שביט קוהוטק

שביט קוהוטק (כינוי רשמי C/1973 E1, בעבר 1973 XII ו -1973f) הוא שביט שעבר בסמוך לשמש לקראת סוף 1973. תחזיות מוקדמות של בהירות השיא של השביט ייחסו לו פוטנציאל להפוך לאחד השביטים הגדולים ביותר של המאה ה-20, למשוך את תשומת הלב של הציבור הרחב והעיתונות ולזכות את השביט בכינוי "שביט המאה". למרות שהשביט היה בהיר למדי, הוא היה חיוור בהרבה מהתחזיות: בהירותו הנראית הגיע לשיא של 3- בלבד (בניגוד לתחזיות שצפו שבהירותו תהיה 10-), הוא נראה רק למשך זמן קצר ועד סוף ינואר 1974 הפך לבלתי נראה לעין בלתי מזוינת.

השביט התגלה ב-18 במרץ 1973 על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהוטק. קוהוטק חיפש את שביט ביילה, וגילה באופן בלתי צפוי את השביט, שקרוי על שמו. השביט התגלה רחוק יותר מהשמש מכל שביט קודם. על פי שיטות חיזוי מקובלות, שביט קוהוטק היה אמור להיות בהיר מאוד בסוף 1973 ותחילת 1974, מה שהוביל לציפייה גדולה הן בחוגים המדעיים והן בציבור הרחב.

השביט הגיע לפריהליון ב-28 בדצמבר 1973. למרות שבנקודה זו הייתה בהירותו מרבית, ניתן היה לצפות בו מכדור הארץ רק באמצעות מכשור מדעי ייעודי בשל קרבתו לשמש. רוב הצופים מכדור הארץ נאלצו להמתין לינואר 1974, כאשר השביט התרחק מהזוהר המסנוור של השמש. בהירותו הנראית אז הייתה 0. בהמשך אותו חודש דעכה בהירות השביט במהירות, עד שלא ניתן היה לצפות בו בעין בלתי מזוינת. השביט נצפה לאחרונה בנובמבר 1974.

בשל הציפייה לבהירות מדהימה, ולאחר פרסום אינטנסיבי של התחזיות האופטימיות בכלי התקשורת, הפך קוהוטק לשם נרדף לאכזבה מרהיבה.

בשל הזיהוי המוקדם והמאפיינים הייחודיים שלו, הושקע מאמץ מדעי רב בתצפית בקוהוטק במהלך חצייתו של מערכת השמש הפנימית, מה שהפך אותו לשביט הנחקר ביותר באותה תקופה. הממצאים שהתקבלו קידמו באופן משמעותי את ההבנה של שביטים. הזיהוי של מולקולות מורכבות יותר שנפלטו מקוהוטק לצד רכיבים כימיים פשוטים אישר את ההשערה ששביטים כוללים גם מולקולות גדולות יותר שמתפרקות לתוצרים פשוטים. הנוכחות המשמעותית של גזים ופלזמה שנפלטו מקוהוטק תמכה במודל "כדור השלג המלוכלך" להרכבם של גרעיני שביטים.

המסלול האקסצנטרי מאוד של קוהוטק לפני הפריהליון של 1973 מרמז שייתכן שהוא נוצר מוקדם מאוד, בזמן היווצרותה של מערכת השמש, או שמקורו במערכת פלנטרית אחרת. ייתכן שזמן המחזור שלו היה בתחילה בסדר גודל של כמה מיליוני שנים, או שהופעתו ב-1973 היה המסע הראשון שלו לתוך מערכת השמש הפנימית.
== גילוי ==
החלל ג'ונסון משוחח עם האסטרונאוטים של סקיילאב 4 במהלך מעבר השביט בינואר 1974]]
השביט התגלה ב-18 במרץ 1973 על ידי האסטרונום הצ'כי לובוש קוהוטק כחלק מניסיון לזהות את שביט ביאלה. קוהוטק בדק לוח צילום אשר צולמו במצלמת שמידט במצפה הכוכבים של המבורג בברגדורף. לוח הצילום נחשף פעמיים, עם מרווח של 15.5 דקות בין החשיפות. שביט קוהוטק הופיע על לוח הצילום כנקודה מפוזרת כפולה. האובייקט הופיע גם בצילום של אותו שדה ב-9 במרץ, כשהוא מוסט בכיוון מערב-צפון-מערב, מה שאישר כי מדובר באובייקט אמיתי הנע על פני כוכבי הרקע ולא בשגיאת תצפית.<ref></ref><ref name="Hendrie2000"></ref>  בזמן הגילוי הייתה בהירותו הנראית של השביט בין 15.5 ל-16 והוא הופיע בקבוצת הכוכבים נחש מים. קוהוטק תיאר את השביט כ"מפוזר עם עיבוי מרכזי".<ref name="Kohoutek1974"></ref><ref name="Stoyan2015"></ref>

בזמן הגילוי היה השביט ליד מסלולו של צדק, במרחק של כ-4.7 יחידות אסטרונומיות מהשמש ו-4 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ.<ref name="Biermann1973"></ref><ref name="Hendrie2000" /> השביט נע באיטיות רבה לכיוון מערב-צפון-מערב, בסביבות 0.2° ליום.<ref name="Marsden1974"></ref> בהתבסס על חישובי מסלול עוקבים, הוערך כי השביט יגיע לפריהליון כשבעה חודשים מאוחר יותר.<ref name="BensonCompton1981"></ref> גילויו של שביט במרחק כה גדול וזמן כה רב לפני הגיעו לפריהליון שלו היה חסר תקדים.<ref name="Roemer1976a"></ref><ref name="Whipple1976"></ref> ב-19 במרץ 1972 שלח קוהוטק את ממצאיו ללשכה המרכזית למברקים אסטרונומיים (CBAT), מה שהוביל להכרזה על התגלית בחוזר 2511 של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי. זה היה השביט השישי שהתגלה ב-1973 ובכך קיבל את הכינוי הרשמי 1973f.<ref name="Kohoutek1974" />

== מסלול ==
מסלולו של שביט קוהוטק ליד הפריהליון שלו (באדום) וכדור הארץ (בכחול)
אלמנטי המסלול של שביט קוהוטק חושבו על ידי האסטרונום הבריטי בריאן ג'י מרסדן זמן קצר לאחר גילוי השביט, באמצעות לוחות צילום שצולמו של השביט ב-7 במרץ, ב-9 במרץ וב-21 במרץ 1973. על פי חישובים אלה לקוהוטק מסלול כמעט פרבולי, השוכן סמוך למישור המלקה עם אקסצנטריות בין 0.9999 ל-1 ונטיית מסלול של 14.3°. על פי נתוני מסלול אלה השביט אמור היה לעבור קרוב מאוד לשמש, כשהפריהליון יתרחש ב-28 בדצמבר 1973 במרחק של 0.14 יחידות אסטרונומיות בלבד מהשמש. הפריהליון הקרוב והבהירות של השביט עם גילויו היו דומים לאלה של שביטים אחרים שהפכו בהירים מאוד. המסלול המחושב גם הצביע על כך שייתכן שהמעבר הקרוב של קוהוטק הוא המעבר הראשון שלו במערכת השמש הפנימית. על פי החישוב הראשוני של מרסדן, הציר החצי-ראשי של קוהוטק הוא כ-50,000 יחידות אסטרונומיות.<ref name="Whipple1989"></ref> לחלופין, ייתכן שזמן המחזור של קוהוטק היה כמיליון שנים לפני שחווה את השפעות הכבידה של כוכבי הלכת, מה שיהפוך את קוהוטק לשביט ארוך מחזור.<ref name="Dubin1975"></ref> רעיון זה נתמך על ידי סטיבן מרן מנאס"א, שהאמין שלשביט היה בתחילה פריהליון רחוק יותר ממסלול צדק עד שכוכב חולף השפיע עליו כבידתית, צמצם את הפריהליון שלו למסלול של כוכב חמה ואת זמן המחזור שלו ל-4-5 מיליון שנים; אינטראקציות כבידה נוספות בין השביט לכוכבי הלכת היו מקצרות את תקופת ההקפה של השביט עוד יותר לכ-75,000 שנים.<ref name="ChristmasCometYielding"></ref> ב-15 בינואר 1974 היה קוהוטק בנקודה הקרובה ביותר לכדור הארץ, במרחק של כ-0.8 יחידות אסטרונומיות, כך שלא ניתן היה לזהות פרטים בגרעין השביט באמצעות תצפיות מכדור הארץ.<ref name="Lyttleton1973"></ref><ref name="Stokley1973"></ref>

הן והן JPL Small-Body Database מציגים את קוהוטק כבעל מסלול היפרבולי, כשהיה ליד הפריהליון, אך עד 1978 הפך המסלול להיות קשור לשמש.<ref name="Horizons-heliocentric"></ref> השביט אינו צפוי לחזור במשך כ-75,000 שנים הקרובות. חלק מהמטאורואידים שנפלטו על ידי קוהוטק במהלך ההתקרבות הראשונית שלו, במיוחד אלה שקטרם גדול מ-0.2 מ"מ, נכנסו למסלולים יציבים סביב השמש.<ref name="Fulle1988"></ref>

כפי שניתן לראות מכדור הארץ בין השנים 1973 ל-1974, השביט נע על פני השמים בכיוון דרום-מזרח, בדומה לנתיבו של השביט האלי בין השנים 1985 ל-1986. לצופים בחצי הכדור הדרומי ובאזורים הטרופיים קל היה יותר לצפות בשביט. הוא נראה בשמי הערב מרגע גילויו ועד סוף ספטמבר 1973, לאחר מכן הפך השביט לעצם בשמי הבוקר. לאחר שהתגלה בקבוצת הכוכבים נחש מים, נע השביט עד סוף 1973 על פני קבוצות הכוכבים סקסטנט, אריה, גביע, עורב, בתולה, מאזניים, עקרב וקשת. קוהוטק היה סמוך לגבול קשת ונושא הנחש במהלך הפריהליון כאשר הוא היה מופרד חזותית מהשמש ב-0.5° בלבד. בשנת 1974, נע השביט על פני קבוצות הכוכבים גדי, דלי, דגים ושור. נכון לשנת 2022, השביט נמצא במרחק של כ- מהשמש בקבוצת תאומים.<ref name="Horizons2022"></ref>

== מבנה והרכב ==
תמונת צבע מדומה של שביט קוהוטק כפי שצולמה במצלמה אלקטרוגרפית באולטרה סגול רחוק במהלך הליכת חלל מסקיילאב ב-25 בדצמבר 1973
האקסצנטריות הגבוהה של מסלולו של קוהוטק והיעדר היסטוריה של אינטראקציות עם גופים גדולים במערכת השמש מעידים על כך שהוא עשוי להיות שריד של שלב ההיוצרות של מערכת השמש או שמקורו במערכת פלנטרית אחרת. ייתכן גם שמקורו של השביט הוא בענן אורט.

=== גרעין וזנב ===
ב-1974 נעשה ניתוח פוטומטרי של קוהוטק, תוך שימוש בכוכב חמה כנקודת ייחוס, קבע כי קוטר הגרעין של קוהוטק הוא לכל היותר 30 ק"מ.<ref name="Ney1974b"></ref> ב-1975 ניסו חוקרים לקלוט הד מכ"ם מגרעין השביט קוהוטק באמצעות טלסקופ רדיו הייסטק, אך ללא הצלחה. המסקנה הייתה שגודלו של הגרעין אינו עולה על 250 ק"מ.<ref name="Chaisson et al. 1975"></ref> ב-1976 נערך אנליזה של פוטומטריה וקצב אובדן מים העריך שלגרעין יש רדיוס של כ-2.1 ק"מ ואלבדו של כ-0.67.<ref name="ODell1976"></ref>

לשביט בהירות מוחלטת כוללת של 5.8, והבהירות מוחלטת של גרעינו היא 9.5.<ref></ref> במהלך הופעתו של קוהוטק בשנים 1973–1974, רוחב זנבו נע בין 30,000 ק"מ בסמוך ההילה ל-300,000 ק"מ הרחק ממנה. זיהוי של יוני פחמן חד-חמצני חיוביים הראה שאורך הזנב היה לפחות 20 מיליון ק"מ.<ref name="Jockers1985" /> הגוון הצהוב-כתום של זנב האבק של קוהוטק במהלך הפריהליון שלו, כפי שנצפה על ידי אסטרונאוטים בסקיילאב, היה ככל הנראה תוצאה של פיזור אור על ידי חלקיקי אבק בזלת בגדלים של כ-0.5 מיקרומטר. קרוב יותר להילה הזנב היה חסר צבע, מה שמעיד על התפלגות רחבה של גודלי החלקיקים.<ref name="Jambor1975"></ref> תצפיות ממצפה הכוכבים המשותף לחקר שביטים בניו מקסיקו, זיהו את זנב היונים הכחול של קוהוטק, משתרע למרחק של 0.333 יחידות אסטרונומיות מהגרעין.<ref name="Brandt"></ref> צפיפות החלקיקים בזנב במרחק של כמה מיליוני קילומטרים מהגרעין הייתה בערך 10 יונים לסמ"ק, בעוד שצפיפות האלקטרונים המקסימלית בזנב הייתה בסביבות 20,000 אלקטרונים לסמ"ק.<ref name="Jockers1985"></ref><ref name="WrightNelson1979"></ref> במרחק של 0.5 יחידות אסטרונומיות בערך מהשמש, זרם הפלזמה בזנבו של קוהוטק יצר שדה מגנטי חלש בעל עוצמה דומה לשדה המגנטי הבין-פלנטרי.<ref name="Ershkovich1976"></ref>
רצף תמונות של קוהוטק בפריהליון שצולמו באמצעות [[קורונוגרף]]

=== שכיחות האבק ואנטי זנב ===
אנליזות ראשוניות של השביט סיפקו אומדנים שונים לכמויות האבק והגז שנפלטו מהשביט. חלקם הצביעו על כך שקוהוטק עשיר יחסית באבק (וכתוצאה מכך דל בגז) ואחרים על כך שהשביט דל יחסית באבק (וכתוצאה מכך עשיר בגז).<ref name="deAlmeida1996" /> בין 16 ל-29 בינואר 1974, נפלטו מהגרעין בערך 1,675 ק"ג גז ו-16,000 ק"ג אבק לשנייה בממוצע.<ref name="deAlmeida1996"></ref><ref name="Lisse et al. 1998"></ref> כאשר כדור הארץ עבר דרך מישור מסלולו של קוהוטק הופיע אנטי זנב, שהעיד על הדומיננטיות של האבק בחומר שנפלט מהשביט. אנטי זנבות מורכבים מחלקיקים מוצקים גדולים יחסית, המתפזרים סביב הגרעין. לחלקיקים באנטי-זנב היו רדיוסים גדולים מ-10 מיקרומטר בערך בעוד שרדיוסי החלקיקים בהילה ובזנב היו פחות מ-1 מיקרומטר. במרחק של 0.23 יחידות אסטרונומיות מהשמש, החומר הפחות רפלקטיבי בהילה היה בעל של 20 ± 720 מעלות קלווין בעוד שהחומר באנטי-זנב היה בעל טמפרטורה אפקטיבית של 10 ± 565 מעלות קלווין.<ref name="Ney1974"></ref> חימום שמש אינטנסיבי סמוך למועד הפריהליון הפחית מאוד את גודל החלקיקים באנטי-זנב, והותיר מאחוריו רק חלקיקים בגדלים של לפחות 100-150 מיקרומטר, מה שהוביל לירידה בבהירות האנטי-זנב.<ref name="SekaninaMiller1976"></ref> סיליקטים זוהו בזנב ובאנטי-זנב באמצעות תצפיות באינפרא אדום.<ref name="Whipple1976" /><ref name="AHearnCowan1975" /><ref name="Gatley et al. 1974"></ref> ב-2 בדצמבר 1973 נפלטו מקוהוטק כ-900 מיליארד מולקולות אבק בשנייה. לאחר הפריהליון ירד קצב פליטת האבק, וב-31 בינואר 1974 נפלטו מקוהוטק כ-30 מיליארד מולקולות אבק בשנייה.<ref name="AHearnCowan1975"></ref> מעבר זה הודגש גם על ידי עלייה ביחס הגז לאבק של קוהוטק לפחות בפקטור של פי 2 לאחר הפריהליון.<ref name="AHearn1975"></ref> ייתכן שהשינוי התאפשר על ידי המראה של משטחים מכוסי קרח כאשר השביט התקרב לשמש. פליטת המטאורואידים במעבר של קוהוטק בסמוך לשמש הוסיפה בערך 1 מיליארד ק"ג מסה ל. הלוויין HEOS 2 זיהה מיקרו-מטאורואידים קטנים כאשר חצה את מישור המסלול של השביט בסביבות ה-9 ביוני 1974. למיקרו-מטאורואידים הללו היו מסות שנעו בין ל-.<ref name="Hoffmann et al. 2016"></ref><ref name="Grun et al. 1976"></ref>
קוהוטק כפי שנראה מסקיילאב בדצמבר 1973

=== פליטת מים מהגרעין ===
בהמשך הראו אנליזות פוטומטריות כי קוהוטק היה כוכב שביט גזי עם יחס גבוה בין גז לאבק, תכונה המאפיינת שביטים הנכנסים למערכת השמש הפנימית בפעם הראשונה, מה שמרמז על גרעין עשיר בחומרים נדיפים.<ref name="RiekeLee1974"></ref> ניתוחים של ההילה והזנב של קוהוטק באולטרה-סגול קרוב מצאו נוכחות שווה בערך של אטומי מימן והידרוקסיד, מה שמצביע על כך שמקורם במים שעברו פוטוליזה. כאשר היה במרחק של 1 יחידות אסטרונומיות מהשמש, איבד קוהוטק כמיליון טון מים ליום. בתקופה של 120 ימים סביב הפריהליון, המאופיין בקצב המראה מקסימלי של מים, איבד השביט כ-64 מיליארד ק"ג. אובדן המסה עקב פליטת מים לאחר פריהליון היה בערך מחצית מאבדן המסה בתקופה המקבילה לפני הפריהליון. פני השטח של הגרעין של קוהוטק היו מכוסים, ככל הנראה, בתערובת של חלקיקים וקרח מים המאוחסנים בקלאתרטים. חלק גדול מהמים הללו התאדו כאשר קוהוטק התקרב לפריהליון עקב התגברות הקרינה והותירו אחריהם רק קרח תת-קרקעי וכיסי מים קטנים יותר על פני השטח של הגרעין.<ref name="ODell1976" /> הפליטה הלא אחידה של מים ושל חומרים נדיפים אחרים מצביעה על כך שלגרעין של קוהוטק יש כנראה הרכב ומבנה הטרוגניים בסקאלות של בערך 10 מטר. סילוני חומרים נדיפים נפלטו כנראה מאזורים שנחשפו לאחר שהתאדו מהם חומרים פחות נדיפים.<ref name="Huebner1975"></ref> ניתוח מאוחר יותר של ספקטרוגרמות של קוהוטק סיפק עדויות חזקות לנוכחות קטיון המים (<chem>H2O+</chem>), במיוחד בזנב השביט.<ref name="HerzbergLew1974"></ref><ref name="WehingerWyckoff1976"></ref> היון הזה היה ככל הנראה תוצאה של פוטו-יוניזציה של מים נייטרליים (<chem>H2O</chem>) קרוב מאוד לגרעין.<ref name="MendisIp1974"></ref><ref name="Herbig1975"></ref>

=== הרכב כימי ===
חמצן אטומי ופחמן אטומי זוהו גם כתוצרים הסבירים של פירוק פחמן חד-חמצני או פחמן דו-חמצני.<ref name="Feldman et al. 1974"></ref> הגרעין פלט גם מימן בקצב של עד כ- אטומים לשנייה במהירויות של כ-0.2 ± 7.8 קמ"ש.<ref name="Opal et al. 1974"></ref><ref name="Huppler et al. 1975"></ref> בשל הצפיפות הנמוכה של מימן, והכבידה הנמוכה של קוהוטק, ענן המימן המקיף את השביט היה גדול, ורוחבו היה כ-30 מיליון ק"מ - גדול יותר מדיסקת השמש.<ref name="Opal et al. 1974" /><ref name="Kumar et al. 1979"></ref><ref name="Marsden1979"></ref> בתוך הענן, היחס בין דאוטריום למימן אטומי היה לכל היותר 1%.<ref name="Huppler et al. 1975" /> מאוחר יותר הובן שהמימן האטומי הוא התוצר של הפוטו-דיסוציאציה של קרח מים הנמצאים בגרעין השביט.<ref name="Feldman1983"></ref> ייתכן שהגרעין גם היה מכוסה פעם בשכבה בעובי של מטר בערך של חומרים נדיפים מאוד, שהתנדפו במהירות כאשר קוהוטק התקרב לראשונה למערכת השמש הפנימית. ציאניד נצפה לראשונה בהילה של קוהוטק ב-15 באוקטובר 1973, כשהשביט נמצא במרחק של 1.8 יחידות אסטרונומיות מהשמש. החתימה הספקטרוגרפית של מתיל ציאניד באורך גל של 2.7 מ"מ זוהה גם בגרעין של קוהוטק.<ref name="UlichConklin1974"></ref> תצפיות רדיו ומיקרוגל של השביט זיהו מימן ציאניד, רדיקל מתילידין ואלכוהול אתילי בנוסף להידרוקסיד ומים.<ref name="Huebner et al. 1974"></ref><ref name="Whipple1977"></ref> חומרים כימיים אחרים שזוהו בהילה של קוהוטק כללו את רדיקל האמינו, פחמן דו-אטומי ונתרן יודי.<ref name="DelsemmeCombi1983"></ref><ref name="Goraya et al. 1986" /> כמו כן זוהו חתימות פליטות של גז תלת-פחמן<chem>C3</chem> וחנקן.<ref name="Goraya et al. 1986" /><ref name="WyckoffWehinger1976"></ref> שלא כמו בשביטים שנצפו בעבר, רדיקלי הציאנו והפחמן הדיאטומי בהילה של קוהוטק לא התפזרו בצורה כדורית אלא התארכו באופן משמעותי הרחק מהשמש למרחקים של עד 10,000,000 ק"מ.<ref name="Goraya et al. 1986"></ref>

== היסטוריה תצפיתית ==
מצפה הכוכבים הלאומי קיט פיק}} ב-28 באפריל 1973
בעקבות גילוי השביט על ידי לובוש קוהוטק, תצפיות נוספות ב-30 במרץ ובאפריל 1973 הראו כי הילת השביט הייתה צפופה מאוד וקוטרה כ-20 שניות קשת. השביט נצפה לאחרונה על ידי קוהוטק ב-5 במאי 1973 לפני שהוא הפך לחלש וחסר ייחוד מכדי להתבונן או להבחין בו בשעות הדמדומים. בשלב זה, בהירות השביט הייתה בערך 14.<ref name="CometOfTheWeek"></ref> לאחר מספר חודשים של ראות לקויה, זוהה השביט על ידי אסטרונום היפני חובב ב-23 בספטמבר; בהירותו הנראית של השביט הייתה 11 אבל הוא נשאר אובייקט מפוזר.<ref name="Hendrie2000" /> בשלב זה היה השביט במרחק של 2.2 יחידות אסטרונומיות מהשמש. בעוד שלפני כן נראה השביט כאובייקט מפוזר חסר פרטים, בסוף ספטמבר הופיע זנב ברור בצורת מניפה באורך 2 דקות קשת.<ref name="Marsden1974" /> עד אמצע אוקטובר 1973 ההילה גדלה לקוטר של 1 דקת קשת ועד סוף החודש, נראה בבירור גם גרעין השביט.<ref name="Bennett1973"></ref>

בנובמבר 1973 הפך קוהוטק בהיר מספיק כדי שניתן יהיה לראות אותו בעין בלתי מזוינת. רכיב היונים של זנב השביט נצפה לראשונה ב-21 בנובמבר, כשהוא מלווה את רכיב האבק הבהיר יותר. עד 22 דצמבר 1973 הגיע השביט לבהירות נראית של 2.8, לפני שהפך לבלתי ניתן לצפיה מכדור הארץ עקב ההתקבצות של קוהוטק והשמש;<ref name="Stoyan2015" /> בין 24 ל-31 בדצמבר השביט היה בטווח של 10° מהשמש. במהלך תקופה זו, השביט הפך השביט בהיר יותר, מה שמעמיד אותו בשורה אחת עם השביטים הגדולים.<ref name="Ferrin2014"></ref> קוהוטק היה בעוצמתו הבהירה ביותר בתקופה זו, והיה אובייקט בבהירות נראית 3- בערך.<ref name="Hendrie2000" /> באינפרא אדום היה קוהוטק היה עצם בהיר בהרבה, ובאורכי גל של 10 מיקרון ו-20 מיקרון הייתה בהירותו הנראית 4.75- ו-5.70- בהתאמה.
תרשים עיפרון של קוהוטק ב-29 דצמבר 1973 על ידי האסטרונאוט אדוארד גיבסון, סקיילב-4
בנקודת הקִרבה המקסימלית שלו אל השמש, השביט נצפה במרחק זוויתי של 0.75 מעלות בלבד ממרכזה.<ref name="Marsden1974" /> בזמן זה הבהירות הגבוהה של השמש הקשתה על תצפית מכדור הארץ, אך אסטרונאוטים במשימות סקיילאב וסויוז 13 הצליחו לבצע תצפיות ישירות בשביט. האסטרונאוטים בסקיילאב ציינו כי השביט היה צהבהב במובהק, והעריכו כי קוהוטק בשיא הבהירות שלו דומה לבהירותו של צדק, 1.6- .<ref name="Hendrie2000" /> במהלך המעבר הקרוב של קוהוטק הופיע אנטי זנב, שנמתח עד 5-7 מעלות מהשביט לכיוון השמש.<ref name="Marsden1974" /> תצפיות מסקיילאב לא הצליחו לזהות את ההפרדה הטיפוסית בין זנב הגז לזנב האבק בשביט. במקום זאת, השביט קיבל מרקם צהוב אחיד, השתנה ללבן ומאוחר יותר למראה סגול מנומר.<ref name="Gibson1974"></ref> הצבע הצהוב להפליא של השביט בפריהליון נבע מפיזור אור השמש על ידי נתרן שנפלט מהשביט.<ref name="James1975"></ref> בשיא גודלו, התפרס זנב השביט קוהוטק על פני זווית של 25 מעלות בשמים.<ref name="Stoyan2015" /> בנוסף, התגלו בזנב מבנים מורכבים, כגון סלילים ועננים לא סדירים, שהשתרעו למרחק ניכר מהגרעין.<ref name="Hyder et al. 1974"></ref>

ניתן היה לחזור ולצפות בקוהוטק מכדור הארץ החל מ-27 דצמבר 1973. לצופים בכדור הארץ השביט היה לכל היותר עצם שבהירותו 0 או 1. עד שקוהוטק הגיע לעמדה נוחה יותר לצפייה על ידי הציבור הרחב, הוא דעך לבהירות 2 בערך. למרות שהשביט היה עמום מהצפוי, הוא בכל זאת היה בין עשרת השביטים הבהירים ביותר שנראו מכדור הארץ בין 1750 ל-1994.<ref name="Kidger1994"></ref> לאחר הפריהליון שלו ב-28 דצמבר, השביט התעמעם במהירות, לבהירות 1.5 ב-1 בינואר 1974 ולבהירות 4 ב-10 בינואר 1974. עד סוף ינואר 1974, קוהוטק היה חיוור מכדי שיוכל להראות בעין בלתי מזוינת. השביט התעמעם לבהירות של כ-10 לקראת סוף מרץ 1974, ועד אפריל עקבו אחר השביט בטלסקופים.<ref name="Hendrie2000" /><ref></ref> בדרכו הרחק מהשמש הוא נראה הרבה יותר מפוזר ומטושטש בהשוואה לזמן שהתקרב אליה, כאשר השביט חזר לאותו מרחק מהשמש שבו התגלה, הוא היה פי 100 יותר חיוור מאשר בזמן שהתגלה..<ref name="Marsden1978"></ref> השביט צולם בפעם האחרונה בתחילת נובמבר 1974 במרחק של כ-5 יחידות אסטרונומיות מהשמש, ובהירות נראית 22.<ref name="CometOfTheWeek" />

מטר מטאורים קלוש שנראה ב-1–3 מרץ 1974, בזמן המעבר הקרוב ביותר של כדור הארץ למסלולו של קוהוטק, עשוי להיות קשור ישירות לקוהוטק.<ref name="Terenteva1976"></ref>

== תחזיות בהירות השביט ==
259x259 פיקסלים
המעבר הצפוי של קוהוטק בסמוך לשמש וההשערה כי מעולם לא התקרב לשמש בעבר, הפכו את השביט למועמד להיות אחד השביטים הבהירים ביותר של המאה ה-20. ההנחה המקובלת הייתה כי בהירותו של שביט פרופורציונית להופכי של החזקה הרביעית של מרחקו מהשמש. הנחה זו הייתה הבסיס לחיזוי שיא בהירותם של שביטים. הערך של החזקה המשמשת לחישוב הבהירות המרבית של שביט, אינו קבוע ונע בין 3 ל-6.<ref name="Eberhart1974"></ref> גמישות זו בערך n גורמת לחוסר ודאות בחישובי בהירות השביטים.

במקרה של קוהוטק, החישובים התאורטיים הצביעו על אפשרות לעלייה בבהירות של פי מיליון ויותר. למרות שעל סמך התצפיות המוקדמות ניתן היה לספק הערכה מדויקת יותר לבהירות הנראית הסופית של השביט, בערך 2.3-, חלק מהאקסטרפולציות של בהירות השביט באמצעות תצפיות הצילום הראשוניות חזו כי ליד הפריהליון תהיה בהירותו הנראית 10-. שביט כה בהיר יראה היטב באור יום. מאוחר יותר הגיעו ההערכות לבהירות של 12-, דומה לבהירות של ירח מלא.

בהתבסס על הבהירות הגבוהה, חזו האסטרונומים כי יהיה ניתן לצפות בשביט בעין בלתי מזוינת במשך זמן רב. תחזיות מוקדמות הראו שקוהוטק ייראה בעין בלתי מזוינת מתחילת נובמבר, לאחר מכן, עד אמצע דצמבר, יהפוך לבהיר כמו צדק, ובינואר 1974 בסמוך לזמן שיגיע לפריהליון, תגדל בהירותו עוד יותר. כאשר פורסמו ההערכות הללו הוכתר קוהוטק על ידי העיתונות כ"שביט המאה".<ref name="Murdin2000"></ref><ref name="Rao2020"></ref> פרד לורנס וויפל ציין כי השביט עשוי "להיות השביט של המאה".  בריאן מרסדן הצהיר כי "עצם [בגודל של שביט קוהוטק] צריך להגיע לבהירות חריגה ולפתח זנב יוצא דופן", וכי הוא צפוי להראות בעין בלתי מזוינת למשך כ-12 שבועות. אך הוא גם הזהיר כי העבר מראה, ששביטים עשויים להיות בלתי צפויים ומאכזבים.<ref name="HugeComet"></ref> סוכנות הידיעות Associated Press דיווחה בתחילת אפריל 1973, שאסטרונומים האמינו שהגעתו של השביט "עשויה להיות האירוע האסטרופיזי המרהיב ביותר של המאה [העשרים]".<ref></ref>
ובנט (הקווים המוצקים והמקווקוים, בהתאמה).]]
למרות התחזיות, שמשכו את תשומת הלב של העיתונות והציבור הרחב, היו גם אסטרונומים זהירים, שקבעו שתחזיות אלה היו אופטימיות מידי. ללא קשר לבהירות שלו, השביט יהיה קרוב מדי לשמש מכדי שצופים מכדור הארץ יוכלו לצפות בו בשיאו. חוזר 548 של האגודה הבריטית לאסטרונומיה, שפורסם ב-25 יולי 1973, סיפק תחזית חלופית בגודל 3- לשיא הבהירות של קוהוטק.<ref name="Hendrie2000" /> עד אוגוסט 1973, ההערכות לגבי הבהירות המקסימלית של קוהוטק נותרו גבוהות מאוד. מאמר ב-Nature שפורסם בשבוע האחרון של ספטמבר 1973 טען שבהסתברות מעל 50 אחוז, שיא הבהירות של קוהוטק יהיה בטווח של שתי יחידות מ-4-. באוקטובר 1973 העלון הלאומי המלווה את כתב העת של האגודה האסטרונומית המלכותית של קנדה העריך כי קוהוטק ייראה בעין בלתי מזוינת במשך ארבעה חודשים סביב הפריהליון.<ref name="Avery1973"></ref>

ככל שהתקרב השביט לפריהליון, עודכנו תחזיות הבהירות כלפי מטה. ב-11 באוקטובר 1973 חוזר BAA 549 תיקן את ההערכה של בהירותו הנראית מרבית של השביט לערך 4-. בהירות כזו תניב רק כעשרה ימים של ראות ברורה בעין בלתי מזוינת למשקיפים בחצי הכדור הצפוני.<ref name="Hendrie2000" /> בנובמבר 1973 פורסמו תחזיות נמוכות יותר לבהירות השביט.

למרות שקוהוטק התבהר בפקטור של כמעט מיליון כאשר הגיע לפרהליון, מספיק "כדי להוות אובייקט משובח עבור צופים מנוסים בתנאים אידיאליים בשמים בהירים הרחק מאורות העיר" השביט היה חיוור בהרבה מהחזוי ונראה בינוני למדי בעיני הציבור.<ref name="Whipple1976" /> בסופו של דבר, הבהירות הסופית של השביט הייתה קרובה לתחזיות הנמוכות שפורסמו.<ref name="Hendrie2000" /> מאוחר יותר אמר אחד החוקרים כי "אם אתה רוצה הימור בטוח, תהמר על סוס – לא על שביט."<ref name="ConfirmSnowballs"></ref>

=== סיבות לאופטימיות יתר של התחזיות ===
למרות ערכים גבוהים יותר של החזקה , עקומת האור של קוהוטק מ-24 בנובמבר 1973 לפריהליון התאימה לערך של בעוד שעקומת האור שלו אחרי פריהליון ל-16 בינואר 1974 התאימה ביותר ל- או .<ref name="Angione et al. 1975"></ref> השימוש האופטימי בערך הוביל להערכת יתר של בהירות הפריהליון של קוהוטק בשיעור של עד פי 2800.<ref name="Opik1977"></ref> ייתכן שהבהירות המוקדמת של קוהוטק בסביבות זמן גילויו הושפעה משחרור אינטנסיבי של חומרים נדיפים מאוד, שעשויים היו להיות שכיחים בגרעין השביט, אם קוהוטק מעולם לא התקרב לפני כן למערכת השמש הפנימית.<ref name="Sekanina1976"></ref> ייתכן שפליטת הגזים הוגברה על ידי שכבות חיצוניות נקבוביות במיוחד של הגרעין, שאפשרו בקלות לקרח הנדיף ביותר להתאדות במרחק גדול מהשמש.<ref name="Whipple1975"></ref> במודל זה, השביט היה מתבהר במהירות בשלבים המוקדמים של התקרבות השמש שלו, בערך , לפני שהוא ממשיך להתבהר בדומה לשביטים קצרי מחזור. הפרץ המוקדם היה מוביל לציפיות מוגזמות של הבהירות הסופית של השביט. מחקר נפרד על שביטים ארוכי-מחזור שפורסם ב-1995 מצא ששביטים בעלי ציר חצי-ראשי התחלתי גדול מ-10,000 יחידות אסטרונומיות מתבהרים לאט יותר ובמידה פחותה מאשר שביטים בעלי מחזור קצר יותר.<ref name="Whipple1985"></ref> כעת מובן שעקומת האור של קוהוטק, שקדמה לפריהליון של 1973 הייתה אופיינית לשביטים עם מסלולים דומים.

== סיקור תקשורתי ==
לובוש קוהוטק מתדרך את העיתונות על התחזיות ב-5 בינואר 1974

קוהוטק היה בזמנו השביט המתוקשר ביותר מלבד השביט של האלי. תשומת הלב התקשורתית נובעה משילוב של גורמים, כולל התחזיות המוקדמות של בהירותו, המעבר שלו במקביל לעונת חג המולד והחגים, מעורבותם של מצפי כוכבים רבים וטלסקופים רבי עוצמה, והכוונה להשתמש במשימת סקיילאב 4 לחקור את השביט.<ref name="SternStern1992"></ref> נאס"א גם ניהלה מסע יחסי ציבור נרחב שהוביל לסיקור נרחב של השביט בעיתונים אמריקאים בששת החודשים האחרונים של 1973.<ref name="BensonCompton1981" /> דייל ד' מאיירס, המנהל המשנה לטיסות חלל מאוישות בנאס"א, העיר ביולי 1973 כי "שביטים [בגודל של קוהוטק] מתקרבים כל כך פעם במאה שנה", והוסיף עוד יותר לעניין הציבורי.<ref name="BensonCompton1981" /> במהדורה ה-30 ביולי 1973 של ה"ניו יורק טיימס", כתב הטור ויליאם ספיר כי "ייתכן שהוא [קוהוטק] התופעה השמימית הגדולה, הבהירה והמרהיבה ביותר שיראה האדם בן זמננו". בחודש אוגוסט 1973, ציין עיתונאי של The Mercury News בסן חוזה, קליפורניה, שחוקרים המתכוננים לחקור את השביט במרכז המחקר איימס של נאס"א' כינו את קוהוטק "שביט המאה"; ציון כבוד זה נקשר במהרה לשביט. ההחלטה של נאס"א לדחות את השיגור של צוות סקיילאב 4 כדי לתמוך בתצפיות על השביט העצימה עוד יותר את העניין הציבורי ומיקדה את תשומת הלב של העיתונות בקוהוטק. למרות התבטאויות זהירות של הקהילה המדעית, שעדכנו את תחזיות הבהירות כלפי מטה, סיפורים המתייחסים להערכות המוגזמות של בהירות קוהוטק המשיכו להתפרסם ולהלהיב את הציבור ככל שהשביט התקרב.<ref name="BensonCompton1981" /> אחת המהדורות של Time הקדישה את כריכת הגיליון לשביט.<ref name="Stoyan2015" /> גם דוברי נאס"א המשיכו להציג את הופעת השביט כאירוע אסטרונומי בעל חשיבות היסטורית. במטרה לנצל את ההזדמנות לפרסום חיובי לנאס"א, הציע היועץ למנהל נאס"א, ג'יימס סי פלטשר, לקיים תוכנית טלוויזיה מיוחדת של חצי שעה שתוקדש לשביט, לסקיילאב, ולודעת חג המולד מהמשפחה הראשונה של ארצות הברית. עם זאת, ג'ון דונלי, עוזר המנהל לענייני ציבור של נאס"א, דחה את ההצעה בטענה שהיא מערבת באופן לא ראוי את הסוכנות בפוליטיקה. מאוחר יותר הצהיר דובר מרכז טיסות החלל גודארד כי קוהוטק היה עבור המדע הצלחה אדירה, אך "מנקודת מבט של יחסי ציבור, זה [היה] אסון".<ref name="BensonCompton1981" />

=== אירועי תצפית ===
המלכה אליזבת 2 יצאה להפלגה מיוחדת של שלושה ימים בדצמבר 1973 שהציעה תצפיות טלסקופ והרצאות על שביט 
בין ה-9 ל-12 בדצמבר 1973 הפליגה המלכה אליזבת 2 ב"הפלגה מיוחדת של שלושה ימים, שהוקדשה לשביט. אורח הכבוד בהפלגה היה מגלה השביט, לובוש קוהוטק; בהפלגה נכח גם אייזק אסימוב.<ref name="Warwick1999"></ref><ref name="ScienceCruises"></ref> על הסיפון התקיימו גם דיוני אסטרופוטוגרפיה והרצאות שדנו באסטרונומיה ובכוכב השביט, בהנחיית מדענים ממכללת דאולינג.<ref name="ScienceCruises" /><ref name="DimShowingLI"></ref> עננים וגשמים הפריעו לתצפיות על השביט במהלך ההפלגה, שיצאה מניו יורק והפליגה לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית וחזרה לניו יורק.<ref name="Warwick1999" /><ref name="FailsShowQE2"></ref><ref name="BusinessBoomlet"></ref> באוטוביוגרפיה האחרונה שלו, כתב אסימוב מאוחר יותר כי "גם אם לא היה [מעונן וגשום כל לילה], השביט קוהוטק היה אכזבה עצומה".<ref name="Asimov1995"></ref>

בינואר 1974 יצאה המלכה אליזבת 2 להפלגות דומות באיים הקריביים, שסיפקו הזדמנויות טובות יותר לצפות בשביט. באז אולדרין, יו דאונס, ברל אייבס וקארל סייגן הצטרפו להפלגות בקריביים, ומנהל הפלנטריום של היידן, מארק צ'ארטאנד, שימש כ"אסטרונום ההפלגה".<ref name="Warwick1999" /><ref name="BusinessBoomlet" />

ב-3 בינואר 1974 יצאה הספינה SS רוטרדם לשייט בן תשעה ימים לפוארטו ריקו ואיי הבתולה. במהלך המסע הוצעו לנוסעים הרצאות באסטרונומיה, שהועברו על ידי האסטרונום לויד מוץ. בדצמבר 1973 הטיסה חברת התעופה פרילנדיה 149 מחבריה לפרו כדי לצפות בשביט. לקראת הופעתו הצפויה של השביט, המליץ איגוד הרכב האמריקאי לנוסעים להביא משקפות לטיולים בין דצמבר 1973 ופברואר 1974.<ref name="TravelNotesEurope"></ref> פלנטריומים ברחבי ארצות הברית השיקו אירועים ממוקדי שביט והקימו קווים חמים כדי לענות על שאלות הציבור. מצפה הכוכבים של וויליאם מילר ספרי ביוניון קאונטי קולג' והמצפה על גג היכל בוידן באוניברסיטת רוטגרס-ניוארק, שניהם בניו ג'רזי, הנגישו את המתקנים שלהם לציבור המתעניין בשביט, כשהראשונים מקיימים קו טלפון לעדכונים על השביט.<ref name="CollegesAid"></ref>

== השפעה תרבותית ==
חוגים דתיים מסוימים ייחסו חשיבות רוחנית לבהירות השביט וההופעה הצפויה של קוהוטק סביב חג המולד
בשל התחזיות האופטימיות של בהירותו של קוהוטק, הפך השביט במהלך 1973 לתופעה תרבותית ותקשורתית רחבת היקף. ההתעניינות הגואה של הציבור באסטרונומיה הביאה לעלייה דרמטית במכירות טלסקופים וספרים בתחום. חברת אדמונד סיינטיפיק דיווחה על עלייה של 200 אחוזים במכירת הטלסקופים ב-1973 ביחס ל-1972.  ב-Macy's גדל קצב המכירות של טלסקופים ומשקפות פי ארבעה לאחר שהחברה פרסמה מודעה בת שבעה עמודים בניו יורק טיימס. ספרי אסטרונומיה פופולריים, כמו "The Comet Kohoutek" של ג'וזף גודאוג', זכו להצלחה מסחרית אדירה.<ref name="BusinessBoomlet" /><ref name="Perlman1974"></ref> התקרבות השביט השפיעה גם על התרבות הפופולרית, כאשר אסטרונומים הוזמנו להופיע בתוכניות טלוויזיה פופולריות, כמו תוכניתו של ג'וני קרסון, כדי לדון בשביט.<ref name="Eicher2013"></ref> ההתלהבות הגדולה מקוהוטק הראתה את כוחה של האסטרונומיה כנושא בעל עניין ציבורי רב.

העיתוי של הופעתו של קוהוטק בסביבות חג המולד הקנתה לו משמעות רוחנית מיוחדת בעיני נוצרים פונדמנטליסטים. בחוגים מסוימים נודע קוהוטק כ"שביט חג המולד". אירוע זה חידש את הדיון באשר לטבעו של כוכב בית לחם, והרעיון שייתכן שהאירוע המתואר בברית החדשה ובישר על לידתו של ישוע, היה שביט. קבוצות של פרוטסטנטים פונדמנטליסטים ראו בשביט סימן לבאות, ומבשר הביאה השנייה של ישוע. מטיף הרדיו קארל מקינטייר הצהיר כי השביט היה מעבר לכל מה שנראה אי פעם וכי "רק כתבי הקודש מסוגלים להסבירו".<ref name="FundamentalistsChristmasComet"></ref>

קוהוטק השפיע גם על תנועות שוליים שונות, ובפרט על תנועת העידן החדש.<ref name="Stoyan2015" /> תומכי תנועה זו ראו בשביט סימן לבואו של עידן קוסמי חדש, עד כדי כך שכינו אותו "עידן קוהוטק", וארגנו אירועים מיוחדים כגון "חגיגת התודעה של קוהוטק" בסן פרנסיסקו בינואר 1974. במקביל, קבוצות אחרות, בהן כת "ילדי האלוהים", פירשו את הופעת השביט כאות לאסון קרב ויום הדין, שיהווה משפט אלוהים על "רשעותה של אמריקה".<ref name="Hoopes2011"></ref> חלק מחברי הכת התכוננו לעזוב את ארצות הברית לקראת הקטסטרופה הצפויה.<ref name="FundamentalistsChristmasComet" /> תיאוריות קונספירציה נוספות טענו כי השביט יגרום להיסטריה המונית או אפילו להכחדה המונית של האנושות עקב הצתה של מאגרי הנפט העולמיים.

מכיוון שהשביט לא עמד בציפיות הרבות ממנו, השם קוהוטק הפך לשם נרדף לאכזבה מרהיבה, ומטאפורה לאירוע שנופח מעבר לממדיו האמיתיים.<ref name="MayBeFlop"></ref><ref name="Evans2012"></ref> בעקבות הסיקור התקשורתי הנרחב במחצית השנייה של 1973, שהדגיש את בהירותו היוצאת דופן של השביט, ההופעה המאכזבת שלו עוררה גל של כתבות חדשותיות סאטיריות. למשל, בשיקגו טריביון הופיעו מאמר סאטירי שקשר את תחזיות הבהירות האופטימיות למאמץ להסיח את דעתו של הציבור משערוריית ווטרגייט או לקונספירציה שנועדה להגביר את מכירות הטלסקופים. התחזיות המוגזמות לגבי בהירותו של השביט שהופצו בתקשורת הגיעו בתקופה של חוסר אמון גובר במדעים, שכתב העת טיים כינה "התפכחות הולכת ומעמיקה".<ref name="Caroll1990"></ref> התקשורת המרכזית הפכה חשדנית יותר כלפי אירועים אסטרונומיים, כפי שהתבטא בסיקור המוגבל של שביט ווסט. זאת למרות שווסט היה אחד השביטים הבהירים והמרהיבים ביותר של המאה העשרים, וניתן היה לצפות בו באור יום. מדענים אמנם ספגו ביקורת על אי-הדיוק של התחזיות שלהם, אך חלק ניכר של הביקורת של הציבור הרחב הופנה כלפי אסטרולוגים ואנשי כת, שייחסו לשביט משמעויות רוחניות מיוחדות.<ref name="Perlman1974" />

התגובה התרבותית לאכזבה מקוהוטק הייתה מגוונת ויצירתית. סטודנטים במכללת פיצר בקליפורניה יזמו בינואר 1974 את פסטיבל קוהוטק למוזיקה ואמנויות,<ref name="KohoutekPlanningPitzer"></ref> שהפך לאירוע שנתי בהשתתפות מוזיקאים שונים.<ref name="KohoutekGZA"></ref> מספר אלבומי מוזיקה ושירים שיצאו בשנות ה-70 וה-80 הוקדשו לקוהוטק או נקראו על שמו, כמו "Kohoutek" באלבום הבכורה של להקת Journey שיצא ב-1975.<ref name="Dick2015"></ref><ref name="Karam2017"></ref> Sun Ra ניגן בקונצרט בבית העירייה בניו יורק שהוקדש להגעתו של קוהוטק ב-22 בדצמבר 1973.<ref name="HegartyHalliwell2011"></ref> להקות עם יצירות שהושפעו מהשביט כללו את קראפטוורק, פינק פלויד, ארגנט ו-REM. קוהוטק זכה להתייחסות גם כמו בסדרות קומיקס,<ref name="Eicher2013" /><ref>The Defenders #15 (September 1974), Marvel Comics</ref>בסיטקומים ושירים.<ref name="Madrid2015"></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שביטים
קטגוריה:1973 במדע
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו