זרעי צ'יה

תמונה של זרעי צ'יה מקרוב.
זרעי צ'יה הם זרעים של מרווה היספאנית, צמח פורח ממשפחת הנענע (שפתניים) שמקורו במרכז ודרום מקסיקו,<ref>"Salvia hispanica". Germplasm Resources Information Network (GRIN). Agricultural Research Service (ARS), United States Department of Agriculture (USDA). Retrieved 21 March 2012.</ref> או של צ'יה זהובה, שמקורה בדרום מערב ארצות הברית ומקסיקו, ומשמשים למאכל.

ישנן עדויות לכך שהצ'יה היה בשימוש נרחב על ידי האצטקים בתקופה הפרה-קולומביאנית והיווה מוצר יסוד בתרבויות מסו-אמריקאיות. במרכז מקסיקו ובגואטמלה מגדלים זרעי צ'יה בקנה מידה קטן, ובאופן מסחרי ברחבי מרכז ואמריקה הדרומית.

==תיאור==
זרע צ'יה בגודל 2 מ"מ
זרעי צ'יה
בדרך כלל, זרעי צ'יה הם בעלי מבנה אליפטי פחוס בגודל ממוצע של 1.3-2.1 מילימטרים, עם משקל ממוצע של 1.3 מ"ג לכל זרע.<ref></ref> צבעם חום, אפור, שחור או לבן. הזרעים הידרופיליים וסופגים עד פי 12 ממשקלם בנוזל בהשרייה, ומפתחים ציפוי רירי המעניק להם מרקם ג'ל. צ'יה זוהתה בעיקר בתור מרווה היספאנית. צמחים אחרים המכונים "צ'יה" כוללים "צ'יה זהובה", אשר זרעיה משמשים למאכל.

במאה ה-21, הצ'יה הפכה למזון מסחרי במולדתה מקסיקו וגואטמלה, כמו גם בבוליביה, ארגנטינה, אקוודור, ניקרגואה ואוסטרליה.<ref></ref> זני צ'יה חדשים מוגנים בפטנט, ופותחו בקנטקי לגידול בקווי הרוחב הצפוניים של ארצות הברית.<ref></ref>

תפוקת הזרעים משתנה בהתאם לזנים, אופן גידולם ותנאי הגידול לפי אזור גאוגרפי.

==היסטוריה==
קודקס מנדוסה מהמאה ה-16 מספק עדות לכך שזרעי הצ'יה עובדו על ידי האצטקים בתקופה הפרה-קולומביאנית, והיסטוריונים כלכליים אומרים כי ייתכן שזרעי הצ'יה היו חשובים כמו זרעי התירס. הזרעים ניתנו כמחווה שנתית על ידי העם לשליטים ב-21 מתוך 38 מדינות המחוז האצטקי.<ref name="CAHILL"></ref> זרעי צ'יה שימשו כמזון עיקרי לתרבויות הנאוואטל. כרוניקנים ישועים הציבו את הצ'יה כגידול השלישי בחשיבותו בתרבות האצטקית, לפני הירבוז, כאשר מעליו ברשימה רק תירס ושעועית. מנחות לכהונה האצטקית שולמו לעיתים קרובות בזרעי צ'יה.

זרעי צ'יה טחונים או שלמים משמשים בארגנטינה, בוליביה, גואטמלה, מקסיקו ופרגוואי למשקאות ומזון.<ref name="Kintzios"></ref><ref></ref> כיום, צ'יה מעובדת בקנה מידה קטן במולדתה במרכז מקסיקו וגואטמלה, ובאופן מסחרי בארגנטינה, בוליביה, אקוודור, גואטמלה ומקסיקו.

==הרכב תזונתי==
זרעי צ'יה מיובשים מכילים 6% מים, 42% פחמימה (כולל תכולה גבוהה של סיבים תזונתיים), 16% חלבון ו-31% שומן. הזרעים עשירים במספר מינרלים תזונתיים, כולל סידן, ברזל, מגנזיום, מנגן, זרחן ואבץ.

חומצות השומן של שמן זרעי צ'יה הן בעיקר בלתי רוויות, עם חומצה לינולאית (17-26% מסך השומן) וחומצה אלפא-לינולנית (50-57%) בתור השומנים העיקריים.<ref></ref><ref name="USDA"></ref>

==שימוש כמזון==
משקה מקסיקני עשוי מזרעי צ'יה
ניתן להפוך את זרעי הצ'יה לחומר דמוי ג'לטין או לצרוך אותם בצורתם הגולמית.<ref name="NPR"></ref><ref name="costantini2014"></ref> שלא כמו זרעי פשתן, אין צורך לטחון זרעי צ'יה שלמים, מכיוון שקליפת הזרעים עדינה ומתעכלת בקלות, מה שעשוי לשפר את הזמינות הביולוגית התזונתית.<ref></ref>

ג'ל מזרעים טחונים יכול לשמש במקום ביצים בעוגות תוך אספקת חומרים מזינים אחרים, ומהווה תחליף באפייה טבעונית וללא אלרגנים.<ref></ref> ניתן להוסיף זרעי צ'יה למזונות אחרים כדוגמת שייקים, דגני בוקר, חטיפי אנרגיה, גרנולה, יוגורט, טורטיות ולחם.

===שימוש כמזון באירופה===
צ'יה נחשבת למזון חדש באירופה מכיוון שאין לה "היסטוריה משמעותית של צריכה באיחוד האירופי לפני 15מאי 1997", על פי הוועדה המייעצת למזונות חדשים.<ref name="eu"></ref> לפי כלל זה, זרעי צ'יה עשויים להיות 5% מסך החומר במוצרי לחם. זרעי צ'יה ארוזים מראש יישאו סימון נוסף כדי ליידע את הצרכן כי הצריכה היומית לא תעלה על 15 גרם ליום וצריכת שמן צ'יה טהור לא יעלה על 2 גרם ליום.<ref name="eu" />

זרעי צ'יה הנמכרים באיחוד האירופי, מיובאים בעיקר ממדינות דרום אמריקה ומרכז אמריקה, ודורשים בדיקות של רמות חומרי הדברה, מזהמים וקריטריונים מיקרוביולוגיים.<ref></ref>

===מחקר בריאותי ראשוני===
מחקר מקדים שנעשה אינו חד-משמעי.<ref name=":0"></ref> בסקר שיטתי משנת 2015, רוב המחקרים לא הראו השפעה של צריכת זרעי צ'יה על מחלות קרדיווסקולריות בבני אדם.<ref name="Effect of chia seed Salvia hispani"></ref>

===אינטראקציות בין תרופות===
אין ראיות המצביעות על כך שלצריכת זרעי צ'יה יש השפעות שליליות על תרופות מרשם או אינטראקציה עם תרופות מרשם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==