OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סיימון סדברי

סיימון סדברי, סימון מסדברי או סימון תאובולד (באנגלית: Simon Theobald או Simon of Sudbury; נפטר ב-14 ביוני 1381) היה ארכיבישוף קנטרברי בין השנים 1375–1381 וכן הבישוף של לונדון.

==קורות חיים==
סיימון נולד בעיר סדברי שבסאפוק, ולמד באוניברסיטת פריז. עם תום לימודיו היה לאחד מהכמרים של האפיפיור אינקנטיוס השישי, אשר שלח אותו בשנת 1356 לאנגליה על מנת שיכהן בחצר המלך אדוארד השלישי.

באוקטובר 1361 האפיפיור מינה את סיימון לתפקיד הבישוף של לונדון והוא נמשח לתפקיד ב-20 במרץ 1362.

ב-4 במאי 1375 ירש את ויליאם ויטלסי בתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי.

ביולי 1377 הכתיר את ריצ'רד השני, ובשנת 1378, בלחץ בית המלוכה שפט את ג'ון וייקליף בארמון למבת'.

בינואר 1380 התמנה לתפקיד לורד צ'נסלור ומסיבה זו ראו בו איכרי אנגליה כאחראי למיסים הרבים שהוטלו עליהם, ואשר הובילו למרד האיכרים.

במהלך המרד, שחרר ההמון את ג'ון בול מכלאו במיידסטון, וצבא האיכרים המורדים יצא מקנט לעבר לונדון ובדרכו הרס את רכוש הארכיבישוף בקנטרברי ובלמבת'. ההמון המוסת הגיע למצודת לונדון בה הסתתר סיימון.

סיימון היה כה שנוא על ידי העם, ששומרי המצודה נתנו לאיכרים המורדים להיכנס למצודה ולתפוס אותו בלא קרב.

סיימון נגרר לגבעת מצודת לונדון וב-14 ביוני 1381 נכרת ראשו. גופתו נקברה בקתדרלת קנטרברי אולם ראשו נותר תלוי זמן מה על גשר לונדון ולאחר מכן נקבר בכנסיית גרגורי הקדוש בסדברי שבסאפוק (אשר נבנתה מחדש על ידי סיימון בתקופת כהונתו כארכיבישוף).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הארכיבישופים מקנטרברי
קטגוריה:הבישופים של לונדון
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת קנטרברי
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:ילידי 1317
קטגוריה:נפטרים ב-1381
האחות ג'קי

האחות ג'קי (באנגלית: Nurse Jackie) היא סדרת קומדיה שחורה אמריקאית ששודרה לראשונה ב-8 ביוני 2009 ברשת "שואוטיים". הסדרה עוסקת בחייה של האחות ג'קי פייטון שעובדת בבית החולים "אול סיינטס" בניו יורק.

הסדרה זכתה לביקורות חיוביות אך איגוד האחיות בניו יורק טען שהסדרה מייצגת בצורה מוטעית את האתיקה המקצועית של האחיות. פיילוט הסדרה היה המצליח ביותר של רשת "שואוטיים", וזכה לצפייה של כמיליון צופים. הסדרה שודרה במשך 7 עונות, והפרק האחרון שודר ב-28 ביוני 2015.

==תקציר העלילה==

===עונה 1===
פרקים 1–12 (12 פרקים). החלה את שידורה ב-8 ביוני 2009 והסתיימה ב-24 באוגוסט 2009.

===עונה 2===
פרקים 13–24 (12 פרקים). החלה את שידורה ב-22 במרץ 2010 והסתיימה ב-7 ביוני 2010.

===עונה 3===
פרקים 25–36 (12 פרקים). החלה את שידורה ב-28 במרץ 2011 והסתיימה ב-20 ביוני 2011.

===עונה 4===
פרקים 37–46 (10 פרקים). החלה את שידורה ב-8 באפריל 2012 והסתיימה ב-17 ביוני 2012.

===עונה 5===
פרקים 48–56 (10 פרקים). החלה את שידורה ב-14 באפריל 2013 והסתיימה ב-16 ביוני 2013.

===עונה 6===
פרקים 57–68 (12 פרקים). החלה את שידורה ב-13 באפריל 2014 והסתיימה ב-29 ביוני 2014.

===עונה 7===
פרקים 68–80 העונה האחרונה של הסדרה. שודרה ב-2015.

==פרסים ומועמדויות==
===פרס גלובוס הזהב===
* מועמדות לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומית לשנת 2010 (אידי פאלקו)
* מועמדות לסדרת הקומדיה או הסדרה המוזיקלית הטובה ביותר לשנת 2010
* מועמדות לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומית לשנת 2011 (אידי פאלקו)

===פרס גילדת שחקני המסך===
* מועמדות לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומית לשנת 2010 (אידי פאלקו)
* מועמדות לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומית לשנת 2011 (אידי פאלקו)

===פרס אמי===
* מועמדות לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנת 2010
* זכייה בשחקנית ראשית בסדרה קומית לשנת 2010 (אידי פאלקו)
* מועמדות לשחקן האורח הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2010 (אלי וולך)
* מועמדות לבמאי הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2010 (אלן קולטר)
* מועמדות לליהוק הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2010
* מועמדות לצילום הטוב ביותר בסדרה קומית לשנת 2010

==הדמויות==
הדמות הראשית, ג׳קי, מתוארת על ידי הרשת ״שואוטיים״ כ"חזקת אופי, אחות ניו-יורקית אופיינית המנסה להתמודד עם עבודתה בבית חולים אורבני תוך שמירה על איזון בין העבודה לחייה האישיים", ובנוסף מתארים אותה כחלשת אופי לתרופות שונות שעוזרות לה להעביר את היום. שאר הדמויות הרשיות כוללות את דר. אלינור א׳והרה רופאה בריטית העובדת בבית החולים וחברתה הטובה ביותר של ג׳קי; זואי בארקו, אחות מתלמדת שאפתנית אך חסרת ניסיון; דר. פיץ׳ ״קופ״ קופר, רופא צעיר שלפעמים מתנהג כבעל ניסון ובגרות ולפעמים מתנהג כילד; אדי וולזר, רוקח לשעבר עמו ג׳קי מנהלת רומן.
* אידי פאלקו – ג'קי פייטון
* איב בסט – אלינור א'והרה
* מריט ובר – זואי בארקו
* פול שולצה – אדי וולזר
* דומיניק פומוסה – קווין פייטון
* אנה דוויר סמית' – גלוריה אקליטוס
* האז סליימן – מוחמד "מומו" דה לא קרוז
* פיטר פצינלי – פיץ' "קופ" קופר
* כריסטופר אבוט – אנדי סינגר

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:שואוטיים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה רפואיות
קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכניות: פסקול
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: ערבול קול
קטגוריה:ליונסגייט: סדרות טלוויזיה
משה מכרתים

משה מכרתים היה משיח שקר יהודי, שחי במאה ה-5 לספירה.

==רקע היסטורי==
לאחר כישלון מרד בר-כוכבא, התנועה המשיחית פסקה לכמה מאות שנים, אך עם זאת השאיפה למשיח עדיין הייתה קיימת. באותה העת בכרתים התפרסם שמו של אדם שטען שהוא המשיח, ואף הצליח להכריע את היהודים שהתנגדו לו ולתנועה המשיחית שלו.

==פעולתו המשיחית==
האיש כינה את עצמו "משה". הוא הבטיח ליהודים לגאלם משעבוד בדרך נס ולהוליכם לארץ ישראל. שם יכוננו מחדש את ממלכת ישראל. המוני היהודים האמינו בו והלכו אחריו, הפקירו את בתיהם ורכושם, עזבו את משלח ידם והיו מוכנים לדרך, למה שבעיניהם הייתה יציאת מצרים החדשה. 

בחג הפסח יצא משה וכל יהודי כרתים עם נשיהם וטפם אחריו, ומצוק מעל הים הורה למאמיניו לקפוץ אל המים, והבטיח להם שהים ייבקע לפניהם וכולם יעברו אותו ביבשה, כמו בימי יציאת מצרים. רבים מן העם הנלהב והמצפה לגאולה לא התמהמהו וקפצו הימה, ולמעשה קפצו אל מותם. רק מקצתם ניצלו בידי הדייגים והספנים היוונים. יש הטוענים שהיהודים הניצולים התנצרו.

על פי סוקרטס מקונסטנטינופול משה עצמו נעלם. יש הטוענים שמשה מכרתים נמלט, אולם הבישוף המצרי יוחנן מניקוא גורס בכרוניקה שלו כי משה, ששמו האמיתי היה פריסקיס, טבע בים.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=41738&pgnum=276 משה מכרתים רוצה להבקיע דרך בים לארץ ישראל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משיחי שקר יהודים
קטגוריה:נביאי שקר ביהדות
מסדר בני ציון

מסדר בן ציון, שכיום נקרא קרן בני ציון (באנגלית: Bnai Zion Foundation) הוא ארגון ציוני אמריקאי שהוקם ב-1908 למימוש צורכיהם של יהודי העולם, בדגש על תמיכה בישראל ויישוב מחדש של מהגרים חדשים בארצות הברית.

==היסטוריה==
מסדר בן ציון נוסד בניו יורק ביוזמת י.א. בלוסטון ואחרים.
בוועידת ההקמה באפריל 1908 אימץ לעצמו המסדר את המטרה הבאה .

בספטמבר 1910 קיבל המסדר ממחלקת הביטוח של ניו יורק תעודת הכרה כאגודה לביטוח חיים אחוותית התומכת במהגרים המגיעים לארצות הברית. ב-1918 הוקמה החברה לביטוח חיים "יהודה" על ידי Organized Judea Industrial Corp, שהפכה להיות החברה היהודית הראשונה לביטוחי חיים בפלשתינה. ב-1921 תמך המסדר בהקמת קרן היסוד בכינוס ציוני יהדות ארצות הברית. ב-1941 חלק ממנהיגי בני ציון היו ממייסדי ארגון "מגן דוד אדום האמריקני למען פלשתינה", אשר היה מקביל למגן דוד אדום בישראל. הארגון תרם ציוד רפואי ואמבולנסים. ב-1943 נקרא "מבצר מעופף" (מפציץ B-17) על שם הארגון כהוקרה על עזרתו במלחמת העולם השנייה כולל מכירת אגרות מלחמה.

בשנת 1929 הוקם ארגון בעל שם דומה, "התאחדות בני ציון בישראל", אגודת סתרים שלא הייתה לא קשר ל"מסדר בני ציון", והייתה ידועה יותר בשם אחים נאמנים.

== מפעולות הארגון ==
* ב-1947 עזר הארגון בהקמה ותמיכה של כפר בני ציון, כפר שיתופי בשנותיו הראשונות.
* ב-1948 עזר הארגון בהתמיכה בכפר האומנים עין הוד.
* ב-1958 תמך הארגון בהקמת מרכזים לפגועי נפש דרך קופת חולים מאוחדת מעון בני ציון לילדים בראש העין, ומרכז קויטמן בירושלים.
* ב-1963 סייע בהקמת בניין "בית מכבי" באשדוד.
* ב-1971 הקים הארגון את הליגה לידידות אמריקה-ישראל. ב-1972 הוקם בית בני ציון וידידות ארצות הברית ישראל בניו יורק.
* ב-1981 תרם אודיטוריום בבית התפוצות.
* ב-1987 הארגון איפשר את השלמת מתקני בית הלוחם בחיפה.
* ב-1987, בעקבות תרומתו הכספית של הארגון והקמת אגף חדש בן 11 קומות הוסב שמו של "בית חולים רוטשילד" בחיפה ל"המרכז הרפואי בני ציון".
* ב-1997 תמך הארגון בהקמת ספרייה מרכזית במעלה אדומים.
* ב-2002 אימץ הארגון את כפר "אהבה" לילדים בסיכון בקריית ביאליק.
* ב-2003 תמך הארגון במכללת דוד ילין בבית הכרם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגונים ציוניים

קטגוריה:יהדות ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:ציונות בארצות הברית
ג'ולי וג'וליה

ג'ולי וג'וליה (באנגלית: Julie & Julia) הוא סרט דרמה קומית משנת 2009 בכיכובן של מריל סטריפ ואיימי אדמס.

הסרט משווה בין חייהן האמיתיים של השפית ג'וליה צ'יילד וג'ולי פאוול, בחורה שמציבה לעצמה למטרה לבשל את כל 524 המתכונים בספר הבישול של ג'וליה בשנה אחת. חלומה של ג'ולי הוא להפוך לסופרת, ועל כן, על מנת להתפרסם, היא מתארת את מהלך השנה הזו בבלוג.

התסריט, שנכתב בידי במאית הסרט נורה אפרון, הוא עיבוד של שני ספרים אוטוביוגרפיים. הראשון "My Life in France", שנכתב על ידי ג'וליה צ'יילד, והשני הוא ממואר בשם "ג'ולי וג'וליה", שנכתב בידי ג'ולי פאוול בעקבות הבלוג האמיתי שכתבה בשנת 2002.

הסרט היה מועמד לזכייה במספר פרסים בהם פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור מריל סטריפ. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב עבור מריל סטריפ בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי" והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי. כמו כן הסרט היה מועמד לפרס באפט"א ופרס גילדת שחקני המסך.

==עלילה==
ג'ולי פאוול היא בחורה צעירה שגרה בקווינס, ניו יורק, בשנת 2002. ג'ולי עובדת במוקד שירות שתומך בקורבנות פיגועי 11 בספטמבר ולא מרוצה מעבודתה, היא רואה את חברותיה מתקדמות בעבודה ומצליחות, בעוד היא, שחולמת להיות סופרת - לא מגשימה את חלומה. על מנת לעסוק במשהו שיהווה פורקן למתחים כשהיא חוזרת הביתה מהעבודה, לוקחת על עצמה פאוול אתגר – להכין את כל המתכונים בספר הבישול של ג'וליה צ'יילד "אמנות הבישול הצרפתי" בשנה אחת. ובשביל להניע את עצמה לכיוון המטרה היא כותבת על התהליך בבלוג שפתחה במיוחד.

במקביל לסיפורה של ג'ולי, מוצג גם סיפורה של ג'וליה צ'יילד במהלך שנות החמישים בפריז. בעקבות עבודתו של בעלה, פול, מגיעים הזוג לגור בפריז, שם ג'וליה מחליטה שהיא רוצה ללמוד בישול ונרשמת לבית הספר הנחשב לבישול קורדון בלו. לאחר שסיימה את לימודיה מתחילה צ'יילד לכתוב ספר בישול צרפתי לעקרות בית אמריקאיות.

עלילת הסרט עוקבת במקביל אחר שני האתגרים, השזורים זה בזה, שלקחו על עצמן שתי הנשים הללו.
בסופו של דבר, כתבה על הבלוג של פאוול מופיעה בעיתון הניו יורק טיימס, ולאחר מכן היא מקבלת הצעות רבות לכתיבת ספר אודות הפרויקט מהוצאות לאור. לעומת זאת, הספר של צ'יילד נדחה בהתחלה על ידי מוציא לאור, אך בהמשך יוצא לאור בהוצאה אחרת ומצליחה יותר.

בסצנה האחרונה של הסרט, אחרי שפאוול השלימה את האתגר שלקחה על עצמה, היא ובעלה מבקרים במטבח של ג'וליה צ'יילד שמוצג במוסד הסמית'סוניאן. ולאחר מכן, באותו מטבח, רואים את ג'וליה צ'יילד בזמנה, חוגגת עם בעלה את הוצאת ספרה לאור.

==צוות השחקנים==
*מריל סטריפ - ג'וליה צ'יילד
*איימי אדמס - ג'ולי פאוול
*סטנלי טוצ'י - פול צ'יילד
*כריס מסינה - אריק פאוול
*לינדה אמונד - סימון באק
*הלן קארי - לואיזט בארת'הול
*ג'יין לינץ' - דורות'י מק'ויליאמס
*מרי לין רייסקוב - שרה
*אמנדה הסר - עתינאית בתחום הבישול, הופעת קמע

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי אוכל
מיכאל סקופין-שויסקי

מיכאל סקופין-שויסקי (ברוסית: Михаи́л Васи́льевич Скопи́н-Шу́йский; 18 בנובמבר 1586 – 3 במאי 1610) היה מפקד צבא ומדינאי רוסי בתקופת הצרות בתחילת המאה ה-17.

==ביוגרפיה==
מיכאל סקופין-שויסקי נולד במשפחה של בויארין וסילי סקופין-שויסקי שהיה דמות ידוע בתקופת איוואן הרביעי. בשנת 1604 הוא קיבל תפקיד זוטר בחצר של בוריס גודונוב. בשנת 1605 בחצר של דמיטרי הכוזב הראשון הוא היה דמות מפתח והביא לחצר את אלמנתו של איוואן הרביעי שהודיעה שדמיטרי הכוזב הראשון אכן בנה.

בשנת 1606 בן דודו וסילי שויסקי התמנה לצאר. הוא התמנה לוויוודה והיה פעיל בדיכוי התקוממות איכרים בהנהגת איוואן בולוטניקוב. בסביבות קלוגה הצבא בפיקודו הביס את כוחות האיכרים.

בשנת 1608 הוא היה בראש צוות משא ומתן עם השוודים. מטרה השיחות הייתה לקבל את עזרתם בלחימה נגד הפולנים ודמיטרי הכוזב השני. החל משנת 1609 הצבא בפיקודו שכלל בנוסף לרוסים גם כוחות שוודים ושכירי חרב נוספים הביס את תומכי דמיטרי הכוזב השני במספר קרבות. כתוצאה מכך הפולנים היו צריכים להפסיק את המצור על המנזר חשוב בסביבות מוסקבה. באותה שנה, הוויוודה של ריאזן פנה אליו עם הצעה לסלק את בן דודו מהשלטון ולהתמנות במקומו. הוא לא הסכים אך לא דיווח לצאר.

במרץ 1610 הוא הצליח להפסיק את המצור של דמיטרי הכוזב השני והכוחות הפולנים על מוסקבה. לאור ההצלחות בשדה הקרב הוא רכש אהדה גדולה בצבא ואצל חלק של האצילים. בהתאם לפקודת הצאר הוא הגיע למוסקבה. קבלת פנים החמה שהוא קיבל מתושבי העיר רק הגבירה חששות של הצאר ממנו. במהלך החגיגות חלה מיכאל ונפטר תוך שבועיים. לפי הגרסה המקובלת, הוא הורעל על ידי אשתו של אח הצאר. הוא נקבר בקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה. 

היה נשוי, בנו נפטר בגיל קטן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אצולה רוסית
קטגוריה:אנשי צבא רוסים
קטגוריה:רוסיה הצארית: אישים
קטגוריה:ילידי 1586
קטגוריה:נפטרים ב-1610
כנסיית לורנצו הקדוש

אנדרטת החירות בבירגו וכנסיית לורנצו הקדוש משמאל
כנסיית לורנצו הקדוש (במלטית: Knisja kolleġġjata ta' San Lawrenz, באנגלית: St Lawrence Church) היא כנסייה בעיר בירגו בצפון-מזרחה של מלטה, המשמשת ככנסיית הרובע של העיר. 

==היסטוריה==
הכנסייה הוקמה על ידי ההוספיטלרים עם הגעתם למלטה ב-1530, ושימשה ככנסייתם המרכזית עד להשלמת קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה בשנת 1571. בעת המצור הגדול על מלטה ב-1565, שימשה הרחבה שלפני הכנסייה כבית קברות, אך מאוחר יותר הוקמו במקום קפלת הקרוסיפיקס וקפלת יוסף הקדוש. הכנסייה נודעה תחילה בשם "כנסיית סאן לורנצו על הים" (San Lorenzo-a-mare), והוכרזה ככנסיית הרובע ב-1574. בין השנים 1681-1697 הוקם המבנה החדש של הכנסייה בסגנון אדריכלות הבארוק. הוא תוכנן על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), שהיה אחראי, בין היתר, גם לתוכניתה של קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה, והיא הוקדשה ב-24 באוקטובר 1723. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגע מבנה הכנסייה מהפצצות חילות האוויר של מדינות הציר, וספג נזקים קשים במיוחד ב-16 בינואר וב-22 במרץ 1941. הפצצה אווירית נוספת ב-4 באפריל 1942 הרסה את כיפת הכנסייה, והיא חדלה מלתפקד. הנזקים תוקנו בין השנים 1949-1952. 

==פסל לורנצו הקדוש==
זהות האמן שפיסל את פסלו של לורנצו הקדוש הניצב בכנסייה אינה ידועה. עם זאת ברי שהיה ספרדי, וכי הפסל נוצר בראשית המאה ה-16, והגיע למלטה לפני בוא ההוספיטלרים אל האי. הקדוש לבוש בבגדי דיאקון מבד בצבעי שני, שבו משובצים חוטי זהב ואבנים טובות, ואשר הוכן ברומא ב-1903. הפסל ניצב על כן כסף ועץ מעוצב ומעוטר שמשקלו 64 ק"ג. העיטורים מסמלים ארבע מעלות - אמונה, תקווה, צדקה וטהרה, ושמונה פסלונים קטנים - שניים בכל צד - מסמלים בזיליקות המוקדשות לקדוש - שש באיטליה, אחת בצרפת ואחת בספרד. עוד נושא בסיס הפסל את מגניהם של ארבע דמויות הקשורות בדברי ימי העיר ואת סמליהן של בירגו ושל שלוש הערים הסמוכות לה. בכנסייה שמורים גם כובעו וחרבו של הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט, ולצידה מוזיאון קטן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.birgu.gov.mt/content/vittoriosa-churches הכנסייה באתר העיר בירגו]
* [http://www.birgu.gov.mt/content/statue-st-lawrence-st-lawrence-church-birgu פסל לורנצו הקדוש באתר העיר בירגו]
* [https://web.archive.org/web/20110630233505/http://maltadiocese.org/lang/en/parishes/vittoriosa/ כנסיית לורנצו הקדוש באתר הארכיבישופות של מלטה]
* [http://www.visitmalta.com/st-lawrence-church כנסיית לורנצו הקדוש באתר לשכת התיירות של מלטה]

קטגוריה:מלטה: כנסיות
קטגוריה:בירגו
גימפי גימפי

גימפי גימפי (באנגלית: Gympie Gympie, ידוע גם כ-moonlighter ו-stinger - עוקץ; שם מדעי: Dendrocnide moroides) הוא סוג שיח גדול ממשפחת הסרפדיים המצוי בעיקר בצפון מזרח אוסטרליה וביערות הגשם שבאינדונזיה. צמח זה נחשב לאחד מהצמחים הצורבים והמכאיבים ביותר בעולם. 

הצמח צומח, לרוב מתוך גבעול אחד, לגובה של 1-3 מטר. בעל עלים גדולים, משוננים, בצורת לב; אורך העלה 12-22 ס"מ ורוחבו 11-18 ס"מ. כל חלקיו של הצמח (למעט השורשים) מכוסים בשערות דקיקות וחלולות, בעלות חוד סיליקה. בעת מגע, השערות ננעצות בגוף ולאחר מכן משחררות רעלן מכאיב הגורם לתחושת צריבה קשה, נפיחות ואודם, כאבים במפרקים, הקאה, ובמקרים חמורים אף להלם ולמוות. במקרה ושואפים את השערות, הן עלולות לגרום להתקפי שיעול קשים ולדימום מהאף. במידה ולא מוציאים את כל השערות, הן עלולות להוסיף ולשחרר רעלן גם חודשים רבים לאחר שננעצו בגוף. שיטת הפעולה של הרעלן אינה ידועה.

מקומיים הגרים באזורים בהם הצמח גדל מצאו דרך התמודדות מקורית לשליפת השערות מהגוף. הם עושים שימוש ברצועות שעווה למריטת שערות; המטרה היא שהשעווה תידבק לשערות המיקרוסקופיות ותשלוף אותן החוצה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1965
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ווי-לק צ'ו
קטגוריה:סרפדיים
קטגוריה:צמחיים ביערות גשם טרופיים בדרום-מזרח אסיה
דובדבן חמוץ

בירה קריק בלגי מדובדבנים חמוצים

דובדבן חמוץ (שם מדעי: Prunus cerasus) הוא השם הן לפרי בעל בית הגלעין והן לעץ דובדבן חמוץ (Prunus cerasus) שהפרי גדל עליו.

הדובדבן החמוץ ידוע מאז ימי קדם באזור הים התיכון ובאיראן. הוא יליד רוב אירופה ודרום מערב אסיה וקשור קשר הדוק לדובדבן המתוק (Prunus avium), אך יש לו פרי חומצי יותר. העיסה החמוצה שלו אכילה.

העץ קטן יותר מהדובדבן המתוק (גדל לגובה של 4–10 מ'), בעל ענפים דקים והפרי שלו מצבע ארגמן עד כמעט שחור נישא על גבעולים קצרים יותר. ישנם שני זנים עיקריים (קבוצות זנים) של הדובדבן החמוץ: דובדבן מורלו אדום כהה ודובדבן אמרל האדום בהיר יותר.

== תיאור ==
ישנם סוגים רבים ומגוונים של עצי דובדבן חמוץ ומוצאם כנראה מהדובדבן. לעץ קליפה אפורה כהה. יש לו אורך חיים קצר יותר מאשר לעץ הדובדבן. העלים שלו דומים לדובדבן, בהירים גדילן תפרחת. הזנים האציליים יותר עקרים במובן שאינם מסוגלים להפרות את עצמם ודרוש לידם עץ נוסף שיוכל לאבק אותם.

דובדבנים חמוצים נחשבים לפרי תעשייתי ברוב המדינות המייצרות וצורכות פירות אלה. בעולם, מדינות מזרח ומרכז אירופה (בעיקר טורקיה, רוסיה, פולין, אוקראינה) מגדלים את הפרי ודי נדיר שצורכים דובדבנים חמוצים טריים (על כל פנים לא בכמויות גדולות כמו את הדובדבן).

דובדבן חמוץ תרבותי (Prunus cerasus L) נחשב להכלאה ספונטנית של דובדבן (Prunus avium L) ודובדבן מטפם (Prunus fruticosa Pall), כפי שהדגימו מגדלים שוודים באמצעות הצלבות מלאכותיות. המין אינו מוכר בטבע כגדל פרא, אך ישנם נתונים רבים על כך שהוא מסוגל לגדול פרא לאחר ההכלאה.

הטעם יכול להיות מסוגים שונים, יש זנים די מתוקים, אבל יש גם גרסאות חמצמצות מאוד, אם כי ככל שההבשלה מתקדמת כל הזנים הופכים מתוקים יותר. רוב הדובדבנים החמוצים נקבעים לפי טעמם החמצמץ, ולכן רוב האנשים אוהבים או לא אוהבים לאכול אותם טריים.

== דרישה אקולוגית ==
דובדבנים הם זן פרי בעל יכולת הסתגלות מעולה וניתן לגדל אותם במגוון רחב של אקלים. הוא סובל את קור החורף אפילו טוב יותר מאשר הדובדבן. על פי ניסויים אמריקאים, חלקי עץ יכולים לעמוד אפילו בקור עד מינוס 35 מעלות צלזיוס. רגישות הכפור של השורשים תלויה בזן - הדובדבן החמוץ מסוג (Prunus mahaleb) עמיד יותר. דרישות החום והאור האופטימליות בעונת הגידול דומות לאלו של דובדבן, אך הדובדבן גדל באזור מעט קריר יותר ויש לו דרישה גבוהה יותר לקור חורפי. דרישת המים של הדובדבן החמוץ היא בינונית, אך ניתן להגדיל על ידי השקיה את גודל הפרי של זנים מבשילים מאוחר, אם הם בעלי פרי קטן יותר במקור מבחינה גנטית.

== שימוש ==
הפרי שלו יקר במיוחד, נצרך גולמי, מבושל או טרי (גם לאחר הקפאה) בעוגות, בשימוש בתעשיית השימורים, והופך למשקאות חריפים, יינות פירות וליקרים (וישניאק ווישניווקה). ברנדי הדובדבנים החמוצים המוכר ביותר עשוי מדובדבנים חמוצים שמכונים Prunus cerasus subsp. acida).

== גלריית תמונות ==
<gallery class="center">
קובץ:Rosales - Prunus cerasus - 10.jpg|פירות ועלים
קובץ:Owoce wisni.jpg|דובדבנים בשלים
קובץ:Owoce Wiśnia.jpg|פרי עסיסי
קובץ:Black Che.jpg|דובדבנים שחורים באיראן
</gallery>

== ראו גם ==
* קירשווסר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:פירות מאכל
קטגוריה:עצים
קטגוריה:ורדיים
אנרי השני דה מונמורנסי

אנרי השני דה מונמורנסי (30 באפריל 1595 - 30 באוקטובר 1632) היה אדמירל הצי הצרפתי בתקופתם של לואי השלושה עשר, מלך צרפת ושל הקרדינל רישלייה.

==ביוגרפיה==
הוא נולד בארמון שאנטיי שבחבל איל-דה-פראנס בצרפת, כבנו של אנרי הראשון דה מונמורנסי שהיה מפקד הצבא של אנרי הרביעי, מלך צרפת. ב- 1614, אחרי מות אביו, ירש את התואר דוכס מונמורנסי ואת תפקידו של אביו כמושל חבל לנגדוק. קצת לפני כן, התמנה לאדמירל הצי של המלך לואי השלושה עשר. הוא לקח חלק במלחמותיו של המלך נגד הפרוטסטנטים, וב- 1625 נחל ניצחון על הצי של , לחופי עיר הנמל לה רושל וכבש את האיים רה ואולרון שבקרבת מקום. ב- 1630 קיבל את התואר מרשל של צרפת.

באותה שנה, גאסטון, דוכס אורליאן, אחיו של לואי השלושה עשר, ארגן מרד נגד הקרדינל רישלייה ונגד בית המלוכה. אנרי השני דה מונמורנסי הצטרף למרד זה בהשפעתה של אם המלך מארי דה מדיצ'י, שהאמינה כי הקרדינל גזל ממנה את כל השפעתה הפוליטית, חתרה תחת מעמדו וקשרה קשר לרוצחו. ב- 12 בנובמבר של אותה שנה נראה היה ליום אחד כי מאמציה הוכתרו בהצלחה כאשר המלך, שנתן את הסכמתו לפיטוריו של רישלייה, עזב את פריז ונסע לורסאי. אולם, רישלייה הצליח לשכנע את המלך לחזור בו. המלך קרא לרישלייה לעצור את יועציה של אמו, הגלה אותה ל שבעיר קומפיין, צפונית-מזרחית לפריז, וציווה עליה לחדול מלעסוק בפוליטיקה.

אולם, בנה, גאסטון, דוכס אורליאן גייס לצדו את מועצת חבל לנגדוק (שרישלייה עמד לשלול ממנה את הזכות להטיל מיסים), וציווה לתפוס את המבצר שעל האי ברסקו שלחופי הים התיכון. ב- 22 ביולי 1632 חבל לנגדוק הכריז על התנתקותו מן הכתר הצרפתי. קבוצת אצילים הצטרפה למורדים בהנהגתו של אנרי השני דה מונמורנסי, אך העיר טולוז נשארה נאמנה למלך, והערים קרקסון ונרבון סירבו לקבל את המורדים. הצבא המלכותי, שמנה כ- 2,500 איש, בהנהגתו של מרשל דה שומבר יצא לקראת המורדים שמנו כ- 1,500 איש שרובם היו מחוסרי ניסיון צבאי. בקרב קצר שהתחולל ליד העיר קסטלנודרי שבחבל לנגדוק (1 בספטמבר 1632) המורדים נחלו מפלה ואנרי השני דה מונמורנסי נפצע קשה ונלקח בשבי.

נערך משפט בפני המועצה המשפטית של העיר טולוז, ואנרי השני דה מונמורנסי נידון למיתה באשמת בגידה. ב-30 באוקטובר 1632, אחרי שביקש סליחה מן המלך, מסר את שרביט המרשל שלו, והסיר מעליו את צלב מסדר רוח הקודש, הוא הוצא להורג בחצר הפנימית של בית העירייה של טולוז. דבריו האחרונים לאדם שכרת את ראשו היו: "הכה בחוזקה". לוח זיכרון שהונח במקום שרד עד ימינו אלה.

אחרי מותו, תואר האצילות דה מונמורנסי עבר לאחותו, שארלוט-מרגריט נסיכת קונדה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית מונמורנסי
קטגוריה:מלחמות הדת בצרפת
קטגוריה:אדמירלים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1595
קטגוריה:נפטרים ב-1632
מידען

מֵידְעָן (Library professional) או מנהל מידע (Information scientist / Information professional, גם "מומחה מידע") הוא מומחה שתפקידו לאסוף, לנתח ולפרש מידע בנושא מסוים. עובד מסוג זה מתאפיין בהבנה מעמיקה בתחום מידע ממוקד. הכישורים הנדרשים לכך הם יכולת לבצע מחקר של שאלות בתחום מומחיותו, על בסיס תואר אקדמי (מידענות או מדעי המידע וטכנולוגיות אינטרנט) או תואר אקדמי בכל תחום והכשרה מקצועית ייעודית. לצורך מחקרים אלה צריך עובד מסוג זה לבצע אינטגרציה של מידע ממקורות שונים, ולרוב להציגם למשתמש קצה על גבי בסיס נתונים ממוחשב, ממשק דיגיטלי או ממשק אינטרנטי.

מידענים עוסקים בתחומים מגוונים כגון מדעים, רפואה, סייבר, משפטים, קניין רוחני, הנדסה, טכנולוגיית המידע, הוראה, כלכלה וארכיטקטורה.

== אפיון המקצוע ==
השימוש השיטתי בניהול ידע החל במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בתקופה זו התמקד ניהול הידע בעיצוב תהליכים ובעיצוב מוצרים.

הידע הזמין דרך רשת האינטרנט, במאגרי המידע שונים ובכלי תקשורת, הוא עצום. עקב כך, המידע הזמין אינו מבוקר, מאורגן ואינו בהכרח מדויק או נכון.
אתגר המידען הוא לחקור ולאתר ולקחת מידע גולמי זה, לסדר, להעריך, לארגן ולנתח אותו לרמת מידע תמציתי, ברור, והכי חשוב- מהימן.

=== תחומי אחריות ===
* איסוף, ארגון, ניתוח וסיכום מידע ממקורות וממשאבים שונים.
* הבאת מידע מחוץ לארגון פנימה והפצתו לאנשים המתאימים.
* ניתוח מידע לצורך הערכת מגמות והשפעתן על הארגון.
* ניתוח מידע לצורך קביעת יחסי עבודה עם גורמי חוץ כגון: ספקים או לקוחות.
* ניתוח המחייב חשיבה רחבה הקושרת בין נושאים שונים.
* עריכת מבדקי מידע.
* פיתוח ותחזוקת הטקסונומיה הארגונית.
* תמיכה בקהילות ידע- בעיקר במידע.
כנגזרת מתחומי האחריות, המידען שותף פעמים רבות בפעילות המודיעין העסקי (מידענות סייבר) או בפעילות ניהול ידע.

== מקורות המידע ==
המידען עושה שימוש במקורות מידע שונים לצורך ביצוע עבודתו. להלן פירוט של מקורות ידע עיקריים בהם הוא עשוי לעשות שימוש:
* ספרים.
* מאמרים בעיתונים מקצועיים - מחקרים אקדמאיים למשל.
* מחקרים של חברות אנליסטים.
* מאמרים באינטרנט.
* מערכת ניהול ידע פנים ארגונית.
* בלוגים.
* אתרי ויקי.
* מידע מעמיתים באמצעות: שיחות, כנסים, רשתות חברתיות, רשתות חברתיות מקוונות ופורומים באינטרנט.

== כלים לעבודה ==
בנוסף לכלים המהווים מקורות מידע, עשוי המידען להשתמש בכלים המסייעים לו לאתר ולנתח מידע רלוונטי. עובד הידע מסתיע בכלים ממוחשבים למציאת ולניתוח מידע ובכלים לשיתוף פעולה עם אחרים (Collaboration). דוגמאות לכלים כאלה:
* מנועי חיפוש.
* כלי בינה עסקית.
* כלים לתקשורת מילולית כמו כלי מסרים מיידיים, כלים לוועידת וידאו.
* כלים לניהול תוכן ארגוני (Enterprise Content Management).
* מוצרי פורטל אינטרנטיים.

== תהליכי העבודה ==
על מנת לבצע את תפקידו באופן נאות, נדרש עובד ידע לבצע מספר תהליכים שממוקדים בטיפול במידע:
* השגת המידע - השגת מידע ממקורות שונים.
* סינון - בחירת המידע הרלוונטי מתוך המידע שהושג.
* ניתוח המידע.
* הסקת מסקנות והצבת משמעויות הנובעות מהמסקנות.

== ראו גם ==
* מידענות
*מדעי המידע
*מנהל ידע
*מידענות רפואית
*מידענות סייבר
* 

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניהול ידע
קטגוריה:מקצועות המדע והטכנולוגיה
שנונית האז

שְׁנוּנִית הָאז (שם מדעי: Acanthodactylus opheodurus) היא מין של שנונית ממשפחת הלטאיים. מזכירה במראה את שנונית הנחלים, אולם קטנה יותר.
== מאפיינים ==
אורכה מגיע עד 13 ס"מ וצבעה נע בין צהוב לחום. על הגב ישנם חמישה פסים כהים לאורך גופה של השנונית. בהיוולדותם, הפסים נראים ברורים ומסויגים, אך עם ההתבגרות, הפסים מיטשטשים.

