OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנרי וייטאן

אנרי וייטאן (Henri Vieuxtemps; 17 בפברואר 1820 – 6 ביוני 1881) היה מלחין וכנר בלגי.

וייטאן נולד בבלגיה בעיר ורוויה ליד לייז'. הוריו עסקו באריגה. אביו, שהיה כנר חובב ובונה כינורות, הבחין בכישרונות הנגינה של הילד. בגיל 6 הופיע וייטאן לראשונה בקונצרט פומבי בנגנו את הקונצ'רטו לכינור ותזמורת של פייר רוד. הוא החל להתפרסם בבלגיה ופגש בכנר הבלגי המפורסם שארל דה בריו, שהשיג לו מלגת לימודים בפריז, שם הופיע לראשונה, שוב בקונצ'רטו של רוד, וזכה להצלחה. הוא למד אצל בריו, אך כעבור שנה נאלץ לחזור לבלגיה בגלל המהפכה של יולי ובגלל נישואי בריו לזמרת מריה מאליברן ויציאתו למסע קונצרטים. בשובו לבריסל המשיך וייטאן לפתח את טכניקת הכינור שלו בכוחות עצמו. גישתו המוזיקלית העמיקה הודות לנגינה עם זמרת המצו-סופרן המוזיקלית עד מאוד פולין גרסיה-ויארדו, אחותה של מאליברן.

בשנת 1833, בגיל 13, יצא עם אביו לסיור קונצרטים בגרמניה. הוא זכה בהצלחה רבה ונפגש עם לואי שפור ועם רוברט שומאן, ששמע אותו והשווה את נגינתו לזו של ניקולו פאגאניני. במשך העשור הבא ביקר בערים שונות באירופה ונגינתו הרשימה לא רק את הקהל אלא גם מוזיקאים מפורסמים כמו ברליוז ופאגאניני, שאותו פגש בשנת 1834 בלונדון.

בשנת 1843 ערך סיור קונצרטים בארצות הברית. בשנים 1846 -1851 חי וייטאן בסנקט פטרבורג והיה הכנר האישי של הצאר ניקולאי הראשון. הוא היה פרופסור לכינור בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג.

הוא חזר לבריסל כפרופסור לנגינת כינור בקונסרבטוריון, ופיתח שיטה לנגינה בכלי זה. אחד מתלמידיו המפורסמים היה הכנר אז'ן איזאיי.

בשנת 1873 לקה באירוע מוחי ששיתק את פלג גופו השמאלי וסיים את הקריירה שלו כנגן. הוא עבר להתגורר אצל בתו וחתנו באלג'יר. ב-1881, בשעה שנסע בכרכרה, יידה שיכור אבן בראשו והוא נפצע קשה ונפטר.

שרידיו הובאו לקבורה בעיר הולדתו ורוויה בלוויה רבת משתתפים. בעיר יש אנדרטה לזכרו.

נכדו, בנה של בתו, היה הפסל הפולני-צרפתי פול לנדובסקי, שנודע בין היתר בתור יוצרו של פסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו.

==יצירותיו של וייטאן==

רוב יצירותיו של וייטאן נכתבו לכלי שבו ניגן בעצמו, כולל שבעה קונצ'רטי לכינור ותזמורת המנוגנים ברובם עד היום ומגוון יצירות סלוניות קצרות. בשנותיו האחרונות, כשנאלץ לוותר על הנגינה בכינור, החל לכתוב לכלים אחרים - שני קונצ'רטי לצ'לו ותזמורת, סונאטה לויולה ותזמורת ושלוש רביעיות מיתרים. עם זאת, הקונצ'רטי לכינור הם אלה המקנים לווייטאן מקום של כבוד בתולדות הכינור, כתומך חשוב באסכולה הפרנקו-בלגית של כלי זה. הקונצ'רטי שלו עצמו וביצועיו את הקונצ'רטי של בטהובן ומנדלסון (משל בטהובן ניגן גם את הסונאטות לכינור ורביעיות המיתרים) העצימו את הממד הקלאסי של רפרטואר הכינור, שנטה לווריאציות ופנטזיות על נושאים מתוך אופרות פופולריות, מבריקות מבחינה טכנית אך רדודות. וייטאן לא הסתפק מעולם בווירטואוזיות לשמה, שלא כאחדים מקודמיו.

==מראי מקום==
<div style="direction: ltr;">
*[https://web.archive.org/web/20070311021031/http://music.barnesandnoble.com/search/artistbio.asp?z=y&CTR=6396 Robert Cummings, "Henri Vieuxtemps"]
</div>

==לקריאה נוספת==

*נתן דונביץ': וירטואוזים, הוצאת זמורה-ביתן, 2003.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ואלונים
קטגוריה:כנרים בלגים
קטגוריה:מלחינים בלגים
קטגוריה:ילידי 1820
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1881
קרוגר

קרוגר (בכתיב לועזי: Kruger) או קריגר (Krüger, או Krueger, ו-Krieger
) הוא שם משפחה ממקור גרמני.

קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה לפי עיסוק
קית' הרינג

דמות "התינוק הזוהר"
קית' הרינג (באנגלית: Keith Haring; 4 במאי 1958 – 16 בפברואר 1990) היה אמן פופ ארט אמריקאי.

==ביוגרפיה==
הרינג נולד ב-4 במאי 1958 בפנסילבניה והתעניין באומנות כבר מגיל צעיר. בגיל 17 למד עיצוב גרפי למשך שנתיים בבית ספר לאמנות מקצועית, פרסומות ואמנויות יפות. בגיל 19 הרינג יצא מהארון ועבר לניו יורק שם הושפע מאמנות הגראפיטי ולמד בבית ספר לאמנות חזותית.

הרינג השיג לראשונה תשומת לב מהציבור בעזרת ציורי הגיר שלו במעברים התת-קרקעיים בניו יורק, ותערוכתו צולמה על ידי הצלם צ'נג וונג צ'י. באותה תקופה, ציורו "התינוק הזוהר" נהפך לסמלו. בשנת 1980 ארגן תערוכות במקום הנקרא "מועדון 57". הוא השתתף בתערוכה בכיכר טיימס, שם צייר בפעם הראשונה בעלי חיים ופנים אנושיות. ב-1981 שרטט את ציור הגיר הראשון שלו על נייר שחור וצבע פלסטיק, מתכת וחומרים אחרים.

תערוכת יחיד שלו נערכה בשנת 1987 בהלסינקי ובאנטוורפן.

ביוני 1989 צייר על הקיר האחורי של המנזר של הכנסייה של סן אנטוניו בפיזה את ציורו האחרון שפרסם, ציור קיר בשם "טוטומונדו".

קרן קית' הרינג הוקמה בשנת 1989 והמשיכה את מורשתו של הרינג של נתינה לארגוני ילדים.

הרינג נפטר ב-16 בפברואר 1990 כתוצאה מסיבוכים רפואיים שנגרמו ממחלת האיידס, כשנתיים לאחר אבחון המחלה.

במרץ 2023 נפתחה בקניון ארנה הרצליה תערוכה בה הוצגו 200 מיצירותיו.

=== סגנון יצירותיו ===
סגנונו של הרינג משויך לזרם באומנות העכשווית שתפס תאוצה והגיע לשיאו בשנות השמונים ונקרא "פופ ארט", ובין נציגיו הבולטים ניתן למנות את רוי ליכטנשטיין ואת אנדי וורהול. יצירותיהם של האמנים בזרם זה מקיפות מגוון שלם של עצמים, אינה מתייחדת רק בתחומים "הקלאסיים" של האומנות כגון ציור ופיסול, ומקיימת דיאלוג ושואבת את השפעתה גם מהתרבות הפופולרית והצרכנית.

הרינג צייר בקווים עבים הומוריסטיים ובצבעים בולטים, תוך שימוש בקריקטורה ואמנות רחוב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.haringkids.com קית' הרינג לילדים]
* 
* , 4 במאי 2012
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:אמני פופ ארט
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מאיידס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
מירק טופולנק

מירק טופולנק (בצ'כית: Mirek Topolánek; נולד ב-15 במאי 1956 בווסטין, צ'כוסלובקיה) הוא פוליטיקאי צ'כי שכיהן כראש ממשלת צ'כיה מ-16 באוגוסט 2006 עד ל-8 במאי 2009. מירק טופולנק, ראש ממשלת צ'כיה לשעבר, ונשיא מועצת האיחוד האירופי במהלך נשיאות צ'כיה בשנת 2009, מופקד כעת על קידום פרויקט צינור הגז של האוסטרטינג, שנועד לקשר את מרכז עם דרום מזרח אירופה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת צ'כיה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1956
יורוספורט

יורוספורט (באנגלית: Eurosport) היא רשת ערוצי טלוויזיה אירופאית שהוקמה בשנת 1989.

הערוץ משודר בכבלים ובלוויין ב-54 מדינות ב-20 שפות. הערוץ בבעלות חברת המדיה הצרפתית קבוצת TF1.

יורוספורט משדר תחרויות ספורט רבות וענפי ספורט רבים מכל רחבי אירופה: אליפות אירופה בכדורגל, ליגת האלופות, הליגה האירופית, הסבב העולמי לגברים (ATP), הסבב העולמי לנשים (WTA), טור דה פראנס, וואלטה אספניה, ג'ירו ד'איטליה, אליפות העולם בסנוקר, פריז דקאר, אולימפיאדה, אליפות העולם בסקי, אליפות אירופה בכדורגל עד 21, ועוד.

== ערוצי הטלוויזיה ==
===Eurosport 1 HD===
הערוץ הראשון של רשת יורוספורט (Eurosport) עלה לראשונה בשנת 1989, ועד נובמבר 2015 נקרא יורוספורט 1 (Eurosport 1). הערוץ משודר בישראל ב-HOT, yes וסלקום tv. בנובמבר 2015 שינה את שמו ל-Eurosport 1 HD.

===Eurosport 2 HD===
ב-20 בינואר 2005, עלה לאוויר ערוץ נוסף הנקרא יורוספורט 2 (Eurosport 2) תחת הסלוגן הדור החדש של ערוצי הספורט, המשדר ענפים ותחרויות ספורט נוספות, וב-1 ביולי 2010 עלה בישראל ערוץ יורוספורט 2 ללקוחות הוט. ב-12 באפריל 2015 ערוץ יורוספורט 2 סיים את שידוריו בהוט. במהלך אמצע מרץ 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה שוב לשידור בערוץ 49 ב-HOT. במהלך אמצע יוני 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה לשדר גם ללקוחות yes באפיק 62. החל מספטמבר 2019 זמין גם ללקוחות סלקום tv.

===Eurosport News===
ב-1 בספטמבר 2000, עלה לאוויר מבית יורוספורט, ערוץ חדשות יורוספורט (Eurosport News) המשדר חדשות מכל רחבי אירופה.

===Eurosport HD===
ב-25 במאי 2008 עלה לאוויר ערוץ Eurosport HD, המשדר את תוכני ערוץ 1 Eurosport בהפרדה גבוהה. אירוע הספורט הראשון שהערוץ שידר היה אליפות צרפת הפתוחה. בנובמבר 2015 עבר ערוץ Eurosport 1 לשדר ב-HD והערוץ בוטל.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.eurosport.com/ אתר יורוספורט]

קטגוריה:ערוצי ספורט
ג'אז חופשי

ג'אז חופשי (באנגלית: Free jazz) הוא זרם בג'אז שהתפתח בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים. הג'אז החופשי נולד מסגנונות הבי-בופ, הארד-בופ, והג'אז המודאלי. אמני הג'אז החופשי ניסו לשבור את המוסכמות המוזיקליות מבחינת ההרמוניה, המלודיה והסולמות. 

ביצירת ג'אז חופשי, הקצב הוא האלמנט הקבוע היחיד, ויתר מרכיבי היצירה חופשיים לגמרי. לרוב נהוג היה להתחיל במקטע מלודי קצר, ללא הרמוניה, ומאלתרים הלאה והלאה. 
הדגש באלתור של הסגנון הוא מלודי, ועל כן רוב הכלים המשמשים בו מלודיים, על פי רוב כלי נשיפה, בס ותופים. כלים הרמוניים, כגון פסנתר וגיטרה, נוכחים בג'אז החופשי פחות מאשר בזרמי ג'אז אחרים. 

את הולדת הג'אז החופשי נהוג למקם ב-1957, אז הופיעו אורנט קולמן וססיל טיילור ב-Five Spot Cafe בניו יורק. הופעה זו מסמלת לדברי חוקרי הסוגה (ז'אנר) את ראשיתו של הג'אז החופשי.

==אמנים חשובים בזרם ==
*אורנט קולמן - סקסופון אלט, נחשב למוביל הזרם ומחלוציו.
* ג'ון קולטריין - סקסופון טנור, מאבות הזרם. 
* אריק דולפי - נגן חליל, קלרינט בס וסקסופון אלט. סגנונו הייחודי, היכולת הטכנית שלו, והאישיות שלו עיצבו את פני הסגנון.
* אלווין ג'ונס - תופים, היה המתופף הראשון בסגנון, אשר השפיע מאוד על הזרם הזה ועל המוזיקה בכלל.
* פרעה סנדרס - סקסופון, נחשב לממשיך דרכו של ג'ון קולטריין.
*ססיל טיילור - פסנתרן.
* אלברט איילר - סקסופון.
* ארצ'י שפ - סקסופון.
* דון צ'רי - חצוצרה.
*בילי היגינס - תופים, היה מחלוצי הז'אנר יחד עם אורנט קולמן, איתו השתתף באלבומיו.
* יאנוש מוניאק - היה בין המוזיקאים הבולטים בסגנון זה בגוש הסובייטי.

==אמנים ישראלים בזרם==
* סטיב פסקוף - גיטרה חשמלית. נחשב לאחד המוזיקאים המשפיעים והחשובים בארץ.
* אלברט בגר - סקסופונים וחלילים, אמן ישראלי המנגן בין השאר סגנון זה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קלי סלייטר

רוברט קלי סלייטר (באנגלית: Robert Kelly Slater; נולד ב-11 בפברואר 1972) הוא גולש גלים אמריקאי.

== ביוגרפיה ==
סלייטר נולד בקוקו ביץ', פלורידה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא בריטי וגרמני, אם כי סבו של אמו היה ערבי<ref></ref> ממוצא סורי-לבנוני.

=== קריירה ===
זכה ב-11 אליפויות עולם בתחרות ה-WSL בשנים 1992, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 2005, 2006, 2008, 2010, ו-2011, חמישה ניצחונות שלו במקום הראשון היו ברצף (1994–1998).

סלייטר הוא הגולש הצעיר ביותר וגם המבוגר ביותר שזכה בתואר אלוף העולם בסבב העולמי בגלישת גלים בתחרות ה-WSL, בשל זכיותיו בתחרויות ב-1992 וב-2011 (לראשונה בגיל 20, והאחרונה בגיל 39).

סלייטר מחזיק במספר שיאים בספורט גלישת הגלים: הוא הגולש גלים הראשון שזכה בגמר בתוצאה מושלמת של 20 נקודות מתוך 20. נוסף לכך, הוא הגולש המחזיק במספר הזכיות במקום הראשון בתחרויות הכי הרבה פעמים.

הוא עדיין מתחרה בסבב ה-WSL, ליגת גלישת הגלים העולמית ,ומדורג ב-20 גולשי הגלים הטובים בעולם.

==== עיסוקים אחרים ====
שיחק בסדרת הדרמה "משמר המפרץ" בתור ג'ימי סלייד.

סלייטר דיבב את דמותו כפינגווין בסרט האנימציה הקומי "תפוס ת'גלים".

=== חיים אישיים ===
בשנןת ה-90 היה במערכות יחסים מתוקשרות עם השחקנית הקנדית פמלה אנדרסון, בתחילת שנות ה-2000 עם הדוגמנית הברזילאית ג'יזל בונדשן, ומאוחר יותר עם השחקנית ההוליוודית קמרון דיאז.

בשנת 2007, סלייטר תקף באלימות צלם פפראצי ישראלי – לאחר שסלייטר שהה לילה במלון בתל אביב עם הדוגמנית הישראלית בר רפאלי, בת-זוגו באותה עת.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: ספורטאי ספורט אתגרי של השנה
קטגוריה:זוכי פרס לוריוס: פעילות
קטגוריה:גולשי גלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא לבנוני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סורי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
אמיר

בוכרה, 1911, בצילום של סרגיי פרוקודין-גורסקי]]
אֶמִיר או אַמִיר (בערבית: أمير- ובפרסית, בפשטו ובאורדו: مير, מִיר) הוא תואר כבוד או אצולה הרווח בשימושו במדינות אסלאמיות במזרח התיכון, בצפון אפריקה, באסיה הקטנה, במדינות הטורקמניות, ובפקיסטן. משמעות המילה, הנגזרת מהשורש הערבי א־מ־ר (أمر), היא "מפקד". במקור היא נועדה לציין מנהיג או מפקד של קבוצת אנשים. עם הזמן הפך השימוש בתואר זה כדי לציין גם שליטים ומושלים ממדינות קטנות. בימינו, משמש תואר האמיר בעולם הערבי ל"נסיך" או ל"יורש העצר".

==שימושים==
* מדינה הנשלטת על ידי אמיר היא אמירות. כמה מהאמירויות הן מדינות ריבוניות, כמו כווית, הנשלטת על ידי שושלת אל-סבאח מאז עצמאותה ב-1961; קטר (מאז 1971) ובחריין (בשנים 1971-2002). אמירויות יכולות להוות גם חלק ממדינה ריבונית, כמו איחוד האמירויות הערביות.
* פירוש נוסף של התואר כ"נסיך" הוא במשמעותו כצאצא זכר של השליט. במשמעות זו נמצא התואר בשימוש בסולטנות האיים המלדיביים. בכמה מדינות אחרות תואר זה משמש לתיאור יורש העצר. כך למשל יורש העצר הירדני, חוסיין בן עבדאללה השני, מלך ירדן, מכונה "האמיר חוסיין".
* אמיר היה גם נציב בפרובינציה של האימפריה האיסלאמית.
* בצורתו התורכמנית של התואר - אאמיר, הוא משמש בהודו ובפקיסטן במשמעות "עשיר" - פעמים רבות בקונוטציה של אלמותיות.
* אמיר הוא גם תוארו של מנהיג כת אסלאמית שנוסדה בלאהור ב-1914. הנושא בתואר הוא בעל סמכות אסלאמית בלבד, ונטול כוח פוליטי. עד היום נשאו בתואר זה חמישה ממנהיגיה של התנועה האחמדית של לאהור.
* בצפון ניגריה ובמדינות אחרות באזור הסהרה, התואר משמש לתיאור ראשי שבטים.
* התנועה היזידית לצד התואר שייח' המשמש את המנהיג המוסלמי שלה, מעניקה את התואר האמיר למנהיג שאינו מנהיג מוסלמי גרידא.

==תוארי נסיכות, אצולה ומשרה==
* כל אחד מהח'ליפים הראשונים נקרא "אמיר המאמינים" (<big>أمير المؤمنين</big>), על מנת להדגיש את מנהיגותו מעל כלל העולם המוסלמי, ובייחוד במובן הכוחני והניצי למונח הג'יהאד על פי דת האסלאם.

== ערכים העוסקים באמירים וביורשי-עצר ==
* אמיר כווית
* אמיר קטר
* יורש העצר של ערב הסעודית
* יורש העצר של דובאי
* יורש העצר של הממלכה המאוחדת

== ראו גם ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
קטגוריה:תארים ותפקידים באסלאם
Ш

שַה היא אות באלפבית הקירילי המשמשת ברוב השפות הנכתבות באלפביתים קיריליים, גם באלה המשמשים שפות סלאביות וגם באלה שמשמשים שפות שאינן סלאביות, לייצוג עיצור בתר-מכתשי, חוכך, אטום /ʃ/ (כאות ש בעברית) או עיצור כפוף, חוכך, אטום /ʂ/ - בעל צליל קרוב לקודמו.

מקור הצורה הוא באות שי"ן העברית וצורתה של האות היא כשל אות E לטינית השוכבת על צידה הארוך, כך שתידמה לאות שי”ן בעברית. כשהיא נטויה, האות הקטנה מזכירה M לטינית קטנה הפוכה (ш). בעוד שרוב האותיות באלפבית הקירילי התבססו על אותיות יווניות, מאחר שלא הייתה אות יוונית בעלת צליל זה, השתמשו האחים קירילוס ומתודיוס באות הגלגוליתית המקבילה, שצורתה התבססה על האות ש העברית.

ישנה סברה שצורת האות מבוססת על האלפבית הקופטי, הזהה לאלפבית היווני אך מוסיף עליו מספר אותיות, ביניהן אות בשם שי הדומה בצורתה () הן לאות הקירילית שה, והן לאות שצ'ה.

במתמטיקה, האות Ш מציינת לעיתים את חבורת טייט-שפרביץ'.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלפבית קירילי
אתגר המילניום 2002

אתגר המילניום 2002 (MC02) היה תרגיל צבאי שבוצע על ידי צבא ארצות הברית בשנת 2002 ונחשב לתרגיל הגדול והיקר מסוגו בהיסטוריה הצבאית המודרנית. 

==מטרה==
מטרתו של התרגיל הייתה לבחון את עוצמת הצבא האמריקני ובפרט את יעילות התפיסה החדשה שהתבססה על משקל עיקרי לחימוש באמצעי לחימה מונְחים מדויקים ולעליונות מודיעינית מוחלטת (תפיסת ה-RMA) ובד בבד ללמוד לפתח טקטיקות חדשות וכלי נשק מסוגים שיוכלו להתמודד עם האיומים הקיימים כיום בפני הצבא המודרני.

==התנהלות==
התרגיל התקיים בין ה-24 ביולי ל-15 באוגוסט 2002 ועלה מעל 250 מיליון דולר. וייחודו היה בשילוב בין סימולציות מחשב לבין תרגילים חיים. 

הכוח ה"כחול", ייצג את צבא ארצות הברית התמודד מול כוח "אדום", שהיה צבא של מדינה לא ידועה במזרח התיכון. הערכה הייתה כי מדובר בסימולציה של צבא עיראק או איראן.

הכוח האדום, בפיקודו של הגנרל האמריקאי בדימוס פול ואן רייפר, הצליח כבר בימים הראשונים של אתגר המילניום לשגר כמות מאסיבית של טילי קרקע-ים וים-ים נגד ספינות המלחמה האמריקאיות, בהן נושאות מטוסים ובסופו של דבר הטביע לא פחות מ-13 ספינות - זאת למרות שהכוח שמול רייפר היה חזק בלי כל יחס פרופורציונלי מבחינת נשק ויכולות מודיעיניות. 

ואן רייפר התמודד מול האיומים הימיים כאשר שלח סירות קטנות (כדוגמת סירות דיג או סירות גומי) לאזור של ספינות מלחמה מהכוח הכחול, וביצע התקפות קונבנציונליות והתאבדותיות כנגד כלי השיט.
פעולה מוצלחת נוספת של ואן רייפר הייתה שליחת שליחים על אופנועים ליעדיהם על מנת למנוע מהכוח הכחול לנטר מסרים אלקטרוניים למיניהם. כלומר - שליחים אנושיים במסווה של אזרחים.

==מסקנות התרגיל==
תוצאות התרגיל לא השביעו את רצונם של בכירי הצבא האמריקאי, והוכיחו למעשה כי למרות העליונות הצבאית והמודיעינית המוחלטת של הצבא האמריקאי, יש משמעות רבה לכוח המקרה, האופי האנושי הגורמים לכך ש"שדה הקרב הוא ממלכת האי-ודאות" וש"כל התוכניות משתבשות במגע הראשון" (כפי שניסח קרל פון קלאוזביץ).

עם זאת, התקבלה המסקנה כי התרגיל בהחלט עשוי לדמות קרב מודרני בימים אלה. במשרד ההגנה למדו רבות מן התרגיל, וייתכן כי רפורמות רבות בצבא בוצעו בעקבות תוצאותיו.

==קישורים חיצוניים==

* .
* עמרי פדהצור, [https://web.archive.org/web/20200222224130if_/http://maarachot.idf.il/PDF/FILES/5/113085.pdf חשיבה יצירתית שיטתית בצבא], מערכות 443 (יוני 2012), עמ' 4-11.

==הערות שוליים==

קטגוריה:הכוחות המזוינים של ארצות הברית
קטגוריה:תרגילים צבאיים
קטגוריה:2002 בארצות הברית
עמיקם לוי

עמיקם לוי (נולד ב-19 בספטמבר 1955) הוא שחקן ובדרן ישראלי.

==ביוגרפיה==
לוי הוא בוגר בית צבי, בעברו למד משחק מול מצלמה אצל רות דייכס, ובהמשך עבר לימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1982 השתתף לוי בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "מישל עזרא ספרא ובניו". בשנת 1990 השתתף בסרט הקולנוע "שורו".

בין השנים 1992–1996 שיחק בסדרה "עניין של זמן" בטלוויזיה החינוכית בתור המורה להיסטוריה מנשה גבאי. בשנת 1993 התארח באחד מפרקי הסדרה "קופיקו" והשתתף בסרט "הירושה" בבימויו של אמנון רובינשטיין.

בשנת 2005 בסדרה ההומוריסטית "בצפר" בערוץ ניקלודאון. בשנים 2006–2007 שיחק בעונות השלישית והרביעית של הטלנובלה "השיר שלנו" ב-yes בתור במאי הומוסקסואל של להקה צבאית. בשנת 2010 לוי העלה את הצגת היחיד "אבאדי", המבוססת על חייו ונכתבה יחד עם רות דייכס. בשנת 2011 השתתף בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "החברים של נאור". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסיטקום "החיים זה לא הכל", בתפקיד סטפן, חבר של דוריס.

בשנת 2012 שב לגלם בסדרה "עניין של זמן" המחודשת את דמותו של המורה מנשה גבאי. בשנת 2019 שיחק בסדרה "מתיר עגונות". בשנת 2020 שיחק בסדרות "נבסו" ו"חזרות".

==קישורים חיצוניים==

* שרית פוקס, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART2/086/218.html?hp=0&loc=132&tmp=2341 אבא די: ראיון עם עמיקם לוי], nrg, 26 במרץ 2010
* [https://web.archive.org/web/20200630065431/https://rinatveilan.co.il/ עמיקם לוי], באתר השחקנים

קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקנים להט"בים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
Щ

שְצַ'ה/שטה היא אות באלפבית הקירילי המייצגת ברוסית עיצור מכתשי-חכי, חוכך, אטום ארוך /ɕː/ (מעין ש מחונככת), ובעבר ייצגה את הצליל /ɕʨ/. באוקראינית היא מייצגת את הצליל /ʃʧ/ או את הצליל /ɕʨ/, ובבולגרית את הצליל /ʃt/.

צורת האות התבססה על האות הגלגוליתית שְטַה (קובץ:GlagolitsaShta.gif), ובתחילה הייתה ליגטורה של האותיות Ш ו־Т.

בבלשנות, התעתיק המקובלת של אות זו הוא šč, על יסוד הכתיב וההגייה המקוריים של האות (ולא כפי ההגייה הרוסית המקובלת כיום). התעתיק המקובל לעברית של האות הוא שצ, גם הוא על יסוד ההגייה המקורית. הדבר נכון גם לגבי אנגלית ולגבי גרמנית בהן מתעתקים את האות כ־Shch וכ־Schtsch (כלומר, Sch הנהגה כ־/ʃ/ ולאחריו tsch הנהגה כ־/ʧ/), בהתאמה.

אופן תיעתוק האות לגרמנית יצר את הבדיחה לפיה הצארית יקטרינה הגדולה, שהייתה ממוצא גרמני, הצליחה לבצע 8 טעויות כתיב במילה בת שתי אותיות - המרק הרוסי העממי שצ'י (רוסית: Щи), שמתועתק לגרמנית בעזרת 8 אותיות כ־Schtschi. בגרמניה המזרחית נהוג היה לתעתק את האות כ־Stsch בהתבסס על כך ש־s לפני t נהגית כ־/ʃ/ ולא כ־/s/ ממילא, ולכן אין צורך ב־Sch.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלפבית קירילי
קטגוריה:ליגטורה
מר דידס

מר דידס הוא סרט קומדיה רומנטית בכיכובם של השחקנים אדם סנדלר ווינונה ריידר. הסרט הוא עיבוד מחדש לעלילת הסרט מר דידס הולך העירה מ-1936 בכיכובו של גרי קופר.

==תקציר העלילה==
לונגפולו דידס (אדם סנדלר) הוא צעיר כפרי תמים הזוכה בירושת ענק של 40 מיליארד דולר, המקנה לו שליטה על אימפריית תקשורת. בעקבות הירושה הוא נקלע לסבך של תככים ומזימות הנרקמות סביבו במטרה להשתלט על הונו החדש. בייב באנט (וינונה ריידר) היא עיתונאית עירונית מתוחכמת המתחזה לנערה כפרית על מנת לרכוש את אמונו של דידס ולכתוב רכילות עליו לעיתון. דידס מתאהב בבייב ונאלץ להתמודד עם המזימות סביבו על מנת להציל את ההון והעסקים שירש.

==דמויות==
* לונגפולו דידס (אדם סנדלר)
* בייב באנט / פאם דוסון (וינונה ריידר)
* אמיליו לופז (ג'ון טורטורו)
* מרטי (אלן קוברט)
* צ'אק סידר (פיטר גלאגר)
* מאק מקגראת (ג'ארד האריס)
* ססיל אנדרסון (אריק אווארי)
* מרף (פיטר דנטה)
* ג'ן (קונצ'טה פרל)
* פרסטון בלייק (הארב פרסנל)
* "עיניים משוגעות" (סטיב בושמי)
*ברוס פרנץ - שר בממשלה.
* ג'ון מקנרו (בתפקיד עצמו)

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
ניקולס אוונס

ניקולס אוונס (אנגלית: Nicholas Evans; 26 ביולי 1950 – 9 באוגוסט 2022) היה עיתונאי, תסריטאי, מפיק טלוויזיה וקולנוע וסופר אנגלי. אוונס למד בברומסגרוב ואחר כך, לפני שהמשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת אוקספורד, עשה תקופת מה באפריקה מטעם שירות המתנדבים לעבודת צדקה מעבר לים (VSO). בהמשך עסק בעיתונאות ועבד ככתב עיתונות וכתסריטאי טלוויזיה.

נולד בבברומסגרוב, וורסטרשייר, אנגליה. ספרו, "הלוחש לסוסים" היה במקום העשירי ברשימת רבי-המכר בארצות הברית לשנת 1995, לפי קביעת הניו יורק טיימס. את הסרט שנוצר על פי הספר ביים רוברט רדפורד, שגם כיכב בו מול קריסטין סקוט תומאס.

עלילות ספריו של אוונס מתרחשות באמריקה, בעיקר במרחביה הפתוחים, בהרי הרוקי המושלגים של מונטנה. הוא היה מודע לכך, שקולו הוא של סופר אמריקאי, בניגוד לקרקע גידולו האנגלית, אך זאת משום אהבתו מילדות לכל מה שקשור במערבונים, אינדיאנים ובוקרים, שהביאה אותו, בבגרותו, להציב את עלילות ספריו במערב אמריקה. הוא בילה תקופה ממושכת בארצות הברית בכיסוי מסע הבחירות הנשיאותי של 1976 ולאחר מכן עשה שבועות אחדים במונטנה, שם פגש אנשים ששימשו לו דגם לטום בוקר, הלוחש לסוסים.

אוונס נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, הזמרת-יוצרת שרלוט גורדון קאמינג. התגורר בדבון.

==ספריו שתורגמו לעברית==
* הלוחש לסוסים (1995) The Horse Whisperer תרגום עידית פז, הוצאת מעריב, 1996.
* הלולאה (1998) The Loop תרגום עידית פז, הוצאת הד ארצי, 1999.
*בלב האש (1999) The Smoke Jumper תרגום עידית פז, הוצאת מעריב, 2003.
* קו פרשת המים (The Divide (2005 תרגום עידית שורר, הוצאת מעריב, 2006.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:עיתונאים אנגלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2022
לבנת חבלה

לבני חבלה מספר 10לִבְנַת חבלה (ברבים: לִבְנֵי חבלה)<ref></ref> היא מטען חומר הנפץ הנפוץ ביותר בצה"ל. היא נועדה לפיצוצים קטנים (כגון לפריצת דלתות או קירות) וליזימת מטענים גדולים יותר. לפיצוצים גדולים יותר משתמשים בכמה לבני חבלה המוצמדות יחדיו, ואף בארגזים שלמים שלהן.

לבנת החבלה תוצרת ישראל העיקרית שבשימוש צה"ל היא לבנה מספר 10, כאשר בעבר היו נפוצות בעיקר לבנה מספר 3 ולבנה מספר 4. לכל אחת מהן משקל ואופי פיצוץ שונים. 

לבנים 3 ו-4 מורכבות מחומר נפץ דחוס וכן ממאיץ, ועל כן יזימתן נעשית בידי נפץ, שהוא המטען המעורר שמפעיל את חומר הנפץ הדחוס בלבנה. את הנפץ ניתן ליזום בצורה חשמלית או באמצעות פתיל השהיה. את לבנת החבלה ניתן להצמיד לקיר או דלת באמצעות מתקן ייעודי או באמצעים מאולתרים.

לבנת חבלה מספר 10 היא לבנה העשויה מחומר נפץ בעל יכולת אלסטית. משקלה 567 גרם כולל עטיפה (537 גרם לא כולל עטיפה ) והיא ניתנת ליזימה בעזרת נפץ בלבד (ללא מאיץ). החל מתחילת המאה ה-21 עבר צה"ל להשתמש בהדרגתיות בלבנת חבלה מספר 10 בגלל יתרונותיה על פני הלבנים 3 ו-4.

==ראו גם==
*מטען חבלה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חומרי נפץ
קטגוריה:חיל ההנדסה הישראלי: אמצעי לחימה
דנצ'ו ארנון

דן (דנצ'ו) ארנון (נולד ב-1935 בקריית חיים) הוא צלם, עיתונאי, מרצה ומורה דרך ישראלי.

==ביוגרפיה==
ארנון נולד בשכונת קריית חיים שבחיפה. הוריו היו האגרונום וחתן פרס ישראל יצחק ארנון והלדה גינציג. למד בבית הספר החקלאי כדורי וסיים את לימודיו שם ב-1953.<ref></ref>

בשנת 1962 סיים את לימודי התואר השני בחקלאות, אולם החליט לעסוק בגרפיקה וצילום. משנת 1988 כתב ופרסם בעיתון ידיעות אחרונות, ב"מסע אחר" וב"נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל".

בתו הבכורה היא הבמאית ארנה רביב.

==מספריו==
* "רק בירושלים" – פינות וצדדים לא ידועים של העיר. הוצאת משרד הביטחון, 1989.
* "כובעים בראש" – על כיסויי ראש בארץ ישראל. הוצאת עם עובד, 1995.
* "השומרונים" – בישול, מסורות ומנהגים. הוצאת ראש ירוק, 1999.
* "יום יום חג" – טקסים ופולחנים בישראל של ימינו. הוצאת כנרת, 2004.

==סרטיו==
* "אקסטזה" – שישה סרטים על טקסים בישראל, בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2001.
* "גלימות לבנות וג'ינס כחולים" – על השומרונים בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2002.
* "כובעים בירושלים" – על פי הספר "כובעים בראש", הפקת קרן ירושלים, 2005.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rosh-yarok.co.il/danchu-arnon/ דנצ'ו ארנון] באתר "[http://www.rosh-yarok.co.il/ ראש ירוק]"
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20131009044403/http://galileo.ifeel.co.il/author/38 דנצ'ו ארנון] באתר "גליליאו"

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:מורי דרך בישראל
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
ליסיפוס

"ארוס מכוון את קשתו", העתק רומי מן המוזיאון הקאפיטוליני (Capitoline Museums), [[רומא.]]
פסל [[הראקלס פארנסה, העתק רומי, מוזיאון הלובר.]] 
ליסיפוס (ביוונית: Λύσιππος), פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.

==ביוגרפיה==
ליסיפוס נולד בסיקיון בסביבות שנת 390 לפנה"ס. לפי מסורת מקובלת היה אוטודידקט ולמד את מלאכת האמנות אצל בעלי מלאכה ויוצק ברונזה בעיר מגוריו. ליסיפוס שימש כפסל החצר של אלכסנדר מוקדון ודיוקנותיו של אלכסנדר אשר שרדו, מבוססים כנראה על יצירתו של ליסיפוס. לפי מסורות יצר ליסיפוס כ-1500 פסלים בברונזה ובשיש. עבודתו הראשונה הייתה פסל פלופידאס, מצביא העיר תבי שנעשה בשנת 368 ואילו האחרון, אשר תיאר את "ציד אלכסנדר" נעשה בשנת 318 לפנה"ס. דמותו של פסל זה נשמרה כהעתק על גבי פסיפס אשר נחשף בעיר פלה, בירת מקדוניה..

פליניוס מציין ב"תולדות הטבע" כי ליסיפוס נהג לומר כי בשעה שאמנים אחרים "מציגים את האדם כפי שהוא, הוא מציג את האדם כפי שהם נראים", בהתאם למסורת האמנותית "שנתן אריסטוטלס הן למשוררים והן לציירים".. מהעתקי פסליו המשוערים ניתן לראות את השפעתו הנרחבת של פוליקליטוס ועבודתו על יצירתו של ליסיפוס. הסטיות מן הקאנון הפוליקלטי מתבטאת העיקר בעיצוב גוף חופשי ופחות מוצק. נוסף על העידון הגובר של הדמות, עידון שמקורו בירידת מעמד האתלטיקה בתרבות ההלניסטית, מורגשת גם נטייה של הפסלים לשבור את הפרונטאליות (ה"חזיתיות") של הדמות על ידי הטיית הגוף או על ידי פריצה של חלקים ממנה לחלל. 

בין פסליו הידועים, חלקם השתמר בגרסאות מאוחרות, ידועים "זורק הכדור", פסל אשר נמצא בים ליד אנתיקיתה. את פסל "המגרד", "ארוס המותח את קשתו", "הראקלס פארנסה" (Farnese Hercules), "הארקלס אפיטראפזיוס" (ה"ניצב על השולחן").

תלמידו של ליסיפוס, כארס מלינדוס, התפרסם ביצירת פסל "הקולוסוס מרודוס", אשר נחשב לאחד משבעת פלאי עולם.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלים יוונים
קטגוריה:יוונים הלניסטיים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
צלילת רוויה

צלילת רוויה היא סוג של צלילה בה הצולל יורד לעומק הדרוש, ובאמצעות תא לחץ, נישאר הצולל בלחץ הסביבתי ככל שנידרש (בדרך כלל לא יותר משלושה שבועות).<br />
הסיבה:
במהלך צלילה, שבה משתמשים באוויר בתערובת רגילה ( 80%חנקן ו- 20% חמצן), נוצר מצב שבו נספג בדם חנקן מעבר לכמות המותרת וזאת בשל הלחץ הסביבתי. נשימת חנקן בלחץ גבוה (לחץ חלקי העולה על 3.2 אטמוספירות) גורם לשיכרון מעמקים. שחרור החנקן בצורה לא מבוקרת מהרקמות בחזרה למחזור הדם בזמן העלייה מהצלילה - הפחתת לחץ עלול לגרום למחלת דקומפרסיה. ישנן שתי דרכים למנוע את התופעה: 
# שהייה בעומק מסוים ללא צורך בחניות דקומפרסיה למעט חנית ביטחון (לפי טבלאות הידועות בשם: טבלאות צלילה באוויר דחוס ללא חניות דקומפרסיה: NDL).
# עליה מבוקרת מעל פני המים. 
במידה ונידרש לחרוג לתחום צלילות הדקומפרסיה, ניתן לבצע חניות דקומפרסיה ולשחרר את החנקן המיותר, לעיתים תהליך זה אורך שעות רבות.
בדרך כלל בצלילות עמוקות לא משתמשים באוויר אלא בתערובת אחרת שבה בדרך כלל הליום מחליף את החנקן בתור גז אינרטי. 
הרקמות יכולות לספוג כמות מסוימת של גז אנרטי ולאחריה הרקמה נמצאת במצב של רויה (יותר גז אינרטי לא יוכל להתמוסס באותה רקמה באותו לחץ). לאחר שלב זה הצולל נישאר בלחץ הסביבתי ושחרור הגז האינרטי יבוצע פעם אחת בלבד, בסוף הצלילה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צלילה
רחוב ליברטי 28

רחוב ליברטי 28 (באנגלית: 28 Liberty Street; לשעבר: צ'ייס מנהטן פלאזה 1, באנגלית: One Chase Manhattan Plaza) הוא גורד שחקים המצוי בדאונטאון מנהטן - חלקו הדרומי של רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

==היסטוריה ותאור המבנה==
המבנה הוקם בשנת 1961. גובהו 248 מטרים ויש בו 60 קומות (וכן 4 קומות מרתף). המבנה הוא ה-10 בגובהו בעיר ניו יורק, ה-36 בגובהו בארצות הברית וה-94 בגובהו בעולם.

המבנה, שנבנה בסגנון מודרני (הסגנון הבינלאומי) ולו חזית זכוכית ופלדה לבנה ושחורה, תוכנן על ידי גורדון בנשפט מחברת האדריכלים סקידמור, אווינגס ומריל.

לאחר הקמתו שימש המבנה את בנק צ'ייס מנהטן, ובו שכן משרדו של דייוויד רוקפלר. כיום משמש המבנה את חברת ג'יי פי מורגן צ'ייס.

המבנה נראה מרחוק מגושם ביחס למבנים הסמוכים לו - שנבנו בתקופה מוקדמת יותר, וזאת בעיקר בשל השתקפות מבני הלבנים שסביבו בחלונות הזכוכית של גורד השחקים. המגדל מצופה אלומיניום - מתכת זולה יותר, וזאת על מנת לחסוך בעלויות (ולא להשתמש בפלדת אל חלד היקרה יותר).

==ראו גם==
*גורדי שחקים בניו יורק

==לקריאה נוספת==
*The Chase: The Chase Manhattan Bank, N.A., 1945-1985, John Donald Wilson, Boston: Harvard Business School Press, 1986.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מנהטן: מגדלי משרדים
קטגוריה:מנהטן תחתית
בניין מט לייף

בניין מט לייף (באנגלית: MetLife Building), שבעבר נקרא בניין פאן אם (באנגלית: Pan Am Building) הוא בניין משרדים המצוי בשדרת פארק 200, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

==היסטוריה==
בעת שהסתיימה בניית המבנה, ב-7 במרץ 1963, היה בניין פאן אם אחד ממבני המשרדים הגדולים ביותר בעולם וכן הבניין החמישים בגובהו בארצות הברית.

המבנה נבנה עבור חברת התעופה פאן אמריקן, ששמה הופיע על החזיתות הדרומית והצפונית של המבנה, והלוגו שלה - צורת גלובוס - הופיע על החזיתות המזרחית והמערבית של המבנה. בשנת 1981 רכשה חברת הביטוח מטרופוליטן לייף את המבנה, ובשנת 1991, כאשר פאן אם הפסיקה להשתמש במבנה, הוסר הלוגו שלה והוצב במקומו הלוגו של חברת מטרופוליטן לייף, ואף שמו של המבנה שונה.

בשנת 2005 מכרה חברת מט לייף את המבנה בסכום של 1.72 מיליארד דולרים - הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם בארצות הברית עבור בניין משרדים. המבנה נמכר לקבוצה של טישמן ספייר, לקרן הפרישה של עובדי ניו יורק ולקרן הפרישה של מורי ניו יורק.

המבנה ידוע בשל שירות ההליקופטרים שניתן מהמנחת המצוי על גג המבנה - שירות שהוביל אנשים שביכולתם לשלם עבורו לנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי - טיסה שאורכה 7 דקות. שירות זה ניתן בין השנים 1965–1968 ושוב למספר חודשים בשנת 1977 ונפסק לאחר תאונה שאירעה ב-16 במאי 1977 בה מסוק מסוג סיקורסקי S-61L הרג את אחד מעובדי המנחת, ורוטור המסוק נפל והרג את אחד מהולכי הרגל שהלכו בשדרת מדיסון ורחוב 43, ופצע מספר אנשים.

==תיאור המבנה==
המבנן תוכנן על ידי האדריכלים אמרי רות ובניו בשיתוף עם ולטר גרופיוס ופייטרו בלוצ'י, והוא מהווה דוגמה של אדריכלות ברוטליסטית ושל הסגנון הבינלאומי. המבנה תוכנן עבור ייעודו המסחרי – שטחי משרדים נרחבים, והוא נעדר עיטורים ארכיטקטוניים. אף שהוא עורר ביקורת רבה מצד אדריכלים ותושבים רבים המתגוררים בסביבתו (ובשנת 1987, בסקר שערך המגזין "ניו יורק", נבחר כבניין השנוא ביותר בעיר, ועלה כי מרבית תושבי ניו יורק היו מעדיפים שיהרסו אותו), הוא היה פופולרי בקרב החברות שהשתמשו בו, בעיקר בשל קרבתו לתחנת הרכבת גרנד סנטרל. הסיבה לשנאה הרבה למבנה היא, ככל הנראה, אותה סיבה המביאה לפופולריות שלו בקרב שוכרי המשרדים – קרבתו הרבה לתחנת הרכבת גרנד סנטרל, בשל מיקומה של התחנה במרכז השדרה (ולא בתוך אחד הבלוקים). ניתן לראות את המבנה לכל אורכה של השדרה.
בניין מט לייף - מבט מ[[בניין אמפייר סטייט, 2005.]]

