OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה כגן

משה כגן (1922 – 27 באפריל 2016) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ שמיר.

== חייו ==
משה כגן נולד בקרמניץ, פלך ווהלין שבפולין. כבר בגיל צעיר החל לצייר, כשהוא לומד בעיקר מהציירים הרבים שהגיעו לצייר את עירו היפה ונופיה.

ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש עירו על ידי הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הורע מצבה של משפחתו, והוא נאלץ לסייע בפרנסת המשפחה. ב-1940 עזב את העיר ונסע לבאקו שבאזרבייג'ן, והתפרנס הן מציור והן כטכנאי שיניים. התקפת גרמניה הנאצית על ברית המועצות הביאה להגלייתו של כגן לעיר קרסנובודסק שבטורקמניה, בהיותו "אלמנט לא בטוח".

ב-1942 ניסה כגן כחייל בצבא הפולני לברוח לפרס, ללא הצלחה. עם הקמתו של הצבא הפולני הדמוקרטי הצטרף כגן לשורותיו. השתתף בקרבות לשחרור פולין וגרמניה ובמהלך הקרבות הגיע עד לב ברלין. אז נודע לו שמשפחתו נספתה בשואת העם היהודי.

ב-1946 השתחרר כגן משרותו בצבא הפולני, הצטרף לשורות "השומר הצעיר" וסייע בהקמת התנועה החינוכית בפולין, עד לעלייתו לארץ ישראל בשנת 1948.

עם עלייתו ארצה הצטרף לקיבוץ שמיר שבגליל העליון, הקים משפחה ועבד כרועה צאן של הקיבוץ. מיקומו של הקיבוץ, נופו ועמק החולה הפרוס מתחתיו, עיצבו את סגנונו האישי הבא לידי ביטוי בציוריו.

בשנת 1967 התחיל כגן לצייר בשחור לבן כתוצאה מזכרונות העבר ובהשראת מלחמת ששת הימים.

בשנת 1972 נהרג בנו, שהיה אז בן 19, בעת הכנת טיול במסגרת השומר הצעיר בנחל יהודה.

כגן הציג כ-40 תערוכות יחיד במיטב הגלריות והמוזיאונים ברחבי הארץ ובחו"ל. יצירותיו נמצאות במוזיאונים, גלריות ובאוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
כמו כן, השתתף כגן ברוב התערוכות של אגודת הציירים ושל ארגון ציירי הקיבוץ הארצי בארץ וברחבי העולם: ארצות הברית, שווייץ, דרום אמריקה, דרום אפריקה, קנדה ועוד.

זכה במלגה ע"ש דבורה דוידזון.
כחובב ארכאולוגיה, הקים כגן בקיבוצו שמיר מוזיאון אזורי לעתיקות וכן גלריה לאמנות.

בשנים האחרונות החל כגן לעבוד במדיום נוסף - הפסיפס: הוא יוצר פסיפסים מרהיבים מאבנים צבעוניות קטנות שאותן הוא מסתת בעצמו. פסיפסים אלו מתארים נושאים תנ"כיים, מוטיבים מהטבע, דמויות ועוד.

עד לפטירתו המשיך לעבוד בסטודיו שלו בקיבוץ שמיר.

ב-27 באפריל 2016 נפטר משה כגן כתוצאה מאירוע לבבי, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו שמיר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* משה כגן, [http://www.shamir.org.il/info/kagan/001.htm עבודת פסיפס "שבעת המינים"], באתר קיבוץ שמיר
* משה כגן, [https://web.archive.org/web/20130928195024/http://shaniestory.co.il/home/artdetails.aspx?mCatID=70&artID=101 מתוך ספר זכרונותיו "הרהורים"] באתר הוצאה לאור חוט השני
* [http://kaganart.co.il/he/ קישור לאתר של האמן]
* [http://www.moreshet.org/?CategoryID=404&ArticleID=1222&SearchParam=משה+כגן עדות של משה כגן] באתר מורשת
* [https://www.jwmww2.org/soldier.aspx?id=8030 דף לוחם מתוך אתר מוזיאון "הלוחם היהודי במלחמת העולם ה-2" בלטרון.]

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:שמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חיילים יהודים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אמני פסיפס
קטגוריה:יהודים בצבא הפולני
קטגוריה:חיילי צבא אנדרס
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:אמני הקיבוץ הארצי
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
מילאן מצ'באן

מילאן מצ'באן (בסרבית: Милан Мачван; נולד ב-16 בנובמבר 1989) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בנבחרת סרביה.

== קריירה ==
עונת 2009 הייתה עונת הפריצה של מצב'אן, אותה סיים עם ממוצעים של 10.9 נקודות ו-4.4 כדורים חוזרים בליגה האדריאטית, וביורוקאפ עם 11.3 נקודות ו-4.2 כדורים חוזרים. באותה עונה אף נבחר מצ'באן לתגלית השנה ביורוקאפ. בדצמבר 2010 חתם מצ'באן ל-4.5 עונות במכבי תל אביב, כאשר הוא עבר מקבוצתו הקודמת המופארם ורשאץ הסרבית, תמורת סכום הנע בין 400 ל-600 אלף אירו.

בדראפט 2011 נבחר מצ'באן בסיבוב השני, בבחירה מספר 54 בדראפט (24 בסיבוב השני) על ידי קליבלנד קאבלירס. באוקטובר 2011 הושאל מצ'באן לעונה אחת ממכבי תל אביב לפרטיזן בלגרד כדי לפנות תקציב לגארד זר. בעונה שלאחר מכן נמכר ממכבי תל אביב לגלאטסראיי מטורקיה בסכום של 250 אלף אירו.

ב-21 ביולי 2017 הצטרף מצ'באן לבאיירן מינכן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.maccabi.co.il/Player.asp?PlayerID=172&cYear=2011 מילאן מצ'באן] באתר הרשמי של מכבי תל אביב

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים סרבים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת סרביה
קטגוריה:כדורסלני ז'לזניק בלגרד
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:כדורסלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה מילאנו
קטגוריה:כדורסלני באיירן מינכן
קטגוריה:בחירות דראפט של קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:סרבים מקרואטיה
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים סרבים
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1989
תיאודבלד

תיאודבלד (Theudebald; 535 לערך – 555) היה מלך אוסטרזיה בשנים 548–555.

אחרי מותו של תיאודברט ה-1 בשנת 547 או 548 עלה על כס השלטון בריימס בנו מדויטריה, תיאודבלד בן ה-13. נאמנותם של האצילים לזכר אביו שמרה על השקט בעת היותו קטין.

תיאודבלד נישא לדודתו החורגת, ולדרדה (Waldrada), בתם של ואקו, מלך הלומברדים ושל אשתו השנייה, אוסטריגוזה (Austrigusa). שהייתה אחותה של ויזידארד אשת אביו. כך חיזק את הברית בין אוסטרזיה לבין הלומברדים.
תיאודבלד לא הצליח להחזיק בידיו את כיבושיו של אביו בצפון איטליה. בשנת 552 שלח יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, משלחת צבאית בהנהגת נרסס. תיאודבלד, כאביו לפניו נמנע מעימות ישיר עם הצבא הביזנטי.

עם פטירתו של תיאודבלד בשנת 555 עברה הממלכה לידי דוד-אביו, כלותר הראשון.

==לקריאה נוספת==
*אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, האוניברסיטה הפתוחה

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:נפטרים ב-555
הקונטרבס

הקונטרבס (בגרמנית: Der Kontrabass) הוא מחזה אבסורד במערכה אחת מאת פטריק זיסקינד. המחזה נכתב בשנת 1981 ובין השנים 1984–1985 בוצע יותר מחמש מאות פעם, מה שהפך אותו לרב-המכר הראשון של זיסקינד ולמעשה לפריצתו של הסופר. 

==המחזה==
הקונטרבס הוא מונולוג דרמטי, ציני ומריר, של נגן הקונטרבס ספק טרגי ספק קומי, שמנגן כקונטרבס שלישי בתזמורת הממלכתית. פעולותיו של הנגן מועטות, הוא שותה בירה, מחליף תקליטים מדי פעם, וגם פורט על הכלי מספר פעמים. רוב הזמן הוא מגולל את סיפור חייו במעורבב עם סיפור ההתפתחות של הקונטרבס. הנגן, שחש שהוא פקיד זוטר בתזמורת, משווה את ההיררכיה התזמורתית לחיים, את המהפכות בהיסטוריה, לשינויים בסדר העמדה בתזמורת וכיוצא בכך. מניע את המחזה סיפור אהבה נכזבת של הנגן לזמרת סופרן בשם שרה.

==בישראל==
המחזה תורגם לעברית על ידי גד קינר, הוצאת מודן 1996.

המחזה הוצג בשנת 2001 בפסטיבל תיאטרונטו ביפו על ידי תיאטרון מלנקי, בבימויו של איגור ברזין עם השחקן מיכאל טפליצקי שזכה בפרס הראשון בפסטיבל. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תיאטרון האבסורד
קטגוריה:מחזות גרמניים
קטגוריה:מחזות משנות ה-1980
קטגוריה:מונולוגים
קטגוריה:יצירות משנת 1981
פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית

פסק דין ווטקינס נגד ארצות הברית (באנגלית: Watkins v. US; מראה מקום: 354 U.S. 178 (1957)) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית אשר זיכה את ג'ון ווטקינס מהרשעתו בסירוב להשיב על שאלות ועדה של בית הנבחרים בדבר אנשים המוכרים לו כקומוניסטים.

