חוק הנרי

בכימיה, חוק הנרי חוק מדעי הוא אחד מחוקי הגזים, אותו ניסח ויליאם הנרי ב-1803. לפי החוק:
:"בטמפרטורה קבועה, כמות גז נתון, המומס בנוזל מסוג ונפח נתונים, היא ביחס ישר ללחץ החלקי של גז זה בשווי משקל עם הנוזל."
ניסוח שווה ערך של החוק הוא כי המסיסות של גז בנוזל יחסית ללחץ של אותו הגז מעל הנוזל. מאז ניסוחו נמצא כי חוק הנרי ניתן ליישום למגוון רחב של תמיסות מהולות, לא רק אלה של גזים.

דוגמה יום-יומית לחוק הנרי ניתן למצוא במשקאות מוגזים. לפני פתיחת המיכל, הגז מעל המשקה הוא פחמן דו-חמצני כמעט טהור, בלחץ גבוה במעט מלחץ אטמוספירי. במשקה עצמו מומס פחמן דו-חמצני. כאשר פותחים את המיכל, חלק מהגז משתחרר (עקב הלחץ הגבוה יותר מלחץ האוויר בסביבה ועקב דיפוזיה). כיוון שכעת הלחץ מעל הנוזל נמוך יותר, חלק מהפחמן הדו-חמצני המומס יוצא מהתמיסה (המשקה) בצורת בועות.

==נוסחה וקבוע חוק הנרי==
ניתן להביע את חוק הנרי באופן מתמטי, עבור טמפרטורה קבועה, כך:
:<math>p = k_{\rm H}\, c</math>
כאשר p הוא הלחץ החלקי של המומס, c הוא ריכוז המומס, ו-k<sub>H</sub> הוא קבוע בעל ממדים של לחץ חלקי ריכוז. הקבוע, הידוע בשם "קבוע חוק הנרי", תלוי במומס, בממס, ובטמפרטורה.

קיימות צורות אחרות של חוק הנרי, בהן מוגדר הקבוע k<sub>H</sub> באופן אחר, והוא בעל יחידות אחרות. בפרט, ניתן להביע את ריכוז המומס בתמיסה באמצעות שבר מולי או מולליות.

{| class="wikitable"
|+ טבלה 1: כמה צורות של חוק הנרי וקבועים (גזים במים ב-298K), מקור:
! משוואה: || <math>k_{\mathrm{H,pc}} = \frac{p}{c}</math> || <math> k_{\mathrm{H,cp}} = \frac{c}{p} </math> || <math> k_{\mathrm{H,px}} = \frac{p}{x} </math> || <math> k_{\mathrm{H,cc}} = \frac{c_{\mathrm{aq}}}{c_{\mathrm{gas}}} </math>
|-
! יחידות: || <math>\frac{\mathrm{L} \cdot \mathrm{atm}}{\mathrm{mol}}</math> || <math> \frac{\mathrm{mol}}{\mathrm{L} \cdot \mathrm{atm}}</math> || <math>\rm atm\,</math> || חסר יחידות
|-
|align=center| O<sub>2</sub> ||align=center| 769.23||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| H<sub>2</sub> ||align=center| 1282.05 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| CO<sub>2</sub> ||align=center| 29.41 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 0.8317
|-
|align=center| N<sub>2</sub> ||align=center| 1639.34 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| He ||align=center| 2702.7 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| Ne ||align=center| 2222.22 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| Ar ||align=center| 714.28 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| CO ||align=center| 1052.63 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|}

כאשר:
:c ריכוז הגז בתמיסה (מול/ליטר)
:p לחץ חלקי של הגז מעל התמיסה (ביחידות אטמוספירה)
:x השבר המולי של הגז בתמיסה

חשוב לשים לב לכך שחוק הנרי מוגבל לתמיסות "מהולות מספיק". טווח הריכוזים בהם הוא תקף מצטמצם ככל שהמערכת סוטה מהתנהגות אידיאלית. במילים אחרות, ככל שהמומס "שונה" כימית מהממס. כמו כן, החוק אינו תקף לתמיסות בהן הממס מגיב כימית עם המומס. דוגמה לגז שמגיב את הממס הוא פחמן דו-חמצני, שיוצר חומצה פחמתית כאשר הוא מומס במים.

==תלות קבוע הנרי בטמפרטורה==
כאשר משתנה הטמפרטורה של המערכת, קבוע הנרי ישתנה גם הוא. מסיבה זו מעדיפים לעיתים לכנות אותו בשם "מקדם הנרי". קיימות מספר משוואות להערכת השפעת הטמפרטורה על הקבוע. אחת הדוגמאות היא הצורה הבאה של משוואת ואן 'ט הוף:

:<math> k_{\rm H}(T) = k_{\rm H}(T^\ominus)\, \exp{ \left[ -C \, \left( \frac{1}{T}-\frac{1}{T^\ominus}\right)\right]}\, </math>

כאשר:
:k<sub>H</sub> לטמפרטורה מסוימת הוא קבוע הנרי, מסומן k<sub>H,pc</sub> בטבלה 1,
:T היא הטמפרטורה התרמודינמית,
:T<sup> 
o
</sup> היא הטמפרטורה הסטנדרטית (298K).

משוואה זו אינה מדויקת, אלא מקורבת בלבד. מומלץ להשתמש בנוסחה מבוססת ניסויים עבור הגז הנתון, שתהיה מדויקת יותר.

