנת 2000 ביטלו רוברסון ולאקט את תביעתן נגד נואלס ורולנד כחלק מהסכם פשרה, אולם הן לא משכו את תביעתן נגד מת'יו נואלס. במסגרת ההסכם נאסר על שני הצדדים לדבר זה על זה בכלי התקשורת.<ref name="Kaufman"/> רוברסון ולאקט הקימו עד העת הזו להקת בנות אחרת בשם "Anjel", אך במרוצת הזמן גם אותה עזבו עקב סכסוך עם חברת התקליטים. אף על פי שחברות דסטיניז צ'יילד הושפעו לרעה מהמהומה התקשורתית, הפכה הקבוצה עצמה למובילה בתחום הפופ של אותה תקופה:<ref name="People"/> "Say My Name" הגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 למשך שלושה שבועות רצופים, ואילו "" דורג במקום השלישי והראשון במצעד השירים הקצביים ובמצעד 40 שירי המיינסטרים בהתאמה.<ref name="FlynnLose"/> בשנה הראשונה לצאתו נמכר "The Writing's on the Wall" בכשמונה מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית. על נתוני מכירות אלה קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי תואר פלטינה מתומנת. הוא נמכר בכ-11 מיליון עותקים ברחבי העולם והפך לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2000.<ref></ref> באותה תקופה החלה להקת דסטיניז צ'יילד להופיע כפתיחה לקונצרטים של בריטני ספירס וכריסטינה אגילרה.<ref name="Kaufman"/>

בהרכבה החדש הוציאה הלהקה שיר נושא לפסקול הסרט "המלאכיות של צ'רלי". השיר, "Independent Women Part I", יצא כסינגל באוקטובר 2000 ושהה במקום הראשון בבילבורד הוט 100 למשך 11 שבועות רצופים (מנובמבר 2000 עד לינואר 2001) – הסינגל שנשאר במקום הראשון לפרק הזמן הארוך ביותר באותה השנה במצעד.<ref></ref> פרסומו הפך את הפסקול לרב-מכר, כ-1.5 מיליון עותקים ממנו נמכרו ב-2001.

=== 2000–2003: "Survivor", הוצאות נוספות, הפסקה ופרויקט סולו ===
בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2000 זכתה דסטיניז צ'יילד בפרס האמן המוביל ובפרס הלהקה המובילה. בשנה שלאחר מכן זכו בפרס השני פעם נוספת.<ref></ref><ref></ref> בספטמבר 2000 זכתה הלהקה בשני פרסים בטקס הסול טריין, כולל אלבום ה-R&B/נשמה הטוב ביותר עבור "The Writing's on the Wall".<ref></ref> החל ממחצית שנת 2000 עד תחילת 2001 הקליטה הלהקה את אלבומה השלישי, "Survivor", שהופק ונכתב על ידי נואלס בלבד, למעט הרצועה "Emotion", שהוא גרסת כיסוי לשיר מ-1977.<ref name="Kaufman"/><ref></ref> "Survivor" החל להימכר בחנויות התקליטים באביב 2001. בשבוע הראשון לצאתו נמכר ביותר מ-663,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.<ref name="BillAlbumChart"/><ref></ref> בעקבות נתוני מכירות אלה נכנס למקום הראשון בבילבורד 200. שלושת הסינגלים, "Survivor", "Bootylicious" ו-"Independent Women Part I", הגיעו לשלושת המקומות הראשונים בבילבורד הוט 100. עד 27 ביולי 2001 נמכר האלבום בכ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם.<ref></ref> הוא קיבל מעמד פלטינה מרובעת ומעמד פלטינה כפולה על ידי איגודי תעשיית ההקלטות של ארצות הברית ושל אוסטרליה בהתאמה.<ref></ref>

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר ביטלה הלהקה את סיבוב ההופעות המתוכנן שלה באירופה, ובמקום זאת הופיעה בקונצרטים לזכרם של הנרצחים.<ref name="Kaufman"/> באוקטובר 2001 הוציאה הלהקה את אלבום חג המולד הראשון שלה, "", שכלל מספר גרסאות כיסוי לשירי חג מולד מוכרים כמו "O Holy Night", "Silent Night" ו-"White Christmas".<ref></ref> "" הגיע למקום ה-34 במצעד בילבורד 200. בפברואר 2001 זכתה הקבוצה בשני פרסי גראמי עבור "Say My Name": שיר ה-R&B הטוב ביותר וביצוע ה-R&B הטוב ביותר לצמד או ללהקה מוזיקלית.<ref></ref> היא גם זכתה בפרס המוזיקה האמריקאית ללהקת הנשמה/R&B האהובה ביותר. כמו כן, באותה השנה השתתפה בשיר הנושא של סולאנג' נואלס לסדרת האנימציה של דיסני "The Proud Family". במרץ 2002 פורסם אלבום רמיקס בשם "This Is the Remix", שפרסומו נחשב על ידי מעריציה כרמז להוצאת אלבום אולפן חדש בעת הקרובה.<ref></ref> אלבום הרמיקס הגיע למקום ה-29 בבילבורד 200.<ref name="BillAlbumChart"/> זמן קצר לאחר מכן החלו להישמע טענות מצד רוברסון ולאקט על כך ש-"Survivor" נכתב עליהן, על מנת להשמיצן בפומבי מול קהל המעריצים של הקבוצה. בעקבות כך הגישו השתיים תביעה נוספת נגד הלהקה ונגד סוני מיוזיק. ביוני 2002 תיקי התביעה נדחו בהתאם להסדר טיעון.<ref name="Kaufman"/>

סולאנג', שהקליטה מספר שירי סולו ועבדה עם דסטיניז צ'יילד, עומדת להצטרף ללהקה כשהיא תאוחד. מאוחר יותר השמועה התבררה כשגויה.]]

בשלהי 2000 הכריזו מנהלי הלהקה על הפסקה לטובת קידום קריירות הסולו של חברותיה.<ref name="CNN"></ref> ב-2002 הוציאה ויליאמס את אלבום הסולו הראשון שלה, "Heart to Yours", שהגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הגוספל השבועי. באותו היום בו הופץ לחנויות כתקליט וכתקליטור פרסמו חברות הלהקה את האוטוביוגרפיה הרשמית שלהן, "Soul Survivors".<ref></ref> רולנד השתתפה בסינגל של הראפר נלי בשם "Dilemma". הוא זכה בפרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 – רולנד הפכה לחברת הקבוצה הראשונה שמגיעה למקום הראשון במצעד זה. כדי לנצל את הצלחתו של השיר הוציאה רולנד במהירות את אלבום הבכורה שלה, "Simply Deep",<ref name="Corey6"></ref> שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי. ב-2003 היא השתתפה בסרט האימה "פרדי נגד ג'ייסון". במקביל כיכבה נואלס בסרט "אוסטין פאוורס - גולדממבר" והקליטה את סינגל הבכורה שלה, "Work It Out", שנכלל בפסקול הסרט. לאחר מכן השתתפה ב-"The Fighting Temptations", והופיעה כאמנית אורחת בשיר "" של ג'יי-זי, שהפיק את אלבום הבכורה שלה.<ref name="Louie"></ref>

כתוצאה מהצלחתו של "Dilemma" של רולנד, הוצאת האלבום הראשון של נואלס, "Dangerously in Love", נדחתה ליוני 2003.<ref name="Corey6"/><ref></ref> היא נחשבת לאמנית המוצלחת ביותר מבין שלוש חברות הלהקה שהוציאו אלבום סולו.<ref name="Martens"></ref> "Dangerously in Love" נכנס לראשונה לבילבורד 200 במקום הראשון, לאחר שנמכר בכ-317,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו בארצות הברית בלבד. הוא הניב שני להיטים שהגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100, "Crazy in Love" ו-"Baby Boy", ושני שירים נוספים שהגיעו לחמישייה הפותחת במצעד: "Me, Myself and I" ו-"Naughty Girl". על נתוני המכירות שלו בארצות הברית קיבל מאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי תואר פלטינה משושה.<ref name=autogenerated1></ref> נכון ליוני 2016 נמכר האלבום בכ-5 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית<ref></ref><ref></ref> ובכ-11 מיליון עותקים בעולם כולו – האלבום הנמכר ביותר של ביונסה.<ref name="musicstarx.net"></ref><ref></ref> "Dangerously in Love" זכה בחמישה פרסי גראמי בטקס אחד.<ref></ref> בינואר 2004 הוציאה ויליאמס את אלבומה השני, "Do You Know".<ref name="Kaufman"/>

ד'וויין ויגינס, שהפיק את הקלטותיה הראשונות של הלהקה, הגיש תביעה בשנת 2002 נגד עורכי דינו לשעבר, ודרש פיצוי של 15 מיליון דולרים בגין הפחתת הכנסתו מהקרדיט על הפקת חלק משיריה ללא ידיעתו. התיק הוסדר בהסכם שלא פורסם. ביוני 2003 הודיע מת'יו נואלס על הצטרפותה של סולאנג' נואלס, אחותה של ביונסה, להרכב.<ref></ref> סולאנג' נואלס הקליטה לפני כן מספר רצועות עם דסטיניז צ'יילד, ואף החליפה את רולנד לכמה זמן לאחר ששברה את אצבעות רגליה בזמן הופעה. מטרת ההכרזה הייתה לבדוק את תגובת מעריצי הלהקה. לאחר מכן אישרה ביונסה שהצטרפותה של אחותה ירדה מהפרק, כיוון שהיא עסוקה כעת בקידום אלבום הבכורה שלה, "Solo Star".<ref></ref>

=== 2003–2006: "Destiny Fulfilled" ו-"" ===
שלוש שנים לאחר ההפסקה התאחדו חברות הלהקה כדי להקליט את אלבום האולפן הרביעי והאחרון שלהן, "Destiny Fulfilled".<ref name="Kaufman"/> רצועות האלבום קשורות זו בזו רעיונית ומספרות קו עלילה קשוח יותר, המרמז על סיום פעילותה של דסטיניז צ'יילד. "Destiny Fulfilled" נכתב באופן שווה על ידי נואלס, ויליאמס ורולנד והופק גם כן על ידן.<ref name="Anthony"/><ref></ref><ref></ref> הוא פורסם ב-15 בנובמבר 2004, ובשיאו הגיע למקום השני עם 497,000 עותקים טהורים בשבוע הראשון לצאתו (לעומת 663,000 עותקים שנמכרו באותו פרק זמן באלבום הקודם).<ref></ref> הוא קיבל תואר פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, ואף על פי שלא זכה להצלחה בבילבורד עדיין נחשב לאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר לשנת 2005 (8 מיליון עותקים ברחבי העולם). נכללו באלבום ארבעה סינגלים: "Lose My Breath", "Soldier", "Cater 2 U" ו-"Girl". השניים הראשונים הגיעו למקום השלישי בבילבורד הוט 100, ואילו "Soldier" ו-"Cater 2 U" קיבלו תואר פלטינה מ-RIAA בשנת 2006.<ref name="RIAA"/>

הליין-אפ האחרון של דסטיניז צ'יילד במסגרת סיבוב ההופעות "[[Destiny Fulfilled... and Lovin' It" ב-2005]]

כדי לקדם את האלבום יצאה הקבוצה לסיבוב הופעות עולמי בשם "Destiny Fulfilled... and Lovin' It". ב-11 ביוני 2005, בזמן שהייתה בפלאו סן ז'ורדי שבברצלונה, הודיעו חברות ההרכב, מול קהל של 16,000 איש, על כוונתן לסיים את פעילות הלהקה עם סיום סיבוב ההופעות.<ref name="GilSplit"/> נואלס הצהירה שכותרת האלבום "Destiny Fulfilled" לא נבחרה באופן אקראי, והיא משקפת את העובדה שהפרידה הייתה מתוכננת כבר במהלך הקלטת האלבום, על מנת להקל על המשך פיתוח קריירות הסולו של חברות ההרכב.<ref name="VineyardSplit"></ref> הקבוצה שלחה מטעמה מכתב ל-"MTV":

דסטיניז צ'יילד הוציאה את אלבום הלהיטים הגדולים ביותר שלה, "" ב-25 באוקטובר 2005. הוא כולל את "Independent Woman Part 1", "Say My Name" ו-"Bootylicious". שלוש רצועות חדשות הוקלטו עבור אוסף זה, בהן "Stand Up for Love" ו-"Check on It", שיר שנואלס הקליטה לפסקול של "הפנתר הוורוד".<ref name="Moss#1's"></ref> המפיק המוזיקלי דייוויד פוסטר, בתו איימי ונואלס כתבו את "Stand Up for Love" כהמנון ליום הילד הבין-לאומי, אירוע שנתי שנחגג ברחבי העולם להעלאת המודעות לזכויות הילד. דסטיניז צ'יילד העניקה את תמיכתה כשגרירה עולמית בחגיגות השנתיות של האירוע ב-2005.<ref></ref> "" פורסם גם כתקליטור דו-צדדי, הכולל את רשימת הרצועות של האלבום, שבעה קליפים של חלק משיריו וטריילר של הופעת הלהקה באטלנטה. הופעה זו הוקלטה גם על DVD במהלך סיבוב ההופעות "Destiny Fulfilled ... And Lovin' It", ויצאה כאלבום הופעה בשם "Destiny's Child: Live in Atlanta" ב-28 במרץ 2006.<ref name="Moss#1's"/> חמש מתוך 16 הרצועות באוסף הגיעו למקום הראשון בבילבורד הוט 100 או במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.

== פירוק ואחרית דבר ==
להקת דסטיניז צ'יילד התאחדה למופע פרידה שנערך ב-19 בפברואר 2006, במשחק האולסטאר של ה-NBA ביוסטון שבטקסס. עם זאת, נואלס הצהירה כי זהו האלבום האחרון של הקבוצה, אך לא ההופעה האחרונה שלה.<ref name="TraceyNBA"></ref><ref></ref> הופעתן הטלוויזיונית האחרונה התרחשה כמה ימים לאחר מכן בניו יורק.<ref name="TraceyNBA"/> ב-28 במרץ קיבלה הלהקה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.<ref name="WalkOfFame"></ref> בטקס פרסי ה-BET לשנת 2006 זכתה דסטיניז צ'יילד בקטגוריית "הלהקה הטובה ביותר" – פרס בה זכתה גם ב-2001 וב-2005.<ref></ref>

לאחר פירוקה הרשמי חידשו חברות ההרכב את קריירת הסולו שלהן, וכל אחת נחלה רמות שונות של הצלחה. הן המשיכו לשתף פעולה מפעם לפעם גם בקריירת הסולו שלהן. רולנד וויליאמס, יחד עם סולאנג', הופיעו בקליפ של נואלס לשיר "Get Me Bodied". ב-26 ביוני 2007 ערכה הקבוצה מיני-איחוד בטקס פרסי ה-BET לשנת 2007, שם ביצעה נואלס את השיר יחד עם ויליאמס וסולאנג' בתור רקדניות שלה. לאחר הופעתה היא הציגה את רולנד, שביצעה את הסינגל "Like This" יחד עם איב.<ref></ref> ב-2 בספטמבר 2007, במהלך סיבוב ההופעות "The Beyoncé Experience", ביצעה נואלס קטע מ-"Survivor" יחד עם ויליאמס ורולנד. ההופעה צורפה ל-DVD בשם "The Beyoncé Experience Live".<ref></ref> בשנת 2008 הקליטה ביונסה גרסת כיסוי ל-"Honesty" של בילי ג'ואל. גרסה זו נכללה באלבום האוסף "Mathew Knowles & Music World Present Vol.1: Love Destiny", שפורסם ביפן בלבד לרגל עשור ללהקה.<ref></ref><ref></ref>

רולנד הופיעה בקליפ של ביונסה לשיר "Party" מ-2011.<ref></ref><ref></ref> אלבום האוסף השלישי של הקבוצה, "Playlist: The Very Best of Destiny's Child", יצא ב-2012 לציון 15 שנים להקמתה.<ref></ref> אלבום אוסף נוסף, "Love Songs", פורסם ב-29 בינואר 2013, וכלל שיר חדש שהוקלט בשם "Nuclear", בהפקת פארל ויליאמס.<ref></ref> "Nuclear" היה הסינגל הראשון של דסטיניז צ'יילד מזה שמונה שנים. חודש לאחר מכן הופיעו ויליאמס ורולנד כאורחות מיוחדות במופע המחצית של ביונסה בסופרבול ה-47. הן ביצעו יחד את Bootylicious", "Independent Women" ו-"".<ref></ref> אלבום וידאו בשם "Destiny's Child Video Anthology" יצא במאי 2013 וכלל שישה עשר קליפים של הלהקה.<ref></ref> ויליאמס וביונסה הופיעו בשירה של רולנד, "You Changed", שנכלל באלבומה הרביעי, "Talk a Good Game".<ref></ref> ויליאמס הוציאה את שירה "Say Yes" ביוני 2014 בהשתתפות נואלס ורולנד.<ref></ref> ב-7 בנובמבר 2016 שלושתן הופיעו בסרטון שפורסם באינסטגרם של רולנד כדי לבצע את אתגר בובות הראווה.<ref></ref> הן נפגשו פעם נוספת בשנת 2018 למען הופעתה של ביונסה בפסטיבל קאוצ'לה.<ref></ref>

== סגנון מוזיקלי ==
דסטיניז צ'יילד הקליטה שירי R&B עם סגנונות נוספים כמו R&B עכשווי ודאנס-פופ. בהרכבה המקורי של הלהקה הייתה נואלס הסולנית הראשית, רולנד הייתה הסולנית השנייה, לאקט עבדה על קולות הסופרן ואילו רוברסון על צלילי האלט – שתיהן כזמרות ליווי. נואלס נשארה הסולנית הראשית גם בהרכבה הסופי של הקבוצה,<ref></ref><ref></ref> בעוד ויליאמס ורולנד התחלפו מעת לעת בתפקיד הסולנית המשנית. חברות דסטיניז צ'יילד התייחסו לג'נט ג'קסון כהשראה לעבודתן.<ref></ref> אן פאוורס מהניו יורק טיימס תיארה את מוזיקת הלהקה כ"רעננה ואמוציונלית".<ref name="PowersFeminism"></ref> היא כתבה, . ג'ון פרלס כתב לאותו עיתון שהצליל שמגדיר את דסטיניז צ'יילד, מלבד קולה של נואלס, הוא המנגינות המיוחדות שהולחנו במשקל של 2/2.<ref></ref> ברוב הבלדות של הקבוצה שלוש חברותיה שרות יחד, אולם בשירים הקצביים כל חברה מבצעת בית אחד כשהפזמון מושר יחד.

המילים בחלק מהשירים באלבום "Survivor" פורשו על ידי מעריצי הלהקה כהתייחסות לסכסוכים הפנימיים בה. בסינגל המוביל, "Survivor", מופיעה השורה "" – "אני לא הולכת להתפוצץ עליך ברדיו (...) אני לא הולכת לשקר לגבייך או לגבי משפחתך (...) אני לא הולכת לשנוא אותך במגזין". בעקבות מילים אלו הגישו רוברסון ולאקט תביעה נגד הקבוצה,<ref name="DunnDate"/> שכן הן פירשו אותן כהפרה של הסכם הפשרה שהושג קודם לכן בבית המשפט. בשיר אחר בשם "Fancy" נכתב: "You always tried to compete with me, girl (...) find your own identity" – "את תמיד ניסית להתחרות בי, ילדה (...) מצאי את הזהות שלך". הדברים הללו התפרשו על ידי דייוויד בראון מאנטרטיינמנט ויקלי כתגובה להגשת התביעה הקודמת.<ref name="BrowneSurvivor"></ref>

== תדמית ציבורית ==
סולנית [[הסופרימס, דיאנה רוס, שאליה הושוותה ביונסה]]
להקת דסטיניז צ'יילד הושוותה לעיתים לסופרימס, להקת בנות משנות ה-60, ונואלס הושוותה לסולנית הסופרימס, דיאנה רוס. לימים היא התייחסה להשוואה הזו וטענה כי היא לא מוצאת שום קו דמיון בינה לבין רוס.<ref name="Anthony"/> עם זאת, ב-2006 כיכבה ביונסה בתור דינה ג'ונס ב"נערות החלומות", עיבוד קולנועי למחזמר מתיאטראות ברודוויי, שעלילתו עוסקת בשלוש נשים שמקימות להקת ג'אז בהשראת הסופרימס.

גיל קאופמן טען במאמר על "דרכה של דסטיניז צ'יילד לתהילה" שבעקבות מעורבותה הגוברת בהפקת האלבום "Survivor" ובשירה התגלתה נואלס כמנהיגה המוזיקלית של הלהקה וכפנים הציבוריות שלה.<ref name="Kaufman"/> לולה אוגונאיקה מהניו יורק טיימס כתבה ש"בתעשיית המוזיקה רווחה האמונה שדסטיניז צ'יילד הייתה לא יותר ממקפצה עבור קריירת הסולו הבלתי-נמנעת של ביונסה".<ref name="LolaDate"></ref>

בעקבות יציאת אלבום הבכורה של נואלס, "Dangerously in Love", נפוצו שמועות על פירוק אפשרי של דסטיניז צ'יילד.<ref name="GilSplit"></ref><ref name="Tanya"></ref> השמועה התפשטה משתי סיבות: ראשית, רבים האמינו כי מת'יו נואלס ראה איך הבנות מצליחות בקריירות הסולו שלהן ורצה לבחון למי מהן יש את הפוטנציאל הגבוה ביותר להצלחה; שנית, מעריצי הלהקה השוו את המקרה לג'סטין טימברלייק, שלא חזר ללהקת אן סינק לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, "Justified".<ref name="Kaufman"/><ref name="Tanya"/> רולנד הגיבה לשמועות הללו והפריכה אותן.<ref></ref> חברות דסטיניז צ'יילד טענו כי המפגש המחודש נועד לקרות, ושזיקתן זו לזו שמרה אותן מלוכדות יחד.<ref name="MossReunited"></ref> מארג'ו ווטסון ממגזין "Suede" טענה כי נואלס לא רצתה לסרב לאיחוד מחודש של הלהקה כדי לא לנטוש את הקולגות שלה לשעבר.<ref name="LolaDate"/>

אמה של ביונסה, טינה נואלס, כתבה בספרה מ-2002 – "Destiny's Style: Bootylicious Fashion, Beauty and Lifestyle Secrets From Destiny's Child" – על התרומה של הביגוד של חברות הלהקה להצלחתן.<ref></ref>

== מורשת ==
הכוכב של דסטיניז צ'יילד ב[[שדרת הכוכבים של הוליווד]]
להקת דסטיניז צ'יילד כונתה מספר פעמים כאייקון בסוגת ה-R&B, ומכרה למעלה מ-60 מיליון תקליטים ברחבי העולם.<ref></ref><ref></ref> לאחר פירוקה ציין ג'יימס מונטגומרי מ-"MTV" כי היא הותירה אחריה מורשת עצומה של תורת פמיניזם חדשה, בהתאם להיותה אחת מלהקות הבנות הנמכרות ביותר בכל הזמנים.<ref></ref> בילבורד טען כי בלהקה היו את כל המרכיבים הדרושים להיות אייקון בעולם המוזיקה: יכולות ווקאליות טובות, רדיפה אחר פמיניזם, ריקודים מיוחדים וחוש אופנתי מהוקצע.<ref name="BillboardTrios"/> מגזין "Essence" הכין רשימה של כל הטרנדים שנוצרו בעקבות התלבושות של חברותיה. בשנת 2015 פרסמה דייזי ג'ונס מ-"Dazed Digital" מאמר אודותיה, בה סיקרה את השפעתה על ז'אנר ה-R&B. במאמרה ציינה כי דסטיניז צ'יילד השפיעה גם על סוגת הפופ, וניתן להוכיח זאת באמצעות הסימפולים בהם השתמשו מגוון זמרי הז'אנר במרוצת השנים, דוגמת אריאנה גרנדה וטינשיי.<ref></ref> יו מקינטייר מפורבס כתב שלפני שהפוסיקט דולז ופיפת' הרמוני זכו להכרה בין-לאומית היו אלה ספייס גירלז ודסטיניז צ'יילד ששלטו בתחום להקות הבנות.<ref></ref>

כשכתב לפיצ'פורק הבחין קתרין סת. אסף כיצד דסטיניז צ'יילד התחילו עידן חדש של להקות בנות בדומה לסופרימס בתחילת שנות ה-90:

הרכבה הסופי של דסטיניז צ'יילד כשלישייה זכה להכרה בין-לאומית גבוהה.<ref name="wherearethey"></ref><ref></ref> המגזין בילבורד טען כי היא אחת מהשלישיות המוזיקליות הגדולות ביותר בכל הזמנים. הן אף דורגו כלהקת הבנות השלישית המצליחה ביותר במצעדי בילבורד, מאחורי TLC והסופרימס.<ref name="BillboardTrios" /><ref></ref> שירה "Independent Women Part I" דורג במקום השני ברשימת המגזין של "40 השירים הטובים ביותר של להקת בנות בכל הזמנים במצעד בילבורד הוט 100".<ref></ref> "Independent Women Part I" שבר גם שיא גינס כששהה במקום הראשון בהוט 100 כ-11 שבועות רצופים – השיר של להקת בנות שדורג במקום הראשון למשך פרק הזמן הרצוף הארוך ביותר. המונח "Bootylicious" (הלחם של המילים "Booty" (עכוז) ו-"Delicious" (טעים)) הפך לפופולרי מאוד בקרב בני הנוער לאחר הוצאת סינגל בעל אותו שם. הוא אף הוכנס למילון האנגלי של אוקספורד ב-2006.<ref></ref> "VH1" כללו את "Bootylicious" ברשימת "100 השירים הטובים ביותר של העשור הראשון של המאה ה-21" מ-2011, ואת הלהקה ברשימת "100 הנשים החזקות ביותר בתעשיית המוזיקה" בשנה לאחר מכן.<ref></ref><ref></ref> בנוסף, "Independent Women" דורג על ידי "NME" כאחד מ"100 השירים הטובים של שנות ה-2000".<ref></ref> בשנת 2005 הוענק לה פרס האגדה מפרסי המוזיקה העולמית עבור היותה אחת מלהקות הבנות הנמכרות ביותר. הטקס כלל הופעת מחווה לשיריה בביצוע פטי לבל, אשר, ריהאנה, בייביפייס, אמאירי וטירה מארי.<ref></ref><ref></ref> בשנת 2006 נטבע הכוכב של דסטיניז צ'יילד בשדרת הכוכבים של הוליווד.

דסטיניז צ'יילד הייתה השראה למספר מוזיקאים הכוללים את ריהאנה,<ref></ref> מייגן טריינור,<ref></ref> פיפת' הרמוני,<ref></ref> ליטל מיקס,<ref></ref> Girls Aloud,<ref></ref><ref name="10things"></ref> חיים,<ref name="10things"/><ref></ref> קייטי בי<ref name="10things"/><ref></ref> וג'ס גלין.<ref></ref> סיארה קיבלה השראה להמשיך בקריירת המוזיקה שלה לאחר שראתה את הלהקה בטלוויזיה.<ref></ref> אריאנה גרנדה ציינה אותה כאחת מהדוגמות הטובות ביותר ליכולות ווקאליות טובות, ואמרה כי האזנה למוזיקה שלה היא הדרך בה לימדה את עצמה לשיר.<ref></ref> טריינור אף הצהירה כי הסינגל "No" נוצר בהשראת המוזיקה של דסטיניז צ'יילד, בריטני ספירס ואן סינק.<ref></ref> פיפת' הרמוני ביצעו מחרוזת של שירי הלהקה בתוכנית "Greatest Hits".<ref></ref> הן אף השתמשו במספר אלמנטים מהאינטרו של "Bootylicious" לשיר "Brave, Honest, Beautiful".<ref></ref>

== חברות הלהקה ==
<center></center>

{| style="text-align:center;" class="wikitable mw-collapsible"
|-
! colspan="4" | חברות הלהקה
|-
! style="width:9em;"| שם בעברית ובאנגלית
! style="width:9em;"| זמן החברות בלהקה
! פרטים ביוגרפיים
! תמונה
|-
|ביונסה נואלס (Beyoncé Knowles)
|1990–2006
|ביונסה נולדה ב-4 בספטמבר 1981 בעיר יוסטון שבטקסס. אביה היה מת'יו, מנהלה המוזיקלי של דסטיניז צ'יילד, ואילו אמה הייתה טינה, מעצבת אופנה וספרית אפרו-אמריקאית. כבר מגיל צעיר רכשה ביונסה את אהבתה למוזיקה כשהופיעה בכנסיות ובתחרויות שירה. עם התפרקותה של הלהקה בשנת 2006 הוציאה את אלבום הבכורה שלה כאמנית סולו, "Dangerously in Love". הוא זכה להצלחה עצומה לאחר שהגיע למקום הראשון בבילבורד 200, עם מכירות של למעלה מ-317,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. כל הסינגלים שיצאו מתוכו ("Crazy in Love", "Baby Boy", "Me, Myself and I" ו-"Naughty Girl") הגיעו לעשרת השירים הפותחים בבילבורד הוט 100. גם אלבומה השני, "B'Day", זכה להצלחה מסחרית גבוהה כשנמכר בלמעלה מ-3,410,000 עותקים ברחבי ארצות הברית.<ref name="us sales"></ref>

ההצלחות של ביונסה לא איחרו לבוא גם בפרויקטים הבאים שלה: "I Am... Sasha Fierce", אלבום קונספט כפול, כשחציו הראשון נכתב על ידי ביונסה וחציו השני נכתב על ידי האלטר אגו שלה, סאשה פירס; "4", שהפך את ביונסה לאייקון פמיניסטי בזכות השירים "" ו-"Love on Top"; "Beyoncé", שכלל כמה דואטים של ביונסה עם אמני R&B והיפ הופ נוספים, כמו "Drunk in Love" עם ג'יי-זי, בעלה; "Lemonade", שזכה בפרס ה-BET לאלבום הטוב ביותר ובפרס גראמי לאלבום ה-R&B המתקדם הטוב ביותר.
-
|לטויה לאקט (LeToya Luckett)
|1990–2000
|לאקט נולדה ב-11 במרץ 1981 ביוסטון שבטקסס. היא נהגה לשיר כילדה בכנסייה הבפטיסטית המקומית ברנטווד. בנוסף, למדה שיעורי פיתוח קול, כשהכיוון הראשוני בו רצתה לעסוק היה תחום האופרה. אביה, שהיה גם כן זמר, היה גאה בכישרונה של בתו ואף ניסה להכניס אותה לתעשיית המוזיקה. לאקט וביונסה התיידדו בבית הספר היסודי, כשישבו זו ליד זו בשולחנות בכיתה.<ref></ref> בשנת 1999, בשיא ההצלחה של דסטיניז צ'יילד, נכנסו לאקט ורוברסון לסכסוך משפטי על רקע הוצאת הווידאו קליפ של "Say My Name" והעדפתו של מנהלה המוזיקלי, מת'יו נואלס, לביונסה ולרולנד על פניהן. בהתאם לכך פרשו השתיים מהלהקה בפברואר 2000.

לאחר תקופת החברות שלה בלהקה הוציאה לאקט שלושה אלבומי אולפן: "LeToya", שזכה להצלחה בארצות הברית בעיקר, והגיע למקום הראשון בבילבורד 200; "Lady Love", שהצלחתו הייתה מזערית, אך הוא הגיע למקום ה-54 במצעד האלבומים היפני ו-"Back 2 Life", שאותו הוציאה לאור שבע שנים לאחר מכן ולא זכה להצלחה כלל.
-
|לטבייה רוברסון (LaTavia Roberson)
|1990–2000
|רוברסון נולדה ב-1 בנובמבר 1981 ביוסטון שבטקסס לשריל לסטראפ וטרי רוברסון. בשנות ה-80, קודם להצטרפותה לדסטיניז צ'יילד, הייתה דוגמנית לבגדי ילדים. היא הופיעה בפרסומות רבות לטיפוח הגוף והשיער לילדים. בדומה ללאקט גם רוברסון נכנסה לסכסוך משפטי עם מנהלי הלהקה על רקע הוצאת הווידאו קליפ של "Say My Name" והעדפתו של מנהלה המוזיקלי, מת'יו נואלס, לביונסה ולרולנד על פניה. בהתאם לכך פרשה מהלהקה בפברואר 2000. רוברסון ניסתה להמשיך בקריירת סולו בעולם המוזיקה, אך מעולם לא הוציאה אלבום אולפן לאור, אלא רק כמה סינגלים, כמו "Best Time of Your Life" מ-2017.<ref name="auto"></ref>

בשנת 2010 חשפה כי בתקופה לאחר פרישתה מדסטיניז צ'יילד סבלה מהתמכרות לאלכוהול. היא נעצרה בשל נהיגה תחת השפעה אלכוהולית.<ref></ref> היא החליטה להילחם בהתמכרות שלה, והחלימה ממנה באמצעות טיפולים פסיכולוגיים. ב-21 באוגוסט 2013 ילדה את בתה, יחד עם המפיק דון ויטו.<ref></ref> ביוני 2016 עברה לידה שקטה.<ref></ref> ב-23 בספטמבר 2019 נולד לזוג ילד נוסף.<ref></ref>
-
|קלי רולנד (Kelly Rowland)
|1990–2006
|רולנד נולדה ב-11 בפברואר 1981 באטלנטה שבג'ורג'יה. היא בתם של דוריס רולנד-גריסון וכריסטופר לאבט. בגיל שש עזבה יחד עם אמה את ביתם ואת אביה, שהיה מכור לטיפה המרה וסבל מפוסט-טראומה עקב שירותו במלחמת וייטנאם. כשהייתה בת שבע או שמונה עברה ליוסטון, שם עברה לגור אצל ביתה של ביונסה. כשהכריזו מטעם הלהקה על הפסקה בת שנתיים ב-2001 הוציאה רולנד לאור את אלבום הבכורה שלה, "Simply Deep", ב-2002. הוא הגיע למקום ה-12 בבילבורד 200. עם התפרקותה בשנת 2006 הוציאה את אלבום הסולו השני שלה ב-2007, "Ms. Kelly". מתוכו יצאו שלושה סינגלים והוא הגיע בשיאו למקום השישי במצעד של בילבורד – אלבומה הראשון של רולנד שנכנס לעשרת האלבומים הפותחים של מצעד זה. המקום הגבוה ביותר אליו הגיעה רולנד במצעד היה השלישי עם האלבום "Here I Am". בשנת 2013 פרסמה את אלבומה האחרון, "Talk a Good Game".

ב-9 במאי 2014 נישאה בקוסטה ריקה לטים ותרספון. בין הנוכחים בחתונתם ניתן למנות את ביונסה ואת סולאנג' נואלס אחותה.<ref></ref> ב-4 בנובמבר אותה שנה נולדה לזוג בנם הראשון.<ref></ref> ב-21 בינואר 2021, כשבע שנים לאחר מכן, נולד בנם השני.<ref></ref>
-
|פרה פרנקלין(Farrah Franklin)
|פברואר–יולי 2000
|פרנקלין נולדה בדה מוין שבאיווה, וגדלה בפרזנו, קליפורניה.<ref></ref> כיוון שלא פגשה מעולם את אביה הביולוגי, רודני אלן הרד, מחשיבה פרנקלין את לורנס בוהנוון, בן-זוגה של אמה, כאביה.<ref></ref> היא גדלה בכנסייה, שם החלה לשיר במקהלתה הרשמית. בנוסף לשירה אהבה גם משחק וריקוד. בשנת 1999 הופיע כאמן אורח בווידאו קליפ של "Bills, Bills, Bills", שם פגשה לראשונה את בנות דסטיניז צ'יילד.<ref></ref> במקביל הייתה חברה בלהקה "ג'יין דו", שהייתה בתהליך פירוק. מת'יו, מנהל דסטיניז צ'יילד ואביה של ביונסה, ראה בפרנקלין תוספת טובה ללהקה, והזמין אותה בינואר 2000 להצטרף אליה ולתפוס את מקומן של רוברסון ולאקט. היא הופיעה עמה במספר סינגלים בודדים, אך ב-20 ביולי עזבה אותה לאחר שהרגישה תחושות מיצוי.<ref></ref>

לאחר עזיבת הלהקה פתחה פרנקלין בקריירת סולו. בשנים 2002–2003 הוחתמה בחברת התקליטים Fo' Reel, שם הוציאה לאור את השיר "Get at Me". פרנקלין זיהתה כי הכיוון המוזיקלי היה שגוי עבורה, ולכן פנתה לז'אנר המשחק. במרוצת השנים שיחקה בעשרות סרטים ותוכניות טלוויזיה, בהם "Single Black Female", "Tamales and Gumbo" ו-"Rated ATL". היא המשיכה להוציא כמה סינגלים בודדים שלא זכו להצלחה.
| 
|-
|מישל ויליאמס(Michelle Williams)
|2000–2006
|ויליאמס נולדה ברוקפורד שבאילינוי ב-23 ביולי 1979. היא החלה את קריירת המוזיקה שלה בגיל שבע, כשהופיעה בפזמון של "Blessed Assurance" בכנסייה של עיר הולדתה. מאוחר יותר הצטרפה ללהקות הגוספל יונייטד הרמוני וצ'וזן אקספרישיון. לאחר הסכסוך המשפטי בדסטיניז צ'יילד בו פרשו רוברסון ולאקט מהלהקה, תפסו את מקומן ויליאמס ופרנקלין, שעזבה גם כן לאחר חצי שנה. להקת דסטיניז צ'יילד הפכה לשלישייה מוזיקלית: ויליאמס, רולנד וביונסה. כשהכריזו מטעם הלהקה על הפסקה בת שנתיים ב-2001 הוציאה ויליאמס לאור את אלבום הבכורה שלה, "Heart to Yours", ב-2002. הוא לא זכה להצלחה והגיע למקום ה-57 בלבד בבילבורד 200. עם התפרקותה בשנת 2006 הוציאה את אלבום הסולו השלישי שלה, "Unexpected". אלבומה האחרון, "Journey to Freedom", פורסם ב-2014 וכמו שאר האלבומים של ויליאמס, לא זכה להצלחה.
}

== דיסקוגרפיה ==
* 1998: Destiny's Child
* 1999: The Writing's on the Wall
* 2001: Survivor
* 2001:
* 2004: Destiny Fulfilled

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ביונסה
קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:להקות זוכות פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:הרכבים ולהקות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
קטגוריה:שלישיות מוזיקליות
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה העולמי: להקת הפופ
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה העולמי: רית'ם אנד בלוז
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה של בילבורד
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:להקות טין פופ
קטגוריה:להקות בנות אמריקאיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1990
קטגוריה:זוכי פרסי ה-BET: מוזיקה: הלהקה הטובה ביותר