OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שמעון זאב לוין

שמעון זאב לוין (11 במרץ 1885 – 30 בדצמבר 1980) היה ממיסדי המושבה הרצליה (כיום העיר הרצליה) וראש המועצה השני שלה.

==קורות חיים==
===הולדתו וילדותו===
שמעון זאב לוין נולד ב-1885 בעיר פיסוצ'נה שעל גדות נהר הניימן שברוסיה.
בנעוריו עברה משפחתו ליקטורינוסלב שהייתה מרכז יהודי, תרבותי וציוני ובה שמע נאומים של אוסישקין ושמריהו לוין שחיו בה.

===המעבר לארצות הברית===
ב-1903, לאחר הפוגרום בקישינב, נסע לוין, לבדו, לארצות הברית שם עבד במשך שנה כפועל רכבת. לאחר מכן עבר לצ'יטונגה שבמדינת טנסי שם פגש את אנני (בתיה), אחותו של שמואל שוידלסון (ילידת 1899) ונישאה לה ב-1911. לוין הצליח בעבודתו ולבסוף קנה את המפעל שבו עבד - מפעל לשיפוץ מכוניות ישנות. בביתם של לוין ואשתו התגוררו גם גיסו חמותו וילדיו ובית זה היה המרכז הציוני בעיר.

===עלייתו לארץ===
ב-1922 החליט לוין לעלות לישראל כשבמסיבת הפרידה שלו אמר את הנאום הקצר ביותר של הציונות ובו אמר "ארץ ישראל קוראת- אני הולך". הגיע לתל אביב ופתח מפעל לסיגריות בשם "עשנה". כעבור שנה חזר לוין לצ'טונגה בשביל "לחסל" את נכסיו ומהכסף שקיבל קנה נחלאות בארץ ישראל דרך קהילת ציון. לאחר מכן תר את מדינות דרום ארצות הברית כדי למצוא קונים לנחלות שרכש.

===הקמת הרצליה===
ב-1924 עלו שבעת מייסדי הרצליה, ולוין ביניהם, ליישוב והקימו את הצריף הראשון בה. כעבור חודשים אחדים הביא לוין הביא את משפחתו למושבה.

===כהונתו כראש מועצת הרצליה===
כאשר קמה המועצה המקומית הראשונה ביקש מושל המחוז הבריטי מלוין לעמוד בראשה. זה סירב ואמר שיהיה מוכן להפוך לראש המועצה המקומית רק אם יבחר וכך היה. ב-1938 נבחר להיות ראש המועצה המקומית ובשנת 1942 נבחר שוב.

===לאחר כהונתו===
בשנות קיומה הראשונות של מדינת ישראל שמעון זאב לוין נענה לבקשת יושב ראש המועצה המקומית להקים אזור תעשייה בהרצליה - אזור שסיפק עבודה לרבים מאנשי הרצליה בתקופת המעברות. בנוסף לכך נבחר להיות אזרח הכבוד של הרצליה על ידי המועצה המקומית.

ב-1960 פרש לגמלאות

==משפחתו==
אנני, רעייתו, תמיד תמכה בו ובאמונה הציונית. אנני הייתה אישה משכילה, נעימת הלכות ואוהבת הבריות. אנני נשאה לשמעון בגיל 18 וחיה עמו באהבה ובהדדיות למשך 65 שנים. דבקותה של אנני באמונה הציונית הייתה חזקה מאוד לכן סירבה לנסוע לארצות הברית לביקור ואמרה "מי שרוצה לראותנו אקבלו בזרועות פתוחות בביתי בארץ ישראל". לזוג נולדו שני בנים:
* אברהם חיים – (1914–1989) היה מדען במכון ויצמן.
* יוסף נבו – (1919–2001) היה ראש העיר של הרצליה בשנים 1969–1983.

==פטירתו==
אשתו של שמעון זאב לוין, אנני, נפטרה ב-1976 ושמעון נפטר ב-1980. שניהם נקברו בהרצליה.

==הנצחה==
בהרצליה רחוב על שמו - רחוב לוין.

== לקריאה נוספת ==
* [http://www.herzliya.muni.il/?CategoryID=431 מורשת העיר הרצליה - ממושבה לעיר]
* 
* , 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי מועצת הרצליה
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
שחלוף כפול

שחלוף כפול הוא סוג של שחלוף מגנטי שעלול להתעורר בין יונים בדרגות חמצון שונות. תאוריה זו, שהוצעה לראשונה על ידי קלרנס זנר, חוזה את הקלות שבה אלקטרונים ניתנים לשחלוף בין שני מינים ויש לה השלכות חשובות על קביעת צורת המגנטיות של חומרים: פרומגנטיות, אנטי-פרומגנטיות, או אף לא אחת מהן. 

לדוגמה, באינטראקציית 180 המעלות של Mn-O-Mn שבה אורביטלי "eg" במנגן עושים אינטראקציה ישירה עם אורביטלי "2p" בחמצן, ולאחד מהיונים במנגן יש יותר אלקטרונים מלשני. במצב היסוד, הספינים בכל יון Mn מיושרים לפי כללי הונד:389x389pxאם יון החמצן (O) תורם אלקטרונים בעלי ספין חיובי (ספין "מעלה") ליון של <sup>4+</sup>Mn, אז האורביטל החסר שלו יכול להתמלא על ידי אלקטרון מיון של <sup>3+</sup>Mn. בסופו של התהליך, אלקטרון עובר בין יוני המתכת השכנים, תוך שמירה על קיטוב הספין. שחלוף כפול חוזה כי תנועת אלקטרון זה ממין אחד למשנהו קלה יותר אם האלקטרונים לא משנים את כיוון הספין כדי להתאים לכללי הונד כאשר הם מגיעים למין המקבל. היכולת לקפוץ (איטירנטיות) מפחיתה את האנרגיה הקינטית. מכאן שהחיסכון באנרגיה הכוללת יכול להוביל ליישור פרומגנטי של יונים סמוכים.

מודל זה דומה באופן שטחי לשחלוף על. עם זאת, בשחלוף על, יישור פרומגנטי או אנטי-פרומגנטי מתרחש בין שני אטומים עם אותה הערכיות (מספר האלקטרונים); ואילו בשחלוף כפול, האינטראקציה מתרחשת רק כאשר לאטום אחד יש אלקטרון נוסף בהשוואה לאחר.
== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.cond-mat.de/events/correl12/manuscripts/koch.pdf Exchange Mechanisms]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיזיקה סטטיסטית
קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
קטגוריה:מגנטיות
המדיום הוא המסר

כך נוצרה מדורת השבט. צפייה משותפת בטלוויזיה
המדיום הוא המסר (באנגלית: "The medium is the message") הוא ביטוי שטבע הפילוסוף מרשל מקלוהן ב־1964. הביטוי מתייחס לכך שלא תוכן התקשורת, כלומר "המסר", הוא המכריע בהתקבלותה ובהשפעתה, אלא אופיו וסוגו של אמצעי הקישור, "המדיום". הביטוי והתפיסה מאחוריו היו מהפכניים לשעתם ושינו את האופן שבו התקשורת מובנת. המונח צבר פופולריות גם בעקבות ספרם של מקלוהן ושל המעצב קוונטין פיוֹרי מ־1967, "The Medium is the Massage", ששמו היה משחק מילים שנגזר מהביטוי. מקלוהן היה הראשון שהגדיר את המעבר החברתי והתרבותי ל"חברה אלקטרונית", שהחל להתרחש עם ההתפתחויות התקשורתיות במחצית השנייה של המאה ה־20. 

==עיקרי הרעיון==
על פי מקלוהן, הכלי (מדיום) שבו נעשה שימוש לצורך העברת מסר, משולב בתוך המסר עצמו, ושילוב זה הוא בעל השפעה בלתי נפרדת על מהותו ותפיסתו של המסר בקרב הקהל שאליו הוא מיועד. מקלוהן טוען כי המכונה, ולא מוצריה, היא שמשפיעה על האדם ועל סביבתו החברתית. כדי להסביר זאת הוא מתאר שלושה שלבים עיקריים:
# השלב השבטי, שבו לא קיימת טכנולוגיה, התקשורת בין אדם לחברו מפותחת, ויש תחושה של "יחד", שבטיות.
# שלב הפרישה מן השבט, המתרחש עקב התפתחות הכתב, הדפוס והקריאה. פעולות אישיות מביאות אז לניכור, אינדיבידואליזם. אלה פעולות שדורשות חשיבה מעמיקה, משמעת עצמית, סבלנות ודחיית סיפוקים.
# מדורת השבט החדשה (הטלוויזיה) יוצרת תחושת אחדות מחודשת. טלוויזיה אחת בבית גורמת לכינוס של כל המשפחה שוב יחד ולהיווצרות תחושה של כפר גלובלי, מתוך צפייה משותפת באירועים שהתרחשו במקומות רחוקים. בשלב זה לא קיימים עוד לכאורה מרחקים, בזכות התפתחותה של הטכנולוגיה.

===השפעת הטלוויזיה===
מקלוהן היה אבי הגישה הטכנולוגית, שעיקרה הוא הטענה שטכנולוגיות תקשורתיות חדשות משפיעות על בני אדם ועל התנהגותם. הוא טען כך בשנות ה־60, כאשר הטלוויזיה החלה לפרוח בעיקר בארצות הברית ובאירופה. הוא תיאר שתי השפעות שהביאה הטלוויזיה:

#אחווה משפחתית ותחושה של יחד, שבטיות. הטלוויזיה גם נתנה תחושה של שיתוף עולמי, שלו העניק מקלוהן את הכינוי "כפר גלובלי". כל אחד יכול לדעת בזכות הטלוויזיה או הרדיו מה קורה ביבשת רחוקה ממנו (כמו הנחיתה הראשונה על הירח) ולהיות מאוחד עם העולם.
#פעולה באמצעות צילומים מהירים ומקוטעים, ובשידור חי ככל האפשר.

בעקבות העובדה כי הטלוויזיה היא מוצר זול יחסית, היא נמצאת כיום כמעט בכל בית ובכך יש חזרה לשלב השני של מקלוהן (הפרישה מהשבט) אשר מדבר על ניכור, התבודדות ואינדיבידואליזם.
==לקריאה נוספת==
* מרשל מקלוהן, המדיום הוא המסר, דן כספי (עורך), תקשורת המונים: זרמים ואסכולות מחקר – מקראה, האוניברסיטה הפתוחה, 1995
<div class="mw-content-ltr">
*Ferrier, Jean Louis (1999), Art of the 20th Century, Edition du Chene, Turin, p. 611.
*Britannica multimedia 99,CD-ROM, Mcluhan, Britannica, 1999.
*Marshall McLuhan: "The Medium is the Message"
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקשורת המונים
קטגוריה:חקר תקשורת המונים
איי פראטאס

איי פראטאס או איי דוֹנגשה (באנגלית: Pratas Islands) הם אטול בצפון־מזרח ים סין הדרומי, כ־340 קילומטרים דרומית להונג קונג, המורכבים משלושה איים קטנים. שטחם היבשתי הכולל עומד על כ־2.4 קילומטרים רבועים, כולל לגונה בשטח של 0.64 קילומטר רבוע.

האיים נתונים תחת סכסוך מדיני של שליטה כאשר סין טוענת לריבונות אך בפועל הם נשלטים על ידי טאיוואן אשר מפעילה אותם כפארק לאומי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איים בים סין הדרומי
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת
קטגוריה:אטולים באוקיינוס השקט
ההפגנות נגד סין בווייטנאם (2014)

ההפגנות נגד סין הם סידרה של הפגנות, שקטות בתחילה ואחר כך מלוות באלימות, נגד מדיניות ההתפשטות הטריטוריאלית של סין, שנערכו במספר מקומות ב במאי 2014. מה שהצית את ההפגנות היה הצבת אסדת קידוח באזור הנמצא במחלוקת מדינית בים סין הדרומי.

למרות שההפגנות היו במוצהר נגד סין הן הכילו אלמנטים של ביקורת נגד הממשל המקומי על מדיניותו מול סין כמו גם בנושאים אחרים.
במחוז "בין דואונג" שבדרום וייטנאם, שנפגע באופן הקשה ביותר בהפגנות, מתוך 351 מפעלים שניזוקו, נבזזו או שהושמדו כליל, 14 בלבד היו בבעלות תאגידים סיניים.

== רקע ==

== אירועים ==

== נפגעים ותגובות בינלאומיות ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:וייטנאם: פוליטיקה
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: יחסי חוץ
קטגוריה:סכסוכי גבול
קטגוריה:מחאות ב-2014
חוסם

חוסם (באנגלית: Jammer) הוא מכשיר המסוגל לשדר אותות רדיו אשר באופן מכוון, חוסם, מפריע או מתערב בתקשורת חוקית כגון שיחות טלפונים ניידים , הודעות טקסט, מערכות GPS, ו Wi-Fi.

== חוקיות ==
בארצות הברית חוסמים אינם חוקיים לשווק, מכירה ושימוש. רשות התקשורת הפדרלית אף הציעה ביוני 2014 תביעה על סך כ-35 מיליון דולר (המקסימום האפשרי על פי החוק) לחברה סינית (C.T.S Technology Limited) שמכרה חוסמים בארצות הברית.

== חוסם GPS ==
חוסם מערכות תקשורת לווייניות מסוג [[GPS ו GLONASS]]

== חוסם WiFi ==

== חוסם סלולרי ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תקשורת סלולרית
קטגוריה:ניווט לווייני
קטגוריה:קשר רדיו
קטגוריה:לוחמה אלקטרונית
סבופלורן

סבופלורן (Sevoflurane) הוא אתר הלוגני בעל ריח מתוק שמשמש כחומר הרדמה. זהו אחד מחומרי ההרדמה הנדיפים הנפוצים ביותר. הוא משמש להשראת הרדמה, וכן הוא פופולרי עבור הרדמת ילדים משום שהוא אינו גורם לדיכוי של המערכת הקרדיווסקולרית. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרדמה
קטגוריה:תרופות הרדמה
קטגוריה:אנטגוניסטים ניקוטינים
קטגוריה:גזי חממה
החוג המנוגד

באלגברה מופשטת ובפרט בתורת החוגים, החוג המנוגד (Opposite ring) של חוג נתון הוא חוג בעל אותו מבנה חיבורי, עם פעולת הכפל בחילוף המשתנים. המעבר לחוג המנוגד מעביר מודולים שמאליים לימניים, ולהפך, ובכך מראה שלשני המושגים יש אותה תאוריה. 

==הגדרה פורמלית==

יהי חוג <math>(R,+, \cdot)</math>. נסמן ב-<math>{R}^{op}</math> את החוג
<math>(R,+, *)</math>, בו פעולת הכפל * היא הפעולה <math>a*b=b \cdot a</math>, כלומר היפוך הפעולה של החוג <math>R</math>. בדיקה ישירה מראה שזהו חוג, המכונה החוג המנוגד של <math>R</math>.

אם <math>A</math> היא אלגברה, אז <math>{A}^{op}</math> נקראת האלגברה המנוגדת של <math>A</math>, והיא זו שמתקבלת משינוי מבנה החוג כמוסבר לעיל.

==תכונות==
<math>({R}^{op})^{op}=R</math>. 

כל חוג אנטי-איזומורפי לחוג המנוגד שלו. חוג שיש לו אנטי-אוטומורפיזם הוא איזומורפי לחוג המנוגד. בפרט, חוג עם אינוולוציה איזומורפי לחוג המנוגד שלו. אם <math>R</math> חוג קומוטטיבי, אז <math>{R}^{op}=R</math>.

לכל אלגברה <math>R</math> מעל שדה <math>F</math>, יש הומומורפיזם <math>R \otimes_F R^{\operatorname{op}} \rightarrow \operatorname{End}_F(R)</math> אל חוג האנדומורפיזמים. אם <math>R</math> אלגברה פשוטה מרכזית, זהו איזומורפיזם, המראה ש(המחלקה של) החוג המנוגד מהווה את האיבר ההפכי בחבורת בראואר.

==ראו גם==
*מכפלה טנזורית
*חבורת בראואר

מנוגד
גביע דייוויס 1932

אתגר הטניס הבינלאומי 1932 (באנגלית: 1932 International Lawn Tennis Challenge) הייתה התחרות ה-27 במניין של מה שנודע היום כ"גביע דייוויס".

מחזיקי הגביע היו נציגי צרפת ומשחק הגמר נערך בפריז. לתחרות נרשמו 30 נבחרות שחולקו ל-2 בתים- "בית אמריקה" ו"בית אירופה". בין מנצחי הבתים נערך משחק על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר. במשחק זה נבחרת ארצות הברית ניצחה את נבחרת גרמניה.

המשחק על התואר נערך ב-29–31 ביולי 1932 בפריז, צרפת. נבחרת צרפת שיחקה נגד נבחרת ארצות הברית וניצחה עם תוצאה 2:3. בכך היא זכתה בתואר בשנה השישית ברציפות.

==משחקי פלייאוף==
===בית אמריקה===
בית זה כלל 8 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.

תת-הבית הצפוני כלל גם נבחרת אוסטרליה.

בתת-הבית הדרומי, ברזיל זכתה ב-2 ניצחונות טכניים על צ'ילה ופרגוואי.

במשחק על ראשות הבית, ארצות הברית ניצחה את ברזיל עם התוצאה 5:0.

===בית אירופה===
הבית כלל 22 קבוצות, כולל יפן, מצרים והודו הבריטית. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.

===משחק בין מנצחי הבתים===
המשחק בין מנצחי הבתים התקיים בפריז, צרפת במהלך 22–24 ביולי 1932. נבחרת ארצות הברית ניצחה את גרמניה עם התוצאה 2:3.

==משחק על התואר==
{| border="0" cellspacing="0" cellpadding="1" width="50%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
! colspan="2" align="center" | צרפת 3
! colspan="2" align="center" | פריז, צרפת 31-29 ביולי 1932 חימר
! colspan="5" align="center" | ארצות הברית 2
|- bgcolor=#ddfddf
! colspan="4" " |.
| 1
| 2
| 3
| 4
| 5
|-
! rowspan="2"| 1
| || ז'אן בורוטרה || || 6 ||6||3 || 6 ||
|-
| || אלסוורת' ויינס|| ||4 ||2||6 || 4 ||
|-bgcolor= #EAE3D8
! rowspan="2"| 2
| || אנרי קושה || ||5 ||7 ||7|| 6 ||
|- bgcolor= #EAE3D8
| || וילמר אליסון || ||7 ||5 ||5 || 2 ||
|-
! rowspan="2"| 3
| || ז'אק בריניון/אנרי קושה || ||3 ||13 ||5 ||6 || 4
|-
| ||וילמר אליסון/ג'ון ואן רין|| ||6 ||11 ||7|| 4 || 6
|-bgcolor= #EAE3D8
! rowspan="2"| 4
| ||ז'אן בורוטרה|| ||1 ||3||6||6 || 7
|- bgcolor= #EAE3D8
| || וילמר אליסון|| ||6 || 6 || 4 || 2 || 5
|-
! rowspan="2"| 5
| || אנרי קושה || || 6 ||6 || 5|| 6|| 2
|-
| ||אלסוורת' ויינס|| ||4 ||0 ||7||8 ||6
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.daviscup.com/en/draws-results/tie/details.aspx?tieId=10003590 נתונים על התחרות]

קטגוריה:תחרויות טניס ב-1932
1932
1932
1932
1932
1932
1932
1932
1932
חוקים (כתב עת)

כתב העת חוקים הוא כתב עת משפטי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב עת זה נוסד בשנת 2009, ומתמקד בהערות והצעות לחקיקה. כתב העת נוסד עקב התחושה כי השיח האקדמי בישראל אינו מפותח דיו בנושאי חקיקה, וכן כדי לחזק את הקשר בין כתיבה אקדמית תאורטית לבין יישומה בהקשר של ניסוח חקיקה.

כתב העת "חוקים" רואה אור פעמיים בשנה, בדפוס ובגרסה אלקטרונית. הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 2009. עד מאי 2023, פורסמו 17 גיליונות.

== מהלך העבודה בכתב העת ==
כתב העת "חוקים" מתנהל לפי המודל של כתבי עת סטודנטיאליים אמריקניים, דוגמת "Harvard Law Journal", קרי: ניהולו ועריכתו הן סטודנטיאליות לחלוטין. עורכי וחברי מערכת כתב העת הם סטודנטים מובילים הלומדים בפקולטה. כל שלב בדרך לפרסום מאמר - החל מבחירתו, ניהול תהליך השיפוט ועריכתו הטכנית - מתבצע על ידי סטודנטים. עם זאת, המאמרים המתפרסמים בכתב העת עוברים ביקורת של קוראים חיצוניים (peer review), כנדרש מכל מאמר מדעי.

בכתב העת מתפרסמים מאמרים של טובי המשפטנים בארץ. בין היתר ניתן למצוא פרסומים של: פרופ' ברק מדינה, ד"ר ענת הורוביץ, פרופ' שחר ליפשיץ, ד"ר משה גלברד ועוד.

ייחודו של כתב עת זה מגיע, בנוסף, מכתב העת שמתקיים לצידו "חוקים בקצרה" - כתב העת המקוון של מערכת כתב העת "חוקים". כתב עת זה שונה במהותו מכתב העת העיקרי: הוא אינו יוצא לאור בדפוס, ומטרתו היא לפרסם הערות קצרות לענייני חקיקה אקטואליים, תוך מתן תגובה אקדמית מהירה (יחסית לזו המתבצעת בכתבי עת דוגמת "חוקים ו"משפטים") להצעות חקיקה שעולות על סדר היום הפוליטי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: כתבי עת משפטיים
חורבת חכלילי

חורבת חכלילי
חורבת חכלילי היא חורבה הנמצאת בסמוך לכביש הגישה להתנחלות בת עין. חורבת חכלילי הוא שמה העברי של ח'רבת הילאל - שם שהשתמר אלפי שנים. במקום, אותו חפר הארכאולוג דוד עמית, התגלו שרידי חווה חקלאית מתקופת בית שני. נמצאו במקום כלי אבן - שאינם מקבלים טומאה, שרידי מבנים ומבנה מקווה טהרה גדול שנחצב כמערה. במדרגות היורדות אל המקווה יש בסיס של קיר המפריד בין היורדים לטבול במקווה, לאלו העולים מן הטבילה. כל אלו מעידים ככל הנראה על כך שתושבי המקום שמרו על הלכות טומאה וטהרה.
 
שרידי שרפה גדולה מעידים על סופה של החווה בזמן מרד בר כוכבא. ייתכן שבתקופת מרד בר כוכבא התחבאו שם מורדים, וכעונש נשרף המקום. ייתכן גם שהמקום נשרף לאחר מרד בר כוכבא על ידי הרומאים.

בתקופה מאוחרת יותר נבנתה באתר גת גדולה מהתקופה הביזנטית. הגת מרוצפת בפסיפס בתוספת בורות לאגירת יין.

בסביבת האתר כמה אתרי קבורה, גתות ובורות מים המעידים ככל הנראה על התיישבות יהודית במקום לאורך השנים.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.bat-ayin.org/73023/%D7%92%D7%95%D7%A9-%D7%A2%D7%A6%D7%99%D7%9F-%D7%91%D7%AA%D7%A0-%D7%9A מידע על החורבה] באתר היישוב בת עין
* [https://web.archive.org/web/20141210081230/http://www.etzion-bloc.org.il/%D7%9B%D7%9C%D7%94%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/tabid/494/articleType/ArticleView/articleId/83/PageID/100/language/he-IL/--.aspx פרטים על חירבת הילאל] ו[https://web.archive.org/web/20141210080708/http://www.etzion-bloc.org.il/tabid/149/Default.aspx תמונה מחירבת חכלילי (הילאל)], באתר ההנצחה והמורשת בכפר עציון

קטגוריה:בת עין
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:גוש עציון
קטגוריה:גוש עציון: היסטוריה
כיכר אומיה

כיכר אומיה (בערבית: ساحة الأمويين, תעתיק מדויק: סאחת אלאֻמַוִיִין) היא כיכר מרכזית וחשובה בחלקה הצפון-מערבי של דמשק, בירת סוריה. הכיכר מחברת מספר רחובות וכבישים חשובים. היא קרויה על שם ח'ליפות אומיה, שדמשק הייתה בירתה.

כיכר אומיה מחברת מצפון ועם כיוון השעון את הרחובות הבאים: רחוב עדנאן אל-מלכי, רחוב מהדי בן ברקה, רחוב שוכרי אל-קוותלי (המהווה המשך לכביש הישן לכיוון ביירות), רחוב באסל אל-אסד, רחוב פאיז מנצור (אשר מגיע לנמל התעופה ומתחבר לכביש 7 המהיר), לכביש ביירות-דמשק ורחוב ג'ווהרלל נהרו. הכיכר כוללת שני מפלסים, וחלק מהכבישים עוברים מתחת לכיכר עצמה, בהם החיבור בין כביש ביירות, רחוב פאיז מנצור ורחוב שוכרי אל-קוותלי.

מדרום לכיכר ובצמוד לה עובר נהר הברדה, העובר לאורך כביש ביירות וממשיך לרחוב שוכרי אל-קוותלי. הכיכר כוללת מספר מבנים ואתרים חשובים סביבה, בהם בית האופרה של דמשק, בניין הטלוויזיה הסורית, בניין המטה הכללי של סוריה, הספרייה הלאומית אל-אסד, משרד ההגנה ומלון שרתון דמשק. בנוסף, מכיוון מערב משתרע פארק תשרין (בו עובר נהר הטורה), ומצפון פארק אומיה. מכיוון דרום-מזרח מזדקר פסל "חרב אומיה", אשר נבנה בשנת 1954 לציון ח'ליפות אומיה.

הכיכר ממוקמת בלב האזור האמיד של דמשק, ובסביבתה משרדי ממשלה רבים ומבנים השייכים לאוניברסיטת דמשק. במהלך החודשים הראשונים של מלחמת האזרחים בסוריה נערכו בכיכר מספר הפגנות בדומה לכיכרות מרכזיות בערים נוספות ברחבי סוריה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמשק
אומיה
ורה (נהר)

ורה (בגרמנית: Werra) הוא נהר במרכז גרמניה, יובלו הימני של הנהר וזר, אליו מתנקז יחד עם נהר הפולדה באזור העיר האן-מינדן, אשר בסקסוניה התחתונה.

העמק בו זורם הנהר הוא הגבול הטבעי בין הרי רן לבין יער תורינגיה. בין הערים המרכזיות לאורך הנהר ניתן למנות את מיינינגן, אשווגה, ויצנהאוזן והאן-מינדן.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גרמניה: נהרות
קטגוריה:הסן: נהרות
איזר (נהר בגרמניה)

איזָר (בגרמנית: Isar) הוא נהר הזורם בחבל טירול באוסטריה ובמדינת בוואריה בגרמניה. מוצאו של הנהר ברכס קרוונדל בחלק האוסטרי של הרי האלפים, והוא נכנס לגרמניה באזור העיירה מיטנוואלד. בהמשך הוא זורם דרך הערים באד טלץ, מינכן ולנדסהוט בטרם הוא נשפך אל נהר הדנובה סמוך לעיירה דגנדורף.
אורכו של האיזר 295 קילומטרים, והוא הרביעי באורכו בבוואריה; הדנובה, האין, והמיין ארוכים ממנו. איזר נחשב ליובל השני בחשיבותו לנהר הדנובה.
== גאוגרפיה ==
הנהר מתנשא בגובה של 1,750 מטר בקארוונדלבייג', רק צפונית מזרחית לאינסברוק, אוסטריה, והוא עובר מערבה ואז חוצה צפונה אל גרמניה במעבר שרניץ. הנהר שם זורם דרך ערוץ עמוק ששימש את הרומאים הקדומים, שקראו לו פורטה קלאודיה. קו רכבת וכביש עוברים כעת את הערוץ. כשהוא פונה שוב מזרחה וצפונה, מגיח האיזר על המישור הבווארי וזורם צפונית-מזרחית דרך מינכן. הוא נכנס לדנובה במורד הזרם מרגנסבורג.<ref></ref>

מקור שמו של הנהר במילה "מים עמוקים" בשפות אירופיות עתיקות, אשר בהמשך הפכו ל"מים קפואים" בשפות גרמאניות. ברחבי אירופה ניתן למצוא מספר נהרות עם שמות דומים, לדוגמה האיזר בצרפת, ייזרה בצ'כיה, אייסל בהולנד ועוד.

יובליו הגדולים ביותר של האיזר הם הנהרות אמפר ולויסאך, ולאורכו מספר איים קטנים, כשהמוכר בהם הוא "אי המוזיאון" במינכן, עליו ממוקם המוזיאון הגרמני.

הנהר שימש כנתיב סחר חשוב עוד בימי קדם, בין השאר לשינוע בולי עץ לענף הבניה. הרומאים היו הראשונים שבנו גשרי עץ מעל הנהר. החל מהמאה ה-17 שימש הנהר להעברת סחורות ונציאניות לווינה ובודפשט דרך הדנובה. כמו כן פעלו לאורך הנהר מספר טחנות קמח שהופעלו בכוח זרימת המים.

באוקטובר 1946, בעקבות הוצאתם להורג של פושעי מלחמה נאצים כגון יואכים פון ריבנטרופ, האנס פרנק, וילהלם קייטל ואחרים, פוזר אפרם מעל מימי הנהר.

החל מראשית המאה ה-20 משמש הנהר לייצור חשמל, ולאורכו נבנו תעלות רבות, אשר בין השאר פגעו במערכת האקולוגית שלו. בעשורים האחרונים נעשו מאמצים לשקם את הנהר.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.muenchen.de/freizeit/ausfluege/flossfahrt-isar.html Tourist Information: Sights of Munich (Isar)]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוואריה: נהרות
קטגוריה:אוסטריה: נהרות
קטגוריה:יובלי הדנובה
קטגוריה:טירול: גאוגרפיה
לוט וגארון

לוט וגארון (בצרפתית: Lot-et-Garonne, באוקסיטנית: Òlt e Garona) הוא מחוז בדרום צרפת, בחבל אקיטן החדשה. המחוז קרוי על שם הנהרות לוט וגארון.

המחוז נוצר יחד עם עוד 82 מחוזות נוספים ב-4 במרץ 1790, התרחשות המהפכה הצרפתית, מתוך גסקוניה וגוויין. כמה קנטונים של אז'ן הופרדו מהמחוז וצורפו למחוז טארן וגארון ב-1808.

המחוזות הסמוכים ללוט וגארון הם: ז'ירונד, דורדון, לוט וטארן וגארון.

עד סוף שנת 2015 השתייך המחוז לחבל אקיטן.

==תיירות ונופש==
מוקד תיירות במחוז, הוא "השביל הירוק" (Voie verte) לאורך תעלת גארון.

לפי מפקד 2011, 6% מכלל הבתים במחוז הם דירות נופש, ובאזורים מסוימים אחוזי דירות הנופש מגיעים עד ל-10 אחוזים ויותר מכלל הדירות. בקומונה Réaup-Lisse 21.8% מכלל הדירות הם דירות נופש.

==חקלאות במחוז==
החקלאות הייתה מרכיב מרכזי בכלכלת המחוז. ב-1856, 68% מתושבי המחוז התפרנסו מחקלאות, ב-1946 יותר ממחצית מתושבי המחוז היו תלויים בחקלאות למחייתם ומספר גבוה אף יותר עבדו בתחום. אולם כיום, רק 2.6% מכלל תושבי המחוז הם חקלאים (נכון ל-2011, לא כולל העסקה עונתית), לעומת 3.3% ב-2006, ירידה של כרבע ממספר החקלאים. במקביל גודל המשקים גדל, מ-20 הקטארים ב-1979 ל-33 הקטרים ב-2005, אך מספר המועסקים בחקלאות פחת מ-5.9% ב-2006 ל-4.8% ב-2011.

נקודה מעניינת היא, שלמרות שבאופן כללי שטח המשקים גדל, הרי שאחוז המשקים הקטנים (מתחת ל-5 הקטארים) נשאר יציב לאורך השנים. משקים אלו, המגדלים בשיטת הפוליקולטורה, נשארו נאמנים לצורת הגידול הוותיקה, ולא גדלו לאורך השנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקיטן
קטגוריה:אקיטן החדשה: מחוזות
אז'ן

קומונת אז'ן (בצרפתית: Agen) היא בירת מחוז לוט וגארון בחבל אקיטן החדשה שבדרום-מערב צרפת. העיר שוכנת על גדתו המזרחית של נהר הגארון בסמוך לתעלת גארון, 135 ק"מ דרומית-מזרחית לבורדו. במטרופולין של אז'ן מתגוררים (נכון ל-2011) 111,011 תושבים.

== משמעות השם ==
מקור שם העיר מהמילה הלטינית Aginnum, ששורשה מהמילה הקלטית agin שמשמעותה "צוק, גובה", ומקורה מהאופידום של מנזר מבודד.

== מאפיינים ייחודיים ==
בעיר שוכנת קתדרלת אז'ן בת המאה ה-12, הקתדרלה היא אחת הקתדרלות העתיקות הבודדות בצרפת בעלות ספינה כפולה. המבנה הוכרז כאתר מורשת עולמית והיא מהווה חלק מדרך סנטיאגו.

אז'ן ידועה כ"בירת השזיפים היבשים". צלבנים הביאו את הפרי לאזור במאה ה-11 מאגן הים התיכון, וכיום העיר מייצרת כ-35,000 טון שזיפים מדי שנה. השזיפים היבשים נאכלים כקינוח לאחר הסעודה, כשהם מושרים בארמניאק.

== יהודי אז'ן ==
עדויות להתיישבות יהודית בעיר קיימת מהמאה ה-12, מרביתם הוגלו ב-1306, אולם הקהילה חזרה להתקיים ב-1315 ו-"Rue des Juifs" (רחוב היהודים) קיים מאז עד היום. במהלך מלחמת העולם השנייה נמלטו כ-2,500 יהודים לעיר, אולם גם ממנה נעצרו ונלקחו יהודים למחנות ההשמדה, מרביתם בליל ה-26 באוגוסט 1942, אז נשלחו למחנות הריכוז מהעיר כ-385 יהודים, מתוכם 282 שנשלחו לאחר מכן לאושוויץ. ב-1968, כ-600 יהודים התגוררו בעיר, אולם מרביתם יוצאי צפון אפריקה. כיום קיים בית כנסת פעיל בעיר. במלאת 70 שנה לגירוש 385 היהודים מהעיר, הוצגה תערוכה בעיר שעסקה בנושא.

==ערים תאומות==
לעיר ברית ערים תאומות עם הערים:
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אקיטן: ערים
ציר (הנדסה)

ציר של מכונה ישנה במוזיאון לתולדות גדרה והבילויים

בהנדסה, ציר הוא חלק ממנגנון שבאמצעותו סובב חלק אחר של המנגנון. הציר יכול לקבע את החלק הנע לחלק יציב (באמצעות מסבים ואמצעים אחרים), או לחברו לחלקים נעים אחרים, ובכך לאפשר לו תנועה לכיוונים מסוימים. צירים הם חלקים בסיסיים במכונות רבות.

לדוגמה, גלגלים מחוברים זה לזה ולמכונית באמצעות צירים המקובעים למוט, המתנגד לכוח הכפיפה ומאפשרים לגלגלים לנוע רק עם כיוון המוט. דוגמה נוספת: דלת מחוברת למשקוף קבוע באמצעות צירים, כך שהדלת תיסוב בכיוון הרצוי.

המונח ציר, במשמעות אמצעי העברת אנרגיה מחלקים שונים במכונה, קיבל לאורך השנים משמעויות והשאלות שונות, כך למשל שגריר נקרא לעיתים גם "ציר".

==ראו גם==
* גלגל שיניים
* תיבת הילוכים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכונות
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד

מראה של חלק מהמצבור לפני האסון
האנדרטה לאסון
התאונה בבסיס חיל האוויר המלכותי פולד במחוז סטפורדשייר שבבריטניה התרחשה ב-27 בנובמבר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלכה התפוצצו אלפי טונות של תחמושת שאוחסנו בבסיס. אלו היו מן ההתפוצצויות הלא-גרעיניות הגדולות בהיסטוריה והגדולות ביותר שהתרחשו בתחומי האיים הבריטיים. באסון נספו כ-70 איש.

==התאונה==
בסיס פולד (Fauld) היה מצבור תחמושת תת-קרקעי של חיל האוויר המלכותי, שהיה ממוקם במכרה גבס לשעבר. הוא היה הגדול מסוגו בבריטניה. בשעה 11:11 בבוקר התפוצצו 3,500 עד 4,000 טון תחמושת שהיו מאוחסנים בו. אלו כללו בעיקר פצצות אוויר ממולאות בחומר נפץ מרסק, אך גם סוגים אחרים של תחמושת, לרבות 500 מיליון כדורים לנשק קל.

עדי ראייה סיפרו על שתי התפוצצויות גדולות, שבעקבותיהן היתמרו לאוויר שני ענני פטרייה של עשן שחור לגובה של מאות מטרים. ההתפוצצויות הותירו במקום מכתש ענק בשטח של כ-49 דונם ובעומק של 120 מטרים. מאגר סמוך שהכיל 450 אלף מטרים מעוקבים של מים נהרס עקב ההתפוצצויות והשיטפון שנוצר עקב כך הוסיף על הנזק שגרמו.

ההתפוצצויות והשיטפון גרמו הרס למבנים ורכוש ברדיוס של 1,300 מטרים מסביב לאתר האסון. חווה חקלאית שעמדה בשטח זה נהרסה כליל. נהרס גם מפעל באותו שטח, שהוצף במי השיטפון. מספר חוות נוספות ניזוקו קשות ונזק נגרם גם למבנים בכפר סמוך. 

מספר הנפגעים המדויק עקב האסון איננו ידוע. ככל הנראה נספו בו 70 איש. גופות 18 מהם לא נמצאו מעולם. כ-26 אנשים נספו בבסיס התחמושת עצמו - חיילים, עובדים אזרחיים וחלק מ-189 שבויים איטלקים שהועסקו בו לפני האסון. כ-37 איש נספו במפעל שהוצף. נספו גם כשבעה עובדי חוות שעבדו בקרבת אתר ההתפוצצות. עוד כ-20 אנשים נפצעו. בנוסף נספו באסון כמאתיים ראשי בקר.

בסך הכל הושמד שליש ממצבור התחמושת, אך הביצורים סביב חלקיו האחרים החזיקו מעמד והם לא התפוצצו. בכך נמנע אסון חמור עוד יותר.

==לאחר התאונה==
למרות ההרס הנרחב בבסיס הוא הוסיף לשמש לאחסנת תחמושת עד לשנת 1966. בין 1967 ל-1973 אוחסנה במקום תחמושת של יחידות צבא אמריקאיות שהשתייכו לארגון נאט"ו.

סיבה לאסון לא פורסמה במשך שנים לאחריו. בשנת 1974 התפרסם כי הוא אירע ככל הנראה לאחר שחייל ניסה להסיר נפץ מאחת מהפצצות שבמצבור באמצעות אזמל מתכת, תוך הפרה ברורה של הוראות הבטיחות בטיפול בפצצות.

בשנת 1979 הוקפו בגדר אתר ההתפוצצויות והמכתש שנותר בו. הם כוסו מאז בצמחייה ושוכנות בהם חיות בר. הכניסה לאתר אסורה שכן עדיין קבורות בו כמויות גדולות של תחמושת, אשר לא סולקה מהמקום בשל העלות הכרוכה בפינוי שכזה.

בשנת 1990 הוצבה ליד אתר התאונה אנדרטה לקורבנות האסון. לימים היא הועברה אל משתלת הזיכרון הלאומית ומוצבת בה.

==ראו גם==
*פיצוץ הליפקס
*מכתש לוכנאגר

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.bbc.co.uk/stoke/content/articles/2008/08/15/hanbury_crater_feature.shtml על ההתפוצצויות] באתר ה-BBC
*[http://www.bbc.co.uk/programmes/b00nwvx2 תוכנית רדיו של ה-BBC על ההתפוצצויות, 2009]
* 
* Sarah Moody, [http://blog.cwgc.org/blog/the-fauld-explosion The Fauld explosion], בבלוג של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה, 26 ביוני 2020 

פולד
פולד
קטגוריה:אסונות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סטפורדשייר
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1944
לכידה (תקשורת)

לכידה הוא אפקט בתקשורת, במיוחד בתחום ה-FM. לכידה היא תופעה הקשורה לאופן פעולת מקלטי FM אשר בהם האות החזק מבין שני אותות בתדירות זהה או קרובה יהווה את הפלט לאחר פעולת רה-אפנון ("Demodulation").

לכידה טובה מוגדרת כאשר האות השני מדוכא לרמה זניחה לפני הגעה למגבל (Limiter) אשר יגרום לכך שהאות החלש לא יוגבר. כאשר האותות בעצמה קרובה או כאשר ישנה דעיכה בלתי תלויה של האותות, המקלט יכול לפתח קיטועים כגון מכשיר סלולרי בקצה התחום שגורע קטעים מהשיחה.

תקשורת AM אינה נתונה להשפעות אפקט זה ובשל כך בחרו בתעופה ותחומים נוספים להשתמש באפנון AM עבור תקשורת, וכך משדרים כמה תשדורות באותו ערוץ.

== ראו גם ==
* בעיית קרוב-רחוק

קטגוריה:רדיו
סמינר הרב וולף

המבנה החדש ברחוב בעל התניא בבני ברק
סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף (מכונה "סמינר הרב וולף", או בקצרה "וולף") הוא סמינר לבנות חרדיות, הכולל בית ספר תיכון וסמינר ללימודי הוראה ומקצועות נוספים בעיר בני ברק. בסמינר מתחנכות כ-2,500 בנות המשתייכות בעיקר לזרם הליטאי או החרדי-ספרדי, והוא נחשב למוסד מבוקש.

== היסטוריה ==
הסמינר הוקם בשנות ה-50 על ידי הרב יוסף אברהם וולף, בעידודו של החזון איש, כדי לתת מענה לבנות הרוצות חינוך חרדי השומר על עקרונות ומונע השפעות זרות.

הרב יוסף אברהם וולף ניהל את הסמינר עד שבשנת ה'תש"ל עקב מחלה, העביר את הניהול לידי בנו הרב זאב אלעזר וולף.

לאחר פטירת אביו בשנת תשל"ט נקרא הסמינר על שמו "סמינר בית יעקב על שם הרב וולף". בשנותיו האחרונות סייעו לו בניהול הסמינר בנו הרב שלמה וולף, בתו מרים קופשיץ וחתנו הרב נחום קופשיץ.

הסמינר היה מיועד לכל הבנות החרדיות המתגוררות במרכז הארץ, ולמשך תקופה ארוכה אף שימש לכל הזרמים. עם הזמן נפתחו סמינרים ייעודיים לזרם החסידי, ורובן של הבנות החסידיות מתחנכות שם.

בשנות ה-90, בעקבות הגידול באוכלוסייה ועומס רב בקבלה לסמינר, נפתחו שני סמינרים נוספים הנושאים גם הם את השם "סמינר בית יעקב לבנות ע"ש הרב וולף": סמינר הרב כהנא וסמינר הרב מאיר.

עשר שנים לאחר מכן נפתח סמינר נוסף לבנות מהמגזר הספרדי הנושא את אותו שם. בהנהלתה של הרבנית אלקיים. הסמינרים הללו אף על פי שכולם נושאים את שמו של סמינר הרב וולף הוותיק מנוהלים עצמאית.

== קווי היסוד של הסמינר ==
בספרי "התקופה ובעיותיה" של מייסד הסמינר הרב וולף, נכתבו קווי היסוד הייחודיים של הסמינר:
# אהבת ה' ואהבת תורה
# אמונת חכמים
# יראת שמים ומידות טובות
# צניעות ודרך ארץ

מדבריו: "השם בית יעקב הוא כולו אמונה, כולו חינוך למידות נעלות בין אדם למקום ולחברו; השם "בית יעקב" אומר - מי היא המצוינת: לבוש צנוע, דקדוק בכשרות והכשרים, דיבור כשר, תפילה בכוונה, שמחה לעזור לזולת. השם בית יעקב כולל בהירות בהשקפות: הערכת תלמיד חכם אבל לא הערכת הפרופסור; שאיפה להדמות לצדקניות של הדורות שעברו גם אם לא למדו. התקווה היא להיות אשת תלמיד חכם אשר תורתו היא חייו ולהיות אם לבני תורה. לא הידיעות הן התכלית אלא ה"דעות"- ההשקפות והמידות. המובחרות שבין החניכות היא "אם הבנים שמחה".

"אם נצליח להשריש לתלמידות שתכלית הלימודים לשאוף להידמות לאימותינו, שלא למדו, סימן שהצלחנו בחינוך הבנות".

== מבנה הסמינר ==

ארבעה השנתונים הראשונים בסמינר הם כיתות ט-יב (א-ד סמינר), לגילאי תיכון. שני השנתונים הבאים, יג, יד (ה,ו סמינר) הם ללימודי הוראה, גננות, תכנות ולימודים נוספים. במסגרת זו מפעיל הסמינר מרכז הכשרה והשתלמויות בשם "אוהל אברהם" בו לומדות חלק מהבנות גם לאחר חתונתן.

התלבושת הנדרשת בסמינר אינה אחידה אך התלמידות נדרשות לעמוד בתקנון צניעות המושתת על תקנון בית הדין "משמר התורה", הכולל קביעות לגבי האורך ההולם חצאיות וחולצות, וסוג התכשיטים והאיפור המותר.

== הקבלה לסמינר ==
בשנים בהן מספר הנרשמות לסמינר גדול מהכמות שהסמינר מסוגל לקבל עורך הסמינר הגרלה, והבנות ששמן לא עלה בגורל עוברות לסמינרים כהנא או מאיר. כמו בסמינרי בית יעקב אחרים, גם בסמינר זה נשמעו תלונות על אי-קבלת בנות עקב מוצאן המזרחי.

==לקריאה נוספת==
*ר' רוז, חנן אלפר, תמר אלמוג. באתר אנשים ישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

וולף
קטגוריה:בית יעקב
קטגוריה:בני ברק: מוסדות חינוך
אולה אולסטן

סטיג קייאל אולוף (אולה) אולסטן (בשוודית: Stig Kjell Olof (Ola) Ullsten; 23 ביוני 1931 – 28 במאי 2018) היה פוליטיקאי ודיפלומט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1978–1979 וכמנהיג המפלגה העממית הליברלית מ-1978 עד 1983. בשנים 1979 עד 1982 כיהן בנוסף כשר החוץ. במהלך תקופה קצרה ב-1978 וכן בשנים 1980–1982 שימש ממלא מקום ראש הממשלה.

== ביוגרפיה ==
נולד בטג, עיר קטנה במחוז וסטרבוטן שסופחה מאוחר יותר לבירת המחוז, אומאו. בילדותו ביקר מספר פעמים בארצות הברית ובשנת 1959 נטל חלק בקמפיין הבחירות של המועמד הרפובליקני הליברלי, נלסון רוקפלר, לתפקיד מושל עיריית ניו יורק. בשנים 1962–1964 עמד בראש תנועת הנוער "הצעירים הליברליים" השוודית ונבחר לפרלמנט השוודי ב-1964.

בבחירות 1976 הסוציאל-דמוקרטים איבדו את הרוב בריקסדאג, לראשונה מזה 40 שנה והמפלגה השמרנית, המפלגה העממית הליברלית ומפלגת המרכז הקימו יחד קואליציה. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר להתפתחויות בינלאומיות. בשנת 1978 נבחר אוסטן לראש המפלגה העממית הליברלית, לאחר פרישתו של ראש המפלגה הקודם פר אולמארק מהפוליטיקה. באותה שנה התפרקה הממשלה בשל חוסר הסכמה לגבי עצמאות שוודיה בתחום האנרגיה הגרעינית. אולסטן הקים ממשלה צרה בראשותו שהורכבה מהמפלגה העממית הליברלית ושרים עצמאיים.

בבחירות 1979 שוב הוקמה קואליציה של מפלגת המרכז, המפלגה השמרנית והמפלגה העממית הליברלית בראשותו של מנהיג מפלגת המרכז. בממשלה זו כיהן אולסטן כשר החוץ. בהמשך כיהן כשגריר שוודיה בקנדה, איטליה ובכס הקדוש.

נפטר ב-28 במאי 2018.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת שוודיה
קטגוריה:שרי החוץ של שוודיה
קטגוריה:שגרירי שוודיה בקנדה
קטגוריה:חברי הריקסדאג
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1931

קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-2018
מארינר 8

שיגור מארינר 8
מארינר 8 (ידועה גם בתור מארינר־H) הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר־מאדים 1971 של נאס"א. הגשושית מארינר 9 הייתה אף היא בתוכנית מארינר־מאדים 1971. מארינר 8 נועדה להיכנס למסלול סביב מאדים ולשדר תמונות שלו לכדור הארץ. בעקבות כישלון השיגור, הגשושית לא נכנסה אפילו למסלול לווייני נמוך אלא חדרה לאטמוספירה ונחתה באוקיינוס האטלנטי זמן קצר לאחר השיגור.

==מהלך המשימה==
מארינר 8 שוגרה על גבי משגר אטלס־קנטאור. 265 שניות לאחר תחילת השיגור הוצתו שני מנועי ה־RL-10 של שלב הקנטאור, אבל המשגר החל לרעוד ויצא מכלל שליטה. הרעידות גרמו לכך שהדלק לא הגיע למנועי שלב הקנטאור ו־365 שניות לאחר תחילת השיגור הוא כבה. שלב הקנטאור והגשושית הופרדו וחדרו לאטמוספירה. שאריות הגשושית התרסקו באוקיינוס האטלנטי כ־1,500 ק"מ מאתר השיגור וכ־560 ק"מ מפוארטו ריקו.

==תוכנית מארינר־מאדים 1971==
תוכנית מארינר־מאדים 1971 כללה שתי גשושיות, מארינר 8 ומארינר 9. לכל גשושית היו משימות שונות לבצע במסלול סביב מאדים אם כי כל אחת יכלה לבצע את המשימות של השנייה. שתי הגשושיות היו אמורות לתפקד לפחות 90 יום במסלול סביב מאדים, שבמהלכם הן יאספו נתונים על ההרכב, הצפיפות, הלחץ והטמפרטורה של האטמוספירה ועל ההרכב, הטמפרטורה וטופוגרפיה של פני הקרקע של מאדים. חלק ממשימותיה של מארינר 8 הוספו לפרופיל המשימה של מארינר 9 ובוצעו בהצלחה.

המחקר הכולל, הפיתוח, השיגור והתמיכה הטכנית בכל משימות תוכנית מארינר עלו כ־554 מיליון $.

==ראו גם==
*תוכנית מארינר

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.webcitation.org/68y6QrsPQ?url=http://solarsystem.nasa.gov/missions/profile.cfm?MCode=Mariner_08 פרופיל המשימה של מארינר 8] ב[http://solarsystem.nasa.gov אתר נאס"א לחקר מערכת השמש].

==הערות שוליים==

קטגוריה:גשושיות אמריקאיות
קטגוריה:תוכנית מארינר
קטגוריה:משימות כושלות לחקר מאדים
בוריס הולבן

בוריס הולבן (בצרפתית: Boris Holban; 20 באפריל 1908 – 27 ביוני 2004) היה חייל יהודי רומני, פעיל קומוניסטי מראשי תנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שירת בכוחות המזוינים של רומניה והגיע לדרגת גנרל.

== קורות חיים ==
נולד בשם ברוך ברוכמן בעיירה אוטאץ' במזרח בסרביה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במולדובה), למשפחה יהודית מהמעמד העובד. ב-1923 הותר גם ליהודים לקבל אזרחות וכך, בין היהודים שהפכו לאזרחי רומניה היה גם הולבן, בן ה-15.

ב-1929 התגייס ל שנאלצה לפעול במחתרת ולכן אימץ לעצמו את הכינוי "בוריס הולבן", שהפך לימים לשמו הרשמי. שנה אחר כך אף נאסר לתקופה קצרה בשל פעילותו הפוליטית הבלתי חוקית הזו. הוא השתחרר מהכלא וגויס לצבא הרומני כנגד רצונו, ערק מהשירות וב-1932 נאסר שוב, הפעם בשל עריקה. 

ב-1936 ברח לצ'כוסלובקיה מפני השלטונות הרומניים, שהמשיכו לרדוף אחריו בשל פעילותו הפוליטית. במשך השנתיים בערך, בהן שהה במדינה זו, הוא למד הנדסת טקסטיל, מקצוע שעוד ישרת אותו בהמשך חייו. 

ביולי 1938 עבר לצרפת והצטרף ל, מתוך כוונה להצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, אך זה כבר היה קרוב לסיומה של אותה מלחמה והוא לא השתתף בה בסופו של דבר.
 
==במלחמת העולם השנייה==
בפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא צרפת. השתתף בקרבות עם הגרמנים ובמאי 1940 נפל בשבי. הוא נמלט מהשבי בעזרת המחתרת הצרפתית, ואז שב לפריז והצטרף לקבוצת לוחמי מחתרת, חברי המפלגה הקומוניסטית.

במרץ 1942 הולבן הצליח לאחד קבוצות שונות של הרזיסטנס, מורכבות מאזרחים זרים תושבי צרפת בני לאומים שונים ובהם יהודים, למחתרת אחת שנקראה F.T.P-M.O.I. בוריס הולבן הפך למפקד הצבאי הראשון של הסקציה הפריזאית בארגון. הקבוצה בפיקודו ביצעה מעל 90 פעולות חבלה וחיסול נגד חיילים גרמנים ומשתפי פעולה צרפתים. באוגוסט 1943 הוא הודח מהפיקוד והוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן כיוון שסירב להגביר קצב הפעולות מחשש שהדבר יביא לחשיפתם. לאחר עזיבתו את הקבוצה בפיקודו של מאנושיאן, היא אכן נתפסה על ידי הגסטפו בנובמבר 1943 וכל חבריה הוצאו להורג.

הולבן המשיך ללחום בגרמנים בקבוצה מחתרתית אחרת. 

לאחר שחרור פריז על ידי בעלות הברית, הוא הצטרף לצבא צרפת ובמסגרתו נלחם בגרמנים עד סוף המלחמה.

==אחרי המלחמה==
ב-1946 חזר הולבן לרומניה והצטרף לשורות הצבא הרומני, שנבנה בחסות הצבא האדום ששהה על אדמת רומניה כחיל כיבוש. הוא שירת כקצין פוליטי. במהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל. בתחילת שנות ה-50, במסגרת "טיהור", סולק מן הצבא יחד עם כל הקצינים היהודים. לאחר פרישתו הכפויה מהצבא עבד כמהנדס במפעל טקסטיל עד פרישתו לנמלאות בשנת 1970.

בשנת 1979 הצליח לקבל אשרת יציאה מרומניה לצרפת כתייר, כדי להשתתף בחגיגות 35 שנה לשחרור פריז. מאז לא שב לרומניה ונשאר בצרפת. ב-1984 קיבל אזרחות צרפתית, וב-1994 העניק לו נשיא צרפת פרנסואה מיטראן את אות לגיון הכבוד על פועלו כלוחם רזיסטנס בימי מלחמת העולם השנייה.

בוריס הולבן נפטר ב-27 ביוני 2004.

קטגוריה:קומוניסטים רומנים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:גנרלים יהודים
קטגוריה:חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:גנרלים רומנים
קטגוריה:יהודים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:יהודים בצבא צרפת החופשית וברזיסטאנס
קטגוריה:רומנים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:יהודים בצבא הרומני
קטגוריה:מהנדסים יהודים רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1908
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1908
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-2004
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2004
גרנד טר (קלדוניה החדשה)

גרנד טר (בצרפתית: Grande Terre - מילולית: האדמה הגדולה; בעגה המקומית מכונה האי Le Caillou - "הסלע") הוא האי הגדול והמרכזי בקלדוניה החדשה. הוא האי הגדול באיי צרפת, השני בגודלו בים האלמוגים, השישי בגודלו בדרום האוקיינוס השקט (אחרי גינאה החדשה, שני האיים של ניו זילנד, טסמניה ובריטניה החדשה) וה-52 בגודלו בכל העולם. שטחו 16,372 קמ"ר, אורכו כ-400 ק"מ ובנקודה הרחבה ביותר רוחבו מגיע ל-64 ק"מ. העיר הגדולה באי היא נומאה, בירת קלדוניה החדשה.

==היסטוריה==
מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק צפה באי ב-4 בספטמבר 1774 וקרא לו "קלדוניה החדשה", כאשר קלדוניה הוא שמה הלטיני של צפון סקוטלנד. מאוחר יותר הפך השם לשמם של כל האיים באזור, ולא רק של אי זה. החוף המערבי של האי נחקר בידי ז'אן-פרנסואה לה פרוז ב-1788, מעט לפני היעלמותו. ב-1853 הורה נפוליאון השלישי על כיבוש קלדוניה החדשה והפיכתה למושבת עונשין, ובין השנים 1864-1897 נשלחו לאי כ-20,000 אסירים צרפתיים.

ב-1878 ארגן אחד מראשי שבטי הילידים (הקנאק) מתקפת גרילה על הכובשים הצרפתיים, התקפה שעלתה בחייהם של כ-200 חיילים צרפתים וכאלף מבני הילידים. ראש השבט המורד נבגד בידי ראש שבט מתחרה, וחוסל. ראשו נכרת ונשלח לתצוגה במוזיאון בפריז, אך מאז נגנב הראש. בעקבות מרד זה, גורשו הילידים מאדמותיהם והועברו לתוך אזורים קטנים וצפופים. מספרם פחת דרסטית תוך תקופה קצרה (מכ-60,000 ב-1878, לכ-27,000 ב-1921).

לאחר כיבוש צרפת, מושל האי תמך בממשלת צרפת החופשית, והאי הפך למעוז חשוב לכוחות בעלות הברית. בקרב ים האלמוגים שימש האי כבסיס הצי האמריקני.

==מאפייני האי==
לאורך האי משתרע רכס ההרים Chaîne Centrale, עם חמש פסגות מעל 1,500 מטרים. הגבוהה שבהם היא הר פנייה, שגובהו 1,628 מטרים. רכס ההרים החוצה למעשה את האי לכל אורכו, גורם לשינויי אקלים בין שני חופיו: בעוד שהחוף המערבי יבש ומוגן מפני רוחות הסחר והנוף הוא בעיקר סוואנות, הרי שהחוף המזרחי בעל אקלים טרופי. תצורה אחרת הנפוצה בקצהו הדרומי של האי, היא ה-maquis הנפוץ בעיקר באגן הים התיכון - תצורה צפופה של עצים קטנים (עד כ-4 מטר), מרובי גזעים, בעלי עלים קשים, יחד עם שיחים גבוהים ונמוכים - קשי עלים גם הם, עשבוניים שונים ומטפסים. בתצורה זו, מעורבות זו בזו שכבות הצומח, ואפיונן לא מוגדר.

קרקע האי ייחודית בהיותה אולטרה-מאפי, בעקבות פעילות גאולוגית בשלישון. פעילות גאולוגית נוספת גרמה להתמרת סלע היסוד, וליצירת צפחה וצפחה כחולה בכמויות גדולות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צרפת: איים
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
זיאד אבו עין

זיאד אבו עין (בערבית: زياد أبو عين; 22 בנובמבר 1959 - 10 בדצמבר 2014) היה פוליטיקאי פלסטיני ומחבל מורשע. הוא היה חבר הפת"ח, אש"ף ושר ברשות הפלסטינית.

אבו עין ישב בכלא בישראל לאחר שהורשע על הנחת המטען בפיגוע בטבריה בשנת 1979, בו נהרגו שני נערים ונפצעו 36 אזרחים. אבו עין שוחרר בעסקת ג'יבריל הראשונה ומאז נעצר מספר פעמים.

ב-10 בדצמבר 2014 מת במהלך הפגנה פלסטינית בתורמוס עיא מול חיילי צה"ל, לאחר שלקה בהתקף לב. למרות תוצאות הנתיחה שלאחר המוות, הממשלה הפלסטינית האשימה את ישראל במותו.

==ביוגרפיה==
אבו עין, ששמו היה זיאד טריפי, גדל באל-בירה.

=== פעילות חבלנית ומאסר ===
ב-14 במאי 1979 התפוצץ ברחוב הגליל בטבריה מטען חבלה ממנו נהרגו שני נערים ונפצעו מעל 30. לאחר הפיגוע עבר אבו עין לירדן באישור שלטונות ישראל ומשם לארצות הברית. בניסיון פיגוע נוסף שבוצע שבועיים לאחר מכן, נתפסה עטאף יוסף בעת שהניחה מטען חבלה בתחנה המרכזית בירושלים ובעקבות זאת נעצר מפעילה, ג'מאל יאסין. בחקירתו הודה יאסין שהוא הכין את הפצצה שהתפוצצה בטבריה, והצביע על אבו עין כמי שקיבל ממנו את הפצצה ואת רכבו, והניח את הפצצה בטבריה.

בעקבות זאת הגישה ישראל לארצות הברית בקשת הסגרה לאחר שאבו עין נעצר בשיקגו באוגוסט 1979. בדצמבר 1981 הוסגר אבו עין לישראל, לאחר שזו התחייבה להתייחס אליו כאל אסיר פלילי רגיל. אבו עין היה האסיר הראשון שהוסגר מארצות הברית לישראל על פי הסכם ההסגרה ביניהן. הסגרתו ספגה ביקורת מצד גורמים פלסטינים שטענו שנעשתה למרות שלא היו ראיות לאשמתו של אבו עין. ההסגרה ספגה ביקורת גם מצד ירדן, שאף העלתה את נושא ההסגרה לדיון באו"ם.

אבו עין הורשע ברצח בבית המשפט המחוזי ובמאי 1983 דחה בית המשפט העליון את ערעורו על הרשעתו והותיר על כנו את מאסר העולם שנגזר עליו.

=== שחרור ומעצר מחדש ===
בנובמבר 1983 היה אמור אבו עין להשתחרר מהכלא במסגרת עסקת ג'יבריל הראשונה לשחרור שישה משמונת חיילי הנח"ל שנשבו בלבנון, אולם ברגע האחרון הוא הוחלף באסיר אחר. לבסוף שוחרר אבו עין בעסקת ג'יבריל. לאחר מספר חודשים היה אבו עין מראשוני משוחררי עסקת ג'יבריל שנעצרו מחדש, בעקבות מידע על כוונתו לארגן חטיפת אוטובוס והוא הוחזק במעצר מנהלי.

בשנת 2001 ארגן אבו עין, שהיה חבר הנהגת הפת"ח ביהודה ושומרון, חרם על מוצרים ישראלים. באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, הגיע לביתו מרוואן ברגותי שהיה מבוקש, ואחריו הגיעו כוחות צה"ל שעצרו את ברגותי בביתו של אבו עין. בעקבות זאת נעצר גם אבו עין ושהה זמן מה בכלא.

=== בפוליטיקה הפלסטינית ===
לאחר שחרורו נתמנה לסגן שר לענייני אסירים, עד פירוק המשרד בשנת 2014, עקב הקמת ממשלת האחדות עם החמאס. במסגרת תפקידו טען שהתנאים של האסירים הפלסטיניים גרועים מאלו של האסירים היהודיים באושוויץ.

ביולי 2006 נימק אבו עין, בראיון טלוויזיוני, את התועלת בהסכמי אוסלו, בכך שבזכותם היה ניתן להוציא לפועל את האינתיפאדה השנייה.

בשנת 2008, לקראת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, ניסה אבו עין לארגן צעדות מכל העולם לכיוון ישראל למימוש זכות השיבה.

ב-10 בדצמבר 2014 מת אבו עין אחרי שהתעמת עם חיילי צה"ל במהלך הפגנה בכפר תורמוס עיא נגד המאחז "עדי עד". הפלסטינים האשימו את ישראל בהריגת אבו עין, ומדינות רבות קראו לישראל לפתוח בחקירה מהירה של התקרית. בנתיחה שלאחר המוות התגלה כי אבו עין מת מהתקף לב. הוא היה מעשן כבד ובעבר סבל מאוטם לבבי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורשעים ברצח בישראל
קטגוריה:פעילי פת"ח
קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:משוחררי עסקת ג'יבריל
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:אישים שהוסגרו לישראל
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1959
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2014
קוסובו במשחקים האולימפיים

קוסובו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), לאחר שהוועד האולימפי הבינלאומי הכיר בוועד האולימפי שלה בשנת 2014.

==היסטוריה==
כשהייתה קוסובו חלק מיוגוסלביה, התחרו ספורטאים קוסוברים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. ב-2008 הכריזה קוסובו באופן חד-צדדי על עצמאותה מסרביה. למעלה מ-100 מדינות הכירו בה עד כה, אך מדינות רבות אינן מכירות בה כמדינה עצמאית, והיא אינה חברה באו"ם. כתוצאה מהכרזת העצמאות, חדלו הספורטאים הקוסוברים ליטול חלק במסגרות הסרביות, ואף שסרביה עדיין רואה בקוסובו חלק בלתי נפרד ממנה, פעילות הספורטאים הקוסוברים במסגרות הסרביות לא הייתה מעשית, ובאולימפיאדות שנערכו מאז הכרזת העצמאות לא היו ספורטאים קוסוברים במשלחות הסרביות. ספורטאית קוסוברית אחת בכל זאת התחרתה באולימפיאדת לונדון (2012), הג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהשתתפה כחלק מהמשלחת האלבנית, והודחה בסיבוב השני. 

הוועד האולימפי של קוסובו, שהוקם כבר ב-1992, הוכר בסופו של דבר על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי בשנת 2014, על אף התנגדותה של סרביה, וקוסובו החלה להשתתף במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). להכרה אין השלכות על סוגיית ההכרה בקוסובו כמדינה, שכן בוועד האולימפי הבינלאומי חברים ועדים אולימפיים רבים של טריטוריות שאינן מדינות, כגון פוארטו ריקו, הונג קונג, הרשות הפלסטינית, ועוד.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, הראשונה בה השתתפה משלחת קוסוברית, התחרו 8 ספורטאים מקוסובו, והג'ודוקא מאילינדה קלמנדי, שהתחרתה בלונדון תחת הדגל האלבני, זכתה במדליית הזהב הראשונה בתולדות המדינה. יתר הספורטאים רשמו הישגים זניחים.

קוסובו ממקדת את מאמציה בענף אחד - ג'ודו נשים, בו היא מצטיינת, וגרפה שלוש מדליות זהב - אחת בריו 2016 ושתיים בטוקיו 2020.

==מדליות ==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 1 || 0 || 0 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 2 || 0 || 0 || 2
|-
! סך הכל || 3 || 0 || 0 || 3
|}

===לפי ענף===
בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| ג'ודו || 3 || 0 || 0 || 3
|-
! סך הכל || 3 || 0 || 0 || 3
|}

==ראו גם==
* קוסובו במשחקים האולימפיים לנוער
* יוגוסלביה במשחקים האולימפיים
* סרביה ומונטנגרו במשחקים האולימפיים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.noc-kosovo.org/?page=2,1 האתר הרשמי של הוועד האולימפי של קוסובו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:קוסובו: ספורט
פצצת חבית

פצצת חבית היא פצצה פרימיטיבית וזולה לייצור אשר מוטלת ממסוק או מטוס תובלה. פצצות חבית נודעו בעיקר כאמצעי לחימה של משטרים רודניים כנגד התקוממויות עממיות תוך הפרה של אמנות לוחמה בינלאומיות.

==מבנה הפצצה והשימוש בה==
מעטפת הפצצה היא בדרך כלל חבית אטומה או מיכל דומה כגון דוד מים ישן. בתוך החבית או הדוד מועמס חומר נפץ או תערובת נפיצה אחרת שאינה תקנית. בחלק מפצצות החבית מוצמדים לדפנות החבית מסמרים, ברגים, כדורי ברזל או פיסות מתכת אחרות שיוצרים רסס ונועדו להגביר את ההרס והפגיעה מהן. משקלה של פצצת חבית הוא מאות קילוגרמים אחדים ולעיתים מגיע לטון.

בשל צורת הפצצה, שאינה אווירודינמית, ואופן הטלתה הידני, פגיעתה אינה מדויקת ועל כן היא משמשת כנשק סטטיסטי אשר מופעל באזורים מאוכלסים צפופים, גם מתוך כוונה להטיל טרור.

עלות ייצור פצצת חבית נמוכה ומוערכת בכ- 200 - 300 דולר אמריקאי.

==שימושים בעבר==
*החל משנת 1990 נעשה שימוש בפצצות חבית עמוסות בחומר נפץ ומסמרים שהוטלו ממטוסי מטען בסודאן כנגד מתקוממים בדרום המדינה ובדרפור.
*במלחמת האזרחים בסוריה עשה חיל האוויר הסורי שימוש נרחב בפצצות חבית כנגד המורדים. מוערך כי במהלך המלחמה הוטלו כ- 5,000-6,000 פצצות חבית שמהן נהרגו כ- 20,000 אזרחים סוריים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פצצות
קטגוריה:טרור
פאידיאה

פאידיאה (ביוונית: παιδεία) הוא מונח ביוונית שמשמעו "מכלול הידע וההכשרה שבן התרבות נדרש להם כדי להשיג שלמות אנושית"<ref></ref>, או "חינוך של החבר האידיאלי בחברה". הוא מבוסס הן על רכישת ידע ומיומנויות, אך חשוב יותר - על תרגול אזרחות פעילה ומשתתפת בתהליכים הפוליטיים<ref></ref>. 

ראשית הפאידיאה מתוארכת לסביבות המאה ה־5 לפנה"ס<ref name=":0"></ref>. במדינה היוונית העתיקה, הפוליס, הילדים זכו לחינוך שכלל מגוון של מקצועות, כמו אריתמתיקה, פילוסופיה, מוזיקה, ותרגילים גופניים. אידיאלים חינוכיים אלה נחשבו בעיני היוונים בסיסיים, חיוניים, ובעלי תפקיד משמעותי בפיתוח עתידו של הילד. על פי עדויות שתוארכו לשנת 55 לפנה"ס, כללו לימודי הפאידאיה גם הכשרה רטורית המיועדת לנואמים, שנקראה "Cicero’s humanitas", ותרגומה המילולי הוא "טבע האדם". הכשרה זו התפשטה מאוחר יותר לעולם היווני-רומי בכלל ובה טמונים שורשי מדעי הרוח המודרניים<ref name=":0" />. 

== עקרונות הפאידיאה ==
היוונים ראו את הפאידיאה כחינוך האידיאלי עבור מעמד האצולה, שנטה לאינטלקטואליזציה של תרבותם ורעיונותיהם. התרבות והנוער נוצרו לאידיאל של kalos kagathos ("יפה וטוב"). פאידיה נועדה גם כדי ללמד ידע כשעצמו, אך לא פחות חשוב - להנחיל את הסגולות הנדרשות מאזרח הפוליס האידיאלי. אזרח כזה יהיה בעל חינוך מעולה, מושחז ומעודן הן באינטלקט, הן במוסר והן בגוף, ויוכל לתפוס את מקומו כחבר מעורב בניהול ענייני הפוליס ובקביעת מדיניותה. בהתאם לכך, כללה הפאידיאה לימודים של תחומי ידע שונים וגם התמקדות בסוציאליזציה של ילדים ונערים בתוך הסדר האריסטוקרטי של הפוליס. ההיבטים המעשיים שלה כללו נושאים כמו רטוריקה, דקדוק ופילוסופיה, כמו גם חשבון ורפואה. התעמלות והיאבקות זכו להערכה בשל השפעתן על הגוף לצד החינוך המוסרי שהעניקו לימודי מוזיקה, שירה ופילוסופיה. 

גישה זו לגידולו של גבר יווני בעל השכלה מוקפדת ומאוזנת הייתה נפוצה בעולם דובר היוונית, למעט בספרטה שבה הייתה נהוגה שיטה פדגוגית אחרת שנקראה "אגוגה", שטפחה כישורים צרים יותר ונתנה עדיפות לתרבות צבאית. 

== הוגים בולטים ==
איסוקרטס עסק רבות במושג בפדאידיאה ובסוגיית החינוך האידיאלי לנער ולחברה. 

אריסטו מתאר את הפאידיאה בספר השמיני של הפוליטיקה, וטוען שחינוך צריך להיות מערכת ציבורית, ולא להישאר בידי יחידים. הוא ממשיך ומתלבט מה צריך לכלול חינוך ראוי, ומנסה לקבוע מהי תרומתו של כל תחום לטיפוח המידות הטובות. הוא מפרט את הדרכים שבהן הוא מאמין שצריך לבצע אימוני התעמלות, ומעלה כמה תרגילים ספרטניים כדי לראות את היתרונות והחסרונות של המערכת שלהם. הוא גם עורך השוואה בין הפאידיאה הפן-הלנית לאגוגה הספרטנית. 

== ראו גם ==

* גימנסיון
* ארטה
* שבע האמנויות החופשיות

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריה של החינוך
קטגוריה:יוון העתיקה: תרבות
קופרס טאון

קופרס טאון (באנגלית: Coopers Town) היא עיר באיי אבקו, קבוצת האיים השנייה בגודלה מבחינת שטח (אחרי האי אנדרוס) באיי בהאמה.

העיר היא הצפונית ביותר בקבוצת האיים. היא הוקמה בשנות השבעים של המאה ה-19 על ידי משפחתו של אלברט בוטל מגרנד בהאמה. בתחילה הייתה הכלכלה של העיר מבוססת על גידול אננס ודייג ספוגיים, אך במהלך המאה ה-20 הידלדלו ענפים אלו. המכשול העיקרי להצלחתן של תעשיות אלה היה העדרו של נמל טבעי בקופרס טאון.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.go-abacos.com/theabs/cooptown.html מידע על העיר באתר איי אבקו]

קטגוריה:איי בהאמה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-19
פריפורט

פריפורט (באנגלית: Freeport) היא עיר, מחוז ואזור סחר חופשי באי גרנד בהאמה שבאיי בהאמה. ב-1955 הוענק שטח של ביצות וצמחייה נמוכה בהיקף של 202 קמ"ר על ידי ממשלת איי בהאמה לוואלס גרובס, יזם ממדינת וירג'יניה שבארצות הברית, כדי שיפתח את האזור. פריפורט התפתחה להיות לעיר השנייה בגודלה באיי בהאמה. את העיר משרת נמל תעופה בינלאומי. רשות הנמלים של גרנד בהאמה מפעילה בעיר אזור סחר חופשי, שהוקם ב-1955 על פי הסכמה של הממשלה שהעסקים באזור לא ישלמו מיסים עד ל-1980 ומאוחר יותר הוארך תוקפו של הסכם זה עד שנת 2054. בהמשך הורחב השטח שהוענק ל-526 קמ"ר.

האקלים בעיר הוא אקלים טרופי. ענף התיירות, שבשיאו היה בהיקף של מיליון תיירים בשנה, דעך קצת מאז 2004 עקב השפעתן של שתי סופות טרופיות שהכו את האי. כמה אוניות תענוגות עוגנות באי מדי שבוע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:איי בהאמה: ערים
קטגוריה:אמריקה הצפונית: אזורי סחר חופשי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1955