OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חוק שימור המטען החשמלי

חוק שימור המטען החשמלי הוא חוק שימור הגורס שלא ניתן ליצור או להשמיד מטען חשמלי, אלא רק להעבירו ממקום למקום. המטען החשמלי הכולל של מערכת מבודדת נותר קבוע, ללא תלות בשינויים המתרחשים בתוך המערכת. 

חוק שימור זה מתקיים בכל התהליכים הידועים בפיזיקה או כימיה, וניתן לגזור אותו (בצורתו המקומית) משדה כיול של פונקציית הגל. 

בצורה דיפרנציאלית, שימור המטען מקביל למשוואת הרציפות למטען-זרם. משוואת הרציפות מתארת מבחינה מתמטית את העובדה שהשינוי המרחבי של צפיפות הזרם יכול לנבוע רק מהשינוי בזמן של צפיפות המטען.
:<math>\vec{\nabla} \cdot \vec{J} = - \frac{\partial \rho}{\partial t}</math>

באופן אינטגרלי, השינוי נטו בצפיפות המטען <math>\ \rho</math> בתוך נפח האינטגרציה <math>\ V</math> שווה לאינטגרל המשטחי של צפיפות הזרם <math>\ J</math> על המשטח <math>\ S</math>, הוא הזרם החשמלי <math>\ I</math>:
<math display="block">- \frac{d}{dt} \iiint_V \rho\, \mathrm{d}V = \iint_S \mathbf{J} \cdot \mathrm{d}\mathbf{S} = J S \cos\theta = I</math>
על כן, שימור המטען החשמלי, כפי שמבוטא על ידי משוואת הרצף, נותן את התוצאה:
<math display="block">I = -\frac{dQ}{dt}</math>

כאן <math>\ I</math> הוא הזרם היוצא נטו דרך משטח סגור, ו-<math>\ Q</math> הוא המטען החשמלי הכלוא בנפח המוגדר על ידי המשטח.

חוק שימור המטען החשמלי נובע מסימטריית כיול.

במסגרת חוקי קירכהוף, חוק הזרמים מתבסס על חוק שימור המטען החשמלי.

==קישורים חיצוניים==
* 

שימור המטען החשמלי
קטגוריה:אלקטרומגנטיות
מטען החשמלי
הזרע סידס

הזרע סידס בע"מ (אנגלית: Hazera Seeds Ltd.; בעבר: הזרע ג'נטיקס בע"מ) היא חברה העוסקת בהכלאה, טיפוח, פיתוח, ייצור ושיווק מגוון רחב של זרעי ירקות לחקלאות ברחבי העולם, הנחשבת כחלוצה עולמית בתעשיית הזרעים לירקות.

==היסטוריה==
חברת "הזרע" נוסדה בשנת 1939 על ידי צדוק (צשק) רוזנטל מקיבוץ גן שמואל ועמו חברי מזכירות ארגון מגדלי הירקות: אריה פרצי, מנחם פרוכטר ויהודה גרינקר, במטרה לפתח חוות ניסיוניות וזרעים לחקלאים בארץ והתאגדה כחברה בשנת 1955. בשנת 1998 פוצלה החברה לחברת "הזרע ג'נטיקס", שהמשיכה לעסוק בטיפוח זרעים ולחברת "הזרע 1939"<ref></ref>, אשר מחזיקה בחוות ובשאר הנדל"ן של החברה. הלוגו הישן של הזרע ג'נטיקס

בשנות ה-50 הוקם המפעל המרכזי בחיפה, באזור הצ'ק פוסט בשם "המשביר זרעים". לאחר מכן שונה שמו אל "הזרע" עד שנהרס בשנת 2010 לצורך הקמת רובע מת"מ 2.

בשנת 1992 אורי לויט הוביל השקעה של בנק הפועלים בחברת "הזרע 1939" בעקבות כך היא הצליחה להגדיל את היקף המכירות והפכה לחברה רווחית.

בשנת 2003 רכש הקונצרן הצרפתי 'לימגרין' (Limagrain), תאגיד חקלאי בינלאומי שבסיסו בצרפת, את השליטה בחברת הזרע ג'נטיקס. ב-2008 מוזגה הזרע עם חברת ניקרסון זוואן ההולנדית. בספטמבר 2014 שונה שם החברה ל"הזרע סידס" (שמה המשפטי) ולמעשה שם החברה ושם המותג מאז הם "הזרע"<sup>[1]</sup>. 

החברה ממוקדת בטיפוח ופיתוח של זני ירקות רבים, הבולטים בהם: עגבניות, בצל, פלפל, כרוב, אבטיח, מלפפון, מלון, צנונית וכרובית. החברה משקיעה מעל כ-17% ממחזור המכירות שלה במחקר ופיתוח ו-30% מעובדיה עובדים מועסקים באגף המו"פ.

קבוצת "לימגרין" היא קואופרטיב חקלאי שהוקם על ידי 2,000 חקלאים במרכז צרפת המתמחה בזרעי ירקות, זרעי גידולי שדה ובמוצרי דגנים ומאפה.  "לימגרין" היא חברת הזרעים הרביעית בגודלה בעולם והשנייה בגודלה בתחום זרעי הירקות. בלימגרין מועסקים 10,000 עובדים ומחזור המכירות נאמד בכ- 2.5 מיליארד יורו. חברת הזרע סידס מעסיקה כ-900 עובדים בעולם מהם כ-450 עובדים בישראל, 250 בהולנד והשאר בחברות הבנות שלה (נכון לינואר 2018). ל"הזרע" משרד ראשי בישראל (חוות ברורים) ובהולנד (MADE) וחברות בנות ב-12 מדינות, לצד רשת הפצה נרחבת במעל מאה שווקים נוספים.

==מתקני החברה==
===ישראל===
*מטה החברה ומרכז הפיתוח של החברה בחוות ברורים
*מפעל בשדרות

===הולנד===
*מטה החברה ומרכז טיפוח עגבניות ב-MADE 
*מרכז טיפוח בצל – RILLAND 
*מרכז טיפול בדלועיים – WARMENHUIZEN

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=0xyjxNqapOo&feature=em-uploademail ייסוד אגודה שיתופית הזרע], יומני כרמל אוגוסט 1953 (התחלה 1:55)
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות חקלאות ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1939
אילנית מצויה

אילנית מצויה – מבט מן הצד, בנובמבר 2020
אילנית מצויה (שם מדעי: Hyla savignyi) היא המין היחיד מהסוג אילנית, השייך למשפחת האילניתיים, החי בישראל.

תפוצתה בישראל היא מהנגב הצפוני ועד צפון הארץ. בעבר הייתה האילנית נפוצה בישראל אולם בעשורים האחרונים הצטמצם מאוד מרחב המחיה שלה נוכח הפיתוח והעיור והיא הוכרזה כבעל חיים מוגן. תפוצתה רבה בקווקז ובמזרח התיכון ושם מצבה הוא ללא חשש.

==מורפולוגיה==
אורכה הממוצע של האילנית הוא כ-4 ס"מ, צבעה משתנה בהתאם לצבעי הסביבה, מירוק עד ירקרק וצהבהב או חום-אפור בגוונים שונים. לאורך גופה של האילנית פס כהה מתמשך מאזור הנחיריים אל העיניים ואל צידי הבטן. תחת סנטרו של הזכר, עור דק מתוח וצהוב המשמש לקרקורו האופייני ובכך הוא נבדל מהנקבה. כמו כן הוא הזכר לרוב קטן מהנקבה. לאילנית רגליים ארוכות ודקות יחסית, רגליה הקדמיות קצרות ורגליה האחוריות ארוכות וחזקות יותר ומשמשות לקפיצה ולטיפוס. אצבעותיה של האילנית דביקות ומותאמות לטיפוס על צמחים ובין אצבעות רגליה האחוריות קרום חלקי המקנה לה מיומנויות שחייה.

==אורח חיים==
האילנית חיה במשך רוב זמנה על גבי עצים (ומכאן שמה), היא יורדת אל מקורות המים שעל הקרקע בעיקר לצורכי רבייה.

האילנית ניזונה מחרקים. היא מאתרת אותם בזכות כושר ראייה מצוין וצדה אותם בעזרת לשון ארוכה ודביקה בקדמת הפה. האילנית דוחסת את הטרף לפיה הרחב בעזרת רגליה הקדמיות, ובולעת אותו בעזרת לחץ פיזי הנוצר בעזרת גלגלי העיניים.

בשעת החיזור, העור תחת סנטרו של הזכר מתנפח ומשמש כתיבת תהודה לקרקורים רמים הנשמעים למרחק רב. ההפריה מתרחשת בחורף במקווי מים רדודים כאשר הזכר מחבק את הנקבה מעל גבה וכך הם שוחים יחד במים. הנקבה מטילה גושי ביצים עטופות ריר דביק והזכר מפריש תאי זרע המפרים אותם. בזכות הריר הדביק נדבקות הביצים לאבנים וצמחים במים. לאחר כשבועיים בוקעות הביצים ובמשך חודשיים-שלושה מתפתחים הראשנים במים. באביב הראשנים עוזבים את המים ומגיעים לבגרות לאחר שנה. האילנית חיה כ-20 שנה.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="120px">
קובץ:Hyla05 ST 10.jpg|אילנית מצויה בחום
קובץ:Laubfrosch fg01.jpg|מבט תחתון
קובץ:HylaArborea-CallingMale.jpg|זכר בעת קרקור
קובץ:HylaArboreaSpawnHatching.jpg|בקיעת הביצים
Hyla savignyi in Israel. II.jpg|אילנית מצויה סמוך למושב בית אלעזרי, בנובמבר 2020
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 259–262

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'אן ויקטור אודואן
קטגוריה:אילניות
קטגוריה:ארץ ישראל: דו-חיים
מהוד הלמהולץ

מהוד הלמהולץ
מהוד הלמהולץ הוא חלל תהודה בו נוצרים גלים עומדים של אוויר. מהוד כזה נבנה על ידי הרמן פון הלמהולץ במאה ה-19, אך התופעה מתרחשת גם בעת נשיפה לעבר פיית בקבוק.

כאשר אוויר נדחס אל תוך חלל, הלחץ בתוכו גדל. כאשר הכוח הדוחס את האוויר נפסק, אוויר יזרום החוצה מן האזור בו הלחץ גדול כך שהלחץ שם יקטן, אך בשל עקרון ההתמדה הלחץ יקטן אל מעבר לנקודת שיווי המשקל. לאחר מכן לחץ האוויר יגדל שוב ויקטן באופן מחזורי דועך, והמהוד מתפקד בקירוב כמתנד הרמוני. תדירות התנודות הטבעית, או תדירות התהודה, היא:
:<math>f_{H} = \frac{v}{2\pi}\sqrt{\frac{A}{V_0L}}</math>
כאשר v מהירות הקול באוויר, A שטח החתך של צוואר הבקבוק או החלל, L אורכו ו-<math>V_0</math> נפח חלל התהודה.

מהודי הלמהולץ משמשים לזירוז חילוף האוויר במנוע בעירה פנימית, והם מצויים ברמקולים ובכלי מיתר. האוקרינה והדג'מבה הם למעשה מהודי הלמהולץ. כמו כן, מהודי הלמהולץ משמשים להקטנת רעשי מנוע במטוסים ולבליעת רעשים צרי סרט בחדרים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקוסטיקה
ג'יי ג'יי גולדברג

ג'ונתן ג'רמי (ג'יי ג'יי) גולדברג (באנגלית: Jonathan Jeremy Goldberg, J.J. Goldberg, נולד ב-6 בנובמבר 1949) הוא עיתונאי ובעל טור יהודי-אמריקאי, עורך השבועון היהודי-אמריקני "The Forward" מאז שנת 2000.

היה פעיל בתנועת הנוער "הבונים דרור", שהה שנה בישראל בתוכנית "Habonim Workshop" בקיבוץ אורים והיה חבר בקיבוץ גזר. היה ראש המערכת של ה"ג'רוזלם ריפורט" בארצות-הברית ועורך בפועל של ה"ניו-יורק ג'ואיש ויק". כתב כשלושה ספרים העוסקים ביהודי ארצות הברית.

גולדברג הוא חבר הוועדה המעניקה את פרס פוליצר וחבר הנהלת הקרן לעיתונות יהודית.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Jewish Power: Inside the American Jewish Establishment. Addison-Wesley Publishing Co., 1996.
* Builders and Dreamers: Habonim Labor Zionist Youth in North America. Cornwall Books, 1993.
* The Jewish Americans. Bantam-Doubleday-Dell, 1992.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://blogs.forward.com/jj-goldberg/ הבלוג של ג'יי ג'יי גולדברג] 
* [http://www.forward.com/about/masthead/jj-goldberg/ על אודות גולדברג], באתר The Forward 

קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פובליציסטים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בעלי טור יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
סרנדה (אלבניה)

סרנדה (באלבנית: Sarandë או Saranda, ביוונית: Άγιοι Σαράντα, באיטלקית: Santi Quaranta) היא עיר בדרום אלבניה, לחוף הים היוני, מול האי היווני קורפו. מאז נפילת המשטר הקומוניסטי באלבניה התפתחה העיר כמרכז תיירות, ובשנת 2008 התגוררו בה כ-42 אלף תושבים. העיר היא בירתה של נפת סרנדה במחוז ולורה.

==היסטוריה==
בעת העתיקה, הייתה במקום בו שוכנת היום סרנדה עיר יוונית-חאונית בשם אונכסמוס, ששימשה כעיר הנמל של פואניקה. במאה השישית הוקם בה מנזר ביזנטי שנקרא על שם ארבעים הקדושים מסבסטיה. ביוונית, נקרא המנזר אָגִיאוֹי סָרָנְטָה (Άγιοι Σαράντα), ומשם זה נגזר שמה הנוכחי של העיר.

לאחר כיבושה של בוטרינט והריסתה בידי האוסטרוגותים בשנת 550, הגיעו לסרנדה תושבים מעיר זו, אך ככלל, בימי הביניים דעכה העיר ואיבדה מחשיבותה. בחפירות ארכאולוגיות שערכו בעיר בראשית המאה ה-21 אהוד נצר וגדעון פרסטר מהאוניברסיטה העברית, התגלו שרידי בית כנסת, שהתקיים במאות הרביעית והחמישית לספירה, המעידים על נוכחות יהודים בעיר באותה העת. בין היתר, נמצאה רצפת פסיפס המכילה סמלים יהודיים כמנורה, אתרוג ושופר.

ב-1912 הוכרזה עצמאות אלבניה, ולאחר קביעת גבולותיה הסופיים בפרוטוקול פירנצה (1913), נכללה בה סרנדה. עם זאת, יוון כבשה אותה עוד באותה שנה, אך נאלצה לסגת בעקבות הסכם לונדון. במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר שוב בידי היוונים, והיא הייתה חלק מהרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס אותה כוננה יוון בדרומה של אלבניה בין 1914 ל-1916. ב-1916 כבש את הרפובליקה כוח של מעצמות ההסכמה, ובאזור סרנדה שלט צבא איטליה. בוועידת השלום בפריז (1919) הוחלט להחזיר את האזור ליוון, אך לחץ איטלקי וחולשתה של יוון בעקבות תבוסתה במלחמת יוון–טורקיה הביאה לכך שהשטח יהיה בריבונות אלבנית.

באפריל 1939 כבשה איטליה תוך ימים ספורים את אלבניה כולה. בהוראת השלטונות האיטלקים הוחלף שמה של סרנדה לפורטו אדה (Porto Edda), על שם אדה מוסוליני, בתו של בניטו מוסוליני. במהלך מלחמת איטליה–יוון כבשו היוונים מחדש את העיר, ב-6 בדצמבר 1940, אך הם נסוגו עם פלישתה של גרמניה ליוון באפריל 1941, והעיר חזרה לידי איטליה. עם שחרורה של אלבניה מהכיבוש האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה, חזרה העיר לריבונותה. במהלך המלחמה נחרב מנזר אגיאוי סרנטה, על שמו נקראת העיר.

לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחתה לזרים בראשית שנות ה-90, היא החלה להתבסס כמרכז תיירותי, בזכות חוף הים שלה וקרבתה לעתיקות בוטרינט, שהוכרזו בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1992. תיירים רבים מגיעים לעיר מקורפו, ובתי מלון רבים הוקמו בה. בעשרים השנים שחלפו מאז נפילת המשטר הקומוניסטי, הכפילה העיר את אוכלוסייתה, מכ-16 אלף לכ-32 אלף. כ-10% מהתושבים הם יוונים. התיירות מהווה כיום את מקור ההכנסה המרכזי בעיר, ואחריה הדיג.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
Lage Sarandas Corfu-Ortelius-1595.jpg|מפת קורפו מ-1595. סרנדה מסומנת כ-"Santi 40"
Ag.Saranta.jpg|קו החוף של העיר
Kuruku 27 - Sarandë shore promenade.jpg|הטיילת
Orthodox Church (Sarandë).jpg|כנסייה יוונית-אורתודוקסית
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* אהוד נצר וגדעון פרסטר, [http://www.antiquities.org.il/Article_heb.aspx?sec_id=17&sub_subj_id=541&id=1694 בית הכנסת והכנסייה בסרנדה, אלבניה – סיכומים זמניים], באתר רשות העתיקות, 2009
* 

קטגוריה:אלבניה: ערים
קטגוריה:אלבניה: ערי חוף
Mathematische Annalen

Mathematische Annalen (מילולית בגרמנית: דברי ימים מתמטיים) הוא כתב עת מדעי למתמטיקה היוצא לאור בגרמניה. 
== היסטוריה ==
כתב העת נוסד בשנת 1868 על ידי המתמטיקאים אלפרד קלבש וקרל נוימן באוניברסיטת גטינגן. קלבש ערך את כתב העת עד למותו הפתאומי בשנת 1872, ונוימן המשיך בכך עד 1876. בשנה זו החל פליקס קליין לערוך את כתב העת, והתמיד בכך עד לשנת 1924. עריכתו זכה כתב העת למוניטין עולמי. קליין ארגן קבוצת עורכים קטנה שנפגשה באופן סדיר, וקיבלה החלטות באופן דמוקרטי. כתב העת התמקד באנליזה מרוכבת, גאומטריה אלגברית ותורת האינווריאנטים. כן עסק כתב העת באנליזה ממשית ובתורת החבורות. 

