OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יצחק מאיוורא

רבי יצחק מאיוורא (חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא.

== ביוגרפיה ==
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.

ייתכן שבין רבותיו היה יהודה בן יצחק מסר לאון, וכן אחיו רבי משה מאיוורא.

קיים קובץ של תוספות איוורא על מסכת סוטה שקיימת השערה לגביו כי רבי יצחק הוא מחברו. כמה מפירושיו על החומש מובאים בקובצי התוספות על התורה.

תקופת חייו המדויקת אינה ידועה, ובכלל אין פרטים רבים על חייו. משוער כי חי בסוף המאה ה-13 ובראשית המאה ה-14.

בין תלמידיו היו רבי יצחק מקורביל (בעל ספר מצוות קטן), רבי פרץ מקורביל, וכן עורך התוספות הנדפסים עם התלמוד על מסכת קידושין.

== תוספות איוורא ==

ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי משה ורבי שמואל, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא". רבי יצחק היה ככל הנראה הצעיר מבין האחים, וההשערה היא כי הוא כתב וערך את חידושיהם.

== ראו גם ==
* רבי משה מאיוורא
* רבי שמואל מאיוורא

== לקריאה נוספת ==
* רבי נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך
* יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 32 ואילך

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני צרפת
משה מאיוורא

רבי משה מאיוורא (חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא, ונחשב לגדול שבחבורה זו.

== ביוגרפיה ==
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.

למד אצל רבי שמשון משאנץ ורבי יהודה שירליאון. הוא כתב חלק מתוספותיו על מספר מסכתות מהלכות רב אלפס של הרי"ף, כנראה בגלל מחסור בספרי תלמוד, עקב שריפת התלמוד בפריז (ה'ד', 1244) שהייתה בימיו. יש המייחסים לו את חיבור התוספות הנדפסים עם התלמוד למסכת חגיגה. על פי דברים המופיעים בראשונים משמו, נראה כי עסק גם במוסר וחסידות. קיימת השערה כי כתב גם פירוש על התורה, וכמה מפירושיו על החומש מובאים בקובצי התוספות על התורה.

תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הוא מופיע כרב באיוורא, אחרי פטירת רבי יהודה בן יצחק מסר לאון בשנת ד'תתקפ"ד (1224). ידוע גם שלימד בבית מדרש במונפלייה שבפרובנס, לשם הגיעו תלמידים מספרד.

לרבי משה היה בן בשם רבי חיים שחיבר סידור.

רבי יונה גירונדי למד אצלו, וכנראה גם רבי אליעזר מטוך, עורך תוספות טוך, שהם היסוד לרבים מקבצי התוספות הנדפסים עם התלמוד.

אחד מתלמידיו כתב את הספר "על הכל", הכולל פסקי הלכה ומנהג בהלכות ברכות ותפילה ופירוש על התפילה (יש שייחסו את הספר לרבי משה עצמו, אך שם מובאים עשרות פסקים בשם "הר"ם", והוא רבי משה מאיוורא).

== תוספות איוורא ==

ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי שמואל ורבי יצחק, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא".

== ראו גם ==
* רבי שמואל מאיוורא
* רבי יצחק מאיוורא

== לקריאה נוספת ==
* רבי נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך
* יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 19 ואילך

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני צרפת
שמואל מאיוורא

רבי שמואל מאיוורא (מכונה גם "השר מאיברא"; חי במאה ה-13) היה רב מתקופת הראשונים, מבעלי תוספות איוורא.

== ביוגרפיה ==
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.

למד אצל הריצב"א, וככל הנראה גם אצל אחיו רבי משה מאיוורא ואצל רבי נתנאל מקינון (שאצלם הוא היה במעמד של תלמיד חבר).

מדברי כמה ראשונים נראה כי נהג בהנהגות חסידות, וכך הוא מופיע בתואר "החסיד" אצל אחד מתלמידיו.

כתב חיבורים על כמה ממסכתות הש"ס, מהם שכונו בשם "פרישה" ומהם בשם "שיטה".

תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הזמן המוקדם ביותר לפטירתו הוא 1294, על פי מקור המזכיר אותו בחייו לצד אזכור של מהר"ם מרוטנבורג כשכבר נפטר, בשנת 1293.

הוא מופיע כרב העיר קשטילטירי שבחבל פיקרדיה בצפון צרפת, אחרי פטירת רבי יהודה בן יצחק מסר לאון בשנת ד'תתקפ"ד (1224).

קיימת השערה על שני בנים שהיו לו: רבי יעקב ורבי מנחם.

רבי יונה גירונדי למד אצלו (כמו גם אצל אחיו רבי משה), וכן רבי יצחק מקורביל, בעל ספר מצוות קטן, מהר"ם מרוטנבורג, רבי פרץ מקורביל, רבי ידידיה מנירנברג, רבי שמשון בן צדוק (בעל "תשבץ קטן").

== תוספות איוורא ==

ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי משה ורבי יצחק, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא".

== ראו גם ==
* רבי משה מאיוורא
* רבי יצחק מאיוורא

== לקריאה נוספת ==
* רבי נפתלי יעקב הכהן, אוצר הגדולים אלופי יעקב, חלק א', פתח האוצר, ערך רבני איוורא-איברא, חיפה תשכ"ז, עמ' קל"ה ואילך
* יעקב הלוי ליפשיץ, "מבוא לתוספות איוורא", בתוך: תוספות איוורא על מסכת סוטה, מכון הרי פישל, ירושלים תשכ"ט, עמ' 29 ואילך

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים: ראשונים
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:ראשוני צרפת
יואל אבן שועיב

רבי יואל אִבְּן שׁוּעֵיב (1455, ה'רט"ו– 1510, ה'ר"ע) היה רב ודרשן באזורים אראגון ונווארה שבספרד בתקופה שלפני הגירוש.

==ביוגרפיה==

את פעילותו החל באראגון, שם לימד תורה ועסק בדרשנות. לאחר מכן התגורר משך תקופה ארוכה בטודלה שבנווארה. זמן קצר לפני גירוש ספרד התגורר בסרגוסה.

כפי הניכר מכתביו, מלבד בקיאותו בתורה, היה רבי יואל בקי גם במדעים כלליים, אותם הוא מחבר לדרשותיו. כמו כן, ניכר מכתביו כי הוא ביטא יחס שלילי לאנוסים, והוא ראה אותם כמשומדים על פי ההלכה. ביקורתו זאת על האנוסים, גרמה לאנוסים רבים לשוב בגלוי ליהדותם.

היה מהראשונים שעסקו בתורת הדרשנות: על מבנה הדרשה, תוכנה והגשתה. בספרו "עולת שבת" הוא מדגיש את חשיבות הדרשה הנאמרת בבית הכנסת, ומציין כי עליה להיות קלה ופשוטה, ושעליה להיות מעשית ותועלתית עבור השומע.

=== מפסקיו ===
בין פסקיו, מובא בשמו כי המאחר לבית הכנסת ונצרך לדלג על חלק מפסוקי דזמרה, אינו צריך להשלימם אחר התפילה, שכן תפקידם הוא לכרות את הקוצים ולפנות את הדרך לעליית התפילה, וכבר תיקנו זאת הציבור.

=== משפחתו ===
* אחיו רבי יהושע - דרשן ממגורשי ספרד. התיישב בסלוניקי. דרשותיו נדפסו בקושטא רפ"ג. חיבר גם פירוש למגילת שיר השירים על פי קבלה
* בנו רבי שמואל (נפטר בכ"ב בתמוז ה'רפ"ח) - מרבני סלוניקי. חידושיו נדפסו בפירושו של אביו על מגילת איכה

==ספריו==
*עולת שבת - דרשות שהיה מוסר מדי שבת, על פרשיות השבוע, חובר בשנת ה'רכ"ט ונדפס בוונציה של"ז
*פירוש על מגילת איכה, חובר בשנת ה'רמ"ה ונדפס לראשונה בסלוניקי רפ"א; נדפס שוב בתוך קובץ קול בוכים, יחד עם ספר הזוהר למגילת איכה, ופירושו של רבי אברהם גאלנטי, ונציה שמ"ט.
*נורא תהלות - פירוש על ספר תהלים, חובר בשנת ה'רמ"ט ונדפס בסלוניקי שכ"ט

מתוך ספרים המצטטים את רבי יואל, ניכר כי הוא כתב ספרים נוספים שאבדו. ביניהם: דורש טוב על התורה וספר ישעיהו, עין משפט על ספר איוב ושקל טוב על מסכת אבות.

==קישורים חיצוניים==
*
*
*
*
*[https://www.encyclopedia.com/religion/encyclopedias-almanacs-transcripts-and-maps/ibn-shuaib-joel Ibn Shuaib, Joel] באתר אנציקלופדיה יודאיקה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-15
שמואל ויגודה (חזן)

שמואל וִיגוֹדָה (כ"ג בתשרי ה'תרנ"ג – ה'תש"ן לערך; 1892–1990) היה חזן יהודי אמריקאי וחוקר תולדות החזנות. התפרסם כזקן החזנים בדורו, וכאחד מכוכבי עידן הזהב של החזנות היהודית.

==ביוגרפיה==
נולד בדובז'ין על נהר ויסלה שבפולין, אביו היה החזן שרגא ויגודה. בילדותו קיבל אביו משרת חזן בהונגריה והמשפחה שקיוותה לשפר את תנאי מחייתה, היגרה לשם. למד בישיבות הונגריה, בין היתר בישיבת ורבוי, ישיבת גלנטה ובישיבת פרשבורג, וקיבל גם השכלה כללית. הוא למד רפואה באוניברסיטת קלוז'.

כשהתייאש מלהתקדם בתחום הרפואה החל לעסוק בחזנות, בשנת ה'תרפ"א התמנה כחזן בבית הכנסת רומבך בבודפשט.

בשנת ה'תרפ"ג היגר לארצות הברית, ופתח בקריירה ארוכה של חזנות. התפרסם בכך ששימש חזן בבתי כנסת אורתודוקסיים בלבד.

ב-1981 הדפיס בניו יורק את ספרו Legendary Voices: The Fascinating Lives of the Great Cantors העוסק בתולדות החזנים.

נפטר בגיל קרוב ל-100.
==לקריאה נוספת==
* עקיבא צימרמן, שמואל ויגודה, הצופה, א' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 6.
* מרדכי סליפוי, שמואל ויגודה, יום השישי, י' בשבט ה'תשנ"א, עמ' 36.
*מאיר וונדר, עיניך רואות, עמ' 117
<div class="mw-content-ltr">
* Marc Slobin, Chosen Voices: The Story of the American Cantorate, University of Illinois Press, 1989, pp. 78-82
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nli.org.il/he/sheets/NNL_EPHEMERA997001199270405171/NNL_Ephemera#$FL5389313 כרזת "גאון חזני הדור"] באוסף הספרייה הלאומית.
* [https://www.jewish-music.huji.ac.il/he/content/שמואל-ויגודה שמואל ויגודה] באתר המרכז לחקר המוזיקה היהודית. (כולל הפניות למאמרים באנגלית, וקטע וידאו של הופעת ויגודה בתל אביב ב-1988, בגיל 95)
* [http://onegshabbat.blogspot.com/2013/12/blog-post_8742.html על שמואל ויגודה], מידע רב, בבלוג עונג שבת של דוד אסף
* [http://www.chazzanut.com/articles/vigoda.html שמואל ויגודה], ביוגרפיה באתר "חזנות" 
* [https://open.spotify.com/artist/4ECpSKkyICvvuN99aP5fSD יצירות של ויגודה להאזנה חופשית] בשירות המוזיקה הדיגיטלי ספוטיפיי
* [https://jewishmusic.fm/artist/samuel-vigoda/ אלבומים מלאים מיצירותיו של ויגודה להאזנה]
* [http://zemer.nli.org.il/artist/Bait_Lazemer900444272 שמואל ויגודה], באתר בית לזמר העברי
* 
* 

קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
דן שוורץ

רבי דן שוורץ (בכתיב יידי: שווארץ, כ"ו בכסלו ה'תרע"ט - ו' באייר ה'תשע"ח) הוא מחברם של ספרים הלכתיים בענייני מצוות שילוח הקן וגבולות ארץ ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד ברומניה לרבי חיים ולפֶּסְל פרידה. למד בישיבות דעעש, טאשנאד - אצל רבי מרדכי בריסק, בישיבת בית ישראל בווישווה אצל רבי מנחם מנדל הגר, ובקראלי אצל רבי יואל טייטלבוים.

בשנת ה'תשי"א עלה לארץ ישראל וגר בשכונת מוסררה. לאחר למעלה מעשור נשא את רחל, ממנה היה גדול בכ-23 שנה, ולהם נולדו עשרה ילדים. היה מתלמידי האדמו"ר רבי אהרן ראטה בחבורת שומר אמונים בעת מגוריו בסאטמר שברומניה, והיה משב"ק שלו, והתלווה אליו לבוקרשט לסייע לו להסדיר את הרישיונות לעלייתו לארץ ישראל בראשית שנת ה'ת"ש. ולאחר פטירת רבי אהרן היה רבי דן לחסיד של ממשיכי דרכו בחסידות תולדות אהרן.

==מצוות שילוח הקן==
עסק רבות בהלכות שילוח הקן; לצורך כך ערך בירור זואולוגי על טבעם ועל אורח חייהם של העופות הכשרים, כדי לעמוד על בירור ההלכה ועל דרכים מעשיות לקיום מצוות שילוח הקן. הוא נסע למדינות שונות על מנת לברר איזה מן העופות המצויים שם ראויים לקיום המצווה. במהלך השנים חיבר על נושא זה מספר ספרים, ובעקבות כך הורחבה ההתעניינות לקיום מצווה זו, וכן התחברו ספרים נוספים על מצוות שילוח הקן בעקבותיו.

סייע לכמה רבנים לקיים את המצווה, בהם רבו האדמו"ר מסאטמר. בשנת ה'תש"ס הוציא לאור את הספר "קן צפור השלם".

בין ההלכות בהן נקט בעמדה ייחודית, היא ההלכה - לדעתו - כי ביצים שיש בהם דם או אפרוחים קטנים, כיוון שאינם ראויים לאכילה, אין לקיים בהם מצות שילוח הקן; אך רבנים רבים אחרים לא קיבלו את דבריו, בהם הרב אלישיב, הרב חיים קניבסקי, הרב ישראל יעקב פישר, הרב חיים פנחס שיינברג והרב ניסים קרליץ. כמו כן סבר כי אין מניעה לקיים את המצווה בכל זמן שהוא, מלבד בשבת ויום טוב.

==משפחתו==
* בנו הרב בנימין זאב - מחבר ספרים תורניים
*בנו הרב נתן דוב מו"ץ בקריית יואל, מחבר הספרים "מאורות נתן" ו"אהל רחל"

==מספריו==
* קן צפור השלם - הלכות וטעמי מצות שילוח הקן, ביאור דעת הפוסקים בעניין שילוח הקן, והדרכות מעשיות לאופן הנכון לקיום מצוות שילוח הקן, ירושלים תשמ"ו.
*קונטרסי קן ציפור:
**קן ציפור, ירושלים תשמ"ח - ליקוט על תיקונים ופעולות קבליים הנגרמים על ידי מצוות שילוח הקן
**קן ציפור, ירושלים תשנ"ב - בירורים ו"השגות" על הרב שמעון מרגליות בספרו "הבנים תיקח לך" (תשנ"א)
**קן ציפור, ירושלים תשס"ב - בירורים ו"השגות" על הרב נפתלי יחיאל וינברגר בספרו "[https://tablet.otzar.org/#/book/148508/p/1/t/1/fs/0/start/0/end/0/c שלח תשלח]" (תשס"א)
* קונטרס הזמנים - על זמנים הראויים לקיים שילוח הקן, ירושלים תשמ"ח
* קונטרס עגולים ויושר - ביאורים והערות בעניין עגולים ויושר המובא בספר עץ חיים, ירושלים תשנ"ב
* אלה מסעי, על עניין תולדות האבות, יציאת מצרים ומסעות בני ישראל וביאור גבולות הארץ, ירושלים תשנ"ו
* קונטרס מפות אלה מסעי - ציון המקומות הכתובים ומיקומם עם מפות וצילומי לוויין, ירושלים תשס"ג
* ספר העבודה, ירושלים תשס"א

==לקריאה נוספת==
* הרב שמעון מן, "הערות על ספר אלה מסעי חלק ג'", בתוך: מנחת ערבה, בית שמש תשע"ה, עמ' 410–428

==קישורים חיצוניים==
* 	
* נח זבולוני, [http://ranaz.co.il/articles/article253_19830626.asp האדמו"ר ומצוות שילוח הקן], 26 ביוני 1983

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:יהודים רומנים
קטגוריה:בוגרי ישיבות ויז'ניץ
קטגוריה:חסידי תולדות אהרן
מומחה לניהול פרויקטים

תעודת מוסמך PMP
מומחה לניהול פרויקטים או PMP (ראשי תיבות באנגלית של: Project Management Professional) היא הסמכה בינלאומית מוכרת הניתנת על ידי PMI (המכון לניהול פרויקטים)<ref></ref>. נכון למרץ 2018, היו 833,025 מוסמכי PMP ברחבי העולם<ref></ref>. ההסמכה מבוססת על ה PMBOK (Project Management Body of Knowledge - תרגום: גוף הידע לניהול פרויקטים) של PMI.

לעמותת PMI ישנו סניף בישראל הנקרא "העמותה לניהול פרויקטים בישראל".

==סילבוס הבחינה==
הבחינה מבוססת על הPMP Examination Specification<ref></ref>, אשר מתאר מטלות מתוך חמישה דומיינים של ביצועים:
*ייזום הפרויקט (13%)
*תכנון הפרויקט (24%)
*ביצוע הפרויקט (31%)
*ניטור ושליטה על הפרויקט (25%)
*סגירת הפרויקט (7%)

המבחן מורכב מ־200 שאלות בחירה שנכתבו כנגד האפיון במסמך ה PMBOK והקוד האתי של PMP. הבחינה נערכת ללא כל חומר פתוח. 25 מהשאלות בבחינה הן "שאלות דוגמה" אשר משמשות לקליברציה של רמת הקושי ודיוק הבחינה וככאלה אינן נכנסות לחישוב הציון בבחינה והן מפוזרות באקראי לאורך הבחינה, כך שלמעשה הציון הוא כתוצאה מתשובות שאר 175 השאלות בלבד. האחוזים בסוגריים לעיל מציינים את אחוז השאלות לכל דומיין<ref name="PMI_PMBOK"></ref>.

==מטרה==
ארגונים ממשלתיים, מסחריים ואחרים דורשים הסמכת PMP כדי לשפר את הסיכוי להצלחה של פרויקט, בכל תחומי הידע, על ידי קביעת סטנדרטיזציה משתפרת והולכת לקבוצת עקרונות של ניהול פרויקטים כפי שבאה לידי ביטוי בספרות PMBOK.

בדצמבר 2005 הסמכת PMP דורגה במקום השביעי במדד "עשרת ההסמכות הטובות בתחום ה-IT" שנערך על ידי ZDNet.<ref></ref>. וב-2012 נבחרה על ידי CIO להסמכה החשובה ביותר<ref></ref>.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניהול פרויקטים
קטגוריה:תעודות
קטגוריה:אגודות מקצועיות
מלאך הברית

מלאך הברית הוא מלאך המופיע בספר מלאכי, והוא מופיע בכינוי זה באזכור יחידאי בתנ"ך. בפרקי דרבי אליעזר ובספר הזוהר הוא מזוהה כאליהו הנביא, אך קיימים זיהויים נוספים בראשונים לפיהם הוא מלאך המוות, המשיח או מלך פרס. תפקידו של מלאך הברית משתנה אף הוא בהתאם לזיהויו.

==מקור==
מלאך הברית מופיע באזכור יחידי במקרא, כמי שיבוא קודם הגאולה, וכחלק מתהליך ההכנה לגאולה: .

במקרא לא מבואר מיהו מלאך הברית, וגם לא מבואר האם הוא זהה עם "מלאכי" שנזכר בתחילת הפסוק או עם "האדון" המופיע בהמשכו, וקיימים פירושים שונים לכך בחז"ל ובראשונים, כשזיהויו המוכר הוא עם אליהו (ראו להלן).

==זיהויו כאליהו==
האפשרות הרווחת לזיהוי "מלאך הברית" היא זיהויו עם אליהו הנביא. יש שציינו סמך לזיהוי זה מהנאמר בסוף אותו פרק, שאליהו הנביא יבוא "לפני בא יום ה'", ומכך שהוא המלאך הנזכר בתחילת הפרק באותו התפקיד.

על סיבת כינויו של אליהו בשם "מלאך הברית", כתבו במדרש ובראשונים שהוא על כך שקינא לה' על שעזבו ישראל את הברית, ועל שבעקבות כך נקבע שיופיע בעת שישראל עורכים ברית מילה.
הצבת כיסא של אליהו בברית מילה, היא מנהג שמתבצע בעקבות מדרש זה, ומוזכרת גם בספרות ההלכה.

ראשונים אחדים כתבו טעם נוסף לכינויו של אליהו "מלאך הברית" על פי האמור במקרא, אחר שקינא פינחס והרג את זמרי בן סלוא ואת כזבי בת צור: (וזאת על פי זיהוי פינחס עם אליהו).

==זיהויים נוספים==
ל"מלאך הברית" המוזכר בפסוק זה, קיימים זיהויים נוספים על ידי הראשונים:
* יש שמזהים את מלאך הברית עם המלאך הנזכר בתחילת הפסוק, שהוא מלאך המוות, שימית את הרשעים, וייפרע מהם ה' בגיהנום.
* יש שמזהים את מלאך הברית עם "האדון" המוזכר לפני כן בפסוק, כשהכוונה לדבריהם היא על המשיח.
* יש הסבורים כי הפסוק מדבר על מצב ותחושת ישראל בתחילת ימי בית המקדש השני, ומזהים את מלאך הברית עם מלך פרס שכרת לישראל ברית שלום (לפירוש זה, "מלאכי" הנזכר בתחילת הפסוק הוא הנביא מלאכי שיודיע לישראל על דין הצדיקים והרשעים באחרית הימים, ו"האדון" הוא ה', בהתייחס להשראת שכינתו בבית המקדש, שעתידה השכינה לרדת ולהתגלות לעתיד לבוא בבית המקדש השלישי).

==תפקידו==
תפקידו של מלאך הברית אף הוא אינו מבורר בפסוק, ויש לו מספר פירושים במפרשי המקרא - לפי השתנות זיהויו:
* יש שזיהו אותו כמלאך המוות, ותפקידו הוא להמית את הרשעים, על מנת שייפרע מהם ה' בגיהנום.
* יש הסבורים כי הפסוק מדבר על מצב ותחושת ישראל בתחילת ימי בית המקדש השני, ומזהים את מלאך הברית עם מלך פרס שיועד משמים להחריב את בבל ולהשיב את גולת בבל לארץ ישראל ולכרות עמהם ברית שלום.
* יש שמזהים את מלאך הברית עם "האדון" המוזכר לפני כן בפסוק, כשהכוונה לדבריהם היא על המשיח, שתפקידו יהיה לגאול את ישראל ולקבץ את גלויותיהם, אחר תחיית המתים, בה יופיע אליהו הנביא - שהוא המלאך הנזכר בתחילת הפסוק - שיהיה ראשון הקמים בתחיית המתים.
* יש שמזהים את מלאך הברית עם אליהו הנביא, שתפקידו הוא להכין ולהכשיר את הקרקע לגאולה:
**בכך שיבשר על הגאולה הממשמשת לבוא, ושיחיה את המתים; ולאחר מכן יבוא "האדון" שהוא המשיח
**בכך שיפעל להחזרת בני האדם בתשובה בברית התורה והאמונה בינם לבין ה', שלאחר מכן יבוא "האדון" שהוא ה', שיתגלה בכבודו ובהנהגתו שלא כדרך הטבע.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אליהו הנביא
קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:תרי עשר
שר צבא (תנ"ך)

בתנ"ך, שר צבא הוא תוארו של אדם הנושא בדרגה הצבאית הגבוהה ביותר, וממונה על כל אנשי הצבא. התואר מופיע בתנ"ך פעמים רבות, והוא זהה לכינוי קצין המופיע בו אף הוא. כינוי זה קיים גם בשפות שמיות נוספות, כמו הכינוי "אבּוּ אומָנִי" באכדית.

==תפקידו ודרגתו==
דרגת שר הצבא הייתה הגבוהה ביותר בהיררכיית הצבא (מקביל לרמטכ"ל בצה"ל), ותפקידו היה להוביל את הצבא במהלך הקרב. אמנם יש שכתבו כי כל אחראי על כוח צבאי משמעותי יכונה בתואר שר צבא, גם אם אינו שר הצבא הכללי.

בתנ"ך מוזכרת גם יחידה מובחרת שכונתה בשם "כרתי ופלתי", שעליה היה ממונה שר נפרד, שככל הנראה לא היה כפוף לשר הצבא.

בתנ"ך מוזכר גם תפקיד משנה לשר הצבא, והוא שר הַחַיִל.

לשר הצבא קיימת גם מקבילה בעולם המלאכים המשמשים לפני כיסא הכבוד: "שר צבא ה'". במדרש חז"ל ובראשונים מזוהה מלאך זה כמלאך מיכאל.
== שרי צבא בתנ"ך ==
שרי הצבא תפסו מקום בולט בתנ"ך, בסמוך למלך, ולפעמים אף היוו סמכות מקבילה אליו, ואף מתחרה.

בין שרי הצבא הנודעים בתנ"ך נמנים:
* פיכול – שר צבאו של אבימלך מלך גרר
* סיסרא – שר צבאו של יבין מלך חצור
* אבנר בן נר – שר צבאו (ובן דודו) של שאול, ושר הצבא הראשון בתולדות ישראל.
* יואב בן צרויה – שר צבאו של דוד. בחז"ל הוא מופיע כסמל לשר צבא בעל תפקיד בולט ומשמעותי.
* עמשא בן יתר – שר צבאו של אבשלום, ובהמשך שר צבאו של דוד
* בניהו בן יהוידע - שר צבאו של שלמה.
* נעמן – שר צבא ארם בתקופת בית אחאב.
* נבוזראדן – שר צבאו של נבוכדנצר השני

== ראו גם ==
* מצביא
* גנרל
* תרתן

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:דרגות צבאיות
משפחת שמעי

משפחת שמעי היא אחת משמונה משפחות שבט לוי, והיא מורכבת מצאצאי שמעי בן גרשון.

==גודלה==
במפקד שנערך במדבר סיני בשנה השנייה ליציאת מצרים היה מניין משפחות שמעי ולבני יחד 7,500 נפש בני חודש ומעלה. יש מן האחרונים שכתב כי כל משפחה לחוד מנתה 3,750 נפש בני חודש ומעלה.

==גורלה==
את אי הופעתה במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, שהתקיים לפני כניסת בני ישראל לארץ ישראל, מבארים בחז"ל ובמדרש, שהיא משום שהמשפחה נכחדה במהלך ארבעים שנות מסע בני ישראל במדבר. על מועד היכחדותה, יש שכתבו שבני המשפחה מתו בעת המגפה שהתרחשה לאחר חטא בעל פעור, ויש שכתבו שהמשפחה הוכחדה בשעה שלחמו בני שבט לוי עם שאר שבטי ישראל על ניסיון החזרה שלהם למצרים לאחר מות אהרן.

ויש מהראשונים שלא סברו כי נכחדה משפחת שמעי, וציינו סיבות אחרות לכך שלא מופיעה משפחה זו במניין בני ישראל שבפרשת פנחס, כמו משום שלא הוזכרו באותו מניין אלא בני לוי שהיו בין המשוררים בעת עבודת הקורבנות.

==שמה==
במדרש, נדרש שם משפחת שמעי על שם ששמע ה' את צעקת ותפילתם שמתוך שעבוד מצרים. משפחה זו נמנית במדרש בין אלו שזכו ששמם נקרא על ידי ה'.

==בחסידות==
בספרות החסידית משפחות הלבני והשמעי מרמזות על השראת השכינה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שבט לוי
אין ולאו ורפיא בידיה

אִין וְלָאו וְרָפְיָא בִּידֵיהּ (תרגום מארמית: "כן ולא ורפוי בידו") הוא ביטוי ארמי בלשון חז"ל שמשמעותו אי-ודאות בידיעה מסוימת או קושי בהכרעת עניין כלשהו ביחס לאדם מסוים.

==הביטוי ומשמעותו==
הביטוי מופיע במספר מקומות בתלמוד בבלי, אצל אמוראים שנשאלו בנושאים הלכתיים, ותשובתם הייתה "אין ולאו ורפיא בידיה", כלומר שהשיבו על כך מספר פעמים תשובות סותרות, פעם לאיסור ופעם להיתר (או - בדיני ממונות - פעם לטובת התובע, ופעם לטובת הנתבע), משום שלא היו ברורים בהוראת הלכה זו, או שענו באופן לא ברור מפני שהיה להם ספק כיצד להכריע בדבר.

הביטוי מופיע בתלמוד אצל אמוראים מהדור השני והשלישי (רב יהודה, רב הונא ורבי אבהו), ובהמשך הוא מופיע פעמים רבות בדברי הראשונים, על סמך הביטוי בתלמוד. בעוד שבתלמוד הוא מופיע בעיקר כתיאור לתשובות סותרות, כשהתלמוד מציין שהדבר נבע מכך שהדבר לא היה ברור אצל האמורא המשיב, בדברי הראשונים הוא כבר מופיע כביטוי שמשמעותו היא ספק ואי הגעה להכרעה, וכך גם מאוחר יותר בדברי האחרונים, כשחלקם מציינים את הביטוי בגוף ראשון - כלפי עצמם: "אין ולאו ורפיא בידי".

בתלמוד הירושלמי מופיע הביטוי "אכן אכן" או "הכין הכין", ויש ממפרשי הירושלמי שפירשו את ביטוי זה כמקביל ל"אין ולאו ורפיא בידיה".

== ראו גם ==
* כולי האי ואולי
* ספק
* תיקו

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מילים וביטויים בארמית
יוסף אלטר הגר

רבי יוסף אלטר הגר (או אלטר יוסף; בערך ה'תקפ"ג 1882/1883 – ח' בתמוז ה'תרל"ט 29 ביוני 1879) היה אדמו"ר מחסידות קוסוב ברדאוץ שבבוקובינה, ואחר כך בארץ ישראל, צפת. מייסד חסידות רדוביץ.

== ביוגרפיה ==
נולד כבן שני לרב חיים הגר ולציפורה בת רבי יהודה מאיר משפיטובקה. נישא ללאה בת רבי ישראל בן הרב משה צבי מסאווראן. התגורר בסאווראן, והיה חסידו של רבי משה צבי. אחרי פטירת רבי משה צבי, בכ"ה טבת תקצ"ח, עבר להתגורר בקוסוב ליד אביו.

אחרי פטירת אביו, בשנת תרי"ד, החל לכהן כאדמו"ר יחד עם שני אחיו, הרב יעקב שמשון הגר מקוסוב והרב מנחם מנדל הגר מוויז'ניץ. בשנה הראשונה שהו שלושת האחים בקוסוב, לבקשת אמם, כעבור שנה עבר לסערעט (סירט) שם התגורר כמה שנים ואחר כך עבר לרדאוץ (ראדעוויץ), על שמה נקרא.

בשנת תרל"ג עלה לארץ ישראל והשתקע בצפת, שם פתח בית מדרש וניהל אדמו"רות. את מקומו ברדוביץ כאדמו"ר, מילא בנו רבי משה על פי מינוי אביו.

בחודש כסליו תרל"ט נפטרה אשתו ונקברה בבית הקברות העתיק בצפת. רבי יוסף אלטר הגר נסע להבראה בחיפה ולרחוץ בימה, ובשהותו בחיפה בח' בתמוז נפטר. על מקום קבורתו התנהל ויכוח בין תושבי צפת לתושבי חיפה, כשבסופו של דבר נקבר בבית העלמין היהודי הישן של חיפה, ליד ציונו של האמורא רבי אבדימי דמן חיפה. כעבור תקופה הוקם על מקום קברו אוהל, על ידי בנו רבי משה.
קבר הרבנית לאה אשת רבי יוסף אלטר, מאחורי קבר בנם הרב [[משה הגר (רדוביץ)]]
על פי המסופר היה נחשב לחכם, ואחרי פטירת אביו אמרו עליו שבוודאי יצליח להקים חצר מפוארת עם חסידים רבים, אך למעשה עקב מגוריו ברדוביץ שהייתה עיר מרוחקת ללא גרעין של חסידים לא הצליח לפתח בה את חצירו והוא עלה לארץ ישראל.

בשנת תרל"ח, בעקבות סכסוך שהתגלע בהנהלת כולל עסטרייך-גליציה וכתבי פלסתר שיצאו נגד אחד המשולחים, שלחו דייני ורבני העיר צפת מכתב לראשי הכולל, בראש החותמים בא רבי יוסף אלטר מרדוביץ.

== משפחתו ==
* בנו הרב משה הגר (רדוביץ) - מילא את מקומו כאדמו"ר ברדוביץ, ובשנת תרנ"ז עלה אף הוא לארץ ישראל וכיהן כאדמו"ר בחיפה ולאחר מכן בצפת. בספרו "ויקח משה" הוא מביא ציטוטים רבים מתורותיו של אביו, ולפי דבריו בהקדמתו הוא קרא לספרו על שם הפסוק "וייקח משה את עצמות יוסף" כרמז לדברי אביו המוזכרים בספרו.
* בתו - נישאה לרבי שמואל שמעלקא רובין, בן רבי יצחק רובין מברודי, חתן הרב שלום רוקח מבעלז ונכד הרב נפתלי מרופשיץ. רבי שמעלקא כיהן כאדמו"ר מפורסם בסערעט (סירט) והיו לו חסידים רבים. כאשר חמיו רבי יוסף אלטר עלה לארץ עברו אליו חלק מהחסידים.
* בתו שיינדל רחל - נישאה לרב מאיר יהודה שפירא, אדמו"ר בבוקובסק.

== לקריאה נוספת ==
* אבן שתייה, "מערכה חמישית: אדמו״ר הק׳ רבי אלטיר יוסף מראדיוויץ" עמודים ש"א-ש"כ
* שלמה יוסף אוביץ, "בית צדיקי ראדאוויץ", בתוך: וייקח משה, בני ברק תש"ס

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.ivelt.com/forum/viewtopic.php?f=31&t=5028&p=135949&hilit=קיוויאשד+שפירא#p135949 רבי אלטר יוסף האגער] בפורום היידי "אידישע וועלט פארומס". 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אדמו"רים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:צפת: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
משה הגר (רדוביץ)

רבי משה הגר (בסביבות ה'ת"ר – א' בכסלו ה'תרס"ב) היה אדמו"ר ברדאוץ ואחר כך בצפת, האדמו"ר השני בחסידות רדוביץ, מגזע חסידות קוסוב. מחבר הספר "ויקח משה".

== ביוגרפיה ==
נולד לרבי יוסף אלטר הגר וללאה נכדת רבי משה צבי מסאווראן, בסביבות שנת ה'ת"ר. אביו החל לכהן כאדמו"ר אחרי פטירת רבי חיים הגר מקוסוב בשנת תרי"ד, בעיירה רדאוץ (רדוביץ).

בשנת ה'תרל"ג הוריו עלו לארץ ישראל, והוא מילא את מקום אביו כאדמו"ר ברדוביץ. עלה כמה פעמים לארץ ישראל, לבקר את הוריו, וכן טיפל בקבורת אביו בחיפה ובהקמת האוהל על קברו.

בשנת ה'תרנ"ז עלה לארץ ישראל. עם עלייתו הוא התגורר בחיפה, בה היה באותו תקופה מניין מצומצם של כמה עשרות יהודים אשכנזים, מיעוט קטן ביחס ל-1,500 ספרדים. נכדו ד"ר יוסף הגר סיפר כי בעת מגוריו בחיפה היה בודד, ללא חברה מתאימה, וכעבור שנה וחצי עקר לצפת, וניהל אדמו"רות בבית מדרשו של אביו. אנשי חיפה שלחו אליו מכתב נרגש הקורא לו לשוב להתגורר בחיפה, שכן מאז עזב אותם "לא ידענו לא שבת ולא תורה".

נפטר בשנת ה'תרס"ב ונקבר בבית הקברות היהודי העתיק בצפת, סמוך לקבר האר"י.

== פרשת הגט ==
בשנת ה'תרנ"א התגרש מאשתו חיה. מסדר הגט היה רבי מרדכי יאליש, רבה של פיסטין. חיה טענה כי הגט נמסר לה בכפייה, ותבעה אותו לדין תורה בפני רבי יצחק קונשטט, רבה של רדאוץ, שהוציא עליו כתב סירוב. חיה הדפיסה קונטרס עם מכתבי רבנים הקובעים שהגט בטל ושאסור לו לשאת אשה נוספת מחמת חרם דרבנו גרשום. בקונטרס מופיעים מכתבי הרבנים: רבי יעקב ויידנפלד אב בית דין הרימאיליב, רבי יצחק יהודה שמלקיש, רבי יצחק הורוביץ רבה של סטניסלב ובנו רבי אריה לייבוש הורוביץ רבה של סטרי.

== ספרו ==
רבי משה כתב את דברי תורתו בספר "ויקח משה", בספר כלולים גם כ־70 'תורות' מדברי תורתו של אביו רבי יוסף אלטר ולכן הוא קרא לספר על שם הפסוק "ויקח משה את עצמות יוסף עמו". הודפס על ידי בנו רבי ישראל מרדוביץ, מונקאטש, תרס"ז, ובמהדורה חדשה על ידי ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר, קריית ויז'ניץ, תשע"ד.

הספר מלא ברמזים וקשה להבנה, הוא עושה שימוש רב בראשי תיבות ובנוטריקון. בסוף הספר מופיעים כמה שירים ביידיש.

== משפחתו ==
* בתו צירל – נישאה לאברהם צבי (נפטר בצעירותו). בנה היה ד"ר יוסף הגר, מחבר הספר "בחינות היסטוריות". בנו היה ד"ר משה בן יוסף.
* בנו רבי זיידא חיים (נפטר בחיי אביו ט' בתשרי ה'תרס"א) – נישא לשיינדל רחל בת דודו רבי מאיר יהודה שפירא מבוקובסק, בן רבי דוד מדינוב וחתן רבי יוסף אלטר מרדוביץ. בתו היחידה לאה נישאה לרבי אלעזר שפירא, האדמו"ר מקיוויאשד בארצות הברית, ונפטרה בצעירותה.
* בתו שיינא רחל – לא נישאה. קבורה בווינה.
* בנו רבי ישראל – כיהן כאדמו"ר מרדוביץ בארצות הברית. היה מהאדמו"רים הראשונים בארצות הברית, ופעל לחיזוק היהדות בה. הקים ישיבה ומוסדות חינוך והשגחה.
* בנו יצחק דוד – נרצח בשואה.
* בתו לאה – נישאה לחזן לייזר (אליעזר) שיבר. בנה היה ד"ר משה שיבר, רופא עיניים במקצועו.

== קישורים חיצוניים ==
* באתר היברובוקס.
*.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:אדמו"רים ארץ-ישראלים
קטגוריה:חיפה: אדמו"רים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות בצפת
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
אברהם בנימין קלוגר

הרב אברהם בנימין קלוגר (בכתיב ארכאי: קלוגער; ה'תר"א, 1841 - כ"ט בחשוון תרע"ו, 6 בנובמבר 1915), היה רב ומחבר ספרים בגליציה, בנו ונאמן ביתו של הרב שלמה קלוגר.

==ביוגרפיה==
נולד בברודי לרב שלמה קלוגר ולאשתו בזיווג שני פריידא (למשפחת מרגליות). את תורתו קנה אצל אביו, שמזכיר דברי תורה משמו בספריו מעת היותו בגיל צעיר מאוד. באלול תרי"ט נשא את פסיל בת אברהם סטרימבר מבסרביה, וקבע את מגוריו בקישינב, שם בנה לו חותנו בית מדרש מלא בספרי קודש ושם למד כשש שנים, במהלכן ההדיר מחדש את הספר "נאות דשא" של הרב דוד שלמה אייבשיץ בתוספת הקדמה. כששב לברודי התמסר להדפסת ספרי אביו.

בשנת תרל"ט (1879) נבחר לרבנות ז'ולקייב כמועמד החסידים בעיר, אך עזב לאחר מחלוקת קשה עם המועמד הנגדי הרב חיים אריה לייבוש הורוביץ. בשנת תרנ"ד נעשה ניסיון להושיבו על כס רבנות ברודי, אך נכשל.

היה ממקימי חברת מקיצי נרדמים, מהיוזמים והמעודדים של אספת הרבנים בקרקוב בשנת תרס"ג לחיזוק הדת בפולין, ופעל לטובת פליטי הפוגרומים שאירעו ברוסיה במהפכת 1905.

במלחמת העולם הראשונה גלה לבודפשט, ובה נפטר בליל שבת כ"ט בחשוון תרע"ו. הלווייתו נערכה ביום ראשון. הספידו אותו בנו הרב שלמה, הרב אליעזר סג"ל מישל מטורקא, הרב יעקב שלום סופר מבודפשט, והרב יעקב יוסף גרוס.

בנו הרב שלמה הדפיס עליו ספר הספד בשם "שיח שלמה" בפרשבורג שנת תרע"ז.

אחד מתלמידיו היה הרב משה שמשון וסרמן.

==ספריו==
*אות זיכרון - דרשה לרגל מלאות 25 שנה לפטירת אביו. נדפס בפשמישל בשנת תרנ"ט.
*זכרון יהודה - הספד על הרב יהודה ליבוש לנדא, נדפס ב בשנת תרס"ד.
*אותות למועדים - הודפס בבודפשט בשנת תרע"ז.
*שו"ת שערי בנימין - הודפס בבודפשט בשנת תרצ"ג.

==צאצאיו==
*בנו הרב יהודה אהרן - מחבר "תולדות שלמה" על סבו הרב שלמה קלוגר.
*בנו הרב שלמה מווינה.
*בתו גיטל אשת הרב אליהו טשרנובולסקי.
*בתו שרה לאה אשת צבי הירש וייסהויז מסטניסלב.
*בתו פרידא אשת הרב מאיר קלוגמן.

==קישורים חיצוניים==
*.
*.
*[https://dev.kedem-auctions.com/he/product/שני-מכתבי-רבנים-שנשלחו-אל-ריב-אברהם-בני/ שני מכתבי רבנים] שנשלחו אליו, מוצגים למכירה פומבית באתר קדם.
*.
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:ברודי: רבנים
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:ילידי 1841
קטגוריה:נפטרים ב-1915
אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ

רבי אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ (בקצרה: רבי אלטר או ר' אלטר'ל; ג' בחשוון ה'תרמ"ה 1885 – ז' באדר ב' ה'תש"ג) היה האדמו"ר האחרון בחסידות דז'יקוב, נרצח בשואה.

==ביוגרפיה==
נולד בטרנובז'ג (דז'יקוב) לרבי יהושע הורוביץ, האדמו"ר מדז'יקוב, ולמרים. בילדותו היה חולני וחלש, ואביו הוסיף לו את השם "אלטער" שפירושו ביידיש "זקן". בשנת תר"ס נישא לחוה, בת דודו רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. במשך תקופה התגורר בסמוך לחמיו, ולאחר מכן שב לדז'יקוב.

בשנת ה'תרס"ט החל לכהן כרב העיר דז'יקוב, לצד אביו האדמו"ר. בשנה האחרונה לחיי אביו החל האב לשלוח אליו את החסידים עם קוויטלאך, ובתרע"ג, עם פטירת אביו החל לכהן כאדמו"ר.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי אלטר מטרנובז'ג לויז'ניציה, מקום מגורי חמיו, ואתו יחד המשיך לאוראדיה (גרויסוורדיין). בשוך סערת המלחמה השתקע בטרנוב (טארנא), שם הקים ישיבה בשם "בית דז'יקוב".

רבי אלטר תמך בפעילות "אגודת ישראל" ובהתארגנות היהדות החרדית. בחצרו בטרנוב, מלבד הבחורים והחסידים "שלו", שהו גם רבים מהצעירים היהודים העובדים לפרנסתם, שהיו מאוגדים בתנועות "פועלי אגודת ישראל" ו"צעירי אגודת ישראל". הוא גם תמך בפעילות האגודה למען ארץ ישראל, והוא עצמו אף תכנן לעלות לארץ ישראל בשנת תר"ץ ובמקומו תכנן למנות את בנו רבי מנחם דוד לאדמו"ר. התכנית לא יצאה אל הפועל עקב התנגדות בני המשפחה שפנו אל חמיו רבי ישראל מוויז'ניץ שהורה לו להישאר בקרב חסידיו.

בשנת תרצ"ז ביקר בלונדון ובבלגיה, ביקור שסוקר ותועד בעיתונות של אותם ימים.

בשנת תרס"ז הדפיס במהדורה שנייה את הספר "אמרי נועם", של סבו רבי מאיר מדז'יקוב. אחרי פטירת אביו הוציא לאור את ספריו "שו"ת עטרת ישועה" ו"עטרת ישועה" על התורה ומועדים, 4 כרכים.

נרצח בגטו קרקוב, אדר ב' ה'תש"ג.

==משפחתו==
לרבי אלטר וחוה היו ארבעה בנים ובת אחת.
* רבי חיים מנחם דוד (ה'תרס"ד – כ"ג תשרי ה'תש"ה), נישא לרבקה בת דודו רבי עמנואל וולטפרייד מפשדבורז'. משנת ה'תרפ"ד כיהן כרב העיר דז'יקוב (טרנובז'ג), נרצח בגטו מאוטהאוזן. בנו הרב יהושע עלה לארץ ישראל אחרי המלחמה, אך סירב להתמנות לאדמו"ר על אף הפצרות רבי חיים מאיר הגר, האדמו"ר מוויז'ניץ. נכדיו מכהנים כאדמו"רים בירושלים. בתו של רבי חיים מנחם דוד, פערל, נישאה לרבי משה הגר ראש ישיבת יחל ישראל.
* רבי יהודה, נישא למרים בת רבי חיים מאיר הגר. כיהן כדיין בקלויזנבורג לפני השואה, לאחריה עלה לארץ ישראל והתגורר בירושלים. סביבו התגבשה מעין חצר חסידית והוא כונה רבי יודל'י דז'יקובר.
* מאיר, התגורר בריישא, מעסקני אגודת ישראל. נרצח בשואה. בנו הרב יהושע כיהן כאדמו"ר מדז'יקוב בבורו פארק עד ה'תשע"ג, ושלשת בניו מכהנים כאדמו"רים בארצות הברית.
* יעקב שלום. נרצח עם אשתו בשואה.

==לקריאה נוספת==
* מאיר וונדר, "ר' אלטר (ל) יחזקאל אליהו ב"ר יהושע הורביץ", בתוך אנציקלופדיה לחכמי גליציה, ח"ב עמ' 154–157.
* יעקב פליישר, "הדור הרביעי ר' אלטר יחזקאל אליהו הורביץ הי"ד", בתוך: טרנובז'ג – דז'יקוב: ספר זיכרון ועדות, תל אביב תשל"ג, עמ' 96 ואילך.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי דז'יקוב
קטגוריה:משפחת הגר
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:אדמו"רי בית רופשיץ
אריה לייבוש הלברשטאם (צאנז)

מצבתו (מימין) לצד מצבת אחיו רבי שלום, באוהל אדמו"רי צאנז ב[[נובי סונץ']]
אהל אדמו"רי צאנז, מבט מבחוץ
רבי אריה לייבוש הלברשטאם (נקרא בקצרה: רבי לייבוש, י"א בניסן תרי"א - כ"א באדר א' תרצ"ה) היה רב העיירה גריבוב ורב העיר נובי סונץ' (צאנז). כיהן כאדמו"ר לחסידות צאנז.
== ביוגרפיה ==
נולד בצאנז לרבי אהרן הלברשטאם ולחנה עלקא, נקרא על שם רבי אריה לייבוש מטערניגראד, אבי סבו רבי חיים מצאנז. גדל והתחנך בצאנז אצל סבו, עמו קבע לימוד משותף בגמרא. נישא לצביה בת רבי משה מרוזבדוב, ונשאר לגור ברוזוודוב כשנתיים. אשתו נפטרה כעבור כמה שנים וגם ילדיהם נפטרו, חמיו רבי משה התבטא אז כי צר לו יותר על החתן מאשר על הבת, כלומר מפריעה לו יותר העובדה כי רבי לייבוש אינו חתנו עוד. נישא בשנית לוויטע טויבא בת הרב יצחק קנר, יהודי עשיר מלינסק.

בשנת תרל"א, בגיל 20 נתמנה על ידי סבו רבי חיים לרבה של העיירה גריבוב הסמוכה לצאנז. למרות מינויו המשיך להתגורר בצאנז על יד סבו עד לפטירתו, אז עבר לגריבוב. בתרס"ד, שנה אחרי פטירת אביו התמנה הוא למלא את מקומו, והוא החל לכהן כרב העיר צאנז והמחוז. הוא הקים בעיר את ישיבת "בני תורה", ישיבה שמנתה מעל 300 תלמידים. בראשות הישיבה עמדו רבי אברהם יצחק פרידמן, רבי שמעון מזליחוב ורבי נתן מרדכי (נתנ'לע) בוקסבוים.

בשנותיו האחרונות חלה בפרקינסון, ומשנת תרצ"ב כיהן בנו רבי מרדכי זאב כרב העיר לצידו, במקביל לכהונתו כרב גריבוב. עם פטירתו בתרצ"ה עבר רבי מרדכי זאב להתגורר בצאנז, ובגריבוב התמנה הבן-הנכד רבי ברוך, שנספה בשואה.

== עם גדולי דורו ==
רבי לייבוש מוזכר בשו"ת "בית יצחק" של רבה של לבוב רבי יצחק שמלקיש, "הרב הגדול החריף ובקי בכל חדרי תורה" בשו"ת "אהל יהושע" של רבה של אושפיצין רבי יהושע פנחס בומבך, "היכל קודש בנוי לתלפיות", מוזכר כמה פעמים ב"שו"ת מהר"ש" של רבי שמואל אנגל; בתשובה בעניין גט הוא נוטה להקל, אך מסייג את דבריו "אם יסכים לזה הגה"צ אבד"ק צאנז שליט"א".

רבי אריה לייבוש נסע רבות לדודו רבי יחזקאל שרגא משינובה, שהעריכו מאוד. מדי שנה בתאריך כ"ה בניסן, יום השנה של רבי חיים מצאנז, היו מתאספים בביתו המבקרים הרבים בעיר, בהם בניו הצעירים של רבי חיים, רבי שלום אליעזר מראצפערט ורבי ישעי'לה מטשחויב, והנכדים האדמו"רים.

רבי שמעון מזליחוב, במכתב לתלמידו רבי חיים קרייזווירט כותב: "בדעתי להיות בצאנז אצל הרה"צ הישיש שליט"א". רבי שמעון גם היה שולח בחורים מתלמידיו לרבי אריה לייבוש שיברכם, בפרט לפני התייצבותם בצבא. גם רבי יצחק מסטוטשין (חתן רבי משה מרוזוודוב - חותן רבי לייבוש בנישואיו הראשונים) שלח אליו בחורים טרם ההתייצבות.

== משפחתו ==
כאמור אשתו הראשונה נפטרה בגיל צעיר, ושתי ילדיהם, שאול ורייצא נפטרו גם הם בילדותם. כל ילדיו האחרים היו מאשתו השנייה:
* רבי מרדכי זאב, ממלא מקומו באדמו"רות, וברבנות בגריבוב ובצאנז.
***נכדו רבי נפתלי הלברשטאם (בורו פארק), כיהן כאדמו"ר מגריבוב בבורו פארק, כממשיך שושלת צאנז גריבוב.
* רבי משה, חתן רבי שמואל הורוביץ מדמביץ.
* רבי אפרים, חתן דודו רבי משה הלברשטאם מברדיוב (בן רבי ברוך מגורליץ וחתן רבי אהרן מצאנז).
* רבי צבי הירש, חתן הרב דוד צבי זעהמן מדוקלא.
* רבי פנחס שמעיה, חתן רבי נפתלי הורוביץ, האדמו"ר ממעליץ.
* מרים אשת רבי אברהם חיים טייטלבוים אב"ד קרעניץ, בן רבי משה דוד מלאפאש.
* אשת אביגדור צבי הלברשטאם אב"ד אלט-צאנז וברדיוב, נרצח במחנה בלזיץ.
* אשת רבי ישראל אונגר מדז'בנה, בן רבי שלום דוד אונגר.

== לקריאה נוספת ==
* שלמה זלמן לרר, צאנז בתפארתה ובחורבנה, ירושלים תשע"ד
== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-1935
קטגוריה:אדמו"רי צאנז
קטגוריה:רבנים גליציאנים
חיים הגר (קוסוב, השני)

רבי חיים הגר (ביידיש: האגער או האגר, ה'תר"ס – ל' בתשרי ה'תש"ג) היה האדמו"ר החמישי בשושלת חסידות קוסוב. נרצח בשואה עם אשתו וכל ילדיו.

==ביוגרפיה==
נולד בקוסוב, בן יחיד לרבי משה הגר מקוסוב ולרעכל בתו של רבי אברהם מנדל שטיינברג. בשנת ה'תר"פ נסמך להוראה על ידי סבו רבי אברהם מנדל שטיינברג, רבי מאיר אריק אב"ד בוצ'אץ' ועל ידי רבי יעקב שור אב"ד קיטוב. נישא לרבקה בת רבי משולם פייבוש וורמן, (בן רבי יעקב יצחק מזברז', בן רבי ישראל לייב האדמו"ר מבוטשאטש, בן רבי אברהם דוד מבוטשאטש) רב ואדמו"ר בפלטיצ'ן ואחר כך ביאסי.

עם פטירת אביו בשנת ה'תרפ"ה החל לכהן כאדמו"ר בעיר קוסוב. על פי תיאורים היה רבי חיים גבה קומה ויפה תואר, תלמיד חכם ועסקן ציבורי. ידע לנגן בכינור. היה בקשר ידידות עם קרוב משפחתו רבי ישראל הגר, ששהה בבית אביו רבי משה בתקופת מלחמת העולם הראשונה כשנמלט מויז'ניציה.

בשנת ה'תרצ"ה ביקר בארץ ישראל, יחד עם רבי דוד שפרבר אב"ד בראשוב, שהיה חסיד קוסוב. הוא תכנן להשתקע בחיפה, ורצה להשקיע שם 40,000 זלוטי, אך חסידיו הניאו אותו מהרעיון ובהשפעתם קנה במקום זאת דירה בקולומיאה.

בשובו מארץ ישראל, בשנת ה'תרצ"ו, תכנן להדפיס את שלושת חיבוריו: "חורבן בית המקדש", "טהרת המשפחה" ו"הלכות מקוואות".

במלחמת העולם השנייה שהה בגטו קולומיאה, בשנים ת"ש–תש"ב. הוא הוברח על ידי חסידיו לקוסוב, שם הסתתר בבונקר ממנו היה אמור להיות מוברח מחוץ לאזור הכיבוש. עקב מצב בריאותו הוא נאלץ לשוב לגטו טרם בוא המבריחים. באקציה שנערכה לאחר מכן הוא נתפס עם בניו ובנותיו, ונשלח ברכבת למחנה ההשמדה בלז'ץ, שם מצא את מותו בליל ל' בתשרי ה'תש"ג, לעיני בנו אלתר'ל. אחרים טוענים שנספה באושוויץ.

==משפחתו==
אשתו העניא רבקה, נורתה בגטו קולומיאה בטבת ה'תש"ב, יחד עם הבת חוה, שהייתה מאורסת לברוך בן רבי ישראל שלום יוסף הגר האדמו"ר מאוטיניא. גם שאר הילדים, אלתר יעקב שמשון, יוסף, משה והבת שינצי – נספו בשואה.

אחיינו, הרב אברהם יהושע העשיל הגר (נפטר בתש"ס, בן אחותו היחידה וגיסו רבי שרגא פייבוש הגר (זלישטשיק)), החל לכהן אחרי המלחמה כאדמו"ר מקוסוב־זלישטשיק בארצות הברית. אחר פטירתו מכהן בנו רבי שרגא כאדמו"ר מקוסוב.

==קישורים חיצוניים==
* [https://archive.org/details/chaimbloch00reel04/page/n709/mode/2up?view=theater הודעה והזמנה לקראת בואו של רבי חיים מקאסוב לשבת בדעלאטין]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי קוסוב
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
מאיר הכהן (אבי הש"ך)

רבי מאיר הכהן (מכונה גם "מהר"ם כ"ץ"; נפטר בסביבות שנת ה'ת"ג, 1643), היה אב"ד באמסטיבובה ובמוהילב שבאיחוד הפולני-ליטאי. פרסומו העיקרי הוא על היותו אביו של רבי שבתי הכהן ("הש"ך").

==ביוגרפיה==
נולד בפרנקפורט לרבי משה. אביו שלחו לקרקוב ללמוד בישיבתו של רבי מאיר מלובלין, שם למד בחברותא עם רבי רבי יהושע השיל ("המגיני שלמה"). למד גם אצל רבי יהושע פלק כץ ("הסמ"ע"). נישא לבת הקצין ר' נחום לוקובער.

מסופר מפי נכדו ר' משה, אשר בלמדו גמרא בחברותא עם ידידו רבי יהושע העשיל (ה'מגיני שלמה'}, החליטו שלא לעיין בפירושי רש"י ותוספות על הגמרא, אלא לעיין לבדם, ובאופן עקבי היה רבי מאיר הכהן מכוון לפירוש התוספות, ואילו רבי יהושע השיל היה מכוון לפירוש רש"י.

התמנה לאב בית דין באמסטיבובה שבאיחוד הפולני-ליטאי, וכבר בתקופה זו התפרסם כפוסק וגדול בתורה בולט. בסוף ימיו התמנה לאב בית דין במוהילב (נקרא מוהילוב על הדנייפר, להבדיל ממוהיליב-פודילסקי שעל יד נהר הדניסטר).

לא ידוע מתי נפטר. אם בשנת ה'ת"ה או בשנת ה'ת"ג (על פי העתק מצבה של "האלוף מוהר"ר מאיר במוהר"ם כ"ץ", שיש המייחסים אותה אליו). יש הסבורים שנפטר בפרעות ת"ח ות"ט.

==כתביו==
10 או 14 מתשובותיו הודפסו בסוף ספר "גבורת אנשים" של בנו רבי שבתי.
בחיבורו המפורסם של בנו רבי שבתי, "שפתי כהן" ("ש"ך") על שולחן ערוך חלק יורה דעה, מופיע שיר שחיבר רבי מאיר לקראת הופעת הספר של בנו (ראשי התיבות הפותחות את שורות השיר יוצרים את חתימתו: "מאיר הכהן חזק").

.

==משפחתו==
* בנו רבי שבתי הכהן – "הש"ך".
* בנו רבי יונה נחום – תלמיד רבי יעקב מטומשוב. נשא את בתו של רבי אהרן שמואל קאיידנובר, והביא לדפוס את ספרו של חותנו "ברכת הזבח" (אמשטרדם תכ"ט). כיהן כאב"ד בסוכצ'ב.
* בתו (אסתר) – אמו (או אשתו) של רבי יצחק אביו של רבי מאיר איזנשטט ("הפנים מאירות").

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-16
אברהם חיים דוד סופר

רבי אברהם חיים דוד סופר (מכונה גם בראשי תיבות אח"ד; ולעיתים: שרייבר או בכתיב יידי: שרייבער; ה'תרל"ז, 1877 – ז' בסיוון ה'תרצ"ז, 1937) היה מעסקני היהדות האורתודוקסית בגליציה ונשיא כולל חבת ירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בדרוהוביטש לרבי יצחק לייב סופר. בצעירותו למד אצל דודו אחי-אביו רבי שמחה בונם סופר. נשא את צארטל בת ישעיה שרמן מקאשוי, והתגורר בבוריסלב, שם ניהל את העסק של אבי-אמו דוד לינדנבוים.

כאשר הוצעה לו רבנות פרשוב סירב להצעה.

==פעילות ציבורית==
אח"ד סופר (משמאל), מלווה את רבי [[אהרן רוקח (במרכז, חבוש בקולפיק), ואת רבי דוד מנחם מאניש באב"ד (ביניהם) בבואם לכינוס הרבנים בלבוב שנת ה'תרפ"ח.]]
בוועידה שנערכה בסונדובה וישנייה באלול תרס"ז לאחר פטירת אביו, בראשות רבי שלום מרדכי שבדרון ("המהרש"ם"), נבחר למלא את מקומו בראשות ארגון מחזיקי הדת וכולל גליציה, למינויו התנגדו בתחילה המהרש"ם, וגם האדמו"ר מבעלז רבי ישכר דב רוקח תמך במועמד אחר, אך האדמו"ר מצשינוב רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם תמך בו נחרצות, והוא נבחר לבסוף.

להנהגתו של הרב סופר הייתה אופוזיציה לוחמנית. מראשיה היה מנדל ראנד, מייסד שכונת בתי ראנד. העיתון קול מחזיקי הדת שתמך בו בתחילה, שינה לאחר מכן את מגמתו והצטרף למבקריו. לעומתם, האדמו"ר מצשינוב תמך בו באופן נחרץ.

בשנת תרע"ב התאחדו כולל ויז'ניץ, כולל אנטניא וכולל קוסוב לכולל מרכזי אחד. בעקבות האיחוד תבע הכולל המאוחד לקבל את כספי התרומות לארץ ישראל מכל דרום גליציה. כתגובה לכך הוציא ראח"ד סופר לאור קונטרס בשם "תשובה כהלכה", בו קבץ מכתבים מרבנים רבים בארץ ישראל ובאירופה הקובעים שהסכסוך נדרש להכרעה בבית דין בארץ ישראל, בניגוד לתביעתם של ראשי הכולל.
בין תומכיו החזקים בפרשה זו היה רבי אליעזר סג"ל מישל.

במלחמת העולם הראשונה מונה על ידי הקיסר פרנץ יוזף לרב צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי.

בשנת תרפ"ח נבחר כיושב ראש לכינוס רבני גליציה שנערך בלבוב.

היה מיודד עם אדמו"רי בעלז, ואף נלווה לאדמו"ר רבי ישכר דב רוקח בפגישה עם אנשי השלטון,
כך למשל האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר מזכיר במכתבו שקיבל את הסברו של הרב סופר לאי הצטרפותו של האדמו"ר מבעלז לאגודת ישראל.

==פטירתו==
נפטר בז' בסיוון תרצ"ז.
הרב יעקב אביגדור מבוריסלב הדפיס עליו ספר הספד בשם "איה סופר" בווריסלב תרצ"ז.

בנו משה שרייבר מילא את מקומו כנשיא כולל חבת ירושלים עד לפטירתו בכ"ה בניסן תשנ"ד. טרום מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והתגורר בבני ברק בה כיהן גם כסגן ראש העיר.

==לקריאה נוספת==
*מאיר וונדר, אנציקלופדיה לחכמי גליציה, חלק ג', ירושלים תשמ"ו, עמ' 1054.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפטרים ב-1937
קטגוריה:נשיאי כולל חבת ירושלים
קטגוריה:משפחת סופר
קטגוריה:יהודים גליציאנים
יהושע ארנברג

הרב יהושע גרשון ארנברג (נולד ב-30 בדצמבר 1953, כ"ד בטבת ה'תשי"ד) הוא ראש ישיבת כנסת יצחק בעיר חדרה, וחבר מועצת גדולי עולם התורה של בני תורה.

==ביוגרפיה==
נולד בתל אביב ליצחק ולרחל ארנברג. למד בישיבת קול תורה, ולאחר מכן בישיבת פוניבז', שם היה לתלמידו של רבי אלעזר מנחם מן שך.

נישא לשושנה יפה פולק, ולהם שבעה ילדים. לאחר נישואיו התגורר בירושלים, ולמד בישיבת בריסק אצל רבי יוסף דוב סולובייצ'יק, וכן בישיבתו של הרב מנדל אטיק. לאחר מכן עבר להתגורר בבני ברק ולמד בחברותא עם הרב טוביה נוביק.

בשנת תשמ"ו הקים בעידודו של הרב שך את ישיבת כנסת יצחק בבני ברק. בשנת תשמ"ט עברה הישיבה לעיר חדרה, ויחד עימה עבר להתגורר בקריית הישיבה בחדרה. במקביל לראשות הישיבה, הרב ארנברג מנהיג את הקהילה החרדית המקומית, המרוכזת סביב הישיבה ומוסדות החינוך הנלווים לה.

הרב ארנברג מזוהה עם הפלג הירושלמי במחלוקת בציבור הליטאי. בעקבות כך בשנת תשע"ד הורה הרב שטיינמן לנאמניו לעזוב את הישיבה לישיבת תורה בתפארתה.

בשנת תשע"ט הכריז הרב ארנברג כי יפסיק ליטול תקציבים מהמדינה עבור מוסדותיו.

==שיעוריו==
בשונה מראשי ישיבות הנוהגים למסור שיעור כללי אחת לשבוע, הרב ארנברג מוסר לעיתים קרובות שלושה שיעורים כלליים יום אחר יום. כמו כן זמן השיעור ארוך מהמקובל בישיבות.

שיעוריו הודפסו בחוברות מיוחדות, אך לא הופצו באופן רשמי.

==ספריו==
*שפתי דעת מאמרים על התורה והמועדים.
*שפתי רננות קבצים תורניים בעניינים שונים.
==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://mobile.kikar.co.il/tag/הרב%20יהושע%20ארנברג הרב יהושע ארנברג] באתר כיכר השבת
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בארץ ישראל
קטגוריה:חברי מועצת גדולי עולם התורה
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
רב חנא בר חנילאי

רב חנא בר חנילאי היה אמורא בבלי בן הדור השני והשלישי (המאות ה-3 וה-4 לספירה). תלמיד מובהק של רב הונא.

מקום מגוריו אינו מופיע בספרות חז"ל, אך מדברי התלמוד עולה כי עירו הייתה פרבר הסמוך לסורא, עירו של רבו רב הונא, והיא הייתה תחת אחריותו ההלכתית של רב הונא, שהיה רבה של סורא. לדעת הרב אהרן הימן מקום מגוריו היה מתא מחסיא, שנחרב בימיו ונבנה שוב בהמשך ימי האמוראים. מהתלמוד עולה שהיה אדם חשוב ומכובד, והוא אף מכונה 'אדם גדול' כלומר תלמיד חכם, הטרוד בשמועתו (כלומר, שראשו תפוס בלימודיו), אך לא מופיע כל דבר הלכה או אגדה ממנו. עם זאת, בתלמוד מופיעה קושיה שהקשה, וכן שאלה הלכתית ששאל את רבו רב הונא. בדברי ריא"ז הוא מתואר כצדיק "שהיה גומל חסדים ביותר".

אזכורו הבולט והמפורסם, הוא אודות מעשי הצדקה המיוחדים שלו, ועל ביתו שנחרב. בתלמוד בבלי מסופר על עולא ורב חסדא שהלכו יחד בדרך, ועברו על יד תל חרבות שהיה לפני כן ביתו של רב חנא בר חנילאי. לנוכח המראה נאנח רב חסדא. עולא, שהיה אמורא ארץ-ישראלי ונחותי, לא ידע את הרקע ושאל את רב חסדא על סיבת אנחתו. רב חסדא הסביר לו את סיבת האנחה, תוך פירוט תיאור מעשי הצדקה של רב חנא בר חנילאי בביתו:

במגבית צדקה שערך רב הונא, מופיעה השתתפותו באופן ייחודי מבין כל בני מקומו.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

חנא בר חנילאי
רוסיה האדומה

רוסיה האדומה (באדום) ביחס לשטחה של פולין כיום (בוורוד)
רוסיה האדומה או רותניה האדומה (לטינית: Ruthenia Rubra ;Russia Rubra; אוקראינית: Червона Русь; פולנית: Ruś Czerwona ,Ruś Halicka; רוסית: Червонная Русь; יידיש, במקורות ארכאיים: רייסן או רייסין, וגם "גליל לבוב") היא טריטוריה היסטורית במרכז ומזרח אירופה הכולל את נסיכויות דרום מערב רוס של קייב: מחוז פשמישל ומחוז בעלז . גבולות רוסיה האדומה השתנו מספר פעמים במשך מאות השנים של קיומה, ובתקופות מסוימות התרחבה גם לחלקים מפולין קטן, פודוליה, אוקראינה של הגדה הימנית וווהלין. הערים שבמרכזה הן פשמישל ובלז, והיא כללה גם ערים מרכזית כגון חלם, זמושץ', קרוסנו וסאנוק (כיום בפולין), וכן את הערים לבוב וטרנופול (כיום באוקראינה). בתקופה מאוחרת הייתה בירתה לבוב. גבולה המערבי של רוסיה האדומה הוא פולין קטן.

השטחים שהיו בעבר רוסיה האדומה מחולקים כיום בין דרום-מזרח פולין למערב אוקראינה.

==היסטוריה==
בראשית ימי הביניים היא הייתה חלק מרוס של קייב, ומשנת 1199 נכללה בנסיכות האליץ'-וולין. רותניה האדומה הוזכרה לראשונה בשם זה בכרוניקה פולנית משנת 1321. היא הייתה החלק של רותניה שנרכש על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין במהלך המאה ה-14 וסופח לממלכת פולין. בתקופתו (1333–1370) חל עיור באזור, ונוסדו ערים חדשות רבות.

לאחר חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, רוסיה האדומה נהייתה גליציה המזרחית שתחת ממלכת הבסבורג האוסטרית, מלבד פודוליה שהועברה לאימפריה הרוסית.

==יהדות רוסיה האדומה==
יהודי רוסיה האדומה ("יהדות רייסן") של העת החדשה המוקדמת היו במעמד קורפורטיבי זהה לשל הפולנים העירוניים, והותרה להם חכירת קרקעות. מעמד זה היה נמוך משל הפולנים האצילים - שהיו בעלי זכות על קרקעות, אך גבוה משל הרותנים, היוונים-קתוליים, שרובם היו צמיתים משוללי כל זכות על קרקעות. האצולה הפולנית קיימה שיתוף פעולה אינטרסנטי עם היהודים, שכחלק ממנה זכו היהודים להגנה של האצולה הפולנית מפני העוינות העירונית, מפני התפרעויות האיכרים הרותנים, ומפני התנכלויות הכנסייה הקתולית.

רוסיה האדומה הייתה אחת מה"ארצות" של ועד ארבע ארצות. הקהילה המרכזית ששלטה על רוסיה האדומה הייתה הקהילה היהודית בלבוב, והיא זו שייצגה אותם בוועד. תשע הקהילות הראשיות ברוסיה האדומה היו: לבוב, ברודי, ז'ולקווה, טיסמניץ, בוטשאטש, ברודשין, רוהטין, ליסקא, וזלוטשוב.

משרת הרבנות של לבוב איחדה תחתיה בדרך כלל גם את משרת רב המדינה. לאחר פטירתו של החכם צבי, ועם מינויו של רבי יעקב יהושע פלק לתפקיד לאחר סכסוך קשה עם תומכי חתנו של רבי אריה לייב מאמסטרדם, כמה ממנהיגי הקהילה לא ראו בעין יפה את המינוי וכעבור מספר שנים, בשנת תפ"ד, גרמו להדחתו של רבי יעקב יהושע פלק על ידי הסטרוסטה של לבוב. תחתיו מונה רבי משה חיים חריף, אך המדינה כולה נותרה נאמנה לרבנותו של רבי יעקב יהושע שהודח שלא כדין, לטענתם, והמשרה נותרה מפוצלת מאז ועד לביטולו של ממסד ועד ארבע ארצות.

גם לאחר שעבר רבי יעקב יהושע פלק לכהן ברבנות ברלין, נותר במשך השנים הראשונות להחזיק בתואר רב המדינה, עד שבשנת תצ"ה נבחר לתפקיד רבי יצחק סג"ל לנדא. אחריו כיהן בתפקיד רבי מאיר מרגליות שהיה האחרון בתפקיד זה.

==קישורים חיצוניים==

==ביאורים והרחבות==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:טריטוריות היסטוריות
קטגוריה:אירופה: אזורים
קטגוריה:גליציה
קטגוריה:פולין: אזורים היסטוריים
דער איד

דער איד הוא שבועון ביידיש היוצא לאור בארצות הברית. נוסד בשנת ה'תשי"ג (1953), וכיום יוצא לאור על ידי חסידי סאטמר, אך הוא משמש ציבורים נרחבים דוברי יידיש. 

לשונו של העיתון והכתיב הנוהג בו תואמים את ניב היידיש המקובל בסאטמר, השונה מהיידיש התקנית המפוקחת בידי ייוו"אָ, שהיא הניב המקובל בספרות האקדמית. עובדה זו באה לידי ביטוי כבר בשם העיתון, שעל פי הכתיב הסטנדרטי צריך היה להיות "דער ייד".

==היסטוריה==
העיתון הוקם בשנת תשי"ג (1953) על ידי אהרן רוזמרין, שהיה לפני כן מצוות הכותבים בדער מארגען זשורנאל. יחסית לעיתוני היידיש באותה תקופה, היה דער איד העיתון המזוהה ביותר עם החרדים בארצות הברית. העורך הראשון היה הוגה הדעות אוריאל צימר.

בסביבות שנת ה'תשט"ו (1955) מכר רוזמרין את השליטה בעיתון לחסידות סאטמר, מאז ואילך היה האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים מתווה הקו של העיתון; קו חסידי-שמרני ואנטי ציוני, באופי הקנאי של חסידות סאטמר. בתקופה זו יצא העיתון לאור אחת לשבועיים. האדמו"ר מסאטמר מינה את בערל פרידמן , בנו של ליפא פרידמן , לעורך ראשי של העיתון. העיתון הודפס מעל 40 שנה בבית הדפוס של סנדר דייטש .

בשנת ה'תשל"ב (1972) שודרג העיתון על ידי חיים משה שטאובר, והוא החל לסקר חדשות עולמיות. מאז החל לצאת לאור בקביעות מידי סוף שבוע.

העיתון שימש במשך כ-40 שנה כעיתון החרדי היחידי באמריקה, עד לפרישתו של אברהם פרידמן , ששימש כעורך בעיתון, שעזב את המערכת בשנת ה'תשמ"ו (1986) וייסד את העיתון די צייטונג הנוקט בגישה א-מפלגתית ומאופיין בסקירה פוליטית רחבה יותר מדער איד.

אחרי הפיצול בחסידות סאטמר בשנת תש"ס, נמצא העיתון בשליטת הבן הצעיר הרב זלמן לייב טייטלבוים. חסידי האח, הרב אהרן טייטלבוים, הקימו עיתון מתחרה בשם "דער בלאט".

==תפוצה, מאפיינים ועורכים==
על פי מגזין טאבלט, נכון לשנת 2018 העיתון "דער איד" נמכר ברחבי העולם במחזור של כ-80,000 עותקים. העיתון מפרסם גם מהדורה יומית, שעל פי אתר האינטרנט שלו מנויים בו כ-15,000 קוראים.

כמקובל בעיתונות החרדית העיתון נמנע מלפרסם תמונות נשים והוא מצנזר חדשות תרבות וספורט. מעבר לכך, העיתון מוביל קו נוקשה נגד מדינת ישראל והציונים, ואף נגד אגודת ישראל ושאר המפלגות של הציבור החרדי בישראל. לעיתים קרובות הוא אף כותב בסגנון לעגני וסרקסטי נגד אגודת ישראל ותנועות נוספות אותן הוא מזהה כציוניות. העיתון נוטה לסקר מחלוקות פנימיות בין שתי חצרות סאטמר.

העורך הראשי של העיתון כיום הוא אהרן פרידמן , ומאמר המערכת נכתב על ידי משה יודא (לייב) דייטש . בין העורכים נמנים גם וולף דייטש ואביו שמואל אהרן דייטש, בנו של סנדר דייטש; והרשל פרידמן , אחיו של עורך העיתון אהרן פרידמן, הכותב תחת שמות העט "פ. הירש", "באבד" ושמות אחרים.

==ראו גם==
* עיתונות חרדית

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://yiddaily.org/eng-yiddaily/index.php אתר המהדורה היומית של "דער איד"]
* [https://derbay.org/index.php/der-bay-yiddish-anglo-newsletter/ ארכיון עיתוני דער איד משנת 1991 ואילך]
* [https://yi.hamichlol.org.il/דער_איד דער איד] במכלול היידית

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידות סאטמר
קטגוריה:עיתונות חרדית
קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: עיתונים
קטגוריה:יהדות ניו יורק