הם ניזונים מיצורים פרוקי-רגליים, אולם הם אינם מחפשים וחופרים באדמה כדי למצוא אותם. הם יאכלו מה שכבר נמצא על פני הקרקע.

קשה מאוד להבחין בין שנונית נחלים צעירה לבין שנונית האז. עם זאת, לשנונית האז יש עיניים בולטות יותר לצדדים והמצח תלול יותר. הבדל נוסף שקיים, אך קשה מאוד להבחין בו הוא השוני בין איברי המין הזכריים.

בישראל הם נפוצים בעיקר באדמות חוליות בנגב המרכזי ובערבה. מלבד ישראל המין נפוץ בכל חצי האי ערב.

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 102-103, 278

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1980
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדווין ניקולאס ארנולד
האז
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאיים
הכהן הגדול השומרוני

הכהן הגדול אוחז בספר תורה בכתב שומרוני, 1905
הכהן הגדול השומרוני בטקס זבח חג הפסח השומרוני
הכהן הגדול השומרוני משמש ככהן גדול של קהילת השומרונים וכמנהיגה הדתי הבכיר. מתוקף תפקידו הוא מתגורר בהר גריזים.

כהן גדול נבחר לאחר מותו של כהן גדול קודם, מתוך בני משפחת הכהונה ובהתאם לגילו. לפי ההיסטוריה הרשמית של השומרונים, משרת הכהן הגדול החלה עם אהרן, הכהן הראשון, אחיו של משה, ולא פסקה מאז, אולם היסטוריונים רבים מפקפקים בתפיסה זו. על פי המסורת השומרונית הכהונה עברה בירושה לאלעזר ואחריו לפינחס בנו, ומאז הכהונה עברה מדור לדור בירושה לצאצאיו. בשנת 1624 פקד שבר גדול את הקהילה השומרונית כאשר הנצר האחרון מגזע בני פינחס בן אלעזר בן אהרון, הכהן הגדול, שלמה בן פנחס, מת. תחתיו כיהן צדקה בן טביה ומאז, במשך כ־400 שנה, הכהנים הגדולים הם ממשפחתו. צדקה בן טביה היה מבני שבט לוי מזרע עוזיאל בן קהת, דוֹד משה רבנו, ולכן למעשה הכהנים הגדולים כיום אינם מזרע אהרון. אך לאחר כמה דורות החלו הכהנים הגדולים לטעון שגם הם מזרע אהרון רק לא מזרע פינחס בן אלעזר בן אהרן אלא מבני איתמר בן אהרן. טענה זו מסתמכת על כך שטביה בן יצחק הכהן הגדול מהמאה ה-18 באחד מהפיוטים שכתב מיחס את משפחתו לעבד אלה בן שלמה מגדולי חכמי השומרונים בן המאה ה-14 שהיה כהן ממשפחת איתמר. גרסה זו היא הגרסה המקובלת היום על השומרונים וכך היא מסורתם. לפי הספירה השומרונית מונו מאז אהרן 133 כהנים גדולים. ככל הנראה כבר בתקופה ההלניסטית עמד כהן גדול בראש השומרונים, מה שעושה אותה לאחת המשרות המתפקדות העתיקות בעולם.

כיום הכהן הגדול הוא עובדיה כהן בן וואסף כהן, הכהן ה-133 המחזיק במשרה.

== הכהנים הגדולים במאות העשרים והעשרים ואחת ==
* 1874–1916: יעקב בן אהרון בן שלמה (120 למניין)
* 1916–1932: יצחק בן עמרם (121 למניין)
* 1933–1943: מצליח בן פינחס (122 למניין)
* 1943–1961: אבישע בן פינחס (123 למניין)
* 1961–1980: עמרם בן יצחק (124 למניין) 
* 1980–1982: אשר בן מצליח בן פנחס (125 למניין)
* 1982–1984: פינחס בן מצליח בן פינחס (126 למניין)
* 1984–1987: יעקב בן עזי בן יעקב בן אהרן (127 למניין)
* 1987–1998: יוסף בן אב-חסדה בן יעקב בן אהרן (128 למניין)
* 1998–2001: לוי בן אבישע בן פנחס בן יצחק (129 למניין)
* 2001–2004: שלום בן עמרם בן יצחק (130 למניין)
* 2004–2010: אלעזר בן צדקה בן יצחק (131 למניין)
* 2010–2013: אהרון בן אב-חסדה בן יעקב בן אהרון (132 למניין)
* 2013 - מכהן: עובדיה בן אשר (133 למניין)

== קישורים חיצוניים ==

*[https://www.the-samaritans.net The Samaritan Community In Israel]
* [http://www.shomronim.co.il אתר הקהילה השומרונית בישראל]
* אברהם משה לונץ, [http://benyehuda.org/lunz/samaritan.html שיחה עם הכהן הגדול של השמרונים], בתוך: אלי שילר (עורך), לוח ארץ ישראל: מבחר מאמרים בידיעת הארץ, באתר פרויקט בן-יהודה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שומרונים
שומרוני
קטגוריה:כהונה
פרס יולודן

פרס יולודן הוא פרס ישראלי המוענק עבור עבודת מחקר מצטיינת המתמקדת ביישום לרפואה של מדעים מדויקים או טכנולוגיה מתקדמת. בשיקולים בבחירת המועמדים לפרס ניתנת עדיפות למחקרים המובילים, בבוא העת, לפיתוח מוצרים או מתקנים הניתנים ליישום מעשי. "מטרת הפרס היא לקדם הישגים מחקריים המבטיחים יישום מדעי טכנולוגי ומכוונים להגביר את רווחתו של האדם ולהאריך חיי אנוש".

הפרס, הנקרא "פרס מחקר מקרן ע"ש יולודן – Fund Juludan Research Prize", נוסד ב-1984 בתרומתם של מר יוליוס טיגנר, מר לודוויג קליינר ומר דניאל פולקנר, מלונדון. 
גובה הפרס נקבע מדי שנה על ידי התורמים. הפרס כולל מענק מחקר בסכום של כ-2,500$ ופרס בסכום של כ-2,500$ המועברים על ידי התורם. 
ועדת הפרס היא ועדת פרסי מחקר של הטכניון, והפרס אף מוענק בטכניון.

==דרישות הפרס==
#רשאים להיות מועמדים חברי סגל אקדמי במשרה מלאה באוניברסיטאות בישראל בדרגות מרצה, מרצה בכיר ופרופסור חבר.
#לא ניתן לקבל את הפרס יותר מפעם אחת.
#המועמדות מוגשת על ידי סגן הנשיא למחקר של האוניברסיטה. ניתן להגיש מועמד אחד בלבד מכל יחידה אקדמית.

== הזוכים בפרס ==
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!שם החוקר
!מוסד אקדמי
!תחום מחקר
|-
|1985
|רפי ביאר
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|רפואה
|-
|1993
|בת שבע כרם
|האוניברסיטה העברית בירושלים
|גנטיקה
|-
|2001
|אבידן נוימן
|אוניברסיטת בר-אילן
|ביואינפורמטיקה
|-
|2005
|חיים וולפסון
|אוניברסיטת תל אביב
|מדעי המחשב
|-
| rowspan="2" |2007
|ניר פרידמן
|האוניברסיטה העברית בירושלים
|מדעי המחשב
|-
|מיטל זילברמן
|אוניברסיטת תל אביב
|הנדסה ביו-רפואית
|-
|2008
|נעם זיו
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|רפואה
|-
| rowspan="2" |2009
|רן גינוסר
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|הנדסת חשמל
|-
|זאב זלבסקי
|אוניברסיטת בר-אילן
|אופטיקה
|-
|2011
|דביר ילין
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|הנדסה ביו-רפואית
|-
| rowspan="2" |2012
|אמיר קרניאל
|אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
|הנדסה ביו-רפואית
|-
|שולמית לבנברג
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|הנדסה ביו-רפואית
|-
| rowspan="2" |2013
|שי שהם
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|הנדסה ביו-רפואית
|-
|אירית שגיא
|מכון ויצמן למדע
|אימונולוגיה
|-
| rowspan="2" |2014
|מרסל מחלוף
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|ביוטכנולוגיה
|-
|ערן הלפרין
|אוניברסיטת תל אביב
|מדעי המחשב
|-
| rowspan="2" |2015
|אלון וולף
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|הנדסה מכנית
|-
|אברהם צנגן
|אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
|מדעי המוח
|-
|2016
|תמיר טולר
|אוניברסיטת תל אביב
|הנדסה ביו-רפואית
|-
| rowspan="2" |2017
|רועי בק-ברקאי
|אוניברסיטת תל אביב
|פיזיקה
|-
|שלי צליל
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|הנדסה מכנית
|-
|2019
|טל דביר
|אוניברסיטת תל אביב
|רפואה רגנרטיבית
|-
|2020
|ירון פוקס
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|רפואה רגנרטיבית
|-
| rowspan="2" |2022
|יוסי מנדל
|אוניברסיטת בר-אילן
|נוירו-הנדסה
|-
|אסיה רולס
|הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
|נוירואימונולוגיה
|}
זוכים נוספים: פרופ’ גבריאל לאופר, פרופ’ שלמה בן-חיים, פרופ’ משה שהם, פרופ’ אנדרו לוי, פרופ’ נתן קרין, פרופ’ דורון מלמד.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.technion.ac.il/2016/03/לשפר-את-רווחת-האדם-ולהאריך-חיי-אנוש/ "לשפר את רווחת האדם ולהאריך חיי אנוש"], באתר הטכניון

== ראו גם ==
* פרס סיוורסטן לחקר הסרטן
* פרס קפלן (רפואה)

==הערות שוליים==

יולודן
יולודן
*
הסכם למבת'

הסכם למבת (באנגלית: Treaty of Lambeth) הוא הסכם שלום שנחתם בשנת 1217 וסיים המאבק בין הנסיך לואי (לימים לואי השמיני מלך צרפת) לבין ג'ון מלך אנגליה, מאבק המכונה מלחמת הברונים הראשונה.

==היסטוריה==

על אף שהנסיך לואי הוזמן לאנגליה ביוזמת הברונים האנגלים, ואף כבש חלקים נרחבים מהממלכה והוכרז על ידיהם כמלך אנגליה בקתדרלת סנט פול בלונדון, כחלק ממאבקם במלך ג'ון, עם מותו של המלך ג'ון נעלמה סיבת המרידה במלך, ובמהרה שבו הברונים לצידו של בנו של ג'ון, הנרי השלישי. בעקבות תבוסתו של לואי בקרב לינקולן, ותבוסת הצי הצרפתי למול חופי סנדוויץ', נאלץ לואי להיכנע ולהסכים לתנאי הכניעה שהכתיבו הכוחות האנגלים.

המשא ומתן בין הצדדים החל ב-6 בספטמבר 1217 בסטיינס (המלך הנרי שהה באותה עת בצ'רטסי הסמוכה), והחוזה נחתם בין לואי ועוצריו של הנרי השלישי (שהיה קטין באותה עת) ב-11 בספטמבר בלמבת'.

ב-13 בספטמבר פנה לואי וביקש את אישור נציג האפיפיור להסכם. האפיפיור התנגד לכיבוש הצרפתי של אנגליה, ואף החרים את לואי, ולכן נדרשה הסכמתו שכן לואי רצה שבעקבות ההסכם יוסר החרם. הנציג האפיפיורי ששהה בקינגסטון הציג מספר דרישות נוספות ללואי, וזה הסכים להן ב-22 בספטמבר במרטון וב-28 בספטמבר עזב לואי את דובר ושב לצרפת.

תנאי ההסכם כללו חנינה לכל הצדדים הלוחמים (ובייחוד לברונים שמרדו במלך ג'ון), הכרזה כי איי התעלה שנכבשו בחלקם על ידי לואי יושבו לידי הכתר האנגלי, ובנוסף ויתר לואי על כל תביעותיו לכתר האנגלי, בתמורה לסכום סמלי של 10,000 מרק, והתחייב שלא לתקוף את אנגליה בשנית.

נוסחו המקורי של ההסכם לא שרד עד ימינו ותוכנו ידוע ממקורות משניים.

למבת'
למבת'
למבת'
קריוספירה

מפה של האזורים מכוסי הקרח על [[כדור הארץ.]]

קריוספירה (באנגלית: Cryosphere; מיוונית עתיקה "kryos" =כפור/קרח, "sphaira" = כדור) הוא מונח קיבוצי לכל חלקי פני כדור הארץ המכוסים במים במצב מוצק. זה כולל קרחונים ימיים, אגמים קפואים, נהרות קפואים, קרחונים יבשתיים, משטחי קרח (כמו באנטארקטיקה), כיפות קרח, אדמה קפואה ומשטחי שלג. לפי ההערכות אזורי קרח ושלג מהווים 10% מפני כדור הארץ מכוסים בקרח ושלג, אם כי ההתחממות הגלובלית עלולה לגרום להמסה המונית שלהם. אלו האזורים הקרים ביותר על פני האדמה ובהם מצויים מעט בעלי חיים וצמחים עמידים לקור. אזורים אלה משמשים כסופגי קרינת שמש אך המסתם מהווה סכנה עקב עליית גובה פני הים והתחממות מואצת.

אזורי הקוטב והאזורים התת-ארקטיים כוללים את מרבית שטחי הקרח המוצק על האדמה, אם כי בכמות פחותה יותר ישנם כיפות שלג על מרומי הרים גבוהים מאוד (כמו ההימלאיה והאנדים) וכן את הקרחונים הימיים של האוקיינוס הצפוני והאוקיינוס הדרומי.

מרבית הקרחונים היום קיימים רק החל משנים ספורות והם מפשירים ונוזלים כמים באביב, כשרק האזור הארקטי והאזור האנטארקטי ישנם קרחונים בני 10 עד 100,000 שנה, שהחלו בעידן הקרח האחרון, אשר כיסה את פני הארץ של אמריקה ואירואסיה. העתיקים מכל הקרחונים מצויים במזרח אנטארקטיקה וגילם בערך כמיליון שנה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קרח
קטגוריה:גאומורפולוגיה
גבריאל ונציאנו

גבריאל ונציאנו (נולד ב-7 בספטמבר 1942 בפירנצה שבאיטליה) הוא פיזיקאי תאורטי איטלקי-יהודי, ממניחי היסוד לתורת המיתרים.

==קורות חיים==
החל את לימודי הדוקטורט שלו ב-1966 במכון ויצמן, בהנחיית צבי ליפקין והקטור רובינשטיין, ואותם סיים בשנת 1967. עם סיום לימודיו בארץ, עשה תקופה קצרה במאיץ החלקיקים CERN, ולאחר מכן המשיך ללימודי פוסט דוקטורט במכון לפיזיקה תאורטית בMIT. עבד במשך שלושים שנה במאיץ החלקיקים CERN, ובין השנים 1994 ל-1997 היה ראש המחלקה לפיזיקה תאורטית במאיץ. 

ונציאנו נודע בכך שהיה הפיזיקאי הראשון שהציע, בעת שעשה את הדוקטורט במכון ויצמן, דרך לתאר את חלקיקי יסוד עם אינטראקציית כח חזק כמורכבים ממיתרים ולא כנקודות. תיאור זה התפתח עם השנים לתורת המיתרים, המהווה את חזית המחקר בתחום הפיזיקה התאורטית. כיום הוא מלמד בקולז' דה פראנס בפריז. בשנת 2007 הוענקה לו מדליית אוסקר קליין. בשנת 2015 הוענק לו תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת סוונסי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* עדי ארמוני, [https://lbscience.org/2018/11/28/9659/?fbclid=IwAR39YUYq_8wQtIz2BYRm5c68-tPXBzOElc6CvYh4auuCR4R0VOhrd3SrFHI ריאיון עם אבי תורת המיתרים גבריאל ונציאנו], באתר מדע גדול, בקטנה. נובמבר 2018

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פירנצה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:פיזיקאים יהודים איטלקים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:זוכי מדליית אוסקר קליין
קטגוריה:זוכי מדליית אלברט איינשטיין
קטגוריה:זוכי פרס דני היינמן לפיזיקה מתמטית
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1942
קטגוריה:זוכי פרס דיראק
ז'יד

"זִ'יד" (ברוסית, בלרוסית ואוקראינית: Жид; ברוסינית: Жыд; בפולנית: Żyd; בצ'כית וסלובקית: Žid) הוא כינוי גנאי או שם מקובל ליהודי בשפות סלאביות רבות. בשפות שונות למילה יש קונוטציה שונות, כך לדוגמה ברוסית ואוקראינית של היום המילה נחשבת לכינוי גנאי אנטישמי ובפולנית וצ'כית המילה ז'יד היא תרגום לגיטימי למילה "יהודי". המקבילה הנקבית למילה זי'ד היא "ז'ידובקה". המילה ז'יד מתורגמת לעברית כ"יהודון" לעיתים, ובפרט כשמתקבלת עם קונוטציה שלילית.

==בשפות שונות==
===רוסית===
"הכה את הז'יד-ה[[פוליטרוק. הפרצוף דורש לבנה". פלייר אנטישמי ממלחמת העולם השנייה הנפוץ על ידי גרמנים כחלק מתעמולת המלחמה.]]
"[[רוסיה בלי מנהיג היא כמו ז'ידים בלי תלמוד". שלט בהלוכה של לאומנים רוסים, 2012]]

למילה ז'יד ברוסית של המאה ה-20 וה-21 יש הקשר שלילי מאוד המקושר לסטריאוטיפים אנטישמיים על יהודים של קמצנות. שם הפועל жидится המבוסס על שם העצם ז'יד משמעותו "להתקמצן". כת נוצרית שאימצה חלק מרעיונות היהדות קיבלה את הכינוי Е́ресь жидо́вствующих (בתרגום חופשי: "כפירה בסגנון הז'ידים"). תאוריית הקשר על הבונים החופשיים והיהודים נקראת жидомасонский заговор (בתרגום חופשי: "קנונית ז'ידים-מסונים"). היהודי הנודד מכונה ברוסית Вечный Жид ("הז'יד הנצחי").

המילה ז'יד מופיעה במספר פתגמים רוסים, בהקשרים שליליים:
* Жид крещеный, вор прощеный, конь леченый — одна цена: ז'יד מומר, גנב נסלח, סוס שנרפא - אותו מחיר.
* На каждого мирянина по семи жидовинов : על כל נוצרי יש שבעה ז'ידים.
* Родом дворянин, а делами жидовин : לפי המוצא אציל, לפי המעשים ז'יד.
* Живи, что брат, а торгуйся, как жид: חיה כמו אח, ותתמקח כמו ז'יד.
* Бей жидов спасай Россию - הכה את הז'ידים, הצל את רוסיה: סיסמה אנטישמית המיוחסת למספר קבוצות שפעלו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
* Если в кране нет воды - значит, выпили жиды; Если в кране есть вода - значит, жид нассал туда - אם בברז אין מים, זה אומר שז'ידים שתו ממנו. אם בברז יש מים, זה אומר שז'יד השתין בתוכו.

עם זאת, היסטורית ניתן למצוא את השורש ז'יד ברוסית גם ללא הקשר שלילי ישיר. הוא הופיע במסמכים רשמיים והופיע רבות בספרות הרוסית ללא קונוטציות אנטישמיות.

===אוקראינית===

בשפה האוקראינית בת ימנו, המילה ז'יד משמשת ככינוי גנאי גזעני ולא תקין פוליטית. כך לדוגמה ב-2012 פעיל של המפלגה הלאומנית "Свобода" טען כי מילה קוניס אינה אקראינית, אלא ז'ידובקה. טענה זו זכתה לביקורת ציבורית רבה וגינוי בקרב יהדות אוקראינה. משרד המשפטים דחה את הטענה כי מדובר באנטישמיות, אלא מדובר בכינוי ארכאי אך לגיטימי ליהודי.

===צ'כית===
שלט של [[הרובע היהודי בטשביץ']]
בשפה הצ'כית ז'יד היא המילה המקובלת ונפוצה ליהודי. כך הרובע היהודי בפראג, יוספוב מכונה "Židovské město" (רובע יהודי) בפי המקומיים והמוזיאון היהודי נקרא Židovské muzeum.

===פולנית===
המילה ז'ידי (Żydzi) היא המילה הרשמית ליהודים, ללא הקשר שלילי כלשהו. עם זאת, קימות מילים משורש ז'יד עם קונוטציה של חמדנות וקמצנות. אוהדי מועדן הכדורגל קרקוביה קרקוב אלימים מכונים "Jude Gang".

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטישמיות
קטגוריה:כינויי גנאי
נעצוץ

הָגָה מצויה
נעצוץ הוא צמח קוצני המוזכר בתנ"ך. במאה ה-20 הוא זוהה עם הגה מצויה, עם עץ האלון, או עם החוח.

==הנעצוץ במקרא==
מוזכר בספר ישעיהו:
* בדברי פורענות על ממלכת ישראל ועל הארמים נאמר: 
* בנבואת ישעיהו נאמר . בתרגום שני על מגילת אסתר מבואר שהנעצוץ הוא היגתא<ref></ref>, שנקרא גם היגי המוזכר רבות בתורה שבעל-פה (כגון במסכת שבת).

==זיהויו==
על פי המסורת, ההגה המצויה היא הנעצוץ. זהו "עשב רע" המפריע לאיכרים ולגננים, ופוצע את המרחיקים אותו. לכן נבחר לייצג את הצמח שיוחלף בברושים – כפי שאכן קרה בחקלאות בראשית ההתיישבות היהודית החדשה.

חנה ונגה הראובני הציעו לזהות את עץ האלון כנעצוץ המקראי, על פי קרבת שמו לנהלולים המוזכרים באופן דומה על ידי ישעיהו, ושמו של העץ שהשתמר בערבית ליד נהלל, מקום גידולו של אלון התבור. זאת בהתאמה עם כך שה'אלון' המוזכר בתנ"ך הוא אלה מצויה – זיהוי המוסכם בקרב חוקרי הצמחייה המקרא.

יש הסוברים כי דווקא צמח החוח, הדומה מעט במבנהו לברוש – הוא הנעצוץ, כמו שהסרפד דומה במידה מסוימת להדס מוקטן, אלא שזה קטן ומזיק, וזה גדול, ריחו טוב, והוא משמש למצווה.

==תכונות הנעצוץ==
ההגה המצויה היא צמח דוקרני במיוחד, רב-שנתי ונמוך. הצמח נפוץ בכל הארץ. שורשיו מעמיקים ביותר ולכן קשה לעוקרו. הוא פורח בקיץ. הפרחים ערוכים על הקוצים, צורתם פרפרנית וצבעם דומה לצבע הלילך. הפרי הוא תרמיל מוארך המכיל מספר זרעים קטנים.

===שמו בערבית===
בהמות אינן יכולות לאכול את ההגה המצויה בשל קוצניותה ורק גמלים אוכלים אותה. לכן היא נקראת בערבית: "שאאוך אל-ג'מל" – קוץ הגמל.
==לקריאה נוספת==
* הערך: נעצוץ, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 656.

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחי המקרא
מלון לוט

מלון ספא לוט, מבתי המלון הוותיקים בים המלח, ממוקם במרכז עין בוקק באזור מלונות ים המלח ובעל חוף ים צמוד.

מלון ספא לוט הוקם בשנת 1982 על ידי קבוצת משקיעים יהודים מישראל ומהעולם, ובמשך מספר שנים נוהל על ידי חברות שונות. החל משנת 1982, מנוהל המלון על ידי בעליו באמצעות מנכ"ל ממונה. בשנת 1996 נוסף למלון מרכז בריאות – ספא גדול, הכולל בריכות גופרית, בריכה ממי ים המלח, חמאם טורקי, ומציע לאורחי המלון טיפולים ועיסויים מגוונים.

במלון מועבר קורס דו שנתי למינהל בתי מלון בו לומדים עובדי המלון ועובדי מלונות אחרים.

==קליניקת D.M.Z==
המלון פעיל בתחום המחקר של הרפואה האקלימית בים המלח ובשיווק תיירות המרפא לים המלח וזאת בשיתוף עם קליניקת D.M.Z ומחלקת עור ומין בבי"ח הדסה עין כרם, ירושלים.
משנת 1989 מהווה הקליניקה מרכז מוביל לרפואה אקלימית בים המלח. המרפאה מנוהלת על ידי ד"ר מרקו הררי, מרצה לרפואה אקלימית באוניברסיטה העברית בירושלים ומעסיקה רופאים מומחים בתחומים שונים, אחיות ויועצים מקצועיים. המרפאה מטפלת באמצעות טיפול אקלימי בריפוי של מחלות עור (פסוריאזיס, דלקת עור אטופית, ויטיליגו), מחלות מפרקים, כאבים כרוניים, אסתמה, סיסטיק פיברוזיס ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lothotel.co.il/ אתר מלון לוט]
* [https://web.archive.org/web/20090107022629/http://www.dmz-medical-spa.com/ אתר מרפאת DMZ]

לוט
קטגוריה:עין בוקק
קטגוריה:מועצה אזורית תמר: מבנים
לשרוף זמן

"לשרוף זמן" או "לשרוף שעון" (באנגלית: Killing the clock) הוא כינוי לטקטיקת משחק במשחקי כדור קבוצתיים שונים. בטקטיקה זו, הקבוצה המובילה מחזיקה בכדור על מנת להרוויח זמן במטרה שהקבוצה השנייה לא תוכל לצמצם את הפער ולזכות בהובלה. הכדור מוחזק זמן רב על ידי שחקן אחד מוביל או נמסר בין השחקנים כאשר הם אינם מנסים לתקוף אלא רק להחזיק בכדור.

לעיתים קבוצות פותחות את המשחק בלחץ כבד בהתקפה על הגנת הקבוצה היריבה, וכאשר הן מובילות בפער ניכר, הן משנות את שיטת המשחק ומתחילות לשחק התקפות ארוכות, ללא ניסיון להתקרב לאזור השער או הסל, במטרה לשמור על המצב הקיים.

שיטת משחק זו פוגעת בקצב המשחק, גורמת לתוצאות נמוכות יותר ומפחיתה את העניין של הקהל במשחק. מסיבות אלו חוקקו חוקים אשר מגבילים את החזקת הכדור.

==ביצוע השיטה בענפי הספורט השונים==
* כדורסל - כדי למנוע עד כמה שאפשר שימוש בשיטה זו הוגבל זמן ההתקפה. על פי חוק שעון הזריקות, חייבת להתבצע זריקה לסל תוך 24 שניות (שהכדור יחדור לטבעת או יגע בה). בנוסף מחויבת הקבוצה התוקפת לעבור את קו מחצית המגרש תוך 8 שניות ולאחר שעשתה כן היא אינה יכולה לחזור למחצית המגרש שלה. לפיכך בכדורסל ניתן "לשרוף שעון" באופן חלקי בלבד בשל מסגרת הזמן הקצובה.
* כדורגל - להבדיל מסוגי ספורט אחרים, אין בכדורגל מגבלת זמן בהחזקת הכדור. הכדור נשאר אצל הקבוצה עד למקרה של חטיפה, הוצאת חוץ, סוף-מחצית או סוף משחק, עבירה או שריקת שופט. עם זאת, במקרים בהם אחד השחקנים משהה את פעולתו בצורה קיצונית וברורה, כגון שוער המשתהה לפני בעיטת חמש, בידי השופט האפשרות להענישו באמצעות כרטיס צהוב.
* כדורמים - על מנת להגביל את החזקת הכדור, יצרו (בהשראת שעון הזריקות שבכדורסל) שעון דומה שקוצב 35 שניות להתקפה.
* כדוריד - על מנת שלא להגיע למצבים בהם קבוצה מסוימת שורפת זמן באופן ברור, הוגדר מצב של "חוסר התקפיות" ("משחק פאסיבי") - במידה והשופטים אינם מבחינים בניסיונות הבקעת שערים על ידי הקבוצה הנמצאת בהתקפה, הם מרימים את ידם לאזהרה. אם כעבור מספר שניות עדיין לא תתבצע זריקה לשער, הכדור יעבור לקבוצה השנייה.
* לקרוס - כדי להגביר את קצב המשחק, שחקן חייב לעבור את קו ההגנה תוך 20 שניות ולזרוק לשער ב-10 שניות נוספות, אחרת יועבר הכדור.
* פוטבול - בפוטבול מתבצעת שריפת הזמן על ידי כריעת ברך של הקוורטרבק מיד לאחר קבלת הכדור. מהלך זה גורם לשעון להמשיך לרוץ מבלי שהקבוצה היריבה יכולה לעצור אותו ללא לקיחת פסק זמן.

קטגוריה:מונחים בספורט
פרנסואה ז'נו

פרנסואה ז'נו (בצרפתית: François Genoud; 1915 – 30 במאי 1996) היה בנקאי שווייצרי ידוע שנהג לממן נאצים ברחבי העולם ותמך בארגוני טרור במזרח התיכון.

== חייו ==
פרנסואה ז'נו נולד ב-1915 בלוזאן שבשווייץ ובנעוריו העריץ את אדולף היטלר, אותו פגש ב-1932 בזמן לימודיו בגרמניה.

לאחר מלחמת העולם השנייה, ז'נו סייע כספית לפושעי מלחמה נאצים להימלט מפני בעלות הברית לספרד, מרוקו ודרום אמריקה. הוא קיבל לידיו את זכויות היוצרים לכתביהם של אדולף היטלר, יוזף גבלס ומרטין בורמן ממשפחותיהם. הוא התעשר מפרסום יומנו האישי של גבלס וניהל את נכסי המפלגה הנאצית אותם העביר לשווייץ.

ב-1936 החל ז'נו להיות מעורב בלאומיות ערבית לאחר שנסע לירושלים ופגש שם את חאג' אמין אל-חוסייני ואת ההנהגה הפלסטינית. הוא התחבר עם סעיד רמדאן, בנו של מייסד תנועת האחים המוסלמים חסן אל-בנא, והתאסלם. ב-1958 הוא הקים את "הבנק הערבי למסחר", דרכו הוא מימן ארגוני טרור פלסטיניים, את חזית השחרור הלאומית האלג'יראית, ואת מחייתו של היילמאר שאכט ששהה במרוקו ובכירים נוספים לשעבר במפלגה הנאצית.

לז'נו היו קשרים הדוקים עם אנשי החזית העממית לשחרור פלסטין ובעיקר עם ודיע חדאד, שכינה אותו "השייח' פרנסואה". הוא תרם כספים לארגון ומכר לו כלי נשק, ואף תיווך באירוע חטיפת מטוס לופטהנזה לסומליה ב-1977 - הוא העביר לחדאד את הכופר בסך 5 מיליון דולר ששולם בתמורה לשחרור הנוסעים בתימן. ב-1969 ייעץ ז'נו לעורך הדין הצרפתי ז'ק ורז'ס ומימן את הגנתם של שלושה מחבלים מהחזית העממית שהיו מעורבים בחטיפת מטוס אל על לז'נבה ופיצוצו שנעצרו בשווייץ. ז'נו גם קישר בין ורז'ס לבין פושע המלחמה הנאצי קלאוס ברבי אותו ייצג במשפט בצרפת, ומימן את הגנתו. מאוחר יותר מימן גם את הגנתו המשפטית של אדולף אייכמן במשפטו. ב-1994 מימן את הגנתו המשפטית של המחבל איליץ' רמירז סאנצ'ז. ז'נו מימן גם את מחייתו של רוחאללה ח'ומייני בגלותו בצרפת.

שבועות לפני מותו, התקשר ז'נו לסנאטור אמריקני וחשף בפניו את הסחר של ממשלת שווייץ בנכסי המפלגה הנאצית ובכספי קורבנות השואה בסוף מלחמת העולם השנייה. מספר ימים לפני מותו, שווייץ הוציאה נגדו צו מעצר על הכחשת השואה. ז'נו התאבד ב-1996 בעזרת ארגון למען המתות חסד.

==ראו גם==
*בנק אל-טקווה

==לקריאה נוספת==
* Karl Laske , Ein Leben zwischen Hitler und Carlos: François Genoud, הוצאת Limmat Verlag, ציריך 1996
* Karl Laske , Le Banquier Noir, François Genoud, הוצאת Editions du Seuil, פריז 1996

קטגוריה:אנשי עסקים שווייצרים
קטגוריה:בעקבות השואה
קטגוריה:מתאסלמים
קטגוריה:החזית העממית לשחרור פלסטין

קטגוריה:ילידי 1915
קטגוריה:נפטרים ב-1996
עקבת ג'בר

עַ֫קְבֶּת גַ֫'בֶּר (בערבית: مخيّم عقبة جبر) הוא מחנה פליטים פלסטינים, הממוקם שלושה קילומטרים דרומית-מערבית ליריחו, בתחום שיפוטה של הרשות הפלסטינית.
המחנה הוקם ב-1948, על שטח של 1,688 דונם. מרבית האוכלוסייה (אשר מנתה כ-30,000 איש) היגרה לירדן וכיום מתגוררים במחנה כ-6,000 איש בלבד. ב-1994 עבר המקום לשליטה פלסטינית כחלק מהסכמי "עזה ויריחו תחילה". במחנה חיים גם כאלו שאינם מוגדרים כפליטים, אשר בנו בתים בלתי חוקיים במקום.

מרבית התושבים מועסקים בחקלאות באזור. חברת מקורות הישראלית היא ספקית המים העיקרית של המחנה, וחלק קטן מהמים נשאבים ממעיין בסביבה על ידי אונר"א, המפעילה במקום גם בית ספר, גני ילדים ושירותים נוספים לקהילה.

ב-1987 צילם הבמאי אייל סיון סרט על המקום, "עקבת ג'בר - חיים בינתיים", וסרט המשך ב-1995, "עקבת ג'בר - שלום ללא שיבה?".

==קישורים חיצוניים==

*
עקבת ג'בר
==הערות שוליים==

קטגוריה:מחנות פליטים פלסטיניים ביהודה ושומרון
קטגוריה:נפת יריחו
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:בקעת הירדן
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1948
קטגוריה:יישובים באזור ים המלח
טהסין אזגיץ'

טהסין אזגיץ (טורקית: Tahsin Özgüç; 20 במרץ 1916 – 28 באוקטובר 2005) היה ארכאולוג שדה טורקי. הקריירה הארוכה שלו החלה לאחר מלחמת העולם השנייה והוא היה לאחד מהארכאולוגים הבכירים המתמחים באנטוליה.
== חייו ==
אזגיץ' נולד בעיירה קְרְג'אלי שבבולגריה. הוא למד בפקולטה לפילוסופיה, היסטוריה וגאוגרפיה שבאוניברסיטת אנקרה, וסיים את לימודיו ב-1940. ב-1942 הוא קיבל דוקטורט באותה פקולטה, וכיהן כעוזר הוראה בין 1945 ל-1946 ומרצה בין 1946 ל-1954, שהייתה השנה בה התמנה לפרופסור. הוא כיהן כדיקן הפקולטה לספרות בין 1968 ל-1969, ולאחר מכן ועד 1980 כיהן כרקטור האוניברסיטה. לאחר פרישתו ב-1981 שימש במשך חמש שנים סגן יושב-ראש המועצה להשכלה גבוהה של טורקיה.

אזגיץ' ותלמידיו תרמו רבות לארכאולוגיה של אנטוליה. הוא ניהל בה חפירות ארכאולוגיות ופרסם עם תלמידיו למעלה ממאה ספרים ומאמרים. בין 1962 ל-1964 הוא הרצה כפרופסור אורח במכון למחקר מתקדם בפרינסטון שבניו ג'רזי, ב-1964 באוניברסיטת חבל הסאר ובין 1975 ל-1976 באוניברסיטת מינכן שבגרמניה.

לאורך הקריירה שלו הוא שיתף פעולה עם אשתו נימט (Nimet), שהייתה אף היא פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת אנקרה. הוא ניהל חפירות בקילטפה (קייסרי), ובזכות ניסיונו הרב הוביל לחשיפה של חפצי עתיקות וטקסטים עתיקים, שסייעו להרחיב את הידע על ההיסטוריה של אנטוליה ומושבות הסחר האשוריות בין 2000 ל-1700 לפנה"ס. מלבד החפירות בקילטפה הוא עבד במקומות נוספים ובהם דוקיה, ארזינג'אן, ומסאט היאק.

הוא היה חבר במספר מוסדות מדעיים ובהם המכון הטורקי להיסטוריה, המכון הגרמני לארכאולוגיה, האקדמיה הבריטית, המכון האמריקני לארכאולוגיה, האקדמיה הבווארית למדעים, האגודה הארכאולוגית של הסיטי של לונדון, והמכון הטורקי לארכאולוגיה.

הוא מת באנקרה ב-28 באוקטובר 2005, והותיר אחריו אישה ובן.

==פרסים==
* צלב הכבוד הפדרלי מטעם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1978)
* דרגה חמישית במסדר השמש העולה של יפן (1990)
* מסדר הכתר של בלגיה (1991)
* פרס קרן הציבוריות הטורקית

==תוארי דוקטור לשם כבוד==
* האוניברסיטה החופשית של ברלין
* אוניברסיטת מינכן
* אוניברסיטת גנט

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.independent.co.uk/news/obituaries/professor-tahsin-ozguc-517633.html הספד] באתר האינדיפנדנט

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ארכאולוגים טורקים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אנקרה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אנקרה
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1916
קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-2005