ב-1954 ג'ון ווטקינס זומן להעיד בפני תת-ועדה של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית על קשריו לכאורה עם המפלגה הקומוניסטית ולזהות חברים בה. בגין סירובו להשיב על שאלות הנוגעות לאנשים שפרשו מהמפלגה, הוא הורשע בביזוי הקונגרס. ווטקינס ציין כי אינו מעוניין להשיב משום שהשאלות חורגות מטווח הנושאים שעליהם נקרא להעיד ומסמכות הוועדה.

הרשעתו של ווטקינס הסתמכה על סעיף 192 בחוק הפדרלי 2 (2 U.S.C. 192), הקובע כי סירובו של עד בפני אחד מבתי המחוקקים להשיב לשאלה הקשורה לנושא הנחקר היא עוון. ווטקינס טען כי לא ניתנה לו שהות מספקת לברר האם מותר לו לסרב להשיב על שאלות, ולכן הרשעתו אינה חוקית בהסתמך על התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית המקנה את הזכות להליך הוגן. בית המשפט העליון הכריע, ברוב של שישה מול אחד, להפוך את החלטת בית המשפט לערעורים ולזכות את ווטקינס. נשיא בית המשפט ארל וורן תמך בהשקפתו של ווטקינס, ואמר שכוחו של הקונגרס של ארצות הברית בביצוע חקירה מוגבל לחקירות הנוגעות לחקיקה, ולכן לא הייתה לו סמכות לחקור עניינים אישיים של הפרט. בנוסף, הוא הסכים כי לווטקינס לא ניתנה הזדמנות להליך הוגן, משום שהליך הוגן מחייב כי ההשלכות הפליליות של מעשה תהיינה ידועות, ומכיוון שמטרת החקירה לא הייתה ברורה דיה בזמן עדותו, ווטקינס לא יכול היה להיות מודע לרלוונטיות השאלות. 
רלוונטיות השאלות היא שהופכת את השתיקה לעוון לפי סעיף האישום בו הורשע ווטקינס, ולכן הרשעתו אינה חוקית. השופט פרנקפורטר הצטרף לדעת הרוב בהדגישו בדיוק את נקודת הידיעה של רלוונטיות השאלות ברגע הסירוב להשיב עליהן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ווטקינס נגד ארצות הברית
נומריאנוס

מטבע של נומריאנוס
מַרְקוּס אוֹרֶלְיוּס נוּמֶרִיוּס נוּמֶרִיָאנוּס (בלטינית: Marcus Aurelius Numerius Numerianus; 253 – נובמבר 284) היה קיסר רומא בין קיץ 283 ועד הירצחו בנובמבר 284 ושלט על האימפריה הרומית לצד אחיו הבכור, קארינוס. בחלוקת הסמכויות בין השניים, היה נומריאנוס אחראי על הפרובינקיות המזרחיות. השניים היו בניו של קארוס, גאלי שהפך למפקד המשמר הפרטוריאני תחת שלטונו של פרובוס.

המקורות ההיסטוריים על חיי נומריאנוס בעייתיים ומסתמכים על המידע (השגוי בחלקו) בהיסטוריה אוגוסטה. נומריאנוס וקארינוס עלו לשלטון במהלך משבר המאה ה-3 באימפריה הרומית, לאחר מרד שיזמו לגיונות רומיים שהיו מוצבים במעלה הדנובה, ברייטיה ובנוריקום, נגד הקיסר הרומי פרובוס. כוחותיו של הקיסר שהיו מוצבים בסירמיום (כיום סרמסקה מיטרוביקה בסרביה) שינו את נאמנותם ורצחו את פרובוס. קארוס, שהיה כבר בן שישים, החליט להמליך את בניו לקיסרים, על מנת לייסד שושלת. נומריאנוס ואביו פנו להילחם באימפריה הסאסאנית בעוד שקארינוס לקח על עצמו את ניהול ענייני החלקים המערביים של האימפריה בתור אוגוסטוס.

בסתיו 284, במהלך מלחמותיו נגד הסאסאנים במזרח, נמצא נומריאנוס מתבוסס בדמו. מפקד המשמר הפרטורייני שלו וחותנו קצין בשם אפאר (Aper). הואשם במותו, אם כי נסיבות הירצחו אינן ברורות אך מחקרים היסטוריים של העת החדשה מעלים השערה כי הרוצח היה למעשה עושה דברם של קושרים ובראשם אחד משרי צבאו של נומריאנוס, דיוקלטיאנוס. לאחר שדיוקלטיאנוס הוציא להורג את אפאר הוא הכריז על עצמו כקיסר לצד ולמעשה כנגד קארינוס, למורת רוחו של זה האחרון. הדבר הוביל למאבקי כוח נוספים באימפריה הרומית, מהם יצא הקיסר החדש, דיוקלטיאנוס, כשידו על העליונה.

==לקריאה נוספת==
* היסטוריה אוגוסטה: הקיסרים החיילים. תרגם מלטינית, הוסיף מבוא והערות דוד גולן. ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2014. נומריאנוס, עמ' 406–410.
*
* אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
* The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193–337, 2nd editionEdited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:נפטרים ב-284
זיגפריד יעקבזון

קברו של יעקבזון (Ehrengrab - [[קבר של כבוד) בברלין]]

זיגפריד יעקבזון (גרמנית: Siegfried Jacobsohn; 28 בינואר 1881 – 3 בדצמבר 1926) היה עיתונאי, סופר ומבקר תיאטרון יהודי-גרמני. 

יעקבזון נולד בברלין בירת גרמניה. בגיל 15 עזב את ספסל הלימודים והצליח, למרות היעדר תעודות סיום בית ספר, להתקבל ללימודים אקדמיים באוניברסיטת הקיסר וילהלם בעיר. הוא למד בין היתר אצל אריך שמידט, אולריך פון וילמוביץ-מולנדורף ומקס הרמן. לצִדם, הושפע מן הכתיבה של מקסימיליאן הארדן ופריץ מאוטנר ואף קיים שיחות עם שחקנים כמו אלברט בסרמן ויאקוב טידקה.

ב-1905 הקים את "די ולטבינה" (Die Weltbühne) – כתב עת לנושאי תיאטרון, שב-1918 הפך לכתב-עת תרבותי ופוליטי, שהיה מזוהה עם השמאל הפציפיסטי של רפובליקת ויימאר. לכתב העת כתבו בין היתר קורט הילר, אוטו להמן-רוסבילדט, היינריך שטרובל ליון פויכטוונגר ופרידריך זיבורג; אך שני הכותבים החשובים ביותר היו קורט טוכולסקי וקרל פון אוסייצקי. השניים גם ערכו את השבועון לאחר מותו של יעקובזון. טוכולסקי כתב על יחסיו עם יעקבזון בביוגרפיה "ויטה" ("חיים") שכתב בשוודיה, שאליה גלה לפני מותו: "טוכולסקי חייב למוציא לאור של העיתון, זיגפריד יעקבזון, שמת בשנת 1926, את כל מה שהפך להיות".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:מבקרי תיאטרון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1881
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1926
טאלהיים (היילברון)

טאלהיים (בגרמנית: Talheim) היא עיירה במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג שבדרום גרמניה. ידועה בדרך כלל ביינות שלה, בטורניר הטניס "Heilbronn Open" שמתנהל בפארק התעשייתי שלה, ובנוסף, מוכר קבר אחים מסביבות שנת 5000 לפנה"ס שהתגלה בה בשנת 1983. בקבר נמצאו שרידים של 34 גופות, וזהו אחד הסימנים המוקדמים לאלימות מאורגנת בתקופה הנאוליתית הקדומה באירופה.

== גאוגרפיה ==
=== מיקום ===
טאלהיים ממוקמת לאורך נהר בחלקו הדרומי של מחוז היילברון, הגבול הצפוני גובל בעיר היילברון ובדרום בעיר בלופן אם נקאר. בחלק הצפון-מזרחי של העירייה נמצא הר הייגרן, שגובהו 285 מטרים.

===עיירות סמוכות ===
הערים, העיירות והכפרים הסמוכים לעיר טאלהיים הם כגון היילברון, אילספלד ואונטר גרופנבאך.

== היסטוריה ==
אנשים התיישבו באזור טאלהיים כבר בתקופה הנאוליתית. השלדים ופריטי החרסינה שנחפרו מצביעים על כך שהם הושקעו לאחר 4900-5000 לפנה"ס. מקורה של טאלהיים של ימינו הוא במאה ה-6 או ה-7 לספירה. טאלהיים תועדה לראשונה בשנת 1230. שליש ממנה נשלט על ידי משפחת ג'נמינגן משנת 1499, ושני השלישים הנותרים הובאו לידי הגרמנים.

אזורי מגורים רבים בטאלהיים פותחו לאחר מלחמת העולם השנייה, כמו בית ספר חדש בעיר הנוסד בשנת 1966, תעלה חדשה הוקמה וארורגנו מחדש כרמים ושטחים מעובדים והקימו אזורי תעשייה.

== דמוגרפיה ==
=== דת ===
בטאלהיים ישנו ארגון פרוטסטנטי וארגון קתולי אחד. נכון לשנת 2004 יש 2,076 פרוטסטנטיים ו-1,523 קתולים. עד שנת 1942 היה לטאלהיים ארגון יהודי גדול.

== הנהלה ==
=== קונגרס ===
הפרלמנט בטלהיים כולל 14 חברים בתוספת היו"ר.

=== הסמל ===
העיצוב: זרוע תחתונה לבושה באדום הבולטת מהקצה השמאלי, ומחזיקה סכין ענבים בצבעים שחור-לבן.

תבנית היד המחזיקה סכין ענבים מופיעה על סמלה של טאלהיים משנת 1550. לכך נוספו כוכבים ופרחים מהמאות ה-17 וה-18. עיצובים אחרים מופיעים על החותם בסביבות 1903. בשנת 1930 אימצה טאלהיים עיצוב ישן כסמלה, המבוסס על חותם 1746. לאחר מלחמת העולם השנייה, הוחלף בטעות סכין הענבים במגל. הוא תוקן בשנית בשנת 1961 ע"פ הצעת ארכיון המדינה "באדן-וירטמברג". ב-15 במרץ 1963 אושר הסמל על ידי משרד הפנים של באדן-וירטמברג וקיבל את הסמל.

== תרבות וארכיטקטורה ==
=== ארכיטקטורה ===
* הכנסייה הקיריאנית הפרוטסטנטית מקורה במאה ה-13.
* בית השר הפרוטסטנטי.
* הכהונה הקתולית הוא בניין בסגנון קלאסי מאוחר שנבנה בשנת 1863.
* המזרקה העונתית בכיכר בית העירייה נבנתה בשנת 1991.

== כלכלה ==
=== תנועה ===
הכביש הפדרלי B27 , עובר ממרכז טאלהיים לחלקה המערבי הגובל באזור התעשייה ראוהר-שטיך.

== ערים תאומות ==
* 

==ראו גם==
*הקהילה היהודית בטאלהיים

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
ההולנדי המעופף (אופרה)

סצנת הסיום של האופרה-מתוך עיתון ב[[לייפציג 1843]]
ההולנדי המעופף (בגרמנית: Der fliegende Holländer) היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה והולחנה בידי ריכרד וגנר.

באוטוביוגרפיה שלו טוען וגנר כי את ההשראה לכתיבת האופרה קיבל כאשר ספינתו נקלעה לסערה בעת מסע בים מריגה ללונדון בקיץ 1839. במקום אחר טען כי הושפע מסיפורו של היינריך היינה, "זכרונותיו של מר שנבלופסקי".

הצגת הבכורה של האופרה התקיימה ב-2 בינואר 1843 בדרזדן והציגה את ניסיונותיו הראשוניים של וגנר ביצירת אופרות הנשענות על לייטמוטיבים חוזרים, כמאפיינים של הדמויות והאירועים בסיפור המסגרת.

==סיפור העלילה==
===מערכה ראשונה===
קפטן דאלאנד (Daland) מנווט את ספינתו לאורך החוף הנורווגי בדרכו הביתה ובמזג אוויר סוער. הוא וצוותו פורשים למנוחה ומשאירים רק את ההגאי על משמרתו. ההגאי נרדם כאשר ספינת רפאים מופיעה, ושתי הספינות מתנגשות זו בזו. ידיים נעלמות מקפלות את המפרשים. איש חיוור ומזוקן ולבוש שחורים עולה על החוף ומבכה את מר גורלו. הוא קולל על ידי השטן להפליג לנצח בימים. על מנת לזכות בחנינה, יקבל אפשרות להגיע לחוף מדי שבע שנים ולמצוא לעצמו אישה נאמנה אשר רק בכוחה לשחררו מן הקללה. קפטן דאלאנד מתעורר ומציע לזר את בתו סנטה (Senta) בתמורה לאוצר גדול.

===מערכה שנייה===
קבוצת נערות רוקדות ושרות בביתו של דאלאנד. סנטה בוהה בתמונת הולנדי יפהפה התלויה על הקיר וחולמת להצילו מידיו של השטן. אריק הצייד, חברה לשעבר של סנטה, שומע את שירתה, ומספר לה על חלום שבו מופיע אביה עם זר מן הים שאותו בכוונתו להשיא לה. דאלאנד חוזר מן הים עם הזר וסנטה נשבעת להיות נאמנה לו עד המוות.

===מערכה שלישית===
הנערות חוזרות להכנת מסיבת החתונה ומזמינות את מלחי ספינת הרפאים להצטרף אליהן. אנשיו של דאלאנד נבהלים מרוחות הרפאים. אריק וסנטה מגיעים והוא כועס עליה על שנטשה אותו למרות הבטחותיה בעבר לשמור לו אמונים לנצח. הזר השומע את דבריו נתקף בייאוש ומבין כי הוא אבוד לנצח ולעולם לא ישתחרר מן הקללה. הוא מכנס את אנשיו, מודיע לסנטה על הסיבה לביטול החתונה, ומכריז באוזני כולם כי הוא ההולנדי המעופף. ההולנדי ואנשיו מתכוננים להפליג חזרה. סנטה משליכה את עצמה לים ומכריזה כי היא נאמנה לו עד המוות. בכך היא גואלת את ההולנדי מן הקללה שהוטלה עליו, ספינת הרפאים נעלמת, ושניהם מגיעים לגן העדן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אופרות מאת וגנר
לוגו (ערוץ טלוויזיה)

לוגו (באנגלית: Logo) הוא ערוץ טלוויזיה אמריקאי, המשודר בטלוויזיה בכבלים, ונמצא בבעלות מחלקת MTV שבחברת ויאקום. הערוץ הושק ביוני 2005 והתכנים בו מיועדים בעיקר לקהל של הומואים, לסביות, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים (להט"ב).

הערוץ פועל בשיתוף עם חברת החדשות של CBS, ועם חברת המדיה המוציאה לאור את העיתונים אדבוקט ואאוט המיועדים לקהילת הלהט"ב. בשווקים מסוימים החליף הערוץ עם השקתו את הערוץ VH1 Mega Hits.

בפברואר 2009 שידורי הערוץ נקלטו בכ-35 מיליון בתי אב. הערוץ מציע גם VOD, שידורים באינטרנט ופודקאסט. הוא משדר סדרות מקור (כגון "תיבת נח"), תוכניות ריאליטי, תוכניות מוזיקה ותיירות, סרטים דוקומנטריים ותוכניות רכש.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:עיתונות להט"ב
קטגוריה:MTV
קטגוריה:טלוויזיית להט"ב
ארנסט טולר

ארנסט טולר (במרכז התמונה, מאחור, ללא כובע) עומד ליד [[מקס ובר (בחזית, משמאלו) בכנס לאונשטיין, מאי 1917]]
ארנְסט טוֹלֶר (בגרמנית: Ernst Toller; 1 בדצמבר 1893 – 22 במאי 1939) היה מחזאי וסופר יהודי-גרמני אשר נודע בעיקר בזכות מחזותיו האקספרסיוניסטיים ובזכות כהונתו כנשיא הרפובליקה הסובייטית הבווארית, במשך שישה ימים באפריל 1919.

== קורות חיים ==
טולר נולד בזָאמוֹטשין (Samotschin) שבפרובינציית פוזנן במזרח הקיסרות הגרמנית (כיום שאמוצ'ין (Szamocin) שבפולין) למשפחה יהודית. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנדב לצבא ושירת בחזית המערבית משך שלושה עשר חודשים. לאחר תקופה זו הוא סבל מהתמוטטות פיזית ונפשית, אשר היוותה מאוחר יותר את ההשראה למחזהו הראשון טרנספורמציה.

טולר היה מעורב בהקמת הרפובליקה הסובייטית הבווארית בשנת 1919, יחד עם אנרכיסטים מובילים, בהם ב. טראוון וגוסטב לנדאואר ועם קומוניסטים. הוא כיהן כנשיא הרפובליקה בין 6 ל-12 באפריל. הרפובליקה הופלה על ידי כוחות הימין, וטולר נאסר בשל חלקו ברפובליקה. בזמן שישב בכלא השלים את כתיבתן של יצירות רבות, בהן המחזות "איש ההמונים" (Masse Mensch), "שוברי המכונות", "הינקמאן הגרמני" (Der deutsche Hinkemann) וכן שירים רבים.

עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 גלה טולר ללונדון, ומשם המשיך לסדרת הרצאות בקנדה ובארצות הברית, בניו יורק נשאר עד התאבדותו בתלייה ב-22 במאי 1939, בעיקר עקב דיכאון קשה (אחיו נשלחו למחנות הריכוז) וחובות כספיים.

==כתביו שתורגמו לעברית==
* נעורים בגרמניה; עברית: צבי קדמי, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, תש"ד.
* ספר הסנוניות, תרגום: אהרן ברנר, הוצאת חנות הספרים, 2017.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:מחזאים יהודים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים גרמנים
קטגוריה:נשיאים יהודים
קטגוריה:אנרכיסטים גרמנים
קטגוריה:אנרכיסטים יהודים
קטגוריה:מתאבדים: ראשי מדינות
קטגוריה:מהפכנים גרמנים
קטגוריה:מתאבדים: סופרים
קטגוריה:יהודים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:מהפכנים יהודים
קטגוריה:יהודים גרמנים שהתאבדו בעקבות עליית הנאציזם
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1893
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
יוסף כהן

הרב יוסף כהן (תרע"ז 1917 – י"א בשבט תשס"א, 4 בפברואר 2001) היה אב בית דין בירושלים, ולאחר מכן דיין בבית הדין הרבני הגדול.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לשמואל דוד ושרה רבקה כהן. למד בישיבת עץ חיים אצל הרב איסר זלמן מלצר וכן אצל הרב צבי פסח פרנק. נישא לבתו של תנחום פרנק, שהיה מזכיר בבית הדין בירושלים, בנו של הרב צבי פסח פרנק וחתנו של שלמה שטמפפר.

בשנת תשט"ז (1956) מונה לדיין בבתי הדין האזוריים<ref>, עמ' 8</ref>, כיהן כאב"ד בירושלים, ולאחר מכן התמנה לדיין בבית הדין הרבני הגדול. היה ראש מחלקת הדיינות במכון הרי פישל וערך את ספרי הלכה פסוקה שהוציא המכון. במשך שנים עסק בכתבי סב אשתו, הרב פרנק, והוציאם לאור בתוספת הערות.

התגורר בשכונת גאולה בירושלים. בנו הוא הרב דוד כהן, ראש ישיבת חברון וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

==ספריו==
* דברי יוסף שיעורים בהלכה ובאגדה שנתן במכון הרי פישל ובבית הכנסת משכן ישראל. ח"א על התורה וההפטרות, ח"ב על המועדים, בהוצאת מכון הרי פישל, ירושלים תשס"ג
* דברי יוסף שיעורים במכון הרי פישל על שולחן ערוך אבן העזר וחושן משפט, ב"כ, מכון הרי פישל, ירושלים תשנ"ח-תשס"ד
* ספר התשובה הערות נרחבות על הלכות תשובה לרמב"ם וראשונים אחרים בתחום זה, ג"כ, ירושלים תשמ"ב-תשנ"ב
* עטרת צבי, מדרשים ומאמרי חז"ל על ההפטרות שליקט צבי גולדברג, ועליהם עיונים והערות של הרב כהן, ב"כ, ירושלים תשנ"ד-תשנ"ה
* הררי קודש - הערות על "מקראי קודש" לרב צבי פסח פרנק, המכון להוצאת כתבי הרב פרנק.
* ספר התשובה : שולחן ערוך על הלכות תשובה הרמב"ם ושאר ראשונים, עם הערות וביאורים בארי בשדה, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשפ"א 2021. 2 כרכים.

כמו כן ערך חלק מכרכי הלכה פסוקה, על סדר שולחן ערוך חושן משפט, בהוצאת מכון הרי פישל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:משפחת שטמפפר
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:גאולה (ירושלים): אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
דוד כהן (ראש ישיבה)

הרב דוד כהן (נולד בכ"ט באדר ה'תש"י, 18 במרץ 1950) הוא ראש ישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, ומראשי ישיבת מאור התורה בעיר. חבר מועצת גדולי התורה של מפלגת דגל התורה.

== ביוגרפיה ==
נולד בירושלים, לרב יוסף כהן שהיה אב"ד בירושלים ודיין בבית הדין הרבני הגדול, ולאסתר, בתם של תנחום בן הרב צבי פסח פרנק ושושנה בת שלמה יצחק שטמפפר. למד בישיבת תפארת צבי ובישיבת חברון. לאחר נישואיו התגורר ביישוב תפרח במשך כשנה.

בשנת תשל"ט החל לכהן כר"מ בישיבת עטרת ישראל. בשנת ה'תשמ"ח, בעצה אחת עם הרב שך, מונה כר"מ בישיבת חברון, יחד עם הרב שלמה כץ. בכך נוצר תקדים של מינוי ר"מים שאינם מבני המשפחה של ראשי הישיבה, לראשונה מאז ייסוד הישיבה. לאחר פטירת ראש הישיבה הרב אברהם פרבשטיין, בשנת תשנ"ז, התמנו השניים לעמוד בראשות הישיבה, יחד עם בנו של הרב פרבשטיין, הרב משה מרדכי פרבשטיין. אחת לשבוע הוא מוסר שיעור כללי בישיבת מאור התורה. בקיץ תשע"ד מונה לנשיא ישיבת תורת זאב בירושלים, לצד ראש הישיבה הרב ברוך סולובייצ'יק, עם מעברה לבית שמש הפסיק את תפקידו שם.

באב תשע"ב מונה לחבר למועצת גדולי התורה של דגל התורה.

== חיים אישיים ==
נשוי לאסתר לבית פרבר ואב לשמונה. מתגורר בשכונת הבוכרים בירושלים. בנו, צבי פסח, הוא חתנו של הרב משה מרדכי חדש.

== שיטתו ==

שיטת לימודו מושפעת בין היתר מהרב נחום פרצוביץ והרב משה שמואל שפירא, והיא מתאפיינת בדיוקים בדברי הראשונים. לצד הלמדנות הישיבתית עוסק הרב כהן בתחום האגדה והוא פרסם כמה ספרים בנושא. הוא נחשב לבעל ידע בתורת הגר"א והרמח"ל והוציא עם בנו את ביאור הגר"א על שיר השירים. הוא מוסר 'ועדים' בספר דרך ה' בביתו לבני הישיבה.

== ספריו ==
* מדה טובה – על מסכת בבא קמא פרק מרובה, כולל קונטרס מדה מרובה וקונטרס מילי דמיטב, תשנ"א
* ימי חנוכה – ליקוטים מתורת רבותינו גדולי הדורות, עם ביאורים, הארות ועיונים, תשס"ה
* ביאור הגר"א: שיר השירים, תשס"ח
* לדוד מכתם – שיעורים על מסכת יבמות (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן), תשס"ג
* לדוד מכתם – שיעורים על מסכת בבא מציעא (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן), תשס"ט
* זמן שמחתנו – על חג הסוכות
* ימי הפורים – על פורים
* חוקת הפסח – שיעורים על מסכת פסחים (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן)
* הוצאות שבת – שיעורים על מסכת שבת (נכתב ונערך על ידי תלמידו שמעון כהן)
* קיום שטרות – על סוגיית שטרות במסכת כתובות
* מזמור לדוד – מאמרים על סדר פרשיות השבוע ומועדי השנה התשע"ב
* מאמר החכמה – הארות על ספרו של הרמח"ל, בנושא תפילות ראש השנה.
* בשלם סוכו – שיעורים על מסכת סוכה תשע"ד
* תשלומי נדרים – שיעורים על מסכת נדרים תשע"ח
* הוצאת השבת – שיעורים על מסכת שבת תשע"ח
* משכיל לדוד – מאמרים על ספר דרך ה' תשע"ז
* ספר תמורת איל, חידושים על מסכת קידושין מאת הרב אברהם יהודה לייב פעסין, עם הגהות הרב דוד כהן. מונסי : הוועד להוצאת כתבי רבינו, תשפ"א.
* לקח דוד- ליקוט שיחות על ענייני פרשיות השבוע והמועדים תשפ"ב
* חמדת ימים- מאמרים על מעלת השבת
* מראש צורים- מאמרים על סדר פרשיות השבוע ומועדי השנה
* זמן חרותנו- על חג הפסח
* רשפי אש - שיחות וועדים לפי סדר פרשיות התורה

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.beinenu.com/faceted_search/results/דוד%20כהן משיעורי הרב דוד כהן], לצפייה באתר בינינו
* 

קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת צבי
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה
קטגוריה:חברי נשיאות מפעל הש"ס
קטגוריה:מחברי ספרי מוסר ומחשבה
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:ראשי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:שכונת הבוכרים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
נחום אריאלי

נחום אריאלי (א' בטבת תרצ"א, 21 בדצמבר 1930 - ה' באב תשס"א, 25 ביולי 2001) היה פרופסור למחשבת ישראל, הוגה דעות, סופר ומשורר. בעל תואר ד"ר לפילוסופיה.

== קורות חיים ==
נולד וגדל בירושלים לרב יצחק אריאלי. למד בישיבת פוניבז' ובישיבת חברון. נישא לרות חנה לפין, נכדתו של הרב חזקיהו יוסף מישקובסקי. לאחר נישואיו למד במכון הרי פישל.

למד פילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1973 קיבל תואר שני ובשנת תשל"ו קיבל תואר ד"ר בנושא "משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן (הרשב"ץ)". פרסם מספר ספרי הגות ומחקר, וכמו כן רומנים היסטוריים. את כתב היד של ספרו הראשון "שישה היכלות", רומן היסטורי על חיי הרמח"ל, הגיש בשנת 1960 לתחרות פרס אשר ברש, וזכה לשבחם של השופטים. מאז שנות ה-50 פרסם אריאלי שירים, סיפורים ורשימות בעיתונות הדתית בישראל. היה בקשר קרוב עם קרובת משפחה של אשתו, המשוררת זלדה.

לימד שנים רבות כפרופסור מן המנין במחלקה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת בר-אילן.

נפטר בה' באב תשס"א, 25 ביולי 2001.

== חיים אישיים ==
לאריאלי היו שישה ילדים. בתו יעל וילנר היא שופטת בית המשפט העליון, ובנו אבי (אביגדור) היה ראש המחלקה היהודית בשב"כ.

==ספריו==
===הגות ומחשבה===
* אוצר הרמב"ם: דברי מחשבה ואגדה: אבות – לשון הקודש, תל אביב: דביר, 1955, תשט"ו
* אוצר הרמב"ם: דברי מחשבה ואגדה: מידות – תשובה, תל אביב: דביר, 1956, תשט"ז
* תורת העיקרים של הרמב"ם, ירושלים, תשל"א, 1971
* משנתו הפילוסופית של ר' שמעון בן צמח דוראן, הרשב"ץ, ירושלים, תשל"ו, 1977
* האדם החדש, תל אביב: עקד, תש"מ, 1980
* מן הלוגוס אל המיתוס ב"מדינה" לאפלטון, תל אביב: יחדיו, תשמ"ז, 1987
* המחשבה היהודית בימי הביניים: המשך או מפנה, ירושלים, תשנ"ה, 1995

===רומנים===
* שישה היכלות – על חיי הרמח"ל, תל אביב: מסדה, תשכ"א, 1961
* המקלט – סיפור ממלחמת העצמאות, תל אביב: אותפז, תשכ"ח, 1968
* אחרון הצוחקים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד, 1973
* העולם האבוד של רפאל ברגר, תל אביב: עקד, תש"מ, 1980
* ילדי השתיקה, תל אביב, ספריית פועלים, תשמ"ו, 1986
* חוות החוטאים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ד, 1993

==קישורים חיצוניים==

* 
* דב שוורץ, נחום אריאלי: יחיד נגד הזרם, דעת 50/52, 2003, עמ' ז' - י"ג 

מכּתביו:
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/shana/rabie-4.htm רבי יהודה הלוי כאיש הלכה], אתר דעת
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mabua/acher-4.htm אחר], סיפור קצר, אתר דעת
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mabua/sipurim/arieli5-1.htm השער הפתוח], סיפור, אתר דעת

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אשר ברש
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים

קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מחשבת ישראל
נחום
קטגוריה:משפחת מישקובסקי
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
מרדכי אילן

הרב מרדכי אילן (תרע"ה, 1915 - ב' באדר א' תשמ"א, 6 בפברואר 1981) היה רב ולמדן ישראלי, כיהן כאב"ד בבית הדין בתל אביב, עסק רבות בסדר קדשים. חתן פרס הרב קוק.

==ביוגרפיה==
נולד בסובאלק שבפולין לאריה ודינה אילנדר. לאחר סיום לימודיו בתלמוד תורה המקומי, קיבל מלגת לימודים ונסע ללמוד אצל רבי שלמה היימן בישיבת רמיילס שבווילנה, שם למד גם ב"קיבוץ" של רבי חיים עוזר גרודזנסקי שכינה אותו "העילוי מסובאלק". עוד בהיותו במזרח אירופה, פרסם מאמרים תורניים בכתב העת התורני "כנסת ישראל". בשנת 1935 עלה לארץ ישראל, כדי ללמוד בישיבת מרכז הרב בירושלים. בירושלים השמיט משם משפחתו את שתי אותיותיו האחרונות, וכך קיבל את השם העברי "אילן". הוא נישא לשרה אריאלי, בתו של הרב יצחק אריאלי.

ב-1949 הדפיס בסיוע מוסד הרב קוק את ספרו הראשון "תורת הקודש" שזכה לתפוצה רחבה ולאזכורים בכתבי גדולי הרבנים, כמו הרב הראשי לישראל רבי יצחק אייזיק הלוי הרצוג ורבי איסר זלמן מלצר. מלבד עיסוקו בסדר קדשים, היה מעורה גם בתחום המשפט העברי. הוא היה חבר הוועדה המכינה של ספר החוקה של מכון הרי פישל, מעבודתו במסגרת זו הוציא לאור את ספריו בתחום המשפט העברי: "דרכי הקנינים" ו"חוקי הנזיקין". כמומחה בתחום התמנה כאב"ד בתל אביב וכיהן בתפקיד זה במשך שנים רבות. פסקי דין רבניים רבים שלו הודפסו בחוברות על ידי משרד הדתות. בשנת ה'תשי"א מונה לרב מקומי בירושלים. 

בשנת ה'תשט"ז (1955) העניקה מועצת הרבנות הראשית כושר דיינות לרב אילן, ופטרה אותו מבחינות הדיינות.<ref>, עמ' 229</ref>

לצד פעילותו בתחום הדיינות המשיך להקדיש חלק ניכר מזמנו לעיסוק בסדר קדשים ונחשב בקי גדול בענייני המקדש והקרבנות. חיבר מספר ספרים, כשגולת הכותרת היא יצירתו התורנית "כנסת הראשונים", שבה אסף את חידושי תורתם של הראשונים הפזורים בחידושיהם על מסכתות התלמוד וכינס יחד את הדברים השייכים לסדר קדשים. על ספריו בתחום זה זכה בשנת תשכ"ט-תש"ל בפרס הרב קוק לספרות תורנית.

מלבד עבודותיו אלו, היה חבר מערכת האנציקלופדיה התלמודית, וגם השאיר אחריו חיבור ובו פירושים על התורה, שנדפס לאחר פטירתו.

לאחר סדרת התקפי לב שעבר בשנותיו האחרונות, נפטר בב' באדר א' תשמ"א, 6 בפברואר 1981, ונקבר ליד קבר חמיו בהר המנוחות בירושלים.

==צאצאיו==
* הרב יעקב דוד אילן - מרבני ישיבת כנסת יצחק (חדרה) ועורך במוסד הרב קוק. השלים את מפעלו התורני של אביו "כנסת הראשונים".
* הרב אליהו אילן - מכהן כרב שכונה בנתניה ורב בית הכנסת "מקדש מרדכי" על שם אביו.
* הרב יהודה אילן - ראש כולל בבני ברק.
* חתנו הרב אברהם צבי יפה - רב שכונה בתל אביב
* חתנו הרב יצחק טיקוצ'ינסקי - מיזמי קריית ספר במודיעין עילית
* חתנו הרב שלמה זלמן רוזנטל - ראש כולל הגר"א במודיעין עילית ומנהל רוחני של ישיבת אור אלחנן לצעירים (בנו של הרב יעקב ניסן רוזנטל).

==מספריו==
* כנסת הראשונים למסכת זבחים, בצירוף שער מרדכי
* תורת הקודש על הלכות בית הבחירה ביד החזקה
* מקדש מרדכי על התורה

==לקריאה נוספת==
* , כולל קונטרס הערות במסכתות זבחים ותמורה וכן מאמרים ומכתבים נוספים שנעתקו מתוך רשימות בפנקסיו של הרב מרדכי אילן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:משפחת אריאלי
קטגוריה:פרשני הרמב"ם
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת רמיילס
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
יעקב דוד אילן

הרב יעקב דוד אילן (נולד בשנת תשי"ד, 1954) הוא מרבני ישיבת כנסת יצחק חדרה, עוסק בעריכת תורת הראשונים ומשמש עורך ראשי של תלמוד בבלי מהדורת שוטנשטיין. עורך בכיר במוסד הרב קוק וחתן פרס הרב קוק לספרות תורנית.

==ביוגרפיה==
נולד וגדל בבני ברק לרב מרדכי אילן, שהיה אב"ד בתל אביב, ולשרה, בתו של הרב יצחק אריאלי. למד בישיבת פוניבז' בבני ברק. נישא לצביה פרג, בתו של הרב משה מאיר פראג מירושלים (חתנו של הרב חיים יהודה לייב אוירבך).

לאחר פטירת אביו נרתם להשלים את מפעלו התורני של אביו - "כנסת הראשונים", שבו אסף וכינס את חידושי תורתם של הראשונים הפזורים על מסכתות התלמוד וערך אותם על סדר קדשים. בד בבד החל לעסוק בעריכת כתבי הראשונים והוציא לאור סדרת ספרי הראשונים מתוך כתבי יד, להם צירף
מבואות, מקורות וביאורים. הספרים יצאו לאור בהוצאת מוסד הרב קוק.

בשנת תשמ"ז זכה בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית, ובשנת תשס"ח (2008) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית. כיום הוא משמש עורך ראשי של מהדורת ש"ס שוטנשטיין, ר"מ בישיבת כנסת יצחק חדרה, ומוסר חבורות על סדר קדשים בישיבת אור ישראל. מוסר שני שיעורים שבועיים (חלקם משודרים בקול הלשון) בסוגיות הלכתיות הקשורות לפרשת השבוע. מאמריו של הרב אילן מתפרסמים בכתבי עת שונים כמוריה והאוצר.

==מספריו==
* משא יד - שיעורי הלכה על סדר פרשיות התורה, ארבעה כרכים.
* קובץ על יד – שיעורים והערות על פרקים במסכתות התלמוד, שני כרכים.

===ספרי ראשונים בעריכתו===
* סדרת ספרי כנסת הראשונים על מסכתות: [http://hebrewbooks.org/48055 מנחות חלק א] [http://hebrewbooks.org/48056 וחלק ב], מעילה [http://hebrewbooks.org/50226 ותמורה].
* סדרת ספרי חידושי הרשב"א על מסכתות: כתובות, עירובין, חולין, שבועות.
* סדרת ספרי שיטה מקובצת על מסכתות: זבחים, מנחות, כריתות, מעילה, בכורות, תמיד, תמורה וכעת יוצא במהדורה מורחבת על ידי מוסד הרב קוק.
* חידושי הריטב"א על מסכת בבא בתרא.
* פירושי רבנו חננאל על מסכת יומא ופסחים שני חלקים (יחד עם הרב דוד מצגר).
* תוספות הרא"ש מסכת סוכה ועוד כרך על יבמות.
* תוספות שאנץ על מסכת בכורות (בני ברק: הוצאת מכון כנסת הראשונים, תשל"ג. מהדורה שנייה תשנ"ז [http://hebrewbooks.org/50654 באתר היברובוקס])

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:משפחת אריאלי
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:זוכי פרס הרב טולידאנו
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:עורכי ביאור לתלמוד מהדורת שוטנשטיין
קטגוריה:משפחת חיים יהודה לייב אוירבך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אגלי טל

אגלי טל הוא ספר על הלכות שבת שחיבר רבי אברהם בורנשטיין, אדמו"ר ומייסד חסידות סוכטשוב. כרכו הראשון והיחיד של הספר עוסק ב-11 מלאכות הנצרכות לעשיית לחם החל מזריעה ועד לאפייה ('סידורא דפת') ומלאכת גוזז. נדפס לראשונה בתרס"ה (1905).

הספר התפרסם במהירות, וישיבות רבות בפולין החלו ללמוד מסכת שבת באותה תקופה בעקבותיו.
==הקדמת הספר==
בהקדמת הספר מפרט המחבר את דרך הלימוד אותה רכש אצל חותנו, רבי מנחם מנדל מקוצק, וכותב:
.

הקדמת הספר התפרסמה בעיקר אודות הדברים שכתב על דרכי העיון אותם למד מהרבי מקאצק, וכן מהפלמוס שבו מאריך אודות לימוד תורה בשמחה. המחבר מביא את דעת הסבורים כי לימוד בשמחה מהווה פגיעה בעקרון תורה לשמה, עקרון שמשמעו אי מעורבות של שיקולים חיצוניים במניעים ללימוד התורה. המחבר מכריע להפך, לפיה השמחה במהלך לימוד התורה היא חלק חשוב ממצוות לימוד התורה, ובאמצעותה הלומד מתדבק בתורה.

בהמשך שוטח המחבר את חשיבות לימוד הלכות שבת על פי תורת הקבלה, על פי תורת החסידות, ועל פי תורת הנגלה. כמו כן הוא כותב הערות בצד ההקדמה שכתב הוא בעצמו, ובהם הוא כותב חידושי תורה רבים על התלמוד, ומסביר אותם בדרך החסידות ובדרך הקבלה. הוא מזהיר את הלומד בספרו לעיין בו במתינות שכן הושקעה בו מחשבה רבה, וכאשר יש קושי לעיין בתלמוד ובראשונים כדי להבין את הדברים.

== תוכן הספר ==
עיקרו של הספר נכתב על ידי רבי אברהם בורנשטיין בצורת פילפול, אך בנו רבי שמואל התבקש על ידו להוציא מתוך החיבור את הדברים שפסק הלכה למעשה ולכתוב אותם בפני עצמם, וכפי שכותב בסוף הקדמתו:

משכך מבנה הספר עשוי בצורה כפולה: במרכז הדף נכתבו ההלכות ויסודותיהן בקצרה מבנו, ומסביב לכך נמצא חיבורו בו הוא מסביר את הכללים והמקורות לאותו פסק.

בסיום ההקדמה מזהיר המחבר שלא לקנות ספרים שאין עליהם הסכמה מגדולי ישראל שבדקו את הספר, ווידאו שאין בו דברי שקר שבדה המחבר מליבו בשם גדולי ישראל.

==תוכן הספר==
הספר עוסק בעיקר בדיני בורר אופה וגוזז, כשאגב כך מפלפל המחבר בנושאים שונים ורבים. הספר גדוש בחידושים רבים שהעסיקו אחרונים אחרים מהם שחלקו על דבריו ומהם שהסכימו. מבין חידושיו ידועים חידושים אלה:
* מלאכה שלא הסתיימה - מחלק בין מלאכת אופה, למלאכת זורע: בעוד במלאכת אופה אינו עובר על איסור כאשר הוציא את הבצק קודם שנאפה, במלאכת זורע עובר על איסור בעצם כך שהניח את הזרע במקום שיכול לבוא לידי השרשה, אפילו אם לבסוף הזרע לא השתרש, בגלל שהציאו או מחמת סיבה אחרת, זאת בניגוד לדעתו של הרש"ש ועוד אחרונים, שאינם מחלקים בכך.
* קירוב מלאכה - מכוח חידושו הקודם, הוא סבור כי אדם שיקרב את צמיחת הזרע - אינו עובר בכך על מלאכת זורע, אך המקרב את האפיה או הבישול עובר על איסור מהתורה.
* מלאכת דש - שרק כאשר הדרך לעשות את המלאכה בשדה ובכרי נחשב הדבר כ'דש'. אך כאשר הדרך לעשות זאת קודם האכילה כגון פיצוח אגוזים, אין בכך איסור דש.
* בישול בחמה - סבור שההיתר הוא כיוון שאין פעולת בישול זה טובה כבישול באש: . יש שכתבו מכוח דבריו להעדיף לבשל במקום הצורך כגון בבתי חולים או לחולה וכדומה על ידי מיקרוגל מאשר בדרך הרגילה.
* שלא כדרך - מבאר שישנם שני סוגי שלא כדרך: כאשר השינוי בדבר הנפעל כדוגמת אכילה שלא כדרך - שינוי זה הוא פטור בכל התורה. אך כאשר השינוי הוא רק בצורה הפעולה ולא בתוצאה כגון שעושה את המלאכה בשמאל במקום בימין - שינוי זה הוא פטור רק במלאכת שבת, מטעם שאין הדבר נחשב 'מלאכת מחשבת'.

==קישורים חיצוניים==

* הספר אגלי טל, ([http://beta.hebrewbooks.org/14401 מהדורא חדשה], [http://hebrewbooks.org/19930 מהדורא ראשונה]) באתר&nbsp;HebrewBooks.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי הלכות שבת
קטגוריה:ספרי 1905
קטגוריה:ספרי חידושים תורניים
קתרין קוסט

קתרין קוסט (בצרפתית: Catherine Cusset; ) היא סופרת צרפתייה ממוצא יהודי.

קוסט, ילידת פריז, זכתה ב-2008 בפרס גונקור לבני נוער על הספר "Un Brillant Avenir" ("עתיד מזהיר") העוסק בקורותיה של אישה צעירה ילידת רומניה המהגרת לארצות הברית, כשברקע מתוארים שינויים היסטוריים העוברים על רומניה עם עלייתו ומפלתו של המשטר הקומוניסטי ושל השליט הרומני צ'אושסקו.

קוסט פרסמה תשעה רומנים, רובם ככולם עוסקים בנושאים דומים: משפחה, תשוקה, והקונפליקט התרבותי שבין צרפת לארצות הברית. ספריה תורגמו לשפות רבות.

אחיה הוא הפילוסוף פרנסואה קוסט.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1963
בלגרד ארנה

בלגרד ארנה (בסרבית: Београдска арена; מטעמי חסות מסחרית ידועה בשם שטארק ארנה, בסרבית: Штарк арена, ומקודם – קומבנק ארנה, Комбанк арена) הוא אולם מקורה רב תכליתי בפאתי העיר בלגרד, סרביה. האולם הוקם במשך שנים רבות והקמתו כללה הפסקות בנייה רבות עד שהושלם בסופו של דבר בשנת 2004. מאז פתיחתו הוא הפך לאחד מהאולמות המקורים הגדולים והמפוארים באירופה והוא חבר ארגון ה-"European Arenas Association". מבנה האולם, הנמצא בבעלות העיר בלגרד, מתפרס על פני שטח של 48,000 מ"ר. תכולתו הרשמית של האולם היא 20,000 צופים, אם כי האולם מסוגל להכיל עד כ-25,000 צופים, בהתאם לסוג האירוע המקיים בו.

==תהליך הבנייה==
הרעיון לבנות אולם ספורט גדול בבלגרד נולד בשנת 1989 והבנייה תוכננה להסתיים בשנת 1994, בה בבלגרד הייתה אמורה להתקיים אליפות העולם בכדורסל. הבנייה החלה בשנת 1992 באזור הנקרא "בלוק 25" ברובע "נובי בלגרד" שבעיר. עקב האירועים האלימים שפרצו ביוגוסלביה בראשית שנות ה-90, פיב"א שללה מיוגוסלביה את זכות האירוח והפרויקט הוקפא. פרויקט הבנייה הופשר בשנת 1998 כאשר בלגרד הייתה אמורה לארח את אליפות העולם בטניס שולחן והבלגרד ארנה היה צפוי להיות האולם המרכזי בתחרות זו. אך גם במקרה זה הבנייה הוקפאה שנית עקב הפצצות נאט"ו על העיר בלגרד כחלק ממלחמת קוסובו. עם שוך הקרבות בשנת 2000 ותנופת הבנייה מחדש בעיר, חודשה גם הבנייה של האולם עד אשר הוא הושלם סופית בשנת 2004.

==אירועים מרכזיים בארנה==
לאחר בנייתו, הפך הבלגרד ארנה לאולם המקורה הראשי של בלגרד וסרביה כולה. אירוע הפתיחה של אולם זה היה הדיאמונד בול של פיב"א בשנת 2004 ומיד אחריו הוא אירח את שלבי הגמר של יורובאסקט 2005. קבוצות הכדורסל הראשיות של העיר, הכוכב האדום בלגרד ופרטיזן בלגרד, המשחקות את משחקי הבית שלהן בהיכל פיוניר, נוהגות להעביר לבלגרד ארנה משחקים מרכזיים שאותם הן מארחות.

במספר מקרים נשברו שיאי נוכחות באירועים שנערכו בבלגרד ארנה. שיא הצופים במשחק יורוליג נשבר בשנת 2009 כאשר 22,567 איש צפו במשחקה של פרטיזן נגד פנאתינייקוס בשלב הטופ-16. כשנה לאחר מכן נשבר השיא בשנית במשחקי הפלייאוף נגד מכבי תל אביב אשר נכחו בהם כ-24,000 צופים בממוצע. בגמר הליגה העולמית לשנת 2009 בין נבחרות הכדורעף של סרביה וברזיל נקבע שיא הצופים למשחק במפעל עם 22,680 צופים.

הארנה מארח גם אירועי תרבות, קונצרטים והופעות של אומנים בינלאומיים. תחרות אירוויזיון 2008 נערכה בבלגרד ארנה אף היא.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:בלגרד: ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל בסרביה
קטגוריה:בלגרד: מבנים
וינסנט גרדניה

וינסנט גרדניה (באנגלית: Vincent Gardenia; 7 בינואר 1920 – 9 בדצמבר 1992) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי זוכה פרס אמי ופרס הטוני. היה מועמד לשני פרסי אוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "פעימות לב" ו"מוכת ירח".

== ביוגרפיה ==
גרנדיה נולד בעיר נאפולי בשם וינצ'נזו סקוניאמיליו, בנם של אליזה ג'נארו וגרנדיה סקוניאמיליו.
הוריו היגרו לארצות הברית כאשר היה בן שנתיים והתיישבו בברוקלין שבניו יורק. הוא הופיע בילדותו בהרכב משחק איטלקי-אמריקאי בשכונות האיטלקיות של ניו יורק.

גרנדיה החל לשחק באופן מקצועי בגיל 28 במופעי אוף ברודוויי. ב-1961 שיחק בסרט "אדי פלסון" בתפקיד קטן של ברמן. התפקיד שהיווה את נקודת המפנה בקריירה של גרנדיה לטענתו היה הסרט "רוצחים קטנים".

ב-1972 זכה גרנדיה בפרס הטוני על תפקידו במחזה "השבוי בקומה ה-14". ב-1973 שיחק בדרמת הספורט "פעימות לב" וגילם את מאמן קבוצת הבייסבול בסרט דאטש שאל, על תפקידו הועמד גרנדיה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. הוא השתתף לאחר מכן בתור השריף "הונסנט פיט" הארטמן בקומדיית העיתונות של בילי ויילדר "כותרת ראשית" ובתור השוטר פרנק אוצ'ה בדרמת הפשע "משאלת מוות" החוקר את מקרי הרצח, הופיע באותו תפקיד גם בסרט ההמשך.

ב-1986 השתתף גרנדיה בקומדיה המוזיקלית "חנות קטנה ומטריפה" בדמותו של מר גראביס משניק הבעלים העצבני של חנות הפרחים בסרט.

ב-1987 הועמד גרנדיה בפעם השנייה לפרס האוסקר בקטגוריה המשנית על הופעתו בקומדיה "מוכת ירח" שם גילם את קוסמו אביה של לורטה קאסטוריני (שר). בהופעתו הקולנועית האחרונה ב-1991 בקומדיה "הסופר" הוא גילם את לו קריטסקי הגדול אביו של לואי (ג'ו פשי).

מלבד הופעותיו בסרטי קולנוע, שיחק גרנדיה גם בסדרות הטלוויזיה "הכל נשאר במשפחה" בעשרה פרקים ו"המופע של מרי טיילר מור", זכה ב-1990 בפרס אמי על תפקידו בסרט "Age-Old Friends".

גרנדיה נפטר בשנת 1992 מהתקף לב בבית מלון שבפילדלפיה, נקבר ב"בית הקברות סיינט צ'ארלס" שבכפר פארמיג'דייל, לונג איילנד.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* אדי פלסון (1961)
* רוצחים קטנים (1971)
* העיירה שהפסיקה לעשן (1971)
* פעימות לב (1973)
* משאלת מוות (1974)
* כותרת ראשית (1974)
* נערה בהזמנה (1980)
* משאלת מוות 2 (1982)
* חנות קטנה ומטריפה (1986)
* מוכת ירח (1987)
* מגעים בהזדמנות (1989)
* סופר (1991)

=== טלוויזיה ===

* קנדי (1983)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס אובי
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
שמואל פוירשטיין

שמואל פוירשטיין (1926 - כ"א באלול ה'תשע"ח 1 בספטמבר 2018) היה איש חינוך, מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן שימש המפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך.
שימש בשנות השבעים כמנהל בית הספר התיכוני הדתי "יבנה" בחולון

==ביוגרפיה==
נולד ברומניה לאהרון ובתיה פוירשטיין. בשנת 1945 עלה לארץ ישראל, והתיישב במושב נחלים שליד פתח תקווה.

במשך שנים רבות היה מרצה בכיר בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן וריכז את התוכנית להכשרת מורים. כמו כן שימש כמפקח הארצי על הוראת התנ"ך במשרד החינוך. נחשב אבי שיטת העיון והעמקה בבחינות הבגרות.

היה נשוי ואב לשלוש בנות. אחיו היה פרופ' ראובן פוירשטיין. גיסו היה פרופ' יעקב רנד.

==השקפתו הפדגוגית בלימוד התנ"ך ==
לדעת פוירשטיין, בחינת הבגרות אינה משקפת רק את התקופה שלפני הבחינה, אלא את הדרך שעשה התלמיד כל השנים בלימוד התנ"ך. התכלית היא שהתלמיד יהפוך לאדם לומד, ולא רק שיעבור את הבחינה. הוא הציע שבמקצועות הקודש לא יהיו בחינות בגרות כלל, אך הצעתו לא התקבלה.

==ספרו==
* דרכים במקרא ובהוראתו (יחד עם משה ארנד), 1997.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:התנ"ך בישראל
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
שמואל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: חינוך
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:נחלים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
דוד אלטמן

דוד אלטמן (1941 – 20 בדצמבר 2021) היה סגן נשיא המכללה האקדמית נתניה, סגן נשיא ומנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן.

==ביוגרפיה==
אלטמן נולד בישראל לשלמה ולפעשה אלטמן, בתו של הרב צבי פסח פרנק. נקרא על שם חותנו של הרב פרנק, הרב דוד שפירא. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שימש מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן וסגן נשיא האוניברסיטה, תחת פרופ' עמנואל רקמן. כמו כן נשא במספר תפקידים ציבוריים, ובהם מנכ"ל קרן תל אביב לפיתוח. שימש כעוזרו של משה דיין בתקופת כהונתו בכנסת. בשנת 2007 מונה לסגן נשיא מכללת נתניה, וכמו כן הוא שימש סגן יושב ראש המרכז לדיאלוג אסטרטגי שעל יד המכללה. 

אלטמן נפטר ב-20 בדצמבר 2021. היה תושב רמת גן ואב לבן ובת ובעל תואר ראשון במדעי הרוח.

== קישורים חיצוניים ==

 בארכיון האינטרנט
* 

קטגוריה:מנכ"לי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית נתניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
אוברסולם

אוברסולם (בגרמנית: Obersulm) היא עיר במחוז היילברון במדינת באדן-וירטמברג, שבגרמניה, 12 קילומטר מזרחית להיילברון.
== היסטוריה ==
היא הוקמה בשנת 1970 כתוצאה ממיזוג הערים העצמאיות לשעבר אייכלברג, אשנאאו, סולצבאך, ויילר, ווילסבאך ואפאלטראך. 

מקור השם מתייחס למיקומו הגאוגרפי בחלק העליון ("אובר") של עמק הנהר הקטן "סולם" (Sulm).

באפאלטראך ישנו בית כנסת מהמאה ה-19 אשר עבר שחזור.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
מלאכת עשיית שתי בתי נירין

בתי נירין
מְלֶאכֶת הָעוֹשֶׂה שְׁתֵי בָּתֵּי נִירִין (וגם שְׁנֵי בָּתֵּי נִירִין) היא מלאכה מל"ט מלאכות שבת.