המוניטין של כתב העת נשמר גם על ידי העורך הבא, דויד הילברט. בחצי השני של שנות ה-20 של המאה ה-20 התקיים ויכוח חריף על אופיו ותוכנו של כתב העת, בין הילברט וריכרד קוראנט מחד באוניברסיטת גטינגן, ובין לודוויג ביברבך באוניברסיטת ברלין ולויצן אגברטוס יאן בראואר מאידך. 

עד לשנת 1920 כתב העת יצא לאור על ידי הוצאת טאובנר, ומאז הוא יוצא לאור על ידי הוצאת שפרינגר. עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה השפה העיקרית של כתב העת גרמנית, ומאז - אנגלית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://gdz.sub.uni-goettingen.de/no_cache/en/dms/load/toc/?IDDOC=25917 Mathematische Annalen], ארכיון באוניברסיטת גטינגן

קטגוריה:כתבי עת מתמטיים
מלגת גוגנהיים

מלגת גוגנהיים (באנגלית: Guggenheim Fellowship) היא מלגה כספית המוענקת מדי שנה החל מ-1925 על ידי קרן הזיכרון לג'ון סימון גוגנהיים. המלגה מוענקת לאישים אשר "הוכיחו יכולות אקדמאיות יוצאות דופן או יצירתיות יוצאת דופן בתחומי האמנות". בממוצע זוכים במלגה כ-220 מועמדים כל שנה. על המלגה ניתן להתחרות בשני מסלולים, הראשון מיועד לאזרחי ארצות הברית וקנדה, והשני לאזרחי אמריקה הלטינית והאיים הקריבים.

גובה המלגה משתנה מזוכה לזוכה לפי החלטת הקרן. הממוצע למלגה בשנת 2008 עמד על 43,200 דולר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.gf.org/fellows רשימת זוכים] באתר הקרן
*
קטגוריה:ארצות הברית: חינוך
קטגוריה:מלגות
קטגוריה:פרסי אמנות
קול דויד

"קול דויד" היא פינת השידור בשפה העברית של רדיו איראן, שבה משודרים דברי תעמולה המיועדים למאזינים במדינת ישראל.

העברית שבפי השדרים נשמעת במבטא פרסי, וככל הנראה נמצאים בהם גם יהודים איראנים.
מנהל השידור אמיר בהג'תי הסביר בריאיון לעיתון ירדני, שהובא באתר האינטרנט בעברית של הקהילה היהודית בטהראן, כי השידור נקרא על שמו של דוד המלך, שהיה "נעים זמירות".
בניגוד לסגנון המקובל בכלי התקשורת האיראנים, השידור קורא לישראל בשמה ולא בכינוי "היישות הציונית". עם זאת, אין הוא משתמש בביטוי "עולים", אלא בביטוי "מהגרים", ולמשרד הביטחון הישראלי הוא קורא "משרד המלחמה", עם זאת בניגוד למקובל בממשל האיראני בתחנה מחבלים מתאבדים נקרא "מחבלים מתאבדים ולא "שאהידים" דבר שנחשב יוצא דופן.

התחנה משדרת פעם ביום במשך חצי שעה, בין השעות 12:00 ל-12:30 לפי שעון גריניץ' ושידור חוזר בין השעות 4:30 ו-5:00 לפי שעון גריניץ'.

== היסטוריה ==
במשך שלושה עשורים, החל משנות ה-50 של המאה ה-20, שררו יחסי ידידות בין ישראל לאיראן. נציגים דיפלומטיים רשמיים ובלתי רשמיים ייצגו את האחת כלפי השנייה, ובין שתי המדינות נוצרו קשרים ביטחוניים ומסחריים. מנהיגי ישראל אף דיברו על "ברית הפריפריה" של המדינות הלא ערביות במזרח התיכון, ישראל, טורקיה ואיראן. לאחר המהפכה האיראנית של שנת 1979 חל מפנה לרעה ביחסי איראן–ישראל, ואיראן הפכה למדינה עוינת לישראל. לשיא השפל הגיעו היחסים בשנת 2005, עם בחירתו של מחמוד אחמדינז'אד לנשיא איראן, אז הפכה איראן למעשה למדינת אויב, שנשיאה קורא להשמדת מדינת ישראל וחותר לייצור נשק גרעיני.

כדוגמת מדינות אויב ערביות, בעבר ובהווה, ששידרו דברי תעמולה בשפה העברית המיועדים למאזינים בישראל, כ"קול הרע"ם מקהיר" ו"השידור העברי מרדיו קול דמשק", מצאה איראן לנכון לשדר, במסגרת שידורי החוץ של רדיו איראן, דברי תעמולה בעברית.

ב-11 ביוני 2002 החל הרדיו הממלכתי האיראני לשדר מטהראן שידור עברי יומי בן מחצית השעה, שכונה בשם "קול דויד". לתחנה אף אתר אינטרנט בשפה העברית, שבו מוגדר השידור העברי כ"קול האמת, הצדק והשלום". השידור נעשה בגלים קצרים, שיטת שידור למרחק רב שהייתה מקובלת בעבר לשידורים לארצות חוץ והפכה כמעט לבלתי רלוונטית בעידן האינטרנט.

אתר האינטרנט של ה-BBC מסר מפי כתבו בטהראן כי השידור העברי מאיראן הוא צעד גומלין של האיראנים מול שידורי קול ישראל בשפה הפרסית, הזוכים להאזנה רבה באיראן, ביחד עם שידורי קול אמריקה, ה-BBC ושאר תחנות השידור הזרות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iranjewish.com/News_e/19-6.htm ריאיון עם מנהל השידור] באתר של הקהילה היהודית בטהראן.
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/2036879.stm אתר ה-BBC על "קול דויד"]
* [https://web.archive.org/web/20090906160856/http://www.turkishweekly.net/news/1280/iran-launches-hebrew-radio-station.html אתר טורקי על "קול דויד"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תחנות רדיו זרות בשפה העברית
קטגוריה:תעמולה
קטגוריה:איראן: תקשורת
תיאופילוס השלישי מירושלים

הפטריארך תיאופילוס השלישי מירושלים
הפטריארך תיאופילוס השלישי מירושלים בפגישה עם [[מתאם פעולות הממשלה בשטחים איתן דנגוט. עוד בתמונה, ראש המנהל האזרחי, תא"ל מוטי אלמוז, ומח"ט עציון, אל"ם יניב אלאלוף]]
תיאופילוס השלישי מירושלים (ביוונית: Θεόφιλος Γ΄ Ιεροσολύμων; נולד ב-4 באפריל 1952) הוא הפטריארך של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בירושלים. תוארו הרשמי הוא "פטריארך עיר הקודש ירושלים וכל ארץ ישראל, סוריה, ערב, עבר הירדן, כנא שבגליל, וציון הקדושה".

== תולדות חייו ==
תיאופילוס נולד במסניה, בדרום מערב הפלופונסוס ביוון בשנת 1952. שם נעוריו היה איליאס ייאנופולוס (Ηλίας Γιαννόπουλος). בשנת 1964 הוא עקר לירושלים והחל ללמוד בבית הספר של הפטריארכיה. הוא סיים לימודיו התיכוניים בשנת 1970 ובאותה שנה מונה לנזיר בכנסייה. שמו החדש, תיאופילוס, נקבע על ידי הפטריארך בנדיקטוס. הוא שימש כארכידיקון לפטריארך בנדיקטוס. בין השנים 1991–1996 הוא שימש ככומר הכנסייה בכפר כנא בגליל. בשנת 1997 נשלח כשליח הכנסייה לקטר כדי לסייע לבני הקהילה הפלסטינים העובדים שם.

תיאופילוס למד תאולוגיה באוניברסיטת אתונה והשלים לימודי תואר שני באוניברסיטת דורהם באנגליה. הוא אף למד באוניברסיטה העברית בירושלים. בנוסף לשפת אימו, יוונית, הוא אף דובר אנגלית, ערבית ועברית. בין השנים 2000–2003 הוא שימש כשליח הכנסייה לפטריארכיה של מוסקבה, אולם כמעט ולא נכח בעיר. בשנת 2003 שב בשליחות הכנסייה לקטאר. בטרם התמנה לתפקיד הפטריארך, שימש תקופה קצרה בתפקיד הארכיבישוף של תבור.

ב-22 באוגוסט 2005 נבחר תיאופילוס לתפקיד הפרימאט ה-141 של הכנסייה היוונית אורתודוקסית בירושלים, על ידי הסינוד הקדוש של ירושלים, ומינויו אושר על ידי הסינוד הכללי האורתודוקסי בקונסטנטינופול. ב-24 בספטמבר 2005 הודיעה הממלכה ההאשמית על תמיכתה במינוי, כאחת משלוש הממשלות אשר הכנסייה היוונית אורתודוקסית בתחומן כפופה למרותו. טקס כניסתו לתפקיד נערך ב-22 בנובמבר 2005, למרות התנגדות ממשלת ישראל למינויו. תיאופילוס מונה לתפקידו לאחר הדחת הפטריארך אירינאוס הראשון על רקע חשדות לאי-סדרים במכירת קרקעות כנסייה ליהודים. בטקס הכתרתו לפטריארך נכחו שליחים מכל קהילות הכנסייה היוונית אורתודוקסית במזרח התיכון ומכובדים רבים, בהם נשיא יוון, ונציגי ממשלות ירדן, קטר, והרשות הפלסטינית.

ביום 16 בדצמבר 2007 החליטה ממשלת ישראל, בהחלטתה מס' 2775, להכיר בתיאופילוס השלישי כפטריארך היווני-אורתודוקסי של ירושלים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20140111061737/http://jerusalem-patriarchate.info/ האתר הרשמי של הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית בירושלים]
* 
* 

== הערות שוליים ==

תיאופילוס
קטגוריה:פטריארכים של הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרהאם
קטגוריה:ילידי 1952
פריזירו ארנה

פריזירו ארנה (גרמנית: Prezero-Arena; קודם לכן, ריין-נקר ארנה) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר זינסהיים שבגרמניה, ומכיל 30,164 מקומות ישיבה. האצטדיון משמש את קבוצת הכדורגל הופנהיים מהבונדסליגה.

האצטדיון נבנה במטרה להחליף את אצטדיונה הקודם של הופנהיים, אצטדיון דיטמאר הופ, אשר לא עומד בתקני הבונדסליגה. האצטדיון תוכנן על ידי משרדי האדריכלים היים מבל וזאטלר אירופה, בנייתו עלתה כ-60 מיליון אירו והוא נחנך ב-24 בינואר 2009. המשחק הראשון שהתקיים באצטדיון נערך ב-31 בינואר 2009 בין הופנהיים לאנרגי קוטבוס.

האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת מונדיאל 2011 לנשים שנערך בגרמניה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20090206144051/http://worldstadiums.com/stadium_pictures/europe/germany/baden_wurttemberg/sinsheim_rhein_neckar.shtml האצטדיון באתר World Stadiums] 
* [https://web.archive.org/web/20100113225054/http://www.stadionwelt.de/sw_stadien/index.php?folder=sites&site=stadionguide_d&id=4960 האצטדיון באתר Stadionwelt] 

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בגרמניה
קטגוריה:באדן-וירטמברג: ספורט
קטגוריה:אצטדיוני גביע העולם בכדורגל נשים 2011
העין הכחולה

העין הכחולה

העין הכחולה (באלבנית: Syri i Kaltër, תעתיק: "סירי אי קלטר") הוא מעיין קרסטי במורדותיו המערביים של רכס מאלי אי ג'רה בדרום אלבניה, 17 ק"מ מזרחית לסרנדה ו-16 ק"מ דרומית לג'ירוקסטרה, בגובה של 180 מטר מעל פני הים.

המים נובעים מאבן הגיר בקצב של 6 מ"ק לשנייה, הגבוה ביותר באלבניה. טמפרטורת המים 12.75°C, והיא נתונה לשינויים קלים בלבד (לא יותר מ-0.15°C). עומקו של המעיין לא נמדד מעולם, אך ידוע כי הוא עמוק מ-50 מטר. צבעם הכחול של מימיו הוא שנתן לו את שמו. המעיין מצוי בתוך יער של עצי אלון, אורן, דובדבן, אגוזי מלך וערמונים. סביב המעיין הוכרזה שמורת טבע בשטח של כ-1,800 דונם, אך חרף זאת, מאז 1990 הוקמו בסמוך לו שתי מסעדות ומספר חדרי אירוח. 

מי המעיין זורמים לנהר ביסטריצה, שמימיו נאגרים בסכר קילומטרים ספורים מהמעיין. בהמשך, נשפך הנהר לאגם בוטרינט, כ-25 ק"מ דרומית-מערבית למעיין.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100130073456/http://www.balkantravellers.com/en/read/article/754 העין הכחולה] באתר BalkanTravellers 

קטגוריה:אלבניה: גאוגרפיה
קטגוריה:מעיינות
וולגרינס

חנות וולגרינס
וולגרינס (באנגלית: Walgreens) היא רשת בתי המרקחת הגדולה ביותר בארצות הברית.

וולגרינס מפעילה כ-7,500 בתי מרקחת בכל 50 המדינות של ארצות הברית, בוושינגטון הבירה ובפוארטו ריקו. כ-2,000 מהחנויות פתוחות 24 שעות ביממה ורוב החנויות ממוקמות בפינות רחוב וצמתים מרכזיים. מלבד תרופות, נמכרים בחנויות מוצרי קוסמטיקה וישנה מחלקה לפיתוח תמונות.

החברה נוסדה בשיקגו ב-1901 על ידי צ'ארלס רודולף וולגרין, בן למהגרים משוודיה. ב-1916 פעלו בעיר 19 בתי מרקחת, וב-1930 פעלו כ-400 בתי מרקחת ב-87 ערים בארצות הברית. לאחר מותו של צ'ארלס רודולף וולגרין האב, ירש את החברה בנו צ'ארלס רודולף וולגרין הבן. לאחריו, החל משנות ה-70, ירש את החברה צ'ארלס רודולף וולגרין השלישי.

באפריל 2010 רכשה החברה את הבעלות ברשת החנויות דוויין ריד תמורת 623 מיליון דולר.

באוגוסט 2019 הודיעה חברת וולגרינס על כוונתה לסגור 200 חנויות בארצות הברית. סגירת החנויות מייצגת פחות מ-3% מ -10,000 הסניפים בארצות הברית. החברה מקווה לחסוך הוצאות שנתיות של 1.5 מיליארד דולר עד שנת 2022.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
חרדון סיני

נקבת חרדון סיני בתקופת הרבייה

חרדון סִינַי (שם מדעי: Agama sinaita לשעבר בסוג Pseudotrapelus) הוא מין חרדון ממשפחת החרדוניים הנפוץ במדינות השוכנות לחופי ים סוף ושלוחותיו. בישראל הוא נפוץ באזורים סלעיים בנגב, בערבה ובבקעת ים המלח. שמו המדעי ניתן לו מאחר שזוהה לראשונה בחצי האי סיני.

אורכו של חרדון סיני מגיע עד 25 ס"מ, זנבו מגיע עד שני שלישים מהאורך הכולל. מין חרדון זה מותאם במיוחד לטיפוס על סלעים ועל קירות סלע. הגפיים והזנב ארוכים ודקים ומקנים לו כושר ריצה וטיפוס טובים. בניגוד לחרדונים אחרים, האצבע השלישית (האמצעית) ברגליו היא הארוכה באצבעותיו ולא האצבע הרביעית.
החרדון פעיל ביום וניזון מחרקים ושאר פרוקי-רגליים ואף מצמחים.

צבעו של החרדון חום עד אפור בהיר. באביב ובקיץ, בעת הייחום, צבעו של הזכר הופך לכחול עז. הצבע מתפשט מאזור הראש והכתפיים ונחלש לכיוון הזנב. הצבע משמש את הזכר למשיכת תשומת הלב של הנקבה ממרחק, ובנוסף לכך הזכר מתמקם על סלע בולט. כל זכר חולש על טריטוריה גדולה וייאבק בזכר אחר אם זה ייכנס לטריטוריה שלו. הנקבה, לעומת זאת, משנה את גזרתה והופכת מלאה יותר בשל הביצים המתפתחות בשחלותיה. צבעה משתנה אף הוא, ועל גבה מופיעים כתמים בולטים בצבע חום-אדמדם. לצורך ההזדווגות נכנסת הנקבה לטריטוריה של הזכר, שם נערכים החיזור וההזדווגות המהירה. מזמן ההזדווגות ועד ההטלה מכחיל גם ראשה של הנקבה ומסמן שהיא אינה מטרה לחיזורים נוספים.

יש התולים את מקור ביטוי הסלנג ראש כחול או סרט כחול באפיון הבולט של חרדון זה שראשו הכחול בתקופת הייחום.

חרדון סיני הוא בעל חיים יחידאי, כל פרט (זכר ונקבה) חולש ומגן על טריטוריה ששטחה כמה מאות מ"ר.

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 76- 78

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל פון היידן
קטגוריה:חרדוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרדוניים
קטגוריה:בעלי חיים במדבריות המזרח התיכון
קטגוריה:מצרים: זוחלים
סייפוויי

סייפוויי (באנגלית: Safeway) היא חברה פרטית בבעלות חברת אלברטסונס . החברה מפעילה את רשת המרכולים השלישית בגודלה בצפון אמריקה, 1,743 חנויות בארצות הברית ובמערב קנדה. בין המוצרים שהחברה מוכרת ניתן למנות מאפים, מוצרי חלב, פירות וירקות, מאכלי ים, חטיפים, משקאות חריפים וסידורי פרחים. כמו כן מפעילה החברה שירותי ניקוי יבש, תחנות דלק ועמדות לוטו. החל משנת 2005 הוסיפה החברה מדפי מזון אורגני, דוכני זיתים וסושי ופינות למכירת קפה סטארבקס.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
פלגרייב מקמילן

פלגרייב מקמילן (באנגלית: Palgrave Macmillan) היא הוצאת ספרים אקדמית בינלאומית אשר הוקמה בשנת 2000 כתוצאה ממיזוג של שתי הוצאות, St. Martin's Press Scholarly and Reference האמריקאית ו-Macmillan Press הבריטית ששייכות לתאגיד Macmillan Publishers. מטה ההוצאה שוכן בהמפשייר שבאנגליה.

מקמילאן הוקמה בשנת 1843 על ידי דניאל ואלכסנדר מקמילן. בשנת 1952 הוקמה St. Martin’s Press כשלוחתה בארצות הברית. היחידה לספרות אקדמאית שלה נקראה Palgrave.

ההוצאה מתמחה בספרים בתחומי הרוח והחברה, היסטוריה, מדעי המדינה, ספרות, מנהל עסקים וכלכלה. נכון ל-2010 יצאו למעלה מ-5,000 כותרים בהוצאה.
 
בשנת 2009 השיקה את Palgrave Connect, פלטפורמה לספרים דיגיטליים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:הוצאות ספרים
ישעיה נבנצל

ישעיה נֶבֶּנְצָל (Nebenzahl; 1940 – 24 באוקטובר 2016) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

==ביוגרפיה==
נבנצל נולד בשנת 1940 ליצחק ארנסט נבנצל – מבקר המדינה השני. למד פיזיקה באוניברסיטה העברית. בין השנים 1963–1985 עבד ברפא"ל .<ref></ref> בשנת 1985 נתמנה לפרופסור מן המניין במחלקה לפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1987 הוענק לו פרס ע"ש ארנסט דוד ברגמן.

נבנצל התגורר בירושלים, היה נשוי למשוררת לאה נבנצל, ואב לחמישה ילדים. אחיו הם הרב אביגדֹר נֶבֶּנְצָל – רב הרובע היהודי (בשנים תשל"ג–תשס"ח (1973–2008), ועו"ד פליאה אלבק – לשעבר מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה.

נפטר בחג שמיני עצרת ה'תשע"ז, 24 באוקטובר 2016, ונטמן בהר הזיתים.

==עבודתו==
בשנים 1968–1969 הגה נבנצל את תהליך הפרדת איזוטופים אטומית בעזרת לייזר, אך מדינת ישראל הטילה על התהליך חסיון. במקביל ואף מאוחר יותר, נהגה הרעיון בחברת אבקו בארצות הברית והיא רשמה עליו פטנט שהוגש בישראל ב-1971. נבנצל ניהל מאבק ארוך שנים בלשכת הפטנטים הישראלית, בית המשפט המחוזי בתל אביב ובית המשפט העליון בישראל על זכות הבעלים, אך לא זכה בפטנט.<ref></ref>

בשנים 1970–1995 פותח תהליך ההפרדה בארצות הברית, רוסיה, הודו, וסין אך העניין בו דעך בגלל שינויים גלובליים בתעשיית הגרעין שהורידו את כדאיותו הכלכלית. בתחילת שנות ה-90 זכה נבנצל לראות במו עיניו מימוש מעבדתי מרשים בישראל של התהליך שהגה.<ref></ref>

נבנצל חקר יחד עם ברוך פישר מהטכניון ועם אהרון לואיס מהאוניברסיטה העברית את התכונות האופטיות של חלבון החישה בעין בקטריורודופסין. <ref></ref>

==פעילות ציבורית נוספת==
בנוסף לפיזיקה, פרסם נבנצל מחקרים בנושא חקר המוח והמקרא. בשנת 2008 יצא ספרו מאיר העיניים "איש תם וישר: לימוד ועיון בספר איוב". <ref></ref>

=== עמותת מפרטי-המקדש ===
נבנצל היה פעיל מתון בנושא הר הבית והשיבה אליו.<ref></ref> במסגרת פעילותו היה מעורב בהכנת כרוז "מגילת ההר" אך תוכנו הסופי לא היה כנראה לרוחו והוא לא נמנה עם חותמיו. כמו כן הקים ב-1989 עמותת "כינוס הלכות מפרטי המקדש" אשר הציעה תוכנית פעולה לפסיקה מוסכמת של ועדת רבנים בהלכות המקדש. העמותה פורקה ב-2002 על ידי רשם העמותות.<ref></ref>

=== רצח דני כץ ===
נבנצל פעל למען מורשעי פרשת רצח דני כץ, לאחר שראה את אחד הנאשמים זועק לחפותו. הוא אף שבת רעב מול בית הנשיא. בנו עו"ד אסף נבנצל המשיך את פועלו בתחום, הן בסיוע למורשעים בפרשה זו והן בסיוע לסולימאן אל עביד שהורשע ברצח חנית קיקוס.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* ישעיה נבנצל [https://mssociety.org.il/מדוע-לא-השתתפתי-בביקור-ביד-ושם-מאת-ישע-2/ מדוע לא השתתפתי בביקור ביד-ושם], מכתב למערכת האגודה הישראלית לטרשת נפוצה
* ישעיה נבנצל, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/sinay/hiedat-4.htm חידת ספר ישעיה בעיני חז"ל], אתר "דעת"
* [http://www.rambish.org.il/results.asp?SearchFunction=find&SearchCode=F1_WAU&SearchRequest=%E9%F9%F2%E9%E4+%F0%E1%F0%F6%EC מאמרים תורניים שפרסם] באתר רמבי"ש
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: פיזיקה
ישעיהו
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
שפרה שגיא

שפרה שגיא (נולדה בישראל ב- 24 ביולי 1945) היא פרופסור אמריטה לחינוך וראש התוכנית ליישוב וניהול סכסוכים באוניברסיטת בן-גוריון. מחקריה עוסקים בהתמודדות עם מצבי החרדה והכעס ותודעה היסטורית וקולקטיבית בקרב בני נוער בישראל.

שגיא למדה בפנימיית הדסים. בין השנים 1969 ל-1972 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת חיפה. בין השנים 1982 ל-1985 השלימה תואר שני בפסיכולוגיה של החינוך בחוג לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון. בין השנים 1987 ל-1990 השלימה דוקטורט בהנחיית פרופסור אהרון אנטונובסקי ופרופסור נח מילגרם, גם כן באוניברסיטת בן-גוריון. בשנת 2002 מונתה לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון, בשנת 2010 מונתה לפרופסור מן המניין, ובשנת 2014 פרשה לגמלאות (אמריטה). ב-28 ביוני 2016 מונתה על ידי שר החינוך נפתלי בנט לחברת המועצה להשכלה גבוהה.

שגיא גרה בעומר, אלמנה ואם לשניים.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20060621041011/http://cmsprod.bgu.ac.il/humsos/departments/edu/Segel/Academic/ShifraSagy.htm דף אישי] באתר אוניברסיטת בן-גוריון
* [https://web.archive.org/web/20140105115805/http://hsf.bgu.ac.il/edu/files/shifra_sagy.pdf קורות חיים]

* [http://www.tapuz.co.il/blog/ViewEntry.asp?EntryId=870679 בני הנוער בשדרות לחוצים מהקסאמים יותר מהנוער בצפון]
* [http://www.natal.org.il/?CategoryID=240&ArticleID=610 הצד האחר של הכעס - מחקר של פרופ' שפרה שגיא]

קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: חינוך
קטגוריה:בוגרות פנימיית הדסים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:חברי המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:חברות המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
שמעון ברנשטיין

שמעון גרשון ברנשטיין (אנגלית: Simon Gershon Bernstein; 15 באוגוסט 1884, לטביה – 19 בדצמבר 1962, ניו יורק) היה חוקר ספרות ושירת ימי הביניים, סופר, עורך ופעיל ציוני.

==קורות חייו==

נולד ביעקובשטאדט (קורלאנד) שבלטביה בשנת 1884. למד לשונות שמיות, היסטוריה ופילוסופיה בברלין, שטרסבורג ובברן ובשנת 1906 קיבל דוקטורט על עבודתו " Knig Nebucadnezar Von Babel in Der Jdischen Tradition: Ein Beitrag Zur Untersuchungung Der Haggadischen Elemente Enter Vergleichung Arabischer, Syrisc". בין השנים 1908 ל-1911 היה המזכיר העברי של החברה להפצת ההשכלה בקרב יהודי רוסיה בפטרבורג. בשנת 1912 הצטרף להסתדרות הציונית העולמית ועבד במשרדה הראשי בברלין עד שנת 1915. 

בעת המלחמה החיילים היהודים בצבא רומניה הופלו לרעה, נרדפו ונחשדו בריגול. הגנרל הרומני פרזאן פרסם הוראה על פיה: "כל היהודים, הסוחרים, ילדיהם ונשותיהם מרגלים המה". ידיעות על הנעשה רוכזו באמצעות החיילים הרוסים באודסה ופורסמו ב-1918 על ידי שמעון ברנשטיין לפי הזמנת משרד התנועה הציונית בקופנהגן.

בין השנים 1915 ל-1920 עבד במשרדיה בקופנהגן, ובין השנים 1921 ל-1922 היה מזכיר מחלקת הארגון של התנועה בלונדון. 

בשנת 1922 התיישב בארצות הברית והחל לערוך את השבועון היידי "דאס אידישע פאלק" ("Dos Yiddishe Folk") של ארגון ציוני אמריקה עד לשנת 1953.

בנוסף לכתיבתו העיתונאית כתב ספרים בנושאים שונים. בין השאר חקר פיוטים של יהדות ספרד, איטליה וביזנטיון. הוא פרסם מהדורות מדעיות של השירה העברית בימי הביניים.

פרסם מאמרים בירחונים סיני וארשת.

== מספריו ==
* בחזון הדורות, הוצאת בלוך, 1928
* שומרי החומות. זרמים ותקופות בתחיה הישראלית, הוצאת מצפה, תרצ"ח
* משירי ישראל בטילה: אוסף שירים ופיוטים מן המאה הט"ז, הי"ז והי"ח, עם מבוא והערות, ירושלים, הוצאת דרום
* שירי הקודש מאת משה אבן עזרא, הוצאת מסדה, תש"ז
* על נהרות ספרד - קינות כמנהג ספרד על חורבן ירושלים, הוצאת מחברות לספרות בסיוע מוסד הרב קוק, 1956
* שירי יהודה הלוי, 1944

<div style="direction: ltr;">
* The divan of Leo de Modena, collection of his Hebrew poetical works, Hebrew Press of the Jewish Publication Society of America, Philadelphia, 1932
</div>

== לקריאה נוספת ==
* ד"ר שמעון ברנשטיין ז"ל \ נפתלי בן מנחם, סיני, 1962
<div style="direction: ltr;">
* Simon Bernstein, scholar, author, editor (His Jewish scholarship in America), Joshua Modlinger, Shoulson Press 1949
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:חוקרי שירת ימי הביניים
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:פעילים ציונים בדנמרק
קטגוריה:פעילים ציונים בבריטניה
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1962
קרב אוטווי

קרב אוטווי הוא הקרב האחרון במערכה בדרום-מערב אפריקה במלחמת העולם הראשונה אשר התקיים בין צבאות דרום אפריקה והקיסרות הגרמנית ב-1 ביולי 1915. הקרב נערך בין הר אוטווי למעיין אוטווי והובל על ידי מיור הרמן ריטר הגרמני, במטרה לאפשר לכוח הגרמני הראשי בטסומבה מספר ימים נוספים להתבצרות. בסופו של הקרב, הצליח גנרל לואי בותה הדרום-אפריקאי לאגף את הכוחות הגרמניים ולשבור את קווי האספקה של הכוח המרכזי, ובכך להביא את המערכה כולה אל סופה.

==רקע==
במחצית 1915 החזיקה דרום אפריקה את מרבית השטח בדרום-מערב אפריקה הגרמנית. המשא ומתן על הפסקת האש נכשל, ומפקד הכוח הגרמני, ויקטור פרנקה, בחר לבצר את הכוח הגרמני על מנת לשמור על הזכות לטענה טריטוריאלית גרמנית על השטח לאחר המלחמה. פרנקה בחר לסגת לאורך קו הרכבת ולבצר את הכוח בטסומבה. ההתקדמות המהירה של הכוח הדרום-אפריקאי בפיקודו של בותה אילצה את פרנקה לשלוח כוחות גרמניים תחת פיקוד סגנו, הרמן ריטר, לעכב את הדרום-אפריקאיים באזור אוטוויפונטיין.

בותה החל את התקדמותו ב-18 ביוני לאחר שקיבל מידע מודיעיני לפיו הגרמנים נסוגים אל קו הרכבת, אך לא ייסוגו מעבר לנמוטוני. בותה חילק את 13,000 חייליו לארבעה טורים. שני טורים היו תחת פיקודם של שני סגניו והשניים האחרים נסעו לאורך קו הרכבת תחת פיקודו האישי.
בהתקדמות מהירה התחילו הדרום-אפריקאים להקיף את העמדות הגרמניות, ושני הצירים המרכזיים של בותה הגיעו לאוטווי ב-1 ביולי. הגרמנים שיערו כי הדרום-אפריקאים יעוכבו על ידי תנאי השטח והמחסור במים וטרם היו מוכנים להתמודד עם תקיפה דרום-אפריקאית. 

תחת פיקודו של בותה היו 3,500 פרשים לעומת 1,000 פרשים ועשר מכונות ירייה תחת פיקודו של ריטר. כוחותיו של ריטר היו פרושים בשטח גבוה מאלו של בותה, אך מחשש לאיגוף הוא פרש את כוחותיו על שטח נרחב.

==מהלך הקרב==
קו ההגנה הארוך של ריטר לא אפשר לכוחותיו הפרושים לתמוך ברעיהם. זאת, בנוסף למספר החיילים המצומצם על פני שטח כה נרחב, הביאו לקריסת האגף השמאלי כאשר זה הותקף על ידי כוחותיו של בותה. מחשש לנפילת קווי ההגנה שלו, נסוג ריטר לגבעות שבין הר אוטווי לבין אוטוויפונטיין. על אף שהעמדות חדשות היו גבוהות יותר ואפשרו שליטה רחבה יותר על השטח, הגרמנים לא הכינו ביצורים בשטח זה. תקיפה נוספת של בותה הביאה לנסיגה כללית של הגרמנים. הקרב הסתיים עד השעה אחת בצהריים, כאשר ריטר התמקם בעמדות בסמוך לגאוב והשאיר לבותה מעבר נקי לכוח הגרמני המרכזי בטסומבה.

==תוצאות הקרב==
ניצחונו של בותה היה מהיר וכוחותיו התעכבו יום אחד בלבד בדרכם לכוח הגרמני המרכזי. מכוחותיו נפלו ארבעה חללים בלבד ושבעה נפצעו. כוחותיו של ריטר נסוגו ללא מתן מענה הגנתי אמיתי ומבין כוחותיו נהרגו שלושה חיילים, נפצעו שמונה, ועשרים נלקחו בשבי. 
נסיגתו המוקדמת של ריטר איפשרה לבותה לאגף את כוחותיו של פרנקה ולנתק אותו משאר קו הרכבת. נטול אפשרות נסיגה, נאלץ פרנקה להיכנע לכוחותיו של בותה ב-9 ביולי. כניעתו סימנה את סיום הלחימה הגרמנית בדרום-מערב אפריקה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">

*
*
*
</div>

==הערות שוליים==

אוטווי
אוטווי
אוטווי
יצחק ירושלמי

הרב יצחק ירושלמי (באנגלית: Isaac Jerusalmi; 1928 – 27 באפריל 2018) היה פרופסור אמריטוס למקרא ולשפות שמיות בהיברו יוניון קולג' בסינסינטי. חקר את השפות ארמית, ערבית, סורית ועברית, ותרגם מלאדינו.

==קורות חיים==
נולד בשנת 1928 באי רודוס למשפחה רבנית. עשה את לימדיו בסורבון שבפריז, ובשנת 1963 קיבל ממנו תואר דוקטור. הוסמך לרבנות בהיברו יוניון קולג'. בשנת 1959 היה רב מתלמד בבית הכנסת Rodef Shalom Temple בפיטסבורג.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* The Talmud is in Aramaic: Non-Halakhic Passages in Aramaic Selected from the Babli, Vocalized and Explained, Cincinnati: Hebrew Union College—Jewish Institute of Religion, 1982
* Sephardic life in Cincinnati, 1906-1976: a synopsis, Cincinnati, OH, Sephardic Beth Shalom Congregation, 1976
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20150905091609/http://huc.edu/directory/isaac-jerusalmi דף אישי] באתר ההיברו יוניון קולג' 
* [http://www.stanford.edu/group/mediterranean/seph_project/index.html Introduction to the Digitized Ladino Library project ] באתר אוניברסיטת סטנפורד 
* [http://umaryland.worldcat.org/wcidentities/lccn-n50-38544 מאמריו] 
* 

קטגוריה:רבנים רפורמים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי מקרא
קטגוריה:חוקרי יהדות יהודים אמריקאים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים שמיים
קטגוריה:סגל היברו יוניון קולג'
קטגוריה:יהודים יוונים
קטגוריה:חוקרי לאדינו
קטגוריה:בוגרי היברו יוניון קולג'
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
נלספרייט

נלספרֵייט (באפריקאנס: Nelspruit) היא עיר בצפון-מזרח רפובליקת דרום אפריקה. העיר מונה 58,672 תושבים (נכון לשנת 2011) ומהווה את בירת מחוז מפומלנגה. החל מאוקטובר 2009 שונה רשמית שמה של העיר למבומבלה (Mbombela) בידי רשויות השלטון.

==גאוגרפיה==
נלספרייט שוכנת על גדת הנהר קרוקודיל, 300 ק"מ מצפון-מזרח ליוהנסבורג, ומהווה מרכז לחבל ארץ תיירותי שידוע כטרנסוואל המזרחית. האזור משופע בנופי פרא מרהיבים ובאוכלוסיית חיות בר, והאטרקציה התיירותית המוכרת ביותר בו היא הפארק הלאומי קרוגר. מרבית הנוסעים לפארק הלאומי קרוגר עוברים דרך העיר נלספרייט או דרך נמל התעופה שלה – נמל התעופה הבינלאומי קרוגר מפומלנגה, הנמצא מצפון-מזרח לעיר.

==היסטוריה==
תחילתה של נלספרייט כתחנת רכבת שהוקמה בשנת 1891 כנקודת קצה זמנית של מסילת הרכבת ממוזמביק לפרטוריה, שנסללה ביוזמת נשיא טרנסוואל פול קרוגר. התחנה הוקמה על אדמת מרעה שהייתה בבעלות שלושת האחים חרט, אנדריאס ולואי נל, חוואים בורים, ונקראה על שמם (מילולית – הפלג של נל). האדמה הפורייה והגעת הרכבת משכו למקום מתיישבים, והתחנה התפתחה לכפר, שבשנת 1900 בעת מלחמת הבורים השנייה שימש לשבועות אחדים מושבה הזמני של ממשלת טרנסוואל הגולה שנמלטה מפרטוריה. ב-1905 הוכרז הכפר כעיירה, וזו קיבלה מעמד מוניציפלי של עיר ב-1940. העיר שימשה כצומת דרכים חשוב בטרנסוואל המזרחית וכמרכז חקלאי ומסחרי לכפרים ולחוות במחוז, ובהמשך מרכז תעשייתי. תעשיות עיקריות בה הן שימורי הדרים, נייר, מנסרות עיבוד עץ וייצור רהיטים.

עם חלוקתה האדמיניסטרטיבית המחודשת של דרום אפריקה בשנת 1994 נוצר מחוז מפומלנגה, ונלספרייט נקבעה כבירת המחוז. כל המוסדות הפיננסים הגדולים במדינה נמצאת בעיר זאת.

נלספרייט נבחרה לארח ארבעה משחקי כדורגל בינלאומיים במסגרת מונדיאל 2010 בדרום אפריקה. לצורך כך נבנה בעיר אצטדיון מבומבלה בהשקעה של כמיליון ראנד דרום-אפריקאי ובו 40,000 מושבים. בהקמת האצטדיון נקשרו שערוריות של שחיתות, העלמת מס ואף רצח.

==תחבורה==
יש שני נמלי תעופה בעיר ובקרבתה, כשהמרכזי בהם הוא נמל התעופה הבינלאומי קרוגר מפומלנגה, הנמצא במרחק של כ-20 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרום אפריקה: ערים
קטגוריה:מפומלנגה
קטגוריה:פרובינציות דרום אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1905
לודוויג לוויזון

לודוויג לוויזון
ד"ר לודוויג לוויזון (Ludwig Lewysohn; 15 באפריל 1819, שוורזנץ, הדוכסות הגדולה של פוזנן – סטוקהולם, 26 במאי 1901) היה רב גרמני.

נולד בעיר שְׁוֶורְזֶנְץ (Schwersenz; כיום Swarzędz בפולין) שבדוכסות הגדולה של פוזנן. למד בגימנסיה הריאלית (Realgymnasium) בברלין, ולאחר שהשלים את לימודיו ב-1843, המשיך ללימודי מזרחנות בעיר, וקיבל את תואר הדוקטור מאוניברסיטת האלה בשנת 1847 על עבודתו בשם "De Sacrificiis Veteris Testamenti". בשנת 1848 התמנה לרב בפרנקפורט דאודר. שלוש שנים מאוחר יותר נקרא לכהן כרבה של העיר וורמס, שם נשא במשרה זו עד שנת 1858. לאחר מכן הוא הוזמן לסטוקהולם, שם עבד בשנים 1859–1893. מלבד מאמריו הרבים שפורסמו בכתבי העת היהודיים (במיוחד ב"המגיד"), פרסם לוויזון ספר בשם "[http://www.hebrewbooks.org/39071 נפשות צדיקים]" (פרנקפורט דמיין, 1855), על האפיטפים בבית הקברות העתיק של העיר וורמס (בית העלמין היהודי העתיק בוורמס ), וספר בשם "[http://www.archive.org/details/diezoologiedesta00lewyuoft זואולוגיה של התלמוד]" (Zoologie des Talmuds, (1858).

== קישורים חיצוניים ==

* איזידור זינגר, משה ליב במברגר, 
;ספרו
* 
* 
* 

קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:פרנקפורט על האודר: רבנים
קטגוריה:בית הקברות היהודי העתיק בוורמס
קטגוריה:וורמס: רבנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1819
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1901
בוב קטלי

רוברט "בוב" קטלי (אנגלית: Robert "Bob" Catley; 1 בספטמבר 1942) הוא פוליטיקאי לשעבר במפלגת העבודה האוסטרלית ופרופסור באוניברסיטת ניוקאסל באוסטרליה.

== אודות ==
נולד בוויילס שבבריטניה וקיבל תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות בבית הספר לכלכלה של לונדון. סיים דוקטורט ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בשנת 1968. נושא עבודתו היה "אוסטרליה, מלזיה ובעיית העימות". נבחר בשנת 1990 לכהן בבית הנבחרים האוסטרלי מטעם מדינת אדלייד ובשנת 1993 הפסיד בבחירות. בשנת 1967 קיבל אזרחות אוסטרלית וויתר על האזרחות הבריטית כשנבחר לפרלמנט האוסטרלי.

בשנת 2001 פרסם את הספר "Waltzing With Matilda" בו הוא טוען בעד איחוד בין ניו זילנד לבין אוסטרליה.

קטלי שימש כראש בית הספר לעסקים בקמפוס אורימבה של אוניברסיטת ניוקאסל עד 2008.

בשנת 1961 נישא לפריטישה מארי והוא אב לשניים.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* The American Challenge: The World Resists US Liberalism, Catley Robert and Mosler David, Ashgate, Aldershot, England, 2007
* The (strange, recent but understandable) Triumph of Liberalism in Australia, Macleay Press, Sydney, 2005
* Waltzing With Matilda: Why New Zealand Should Join Australia, Dark Horse Publications, 2001
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.newcastle.edu.au/staff/profile/bob.catley.html דף אישי] באתר אוניברסיטת ניוקאסל
* [https://web.archive.org/web/20160303182311/http://www.businessperspectives.org/component/option,com_journals/task,edboard/id,75 קורות חיים]

קטגוריה:חברי הפרלמנט האוסטרלי
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1942
ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה

ארנולף הראשון, לפעמים מכונה "הגדול" או "הזקן", היה רוזן פלנדריה (בין 893 ל-899 – 27 במרץ 965), בנם של בלדווין השני, רוזן פלנדריה ושל אלפטרית' בתו של אלפרד הגדול מלך אנגליה, ירש את רוזנות פלנדריה ב- 918 אחרי מות אביו.

==ביוגרפיה==
בתחילת שלטונו ניצל ארנולף את המאבקים בין שארל התם, מלך פרנקיה המערבית לבין רובר הראשון כדי להרחיב את נחלותיו בארטואה בפונטייה ובאמיין. בשנת 922, אחרי שהאצולה הדיחה את שארל התם מכיסאו, ארנולף תמך ברובר הראשון, מלך צרפת. בשנת 923, אחרי שמלך זה נהרג בקרב סואסון, ארנולף תמך בראול, מלך צרפת (בנו של רובר הראשון) ועזר לו במאבקו נגד הנורמנים.

בשנת 928 כאשר זיגפריד מדנמרק, מנהיג הנורמנים, כבש את העיירה גווין לחופי התעלה, ארנולף הראשון שלא אבה לצאת לקרב נגדו, השיא לו את בתו אלסטרוד, ומינה אותו לרוזן גווין כוסאל של רוזן פלנדריה. בשנת 931 הרחיב את נחלותיו כאשר כבש את טירת מורטאן באזור העיר טורנה, ובשנת 933, עם מות אחיו אדולף, השתלט על מנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. ב- 934 נשא לאישה את אדל, בתו של הרברט השני, רוזן ורמנדואה.

ארנולף הראשון כרת ברית עם איג הגדול ועם אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד לואי הרביעי, מלך צרפת. הוא כבש את העיירה מונטרה שלחופי התעלה מידי הרוזן הרלואן, שקרא לעזרתו את ויליאם ארוך החרב, דוכס נורמנדי. ב- 17 בדצמבר 942 ארנולף הראשון הזמין את ויליאם ארוך החרב לפגישה בפיקוויני (כיום בחבל פיקרדי) ושם הורה לאנשיו לרצוח אותו מיד.

ארנולף הראשון ארגן קואליציה נגד רישאר הראשון, דוכס נורמנדי (בנו של ויליאם ארוך החרב) שכללה את אוטו הראשון ואת לואי הרביעי, מלך צרפת. לפי עצתו של ארנולף, אוטו הראשון הטיל מצור על העיר רואן, אך נחל שם מפלה ניצחת. ברוב כעסו, אוטו הראשון תקף את נחלותיו של ארנולף והחריב את העיר גנט, אולם אחרי כן התפייס עמו, פינה את גנט והחזיר לו את מונטרה (948) ואת דואה (950).

האיום מצד הנורמנים פחת בשנות שלטונו האחרונות של ארנולף הראשון, מה שאפשר לו להסב את תשומת לבו לרפורמה בממשל הפלמי. ב- 958 כינס את מועצת פלנדריה בעיר גנט שבה הכריז על בנו כשותפו לשלטון בשם בלדווין השלישי, אולם האחרון מת באופן פתאומי בשנת 962. אחרי שארנולף הראשון נרצח ב-965 כנקמה לרצח ויליאם מנורמנדי, נכדו ירש את מקומו בשם ארנולף השני, רוזן פלנדריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ילידי 889
קטגוריה:רוזני פלנדריה
קטגוריה:השושלת הקרולינגית
קטגוריה:נפטרים ב-965
הרי גולומב

הָרַי גולומב (נולד ב-27 בינואר 1939) הוא פרופסור חבר בגמלאות בפקולטוה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, בחוגים לאמנות התיאטרון ולמוזיקולוגיה ובתוכנית הרב-תחומית באמנויות היה מחברי הסגל האקדמי שהקים את החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטת תל אביב, בראשות פרופ' בנימין הרשב, שגם הנחה את עבודת הדוקטור שלו. תחומי מחקריו והרצאותיו כוללים פרוזודיה, אופרות ודרמה. בין השאר התמקד בחקר הדרמה של צ'כוב, שירת אלתרמן, והאופרות של מוצרט, ופרסם מאמרים גם על שירת ביאליק, סיפורי עגנון, ועוד. נושא תאורטי מרכזי בפעילותו המחקרית הוא מושג המורכבות באמנויות.

== אודות ==
גולומב הוא בנה של גאולה שרתוק, אחותם של משה שרת, רבקה שרתוק-הוז, עדה גולומב, ויהודה שרת, אביו הביולוגי היה עמי אסף. לאחר שאמו נפטרה בלידתו, הוא אומץ על ידי דודיו עדה ואליהו גולומב, ראש (הבלתי מוכתר של) ההגנה, שנפטר כאשר היה הרי בן שש ואימץ את שם משפחתם.

בשנים 1960–1964 למד לתואר ראשון בבלשנות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל באותן שנים למד תאוריה של המוזיקה באקדמיה למוזיקה בתל אביב, שסופחה לאוניברסיטה, וסיים את לימודיו בתואר "מוסמך לתורת המוזיקה". בשנת 1968 סיים תואר שני בספרות השוואתית ובספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בהצטיינות יתרה. נושא עבודת המאסטר שלו היה "Shakespeare's Use of Enjambment, with Special Reference to King Lear", בהנחיית פרופ' לאה גולדברג. בשנת 1979 סיים דוקטורט בספרות באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' בנימין הרשב. נושא עבודת הדוקטור היה "Interrelations between Syntax and Line-Division in Poetry", ועליה מבוסס ספרו Enjambment in Poetry: Language and Verse in Interaction, הדן בתופעת הפסיחה.

פרסם ביקורות מוזיקה בעבור העיתונים 'למרחב', 'הארץ', 'מעריב', 'גלובס', ואתר YNet.

הרי גולומב חבר באיגוד הישראלי למוזיקולוגיה. והאגודה הישראלית לקידום חקר התיאטרון. היה נשוי לפסיכיאטרית ד"ר אביגיל גולומב, עד למותה ב-2021. בנו הוא המוזיקולוג אורי גולומב.

== ספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Enjambment in Poetry: Language and Verse in Interaction, Tel-Aviv: Tel-Aviv University – Porter Institute for Poetics and Semiotics (Meaning and Art), 1979.
* A New Poetics of Chekhov's Major Plays: Presence through Absence, Sussex Academic Press, 2014.
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.zemereshet.co.il/biography.asp?artists_id=157&id=110 המוזיקה בברית המלה העברית], באתר זמרשת
* [http://www.zemereshet.co.il/biography.asp?artists_id=157&id=111 צומת של ציונות ופוליפוניה], באתר זמרשת
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: תיאטרון
קטגוריה:חוקרי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:משפחת שרתוק
הרי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:מוזיקולוגים ישראלים
דוד טנור

דוד יהושע טנור (באנגלית: David Joshua Tannor; נולד בשנת 1958) הוא פיזיקאי וכימאי תאורטי ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע.

== ביוגרפיה ==

טנור למד לתואר ראשון בכימיה פיזיקלית באוניברסיטת קולומביה בין השנים 1974 ל-1978. בין השנים 1979 ל-1983 למד לדוקטורט באוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס בהנחית פרופ' אריק הלר. נושא עבודתו היה "Time Dependent Formulation of Resonance Raman Scattering". שהה בלימודי פוסט דוקטורט בין השנים 1983 ל-1986 אצל פרופסור סטיוארט רייס באוניברסיטת שיקגו.

בשנת 1986 החל לכהן כחבר סגל בדרגת מרצה בכיר באוניברסיטת שיקגו, ובשנת 1992 עבר לכהן כפרופסור חבר באוניברסיטת נוטרדאם. ב-1995 עלה עם משפחתו לישראל וקיבל משרת פרופסור חבר במכון ויצמן למדע. בשנת 2000 קודם לדרגת פרופסור מן המניין, ובשנת 2006 החל לכהן כראש הקתדרה הפרופסוריאלית ע"ש הרמן מאייר.

נשוי לחיה ואב לארבעה.
בנוסף לעיסוקו כמדען, טנור הוא מדריך בכיר לקראטה בשיטת ה-Tora-Dojo (חגורה שחורה דאן 4).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.weizmann.ac.il/chemphys/tannor/ אתר אישי] באתר מכון ויצמן
* [https://web.archive.org/web/20040910003537/http://wis-wander.weizmann.ac.il/site/HE/weizman.asp?pi=439&doc_id=2358&interID=1010&sq=1010 תאוריית הקשר] במגזין מכון ויצמן

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע: כימיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:קראטיסטים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
יוסוף רזא גילאני

סייד יוסוף רזא גילאני (באורדו: یوسف رضا گیلانی; נולד ב-9 ביוני 1952) הוא ראש ממשלת פקיסטן לשעבר וסגן יושב ראש מפלגת העם של פקיסטן.

==ביוגרפיה==
גילאני נולד בקראצ'י למשפחה ממולטאן בעלת השפעה פוליטית. הוא בעל תואר ראשון ותואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת פונג'ב. החל את פעילות הפוליטית ב-1978 תחת הממשל הצבאי של מוחמד זיא אל-חאק. שימש בין 1993 ל-1996 כיושב ראש הפרלמנט בתקופה שבה כיהנה בנזיר בוטו כראש ממשלת פקיסטן מטעם מפלגת העם הפקיסטני (PPP). מאוחר יותר הוא ריצה חמש שנות מאסר בכלא הפקיסטני לאחר שהואשם בניצול לרעה של סמכויותיו. הוא מעולם לא הורשע, ושוחרר ב-2005. 

גילאני נבחר בפרלמנט לראש ממשלה לאחר שרצח בנזיר בוטו הביא בסופו של דבר להתפטרותו של פרבז מושארף. הוא נבחר ב-23 במרץ 2008 ברוב של 264 מול 42 קולות. קודמו בתפקיד היה מוחמד מיאן סומרו ששירת כראש ממשלה זמנית מיד לאחר התפטרות מושארף מנובמבר 2007 עד מרץ 2008. בתקופת שלטונה של בנזיר בוטו היה גילאני יושב ראש האספה הלאומית. תחת שלטון פרבז מושארף הוא נעצר ונכלא לחמש שנים, במהלכן סירב להגיע לעסקה עם השלטונות כדי להשתחרר.

הצעד הראשון של גילאני כראש ממשלה היה מתן הוראה לשחרר ממעצר בית את נשיא בית המשפט העליון של פקיסטן ושופטים נוספים. השופטים נעצרו בהוראה של מושרף, כיוון שהכריזו שבחירתו אינה חוקית.

ב-3 ביוני 2008 הוא ניצל מניסיון התנקשות בחייו. 

ביוני 2012 גילאני הודח מתפקידו בעקבות פסיקת בית המשפט העליון של פקיסטן בראשות אפתיח'אר מוחמד צ'אודרי.

הוא נשוי ויש לו ארבעה בנים ובת. ב-9 במאי 2016 בנו, עלי חיידר גילאני, נחטף בידי קבוצה המקושרת עם אל-קאעדה, ושהה בשבי כשלוש שנים. הוא חולץ במבצע צבאי משותף של כוחות נאט"ו וצבא אפגניסטן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת פקיסטן
קטגוריה:פקיסטנים שנולדו ב-1952