OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סמואל שיידט

סמואל שיידט (בגרמנית: Samuel Scheidt; הוטבל ב-3 בנובמבר 1587 – נפטר ב-24 במרץ 1654) היה מלחין, נגן עוגב ומורה גרמני מראשית תקופת הבארוק.

== ביוגרפיה ==
שיידט נולד בהאלה ואחרי סיום לימודי היסוד שם, נסע לאמסטרדם ללמוד אצל סוולינק, המלחין ההולנדי ידוע השם, שחותמו ניכר בבירוד בסגנונו של שיידט. עם שובו להאלה התמנה לנגן העוגב, ואחר לממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בחצר המרקיז מברנדנבורג. שלא כמוזיקאים גרמנים רבים, כמו היינריך שיץ, למשל, נשאר שיידט בגרמניה במהלך מלחמת שלושים השנים והחזיק מעמד בהוראה ובשורה של משרות קטנות יותר עד שהיציבות נכונה מחדש וניתן לו לשוב למשרתו כקאפלמייסטר. 

שיידט היה המלחין הראשון לעוגב בבארוק הגרמני שזכה לפרסום בינלאומי, והוא מייצג את פריחתו של הסגנון הצפון-גרמני החדש, שהתהווה במידה רבה כתוצאה מן הרפורמציה הפרוטסטנטית. בדרום גרמניה ובעוד כמה ארצות באירופה נותרה איתנה כשהייתה השפעתה הרוחנית והאמנותית של רומא, כך שהמוזיקה ברובה הגדול המשיכה להסתמך על מודלים איטלקיים. בחבלי הארץ שעברו זה לא מכבר לפרוטסטנטיות, דחף הניתוק מרומא את המוזיקאים לפתח רעיונות סגנוניים חדשים, שונים במידה רבה מן המקובל על שכניהם.

המוזיקה של שיידט מתחלקת לשתי קטגוריות עיקריות: מוזיקה אינסטרומנטלית, הכוללת מספר רב של יצירות לכלי מקלדת, בעיקר עוגב; ומוזיקת קודש ווקאלית, חלקה א'קאפלה וחלקה עם בסו קונטינואו או ליווי אינסטרומנטלי אחר. המוזיקה שלו לעוגב הייתה מפורסמת בשעתה, אף כי בהמשך העיבה עליה המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך. בכוראל פרלודים הרבים שלו הרבה שיידט להשתמש בטכניקה של "וריאציה מדוגמת", שבה כל פסוק של הכוראל משתמש במוטיב רתמי שונה וכל וריאציה (המורכבת מפסוקים אחדים) משוכללת מקודמתה, עד שהחיבור מגיע לשיאו. נוסף לכוראל פרלודים שלו, כתב שיידט מספר רב של פוגות, סוויטות מחולות (לעיתים קרובות בצורה מחזורית, עם בס יסודי משותף) ופנטזיות.

שיידט כתב גם כמות גדולה של מוזיקה ווקאלית, הן דתית והן חילונית, שחלק גדול ממנה שרד.

==פרטיטורות==
* הכוראל פרלודים של שיידט מיוצגים בכל הקבצים הגדולים של כוראל פרלודים של מחברים שונים, ובהם:
:* "אוצר הזהב של נגן העוגב הכנסייתי" (שלושה כרכים) בעריכת קרל פ. פפאטייכר וארצ'יבלד ט. דייויסון (תאודור פרסר ושות', פנסילבניה).
:* 80 כוראל פרלודים מן המאה ה-17 וה-18 בעריכת הרמן קלר (פיטרס).
:* "כוראל פרלודים של אמני העבר" בעריכת קרל שטראובה (פיטרס) (קיים גם בהדפסה חוזרת ממאסטרס מיוזיק פאבליקיישנס).
* מכלול יצירתו של שיידט יוצא לאור בהוצאת ברייטקופף והרטל בסדרה של 16 כרכים בעריכת גוטליב הארמס, כריסטהארד מאהרנהולץ וכריסטוף וולף.

== לקריאה נוספת ==
*מנפרד בוקופצר, מוזיקה בתקופת הבארוק, ניו יורק: נורטון ושות', 1947.
*"סמואל שיידט", בתוך: מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים (עורך: סטנלי סיידי), כרך 20, לונדון: מקמילן, 1980.
<div style="direction: ltr;">
* Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era. New York, W.W. Norton & Co., 1947. 
* 'Samuel Scheidt', The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://imslp.org/index.php?title=Category:Scheidt,_Samuel& תווים ליצירותיו של שיידט], באתר International Music Score Library Project
* [http://www.icking-music-archive.org/ByComposer/Scheidt.php תווים ליצירותיו של שיידט], באתר Werner Icking Music Archive
* 

קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נגני עוגב גרמנים
קטגוריה:ילידי 1587
קטגוריה:נפטרים ב-1654
עורף

עורף של [[גבר]]
עורף של [[אישה]]
באנטומיה, העורף (גם מַפְרֶקֶת) הוא חלקו האחורי של הצוואר. העורף מתחיל מתחת לעצם העורף שבגולגולת, ועד לכתפיים. בעורף נמצאות עצם האטלס ועצם המפרקת המקשרות בין הגולגולת לעמוד השדרה, והמבנה שלהן עשוי כציר סיבובי המאפשר לגולגולת לנוע בתנועה מעגלית. בעורף נמצא גם חלק משריר הטרפז המחבר את חגורת הכתף לגולגולת ולעמוד השדרה בכיוונים שונים ומשמש להנעת עצם השכם במגוון תנועות.

אצל בעלי חיים רבים העור העוטה את העורף מעוצבב בצורה כזו שאינו רגיש לנשיכה, עובדה זו מאפשרת לאם לאחוז את גוריה בעורפם בשיניה ולשאת אותם.

ברפואה, 'קשיון עורף' הוא מצב בו העורף מתקשה, ויכולת התמרון שלו נפגעת מאוד. מצב זה הוא תסמין שכיח למספר מחלות שהעיקרית שבהן היא דלקת קרום המוח.

בתרבות היפנית המסורתית, העורף נמנה עם האזורים המעטים בגוף האישה שאינם מכוסים בבגדים, ונחשב מושך בעיני גברים יפנים.

==אטימולוגיה==
במקרא עורף הוא אחורי הראש (ולא הצוואר) אחורי הצוואר נקרא 'מול עורף'. דיוק זה איבד את משמעותו בעיקר בגלל השימוש בשם בפעולת העריפה שנעשית בצוואר.
במקורות מצוי השימוש בעורף כמטאפורה להפנית הראש בריחה או עקשנות. המושג 'קשיות עורף' קיבל משמעות של אדם או עם סרבן, שהפנה את עורפו כלפי הציווי שניתן לו, וכאילו אינו יכול לסובב את ראשו לעבר המצווה ולהישמע לו.

דוגמה לדבר היא דבריו של ה' למשה בעת שעלה להר סיני כדי לקבל את לוחות הברית, שהביעו כעס על סרבנותם של עם ישראל לשמור על מצוות איסור עשיית פסל: . 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:צוואר
וונצ'ואן

וֶונ-צְ'וּ'אַן הוא כפר במחוז צ'ינגהאי שבסין. הכפר שוכן ברמת טיבט מעט צפונית למעבר ההרים טאנגגולה, בו עובר כביש בגובה 5,231 מטרים ומעבר הרכבת הגבוה בעולם של מסילת הרכבת צ'ינגדזאנג, בגובה 5,072 מטר. וונצ'ואן הוקם ב-1955 ובגובה 5,100 מטר, הוא מקום היישוב הגבוה בעולם. באזור הכפר חיים 546 תושבים.

תחנת הרכבת הגבוהה בעולם, תחנת טאנגגולה, נמצאת ליד הכפר.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.fallingrain.com/world/CH/6/Wenquan2.html מפה ונתונים על וונצ'ואן]

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: יישובים
קטגוריה:טיבט
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1955
אליפות היקום

אליפות היקום (באנגלית: Universe Championships) היא אירוע פיתוח גוף שנתי שמתקיימת על ידי האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים (NABBA). באירוע נערכות מספר תחרויות: מר יוניברס של NABBA (חובבני ומקצועני), מיס פיזיק, מיס פיגר.

נערכה לראשונה בשנת 1948. במקור האירוע היה אמור להתקיים רק עבור מפתחי גוף גברים חובבנים אך בשנת 1952 הוספה תחרות מקצועניות. ארגון NABBA מגדיר חובבן בתור מישהו שמשתתף בתחרות ולא מצפה לקבל פרס כספי. מיס פיזיק תחרות לנשים הוספה ב-1966 ותחרות מיס פיגר הוספה בשנת 1986.

== מר יוניברס ==
[[ארנולד שוורצנגר, מנצח תחרות מר יוניברס ב-1967]]
"מר יוניברס" היא תחרות פיתוח גוף. האתלטים בה נשפטים על פי סימטריה, פרופורציות, גודל ובהירות של כל קבוצת שרירים. רוב השיפוט נערך במשך היום ונקרא "קדם שיפוט" משום שהוא קודם לשיפוט הסופי הנערך במופע הערב.

== קישורים חיצוניים ==
*[https://web.archive.org/web/20120403111247/http://www.worldfitnessfederation.de/nabba/frame1/na_int1_1.html רשימת זוכים מלאה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחרויות פיתוח גוף
ריצ'רד הולברוק

ריצ'רד צ'ארלס אלברט הולברוק (באנגלית: Richard Charles Albert Holbrooke; 24 באפריל 1941 - 13 בדצמבר 2010) היה דיפלומט יהודי אמריקאי דמוקרטי, חבר סוכנות הממשל האמריקאי "חיל השלום" (Peace Corps), והאדם היחיד שבתפקידו כסגן מזכיר המדינה היה אחראי לשני אזורים שונים בעולם (אסיה 1981-1977, ואירופה 1996-1994). אדריכל הסכם דייטון ב-1995, הסכם המסגרת הכללי לכינון שלום בבוסניה והרצגובינה, ששם קץ למלחמה שנמשכה שלוש וחצי שנים. עד סמוך לפטירתו היה שליח ממשל אובמה לפקיסטן ולאפגניסטן. היה מועמד שבע פעמים לפרס נובל לשלום (1981-1977), וכן זכה בתואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

== קריירה ==
הולברוק נולד בניו יורק בן לאם יהודייה שנמלטה עם משפחתה מגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון, ואב יהודי פולני שנמלט לארצות הברית בפרוץ מלחמת העולם השנייה.

הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בראון ב-1962, והשלים תואר מתקדם באוניברסיטת פרינסטון ב-1970.

בין השנים 1994-1993 כיהן כשגריר ארצות הברית בגרמניה. אף על פי שזמן רב קודם לכן היה ידוע בחוגים דיפלומטיים ועיתונאיים, הוא זכה לתהילה וחשיפה ציבורית כשתיווך בעסקת השלום בין הצדדים בסכסוך בבוסניה והרצגובינה, עסקה שהובילה לידי חתימת הסכם דייטון ב-1995. הולברוק היה גם בין המועמדים להחליף את מזכיר המדינה לשעבר, וורן כריסטופר, אך הנשיא ביל קלינטון מינה לבסוף את מדליין אולברייט ב-1997. בשנים 2001-1999 כיהן הולברוק כשגריר ארצות הברית באו"ם, ושם הביא לישראל את חברותה בקבוצת מערב אירופה ואחרות (WEOG).

בשנת 2004 היה יועץ לענייני חוץ לקמפיין הבחירות של ג'ון קרי, וב-2008, בקמפיין הנשיאותי של הילרי קלינטון, והוזכר כמועמד של שני מתמודדי המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ברק אובמה וקלינטון, לשמש כמזכיר המדינה, תפקיד שקיבלה לבסוף הילרי קלינטון. 

על ישראל אמר, בקבלו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון, שעל אף בידודה בארגונים כמו האו"ם, עליה להמשיך לייחס חשיבות לפעילותה בארגונים אלו, כיוון ש"ככל שגדולים הצדק והנחישות, גדל מספר ההצלחות בזירה הבינלאומית".

השתתף בספטמבר 2008 בכנס שבו הוצג מסמך המכין את הקרקע להעמדתו לדין של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, בגין הסתה לרצח עם. הוא ביקש אז לא לבטל את דברי אחמדינז'אד: "מילים נחשבות", אמר, "כשאומרים לי לא לשים לב למה שהוא אומר, המחשבות שלי חוזרות לסבתא שלי בהמבורג ב-1932" וכי "איראן עם נשק גרעיני מסוכנת באופן מיוחד בשל האיומים שהיא משמיעה על מדינה אחרת המבוססים על הסתה לרצח עם".

עם תחילת כהונתו של ברק אובמה כנשיא ארצות הברית, מונה הולברוק לשליח הממשל החדש לפקיסטן ולאפגניסטן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.nytimes.com/books/98/05/17/daily/holbrooke-profile.html Taming the Bullies of Bosnia], הניו יורק טיימס, 17 בדצמבר 1995
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באו"ם
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בגרמניה
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:יהודים פקידי ממשל בארצות הברית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון
קטגוריה:יהודים חברי הקבינט של ארצות הברית
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:חברי ועד השלישייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
האגודה העולמית לפיתוח הגוף

לוגו האגודה
האגודה העולמית לפיתוח הגוף (באנגלית: World Amateur Body Building Association או בקיצור WABBA) הוא ארגון פיתוח גוף שיוסד בשנת 1976 על ידי מפתח הגוף הצרפתי סרג' נוברט. האגודה הצטרפה לאגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים (NABBA) בשנת 1977, אבל ביטלה את הצטרפותה בשנת 1983.

WABBA מקיימת את האליפויות העולמיות והאירופאיות.

==ראו גם==
*הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB)
*האגודה הלאומית של מפתחי הגוף לחובבים (NABBA)

==קישורים חיצוניים==
* 
קטגוריה:פיתוח גוף
קטגוריה:ארגוני ספורט בין-לאומיים
וסבולוד בוברוב

וסבולוד מיכאילוביץ' בוברוב (רוסית: Всеволод Михайлович Бобров; 1 בדצמבר 1922 - 1 ביולי 1979) היה ספורטאי סובייטי שהתבלט בתחומי הכדורגל, באנדי והוקי קרח.

בשנים 1939-1941 שיחק בקבוצת הנוער של דינמו לנינגרד. לאחר שירותו בצבא האדום במלחמת העולם השנייה הוא הוזמן ב-1945 לשחק במועדון הכדורגל צסק"א מוסקבה, שהיה שייך לצבא. עד 1953 הספיק בוברוב לשחק בצסק"א, VVS, וספרטק, וזכה בשלוש אליפות של ליגת העל הסובייטית. בעונות הללו הוא הבקיע 97 שערים ב-116 משחקים. בוברוב היה מלך השערים של ברית המועצות ב-1945 וב-1947, עם 24 ו-14 שערים בהתאמה. ב-1945 הוא היה שחקן אורח במסע המשחקים של דינמו מוסקבה בממלכה המאוחדת, וזכה לביקורות טובות לאחר שהבקיע שישה שערים במשחקים נגד מועדונים בכירים כגון צ'לסי, ארסנל וגלאזגו ריינג'רס. בוברוב השתתף ב-3 משחקים במדי נבחרת ברית המועצות. הוא הבקיע חמישה שערים במדי הנבחרת, כולל שלושער במשחק נגד נבחרת יוגוסלביה.

ב-1946 החל בוברוב את קריירת ההוקי קרח שלו בצסק"א מוסקבה. הוא המשיך לשחק עד 1957, כאשר בין 1950 ל-1953 הוא משחק בקבוצת VVS מוסקבה. בינואר 1950 הוא איחר למטוס בו התרסקו 11 משחקני קבוצת הוקי קרח. קריירת ההוקי קרח הייתה המוצלחת ביותר מבין התחומים שבהם בוברוב עסק, למרות שהתחום הראשון שבוברוב עסק בו היה כדורגל. הוא הבקיע 254 שערים ב-130 משחקים, וזכה בשבע אליפויות עם הקבוצות שבהן שיחק. בוברוב צורף לסגל הנבחרת לקראת אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו ב-1956. בוברוב הוביל את נבחרתו לזכייה במדליית הזהב, וזכה עמה באליפות העולם ב-1954 וב-1956. לאורך שנותיו בנבחרת הוא הבקיע 89 שערים ב-59 משחקים. הרשימה המכונה "מועדון בוברוב" קרויה על שמו, ונכללים בה שחקני הוקי קרח רוסים שהבקיעו למעלה מ-250 שערים בקריירה שלהם.

בוברוב היה מאמן-שחקן בשתי הקדנציות שלו ב-VVS, ולאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן מספר מועדוני כדורגל והוקי קרח. הוא אימן את נבחרת ברית המועצות בסדרת הפסגה של 1972, ולאחר מכן הוביל אותה לזכייה באליפות העולם ב-1974 וב-1975.

בוברוב מת במוסקבה ב-1979. ב-1979 נכלל שמו בהיכל התהילה של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.

אחד מהבתים ב-KHL קרוי על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.peoples.ru/sport/football/bobrov/history1.html מידע] באתר peoples.ru
* [http://www.chidlovski.net/1954/54_player_info.asp?p_id=b010 סטטיסטיקות] בהוקי קרח
* 

קטגוריה:שחקני הוקי קרח סובייטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:כדורגלני דינמו סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורגלני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני צסק"א מוסקבה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:מאמני כדורגל סובייטים
קטגוריה:מאמני הוקי קרח סובייטים
קטגוריה:מאמני נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:שחקני הוקי קרח באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין קונצבסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1922
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1979
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: הוקי קרח
איאן אלינסון

איאן ג'יימס רוברט אלינסון (אנגלית: Ian James Robert Allinson; נולד ב-1 באוקטובר 1957 בסטיבנייג שבהרטפורדשייר) הוא שחקן ומאמן כדורגל אנגלי לשעבר.

