OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אברהם בנמלך

אברהם מנחם בנמלך (כהן) (נולד ב-18 במרץ 1942 כ"ט באדר ה'תש"ב) הוא עיתונאי ואיש רדיו ישראלי. במשך שלושים ושבע שנה שימש ככתב ועורך בקול ישראל. זכה שלוש פעמים בפרס רשות השידור.

==ביוגרפיה==
בנמלך נולד בישראל בשם אברהם מנחם כהן למשפחה ירושלמית דתית ותיקה. בשנת 1965, בגיל 23, החל לכתוב בשבועון "פנים אל פנים" שיצא לאור על ידי האחים שמואל אבידור הכהן ופנחס פלאי. הוא כתב תחת שם העט "אברהם בן-מלך" ("מלך" הם ראשי התיבות של שמות הוריו: מרדכי ולאה כהן), ועם הזמן אימץ אותו לשמו הרשמי - "בנמלך". לאחר עבודתו ב"פנים אל פנים" עבד תקופה קצרה בעיתון "היום". בשנת 1971 התקבל לעבודה בקול ישראל, והשתלב במחלקה הדתית ברדיו. בואו הפיח רוח חיים במחלקה, שעד אז הייתה שמרנית מאוד. הוא הציב סטנדרטים עיתונאיים חדשים בעבודת המערכת. הוא לא הסתפק בסיקור מן האולפן של הנושאים הדתיים בישראל, כפי שהיה מקובל עד אז, אלא שילב תחקירים ועיתונאות שטח. בין היתר, פרסם סדרת תחקירים על נושאי הקבורה והכשרות בארץ. בתקופתו עברו תוכניות המחלקה מרשת א' לרשת ב', המרכזית יותר.

בשנת 1978 התאחדו מערכת ענייני היום (יומנים) ומחלקת החדשות של קול ישראל לחטיבה אחת, "חטיבת החדשות", ואל החטיבה נכנס גל חדש של כתבים צעירים, ובהם אברהם בנמלך (יחד עמו נכנסו שלום קיטל, רזי ברקאי, רוני דניאל, חיים זיסוביץ ואחרים). הוא התמנה לכתב לענייני הסוכנות היהודית, עלייה והתיישבות. כעבור זמן קצר החל לערוך יומני חדשות, תפקיד שהחזיק בו עשרים שנה. כמו כן היה עורך בטלוויזיה הישראלית.

בשנת 2003, לאחר שנים רבות של הפסקה, חודשה תוכנית הרדיו הוותיקה "מלווה מלכה" במוצאי שבת, בעריכתו ובהשתתפותו הפעילה של בנמלך ובהגשתו של איזי מן. התוכנית זכתה לפופולריות רבה, וצברה קהל מאזינים נאמן.

בנובמבר 2008, לאחר 37 שנים, פרש מ"קול ישראל", ומתחילת 2009 הוא כותב בעיתון "המבשר", תחת שם העט מנחם כהנא.

במאי 2013 הוציא לאור רומן ושמו "אללה אוהב אותי" (הוצאת כרמל) - סיפור מתח אודות סוכני אף.בי.איי, המוסד, מודיעין ומשמרות המהפכה ועדה קיצונית של חרדים אנטי-ציוניים הרודפים אחרי עיתונאי ישראלי ובן לווייתו במסע חוצה יבשות ותקופות. באוגוסט 2018 פרסם בנמלך רומן נוסף בשם "אמא של ממזר" (הוצאת קורנס) רומן העוסק בטרגדיה של מעוכבות הגט והעגונות בישראל.

==חיים אישיים==
מתגורר בירושלים נשוי לציפי ואב לארבעה, בהם עורך הדין אסף בנמלך, יושב ראש "נאמני תורה ועבודה", ההיסטוריון מוטי בנמלך, והפרופסור לכלכלה אפרים בנמלך. כלתו היא ההיסטוריונית והסופרת ימימה חובב.

