OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Into My Arms

Into My Arms הוא שיר שנכתב והולחן על ידי הזמר ניק קייב, ויצא לאור כחלק ראשון מהאלבום העשירי של להקתו "Nick Cave and the Bad Seeds", כ "The Boatman's Call" ב-1997. הסינגל יצא לאור ב-27 בינואר 1997. לשיר נלווה גם קליפ. קייב מחשיב את השיר לאחד משיריו היקרים ביותר.

== תוכן השיר ==
השיר מכיל שלושה בתים ופזמון.

בשני הבתים הראשונים השיר מדבר חוסר אמונתו בהשגחה ובמלאכים, אך אומר שאם היה מאמין הוא היה מבקש לשלוח את מושא השיר לתוך ידו.

הפזמון מכיל חזרה על המשפט: "Into my arms, O lord" כבקשה של הדובר לאל.

בבית האחרון הדובר מתאר אמונה שיש לו באהבה ובגורל, בניגוד לחוסר האמונה שהוא מתאר בבתים הראשונים, אשר יגרום לאחת (כנראה מושא השיר הראשוני) לחזור לחיקו.

== לחן ועיבוד השיר ==
השיר מתחיל במבוא קצר המושפע מן הבתים שאינם הפזמון. בנוסף, לשיר יש קצב איטי.

== משמעות השיר ==
לפי השיר נוגע לאובדן הנובע מסיום מערכת יחסים או מוות של אדם קרוב.

== הקליפ של השיר ==
לשיר צורף קליפ אשר מצולם בשחור ולבן. בשיר מופיע ניק קייב כשהוא שר את השיר. במהלך השיר עוברים להצגת קלוז אפים של מגוון אנשים ונשים בעלי חזות מגוונת (ביניהם ילד ותינוק) אשר שרויים תחת עצבות, וחלקם אף נראים מתפרצים בבכי.

קליפ זה מחזק את הפרשנות של השיר הנוגעת לאובדן.

== ביצוע בישראל ==
קיימים מספר ביצועים לשיר בישראל.

אחד מהם הוא הביצוע של רד בנד ביחד עם הזמר, שלומי שבן, מתוך סדרת האירוח, המופע של רד ודביר. העיבוד של ביצוע זה שונה מהעיבוד המקורי והוא מאופיין בהקדמה מוזיקלית המושפעת מהפזמון ושילוב משמעותי של שלושה כלי קשת, אשר להם חלק בהקדמה לקראת השיר.

בנוסף, קיים ביצוע של משתתפת The Voice ישראל, רוני פרי, בעיבוד אקוסטי אשר גם לו הקדמה המושפעת מהפזמון.

== אזכורים בתרבות הפופולרית ==
לשיר יש מגוון אזכורים בתרבות הפופולרים בין היתר:
* השיר מושמע בסרט הקומדיה הרומנטית, "כל הזמן שבעולם".
* מושמע גם בפרק "Luck, Next Time" של סדרת הדרמה ההמשכית, ישנן בנות.
* וכן מושמע גם בפרק 7 של עונה 4 של דרמת הנעורים, סקינס.
*השיר מושמע בסוף הפרק השלישי של הסדרה "After Life" בנטפליקס.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20170211075623/http://www.nickcave.com/lyrics/nick-cave-bad-seeds/boatmans-call/arms/ המילים של השיר] באתר הרשמי של קייב.
* [http://www.bbc.co.uk/musictv/bbcfoursessions/nickcave/intomyarms/ ביצוע השיר על ידי קייב] באתר ה-BBC.
* [https://www.youtube.com/watch?v=xjvI5vb6KWw ביצוע השיר של רד בנד עם שלומי שבן ] באתר יוטיוב.
* [https://www.theguardian.com/music/australia-culture-blog/2014/apr/29/australian-anthems-nick-cave-into-my-arms אודות השיר] באתר עיתון הגארדיאן.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים באנגלית
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2

דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2 (בגרמנית: Panzer Division Feldherrnhalle 2) הייתה דיוויזיית שריון של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה בהונגריה ב-9 במרץ 1945 על בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-13 אשר ספגה אבדות כבדות במהלך המצור על בודפשט. כמפקדה מונה פרנץ בקה. השם "פלדהרנהאלה" ניתן לה לאות כבוד על כך שרבים ממגויסיה באו משורות האס אה, והמספר 2 בא כדי להבדילה מדיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 1. הדיוויזיה הייתה חלק מקורפוס הפאנצר פלדהרנהאלה שהיה חלק מהארמייה השמינית. היא לחמה בקרבות כנגד הצבא האדום בהונגריה, ולאחר מכן נסוגה לאוסטריה. באפריל הועברה לסלובקיה, ולחמה בקרבות באזור הקרפטים. במאי היא הועברה לאזור הדנובה, ונכנעה ב-8 במאי עם סיום המלחמה.

==מבנה==
{|
|
* רגימנט פאנצר
* רגימנט פאנצרגרנדיר 
* גדוד ארטילריה
|
* גדוד סיור משוריין
* גדוד הנדסה
* גדוד פנצרייגר
|
* גדוד נ"מ
* גדוד איסוף מידע
* גדוד אספקה
|
|}

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Panzerdivisionen/FHPD-R.htm דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.axishistory.com/axis-nations/150-germany-heer/heer-divisionen/4002-panzer-division-feldherrnhalle-2 דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 2] באתר Axis History 

פלדהרנהאלה
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק

דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק (בגרמנית: Panzergrenadier Division Kurmark) הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-12 בפברואר 1945 בפרנקפורט על האודר על בסיס שאריות של יחידות מאולתרות ויחידות מחליפים של דיוויזיית גרוסדויטשלנד. כמפקדה מונה וילי לנגקייט. היא נקראה "קורמארק" על שם המחוז ההיסטורי קורמארק בברנדנבורג המודרנית. היא ידועה לעיתים בטעות בשם דיוויזיית הפאנצר קורמארק. הדיוויזיה נכללה במסגרת קורפוס הפאנצר אס אס ה-11 שהיה חלק מהארמייה התשיעית (קבוצת ארמיות ויסלה). הדיוויזיה השתתפה בקרבות כנגד הצבא האדום על נהר האודר ולאחר מכן בדרום-מזרח ברלין. יחד עם כל הארמייה התשיעית עמדה הדיוויזיה בסכנת כיתור בידי הסובייטים, וב-30 באפריל אנשיה נטשו ופוצצו את שני טנקי הקינג טיגר האחרונים שלהם. הגרמנים ביצעו פריצה באזור הכפר האלבה, שם התחולל קרב גדול ובו נהרגו אלפי חיילים ואזרחים. דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק הצליחה להינצל מהסובייטים ונכנעה לצבא ארצות הברית ב-8 במאי. 

==מבנה==
{|
|
* רגימנט הפאנצר קורמארק 
* רגימנט הפאנצרגרנדיר קורמארק 
* רגימנט הפוסילר קורמארק
|
* רגימנט הארטילריה קורמארק
* גדוד הפנצרייגר ה-151
* גדוד סיור משוריין ה-151
|
* גדוד הנדסה
* גדוד איסוף מידע
* גדוד אספקה
|
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Panzergrenadierdivisionen/PGDKurmark-R.htm דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.axishistory.com/about-ahf/150-germany-heer/heer-divisionen/4161-panzergrenadier-division-kurmark דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק] באתר Axis History 

קורמארק
היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין

היינריך, דוכס מקלנבורג-שוורין (בגרמנית: Heinrich, von Mecklenburg-Schwerin; 19 באפריל 1876 - 3 ביולי 1934), היה בעלה של וילהלמינה, מלכת הולנד.

== ביוגרפיה ==
היינריך נולד ב-19 באפריל 1876 בשוורין שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לפרידריך פרנץ השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ומריה, נסיכת שוורצבורג-רודולשטדט.

ב-7 בפברואר 1901 התחתן היינריך בהאג עם וילהלמינה, מלכת הולנד, וקיבל את התואר "נסיך הולנד". הנישואים היו בשידוך, ונראה כי חיי הנישואים של הזוג לא היו מאושרים. וילהלמינה סבלה מהפלות חוזרות ונשנות, אך באפריל 1909 ילדה את בתם יוליאנה. יוליאנה הייתה בת יחידה, ווילהלמינה הפילה עוד פעמיים לאחר מכן.

בנוסף, היו להיינריך כמה ילדים לא חוקיים, שנולדו לו מפילגשיו השונות.

ב-3 ביולי 1934 מת היינריך, והוא בן 58 שנים בלבד.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:דוכסי מקלנבורג-שוורין
קטגוריה:בני זוג של מנהיגי מדינות
קטגוריה:בית אוראניה-נסאו
קטגוריה:אישים הקבורים בכנסייה החדשה בדלפט
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1876
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1876
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1934
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1934
אוגוסטוס צ'ארלס ניומן

אוגוסטוס צ'ארלס ניומן (באנגלית: Augustus Charles Newman; 19 באוגוסט 1902 - 26 באפריל 1972) היה לוטננט קולונל בצבא הבריטי אשר שימש כמפקד גדוד "הקומנדו מספר 2" ועוטר בצלב ויקטוריה על חלקו בפשיטה על סן-נאזר במלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
ניומן נולד וגדל במחוז אסקס. בשנת 1926 התגייס לצבא הטריטוריאלי, מערך המילואים של הצבא הבריטי, הוסמך כקצין חי"ר ושירת בגדוד ה-4 שברגימנט אסקס. בחייו האזרחיים עבד כקבלן בניין. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בפלגות העצמאיות, שהיוו את גרעין היסוד לקומנדו הבריטי. ניומן פיקד על הפלגה העצמאית ה-3 בלחימה בנורווגיה בשנת 1940. ב-5 במרץ 1941 מונה למפקד גדוד "הקומנדו מספר 2". ניומן פיקד על כוח קומנדו בפשיטה על האי הנורווגי ואגזו בדצמבר אותה שנה. ב-28 במרץ 1942 הוביל ניומן את "הקומנדו מספר 2" וכוחות קומנדו נוספים בפשיטה על סן-נאזר, במהלכה נחתו כוחותיו מן הים בהפתעה בנמל סן-נאזר, וחיבלו במתקניו. הפשיטה הייתה מוצלחת אולם ניומן ורבים מחייליו נפלו בשבי הגרמני. ניומן נותר בשבי עד תום המלחמה. על האופן שבו פיקד על כוח הקומנדו בפשיטה הוענק לו צלב ויקטוריה. לאחר שובו מן השבי בתום המלחמה נשאר בצבא הקבע ושימש כמפקד גדוד השירות האווירי המיוחד ה-21.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הקומנדו הבריטי
קטגוריה:מעוטרי צלב ויקטוריה
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:חיילי ה-SAS
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1972
WeWork

מתחם WeWork ב[[סן פרנסיסקו]]
WeWork ב[[הרצליה]]
WeWork היא חברה ציבורית אמריקאית המספקת שירותים של משרדים וחללי עבודה גמישים ליזמים, סטארטאפים, ועסקים בגדלים שונים. החברה נוסדה בשנת 2010 ומשרדיה ממוקמים בניו יורק שבארצות הברית.

== היסטוריה ==
במאי 2008, אדם נוימן ומיגל מקלבי הקימו את GreenDesk, "שטח עבודה שיתופי ירוק" בברוקלין. בשנת 2010, נוימן ומקלבי מכרו את העסק והקימו את הסניף הראשון של WeWork בשכונת סוהו שבניו יורק. רבקה נוימן בת זוגו של אדם נוימן, שימשה כמנהלת מותג ומנהלת האימפקט הראשית של החברה. רבקה נוימן פיקחה על תוכנית החינוך "WeGrow", שהקימה החברה.<ref name=":0"></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>
עם המשקיעים בחברה נמנים ג'יי פי מורגן צ'ייס, גולדמן זקס ועוד.

ב-9 במרץ 2016 הכריזה החברה על גיוס 430 מיליון דולר, עם הערכת שווי של כ-16 מיליארד דולר.

בפברואר 2017 נודע כי תאגיד ההשקעות סופטבנק השקיע בחברה ארבעה מיליארד דולר, לפי שווי מוערך של כ-20 מיליארד דולר.

ביולי 2017 גייסה החברה 500 מיליון דולר בהובלת האני-קפיטל וסופטבנק למטרות התרחבות הפעילות בסין.

בשנת 2019 נקלעה החברה למשבר. שווי ההנפקה המוערך של החברה עמד בינואר 2019 על 47 מיליארד דולר, ובסמוך למועד ההנפקה המתוכנן, שווי ההנפקה ירד לטווח של 20–30 מיליארד דולר. עקב כך, ההנפקה שתוכננה לספטמבר 2019 נדחתה לזמן בלתי ידוע. יומיים לאחר כישלון ההנפקה הודיע נוימן על פרישתו מתפקיד המנכ"ל. מהלך זה מגיע לאחר טענות על התנהלותו הבלתי-הולמת וניהול כושל של החברה, ובעקבות פרסום תחקיר בוול סטריט ג'ורנל לפיו נוימן השכיר לחברה נכסים שבבעלותו. את תפקיד המנכ"ל מילאו באופן זמני סבסטיאן גאנינגהם (המשנה ליו"ר) וארטי מינסון (סמנכ"ל כספים). בפברואר 2020 מונה סנדיפ מתראני למנכ"ל החברה.

במרץ 2021 הודיעה החברה שבכוונתה להפוך לחברה ציבורית דרך מיזוג עם חברת רכישה למטרות מיוחדות (SPAC), לפי שווי של תשעה מיליארד דולר. ב-21 באוקטובר החל המסחר במניות החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.

במאי 2023 התפרסמו תוצאותיה הכספיות של החברה, בעקבותיה התפטר מנכ"ל החברה סנדיפ מטראני ולאחריו סמנכ"ל הכספים אנדרה פרננדרס. את מטראני החליף דייוויד טולי כמנכ"ל זמני. בעקבות כך נרשמו מגמות קריסה של כ-96% בסיכום 12 חודשים. בדוחות החברה באוגוסט 2023 נכללה הערת עסק חי.

ב-31 באוקטובר 2023 הודיעה החברה על כוונתה להגיש בקשה לפשיטת רגל, ובעקבות הודעה זו צללה מניית החברה ב-32 אחוזים.<ref></ref> ב-7 בנובמבר 2023 הגישה החברה לבית המשפט בניו ג'רזי בקשה להגנה מפני פשיטת רגל.

== החברה בישראל ==
חברת ההחזקות אמפא, המשמשת משנת 2021 כזכיינית WeWork בישראל, נכון לשנת 2023 מפעילה 15 מתחמים בערים תל אביב, חיפה, ירושלים, רמת גן, הרצליה ובאר שבע.

==לקריאה נוספת==
* 
<div class="mw-content-ltr">
* Reeves Wiedeman, Billion Dollar Loser: The Epic Rise and Spectacular Fall of Adam Neumann and WeWork, Little, Brown and Company, 2020
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות נדל"ן ובנייה אמריקאיות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
ריצ'רד לורנס מילינגטון סינג'

ריצ'רד לורנס מילינגטון סינג (אנגלית: Richard Laurence Millington Synge; 28 באוקטובר 1914 - 18 באוגוסט 1994) היה ביוכימאי בריטי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1952 (במשותף עם ארצ'ר ג'ון פורטר מרטין), "על המצאת שיטת הכרומטוגרפיה למקוטעין."

== חייו ==
נולד בליברפול שבאנגליה ולמד תחילה בקיימברידג'. בהמשך למד בלידס, בלונדון, באברדין ובנוריץ'.

בשנת 1952 זכה בפרס נובל לכימיה, יחד עם ארצ'ר ג'ון פורטר מרטין, איתו החל לעבוד בזמן לימודיו בלידס, על המצאת שיטת הכרומטוגרפיה למקוטעין.

בשנים 1968–1984 שימש סינג' כפרופסור למדעי הביולוגיה באוניברסיטת מזרח אנגליה. ב-1977 העניקה לו אוניברסיטת מזרח אנגליה תואר דוקטור לשם כבוד בתחום המדע.

נפטר בנוריץ' ב-18 באוגוסט 1994.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:ביוכימאים בריטים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית

קטגוריה:סגל אוניברסיטת מזרח אנגליה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1914
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1994
ארמון סואן פאקד

ארמון סואן פאקד (בתאית: สวนผักกาด, תרגום "גן הכרוב") הוא מוזיאון בבנגקוק, תאילנד, מדרום לאנדרטת הניצחון.

המוזיאון מציג עתיקות תאילנדיות, כולל בין היתר, מוצגי קרמיקה מבאן צ'יאנג, בני יותר מ-4,000 שנה.

בתחילת המאה ה-20 שימש כארמונם של הנסיך צ'אמבהוטבונגס ורעייתו צ'ומבהוט, שתחביבה היה גינון ואומנות תאית. בגן ניתן לראות צמחייה מאזורים שונים בעולם ומיערות הגשם התאיים.

המוזיאון נפתח ב-1952, והוא כולל שמונה בתים תאילנדים מסורתיים עם פרוזדורים מכוסים ביניהם.

במתחם שמונה בתים: בראשון מוצגים כלי נגינה תאילנדים בקומה הראשונה ופסלי בודהה בקומה השנייה. בבית השני מוצגים רהיטים ששימשו את הזוג המלכותי ובשלישי פרטי פורצלן. בבית הרביעי מוצגות יצירות אומנות, ובחמישי מוצג אוסף מטבעות של הנסיך. בבית השישי מוצגים פריטי אומנות קטנים. בבית השביעי מוצגות סצנות מסיפור הראמאיאנה, ובבית השמיני מוצגת אמנות פרהיסטורית תאילנדית, שכוללת חרסים, פריטי ברונזה, צדפים וכדומה.

==באן צ'יאנג==

בקומה השנייה והשלישית של הבית המרכזי, מוצגות עתיקות מבאן צ'יאנג. זהו אתר ארכאולוגי השוכן במישור קהוראט שבתאילנד. האתר הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.

עד לשנות ה-60 של המאה ה-20 דרום-מזרח אסיה נחשב לאזור שפיגר מאחור בכל הקשור להתפתחות התרבותית בפרהיסטוריה, וכי ההתפתחות נגרמה בעיקר כתוצאה מהשפעות חיצוניות. החפירות שנערכו בבאן צ'יאנג ובנוק נוק טהא הפריכו את הגישה הזאת והוכיחו כי אזור זה של תאילנד היה המרכז של פריחה תרבותית עצמאית ששגשגה כבר לפני אלפי שנים.

האתר התגלה בשנת 1957 וזכה לתשומת לב ציבורית בגלל כלי הקדרות האדומים שנמצאו בו. במהלך החפירות המדעיות הרשמיות הראשונות שנערכו ב-1967 נחשפו מספר שלדים ומתנות ברונזה המיועדות לקברים. באותן חפירות התגלו גם שברי אורז, ועל סמך זאת נטען כי המתיישבים באזור בתקופת הברונזה היו ככל הנראה חקלאים. בקברים העתיקים ביותר אין חפצי ברונזה, ולפיכך הם מתוארכים לתקופת האבן החדשה; הקברים החדשים ביותר מתוארכים לתקופת הברזל.

לפי בדיקות התיארוך הראשונות, שנערכו בשיטת ההארה החומנית, התקבלו תוצאות שבין 4420 למאה ה-34 לפנה"ס, כך שהאתר הוא למעשה הקדום ביותר בכדור הארץ שהיה פעיל בתקופת הברונזה. אולם, בחפירות שנערכו בין 1974 ל-1975 נחשף מספיק חומר שמתאים לתיארוך פחמן-14, והתקבלו תוצאות מדויקות יותר, שלפיהן הקבר הקדום ביותר הוא מהמאה ה-21 לפנה"ס, והמאוחר ביותר משנת 200 לפנה"ס. הכנת הברונזה החלה בשנת 2000 לפנה"ס בקירוב, לפי כורי מצרף ושברי ברונזה שהתגלו. חפצי הברונזה כללו צמידי יד, טבעות, צמידי רגל, חוטים ומטות, ראשי חניתות, גרזנים וקרדומים, ווים, להבים, ופעמונים קטנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.inthailand.co.il/?categoryId=50209&itemId=98070 על הארמון] , באתר inthailand

קטגוריה:בנגקוק: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לארכאולוגיה
השנאי ההיסטורי של חברת חשמל - שדרות ח"ן

השנאי ההיסטורי של חברת חשמל - שדרות ח"ן הוא תחנת השנאה שהוקמה בשנות ה-30 בשדרות ח"ן 38, פינת רחוב נצח ישראל, עבור תושבי השכונות רחל, השכנים ב' וקריית מאיר בתל אביב. לצד בית השנאי חפרה העירייה בשנת 1936 באר מים. מבנה זה מזכיר בחיצוניותו את מבנה הקיוסק בגינת רות.

בית החשמל, בעל קומה אחת, הבנוי בסגנון הבינלאומי, נותר כעדות צנועה למבנים הקטנים שפעם אכלסו את שדרות העיר.

==גלריה==
<gallery widths="170px" heights="170px" perrow="5">
Transformer 2.JPG|מבט מהצד
Transformer 1.JPG|מבט מאחור
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
קטגוריה:תל אביב: היסטוריה
קטגוריה:חברת החשמל לישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים
הדיוויזיה ה-71 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-71 (בגרמנית: 71. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב על צרפת, ובקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית האיטלקית ובקרבות בהונגריה.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, הועמדה תחת פיקוד וולפגנג ציגלר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, והשתתפה עמה בקרב אומן ובקרב קייב. במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית והשתתפה עמה בקרב סטלינגרד, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים.

ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בדנמרק, תחת פיקודו של מפקד הדיוויזיה לשעבר פריץ רוזקה. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמיות העשירית וה-14, ובכלל זה בקרב מונטה קאסינו. בינואר 1945 הועברה הדיוויזיה להונגריה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה עד סוף המלחמה.

==מפקדים==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה
|-
| וולפגנג ציגלר || 26 באוגוסט 1939 - 15 באוקטובר 1939
|-
| קרל וייזנברגר || 15 באוקטובר 1939 - 15 בפברואר 1941
|-
| פרידריך הרליין || 15 בפברואר 1941 - 28 במרץ 1941
|-
| אלכסנדר פון הרטמן || 28 במרץ 1941 - 25 בינואר 1943
|-
| פריץ רוזקה || 1 במרץ 1943 - 14 במרץ 1943
|-
| וילהלם ראפקה || 14 במרץ 1943 - 1 בינואר 1945
|-
| אברהרד פון שוקמן || 1 בינואר 1945 - 8 במאי 1945
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/71ID-R.htm הדיוויזיה ה-71] באתר lexikon-der-wehrmacht 

71
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
Get Weird

Get Weird (בתרגום חופשי: להפוך מוזר) הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית ליטל מיקס. האלבום יצא ב-6 בנובמבר 2015 דרך חברת התקליטים סייקו מיוזיק.

== רקע והפקה ==
Get Weird הוא אלבום האולפן השלישי של ליטל מיקס, לאחר שהן הוציאו את האלבומים DNA ו-Salute. האלבום זכה להצלחה והגיע למקום ה-13 במצעד האלבומים בילבורד 200 ובנוסף לזה האלבום נכנס לעשירייה הפותחת של יותר מ-7 מצעדים בעולם ביניהם המצעד הבריטי והמצעד האוסטרלי.

סינגל הבכורה מהאלבום היה "Black Magic", הסינגל זכה להצלחה והוא הסינגל השני של ליטל מיקס שנכנס ל-בילבורד הוט 100.

== סינגלים ==
* "Black Magic" - הוא הסינגל הראשון מהאלבום. יצא ב-21 במאי 2015 וזכה להצלחה, הסינגל נכנס לעשירייה הפותחת של יותר מ-8 מצעדים בעולם ביניהם המצעד הבריטי והמצעד האוסטרלי. נכון ל-9 בספטמבר 2017 הסינגל צבר למעלה מ-335 מיליון צפיות.
* "Love Me Like You" - הוא הסינגל השני מהאלבום. יצא ב-25 בספטמבר 2015.
* "Secret Love Song" - הוא הסינגל השלישי מהאלבום בשיתוף פעולה עם ג'ייסון דירולו. יצא ב-3 בפברואר 2016. נכון ל-9 בספטמבר 2017 הסינגל צבר למעלה מ-150 מיליון צפיות.
* "Hair" הוא הסינגל הרביעי מהאלבום בשיתוף פעולה עם שון פול. יצא ב-15 באפריל 2016. נכון ל-9 בספטמבר 2017 הסינגל צבר למעלה מ-256 מיליון צפיות.

== רשימת רצועות ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי ליטל מיקס
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי פלטינה בברזיל
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי חברת סייקו מיוזיק
דוכסות פארמה

דוכסות פארמה (באיטלקית: Ducato di Parma) הייתה דוכסות בין השנים 1545 ל-1859. עד 1802 הייתה מדינה של האימפריה הרומית הקדושה. בין השנים 1802 עד 1814 נשלטה על ידי ממשל נפוליאון בונפרטה, בין 1814 ל-1847 נשלטה על ידי רעייתו מבית הבסבורג מארי לואיז, דוכסית פארמה ובשנותיה האחרונות נשלטה על ידי בית בורבון. ב-1859 אוחדה עם ממלכת סרדיניה כחלק מאיחוד איטליה.

== היסטוריה ==
היווצרות הדוכסות נעוצה באי בהירות בקשר לירושת דוכסות מילאנו בשנת 1535, כאשר שליטה פרנצ'סקו ספורצה השני נפטר ללא יורש. הן קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והן פרנסואה הראשון, מלך צרפת טענו לזכות על הדוכסות. כחלק מהנסיון לפתור את השאלה נקרעו מעל הדוכסות שטחיה מדרום לנהר הפו, סביב העיר פארמה, והפכו להיות דוכסות פארמה כפייף של בנו הלא חוקי של האפיפיור פאולוס השלישי, פייר לואיג'י פארנזה שהוכתר בהסכמה כדוכס פארמה. בני משפחת פארנזה המשיכו לשלוט בדוכסות עד 1731. 

בשנת 1556 הוענקה לדוכס השני, אוטאביו פארנזה גם העיר פיאצ'נצה וכך הפכה הדוכסות ל"דוכסות פארמה ופיאצ'נצה" (Ducato di Parma e Piacenza). בשנת 1731 איבדה משפחת פרנזה את הדוכסות, כאשר לא נותרו בה יורשים זכרים. בת המשפחה, אליזבטה פארנזה, שנודעה בספרדית בשם איסבל דה פרנסיו, נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד ובנם, קרלוס, לימים קרלוס השלישי, מלך ספרד ירש את הדוכסות. בשנת 1735 הועברה הדוכסות לשליטת קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בתמורה להעברת ממלכת שתי הסיציליות לשליטת ספרד. בשנת 1748 הועברה השליטה בדוכסות מידי בית הבסבורג לידי פליפה, דוכס פארמה בנם של פליפה החמישי ואליזבטה פרנזה, מייסדו של בית בורבון-פארמה.

בשנת 1796 נכבשה הדוכסות על ידי כוחותיו של נפוליאון בונפרטה. פרדיננדו, דוכס פארמה המשיך לשלוט להלכה, תחת כיבוש צרפתי. במסגרת חוזה ארנחואס (1801) בין בית בורבון לנפוליאון הועברה השליטה על הדוכסות לשלטון צרפתי ישיר, בתמורה להעברת הדוכסות הגדולה של טוסקנה לידי בית בורבון. בשנת 1808 צורפה הדוכסות לקיסרות הצרפתית הראשונה. 

במסגרת קונגרס וינה (1814) נותרה הדוכסות תחת שלטון ישיר של מארי לואיז, דוכסית פארמה, רעייתו של נפוליאון מבית הבסבורג. עם מותה שבה הדוכסות לידי בית בורבון-פארמה, ששלטה גם על דוכסות לוקה. במסגרת מלחמת העצמאות האיטלקית השנייה גורש רוברטו הראשון, דוכס פארמה, השליט האחרון מבית בורבון, מהעיר והיא התאחדה עם הפרובינציות המאוחדות של מרכז איטליה, שצורפה בהמשך לממלכת סרדיניה, שהתמזגה כעבור חודשים מספר לממלכת איטליה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.worldstatesmen.org/Italy_states2.htm#Parma דגלי דוכסות פארמה ומידע נוסף]
* [http://www.heraldica.org/topics/royalty/parma.htm מידע מאתר heraldica.org] 
* [http://www.zum.de/whkmla/region/italy/parma17481802.html The Duchy of Parma-Piacenza, 1748-1802]
* [http://www.zum.de/whkmla/region/italy/xparma.html מידע היסטורי וגאוגרפי]
* [https://books.google.co.il/books?id=SgY3AAAAMAAJ&pg=PA351&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false The Duchy of Parma, pp.351-354 in vol.3 of W. Spaulding, Italy and the Italian islands, 1841, GB ]
* 

פארמה
פארמה
פארמה
קטגוריה:דוכסי פארמה
קטגוריה:פארמה
קטגוריה:איטליה: העת החדשה
מגדל ICC

מגדל מרכז הסחר העולמי (באנגלית International Commerce Centre, במנדרינית: 環球貿易廣場), או בקיצור מגדל ICC, הוא גורד שחקים בן 108 קומות המתנשא לגובה של 484 מטר וממוקם בשכונת צים שא צוי בחצי האי קאולון שבהונג קונג.

בעת סיום בנייתו ב-2010 הוא היה הבניין הרביעי בגובהו בעולם והשלישי בגובהו באסיה. נכון ל-2022 הוא היה הבניין ה-13 בגובהו בעולם והחמישי במספר הקומות מעל פני הקרקע, והבניין הגבוה ביותר בהונג קונג.

==קישורים חיצוניים==

*

קטגוריה:הונג קונג: גורדי שחקים
קטגוריה:צים שא צוי
אדמה בקועה

אדמה בקועה הוא שמה של סדרת הדפסים שיצר מנשה קדישמן בשנת 1983. ההדפסים, המבוססים על עבודה מוקדמת שלו, מציגים דימוי של אדמה צבועה בצבע.
==תיאור==
בשנת 1970 יצר מנשה קדישמן כמה מיצבים שכללו תצלום גדול ממדים של אדמה יבשה ובה בקעים, שהונח על גבי רצפה, וכן לוחות זכוכית שקופה. הלוחות, מהם נחתכו חתיכות, יצרו "מתח בין קווי ביקוע האדמה על ידי הטבע, לבין קו חיתוך הזכוכית שנעשה בידי האמן". התצלום שבו השתמש האמן היה אחד מתצלומיו של פטר מירום, המתעדים את ייבוש אגם החולה. בשנים 1973-1972 יצר קדישמן גרסת הדפס ראשונה לנושא זה בסדנת "הראל מדפיסים ומוציאים לאור" ובה הודפס תצלום האדמה בטכניקה של דפוס רשת עם חול.

בשנת 1983 יצר 3 סדרות של הדפסים, במהדורה של 125 עותקים כ"א, בסדנת ההדפס ירושלים, המבוססים על תצלום האדמה הבקועה. ההדפסים הופיעו בצבע אדום, שחור ו-כסף. בסדרה זו הועבר הדימוי בעזרת טכניקה של תצריב צילומי. כאן, המיר קדישמן את הזכוכית בצבעי ההדפס השונים, כביטוי של תרבות וכעימות עם הטבע. גרסה נוספת הופיעה בסדרת הדפסים שהודפסו בדפוס רשת בסדנת "Kelpra" בלונדון, אנגליה, ובה הופיעו צורות גאומטריות מעל האדמה, או הדפסים שהבקעים בהם נצבעו בכתמי צבע שונים.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Cracked Earth print.JPG|אדמה בקועה, 1972תצלום וזכוכיתגובה 110 ס"מ, רוחב 110 ס"מ
קובץ:קדישמן אדמה בקועה 2.jpg|אדמה בקועה, 1983הדפס רשתגובה 86 ס"מ, רוחב 70 ס"מ
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנשה קדישמן
קטגוריה:סדנת ההדפס ירושלים
קטגוריה:הדפס ישראלי
קטגוריה:תצריבים
קטגוריה:יצירות משנת 1983
שארה פרוקטור

שארה פרוקטור (באנגלית: Shara Proctor; נולדה ב-16 בספטמבר 1988) היא אתלטית לשעבר מאנגווילה שייצגה את הממלכה המאוחדת, זוכת מדליית כסף בקפיצה לרוחק אליפות העולם באתלטיקה 2015 ומדליית ארד באליפות העולם באתלטיקה באולם 2012.

==ביוגרפיה==
פרוקטור נולדה בהוואלי שבאנגווילה באיים הקריביים המשתייכת לטריטוריות הבריטיות שמעבר לים. בנעוריה הייתה כדורגלנית מצטיינת והייתה חברה בנבחרת אנגווילה. כמו כן הצטיינה באתלטיקה תחת הדרכת אימה, וקבעה שיא תיכונים בהטלת כידון, זריקת דיסקוס, קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק. בשנים 2006 עד 2010 למדה והתאמנה באוניברסיטת פלורידה בארצות הברית. משנת 2008 מאמנה הוא רנה ריידר (Rana Reider).

פרוקטור ייצגה את אנגווילה בתחרויות הקפיצה לרוחק באליפות העולם באתלטיקה 2007 בה לא עברה את שלב המוקדמות ובאליפות העולם באתלטיקה 2009 בה סיימה במקום השישי בשיא אנגווילה של 6.71 מטר. ב-2008 זכתה במדליית כסף במשחקי מרכז אמריקה והאיים הקריביים וב-2009 זכתה במדליית זהב. 

היא קיבלה אישור מהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית לעבור ולייצג בתחרויות בינלאומיות את הממלכה המאוחדת החל מנובמבר 2010, ואת הבכורה שלה עשתה באליפות אירופה באתלטיקה לנבחרות ב-2011 באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה במקום ה-20 בשלב המקודמות בתוצאה של 6.34 מטר. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2012 זכתה במדליית ארד בשיא בריטניה של 6.89 מטר ובאולימפיאדת לונדון סיימה במקום התשיעי בתוצאה של 6.55 מטר. ב-2013 סיימה שישית באליפות העולם שהתקיימה במוסקבה בתוצאה של 6.79 מטר, סיימה רביעית באליפות אירופה באולם שהתקיימה בגטבורג בתוצאה של 6.69 מטר וזכתה בסיכום השנתי של ליגת היהלום עם ניצחונות בתחרויות באוסלו ובציריך . באליפות העולם באתלטיקה באולם 2014 סיימה רביעית בתוצאה של 6.68 מטר. 

ב-2015 זכתה במדליית כסף באליפות העולם שהתקיימה בבייג'ינג בשיא בריטניה של 7.07 מטר וסיימה לאחר המנצחת טיאנה ברטולטה מארצות הברית. באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיימה במקום השמיני ובאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום ה-21 בשלב המוקדמות. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום ה-13 במוקדמות ולא העפילה לגמר. במשחקי חבר העמים 2018 זכתה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.75 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית ארד בתוצאה של 6.70 מטר. ב-2022 הודיעה על פרישה.

==שיאים אישיים==
קפיצה לרוחק:
*אצטדיון: 7.07 מטר (28 באוגוסט 2015), שיא בריטניה
*אולם: 6.91 מטר (13 בפברואר 2016), שיא בריטניה
קפיצה משולשת:
*אצטדיון: 13.82 מטר (14 באפריל 2017)
*אולם: 13.88 מטר (6 בפברואר 2010)

==קישורים חיצוניים==

* [http://floridagators.com/roster.aspx?rp_id=9635 שארה פרוקטור] באתר אוניברסיטת פלורידה
* [http://www.thepowerof10.info/athletes/profile.aspx?athleteid=366469 שארה פרוקטור] באתר thepowerof10

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתלטיות בריטיות
קטגוריה:קופצים לרוחק בריטים
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אנגווילה: ספורט
קטגוריה:כדורגלניות בריטיות
קטגוריה:אתלטיות בריטיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1988
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1988
ז'ולט נאג'

ז'ולט נאג (בהונגרית: Nagy Zsolt; נולד בשנת 1957) הוא מנצח הונגרי.

==ביוגרפיה==
ז'ולט נאג' הוא אחד המנצחים הבולטים באירופה בתחום המוזיקה המודרנית והעכשווית. סיים את לימודי הניצוח באקדמיה למוזיקה בבודפשט. 
נאג' מלמד בכמה מוסדות מוזיקליים נחשבים ומרבה לתת כיתות אמן. כמו כן הוא מנהל אמנותי של כיתות האמן למנצחים עם התזמורת הפילהרמונית יאנאצ'ק. 
ז'ולט נאג' ניצח על תזמורות רבות, ביניהן התזמורת הפילהרמונית של ברגן, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת הרדיו האיטלקי במילאנו וטורינו, התזמורת האקדמית בטהובן באנטוורפן 
ועוד אנסמבלים רבים בכל רחבי היבשת. ז'ולט נאג' מופיע באופן קבוע בפסטיבלים הנחשבים באירופה. בשנת 1999 הוענק לו פרס מיוחד על הצטיינות בביצוע מוזיקה ישראלית. במשך 25 שנה היה מנצח ראשי באנסמבל המאה ה-21 וכיום הוא משמש שם בתור מנצח אורח ראשי.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:מנצחים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1957
המטבח הקטרי

המטבח הקטרי מאופיין, כמו במדינות ערביות רבות, במנות עיקריות מסוגים ומינים שונים. בקטר נפוצים מאכלים חריפים במיוחד. מנות עיקריות נפוצות בקטר הן הקבסה, אורז עם בשר, דגים, תמרים, פירות ים וירקות חריפים. הקבסה, כמו בערב הסעודית ובמדינות מפרץ אחרות, היא המאכל הלאומי.

== מנות עיקריות ==
ה[[קבסה הסעודית]]
=== המקבוס הקטרי ===
אורז, בשר, עגבניות ובצלים מעורבבים עם תבלינים. המקבוס הוא השם הקטרי לכבסה.

=== קבסה סעודית ===
אורז, בשר וירקות גינה מעורבבים עם תבלינים. הקבסה הסעודית היא מאכל שהחל את דרכו באזור נג'ד (כיום ערב הסעודית) ונפוץ גם בקטר ובמדינות מפרץ אחרות.

=== בלאליט ===
אטריות מבושלות עם סוכר, קינמון וזעפרן. לעיתים קרובות הבלאליט מטוגן עם ביצה ונוצרת מעין חביתה.

=== קוזי ===
אורז עם בשר עז. נקרא בקטר גם שוואה.

== משקאות ==
קפיטריה ביציאה מ[[אל-עוטורייה]]

=== קפה ערבי ===
קפה המופק מתערובות של קפה והל, הקפה הערבי מחומם בטמפרטורות מאוד גבוהות, מינימום 165 מעלות צלזיוס ומקסימום 210 מעלות צלזיוס, מעל טמפרטורת ההתאדות של המים, שכן, יש לחממו בזהירות.

=== קפה קטרי ===
קפה קטרי הידוע בשמו המקומי "הקפה המתוק", קפה המופק מתערובת של קפה עם: קינמון, זעפרן, סוכר והל. ישנה גם גרסה שלו המוגשת עם חלב.

=== משקה מנטה לימון ===
לימונדה מעורבבת בקצת מנטה, דבר שנותן חריפות למשקה.

== תוספות ==
חומוס
=== חומוס ===
חומוס הוא מאכל העשוי מגרגרי חמצה טחונים המוגש כממרח. ברוב המקרים המנה תכלול תוספות שונות כגון שמן זית, פטרוזיליה טרייה קצוצה, מיץ לימון טרי וטחינה המכילה שום טרי.

=== מוטבל ===
ממרח קטרי שמכינים מחציל, שום וטחינה.

=== ניח'י ===
גרגירי חומוס מבושלים במים, ללא טחינה.

== קינוחים ==
ממתקים קטריים ב[[שוק וואקיף]]
=== אום עלי ===
פודינג אורז ולחם.

=== סאגו ===
פודינג סאגו - קינוח מתוק המכיל עמילן ומתובל בהל וזעפרן.

=== מחלביה ===
פודינג פיסטוק ומי ורדים.

=== עיש א-סראיא ===
עוגת גבינה, מוגשת בדרך כלל עם קצפת מלמעלה.

=== אחרים ===
נפוצים במטבח הקטרי גם הקינוחים בקלווה, כנאפה וקטאיף מהמטבח הערבי. כמו כן מוגשים בקטר גם קינוחים מערביים, דוגמת מוס ושוקולד.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטר
קטגוריה:קטר: תרבות
קטר
אקירה סוזוקי

אקירה סוזוקי (יפנית: 鈴木 章; נולד ב-12 בספטמבר 1930) הוא כימאי יפני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2010.

סוזוקי נולד באי הוקאידו שביפן. הוא למד באוניברסיטה באי ולאחר קבלת הדוקטורט שלו, שימש באוניברסיטה כעוזר פרופסור. בשנים 1963–1965 עבד כסטודנט יחד עם הרברט בראון באוניברסיטת פרדו, ולאחר שחזר לאוניברסיטת הוקאידו שימש כפרופסור מן המניין שם. בשנת 1994 פרש מאוניברסיטת הוקאידו.

ב-2010 הוענק לסוזוקי פרס נובל לכימיה, יחד עם ריצ'רד הק ואי איצ'י נגישי, על תגובות מצומדות בעזרת זרז פלדיום בסינתזה אורגנית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יפנים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר התרבות
קטגוריה:כימאים אורגניים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1930
מאיר גולדוויכט

הרב מאיר גולדוויכט הוא מראשי הישיבה בישיבה יוניברסיטי בניו יורק. הוא נולד בישראל, כיהן כר"מ בישיבת כרם ביבנה, אצל דודו הרב חיים יעקב גולדוויכט והיה מבאי ביתו של הרב שלמה זלמן אוירבך. הוסמך לרבנות על ידי הרב עובדיה יוסף והרב בצלאל ז'ולטי רבה של ירושלים, והרב זלמן נחמיה גולדברג, מגדולי ירושלים.

==ביוגרפיה==
למד בישיבת הנגב אצל הרב יששכר מאיר ואחר כך בישיבת כרם ביבנה אצל דודו הרב חיים יעקב גולדוויכט שכיהן כראש הישיבה.<ref name="OU Speakers Bureau: MEIR GOLDWICHT">[https://www.ou.org/torahym/speakers/rabbi-meir-goldvicht/ OU Speakers Bureau: MEIR GOLDWICHT]</ref> שם הוא למד בחברותא עם הרב זלמן נחמיה גולדברג ובחבורה עם הרב שלמה פישר, הרב ישעיהו הדרי, והרב משה שפירא. הוא מעיד שמהם קיבל את רוב תורתו.<ref>מאיר פנים על ימי אלול וחגי תשרי, הקדמה</ref>

היה מבאי ביתו של הרב שלמה זלמן אוירבך. כאשר עבר לניו יורק ללמד בישיבה יוניברסיטי, הרב אוירבך כתב לו מדי חודש לחזק אותו ולעודד אותו.<ref>מאיר פנים על ימי אלול וחגי תשרי, הקדמה. שם הדפיס כמה דוגמאות מהמכתבים.</ref> הוסמך לרבנות ב-1980 על ידי הרב עובדיה יוסף והרב בצלאל ז'ולטי, רבה של ירושלים, והרב זלמן נחמיה גולדברג, מגדולי ירושלים.<ref name="OU Speakers Bureau: MEIR GOLDWICHT"/>

==פעילותו==
כיום מכהן כאחד מראשי ישיבה יוניברסיטי בניו יורק. ב-2017 זכה למדליית נשיא ישיבה יוניברסיטי על הצטיינותו בהוראה. <ref>[http://yeshiva.imodules.com/s/1739/2-yu/index.aspx?sid=1739&gid=36&pgid=1808&cid=3567&ecid=3567 YU honors Rabbi Meir Goldwicht with the Presidential Medallion]</ref> כמו כן הוא מכהן כראש כולל במחנה קיץ מסורה בארצות הברית.<ref name="OU Speakers Bureau: MEIR GOLDWICHT"/> הרב גולדוויכט מוסר שיעורים רבים גם בבסיסי צבא בישראל ויש לו פינה קבועה בערוץ שבע.

==משפחתו==
בין בניו: הרב אלידע גולדוויכט, מייסד תוכנית "סמיכת חבר",<ref>https://www.ou.org/torahym/speakers/rabbi-elyada-goldvicht/</ref> הרב איתיאל, רב באש התורה וראש "אש ישראל" ורב בבית כנסת הנשיא ברחביה,<ref>https://www.aish.com/authors/353132151.html</ref> והרב אביעד גולדוויכט.

==ספריו==
* מאיר פנים על חודש אלול ומועדי תשרי (תשע"ט)
* מאיר פנים על חנוכה ופורים (תש"פ)
* מאיר פנים על הגדה של פסח ודרשות לפסח (תשפ"א)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.93fm.co.il/radio/program/פרשת-השבוע/ שיעוריו ברדיו קול חי]
* [http://www.kolhalashon.com/New/Ravs.aspx?Path=Hebrew%7CHTnc%7CParashaShiur%7CR1621-1 שיעוריו בקול הלשון]
* [http://www.yeshiva.org.il/midrash/?orderby=70 שיעוריו באתר ישיבה]
* [http://www.meirtv.co.il/site/rabbis.asp?rabbi=3975 שיעוריו בערוץ מאיר]
* [https://www.youtube.com/results?sp=CAM%253D&q=הרב+מאיר+גולדויכט&spfreload=10 שיעוריו בערוץ היוטיוב]
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_מאיר_גולדוויכט/ כל הכתבות על הרב גולדוויכט], באתר ערוץ 7

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי ישיבה בישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
פטריק ברואל

פטריק ברואל (2002)
פטריק ברואל (בצרפתית: Patrick Bruel; נולד; ב-<time class="nowrap date-lien" datetime="1959-05-14">14 במאי 1959</time>) הוא זמר-יוצר, שחקן קולנוע, מפיק ושחקן פוקר מקצועי יהודי-צרפתי.

==קורות חיים==
נולד בשם פטריק בן גיגי בתלמסאן, אלג'יריה.

== קריירה ==
בשנת 2002 הוציא לאור אלבום גרסאות כיסוי (קאברים) של שירי שנות ה-30 וה-50. האלבום זכה להצלחה מסחרית שהביאה את ברואל בחזרה אל קדמת הבמה.

בשנת 2017 שיחק בסרט הדרמה "שקית של גולות" של הבמאי הקנדי כריסטיאן דוגואי .

== פילמוגרפיה נבחרת ==
{| class="wikitable"
! שנה !! סרט
!תפקיד
|-
| rowspan="2" | 1995|| סברינה
|
|-
|One Hundred and One Nights
|
|-
| 2006|| ירושלים, ירושלים
|
|-
| 2017|| שקית של גולות
|
|-
|2019
|הטוב עוד לפנינו
|סזאר
|-
|2024
|יחידה 8200
|זאב עבאדי
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:זמרים יהודים צרפתים
קטגוריה:זמרים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פריז
קטגוריה:צרפתים ילידי אלג'יריה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה העולמי: צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה העולמי: יהודים
קטגוריה:זוכי צמיד אליפות העולם בפוקר
קטגוריה:שחקני פוקר יהודים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1959
הביתן הישראלי באקספו 2015

הביתן הישראלי באקספו 2015 במילאנו
הביתן הישראלי באקספו 2015 היה ביתן לאומי עצמאי שהוקם על ידי מדינת ישראל עבור התערוכה העולמית שהתקיימה במילאנו, איטליה, בין ה-1 במאי ל-31 באוקטובר 2015. הביתן השתרע על פני 1,000 מ"ר וכלל שדה אנכי באורך של 68 מטר ובגובה 12 מטר, שעליו הוצגו מגוון גדול של דגנים, ירקות וצמחים שגודלו בטכנולוגיה מתקדמת. התכנון והביצוע של הפרויקט הובל על ידי משרד החוץ.

==תכנון והקמה==
===החלטת הממשלה===
ב-19 בדצמבר 2012 אימצה הממשלה את החלטת ועדת השרים לענייני חברה וכלכלה (הקבינט החברתי-כלכלי) ואישרה את השתתפות ישראל בתערוכת אקספו מילאנו 2015, במסגרת ביתן לאום. לצורך הפרויקט החליטה הממשלה למנות ועדת היגוי בין-משרדית בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה. עוד הוחלט, כי משרד החוץ יהיה אחראי על הובלת הפרויקט וניהולו. התקציב שנקבע לפרויקט עמד על 40 מיליון ש"ח.

===ניהול וביצוע הפרויקט===
איש שירות החוץ, אלעזר כהן, מונה נציב ישראל לאקספו 2015 (Israel Expo Commissioner) ועמד בראש צוות הביצוע שריכז את הפעילות לקראת התערוכה ובמהלכה. מכיוון שנושא התערוכה היה ייצור מזון וקיימות, הוחלט, כי הביתן הישראלי יציג את אופייה המיוחד של מדינת ישראל והישגיה הטכנולוגיים, בדגש על תחום החקלאות המתקדמת, ואת המורשת החקלאית מתקופת המקרא ועד ימינו. הסיסמה שנבחרה לביתן הייתה "שדות המחר" (Fields of Tomorrow), כשהמטרה היא להציג את הידע הישראלי המופץ בעולם המתפתח "למען עולם שוויוני המתמודד עם אתגר הרעב והעוני הגלובלי". חברת AVS Creative זכתה במכרז לעיצוב, תכנון, הקמה, תפעול ואחזקת הביתן. הביתן תוכנן על ידי משרד האדריכלים קנפו-כלימור וזכה למיקום מרכזי לצד הביתן של המדינה המארחת, איטליה.

=="השדה הניצב"==
קטע מ"השדה הניצב"
גולת הכותרת של הביתן הישראלי היה "השדה הניצב" - שדה חי שהוצב בשיפוע של 70 מעלות, באורך של 68 מטרים ובגובה 12 מטרים. בשדה, שהתבסס על דגימה מתוך השדות של עמק יזרעאל ונפרס לאורך כל הקיר החיצוני של הביתן, הוצגו גידולים אמיתיים של חיטה, תירס, אורז, תפוחי אדמה, בטטה, גזר, כרוב, סלק ועוד. הקיר הורכב מאריחי גידול מודולריים שהונחו על גבי קונסטרוקציית מתכת והושקה באמצעות מערכת טפטפות ממוחשבת - שיטת השקיה יעילה שפותחה לראשונה בישראל. לדברי המתכננים, המטרה הייתה "לספק מבט ומחשבה מחודשים וייחודיים על אופן יצור ואספקת המזון בעולם" ולתת ביטוי לטכנולוגיה הישראלית ולאפשרויות הגלומות בחקלאות אורבנית שחוסכת בקרקע. לצד הקיר הצומח הוצב קיר נוסף של גידולי עגבניות שרי, שאף הן פיתוח ישראלי.

==התצוגה==
כפרזנטורית של הביתן נבחרה השחקנית והדוגמנית מורן אטיאס, שכיכבה במשך שנים רבות באיטליה. אטיאס הופיעה בסרטון התדמית שליווה את המבקרים בשני אולמות התצוגה של הביתן, בהם הוצג סיפור ההתפתחות החקלאית הטכנולוגית הישראלית. בקומה העליונה נבנה אולם זכוכית, שצפה על הביתן האיטלקי ועל כלל היריד, והתקיימו בו מפגשים דיפלומטיים, מסיבות עיתונאים ואירועים עסקיים שונים. בנוסף כלל הביתן מתחם מזון ישראלי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=FbGPDBwpvtk סרטון התדמית של הביתן הישראלי בכיכובה של מורן אטיאס] באתר יוטיוב
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://www.avscreative.com/work/exhibitions/expo-2015-milan-italy/ עמוד הפרויקט] באתר חברת AVS Creative

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביתנים ישראליים בתערוכות עולמיות
קטגוריה:מילאנו: תרבות
דהאוקסינוקלאוטיד

דיאוקסיריבונוקליאוטיד (חומצת גרעין החסרה אטום חמצן בריבוז, באנגלית: Deoxyribonucleotide) הוא מונומר המהווה את תת-היחידה הבסיסית ממנה מורכבת החומצה הדיאוקסיריבונוקליאית, הידועה בקיצורה כ-DNA. כל דיאוקסיריבונקוליאוטיד מורכב משלושה מרכיבים: בסיס חנקני, חד-סוכר טבעתי המכיל 5 פחמנים וקבוצת זרחה. קבוצת הזרחה נקשרת לפחמן מספר 5 של הסוכר. הבסיס החנקני תמיד קשור לעמדה 1' של הדיאוקסיריבוז. הדיאוקסיריבוז שונה מן הריבוז הרגיל בכך שישנם פרוטונים על פחמן מספר 2 ולא קבוצת OH. זהו ההבדל בין החומצה הדיאוקסיריבונוקליאית (DNA) לחומצה הריבונוקליאית (RNA) (ראו איור).
ריבוז (שמאל) ודיאוקסיריבוז. החץ מציין את אטום החמצן הקיים בריבוז ונעדר בדיאוקסיריבוז
כאשר דיאוקסיריבונוקליאוטידים מתפלמרים ליצירת ה-DNA, קבוצת הזרחן מנוקליאוטיד אחד תיקשר לפחמן מספר שלוש בנוקליאוטיד השני, על ידי יצירת קשר פוספודיאסטרי. נוקליאוטידים חדשים יתווספו רק לפחמן מספר שלוש של הנוקליאוטיד הקודם, וכך נשמרת כיווניות הפולימרזיציה.

==ראו גם==
* נוקליאוטיד
* DNA

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nlm.nih.gov/cgi/mesh/2011/MB_cgi?mode=&term=Deoxyribonucleotides דיאוקסינוקלאוטיד], באנגלית

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:DNA
אבנון מגושם

אבנון מגושם (שם מדעי: Synanceia verrucosa) הוא דג ממשפחת האבנוניים. האבנון המגושם הוא דג טורף, נמנה עם מקריני הסנפיר ובעל קוצים רעילים. הוא חי בתחתית שוניות ומסווה עצמו כאבן. דג זה הוא הדג הארסי ביותר בעולם, ארסו החזק יכול להרוג בני אדם.

==תיאור==
האבנון המגושם הוא לרוב חום או אפור, ולפרטים מסוימים ייתכן שיהיו אזורים בעלי צבע צהוב, כתום או אדום. מין זה של האבנוניים מגיע לאורך של 30 עד 40 סנטימטרים, אולם נמצא פרט שהגיע לאורך של 51 סנטימטרים.

==תפוצה ובית גידול==
האבנון המגושם מצוי בעיקר צפונית לחוג הגדי. שטח התפוצה שלו הוא הנרחב ביותר משל כל יתר האבנוניים ומשתרע על פני האוקיינוס השקט, האוקיינוס ההודי, הים האדום ושונית המחסום הגדולה (אוסטרליה). 

ישנן עדויות לכך שאבנון זה פלש אף לים התיכון כפי הנראה במסגרת ההגירה הלספסית. פרט בוגר אחד נתפס בקרבת יבנה בשנת 2010. 

דג זה חי בשוניות אלמוגים לרוב. הוא ישתקע על אבנים וצמחים או מסביבם או שפשוט ינוח על קרקעית הים.

==תזונה==
האבנון ניזון בעיקר מדגים קטנים, מיני סרטנאים וחסילונים.

==בשימוש האדם==
האבנון המגושם נרכש בעיקר כדי להוות חיית נוי באקווריום. בשרו נמכר בעיקר בשוקי הונג קונג, וכן בפיליפינים, ביפן ובמסעדות סיניות.

==רעילות==
אבנון מגושם באקווריום ציבורי
כאמור, האבנון המגושם הוא הדג הארסי ביותר בעולם. מגבו יוצאים 13 קוצים ובכל אחד מהם שני שקי רעל. קוצים אלה חדים וקשים מאוד, דווח שקוץ כזה הצליח לחדור סוליית מגפיים. 

התסמינים של הרעל כוללים כאב עז, הלם נוירולוגי, שיתוק ומוות תאים. כמות גדולה של הרעל עלולה להיות קטלנית לבני אדם, בעיקר ילדים, קשישים וכל מי שמערכת החיסון בגופו חלשה. טיפול רפואי בארס האבנון כולל נסיוב נגד ארס. הרדמה מקומית יכולה לסייע בהקלת הכאב. עזרה ראשונה לנפגע מהארס היא טבילת האיבר העקוץ במים חמים, שכן סבורים שהחום גורם לדנטורציה (הרס מבנה החלבון והפיכתו ללא פעיל) של הארס. שימוש בחוסם עורקים או בחבישה אחרת העוצרת את מחזור הדם אינה מומלצת. קורבנות הארס עלולים לסבול מנזק עצבי שיכול להוביל לירידה במסת השריר. 

ארס האבנון מכיל תערובת של חלבונים ורעלים שונים התוקפים את תאי הדם, את תאי הגוף (הבשר, השרירים) ואת הלב: סטונוסטקוסין, וורוקוטוקסין וקרדיולפוטין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1801
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרקוס אליעזר בלוך
קטגוריה:בעלי חיים פולשים
קטגוריה:אבנוניים
קטגוריה:דגים במפרץ אילת
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים ארסיים
פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה

פרדיננד הרביעי (באיטלקית: Ferdinando Salvatore Maria Giuseppe Giovanni Battista Francesco Lodovico Gonzaga Raffaele Ranerio Gennaro; בגרמנית: Ferdinand Salvator Maria Joseph Johann Baptist Franz Ludwig Gonzaga Raphael Rainerius Gennarius; 10 ביוני 1835 - 17 בינואר 1908) היה הדוכס הגדול של טוסקנה (שליט הדוכסות הגדולה של טוסקנה) בין השנים 1859–1860, ולאחר מכן איבד את שלטונו בעקבות איחוד איטליה.

== ביוגרפיה ==
פרדיננד נולד ב-10 ביוני 1835 בפירנצה, ללאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה ומריה אנטוניה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד.

כאשר הכריזו צרפת בראשות נפוליאון השלישי, ממלכת סרדיניה ופיימונטה מלחמה על אוסטריה באפריל 1859 (מלחמת אוסטריה-סרדיניה), קבע אביו לאופולד מדיניות נייטרלית ולא מנע ממתנדבים טוסקניים להצטרף למלחמה נגד אוסטריה. מפלגת העם דרשה את התפטרותו של לאופולד ואת הכרתו הפומבית במטרה של איחוד איטליה. לאופולד סירב לעשות זאת וב-27 באפריל סולק יחד עם משפחתו מפירנצה, ללא אלימות, לבולוניה, שם השתכנה המשפחה בחסות האפיפיור, וב-21 ביולי ויתר לאופולד על כתרו לטובת פרדיננד. לאחר המלחמה חזר פרדיננד לפירנצה, וניסה להחזיר את שלטונו, אולם ב-16 באוגוסט הכריזה מועצת העם על הדחתו באופן רשמי. צרפת ואוסטריה הודיעו על תמיכתם בפרדיננד, אולם לא עשו שום דבר למענו, וב-22 במרץ 1860 סופחה טוסקנה לממלכת סרדיניה, כחלק מאיחוד איטליה.
 
פרדיננד בילה את שארית ימיו בגלות באוסטריה, וב-17 בינואר 1908 מת בביתו שבזלצבורג.

== משפחתו ==
ב-24 בנובמבר 1856 התחתן פרדיננד עם אנה, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו 2 בנות:
* מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה (1858–1883)
* בת מתה (1859)

ב-11 בינואר 1868 התחתן פרדיננד עם אליצ'ה, נסיכת פארמה, בתם של קרלו השלישי, דוכס פארמה ולואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
* לאופולד פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1868–1935)
* לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה (1870–1947)
* יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1872–1942)
* פטר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1874–1948)
* היינריך פרדיננד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1878–1969)
* אנה מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1879–1961)
* מרגרטה, ארכידוכסית אוסטריה (1881–1965)
* גרמנה, ארכידוכסית אוסטריה (1884–1955)
* רוברט פרדיננד סלבטור, ארכידוכס אוסטריה (1885–1895)
* אגנס מריה, ארכידוכסית אוסטריה (1891–1945)

== אילן יוחסין ==

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.william1.co.uk/han14.htm#han14l1 רשימת הצאצאים]
* [http://www.granducato.org/ פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה]

{| class="wikitable" style="text-allign:center;margin:auto;"
|-
| colspan="3" align="center"| פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה בית הבסבורג נולד:10 ביוני 1835 מת:17 בינואר 1908
|-
| rowspan="1" align="center"| לאופולד השני
| rowspan="1" align="center"| הדוכסות הגדולה של טוסקנה 1859–1860
| rowspan="1" align="center"| אין, הדוכסות פורקה
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
פרדיננד 4

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1835
קטגוריה:נפטרים ב-1908
ג'וליאן בארנס

ג'וליאן בארנס (נולד ב-19 בינואר 1946) הוא סופר אנגלי.

==קורות חייו==
נולד בלסטר. בילדותו גדל בפרבר לונדוני. הוריו היו מורים לצרפתית. ב-1956 עברה משפחתו לנורת'ווד, מידלסקס, וחייו שם היוו כר ליצירת ספרו הראשון Metroland שפורסם ב-1980 (לא תורגם לעברית). לאחר שסיים תואר ראשון בלימודי שפות מודרניות באוניברסיטת אוקספורד, עבד שלוש שנים כמילונאי במילון אוקספורד. אחר כך הפך למבקר ספרים, עורך ספרותי ומבקר טלוויזיה, ובמקביל החל לכתוב את ספריו.

בארנס התאלמן בשנת 2008 מהסוכנת הספרותית פט קאבאנה. הם חיו ביחד שלושה עשורים הם, עד שיום אחד נפלה קאבנה ברחוב והובהלה לבית החולים; 37 יום לאחר מכן הלכה לעולמה. בארנס כתב לאחר שנתיים את "Levels of Life", שבו הוא מספר על האבל הכבד שפקד אותו בעקבות מותה של אשתו. בתחילת שנות השמונים עזבה אותו קאבאנה לטובת הסופרת ג'נט וינטרסון. וינטרסון ביססה על הרומן ביניהן את ספרה The Passion מ-1987. הן חיו ביחד במשך כמה שנים, עד שנפרדו ב-1989. אחרי פרידתן, חזרה קאבאנה לבעלה והשניים נותרו נשואים עד יום מותה.

==יצירתו==
היצירה של בארנס כוללת כמה ז'אנרים: רומנים, סיפורים קצרים ומסות.

פריצתו אל תודעת הקוראים החלה עם פרסום הרומן השלישי שלו בשנת 1984, התוכי של פלובר. עם זאת, בארנס נחשב לסופר שכתיבתו אינה מיועדת להמונים. ספרו ארתור וג'ורג שיצא בשנת 2005 נחשב לצעד לכיוון פופולרי יותר.

בארנס ידוע כפרנקופיל, וכמה מספריו עוסקים בעניינים או באנשים שקשורים לצרפת, בהם התוכי של פלובר, מעבר לתעלה ומשהו להצהיר.

==פרסים והוקרה==
* בשנת 1992 זכה בפרס פמינה על ספרו "מדברים על זה".
* בשנת 2011 זכה בפרס מאן בוקר על ספרו תחושה של סוף, והיה מועמד לפרס זה שלוש פעמים נוספות (בשנים 1984, 1998 ו-2005).
* בשנת 2011 זכה גם בפרס דייוויד כהן לספרות.<ref></ref>
* בשנת 2021 זכה בפרס ירושלים.

==ספריו שתורגמו לעברית==
* התוכי של פלובר (1984), תרגמה כרמית גיא, זמורה-ביתן, 1987. תרגום נוסף: תרגם מאיר ויזלטיר, מחברות לספרות, 2005.
* ללטוש עיניים לשמש (1986), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1993.
* תולדות העולם ב-10 וחצי פרקים (1989), תרגם דוד שחם, זמורה-ביתן, 1991.
* מדברים על זה (1991), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1994.
* הדורבן (1992), תרגם אלי שרייבר (חתולי), זמורה-ביתן, 1996.
* מעבר לתעלה (1996), תרגם יאיר בורלא, זמורה-ביתן, 1997.
* אנגליה, אנגליה (1998), תרגמה תמר עמית, זמורה-ביתן, 2000.
* באהבה וכו (2000), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2001.
* משהו להצהיר (2002), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2003.
* שולחן הלימון (2004), תרגמה אורטל אריכה, הוצאת כנרת, 2008.
* ארתור וג'ורג (2005), תרגמה אורטל אריכה, זמורה-ביתן, 2010.
* אין מה לפחד (2008), תרגמה שרה ריפין, זמורה-ביתן, 2010.
* תחושה של סוף (2011), תרגמה מיכל אלפון, הוצאת מודן, 2012.
* המולת הזמן (2016), תרגמה קטיה בנוביץ', כתר ספרים, 2018.
* הסיפור היחיד (2018), תרגמה מיכל אלפון, הוצאת מודן, 2021.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* - סיפור מתוך הספר "שולחן הלימון"
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס פמינה
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1946
משה גוטמן (רופא)

משה גוטמן (1894–1961) היה רופא, האלרגולוג הראשון בארץ ישראל ומחלוצי המקצוע בעולם.

==ביוגרפיה==
גוטמן נולד בהיידנהיים שבגרמניה. התקבל ללימודי רפואה באוניברסיטת מינכן. לאחר סיום הלימודים עסק מספר שנים בעבודה פרטית, התעניין באלרגוליה, וייסד את המחלקה האלרגולוגית בבית החולים במינכן. ענף זה בעולם הרפואה היה בחיתוליו, ובראשית התפתחותו הקלינית-מדעית.

התחתן עם קתרין לבית רייזר. לזוג נולדו שלושה ילדים: עמנואל (נולד 1924), לימים פרופ' למדע המדינה באוניברסיטה העברית, יואל-רוברט, לימים פרופ' לכימיה פיזיקלית במכון ויצמן, ושלמה-הנס, שנהרג בשירותו בפלמ"ח במלחמת העצמאות בקרב על צפת בהסתערות בניסיון לכבוש את "המצודה" שחלשה על העיר.<ref>שלמה גוטמן באתר יזכור https://www.izkor.gov.il/שלמה%20גוטמן/en_ec7bfaa79fd3025ac42d845145cfd8d2</ref>

בשנת 1935 עלו לארץ ישראל. התיישבו בירושלים.

ב־8 במרץ 1949, ייסד ביחד עם ד"ר נתן לס מבית החולים הדסה שבתל אביב, את החברה הישראלית לאלרגולוגיה. גוטמן היה יושב ראש החברה הראשון, עד שנת 1956. עיקר פעילותה של החברה היה קליני ולא מדעי, הצטרפו לחברה רשימה גדולה של חברים שאינם מומחים באלרגולוגיה. הרשימה כללה את רוב מנהלי המחלקות בבית החולים הדסה ירושלים. כיום קרוי האיגוד: "איגוד ישראלי לאלרגיה ואימונולוגיה קלינית".

עברו מספר שנים לא מבוטל עד שההסתדרות הרפואית בישראל הכירה במקצוע, כמקצוע הדורש מומחיות.

גוטמן נבחר לוועד הפועל של שבעה חברים ב"הסתדרות הבינלאומית לאלרגיה".

נפטר ב-1961.

== ראו גם ==
* אלרגיה

== לקריאה נוספת ==
* פרופ' נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ ישראל 1948-1799", איתי בחור הוצאה לאור, מהדורה שנייה, מרץ 2012, ערך : גוטמן, משה עמוד 143.
* update הרפואה, "אלרגיה ואימונולוגיה", ד"ר ישראל גלזר, אוקטובר 2011, עמודים 12–18, https://issuu.com/doctorsonly/docs/201110_immunology_update_2
* ד' נידרלנד, "השפעת הרופאים העולים מגרמניה על התפתחות הרפואה בארץ ישראל 1933-1948", קתדרה 30, דצמבר 1983.
*עמנואל גוטמן, קורות חיים, ראיון באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה, 2019. https://irgun-jeckes.org/עמנואל-גוטמן-קורות-חיים/

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:אלרגולוגים ישראלים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
ישיבת עטרת נחמיה

ישיבת עטרת נחמיה היא ישיבה גבוהה ציונית דתית, הממוקמת בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, בראשה עומד הרב מיכה הלוי, רבה של פתח תקווה. נשיא הישיבה הוא הרב חיים שטיינר. 

==היסטוריה==
250px
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס בשכונת נחלת יצחק בתל אביב, כאשר הרב מיכה הלוי כיהן כרבה. הישיבה נקראת על שם ר' נחמיה זלביץ' (שמה זה ניתן לה בתמוז תשס"ח).

כיום לומדים בישיבה למעלה מ-50 תלמידים ואברכים. תלמידי הישיבה מתגייסים לצבא במגוון מסלולים, כאשר שיעור ניכר מתגייס למסלול הסדר מרכז.

האברכים גרים בשכונה, וסביב הישיבה מתקיים מעין גרעין תורני המקיים פעילות יהודית לתושבי האזור. כמו כן, פועלים מכוחה כולל רבנות לבני העדה האתיופית ביפו בראשות הרב יהודה סהלה (רב יהודי אתיופיה בתל אביב–יפו), תלמוד תורה, רשת מעונות ועוד .

הישיבה הוציאה כתב עת בשם "עיטורי אביב", ובו מאמרים מפרי עטם של רבני הישיבה ותלמידיה.

==צוות הישיבה==

בראשות הישיבה עומד הרב מיכה הלוי, רבה הראשי של פתח תקווה. בעבר כיהן לצדו בראשות הישיבה הרב דניאל מילר.

הרב חיים שטיינר, ר"מ בישיבת מרכז הרב, מכהן כנשיא הישיבה ומעביר בה שיעור שבועי. הרב מרדכי שטרנברג, ראש ישיבת הר המור העביר שיעור שבועי בעיון. 

מצוות הר"מים: הרב אלי פרידמן, הרב צוריאל זון, הרב יהושע גואלמן, הרב בועז בארי והרב שלמה באואר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* העלונים [http://www.rambish.org.il/results.asp?SearchFunction=browse&SearchCode=BRW_INJ&SearchRequest=113 עיטורי אביב], באתר רמבי"ש

עטרת נחמיה
קטגוריה:תל אביב-יפו: ישיבות
קטגוריה:נחלת יצחק
בדז'יך פריטה

בדז'יך פריטה (בצ'כית: Bedřich Fritta; 19 בספטמבר 1906, וישנובה - 8 בנובמבר 1944, אושוויץ), היה קריקטוריסט צ'כי-יהודי. לפני המלחמה עבד פריטה בתור מאייר ומעצב גרפי בפראג תחת השם הבדוי פריץ טאוסיג (Fritz Taussig). בשנות ה-30 הקדיש עצמו לקריקטורות פוליטיות שפורסמו בין היתר במגזין הסאטירי "סימפליקוס" (Simplicus).

בשנות מלחמת העולם השנייה גורש פריטה לגטו טרזין ומשם לאושוויץ, שם נספה. בנו טומי שרד בגיל שלוש בטרזין ואומץ לאחר השחרור על ידי הצייר לאו האס, ידידו של פריטה, ששרד את השואה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/art/fritta.asp על בדז'יך פריטה] - תערוכה מקוונת באתר יד ושם
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1906
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-1944