OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לונוחוד 1

שיחזור של לונוחוד 1, [[מוזיאון החלל הרוסי]]
לונוחוד 1 (ברוסית: Луноход-1) - רובר לא מאויש שנחת על הירח על גבי הנחתת "לונה 17" ופעל על קרקעית הירח כ-10 חודשים. במהלך פעילותו הרכב העביר למרכז הבקרה בכדור הארץ מידע רב. הלונוחוד 1 היה לרובר הרובוטי הראשון שנחת על גרם שמימי אחר.

==תיאור הרכב==
הרכב היה מיועד לחקר הירח ולשם כך מצויד בציוד מדעי מתאים. מסת לונוחוד 1 הייתה 756 קילוגרם, אורך - 4.42 מ', רוחב - 2.15 מ', גובה - 1.92 מ'.

הוא היה מצויד במכשירים הבאים: 2 מצלמות טלוויזיה, ספקטרומטר רנטגני, טלסקופ רנטגני, מד מרחק, מגלה קרינה, רפלקטור.

הרכב התחיל לפעול ב-17 בנובמבר 1970 וקשר אחרון איתו נוצר ב-14 בספטמבר 1971.

==תיאור המשימה==
החללית "לונה 17" שוגרה ב-10 בנובמבר 1970. הגשושית הייתה במסגרת תוכנית לונה הסובייטית והיא נבנתה במשרד תכנון "לאבוצ'קין" בראשותו של גאורגי בבקין. ב-15 בנובמבר החללית הגיע לקרבת הירח. ב-17 בנובמבר בוצעה הנחיתה באזור ים הגשמים ורכב חלל "לונוחוד 1" ירד לקרקעית.

התוכנית הייתה לפעילות במשך 3 חודשים אך הרכב פעל כ-10 וחצי חודשים. במהלך זה הוא עבר 10,540 מ', העביר למרכז הבקרה 211 צילומים פנורמיים ו25 אלף צילומים רגילים. בנוסף לכך בוצע חקר קרקעת הירח. המהירות המרבית הייתה 2 ק"מ בשעה. בתקופת פעילות רכב החלל בוצעו 157 סדרות קשר.

ב-15 בספטמבר 1971 הטמפרטורה בתוך תא המכשור התחילה לרדת, ב-30 בספטמבר מרכז הבקרה לא הצליח ליצור קשר עם המתקן וב-4 באוקטובר ניסיונות ליצירת קשר הופסקו.

על הרכב הותקן מחזיר פינתי, שבאמצעותו היה ניתן למדוד, באופן מדויק, את המרחק עד לירח. במשך שנה וחצי בוצעו מדידות המרחק, אך לאחר תקופה זו, המיקום המדויק אבד. ב-22 באפריל 2010 מדענים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי הודיעו שקלטו אות ממחזיר פינתי שהותקן על לונוחוד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.zarya.info/Diaries/Luna/Luna17.php תיאור מפורט של המשימה]

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:משימות לחקר הירח
קטגוריה:רוברים
פבלוס קונטוריוטיס

קברו של פבלוס קונטוריוטיס באי הידרה
פָּבְלוֹס קוּנְטוּרְיוֹטִיס (ביוונית: Παύλος Κουντουριώτης; 9 באפריל 1855, הידרה, ממלכת יוון – 22 באוגוסט 1935, אתונה, הרפובליקה ההלנית השנייה) היה אדמירל וגיבור מלחמה יווני, אשר כיהן פעמיים כנשיאה של הרפובליקה ההלנית השנייה.

==הקריירה הצבאית==
פבלוס קונטוריוטיס נולד באי הידרה למשפחה מיוחסת ממוצא אלבני קדום. אביו גאורגיוס כיהן ב-1848 לתקופה קצרה כראש ממשלת הממלכה. ב-1875 התגייס לצי היווני וב-1897, במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית פיקד על אוניית מערכה. בין 1908 ל-1911 כיהן כעוזרו האישי של המלך גאורגיוס הראשון ובמהלך תקופה זו הועלה לדרגת קפטן. ב-1912 הועלה לדרגת תת-אדמירל ובמהלך מלחמת הבלקן הראשונה פיקד מאניית הפיקוד שלו ה"גאורגיוס אברוף" על הקרבות המוצלחים מול הצי העות'מאני. הישגיו בקרבות הקנו לו מעמד של גיבור מלחמה וקונטוריוטיס הועלה לדרגת סגן אדמירל. ב-1917, פרש קונטוריוטיס מהצבא בדרגת אדמירל.

==הקריירה הפוליטית==
ב-1916 בעודו משרת בצי, מונה לשר הימייה בממשלתו של סטפנוס סקולידיס המלוכני. קונטוריוטיס התנגד לעמדתו הפרו-גרמנית של המלך קונסטנטין הראשון וצידד בהצטרפות הממלכה לצד מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה. הוא התפטר מתפקידו והצטרף לאלפתריוס וניזלוס בסלוניקי, שם הוקמה הממשלה הזמנית להגנת האומה שמרדה בשלטונו של המלך קונסטנטין הראשון ושלטה על חלק מהממלכה באזורי צפון יוון, כרתים ואיי הים האגאי. קונסטנטין הראשון נאלץ לוותר על המלוכה ואלפתריוס וניזלוס היה לראש הממשלה. וניזלוס, קונטוריוטיס ופנאיוטיס דנגליס הובילו את תהליך שיקומו והרחבתו של הצבא היווני וכונו "הטרויקה להגנת האומה". יוון הצטרפה למדינות ההסכמה והייתה שותפה לניצחונן על מעצמות המרכז בקרבות החזית המקדונית.

ב-28 באוקטובר 1920, לאחר מותו של אלכסנדר הראשון, מלך יוון מונה קונטוריוטיס לעוצר המלוכה, אך בראשית נובמבר, מייד לאחר תבוסתו של וניזלוס בבחירות הכלליות שנערכו ביוון התפטר מתפקידו. המלוכה ביוון הושבה על כנה, אך במרץ 1924 הודח המלך גאורגיוס השני וקונטוריוטיס נבחר לנשיאה הראשון של הרפובליקה ההלנית השנייה. במרץ 1926 התפטר קונטוריוטיס לאחר ההפיכה הצבאית שהעלתה לשלטון את הגנרל תאודורוס פנגלוס שהכריז על עצמו דיקטטור יוון. קונטוריוטיס עזב את אתונה לאי הידרה ובאוגוסט שב לאתונה ולמשרת הנשיא לאחר סילוקו של הגנרל פנגלוס בהפיכת נגד. במאי 1929 נבחר פבלוס קונטוריוטיס לכהונה נוספת כנשיא יוון, אך בדצמבר נאלץ לפרוש מתפקידו בשל בריאות לקויה. הוא הלך לעולמו באתונה ב-1935 והוא בן 80 שנים ונקבר באי הולדתו הידרה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמירלים יוונים
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא יוונים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:נשיאי יוון

קטגוריה:ילידי 1855
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-1935
פרנסואה שוברט

פרנסואה שוברט (בגרמנית: François Schubert; 22 ביולי 1808 – 12 באפריל 1878) היה כנר ומלחין גרמני.

==ביוגרפיה==
נולד בדרזדן כפרנץ אנטון שוברט. הוא למד נגינה בכינור אצל הכנר והמלחין אנטוניו רולה (1798–1837) בדרזדן ולאחר מכן אצל הכנר והמלחין שרל פיליפ לאפונט (1781–1839) בפריז.

הוא שינה את שמו לפרנסואה שוברט כדי להבדילו מפרנץ שוברט.

שוברט חזר לדרזדן וניגן בתזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן בשנים 1823–1873.

"הדבורה" מתוך בגטלות לכינור ופסנתר אופוס 13
הוא הלחין בעיקר יצירות קמריות לכינור: אטיודים, מוזיקה קאמרית וקטעים קצרים לכינור ופסנתר. יצירתו המפורסמת ביותר היא "הדבורה" מתוך בגטלות לכינור ופסנתר אופוס 13. זו יצירת קצרה בסגנון פרפטואום מובילה. משמשת כנרים רבים כהדרן ומנוגנת גם בצ'לו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=1Pm6kBXkqT4 הדבורה של פרנסואה שוברט בנגינתו של יוזף סיגטי], באתר יוטיוב
* [http://www.youtube.com/watch?v=Fo-ZsOae-hk הדבורה של פרנסואה שוברט בנגינת צ'לו], באתר יוטיוב

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1808
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1878
מאטוויי זכארוב

מאטוויי זכארוב (ברוסית: Матвей Васильевич Захаров; 17 באוגוסט 1898 - 31 בינואר 1972), מרשל ברית המועצות, מראשי הצבא האדום בשנות ה-60.

==ביוגרפיה==
===ראשית חייו===
מאטוויי ואסילייביץ' זכארוב נולד בכפר במחוז טבר למשפחת איכר. בשנת 1913 סיים בית ספר מקצועי בעיר טבר, עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד כמסגר באחד המפעלים. בשנת 1917 הוא הצטרף לבולשביקים והשתתף באירועי מהפכת אוקטובר.

לאחר תחילת מלחמת האזרחים ברוסיה נשלח לצבא האדום ולאחר סיום קורס תותחנים הועבר לחזית. הוא השתתף בקרבות והתקדם בסולם הדרגות. לאחר סיום המלחמה למד במספר מוסדות להשכלה גבוהה, כולל האקדמיה של המטה הכללי, שסיים אותה בשנת 1937. לאחר סיום האקדמיה מונה זכארוב לראש מטה הפיקוד הצבאי לנינגרד. בשנת 1940 מונה לראש המטה של פיקוד צבאי אודסה.

===מלחמת העולם השנייה===
על בסיס מידע מודיעיני שהיה בידיו, זכארוב נתן פקודה ליחידות של פיקוד צבאי אודסה לעבור למצב כוננות עליונה עוד לפני תחילת המתקפה הגרמנית. זאת למרות הוראות מהפיקוד במוסקבה. בעקבות פקודה זו יחידות של הצבא האדום באזור היו מוכנות למתקפה והצליחו להדוף אותה באזור הגבול ללא נסיגה כוללת כמו ביתר האזורים של חזית הלחימה. לאחר תקופה קצרה של שרות כמפקד העורף, זכארוב חזר לאזור הלחימה. במהלך כול שנות המלחמה הוא היה מפקד מטה של חזיתות שונות, בדרך כלל תחת פיקודו של איבן קונייב. לאחר סיום הלחימה נגד הגרמניה הנאצית זכארוב הועבר למזרח והשתתף במבצע סערת אוגוסט בתפקיד מפקד מטה של אחד החזיתות.

===לאחר מלחמת העולם השנייה===
באוקטובר 1945 זכארוב הועבר למוסקבה ומונה למפקד אקדמיה של המטה הכללי. בינואר 1949 הוא מונה למפקד של גה-אר-או, המודיעין הצבאי הסובייטי. לאחר שלוש שנות שרות בתפקיד זה זכארוב הועבר ללנינגרד והחל ממאי 1953 היה מפקד פיקוד צבאי לנינגרד. בנובמבר 1957 זכארוב מונה למפקד כוחות ברית המועצות בגרמניה. בשנת 1959 הוא קודם לדרגת מרשל ברית המועצות.

בשנת 1960 זכארוב הוחזר למוסקבה ומונה לראש המטה הכללי של הצבא הסובייטי. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1963 כאשר ככל הנראה בעקבות וויכוח עם ניקיטה חרושצ'וב הועבר לתפקיד אחר. בשנת 1964 הוא הוחזר לתפקיד ראש המטה הכללי וכיהן בו עד לשנת 1971.

בשנת 1967 הוא נשלח למצרים כדי לנהל את שיקום הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים.

מטוויי זכארוב נפטר בשנת 1972 ונטמן בבית הקברות של חומת הקרמלין.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ראשי המטה הכללי של צבאות רוסיה וברית המועצות
קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של חומת הקרמלין
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור סובורוב
קטגוריה:מקבלי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מקבלי עיטור בוגדן חמלניצקי
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1972
הפארקים הלאומיים של דרום אפריקה

הפארקים הלאומיים של דרום אפריקה (באנגלית: South African National Parks, בקיצור: SANParks) היא הרשות המנהלת את הפארקים לאומיים בדרום אפריקה. הרשות הוקמה בשנת 1926, ונכון להיום מנהלת 22 פארקים השרועים על שטח של 37,000 קמ"ר שהוא 4% משטחה הכולל של המדינה.

==רשימת פארקים המנוהלים על ידי הרשות==
להלן רשימת הפארקים אשר מנוהלים על ידי הרשות
*פארק הפילים הגדול אדו (הכף המזרחי)
**פארק הפילים אדו
**שמורת הטבע הכף המיוערת
**האזורים המוגנים הימיים
***אי הציפורים במפרץ אלוגה
***האי סנט קרואה במפרץ אלוגה
*פארק לאומי אגולס 
*פארק אי-איס/ריכטרסוואלד הטרנס-גבולי 
*פארק לאומי מפלי אוגרביס 
*פארק לאומי בונטבוק
*פארק לאומי קמדבו 
*פארק לאומי דרך הגנים
*פארק לאומי שער הזהב 
**פארק לאומי קוואקווא
*פארק לאומי קארו 
*פארק קגלגדי הבין-גבולי (עם בוטסואנה)
*פארק לאומי קרוגר
*פארק הלאומי מפונגובווה 
*פארק לאומי מאראקלה 
*פארק לאומי מוקאלה
*פארק לאומי זברת ההרים
*פארק לאומי נמאקואה
*פארק לאומי הר השולחן (ראה הר השולחן)
*פארק לאומי טנקווה קארו 
*פארק לאומי החוף המערבי

==ראו גם==
*החי בדרום אפריקה

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.sanparks.org.za/ אתר הרשות]
* חזי שקד, [http://www.gotravel.co.il/travel/?p=1801 הפארקים הלאומיים של דרום אפריקה], באתר Go Travel
* [http://www.youtube.com/watch?v=c2IcDNh3cwo&list=PL78E394AB4F777BA1 SAN Parks - South Africa Travel Channel 24], באתר YouTube

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרום אפריקה: גאוגרפיה
דני בר

דני בר (נולד בשנת 1955) הוא סופר ישראלי.

==ביוגרפיה==
דני בר נולד בשנת 1955 בטבריה. בנעוריו למד בכפר הנוער בן שמן, ובשנת 1973 סיים את לימודיו והתגייס לחטיבת גולני. עם שחרורו החל לעבוד במשרד ראש הממשלה עד לפרישתו בשנת 2000. 

בין השנים 2001-2008 ניהל את כפר הנוער בן שמן. 

בשנת 2003 יצא לאור ספרו הראשון "שהיד", שזכה לחשיפה תקשורתית גדולה והפך לרב מכר. 

בשנת 2013 יצא לאור ספרו השני "החצר הפנימית", רומן היסטורי המבוסס על פרשה שהסעירה את היישוב היהודי לפני קום המדינה וזכתה לכינוי "פרשת בן שמן". ב-22 בינואר 1940, פשטו אנשי הבולשת הבריטית בפיקודו של ג'פרי מורטון, מי ששנתיים לאחר מכן רצח את אברהם שטרן מפקד הלח"י, על כפר הנוער בן שמן וחשפו את מצבורי הנשק הרבים שהוסתרו במקום. הספר מתחקה אחר עקבות המרגל שהסגיר את סודות הכפר ולאחר תחקיר עמוק ויסודי הוא מביא לחשיפתו. 

בשנת 2019 תורגם הספר "שהיד" לאנגלית ויצא לאור באמזון תחת השם "The Shahid's widow".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
יהודה קישון

יהודה קישון (קושינסקי) (1 בינואר 1914 – 2 באוקטובר 1996) היה לוחם בארגון הפרטיזנים המאוחד (פֿאַראײַניקטע פאַרטיזאַנער אָרגאַניזאַציע, פ-פ-או, FPO) בגטו וילנה, פעיל בתנועת הבריחה במסגרת קבוצת הבית"רים, פעיל בארגון יוצאי פיוטרקוב, חבר "המועצה להנצחה" וחבר פעיל במזכירות ארגון הפרטיזנים ומורדי הגטאות.

== קורות חייו ==
קישון נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין. התחנך לאור היהדות המסורתית, אך ספג מהוריו גם רעיונות ציוניים. בהיותו נער הצטרף לתנועת בית"ר, ועד מהרה היה לאחד מחברי התנועה הפעילים בעיר.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה הגיע עם זרם הפליטים מפולין לווילנה, תוך תקווה שמעיר זו, אף שהייתה כבר תחת שלטון סובייטי, יצליח להגשים את חלום נעוריו ולעלות לישראל.

בין הפליטים שהגיעו לווילנה, היו גם חברי "בית"ר" רבים. באותה תקופה עסק קישון בריכוז חברי התנועה שהגיעו לווילנה, אך חלומם ותקוותם לעלות לארץ ישראל התנפצו עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941.

===פעילותו בגטו===
לאחר העברתו לגטו, הצליח קישון לשרוד למרות ה"אקציות" בהן הושמדו רוב יהודי גטו וילנה.

כאשר החליט הארגון שחבריו יעזבו את הגטו ויצטרפו ללחימה הפרטיזנית ביערות, הוטל על קישון להיות עוזר לקברן הגטו, ובמסווה של הוצאת גופות, להבריח נשק שהמחתרת צברה בגטו. בזכות פעולה זו הצטיידו חברי המחתרת בנשק ובתחמושת כאשר יצאו ליערות. לאחר מכן הצטרף קישון לפרטיזנים שבסיסם היה ביערות נארוץ' ולחם נגד האויב הנאצי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.thepartisan.org/document/68555,0,275.aspx יהודה קישון] באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרת והגטאות 
* 
* 

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מליטא
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:ניצולי השואה: ליטא
קטגוריה:בורחים מכליאה על ידי גרמניה הנאצית
קטגוריה:אסירים בגטו וילנה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
המוזיאון הטכני של וינה

המוזיאון הטכני של וינה (גרמנית: Technisches Museum Wien) הוא מוזיאון המתעד את תרומתה של אוסטריה להתפתחות הטכנולוגיה, החל במוצרים תוצרת בית כגון מכונת כתיבה חובבנית מעץ, ועד להמצאת המכונית. 

פרנץ יוזף ייסד את המוזיאון הטכני של וינה ב-1908, והשתמש באוספים הפרטיים של שושלת הבסבורג כתצוגה מרכזית; המוזיאון פתח את שעריו 10 שנים לאחר מכן, והוא מתעד את כל הצדדים של התעשייה הטכנולוגית, ממכשירים ביתיים ועד לטורבינות גדולות, וכולל תערוכות של תעשייה כבדה, אנרגיה, פיזיקה וכלי נגינה. 

חלק נכבד של המוזיאון כולל תצוגות אינטראקטיביות על טכנולוגיית מחשבים, קידוח נפט וגז וזיקוקם, וכמו כן שחזור מבנה של מכרה פחם. 

מוזיאון הרכבת מהווה חלק אינטגרלי של המוזיאון הטכני. הוא מכיל אוסף נרחב של קרונות ומנועי רכבת מלכותיים. אחת מגולות הכותרת הוא הקרון המלכותי בו השתמשה אשתו של פרנץ יוזף, המלכה אליזבת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.technischesmuseum.at/language/en-us/home האתר הרשמי של המוזיאון הטכני]

קטגוריה:וינה: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים תעשייתיים
תומאס רייטר

תומאס ארתור רייטר (גרמנית: Thomas Reiter; ) הוא אסטרונאוט לשעבר מטעם סוכנות החלל האירופית, ואחראי על תחום טיסות החלל המאוישות בסוכנות ועל המבצעים שלה. רייטר, טייס לשעבר בחיל האוויר הגרמני ובעל דרגת בריגדיר גנרל, מחזיק בשיא השהייה בחלל לאסטרונאוט שאינו מתוכנית החלל הרוסית או האמריקנית. שיא זה עומד על 350 ימי שהיה בחלל.

==השכלה==
רייטר, יליד פרנקפורט, גרמניה, הוא בוגר תואר בהנדסה אווירונאוטית מהאוניברסיטה הצבאית של גרמניה במינכן. בשנת 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטה זו. רייטר הוסמך כטייס בחיל האוויר הגרמני וכן השתלם בטיסה בטקסס, ארצות הברית.

==קריירה כאסטרונאוט==
רייטר נבחר כאסטרונאוט מטעם סוכנות החלל האירופית, והשתלם בקורס הקוסמונאוטים של רוסיה. בשנת 1995 טס לחלל בחללית סויוז TM-22, שעגנה בתחנת החלל הרוסית מיר בתחנת החלל כבר פעלה משלחת מס' 19 בפיקוד אנטולי סולוביוב. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל החלה לפעול משלחת מס' 20 בפיקוד יורי גידזנקו. רייטר שהה בתחנת החלל 179 יום, וביצע שתי יציאות מחוץ לתחנה, בהן שהה בחלל וביצע ניסויים לפי תוכנית של סוכנות החלל האירופית EUROMIR 95.

בשנים 1996–1997, עבר רייטר השתלמויות נוספות בסוכנות החלל הרוסית, והוסמך לפיקוד על חלליות סויוז TM, כולל הנחתת חלליות מסוג זה על כדור הארץ.

רייטר התאמן למשימה בת חצי שנה על תחנת החלל הבינלאומית ושוגר אליה ב-4 ביולי 2006 במעבורת החלל דיסקברי (במשימת STS-121) והצטרף למשלחת מס' 13 לתחנת החלל הבין-לאומית. רייטר היה גם חלק מהמשלחת ה-14 לתחנת החלל, ושב לכדור הארץ במעבורת החלל דיסקאברי במשימת STS-116. שם המשימה שלו בתחנת החלל, כפי שנקבע על ידי סוכנות החלל האירופית היה Astrolab.

באוגוסט 2007 מונה רייטר לחבר הנהלת סוכנות החלל הגרמנית – DLR.

במרץ 2011, מונה רייטר למנהל תחום הטיסות המאוישות לחלל והמבצעים בסוכנות החלל האירופית. במסגרת אחריותו – טיסות חלל של אסטרונאוטים אירופים, ניהול משימות רכב האספקה החללית מסוג ATV, ניהול מרכז האסטרונאוטים של אירופה, וניהול המקטע הקרקעי של משימות החלל הבלתי מאוישות של סוכנות החלל האירופית, באמצעות מרכז הבקרה (ESOC) הממוקם בדארמשטאט, גרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.esa.int/Science_Exploration/Human_and_Robotic_Exploration/Astronauts/Thomas_Reiter ביוגרפיה באתר סוכנות החלל האירופית]
* [https://www.esa.int/Science_Exploration/Human_and_Robotic_Exploration/Astrolab/About_Astrolab תיאור משימה Astrolab]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צוות תחנת החלל הבין-לאומית
קטגוריה:טייסים גרמנים
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אסטרונאוטים של סוכנות החלל האירופאית
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1958
דומיטרו פרונאריו

דומיטרו-דורין פרונאריו (ברומנית: Dumitru-Dorin Prunariu; נולד ב-27 בספטמבר 1952) הוא קוסמונאוט לשעבר, הרומני הראשון בחלל. עומד בראש התאחדות חוקרי החלל, ארגון מקצועי-חברתי של אסטרונאוטים וקוסמונאוטים מלאומים שונים. בעל דרגת גנרל מאיור בחיל האוויר הרומני, ודוקטור להנדסה.

==טיסתו לחלל==
במסגרת תוכנית אינטרקוסמוס, הכשירה ברית המועצות קוסמונאוטים אורחים ממדינות הגוש הקומוניסטי. בשנת 1978 החל פרונאריו את אימוניו במוסקבה, לתפקיד מהנדס בחללית סויוז 40. הוא שוגר לחלל עם הקוסמונאוט הרוסי לאוניד פופוב, למשימה אל תחנת החלל הסובייטית סאליוט 6 בה שהה צוות של משלחת מס' 5. על סיפון תחנת חלל זו בוצעו על ידי פרונאריו מגוון ניסויים מדעיים בתחומי האסטרופיזיקה, טכנולוגיות חלל, רפואת חלל וביולוגיה. פרונאריו היה האדם ה-103 ששוגר לחלל.

==פעילות ציבורית==
פרונאריו עוטר בעיטורים רמי דרג של רומניה וברית המועצות, וזכה למעמד של גיבור לאומי בארצו. הוא מילא שורה ארוכה של תפקידים ציבוריים בזירה הארצית והבינלאומית, וביניהם שגריר מיוחד של האו"ם, יושב ראש הוועדה של האו"ם לשימוש בחלל למטרות שלום, ראש סוכנות החלל הרומנית, וחבר לכל חייו באקדמיה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קוסמונאוטים
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1952
טינדוף

טינדוף (בערבית: تندوف - "תנדוף", בברברית: ⵜⵉⵏⴷⵓⴼ, בצרפתית: Tindouf), היא עיירת מחוז במחוז טינדוף באלג'יריה, השוכנת בקרבת גבולותיה של אלג'יריה עם מאוריטניה, סהרה המערבית ומרוקו. על פי המפקד של שנת 2008 מספר התושבים בה עומד על 45,966 איש, כשבשנת 1998 הוא עמד על 25,266 איש, גידול שנתי של 6.3%. לאזור חשיבות אסטרטגית ובו שוכנים בסיסים צבאיים ונמל תעופה המקושר ליעדים ברחבי המדינה.

==היסטוריה==
טינדוף ב-1880
העיירה נבנתה על יד נווה מדבר מבודד במדבר סהרה ב-1852 על ידי שבט הטאג'קאנת, שבט ממוצא ברברי אך ב-1895 נהרסה ונבזזה על ידי שבט הרגויבאת, שבט ממוצא צנהג'י, שהגלו מהאזור את בני שבט הטאג'קאנת. המקום נותר נטוש עד להגעתם של כוחות צבא צרפתים לאזור ב-1934. מאז קיבלה אלג'יריה את עצמאותה ב-1962, העיירה צמחה באופן יזום, בעיקר בשל חשיבותה כעמדת גבול הסמוכה לגבולות עם מרוקו, סהרה המערבית ומאוריטניה.

בשנת 1963 היה האזור זירה להתרחשותה של "מלחמת החול" בין אלג'יריה לבין מרוקו שנסובה על תביעתה של מרוקו על שטחים במערב אלג'יריה. מאז קיבל האזור אופי צבאי והוגדלה חשיבותו. מאמצע שנות השבעים אזור טינדוף שימש כבסיס לארגון הפוליסריו הלוחם לעצמאותה של סהרה המערבית. מפקדת הארגון שוכנת במחנות פליטים בניהול עצמי השוכנים מדרום לטינדוף שהוקמו לאחר כיבושה של סהרה המערבית על ידי מרוקו ומאוריטניה ב-1975. בין השנים 1975-1990 ארגון הפוליסריו ביצע פעולות תקיפה כנגד מאוריטניה (עד 1979) וכנגד דרום מרוקו, כשטינדוף משמשת לו כבסיס עיקרי בתמיכתה של ממשלת אלג'יריה. מאז 1990 האזור שקט, למרות שאוכלוסיית הפליטים נשארה באלג'יריה, בעקבות תהליך שלום שהתנהל בחסות האו"ם.

==חינוך==
6.1% מהתושבים הם בעלי השכלה על-תיכונית ו-18.8% נוספים הם בעלי השכלה תיכונית. שיעור יודעי קרוא וכתוב הוא 75.0%, 79.7% בקרב הגברים ו-70.1% בקרב הנשים.
==אקלים==
האקלים בטינדוף הוא אקלים מדברי חם, עם קיץ חם במיוחד וחורף מתון. כמעט ולא יורדים משקעים במשך השנה, למרות שלעיתים יורד גשם בספטמבר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלג'יריה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1852
עדו דולב

עדו דולב
עידו דולב (נולד ב-1970) הוא מעצב אמנותי לקולנוע וטלוויזיה, זוכה פרסי אופיר ופרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. דולב מעצב אולפנים, סדרות, סרטים ותוכניות ילדים, בארץ ובעולם.

דולב הוא בנם של ליז דולב ותת-אלוף ערן דולב, ששימש כקצין רפואה ראשי במהלך מלחמת לבנון הראשונה.

הוא בוגר תיכון אלון ברמת השרון, למד במדרשה לאמנות ובוגר המכון טכנולוגי חולון במגמת עיצוב.

נשוי לפרופסור לסוציולוגיה יעל השילוני-דולב, ולהם שלושה בנים.

בשנת 2003 פרסם עם אשתו את רב-המכר "תוצרת בית – מדריך משפחתי לפעילות יצירתית", שעובד בשנת 2012 למשחק קופסה.

מלמד בתוכנית המצטיינים לעיצוב במה באוניברסיטת תל אביבֵ<ref></ref>.

==עבודות נבחרות==
=== סרטי קולנוע נבחרים ===
*1996 - כלבים לא נובחים בירוק
*1999 - מבצע סבתא
*2002 - כנפיים שבורות
*2003 - סיפורי בית קפה
*2004 - חלומו של הנרי
*2004 - האושפיזין
*2005 - מוכרחים להיות שמח
*2005 - איזה מקום נפלא
*2006 - הבועה
*2006 - אביבה אהובתי
*2007 - נודל
*2007 - הבוגד הקטן
*2009 - Hello Goodbye
*2009 - הבודדים
*2010 - הדקדוק הפנימי
*2012 - אנחנו לא לבד
*2012 - אורחים לרגע
*2013 - פלאות
*2013 - סינדרום ירושלים
*2014 - מנפאואר
*2016 - חדרי הבית
*2018 - הבלתי רשמיים
*2022 - קריוקי

=== סדרות וסרטים נבחרים לטלוויזיה ===
*1997 - גרגר על הריס (סרט טלוויזיה)
*1998 - בלש בירושלים
*1999-2000 - פאזל
*1999-2000 - יחסים מסוכנים
*2001 - טייק-אווי
*2001 - פלורנטין
*2001 - המכון
*2001 - כוכב זורח מעל הלב (סרט טלוויזיה)
*2002 - טניה 403 (סרט טלוויזיה)
*2004 - אהבה זה כואב
*2005 - לתפוס את השמיים
*2005–2008 - אמא'לה
*2007 - מה זה השטויות האלה?!
*2007 - מרחק נגיעה
*2007 - להוציא את הכלב
*2008 - על קצות האצבעות
*2009 - קוויקי
*2009 - תמיד אותו חלום
*2009-2010 - מגדלים באוויר
*2009-2012 - חטופים
*2010-2013 - המשרד
*2011 - סימני שאלה
*2012-2014 - שעת הדרקון
*2013 - מקימי
*2013-2016 - בלתי הפיך
*2014 - המקוללים
*2016 - מסובך
*2016-2017 - ילדי בית העץ
*2017 - נבסו
*2017-2018 - צפוף
*2018 - הבר מצווה (סדרת רשת)
*2018 - להעיר את הדב
*2018 - קופה ראשית
*2020 - חזרות

=== מעצב אומנותי בחלק הישראלי ===
*2008 - אדם בן כלב
*2011 - החוב
*2011–2012 - הומלנד עונות 1 - 2

== פרסים ==
=== פרס אופיר ===
*2002 - כנפיים שבורות
*2005 - מוכרחים להיות שמח
*2019 - הבלתי רשמיים
*2023 - הפילגש

=== פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ===
*2005 - לתפוס את השמיים
*2007 - מרחק נגיעה
*2010 - חטופים עונה 1
*2011 - חטופים עונה 2

=== תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ===
* 2022 - כראמל

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.ybook.co.il/page_4684 תוצרת בית] מידע על הספר תוצרת בית
* [http://www.nrg.co.il/online/55/ART1/079/563.html המסוגננים] כתבה במוסף סגנון של מעריב

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: עיצוב אמנותי
קטגוריה:בוגרי תיכון אלון (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרי המדרשה לאמנות
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי חולון HIT
קטגוריה:זוכי תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
הפארק הלאומי אגטלק

מערות הקארסט של אגטלק והקארסט הסלובקי הם אתרי מורשת עולמיים של אונסק"ו הכוללים 712 מערות על פני שטח גדול המשתרע בגבול שבין הונגריה לסלובקיה. אתר המורשת מורכב מתתי-אתרים שחלקם בהונגריה וחלקם בסלובקיה.

בחלק ההונגרי נמצאת מערת אגטלק שהיא מערת הנטיפים הגדולה באירופה, ואורכה כ־26 ק"מ, מתוכם 8 ק"מ בשטח סלובקיה – שם שמה דומיצה (Domica). נראה שבמערה נעשה שימוש מאז האלף השישי לפני הספירה. האזכור הראשון של המערה הוא משנת 1549 והיא אתר תיירות מאז 1920. בחלק מהמערה נעשה גם שימוש רפואי. במערה מסלולי סיור באורכים משתנים, עד 7 ק"מ, והאולם הגדול ביותר בה, אולם הענקים המרהיב, הוא באורך 125 מטר, ברוחב 55 מטר ובגובה 30 מטר. הגישה למערה היא מהכפר בעל השם הזהה, אגטלק (Aggtelek) השוכן כחמישים ק"מ מצפון-מערב לעיר מישקולץ.

==קישורים חיצוניים==

* 

 
קטגוריה:הונגריה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:סלובקיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:סלובקיה: גאוגרפיה
קטגוריה:מערות נטיפים
קטגוריה:אירופה: מערות
אגטלק
יוזף פוניאטובסקי

[[פסל רכוב של יוזף פוניאטובסקי מאת ברטל תורוואלסן]]
הנסיך יוזף אנטוני פוניאטובסקי (בפולנית: Józef Antoni Poniatowski; 7 במאי 1763–19 באוקטובר 1813) היה מצביא פולני שכיהן כשר המלחמה של דוכסות ורשה.

==ביוגרפיה==
פוניאטובסקי נולד בשנת 1763 למשפחת אצולה (היה אחיינו של מלך פולין האחרון, סטניסלאב פוניאטובסקי), התגייס לצבא ושרת במלחמת פולין-רוסיה. לאחר חלוקת פולין והתפטרותו של דודו המלך הוחרם רכושו של פוניאטובסקי בידי הרוסים והוא יצא לגלות.

הוא עבר לווינה ולאחר מכן לברלין. לאחר עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה בצרפת הבטיח נפוליאון לעמים משועבדים שונים, בהם היהודים והפולנים, עצמאות, וכך זכה בתמיכתם. פולנים רבים הצטרפו לצבאו של נפוליאון, בהם גם פוניאטובסקי, שראה זאת כהזדמנות חדשה להקמת פולין.

הוביל כמה גייסות מתנדבים בקרבות מול אוסטריה ופרוסיה. הן מפקדי הצבא הצרפתי והן קצינים מתנדבים הבחינו בכישרונו ולאחר שאישר נפוליאון את הקמת דוכסות ורשה מונה פוניאטובסקי למרשל.

לאחר הפלישה הצרפתית לרוסיה פיקד על הארמייה החמישית המורכבת מצרפתים גרמנים ופולנים יחד עם ז'רום בונפרטה, הצעיר שבאחיו של נפוליאון. לחם בקרבות שונים בתחומי האימפריה הרוסית, בין היתר קרב בורודינו. לאחר לכידת מוסקבה נכנס בראש גדוד פולני אל תוך העיר ההרוסה, שמגיניה נטשו אותה. לאחר הנסיגה מרוסיה הקים צבא מתנדבים פולני חדש שהשתתף בקרב לייפציג. במהלך הקרב נבהל סוסו של פוניאטובסקי והלה לא הצליח לרסן אותו הוא הועף מגב הסוס ומת. שרידיו הועברו לקתדרלת ואוול בקרקוב. אנדרטה לכבודו הוקמה בוורשה, אולם היא נהרסה במהלך ההפצצות הגרמניות במלחמת העולם השנייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.napoleon.org/en/reading_room/biographies/files/481505.asp ביוגרפיה באתר נפוליאון] 
* 
* 

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:אצולה פולנית
קטגוריה:גנרלים פולנים
קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:אנשי צבא האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת ואוול
קטגוריה:מרשלים צרפתים
קטגוריה:מפקדי ארמיות
קטגוריה:אבירי מסדר מלטה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף פולנים
קטגוריה:ילידי 1763
קטגוריה:נפטרים ב-1813
ח'ליל שקאקי

ד"ר ח'ליל שקאקי (בערבית: خليل الشقاقي; נולד ב-1953 ברפיח, עזה למשפחה שמקורה בזרנוגה) הוא ראש המרכז הפלסטיני לחקר סקרים ומדיניות (הידוע גם בראשי התיבות: PCPSR או PSR) הממוקם ברמאללה וסוקר את דעת הקהל הפלסטינית.

==ביוגרפיה==
שקאקי למד מדעי המדינה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, וקיבל תואר ראשון בתחום ב-1975 ותואר שני ב-1977. ב-1985 קיבל דוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת קולומביה.

שקאקי לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם מאז 1986. כמנהל וחוקר, ניהל את המרכז הפלסטיני לחקר סקרים ומדיניות בשכם מעת הקמתו במרץ 1993. הוא העורך הראשי של "כתב העת של מדיניות פלסטין". 

שקאקי כיהן גם כחבר בוועדת הבחירות הפלסטינית העצמאית שהוקמה כדי להכין את הבחירות לרשות הפלסטינית בינואר 1996. 

אחיו של שקאקי, פתחי, גורש מהשטחים בשנת 1988 ועמד בראש ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, עד חיסולו במלטה באוקטובר 1995.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.pcpsr.org/ar/node/301 د. خليل الشقاقي] באתר PCPSR 
*[http://www.pcpsr.org/en/node/192 Dr. Khalil Shikaki] באתר PCPSR 
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:פלסטינים
קטגוריה:סטטיסטיקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת א-נג'אח
קטגוריה:רפיח: אישים
סטיב מקווין (במאי)

סטיבן רודני "סטיב" מקווין (באנגלית: Steven Rodney "Steve" McQueen; נולד ב-9 באוקטובר 1969) הוא במאי קולנוע ומפיק אנגלי, מועמד פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר לשנת 2013 על בימוי הסרט "12 שנים של עבדות". מקווין זכה לשבחים רבים בכל רחבי העולם על סרטיו הפרובוקטיביים "רעב" ו"בושה".

==ביוגרפיה==
מקווין נולד בלונדון למשפחה שמוצאה ממדינת האי גרנדה שבקריביים. גדל במערב לונדון ואובחן כדיסלקט בילדותו עם מקרה של עין עצלה. מקווין עסק בצעירותו בכדורגל, הוא למד עיצוב ואמנות ב"מכללת צ'לסי לאומנויות" ואמנות יפה ב"מכללת גולדסמית'ס" שבחסות "אוניברסיטת לונדון".
לאחר זמן מה עזב מקווין את לימודיו באנגליה ונסע לארצות הברית ללמוד ב"בית ספר לאומנויות טיש" שבחסותה של "אוניברסיטת ניו יורק". בתחילת דרכו כקולנוען הושפע רבות מיוצרי הקולנוע אנדי וורהול, סרגיי אייזנשטיין, באסטר קיטון, ז'אן ויגו ובילי ויילדר.

לפני שפרץ כיוצר קולנוע עסק מקווין בציור ובאמנות חזותית.

==קריירה==
מקווין החל את דרכו הקולנועית בבימוי סרטים קצרים במהלך שנות ה-90.
הוא פרץ לתודעה הבריטית והעולמית בשנת 2008 עם צאת סרט הבכורה שלו "רעב". הסרט מתרחש בין כותלי הכלא ומבוסס על שביתת הרעב של בובי סנדס בשנת 1981. כוכב ותגלית הסרט היה מייקל פסבנדר שחקן קולנוע הגרמני שעבד עם מקווין בכל הפרויקטים שלו מתחילת דרכו. מקווין קיבל על סרט הביכורים שלו את פרס מצלמת הזהב מטעם פסטיבל קאן ובכך היה ליוצר הקולנוע הבריטי הראשון שמקבל פרס זה. זכה בנוסף בפרס באפט"א לכישרון המבטיח ביותר.

בשנת 2011 ביים את סרטו השני "בושה", דרמה ארוטית בכיכובם של מייקל פסבנדר וקארי מאליגן המתרחשת בניו יורק.
מקווין זכה לביקורות משבחות גם על סרטו זה, הסרט זכה בשלושה פרסים בפסטיבל ונציה.

== 12 שנים של עבדות==

בשנת 2013 שחרר מקווין לאקרנים את סרטו השלישי במספר והראשון בגזרה ההוליוודית "12 שנים של עבדות" ע"פ ביוגרפיה של העבד האפרו אמריקאי סולומון נורת'ופ. את הסרט ביים מקווין והפיק ביחד עם בראד פיט (משחקני הסרט) ועם מפיק העל ארנון מילצ'ן.

הסרט שעסק באופן מצמרר בעבדות שהתרחשה במאה ה-19 זכה לביקורות מהללות בקרב מבקרי הקולנוע ברחבי העולם, הוא הועמד ל-9 אוסקרים וזכה בפרס סרט הדרמה הטוב ביותר בטקס פרס גלובוס הזהב. מקווין הועמד על עבודתו האינטנסיבית על סט הסרט לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.

==חיים אישיים==
מקווין מתגורר בלונדון ובאמסטרדם, הוא אב לילד ולילדה מחברתו מבקרת האמנות ביאנקה סטיגטר.

== פילמוגרפיה ==
* רעב (2008)
* בושה (2011)
* 12 שנים של עבדות (2013)
* אלמנות (2018)
*גרזן קטן: אלכס וויטל (2020) - סרט טלוויזיה 
*גרזן קטן: רוק אוהבים (2020) - סרט טלוויזיה 
*Blitz (TBA)

== קישורים חיצוניים ==

 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע בריטים
קטגוריה:בריטים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:זוכי פרס גות'הם
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1969
גנדי סמריטי

גנדי סמריטי (בהינדי: गाँधी स्मृति), לשעבר בית בירלה, הוא בית מגורים בעיר ניו דלהי שבהודו. אבי האומה ההודית מהאטמה גנדי התגורר בבית זה בחמשת החודשים האחרונים לחייו ובחצרו נרצח על ידי מתנקש ב-30 בינואר 1948.

בראשיתו היה הבית שייך למשפחת אנשי העסקים האמידה בירלה ונקרא על שמה. ממשלת הודו רכשה את הבית ב-1971 והוא נפתח לציבור שנתיים לאחר מכן. מאז שוכן בו מוזיאון אודות חייו של גנדי ורציחתו. במקום מוצגים בין השאר החדר בו התגורר גנדי והחצר שבה נהג לערוך מדי ערב מפגש עם קהל, שבאחד מהם נרצח. הבניין וחצרו שומרו כפי שהיו בימי גנדי. סככה ובה עמוד זיכרון ניצבים בנקודה בה התרחש הרצח.

בשנת 2005 נפתח במקום מוזיאון מולטימדיה לזכר גנדי.

<gallery widths="250px" heights="250px" perrow="2">
תמונה:Birla HouseGandhi Smriti, New Delhi.jpg|המבנה
תמונה:Gandhi Smriti Delhi.jpg|עמוד הזיכרון הניצב במקום שבו נרצח גנדי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ניו דלהי: מבנים
קטגוריה:מוהנדס קרמצ'נד גנדי
שמואל דיקמן

180px
הרב שמואל דיקמן (ז' באייר תרצ"ב, 13 במאי 1932 - ח' בחשוון תשנ"א, 27 באוקטובר 1990) היה אב בית הדין בחיפה ורב שכונת הרצליה בעיר.

==ביוגרפיה ==
נולד בווינה, בנם של נחמיה ורבקה דיקמן. בשנת 1935 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בחיפה. בהכוונת הרב אברהם ריין שהיה מראשי צא"י, למד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא. לאחר מכן למד בישיבת פוניבז' בבני ברק ובישיבת חברון בירושלים.

באמצע שנות ה-50 נישא ליוכבד אזרחי, בתו של ישראל אזרחי. בשנת 1963 עבר להתגורר בחיפה והחל לשמש כר"מ בישיבת פרחי אהרון בקריית שמואל. בשנות ה-60 השתייך לצוות שהוציא לאור במסגרת יד הרב הרצוג את בית הבחירה לרב מנחם המאירי.

בניסן תשל"ה (1975) הוסמך לדיינות בידי מועצת הרבנות הראשית<ref>, עמ' 158</ref>. בשנת 1977 התמנה לדיין בבית הדין הרבני בחיפה. בהמשך שימש כאב"ד והתמנה לרב שכונת הרצליה בחיפה. נודע כמומחה לענייני גיטין במיוחד בתחום איות השמות הנחשב לתחום הלכתי ייחודי. כדיין, כרב שכונה ומחנך נודע כבעל הליכות ודעות מתונות, ומקובל על דתיים וחילוניים כאחד.

עמד בראש ישיבת ההסדר מעלות בשנותיה הראשונות, כמו כן כיהן כרב בית הכנסת ע"ש הרב מנחם מענדל קופרשטוק בשכונת הרצליה, בחיפה.

עסק בההדרת ספרי ראשונים. בין השאר הוציא מהדורה מוערת של חידושי המאירי על מסכת ברכות ויבמות, חידושי הרשב"א על מסכת יבמות, וחידושי הרמ"ה על מסכת קידושין. לאחר פטירתו הוציאו בניו את שיחותיו ומאמרי המוסר שלו בספר "תורת שמואל".

בשלהי שנת 1990 נפטר מהתקף לב בליל שבת, והובא למנוחות בבית הקברות בחיפה בחלקת הרבנים.

== משפחתו ==
היה נשוי ליוכבד (לבית אזרחי) ואב לאחד עשר. בניו משמשים כרבנים ור"מים בישיבות. ביניהם: הרב יעקב, המתגורר בשכונת הר נוף בירושלים, מחבר הספרים "אוצר יסודי שביעית" ו"ארץ נפתלי" בנושא השמיטה.

חתנו הוא ההיסטוריון ד"ר שלמה טיקוצ'ינסקי.

חתן נוסף הוא הרב ישראל סקלר ששימש כר"מ לבני שיעור א' בישיבת חברון לצעירים עד לפטירתו באוגוסט 2019. 

נכדיו הם האחים היוצרים יואלי ורולי דיקמן.

גיסיו הם: הרב ברוך מרדכי אזרחי ראש ישיבת עטרת ישראל, והרב יצחק אזרחי מראשי ישיבת מיר.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:חיפה: רבני שכונות
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:בוגרי ישיבת חפץ חיים (כפר סבא)
קטגוריה:אבות בתי דין

קטגוריה:ישיבת מעלות ושלוחותיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג

קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג (בגרמנית: Karl I. Philipp zu Schwarzenberg; 18 באפריל 1771 - 15 באוקטובר 1820), היה מצביא של בית הבסבורג ודיפלומט אוסטרי שפיקד על כוחות אוסטרים במהלך המלחמות הנפוליאוניות.

==ביוגרפיה==
קרל פיליפ שוורצנברג נולד ב-18 באפריל 1771 בווינה שהייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה, ליוהאן יוזף הראשון, נסיך שוורצנברג ולמריה אלאונורה, רוזנת אטינגן-ואלרשטיין, בתם של פיליפ קרל, רוזן אטינגן-ואלרשטיין ושרלוטה יוליאנה, רוזנת אטינגן-באלדרן.

בשנת 1787 התגייס שוורצנברג לצבא האוסטרי, ובאותה שנה החלה המלחמה העות'מאנית-רוסית, שבמהלכה לחמה האימפריה הרומית הקדושה לצד האימפריה הרוסית נגד האימפריה העות'מאנית. שוורצנברג לחם באומץ רב, ומשום כך הועלה בשנת 1792 לדרגת מיור.

במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית, השתתף שוורצנברג בלחימה בצרפת, ואף הביס כוח צרפתי גדול בקרב לה-קאטו בשנת 1794. לאחר הלחימה בקרב אמברג ובקרב וירצבורג בשנת 1796 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1799 הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל. במהלך קרב הוהנלינדן הציל שוורצנברג את האגף האוסטרי הימני מקריסה, ולאחר מכן מונה בידי הארכידוכס קרל, דוכס טשן לפקח על הנסיגה. בשנת 1704 קיבל שוורצנברג את התואר "נסיך שוורצנברג", שהיה זהה לאחיו הגדול יוזף השני, נסיך שוורצנברג.

שוורצנברג השתתף בקרב אולם בו ניצח נפוליאון בונפרטה את האוסטרים, והיה בין הניצולים הבודדים ששרדו בקרב מהצד האוסטרי. בשנת 1806 מונה שוורצנברג לשגריר אוסטריה ברוסיה, ובשנת 1809 מונה לשגריר אוסטריה בצרפת, ובתוקף תפקידו היה ממונה על המשא ומתן לנישואי נפוליאון עם הארכידוכסית מריה לואיזה. בפקודתו של נפוליאון פיקד בגרנד ארמה על גיס אוסטרי שמנה 34,000 מתנדבים, והשתתף עמו בפלישה הצרפתית לרוסיה, אולם שוורצנברג לא עודד את חייליו ולא עשה יותר ממה שנדרש ממנו. לבשנת 1813 הועלה שוורצנברג לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקד הצבא האוסטרי בבוהמיה. לאחר מכן פיקד שוורצנברג על הצבא האוסטרי בקרב דרזדן, ובקרב לייפציג הוא פיקד על כוחות הקואליציה. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקרב פריז, ובעקבות ניצחונו פרש נפוליאון מתפקידו. לאחר מכן השתתף שוורצנברג בקונגרס וינה, ולאחר חזרתו של נפוליאון פיקד שוורצנברג על צבא אוסטרי בן 250,000 חיילים שהוצב באזור הריין.

בשנת 1817 חטף שוורצנברג שבץ, זמן קצר לאחר מותה של אחותו קרולינה שהייתה מאוד קשורה אליו, וב-15 באוקטובר 1820 מת שוורצנברג בלייפציג כתוצאה מהתקף שבץ נוסף.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* [https://portal.dnb.de/opac.htm?method=simpleSearch&query=118763032 קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג] בספרייה הלאומית הגרמנית
* [https://web.archive.org/web/20080802044839/http://www.kuk-wehrmacht.de/biograph/b0002schwarzenberg.html ביבליוגרפיה של קרל פיליפ, נסיך שוורצנברג]
* 

קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:מרשלים אוסטרים
קטגוריה:גנרליסימו
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:אוסטרים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:מפקדים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:ילידי 1771
קטגוריה:נפטרים ב-1820
שמורת חוטם הכרמל

שְׁמוּרַת חֹטֶם הַכַּרְמֶל היא שמורת טבע השוכנת בדרום-מערב הכרמל, ממערב לרמת הנדיב. השמורה אשר הוכרזה ביום 24 באוגוסט 2003, משתרעת על פני שטח של 486 דונם, למרגלות "מצוקי חוטם", בין מחצבת בנימינה בדרום וקיבוץ מעיין צבי. תא שטח נוסף המכסה 435 דונם בראש המצוק אושר בשנת 1982 אך לא הוכרז כשמורה. אורכה של השמורה כשלושה קילומטרים מצפון לדרום, וגובהה נע בין 15 מטרים מעל פני הים ועד 140 מטרים בשיאה של רמת הנדיב. 

עם מיני החי בשמורה נמנים שפני סלע, שועלים, דרבנים, גיריות וכן מספר מיני עופות דורסים. הצומח מורכב מיער פארק של עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק, שיזף השיח ומינים שונים של גאופיטים.

האתר המוכר ביותר בשטח השמורה הוא מערת כבארה, ושביל ישראל עובר דרך חלקה הדרומי.

השמורה נמצאת בחוטם הכרמל שהוא הקצה הדרומי המאורך של רכס הכרמל, שהוא החלק הצפון-מערבי של הכרמל. גבולות חוטם הכרמל הם: מדרום השרון הצפוני ליד בנימינה, ממערב בקעת כבארה, ממזרח בקעת הנדיב ומצפון נחל דליה הזורם בואדי מילק. בחלקו הדרומי מערבי של חוטם הכרמל נמצאים מצוקים הנקראים "צוקי החוטם" (ובערבית: אלח'שם = החוטם). צוקים אלה מתנשאים לגובה של 130 מטר מעל מישור החוף.

== גלריה ==
<gallery widths="250px" heights="250px">
WikiAir Flight IL-13-02 1149.JPG|מבט מן האוויר אל רמת הנדיב: בקדמת התמונה נראים מישור חוף הכרמל וכביש 4; משמאל בתיה הדרום-מערביים של זכרון יעקב; בתווך נחל כבארה; ומימין "צוקי חוטם". השמורה משתרעת לאורכו של כביש 4 ועל מדרונותיו הנמוכים של ההר
PikiWiki Israel 12043 Geography of Israel.jpg|מבט אל חלקה הדרומי של השמורה, לאורך "מצוקי חוטם"
</gallery>

==ראו גם==
* רמת הנדיב
* מערת כבארה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.inature.info/wiki/%D7%A9%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%AA_%D7%97%D7%95%D7%98%D7%9D_%D7%94%D7%9B%D7%A8%D7%9E%D7%9C שמורת חוטם הכרמל]
* [http://www.ramat-hanadiv.org.il/content/generalpage/%D7%A9%D7%91%D7%99%D7%9C-%D7%94%D7%A0%D7%A9%D7%A8%D7%99%D7%9D טיול אל צפונה של השמורה באתר רמת הנדיב]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:הכרמל: שמורות טבע
קטגוריה:הכרמל
ג'ימי פאלון

ג'יימס תומאס "ג'ימי" פאלון (באנגלית: James Thomas "Jimmy" Fallon; נולד ב-19 בספטמבר 1974) הוא קומיקאי, שחקן ומנחה טלוויזיה אמריקאי. פריצת הדרך של פאלון הגיעה במהלך היותו חבר צוות השחקנים בסדרת המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" משנת 1998 עד 2004. הוא הנחה את תוכנית האירוח של רשת NBC "Late Night with Jimmy Fallon" משנת 2009 עד 2014, ולאחר מכן ב-17 בפברואר 2014 החליף את ג'יי לנו בהנחיית התוכנית "The Tonight Show" ברשת NBC.

==ביוגרפיה==
פאלון נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית. אביו עבד ב-IBM. בנעוריו ניגן בגיטרה. הוא החל ללמוד מדעי המחשב בקולג', אך הפסיק ועבר ללמוד תקשורת, ולאחר מכן הפסיק את לימודיו סמסטר אחד לפני קבלת התואר. במאי 2009 הוא קיבל תואר ראשון בתקשורת. ביוזמת אמו השתתף בתחרות כישרונות במועדון סטנד-אפ וזכה בתחרות. לאחר מכן הרבה להופיע כסנדאפיסט. בשנת 1998 הופיע כאורח בעונה השנייה של התוכנית ספין סיטי.

הוא השתתף בתוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב בשנים 1998 - 2004. בשנת 2005 שיחק בגרסה האמריקנית של הסרט קדחת המגרש. ב-2003 השתתף בסרטו של וודי אלן, :כל דבר אחר".

בשנת 2009 החליף את קונאן או'בריאן בהגשת תוכנית הלילה של NBC, ששינתה את שמה ל-"Late Night with Jimmy Fallon" ובהפקתו של לורן מייקלס. באפריל 2013 הודיעה רשת NBC כי פאלון יחליף את ג'יי לנו בהגשת תוכנית הלילה The Tonight Show. בעקבות השינוי, ב-7 בפברואר 2014 הגיש פאלון את תוכניתו האחרונה, ורשם שיא רייטינג מאז עזב אותה דייוויד לטרמן ב-1993. את פאלון החליף סת' מאיירס. פאלון החל להנחות את תוכניתו החדשה ב-17 בפברואר 2014, והתוכנית עברה לניו יורק, ועמו גם חלק מצוות ההפקה של תוכניתו הקודמת ובראשם לורן מייקלס.

פאלון הופיע גם בהופעות אורח בתוכניות אחרות בטלוויזיה, כדוגמת "איי קרלי", וכן בסרטים, כדוגמת "עולם היורה" ו"חתונה בהפתעה".

באוגוסט 2010 הנחה פאלון את טקס פרסי האמי ובינואר 2017 הנחה את טקס פרסי גלובוס הזהב ה-74.

==חיים אישיים==
ב-22 בדצמבר 2007 נישא פאלון למפיקה ננסי ג'ובונן.<ref></ref> ביולי 2013 נולדה לזוג בת דרך הליך פונדקאות.<ref></ref> בדצמבר 2014 נולדה לזוג בת נוספת, גם כן באותו הליך.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.latenightwithjimmyfallon.com/ "Late Night with Jimmy Fallon"] ברשת NBC
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:סטנדאפיסטים אמריקאים
קטגוריה:סאטרדיי נייט לייב
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:סגל NBC
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן אורח בקומדיה
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
דב מעייני

הרב דב מעייני (תרס"ג, 1903 – תמוז תשי"ב, 1952) היה רבה של מגדיאל.

==תולדותיו==
נולד בפולין, בנו של משה יצחק קריקסטינסקי. למד בישיבת גרודנה ובישיבת טלז. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בחברון והיה מתלמידי הסבא מסלבודקה. בפרעות תרפ"ט, שבהן נהרגו עשרות מתלמידי ישיבת חברון, שהה בירושלים וכך ניצל. לאחר הפרעות שב לחו"ל ולמד בישיבת ראדין. 

נישא לפרידה, בתו של הרב יואל ברנצ'יק, ראש ישיבת נובהרדוק בריגה. סבה היה הרב בצלאל סמרניק, שעלה בסוף ימיו לארץ ישראל והתיישב בחברון, ונרצח במאורעות תרפ"ט. 

לאחר נישואיו כיהן כרב של העיירה ילובקה בפולין. בשנת 1932 עלה בשנית לארץ ישראל והתיישב בבני ברק. היה מראשוני ישיבת היכל התלמוד, שהוקמה על ידי תלמידי הסבא מסלבודקה. לאחר מכן היה מגרעין המייסדים של בית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה. אשתו עבדה כמורה למקצועות תנ"ך ויהדות בפתח תקווה. 

בשנת 1934 נפטר רבה הראשון של המושבה מגדיאל, שהוקמה עשור לפני כן, ותושבי המקום בחרו ברב מעייני לרב המושבה. הוא עברת את שמו ל"מעייני". היה מקורב לחזון איש ופעל בשליחותו. הקים תלמוד תורה במגדיאל והיה פעיל מאוד בנושאי דת וחינוך תורני ביישוב החדש. היה חבר המועצה של מרכז חינוך התורה בארץ ישראל שפעל בתל אביב ואיגד את מוסדות החינוך הדתיים בארץ ישראל. סייע למרכז הארצי לטהרת המשפחה שייסד הרב אפרים זלמן הלפרין. נסע לשליחויות ציבוריות לחו"ל. בשנת 1937 היה ציר בכנסייה הגדולה השלישית מטעם אגודת ישראל בארץ ישראל. בסוף שנות השלושים שהה בריגה בשליחות לטובת ענייני הדת בארץ ישראל. בעקבות חילול יריעות של ספרי תורה בקיבוץ הבחרות הסוציאליסטית פעל הרב מעייני להוצאתן מן הקיבוץ ולהבאתן לקבורה. 

בתקופת מלחמת העצמאות שהה בארצות הברית בשליחות ציבורית. בעקבות המצב הביטחוני במגדיאל עזבו בני משפחתו את המושבה למשך תקופה ושהו בבני ברק בביתו של השופט ד"ר יצחק קיסטר. 

הרב מעייני ניחן בחוש מוזיקלי. הוא הלחין מספר לחנים, שלימים יצאו בדיסק, כשהם מושרים על ידי בנו הרב בצלאל מעייני.

נפטר בשנת 1952, בגיל 49. נקבר באוהל בבית הקברות במגדיאל. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב במגדיאל, בו התגורר ממלא מקומו ברבנות, הרב פרץ אריאל. 

בנו, הרב בצלאל מעייני, כיהן כרבה של מגדיאל-הוד השרון. בתו היא הבמאית והמחזאית רבקה מנוביץ. נכדו הוא הרב יואל מנוביץ ראש ישיבת הגולן.

==לקריאה נוספת==
* רבקה מנוביץ-מעיני, אעברא נא: סיפורו העלום של הרב דב מעיני, כולל כרך דיגיטלי "ההר הטוב" - אגרות ומאמרים תורניים, וקובץ מוזיקלי "אל תירא". תחקיר היסטורי: שלמה טיקוצינסקי. הוצאת מוסד הרב קוק, 2015.

==קישורים חיצוניים==
* [http://hoha.co.il/catavot.asp?id=1604 מספרים הזקנים בשבט] , ירוק, המקומון של הוד השרון
* [http://seforim.blogspot.com/2017/05/lag-bomer-through-eyes-of-litvak-in-1925.html מאמר על הרב דב מעייני, ב-the Seforim blog]
* 

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בוגרי ישיבת ראדין
קטגוריה:בוגרי ישיבת שער התורה-גרודנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבני יישובים
קטגוריה:בוגרי היכל התלמוד
קטגוריה:הוד השרון: רבנים
קטגוריה:רבני ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1952
ז'ראר נהון

ז'ראר נהון (בצרפתית: Gérard Nahon; 19 בינואר 1931 – 19 בפברואר 2018) היה היסטוריון צרפתי יהודי.

== ילדותו ולימודיו ==
ז'ראר נהון נולד בשנת 1931 בפריז, ברובע התשיעי. למד בבתי ספר יסודיים במונמוראנסי, בפריז ובפו. את לימודי התיכון עשה בתיכון על שם לואי בארטו בפו, בתיכון על שם "אוֹש" בוורסאי ובתיכון "אנרי הרביעי" בפריז.
הוא קיבל התואר הראשון שלו ב-1953 בעברית מודרנית ב-Institut national des langues et civilisations orientales (המכון הלאומי לשפות ותרבויות מזרחיות). את הדוקטורט עשה בהיסטוריה בסורבון X ב-1969 וכן קיבל תואר בÉcole pratique des hautes études ב-1976.

==הקריירה==
בין 1955–1965 לימד היסטוריה וגאוגרפיה בבית ספר תיכון לפני שהתחיל בקריירה אקדמית במהלכה עבד בסורבון במחלקה למדעי הדת שם לימד יהדות ימי ביניימית ומודרנית (1977–2000) הוא גם לימד בבית המדרש הרבני של צרפת מ-1972 עד 2000. היה פרופסור חבר במרכז האוניברסיטאי למחקרי יהדות באוניברסיטה החופשית של בריסל (1972-1996). הוא עבד גם במרכז הלאומי למחקר מדעי. הוא ניהל את כתב העת Nouvelles Gallia Judaica (1981–1992) המוקדש להיסטוריה של היהודים בצרפת. הוא היה המזכיר ואחרי כן העורך, יחד עם שרל טואטי של Revue des Études Juives מ- 1980–1997 ומנהל, עם שרל טואטי וסימון קלוד מימוני של אוסף מאמרים של Revue des Études Juives

הוא חיבר כמה ספרים ומאמרים על ההיסטוריה של היהודים ובמיוחד על היהודים בצרפת, על היהודים הפורטוגזים במערב במאות ה-16 עד ה-18. הוא השתתף ב-Encyclopædia Universalis – אנציקלופדיה כללית בצרפתית היוצאת לאור על ידי אנציקלופדיה בריטניקה.

נהון היה נשוי למאריבון רורה ואב לארבעה ילדים: מרים, ז'אק, אריאל ואליזבט.

== פרסים ==
*מדליה על ספרו Inscriptions hébraïques et juives de France médiévale – כתבי יד עבריים ויהודיים בצרפת בימי הביניים.
*מדליית זהב מטעם החברה האקדמית לאמנויות ומדעים (Société académique Arts, Sciences Lettres), פריז 1992.
*פרס מטעם עיריית ירושלים 1995
* מדליה מטעם האקדמיה הלאומית למדעים, ספרות ואמנות על ספרו Juifs et judaïsme à Bordeaux (יהודים ויהדות בבורדו (2003).

== חיבורים ==
<div style="direction: ltr;">
* Les Hébreux. Paris, Ed. du Seuil, 1963
* Menasseh ben Israël, Espérance d'Israël. Introduction, traduc¬tion et notes ( en collaboration avec Henry Méchoulan). Paris, Vrin 1979
* Les “ Nations ” juives portu¬gaises du Sud-Ouest de la France ( 1684-1791) Documents.. Paris, Fondation Calouste Gulbenkian 1981
* Inscriptions hébraïques et juives de France médié-vale. Paris, Les Belles Lettres 1986
* Métropoles et périphéries sefarades d'Occident. Kairouan, Amsterdam, Bayonne, Bordeaux, Jérusalem. Paris, les Editions du Cerf, 1993. 156. La Terre sainte au temps des Kabbalistes 1492-1592, Paris, Albin Michel 1997
* Rashi et la cul¬ture juive en France du Nord au moyen âge, Paris-Louvain, E. Peeters 1997.
</div>
* תרגום לצרפתית של ספרו של יהושע פראוור תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1931
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2018
האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם

פרט: יהודי מקרצף רחוב
האנדרטה נגד מלחמה ופשיזם (בגרמנית: Mahnmal gegen Krieg und Faschismus) היא אנדרטת זיכרון הממוקמת בכיכר אלברטינה במרכז העיר וינה, אוסטריה.

האנדרטה נוצרה על ידי הפסל האוסטרי אלפרד הרדליקה בשנים 1988-91 להנצחת כל ההרוגים בתקופת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי ומלחמת העולם השנייה. אלמנטים שונים, העשויים מאבן גרניט שנלקחה מאזור מחנה הריכוז מאוטהאוזן, מוקמו בכיכר בה שכן בית פיליפהוף. הבית הושמד במהלך הפצצה אווירית ב-12 במרץ 1945, ומעל 300 אנשים נקברו חיים בהריסות. האנדרטה כוללת את הכרזת העצמאות של אוסטריה על "סלע הרפובליקה". 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:וינה: מבנים
נגד מלחמה ופשיזם
נגד מלחמה ופשיזם
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי אוסטריה
זרימה דחיסה במספרי מאך נמוכים

זרימה דחיסה במספרי מאך נמוכים (נקרא גם זרימה דחיסה זוחלת) היא תחום במכניקת זורמים העוסק בזורמים דחיסים (בעלי צפיפות משתנה, ρ≠const) אשר נעים במהירות איטית ולכן בעלי מספר מאך נמוך. בדרך כלל עבור מספר מאך קטן מ-0.3 נקבל שזורם דחיס מתנהג כזורם בלתי דחיס. אולם ישנה גם דחיסות הנובעת מצמיגות במספרי ריינולדס נמוכים, ובמקרים אלו נקבל שהדחיסות לא משפיעה על משוואות התנע כי האינרציה זניחה, אבל היא אכן משפיעה על משוואת הרציפות (משוואת שימור המסה).

== התנהגות בלתי דחיסה במספרי מאך נמוכים ==
במהירויות נמוכות, עבור מספר מאך קטן מ-0.3 (Ma<0.3), הצפיפות של הזורם נשארת קבועה (בקירוב טוב), ולכן זורם דחיס מתנהג כמו זורם בלתי-דחיס. באווירודינמיקה, כאשר כלי טיס נעים באוויר, מולקולות האוויר בסמוך לכלי הטיס מופרעות וזזות בהתאם למבנה האווירודנמי ולמהירות. אך כאשר מדובר במהירויות נמוכות, בדרך כלל במהירויות של פחות מ-250mph ( 402.34 קמ"ש), מתקבל שצפיפות האוויר נשארת קבועה. מבחינה מתמטית:

שימור תנע:
 
<math>(1)\ \rho vdv=-dp </math> 

זרימה איזנטרופית: 
 
<math> {dp \over p}=\gamma {d\rho \over \rho} </math>

<math> dp=\gamma {p \over \rho} d\rho =\gamma TR d\rho </math>

<math> (2)\ dp=c^2 d\rho </math> 

נציב את משוואה (2) ל (1):

<math> \rho v dv=-c^2 d\rho </math>

<math> (3)\ -M^2 {dv \over v} ={d\rho \over \rho} </math>

* <math> v </math> - מהירות הזורם
* <math> \rho </math> - צפיפות הזורם
* <math> p </math> - לחץ
* <math> M= {c \over v } </math> - מספר מאך
* <math> T </math> - טמפרטורה 
* <math> R </math> - קבוע הגזים
* <math> c </math> - מהירות הקול
* <math> \gamma = {C_p \over C_v } </math> - יחס חום סגולי של גז (אינדקס אדיאבטי)

במספרי מאך קטנים (M<0.3), נקבל ש <math> M^2 </math> יהיה קטן מאוד, ולכן צד שמאל של המשוואה יהיה קטן מאוד. כלומר, נקבל שהשינוי בצפיפות יהיה קטן. ולכן בזרימה במספרי מאך נמוכים נוכל להזניח דחיסות.

==זרימה בצינור==
בעיה נפוצה במכניקת זורמים מתוארת על ידי משוואת האגן-פואזיי (Hagen–Poiseuille),המשוואה מתארת את פרופיל המהירות ואת פילוג הלחץ בזורם הזורם דרך צינור גלילי אופקי. נפתח את המשוואה עבור זרימה דחיסה במספרי מאך נמוכים.
ללא
הנחות:

(1) זרימה תמידית <math> \frac{\partial}{\partial t}=0 </math> 

(2) בעיה אקסיסימטרית <math> \frac{\partial}{\partial \theta}=0 </math> 

(3) הצינור ארוך <math> { R \over L} << 1 </math> 

(4) <math> M<<1 ; Re= \rho {v \bullet L \over \mu}<<1 </math>

משוואת הרציפות (משוואת שימור המסה):
ללא
משוואת שימור התנע:
ללא
מאנליזה ממדית על משוואת התנע בכיוון z נקבל:
ללא
נעשה אינטגרציה פעמיים על מנת לקבל את פרופיל המהירות:
ללא
תנאי שפה:
*תנאי אי-החלקה: <math> v_z (r=R)=0 </math>
* <math> v_z (r=0)=finite </math> 

נציב את תנאי השפה ונקבל את C1 ואת C2 :
ללא
נרצה למצוא קשר בין הלחץ לצפיפות, ניעזר 
במשוואת המצב לגזים אידיאליים: 
ללא
עבור R=constant; T=constant, נקבל:
ללא
קיבלנו קשר ליניארי בין הלחץ לצפיפות.
נציב למשוואת הרציפות (I) :
ללא
נבצע אינטגרציה לפי r על כל צד של המשוואה:
ללא
* מתנאי אי-חדירה: <math> v_r (r=R)=0 </math>
ללא
נשווה בין צידי המשוואה ונקבל:
ללא
קיבלנו את פרופיל המהירות ואת פילוג הלחץ בצינור.

== ראו גם ==
* זרימה דחיסה
* זרימה לא דחיסה
* מספר מאך
* מספר ריינולדס
* משוואת האגן-פואזיי

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.grc.nasa.gov/www/BGH/machrole.html Mach Number- Role in Compressible Flows], NASA

קטגוריה:מכניקת הזורמים
קטגוריה:הנדסת מכונות