גרהם גרין

גרהם גרין (באנגלית: Graham Greene; 2 באוקטובר 1904 - 3 באפריל 1991) היה סופר אנגלי.

==תולדות חייו==
גרהם גרין נולד ב-2 באוקטובר 1904 בברקהמסטד, עיירה היסטורית בדרום-מזרח אנגליה, למשפחה מיוחסת של סופרים ומלומדים, ובהם הסופר רוברט לואיס סטיבנסון. אביו, צ'ארלס גרין, היה מנהל בית הספר המקומי.

גרין למד בבית הספר שניהל אביו, והמשיך בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. יצירתו הראשונה, קובץ שירים בשם "Bubbling April", יצאה לאור ב-1925, עוד במהלך לימודיו.

עם סיום לימודיו, ב-1926, המיר דתו לנצרות הקתולית, והפך לוחם לעקרונותיה, נושא הבא לידי ביטוי ברבים מספריו. בשנים 1930–1926 עבד בעיתון "טיימס". ספרו הראשון, "האיש שבפנים", יצא לאור ב-1929.

בשנת 1927 נישא לוויויאן דייריל-בראונינג, הוליד בת ובן, אולם די במהרה התרחק מאשתו, אף שנשאר נשוי לה עד מותו. גרין היה חובב נשים כפייתי כמעט. פרט לקשריו עם עשרות פרוצות היו לו ארבע אהבות גדולות - דורותי גלובר, תפאורנית, הליידי קייתרין וולסטון (שהייתה אהבתו ותשוקת חייו הגדולה), השחקנית השוודית אניטה ביורק, והצרפתייה איוון קלואטה, שליוותה אותו בשלושים שנות חייו האחרונות ופרסמה ספר זכרונות על חייהם, "בחיפוש אחר התחלה", החושף צדדים נסתרים באישיותו.

בשנים 1939-1935 היה מבקר קולנוע, והביא לסגירת כתב-העת שבו כתב, עקב הערה שכתב אודות שירלי טמפל וגרמה להגשת תביעת דיבה נגד כתב-העת. בשנת 1948 שהה באי קאפרי שבמפרץ נאפולי, קנה בו בית קטן והחזיק בו יותר מ-40 שנה. הוא נהג לחזור אליו לביקורים קצרים, בעיקר באביב ובסתיו, עד ימיו האחרונים, כשהיה חולה מכדי לנסוע.

גרין יצא לראשונה מאירופה ב-1935, במסע לליבריה, ובהמשך חייו הרבה לתור בעולם, בין היתר באפריקה ובאמריקה הלטינית. בשהותו מחוץ לארצו עסק בעבודה עיתונאית ודיפלומטית, ובמקביל פעל כסוכן של סוכנות הביון הבריטית MI6. ב-1941 יצא לסיירה לאון מטעם סוכנות הביון, ושהה שם עד 1943. הארצות שבהן חי ועיסוקיו כסוכן חשאי היוו נושאים מרכזיים ביצירתו. שלושת אחיו - אליזבת דניס וריימנוד ויו שרתו אף הם בשירותי הריגול הבריטיים. במשך 40 שנה, מסוף שנות ה-40 ועד מותו ב-1991, עקבה אחריו הבולשת הפדרלית של ארצות הברית, וחיברה דו"חות מפורטים עליו ועל השקפותיו הפוליטיות. במסמכים חשאיים שפורסמו לאחר מותו, עלה כי סוכני הבולשת חקרו את מעשיו של גרין ובחנו בדקדקנות את מפגשיו ושיחותיו. בין השאר השיגו מידע על שיחות שניהל עם ידידו, מנהיג קובה, פידל קסטרו והסופר גבריאל גארסיה מארקס.

גרין היה פעמים אחדות מועמד לקבלת פרס נובל לספרות, אך הפרס לא הוענק לו. בשנת 1967 היה מועמד מוביל, אך בסופו של דבר זכה בו הסופר הגואטמלי מיגל אנחל אסטוריאס. בשנת 1974 החליטה ועדת הפרס להעניק אותו לשניים מחברי הוועדה, הסופרים השוודיים איווינד יוהנסון והארי מרטינסון, בהעדיפה אותם על-פני שלושת המועמדים המובילים באותה שנה — גרין, ולדימיר נבוקוב, וסול בלו. החלטה זו ספגה ביקורת חריפה.

ב-1981 זכה בפרס ירושלים. בשנותיו האחרונות חי באנטיב בריביירה הצרפתית ובויוויי שבשווייץ.

גרין נפטר ב-3 באפריל 1991. כשהיה על ערש דווי חתם על מסמך בו משפט אחד, המבהיר שהוא ממנה לעצמו ביוגרף רשמי יחיד, נורמן שרי. אירוע שהוביל למאבק בין הנהלת עזבונו לספריית אוניברסיטת ג'ורג'טאון, שמחזיקה באוסף גדול של מסמכיו.

==יצירתו==
ספריו של גרין מתאפיינים בהרפתקאות ומתח שמרתקים את הקורא, יחד עם חיבוטי נפש של הגיבורים. עלילותיהם מתרחשות במדינות רבות, ומעוגנות בהתרחשויות האקטואליות בהן. "האמריקאי השקט", למשל, שיצא לאור ב-1955, הוא רומן העוסק בתחילת המעורבות האמריקאית בווייטנאם.

גרין נחשב כיום לאחד מענקי הפרוזה האנגלית של המאה העשרים.

הוא העמיד אף תרומה משמעותית לקולנוע, לרבות בתסריטו לסרט "האדם השלישי" (בבימויו של קרול ריד, 1949) הנחשב, על פי משאלי מבקרים, לאחד מטובי הסרטים הבריטיים מאז ומעולם, וישנם המחשיבים אותו כסרט האפל הטוב ביותר שהופק בבריטניה. גרין שיתף פעולה עם הבמאי קרול ריד פעמיים נוספות, בסרטים "האליל שהכזיב" (1948) ו"האיש שלנו בהוואנה" (1959).

מחזותיו, לעומת זאת, זכו לתגובות פושרות בעיקר.

==ספריו==
מרבית ספריו של גרין תורגמו לעברית. אלה שלא תורגמו מופיעים כאן בשמם המקורי. רבים מספריו וסיפוריו עובדו לקולנוע ולטלוויזיה.

===פרוזה===

===מחזות===
* The Living Room 1953
* The Potting Shed 1957
* The Complaisant Lover 1959

===ספרי מסעות===
* Journey Without Maps 1936
* The Lawless Roads 1939
* In Search of a Character: Two African Journals 1961

===אוטוביוגרפיה ועוד===
* A Sort of Life 1971
* Ways of Escape 1980
* A World of My Own 1992: יומן חלומות, יצא לאור לאחר מותו
* Yours Etc, Letters to the Press 1945-1989
* The Graham Greene Film Reader: Reviews, Essays, Interviews & Film Stories

==לקריאה נוספת==

* Neil Sinyard, Graham Greene: a Literary Life, Palgrave Macmillan, 2003 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* סוג של חיים, ראיון רחב (עם אריה קרישק), לרגל קבלת פרס ירושלים, מעריב, 1991.
* שי מרקוביץ', הומאז', [http://www.salonet.org.il/למה-גרהם-גרין-לא-זכה-מעולם-בפרס-נובל/ למה גרהם גרין לא זכה מעולם בפרס נובל?], באתר סלונט, 4 בפברואר 2018
* 
* 
* 
* יובל יבנה, ״[https://maala.co.il/%D7%91%D7%99%D7%9F-%D7%A8%D7%95%D7%9E%D7%9F-%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%9E%D7%9F/ בין רומן ליומן]״ על ״סוף הרומן״, באתר "[https://maala.co.il/ מעלה]", דצמבר 2022.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברים במסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:אנשי MI6
קטגוריה:מבקרי קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1991
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית