OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כף בירד (האי רוס)

כף בירד (באנגלית: Cape Bird) הוא לשון יבשה, המציינת את הקצה הצפוני של האי רוס, אנטארקטיקה.

אזור כף בירד מהווה חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד מספר 116, בשל אוכלוסיות הציפורים שבסביבתו, המוגן מכוח האמנה האנטארקטית.

== היסטוריה ==
=== גילוי ומיפוי הכף ===
את הכף גילתה בשנת 1841 משלחת חקר בריטית בראשות ג'יימס קלארק רוס.

=== מקור השם ===
שמה של הכף ניתן לה על ידי רוס.

הכף נקראה על שם לוטננט אדוארד גוזף בירד (Edward Joseph Bird), אשר שירת עם משלחתו של רוס (אשר גילתה את האי) על הספינה "ארבוס" בין השנים 1839–1841.

הר בירד הסמוך כנראה נקרא כך בגלל קרבתו לכף בירד.

== לקריאה נוספת ==

<div class="mw-content-ltr">• 	Spurr, EB, Wilson, K-J, Sagar, PM, (1990) [https://www.notornis.osnz.org.nz/system/files/Notornis_37_1_37.pdf Bird species recorded at Cape Bird, Ross Island, Antarctica], Notornis, vol 37 Issue 1, pp. 37 - 44</div>

<div class="mw-content-ltr">• Osama Mustafa, Jan Esefeld, Hannes Grämer, Jakob Maercker, Marie-Charlott Rümmler, Martin Senf, Christian Pfeifer, Hans-Ulrich Peter, [https://www.umweltbundesamt.de/sites/default/files/medien/1410/publikationen/2017-04-06_texte_30-2017_pinguinmonitoring_eng_0.pdf Monitoring penguin colonies in the Antarctic using remote sensing data], ThINK - Thuringian Institute for Sustainability and Climate Protection </div>

<div class="mw-content-ltr">• Richard B. Rivkin and Mary A. Voytek, [https://aslopubs.onlinelibrary.wiley.com/doi/pdf/10.4319/lo.1987.32.1.0249 Photoadaptations of photosynthesis and carbon metabolism by phytoplankton from McMurdo Sound, Antarctica. 1. Species-specific and community responses to reduced irradiances1], Limnol. Oceanogr., 32(l), 1987, 249-259</div>

<div class="mw-content-ltr">• Diane K. Stoecker, Kurt R. Buck, Mary putt, [https://www.int-res.com/articles/meps/95/m095p103.pdf Changes in the sea-ice brine community during the spring-summer transition, McMurdo Sound, Antarctica. II. Phagotrophic protists ], MARINE ECOLOGY PROGRESS SERIES, Vol 95: 103 - 113, 1993 </div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:5:::NO::P5_ANTAR_ID:1396 כף בירד] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* [https://adam.antarcticanz.govt.nz/nodes/view/20537 כף בירד] באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת ניו זילנד
* [https://data.aad.gov.au/aadc/gaz/scar/search_names_action.cfm?search_text=1353&feature_type_code=0&country_id=0&relic_options=include_relics&north=-45.0&south=-90.0&west=-180.0&east=180.0&search_near=&radius=0.5&gazetteers=SCAR כף בירד] באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

== הערות שוליים ==

בירד
ארנולף השני, רוזן פלנדריה

ארנולף השני, רוזן פלנדריה (961–987) הידוע גם כארנולף הצעיר, היה איש אצולה צרפתי ורוזן פלנדריה. שלט משנת 965 עד מותו ב-987.

==קורות חיים ==
ארנולף נולד בשנת 961 לבלדווין השלישי, רוזן פלנדריה ולמתילדה בילונג, בתו של הרמן, דוכס סקסוניה. אביו מת בשנת 962 כשהיה ארנולף עוד תינוק. סבו ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה עדיין היה חי, והמשיך לשלוט בפלנדריה למשך שלוש שנים עד מותו בשנת 965. מכיוון שארנולף היה קטין, שימש בן משפחתו בלדווין בסלו כעוצר, עד מותו בשנת 973. עד שהגיע לשלטון, איבדה רוזנות פלנדריה חלק גדול משטחה. ב-30 במרץ 987 מת ארנולף, ובנו בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה עלה לשלטון במקומו. לאחר מותו התחתנה אלמנתו רוצאלה מאיטליה, עם רובר השני, מלך צרפת.

==משפחתו==
בשנת 968 התחתן ארנולף עם רוצאלה מאיטליה, בתם של ברנגר השני, מלך איטליה וווילה מטוסקנה, ממנה נולדו לו ילדים:
* מתילדה (לא להתבלבל עם הנינה שלו מתילדה מפלנדריה אשתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה).
*בלדווין הרביעי, דוכס פלנדריה (980–1035)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.geni.com/people/Arnulf-II-the-Young-count-of-Flanders/6000000002198946285 ביוגרפיה], באתר geni.com

קטגוריה:רוזני פלנדריה
קטגוריה:ילידי 961
קטגוריה:נפטרים ב-987
סמור פטגוני

סמור פטגוני (שם מדעי: Lyncodon patagonicus) הוא מין יחיד בסוגו סמור קטן דרום אמריקאי ממשפחת הסמוריים. חי בערבות ואזורי סלעים בפמפס שבצ'ילה ובדרום ארגנטינה וכן בפטגוניה. 
אורכו של הסמור 300-350 מ"מ והזנב 60-90 מ"מ. פרוותו לבנה עם אזורים חומים או שחורים לאורכה. יש לו אוזניים קטנות אך רגליים וזנב ארוכים.

לא ידוע הרבה על הסמור. מצב שימורו הוא ללא חשש.

==ראו גם==
*סמור
*סמור משויש
*חורפן אמריקאי
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי הנרי מארי דוקרוטאי דה בלנוויל
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:צ'ילה: יונקים
קטגוריה:ארגנטינה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:צ'ילה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1842
בלדווין החמישי, רוזן פלנדריה

בלדווין החמישי (1012-1067) היה רוזן פלנדריה משנת 1035 עד מותו ב-1067. הוא היה בנו של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה הקודם. בשנת 1028 התחתן בלדווין עם אדלה מצרפת, בתו של רובר השני, מלך צרפת.

==היסטוריה==
בשנת 1028 מרד בלדווין באביו, שברח אל נורמנדי. לאחר שאביו חזר עם כוחות חדשים, בלדווין נכנע אך הורשה למלוך לצד אביו. לאחר מות אביו בשנת 1035 הוא הוכתר כבולדווין החמישי, דוכס פלנדריה. במלחמת לורן (1046-1056) בלדווין כרת ברית עם גודפרי השלישי, דוכס לורן נגד היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בזמן המלחמה הפסיד בלדווין את ואלנסיין לרוזנות אנו. בשנת 1049 הציע ויליאם השני, דוכס נורמנדיה (ולימים מלך אנגליה) נישואים אל בתו, מתילדה מפלנדריה. בלדווין שהיה באותו זמן שקוע במלחמה עם היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והיה זקוק לבעלי ברית נואשות הסכים לכך. כשהרמן נפטר בשנת 1051 בלדווין חיתן את בנו, בלדווין עם אלמנתו של הרמן, ריצילדה, דוכסית אנו ובכך סיפח את אנו אל שטחו.

==ילדים==
*מתילדה מפלנדריה
*רובר הראשון, רוזן פלנדריה
*בלדווין השישי, רוזן פלנדריה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.geni.com/people/Baldwin-V-count-of-Flanders/6000000000769899870 ביוגרפיה], באתר geni.com

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוזני פלנדריה
קטגוריה:ילידי 1012
קטגוריה:נפטרים ב-1067
לוטרה חסרת-טופר אפריקאית

לוטרה חסרת-טופר אפריקאית (שם מדעי: Aonyx capensis) היא מין של לוטרה גדולה החיה באפריקה שמדרום לסהרה. היא הלוטרה השנייה בגודלה במים מתוקים (לאחר לוטרת ענק) ונפוצה בנהרות וביצות באפריקה, מיערות ועד לסוואנה, אך לא באזור קונגו.

לוטרה זו בעלת רגליים חזקות אך חסרות טפרים, תופעה שהעניקה לסוג את שמו. יש לה פרווה ארוכה חומה-אפורה. הבטן, הגרון והחלק התחתון של הפנים בהירים יותר. אורכה 113-163 ס"מ ומשקלה 13–36 ק"ג. הגולגולת מוארכת ומלאה שיניים חדות שנועדו לתפוס וללעוס את הטרף. יש לה זנב ארוך ועבה, המסייע לרדיפה מהירה במים וגם קרומי שחייה בין האצבעות.

