OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גאורגים באיראן

הנסיך מוחמד-בייק מ[[גאורגיה, 1620. צויר על ידי רזה עבאסי ומוצג במוזאון בברלין]]
הגאורגים האיראנים הם קבוצה אתנית של גאורגים המתגוררים באיראן. הגאורגים הוגלו לאיראן במאה ה-17 על ידי עבאס הגדול הספווי (1571-1629) כחלק ממאמציו להטיל את מרותו על ממלכת קאחתי ה"סוררת" מצד אחד, ותוכניתו לפיתוח התעשייה ויישוב מספר ערים איראניות חדשות דאז, ובכללם: בהשהאר (بهشهر) ופראח אבאד. רוב האוכלוסייה שהוגלתה הייתה נוצרית, מידה מועטה של מוסלמים ואף יהודים.

== היסטוריה == 

לראשונה הופיע ריכוז של גאורגים באיראן בשנות העשרה של המאה ה-17 כאשר עבאס הגדול הגלה אלפי גאורגים ממולדתם ההיסטורית בכארתלי ובקאחתי (מזרח גאורגיה). רוב הגאורגים האיראניים של ימינו הם צאציהם של אותם גאורגים וצאצאי הגולים מהגירושים שבאו לאחר מכן באותה מאה ובמאה ה-18. הגולים ייושבו על ידי השלטון האיראני באזורים דלילי אוכלוסייה, שהפכו עד מהרה לאזורים חקלאיים פוריים, בידי המתיישבים החדשים. לרבים מאותם יישובים חדשים ניתנו שמות גאורגיים, על פי טופונימים בגאורגיה. בתקופת שלטון האימפריה הספווית הושפעה גאורגיה מאוד, פוליטית ובמידת מה גם תרבותית, מאיראן, עד שאותם גאורגים החליפו את הקיזילבאשים (قزلباش) כנושאי משרות בכירות בממלכה הפרסית.

בשלהי תקופת שלטונם של הספווים, ניצלו העות'מאנים הטורקים והאפגנים, את החולשה הפנימית ופלשו לאיראן. תרומתם של הגאורגים האיראניים במלחמה נגד הפולשים הייתה קריטית. הגאורגים נלחמו בקרב גולנבאד, ובקרב פריידן שאהר (فریدون‌شهر). בקרב האחרון הם הביסו את הצבא האפגני. 

למרות בידודם מגאורגיה, שימרו רבים מהגאורגים את שפת אבותיהם וחלק ממנהגי המסורת אולם אימצו את האסלאם. האתנוגרף, לאדו אר'ניאשווילי, היה הגאורגי הראשון שביקר בקהילה זו בשנת 1890.

כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה, היה המיעוט הגאורגי באיראן תחת הלחץ של המלחמה הקרה. בשנת 1945, הגיעה הקהילה הגאורגית באיראן, יחד עם קהילות אתניות אחרות בצפון איראן, לתשומת לבם של הסובייטים, כמכשיר אפשרי לגרימת אי שקט פוליטי בתוך איראן. כאשר מנהיגי גאורגיה הסובייטית רצו להחזיר אותם למולדתם, גאורגיה, העדיפה מוסקבה בבירור כי יישארו באיראן. התוכנית הסובייטית הוזנחה רק לאחר שסטלין הגיע להכרה כי שאיפתו להשיג השפעה בצפון איראן סוכלה בידי העקשנות האיראנית ובלחץ ארצות הברית. 

ביוני 2004, נשיא גאורגיה החדש, מיכאיל סאקשווילי, היה לפוליטיקאי הגאורגי הראשון שביקר בקהילה הגאורגית בפריידון שאהר. הנשיא נתקבל בחום תוך הנפת דגל חמשת הצלבים הנוצרי, הדגל הגאורגי. בנאומיו הדגיש סאקשווילי את התרומה של הגאורגים האיראניים בהגנה על איראן לאורך כל ההיסטוריה שלהם באיראן.

== תפוצה גאוגרפית ==

הגאורגים שחיים כיום באיראן הם צאצאיהם של הגאורגים שהוגלו מקאחתי ומכארתלי בין השנים 1614 ל-1617, מספרם נאמד בכ- 200,000 איש.

השפה הגאורגית עדיין שגורה בפי חלק מהגאורגים באיראן. המרכז של הגאורגים באיראן נמצא בעיר קטנה כ-150 ק"מ מערבית לאספהאן בשם פריידוּן שאהר (فریدون‌شهر, בגאורגית: ფერეიდანი). חלק מערבי זה של פרובינציית אספהאן נקרא באופן היסטורי פריידן. ובאזור זה ישנם 10 ערים וכפרים גאורגים. כמו כן, בהרבה ערים גדולות באיראן חיים גאורגים.

מקומות נוספים בהם חיים גאורגים באיראן הם: נאג'אף אבאד, רהמאט אבאד, יאזדנשאהר, ואמיר אבאד (ליד אספהאן).

בגורג'י מאהאלה בפרובינציית מזנדרן בצפון איראן, חיים גם כן גאורגים אתניים אבל אינם דוברי השפה הגאורגית. אף על פי כן הם שמרו סממנים של התרבות הגאורגית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איראן: דמוגרפיה
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:עמים
קטגוריה:עמי אסיה
קטגוריה:עמים גאורגיים
ההסכמה הבלקנית

בול רומני ממאי 1940 לכבוד הברית הבלקנית העומדת לעבור מהעולם
ההסכמה הבלקנית או האנטנטה הבלקנית (על משקלה ההסכמה הלבבית), או ברית הבלקן הייתה ברית שנחתמה ב-9 בפברואר 1934 בין יוון, טורקיה, ממלכת רומניה וממלכת יוגוסלביה, בו ויתרו החותמות על כל הטענות הטריטוריאליות שיש להן זו כלפי זו לאחר מלחמת העולם הראשונה ולאור בעיות המיעוטים. מדינות אחרות באזור שהיו מעורבות במהלכים הדיפלומטיים שהובילו לחתימת הברית, איטליה הפשיסטית, אלבניה, בולגריה, הונגריה וברית המועצות, לא חתמו בעיקר בשל שאיפתן להתפשטות טריטוריאלית. 
הארצות החתומות על ה"הסכמה הבלקנית" - רומניה, יוגוסלביה, יוון וטורקיה
בסיסה של הברית בהתקרבות בין מדינות הבלקן ובמיוחד בין האויבות המסורתיות טורקיה ויוון, החל מחתימת הסכם בשנת 1924 שכונה "הבלוק הבלקני" שהביא להתקרבות הדרגתית במהלך שנות ה-30. ועידה באתונה ב-1930 הביאה לחתימת הסכם שיתוף פעולה היסטורי בין טורקיה ויוון. ועידות נוספות שבאו לאחר מכן באיסטנבול ובבוקרשט העלו את הרעיון של ברית בלקנית אזורית. בתיאום ובמקביל לברית נוספת שכונתה ההסכמה הקטנה.

במהלך שנות השלושים סייעה הברית בהשכנת שלום ויציבות באזור הבלקנים, במיוחד בין טורקיה והמדינות שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית, ובמיוחד יוון. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצהירו המדינות החברות בברית על אחדות וניסו לפעול כגורם מפייס. המדינות החברות בברית היו נתונות בין שתי המעצמות ברית המועצות וגרמניה הנאצית, כמו גם איטליה הפשיסטית שראתה ביוון "מרחב השפעה" שיש לכבוש אותו. שדות הנפט בפלוישט הרומנית היו משאב אסטרטגי מהמעלה הראשונה, כמו גם הגישה לאזור הים התיכון, נמלי הים האדריאטי והקרבה לברית המועצות שהציעו רומניה ויוגוסלביה לצבא הגרמני. לחצים אלו היו מעבר ליכולתן של המדינות הקטנות החברות בברית לשאת. 

בשנת 1937 נחתם הסכם סטויאדינוביץ'-צ'יאנו בין יוגוסלביה ובין איטליה שבישר למעשה את קץ ההסכמה הבלקנית. באוקטובר 1940 פלשה איטליה ליוון. המדינות החברות בברית לא התערבו לטובת יוון, וממשלת יוגוסלביה אף הסכימה למעבר צבאות גרמניה דרכה, בדרכם ליוון, בטרם הופלה בהפיכה. עם כיבוש יוון ויוגוסלביה על ידי גרמניה, באפריל 1941, שתי חברות הברית חדלו מלהתקיים. רומניה הצטרפה למדינות הציר, והעמידה את משאבי הטבע וכוח האדם שלה לטובת המאמץ המלחמתי הגרמני. טורקיה שמרה על נייטרליות עד לסוף המלחמה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יוון: אמנות והסכמים
קטגוריה:יחסי טורקיה–יוון
קטגוריה:ממלכת יוגוסלביה: אמנות והסכמים
בלקנית
קטגוריה:טורקיה: אמנות והסכמים
קטגוריה:בריתות
קטגוריה:יוגוסלביה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בעקבות מלחמת העולם הראשונה: אמנות והסכמים
סינאן פאשא

סינאן פאשא, הידוע כקוג'ה סינאן פאשא, כלומר סינאן פאשא "הזקן" (טורקית: Koca Sinan Paşa, באלבנית Sinan Pashë Topojani, 1506 – 3 באפריל 1596) היה מצביא ומדינאי עות'מאני שנולד באלבניה.

==ביוגרפיה==
סינאן נולד באלבניה, אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, ביישוב טופויאן, על ידי קוקה, במשפחה עניה וגויס בצעירותו לחיל היניצ'רים. ייתכן כי הלך בעקבות אחיו איאז, שהגיע לתפקיד של ביילרביי. בשנת 1569 מונה למושל מצרים ועד שנת 1571 ניהל קרבות לכיבוש תימן. בשנת 1574 הוביל חיל משלוח גדול נגד תוניס והצליח לכבוש אותה מידי חיל המצב שהיה מורכב מאיטלקים וספרדים.

בשנת 1580 עמד סינאן בראש המלחמה נגד ממלכת פרס ועוד באותה שנה מונה לתפקיד "הווזיר הגדול" (מקביל לראש ממשלה). כישלון של סגנו, מוחמד פאשא, בהבאת אספקה לחיל המצב בטביליסי גרם לפיטורי סינאן מתפקידו. סינאן מונה למושל דמשק ובשנת 1589, לאחר "מרד היניצ'רים הגדול", מונה בפעם שנייה לתפקיד הווזיר הגדול. בשנת 1591, לאחר עוד מרד יניצ'רים, פוטר מתפקידו, אך בשנת 1593 נקרא בפעם שלישית לתפקיד הווזיר הגדול וניהל את המערכה נגד הונגריה. למרות הצלחתו במערכה נגד הונגריה הודח מתפקידו בשנת 1595 והוגלה, זמן קצר לאחר עלייתו לכס השלטון של מהמט השלישי. באוגוסט של אותה שנה נקרא לנהל את המערכה במונטניה, נגד מיכאי האמיץ. תבוסתו
בידי הרומנים בקרב קלוגרן הביאה להדחה נוספת, אך מותו של יורשו בתפקיד, שלושה ימים לאחר המינוי, פורש כאות משמים וסינאן מונה בפעם החמישית לתפקיד הווזיר הגדול.
למעשה להערכתו של הכרוניקון סלאניקי הסיבה האמיתית למינויו החוזר היה "בורסתו הגדולה וקשריו הרבים".

הוא סיים את חייו בפתאומיות בהשאירו אחריו הון עצום ללא יורשים.

==לקריאה נוספת==
* Aurel Decei ,Istoria Imperiului Otoman,Editura ştiinţifică şi enciclopedică, Bucureşti, 1978 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא אלבנים
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:אנשי צבא עות'מאנים
קטגוריה:וזירים גדולים של האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:ילידי 1520
קטגוריה:נפטרים ב-1596
מארק ינובסקי

מארק ינובסקי (בגרמנית: Marek Janowski; נולד ב-18 בפברואר 1939 בוורשה) הוא מנצח יליד פולין, שגדל בגרמניה ועשה את רוב הקריירה שלו בצרפת.

ינובסקי שימש מנהל מוזיקלי בפרייבורג ומשנת 1973 עד 1979, כיהן כמנהל מוזיקלי באופרה של דורטמונד.

משנת 2005 ינובסקי הוא אחד מ"טריומוויראט" של מנצחים על תזמורת פיטסבורג, עם סר אנדרו דייוויס ויאן פסקל טורטליה המספקים הדרכה אמנותית לתזמורת בהיעדר מנהל מוזיקלי יחיד.

על פי אתר התזמורת, ינובסקי מתמקד ב"רפרטואר הליבה הגרמני". הוא הקליט מוזיקה משל בטהובן, וגנר, ברהמס, ובר וריכרד שטראוס, בין השאר. בקרוב הוא עתיד להפיק עם תזמורת פיטסבורג הקלטות חיות של היצירות הסימפוניות של ברהמס (ארבע הסימפוניות, שמונה מ"מחולות הונגריים" ו"וריאציות על נושא של היידן") לחברת ההקלטות טריטון.

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.intermusica.co.uk/artists/Conductor/Marek-Janowski/biography/2206.aspx Marek Janowski biography] at Intermusica Artists' Management agency
* [http://www.pittsburghsymphony.org/pghsymph.nsf/bios/marek+janowski Marek Janowski biography] at the Pittsburgh Symphony]
</div>

קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מנצחים פולנים
קטגוריה:ילידי 1939
פיהטלה

הנפות במחוז סארה. פיהטלה מצוינת על ידי מספר 9
פִּיהְטְלָה (באסטונית: Pihtla; בגרמנית: Pichtendahl) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במרכז האי סארמאה. ממזרח נמצאת נפת ואליאלה, מצפון לייסי, וממערב קארמה.

שטחה של פיהטלה הוא 228 קמ"ר ובשנת 2015 אוכלוסייתה מנתה 1350 נפשות. היישוב הגדול ומרכזי בפיכטלה ("בירת הנפה") הוא העיירה פיהטלה (94 תושבים) על שמה נקראת הנפה. מלבד פיהטלה יש בנפה 41 כפרים נוספים.

היישוב העתיק ביותר בפיהטלה הוא העיירה פיהה (Püha), שעדויות לגביו הועלו על הכתב לראשונה בשנת 1449. בעיירה יש כנסייה עתיקה.

במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 הנפות באי סארמאה לנפה אחת - סאראמאה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
פנחס שטיינברג

פנחס שטיינברג (נולד ב-13 בדצמבר 1945) הוא מנצח ישראלי המשמש כיום כמנצח הראשי של הפילהרמונית של בודפשט.

==ביוגרפיה==
פנחס שטיינברג נולד בישראל, שם החל את לימודי המוזיקה שלו. הוא המשיך להשתלם בכינור בארצות הברית ובקומפוזיציה בגרמניה, ביו מוריו היו ג'וזף גינגולד ויאשה חפץ.
הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בברלין בשנת 1974 ומאז ניצח על רבות מן התזמורות הנודעות בעולם, ביניהן הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, התזמורת הפילהרמונית הצ'כית, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם ועוד. הוא ניצח גם בפסטיבל זלצבורג, פסטיבל ורונה ואחרים.

בשנים 1988 עד 1996 היה מנצח אורח קבוע באופרה של וינה. כן ניצח על הפקות אופרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, האופרה של סן פרנסיסקו ועוד. [http://www.ia-ac.com/index.php?doc=20&aid=41]

בדצמבר 2001 ניצח לראשונה בארצות הברית, על התזמורת הסימפונית של דאלאס ועל תזמורת קליבלנד. הצלחת ביקורו בקליבלנד הביאה להזמנתו לחזור ולנצח שם בעונות 2003, 2005, 2006 ו-2007.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.naxos.com/conductorinfo/Pinchas_Steinberg/31876.htm האזנה לקטעים בניצוחו], naxos.com

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
APG-63 ו-APG-70

AN/APG-63 ו-AN/APG-70 הם משפחת מערכות מכ"ם שתוכננו על ידי יוז איירקראפט (Hughes Aircraft; כיום ריית'יאון) עבור מטוס הקרב F-15 איגל להשגת עליונות אווירית.

מערכות מכ"ם אלו הן מסוג דפק-דופלר, והן פועלות בטווח התדרים X. הן תוכננו הן עבור משימות אוויר-אוויר והן עבור משימות אוויר-קרקע. הן מסוגלות לגלות מטרות בגובה גבוה ובגובה נמוך מבלי להתבלבל מהחזרי הקרקע. המערכות מסוגלות לגלות ולעקוב אחר כלי טיס ומטרות קטנות ומהירות במרחקים של מטווח קרוב מאוד ועד לטווח של מעבר לטווח ראייה, ובגבהים נמוכים מאוד. המכ"ם מזין את נתוני המטרה למחשב המרכזי של המטוס להפעלה מיטבית של מערכות הנשק. בקרבות אוויר צמודים, המכ"ם יכול לרכוש את המטרה אוטומטית ולהציג את הנתונים לטייס בתצוגה העילית של המטוס.

== AN/APG-63 ==
ה-AN/APG-63 פותח בשנות השבעים המוקדמות והיה בשירות מבצעי החל מ-1973. ב-1979 הוא עבר שדרוג משמעותי והפך למכ"ם המוטס הראשון שכלל מעבד אות הניתן התכנות. מעבד האות הניתן לתכנות איפשר לשנות את המערכת על-מנת להתאימה לעבודה במודים חדשים ועם מערכות נשק חדשות באמצעות שינוי בתוכנה במקום שינוי בחומרה.

ה-AN/APG-63 כבר לא מיוצר כיום אך הוא נשאר בשירות. כמעט 1,000 מערכות AN/APG-63 נמסרו עד שהופסק ייצורו ב-1986. כ-700 עדיין מבצעיים במטוסי F-15A/B/C/D המופעלים על ידי חיל האוויר האמריקני, המשמר הלאומי האווירי, חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר היפני וחיל האוויר הסעודי.

== AN/APG-70 ==
ה-APG-70 הוא תכנון מחודש של ה-APG-63 משנות השמונים שנועד לשפר את אמינותו ולהקל על אחזקתו. בנוסף, טכנולוגיית מערך שערים אפשרה ל-APG-70 לכלול מודים חדשים בעלי יכולות משופרות. כמו ה-APG-63 הבסיסי, ה-APG-70 לא מיוצר יותר; אך הוא עדיין מבצעי בדגמים מאוחרים של מטוסי F-15C/D, ב-F-15E סטרייק איגל ובנגזרותיו: ה-F-15I ("רעם") של חיל האוויר הישראלי וה-F-15S של חיל האוויר הסעודי.

== AN/APG-63(V)1 ==
ה-APG-63(V)1 הוא תכנון מחודש של חומרת המכ"ם משנות התשעים שנועד לשפר את אמינותו וביצועיו. התכנון מחדש איפשר לכלול גם מודים חדשים רבים. הוא נועד להחליף מערכות APG-63 שהותקנו בדגמים מוקדמים של מטוסי F-15C/D, והוא סיפק שיפור בביצועים ובאמינות. ריית'יאון מסרה 161 מערכות מכ"ם מסוג APG-63(V)1 לחיל האוויר האמריקני, והיא קיבלה חוזה לאספקת 40 מערכות כאלו גם לקוריאה הדרומית עבור ה-F-15K סלאם איגל שהזמינה.

== AN/APG-63(V)2 ==
ה-APG-63(V)2 הוא מכ"ם AESA שהותקן במספר מצומצם של מטוסי F-15C של חיל האוויר האמריקני. שדרוג זה כולל את רוב החומרה החדשה של ה-APG-63(V)1, אך מוסיף מערכת AESA. ה-AESA מספק עדכוני עקיבה מיידיים ויכולת משופרת לעקיבה אחר מטרות מרובות. ה-APG-63(V)2 תואם למערכות הנשק שמופעלות כיום על ידי ה-F-15C ומאפשר לנצל את מלוא היכולות של ה-AIM-120 אמראם, הנחיית מספר טילים בו-זמנית למספר מטרות המרוחקות אחת מהשנייה.

== AN/APG-63(V)3 ==
מכ"ם ה-APG-63(V)3 הוא דגם מודרני של ה-APG-63(V)2, העושה שימוש בטכנולוגיית AESA זהה לזו המשמשת את ה-APG-79. ה-3(V) מיועד להתקנה במטוסי F-15C, והוא צפוי לשמש גם את מטוסי ה-F-15SG החדשים של סינגפור. ריית'יאון מסרה את האבטיפוס הראשון של מערכת ה-APG-63(V)3 ביוני 2006.

== AN/APQ-180 ==
ה-APQ-180 היא נגזרת של מכ"ם ה-APG-70, שיועדה להתקנה על ה-AC-130U. היא כוללת מעבד אות אנלוגי משודרג ומספר מודי אוויר-קרקע משופרים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכ"ם
קטגוריה:ריית'יאון
לודוביקו גוויצ'ארדיני

לודוביקו גוויצ'ארדיני, (באיטלקית: Lodovico Guicciardini; 19 באוגוסט 1521, פירנצה – 22 במרץ 1589, אנטוורפן) סופר, היסטוריון ומבקר אמנות איטלקי-הולנדי בן המאה ה-16. ידוע בעיקר בזכות כתיבתו על הצייר ההולנדי-פלמי הירונימוס בוש ותיאוריו של הערים הפלמיות בתקופתו. אחיינו של המדינאי וההיסטוריון האיטלקי פרנצ'סקו גוויצ'ארדיני.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tau.ac.il/~algazi/mat/guiccardini.doc תיאור העיר אנטוורפן] - על פי חיבורו של גוויצ'ארדיני, Descrittione dei Paesi Bassi ("תיאור ארצות השפלה") 

 

קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:מבקרי אמנות
קטגוריה:ילידי 1521
קטגוריה:נפטרים ב-1589
פיידה

הנפות במחוז סארה. פיידה מצוינת על ידי מספר 10
פיידה (באסטונית: Pöide; בגרמנית: Peude) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. פיידה ממוקמת במזרח האי סארמאה, היא גובלת בצפון ובמערב בנפת אוריסארה, בדרום בנפת ליימיאלה ובמערב במפרץ ריגה.

שטחה של פיידה מקיף 123 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה, נכון לשנת 2006, 953 נפשות. היישוב הגדול והמרכזי בפיידה ("בירת הנפה") הוא העיירה טורנימאה (Tornimäe) בה מתגוררים כ-119 תושבים. מלבד טורנימאה ישנם בנפה 28 כפרים נוספים.

כנסיית פיידה, על צריח השמירה שלה, נחשבת למרשימה ביותר, כמו גם טחנת הרוח של הכפר קורקברה (Kõrkvere).

במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת – כנסיית סאראמא.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
מנהלת חומה

מִנְהֶלֶת חומה היא יחידה של המנהל למחקר ולפיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית (מפא"ת) במשרד הביטחון. היחידה אחראית על פיתוח וייצור מיזמי הגנה אקטיבית בתצורת הגנה רב-שכבתית, כנגד איום ירי תלול מסלול של טילים ורקטות.

==היסטוריה==
מנהלת חומה נוסדה בשנת 1991 על ידי עוזי רובין, בעקבות לקחי מלחמת המפרץ הראשונה.

ליחידה אחריות כוללת לפרויקט פיתוח, הצטיידות, לוגיסטיקה, ושיפורים של מערכות נשק הקשורות במיזמי ההגנה האקטיבית נגד טילים בליסטיים ורקטות. היחידה מופקדת על כלל פעילות מערכת הביטחון הקשורה בנושא. מנהלת חומה אחראית לפיתוח כלל המערכות המרכיבות את מערכת הנשק חץ לרבות הטיל והמשגר, המכ"ם ומרכז ניהול היירוט. הפרויקטים בניהול מנהלת חומה מפותחים על ידי התעשיות הביטחוניות בישראל, וחלקם גם בשיתוף תעשיות ביטחוניות אמריקניות.

נכון ל-2011 הועסקו ביחידה כחמישים עובדים, בעיקר בתחומים המבצעי-הנדסי, הכלכלי והניהולי. תקציבה לשנה זו עמד על 1.3 מיליארד ש"ח.

בדצמבר 2015 הודח מנהל מנהלת חומה, יאיר רמתי, על ידי המלמ"ב בשל עבירת ביטחון מידע שהוגדרה כ"חמורה". כממלא מקומו מונה אל"ם אבירם חסון, אשר שימש עד אז כראש מחלקת מערכות שכבה בינונית ונמוכה במנהלת חומה. במרץ 2016 מונה אל"ם (מיל') משה פתאל לראש מנהלת חומה.

==מבנה מנהלת חומה==
מנהלת חומה מורכבת מארבעה אגפים:
* מחלקת מערכות שכבה בינונית ונמוכה - אחראית על מיזמי "כיפת ברזל" ו"שרביט קסמים".
* מחלקת מערכות שכבה עליונה - אחראית על מיזמי "חץ 2" ו"חץ 3".
* מחלקה כלכלית - מטפלת בתקציבים ובחוזים.
* מחלקת ייצור - אחראית על ייצור המערכות והתשתיות.

==ראשי מנהלת חומה==
{| class="toccolours" border="0" cellpadding="6" style=" margin: 0 1em 1em 0;"
|-bgcolor="#87cefa"
! שם !! שנות כהונה
|-
| עוזי רובין || 1990–1999
|-bgcolor="#efefef"
| אריה הרצוג || 1999–2011
|-
| יאיר רמתי || 2012–2015
|-bgcolor="#efefef"
| אבירם חסון (מ"מ) || 2016–2015
|-
|משה פתאל
|2016 -
|-bgcolor="#efefef"
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:משרד הביטחון
קטגוריה:מפא"ת
השער הנשגב

"השער הנשגב" שבכניסה ל[[ארמון טופקאפי]]
השער הנשגב, השער העליון, או בקיצור השער (בטורקית: Babıali או Bâb-ı âli), היה כינוי למנגנון השלטוני של האימפריה העות'מאנית, ששימש בעיקר בשיח הדיפלומטי.

השער הנשגב היה שמו של השער הפתוח של חצר הסולטאן, שער שנוהל על ידי הווזיר הגדול (מקביל לראש ממשלה). השער קיבל את שמו משמו של שער בארמון טופקאפי שבאיסטנבול, משכנו של הווזיר הגדול והמקום בו נערכו קבלות הפנים לשגרירי המדינות הזרות. בהמשך, הפך השער הנשגב לשם נרדף למשרד החוץ העות'מאני.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090508064332/http://www.istanbul.gov.tr/Default.aspx?pid=47 אודות השער הנשגב ] 
* 

קטגוריה:איסטנבול: מבנים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: פוליטיקה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
נשגב
בית הקברות המרכזי פרידריכספלדה

מצבותיהם של [[קרל ליבקנכט ורוזה לוקסמבורג]]
בית הקברות המרכזי פרידריכספלדה (גרמנית: Zentralfriedhof Friedrichsfelde) נקרא גם "אתר ההנצחה לסוציאליסטים" (גרמנית: Gedenkstätte der Sozialisten) הוא בית קברות בברלין, ברובע ליכטנברג.

== היסטוריה ==
בית הקברות הוקם בשנת 1881. בתחילה נקרא שמו "בית הקברות העירוני פרידריכספלדה ברלין". בית העלמין הוקם בעקבות מחסור במקומות קבורה, עקב צמיחה מהירה של ברלין.

השטח לצורך הקמת האתר, הוקצה מחוץ לעיר, ונרכש בשנת 1879<ref name=":0"></ref>.

בית הקברות, שאורכו 250 מטר, תוכנן בידי האדריכל הרמן מכטיג<ref name=":1"></ref>. חלוקת ברלין בעקבות מלחמת העולם השנייה הובילה לכך שבית הקברות, שנמצא בגבולותיה של מזרח ברלין, ישמש את תושבי המקום, בין היתר את מנהיגי גרמניה המזרחית (GDR).

בשנת 1900, לאחר קבורתו של וילהלם ליבנקכט, מייסד המפלגה הסוציאל -דמוקרטית (SPD), החלו להיטמן בו רבים ממנהיגי ופעילים של התנועות הסוציאל-דמוקרטיות, סוציאליסטיות וקומוניסטיות בגרמניה.

בשנת 1978 הורחב בית הקברות כדי לכלול אנדרטה לקורבנות הנאצים<ref></ref>.

== אנדרטת המהפכה ואנדרטת הסוציאליסטים ==
בשנת 1926 הוצבה בחלקו הקדמי של בית הקברות אנדרטה למהפכה שתכנן האדריכל והמעצב הגרמני לודוויג מיס ון דר רוהה. האנדרטה כללה מבנה של לבנים אדומות ברוחב 12 מטר. האנדרטה נהרסה על ידי השלטון הנאצי בשנת 1935<ref name=":1" />.

האנדרטה הוחלפה בשנת 1951 על ידי אנדרטת הסוציאליסטים, מבנה גרניט גבוה ודמוי אובליסק, עליו חקוקות המילים Die Toten mahnen uns (המתים מזכירים לנו). סביב האובליסק נמצא קיר עגול למחצה שעליו קבועים לוחות אבן הנושאים שמות של המנהיגים הסוציאליסטים הידועים - קרל ליבקנכט, רוזה לוקסמבורג, ארנסט תלמאן, וילהלם פיק, ולטר אולבריכט, פרנץ מהרינג, ג'ון שחר, רודולף ברייטשייד, פרנץ קנסטלר ואוטו גרוטווהל.

בחלק אחד של הקיר נמצאת קבוצת לוחות גדולים המתעדים את שמותיהם של 327 גברים ונשים שמסרו את נפשם למאבק בפאשיזם בין השנים 1933–1945.

== אישים הטמונים במקום ==
בית הקברות המרכזי פרידריכספלדה כולל קברים רבים של מדינאים סוציאליסטים וקומוניסטים<ref name=":0" />. כמו כן טמונים במקום אמנים גרמנים ידועים.

בין האישים הקבורים במקום ניתן למנות את הבאים:
* פרידריך ארצ'נהולד - אסטרונום
* ולטר אולבריכט - פוליטיקאי
* נורברט כריסטיאן - שחקן
* פול הרברט פרייר - סופר
* אווה גורש - סופרת
* וילהלם פיק - פוליטיקאי
* ליאו האס - צייר וגרפיקאי
* גרהרד הארדל - סופר
* אדוארד קליין - סופר ומתרגם
* הרמן אקסן - פוליטיקאי
* רודולף הירש - סופר ועיתונאי
* קתה קולביץ - ציירת ופסלת
* אירמטראוד מורגנר - סופר
* רוזה לוקסמבורג - מהפכנית
* גבריאל מוקי - צייר ואדריכל
* הרברט נחבר - סופר
* אריך מילקה - פוליטיקאי
* אוטו נגל - צייר
* לודוויג רן - סופר
* פאול זינגר - פוליטיקאי
* קונרד שמידט - כלכלן, פילוסוף ועיתונאי
* רוזמרי שודר - סופרת
* לודוויג טורק - סופר
* אוטו גרוטווהל - פוליטיקאי
* האנס ובר - סופר
* פול ווינס - משורר

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
פרידריכספלדה
לואיס מרין

לואיס אנטוניו מרין מורייו (בספרדית: Luis Antonio Marín Murillo; נולד ב-10 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקאי ומאמן כדורגל בהווה.

מארין שיחק בעמדת הבלם, והיה קפטן נבחרת קוסטה ריקה. ושיחק במדי הנבחרת במונדיאל 2002 וכן במונדיאל 2006, והוא סגן מלך ההופעות של נבחרת קוסטה ריקה עם 130 הופעות. מרין הוא הכדורגלן הראשון ממרכז אמריקה שרשם מעל 100 הופעות בינלאומיות. שיחק שלוש שנים בליגת העל הישראלית, בקבוצת מכבי נתניה.

==קריירה==
את קריירת המשחק שלו החל מרין בגיל 12 במועדון אלחואלנסה שבעיר הולדתו, אלחואלה. בעונת 1992/1993 עבר לשחק בבוגרים במועדון כרמליטה ובעונה לאחר מכן חזר לאלחואלנסה בו שיחק עד שנת 1998, אז עבר לגואטמלה לקבוצת אוניברסידד דה סן קרלוס, בה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן עבר לאורוגוואי לקבוצת ריבר פלייט, בה שיחק גם כן עונה אחת. בשנת 2000 חזר לאלחואלנסטה, בה שיחק שש שנים נוספות.

בשנת 2006, לאחר הופעתו המוצלחת במונדיאל 2006 שנערך בגרמניה, הוחתם בקבוצת מכבי נתניה כחלק ממסע הרכש של דניאל יאמר. כבר בעונתו הראשונה במדי נתניה הציג מרין יכולת גבוהה והוכתר כשחקן הזר הטוב ביותר של עונת 2006/2007, בניגוד להערכות הראשוניות בשל גילו המתקדם ואיטיותו היחסית, והנהיג את הגנתה של מכבי נתניה בצורה טובה ובסופה של העונה הייתה נתניה במקום השני במספר הספיגות הנמוך ביותר (אחרי בית"ר ירושלים האלופה בהפרש של שער אחד), דבר שהושג בעיקר בזכות יכולתו של מרין. מרין הפך במהרה לאהוב הקהל של מכבי נתניה ואוהדי הקבוצה כתבו עליו שירים רבים וכינו אותו "סופרמן".

לאחר שלוש עונות מוצלחות מאוד במדי מכבי נתניה, חזר מרין למולדתו והצטרף לאלחואלנסה, קבוצתו הקודמת. בשנת 2011, סיים מרין את הקריירה שלו כשחקן ופרש, ומונה לעוזר מאמן נבחרת קוסטה ריקה. בתפקידו כעוזר היה שותף להצלחתה הגדולה של נבחרתו במונדיאל 2014 בו הם הגיעו עד לרבע הגמר.

== תארים ==
;נבחרת קוסטה ריקה
* גביע UNCAF לאומות: נבחרות ממרכז אמריקה (3) - 1997, 1999, 2003

;אלחואלנסה
* אליפות קוסטה ריקה (6) - 1995/1996, 1996/1997, 2000/2001, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005
* גביע CONCACAF לאלופות (קבוצות מצפון ומרכז אמריקה): (1) - 2004
* גביע UNCAF למועדונים (קבוצות ממרכז אמריקה): (3) - 1996, 2002, 2005

;מכבי נתניה
* השחקן הזר הטוב ביותר בישראל (1) - 2006/2007

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים קוסטה ריקאים
קטגוריה:בלמי כדורגל קוסטה ריקאים
קטגוריה:אלחואלה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אלחואלנסה
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט (אורוגוואי)
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קוסטה ריקה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגואטמלה
קטגוריה:ספורטאים זרים באורוגוואי
קטגוריה:ספורטאים קוסטה ריקאים בישראל
קטגוריה:מאמני כדורגל קוסטה ריקאים
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 1993
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1997
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 1998
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2001
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2002
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 2003
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:ילידי 1974
קלר אפשטין

קלֵר אפשטין (18 בספטמבר 1911 - 18 באוגוסט 2000) הייתה ארכאולוגית וחוקרת ארץ ישראל. מומחית לארכאולוגיה של רמת הגולן בכלל, ושל התקופה הכלקוליתית בפרט. כלת פרס ישראל לארכאולוגיה לשנת 1995.

==קורות חיים==
אפשטין נולדה בלונדון בשנת 1911 למשפחה יהודית מסורתית, ובגיל 17 החלה ללמוד באוניברסיטת לונדון. בשנת 1932 קיבלה תואר ראשון בשפות ובספרות איטלקית. היא הייתה פעילה ומדריכה בתנועת "הבונים" באנגליה.

בשנת 1937 עלתה לארץ ישראל, ובהמלצת ברל כצנלסון החלה לעבוד בוועד הפועל של ההסתדרות. בשנת 1942 היא התגייסה לחיל העזר לנשים בצבא הבריטי, והגיעה לדרגת רב-סמל. 

לאחר השחרור מן הצבא התגוררה אפשטין בקיבוץ עין גב. במלחמת העצמאות הגנה על הקיבוץ מן המשלט בסוסיתא. בעקבות כיבוש סוסיתא וגילוי הכנסייה בה, חפרה במקום, התאהבה במקצוע והחליטה להיות ארכאולוגית. בשנת 1953, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד, עברה להתגורר בגינוסר, שם שיתפה פעולה עם יגאל ידין בחפירות ארכאולוגיות בחצור. 

בשנת 1962 סיימה את עבודת הדוקטורט בארכאולוגיה באוניברסיטת לונדון, כתלמידתה של קתלין קניון. הדיסרטציה עובדה לכדי ספר (Palesinian biochrome ware, ליידן: J. Brill, 1966). ב-1965 ניהלה חפירות בתל קליל, ליד קיבוץ כפר סאלד. 

לאחר מלחמת ששת הימים ניהלה אפשטין את אחת משתי חוליות הסקר הארכאולוגי ברמת הגולן (בראש החוליה השנייה עמד שמריה גוטמן), ושם חשפה תרבויות שלא היו ידועות למחקר עד אז. אפשטין המשיכה בסקר במסגרת תפקידה כארכאולוגית מחוז צפון של רשות העתיקות, ונחשבה מומחית של הארכאולוגיה של רמת הגולן בכלל, התקופה הכלקוליתית, ותופעת הדולמנים בפרט. היא חשפה 25 אתרים כלקוליתיים שלא היו ידועים עד אז, והשתתפה בהגדרת התרבות שעזרה לגלות כ"כלקוליתית הגולן".

בשנת 1985 קיבלה מטעם מוזיאון ישראל את פרס פרשיה שימל על תרומתה לארכאולוגיה של ישראל.

בשנת 1995 זכתה אפשטין בפרס ישראל על מפעל חייה בתחום הארכאולוגיה.

== לקריאה נוספת ==
* קלר אפשטין, התרבות הכלקוליתית של הגולן, רשות העתיקות, 1998.

== קישורים חיצוניים ==
* אורנה הס, 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:ישראליות ילידות אנגליה
קטגוריה:פעילים ציונים בבריטניה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לארכאולוגיה
קטגוריה:מתנדבות היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס פרשיה שימל
קטגוריה:זוכות פרס ישראל
קטגוריה:ארכאולוגיות ישראליות
קטגוריה:גינוסר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בגינוסר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2000
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
קטגוריה:מדענים ישראלים
קיהלקונה

הנפות במחוז סארה. קיהלקונה מצוינת על ידי מספר 2
קיהלקונה (באסטונית: Kihelkonna; בגרמנית: Kielkond) הייתה נפה במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת במערב האי סארמאה. מצפון-מערב לה נמצאת נפת מוסטיאלה, ממזרח קארלה ובדרום למאנדה. הנפה כוללת גם את האי וילסאנדי.
== היסטוריה ==
שטחה של קיהלקונה 245 קמ"ר ובשנת 2003 אוכלוסייתה מנתה 1,106 נפשות. היישוב הגדול ומרכזי בקיהלקונה המשמש כמרכז האדמיניסטרטיבי, הוא העיירה קיהלקונה שעל-שמה נקראת הנפה. בנוסף לעיירה המרכזית ישנם 41 כפרים נוספים.

הנפה כוללת את שמורת וילסאנדי, ששטחה 280 קמ"ר (השטח כולל גם מים טריטוריאליים ושטחים בנפות מוסטיאלה ולמאנדה, ומשום כך הוא יותר גדול מהנפה עצמה).

במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
כנסיית נוטרדאם די או

הכניסה המרכזית לכנסייה מעוטרת בציור שיצר לה קורבוזיה
מראה כללי של אולם התפילה
פנים אולם התפילה
נוטרדאם די אוֹ (בצרפתית: Chapelle Notre-Dame du Haut à Ronchamp, גבירתנו של הגבהים) ומכונה גם "כנסית רונשאן", היא כנסייה הנמצאת סמוך לעיר רונשאן שבצרפת (במחוז סון עילית, הקרוב לגבול עם שווייץ). הכנסייה, שתוכננה על ידי האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה ובנייתה הושלמה בשנת 1954, היא אחת הדוגמאות הטובות והמוצלחות לאדריכלות כנסיות של המאה ה-20. היא גם נחשבת לאחת מהיצירות הטובות ביותר של לה קורבוזיה ויוצאת דופן יחסית.

הכנסייה נבנתה על גבעה שבה עמדה עד מלחמת העולם השנייה כנסייה קתולית שהוקדשה למרים הבתולה. כנסייה זו נבנתה אף היא במקום שהיה מקום קדוש במשך מאות שנים, ככל הנראה עוד לפני הגעת הנצרות. לאחר שהוחרבה במהלך הפצצות במלחמה, הוחלט להקים במקומה כנסייה חדשה ומודרנית. האתר עצמו הוא גבעה ירוקה הצופה אל האופק מכל כיווניה ובעלת נוף מרהיב על הרי היורה. המיקום המיוחד נתן ללה קורבוזיה הזדמנות להתייחס אל הגבעה כאל אקרופוליס.

בשנת 2016 הכנסייה הוכרה, יחד עם 16 מבנים ואתרים נוספים שתכנן לה קורבוזיה, כאתר מורשת עולמית.

== אדריכלות ==
כאמור, הכנסייה היא הדוגמה המוצלחת ביותר לאדריכלות הדתית המודרנית. הכנסייה חדשנית בעיצובה בכל המובנים, ובבנייתה הייתה מהפכנית בכך ששינתה מוסכמות בנות מאות רבות של שנים.

המבנה הוא מבנה בטון בעל קירות עבים במיוחד. הגג המיוחד של המבנה עשוי בטון חשוף ומונח בשיפוע כלפי צדה האחורי של הכנסייה. הגג מנותק מהקירות העבים התומכים אותו על ידי חריץ דק ורק עמודים קטנים נושאים את המשקל שלו. הגג מעניק תחושה של מסה גדולה אך חסרת משקל מעל חלל הכנסייה ומקנה מראה מיוחד לחזית. כאשר יורד גשם, המים מתנקזים אל קצהו האחורי של הגג ויוצרים מעין מזרקה.

האלמנטים המקוריים ביותר במבנה הם שני הקירות העבים הנראים מאסיביים במיוחד מן החזית הראשית ונמצאים בהטייה קלה. אחד הקירות, המשמש כקיר הימני של חלל התפילה, מחורר בחלונות ויטראז' ומחדיר אור למבנה בדומה לקירות בקתדרלות ימי הביניים. רוחב החלונות משתנה כך שהחלונות נראים גדולים מאוד מבחוץ אך מהווים חריצי אור קטנים כלפי פנים המבנה. בנוסף, החלונות מפוזרים באופן חסר סימטריה וללא סידור ברור, דבר המאפיין מאוד את המודרניזם. הקיר הנוסף הנמצא מאחורי במת הדרשה הוא בעל חלון אחד מסוג כזה המחדיר אור באופן דרמטי לתוך המבנה.

אדריכלות הכנסייה הייתה דבר חדש ומקורי במיוחד בזמן בנייתה והיוותה מקור השראה חשוב לבניית כנסיות נוספות ברחבי העולם בסגנון מודרניסטי ופוסט-מודרניסטי. רבים מתייחסים אל מבנה זה כאל יצירת מופת אדריכלית של המאה ה-20 והטובה ביותר של האדריכל לה קורבוזיה.

== ראו גם ==
*לה קורבוזיה
*אדריכלות כנסיות
*אדריכלות מודרנית

==קישורים חיצוניים==

* 

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.galinsky.com/buildings/ronchamp/ Page from the Galinsky Building Site]
* [https://web.archive.org/web/20060812233423/http://www.bc.edu/bc_org/avp/cas/fnart/Corbu2.html Informal web pictures of the building]
* [https://web.archive.org/web/20060810090644/http://www.demel.net/fs-ronchamp.html A walk-through tour of the building]
* [http://www.alovelyworld.com/webfranc/htmgb/fra066.htm A web slide-show of the building]
* [http://www.ronchamp.fr Official website of Ronchamp]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
נוטרדאם די או
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:מבנים שתכנן לה קורבוזיה
קטגוריה:פראנש-קונטה
סאלמה

הנפות במחוז סארה. סאלמה מצוינת על ידי מספר 12
סובייטית על חוף הים, ליד הכפר טהומארדי (Tehumardi)|ימין]]

סאלמה (באסטונית: Salme) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. היא ממוקמת בדרום האי סארמאה. בצפון-מערב נמצאת נפת קארמה, מצפון קארלה ומצפון-מערב ללימאנדה. בדרום נמצאת נפת טורגו.
== גאוגרפיה ==
שטחה של סאלמה הוא 115 קמ"ר. בשנת 2006 אוכלוסייתה מנתה 1,296 תושבים. היישוב הגדול ומרכזי בסאלמה ("בירת הנפה") הוא העיירה סאלמה (583 תושבים) שעל-שמה נקראת הנפה, וישנם גם 24 כפרים נוספים.

סאלמה ממוקמת בבסיס חצי האי סורבה, והיא מעניינת לחובבי-טבע ולתיירים. בשנת 1944 קרבות קשים רבים התרחשו בין החיילים הגרמנים לבין הצבא האדום, בנסיגת גרמניה הנאצית מאסטוניה. היום עדיין יש שרידים של בסיסים צבאיים ואנדרטה סובייטית.

בשנת 2008 התגלו שרידיהן של שתי ספינות עתיקות באדמת הכפר סלמה אשר שינו את מהלך ההיסטוריה הימית. אלה שברי האוניות העתיקים ביותר שנמצאו באסטוניה ושויכו למאה ה-8. באחת הספינות התגלו שרידי שלדים של שבעה אנשים, שתי חרבות, זוג ראשי חנית, כעשרה סכינים, חתיכות משחק וכמה קוביות.

במהלך הרפורמה המנהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת – כנסיית סאראמא.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
האולם ההרודיאני

250px
האולם ההרודיאני הוא שריד של מבנה מרשים מתקופת בית המקדש השני, שהתגלה בירושלים, בקרבת קשת וילסון והכותל המערבי. מבנה זה מצוי בגובה מפלס הרחוב של תקופת בית שני – ומתחת לפני מפלס רחבת הכותל של ימינו.

האולם התגלה על ידי צ'ארלס וורן שחפר חפירות ארכאולוגיות באזור הר הבית בין השנים 1867–1869. לפי האמן וויליאם סימפסון וורן שהיה בונה חופשי בעצמו, ערך לסימפסון סיור במקום סמוך לתאריך חשיפתו, וורן כינה את האולם "אולם הבונים החופשיים" כי כשנכנס אליו בעזרת נר בודד, מצא בו עמוד בודד מוקף בערימות אבנים שבורות שהזכיר לו את הבנייה החופשית<ref></ref>.

סגנון הבנייה של המבנה אופייני לתקופת החשמונאים או לימי הורדוס. במבנה נעשה שימוש עד ימי הביניים, וייתכן ששופץ בידי הצלבנים. במרכזו של האולם מיצב עמוד, אך הוא אינו קשור לאולם, אלא הובא לשם מאוחר יותר כעיטור.

על סמך פארו של המבנה סבורים הארכאולוגים כי אפשר ששימש כ"בניין מועצת העיר" בתקופה החשמונאית בתקופה שקדמה לבניית הסטיו המלכותי על ידי הורדוס, או כבית "לשכת הגזית" מימי הורדוס. אלו הן השערות בלבד, שכן אין בידינו כל עדות ספציפית על המבנה בכתובים, או ממצא המעיד על שימושו.

לפי המשנה שולבה לשכת הגזית בבית המקדש שעל הר הבית, ולא שכנה למרגלותיו. לכן יש החושבים כי מדובר ב"חנויות", מקום שבו גלתה הסנהדרין בפעם הראשונה. ייתכן שהבלבול נוצר בעקבות יהודי ירושלים בימי הביניים שזיהו את האולם ואת בניין המחכמה – בניין ממלוכי המצוי כיום בקרבת שער השלשלת – כלשכת הגזית.

==לקריאה נוספת==
אולם הבונים החופשיים, יוני 2011
* דן בהט, אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים, הוצאת כרטא, 1989.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הכותל המערבי
קטגוריה:העיר העתיקה: אתרים ארכאולוגיים
ים ברנץ

ים בָּרֶנְץ (באנגלית: Barents Sea, בנורווגית: Barentshavet, ברוסית: Баренцево море) הוא חלק מאוקיינוס הקרח הצפוני המצוי צפונית לנורווגיה ולרוסיה. ים זה קרוי על שם המגלה ההולנדי וילם ברנץ (Willem Barents). הים מצוי על מדף יבשתי עמוק, שעומקו 230 מטרים. הים נמצא בין יבשת אירופה, האי סבאלברד (ששייך לנורווגיה) והאיים ארץ פרנץ יוזף ונובאיה זמליה (השייכים לרוסיה).

לחוף ים זה מצויים הנמלים מורמנסק שברוסיה ווארדו שבנורווגיה, בשל העובדה שהים אינו קופא בשל זרמי ים חמים ובהם הזרם הצפון אטלנטי.

בים ברנץ מתערבבים שלושה סוגי מים:
* מים מלוחים חמים המגיעים מהאוקיינוס האטלנטי, להם טמפרטורה מעל 3°C והמליחות מעל 35 psu.
* מים ארקטיים קרים המגיעים מצפון, להם טמפרטורה של כ־0°C ומליחות מתחת ל-35 psu.
* מים חמים שאינם מלוחים המצויים קרוב לחוף היבשת, שהטמפרטורה שלהם מעל 3°C והמליחות שלהם נמוכה מ-34 psu.

בשל הטמפרטורה הגבוהה יחסית של הזרם הצפון אטלנטי, בים ברנץ אוכלוסיית בעלי חיים וצמחים עשירה יותר יחסית לאזורים באותם קווי רוחב. המים המתוקים הנמסים מהקרחונים יוצרים שכבה של מים מתוקים יחסית מעל שכבת מי הים. בשכבה זו מספר רב של סוגי פלנקטון (בהם: Calanus finmarchicus, Calanus glacialis, Calanus hyperboreus, Oithona וסרטני קריל, שגם אוכלים את הקטנים מהם).
כמו כן באזור מספר רב של סוגי דגים (כגון בקלה), האוכלים את הפלנקטון, כלבי ים ועופות ים כגון אוריה מצויה ואוריית ברוניך האוכלים את הדגים הרבים.
אזורים מרובי דגים אלה הם בעלי חשיבות כלכלית רבה לנורווגיה ורוסיה.

במהלך המלחמה הקרה שימשו חופי ים ברנץ אזורים מוגנים עבור צוללות טילים בליסטיים. באזור זה נהגו הצוללות להשליך לים פסולת גרעינית - מנהג שזיהם את הים, וגרם חשש בקרב ארגוני איכות הסביבה.

בשנות ה-70 החל חיפוש נפט בים ברנץ. באזור סנוהביט התגלה שדה נפט רחב היקף המנוצל על ידי נורווגיה.
שדה הנפט הגדול ביותר בים ברנץ הוא שדה שטוקמן בצד הרוסי של ים ברנץ.

רוסיה ונורווגיה חלוקות ביניהן על השליטה בים ברנץ.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.panda.org/arctic/barents שימור בעלי החיים בים ברנץ]
* [http://www.xs4all.nl/~jzeebe1/novaya_zemlya1.html האקלים ושינויים האקלים בים ברנץ]
* 

קטגוריה:ימים באוקיינוס הקרח הצפוני
קטגוריה:רוסיה: ימים
קטגוריה:נורווגיה: ימים
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת
ים ברנץ
חצי האי סורבה

סובייטית על חוף הים, ליד הכפר טהומארדי (Tehumardi) שבנפת סאלמה]]

חצי האי סורבה (באסטונית: Sõrve poolsaar; בגרמנית: Sworbe Halbinsel) הוא חצי אי בדרום-מזרח האי סארמאה שבאסטוניה. חצי האי נמצא בצפון מצר אירבה, הכניסה העיקרית למפרץ ריגה. באופן רשמי, חצי-האי מחולק לשתי נפות: סאלמה וטורגו, הנמצאות במחוז סארה.

אורך חצי האי 32 ק"מ, ורוחבו המרבי 10 ק"מ. בעת מלחמת העולם השנייה התרחשו בחצי האי קרבות עקובים מדם בין גרמניה הנאצית לברית המועצות. ניתן למצוא שם אנדרטאות ובניינים ישנים מתקופה זו.

חצי האי עשיר בצמחייה וחובבי-טבע רבים מטיילים בשביליו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אסטוניה: גאוגרפיה
סורבה
קטגוריה:מפרץ ריגה
לורנצו מסקרוני

לורנצו מסקרוני (באיטלקית: Lorenzo Mascheroni; 13 במאי 1750, ברגמו, לומברדיה - 14 ביולי 1800, פריז) היה מתמטיקאי איטלקי.

בתחילת דרכו הוא התעניין בשירה ובשפה היוונית. הוא היה פרופסור למתמטיקה בפביה (Pavia) החל משנת 1786. בספרו שפרסם בשנת 1797 הוא הוכיח שכל צורה גאומטרית שניתן לצייר על ידי סרגל ומחוגה ניתן לצייר גם על ידי מחוגות בלבד.

בספרו משנת 1790 הוא פרסם תיאור חישוב של קבוע מסקרוני הקרוי על שמו.
La geometria del compasso, 1797

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1750
קטגוריה:נפטרים ב-1800
דבקות בתלמידי חכמים

דבקות בתלמידי חכמים היא מצווה בהלכה היהודית שעל פיה נצטווה היהודי להתקרב בכל נוהגיו אל תלמידי חכמים הבקיאים בתורה, ואשר מנוהגיהם יוכל ללמוד.

==מקור המצווה==
בני ישראל נצטוו בתורה: "את ה' אלהיך תירא ואותו תעבוד ובו תדבק ובשמו תשבע". וכן במקום נוסף: "לאהבה את ה' אלהיכם ללכת בכל דרכיו ולדבקה בו". בתלמוד בבלי עלתה השאלה, כיצד דבר זה ייתכן, והלוא אלוהים אינו עצם כלל ולכן אין אפשרות להידבק בו פיזית ("וכי אפשר לאדם לידבק בשכינה?"), ועל כך ענתה הגמרא שם: "אלא כל המשיא בתו לתלמיד חכם והעושה פרקמטיא (= סוחר בכספיהם כדי שירוויחו) לתלמידי חכמים והמהנה תלמידי חכמים מנכסיו מעלה עליו הכתוב כאילו מדבק בשכינה".

==טעמי המצווה==
חז"ל פירשו טעם מצווה זו, בכך שהאדם נוטה להיות מושפע מסביבתו כמעט בכל תחום בחייו. על כן, מי שיידבק בתלמידי החכמים, ממילא יהיה קרוב יותר לדרך שבה יש ללכת.

===השתמעויות של המצווה===
ציוויים רבים באו כתוצאה מהוראה זו של התורה, כגון: "הרחק משכן רע" שכן דרכו של אדם שיהא מושפע מסביבתו - אדם הגר בסביבה שאנשיה רשעים, עליו לעבור למקום אחר שהאנשים בו צדיקים ונוהגים בדרך טובים כדי שינהג כמותם. הרמב"ם מוסיף על כך וכותב שאם אינו יכול לעבור למקום מושב אחר, יהיה עליו לשבת בדד ולא להתערב עם הציבור. ציווי זה בעייתי, שכן באופן טיפוסי הציבור מורכב מצדיקים, בינוניים ורשעים. לכן מפרשים שדברי הרמב"ם חלים על אדם שנמצא בקהילה שכולה רשעים.

אפילו בענייני החול ציוותה התורה להשתדל שלא להתיעץ באנשים שאינם יראי שמים, כי בנקל ילמד אדם ממעשהו של חברו. 

השלכה נוספת ממצווה זו היא שעל אדם להשתדל להשיא את בִתו לתלמיד חכם. השתמעות נוספת של מצווה זו: אדם צריך להתאמץ כדי להתחבר עם תלמידי החכמים, להקשיב להם ואפילו במחיר בזיון מועט. כמו כן, יש מצווה לפרנס תלמיד חכם או ישיבה (דבר שהומר היום למעשר כספים), לאכול ולשתות עמהם ולהתחבר עמם בצורות שונות. 

ספר החינוך מציין כי מצווה זו נוהגת תמיד - ללא תלות במין, מקום או זמן, וחומרתה רבה מאוד, שהרי מי שנוהג כן, יקשה עליו לחטוא, שכן הוא לומד ממעשיהם של צדיקים וחי במחיצתם.

==ראו גם==
*עשה לך רב

==הערות שוליים==

דבקות בתלמידי חכמים, מצוות
קטגוריה:פרשת עקב
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:מניין מצוות שמירת הלשון לפי החפץ חיים
אתר ארכאולוגי

האתר הארכאולוגי [[טאוטיווקאן במקסיקו]]
האתר הארכאולוגי [[תל מגידו]]
חפירות באתר ארכאולוגי
אתר ארכאולוגי הוא מקום בו השתמרו שרידים לפעילות אנושית בעבר הפרהיסטורי, ההיסטורי או המודרני, ובו עשוי להתקיים מחקר שדה ארכאולוגי כסקר או חפירה. ההגדרה של "אתר" יכולה לכלול גם מספר אתרי-משנה בעלי קרבה גאוגרפית, ועשויה להשתנות בהתאם לתקופה הנבחנת באתר, ובהתאם לגישה התאורטית של הארכאולוג החוקר. לעיתים אף נבדקות עדויות מחוץ לגבול הגאוגרפי של האתר, המשמשות להשוואה עם השרידים הארכאולוגיים בתוך האתר.

באתרים ארכאולוגיים ניתן למצוא בדרך כלל חפצי עתיקות וממצאים שונים. ממצאים אלו הם למשל שרידי בתים, כלים מחרס, אבן ועצם, קברים, עצמות אדם ובעלי חיים, וחומרים טבעיים שהובאו לאתר. כאשר מתבצעת באתר חפירה ארכאולוגית חומרים אלה נאספים באופן שיטתי, נלמדים ומשרטטים את השימוש באתר זה בעבר.

==בישראל==
אתרים ארכאולוגיים רבים בישראל נמצאים בתוך גנים לאומיים, פארקים ושמורות טבע. על-פי חוק העתיקות תשל"ח (1978) אתר עתיקות הוא אתר שהוכרז רשמית על ידי רשות העתיקות כשטח המכיל עתיקות. כיום ידועים בישראל למעלה מ-22,000 אתרי עתיקות, אך נוספים עשויים להתגלות בעתיד. אתרי עתיקות מתגלים בסקרים שיטתיים או נושאיים, פיקוח על ידי מפקחי רשות העתיקות, בעת פעולות פיתוח שונות ברחבי הארץ וגם באופן אקראי על ידי אנשים שונים. יש אתרי עתיקות שנחפרו ויש שלא, החוק אינו מבדיל ביניהם ולכולם אותה חשיבות וכולם מוגנים על ידי החוק. גם אתרים שאינם ידועים ומתגלים בעתיד מוגנים על ידי חוק העתיקות. על-פי חוק העתיקות אסור לפגוע באתר עתיקות בשום צורה שהיא.

== ראו גם ==
* לוקוס (ארכאולוגיה) – שכבות עפר אחידות למראה בחפירה, המצביעות על זהות בתקופה או במאפיין אחר
* רשימת אתרים ארכאלוגיים
* רשימת אתרים ארכאולוגים בארץ ישראל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20131119205152/http://www.bibleage.com/dictionary/archeology.html מושגים ארכאולוגיים באתר עידן התנ"ך]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מונחים בחפירה ארכאולוגית
אגם ג'קסון

אגם ג'קסון (באנגלית: Jackson Lake) הוא אגם הממוקם בצפון-מערב מדינת ויומינג שבארצות הברית, בפארק הלאומי גרנד טיטון ולמרגלות הר מוראן. האגם הוא טבעי, מלבד 10 המטרים העליונים שנוספו למפלסו בעקבות הקמת סכר אגם ג'קסון, אשר נבנה בשנת 1911. מי האגם מנוצלים חלקית למטרות השקיית גידולים חקלאיים. האגם הוא שריד לקרחון גדול שהיה במקום בעבר, והוא עדיין ניזון ממי קרחונים קטנים הסמוכים להרי רכס טיטון.

מקור המים העיקרי של האגם הוא הנהר סנייק (Snake River), הזורם אל גדתו הדרום-מזרחית של האגם מאזור צפון הפארק הלאומי גרנד טיטון. אגם ג'קסון הוא אחד מן האגמים הגבוהים ביותר בארצות הברית כולה: גובהו הממוצע הוא כ-2,000 מטרים מעל פני הים. שטחו של האגם 103.4 קילומטרים רבועים, ועומקו המקסימלי 134 מטרים, ובעת חודשי החורף הוא מתכסה בשכבה עבה של קרח.

האגם מהווה בית גידול למספר מיני דגים, בהם טרוטה חומה, טרוטת האגמים וטרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii), כמו גם זאב מים וסלמון. גם בסביבות האגם פאונה מגוונת, הכוללת איילים, מכרסמים וטורפים (ראו הרחבה בפסקה "צמחייה ובעלי חיים" בערך פארק לאומי גרנד טיטון). באזור האגם התגלו שרידים ארכאולוגיים המעידים על התיישבות אינדיאנים לחופו, ככל הנראה בחיפושיהם אחר ציד, כבר לפני 12,000 שנים.

באגם ובסביבתו אפשריות פעילויות תיירותיות ואטרקציות מגוונות, ובהן דיג, שיט, סקי מים או לינה בשטח ("קמפינג") לחופו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nps.gov/archive/grte/educ/factsheet.htm מידע על האגם]

קטגוריה:ארצות הברית: ימות ואגמים
קטגוריה:פארק לאומי גרנד טיטון
קטגוריה:ויומינג: גאוגרפיה
רכס טיטון

רכס טיטון (באנגלית: Teton Range) הוא רכס הרים קטן יחסית הממוקם בצפון אמריקה, ומהווה שלוחה של הרי הרוקי. הרכס עובר בצד של מדינת ויומינג בגבולה עם איידהו, מעט דרומית לפארק הלאומי ילוסטון. הרי רכס טיטון, שפסגותיהם מכוסות בשלג במשך כל עונות השנה, משתרעים לאורך 65 קילומטרים ולרוחב 11 עד 15 קילומטרים. שתי הפסגות הגבוהות והעיקריות ברכס הן הר גרנד טיטון, שגובהו 4,199 מטרים, והר מוראן שלמרגלותיו אגם ג'קסון, וגובהו 3,842 מטרים. גובהן של עשר פסגות נוספות ברכס הוא יותר מ-3,660 מטרים מעל גובה פני הים. רוב שטחו של הרכס נמצא בתחומי הפארק הלאומי גרנד טיטון.

שמו של הרכס (במקור - "שלושת הטיטונים" Three Tetons Range), ניתן לו על ידי צידים צרפתים מקנדה, שתיארו את ההרים בסלנג צרפתי כחזה נשי. 

תהליך בניית הרי טיטון, המכונה "אורוגנזת לאראמיד", החל בהתרוממות קרקע בצפון-מערב ארצות הברית לפני כ-70 מיליון שנים, תהליך שהביא לבסוף ליצירת הרי הרוקי. תהליך זה ביטל את נתיב המים המערבי של הקרטיקון ויצר מערכת העתקים שלאורכן התרוממו הרמות של צפון אמריקה. סחופת, תוצר בלאי של האזורים שהתרוממו, מילאה אזורים נמוכים, כמו עמק ג'קסון, בעוד שהעתקים הפוכים יצרו את החלק הראשון של רכס טיטון, בתקופת האאוקן. התפרצויות געשיות עזות בתקופת האאוקן באזור ילוסטון, יחד עם התפרצויות געשיות מאוחרות יותר באזור זה מהפליסטוקן, הביאו ליצירת שכבות עבות של סלעים געשיים בעמקים בסביבה. 

רכס טיטון החל לגדול לאורך מערכת ההעתקים שכיוונה צפון דרום בתקופת המיוקן לפני 9 מיליון שנים. אז, החל בתקופת הפליוקן, כיסה אגם טיווינוט לסירוגין את עמק ג'קסון והשאיר משקעים עבים של קרקעית האגם. האגם כבר היה יבש כשסדרה של תקופות קרח בתקופת הפליסטוקן גרמו להופעת קרחונים גדולים ברכס טיטון וברכסים אחרים. בזמן תקופת הקרח הקרה ביותר התלכדו כל הקרחונים כחלק מ"מעטה הקרח הקנדי". הקרחונים סחפו אתם את כל הקרקע מעמק ג'קסון ומהעמקים הסמוכים. קרחונים בתקופות הקרח שבאו אחר־כך ושהיו קרות פחות, תיקנו את הנזק חלקית כשיצרו קרקע בצורת מורינות.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
תמונה:Barns grand tetons.jpg|אסם ג'ון מולטון בשורה המורמונית במרכז הפארק הלאומי גרנד טיטון. מאחור: הרכס.
תמונה:GrandTetonsWY.jpg|מבט מרחוק על הרכס
תמונה:The Teton Range-NPS.jpg|הרכס כפי שהוא נראה בקיץ
תמונה:Grand Teton in Winter-NPS.jpg|הרכס מושלג בעת החורף
</gallery>

== ראו גם ==

* הפארק הלאומי גרנד טיטון
* אגם ג'קסון 
* הר מוראן

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ארצות הברית: גאולוגיה
קטגוריה:פארק לאומי גרנד טיטון
טיטון
טיטון
מד קיבול

מד קיבול הוא מכשיר מדידה חשמלי המשמש לבדיקת קיבול של קבלים. מכשירים פשוטים מספקים קריאה של הקיבול, ומכשירים מתוחכמים יותר יכולים לספק גם מדדים נוספים כמו זליגה דיאלקטרית, התנגדות טורית שקולה והשראות.

==מד קיבול פשוט==
וולטמטרים רבים כוללים אפשרות למדוד קיבול. מדידה זו נעשית על ידי טעינה ופריקה של הקבל הנבדק בזרם ידוע מראש ומדידת קצב העלייה של המתח החשמלי; ככל שקצב העלייה איטי יותר, כך הקיבול גדול יותר. בדרך זו ניתן למדוד קיבולים של ננופארדים עד כמה מאות מיקרופאראדים.

==גשרים==
דרך מתוחכמת יותר למדוד את הקיבול היא על ידי שילוב הקבל הנבדק בגשר. על ידי שינוי ערכי ה"רגליים" האחרות של הגשר (וייצירת שיווי משקל חשמלי) ניתן לקבוע את הקיבול. הגשר יכול למדוד פרמטרים נוספים (התנגדות טורית שקולה והשראות). מדי קיבול כאלו מאפשרים למדוד קיבולים של פיקופאראדים עד פאראדים.

אפשר גם ליצור מקדם מתח של זרם ישר ולהשתמש במד הקיבול כדי למדוד את זרם הזליגה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכשירי מדידה חשמליים
סמל ברית המועצות

סמל ברית המועצות (ברוסית Государственный герб СССР) הוא שלט אצולה המורכב מכמה חלקים:
==משמעות ==
*תבואת חיטה המקיפה את הסמל: החיטה שימשה בעבר כסמל למעמד הפועלים והעובדים.
*סרט אדום: הלופף את שיבולי החיטה, ועליו כתובה הסיסמה הקומוניסטית "פועלי כל העולם, התאחדו!" בשפות השונות של ברית המועצות.
*הגלובוס: מציג את אחד מעקרונותיה של ברית המועצות, עקרון הגלובליות, ברית המועצות שאפה להשליט את הקומוניזם בכל העולם ובכך ליצור שוויון מוחלט בין בני האדם.
*זריחה: בתחתית הסמל מצוירת זריחה המרמזת על עתיד טוב יותר, הפצעתו של יום חדש ואת אביב העמים.
*הפטיש והמגל: בחזית הסמל מוצבים פטיש ומגל, סמל הקומוניזם, הם מסמלים את החיבור בין הפועלים והאיכרים.
הסמל אומץ בשנת 1923 והיה לסמלה הרשמי של ברית המועצות עד להתפרקותה בשנת 1991 תוך ביצוע מספר שינויים מינוריים בהתאם למספר הרפובליקות של ברית המועצות.
{| class="wikitable"
|שמאלה
|   
|ימין
|-
|בטורקמנית : Әхли юртларың пролетарлары, бирлешиң!
| rowspan="7" |
|באסטונית : Kõigi maade proletaarlased, ühinege!
|-
|בטג'יקית : Пролетарҳои ҳамаи мамлакатҳо, як шавед!
|בארמנית : Պրոլետարներ բոլոր երկրների, միացե'ք!
|-
|בלטבית : Visu zemju proletārieši, savienojieties!
|בקירגיזית : Бардык өлкөлөрдүн пролетарлары, бириккиле!
|-
|בליטאית : Visų šalių proletarai, vienykitės!
|במולדבית : Пролетарь дин тоатe цериле, уници-вэ!
|-
|בגיאורגית : პროლეტარებო ყველა ქვეყნისა, შეთთრიეეთრიეეთრი
|באזרית : Бүтүн өлкәләрин пролетарлары, бирләшин!
|-
|באוזבקית : Бутун дунё пролетарлари, бирлашингиз!
|בקזחית : Барлық елдердің пролетарлары, бірігіңдер!
|-
|באוקראינית : Пролетарі всіх країн, єднайтеся!
|בבלארוסית : Пралетарыі ўсіх краін, яднайцеся!
|-
| colspan="3" |ברוסית : Пролетарии всех стран, соединяйтесь!
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ברית המועצות: סמלים לאומיים
ברית המועצות
ברית המועצות
אושגולי

אושגולי על רקע הר [[שחארה]]
מראה הכפר מקרוב
אוּשְׁגּוּלִי (בגאורגית: უშგული) הוא השם של קבוצת כפרים השוכנת ברכס אנגורי בסוואנתי עילית שבגאורגיה. ארבעת הכפרים הם:
* זִ'בִּיאָנִי , בגובה של 2,100 מטרים מעל גובה פני הים
* צְ'וִויבִּיָאנִי 
* צָ'זָ'שִׁי 
* מוּרקְמֶלִי 

בכל אחד מארבעת הכפרים הללו נמצאים מספר מבנים שהוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1996, כחלק מההכרזה על חבל הארץ ההיסטורי סוואנתי עילית. בהכרזה של אונסק"ו נאמר כי ההיסטוריה של הכפרים נמשכת לאורך של יותר מ-2,000 שנים. גובהם הרב גרם לבידודם משאר גאורגיה. כתוצאה מכך נשתמרו בהם רבות מהמסורות הדתיות והתרבותיות של הסוואנים.

הכפרים שוכנים למרגלות פסגתו של ההר שחארה, שהוא ההר הגבוה ביותר בגאורגיה ואחד הגבוהים ביותר בהרי הקווקז. 
גובה הכפרים באושגולי הוא בין 2,086 ל-2,200 מטרים, והם נחשבים לחלק מהכפרים הגבוהים ביותר באירופה. במשך שישה חודשים בכל שנה הכפרים מכוסים בשלג, ולעיתים קרובות לא ניתן להגיע אליהם ממסטיה בגלל סגירת דרכי תחבורה.

באזור מתגוררות כ-70 משפחות (200 תושבים בקירוב), ויש בו בית ספר קטן. בכפרים יש מגדלי מצור רבים בסגנון סוונתי, וקפלת אושגולי הנמצאת בראש גבעה ליד הכפרים מתוארכת למאה ה-12.
 
בספרו "כפר בפרשת דרכים" יצר הסופר הגאורגי צ'אטאראשווילי תמונה של החיים באושגולי, שמבוססים על מערכת יחסים של 10 שנים עם אנשי הכפר. 

<gallery>
קובץ:Ushguli Svaneti 1823.jpg|זִ'בִּיאָנִי
קובץ:Chvibiani.JPG|צְ'וִויבִּיָאנִי
קובץ:Ushguli Svaneti.jpg|צָ'זָ'שִׁי
קובץ:მურყმელი.JPG|מוּרקְמֶלִי
</gallery>

==קישורים חיצוניים== 

* [https://web.archive.org/web/20081022022303/http://www.ewpnet.com/georgia/ushguli.htm אושגולי] באתר סוואנתי-גאורגיה

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאורגיה: יישובים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:סוואנתי
ארקנסו (נהר)

נהר ארקנסו (באנגלית: Arkansas River) נמצא בדרום מערב ארצות הברית, והוא אחד מהיובלים הראשיים של נהר המיסיסיפי. אורכו הוא 2,350 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 435,123 קמ"ר וספיקתו 1,147 מ"ק לשנייה. כיוונו הכללי של הנהר הוא מזרחה ודרום-מזרחה. ראשית הנהר בהרי הרוקי שבקולורדו והוא עובר במדינות קולורדו, קנזס, אוקלהומה וארקנסו.

==ערים חשובות לאורך הנהר==
* ויצ'יטה, קנזס
* טולסה, אוקלהומה
* ליטל רוק, ארקנסו

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קולורדו: נהרות
קטגוריה:קנזס: גאוגרפיה
קטגוריה:אוקלהומה: גאוגרפיה
קטגוריה:ארקנסו: גאוגרפיה
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
ארמז

אַרמַז (בגאורגית: არმაზი אַרמַזִי) הוא אבי האלים במיתולוגיה הגאורגית. פולחן ארמזי היה מקובל מהמאה הרביעית לפנה"ס עד למאה הרביעית לספירה.

ההיסטוריון סטרבו, בתחילת המאה הראשונה לפני הספירה, מביא את סיפורו של ארמזי. על פי המיתולוגיה הגאורגית, מוצג ארמזי בצורת חייל עשוי זהב, גובהו 30 מטר, עיניו ירוקות, ובידו הימנית הוא מחזיק חרב.

המקורות הגאורגיים, מתארים באופן מדויק, את הפסטיבל הפגני ההמוני במצחתה בירת כארתלי, שאף המלך עצמו משתתף בו.
כשהנינו הקדושה, האישה שניצרה את הגאורגים (יחד עם המלך מיראן), נכנסה למצחתה, וראתה את החגיגה השנתית של פסטיבל ארמזי, היא החלה להתפלל, והפסל נשרף מפגיעת ברק.

מנזר הצלב ჯვრის მონასტერი במצחתה נבנה במקור לכבוד ארמזי. מאוחר יותר עם הגעת הנצרות לגאורגיה הפך המקום למקום פולחן נוצרי.

לארמזי ישנן מקבילות גם במיתולוגיות אחרות. תכונותיו זהות לאלה של ארמזד (Armazd) מהמיתולוגיה הארמנית. יש המזהים את ארמזי גם עם אל הירח בפנתאון החיתי. אחרים טוענים כי זו הגרסה הגאורגית לאל הפרסי אורמזד (ormazd).

==מקורות==
* Georgia: In the Mountains of Poetry by Peter Nasmyth

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מיתולוגיה גאורגית