==סדרות רדיו בעריכתו==

בנמלך ערך סדרות רבות בנושאים שונים:
*כתובת על הקיר - על האנטישמיות בעולם. הסדרה זכתה בפרס רשות השידור (1982).
*מדרום לסמבטיון - על יהודי דרום אמריקה.
*השואה - סדרה במלאת 60 שנה לניצחון בעלות הברית (2005).
*ישראל בת שישים - אירועים בולטים בתולדות המדינה. הסדרה זכתה בפרס רשות השידור (2008).
*הנקודה היהודית - מוסף רדיו לענייני עם ישראל בישראל ובתפוצות.
* כמו כן כתב את החידון הטלוויזיוני מחשבה תחילה, שזכה בפרס רשות השידור.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל המבשר
קטגוריה:זוכי פרס רשות השידור
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
בוסתן כיאט

בוסתן כיאט ומעליו [[נחל שיח]]
גרפיטי בבוסתן כיאט המספר את סיפור הבוסתןבוסתן כַֿיָאט (בערבית: بُسْتَان خَيَّاط, תעתיק מדויק: בּסתאן חַ'יָּאט) הוא גן ובוסתן נטוש הנמצא בקצהו התחתון של נחל שיח שעל הר הכרמל בחיפה.

== היסטוריה ==
הבוסתן הוקם בשנת 1936 על ידי עזיז כיאט, בן משפחת כיאט, אחת מהמשפחות העשירות בחיפה, כבוסתן למטרות נופש משפחתי. הבוסתן, ששטחו כ-6.5 דונם, בנוי בהשראת אדריכלות הגנים הערבית-מוסלמית וכולל מפלי מים, מזרקות, בריכות ותעלות המקשרות בין חלקי הגן.

עם מותו של עזיז בשנת 1943, עבר הבוסתן לבעלות בתו לוסי, אשר נתנה אותו לשימוש אנשי הכנסייה הנוצרית. אחרי מותה ב-1972, נמכר הבוסתן לעיריית חיפה, והוא נכלל ברשימת האתרים לשימור בתחומי העיר חיפה. בשנת 1998 הוחלט בעירייה על שיפוצו, אולם החלטה זאת לא יצאה לפועל.

עם השנים הלך מצבו הפיזי של האתר והתדרדר. בשנת 2008 הוקמה בחיפה "הקואליציה למען בוסתן כיאט" במטרה לפעול לשימורו, שיקומו ותחזוקתו השוטפת של הבוסתן. בקואליציה חברים המועצה לשימור אתרים, שתיל, החברה להגנת הטבע, העמותה לקידמה חברתית-חיפה, מרכז המחקר למורשת הארכיטקטורה בישראל בטכניון, תושבי הסביבה, אדריכלים, היסטוריונים ואמנים. הקואלציה מארגנת ימי עבודה בוואדי על מנת לתחזק את הבוסתן. במסגרת ימי עבודה אלה, מנקים את השטח ומנסים לתחזק את המקום על מנת שישרוד. הקואליציה מארגנת מפגשים, הרצאות ואירועים למען קידום רעיון שיקומו של הבוסתן, בהשתתפות כריסטינה כיאט, בתו של סלים כיאט, נכדו של עזיז כיאט, תושבי חיפה.

== בוסתן כיאט בתרבות ==
* בראשית שנות ה-80, צולמו במקום סצינות מ"אסתר", סרטו של עמוס גיתאי.

== גלריה ==
<gallery>
bustank01.JPG|מבט מהבוסתן למערב לכיוון הים
bustank02.JPG|הבריכה בבוסתן
BUSTANK03.JPG|בריכה ריקה בבוסתן
bustank04.JPG|בבוסתן
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.teva.org.il/?pg=&categoryid=1289&articleid=7369&searchparam=%EB%E9%E0%E8 בוסתן כיאט - אתר יפהפה שהולך להיעלם מעינינו], אתר החברה להגנת הטבע
* רון פז, [http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000381607 בוסתן בלב העיר], גלובוס
* גילי סופר, [http://www.masa.co.il/article/2529/נחל-שיח-בחיפה%3A-הבוסתן/ נחל שיח: הבוסתן], ב"מסע אחר", [http://gilisoffer.com/bustan.html או לפני הפרסום]
* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2009/09/08/סיבוב-בבוסתן-כיאט-טבע-והיסטוריה-בלב-חי/ סקירה מצולמת על בוסתן כיאט], באתר 'חלון אחורי', 8.9.2009
* 
* [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=10524 ״הכל נשאר במשפחה״] - פרק על משפחת כיאט בפודקאסט [https://www.kan.org.il/podcast/program.aspx/?progId=2019 ״מינהר הזמן״], ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מערב חיפה
קטגוריה:חיפה: מבנים
קטגוריה:חיפה: גנים ופארקים
קטגוריה:חיפה: מבנים לשימור
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
ניב (שן)

