OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פיימונטית

פיימונטית (או פיימונטזית; באיטלקית Piemontese מPiedmontese, ובשפה עצמה Piemontèis) היא שפה רומאנית בדומה לצרפתית, אוקסיטנית וקטלאנית. השפה מדוברת בפי כשני מיליון דוברים בצפון-מערב מחוז פיימונטה, והיא אחת השפות המקומיות המדוברות בצפון איטליה כמו לומברדית, אמיליאנו-רומניולה, ליגורית וונטית.

הפיימונטית אינה שפה רשמית באיטליה. מספר בלשנים מכירים בפיימונטית כשפה עצמאית, ואינם רואים אותה כניב איטלקי.

==מקור השפה==
שפות איטליה - פיימונטית בבז' משמאל למעלה
המסמך הראשון בפיימונטית, "sermones subalpini", נכתב במאה ה-12, ובלשונו דומה מאוד לאוקסיטנית. ספרות פיימונטית נכתבה במאה ה-17 ובמאה ה-18, אך לא זכתה בפיימונטה להערכה הספרותית שלה זכו יצירות באיטלקית או בצרפתית, השפות האחרות המדוברות בפיימונטה. עם זאת, היצירה הספרותית בפיימונטית לא פסקה והיא כוללת שירה, תיאטרון, חלקי נובלות ועבודות מדעיות.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפות גאלו-איטליות
קטגוריה:פיימונטה
קטגוריה:איטליה: שפות
זאב וולף קיציס

רבי זאב וולף קִיצֶיס (ביידיש: קיצעס; נולד 1695–י"ב בחשוון תקמ"ט, 1788, היה מתלמידי הבעל שם טוב ובן לווייתו הקרוב ואף נקבר באוהל הבעש"ט במז'יבוז'.

==ביוגרפיה==
בית הכנסת של רבו הבעש"ט, בשנת [[1915]]
רבי זאב נולד לאביו רבי יצחק והרבנית אסתר. נודע כגאון ובקי בכל חלקי התורה, בנוסף לידיעות מקיפות בשאר החכמות. היה רבה של קהילת טולצ'ין, ומאוחר יותר עבר למז'יבוז', בה כיהן אז חותנו רבי נפתלי ברבנות העיר<ref>הרב מו"ה נפתלי במו"ה יהודה ליווא הגאון הגדול בדורו אב"ד ור"צ דק"ק מעזיבוז ואגפיה ראה פורום 'אוצר החכמה' <nowiki>https://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=25&t=38140</nowiki></ref>, שם עמד יחד עם רבי דוד פורקיס בראשות חבורת החסידים שנהגו בקדושה יתירה ובפרישות מופלגת. לפי המסופר: "כשבא הבעל-שם-טוב לקהילת מז'בוז' לא היה חשוב בעיני החסידים, היינו רבי זאב קיציס ורבי דוד פורקעס, מחמת השם שקראו אותו בעל-שם-טוב, כי שם זה אינו נאה לצדיק". אולם לאחר שנוכחו בגדולתו של הבעש"ט על ידי מעשה שהיה התקרבו אליו והיו מתלמידיו הקרובים. לפי יצחק אלפסי, היה רבי זאב קיציס יד ימינו של הבעש"ט ואף התגורר בביתו של הבעש"ט. על פי אחד הסיפורים החסידיים המפורסמים שימש רבי זאב קיציס כבעל תוקע בבית המדרש של הבעל שם טוב בראש השנה.

רבי זאב קיציס ייצג כמה פעמים את הבעש"ט בפולמוסים מול המתנגדים. הבעש"ט אמר עליו: . רבי יצחק מראדויל, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב כתב עליו שהיה מפורסם מאוד בצדקותו ובדקדוקיו בקיום המצוות, עד ש"היה טובל אפילו מחט". מסופר שרבי זאב החמיר על עצמו שלא לאכול בשר שלא הוכשר בנוכחותו, אפילו כאשר רבו הבעל שם טוב כן אכל מבשר זה.

על מורו הבעש"ט העיד:

כמו רבו, שאף גם רבי זאב לעלות לארץ ישראל ואף החל במסע אליה, אך מסיבות שונות חזר בו. הוא נפטר בי"ב בחשוון, ונקבר באוהל הבעש"ט אשר במז'יבוז', אשר בו קבורים מלבד הבעש"ט גם שני נכדיו ר' ברוך ממז'יבוז' ובעל "דגל מחנה אפרים" שהיו גם תלמידיו של רבי זאב<ref></ref>, וכן האוהב ישראל מאפטא. רבי זאב וואלף קיצעס השאיר אחריו משפחה מסועפת ביותר. משפחת "קיצעס" הייתה אחת המשפחות הענפות ביותר ברוסיה.

==לקריאה נוספת==
*עיר מבצר. תולדות העיר מזיבוז ורבניה
*נפתלי אהרון וקשטיין, קול מהיכל. תולדות הרה"ק ר' וואלף קיצעס
*הרב מנחם מנדל ויזניצר, משנת חסידים - זיכרון זאב. מכון "נחלת צבי"

==הערות שוליים==

קטגוריה:תלמידי הבעל שם טוב
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:ילידי 1685
קטגוריה:נפטרים ב-1788
אאוג'ן פילוטי

אֵאוּגֵ'ן פִילוֹטִי (ברומנית: Eugen Filotti; 28 ביולי 1896 – 1 ביוני 1975) היה פובליציסט, דיפלומט, עורך ומתרגם רומני.

==ביוגרפיה==
פילוטי נולד בבוקרשט, ילדם השני של ניקולאה פילוטי, רוקח צבאי בעל דרגת סגן, ואאורליה, בתו של ד"ר יעקב פליקס. שנתיים לאחר לידתו מת האב משחפת, והאם גידלה את ילדיה מגמלה צנועה. אאוג'ן ניסה להמשיך בדרכו של אביו, ובשנת 1914 נרשם לפקולטה לרוקחות. עוד בהיותו בבית הספר התיכון החל פילוטי לכתוב בעיתונים, בעיקר בנושאי מדיניות חוץ. בשנת 1916, עם כניסת רומניה למלחמת העולם הראשונה, גויס ומונה לרוקח צבאי בדרגת סגן. בסיום המלחמה זנח את לימודי הרוקחות ונרשם לפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט, לימודים שסיים בהצלחה בשנת 1922. גם בתקופת לימודי המשפטים המשיך בעבודתו הפובליציסטית, ובסיום לימודיו נכנס לעבוד כעורך בעיתון "האמת". בעבודתו כעורך המשיך להתמקד בנושאי מדיניות חוץ וגם, הפעם בתפקיד מנהל, פרסם את השבועון "המילה החופשית".

בשנת 1927 עבר פילוטי לתחום הדיפלומטיה ומונה לנספח עיתונות בצ'כוסלובקיה. שנה מאוחר יותר צורף למשלחת הרומנית שליד חבר הלאומים בז'נבה, שם פעל עד 1930, עת מונה למנהל מדור העיתונות והמידע במשרד החוץ הרומני. בשנת 1935 מונה לשגריר רומניה בטורקיה, אולם לאחר שנה, עם חילופי הממשלה ברומניה, העבירו שר החוץ החדש להיות שגריר ביוון, עמדה חשובה פחות מנקודת מבט רומנית. בסתיו 1938 עבר להיות שגריר בבולגריה, מדינה עוינת לרומניה באותה תקופה, ופעל להשגת הסכם חילופי אוכלוסין בדוברוג'ה. לאחר תכתיב וינה מונה פילוטי לשגריר בהונגריה, ובמהלך תפקידו זה פעל למען האוכלוסייה הלא-הונגרית של צפון טרנסילבניה, אשר הועברה מרומניה להונגריה. החל משנת 1942 סיפקה המשלחת הדיפלומטית הרומנית בראשותו של פילוטי כמויות גדולות של דרכונים ליהודים הונגרים שמוצאם מטרנסילבניה, דרכונים שאפשרו להם מעבר לרומניה והצילו אותם מהגורל המר של יהודי הונגריה. לאחר שינוי השלטון באוגוסט 1944 ברומניה, מונה פילוטי למנהל משרד החוץ הרומני, עד ששוב התחלפה הממשלה במרץ 1945, מועד בו העדיף להתפטר. בשנים 1946–1947 פעל במשלחת הרומנית לשיחות השלום בפריז בתפקיד מומחה, ובסיומה מונה לשגריר באיטליה, תפקיד שלא הצליח לממש בגלל וטו סובייטי שהביא לפרישתו לגמלאות. בהמשך חייו עסק פילוטי בעריכה ותרגום, ואף מונה בשנת 1957 למנהל "ההוצאה לאור בשפות זרות".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתרגמים רומנים
קטגוריה:פובליציסטים רומנים
קטגוריה:שגרירי רומניה
קטגוריה:שגרירים בהונגריה
קטגוריה:שגרירים בטורקיה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:שגרירים ביוון
קטגוריה:שגרירים באיטליה
קטגוריה:שגרירי רומניה בבולגריה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1896
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1975
הפסקת קפה

הפסקת קפה ב[[כנס]]
עובד [[מכרה בשוודיה ב"פיקה" (בשוודית: fika), בשנת 1901]]
הפסקת קפה היא אירוע חברתי, יומיומי, שבמסגרתו נהוג לאכול ארוחה קלה ולהירגע מעט במהלך יום עבודה. הפסקת קפה מקובלת מאוד בקרב עובדים בתעשייה ובעסקים. המונח נעשה מקובל בארצות הברית אך הפך לפופולרי בכל רחבי העולם המודרני. מקובל להשתמש במונח בין אם המשתתפים בהפסקה שותים קפה ובין אם לאו.

מקורה של הפסקת הקפה ככל הנראה בסוף המאה ה-19 בסטווטון, ויסקונסין שבה מוסדה ההפסקה על ידי נשותיהם של מהגרים מנורווגיה. העיר חוגגת זאת כל שנה בפסטיבל הפסקת הקפה של סטווטון.

ברם, המושג הפך מקובל בשל מסע פרסום של סוכנות קפה פאן-אמריקנית ב-1952, אשר במסגרתו עודדו צרכנים לצרוך קפה תחת הסיסמה: "הרשה לעצמך הפסקת קפה - וקבל את מה שלקפה יש להעניק לך".
הפסקות קפה אורכות בדרך כלל כ-10 עד 20 דקות. בחלק מהחברות מוסדה הפסקת הקפה והיא מתרחשת רשמית בשעה נקובה. בחלק מהמקומות עוברת עגלה עם משקאות חמים וקרים, עוגות, לחמים ומאפים.

== משמעויות ארגוניות ==
ההפסקה לרוב מתרחשת באתר ייעודי למשל קפיטריה, חדר תה או חוץ למשרד. מדובר לא רק באכילה, אלא בזמן המוקדש גם לרכילות ו"סמול טוק" ולעיתים גם עישון. ההפסקה היא הזדמנות להירגע מעט ואז להתכנס מחדש לביצוע שארית מטלות היום. באוסטרליה ובניו זילנד ההפסקה הזו מכונה גם "סמוקו" (נגזר מ-smoking - עישון).

אחד הנושאים במשא ומתן בין איגוד עובדי הרכב לבין חברות לייצר רכב ב-1964 בארצות הברית, היה דרישת האיגוד להפסקת קפה יומית בת 12 דקות. כיום במקומות עבודה רבים הפסקות קפה הן חלק מחוזה העבודה הסטנדרטי (יום עבודה בן שמונה שעות ויותר), וחברות רבות מצאו כי ציוד פינת קפה על חשבון המעסיק היא יתרון חשוב, בעלות נמוכה. מעבר לכך, הפסקות הקפה הן זמן להתרעננות, יצירת קשרים חברתיים בין העובדים והחלפת מידע ארגוני בצורה לא רשמית. יציאה משותפת להפסקת קפה מחזקת את המערכת החברתית של העובד, ומייצרת הזדמנויות לקבלת החלטות בעלות ניהולית נמוכה. בכנסים מקצועיים, הפסקת הקפה הן זמן משמעותי בכנס ליצירת קשרים עסקיים, מפגשי עמיתים ומפגש של חברים ותיקים.

== הפסקת קפה במדינות שונות ==
*שוודיה: פיקה (Fika) הוא מונח בשוודית שמשמעתו "לצאת להפסקת קפה". המונח שכיח במקומות עבודה בשוודיה. במהלך יום עבודה לפחות פיקה אחת, לרוב שתיים, מתקיימות. פיקה הוא אירוע חברתי חשוב, שבו עובדים מתאספים לשיחה בעניינים פרטיים ומקצועיים. מקובל שגם מנהלים מצטרפים לעובדים, וכעמיתים אף יכול להיחשב לא מנומס שלא להצטרף לפיקה אחד ביום עם העובדים. 
*בריטניה: ארוחת עשר (Elevenses) היא הפסקת קפה או תה מסורתית שמתרחשת סביב השעה 11 לפני הצהריים. הפסקות קפה בבריטניה אינן מוגבלות רק לשעות הבוקר המאוחרות וקורות מספר פעמים במהלך היום. במשרדים גדולים יצרו מתחם מרכזי להפסקות הקפה בו עובדים ממחלקות שונות יכולים לאסוף ולהתרועע. 
*יפן: ביפן המשקה המועדף בהפסקות קפה הוא תה ירוק. בחברות רבות, התה הוא חלק מהשירותים שהחברה מספקת לעובדיה ומגישה בפגישות חשובות. חלק משמעותי בתקשורת בתוך משרדים נעשית באמצעות שיחות על כוס תה או קפה ולא בערוצים רשמיים.

==ראו גם==
* הפסקה
* ארוחת עשר

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.blunck.dk/recommends/coffee עמוד המוקדש לשעשועים אפשריים בזמן הפסקת הקפה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קפה
קטגוריה:ארוחות
פאולוס השלישי

האפיפיור פאולוס השלישי (בלטינית: Paulus III; נולד בשם אלסאנדרו פארנזה ב-29 בפברואר 1468 – 10 בנובמבר 1549), היה אפיפיור ומנהיג הכנסייה הקתולית בין 1534 למותו בשנת 1549. הבולט בין הישגיו בתקופת כהונתו הוא כינוס ועידת טרנטו ב-1545. פאולוס השלישי היה האפיפיור הראשון אשר מינה קרדינלים ללא גילוי שמם בפומבי.

אלסאנדרו פארנזה היה בן לשושלת פארנזה מצד אביו וקרוב רחוק מצד אימו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני (1294–1303).

הוא מצויר בציור "פאולוס השלישי ונכדיו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה".

פרסם בשנת 1537 את הבולה Sublimis dues בו הכריז כי הילידים באמריקה (אינדיאנים) הם בני אדם, והם יכולים לקבל על עצמם את הנצרות.

בשנת 1542 פרסם בולה שהבטיחה הטבות כלכליות ליהודים שמתנצרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אישים הקבורים בבזיליקת פטרוס הקדוש

קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1468
קטגוריה:נפטרים ב-1549
דייב מארי

דייוויד מייקל מארי (באנגלית: David Michael Murray; נולד ב-23 בדצמבר 1956 בלונדון) הוא גיטריסט וכותב שירים הידוע בעיקר כאחד החברים המקוריים בהרכב של להקת ההבי מטאל איירון מיידן, אליה הצטרף חודשיים לאחר הקמתה, ב-1975.

== חייו ==
מארי גדל במשפחה ענייה, אשר עברה לעיתים קרובות ממקום אחד למשנהו. בגיל 15 החל לגלות עניין ברוק, לאחר ששמע את וודו צ'יילד של ג'ימי הנדריקס. בעודו נער הקים את הלהקה הראשונה שלו, שנקראה Stone Free. הלהקה כללה גם את אדריאן סמית', שהפך אחר-כך לאחד מחברי איירון מיידן. מארי היה חבר בעוד מספר להקות לפני שפגש את סטיב האריס והצטרף לאיירון מיידן לראשונה. הוא עזב את הלהקה לתקופה קצרה לאחר שרב עם הסולן דאז, דניס וילקוק. מארי הצטרף לסמית', ללהקת ארצ'ין והקליט תקליט שדרים אחד, "Black Leather Fantasy". לאחר מכן הוא עזב את ארצ'ין והצטרף מחדש לאיירון מיידן, לאחר שווילקוק עזב את הלהקה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גיטריסטים בריטים
קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:איירון מיידן
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1956
מכרות המלך שלמה (סרט, 1985)

מכרות המלך שלמה (אנגלית: King Solomon's Mines) הוא סרט הרפתקאות שמבוסס על רומן בעל אותו שם מאת הנרי ריידר הגרד. בסרט השתתפו ריצ'רד צ'מברלין בתפקיד הראשי, שרון סטון, הרברט לום, ג'ון ריס-דייוויס ואחרים. הסרט הופק על ידי קנון גרופ של מנחם גולן ויורם גלובוס ובוים על ידי ג'ון לי תומפסון. לסרט היה אופי קומי בדומה לסרטי אינדיאנה ג'ונס. לאחר שנתיים יצא סרט המשך בשם "אלן קווטרמיין ועיר הזהב האבודה".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:חידושים לסרטים
בלמונטה

בלמונטה (בפורטוגזית: Belmonte, מילולית: ההר היפה), היא עיירה בפורטוגל, בה התגלתה ב-1917 קבוצה גדולה של אנוסים, יהודי בלמונטה.
== גאוגרפיה ==
העיירה מורכבת מחמישה אזורים מינהליים, במחוז קשטלו ברנקו (Castelo Branco), עד 1976 פרובינציית ביירה ביישה (Beira Baixa). יש בה כ-7,600 תושבים, כ-3,200 מהם מתגוררים במרכז העירוני הראשי.

העיירה על חמשת רובעיה משתרעת על שטח של 118 קמ"ר. האזור כולו מצוי כ-600 מטרים מעל גובה פני הים, ברכס בלמונטה, ליד סרה דה אשטרלה. אפשר להבחין מרחוק במבצר המרובע של הטירה המבוצרת.

הכפר שוכן למרגלותיה של טירה משופצת שנבנתה במאה ה-13. טירה זו היא בית מגוריה של משפחתו ומקום הולדתו של "המגלה", פדרו קרבל, הנווט ומגלה הארצות שגילה לראשונה את ברזיל בשנת 1500. פסלו עומד ברחוב שנושא את שמו.הפנתיאון של משפחת קברל ממוקם בקפלה, על גבעת הטירה.

==אנוסי בלמונטה==

בבלמונטה חיה במשך שנים קהילת אנוסים גדולה, ששמרה על מנהגים יהודיים שונים, ונמנעה מנישואים עם תושבי העיירה הנוצרים מאות בשנים.

בשנת 1917 גילה את הקהילה מהנדס יהודי פולני בשם שמואל שוורץ, והוא שהביא את קיומה לידיעת העולם. בתחילת שנות התשעים של המאה ה-20 קיימה הרבנות הראשית לישראל מבצע "השבה ליהדות", בו גויירו מרבית אנוסי בלמונטה. כיום קיימת שם קהילה יהודית פעילה. בעיירה הוקם גם מוזיאון יהודי המתאר את ההיסטוריה היהודית במקום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* שרה מולכו, [http://www.mybelmonte.com/ בלמונטה שלי] - סיפורם של יהודי העיר
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פורטוגל: יישובים
369

== אירועים ==
* 369 - הוקם אתר דתי לעלייה לרגל בשם Santuario di Oropa במורדות הרי האלפים ליד היא ביאלה שבפיימונטה באיטליה. מאמינים כי הוא הוקם 69 על ידי "האוזביוס" ( Eusebius).

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
דרך נוף

סלטה, ארגנטינה.]]
דרך נוף או דרך נופית היא דרך שהנוסעים בה נחשפים לנופי טבע. במקומות מסוימים נסללות דרכים במיוחד למטרה זו, להבדיל מדרכים אחרות, שנועדו להוביל נוסעים ומסעות ממקום למקום. דרכי נוף הן לעיתים סלולות, אך בדרך כלל הן עוברות על פני תשתיות טבעיות, אבנים פשוטות או אדמה הדוקה בתוספת של מוצרי מחצבה, כמו כורכר או חצץ, וזאת על מנת לא לפגוע במרקם הנוף ובצבע הטבעי הנשקף בפני המטייל. היוזמה לבניית דרך נוף היא בידי גופים העוסקים בפיתוח סביבתי. בישראל עוסקת בכך בעיקר הקרן קיימת לישראל. 
במפות מסוימות מודגשת דרך נופית בצבע ירוק.

==קישורים חיצוניים==

* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Tiyulim/maslulim/ משרד החינוך, מסלולי טיולים]
* [http://www.harim.co.il/trails/ הרים מסלולי אופניים רכיבה וטיול]
* [http://www.antiquities.org.il/Dig_Item_heb.asp?id=466 רשות העתיקות, דרך נופית ביער יתיר]

*
קטגוריה:דרכים וכבישים
826

== אירועים ==
* בשנה זו מוזכר לראשונה במסמך קיומה של העיר ביאלה במחוז פיימונטה שבאיטליה. המסמך קובע כי העיר ניתנה לנסיך "בוסונה דה לודויגו אל פיו" (Conte Busone da Ludovico) כמתנה על ידי האימפריה הרומית הקדושה.
* פלישה של ערבים לסיציליה. הקרבות נמשכו עד לשנת 965 כאשר נפל מעוז אחרון של האימפריה הביזמנטית באי.

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
1377

== אירועים ==
* העיר ביאלה שבמחוז פיימונטה שבאיטליה עוברת לשליטת בית סבויה.
* ולדיסלב יאגיילו, דוכס ליטא.
* סיום בניית גשר טרזו סוי אדה בלומברדיה, היה גשר הקשת הארוך בעולם במשך 400 שנים.

== נולדו ==
* פיליפו ברונלסקי, מהאדריכלים הפיורנטינים החשובים ביותר בתקופת הרנסאנס באיטליה. נפטר ב-1446.
* ארנסט, דוכס אוסטריה, (נפטר ב-1424).

== נפטרו ==

* אבן בטוטה, (נולד ב-1304). מגלה ארצות מוסלמי.
* אלגירדס, דוכס ליטא, (נולד ב-1296).

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
1388

== אירועים ==

* שארל השישי מלך צרפת נוטל לידיו את ניהול ענייני המדינה מדודו פיליפ השני דוכס בורגונדיה

== נולדו ==

== נפטרו ==

* תומאס אסק משורר אנגלי

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
1366

== אירועים ==
* מוחמד החמישי של גרנדה בונה בית חולים בגרנדה

== נולדו ==
* אן מבוהמיה אשתו של ריצ'רד השני מלך אנגליה.

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
פרס נשיא המדינה לספרות

פרס נשיא המדינה לספרות הוא פרס ישראלי המוענק על ידי נשיא מדינת ישראל בטקס המתקיים מדי שנה בבית הנשיא בירושלים.

הפרס מוענק לסופרים שונים על תרומתם להעשרת התרבות הישראלית וערכי הרוח בה לדורות הבאים.

הפרסים מוענקים בקטגוריות: מפעל חיים, יצירת פרוזה בעברית, יצירת שירה בעברית, יצירה בערבית, יצירת ביכורים בעברית. בעבר הוענק גם פרס למחזאות שאותו קיבל לראשונה נסים אלוני בשנת 1971, וחנוך לוין ב-1972.

==זוכים (רשימה חלקית)==
* 1968 - איתמר בן-חור 
* 1997 - משה סרטל, עמליה כהנא-כרמון
* 1998 - יורם קניוק
* 2001 - מירון ח. איזקסון, אהרון מגד, אפרים באוך ואמנון שמוש
* 2004 - חביבה פדיה, ש. שפרה, עידן אלמוג ואלכסנדר פשיגלבלט
* 2005 - מרג'ייה בשארה, סמי מיכאל, עינה ארדל, דוד טרבאי ואפרת דנון
* 2006 - אסתר אטינגר, שמעון בלאס, סלמאן מצאלחה, שירלי קאופמן ואלון חילו.
==ראו גם==
* פרס רעיית נשיא המדינה לשירה עברית
==קישורים חיצוניים==
* [http://www.huji.ac.il/cgi-bin/dovrut/dovrut_search.pl?mesge114975124505976587 כתבה על זוכי פרס הנשיא 2006], באתר האוניברסיטה העברית

==הערות שוליים==

*
נשיא המדינה לספרות
קטגוריה:נשיא מדינת ישראל
מויאל

מויאל (לעיתים אמויאל) הוא שם משפחה יהודי-ספרדי<ref></ref> שמקורו בעיר מויה שבספרד. יש שלוש ערים בשם זה ברחבי ספרד: בקטלוניה, בגליסיה ובאיים הקנריים.
בספר שפרסמה ב-1927 החברה הצרפתית לחקר הקולוניות על שמות המשפחה של יהודי צפון אפריקה הוצע כי השמות הנ"ל הם עיוות של השם העברי "עמיאל".

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
ביאלה (נפה)

ביאלה (באיטלקית: Provincia di Biella) היא נפה בצפון מחוז פיימונטה באיטליה.
== גאוגרפיה ==
ביאלה גובלת בצפון במחוז ואלה ד'אאוסטה, שטחה 914 קמ"ר ומספר תושביה עומד על 181,089 (נכון ל-2015). צפיפות האוכלוסייה בנפה היא 198 תושבים לקמ"ר. הנפה חדשה יחסית והוקמה רק בשנת 1995, והיא מאגדת 82 עיריות. חבל הארץ בו היא נמצאת סובל משיטפונות, בין היתר בשנים 1968 ו-2002, ויש בו שמורות טבע. הנפה נחשבת ל"מנצ'סטר של איטליה" בשל תעשיית הטקסטיל שבה.

==הערים החשובות בנפת ביאלה==
חמש הערים החשובות בחבל הן:
{| border="NaN"
|-
| ביאלה
| (Bialla)
| 46,350
| תושבים
|-
| "קוסאטו"
| (Cossato)
| 15,078
| תושבים
|-
| "ויליאנו ביאֶלֶזֶה"
| (Vigliano Biellese)
| 8,406
| תושבים
|-
| "קנדלו"
| (Candelo)
| 7,989
| תושבים

|-
| "טריוורו"
| (Trivero)
| 6,663
| תושבים
|}

==גלריית תמונות==
<gallery>
תמונה:Biella-Sala_Biellese-laghetto_ghiacciato.jpg|אגם קפוא
תמונה:Biella-Panoramica_Zegna-Bielmonte.jpg|נוף בנפה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20200103031411/http://www.provincia.biella.it/ האתר הרשמי של הנפה]
* [https://web.archive.org/web/20181116181038/http://www.atl.biella.it/ אתר תיירות]
* [https://web.archive.org/web/20041208114745/http://www.docbi.it/stradalana.htm דרך הצמר]
* [https://web.archive.org/web/20040930225936/http://www.museodelterritorio.biella.it/flex/FixedPages/IT/Home.php3 מוזיאון החבל]
* [http://musica.upbeduca.eu/ecomuseo.htm מוזיאון לאומנותOrganaria]
* [http://www.atapspa.it/ אתר התחבורה הציבורית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיימונטה
קטגוריה:איטליה: נפות
פסטיבל ישראל

פסטיבל ישראל הוא פסטיבל רב-תחומי המתקיים מדי שנה באביב או בסתיו למשך מספר שבועות, ומרכזו בירושלים. הפסטיבל החל את דרכו ב-1961 כפסטיבל קיץ למוזיקה קלאסית. מהשנה השנייה ובמשך מספר שנים הוא כלל גם מופעי תיאטרון. עם השנים הורחבו תחומי ומוקדי פעילותו, וכיום הוא כולל מופעי מוזיקה קלאסית, תיאטרון, מחול, מוזיקת ג'אז, תערוכות אמנות פלסטית, הרצאות מומחים. התוכנית רב-תרבותית ומשלבת מופעים בינלאומיים לצד מופעים ישראליים.

בתחילה נערך הפסטיבל במוקדים שונים בארץ – בעיקר בירושלים, בתל אביב ובתיאטרון קיסריה. ב-1982 הוא אומץ על ידי עיריית ירושלים, ומאז מתקיימות מרבית ההופעות בתחומי העיר. עלו טענות כנגד מחיר הכרטיסים הגבוה, אך עם זאת מתקיימים במסגרת הפסטיבל גם מופעי רחוב והכניסה לחלק מההופעות היא ללא תשלום. הפסטיבל פועל כגוף ללא כוונת רווח.

== היסטוריה ==
הפסטיבל הראשון, שנערך באוגוסט–ספטמבר 1961, נקרא "פסטיבל המוזיקה בישראל". המנהל האדמיניסטרטיבי שלו, מטעם החברה הממשלתית לתיירות, היה אהרן צבי פרופס, והמנהל האמנותי – הכנר והמנצח אלכסנדר שניידר (רביעיית בודפשט) מארצות הברית, שנעזר בכנר אייזק שטרן.
הפסטיבל משך אליו מספר מוזיקאים ידועים מרחבי העולם (יהודים ולא-יהודים), והוא התאפשר הודות להסכמתם של האמנים להופיע בהתנדבות. בכיר האמנים היה הצ'לן הקטלאני הקשיש פבלו קזאלס. מלבדו הופיעו עוד רביעיית בודפשט, הפסנתרים היהודים ארתור רובינשטיין, רודולף סרקין, שלישיית איסטומין-שטרן-רוז (ההרכב המוזיקלי היהודי-אמריקאי שכלל את הפסנתרן יוג'ין איסטומין, הכנר אייזק שטרן והצ'לן ליאונרד רוז) וזמרת הקונטרה אלט הקנדית מורין פורסטר (כמה מהם שבו להופיע בפסטיבלים הבאים).
מישראל הופיעו בין היתר התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקהלת רינת.
המלחין היהודי-צרפתי דריוס מיו חיבר לכבוד הפסטיבל את הקנטטה "בר-מצווה לישראל" (Cantate de L'initiation: Bar mitzvah Israël 1948-1961).

א"צ פרופס ניהל את 15 הפסטיבלים הראשונים, עד 1976. החליף אותו יעקב ביסטריצקי, ואחריו גארי ברתיני.

מאז 1992 נוהל הפסטיבל על ידי יוסי טל-גן, שנעזר ביועצים בתחומי המוזיקה הקלאסית, מוזיקת עולם, ומחול. דן הלפרן הוא יו"ר ההנהלה. ב-2013 הודיע טל-גן על פרישתו מניהול הפסטיבל ובאוגוסט 2014 התמנה לתפקיד אייל שר.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* David Cairns, [http://archive.spectator.co.uk/article/22nd-september-1961/18/festival Festival: Israel, 1961], The Spectator, 21 September 1961, p. 18
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

ישראל
ישראל
ישראל
1386

== אירועים ==

* הוקמה האוניברסיטה העתיקה ביותר בגרמניה אוניברסיטת היידלברג

* הסכם וינדזור, ההסכם העתיק ביותר שעדיין בתוקף (נכון לשנת 2021) נחתם בין ממלכת אנגליה לממלכת פורטוגל

== נולדו ==

* דונטלו צייר איטלקי (נפטר ב-1466)

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
אהרן כ"ץ (בר-אילן)

הרב אהרן כ"ץ (נולד ב-1948) הוא ר"מ וראש תוכנית לימודי הלכה בבית המדרש לגברים ("הכולל") של המכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, ובעבר ראש בית המדרש, וכן רב בית הכנסת "דובב עוז" ברמת גן. לאחר יציאתו לגמלאות של רבה הראשי של רמת גן, יעקב אריאל בשנת 2017, שימש הרב כ"ץ במשך שלוש וחצי שנים כרבה הראשי בפועל של רמת גן.<ref></ref>

==ביוגרפיה==
כ"ץ נולד וגדל ברמת גן ולמד בישיבת נחלים. בילדותו היה ממייסדי סניף "בני עקיבא רמת חן" שלימים הפך לאחד הסניפים הגדולים בארץ. לאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה, שם גם כיהן כר"מ כארבע שנים. בשנת 1974, שנה אחרי הקמת המכון הגבוה לתורה ("הכולל"), הוא מונה לר"מ במכון. בתחילת שנות ה-2000 מונה לראש בית המדרש במקומו של הרב משה רזיאל שפרש לגמלאות. באלול ה'תשס"ח מונה הרב שבתי רפפורט לראש בית המדרש, והרב כ"ץ חזר לשמש כר"מ במכון וכראש כולל הוראת הלכה. החל מחודש מרחשון תשע"ח מכהן הרב אהרן כ"ץ כרב המורשה מטעם הרבנות הראשית במחלקות הנישואין והכשרות של רבנות העיר רמת גן ומכהן בפועל כממלא מקום רב העיר.

הרב כ"ץ משמש שנים רבות כדיין בבית הדין לדיני ממונות ברמת גן וכאב"ד ברשת בתי הדין ארץ חמדה גזית.<ref></ref> הוא גם חבר בארגון הרבנים צהר.
שרת במילואים ברבנות הצבאית בתפקיד רב צבאי.

אחד מבניו, איתמר, הוא קצין צה"ל בעל עיטור המופת ממלחמת לבנון השנייה על חלקו בקרב בינת גבייל. בנו הרב דניאל, הוא דיין בבית הדין הרבני בתל אביב.

==רבותיו==
* הרב חיים יעקב גולדוויכט
* הרב דב בער אליעזרוב

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_אהרון_כץ/ כל הכתבות על הרב אהרון כץ], באתר ערוץ 7

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:בוגרי ישיבת נחלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:רבני צהר
קטגוריה:רבנים צבאיים ישראלים
קטגוריה:רמת גן: רבנים ראשיים
קטגוריה:ראשי כולל אברכים ישראלים
קטגוריה:המכון הגבוה לתורה
קטגוריה:דייני רשת ארץ חמדה גזית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
פיינורד אקאדמי

פיינורד אקאדמי (בהולנדית: Feyenoord Fetteh) היא קבוצת כדורגל מהעיר גומואה פטה שבגאנה. אקדמיית כדורגל זו הוקמה על ידי קבוצת פיינורד ההולנדית, והיא אקדמיית הכדורגל הגדולה ביותר בגאנה. תפקידה הוא להכשיר שחקנים גאנאים למעבר לאירופה כאשר המטרה הראשית היא חיזוק קבוצת פיינורד רוטרדם.

==הקשר עם פיינורד רוטרדם==
בשנת 1998 קיבל בעליה של קבוצת פיינורד ההולנדית, יוריין ואן דן הנדריק, את אישורו של הצ'יף של העיר גומואה פטה, הממוקמת בקרבתה של עיר הבירה, אקרה, להקים את אקדמיית הכדורגל הראשונה של הקבוצה בגאנה בעיר זו. השחקנים המשחקים בקבוצה מתמודדים בליגה המקצוענית כקבוצה לכל דבר גם זוכים להשכלה בית ספרית, על חשבונה של הנהלת פיינורד. נכון להיום, מוחמד אבובקרי הוא הכדורגלן הראשון מאקדמיית פיינורד שהשיג חוזה בקבוצת פיינורד רוטרדם עצמה ומשחק במדיה בליגה ההולנדית הבכירה.

הרעיון להקמת אקדמיות כדורגל של קבוצת פיינורד באפריקה קם כאשר הבעלים של הקבוצה, יוריין ואן דן הנדריק, נסע לאביג'אן שבחוף השנהב להחתמת שחקן, אז אלמוני, בשם בונבנטור קאלו והחל במגעים ראשונים במערכת הכדורגל בחוף השנהב כאשר בשנת 1998 נפתחה האקדמיה של פיינורד בחוף השנהב ומאוחר יותר בגאנה.

== שחקנים מפורסמים==
* מוחמד אבובקרי
* ארנסט אסנטה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קבוצות כדורגל גאנאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1998
המוגלובין מסוכרר

המוגלובין מסוכרר (hæmoglobin A1c או Hb<sub>A1c</sub> או Hg<sub>A1c</sub>) הוא סוג של המוגלובין. ברפואה, נעשה בו שימוש כדי לאבחן את ריכוז הגלוקוז בדם לאורך זמן (חודשים אחרונים).

המוגלובין מסוכרר נוצר, באופן שגרתי, בדם כאשר מולקולות של גלוקוז מתרכבות עם מולקולות של המוגלובין.

לאחר שמולקולת המוגלובין מסתכררת, היא נשארת כזו לכל אורך חייה. אורך החיים הממוצע של כדורית דם אדומה, שהיא הגוף הנושא את ההמוגלובין בדם, הוא 4 חודשים (120 יום); בדיקת Hb<sub>A1c</sub> נחשבת מבחינה מדעית כמעידה, בדרך כלל, על רמת הגלוקוז בדם ב-3 החודשים שקדמו לבדיקה (התגלה על ידי שמואל רהבר).

הערך של Hb<sub>A1c</sub> נמדד באחוזים ומבטא את אחוז ההמוגלובין המסוכרר מתוך סך כל ההמוגלובין בדם.

טווח ערכי היחוס הנורמלי לבן אדם בריא הוא 4%-5.9%.

בבני אדם עם סוכרת, ה-Hb<sub>A1c</sub> מהווה מדד למידת השליטה בסוכרת, כלומר עד כמה החולה מצליח לשמור את רמת הגלוקוז בדמו בטווח הרצוי. זה הוא המדד העיקרי בכל הקשור לחיזוי ומניעת סיבוכי סוכרת (כגון נוירופתיה סוכרתית, רטינופתיה סוכרתית ונפרופתיה סוכרתית). בקרב בני 50 שנה ומעלה עם סוכרת, שמטופלים ביותר מתרופה אחת נגד סוכרת, נמצא שטווח ערכי היחוס האופטימלי (לגבי הסתברות לתמותה מכל סיבה שהיא) הוא 7.5%-8%.

מחקרים הוכיחו כי בני אדם עם סוכרת מבוקרת היטב מסוגלים להימנע כליל מסיבוכי המחלה.

קיים מתאם בין ערך ה-Hb<sub>A1c</sub> לבין רמת הגלוקוז הממוצעת בדם:

{| class="wikitable" style="text-align:center;"
! Hb<sub>A1c</sub> (%) !! רמת גלוקוז ממוצעת (מילימול/ליטר) !! רמת גלוקוז ממוצעת (מיליגרם/דציליטר)
|-
| 5 || 5.4 || 97
|-
| 6 || 7.0 || 126
|-
| 7 || 8.6 || 154
|-
| 8 || 10.2 || 183
|-
| 9 || 11.8 || 212
|-
| 10 || 13.4 || 240
|-
| 11 || 14.9 || 269
|-
| 12 || 16.5 || 298
|}

== אבחון סוכרת באמצעות בדיקת המוגלובין מסוכרר ==
ועדת מומחים שהתכנסה ב-1997 שקלה להכניס את הבדיקה לבדיקות הסקר של הסוכרת, אולם בעקבות היעדר תקינה של התבחין המעבדתי של A1c - נדחתה ההצעה. בשנת 2003 ועדת מומחים נוספת דנה בעניין זה, אך גם היא סיכמה כי לתבחין זה קיימים עדיין חסרונות, ולפיכך גם היא לא המליצה על בדיקה זו כבדיקה אבחנתית. ועדה נוספת משנת 2008 סיכמה כי בשונה מ-2003, ניתן כבר לטעון שבדיקה זו אמינה לפחות כמו בדיקת גלוקוז בדם, ולפיכך בסיכומיה המליצה על שימוש בבדיקה זו כבדיקה לסקירה ואבחון של סוכרת. ההמלצה הייתה לאמת את האבחנה בבדיקה חוזרת של A1c אלא אם כן מדובר בנבדק סימפטומטי עם מדידה אקראית של סוכר גבוה מ-200 מ"ג/ד"ל. ערך של המוגלובין הגבוה מ-5% (כ-126mg/dl) יכול להחשב כסף.

בשנת 2010, לאחר בדיקה נוספת, המליצה ועדת מומחים בין-לאומית על שימוש ב-Hb<sub>A1c</sub> לאבחון סוכרת בערך סף של 6.5%.

==ראו גם==
*סוכרת
*ביוכימיה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טיפול בסוכרת
קטגוריה:בדיקות דם
קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:המוגלובינים
יעקב פליקס

יעקב פליקס (ברומנית: Iacob Felix; (6 / 18 בינואר 1832 הורז'יצה – 19 בינואר 1905 בוקרשט), רופא רומני יהודי מומר, יליד צ'כיה, חבר האקדמיה הרומנית.

==קורות חיים==
נולד למשפחה יהודית בעיירה הורז'יצה (Horschitz) בצפון בוהמיה. למד בתיכון בייצ'ין (Jičin) ובפראג. סיים את לימודי הרפואה בווינה בשנת 1857. התנצר לקראת סוף לימודיו שם והפך לרומנו-קתולי.

עזב את מולדתו ככל הנראה אחרי אירועי חיים כואבים ובחר להתיישב בוולאכיה באוגוסט 1858,
שם שרת תחילה כרופא מחנה ההסגר בעיירה אולטניצה ולאחר מכן כראש שרותי הבריאות במחוז מוסצ'ל.

בעל ידע ותכונות ארגוניות מעולות, ד"ר יעקב פליקס הוזמן לבוקרשט על ידי ד"ר קרול דבילה (Carol Davila), ראש מנהל הבריאות של הנסיכויות המאוחדות (רומניה – בעתיד), כדי להיות פרופסור להיגיינה בבית הספר הלאומי לרפואה, שהיה בהמשך לפקולטה. מונה ב-1861 לרופא של אחד האזורים בבירה בוקרשט. שנה לאחר מכן מינה אותו דבילה לסגן מפקח כללי של שרותי הבריאות במדינה, ובשנת 1869 היה לפרופסור להיגיינה בפקולטה החדשה לרפואה בבירת רומניה.

בשנת 1865 יעקב פליקס חקר את מגפת הטיפוס שפשטה על סנקט פטרבורג.
במשך מעל עשרים שנה שימש כרופא ראשי של העיר בוקרשט.

הוא היה בין השנים 1892–1899 מנהל השירות הסניטרי של רומניה, ואחת מהצלחותיו הייתה מיגור מגפת החולירע של שנת 1893. החל משנת 1879 התמנה לחבר המחלקה המדעית של האקדמיה הרומנית.

יעקב פליקס נחשב מייסד האסכולה הרומנית להיגיינה וניהול הבריאות.

הכרך השני לספר הלימוד שלו להיגיינה ציבורית ומנהל הבריאות, שהופיע בשנת 1888 נחשב ספר הלימוד הראשון לאפידמיולוגיה בעולם, שהתבסס על עקרונותיו של לואי פסטר. פליקס תרם תרומה מכרעת לעריכת חוק הבריאות הראשון של רומניה בשנת 1874 ולאחר מכן לעריכת התקנות הנלוות.
כאות הוקרה נבחר בשנת 1884 כיושב ראש הכנס הלאומי הראשון של הרופאים, הוטרינרים והרוקחים ברומניה.

לא נהג לדבר על מוצאו ועל עברו היהודי, אבל גם לא התבטא מעולם במושגים של דחיית היהדות.

== מספריו ==
* 1870 Igiena publică "ההיגיינה הציבורית".
* 1892 Geografia medicală a României "הגאוגרפיה הרפואית של רומניה".
* Istoria igienei în România "ההיסטוריה של ההיגיינה ברומניה".
* Medicul poporului "רופא העם".

==מקורות==
* Fed.Comunităţilor Evreieşti din România - coord.N.Cajal,H.Kuller Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie
cap.Medicină - de G Brătescu - Editura Hasefer 2004,Bucureşti
(פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה - נ. קז'אל, ה. קולר ואחרים -
תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה - פרק רפואה -
מאת ג. ברטסקו - הוצאה לאור "הספר", בוקרשט, 2004

==לקריאה נוספת==
* G.Brătescu - Doctorul Iacob Felix - Savantul şi înfăptuitorul
2004,Editura Viaţa Medicală Românească, Bucureşti
(ג. ברטסקו - ד"ר יעקב פליקס, איש המדע והמעשה - הוצאה לאור ויאצה מדיקלה רומנייאסקה, בוקרשט 2004 )

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070610054927/http://miculparis.ro/orasul/personalitati/iacob_felix.html פריז הקטנה - אישים בבוקרשט] ברומנית

קטגוריה:רופאים יהודים רומנים
קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:יהודים מומרים רומנים
קטגוריה:מתנצרים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הרומנית
קטגוריה:בוהמיה: אישים
קטגוריה:ילידי 1832
קטגוריה:נפטרים ב-1905
עמים איטליים

[[מוזיקאי אטרוסקי. ציור קיר בקבר טריקליניום בטרקואיניה]]
העמים האיטליים העתיקים (אנגלית Ancient Italic peoples) הוא שם כולל לכל העמים אשר ישבו באיטליה ועברו לשליטה הרומית. חלק מעמים אלה היו קרובים זה לזה מבחינה אתנית ולשונית, ודיברו שפות איטליות או יוונית כתוצאה מהשפעת ההתיישבות היוונית באיטליה; ואילו אחרים השתייכו לענף הודו אירופי אחר או שלא היו שייכים כלל למשפחת עמים זו. ההשתייכות המדויקת של חלק מעמים אלה אינה ידועה או שמוטלת בספק. 

בין העמים האיטליים נמנים (לצד כינויים בלטינית או איטלקית):

* אקווים - Aequi 
* אאורונקים - Aurunci 
* אאוסונים - Ausoni 
* ברוטים - Bruttii 
* אלימים - Elymi 
* אטרוסקים - Etrusci או Tusci
* אאוגנים - Euganei 
* פליסקים - Falisci
* הרניקים - Hernici 
* יפיגים - Iapyges או Japigi
* איטלים - Italioti 
* לטינים - Latini 
* לפונטים - Lepontii 
* ליגורים - Ligures 
* לוקאנים - Lucani 
* מרוקינים - Marrucini 
* מרסים - Marsi 
* מספים - Messapii 
* אנוטרים - Enotri
* אוסקים - Osci 
* פליגנים - Paeligni 
* פיקנים - Piceni 
* ראטים - Reti 
* רוטולים - Rutuli 
* סבינים - Sabini 
* סמניטים - Samnites 
* סיקנים - Sicani 
* סיקליוטים - Siceliotes 
* סיקולים - Siculi 
* טאורינים - Taurini 
* אומברים - Umbri 
* ונטים אדריאטים - Veneti או Paleoveneti
* וסטינים - Vestini 
* וולסקים - Volsci 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איטליה הקדם-רומית
קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:עמים קדומים
מפרץ טריאסטה

מפרץ טריאסטה (באיטלקית Golfo di Trieste; בסלובנית Tržaški zaliv; בקרואטית Tršćanski zaljev) הוא מפרץ רדוד בצפונו של הים האדריאטי ומהווה חלק ממפרץ ונציה. רוב חופיו של המפרץ שייכים לאיטליה, ובדרומו לסלובניה ולקרואטיה. שטחו של המפרץ הוא כ-1,000 קמ"ר, וגבולו עם הים האדריאטי הוא בקו דמיוני בין פונטה טליימנטו (Punta Tagliamento) באיטליה וסבודריה (Savudrija) בקרואטיה. עומקו הממוצע של המפרץ הוא 16 מטר ועומקו המרבי 37 מטר. למעט מספר איים קטנים בלגונת גראדו, אין במפרץ טריאסטה איים. חופיו המזרחיים מפורצים בהשוואה לחופיו הצפוניים והמערביים.

==ראו גם==
* טריאסטה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר סלובניה
קטגוריה:קצרמר קרואטיה

טריאסטה
טריאסטה
טריאסטה
קטגוריה:טריאסטה
טריאסטה
ברונכוסקופיה

רופא עורך ברונכוסקופיה
ברונכוסקופיה (באנגלית: Bronchoscopy) או שקיפת סִמְפּוֹנוֹת היא בדיקה רפואית ממשפחת הבדיקות האנדוסקופיות, שבה נבדקות דרכי הנשימה על ידי החדרת ברונכוסקופ, הקרוי גם מַשקף סמפונות (צינור פלסטי גמיש שבקצהו מצלמת וידאו זעירה, אשר מכיל סיב אופטי לצורך תאורה ונועד לבדיקת מערכת הנשימה). באמצעות בדיקה זו ניתן לראות את דרכי הנשימה, ממערות האף ועד לקנה הנשימה והסימפונות.

==היסטוריה==
לרופא האף אוזן גרון הגרמני גוסטב קיליאן מייחסים את ביצועה של הברונכוסקופיה הראשונה בשנת 1897. הוא השתמש בברונכוסקופ קשיח על מנת להסיר עצם חזיר מדרכי נשימה של מטופל. הטיפול בוצע אצל מטופל ער בהרדמה מקומית בעזרת קוקאין. מאז ועד שנות ה-1970 טיפולים כאלה בוצעו רק באמצעות ברונכוסקופים קשיחים.

בשנות ה-1920 שכלל שבלייה ג'קסון את הברונכוסקופ הקשיח שנועד לבדיקה חזותית של הקנה ושל הסימפונות הגדולים. הלרינגולו הבריטי ויקטור ניגאס (Negus) שעבד עם ג'קסון שיפר את עיצוב האנדוקסופים מסוג זה, כולל מה שנודע כברונכוסקופ ניגאס.

בשנת 1966 המציא שיגטו איקדה את הברונכוסקופ הגמיש. תחילה כלי זה השתמש באלומות פיברו-אופטיות הדורשות מקור תאורה חיצוני.
לאנדוקופים אלה היו קטרים חיצוניים של כ-5-6 מילימטר, עם יכולת כיפוף של 180 מעלות ויכולת פישוט של 120 מעלות, שאיפשרו גישה אל סימפונות אונתיים וסגמנטליים. מאוחר יותר ברונכוסופקים פבירו-אופטיים הוחלפו על ידי CCD (charge coupled device) (צ'יפ וידאו) בממוקמים בקצה הדיסטלי שלהם.

== ביצוע הבדיקה ==
הבדיקה מתבצעת על ידי מומחה ברפואת ריאות ואחות. הבדיקה מתבצעת בהרדמה מלאה, ולפניה יתבקש הנבדק להיות בצום של כחמש שעות. לאחר שהחולה מורדם, מחדיר הרופא ברונכוסקופ דרך האף אל תוך הריאות. בעזרת הברונכוסקופ יכול הרופא לאבחן מחלות ובעיות שונות בריאה, לנקז מוגלה או לקחת ביופסיה.

הבדיקה אורכת כרבע שעה והנבדק מתעורר אחריה באופן טבעי. לאחר כשעתיים ישוחרר החולה לביתו (אם אינו מאושפז). את תוצאות הבדיקה יקבל הנבדק מיד לאחר הבדיקה (אלא אם נלקחה ביופסיה ויש לחכות לתשובות מהמעבדה).

== תופעות לאחר הבדיקה ==
לאחר שיתעורר הנבדק הוא עלול לחוש טשטוש ו/או בחילה בגלל ההרדמה. בדרך כלל ירגיש הנבדק תחושה של גירוי בדרכי הנשימה, בעיקר בגרון, ויומלץ על שתיית תה (אך רק כשעה לאחר הבדיקה). ייתכנו קשיים בדיבור בהתחלה, צורך בחמצן, שיעול, ומעט דם בליחה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nlm.nih.gov/medlineplus/ency/article/003857.htm ברונכוסקופיה], באתר MedlinePlus 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בדיקות רפואיות
קטגוריה:אנדוסקופיה
מפרץ ונציה

מפרץ ונציה (באיטלקית: Golfo di Venezia; בסלובנית: Beneški zaliv; בקרואטית: Venecijanski zaljev) הוא מפרץ בצפונו של הים האדריאטי המשתרע מצפון לקו דמיוני המחבר בין הקצה הדרומי של חצי האי איסטריה ודלתת הנהר פו. המפרץ גובל באיטליה ממערב וצפון, ובסלובניה וקרואטיה ממזרח. מהמפרץ מסתעפים מפרץ טריאסטה הכולל את לגונת גראדו וכן לגונת ונציה המסתעפת ישירות המפרץ.

הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם אדיג'ה, ברנטה, פייבה, ליבנצה, טליימנטו ואיסונדזו (סלובנית "סוצ'ה" Soča).

עומקו הממוצע של המפרץ הוא 34 מטרים.

==ראו גם==
* ונציה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר קרואטיה
קטגוריה:קצרמר סלובניה
ונציה
ונציה
ונציה
ונציה
קטגוריה:ונציה: גאוגרפיה
יוסטוס הקדוש מטריאסטה

הפורום הרומאי וקתדרלת יוסטוס הקדוש על הגבעה שעל שמו
חזית הקתדרלה
יוסטוס הקדוש מטריאסטה (באיטלקית: San Giusto martire) היה קדוש נוצרי מעונה שחי בעיר אקוויליה בזמנו של הקיסר דיוקלטיאנוס. יוסטוס הקדוש עסק בהפצת הנצרות באזור מגוריו והיה בין ראשוני הנוצרים שנאסרו בשל סירובם להקריב קרבן לאלילים הפגאנים. לפי המסורת עינה אותו הפרפקט מנציו (Manazio) עינויים קשים במטרה להכניעו, אך ללא הועיל. לבסוף דן אותו מנציו למיתה והשליכו אל הים מול חופי טריאסטה כשהוא קשור בידיו וברגליו בשלשלאות למשקולות ולאבנים. על פי האמונה העממית, השלשלאות נמסו כבמעשה נס, וגופת הקדוש צפה ונמצאה על חופה של טריאסטה.

בטריאסטה הוקמה כנסייה שהוקדשה ליוסטוס הקדוש כבר במאה ה-5. הכנסייה הוקמה בשטח הפורום הרומי ושברי עמודים מתקופת הרומאים שימשו בבניית מגדל הפעמונים. במאה ה-14 חוברה הכנסייה אל כנסיית מריה הקדושה הסמוכה לה על ידי בניית האולם המרכזי של הכנסייה הנוכחית אשר חיבר בין שני המבנים הקיימים. הכנסייה המאוחדת נקראת מאז קתדרלת יוסטוס הקדוש. הגבעה עליה ניצבת הקתדרלה נקראת על שמו של הקדוש (Colle di san Giusto) וכך גם הטירה הסמוכה לקתדרלה.

הנצחת הקדוש באומנות מוגבלת לעיר טריאסטה ובמיוחד לקתדרלה שעל שמו, ותמונתו העתיקה ביותר היא ככל הנראה הפסיפס שבאפסיס של קתדרלה זו והמתוארך למאה ה-12. בקתדרלה מצוי גם דיוקנו של יוסטוס הקדוש על גבי בד משי השמור בין אוצרות הכנסייה.

יום חגו של יוסטוס הקדוש הוא ה-2 בנובמבר בטריאסטה, וה-23 במרץ בסן ג'יוסטו קנווזה (San Giusto Canavese) שליד טורינו. היונה נחשבת לסמלו של הקדוש.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:טריאסטה
קטגוריה:נפטרים ב-293
קראס

מצוק סמוך ל[[טריאסטה]]
בולען
קראס או רמת קראס (סלובנית Kras; איטלקית Carso; גרמנית Karst) הוא חבל ארץ בדרום מערב סלובניה ובצפון מזרח איטליה שהעניק את שמו הגרמני לתופעת הקרסט. בשל כך לעיתים מכונה האזור בכינוי "הקרסט המקורי" או "הקרסט הקלאסי". האזור עשיר בתופעות קרסטיות כבולענים, פירים אנכיים, מגדלי קרסט ומערות.

==גאוגרפיה==
הקראס הוא רמה עשויה אבן גיר לחופיו המזרחיים של מפרץ טריאסטה, המתרוממת בתלילות ביחס לאזורים המקיפים אותה, למעט בצידה הדרום-מזרחי, וגובהה הממוצע כ-330 מטר. הרמה אינה מושפעת כמעט מהאקלים הימי של הים האדריאטי וכשליש ממנה מכוסה בחורש של עצי אורן. שטחו של חבל הקראס בסלובניה הוא 429 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-19,000 תושבים, אך קיימות מספר הגדרות לגבולות החבל ולפיהן משתנים הנתונים. מרכזו של החבל בעיר סז'נה (Sežana) שעל גבול איטליה ובה כ-12,000 תושבים.

==אתרים==
הקראס מפורסם בנופיו בכלל ובמערות שבו בפרט, והידועות שבהן הן:
* מערת וילניצה (Vilenica) - אורכה כ-1,300 מטר ועומקה 180 מטר. המערה היא המערה התיירותית הראשונה בעולם. 
* מערת ליפיצה (Lipica).
* מערת דיוואצ'ה (Divača). 
* מערת פוסטוינה (Postojna) - המערה באורך של כ-20.5 ק"מ, היא הארוכה בסלובניה. כרבע מאורכה פתוח למבקרים ובשל כך היא נחשבת גם למערה הארוכה בעולם הנגישה לביקור. בחלק ממערה עוברת רכבת תיירים. המערה ידועה בזן ייחודי של דו חי, פרוטיאוס מצוי, המכונה "הדג האנושי". 
* מערות שקוציאן (Škocjan) - אחד האתרים המפורסמים בעולם ללימוד תופעת הקרסט. המערות הוכרזו בשנת 1986 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. כמו כן, המערות מהוות "שמורה ביוספרית קראס" שהוכרזה על ידי הארגון ב-2004. 
* גרוטה ג'יגאנטה (Grotta Gigante) - מערת ענק בקראס האיטלקי. האולם המרכזי במערה משתרע לאורך של 130 מטר, רוחב של 65 מטר, וגובהו 107 מטר.

נוסף על המערות באזור מספר אתרים ידועים נוספים: 
* חווה להרבעת סוסים בליפיצה (Kobilana Lipica) - מקורם של הסוסים הליפיצנים (Lipicanec). 
* טירת פרדיימה (Predjamski grad "מעל המערה") הבנויה בתוך סלע ומעל מערה. 
* כנסיית השילוש הקדוש (Cerkev sv. Trojica) בהרסטובלייה (Hrsatovlje).

==ראו גם==
* קרסט
* פויבה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070510022744/http://www.park-skocjanske-jame.si/Eng/a-Skocjan%20Caves%20Regional%20Park.htm האתר הרשמי של הפארק הלאומי "מערות שקוציאן"] 
* [https://web.archive.org/web/20070827185018/http://postojnska-jama.si/?lang=en&cat=50 האתר הרשמי של מערת פוסטוינה וטירת פרדיימה]
* [https://web.archive.org/web/20070928082448/http://www.grottagigante.it/html/ גרוטה ג'יגנטה - האתר הרשמי (איטלקית)]
* [http://www.lipica.org/?lng=eng האתר הרשמי - חוות ליפיצה]
* [http://www.burger.si/Hrastovlje/HrastovljeENG.htm אתר אודות הרסטובלייה]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
קטגוריה:סלובניה: גאולוגיה
קטגוריה:איטליה: גאולוגיה
קטגוריה:סלובניה: שמורות ביוספריות
תחנת הרכבת בר גיורא

תחנת הרכבת בר גיורא (השם הקודם, בערבית, עד 1948: دير الشيخ, תעתיק: דיר א-שייח, באנגלית: Deir Esh Sheikh Rail Station) היא תחנת רכבת תפעולית על מסילת הרכבת יפו–ירושלים. מיקום התחנה בערוץ נחל שורק כשני קילומטר צפונית למושב בר גיורא.

==היסטוריה==
התחנה הוקמה בשלהי המאה ה-19 לאחר שמסילת הרכבת יפו–ירושלים החלה לפעול. נחל קטלב הסמוך שימש כמקור מים לדודי הקיטור של הרכבות שהיו עוצרות בתחנה בזמן השלטון העות'מאני ובימי המנדט הבריטי. עד קום המדינה נקראה התחנה על שם הכפר הערבי הסמוך דיר א-שיח'. בשנות ה-50 שימשה כתחנה תפעולית של רכבת ישראל, גם לאחר שקטרי הקיטור הוחלפו בקטרי דיזל.

בשנות האלפיים, כאשר חודשה מסילת הרכבת יפו–ירושלים, נותר מבנה התחנה ההיסטורי על תילו בסמוך לתוואי המחודש. המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות דרשה מרכבת ישראל להכליל בפרויקט חידוש המסילה את שחזור מבני התחנה ואלמנטים היסטוריים אחרים בסביבתה (עמודי איתות, עמודי טלגרף, מוטות ויסות המסילה ומתקני מילוי, אחסון והעברת מים), אך הרכבת סירבה.

==כיום==
מסילת הרכבת לירושלים לצד תחנת הרכבת ההיסטורית. המסילה הכפולה משמשת למפגש רכבות]]
תחנת הרכבת בר גיורא, אוגוסט 2020
[[נחל שורק בקטע לאחר מפגשו עם נחל רפאים, ניתן לראות את תחנת הרכבת בר גיורא סמוך לשפך נחל קטלב לנחל שורק. על הגדה השמאלית אפשר לראות את נס הרים ואת דיר א-שייח']]
המבנים ההיסטוריים של התחנה מתחלקים לשתי תקופות: למרגלות המסילה, בסבך הצמחייה של נחל שורק, ישנם המבנים הקדומים יותר של התחנה שנבנו ונעשה בהם שימוש בשלהי התקופה העות'מאנית. לצד המסילה נמצא המבנה הבולט ביותר במתחם התחנה, שהוקם בימי המנדט הבריטי כמה שנים לאחר מלחמת העולם הראשונה. בסביבות התחנה נמצאים גם שני פילבוקסים שמהם הגנו החיילים הבריטיים על מסילת הרכבת יפו–ירושלים - האחד ממזרח לתחנה והשני ממערב לה.

מתחם התחנה ההיסטורית מיועד לשימור, אך נכון לשנת 2007 המבנה העיקרי של התחנה (מימי המנדט הבריטי) נעול ואטום בלבנים. לאור היעדר הפעילות בתחום השחזור, המועצה לשימור מבנים יוזמת בשיתוף עם המועצה האזורית מטה יהודה תוכנית שבמרכזה תחנות הרכבת ההיסטוריות נחל שורק ובר גיורא. לפי התוכנית, תושבי טל שחר יאמצו את תחנת הרכבת נחל שורק ותושבי בר גיורא יאמצו את תחנת בר גיורא במטרה לפתחן כנקודות משיכה לתיירים.

התחנה משמשת כתחנה תפעולית קטנה של רכבת ישראל כחלק מהקו המחודש לירושלים. בתחנה הוקם מבנה שליטה ובקרה בקרבת התחנה ההיסטורית, ובצמוד לה הונחה מסילה כפולה המאפשרת מפגש רכבות בקו ירושלים-בית שמש.

== ראו גם ==
* מסילת הרכבת יפו–ירושלים
* הרכבת המנדטורית

== קישורים חיצוניים ==

* [http://wikimapia.org/696277/he/ תמונות של התחנה] - תמונת לוויין עכשווית של תחנת בר גיורא בתוואי נחל רפאים ותמונה מימי המנדט הבריטי, אתר wikimapia.org

קטגוריה:נחל שורק
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: מבנים
בר גיורא
קטגוריה:מחוז ירושלים: מבנים לשימור
קטגוריה:בר גיורא
סוחר רחוב

מבחר אופייני בדוכן של סוחר רחוב
אומנית בדוכנה במדרחוב נחלת בנימין]]
סוחרי רחוב הם סוחרים שמוכרים את סחורתם ברחוב, ללא חנות או דוכן קבוע בשוק. יש ביניהם בעלי דוכנים ניידים או קבועים, ואחרים הפורשים סחורתם על הקרקע. בשונה מרוכלים, לרוב אין הם ניגשים לבתי או משרדי הלקוחות אלא ממתינים ללקוחות שיגיעו אליהם.

מגוון מוצרים נמכרים על ידי סוחרי רחוב, בין השאר מזון בדוכנים שהם מזנונים קטנים, תכשיטים, חפצי אמנות ואומנות, סדקית וסחורה פיראטית.

בישראל דוגמה לסוחרי רחוב המוכרים מאכלי רחוב הם מוכרי תירס חם, אשר דוכנם כולל דוד מים גדול עם קלחי התירס. באזורי בילוי של ילדים ונוער ובמסיבות נמצאים לעיתים סוחרי רחוב בעלי דוכן שערות סבתא או תפוחים מסוכרים. בחופים מצויים סוחרי שלגונים, המוכרים את סחורתם מתוך ארגז קלקר, עמו הם מהלכים בחוף.

תכשיטים נמכרים על ידי סוחרים המציבים דוכן או פורשים על הקרקע את מרכולתם באזורי תיירות כגון הטיילת באילת, בפסטיבלים כגון פסטיבל הסרטים ובאירועים שונים, למשל אירועי יום הסטודנט. במקומות אלו נמכרים לעיתים גם מוצרי אמנות ואומנות ואף ביגוד. בחלק מהמקומות נדרש רישוי להצבת דוכן או תשלום למארגני האירוע בגין הצבתו. מגוון דומה של סחורות נמכר באירועי מדרחוב (הלחם של מדרכה ורחוב), שחלקם מתקיימים בקביעות, כמו למשל מדרחוב נחלת בנימין בתל אביב, המתקיים בימי שלישי ושישי.

בשנות ה-90 נמצאו בשולי שווקים סוחרי רחוב מקרב עולי ברית המועצות לשעבר שמכרו באופן מאולתר, ללא דוכנים, מוצרים אופייניים שנמצאו ברשותם כגון
"בבושקות", עבודות רקמה וסריגה, כלים שונים ועוד.

ישנם סוחרי רחוב המוכרים מוצרים מזויפים, בין השאר סיגריות, בשמים, משקאות חריפים, תקליטורי מוזיקה וסרטי די.וי.די., גאדג'טים ומכשירי חשמל. בעיר התחתית בחיפה, שבה מצוי גם נמל חיפה, ישנו אזור המפורסם בסוחרי רחוב מסוג זה, המכונים "ימאים" משום שזהו לכאורה עיסוקם ואת הסחורה הנמכרת הביאו עמם כביכול מארצות הים.

ישראלים צעירים הנוסעים לטיול ממושך בחו"ל מתפרנסים לעיתים כסוחרי רחוב. התופעה נפוצה בין השאר בקרב מטיילים ביפן ובארצות הברית.

<gallery>
תמונה:Inokashira vendors2.jpg|סוחרי רחוב בפארק ביפן
תמונה:Pirate street vendor.jpg|סוחר רחוב המוכר תקליטורים מזויפים
תמונה:USA san gennaro vendors NY.jpg|סוחרי רחוב המוכרים מזון באירוע שנתי באיטליה הקטנה בניו יורק
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תרבות רחוב
קטגוריה:מקצועות המסחר
אמנטל

אמנטל (גרמנית: Emmentaler) היא גבינה קשה שמקורה בשווייץ. בצפון אמריקה, באוסטרליה ובניו זילנד מכונה גבינה זו גבינה שווייצרית, על אף שקיימים סוגים רבים של גבינות שווייצריות שונות. הגרסה הרומנית של גבינת אמנטל קרויה Șvaițer (שווייצר). גבינה הולנדית דומה "מאסדאם".

אמנטל במקור הגיעה מעמק אמה המצוי בקנטון ברן שבשווייץ. הגבינה מיוצרת גם במדינות נוספות אולם רק גבינות שיוצרו בקנטון ברן וכן ה- Allgäuer Emmentaler המיוצרת בגרמניה, בעלות סטטוס ה AOC. גבינות מצרפת, הולנד ומגרמניה נפוצות במיוחד. אפילו פינלנד היא יצואנית של גבינת אמנטל. בישראל מיוצרות גבינות דומות המשווקות תחת משפחת נעם של טרה, כגבינה חצי קשה. ובשם המסחרי "טל העמק" של תנובה כגבינה קשה. שם זה שומר על הדמיון לצליל השם המקורי ועל מותג "עמק".

אמנטל היא גבינה צהובה, קשה באופן בינוני, המאופיינת בחורים גדולים. לגבינה טעם פיקנטי, אך לא באופן מאוד בולט. שלושה סוגי בקטריות משמשים לייצור הגבינה: Streptococcus, Lactobacillus וכן Propionibacter shermani. בשלב המאוחר של ייצור הגבינה צורכת הבקטריה Propionibacter shermani את החומצה הלקטית המופרשת על ידי בקטריות אחרות ומשחררת פחמן דו-חמצני, אשר יוצר באיטיות את הבועות מהן ייווצרו החורים.

הגבינה שכיחה במאכלים בארצות הברית ובאירופה, שם היא משמשת בכריכים.
בעת בישול, שמים את הגבינה על גבי גרטנים ומכניסים לתנור על מנת להמיס את הגבינה וכך להזהיב את המנה ולהפכה לפריכה. הגבינה גם משמשת לפונדו.

==ראו גם==
*גבינה שווייצרית

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.foodsubs.com/Chesfirm.html גבינות חצי קשות]
* 

קטגוריה:גבינות שווייצריות
קטגוריה:המטבח השווייצרי
קטגוריה:גבינות קשות
30

== אירועים ==
* הרומאים מקימים את העיר טורנה (בבלגיה של ימינו)
* ראשית הנצרות: תארוך של הדרשה על ההר (אם כי חלק מן החוקרים שוללים תארוך זה); תחילת כהונתו של פטרוס הקדוש (עד שנת 67 או 64)
* תרגום ראשון של משלי איזופוס ללטינית
* הופעת סימנים מקדימים לחורבן בבית המקדש ותחילת 40 שנה של תעניות רבי צדוק
* גלות הסנהדרין הראשונה

== נולדו ==

== נפטרו ==
* יוחנן המטביל (מוערך)
* 6 באפריל / 7 באפריל - ישו (מוערך)

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
גוטפריד היינריך שטלצל

גוטפריד היינריך שטלצל (גרמנית: Gottfried Heinrich Stölzel; 31 בינואר 1690, גרינשטדטל – 27 בנובמבר 1749, גותה) היה מלחין גרמני במאה ה-18.

== ביוגרפיה ==
משנת 1707 היה סטודנט בלייפציג, שם למד בין השאר אצל מלכיור הופמן. למד, עבד ויצר בברסלאו ובהאלה ואחר, בשנת 1713, יצא לשנה וחצי לאיטליה, שם פגש בוונציה את אנטוניו ויולדי והתוודע אל הטעם המוזיקלי השולט באופנה. אחרי שעבד שלוש שנים בפראג, היה לזמן קצר לקאפלמייסטר בגרה. בשנת 1719 נשא אישה וכעבור שנה התמנה למשרה בגותה, שם עבד עד מותו. 

ב-1731 התפטר הקאפלמייסטר של החצר בשטרסבורג ויצא לדנציג, ושטלצל סיפק מספר רב של יצירות לאירועים חגיגיים ואריות לביצוע בחצר; בארכיב בטירת זונדרסבורג שמורים כתבי היד שלו אבל מחצית ממכלול יצירתו של שטלצל, שלא נחרתה, אבדה. שטלצל נהנה ממוניטין יוצאי דופן בתקופת חייו: לורנץ מיצלר דירג אותו כשווה במעלה ליוהאן סבסטיאן באך.

יצירותיו החשובות ביותר הן: ארבעה קונצ'רטי גרוסי, סינפוניות רבות, קונצ'רטו לאבוב ד'אמורה, אופרות ואורטוריות: "נרקיסוס", "ואלריה", "ארטמיסיה" ו"אוריון"; שנים-עשר מחזורי קנטטות שלמים וכן קנטטות לטקסטים חילוניים. 

מוריס אנדרה ביצע קונצ'רטו של שטלצל ברה מז'ור לחצוצרה, כלי מיתר וקונטינואו.

ספרו "אמנות הרצ'יטטיב" (Abhandlung vom Recitativ), שנכתב ב-1739, יצא לאור רק ב-1962.

==ראו גם==
* Bist du bei mir: האריה של שטלצל הועתקה על ידי יוהאן סבסטיאן באך באחד מספרי התווים שלו לאנה מגדלנה באך.

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20080218045743/http://www.ruhr-uni-bochum.de/mielorth/stoelzel/ Gottfried Heinrich Stoelzel] (in German)
* [http://www.bach-cantatas.com/Lib/Stolzel-Gottfried-Heinrich.htm Gottfried Heinrich Stölzel]
</div>

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1690
קטגוריה:נפטרים ב-1749
ז'ילינה

ז'ילינה (בסלובקית: Žilina, בגרמנית: Sillein, בהונגרית: Zsolna, בפולנית: Żylina) היא בירת מחוז ז'ילינה בצפון מערב סלובקיה והעיר הגדולה ביותר במחוז. בשנת 2005 נמנו בעיר 85,425 תושבים, 97% מהם סלובקים.

זו העיר החמישית בסלובקיה במספר האוכלוסין והשלישית בחשיבותה התעשייתית.

==גאוגרפיה==
ז'ילינה ממוקמת בעמק הנהר ואה באזור בו יובליו הקיסוקה והרג'סנקה נשפכים אליו. העיר מוקפת בהרים.

הרום הממוצע של העיירה הוא 342 מטר מעל גובה פני הים, שטח השיפוט של הרשות המוניציפלית המקומית הוא 80.03 קילומטר מרובע.

הטמפרטורה הממוצעת ביולי היא 18 °C ובינואר 4 °C-. ממוצע המשקעים השנתי הוא בין 650–700 מ"מ גשם. החודשים הגשומים ביותר הם יוני ותחילת יולי. השלג מכסה את העיר לרוב בין 60–80 ימים בשנה.

==היסטוריה==
בני אדם התגוררו בעמק כבר בתקופה הנאוליתית. הסלאבים התחילו להגר לאזור במאה ה-5 לספירה וגרמנים במאה ה-12. העדות הכתובה הראשונה על ז'ילינה היא משנת 1208 עת נקראה העיר טרה די סלינן. בשנת 1297 כבר הופיע בכתובים השם ז'ילינה. בשנת 1321 ביקר בעיירה המלך קארל הראשון, מלך הונגריה והעניק לעיירה מעמד של עיר חופשית.

מסילת ברזל ראשונה חוברה לעיר בשנת 1872, ובשנת 1883 נפתחה מסילה שחיברה את ז'ילינה לברטיסלאבה.

ב-6 באוקטובר 1938 התקיימה בז'ילינה פגישה של ראשי מספר מפלגות סלובקיות בהשתתפות יוסף טיסו בה הוחלט להצהיר על אוטונומיה סלובקית בתוך צ'כוסלובקיה המתפוררת.

==יהודי העיר==
יהודים שהגיעו מוורין התיישבו בז'ילינה בסביבות שנת 1820 וקהילה רשמית הוקמה בשנת 1852. בית כנסת נבנה בשנת 1865 ועוד קודם לכן, בשנת 1860 הוקם בית ספר יהודי בעיר. בשנת 1869 בעת הקרע ביהדות הונגריה, השתייכה קהילת ז'ילינה לזרם הנאולוגי.

הקהילה היהודית גדלה מאוד עם הקמת מסילת הברזל בשנת 1872 ובשנת 1881 הוקם בית כנסת יותר גדול עם 400 מושבים. באותה שנה למדו בבית הספר היהודי 345 ילדים, מתוכם 75 ילדים לא יהודיים. בשנת 1900 כבר היו בז'ילינה מעל 1,000 יהודים ובשנת 1912 הוקמה קהילה אורתודוקסית נפרדת שכללה כ-90 משפחות שזכתה להכרה רשמית בשנת 1923. למרות שהיה לה בית כנסת נפרד, ילדי המשפחות האורתודוקסיות למדו ביחד עם הילדים היהודים האחרים בבית הספר היהודי. בשנת 1919 היו כ-2,000 יהודים בעיר, כשישית מהאוכלוסייה. בשנת 1937 ארחה ז'ילינה את אירועי המכבייה של צ'כוסלובקיה. כ-85% מיהודי העיר נשלחו להשמדה בשנת 1942 והעיר גם הייתה תחנת מעבר לכ-59,000 יהודים מסלובקיה שנשלחו להשמדה. אל ז'ילינה גם נמלטו יהודים שברחו מאושוויץ ובה מסרו ב-25 באפריל 1944 ולטר רוזנברג ואלפרד וצלר שנמלטו מבירקנאו ידיעות על השמדת היהודים לנציג מרכז היהודים בעיר.

באוגוסט 1944 נשלחו היהודים הנותרים בעיר להשמדה ורק מעטים שרדו. בשנת 1948 נותרו בעיר כ-500 יהודים, כמחציתם עלו לישראל לאחר שהקומוניסטים השתלטו על צ'כוסלובקיה.

בית הקברות היהודי נמצא בתוך העיר על קרקע בבעלות הקהילה היהודית. המצבות בבית הקברות מכילות כתובות בעברית, גרמנית וסלובקית.

בית הכנסת האורתודוקסי בז'ילינה הוא אחד מעשרים וארבעה אתרי נתיב המורשת היהודית בסלובקיה.

== ערים תאומות ==
לז'ילינה ברית ערים תאומות עם הערים:

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.slovak-jewish-heritage.org/zilina-orthodox-synagogue.html?&L=0 בית הכנסת בז'ילינה באתר נתיב המורשת היהודית בסלובקיה]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11