OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נוק אייר

ATR 72-200, נמל התעופה הבינלאומי של צ'יאנג מאי]]
[[בואינג 737-800 בנמל התעופה הבינלאומי דון מואנג]]
נוק אייר (בתאית: นกแอร์; באנגלית: Nok Air) היא חברת תעופה זולה תאילנדית. בסיס הפעולה המרכזי שלה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי דון מואנג, ומטה ההנהלה שלה שוכן ברג'נאקרן טאוור שבמחוז סתורן, שבבירה בנגקוק.

החברה היא הספונסרית הרשמית של מועדוני הכדורגל TTM לופ בורי, צ'יאנג מאי, והאד-יאי.

בשנת 2007 הועסקו בחברה כ-130 עובדים, ובשנת 2011 כ-600.

== תולדות החברה ==
החברה נוסדה בפברואר 2004, והיא החלה את פעילותה ב-23 ביולי אותה השנה. החברה ביצעה את הטיסה הבינלאומית הראשונה שלה ב-31 במאי 2007, לבנגלור בירת קרנאטקה, הודו. באותה השנה קיבלה את אישור הרשויות להפעיל טיסות ליעדים נוספים במדינה: היידראבאד, ניו דלהי, וצ'נאי.

בחודש נובמבר 2007 השעתה נוק אייר את טיסותיה לבנגלור, לאחר שהמתחרה ג'טסטאר אסיה איירווייז החלה להפעיל טיסות בקו.

לאחר שנכשלה בהפעלת טיסות בקווים בינלאומיים, החליטו בנוק אייר להתמקד בשוק המקומי, כך הפכה החברה לבעלת מספר הקווים הפנימיים הגדול בתאילנד. אסטרטגיה זו הוכיחה את עצמה כנכונה, בשנת 2010 הרוויחה החברה 618 מיליון באט, והיא הזמינה שבעה מטוסי בואינג 737-800 וארבעה מטוסי ATR 72.

בעלי המניות בחברה הם: תאי איירווייז אינטרנשיונל (49%), Nok Air Management Company Limited (25%), CPB (6%) בנק סיאם המסחרי (5%) King Power International Company Limited (5%), והיתר (10%) ביידי משקיעים פרטיים.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון ליוני 2020:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:black;background:#ffcc00;"
! style="width:200px;" | כלי טיס
! style="width:50px;" | בצי
! style="width:50px;" | בהזמנה
! class="unsortable" | נוסעים
! style="width:190px;" | הערות
|-
|בואינג 737-800
|15
|—
|189
|
|-
|בואינג 737-8MAX
|—
|7
|טרם נקבע
|
|-
|בומברדיה DASH-8-Q400NG
|8
|—
|86
|
|-
!סה"כ
!23
!7
! colspan="2" |
|}

== קישורים חיצוניים == 

* 

* מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch==Nok%20Air&distinct_entry=true נוק אייר] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה תאילנדיות
קטגוריה:חברות לטיסות חסך
סנטה רוסה (ארגנטינה)

סנטה רוסה (בספרדית: Santa Rosa) היא עיר הבירה של פרובינציית לה פמפה בארגנטינה. בעיר יש 103,860 אזרחים (לפי מפקד 2010) וביחד עם המטרופולין שלה היא מהווה כשליש מאוכלוסיית הפרובינציה. העיר ממוקמת במזרח הפרובינציה, במרחק של 610 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.

העיר נוסדה על ידי תומאס מאסון ב-1892. ב-1900, במהלך שלטון המושל ד"ר חוסה לורו, הועברה בירת הטריטוריה לה פמפה מחנרל אצ'ה אל סנטה רוסה. ב-1952 הפכה הטריטוריה לפרובינציה כשסנטה רוסה נותרה בירתה.

בעיר נמצאת האוניברסיטה הלאומית של לה פמפה, שהוקמה ב-1958 והולאמה ב-1973.

נמל התעופה של סנטה רוסה משרת את העיר. הנמל ממוקם במרחק של 4.5 ק"מ מצפון למרכז העיר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050822195215/http://www.santarosa.gov.ar/ עיריית סנטה רוסה] 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:לה פמפה: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1892
לינה שביב

לינה שְבִּיבּ (בערבית: لينا شبيب; נולדה ב-1962) היא פוליטיקאית ירדנית שכיהנה כשרת התחבורה של ממלכת ירדן בממשלתו של עבדאללה אנסור.

==ביוגרפיה==
לינה שביב נולדה בירדן. היא למדה לימודי דוקטורט בהנדסה ובתכנון תחבורתי באוניברסיטת לונד שבשוודיה. היא שימשה כיועצת במספר חברות בינלאומיות לתחבורה ותכנון תחבורתי. בהמשך נכנסה לשירות הציבורי ועבדה במשרד לדיור, ובתפקידים בעיריית עמאן. היא שימשה כמרצה באוניברסיטת אל-אהליה בעמאן בירת ירדן, בנושאי הנדסה תחבורתית ותכנון תחבורה עירונית..

ב-21 באוגוסט 2013, לאחר חילופי תפקידים בקבינט, מונתה שביב בידי ראש הממשלה עבדאללה אנסור לתפקיד שרת התחבורה של ירדן. היא אחת משתי שרות בממשלת ירדן הנוכחית.

בהיותה שרת התחבורה התנגדה לשדה תעופה חדש באילת.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131211230941/http://www.jordanpolitics.org/en/index.php?option=com_content&view=article&id=2452:hatim-halawani&catid=44:ministries&Itemid=65 לינה שביב באתר המדריך לפוליטיקה בירדן] 
* [https://web.archive.org/web/20131214002304/http://www.mot.gov.jo/en/ אתר משרד התחבורה הירדני] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1962
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1962
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונד
קטגוריה:שרי ממשלת ירדן
קטגוריה:נשים ירדניות
הצילו! עכבר בבית!

הצילו! עכבר בבית! (באנגלית: Mouse Hunt) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1997.

== תקציר העלילה ==
הסרט מתחיל במשפט 'בלי חוטים היו החיים תוהו ובוהו'. הסרט מספר על שני האחים שמונץ, שאביהם נפטר והוריש להם מפעל לייצור חוטים, שהיה כל חייו, ובית עתיק. האח האחד הוא צעיר ותמים, המנוצל על ידי אשתו והמקורב לאביהם, ואילו האח השני הוא טבח ציני, המרוחק מאביהם. לאחר שהם מגיעים לבית, מתברר שהוא יצירתו האחרונה של אדריכל מפורסם ומאותו רגע הם מחוזרים על ידי אספן עשיר של בתיו של האדריכל. במקביל, הם מגלים שבבית יש עכבר, ומנסים להרוג אותו – אולם הלה מהתל בכל מאמציהם. את מלכודת העכברים הוא לא פותח, אך מכרסם את השיירים מסביב. לאחר מכן הוא מהתל במלכודותיהם בצורות שונות ומשונות וגורם להם לפעול עליהם במקום עליו. לבסוף, הוא מצליח לפוצץ את הבית במהלך מכירה פומבית בו הגיעו להצעה של עשרים וחמש מיליון דולר על הבית, אך ברגע האחרון הבית, כאמור, מתפוצץ. אשתו של האחד עוזבת אותו ושניהם משחזרים את מפעל החוטים והופכים אותו למפעל לייצור חוטי גבינה, כשהעכבר עומד בראש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטים על עכברים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים משנת 1997
יואנה מגורה ברנרד

יואנה מגורה ברנרד (ברומנית: Ioana Măgură Bernard; נולדה ב- 25 במאי 1940 בבוקרשט) היא קריינית ידועה ברדיו בוקרשט ובטלוויזיה הרומנית ובתחנה רדיו אירופה החופשית בשפה הרומנית.

יואנה מגורה נולדה בשנת 1940 בבוקרשט, הבת השנייה של יאקוב (ינקו) מגורה, במקור ליבוביץ', יליד מוינשט ואורורה לבית אלטרזון גרונברג, גם כן ילידת מוינשט ברומניה. אחותה הגדולה פררה נפטרה בילדותה. 
יואנה מגורה למדה משחק במכון לאמנות הבמה על שם יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט. בשנים 1968-1961 שיחקה בתיאטרון הלאומי של קראיובה. במקביל, בשנת 1964 התקבלה על ידי סילביו ברוקאן כקריינית בטלוויזיה הרומנית בבוקרשט. עבדה שם עד אפריל 1969 כשבעת ביקור בישראל החליטה לא לחזור לרומניה ולמשטר הקומוניסטי. מישראל היא היגרה לגרמניה, והחל משנת 1970 עבדה במינכן במחלקה הרומנית של תחנת הרדיו "אירופה חופשית" (אאורופה ליברה Europa Liberă). בשנת 1972 נשאה את נואל ברנרד מנהל המחלקה הרומנית בתחנה.
מנישואיה הראשונים ברומניה הייתה ליואנה מגורה ילדה שהוצאה גם היא יחד עם אמה מרומניה תמורת כופר בשווי 2,500 דולר.
ברדיו "אירופה חופשית" ערכה מגורה תוכנית בשם "אנשים, רעיונות, גישות".
בדצמבר 1981 נפטר בעלה, נואל ברנרד ממחלה ממארת והועלה חשד כי אולי הורעל על ידי מרגלים של מטשר צ'אושסקו. מגורה המשיכה לעבוד ב"אירופה ליברה" עד להעברת התחנה לפראג בשנת 1995.
יואנה מגורה חיה כעת בסן מקרוס, סן דייגו בקליפורניה.

אחות למחצה של אמה הייתה הפעילה הקומוניסטית עדה מרינסקו, שהוצאה להורג בשנת 1941 בבית הסוהר ז'ילאווה. 

==ספרים==
* Directorul postului nostru de radio - 2007 (מנהל תחנתנו - ספר זכרונות על בעלה המנוח, נואל ברנרד)

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.observatorul.com/articles_main.asp?action=articleviewdetail&ID=3870 ראיון מאת סבין צ'רנטסקו], בעיתון "Observatorul", 8 ביולי 2006
*[http://www.avantaje.ro/articol/ioana-magura-bernard-vocea-feminina-a-europei-libere-1247898 יואנה מגורה ברנרד], הקול הנשי של אירופה החופשית, כתבה באתר Avantaje, 19 בפברואר 2010 
*[http://www.geni.com/people/Aurora-Magura/6000000008052361425 יואנה מגורה ברנרד], באתר הגנאלוגי geni

קטגוריה:קרייניות חדשות
קטגוריה:נשים רומניות
רם רון

רם רון (1925 – ינואר 2004) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, מפקד הגדנ"ע ומפקד פיקוד ההדרכה. לאחר שחרורו היה ממקימי רצ - התנועה לזכויות האזרח ומזכ"ל מפלגת ד"ש. כיהן כמנכ"ל הראשון ויושב ראש החברה הלאומית לאספקת פחם.

==ביוגרפיה==
רון (במקור רולניצקי) נולד בתל אביב וגדל בגבעתיים, בה למד בבית הספר בורוכוב. במלחמת העולם השנייה התנדב לשרת בבריגדה היהודית. שירת במנגנון הקבע של ארגון ההגנה, סיים קורס מפקדי מחלקות ב-1947 ובמלחמת העצמאות פיקד על פלוגה א' בגדוד 32 של חטיבת אלכסנדרוני. השתתף במבצע חמץ בכיבוש הכפרים חיריה וסאקיה ובכיבוש כפר סלמה. במבצע בן נון א' פיקד על הפלוגה שיחד עם גדוד 32 צורפה לחטיבה 7. בהמשך שירת כסגן מפקד גדוד 35.

ב-1953 היה חבר בהרכב בית הדין הצבאי במשפט של נאשמי מחתרת צריפין. בשנים 1954 עד 1957 פיקד על פיקוד הגדנ"ע. בפברואר 1956 הועלה לדרגת אלוף-משנה. אחרי מלחמת סיני מונה למפקד שארם א-שייח' ופיקד על בית הספר לחי"ר. בשנים ב-1959 עד 1961 עמד בראש פיקוד ההדרכה. ב-1963 מונה לנספח צה"ל בארצות הברית ובקנדה. ב-1967 השתחרר מצה"ל.

לאחר שחרורו עסק בהפקת סרטי קולנוע כמנהל חברת "רונבי". בין השאר הפיק ב-1969 את הסרט לפני מחר, סרטה של אלידע גרא, הסרט העלילתי הראשון שנוצר על ידי במאית קולנוע בישראל.

לקראת הבחירות לכנסת השמינית ב-1973 היה ממקימי התנועה לזכויות האזרח (מפלגת רצ) יחד עם גיסתו שולמית אלוני, רות רזניק ובועז מואב. הוא הוצב במקום הרביעי ברשימתה, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ל-3 מנדטים. לאחר הקמת סיעת יעד היה רון מפעילי רצ שהתנגדו לאיחוד, הוא פרש מהמפלגה והקים את תנועת המרכז לזכויות האזרח, והתאחד עם התנועה הדמוקרטית לשינוי. הוא הוצב במקום ב-28 ברשימתה לבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 וכיהן כמזכיר המפלגה עד אמצע 1979.

ב-1981 מונה למנכ"ל הראשון של החברה הלאומית לאספקת פחם וכיהן בתפקיד עד 1988. לאחר מינויו של אמנון רובינשטיין ב-1992 לשר האנרגיה, מונה רון ליו"ר דירקטוריון החברה וכיהן בתפקיד עד 1999.

שימש כאחראי על הקמת מרכז בק למדע בהר החוצבים וכיהן כמנכ"ל החברה המנהלת של המרכז.

אל"ם רם רון (משמאל) עם הרב הצבאי הראשי, האלוף [[שלמה גורן ומפקד חטיבה 7, אל"ם שמואל גונן (מימין) לפני מלחמת ששת הימים]]רון נטמן בבית העלמין בקיבוץ עינת.

== חיים אישיים ==
היה נשוי להרצלה לבית כלפון. לשניים נולד הבן אייל.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי בית ספר בורוכוב (גבעתיים)
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי חברות ממשלתיות בישראל
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בארצות הברית
קטגוריה:מפקדי פיקוד ההדרכה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
יושינובו אויאקאווה

יושינובו "יושי" אויאקאווה (באנגלית: Yoshinobu "Yoshi" Oyakawa; נולד ב-9 באוגוסט 1933) הוא שחיין עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (הלסינקי 1952) ושיאן עולם במשחה ל-100 מטר גב. הוא שחה בסגנון ידיים ישרות בגריפת המים ונחשב לשחיין האחרון שזכה בסגנון זה במשחקים האולימפיים.

== ביוגרפיה ==
אויאקאווה נולד וגדל במחוז קונה שבאי הגדול של הוואי למשפחה ממוצא יפני. הוא החל להתאמן בגיל יחסים מבוגר, בהיותו בן 15 ובגיל 16 התמקד בסגנון הגב. הוא למד באוניברסיטת המדינה של אוהיו.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה אויאקאווה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.4 דקות, לפני ג'ילבר בוזו מצרפת (1:06.2 דקות) ובן ארצו ג'ק טיילור (1:06.4 דקות).

===שיאן עולם===
בתחרות שנערכה בניו הייבן שבקונטיקט ב-1 באפריל 1954 קבע אויאקאווה במשחה ל-100 מטר גב שיא עולם חדש של 1:02.8 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה וחצי של ג'ילבר בוזו (1:03.3 דקות). שיאו זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי יריבו הגדול ג'ילבר בוזו (1:02.1 דקות). 

אל אולימפיאדת מלבורן (1956) הגיע אויאקאווה כסגן בחיל האוויר האמריקאי. במשחקים עצמם, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.9 דקות, לאחר שהחליק בזינוק ולא הצליח להגן על תוארו. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:05.0 דקות. 

לאחר שפרש מספורט תחרותי התגורר אויאקאווה בסינסינטי שבאוהיו, התחתן ולזוג נולדו 4 בנות ובן. הוא עבד כמאמן שחייה.

== הישגים ==
* בסך הכל זכה אויאקאווה ב-7 תוארי אליפות ארצות הברית אישיים. 
* בשנת 1973 זכה אויאקאווה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

== ראו גם ==
*התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר גב (ויקיפדיה בגרמנית)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.usms.org/people/01PN5 יושינובו אויאקאווה], באתר United States Masters Swimming 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייני גב
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
הספרייה האזורית מטה אשר

הספרייה האזורית מטה אשר - השאלה עד סף הבית
ספריית הילדים בספרייה האזורית מטה אשר
הספרייה האזורית מטה אשר, שנוסדה בשנת 1979 בהתאם לחוק הספריות הציבוריות, היא ספרייה ציבורית הממוקמת בבית הספר "סולם צור" שבגשר הזיו. היא משרתת את יישובי המועצה האזורית מטה אשר.

מנהלת הספרייה היא שפרה שליו.

==הספרייה על סף ביתך==
המועצה האזורית מטה אשר משתרעת על שטח של כ-220,000 קמ"ר וכוללת 32 יישובים. המרחקים בין היישובים והספרייה וכן תחבורה ציבורית דלילה יצרו מציאות של קשיי תקשורת ונגישות. עובדה זו הדגישה את הצורך באימוץ שיטת ההשאלה הבינספריתית והתאמתה לתנאי האזור. כך פותח נוהל "הספרייה על סף ביתך".

ייחודה של השיטה הוא נוהל פנימי שפותח בספרייה, לפיו מחלקים בכל יום לספריות היישובים את הספרים המבוקשים על ידי קוראיהן. ספרים אלה מונחים באחריות הספרייה, בכל יום, בנקודת איסוף בבניין המועצה האזורית מטה אשר. משם, נלקחים הספרים, על ידי עובדי המועצה, אל ספריות כל אחד מהיישובים על ידי עובדי המועצה, המביאים את הספרים ליישוב בו הם מתגוררים. עובדי המועצה הם אלה המחזירים לספרייה המרכזית את הספרים שהונחו בתיבה להחזרת ספרים במקום מגוריהם.

שיטה זו מכסה את מרבית ההזמנות הבין ספרייתיות עוד באותו יום בו התקבלה ההזמנה.

הספרייה מקיימת מפגשים תדירים בין הספרנים של הסניפים ביישובים השונים, במטרה ליצור קשרים אישיים ביניהם. הדבר נעשה כדי ליצור תרבות ארגונית המתבטאת באמינות ובמוטיבציה של ספרני האזור.

ביולי 2015 נחנך בספרייה אגף נפרד לספרות ילדים.

==קטלוג הספרייה באינטרנט==
בשנת 1997 הייתה הספרייה האזורית לראשונה מבין הספריות הציבוריות שהעלתה את הקטלוג שלה לאינטרנט. איכותו ודיוקו של הקטלוג מבוקרים על ידי צוות הספרניות בספרייה בהתאם לכללים של המרכז לספריות וספרות בישראל. קטלוג זה כולל בתוכו גם את פריטי ספריות הסניפים והוא פתוח להזמנות לכל תושבי האזור בכל שעות היממה.

==פעילויות מיוחדות של הספרייה==
* רכש עבור הסניפים
* מפגשי ספרניות
* מפגשי ספרות
* צע"ד את"י
* וויקי מטה אשר - האלבום המשפחתי של מטה אשר
* יריד ספרים
* שבוע הספר במטה אשר

== לקריאה נוספת ==
*דו"ח על ביקור בספרייה האזורית "סולם צור" - דפים לספרן בקיבוץ, כ"ד-כ"ה: 21-27, 1980
*המועצות האזוריות "סולם צור", "געתון" ו"נעמן": החוג האזורי לספרנים בהתיישבות - דפים לספרן בהתיישבות, 1: 18-19, 1983 
*הספרייה האזורית "מטה אשר"/ דפים לספרן בהתיישבות, 2: 16-17, 1984
*פנינה מטס, סימה שמעוני, הספרייה האזורית מטה אשר באינטרנט - דפים לספרנים בבתי הספר, 20: 6, תשנ"ט, 1999 
*אסתר יפתחאל, האמיני יום יבוא, עמ' 121-128. הוצאת מערכת, קיבוץ דליה, תשס"ט 2009

==קישורים חיצוניים==

* [https://mta.org.il/he/02-05-2018-06-10-2016-%D7%A1%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%94/ אתר האינטרנט של הספרייה]
* [http://www.tandfonline.com/doi/abs/10.1300/J118v21n04_07#.VF2rl_nF89R/ תקציר מאמר :The Website of the Public Library Information Technology as an Agent of Change: Case Study of “Mateh Asher” Regional Library, Israel]

מטה אשר
קטגוריה:מועצה אזורית מטה אשר: חינוך
קטגוריה:גשר הזיו
טיאנחה-1

טיאנחה-1 (גם: טיאנחה-I בסינית: 天河一号 פין-יין: Tiānhé yīhào הוא מחשב-על המסוגל לביצועים מקסימליים של 2.566 פטה פלופסים. ממוקם במרכז מחשבי העל הלאומי בטיינג'ין, סין. היה המחשב המהיר בעולם מאוקטובר 2010 ועד יוני 2011, והוא מהמחשבים המועטים בעולם השייכים לסקלת הפטה.

באוקטובר 2010 גרסה משודרגת של המחשב, טיאנחה-1-A, לקחה את הבכורה מהמחשב המהיר בעולם יגואר של ORNL, עם ביצועי שיא של 2.507 פטה פלופסים. ביוני 2011 איבד טיהנהה-1-A את בכורתו כמחשב המהיר בעולם למחשב ה-K היפני.

גם טיאנחה-1 וגם טיאנחה-1-A, מריצים מערכת הפעלה מבוססת לינוקס.

==ראו גם==
* טופ500

==קישורים חיצוניים==
*[http://english.nudt.edu.cn האתר הרשמי של האוניברסיטה הלאומית לטכנולוגיות הגנה] 
*[http://english.sina.com/technology/2009/1029/281348.html האוניברסיטה לטכנולוגיות הגנה מפתחת מחשב על] באתר Sina English News
*[http://news.xinhuanet.com/english/2009-10/29/content_12356478.htm האוניברסיטה לטכנולוגיות הגנה מפתחת מחשב על] באתר סוכנות הידיעות שינואה (אנגלית)
* [http://www.china-defense-mashup.com/?p=5180 האוניברסיטה לטכנולוגיות הגנה מפתחת מחשב השלישי במהירותו בעולם] באתר הניו יורק טיימס
==הערות שוליים==

קטגוריה:מחשבי-על
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מדע וטכנולוגיה
לינווד ברקלי

לינווד ברקלי (באנגלית: Linwood Barclay) הוא סאטיריקן וסופר קנדי יליד ארצות הברית. הוא פרסם ספרי אוטוביוגרפיה, ספרים הומוריסטיים ורומנים בלשיים. 

כתב את טור הסאטירה השבועי בעיתון "טורונטו סטאר", בנוסף להוצאת פודקאסט עם מאמריו. לקח שנת שבתון על מנת לקדם את רומני המתח שלו. הוא תכנן לשוב לעיתון סטאר בספטמבר 2008, אולם ב-28 ביוני 2008 הוא כתב את טורו האחרון, והודיע על פרישתו מהעיתון.

==ביוגרפיה==
לינווד ברקלי נולד בשנת 1955 בדאריין שבמדינת קונטיקט בארצות הברית, בן למיוריאל ואוורט ברקלי. אביו היה מאייר, וכשלינווד היה בן 4 עברה המשפחה לקנדה לרגל עבודתו של אביו. בהיותו בן 16 נפטר אביו. עוד בצעירותו גילה עניין בכתיבת סיפורי בלשים, בהשראת ספריו של רוס מקדונלד. קיבל תואר ראשון בספרות אנגלית מאוניברסיטת טרנט. לאחר שלא הצליח למצוא מו"ל לספריו החל לעבוד כעיתונאי. בשנת 1981 עבר לעבוד בעיתון "טורונטו סטאר". בשנת 1993 החל לכתוב טור הומוריסטי בעיתון זה. טוריו קובצו בשלושה ספרים. בשנים 2004–2007 פרסם ארבעה ספרי בלשים שגיבורים הוא הבלש זק ווקר, העובד כבעל טור בעיתון. בשנת 2007 יצא לאור ספרו, No Time for Goodbye" (תורגם לעברית בשם "בלי לומר שלום") שזכה להצלחה רבה. הוא יצא לשנת שבתון מהעיתון לשם קידום ספרו, אך במהלכה פרש מהעיתון ופרסם את טורו האחרון ביוני 2008. מאז פרסם עוד 18 ספרים.

ברקלי מתגורר באוקוויל, אונטריו עם אשתו, נית'ה. לזוג שני ילדים, ספנסר ופייג'.

== ביבליוגרפיה ==
=== ספריו שראו אור בעברית ===
* מהלך לא מוצלח (2004), הוצאת מודן (2010)
* החבר'ה הרעים (2005), הוצאת מודן
* בלי לומר שלום (2007), הוצאת מודן (2008)
* קרוב מדי הביתה (2008), הוצאת מודן (2009)
* ביום שאיבדתי אותה (2009), הוצאת מודן (2011)
* התאונה (2011), הוצאת מודן (2011)
* טוב מראה עיניים (2012), הוצאת מודן (2013)
* בלתי צפוי (2013), הוצאת מודן (2014)
* אל תפנה את מבטך (2010), הוצאת מודן (2014)
* נקישה בחלון (2013), הוצאת מודן (2016)
* אין בית בטוח (2014), הוצאת מודן (2016)
* הבטחה שהופרה (2015), הוצאת מודן (2017)
* רחוק מן האמת (2016), הוצאת מודן (2018)
* העשרים ושלושה (2017), הוצאת מודן (2019)
* יריית פרידה (2017), הוצאת מודן (2019)
* תקתוק בקומה למטה (2018), הוצאת מודן (2020)
* בפיר המעלית (2019), הוצאת מודן (2021) 
* מי שמוצא ראשון (2021) Find You First, הוצאת מודן (2022)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.thestar.com/authors.barclay_linwood.html טוריו בטורונטו סטאר]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים קנדים
קטגוריה:בעלי טור קנדים
קטגוריה:סופרי מתח ואימה
קטגוריה:סאטיריקנים קנדים
קטגוריה:מגישי פודקאסטים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1955
סארני

סארני (באוקראינית: Сарни) היא עיר במחוז רובנו, בחבל ווהלין שבצפון-מערב אוקראינה, ציר דרכים ושיט ראשי. תרגום השם סארני מאוקראינית הוא "איילות", על שמן של האיילות הרבות שחיו ביערות שהקיפו את העיר. איילה הוא גם סמלה של העיר<ref name=":0">ספר יזכור לקהילת סארני, ערך יוסף קריב, יד ושם; ארגון יוצאי סארני והסביבה בישראל, תשכ"א

</ref>.

==תולדות העיר==
סארני הייתה חלק מדוכסות ווהלין ולאחר מכן סופחה לדוכסות הגדולה של ליטא. משנת 1795 הייתה סארני בתחום מחוז ווהלין של האימפריה הרוסית. בשנת 1921 סופחה סארני לרפובליקה הפולנית השנייה והפכה לבירת מחוז סארני. כמעט מחצית מתושביה היו יהודים, הקבוצה השנייה בגודלה בעיר הייתה אוקראינים, והיתר היו פולנים ובני קבוצות לאומיות אחרות.

מסילת הרכבת הגיעה לסארני בשנת 1885, שנה שבה הוכרה לראשונה כעיר. היא הפכה לצומת חשוב בין פסי הרכבת שבין רובנו-לונינץ לבין אלו של קובל-קורוסטן, בייחוד לאחר הקמת תחנת הרכבת בשנת 1901. תודות לכך התפתח בעיר מרכז גדול של שווקים, בתי מלאכה וגידולים חקלאיים לייצוא. היערות שהקיפו את העיר תרמו גם לשגשוגה של תעשיית העצים במקום. 

בשנת 1930 בנו הרשויות הצבאיות של פולין ביצורים ובונקרים באזור סארני, ביצורים שהיוו מעוז הגנה בפני הצבא האדום עם פלישת הסובייטים בספטמבר 1939. אחדים מהבונקרים האלה קיימים עד היום. 

בתקופת מלחמת העולם השנייה נרצחו בעיר פולנים רבים – גברים, נשים וילדים - על ידי האוקראינים ששיתפו פעולה עם הגרמנים, אם כי הטבח היה ביוזמה גרמנית, כחלק מהנסיון לבצע באזור טיהור אתני מפולנים. פולנים אחרים גורשו לגרמניה כעובדי כפייה.

בשנת 1944 סיפחה רוסיה את סארני לאוקראינה הסובייטית, שהפכה בשנת 1991 לאוקראינה העצמאית.<ref name=":0" /> 

==יהודי סארני==
בעקבות פרעות קישינב ב-1903 הפכה סארני למרכז יהודי גדול. היא נכללה ברשימת היישובים שבה היו יהודים רשאים להתגורר. בתחילת שנות השלושים של המאה ה-20 נמנו בסארני כ-5,000 יהודים, שהיוו כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר. הם קיימו פעילות כלכלית ענפה, וכן פעילות סעד ותרבות עשירה. הם הקימו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, שבין חבריהן היו מקימי הקיבוץ בקלוסובה.כרטיס חבר ב"החלוץ" בסארני שקיבל ב-1925 יליד סארני אריה ברלינסקי.
[[אנדרטה לזכר יהודי סארני שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
בספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את האזור. ביולי 1941 כבשו את סארני הגרמנים, החלו לשדוד רכוש יהודי בה, ונתנו חסות לאוקראינים ששדדו גם הם רכוש יהודי.

באפריל 1942 רוכזו יהודי סארני וכפרי הסביבה בגטו שהוקם בה, ובאוגוסט 1942 רוכזו יהודי הגטו במחנה פולסקה (Poleska), בו היו כ-13,700 יהודים. כשהחלו הגרמנים להוביל את היהודים אל בורות הרצח פרצה במחנה התקוממות, ואלפי יהודים ברחו. רובם נורו ונהרגו במקום, רק כמה מאות הגיעו ליערות, ורק אחדים שרדו עד השחרור בידי הצבא האדום בינואר 1944.<ref name=":0" />

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* על העיר סארני -[http://carmonia.net/naftaly.html סבא נפתלי והברלינסקים], 2014, עמ' 45-3, אתר carmonia.
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/1281 סארני] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז רובנו: עיירות יהודיות
קטגוריה:מחוז רובנו: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1648==הערות שוליים==
רוברט זילר

רוברט זילר (בגרמנית: Robert Ziller, נהגה בגרמנית צילר; 24 בינואר 1914 – 17 ביולי 2010) היה צלם וצלם קולנוע אמריקאים ממוצא יהודי-גרמני. עבד באולפני "אוּפא" (UFA) בברלין עם חשובי הקולנוענים האקספרסיוניסטים של שנות ה-30. עלה לארץ ישראל בשנת 1934 וצילם סרטים דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת לישראל. אך עבר לארצות הברית.

== קורות חיים ==
רוברט זילר נולד בברלין. לאחר סיום לימודיו התיכוניים החל לשמש כעוזר-צלם באולפני "אוּפא" (UFA) בברלין, שם עבד עם חשובי הקולנוענים האקספרסיוניסטים של התקופה, ביניהם הבַּמָּאִים האוסטרים פריץ לאנג, גיאורג וילהלם פאבסט (Pabst), האנס שוורץ (Schwartz), צלם הקולנוע היהודי-גרמני אויגן שיפטן (Schüfftan), ועם אנשי קולנוע אחרים. 

בשנת 1933, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון ובשל היותו יהודי, עזב זילר את ברלין ועבר לפריז, שם עבד על סרטים באורך מלא עם אויגן שיפטן (שנמלט אף הוא לצרפת באותה שנה, בשל היותו יהודי), אך כיוון שלא הצליח להשיג אַרְכָּה לרישיון העבודה שלו, עזב את צרפת בשנת 1934 ועבר לארץ ישראל. 

בתצלומיו של זילר מראשית שנות ה-30 ניכרת השפעת הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני של התקופה וכן השפעות האסתטיקה האוונגרדית של תנועות "הראייה החדשה" (New Vision) ו"האובייקטיביות החדשה" (New Objectivity), הבאות לידי ביטוי בהדגשת איכויותיו האמנותיות העצמאיות של הצילום כמדיום טכנולוגי-מודרני.

בן עשרים היה זילר כשהגיע לארץ ובראשית דרכו בה עבד כחקלאי. בהמשך חזר לעיסוקו המקצועי ועבד כצלם עיתונות. במהלך שנות ה-40 שב לעבודה קולנועית וצילם גם סרטים דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת לישראל. בין היתר, עבד עם הלמר לרסקי על הסרט "אדמה" (הסרט הראשון באורך מלא שצולם בארץ ישראל), על סרטיו "ילדי השמש", "מנגינה עברית" ו"קופת חולים", עם הבמאי הרברט קליין על סרטו "בית אבי" וכן עם הצלם פלויד קרוסבי (Crosby). 

בזמן מלחמת העולם השנייה הצטרף לחיל האוויר המלכותי הבריטי ושירת כצלם צבאי באפריקה, איטליה, צרפת, אנגליה וגרמניה. בשנת 1947 היגר לאנגליה והתגורר בלונדון, שם עסק בעיקר בקולנוע דוקומנטרי, ובשנת 1951 עבר לארצות הברית והתיישב בניו-יורק. צילם לאלפרד היצ'קוק את הסצנות האירופאיות לסרטו "המסך הקרוע" (Torn Curtain) ועבד משך שנים רבות כצלם עבור האו"ם; במסעותיו ברחבי העולם מטעם האו"ם הרבה בצילום סרטים וסטילס. זילר נפטר בליצ'פילד, קוֹנֶטִיקֵט (Litchfield, Connecticut) בארצות הברית ביולי 2010. 

הסרטים שצילם בארץ שמורים בארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג; כיוון שֶׁהִרְבָּה בנסיעות ובנדודים בין ארצות, עותקים מתצלומיו נדירים ואף התשלילים - במיוחד אלה של תצלומיו המוקדמים - אבדו.

עשרה מתצלומיו נדפסו בספר If I Forget Thee, a picture story of modern Palestine, by Meyer Levin. The Viking Press, New York, 1947.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:צלמים יהודים גרמנים
קטגוריה:צלמי קולנוע יהודים
קטגוריה:צלמי קולנוע גרמנים
קטגוריה:צלמים יהודים צרפתים
קטגוריה:צלמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:צלמים ביישוב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
מוסטפא מוראר

מוסטפא מוראר (مصطفى مرار) (28 בפברואר 1929 - 14 בדצמבר 2021) היה סופר פלסטיני, ערבי-ישראלי. לאורך יותר מ-70 שנה הוא חיבר יצירות שמתארות את חיי הכפר הפלסטיני הטיפוסי בכלל ואת כפרו שלו במיוחד.

==ביוגרפיה==
נולד בכפר ג'לג'וליה למשפחה שעובדת באדמה והתחיל את לימודיו היסודיים ב"חדר" שבכפר והשלים אותם ב"כפר ג'מאל". את לימודיו העל יסודיים סיים בהצטיינות בכפר קלקיליה. לאחר מכן, הוא הוכרח לחזור לכפר כדי לעזור להוריו באדמה, ועבד במחנות המנדט הבריטי.

ב-1948, נפגע מפיצוץ ואיבד את רגלו, וטופל בעיר שכם עד 1949. בחזרתו לכפר מצא שרוב המורים בבתי הספר של הכפר עזבו את עבודתם וזה פתח בפניו דרך לעולם הכתיבה שבו הוא השלים את דרכו עד למותו. שייח הכפר בזמנו ביקש ממנו ללמד בבית הספר וזה נתן לו את האופציה להשלים את לימודיו האקדמיים.
ב-1952 הוא התחיל את לימודיו בבית ספר להכשרת מורים ביפו ואת הלימודים האקדמיים הגבוהים עשה באוניברסיטת בר-אילן. ב 1975 סיים תואר ראשון בלשון וספרות ערבית ובמדעי המדינה.

לאחר לימודיו נתמנה מנהל בית-הספר היסודי ע"ש אר-ראזי בג'לג'וליה. במשך עבודתו כמורה ומנהל בכפר התחיל לגלות את אהבתו לעולם הילד והתחיל להביע אהבה זו בסיפורים שהוא כתב. בין השנים 1958-1956 ערך והגיש את תוכניות פינת-הנוער בקול ישראל בערבית והשתתף בהכנת המשדרים לבתי-הספר. הוא יצא לפנסיה בשנת 1982.

סיפורי מוסטפא מוראר התמקדו בחיי הכפר הערבי ופער הדורות והמעמדות והשינויים שחלו בחברה הערבית.
סיפורו הראשון נדפס ב-1952 בשבועון "חקיקת אלאמר".

נפטר ב-14 בדצמבר 2021.

==מספריו==
* אלכיימה אלמת'קובה, (1970) - 14 סיפורים
*דרך הייסורים , (1970)
*קלאדת אלאפעא, (1972)
*אבני פי אלג'אמעה, (1972)
*ג'נאזת אלשייטאן, (1972)
*חימארונא ובריטניה, (1972)
*דמע ורמאד, (1972)
*אלשארע אלטויל, (1972)
*התאנים והשטנים, (1974, 3 מהדורות) - סיפורי ילדים בשבח הצדק, האמת ואהבת הזולת
*למרות הערפל, (1976. פרס הוועד הבינדתי) - סיפור קצר בשבח אחוות העמים והעדות
*ריחאנה, נסיכת הבוסתנים ,(1978, פרס המועצה לתרבות ואמנות) - מחזה לילדים שהוצג 100 פעמים
*איאם בלאדנא, (1983)
*כיתאב אלת'ורה, (1987)
*אלמשרוע, (1987)
*אלקונבולה אלשרקיה, (1988)
*סלסלת אוראק מטרוד אל-חלואני, (1997)
ועוד קובצי סיפורים למבוגרים.
מסיפוריו תורגמו לעברית על ידי חנה עמית- כוכבי, טוביה שמוש (בתוך "סיפורים ערביים", 1972), מרדכי טביב, מחמוד עבאסי (בתוך "מפגש", 1965 - 1966) ואליהו אגסי. סיפורו "אבו עודה" נכלל באנתולוגיה העברית לנוער "כולם בסנדלים" (1973).

==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.today/20140228130956/http://yam-hasefer.co.il/index.php/%D7%9E%D7%95%D7%A1%D7%98%D7%A4%D7%90_%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%90%D7%A8%23.UxCKmX3LfK5 מוסטפא מוראר] באתר "ים הספר"

קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:סופרים ערבים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:ג'לג'וליה: אישים
קטגוריה:ערבים במלחמת העצמאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
שירלי בות'

שירלי בות (באנגלית: Shirley Booth; 30 באוגוסט 1898 – 16 באוקטובר 1992) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1952 על הופעתה בסרט "שובי שבא הקטנה". היא זכתה בנוסף בשני פרסי אמי, ובשלושה פרסי טוני.

== ביוגרפיה ==
בות' נולדה בשם מריג'ו פורד בברוקלין, ניו יורק לוורג'יניה ולאלברט ג'יימס. החלה את דרכה כשחקנית תיאטרון בשם תלמה בות' פורד בברודוויי והתגלתה לראשונה בשנת 1949 במחזה "Goodbye, My Fancy" בתפקיד עליו זכתה בפרס טוני לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

בות' זכתה להצלחה מסחררת בשנת 1950 כאשר הופיעה במחזה של ויליאם אינג' "שובי שבא הקטנה" בתפקיד לולה דילייני בעבורו זכתה בפרס טוני שני, הפעם לתפקיד הראשי. בשנת 1952 נסעה בות' להוליווד כדי לשחק בגרסה הקולנועית של דניאל מאן למחזה. בסרט שהיה לראשון שלה כשחקנית קולנוע היא חזרה על תפקיד לולה דילייני וקטפה את פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ואת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן. בות' הייתה לשחקנית הראשונה שזוכה בפרס האוסקר ובפרס טוני על אותו תפקיד. בשנה שלאחר מכן זכתה בות' בפרס טוני שלישי בקריירה על הופעתה במחזה של ארתור לורנטס "The Time of the Cuckoo".

בות' לא מינפה את זכייתה באוסקר לכדי קריירה קולנועית ענפה, והופיעה לאחר מכן בשלושה סרטים בלבד: "אודות גברת לסלי" בתפקיד גברת ויויאן לסלי עליו הייתה מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר, "השדכנית" בתפקיד השדכנית דולי גלאגר לוי ו-"Hot Spell" לצידם של אנתוני קווין ושירלי מקליין.

בשנות ה-60 שיחקה בות' בסיטקום "Hazel" בתפקיד עוזרת הבית הייזל בורק עליו זכתה בשני פרסי אמי. בכך נכנסה בות' לרשימה אקסקלוסיבית של שחקניות שזכו בפרסי האוסקר, גלובוס הזהב, האמי והטוני.

בות' נישאה בשנת 1929 לשחקן הקומי אד גרנדנר איתו היא הופיעה בתוכנית הרדיו הפופולרית "Duffy's Tavern". הם התגרשו בשנת 1942. בעלה השני היה ויליאם בייקר, והיא הייתה נשואה לו עד למותו בשנת 1951. בות' לא נישאה מאז ולא נולדו לה ילדים.

בשנותיה האחרונות סבלה מעיוורון, היא נפטרה מבעיות רפואיות, בביתה שבעיירה צ'אתהאם, מסצ'וסטס, כשהיא בת 94. היא נקברה ב"בית הקברות הר חברון" שבניו ג'רזי.
על שמה של בות' ישנו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקנית הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקניות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקנית ראשית בקומדיה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי בקומדיה
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית ראשית בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון

קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1992
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
קרמן דה פטגונס

קרמן דה פטגונס (בספרדית: Carmen de Patagones) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה. העיר ממוקמת על הגדה הצפונית של נהר ריו נגרו, מול העיר ויידמה, בירת פרובינציית ריו נגרו, במרחק של 937 ק"מ מהבירה בואנוס איירס.

==היסטוריה==
העיר, ביחד עם העיר ויידמה, היא ההתיישבות העתיקה ביותר בפטגוניה, והיא הוקמה ב-22 באפריל 1779 על ידי פרנסיסקו דה ויידמה, מגלה ארצות שהוביל משלחת ספרדית ליישוב חופי פטגוניה, תחת השם נואסטרה סניורה דל קרמן (מילולית: גבירתנו של קרמן). תחילה היו הערים עיר אחת, ונקראו יחדיו קרמן דה פטגונס. תחילה נבנה מבצר בצדו הדרומי של הנהר (בוויידמה של ימינו), אך הוא נהרס תוך מספר שנים. לאחר מכן נבנה מבצר חדש בצדו הצפוני של הנהר (בקרמן דה פטגונס של ימינו), אשר החזיק מעמד זמן רב בהרבה והוא עדיין עומד כיום. העיירה גדלה, ולבסוף אנשים החלו לחזור ולהתיישב בצדו הדרומי של נהר. בשלב מסוים העיר החליטה להתפצל כשנהר ריו נגרו מהווה את הגבול ביניהן.

לאחר מהפכת מאי ב-1810 (שהתחילה את מלחמת העצמאות של ארגנטינה), שימש המבצר ככלא למלוכנים שהתנגדו לתנועה לקבלת עצמאות.

במהלך מלחמת ארגנטינה–ברזיל (1825–1828), העיר הפכה לבסיס הצי הארגנטינאי, לאחר שהנמל המרכזי של ארגנטינה, בשפך נהר ריו דה לה פלטה, נחסם על ידי ספינות ברזילאיות. הכוחות הברזילאים ניסו לכבוש את העיר ב-7 במרץ 1827, אך נתקלו בהתנגדות חמושה ונאלצו לסגת. בעיר מתקיים פסטיבל המנציח את התאריך הזה.

בסוף שנות ה-80, תחת שלטון הנשיא ראול אלפונסין, הייתה תוכנית להעברת בירת ארגנטינה למחוז פדרלי חדש שיוקם בשטח הערים ויידמה וקרמן דה פטגונס. התוכנית אושרה בקונגרס, אך נגנזה בסופו של דבר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1779
טירת אגסקוב

טירת אגסקוב (בדנית: Egeskov Slot, נהגה:אייסקואו) היא טירה הנמצאת בדרום האי פין, דנמרק. זוהי טירת המים שנשתמרה בצורה הטובה ביותר באירופה מתקופת הרנסאנס.

==היסטוריה==
טירת אגסקוב נבנתה על ידי פרנדס ברוקנהוס (Frands Brockenhuus) בשנת 1554, קודם לכן הייתה במקום חוה חקלאית המתוארכת למאה ה-15.

בעקבות תקופת אי השקט של "מאבק הרוזנים" (בדנית Grevens fejde) ומלחמת האזרחים של המעבר לרפורמציה הפרוטסטנטית, מרבית אנשי האצולה הדנית בנו את בתיהם כמבצרים. הטירה ממוקמת בתוך אגם קטן שעומקו המרבי מגיע ל-5 מטרים. במקור, הכניסה היחידה אליו הייתה בעזרת גשר מתרומם.

לפי האגדה, נדרש יער שלם של אלונים כדי לבנות את היסודות, ומכאן שמה של הטירה, אגסקוב, שפירושה "יער אלונים".

==אדריכלות ועיצוב==
הטירה בנויה משני בניינים המחוברים בעזרת חומה כפולה ועבה, המאפשרת למגנים עליה לנטוש בית אחד ולהמשיך להילחם מהבית השני. החומה הכפולה בעובי מטר ומכילה באר וגרמי מדרגות נסתרים. המגנים יכלו להתקיף את שורות האויב משני מגדלים פינתיים עגולים. הגנות אחרות מימי הביניים כוללים חרכי ירי, משיקולי ותחנות עגינה לארטילריה. הטירה בנויה על גזעי אלון התקועים בקרקע ומשמשים יסודות. הלבנים מהם בנויה הטירה הם לבנים גדולות מהרגיל שנקראו לעיתים "לבני נזירים". המגדלים החרוטיים בנויים מסדרת פנלים נפרדים.

המבנה מכיל דגם של מערכת ביוב ראשונית, מהראשונות שנעשה בהם שימוש באירופה, בעלת פירים אנכיים לפסולת. החומה העבה כוללת בתוכה באר, שניתן להגיע אליו ממטבח המשרתים בחלק המזרחי של הבניין.

הטירה מכילה תיבת ברזל מסיבית מתחילת המאה ה-16, שהגיעה מטירת הבדהולם, שהייתה שייכת בעבר לאחוזת אגסקוב, שנמצאת כ-10 ק"מ מערבית לטירה.

בתוך הטירה נמצאים ציורי שמן רבים כולל ציור גדול באולם הראשי שבקומה הראשונה של האדמירל הדני נילס ג'ואל, שהביס את הכוחות השוודים בקרב על מפרץ קוגה בשנת 1677.

==גלריה==
<center><gallery>
תמונה:Egeskov Slot A1.jpg|מבט חיצוני על הטירה 
תמונה:Egeskov Slot A2.jpg|מבט צידי על הטירה 
תמונה:Egeskov Slot A3.jpg|מבט חיצוני על הטירה 
תמונה:Egeskov Slot A4.jpg|מבט חיצוני על הטירה 
</gallery></center>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.egeskov.dk/ האתר הרשמי] בדנית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אגסקוב
אייסטיין אור

אייסטיין אור
אייסטיין אור (בנורווגית: Øystein Ore; 7 באוקטובר 1899, אוסלו (אז כריסטיאניה) - 13 באוגוסט 1968, אוסלו) היה מתמטיקאי נורווגי-אמריקאי, על שמו נקרא מספר אור.

== חייו ==
אור למד באוניברסיטת אוסלו בין השנים 1918–1922, וקיבל תואר דוקטור בשנת 1924, על עבודת דוקטורט בשם "Zur Theorie der algebraischen Körper" ("התאוריה של השדות האלגבריים"). לאחר מכן המשיך בלימודיו באוניברסיטת גטינגן, שם למד והושפע עמוקות מגישתה של אמי נתר שלימדה שם אלגברה מופשטת. ב-1925 הפך לעוזר מחקר באוניברסיטת אוסלו.

המתמטיקאי האמריקני ג'יימס פִּירְפּוֹנְט (באנגלית: Pierpont) מאוניברסיטת ייל נסע בשנת 1926 לאירופה במטרה להרחיב את שורות סגל האוניברסיטה במתמטיקאים. אור התקבל לתפקיד, והחל לעבוד באוניברסיטה בשנת 1927 כעוזר פרופסור, ובמהרה הפך לפרופסור חבר, ושנה לאחר מכן לפרופסור מן המניין. ב-1931 מונה לפרופסור שטרלינג (Sterling, דרגת הפרופסורה הגבוהה ביותר באוניברסיטת ייל), תפקיד בו כיהן עד פרישתו לגמלאות ב-1968.

אור היה חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וממייסדי החברה האקונומטרית (Econometric Society) העוסקת בהקשרים של כלכלה, מתמטיקה וסטטיסטיקה.

נודע בעיקר בזכות עבודותיו בתורת הגרפים, כמו גם בתחומים רבים נוספים. בין תלמידיו המפורסמים ניתן למנות את גרייס הופר שפועלה בתחום המחשוב זכה להכרה בינלאומית, ומרשל הול (Hall), מחשובי המתמטיקאים בתחום תורת הגרפים והקומבינטוריקה. עסק יחד עם גארט בירקהוף בסריג והפך לאחד מהמומחים הבולטים בנושא זה.

בנוסף להיותו מתמטיקאי מוכשר, עסק אור גם בהיסטוריה של המתמטיקה, וכתב ביוגרפיות של מתמטיקאים כמו ג'ירולמו קרדאנו ונילס הנריק אבל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מתמטיקאים נורווגים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1899
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1968
אוגוסט פאלם

אוגוסט פאלם
אוגוסט תיאודור פאלם (August Teodor Palm; 5 בפברואר 1849 – 14 במרץ 1922) היה סוציאליסט שוודי, פעיל חברתי ודמות מפתח בהפצת הרעיונות הסוציאליסטיים ובבניית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשוודיה, והובלתה לכיוון רפורמיסטי.

==חייו==
פאלם היה בנו של מורה ליד מאלמו, ממנו התייתם בגיל 10, ולאחר מכן עבר הכשרה כחייט. כשהיה בן 18 ערך מסע לימודי בדנמרק ובגרמניה שלאחריו, ב-1874 התיישב כחייט בהדרסלב בצפון שלזוויג. באותה שנה גם נישא לג'והאנה לרסון.

===פעילות פוליטית מוקדמת===
במהלך מסעותיו בגרמניה למד וקלט את רעיונות הסוציאליזם (בעיקר כתוצאה מאיחודן של שתי המפלגות הסוציאליסטיות בגרמניה לכדי מפלגה אחת, ה-SPD ב-1875). ב-1877 גורש מגרמניה לאחר הפצת תעמולה סוציאליסטית. עד 1881 שהה בדנמרק, וב-1881 חזר לשוודיה. ב-6 בנובמבר באותה השנה, במאלמו, נאם פאלם את הנאום הסוציאליסטי הראשון בשוודיה והתחיל את מסעו הפוליטי בגטבורג ובסטוקהולם.

===תועמלן פוליטי===
שוודיה בסוף המאה ה-19 הייתה מדינה בעלת אחוז אוריינות גבוה כיוון שהדת הנהוגה בה היא לותרניזם (שעל-פיה על כל מאמין להיות מסוגל לקרוא את כתבי הקודש ללא תיווך) - מה שמאפשר הפצת תעמולה ורעיונות באמצעים כתובים בצורה רחבה. עם הידיעה הזאת, במרץ 1882, הקים פאלם את העיתון Folkviljan ("רצון העם"), ושימש כעורכו עד 1885, אז העיתון נסגר. ב-25 בספטמבר 1885 עבר פאלם לסטוקהולם, החל בהפצת העיתון הSocial-Demokraten ("הסוציאל-דמוקרט"), ושימש כעורכו בשנה הראשונה להפצתו. החל מסתיו 1886 היה ילמאר ברנטין העורך הראשי של עיתון זה. הממשלה השוודית שלחה אותו לכלא לשלושה חודשים בעוון הצהרות שפרסם בעיתון זה. 
תרומתו הגדולה ביותר של פאלם הייתה בכך שהביא לאיגוד עובדי תעשיית העץ השוודיים ואיגוד עובדי תעשיית המתכת השוודיים תחת אידאולוגיה סוציאליסטית. 
ב-1889, ביוזמתו של פאלם, קמה בשוודיה ה-SAP ("מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה") שמהווה איחוד בין שלושה מועדונים סוציאליסטיים גדולים בשוודיה שהוקמו בעזרת פאלם. במבנה הפוליטי של שוודיה באותה התקופה, לא התאפשר למי שאינו בעל רכוש רב להיבחר ולבחור בפרלמנט, ועל כן עיקר עשייתה של ה-SAP היה בהפצת תעמולה ואיגוד עובדים.

===ביקורו בארצות הברית===
ב-1900 הוזמן פאלם לבקר בארצות הברית על ידי המועדון הסקנדינבי של מפלגת העבודה הסוציאליסטית של אמריקה בפרובידנס, רוד איילנד, בשיתוף עם מועדונים דומים בניו יורק וברוקלין, במטרה למשוך חברים נוספים למועדונים אלו. מסעו התחיל ב-1 בספטמבר 1900, והוא מתועד בספר "תמונות מטיול לארצות הברית" (Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika) שפורסם ב-1901.

==כתביו==
*Några drag ur mitt lif ("כמה מובאות מחיי"), 1899
*Ögonblicksbilder från en tripp till Amerika ("תמונות מטיול לארצות הברית"), 1901
*Ur en agitators lif ("מחייו של תועמלן") 1904

==ראו גם==
* מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים שוודים
קטגוריה:ילידי 1849

קטגוריה:נפטרים ב-1922
השליח (סרט)

השליח (באנגלית: The Messenger) הוא סרט דרמה בכיכובם בן פוסטר, וודי הרלסון, סטיב בושמי, ג'נה מאלון וסמנתה מורטון. זהו סרטו הראשון של אורן מוברמן כבמאי, אשר יחד עם אלסנדרו קמון גם כתב את התסריט.

==עלילה==
ויל מונטגומרי (בן פוסטר) הוא סמל ראשון בצבא ארצות הברית שחוזר אחרי פציעה קשה שקיבל בעיראק. הוא נחשב לגיבור אך לא מרגיש שום סיפוק. נשארו לו שלושה חודשים לשרת עד השחרור והוא מקבל פקודה להצטרף לצוות מודיעי נפגעים כדי להודיע למשפחות החיילים שנהרגו. בצוות איתו נמצא קפטן טוני סטון (וודי הרלסון) - אלכוהוליסט בגמילה. כל הודעה למשפחה שונה מהקודמת ומתגלה כמשימה קשה ביותר.

==דמויות ראשיות==
* סמל ראשון ויל מונטגומרי (בן פוסטר)
* קפטן טוני סטון (וודי הרלסון)
* דייל מרטין (סטיב בושמי)
* קלי (ג'נה מאלון)
* מוניקה וושינגטון (יאיא דה קוסטה)
* אוליביה פיטרסון (סמנתה מורטון)
* בראון (גאיוס צ'ארלס)
==תפקידי משנה==
* בראון (גאיוס צ'ארלס)

==פרסים ומועמדויות==
* 2009 - שני פרסים בפסטיבל ברלין: פרס דוב הכסף לתסריט הטוב ביותר (אורן מוברמן, אלסנדרו קמון) ו-Peace Film Award (אורן מוברמן)
* 2009 - שני פרסים של National Board of Review of Motion Pictures : שחקן המשנה הטוב ביותר (וודי הרלסון), Spotlight Award (אורן מוברמן)
* 2010 - פרס אינדפנדנט ספיריט לוודי הרלסון בקטגוריית שחקן משנה הטוב ביותר.
* 2010 - מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 

קטגוריה:סרטי 2009

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
Airfix Dogfighter

Airfix Dogfighter הוא משחק וידאו למחשבים אישיים המדמה טיסה. פותח על ידי החברות Unique Development Studios ו-Paradox Interactive, והופץ על ידי חברת EON Digital Entertainment. המשחק מבוסס על המותג הפופולרי Airfix של מודלי מטוסים מפלסטיק. יצא לאור לראשונה ב-14 בינואר שנת 2000, בצפון אמריקה ואירופה.

==מבט כולל==
המשחק משוחק מזווית המציגה את מטוס השחקן מאחוריו, או מלמעלה לו. חמישה עשר סוגי מטוסים ממלחמת העולם השנייה עומדים לרשות השחקן, וניתן לעצב את ההדפס שעל גבי המטוסים באופן אישי. המשחק מתבצע בסביבת בית תלת־ממדי, בסגנון שנות ה-50, כשכל הכלים המשתתפים במשחק הם מיניאטורות של כלים צבאיים. במשחק פזורים חפצים שבירים, המאפשרים לשחקן לקבל כתוצאה משבירתם הטבות שונות. קיימות 20 משימות, וכל עשר מהן מיועדות כנגד הצבא שב-10 האחרות, בחלקים השונים של הבית.

==טריטוריות==
לרוב החדרים נדרש מפתח כדי להיכנס, והוא מתגלה במהלך המשחק ובהתאם למשימה. כשהשחקן שייך לכוחות שבקומה העליונה. הוא אינו יכול לרדת במדרגות ליותר ממספר שניות, משם שטיל אקראי יפגע בו והוא יושמד. הדבר תקף גם למתחיל בקומה התחתונה שאינו יכול לעלות. בשלב האחרון של מסע המלחמה של אחד מהצדדים, ניתן לסייר בכל הבית באופן חופשי.

==נשק==
מנוע המשחק תומך ב-9 סוגי נשק. מכונת הירייה, הרקטה, הפצצה, והתותח, זמינים לשני הצדדים, ויכולים להשתדרג ב-4 רמות, בשל אכילת אלמנטים המיועדים לכך. לכל צד יש שני כלי נשק ייחודיים לו, במשחק מול המחשב.

צד אחד יכול להשתמש בטילים מונחים, ובלייזר של קרן חלקיקים, כשלעומתו הצד השני משתמש בפצצות מוצנחות, ובסלילי טסלה המסוגלים להכות יחידות מרובות במקביל. בשתי המשימות האחרונות של סיום מסעי המלחמה, שני הצדדים מקבלים יכולת כשחקנים אנושיים להפעיל פצצה גרעינית. כלי הנשק הייחודיים אינם ניתנים לשדרוג.

===טנקים===
במהלך המלחמה הלוחמה מתבצעת מול טנקים שהיו פופולריים במלחמת העולם השנייה, כדוגמת הצ'רציל, הטיגר, וה-M4 שרמן.

===כלים נוספים===
בנוסף לכלים שהוזכרו למעלה, ניתן לפגוש במשחק בצוללות, צפלינים, ג'יפים, ומתקני בליסטיקה שונים.

==עריכה אישית==
במדור מיוחד במשחק, ניתן לערוך הן את ההדפסים והסמלים שעל גבי המטוסים, והן את תוך הבית על כל חפציו. בנוסף ניתן להגדיר התנהלות של חפצים בהתאם לשלב הנבנה, כגון גילוי מפתח לדלת בזמן פיצוץ חפץ מסוים.

==ראו גם==
*Flight Simulator X
*כוכב כחול

==קישורים חיצוניים==
* 
*[https://web.archive.org/web/20131213123933/http://www.airfixdogfighter.co.uk/ the last remaining fansite]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי מדמי טיסה
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2000
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בשוודיה
James Pond 2

James Pond 2 ידוע גם כ-Super James Pond הוא משחק וידאו מסוגת משחקי הפלטפורמה. המשחק מהווה המשך למשחק James Pond ושניהם פותחו על ידי אותו מפתח. המוזיקה נוצרה על ידי ריצ'רד גוז'ף, בעזרת חברת RoboCop film theme.

James Pond 2 הופצה במקור למחשבים אמיגה, אטארי ST וכן לקונסולת המשחקים סגה מגה דרייב, על ידי שלושה מפיצים שונים. בהמשך הופיע המשחק בגרסאות גם למחשבים אמיגה CD32, סגה גיים גיר, קומודור 64, סגה מאסטר סיסטם ו-SNES. גרסת SNES נקראה בצפון אמריקה Super James Pond 2, ובאזורים אחרים נקראה || Super James Pond. בהמשך יצא המשחק בגרסה לפלייסטיישן, ל-Game Boy Advance, ל-נינטנדו DS וכגרסת הורדה ל-פלייסטיישן 3.

==מאפייני המשחק==
המשחק מתחיל מחוץ למפעל הצעצועים של סנטה קלאוס. קיימות דלתות רבות, וכל אחת מהן מובילה לשלב מרובה תתי שלבים, אשר מספרם בכל הדלתות הוא 50. כל תתי השלבים בכל דלת, מאופיינים בערכת נושא הקשורה לנושא מסוים. יצורים עוינים מסתתרים בדלתות אלו, והם באים במגוון צורות. אין נשק במשחק והדרך היחידה לנצחם היא לקפוץ עליהם. במהלך נפילה לאחר זינוק לאוויר ניתן להתקפל בעת הנפילה מטה, והדבר נחשב לשתי קפיצות רגילות. ברוב המקרים לאחר סיום שתי דלתות, קיימת דלת בה שוכנת מפלצת ייחודית הקשורה בערכת הנושא שלה לשתי הדלתות שסוימו. בעת סיום חלק מהדלתות, מופיעות במרחב הכניסה אליהם הטבות שונות.

השריון של גופו של גיי'מס (השחקן) מאפשר לו להאריך את גופו אנכית לאורך בלתי מוגבל, וכך להיתפס בתקרה במידה וקיימת מעליו. דבר זה מאפשר ליפול על אויבים ב"הפתעה" מלמעלה, וכן לגשת לאזורים במשחק שאינם נגישים באופן רגיל.

במהלך המשחק אוסף ג'יימס אובייקטים שונים, המקנים לו נקודות. אובייקטים ייחודיים יספקו לו תכונות מיוחדות כדוגמת כנפיים, וכוכבי הגנה. ניתן במהלך המשחק להשיג מטוס, מכונית ואמבטיה מעופפת.

==ביקורות==
המגזין ACE נתן לגרסת אמיגה של המשחק דירוג של 934, מתוך 1000 נקודות אפשריות, והגדיר אותו "מלוטש, בעל משחקיות גבוהה (...) ומהנה" וכן "מצוין ומושלם". המגזין Mega הציב את המשחק במקום ה-20 מתוך משחקי סגה מגה דרייב הטובים בכל הזמנים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.mobygames.com/game/james-pond-2-codename-robocod James Pond 2: Codename: RoboCod] באתר MobyGames

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1991
קטגוריה:משחקי DOS
קטגוריה:משחקי קומודור 64
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן
קטגוריה:משחקי סופר נינטנדו
קטגוריה:משחקי גלילה צדדית
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בממלכה המאוחדת
טיאנחה-2

ממוזער
טיאנחה-2 (בסינית: 天河-2; נקרא גם שביל החלב 2) הוא מחשב-על הממוקם בגואנגג'ואו, ברפובליקה העממית של סין. הוא פותח על ידי קבוצה של 1,300 מדענים ומהנדסים, ומגיע לביצועים של 33.86 פטה פלופס.

על פי רשימת ה-TOP500 היה המחשב המהיר בעולם נכון לסוף נובמבר 2015, ונכון לפברואר 2017 הוא המחשב השני במהירותו בעולם לאחר ש-Sunway TaihuLight תפס את מקומו.

== היסטוריה ==
הפיתוח של טיאנחה-2 תוקצב על ידי תוכנית 863, והעומדים מאחוריו היו ממשלת סין, הממשל של מחוז גואנדונג, ועיריית גואנגג'ואו. המחשב נבנה על ידי האוניברסיטה הלאומית לטכנולוגיות הגנה, ושוכלל על ידי חברת טכנולוגיית המידע Inspur. Inspur ייצרה את לוחות המעגלים המודפסים, ועזרה בהתקנת ובדיקת תוכנת המחשב. תאריך היעד המקורי לסיום המיזם היה בשנת 2015, אך לבסוף הוכרז עליו בשנת 2013. ביוני 2013 החל המחשב לעבוד באופן מלא, והגיע למלוא יכולותיו החישוביות בסוף 2013.

ביוני 2013 הגיע המחשב לפסגת הדירוג של רשימת ה-TOP500 כמחשב המהיר בעולם. במקום השני היה המחשב טיטן בפער של כמחצית מיכולות הטיהנהה-2. הטיטן במחלקת האנרגיה של המעבדה הלאומית של אוק רידג' הגיע לביצועים של 17.59 פטה-פלופס, בעוד הטיהנהה-2 הגיעה ל-33.86 פטה-פלופס. ביצועי טיהנהה-2 הגבוהים החזירו את הבכורה לסין, לאחר שטיאנחה-1 היה אף הוא המחשב המהיר בעולם לתקופת מה. המוסד למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה אמר כי הניצחון של טיאנחה-2 "מסמל את רצינותה של סין לנצח במרוץ החימוש בתחום מחשוב העל". לסין יש 66 מחשבי על מתוך ה-500 הטובים ביותר, והיא שנייה מבחינת המספר רק לארצות הברית המחזיקה ב-252 מחשבים.

ביוני 2013 דורג המחשב כשישי בעולם על ידי רשימת Graph500 של מחשבי העל. על פי בדיקתם המערכת הגיעה לביצועים של 2,061 ג'יגה TEPS, בעוד המערכת המובילה IBM Sequoia הגיעה ל-15,363 TEPS.

טיהנהה-2 מוקם במרכז מחשוב העל הלאומי בגואנגג'ואו.

== יישומים ==
על פי האוניברסיטה הלאומית לטכנולוגיות הגנה, טיאנחה-2 משמש לסימולציות ניתוחים ויישומי אבטחה של הממשל בסין.

טיאנחה-2 מריץ את מערכת ההפעלה Kylin, גרסה של הפצת לינוקס שפותחה על ידי האוניברסיטה הלאומית לטכנולוגיות הגנה. ניהול משאבי המערכת מבוסס על תוכנת SLURM.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחשבי-על
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מדע וטכנולוגיה
ודיע א-סאפי

ודיע א-סאפי (בערבית: وديع الصافي, תעתיק מדויק: ודיע אלצאפי; 1 בנובמבר 1921 – 11 באוקטובר 2013) היה זמר ומלחין לבנוני. הוא נחשב לאחד מגדולי הזמרים בעולם הערבי. לא-סאפי מקום חשוב ומכובד בהיסטוריה של הזמר הערבי והלבנוני בפרט.

== ביוגרפיה ==
ודיע א-סאפי נולד בכפר ניחא שבהרי השוף בשם ודיע בשארה יוסף פרנסיס (وديع بشارة يوسف فرنسيس), והוא הבן השני במשפחה בעלת שמונה בנים. אביו בשארה יוסף ג'יבריל פרנסיס, עבד בצבא הלבנוני. מאחר שהמשפחה סבלה מחיי עוני החליטה לעבור ב-1930 לביירות. שם הצטרף ודיע א-סאפי לבית ספר השייך למנזר קתולי, והתחיל לנגן בלהקה של בית הספר. אחרי שלוש שנים הוכרח לעזוב את הלימודים על מנת לעזור בפרנסת המשפחה.

== דרכו המקצועית ==
היציאה לעולם האמנות הייתה ב-1938, לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות שירה שהתקיימה ברדיו הלבנוני, בתקופת המנדט הצרפתי (השיר הזוכה היה: "[https://www.youtube.com/watch?v=lYx9tyIputY&ab_channel=ANANBAHOW يا مرسل النغم الحنون]").<ref name=":0"></ref> כאשר החליטה הוועדה בתחרות להעניק לו את הכינוי "ודיע א-סאפי" בשל קולו הזך (סאפי – صافي – נקי, זך) ומאז דבק בו כינוי זה. הזמר המצרי הענק מוחמד עבד אל-והאב קרא לו האיש "בעל גרון מזהב". בעיתונות הלבנונית ובאמצעי תקשורת ערבים, היו לו כינויים נוספים, כמו: "זמר הארזים" (مطرب الأرز), קדוש הזמר (قديس الطرب) ועוד.<ref></ref>

בסוף שנות ה-50 הוא ייסד, יחד עם עוד מוזיקאים לבנוניים, את פסטיבל בעלבכ, כדי לקדם את השירה הלבנונית.<ref name=":0" />

עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון ב-1976 הוא עבר למצרים ומשם לבריטניה, עד שבסופו של דבר התיישב בפריז. היו לו שלוש אזרחויות נוספות לאזרחותו הלבנונית: צרפתית, מצרית וברזילאית.<ref name=":0" />

במהלך חייו כתב והלחין מעל 1,000 שירים.<ref></ref>

== פרסים ומחוות ==
* ב-1989 הוזמן לקונצרט מחווה בפריז לרגל סיום יובל זהב לקריירה שלו כזמר.
* א-סאפי זכה בחמישה תארים להצטיינותו בתקופת הנשיאים כמיל שמעון, פואד שהאב, סולימאן פרנג'יה ואליאס הראווי.
* הנשיא אמיל לחוד העניק לו את תואר "אל-ארז".
* ב-1991 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רוח הקודש – אל-כסליכ שבלבנון.
* הסולטאן העומאני העניק לו ב-2007 תואר מדרגה ראשונה.

== פסטיבלים ==
* "אל-עורס פי אל-קריה" – בעלבכ 1959
* פסטיבל ג'בייל – 1960
* פסטיבל להקת אל-אנוואר – 1960–1963
* פסטיבל אל-ארז – 1963
* ארדנא אילא אל-אבד – בעלבכ 1964
* פסטיבל בית א-דין – 1970–1972
* בעלבכ – 1973–1974

== סרטים ==
* "אל-ח'מסה גְנֵיה" ("חמש הלירות המצריות"; גְנֵיה – לירה מצרית)
* "ע'זל אל-בנאת"
* "מוואל" ו"נאר א-שוק" ב-1973

== חיים אישיים ==
ב-1952, הוא התחתן עם מלפינא טאניוס פרנסיס, קרובת משפחה שלו, ולהם שתי בנות, דוניא ומארלין, וארבעה בנים, פאדי, אנטואן, ג'ורג' ומילאד.

== מותו ==
ודיע א-סאפי הלך לעולמו בגיל 92 באוקטובר 2013, טקס ההלוויה התקיים בקתדרלת סנט ג'ורג' במרכז ביירות, בהשתתפות קהל המונים ודמויות אמנותיות, פוליטיות וחברתיות רבות. הוא נקבר בעיר הולדתו ניחא , בשוף.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.karmel.co.il/index.php?option=com_content&task=view&id=27912 הלך לעולמו הזמר ודיע א-סאפי באתר כרמל]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרים לבנונים
קטגוריה:מוזיקה ערבית
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:ילידי 1921
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2013
פראיה דה פיפה

250x250 פיקסלים
פראייה דה פיפה (בפורטוגזית Praia de Pipa, היינו, "חוף העפיפון") הוא חוף בברזיל, השוכן ליד העיירה טיבאו דו סול, כ-84 ק"מ מנאטאל בירת ריו גראנדה דו נורטה.

עד שנת 1626, החוף נודע בשם Itacoatiara כלומר "הצוק הצבוע", מאוחר יותר הפך ל- Ponta do Cabo Verde ("הכף הירוקה"), וכיום ידוע בשם פראייה דה פיפה. רצועת חוף זו נתגלתה על ידי מתיישבים פורטוגזים שקראו לחוף Orotapiry, או "הכפר של הגבר הלבן". עד לגילוי המקום על ידי גולשים ותרמילאים בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה פיפה כפר דייגים.

חופי פיפה הם מן היפים בברזיל, בעלי חול רך וצחור, מים נקיים וצוקים בגובה של כעשרה מטרים. הנוף השליו המסיבות והגלים בסמוך לחוף מהווים מוקד משיכה לגולשים, תיירים וצעירים מהערים הסמוכות. בפיפה קיימים מספר חופים, הידועים בהם הם -Praia Da Amor האהוב על הגולשים, Praia Da Dolphin אל חוף זה מגיעים לעיתים דולפינים וחוף Praia do Madeiro.

מרבית העסקים כיום מנוהלים על ידי זרים. יחד עם זאת, בשל העובדה כי קיימות מגבלות חוק ביחס להרחבת הפעילות באזור, שכן מדובר בסביבה מוגנת, בתי העסק ממוקמים בצפיפות יחסית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.xplorer.co.il/map/south_america/brazil/praia_da_pipa_brazil?i=info מידע על החוף], באתר אקספלורר
* [http://www.gringo.co.il/country_page.asp?countryID=1&cityID=156 מידע על החוף], באתר גרינגו

קטגוריה:ריו גראנדה דו נורטה
קטגוריה:חופים
קטגוריה:ברזיל: גאוגרפיה