בטבלה הבאה מספר דוגמאות לערך הקבוע C (בקלווין) במשוואה לעיל:
{|class="wikitable"
|+ טבלה 2: ערכי C
|גז || align=center| O<sub>2</sub> || align=center| H<sub>2</sub> || align=center| CO<sub>2</sub> || align=center| N<sub>2</sub> || align=center| He || align=center| Ne || align=center| Ar || align=center| CO
|-
| C/K || align=center| 1700 ||align=center| 500 || align=center| 2400 || align=center| 1300|| align=center| 230 || align=center| 490|| align=center| 1300 || align=center| 1300
|}

מסיסות גזים יורדת עם עליית הטמפרטורה, ולכן הלחץ החלקי של גז בתמיסה, עבור ריכוז נתון, חייב לעלות. בחימום מים (רווי חנקן) מ-25 ל-95 מעלות צלזיוס, המסיסות תרד ב-43%. ניתן לצפות בהשפעת התופעה בחימום מים - בועות קטנות נוצרות במים ועולות לפני השטח, כאשר הטמפרטורה עודנה רחוקה מרתיחה. 

ניתן לתאר את הקבוע C כך:

:<math> C = -\frac{\Delta_{\rm solv}H}{R} = -\frac = \frac{c}{p} </math> || <math> k_{\mathrm{H,px}} = \frac{p}{x} </math> || <math> k_{\mathrm{H,cc}} = \frac{c_{\mathrm{aq}}}{c_{\mathrm{gas}}} </math>
|-
! יחידות: || <math>\frac{\mathrm{L} \cdot \mathrm{atm}}{\mathrm{mol}}</math> || <math> \frac{\mathrm{mol}}{\mathrm{L} \cdot \mathrm{atm}}</math> || <math>\rm atm\,</math> || חסר יחידות
|-
|align=center| O<sub>2</sub> ||align=center| 769.23||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| H<sub>2</sub> ||align=center| 1282.05 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| CO<sub>2</sub> ||align=center| 29.41 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 0.8317
|-
|align=center| N<sub>2</sub> ||align=center| 1639.34 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| He ||align=center| 2702.7 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| Ne ||align=center| 2222.22 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| Ar ||align=center| 714.28 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|-
|align=center| CO ||align=center| 1052.63 ||align=center| ||align=center| ||align=center| 
|}

כאשר:
:c ריכוז הגז בתמיסה (מול/ליטר)
:p לחץ חלקי של הגז מעל התמיסה (ביחידות אטמוספירה)
:x השבר המולי של הגז בתמיסה

חשוב לשים לב לכך שחוק הנרי מוגבל לתמיסות "מהולות מספיק". טווח הריכוזים בהם הוא תקף מצטמצם ככל שהמערכת סוטה מהתנהגות אידיאלית. במילים אחרות, ככל שהמומס "שונה" כימית מהממס. כמו כן, החוק אינו תקף לתמיסות בהן הממס מגיב כימית עם המומס. דוגמה לגז שמגיב את הממס הוא פחמן דו-חמצני, שיוצר חומצה פחמתית כאשר הוא מומס במים.

==תלות קבוע הנרי בטמפרטורה==
כאשר משתנה הטמפרטורה של המערכת, קבוע הנרי ישתנה גם הוא. מסיבה זו מעדיפים לעיתים לכנות אותו בשם "מקדם הנרי". קיימות מספר משוואות להערכת השפעת הטמפרטורה על הקבוע. אחת הדוגמאות היא הצורה הבאה של משוואת ואן 'ט הוף:

:<math> k_{\rm H}(T) = k_{\rm H}(T^\ominus)\, \exp{ \left[ -C \, \left( \frac{1}{T}-\frac{1}{T^\ominus}\right)\right]}\, </math>

כאשר:
:k<sub>H</sub> לטמפרטורה מסוימת הוא קבוע הנרי, מסומן k<sub>H,pc</sub> בטבלה 1,
:T היא הטמפרטורה התרמודינמית,
:T<sup> 
o
</sup> היא הטמפרטורה הסטנדרטית (298K).

משוואה זו אינה מדויקת, אלא מקורבת בלבד. מומלץ להשתמש בנוסחה מבוססת ניסויים עבור הגז הנתון, שתהיה מדויקת יותר.

בטבלה הבאה מספר דוגמאות לערך הקבוע C (בקלווין) במשוואה לעיל:
{|class="wikitable"
|+ טבלה 2: ערכי C
|גז || align=center| O<sub>2</sub> || align=center| H<sub>2</sub> || align=center| CO<sub>2</sub> || align=center| N<sub>2</sub> || align=center| He || align=center| Ne || align=center| Ar || align=center| CO
|-
| C/K || align=center| 1700 ||align=center| 500 || align=center| 2400 || align=center| 1300|| align=center| 230 || align=center| 490|| align=center| 1300 || align=center| 1300
|}

מסיסות גזים יורדת עם עליית הטמפרטורה, ולכן הלחץ החלקי של גז בתמיסה, עבור ריכוז נתון, חייב לעלות. בחימום מים (רווי חנקן) מ-25 ל-95 מעלות צלזיוס, המסיסות תרד ב-43%. ניתן לצפות בהשפעת התופעה בחימום מים - בועות קטנות נוצרות במים ועולות לפני השטח, כאשר הטמפרטורה עודנה רחוקה מרתיחה. 

ניתן לתאר את הקבוע C כך:

:<math> C = -\frac{\Delta_{\rm solv}H}{R} = -\frac