OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ון קוטס

ג'ון הנרי קוטס (באנגלית: John Henry Coates; 26 בינואר 1945 – 9 במאי 2022) היה מתמטיקאי, חבר החברה המלכותית הבריטית, פרופסור בחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה.

== ביוגרפיה ==
קוטס נולד בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, ולמד באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית לתואר הראשון. לאחר מכן עבר לצרפת, שם למד באקול נורמל סופרייר שבפריז, לפני שעבר לאנגליה. לאחר מכן סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג', כשכתב עבודת מחקר על אנלוגיה p-אדית של שיטת בקר.

בשנת 1969 התמנה למרצה למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית, לפני שעבר שוב בשנת 1972 לאוניברסיטת סטנפורד שם התמנה למרצה מן המניין. 

בשנת 1975 חזר לאנגליה שם היה חבר בקולג' עמנואל שבקיימברידג' בתפקיד מרצה. היה מורהו של אנדרו ויילס, המתמטיקאי שהוכיח מאוחר יותר את המשפט האחרון של פרמה - כאשר עבודתו של קוטס על עקומים אליפטיים, תורת איווסווה ופונקציות <math>\,L</math> <math>\,p</math>-אדיות עזרה רבות. 

בשנת 1977 חזר לאוסטרליה, והיה לפרופסור באוניברסיטה האוסטרלית הלאומית, שם למד בצעירותו. בשנה שלאחר מכן הוא חזר לצרפת והרצה באוניברסיטה של פריז באורסיי. בשנת 1985 חזר לאקול נורמל סופרייר, הפעם כפרופסור וכראש החוג למתמטיקה.

הוא נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון בשנת 1985, והיה נשיא אגודת המתמטיקה של לונדון בשנים 1988–1990. האגודה העניקה לו את פרס וייטהד בשנת 1997, עבור "המחקר היסודי שלו בתורת המספרים ועבור תרומות רבות לחיים המתמטיים באנגליה וברחבי העולם".

הוא שימש כמרצה במחלקה למתמטיקה עיונית וסטטיסטיקה מתמטית באוניברסיטת קיימברידג', והמשיך לחקור בתורת המספרים, גאומטריה אלגברית ותורת איווסווה.

נפטר בקיימברידג' ב-9 במאי 2022.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתמטיקאים בריטים
קטגוריה:מדענים אוסטרלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:סגל אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1945
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:אוסטרלים שנפטרו ב-2022
ספרות ברהאמיניות

ספרות ברהאמיניות הן הספרות שעמדו בבסיס שיטת הספירה של הודו החל מהמאה ה-3 לפנה"ס. ספרות אלו הן המקור של הספרות ההודיות והספרות הערביות המודרניות, אך בניגוד לספרות המודרניות, לזאת לא היה סימון עבור אפס.

הספרות 2,1 ו3 הן ברורות - אפשר להבין איזו כמות הן מייצגות על פי מספר הקווים, בדומה לספרות הרומיות. הספרה 4 היא קצת יותר מורכבת, אך היא עדיין פשוטה יחסית - ניתן לראות 4 כיוונים שאליהם פונים הקווים המצטלבים. לא ברור אם נוצר כך בכוונה תחילה.

מעבר לכך, שאר הספרות הברהאמיניות אינן קשורות לכמות אותן הן מייצגות ויכולות להיראות כמו סימנים שרירותיים.

==הספרות==
קובץ:Indian numerals 100AD.svg

ברהאמיניות
קטגוריה:הודו: תרבות
אסימון

אסימון איטלקי
אסימון (מיוונית: ἄσημον ("אַ-סֶמוֹן"), "ללא סימן", דרך לשון חז"ל) הוא אמצעי תשלום שהיה נהוג עבור שימוש בטלפון ציבורי. האסימון הוא מטבע שאינו עובר לסוחר, ומחירו התעדכן מעת לעת. היו משלשלים את האסימון לחריץ מתאים במכשיר הטלפון כדי לבצע מהמכשיר שיחה.

==תחילת השימוש==
השימוש באסימון להפעלת טלפון ציבורי החל בשיקגו. הטלפונים הציבוריים הפועלים על אסימונים בלבד פעלו בארצות הברית עד 1944 ועם ביטולם הותכו מרבית האסימונים ויוצרו מהם תרמילים לכדורים. השימוש באסימון מאפשר לערכו להשתנות בהתאם לערך שיחת טלפון, מה שלבסוף הפך אותו לנוהג מקובל בעולם. הדבר היה שימושי במיוחד בארצות אירופה שבהן המטבעות השתנו במעבר ממדינה למדינה, אולם האסימון עדיין איפשר לבצע שיחת טלפון ציבורי. במדינות מסוימות, כמו איטליה, השתמשו באסימון באופן לא רשמי כשווה ערך למזומן. בעוד שרוב אסימוני הטלפון הם עגולים, ישנם מספר אסימונים גם בצורות שונות.

==בישראל==
אסימון ישראלי
בישראל החל השימוש באסימונים בשנת 1953. קוטרו של האסימון היה גדול מעט ממטבע של שקל חדש, ולרוחבו היה פס משוקע ובמרכזו חור. האסימון היה אופן התשלום היחיד לשיחה בטלפון ציבורי (למעט שיחת גוביינא) עד סוף שנות ה-80, אז הוחלף בהדרגה בטלכרט. להחלפה היו שלוש סיבות עיקריות: מניעת העומס התפעולי בריקון האסימונים מהטלפונים הציבוריים, נוחות למשתמש ומניעת גנבות ורמאויות (בתקופה בה השתמשו באסימונים היו טלפונים ציבוריים נפרצים לעיתים כדי לגנוב את האסימונים ולמכור אותם תמורת כסף, ומשתמשים היו קושרים חוט דרך החור באסימון ובכך מבצעים בו שימוש חוזר ומרמים את משרד התקשורת).

==בתרבות==
ביטוי שנותר מתקופה זו הוא "נפל לו האסימון" (חוויית "אהא!") במובן של "הבין סוף סוף את הרעיון", משום שרק כאשר האסימון היה נופל לתוך המכשיר ניתן היה לבצע את השיחה.

==סוגים==
סוג אסימון נוסף הוא ז'יטון – אסימון המשמש להפעלת מכונות משחקים בארקייד או להשתתפות במשחקי קזינו שונים.

==ראו גם==
* דואר ישראל
* כרטיס חיוג
* בולי ישראל

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.collect.co.il/content.aspx?id=179 אסימוני הטלפון של ישראל] משה לפינר 
* [http://img2.timg.co.il/forums/1_129602961.pdf אסימוני הטלפון של ישראל] קטלוג אסימונים של עמית קמרט 
* [https://www.shlomirosenfeld.co.il/asimonyarad שלומי רוזנפלד - איך ירד האסימון]
* 

קטגוריה:טלפוניה: שירותים
קטגוריה:אמצעי תשלום
קטגוריה:טכנולוגיות מיושנות
אורפאו נגרו

אורפאו נגרו (בפורטוגזית: Orfeu Negro, "אורפאוס השחור") הוא סרט ברזילאי/צרפתי/איטלקי משנת 1959 של הבמאי הצרפתי מרסל קאמי. הסרט מבוסס על מחזה של ויניסיוס דה מוראיס Orfeu da Conceição. זהו עיבוד מודרני לסיפור אורפיאוס ואאורידיקה מהמיתולוגיה היוונית, המתרחש בריו דה ז'ניירו בתקופת הקרנבל.
== עלילה ==
אורפאו כהה העור הוא כרטיסן בחשמלית ונגן גיטרה שמככב באחד מבתי הספר לסמבה המשתתפים בקרנבל. הוא מאורס למירה אך מתאהב באורדיקה היפה. אורידיקה נמלטת מהכפר שלה בפחד מפני מישהו העוקב אחריה ורוצה להרוג אותה. היא מגיעה אל בת-דודתה סרפינה בריו דה ז'ניירו, פוגשת את אורפאו ומתאהבת בו ממבט ראשון. במהלך ליל הקרנבל נרדפים האוהבים על ידי מירה המקנאה לארוסה ועל ידי דמות המייצגת את המוות (אדהמר דה סילבה שגילם את דמות המוות בסרט, היה פעמיים ברציפות אלוף אולימפי בקפיצה משולשת).

הסרט מפורסם גם בזכות הפסקול בסגנון הבוסה נובה שחיבר המלחין אנטוניו קרלוס ז'ובים, והשיר "הבוקר של הקרנבל" של לואיס בונפה.

הסרט עטור השבחים זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן, בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס גלובוס הזהב לשנת 1960.

ב-1999 הופקה גרסה קולנועית מחודשת של "אורפאו נגרו" בשם "אורפאו" שביים קרלוס דיאגוס, את המוזיקה לסרט חיבר הזמר והמלחין קייטנו ולוזו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1959
קטגוריה:סרטים ברזילאיים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: תרבות
קטגוריה:סרטי פולחן
ישראל גורי

ישראל גוּרי (15 באוקטובר 1893 – 17 בספטמבר 1965) היה פוליטיקאי ישראלי ממייסדי מפלגת מפא"י, בה נחשב סמכות מוסרית, חבר הכנסת ויושב ראש ועדת הכספים מן הכנסת השנייה ועד לכנסת החמישית.

==חיים פרטיים==
נולד בשם ישראל גורפינקל בהירשאני במולדובה (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית). למד לימודי קודש בחדר, סיים בית ספר תיכון בקישינב והיה פעיל בתנועת צעירי ציון שם. למד באוניברסיטת אודסה והיה פעיל ציוני שם – מזכיר הוועד הציוני ומזכיר הוועד המקומי של קרן קיימת לישראל. באודסה הכיר את גילה ווסקובוניק, ונישא לה.

עלה לארץ ישראל ב-1919 באונייה "רוסלאן" והחל לעבוד בעיריית תל אביב (עד 1928).
בשנים אלו נולדו לו ילדיו: חנה, חיים וזהר.

==פוליטיקה==
היה חבר מפלגת הפועל הצעיר וממייסדי ההסתדרות (בה שימש כחבר מועצת פועלי תל אביב בשנים 1922–1931). ב-1930 היה בין מייסדי מפא"י (שהוקמה כאיחוד של מפלגת אחדות העבודה והפועל הצעיר).

לפני ואחרי קום המדינה מילא תפקידים שונים כמו ציר באספת הנבחרים, מנהל מחלקת התרבות של עיריית תל אביב, מזכיר ועדת הביקורת המרכזית של ההסתדרות, חבר מועצת עיריית תל אביב (1929–1931), יושב ראש ועדת הביקורת של מפא"י.

בשנת 1949 נבחר מטעם מפא"י לכנסת הראשונה וכיהן עד הכנסת החמישית. עמד ברציפות בראש ועדת הכספים החל בכנסת השנייה ועד לפטירתו.

ב-25 באפריל 1955 עמד בראש ועדת גורי לעניין תביעות שכר העבודה לעובדי מדינה בכירים מנהלים כלליים והפקידות הגבוהה.

ב-1961 מונה לחבר ולסגן יושב ראש המועצה המייעצת של בנק ישראל.

נחשב לאדם הידוע ביושרו ובהגינותו. רחובה הראשי של שכונת קריית שלום שבדרום תל אביב קרוי על שמו.

פרסם מאמרים ב"הפועל הצעיר" וב"דבר".

==הצמחונות==
גורי היה צמחוני, ולאחר שאמירים היה ליישוב צמחוני עבר להתגורר בו. בעת דיון שנערך בכנסת בהצעת חוק הרשויות המקומיות (הסמכה מיוחדת), שעניינה הסמכת הרשויות המקומיות לאסור מכירת בשר חזיר בתחומן, התבטא בחריפות נגד אכילת בשר באשר הוא:

== מספריו ==
* מנוחה לא בראתי / הביא לדפוס מ' סבר, תל אביב: עם עובד, תש"ל-1960 (כתבים אוטוביוגרפיים).

==לקריאה נוספת==
* 'גורפינקל, ישראל', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 132. 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* חגי כהן, [https://anonymous.org.il/art74.html "בשר זה רצח" מעל דוכן הכנסת: חבר הכנסת ישראל גורי על אכילת חזירים וחיות אחרות], באתר אנימלס
* [https://www.youtube.com/watch?v=hfLAm1V1ULs ריאיון למוזיאון הכנסת עם חכ"ל חיים גורי המספר על אביו, חכ"ל ישראל גורי, שהיה יושב-ראש ועדת הכספים של הכנסת]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים ילידי מולדובה
קטגוריה:יהודים מולדובים
קטגוריה:פעילים ציונים במולדובה
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:עולי האונייה רוסלאן
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:חברי צעירי ציון
קטגוריה:חברי הפועל הצעיר
קטגוריה:חברי אספות הנבחרים
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכספים
קטגוריה:אמירים: אישים
קטגוריה:חברי כנסת צמחונים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
בזיליקת קונסטנטינוס

בזיליקת קונסטנטינוס או בזיליקת מקסנטיוס וקונסטנטינוס היא המבנה הגדול ביותר שנבנה בפורום שברומא העתיקה. המבנה ניצב בצידו הצפון מזרחי של הפורום.
== היסטוריה ==
הקמת המבנה החלה בשנת 308 בתקופת שלטונו של הקיסר מקסנטיוס, ונועדה לבטא את חידוש תפארתה של העיר רומא ואת חידוש מעמדה המרכזי באימפריה תחת שלטונו של מקסנטיוס. אלא שמקסנטיוס, שנהרג בקרב על גשר מילביוס בשנת 312 בידי קונסטנטינוס, לא זכה לסיים את בנייתה, והיה זה קונסטנטינוס שסיים את הקמת המבנה בשנת 312, תוך הכנסת שינויים משמעותיים בתפקודו, בעיטוריו ובכניסות המובילות אליו. 

=== ארכיטקטורה ומבנה ===
הבזיליקה בתכנונה המקורי אינה נושאת קווי דמיון רבים לבזיליקות שנבנו לפניה בעיר רומא, ואינה עומדת בסטנדרטים הקלסיים לעיצוב בזיליקה כפי שנוסחו על ידי האדריכל הרומי בן המאה הראשונה לפנה"ס ויטרוביוס. נראה כי המבנה האדריכלי של הבזיליקה שואב השראה רבה דווקא מבתי מרחצאות שונים בעיר רומא, כשהבולטים שבהם הם מרחצאות קרקלה ומרחצאות דיוקלטיאנוס וחוקרים שונים טוענים כי ניתן לראות באולם המרכזי של הבזיליקה סוג של פריג'ידריום (חדר מים קרים בבתי מרחץ). 

המבנה היה מורכב מספינה מרכזית שתקרתה הייתה עשויה קמרונות צולבים שהתנשאה לגובה 39 מטרים ונתמכה על ארבעה עמודים. הספינה הסתיימה באפסיס. בצידי הספינה היו שני מעברים שכוסו בשלושה קמרונות חבית. מהכנסייה נותר כיום רק המעבר הצפוני. בקירות המבנה היו מספר מדפים שעליהם הוצבו פסלי האלים. 

לא ידוע מה היה שימושו המקורי של המבנה בעת הקמתו, אך מקובל לשער כי המבנה שימש כבית משפט וכאולם מפגש - השערה הנתמכת על ידי נסיבות עלייתו לשלטון של מתכנן המבנה מקסנטיוס, שכללו את תמיכתם של בעלי השררה ברומא. 

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Sahotsky, Brian: The Propaganda of The Emperor Maxentius: An Expansion of Roman Architectural Topography, Thesis, University of Wisconsin at Milwaukee, 2004  
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פורום רומאנום
קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
עמוד פוקאס

עמוד פוקאס (איטלקית: Colonna di Foca) הממוקם בפורום ברומא והוקדש לזכרו של הקיסר הביזנטי פוקאס ב-1 באוגוסט 608 הוא המבנה האחרון שנבנה בפורום.

== מבנה ==
העמוד הוא עמוד שיש לבן קורינתי שנעשה בו שימוש משני. גובה העמוד 13.6 מטרים, והוא נחצב במאה השנייה ונלקח ממקומו המקורי והובא אל הפורום. במקור עמד בראש העמוד פסלו של דיוקלטיאנוס. כתובת המקדישה את העמוד לדיוקלטיאנוס הוסרה, ובמקומה נכתבה כתובת המנציחה את פוקאס.

במקור היו יסודות העמוד העשויים אבנים אדומות מתחת לפני הקרקע. כיום נמצא המבקר בפורום נמוך מיסודות העמוד בשל החפירות הארכאולוגיות והשבת מפלס הויה סאקרה לגובהו כפי שהיה בתקופת הקיסר אוגוסטוס.

בראש העמוד עמד פסלו המוזהב של הקיסר, אולם זה הוסר עד מהרה כאשר באוקטובר 610 הקיסר (שבעצמו עלה לשלטון לאחר שקשר נגד הקיסר הקודם) נתפס, עונה, ובותר לחלקים.

לא ברורה הסיבה בעטייה הוחלט שיעמד העמוד לזכר הקיסר. אף כי הקיסר ידוע בכך ש"תרם" רשמית את הפנתאון לאפיפיור בוניפקיוס הרביעי אשר הקדיש אותו ככנסייה לכל הקדושים (מאוחר יותר, בימי הביניים הוקדשה הכנסייה גם למרים אם ישו, לא ברור אם העמוד הוקם מסיבה זו).

בשל מיקומו של העמוד הבודד במרכז הפורום, זכה העמוד לתיאורים רבים בציורים, תחריטים ותבליטים החל מימי הביניים, ובעיקר במאה ה-18, והפך, למעשה, לסמל הריסות הפורום.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20160305164800/http://sights.seindal.dk/photo/10017,s166f.html תצלומיו של רנה סניידל של עמוד פוקאס]
*[http://penelope.uchicago.edu/~grout/encyclopaedia_romana/romanforum/phocas.html עמוד פוקאס באנציקלופדיה רומאנה]
*[http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/Forum_Romanum/_Texts/Huelsen*/2/14.html ספרו של כריסטיאן הולסן משנת 1906 הפורום הרומי: ההיסטוריה שלו והאנדרטאות בו]

קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:פורום רומאנום
פוקאס
כפר מעש

כְּפַר מַעַשׂ הוא מושב בדרום השרון, מדרום לפתח תקווה על גבול בקעת אונו, בתחומי מועצה אזורית דרום השרון.
היישוב ממוקם מדרום לכביש 471 (מכבית), המפריד כיום בינו לבין פתח תקווה, ומחובר אורבנית לגת רימון וגני תקווה.

== היסטוריה ==
היישוב הוקם במסגרת תוכנית התיישבות האלף בשנת 1934 על קרקע בשטח 900 דונם בבעלות הקרן הקיימת. תחילה, עוד לפני הקמת היישוב, עובד השטח במשותף בידי קבוצה מפועלי פתח תקווה בשם "בהדרגה" (ונקרא כך היות שהקמת היישוב לקבוצה בידי המוסדות המיישבים נעשתה לאט לאט ובהדרגה) וקבוצה בשם "היובל" של ארגון בני בנימין (מקור השם נבע מכך שהקבוצה נתארגנה בשנת 1928 - שנת היובל לקיומה של פתח תקווה ממנה יצאו). 120 דונם משטח המיועד ליישוב היו בבעלות איכרי פתח תקווה ונמסרו לקבוצת "היובל" במתנה. הוחלט שהקרן הקיימת תרכוש אדמות נוספות בסמוך וכל הקרקע תהייה בבעלות הקרן. חלק מהשטח נמסר לארגון "בהדרגה".

ב-18 באפריל 1934 החלה קבוצת "היובל" בהקמת יישוב על השטח שעובד במשותף ללא הסכמת קבוצת "בהדרגה". ופרץ סכסוך בין שתי הקבוצות. לבסוף חולק השטח לפי התכנון המקורי של הקרן הקיימת, והיישוב של קבוצת "בהדרגה" הוקם בינואר 1935. בשנת 1939 נמנו במושב "בהדרגה"<ref></ref> 188 תושבים ב-43 משקים.

לאחר הקמת המדינה אוחדו שני היישובים ליישוב אחד בשם "כפר מעש". ליישוב הוקצו קרקעות נוספות שהיו שיכות לכפר הערבי הסמוך יהודייה (עבאסייה), שננטש ב-1948. השם "כפר מעש", הוא על שם "ארגון מעש" שהקים גם את המושב הסמוך כפר אז"ר (אין המדובר בראשי תיבות - מע"ש, גרסה זו היא שיבוש. לפי גרסה אחרת השם הוא כן מע"ש כראשי תיבות של "מושב עובדים שיתופי").

בית המגורים הראשון שהוקם במושב הוקם על ידי משק גולדשטיין, משפחת חקלאים שמגדלים עד היום פירות הדר בפרדסי המושב, בין המתיישבים הראשונים במקום בנוסף הייתה משפחתו של המשורר נתן יונתן, ושם גם עברה עליו ילדותו. אחת מתושבותיו הידועות הייתה הסופרת דבורה עומר.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
קובץ:Kfar_Maas_Tank.jpg|טנק באנדרטה לנופלים במערכות ישראל
קובץ:Kfar_Maas_memorial.jpg|אנדרטה לנופלים במערכות ישראל
קובץ:Kfar_Maas_street.jpg|רחוב במושב
קובץ:Kfar Maas (FL38552321).jpeg|כפר מעש, 1938
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130925131238/http://kfar-maas.co.il/ אתר הבית של מושב כפר מעש].
*[https://www.dsharon.org.il/כפר-מע-ש-מושב/ כפר מעש], באתר מועצה אזורית דרום השרון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:יישובי המועצה האזורית דרום השרון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1935
דניאל יאמר

דניאל יאמר (בגרמנית: Daniel Jammer; נולד ב-11 באוגוסט 1966 בפרנקפורט) הוא איש עסקים יהודי, ישראלי-גרמני, המתגורר בהרצליה, והוא המנהל, המייסד והבעלים של ניישן-אי (Nation-E), חברת ICT המפתחת מערכות אנרגיה ותקשורת המבוססות על סוללות ליתיום מתקדמות.

יאמר נולד למשפחת פליטי שואה שהתמקמה בפרנקפורט. הוא שיחק בנעוריו במחלקת הנוער של קבוצת הכדורגל היהודית מכבי פרנקפורט. כבר בגיל צעיר החל להיות שותף בעסק הענתיקות של אביו, ומאוחר יותר החל לעסוק בנדל"ן בארצות הברית ובגרמניה. עד שנת 2004 היה שותף לעסק גדול למכירת טיטניום השייך לחותנו.

ב-2004 רכש יאמר את הבעלות על מועדון הכדורגל הסלובקי, סנץ. הוא החזיק במועדון עד שנת 2007. הוא היה מועמד גם לרכישת מועדוני כדורגל נוספים, כדוגמת סלובן ברטיסלאבה מסלובקיה ואיינטרכט פרנקפורט מגרמניה.

בשנת 2006 עלה עם משפחתו לישראל ורכש את הבעלות על מועדון הכדורגל הישראלי מכבי נתניה. יאמר, שהשקיע במהלך שנותיו כבעלי הקבוצה כ-80 מיליון ש"ח, הביא שחקני רכש רבים למכבי נתניה. תחתיו היא הפכה לקבוצת צמרת בכדורגל הישראלי, נאבקה במשך שנתיים על אליפות ליגת העל הישראלית וסיימה פעמיים במקום השני בליגה, וכן העפילה לראשונה בתולדותיה למוקדמות גביע אופ"א. בעקבות כך נחשב יאמר למי שהחזיר את הקבוצה לימיה הגדולים. בפברואר 2010 הודיע כי יעזוב את הקבוצה בסיום עונת הכדורגל.

מלבד החזקת מכבי נתניה הפעיל יאמר מספר פרויקטים נוספים בישראל, כדוגמת עריכת אימונים לילדים ממוצא אתיופי, ושותף בעסקי מספר חברות.

יאמר נשוי ואב לשני ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים גרמנים
קטגוריה:עסקני כדורסל ישראלים
קטגוריה:עסקני כדורגל גרמנים
קטגוריה:עסקני כדורסל יהודים
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורגל בישראל
קטגוריה:מכבי נתניה
קטגוריה:סלובקיה: אישים בספורט
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-2000
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
פורום טראיאנוס

פורום טראיאנוס
פורום טראיאנוס (בלטינית: Forum Traiani) הוא אחרון הפורומים הקיסריים שנבנו ברומא בעת העתיקה.

==היסטוריה==
פורום טראיאנוס הוקם במצוות הקיסר טראיאנוס בכספי הביזה מניצחונותיו של הקיסר בקרבות שהסתיימו בכיבוש דאקיה בשנת 106 לספירה.

הפורום נחנך בשנת 112.

לצורך הקמת יסודות המבנה המונומנטלי נחפר בור רחב ממדים בין גבעת הקווירינל וגבעת הקפיטולין (בשל היקף הבנייה הרחב הנדרש להקמת המבנה, משערים שחפירת היסודות החלה עוד בתקופת שלטונו של הקיסר דומיטיאנוס. ככל הנראה האדריכל שתכנן את הפורום היה אפולודור מדמשק.

במקביל להקמת הפורום נבנו גם שוקי טראיאנוס ופורום קיסר.

==מבנה הפורום==
הפורום נבנה סביב חצר נרחבת שמשני צדדיה מבני הפורום להם מרפסות רחבות ובקצה הפורום נבנתה הבזיליקה אולפיה. הכיכר רוצפה בשיש.

==ימי הביניים==
מבנה הפורום נותר בשימוש אף לאחר נפילת האימפריה הרומית. קונסטנטינוס השני ביקר במקום במאה הרביעית וראה את פסלו של טראיאנוס עדיין עומד בראש הבזיליקה.

החל מהמאה ה-9 נלקחו אבני השיש של החצר לשימוש משני, אולם עצם העובדה שאבנים אלה הוחלפו באבנים פשוטות יותר מעיד שהפורום היה עדיין בשימוש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
טראיאנוס
קטגוריה:מונטי
SPQR

הכתובת על [[שער טיטוס - Senatus Populusque Romanus]] 
מכסה ביוב ב[[רומא ועליו הכתובת]]
סמל העיר רומא כיום
.S.P.Q.R (לטינית: Senatus Populusque Romanus, הסנאט והעם של רומא; <small>לדיון על גרסאות אחרות ראו בהמשך</small>) הם ראשי תיבות בלטינית שנכתבו על דגלי הלגיונות הרומיים, מטבעות, גמלוני מקדשים ונעשה בהם שימוש על ידי הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית לציון השותפות בין העם הרומי לסנאט.

בתקופה המודרנית אותיות אלה מופיעות על סמל העיר רומא, וכן על בנייני העירייה ומכסי פתחי הביוב בעיר.
השימוש בקיצור על בנייני העיר רומא (ומכסי פתחי הביוב בעיר) נעשה בהוראת בניטו מוסוליני, אשר השתמש בקיצור כחלק מתעמולת משטרו הפשיסטי.

בסדרת הספרים "גיבורי האולימפוס" מאת ריק ריירדן אותיות אלו מופיעות בתור קעקוע שנתבע בכל אחד שמצטרף ללגיון השנים עשר (מחנה יופיטר) לצד סמל ההורה האלוהי שלו וקו על כל שנת שירות בלגיון.

== משמעות הקיצור ==
ישנה מחלוקת בדבר משמעות הקיצור.
* אין מחלוקת שהאות S שימשה קיצור של המילה Senatus - "הסנאט".
* משמעות האות P שנויה במחלוקת. חלק סבורים שמקורה במילה Populus או Populusque, היינו "העם" או "והעם", בהתאמה.
* משמעות האות Q שנויה במחלוקת, והיא שימשה קיצור עבור המילית,que - "ו", או Quirites או Quiritium, שמשמעם "נושאי החנית" - כינוי שניתן לכל האזרחים של רומא, שכן כל הגברים החופשיים ברומא (אזרחי המדינה) היו חייבים בשירות צבאי. 
* האות R שימשה, ככל הנראה, קיצור של Romae, Romanus או Romanorum, היינו "של רומא", "הרומאים" או "של הרומאים", בהתאמה.

בשל המשמעות השנויה במחלוקת, המשמעות של הביטוי שונה בהתאם:
* Senatus Populusque Romanus - "הסנאט והעם הרומאי" - בגרסה זו השתמשו כבר בתקופת הרפובליקה הרומית, ופרשנות זו של המונח הייתה נפוצה ברחבי האימפריה הרומית. גרסה זו הופיעה על מבנים רבים מתקופה זו כגון שער טיטוס שנבנה בשנת 81 על ידי הסנאט לכבוד הקיסר טיטוס וכן על עמוד טראיאנוס שנבנה בשנת 113 לספירה לכבוד הקיסר טראיאנוס. 
* Senatus Populus Quiritium Romanus - "הסנאט והאזרחים הרומאיים". פירוש זה מופיע במילון הלטיני של קאסטיליוני ושל מאריוטי.
* Senatus Populusque Quiritium Romanorum - בדומה לגרסה הקודמת ניתן לתרגם ביטוי זה "הסנאט ועם אזרחי רומא"
* Senatus Populus Quirites Romanus - זהה למשמעות הקודמת.
* Senatus Populus que Romae - "הסנאט והעם של רומא" - שזוכה לפופולריות רבה בקולנוע ובסדרות טלוויזיה מודרניות.

יש הבדל מהותי בין הפרשנויות: לפי הבחנה הקיימת במשפט הרומי, "אזרחי רומא" - הגברים החופשיים בלבד, ואילו "העם של רומא" - מונח הכולל גם את הנשים. מכל מקום, הצירוף Senatus Populusque Romanus, בהטיותיו השונות, מופיע מאות פעמים בכתבים היסטוריים, ונחשב כצירוף כבול. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רומא
קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:איטליה: סמלים לאומיים
חגי מירום

חגי מירום (נולד ב-23 בספטמבר 1946) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת העבודה.

==ביוגרפיה==
מירום נולד בקבוצת השרון, ובעת שהיה ילד עברה משפחתו לקיבוץ יפעת. עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13. מירום השלים את הכשרת מסלול הלוחם בקומנדו הימי ויצא לקורס קצינים. עם תום הקורס שב לשייטת, שם שימש כמפקד צוות. מירום סיים את שירותו בדרגת סרן. לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת תל אביב ועסק בעריכת דין. היה מזכ"ל תנועת הנוער העובד והלומד ונמנה עם פעילי התנועה הקיבוצית. היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות.

מירום החל את פעילותו הפוליטית בשנות ה-80 במפלגת העבודה. בשנת 1988 הוא נבחר לכנסת ה-12 והיה חבר בוועדת החינוך, בוועדת החוץ והביטחון ובועדת חוקה, חוק ומשפט. בכנסת ה-13 (1996-1992) שימש כיושב-ראש ועדת הכנסת ולאחר מכן היה יושב-ראש ועדת החוץ והביטחון. בכנסת ה-14 הוא חזר להיות חבר בוועדת הכנסת וועדת החוץ והביטחון.

באותם זמנים הוא הצטרף לחוג "הכפר הירוק" (הידוע יותר בשם "השמינייה"), שבו היו חברי כנסת צעירים שהיוו את הסמן השמאלי במפלגה, ביניהם חיים רמון ועמיר פרץ.

לקראת בחירות 1999 פרש מירום מהמפלגה ביחד עם נסים זווילי והצטרף למפלגת המרכז בראשות יצחק מרדכי, אולם לא הצליח להיבחר לכנסת ה-15.

הוא חזר למפלגת העבודה, הביע את תמיכתו בעמיר פרץ בפריימריז לקראת בחירות 2006, ואף שימש כיועץ לצוות המשא ומתן הקואליציוני של המפלגה לאחר הבחירות.

עד 2006 שימש כיו"ר הקרן המרכזית לערבויות של התנועה הקיבוצית וב-18 ביוני 2006, נבחר על ידי תנועת העבודה הציונית לשמש כגזבר הסוכנות היהודית. בינואר 2010 מונה ליו"ר דירקטוריון אוצר התיישבות היהודים במקומו של דב שילנסקי. במקביל מכהן מירום משנת 2001 כיו"ר הוועד המנהל של מכללות סמינר הקיבוצים ואורנים. מירום משמש גם כיו"ר הוועד המנהל של מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן ויו"ר קרן ברל כצנלסון.

==קישורים חיצוניים==
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפלגת המרכז
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:יפעת: אישים
קטגוריה:לוחמי שייטת 13
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החוץ והביטחון
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכנסת
קטגוריה:פעילי מפלגת המרכז
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:חברי הכנסת: משפטנים
גפנן המדבר

גֻּפְנַן הַמִּדְבָּר (שם מדעי: Cordia sinensis, מכונה גם עֲרַף הַמִּדְבָּר) צמח סודני, ממשפחת הזיפניים הגדל בקרקעות שאינן מלוחות.
זהו צמח שאוהב חום בעיקר נאות מדבר כמו בקעת ים המלח, הוא גדל בבתי גידול טבעיים בלבד.

כצמח בר, הוא מוכר בשני אתרים בלבד בארץ-ישראל: נחל צאלים ושמורת עין גדי.
בפתח נחל צאלים ישנם שני פרטים. בשמורת עין גדי הוא גדל כצמח בר במדרון עין-גדי, וכן הוא נזרע ונשתל כצמח גנני בעין גדי ובאתרים נוספים בבקעת ים המלח.

הוא מיטיב לגדול באדמה לחה, אך יכול לחיות גם באדמה הררית או מלוחה. הוא נפוץ על ידי זריעה, שתילה וייחור.

גפנן המדבר הוא צמח מוגן בישראל.

==שימושים==
* ברפואה עממית השורשים של הצמח מנוצלים לתרופה במקרים של כאבי בטן אצל ילדים ומבוגרים.
* הפרי משמש כתחליף לסוכר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחי מרפא
קטגוריה:זיפניים
קטגוריה:דרום אפריקה: צומח
קטגוריה:ארץ ישראל: זיפניים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
מורינגה רותמית

מורינגה רותמית (מוֹרִינְגָה רָתְמִית, שם מדעי: Moringa peregrina) היא צמח סודאני לא בשרני, שמוצאו טרופי, והוא גדל בקרקעות שאינן מלוחות. למורינגה יש פרחים ורודים והפירות הם בצורת אפונה המורכבת משלושה חלקים. מזרעי המורינגה מפיקים שמן.
 
העלים של הצמח מנוצים פעמיים. העלעלים נושרים ומה שנשאר זה צירי העלה המקבלים תפקיד הטמעה, והם נושרים כהתאמה למחסור במים, משום שהצמח גדל בעיקר בנאות מדבר. הוא מכונה גם The Ben tree.

מורינגה רותמית הוא עץ נדיר, הגדל בארץ לאורך בקע ים המלח בתפוצה מקוטעת. הוא נראה כרותם גדול, והוא בולט בפריחתו בגווני ורוד-לבן, מן האביב ועד לסוף הקיץ. פריו הוא תרמיל ארוך, הנותר תלוי על העץ גם לאחר פיזור הזרעים. מורינגה רותמית הוא צמח מוגן בישראל.

בת משפחתה, מורינגה מכונפת, נחשבת כיום כאחד מעצי המרפא המוכרים ברפואה העממית.

בעת העתיקה נעשה שימוש בזרעיה של המורינגה הרותמית להפקת שמן משובח לתעשיית הבשמים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:המזרח התיכון: עצים
קטגוריה:מורינגיים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
סלוודורה פרסית

סלוודורה פרסית (שם מדעי: Salvadora persica), צמח ממשפחת הסלוודוריים, ספק עץ ספק שיח ירוק עד, יוצר גושי ירק גדולים ודחוסים. בעל גזע עקום, מחוספס וסדוק.
== מאפיינים ==
הצמח לבנבן עם גפיים תלויים ברפיון. קליפת השורש בצבע חום בהיר, כאשר השכבות הפנימיות לבנות. ריחו כשל צמח ה"קרס" וטעמו חם וחריף.
משתמשים בענפיו כמברשת שיניים.

עליו גדולים ובשרניים ומשמשים מאכל אהוב ליעלים ולשפנים.
הוא גדל בקרקעות שאינן מלוחות, בדרך כלל במדבר, במעיינות ובערוצי נחל.

סלוודורה פרסית היא צמח מוגן בישראל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: עצי בר
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:סלוודוריים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
סקוריטטה

סקוריטטה (ברומנית: Securitate) הוא הכינוי המקובל של "מחלקת ביטחון המדינה" (Departamentul Securităţii Statului) ברומניה, בתקופת השלטון הקומוניסטי במדינה. ארגון דומה התקיים לפני מלחמת העולם השנייה וכינויו היה "סיגורנצה".

הסקוריטטה הוקם ב-30 באוגוסט 1948 בצו 221 של נשיאות האספה הלאומית הגדולה של הרפובליקה העממית הרומנית. תחילה כונה בשם "המינהלת הכללית לביטחון העם" (Direcţia Generală a Securităţii Poporului) או בקיצור DGSP. המנהל הראשון היה גאורגה פינטיליה (Gheorghe Pintilie), שהיה ידוע גם בשמו הרוסי פנטליי בודנרנקו (Pantelei Bodnarenko). לראש הסקוריטטה היה מעמד של שר במועצת השרים (הממשלה הרומנית), ותחתיו היו כמה סגנים: אלכסנדרו ניקולסקי (Alexandru Nicolski, שנולד בשם בוריס גרונברג – Boris Grünberg) וולדימיר מאזורוב (Vladimir Mazurov), שהיו סוכנים סובייטים.

על פי צו 221 הוטל על הסקוריטטה "להגן על הישגי הדמוקרטיה ולבצר את ביטחון הרפובליקה העממית הרומנית כנגד תככי האויבים הפנימיים והחיצוניים". על פי צו 50, מיום 30 במרץ 1951, שונה השם הרשמי ל"המינהלת הכללית לביטחון המדינה" (Direcţia Generală a Securităţii Statului) ועל פי צו 264 מאפריל באותה שנה הוכפף לה גם "שירות המודיעין המיוחד" – Serviciul Special de Informaţii או, בקיצור: SSI.

ב-30 בדצמבר 1989, לאחר המהפכה הרומנית, החליטה "מועצת חזית ההצלה הלאומית" על פירוק הסקוריטטה. במקומו הוקמו ב-1991 מספר ארגונים ובראשם שירות המודיעין הרומני.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.morarup.narod.ru/Sigur.htm#_edn48 SIGURANŢA ROMÂNĂ ÎN BASARABIA INTERBELICĂ] סיגורנצה רומנית בבסרביה שבין מלחמות העולם 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קהילת המודיעין הרומנית
קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
קטגוריה:רומניה הקומוניסטית: צבא וביטחון
קטגוריה:רומניה: ארגונים
אהרונסונית פקטורובסקי

אהרונסונית פָקְטוֹרוֹבְסְקִי (שם מדעי: Aaronsohnia factorovskyi) הוא מין בסוג אהרונסונייה במשפחת המורכבים.
== מאפיינים ==
הצמח הוא עשבוני חד שנתי קטן, גובהו 10–30 ס"מ, העלים קרחים, גזורים פעמיים לאונות מוארכות, צומחים מתחתית הצמח. התפרחות צומחות על גבעול ארוך חסר עלים. קוטר התפרחת כ-10 מ"מ, צורתה כשל חצי כדור. המצעית חרוטית. כל הפרחים צינוריים, צבעם צהוב עז. הזרעים גליליים, אורכם כ-2 מ"מ, על גבם מספר פסים כהים, והם בעלי אוזנית שאורכה כ-0.5 מ"מ.

משרעת תפוצתו מזרח-סהרו-ערבית, צומח בישראל, ירדן, עיראק וערב הסעודית. בארץ מצוי בנגב המזרחי, בבקעת ים המלח ובמדבר יהודה. במקומות אלו הוא יוצר לעיתים מרבדים שלמים.

הצמח נאסף לראשונה במדבר יהודה. בשנת 1927 הוא תואר על ידי פרופ' אלכסנדר איג כמין ואף סוג חדש למדע, וקרא לו על שם חבריו, הבוטנאים אהרון אהרונסון ואליעזר פקטורובסקי (פקטורי).

==לקריאה נוספת==
* מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

==קישורים חיצוניים==

* פרופ' אבי שמידע, [https://archive.today/20121218142156/http://old.parks.org.il/BuildaGate5/general2/data_card.php?U=no&SiteName=parks&ItemID=97618014&ValuePage=Card2 "אהרונסונית פקטורובסקי",] באתר רשות הטבע והגנים (ארכיון)

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1927
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלכסנדר איג
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
סאלם (עמק יזרעאל)

סאלם (בערבית: سالم) הוא כפר ערבי בעמק יזרעאל ליד צומת מגידו. הכפר סמוך לקו הירוק ולגדר ההפרדה ועד מלחמת ששת הימים היה ידוע כמרכז הברחות בין ישראל וירדן. שייך למועצה המקומית מעלה עירון.

הכפר נוסד על ידי שתי חמולות שאחת מהן היא חמולת סביחאת שהגיעו מהכפר רומנה מעבר לגדר המערכת. בתחילת נובמבר 1954 נכנסו חיילים ירדניים לתוך הכפר וירו ממנו על כוח של משמר הגבול. בישראל הייתה תרעומת על תושבי הכפר שלא הודיעו על כניסת הירדנים לכפר.

בשנת 1992 נוצרה המועצה המקומית מעלה עירון כמיזוג של סאלם ושכניו מוּסמוּס, זלַפה, ביאדה, ומושיירפה. בית הספר התיכון שבכפר משרת גם את שאר תושבי המועצה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעלה עירון
קטגוריה:יישובים במחוז חיפה
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:המשולש
קטגוריה:רכס אמיר: יישובים
יחידת בקרה

יחידת בקרה היא חלק מיחידת עיבוד מרכזית או התקן אחר, המנהלת ומנתבת את פעולות המכלול. הפלט של היחידה חולש ישירות על הפעילות של שאר ההתקן, כך שיחידת הבקרה היא כמו "המוח שבתוך המוח".

ישנם שני סוגים של יחידות בקרה:
* יחידת בקרה המיישמת מיקרו-קוד. יחידה זו כוללת מעגל משולב המריץ את המיקרו-קוד.
* יחידת בקרה המורכבת ממעגל אלקטרוני דיגיטלי.

כיום, בדרך כלל יחידות הבקרה מיישמות מיקרו-תוכנה. במעבד רגיל המיישם את פקודות ה-x86, יחידת הבקרה מבצעת את מטלות ההבאה, פיענוח, ניהול ההוצאה לפועל, ואחסון תוצאות המתקבלות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעבד
קטגוריה:חומרה
תודעתו של זנו

כריכת הספר
תודעתו של זנו (באיטלקית: "La coscienza di Zeno") הוא רומן מאת הסופר האיטלקי איטלו זבבו שנכתב בשנת 1923.

==עלילה==
זנו קוזיני מחליט להפסיק לעשן וכסיוע לכך מנסה להיעזר בטיפול פסיכואנליטי. בהישמעו לעצת המטפל, מעלה על הכתב את האירועים המשמעותיים בחייו: סופו הכואב של האב, אשר לאחר שפירש באופן שגוי תנועה של הבן, מרים עליו את ידו רגע קט לפני מותו; הקנאה בחברו גווידו; הנישואים עם אחת האחיות מאלפֶנטי, זו שמצאה חן בעיניו פחות; התאבדותו של גווידו; היחסים עם קרלה ג'רקו, נערה ענייה, בה מואס עד מהרה. בשורש המשותף לכל המאורעות הללו מתגלה אישיות רפת-רצון, אשר אינה מסוגלת לקחת חלק פעיל בחיים. אישיות אשר משמשת סמל למחלת ההתחמקות וההימנעות חשוכת המרפא של האדם המודרני. שורותיו האחרונות של הרומן מכילות נבואה אודות "אסון שכמותו עוד לא נשמע" אשר ישמיד, אולי, אף את שורשי החולי המזינים את האנושות ובכך יביאה לידי ישועה.

הספר ראה אור בעברית בהוצאת כרמל בשנת 1988.

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרות איטלקית
שחרור מושהה

שחרור מושהה היא טכנולוגיה שבה משתחררים כימיקלים כלשהם באופן הדרגתי ולאורך זמן רב. השימושים העיקריים הם בחקלאות ובתעשיית התרופות. בחקלאות משתמשים בטכנולוגיה לשמירה על ריכוז קבוע למדי של דשנים (או של חומרי הדברה) בקרקע, כך שאפשר להוריד את תדירות הדישון. בתעשיית התרופות טכנולוגיה זו מאפשרת שליטה בריכוז התרופה בגוף לאורך זמן רב יחסית.

בתעשיית התרופות הצורך העיקרי שהטכנולוגיה עונה עליו הוא שמירה על ריכוז קבוע של החומר הפעיל בתרופה בגוף האדם, מבלי צורך בנטילת התרופה פעמים רבות במועדים קבועים. בעיית נטילת התרופות והמינונים עולה כסף רב למדינות המפותחות. ההערכות הן שבארצות הברית נטילת תרופה במינון שגוי היא הגורם ל-25% מהפניות לבתי חולים. לכן תחום זה מקבל תנופה רבה בשנים האחרונות, בד בבד עם התפתחות הנדסת הפולימרים.

השמירה על ריכוז קבוע של חומר פעיל מושגת על ידי שימוש בפולימרים שמתכלים ומתמוססים בגוף האדם (בדרך כלל נפלטים בשתן) בקצב איטי. לכידת החומר הפעיל בתוך הפולימר גורמת לשחרור החומר הפעיל בקצב שבו מתפרק הפולימר, וכך נשמר ריכוז יחסית קבוע (אך לא קבוע לגמרי) של החומר הפעיל בגוף.

בתרופות החדישות ביותר שבהן משתמשים בשחרור מושהה, מסיסות החומר הלוכד את החומר הפעיל משתנה בהתאם להימצאותם של חומרים מסוימים בסביבה (בדרך כלל מערכת הדם). לדוגמה, פולימר שלוכד בתוכו אינסולין עבור חולי סוכרת, כאשר מסיסותו של הפולימר הלוכד יורדת כאשר ריכוז האינסולין מסביבו עולה. באופן זה קצב שחרור האינסולין דווקא אינו קבוע אלא הוא משתנה בזמן, באופן ששומר על ריכוז קבוע של החומר בדם.

דוגמה לשימוש חקלאי היא הדברת הפטרייה בוטריטיס שתוקפת ענבים וירקות שונים. כדי להילחם בפטרייה מפזרים את המלח סודיום מטאביסולפיט. כאשר המלח סופח בהדרגה מים מהלחות שבאוויר הוא מתפרק ופולט לאיטו גופרית דו-חמצנית שמונעת את התפתחות הפטרייה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.controlledreleasesociety.org/ החברה לשחרור מבוקר]
* [http://www.elsevier.com/locate/jconrel כתב עת] שמוקדש לשחרור מבוקר (באנגלית)

קטגוריה:מדעי הרוקחות
קטגוריה:חקלאות
בקרוב יקרה לך משהו טוב

בקרוב יקרה לך משהו טוב הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אייל שיראי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט זכה בפרס אופיר לשחקן משנה (עבור אסי דיין) והשתתף בפסטיבל הקולנוע בקאן שבצרפת.

==עלילה==
הסרט מבוסס על סיפור באותו שם של עוזי וייל שהתפרסם בספרו "ביום שבו ירו בראש הממשלה". העלילה עוקבת אחר אילן (אדם הירש), ילד בן 14, אשר בורח ממושב ביתו בחיפוש אחר אחותו בת ה-22, דליה (טינקרבל), שמתגוררת בחיפה ועובדת כדיילת בספינת שעשועים. לאחר מציאתה מתגורר עמה האח ונוצרת ביניהם מערכת יחסים לא-מקובלת המבוססת על משיכה ובלבול. בזמן הפלגותיה של דליה מבלה אילן את זמנו עם אברהם (אסי דיין), לוחם קומוניסט לשעבר המתגורר בבניין נטוש בחיפה, ומפתח עמו קשר ייחודי. בין שלוש הדמויות נוצר קשר חם ומיוחד על רקע מציאות מסובכת.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן !! תפקיד
|-
| אדם הירש || אילן
|-
| טינקרבל (רוית רוזן) || דליה
|-
| אסי דיין || אברהם
|-
| שרגא הרפז || אבא של אילן
|-
| רזיה ישראלי || אמא של אילן
|-
| יובל סמו || זוהר
|-
| אלירן כספי || חבר של דליה
|-
| יאיר רובין || שיפוצניק
|-
| אייל רוזלס || דיקטטור
|-
| אייל שיראי || מנהל צוות
|-
| אורי קלאוזנר || מורה
|}

==קישורים חיצוניים==

* "[http://filmfund.org.il/?id=11&nom=1621 בקרוב יקרה לך משהו טוב]", באתר קרן הקולנוע הישראלי
* 

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:חיפה בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2006
יחידה אריתמטית-לוגית

סימול ALU
יחידה אריתמטית-לוגית (או בקיצור ALU) היא יחידה ביצועית חשובה הקיימת בכל יחידת עיבוד מרכזית הבנויה ממעגל אלקטרוני דיגיטלי. היחידה האריתמטית-לוגית מסוגלת לחשב את תוצאותיהן של מגוון רחב של פעולות אריתמטיות בסיסיות. כמעט כל היחידות הארתמטיות-לוגיות המודרניות משתמשות בשיטת המשלים ל-2 בייצוג מספר בינארי וכולן מבוססות על מחברים לוגיים.

== פעולות היחידה ==
ALU פשוט

רוב היחידות האריתמטיות-לוגיות מסוגלות לבצע את הפעולות הבאות, בהתאם לפקודות הניתנות להן:
* חישובים אריתמטיים במספרים שלמים (חיבור, חיסור, לעיתים כפל) לחישוב כתובות ולתוצאות חישוב כלליות.
* פעולות בינאריות לוגיות (AND, OR, NOT, XOR).
* פעולות הסטת סיביות (הזזה אחת בפעימת שעון אחת באמצעות אוגר הזזה בדגמים מוקדמים ומספר הזזות בפעימה אחת באמצעות יחידת הזזה).

אוגר הדגלים מכיל מידע נוסף על תוצאה של פעולה אחרונה המשמש לביצוע מותנה של פקודות שפת סף של מעבד. יחידות אריתמטיות-לוגיות סטנדרטיות רבות אינן מטפלות בפעולות חילוק או כל חישוב נקודה צפה, היות שאלו ניתנים לאלתור ברמת תוכנה. המעבדים החדישים יותר מיישמים יחידת נקודה צפה המטפלת במטלות אלו.

רוב פעולות המעבד מבוצעות על ידי ALU אחד או יותר. ה-ALU טוען נתונים מאוגרי הכניסה, יחידת בקרה חיצונית נותנת הוראה ל-ALU לבצע פעולה אריתמטית מסוימת על הנתונים, ותוצאת החישוב נאגרת באוגר הפלט. קיימים מעגלים המבצעים העברות בין האוגרים ובינם לזיכרון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעבד
קטגוריה:חומרה
יושי הנסיכה הקסומה

יושי הנסיכה הקסומה (ביפנית: ぷちぷり＊ユーシィ) היא סדרת אנימה בת 26 פרקים מסטודיו Gainax. בישראל הסדרה שודרה בערוץ האנימה.

הסדרה מתמקדת ביושי, נערה בת 17 אשר לכודה בגוף של ילדה בת 10 בשל קללה מסתורית שגרמה לה להפסיק לצמוח בגיל זה. יושי נבחרת כמתמודדת על התואר 'נסיכת פלטינה'. נסיכת הפלטינה קיימת אחת לאלף שנים, ויושי מתחרה על התואר עם עוד ארבע בנות מארבעת העולמות המקבילים לעולם בני האדם (עולם הרשע, עולם הרוח, עולם הפיות ועולם השמיים). בנות אלו הפסיקו לצמוח בגיל 10 גם הו. אם תהפוך לנסיכת הפלטינה, תזכה יושי בנזר הנצחי, נזר קסום שיכול להגשים כל משאלה. אם תזכה בכתר, היא תוכל לבטל את הקללה ולהגשים את החלום שלה.

שלוש המועמדות הנוספות להיות נסיכות הפלטינה הן:
* גלנדה: יריבתה המושבעת של יושי, נסיכת עולם הרשע. שואפת להיות גדולה כדי שתוכל לשלוט בעולם.
* קוקולו: חברתה של יושי, מייצגת עולם הרוח בתחרות על הנזר וגם בתו של מלך עולם הרוח. ביישנית ועדינה, המסתירה את עובדת היותה מועמדת לנסיכות.
* אלמינה: נסיכת ממלכת השמיים ונציגה אותה ממלכה בתחרות. אביה קפדן, והיא חולמת שילמד להעריך אותה ולסמוך עליה. נערה בודדה וסגורה שכל חפצה לקבל חיבה מאביה המחמיר. 
* בת: בתו של מלך הפיות, מועמדת לנסיכות מטעם עולם הפיות. פסימית ובודדה.

== קישורים חיצוניים ==

בכיוון השעון: אלמינה, גלנדה, יושי וקוקולו

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:שוג'ו
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-2000
קוויקסטפ

הקוויקסטפ (Quickstep) הוא ריקוד קלאסי שנמנה כאחד מעשרת הריקודים הסלוניים. 

הקוויקסטפ הוא המהיר ביותר מכל חמשת הריקודים הקלאסיים, והוא מכיל קפיצות רבות, בהן הזוג עדיין חייב להישאר צמוד זה לזה. הריקוד נרקד בדרך-כלל אחרון או לפני האחרון בתחרויות קלאסיות, מכיוון שהוא (או הוואלס הווינאי) המהיר מכולם.

הקוויקסטפ הוא ריקוד שקשה לתפוס את קצבו, ובעל אופי חייכני ושמח. הריקוד מצריך עבודה קשה של כפות הרגליים ושל כל החלק התחתון של גופי הרקדנים. במהלך הריקוד הזוג מבצע ריצות על כריות כפות הרגליים, דילוגים וקפיצות שונות.

מקורו של סלוופוקסטרוט (SlowFoxtrot), הוא בקוויקסטפ, כאשר שני הריקודים דומים באופיים ומצעדם, אם כי קצבו של הסלוופוקסטרוט איטי יותר.

הריקוד מלווה במוזיקת ג'אז מהירה וקצבית [(4/4) בסווינג]. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ריקודים סלוניים
בנדייראנטס

[[אנדרטת הבנדיירס, סאו פאולו, ברזיל]]
אנדרטת הבנדיירס, סאו פאולו, ברזיל
הבנדייראנטס (בפורטוגזית: Bandeirantes; bandeira – "דגל", bandeirantes – "נושאי הדגל") הוא שמם של חברי משלחות (בנדיירס) שחקרו את מרחבי ברזיל במאה השבע עשרה בחפשם עבדים, זהב, ויהלומים. הם התקדמו לאורך הנהרות עד לריו דה לה פלטה ונהר האמאזונס. במסגרת פעילותם הקימו כמה מושבות הקיימות עד ימינו.

המשלחות נקראו "בנדיירס" או "אנטרדאס" (entradas). אלו האחרונים היו משלחות ממלכתיות ורשמיות, בעוד שהבנדיירס מומנו בידי גורמים עסקיים באופן פרטי.

משלחות הבנדיירס העיקריות יצאו מסאו פאולו ובזכותן סופחו לברזיל שטחים גדולים של פנים היבשת, וגבולה של ברזיל הורחב הרבה מעבר לקו הגבול שנקבע בחוזה טורדסיאס שהסדיר את התביעות הטריטוריאליות הספרדיות והפורטוגליות. בין השטחים שצורפו לברזיל בזכות הבנדיראס נמנות מדינות המחוז גויאס, מאטו גרוסו, חלק גדול ממינאס ז'ראיס, ריו גראנדה דו סול, פרנה וסנטה קטרינה. בזכות הישגים אלה זוכים הבנדיירס עד היום לכבוד והערכה בברזיל. האנדרטה המרשימה ביותר לפועלם היא ה"מונומנטו אאוס בנדיראנטס" של הפסל הצרפתי ויקטור ברשרה הניצב בפארק איבירפוארה בסאו פאולו ומציג את ההרכב המגוון של משלוח הבנדיראס מאירופאים, ילידים ושחורים.

בשל כוונתם לשעבד את ילידי היבשת לעבדות, היו הבנדייראנטס במאבק מתמיד עם הישועים, אשר ארגנו את הילידים בקומונות, העניקו להם השכלה אירופית ופרשו עליהם את חסותם.

השתתפות במשלחות הבנדייראנטס הייתה מסוכנת מאוד, רבים מחבריהן לא שבו מן המשימה, חלקם נפלו קורבן לילידים, את האחרים הכריעו מחלות והכשות נחש. הם נהגו להצטייד במאניוק, תירס, שעועית, ובשר מיובש. המשלחות נתמכו בידי עבדים, ונמשכו תקופות זמן ממושכות.

הבנדיירס חדרו למעמקי הג'ונגלים, על פי רוב בכך שהתקדמו לאורך נחלים ונהרות או שעקבו אחר שבילי הילידים. כך למשל שימש אותם הריו טיאטה כדי להגיע אל פנים היבשת ואל סאו פאולו. המשלחות חצו את כל רחבי ברזיל: הבנדייראנטה אנטוניו רפוסו טווארס הגיע מסאו פאולו לאמאזונס, פרנאו דיאס פאיס וחתנו בורבה גאטו הגיעו למינאס ז'ראיס של היום והקימו שם מושבות רבות, ברטולומאו בואנו דה סילבה ("אניאנגוארה") גילה זהב בגויאס של היום.

==ראו גם==
* אנדרטת הבנדיירס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל הקולוניאלית
קטגוריה:האימפריה הפורטוגזית
קטגוריה:מילים וביטויים בפורטוגזית
עכבר בלש

עכבר בלש (באנגלית: Danger Mouse, "עכבר הסכנה") היא סדרת אנימציה בריטית ששודרה בערוץ ITV בהפקת חברת קוסגרוב הול. בסדרה מופיע דיינג'ר מאוס, סוכן חשאי בריטי שהוא עכבר. הסדרה היא פרודיה על ספרות הבדיון הבריטית העוסקת בסוכנים חשאיים, במיוחד ג'יימס בונד ו-Danger Man - סדרה בכיכובו של פטריק מקגוהן. העכבר חובש רטייה לעינו והאותיות DM (ראשי התיבות של שמו) נישאות בגאון על חזהו (דבר שיצר בעיות כשהסדרה תורגמה לשפות אחרות).

עכבר בלש הייתה סדרת האנימציה הבריטית הראשונה אשר נחלה הצלחה גם בארצות הברית, והוקרנה בערוץ ניקלודאון בשנות השמונים ואספה סביבה קהל מעריצים נרחב. מאז שירדה מהאקרנים שבה הסדרה לשידורים חוזרים ויצאה גם ב-DVD. בישראל היא שודרה בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים.

==הדמויות הראשיות==
===ה"טובים"===
* דיינג'ר מאוס (דובב על ידי דייוויד ג'ייסון) - "הסוכן החשאי הטוב ביותר בעולם."
* ארנסט פנפולד (דובב על ידי טרי סקוט) - אוגר ביישן, ויד ימינו של דיינג'ר מאוס.
* קולונל K (דובב על ידי אדוארד קלסיי) - המפקד של דיינג'ר מאוס; ניבתן ללא חטים (ועם שיניים בולטות במקום). בעבר עבד באגף המיוחד, שם כונה Special K. הוא אלוף בהטלת פסנתרים, מומחה בג'ודו, והראשון שטיפס על האוורסט באמצעות מקל פוגו.
* פרופסור סקוארקנקלוק - מדען מטורף/ממציא/חוקר. המציא את ה-Mark III - המכונית המעופפת של דיינג'ר מאוס. חפרפרת.
* סוכן 57 - אמן התחפושות. סוכן 57 השיג את היכולת לשנות את המבנה המולקולרי שלו כדי להפוך את עצמו לכל צורה שהיא. באחד הפרקים, בו הצטנן, איבד את השליטה על תכונה זו והחל לשנות צורה בכל פעם שהתעטש. אולם, בשל תכונה זו והעובדה ששינה את עצמו כל כך הרבה פעמים, אינו זוכר יותר מה הייתה צורתו המקורית.
* קצין האווירייה בוגלס פיג'ון - עוד אחד מסוכניו של קולונל K שבא לעזרתם של דיינג'ר מאוס ופנפולד בפרק Chicken Run, והופיע במספר פרקים גם לאחר מכן.

===ה"רעים"===
* ברון סילס גרינבק (דובב על ידי אדוארד קלסיי) - הארכי-אויב של דיינג'ר מאוס, קרפד.
* סטילטו מאפיוזי - עוזרו של גרינבק, עורב. דובב על ידי בריאן טרומן (בגרסה האנגלית היה לו מבטא איטלקי. בגרסה האמריקנית היה לו מבטא קוקני).
* לת'רהד - העוזר הנוסף של גרינבק. עורב גם הוא. פחות חכם אפילו מסטילטו.
* נירו - חיית המחמד של גרינבק. זחל לבן ופרוותי (מקביל לחתול הלבן הסטריאוטיפי). אינו מדבר, אך מתקשר עם גרינבק וסטילטו.
* ד"ר אוגוסטוס פ. קרמבהורן השלישי - מדען מטורף. הופיע כיריבו של דיינג'ר מאוס גם כן (אך פחות מברון גרינבק). בפרק אחד ניסה לרמות את דיינג'ר מאוס על ידי שינוי צורה לכפיל של שירלי טמפל.
* הרוזן דקולה - ברווז ערפד בעל אובססיה לעסקי השעשועים. היווה השראה לסדרה נוספת של קוסגרוב הול: "הרוזן דאקולה".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:ITV
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
ג'מאל אבו סמהדאנה

ג'מאל עטאיא זיד אבו סמהדאנה (8 בפברואר 1963 - 9 ביוני 2006), כונה גם "אבו עטאיא" היה טרוריסט פלסטיני מייסד וראש ועדות ההתנגדות העממיות ברצועת עזה, שימש כאחראי על המשטרה מטעם משרד הפנים הפלסטיני תקופה מסוימת. היה מבכירי המבוקשים ברצועת עזה, ונהרג ב-2006 במהלך תקיפת מחנה אימונים פלסטיני ברצועת עזה בידי חיל האוויר הישראלי.

== חייו ==
סמהדאנה נולד ב-1963 והתגורר ברפיח. היה בן לחמולת סמהדאנה הגדולה, המקושרת היטב עם מבריחים בדואים מסיני. אחיו היו פעילי טרור ושנים מהם (טארק וסאגר) נהרגו בעת פעילותם, אחד מהם במלחמת לבנון. ב-1982 ברח למצרים, משם הוא עבר לסוריה, מרוקו ותוניס. מאוחר יותר יצא לגרמניה להשתלמות במכללה לקצינים, מטעם הזרוע הצבאית של הפת"ח, ושהה שם עד 1989. הוא שב לרצועת עזה אחרי הגעתו של יאסר ערפאת ב-1994.

בשנות אוסלו היה סמהדאנה פעיל ב"ביטחון הלאומי" הפלסטיני ופעיל בתנועת הפת"ח, אך בשנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, עזב אותו עקב מחלוקות על הקו המתון יחסית שנקט בו הפת"ח וההאשמות על שחיתות שפשתה בארגון. אז הקים סמהדאנה את ועדות ההתנגדות העממיות - ארגון טרור ברצועת עזה שריכז פעילי חמאס, גא"פ, פת"ח ופעילים במנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית לביצוע פעולות טרור כנגד ישראל. כדי לחמש את הארגון ניצל סמהדאנה את קשריו עם המבריחים הבדואים בסיני והחל בחפירת עשרות מנהרות הברחה מתחת לציר פילדלפי, באזור הנמצא בין רפיח הפלסטינית לרפיח המצרית. לטענת ישראל, ארגון הוועדות העממיות זכה לתמיכה ומימון מצד איראן, חזבאללה וחמאס וכך נהפך לאחד הארגונים המשפיעים ברצועה.

סמהדאנה אחראי למספר רב של פיגועי טרור כנגד ישראלים וכן לפיגוע בו נרצחו שלושה מאבטחים אמריקנים. בנוסף לפיגועי ירי (בהם רצח טלי חטואל ובנותיה), מטעני חבלה (הפיגוע באוטובוס הילדים בכפר דרום), מטעני גחון (הגדולים שבהם פגעו ב-4 טנקים ישראלים והרגו את אנשי צוותם) ונ"ט אחראי הארגון גם לירי עשרות רקטות מדגמי קסאם ו"אל-נאסר" לעבר ישראל.

תחת ממשלת החמאס ברשות הפלסטינית, ובעוד ארגון ועדות ההתנגדות מוסיף לבצע פיגועים, מונה באפריל 2006 ג'מאל אבו סמהדאנה לתפקיד בכיר במשרד הפנים הפלסטיני, כאחראי על פעילות המשטרה. אבו מאזן הוציא וטו כנגד המינוי, שנחשב להתרסה גדולה כנגד ישראל וארצות הברית, אך החמאס סירב לבטלו.

ב-9 ביוני 2006 הורה אלוף פיקוד הדרום, יואב גלנט, על ביצוע תקיפה אווירית של מבנה (באזור ההתנחלות לשעבר שליו) ששימש לאימוני מחבלי ועדות ההתנגדות העממית. כלי טיס של חיל האוויר ביצע את התקיפה ובמהלכה נהרגו ארבעה מחבלים, בהם גם סמהדאנה עצמו, אשר בא לצפות באימוני המחבלים.

סמהדאנה היה נשוי ואב לחמישה ילדים. אחיו הוא בכיר הפת"ח סמי אבו סמהדאנה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.terrorism-info.org.il/data/pdf/PDF_06_123_1.pdf פרופיל של ג'מאל אבו סמהדאנה ושילובו בממשלת החמאס], באתר המרכז למורשת המודיעין

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרוריסטים פלסטינים
קטגוריה:אישים שנהרגו בתקיפות אוויריות ישראליות
קטגוריה:פעילי טרור שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1963
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2006
שיטת הנגב

שיטת הנגב (שם מדעי: Vachellia gerrardii) הוא מין נדיר של עץ השיטה. העץ גדל בדרום הנגב והערבה בעיקר ברמות הגבוהות בין נחל פארן לבין אילת והמושב פארן ובערוצי הנחלים וכן בסיני ובירדן. העץ תואר לראשונה בסעודיה. שיטת הנגב גדל באזור אדום והוא נדיר בערבה. שיטת הנגב גדל גם בכווית ובעיראק במדבר הדרומי. 

שיטת הנגב הוא עץ מדברי העמיד בקור טוב יותר משאר מיני השיטה הגדלים בישראל. גובה העץ כ-8 מטר בממוצע וישנם פריטים המגיעים לגובה של 12 מטר. לעץ גזע יחיד. הפרי איננו סלילי אלא בצורת מגל. קליפת הגזע של העץ הבוגר מתקלפת בקלות בצורת קשקשים בצבע צהוב - חום. בלוטת הצוף שעל העלה סמוכה לבסיס הפטוטרת. הפריחה בחודשים יולי עד אוקטובר. העלים אפורים יותר מהעלים של עצי שיטה אחרים הגדלים בישראל והם מכוסים שיער דק דמוי לבד. הקוצים ארוכים וצפופים.
שיטת הנגב הוא עץ המופיע ברשימת הצמחים מוגנים בישראל.

== לקריאה נוספת ==
* עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. כרך 10 עמוד 144
* הבריטניקה החדשה לנוער, הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד וכתר הוצאה לאור. כרך 16 עמוד 52.
* נעמי פינברין-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, הוצאת כנה - ירושלים. 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20071007145109/http://www.botanic.co.il/a/picshowh.asp?qcatnr=ACAPAC&qseqnr=ACAPAC2 שיטת הנגב], הגן הבוטני האוניברסיטאי
* [http://www.ynet.co.il/Ext/App/Thumbnails/CdaThumbnails_OpenWin/1,9788,L-235810-,00.html?CapField=name&TabSelect=images&WhereCls=id=236013&DescField=description תמונה של שיטת הנגב בנחל נוקד]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המזרח התיכון: עצים
קטגוריה:מימוסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: מימוסיים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחייה מדברית
קנזו טנגה

קנזו טנגה (ביפנית: 丹下健三; 4 בספטמבר 1913 – 22 במרץ 2005) היה מהאדריכלים היפנים החשובים ביותר של המאה ה-20.

==ביוגרפיה==

למד אדריכלות והנדסה באוניברסיטת טוקיו ולימים היה לפרופסור באוניברסיטה זו וב-MIT בבוסטון.
טנגה הוא האדריכל היפני הבולט ביותר של שנות ה-50 עד שנות ה-70 אשר נודע בכישרונו לשלב את המסורת האומנותית היפנית עם האדריכלות המודרנית.

הצלחתו של טנגה הייתה מהירה ומפתיעה בהתחשב במסורת היפנית השמרנית. כבר בגיל צעיר זכה במספר תחרויות אדריכלים ביפן. עם תום מלחמת העולם השנייה זכה בתחרות על לתכנון שיקום העיר הירושימה. כמו כן זכה בתחרויות לתכנון משרדי השלטון המקומי בטוקיו ואת אולמות הספורט בכפר האולימפי בעיר לקראת אולימפיאדת טוקיו (1964).

בשנות ה-60 זכה בתכנון העיר סקופיה שבחבל מקדוניה שביוגוסלביה, לאחר רעידת האדמה שהחריבה אותה.
בשנת 1970 היה אחראי לתכנון התערוכה העולמית אקספו 70' שנערכה באוסקה.

קנזו טנגה שילב בתכנוניו אלמנטים של אדריכלים מערביים מפורסמים של אותה תקופה: לה קורבוזיה (שווייץ), אוסקר נימאייר (ברזיל), לואי קאהן (ארצות הברית), אלבר אלטו ואירו סארינן (פינלנד).

קנזו טנגה זכה בפרס פריצקר בשנת 1987.

== בניינים מפורסמים לפי שנים==
*2005: בית ספר ופנימיית Hwa Chong בסינגפור
*2000: מלון "כיפת טוקיו" (Tokyo Dome Hotel), טוקיו, יפן
*1998: מרכז רפואי WKC, קובה, יפן
*1996: משרדי מרכז השידורים של פוג'י, אודאיבה, טוקיו, יפן
*1994: מגדל שינג'וקו, טוקיו, יפן
*1986: אוניברסיטת נניאנג, סינגפור
*1980: בניין הממשל העירוני של טוקיו
*1979: בניין Hanae Mori, אאויאמה, טוקיו, יפן
*1970: אקספו 70', אוסקה יפן
*1964: אולם הספורט הלאומי יויוגי, בכפר האולימפי של טוקיו (שיבויה), יפן
*1964: קתדרלת טוקיו, טוקיו, יפן
*1957: משרדי השלטון המקומי המטרופוליני של טוקיו (שינג'וקו), יפן
*1955: פארק השלום בהירושימה, יפן

== גלריה ==
<gallery>
FujiTVStudioOdaiba.jpg|מרכז השידורים של פוג'י באודאיבה
Yoyogi Gymnasium.jpg|אולם הספורט הלאומי יויוגי ברובע שיבויה שבטוקיו
Tocho building 1 from 12th floor.jpg|משרדי השלטון המטרופוליני של טוקיו ברובע שינג'וקו שבטוקיו
</gallery>

==ראו גם==
* אדריכלות יפנית
* אדריכלות מודרנית

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://citymayors.com/cityhalls/tokyo_cityhall.html Profile of Tokyo Metropolitan Buildings]
* 
* 

קטגוריה:אדריכלים יפנים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1913
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2005