OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פאבילה, מלך אסטוריאס

פאבילה, מלך אָסטוּריאס (נפטר בשנת 739) היה המלך השני של ממלכת אסטוריאס משנת 737 ועד מותו.

== ביוגרפיה ==
פאבילה היה בנו ויורשו של פלגיוס, המלך האָסטוּרי הראשון, ולא הרבה ידוע על מוצאו, כפי שלא ידוע על מוצאו של אביו. 
מיניאטורה משנות ה-30 של המאה ה-16, המתארת את פאבילה נהרג על ידי דוב
בשנת 737 הוא ייסד את כנסיית סנטה קרוז, בבירתו קנגס דה אוניס.

אמרו שהוא נהרג על ידי דוב בציד.<ref name=":0">Ad Sebastianum, 12.</ref> הציד נועד כנראה לטפח קשרים פוליטיים בחצרו, מנהג נפוץ מימי הביניים. אף על פי כן, כותבי כרוניקה מאוחרים יותר של ה-Cronica ad Sebastianum מתחו עליו ביקורת כמי שנכנע לקלות דעת כשיצא לציד.<ref name=":0" />

פאבילה נקבר עם אשתו פרוילובה בכנסייה שייסד. על פי כתובת היסוד של סנטה קרוז, הוא הותיר ילדים, אך הם לא ירשו אותו. ירש אותו גיסו אלפונסו, בעלה של אחותו ארמסינדה, שהיה בן למשפחת אצולה ותיקה ומובילה בקנטבריה. 

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-739
אלפונסו הראשון, מלך אסטוריאס

אלפונסו הראשון, מלך אסטוּריאס, כונה הקתולי (בספרדית: el Católico; בערך 693–757) היה המלך השלישי של ממלכת אסטוריאס, שמלך משנת 739 ועד מותו ב-757. במהלך שלטונו הרחיב את התחום הנוצרי של אסטוריאס, וכבש מחדש את גליסיה ולאון.

אלפונסו ירש את גיסו פאבילה, ובנו, פְרוּאֵלָה הראשון, ירש אותו. גם בנו הבלתי חוקי של אלפונסו, מאורגטוס, הפך למלך, ובתו אדוסינדה הייתה בת זוג למלך סילו מאסטוריאס. השושלת שהחלה על ידי אלפונסו הייתה ידועה באל-אנדלוס בת זמננו בתור שושלת אסטור-לאונה.

== ביוגרפיה ==
כבנו של הדוכס פדרו מקנטבריה, אלפונסו החזיק באדמות רבות באזור זה. מסופר שהוא נישא לארמסינדה, בתו של פלגיוס, שייסד את אסטוריאס לאחר קרב קובאדונגה שבו סיים את הכיבוש המורי של האזור. הוא ירש את בנו של פלגיוס, גיסו, פאבילה, על כס המלוכה לאחר מותו בטרם עת של האחרון.
אלפונסו הראשון מאסטוריאס, במיניאטורה מתוך הגנאלוגיה הפורטוגלית (Genealogia dos Reis de Portugal) (1530-1534).
השאלה האם פלגיוס או פאבילה נחשבו אי פעם למלכים בימי חייהם מצויה במחלוקת (שכן קיימות ראיות לכך שהם כונו "נסיכים", תואר שהיה מקובל יותר בין העמים הילדיים של האזור), אבל אלפונסו בהחלט היה מלך. 

הוא החל במלחמה שנמשכה עד מותו נגד המורים. ב-740 הוא כבש את גליסיה וב-754 את לאון. הוא הרחיק עד לה ריוחה. עם זאת, האוכלוסיות העירוניות המעטות של אזורי גבול אלה ברחו למחוזותיו הצפוניים, והותירו חיץ מדולדל בין המדינות הנוצריות והמוסלמיות.

על פי תאוריה מקובלת, הוא הקים את מה שנקרא מדבר הדורו, אזור ריק בין נהר דורו להרי אסטוריאס. אלפונסו התכוון ליצור אזור שבו כל צבא פולש יתקשה לשרוד. אולם יש גם ראיות נגד לתיאוריה זו הטוענות שהאזור שהושפע מכך היה מצומצם מאוד. מלבד ההיבטים הצבאיים, ההשפעות הדמוגרפיות והתרבותיות של מדיניות זו על ההיסטוריה המאוחרת של אסטוריאס, ספרד ופורטוגל הן גדולות. חלפו יותר ממאה שנים עד שהאזור אוכלס מחדש (אירוע המכונה ה-Repoblación).

הסופרים הערבים מדברים על מלכי צפון מערב איבריה כצאצאי אלפונסו. לאלפונסו מיוחסת הקמת מקדש גבירתנו של קובאדונגה, לזכר ניצחונו של חותנו בקרב קובאדונגה. הוא ורעייתו קבורים שם. על המצבה שלהם כתוב: <ref></ref>

: "כאן שוכן המלך הקתולי והקדוש דון אלפונסו הראשון ואשתו דוניה ארמסינדה, אחותו של דון פאבילה אותו הוא ירש. המלך הזה זכה בניצחונות רבים נגד המורים. הוא מת בקנגאס בשנת 757."

== משפחתו ==
לאלפונסו היו ארבעה צאצאים. שלושה מנישואיו לארמסינדה, ואחד, מאורגטו, נולד כנראה לשפחה מוסלמית מורית, סיסלדה, ומרד בו מאוחר יותר.
* פרואלה הראשון, מלך אסטוריאס (722–768): ירש את אלפונסו כמלך (757–768).
* וימוראנו: נרצח בשנת 765 על ידי פרואלה.
* אדוסינדה: בת זוגו של המלך סילו מאסטוריאס (שלט בשנים 774–783)
* מאורגטו מאסטוריאס: ירש את סילו כמלך (שלט בשנים 783–789).

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אסטוריאס
קטגוריה:נפטרים ב-757
ספרדית-קסטיליאנית

בכחול כהה – האזורים בספרד, פורטוגל ו[[צפון אפריקה בהן השפה הספרדית היא שפת הרוב, בכחול בהיר – האזורים בספרד, פורטוגל וצפון אפריקה בהן השפה הספרדית נפוצה בקרב קבוצות מיעוט.]]
ספרדית-קסטיליאנית (בספרדית: Castellano) הוא ניב הספרדי הדומיננטי בספרד.

המונח "ספרדית קסטיליאנית" נוטה להתייחס לעיתים רק לניב הדומיננטי בצפון ובמרכז ספרד. תכופות נעשה שימוש במונח זה לציון ניב הספרדית שמדובר בכל ספרד בהשוואה לניבים של אמריקה הלטינית. בספרד עצמה אין ניב אחד לכל ספרד.

בפועל, על אף שזהו הניב הדומיננטי בספרד כיום, יש בה במקביל עוד מספר שפות בעלות מעמד מקומי במחוזות מסוימים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרדית
גלריה אגריפס 12

אגריפס 12 - גלריה לאמנים היא גלריה שיתופית לאמנות, שפועלת בשכונת אבן ישראל בירושלים. 

== על הגלריה ==
שלט זיכרון על יד שער הכניסה הדרומי לחצר אבן ישראל (השער ממנו נכנסים לגלריה מרחוב אגריפס)
"אגריפס 12 - גלריה לאמנים" הוקמה בשנת 2004 בלב ירושלים, בדירה השייכת למיכאל לב-טוב (שהיה גם אחד ממייסדי הגלריה) ומושכרת לגלריה.<ref>ריאיון שערכה כרמלה טייכמן בדצמבר 2014, עם שניים ממייסדיי גלריה "אגריפס 12", מיכאל לב-טוב ועינת עריף-גלנטי. https://israeliart.co.il/agripas-gallery</ref> הגלריה ממוקמת מצדה האחד, ברחוב אגריפס 12 ומצדדיה האחרים, בסמטת חיים אלבוחר ובחצר המרכזית של שכונת אבן ישראל (מהשכונות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה). הגלריה היא מרכז לאמנות חופשית ועצמאית, ללא גורמים מתווכים וללא מטרות רווח. 

הגלריה משמשת עבור האמנים והאמניות החברים בה מעבדה להתנסויות אמנותיות ובמה לקידום היצירות שלהם. בגלריה מתקיים שיח בין אמנים צעירים לוותיקים, בין ציירים, צלמים, פסלים ואמני מולטי מדיה. 

בגלריה מתקיימות תערוכות יחיד של חברי הגלריה, תערוכות קבוצתיות, מפגשי שיח גלריה וערבי מוזיקה ושירה. הגלריה משתפת אמנים אורחים בתערוכות קבוצתיות ובפרויקטים מיוחדים.

גלריה "אגריפס 12 - גלריה לאמנים" נרשמה כעמותה בשנת 2016.

בשכנות לגלריה, ובאותו בניין (כשרק קיר מפריד ביניהן), פועלת גלריה שיתופית אחרת לאמנות, גלריה מרי (שהוקמה יותר מעשור אחריה), ושתי הגלריות פועלות לעיתים מתוך שיתוף פעולה (שתי הגלריות חולקות שעות פתיחה זהות, ומתאמות ביניהן מועדי פתיחה של תערוכות חדשות).

== אמני הגלריה ==
מאז פתיחת הגלריה, חברים בה בכל נקודת זמן, 15-12 אמנים (ציירים, פסלים, צלמים ואמני מיצב). 

כיום (2023) נמנים עם חברי הגלריה: דורון אדר, יורם בלומנקרנץ, עודד זידל, אריאן ליטמן-כהן, ריטה מנדס-פלור, רינה פלד, בתיה רוזנק, אהרון קריצר, מירי שטראוס טללים, פנינה שלוי, פרוין שמואלי בוכניק ורות שרייבר.

בעבר נמנו, בין היתר, על אמני הגלריה: אלחנדרה אוקרט, מקס אפשטיין, אנדי ארנוביץ, דינה בליך, ליאורה וייז, לנה זידל, גבי יאיר, מיכאל יחילביץ', מזל כרמון, מיכאל לב-טוב, שרה נינה מרידור, בן סיימון, נטשה קוזנצובה, ונדיה עדינה רוז.

== תערוכות ופרויקטים נבחרים שנערכו בגלריה ==
להלן כמה מן התערוכות הבולטות שהוצגו בגלריה בשנים 2022-2005:

* 2022 - מעשה במרחב (בשיתוף עם גלריה מרי)
* 2021 - דיאלוגים חזותיים עם משה קסטל
* 2021 - נאופוסטיזם? נאוסנט?
* 2020 - הסלון ברחוב אגריפס 
* 2019 - שמלה, סימלה: שיבה לאנטיאה (בשיתוף עם גלריה מרי)
* 2014 - הבלתי תלויים
* 2013 - ניבים 
* 2013 - פנינה
* 2006 - סלון ישראלי לצילום
* 2005 - עבודות בשחור

== לקריאה נוספת ==

* נעמי טנהאוזר וריטה מנדס-פלור, שמלה, סמלה - שיבה לאנטיאה: מהפכה פמיניסטית באמנות הישראלית, ירושלים, גלריה אגריפס 12, 2022

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירושלים: גלריות לאמנות
קטגוריה:גלריות שיתופיות
מיצג (יוכבד וינפלד)

"מיצג" הוא מיצג ללא כותרת, שנוצר ובוצע בשנת 1976 בידי האמנית יוכבד וינפלד.
==תיאור==
בשנת 1976 הציגה ויכבד וינפלד תערוכת יחיד בגלריה דבל בירושלים (8 במאי 1976 - 22 במאי 1976). במסגרת התערוכה התקיים ב-16 במאי מיצג בגלריה, תחת השם "מופע".

בטקסט שנלווה להזמנה כתבה וינפלד:

במיצג בוצע רצף פעולות שיצר מעין טקס היטהרות, שהתבסס גם על חלקים מן הספר "קיצור שולחן ערוך" מאת שלמה גאנצפריד. "יופיו של הטקסט, החיבור והעיסוק שלו בחומרים שמהם יצרתי עבודות באותה תקופה", תיארה וינפלד בראיון מאוחר, "הביאו אותי לשלבם יחד במיצג בגלריה דבל". במהלכו של הטקס ישבה האמנית על כיסא בגלריה, ועברה פעולות שבוצעו על ידי סטודנטית שכונתה ד'. יעל גילעת ציינה את פעולת ההזרה של המיצג, שבה הועתק הטקס הפרטי אל המרחב הציבורי-אמנותי.

בראשית הטקס ביצעה ד' קריעה בבגדה של וינפלד, ולאחר מכן הוקראו טקסטים ובהמשך בוצעו פעולות שונות, הקשורות להיבטים של דיני טומאה וטהרה, נידה ואבלות ביהדות. אילנה טננבאום תיארה את העבודה כביטוי פמיניסטי המשקף את היחס המסורתי ביהדות לאשה. "הטקסטים השונים", כותבת טננבאום, "יצרו מארג הכורך בין גופה של האישה ומניותה לבין יסודות של מוות ואבלות - זיקה המדגישה את מותה הסמלי של האישה בתוך הבניה תרבותית מבזה".

הטקס תועד בסרט, שהוצג ב-23 ביוני באירוע "מיצג 76", שהתקיים בית האמנים תל אביב בתל אביב-יפו. סרט זה אבד וכיום מוכר המיצג מתצלומי סטילס שצילמו דוד דרום ומיכה בר-עם. הצגה נוספת של הסרט נערכה ב"וידאו-טייפ" - אירוע של גלריה דבל ליום נעילת היריד הבינלאומי לאמנות בתל אביב-יפו ב-14 באפריל 1977.

העבודה הופיעה בפרסומים שונים אודות תולדות האמנות הישראלית החל משנות ה-80 של המאה ה-20. בין היתר בספר "אמנות ישראל" (1980, מסדה) "היבטים באמנות הישראלית של שנות השבעים: גבולות השפה" (1998, מוזיאון תל אביב לאמנות), "כתוב בגוף: פעולה בשידור חי" (2006, מוזיאון חיפה), "שנות ה־70 באמנות הישראלית: גופי עצמי" (2008, מוזיאון תל אביב לאמנות) "100 שנות אמנות ישראלית" (2010, מוזיאון ישראל) ועוד. תצלומי המיצג אף הוצגו בשנת 2018 בקירוב לתקופה בתערוכת הקבע של האמנות הישראלית במוזיאון ישראל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיצג ישראלי
קטגוריה:יצירות משנת 1976
מורגן גילאבוגי

מורגן גילאבוגי (נולד ב-10 במרץ 1998) הוא כדורגלן גינאי-צרפתי המשחק בעמדת הקשר בפ.צ. זנקט פאולי ובנבחרת גינאה.

==קריירת מועדונים==

גילאבוגי גדל במחלקות הנוער של סנט אטיין וספורטינג טולון ב-17 במאי 2020, הוא חתם על חוזה בפריז מליגת המשנה הצרפתית. את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי פריז רשם בניצחון 1–2 על אמיין ב-12 בספטמבר 2020.

בקיץ הצטרף ללאנס. גילאבוגי רשם בלאנס עונה טובה וסיים עמה במקום השביעי בליג 1. 

בקיץ 2024 הושאל גילאבוגי לעונה אחת לפ.צ. זנקט פאולי, העולה החדשה לבונדסליגה. 

==קריירה בינלאומית==

גילאבוגי שנולד בצרפת הוא ממוצא גינאי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת גינאה בתיקו המאופס נגד נבחרת גינאה ביסאו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 ב-12 בנובמבר 2021.

נכלל בסגל נבחרת גינאה לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.

==חיים אישיים==

גילאבוגי הוא אחיו של ג'ושועה גילאבוגי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:כדורגלנים גינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל גינאים
קטגוריה:כדורגלני סנט אטיין
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג טולון
קטגוריה:כדורגלני פריז
קטגוריה:כדורגלני לאנס
קטגוריה:כדורגלני זנקט פאולי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גינאה
קטגוריה:צרפתים ממוצא גינאי
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2021
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2023
קטגוריה:גינאים שנולדו ב-1998
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1998
הכל אודות אהבה

הכל אודות אהבה (באנגלית: Rome Adventure) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1962 בהפקתו ובבימויו של דלמר דייבס שגם כתב את התסריט המבוסס על הרומן "אוהבים חייבים ללמוד" של אירווינג פיינמן משנת 1932.

בתפקידים הראשיים - טרוי דונהיו, סוזן פלשט, רוסאנו בראצי ואנג'י דיקינסון. זה סרטה השני של פלשט לאחר "נער הגיישה" ולכן אינה מופיעה בכתוביות ראשונה אף על פי שהיא משחקת בתפקיד ראשי. במשך ההסרטה התאהבו דונהיו ופלשט ונישאו. הם הופיעו בסרט אחד נוסף - "על גבורה ואהבה" (1964) והתגרשו.

העלילה היא על זוג צעיר שמנהלים רומן אהבה ומטיילים באיטליה. בסרט יש צילומים רבים מאתרי רומא וכן מפיזה, מעבר סלה, ורונה, אורבייטו, פירנצה, לאגו מאג'ורה, סן ג'מיניאנו ועוד.

את המוזיקה חיבר מקס שטיינר, השיר "Al di là" (מעבר ל..) מושר ומנוגן לאורך הסרט.

==תקציר העלילה==
פרודנס בל (סוזן פלשט) עובדת כספרנית במכללה לבנות בארצות הברית. היא נקראת לבירור לאחר שמסרה לנערה ספר שנאסר להחזיקו בספרייה. הספר הוא "אוהבים חייבים ללמוד" והוא לדעת הנהלת המכללה לא מתאים לבנות המכללה. פרודנס אומרת שהיא מסרה את הספר שנמצא אצלה באופן פרטי והיא אינה חושבת שיש בו דברים אסורים לבנות. היא מחליטה במקום להתפטר ולנסוע לאיטליה כדי לחוות שם אהבה.

ידידים של הוריה מצרפים אליה את בנם אלברט (המפטון פנצ'ר) שעושה מחקר על האטרוסקים כדי שישגיח על פרודנס. באנייה פוגשת פרודנס את רוברטו (רוסאנו בראצי) רווק איטלקי מבוגר, עשיר ורודף נשים. רוברטו מוצא לה חדר בוילה של רוזנת שמשכירה חדרים.

פרודנס מתחילה לסייר באתרי רומא ומוצאת עבודה בחנות לספרים באנגלית. בין דרי הווילה היא נפגשת בסטודנט לארכיטקטורה בשם דון פורטר (טרוי דונהיו) הנמצא שם בקשר לעבודת הגמר שלו. בין שניהם מתפתחת ידידות שמתחזקת במשך טיול שלהם ברומא ובצפון איטליה. בתחילה הם גרים בחדרים נפרדים ואחר כך ביחד.

לדון הייתה חברה קודמת בשם לידה (אנג'י דיקינסון), פאם פטאל שעזבה אותו כדי למצוא מאהב עשיר ולהתחתן אתו. לאחר שהם חוזרים לרומא מחדשת לידה את הקשר עם דון ופרודנס מגלה זאת ונעלבת. היא מנתקת את הקשר עם דון ומחליטה לקיים קשר עם רוברטו המבוגר אך רוברטו דוחה אותה ואומר כי דון אוהב אתה.

לידה התחתנה עם איש עסקים עשיר ורוצה לביים קשר עם דון כדי שתוכל להתגרש ולחיות כעצמאית גרושה ועשירה. דון דוחה אותה ולבסוף חוזר לארצות הברית.

פרודנס מחליטה גם לחזור ובנמל ניו יורק היא נפגשת בהוריה ובדון שמחזיק בידו מנורה מוזהבת שהם קנו יחד בטיול באיטליה ושניהם מתחבקים.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
|-
|טרוי דונהיו
|דון פורטר
|-
|סוזן פלשט
|פרודנס בל
|-
|רוסאנו בראצי
|רוברטו אורלנדי
|-
|אנג'י דיקינסון
|לידה קנט
|-
|המפטון פנצ'ר
|אלברט סטילוול
|}

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.youtube.com/watch?v=rQP-joX3-M4 קדימון להכל אודות אהבה], באתר יוטיוב
*[https://www.youtube.com/watch?v=Nq2HJ6ygOrc דונהיו ופלשט על רקע השיר Al di là], באתר יוטיוב
*[https://www.tcm.com/tcmdb/title/26642/rome-adventure#overview הכל על אהבה], באתר TCM
קטגוריה:סרטי 1962
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
סטיג רסטה

ראול-סטיג רסטה (באסטונית: Raul-Stig Rästa; נולד ב-24 בפברואר 1980) הוא זמר-יוצר אסטוני, שייצג, יחד עם הזמרת האסטונית, אלינה בורן, את אסטוניה באירוויזיון 2015, עם השיר "Goodbye to Yesterday".<ref></ref>

== קריירה ==
ב-2002–2006, הוא היה חבר בלהקת סלובודן ריבר, יחד עם איטהקה מריה וטומי רהולה. הוא היה גם חבר בלהקת טראפיק ובלהקת Outloudz. ב-2011 הוא היה מתמודד בעונה החמישית של לרקוד עם כוכבים האסטוני, שבו הודח חמישית מהתחרות. ב-2012 גילם סטיג את מוריץ בהפקת המקור האסטונית של המחזמר אביב מתעורר.

=== תחרות האירוויזיון ===
רסטה ניסה מספר פעמים לייצג את אסטוניה באירוויזיון. הוא התחרה עם להקת סלובודן ריבר בקדמי האירוויזיון של 2003 ו-2004, עם הקת טראפיק בקדמי האירוויזיון של 2008, 2009, 2012, 2014, 2020, ועם להקת Outloudz בקדם האירוויזיון של 2011. כל אחד מהפעים הללו, כשל מלנצח בתחרות.

ב-2015, הוא התחרה, יחד עם הזמרת האסטונית, אלינה בורן, בקדם האירוויזיון של 2015, עם השיר "Goodbye to Yesterday", והגיע למקום הראשון בקדם. באירוויזיון 2015, הם העפילו לגמר, וסיימו במקום השביעי עם 106 נקודות.

הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Play" של יורי פוטסמן, שייצג את אסטוניה באירוויזיון 2016, שהגיע למקום האחרון בחצי הגמר הראשון.

רסטה היה אחד מהמלחינים של השיר "In or Out" של אלינה בורן, שהתמודדה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2017, שבו היא סיימה במקום העשירי בגמר. הוא גם היה אחד מהכותבים של השיר "Enough" של אלינה בורן, שהמודדה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2013, שבו היא סיימה במקום השמיני בגמר.

הוא התחרה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2018, עם השיר "Home", שבו הגיע למקום השני בגמר.

הוא היה אחד מהכותבים של השיר "Storm" של ויקטור קרון, שייצג את אסטוניה באירוויזיון 2019, וסיים במקום ה-20 בגמר עם 76 נקודות.

הוא התחרה בקדם האירוויזיון האסטוני של 2022 עם השיר "Interstellar", והגיע למקום התשיעי בגמר.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכי אסטי לאול
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2015
קטגוריה:נציגי אסטוניה באירוויזיון
קטגוריה:זמרים-יוצרים
קטגוריה:זמרים אסטונים
קטגוריה:פזמונאים
קטגוריה:אסטונים שנולדו ב-1980
ויליאם שמין

ויליאם שמין (באנגלית: William Shemin 14 באוקטובר 1896 – 15 באוגוסט 1973) היה חייל יהודי-אמריקאי בצבא ארצות הברית אשר הוענקה לו מדליית הכבוד 97 שנים לאחר שנלחם במלחמת העולם הראשונה.

== ביוגרפיה ==
שמין נולד ב-1896 בבייון ניו ג'רזי. בשנת 1914 סיים את לימודיו בבית הספר לריינג'רים בניו יורק והחל לעבוד כיערן בבייון. כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, הוא התגייס ב-2 באוקטובר 1917. לאחר סיום ההכשרה הבסיסית הוא שובץ כרובאי בחיל המשלוח של ארצות הברית נשלח לצרפת. שמין השתתף בקרב השני על המארן ונפצע מרסיסים ומקליע שחדר את הקסדה שלו ונתקע מאחורי אוזנו השמאלית. בעקבות פציעתו הוא אושפז למשך שלושה חודשים ולאחר מכן חזר לשירות בתפקידים עורפיים בכיבוש גרמניה ובלגיה עד לשחרורו בכבוד מהשירות באוגוסט 1919. בגין פציעותיו בזמן לחימה הוענק לו עיטור לב הארגמן, בנוסף ב-29 בדצמבר אותה שנה הוענק לו צלב השירות המצוין בגין גבורתו בשדה הקרב, עיטור זה הוחלף בהמשך על ידי מדליית הכבוד.<ref name=":0"></ref>

לאחר שחרורו מהצבא החל ללמוד במכללה ליערנות של ניו יורק מטעם אוניברסיטת סירקיוז. לאחר קבלת התואר פתח עסק לחממות, גננות ועיצוב נוף בברונקס. הוא נפטר ב-1973 והשאיר אחריו 3 ילדים.<ref name=":0" />

ב-2 ביולי 2015, 97 שנים לאחר הקרב בו השתתף הוענקה לשמין מדליית הכבוד על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה, המדליה הוענקה לבנותיו של שמין. האירוע נחשב לחריג והצריך את אישור הקונגרס לחריגה שכן מדליית הכבוד מוענקת בדרך כלל בגין אירועים שהתרחשו בחמש השנים שקדמו להענקתה.<ref></ref> הסיבה בגינה המדליה הוענקה שנים כה רבות אחרי האירוע היא חקירה שניהל צבא ארצות הברית החל משנת 2001 בשל החשד כי יהודים ומיעוטים אחרים קיבלו את מדליית צלב השירות המצוין ולא את מדליית הכבוד רק בשל מוצאם.<ref></ref>
הנשיא [[ברק אובמה מעניק את מדליית הכבוד לבנותיו של שמין]]

לאחר שקיבל את מדליית הכבוד הוחלט לקרוא לבית ספר בעיר הולדתו על שמו.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יהודים שעוטרו במדליית הכבוד
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
Not OK

"Not OK" הוא שיר בביצוע של התקליטן הנורווגי, קייגו, והזמרת-יוצרת האמריקאית, צ'לסי קאטלר, שיצא, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-23 במאי 2019.<ref name="iTunes"></ref><ref></ref> השיר נכתב על ידי לאה הייווד, דניאל ג'יימס, דייוויד ברוק, רוב אלמור, קייגו וצ'לסי קאטלר, והופק על ידי דרימלאב, רופיין וקייגו.

נכון לפברואר 2022, השיר הושמע למעלה מ-112 מיליון פעמים בספוטיפיי.<ref></ref>

== וידאו קליפ ==
הווידאו קליפ הלירי של השיר יצא בערוץ היוטיוב של קייגו ב-24 במאי 2019. נכון לפברואר 2022, הווידאו קליפ הלירי נצפה למעלה מ-81 מיליון פעמים.<ref></ref>

הווידאו קליפ של השיר יצא בערוץ היוטיוב של קייגו ב-5 ביולי 2019. נכון לפברואר 2022, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-22 מיליון פעמים.<ref></ref>

== מיקומי שיא ==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{|class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
|-
! אזור
! תאריך
! פורמט
! חברת תקליטים
|-
! scope="row"| נורווגיה
| 23 במאי 2019
| הורדה דיגיטלית
| סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי קייגו
קטגוריה:שירי 2019
קטגוריה:סינגלים מ-2019
קטגוריה:שירים באנגלית
יהדות ליכטנשטיין

[[ליכטנשטיין (בירוק כהה) במפת אירופה.]]
יהדות ליכטנשטיין היא קהילה יהודית חדשה באופן יחסי, שההיסטוריה שלה מתחילה בתקופת השואה. הקהילה היהודית של ליכטנשטיין מנתה נכון ל-2012 כ-26 נפשות.<ref></ref>

== ההיסטוריה של היהודים בליכטנשטיין ==

בין 2001 ל-2005 חקר צוות בינלאומי של שישה היסטוריונים (ביניהם דן מכמן ופיטר גייגר) את הנושא עבור הקונגרס היהודי העולמי.<ref></ref> בדו"ח שלה, מסיקה הוועדה כי המדינה הזעירה לא העסיקה עבדים, ולא הוחרמו נכסים השייכים למשפחות יהודיות, אך מדיניות הפליטים של המדינה הייתה אמביוולנטית.<ref></ref> כ-400 פליטים יהודים נמלטו בתקופה הנאצית כדי למצוא ביטחון ומקום מפלט בנסיכות האלפינית הנייטרלית במהלך מלחמת העולם השנייה, 235 התקבלו אך 165 חזרו. בנוסף, הנסיכות אפשרה ל-144 יהודים להפוך לאזרחים "בתמורה לשכר גבוה" בתקופה הנאצית. רוב האזרחים החדשים הללו (בגרמנית: Neubürger) מעולם לא חיו בליכטנשטיין, אלא בחרו במדינה אחרת. העובדה שהם היו אזרחי ליכטנשטיין הקלה עליהם להתבסס במדינות מערביות. אף על פי שהמיקום בין שווייץ הנייטרלית לאוסטריה שבשליטת הנאצים, לאזרחי ליכטנשטיין עדיין היה מקום לתמרן. ליכטנשטיין קיבלה בעיקר יהודים עשירים, שציפו מהם להוציא את כספם במדינה או שיצרו מקומות עבודה על ידי הקמת חברות בנסיכות. כמו רוב מדינות המערב ומעבר לים, ליכטנשטיין הידקה את חוקי ההגירה שלה בשנת 1938. משפחתו של נסיך ליכטנשטיין פרנץ יוזף השני קנתה שלוש אחוזות שנלקחו מיהודים באוסטריה ובצ'כוסלובקיה, שם השכירו אסירים יהודים במחנה ריכוז נאצי של האס אס ליד וינה למטרות עבודה.

== ראו גם ==
* יהדות שווייץ
* השואה

== קישורים חיצוניים ==
* [https://2001-2009.state.gov/g/drl/rls/irf/2005/51564.htm דו"ח חופש הדת הבינלאומי 2012: ליכטנשטיין]

== הערות שוליים ==

ליכטנשטיין
קטגוריה:ליכטנשטיין
צבי הירש גרודזנסקי

הרב צבי הירש גרודזנסקי (ה'תרי"ח, 1857 - ה'תש"ח, 1947) היה אב בית דין באומהה בנברסקה שבארצות הברית משנת ה'תרנ"א, 1891, ועד למותו. כמו כן חיבר מספר ספרים.

== ביוגרפיה ==
נולד בטבריג שבליטא לרבי מאיר, מצאצאי הרב נתן נטע גרודזנסקי, וגדל בנובהרדוק. בגיל 15 למד בעיר איוויה שבליטא אצל הרב דוד שלמה גרודזנסקי, אביו של רבי חיים עוזר גרודזנסקי. לאחר מכן עבר לקובנה ולמד אצל רבי יצחק אלחנן ספקטור. בשנת ה'תרמ"ח (1888) עבר לוילנא, ולאחר מכן לוולוז'ין. בשנת ה'תרנ"א (1891) היגר לארצות הברית ושם התמנה לאב בית דין בעיר נברסקה.<ref>המידע נלקח מ'תולדות המחבר' המופיע בהקדמה לספרו 'בית היין'.</ref>

בשנת תרע"א הרב גרודזנסקי השתתף בפולמוס חוצה יבשות בנוגע לתקפות גיור שנערך מתוך ידיעה שהגיורת לא תשמור מצוות. המעשה התחיל בבחור יהודי שהתאהב בגויה, והוריו ביקשו ממנה להתגייר תוך הבטחה שהיא לא תהיה חייבת לשמור שום דבר אחר הגיור, ומדובר בטקס פורמלי בלבד. הרב גרודזנסקי סירב לגיירה, אולם השוחט המקומי גייר והשיא אותה מבלי ידיעתו. הרב גרודזנסקי שלח מכתב לכתב העת 'המאסף' שיצא לאור על ידי הרב בן ציון קואינקה ובו ביקש את חוות דעת הרבנים בקשר לגיור. האם הוא תקף, וכיצד יש לנהוג בשוחט.

שני רבנים השיבו לו: הרב יחזקאל בנעט הסכים איתו שאסור היה לערוך את הגיור לכתחילה, שהרי זה גיור 'לשם אישות', ויש להעניש את השוחט, שגם אם היה סבור שהוא עושה מצווה להציל את היהודי מהתבוללות - היה לו להתייעץ עם הרבנים ולא לפעול על דעת עצמו. אולם לדעתו הגיור תקף, כי בכל מצב, גם כאשר ברור שהגר לא מתכוון לשמור מצוות כלל הגיור תקף, ובלבד שהיה ברור לו שעליו להפסיק לעבוד עבודה זרה וחובה עליו להאמין באחדות ה'. הרב יעקב שור גם הוא השיב שככלל הגיור תקף גם אם ידוע שהגר לא ישמור מצוות, וניתן אף לכתחילה לערוך גיור שכזה, ובלבד שהגיור לא פיקטיבי לחלוטין, והגר על כל פנים ישמור חלק מהמצוות, כדוגמת שבת ויו"ט, ולכן למעשה הוא הצדיק את פסיקתו של הרב גרודזנסקי במקרה שבא לפניו.<ref></ref>

== ספריו ==
* מקוה ישראל, על הלכות מקוואות
* מקראי קודש, על הלכות קריאת התורה
* מילי דברכות, על מסכת ברכות
* בית היין, על הלכות יין נסך
* ליקוטי צבי, ליקוטים "מגדולי האחרונים" על השולחן ערוך ונושאי כליו

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:וילנה: רבנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1857
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
גבעות קומס

גבעות קומס או גבעות קואומס (באנגלית: Coombs Hills) הן אזור גבעות ועמקים מבותר בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.

גבעות קומס, ברובן, אינן מכוסות שלג.

הגבעות ממוקמות בין קרחון אודל לבין קרחון קיימברידג'.

== היסטוריה ==
=== גילוי ומיפוי הגבעות ===

הגבעות התגלו בשנת 1957 על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חצתה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.

=== מקור השם ===

שמן של הגבעות ניתן להן על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית.

הגבעות נקראות של שמו של די. אס. קומס (D.S. Coombs), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אוטאגו, שנמצאת בעיר דנידין, שבניו זילנד. קומבס סייע למשלחת בהשגת ציוד פטרולוגי שהיה חיוני לפעילות המדעית של המשלחת.

קומס
מטאו רומנו

מטאו רומנו (באיטלקית: Matteo Romano; נולד ב-20 במרץ 2002) הוא זמר-יוצר איטלקי.<ref name="messaggero"></ref>

== ביוגרפיה ==
רומנו נולד בעיר קונאו הממוקמת במחוז פיימונטה, איטליה. בשנת 2020 הוא התחיל את קריירת המוזיקה שלו, אז הוא העלה לרשת החברתית טיקטוק קטע מתוך מה שיהפוך לסינגל הבכורה שלו, "Concedimi". הסרטון שהעלה הפך לוויראלי באיטליה, וזכה לכ-3 מיליון לייקים. בעקבות זאת, השיר יצא לאור כסינגל ב-17 בנובמבר באותה שנה.<ref></ref>

במרץ 2021, רומנו חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק איטליה, והוציא לאור את הסינגל "Casa di specchi". בנובמבר 2021, רומנו היה מבין 12 האמנים שהתחרו בתחרות המוזיקה Sanremo Giovani, ממנה נבחרים שלושה משתתפים נוספים לפסטיבל סן רמו שנערך באותה שנה, אשר במסגרתו נבחר הנציג האיטלקי לאירוויזיון.<ref></ref><ref></ref> רומנו הגיע למקום השלישי בתחרות, עם השיר "Testa e croce", וזכה למקום בפסטיבל סן רמו 2022.<ref name="messaggero" /><ref></ref> בפסטיבל הוא הופיע עם השיר "Virale" והגיע למקום ה-11 בגמר התחרות.

== דיסקוגרפיה ==
=== סינגלים ===
* 2020: "Concedimi"
* 2021: "Casa di specchi"
* 2021: "Testa e croce"
* 2022: "Virale"

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים-יוצרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-2002
מוחמד אבו גבל

מוחמד קוטב אבו גבל עלי (בערבית: محمد قطب أبو جبل علي; נולד ב-29 בינואר 1989), הידוע גם בכינויו גבסקי הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת השוער בהבנק הלאומי של מצרים ובנבחרת מצרים.

== קרירה ==
=== קריירת מועדונים ===

===קריירה בינלאומית===

אבו גבל רשם את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מצרים ב-3 בספטמבר 2011 בהפסד 2–1 לנבחרת סיירה לאון במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012.

גבסקי נכלל בסגל הנבחרת עבור גביע אפריקה לאומות 2021. הוא רשם את הופעת הבכורה שלו בטורניר כאשר נכנס בדקה ה-88 כמחליפו של מוחמד א-שנאווי הפצוע במסגרת משחק שמינית הגמר מול נבחרת חוף השנהב. במשחק זה שנגרר לדו-קרב פנדלים, הוא הדף את בעיטתו של אריק באיי, הדיפה שעזרה לנבחרת להעפיל לשלב הבא. בשלב רבע הגמר מול נבחרת מרוקו, גבסקי נכנס פעם נוספת כמחליף לשוער הראשון שנפצע, מוחמד סובחי, בדקה ה-96. בלית ברירה, אבו גבל לבש את אפודת השוער הראשון במשחק חצי הגמר מול נבחרת קמרון, משחק שהלך לבעיטות מהנקודה הלבנה ובו הוא היה אחראי לשתי הדיפות: האחד להרולד מוקודי והאחר לג'יימס ליאה סיליקי, הדיפות אלו סייעו לנבחרתו להעפיל לגמר. במשחק הגמר מול נבחרת סנגל הוא שמר על שער נקי, כשהדף את בעיטת הפנדל של סאדיו מאנה בדקה השביעית. המשחק נגרר אף הוא לדו-קרב בעיטות מ-11 מטרים, כשאבו גבל הדף את בעיטתו בונה סאר; לעומת זאת, הדיפה זו לא עזרה לנבחרת המצרית לזכות באליפות היבשת.

נכלל בסגל נבחרת מצרים לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.

==תארים==
===קבוצתיים===
;אִי.אן.פי.פי.אָיי
* הגביע המצרי (1): 2010/11

;א-זמאלכ
* ליגת העל המצרית (2): 2014/15, 2020/21
* הגביע המצרי (3): 2013/14, 2014/15, 2018/19
* הסופר קאפ המצרי (1): 2019/20
* הסופר קאפ האפריקאי (1): 2020

===אישיים===
* איש המשחק: גביע אפריקה לאומות 2021

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים מצרים
קטגוריה:שוערי כדורגל מצרים
קטגוריה:כדורגלני א-זמאלכ
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מצרים
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2021
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2023
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1989
טנאנאי

אלברטו קוטה רמוסינו (באיטלקית: Alberto Cotta Ramusino; נולד ב-8 במאי 1995), ידוע בשם הבמה טנאנאי (Tananai), הוא זמר-יוצר ומפיק איטלקי.<ref name="messaggero"></ref>

== ביוגרפיה ==
רמוסינו נולד במילאנו, איטליה. בשנת 2017 הוא התחיל את קריירת המוזיקה שלו, אז הוא חתם על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק איטליה, והוציא לאור את אלבום האולפן הראשון שלו, To Discover and Forget, תחת השם האמנותי Not For Us.<ref name="messaggero" />

אחרי הוצאת אלבומו הראשון, הזמר החל להופיע תחת שם הבמה טנאנאי (Tananai), ועבד בעיקר כמפיק מוזיקלי של שירים באיטלקית. בשנת 2019 הוא הוציא את הסינגלים "Volersi male", "Bear Grylls", "Ichnusa" ו-"Calcutta". בינואר 2020, הוא הוציא לאור את הסינגל "Giugno", וב-21 בפברואר באותה שנה הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Piccoli Boati.

במרץ 2021, הזמר הוציא לאור את הסינגל "Baby Goddamn", שהפך לוויראלי בפלטפורמת הסטרימינג ספוטיפיי. בהמשך הוא הוציא את הסינגלים "Maleducazione" ו-"Le madri degli altri" בשיתוף הראפר האיטלקי פדץ.<ref></ref>

בנובמבר 2021, טנאנאי היה מבין 12 האמנים שהתחרו בתחרות המוזיקה Sanremo Giovani, ממנה נבחרים שלושה משתתפים נוספים לפסטיבל סן רמו שנערך באותה שנה, אשר במסגרתו נבחר הנציג האיטלקי לאירוויזיון.<ref></ref><ref></ref> טנאנאי הגיע למקום השני בתחרות, עם השיר "Esagerata", וזכה למקום בפסטיבל סן רמו 2022.<ref name="messaggero" /><ref></ref> בפסטיבל הוא הופיע עם השיר "Sesso occasionale" והגיע למקום ה-25 והאחרון בגמר התחרות.

== דיסקוגרפיה ==

=== אלבומי אולפן ===

* 2017: To Discover and Forget 

=== מיני-אלבומים ===

* 2019: Piccoli boati

=== סינגלים ===

* 2019: "Volersi male"
* 2019: "Ichnusa"
* 2019: "Bear Grylls"
* 2019: "Calcutta"
* 2020: "Giugno"
* 2021: "Baby Goddamn"
* 2021: "Maleducazione"
* 2021: "Le madri degli altri" 
* 2021: "Esagerata"
* 2022: "Sesso occasionale"

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים-יוצרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1995
סנג'ובאני

ג'ובאני פייטרו דמיאן (באיטלקית: Giovanni Pietro Damian; נולד ב-9 בינואר 2003), ידוע בשם הבמה סנג'ובאני (Sangiovanni), הוא זמר-יוצר איטלקי.<ref></ref>

בשנת 2020, סנג'ובאני השתתף בעונה ה-20 של תוכנית הכישרונות האיטלקית "Amici di Maria De Filippi", בה זכה בקטגוריית הזמרים וסיים במקום השני באופן כולל. במאי 2021, הוא הוציא לאור את המיני-אלבום הראשון שלו, Sangiovanni, אשר הגיע לראש מצעד האלבומים האיטלקי.<ref></ref><ref></ref>

שירו המצליח ביותר, "Malibu", הגיע לראש מצעד הסינגלים האיטלקי ושהה שם ארבעה שבועות רצופים, והגיע למעמד פלטינה משובעת באיטליה.<ref></ref> ב-4 בדצמבר 2021 נחשף כי הוא ישתתף בפסטיבל סן רמו 2022, אשר במסגרתו נבחר הנציג האיטלקי לאירוויזיון.<ref></ref> בפסטיבל הוא הופיע עם השיר "Farfalle" והגיע למקום החמישי בגמר התחרות.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! scope="col" style="width:14em;" |שם
! scope="col" style="width:20em;" |פרטי האלבום
|-
! scope="row" |Cadere volare<ref></ref>
|
* עתיד לצאת לאור: 8 באפריל 2022
* חברת תקליטים: Sugar Music, יוניברסל
* פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג
|}

=== מיני-אלבומים ===
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! rowspan="2" scope="col" style="width:14em;" |שם
! rowspan="2" scope="col" style="width:20em;" |פרטי האלבום
! colspan="2" scope="col" |מיקומי שיא
! rowspan="2" scope="col" |תארים
|-
! scope="col" style="width:3em;font-size:90%;" |ITA<ref name="Italian Albums Chart"></ref>
! scope="col" style="width:3em;font-size:85%;" |SWI<ref name="SWI"></ref>
|-
! scope="row" |Sangiovanni
|
* יצא לאור: 14 במאי 2021
* חברת תקליטים: Sugar Music, יוניברסל
* פורמטים: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג
|1
|34
|
* FIMI: פלטינה 3×<ref></ref>
|}

=== סינגלים ===
{| class="wikitable plainrowheaders" style="text-align:center;"
! rowspan="2" |שם
! rowspan="2" |שנה
! colspan="2" |מיקומי שיא
! rowspan="2" |תארים
! rowspan="2" |אלבום
|-
! style="width:3em;font-size:90%;" |ITA<ref name="Italy"></ref>
! scope="col" style="width:3em;font-size:85%;" |SWI<ref></ref>
|-
! scope="row" |"Paranoia"
| rowspan="3" |2020
|—
|—
|
| rowspan="2" |לא מתוך אלבום
|-
! scope="row" |""
|—
|—
|
|-
! scope="row" |"Guccy Bag"
|29
|—
|
* FIMI: פלטינה
| rowspan="7" |Sangiovanni
|-
! scope="row" |"Lady"
| rowspan="6" |2021
|2
|—
|
* FIMI: פלטינה 4×
|-
! scope="row" |"Tutta la notte"
|3
|—
|
* FIMI: פלטינה 2×
|-
! scope="row" |"Hype"
|25
|—
|
* FIMI: זהב
|-
! scope="row" |"Malibu"
|1
|48
|
* FIMI: פלטינה 7×
|-
! scope="row" |"Raggi gamma"
|27
|—
|
* FIMI: זהב
|-
! scope="row" |"Perso nel buio"
|9
|—
|
* FIMI: זהב
|-
!"Farfalle"
|2022
|24
<ref></ref>
|—
|
|Cadere volare
|-
| colspan="6" style="font-size:90%"| "—" מציין סינגל שלא נכנס למצעדים או לא הופץ באזור זה.
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים-יוצרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-2003
תהילים ס"ד

תהילים ס"ד הוא המזמור השישים וארבע בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-63). המזמור הוא תחינה של מי שמוקף באויבים גלויים ונסתרים המשתמשים בכל אמצעי שבידם כדי להזיק לו.

המזמור נחשב סגולה למי שמתו ילדיה.

==תוכנו של המזמור==
המשורר מקונן במזמור על קנוניה הנרקמת כנגדו "סּוֹד מְרֵעִים", ועל דברים רעים הנאמרים במטרה להכשילו "אֲשֶׁר שָׁנְנוּ כַחֶרֶב לְשׁוֹנָם... יְסַפְּרוּ לִטְמוֹן מוֹקְשִׁים".
וכנגד דברים או רוצה המשורר שהישועה תיעשה ותיראה. בסופו של דבר, האל יפגע באויביו והעולם יפנים את הלקח "וַיִּירְאוּ כָּל אָדָם וַיַּגִּידוּ פֹּעַל אֱלֹהִים וּמַעֲשֵׂהוּ הִשְׂכִּילוּ".

פגיעתו של האל תיעשה מידה כנגד מידה כמו שהם "דָּרְכוּ חִצָּם... פִּתְאֹם יֹרֻהוּ"(ד) יחזיר להם האל "וַיֹּרֵם אֱלֹהִים... חֵץ פִּתְאוֹם"(ח). כך גם מילותיהם הרעות של האויבים חוזרות עליהם "וַיַּכְשִׁילוּהוּ עָלֵימוֹ לְשׁוֹנָם"(ט)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.929.org.il/page/631 תהילים ס"ד] מתוך פרויקט 929

==הערות שוליים==

ס"ד
מעבר נוגה

מעבר נוגה (1874)
הצוות שצילם את מעבר נוגה ב-1874
מעבר נוגה (בצרפתית: Passage de Vénus) היא סדרת תצלומים של מעבר כוכב הלכת נוגה על פני השמש ב-9 בדצמבר 1874. הם צולמו לכאורה ביפן על ידי האסטרונום הצרפתי פייר ז'נסן והמהנדס הברזילאי פרנסיסקו אנטוניו דה אלמיידה באמצעות "אקדח הצילום" של יאנסן.<ref></ref><ref name="harvard"></ref><ref></ref>

זהו הסרט העתיק ביותר ב-IMDb ובלטרבוקסד.

מחקר משנת 2005 על החומר ששרד הגיע למסקנה שכל הלוחות הקיימים שנעשו עם אקדח הצילום הם לוחות תרגול שצולמו עם דגם, ושאף אחד מהלוחות הרבים שנחשפו בהצלחה במהלך הליקוי לא שרד. <ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 1874
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:נוגה
קטגוריה:תצלומים בחלל
מובי: מוזיאוני בת ים

מובי: מוזיאוני בת ים הוא מערך של שלושה מוזיאונים הפועלים בבת ים: מוזיאון בת ים לאמנות המוקדש לאמנות עכשווית, בית ריבק ובית שלום אש.<ref></ref>

אוצרת המערך היא הילה כהן־שניידרמן, ועופרי עומר מנהלת אותו. מערך קהילה וחינוך במוזיאונים פועל לקרב ולהנגיש את עולם האמנות למגוון רחב של קהלים.<ref></ref>

== מוזיאון בת ים לאמנות ==

המוזיאון מציג תערוכות מתחלפות של אמנות עכשווית, הכוללות אמנים ישראלים ובינלאומיים, וכן עבודות מאוסף המוזיאון ויצירה אמנותית של אמנים מקומיים. אוסף המוזיאון כולל עבודות אמנות עכשווית לצד אמנות מודרנית של אמנים בהם לאה ניקל, דוד נתון, אהרון גלעדי ועוד.

== בית ריבק ==
ביתו של אמן האוונגארד היהודי יששכר בר ריבק מכיל את האוסף הגדול ביותר של עבודותיו, ומאכלס גם את אוסף הקבע של מוזיאון מובי. הבית נבנה עבור אלמנתו, שהוזמנה על ידי ראש העיר הראשון דוד בן ארי להתגורר בבת ים והביאה עמה את אוסף יצירותיו וכן יצירות אמנות נוספות אותן תרמה למוזיאון.<ref></ref> לאחר פטירתה האוסף נזנח ואוחסן בתנאים לא מותאמים למשך כחמישים שנה. שניידרמן פעלה לשיקום מקיף של האוסף, הכולל כ־100 עבודות, בהן ציורי שמן, רישומים ופסלי קרמיקה. העבודות משלבות תקופות שונות של בפעילותו של ריבק, מאוונגרד לחיי העיירה היהודית.<ref name=":1"></ref>

המקום משמש גם לפעילויות חינוך וקהילה.<ref name=":0"></ref> במקום מתקיימים חוגי אמנות לילדים, סדנאות, פעילויות המלוות את התערוכות המתחלפות במוזיאון בת ים לאמנות ועוד. בנוסף מארח המבנה יוזמות ושיתופי פעולה מקומיים.<ref></ref>

== בית שלום אש ==

משמש מרכז תרבות ומכיל אוספים מעיזבונו של הסופר והמחזאי האידי שלום אש, הכוללים ספרים עתיקים, כתבי יד, פרטי יודאיקה ועבודות של אמנים מודרניים.<ref name=":0" /> מרבית הציורים ניתנו לאש על ידי מכרים בהם מארק שאגאל (1985-1887), מואיז קיסלינג ואמדיאו מודיליאני.<ref name=":1" /> הבית נבנה עבור אש ורעייתו והם התגוררו בו מ-1955 למשך כשנתיים, עד לפטירתו במפתיע.

במשך שנים נערכו בבית אירועי ספרות ותרבות. בשנת 2009 עבר הבית שימור אדריכלי.<ref></ref>

החל בשנת 2020 מארח בית שלום אש תוכנית שהות לכותבים וליוצרים שעוסקים באמנות, בטקסט ובקשרים שביניהם, ומפרסם בלוג המלווה את המתארחים בבית ומאפשר להם לתעד את תהליך עבודתם.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:בת ים: מבנים
קטגוריה:בת ים: תרבות
קטגוריה:אמנות עכשווית
יחייה בן הראש

הרב יחייה בן הראש (נקרא גם הרב יחייא בן הרוש) (כ"א אב ה'תרע"ג, 24 באוגוסט 1913 - י"ט אדר א' ה'תש"ס, 25 בפברואר 2000) היה דיין ומורה צדק בעיר הנמל קניטרא שבמרוקו, ברבאט בירת מרוקו, ובקזבלנקה.

== קורותיו ==
נולד בכפר תינדד שבמחוז תפילאלת שבמרוקו, לחנה ולרבי יוסף בן הראש, מחבר ספר הדרושים 'גביע יוסף' והחידושים 'אהל יוסף'. אביו היה רב ומורה צדק בעיר פריקלא. למד אצל רבי מכלוף אבוחצירא וכן אצל רבי רפאל ברוך טולידאנו, שלימים התמנה לרבה של מקנאס. נשא לאשה את ביתו של רבי אברהם דוד ריווח מחבר השו"ת 'ויען אברהם'. התכתב עם רבנים רבים במרוקו ומחוצה לה, כגון רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ', הבבא סאלי, הרב חיים דוד סירירו, הרב שלום משאש, הרב יהושע מאמאן, ועוד רבים.

התמנה יחד עם הרב ידידיה מונסוניגו לדיין מטעם מלך מרוקו מוחמד החמישי.

השתתף במשך מספר שנים בכינוס השנתי של מועצת הרבנים במרוקו שהתקיים ברבאט. עמד בקשר ידידות וקשר מכתבים ענף עם הרב שלום משאש, ששימש כרבה של קזבלנקה ובהמשך רבה של מרוקו כולה.

=== השקפתו הציונית ===
תמך במפעל הציונות, וראה בהרצל - "נביא אמת" ובדוד בן-גוריון וחיים ויצמן - "מושיעים". להשקפתו, אף שאלו לא היו דתיים, הם צדיקים גדולים בזכות פעילותם הכללית להצלת וכבוד ישראל. כשהתבקש לארגן תרומות ל'נטורי קרתא' - סירב בתוקף וכינה אותם: "כופרים בהשגחת ה' ברוך הוא אשר גאלנו והסיר חרפת העמים מעלינו".<ref>ראה מכתבו ב'ריח ניחוח' עמ' 159.</ref>

== גיוריו ==
הרב יחייה נודע בגישתו המקילה בעניין קבלת המצוות בגיור, ולצד דרישתו מהגר לקבל עליו את מצוות התורה, לא נמנע מלגייר אף אם להערכתו הגר לא יקפיד על שמירת המצוות כראוי. תחת סמכותו כדיין בבית הדין לגיור בקניטרא התגיירו מאות גרים ("גיורי קניטרא"). עם הזמן היווה כתובת לגיור עבור רבים מחכמי מרוקו ומחוצה לה, שהיו רגילים לשלוח לו בקשות לגייר לעיתים תכופות. בין הרבנים השולחים נמנים: הרב שלום משאש, הרב ידידיה מונסונייגו, הרב אברהם עשור, והרב אלעזר מור יוסף.<ref>ראו מכתביהם בספר ריח ניחוח, פרק ל"ד.</ref>

רבני צרפת לא ראו בעין יפה את גישתו המקילה בגיור, ומעת לעת הטילו ספק ופקפוק בכשרות גיוריו.<ref>על פולמוס גיורי קניטרא ראו בספר 'ריח ניחוח' שכתב הרב חיים אמסלם על תולדות חייו של הרב יחייא בן הראש, עמ' 447 ואילך.</ref> לעומת זאת, הרבנות הראשית לישראל ובית הדין בארץ ישראל קיבלו ללא כל ספק את מעשי בית הדין בראשות הרב בן הראש.<ref>ראו אצל הרב נסים בן שמעון, משפטי הבשן, כרך ד, בני ברק תשע"ז, סי' קל עמ' שפד</ref>

גם הרב שלמה בן שבת, שבעברו היה רב במרוקו ובהמשך כיהן כרבה של ברצלונה, קבל על גיוריו בפני הראשון לציון הרב מרדכי אליהו. הרב אליהו הורה לו להתמקד בגיור הבאים אליו מארצו, ולמשוך ידיו מלגייר נוכרים הבאים אליו מארצות אחרות, כדי שלא תיראה התורה כשתי תורות.<ref>ספר ריח ניחוח עמ' 530-540.</ref>

== לקריאה נוספת ==
* הרב חיים אמסלם, ספר ריח ניחוח, תולדות חייו ומשנתו של הרב יחייא בן הראש. ירושלים ה'תשע"ה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מרוקו: רבנים
קטגוריה:רבאט: רבנים
קטגוריה:קזבלנקה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1913
קטגוריה:נפטרים ב-2000
יקב טורא

חביות יין ביקב טורא
מרכז המבקרים של יקב טורא
יקב טורא הוא יקב-אחוזה משפחתי (Estate Winery) במתכונת יקב בוטיק, השוכן ברחלים שבשומרון, ולצידו מרכז מבקרים ומסעדה.

היקח הוקם בשנת ה'תשס"ג, 2003 על ידי משפחת בן סעדון. כרמי היקב נטועים בהר ברכה שברכס הר גריזים.

== היסטוריה ==
הזוג ארז וורד בן סעדון למדו ייננות במכללת תל חי ובאוניברסיטת אריאל.

לאחר רכישת ציוד מקצועי הקימו בשנת 2003 את יקב טורא ביישוב רחלים שבשומרון. בשנה הראשונה יוצרו 1,200 בקבוקים ושנה לאחר מכן יוצרו 2,800 בקבוקים. כיום היקב מייצר כ־180,000 בקבוקים. במקום יש גם מרכז מבקרים.

באפריל 2023 נבחרה ורד בן סעדון, המשמשת גם כסגנית יו"ר מועצה אזורית שומרון, על ידי שרת התחבורה מירי רגב להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-75 למדינת ישראל<ref></ref>. בנימוקי הבחירה נאמר:

=== הישגים ומדליות ===
היקב זכה במהלך השנים בעשרות מדליות בתחרויות לאומיות ובינלאומיות, בהם:
* ב-2007 ניגש היקב לתחרות 'אשכול הזהב' וקיבל מדליית כסף על יין המרלו בציר 2003. 
* ב-2008 שוב ניגש לתחרות 'אשכול הזהב' וקיבל מדליית כסף על יין הבלנד 2005. 
* באותה שנה ניגש גם לתחרות היין TERRA VINO, וזכה בשתי מדליות זהב עבור יין הקברנה סוביניון 2005 ובלנד 2005.
* בשנת 2009 ניגש ל'אשכול הזהב' וקיבל שלוש מדליות: זהב על מרלו 2005, כסף על הקברנה סובניון 2005, וארד על הבלנד 2006.<ref></ref>
* ב-2014 היין Mountain Peak של יקב טורא זכה בציון 90 במגזין "Wine Spectator" (כתב העת לתרבות היין הנחשב ביותר בארצות הברית).<ref>באתר [https://alhayain.com/?p=11552 על היין].</ref>
* ב-2018 זכה היין מאונטיין פיק 2014, במדליית כסף (90 נקודות) בתחרות היין Decanter.<ref>באתר [http://www.wine-and-spirits.co.il/category/%D7%94%D7%99%D7%A9%D7%92-%D7%A0%D7%90%D7%94-%D7%9C%D7%99%D7%A7%D7%91-%D7%98%D7%95%D7%A8%D7%90 חדשות היין והאלכוהול בישראל].</ref>
* ב-2023 זכה יקב טורא במדליות זהב (יין טורא מאונטיין פיק 2018) וכסף (יין טורא קברנה סוביניון 2018) בתחרות Decanter הבינלאומי.<ref></ref>

== גאוגרפיה של הכרמים ==
כרמי יקב טורא נהנים מטרואר המתאים לגידול ענבי יין, בשל היותם נטועים על הר בגובה 850 מטר החשוף לרוח המערבית ומאפשר אקלים מועדף לגידול ענבי יין<ref></ref>. הערפל השורה על הכרם עד שעות הבוקר המאוחרות ומזג האוויר במקום (16 מעלות בלילות הקיץ עם לחות של 98%, ומינוס 4 מעלות בחורף ולפעמים גם שלגים) בשילוב אדמת הטרה-רוסה הסלעית, מיטיבים עם איכות הענבים.

הכרמים הראשונים ניטעו ביישוב ברכה בשנת 1997, כאשר בשלב הראשון נטעו 20 דונם, ובמשך השנים ניטעו כרמים רבים נוספים. כיום יש ליקב טורא 560 דונם כרם יין מהזנים: קברנה סובניון, קברנה פרנק, מרלו, שירז, פטיט ורדו, פינו נואר ושרדונה, סובניון בלאן, גוורצטרמינר וויוניה.

== שמן זית ==
שמן הזית של יקב טורא
בנוסף ליינות, משפחת בן סעדון מייצרת שמן זית בבית הבד. כרמי הזיתים גדלים על גדות נחל שילה באדמת טרה-רוסה סלעית, באקלים קריר. רמת החומציות של השמן היא בדרך כלל עד 0.3%.

שמן הזית הוא בלנד של שלושה זנים: פיקואל, ברנע וארבקינה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://inature.info/wiki/יקב_טורא יקב טורא] באתר inature
* 
* [https://www.sabresim.co.il/node/90651/יקב-טורא-ברחלים על יקב טורא], באתר סברסים
* 

== הערות שוליים ==

טורא
קטגוריה:השומרון
קטגוריה:מיזמים שלכבודם הודלקה משואה ביום העצמאות
אליס שיל

אליס שיל (באנגלית: Alice Schille; 21 באוגוסט 1869 – 6 בנובמבר 1955) הייתה אמנית אקוורל וציירת אמריקאית מקולומבוס, אוהיו. נודעה בזכות ציוריה האימפרסיוניסטיים והפוסט-אימפרסיוניסטיים, שבדרך כלל תיארו סצנות הכוללות שווקים, נשים, ילדים ונופים.<ref>Gerdts, William H. (2001). Alice Schille (1st ed.). New York: Hudson Hills Press.</ref> יכולתה ללכוד את אופי הנושאים והנופים שלה הביאה לעיתים קרובות לזכייה בפרס בתחרויות אמנות. נודעה גם בזכות הרבגוניות שלה בסגנונות ציור; ההשפעות עליה כללו את המאסטרים ההולנדים הישנים, ג'יימס מקניל ויסלר, הפוביסטים, וציירי קיר מקסיקנים.

== ביוגרפיה ==
שיל נולדה ב-21 באוגוסט 1869, לאב פיטר שיל ולאם סופיה גרין. היא נסעה למספר יבשות, כולל צפון ודרום אמריקה, אירופה ואפריקה, כדי לפתח את טכניקות הציור שלה. מסעותיה בין מדינות רבות עודדו אותה לפתח את סגנון האמנות המורכב והרב-תכליתי שלה; השילוב של מסעותיה השתקף בציוריה.

היא למדה בבית הספר לאמנות בקולומבוס (קולומבוס קולג' לאמנות ועיצוב) (CCAD) החל משנת 1891, ובבית הספר "ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק" (האגודה האמריקאית לאמנויות יפות) במלגה אצל הצייר האמריקני ויליאם מריט צ'ייס. שם למדה רישום דמות אצל האמן האמריקאי קניון קוקס. בשנת 1894 היא נסעה לאירופה ונשארה שם עד 1900, בשנת 1903 למדה באקדמיית קולרוסי בפריז, לאחר מכן נסעה רבות בארצות הברית, מרוקו, מצרים ומחוצה לה. במשך שנים לימדה בבית הספר לאמנות בקולומבוס, ופרשה ב-1948.<ref>Ackerman, Gerald M. (1994). American Orientalists. Paris: ACR. pp. 192–195.</ref>
אליס שיל, אם פורטוריקנית ובנה, 1916
אליס שיל זכתה במדליית הזהב בתערוכת צבעי המים השנתית ב-1915 באקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה (PAFA), יחד עם כיבודים רבים אחרים במהלך חייה. באותה שנה היא הציגה ציורים בניו יורק לצד יצירות של הלן ווטסון פלפס, אדלייד דמינג ואמה למפרט קופר.

שיל ביקרה בסנטה פה, ניו מקסיקו בפעם הראשונה בקיץ 1919, חזרה בקיץ שלאחר מכן וחזרה שוב ב-1926. היא המשיכה לבקר באופן ספורדי למהלך שנות ה-30. ב-1920 היא הציגה תערוכת יחיד של חמישה עשר ציורי צבעי מים במוזיאון ניו מקסיקו לאמנות. מאוחר יותר באותה שנה, היא הציגה בתערוכת הפייסטה השנתית של אותו מוזיאון.<ref>Lewandowski, Stacia (2011). Light, Landscape and the Creative Quest : Early Artists of Santa Fe. Santa Fe, New Mexico: Salska Arts. pp. 178–179.</ref>

ניתן למצוא את עבודותיה באוספים הקבועים של מוזיאון קנטון לאמנות, מוזיאון קולומבוס לאמנות (CMA), מוזיאון אל פאסו לאמנות (EPMA), מוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות (IMA), אוניברסיטת המדינה של אוהיו (OSU), האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה, מועדון האמנות של פילדלפיה ומוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו (FAMSF).

שיל נקברה בבית הקברות גרין לאן, קולומבוס, אוהיו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירות אמריקאיות
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1955
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1955
אלכסנדר המילטון-גורדון (1859–1939)

לוטננט גנרל סר אלכסנדר המילטון-גורדון KCB (באנגלית: Alexander Hamilton-Gordon; 6 ביולי 1859 - 13 בפברואר 1939) היה גנרל בריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה.

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
המילטון-גורדון היה אחד מעשרת ילדיהם של הגנרל סר אלכסנדר המילטון-גורדון, KCB וקרוליין הרשל. סבו מצד אביו היה ג'ורג' המילטון-גורדון, הרוזן הרביעי של אברדין, ראש ממשלת בריטניה מ-1852 עד 1855. סבו מצד אמו היה ג'ון הרשל.

=== קריירה צבאית ===
המילטון-גורדון למד בווינצ'סטר קולג', ולאחר מכן הצטרף כקצין לרגימנט הארטילריה המלכותי בשנת 1880.<ref name="lh">[http://www.kcl.ac.uk/lhcma/locreg/GORDON4.shtml Liddell Hart Centre for Military Archives]</ref> שירותו הצבאי הראשון היה במלחמה אנגלו-אפגנית השנייה ב-1880.<ref name="lh" /> המילטון-גורדון שירת מאוחר יותר במלחמת הבורים והשתתף בפעולות בליידיסמית', ספיון קופ, ואל קרנץ וטוגלה הייטס.<ref name="lh" /> הוא הפך לקצין המודיעין בדרום אפריקה בתחילת 1901.<ref name="lh" /> כשחזר לממלכה המאוחדת, הוא הפך לזמן קצר למדריך בבית הספר לתותחנים לפני שמונה לצין אג"ם באלדרשוט באוקטובר 1901.

בשנת 1910, הוא קיבל תפקיד כמנהל המבצעים הצבאיים ההודו, שם שירת עד 1914, אז הפך למפקד העליון של פיקוד אלדרשוט. בשנת 1916, הוא קיבל את הפיקוד על הקורפוס התשיעי,<ref name="lh" /> עמו לחם בקרב מסין ובקרב השלישי על האן. הוא סיים את תפקידו ב-1918 ופרש מהצבא ב-1920,<ref name="lh" /> וב-13 בפברואר 1939 מת והוא בן 80 שנים.

== משפחתו ==
ב-1888 הוא נישא לאיזבל ניומארך, ממנה נולדו לו שלושה ילדים. <ref>[http://www.thepeerage.com/p2556.htm#i25559 ThePeerage.com]</ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1859
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1939
אלכסנדר המילטון-גורדון (1817–1890)

גנרל סר אלכסנדר המילטון-גורדון KCB (באנגלית: Alexander Hamilton-Gordon; 11 בדצמבר 1817 - 18 במאי 1890), היה חייל סקוטי ופוליטיקאי מטעם המפלגה הליברלית.

== קריירה צבאית ==
המילטון-גורדון היה בנו השני של ראש הממשלה ג'ורג' המילטון-גורדון, הרוזן הרביעי של אברדין, מנישואיו השניים להרייט, בתו של ג'ון דאגלס.<ref name="scot"></ref> ארתור המילטון-גורדון, ברון סטנמור הראשון, היה אחיו הצעיר.<ref name="scot" /> הוא שירת בצבא הבריטי ונלחם בקרב בלקלווה באוקטובר 1854 במהלך מלחמת קרים. <ref></ref> בינואר 1872 הוא מונה למפקד המחוז המזרחי. <ref></ref>

מלבד הקריירה הצבאית שלו הוא גם היה איש כבוד למלכה ויקטוריה וישב כחבר פרלמנט עבור אברדנשייר מזרח בין 1875 ל-1885. <ref></ref>

המילטון-גורדון התחתן עם קרוליין אמיליה מרי, בתו של סר ג'ון הרשל, הברונט הראשון, ב-1852. נולדו להם חמישה בנים וארבע בנות. גם בנו הבכור אלכסנדר הפך לחייל מצליח. המילטון-גורדון מת במאי 1890, בגיל 72. ליידי המילטון-גורדון חיה אחריו 19 שנים ומתה בינואר 1909. <ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ילדי ראשי ממשלת בריטניה
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1880–1885)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1874–1880)
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:גנרלים בריטים
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת קרים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1817
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1890
Amaryllis

Amaryllis (בתרגום לעברית: אמריליס) הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. האלבום הוכרז ב-3 בינואר 2012, עם צאת הסינגל "Bully", ויצא לאור ב-27 במרץ.<ref name="noise"></ref> הקליפ לשיר "Unity" יצא ב-12 במרץ.<ref></ref> יחד עם האלבום יצא גם ספר אלקטרוני בשם "For Your Sake: Inside the Making of Amaryllis", המתאר את תהליך היצירה של האלבום.

האלבום הוקלט באולפני Lightning Sound, אולפני Ocean Way Recording, אולפני No Excuses ואולפני Capitol Studios, והופק על ידי רוב קוואלו, שהפיק גם את אלבומם הקודם, The Sound of Madness.<ref name="noise"/> האלבום הופץ בארצות הברית על ידי אטלנטיק רקורדס, וביתר העולם על ידי Roadrunner Records.

ברנט סמית, סולן הלהקה, סיפר: השיר "Adrenaline" שימש כנעימה הרשמית של טורניר "Extreme Rules" של ה-WWE בשנת 2012. הסינגל השני, "Unity", יצא ב-15 במאי. הסינגל השלישי מהאלבום, "Enemies", שימש כנעימת הפתיחה של תוכנית הספורט "WWE Raw" מה-25 ביולי 2016 ועד ל-22 בינואר 2018.<ref name="rawtheme"></ref>

באוקטובר 2014 הכריז איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי על האלבום כאלבום זהב, לאחר שבארצות הברית נמכרו ממנו חצי מיליון עותקים.

==רצועות==
השירים נכתבו על ידי ברנט סמית ודייב באסט, למעט במקרים שבהם צוין אחרת.

שיר נוסף בשם "The Underground" לא יצא מעולם, אף על פי שחברי הלהקה ניגנו קטע ממנו בראיון לקראת צאת האלבום.

בשנת 2020 הודיעה הלהקה שהשיר "Atlas Falls" שהוקלט עבור האלבום אך מעולם לא יצא, יצא בעסקת חבילה יחד עם חולצת טי המבוססת עליו, שניהם יחד בעלות של 50 דולר, כשכל ההכנסות ייתרמו למען המלחמה במגפת הקורונה.<ref></ref>

==משתתפים==
;שיינדאון
* ברנט סמית – סולן
* זק מאיירס – גיטרה, קולות רקע
* ברי קרץ' – תופים, קולות רקע בשיר "Adrenaline"
* אריק בס – בס, קולות רקע, הפקה נוספת

== מיקומי שיא ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי שיינדאון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
דיוויזיית המילואים ה-36 (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית המילואים ה-36 (בגרמנית: 36. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להוות יחידת גיבוי לדיוויזיה ה-36. כמפקדה הראשון מונה קורט קרוגר, והיחידות בה היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הדיוויזיה נערכה בחזית המזרחית כחלק מקורפוס המילואים ה-1 במסגרת הארמייה השמינית בפיקוד מקסימיליאן פון פריטוויץ. ב-20 באוגוסט 1914 לחמה הדיוויזיה באגף הימני של הארמייה השמינית מול צבא האימפריה הרוסית בקרב גומבינן במסגרת החזית המזרחית. בהמשך היא לחמה בקרב טננברג, ובנובמבר 1914 היא לחמה כחלק מהארמייה התשיעית במהלך הקרב על הוויסלה. הדיוויזיה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ולאחר מכן נותרה עד ספטמבר 1916 באזור הבלטי. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לגליציה, ובמאי 1917 היא הועברה לחזית המערבית. באביב 1918 השתתפה הדיוויזיה בקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחמה נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורקה הדיוויזיה.

==מפקדים==
* קורט קרוגר (2 באוגוסט 1914 – 27 בדצמבר 1916)
* ארנד פון לייפציג (28 בדצמבר 1916 – 28 בינואר 1918)
* פרנץ פון רנצאו (29 בינואר 1918 - 21 בינואר 1919)

==לקריאה נוספת==
* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

36
36