גובהו של המבנה 246.6 מטרים. יש בו 58 קומות (מעל הקרקע), וכ-260,000 מ"ר שטחי משרדים.

==אזכורים תרבותיים==
בשל נראותו של המבנה (עקב מיקומו באמצע שדרה), הוא מופיע בסרטים רבים.
המבנה הופיע בסרטו של קלינט איסטווד "מצוד" (Coogan's Bluff), בסרט "גודזילה" משנת 1998, בסדרה "מלאכים באמריקה" ובסרט "אנטז".

המבנה מופיע במשחק פרידום פייטרז של פלייסטיישן 2.

כמו כן, מופיע המבנה במשחק Grand Theft Auto IV תחת השם GetaLife.

==ראו גם==
*גורדי שחקים בניו יורק

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.thecityreview.com/panam.html תיאור המגדל]
*[http://www-mitpress.mit.edu/catalog/item/default.asp?sid=E40D461C-19CF-4F33-A3CC-D8DCADCC9100&ttype=2&tid=10235 בניין פאן אם ושברו של החלום המודרניסטי] מאמר מאת מרידית ל. קלאוזן (MIT Press Blurb)
* [https://web.archive.org/web/20070930023757/http://www.airdisaster.com/reports/ntsb/AAR77-09.pdf תאונה שהתרחשה במנחת ההליקופטרים בשנת 1977]

קטגוריה:ברוטליזם
קטגוריה:פאן אמריקן וורלד איירווייז
קטגוריה:שדרת פארק
מט לייף
קטגוריה:מבנים שתכנן ולטר גרופיוס
36 (מספר)

36 (במילים בלשון זכר: שלושים וששה; בלשון נקבה: שלושים ושש) הוא מספר טבעי העוקב ל-35 וקודם ל-37.
שלט בית מספר 36 ברחוב בירושלים
== במתמטיקה ==
* 36 הוא מספר משולשי ריבועי ראשון (לבד מ-1), מספר פריק במיוחד, מספר הרשאד וכן מספר דמוי משוכלל.
*36 הוא סכום שלוש החזקות השלישיות הראשונות:
<math>\ 1^3+2^3+3^3 = 36</math>.
*36 הוא סכום של מספרים ראשוניים תאומים:
<math>\ 17+19 = 36</math>.
* בגאומטריה, בגלל החלוקה הנוחה של המספר, הכפולות העשרוניות של 36 משמשות לחלוקת מעגלים לזוויות ומדידתן – ישנן 360 מעלות במעגל וכן 3600 אלפיות.

== במדע ==
* 36 הוא המספר האטומי של קריפטון.

== ביהדות ==
* על פי המסורת היהודית קיימים בכל דור 36 צדיקים המקבלים פני שכינה ושבזכותם קיים העולם.

== בתחומים אחרים ==
* על פי החוק בישראל כל עובד זכאי למנוחה שבועית בת 36 שעות רצופות (יממה וחצי, בדרך כלל שבת + 12 שעות) לפחות.
* 36 הוא מספר התמונות בסרט צילום בפורמט 135 שהיה הפורמט הנפוץ ביותר של סרטי צילום.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
מלכיתים

המונח מלכיתים משמש לציון מספר כתות נוצריות במזרח התיכון השייכות לנצרות המזרחית וכן לציון מאמיניהן. מקור השם הוא במילה הסורית העתיקה "מלכאיא", שפירושה "מלכותי" (מהשורש מ.ל.ך) ובמובן הרחב יותר, "אימפריאלי", המתייחס לנאמנות לקיסר הביזנטי. במקור שימש המונח ככינוי גנאי בעקבות הפיצול החריף שחל בנצרות המזרחית לאחר ועידת כלקדון בשנת 451. מתנגדי הוועידה השתמשו בו כדי לציין את אלה שתמכו בהחלטות הוועידה ובאימפריה הביזנטית, ולא ברור באיזו תקופה החלו המלכיתים לכנות את עצמם בשם זה.

במקור, בתחילת ימי הביניים, המלכיתים עשו שימוש הן ביוונית והן בארמית במסגרת הפולחן שלהם, ונהגו לפי הנוהג של אנטיוכיה. אמנם בהמשך, במאה ה-10 וה-11, הם אימצו את הנוהג של קונסטנטינופול, ושילבו את השפה הערבית במסגרת חלק מטקסי הדת שלהם.

למונח "מלכיתים" שתי משמעויות שונות כאשר הוא מתייחס לזרמים בנצרות. המונח "מלכיתים אורתודוקסים" מתייחס לנוצרים היוונים האורתודוקסים של המזרח התיכון, בעוד המונח "מלכיתים קתולים" מתייחס לחסידי הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית (בערבית: كنيسة الروم الملكيين الكاثوليك). 

== רקע ==
המלכיתים רואים את עצמם כבני הקהילה הנוצרית הראשונה מימי השנים-עשר השליחים.<ref name="Littlep322"></ref> על-פי ההיסטוריוגרפים של הוותיקן ושל הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול, קהילה ראשונית זו הייתה מורכבת מיוונים, רומאים, סורים ויהודים.<ref>PR Ackroyd: The Cambridge History of the Bible: Volume 1, From the Beginnings to Jerome, CUP 1963</ref><ref>Abou Ackl, Rand. "The Construction of the Architectural Background in Melkite Annunciation Icons." Chronos 38 (2018): 147-170</ref> היסטוריונים חילוניים כדוגמת אדוארד גיבון וארנסט רנן החזיקו בסברות דומות לגבי היווצרות הקהילה המלכיתית.

המלכיתים היו ברובם עירוניים דוברי יוונית שחיו במערב הלבנט ובמצרים, שלא כמו מתנגדי ועידת כלקדון דוברי הסורית והקופטית, שהיו ברובם כפריים. הכנסייה המלכיתית חולקה לשלוש פטריארכיות היסטוריות - אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים, שהיו כפופות לפטריארך של קונסטנטינופול. מתנגדי ועידת כלקדון ייסדו פטריארכיות משלהם באלכסנדריה (הכנסייה הקופטית אורתודוקסית), ובאנטיוכיה (הכנסייה הסורית-אורתודוקסית). הממלכה הנובית מוקורה, בסודאן של ימינו, השתייכה גם היא לכנסייה המלכיתית בשנים 575–1300 בקירוב.

לאחר הכיבוש הערבי במאה ה-7, אירע תהליך של ערביזציה הדרגתית בקרב המלכיתים, שהשפיעה גם על אוכלוסיות מלכיתיות דוברות יוונית.

החל משנת 1342 פעלו אנשי דת קתולים בדמשק ובאזורים אחרים, והחלו להמיר בחשאי את הכהונה האורתודוקסית לקתוליות. בתקופה זו הפיצול בין הכנסייה המזרחית למערבית לא היה מוגדר, ומרבית המומרים המשיכו לפעול גם בתוך הכנסייה האורתודוקסית. ב-1724 נבחר הבישוף קיריל השישי לכהן כפטריארך של אנטיוכיה, במהלך שנתפס כהשתלטות קתולית על הפטריארכיה. ירמיה השלישי מקונסטנטינופול מינה את הנזיר היווני סילבסטר במקומו של קיריל, אך משנבחר האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, הוא הכיר בסמכותו של קיריל וקידם בברכה את תומכיו. מנקודה זו והלאה הייתה הכנסייה המלכיתית מפוצלת בין האורתודוקסים, שהמשיכו להכיר בסמכותו של הפטריארך של קונסטנטינופול, לבין הקתולים, שהכירו בסמכותו של האפיפיור ברומא. כיום, רק הקבוצה הקתולית ממשיכה לכנות עצמה מלכיתית.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

*
מגדל בלומברג

מגדל בלומברג (באנגלית: Bloomberg Tower) הנקרא על שם חברת בלומברג הוא שמו הלא רשמי של מבנה המצוי בשדרות לקסינגטון 731, בין רחובות 58 ו-59 באזור מידטאון של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. המבנה משמש את הנהלת חברת בלומברג. הבניין מכונה גם בשם 'חצר המקור' (One Beacon Court) בשל המבנה המלבני המואר בצורת המקור אשר מכסה את המגדל, והחצר המרוצפת בקומת הקרקע שלו. גובה המבנה 246 מטרים ובו 54 קומות. המבנה נבנה בין השנים 2001 ו-2005 על פי תכנון חברת האדריכלים של סזאר פלי.

לוחות המתכת המעטרים את המבנה מאפשרות למטפסי מבנים לטפס על המבנה בקלות רבה יחסית. מסיבה זו הוצבו סביב המבנה שומרים במטרה למנוע טיפוס על המבנה.

המבנה נמצא כיום בבעלות חברת ורנאדו ריאלטי טראסט (Vornado Realty Trust).

==ראו גם==
*גורדי שחקים בניו יורק

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20050814012004/http://www.wirednewyork.com/skyscrapers/731lexington/default.htm המגדל באתר Wirednewyork.com]
*[http://www.emporis.com/en/wm/bu/?id=130987 המגדל באתר Emporis]

בלומברג
קטגוריה:מבנים שתכנן סזאר פלי
לגונת פמליקו

לגונת פמליקו (באנגלית: Pamlico Sound) הוא לגונה המצויה במדינת צפון קרוליינה. זאת למעשה הלגונה הגדולה ביותר בחוף המזרחי (חוף האוקיינוס האטלנטי) של ארצות הברית.
אורכה של הלגונה כ-130 ק"מ ורוחבה המרבי כ-32 ק"מ. לשון היבשה החולית אאוטר בנקס מפרידה בין הלגונה לאוקיינוס האטלנטי.

נהר נאוס, ונהר פמליקו (שהוא השפך של נהר טאר) נשפכים אל הלגונה.

לגונת פמליקו מקושרת ללגונת אלבמארל דרך לגונת רואנוקה ולגונת קרואטאן בצפון, ואל לגונת קור בדרום. מי הלגונה רדודים, ועל כן ההפלגה בה קשה.
הלגונה התגלתה על ידי מגלה הארצות האירופאי ג'ובאני דה וראצאנו אשר טעה וחשב שמדובר בים המקושר אל האוקיינוס השקט.

לחופי הלגונה מקננות ציפורי מים רבות, והוקמו לחופיה מספר שמורות טבע ובהם שמורת הטבע הלאומית פי איילנד ושמורת הטבע הלאומית סוואנקווטקר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.outerbanks.com/pamlico-sound.html מדריך מבקרים בלגונת פמליקו]
* 

פמליקו, מצר
פמליקו, מצר
עצמות המסרק (כף רגל)

עצמות כף רגל שמאל.
עצם המסרק החמישית (שמאלית). מימין מבט צידי, משמאל מבט תיכון.
עצמות המסרק נקראות גם עַצְמוֹת מְתוֹךְ הָרֶגֶל, עַצְמוֹת הַמָּתוֹךְ (TA: Ossa metatarsi; Ossa metatarsalia) ובאנגלית: metatarsal bones או metatarsus הן חמש עצמות המסווגות כעצמות ארוכות. ממוקמות בין עצמות שורש הרגל לגלילים (עצמות אצבעות כף הרגל), ויחד איתם הן מרכיבות את שלד כף הרגל. 

אחת המחלות הידועות בעצמות המסרק היא מחלת פרייברג הנגרמת כתוצאה מהפרעה באספקת הדם לרקמה (נמק אווסקולרי) בעצמות המסרק בכף הרגל. המחלה מתאפיינת בכאבים, נפיחות ונוקשות בקדמת כף הרגל (בגב כף הרגל ותחתית) עד לחוסר יכולת לדרוך על כף הרגל.

כל אחת מחמש עצמות המסרק מופרקת בצידה המרוחק עם אחת האצבעות. שמה של כל עצם ניתן לה לפי האצבע אליה היא מופרקת - עצם המסרק הראשונה מופרקת עם האצבע הראשונה (הבוהן הגדולה), עצם המסרק השנייה מופרקת עם האצבע השנייה וכך הלאה לכיוון צידי כף הרגל.
== מבנה אנטומי ==
המבנה האופייני של עצמות המסרק כולל גוף (Corpus ossis metatarsi) ארוך ושני קצוות: בסיס (Basis ossis metatarsi) - הקצה המקורב של העצם, בנוי בצורת טריז ומופרק עם עצמות שורש הרגל ועם עצמות המסרק הסמוכות לו, וראש (Caput ossis metatarsi) - הקצה המרוחק של העצם, מעוגל ומופרק עם הגליל המקורב של האצבע המשויכת לו.

למספר עצמות מאפיינים מיוחדים:
*עצם המסרק הראשונה - עבה, קצרה וחזקה מארבע עצמות המסרק האחרות. בסיסה מופרק לעיתים רחוקות בלבד עם עצם המסרק השנייה. ראשה מופרק בתחתיתו עם שתי עצמות ססמואידיות זעירות. העצמות הססמואידיות של הבוהן הגדולה (Ossa sesamoidea pedis), משולבות בגידי השרירים המניעים של הבוהן הגדולה, נושאות את משקל הגוף. בבסיס העצם נאחזים השרירים השוקתי הקדמי והשוקיתי הארוך.
*עצם המסרק השנייה - העצם הארוכה מהחמש. לבסיסה מבנה זוויתי המופרק עם עצמות הטריז של שורש הרגל כך שהוא מהווה אבן ראשה של קשת כף הרגל הרוחבית האחורית (קשת כף הרגל הרוחבית הקדמית נמצאת באזור ראשי עצמות המסרק).
*עצם המסרק החמישית - בסמוך לבסיסה, בחלקה הצידי, בולטת גבששת (Tuberositas ossis metatarsi quinti [V]&lrm;). בגבששת נאחז השריר השוקיתי הקצר (fibularis brevis).

== ראו גם ==
*עצמות המסרק (כף יד)
*אנטומיה - מונחים
*כרית כף הרגל
*עצמות מסרק קצרות

==קישורים חיצוניים==

* 

מסרק
קטגוריה:עצמות כף הרגל
סטליניזם

ציור של יוסיף סטלין, שליט ברית המועצות.
סטליניזם (ברוסית: сталинизм), על שם שליט ברית המועצות יוסיף סטלין, הוא הכינוי של המשטר הפוליטי, הכלכלי והרעיוני שהנהיג סטלין בברית המועצות משנת 1927 עד שנת 1953, וכן של משטרים דומים שקמו במדינות סוציאליסטיות נוספות, רובן במזרח אירופה. האידאולוגיה הסטליניסטית דגלה בתאוריה סוציאליזם בארץ אחת, כמו כן גם דגלה בחקלאות קולקטיבית, התעצמות המאבק המעמדי תחת הסוציאליזם ובפולחן אישיות על השליט יוסיף סטלין.

== רקע ==
לאחר פטירת לנין, מנהיג מהפכת אוקטובר ברוסיה ומייסד ברית המועצות, ב-1924, החל סטלין להשתלט בהדרגה על מוקדי כוח במפלגה ובמדינה, עד שהפך לשליט ברית המועצות בפועל. זאת למרות שלנין מתח עליו ביקורת חריפה, ואף טען בצוואתו שיש למצוא דרך "להדיח את סטלין מהתפקיד" (של מזכ"ל המפלגה).

סטלין האמין ב"סוציאליזם בארץ אחת" לעת עתה, ריכוז המאמצים בביסוס ברית המועצות בתור שלטון קומוניסטי. זאת בניגוד בולט לעמדת לנין, שהנהיג מדיניות של 'מהפכה (קומוניסטית) בינלאומית' בתור יעד מרכזי.

השימוש במונח "סטיליניזם" גבר בשנות השלושים, למרות שסטלין בעצמו התייחס לכך כמשבח יתר על המידה וכתורם לפולחן האישיות שלו.

== ביקורת ==
סטלין כינה את גישתו בפשטות 'קומוניזם', אם כי כיום רבים נוטים להפריד בין גישתו לבין סוציאליזם, בעיקר בקרב סוציאליסטים.

שתי הטענות שנשמעות בעד ההפרדה הזו, הן היעדר הדמוקרטיה - מעמד הפועלים, הפרולטריון, לא באמת שלט; ונטען שבפועל, שהתפתחו מעמדות בברית המועצות תחת מנהיגותו של סטלין. נטען גם כי אנשי המנגנון המפלגתי (לא רק הבכירים) ומקורביהם, נהנו ממגוון הטבות וזכויות-יתר, שרוב העם לא היה שותף להם.

בנוסף להיעדר הדמוקרטיה, סטלין הפעיל משטרה חשאית גדולה, שרבים - מהשמאל והימין כאחד - ראו בעיקר ככלי לקדם פוליטית את עצמו, ולא ככלי לקידום המהפכה או להגנה על ערכי הקומוניזם.

== הסטליניזם במלחמת העולם השנייה ==
ברית המועצות לא הייתה ערוכה לפלישת גרמניה, והתוצאות בהתאם - בתחילת הפלישה, הגרמנים רשמו במשך חודשים שורה של ניצחונות והתקדמו בקצב יוצא מן הכלל. סטלין חשש שהצבא האדום יתפורר, ועל כן נהג בצעדים דרסטיים. צעדי סטלין ספגו כמובן ביקורת נוקבת, אך בסופו של דבר, ברית המועצות תחת מנהיגותו ניצחה בקרב מול הגרמנים - והחלטותיו, למרות שהיו אכזריות, בהחלט תרמו לכך.

להלן כמה מצעדיו הבולטים במלחמה:
* העברת עיקר תעשיית הנשק למזרח ברית המועצות, כולל מיליוני פועליה.
* הוראה לפרטיזנים לשרוף עד האפר את כל הכפרים בקרבת החזית, כדי למנוע מהגרמנים שתפסו או עשויים לתפוס אותם, מחסה.
* מדיניות ענישה מחמירה, שלפיה יש להוציא להורג באופן מיידי כל חייל (או קצין) שהיה 'לא נאמן', 'פחדן', שהתכוון להיכנע או לסגת.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קומוניזם
ניר הוד

ניר הוד (נולד ב-1970 בישראל), הוא אמן ישראלי המתגורר בניו יורק ובתל אביב.

==ביוגרפיה==
בעבודותיו הראשונות שהוצגו בתערוכות מרכזיות (כמו "אנטי-פאתוס" (1993) במוזיאון ישראל) הציג הוד דיוקנאות עצמיים עמוסי קיטש, בתחפושת של חיילות צה"ל חינניות וחובשות רחמניות. קיטש, שהיה בעל נוכחות ביקורתית בשדה התרבותי של תחילת שנות התשעים. עיסוקיו המרכזיים הם ביופי, במוות, בשכול ובאהבה. עיסוקים אלה עוררו ביקורת לא מעטה לאור שפע הקיטש שבא לידי ביטוי בעבודותיו בנושאים אלה.

הוד הציג תערוכות רבות בישראל ומחוצה לה והשתתף בתערוכות קבוצתיות של אמנים ישראליים שונים.
הוציא לאור ספר עם מבחר מעבודותיו, ופסל שעיצב ממאות תקליטורים מזויפים הוצג בגן מאיר בתל אביב, כחלק מהמאבק של הפדרציה הישראלית למוזיקה בתעשיית הקלטות והדיסקים המזויפים.

ציורו "החיילות" מ-1993, בו נראה הוד בבגדי חיילת, נמכר במכירה פומבית של סותבי'ס בניו יורק (שנערכה במרץ 2006) ב-48 אלף דולר.

ב-1999 ניסה הוד את כוחו גם כזמר. בשיתוף המוזיקאי ירון בכר יצא אלבומו "מכתבים אחרונים לאנה", ששילב בין מוזיקה מלודית מאוד לבין רוק אלקטרוני. האלבום כלל שירי אהבה שכתב והלחין הוד לצד קטעי קריאה בנושא רומנטיקה. השירים הבולטים בו היו "המכחול שבלב", "אלוהים שלך", "ירח בוונציה" ו"אוהב אותך", שלו בוים קליפ שנכלל כרצועת מולטימדיה באלבום.

הוד נשוי לסטפני ולהם בן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.artnet.com/artist/8345/nir-hod.html ניר הוד באתר artnet], באנגלית
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* דוד שפרבר, [http://erev-rav.com/archives/18307#comments קיפר ריאליזם], באתר ערב רב, 21 במאי 2012
* 
* שיא מכירה ישראלי ליצירה [https://www.tiroche.co.il/product/preAuctions?prodId=923&auctionId=154&lang=hebrew Butterfly] של האמן [https://www.tiroche.co.il/search%20ניר%20הוד ניר הוד בתירוש], בשנת 2014
*טל פאר, [http://atmag.co.il/תרבות-ופנאי/התבגרות התבגרות: ניר הוד משיק קו מוצרי צריכה], באתר את, 5 באפריל 2015
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
לה פיראמיד

ויין, 2009
לה פיראמיד (בצרפתית: La Pyramid) היא מסעדה שנוסדה בעיירה ויין על ידי אוגוסט פואן. בנו פרנאן פואן, שנחשב לגדול בטבחי צרפת בין השנים 1930 עד למותו ב-1955, שימש כשף המסעדה, שנחשבה לטובה במסעדות צרפת ואחת לטובות ממסעדות העולם. למסעדה הוענקו בימיו שלושה כוכבים - הניקוד המקסימלי במדריך המסעדות היוקרתי מישלן והיא הייתה אתר עלייה לרגל לגורמטים מכל רחבי צרפת והעולם. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם כאחת ממאה וארבעים וארבע המסעדות הטובות בעולם, 

היא ממוקמת בבניין מלון בוטיק המשתייך לרשת הרלה א שאטו.

לאחר מותו של פואן שמרה המסעדה על שלושה כוכבים במישלן בניהולה של אלמנתו ששמרה על סטנדרטים בלתי מתפשרים עד למותה בשנת 1986.
כיום (2009) המסעדה מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן - ניקוד בו מחזיקות רק כמאה מסעדות בצרפת, ושבע עשרה נקודות במדריך הגומיו. השף והבעלים הוא פטריק הנריקס.

==מקורות==
* ענבר, אביטל. התענוגות של צרפת. תל אביב, אריה ניר, מודן, 1997; עמ' 121, 186.
<div style="direction: ltr;">
*Larousse Gastronomique, president of gastronomic comitee: Joel Robuchon, Clarkson Potter Publishers,Random House, New York, 2001
* Chelminski, Rudolph. The Perfectionist: Life and Death in Haute Cuisine, New York, Gotham Books Penguin Group, 2005.
* Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010. pp. 24-26, 32, 37.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lapyramide.com אתר המסעדה]
* [http://www.dininginfrance.com/la_pyramide.htm קישורים לכתבות על המסעדה ומידע עליה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת: מסעדות
קטגוריה:רון-אלפ
טישה פנישיירו

פטריסיה נונש "טישה" פֶּנִישֵיירוּ (בפורטוגזית: Patrícia Nunes "Ticha" Penicheiro; נולדה ב-18 בספטמבר 1974 בפורטוגל) היא כדורסלנית עבר ששיחקה בליגת ה-WNBA.
== קריירה ==
פנישיירו שיחקה במספר קבוצות מקצועניות כשהייתה צעירה, אבל לא בלטה עד ששיחקה בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אולד דומיניון.

בשנת 1998, הצטרפה פנישיירו לקבוצת סקרמנטו מונארכס מה-WNBA, וסיימה במקום השלישי בקרב על תואר "טירונית השנה". שנה לאחר מכן, היא כבר נבחרה לחמישיית העונה הראשונה. בשנת 2001, היא הייתה חלק מחמישיית העונה השנייה של ה-WNBA. 

פנישיירו השתתפה בארבעה משחקי אולסטאר והיא מלכת האסיסטים של הליגה בכל הזמנים (1,707 אסיסטים). בנוסף, מחזיקה פנישיירו בשיא הליגה לאסיסטים במשחק אחד (16 אסיסטים) ובשיא הליגה לחטיפות במשחק אחד (10 חטיפות).

בשנת 2005 עזרה פנישיירו לסקרמנטו מונארכס לזכות באליפות הליגה בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה. אחרי שהקבוצה התפרקה חתמה בלוס אנג'לס ספארקס. בפברואר 2012 חתמה בשיקגו סקיי, אך נפצעה רבות, מה שמנע ממנה משחק לאורך רוב העונה.

בסיום אותה עונה פרשה טישה פנישיירו ממשחק כדורסל מקצועני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אולד דומיניון
קטגוריה:שחקניות WNBA
קטגוריה:כדורסלניות לוס אנג'לס ספארקס
קטגוריה:כדורסלניות פורטוגזיות
קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל הנשים
קטגוריה:ילידות 1974
נורטון קומנדר

נורטון קומנדר (אנגלית: Norton Commander, ידוע גם בתור NC) היא תוכנת ניהול קבצים למערכת ההפעלה DOS. היא נכתבה על ידי חברת פיטר נורטון מחשבים, אשר נרכשה מאז על ידי סימנטק. התוכנה יצאה במספר גרסאות בין השנים 1986–1998. היא הייתה פופולרית למדי באותה תקופה, ויצאו לה מספר חיקויים במשך השנים.

ייחודה של תוכנת נורטון קומנדר היה הצגת ספריות הקבצים עליהם מבצעים את הפעולות בשני פנלים נפרדים, דבר שמאפשר פעולות של העתקת או העברת קבצים מתיקיה אחת לאחרת בקלות.

מערכת ההפעלה חלונות 95 שהשיקה מיקרוסופט כללה תחליף ל-NC בדמות סייר הקבצים של חלונות. עובדה זו, בצירוף יתרונו של סייר הקבצים על NC בתמיכה בשמות קבצים ארוכים (מעל 8 תווים), גרמה למשתמשים רבים לחדול מלהשתמש ב-NC. בתגובה הושקה גרסה 5.51 של הנורטון קומנדר, אשר תמכה בשמות קבצים ארוכים. ב-1999 יצאה לשוק תוכנת נורטון קומנדר למערכת חלונות בשם Total Commander, אולם היא לא זכתה להצלחה מסחרית.

החל משנת 2016 ניתן להריץ מקבילה לינוקסית על Windows10 בשם Midnight Commander. ל-Midnight Commander התממשקות טוטאלית עם Windows בעקבות WSL.

==היתרונות בשימוש בנורטון קומנדר ותחליפים מודרניים שלה==
* חקירת מערכות קבצים חדשות באופן מהיר ונוח (בפרט במערכות ללא GUI).
* העתקת קבצים נוחה בעת פעולות העתקה נרחבות אך בררניות (בפרט במערכות ללא GUI).
* שימוש בתחום ההוראה - הדגמת מערכות קבצים לתלמידים באופן מהיר ונגיש (בפרט טרם למידת הניווט בפקודות המסוף).
* שימוש בתחום ההנגשה - ניווט נוח במערכות קבצים לבעלי לקויות מוטוריות (כאשר מצד אחד יש קושי להשתמש בעכבר ומצד שני יש קושי להקליד בפריסה מלאה ובאופן חופשי במקלדת).
* שימוש בתחום המחקרי - ניתן לחקור מערכות הפעלה וסביבות ישנות בצורה נוחה יותר במקום ללמוד מ-0 אספקטים שונים של מסוף הפקודות שלה.

קטגוריה:תוכנות DOS
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1986