המחצית התחתונה הימנית של המשנן הקבוע
ניביו הארוכים של ה[[סמילודון]]
ניבים הם קבוצה של שיניים חדות הקיימות בקרב יונקים, המשמשות לשיסוע המזון ולביתורו, כדי להקל על אכילתו.

אצל בעלי חיים רבים משמשים הניבים גם כנשק או אמצעי הרתעה, וצמחו לגדלים ניכרים, בין אם המין טורף או צמחוני. לדוגמה, קבוצת בעלי ניבי חרב התאפיינה בניבים ארוכים ששימשו אותו כטורפים, ואילו אצל הניבתן והחדשן הם משמשים לתפקידים אחרים.

לבני האדם ולמרבית היונקים ארבעה ניבים בפיהם, המסודרים בקדמת הפה בצידי השיניים החותכות, כך שבכל רבע של הפה קיים ניב אחד.

== ראו גם ==
*בעלי ניבי חרב
*קדם-טוחנות
*שן חותכת
*שן טוחנת
* שנחרבים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שיניים: אנטומיה
דאסו סיסטמס

דאסו סיסטמס (Dassault Systèmes) היא חברת תוכנה צרפתית המפתחת מוצרי תוכן תלת-ממד. החברה הוקמה ב-1981 וכיום היא חלק מקבוצת Groupe Industriel Marcel Dassault, המחזיקה גם בחברת דאסו תעופה. חברת דאסו סיסטמס קמה מתוך חטיבה בדאסו תעופה שתפקידה היה לפתח כלים לייעול פיתוח המנועים והמטוסים. בהמשך התגלה פוטנציאל עסקי בענפי התעשייה נוספים והחברה הפכה ליחידה עצמאית. דאסו סיסטמס היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext וכלולות במדד CAC 40.

חברת דאסו סיסטמס מתמחה בכלי תכנון בתלת מימד ויישומי ניהול מחזור חיי מוצר (Product LifeCycle Management).

==מוצרים==
קו המוצרים של חברת דאסו כולל בתוכו מוצרי תוכנה כגון CATIA לעיצוב מוצרים בסביבה וירטואלית, SolidWorks לעיצוב טכני בתלת מימד, DELMIA לסביבת ייצור וירטואלית, SIMULIA לבחינה וירטואלית של מוצרים, ENOVIA לשיתוף בניהול מחזור חיי המוצר ו- 3DVIA לחוויית מציאות מועשרת וסביבות וירטואליות (LifeLike).

בנוסף, מפעילה החברה את [https://www.netvibes.com/ netvibes.com], פורטל איסוף ואוטומציה של תוכן בהתאמה אישית<ref></ref>. לעסקים, מאפשר האתר ניתוח של מידע רלוונטי עבור הלקוח ממגוון מקורות במרשתת<ref></ref>.

==פעילות בישראל==
בשנת 2000 רכשה דאסו סיסטמס את חברת ההזנק הישראלית סמארט סולושנס תמורת 35 מיליון דולר. על-בסיס הרכישה היא הקימה מרכז פיתוח ומכירות מקומי בכפר סבא. סמארט סולושנס הוקמה בשנת 1995 על ידי אביחי ניסנבוים ואבינועם נובוגרוצקי, והייתה בבעלות קבוצת כלל מחשבים. היא פיתחה תוכנה לניהול מידע הנדסי בשם SmarTeam.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תוכנה
קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:חברות הנסחרות ביורונקסט
Rock Bottom (אלבום)

Rock Bottom הוא אלבום הסולו השני של הזמר האנגלי רוברט וייאט. הוא יצא ביולי 1974 בהוצאת וירג'ין רקורדס הבריטית. האלבום הופק על ידי ניק מייסון, הידוע גם כמתופף של להקת פינק פלויד.

== רקע ==
בשנת 1973, כאשר להקתו מאצ'ינג מול עבדה על אלבומה השלישי, נפל וייאט כשהיה שיכור מחלון הקומה הרביעית, נותר משותק בפלג גופו התחתון, רותק לכסא גלגלים ונאלץ לנטוש את התיפוף ואת מאצ'ינג מול. בזמן שהיה בבית החולים, בשיקום מפציעתו כתב וליטש את החומרים אשר הפכו שישה חודשים מאוחר יותר לשירים המרכיבים את Rock Bottom.

== רשימת השירים ==

== המשתתפים ==
* רוברט וייאט - קולות, קלידים, כדי הקשה, גיטרת סלייד
* מייק אולדפילד - גיטרה
* גארי וינדו - קלרינט, סקסופון
* איבור קאטלר - קולות, מפוחית יד
* מונגזי פוזה - חצוצרה 
* פרד פרית' - ויולה
* יו הופר - גיטרה בס
* ריצ'רד סינקלייר - גיטרה בס
* לורי אלן - תופים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1974
קטגוריה:אלבומי רוק מתקדם
וילדשפיצה

הוִוילְדְשְׁפִּיצֶה (בגרמנית: Wildspitze) הוא ההר הגבוה ביותר באלפים האצטליים והשני בגובהו באוסטריה אחרי גרוסגלוקנר. להר יש שתי פסגות, הפסגה הצפונית והדרומית. הפסגה הדרומית היא פסגה סלעית וגובהה 3,768 מטר וגובהה של הפסגה הצפונית הוא 3,765 מטר.

מכיוון שזה אחד ההרים הבולטים בכל האלפים ניתן לומר שהנוף מוגבל רק על ידי עקמומיות כדור הארץ. בימים בהירים ניתן לראות עד גרוסגלוקנר במזרח ופינסטרארהורן במערב. יש תצפית טובה על ויסקוגל, ההר השלישי בגובהו באוסטריה. מדרום אפשר לראות את הרי האלפים Otztal עם Similaun, Hintere Schwarze ופסגות רבות אחרות.

הטיפוס הראשון לפסגה הדרומית של הווילדשפיצה מתוארך לשנת 1848 ולפסגה הצפונית, הגבוהה יותר, לשנת 1861. בשנת 1870 טפסו האחים פנדלבורי לפסגת הווילדשפיצה דרך מיטלבורג-יוך, במסלול שהיה לפופולרי בקרב מטפסי הרים. העלייה המוצלחת הראשונה נעשתה בשנת 1848 על ידי לינדר קלוץ וחקלאי מקומי<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110514134338/http://www.peakware.com/peaks.html?pk=270&view=photos צילומים של וילדשפיצה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טירול: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי האלפים
M30

M30 (מ-Messier 30, נקרא גם NGC 7099) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים גדי הנמצא במרחק של כ-26,100 שנות אור ממערכת השמש. זהו צביר כדורי ממוצע בגודלו, אך דחוס ביותר.

== היסטוריה ==
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה שתיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית חסרת כוכבים, עגולה וקשה לצפייה". בשנת 1784 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר ובשנת 1814 ציין שמרכזו צפוף בהרבה משוליו וכי יוצאות ממנו שתי שורות של כוכבים בהירים יחסית לכיוון שוליו הצפוניים של הצביר. 

בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 7.2 כך שניתן להבחין בו באמצעות משקפת. נחוץ טלסקופ כדי להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 12.1. הצביר נמצא כ-3.25 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לכוכב ζ בגדי.

== מאפייני הצביר ==
צורתו של M30 היא עגולה עם שוליים לא סדירים, קוטרו כ-90 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-26,100 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת – כ-40% מקוטרו של הירח המלא. מרכזו של הצביר צפוף ביותר, כך שמחצית המסה שלו מרוכזת ברדיוס של 8.7 שנות אור בלבד. ליבת הצביר קטנה מאוד וקוטרה קטן משנת אור אחת. לעומת זה כבידתו של הצביר מחזיקה כוכבים במרחק של עד כ-140 שנות אור ורק מעבר למרחק זה גובר כוח המשיכה של שביל החלב על כבידתו של הצביר. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F3 ועד היום התגלו בו 12 כוכבים משתנים, כאשר בשנת 1983 זוהתה בצביר נובה ננסית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://messier.seds.org/m/m030.html M30] בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קבוצת הכוכבים גדי
30
30
נאות דוד

החלק הדרומי של המבנה ובחזיתו נראית מזרקת ה[[מוריסטן]]
הישיבה
בית הכנסת "עת לחננה"
"נאות דוד" הוא כינויו של אגף יהודי השוכן בבניין בצדו המערבי של המוריסטן (רח' סנט הלנה) שברובע הנוצרי בעיר העתיקה, סמוך למסגד עומר. במבנה התגוררו בשנת 2013 עשר משפחות יהודיות, ופועלים בו ישיבה ובית כנסת.

==היסטוריה==
כמו יתר המוריסטן, המבנה בבעלות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית, שהחכירה אותו לגורמים שונים, ובין היתר שכנה בקומתו השנייה אכסניית סנט ג'ון. בשנות השמונים של המאה ה-20 הייתה החזקה בנכס בידיו של הארמני מרדוריס מטוסיאן, שמכר אותה ב-1989 לעמותת עטרת כהנים. במסגרת העסקה שולמו על ידי העמותה ובמימון משרד השיכון שבראשו עמד אריאל שרון, 3,600,000 ש"ח. ב-11 אפריל 1990 נכנסו למקום יהודים, שקראו לו נאות דוד. הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים טענה שהמבנה בבעלותה ולא בבעלות המוכר, ובמקום התנהלו מהומות והפגנות. הפטריארכיה פנתה לבית המשפט. ובג"ץ פסק בתחילת מאי 1990 שיישארו במקום 20 יהודים עד לבירור נושא הבעלות בדיון בבית המשפט העליון. בסופו של ההליך, לאחר שנים, אישר בית המשפט העליון את החכירה.

באולמות הצדדיים באזור הכניסה לאכסניה הוקמו ישיבת "לנתיבות ישראל" ובית הכנסת "עת לחננה" על שם אלחנן אתאלי<ref></ref> תלמיד ישיבת עטרת כהנים שנרצח בפיגוע דקירה בעיר העתיקה.

כיום (2019) גרות במתחם 10 משפחות יהודיות.

==ישיבת "לנתיבות ישראל"==
ישיבת ״לנתיבות ישראל״ (מכונה גם בשם ״חומות״ במלעיל) היא ישיבה גבוהה ציונית, שהוקמה בשנת תש"ס (2000) בראשותו של הרב ישעיהו דורון. לימים התאחדה הישיבה עם ישיבת "חומות ירושלים" בראשות הרב מוטי נחמני, שבהמשך עבר לעמוד בראש כולל בוני ירושלים שייסד.

בישיבה לומדים כ-70 תלמידים, מתוכם כ-45 אברכים.

הישיבה נחשבת לאחת מישיבות הקו והולכת בדרכו של הרב צבי טאו אשר קובע את מקום תפילתו בה. הישיבה שמה דגש על לימוד בעיון של הגמרא לצד לימודי אמונה מעמיקים. בין המלמדים בישיבה לאורך השנים נמנים: הרב אלי בזק, הרב אשר ברקו, הרב יוסי כהן, הרב צבי לבנברג, הרב נתנאל אנקרי, הרב נחמיה טאו, הרב משה ברי והרב יהונתן גואלמן. הישיבה קשורה לישיבת הר שלום במצפה אשתמוע ומספר מרבניה מלמדים בה בקביעות.

באלול תשפ"ב הרב נחמיה טאו הקים את ישיבת עוז וחדווה ועומד בראשותה יחד עם הרב דביר שחר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ateret.org.il/hebrew/tours/yishuv.asp "נאות דוד" באתר "עטרת ירושלים"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע הנוצרי
קטגוריה:ישיבות בעיר העתיקה
קטגוריה:ישיבות ציוניות
קטגוריה:ישיבות הקו
קטגוריה:מזרח ירושלים: מבנים יהודים
Stranger in Paradise

Stranger in Paradise (בעברית: זר בגן עדן) הוא שיר פופולרי מהמחזמר קיסמט שנכתב ב-1953 על ידי רוברט רייט (Robert Wright) וג'ורג' פורסט (George Forrest). כמו שאר השירים במחזמר, המלודיה של השיר מתבססת על המוזיקה שהלחין אלכסנדר בורודין לאופרה "הנסיך איגור". בפרט המלודיה של שיר זה, הידוע ביותר מהמחזמר, מתבססת על המוזיקה של "Gliding Dance of the Maidens" מהמחולות הפולבצים (הקטע הידוע ביותר מהאופרה).

נושא השיר הוא אדם האוהב אישה יפה, אותה הוא משווה למלאכית ואת החיים עימה לגן עדן, ואת עצמו לזר המבקר בגן העדן שלה. האוהב מבקש ממנה לקבלו ולהפכו לבן בית בגן עדן, כלומר: להיות איתה ביחד. הבית האחרון של השיר מבטא זאת במפורש:
{|
| But open your angel's arm
|
| אך פתחי נא זרועות מלאך
|-
| To a stranger in Paradise
|
| למי שבגן עדן זר
|-
| And tell me that I need be
|
| ואמרי נא לי
|-
| A stranger no more
|
| שאני זר כאן לא עוד
|}

את השיר ביצעו במקור ריצ'רד קיילי ודורוטה מורו (שכיכבה במחזות "איש למנשה" ו"המלך ואני") במסגרת ההפקה המקורית של המחזמר קיסמט. בסרט מ-1955 המבוסס על המחזמר ביצעו את השיר ויק דמון ואן בליית'. הגרסה הפופולרית ביותר לשיר בוצעה על ידי טוני בנט. הביצוע של טוני בנט הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי (UK Singles Chart) במאי 1955 והיה הלהיט הראשון של בנט. גרסת כיסוי לשיר בוצעה על ידי The Four Aces וטוני מרטין זכתה לפופולריות. גרסאות כיסוי נוספות לשיר שזכו לפופולריות בוצעו על ידי קילי סמית', ריי קוניף, וס מונטגומרי, ג'ורג' שירינג, קרטיס קאונס, אייזק הייז, סאן רע, הסופרימס (באלבומם I Hear A Symphony), שרה ברייטמן ולהקת סנט אטיין .

השיר משמש כמוטיב חוזר בסרט ארוחת בוקר של אלופים (Breakfast of Champions) מ-1999 המבוסס על ספר באותו שם מאת קורט וונגוט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 1953
קטגוריה:סינגלים מ-1954
קטגוריה:שירי שרה ברייטמן
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים ממחזות זמר
קטגוריה:שירים על גן עדן
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
משרד ההגנה של ברית המועצות

משרד ההגנה של ברית המועצות (Министерство обороны СССР) היה המשרד הממשלתי בסובנרקום של ברית המועצות, שהיה אחראי לניהול הצבא האדום משנת 1953 (עת החליף את הקומיסריון העממי לענייני צבא ואת הקומיסריון העממי לענייני צבא) ועד 1992 (עת התפרקה ברית המועצות).

את מרבית מחלקותיה קיבל משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.

