בזרג עלוי

בזרג עלוי (פרסית: بزرگ علوی; אנגלית: Bozorg Alavi; 2 בפברואר 1904 – 18 בפברואר 1997) היה סופר איראני שמאלני מאוד ובעל השפעה,<ref name=":2"></ref> מתרגם, אינטלקטואל ופעיל פוליטי, שעבודותיו נאסרו להפצה באיראן בין השנים 1979–1953,<ref name=":2" /> פרופסור באוניברסיטת הומבולד בברלין, במזרח גרמניה.<ref name=":4" /> היה חבר ומייסד תנועת התוּדֵה הקומוניסטית האיראנית בשנות הארבעים של המאה ה-20. בשנת 1953, לאחר ההפיכה נגד ראש הממשלה מוחמד מצדק גלה מאיראן וחי עד סוף חייו באירופה (בעיקר בגרמניה). בעת שהותו בפריז היה ממייסדי קבוצת כותבים ספרותית של איראנים גולים. נחשב לאחד מחלוצי הספרות האיראנית המודרנית.<ref name=":2" />

== ביוגרפיה ==
בזרג עלוי נולד בטהראן, איראן. ילד שלישי מתוך שישה ילדים. הוא גדל במשפחה של סוחר<nowiki/>ים שנהגו לסחור עם גרמניה. בנוסף לכך, פעלו אביו וסבו בזירה הפוליטית עם נטיות לשמאל ותמכו בתנועה החוקתית. סבו, חאג' סייד מוחמד סאראף (Seyyed Mohammad Sarraf), ייצג את גילדת הסוחרים בפרלמנט הראשון של איראן. אביו, סייד אבול-חסן (Sayyed Abu’l-Ḥasan) לקח חלק בתנועה לאומית איראנית פרו-אירופאית שהתפתחה בגרמניה והתאבד שם.<ref name=":2" /> בזרג עלוי למד בבית ספר יסודי מסורתי בטהראן,<ref name=":2" /> ואת לימודיו בתיכון למד בבתי הספר המודרניים יותר של אקדסיה ודאר אל פונון,<ref name=":1" /><ref name=":2" /> אז גם החלה פעילותו הפוליטית. בשנת 1923 נסע עם אביו ואחיו הבכור מורטזה עלוי (Morteza Alavi), לגרמניה, שם למד באוניברסיטה חינוך ופסיכולוגיה. בשנת 1928 סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת מינכן. באוניברסיטה נחשף לספרות ולשירה האירופית,<ref name=":3"></ref> ולכתביו של זיגמונד פרויד אשר מאוחר יותר השפיעו על רבות מיצירותיו הספרותיות.<ref name=":1"></ref><ref name=":2" />

=== פעילות פוליטית וספרותית ===
בשנת 1927 נאלץ לעזוב את גרמניה ולשוב לאיראן בעקבות מות אביו ודרישת אחיו לחזור לגור עם המשפחה. עם שובו החל ללמד גרמנית בשיראז ואחר כך עבר ללמד בטהרן.<ref name=":2" /> אז גם החלה דרכו הספרותית כאשר תרגם קטעים ממחזהו של פרידריך שילר ״Die Jungfrau von Orleans״ עבור עיתון מקומי.<ref name=":2" /> בשנת 1933 פורסם המחזה עם מבוא של צאדק הדאיאת. שנה לאחר מכן ליווה מודד גרמני בטיול לגילאן, טיול שהיווה השראה לסיפורו הקצר ״האיש מגילאן״.<ref name=":2" />

בזרג עלוי נחשף בעת ששהה בגרמניה לספרות ולשירה האירופאית<ref name=":3" /> ותרגם ספרים של סופרים אירופאים לפרסית.<ref name=":3" /> הוא הושפע מדוסטויבסקי, סטפן צווייג, תומאס מאן, ארתור שניצלר רומיין רולנד ואחרים,<ref name=":5"></ref> והיה הראשון שתרגם את סטפן צוויג לפרסית.<ref name=":5" /> באותו הזמן גם פגש את צאדאק האדיאת והתיידד איתו מאוד.<ref name=":3" />

