OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Ever Ever After

Ever Ever After (בעברית: באושר ובעושר, בתרגום מילולי לעברית: "פעם אחרי פעם") הוא שיר קאנטרי פופ, המשמש כשיר הנושא של הסרט "מכושפת" משנת 2007. השיר הולחן על ידי אלן מנקן, נכתב על ידי סטיבן שוורץ, ובוצע על ידי קארי אנדרווד. בסיום הסרט, שמוצגים החיים החדשים והמאושרים של הדמויות, השיר מושמע ברקע, כאשר בגרסת הדיבוב העברי שלו הוא בוצע על ידי רויטל זלצמן. מילות השיר מדברות על התאהבות וגילוי האושר והעושר.

השיר הופץ ב-20 בנובמבר 2007 כחלק מהפסקול Enchanted, כאשר הוא הרצועה החמישית בו. מרבית מבקרי המוזיקה קיבלו את השיר בהתלהבות, והחמיאו ללחן ולשירה של אנדרווד. בשנת 2009, השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית השיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית, אך הפסיד לשיר "Down to Earth" מתוך הסרט "וול-E".

גרסת כיסוי של השיר בוצעה על ידי ג'ורדן פרויט כחלק מהאלבום "Disneymania 6", אשר יצא לראשונה ב-20 במאי 2008. גרסת הכיסוי לקחה חלק גם באלבום "Princess Disneymania" אשר יצא לראשונה ב-30 בספטמבר 2008.

== רקע ==
השירים בסרט "מכושפת" מוצגים כדי לקדם את העלילה, ובהדרגה, משיר לשיר, הם נהפכים למודרניים מבחינת הסגנון, הנושא וההרכב. בסיום הסרט מושמע השיר "Ever Ever After", אשר תואר על ידי אלן מנקן כשיר המודרני ביותר. השחקנית איימי אדמס, ששיחקה את הדמות הראשית בסרט - הנסיכה ג'יזל, אמרה שהשיר הוא בלדת רוק כפרית, אז המוזיקה בסרט ממשיכה להתפתח.

השיר היה השיר האחרון שנכתב עבור הסרט, כאשר במקור השיר לא היה אמור להופיע. במקור היה אמור להופיע שיר בשם "Enchanted" ("מכושפת"), אשר אמור היה לשמש כדואט בין אידינה מנזל, שגילמה את ננסי טרמיין, לג'יימס מרסדן, שגילם את הנסיך אדוארד, כאשר יוצרי הסרט וויתרו עליו בגלל שהוא מאט את קצב הסרט.

== לחן ==
השיר הוא שיר קאנטרי פופ, שתואר על ידי סטיבן שוורץ כשיר פופ בוגר ועכשווי, כמו כן הוא כולל בתוכו כמה אלמנטים של קאנטרי רוק. כלי הנגינה של השיר כוללים גיטרה ופסנתר. השיר בוצע על ידי קארי אנדרווד, כאשר שולבו בו קולות רקע.

== ביקורות ==
השיר התקבל בחיוב על ידי רוב מבקרי המוזיקה. ג'וי פיימונטה מאנטרטיינמנט ויקלי, תיארה את השיר כשיר קליט להאזנה, כמו כן היא שיבחה את השירה של קארי אנדרווד, וכתבה "היא נשמעת נהדר שהיא שרה את זה". ז'קלין רופ מארגון "Common Sense Media" כתבה שהבלדה מופנית לכל הגילאים. אתר "AllMusic" העיר שאנדרווד גונבת את ההצגה במנגינת הפופ הנלהבת שלה. אליזבת וינסנטלי, הסוקרת של אתר "אמזון", כתבה "קארי אנדרווד מחזירה אותנו למאה ה-21 עם הסינגל".

אתר האינטרנט "Filmtracks.com" הגיב בצורה לא חיובית כלפי השיר, ותיאר אותו כ"מעופש" ו"קצת צורם".

== קליפ ==
את הפצת השיר ליווה קליפ בכיכובה של אנדרווד, אשר בוים על ידי רומן וייט שביים את רוב הקליפים שלה. בקליפ אנדרווד מופיעה לראשונה בגרסה מונפשת של עצמה בממלכה בדיונית, ובהמשך היא מעוברת לניו יורק שם היא מופיעה בצורה חיה, בדומה לג'יזל מהסרט. בניו יורק, צעיר מחפש את אנדרווד, בדומה לסרט בו אדוארד חיפש את ג'יזל, בזמן שהיא מסתובבת בעיר ומשפיעה שם לטובה על האנשים. הקליפ מסתיים כאשר הצעיר מוצא את אנדרווד והם מתחתנים בממלכה הבדיוניות, שהם מוצגים בגרסה מונפשת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שירי קארי אנדרווד
קטגוריה:שירי דיסני
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אלן מנקן
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מארק ברייט
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי רומן וייט
קטגוריה:וידאו קליפים מונפשים
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:בלדות משנות ה-2000
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וולט דיסני רקורדס
אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין

אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין הוא ציור בצבעי שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך, שנוצר בשנת 1887. אגוסטינה סגטורי הייתה בעלת בית הקפה בפריז שאותו ואן גוך פקד רבות. במקום התאספו אמנים רבים, ויצירותיו של ואן גוך הוצגו בו. עקב מצבו הכלכלי הירוד, הצייר נהג לשלם תמורת שירותי המקום בציוריו לקישוט. בשלב מסוים סגטורי פשטה את הרגל, וציוריו של ואן גוך ניתנו לנושים תמורת חובה של בעלת הקפה. ביצירה הזו ניכר סגנונו הייחודי של הצייר אף שטרם זכה להצלחה או הכרה כלשהם.

==אודות היצירה==
בשנת 1886 ואן גוך עזב את הולנד ועבר לפריז. הצייר הושפע רבות מאמנים הולנדיים ומעברו לעיר הגדולה חשף בפניו סגנונות ציור שונים, כגון אימפרסיוניזם, סימבוליזם, פוינטיליזם ואוקיו-אה. הוא התרועע עם אמנים רבים כמו קאמי פיסארו, אנרי דה טולוז-לוטרק, אמיל ברנאר, פול גוגן ואחרים. כמו כן, הוא הוקסם מיצירותיהם של אמנים יפניים כמו הירושיגה וקצושיקה הוקוסאי. המפגש עם אמנים רבים והחשיפה לסגנונות רבים הובילו את ואן גוך ליצור סגנון שהושפע ממה ראה, וכך הוא יצר סגנון ציור שהיה ייחודי לו כצייר.<ref>Wallace, R (1969). The World of Van Gogh (1853-1890). Alexandria, VA, USA: Time-Life Books. pp. 40, 69.</ref>

בציור אגוסטינה, שהייתה בשנות ה-40 לחייה, מעשנת סיגריה, ועל שולחנה מוגשת כוס בירה. זוהי הכוס השנייה שהיא שותה כפי שניתן להבחין בצלחת נוספת מתחת לכוס הבירה. ניכר מבגדיה, מתסרוקתה ומאיפורה כי היא אישה מודרנית. באחד מהכיסאות הסמוכים לשולחנה מונחת מטרייה. ברקע ניתן לראות הדפסים יפניים שואן גוך יצר. הסצנה של אישה יושבת בבית קפה הייתה מקובלת בקרב חוג האימפרסיוניסטים.<ref>Leaf, A; Lebain, F (2001). Van Gogh's Table: At the Auberge Ravoux. New York: Artisan. pp. 40, 44. .</ref><ref>Galbally, A (2008). A remarkable friendship: Vincent van Gogh and John Peter Russell. Australia: Melbourne University Publishing. p. 153.</ref>
המעבר לצבעים בהירים יותר בציורים ושימוש בנושא ברור שיקפו את השינוי שעבר ואן גוך. עד כה הצייר השתמש בצבעים כהים וקודרים ובדמויות טראגיות. ניתן לראות בשינוי הזה כמגמה גם בציור דיוקנו של פר טנגי משנת 1887.<ref>Maurer, N (1999) [1998]. The pursuit of spiritual wisdom: the thought and art of Vincent van Gogh and Paul Gauguin. Cranbury: Associated University Presses. p. 55. .</ref>

ואן גוך נהג לפקוד את בית הקפה שנוהל על ידי סגטורי. בעברה היא דגמנה לאמנים כמו אדואר מאנה וז'אן-בטיסט קאמי קורו.<ref>Crispino, E (2008) [1996]. Van Gogh. Minneapolis, MN: Oliver Press, Inc. p. 32.</ref> באמצעות הכסף שחסכה מעבודה זו, היא פתחה ב-1885 בית קפה איטלקי שיועד לאמנים. בית הקפה ממוקם ליד כיכר קלישי, קרוב למקום שואן גוך ואחיו תיאו גרו. הצייר התאהב בסגטורי שהייתה מבוגרת ממנו ב-12 שנים. בהמשך, היא חלתה ובית הקפה פשט את הרגל. הציורים של ואן גוך שקישטו את בית הקפה ניתנו לנושים. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:אוספי מוזיאון ואן גוך
ראסל רורק

ראסל א. רורק (באנגלית: Russell A. Rourke; 30 בדצמבר 1931 - 19 בינואר 2003) היה עורך דין ואיש ממשל אמריקאי. הוא מילא תפקידי מפתח בקונגרס ובממשל הפדרלי. בדצמבר 1985 הוא מונה על ידי הנשיא רונלד רייגן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד אפריל 1986.

==ראשית חייו==
ראסל רורק נולד בניו יורק, הוא למד באוניברסיטת מרילנד וסיים שם לימודי תואר ראשון ב-1953.

לאחר סיום לימודיו התגייס רורק לחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא השתתף במלחמת קוריאה והשלים את שירותו הפעיל בדרגת לוטננט ראשון. לאחר שחרורו הוא עבר לשירות בכוחות המילואים של חיל הנחתים, ובסופו של דבר שירת כמפקד פלגת השליטה האווירית ה-24 בקוואנטיקו, וירג'יניה. ב-1985 הוא פרש בדרגת קולונל לאחר 32 שונת שירות. במהלך שירותו הוא עוטר בלגיון ההצטיינות.

לאחר שירותו משירות פעיל בנחתים, למד רורק בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון וב-1959 קיבל תואר בוגר במשפטים. לאחר מכן הוא עבד לזמן קצר במשרד עורכי הדין "קיו, קרי וקסטלו" בוושינגטון די. סי. עד לתחילת שירותו בממשל הפדרלי ב-1960.

==קריירה==
רורק החל את שירותו בממשל כעוזר מנהלי לחבר בית הנבחרים הרפובליקני מניו יורק, ג'ון ר. פילון. ב-1965 הוא היה לעוזר מנהלי של חבר בית הנבחרים הנרי פ. סמית' השלישי, גם הוא רפובליקני מניו יורק. ב-1974, כאשר פרש סמית', התמודד רורק כמועמד רפובליקני-שמרן על המושב של מחוז הבחירה ה-36 של ניו יורק בבית הנבחרים. אף על פי שמחוז זה היה בשליטה של הרפובליקנים במשך 62 שנים, רורק לא התגורר בו במשך שנים רבות, ופרשת ווטרגייט הייתה סוגיה שפעלה נגד המועמדים הרפובליקנים בבחירות אלו. כתוצאה מכך הוא הובס בבחירות.

לאחר התמודדותו הבלתי מוצלחת לקונגרס, היה רורק לסגנו של יועץ הנשיא ג'ון א. מארש. ב-1976 הוא היה לעוזר מיוחד לנשיא ג'רלד פורד. בתפקיד זה הוא היה איש הקשר בין הבית הלבן לבין הקונגרס. לאחר הפסדו של פורד בבחירות של 1976, שימש רורק כחבר צוות העברת השלטון בבית הלבן. עם תום נשיאותו של פורד הוא מונה כעוזר מנהלי של חבר בית הנבחרים הרפובליקני ממישיגן, הרולד סוייר.

במאי 1981 מינה הנשיא רונלד רייגן את רורק כעוזר מזכיר ההגנה לענייני חקיקה. במסגרת תפקידו זה היה רורק ליועצו הראשי של מזכיר ההגנה קספר ויינברגר בסוגיות הקשורות לקונגרס והיה אחראי על השגחה על פעילויות הקונגרס במחלקת ההגנה ובזרועות הכוחות המזוינים. עם סיום כהונתו בתפקיד ב-1985 הוענקה לו מדליית השירות האזרחי המצטיין של מחלקת ההגנה על ידי ויינברגר.

ב-27 בספטמבר 1985 מינה הנשיא רייגן את רורק כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית במקומו של ורן אור שפרש לאחר חמש שנים בתפקיד. לאחר אישור המינוי על ידי הסנאט, הוא הושבע לתפקידו ב-1 בדצמבר אותה שנה. הוא כיהן בתפקידו ארבעה חודשים בלבד וב-7 באפריל 1986 הוא התפטר מתפקידו מסיבות אישיות.

לאחר פרישתו ניהל רורק יחד עם משפחתו עסק למקרקעין באנאפוליס, מרילנד.

ראסל רורק נפטר באנאפוליס ב-19 בינואר 2003, בגיל 71.

==קישורים חיצוניים==

* [https://media.defense.gov/2016/Mar/11/2001479254/-1/-1/0/AFD-160311-651-016.PDF ביוגרפיה באתר מחלקת ההגנה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מזכירי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
טום ניסאלקי

תומאס אדוארד "טום" ניסאלקי (באנגלית: Thomas Edward "Tom" Nissalke; 7 ביולי 1932 – 22 באוגוסט 2019) היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן באופן פעיל בין השנים 1957–1995. שימש כמאמן הראשי של קבוצות דאלאס צ'אפרס/סן אנטוניו ספרס, סיאטל סופרסוניקס, יוטה סטארס, יוסטון רוקטס, יוטה ג'אז וקליבלנד קאבלירס מליגות ה-ABA וה-NBA.

==קריירת אימון==
===השנים הראשונות===
בשנת 1957, בסיום לימודיו האקדמיים באוניברסיטת המדינה של פלורידה, החל ניסאלקי לאמן קבוצת כדורסל תיכונים בעיר ביוור דאם שבוויסקונסין. בעונת 1962/1963 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ויסקונסין, ובין השנים 1963–1968 החזיק בתפקיד דומה בקבוצת אוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, לואיזיאנה.

בשנת 1968 מונה לעוזרו של מאמן מילווקי באקס, לארי קוסטלו, לקראת עונת הבכורה של המועדון. בעונת זכו הבאקס באליפות ה-NBA, בהובלתם של כרים עבדול-ג'באר, אוסקר רוברטסון ובוב דאנדרידג'.

===כמאמן ראשי ב-ABA וב-NBA===
לקראת עונת 1971/1972 מונה למאמן הראשי של דאלאס צ'אפרלס מליגת ה-ABA. באותה עונה רשמה הקבוצה מאזן ניצחונות 42–42, והודחה מהפלייאוף בסיבוב הראשון.

בקיץ 1972 החליף את לני וילקינס כמאמן הראשי של סיאטל סופרסוניקס מה-NBA, אולם כבר לאחר 45 משחקים פוטר מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו באקי באקוולטר.

בין אוקטובר 1973 לדצמבר 1974 אימן את סן אנטוניו ספרס (לשעבר "דאלאס צ'אפרלס") ב-ABA. בתקופתו בקבוצה רשמו הספרס מאזן חיובי 63–49.

בשנת 1974 מונה למאמן יוטה סטארס מה-ABA. בנובמבר 1975, לאחר 16 משחקים בעונת 1975/1976, התפרקה הקבוצה בשל קשיים כלכליים.

לקראת עונת מונה למאמן הראשי של יוסטון רוקטס מה-NBA. באותה עונה השיגה יוסטון את המאזן השני בטיבו באזור המזרחי (49–33), והעפילה לגמר המזרח בפלייאוף, לראשונה בתולדותיה. בסיום העונה זכה ניסאלקי בפרס מאמן השנה ב-NBA. בשתי העונות הבאות המשיכו לבלוט בקבוצה השחקנים מוזס מלון רודי טומג'נוביץ' וקלווין מרפי – שלושתם חברי היכל התהילה של הכדורסל – אולם הרוקטס אכזבו ורשמו מאזן כולל של 75 ניצחונות ו-89 הפסדים.

בקיץ 1979 החליף ניסאלקי את אלג'ין ביילור כמאמן הראשי של יוטה ג'אז. בשתיים וחצי עונותיו בתפקיד העמידו הג'אז מאזן של 60 ניצחונות ו-124 הפסדים, בטרם פוטר והוחלף על ידי פרנק ליידן. לאורך התקופה בלט ביוטה שחקן האולסטאר אדריאן דאנטלי.

בעונות ו- אימן את קבוצת קליבלנד קאבלירס, אשר רשמה תחתיו מאזן שלילי 51–113. היה זה תפקידו האחרון של ניסאלקי כמאמן ראשי ב-ABA או ב-NBA; את קריירת האימון בשתי הליגות סיים עם מאזן כולל של 371 ניצחונות ו-508 הפסדים (42.2%).

===השנים האחרונות===
בעונת 1986/1987 עבר ניסאלקי לאמן את קבוצת "ג'קסונוויל ג'טס" מליגת ה-CBA.

בעונת שימש כעוזר מאמן בשארלוט הורנטס, תחת ג'ין ליטלס, ובעונת היה עוזרם של דן איסל, ג'ין ליטלס וברני ביקרסטאף בדנוור נאגטס.

ב-22 באוגוסט 2019 נפטר ניסאלקי בביתו שבסולט לייק סיטי, יוטה, בגיל 87.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:ויסקונסין: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של פלורידה
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני סיאטל סופרסוניקס
קטגוריה:מאמני סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:מאמני יוסטון רוקטס
קטגוריה:מאמני יוטה ג'אז
קטגוריה:מאמני קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:מאמני ליגת ה-ABA
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
יחסי טאיוואן–צרפת

יחסי טאיוואן–צרפת הם יחסי החוץ בין טאיוואן לבין צרפת.

היחסים הדיפלומטיים בין המדינות נותקו בשנת 1964, כאשר שארל דה גול הכיר בלגיטימיות של הרפובליקה העממית של סין על חשבון הרפובליקה של סין.
== סקירה כללית ==
שארל דה גול בשנת 1963.
במהלך המלחמה הקרה, גנרל דה גול ביקש לפתח דיפלומטיה עצמאית מול ארצות הברית ולפנות למדינות הקומוניסטיות. בשל היותו מודע לכך שמאזן הכוחות הכלכלי, הדמוגרפי והצבאי בסין הוכרע לטובת מאו צה דונג, הוא ויתר על כל קשר דיפלומטי עם טאיוואן.

בתחילת שנות ה-90, צרפת מכרה עדיין לטאיוואן נשק, מה שגרם למתח עם הרפובליקה העממית של סין, ולכן צרפת ויתרה על מכירת נשק לטאיוואן בשנת 1994.

כיום היחסים הכלכליים והתרבותיים בין צרפת לטאיוואן מאוד זניחים.

==קישורים חיצוניים==
יחסי הממלכה המאוחדת – טאיוואן

משרד נציג טאיפיי בבריטניה
יחסי הממלכה המאוחדת–טאיוואן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של סין (ROC; מכונה בדרך כלל טאיוואן) ובין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. בשל מדיניות סין האחת, בריטניה אינה מכירה בממשלת הרפובליקה של סין וכל היחסים הדיפלומטיים בין המדינות מתקיימים על בסיס לא רשמי. טאיוואן מחזיקה את משרד הנציגות של טאיפיי בלונדון עם סניף באדינבורו, ואילו בריטניה מחזיקה את המשרד הבריטי טאיפיי בטאיפיי.

== היסטוריה ==
=== ממלכת הטונינג (1661–1683) ===
בממלכת טונגנינג, חברת הודו המזרחית הבריטית וג'נג ג'ינג הסכימו על סחר שהתקיים עד תום ממלכת הטונגינג.<ref name="臺灣鄭氏與英國的通商關係史"></ref>

=== מאז 1949 ===
לאחר תבוסת הכוחות הלאומניים בסין במהלךמלחמת האזרחים הסינית ונסיגת ממשלת הקוומינטנג לטאיוואן, בריטניה ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה של סין והכירה ברפובליקה העממית של סין החל מה-6 בינואר 1950. עם זאת, בריטניה שמרה על קונסוליה בטמסוי עד 13 במרץ 1972.

הן הרפובליקה של סין והן הממלכה המאוחדת היו חברות קבועות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות עד שנת 1971, כאשר האו"ם העביר את ההכרה לרפובליקה העממית של סין בשנת 1971.

בספטמבר 1962 פתחה טייוואן את נציגותה בלונדון בשם המרכז הסיני החופשי, ששמה מאוחר יותר שונה למשרד הנציגות של טאיפיי בבריטניה. בריטניה פתחה את נציגותה בשנת 1993 תחת שם משרד הסחר והתרבות הבריטי שמאוחר יותר שינה את שמו למשרד הבריטי טאיפיי בשנת 2015.<ref></ref>

בריטניה תומכת בהשתתפות טייוואן בארגונים בינלאומיים שבהם מדינה אינה מהווה תנאי מקיף, לרבות שתדלנות להשתתפות טייוואן בארגון הבריאות העולמי.<ref></ref> טאיוואן נקראה כמדינה על ידי כמה חברי פרלמנט בבריטניה.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 2020 תרמה טאיוואן מסכות רפואיות לבריטניה כדי לסייע במאבק במגפת ה-COVID-19, כחלק מ-7 מיליון שנתרמו למדינות אירופה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
אירוס השומרון

אירוס השומרון (שם מדעי: Iris lortetii, var. samaria) הוא גאופיט בעל קני שורש הבא ממשפחת האירוסיים בסוג אירוס. 

==סיווג==
מבחינה בוטנית אירוס השומרון הוא תת-מין של האירוס ההדור. אנשי השדה טוענים כי אירוס השומרון הוא מין בפני עצמו, עם נוכחות וייחודיות משלו<ref name=":0"></ref>.

==תפוצה==
אירוס השומרון הוא צמח נדיר ואנדמי לארץ ישראל, מקום תפוצתו של אירוס השומרון באזור המערבי של הרי השומרון, ממזרח לקו פרשת המים. הוא צומח בריכוזים בשכונת הנקודה ביישוב איתמר<ref name=":1"></ref>, מעל העיר שכם- בחלק הדרומי של הר עיבל, על הר כביר בתחתית המדרון הצפוני, מעל נחל תרצה, ובין הר עיבל לסרטבה בריכוזים קטנים<ref name=":0" />.

==תיאור==
מבנה הצמח של אירוס השומרון דומה למבנה האירוס ההדור בשורשים, בקני השורש ובעלים. גבעולי הצמח נמוכים יותר, בדגלים ובשפיות, גוון הרקע ורוד אפרפר והניקוד עליהם סגול כהה יותר מזה של האירוס ההדור. מועד הפריחה של האירוס זהה למועד הפריחה של האירוס ההדור, בחודש אפריל ולעיתים מסוף מרץ עד תחילת מאי, מועד הפריחה תלוי בכמות המשקעים של אותה שנה. לאורך עונת הפריחה יש אירוסים המקדימים את מועד פריחת האירוס ההדור<ref name=":0" />.

==זיהוי ופעילות האדם==
אירוס הדור התגלה לראשונה בשומרון במורדות הצפוניים של רכס הכביר, ב-1912 על ידי הבוטנאי האמריקאי דינסמור (Dinsmor), והוגדר כתת-מין: אירוס השומרון. האירוס המיוחד לשומרון נמצא שוב על ידי טוביה קושניר, בוטנאי צעיר איש הפלמ"ח שנפל עם לוחמי "שיירת הל"ה" בדרכם לגוש עציון הנצור בחודש שבט תש"ח.

קושניר ושני סטודנטים נוספים הגיעו לשכם בחפשם אחרי "איריסים". איש בולשת בריטי הוביל אותם אחר כבוד לתחנת משטרה בריטית בשכם, שם נחקרו ארוכות ורק אחרי שהפגינו בקיאות בוטנית מרשימה האמינו להם שהם אכן בוטנאים. אבל, שלחו אותם חזרה לאוניברסיטה בירושלים. סופו הטוב של הסיפור ומציאת אירוס השומרון היה בזכות הקצין הראשי אשר שלח אותם לנקודה שבה הראה לו חוקר אנגלי את הפריחה המרשימה.

סלילת ציר אלון בשנות ה-70 פגעה בתפוצה של אירוס השומרון. 

בסמוך למקום פריחתם של האירוסים ביישוב איתמר הוקמה בריכה על שמו של הפרח הנדיר: "בריכת אירוס השומרון"<ref name=":1" />.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" widths="250" heights="150">
קובץ:Iris21.jpg
קובץ:אירוס השומרון.jpg|פריחת אירוס השומרון באש קודש
קובץ:IHM אירוס השומרון (cropped).jpeg|ריכוז פריחה של אירוס השומרון
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* עזריה אלון (עורך), איריסים, פרק איריס שומרוני, עמ' 133–134.

== קישורים חיצוניים ==

* אירוס השומרון, באתר GBIF 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1986
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי נעמי פיינברון-דותן
שומרון
שומרון
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
יחסי פורטוגל–צ'ילה

יחסי פורטוגל–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים בין פורטוגל לבין צ'ילה. פורטוגל הייתה המדינה הראשונה בעולם שהכירה בעצמאות צ'ילה.

== היסטוריה ==
היחסים בין המדינות החלו בהצהרה שפורסמה ב-11 באוגוסט 1821 על ידי ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, אשר הכירה במפורש באומה הדרום אמריקאית כרפובליקה חופשית וריבונית, ובכך הפכה ממלכת פורטוגל למדינה הראשונה שהכירה רשמית במדינת צ'ילה.

לאחר ההפיכה בשנת 1973 בצ'ילה, סגרה פורטוגל את שגרירותה בסנטיאגו דה צ'ילה, והחליפה אותה בקונסוליית כבוד, ואילו הדיקטטורה הצבאית הצ'יליאנית מצידה, ובתגובה, גם הקימה קונסוליית כבוד על עקרון ההדדיות. היחסים הדיפלומטיים כוננו מחדש ב-26 ביוני 1989, כחלק מהתגובה הבינלאומית לאחר תוצאת משאל העם הצ'יליאני, 1988.

צ'ילה ופורטוגל הן מדינות חברות בקהילת האומות האיברו-אמריקאיות, ומשתתפות באופן פעיל בפסגה האיברואמריקנית, בנוסף הם חברות מלאות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות לחינוך, מדע ותרבות (OEI) והאיחוד הלטיני.

== יחסי כלכלה ==
יחסי הסחר בין שתי המדינות הללו נשלטים על ידי הסכם ההתאגדות כלכלי (EPA) אשר נחתם בשנת 2002 בין צ'ילה לבין האיחוד האירופי, ואשר נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2003. במהלך השנים האחרונות צ'ילה ביקשה להשוות את עצמה בטווח הבינוני לפורטוגל כמדד למדינה מפותחת, בשל קרבתה בכמה אינדיקטורים סוציו-אקונומיים ברחבי העולם. שתי המדינות חברות ב (OECD).

צ'ילה מייצאת לפורטוגל בעיקר פירות (קיווי, ענבים, אגוזי מלך ותפוחים), דגים, סרטנים וצדפות, ניירות, קרטון ויין צ'יליאני, ואילו פורטוגל מייצאת לצ'ילה בעיקר מוצרי עץ, כמה פריטים מכניים ואלקטרוניים ורשתות טקסטיל סינתטיים עבור דיג.

== נציגויות דיפלומטיות ==
* מקסיקו מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליה כללית בפורטו.
* פורטוגל מחזיקה במקסיקו שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
טוני ג'אנג

ג'אנג ג'ידונג או בכנויו במערב טוני ג'אנג או טוני זאנג (בסינית: 张志东), הוא מיליארדר סיני, מייסד-שותף, CTO לשעבר ומחזיק המניות השני בגודלו של תאגיד הטכנולוגיה הסיני טנסנט.

==ביוגרפיה==

ג'אנג נולד בשנת 1971 למד יחד עם מא הואטנג באוניברסיטת שנג'ן, לימים הקימו שניהם יחד את חברת האינטרנט טנסנט שהפכה מהרה לאחת מחברות הטכנולוגיה הגדולות העולם עם שווי של מעל 500 מיליארד דולר.

לג'אנג גם תואר שני מאוניברסיטת דרום סין לטכנולוגיה<ref name=Forbes></ref>.

בינואר 2021 הוערך הונו במעל 25 מיליארד דולר<ref name=Forbes/>. הוא מתגורר בשנג'ן.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מייסדי חברות טכנולוגיה סינים
קטגוריה:מיליארדרים סינים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1971
יחסי גרמניה–טאיוואן

נשיאת טאיוואן [[צאי יינג-ון נפגשת עם תומאס פרינץ, מנהל המכון הגרמני טאיפיי (נציגות גרמניה בטאיוואן), פברואר 2020]]
יחסי גרמניה–טאיוואן הם יחסי החוץ בין גרמניה לבין טאיוואן.

== סקירה כללית ==
=== היחסים עם גרמניה המזרחית ===
גרמניה המזרחית הכירה ב מסיבות אידאולוגיות, ובשל כך לא קיימה כלל יחסים עם טאיוואן.

=== היחסים עם גרמניה המערבית ===
גרמניה המערבית לא הכירה בתחילה ב. הסיבה לכך הייתה מצד אחד בשל מדיניות החוץ האנטי-קומוניסטית של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית, ומצד שני העובדה שהרפובליקה העממית הכירה ב- DDR, שלפי דוקטרינת הלשטיין הפכה את היחסים הדיפלומטיים לבלתי אפשריים. אולם למרות זאת לא הוקמו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין בטייוואן תחת הגנרל צ'יאנג קאי-שק. באופן עקרוני, הרפובליקה הפדרלית תמכה בעמדת סין האחת, מכיוון שבדרך זו קיוותה למצוא תמיכה בעמדתה ביחס לאחדות גרמניה. למרות היעדר מערכות יחסים רשמיות, התנהלו חילופי דברים תרבותיים ובלתי פורמליים. האגודה הגרמנית-סינית נוסדה בשנת 1957, וחבריה כללו גרמנים וטאיוואנים. החברה כללה בתחילה בעיקר מחברי ה"בונדסטאג" הגרמני, שעסקו בפיתוח ארוך הטווח של היחסים בין גרמניה לטאיוואן. עם המעבר לברלין, החברה שינתה את שמה ל"ידידי טייוואן". החברה היא היחידה מסוגה באירופה. בשנת 1957 נוסד גם מעגל החברים הפרלמנטרי ברלין-טייפה.

ב-25 באוקטובר 1971, החלטה 2758 של האו"ם הכירה ב במקום הרפובליקה של סין (טייוואן) כנציגה הלגיטימית של סין, והעניקה לרפובליקה העממית את מושבה הקודם של טאיוואן במועצת הביטחון.

באוקטובר 1972, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה יצרה קשרים דיפלומטיים רשמית עם הרפובליקה העממית של סין, אולם קשרים לא רשמיים התקיימו מאז 1964.

==קישורים חיצוניים==
חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב

חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב (באנגלית: Open Season: Scared Silly) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה. הסרט הופץ ישירות ל-DVD בשנת 2015. בסרט זה לא מופיעות הדמויות מתוך שני סרטי ההמשך הקודמים, "חברים על הכוונת 2" ו"חברים על הכוונת 3".

== תקציר העלילה ==
אליוט מספר את האגדה המספרת על איש-זאב שחי ביער. אולם דוב הגריזלי בוג מבוהל מהרעיון ומסרב לצאת למחנה הקיץ המסורתי יחד עם חבריו עד שיידע בוודאות כי האיש-זאב אינו שם. אליוט וחבריו מנסים לעזור לבוג להתמודד עם פחדיו, כדי שיוכלו להמשיך ליהנות ביחד. באותו זמן הצייד שו (מהסרט הראשון) חוזר ופתח בשנית את עונת הצייד, כשהחיות בשמורה בסכנה, בוג, אליוט ומר נקניק יצאו כדי לחקור את התעלומה על איש הזאב, והובילו לסגירת עונת הצייד.

== ראו גם ==
* חברים על הכוונת (סדרת סרטים)

==קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הנפשה קנדיים
קטגוריה:סרטי 2015
קטגוריה:סרטי אנימציה ממוחשבת
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי סוני הנפשה: סרטים
קטגוריה:חברים על הכוונת
יחסי פורטוגל–קנדה

יחסי פורטוגל–קנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין קנדה לפורטוגל. שתי המדינות הן חברות בנאט"ו והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.

== היסטוריה ==
אנדרטה לפורטוגל ב"פארק דו פורטוגל" במונטריאול, קנדה
אחד ממגלי הארצות האירופיים הראשונים שביקרו בקנדה של ימינו היה גספר קורטה-ריאל שחקר את האזורים האטלנטיים של קנדה. היחסים הדיפלומטיים בין קנדה לפורטוגל כוננו רשמית בשנת 1946.<ref name="Bilateral">[http://www.canadainternational.gc.ca/portugal/bilateral_relations_bilaterales/canada_portugal.aspx?lang=eng&menu_id=299 Bilateral relations between Canada and Portugal]</ref> בנובמבר 1972 גינתה קנדה את מלחמות המושבות הפורטוגזיות באנגולה, מוזמביק ובגינאה הפורטוגזית.<ref>[https://books.google.com/books?id=a8_e62SdvmsC&pg=PA146&lpg=PA146&dq=Canada+condemns+Portuguese+war+in+Africa&source=bl&ots=bAzw2EXEPP&sig=i5pjhDNq0Z710aZeq3HSlDxFDYE&hl=en&sa=X&ved=0ahUKEwiIkJ2v79DVAhWHhlQKHWTxDc8Q6AEIMzAB#v=onepage&q&f=false Let us Prey: With the Old Regime in Portugal]</ref> בנובמבר 2010 ביקר בפורטוגל ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר, כדי להשתתף בפסגת ליסבון בשנת 2010.

== יחסי סחר ==
בשנת 2013 הסתכם המסחר הדו-צדדי בין קנדה לפורטוגל (CAD) ב-611.8 מיליון דולר. היצוא של קנדה לפורטוגל הסתכם ב-236.6 מיליון דולר. מוצרי תעופה וחלל, דגנים, מכונות וחלקים, ברזל ופלדה, וירקות; היו בין סחורות הייצוא המובילות מקנדה לפורטוגל. היבוא מפורטוגל בשנת 2013 הסתכם ב-375.2 מיליון דולר. משקאות (יין), דלקים ושמנים מינרליים, הנעלה, מכונות חשמל ואלקטרוני וציוד וריהוט; היו בין סחורות היבוא המובילות מפורטוגל לקנדה.

== קהילות פורטוגזיות ==
בקנדה חיים בסביבות 400,000 אנשים ממוצא פורטוגזי, שהם מהגרים או צאצאים שלהם. קנדה פתחה את שעריה להגירה מפורטוגל בשנת 1953; מרבית הקנדים הפורטוגזים מוצאם מהאיים האזוריים. קיימת קהילה פורטוגזית בטורונטו. אזור זה בו מתגוררים רוב הקנדים הפורטוגזים נקרא פורטוגל הקטנה. קיים גם כזה אזור במונטריאול וכ-20,000 פורטוגזים מתגוררים בוונקובר, וכן 34,000 במחוז קולומביה הבריטית. קהילות פורטוגזיות קטנות יותר קיימות בקלגרי, ויניפג ובערים אחרות. לניופאונדלנד היסטוריה ארוכה של דייגים פורטוגזים, אשר ראשיתם מהמאה ה-16.

== נציגויות דיפלומטיות ==
* פורטוגל מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-5 קונסוליות באדמונטון, מונטריאול, טורונטו, ונקובר וויניפג.
* קנדה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון ו-2 קונסוליות בפארו ופונטה דלגדה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
המכון ללימודי משפט מתקדמים

המכון ללימודי משפט מתקדמים (באנגלית: The Institute of Advanced Legal Studies, בראשי תיבות: IALS) הוא מכון מחקר בבית הספר ללימודים מתקדמים שבלונדון, בריטניה, שנוסד בשנת 1947. המכון מהווה מרכז מצוינות אקדמי לאומי, המשרת את הקהילה המשפטית ואת האוניברסיטאות ברחבי בריטניה ובעולם באמצעות מלגה משפטית, מתקנים וספריה משפטית השוואתית. מאז 1976 בית המכון הוא בית צ'ארלס קלור, שנמצא בלב בבלומסברי, בכיכר ראסל. חלק מתפקיד המכון בתמיכה ובקידום מחקר משפטי לאומי ובין-לאומי בבריטניה ובעולם, המכון פעיל במספר שותפויות עם ספריות וארגונים אחרים, מומחים ורב תחומיים כאחד. תפקידו לקדם, לסייע ולהפיץ את תוצאות הלימוד והמחקר המתקדם בתחומי המשפט, לטובת אנשים ומוסדות בבריטניה ובעולם.<ref>IALSl, [https://ials.sas.ac.uk/about About the IALS].</ref>
המכון מעניק ליווי מחקרי מוביל במשפטים - משאב לאומי עבור חוקרים משפטיים התומכים בסיוע של סטודנטים למחקר באוניברסיטאות ברחבי בריטניה ובאוניברסיטת לונדון.

המכון מקיים מספר תוכניות לימוד לתואר שני ושלישי. בשנת 2012 נוסד כתב העת "סקירת דיני סטודנטים" הנותן הזדמנות לסטודנטים, לפרסם מחקר מקורי ולנהל יומן מדעי. המכון ללימודי משפט מתקדמים הוא משאב לאומי למחקר משפטי ולהנחיות ומרכזי המחקר מהווים מרכיבי ליבה בעבודת המכון בקידום ותמיכה במחקר משפטי. מרכזי מחקר המכון:
* המרכז ללימודי חקיקה על שם סר ויליאם דייל
* מרכז לדיני חברות ופיננסים
* מרכז מידע ומדיניות מרכז
* צ'יר וולף לחינוך משפטי

בנוסף לארכיון המוסדי שלו, ארכיון המכון מחזיק חומרי ארכיונים של ארגונים ואנשים פרטיים הקשורים לחינוך משפטי. והם:
* האיגוד הבריטי והאירי לספרני חוק 2010-1969.
* המועצה הכללית של הלשכה
* האיגוד הבינלאומי לספריות משפט
* המכון ללימודי משפט מתקדמים
* אליזבת פרסומים ותיקים של מויס בנושא ספרות משפטים
* רישומי חינוך משפטי - המכיל מספר אוספים רבים אחרים ובו נמצא ארכיון איגוד המשפט הבין-לאומי.

תחומי המחקר במכון הם:

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.facebook.com/advancedlegalstudies/ אתר] המכון ללימודי משפט מתקדמים ברשת החברתית פייסבוק
* [https://twitter.com/IALS_law אתר] המכון ללימודי משפט מתקדמים ברשת החברתית טוויטר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לונדון: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:מכוני מחקר אירופיים
ראקושפלוטה

ראקושפלוטה (בהונגרית: Rákospalota) היא אחת מהעיירות במחוז פשט, שסופחה לעיר הבירה בודפשט בשנת 1950. היא מהווה כיום חלק מבודפשט בשם רובע 15. הרובע והעיירה שצורפה אינם זהים כי חלקים ממנה צורפו לרבעים אחרים של בודפשט.

== איך להגיע ==
גבולות רובע ראקושפלוטה כיום: קו הרכבת בודפשט-ואץ-סוב (סוב היא עיירת הגבול של הונגריה עם סלובקיה במחוז פשט). הגבול המינהל של בודפשט - רחוב סנטמיהאיי - רחוב באנקוט - הצד הצפוני-מזרחי של כיכר מזשקלאץ' (ג'ינג'רברד).

== היסטוריה ==
השם ניר-פלוטה הופיע לראשונה בתעודה בשנת 1281.<ref>Czoma László (szerk.): Tanulmányok Rákospalota-Pestújhely történetéből XV. Kerületi Tanács 1974 49. o.</ref> בתקופה הטורקית ננטשו מספר יישובים באזור, אך הפלוטה שרדה.<ref>Czoma László (szerk.): Tanulmányok Rákospalota-Pestújhely történetéből XV. Kerületi Tanács 1974 56. o.</ref> בעלי האחוזות באזור התחלפו לעיתים קרובות. לאחר סיום איחוד האחוזות במאה ה-19 (commassatio), התפדו האיכרים מהרוזן אישטוואן קארויאי בשנת 1861. היישוב הפך בשנת 1923 לעיר בעלת מועצת עיר על פי חוק.

יחד עם כמה יישובים נוספים, ששייכים כיום לבירת הונגריה, בתחילת שנות החמישים העיר ראקושפלוטה והכפר הגדול פשטאויהיי סופחו לבודפשט, למעשה ב־1 בינואר 1950<ref>[http://www.1000ev.hu/index.php?a=3&param=8371 1949. évi XXVI. törvény (Budapest főváros területének új megállapításáról)]</ref> ונוצר מהם רובע 15 של הבירה. במקביל, אישטוואנטלק (Istvántelek), שהיה עד אז שייך לראקושפלוטה, הפך לחלק מהעיר אויפשט יחד עוד יישובים, והוא נקרא היום רובע 4 של בודפשט.

== כלכלה ==
מפעל שמן הצמחי ראקושפלוטה הוקם בשנת 1831, כאשר יצרן הסבון המומחה יוז'ף הוטר הקים את בית המלאכה שלו ליציקת סבון ונרות בפשט.<ref>http://chemonet.hu/hun/food/iptort/iptort2.html</ref>

== יהודים ובתי כנסת ==

בית הכנסת הקיים בראקושפלוטה, משמש כמחסן ספרים.
אין תיעוד על התיישבות יהודים בראקושפלוטה עד המאה ה-19. בשנת 1836 הקימו כאן יהודים מפעל לייצור לבד. על פי נתוני מפקדי אוכלוסין מספר היהודים במקום היה 38 בשנת 1857, 82 בשנת 1869, ו -123 בשנת 1880. בראשית שנות השלושים של המאה ה-20 המספר כבר עלה על 2,600 ועל פי מקורות מסוימים, 3,000. הרב האורתודוקסי הראשון במקום היה הרב מיכאל יצחק (מיהאי) דושינסקי 1871- 1939. הרב דושינסקי כיהן כרב האורתודוקסי של המקום מגיל 27 במשך 40 שנה כמעט עד מותו.

בית הכנסת (היו כנראה לפחות שניים), האחד בית כנסת בסגנון מורי והשני שקיים עד היום כמבנה, אבל משמש כמחסן ספרים. בבית הכנסת האורתודוקסי התפללו גם הנאולוגים.

בתחילת יולי 1944 פונה הגטו של ראקושפלוטה, ואז, יחד עם יהודים אחרים, גורשו האנשים לראשונה למפעל לבנים בבודהקאלאס, ומשם לאושוויץ. יום הזיכרון ליהודים מראקושפלוטה הוא י"ט בתמוז ויש המציינים אותו יחד עם צום שבעה עשר בתמוז.

== לקריאה נוספת ==
* סדרת ספרים על ראקושפלוטה ויישובי הסביבה. Ladányi László: Rákospalota – Pestújhely – Újpalota: XV. kerület. Budapest városrészei-sorozatBudapest: CEBA Kiadó, 2000. 
* [http://www.beszedesparkok.hu/besenyo_park/Cikk A Besenyő parkról] על פארק בשנה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:בודפשט
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
מי זאת עולה - נשים בתורה על פי הקבלה והחסידות

מי זאת עולה הוא ספר מאת הרב ניר מנוסי העוסק בדמויות נשיות בתורה, על פי פירושים מתחום הקבלה והחסידות. זהו כרך ראשון מתוך טרילוגיה שעתידה לעסוק גם בנשים המופיעות בספרי הנביאים ובספרות חז"ל.

הספר יצא לאור בעברית בשנת 2019, הוצאת מגיד.

==הספר==
הספר מציג גישה פמיניסטית-תרבותית, לפיה האישה שוות-ערך לגבר אך שונה ממנו בתכונותיה וברצונותיה. לחיזוק גישה זו, המחבר עושה שימוש נרחב במושגים קבליים על זהותם של האיש ושל האישה. הנחת יסוד נוספת היא שבנפש הנשית קיים מאבק מתמיד בין דמות האישה ה"כאוטית" לדמות האישה ה"מתוקנת". האישה הכאוטית מיוצגת בדמותה של לילית והאישה המתוקנת מיוצגת בדמותה של חוה. המחבר מסווג את הנשים בתנ"ך לפי דמות האישה הדומיננטית יותר בנפשן. כך למשל מתוארת לאה כאישה המקושרת לנשמתה של לילית, בעוד רחל מקושרת לנשמתה של חוה.

חלק מהפרקים בספר מוקדשים לסיפורים מורכבים בתנ"ך, כמו מעשה יהודה ותמר ומעשה שכם ודינה – כאשר הספר נותן פרשנות יצירתית המנסה להדגיש "נקודות אור" גם במעשה הבעייתי לכאורה, תוך יישום של המושג "עזות דקדושה" שמקורו בספר הזוהר. פרק נוסף מוקדש למערכת היחסים של המשולש אברהם אבינו שרה אמנו והגר צרת אברהם. המחבר מרחיב על הסיבות לכך שבאירוע הראשון שרה, שעוד נקראה "שרי", פועלת באופן אקטיבי בעוד אברהם פסיבי, ואילו באירוע במקביל השני שרה בשמה החדש פועלת באופן שונה תוך שאברהם הוא האקטיבי. הפרק האחרון מוקדש לאקטיביסטיות של בנות צלופחד ומשמעותה ביחס לזכויות האישה.

הספר מראה כי התנ"ך מכיר בזכויות האישה הרבה יותר מתרבויות מקבילות בעידן העתיק. ביחס לעת החדשה מועלית בספר הטענה כי לפי הקבלה זמן הגאולה מתאפיין בשיווי זכויות מלא לגברים ולנשים. באתר ההוצאה לאור מתוארת מטרת הספר: .

==ביקורת על הספר==
סיגלית בנאי תיארה את הספר כך: .

==קישורים חיצוניים==
*[https://korenpub.co.il/products/%D7%9E%D7%99-%D7%96%D7%90%D7%AA-%D7%A2%D7%95%D7%9C%D7%94 הספר] באתר ההוצאה לאור.

על הספר
* 
* יצחק טסלר, [https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-5681339,00.html ניר מנוסי, רב ופמיניסט, מחזיר את הכבוד: "הנשים בתנ"ך היו חלוצות קדמוניות"] ynet פורסם: 20.02.20
* צור ארליך, [https://hashiloach.org.il/%D7%A7%D7%A8%D7%99%D7%90%D7%94-%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%A0%D7%94-%D7%90%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%9C-2020/ מי זאת עולה - נשים בתורה על פי הקבלה והחסידות], השילוח
* [https://pashut-yahadut.co.il/מרבה-שיחה-דרור-יהב-משוחח-עם-ניר-מנוסי-ע/ שיחה עם המחבר על הספר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פמיניזם דתי (יהדות)
ריפוי החירש אילם

ישו מרפא את החירש אילם, מאת ברתולומאוס ברנברג, 1635
ריפוי החירש אילם מדקאפוליס הוא אחד הנסים של ישו, שמופיע בבשורת מרקוס בלבד (מרקוס ז: 37-31) <ref></ref> . קיימות מקבילות רבות של בין אירועי נס זה לאירועי נס ריפוי העיוור מלידה.

== ספור הנס לפי בשורת מרקוס ==
על פי בשורת מרקוס, כאשר ישו נכנס לאזור "עשר הערים" (דקאפוליס), לאחר שעבר בצידון וירד לים הכנרת, מספר אנשים הביאו אליו גבר שהיה חירש אילם, הם התחננו בפני ישו שיניח את ידיו עליו וירפא אותו. ישו הפריד אותו מן ההמון שמסביבו, הניח את אצבעותיו על אוזניו של החירש אילם, ירק ונגע בלשונו של האיש, הביט השמימה תוך השמעת אנחה וציווה עליו: "היפתח". מיד נרפא החירש אילם והוא תחיל לשמוע ולדבר ברור.

כמו בנסים רבים אחרים, ציווה ישו על הנוכחים שלא יפיצו את השמועה, על נס הריפוי, אך ככל שהוא ציווה זאת עליהם כן הרבו להשמיע את הדבר.

תיאור הנס הזה בא מיד לאחר תיאור נס ריפוי בתה של האישה הכנענית שהתחננה לישו שירפא את בתה שרוח טומאה (שד) נכנסה לתוכה (דיבוק). אישה זו דברה עם ישו תוך הבעת העמדה ששליחותו של ישו היא לא רק כלפי העם היהודי, אלא שהיא חובקת עולם וכוללת גם את הגויים (מרקוס ז: 30-24). על אף שהבשורה לא מציינת האם החרש אילם הזה היה יהודי או לא יהודי, הוא ללא ספק התגורר באזור עשר הערים - הדקאפוליס שהיה מאוכלס בגויים בעיקר.

== ציטוט מתוך בשורת מרקוס ==

== פרשנות ==
פרשן הברית החדשה למאר ויליאמסון כותב כי סיפר נס זה הוא האחרון מתוך סדרה של נסים העוסקים בגילו זהותו של ישו, כמשיח, כפי שאישר מאוחר יותר השליח שמעון כיפא (פטרוס) בבשורת מרקוס ח:29 שבה ענה שמעון כיפא לישו על שאלתו לתלמידיו: "וְאַתֶּם מַה־תֹּאמְרוּ לִי מִי־אָנִי" תשובתו הנחרצת של פטרוס הייתה "אַתָּה הוּא הַמָּשִׁיחַ"<ref>Lamar Williamson (1983), Mark pages 138-140</ref>.

מקובל לחשוב שבכך שישו רפא באופן נסי חולים מסוגים שונים לרבות חרשים, אילמים, פסחים ועיוורים, הוא ממלא נבואות אודותיו מן התנ"ך, כמו הנבואה מישעיהו לה: 6-5: "5 אָז תִּפָּקַחְנָה, עֵינֵי עִוְרִים; וְאָזְנֵי חֵרְשִׁים, תִּפָּתַחְנָה. 6 אָז יְדַלֵּג כָּאַיָּל פִּסֵּחַ, וְתָרֹן לְשׁוֹן אִלֵּם: ". כמו כן כאשר יוחנן המטביל שלח שנים מתלמידו לשאול את ישו האם הוא האחד שמצפים לבואו או שמא יש להמתין למישהו אחר, ענה ישו: " <small>22</small> וַיַּעַן יֵשׁוּעַ וַיֹּאמֶר אֲלֵיהֶם לְכוּ וְהַגִּידוּ לְיוֹחָנָן אֵת אֲשֶׁר רְאִיתֶם וַאֲשֶׁר שְׁמַעְתֶּם עִוְרִים רֹאִים וּפִסְחִים מְהַלְּכִים וּמְצֹרָעִים מְטֹהָרִים וְחֵרְשִׁים שׁוֹמְעִים וּמֵתִים קָמִים וַעֲנִיִּים מִתְבַּשְּׂרִים׃ <small>23</small> וְאַשְׁרֵי הָאִישׁ אֲשֶׁר לֹא־יִכָּשֵׁל בִּי" (בשורת מרקוס ז:23-19).

== ביבליוגרפיה ==
* פ. נ'ון מלדאו, המשיח בשתי הבריתות, 1956, 1969, 1998, קרן אחוה משיחית, ISBN965-447-053-5
* ריסטו סנטלה, המשיח בתנ"ך - לאור ספרי חז"ל, 1980, 1984, דפוס ינץ בע"מ
* ריסטו סנטלה, המשיח בברית החדשה - לאור ספרי חז"ל, 1984, דפוס ינץ בע"מ
* סף עמנואל לנדסמן, קורות חיי ישוע המשיח, דפוס ינץ בע"מ
* ישוע מנצרת ושאול השליח - תולדותיהם ופועלם, החברה לכתבי הקודש בישראל, 1976, 1991
* פאול טיינה, מלך היהודים, 1995, קרן אחוה משיחית, דפוס ינץ בע"מ, ISBN 965-447-032-2

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישו
קטגוריה:הברית החדשה
קטגוריה:נסים בנצרות
קטגוריה:לקויות שמיעה
ארייה (חקלאות)

מקווה ישראל]]
ארייה היא פעולת קטיף התאנים.

== מקור המושג ==
הפועל אָרָה שימש במקור באופן כללי לציון פעולה של איסוף או ליקוט. בתנ"ך הפועל מופיע פעמיים, בהקשר של המור – "אָרִיתִי מוֹרִי עִם בְּשָׂמִי" () – ובהקשר של הגפן – "לָמָּה פָּרַצְתָּ גְדֵרֶיהָ וְאָרוּהָ כָּל עֹבְרֵי דָרֶךְ" (). בספרות חז"ל התייחדה לפועל המשמעות של ליקוט או קטיף תאנים, ומשמעות זו השתמרה. לדוגמה, לפי מדרש רבה "אמר רבי יודן: התאנה הזו בתחלה אורים אותה אחת אחת, ואחר כך שתים, ואחר כך שלושה, עד שאורים אותה בסלים ובמגריפות" ().

== היסטוריה ==

שרידים ארכאולוגים של עצי תאנה, שתוארכו לתקופה הנאוליתית המוקדמת, נמצאו באזורים שונים בדרום-מערב אסיה, והמוקדמים שבהם, באזור נתיב הגדוד וגלגל, תוארכו ללפני 10,550–11,700 שנים. מרדכי כסלו, ענת הרטמן ועופר בר-יוסף שיערו שהשרידים בגלגל מראים על איסוף מכוון של פירות תאנה מעצים שעברו פרתנוקרפיה, ועל כן אלו השרידים המוקדמים ביותר של ביות צמחי בר לצרכים חקלאיים, לפני הביות של דגנים. עם זאת, אחרים חלקו על טענה זו. בשנת 2022 הציעו חוקרים אחרים שקיימות עדויות היסטוריות לטיפוח חקלאי של עצי תאנה באזור תל צף, והן מתוארכות לתקופה הכלקוליתית, לפני כ-7,000 שנה. על פי דניאל זהרי אהוד וייס ומריה קופף, לא ניתן לדעת האם השרידים שנמצאו מלפני תקופת הברונזה קשורים בעצי בר או בחקלאות. עדויות ברורות לחקלאות תאנים קיימות מתקופת הברונזה המוקדמת באזור ים המלח, קפריסין, מסופוטמיה, סוריה, ואגן הנילוס במצרים, שם נמצאו גם ציורים של בבונים עוזרים בקטיף תאנים. נמצאו עוד איורים רבים של קטיף תאנים מהעת העתיקה, כולל בקבר בני חסן (1900 לפנה"ס בערך).

על החשיבות של התאנים בתרבות העתיקה מעידים האזכורים הרבים של התאנה בתנ"ך ובספרים אחרים. בין השאר, מעידה ספרות חז"ל על הכרה במאפיינים שונים הקשורים בפעולת הארייה. לדוגמה, על הצורך במומחיות בקביעת זמן הקטיף של התאנה: "באותה שעה אמרו בעל התאנה יודע אימתי עונתה של תאינה ללקוט והיה לוקטה" (); ועל כך שהקטיף מתמשך בהדרגה לאורך העונה: "לָמָּה נִמְשְׁלָה תּוֹרָה כַּתְּאֵנָה, שֶׁרֹב הָאִילָנוֹת: הַזַּיִת, הַגֶּפֶן, הַתְּמָרָה, נִלְקָטִים כְּאֶחָת, וְהַתְּאֵנָה נִלְקֶטֶת מְעַט מְעָט" (). דוגמאות נוספות מעידות על החשיבות של קטיף התאנים גם בתרבויות אחרות. כך למשל, נמצאה כתובת בקילטפה, שבה אחד משבעת החלקים של השנה נקרא "השביעית של התאנים", על שם עונת קטיף התאנים המרכזית.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://ebydict.benyehuda.org/definition/view/11881 אָרָה], במילון העברית הישנה והחדשה מאת אליעזר בן-יהודה, באתר פרויקט בן-יהודה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעולות חקלאיות
קטגוריה:פיקוס
יחסי מצרים – קוריאה הדרומית

יחסי מצרים–קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים, כלכליים ואידאולוגיים בין קוריאה הדרומית למצרים.

== טיב היחסים ==
היחסים בין מצרים לקוריאה הדרומית לא התקיימו במשך רוב שנות קיומן של שתי המדינות. כאשר מצרים הכריזה בשנת 1965 על הכרה בקוריאה הצפונית כמדינה הפכה עצמה אוטומטית למדינה עוינת של קוריאה הדרומית.

הסיכויים ליחסים טובים בין המדינות שאפו לאפס כשמצרים וקוריאה הצפונית הפכו למדינות ידידות: קוריאה הצפונית שלחה תגבור צבאי למצרים במלחמת יום הכיפורים, והנשיא חוסני מובארכ ביקר בקוריאה הצפונית יותר מארבע פעמים בעשור. אלא שב-13 באפריל 1995 ניכר שינוי מידניות מצד מצרים כלפי חצי האי הקוריאני, כאשר הכירה גם בקוריאה הדרומית כמדינה.

אמנם, היחסים בין המדינות לא קיבלו תפנית חדה ולא היו למשמעותיים אך כן סומנו כמה מחוות הדדיות: הוקמה שגרירות מצרית בסיאול ושגרירות דרום-קוריאנית בקהיר. בתוך כמה שנים החל סחר בין המדינות, כשהיצואנית המובילה הייתה מצרים: בשנת 2011 נרשם ייצוא סחורות ממצרים בשווי 8.2 מיליארד דולר אמריקאי, לעומת ייבוא סחורות מדרום קוריאה בשווי 802 מיליון דולר בסך הכל.

במפקד האוכלוסין המצרי שנערך בשנת 2011 נמצא כי במצרים חיים כ-905 אזרחים דרום קוריאנים, רובם בקהיר ואלכסנדריה. רובם הגדול של האזרחים הדרום קוריאנים במצרים עובדים כפועלים, אך גם בתחום ההיי טק. לפי הסטטיסטיקה אחד מכל 109,604 מצרים הוא קוריאני.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20071107162137/http://www.mfa.gov.eg/Missions/southkorea/seoul/embassy/en-GB/default.htm שגרירות מצרים בסיאול]
*[https://web.archive.org/web/20101126095006/http://egy.mofat.go.kr/eng/index.jsp שגרירות דרום קוריאה בקהיר]
רוברט וולטר וייר

רוברט וולטר וייר (באנגלית: Robert Walter Weir; 18 ביוני 1803 – 1 במאי 1889) היה אמן ומחנך אמריקאי ונחשב לצייר של אסכולת נהר ההדסון. וייר נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1829 והיה מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. עבודתו הידועה ביותר היא "בואם של עולי הרגל" ברוטונדה של הקפיטול בוושינגטון הבירה. יותר מ-450 מיצירותיו ידועות.

== ביוגרפיה וקריירה ==
רוברט וייר נולד לרוברט ומרי קתרין (ברינקלי) וייר ב־18 ביוני 1803 בעיר ניו יורק.<ref></ref> הוא מעולם לא סיים את לימודיו בקולג', והוא עזב עבודה כפקיד מסחרי כדי לצייר ב 1821 בגיל 18. הוא למד אמנות בניו יורק משנת 1822 עד 1824. הוא לימד את עצמו לצייר לפני שנסע ללמוד באיטליה בשנת 1824. הוא נשאר בפירנצה עד 1825, אחר כך ברומא משנת 1825 עד 1827. במהלך שהותו למד את יצירותיהם של מיכאלאנג'לו, ומאסטרים איטלקיים אחרים מהראנסנס. הוא שב לניו יורק בשנת 1827 כדי לטפל בחבר חולה ונשאר שם עד 1834, והפך לחלק בלתי נפרד מהקהילה האמנותית שלה.

הוא מונה למורה לרישום (1834–1846) ואחר כך לפרופסור לרישום (1846–1876) באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק.
רוברט וייר, מועדון הסירות גרינוויץ', 1833
וייר היה האמן החמישי שמילא את תפקיד מדריך האמנות באקדמיה.<ref></ref> במהלך 42 שנותיו (1834–1876) בתפקיד זה, הוא הנחה רבים ממפקדי העתיד של מלחמת האזרחים האמריקאית. בין תלמידיו הבולטים בווסט פוינט היו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר וסת' איסטמן. הוא גם פיתח קשר מיוחד עם יוליסס ס. גרנט.

הוא נפטר בעיר ניו יורק ב־1 במאי 1889.

== ילדים ==
וייר היה נשוי פעמיים ונולדו לו 16 ילדים. הבן ג'ון פרגוסון וייר (נולד ב־1841) היה צייר ופסל שהפך לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1866, והיה למנהל בית הספר לאמנות באוניברסיטת ייל בשנת 1868. הבן ג'וליאן אלדן וייר (נולד ב־1852) למד אצלו והפך לצייר. הוא היה ממקימי אגודת האמנים האמריקנים בשנת 1877, והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1886) והיה חבר בקבוצת "עשרת הציירים האמריקנים", ניו יורק.
רוברט וייר, בואם של עולי הרגל, 1844
הבת אמה וייר התחתנה עם תומאס לינקולן קייסי האב, קצין צבא אמריקני וראש יחידת המהנדסים. הבת הלן רוטגרס וייר התחתנה עם תומאס סטורגיס, שעסק בהקמת עיר בוויומינג, והיה המפקד השני על מכבי האש של ניו יורק.

== עבודתו ==
וייר נחשב לחלק מאסכולת נהר ההדסון. אחד מציוריו הידועים ביותר הוא "בואם של עולי הרגל" התלוי ברוטנדה של הקפיטול.

הציור הוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1837 והציור הוצב ברוטונדה בדצמבר 1843.

הבדים שלו עוסקים בעיקר בנושאים היסטוריים, אם כי הוא גם צייר כמה דיוקנאות.
רוברט וייר, נהר ההדסון, 1878

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1803
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1889
שירים מלילה גוב 2

שירים מלילה גוב 2 הוא אלבום משולש של גרסאות כיסוי של גידי גוב ועוד, שיצא לאור באוגוסט 1997.
הגרסאות הוקלטו במהלך תוכנית האירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב, בין השנים 1995 ל-1997, וזהו למעשה אלבום המשך ל"שירים מלילה גוב" שיצא שנתיים לפני כן.
גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי לשיר הקשור לאומן או לגוב עצמו. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו.

==רשימת השירים==

==נגנים==
*חברי להקת "התנינים":
**אלון הלל - תופים וכלי הקשה
**יוראי אורון - בס
**אלכס פולק - גיטרות
**עדי רנרט - קלידים

==קרדיטים==
*הוקלט בהופעה חיה בתוכנית "לילה גוב" של ערוץ 2, טלעד, נ.נ. אולפני ישראל - 1995–1997
*שידור חי והקלטות המוזיקה: ליאור טבת
*מיקסים - עמי איילי - אולפני "המון" ואולפני "גל-קול", יולי-אוגוסט 1997
**"חוזה לך ברח ו"אין כמו יפו בלילות" - מיקס: ליאור טבת
**"סתיו", "ליפא עגלון", "מטריה בשניים" - מיקס: מרק רוטוול
*עוזרי טכנאי - שמוליק משאלי, יואב עצמון, גלעד כהן, טל אופק
*מאסטרינג ועריכה דיגיטלית - אולפני S.D.L חן נובקוביץ'
*עיצוב - פיליפ בולקייה, מיכל סודאי
*איורים - איה גורדון נוי
*הפקת דפוס - מתי אלחנתי
*עריכת האוסף - אתי אנטה וגידי גוב
*מפיקה בפועל - לבנה אלון
*ניהול הפקה - רותי טוויל
*עוזרת הפקה - שרונה היין
*יחסי ציבור - מירי בן-יוסף
*מפיקים - אתי אנטה, מיכאל תפוח, "המון הפקות" בע"מ

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1997
קטגוריה:אלבומי גידי גוב
קטגוריה:אלבומי גרסאות כיסוי
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
יחסי וייטנאם – קוריאה הדרומית

יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית נוסדו ב-22 בדצמבר 1992, אם כי הן קיימו יחסים ארוכים עוד קודם לכן.

== העת העתיקה ==
כבר בעת העתיקה עברו קווי דמיון בין שתי המדינות, כששתיהן היו חלק מהספירה התרבותית המזרח-אסיאתית וחלקו את האמונה והפילוסופיה שבקונפוציאניזם וכן את מבנה הממשל, התרבות והחברה שבשתי המדינות. צ'ו צ'י-וון, מושל ומשורר קוריאני, חשף בפני בני עמו את הידע של צפון וייטנאם בחיבורים שכתב.

המעטים שהצליחו לשרוד לאחר נפילת שושלת לי נמלטו לקוריאה אחרי הטבח שבוצע בהם, אחת הניצולות היה לי לונג-טונג שבהמשך סייע להביס את המונגולים ולסיים את הכיבוש הארוך של חצי האי קוריאה, אם כי אחרי סילוקם הפכה קוריאה לווסל של המונגולים. אחרי שניצח את המונגולים, הפך לי לונג-טונג לגיבור ולאחת הדמויות החשובות במלחמות המונגוליות, דבר שסייע לביסוס הקשרים בין קוריאה לווייטנאם, במשך שמונה מאות השנים שעברו מאז.

== מלחמת וייטנאם ==

במהלך מלחמת וייטנאם שתי המדינות בקוריאה, הן הצפון והן הדרום, גילו מעורבות במלחמה וסייעו לצד שהיה קרוב להשקפתן. שתי המדינות סייעו בין היתר בכוח אדם, ציוד וכדומה, אם כי דרום קוריאה שלחה יותר סיוע בהשוואה לשכנתה מצפון. נשיא דרום קוריאה, לי סינג-מן, הציע לשלוח לדרום וייטנאם כוחות ב-1954, אולם הצעתו נדחתה על ידי מחלקת המדינה האמריקאית. הכוחות הראשונים מדרום קוריאה שהגיעו לווייטנאם כעבור 10 שנים לא היו לוחמים, והיו חלק ממשלחת בית החולים של קוריאה הדרומית. בסך הכל, בין השנים 1965 ל-1973, לחמו בווייטנאם 213,853 חיילים דרום קוריאנים, ולפי משרד התרבות והתקשורת של וייטנאם הם גרמו להריגתם של 41,400 לוחמי הצפון ו-5,000 אזרחים. עם זאת, לא מדובר במספרים רשמיים מאחר שלא התקיימה חקירה בנושא. לאחר מלחמת וייטנאם היו במדינה אלפי ילדים שנולדו כתוצאה מאונס נשים וייטנאמיות על ידי חיילי דרום קוריאה.

בשנת 2001 התנצל נשיא דרום קוריאה קים דה-ג'ונג על הסבל והכאב שגרמה לתושבי וייטנאם במהלך המלחמה, הגם שלא מדובר במעשה מכוון. הוא הבטיח להמשיך לתמוך בפיתוחה של וייטנאם.

== כיום ==
בשנת 2006, אחרי ניסוי גרעיני של צפון קוריאה, הביע דובר משרד החוץ בווייטנאם את דאגתה הכבדה של ממשלת וייטנאם מהניסוי, וקבע כי הוא יגביר את המתיחות ויאיים על היציבות באזור, וכן כי ממשלתו תומכת בפירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.

בשנת 2009 הסכימו שתי המדינות על העלאת היחסים לדרגת "שותפות מקיפה".

== סחר ==
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-67.2 מיליארד דולר אמריקאי. עיקר הסחורות שווייטנאם ייצאה לקוריאה הדרומית, בשווי כולל של 19.6 מיליארד דולר, היו ציוד אלקטרוני, פריטי לבוש וציוד אופטי. עיקר הסחורות שקוריאה הדרומית ייצאה לווייטנאם באותה שנה בהיקף כולל של 47.6 מיליארד דולר, היה ציוד אלקטרוני, אופטי ופלסטיק.

== תיירות ==
נכון ל-2018, כ-3,485,406 דרום קוריאנים ביקרו בווייטנאם, המדינה השנייה בגודלה מבחינת התיירות הנכנסת לווייטנאם (המדינה הראשונה היא סין עם 4,966,468 תיירים).

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
שירק (אסלאם)

ציור הממחיש עבודת אלילים
שירק (בערבית: شرك, תעתיק מדויק: שִרְכּ) הוא מושג בשריעה, אשר משמעותו המילולית הוא "שיתוף", ומשמעותו הדתית היא אֱלִילוּת, עֲבוֹדָה זַרָה או עֲבוֹדַת אֵלִילִים<ref></ref>. אלו אשר עוסקים בֻשירק נקראים מֻשְרִקוּן (مشركون)<ref></ref>. באסלאם, העבודה הזרה נחשבת לחטא הגדול ביותר. לפי התאולוגים המוסלמים, אללה יסלח על כל חטא מלבד עבודה זרה. יחד עם זאת, במסורת האסלאמית יש גם שאומרים שאללה יסלח גם על שירק, במידה והאדם מבקש סליחה באופן כנה לפני שהוא מת. הראייה שהם לוקחים לכך היא שרוב הצחאבה נהגו לעבוד אלילים לפני שהם קיבלו את האסלאם.

== סוגים של שירק ==
לפי פרשני הקוראן, ישנם מספר סוגים של שירק. סוג אחד הוא כאשר לוקחים את חכמי הדת, הנזירים, הכמרים, או שאר אנשי הדת כנציגים של האל, בין אם באופן ישיר, ובין אם באופן עקיף על ידי קבלת כל מה שהם אומרים כאמת גם אם זה סותר את הכתוב בקוראן.

סוג אחר של שירק הוא עבודת דברים חומריים, כמו למשל חטא העגל, אשר מוזכר גם בקוראן.

סוג נוסף הוא האמונה באלים נוספים מלבד אללה, או ייחוס תכונות אלוהיות לאחרים מלבד אללה<ref></ref><ref></ref>.

עומר בן אל-ח'טאב אף אמר ש"כל הנשבע באחר מלבד באללה, ביצע כפירה או עבודה זרה".

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מושגים באסלאם
קטגוריה:תאולוגיה אסלאמית
קטגוריה:עבודת אלילים
ג'יימס מקגוורן

ג'יימס פ. מקגוורן (באנגלית: James F. McGovern; נולד ב-28 בנובמבר 1946) הוא תת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית בשנים 1986–1989. מדצמבר 1988 ועד אפריל 1989 הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
==ראשית חייו==
ג'יימס מקגוורן נולד בדייטון, אוהיו. הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית, שם הוא הוסמך כבוגר במדעים ב-1969. לאחר מכן ועד 1979 הוא שירת בשירות פעיל בצי ארצות הברית ולאחר מכן הוא המשיך בכוחות המילואים של הצי.

ב-1978 סיים מקגוורן לימודי תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
==קריירה בממשל==
בין השנים 1978–1981 הוא היה שותף במשרד עורכי הדין "דיקסטיין שפירו" בוושינגטון הבירה. לאחר מכן ועד 1982 הוא שימש כיועץ המשפטי הכללי של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט, בתקופה בה עמד בראשה הסנאטור הרפובליקני מטקסס ג'ון טאוור. בהמשך הוא קודם והיה לראש צוות הוועדה והיועץ הראשי שלה ובתפקיד זה הוא שימש עד 1987.

ב-17 בספטמבר 1986 מינה הנשיא רונלד רייגן את מקגוורן כתת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית. מדצמבר 1988 ועד אפריל 1989 הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.

==לאחר פרישתו==
לאחר סיום שירותו בממשל הפדרלי שימש מקגוורן במשך שבע שנים כנשיא קונצרן טלדיין. לאחר מכן הוא שימש כנשיא חברת טריפוליס טכנולוגיות, כמנהל הכלכלי של חברת אל קמינו, כמנהל הכלכלי של חברת דנהיל טכנולוגיות, כמנהל הכלכלי של חברת מקגוורן ושות' וכמנהל הכלכלי של חברת קולפוינט. ב-2005 הוא היה לחבר בדירקטוריון של תאגיד פרסונד וב-2016 הוא הצטרף למועצת המנהלים של חברת אינגרם מיקרו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.usna.edu/Notables/secretary-airforce/1969mcgovern.php ביוגרפיה באתר אקדמיית הצי של ארצות הברית] 
* [https://www.presidency.ucsb.edu/documents/nomination-james-f-mcgovern-be-under-secretary-the-air-force הודעה על מינויו של מקגוורן כתת-מזכיר חיל האוויר] 

קטגוריה:מזכירי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הימית של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:דירקטורים אמריקאים
קטגוריה:מנהלים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
סולה (נהר בפולין)

מראה הנהר בחלקו הדרומי
סולה (בפולנית: Soła) הוא נהר באורך של 89 קילומטר, הזורם בפרובינציות פולין קטן ושלזיה שבדרומה של פולין. הוא אחד מיובליו של הנהר ויסלה.

מקורו של הנהר הוא ברכס הרי הבסקידים (Beskidy), חלק מהרי הקרפטים, בגבולה של פולין עם סלובקיה. הנהר זורם צפונה עד לשפכו אל תוך הוויסלה בכפר ברושקוביצה (Broszkowice) מצפון מזרח לעיר אושוויינצ'ים. שטח אגן הניקוז שלו הוא 1,375 קילומטר רבוע. מספר סכרים שלפניהם מאגרי מים נטויים על הנהר בחלקו הדרומי.

תוואי הנהר עובר בצפונו ליד העיר אושוויינצ'ים, במרחק של עשרות מטרים מגדר מחנה הריכוז וההשמדה אושוויץ I. במהלך הפעלת המחנה הושלכו לתוך הנהר בפקודת הגרמנים כמויות גדולות של אפר אדם ועצמות אדם גרוסות. אלו היו שרידי גופותיהם של יהודים ואחרים שנרצחו בתאי הגאזים במחנה ובמחנה בירקנאו הסמוך אליו וגופותיהם נשרפו. ההשלכה נעשתה על ידי אנשי הזונדרקומנדו, שאולצו להשתתף בהפעלת תאי הגזים והמשרפות באושוויץ.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולין: נהרות ונחלים
קטגוריה:פולין קטן (פרובינציה)
קטגוריה:שלזיה (פרובינציה)
קטגוריה:אושוויץ