== חייו ==
אלינסון הצטרף למועדון קולצ'סטר יונייטד ב-1974, בעודו תלמיד בבית הספר. הוא שיחק שם במשך תשע שנים, בעיקר בעמדת החלוץ. אלינסון היה מלך השערים של המועדון במשך שתי עונות שבמהלכן הוא ירד לליגה הרביעית ב-1976 וחזר לליגה השלישית שנה אחת לאחר מכן, ושוב ירד ליגה ב-1981.

חוזהו של אלינסון עם קולצ'סטר פקע ב-1983 כתוצאה מטעות בירוקרטית, והוא עבר לארסנל בקיץ 1983 בהעברה חופשית. אלינסון ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הבית בגביע הליגה נגד וולסול ב-29 בנובמבר 1983, שהסתיים באופן מפתיע בהפסד של ארסנל: תוצאה זו הייתה אחת מהסיבות לפיטוריו של המאמן טרי ניל מספר שבועות לאחר מכן. למרות הפתיחה הרעה אלינסון שיחק מספר פעמים עבור ארסנל, ובעונת 1984/1985 הפך לבסוף לשחקן הרכב קבוע; אלינסון, בריאן טלבוט וטוני וודקוק היו מלכי השערים של ארסנל באותה עונה עם עשרה שערים כל אחד.

בתקופה זו אלינסון שיחק יותר באמצע מערך המשחק מאשר בחזיתו; הוא התאפיין בשלוות משחק וביכולת מסירה טובה. ב-1986 עזב את ארסנל דון האו, מחליפו של טרי ניל, ואלינסון מצא את עצמו משחק בעיקר כמחליף בעונת 1986/1987 שבה 13 מתוך 21 הופעותיו היו כמחליף. נקודת האור בעונה זו הייתה שער השוויון שהובקע בדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר במסגרת המשחק החוזר של חצי גמר גביע הליגה (דייוויד רוקאסל הבקיע את שער הניצחון).

אלינסון לא השתתף בגמר מול ליברפול (ניצחון 2 - 1 לטובת ארסנל), ולמרות תרומתו החשובה להישג נראה היה כי הוא לא מתאים יותר לדרישות בהייבורי. בקיץ 1987 הוא שוחרר מארסנל בהעברה חופשית. בסך הכל הוא השתתף ב-105 משחקים שבהם הבקיע 23 שערים. לאחר מכן הוא הצטרף לסטוק סיטי, אך היה שם זמן קצר מאוד ובאוקטובר של אותה שנה הוא חתם בלוטון טאון תמורת 10,000 לירות שטרלינג. לאחר שנה ו-32 משחקי ליגה בלוטון הוא חזר לקולצ'סטר יונייטד (עדיין בליגה הרביעית) בדצמבר 1988; עונתו האחרונה בקולצ'סטר הסתיימה בירידה לנשיונל ליג.

אלינסון עסק באימון לאחר פרישתו, ועבד מספר פעמים עם מועדונים מליגות החובבנים האנגליות, כולל תקופה מוצלחת בהארלו טאון, לפני שהצטרף לבורהאם ווד בינואר 2004. הוא עזב את בורהאם לאחר שנה, אך השתכנע לחזור למועדון כמנהל הכדורגל בקיץ 2005. בקיץ 2006 הוא החל לעבוד כמאמן במועדון הכדורגל סטוטפולד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sporting-heroes.net/football-heroes/searchresults.asp?FootballHeroName=Ian+Allinson תמונות וסטטיסטיקות] באתר sporting-heroes.net

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:כדורגלני לוטון טאון
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1957
ריי דניאל

ויליאם ריימונד "ריי" דניאל (באנגלית: William Raymond "Ray" Daniel; 2 בנובמבר 1928 - 6 בנובמבר 1997) היה שחקן ומאמן כדורגל ולשי.

==ביוגרפיה==

דניאל נולד בסוונסי והחל לשחק כשחקן חובב במועדון סוונסי טאון המקומי. ב-1946 הוא הוחתם על ידי מועדון הכדורגל ארסנל שבו שיחק אחיו הגדול בובי לפני שנהרג במלחמת העולם השנייה. הופעת הבכורה של דניאל הייתה רק ב-7 במאי 1949 (בגלל שירות החובה האזרחי שהיה נהוג באותה תקופה) בניצחון 2 - 0 על צ'רלטון אתלטיק במשחק האחרון של עונת 1948/1949. 

דניאל שיחק בעמדת הקשר המרכזי, ולאורך רוב החלק הראשון של הקריירה שלו בארסנל הוא היה המחליף של לזלי קומפטון; בשלוש העונות הראשונות שלו הוא השתתף ב-13 משחקי ליגה בלבד. במקביל להיותו שחקן מחליף הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת ויילס, בתיקו 1 - 1 מול נבחרת אנגליה באצטדיון רוקר פארק ב-20 באוקטובר 1951. הוא השתתף בסך הכל ב-21 משחקים במדי הנבחרת.

לאחר פרישתו של קומפטון ב-1951 הפך דניאל לקשר המרכזי של ארסנל, ולמרות שהיה בהתאוששות משבר בידו הוא השתתף בהפסד בגמר גביע ה-FA לניוקאסל יונייטד ב-1952. בעונת האליפות שלאחר מכן הוא פיצה על הפסד זה, והחמיץ רק משחק ליגה אחד. הוא עזב את ארסנל לסנדרלנד ביוני 1953 תמורת סכום של 30,000 לירות שטרלינג, שהיה סכום גבוה מאוד עבור שחקן בעמדה שלו. הוא השתתף ב-99 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם חמישה שערים.

דניאל שיחק בסנדרלנד במשך ארבע עונות, ואף זכה לענוד את סרט הקפטן. הוא השתתף ב-136 משחקי ליגה של סנדרלנד לפני שעבר לקארדיף סיטי באוקטובר 1957. הוא השתתף בשישה משחקי ליגה בלבד בקארדיף לפני שחזר לסוונסי טאון (המועדון שבו החל את הקריירה), היכן שהבקיע שבעה שערי ליגה ב-45 משחקים.

דניאל עבר להירפורד יונייטד ב-1960, ולמשך תקופה קצרה ב-1962 וב-1963 הוא היה מאמן-שחקן במועדון, אך לבסוף התפטר על מנת לאפשר לבוב דניסון לאמן את המועדון באופן קבוע. לאחר מכן הוא פרש כליל מכדורגל וניהל משרד דואר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:קשרי כדורגל ולשים
קטגוריה:סוונסי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני קארדיף סיטי
קטגוריה:מאמני כדורגל ולשים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1928
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1997
אלכס פורבס

אלכסנדר רוני פורבס (אנגלית: Alexander Rooney Forbes; 21 בינואר 1925 - 28 ביולי 2014) היה כדורגלן סקוטי.

== קורות חיים ==
פורבס נולד בדנדי, והשתתף במדי דנדי נורת' אנד במשחקים הלא רשמיים שנערכו בזמן מלחמת העולם השנייה, לפני שחתם בשפילד יונייטד. הוא היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות הסדירות הראשונות שלאחר המלחמה, וערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת סקוטלנד במשחק נגד נבחרת אנגליה ב-12 באפריל 1947. אולם, באמצע עונת 1948/1949 הוא הושבת מפעילות כתוצאה מדלקת התוספתן, ולא הצליח לזכות בחזרה במקום בהרכב.

בפברואר 1948 חתם פורבס בארסנל תמורת סכום של 15,000 לירות שטרלינג, לאחר שהשתכנע על ידי ארצ'י מקאולי ששיחק שם והיה ידיד שלו. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק נגד וולבס ב-6 במרץ 1948. פורבס היה ידוע בכינוי "האדום" בגלל צבע השער שלו, והוא התפרסם בזכות תיקוליו הקשוחים. בעונה זו הוא זכה עם ארסנל באליפות וקיבל על כך מדליה כיוון שהשתתף ב-11 משחקים.

פורבס הצליח בסופו של דבר לגרום להוצאתו מההרכב של חברו מקאולי, והפך לשחקן הרכב קבוע בעצמו במשך שבע עונות. הוא זכה בגביע ה-FA בעונת 1949/1950, ובאליפות נוספת בעונת 1952/1953. פורבס המשיך לשחק גם במדי נבחרת סקוטלנד, ובסך הכול השתתף ב-14 משחקים במדיה.

בסך הכול השתתף פורבס ב-240 משחקים של ארסנל, והבקיע בהם 20 שערים. אולם, בעונתו האחרונה בארסנל (1955/1956) הוא ספג פציעה בסחוס הברך והצליח להשתתף בחמישה משחקים בלבד. הוא איבד את מקומו בהרכב לדייב בואן, ובאוגוסט 1956 עבר ללייטון אוריינט. הוא שיחק בלייטון במשך עונה אחת לפני שעבר לפולהאם, שם סיים את הקריירה שלו.

לאחר פרישתו הוא עסק באימון של קבוצת המילואים וקבוצת הנוער של ארסנל. לאחר מכן הוא היגר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, ואימן ילדים בבית ספר יהודי פרטי מקומי. הוא כיהן גם כיושב-ראש השלוחה הדרום-אפריקנית של אוהדי ארסנל. בשנים 1961 - 1962 הוא אימן את מכבי חיפה.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.arsenal.com/news/news-archive/20140728/alex-forbes-1925-2014 Alex Forbes 1925-2014], באתר ארסנל

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:קשרי כדורגל סקוטים
קטגוריה:כדורגלני שפילד יונייטד
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני לייטון אוריינט
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:דנדי: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל סקוטים
קטגוריה:מאמני כדורגל זרים בישראל
קטגוריה:מאמני מכבי חיפה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1925
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2014
ג'ימי ג'קסון (כדורגלן)

ג'יימס "ג'ימי" ג'קסון (אנגלית: James "Jimmy" Jackson; 15 בספטמבר 1875 - ?) היה כדורגלן סקוטי-אוסטרלי.
== חייו ==
ג'קסון נולד בעיירה קמבוסלנג שבסקוטלנד, וכשהיה בן שנתיים היגרה משפחתו לאוסטרליה. ג'קסון גדל באוסטרליה והחל את קריירת הנוער שלו שם, וב-1893 חזר לסקוטלנד. המועדון הראשון שבו שיחק היה ניוטון ת'יסל, וב-1894 הוא חתם בגלאזגו ריינג'רס. ג'קסון לא היה שחקן מרכזי בריינג'רס.

הוא הועבר לניוקאסל יונייטד באוגוסט 1897, ושיחק במגפייז במשך שתי עונות שבמהלכן סייע למועדון להעפיל לליגה הראשונה בעונתו הראשונה. ב-1899 הוא הצטרף לוולוויץ' ארסנל. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק נגד לסטר פוסה ב-2 בספטמבר, ובמשך שש העונות הבאות הוא היה שחקן הרכב קבוע בעמדת המגן השמאלי או הקיצוני. ג'קסון היה שחקן הרכב קבוע גם בעונת 1903/1904 שבה העפילו התותחנים לליגה הראשונה, ובעונה הראשונה בליגה זו הוא זכה לענוד את סרט הקפטן. לאורך שש השנים שלו בארסנל הוא השתתף ב-204 משחקים שבהם הבקיע שער אחד.

ג'קסון עזב את ארסנל ב-1905 על מנת להתמנות לתפקיד שחקן-מאמן במועדון הכדורגל לייטון שזה עתה קודם לליגה הדרומית, אך הוא לא שהה שם זמן רב ומאוחר יותר באותה שנה חתם בווסטהאם יונייטד, לפני שהצטרף בחזרה לריינג'רס ב-1906. ג'קסון פרש על מנת לעבוד כנפח, אם כי ב-1911 הוא חזר למשך תקופה קצרה למועדון גרינוק מורטון.

ג'ימי ג'קסון לא היה הכדורגלן היחיד במשפחתו, ושניים מבניו שיחקו גם כן. ג'יימס, בנו הבכור, שיחק בליברפול ביותר מ-200 משחקים, ולאחר פרישתו כיהן ככומר; ארצ'י, בנו הצעיר, שיחק עבור סנדרלנד וטרנמיר רוברס. אחיינו, שנקרא גם כן ארצ'י, היה שחקן קריקט אוסטרלי.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מגני כדורגל אוסטרלים
קטגוריה:כדורגלנים אוסטרלים
קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:כדורגלני גלאזגו ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1875
ג'ק האמבל

ג'ון וילקינסון "ג'ק" האמבל (באנגלית: John Wilkinson "Jack" Humble; 1862–1931) היה כדורגלן אנגלי שהיה אחד ממייסדי מועדון הכדורגל ארסנל.

== חייו ==
האמבל נולד בסטוקטון-און-טיס. ב-1890 הוא עבר ללונדון על מנת לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל; האמבל ואחיו הלכו מעירם ללונדון ברגל, מרחק של כ-640 ק"מ, וזכו למספר כותרות בעיתונים המקומיים באותה תקופה. האמבל היה שמאלני וחבר במפלגות סוציאליסטיות שדגל בזכויות עובדים, ופעל למען יום עבודה קצר יותר וזמן רב יותר לפעילויות פנאי שכללו בין השאר כדורגל (הספורט האהוב עליו).

האמבל פגש במפעל חובבי כדורגל אחרים כגון דייוויד דנסקין, פרד בירדסלי ומוריס בייטס, וב-1886 הוא היה לאחד מהמייסדים של מועדון הכדורגל דיאל סקוור, שמאוחר יותר שינה את שמו לרויאל ארסנל וכיום ידוע בשם ארסנל. רויאל ארסנל הפך תוך זמן קצר לאחד המועדונים החובבנים החזקים ביותר בדרום אנגליה. לא ברור האם האמבל שיחק בדיאל סקוור או ברויאל ארסנל, או שהיה חבר הנהלה בלבד; שמו לא מופיע בהרכבים הבודדים ששרדו מאותה תקופה, אך ייתכן כי הוא שיחק עבור ארסנל בתקופה אחרת.

תרומתו הגדולה ביותר לארסנל הייתה הפיכת המועדון למקצועני. מועדון הכדורגל דרבי קאונטי ניסה ב-1891 להעביר לשורותיו שני שחקנים של ארסנל לאחר משחק בין המועדונים במסגרת גביע ה-FA; האמבל ודנסקין הבינו כי המועדון לא ישרוד אם שחקניו יעזבו אותו. לכן, באספה השנתית של 1891 האמבל הציע להפוך את המועדון למקצועני; אולם, כיוון שהיה סוציאליסט בהשקפתו הוא הביע את מורת רוחו מהכוונה להפוך את ארסנל לחברה המנוהלת באמצעות בעלי מניות.

וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) הורחק עד מהרה מעולם הכדורגל הלונדוני שהתאפיין באתוס של חובבנות, והמועדון גורש מהתאחדות הכדורגל של לונדון. המועדון הוחרם גם על ידי גופי כדורגל אחרים, והיה עלול להגיע למצב של פשיטת רגל. אולם, ב-1893 התברר כי החלטתו של האמבל הייתה נכונה כיוון שהמועדון הוזמן להצטרף לפוטבול ליג והיה למועדון הראשון מדרום אנגליה שנכנס לליגה. בתקופה זו האמבל היה דירקטור במשרה מלאה בהנהלת ארסנל, לאחר שב-1893 קיבל בחוסר רצון את הצורך להפוך את המועדון לחברה מסחרית.

האמבל כיהן כדירקטור במשך שלושים שנים, שבמהלכן עבר המועדון לאצטדיון הייבורי שבצפון לונדון ושינה את שמו לארסנל. הוא המשיך לעבוד במפעל התחמושת כמפקח רובים, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב בשפילד ובבלגיה.

האמבל היה אחרון המייסדים שהיה בקשר עם ארסנל, ובמשך השנים הפך להיסטוריון הלא רשמי של ארסנל בזכות היותו הוותיק ביותר. אולם, הוא אולץ להתפטר מההנהלה ב-1929 בעקבות השערורייה שבגינה נאלץ להתפטר היושב-ראש הנרי נוריס; נוריס ניצל את כספי המועדון לתועלתו האישית, ואף גרף לכיסו את הרווחים ממכירת האוטובוס של המועדון. אף על פי שהתאחדות הכדורגל האנגלית ניקתה את האמבל מכוונת זדון בפרשייה, היא פסקה כי מתוקף תפקידו כדירקטור הוא היה צריך להבחין במעשיו של נוריס, ולפיכך השעתה אותו מכדורגל.

האמבל זכה לראות את זכיית ארסנל בגביע ה-FA ב-1930, לפני שמת בדצמבר 1931.

==לקריאה נוספת==
* ג'ון ספרלינג, Rebels For The Cause: The Alternative History of Arsenal Football Club, מיינסטרים, 2004 ()
* ברנרד ג'וי, Forward Arsenal! Phoenix House, 1952
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog, Wherry, 2004 ()

קטגוריה:ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1862
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1931
דייוויד דנסקין

דייוויד דנסקין (אנגלית: David Danskin; 9 בינואר 1863 - 4 באוגוסט 1948) היה מהנדס מכונות וכדורגלן סקוטי.

== חייו ==
דנסקין נולד בעיירה ברנטיסלנד שבסקוטלנד. בתחילת הקריירה שלו הוא היה שחקן חובב בקירקלדי וונדררס, לצידם של ג'ק מקבין ופיטר קונולי שהצטרפו אליו ברויאל ארסנל. דנסקין עבר ללונדון ב-1885 על מנת למצוא עבודה, ולבסוף מצא עבודה במפעל רויאל ארסנל שבשכונת וולוויץ'. דנסקין פגש במפעל מספר חובבי כדורגל, ביניהם ג'ק האמבל ושחקני נוטינגהאם פורסט לשעבר פרד בירדסלי ומוריס בייטס. דנסקין והאמבל נחשבים בדרך כלל לאנשים שהניעו את הקמת קבוצת הכדורגל של המפעל - מועדון הכדורגל דיאל סקוור.

באוקטובר 1886 ארגן דנסקין מגבית בקרב חובבי הכדורגל במפעל, והשתמש בכסף שנאסף על מנת לרכוש את כדור המשחק הראשון של המועדון. ב-1 בדצמבר 1886 השתתף דנסקין בפגישה שנערכה בפאב מקומי, ובה הוחלט רשמית על הקמת מועדון הכדורגל תחת השם רויאל ארסנל. הוא גם הוביל את שחקני דיאל סקוור במשחק הראשון בתולדות המועדון נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886; המשחק הסתיים בניצחון 6 - 0 לטובת דיאל סקוור. דנסקין המשיך לשחק ברויאל ארסנל (השם החדש של המועדון באותה תקופה) במשך שנתיים נוספות. אולם, לאחר שנפצע במשחק מול מועדון הכדורגל קלפטון בינואר 1889 הוא החליט לפרוש ממשחק פעיל, אם כי בשנים שלאחר פרישתו הוא שיחק לעיתים רחוקות.

רויאל ארסנל הפך למועדון מקצועני ב-1891. שנה אחת לאחר מכן דנסקין החליט להתמודד בבחירות להנהלת המועדון, אך לא הצליח להיבחר. הוא סיים את הקשר שלו לארסנל והחל לעבוד עם קבוצת הכדורגל רויאל אורדננס פקטוריס שהתפרקה בערך ב-1896. כמו כן, הוא היה שופט במספר משחקים מקומיים. דנסקין היה אוהד של המועדון והגיע למשחקים, ובנו בילי מכר תוכניות במשחקי הבית שנערכו במאנור גראונד.

דנסקין הקים מפעל לייצור אופניים בפלאמסטיד, לפני שעבר לקובנטרי ב-1907 על מנת לעבוד בחברת Standard Motor. בריאותו של דנסקין לא הייתה טובה בשנותיו האחרונות, ומצבו נגרם בין השאר בעקבות הפציעות שספק בזמן המשחקים. למרות זאת הוא היה אחד ממייסדי ארסנל שזכו לראות את הצלחת המועדון בשנות ה-30; ב-1936 נטען כי הוא עודד ממיטת חוליו את ארסנל בזמן גמר גביע ה-FA, במקביל להאזנה לשידור המשחק ברדיו. לאחר מספר שנים של בריאות רופפת הוא מת ב-1948 בהוספיס שבווריק.

מועדון האוהדים הסקוטי של ארסנל החליט בשנת 2007 להקדיש לזכרו של דנסקין לוח כחול בסמוך למקום הולדתו בברנטיסלנד.

==משפחתו==
דנסקין נישא לג'ורג'ינה האראדון ב-1886, ולזוג נולדו שלושה ילדים (שניים מתוכם מתו בינקותם). ג'ורג'ינה מתה ב-1916 כתוצאה מנפחת. ביוני שלאחר מות אשתו נישא בילי, בנו היחיד שנותר בחיים, לאישה בשם מרי ג'ונס. לזוג נולדו שני ילדים.

==לקריאה נוספת==
* ברנרד ג'וי, Forward Arsenal!, Phoenix House, 1952

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.burntisland.net/danskin.htm ביוגרפיה] באתר ברנטיסלנד אונליין

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1863
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1948
דן לואיס

דניאל "דן" לואיס (אנגלית: Daniel "Dan" Lewis; 11 בדצמבר 1902–1965) היה שוער כדורגל וולשי.

== קריירה == 
בתחילת דרכו שיחק לואיס במועדונים מקומיים באזור של כפר הולדתו מירדיי, לפני שעבר ללונדון והצטרף לקלפטון אוריינט. פריצתו התרחשה ב-1924 כאשר הצטרף לארסנל מהליגה הראשונה. הופעת הבכורה שלו במדי ארסנל הייתה במשחק נגד אברטון ב-15 בנובמבר 1924; המשחק הסתיים בניצחון 3 - 2 לטובת ארסנל, ולואיס שיחק בעמדת השוער ב-13 המשחקים הבאים. הרצף נפסק ב-14 בפברואר 1925 לאחר שלואיס ספג חמישה שערים במשחק בית מול האדרספילד טאון.

לואיס חלק את אפודת השוער הראשון עם ג'וק רובסון וביל הרפר לאחר מינויו של הרברט צ'פמן לתפקיד המאמן ב-1925, אך תוך זמן קצר הפך לשוער הבכיר של ארסנל, בעיקר לאחר עזיבתם של רובסון והרפר ב-1926 וב-1927 בהתאמה. הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ויילס הייתה בתיקו 3 - 3 מול נבחרת אנגליה ב-12 בפברואר 1927. הוא השתתף בשני משחקים נוספים, שהאחרון שבהם היה התבוסה 0 - 6 לנבחרת אנגליה בסטמפורד ברידג' ב-20 בנובמבר 1929.

שפל הקריירה של לואיס בארסנל היה גמר גביע ה-FA מול קארדיף סיטי ב-1927; היה זה הגמר הראשון של ארסנל, והוא הסתיים בהפסד 0 - 1 בגלל טעות של לואיס. בדקה ה-74 בעט החלוץ יואי פרגוסון לעבר לואיס, שהיה אמור לעצור את הבעיטה הקלה. אולם, במהלך הזינוק החטיא לואיס את הכדור ונתן לו מכה במרפקו, שגרמה להסטת הכדור לכיוון השער. הניצחון הזה היה היחיד של מועדון וולשי בגמר גביע ה-FA. לואיס האשים את אפודתו החדשה, וטען שהצמר היה יותר מדי עבה מכדי לאפשר לו לתפוס את הכדור כראוי. 

לואיס היה השוער הראשון של ארסנל בשלוש העונות שלאחר משחק הגמר. אולם, כאשר המועדון העפיל לגמר גביע ה-FA ב-1930 לואיס הוחלף על ידי צ'ארלי פרידי, כיוון שהמאמן הרברט צ'פמן חשש שלואיס לא יצליח להתמודד עם הלחץ. המשחק הסתיים בניצחון 2 - 0 על האדרספילד טאון, והיה זה התואר הראשון בתולדות ארסנל. הביטחון העצמי של לואיס היה בשפל, ובעונה שלאחר מכן הוא מיעט לשחק בעיקר לאחר החתמתם של ביל הרפר (קדנציה שנייה) וג'רארד קייזר. הוא השתתף ב-169 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, ובמאי 1931 הועבר לג'ילינגהאם.

לואיס השתתף רק בשישה משחקים במדי ג'ילינגהאם, וככל הנראה פרש לאחר מכן.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.today/20120721055057/www.bbc.co.uk/wales/walesonair/database/facup.shtml קליפ] באתר ה-BBC שבו רואים את טעותו של לואיס בגמר הגביע

קטגוריה:כדורגלנים ולשים
קטגוריה:שוערי כדורגל ולשים
קטגוריה:כדורגלני לייטון אוריינט
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ג'ילינגהאם
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1965
טים קולמן

ג'ון ג'ורג' "טים" קולמן (אנגלית: John George "Tim" Coleman; 26 באוקטובר 1881, קטרינג, אנגליה - 20 בנובמבר 1940) היה כדורגלן אנגלי.

== קריירה ==
קולמן החל את דרכו במועדון קטרינג טאון החובבני מעיר הולדתו, וב-1901 הצטרף לנורת'המפטון טאון. בקיץ 1902 חתם בוולוויץ' ארסנל מהליגה השנייה, ותוך זמן קצר הפך למבקיע שערים מצטיין במועדון.

הופעת הבכורה של קולמן הייתה במשחק נגד פרסטון נורת' אנד ב-6 בספטמבר 1902, ובעונתו הראשונה בארסנל הבקיע 17 שערים ב-30 משחקים, כאשר המועדון מסיים במקום השלישי בליגה. בעונה שלאחר מכן הוא הבקיע 23 שערים ב-28 משחקים, וביחד עם 25 השערים של החלוץ טומי שנקס וביל גואינג סייע למועדון לסיים במקום השני ולהעפיל לליגה הראשונה. בעונתו הראשונה בליגה הבכירה הוא הבקיע רק חמישה שערים, אך בעונה שלאחר מכן הבקיע 15 שערים ב-34 משחקים. בעונה זו קולמן שיחק עם ארסנל בהפסד לניוקאסל יונייטד בחצי-גמר גביע ה-FA, וערך את הופעתו היחידה בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת אירלנד ב-16 בפברואר 1907.

למרות התוצאות הטובות המועדון נקלע לקשיים כלכליים, ובפברואר 1908 קיבלה הנהלת ארסנל את הצעת אברטון לשלם 700 לירות שטרלינג תמורת כרטיס השחקן של קולמן. קולמן הספיק לשחק ב-196 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 84 שערים. הוא היה שחקן הרכב קבוע ב-2.5 העונות שלו בגודיסון פארק, סייע לאברטון לסיים במקום השני בעונת 1908/1909, והבקיע 30 שערים ב-71 משחקי ליגה. בזמן שהיה באברטון הוא התפרסם כאחד מהשחקנים הבודדים (ביחד עם רוב שחקני מנצ'סטר יונייטד) ששמרו על חברותם באיגוד השחקנים למרות כללי התאחדות הכדורגל האנגלית. בסופו של דבר ההתאחדות נסוגה מעמדתה.

לאחר אברטון קולמן שיחק בסנדרלנד (1910–1911), פולהאם (1911 - 1914) ונוטינגהאם פורסט (1914 - 1915). קולמן פרש מכדורגל מקצועני לאחר פריצת מלחמת העולם הראשונה והשעיית משחקי הכדורגל הרשמיים, אך בזמן המלחמה שיחק עבור מועדונים חובבניים ובעיקר עבור טנברידג' ולס. קולמן פרש סופית ב-1920. לאחר פרישתו הוא עסק באימון ועבר להתגורר בהולנד.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1881
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1940
מוריס בייטס

ג'וזף מוריס בייטס (אנגלית: Joseph Morris Bates; 1864 - 6 בספטמבר 1905) היה כדורגלן אנגלי.

בייטס החל את הקריירה שלו בנוטינגהאם פורסט כשחקן חובב, אך כעבור מספר שנים עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל ביחד עם חברו לקבוצה פרד בירדסלי. בייטס פגש במפעל חובבי כדורגל אחרים כגון ג'ק האמבל ודייוויד דנסקין, וביחד הם הקימו את מועדון הכדורגל דיאל סקוור ב-1886; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, וכיום הוא ידוע בשם ארסנל בלבד. בייטס המשיך בתפקיד רשמי בנוטינגהאם כאשר שפט במספר משחקים של המועדון; ביחד עם בירדסלי הוא היה אחראי לכך שהנהלת פורסט תרמה לארסנל מדים אדומים ישנים, כאשר הצבעים האלה משמשים את המועדון הלונדוני מאז.

בייטס השתתף ב-73 משחקים במדי ארסנל, בעיקר כבלם קדמי, בגביע ה-FA (כולל התיקו הראשון במשחק גביע בתולדות המועדון במשחק נגד לינדהאסט ב-5 באוקטובר 1889) ובתחרויות אזוריות אחרות. בייטס זכה לקבל את סרט הקפטן של ארסנל, ונודע בזכות נגיחותיו החזקות בתקופה שבה הכדורגלנים היו כבדים יותר ונטלו סיכון עצמי גדול יותר כשנגחו בכדור. בייטס הוביל את ארסנל לתארים הראשונים בתולדות המועדון - גביע קנט ומגן הצדקה של לונדון ב-1890.

בייטס היה בן 36 כשהוביל את ארסנל לזכייה בגביעים, והחליט כי הוא מבוגר מכדי לשחק; הוא פרש ממשחק פעיל בקיץ 1890. בניגוד לבירדסלי או דנסקין הוא לא שמר על קשר עם ארסנל לאחר פרישתו, ולפיכך אין אזכורים שלו במסמכים מאוחרים של המועדון. הוא המשיך לעבוד במפעל התחמושת, והתמחה במקלעי מקסים, עד למותו משחפת בגיל 41.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()
* פיל סואר ומרטין טיילר, The Official Illustrated History of Arsenal, המלין, 2005 ()
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog, Wherry, 2004 ()

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:בלמי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:נוטינגהאם: כדורגלנים
קטגוריה:אנגלים שנפטרו משחפת
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1864
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1905
פרד בירדסלי

פרדריק ויליאם בירדסלי (אנגלית: Frederick William Beardsley; ) היה כדורגלן אנגלי הנמנה עם מייסדי מועדון הכדורגל ארסנל.

== חייו ==
בירדסלי, יליד נוטינגהאם, החל לעבוד בצעירותו במפעל תחמושת בצ'ילוול, לונדון. בזמנו החופשי שיחק כדורגל בעמדת השוער, והשתתף כשחקן חובב במשחקי נוטינגהאם פורסט. ב-1884 שמר על שער נקי בחצי גמר גביע ה-FA נגד קווינס פארק ריינג'רס, והמשחק החוזר שנערך באדינבורו הסתיים בהפסד של פורסט בתוצאה 0 - 3. בירדסלי פוטר ממשרתו כיוון שלקח חופשה ללא רשות, וכתוצאה מכך עבר ללונדון והחל לעבוד במפעל התחמושת רויאל ארסנל שוולוויץ'. מאוחר יותר הצטרף אליו מוריס בייטס, שהיה גם כן שחקן בפורסט.

בירדסלי היה מעוניין להמשיך לשחק כדורגל, והצטרף לניסיון המקומי להקים מועדון כדורגל; ב-1884 הוא שיחק בקבוצה בשם וולוויץ' יוניון במשך תקופה קצרה, אך הקבוצה התפרקה זמן קצר לאחר הקמתה. לאחר הגעתם למפעל של חובבי כדורגל נוספים, כגון דייוויד דנסקין וג'ק האמבל, נעשה ניסיון נוסף להקים מועדון כדורגל; תחת הנהגתו של דנסקין הם הקימו קבוצת פועלים שנקראה דיאל סקוור; הקבוצה הפכה בסופו של דבר למועדון הכדורגל ארסנל.

בירדסלי היה השוער במשחק נגד איסטרן וונדררס ב-11 בדצמבר 1886, שהיה גם המשחק הראשון בתולדות המועדון; תוך זמן קצר שונה שם המועדון לרויאל ארסנל, אך בירדסלי המשיך לשחק כשחקן אורח במשחקי נוטינגהאם פורסט, ושותפו לקבוצה בייטס סייע כשופט. באחת הפעמים שבירדסלי ובייטס נסעו לנוטינגהאם הם הצליחו להשיג סט של מדי משחק אדומים. המדים הללו הוענקו לארסנל, ומאז הצבע האדום מאפיין את המועדון הלונדוני.

בירדסלי שיחק ברויאל ארסנל עד עונת 1890/1891, והוחלף על ידי אדמונד בי; הוא השתתף ב-67 משחקים רשמיים בליגות ובטורנירי הגביע האזוריים בתקופה שקדמה לצירוף ארסנל לפוטבול ליג. כמו כן, בירדסלי היה השוער בשני משחקי גביע ה-FA, כולל המשחק הראשון של ארסנל בטורניר נגד לינדהרסט ב-5 באוקטובר 1889. בירדסלי היה השוער בניצחונות במשחקי הגמר של גביע קנט בכדורגל ומגן הצדקה של לונדון ב-1890.

בירדסלי היה שחקן חובב לאורך כל הקריירה שלו, והמשיך לעבוד כמהנדס, בין היתר בחברת סימנס, ממנה פוטר לאחר שלקח יותר מדי חופשות על מנת לשחק כדורגל. בירדסלי כיהן כחבר הנהלה בארסנל בזמן ששיחק שם, ולאחר פרישתו ב-1891 הוא נבחר למשרת סגן היושב-ראש. הוא היה חבר בהנהלת וולוויץ' ארסנל (השם החדש של המועדון) במשך שני העשורים הבאים, ועסק במקביל באיתור כישרונות. הקשר בין בירדסלי לארסנל הסתיים ב-1910 לאחר שהמועדון נקלע לקשיים כספיים; המועדון נרכש על ידי קבוצת אנשים בראשות סר הנרי נוריס, ובירדסלי לא הצטרף להנהלה החדשה של ארסנל.

בירדסלי הצטרף להנהלת צ'רלטון אתלטיק לאחר המעבר של ארסנל לאצטדיון הייבורי ב-1913, אך עזב בעקבות מחלוקת על סגנון המשחק של המועדון שנחשב בעיניו כהגנתי מדע. בסופו של דבר הוא פתח חנות למכירת טבק בשכונת וולוויץ', והתגורר בפלאמסטיד עד למותו ב-1939.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()
* פיל סואר ומרטין טיילר, The Official Illustrated History of Arsenal, המלין, 2005 ()
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog, Wherry, 2004 ()

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:שוערי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:נוטינגהאם: כדורגלנים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1856
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1939
קליף הולטון

קליפורד צ'ארלס "קליף" הולטון (אנגלית: Clifford Charles "Cliff" Holton; 29 באפריל 1929 – 4 ביוני 1996) היה כדורגלן אנגלי.

== קריירה ==
הולטון נולד באוקספורד וכשחקן נוער שיחק בעמדת הבלם של מועדון אוקספורד סיטי החובבני. באוקטובר 1947 הוא הצטרף לארסנל. הולטון שיחק בקבוצת המילואים של ארסנל במשך שלוש עונות, ולבסוף עבר לשחק בעמדת החלוץ המרכזי. הולטון ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבוגר במשחק נגד סטוק סיטי ב-26 בדצמבר 1950; הולטון ביסס את מקומו בהרכב באופן הדרגתי, ובמשך שלוש עונות החל מעונת 1951/1952 הוא היה שחקן הרכב קבוע.

בעונת 1952/1953 הוא הבקיע 19 שערי ליגה (22 בסך הכל), והיה חלק חשוב בזכייה של ארסנל באליפות. אולם, בעונת 1954/1955 הוא איבד את מקומו בהרכב, וחזר אליו בעונה הבאה לאחר ששיחק בהגנה, בקישור ובהתקפה של ארסנל. הולטון המשיך לשחק בארסנל במשך שלוש עונות נוספות, וב-6 באוקטובר 1956 הוא הבקיע ארבעה שערים במשחק הבית נגד מנצ'סטר סיטי, והפך לשחקן הראשון מאז ג'ק למברט שמבקיע יותר משלושער באצטדיון הייבורי. בסך הכל הוא הבקיע 88 שערים ב-217 משחקים במדי ארסנל. הולטון מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה, למרות ששמו הוזכר מספר פעמים כמועמד להצטרף לסגל שלה.

באוקטובר 1958 נמכר כרטיס השחקן של הולטון לווטפורד תמורת 10,000 לירות שטרלינג, במה שנתפס כמהלך מפתיע בגלל המיקום של ווטפורד בליגה הרביעית. הולטון שיחק בווטפורד במשך שלוש עונות בעיקר בעמדת החלוץ המרכזי, ובעונת 1959/1960 הבקיע שיא מועדון של 48 שערים וסייע לו להעפיל לליגה השלישית. הוא הועבר לנורת'המפטון טאון ב-1961, והבקיע שם שיא מועדון של 36 שערים בעונת 1961/1962. הולטון הוא אחד השחקנים היחידים באנגליה שהגיעו להישג זה בשני מועדונים שונים.

לאחר מכן הוא שיחק בקריסטל פאלאס, ווטפורד (קדנציה שנייה), צ'רלטון אתלטיק ולייטון אוריינט. הולטון פרש ב-1968, ועזב כליל את תחום הכדורגל על מנת לפתח קריירה כמהנדס. הוא מת ב-1996 בזמן שהיה בחופשה.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:כדורגלני צ'רלטון את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני לייטון אוריינט

קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1996
ריי באודן

אדווין ריימונד "ריי" באודן (באנגלית: Edwin Raymond "Ray" Bowden; 13 בספטמבר 1909 - 23 בספטמבר 1998) היה כדורגלן אנגלי.

==ביוגרפיה==
בתחילת דרכו שיחק באודן במועדון הכדורגל החובבני המקומי; הוא היה חלוץ מרכזי פורה, ולמרות שהיה צנום הוא הצליח להבקיע כמאה שערים בעונה אחת כולל עשירייה במשחק יחיד. באודן משך את תשומת הלב של פליימות' ארגייל, והוחתם שם כשחקן חובב ב-1926, במקביל לעבודתו היומית כמוכר במכירה פומבית. בתחילת עונת 1928/1929 הוא שיחק מספיק טוב על מנת לזכות במקום בהרכב הראשון, והיה מבקיע שערים מצטיין במשך חמש העונות הבאות; שחקני ארגייל העפילו לליגה השנייה בסיום עונת 1929/1930. בסך הכל הוא הבקיע 83 שערים ב-149 משחקי ליגה.

במרץ 1933 חתם באודן בארסנל של הרברט צ'פמן תמורת 4,500 לירות שטרלינג, והיה אמור להיות המחליף של דייוויד ג'ק. למרות שהוא לא השתתף במספיק משחקים על מנת לקבל את מדליית האליפות באותה עונה, הוא היה שחקן הרכב קבוע בשתי העונות הבאות שגם בהן זכה המועדון באליפות. באודן שיחק בעיקר בעמדת החלוץ השני מאחורי טד דרייק, והמשיך להבקיע שערים רבים למרות סגנון המשחק הקשוח שהיה נהוג באותה תקופה; בעונת 1933/1934 הוא הבקיע 13 שערים, והיה מלך השערים של ארסנל באותה עונה ביחד עם קליף באסטין.

בעונת 1934/1935 הבקיע באודן 14 שערי ליגה, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה במשחק נגד נבחרת ויילס ב-29 בספטמבר 1934. חודשיים לאחר מכן הוא היה אחד משבעת השחקנים של ארסנל שהופיעו במדי אנגליה בניצחון 3 - 2 על נבחרת איטליה (אלופת העולם) במשחק שנודע מאז בכינוי "הקרב על הייבורי". באודן השתתף בסך הכל בשישה משחקי נבחרת, ואת שערו היחיד הבקיע נגד נבחרת ויילס בפברואר 1936.

הוא אמנם זכה עם ארסנל בגביע ה-FA בעונת 1935/1936, אך הבעיות בקרסולו הגבילו את הופעותיו בעונה זו ובעונה שאחריה. בתחילת עונת 1937/1938 נראה היה שבאודן התאושש לאחר שהשתתף בעשרה משחקים בחודשיים הראשונים של העונה, אך במהלך הארגון מחדש של סגל ארסנל הוא הועבר לניוקאסל יונייטד בנובמבר 1937 תמורת 5,000 לירות שטרלינג. באודן השתתף ב-138 משחקים בכל המסגרות במדי ארסנל, והבקיע בהם 49 שערים.

באודן היה שחקן הרכב קבוע גם בניוקאסל, למרות שמועדונו החדש היה על סף ירידת ליגה בעונה הראשונה של באודן. הוא החליט לפרוש כתוצאה מהפסקת משחקי הכדורגל הרשמיים בגלל תחילת מלחמת העולם השנייה. באודן חזר להתגורר בפלימות' וניהל שם חנות ספורט ביחד עם אחיו אוסטין.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני פלימות' ארגייל
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1998
גדעון רייכר

דוגמת קול גדעון רייכר, 2019
גדעון רייכר (נולד ב-25 באוקטובר 1936) הוא עיתונאי, שדרן רדיו, פובליציסט ומחזאי ישראלי. מתמחה בסיקור ענייני משפט, צרכנות ובירוקרטיה ובבירור תלונות מאת צרכני התקשורת על גופים ציבוריים.

== ביוגרפיה ==
רייכר נולד במשפחה דתית ולמד עד כיתה ב' במסגרות חינוך חרדיות.

בהיותו בן 9, שלח לעיתון "משמר לילדים" שיר שפורסם:

בגן קטן צמח אילן

והאילן היה יפה וכל הגן היה נאה

יום אחד נגדע אילן בגלל הרוח הרגזן

ופתאום כל הגן היה עצוב היה עצוב

כי נגדע האילן

גדעון רייכר, בן 9, חיפה<ref>פורסם במגזין "מדור לדור" בתאריך 29.3.2015</ref>

את דרכו העיתונאית החל ככתב בבית המשפט בשנת 1961. הוא נתפס כעיתונאי בולט מאז שהגיש פינה קבועה בכלבוטק בשנות ה-70 ושנות ה-80. בשנות ה-80 אף שימש כאחד המגישים של התוכנית ערב חדש בטלוויזיה החינוכית. מאז הנחה רייכר תוכניות רבות וכתב טורים בעיתונים רבים: "סקנדל", "יש כתובת", "רייכר בשטח", "הפרלמנט של רייכר", "יש עם מי לדבר", "רייכר מתרגז" וכן תוכנית הטלוויזיה "למבוגרים בלבד" המיועדת לבני הגיל השלישי. בנוסף, הנחה גם את תוכנית ההומור "סתם בצחוק" בערוץ 1.

רייכר הוצב במקום השני ברשימת מפלגת הגמלאים בבחירות לכנסת השמונה עשרה, בהן לא עברה המפלגה את אחוז החסימה.

בשנת 2011 חזר רייכר להגיש בהתנדבות תוכנית לילה בגלי צה"ל, במתכונת דומה לזו של התוכנית שהנחה בעבר, "ציפורי לילה משוחחות". התוכנית החדשה, המשודרת במוצאי שבת, בין השעות 02:00-04:00, זכתה לשם "נדודי שינה עם גדעון רייכר", ובה מתעניין רייכר בסיפורים של מאזינים המתקשרים לאולפן.

מחזה בשם "היריקה", שכתב רייכר בעקבות אירוע שחווה, החל להיות מוצג בתיאטרון הבימה בשנת 2013, לאחר שהוצג עוד קודם על במות אחרות.

כיום רייכר מגיש את התוכנית "למבוגרים בלבד" בתחנת הרדיו 103fm.

רייכר עוסק גם בהוראת מקצוע העיתונות ועושה זאת במכללות שונות.

רייכר נשוי לנילי ולזוג שני ילדים.

==ספריו==
גדעון רייכר (מימין) עם [[יעקב אחימאיר]]
* ללא גלימה: (משפט מלחי) / גדעון רייכר. רמת גן: מסדה, 1968. על משפטו של השופט אליעזר מלחי.
* דרך גבר בעלמא / גדעון רייכר וחיים שפירא; איורים: יוחנן לייקיצביץ. ירושלים: ספרי עידן, 1977.
* שגעון: יומן שתחילתו במוסד לחולי-רוח והמשכו - החיים עצמם / גדעון רייכר. תל אביב: זמורה ביתן, מודן, תשמ"א 1980.
* יחסים עם הצבור: איך בונים תדמית חיובית בתקשורת בעסקים וביחסי אנוש / גדעון רייכר; איורים - איציק רנרט. תל אביב: דביר, 1993 תשנ"ג.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* ; מתוך התוכנית "אנשים"
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מגישי ציפורי לילה
קטגוריה:פעילי מפלגת גיל
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש (חיפה)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:ערב חדש
קטגוריה:סגל 103fm
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
אצ'ר

אֶצֶ'ר (בהונגרית: Ecser, בסלובקית: Ečer, מילולית: סוג של אלון) הוא כפר במחוז פשט, באזור המטרופוליטני של בודפשט בירת הונגריה. 

הכפר ממוקם דרומית לבודפשט, בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט (לשעבר פריהג'), לצד הכביש המהיר M0.

לפי עדויות הכפר היה קיים כבר בשנת 896 בעת שארפאד מנהיג המדיארים כבש את הונגריה ואנשיו קראו למקום על שם סוג האלון הגדל בו. העדות הישירה הראשונה בכתב על קיום הכפר היא מה-15 בדצמבר 1315. במאות ה-16 וה-17 שקע הכפר עקב כיבוש האימפריה העות'מאנית, אך התאושש במאה ה-18.

בכפר חי מיעוט סלובקי קטן.
לפני מלחמת העולם השנייה חיו ביישוב 12 יהודים. איש לא חזר לכפר מהגירוש למחנות השמדה בשנת 1944.

בכפר כנסייה קתולית שנבנתה בשנת 1740.

לכפר להקת ריקודי עם בשם Ecseri lakodalmas (חתונת אצ'ר).

האלונים, הכנסייה ולהקת הריקודים מופיעים בסמל הכפר.

==מפורסמים שנולדו בכפר==
* זולטן טרפק (1977) - שחקן כדורסל מקצועי.

==ערים תאומות==
הערים התאומות של אצ'ר הן:
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הונגריה: כפרים
יובל נעימי

יובל נעימי (נולד ב-31 באוגוסט 1985) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הגארד. בעבר שיחק בנבחרת ישראל. גובהו 1.88 מטר.

==קריירה==
נעימי שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בשנת 2003 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-30 במרץ במשחק ליגת העל מול עירוני נהריה. זה היה המשחק היחיד בו שיחק עונת . בעונת שיחק נעימי ב-5 משחקים בלבד בליגה, אך נכלל בסגל הפועל ירושלים לגביע יול"ב, בו זכתה הקבוצה ב-.

מאחר שלא קיבל דקות משחק רבות בירושלים הוא הושאל למכבי ראש העין ששיחקה בליגה הלאומית. בסיום עונת 2004/05 הוא הושאל שוב, הפעם למכבי גבעת שמואל. הוא שותף בכל 30 משחקי הקבוצה בעונת , ואף על פי שלא הרבה לקלוע הוא נבחר לתואר תגלית העונה בליגת העל בכדורסל. הוא הצליח להישאר עם הקבוצה בליגת העל, לאחר חזרה דרמטית בסיום העונה מהמקום האחרון בליגה. בעונת , אף על פי שקלע 6.9 בממוצע למשחק (שיא הקריירה שלו עד לאותה עת), הוא לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.

בשנת 2007 האריך נעימי את חוזהו בהפועל ירושלים, אך בעקבות ריבוי הגארדים בקבוצה הושאל לעירוני אשקלון. באשקלון קיבל נעימי לראשונה הזדמנות לשמש כשחקן בכיר, והוביל את אשקלון לעונה מוצלחת (מקום חמישי) תוך שהוא קולע 14.4 נקודות בממוצע למשחק.

בקיץ 2008 חזר נעימי להפועל ירושלים, הפעם כשחקן מפתח, וסיים את העונה עם ממוצע של 10.3 נקודות למשחק. בעונה שלאחר מכן כבר מונה לקפטן הקבוצה, ורשם בממוצע 12.2 נקודות ו-4.3 אסיסטים בלמעלה מ-30 דקות למשחק. לקראת משחקי מוקדמות יורובאסקט 2009 זומן נעימי לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, במדיה שיחק גם בטורניר עצמו וביורובאסקט 2011. ב- הוא זכה בפרס השחקן השישי בליגת העל בכדורסל.

ב-8 ביוני 2012 חתם נעימי לעונה אחת בטריומף ליוברצי הרוסית, בה השתכר בכ-700,000 דולרים.

ב-8 באוגוסט 2013 חתם במכבי תל אביב לשלוש עונות, אך כבר ב-4 בדצמבר שוחרר מהקבוצה בעקבות הסגל הרחב ומיעוט בדקות משחק.

ב-10 בדצמבר 2013 חתם נעימי בהפועל אילת עד תום העונה. בקיץ 2014 חתם לשנתיים בבני הרצליה.

ב-15 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נס ציונה, אך בסוף העונה, לאחר שנס ציונה ירדה לליגה הלאומית, הוא עבר לסקפאטי באסקט מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל, בה השתכר כ-130 אלף דולר. הוא סיים את העונה כמלך האסיסטים של ליגת המשנה ו-15.7 נקודות בממוצע. בקיץ 2017 עבר לפורלי, גם היא מליגת המשנה האיטלקית.

באוגוסט 2018 חתם במכבי עירוני רחובות מהליגה הלאומית. על אף הציפיות שהקבוצה תתמודד על עלייה לליגת העל, בסיום עונת ירדה רחובות לליגה הארצית.

בפברואר 2020 חתם באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית. ב-18 בספטמבר 2020 הודיע נעימי על פרישה מכדורסל, בגיל 35.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ירושלים: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני עירוני אשקלון
קטגוריה:כדורסלני מכבי גבעת שמואל
קטגוריה:כדורסלני הפועל אילת
קטגוריה:כדורסלני בני הרצליה
קטגוריה:כדורסלני טריומף ליוברצי
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני עירוני נס ציונה
קטגוריה:כדורסלני מכבי רחובות
קטגוריה:כדורסלני אליצור "איתו" אשקלון
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים ברוסיה
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים באיטליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
סיפורו של המחלן

סיפורו של המחלן (באנגלית: The Pardoner's Tale) הוא הסיפור הארבעה-עשר בסיפורי קנטרברי, יצירתו של ג'פרי צ'וסר, המשורר האנגלי בן המאה ה-14. הדמות המגוללת סיפור זה היא מוכר כתבי מחילה (אינדולגנציות). (האינדולגנציות הן מסמכים משפטיים בנצרות הקתולית של ימי הביניים אותם יכול נוצרי מאמין לרכוש כעדות מול האל לפטירתו מעונש על חטא שכבר נסלח). ככזה, הוא אמון על סיפורים שנועדו להפחיד את קהל שומעיו מפני החטא והמוות וסיפורו אכן עוסק בנושאים אלה.

הסיפור עוסק בשלושה חברים, הוללים. הימים הם ימי מגפת "המוות השחור" באנגליה וכאשר הם שומעים קול הלוויה מבחוץ, הם נשבעים למגר את המוות. המוות מתואר כדמות אנושית, שיושב בצל עץ בצד הדרך. הם מתגרים במוות אך זה דווקא פונה אליהם בדברים. הוא מסכסך בין החברים כאשר הוא מראה להם אוצר של מטבעות זהב. החברים שוכחים את נדרם ולבסוף הם רוצחים איש את רעהו בשל תאוות בצע. 

הסיפור עוקב אחר תימות אופייניות בדרשות של אנשי דת המזהירים את ציבור השומעים מפני החטא, ובמיוחד חטאים המכוונים כלפי דרכי ההתנהלות של העולם.

ג'יי קיי רולינג סיפרה (בצ'אט מ-30 ביולי 2007) ששאבה את הרעיון לסיפור "מעשה בשלושה אחים", המופיע בספרים "הארי פוטר ואוצרות המוות" ו"מעשיות בידל הפייטן", מ"סיפורו של המחלן".

== לקריאה נוספת ==
* שמעון זנדבנק (תרגם), סיפורי קנטרברי, עם עובד, התש"ם-1980

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090212190640/http://umm.maine.edu/faculty/necastro/chaucer/translation/ct/15pardt.html הסיפור בתרגום מודרני] באתר eChaucer 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סיפורי קנטרברי