OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית העולים

[[לוח זיכרון שהציבה במקום בידי המועצה לשימור אתרים]]
שלט הנצחה למייג'ור ליונל ג'ון בנמל יפו
בית העולים או בית החלוץ הוא בית דו-קומתי ברחוב יפת 34 ביפו (לשעבר רחוב עג'מי), ששימש לשיכון עולים חדשים בימים הראשונים לאחר עלייתם לארץ ישראל.

== היסטוריה ==
המבנה נשכר על ידי ועד הצירים, ונחנך בראשית ספטמבר 1920 ('הצפירה', 6.9.1920). הוא נוהל בידי יהודה ודֻובה צ'רקסקי. מיקומו, בין עג'מי ליפו העתיקה, נבחר בשל קרבתו לנמל יפו, ממנו הגיעו העולים. 

ב-1 במאי 1921 תקפו ערבים עוברי אורח ובתי עסק של יהודים ביפו, התקפה שסימנה את פרוץ פרעות תרפ"א. הפורעים הגיעו לבית העולים שסימל עבורם את העלייה היהודית, וניסו לפרוץ אליו. באותה העת שהו בבית עשרות עולים חדשים שלא היו חמושים. הניסיון הראשון לחדור לבית נכשל לאחר שהעולים הדפו את הפורעים באמצעות מוטות ברזל שהוצאו מהגדר הפנימית. הדיירים ציפו לסיוע המשטרה, אך הקצינים והשוטרים הערבים שהגיעו ירו לעבר השער ופרצו אותו. ההמון שפרץ פנימה החל במסע הרג וביזה, במהלכו נרצחו 14 מיושבי הבית, ביניהם בני הזוג צ'רקסקי שסירבו להצעתו של קצין משטרה נוצרי להתפנות מהבית מבעוד מועד. 26 דיירים נוספים נפצעו. דיירים שהתבצרו בקומה השנייה ניצלו, משום שהפורעים לא הספיקו להגיע אליהם. כעבור כארבעים דקות הגיע למקום הקצין הבריטי מייג'ור ליונל ג'ון שפיזר את המתפרעים ביריית אקדח. הביא אותו לבית פקיד משרד העלייה בנמל, ניסל רוזנברג, שחשש לגורל העולים.

שלט להנצחתו של מייג'ור ג'ון נמצא בנמל יפו.

אירועי בית העולים מתוארים בספרים "עד הסוף" מאת משה שמיר ו"הנדר" מאת משה גרנות, חתנו של משה צ'רקסקי, שכנער בן 13 היה בבית בעת הפרעות.

לאחר המאורעות ננטש בית העולים, ובית חדש הוקם בקצהו הדרומי של רחוב אלנבי. מהבית החדש נגזר שמו של רחוב העלייה, המשכו של רחוב אלנבי.

== ראו גם ==

* עלייה לארץ ישראל

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://shezaf.net/zope/home/he/2/1182096099/1182102852/#a039 המבנה באתרו של צור שיזף] 
* : על פרשת רצח הקצין תופיק ביי
* שמואל גילר, "סיפורו של יום אחד במאי" https://docs.google.com/viewer?a=v&pid=sites&srcid=dGx2MTAwLm5ldHx0bHYxMDB8Z3g6NzIyM2U0ZGE4ZjE5MGFhYw
* שמואל גילר, [https://web.archive.org/web/20141107140233/http://samgiler.weebly.com/uploads/6/8/1/9/6819339/__.pdf "קצין וג'נטלמן"], 'עתמול' גיליון 234.

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:המאורעות
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
קטגוריה:יפו העתיקה
קטגוריה:רחוב יפת
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
קטגוריה:חומות יפו
אופיר טושה גפלה

אופיר טושה גפלה (נולד בשנת 1968 בראשון לציון) הוא סופר ישראלי. בנוסף לעיסוקו כסופר, משמש כמורה לכתיבת פרוזה בבית הספר לקולנוע סם שפיגל ומנחה סדנאות כתיבה במדיטק חולון. כמו כן, עוסק בהוראת אנגלית בפרויקטים למצוינות. 

השם "טושה" הוא כינוי שניתן לו בילדותו על שם דמות מצוירת.

==ספריו==
* עולם הסוף, הוצאת כתר, 2004: רומן המציג בפני הקורא עולם בדיוני אודות החיים שלאחר המוות, המשלב מרכיבים מז'אנרים שונים אך עם זאת, מציע לקורא גם חידושים והמצאות. עולם הסוף הפך לרב מכר ואף זכה בפרס גפן לספר המקור הטוב ביותר בשנת 2005. זכה על הספר גם בפרס קוגל.
* הקטרקט בעיני הרוח, הוצאת כתר, 2005
* מאחורי הערפל, הוצאת כתר, 2007 
* ביום שהמוזיקה מתה, 2010
* עשתונות, הוצאת כתר, 2013
* האורחים, הוצאת כתר, 2016
* רשימות מארץ הכביש, הוצאת כתר, 2019
* הרי געש רדומים, הוצאת כתר, 2022
* חיי ספר, הוצאת כתר, 2023

== פרסים והוקרה ==

* פרס היצירה לסופרים ולמשוררים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ד 
* פרס גפן לספר המדע הבדיוני הישראלי הטוב ביותר לשנת 2005
* פרס קוגל בשנת 2005

== סיפורים קצרים ==

* ״סכנה״ בספר חדשות מהעולם התחתון על היוצר בוקי גרינברג (2006)
* ״האידיוט ממחר״ בכתב העת מסמרים גיליון 2 (2006)
* ״האיש ברחוב״ בקובץ סיפורי קולנוע כשמדלין סטו בוכה (2007)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
*מור דיעי חנני, "[https://www.mor-day.com/gaplaa/ אופיר טושה גפלה רוצה להחזיר את המנדט הבריטי"], בפודקאסט 'הסכתרבות', ינואר 2020.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* אריק גלסנר, [http://www.notes.co.il/arik/42935.asp על הספר, "הקטרקט בעיני הרוח"], בלוג באתר "רשימות", במקור פורסם במקור ראשון ובמעריב, אפריל 2008
*
* 
* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0701072 פרק ראשון של הספר "מאחורי הערפל"]
* 
* 
* יאיר דקל, [http://www.news1.co.il/Archive/003-D-58834-00.html כשיודעים מתי המוות יגיע], חדשות מחלקה ראשונה, 20 באפריל 2011
* 
* 
* 
* קרן דותן, [https://www.israelhayom.co.il/culture/books/article/9398649 החדש של אופיר טושה גפלה: הזר הוא המוּכר], אתר ישראל היום, מרץ 2022
 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:סופרים ויוצרים זוכי פרס גפן
קטגוריה:זוכי פרס קוגל
קטגוריה:סגל בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
גבעת עלייה

חוף גבעת עלייה
גשר חלון ליפו
[[מרכז פרס לשלום]]
[[מסגד ג'באליה בגן קדרון]]
מראה בבית הקברות היווני-אורתודוקסי
גבעת עלייה היא שכונה בדרומה של יפו שבעיר תל אביב-יפו, השוכנת בין הים ממערב לרחוב יפת ממזרח, ובין שכונת יפו ג' והעיר בת ים מדרום לרחוב מנדס פראנס ושכונת עג'מי מצפון.

==היסטוריה==
השכונה נוסדה ככפר דייגים באמצע המאה ה-19 על ידי מוסלמים שהגיעו מג'באליה שברצועת עזה, וכונתה גם היא בשם ג'באליה<ref></ref>. הכפר שכן כקילומטר דרומית למרכז יפו. במקביל קמה מצפון לה שכונת עג'מי הנוצרית-מרונית.
בשנת 1877 יזם חג' מוחמד אל-סקחפי את הקמתו של המסגד בג'באליה. בשנת 1943 עבר המסגד שיפוץ.

תושבי ג'באליה היו עוינים מאוד ליהודים, והנוסעים לבת ים בדרך שעברה בשכונה הותקפו שוב ושוב עד לסלילת דרך עוקפת ב-1938. במלחמת העצמאות נכבשה יפו בידי האצ"ל ביולי 1948, ורוב תושבי ג'באליה נמלטו ממנה.

תוך זמן קצר הובאו עולים לבתים הריקים ושם השכונה שונה ל"גבעת עלייה". עם המתיישבים החדשים נמנו גם פליטים מגוש עציון. בשכונה שכן בעבר בית החולים הממשלתי ביפו. בשנות ה-50 נבנו בשכונה בית הספר הדתי "רש"י" ובית הקולנוע הפתוח "גלרון".
העירייה אסרה על התושבים להרחיב או לשפץ את הבתים הערביים, ועל כן עזבו רבים מהם לשכונות אחרות עד תחילת שנות ה-60 ומצב הבתים התדרדר. מאוחר יותר נהרסו הבתים הערביים ופסולת הבניין נדחפה לים והרחיבה בכך את החוף.

==אתרי השכונה==
הרחוב האורכי של השכונה הוא הטיילת מול הים שברחוב קדם (לשעבר "רחוב 60"), שבו מסעדות רבות ומאפיות. רחוב הרוחב הראשי בשכונה הוא רחוב 3178, שמעליו גשר מסוגנן להולכי רגל הקרוי "חלון ליפו" והמוביל לעבר חוף גבעת עלייה. 