לאחר חזרתו לאיראן (1927), היה פעיל בחוגים שדגלו במרקסיזם ולקח חלק בהוצאה לאור של כתב עת מרקסיסטי בשם דניא ("העולם").<ref></ref> הוא פרסם את יצירותיו של סטפן צוויג בכתב העת בשם ״פרחי סתיו לבנים״ (״White Autumnal Flowers״) ובכינוי ״Fereydun Nakhoda“. כמו כן פרסם בכתב העת מאמר שעורר ויכוח באיראן על פרויד והתיאוריות שלו.<ref name=":5" />

אחיו הבכור מורטזה עלוי לקח אף הוא חלק בהוצאת כתב עת מרקסיסטי אחר. הוא נרדף על ידי השלטון האיראני כשהיה בגרמניה ונמלט לרוסיה. ברוסיה סבל מרדיפה של השלטון הלניניסטי וסיים את חייו במחנה עבודה באוזבקיסטן.<ref name=":0"></ref>

בתקופת שלטונו של רזא שאה, היה בזרג עלוי חבר באיראן בקבוצת איראנים סוציאליסטים<ref name=":4" /> שמנהיגה היה ד״ר אראני (Dr. Arani). 53 איש, חברי הקבוצה נכלאו ב-1937 בגין פעילות קומוניסטית.<ref name=":1" /> להגנתו טען עלוי שלא היה מעורב פוליטית אלא היה חבר בקבוצת ספרות, שבין היתר קראה בכתבים קומוניסטיים. הוא נשפט ל-7 שנות מאסר, אך שוחרר בשנת 1941 לאחר 4 שנים עם הענקת חנינה כללית לקבוצת האנשים הללו כאשר השתלטו בעלות הברית על איראן במלחמת העולם השנייה. בזמן שישב בכלא כתב שתי יצירות: האחת ״53 אנשים בכלא״ (Panjāh va seh nafar), שבה הוא מתאר את חברי הקבוצה ואת הסבל שעברה הקבוצה בבית הסוהר, והשנייה הייתה אוסף סיפורים קצרים "הערות מהכלא״ (Varaq-pārahā-yē zendān).<ref name=":4" /> לאחר השחרור פרסם את שתי העבודות הללו. עלוי המשיך בפעילות פוליטית ובספטמבר 1941 הפך לחבר מייסד של מפלגת התודה הקומוניסטית של איראן. הוא שימש כעורך כתב העת שלה<ref></ref> ודובר התנועה, אך עד מהרה סיים את פעילותו לטובת קריירה אקדמית בגרמניה.<ref name=":6"></ref> לאחר מלחמת העולם השנייה, התקרב לקומוניזם הסובייטי ובמסגרת משלחת סקר איראנית ביקר ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית.<ref name=":4"></ref>

בשנת 1946 נערך קונגרס הסופרים האיראני הראשון שהייתה לו נטייה פוליטית שמאלנית ועלוי מילא תפקיד מרכזי בארגונו. עלוי תרם באופן משמעותי לפיתוח הספרות המגויסת, שמשכה קבוצה גדולה של סופרים. בשנים מאוחרות יותר מיקד את תשומת לבם של סופרים איראנים בזכויותיהם הקולקטיביות ובאינטרסים המשותפים, תהליך שהגיע לשיאו בהקמת אגודת הסופרים של איראן (1968). האגודה ראויה לציון בהובלתה ובהתמודדות עם בעיות הצנזורה בשנים שלאחר מכן.<ref name=":2" />

בזרג עלוי היה בגרמניה בעת שההפיכה בשנת 1953 הפילה את ממשלתו של ראש הממשלה מצדק והביאה למעצרים ולמאסרים מסיביים, הוא עזב בשנת 1954 את איראן ועבר לגור במזרח גרמניה וללמד באוניברסיטת הומבולדט, בברלין,<ref name=":4" /> עד לנפילת שושלת פהלווי במהפכה ב-1979.<ref name=":1" /> הוא לימד באוניברסיטה במשך למעלה משלושה עשורים, והיה אחת הדמויות המשמעותיות בלימודי איראן בשפה הגרמנית ובספרות הפרסית המודרנית.<ref name=":6" /> בשנות הקריירה המאוחרות שלו כתב עלוי מספר יצירות בשפה הגרמנית ביניהן: "איראן בעימות" ו"ארץ הוורדים והזמירים", כתב מאמרים בנושא ההיסטוריה והתפתחות השירה הפרסית וחיבר מילון פרסי-גרמני.<ref name=":1" />

באביב 1979 הגיע לאיראן לזמן קצר לאחר 25 שנות גלות והתקבל בחום על ידי אגודת הסופרים האיראנית. שנה לאחר מכן (1980) הגיע לאיראן לביקור קצר ונחרד מהמפנה המדכא שגרמה המהפכה. הוא חזר לגרמניה והמשיך לחיות ולעבוד בברלין. ביקורו האחרון באיראן היה בשנת 1993. בשנת 1997 נפטר בברלין.<ref name=":2" />

== הביקורת על יצירותיו ==
מבקרים ספרותיים ודמויות פוליטיות כאחד ביקרו רבות מיצירותיו, ובפרט את היצירה המוכרת מכולן, "עיניה". המבקרים הביעו את ביקורתם על כך שניתן לראות בכתביו רשומות בעלות תוכן פוליטי יותר מאשר יצירות ספרותיות. על כתביו המאוחרים הובעה ביקורת שונה. לאחר המהפכה האסלאמית נטען שהוא התאים את כתיבתו לשלטון והפך אותה מרומנטיקה מהפכנית לרומנטיקה אסלאמית. גם כתביו האקדמיים המאוחרים לא תרמו למעמדו הספרותי.<ref name=":2" />

ספרו המוכר ביותר ״עיניה״ שיצא לאור בשנת 1952 נחשב בעיני רבים ליצירת מופת. הרומן, וכתבים אחרים שלו יחד עם יצירות נוספות שלו מוזכרים בחומרי הלימוד בתיכונים האיראנים. בתחילה פורסם הרומן ״עיניה״ באיראן אולם זמן קצר לאחר מכן נאסר לפרסום עד נפילת משטר השאה.<ref name=":2" />

== חייו הפרטיים ==
עלוי התחתן עם אשתו הראשונה, גיטה, בשנת 1936. הנישואים הסתיימו בגירושים בשנת 1939, בעודו בכלא. אשתו השנייה הייתה בת דודתו פטמה עלוי (Fāṭema Alavi) ונולד לו בן – מני (Māni). בשנת 1956 נישא בגרמניה לגרטרודה קלפטקה (Gertrude Klapoetke).<ref name=":2" />

== כתביו ==
=== יצירות עיקריות ===
* Chamedan (המזוודה), 1934.
* Varaq Pareh'ha-ye Zendan (מחברות בית הכלא), 1941.
* Panjah-o Seh Nafar (חמישים ושלושה איש), 1942.
* Nameh' ha va Dastan'ha-ye digar (מכתבים וסיפורים אחרים), 1952.<ref name=":4" />
* Cheshmhayash (עיניה), 1952.

=== יצירות נוספות ===
* Div... Div (שד... שד), 1931.
* האוזבקים, 1948.
* Kämpfendes Iran (איראן בעימות), 1955, ברלין.
* Geschichte und Entwicklung der modernen persischen Literatur (היסטוריה והתפתחות של הספרות הפרסית המודרנית), 1964, ברלין.

== לקריאה נוספת ==
* "[https://alaxon.co.il/reading/האיש-מגילאן/ האיש מגילאן]" בתרגום לעברית, מתוך "אלכסון" כתב עת דיגיטלי.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-1997
קטגוריה:סופרים איראנים
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:פעילים פוליטיים
קטגוריה:נפטרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בגרמניה
קטגוריה:ילידי 1904