למין זה נמצאו 6 תת-מינים:
*A. c. capensis
*A. c. hindei
*A. c. meneleki
*A. c. congica
*A. c. microdon
*A. c. philippsi

תת-המין A. c. congica נחשב לעיתים למין עצמאי.

הלוטרות חיות בבדידות יחסית, אך לעיתים נעות בזוגות עם צעיריהן. הן מאוד טריטוריאליות ויתקפו כל לוטרה שתיכנס לתחומן. הן נמצאות רוב הזמן במים, ובלילות נחות במאורות תת-קרקעיות. הלוטרות ניזונות בעיקר מדגים. עוד בתפריט: סרטנים, מכרסמים, עופות ודו-חיים קטנים. רוב הטרף ניצוד בתוך המים.

הטורפים המאיימים עליהן הם פיתונים, תנינים, אריות, צבועים ועיטמים.

==ראו גם==
*לוטרה חסרת-טופר אסייתית

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי היינריך רודולף שינץ
קטגוריה:לוטרות
קטגוריה:אתיופיה: יונקים
קטגוריה:זמביה: יונקים
קטגוריה:אוגנדה: יונקים
קטגוריה:אריתריאה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
קטגוריה:בעלי חיים בביצות אפריקה
לוטרה חסרת-טופר אסייתית

לוטרה חסרת-טופר אסייתית או לוטרה גמדית (שם מדעי: Amblonyx cinerea) היא מין הלוטרה הקטנה ביותר בעולם. היא חיה בביצות וביצות מנגרובים ברחבי דרום, מזרח ודרום-מזרח אסיה במדינות: בנגלדש, בורמה, הודו, דרום מזרח סין, לאוס, סינגפור, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, מלזיה ואינדונזיה. כמו שנרמז משמה היא חסרת טפרים ויכולה במקום זה למשש ולאחוז בטרפה.
== מאפיינים ==
זו הלוטרה הקטנה ביותר ומגיעה לאורך 70–100 סנטימטרים ולמשקל 1-5.4 קילוגרם. פרוותה חומה אפורה ולבנה מלמטה עד לתחתית הפנים, והיא דומה ללוטרה חסרת-הטופר האפריקאית הגדולה ממנה בהרבה.

זוהי לוטרה גמישה בעלת מבנה גוף מוארך ורגליים קצרות והיא חיה ומתחבאת בין סלעים ושיחים נמוכים.

המזון העיקרי של הלוטרה הוא חסרי חוליות מימיים קטנים כמו סרטנים, תולעים ורכיכות אך היא ניזונה גם מבעלי חוליות, בעיקר מצפרדעים, שפמנונים, עכברים ונחשים. את טרפה היא חושפת מתחת לבוץ בעזרת רגליה הקדמיות ותופסת אותו במהירות. היא מסוגלת גם לפצח צדפות בצורה דומה לצורה של לוטרת הים.

לוטרה זו נמצאת בסכנת הכחדה עקב ציד, הצטמצמות ביצות המנגרובים וכן בגלל זיהום סביבתי.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון קרל וילהלם יליגר
קטגוריה:לוטרות
קטגוריה:סינגפור: יונקים
קטגוריה:קמבודיה: יונקים
קטגוריה:מלזיה: יונקים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:פאונת מים מתוקים בדרום-מזרח אסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1815
קטגוריה:בעלי חיים בביצות מנגרובים
תרבות ערבית

ענתר ועבלה, המהווים את רומיאו ויוליה הערבים.]]

התרבות הערבית היא התרבות במדינות שבהן השפה הרשמית והשלטת היא ערבית, ואשר המערב וחוקרים נהגו לקרוא להם "מדינות ערב" - מדינות המשתרעות מהים הערבי שבמערב אסיה ועד מרוקו שבצפון אפריקה. השפה, ספרות, גסטרונומיה, אמנות, ארכיטקטורה, מוזיקה, רוחניות, פילוסופיה, מיסטיקה וכדומה, הם כולם חלק מהמורשת של התרבות הערבית.

התרבות של העולם הערבי מחולקת לעיתים לאזורים נפרדים הכוללים את חצי האי ערב (כווית, בחריין, קטאר, ערב הסעודית, עומאן, תימן ואיחוד האמירויות הערביות), מצרים, הלבנט (לבנון, סוריה, וירדן), המגרב (לוב, תוניסיה, אלג'יריה, מרוקו ומאוריטניה), מסופוטמיה (עיראק) וסודאן.

התרבות הערבית מחולקת לשלושה חלקים עיקריים, התרבות העירונית (אל-מודון), התרבות הכפרית (א-ריף), ותרבות הנוודים (אל-בדאוו). בדרך כלל, רוב מדינות המפרץ יחד עם חלקים של ירדן ועיראק נחשבים כבדאוו (בדואים). אזורים כפריים של מדינות אחרות כגון שטחי "הרשות הפלסטינית" ועזה, סוריה, לבנון, אלג'יריה ותוניסיה נחשבים תרבויות כפריות. הערים שלהם נחשבות לתרבויות עירוניות. למעשה, רוב הערים הגדולות הערביות מוכרות כתרבויות עירוניות, כגון קהיר, ביירות, רבאט, בגדאד, אלכסנדריה, דמשק, מרקש וכדומה. אזור הלבנט, במיוחד שטחי הרשות פלסטינית ועזה, לבנון, סוריה כמו גם מצרים ידועות בהיסטוריה ארוכת השנים של תרבות עירונית.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.news1.co.il/Archive/003-D-105924-00.html הַמִּדְבָּר מְדַבֵּר]

*
קטגוריה:תרבויות
גיורא זלץ

גיורא זלץ בקיבוץ [[משגב עם עם דן שפירו, אפריל 2016]]
גיורא זלץ הוא ראש מועצה אזורית הגליל העליון. 

==ביוגרפיה==
זלץ נולד וגדל בקיבוץ להבות הבשן. למד בבית ספר מקיף עינות הירדן. בצה"ל שירת כקצין בחיל השריון והשתחרר לאחר תפקיד מפקד פלוגה. לאחר מלחמת לבנון הראשונה חזר לשירות קבע לתקופה נוספת. בשירות המילואים שימש מפקד גדוד שריון. 

זלץ שימש מנכ"ל מפעל "להבות" בקיבוצו בשנים 1989 עד 1999. בתום התפקיד מונה על ידי התנועה הקיבוצית לשליח מטעמה בצפון אמריקה, שם עסק בגיוס כספים ושימש ראש ארגון השומר הצעיר בארצות הברית. ב-2003 שב לישראל ומונה למנהל העסקי של קיבוץ להבות הבשן. לאחר מכן שימש מנכ"ל "אייל אופטיקה" ומנכ"ל "שמיר מוצרים אופטיים מיוחדים" מקיבוץ שמיר. ב-2009 מונה למנכ"ל חברת "אמיקו" בקיבוץ גניגר. 

שימש יושב ראש קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון בשנים 2003 עד 2008. הוא היה ממייסדי עמותת בית הספר עינות ירדן ועמד בראשה במשך שנתיים.

בדצמבר 2012 נבחר לראש מועצה אזורית הגליל העליון. זלץ נבחר בשנית לתפקיד בבחירות 2018 כשהוא גובר ברב של 85.56% על גד יעקב ממעיין ברוך.

במלחמת חרבות ברזל נדרש להתמודד עם התרוקנות המועצה האזורית מרבים תושביה, שפונו ממנה מחמת הירי המתמשך לעברה. עקב המלחמה לא נערכו במועצה האזורית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024, וזלץ ממשיך בתפקידו.

== חיים אישיים ==
זלץ נשוי לרחלה ואב לארבעה.

==קישורים חיצוניים==

*
*[https://web.archive.org/web/20160303184019/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2012/dafyarok/121213_ma_galil_elion.htm גיורא זלץ יחליף את אהרון ולנסי], הזמן הירוק, 13 בדצמבר 2012

==הערות שוליים==

קטגוריה:להבות הבשן: אישים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:עסקני כדורסל ישראלים
קטגוריה:ראשי המועצה האזורית הגליל העליון
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי עינות ירדן
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
11 bit studios

11 bit studios היא חברת פיתוח משחקי וידאו פולנית שהוקמה ב-11 בספטמבר 2010 על ידי מפתחים לשעבר וחברי צוות של CD Projekt ו-Metropolis Software. נכון ל-2014, בחברה 30 עובדים. מטרת החברה היא לייצר משחקי וידאו שמתאימים גם לקהל הגיימרים הכבד וקהל הגיימרים הקל (קז'ואל) ולהפוך משחקים לנגישים יותר בהפצות דיגיטליות. 11 bit studios מיישמת ומספקת משחקים לכל הפלטפורמות העיקריות, כולל קונסולות, מחשבים וסמרטפונים. החברה ידועה בעיקר בזכות המשחק עטור הפרסים שפיתחה, Anomaly: Warzone Earth, משחק אסטרטגיה בזמן אמת מסוג הגנת מגדלים. משחק אחר שפיתחה החברה, This War of Mine, התקבל היטב על ידי שחקנים ומבקרים בשל תיאורו של המצור על סרייבו.

== משחקים שפותחו על ידי החברה ==
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! כותר !! פלטפורמה (ות)
|-
| 2011 || Anomaly: Warzone Earth || Android, Microsoft Windows, Linux, OS X, PlayStation 3, Xbox 360, iOS
|-
| ! rowspan=3 | 2012 || Funky Smugglers || rowspan="3" | Android, Microsoft Windows, Linux, OS X, iOS
|-
| Sleepwalker’s Journey
|-
| Anomaly: Korea
|-
| 2013 || Anomaly 2 || Android, Microsoft Windows, Linux, OS X, PlayStation 4, iOS
|-
| ! rowspan=2 | 2014 || This War of Mine || rowspan="2" | Android, Microsoft Windows, Linux, OS X, iOS
|-
| Anomaly Defenders
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות משחקי וידאו פולניות
דלק אמריקאי

דלק אמריקאי (שם מדעי: Martes americana) הוא מין של דלק החי בטבע באמריקה הצפונית ביערות רחבי עלים ומחטניים וכן בערבות לאורך היבשת. הוא נפוץ מקצה קנדה עד לניו מקסיקו. הוא קרוב ביותר לדלק הדייג, אך קטן ממנו ובעל חזה צהוב.
== מאפיינים ==
לדלק האמריקאי גוף דק כשמבנה ראשו מזכיר פני חתול ובעל שתי עיניים הפונות קדימה, וחרטומו קצר ביותר וגם חוש ריחו רגיש פחות. עם זאת אוזניו ועיניו גדולות ומסייעות לו לראות בחשיכה.

לדלק פרווה חומה שעירה, חזה צהוב וקצה החרטום שחור. זנבו ארוך ומהווה את מרבית הגוף ועוזר לו להתאזן במרדפיו בין העצים. 

הדלק הוא טורף אימתני הניזון מכל חיה קטנה שרואה. הוא מומחה בטיפוס על עצים ויכול לטרוף עם שיניו החדות חיות הגדולות ממנו כמו ארנבות ופסיונים שונים, אך מעדיף לתפוס מינים שוכני עצים כמו נברנים, סנאים וציפורים קטנות וביציהם. לעיתים יותר נדירות גם יאכל חולדות וחדפים והדלקים שוכני החוף יאכלו דגים. הוא גם יאכל פירות וזרעים של צמחים שונים ובכך עוזר לצמח להפיץ את צאצאיו.

כשהדלקים מגיעים לאתרים של חיות בית כמו תרנגולות או ארנבים הם עלולים לקטול את כולם. עקב כך הם ניצודי באזורים שונים באמריקה. עם זאת הם נחשבים לחיה מוגנת כיום.

==קישורים חיצוניים==

דלק אמריקאי בשלג

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם טורטון
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באמריקה הצפונית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1806
גירית דובית

גירית דובית (שם מדעי: Arctonyx collaris. באנגלית מכונה "גירית חזירית") היא מין ממשפחת הסמוריים יחיד בסוגו בתת-משפחת הגיריות (בה נמצא גם, בסוג אחר, המין גירית המצויה המצוי בישראל). גירית זו נראית חסונה מעט מרוב בני משפחתה ומכאן שמה. היא חיה בטבע באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה. מצב שימורה הוא "קרוב לסיכון".

==מאפיינים==
הפרווה מעט פרועה וצבעה חום חיוור ושחור מלמטה. החוטם שחור ובקצה ורוד (מה שהעניק את שמה האנגלי), הראש חום חיוור עם פס ליד העין, כמו לרוב הגיריות והגרון לבן. גירית זו נראית חסונה יותר מבני משפחתה הקטנים, מה שמזכיר מעט דוב. אורכה הממוצע 55-70 ס"מ ומשקלה 7-14 ק"ג.

גירית זו אוכלת כל ומשוטטת ברחבי יער הגשם מסין ועד אינדונזיה ומערבה עד לצפון הודו.

==קישורים חיצוניים==

גירית בתאילנד

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרדריק קיוויה
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:תאילנד: יונקים
קטגוריה:נפאל: יונקים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
גירית אסייתית

גירית אסייתית (שם מדעי: Meles leucurus) היא מין קרוב לגירית המצויה החיה בישראל החיה בטבע בעיקר במזרח אסיה - סין, קוריאה ולאורך רוסיה. קטנה יותר מהגיריות האירופאיות.

== מאפיינים ==
צבען של הגיריות חום בהיר ולא אפור כמו דודניהם האירופאים. פניהן לבנות ויש להם פס לאורך העיניים, אך הוא הרבה יותר בהיר וחרטום רחב ושיניים חדות.

חיות במגוון אזורי חיות, כולל עירוניים וחולקות רבים מהם עם קרוביהם האירופאים. נפוצות מהרים גבוהים (עד 4,000 מ'), יערות שונים כולל קוטביים ועד ערבות ובתות צחיחות, אך לא באזורים הטרופיים של דרום אסיה.

הגיריות הם אוכלי כל שניזונים ממה שהן רואות מהחי והצומח, אך מחבבים במיוחד שלשולים.

== תת-מינים ==
*Meles leucurus amurensis 
*Meles leucurus arenarius
*Meles leucurus blanfordi
*Meles leucurus leucurus
*Meles leucurus sibiricus
*Meles leucurus tianschanensis

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי בריאן הוטון הודג'סון
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:קוריאה הדרומית: יונקים
קטגוריה:קוריאה הצפונית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1847
ולריוס מקסימוס

מהדורה מימי הביניים של ספרו
ולריוס מקסימוס (בלטינית: Valerius Maximus; המאה ה-1 לספירה) היה נואם והיסטוריון רומאי שחי בתקופת טיבריוס.

על חייו ידוע מעט מאוד, הוא היה בן למשפחה ענייה, ואת מעמדו חב לסקסטוס פומפיוס שהיה קונסול בשנת 14. יצירתו היחידה ששרדה נקראת "ספרי מעשים ופתגמים בלתי נשכחים" ("ממוראביליה", כלומר: דברים הראויים לזיכרון) . זהו אוסף בתשעה ספרים של מעשיות, אמרות ואירועים הבאים להדגים מידות טובות ורעות שמומלץ להימנע מהן. היצירה מלווה, כפי ששמה מעיד עליה, באנקדוטות מההיסטוריה הרומאית והיוונית, הממחישות את שמתאר המחבר.

בתקצירים ששרדו של כתבי מקסימוס מאת יוליוס פאריס (המאה ה-4) וינואריוס נפוטיאנוס (המאות ה-5-4), תחת הכותרת "De Superstitionibus" ישנו אזכור לגירוש מיסיונרים יהודים מרומא בשנת 139 לפנה"ס. זהו האירוע הראשון בהיסטוריה של יהודי איטליה שידוע לנו. הטקסט המלא של מקסימוס לא שרד. ייתכן שמקסימוס שאב את המידע הזה מליוויוס.

==לקריאה נוספת==
* מנחם שטרן - M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1976, Vol. I, LIII. Valerius Maximus, pp. 357-360

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.thelatinlibrary.com/valmax.html ספרו של ולריוס מקסימוס בשפת המקור הלטינית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים מן העת העתיקה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
לקרימוסה

הלקרימוסה (Lacrimosa) הוא החלק האחרון במזמור הכנסייתי "דיאס אירה". הלקרימוסה כולל את שני הבתים האחרונים של המזמור, את הבקשה להענקת מנוחה למתים ואת האמן. בניגוד לדיאס אירה כולו, הבנוי בבתים בני שלוש שורות מחורזות, שני הבתים של הלקרימוסה הם בני שתי שורות מחורזות כל אחד. הבקשה להענקת מנוחה בסוף איננה מחורזת. 

בהיותו כלול במיסת הרקוויאם, זכה מזמור הדיאס אירה, ובתוכו הלקרימוסה, להלחנות רבות, ביניהן של מוצרט (הידוע ביותר), ורדי וברליוז. שלושת המלחינים הללו, וכמותם מלחינים רבים, בחרו להלחין את הלקרימוסה כקטע נפרד. הלקרימוסה משך מלחינים רבים בשל היותו הקטע היחיד ברקוויאם המדבר על עצב (אף שייתכן שהדמעות עליהן מדבר הקטע הן דמעות יאוש), מלחיני רקוויאמים השתמשו בקטע זה כמקום לביטוי האבל על המת. 

בשל המטען הרגשי של קטע זה ומיקומו בסוף הסקוונציה המדגיש אותו, ברבות מההלחנות של הרקוויאמים הלקרימוסה נחשב כגולת הכותרת. כך למשל זביגנייב פרייזנר כלל אותו בנפרד בסוף הרקוויאם שלו ולא במקומו המסורתי. קשישטוף פנדרצקי הלחין בשנת 1980 יצירה נפרדת למילות הלקרימוסה, ורק מאוחר יותר הרחיב אותה לרקוויאם שלם. הלקרימוסה גם נחשבת לאחד הקטעים הידועים ביותר מן הרקוויאם של מוצרט, ובייחוד שמונה התיבות הראשונות שלה, אותן הלחין מוצרט עצמו.

==מילים ותרגום==
{|
|יום שטוף דמעות יהיה היוםכאשר מן הקבריםיעלה האדם החוטא כדי להישפטלכן, רחם עליו, אלי!האדון ישוע הרחוםהענק להם מנוחה.אמן. || align="left" | ,Lacrimosa dies illa ,qua resurget ex favilla .judicandus homo reus:Huic ergo parce, Deus ,pie Jesu Domine .dona eis requiemAmen
|}

קטגוריה:רקוויאם
קטגוריה:תפילות נוצריות
רמוס פון ווירש

רמוס פון ווירש (בגרמנית: Remus von Woyrsch; 4 בפברואר 1847 – 6 באוגוסט 1920) היה גנרל-פלדמרשל גרמני בזמן מלחמת העולם הראשונה.

== ביוגרפיה ==
===קריירה מוקדמת===
פון ווירש נולד בברסלאו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. ב-1866 התגייס לצבא הפרוסי ולחם בשורותיו במלחמה האוסטרו-פרוסית ובמלחמת צרפת–פרוסיה שבה נפצע וקיבל על כך את צלב הברזל.

פון ווירש התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-12, וב-1903 מונה למפקד הקורפוס ה-6 והיה מפקדו עד 1911 ואז פרש לביתו.

===מלחמת העולם הראשונה ואחריתו===
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון ווירש למפקד קורפוס הלנדווהר שהיה חלק מהארמייה השמינית בחזית המזרחית, והוצב בהגנה על שלזיה. ב-4 בספטמבר 1914 נשלח פון ווירש עם הקורפוס שבפיקודו לסייע לאוסטרים ולמנוע את קריסתם בקרב גליציה. בהמשך הוצב הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה התשיעית בפיקוד פאול פון הינדנבורג. ב-14 באוקטובר 1914 מונה במקביל למפקד פלגת הארמייה ווירש, שעימה השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב.

בקיץ 1916 סייע בבלימת מתקפת ברוסילוב, וב-29 באוגוסט 1916 החליף את לאופולד, נסיך בוואריה בפיקוד על קבוצת הארמיות שנקראה מעתה קבוצת הארמיות ווירש.

ב-31 בדצמבר 1917, עם קריסת הצבא הרוסי והפסקת האש בחזית, פורקה קבוצת הארמיות, ופון ווירש הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל.

ב-1920 פרש פון ווירש לאחוזתו שליד ברסלאו, ושם נפטר ב-6 באוגוסט 1920.

==עיטורים==
* מסדר העיט השחור
* מסדר העיט האדום
* פור לה מריט

==ראו גם==
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1847
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1920
קטגוריה:חברי הבית העליון של הלנדטאג של פרוסיה
בוהורודצ'אני

בוהורודצ'אני (באוקראינית: Богородчани; בפולנית: Bohorodczany; ביידיש: בראדשין או בראטשין; או בכתיב עברי ברודשין) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.

==תולדות היישוב==
היישוב נזכר לראשונה באמצע המאה ה-15, והיה בבעלות משפחת פוטוצקי. בסוף המאה ה-17 הוקמה במקום כנסייה קתולית, אשר הועברה במאה ה-18 לדומיניקנים.

בעקבות חלוקת פולין, צורף היישוב לממלכת הבסבורג, ולאחר מכן לאוסטרו-הונגריה. בשנת 1919 הועבר לשליטת פולין.

==יהודי בוהורודצ'אני==
ישיבת יהודים בעיירה התקיימה מראשיתה. עוד בתחילת המאה ה-18 הייתה בעיירה קהילה עצמאית, ואחד מרבניה הראשונים היה שמשון הלוי-הלר. בסוף המאה ה-18 נפתח במקום בית ספר מיסודו של הרץ הומברג.

בשלהי המאה ה-19 מנתה האוכלוסייה היהודית בעיירה כ-2,000 נפש, קרוב למחצית מכלל תושביה. בשנת 1903 נפתח בעיירה בית ספר מיסודו של הברון הירש.

במהלך מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, נערך פוגרום ביהודי העיירה, במהלכו נרצחו מספר יהודים, ובהם ילדים. נשים רבות נאנסו, חלקן בבית הכנסת. בתקופה זו עזבו יהודים רבים את העיירה.

פעילות ציונית התקיימה בעיירה עוד מסוף המאה ה-19, ובשנת 1898 הוקם בעיירה ארגון ציוני בראשות רב הקהילה, אורי-שרגא (פייבל) שרייער. בשנת 1923 נפתח בעיירה סניף של פועלי ציון, ובשנת 1931 נפתח בה סניף של הרוויזיוניסטים. בשנות השלושים פעל בעיירה קן של הנוער הציוני.

===בשואה===
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונסיגת הפולנים מהאזור, בספטמבר 1939, נכנסו לעיירה איכרים אוקראינים חמושים בגרזנים, ואיימו לפגוע ביהודי המקום. כעבור מספר ימים נכנסו לעיירה הסובייטים, וישבו בה עד לכניסת הגרמנים למקום ביוני 1941.

בספטמבר 1942 חוסל היישוב היהודי בעיירה, שמנה באותה עת כ-900 איש. יהודי העיירה גורשו לסטניסלבוב, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/220 בוהורודצ'אני] ב [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז איוואנו-פרנקיבסק: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
בוז'נין

בוז'נין (בפולנית: Burzenin) הוא כפר במחוז שייראדז שבפרובינציית לודז' בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.

היישוב, אשר היה בעבר בבעלות משפחות אצולה, נזכר לראשונה בשנת 1344. בתחילה ניתנו ליישוב זכויות עיר, אך אלה ניטלו ממנו.

==יהודי בוז'נין==
היישוב היהודי בכפר היה כפוף בתחילה לקהילת שייראדז, ומתחילת המאה ה-19 הייתה במקום קהילה עצמאית, עם בית מדרש ובית עלמין.

משנת 1850 כיהן במקום הרב אברהם בר וולף בוטקה, ובסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 כיהן במקום הרב צבי פרלמוטר מפאביאניצה.

בשנת 1914 נתמנה לרב הקהילה ברוך לאזנובסקי, לימים רבן של אויאזד ופאביאניצה, ובין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה מרדכי דוד מארוקו.

בתקופת השואה גורשו כמאתיים יהודי היישוב לגטו זדונסקה וולה הסמוכה, וגורלם היה זהה לגורל יתר יהודי המקום. בית הכנסת של הכפר משמש כיום כמחסן.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/221 בוז'נין] ב[https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
סמור ארך-זנב

סמור ארך-זנב (שם מדעי: Mustela frenata) הוא מין של סמור החי מדרום קנדה, לאורך אמריקה הצפונית בארצות הברית ומקסיקו ולאורך אמריקה המרכזית ועד לצפונה של אמריקה הדרומית במגוון בתי גידול. קרוי כך בשל זנבו הארוך והעבה. הוא מתמחה בלכידת מכרסמים קטנים במחילות שבערבות הפתוחות.

הוא אחד הגדולים שבמיני הסמוריים: אורכו 300–350 מ"מ ומשקלו 90–360 גרם. הפרווה חומה מלמעלה ולבנה צהבהבה מלמטה. הדבר הבולט בו הוא זנבו הארוך בעל הקצה השחור. הנקבות קטנות מעט מהזכרים. מבנה גופו ואורח חייו מזכיר מאוד את ההרמין.

הסמור חי במגוון בתי גידול אבל במיוחד בערבות עשב שופעות, בהן מתחבאים מיני מכרסמים רבים שהם טרפו העיקרי. לאחר שצד את טרפו הוא לוקח אותו למאורתו כדי לאכול. הוא צד גם ארנבות, עופות, זוחלים ודו-חיים.

יונק זה תואר על ידי החוקר מרטין ליכטנשטיין ב-1831.

==גלריה==
<gallery widths=230 heights=230>
קובץ:Bridled weasel.jpg
קובץ:Long-tailed Weasel (8748515556).jpg
קובץ:Mustela frenata new.jpg
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרטין ליכטנשטיין
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:מקסיקו: יונקים
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
גריזון קטן

גריזון קטן (שם מדעי: Galictis cuja) הוא מין ממשפחת הסמוריים החי בטבע רק בדרום אמריקה וקרוב לגריזון הגדול, חברו היחיד לסוג.

ישנם 4 תת-מינים:
*Galictis cuja cuja - מצוי בדרום בוליביה, מערב ארגנטינה ומרכז צ'ילה
*Galictis cuja furax - מצוי בדרום ברזיל, צפון מזרח ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי
*Galictis cuja huronax - מצוי בדרום מרכז בוליביה ומזרח ארגנטינה 
*Galictis cuja luteola - מצוי בדרומה של פרו ובמערב בוליביה

משקלו של הגריזון 1.2-2.4 ק"ג ואורכו 27-52 ס"מ. הגריזון הוא בעל גוף מוארך, רגליים קטנות וצבעי פרווה שחור-לבן. הראש כהה ובקצהו כתם לבן שמשתרע אחורה עד אמצע הצוואר. הפרווה לבנה-אפרפרה ומלמטה שחורה. הזנב ארוך יחסית.

הם חיים בעיקר לאורך דרום אמריקה בהרים עד גובה 4,200 מ', ביערות, לאורך שפכי נהרות, ערבות ואף בקרבה ליישובים ושדות חקלאיים.
הם ניזונים ממיני מכרסמים, עופות, לטאות נחשים וצפרדעים. הם טורפיהם העיקריים של מיני הקביה (חזיר ים). לעיתים הם נכנסים למאורות של טרפם ואחרי שהם הורגים אותו משתלטים על המאורה.

תפוצתם רחבה והם אינם בסכנה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי חואן איגנסיו מולינה
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:צ'ילה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1782
גריזון גדול

גריזון גדול (שם מדעי: Galictis vittata) הוא מין של סמור דרום ומרכז אמריקאי בעל צבעי שחור-לבן מהסוג גריזון.

לגריזון רגליים קטנות, צוואר ארוך וזנב קצר עבה. הוא גדול מקרובו - גריזון קטן, אך מראיהם מאוד דומה.

משקלו של הגריזון 1.5-3.8 ק"ג ואורכו 45-60 ס"מ. תחתית הראש והזנב כהים ושחורים ביותר ומתחת לגוף כהים יותר. החלק העליון של הראש ומטה עד קצה האוזניים לבנים ומעבר להם פס לבן לאורך הצוואר. החלק העליון של הפרווה לבן-אפרפר. לגריזון רגליים חזקות היכולות לרוץ הרבה.

הם חיים בעיקר על הקרקע וגם יודעים לטפס ולשחות. הם חיים בבדידות וצדים במשך היום ורק לעיתים נדירות בלילה. בדרך כלל הם ישנים במאורה מתחת עץ או בין סלעים ונקיקים.

טרפו מורכב מיונקים קטנים, עופות, דגים ודוחיים. הם מרחרחים בחיפוש אחר טרף וכשמוצאים הם אורבים לטרפם ותוקפים אותו מאחור.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1776
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן דניאל פון שרבר
קטגוריה:סמוריים
צ'רניאק

צ'ארניאק (בתעתיק לאנגלית מוכר בגרסאות הבאות: Czerniak, Czarniak, Cherniak, Cherniack, Chernyak) הוא שם משפחה בשפות סלאביות שמשמעותו אדם שחור. 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:משפחות יהודיות
מוזיאון הנסיך פליפה למדע

חזית המוזיאון
[[מטוטלת פוקו שבמוזיאון.]]
מוזיאון הנסיך פליפה למדע (בוולנסית: Museu de les Ciències Príncep Felip, בספרדית: Museo de las Ciencias Príncipe Felipe) הוא מוזיאון ואתר תיירות מרכזי הממוקם בוולנסיה שבספרד. המוזיאון מהווה חלק ממתחם "עיר האמנויות והמדעים".

המוזיאון מנוהל על ידי הסופר והמדען הספרדי מנואל טואריה.

מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל סנטיאגו קלטרווה, ונפתח לציבור ב-13 בנובמבר 2000. שטחו של המוזיאון 40,000 מטרים רבועים, מהם 27,000 מטרים רבועים של שטחי תצוגה. בין השנים 2000 ו-2015 ביקרו במוזיאון כ-30.7 מיליון מבקרים.

צורת המבנה דומה לצורת שלד של דג הלויתן.

במוזיאון מוצגות תערוכות בנושאי מדע, חלל, שינוי אקלים, גוף האדם, וביומטריקה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מבנים שתכנן סנטיאגו קלטרווה
קטגוריה:מוזיאונים למדע
קטגוריה:ספרד: מוזיאונים
קטגוריה:ולנסיה: תרבות
קטגוריה:ולנסיה: מבנים
מקס פון פבק

מקס פון פבק (בגרמנית: Max von Fabeck; 6 במאי 1854 – 16 בדצמבר 1916) היה גנרל גרמני שפיקד על קורפוס ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה.

==ביוגרפיה==
===תחילת הקריירה===
פון פבק נולד בברלין למשפחה עם רקע צבאי. בשנת 1871 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ושירת בחיל המשמר. פון פבק מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1906 מונה למפקד הדיוויזיה ה-28, בשנת 1910 מונה למפקד הקורפוס ה-15, ובשנת 1913 מונה למפקד הקורפוס ה-13.

===מלחמת העולם הראשונה ואחריתו===
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון פבק מפקד הקורפוס ה-13 (וירטמברג) שהיה חלק מהארמייה החמישית ולחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב הארדנים. באוקטובר 1914 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם עימה במרוץ אל הים ובקרב איפר הראשון, שם פיקד על פלגת ארמייה בניסיון לכבוש את העיר איפר, אך לא הצליח במשימתו. ב-9 במרץ 1915 הועבר פון פבק לחזית המזרחית והקים את הארמייה ה-11. ב-27 במרץ 1915 נפצע אלכסנדר פון קלוק מפקד הארמייה הראשונה ופון פבק נשלח להחליפו, ועמד בראש הארמייה עד לפירוקה ב-17 בספטמבר 1915. על הצלחתו בקרבות קיבל את העיטור פור לה מריט. ב-22 בספטמבר 1915 הועבר פון פבק שוב לחזית המזרחית ומונה למפקד הארמייה ה-12. ב-5 באוקטובר 1916 מונה למפקד הארמייה השמינית ועמד בראשה עד ל-22 באוקטובר 1916, אז פרש מהצבא עקב מחלה.

בעקבות החמרת מחלתו התאבד פון פבק בגרמיש-פרטנקירכן שבבוואריה ב-16 בדצמבר 1916.

==עיטורים==
* פור לה מריט
* הצלב הגדול של מסדר הכתר של וירטמברג
* הצלב הגדול של מסדר העיט אדום עם עלי אלון

==ראו גם==
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

<div lang="en" dir="ltr" class="mw-content-ltr">
* [http://gw2.geneanet.org/index.php3?b=jrdus&lang=fr;pz=friedrich+oskar+walter;nz=rolcke;ocz=0;p=max+karl+gustav+hermann;n=von+fabeck Stammbaum]
* [https://web.archive.org/web/20071025192241/http://www.wennedach.de/Leute/Baron/Fabeck/fabeck.html Familiengeschichte mit Kurzbiografie und Foto]
* [http://www.hood.de/auction/35033572/sammelbild-deutsche-heerfuehrer-stollwerck.htm Stollwerck-Sammelbild mit Kurzbiografie]
</div>

קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה: אישים
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1854
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1916
הארי קרוטו

סר הרולד וולטר (הארי) קרוטו, חבר החברה המלכותית (באנגלית: Sir Harold Walter (Harry) Kroto; ) היה כימאי בריטי ממוצא יהודי. זוכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קורל וריצ'רד סמולי על גילוי הפולרנים.

== קורות חיים ==
נולד בשם הרולד וולטר קרוטושינר בקיימברידג'שייר שבאנגליה לאב יהודי, ולאם נוצרייה. הוריו, אדית והיינץ קרוטושינר<ref></ref> (שם משפחתם מהשפה השלזית). אביו ואימו נולדו בברלין, גרמניה והגיעו כפליטי המשטר הנאצי שנות ה-30, מאחר שאביו היה יהודי. קרוטו גדל בבולטון, לנקשייר. בשנת 1955 קוצר שם המשפחה ל"קרוטו".

למד כימיה באוניברסיטת שפילד.

אף על פי שחונך כיהודי, הארי קרוטו אמר שהוא לא רואה היגיון בדת, ושהוא הומניסט בעל שלוש דתות: אמנסטי אינטרנשיונליזם, אתאיזם והומור.

== חינוך וקריירה אקדמית ==

קרוטו למד בבולטון ונכנס לאוניברסיטת שפילד ב-1958. קיבל תואר ראשון בהצטיינות בכימיה ב-1961 ותואר דוקטור ב-1964. במהלך לימודיו שיחק בנבחרת הטניס והיה אף נשיא אגודת הסטודנטים האתלטים. מחקר פוסט-דוקטורט ביצע באוטווה שבקנדה. כיהן כנשיא החברה המלכותית לכימיה בשנים 2004-2002.

== חייו האישיים ==
בשנת 1963 נשא לאישה את מרגרט הנרייטה האנטר, סטודנטית באוניברסיטה. לשניים שני בנים, סטפן ודויד. 

קרוטו זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1996, במשותף עם רוברט קרל וריצ'רד סמולי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/הרולד-קרוטו/ הארי קרוטו], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.anumuseum.org.il/he/ בית התפוצות].
* [http://www6.tau.ac.il/honorary/images/pdf/HonDoc2011Cert_Part7.pdf זכייה של הרולד קרוטו "דוקטור לשם כבוד"] באוניברסיטת תל אביב
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים בריטים
קטגוריה:עמיתים יהודים בחברה המלכותית
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:כימאים יהודים בריטים
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:אתאיסטים בריטים
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שפילד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1939
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2016
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
דלק צהוב-גרון

דלק צהוב-גרון (שם מדעי: Martes flavigula) הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים החי בדרום-מזרח אסיה באזורים הרריים.

הדלק הוא בעל תפוצה רחבה במזרח אסיה ולא נחשב מאוים. הוא אינו מפחד מבני אדם או מכלבים ובמקרים מסוימים אף מאולף.

זהו דלק בינוני בעל פרווה שחורה, לבנה, זהובה (באזור החזה) וחומה וזנבו ארוך ביותר. משקלו הממוצע 2.5–5.7 ק"ג ואורכו 500–719 מ"מ.

כמו רוב הסמוריים הדלק הוא אוכל-כול, והוא ניזון מהצומח, מפירות ומצוף, וממגוון מהחי. הדלקים צדים בזוגות ויאכלו כל חיה קטנה שתיקרה בדרכם: חולדות, ארנבים, נחשים, תרנגולים וביצים. הם טורפים גם מיני טרף גדולים בהרבה כמו פרסתנים קטנים איילי מושק, קופים, חזירונים ואף גורים של טורפים.

הדלקים מותאמים למגוון אזורי מחיה וגם להרים גבוהים כמו הרי ההימלאיה, ויש להם פרווה עבה השומרת עליהם מהקור. הם גם נפוצים ביערות טרופיים או סובטרופיים ותפוצתם משתרעת ממזרח רוסיה ועד לאיי ג'אווה ובורנאו. הוא נדיר באזור של מלזיה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

דלק שטרף [[תרנגולת]]
דלק צהוב-גרון ב[[גן החיות התנכ"י.]]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיטר בודארט
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:טאיוואן: יונקים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1785
קטגוריה:רוסיה: יונקים
דלק דייג

דלק דייג (שם מדעי: Martes pennanti) הוא מין של דלק ממשפחת הסמוריים והוא אחד ממיני הדלק הגדולים ביותר, כשמספר חוקרים רואים בו מין בסוג עצמאי (Pekania). הוא חי בצפון אמריקה בעיקר ביערות מחטניים מקנדה למרכז ומערב ארצות הברית, אך אינו נפוץ באקלימים יבשים.

== מאפיינים ==
דלק דייג מזכיר חתול במראהו ובממדיו. הזכרים גדולים באופן ניכר מהנקבות, ומגיעים למשקל 3.5-6 ק"ג ולאורך 90–120 ס"מ. פרוותו של הדלק ארוכה, ובחורף היא מתכהה ומתארכת מעט. הוא חי ביערות ומסוגל לטפס היטב, אך מעדיף למצוא את מזונו על קרקע היער. הוא טורף בעלי חיים קטנים כמו עכברים וסנאים, וגם גדולים יותר, כמו ארנבות שלג, פסיונים ואפילו עופרים של אייל. למרות שמו - דלק דייג - הוא צד דגים לעיתים נדירות.

דלק זה נמנה עם קבוצה קטנה של טורפים המסוגלים לצוד את הדרבן צפון אמריקני. הוא תוקף את הדורבן, מתעתע בו בזריזות ומקשה עליו להכות בו בזנבו הקוצני. תוך כדי כך הוא נושך ופוצע את הדורבן בראשו ובאזורים רגישים אחרים. לאחר כמה נשיכות הוא מכריע אותו, הופך אותו בזהירות ואוכל אותו. הוא טורף גם חיות משק צעירות כמו תרנגולות ואווזים, מה שגורם לחקלאים לרדוף ולצוד אותו. בנוסף, הוא ניצוד בשל פרוותו המשובחת.
למרות הדילול המכוון, דלק דייג אינו מצוי בסכנת הכחדה, ומצב השימור שלו מוגדר "ללא חשש".

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן כריסטיאן ארקסלבן
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:קנדה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באמריקה הצפונית
קטגוריה:בעלי חיים ביערות גשם ממוזגים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1777
דלק נילגירי

דלק נילגירי (שם מדעי: Martes gwatkinsii) הוא מין של דלק האנדמי להרי נילגירי שבהרי גהט המערביים. הוא מצוי בסכנת הכחדה.

הדלק מזכיר מאוד את הדלק צהוב-הגרון, אך גדול ממנו ובעל גולגולת שונה מעט. צבעו פרוותו חום-אדמדם ובעל חזה צהוב או כתום עד לבטן וגם על הרגליים הקדמיות מעט. אורכו הממוצע 55-65 ס"מ ומשקלו כ2 קילוגרם.

לא ידועים הרבה פרטים עליו. הדלק נחשב ליצור יומי היודע לטפס על עצים וניזון ממכרסמים ומעופות קטנים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאס הורספילד
קטגוריה:סמוריים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:הודו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1851
בולסלבייץ (פרובינציית לודז')

בולסלבייץ (בפולנית: Bolesławiec) הוא כפר במחוז ויירושוב שבפרובינציית לודז' בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, וקיבל זכויות עירוניות. מעמדו העירוני של היישוב ניטל ממנו בשנת 1870, בעקבות מרד ינואר.

==יהודי בולסלבייץ==
אנדרטה לזכר יהודיו בולסלביץ והסביבה שנרצחו בשואה ב[[בית העלמין קריית שאול בתל אביב]]
יהודים התיישבו בבולסלבייץ החל מאמצע המאה ה-18, ועסקו תחילה בעיקר בפונדקאות. בסוף המאה ה-19 נבלמה התפתחות הקהילה כתוצאה מהגבלות מגורים על יהודים באזור.

ביישוב התקיימה קהילה עצמאית, ומסוף המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20 כיהן במקום הרב משה יחיאל ברלאך. בין מלחמות העולם כיהן כרב הקהילה הרב י' בנייץ.

בשנת 1930 הוקם ביישוב סניף של "השומר הלאומי", ובתקופה זו בלטה במקום מפלגת הציונים הכלליים.

טרם מלחמת העולם השנייה חיו בבולסלבייץ למעלה מ-500 יהודים. עד אוגוסט 1941 חוסל היישוב היהודי בכפר, לאחר שאנשיו גורשו לריכוזים יהודיים גדולים יותר בסביבה, וגורלם היה זהה לגורל יתר היהודים במקומות אלו.

לאחר השואה שבו לכפר 8 יהודים בלבד, ובאוקטובר 1945 נרצחו כולם בידי פולנים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/226 בולסלבייץ] ב[https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהונצחו בבית העלמין קריית שאול
The Night They Drove Old Dixie Down

The Night They Drove Old Dixie Down הוא אחד משיריהם המפורסמים של להקת הבנד. השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון ופורסם באלבומם השני בשנת 1969.  גרסת הכיסוי לשיר שביצעה ג'ואן באאז בשנת 1971 עלתה לרשימת חמשת הלהיטים הגדולים באותו זמן. 

== תוכן השיר ==
השיר נכתב על ידי רובי רוברטסון. מילות השיר מתארות את הימים האחרונים של מלחמת האזרחים האמריקאית ואת סבלם של תושבי הדרום הלבנים עם התבוסה במלחמה, שנצרבה בזיכרון. השיר מתאר במילים מרגשות את קורותיו של חייל בצבא הקונפדרציה, כאילו מדובר במלחמה שהסתיימה זה עתה. המילים "בחורף 65'" שעשויות לכאורה לדבר על תאריך שהיה שנים ספורות לפני כתיבת השיר, מדבר למעשה על חורף שנת 1865, התבוסה במלחמת האזרחים, מאה שנה לפני כתיבת השיר. השם דיקסי (Dixie) הוא הכינוי שנתנו אנשי הצפון למדינות הקונפדרציה (בדומה לכינוי הצפוני יאנקי). השיר מתאר את חייל הקונפדרציה וירג'יל קיין המשרת במסילת הרכבת שמריצ'מונד לדנוויל, ומלווה באירועים היסטוריים.

השיר מתחיל במילים "קוראים לי וירג'יל קיין, שירתתי על קו הרכבת מריצ'מונד לדנוויל' / עד שהפרשים של סטונמן הגיעו וחיבלו שוב במסילה. / בחורף 65' רעבנו כמעט למוות. ב-10 במאי ריצ'מונד נפלה. / אני זוכר זאת היטב:  הלילה שבו הכריעו את דיקסי הזקנה".   

רוברטסון סיפר שהמוזיקה הייתה בראשו עוד קודם אך רק בהמשך חשב על הרעיון לשיר, ואז עשה מחקר נוסף. חבר להקת הבנד, לבון הלם, יליד ארקנסו, הצהיר כי הוא סייע במחקר לצורך כתיבת המילים. בספרו מ-1993 This Wheel's on Fire, כתב הלם:"רובי ואני עבדנו על המילים "בלילה שבו דיקסי הזקנה נפלה",  אני זוכר שלקחתי אותו לספרייה, כדי שיוכל לחקור את ההיסטוריה וגאוגרפיה של אותם זמנים, ולכתוב על הגנרל רוברט אי לי בצורה ראויה". 

להקת הבנד ביצעה את השיר בהופעות לעיתים קרובות, והוא נכלל בשני אלבומי רוק של הלהקה. 

הפעם האחרונה בה ביצע לבון הלם את השיר הייתה בהופעה  The Last Waltz  בשנת 1976. 
מילות השיר דנות בהריסות מסילת הרכבת של דאנוויל, שבה הועברה אספקה לכוחות הקונפדרציה.

== גרסת הכיסוי של ג'ואן באאז ==
גרסת הכיסוי המצליחה ביותר של השיר בשפה האנגלית הייתה גרסה ידי ג'ואן באאז שפורסמה בשנת 1971.  גרסה זו הגיעה לשיא בהשמעות והשיר דורג במקום השלישי בבילבורד הוט 100 של אותה שנה, הופיע חמש פעמים במצעדי הפזמונים בארצות הברית כשיר המושמע ביותר, וזכה באלבום זהב.  

== ביקורת ==

עם הזמן עלתה גם ביקורת על השיר, המתאר את התושבים הלבנים בדרום ארצות הברית ומתייחס לתקופה כנוסטלגית, מבלי להתייחס לסבלם של השחורים, ששועבדו ועברו מאות שנים של עבדות ופגיעה בזכויות האדם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שירי 1969
קטגוריה:הבנד
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מלחמת האזרחים האמריקנית
קטגוריה:שירים המבוססים על היסטוריה אמריקאית
קטגוריה:שירים על וירג'יניה
קטגוריה:שירים על לילות
קטגוריה:שירים על רכבות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קפיטול רקורדס
בואש מכורבל

בואש מכורבל (שם מדעי: Mephitis macroura) הוא מין של בואש החי באמריקה הצפונית. הוא קרובו של הבואש המפוספס, אך בעל זנב ארוך יותר ובעל פס לבן מעל ראשו שמתרחב לעבר החלק העליון של הראש ולאורך כל פלג הגוף העליון. גם הפרווה שלו ארוכה יותר, אך ממדיו קטנים יותר.

הבואש נמצא במדבריות והערבות שבדרום ארצות הברית ובמקסיקו, שם הוא הכי נפוץ והם מעדיפים אזורים הקרובים לנהרות. הם חיים בזוגות קטנים כשהנקבות קטנות מהזכרים ויוצאים מהמאורה בלילה לחיפוש אחרי מזון. הם אוכלי כל וניזונים מקקטוסים, חרקים, עכברים, עופות וביצים. כמו רוב הבואשים אין להם הרבה טורפים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mnh.si.edu/mna/image_info.cfm?species_id=155 בואש מכורבל בחיות צפון אמריקה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרטין ליכטנשטיין
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:מקסיקו: יונקים
קטגוריה:ניקרגואה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים מדבריים באמריקה הצפונית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
מוניות בניו יורק

מוניות בניו יורק. מונית מסוג מדליון (בצהוב) מימין. מונית בורו (ירוק) משמאל.
היברידית מסוג פורד בניו יורק]]
רכב ניסאן NV200 שזכה בזיכיון ל"רכב העתיד" שיחליף את רוב מוניות ניו יורק
מונית [[צ'קר מרתון בניו יורק]] 
המוניות של ניו יורק (באנגלית: Taxicabs of New York City), מוכרות כאחד מסמלי ההיכר של העיר ניו יורק.

משנות השישים של המאה העשרים בלטו בניו יורק דגמי הצ'קר מרתון.

המוניות קיימות בשני צבעים: ירוק וצהוב. מוניות הצבועות בצבע צהוב קנרי (מוניות מדליון) מורשות לאסוף נוסעים ברחבי רובעי העיר. אלו הצבועות בירוק (הידועות כמוניות בורו), שהופיעו לראשונה באוגוסט 2013, מורשות לאסוף נוסעים בצפון מנהטן, הברונקס, ברוקלין, קווינס (לא כולל נמל התעופה לה גוארדיה וקנדי) ובסטטן איילנד). לשני סוגי המוניות אותו מבנה ארגוני. הן מופעלות ומוחזקות על ידי חברות פרטיות, ואת הרישיונות מאשרת ועדת המוניות והלימוזינות של ניו יורק (TLC), שגם מפקחת על 40,000 כלי רכב להשכרה, כולל "רכבים שחורים".

נכון למרץ 2014, קיימים בניו יורק 51,398 גברים ונשים בעלי רישיונות לנהוג במוניות מדליון. נכון ל-2015 יש כ-13,605 מוניות טקסי מורשות. העיר ניו יורק הציעה 368 מהן למכירה פומבית בין נובמבר 2013 לפברואר 2014. כל אחת מהמוניות הללו נועדו לשימוש, הן נגישות לכיסאות גלגלים, והן היו אמורות להיות מוצעות לשירות בתוך חודשים ספורים לאחר מכן. מוניות ניו יורק, אשר לכל אחת מהן נדרש רישיון ייעודי על מנת להיות פתוחה לשירות, עוברות בממוצע כ-180 מיילים במשמרת, ובסך הכל נותנות שירות לכ-241 מיליון נוסעים בשנה. החל מספטמבר 2012, קיימות כ-7990 מוניות היברידיות, המייצגות כ-59 אחוזים מהמוניות הנותנות שירות, יותר מאשר כל עיר ברחבי ארצות הברית.

רכב מסוג ניסאן NV200 זכה בזיכיון להיות "רכב העתיד" כדי להחליף את רוב מוניות העיר. החלטה זו גררה ביקורת ותביעות משפטיות רבות. בנוסף, החל ממרץ 2014, 6000 עיצובי סטריט הייל בעלי היתרים הוצעו לשירות, 20 אחוזים מהם מחויבים להיות בעלי גישה לנכים; 4478 כלי רכב בעלי עיצוב סטריט הייל כבר נמצאים בשימוש החל מ-14 במרץ 2014.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newyork.israelim.net/%D7%9E%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%95%D7%AA_%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%95_%D7%99%D7%95%D7%A8%D7%A7.html מוניות בניו יורק], באתר ישראלים בניו יורק
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: תחבורה ציבורית
קטגוריה:מוניות
בואשן הגירית

בואשן הגירית (שם מדעי: Mydaus javanensis) הוא מין של בואש המזכיר מעט גירית שנחשב בעבר לחלק ממשפחת הסמוריים. לאחר בדיקות DNA הוחלט לשייכו למשפחת הבואשיים.

== מאפיינים ==
הבואש חי בטבע באיי אינדונזיה כמו ג'אווה, בורנאו וסומטרה וגם בפיליפינים וכן באיים קטנים יותר.

בואשן הגירית הוא מבין הבואשים הגדולים ביותר: אורכו 32-46 ס"מ ומשקלו 0.85-2.5 ק"ג. אך במראהו הוא שונה מאוד מרוב הבואשים. הוא בעל חוטם מחודד, עיניים קטנות, גוף כבד בעל רגליים קטנות ובעלות טפרים העוזרים לו לחפור באדמה ופס לבן על פרוותו בחלק העליון כששאר הפרווה חומה-שחורה ומלמטה בהירה יותר. כמו לרוב הבואשים יש לו בלוטות ליד פי הטבעת ובהם הוא יכול לפלוט נוזל מסריח.

הוא חי ביערות גשם וביערות הררים עד גובה 2,200 מטר. רק לעיתים נדירות הם נמצאים בשפילת היער. בהם חיים בבדידות וצדים יצורים קטנים כמו חסרי חוליות, ביצים ואף פגרים, אך כמו גיריות רגילות המזון המועדף עליהם הם תולעים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנסלם גאייטאן דמארה
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:מלזיה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1820
בואשן מצחין

בואשן מצחין (שם מדעי: Spilogale gracilis) הוא מין של בואשן וקרוב לבואשן המזרחי. בניגוד אליו הם נפוצים בחלק המזרחי של אמריקה.

אורכו 35-45 ס"מ. משקלם של הזכרים 337-734 גרם, ומשקלן של הנקבות 227-482 גרם. לבואשן 3 פסים לבנים לאורך הגוף מהראש עד לאמצע הגב וכמה פסים אנכיים דומים מצידי הגוף. הזנב פרוע מאוד ובקצה בעל שערות לבנות. החוטם והעיניים קטנים וביניהם עובר פס לבן קטן. האוזניים עגולות וקטנות בצבע ורוד. יש לבואשן רגליים קצרות אבל טפרים ארוכים המתאימים לחפירה.

הם חיים במחילות בזוגות ויוצאים בחשיכה. הם חיים ביערות ואוכלים מגוון מזונות מהחי ומהצומח בין השאר חרקים, עכברים, זוחלים קטנים, ביצים ופירות יער. יש להם מעט מאוד טורפים עקב ריחם, אך עופות דורסים בכל זאת עלולים לתפוס אותם (לרוב העופות אין חוש ריח). נגד טורפים אחרים הם יפגינו הרתעה הכוללת עמידה על 2 רגליים ונפנוף הזנב כהכנה לריסוס. רוב הטורפים נסוגים בשלב זה ואם לא הם בורחים עקב הריח.
בואשן על סלע

==ראו גם==
*בואשן מזרחי
*בואש מפוספס
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קלינטון הארט מריאם
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:בעלי חיים מדבריים באמריקה הצפונית
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1890
בואשן מזרחי

בואשן מזרחי (שם מדעי: Spilogale putorius) הוא מין של בואשן החי באמריקה הצפונית, וכמו רוב הבואשיים מסוגל לפלוט נוזל מסריח במקרה שהוא מרגיש מאוים. מצוי בעיקר במזרח ארצות הברית ובכמה חלקים של קנדה ומקסיקו.

== מאפיינים ==
הבואשן מזכיר מאוד את קרובו, בואשן מצחין, וכמוהו בעל שלושה פסים לבנים לאורך הראש עד הגב. גם זנבו פרוע ולבן בקצה ופניו גם קטנות ושחורות למעט פס לבן מול העיניים. הזכרים מגיעים לאורך 46–68 סנטימטרים וגדולים מהנקבות שאורכם 35–54 סנטימטרים. משקלם מגיע ל-1.2 עד 1.8 קילוגרם.

הם חיים במחילות באדמה ויכולים לטפס ולהתחפר, והם יכולים להימצא בקבוצות של עד 8 בואשים בחורף.

הם אוכלי כל ויצודו יצורים קטנים כמו חרקים, עכברים ולטאות ואף פגרים, אך גם יאכלו פירות וזרעים.

יש להם מעט טורפים (בעיקר עופות דורסים כמו עיטים וינשופים), והם מרתיעים טורף שמגיע בכך שהם עומדים על רגליהם האחוריות ומנפנפים בזנבם. אם ההרתעה לא עוזרת הם מרססים את הטורף בבלוטות המסריחות שלהם.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
בילשיבצי

בילשיבצי (באוקראינית: Більшівці; בפולנית: Bołszowce, "בולשובצה"; ביידיש: באלשוועץ) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה.

==תולדות היישוב==
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, ובסוף מאה ה-16 קיבל זכויות עירוניות.

במהלך השנים סבל היישוב מפשיטות השוודים, הקוזקים, הטורקים והטטרים. כמו כן, נפגע היישוב קשות במלחמת העולם הראשונה.

בעיירה נותר מבנה בית כנסת מהמאה ה-18.

==יהודי בילשיבצי==
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1635, ומסוף המאה ה-19 התקיימה במקום קהילה עצמאית.

לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה ופרעות פטליורה, עזבו את העיירה רוב יהודיה. בשנים אלו נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, למעלה ממחצית מסך תושביה.

בסיוע הג'וינט ומוסדות עזרה הדדית השתקמה הקהילה, ובשנות העשרים והשלושים פעלו בעיירה מפלגות ציוניות שונות, וכן תנועות הנוער השומר הצעיר ובית"ר. כמו כן, פעלו בעיירה בית ספר מרשת תרבות וספרייה יהודית.

===בשואה===
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנסו לעיירה הסובייטים. ביום 3 ביולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, ובו ביום ירו למוות בכ-450 מיהודי המקום.

כ-1,500 היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו, והועברו בשתי אקציות, בספטמבר ובאוקטובר 1942, למחנה ההשמדה בלז'ץ. היהודים האחרונים מהעיירה הועברו לרוהטין.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/227 בולשובצה] ב[https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז איוואנו-פרנקיבסק: עיירות יהודיות
בואש חוטמני מזרחי

בואש חוטמני מזרחי
בואש חוטמני מזרחי (שם מדעי: Conepatus leuconotus) הוא מין של בואש חוטמני ממשפחת הבואשיים. הבואש חי בטבע באמריקה המרכזית ובמקסיקו, ומסתגל למגוון אזורים, ממדבריות ועד לג'ונגלים והרים.

בואש זה הוא אחד ממיני הבואשים הגדולים בעולם: הוא יכול להגיע ל-82 ס"מ ושוקל 1,130–4,500 גרם, כשהזכרים גדולים מהנקבות. הוא בעל פרווה שחורה ולבנה מלמעלה, כולל החלק העליון של הראש. כמו רוב בני הסוג גם לבואש זה אף ורוד וארוך יחסית והוא משתמש בו כדי לחפש חרקים וצמחים מתחת לקרקע.

יש לו טפרים גדולים ורגליים ארוכות וזנבו הארוך לבן לגמרי. הבואש רובץ במחילתו במשך היום בשינה ובלילה יוצא לצוד. הוא אוכל כל שניזון בעיקר מחרקים, אך יצוד בזריזות גם מכרסמים וזוחלים קטנים.

הוא עצמו מותקף על ידי עופות דורסים, אך שאר הטורפים לא תוקפים אותו בגלל בלוטות הריח המסריחות שלו.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרטין ליכטנשטיין
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:מקסיקו: יונקים
קטגוריה:גואטמלה: יונקים
בואש חוטמני הומבולדטי

בואש חוטמני הומבולדטי (שם מדעי: Conepatus humboldtii) הוא בואשיים החי בקצה הדרומי של אמריקה הדרומית והוא בעל אף ארוך ורוד ובשרני כמו חזיר. הוא חי בטבע בערבות העשב הפתוחות של ארגנטינה וצ'ילה.

בואש זה קטן יחסית לסוגו ואורכו 30-34 ס"מ ואורך זנבו 17-21 ס"מ. משקלו מגיע ל-1.5-3 ק"ג. יש לו פרווה חומה-אדמדמה עם 2 פסים לבנים משני הצדדים וזנב אפרפר המסתיים בשערות לבנות.

מזונו העיקרי הוא חרקים, אך כשהוא לא מוצא הוא יאכל בעלי חוליות קטנים כמו עכברים, לטאות וצפרדעים וגם ביצים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

זוג בואשים חוטמניים

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:בואשיים
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים בפמפס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1837