מדרום לרחוב זה משתרע גן קידרון, המשתרע על שטח של עשרה דונם ואשר הוקם במתחם שהשתייך בעבר לבית החולים דונולו הרופא. בגן שוכן מסגד ג'באליה
(שופץ בשנת 2002) וממערב לו נמצא "מרכז פרס לשלום". בצידה הדרומי של השכונה שוכנים חמישה בתי קברות – מוסלמי, קתולי, יווני-אורתודוקסי, ארמני ויווני-קתולי. במבנה משרדים סמוך שוכנים הנהלת המישלמה ליפו ובית הדין השרעי של יפו. 

בצידה הצפוני של השכונה נמצא גן טולוז, שלידו שוכנים המרכז הערבי-יהודי ביפו, מרכז פיס (במבנה עתיק משופץ) ובית הספר התיכון עירוני י"ב. ליד הגן נמצא גם בית השגריר הצרפתי. בדרום השכונה חורשת עציון, חורשת עצי אשל שבה התגוררו מפונים מכפר עציון. ברחוב האתרוג שכן מתחילת שנות ה-60 ועד לתחילת שנות ה-2000 שוק קטן ששמו שוק האתרוג.

השכונה ידועה ברצועת החוף שלה, המחברת בין מדרון יפו מצפון לחופי בת ים מדרום, ובעיקר במפרץ הקטן והמסולע בחלקה הצפוני.

בשנת 2008 הוקמה ישיבת שירת משה ולידה כמה מוסדות נוספים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.kotar.co.il/kotarapp/index/Chapter.aspx?nBookID=93180977&nTocEntryID=93183174 חיים בראשית, גבעת עלייה כמשל]
* [http://www.nrg.co.il/online/46/ART1/463/815.html אודות חוף גבעת עלייה nrg]
* [https://web.archive.org/web/20081023181653/http://www.red-fans.com/Article.asp?id=990 אודות מגרש הכדורגל של הפועל בגבעת עלייה]
* [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail.aspx?id=949&mag_id=114 הבאר ברחוב יאנוש קורצ'אק. אתר רשות העתיקות]
* [http://michaelarch.wordpress.com/2010/12/06/%d7%a1%d7%99%d7%91%d7%95%d7%91-%d7%91%d7%a9%d7%9b%d7%95%d7%a0%d7%aa-%d7%92%d7%91%d7%9c%d7%99%d7%94-%d7%95%d7%9e%d7%a8%d7%9b%d7%96-%d7%a4%d7%a8%d7%a1-%d7%9c%d7%a9%d7%9c%d7%95%d7%9d-%d7%91%d7%99%d7%a4/ סיבוב בשכונת ג'בליה ומרכז פרס לשלום ביפו] באתר 'חלון אחורי', 12/2010.

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:יפו: שכונות
סקריפטוריום

[[מיניאטורה משל ז'אן מיילו (Miélot), המציגה מעתיק כתבי יד בעת עבודתו]]
סקריפטוריום (ברבים: סקריפטוריה) הוא חדר המיועד להעתקת כתבי יד. הסקריפטוריום התקיים כבר בעת העתיקה, אך נודע בעיקר במנזרים של ימי הביניים. בנוסף, כמעט כל ספרייה הכילה סקריפטוריום בצמוד לה.

==מיקום וגודל==

מיקום הסקריפטוריום וגודלו השתנו במהלך הזמן ובין המקומות. אצל הבנדיקטינים התקיימו לרוב חדרים גדולים שהכילו בין 3–20 כותבים, עם המספר שנים עשר כמייצג. הסקריפטוריום מוקם באכסדרה של הקלויסטר, לרוב הצפונית, באופן שהביא לתלונות רבות של נזירים על הקור השורר בו. עם זאת, בחלק מהמנזרים התקיים הסריפטוריום בחדר משלו, לרוב בצמוד לספרייה. לעיתים, בעיקר במנזרים איריים, מוקם הסקריפטוריום ליד המטבח, באופן שאפשר לנזירים להתחמם בעת עבודת הכתיבה. אצל המסדרים הציסטרציאנים והקרתוסיאניים רווחו יותר סקריפטוריום קטנים ואפילו לאדם יחיד. במנזרים רבים גם התקיים הכתיבה בחדרי הנזירים ללא שיוחד חדר נפרד כסקריפטוריום.

סקריפטוריה מפורסמים בישראל כוללים את זה שבקומראן, בקומה השנייה של אולם 30 (שהוא האולם השני בגודלו באתר, אחרי אולם הסעודה המשותפת). הוא הוגדר כסקריפטוריום שכן בו נמצאו שתי קסתות עם דיו יבש ושברים רבים של שברי טיח שרופאו לכדי שולחן צר וארוך ששימש ככל הנראה לשטוח עליו יריעות קלף לכתיבה., סקריפטוריום אחר הוא זה שבמרכז ההשכלה הנוצרי של פמפילוס בקיסריה.

==לקריאה נוספת==
* אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ג, יחידה 6: נזירים ומנזרים במערב הנוצרי, הסקריפטוריום, עמ' 110-112.
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חדרים
קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:ארכיונים
קטגוריה:ספרות ימי הביניים
רחוב החשמונאים

רחוב החשמונאים הוא רחוב בתל אביב המשמש בחלקו כציר כניסה למרכז העיר מכיוון מזרח, ואורכו כקילומטר וחצי. הוא נחלק לשני מקטעים מובחנים:
* החלק המערבי שהוקם בשנות ה-20 וה-30 ומחבר את רחוב המלך ג'ורג' ושדרות רוטשילד במערב, אל רחוב קרליבך ממזרח. באזור זה בתי מגורים, מרביתם בסגנון הבינלאומי. בקצה הקטע ניצב בנק החקלאות לישראל בתכנונם של האדריכלים שולמית ומיכאל נדלר.
* החלק המזרחי, מרחוב קרליבך ועד דרך מנחם בגין, משמש כציר תחבורה ראשי המקשר בין לב העיר לנתיבי איילון, וכרחוב עם חזית מסחרית שבקצהו המזרחי ניצב תחמ"ש הקריה בתכנונו של אדריכל ירון כ"ץ. מעל קומת המסחר נמצאים משרדים ומגורים. בצידו הצפוני של הרחוב שוכן מתחם גבעון, ובצידו הדרומי שכן עד לשנת 2006 השוק הסיטונאי ובמקומו נבנו קניון TLV בתכנון יסקי מור סיון אדריכלים ושכונת המגורים "גינדי TLV" בתכנון ישר אדריכלים.

== קישורים חיצוניים ==

החשמונאים, רחוב
קטגוריה:לב העיר
עומאר סניד

עומאר סניד (אנגלית: Omar Sneed; נולד ב-9 באוקטובר 1976 בביומנט, טקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בין השאר בהפועל ירושלים, מכבי ראשון לציון ועירוני אשקלון. סניד שיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר ומתנשא לגובה של 2.00 מטרים.

סניד, אשר נולד וגדל בביומנט, טקסס. עומאר נקרא כך על שם השחקן עומר שריף. הוא החל לשחק כדורסל בילדותו במסגרת חוג הכדורסל של עיירתו וכן מאוחר יותר, בקבוצת הכדורסל האזורית של מחוז ברנט. בסיום לימודיו התיכוניים, הצטרף אל קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ממפיס ושיחק עבורה במשך ארבע שנים.

לאחר מכן נרשם לדראפט ליגת ה-IBA ונבחר במקום ה-3 על ידי הסן דייגו סטינגרייס. אך במקום לשחק במדיה, בחר לבלות את העונה המקצועית הראשונה שלו, מחוץ לארצות הברית, במדי הקבוצה הקולומביאנית, סביוס בוגוטה. סניד עזב את הקבוצה, לאחר עונה אחת.

סניד, חזר לארצות הברית, כשעבר אל קבוצת ליגת ה-CBA, רוקפורד לייטנינג. בקבוצה קלע 18.5 נקודות והוריד כ-10 כדורים חוזרים וזכה בתואר השחקן המצטיין של העונה הסדירה. סניד עזב את הלייטנינג לאחר עונה אחת במדיה. לאחר מכן נבחן במספר קבוצות בוונצואלה ובקולומביה. אך לבסוף חתם בשורותיה של סן לורנסו מהרפובליקה הדומיניקנית. סניד הצטיין במדי ונבחר לשחקן המצטיין בליגה הקולומביאנית ולשחקן המצטיין במשחקי ההצלבה של הליגה, לאחר שקבוצתו הפסידה בגמר משחקי ההצלבה, לחואנזה.

עונה לאחר מכן, הצטרף לדן האג ולאחר מספר חודשים עזב את הקבוצה בשל קשיים חברתיים והחל לשחק בקבוצת הכדורסל הבלגית, מונס, עימה זכה בגביע הבלגי. לאחר מכן, נבחר בדראפט ליגת ה-NBDL ונבחר במקום ה-18 על ידי האוסטין טורוס. למרות זאת, סניד בחר לשחק בפרוז'קוב הפולנית ולאחר מכן בלונדון טאוורס האנגלית.

בעונת 2004/05 הצטרף אל קבוצתה של אליצור אשקלון והיה שותף להגעתה לפיינל פור הליגה שהבטיח לקבוצה העפלה למפעל, גביע האתגר.
בעונת 2005/06 עבר אל מכבי ראשון לציון, אך בחלון ההעברות של ינואר, עבר אל לוקומוטיב רוסטוב הרוסית, לאחר שקיבל ממנה הצעה כספית גבוהה. מהלך זה נחשב לטוב, כאשר סניד עזר לקבוצה להישאר עונה נוספת בליגת העל הרוסית. סניד, המשיך במדיה של רוסטוב עוד חצי עונה לאחר שבינואר אותה שנה עבר אל סאבה באטרי, האיראנית. סניד, זכה באליפות ובגביע האיראני. אך למרות זאת, סניד לא נשאר במדיה לאחר שהליגה האיראנית הסתיימה בסוף פברואר.

במרץ, סניד חתם במכבי ראשון לציון, לחוזה עד סיום העונה במטרה לחזק את המועדון. אך, קבוצתו האיראנית לשעבר בערימה קשיים בהחתמתו הצפויה בקבוצה הישראלית. למרות זאת, סניד עזר למועדון להישאר בליגת העל, עונה נוספת. ורשם ממוצעים גבוהים יחסית לקבוצת תחתית, 9.5 נקודות וכ-5 כדורים חוזרים ב-10 משחקים בהן שותף. בעקבות יכולת זאת, סניד הוחתם על ידי הפועל ירושלים בתחילתה של עונת 2008/09.

בתחילת עונת 2009–2010 חזר סניד לקדנציה שנייה בקבוצת עירוני אשקלון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורסלני רוקפורד לייטנינג
קטגוריה:כדורסלני עירוני אשקלון
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני בלפיוס מונס-אנו
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת ממפיס
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:טקסס: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
ג'יזיה

ג'יזיה (בערבית: جزية) היא מס גולגולת שתושבי העולם המוסלמי שאינם מוסלמים (כמו יהודים ונוצרים) צריכים לשלם לשליט מוסלמי, אלא אם הם מתאסלמים, כדי להימלט מענישה, תלוית משטר מקומי אשר כוללת גם הוצאות להורג. בסורה 9 נאמר כי: 
נתינים לא מוסלמים החיים במדינה הנשלטת על פי חוקי האסלאם הוגדרו כד'ימים, ובתמורה לתשלום הג'יזיה יכלו לקיים את דתם ואת חייהם, אך נשארו אזרחים ממדרגה שנייה.

;מהות ההשפלה
על המילים "בעודם מושפלים" ניטש ויכוח בין פרשני הקוראן. יש כאלו שהבינו זאת כהשפלת ראש (סימן לכניעות) ויש כאלו שהבינו זאת כהשפלת האדם, בהם איבן חאתם מקורדובה ומחמוד אבן עומד אל-זמח'שרי: משפטנים שמו דגש על גביית המס, לדוגמה אבו יוסף טען "אין להכות אף אחד מבין אנשי הד'ימה כדי לסחוט את תשלום הג'יזיה, ולא יעמידום בשמש הלוהטת, ולא יעשו דברים נתעבים בגופם, או בדומה לכך. להפך יש לנהוג בהם ברחמנות". בכל מקרה אבו יוסף המליץ על גבייה קפדנית של הג'יזיה: "יש לאסור אותם עד שישלמו את חובם. אין לשחרר אותם ממעצר עד שמס הג'יזיה יתקבל מהם במלואו".

תשלום המס איפשר לדתות הסיבתיות (המכירות בקשר של סיבה ותוצאה) להתקיים לאורך הדורות בתוך "דאר האסלאם" = משכן הכניעות = וסאליזם.
זאת בניגוד לדאר אל חארב הוא משכן המלחמה, היא הפררוגטיבה (הזכות הייחודית) - של הפיאודלים שהנם מוחמדנים (ממשיכי דרכו של מוחמד בכיבוש והשפטת העולם כמצווה עליו בקוראן ובחדית' שנכתבו לאחר מותו - באשר מעולם לא השאיר אחריו אף פיסת כתב).

== ראו גם ==
* ד'ימי
* יוסף הקר, "אין פורענות באה לעולם אלא בשביל עמי הארץ": תשלום מס הג'זייה על-ידי חכמים בארץ-ישראל במאה השש-עשרה, שלם ד (תשמ"ד), עמ' 117-63.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מיסים
קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מיסים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: חוק ומשפט
קטגוריה:מושגים באסלאם
בית הדר דפנה

בית הדר דפנה הוא בניין משרדים שחזיתו פונה לשדרות שאול המלך בתל אביב. שמו נגזר מהצטלבות הרחובות בה הוא שוכן - רחוב דפנה ורחוב הנרייטה סולד, אשר בעת הקמת הבניין נקרא רחוב הדר.

==המבנה==
המבנה הברוטליסטי בסגנונו, תוכנן על ידי האדריכלים דב כרמי ובנו רם. הוא נבנה על ידי קבלני הבניין אריה פילץ ובנו אברהם, והקמתו הסתיימה בשנת 1971. המבנה בנוי בצורת משטח מוארך בן שתי קומות הנמתח לאורכן של שדרות שאול המלך. על המשטח ניצבים ארבעה מגדלים מדורגים וצמודים זה לזה - המגדל המערבי הוא הנמוך ביותר ובו 9 קומות והמזרחי הוא הגבוה בהם ובו 13 קומות. מגדל זה גדול מהיתר גם בשטחו, והוא משתרע צפונה לאורך רחוב הנרייטה סולד. במבנה שני מגרשי חניה - האחד תת-קרקעי והאחר שוכן על גג בניין המסד והגישה אליו היא באמצעות מעליות לכלי רכב. בעבר נשא המבנה יריעות בטון אשר סיפקו הצללה מפני אור השמש, אך אלה פורקו מסיבות בטיחותיות. לאחרונה נצבע בית הדר דפנה בלבן, דבר המרכך מעט את הרושם הברוטליסטי שהוא מותיר.

המבנים בבעלות מינהל הדיור הממשלתי, דן חברה לתחבורה ציבורית, עמידר וחברת משולם לוינשטיין.

==שימושים==
משרדים רבים שוכנים בבניין, לרבות פרקליטות מחוז תל אביב ומחוז מרכז (פלילי). עוד שוכנות בבניין הנהלת דן חברה לתחבורה ציבורית ומרפאות המחלקה לפסיכוגריאטריה של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי. במקום שכן מטה המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים.

==השרפה==
ב-21 בנובמבר 1978 פרצה שרפה בפיר בתוך המבנה הצפוני. עשן סמיך כיסה את הקומות העליונות. מסוק של חיל האוויר הישראלי הוזנק למקום ולוחם היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) שולשל בכבל מהמסוק לקומות העליונות עם מסכות עשן. באמצעות סולם חבלים שהועבר לגג המבנה, חולץ אדם שישב על מפתן החלון בקומה 12 אל הגג. האירוע כולו הסתיים בשלום וללא נפגעים משמעותיים.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Hadar Dafna 2021 02.jpg|חזית הבניין מכיוון שדרות שאול המלך
קובץ:HadarPicture 022.jpg|בית הדר דפנה מכיוון צפון
קובץ:Hadar Dafna 2021 03.jpg|הכניסה לבניין
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.emporis.com/en/wm/bu/?id=hadardafnabuildings-telavivyaffo-israel בית הדר דפנה] באתר אמפוריס

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברוטליזם בישראל
קטגוריה:הצפון החדש
קטגוריה:שדרות שאול המלך
הדר דפנה
מסגד הים (יפו)

מסגד הים בתהליך שיפוץ, ינואר 2013
מסגד הים - החזית המערבית
מסגד הים (בערבית: مسجد البحر, "מסג'ד אלבחר") הוא מסגד קטן השוכן בטיילת חומות הים, בצדו הצפוני של גן המדרון ביפו העתיקה. המסגד עשוי מאבן כורכר ובפינתו הדרום-מערבית ניצב מינרט, שבראשו מרפסת למואזין. המסגד אינו פתוח לקהל. 

המסגד הוקם ב-1675 והוכרז כווקף על ידי מושל סנג'ק עזה מוסה רדואן פאשה. במסגד זה היו המלחים המוסלמים מתפללים לפני צאתם להפלגה. ב-1962 דיווחה עיריית תל אביב כי המבנה משמש כמחסן. הרשות לפתוח יפו העתיקה ביקשה להפוך את המקום לאתר תיירות אלא שבעקבות התנגדות מוסלמית חזר המסגד לייעודו המקורי המסגד שופץ בשנת 1997.
בשנת 2013 שופץ המסגד כולל צריח וחזיתות המבנה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110629172815/http://archnet.org/library/sites/one-site.jsp?site_id=7225 המסגד באתר ArchNet]

== הערות שוליים ==

ים (יפו), מסגד ה-
קטגוריה:יפו העתיקה
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
ים יפו
ז'וזף בודה דה בואמורטיה

ז'וזף בודן דה בואמורטיה (מצרפתית: Joseph Bodin de Boismortier, 23 בדצמבר 1689 – 28 באוקטובר 1755) היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק. בואמורטיה כתב יצירות כליות רבות, קנטטות, אופרות בלט, ומוזיקה קולית מז'אנרים שונים. הוא עסק בהלחנה באופן בלעדי, והיה מן המלחינים הראשונים שהתקיימו בלא פטרון; הוא התפרנס מכתיבת יצירות מוזיקליות חדשות.

==ביוגרפיה==
משפחת בואמורטיה עברה מעיר הולדתו של המלחין, טיונוויל (שבחבל לורן) לעיירה מץ, בה רכש את השכלתו המוזיקלית מאת ז'וזף וואלט דה מונטיניי, מלחין-מוטטים ידוע באותה עת. ב-1713 המשפחה עברה יחד עם מונטיניי לפרפניאן (על גבול קטלוניה), שם מצא בואמורטיה תעסוקה אצל המפקח המלכותי על הטבק. הוא נישא למארי וואלט, בתו של צורף עשיר וקרובת משפחתו של מורהוּ מונטיניי.

בשנת 1724 עבר בואמורטיה יחד עם מארי אשתו לפריז, שם פצח בקריירת הלחנה מפוארת. הוא היה מלחין פורה; קובצי יצירותיו הראשונים יצאו לאור בפריז כבר בשנת 1724. עד 1747 הוא הספיק לפרסם יותר ממאה קובצי יצירות בתחומי המוזיקה האינסטרומנטלית והקולית. יצירותיו, בייחוד הקוליות, היו להצלחה כבירה באותם ימים. בתוצאה מכך התעשר בואמורטיה, ולא נזקק לחסותו של פטרון, כנזכר מעלה.

מת ב-1755 ברואסי א-ברי.

==מוזיקה ויצירות==

בואמורטיה היה המלחין הצרפתי הראשון אשר כתב על פי מודל קונצ'רטו איטלקי, בששת הקונצ'רטי לחמישה חלילים אופוס 15 (1727). הוא היה גם המלחין הצרפתי ראשון אשר כתב קונצ'רטו סולו לכלי, הקונצ'רטו לצ'לו (או ויול או בסון, 1729). כמו כן, מרבית את מרבית יצירותיו כתב לחליל, ואת רובן פרסם. יצירותיו לחליל ולבסון הן, בדרך כלל, המבוצעות מבין יצירותיו כיום. לחליל אף כתב ספר הדרכה, שאבד מכבר. בואמורטיה כתב בין השאר את אופוס 91 שלו לצ'מבלו אובליגטו ולחליל, יצירה מאוחרת, בהשראת יצירות דומות אשר כתב המלחין הידוע ז'אן-פיליפ ראמו "יצירות קונצרטנטיות לצ'מבלו". את אופוס זה הקדיש לחלילן ידוע שהיה גם מלחין, מישל בלאווה. יצירה נוספת הראויה לציון היא סרנדה לתזמורת, יצירה אותה נוהגים לבצע מפעם לפעם. בואמורטיה וראמו, אשר חיו ופעלו בשלהי תקופת הבארוק (ה"רוקוקו") בימיו של לואי החמישה-עשר, המשיכו לדגול במסורת הצרפתית, בהלחינם מוזיקה מלאת יופי ותחכום, אשר הוערכה רבות על ידי ציבור מאזיני המוזיקה בצרפת.

התאורטיקן ז'אן-בנז'מן דה לה בורד במאמרו "על מוזיקה עתיקה וחדשה" בשנת 1780 על בואמורטיה: "
"Bienheureux Boismortier, dont la fertile plume peut tous les mois, sans peine, enfanter un volume.
(אשרי בואמורטיה אשר עטו השופע, הוליד ללא שום פגע, יצירה חדשה מדי חודש). נאמר שלביקורת כזו, היה עונה בואמורטיה בפשטות "אני מרוויח כסף".

==יצירות שונות==
* "ארבע העונות" (1724), קנטטות
* "מסעות האהבה" (1743) - אופרת באלט
* דון קישוט - (1747) - אופרה קומית
* דפנה (1748)
* סוויטות לצ'מבלו
* קונצ'רטי וסונאטות רבים

== קישורים חיצוניים ==

* [http://icking-music-archive.org/ByComposer/Boismortier.php תווים מדומיין חופשי של המלחין], בארכיב של ורנר איקינג
* [http://imslp.org/wiki/Category:Boismortier,_Joseph_Bodin_de תווים נוספים] מאתר IMSLP מקרן ויקימדיה
* [https://web.archive.org/web/20150110054950/http://www.kantoreiarchiv.de/archiv/recorder_flauti/flauti_ss/boismortier/ דואטים לחליל]
* סטפן פרו, [http://eventail.chez-alice.fr/boismortier_us.html מאמר על המלחין], [http://netoos.org/compagnie-eventail/ אוונטיל], חברה לבלט בארוק.
* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחיני אופרה צרפתים
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1689
קטגוריה:נפטרים ב-1755
מחוזות בורונדי

מבחינה מנהלית בורונדי מחולקת ל-18 מחוזות (province). כל מחוז נקרא על שם עיר הבירה של אותו מחוז. המחוזות מחולקים לנפות. ביולי 2022 ממשלת בורונדי הציע לשנות את החלוקה המנהלית ולהקים 5 מחוזות חדשים במקום הקיימים. הצעה זו טרם אושרה בפרלמנט. 

מפת מחוזות בורונדי

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! מס'!! שם !! בירה !! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה נכון לשנת 2008 !!שטח
|-
| 1 || מחוז בובנזה||בובנזה|| Bubanza Province|| 338,023 ||1,089 
|-
| 2 || מחוז בוג'ומבורה מאירה||בוג'ומבורה|| Bujumbura Mairie Province|| 497,166 ||87 
|-
| 3 || מחוז בוג'ומבורה כפרי ||ברנטו|| Bujumbura Rural Province|| 464,818 || 1,089 
|-
| 4 || מחוז בורורי||בורורי|| Bururi Province|| 313,102 || 	1,644.68 
|-
| 5 || מחוז קנקוזו||קנקוזו|| Cankuzo Province|| 228,873||1,965 
|-
| 6 ||מחוז קיביטוקה||קיביטוקה|| Cibitoke Province|| 460,435 ||1,636 
|-
| 7 || מחוז גיטגה||גיטגה|| Gitega Province|| 725,223 ||1,979 
|-
| 8 || מחוז קרוזי||קרוזי|| Karuzi Province|| 436,443 ||1,457 
|-
| 9 ||מחוז קאיאנזה||קאיאנזה|| Kayanza Province|| 585,412 ||1,233 
|-
| 10 ||מחוז קירונדו||קירונדו|| Kirundo Province|| 628,256 ||1,703 
|-
| 11 || מחוז מקמבה||מקמבה|| Makamba Province|| 430,899||1,960 
|-
| 12 || מחוז מורמבייה||מורמבייה|| Muramvya Province|| 292,589||696 
|-
| 13 ||מחוז מויינגה||מויינגה|| Muyinga Province|| 632,409||1,836 
|-
| 14 ||מחוז מבארו||מבארו|| Mwaro Province|| 273,143||840 
|-
| 15 || מחוז נגוזי||נגוזי|| Ngozi Province || 660,717 ||1,474 
|-
| 16 ||מחוז רוטנה||רוטנה|| Rutana Province|| 333,510 ||1,959 
|-
| 17 ||מחוז רוייגי||רוייגי|| Ruyigi Province|| 400,530||2,339 
|-
| 18 ||מחוז רומונגה||רומונגה|| Rumonge Province|| 352,026 ||1,079 
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

בורונדי
בורונדי

hu:Burundi#Közigazgatási felosztás
ארנב ננסי

ארנב ננסי (שם מדעי: Brachylagus idahoensis) הוא ארנב צפון אמריקאי, אחד משני מיני הארנבים היחידים ביבשת שחופרים את מחילותיהם בעצמם. הארנב הננסי הוא מין יחיד בסוג Brachylagus.

אין לבלבל בין הארנב הננסי, לארנב הננסי ההולנדי שהוא ארנב מבוית מהולנד.
== מאפיינים ==
זהו הקטן שבארנבים והוא מגיע לאורך 23 עד 28 ס"מ ולמשקל של 375–500 גרם בממוצע, ישנם ארנבים המגיעים גם למשקל של עד קילו. הארנב בעל אוזניים קטנות וגוף עגלגל מכוסה פרווה עבה כדי להישמר מהקור. דבר זה עושה אותו דומה מעט למכרסם. הארנב מגיע לבגרות מינית בגיל שנה.

תפוצתו בטבע היא במערב אמריקה הצפונית ממורדות הרי הרוקי בוושינגטון ואיידהו עד לנבאדה וקליפורניה. הארנב ניזון מזרעים ומעלים שונים. בתורו הוא נטרף בידי טורפים רבים הכוללים שונר מצוי, קויוטים, עקב, אוח וירג'יניה, הרמין, שועל אדום ועוד.

ישנם ארנבים מעורבים, שאחד מהוריו של ארנבון זה הוא ננסי, הגדלים מעט יותר מארנב ננסי, ועם אוזניים גדולות יותר בדומה לארנבון מצוי. ארנבון זה יכול להגיע עד 35 ס"מ, ועד משקל קילו ומאתיים גרם לכל היותר. ארנב זה נקרא באופן לא פורמלי "ארנבון מעורב ננסי" או "ארנב חצי ננסי" בשל היותו מעט גדול יותר מארנב ננסי, וקטן מארנבון מצוי וקרוב בגודלו לארנב ננסי הולנדי.

=== כחיית מחמד ===
ארנבים מסוג זה ידועים כחיית מחמד. תהליך קליטתם בבית החדש כרוך במספר הכנות הכוללות הכנת המתחם בו הם ישהו, כמו גדר גורים או כלוב מספיק גדול, מאחר שמערכת העיכול של הארנבים פועלת רק בזמן תזוזה, ולפיכך תנועה שלהם חשובה מאוד. מעבר לכך, יש לדאוג ל"ארגז צרכים", שכן כמו כלבים או חתולים, ניתן ללמד את הארנבים להשתמש באזור ספציפי לצרכיהם.

המזון והמים חשובים מאוד בהתפתחות הארנבים. הם ניזונים מחציר, אספסת, אוכל יבש המצוי בחנויות לחיות, ירקות ירוקים והרבה מים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קלינטון הארט מריאם
קטגוריה:ארנביים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1891
תפוז ברגמוט

בֶרְגָמוֹט הוא תת-זן של עץ הנוצר מהכלאה של חושחש עם לימון מתוק. זן זה קרוי גם תפוז ברגמוט, אם כי צבעו, צורתו וטעמו שונים מזה של התפוז הרגיל.

== מאפיינים ==
פרי העץ בעל ריח ריחני בולט, צורתו כשל אגס קטן, גונו ירוק וטעמו מר. העץ גדל באופן טבעי בדרום מזרח אסיה.

הברגמוט מכיל רעלן בשם פסוראלן (הקיים גם בירקות ופירות שונים) אשר במריחתו על העור מגביר את רגישותו לשמש ומדרבן שיזוף ונמשים, כמו גם נזקי קרינה נלווים. תמצית פסוראלן משמן הברגמוט שימשה כמדרבן שיזוף בשלהי המאה ה-20, טרם ההבנה של נזקי השמש ל-DNA בחשיפה ממושכת (בשנת 1996 הופסק השימוש בו מסיבות אלו).

== שימוש מסחרי ==
כיום הברגמוט מגודל מסחרית בקלבריה, איטליה למטרות הפקת שמן ריחני מקליפתו. שמן זה משמש לארומתרפיה, כתוסף בישום וכמו כן כתוסף מזון, למשל בתערובת תה ארל גריי. הפרי אינו משווק למאכל, היות שטעמו מר וחומצי יותר מאשכולית. במקומות מסוימים ביוון ובטורקיה משתמשים בפרי וקליפתו כבסיס לריבות, סירופים וליקרים שונים.

נפוץ מאד כתערובת בשמים, בשמים מפורסמים רבים מכילים רכיב ברגמוט. כמו גם סבונים, שמפו ועוד. ריחו נחשב לנעים ולמרגיע, ולכן פופולרי במוצרי ארומה.

== מקור אטימולוגי ==
השם האיטלקי ברגמוטה (bergamotta) נובע משיבוש לשוני של השם הטורקי ביי ארמדו (bey armudu) שמשמעותו "אגסו של הביי". קיימת סברה כי מקור השם הוא במחוז ברגמו בצפון איטליה, שם נמכר השמן לראשונה אולם ככל הנראה סברה זו אינה נכונה. אקלים האזור הקר אינו מתאים לגידולו; מקום גידולו הנוכחי הוא בצידה השני של איטליה, על חוף הים התיכון במחוז קלבריה (קצהו של "המגף").

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדרים
הבית הירוק (יפו)

הבית הירוק הוא כינויו של בית בעל קירות ירקרקים השוכן ברחוב יפת 91 בשכונת עג'מי ביפו, במפגש הרחובות יפת ושבטי ישראל (צומת חאג' כחיל). הבית מאופיין בסגנון אר דקו, ותקרותיו מעוטרות בציורים.

הבית נבנה ב-1934 עבור שייח' עלי, סוחר בדים ופרדסן יפואי. במהלך מלחמת העצמאות נטש השייח' את יפו, והבית נתפס בידי צה"ל, ששיכן בו את מחלקת המודיעין (לימים אגף המודיעין) בראשותו של איסר בארי. 

עד לראשית שנת 2022, שימש המבנה וסביבתו כבית הדין הצבאי של מחוזות מרכז, מטכ"ל, חיל האוויר ופיקוד העורף. בנוסף, המקום שימש את יחידות הפרקליטות הצבאית: פרקליטות מרכז, מטכ"ל, פיקוד העורף וחיל האוויר, פרקליטות עריקים, פרקליטות תעבורה, וכן הסנגוריה הצבאית המחוזית בה משרתים קציני הפרקליטות הצבאית.

בינואר 2022, הועברו כלל בתי הדין הצבאיים המחוזיים ויחידות התביעה והסנגוריה הצבאית, למעט התביעה הצבאית באיו"ש ופרקליטות מבצעים, מבסיס זה וכן מבסיס קסטינה ומבסיס חיפה, לבסיס הקריה המשפטית שליד מחנה בית ליד, בסמוך לכלא הצבאי נווה צדק.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:בסיסי צה"ל במחוז תל אביב
קטגוריה:בתי הדין הצבאיים
קטגוריה:עג'מי
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:רחוב יפת
מחוזות בורקינה פאסו

מבחינה מנהלית בורקינה פאסו מחולקת ל-13 מחוזות (regions). המחוזות מחולקים לנפות.

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
!#!! שם !! בירה !! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה נכון לשנת 2011 !!שטח
|-
|1
|מחוז סאחל
|דורי
|Sahel
|1,098,177
|35,360
|-
|2
|מחוז הצפון
|ואיגויה
|Nord
|1,722,115
|16,414
|-
|3
|מחוז מרכז-צפון
|קאיה
|Centre-Nord
|1,874,669
|19,677
|-
|4
|מחוז בוקל דו מואון
|דדוגו
|Boucle du Mouhoun
|1,901,269
|34,153
|-
|5
|מחוז המרכז
|ואגאדוגו
|Centre
|3,030,384
|2,869
|-
|6|| מחוז הרמה המרכזית||זיניארה||Plateau-Central|| 978,614 ||8,545
|-
|7|| מחוז המזרח||פדה נגורמה|| Est||1,942,805||46,694
|-
|8
|מחוז אוט בסינס
|בובו-דיאולסו
|Hauts-Bassins
|2,239,840
|25,343
|-
|9
|מחוז מרכז-מערב
|קודוגו
|Centre-Ouest
|1,660,135
|16,153
|-
|10
|מחוז מרכז-דרום
|מנגה
|Centre-Sud
|788,731
|11,457
|-
|11
|מחוז מרכז-מזרח
|טנדודוגו
|Centre-Est
|1,580,505
|14,710
|-
|12
|מחוז קסקדס
|באנפורה
|Cascades
|812,466
|18,406
|-
|13
|מחוז דרום-מערב
|גאוא
|Sud-Ouest
|875,442
|16,576
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.citypopulation.de/en/burkinafaso/cities/ נתוני מפקד 2019]

מחוזות
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה
מצנפת (בגד כהונה)

הכהן הגדול, חובש לראשו מצנפת. הכהן ההדיוט שרוכן על ברכיו חבוש במגבעת.]]
על פי משנה תורה, מצנפת (לכהן גדול) או מגבעת (לכהן הדיוט) היו פריטי לבוש שחבשו הכהנים לראשם בעת העבודה בבית המקדש ובמשכן. המצנפת והמגבעת לא כיסו את כל הראש, אלא השאירו לכהנים מקום להנחת תפילין של ראש.

המצנפת הייתה רצועה עשויה פשתן באורך 16 אמות (כ-8 מטרים), שלופפה לפיפה על גבי לפיפה, באופן שהותיר את צורתהּ קבועה. לעומת המצנפת, שהייתה מלופפת לרוחבהּ, המגבעת הייתה כעין "מגדל" – צרה למעלה ורחבה למטה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בגדי כהונה
קטגוריה:פרשת תצוה
קטגוריה:כובעים
קטגוריה:בגדי גברים
חבורת איינשטיין (סדרת אנימציה)

חבורת איינשטיין (באנגלית: Little Einsteins) היא סדרת אנימציה מבית וולט דיסני ששודרה בישראל בערוץ הופ!. הסדרה עלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2005 בארצות הברית, ובישראל בשנת 2007. שודרה בישראל עד 2014. לסדרה שתי עונות. הסדרה זכתה להצלחה רבה, ובעקבות כך יצאו לה מוצרים נלווים, כגון קלטות וידאו, ספרים, משחקים ועוד. שידורי הסדרה החוזרים בחו"ל הופסקו בשנת 2019, כשעלתה לשירות דיסני+. עם זאת היא עדיין לא זמינה בשירות של ישראל, זאת למרות בקשות רבות וחוזרות להוסיף אותה.

== עלילה ==
הסדרה עוסקת בארבעה ילדים אשר עוברים הרפתקאות מסביב לעולם בספינת חלל. בכל פעם יש להם משימה להשלים, ובמהלך כל מסע הם נקלעים למצב מאתגר אשר עליהם לעבור בשלום. לכל דמות בסדרה יש תחביב אחר הקשור במוזיקה, בו היא משתמשת כדי לעזור לחבורה להתגבר על אתגרים, באופן אינטראקטיבי יחד עם קהל הצופים. 

הסדרה נועדה ללמד את קהל היעד שלה - ילדים ופעוטות, על אמנות ומוזיקה, ועושה זאת על ידי שילוב מוזיקה קלאסית וציורים מפורסמים בסדרה. כל פרק בסדרה מסתיים במעין סיכום המסע - לאחר הקריאה הקבועה: "המשימה הושלמה!", הדמויות מציגות לקהל את המוזיקה והציור עליהם התבסס הפרק, על רקע של במת תיאטרון, וכולם מוחאים כפיים.

== דמויות ==
* ליאו (Leo) (איתי ג'רופי) - ילד בן 6, מנהיג החבורה. תחביבו הגדול הוא ניצוח, והוא עושה זאת בעזרת השרביט שלו, שתמיד איתו. ליאו הוא אחיה הגדול של אנני.
* ג'ון (June) (נועה פלדמן) - ילדה בת 6. תחביבה הגדול הוא ריקוד. אוהבת להתבונן בכוכבים בעזרת הטלסקופ שלה.
* קווינסי (Quincy) (איתי ליפשיץ) - ילד בן 5, אוהב לנגן על כלי נגינה שונים. החביבים עליו הם הגיטרה, החצוצרה והכינור שלו. מפחד ממקומות חשוכים.
* אנני (Annie) (עדי טרבס) - ילדה בת 3 (בת 4 מפרק 6 של הסדרה), אחותו הקטנה של ליאו. תחביבה הוא כתיבת שירים ושירתם. היא אוהבת בעלי חיים אך פוחדת מעכבישים.
* טיל (Rocket) - ספינת חלל קטנה ואדומה עליה מפקח ליאו. טיל אינו מדבר, אלא מעביר מסרים בצלילי מרימבה. טיל מסוגל להפוך לסוגים שונים של כלי רכב בלחיצת כפתור.
* המטוס הגדול (Big Jet) - מטוס קרב מדגם מיג-29. האויב של טיל וחבורת איינשטיין, מופיע במספר פרקים כדמות הנבל בסדרה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:דיסני: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות Playhouse Disney
המרכז ללימודי משטרה

26 בינואר 1960, נס המשטרה החדש מוצג במסדר חגיגי בבסיס האימונים המשטרתי בשפרעם
[[שר המשטרה בכור שטרית סוקר מסדר סיום קורס קציני משטרה במרכז ללימודי משטרה]]
המרכז ללימודי משטרה (המלמ"ש; בעבר בא"ר, בית הספר הארצי לשוטרים) היה מתקן של משטרת ישראל בקריית אתא, סמוך לשפרעם. המתקן נחנך ב-15 בדצמבר 1949 ופעל עד ינואר 2015. מינואר 2015 הוא חדל להיות מרכז הדרכתי של משטרת ישראל עם הקמתה של "המכללה הלאומית לשוטרים" בבית שמש. המקום עדיין משמש את משטרת ישראל כמיקומן של מספר יחידות במחוז הצפוני.

== פעילות ==
במרכז התקיימו הקורסים הבאים:
* קורס שח"ם - משכו 12 שבועות
* קורס מוקדים - משכו 8 שבועות ובוגריו ישרתו במרכזי הדיווח
* קורס שיטור בסיסי - משכו 9 שבועות והוא הקורס הבסיסי עבור שוטרים
* קורסים נוספים להכשרה ולהסבה לשוטרים המיועדים למשרדים השונים בתחנות: בילוש, תנועה, חקירות וסיור
* קורס קצינים:
**לקציני מטה זוטר: קורס שמשכו 9 שבועות
**לקציני משמר הגבול: קורס שמשכו 5 שבועות. שלב זה מתבצע לאחר הכשרתם בבית הספר לקצינים של צה"ל
**לקצינים המיועדים למשרדי הסיור, חקירות בילוש ותנועה (בתחנות), קורס שמשכו 40 שבועות.

המרכז כלל כמה מתקני אימונים, כגון מטווח סגור, ומגרש אימונים עבור כלבי משטרה. אורוות המחוז הצפוני של המשטרה ממוקמות אף הן במרכז. במרכז קיימת תצוגה של כלי רכב ששימשו את משטרת ישראל מאז הקמתה ועד היום ומוזיאון קטן המציג מדים וציוד.

המתקן קרוי על שמו של רנ"צ אהרון סלע, לשעבר מפכ"ל המשטרה.

במרכז היה ממוקם מוזיאון "בית מורשת משטרת ישראל" ובו היו מוצגים רבים על התפתחות משטרת ישראל על זרועותיה השונות. במוזיאון היה חדר הנצחה ממוחשב לחללי משטרת ישראל. המוזיאון וחדר ההנצחה הועברו למכללה הלאומית לשוטרים.

באוקטובר 2014 הסתיים קורס הקצינים האחרון במתקן בקריית אתא והכשרת הקורסים הבאים עברה למכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש. בינואר 2015 נסגר המרכז. כאמור, בחודש ינואר 2015 חדל המתקן להיות מרכז הדרכתי, אך המשיך לפעול כמתקן משטרתי לכל דבר ועניין. כיום יושבות בו מספר יחידות: יחידת כלבנים - מחוז צפון, פרשים - מחוז צפון, ימ"ר אגף התנועה - שלוחה צפונית, פיקוד מרחב גליל של המחוז הצפוני, מנהלת החברה הערבית וסיירת האופנועים של אגף התנועה, המוכרת יותר בשמה - סיירת צפון.
==מפקדי בית הספר לשוטרים==

מפקד בית הספר לשוטרים היה קצין בדרגת תת-ניצב.

* יורם סופר (2013–2015)
* יפרח דוכובני (2008–2012)
* רמי זוננפלד (2005–2008)
* חגי דותן (2003–2005)
* דב שכטר (2002)
* משה מזרחי (1993–1995)
* יאיר יצחקי (1990–1993)
* זאב רם (1981-1990)
* דוד אורן (אורנשטיין) (סביבות 1975)
* יהודה בונה (1956–1970)
* דוד עופר (1952–1956)

==קישורים חיצוניים==

* יעל ערד, [http://www.police.gov.il/articlePage.aspx?aid=4370&mid=11 לאחר 66 שנה: נפרדים מהמרכז ללימודי משטרה], אתר משטרת ישראל
* [https://youtu.be/yIeEmwc3YGY?t=164 מסדר סיום קורס קציני משטרה], סרטי גבע (באנגלית), ארכיון שפילברג, 1957 <small><small>(התחלה 2:44)</small></small>

קטגוריה:יחידות משטרת ישראל
קטגוריה:משטרת ישראל: היסטוריה
דיק רות'

ריצ'רד "דיק" ויליאם רות (באנגלית: Richard ("Dick") William Roth נולד ב-26 בספטמבר 1947) הוא שחיין עבר אמריקאי ואלוף אולימפי.

== ביוגרפיה ==
דיק רות' התאמן תחת הדרכתם של ג'ורג' היינס וג'ים גורהן. הוא התאמן במועדון השחייה של סנטה קלרה שבו שחו מספר אלופים אולימפיים כמו קלאודיה קולב, דון שולנדר, דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.

לאולימפיאדת טוקיו (1964) הגיע רות' כשיאן עולם במשחי מעורב אישי. ב-200 מטר מעורב אישי 2:14.9 דקות וב-400 מטר מעורב אישי 4:48.6 דקות.

באולימפיאדה עצמה השתתף רות' במשחה ל-400 מטר מעורב אישי. הוא זכה במדליית זהב וקבע שיא עולם חדש, 4:45.4 דקות. רות' הקדים את בן ארצו, רוי סארי (4:47.1 דקות) ואת גרהרד הץ מגרמניה (4:51.0 דקות). במשחקים אולימפיים אלו הייתה זו הפעם הראשונה בה שחו את משחה ה-400 מטר מעורב אך לא שחו את המשחה ל-200 מעורב אישי, וכך לא היה יכול להשיג מדליית זהב נוספת. בלילה שלפני משחה הגמר סבל רות' מכאבי בטן עזים, בשל דלקת התוספתן. הוא נידרש לניתוח דחוף אך הוא סירב וביקש מרופאיו להמתין עד לאחר סיום המשחה. רופאיו נעתרו לבקשתו. שני מתחריו העיקריים, הץ הגרמני שיאן העולם הקודם סבל מדלקת ריאות וסארי סבל מהצטננות קשה. שלושתם השתתפו במשחה הגמר וזכו בשלוש המדליות. 

רות' למד באוניברסיטת סטנפורד. באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1965 זכה רות' בשתי מדליות זהב אחת ב-400 מטר מעורב אישי ואחת במשחה שליחים 4x200 מטר מעורב.

== תארים ==
*בסך הכל שיפר רות' 4 פעמים את שיא העולם, 12 פעמים את השיא האמריקאי, זכה ב-11 תוארי אליפות ארצות הברית ו-3 תוארי NCAA, לפני שפרש משחייה תחרותית בגיל 19.
*רות' זכה בתואר שחיין השנה בעולם בשנת 1965.
*בשנת 1987 זכה רות' להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[https://web.archive.org/web/20101124064706/http://ishof.org/honorees/87/87droth.html]

== ראו גם ==

*התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
*התפתחות שיא העולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחייני מעורב אישי
קטגוריה:אלופי האוניברסיאדה בשחייה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
אהרן שפי

אהרן שֶׁפִי (נולד ב-27 בספטמבר 1928) הוא מוזיקאי, מחבר, מתרגם, מעבד, מחנך, מלחין ומנצח ישראלי.

== חייו ==
נולד בירושלים וגדל בתל אביב. אביו, אברהם, היה בשנות ה-30 בעל בית מלאכה לתיקון כינורות ושאר כלי מיתר, ששפי הִרבה לשהות בו. מוזיקאים פקדו את המקום, והיו מנסים את כליהם, תוך כדי הפגנת כישוריהם. האב שלח את שפי ללמוד נגינה בכינור אצל מורה בשם רומן, שהיה נגן אורח בתזמורת הפילהרמונית הארץ ישראלית, בצימבלום. אולם שפי, שכבר בילדותו הוקסם מצלילי החצוצרה, המשיך לחלום על כלי זה. ב-1943 הצטרף להכשרה הצעירה באשדות יעקב ובאפיקים, הקיבוץ השכן, פגש במנצח ליובה רביץ, שנאות ללמדו נגינה בחצוצרה ואף השאיל לו את הכלי. בראשית 1946 כבר ניגן בתזמורת כלי הנשיפה של הפועל תל אביב, עם המנצח והמעבד אברהם זץ. במלחמת העצמאות שירת שפי בחי"ש פרברים, ומשם הועבר לחיל התותחנים. בהפוגה השנייה החליט מפקד החיל, שמואל אדמון-רפופורט, בשיתוף קצין התרבות הצה"לי עמנואל עמירן-פוגצ'וב, להקים תזמורת כלי נשיפה בת כשלושים נגנים. המשימה הוטלה על שפי, ששימש כמדריך ומנצח. עם הקמת תזמורת צה"ל, הצטרפו נגני-התותחנים, על מנצחם, לגרעין המייסד. בתזמורת צה"ל נתמנה שפי לחצוצרן ראשי, בניצוחו של שלום רונלי-ריקליס. 

בשנת 1954 ייסד ביחד עם הכנר-המנצח ד"ר גיורא ברנשטיין את המכון למוזיקה שליד המועצה המקומית גבעתיים (מאוחר יותר הוסב שמו ל-"הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים").
ראשוני המורים בקונסרבטוריון היו מתלמידיו של פרופ' ליאו קסטנברג.

באוגוסט 1963 נשלח על ידי המחלקה לשיתוף בינלאומי במשרד החוץ לליבריה שבמערב אפריקה, להקים תזמורת צבאית של הנשיא טבמן. התזמורת הופיעה בניצוחו ובעיבודיו של שפי, בטקס ההשבעה של הנשיא ב-1964, במִסקרים ומִסדרים צבאיים, ובאירועים ציבוריים. לאחר שנה חזר לתפקידו כמנהל קונסרבטוריון גבעתיים. בעבור פעילותו בליבריה, זכה בעיטור של ממשלתה. ב-1968, הוזמן למיניאפוליס מינסוטה בארצות הברית, כמנהל המוזיקלי של המרכז הקהילתי היהודי החדש. הוא הקים וניצח על תזמורת סימפונית, אנסמבל בארוק, וגופי ביצוע אחרים, וכן תשתית של חינוך מוזיקלי וערך אירועי תרבות יהודיים וישראליים. בתום שלוש שנים חזר לנהל את קונסרבטוריון גבעתיים. ב-1976 הוזמן שנית למיניאפוליס, לשנתיים. שפי ניצח על תזמורות כלי הנשיפה הבוגרות של גבעתיים ומועצת פועלי פ"ת, והצעירה של בני-הקיבוצים. ב-1993 פרש לגמלאות, וחזר לנגן בחצוצרה ובחליליות בארוק, לכתוב ולעבד מוזיקה.
שלט על אהרון שפי = קונסרבטוריון גבעתיים = יולי 2024
בשנת 2022 הוענק לאהרן שפי <nowiki>אות יקיר העיר גבעתיים</nowiki>, על תרומתו לפיתוח וקידום החינוך המוזיקלי בעיר. 

ביולי 2024, הוקדש שם הקונסרבטוריון העירוני אותו ייסד לשם " הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים, ע<nowiki>ש אהרן שפי</nowiki> 

אהרון שפי = שער קונסרבטוריון גבעתיים = יולי 2024

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.local.co.il/ramat-gan/4380/articles.htm Local רמת גן גבעתיים - שגרירי המוזיקה בברלין]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:חצוצרנים ישראלים
קטגוריה:נגני כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קריית החינוך אורט סינגאלובסקי

[[מעטפת היום הראשון לציון פתיחת בית הספר אורט סינגאלובסקי בתל אביב, מאי 1958]]
בית הספר "אורט סינגלובסקי" בת"א (1956)
קריית החינוך אוֹרט סינגאלובסקי היא בית ספר שש-שנתי על-יסודי הפועל בדרך הטייסים על הגבול בין יד אליהו לכפר שלם בתל אביב. בית הספר כולל חטיבת ביניים ותיכון.

== היסטוריה ==
בית הספר התיכון נוסד בבית ליד אולם נגה ביפו בשנת 1948, כבית הספר הראשון של רשת "אורט" בישראל. באוקטובר 1949 פעלו בבית-הספר שלוש מגמות: מסגרות וחרטות, חשמל, רדיו, בהנהלתו של צבי ריבלין. לאחר פטירתו של מייסד איגוד אורט העולמי (וממקימי רשת אורט ישראל), ד"ר אהרון סינגאלובסקי, נקרא המוסד על שמו. ב-28 במאי 1958 נחנך ביתו הנוכחי של בית הספר, שתוכנן על ידי האדריכל דב כרמי.

ב-1993 הוקמה במקום חטיבת הביניים ובשנת 2009 היא מנתה כ-25 כיתות.

נכון לשנת 2019, בבית הספר קיימות כ-12 מגמות לימוד פעילות, עם דגש על חינוך טכנולוגי: מדעי המחשב ותקשוב, תקשורת וקולנוע, עיצוב, מנהל עסקים, פסיכולוגיה וקרימינולוגיה, אלקטרוניקה, ביולוגיה, פיזיקה, חמד"ע, ערבית וגאוגרפיה.

בשנת הלימודים תש"ף מונה למנהל קריית החינוך מייקל מאירוביץ', למנהל החטיבה העליונה מונה רן גולנד הורביץ ולמנהל חטיבת הבינים מונה סהר גולן.

בשנת הלימודים תשפ"ד (2023) מונה איתן בר לב למנהל קריית החינוך ולמנהלת החטיבה מונתה שרית סבן חבאני.

נכון לשנת הלימודים תשפ"ד (2023-2024)לומדים בקרית החינוך אורט סינגאלובסקי כ-514 תלמידים בחטיבת הבינים ב-24 כיתות וכ-400 תלמידים בחטיבה העליונה ב-19 כיתות. סך הכל בשנה זו לומדים בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי 924 תלמידים. נכון לשנת הלימודים תשפ"ד (2023-2024)

בבית הספר קיימות כיתות מצוינות:

בחטיבת הביניים 4 כיתות ייחודיות: כיתת "פסגות" למצוינות, כיתת סייבר המתמחה בלימודי מחשבים וסייבר וכיתה חדשנית מסוגה בישראל בדגש סביבה ומנהיגות הקרויה כיתת קס"ם (קהילה, סביבה ומנהיגות).

בחטיבה העליונה נפתחה בשנת הלימודים תשפ"ג (2023) כיתת נחשון למנהיגות ישראלית ומצוינות מדעית על פי תוכנית נחשון - וכיום בכל מחזור של החטיבה העליונה לומדת כיתת נחשון אחת. במקביל, הוספו מגמות עיצוב, יזמות חברתית ומגמה למנהל עסקים.

באתר בית הספר פועלת גם מכללת אורט סינגאלובסקי, שבה מתקיימים לימודי עתודה טכנולוגית, לימודים לתואר הנדסאי ולימודי תעודה.

בתוך הקמפוס של בית הספר פועל "בית מושינסקי" - מקום מושבו של המינהל למחקר, פיתוח והכשרה של רשת אורט ישראל, העוסק בשיפור רמת ההוראה והלמידה ברשת.

==ראו גם==
* רשימת בוגרי בית הספר

== קישורים חיצוניים ==

* 
* רמי קוגל, [https://web.archive.org/web/20140829123805/http://old.ort.org.il/articles/?item=173975968 למד ידיך על ידי אימון], באתר "אורט ישראל", 31 במאי 2009

קטגוריה:תל אביב-יפו: תיכונים
קטגוריה:אורט ישראל
קטגוריה:יד אליהו
קטגוריה:כפר שלם
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן דב כרמי
כתונת (בגד כהונה)

במקרא, הכתונת היא כמין חלוק מפשתן לבן שלבשו הכהנים במקדש, אחד מארבעה בגדי הכהונה אותם לובש כל כהן ("כהן הדיוט". לכהן הגדול יש ארבעה בגדים נוספים). הכתונת מכסה את גוף הכהן מהכתפיים ועד הקרסוליים, בהתאם למידת גופו המדויקת של הכהן, ויש לה שרוולים המכסים את הזרועות עד הפרק המחבר את כף היד לזרוע. סדר לבישת בגדי הכהונה הוא: תחילה לבשו מכנסיים, לאחר מכן כתונת, ולאחריה מצנפת ואבנט.

== צורת הכתונת ודרך הכנתה ==
הכתונת עשויה חוטים שכל אחד מהם שזור משישה חוטים. היא איננה נתפרת מחלקים שונים, אלא נעשית מאריג אחד, פרט לשרוולים, אותם ניתן לארוג בנפרד ולחבר לבגד בתפירה. על פי תיאור משלהי ימי בית המקדש השני, פתח הצוואר היה רחב, ונקשר בעזרת חוטים.

התורה מציינת את יחודה של כתונת הכהנים בביטוי "כתונת תשבץ", כלומר, ארוגה בדוגמה של משבצות. הדוגמה אינה נוצרת מחוטים בצבע שונה, אלא על ידי הבלטת המסגרת של הדוגמה, כך שנוצר מעין כלי קיבול (כאילו הכתונת מיועדת לשבץ בה אבני חן). רבי סעדיה גאון מציין שהדוגמה היא צורות של ריבוע בתוך עיגול, ומקור דבריו אינו ברור.

לפי אחד הפרשנים שולבו בכתונת חוטי זהב, אולם הדעה המקובלת היא שהכתונת עשויה פשתן בלבד.

דיון נוסף קיים בפרשנים לגבי כתונת של כהן רגיל ("כהן הדיוט"): הביטוי "כתונת תשבץ" נאמר בהקשר של בגדי אהרן, הכהן הגדול (), ואילו לגבי בגדי בניו, הכהנים הרגילים, נאמר באופן סתמי: "ולבני אהרן תעשה כתנות" (). מפסוקים אלה ניתן להבין שהכתונת של הכהן הגדול שונה מזו של בניו, ואין בה משבצות. לעומת זאת בתיאור עשיית הבגדים נאמר "ויעשו את הכתנות שש מעשה אורג לאהרן ולבניו", ומשתמע שנעשו באופן אחיד. הדעה השנייה מתאימה יותר לדברי חז"ל ולתיאורו של יוסף בן מתתיהו.

== הבעלות על הכתונת ==
הכתונת, ככל בגדי הכהונה, נרכשת מכספי הציבור שנתרמו לבית המקדש ("מחצית השקל"), ואסור שתהיה רכושו הפרטי של הכהן. מכיוון שהכתונת מותאמת למידותיו האישיות של הכהן (בניגוד לבגדי כהונה אחרים, אבנט ומצנפת, שמידותיהם אחידות), מקובל היה לעיתים שכהנים מביאים את הבגד מביתם. על כך נאמר בתלמוד:, כלומר, עליו להעביר את הבגד לבעלות הציבור, אף על פי שהבגד יופקד ברשותו בזמן עבודתו במקדש. התלמוד אף מספר על כהנים עשירים כדוגמת רבי ישמעאל בן פאבי ואלעזר בן חרסום שהשתמשו בכתנות יקרות במיוחד.

== הכתונת כגורם מכפר ==
חז"ל מייחסים לבגדי הכהונה תפקיד של כפרה על חטאיהם של ישראל, בכל בגד לפי עניינו. לגבי הכתונת נאמר שהיא "מכפרת על שפיכות דמים". התלמוד מסביר שכפרה זו איננה תחליף לענישת הרוצחים, אלא שבמקרה שבית הדין אינו מעניש את הרוצח, מסיבות פרוצדורליות בסדרי הדין, הדבר מטיל כתם מסוים על העם כולו, ולבישת הכתונת על ידי הכהנים מכפרת על כך. רש"ר הירש (על ) הסביר שהרעיון הגלום בכתונת הוא הרצון לטהר ולקדש את מעשי האדם, דבר המתבטא בלבישת הבגד על הידיים והרגלים. נכונותם של הכהנים לעשות זאת מבטאת את רוח העם בכללו, ובכך מתכפרות ומתגמדות תופעות קשות בשולי החברה. ככל כפרה סמלית, אף זו תלויה במימושה המעשי בחיי היום יום, ולכן כפרה זו אינה מועילה כאשר שפיכות הדמים מתרבה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרשת תצוה
קטגוריה:בגדי כהונה
קסת דיו

מערכת [[פורצלן לשולחן כתיבה, כוללת שתי קסתות דיו ושני פמוטים, מעוטרת בכרובים. תוצרת גרמניה, 1765]]
1=קומפנדיה - מידע מקצועי מרוכז, מיני-אנציקלופדיה בתחום ספציפי }} [[אנגליה, 1851]]
כסף בדמות ארמדילו]]
מערכת כתיבה של [[אברהם לינקולן, תוצרת טיפאני, מכסף סטרלינג. מוצגת בספריית הקונגרס]]
מוזיאון בארדו, בתוניס, בירת תוניסיה]]
קֶסֶת דיו (בעברית ארכאית: דְּיוֹתָה) היא צנצנת או מיכל קטן, עשויה לרוב זכוכית, חרסינה, כסף, פליז או פיוטר ומיועדת לאחסון דיו במיקום נוח עבור הכותב. הכותב או האמן טובל מכחול, קולמוס או עט ציפורן בדיו לפי צרכיו, או משתמש בקסת כמקור למילוי המיכל של עט נובע.

לקסת דיו יש לרוב מכסה (מחובר באמצעות ציר או מתברג) שנועד למנוע את זיהום הדיו, התאיידותו, שפיכתו בשוגג וחשיפת יתר שלו לאוויר.

במשך מאות שנים, עד המצאת העט הנובע, הייתה קסת הדיו כלי חיוני לכתיבת כתב יד. כשהוחלפה באמצעי כתיבה אחרים חדלה מלהוות כלי יומיומי והפכה למושא אספנות.

==היסטוריה==
המלה "קֶסֶת" היא מצרית, והיא מופיעה במקרא בספר יחזקאל: .

מקורה של קסת הדיו לוט בערפילי הזמן. בין קסתות הדיו הראשונות היו כלים מקרן שור ללא כל עיטורים, שמטרתן פונקציונלית בלבד. בתקופת רומא העתיקה כבר היו קסתות ארד מעוטרות. בקומראן התגלו מספר קסתות בנות המאה ה-1 לספירה.

בימי הביניים יכולת הכתיבה הייתה נחלת מעטים. בני האצולה לא כתבו בעצמם אלא השתמשו בלבלרים וקסתות הדיו היו בדרך כלל פשוטות, עשויות עץ, מתכת או זכוכית. עם התגברות האוריינות בסוף ימי הביניים הפכה קסת הדיו לסמל סטטוס אצל בני האצולה ואף בקרב סוחרים ובעלי מלאכה מצליחים. קסתות דיו הפכו להיות מפוארות, עוצבו וצופו בין השאר בפורצלן, קרן, שנהב, שריון צב, כסף וזהב. כמו מוצרי צריכה אחרים, עיצובן הושפע מהאופנה ומהתרבות בה יוצרו.

בתקופה זו החלו לעצב מערכות מעוטרות ומפוסלות של ציוד לשולחן כתיבה. מערכות אלו כללו פעמים רבות בנוסף לקסת גם תיבת חותמות, כלי עם אבקה סופגת (שפוזרה על הנייר לאחר הכתיבה בעוד הדיו רטוב כדי למנוע מריחתו, ונאספה חזרה אל תוך הכלי כשהדיו יבש) ותאים לדונג-חותם ולקולמוסים.

במאה ה-18 היו בצפון-מערב ארצות הברית עשרות יצרני קסתות. במאה ה-18 וה-19 עוצבו תיקים ומזוודות לקסתות כדי לאפשר התניידות איתן במסעות. תור הזהב של קסתות הדיו הגיע בסוף התקופה הוויקטוריאנית, במחצית השנייה של המאה ה-19. המהפכה התעשייתית הביאה לייצור תעשייתי המוני של קסתות, לצד הקסתות האומנותיות העשויות עבודת-יד. בתקופה זו הוצבו קסתות דיו מעוטרות אפילו על שולחנות האיפור של גברות.

הצורך בקסתות דיו פחת עם המצאת העט הנובע באמצע המאה ה-19. המצאת העט הכדורי בשנות ה-30 של המאה ה-20 יתרה לחלוטין את הצורך בקסתות דיו. עדיין, שולחנות בבתי הספר כללו עד שנות החמישים ותחילת שנות השישים חור בצידו המרוחק של משטח השולחן, אשר יועד לקיבועה של קסת דיו (או בקבוקון דיו) במקומה.

== קישורים חיצוניים ==

* יעל ניסקי, [https://web.archive.org/web/20071113221406/http://mymoney.nana10.co.il/Article/?ArticleID=521133 מדריך קניה: קסתות דיו], באתר נענע
* Judy Penz Sheluk, [http://www.antiqueshoppefl.com/archives/jsheluk/inkwells.htm inkwells] , באתר antique shoppe. בליווי מגוון תמונות של קסתות דיו

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמצעי כתיבה
קטגוריה:אספנות
אנבסיס (אריאנוס)

אַנָבָּסִיס (ביוונית: Αλεξάνδρου Ανάβαση) הוא ספר מאת ההיסטוריון הרומי אריאנוס מהמאה ה-2 לספירה. הספר מתאר את מסעו של אלכסנדר הגדול לכיבוש האימפריה הפרסית.

האנבסיס של אריאנוס הוא אחד המקורות החשובים ביותר ששרדו מהעת העתיקה לתיאור מסעו של אלכסנדר הגדול לכיבוש האימפריה הפרסית. עלילת הספר עניינית ומתמקדת בעיקר במהלכיו הצבאיים ולא עוסקת בחייו האישיים של אלכסנדר. 

אריאנוס תיאר את אלכסנדר באור חיובי וניסה לתרץ את התקפות הזעם שלו. אריאנוס מתבסס על מקורות שלא זמינים כיום כי הם אבדו במהלך הדורות. המקורות החשובים שעמדו לרשותו כוללים את יומניו של תלמי הראשון (סוטר), רשומיו של קליסתנס, יומניו של מפקד הצי נארכוס, ספרו של אריסטובולוס מקסנדריה ומקורות אחרים. הספר מקיף את כל תקופת חייו של אלכסנדר הגדול ולרוב נחשב אמין מאוד.

==ראו גם==
* אנבסיס מאת קסנופון
* מלחמותיו של אלכסנדר הגדול

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:ספרות העולם הקלאסי
קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:ספרי המאה ה-2
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית