OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-106 (ארצות הברית)

הדיוויזיה ה-106 הייתה דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה, והתפרסמה בעקבות כניעת רוב חייליה לגרמנים ב במהלך הקרב על הבליטה, במה שהיה אחת הכניעות הגדולות בהיסטוריה האמריקנית. לאחר המלחמה הוקמה הדיוויזיה מחדש בשנת 1948, אולם פורקה כעבור זמן קצר בשנת 1950.

==היסטוריה==
ב-5 במאי 1942 הוחלט על הקמת הדיוויזיה, והחלה הקמת מטה הדיוויזיה, וב-15 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה בפורט ג'קסון, דרום קרוליינה בפיקודו של אלן ג'ונס. ב-28 במרץ 1944 עברה הדיוויזיה לטנסי, שם השתתפה בתמרונים כחלק מהארמייה השנייה.

ב-11 בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לחזית המערבית, ונפרסה בשנה אייפל בארדנים, כסיוע לדיוויזיה ה-2. על אף שלפי מדריך השירות של צבא ארצות הברית אמורה דיוויזיה לתפוס לא יותר מ-5 ק"מ של חזית, הייתה הדיוויזיה פרוסה על פני 42 ק"מ.

ב-16 בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, וכחלק מכך פתחו בהפגזה ארטילרית על עמדות הדיוויזיה ה-106. ההפגזה לא גרמה נזק רב, אך הצליחה לשבש את התקשורת בין מפקדת הדיוויזיה בסן וית, לכוחותיה הקדמיים בשנה אייפל. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18 נועדה ללכוד את הכוחות האמריקאים, שהחזיקו בבליטת שנה אייפל, באמצעות איגוף כפול, כאשר שתי הזרועות של תנועת המלקחיים נועדו לחבור באזור שנברג, על נהר אור. דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-62, חסרת הניסיון, נועדה לסייע לזרוע הדרומית של תנועת המלקחיים. ביום הראשון של המתקפה הצליחו הגרמנים להשיג התקדמות מועטה בלבד; בשעות הבוקר המוקדמות של ה-17 בדצמבר חידשו הגרמנים את המתקפה ועד לשעות החשיכה חברו שתי הזרועות של תנועת המלקחיים הגרמנית באזור שנברג והשלימו את כיתור שני הרגימנטים האמריקאים (ה-422 וה-423) מהדיוויזיה ה-106 שהחזיקו בשנה אייפל.
ממוזער

במהלך היומיים הבאים (18–19 בדצמבר), הידקו דיוויזיות הפולקסגרנדיר ה-18 וה-62 את טבעת הכיתור סביב הכוחות האמריקאים הלכודים בבליטת שנה אייפל. בשעות הבוקר של ה-19 בחודש עשו הכוחות המכותרים מאמץ אחרון לפרוץ את טבעת הכיתור, ולחצות את המרחק הקצר שנותר עד לשנברג, אך הגרמנים פתחו בהפגזה ארטילרית כבדה עליהם, והתקדמותם נבלמה באש מתותחים מתנייעים ותותחי נ"מ גרמניים. הם הותקפו מכל העברים על ידי כוחות חי"ר גרמניים, שלכדו את הארטילריה המסייעת שלהם, ועל ידי השריון של בריגדת "משמר הפיהרר" (שנשלחה לסייע להתקפת הקורפוס ה-66 על סן-וית), ומלאי התחמושת שלהם כמעט אזל. בשלב זה החליט קולונל דשנו, מפקד הרגימנט ה-422, שאין טעם להמשיך בהתנגדות, ובשעות אחר הצהריים נכנעו שרידי שני הרגימנטים, וכ-8,000-7,000 חיילים אמריקאים, נפלו בשבי הגרמני. קבוצות קטנות של חיילים אמריקאים, שכללו כ-500 איש, המשיכו בלחימה באזור שנה אייפל עד ה-21 בדצמבר.

שרידי הדיוויזיה המשיכו להילחם נגד הגרמנים, ואף השתתפו בקרב סן וית. לאחר מכן לחמו הכוחות בבלגיה, וב-16 במרץ הוקמה הדיוויזיה מחדש, על ידי צירוף הרגימנטים ה-3 וה-159 לרגימנט ה-424. הדיוויזיה עסקה בעיקר בשמירה על שבויים, ובסוף המלחמה פורקה וחייליה שבו לארצות הברית.

ב-15 באפריל הוקמו הרגימנטים ה-422 וה-423 מחדש בצרפת, וצורפו לדיוויזיה ה-66, שהייתה דיוויזיית אימונים, ולא הספיקה להשתתף בקרבות.

בשנת 1948 הוקמה הדיוויזיה מחדש בפוארטו ריקו, אולם בשנת 1950 בעקבות קיצוצים בצבא פורקה הדיוויזיה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://creator.zoho.com/jimdwest/106th-infantry-division/#View:th_Infantry_Division_Roster_View הדיוויזיה ה-106]

==ביאורים==

106
106
106
106
לגעת בשטן

לגעת בשטן (באנגלית: Touch the Devil) הוא ספר מאת הסופר הבריטי ג'ק היגינס. הספר יצא לאור ב-1987. עלילת הספר מתרחשת בעיצומה של המלחמה הקרה ועל רקע המערכה שמנהלים שירותי הביון של בריטניה במחתרת האירית וכנגד ברית המועצות. 
==עלילת הספר== 
פרנק בארי הוא מתנקש. את ראשית הקריירה שלו עשה במחתרת האירית עתה הוא פועל למען ברית-המועצות וכל המרבה במחיר. אנשי הביון הבריטי, בריגדיר צ'ארלס פרגוסון ושלישו הארי פוקס, בעברו קצין ברגימנט הכחולים והמלכותיים שאיבד את כף ידו בהתפוצצות מטען בבלפסט, מחליטים כי בארי הגדיש את הסאה פעם אחת יותר מדי ויש לחסלו. השניים מגייסים שוב לפעולה את פרופסור ליאם דוולין, חוקר ספרות באקדמיה, משורר ובעבר מתנקש בשורות המחתרת האירית. הוא לחם במלחמת האזרחים בספרד בשרות חטיבת וושינגטון ונפל בשבי האיטלקי ובהמשך הועבר לאבווהר, המודיעין הצבאי הגרמני. דוולין פעל בשירותם באירלנד ובשנת 1943 נשלח לאנגליה לסייע למבצע ההתנקשות בוינסטון צ'רצ'יל. דוולין נחטף מביתו שבאירלנד בידי כוח משירות האוויר המיוחד בפיקוד קפטיין אנטוני וילייארס.

פרגוסון מטיל על דוולין לחלץ מן הכלא הצרפתי את פקודו הוותיק מן המחתרת, מרטין ברוסנן, בעברו שירת ברוסנן כסמל ביחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, לחם בווייטנאם ועוטר על גבורתו בשדה הקרב. בהמשך, בעיקר בשל מוצאו האירי, הפך למתנקש בשורות המחתרת האירית וליד ימינו של דוולין. בשנת 1975 נשלח לצרפת לתווך בעסקת נשק עבור המחתרת. הוא נלכד בידי המשטרה הצרפתית ונשלח למאסר באי בל, כלא הצרפתי הידוע לשמצה באכזריות תנאי הכליאה בו ובכך שכמעט בלתי ניתן להימלט ממנו. שירות הביון הבריטי מציע לברוסנן כי יבריחו אותו מכלאו בתמורה לכך שיהרוג את בארי. דוולין, ותיק משימות ביון מורכבות בעבור הביון הגרמני והמחתרת האירית, נדרש הפעם לכל כישוריו כדי להשלים את משימתו, ואילו ברוסנן עתיד לגלות שהעימות כנגד בארי הוא משחק מתוחכם וכי גם שולחיו אינם נקיים מכוונות רעות. 
==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1982
קטגוריה:ספרי ריגול 
קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
הבליץ על בריסטול

קיר כנסיית ניקולאס הקדוש בבריסטול, עם סימני פגיעה מן הבליץ
הבליץ על בריסטול הוא כינוי לסדרת הפצצות של מטוסי הלופטוואפה הגרמניים על העיר בריסטול בבריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. בין ה-24 בנובמבר 1940 ל-11 באפריל 1941 הופצצה העיר באופן מאסיבי שש פעמים. בסך הכל הופצצה העיר במהלך המלחמה 77 פעמים, נשמעו בה אזעקות 548 פעמים והוטלו עליה 919 טון של חומר נפץ ועוד פצצות תבערה רבות. במהלך ההפצצות על בריסטול נהרגו 1,299 בני אדם, נפצעו 1,303 וחולצו 697 מתוך הריסות. בהפצצות בעיר נהרסו 89,080 מבנים.

==רקע== 
כשפרצה מלחמת העולם השנייה הייתה בריסטול עיר נמל ותעשייה חשובה. נמל בריסטול היה מקום בו הגיעה אספקה רבה לאי הבריטי ממדינות כמו ארצות הברית וקנדה ולפיכך היה בעל חשיבות אסטרטגית. כמו כן, מכיוון שאספקה רבה הגיעה דרך נמל בריסטול היו בבריסטול שטחי אחסון בהם היו כמויות גדולות של מוצרים הנדרשים למאמץ המלחמתי הבריטי. מטרות אסטרטגיות נוספות שהיו בעיר הם מפעלי מטוסים של בריסטול אירופליין ומספנות. מסיבות אלו הייתה בריסטול יעד טבעי להפצצה אסטרטגית על ידי הגרמנים.

==ההפצצות==
הפשיטה האווירית הגרמנית הראשונה על העיר נערכה ב-25 ביוני 1940, בהתקפה זו הופצצה העיר במשך כשעתיים ונהרגו חמישה בני אדם. תקיפות קטנות נערכו לכל אורך החודשים יולי, אוגוסט, ספטמבר ותחילת נובמבר. הניווט לעיר היה קל יחסית לטייסים הגרמנים, שכן הם יכלו לעקוב אחרי השתקפות אור הירח בנהר אייבון וכך להגיע בקלות לחלק העתיק של העיר. 

ההפצצה הכבדה הראשונה על העיר נערכה ב-24 בנובמבר 1940. החל מהשעה 18:30 בערב הפציצו כ-150 מטוסים גרמניים את בריסטול. במשך כ-6 שעות הם הטילו על העיר כ-12,000 פצצות תבערה וכ-160 טון של חומר נפץ מרסק. בעיר השתוללו כ-70 שרפות שגרמו לנזק רב. בהתקפה זו נפגעו יותר מ-10,000 מבנים, לרבות מבנים היסטוריים רבים בחלק העתיק של בריסטול וכנסיות רבות, ונהרגו 207 בני אדם. בשל העובדה שבאותה התקופה הופצצו ערים נוספות בבריטניה (למשל קובנטרי 10 ימים לפני כן וברמינגהאם חמישה ימים לפני כן) לא זכתה הפצצה זו על בריסטול לסיקור נרחב בכלי התקשורת. 

הפצצה גדולה נוספת נערכה ב-2 בדצמבר, בה נהרגו 256 בני אדם. הפצצות מסיביות היו גם ב-16 בדצמבר. בלילה שבין ה-3 וה-4 בינואר 1941 ערכו הגרמנים את ההפצצה הארוכה ביותר על בריסטול במהלך המלחמה, שארכה כ-12 שעות, 149 בני אדם נהרגו בתקיפה זו. בהפצצה הזו הושלכה על העיר פצצה עצומה בגודלה, במשקל 4,400 ליבראות (כמעט 2,000 קילוגרם), הפצצה לא התפוצצה וצוות סילוק פצצות היה צריך לחפור באדמה כ-8 מטרים כדי להוציא אותה. הפצצה זכתה לכינוי "השטן" והיא הוצעדה במצעד יום הניצחון בלונדון בסיום המלחמה, 1945. 

הפצצות גדולות היו גם ב-16 במרץ, בהן נהרגו 257 בני אדם, ושוב ב-11 באפריל. ב-12 באפריל ביקר וינסטון צ'רצ'יל בעיר וחיזק אותה על עמידתה. הפשיטה האחרונה על העיר הייתה ב-15 במאי 1944.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070210223115/http://www.bristolblitzed.org/ אתר העוסק בבליץ על בריסטול] 
* [http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/WW2/bombing%20in%20the%20Bristol%20area.htm כתבה על הבליץ על בריסטול] 

קטגוריה:הבליץ
קטגוריה:בריסטול
תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק

תיאטרון האופרה והבלט של נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирский государственный академический театр оперы и балета) הוא אחד מהתיאטראות החשובים ביותר בנובוסיבירסק ובסיביר. התיאטרון נמצא במרכז נובוסיבירסק, בכיכר על שם לנין.

בניית הבניין החלה בשנת 1931 והופסקה בשנת 1937. בניית התיאטרון הושלמה בשנת 1941 אך תחילת פעילותו הסדירה שהייתה מתוכננת לאוגוסט 1941 נדחתה בגלל אידועי מלחמת העולם השנייה. ההופעה הראשונה נערכה בו ב-12 במאי 1945 בה הוצגה אופרה "איוואן סוסאנין". המנצח הראשי הראשון היה איסידור זק. בשנת 1968 הוא חזר לתיאטרון ופעל בו עד לשנת 1992.

נכון ל-2012, היה התיאטרון לגדול ביותר בין תיאטרוני רוסיה, גדול יותר מתיאטרון בולשוי במוסקבה. לאחר שיפוצו ב-2005, עם הוספת ציוד ממוחשב לבמה, הפך גם לתיאטרון המתקדם ביותר טכנולוגית ברוסיה.

עד להקמת עולם קונצרטים בעיר התיאטרון היה עולם הבית של תזמורת הסמפונית של נובוסיבירסק אותו הקים וניהל במשך כ-50 שנים ארנולד כץ. הוא גם היה מנצח של מספר הצגות אופרה ובלט שהוצגו בתיאטרון. 

שטח התיאטרון הוא כ-11,837 מ"ר ונפחו כ-294,340 מ"ק. התיאטרון מכיל כ-1,790 מושבים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נובוסיבירסק
קטגוריה:רוסיה: מבנים
קטגוריה:ברית המועצות: תרבות
נובוסיבירסק
נובוסיבירסק
דני הררי

דניאל (דני) הררי (נולד ב-2 במרץ 1959) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד יחידה 8200.

==ביוגרפיה==
הררי נולד בבית חנן, נכד לסב שהיה ממקימי המושב. בגיל עשר עבר עם משפחתו לראשון לציון. למד בתיכון במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל בשנים 1978 עד 2009 ומילא תפקידי פיקוד באגף המודיעין ובהם סגן מפקד יחידה 8200. בשנים 2004 עד 2009 שירת כמפקד יחידה 8200. במהלך שירותו זכה בפרס ביטחון ישראל. 

ב-2010 מונה לסמנכ"ל לאסטרטגיה וחדשנות בחברת "אדמה פתרונות לחקלאות" תפקיד בו כיהן עד 2020. לאחר מכן הצטרף כשותף לקרן הון הסיכון IL-VENTURES אותה הקימו שני קצינים שהיו תחת פיקודו ביחידה 8200, יוני היילברון ואלעד פרנקל. בנוסף הוא מכהן כדירקטור במספר חברות הזנק ומשמש כיו"ר דירקטוריון עמותת "אור לחינוך". 

הררי בעל תואר ראשון בשפה וספרות ערבית ותואר שני בלימודי המזרח התיכון שניהם מאוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בלימודי ביטחון ומדע המדינה מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. נשוי למירב הררי, ד"ר לעבודה סוציאלית ואב לשני ילדים. 

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.adama.com/en/about-adama/our-people/dani-harari.html דני הררי] באתר חברת אדמה פתרונות לחקלאות.

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי יחידה 8200
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:בית חנן: אישים
הדיוויזיה ה-384 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-384 (בגרמנית: 384. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1942, והועמדה תחת פיקוד קורט הופמן, שהוחלף ב-10 בפברואר 1942 על ידי אקארד פון גבלנץ. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-16 בינואר 1943 מונה הנס דר למפקד הדיוויזיה, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בנורמנדי שבצרפת, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-10 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.

==מפקדים==
* קורט הופמן (10 בינואר 1942 - 10 בפברואר 1942)
* אקארד פון גבלנץ (10 בפברואר 1942 - 16 בינואר 1943)
* הנס דר (16 בינואר 1943 - 31 בינואר 1943)
* הנס דה זאלנגרה-דראבה (24 בפברואר 1943 - 25 באוגוסט 1944)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/384ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht 

384
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
בסימן החדקרן

בסימן החדקרן (באנגלית: Sign of the Unicorn) הוא רומן מסוגת הפנטזיה, והשלישי בסדרת ספרי אמבר של הסופר רוג'ר זילאזני. הספר יצא לאור לראשונה בפורמט של סיפור בהמשכים בירחון "Galaxy Science Fiction". הספר ממשיך את עלילת סיפורו של קורווין שהשתלט בינתיים על כס המלוכה של אמבר, בהמשך לעלילת הספרים הקודמים בסדרה.

==תקציר העלילה==
אריק נהרג בהגנה על אמבר וקורווין שולט בה כעת כעוצר. שלטונו הצעיר של קורווין מזדעזע כשקאיין נרצח וקורווין מופלל במעשה. ראנדום מספר את חלקו בסיפור שאת סופו למדנו בספר הראשון. קורווין מחליט למצוא מה אירע לבראנד שנעדר או מת ומתחיל להבין שהאובססיה שלו לכס המלכות היא חרב פיפיות שעלולה לעלות לו בחייו, כפי שעלתה לאריק בחייו. 

==עלילת הספר==
קורווין חוזר לטירת אמבר, כשהוא נושא את גופתו של אחד מהיצורים דמויי האנוש בעלי הדורבנות והעיניים האדומות שרדפו אחר ראנדום לביתה של פלורה על כדור הארץ. היצור רצח את אחיהם, קאיין. קורווין חושש שמותו של קאיין ייטפל עליו כחלק מעלילה נגדו, ומזמן את ראנדום שמספר לו (בגוף ראשון, הפעם היחידה בה המספר בספרי אמבר אינו הדמות הראשית בה) איך החל מרדף הצללים אחריו שבסופו מצא את עצמו בעיר ניו יורק.

ראנדום מספר שנהנה מחייו חסרי מחויבות בצל בשם טקסוראמי אותו בחר/יצר כמקום אידיאלי להימורים, גלישה אווירית ותיפוף, שלושת תחביביו העיקריים. באחד הימים קיבל קריאת טראמפ בעודו אוחז בקלף נסיך יהלום שהחל משוחח עמו כאילו הוא אחיו בראנד. בראנד ביקש מראנדום לחלץ אותו מצל לא מוכר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי 1975
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
גבעת הקרב (יד מרדכי)

אתר גבעת הקרב ביד מרדכי הוא אתר בקיבוץ יד מרדכי, המשחזר את קרב יד מרדכי, שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר שנע צפונה לעבר תל אביב.

==קרב יד מרדכי==

קרב יד מרדכי היה קרב בלימה, שנערך במלחמת העצמאות בניסיון לעצור את הצבא המצרי הסדיר, שנע צפונה לעבר תל אביב. במשך שישה ימים החל מ-18 במאי ועד ל-23 במאי נערכו ניסיונות של חטיבה מצרית סדירה לכבוש את קיבוץ יד מרדכי, עליו הגנו 150 לוחמים עם 75 כלי נשק קלים.

כאשר התברר סופית שהתגבורת שנשלחה לא מצליחה לחדור את הכיתור המצרי, ולאחר שהלוחמים נותרו ללא תחמושת ונשק ראוי וספגו אבדות כבדות, הוחלט על נטישת הקיבוץ.

סיפור עמידת קומץ הלוחמים החמושים בנשק דל, מנותקים ללא סיוע חיצוני כנגד חטיבה מצרית סדירה, הפך לאחד הסמלים הבולטים של עמידה עיקשת בתש"ח.

==גבעת הקרב - אתר השחזור==
אתר שחזור הקרב מ־1948, הניצב בדרום-מערב הקיבוץ, נפתח למבקרים ב־1965.

באתר, בו מוצגות תעלות ההגנה ושדה הקרב. מדמות דמויות מתכת את הצדדים הלוחמים בשדה הקרב. לעומת שחזורים אחרים, המקום ייחודי, מאחר ששוחזר בו הקרב בקנה מידה 1:1, עם כלי לחימה אמיתיים (חלקם המקוריים מהקרב מול המצרים) ואף דמויות של חיילי הגדוד המצרי שחדרו את גדרות היישוב.

== גלריית תמונות==
<gallery heights="180" mode="packed">
2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 005.jpg|שלט הכניסה
2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 020.jpg|תעלת הגנה
2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 038.jpg|מבט אל שדה הקרב
2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 051.jpg|טנק מצרי
2016 WLM - OVEDC - YAD MORDECHAI - 029.jpg|עמדה מספר 1
</Gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20161015115115/http://www.ym-tayarut.co.il/כל_האטרקציות/שחזור_הקרב שחזור הקרב], באתר תירות יד מרדכי
* * [https://web.archive.org/web/20180910164740/https://www.mapah.co.il/12/08/2012/חוזרים-64-שנים-אחורה-לקרב-תשח-בקיבוץ-יד-מ/ חוזרים 64 שנים אחורה לקרב תש"ח בקיבוץ יד מרדכי] גלריית תמונות
* [http://www.tiuli.com/point_info.asp?point_id=367 אתר שיחזור קרב יד מרדכי], באתר טיולי

קטגוריה:קרבות החזית המצרית במלחמת העצמאות
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז דרום
קטגוריה:יד מרדכי
הדיוויזיה ה-376 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-376 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-21 במרץ 1942, והועמדה תחת פיקוד אלכסנדר אדלר פון דניאלס. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהולנד, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ואף לחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב. ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.

==מפקדים==
* אלכסנדר אדלר פון דניאלס (21 במרץ 1942 - 28 בינואר 1943)
* ארנולד שצלינסקי (1 באפריל 1943 - 11 בדצמבר 1943)
* אוטו שוורץ (11 בדצמבר 1943 - 25 באוגוסט 1944)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/376ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht

376
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
ביחד בשבילך

ביחד בשבילך הוא מועדון צרכנים בבעלות חברת "ביחד בשבילך" בע"מ, שהוקם על ידי ההסתדרות הכללית החדשה בינואר 2016 עבור חברי ההסתדרות. מונה כיום כ־300,000 חברים.

ההצטרפות למועדון היא לחברי הסתדרות העובדים הכללית החדשה בלבד, היא כרוכה בהרשמה ומילוי פרטים ואינה עולה כסף.
מטרת המועדון היא לפעול לרווחת חבריו והוא מציע לחבריו העובדים והגמלאים הטבות בתחומי פעילות מגוונים, כגון בילוי, תרבות ופנאי, קניות, רכב, ביטוחים ושירותים נוספים.
ההסתדרות – בראשותו של יו"ר ההסתדרות, פועלת באמצעות המועדון להוזלת סל הצריכה הבסיסי של משקי הבית והגדלת ההכנסה הפנויה של החברים.

מנכ"ל המועדון הוא איל קרוליצקי, אשר עמד בעבר בראשות מועדון "חבר" ומועדונים נוספים.

המועדון פועל "ללא נייר" עד כמה שניתן – כל ההטבות והטענות הכסף "המוזל", מוטענות על גבי כרטיס החבר, ואין צורך להדפיסן או למשוך ממכונות כרטיסים או ואוצ'רים למיניהם.
הקשר עם החברים במועדון נעשה דרך האתר ובאמצעות דיוור ישירים, דף פייסבוק פעיל המונה כ־30,000 חברים, ומעורבות של וועדי העובדים שמהווה מכפיל כוח משמעותי בפעילות. בעמוד הפייסבוק ובדף האינסטגרם של המועדון ניתן להתעדכן על מבצעים והטבות שעולים באתר.

המועדון מציע לחברים בו שורה של סלי מוצרי יסוד בסבסוד ממוצע של 50%, ומשלוחים ישירים עד לבית הלקוח במטרה להקל על יוקר המחיה.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מועדון לקוחות
קטגוריה:ההסתדרות הכללית
הדיוויזיה ה-371 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-371 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-17 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ריכרד שטמפל. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. בהמשך לחמה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-4 בקרב סטלינגרד במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-17 בפברואר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובאוקטובר אותה שנה נשלחה לצפון איטליה כחלק מהארמייה ה-14. בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה בקרואטיה, ובינואר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה, ובכלל זה במבצע דנייפר-קרפטי כחלק מארמיות הפאנצר הרביעית והראשונה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחמה בשלזיה ובוהמיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה עד סוף המלחמה.

==מפקדים==
* ריכרד שטמפל (17 בפברואר 1942 - 26 בינואר 1943)
* הרמן ניהוף (1 באפריל 1943 - 10 ביוני 1944)
* הנס יואכים באורמייסטר (10 ביולי 1944 - 10 ביולי 1944)
* הרמן ניהוף (10 ביולי 1944 - 2 במרץ 1945)
* רולף שרנברג (2 במרץ 1945 - 8 במאי 1945)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/371ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht

371
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
הדיוויזיה ה-305 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-305 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית האיטלקית עד סוף המלחמה.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד קורט פלוגראדט. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ובהמשך לחמה כחלק מהקורפוס ה-51 בקרב סטלינגרד במסגרת הארמייה השישית, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-5 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובספטמבר אותה שנה נשלחה לאיטליה, שם לחמה בקרבות השונים כחלק מהארמייה העשירית עד סוף המלחמה.

==מפקדים==
* קורט פלוגראדט (15 בדצמבר 1940 - 12 באפריל 1942)
* קורט אופנלנדר (12 באפריל 1942 - 1 בנובמבר 1942)
* ברנהרד שטיינמץ (1 בנובמבר 1942 - 31 בינואר 1943)
* פרידריך וילהלם האוק (5 במרץ 1943 - דצמבר 1944)
* פרידריך טרומפטר (דצמבר 1944 - 29 בדצמבר 1944)
* פרידריך פון שלוויץ (29 בדצמבר 1944 - 2 במאי 1945)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/305ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht 

305
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
קולנוע אורדע

ארכיון בית אברהם קריניצי]]
קולנוע אורדע הוא מבנה בסגנון הבינלאומי ברחוב הרצל שברמת גן, שהיה בית הקולנוע הראשון ברמת גן. בנייתו החלה ב-15 במרץ 1936, וב-21 באפריל 1937 פתח את שעריו.

==המבנה==
הקולנוע ניצב בכיכר רמב"ם, המוכרת גם ככיכר "אורדע", על שם הקולנוע (וגם "העמק" על שם מיקומו הנמוך יחסית לאזורי העיר המקורית באתם זמנים), בין הרחובות הרצל וביאליק במרכזם, בסופן הדרומי של שדרות הילד. מול הקולנוע ניצב בית הכנסת הגדול, ולידו פסל של חיים נחמן ביאליק (המשורר הלאומי שהתגורר בעיר בשנת חייו האחרונה), שהחליף בשנת 2006 מזרקה ותיקה.

קולנוע אורדע היה גדול ומפואר, היו בו כ-800 מקומות ישיבה, אולם, יציע ובמה גדולה למופעים.

==היסטוריה==
הקולנוע נבנה בשנת 1936 על ידי יעקב רוזנבלום (1890–1962). לקראת פתיחת הקולנוע באפריל 1937 דרשה מועצת פועלי רמת גן שעובדי הקולנוע יהיו מבני רמת גן שאינם כשירים לעבודה פיזית. בעלי הקולנוע, בעלי קולנוע מוגרבי בתל אביב, סירבו לדרישה וטענו שיש להם קרובי משפחה שעליהם להעסיק. בעקבות זאת, קראה מועצת פועלי רמת גן להחרים את הקולנוע, ולמעט הצגת הבכורה, נדחתה פתיחת הקולנוע. פתיחת הקולנוע התקיימה ב-21 באפריל 1937 בהצגת בכורה שהכנסותיה היו קודש להקמת בית יתומים בתל אביב. זמן מה התעמתו הצדדים על מציאת בורר מוסכם. הסכם בין בעלי הקולנוע ומועצת פועלי רמת גן הושג ביולי 1937 בהכרעת בורר ואז נפתח הקולנוע להקרנות סדירות.

בשבתות התקיימו בקולנוע אסיפות שונות של מפלגות, בהן הפועל המזרחי, המפלגה הקומוניסטית הישראלית ומפ"ם.

ב-1991 חדל לשמש כבית קולנוע, שימש מספר שנים כסניף של הבנק הבינלאומי, וכיום שוכן במבנה סניף של סופר פארם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160616232913/http://www.tm-it.co.il/krinizi-ramat-gan/show_item.asp?levelId=65058 על הקולנוע], באתר בית קריניצי

==הערות שוליים==

קטגוריה:רמת גן: מבנים לשימור
אורדע
קטגוריה:היישוב: בתי קולנוע
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:רחוב ביאליק (רמת גן)
קטגוריה:רחוב הרצל (רמת גן)
ידו של אוברון

ידו של אוברון (באנגלית: The Hand of Oberon) הוא רומן מסוגת הפנטזיה, והרביעי בסדרת ספרי אמבר של הסופר רוג'ר זילאזני. הספר יצא לאור לראשונה בפורמט של סיפור בהמשכים בירחון "Galaxy Science Fiction". הספר ממשיך את סיפורו של קורווין בדיוק בנקודה שבה הסתיים הספר השלישי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי 1976
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד: מדע בדיוני
הדיוויזיה ה-295 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-295 (בגרמנית: 295. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בנורווגיה עד סוף המלחמה.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בפברואר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-8, והועמדה תחת פיקוד הרברט גייטנר. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה ה-18, ובשלב השני לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה עמו בקרב סטלינגרד, וב-31 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, ובאוגוסט אותה שנה נשלחה לנורווגיה, שם לחמה בקרבות השונים כחלק מהארמייה ההררית ה-20 עד סוף המלחמה.

==מפקדים==
* הרברט גייטנר (10 בפברואר 1940 - 8 בדצמבר 1941)
* קרל גומבל (8 בדצמבר 1941 - 2 במאי 1942)
* רולף ווטמן (2 במאי 1942 - 16 בנובמבר 1942)
* אוטו קורפס (16 בנובמבר 1942 - 31 בינואר 1943)
* רודולף דינטר (1 באפריל 1943 - 27 ביולי 1944)
* קרל-לודוויג רהיין (27 ביולי 1944 - 26 בינואר 1945)
* זיגפריד מכולץ (26 בינואר 1945 - 8 במאי 1945)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/295ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht

295
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
ממלכות התוהו

ממלכות התוהו (באנגלית: The Courts of Chaos) הוא רומן מסוגת הפנטזיה, והחמישי בסדרת ספרי אמבר של הסופר רוג'ר זילאזני. הספר יצא לאור לראשונה בפורמט של סיפור בהמשכים בירחון "Galaxy Science Fiction" . הספר ממשיך את סיפורו של קורווין לאחר שגילה שאביו, אוברון, התחזה לגנאלון מאז נפגשו במהלך עלילת הספר השני בסדרה.

הספר מסיים את עלילותיו של קורווין. הספר הבא בסדרה, קלפים של כליה, מגולל את עלילות בנו של קורווין, מרלין.

==אזכורים ספרותיים==
מפגשו של קורווין עם "ליידי" מכיל מספר אזכורים לבלדה "הגבירה היפה שאינה יודעת רחם" של המשורר ג'ון קיטס.

מפגשו של קורווין עם ייג, העץ המדבר, מקביל למפגשו של דנטה עם עץ מדבר בטבעת הפנימית של המעגל השביעי של הגיהנום ב"התופת". ייג מתייחס גם ליגדראסיל, העץ מהמיתולוגיה הנורדית.

העורב הוגי הוא התייחסות להוגין, אחד מעורביו של אודין במיתולוגיה הנורדית.

מילות הפרידה של קורווין מדארה, "Carmen, voulez-vous venir avec moi? No? Then goodbye to you too, Princess of Chaos" (בתרגום חופשי; "כרמן, האם תצטרפי אלי? לא? אם כך, היי שלום, נסיכת התוהו") מהוות התייחסות ל"לוליטה". המשפט המתייחס ל"כרמן" מופיע בסיפורו של הומברט הומברט על שיחתו עם דולורס הייז לקראת סיום הספר. מדובר בהתייחסות עמוקה יותר, שכן נבוקוב עצמו מתייחס בציטוט לאופרה "כרמן" מאת ביזה ולנובלה מאת מרימה שעליה היא מבוססת. העובדה שהציטוט מתייחס ל"לוליטה" ולא ישירות לאופרה נובעת מרגשותיו המעורבים של קורווין לגבי גילה הצעיר לכאורה של דארה כשהיא מפתה אותו. אזכור ספרותי מהדרגה השלישית אופייני ליצירתו של זילאזני, שנוהג לבצע תרגילים ספרותיים עדינים מסוג זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד: מדע בדיוני
קטגוריה:ספרי רוג'ר זילאזני
הדיוויזיה ה-709 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-709 הייתה דיוויזיה סטטית של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בנורמנדי, והושמדה לאחר מכן במהלך הקרב על שרבור.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-2 במאי 1941, והועמדה תחת פיקוד ארנולד פון בסל. ביוני 1941 הוצבה הדיוויזיה בברטאן שבצרפת, ובדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לנורמנדי.

ב-6 ביוני 1944 הותקפה הדיוויזיה בפיקודו של קרל-וילהלם פון שליבן, על ידי הדיוויזיה האמריקנית ה-4 שנחתה בחוף יוטה, כחלק מהפלישה לנורמנדי. הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות, ונאלצה לסגת לחצי האי קוטנטן. הדיוויזיה השתתפה בקרב על שרבור, וב-30 ביוני נכנעו שרידיה לצבא האמריקני.

==מפקדים==
* ארנולד פון בסל (2 במאי 1941 - 15 ביולי 1942)
* אלבין נאקה (15 ביולי 1942 - 15 במרץ 1943)
* קורט יאהן (15 במרץ 1943 - 1 ביולי 1943)
* אקארד פון גייזו (1 ביולי 1943 - 12 בדצמבר 1943)
* קרל-וילהלם פון שליבן (12 בדצמבר 1943 - 30 ביוני 1944)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/709ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht

==ביאורים==

709
קטגוריה:המערכה בנורמנדי
טשנד

טשנד (רומנית: Tășnad; הונגרית: Tasnád; גרמנית: Trestenburg; יידיש: טאָשנאַד) היא עיירה במחוז סאטו מארה שבטרנסילבניה, מערב רומניה. שם העיירה הוא, כנראה, בהונגרית, ופירושו "אזור ביצות וסוף" (Tó-és-Nád). אגדה אחרת מספרת כי האזור ניתן על ידי המלך ארפאד לאחוזה לאחד מגיבוריו, "טש" (Tas), שקרא למקום על שמו.

כ-2 קילומטר ממרכז העיירה נמצאים המרחצאות התרמיים של טשנד (Băile termale Tăşnad), הידועים ברומניה ומחוצה לה במעיינות החמים שלהם.

== דמוגרפיה ==
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, היו 8,411 תושבים בעיירה.

מתוכם, 51.1% רומנים, 36.2% הונגרים, 11.4% צוענים ו-1,1% אחרים.

== היסטוריה ==
ליד האתר הארכאולוגי של טשנד-סרה בספא באזור, נמצאו ממצאים מן התקופה הנאוליתית של תרבויות קורוס, פישקולט ובאדן, כמו גם שרידים מתקופת הברזל המאוחרת ונדידת העמים. מאז 2012, אולריקה זומר מן המכון לארכאולוגיה בלונדון מבצעת חפירות של האתר יחד עם מוזיאון סאטו מארה.

האזכור הראשון של העיר בשמה נמצא במסמך שנכתב על ידי הכומר המקומי, בשנת 1021. העיר ניזוקה על ידי הטטרים בשנת 1566, אולם כבר ב-1570 ישנה עדות על מבצר אבן במקום. מגפות שתקפו את העיירה במחצית השנייה של המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18 הביאו להתיישבות גרמנים "שוואבים" באזור בשנים 1754–1760.

יהודים ישבו בטרנסילבניה מאז גירוש ספרד, אך ידיעות על היישוב היהודי בטשנד קיימות רק מן המאה ה-18. הרב הראשון של טשנד היה הרב חיים בצלאל פנט, בנו של הרב יחזקאל פנט, שנתמנה בשנת 1833. בית הכנסת המרכזי נבנה בשנת 1867, ובית מדרש חסידי נוסד בראשית המאה ה-20. בשנת 1919 נתמנה הרב מרדכי בריסק לרבה של טשנד, והקים בה את ישיבת מהר"ם בריסק. הקהילה היהודית חוסלה בשואה באופן סופי בשנת 1944.

==לקריאה נוספת==
* פנקס הקהילות רומניה ב, יוסף שוויצר, עמוד 157–159
* אברהם פוקס, טאשנד וישיבת מהר"ם בריסק, 1973
* טאשנאד, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 168–169. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.tasnadinfoturism.ro/index.php?option=com_content&view=article&id=349&Itemid=552&lang=en היסטוריה של טשנד]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
פלפלים (הדפס)

"פלפלים" הוא שמו של הדפס בטכניקה של חיתוך עץ מאת האמנית הדוויג גרוסמן.
==היסטוריה==
ההדפס "פלפלים" נוצר, כנראה, בראשית שנות ה-60 של המאה ה-20, בטכניקה של חיתוך עץ והודפס על גבי נייר מסוג "קוזו" בגובה של 33 ס"מ, וברוחב של 41.5 ס"מ. העותק המצוי בעזבון האמנית נושא את התאריך 1963. בתקופה התגוררה גרוסמן בגבעתיים, שם הקימה עם בעלה, רודי להמן, בית ספר לאמנות.

ההדפס מציג נושא מסורתי של טבע דומם - ארבעה פלפלים. גרוסמן בחרה להציג את הפלפלים על משטח ריק, המנתק אותם מן הממד הריאלי ומדגיש את האקספרסיביות של הצורות. בנוסף, השתמשה גרוסמן בטכניקת חיתוך-העץ לשם יצירת יחסים של פוזיטיב ונגטיב בתיאור הפלפלים השונים.

היצירה הוצגה בתערוכה "חיתוך עץ בישראל 1928-1986" (1986) שהתקיימה בסדנת ההדפס ירושלים. תצלום היצירה הופיעה בספרו של גדעון עפרת "100 שנות אמנות הדפס בישראל" (סדנת ההדפס ירושלים, 2015).

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדפסי עץ
קטגוריה:הדפס ישראלי
קטגוריה:יצירות משנת 1963
ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים

"ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים" הוא שמו של הדפס מאת האמנית הדוויג גרוסמן.
==תיאור==
הדפסה של הדוויג גרוסמן - "ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים" היינו דיוקן עצמי של האמנית משנת 1953. העותק הנמצא בעזבון האמנית מודפס על גיליון בגובה 36 ס"מ, וברוחב 27.8 ס"מ. גרוסמן בחרה להציג את עצמה כקדרת ודמותה ניצבת במישור קדמי של הקומפוזיציה. היא אוחזת בידה בקבוק בעל צוואר ארוך וידית. ברקע מופיע הסטודיו של האמנית שבמרכזו אובניים שעליהם צנצנת חרס או כד. שלושה כדים גבוהים ניצבים אף הם ברקע, והם מונחים על מדף או שולחן. הפער בין המישורים, כמו גם החיתוך החד של פני הדמות, מעניקים ליצירה אקספרסיביות המתבטאת גם בעיצוב הפנים והידיים.
==הערות שוליים==

קטגוריה:הדפסי עץ
קטגוריה:הדפס ישראלי
קטגוריה:דיוקנאות עצמיים
קטגוריה:קרמיקה ישראלית
קטגוריה:יצירות משנת 1953
תמסורת (מכניקה)

חישוב יחס תמסורת לשרשרת גלגלי שיניים. ניתן לראות שהגלגל האמצעי לא משפיע על יחס התמסורת הכללי אלא רק על כיוון הסיבוב במוצא התמסורת
תמסורת (באנגלית: Transmission) היא מנגנון להמרת אנרגיה או העברת אנרגיה מנקודה אחת לאחרת, כאשר לרוב מדובר באנרגיה מכנית סיבובית. השימוש הנפוץ בתמסורת הוא הפחתת מהירות סיבובית והגדלת מומנט במוצא ביחס למבוא. לעיתים תמסורת משמשת ליצירת תנועה מתואמת, כמו במקרה של רצועת תזמון.

התמסורות הנפוצות יותר הן תמסורת גלגלי שיניים ותמסורת גלגלי רצועה, אך יש המתייחסים גם למתקני לחץ כמו בוכנות או מתקנים חשמליים כאמצעים להעברת או המרת אנרגיה מכנית. לדוגמה, בחיבור בוכנה עם קוטר קטן לבוכנה עם קוטר גדול, תנועה קטנה בבוכנה הרחבה תביא לתנועה גדולה יותר בבוכנה הצרה (הספיקה זהה, הנפח שונה).

יחס תמסורת (ובשמו האחר יתרון מכני) מבטא את יחס ההמרה בין המומנט או המהירות בין המבוא למוצא (או ההנעה והעומס). תמסורת פשוטה יכולה לכלול שלב אחד ותמסורות מורכבות יותר יכולות לכלול מספר שלבים. במקרה של תמסורת מורכבת יש יחס תמסורת כללי לכל המנגנון והוא שילוב של יחסי התמסורת בכל השלבים-לרוב קל למצוא את יחס התמסורת אך לעיתים החישוב פחות פשוט, כמו במקרה של תמסורת פלנטרית.

לרוב, לתמסורת יש יחס תמסורת קבוע. תמסורת בעלת יחס תמסורת משתנה נהוג לכנות בשם תיבת הילוכים והן נפוצות בעיקר בכלי רכב. המונח האנגלי לתיבת הילוכים, Gearbox, לעיתים משמש כדי לתאר בפשטות את הקופסה בה נתון מנגנון גלגל שיניים.
קטגוריה:מכונות
קטגוריה:מכניקה
יחסי טג'יקיסטן–ישראל

היחסים שבין מדינת ישראל לבין רפובליקת טג'יקיסטן החלו בשנת 1992 עם עצמאותה של טג'יקיסטן, על אף התנגדות העם, שתמך בפלסטינים ובאיראנים.

טג'יקיסטן היא מדינה מוסלמית שנמצאת ביחסים הדוקים - כלכליים, חברתיים ותרבותיים עם איראן; המדינה תמכה בתוכנית הגרעין האיראנית, התנגדה לסנקציות הבינלאומיות על איראן, ועמדה לצד הפלסטינים במאבקיהם נגד ישראל באו"ם. למרות זאת, ישראל מנסה לפתח את יחסיה עם טג'יקיסטן, כדי למנוע בריתות נגדה באזור מרכז אסיה.

== יחסים פוליטיים ==
היחסים הפוליטיים שבין שתי המדינות הם יחסים קרים, עקב תמיכתה של טג'יקיסטן באיראן וברשות הפלסטינית. טג'יקיסטן מטיפה לישראל שהיא צריכה לקבל את תמיכתה באיראן וברשות הפלסטינית באו"ם ובארגון הוועידה האסלאמית. היחסים של ישראל עם שתי מדינות אלו גורמים להתרסה בישראל מצד טג'יקיסטן ואי-השקעה ביחסים עם ישראל.

== שיתופי פעולה ==
שיתופי הפעולה בין ישראל לבין טג'יקיסטן הם בעיקר בתחומי החקלאות ופיתוח הכפר - 70 אחוזים מהטג'יקים מתגוררים באזורים כפריים. בטג'יקיסטן, החקלאות מהווה כ-23 אחוזים מסך התוצר המקומי הגולמי, ו-75 אחוזים מכלל התעסוקה. עם זאת, מעט מאוד קרקע בטג'יקיסטן היא קרקע חקלאית, עקב כך שהמדינה הררית.

== סחר ==
בין 2009 ל-2013 שווי הייצוא הישראלי הממוצע לטג'יקיסטן היה 400,000 דולר אמריקאי לשנה, והייבוא הישראלי הממוצע מטג'יקיסטן היה כ-5,000 דולר אמריקאי. 

== נציגויות ==
ישראל מיוצגת בטג'יקיסטן על ידי שגרירות ישראל בטשקנט (אוזבקיסטן).

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==
צפון קילינג

צפון קילינג (באנגלית: North Keeling) היא שונית אלמוגים לא מיושבת בצפון הטריטוריה האוסטרלית איי קוקוס. האטול שוכן כ-25 ק"מ צפונית לאי הורסבורו (Horsburgh), ושטחו כ-1.2 קמ"ר. צורת האי כשל האות C, במזרחו פתח ברוחב של 50 מ', שטח הלגונה הפנימית 0.5 קמ"ר.

האי הוא ביתם של אוכלוסיית רליתיים מתת המין האנדמי Cocos buff-banded rail, המצוי בסכנת הכחדה. באי מושבות קינון גדולות של עופות ים. מאז שנת 1995 האי יחד עם הים שסביב החופים עד מרחק של 1.5 ק"מ מהחוף, מהווים את הפארק הלאומי פולו-קילינג, והכניסה אליו מותנית באישור רשות הגנים הלאומית.

== היסטוריה ==

רב החובל וליאם קילינג היה האירופאי הראשון אשר גילה את האיים בשנת 1609, והם נקראים על שמו. בשנת 1749 צויר האי על ידי רב החובל השוודי אקברג שעבר סמוך לאי. האי נראה בתרשים שהופק על ידי ההידרוגרף הסקוטי אלכסנדר דאלרימפל בשנת 1789. בשנת 1836 ביקרו באי קפטן רוברט פיצרוי וחברו צ'ארלס דרווין בספינתם אה"מ ביגל.

במהלך המאה ה-19 נוסעים בהפלגות שעברו סמוך לאי וחלו בבריברי הועלו לחוף, קבריהם יחד עם קברי חלק מהרוגי הסיירת הקלה הגרמנית אמדן, נמצאים על האי.

=== קרב איי קוקוס ===
ב-9 בנובמבר 1914 פשטה הסיירת הגרמנית אמדן על האי דיירקשן (Direction) שבאיי קוקוס, בו עברו מספר קווי תקשורת חשובים. צוות שהורד מן הספינה חיבל בקווי התקשורת ובתחנת האלחוט. בזמן שהות הצוות באי, נוצר מגע בין "אמדן" לסיירת הקלה האוסטרלית "סידני", בעלת תותחי 6 אינצ'ים. זו האחרונה, אשר שהתה באותו אזור לצורך אבטחת שיירות החיילים האוסטרלים והניו זילנדים שעשו דרכם באוקיינוס ההודי לעזרת בריטניה, קיבלה התרעה מן הבריטים שעל האי קודם להגעת ה"אמדן". 

בקרב באה לידי ביטוי עליונותה של "סידני" בחימוש ובמהירות, ולאחר מספר שעות נאלצה "אמדן", שנפגעה קשות, לעלות על שרטון באי קילינג הצפוני, כדי שלא לטבוע. כיוון ש"סידני" המשיכה לירות, הניפה "אמדן" דגל לבן. "אמדן" ספגה 131 הרוגים ו-65 פצועים. יתר אנשי הצוות נפלו בשבי. כן נפלו בסופו של דבר בשבי צוותי ההשתלטות שיצאו מ"אמדן" לצורך תפיסת אוניות סוחר שיורטו אך לא טובעו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.environment.gov.au/topics/national-parks/pulu-keeling-national-park pulu-keeling-national-park]

קטגוריה:איי קוקוס
קטגוריה:אוסטרליה: איים לא מיושבים
קטגוריה:אתרי רמסר
הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן

הארמון הנשיאותי אוע'וזחאן (בטורקמנית: Oguz han köşk, Огуз хан көшк) הוא מעונו הרשמי של נשיא טורקמניסטן הממוקם בבירת טורקמניסטן, אשגבאט. מבנה זה משמש ביתו של נשיא טורקמניסטן החל מיום הקמתו ועד היום. 

== היסטוריה ==
[[מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי נפגש עם נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב בארמון]]
הארמון הנשיאותי הראשון של טורקמניסטן נבנה כבר בשנת 1997, אך הוא הוצא משימוש לאחר שנחשב למבנה ראוותני. בשנת 2008 בנתה חברת הבנייה הצרפתית Bouygues את הארמון הנשיאותי וסיימה לבנות אותו בשנת 2011. ב-18 במאי 2011 נחנך הארמון, ועבר להתגורר בו נשיא טורקמניסטן גורבנגולי ברדימוחמדוב. עלות הוצאות הארמון נאמדות על 250 מיליון דולר בשנה.

== חלקי המבנה ==
* האולם המרכזי – החלק המרכזי בארמון. באולם המרכזי מתקיימות קבלות הפנים למנהיגים ואנשים חשובים המגיעים לביקורים רשמיים בטורקמניסטן.
* האולם המוזהב – האולם המוזהב הוא אולם גדול שקירותיו עשויים זהב. באולם זה מתקיימות שיחות דיפלומטיות.
* אולם "גורגוט אתא" – באולם זה מתקיימות שיחות העוסקות בסוגיות ביטחוניות בין טורקמניסטן למדינות אחרות.
* אולם "סג'וק ח'אן" – באולם זה נחתמים הסכמים מדיניים והסכמי כלכלה, מסחר ומס בין טורקמניסטן למדינות אחרות.
* אולם "בַּיירם ח'אן" – באולם זה מתקיימות מסיבות עיתונאים, תדרוכים לתקשורת והצהרות רשמיות של נשיא טורקמניסטן.
* אולם "מאגתים-גולי" – אולם זה מיועד לאירועים תרבותיים והצגות במימון ממשלת טורקמניסטן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:אסיה: מעונות רשמיים
קטגוריה:אשגבאט: מבנים
טרומן הנרי ספורד

טרומן הנרי ספורד (6 בינואר 1836 – 13 ביוני 1901) היה ילד פלא וגאון חישוב. בבגרותו ניהל מצפה כוכבים.

==ביוגרפיה==
ספורד נולד ברויאלטון ורמונט. כבר מגיל צעיר משך את תשובת לבם של הסובבים אותו ביכולות החישוב שלו. בהיותו בן תשע, כומר מקומי ביקש ממנו להעלות את המספר 365,365,365,365,365,365 בריבוע. בתוך פחות מדקה טרומן הציג את התשובה הנכונה, 133,491,850,208,566,925,016,658,299,941,583,225, מבלי שנעזר כלל בנייר. בערך בגיל זה פיתח שיטה חדשה לחישוב מחזורי הירח, כאשר הפועל על פיה משתמש רק ברבע מהזמן הדרוש לשיטה אחרת ידועה.

שלא כמו גאוני חישוב אחרים, ספורד לא הופיע בפני קהל. הוא למד אסטרונומיה במכללה. כיהן בתפקיד מנהל מצפה הכוכבים הופקינס בויליאמס קולג', מצפה הכוכבים העתיק ביותר בארצות הברית. כיהן בתפקיד זה עד ליום מותו.

בשנת 1894, ספורד לקה בשבץ. הוא נפטר ב-13 ביוני 1901 בניוארק, ניו ג'רזי, בדירה שחלק עם בנו.

על שמו הוקמה מלגת לימודים לאסטרונומיה בויליאמס קולג'.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://timesmachine.nytimes.com/timesmachine/1901/06/14/117966296.pdf ביוגרפיה]

קטגוריה:אסטרונומים אמריקאים
קטגוריה:ילדי פלא במתמטיקה
קטגוריה:אוטודידקטים אמריקאים
קטגוריה:גאוני חישוב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1836
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1901
סריוון

סריוון (בקוריאנית: 사리원시) היא עיר בדרום קוריאה הצפונית ובירת מחוז צפון הואנג-הה. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של קוריאה הצפונית משנת 2008 התגוררו בסריוון 307,764 איש. העיר שוכנת כ-60 ק"מ מדרום לפיונגיאנג.

== מחוזות אדמיניסטרטיביים ==
סריוון מחולקת ל-31 שכונות ו-9 כפרים.

== בריאות ==
בסריוון בית החולים לילדים היחיד באזור, הוא משרת 16 מחוזות וכ-500,000 ילדים ובני נוער בשנה.

== תעשייה ==
בסריוון מפעל אשלג ומפעל טרקטורים.

== חינוך ==
מוסדות החינוך כוללים את האוניברסיטה לחקלאות, האוניברסיטה לגאולוגיה, אוניברסיטה לרפואה, אוניברסיטת החינוך ומכללה לרוקחות.

== תיירות ==
"רחוב פולקלור סריוון" נבנה במהלך תקופת שלטונו של קים ג'ונג-איל. הרחוב נבנה במטרה להעניק תמונה אידיאלית של קוריאה העתיקה, והוא כולל מבנים "בסגנון היסטורי" ואוסף של תותחים קוריאנים עתיקים.. הרחוב משמש לעיתים קרובות כיעד  לסיור של זרים בסיור ממשלתי רשמי. מבנים רבים בסגנון ישן קיימים בעיר.

== תחבורה ==
סריוון נגישה באמצעות אוטובוסים ורכבת.

== ערים תאומות ==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קוריאה הצפונית: ערים
נמל התעופה טנזינג-הילרי

נמל התעופה טנזינג-הילרי (בנפאלית: तेन्जिङ हिलारी विमानस्थल, ידוע גם בשם נמל התעופה לוקלה) הוא שדה תעופה קטן, הממוקם בעיירה לוקלה שבנפאל. 
המראה ונחיתה בנמל התעופה

==רקע==
שדה התעופה קרוי על שם טנזינג נורגיי ואדמונד הילרי, שני מטפסי ההרים שהעפילו לראשונה אל פסגת האוורסט ב־1953, כאות הוקרה על מאמציהם להקמת השדה באזור. השדה מיועד למטוסי STOL (short take off - landing) - מטוסים שמסוגלים להמריא ולנחות עם מסלול קצר כיוון שאורכו של המסלול היחיד בשדה הוא 527 מטרים בלבד, ובקצהו יש מצוק שגובהו מאות מטרים. השדה אינו מישורי, והוא אחד התלולים בעולם, כיוון ששיפוע מסלול הטיסה שלו מגיע ל־12%. לכן, ההמראה מתבצעת במדרון, והנחיתה במעלה. עד שנת 2002 היה השדה כבוש בלבד וכיום הוא סלול. מספר תאונות התרחשו בו, ונהרגו בהן כ־30 איש.

שדה התעופה מקיים טיסות באור יום בלבד, בעיקר לבירה קטמנדו, אך הוא נסגר לעיתים קרובות עקב מזג האוויר. במקום קיים גם מנחת מסוקים קטן. בעת מהומות או ניסיונות הפיכה נסגר השדה, וצבא נפאל מטיל איסורים לגבי תנועה בעיירה.

הנמל דורג ב-2010 בערוץ ההיסטוריה במקום הראשון ברשימת נמלי התעופה המסוכנים בעולם.

==קישורים חיצוניים==
* 

* - סרטון נחיתות והמראות מנמל התעופה.

==הערות שוליים==

טנזינג-הילרי
טנזינג-הילרי
פרוקלוס

פרוקלוס (ביוונית: Πρόκλος Διάδοχος - Próklos ho Diádokhos, Proclus Lycaeus; קונסטנטינופול, 412 - אתונה, 485) היה פילוסוף ניאופלאטוני ומתמטיקאי. היה בין אחרוני הפילוסופים של התקופה הקלאסית. בכתביו ניסח ופיתח באופן מלא ומפורט משנה ניאופלאטונית שיטתית. גדולה השפעתו על הפילוסופיה המערבית של ימי הביניים ביוונית ובלטינית.

== יצירתו ==
רוב כתביו של פרוקלוס הם פירושים לדיאלוגים של אפלטון (הדיאלוגים: אלקיביאדס, קריטילוס, פרמנידס, הרפובליקה, טימאוס). בפירושיו מציג פרוקלוס את שיטתו הפילוסופית שלו עצמו כאילו הייתה פרשנות נאמנה לכוונתו של אפלטון. בכך הוא אינו שונה מניאופלאטונים אחרים, כי גם הוא רואה את הדיאלוגים הללו ככתובים בהשראה אלוהית. יחד עם זאת פרוקלוס היה קורא זהיר של הטקסט האפלטוני. כמה מפירושיו הללו אבדו.

בנוסף לפירושיו, פרוקלוס כתב שתי יצירות עיקריות שיטתיות: החיבור יסודות התאולוגיה (Στοιχείωσις θεολογική) כולל 211 הנחות, כל אחת עם הוכחה. ההנחה הראשונה היא על מציאות "האחד" (אחדות אלוהית), וההנחה האחרונה היא ירידתה של הנשמה האינדיבידואלית אל העולם החומרי.

החיבור התאולוגיה האפלטונית (Περὶ τῆς κατὰ Πλάτωνα θεολογίας) מציג תיאור שיטתי של עמדות אפלטוניות מהדיאלוגים השונים שלו, מאפייני הסדר האלוהי, היקום הקרוב ביותר אל 'האחד'.

שרדו והגיעו לידינו עוד שלש מסות של פרוקלוס, כיום רק בתרגום ללטינית:
# ספקות בנוגע להשגחה (De decem dubitationibus circa providentiam)
# על ההשגחה והגורל (De providentia et fato)
# על מציאותו של הרוע (De malorum subsistentia)

לדברי לידוס, האסכולות של פרוקלוס, יאמבליכוס וסיריאנוס, סבורות כי אלוהי היהודים הוא "הדמיאורג של העולם המוחש, ומכנות אותו האל של ארבעת היסודות".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים של המוסר
קטגוריה:מחברים כותבי יוונית
קטגוריה:ילידי 412
קטגוריה:נפטרים ב-485
כנסיית גבירתנו הדואבת

פסל מעל הפסיפס בתחנה הרביעית
כנסיית גבירתנו הדואבת (בארמנית: Սուրբ Աստվածածին եկեղեցի) היא כנסייה ארמנית קתולית הניצבת בצומת רחוב הוויה דולורוזה (מזרח) עם רחוב הגיא בעיר העתיקה שבירושלים.

בתוך הכנסייה שוכנת התחנה הרביעית בוויה דולורוזה. תחנה זו מנציחה את מפגשה של מרים, אם ישו עם בנה, בראותה אותו נושא את הצלב, ושלאחריו התעלפה. מפגש זה אינו מתואר בברית החדשה, אלא זוהי מסורת מן המאה ה-14. שם התחנה בלטינית: Mater Dolorosa.

הכנסייה הוקמה בשנת 1874 על חורבותיה של כנסייה צלבנית. במהלך הכשרת השטח לבנייה נתגלה קטע מרצפת פסיפס ביזנטית, ובו צמד סנדלים או כפות רגליים הפונות לצד צפון. מאחר שמסורת המפגש בין מרים וישו מאוחרת לתקופה הביזנטית, לא ניתן לקשור את הפסיפס לאירוע זה, ונראה שמדובר בסך הכל ברצפת מבוא לחדר רחצה קדום. למרות זאת, מזהים הנוצרים את הפסיפס כציון מקום עמידתה של מרים בעת שראתה את בנה צועד בוויה דולורוזה. בשל כך שולב הפסיפס בקריפטה של כנסיית 'גבירתנו הדואבת' לצד פסל המתאר את המפגש.

הכנסייה שוכנת בלב מתחם השייך לארמנים-קתולים, ואשר כולל מוסדות לימוד וחדרי מגורים. עד שנת 2009 הייתה הכנסייה סגורה לקהל שאינו ארמני-קתולי, ולכן צוינה התחנה הרביעית בחדרון קטן סמוך לתחנה החמישית על רחוב הגיא, בה יכלו צליינים לשאת תפילות השייכות לתחנה זו. חדרון זה משמש עתה חנות מזכרות לצליינים, וניתן עוד לראות את הריצוף החצי-עגול שבפתחו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20161020113017/http://www.goisrael.gov.il/tourism_heb2/Tourist%20Information/Tracks/Details/Documents/web-via-delarodsa.pdf דרך הייסורים], באתר goisrael 
* [http://jerusalem.com/articles/jerusalem/church_of_our_lady_of_suffering_armenian_catholic-a654 Church of Our Lady of Suffering - Armenian catholic], באתר http://jerusalem.com/ 

קטגוריה:ארץ ישראל: מקומות קדושים לנצרות
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז ירושלים
קטגוריה:ירושלים: כנסיות קתוליות
קטגוריה:העיר העתיקה: אתרים ארכאולוגיים 
קטגוריה:ישראל: כנסיות אפוסטוליות ארמניות
קטגוריה:הרובע המוסלמי: כנסיות ומנזרים
טוקמק (קירגיזסטן)

טוקמק (בקירגיזית: Токмок - טוקמוק; ברוסית: Токмак) היא עיר במחוז צ'וי שבצפון קירגיזסטן. העיר ממוקמת ב, על הגדה הדרומית של , צמוד לגבול קזחסטן, כ-60 ק"מ מזרחית לבירה בישקק. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 73,433 בני אדם והיא העיר החמישית בגודלה בקירגיזסטן.

==היסטוריה==
טוקמק הוקמה בסביבות שנת 1830 על ידי ח'אנות קוקנד. תפקידה היה לשמור על גבולה הצפוני של החאנות. שלושים שנה מאוחר יותר טוקמק נכבשה ונהרסה על ידי הכוחות של האימפריה הרוסית, ב-13 במאי 1864 הוקמה טוקמק המודרנית על ידי הגנרל הרוסי .

ב-1867 טוקמק קיבלה מעמד של עיר והפכה לבירת המחוז, אך ב-1878 איבדה את המעמד של בירת המחוז ועיר. מעמד של עיר הוחזר לה רק ב-1927.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20170110070830/http://citykr.kg/en/tokmok.php איגוד העיריות של קירגיזסטן] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קירגיזסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1825
נתן נטע אולבסקי

הרב נתן נטע אולבסקי (1881 – 1966) היה רב בברית המועצות, פוסק מחבר ספרי הלכה, בהם, שו"ת חיי עולם נטע.

== ביוגרפיה ==
נולד בעיירה שלוושניא בפלך ז'יטומיר (כיום אוקראינה), לאביו שהיה שוחט. מוריו הראשונים היו אביו וסבו שהיה רב העיירה. לאחר מכן נסע ללמוד בישיבת רמיילס בוילנא ושם גם הוסמך לרבנות. שימש כרב באחד מבתי הכנסת בווילנא, אך משנאלץ לעזור בפרנסת משפחתו, למד את מלאכת השחיטה ושימש כשוחט במספר עיירות בסיביר, בהם צ'רמחובה . מלחמת העולם הראשונה שיבשה את תוכניותיו לשוב לווילנא, והוא נותר בעיר אירקוטסק בסיביר שם שימש כרב הקהילה המקומית. בהיותו שם התפרסם שמו כאחד מגדולי ה"משיבים" בענייני ההלכה בברית המועצות, והוא ענה לשאלות שהגיעו אליו מכל קצווי המדינה.

עמד בקשרי מכתבים עם גדולי הדור באותה תקופה בהם ר' יוסף רוזין ("הרוגצ'ובי") וביותר עם ידידו הרב אבא דוד גולדפיין. כן שלח מאמרים תורניים לכתב העת המאסף שיצא בירושלים.

עם התגברות רדיפות הדת, מצד שלטונו של סטלין בסוף שנות העשרים, וסגירתו של בית המטבחיים הכשר באירקוטסק, עקר ר' אולבסקי למוסקבה בשנת 1931, שם גרו בנו וגיסתו. באותו זמן הוא עסק בלימוד משותף עם ידידו הרב אבא דוד גולדפיין, עד פטירתו של הרב גולדפיין בשנת 1937.

בשנות מלחמת העולם השנייה שהה הרב אולבסקי עם אשתו בקזחסטן. באותה תקופה בהם שהתה משפחתו שם, שרר עוני ומחסור. גם נייר עליו יוכל להעלות את חידושיו היה קשה למצוא. הרב היה אוסף נייר ממטווח של הצבא האדום ועליו כתב את חידושיו. עם סיום המלחמה חזרו בני הזוג למוסקבה שם שימש כרב בית הכנסת ברחוב מרינה-ראשצה במשך 20 שנה עד יום פטירתו. עם פטירת הרב שליפר – רבה הראשי של מוסקבה ב-1957, שימש הרב אולבסקי כרב העיר תקופה קצרה, אולם פרש מתפקידו זה, משראה את המגבלות שמטיל השלטון הקומוניסטי על תפקידו זה.
נפטר ב-1967 ונקבר במלחובקה.

חידושים שנכתבו על ידי הרב אולבסקי על נייר מטרה של מטווח של הצבא האדום
לרב אולבסקי היו שני בנים. האחד נעלם בזמן מלחמת העולם השנייה. בנו השני – משה, היה פרופסור למתמטיקה במוסקבה. הוא עלה לישראל בשנות התשעים והביא חלק מכתבי אביו שנדפסו מאוחר יותר.

נכדו, פרופ' אלכסנדר אולבסקי, שימש כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.

==ספריו==
בהיותו רב באירקוטסק נדפס בוילנא בשנת תרצ"א, ספרו הראשון – "חיי עולם נטע" שהוא ספר שו"ת בהלכה. הספר נדפס בליטא העצמאית מכיוון שהיה זה בלתי אפשרי להדפיסו בברית המועצות תחת השלטון הסטליניסטי. הרב שלח את תשובותיו למוציאים לאור במאתיים מכתבים נפרדים. הספר קיבל את הסכמות ר' חיים עוזר גרודזנסקי, הרוגצ'ובר, ר' חנוך אייגש ור' מנחם קרקובסקי מווילנא. אל הרב אולבסקי נשלח הספר המודפס ללא עמוד השער ועמודי ההסכמות למנוע ממנו הסתבכות עם השלטון הקומוניסטי.

הספר הוהדר ויצא לאור מחדש על ידי מכון ירושלים בשנת תשנ"ה, ואליו נוסף הספר "נטע רבעי" שיצא מכתב יד המחבר, שכאמור הועלה על ידי בנו ארצה.

הרב אולבסקי כתב ספרים נוספים הנמצאים עדיין בכתב יד, והם נמצאים כאמור בכתבי יד בידי מכון ירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ילידי 1881
קטגוריה:נפטרים ב-1966
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:רבנים רוסים