MLS

ליגת ה-MLS (באנגלית: Major League Soccer; בעברית: ליגת הכדורגל הבכירה) היא ליגת הכדורגל הבכירה של ארצות הברית וקנדה. הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, ומשחקות בה 29 קבוצות - 26 מארצות הברית ושלוש מקנדה.<ref></ref> הליגה מתכננת להתרחב ל-30 קבוצות עד עונת 2024,<ref></ref> כאשר מספר זה הופך אותה לליגת הכדורגל הגדולה בעולם. אלופת הליגה הנוכחית (2023) היא קבוצת קולומבוס קרו.

העונה הרגילה מתחילה בסוף פברואר או תחילת מרץ ונמשכת עד אמצע אוקטובר, כאשר כל קבוצה משחקת 34 משחקים, והקבוצה עם המאזן הטוב ביותר זוכה במגן האוהדים. 18 קבוצות מתמודדות בפלייאוף גביע ה-MLS בתום העונה הסדירה המתקיים באוקטובר ונובמבר, ובהגיעו לשיא, למשחק האליפות, גביע ה-MLS. קבוצות MLS משחקות גם בתחרויות מקומיות נגד קבוצות מליגות אחרות בגביע ארצות הברית הפתוח ובאליפות קנדית. קבוצות MLS מתמודדות גם נגד יריבות מהיבשת בליגת האלופות של קונקאקא"ף.

עם תפוסה ממוצעת של מעל 20,000 צופים למשחק, ליגת ה-MLS היא בעלת כמות הצופים השלישית בגובהה מכל ליגת ספורט אחרת בארצות הברית, אחרי ה-NFL ו-MLB, והיא במקום השביעי מבחינת ממוצע צופים למשחק מבין ליגות הכדורגל ברחבי העולם.

MLS נוסדה בשנת 1993 כחלק מהמכרז המוצלח של ארצות הברית לארח את גביע העולם של פיפ"א בשנת 1994. העונה הראשונה התקיימה בשנת 1996 עם עשר קבוצות. ה-MLS חוותה מאבקים פיננסיים ותפעוליים בשנותיה הראשונות: הליגה הפסידה מיליוני דולרים, קבוצות שיחקו באצטדיוני פוטבול אמריקאי ריקים, ושתי קבוצות התפרקו בשנת 2002. מאז, ה-MLS התרחבה ל-29 קבוצות, הוקמו אצטדיונים ייעודיים לכדורגל, התפוסה הממוצעת למשחק עולה על זו של ליגות ה-NHL וה-NBA, יושם חוק "Designated Player" המאפשר לקבוצות להחתים כוכבי כדורגל כמו דייוויד בקהאם מבלי לחרוג מתקרת השכר, ה-MLS חתמה על חוזי שידור עם ערוצי הטלוויזיה הלאומיים, וכעת הליגה רווחית.

במקום לפעול כאגודה של מועדונים בבעלות עצמאית (כמו מרבית הליגות בעולם), ה-MLS היא ישות אחת שבה כל מועדון נמצא בבעלות הליגה ומופעל באופן פרטני על ידי משקיעי הליגה (באמצעות זיכיון). קבוצות המפעילים-משקיעים שולטים במועדונים שלהם באותה צורה ששולטים בעלים של מועדונים אחרים בליגות אחרות ברחבי העולם, והם מכונים בעלי המועדון (אך זה לא מדויק). לליגה חברות קבועות כמו רוב ליגות הספורט בארצות הברית ובקנדה, מה שהופך אותה לאחת מליגות הכדורגל הבודדות בעולם שלא מיישמת את מערכת העלייה והירידה, שאינה נפוצה בשתי המדינות. מטה ה-MLS שוכן בניו יורק.

==מבנה ושיטת המשחקים==
ה-MLS היא ליגת הכדורגל הבכירה של ארצות הברית, הפועלת בדומה לשאר ארבע הליגות המקצועניות הגדולות במדינה (NFL, MLB, NBA וה-NHL), כאשר בניגוד למקובל בעולם, אין עלייה וירידה של קבוצות בין הליגות הנמוכות יותר ל-MLS.

העונה הסדירה ב-MLS נמשכת ממרץ (או סוף פברואר) ועד אוקטובר. הקבוצות מחולקות גאוגרפית לשני מחוזות, מזרח ומערב, וישנם 34 מחזורים בלוח זמנים לא מאוזן (מספר המשחקים לכל קבוצה שונה באמצע העונה, ובסיום כולם משתווים ל-34). עם 29 קבוצות בעונת 2023, כל קבוצה משחקת שני משחקים (בית וחוץ) נגד כל הקבוצות האחרות במחוז שלה, ומשחק אחד נגד 8 או 9 מתוך 13 הקבוצות מהמחוז השני. עונת 2020 הייתה העונה הראשונה בתולדות הליגה בה הקבוצות לא שיחקו נגד כל הקבוצות בליגה; כל קבוצה לא שיחקה נגד 3 קבוצות מהמחוז הנגדי. באמצע העונה ישנה פגרה על מנת לקיים את משחק האולסטאר השנתי, וכן כמה אתגרים בהשתתפות מיטב שחקני הליגה. 2020 הייתה השנה הראשונה בה משחק האולסטאר של ה-MLS ישוחק נגד קבוצת האולסטאר של ליגה MX, הליגה הבכירה במקסיקו, ויריבתה העיקרית של ה-MLS. בסוף העונה הסדירה, הקבוצה עם הניקוד הגבוה ביותר בטבלה זוכה במגן האוהדים וכן גם ליתרון ביתיות לאורך כל משחקי הפלייאוף.

שלא כמו רוב ליגות הכדורגל הגדולות ברחבי העולם, אך בדומה לליגות אחרות באמריקה, לאחר סיום העונה הסדירה של ה-MLS ישנו טורניר נוקאאוט (פלייאוף) לקביעת זהות האלופה. 18 קבוצות משתתפות בפלייאוף של גביע ה-MLS באוקטובר, שמסתיים במשחק אליפות גביע ה-MLS בתחילת נובמבר. שתי הקבוצות שסיימו במקומות 8–9 באזור שלהן משחקות ביניהן משחק אחד בסיבוב הוויילד קארד והמנצחת ביניהן עולה לסיבוב הפלייאוף הראשון נגד הקבוצה שסיימה במקום הראשון באותו אזור, כך שנוצר טורניר בשיטת גביע המכיל 16 קבוצות.

לוח הזמנים של ה-MLS, הפועלת מהאביב עד הסתיו, מביא להתנגשויות עם לוח השנה של פיפ"א וכן עם טורנירים בינלאומיים בקיץ כמו המונדיאל וגביע הזהב, מה שגרם למספר שחקנים בליגה להחמיץ כמה משחקים. בעוד ש-MLS אכן בדקה את האפשרות לעבור למתכונת של סתיו-אביב, כרגע אין תוכניות קיימות לעשות זאת. אם הליגה תשנה את לוח הזמנים שלה, עדיין יהיה עליה להנחיל פגרת חורף משמעותית בגלל הקבוצות שנמצאות באזורים עם אקלים חורפי קשה. ובנוסף, ה-MLS תצטרך להתמודד גם עם הפופולריות והנוכחות התקשורתית של ה-NFL בסתיו ובחורף, כמו גם עם ה-NBA וה-NHL, ששתיהן פועלות על לוח זמנים של סתיו-אביב.

===תחרויות אחרות===
קבוצות MLS משחקות גם בתחרויות מקומיות ובינלאומיות אחרות. מדי שנה, חמש קבוצות MLS - ארבע מארצות הברית ואחת מקנדה - משחקות בליגת האלופות של קונקאקא"ף נגד מועדונים אחרים מקונפדרציית CONCACAF (צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים). שתי קבוצות MLS אמריקאיות מעפילות על סמך תוצאות העונה הסדירה של MLS: הקבוצה עם הכי הרבה נקודות במחוז המערבי והקבוצה עם הכי הרבה נקודות במחוז המזרחי. הקבוצה האמריקאית השלישית להעפיל היא האלופה, זוכת גביע ה-MLS. קבוצת MLS אמריקאית רביעית יכולה להעפיל לליגת האלופות דרך זכייה בגביע ארצות הברית הפתוח. אם קבוצה אחת מעפילה לליגת האלופות על פי שנים או יותר מהקריטריונים, או אם אחד מהקריטריונים להעפלה מה-MLS מוחזק על ידי קבוצת MLS קנדית, המיקום מוקצה מחדש לקבוצה האמריקאית בעלת המאזן הטוב ביותר בטבלה הכוללת שלא העפילה.

מועדוני ה-MLS הקנדיים משחקים נגד מועדונים קנדים אחרים בטורניר גביע הנקרא "Canadian Championship" (המאורגן על ידי התאחדות הכדורגל הקנדית), על המקום היחיד לליגת האלופות של CONCACAF שהוקצה לקנדה. 3 קבוצות MLS הגיעו לגמר שלוש פעמים: ריאל סולט לייק ב-2011, מונטריאול אימפקט בשנת 2015, וטורונטו בשנת 2018. בשנת 2022 סיאטל סאונדרס הייתה הקבוצה הראשונה מליגת ה-MLS לזכות בגביע.

