Shades of Deep Purple

Shades of Deep Purple (מאנגלית: גוונים של סגול עמוק) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בארצות הברית ביולי 1968, ובבריטניה בספטמבר 1968.

בבריטניה לא זכה האלבום לתשומת לב רבה, ונמכר בתחילה בעותקים מועטים; בארצות הברית לעומת זאת, זכה האלבום להצלחה רבה, דבר שתרם בסופו של דבר להצלחת האלבום גם בבריטניה.

==כתיבה והקלטות==
"דיפ פרפל" נקראה בתחילה "Roundabout", על פי הצעתו של כריס קורטיס, שהיה מתופף להקת המחפשים, ועתה שימש כמנהל הלהקה.
החזרות לאלבום החלו בחודש פברואר, כשחברי הלהקה שכללו באותו הזמן את: ריצ'י בלקמור, ג'ון לורד, איאן פייס וניק סימפר, צירפו את רוד אוונס כסולן, לאחר שעבר מספר אודישנים.
הם החלו להקליט שירים שכתב בלקמור קודם לכן באותה שנה, כגון: "And The Address" ו"Mandrake Root". (השיר "Mandrake Root" היה גם שמה של הלהקה שבלקמור ניסה להקים קודם לכן בגרמניה).

מנהל הלהקה, כריס קורטיס, הביע את רצונו שהלהקה תבצע גרסת כיסוי לאחד משירי הביטלס, והשיר שנבחר היה Help!, שהפך בידיהם משיר באורך שתי דקות, ליצירה בת שש דקות. קטע המוזיקה "Mandrake Root" שבהתחלה תוכנן להיות קטע אינסטרומנטלי, קיבל מילים. השיר "I'm So Glad" שבמקור נכתב על ידי סקיפ ג'יימס, קיבל תוספת כששתי הדקות מיצירתו המפורסמת של המלחין הרוסי ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שחרזאדה, התווספו כהקדמה לשיר ונקרא "Prelude: Happiness".
שירו של בילי רוברטס "Hey Joe", קיבל בטעות קרדיט על שמם של "דיפ פרפל" באלבומים המקוריים, אך תוקן באלבומים החדשים שהוצאו לאור מאוחר יותר. רוברטס שהיה חבר בלהקתו של ג'ימי הנדריקס, The Jimi Hendrix Experience כתב את השיר בשנת 1965 בסגנון גראז' רוק, והשיר קיבל בידי הלהקה סגנון רוק כבד ובלוז רוק.

לאחר שהסכימה הלהקה על רשימת החברים שלה, ביקש בלקמור מחברו, דרק לורנס, שיפיק עבורו את האלבום. לורנס שהיה בעל חברת תקליטים עצמאית שהפיקה סינגלים בארצות הברית, הוזמן על ידי בלקמור לבחון מקרוב את התנהלות הלהקה, וזה התרשם עמוקות ונתן את הסכמתו.

באותו הזמן שינתה הלהקה את שמה מ"Roundabout" ל"Deep Purple" שהיה השיר האהוב על סבתו של בלקמור. לאחר מספר הופעות קטנות בסקנדינביה, חזרה הלהקה לאנגליה, והיא הוחתמה על ידי חברת התקליטים "Tetragrammaton's".
במאי 1968, נכנסו חברי הלהקה לאולפני "Pye" והקליטו את האלבום, כשאורכם של חלק מהשירים קוצץ.

==הצלחת האלבום==
האלבום יצא לאור בארצות הברית ביולי 1968, שם זכה להצלחה אדירה. חוסר הרצון של חברת התקליטים לשחרר את "!Help" כסינגל, התברר כרעיון מוצלח: הסינגל החלופי ששוחרר - "Hush" - זכה להצלחה עצומה והושמע ברדיו בכל רחבי ארצות הברית, והגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד הוט 100 האלבום הגיע למקום ה-24 במצעד הבילבורד, יותר מכפי שחברת התקליטים עצמה חזתה.

בספטמבר 1968 יצא האלבום בבריטניה, ללא תשומת לב מיוחדת.
בריאיון למגזין "Melody Maker" אמר מתופף הלהקה איאן פייס בהקשר לכישלון שספגו בבריטניה:

לאחר חוסר ההצלחה, ניסתה הלהקה לקדם את עצמה בעזרת הופעות עבור ה-BBC, כמו כן, ערכה הופעות בפאבים ופסטיבלים שונים ברחבי אנגליה, אך באופן כללי היא לא זכתה להכרה ציבורית במדינתם.
בריאיון למגזין "Beat Instrumental Magazine" הסביר קלידן הלהקה ג'ון לורד:

באוקטובר יצאו חברי הלהקה לארצות הברית, והודות ללהיטם הגדול "Hush", תשומת הלב הייתה בניגוד מוחלט למה שהם קיבלו במדינתם: הלהקה ניגנה בעשרות הופעות, פסטיבלים וברים ואפילו באחוזת פלייבוי לצד יו הפנר. ההצלחה האדירה לה זכו בארצות הברית, סייעה להם בסופו של דבר לזכות בהכרה ציבורית גדולה גם בבריטניה.

מיקומים במצעדים:
{|class="wikitable sortable"
!מצעד (1968)
!מקוםבמצעד
|-
| בילבורד הוט 100
|align="center"|4
|-
| RPM50 Singles
|align="center"|2
|-
| מצעד הסינגלים השווייצרי
|align="center"|7
|}

==ביקורת==

בארצם קיבלה הלהקה ביקורות צוננות, וההתלהבות בה התקבל האלבום בארצות הברית, לא הרשים את הקהל הבריטי. אולם באופן כללי, קיבל האלבום ביקורות חיוביות. ברוס הדר (Bruce Eder) מאתר AllMusic שיבח את האלבום, וכתב כי "על אף מגרעותיו, הוא חתיכת אלבום" ("a hell of an album"), והעניק לאלבום ציון של 4 כוכבים מתוך 5.

==רשימת השירים==
צד א'

צד ב'

==מבצעים==
===חברי ההרכב===
*ריצ'י בלקמור - גיטרה
*רוד אוונס - שירה
*ג'ון לורד - עוגב, קלידים, קולות רקע
*איאן פייס - תופים
*ניק סימפר - גיטרה בס, קולות רקע

===הפקה===
*דרק לורנס - מפיק מוזיקלי
*בארי איינסוות' - טכנאי

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי דיפ פרפל
קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1968
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת פרלופון