OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רחוב בוגרשוב

250px
בית הכנסת של שכונת נורדיה (לשעבר) ברחוב בוגרשוב 63
רחוב בוגרשוב. מבט מרחוב פינסקר לכיוון מערב לאחר שיפוץ הרחוב 
רחוב בוגרשוב הוא רחוב במרכז תל אביב הקרוי על שמו של חיים בוגר (בוגרשוב), ממקימי הגימנסיה העברית הרצליה ופעיל ציוני. בוגרשוב, שהתנגד לקריאת הרחוב על שמו עוד בחייו, עיברת את שם משפחתו ל"בוגר" בעקבות ההחלטה, אולם שם הרחוב נשאר.

הרחוב הוא רחוב מסחרי ברובו המקשר בין רחוב הירקון וכיכר לונדון שבחוף הים וכיכר מיכאל'ס שבמפגש הרחובות המלך ג'ורג' ושדרות בן ציון. הרחוב היה מאז היווסדו רחוב מסחרי שלאורכו חנויות קטנות רבות. חשיבותו של הרחוב היא בהיותו רחוב המקשר בין חוף הים, ללב העיר. ולכן יש בו כמות גדולה יחסית של מסעדות וחנויות שפונות לקהל של תיירים. 

==היסטוריה==
הרחוב נבנה בשנים 1922–1923 כרחוב המרכזי שחצה את שכונת נורדיה. שכונה זו הוקמה לאחר מאורעות תרפ"א כפתרון לקליטת פליטים יהודים שנאלצו לעזוב את יפו, על אדמות פרדסים וחולות שנרכשו על ידי הקרן הקיימת מספר חודשים קודם כן. הקרן הקיימת תכננה להקים במקום שכונת גנים, אולם בשל הדחיפות בשיכון הפליטים התוכנית נגנזה והוקמה שכונת עוני הבנויה מצריפי עץ ופחונים. השכונה סבלה מהצפות בחורף בשל המבנה הטופוגרפי שהקשה על הניקוז בחלקה המזרחי. עם זאת, כבר בשנות השלושים נבנו בתי קומות ברחוב.
 
רחוב בוגרשוב (יחד עם שדרות בן ציון) סומן כגבול הדרומי של תוכנית גדס, תוכנית עירונית שבמסגרתה הורחבה תל אביב צפונה.

בזמן הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב במלחמת העולם השנייה נפגעו בניינים רבים ברחוב ובסביבתו.

בקצה הרחוב, בסמוך לכיכר לונדון, נמצא הבית (בוגרשוב 5) בקומה הראשונה התגוררה בשנותיה האחרונות רחל המשוררת ובו כתבה את רוב שיריה, בדירה צמודה לה התגורר עמנואל לפין.

בין נובמבר 2020 למרץ 2021, שופץ הרחוב ונסלל בו שביל אופניים בחלקו הדרומי. כתוצאה מכך, הפך הרחוב להיות חד סטרי לכיוון מזרח מרחוב הירקון ועד רחוב פינסקר, ולכיוון מערב מהמלך ג'ורג' ועד רחוב טשרניחובסקי.

==כיכר השוטר==

בלב השכונה, בצומת רחוב בוגרשוב ורחוב טשרניחובסקי (שנקרא בזמנו רחוב בצלאל) הייתה הכיכר המרכזית של השכונה, שכללה מעגל תנועה שבמרכזו מספר אקליפטוסים. בכיכר היה בניין בית הספר היסודי "מוריה" והכיכר נקראה לכן "כיכר מוריה". באמצע שנות השבעים, כשנבנה באחת מפינות הכיכר עורפו של בניין דיזנגוף סנטר, יושרה הכיכר, מעגל התנועה בוטל ושטחי הנוי הוסטו לשני צדי הכיכר. כיכר זו נקראת כיום "כיכר השוטר", עדיין ניתן להבחין במקום בשרידי המבנה המקורי העגול.

==בית הכנסת הכללי נורדיה==
ברחוב בוגרשוב 63 צפונית לככר השוטר, עומד בית הכנסת של שכונת נורדיה. הבניין נבנה ביוזמת תושבי השכונה בראשות משפחת גרבנוב, לזכר בנה רב חובל אריה גרבנוב שנעלם עם חבריו בים בגיל 21 באסון עמנואל, אוניית הצי העברי הראשונה בימים. לא רחוק מבית גרבנוב שברחוב בוגרשוב 79 בהיכל בית הכנסת הכללי, בקירו המערבי הקרוב לים הוקמה בגומחה יד זיכרון עשויה "חרוט" שיש להנצחת גרבנוב. לימים, צורף לוח שיש בו נחרטו שמות חללי שכונת נורדיה במלחמת הקוממיות ובראש הרשימה שמו של גרבנוב שנעלם 14 שנים קודם.

== ראו גם==

==קישורים חיצוניים==
[http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/digitallibrary/pages/viewer.aspx?docid=NNL03_EDU700353698&presentorid=NLI_EDU&searchurl=http%3A%2F%2Fweb.nli.org.il%2Fsites%2Fnlis%2Fhe%2Feducation%2Fpages%2Fresults.aspx%23%3Fquery%3Dlsr16%2Cexact%2C%D7%A4%D7%A8%D7% מפת רחובות תל אביב, 1926], משאב הוראה מ[http://web.nli.org.il/sites/nlis/he/education/Pages/default.aspx אתר החינוך] של הספרייה הלאומית

==הערות שוליים==

בוגרשוב
קטגוריה:הצפון הישן: תחבורה
הקיפוד והשועל

כריכת המהדורה העברית של הקיפוד והשועל

"הקיפוד והשועל" הוא שמה של מסה מאת ישעיה ברלין, אשר נכתבה בהתייחס להשקפתו של הסופר הרוסי לב טולסטוי על ההיסטוריה. חיבור זה, אולי המפורסם מבין חיבוריו של ברלין, יצא לאור לראשונה בשנת 1953.

== תמצית הספר ==
כותרת החיבור היא קונוטציה לפתגם המיוחס למשורר היווני בן המאה ה-7 לפנה"ס ארכילוכוס:

ברלין יוצא מן התמצית הרעיונית המובאת בפתגם זה, ומשתמש בה כמטפורה כאשר הוא דן במתח שבין ראיית עולם מוניסטית לפלורליסטית. לפי ברלין, נחלקים ההוגים והיוצרים לשתי קטגוריות:
*קיפודים – אלה הרואים את העולם מבעד לעדשה חד-ממדית. עם סוג זה של הוגים נמנים לדוגמה דנטה אליגיירי, אפלטון, פסקל, הגל, דוסטויבסקי, ניטשה, איבסן ופרוסט.
*שועלים – הוגים המתבססים על מגוון רחב של התנסויות ואינם מצטמצמים לשיפוט על בסיס רעיון יחיד. לדוגמה: שייקספיר, הרודוטוס, אריסטו, מישל דה מונטן, ארסמוס מרוטרדם, מולייר, גתה, פושקין, אונורה דה בלזק וג'יימס ג'ויס.

בהתייחס לטולסטוי, טוען ברלין כי במבט ראשון נראה שהוא מצליח לחמוק מהגדרה. הוא סבור כי על אף שטולסטוי מדגים כישרונות של שועל – הוא מחזיק באמונה כי על האדם להיות כקיפוד, ובכך יצירתו הפורה כשלעצמה עלולה להיות מטעה. ברלין ממשיך ומשתמש ברעיון זה של טולסטוי כבסיס לניתוח התאוריה של ההיסטוריה שהציג האחרון ברומן "מלחמה ושלום".

ישנם הוגים דוגמת מייקל וולצר, אשר תיארו את ברלין עצמו באופן זהה – אדם היודע דברים רבים, בהשוואה לצרות עולמם של פילוסופים פוליטיים רבים בני זמננו. תלמידו לשעבר של ברלין, הפילוסוף הקנדי צ'ארלס טיילור, כונה בפי ברלין "קיפוד", ואף הודה בכך ברצון בראיון שנערך עמו לאחר זכייתו בפרס טמפלטון (Templeton) בשנת 2007.

ברלין הרחיב את המושג בספרו The Proper Study of Mankind (1997).

== השפעה ==
עטיפת הספר פנקס הכיס של השועל, [[צבי לניר]]
הספר שהוצג גם על ידי ברלין עצמו כסוג של בדיחה הפך לספר פופולרי למדי ברבות השנים, והרעיון המוצג בו של קיפודים ושועלים משמש כיום כמושג שגור למדי. בשנים האחרונות נכתבו מספר לא קטן של מאמרים וספרים העושים שימוש בהבחנה זו, בעיקר בתחומי הניהול והחדשנות. הוגה מרכזי שעשה שימוש בהבחנה זו הוא פיליפ טטלוק, שטען כי הסיכוי של "שועל" לחזות התפתחויות בהצלחה גבוה מן הסיכוי של מומחה "קיפוד". בישראל קידם את הרעיון של "חשיבה שועלית", ד"ר צבי לניר בספר "פנקס הכיס של השועל" המתבסס אף הוא על הבחנתו של ברלין.

== ראו גם ==
* ישעיה ברלין
* לב טולסטוי

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מסות
קטגוריה:יצירות המאה ה-20
קטגוריה:קיפודים בתרבות
קטגוריה:שועלים בתרבות
חיים גרינבוים

חיים גרינבוים (נולד בתשכ"ז, 1966) הוא עיתונאי, סופר ועורך חרדי. לשעבר עורך ראשי של היומון החרדי "המבשר".

== קורות חייו ==
חיים גרינבוים נולד בבני ברק. למד בישיבת תפארת ציון ובישיבת רוז'ין-סדיגורה.

תחילת דרכו העיתונאית הייתה בשבועון החרדי "בקהילה", בו שימש במשך תקופה כעורך העיתון. כתב שם טור פובליציסטי קבוע בשם "סוף ציטוט", וספריו "צוואה" ו"תיק מקסיקו" התפרסמו בעיתון זה בהמשכים. בשנת 2013 התפרסם סיפור נוסף בהמשכים פרי עטו בשם "קריסת מערכות" שיצא כספר בשם "טביעת אצבע", המהווה מעין אפילוג לספרו 'צוואה'.

בעת יסוד היומון החרדי המבשר ב-14 בינואר 2009, נקרא גרינבוים לשמש כעורכו הראשי עד לפרישתו ב-15 באוקטובר 2009.

החל מתחילת 2016 הוא כותב טור פובליציסטי שבועי בעיתון "יתד נאמן" (בשם 'די לחכימא') תחת השם צ. שפיגלמן.

ספרו "צוואה" הפך לרב מכר וחצה גבולות בכך שנרכש על ידי ציבור קוראים רחב גם מהמגזר הכללי, עבורו הודפסה מהדורה מיוחדת בכריכה שונה. הספר הוא מותחן רווי קטעי פעולה שאין בו תיאורי אלימות, ומובעים לאורכו מסרים חינוכיים ישירים ועקיפים. בעצתו של איש הפרסום והמעצב החרדי צביקה סלומון, שבר גרינבוים מוסכמה והיה הסופר החרדי הראשון שהוציא את ספרו בכריכה רכה, עד אז ספרים חרדים חול כקודש היו כולם עם כריכה קשה. סופרים אחרים נוספים במגזר, עשו זאת לאחר מכן, והדבר הפך לסטנדרט גם בקרב עולם הספרות החרדי.

גרינבוים משמש גם כעורך ספריו ההגותיים של הרב משה גולדשטיין, ראש ישיבת שערי יושר והוא מרצה קבוע במדרשיית "שמע בני" בשכונת הר נוף בירושלים.

גרינבוים מתגורר כיום בירושלים, אב לחמישה. משתייך לחסידות קרעטשניף שמרכזה ברחובות.

==ספריו==
*צוואה
*תיק מקסיקו
*טביעת אצבע
*החמישה תעלומה בסימטה
* מען לא ידוע
* בחצי הלילה
* בעצם היום

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0501105 צוואה באתר טקסט]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים חרדים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סגל בקהילה
קטגוריה:סגל המבשר
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
גבריאל ביירן

גבריאל ביירן אוחז בפרס "הראלד איינג'ל" בו זכה בפסטיבל אדינבורו 2006.
גבריאל ביירן (Gabriel Byrne, נולד בדבלין ב-12 במאי 1950) הוא שחקן ותסריטאי אירי זוכה פרס גלובוס הזהב.

==ביוגרפיה==
ביירן, שהתמחה בשפה האירית, כתב ב-1996 את הדרמה הראשונה בשפה זו, הסדרה הטלוויזיונית "Draíocht". בגיל 29 החל לעבוד לראשונה כשחקן בתיאטראות איריים ובריטיים ובאופרות סבון איריות. 

בגיל 37 ביקר לראשונה בארצות הברית. הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה ב"אקסקליבר", אפוס מ-1981 על המלך ארתור. מאז הוא שיחק במעל לארבעים סרטי קולנוע, הבולטים שבהם "צומת מילר" של האחים כהן (1990) ו"החשוד המיידי" (1995), בהם שיחק בתפקיד ראשי, "בגרות על תנאי" לצד ג'ארד לטו, "הגורל בכוכבים" משנת 1995 לצד הצרפתייה אן פריו, "ספיידר" של דייוויד קרוננברג, דרמת הטלוויזיה של HBO "כלי נשק של הסחת דעת המונית" מ-1997, "האיש במסכת הברזל" (1998) לצד לאונרדו דיקפריו, ו"סוף העולם" (1999) לצד ארנולד שוורצנגר (שם גילם את השטן). 

בשנת 2000 גילם את הדמות הראשית בסיטקום "Madigan Men" בתור בן מדיגן. הסדרה אשר שודרה ברשת ABC, בוטלה בטרם עת ושידרה תשעה פרקים מתוך שנים עשר פרקים מתוכננים. 

ב-2005 שיחק בסרטו של ריצ'רד אי. גרנט "בלה בלה" שמבוססת על תקופת ילדותו של גרנט באסוואטיני, ובסרט "מחלק 13" לצד אית'ן הוק. 

בשנת 2008 החל לככב בסדרת הדרמה היומית "בטיפול" של HBO (אשר מבוססת על הסדרה הישראלית באותו שם). על משחקו בה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2009 ושתי מועמדויות לפרס אמי. הוא זכה במספר פרסים נוספים על משחק.

ב-2012 כיכב ביירן במיני סדרה "מדינה סודית", עיבוד טלוויזיוני לרומן "A Very British Coup" מאת כריס מולין (Chris Mullin). בסדרה מגלם ביירן את טום דוקינס המכהן כראש ממשלת בריטניה.

ב-2013 גילם ביירן את ארל הראדלסון - מנהיג המדינה הוויקינגית, בסדרה "הוויקינגים". ב-2015 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "השקט שבפנים". ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "קרי פילבי" לצד נייתן ליין. בשנת 2019 החל לככב בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "מלחמת העולמות", אשר מגלם את דמותו של ביל וורד.

בשנת 2020 שיחק בסרט המסתורין של נטפליקס "נערות אבודות" בכיכובה של איימי ראיין. בשנת 2021 לוהק לגלם את דמותו של נהג המרוצים האיטלקי אנצו פרארי והמייסד של חברת פרארי בסרט הדרמה הביוגרפי "למבורגיני: האיש מאחורי האגדה", אשר יצא לאקרנים במהלך 2023. בשנת 2023 גילם את הסופר סמואל בקט בסרט הביוגרפי "Dance First".

== חיים אישיים ==
ביירן הוא פעיל זכויות אדם ידוע וב-2004 מונה לשגריר יוניצ"ף מטעם אירלנד. הוא היה נשוי לשחקנית אלן בארקין ולשניים שני ילדים משותפים. הוא מתגורר כיום בברוקלין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20061005115413/http://www.artforamnesty.org/view_artist.php?id=35 גבריאל ביירן] באתר "אמנות למען אמנסטי" 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אירים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אירים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1950
חוף השמש (פלורידה)

חוף השמש של פלורידה
חוף השמש של פלורידה (באנגלית: Florida Suncoast) הוא שמו של תת-אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית. תת-אזור זה נמצא לאורך חופי מערב המדינה, לחופי מפרץ מקסיקו בין מעיינות טרפון בצפון, והעיר נייפלס בדרום. תת-אזור זה כולל את אזור החוף של אזור מפרץ טמפה וכן את אזור החוף של דרום מערב פלורידה.

כינוי נוסף בו כונה אזור זה בעבר הוא "חוף הפירטים" (Pirate Coast) - בשל השוד הימי שהיה נפוץ באזור בעבר.

האזור נקרא "חוף השמש" בשל חופי הרחצה הרבים המצויים בו, וכמות המשקעים הנמוכה.

האזור כולל את הערים סנט פיטרסבורג, קלירווטר, לארגו, טמפה, ברנדון, ראסקין, בריידנטון, סרסוטה, פונטה גורדה, אנגלווד, קייפ קורל, חוף פורט מיירז, וניס ונייפלס.

אוכלוסיית האזור והלכה וגדלה החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20 בשל ההגירה הגדולה של פנסיונרים ממדינות מרכז ומערב ארצות הברית לאזור זה.

קטגוריה:פלורידה: אזורים
לחם זנגביל

חלקי ג'ינג'רברד מוכנים להרכבה
עוגיות זנגביל בצורת הדמות המפורסמת של איש לחם הזנגביל
[[בית לחם זנגביל, מסורת קולינרית במדינות רבות לכבוד חג המולד]]
לחם זנגביל או עוגת זנגביל (בלטינית: zingiber, בצרפתית: gingebras או pain d'épices, באנגלית: Gingerbread) הוא שמו של מאפה המכיל זנגביל. מאפה זה יכול להיות מתוק (ומוגש כעוגה או עוגיות) או חריף, ומוגש כלחם.

==היסטוריה==
מקורו של לחם הזנגביל במאה ה-11 באירופה, בעקבות מתכונים של לחם תבלינים שהובאו על ידי הצלבנים מהמזרח התיכון. הלחם לא היה נפוץ, ונחשב כמעדן, ולכן הוגש באירועים דתיים חגיגיים או נמכר בירידים מיוחדים שנקראו "ירידי לחם זנגביל", בהם נבנו מבנים מלחם זנגביל שנקראו בתי לחם זנגביל.

במסגרת ירידים אלה (שהידוע בהם היה היריד שנערך בעיר נירנברג) נמכרו עוגיות ולחמים בצורות שונות. צורת "אדם" נמכרה לנשים רווקות שרצו להינשא, מתוך אמונה שהדבר יביא בעל.

==לחם זנגביל==
לחם זנגביל הוא לחם צפוף במרקמו המכיל דבשה. לחם זה יכול להיות מתוק ולהכיל צימוקים ושקדים, או להכיל תבלינים שונים כגון חרדל או פלפל שחור. עוגה זו היא עוגה מסורתית המוגשת בחג המולד.

==עוגיות לחם זנגביל==
עוגיות לחם זנגביל הן עוגיות דקות בצבע חום בהיר, הדומות לעוגת הלבקוכן הגרמנית המסורתית. עוגיות אלה הן מאכל מסורתי המוגש בחג המולד בארצות הברית ובאנגליה. לרוב העוגיות נאפות בצורת אדם המכונה "איש לחם זנגביל" (gingerbread man).

על איש הלחם זנגביל יש גם אגדות עם ודמותו מופיעה בספרים וסרטים שונים כגון שרק.

==בית לחם זנגביל==
בית עשוי מלחם זנגביל (gingerbread houses) הוא עיטור שמקורו בגרמניה בימי הביניים. עיטור זה הוכן לחגיגות מיוחדות, ובייחוד לחג המולד, וכיום הוא נפוץ במערב אירופה וארצות הברית. מבנה זה מוזכר באגדת העם "הנזל וגרטל" ממעשיות האחים גרים.

הבצק המשמש להכנת בית לחם זנגביל שונה מהבצק להכנת עוגיות. בצק זה, דמוי החימר מאפשר פיסול בבצק ועיצוב המבנים.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20080307221219/http://www.stybel.co.il/recipe_full.php?id=143 מתכון ללחם זנגביל]
*[https://web.archive.org/web/20080216133000/http://www.journalofantiques.com/hearthdec2.htm מתכונים היסטוריים] 
*[https://web.archive.org/web/20070122190422/http://www.lebkuchen.nuernberg.de/englische_version/index.html היסטוריה ופולקלור של המאכל] 
*[https://web.archive.org/web/20080213021439/http://www.rwdi.com/gingerbread_house/ בתי לחם זנגוויל] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטגוריה:עוגות
קטגוריה:עוגיות
קטגוריה:מטבח ימי הביניים
קטגוריה:המטבח הגרמני: עוגות
מסיבה במרתף הארמון

מסיבה במרתף הארמון הוא אלבום הסולו הראשון של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל, לאחר התפרקות להקתה "טאטו".

אף על פי שז'אנר האלבום מוגדר רוק, שני השירים המפורסמים ביותר שבו נחשבים שירי פופ: השיר "על גגות תל אביב", שהפך ללהיט ולאחד מהמנוני מלחמת המפרץ, והשיר "שרה". מאותו אלבום התפרסמו גם השירים "תזהר מנסיכות", "שושנה ביין" ו"צל נוגע בצל".

את כל השירים באלבום כתבה והלחינה דניאל.

==רשימת השירים==
#שרה (3:24)
#דומיניק (3:23)
#צל נוגע בצל (3:35)
#שושנה ביין (3:01)
#עד סוף העולם (3:42)
#על גגות תל אביב (4:07)
#תזהר מנסיכות (3:20)
#במנזר הכל מותר (0:55)
#קוטב הבננות (3:47)
#אליך (4:29)
#לילה בירקון (4:42)

במהדורה מאוחרת שיצאה בקלטת בלבד התווסף השיר "תיאטרון רחוב".

==השתתפו ביצירת האלבום==
*עובד אפרת – מפיק מוזיקלי
*עובד אפרת ואלונה דניאל – עיבודים
*רונן תורגמן – תופים
*גלעד עצמון – כלי נשיפה
*דני צוקרמן – גיטרה בס
*דורון ורדי – גיטרות
*דייוויד פרידלנד – קלידים וכלי נשיפה
*הקלטה ומיקס – אולפני DB
*טכנאי הקלטה ומיקס – ראובן שפירא
*עוזר טכנאי – דדי טל
*מפיק מטעם חברת "הד-ארצי" – חיים שמש

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1990
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קוסטרומה

קוסטרומה (ברוסית: Кострома) עיר ברוסיה כ-352 ק"מ צפונית מזרחית למוסקבה, בירת מחוז קוסטרומה. העיר ממוקמת על גדת הוולגה ומהווה נמל חשוב.

== היסטוריה ==
לפי המסורת, נוסדה העיר בשנת 1152 על ידי יורי דולגורוקי במסגרת התרחבות לשטחים לאורך נהר הוולגה. בכרוניקות משנת 1213 העיר כבר מוזכרת כיישוב משמעותי. בשנות ה-30 של המאה ה-13 העיר נכבשה על ידי כוחות של באטו חאן. בשנת 1239 העיר כבר שוקמה מחדש ובשנת 1246 היא נהפכה להיות בירת הנסיכות. בשנת 1272 הנסיך ואסילי מקבל את התפקיד של הנסיך ולדימיר (הנסיך הראשי של כל הנסיכים הרוסים) אך לא מעביר את מקום מושבו לולדימיר ונשאר בקוסטרומה. במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 סביב העיר נבנו מנזרים להגנתה. בתקופת הצרות העיר נכבשה פעמים על ידי הפולנים. המנזר איפטייב ליד העיר היה מקום מסתור של משפחת רומנוב. עם בחירת מיכאל רומנוב לכהונה הוא עזב את המנזר. לאור האמור לעיל העיר נחשבה למולדת של שושלת רומנוב והם התייחסו לעיר בכבוד רב. בשנת 1773 העיר נהרסה כליל על ידי שרפה גדולה. היא נבנתה מחדש בהתאם לתוכנית שאושרה על ידי יקטרינה הגדולה ומהווה דוגמה של תכנון ערים של המאה ה-18.

העיר מהווה נמל חשוב על הוולגה. היא גם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה מוקד תיירותי לאור המנזרים סביבה וכנסיות במרכז העיר.

בעיר ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה, שדה תעופה והיא צומת חשוב של מסילות הברזל. בעבר היו קיימות בעיר שתי קבוצות כדורגל, דינמו קוסטרומה וספרטק קוסטרומה, אך הן התאחדו לקבוצה אחת הנושאת את השם ספרטק.

==ערים תאומות==
* 
* 
* , ארצות הברית
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==
 
* 
* [http://www.waytorussia.net/GoldenRing/Kostroma/KostromaMap.html מפת העיר]
* [http://russiatrek.org/kostroma-city תמונות של אתרי העיר]
* 

קטגוריה:מחוז קוסטרומה: ערים
קטגוריה:טבעת הזהב של רוסיה
*
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
אל-ערביה

כתבת אל ערביה מדווחת מ[[ירושלים]]
אֶלְ־עַרַבִּיַּה (בערבית: العربية) היא רשת טלוויזיה בשפה הערבית שעלתה לשידור ב-3 במרץ 2003. התחנה, הממוקמת בדובאי, באיחוד האמירויות הערביות, שייכת לרשת MBC (רשת בבעלות סעודית). התחנה הושקה בהשקעה של 300 מיליון דולרים בפברואר 2003 על ידי קבוצת חרירי הלבנונית, ומשקיעים מכווית, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות במטרה להתחרות ברשת הקטרית אל ג'זירה, ולחקות בסגנון שידוריה המהיר את רשת CNN. על כן הרשת מייצגת במידה רבה אל האינטרסים של בית סעוד במזרח התיכון.

בספטמבר 2004, כתב הרשת מאזן אל-טומייזי נהרג בשוגג על ידי כוחות צבא ארצות הברית בעת שצילם כתבה בעיראק. ב-22 בפברואר 2006 נהרגה כתבת הרשת אטוור באהג'ט על ידי קיצונים מוסלמים לאחר עינויים קשים. ב-22 בינואר 2007, לאחר שהרשת פרסמה כתבה המבקרת את הארגון חמאס, פוצצו פעילי חמאס בעזה את משרדי התחנה (שהיו סגורים באותה עת). לא היו נפגעים בפיצוץ.

ליאל אל-איח'תיאר היא בין המגישות הבולטות של הערוץ.

==ראו גם==
*אל-חדת'

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/3236654.stm פרופיל של רשת הטלוויזיה] באתר ה-BBC

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה ערביים
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: חברות
קטגוריה:דובאי
קטגוריה:ערוצי חדשות
דוד פתל

דוד פתל (16 בספטמבר 1921 – 6 באוקטובר 2019) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך.

== קורות חייו ==
פתל נולד בבצרה שבעיראק, בוגר גימנסיה, עלה לארץ ישראל בגיל 19 (1941). השתלם בטכניון. בשנים 1944-1946 שירת כנוטר, במלחמת העצמאות שירת כקצין שלישות, לאחר שחרורו מצה"ל נישא למלכה.

פעילותו הציבורית החלה בארגון יוצאי עיראק בישראל, בראשו עמד עשרות שנים. במקביל הצטרף פתל למפא"י וכיהן מטעמה כחבר מועצת והנהלת עיריית בני ברק וחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות, נבחר כציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון שהתכנס בירושלים (אוגוסט 1951). במהלך שנות פעילותו הציבורית והפרלמנטרית תרם לחיסול המעברות.

בשנים 1959–1969 כיהן כחבר הכנסת בכנסת הרביעית, החמישית והשישית. בכל שנות כהונתו היה חבר ועדת העבודה והרווחה וועדת השירותים הציבוריים. כמו כן היה חבר ועדת הכנסת וועדת החינוך והתרבות.

לאחר סיום פעילותו הפרלמנטרית שימש דוד פתל כיו"ר ועדת המבקר של ההסתדרות וכחבר מזכירות ויו"ר המוסד לביקורת של מפלגת העבודה.

בשנות השבעים שימש פתל כשליח מתנדב של הסוכנות היהודית באיראן ותרם תרומה מכרעת להעלאת שארית הפליטה ארצה מעיראק דרך איראן ולקליטתה בישראל.

בשנת 1982 סייע בהקמת מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה, ונמנה עם מקימיו ומנהליו הראשונים.

בשנת 1986 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת גן, בה התגורר עד מותו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20140823220427/http://www.tm-it.co.il/krinizi-ramat-gan/vf/ib_items/342/587_26%20petel%20david%201986.jpg יקיר העיר רמת גן]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי מועצת העיר בני ברק
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פעילים ציונים באיראן
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
חרות לפיד

חרות לפיד (1934 - 29 בינואר 2005) היה מחנך, משחרר אסירים ומשקמם, חבר מועצת הרשות לשיקום האסיר.

==ביוגרפיה==
חרות היה חבר קיבוץ אילת השחר, הגיע לנושא שיקום אסירים אחרי שעבד כמדריך קבוצות מעליית הנוער בקיבוצו ובהדרכת חבורות רחוב. לאט לאט נשאב כולו לנושא שיקום האסירים, עד שהפך ל"ענף כלכלי" במשק. בהתחלה עסק בשיקום אסירים בישראל ומאוחר יותר גם טיפל בישראלים שנכלאו מחוץ לישראל, ניסה לשחררם ולהביאם לשיקום בישראל ובמקרים המעטים בהם לא הצליח - פעל להמתקת עונשם ולשיפור תנאי כליאתם.

חרות לא הסתפק בשחרור האסירים כי לדעתו בשחרור אין מספיק, ודאג לתוכנית שיקומית לכל אחד מהם, לרוב במסגרות קיבוציות.

בין האסירים המפורסמים להם סייע - חוה יערי, כושי רימון, דניס גולדברג, ואן פולארד.

נפטר ב-29 בינואר 2005 מסיבוך בלב שנגרם כתוצאה ממחלת השפעת, והובא למנוחות בקיבוצו איילת השחר. הותיר אישה, ארבעה ילדים ונכדים. בנו, איתמר לפיד, מ"המדרשה" של התנועה הקיבוצית במכללת אורנים, עוסק בעיצוב "הלכה חילונית".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:איילת השחר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים באיילת השחר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
וירטמברג

וירטמברג הוא אזור ומדינה היסטורית בדרומה של גרמניה המודרנית. בירתה ההיסטורית הייתה שטוטגרט אולם לזמן קצר מקום מושבה של הממשלה היה בלודוויגסבורג ובאורך.

==היסטוריה של וירטמברג== 
עם התפרקותה של שוואביה במאה ה-11 הפכה וירטמברג לרוזנות עצמאית כחלק מהקיסרות הרומית הקדושה ובשנת 1495 הפכה לדוכסות במסגרת האימפריה הרומית הקדושה. עם תפוצתה של תורת הרפורמציה של מרטין לותר אומצה הנצרות הפרוטסטנטית גם בדוכסות. 

במאות ה-17 וה-18 שרר בווירטמברג שלטון של חלוקת סמכויות בין הדוכס ובין אספת המעמדות. האצולה בווירטמברג נדחקה מעמדות הכוח ופינתה מקומה לנציגי הבורגנות. בשנת 1803 שודרגה הדוכסות לנסיכות הבוחר מווירטמברג, ובשנת 1806 שודרגה למעמד של ממלכה. הממלכה הצטרפה לקונפדרציה של הריין אך ב-1813 חברה לקואליציה האנטי צרפתית השישית וצירפה את צבאה לצבאות הקואליציה אשר פלשו לצרפת.

עם הקמתה של האימפריה הגרמנית ב-1871, צורפה וירטמברג לאימפריה וצבאה הוכפף לצבא פרוסיה. תוצאות מלחמת העולם הראשונה לא פסחו על וירטמברג ובשנת 1918 סולק וילהלם השני, מלך וירטמברג במהפכת נובמבר ובמקום הממלכות הוקמה המדינה החופשית וירטמברג.

==יהודים== 
יהודים התיישבו בווירטמברג כבר במאה ה-12 אולם גורשו בשנת 1521. הדוכס קרל אלכסנדר, אשר שלט בדוכסות בין השנים 1733–1737, מינה את הבנקאי היהודי יוזף זיסקינד אופנהיימר כיועצו הכלכלי, ובכך ניתן האישור ליהודים להתיישב בדוכסות. הוצאתו להורג של הבנקאי השיבה את איסור ההתיישבות על היהודים והוא נותר בעינו עד שנת 1828 עת קיבלו יהודי וירטמברג אמנציפציה כמו בכל רחבי אירופה המערבית והמרכזית במשך המאה ה-19. עם עליית הנאצים לשלטון חיו בווירטמברג כ-11,000 יהודים. לאחר השואה נשארו בה 550 יהודים, כולם בשטוטגרט.
== ראו גם ==
קהילת יהודי באדן-וירטמברג
==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:דוכסויות גרמניות
קטגוריה:באדן-וירטמברג: מדינות וטריטוריות לשעבר
קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
קטגוריה:קהילות יהודיות בגרמניה
אומיד

אוֹמִיד (בפרסית: امید, בתרגום: תקווה) הוא שמו של לוויין זעיר מפיתוח וייצור איראני. קיומו של הלוויין נחשף ב-4 בפברואר 2008, בשידורי הטלוויזיה האיראנית. באותו יום קיימה איראן ניסוי שיגור בטיל שמיועד לשאת לחלל את הלוויין אומיד. דוברים איראנים ציינו כי הלוויין אמור להיות משוגר במהלך שנת 2008.

סוכנויות הידיעות של איראן לא פרסמו פרטים טכניים אודות לוויין זה, פרט להכרזה כי הוא פותח ויוצר כולו באיראן. ניתוח התמונות שפורסמו על ידי איראן מעלה כי מדובר בלוויין זעיר, הבנוי בצורת קובייה שאורך פאתה 40 ס"מ. ללוויין אנטנות רב-כיווניות, דבר המעיד על כך שהוא נעדר מערכת ייצוב והכוון כלפי כדור הארץ.

==שיגור הלוויין לחלל==
ב-3 בפברואר 2009 דווח על ידי כלי התקשורת באיראן על שיגור מוצלח לחלל של הלוויין אומיד. בכך הפכה איראן למדינה התשיעית בעולם שיש לה יכולת פעולה עצמאית בחלל - קרי פיתוח וייצור הלוויין, המשגר והמערך הקרקעי התומך במשימת חלל.

ללוויין פריגיאה של כ-250 ק"מ ואפוגיאה של 440 ק"מ. נטיית מסלול הלוויין ביחס לקו המשווה היא כ-55 מעלות.

==סיום פעולת הלוויין==
הלוויין אומיד היה מצויד בסוללות בלבד, ללא יכולת טעינה. מכך נגזר אורך חיים קצר למדי, למרות ניהול חסכוני של חשמל בלוויין. ב-20 במרץ 2009 הודיעו דוברים איראנים רשמיים כי "הלוויין סיים את פעולתו בחלל". הלוויין אומיד נשרף באטמוספירה ב-25 באפריל 2009.

==רכיבים מערביים בלוויין==
בחינה של המצגת הרשמית שהופצה על ידי איראן באשר לתכן הלוויין מראה שנעשה שימוש רב במוצרי מדף, ובהם סוללות מצרפת, מחברים ורכיבים נוספים מארצות הברית. חלק מהרכיבים נתון בפיקוח בינלאומי, ולמרות זאת השיגה איראן רכיבים אלה ללוויין.

==קישורים חיצוניים==
 
* [http://www.oosa.unvienna.org/pdf/pres/stsc2009/tech-15.pdf מצגת של סוכנות החלל האיראנית על הלוויין אומיד] 
* 
* 

קטגוריה:לוויינים איראניים
קטגוריה:2009 באיראן
נחמן רז

נחמן רז (9 בדצמבר 1924 – 5 ביולי 2015) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כמזכ"ל איחוד הקבוצות והקיבוצים וחבר הכנסת מטעם המערך.

==ביוגרפיה==
רז נולד בשם נחמן ריז'יק בשנת 1924 בקיבוץ עין חרוד. למד בבית ספר בקבוצת גבע. לימים הוכשר להוראה בסמינר בית ברל ולמד לימודי היסטוריה וספרות באוניברסיטה העברית.

בשנים 1947–1948 היה רז מזכיר תנועת הנוער העובד. בשירותו הצבאי, לאחר קום המדינה, שימש קצין חינוך ראשי של הנח"ל (1950–1952).

בפעילות חינוכית המשיך שנים ארוכות כמדריך ביישובי עולים (1954–1956), מורה ומנהל בית הספר המקיף עין חרוד (1958–1978) וכמדריך בסמינר אפעל (1980–1982).

במקביל לעיסוקיו המקצועיים נבחר רז לתפקידים שונים בתנועה הקיבוצית. בין השנים 1972–1978 שימש כמזכיר קיבוץ גבע. במקביל, בשנים 1973–1976, כיהן כמזכ"ל איחוד הקבוצות והקיבוצים. לאחר התאחדות התנועות הקיבוציות היה חבר במזכירות התנועה הקיבוצית המאוחדת.

רז היה חבר פעיל במפלגת העבודה ומטעמה נבחר לכנסת בשנת 1983, לאחר התפטרותו של חיים הרצוג מהכנסת. במהלך הכנסת העשירית היה חבר ועדת החינוך והתרבות ולאורך הכנסת האחת עשרה כיהן כיו"ר הוועדה.

נחמן רז היה חבר קיבוץ גבע, ובו גם הובא למנוחות . היה נשוי לנירה (נירקה), אשת חינוך. מילות השיר "כי אבד אשר עבר" שהושר על ידי הגבעטרון הן פרי עטו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* יגאל וילפנד מראיין את נחמן רז בערוץ YouTube של עמותת "תולדות ישראל": [https://www.youtube.com/watch?v=_KP5vh2HsM4 חלק 1], [https://www.youtube.com/watch?v=5qsU_Z-y41w חלק 2], [https://www.youtube.com/watch?v=tviDlVj6V3c חלק 3]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי איחוד הקבוצות והקיבוצים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:עין חרוד: חברי הכנסת
קטגוריה:קבוצת גבע: אישים
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חיילי חיל החינוך והנוער
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
קטגוריה:אישים הקבורים בקבוצת גבע
גשם-שלג

פתיתי גשם־שלג

גשם־שלג (לעיתים נקרא בטעות גם: ברד; באנגלית: Sleet) הנקרא גם שלג מימי מגדיר משקע המורכב מפתיתי שלג וטיפות גשם הנופלים במעורב, בו זמנית. בשפת המטאורולוגים הוא קרוי לעיתים בשם הקיצור גמב"ש (גשם מעורב בשלג).

גשם־שלג נוצר כשיורד שלג ובדרכו מטה עובר דרך שכבת אוויר חמה יחסית הגורמת להפשרת חלק מפתיתי השלג. דבר זה מתרחש כשהטמפרטורה היא בין 1-0 מעלות צלזיוס, נקודת הקיפאון של המים. המשקע המעורב לא מצטבר על הקרקע, אך עלול ליצור קרח דק ושקוף, מאוד מסוכן לעוברי דרך, המכונה קרח שחור.

==קישורים חיצוניים==

* 

 
קטגוריה:משקעים
קטגוריה:שלג
מזון מלכות

מְזוֹן מְלָכוֹת הוא תוצר מזון המופרש על ידי דבורי דבש מבלוטות תת-לועיות (hypopharyngeal glands), ומשמש להזין את זחלי הדבורים. 

זחלים המיועדים להיות מלכות מוזנים בכמויות גדולות של מזון מלכות במשך ארבעה ימים לאחר בקיעתם, ונמנע מהם כל מזון אחר. אכילת מזון המלכות מעורר מנגנונים פיזיולוגיים שונים הנדרשים למלכה, כגון הבשלת השחלות. עם זאת, מזון המלכות אינו בלעדי למלכות העתידיות והוא חלק מתזונתם של כלל הזחלים בכוורת. דבורים בוגרות אינן ניזונות ממזון מלכות כלל.

==ייצור תעשייתי==
מלכון מוצף במזון מלכות עודף
הפקת מזון מלכות מבוצעת לרוב על ידי הפרדת הכוורת ודרבון הדבורים לייצור מלכה חדשה. לאחר 4 ימים מבקיעת הזחל, נלקח מזון המלכות מהתא בו גדל. לא ניתן לרדות מזון מלכות מתאי הפועלות, היות שהן מקבלות קצבה מוגבלת ומכלות אותה מיד; תאה של המלכה מכיל מצבורים עודפים של מזון מלכות, אותו הזחל אינו מסוגל לאכול. כוורת אחת מסוגלת לייצר בתנאים אידיאליים כ-500 גרם של מזון מלכות בתקופה של חצי שנה.

מזון המלכות אינו משתמר היטב כדבש, ולרוב מערבבים אותו עם מוצרי כוורת נוספים, כגון דונג או דבש על מנת לשמרו.

==תזונה==
כמזון לבני אדם עלול מזון המלכות לגרום התפרצויות אלרגיה. כתוסף תזונה הוא מקור לוויטמינים שונים, כגון B6 ו-B5, עם כמויות מזעריות של ויטמין C, ונטול לחלוטין ויטמינים E, A ו-D. הרכבו התזונתי של מזון המלכות הוא 65% מים, כ-12.5% חלבון (המכיל חומצות אמינו שונות, אך אינו חלבון מלא), 11% סוכרים, ו-5% חומצות שומן.

==תועלת בריאותית==
למזון המלכות מיוחסות סגולות רפואיות רבות, חלקן בוססו בקבוצות מחקר מצומצמות בלבד כגון הורדת כולסטרול, ואחרות נמצאות במחקר מתקדם, כגון האצת גדילת תאי גליה במוח האנושי אשר עשויים לסייע במחלת פרקינסון.
מנהל הבטיחות במזון האירופי קבע שנכון להיום אין עבור בני אדם תועלת בריאותית מצריכת מזון מלכות.

== כשרות ==
לפי דעה אחת דבש רגיל כשר על פי ההלכה מכיוון שהוא מיוצר מצוף שהדבורים מלקטות ומאכסנות אותו בזפק שנמצא לפני הקיבה ופולטות אותו בכוורת, כך שאין לו דין של "היוצא מן הטמא - טמא" מכיוון שהוא רק צוף שעבר עיבוד בגוף הדבורה דעה אחרת מוכיחה מלשון הפסוקים שהדבש כשר<ref></ref> . במזון מלכות יש האוסרים מכיוון שהוא מיוצר על ידי הדבורה בעצמה, ואף אם נאמר שיש לימוד מן הפסוק שדבש דבורים כשר, כוונת התורה להתיר רק את הדבש הידוע בטעמו, אבל לא את שאר החומרים המופרשים מן הדבורים<ref></ref>. יש המתירים מכיוון שכל מה שהדבורים מייצרות המקור שלו הוא צוף וצמחים, אף אם נאמר שיש אנזימים שמוספים על ידי הדבורה - גם בדבש יש אנזימים שמגיעים מהדבורה ובכל זאת הוא מותר.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://dx.doi.org/10.3177/jnsv.53.345 מחקר אמפירי] הנוגע להשפעת מזון מלכות על כולסטרול באדם (קבוצת מדגם של 15 איש).
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דבוראות
קטגוריה:תוספי תזונה
סאפיר (משגר לוויינים)

סאפיר (בפרסית: سفیر, תעתיק מדויק: ספיר [פ' רפויה], מילה ערבית במקורה, שפירושה "שגריר" או "שליח") הוא שמו של משגר לוויינים מפיתוח וייצור משרד ההגנה האיראני, המבוסס על חלקים ממשגר הטיל הצפון קוריאני BM-25 מוסודאן. סאפיר נחשף לראשונה ב-4 בפברואר 2008, על פי דיווחי הטלוויזיה של איראן, נועד משגר זה לשאת לחלל את הלוויין האיראני אומיד. הטיל עושה שימוש בטכנולוגיית הטיל שיהאב (אף הוא מבוסס על טכנולוגיה צפון קוריאנית), אולם מותקן בו גם שלב שני ובו שני מנועים רקטיים קטנים.

לטיל שני שלבים המונעים בדלק נוזלי. בהצגת הטיל לנשיא איראן ופמלייתו נראו בבירור מנועי השלב השני של הטיל, המונעים באמצעות דלק נוזלי. אין בשלב זה פרטים מאומתים על הימצאותו של שלב שלישי, שנועד להכניס את הלוויין למסלולו סביב כדור הארץ. בתצוגה הוצג גם חיפוי החרטום הנפתח, שנועד להגן על הלוויין בעת השיגור. החיפוי שהוצג עבר ניסויי הפרדה, דבר המעיד על מצב מתקדם של תוכנית הפיתוח של הטיל בעת הצגתו הפומבית הראשונה.

על המשגר נכתב, באלפבית לטיני: SAFIR IRILV. ההשערה היא ש-IRILV הם ראשי תיבות של 
Islamic Republic of Iran Launch Vehicle.

==דגמים==
למשגר הלוויינים סאפיר מספר דגמים הנבדלים ביניהם בביצועים.
*סאפיר 1 - דגם ניסוי שכשל מלשגר את הלוויין באוגוסט 2008
*סאפיר 2 - המשגר שנוסה בהצלחה ב-2009 ושיגר הלוויין אומיד. ככל הנראה זהה לדגם הבסיסי
*סאפיר 1 B - דגם משופר בו הוגדל דחף השלב הראשון מ-32 טון ל-37 טון וכושר הנשיאה של מטעד לחלל עלה ל-50 ק"ג. פרטים על דגם זה נמסרו על ידי דוברים איראניים ב-31 בינואר 2011.

==היסטוריית השיגורים של משגר הלוויינים סאפיר==
===שיגור ראשון לחלל===
איור המציג את הפרדת השלבים בטיל סאפיר
כלי התקשורת באיראן הודיעו כי משגר הלוויינים שוגר לחלל בתאריך 17 באוגוסט 2008. לראשונה שוחררו תמונות של המשגר על כן השיגור וכן סרטון וידאו המראה את המראת הטיל. דוברים איראניים ציינו בתחילה כי שוגר לוויין, אך לאחר ההודעות הראשונות שונתה הגרסה ל"לוויין דמה". גורמים אמריקניים רשמיים ציינו כי השיגור נכשל, וכי לא הייתה הפרדה בין שלבי הטיל, שהתפרק באוויר בגובה רב.

===שיגור שני לחלל===
בתאריך 2 בפברואר 2009 שיגרה איראן בפעם השנייה את משגר הלוויינים סאפיר, הפעם עם הלוויין אומיד בחרטומו. שיגור זה הוכתר בהצלחה ואיראן הצטרפה בכך ל"מועדון החלל", המדינות אשר בונות לוויינים, משגרים ומערך קרקעי תומך.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.farsnews.ir/plarg.php?nn=M292101.jpg תמונת המשגר], באתר סוכנות הידיעות האיראנית FARS
* 

קטגוריה:תוכנית החלל האיראנית
קטגוריה:משגרי לוויינים וחלליות
קטגוריה:טילים בליסטיים איראניים
משה גת

עטיפת ספרו של המשורר [[נתן יונתן המלווה בציוריו של משה גת]]
משה גת (נולד ב-1935, חיפה) הוא צייר ישראלי ואמן חיתוכי העץ.

==ביוגרפיה==
גת נולד בחיפה התחתית בשנת 1935, ובגיל 16 החל בהשתלמות מקצועית בציור מטעם ההסתדרות. בשנת 1952 החל ללמוד בבצלאל בירושלים שהיה באותה העת בהנהלת "החוג הגרמני" ובראשו עמד הצייר מרדכי ארדון. בעוד שגת נמשך לציור, הרי שבבצלאל של אותה העת שלט התחום הגרפי, וגת עבר הכשרה מלאה בתחום. באותה העת עבר גם הכשרה על ידי האמן יעקב שטיינהרדט במסגרת לימודיו בתחום ההדפס - טכניקה בה עשה שימוש ברבות מיצירותיו לאורך השנים. בשנת 1954 סיים גת את לימודיו בבצלאל ושב לעיר הולדתו והחל את דרכו כצייר פעיל והציג בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות. היות שעיקר עיסוקו נסב על ריאליזם חברתי, לא זכה גת להשתתף בהתאגדויות של האמנים שהיו בני "הזרם המופשט", ובעקבות כך התחבר לחוג הציירים הריאליסטים (כדוגמת שמעון צבר, שרגא ווייל ורות שלוס).

בתקופה שלאחר לימודיו, הירבה לעסוק בעבודותיו בפועלים קשיי היום, ובדמויות בהם ניתקל בחיפה התחתית. סדרת העבודות הבולטת ביותר מאותה העת היא סדרת חיתוכי עץ העסוקת בפועלים במפעל פלדה בעכו. עבודות אלו קרובות אל האקספרסיוניזם הגרמני באופן מובהק, ובולט בהם הדגש בין השחור והלבן כשהנטייה היא לרקע שחור דומיננטי.

בשנת 1958, לאחר שזכה במלגת לימודים בחו"ל מטעם "קרן נורמן לתרבות אמריקה-ישראל", נסע גת למקסיקו לשהייה שארכה 3 שנים. במהלך תקופה זו, הציג בחשובי המוזיאונים במקסיקו וזכה לתהילה בינלאומית.

מתקופה זו בולטת סדרת הדייגים, אותה יצר בטכניקת חיתוך העץ במקסיקו, ובה מוחלפים המשטחים האטומים שאפיינו את עבודותיו הקודמות בקו רישומי יותר.

בשנת 1961 עבר גת להתגורר בניו יורק, והמשיך להציג. שנה לאחר מכן חזר לחיפה, וכן המשיך להציג מעבודותיו בישראל ובחו"ל. בשנת 1969 ראה אור הספר המקיף "משה גת" המציג מעבודותיו של גת מראשית דרכו ועד אותה העת. את דברי ההקדמה לספר כתבה מבקרת התרבות החשובה ביותר בשנות ה-60 גילה בלס. באותה שנה, עבר להתגורר בתל אביב כשאת הסטודיו שלו קבע בחדר בבית ערבי המשקיף על הנמל ביפו העתיקה. רבות מעבודותיו הבאות עסקו בדייגים ובסירות בנמל כשאת הנושאים ראה הישר מחלון הסטודיו. בשנת 1975 הוזמן גת לשהות בפריז לשישה חודשים, במהלכם יצר את אלבום הליטוגרפיות "אנשים בישראל" בסדנת ההדפס של גדול הדפסים במאה ה-20 פרנן מורלו.

גת ממשיך ליצור ולהציג בישראל ובעולם.

==תערוכות יחיד בולטות==
{|
|
*1957 - מוזיאון תל אביב לאמנות
*1959 - המוזיאון הלאומי לאמנות חדישה, ארמון האמנויות היפות, מקסיקו סיטי
*1959 - הגלריה הלאומית ע"ש אורוזקו, מקסיקו סיטי
*1960 - גלריה רנסאנס סוסייטי, אוניברסיטת שיקגו
*1962 - גלריה אי. סי. אי., ניו יורק
*1963 - המוזיאון לאמנות חדשה, חיפה
*1963 - בית הנכות בצלאל, ירושלים
*1963 - המוזיאון העירוני, בת ים
*1964 - גלריה מר-קופ, מקסיקו סיטי
*1964 - המוזיאון הפדרלי, ריו דה ז'ניירו, ברזיל
*1964 - מוזיאון וילפריד, קיבוץ הזורע
*1965 - המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד
|
*1965 - מוזיאון בוגוטה, קולומביה
*1965 - מוזיאון לאמנות לאומית, לימה, פרו
*1966 - מוזיאון הנגב, באר שבע
*1966 - בית יד לבנים, פתח תקווה
*1968 - מוזיאון שפהאוזן, שווייץ
*1972 - גלריה אי. סי. אי., ניו יורק
*1979 - גלריה מבט, תל אביב
*1981 - בית יד לבנים, פתח תקווה
*1993 - גלריה תירוש, יפו העתיקה
*1996 - מוזיאון חוסה לואיס קואבס, מקסיקו סיטי
*2006 - גלריה עמליה ארבל, תל אביב.
|}

==קישורים חיצוניים==
*

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
מפולת שלגים

מפולת שלגים ב[[הימליה ליד הר האוורסט]]
מפולת שלגים על הצלע המזרחית של הר טימפנוגוס
מפולת שלגים היא הידרדרות וגלישה מהירה של גושי שלג גדולים על גבי מורדות הרים.

במהלך מפולת השלגים מתרחש אפקט הקרוי אפקט כדור השלג (ביטוי שמתאר תהליך המתחיל בהיקף קטן והמתרחב במהירות לממדי ענק).

==התפתחות מפולת שלגים==
תחילתה והתפתחותה של מפולת שלגים תלויה בכמות השלג, תלילות האזור, שינויים במזג האוויר ואפילו תנועות של בעלי חיים או קולות חזקים העלולים להוות אות לתחילתה של מפולת שלגים. מפולות שלגים נושאות כמויות גדולות מאוד של שלג, לעיתים אף מיליוני טונות, ומהירות התקדמות המפולת עלולה לעלות על 300 קילומטרים לשעה. מפולות השלג מועכות וגוררות איתן כל מה שנקרה בדרכן, לכן מהוות סכנה גדולה לחיים ולרכוש.

ידועים מקרים בהם מפולות שלג גרמו למותם של עשרות אלפי אנשים, כמו בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1916, כשנהרגו בהרי האלפים חיילים רבים לאחר שבמהלך יומיים ירד שלג בגובה 4 מטרים.

באירופה, בה יש אזורים מיושבים בצפיפות בסמוך להרים מושלגים, מפולות שלגים מהוות סכנה משמעותית לישובי קבע. במערב אירופה נהוג מזה כ-50 שנה להטמין מטעני נפץ קטנים בשלג מדי כמה ימים (על פי כמות השלג) כדי לגרום באופן יזום למפולות שלגים קטנות, וכך למנוע הצטברות של כמויות שלג גדולות, העלולות לגלוש במפולות גדולות ולהסב נזק לחיים ולרכוש.

=== סוגי מפולות שלגים ===
מפולות השלגים הן מסוגים שונים ובהם:
* מפולות יבשות, המתרחשות כשהטמפרטורה היא מינוס 5 מעלות צלזיוס. במפולות היבשות השלג הוא בעל צורה אבקתית-חולית וגבישי השלג מעוגלים. התערובת של שלג זה עם אוויר עלולה לגרום למוות בחנק.
* מפולות רטובות, המורכבות משלג רטוב. המפולות הרטובות נושאות שלג כבד במיוחד ומוחצות את המכשולים הניצבים בדרכן.
* מפולות של משטחי שלג, המתרחשות כשמשטחי שלג מתנתקים מבסיסם ומחליקים כגוש.

יש מקומות מועדים למפולות שלג, לכן נוקטים באמצעי זהירות הכוללים שילוט המזהיר את עוברי הדרך ומכשולים שונים שנועדו לעכב או לעצור את המפולת.

=== משדרי חילוץ ===
קיימות מספר מערכות לחילוץ ממפולות שלגים המערכת הראשונה נקראה ARVA (שזה מצרפתית ARVA-Appareile de Recherche de Victimes en Avalanches). כולן מבוססות על משדר גלי רדיו, ומקלט כיווני המסוגל למצוא מאיזה כיוון מגיע האות המשודר. בעזרת מערכת כזו יכולים חבריו של הקבור בשלג לחפור ולמצוא אותו. יש חשיבות רבה לזמן שעובר האדם הקבור בשלג, ולכן אין הרבה תועלת בהזעקה של יחידת החילוץ האזורית.

==ראו גם==
* אפקט כדור השלג
* חורף האימה
* סאן ברנרד

==קישורים חיצוניים==

[http://wiki.imga.org.il/index.php?title=מפולות_שלג הערך על מפולות שלגים באנציקלופדיה של הטיפוס]

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
האי גוף

האי גוף (באנגלית: Gough Island; בעבר היה ידוע גם בשם Gonçalo Álvares - גונסאלו אלווארז) הוא אי געש המגיח מפני המים של האוקיינוס האטלנטי הדרומי ומגיע עד לגובה של 900 מטרים מעל גובה פני הים. שטח האי הוא 26 קמ"ר, והוא נכלל בארכיפלג טריסטן דה קונה, המהווה חלק מהטריטוריה הבריטית של "סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה". האי אינו מיושב, למעט צוות של תחנה מטאורולוגית מטעם התוכנית האנטארקטית הדרום אפריקנית הלאומית, המאייש אותה בקביעות מאז 1956. האי הוא אחד המקומות המבודדים ביותר שיש בהם נוכחות של בני אדם.

==גאוגרפיה וגאולוגיה==
המאפיינים הטופוגרפיים של האי הם פסגת אדינבורו, שהיא הפסגה הגבוהה באי, שיני המכשפה, הר רואט, מפרץ פיל הים, מפרץ קווסט ומפרץ הוקינס.

בסמוך לאי נמצאים כמה איונים וסלעים כמו האי הדרום-מערבי, האי סאדל, סלע טריסטיאנה, סלע איסולדה, האי העגול, האי קון, אשת לוט, סלע הכנסייה, האי פינגווין, והאדמירלים. האי מבודד ונמצא במרחק של 400 ק"מ דרומית-מזרחית לאיים האחרים בטריסטן דה קונה, 2,700 קילומטרים מקייפטאון, ולמעלה מ-3,200 קילומטרים מארץ האש שהיא הנקודה הקרובה ביותר אליו בדרום אמריקה.

רוב קו החוף של האי מאופיין בצוקים שגובהם עד 300 מטרים, אשר אינם מאפשרים את קיומם של נמלי מים חמים. המקום היחיד המתאים למטרה זו הוא מפרץ קווסט בחלק המזרחי של החוף.

==היסטוריה==
האי נקרא על שם הימאי הפורטוגלי גונסאלו אלווארש, שגילה אותו בשנת 1505 או 1506, אם כי בשל טעות דפוס במפה הוא זכה לשם "דייגו אלווארז". לדעת חלק מההיסטוריונים, הראשון שהגיע לאי, באפריל 1675, היה הסוחר הבריטי אנתוני דה לה רושה האי זכה לשמו הנוכחי בהקשרו של צ'ארלס גוף, שלכאורה ביקר בו ב-1731.

האי נתון לשליטתה של הממלכה המאוחדת מאז 1675 במסגרת הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, וביחד עם האיים אסנשן וטריסטן דה קונה הוא מהווה שטח חסות של סנט הלנה.

מלבד משלחת המחקר האי אינו מיושב, ולא ידוע על אוכלוסייה כלשהי שחיה בו בתקופה מסוימת. האי היה נושאם של כמה מסעות מחקר לאורך ההיסטוריה. המבקרים המעטים, מלבד החוקרים, שכן מגיעים אליו הם בגלל פעילות הדיג המתרחשת בו.

==חיי הבר==
איי גוף ואינאקססיבל הם שמורת טבע מוגנת שהוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1995. האיים מתוארים כאחת מהמערכות האקולוגיות היחידות מסוגן שלא הופרעו על ידי גורמי חוץ, והם אחד המקלטים הטובים ביותר לעופות ימיים המקננים באזור האוקיינוס האטלנטי. האיים מפורסמים בהיותם אתר הקינון המרכזי של האלבטרוס הטריסטני ושל הסערון האטלנטי (Pterodroma incerta). אולם, מעמד זה מצוי בספק מאז מאפריל 2007, כיוון שחוקרים פרסמו עדויות לכך שטריפה על ידי עכברי בית שהובאו לאזור מאיימת על אוכלוסיית האלבטרוסים והסערונים, וגורמת להם לסכנת הכחדה.

החברה הבריטית המלכותית להגנת עופות קיבלה מתוכנית הסביבה של הטריטוריות שמעבר לים (גוף המסונף לממשלת בריטניה) מענק של 62,000 לירות שטרלינג כדי לממן מחקר נוסף על העכברים באי גוף וכיצד להתמודד איתם בצורה המיטבית. המענק ישמש גם להערכת בעיית העכברים בטריסטן דה קונה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.globalguide.org/index.html?id=297 האי גוף] באתר GlobalGuide
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:טריסטן דה קונה
קטגוריה:שמורות טבע
גוף
גוף
צ'ארלס וילסון (פיזיקאי)

צ'ארלס תומסון ריס וילסון (באנגלית: Charles Thomson Rees Wilson; 14 בפברואר 1869 – 15 בנובמבר 1959) היה פיזיקאי סקוטי ומטאורולוג שזכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1927 על שיטתו לגרום למסלולי חלקיקים טעונים חשמלית להיות נראים באמצעות עיבוי אדים (תא הערפל).

== חייו ==
וילסון נולד בקהילת גלנקורס שבמידלות'יאן לג'ון וילסון שעבד כחוואי ולאנני קלארק הרפר. המשפחה עברה למנצ'סטר לאחר מותו של האב ב-1873. וילסון למד ביולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר ושאף להיות רופא. לאחר שסיים את התואר שם, למד בסידני סאסקס קולג' בקיימברידג', שם התעניין בפיזיקה ובכימיה. 

לאחר לימודיו בסידני סאסקס החל וילסון להתעניין במטאורולוגיה, וב-1893 החל ללמוד על עננים ותכונותיהם. הוא עבד במשך תקופה במצפה הכוכבים שבבן נוויס, שם ערך תצפיות על היווצרות עננים. וילסון ניסה לשחזר את היווצרות העננים בקנה מידה קטן יותר במעבדה בקיימברידג', על ידי פיזור אוויר לח במכל אטום. לאחר מכן התנסה ביצירת עקבות עננים בתא שנגרמו על ידי יונים וקרינה. על המצאת תא הערפל זכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1927. 

וילסון נישא ב-1908 לג'סי פרסר, בתו של כומר מגלאזגו, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. הוא נפטר ביישוב הסמוך לאדינבורו, מוקף במשפחתו.

== אותות הוקרה ==
* זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1927. 
* זוכה מדליית קופלי לשנת 1935.
* מכתש וילסון שעל פני הירח קרוי על שמו, על שם אלכסנדר וילסון ועל שם ראלף אלמר וילסון. 
* האגודה למדעים מדויקים בסידני סאסקס קולג' בקיימברידג',, נקראת על שמו "אגודת וילסון".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:חברים במסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:פיזיקאים סקוטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:זוכי המדליה המלכותית
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:זוכי מדליית יוז

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1869
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1959
קטגוריה:זוכי מדליית פרנקלין
בלומפונטיין סלטיק

בלומפונטיין סלטיק (אנגלית: Bloemfontein Celtic F.C) היא קבוצת כדורגל מהעיר בלומפונטיין שבדרום אפריקה. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת PSL (ליגת העל בכדורגל של דרום אפריקה).
המועדון הוקם בשנת 1969 בשם "מועדון הכדורגל המאוחד של מנגאונג" (Mangaung United Football Club). בשנת 1984 רכש איש העסקים פטרוס מולמלה את המועדון, ושינה את שמו לסלטיק.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://web.archive.org/web/20191221221021/http://www.bloemfonteincelticfc.co.za/ האתר הרשמי של קבוצת בלומפונטיין סלטיק]

קטגוריה:קבוצות כדורגל דרום אפריקאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1969
קטגוריה:המדינה החופשית
טלי רובין

טלי רובין (נולדה ב-25 ביוני 1982) היא שחקנית ישראלית.

== ביוגרפיה ==
רובין נולדה וגדלה בגבעה הצרפתית בירושלים. בצעירותה התנדבה במד"א כמתנדבת נוער וחובשת ובוגרת במשך 6 שנים, רקדה בלהקות מחול מודרני ובגיל 19 החלה ללמוד משחק, למדה שנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב והיא בוגרת בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין. בין חבריה לכיתה בסטודיו של יורם לווינשטיין היו רותם זיסמן-כהן, שני כהן, טלי שרון ורינת מטטוב.

== קריירה ==
=== תיאטרון בית ליסין ===
ב-2004 רובין שיחקה בהצגה "סינית אני מדברת אליך" (לצד מירב גרובר ושרון אלכסנדר) עליה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה (2005), בשנת 2005 שיחקה ב"אונור" (לצד עודד קוטלר וליאורה ריבלין) עליה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה של השנה (2006), ב־2007 שיחקה בהצגה "ריגוש" (לצד דפנה רכטר ויורם חטב) ו"קפה ערבה" (לצד אסי לוי ויורם טולדנו).

=== תיאטרון "הבימה" ===
ב-2008 שיחקה בהצגה "המחלוקת" (לצד רינת מטטוב ולביא זיטנר), ב־2009 השתתפה בפרויקט שייקספיר בתיאטרון ונציה, ב-2011 שיחקה ב"כתם לידה" (לצד אלכס אנסקי ורובי פורת-שובל) ב־2013 שיחקה בהצגה "את אותו הים" (לצד סנדרה שדה ויואב דונט).

=== קולנוע ===
ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "הייתה לי ילדות מאושרת" של אורי סיון לצד אסי לוי, עליו הייתה מועמדת לפרס "השחקנית הדרמטית הטובה ביותר" של פרסי האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.

=== טלוויזיה ===
בשנת 2000 רובין שיחקה בעונה השנייה של הסדרה "שבתות וחגים", ב-2001 שיחקה במיני-סדרה "כנפיים". ב־2005 שיחקה במשך שתי עונות בסדרה המצליחה "בטיפול" לצד אסי דיין. ב־2010 שיחקה במיני סדרה עטורת השבחים "נבלות", ע"פ ספרו של יורם קניוק לצד יהורם גאון, יוסי פולק, עוז זהבי ומיכאל מושונוב, ובסדרה "גירושים נפלאים" לצד אסי לוי ודב נבון. ב־2011 שיחקה בסדרה "2.3 בשבוע" לצד נועה תשבי ואורי פפר.

=== תיאטרון פלייבק ===
החל משנת 2014 רובין עוסקת בתיאטרון פלייבק עם צוותים רפואיים, חינוכיים וטיפוליים, במסגרת "החברה מאיכילוב".

==קישורים חיצוניים==

* [http://hot.ynet.co.il/articles/0,7340,L-3875892,00.html טלי רובין בסדרה "נבלות"]

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
פיליפ נתנסון

פיליפ נתנסון (1933 – 15 במאי 2004) היה אחד מנידוני קהיר, שישבו בכלא המצרי בפרשה שכונתה "העסק הביש".

==קורות חיים==
===שנותיו המוקדמות וגיוס===
נתנסון נולד ב-1933 באלכסנדריה שבמצרים לאב רופא שיניים שהיגר לשם מווינה. בנעוריו למד בבית ספר קתולי, והצטרף לתנועת החלוץ, יחד עם ויקטור לוי חברו ובן גילו. בשנת 1951 שכנע לוי את נתנסון להצטרף לרשת הריגול שהקים במצרים אברהם דר, מטעם יחידה 131 של המודיעין הישראלי. נתנסון הגיע בחשאי לישראל ועבר שם הכשרה בחבלה ובצילום מודיעיני סמוי.

===מבצע 'סוזנה' ומאסר===
ב-1954 הוטלה על הרשת המשימה לבצע פיגועים במוסדות ומתקנים אמריקאיים בקהיר, כדי לסכסך בין מצרים וארצות הברית (מבצע 'סוזנה'). על ביצוע הפעולה התמנה כאחראי אברי אלעד שנשלח למצרים, פגש בחברי הרשת, והורה להם לארגן חומרי נפץ להטמנה בספריות אמריקאיות. ב-23 ביולי נתנסון וחברו לוי החביאו מטען בנרתיק משקפיים ויצאו לדרך. בדרכם לביצוע המשימה, בכניסה לבית קולנוע מקומי ארבו להם בלשים מצריים, שידעו מראש על כוונתם, ולכדו את לוי. נתנסון ניסה להוציא את הנרתיק אך מטען הנפץ הופעל, ופצע אותו. הוא נלכד במקום ואחריו נלכדו כל חברי הרשת במהלך השבועיים הבאים. נתנסון החלים מהפציעה אך נותר עם צלקות מכוויות על גופו שלא הגלידו.
ב-11 בדצמבר 1954 נפתחו משפטי קהיר בהם הועמדו חברי הרשת לדין, גזרי הדין ניתנו ב-27 בינואר 1955 ונתנסון נידון למאסר עולם עם עבודת פרך.

בשנת 1956, במהלך מבצע קדש נפלו בשבי הישראלי כ-5,000 שבויים מצרים. בינואר 1957 ניהלו ישראל ומצרים משא ומתן לחילופי שבויים, אולם ישראל לא העלתה כלל את נושא שחרור נידוני קהיר. ישראל שחררה את השבויים המצרים בפברואר אותה שנה.

לימים נחשד אברי אלעד כי היה סוכן כפול ומסר למצרים על כוונות הרשת. התברר גם כי נתנסון חשד בכוונותיו של אלעד, ודיווח על כך לחבריו, אך הם שכנעו אותו כי הוא חושד לשווא.

===לאחר השחרור===
רק ב-1968, לאחר 14 שנים בכלא המצרי, שוחרר נתנסון יחד עם נדוני קהיר האחרים.
הוא הגיע לישראל בחשאי, דרך מדינה שלישית.
בארץ גויס לצה"ל, קיבל דרגת רב-סרן והטבות שונות. כמו כן למד עברית ובאולפן הכיר את רעייתו ברברה, עולה חדשה מדרום אפריקה.
הוא עבד תקופה קצרה כצלם העיתון במחנה, ולאחר מלחמת יום הכיפורים שב והצטרף לשרת במוסד.

===פטירתו===
פיליפ נתנסון נפטר בישראל ב-15 במאי 2004 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו את אשתו ברברה, בן ובת.
ב-30 במרץ 2005 נערך טקס הוקרה, במהלכו מסרו הנשיא והרמטכ"ל תעודות הוקרה מטעם המדינה לנידוני קהיר שעדיין היו בחיים ולבני משפחותיהם של אלה שכבר נפטרו.

==ראו גם==
* משה מרזוק
* מאיר מקס בינט
* שמואל עזר

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://www.izkor.gov.il/נתנסון%20פיליפ/en_9302f9ed0b9344764b60ee595ad69830 פיליפ נתנסון], אתר יזכור

קטגוריה:אסירי ציון במצרים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:אנשי יחידה 131
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:פעילים ציונים במצרים
מינוי פגרה

מינוי פגרה (באנגלית: recess appointment) מתרחש כאשר נשיא ארצות הברית מבצע מינוי למשרה בממשל הפדרלי במהלך פגרה של הסנאט, האחראי על אישור המינויים הפדרליים בדרך כלל. על המינוי לקבל את אישור הסנאט עד סוף המושב (נמשך כשנה), שאם לא כן, האוחז בתפקיד מאבד אותו. מינויי פגרה מותרים על פי סעיף 3 בחלק השני של פרק 2 של חוקת ארצות הברית.
==היסטוריה==
עד שנות ה-40 של המאה ה-20 מינוי במהלך פגרה שמתקיימת במהלך המושב היה בלתי מקובל, נדיר ועורר ביקורת חריפה בסנאט; רק מינויים בפגרה הארוכה שבין המושבים היו מקובלים. מספר מומחים חוקתיים טוענים גם כיום כי הסעיף המקורי הוכנס לחוקה בהתייחסות למינויים אך ורק בפגרה הארוכה בין המושבים, משום שבאותה העת פגרה זו ארכה בין שישה לתשעה חודשים. לטענת מומחים אלו, מנסחי החוקה ציפו כי כאשר מושב הסנאט פעיל, הנשיא יתייעץ עם המחוקקים ויקבל את אישורם למינוי. הפירוש המקובל כיום מאפשר מינויים במהלך המושב, ובכך מאפשר לנשיא לעקוף את אישור הסנאט למינוייו.

מאז מלחמת העולם השנייה החלו הנשיאים למנות במינויי פגרה מועמדים שעוררו ביקורת בסנאט, בתקווה כי בשנה של שירות בתפקיד יוכיח המועמד את עצמו ויזכה לאישור הנחוץ מהסנאט להמשך תפקודו. אולם בתקופה האחרונה, בה גדל הקיטוב בין המפלגה הדמוקרטית למפלגה הרפובליקנית, גדלה עמו ההתנגדות לממונה בפגרה, בשל תחושת עקיפת התהליך החוקתי לאישור המועמד.

נשיאים נזקקים למינויי פגרה במקרה של התנגדות פנימית בוועדה בסנאט המאשרת את המועמד לפני העברת האישור למועמד (כפי שהתרחש במקרה של השגריר לאומות המאוחדות ג'ון בולטון), במקרה שרוב הקונגרס הוא מהמפלגה היריבה לנשיא והמועמד בעל עמדות פוליטיות המזוהות מאוד עם הנשיא (למשל בתקופתו של קלינטון). גם במקרה שהקונגרס נשלט על ידי מפלגת הנשיא, חברי הסנאט יכולים לעצור את המינוי בפיליבסטר; במקרה שלא ניתן לשבור את הפיליבסטר (יש צורך ב-60 סנאטורים), נשיאים ממנים בפגרה את המועמד מעורר המחלוקת.

מינויי פגרה התבצעו מימיה הראשונים של ארצות הברית, בין היתר על ידי הנשיא הראשון ג'ורג' וושינגטון. דווייט אייזנהאואר מינה ב-1956 את ויליאם ברנן לשופט בבית המשפט העליון במינוי פגרה. המינוי התבצע בין היתר בשל מאמציו של אייזנהאואר להיבחר מחדש לנשיאות ויועציו סברו כי מינוי קתולי מצפון-מזרח ארצות הברית (ברנאן היה מניו ג'רזי) תסייע לקמפיין הבחירות באזור זה.

הנשיא רונלד רייגן ביצע 243 מינויי פגרה במהלך כהונתו, הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש ביצע 77 מינויים כאלו בארבע שנות כהונתו. הנשיא ביל קלינטון העניק 140 מינויי פגרה במהלך כהונתו. בשש שנות כהונתו הראשונות, ביצע הנשיא ג'ורג' ווקר בוש 167 מינויי פגרה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: פוליטיקה