מאז 2018, אלופת גביע ה-MLS מהשנה שעברה משחקת ב-"Campeones Cup", משחק בודד נגד המנצחת במשחק "Campeón de Campeones" מליגה MX (משחק בין שתי האלופות של האפרטורה וקלאוסורה, מעין סופרקאפ), כשקבוצת ה-MLS מארחת את המשחק בספטמבר. במהדורת הבכורה טיגרס הביסה את טורונטו 1-3 ב-19 בספטמבר 2018, בבימו פילד שבטורונטו. תחרות נוספת בין שתי הליגות, "גביע הליגות", הוקמה בשנת 2019. המהדורה הראשונה של הטורניר תתקיים בשנת 2020 ותפגיש בין שמונה מועדוני MLS מול שמונה מועדוני ליגה MX בטורניר נוקאאוט ללא גומלין שיאורח בארצות הברית, החייאת היריבות הבין-ליגתית שבעבר התקיימה בתחרות "הסופרליגה הצפון אמריקאית".

==היסטוריה==

===רקע===
ה-MLS היא האחרונה מבין שלוש ליגות כדורגל מקצועיות בכירות לגברים עם קבוצות בארצות הברית ובקנדה. בארצות הברית, ללא מועדונים בקנדה, הראשונה מבין ליגות אלה הייתה American Football Association , שהוקמה בשנת 1884 והייתה בעלת קשר עם התאחדות הכדורגל האנגלית, והפכה לחברה בהתאחדות ב-22 בפברואר 1909, בישיבת ה-FA בראשות היו"ר צ'ארלס קלג.

קודמתה המידית של ה-MLS הייתה American Professional Soccer League (APSL) , הליגה השנייה בזמנו שלמעשה הייתה הליגה הבכירה במדינה. זו הייתה אחת משתי ליגות שקמו לאחר התפרקות ליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית (NASL) בשנת 1984.

ה-NASL הוקמה בשנת 1968 כמיזוג בין United Soccer Association ו-National Professional Soccer League , ששתיהן הוקמו שנה לפני כן ב-1967. ה-NASL, הליגה הראשונה בה היו מועדונים מקצועיים מארצות הברית ומקנדה יחד, חוותה קשיים עד אמצע שנות השבעים, אז הגיע מספר הצופים הממוצע ל-7,770, כאשר ארבע קבוצות היו בממוצע של למעלה מ-10,000 אוהדים למשחק. משחק אליפות ה-NASL בשנת 1974 בין לוס אנג'לס אצטקס למיאמי טורוס שודר בשידור חי ב-CBS Sports,מה שהיה לשידור הלאומי הראשון של משחק כדורגל מקצועני בארצות הברית מאז 1968. ה-NASL התפרקה לאחר עונת 1984.

ליגת כדורגל גברים מקצועית נוספת שנוסדה לאחר פירוק ה-NASL הייתה ליגת הכדורגל הקנדית (CSL) , הליגה הבכירה בקנדה עם מועדונים קנדיים בלבד, שהייתה פעילה בשנים 1987 עד 1992. במהלך מיצובה במעמד של חטיבה 1, ה-CSL התפרקה וקבוצות משלושת אזורי המטרופולין הגדולים בקנדה: טורונטו, מונטריאול, וונקובר הצטרפו ל-APSL.

===הקמה===
הצגת ארון התארים של [[די. סי. יונייטד (2007): ארבעה גביעי MLS; ואחד ליגת האלופות של CONCACAF, גביע אינטראמריקנה, מגן האוהדים וגביע ארצות הברית הפתוח]]
בשנת 1988, בתמורה לכך שפיפ"א העניקה את הזכות לארח את מונדיאל 1994 לארצות הברית, הבטיחה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית להקים ליגת כדורגל מקצועית שתתפקד כליגה הבכירה במדינה (Division 1). בשנת 1993, פדרציית הכדורגל של ארצות הברית בחרה ב-Major League Professional Soccer (קודמתה של ה-MLS) כליגת הכדורגל המקצועית העליונה והבלעדית. Major League Soccer הוקמה רשמית בפברואר 1995 כחברה בערבון מוגבל.

ה-MLS תוכננה במקור להתחיל לשחק בשנת 1995 עם 12 קבוצות. עם זאת, ה-MLS הודיעה בנובמבר 1994 שתעכב את ההרצה שלה עד 1996 והחלה עם 10 קבוצות בשני מחוזות. במחוז המזרחי: קולומבוס קרו, די.סי. יונייטד, ניו אינגלנד רבולושן, ניו יורק/ניו ג'רזי מטרוסטארס וטמפה ביי מיוטיני. ובמחוז המערבי: קולורדו ראפידס, דאלאס ברן, קנזס סיטי וויז, לוס אנג'לס גלאקסי וסן חוזה קלאש. הליגה עוררה באז בכך שהצליחה לפתות כמה שחקנים ממונדיאל 1994 לשחק ב-MLS - כולל כוכבים מנבחרת ארצות הברית כמו אלכסי לאלאס, טוני מאולה ואריק ווינאלדה, ושחקנים זרים כמו חורחה קמפוס המקסיקני, וקרלוס ולדרמה הקולומביאני. לפני עונת הבכורה והדראפט הראשון שלה, הליגה הקצתה ארבעה שחקנים כוכבים לכל קבוצה מעשר קבוצות הליגה. טאב ראמוס היה השחקן הראשון שהוחתם על ידי ה-MLS, ב-3 בינואר 1995, ושויך לקבוצת ניו יורק/ניו ג'רזי מטרוסטארס.

ה-MLS הכריזה על עסקת זכויות השידור הראשונה שלה עם הרשתות ESPN ו-ABC Sports ב-15 במרץ 1994, כשעוד לא היו שחקנים, מאמנים או קבוצות מאורגנות. ההסכם לשלוש שנים כיסה את השידורים בשפה האנגלית לעונות 1996–1999, וחייב שידורי 10 משחקים ב-ESPN , 25 משחקים ב-ESPN2, ומשחק גביע ה-MLS ב-ABC. העסקה לא העניקה ל-MLS תשלום דמי זכויות אלא פיצלה את ההכנסות מפרסום בין הליגה לרשתות. Univision, Galavision ו-UniMás שידרו משחקים בספרדית. העסקה המקורית עם Univision פגה לאחר מספר שנים, והותירה רק את ABC ו-ESPN כרשתות הלאומיות המשדרות את הליגה.

המשחק הראשון נערך ב-6 באפריל 1996, כאשר סן חוזה קלאש הביסה את די. סי. יונייטד בפני 31,000 אוהדים באצטדיון ספארטן בסן חוזה במשחק ששודר ב-ESPN. שנותיה הראשונות של הליגה הולידו את השושלת של די. סי. יונייטד בהובלת המאמן ברוס ארינה, שושלת שזכתה בגביע ה-MLS בשלוש מארבע העונות הראשונות של הליגה. שתי קבוצות ההרחבה הראשונות בהיסטוריה של הליגה הצטרפו בשנת 1998 - מיאמי פיוז'ן ושיקגו פייר, כאשר שיקגו פייר זכתה באליפות בעונתה הראשונה בליגה, והצליחה לקטוע במעט את הדומיננטיות של די. סי. יונייטד.

בשנת 1996 הגישו השחקנים תביעה בנושא הגבלים עסקיים, Fraser v. Major League Soccer , בטענה כי מדיניות ה-MLS להחתמת שחקנים באופן מרוכז והגבלת שכר השחקנים באמצעות תקרת שכר הייתה קנוניה לא חוקית של בעלי הקבוצות. בית המשפט קבע כי ה-MLS היא ישות אחת (single entity) ולכן אינה מסוגלת לקשור קשר עם עצמה, וכי תקרת השכר וההגבלות האחרות היו שיטה חוקית עבור הליגה לשמירה על כושר הפירעון והשוויון התחרותי, ולהימנע מהבעיות שפקדו את ה-NASL שלא קיימת עוד.

===קשיים התחלתיים===
אחרי עונתה הראשונה, ה-MLS סבלה מירידה במספר הצופים. מספר הצופים הנמוך היה ניכר ביתר שאת לאור העובדה ששמונה מתוך עשר הקבוצות המקוריות שיחקו באצטדיונים אשר היו בבעלות קבוצות פוטבול אמריקאי או שנשכרו על ידן. רוב האצטדיונים הכילו יותר מ-60,000 מושבים.

ה-MLS התנסתה בכמה שינויים בחוקי המשחק בשנותיה הראשונות בניסיון לבצע "אמריקניזציה" של מה שחלק ראו כספורט זר. כמה משינויים אלה הושאלו מה-NASL המקורית, מכדורגל מכללות ומכדורגל בתיכונים. ה-MLS יישמה את השימוש בבעיטות עונשין כדי להכריע משחקים שהסתיימו בתוצאת תיקו. כל קבוצה קיבלה חמישה ניסיונות כאשר הציבו שחקן 35 יארדים (כ-32 מטרים) מהשער כשיש לו חמש שניות לרוץ, לגבור על השוער היריב ולכבוש שער. אם היה צורך בעיטות העונשין נמשכו לסיבובים נוספים אם לא הייתה הכרעה. ניצחון בבעיטות העונשין הקנה נקודה אחת לקבוצה המנצחת (בניגוד לשלוש נקודות המקנה ניצחון רגיל). ה-MLS השתמשה גם בשעון ספירה לאחור, ולא בשעון ספירה סטנדרטי, כאשר השעון הושהה במצבים בהם המשחק לא שוחק על פי שיקול דעתו של השופט. המחציות הסתיימו כשהשעון הגיע ל-0:00, במקום לחכות לשריקת השופט כמקובל במקומות אחרים.

ה-MLS הודתה בסופו של דבר כי שינוי החוקים, ובמיוחד בעיטות העונשין, הניכרו כמה מאוהדי הכדורגל המסורתיים וגם לא הצליחו למשוך אוהדי ספורט אמריקאים חדשים כפי שקיוותה. בעיטות העונשין ושעון הספירה לאחור הופסקו לאחר עונת 1999. ה-MLS המשיכה להתנסות בהכרעת משחקים שהסתיימו בתוצאת תיקו בעונה הסדירה. בשנת 2000, הארכה של 10 דקות בהן יחול חוק שער הזהב החליפה את בעיטות העונשין במשחקי תיקו, אך פתרון זה ננטש אחרי שנת 2003 לאחר שחוק שער הזהב בוטל והוצא מחוקת המשחק.

איכות הליגה הוטלה בספק כאשר נבחרת נבחרת ארצות הברית בכדורגל, שהורכבה ברובה משחקני MLS, הודחה בשלב הראשון של מונדיאל 1998 כשהפסידה לכל היריבות בשלב הבתים וסיימה במקום האחרון.

הליגה החלה לשווק את עצמה על בסיס כישרון השחקנים האמריקאים, הן הוותיקים המנוסים והן הצעירים המוכשרים. כוכבים עולים כמו דאמרקוס ביזלי ולנדון דונובן החלו לפתח לעצמם מוניטין ב-MLS ואחר כך כיכבו גם עבור נבחרת ארצות הברית, ואילו שחקנים ותיקים כמו בריאן מקברייד, אדי פופ, וקלינט מאתיס המשיכו להוכיח את ערכם הן למועדוני ה-MLS והן לנבחרת ארצות הברית.

הבעיות הכספיות המתמשכות של הליגה הביאו לעזיבתו של הנציב, דאגלס לוגן, באוגוסט 1999, כאשר דון גרבר, מנהל בליגת ה-NFL לשעבר, מונה לנציב באותו חודש.

על המגרש, הגל המוקדם של השחקנים הבינלאומיים שהצטרפו ל-MLS בראשית דרכה פרשו או שעברו למועדונים במקומות אחרים בעולם. לקראת מונדיאל 2002 חל שינוי הדרגתי בפילוסופיה של הליגה לעבר פיתוח כישרונות אמריקאים, מהלך שיוביל בסופו של דבר להצלחה לכדורגל האמריקאי.

ה-MLS הפסידה כ-250 מיליון דולר בחמש שנותיה הראשונות, והפסידה יותר מ-350 מיליון דולר בין שנת הקמתה לשנת 2004. מצבה הכלכלי הירוד של הליגה ומספר הצופים היורד אילצו את ה-MLS לקצץ בהוצאות כדי להפחית את ההפסדים התפעוליים. לפני עונת 2001, בעלי ה-MLS הסכימו להקפיא את תקציבי הקבוצות ולהימנע מהחתמת שחקנים יקרים חדשים. גם בפגרת החורף בין עונות 2000 ל-2001 נשמעו דיווחים כי ה-MLS שוקלת לקצץ את הליגה מ-12 קבוצות בחזרה ל-10 קבוצות. בסוף 2001, לאחר הירידה במספר צופים וגדילת ההפסדים, בכירי הליגה תכננו לפרק את הליגה, אך בסוף הצליחו להשיג מימון חדש מהבעלים למאר האנט, פיליפ אנשוץ ומשפחת קראפט שלקחו על עצמם קבוצות נוספות.

ה-MLS הודיעה בסופו של דבר בינואר 2002 כי היא החליטה לפרק את שתי הקבוצות מפלורידה, טמפה ביי מוטיני ומיאמי פיוז'ן. הצמצום הותיר את הליגה עם 10 קבוצות, אותו מספר כמו שהיה כשהליגה נוסדה. כמו כן, הליגה התארגנה מחדש בחזרה לחלוקה למחוז מזרחי ומערבי בלבד, לאחר שתי עונות עם מחוז שלישי, המחוז המרכזי.

עד שנת 2002 נראה כי ה-MLS הייתה במצב גרוע. ההתכווצות צמצמה את מספר הקבוצות מ-12 ל-10, הליגה הפסידה כסף בכל שנה, מספר בעלים עזבו והשאירו רק שלושה בעלים בלבד בליגה, כאשר בעלים אחד, פיל אנשוץ, החזיק בבעלותו שש קבוצות מתוך העשר. ורק לקבוצה אחת היה אצטדיון ייעודי לכדורגל משלה.

[[אצטדיון קולומבוס קרו, שנבנה בשנת 1999 (התמונה משנת 2018), היה האצטדיון הייעודי לכדורגל הראשון בהיסטוריה הקצרה של הליגה]]

למרות הבעיות הכספיות, ה-MLS הצליחה להשיג כמה הישגים שיבססו את התחייה מחדש של הליגה. בחסותו של גרבר, נבנה אצטדיון קולומבוס קרו בשנת 1999 שהפך לאצטדיון הייעודי לכדורגל הראשון של ה-MLS. מאז החלה מגמה בקרב רוב קבוצות ה-MLS לבנות אצטדיונים משלהם במקום לשכור אצטדיוני פוטבול אמריקאי. ובשנת 2000, הליגה זכתה בתביעה בנושא הגבלים עסקיים שהשחקנים הגישו בשנת 1996. בית המשפט קבע כי המדיניות של ה-MLS להחתמת שחקנים באופן מרוכז והגבלת שכר השחקנים באמצעות תקרת שכר והגבלות אחרות היו שיטות חוקיות כדי שהליגה תשמור על כושר הפירעון ועל שוויון התחרותית.

===תחייה===
מונדיאל 2002, בו עלתה ארצות הברית במפתיע לרבע הגמר לאחר ניצחונות נגד פורטוגל ומקסיקו, תרם במקביל לתחייה מחדש בכדורגל האמריקאי וב-MLS. משחק גביע MLS 2002, שנערך ארבעה חודשים לאחר גמר מונדיאל 2002, קבע שיא חדש עם 61,316 צופים באצטדיון ג'ילט שצפו בלוס אנג'לס גלאקסי זוכה באליפות הראשונה בתולדותיה. אירוע זה היה בעל מספר הצופים הגבוה ביותר בגמר גביע ה-MLS (שיא שהחזיק עד שנת 2018), והשני בגובהו בהיסטורית הכדורגל האמריקאי המקומי בכל הזמנים, אחרי משחק האליפות של ליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית בשנת 1978, שם נכחו כמעט 75,000 צופים באצטדיון ג'איינטס.

בשנת 2003 ה-MLS הגבילה את הקבוצות לשלושה חילופים למשחק. הליגה איפשרה בעבר ארבעה חילופים, כשהחילוף הרביעי מיועד להחלפת שוער בלבד, אך שינתה את החוק לאחר שמאמן המטרוסטארס בוב בראדלי השתמש בפרצה זו כדי להכניס שחקן שדה כמחליף רביעי. לבסוף הליגה אימצה את חוקי המשחק של ועידת התאחדות הכדורגל הבינלאומית במלואם בשנת 2005.

MLS משכה תשומת לב בינלאומית בשנת 2004 עם הופעת הבכורה של פרדי אדו בן ה-14 במדי די. סי. יונייטד, שנכנס לליגה בקול תרועה רמה והוכרז כאחד הכישרונות המובילים בתולדות הכדורגל האמריקאי.

ה-MLS עברה מעבר משמעותי בשנים שקדמו למונדיאל 2006. לאחר ששווקה את עצמה בכישרונותיהם של שחקנים אמריקאים, הליגה ראתה כמה מכוכבי הבית הגדולים שלה עוזבים לליגות בכירות יותר באירופה. טים הווארד, שוער המטרוסטארס, נמכר למנצ'סטר יונייטד תמורת 4 מיליון דולר באחת מהעסקות הרווחיות ביותר בתולדות הליגה אז בזמנו. דאמרקוס ביזלי משיקגו פייר עזב לפ.ס.וו. איינדהובן, ואילו לנדון דונובן, שהושאל מבאייר לברקוזן, הוחזר לגרמניה. שהותו של דונובן בגרמניה הייתה קצרה, ולפני תחילת עונת 2005 של ה-MLS הוא נמכר בחזרה ל-MLS ושיחק בלוס אנג'לס גלאקסי.

שחקנים אמריקאים רבים יותר, אף על פי שלא היו חלק מהנבחרת האמריקאית, השפיעו משמעותית ב-MLS. בשנת 2005 ג'ייסון קרייס מקבוצת ההרחבה ריאל סולט לייק הפך לשחקן הראשון שכבש 100 שערי MLS בקריירה. בשנת 2005 הוקמה גם ליגת המילואים של ה-MLS, כאשר כל קבוצת מילואים שיחקה 12 משחקים, והעניקה זמן משחק יקר לפיתוח שחקני ספסל מסגלי הקבוצות ב-MLS. ליגת המילואים פורקה יותר מאוחר בשנת 2014.

חלק מתוכנית הייצוב הכספי של הליגה כללה העברת הקבוצות מאצטדיוני פוטבול אמריקאי הגדולים, לאצטדיונים ייעודיים לכדורגל. משנת 2003 ועד שנת 2008 פיקחה הליגה על הקמתם של שישה אצטדיונים ייעודיים לכדורגל נוספים, שמומנו ברובם על ידי בעלים כמו למאר האנט ופיל אנשוץ, כך שעד סוף 2008, רוב הקבוצות שיחקו כעת באצטדיונים ייעודיים לכדורגל.

בעידן זה ה-MLS גם התרחבה לראשונה מאז ההתכווצות בשנת 2001. ריאל סולט לייק וצ'יבאס ארצות הברית החלו לשחק בשנת 2005, כאשר צ'יבאס הפכה למועדון השני בלוס אנג'לס, כשהיא חולקת את הום דיפו סנטר עם הגלקסי. צ'יבאס ארצות הברית גם הפכה לקבוצה הראשונה ב-MLS שקשורה ישירות למועדון זר, מועדון האם גוודלחרה. בשנת 2006 הבעלים, השחקנים וכמה מן המאמנים של סן חוזה ארת'קווייקס עברו לטקסס כדי להפוך ליוסטון דינמו, לאחר שלא הצליחו לבנות אצטדיון ייעודי לכדורגל בסן חוזה. יוסטון הפכה לקבוצת הרחבה חדשה, והשאירה את ההיסטוריה שלה מאחור לקבוצת בעלות חדשה בסן חוזה שהוקמה מחדש בשנת 2007 (בדומה למקרה של הקליבלנד בראונס).

===חוק השחקן המיועד===
יום פתיחת האצטדיון הייעודי לכדורגל של [[ניו יורק רד בולס, רד בול ארנה, 2010.]]
עונת 2007 הייתה נקודת מפנה עבור ה-MLS במספר דרכים. הליגה התרחבה בפעם הראשונה מעבר לגבולות ארצות הברית כשטורונטו הצטרפה לליגה כקבוצת הרחבה עם אצטדיון מלא ואלפי ברשימת ההמתנה לכרטיסים, סטן קרונקי רכש את קולורדו ראפידס עם תוכנית לבנות אצטדיון ייעודי לכדורגל, ודייוויד בקהאם הצטרף ל-MLS כשחקן המיועד הראשון של הליגה מה שגרם לקהל למלא את האצטדיונים.

מאז 2007 הליגה נקטה בצעדים להעלאת הרמה בליגה ולבינלאומיות של הליגה. בין המהלכים הראשונים בהקשר זה היה חוק השחקן המיועד (Designated Player Rule), שסייע ל-MLS להביא כוכבים בינלאומיים לליגה, למרות תקרת השכר הנמוכה יחסית של ה-MLS, ויצירת הסופרליגה, שהעמידה את המועדונים המובילים ב-MLS נגד המועדונים המובילים ממקסיקו, בניסיון לספק תחרות משמעותית יותר בין שתי הליגות. ה-MLS שינתה את הכללים לגבי מספר השחקנים הזרים בליגה ואפשרה לכל קבוצה להחתים שמונה שחקנים זרים. בתקופה זו הליגה גם התרחבה מעבר לגבולות ארצות הברית, לקנדה כשטורונטו הצטרפה לליגה.

עונת 2007 הייתה גם עונת הבכורה של דייוויד בקהאם ב-MLS, כשהחתמתו נתפסה כמהפכנית בתולדות הכדורגל האמריקאי. החוזה של בקהאם עם לוס אנג'לס גלאקסי התאפשר על ידי חוק השחקן המיועד. שחקנים כמו קוואוטמוק בלנקו מקלוב אמריקה שחתם בשיקגו פייר, וחואן פאבלו אנחל שעבר מאסטון וילה לניו יורק רד בולס, הם כמה מהשחקנים המיועדים הראשונים שתרמו תרומות משמעותיות למועדונים שלהם.

יציאותיהם של קלינט דמפסי וג'וזי אלטידור לאירופה, יחד עם חזרתם של כוכבי נבחרת ארצות הברית לשעבר קלאודיו ריינה ובריאן מקברייד לניו יורק ושיקגו בהתאמה, הדגישו את חילופי הכישרונות המובילים לאירופה עבור ותיקים מנוסים ל-MLS. כמה שחקנים זרים ידועים אחרים עקבו אחר בקהאם ובלנקו והצטרפו ל-MLS, כגון גיז'רמו בארוס שלוטו לקולומבוס.

הליגה הכריזה על "משחק ראשון" בשנת 2007, סדרה של יוזמות שמטרתן לשפר את הליגה בכמה אופנים. זאת כללה יצירת המנון ליגה רשמי על ידי Audiobrain - בדומה לתחרויות אחרות מרחבי העולם. ישנן שתי גרסאות של המנון ה-MLS, [https://www.youtube.com/watch?v=5QdaHBxGVRA גרסת תזמורת] המושמעת לפני כל משחק בעונה הסדירה וגרסת מקהלה המנוגנת לפני משחק האולסטאר של ה-MLS וגביע ה-MLS.

בשנת 2008 סן חוזה ארת'קווייקס חזרה לליגה בבעלות חדשה, ושנה לאחר מכן, בשנת 2009, קבוצת ההרחבה סיאטל סאונדרס הצטרפה ל-MLS, ובמשחקה הראשון שיחקה לעיני קהל של 32,523 בקווסט פילד. סיאטל קבעה שיא חדש בכמות צופים ממוצעת בליגה בעונה, עם 30,943 צופים למשחק, והייתה לקבוצת ההרחבה הראשונה שהעפילה לפלייאוף בעונת הבכורה שלה מאז שיקגו פייר בעונת 1998.

עונת 2010 החלה בהצטרפות קבוצת ההרחבה פילדלפיה יוניון ופתיחת האצטדיון הייעודי לכדורגל של ניו יורק רד בולס, רד בול ארנה. בהמשך העונה בקיץ נפתח גם האצטדיון החדש של פילדלפיה PPL פארק, ובנוסף לכך תיירי הנרי, מלך השערים בכל הזמנים של ארסנל ונבחרת צרפת, חתם עם ניו יורק רד בולס וערך את הופעת הבכורה שלו ב-MLS.

בעונת 2011 חלה הרחבה נוספת, כשוונקובר וייטקאפס, הקבוצה הקנדית השנייה ב-MLS, ופורטלנד טימברס נוספו לליגה. ריאל סולט לייק הגיעה לגמר 2010/2011 של ליגת האלופות של CONCACAF בו הפסידה למונטריי המקסיקנית 3-2 בסיכום שני המשחקים. במהלך העונה, לוס אנג'לס גלאקסי החתימה כוכב בינלאומי נוסף, רובי קין, הקפטן ומלך השערים בכל הזמנים של אירלנד. בעונת 2011 ממוצע הצופים למשחק עמד על 17,872, גבוה יותר מהמספר הממוצע של ה-NBA וה-NHL, כאשר לכמעט שליש ממשחקי העונה הסדירה ב-MLS נמכרו כל הכרטיסים.

בשנת 2012 הפכה מונטריאול אימפקט לקבוצה ה-19 בליגה והשלישית מקנדה. לאחר ששיחקה את משחק ה-MLS הראשון שלה בוונקובר, מונטריאול ערכה את הבכורה הביתית באצטדיון האולימפי מול קהל של 58,912. ובעונה זו צירפה ניו יורק רד בולס את מלך השערים האוסטרלי בכל הזמנים טים קייהיל.

===2013–הווה===
ההרכב הפותח של [[סיאטל סאונדרס במשחקה הראשון ב-MLS, 2009]]
[[לוס אנג'לס גלאקסי, 2011]]

בשנת 2013 הציגה ה-MLS את ניו יורק סיטי כקבוצה ה-20, ואת אורלנדו סיטי כקבוצה ה-21 של הליגה, כשתיהן יחלו לשחק בשנת 2015. בשנת 2013 הטמיעה הליגה את יוזמת "שחקני הליבה" שלה המאפשרת לקבוצות להחזיק שחקני מפתח על ידי שימוש ב"כספי השמירה" במקום לאבד את השחקנים לליגות זרות. בין השחקנים בעלי פרופיל גבוה הראשונים שהוחתמו מחדש בשנת 2013 באמצעות "כספי השמירה" היו שחקני הרכב בנבחרת ארצות הברית גרהאם זוסי ומאט ביזלר. החל מקיץ 2013 ועד מונדיאל 2014, ה-MLS החתימה כוכבים אמריקאים ששיחקו בחו"ל, בהם קלינט דמפסי, ג'רמיין ג'ונס ומייקל בראדלי מאירופה, ודמרקוס ביזלי מליגה MX המקסיקנית. עד עונת 2014, חמישה עשר מתוך תשעה עשר המאמנים הראשיים ב-MLS שיחקו בעבר ב-MLS. עד שנת 2013 גברה הפופולריות של הליגה עד כדי כך שה-MLS הייתה פופולרית כמו ה-MLB בקרב ילדים בני 12 עד 17, כפי שדווח על ידי סקר לוקר למגמות של ESPN בשנת 2013, ה-MLS עלתה בפופולריות מאז מונדיאל 2010.

בשנת 2014, ה-MLS הודיעה על מה שהייתה אמורה להיות הקבוצה ה-22 של הליגה, כשהליגה חוזרת למיאמי בבעלותם של דייוויד בקהאם, סיימון פולר ומרסלו קלאורה. הקבוצה תחל לשחק בשנת 2017 לכל המוקדם, תלוי בהשלמת אצטדיון ייעודי לכדורגל חדש. לבסוף הצעה זו לא יצאה אל הפועל.

