OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גברים ממאדים ונשים מנוגה

גברים ממאדים ונשים מנוגה (באנגלית: Men Are from Mars, Women Are from Venus) הוא ספר רב-מכר שיצא בשנת 1992 העוסק בתחום העזרה העצמית. הספר נכתב על ידי ג'ון גריי, והפך לבסיס עבור ספרים נוספים, הקלטות, סמינרים, מופע יחיד בברודוויי וסדרת סיטקום בטלוויזיה.

==סקירה==
הספר מציג את העמדה כי נשים וגברים שונים כמו יצורים מכוכבי לכת או עולמות נפרדים. הוא מדמה אותם לאל המלחמה הרומי מארס (שעל שמו קרוי הכוכב מאדים) ולאלת האהבה ונוס (שעל שמה הכוכב נוגה). נקודת הפתיחה בספר היא שאנשי מאדים פגשו בנשות נוגה ופיתחו מערכות יחסים מוצלחות, היות שהם קיבלו את המאפיינים השונים האחד של השנייה. אך כשיום אחד הם נחתו בכדור הארץ הם שכחו כי כל אחד הגיע מכוכב לכת אחר, ומהנקודה הזאת נוצרו פערים שפגעו במערכת היחסים.

==תוכן==
דוגמה אחת שגריי מציע בתאוריות שלו היא שגברים מתלוננים על בעיות, כי הם מבקשים פתרונות בעוד נשים מתלוננות על בעיות כי הן רוצות שיכירו בבעיותיהן. גריי גם סבור כי ניתן לבצע אבחנה בין המינים לפי השוני באופן שבו הם מתנהגים תחת לחץ.

גריי סבור כי גברים רבים נוהגים לסגת עד שהם מוצאים פתרון לבעיה. הוא מתייחס אל זה כאל "נסוגים לתוך המערה שלהם". במקרים מסוימים הם עלולים לסגת, פשוטו כמשמעו, למשל, כדי ללכת לבלות עם חברים. מטרת הנסיגה היא לקחת את הזמן כדי להגיע לפתרון. ב"מערות" אלו, גברים לא בהכרח מתמקדים בבעיה, אלא פעמים רבות מדובר ב"פסק זמן" כדי לאפשר להם להתרחק מהבעיות כך מוחם יכול להתמקד במשהו אחר. גריי טוען כי זה מאפשר להם לבחון מחדש את הבעיה מאוחר יותר בפרספקטיבה חדשה.

גריי סבור כי נסיגת הגברים לתוך ה"מערה" היא נושא שהנשים התקשו להבין אותו לאורך ההיסטוריה. נטייתן הטבעית היא לדבר על בעיות (גם אם מדיבורים לא פותרים את הבעיה). זה מוביל לדינמיקה טבעית של גבר נסוג אל מול אשה המנסה להתקרב עוד יותר. לדברי גריי זה הופך להיות מקור מרכזי של קונפליקט בין נשים לגברים.

גריי טוען כי גברים ונשים מעניקים ניקוד בתוך מערכת היחסים על נתינה וקבלה של אהבה באופן שונה. הוא אומר כי גברים נוטים לתת ניקוד גבוה יותר על מה שהם חושבים שהם מעשים גדולים, בעוד שנשים מעניקות ניקוד לכל מעשה של אהבה, נקודה אחת בכל פעם. לדברי גריי, נשים נוטות לשמור על מערכת נקודות שגברים מעטים מודעים אליה. גריי כותב כי גברים ונשים מפקחים על כמות התן וקח במערכת היחסים ואם יש חוסר איזון, אדם אחד מרגיש שהוא נתן יותר ממה שניתן לו ומפתח טינה. הוא קובע כי זו תקופה בה התקשורת חשובה מאוד ועוזרת להחזיר את הקשר לאיזון.

== בתרבות הפופולרית ==
הקליפ של הלהיט "Deep in Love" משנת 2011, כמו גם מילותיו של השיר, עסקו בכך שגברים ממאדים ונשים מנוגה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.marsvenus.com/ האתר של ג'ון גריי עבור נשים מנוגה וגברים ממאדים] 
* [http://www.wikisummaries.org/Men_Are_From_Mars%2C_Women_Are_From_Venus תקציר הספר בוויקי תקצירים] 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי עזרה עצמית
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:ספרי 1992
קטגוריה:ספרי הוצאת אור עם
נפטוגז

מסמלי החברה
נפטוגז (אוקראינית: НАК Нафтогаз України) היא חברת גז ונפט ממשלתית של אוקראינה הנחשבת לחברה הגדולה ביותר באוקראינה. 
== היסטוריה ==
בשנת 1990, הונח צינור נפט מרוסיה למערב אירופה שעבר דרך הטריטוריה האוקראינית, אז יש המייחסים את השנה להקמת החברה, שנועדה לתפעל ולפקח על תעבורת הגז והנפט בשטחי אוקראינה. בשנת 2006, נפטוגז התירה את זכות מכירת הגז באוקראינה לחברת רוסאוקראנרגו, שהוקמה בשיתוף פעולה עם גזפרום ופורקה ב-2014. במהלך אותן שנים עלו מספר יוזמות למזג את נפטוגז אל תוך תאגיד גזפרום, יוזמות אלה נזנחו לאחר שרוסיה סיפחה אליה את חצי האי קרים ופרץ המלחמה בדונבאס.

בשנת 2019 נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי חתם על צו לפיו החברה אינה מהווה חלק מתעבורת הנפט והגז הממשלתית, זאת במטרה לקדם את פירוק החברה והקמת מפעילה חדשה בתחום הנפט והגז.
==חברות בת==
;נוכחיות

;בעבר

==ראשי החברה==
===יו"ר דירקטוריון===
* 1998—2000 — איהור בקאי;
* מרץ — יוני 2000 — ממלא מקום איהור דידנקו;
* 2000—2002 — ואדים קופילוב;
* 2002—2005 — יורי בויקו;
* 2005—2006 — אולכסיי איבצ'נקו;
* מאי — אוגוסט 2006 — אולכסנדר בולקיסב;
* אוגוסט 2006 — ינואר 2007 — וולודימיר שלודצ'נקו;
* מרץ — דצמבר 2007 — יבגני באקולין;
* דצמבר 2007 — מרץ 2010 — אולג דובין;
* מרץ 2010 — מרץ 2014 — יבגני באקולין;
* מרץ 2014 — נובמבר 2022 — אנדריי קובולב;
*נובמבר 2022 — ואילך — אולקסי צ'רנישוב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות נפט
קטגוריה:חברות אנרגיה
קטגוריה:קייב: חברות
קטגוריה:חברות גז טבעי
לופראמיד

לוֹפֵּרַאמִיד הוא נגזרת סינתטית של פיפרידין ומשמש כתרופה אופיואידית לשלשול הנגרם מדלקת הקיבה והמעיים (גסטרואנטריטיס) ומחלת המעי הדלקתי. התרופה פותחה על ידי חברת התרופות הבלגית Janssen Pharmaceutica, שסינתזה אותה לראשונה ב-1969.

==מנגנון פעולה==
לופראמיד הוא אגוניסט הפועל על קולטני μ-אופיואידים בפלקסוס על שם אורבך במערכת העצבים המעית, ובשונה מאופיואידים אחרים אינו משפיע באופן ישיר על מערכת העצבים המרכזית, אלא אם נלקח במינון גבוה (ואז הוא יכול להיות בעל השפעה פסיכואקטיבית). דרך פעולתו היא הקטנת הפעילות של פלקסוס על שם אורבך, ובדומה למורפין, הפחתת הטון של השרירים החלקים האורכיים תוך הגברת הטון של השרירים החלקים המעגליים בדופן המעי. בעקבות זאת, חומרים נמצאים זמן רב יותר במעי, וכך מתאפשר לגוף לספוג יותר מים מהחומר הצואתי. כמו כן, פועל לופראמיד לדיכוי הרפלקס הגסטרוקולי.

מולקולות לופראמיד כמעט ואינן חוצות את מחסום הדם-מוח, ואין לחומר זה אפוא תכונות של שיכוך כאבים. מעט המולקולות אשר חוצות את מחסום הדם-מוח מוצאות במהירות על ידי P-גליקופרוטאין (Pgp; מקודד על ידי MDR1). רק כאשר נלקח הלופראמיד במינון גבוה, הוא עשוי להצטבר במוח ולגרום להשפעות אופיואידיות אופייניות, הנמשכות מספר שעות. מעכבים ל-P-גליקופרוטאין, דוגמת כינידין או הגרסה האיזומר שלו כינין, מעכבי משאבות פרוטונים כמו אומפרזול, ואף פלפל שחור (חומר פעיל: פיפרין) עשויים לאפשר ללופראמיד לחצות את מחסום הדם-מוח.

במהלך המחקרים הפרה-קליניים לתרופה נמצא כי היא עשויה לגרום לתלות גופנית קלה, במיוחד בעכברים, חולדות וקופי רזוס.

==התווית נגד==
שימוש בלופראמיד לילדים מתחת לגיל שנתיים אינו מומלץ. ישנם דיווחים נדירים על חסימת מעיים שיתוקית. מרבית דיווחים אלו קשורים למינון יתר ולרגישות גבוהה יותר של ילדים מתחת לגיל שנתיים. ב-1989 ו-1990 אירעו בפקיסטן 7 מקרי מוות של תינוקות שהוריהם נתנו להם את התרופה אימודיום שיוצרה על ידי חברה בת של ג'ונסון אנד ג'ונסון. בעקבות תחקיר של הטלוויזיה הבריטית, נאסרו במדינה תרופות נוגדות שלשול של לופראמיד.

כאשר יש חום או צואה דמית (דיזנטריה) יש להימנע משימוש בתרופה, והיא אינה שימושית בשלשול הנגרם כתוצאה מכולרה, שיגלה וקמפילובקטר. השימוש אינו מומלץ כאשר סובלים מעצירות חוזרת.

התוויית נגד לשימוש בתרופה כאשר יש חשד לשלשול הנגרם מאורגניזמים העלולים לחדור את דופן המעי, כדוגמת E. coli O157:H7 או סלמונלה.

==תופעות לוואי==
תופעות לוואי שנקשרו לצריכת לופראמיד כוללות נפיחות, כאב בטן, בחילות, הקאות ועצירות. תופעות לוואי נדירות עלולות להיות חסימת מעיים, סחרחורת ופריחה.

התרופה אינה מומלצת לשימוש כאשר יש כשל בכבד, מאחר שהיא יכולה לזרז אנצפלופתיה כבדית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נוגדי שלשול
קטגוריה:רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי
כוונת ברזל

כוונות ברזל של [[רובה M-16.]]
הדגמת שימוש בכוונות ברזל לשם כיוון. הכוונת החרירית מצויה על ידית הנשק, סמוך לעינו של החייל, בעוד הכוונת הלהבית ניצבת על כן משולש סמוך לקצהו של קנה הרובה.

כוונת ברזל היא הכוונת הסטנדרטית של רוב כלי היריה כיום, ובפרט רובים. בסוף המאה ה-20 נכנסו לזירה כוונות אופטיות מתקדמות, כגון כוונת רד פוינט, ההופכות את מלאכת הקליעה לקלה ומהירה יותר, אך למרות זאת, רוב כלי היריה כוללים גם כוונות ברזל לגיבוי, מאחר שהן פשוטות ואמינות ולא דורשות מקור אנרגיה חיצוני (כגון סוללה חשמלית).

כוונות הברזל מאפשרות כיוון גאומטרי, כלומר המסתמך על יישור העין ושתי נקודות נוספות (כוונת אחורית וכוונת קדמית) על קו אחד, שעובר גם דרך הנקודה אליה מכוונים. הכוונת האחורית מורכבת בדרך-כלל מחריר כלשהו, ונקראת "כוונת חרירית" והכוונת הקדמית - שנקראת "כוונת להבית" - מורכבת מבליטה גבוהה, ונמצאת בחלקו הקדמי של הקנה. כדי לפגוע במטרה יש להביא את המטרה למצב כזה שבו הכוונת הלהבית שמצביעה עליה נמצאת במרכז הכוונת החרירית.

קו הכוונות שהוא קו דמיוני העובר במרכז הכוונות אינו מקביל לקנה אלא שהוא מונמך במטרה לתקן את הסטייה שנוצרת בין קו הכוונות לבין המסלול הבליסטי שעושה הקליע לאחר שנפלט מהקנה. זווית ההנמכה של הכוונות מותאמת למרחק שבו ממוקמת המטרה והולכת ועולה ככל שהמטרה רחוקה יותר. את כוונות הברזל יש לאפס עם הקנה כדי להבטיח שאכן הכוונות מכוילות כראוי עם הקנה והרובה יפגע במטרה.

== ראו גם ==

* כוונת השלכה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי ירייה - מבנה ופעולה
לירון לב (שחקנית)

לירון לב (נולדה ב-17 באפריל 1980) היא שחקנית טלוויזיה ישראלית בעברה.

==ביוגרפיה==
לב היא בתם של רני לב ולאה גלובוס, ואביה החורג הוא יורם גלובוס. לב היא אחותו הגדולה של השחקן עידו לב (שלצידו שיחקה בסדרות "רמת אביב גימל" ו"סיטי טאוור"). דודתה היא הזמרת עדנה לב.

את לימודי התיכון עשתה בגימנסיה הרצליה.

== קריירה ==
בשנת 1995, ובשנים 1997–2000 גילמה את איריס באופרת הסבון הישראלית הידועה "רמת אביב גימל", בהפקתו של יורם גלובוס, בעלה של אמה מנישואיה השניים. לאחר שירותה הצבאי, ב-2001, הופיעה באופרת סבון נוספת שהפיק גלובוס, "סיטי טאוור", בתפקיד מיכל פלג. גם אחיה, עידו לב, שיחק בסדרה וגילם בה את אחיה למחצה אדם.

ב-2002 הופיעה במסגרת התוכנית הסאטירית "שידורי המהפכה", בקטעי אופרת סבון בשם "אהבות ושקרים", שהייתה פארודיה ל"רמת אביב גימל".

ב-2003 גילמה את רונית בסדרה "טיפול נמרץ".

ב-2005 גילמה את ענבל בסדרה "מילואים".

לאחר מכן פרשה ממשחק, ועבדה בין השאר כדוגמנית וכמאפרת מקצועית.

ב-2024 לאחר מספר שנים שלא הופיעה בטלוויזיה השתתפה בתוכנית הריאליטי "פקין אקספרס" בהנחיית עוז זהבי, המשודרת בערוץ רשת 13, יחד עם חברתה מאיה גל. השתיים הודחו בהדחה השלישית, האחרונה בקמבודיה.

כיום, היא חלק מהבעלים של מרכז הפעלות לילדים הפועל בשכונת תל ברוך בתל אביב בשם "מיקידו - חממה לילדים מאושרים".

== חיים אישיים ==
ב-20 במרץ 2005 נישאה למוזיקאי והיוצר אלי בראל ולהם שתי בנות ובן. ב-2016 השניים התגרשו.

מתגוררת כיום בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:משפחת גלובוס
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:משתתפים בתוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
סלים עבוד-אשקר

סלים עבוד-אשקר (בערבית: سليم عبود أشقر; נולד ב-1976) הוא פסנתרן ומנצח ערבי-ישראלי בעל קריירה בינלאומית.

==ביוגרפיה==
עבוד-אשקר נולד בנצרת בשנת 1976. זכה מגיל 10 במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל. הוא למד בקונסרבטוריון נצרת ולאחר מכן למד במגמת מוזיקה של התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים). בהמשך למד באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון אצל מריה קורצ'ו והמשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה ולמחול בהנובר אצל אריה ורדי.

סלים עבוד-אשקר הופיע בגיל 22 בהופעת בכורה בקרנגי הול בניו יורק, תחת שרביטו של דניאל בארנבוים. עבוד-אשקר ניגן עם תזמורות ידועות-שם, כגון התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית של וינה בפסטיבל זלצבורג, תזמורת הגוונדהאוס מלייפציג, תזמורת דיוואן מזרח-מערב ותזמורות ישראליות. הוא עבד עם מנצחים רבים בהם זובין מהטה, לורנס פוסטר, סבסטיאן ויגל, ולדימיר פדוסייב וריקרדו מוטי. בשנת 2000 זכה עבוד-אשקר בפרס "הכישרון הצעיר של השנה" בפסטיבל הפסנתר הבינלאומי רוהר. כנגן מוזיקה קאמרית, ניגן עבוד-אשקר יחד עם מוזיקאים כגון גיל שוחט, ודים גלוצמן ואנטוניו מנסס.

עבוד-אשקר מעביר באופן קבוע כיתות אמן ברחבי העולם. כמו כן, הוא היה שותף להקמת עמותת "אורפיאוס" לקידום החינוך המוזיקלי בקרב ערבים ויהודים. עבוד-אשקר הוא המנצח של תזמורת הגליל ובמקביל הוא נציגה הבולט של פריחת החינוך המוזיקלי בנצרת ומהווה השראה לצעירים רבים בה דוגמת הפסנתרן בשארה הארוני ואחרים.

סלים עבוד-אשקר משמש גם כמנצחה ומנהלה המוזיקלי של "תזמורת הגליל" - התזמורת הקאמרית הערבית יהודית מנצרת (בשיתוף פעולה עם מכללת לוינסקי).

==דיסקוגרפיה==
* סלים עבוד-אשקר, רסיטל לפסנתר: ברהמס, מוצארט ושוברט, 2005, הוצאת EMI.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=J-MEE1w1jxs סלים עבוד-אשקר מנגן את הקונצ'רטו לפסנתר של שומאן], כתבה של הטלוויזיה הגרמנית, מתוך אתר יוטיוב.
* [https://web.archive.org/web/20160303190434/http://www.palestinemusicfestivals.org/Palestine%20Mozart%20Festival/Saleem%20Abboud%20Ashkar.html סלים עבוד-אשקר באתר פסטיבל פלסטרינה].

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות (ירושלים)
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:תלמידי אריה ורדי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
קטגוריה:נצרת: אישים
מקסימיליאן פון פריטוויץ

מקסימיליאן פון פריטוויץ (בגרמנית: Maximilian von Prittwitz; 27 בנובמבר 1848 – 29 במרץ 1917) היה גנרל גרמני, שידוע בעיקר כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית בזמן מלחמת העולם הראשונה.

==משפחתו==
מקסימיליאן פון פריטוויץ נולד ב-27 בנובמבר 1848 בעיר ברנשטאדט, למשפחה אריסטוקרטית ותיקה משלזיה. אביו, גוסטב פון פריטוויץ, היה קצין בצבא פרוסיה ואמו הייתה אליזבת פון קלאס. ב-19 במאי 1874 נישא פריטוויץ לאולגה פון דוויץ (30 באוגוסט 1848 - 9 בינואר 1938) שהייתה בתו של האציל קורט פון דוויץ.

==שירותו הצבאי==
פריטוויץ התגייס לצבא הפרוסי ב-1866 והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-3 (המלכה אליזבת), עמו נלחם ב-1866 במלחמת אוסטריה–פרוסיה ובמלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870. לאחר מכן התקדם פון פריטוויץ בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, ב-1906 מונה למפקד הקורפוס ה-16, וב-1913 מונה למפקד האזור הצבאי הראשון, והועלה לדרגת דרגת גנרל-אוברסט.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון פריטוויץ למפקד הארמייה הגרמנית השמינית. הארמייה הוצבה בשטחי פרוסיה המזרחית ותפקידה הייתה להגן על השטחים מפני התקפות מצד האימפריה הרוסית. בנוסף קיבל הוראה שעל השטח להיות מוגן בכל מחיר, ורק אם קיימת סכנה ממשית שהארמייה תושמד לחלוטין אז על פריטוויץ להורות לארמייה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. ההתקפות הרוסיות החלו ב-13 באוגוסט 1914 עם כניסת הארמיות הרוסיות הראשונה והשנייה אל שטחי פרוסיה המזרחית (הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית). הקרב הראשון בחזית המזרחית בין הגרמנים לרוסים היה קרב שטלופנן, שבו הקורפוס הגרמני ה-1 יצא לתקוף את הארמייה הרוסית הראשונה בניגוד להוראה של פריטוויץ שלא לחתור למגע עם האויב הרוסי.

שלושה ימים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט, החליט פון פריטוויץ לצאת להתקפה על הארמייה הרוסית הראשונה ליד גומבינן. בקרב זה (קרב גומבינן) נחלו הגרמנים תבוסה אל מול הרוסים עקב ההססנות שבפתיחת הקרב. פריטוויץ נתקף פחד שמא הארמייה תושמד לחלוטין ולכן הורה על נסיגה כוללת משטחי פרוסיה המזרחית אל עבר קווי נהר הוויסלה. כששמע זאת רמטכ"ל צבא גרמניה, הלמוט פון מולטקה הצעיר, הורה ב-22 באוגוסט להחליף את פריטוויץ בגנרלים מנוסים יותר - פאול פון הינדנבורג ואריך לודנדורף. תחת הנהגתם של הינדנבורג ולודנדורף נחלה הארמייה הגרמנית השמינית לניצחונות מרשימים בקרב טננברג ובקרב הראשון על האגמים המזוריים.

לאחר החלפתו כמפקד הארמייה הגרמנית השמינית סיים פריטוויץ את שירותו הצבאי. הוא עבר לברלין, שם חי עד ל-29 במרץ 1917, אז נפטר כתוצאה מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.firstworldwar.com/bio/prittwitz.htm מקסימיליאן פון פריטוויץ באתר FirstWorldWar.com]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1848
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1917
קטגוריה:חברי הבית העליון של הלנדטאג של פרוסיה
זיקוקים (אלבום)

זיקוקים הוא אלבום האולפן ה-5 של הזמר משה פרץ, שיצא לאור ב-8 בספטמבר 2011.

== הפקה ==
את הסינגל המצליח הראשון מתוך האלבום "אין כמוך", אותו כתב והלחין עם גילי זכאי להפקה מוזיקלית של טל שגב ויעקב למאי.

בספטמבר 2010. השיר זכה לפופולריות גדולה, להשמעות רבות בתחנות הרדיו ואף עמד בראש מצעדי הפזמונים בתחנות הרדיו השונות למשך שבועות רבים.

בנובמבר 2010 הפיץ פרץ את הסינגל השני, "ארוץ עד אלייך", בו שילב גם מוזיקה מצרית.

בינואר 2011 הוציא את הסינגל "קחי אותי אלייך", לרגל הופעות אינטימיות שערך במועדון זאפה תל אביב.
בפברואר 2011 הוציא את הסינגל "כמו מלך", וביצע אותו במופע במה מסתובבת ראשון מסוגו בישראל, שנערך על בימת ההאנגר 11.

באפריל 2011 חבר פרץ אל הזמר החסידי יניב בן משיח והוציא את דואט התפילה, "ואחרי ככלות הכל".

במאי 2011 במהלך סיבוב הופעותיו בקיסריה הוציא את הסינגל החמישי מתוך האלבום, "רחוק ממך", את השיר ביצע בהופעה חיה בתוכנית, "כוכב נולד", בספיישל מוזיקלי בו לקח חלק ביחד עם דודו אהרון.
ביוני 2011 הצטרף לפרויקט המוזיקלי, "שני צדדים למטבע", פרץ ביצע קאבר בהפקה מוזיקלית של יעקב למאי ללהיט של להקת משינה, "אהובתי".

באוגוסט 2011 הוציא את הסינגל, "אלף פעמים", שזכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו. בספטמבר 2011 הוציא פרץ את האלבום המלא "זיקוקים".
ביתר השירים שנחשפו שיתף פרץ פעולה ביחד עם יוסי בן דוד שכתב לו את השיר, "הולך לי מיואש", עם טל רביב ושמוליק נויפלד שכתבו והלחינו את שיר הנושא של האלבום, "זיקוקים", יוסי נוריאל שכתב לו את המילים לשיר, "אם את הולכת" ועם אחיו ניר פרץ איתו כתב והלחין את השיר, "רוצה אותך".

== רשימת השירים באלבום ==
{| class="wikitable"
!מס'
!שם
!מילים
!לחן
!אורך השיר
|-
|1.
|"אם את הולכת"
|יוסי נוריאל
|משה פרץ
|3:26
|-
|2.
|"רחוק ממך"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:33
|-
|3.
|"אלף פעמים"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:03
|-
|4.
|"קחי אותי אלייך"
|משה פרץ
|משה פרץ
|4:21
|-
|5.
|"כל מה שחלמתי"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:46
|-
|6.
|"בואי אליי"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:28
|-
|7.
|"כמו מלך"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:52
|-
|8.
|"שיגרה"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:47
|-
|9.
|"אין כמוך"
|משה פרץ וגילי זכאי
|משה פרץ וגילי זכאי
|3:31
|-
|10.
|"רוצה אותך"
|משה פרץ וניר פרץ
|משה פרץ וניר פרץ
|3:17
|-
|11.
|"אין לי עוד מקום"
|משה פרץ
|משה פרץ
|4:08
|-
|12.
|"אהובתי"
|אורלי זילברשץ ויובל בנאי 
|אבנר חודורוב, שלומי ברכה, ראובן שפירא, מייקל בנסון, יובל בנאי ואיגי דיין
|3:42
|-
|13.
|"ואחרי ככלות הכל" (עם יניב בן משיח)
|משה פרץ
|משה פרץ
|4:17
|-
|14.
|"ארוץ עד אלייך"
|משה פרץ
|משה פרץ
|3:52
|-
|15.
|"הולך לי מיואש"
|יוסי בן דוד
|יוסי בן דוד
|3:51
|-
|16.
|"זיקוקים"
|טל רביב
|שמוליק נויפלד
|3:48
|}
#

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלבומי 2011
קטגוריה:אלבומי משה פרץ
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
משפחה דה לוקס

משפחה דה לוקס (בערבית عيله برنجي) היא סדרה קומית שהופקה על ידי ערוץ 33 
בין השנים 2000 -2001 במסגרת השידורים היומיים בערבית. כיום משודרת הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ 33. הסדרה בוימה בידי עובד רשות השידור לשעבר, ויקטור קמר, שגם הפיק אותה בפועל ובנה את כל החללים והתפאורות בה בעצמו. הסדרה צולמה באולפני טלעד.

==עלילת הסדרה==
פרקי הסדרה התייחסו לחלק מהבעיות שקיימות במגזר הערבי המודרני, והביאו את סיפורה של משפחה רגילה לכאורה, אך כזאת ששום דבר בה אינו רגיל למעשה. אב המשפחה מתקשה לקבל את הדור הצעיר ואת אשתו, אום אוסמה, שמבקשת ממנו באופן קבוע כסף וכרטיס אשראי לקניותיה.

==צוות השחקנים==
*אבו אוסמה, בגילומו של בסאם זועמוט
*אום אוסמה, בגילומה של נסרין פאעור
*הבן אוסמה, בגילומו של מייסרה מסרי
*הבת סלוא, בגילומה של ענת חדיד
*השכן אבו רעאד בגילומו של ג'מאל סעיד.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:קומדיות מצבים ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ערוץ 33: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טלוויזיה בערבית בישראל
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
ליובן ברוב

לְיוּבֶּן בּוֹרִיסוֹב בֶּרוֹב (בבולגרית: Любен Борисов Беров; 6 באוקטובר 1925, סופיה, ממלכת בולגריה – 7 בדצמבר 2006, סופיה, בולגריה) היה כלכלן, סופר, מרצה ופוליטיקאי בולגרי, אשר בין 1992 ל-1994 כיהן כראש ממשלת בולגריה.

==ראשית חייו והקריירה האקדמית==
ברוב נולד בסופיה ובה השלים את השכלתו התיכונית. ב-1949 הוסמך בכלכלה באוניברסיטת סופיה. הוא הרצה במספר מוסדות אקדמיים בבולגריה וכן באוניברסיטת אוקספורד, תוך שהוא מתמחה בכלכלת הבלקן בין המאה ה-16 למאה ה-18. ב-1971 מונה לפרופסור לכלכלה במכון "קרל מרקס" בסופיה וב-1976 הוסמך גם לדוקטור בפילוסופיה. ב-1985 לימד במכון ללימודי הבלקן וב-1997 נבחר לחבר מן המניין באקדמיה הבולגרית למדעים.

==הקריירה הפוליטית==
ב-1990 מונה ליועצו הכלכלי של נשיא בולגריה ז'ליו ז'לב ובדצמבר 1992 מונה לעמוד בראש ממשלת מומחים בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית ומפלגת החופש וזכויות האזרח שתמכה בזכויות המיעוט הטורקי בבולגריה. יעדה של ממשלתו היה להוציא את הכלכלה הבולגרית מהמשבר החמור בו הייתה נתונה ולייצבה. עד ליוני 1993 כיהן ברוב גם כשר החוץ של בולגריה.

ברוב ניהל משא ומתן על הצטרפות בולגריה לאיחוד האירופי וממשלתו אף הגיעה לסיכומים מקדמיים לגבי תנאי ההצטרפות. תקופת כהונתו לוותה באי שקט פוליטי וחברתי שלובו על ידי אנשי מנגנון "הישן" של המפלגה הקומוניסטית וכללו הפגנות רחוב ושביתות של מגזרים שונים במשק הבולגרי. ברוב לא הצליח לחלץ את הכלכלה שמצבה הלך והחמיר. במקביל חלה החמרה במצב בריאותו ובראשית 1994 נאלץ ברוב לעבור ניתוח לב פתוח. האופוזיציה דרשה את פיטוריו וזכתה לגיבוי מסוים מהנשיא ז'לב, אשר קבע שעל הממשלה לקבל שוב את אמון הפרלמנט או להתפטר. באמצע 1994 הגיש ברוב לפרלמנט הצעה לחילופי גברי בממשלתו, אך הצעתו לא זכתה לאמון הבית והוא נאלץ בהמשך להתפטר מתפקידו.

==לאחר כהונת ראש הממשלה==
לאחר תום כהונתו פנה ברוב לעסקים פרטיים וכיהן כדירקטור ויושב ראש דירקטוריון של מספר גופים כלכליים ובכללם "בנק בולגריה רוסיה להשקעות". ברוב כתב כ-200 ספרים, ספרי לימוד ומאמרים בתחומי כלכלת מדינות הבלקן ככלל ובולגריה בפרט. ליובן ברוב הלך לעולמו בסופיה ב-2006 והוא בן 81 שנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nytimes.com/1992/12/31/world/bulgaria-accepts-premier-with-ties-to-turks.html Bulgaria Accepts Premier With Ties to Turks], באתר הניו יורק טיימס, 31 בדצמבר 1992 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
ברוב
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:סופיה: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סופיה
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1925
קטגוריה:נפטרים ב-2006
ישראל שפלר

ישראל שפלר (באנגלית: Israel Scheffler; 25 בנובמבר 1923 – 16 בפברואר 2014) היה פילוסוף של המדע והחינוך, יהודי-אמריקאי.

==קורות חיים==
שפלר השלים תואר ראשון ושני בפסיכולוגיה ממכללת ברוקלין, השתתף בתוכנית ללימודי רבנות בסמינר היהודי התאולוגי בניו-יורק וכתב דוקטורט באוניברסיטת פנסילבניה בהנחיית נלסון גודמן. נושא הדוקטורט שלו היה על הציטוט. לאחר מכן החל ללמד באוניברסיטת הרווארד וניהל את המרכז לחקר הפילוסופיה של החינוך עד לפרישתו ב-1992.
נושאי העניין שלו הם בפילוסופיה של השפה, פילוסופיה של המדע ופילוסופיה של החינוך. היה חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר מייסד של האקדמיה הלאומית (האמריקאית) לחינוך וכיהן כנשיא האגודה לפילוסופיה של המדעים.

חיבר ספרים רבים בנושאי פילוסופיה וחינוך ותורגם לשפות רבות.

נפטר ב-16 בפברואר 2014. בנו הוא הפילוסוף סמואל שפלר.

==ספריו בעברית==
* תנאי הידיעה: מבוא לתורת ההכרה והפילוסופיה של החינוך, (תרגום: דוד הד; ערך: שמואל שקולניקוב), ירושלים: הוצאת מאגנס, 1980.
* "המושג "אדם מחונך" – וכמה השלכות על החינוך היהודי", בתוך: מדברים חזון: הזמנה לדיון בתכלית החינוך היהודי, (עורכים: ישראל שפלר, שלמה פוקס, דניאל מרום; תרגום: אמיר צוקרמן), ירושלים: הוצאת כתר, 2006, עמ' 244–252.
* שאלה של חינוך, ירושלים: הוצאת כתר, 2011.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.mandelfoundation.org/MedabrimChazon/6+Conceptions/YisraelShafler/Background.htm ישראל שפלר באתר קרן מנדל]
* 

קטגוריה:פילוסופים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:בוגרי ברוקלין קולג'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
מועדון החתול שמיל

מועדון הֶחתול שְׁמיל היא תוכנית טלוויזיה ישראלית לילדים ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1979–1983 בהנחיית השחקן נתן דטנר.

תלמה אליגון התבקשה לכתוב תוכנית אירוח עם בעל חיים. היא בחרה בחתול וקראה לו על שם החתול שלה - שמיל. אליגון כתבה את מילות שיר הפתיח, יגאל חרד הלחין ושר (עם חבורת ילדים). גדי יגיל היה הראשון לגלם את דמותו של החתול שמיל. לאחר פרישתו, נקרא לתפקיד נתן דטנר, אז שחקן צעיר ואלמוני בתיאטרון באר שבע, יוצא להקה צבאית. מכיוון שגילם את הדמות בתחפושת חתול כשמסכה (שעיצבה יהודית גרינשפן) לראשו, נותר אלמוני למדי עד ששיחק ברחוב סומסום. למרות זאת, סיפר דטנר כי הילדים זיהו את הקול והרגישו בהחלפת השחקן שמתחת לתחפושת; לפיכך כשנזקק למחליפים (בעיקר משום שתיאטרון באר שבע סירב לשחרר את דטנר בתדירות הנדרשת) הם גילמו דמויות חתולים אחרות: מתי סרי גילם קרוב משפחה (דוד או אח) ויעל עמית גילמה את חברתו. בשנת 1983 גילמו את תפקיד החתול שמיל גם אבי קושניר ואבי דור.

התוכנית הראשונה שודרה ביום חמישי 25 באוקטובר 1979 בשעה 17:30. בפרק זה אירח החתול שמיל את שושיק שני, אריק לביא ושתי בנותיהם - נועה ויעל. בתחילה שודרה התוכנית בשחור לבן ובהמשך בצבע. כל תוכנית הוקדשה לאמן אחר שאירח שמיל ופירוש הדבר היה "ספיישל" של חצי שעה בערוץ ללא מתחרים, חשיפה שאמנים חשקו בה, ולכן רבים ביקשו להתארח במועדונו. מיטב אמני התקופה התארחו בתוכנית, ביניהם: רבקה מיכאלי, דליה פרידלנד, יהורם גאון, עפרה חזה, הכל עובר חביבי, ספי ריבלין, עוזי חיטמן, ריקי גל ועוד.

התוכנית זכתה להצלחה רבה בקרב הילדים, ושיר הפתיחה הפך ללהיט; לימים נכלל באוסף הנוסטלגי "לעולם בעקבות השמש 2" בעריכת קובי בן עטר.

בדצמבר 1982 התקיים בתוכנית ספיישל של מופע הפסטיגל.

ב-1983 עלתה בטלוויזיה החינוכית התוכנית "רחוב סומסום", שנתן דטנר גילם בה את נתן/צוציק השכן של קיפי. באחת מהתוכניות של אותה שנה שודר קרוסאובר - החתול שמיל קפץ לביקור ברחוב סומסום כדי להזמין את קיפי למועדון.

במאי 2019 גילם נתן דטנר את דמותו של החתול שמיל בפרסומת של חברת כלל ביטוח ופיננסים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.talmaalyagon.com/125182/החתול-שמיל מילים ותווים לשיר הפתיחה], באתר הבית של תלמה אליגון-רוז
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:חתולים בתרבות
קטגוריה:נתן דטנר
אמסטרדם איירליינס

אמסטרדם איירליינס (בהולנדית: Amsterdam Airlines) הייתה חברת תעופה הולנדית אשר הפעילה טיסות שכר ליעדים שונים באזור המזרח התיכון, מאמסטרדם וממאסטריכט. החברה נוסדה בשנת 2007 והפסיקה את פעילותה ב-31 באוקטובר 2011.

==צי המטוסים==
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse"
|- bgcolor=lightblue
| דגם || מספר מטוסים || תכולת מושבים (קונפיגורציה) || הערות
|-
|איירבוס A320||5||180||
|-
|}

==פעילות החברה בישראל==
החברה הפעילה טיסות שכר מנמל התעופה סכיפהול לנמל התעופה בן-גוריון במתכונות עונתית על ידי קווי חופשה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
 מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch=Amsterdam%20Airlines&distinct_entry=true אמסטרדם איירליינס] באתר Airliners.net

קטגוריה:חברות תעופה הולנדיות
קטגוריה:חברות לטיסות חסך
קטגוריה:חברות תעופה שנסגרו
אלחנן גלט

אלחנן גלט (נולד ב-17 באוקטובר 1960, כ"ו בתשרי ה'תשכ"א) הוא מנכ"ל מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. בשנים 2013–2015 היה מנכ"ל המשרד לשירותי דת.

==ביוגרפיה==
אלחנן גלט נולד בניו יורק ליוסף (איזידור) וצביה (סילביה), בן שלישי במשפחה בת ארבעה ילדים. בשנת 1968 עלה עם הוריו לישראל והמשפחה התיישבה בירושלים. בבגרותו למד בישיבת בני עקיבא נתיב מאיר ובישיבת ההסדר במעלה אדומים. 

נמנה עם הקבוצה הראשונה של תלמידי ישיבות ההסדר שגויסו לצנחנים אחרי מלחמת יום הכיפורים. עבר קורס קציני חי"ר ושימש במילואים כמפקד פלוגה וקצין אג"מ. למד לתואר ראשון ושני בהיסטוריה של עם ישראל ותלמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.

=== פעילות ציבורית ===
בשנת 1984 כיהן כראש מחלקת מפעלים וידיעת הארץ בתנועת בני עקיבא. ב-1989 שימש כמנהל מתנ"ס בנימין ובשנת 1991 נשלח מטעם תנועת בני עקיבא העולמית לניו יורק וצפון אמריקה. בשנת 1993, שנה לאחר חזרתו לארץ, שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא בישראל. ב-1996 מונה למנכ"ל מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, תפקיד בו כיהן עד אפריל 2013, אז מונה למנכ"ל המשרד לשירותי דת תחת השר נפתלי בנט ראש מפלגת הבית היהודי. ביוני 2015, עם החלפת הממשלה, חזר לתפקידו במרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא, תפקיד בו הוא מכהן עד היום.

משנת 1998 עד 2002, כיהן גלט כיושב ראש המועצה הציבורית לחילופי נוער וצעירים במשרד החינוך, יושב ראש ועדת החינוך במועצה אזורית מטה בנימין וחבר מועצה בחברה להגנת הטבע. בעבר שימש כדירקטור תיירות חינוכית בע"מ מטעם הסוכנות היהודית ויושב ראש קרן ההשתלמות בקרן הפנסיה והתגמולים "גלעד".

בשנת 1997 הציל גלט את גל הירש, אז קצין אג"ם של אוגדת איו"ש, אשר נפצע קשה מזריקת אבן לעבר מכוניתו.

== חיים אישיים ==
נשוי לתמר טובולסקי ואב לחמישה ילדים, מתגורר בעפרה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.inn.co.il/tags/%D7%90%D7%9C%D7%97%D7%A0%D7%9F_%D7%92%D7%9C%D7%98 מאמרי אלחנן גלט] באתר ערוץ 7
* 
* נטעאל בנדל, [http://www.kipa.co.il/now/55369.html אנחנו מובילים שינויים שיכנסו לדי אן איי של מדינת ישראל ויעשו פה מהפכה], 30 בינואר 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בוגרי ישיבת ברכת משה
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא: אישים
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:מנכ"לי משרד הדתות
קטגוריה:עפרה: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קיבוע פחמן במסלול C4

קיבוע פחמן במסלול הC4 הוא אחד משלושת התהליכים שבהם מבצעים צמחים את תהליך הפוטוסינתזה, המסלולים הנוספים הם C3 ו-CAM. בשנת 1966 מרשל הץ' וצ'ארלס רוג'ר סלאק גילו נתיב קיבוע פחמן במסלול C4 והנתיב נקרא גם נתיב הץ'-סלאק של פוטוסינתזה.

במסלול ה-C4, מתבצע קיבוע הפחמן בשני שלבים ובאזורים שונים בעלה. בשלב הראשון מקובע הפחמן הדו-חמצני ליצירה של חומצה אורגנית בת 4 פחמנים, בתאי המזופיל, באזור החיצוני של העלה. בשלב השני מועברת החומצה האורגנית (בדרך כלל חומצה מאלית) לתאים פנימיים יותר בעלה, תאי נדן הצרור. בתאים אלו משוחרר הפחמן הדו-חמצני מהחומצה האורגנית, ואז מקובע במעגל קלווין על ידי האנזים רוביסקו.
בתהליך זה עולה ריכוז של פחמן דו-חמצני בסביבת האנזים רוביסקו, דבר המגביר את יעילותו ומעלה את יעילות הפוטוסינתזה, בסביבה שבה ריכוז הפחמן הדו-חמצני הוא גורם מגביל לפעילות הפוטוסינתטית, וכאלה הם התנאים השוררים כיום בכדור הארץ.
תהליך ה-C4 מצוי רק בארבעה אחוז ממיני הצמחים, אולם תהליך זה אחראי לכשלושים אחוז מכלל קיבוע הפחמן שנעשה על ידי צמחי יבשה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פיזיולוגיה של הצמח
קטגוריה:מטבוליזם
קטגוריה:קצרמר כימיה
מרי לו ויליאמס

מרי לו ויליאמס (באנגלית: Mary Lou Williams; 8 במאי 1910 - 28 במאי 1981) הייתה מלחינה, מעבדת ופסנתרנית ג'אז אמריקאית פורה לאורך שישה עשורים של פעילות יצירתית. היא עבדה עם תזמורותיהם של דיוק אלינגטון ובני גודמן, ארל היינס וטומי דורסי וטיפחה את כישרונם של ת'לוניוס מונק, צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, מיילס דייוויס ואחרים. בשנות השישים, לאחר שאימצה באדיקות את האמונה הקתולית פעלה יחד עם הכומר פיטר אובריאן בתחום המוזיקה הדתית. בשנות השבעים שבה להופיע במסגרת פסטיבלי ג'אז ובקרנגי הול ושיתפה פעולה עם אמני אוונגארד כססיל טיילור ואלברט איילר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20101202041601/http://library.duke.edu/specialcollections/collections/jazzindex.html ארכיון מרי לו ויליאמס] באוניברסיטת דיוק 
* [http://www.ratical.org/MaryLouWilliams ביוגרפיה של מרי לו ויליאמס] 
* [http://www.pbs.org/jazz/biography/artist_id_williams_mary_lou.htm הביוגרפיה של מרי לו ויליאמס] באתר PBS 
* 
* 

קטגוריה:נגני ג'אז: פסנתרנים
קטגוריה:מלחינות אמריקאיות במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1981
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1981
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
מירית כהן

רישום ללא כותרת מאת מירית כהן, אוסף [[גלריה גורדון.]]
מירית כהן (1945 - 3 במאי 1990) הייתה אמנית ישראלית ילידת רוסיה. כהן ידועה ברישומיה האקספרסיביים המאופיינים בשרבוטים.

==ביוגרפיה==

כהן נולדה ברוסיה בשנת 1945 בשם "מניה מלכה" כבת השנייה למשפחה סוציאליסטית וציונית. אביה, חיים כהן, היה יהודי-פולני יליד לודז', שברח בתקופת מלחמת העולם השנייה לרוסיה, שם הכיר את אמא רבקה. לאחר המלחמה היגרה המשפחה לארץ ישראל באוניה איטלקית אולם באי האוניה גורשו, על ידי שלטון המנדט הבריטי למחנה מעצר למהגרים בקפריסין. ב-1948, לאחר הקמת מדינת ישראל, עלתה המשפחה והתיישבה מעברת פרדס רוזנבלום (לימים גבעת שמואל).

בשנת 1956 נשלחה כהן ללמוד בכפר מסריק בשל מצוקה כלכלית. בשנת 1958 זכה ציור שיצרה בתחרות ציור לבני נוער ביפן. לאחר שלוש שנים שבה כהן להתגורר בבית הוריה והחלה ללמוד בתיכון בעיר בני ברק. בתקופה זו הייתה פעילה במסגרת תנועת הנוער הקומוניסטית בפתח תקווה. את שנותיה האחרונות בתיכון למדה בתיכון חדש בתל אביב בזכות מלגה שקבלה.

לאחר שירותה הצבאי עבדה כהן כפקידה במכון הישראלי ליצוא, במחלקת טקסטיל ואופנה. היא נרשמה ללימודי תיאטרון ב"בית צבי", אולם בשנת 1966 החלה ללמוד ב"בית הספר הגבוה לציור בתל אביב" (לימים בית הספר קלישר) אצל אריה מרגושילסקי. בשנת 1968 למדה ב"מכון אבני" אצל יחזקאל שטרייכמן ובשנת 1969 נרשמה ללימודים ב"בית המדרש הממלכתי למורי ציור ואמנות" ("המדרשה"), ששכנה אז בבית הסתדרות המורים בתל אביב. בין בני כיתתה הייתה האמנית מיכל נאמן.

בשנת 1972 הציגה תערוכת יחיד הראשונה ב"גלריה דוגית" בתל אביב. בשנים הבאות הציגה מבחר תערוכות בגלריות בתל אביב, ירושלים ועוד. בשנת 1974 רכש יונה פישר עבודות שלה לאוסף מוזיאון ישראל.

בהשפעת LSD חוותה התקף פסיכוטי ואושפזה במרכז הרפואי לבריאות הנפש אברבנאל.

באביב שנת 1975 זכתה כהן מלגת לימודים מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל. בזכות מלגה זו למדה בין השנים 1975–1977 בבית הספר לאמנות ויזואלית (School of Visual Arts) בניו יורק. מאז התגוררה בארצות הברית. בתחילת שנות השמונים נישאה למיכאל דיסנט, אולם נישואים אלו פורקו בשנת 1982. בשנת 1990 התאבדה כהן בקפיצה מבניין בניו יורק. היא נקברה בבית הקברות היהודי בקווינס.

עבודותיה האקספרסיביות של כהן נמצאות באוספים שונים ביניהם אוסף הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי., אוסף בנו כלב, אוסף ארטורו שוורץ במוזיאון ישראל, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.

==לימודים==
*1964-1967 - בית הספר הגבוה לציור בתל אביב, תל אביב-יפו
*1968 - מכון אבני, תל אביב-יפו
*1969-1971 - בית המדרש הממלכתי למורי ציור ואמנות, תל אביב-יפו
*1975-1977 - בית הספר לאמנות ויזואלית, ניו יורק, ארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20110831224914/http://www.gordongallery.co.il/Artists/Default.aspx?p=72 מירית כהן] באתר גלריה גורדון
* 
* [http://www.artpane.com/Paintings/P1001_Mirit_Cohen_Biography_of_a_Fierce_and_Unerring_Artist.htm ביוגרפיה ורשימת תערוכות של הציירת מירית כהן באתר Art Pane]

קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:גבעת שמואל: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1990
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
היום בספורט

לוגו התוכנית
היום בספורט היא תוכנית ספורט יומית המשודרת בערוץ הראשון כיורשת לתוכנית "מבט ספורט". 

שידור התוכנית החל בקיץ 2011. ב-2012 ירדה מלוח השידורים וב-2013 חזרה למסך. כיום היא משודרת בימים א', ג', ו-ד' ב-18:20 מהאולפן ברוממה, ירושלים, באיכות HD. ביום חמישי משודרת תוכנית הסיכום "סופ"ש בספורט".

במהלך התוכנית מוצגים תקצירים מאירועי הספורט הרלוונטיים בארץ ובעולם, מתקיימים דיונים באולפן ומשודרות כתבות ספורט. 

מגישי התוכנית הם אורי לוי, עמית הורסקי, שרון פרי, ליאן וילדאו ומירי אליקים. עד מעברו לערוץ הספורט הגיש את התוכנית בוני גינצבורג. במהלך המשדר מתארחים אישים שונים מעולם הספורט, ובהם פרשן הכדורגל של הערוץ דני נוימן.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.iba.org.il/media/?recorded=1&starting=904679&programCd=7066956 היום בספורט], באתר רשות השידור

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות ספורט ישראליות בטלוויזיה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
דוד ניב (היסטוריון)

דוד ניב (ליניבסקי) (15 בדצמבר 1915 – 21 בספטמבר 1988) היה לוחם והיסטוריון של האצ"ל.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר וולקוביסק שברוסיה. היה חבר ילדות של יצחק שמיר. בשנת 1930 הצטרף לארגון בית"ר. סיים גימנסיה עברית בביאליסטוק, ולאחר שנת לימודים באוניברסיטת ורשה עלה לארץ ישראל בשנת 1935.

שירת בפלוגת הגיוס של בית"ר בזכרון יעקב, ירושלים העתיקה (פלוגת הכותל) ובנחלת יצחק בדרך לירושלים. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט שירת שנה וחצי כנוטר במשטרת המנדט.

ב-1936 הצטרף לאצ"ל. כינויו במחתרת היה "שאול". תפקידיו היו הדרכה, הסברה וארגון. דרגתו הייתה סמל.

ב-1942 התגייס לצבא הבריטי. תפקידו היה ארגון "מזכירות החיילים", גוף שנוצר לשמש כמתווך בין אנשי אצ"ל שהתגייסו לצבא ושלטונות הצבא.

ב-1945 השתחרר מהצבא ובאוגוסט אותה שנה נעצר במעצר מנהלי לפי תקנות ההגנה (שעת חירום) ללא משפט בגלל עברו באצ"ל ונשלח למעצר במחנה המעצר בלטרון.

ב-20 בדצמבר 1945 הוטס בקבוצה של 55 עצירים, למחנה המעצר "סמבל" ליד אסמרה באריתריאה. הוא השתתף בחיי התרבות במחנה, כתב והלחין את השיר הם לא ישברו אותנו שהפך עד מהרה להמנון כל הגולים:

ב-17 בינואר 1946 פתחו חיילי המשמר הסודניים באש על הגולים. שניים נהרגו ו-12 נפצעו. הוא נפצע קשה והיה מאושפז כשנה בבית חולים צבאי בריטי.

ב-12 במרץ 1947 הועבר עם כל הגולים למחנה גילגיל בקניה משם שוחרר ב-11 במרץ 1948 והוחזר ארצה. נשלח על ידי האצ"ל לאירופה בענייני רכש וארגון. עם שובו ארצה ב-1949, המשיך את לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1953 הוענק לו תואר מוסמך בספרות ולשון עברית.

במשך הזמן מונה כנציב בית"ר בארץ וכראש ההנהגה העולמי של בית"ר. היה מנהל מדור העיתונות של הקרן הקיימת לישראל ועורך ביטאונה (1949–1960).

במאי 1962 ייסד את הרבעון "האומה", הבמה למחשבה לאומית של המסדר על שם זאב ז'בוטינסקי, והיה עורכו הראשון.

בשנים 1968–1980 היה עורך דברי הכנסת. פרסם מאמרים רבים בענייני חינוך, ספרות ולשון. יצירתו הגדולה והחשובה ביותר היא מערכות הארגון הצבאי הלאומי שראתה אור בשישה כרכים (1965-1976).

בשנת תשמ"א, 1981 זכה בפרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.

השאיר אלמנה, נעמי ניב, שתי בנות: נאוה פוגל ומיכל סדן, וכן את תמי בתה של רעייתו נעמי. לדוד ארבעה נכדים, ביניהם העיתונאית יסמין סצ'ני.

ארכיונו הופקד בארכיון הציוני המרכזי בירושלים.

על שמו רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים. וכן רחוב בבאר שבע.

==מספריו==
*דוד ניב, אז ועתה: מסות, הערות, שיחות, 1987
* דוד ניב (עורך), קח עמך: מדריך בשאלות הסכסוך הערבי-ישראלי, 1984
* דוד ניב (עורך), ראש פנה בת מאה תרמ"ב-תשמ"ב, 1983
* דוד ניב, יעדי הצעירים: לאור משנתו של זאב ז'בוטינסקי, 1982

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:גולי אפריקה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עובדי הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ז'בוטינסקי
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
סמוק שמפיי

ברכות בסמוק שמפיי
סמוק שמפיי (בספרדית: Semuc Champey) הוא אזור מוגן במחוז אלטה וראפאס במרכז גואטמלה, סמוך לעיירה לנקין. 

האתר בנוי מגשר טבעי של אבן גיר קשה באורך של כ-300 מטרים, מתחתיו זורם נהר הקחאבון, שחצב באבן הרכה יותר. על הגשר עצמו נוצרה סדרה מרהיבה של מפלים וברכות רדודות, בהן זורמים מים לאורך כל השנה. ביער הגשם הטרופי המקיף את האתר זוהו יותר מ-100 מיני ציפורים ועשרות נוספות של מיני יונקים וזוחלים.

ההגעה לסמוק שמפיי בעבר הייתה קשה ומסובכת, אך מאז הכרזתו כאתר לאומי בשנת 1999 יותר ויותר מבקרים מגיעים למקום, שנחשב לאטרקציה תיירותית פופולרית בגואטמלה.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="150px" heights="150px">
Pozas de Semuc Champey (3).JPG
Pozas de Semuc Champey (4).JPG
Pozas de Semuc Champey (6).JPG
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גואטמלה: גאוגרפיה
קורט זאקס

קורט זאקס (בגרמנית: Curt Sachs; 29 ביוני 1881 – 5 בפברואר 1959) היה מוזיקולוג יהודי-גרמני, שחי רוב ימיו בארצות הברית. זאקס היה אחד ממייסדי האורגנולוגיה המודרנית (חקר כלי נגינה), וכיום הוא זכור בעיקר, כפי הנראה, הודות ליצירת שיטת הורנבוסטל-זקס למיון של כלי נגינה, פרי עבודה משותפת עם עמיתו למחקר אריך מוריץ פון הורנבוסטל.
המוזיאון לכלי נגינה בברלין, האמונד רג'נט 4172

==ביוגרפיה==
זאקס גדל בברלין ולמד שם נגינה בפסנתר, תאוריית המוזיקה והלחנה. עם זאת, הדוקטורט שקיבל בשנת 1904 מאוניברסיטת ברלין (שם כיהן בהמשך כפרופסור למוזיקולוגיה) היה בתולדות האמנות - הדיסרטציה שלו עסקה בפיסול של ורוקיו. זאקס החל בקריירה של היסטוריון אמנות, אך תוך זמן קצר גילה עניין גדל והולך במוזיקה ובסופו של דבר התמנה למנהל האוסף הממלכתי הגדול של כלי נגינה (Staatliche Instrumentensammlung) ושל מוזיאון כלי הנגינה ברלין. הוא ארגן מחדש ושיפץ חלק גדול מן האוסף, ובכך נפתחה הקריירה שלו כאורגנולוג.

בשנת 1913 יצא לאור ספרו Real-Lexicon der Musikinstrumente, שהוא קרוב לוודאי הסקירה המקיפה ביותר של תולדות כלי המוזיקה ב-200 השנים האחרונות. כעבור שנה פרסמו הוא ואריך מוריץ פון הורנבוסטל את העבודה, שבה בהם נודעים ביותר כיום, ב-Zeitschrift für Ethnologie (כתב העת לאתנולוגיה), שיטה חדשה של מיון וסיווג כלי נגינה, הנודעת כיום בשם שיטת זאקס-הורנבוסטל. במהלך השנים עברה השיטה תיקונים ושינויים רבים והייתה מושא לביקורת, אך היא עודנה שיטת המיון המקובלת ביותר על אתנומוזיקולוגים ואורנולוגים.

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, פוטר זאקס היהודי ממשרותיו בגרמניה. כתוצאה מכך היגר לפריז, שם עבד במוזיאון האתנולוגי (אז מוזיאון טרוקאדרו) ולימד בסורבון. משם עבר בהמשך לארצות הברית והשתקע בניו יורק משנת 1937 עד 1953 לימד באוניברסיטת ניו יורק וכן עבד בספרייה הציבורית של ניו יורק.

ספריו הרבים כוללים עבודות מחקר על מקצב, מחול וכלי נגינה. ספרו "תולדות כלי הנגינה" (1940), סקירה מקיפה של כלי נגינה בכל העולם במהלך ההיסטוריה, נחשב לאחד החשובים בתחום. הקשר רב השנים שלו עם הוצאת המוזיקה ו. ו. נורטון ושות' החל עם "צמיחת המוזיקה בעולם העתיק" (1943). אף כי במשך הזמן תפסו מחקרים חדשים יותר את מקום המחקרים האלה מכמה בחינות, הם נחשבים עדיין לטקסטים חיוניים בתחום.

זאקס מת ב-1959 בניו יורק. האגודה האמריקאית לכלי נגינה מעניקה מדי שנה פרס על שם קורט זאקס לאנשים פרטיים על תרומותיהם לאורגנולוגיה.

==ראו גם==
*מוזיאון כלי הנגינה ברלין
==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקולוגים גרמנים
קטגוריה:מוזיקולוגים יהודים
קטגוריה:מוזיקולוגים אמריקאים
קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:חוקרי מוזיקה יהודית
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:היסטוריונים של המוזיקה

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1959
מישור מרידיאני

צילום ממוחשב של מרבצי ה[[המטיט על פני מישור מרידיאני]]
מישור מרידיאני הוא אזור הממוקם 2 מעלות דרומה מקו המשווה שעל פני כוכב הלכת מאדים. אורכו כ-127 ק"מ ורוחבו כ-63 ק"מ.
המקום התפרסם בעקבות גילוין של תכונות מיוחדות בו, אשר עשויות להצביע על היותו בעבר קרקעיתו של אוקיינוס ובהתאם לכך הימצאות מים בו. 
מכתש איירי הנמצא במישור נקבע כמקום בו עובר קו האורך 0° (בדומה לגריניץ' בכדור הארץ) וכל שאר קווי האורך שעל פני המאדים מתייחסים אליו.

==סיבות המחקר==
בשנת 2004 הנחיתה נאס"א את גשושית האופורטוניטי במישור מרידיאני, כדי לחקור את מאפייניו המינרליים והגאולוגיים של המקום. המיקום נבחר
בעקבות מידע שהתקבל ממכשיר הספקטרומטר אשר הותקן בחללית מרס גלובל סרוויור, ואשר הצביע על קיום כמות רבה של המינרל המטיט על פני הקרקע.
המטיט נוצר בתהליכים שונים אשר רובם כרוכים בהימצאות מים. בנוסף ראו החוקרים טרם נחתה האופורטיוניטי מבנים התואמים במאפייניהם לסלעי משקע.

==תוצאות המחקר==
עם נחיתת האופוטוניטי על המאדים זוהו סלעים אשר הכילו כמות רבה (כ-40% ממשקל הסלעים) של מלחים גופריתיים. ריכוז שכזה עשוי להיווצר בעקבות התנדפות מים המעורים בגופרית, כלומר בסלעי משקע.
בהמשך התגלו כדוריות המטיט אשר נוצרו על פי הסברה כתוצאה מחלחול מים רוויי ברזל אל סלעי המשקע שנוצרו קודם להם.
גם מבחינה גאומורפולוגית התגלה מישור מרידיאני כבעל דמיון למתווה קרקעית אוקיינית.

==ראו גם==
* מכתש ביגל

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאדים
קטגוריה:גאולוגיה פלנטרית
קטגוריה:מישורים
אדיבו

אדיבו (געז: "አድያቦ", גם: "עדיבו", "עדדי אבו", משמעות: "ארץ האבות") הוא אזור גאוגרפי בתיגראי. האזור ממוקם דרומית לנהר המרב המשמש כגבול בין אתיופיה לאריתריאה. כיום האזור נמצא במחוז הצפון-מערבי בתיגראי ומחולק לשתי נפות: אדיבו עלית ואדיבו תחתית . האזור מאופיין כאזור עם יערות רבים וכן כמקום לציד שבו יש חיות בר רבות.

האזכור הראשון של האזור הוא מהמאה ה-4 בכתובת מתקופת עזנה בשם "אדבו", לאחר מכאן במאה ה-15 מופיע כאחד מהאזורים שמעלים מס לקיסרי אתיופיה. בתקופת לבנה דנגל חלקים מהאזור ניתנו למנזר דברה ביזן האווסטטאי. במאה ה-17 וה-19 היה לאזור שממנו יצאו מערכות צבאיות כנגד השנקלה.

לאדיבו לצד קווארה יש מקום נכבד במסורת ביתא ישראל ומתואר כאזור שבו התיישבו אבות ביתא ישראל לאחר שהיגרו מסנאר דרך התכזה ונחשב לאזור שממנו נפוצו היהודים לשאר תיגראי ולסימן. לפי מסורות אלו האזור היה נתון לאחר מכאן לשליטת גדעון.

==לקריאה נוספת==
*הדנה טקויה, מגונדר לירושלים, דפוס משכן, תשע"א
<div style="direction: ltr;">
*Tsegay Berhe G. Libanos, "Adyabo" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, , p. 110
*Irma Taddia, "Giovanni Ellero’s manuscript notes on the Falasha of Walqayt" in Tudor Parfitt & Emanuela Trevisan Semi (Editors), Jews of Ethiopia: The Birth of an Elite, Routledge, 2005, , p. 43-52
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
שומת מע"מ

הליכי שומת מע"מ (או שומת מע"מ תשומות) נקבעו בסעיף 77 לחוק מס ערך מוסף התשל"ו – 1975, וקובעים כי נציג רשות המיסים רשאי להוציא לנישום שומה הנקבעת בעקבות ביקורת על ספרי הנישום ומשנתגלו סטיות מהוראות חוק מע"מ ותקנותיו.

סטיות כאמור יכולות לנבוע מהגשת דו"ח שאיננו מלא או איננו נכון או איננו נתמך במסמכים או פנקסי חשבון כפי שנקבע. 

השומה תארך בתוך חמש שנים ממועד הגשת הדו"ח, ואם הורשע הנישום במסירת ידיעות כוזבות בדו"ח (חשבוניות פיקטיביות) או מעשה אחר שיש בו כוונה להתחמק ממס, תוך עשר שנים ממועד הגשת הדו"ח.

הודעת השומה תפרט את נימוקיי השומה וייתכן שתיקבע בהסכמה עם הנישום.

==ערעור על החלטת השומה==
החולק על קביעת השומה רשאי לערער על השומה במכתב מנומק תוך 30 יום לאחר המצאת השומה. אם הגיעו נציג הרשות והנישום להסכמה, תתוקן השומה בהתאם, ובמידה ולא, תצא החלטת הרשות תוך שנה עליה יכול הנישום לערער לבית המשפט המחוזי.

אם לא יצאה החלטת הרשות בעניין הערעור בתוך שנה ממועד ההגשה, יראו בערעור כאילו התקבל.
בהיעדר הגשת דו"ח תקופתי, יקבע המס שעל הנישום לשלם בהתאם להיקף עסקאות הנישום, ובהיעדר נתונים, באופן משוער. על קביעה זו אין לערער או להשיג. אם טוען הנישום שאינו בגדר חייב במס, יראו בקביעה זו כשומה לעניין השגה וערעור.

קטגוריה:מס ערך מוסף
ד"ר פישר

ד"ר פישר היא קבוצת חברות פרמצבטיקה וקוסמטיקה רב-לאומית שנוסדה בישראל. מעבדות התשלובת פועלות במגוון תחומים תוך התבססות על טכנולוגיה וידע פרמצבטיים.

נכון לשנת 2015, מונה תשלובת מפעלי ד"ר פישר כ-800 עובדים. מדי חודש מייצרת התשלובת כ-5 מיליון יחידות של מוצרים שונים, ביניהם מוצרים לטיפול בעור, טיפות עיניים, מוצרי היגיינה ותוספי תזונה. מלבד המוצרים הנמכרים בישראל, משווקת תשלובת ד"ר פישר את תכשיריה לכ- 35 מדינות ברחבי העולם.

==היסטוריה==
תשלובת מפעלי ד"ר פישר נוסדה בשנת 1965 על ידי דבורה ואלי פישר. ד"ר אלי פישר, בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קליפורניה בארצות הברית, פיתח תרופה לטיפול במחלת העיניים גלאוקומה כבר בעבודת הדוקטורט שלו. המפעל ייצר תרופות למחלות עיניים ועור. 80% ממכירות המפעל היו של פיתוחים ישראליים. המפעל הכניס את השימוש בבקבוקי פלסטיק לטיפות עיניים. כן פותח במפעל תרופה בשם אונקוזן לטיפול בעיוורון הנהרות.

בשנת 1969 נפתח במפעל אגף חדש לייצור ארוסולים.

בשנת 1975 החל פיתוח וייצור תרופות ותכשירים לטיפול בעור ללא מרשם רופא ובהם סדרת תכשירים לטיפול בתינוקות. בפתח מלחמת יום כיפור, הסתיים פיתוח סדרת פולידין לטיפול בפצעים אשר סייעה לפצועי המלחמה. בשנת 1982, בתום עשר שנות מחקר בנושא סכנות החשיפה לשמש, החלו לייצר את סדרת תכשירי אולטרסול להגנה מהשמש. תכשירי אולטרסול היו הראשונים בארץ ובין הראשונים בעולם אשר הגנו מפני קרינת UVA בנוסף לקרינת UVB. בשנת 1993 הוקמה רשת Body-Shop Israel - רשת חנויות קוסמטיקה טבעית, המונה 45 חנויות. בשנת 1996 רכשה תשלובת ד"ר פישר מפעל לייצור מגבונים לחים בגליל.

בשנת 1995 זכו דבורה וד"ר אלי פישר בפרס התעשייה הישראלי. בשנת 1999 קבלה תשלובת ד"ר פישר את תו תקן משרד הבריאות האמריקאי FDA, ובשנת 2000 השלימה החברה תהליך בניית זהות תאגידית, שבמסגרתו שונה לוגו החברה. תשלובת ד"ר פישר מקיימת פעילות אחריות חברתית במסגרת פעילותה העסקית.

בשנת 2007 יוסדה קרן לזכרה של דבורה פישר, מייסדת התשלובת לצד ד"ר אלי פישר, שבמסגרתה נתרמים תכשירים וסכומי כסף לעמותות נזקקות. בנוסף, התשלובת ועובדיה פעילים ב"ילדים בסיכוי - המועצה לילד החוסה".

===רכישות ומיזוגים===
* בשנת 1975 נרכשה חברת סימפא קוסמטיקה
* בשנת 1975 נרכשה חברת גלמא לתרופות
* בשנת 1990 נרכש מכור תעשיות הזיכיון (סוכנות הלטיס) לייצור ושיווק מוצרי "הלן קרטיס". ב-1996 נרכשה "הלן קרטיס" על ידי תאגיד יוניליבר ומפעלי ד"ר פישר איבדו את הזיכיון
* בשנת 1992 נרכש מפעל תרופות בקליפורניה - TI Pharmaceuticals
* בשנת 1996 נרכשה יצרנית המגבונים חברת אפ­אר

==תחומי הפעילות==
* תרופות ותכשירים טיפוליים לעור ולעיניים
* תכשירים המיועדים לטיפול בתינוקות וילדים
* תכשירי הגנה מהשמש
* תכשירים דרמו-קוסמטיים מתקדמים לאנטי-אייג'ינג
* תכשירים לטיפוח הגוף והשיער
* תוספי בריאות / תזונה

==ראו גם==
* תעשייה פרמצבטית בישראל

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.dr-fischer.co.il/ אתר התשלובת באינטרנט]
* [https://www.facebook.com/dr.fischer.labs עמוד התשלובת בפייסבוק]
* [http://www.youtube.com/user/DrFischerTV/ ערוץ התשלובת ב- Youtube]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:תעשיית פרמצבטיקה בישראל
קטגוריה:תעשיית קוסמטיקה בישראל
מקרה קצה

מקרה קצה הוא מצב או בעיה, שקורים רק בנסיבות נדירות או בתנאים קיצוניים.
פתרון מקרי קיצון, דורש חשיבה "מחוץ לקופסה", כיוון שנלקח בחשבון, ונדרש לבדוק כיצד המערכת מתמודדת עם מצבים בלתי רגילים ושגרתיים.

== בעולם ההנדסה והבטחת האיכות ==
מייחסים למקרי קצה חשיבות רבה בעולם ההנדסה והבטחת האיכות. בכל אחד מהם, תהליך התכנון (ובסופו של דבר ההוצאה אל הפועל) של מקרי קצה יכול להוות משימה משמעותית, ותוצאותיה חשובות בהערכת טיבו של המוצר. מקרי קצה לא טריוויאליים יכולים לגרום לכישלון שלא חשבו עליו בזמן הייצור או בשלבי התכנון של מוצר. לרוב, מדובר במקרים שלא קורים בשימוש רגיל, אך שיש לייחס להם חשיבות, כיוון שהם עלולים לייצר תוצאות הרסניות, ולעיתים אף בלתי-הפיכות.
לעיתים נבדקים בסימולטרים מקרי קצה, לשם בדיקת בטיחות אף שייתכן שלעולם לא יגיעו למצב כזה במציאות.
דוגמאות למקרי קצה בעולם ההנדסה:
* שילוב של רוח העוברת מסביב לגשר, יכולה במקרי קצה לגרום לתהודה עצמית של הגשר, עד למצב של ריסוקו.
* נבחנת עמידות של מבנים בפני רעידות אדמה, גם באזור מסוים בו לא שכיחות רעידות אדמה.

== במתמטיקה ==
הודעת טעות – חלוקה באפס במחשבון
במתמטיקה, מקרה קצה הוא בדרך-כלל מקרה שיש לו תכונות מיוחדות נוספות או היעדר כמות משמעותית של תכונות ("מקרה מנוון"). אחת הדרכים להבחין במקרי קצה היא כאשר במהלך הוכחה כללית נתקלים בקושי שלא מאפשר להתייחס אל מקרים מסוימים כחלק ממקשה אחת, ויש להפריד את ההוכחה הכללית למקרים פרטיים קטנים ולתת לכל אחד "יחס מיוחד" ושונה.

== במדעי המחשב ==
כאשר כותבים קוד תוכנה, יש להתחשב במקרי קצה אשר עלולים לגרום לשגיאה בקוד, אם יקרו. הגעה למקרי קצה במדעי המחשב יכולה לנבוע מסיבות שונות, כגון:
* בעיה מתמטית (חלוקה ב-0, למשל)
* הגעה לגלישה (overflow)
* קריאה במערך לאינדקס שאיננו קיים
* קלט לא חוקי אשר הוכנס בממשק המשתמש

פתירת בעיות אלו לרוב מתבצעת על ידי הכנסת קוד המונע מן המשתמש ליצור מצבים כאלו, או קוד שנמנע מלהגיע למצבים אלו.

== בפיזיקה ==
* רמקול של מערכת סטריאו יכול לנגן צליל מעוות, כאשר הצליל מנוגן בעוצמתו המקסימלית (אפילו בהיעדר תנאים קיצוניים אחרים).
* חור שחור הוא מקרה קצה כאשר באים למדוד צפיפות של חומר, במקרה זה מקבלים סינגולריות כבידתית.

== ביחסים בינלאומיים ==
תרחיש של מקרה קצה ביחסים בינלאומיים, יכול להוביל להכרזת מלחמה, או להפסקת מסחר בין מדינות.

== בעבודה סוציאלית ==
מדובר לרוב על מצבים קיצוניים שחורגים מהנורמה (למשל התמכרויות, עבריינות, זנות), אשר דורשים פיתוח של מענים ייחודיים. [https://shnaton.huji.ac.il/index.php/NewSyl/3123/1/2021/]

==ראו גם==
* מקרה פרטי
* גשר מצר טקומה – גשר אשר התמוטט בגלל הגעה למצב של תהודה עצמית
* מדרון חלקלק – צעד העלול להביא לשורת השלכות שבסופן השלכה שלילית, משמש לעיתים קרובות בדילמות הקשורות לאתיקה וזכויות

קטגוריה:איכות
קטגוריה:הנדסה
קטגוריה:בדיקות תוכנה