בעבר, נהוג היה לסרוג ולארוג בטכניקה, שבה הניחו שורות של חוטים זה לצד זה, כשראש כל אחד מהחוטים מחובר לכלי שנקרא "בית ניר", ושימש ליישור החוטים שלא יתפזרו. לאחר מכן העמידו שורה אחרת של חוטים בכיוון הנגדי, וארגו אותם יחד. לפי שיטת רש"י מלאכת עשיית בתי שתי נירין, היא הכנסת שתי חוטין, לתוך מקומם בכלי האריגה.

לפי שיטת הרמב"ם ורבי מנחם המאירי מלאכה זו, היא עשיית נפה או כברה או סל או סבכה או סריגת מיטה בחבלים. כוונתם, לכאורה, היא, שכאשר החל העושה לעשות את הכלי, ויצר בו שני חורים שנוצרו כתוצאה מסריגת השתי והערב, הוא עבר על איסור זה. אך גדולי פרשני הרמב"ם, פירשו שגם כוונת הרמב"ם היא כרש"י.

==ראו גם==

* מלאכת מיסך
* מלאכת אורג

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

עושה שתי בתי נירין
בוגרת

בהלכה, בוגרת היא אשה בגיל שלמעלה משתים עשרה וחצי שנים. החל מגיל זה היא נחשבת כעומדת בפני עצמה, ואינה ברשות אביה עוד, כפי שהייתה קודם לגיל זה, למרות שטרם נישאה. כמו כן היא אינה נחשבת עוד בתולה שלמה (בניגוד לנערה), אף אם טרם קיימה יחסי אישות.

==קנייני האב==
בניגוד לקטנה ונערה, לאב אין בעלות ממונית על מעשי ידיה של בתו בוגרת, הוא לא יכול להפר את נדריה, ואינו זוכה במציאתה. הוא אף לא יכול למוכרה כאמה עבריה.

==בתולים==
על פי התורה, בוגרת, אף אם טרם קיימה יחסי אישות, אינה נחשבת עוד לבתולה גמורה. ישנה מחלוקת תנאים בשאלה האם כהן גדול (המצווה לשאת רק בתולה) יכול להתחתן עם בוגרת בתולה. רבי מאיר סבור שהמילה "בבתוליה" (במקום "בתולה") בא למעט בתולה חלקית, ולפי רבי אלעזר ורבי שמעון ההפך הוא הנכון, המילה בבתוליה (במקום "בתולה") באה לרבות נישואי בוגרת, היות שאינה בתולה לחלוטין.

בנוסף, אדם הנושא בוגרת, אינו יכול לטעון לקידושי טעות, אם טוען על פי עצמו שהבוגרת אינה בתולה, כל זמן שאין עדות שזינתה. הראשונים חלוקים בנושא, לפי שיטת התוספות מדובר כאשר האדם טוען טענת "פתח פתוח", כלומר אדם יכול לחוש אם האשה אותה הוא נושא קיימה יחסי אישות עם גבר אחר, או שזו לה הפעם הראשונה והיא עדיין בתולה, וזאת על ידי תחושת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה (תחושה המכונה 'פתח פתוח מצאתי'). לפי שיטת רבינו חננאל ההפך הוא הנכון; האדם יכול לטעון את טענת פתח פתוח, אך לא יכול לטעון "טענת דמים", שמשמעה שלא נמצאו דם כתוצאה מקריעת קרום הבתולים בשעת הביאה הראשונה, ומכאן שנבעלה לגבר זר, וזאת, מכיוון שלעיתים כלים דמיה של בתולה, ובשעת נישואיה אין לה כבר את דמי הבתולים, אף שטרם קיימה יחסי אישות (במקרים בהם האדם נאמן על פי עצמו, הנאמנות מתבססת על הכלל אין אדם טורח בסעודה ומפסידה, כלומר לאחר שאדם טרח לשאת אשה והוציא הוצאות לצורך כך, אנו מתייחסים לטענותיו כנכונות). לדעת רבי אלעזר בתלמוד הירושלמי<ref>.</ref>, מעת שבגרה האשה לא ניתן לטעון עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'. 

יש אומרים שלכל הדעות, כאשר הבתולה הבוגרת כבר בגרה והגיעה לסביבות גיל עשרים, אין עליה לא טענת 'פתח פתוח' ולא טענת 'דמים'.<ref>'ראש אריה' סימן כ'.</ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:גילים בהלכה
התופעה האנושית

התופעה האנושית (בצרפתית: Le Phénomène Humain) הוא ספר מאת הפילוסוף והכומר הישועי הצרפתי פייר טייאר דה שארדן. בספרו מתאר דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל למורכבות גדלה והולכת, המסתיימת באיחוד התודעות.

הספר הושלם ב-1930 אך הודפס ב-1955 בשל התנגדות הכנסייה הקתולית, שראתה בפרסומו פגיעה בתפיסתה האורתודוקסית.

בספר מציג דה שארדן את האבולוציה כתהליך שמוביל להגדלת המורכבות. מהתא הבודד לבעל החיים החושב, תהליך של התמקדות פיזיקלית מוביל למודעות גדלה והולכת. הופעתו של ההומו ספיינס מציינת את תחילתו של עידן חדש, בו כוחה של המודעות להפנות את עוצמתה כלפי עצמה מעלה את המין האנושי לדרגה חדשה.

באבולוציה של המינים לפי דה שארדן, זהות משותפת מתחילה להתפתח עם העלייה בהחלפת מידע. הידע נצבר ומועבר ברמות גבוהות והולכות של עומק ומורכבות. דבר זה מוביל להעצמה נוספת של המודעות וליצירתה של שכבת חשיבה שעוטפת את כדור הארץ. דה שארדן כינה שכבה זו נוספירה, מושג שהוטבע לראשונה על ידי ולדימיר ורנדסקי. הנוספירה היא המודעות המשותפת של המין האנושי, רשת המחשבות והרגשות שאליה כולם מחוברים.

התפתחות המדע והטכנולוגיה יוצרת התרחבות של ההשפעה האנושית ומאפשרת לאדם להיות נוכח בו זמנית בכל קצה של העולם. כך הופכת האנושות לקוסמופוליטית ומותחת ממברנה מאורגנת לרוחבו של כדור הארץ. דה שארדן מתאר את התופעה הזו כ"מבצע פסיכולוגי עצום, מגה-סינתיזה". הרחבתה המהירה של הנוספירה דורשת הרחבה חדשה במימד הפסיכי.

בראייתו של דה שארדן, האבולוציה תגיע לשיאה בנקודת האומגה, סוג של מודעות-על. שכבות של מודעות יתאחדו באומגה, יתמזגו עם שכבות אחרות ויצרו מודעות שניתן לראותה כאלוהים. דה שארדן הדגיש שכל מודעות פרטית תישאר מודעת לעצמה גם בסופו של התהליך, אך תהיה מאוחדת במודעות המורכבת שתיווצר.

בשנת 2005 יצא הספר בתרגומו של יותם ראובני בהוצאת נמרוד.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.archive.org/details/phenomenon-of-man-pierre-teilhard-de-chardin.pdf התופעה האנושית] 
* , 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרי 1955
דנינו

דַּנִינוֹ הוא שם משפחה יהודי צפון אפריקאי. משמעות המילה בספרדית היא "מזיק". מוצא המשפחה הוא ככל הנראה בשכונה היהודית דנינו הסמוכה לעיר סלמנקה שבספרד. יש הערכות אחרות כי במקורו זהו כינוי גנאי אנטישמי.
משפחת דנינו מחזיקה בשושלת יוחסין המגיעה עד הרמב"ם.

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
גבינת צ'שייר

גבינת צ'שייר או גבינת צ'שר (באנגלית: Cheshire cheese) היא גבינה אנגלית קשה ומתפוררת, המיוצרת באזור צ'שייר ובמחוזות הסמוכים לו (מחוזות דנבישייר ופלינטשייר בוויילס, ומחוזות שרופשייר וסטרטפורדשייר באנגליה). הגבינה נחשבת לאחד המאכלים האופייניים של המטבח האנגלי.

==היסטוריה==
גבינת צ'שייר נקראה בשם זה כבר בשלהי ימי הביניים. הגבינה מוזכרת בשמה בספרו של תומאס מאפט "שיפורי בריאות" משנת 1580 לערך.

הגבינה זכתה לפופולריות רבה במהלך השנים, ובשלהי המאה ה-18 הייתה הפופולריות בגבינות אנגליה. בשנת 1758 החליט הצי המלכותי להאכיל את מלחיו בגבינה זו ובגבינת גלוסטר במקום בגבינות אחרות.
בשלהי המאה ה-19 ייצרו כ-12,000 טונות מהגבינה מדי שנה. כאשר גבינה קשה זו התאימה לאמצעי התחבורה באותה עת, והצליחה לשרוד את המסע לשווקים של לונדון ומשם לכל רחבי אנגליה. בשלהי המאה ה-19, עם שיפור אמצעי התחבורה, החלו למכור גבינה רכה יותר, שהייתה זולה יותר וזכתה לפופולריות רבה במרכז וצפון אנגליה.

בשנת 1960 הגיעו מכירות הגבינה לשיא של כ-40,000 טונות מדי שנה.

==ראו גם==
* יי אולד צ'שייר צ'יז – פאב ברחוב פליט שבלונדון

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.cheeseboard.co.uk/cheese גבינת צ'שייר באתר מועצת הגבינה הבריטית]

==הערות שוליים==

צ'שייר
צ'שייר