בנוסף לכך, בשנת 2014, הליגה הכריזה על אטלנטה יונייטד כקבוצה ה-22 בליגה שתתחיל לשחק בשנת 2017. אף על פי שניו יורק סיטי ואורלנדו סיטי לא היו אמורות להתחיל לשחק רק עד 2015, שתי הקבוצות עלו לכותרות במהלך חלון ההעברות של קיץ 2014 בהכרזותיהן על השחקנים המיועדים הראשונים שלהם - מלך השערים של ספרד דויד וייה ומלך השערים של צ'לסי פרנק למפארד חתמו בניו יורק, וזוכה כדור הזהב קאקה באורלנדו. במונדיאל 2014 היו 21 שחקני MLS בסגלים במונדיאל, ושיא של 11 שחקני MLS ששיחקו עבור נבחרות זרות - ביניהם שחקנים במדינות דומיננטיות ומסורתיות בכדורגל כמו ברזיל (ז'וליו סזאר) וספרד (דויד וייה). במשחק ארצות הברית נגד גרמניה, נבחרת ארצות הברית פתחה עם שבעה שחקני MLS בהרכב.

ב-18 בספטמבר 2014 חשפה ה-MLS את הלוגו החדש שלה כחלק מיוזמת המיתוג "MLS Next". בנוסף ללוגו הליגה החדש, על חולצות של קבוצות ה-MLS הוצגו גרסאות של הסמל החדש בצבעי כל מועדון.

ה-MLS הודיעה ב-27 באוקטובר 2014 כי צ'יבאס ארצות הברית תפסיק את פעילותה באופן מיידי, ותוחלף בשנת 2017 בזכיינית הרחבה חדשה בלוס אנג'לס. הליגה קנתה את צ'יבאס ארצות הברית, שנאבקה להטביע את חותמה על המגרש ומחוצה לו, מוקדם יותר השנה תמורת כ-70 מיליון דולר. לאחר הפירוק של צ'יבאס ארצות הברית, ניו יורק סיטי ואורלנדו סיטי הצטרפו לליגה בשנת 2015 כקבוצות ה-19 וה-20. ספורטינג קנזס סיטי ויוסטון דינמו עברו מהמחוז המזרחי למחוז המערבי בשנת 2015, כך שהיו שני מחוזות של 10 קבוצות כל אחד.

בתחילת 2015, הליגה הודיעה ששתי קבוצות - מועדון הכדורגל לוס אנג'לס ומינסוטה יונייטד - יצטרפו לליגה בשנת 2017 או 2018. בעונה ה-20 של ה-MLS הופיעו כמה שחקנים שכיכבו ברמות הגבוהות ביותר של כדורגל המועדונים האירופי ובכדורגל הבינלאומי: ג'ובאני דוס סנטוס, קאקה, אנדראה פירלו, פרנק למפארד, סטיבן ג'רארד, דידייה דרוגבה, דויד וייה וסבסטיאן ג'ובינקו. ב-6 בדצמבר 2015, ה-MLS הודיעה על כוונתה להתרחב ל-28 קבוצות. ה-MLS אישרה באוגוסט 2016 שמינסוטה יונייטד תתחיל לשחק בשנת 2017 יחד עם אטלנטה יונייטד.

באפריל 2016 חזר נציב הליגה דון גרבר על כוונת הליגה להתרחב ל-28 קבוצות, כשסבב ההרחבה הבא "יתרחש ככל הנראה בשנת 2020". בדצמבר 2016 הוא עדכן את תוכניות ההרחבה וקבע כי הליגה מתכננת לאשר את הקבוצות ה-25 וה-26 בשנת 2017 ושהן תחלנה לשחק בשנת 2020. בינואר 2017 הליגה קיבלה הצעות על קניית המקומות בליגה מ-12 קבוצות בעלות שונות.

ביולי 2017 דווח שה-MLS דחתה הצעה בסך 4 מיליארד דולר של חברת MP & Silva לרכוש את כל זכויות הטלוויזיה של הליגה למשך 10 שנים, אם תפסיק את החוזים הנוכחיים שלה עם פוקס, ESPN ו-Univision. אף על פי שהעסקה הציעה עלייה משמעותית בסכום בהשוואה להסכמים הנוכחיים, MP & Silva התעקשו כי העסקה תותנה בכך שה-MLS תאמץ את מערכת העלייה והירידה בדומה לליגות בינלאומיות אחרות. בנוסף לכך שהליגה הצהירה שהיא דחתה את ההצעה בשל תקופת הבלעדיות שיש לבעלי הזכויות הנוכחיות (רשתות השידור) לנהל משא ומתן על הארכות לחוזים שלהם, צוין בתקשורת כי ה-MLS התנגדה מזה זמן רב לאימוץ מערכת העלייה והירידה, וממשיכה להשתמש במודל הקבוע המבוסס על זיכיון המשמש בליגות ספורט אמריקאיות אחרות. יתרה מזאת, נראה כי ריקרדו סילבה, מייסד MP & Silva, היה בעל ניגוד עניינים מכיוון שבבעלותו נמצא גם מועדון הכדורגל מיאמי מה-NASL, שעשוי היה להפיק תועלת ממערכת עלייה וירידה שכזו.

באוקטובר 2017 הודיע אנתוני פריקורט, בעלי קולומבוס קרו, על תוכניות להעביר את הקבוצה לאוסטין שבטקסס עד שנת 2019. ההודעה הולידה התנגדות מרחבי אוהדים בליגה ופעולה משפטית שנעשתה נגד הליגה על ידי ממשלת מדינת אוהיו. ב-15 באוגוסט 2018, מועצת העיר אוסטין הצביעה ואישרה את ההסכם עם פריקורט להעברת קולומבוס קרו לאוסטין, וב-22 באוגוסט 2018 הוכרז שמו החדש של המועדון, מועדון הכדורגל אוסטין. לאחר שהוכרז על משא ומתן בין פריקורט לג'ימי האסלם, הבעלים של קליבלנד בראונס, ה-MLS הבהירה כי אוסטין תקבל קבוצת הרחבה רק לאחר שתושלם עסקה למכירת קולומבוס קרו לקונה מקומי. רכישת הקרו על ידי קבוצת הרכישה של האסלם הושלמה בסוף דצמבר 2018, וב-15 בינואר 2019, אוסטין הוכרזה רשמית כקבוצת ההרחבה ה-27 עם תאריך כניסה לליגה בשנת 2021.

ה-MLS הודיעה ב-20 בדצמבר 2017 על הענקת קבוצת הרחבה לנאשוויל, שתשחק באצטדיון ייעודי לכדורגל בעל 27,000 מושבים שיבנה בעתיד, אצטדיון גני הירידים נאשוויל, ותצטרף ל-MLS בשנת 2020. הנהלת קבוצת ההרחבה נאשוויל הודיעה בפברואר 2019 שקבוצת ה-MLS תישא את השם מועדון הכדורגל נאשוויל שאז היה בשימוש על ידי הקבוצה מה-USL צ'מפיונשיפ מהעיר.

סינסינטי במשחק הבית הראשון שלה ב-MLS לעיני 32,250 צופים, 2019]]

ב-29 בינואר 2018, ה-MLS העניקה למיאמי קבוצת הרחבה, בהובלת דייוויד בקהאם. אינטר מיאמי תחל לשחק בעונת 2020 ותפתח אצטדיון בעל 25,000 מושבים זמן קצר לאחר מכן. קבוצת הרחבה הוענקה לסינסינטי שבאוהיו ב-29 במאי 2018, לקבוצת הבעלות של מועדון הכדורגל סינסינטי מה-USL. הקבוצה, ששמרה על השם של המועדון הקיים "מועדון הכדורגל סינסינטי", החלה את לשחק ב-MLS בשנת 2019 ותעבור לאצטדיון חדש בשנת 2021 עם קיבולת מינימלית של 26,000 מושבים.

ב-19 במרץ 2019, ה-MLS הודיעה על 'שותפות אסטרטגית רב-שנתית' שהפכה את מפעילת הקזינו MGM Resorts International לשותפה הרשמית הראשונה של הליגה בתחום ההימורים. Roar Digital, מיזם משותף של MGM ו-GVC Holdings, מפעילת ההימורים בממלכה המאוחדת, יהפוך לשותף הבלעדי להימורי ספורט של הליגה.

בשנת 2013, ניו יורק סיטי הסכימה לשלם שיא של דמי זיכיון בסך 100 מיליון דולר עבור הזכות להצטרף ל-MLS בשנת 2015. את השיא הזה עברו קבוצות הבעלות של סינסינטי ונאשוויל ששילמו כל אחת 150 מיליון דולר כדי להצטרף ל-MLS (סינסינטי בשנת 2019 ונאשוויל בשנת 2020). אותו סכום שולם כדמי כניסה לליגה על ידי קבוצת הבעלות שקנתה את קולומבוס קרו בשנת 2018, מה שהוביל לכך שהמפעיל הקודם של הקבוצה, אנתוני פריקורט, קיבל זיכיון לאוסטין, שתצטרף ל-MLS בשנת 2021. ה-MLS הודיעה גם כי קבוצות הבעלות של הקבוצות ה-28 וה-29 ישלמו כל אחת דמי כניסה בסך 200 מיליון דולר.

הליגה מתכננת להתרחב ל-30 קבוצות, כאשר התכנון המקורי היה עם הצטרפות אוסטין ושארלוט בשנת 2021, וסקרמנטו רפאבליק וסנט לואיס סיטי בשנת 2022. הנציב דון גרבר דיבר על כך שסבב הרחבה נוסף עשוי להוביל ל-32 קבוצות ב-MLS.

עם תפוסה ממוצעת של מעל 20,000 צופים למשחק, ליגת ה-MLS היא בעלת כמות הצופים השלישית בגובהה מכל ליגת ספורט אחרת בארצות הברית, אחרי ה-NFL ו-MLB, והיא במקום השביעי מבחינת ממוצע צופים למשחק מבין ליגות הכדורגל ברחבי העולם החל משנת 2013.

הליגה השעתה את עונת 2020 ב-12 במרץ 2020, שבועיים בלבד לאחר שהחלה, עקב התפשטות מגפת הקורונה בארצות הברית. ההשעיה נקבעה בתחילה לתקופה של 30 יום לאחר שגם ליגות ותחרויות אחרות הושבתו, ביניהן ליגת האלופות של CONCACAF וגביע ארצות הברית הפתוח. מגפת הקורונה היא ההפרעה הראשונה לעונה הסדירה מאז עונת 2001, בה בוטלו משחקי עונה רגילה רבים מאוחר בגלל פיגועי 11 בספטמבר. לאחר מכן השעיית הליגה הוארכה בחודש נוסף עד 10 במאי בהתאם להמלצה של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן. ה-MLS הודיעה גם שהיא שוקלת לוח זמנים ארוך יותר שידחה את גביע ה-MLS לחודש דצמבר.

ב-1 במאי הודיעה הליגה כי יתאפשר לשחקנים לחזור לאימוני חוץ פרטיים במתקני ה-MLS החל מ-6 במאי. ב-10 ביוני, ה-MLS הודיעה כי טורניר סגור במתכונת של מונדיאל המכונה "MLS is Back Tournament" יחל ב-8 ביולי ויערך במתחם עולם הספורט של ESPN בדיסניוורלד שבפלורידה, ויסתיים במשחק הגמר ב-11 באוגוסט. הזוכה בטורניר "MLS is Back Tournament", תיזכה במקום בליגת האלופות של CONCACAF לעונת 2021, ללא קשר אם מדובר במועדון אמריקאי או קנדי. הזוכה בטורניר תיקח את הכרטיס הניתן לזוכת מגן האוהדים של עונת 2020. מעבר לטורניר, גורלה של שארית העונה אינו ברור.

בעקבות השפעת מגפת הקורונה, ב-17 ביולי 2020, ה-MLS הודיעה על לוח זמנים חדש לשלוש מתוך ארבע קבוצות ההרחבה, ובמסגרתו אוסטין תצטרף לליגה כמתוכנן ב-2021, אך עונת ההצטרפות של שארלוט תידחה בשנה ל-2022, וכן עונת ההצטרפות של סנט לואיס סיטי וסקרמנטו רפאבליק גם כן תידחה לשנה ל-2023.

ב-5 בנובמבר 2021, הודיעה מנהלת הליגה כי עקב משחקי מונדיאל 2022 בקטאר אשר יתקיימו (לראשונה) בסתיו, בחודשים בהם הליגה נכנסת לשלב הפלייאוף, תוקדם תחילת העונה ל-26 בפברואר 2022, כמעט חודש מוקדם יותר ממועד תחילתה של עונה 2021. כמו כן, מחזור הליגה האחרון יתקיים ב-9 באוקטובר 2022, ומשחק הגמר של גביע ה-MLS יתקיים ב-9 בנובמבר, כשבועיים לפני שריקת הפתיחה בקטאר.

ב-2023 סנט לואיס סיטי הצטרפה לליגה, לעומת זאת הכניסה של סקרמנטו בוטלה.

==קבוצות הליגה==
28 מועדוני ה-MLS מחולקים באופן שווה לשני מחוזות (14 קבוצות בכל מחוז), מחוז המזרח ומחוז המערב. כל מועדון רשאי שיהיה לו עד 30 שחקנים בסגל הקבוצה הבוגרת. כל 30 השחקנים נתונים לבחירה לסגל המשחק (הרכב + שחקני ספסל) במהלך העונה הרגילה וגם בפלייאוף.

===קבוצות נוכחיות===
{| class="wikitable" style="width:100%; text-align:right"
|-
! style="background:white"|קבוצה
! style="background:white"|עיר
! style="background:white"|אצטדיון
! style="background:white"|תכולה
! style="background:white"|נוסדה
! style="background:white" sortable=yes|הצטרפה לליגה
|-
! style=background:navy colspan=6 | <span style="color:white;">האזור המזרחי</span>
|-
| אורלנדו סיטי
| אורלנדו, פלורידה
| אצטדיון אקספלוריה
| align=center | 25,500
| align=center | 2013
| align=center | 2015
|-
| אטלנטה יונייטד
| אטלנטה, ג'ורג'יה
| אצטדיון מרצדס-בנץ
| align=center | 42,500
| align=center | 2014
| align=center | 2017
|-
| אינטר מיאמי
| פורט לודרדייל, פלורידה
| אצטדיון דרייב פינק
| align=center|21,000
| align=center | 2018
| align=center|2020
|-
| די. סי. יונייטד
| וושינגטון די. סי.
| אאודי פילד
| align=center | 20,000
| align=center | 1994
| align=center | 1996
|-
| טורונטו
| טורונטו, אונטריו, קנדה
| בימו פילד
| align=center | 28,351
| align=center | 2005
| align=center | 2007
|-
| מונטריאול
| מונטריאול, קוויבק, קנדה
| אצטדיון סאפוטו
| align=center | 20,801
| align=center | 1992
| align=center | 2012
|-
| נאשוויל
| נאשוויל, טנסי
| גאודיס פארק
| align=center | 30,000
| align=center | 2016
| align=center | 2020
|-
| ניו אינגלנד רבולושן
| פוקסבורו, מסצ'וסטס
| אצטדיון ג'ילט
| align=center | 20,000
| align=center | 1995
| align=center | 1996
|-
| ניו יורק סיטי
| ניו יורק, ניו יורק
| אצטדיון יאנקי
| align=center | 30,321
| align=center | 2013
| align=center | 2015
|-
| ניו יורק רד בולס
| הריסון, ניו ג'רזי
| רד בול ארנה
| align=center | 25,000
| align=center | 1994
| align=center | 1996
|-
| סינסינטי
| סינסינטי, אוהיו
| אצטדיון TQL
| align=center | 26,000
| align=center | 2015
| align=center | 2019
|-
| פילדלפיה יוניון
| צ'סטר, פנסילבניה
| סובארו פארק
| align=center |18,500
| align=center | 2008
| align=center | 2010
|-
| קולומבוס קרו
| קולומבוס, אוהיו
| Lower.com פילד
| align=center | 20,371
| align=center | 1994
| align=center | 1996
|-
| שארלוט
| שארלוט, קרוליינה הצפונית
| אצטדיון בנק אוף אמריקה
| align=center | 38,000
| align=center | 2019
| align=center | 2022
|-
| שיקגו פייר
| שיקגו, אילינוי
| סולג'ר פילד
| align=center | 61,500
| align=center | 1997
| align=center | 1998
|-
! style=background:#E60000 colspan=6 | <span style="color:white;">האזור המערבי</span>
|-
| אוסטין
| אוסטין, טקסס
| אצטדיון Q2
| align=center | 20,738
| align=center | 2018
| align=center | 2021
|-
| דאלאס
| פריסקו, טקסס
| אצטדיון טויוטה
| align=center | 19,097
| align=center | 1995
| align=center | 1996
|-
| ונקובר וייטקאפס
| ונקובר, קולומביה הבריטית
| בי סי פלייס
| align=center | 22,120
| align=center | 1974
| align=center | 2011
|-
| יוסטון דינמו
| יוסטון, טקסס
| אצטדיון PNC
| align=center | 22,000
| align=center | 2005
| align=center | 2006
|-
| מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
| לוס אנג'לס, קליפורניה
| אצטדיון בנק קליפורניה
| align=center | 22,000
| align=center | 2014
| align=center | 2018
|-
| לוס אנג'לס גלאקסי
| קרסון, קליפורניה
| דיגניטי הלת' ספורטס פארק
| align=center | 27,000
| align=center | 1994
| align=center | 1996
|-
| מינסוטה יונייטד
| סיינט פול, מינסוטה
| אליאנץ פילד
| align=center | 19,400
| align=center | 2015
| align=center | 2017
|-
| נאשוויל
| נאשוויל, טנסי
| אצטדיון ניסאן
| align=center|69,143
| align=center | 2017
| align=center|2020
|-
| סיאטל סאונדרס
| סיאטל, וושינגטון
| לומן פילד
| align=center | 39,419
| align=center | 2007
| align=center | 2009
|-
| סן חוזה ארת'קווייקס
| סן חוזה, קליפורניה
| פייפאל פארק
| align=center | 18,000
| align=center | 1994
| align=center | 1996
|-
|סנט לואיס סיטי
| סנט לואיס, מיזורי
| אצטדיון סנטין
| align=center | 22,243
| align=center | 2019
| align=center | 2023
|-
| ספורטינג קנזס סיטי
| קנזס סיטי, קנזס
| צ'ילדרנס מרסי פארק
| align=center | 18,467
| align=center | 1995
| align=center | 1996
|-
| פורטלנד טימברס
| פורטלנד, אורגון
| פרובידנס פארק
| align=center | 25,218
| align=center | 2009
| align=center | 2011
|-
| קולורדו ראפידס
| קומרס סיטי, קולורדו
| דיקס ספורטינג גודס פארק
| align=center | 18,061
| align=center | 1995
| align=center | 1996
|-
| ריאל סולט לייק
| סנדי, יוטה
| אצטדיון ריו טינטו
| align=center | 20,213
| align=center | 2004
| align=center | 2005
|}

{| cellpadding="5" align="center" width="100%"
|- valign="top"
| width="100%" align="center" |
|}

===קבוצה עתידית===
{| class="wikitable" style="width:100%; text-align:right"
|-
! style="background:green;" colspan="6"|<span style="color:white;">קבוצות עתידיות</span>
|-
! style="background:white"|מועדון
! style="background:white"|עיר
! style="background:white"|אצטדיון
! style="background:white"|מושבים
! style="background:white"|שנת ייסוד
! style="background:white"|עונת הצטרפות
|-
| סן דייגו
| סן דייגו, קליפורניה
| אצטדיון סנאפדרגון
| align=center|35,000
| align=center|2023
| align=center|2025
|}

===קבוצות עבר===
{| class="wikitable" style="width:100%; text-align:right"
|-
! style="background:black;" colspan="6"|<span style="color:white;">קבוצות עבר</span>
|-
! style="background:white"|קבוצה
! style="background:white"|עיר
! style="background:white"|אצטדיון
! style="background:white"|מושבים
! style="background:white"|שנות פעילות
|-
| צ'יבאס ארצות הברית
| קרסון, קליפורניה
| סטאבהאב סנטר
| align=center|27,000
| align=center|2005–2014
|-
| טמפה ביי מיוטיני
| טמפה, פלורידה
| אצטדיון ריימונד ג'יימס
| align=center|65,857
| align=center|1996–2001
|-
| מיאמי פיוז'ן
| פורט לודרדייל, פלורידה
| אצטדיון לוקהארט
| align=center|20,450
| align=center|1998–2001
|}

==אלופות הליגה==
נכון לסוף עונת 2022, 31 מועדונים שונים השתתפו בליגה, כש-15 זכו בלפחות גביע MLS (אליפות) אחד, ו-15 זכו בלפחות מגן אוהדים אחד. שני התארים הוחזקו על ידי אותו מועדון באותה עונה שבע פעמים (כאשר שני מועדונים השיגו את ההישג הזה פעמיים).

אלופי גביע ה-MLS ומחזיקי מגן האוהדים:

===לפי שנים===
{| class="wikitable sortable" style="text-align:center;"
!width="40"|עונה
! style="width:135px;"|גביע MLS (אליפות)
!סגנית גביע ה-MLS
! style="width:135px;"|מגן האוהדים
!סגנית מחזיקת גביע מגן האוהדים
|-
|1996
|די. סי. יונייטד
|לוס אנג'לס גלאקסי
|טמפה ביי מיוטיני
|לוס אנג'לס גלאקסי
|-
|1997
|די. סי. יונייטד
|קולורדו ראפידס
|די. סי. יונייטד
|קנזס סיטי וויזרדס
|-
|1998
|שיקגו פייר
|די. סי. יונייטד
|לוס אנג'לס גלאקסי
|די. סי. יונייטד
|-
|1999
|די. סי. יונייטד
|לוס אנג'לס גלאקסי
|די. סי. יונייטד
|לוס אנג'לס גלאקסי
|-
|2000
|קנזס סיטי וויזרדס
|שיקגו פייר
|קנזס סיטי וויזרדס
|שיקגו פייר
|-
|2001
|סן חוזה ארת'קווייקס
|לוס אנג'לס גלאקסי
|מיאמי פיוז'ן
|שיקגו פייר
|-
|2002
|לוס אנג'לס גלאקסי
|ניו אינגלנד רבולושן
|לוס אנג'לס גלאקסי
|סן חוזה ארת'קווייקס
|-
|2003
|סן חוזה ארת'קווייקס
|שיקגו פייר
|סן חוזה ארת'קווייקס
|סן חוזה ארת'קווייקס
|-
|2004
|די. סי. יונייטד
|קנזס סיטי וויזרדס
|קולומבוס קרו
|קנזס סיטי וויזרדס
|-
|2005
|לוס אנג'לס גלאקסי
|ניו אינגלנד רבולושן
|סן חוזה ארת'קווייקס
|ניו אינגלנד רבולושן
|-
|2006
|יוסטון דינמו
|ניו אינגלנד רבולושן
|די. סי. יונייטד
|דאלאס
|-
|2007
|יוסטון דינמו
|ניו אינגלנד רבולושן
|די. סי. יונייטד
|צ'יבאס ארצות הברית
|-
|2008
|קולומבוס קרו
|ניו יורק רד בולס
|קולומבוס קרו
|יוסטון דינמו
|-
|2009
|ריאל סולט לייק
|לוס אנג'לס גלאקסי
|קולומבוס קרו
|לוס אנג'לס גלאקסי
|-
|2010
|קולורדו ראפידס
|דאלאס
|לוס אנג'לס גלאקסי
|ריאל סולט לייק
|-
|2011
|לוס אנג'לס גלאקסי
|יוסטון דינמו
|לוס אנג'לס גלאקסי
|סיאטל סאונדרס
|-
|2012
|לוס אנג'לס גלאקסי
|יוסטון דינמו
|סן חוזה ארת'קווייקס
|ספורטינג קנזס סיטי
|-
|2013
|ספורטינג קנזס סיטי
|ריאל סולט לייק
|ניו יורק רד בולס
|ספורטינג קנזס סיטי
|-
|2014
|לוס אנג'לס גלאקסי
|ניו אינגלנד רבולושן
|סיאטל סאונדרס
|לוס אנג'לס גלאקסי
|-
|2015
|פורטלנד טימברס
|קולומבוס קרו
|ניו יורק רד בולס
|דאלאס
|-
|2016
|סיאטל סאונדרס
|טורונטו
|דאלאס
|קולורדו ראפידס
|-
|2017
|טורונטו
|סיאטל סאונדרס
|טורונטו
|ניו יורק סיטי
|-
|2018
|אטלנטה יונייטד
|פורטלנד טימברס
|ניו יורק רד בולס
|אטלנטה יונייטד
|-
|2019
|סיאטל סאונדרס
|טורונטו
|מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
|ניו יורק סיטי
|-
|2020
|קולומבוס קרו
|סיאטל סאונדרס
|פילדלפיה יוניון
|טורונטו
|-
|2021
|ניו יורק סיטי
|פורטלנד טימברס
|ניו אינגלנד רבולושן
|קולורדו ראפידס
|-
|2022
|מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
|פילדלפיה יוניון
|מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
|פילדלפיה יוניון
|-
|2023
|קולומבוס קרו
|מועדון הכדורגל לוס אנג'לס
|
|
|}

===לפי קבוצות===
{| class="wikitable sortable" style="text-align: center;"
|-
! מועדון
! אליפויות
! שנות זכייה
! מגן האוהדים
! שנות זכייה
! סה"כ
! עונות ב-MLS
|-
| align=right| לוס אנג'לס גלאקסי || 5 || 2002, 2005, 2011, 2012, 2014 || 4 || 1998, 2002, 2010, 2011 || 9 || 27
|-
| align=right| די. סי. יונייטד || 4 || 1996, 1997, 1999, 2004 || 4 || 1997, 1999, 2006, 2007 || 8 || 27
|-
| align=right| קולומבוס קרו || 3 || 2008, 2020, 2023 || 3 || 2004, 2008, 2009 || 5 || 27
|-
| align=right| סן חוזה ארת'קווייקס || 2 || 2001, 2003 || 2 || 2005, 2012 || 4 || 25
|-
| align=right| ספורטינג קנזס סיטי || 2 || 2000, 2013 || 1 || 2000 || 3 || 27
|-
| align=right| סיאטל סאונדרס || 2 || 2016, 2019 || 1 || 2014 || 3 || 14
|-
| align=right| יוסטון דינמו || 2 || 2006, 2007 || 0 || – || 2 || 17
|-
| align="right" | מועדון הכדורגל לוס אנג'לס|| 1 || 2022 || 3 || 2019, 2022, 2023 || 3 || 5
|-
| align="right" | שיקגו פייר|| 1 || 1998 || 1 || 2003 || 2 || 25
|-
| align="right" | טורונטו|| 1 || 2017 || 1 || 2017 || 2 || 16
|-
| align="right" | ריאל סולט לייק|| 1 || 2009 || 0 || – || 1 || 18
|-
| align="right" | קולורדו ראפידס|| 1 || 2010 || 0 || – || 1 || 27
|-
| align="right" | פורטלנד טימברס|| 1 || 2015 || 0 || – || 1 || 12
|-
| align="right" | אטלנטה יונייטד|| 1 || 2018 || 0 || – || 1 || 6
|-
| align="right" | ניו יורק סיטי
|1
|2021
|0
|–
|1
|8
|-
| align="right" | ניו יורק רד בולס || 0 || – || 3 || 2013, 2015, 2018 || 3 || 27
|-
| align=right| *טמפה ביי מיוטיני || 0 || – || 1 || 1996 || 1 || 6
|-
| align=right| *מיאמי פיוז'ן || 0 || – || 1 || 2001 || 1 || 4
|-
| align=right| דאלאס || 0 || – || 1 || 2016 || 1 || 27
|-
| align="right" | פילדלפיה יוניון|| 0 || – || 0 || 2020 || 1 || 13
|-
| align="right" |ניו אינגלנד רבולושן
|0
|–
|1
|2021
|1
|27
|- class="sortbottom"
| colspan="7"|* המועדון התפרק בסיום עונת 2001.
|}

==שיאים==
הנתונים להלן הם מחזיקי שיאי כל הזמנים ב-MLS. הנתונים הם של העונה הרגילה בלבד (בלי נתוני הפלייאוף). ההדגש מציין שחקני MLS פעילים.

נכון לסיום עונת 2023.

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>שערים</big>
!דירוג
!שחקן
!align=center|שנים
!שערים
|-
|align=center|1
| כריס וונדולובסקי
|align=center|2005–2021
|align=center|171
|-
|align=center|2
| לנדון דונובן
|align=center|2001–2014; 2016
|align=center|145
|-
|align=center rowspan="1"|3
| קיי קמארה
|align=center|2006–2013; 2015–2020; 2022–הווה
|align=center|144
|-
|align=center|4
| ג'ף קאנינגהאם
|align=center|1998–2011
|align=center|134
|-
|align=center|5
| חיימה מורנו
|align=center|1996–2010
|align=center|133
|-
|align=center|6
| בראדלי רייט-פיליפס
|align=center|2013–2021
|align=center|117
|-
|align=center rowspan="1"|7
| אנטה ראזוב
|align=center|1996–2000; 2001–2009
|align=center|114
|-
|align=center|8
| ג'ייסון קרייס
|align=center|1996–2007
|align=center|108
|-
|align=center|9
| גוז'ף מרטינז
|align=center|2002–2010
|align=center|105
|-
|align=center|10
| דוויין דה רוסאריו
|align=center|2001–2014
|align=center|104
|}
| width=50 |
|

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>בישולים</big>
!דירוג
!שחקן
!align=center|שנים
!בישולים
|-
|align=center|1
| לנדון דונובן
|align=center|2001–2014; 2016
|align=center|136
|-
|align=center|2
| סטיב ראלסטון
|align=center|1996–2010
|align=center|135
|-
|align=center|3
| בראד דייוויס
|align=center|2002–2016
|align=center|123
|-
|align=center|4
| קרלוס ולדרמה
|align=center|1996–2002
|align=center|114
|-
|align=center|5
| פרקי
|align=center|1996–2005
|align=center|112
|-
|align=center|6
| חיימה מורנו
|align=center|1996–2010
|align=center|102
|-
|align=center|7
| מרקו אצ'ברי
|align=center|1996–2003
|align=center|101
|-
|align=center|8
| סשה קלסצ'ן
|align=center|2006–2010; 2015–הווה
|align=center|99
|-
|align=center rowspan="2"|9
| קובי ג'ונס
|align=center|1996–2007
|align=center rowspan="2"|91
|-
| דייגו ואלרי
|align=center|2013–2021
|-
|}

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>שערים נקיים (ללא ספיגה)</big>
!דירוג
!שחקן
!align=center|שנים
!משחקים ללא ספיגה
|-
| align=center|1
| ניק רימאנדו
|align=center|2000–2019
|align=center|154
|-
| style="text-align:center;"|2
| קווין הארטמן
|align=center|1997–2013
|align=center|112
|-
|align=center rowspan="1"|3
| סטפן פריי
|align=center|2009–הווה
|align=center rowspan="1"|105
|-
|align=center rowspan="1"|4
| שון ג'ונסון
|align=center|2010–הווה
|align=center|96
|-
|align=center|5
| ג'ו קאנון
|align=center|1999–2002; 2003–2013
|align=center|86
|-
|align=center|6
| ג'ון בוש
|align=center|2002–2015
|align=center|83
|-
|align=center|7
| ביל חמיד
|align=center|2009–2022
|align=center|80
|-
|align=center|8
| בראד גוזאן
|align=center|2012–הווה
|align=center|78
|-
|align=center|9
| זאק ת'ורנטון
|align=center|1996–2011
|align=center|76
|-
|align=center|10
| מאט ריס
|align=center|1998–2013
|align=center|75
|-
|}
| width=50 |
|

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>הופעות</big>
!דירוג
!שחקן
!align=center|שנים
!הופעות
|-
| style="text-align:center;"|1
| ניק רימאנדו
|align=center|2000–2019
|align=center|514
|-
| style="text-align:center;"|2
| קייל בקרמן
|align=center|2000–2020
|align=center|498
|-
| style="text-align:center;"|3
| דקס מקארת'י
|align=center|2006–הווה
|align=center|439
|-
| style="text-align:center;"|4
| ג'ף לרנטוביץ'
|align=center|2005–2020
|align=center|437
|-
| style="text-align:center;"|5
| קווין הארטמן
|align=center|1997–2013
|align=center|416
|-
| style="text-align:center;"|6
| כריס וונדולובסקי
|align=center|2005–2021
|align=center|413
|-
| style="text-align:center;"|7
| דרו מור
|align=center|2005–2022
|align=center|411
|-
| style="text-align:center;"|8
| צ'אד מרשל
|align=center|2004–2019
|align=center|409
|-
| style="text-align:center;"|9
| בראד דייוויס
|align=center|2002–2016
|align=center|392
|-
|align=center rowspan="1"|10
| קיי קמארה
|align=center|2006–2013; 2015–2020; 2022–הווה
|align=center|391
|}

===שיאי שחקנים פעילים===
הנתונים להלן הם נתוני השיא של השחקנים הפעילים. הנתונים הם נתוני העונה הרגילה בלבד (בלי נתוני הפלייאוף).

נכון ל-9 באוקטובר 2022.

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>שערים</big>
!דירוג
!שחקן
!שערים
|-
| align=center|1
| קיי קמארה
|align=center|139
|-
| align=center|2
| ג'וזף מרטינז
|align=center|98
|-
| align=center|3
| ג'יאסי זרדס
|align=center|97
|-
|align=center|4
| סי ג'יי סאפונג
|align=center|88
|-
|align=center|5
| דום דוויר
|align=center|85
|}
| width=10 |
|

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>בישולים</big>
!דירוג
!שחקן
!בישולים
|-
| align=center|1
| סשה קלסצ'ן
|align=center|99
|-
| align=center|2
| גרהאם זוסי
|align=center|73
|-
| align=center|3
| ניקולאס לודיירו
|align=center|70
|-
| align=center|4
| מקסימיליאנו מוראלס
|align=center|69
|-
| align=center|5
| דקס מקארת'י
|align=center|68
|}
| width=10 |
|

{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>שערים נקיים (ללא ספיגה)</big>
!דירוג
!שחקן
!משחקים ללא ספיגה
|-
|align=center|1
| סטפן פריי
|align=center|91
|-
|align=center|2
| שון ג'ונסון
|align=center|90
|-
|align=center|3
| ביל חמיד
|align=center|80
|-
|align=center|4
| בראד גוזאן
|align=center|67
|-
|align=center|5
| אנדרה בלייק
|align=center|65
|}

| width=10 |
|
{| class="wikitable" style="font-size:95%;"
|+ <big>הופעות</big>
!דירוג
!שחקן
!הופעות
|-
|align=center|1
| דקס מקארת'י
|align=center|439
|-
|align=center|2
| קיי קמארה
|align=center|391
|-
|align=center|3
| שון ג'ונסון
|align=center|355
|-
|align=center|4
| דרלינגטון נאגבה
|align=center|352
|-
| align=center|5
| סטפן פריי
|align=center|346
|}

==נציבי הליגה==
* דאגלס לוגאן (1996–1999)
* דון גרבר (1999–היום)

==פרסי MLS==

* שחקן השנה ב-MLS
* מלך הנקודות ב-MLS
* שוער השנה ב-MLS
* שחקן ההגנה של השנה ב-MLS
* רוקי השנה ב-MLS
* מאמן השנה ב-MLS
* שחקן הקאמבק של השנה ב-MLS
* הרכב העונה ב-MLS
* מגף הזהב ב-MLS

==הרכב כל הזמנים ב-MLS==
בשנת 2005 נבחרו אחד עשר השחקנים הטובים ביותר בתולדות ה-MLS. ההרכב הוא:

;שוער:
* טוני מאולה: מטרוסטארס (1996-98, 2005), קנזס סיטי (1999-2004)

;הגנה:
* ג'ף אגוס: די.סי. יונייטד (1996-2000), סאן חוזה (2001-04), מטרוסטארס (2005)
* מרסלו בלבואה: קולורדו (1996-2001), מטרוסטארס (2002)
* אדי פופ: די.סי. יונייטד (1996-2002), מטרוסטארס (2003-04), סולט לייק (2005)

;קישור:
* לנדון דונובן: סאן חוזה (2001-04), לוס אנג'לס (2005)
* מרקו אצ'ווארי: די.סי. יונייטד (1996-2003)
* פיטר נוואק: שיקגו (1998-2002)
* פרקי: קנזס סיטי (1996-2000, 2002-05), מיאמי (2001)
* קרלוס ולדרמה: טמפה ביי (1996-97, 2000-01), מיאמי (1998-99), קולורדו (2001-02)

;התקפה:
* בריאן מקברייד: קולומבוס (1996-2003)
* חיימה מורנו: די.סי. יונייטד (1996-2002, 2004-05), מטרוסטארס (2003)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.mlssoccer.com/ האתר הרשמי של ה-MLS]
* [http://www.ussoccer.com/ האתר הרשמי של התאחדות הכדורגל של ארצות הברית]

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ליגות כדורגל צפון-אמריקניות
קטגוריה:ארצות הברית: כדורגל