משרד ההגנה הנחה את חמשת השירותים המזוינים ואת כל הפעילות הצבאית על בסיס יומי. הוא היה אחראי על שדה, חימוש ואספקת השירותים המזוינים, ובימי שלום כל הפיקודים הטריטוריאליים של הכוחות המזוינים דיווחו לו. משרד ההגנה היה מאויש כמעט במלואו על ידי אנשי צבא מקצועיים, והיה לו מונופול על מידע צבאי מכיוון שלברית המועצות היו חסרים ארגוני מחקר ביטחוניים עצמאיים הנמצאים לעיתים קרובות במדינות אחרות. מונופול זה נתן לקצינים סובייטים בכירים ללא עוררין השפעה על מנהיגי המפלגה והממשל בסוגיות, החל מפיקוח על נשק, לפיתוח נשק ועד מכירת נשק למדינות זרות, המשפיעים על עמדתם ויוקרתם של הכוחות המזוינים.
==היסטוריה==
עד 1934 הגוף העיקרי האדום הצבא האדום היה הקומיסריון העממי לענייני צי וצבא (Народный комиссариат по военным и морским делам СССР) שבמרץ 1934 נקרא קומיסריון ההגנה העממי (Народный комиссариат обороны СССР).

ב-25 בפברואר 1946 קומיסריון ההגנה אורגן ליצירת הקומיסריון העממי של הכוחות המזוינים 
של ברית המועצות (Народный комиссариат Вооружённых Сил СССР), שבמרץ 1946 הפך למשרד הכוחות המזוינים (Министерство Вооружённых Сил СССР).

בפברואר 1950 המשרד פוצל למשרד הצבא (Военное министерство СССР) ומשרד הצי (Военно-Морское министерство СССР), אשר במרץ 1953 אוחדו ליצירת משרד ההגנה הסובייטי (Министерство обороны СССР).

במרץ 1992 המשרד פורק סופית.

==מבנה==
המשרד אורגן כחלק ממועצת השרים והיה כפוף גם לסובייט העליון ולוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

המשרד הורכב ממטה כללי, מינהל פוליטי ראשי, מינהל המודיעין הראשי, מחלקת ברית ורשה, שירותים ומינהלים מרכזיים.
==שרים==

{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! שם !! תפקיד !! תקופת כהונה !! הערות
|-
| ניקולאי פודווייסקי || הקומיסר העממי לענייני צבא וצי || 1917–1918|| 
|-
| לב קמנייב || הקומיסר העממי לענייני צבא וצי || 1918–1919|| 
|-
| לאון טרוצקי || הקומיסר העממי לענייני צבא וצי || 1919–1925|| שר הצבא הראשון של ברית המועצות
|-
| מיכאיל פרונזה || הקומיסר העממי לענייני צבא וצי || 1925|| ממלא מקום
|-
| קלימנט וורשילוב || קומיסר ההגנה העממי || 1925–1940|| 
|-
| סמיון טימושנקו || קומיסר ההגנה העממי || 1940–1941|| 
|-
| יוסיף סטלין || הקומיסר העממי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות || 1941–1947|| 
|-
| ניקולאי בולגנין || שר הצבא של ברית המועצות || 1947–1949|| בשנת 1946, הקומיסריונים העממיים הפכו למשרדי ממשלה
|-
| אלכסנדר ואסילבסקי || שר הצבא של ברית המועצות || 1949–1953||
|-
| ניקולאי בולגנין || שר ההגנה של ברית המועצות || 1953–1955|| 
|-
| גאורגי ז'וקוב || שר ההגנה || 1955–1957|| 
|-
| רודיון מלינובסקי || שר ההגנה || 1957–1967|| 
|-
| אנדריי גרצ'קו || שר ההגנה || 1967–1976|| 
|-
| דמיטרי אוסטינוב || שר ההגנה || 1976–1984|| 
|-
| סרגיי סוקולוב || שר ההגנה || 1984–1987|| 
|-
| דמיטרי יאזוב || שר ההגנה || 1987–1991|| 
|-
| יבגני שאפושניקוב || שר ההגנה || 1991|| שר ההגנה האחרון של ברית המועצות
|}
קטגוריה:ברית המועצות: צבא וביטחון
הר ליאמויגה

הר ליאמויגה (באנגלית: Mount Liamuiga) הוא הר געש בגובה 1,156 מטרים מעל פני הים, המהווה את חלקו המערבי של האי סנט קיטס. פסגתו היא הנקודה הגבוהה ביותר ברחבי האי, במדינת סנט קיטס ונוויס ואף באיי ליווארד כולם, והיא אחת מהפסגות הגבוהות ביותר במזרח האיים הקריביים. בפסגת הר הגעש מצוי לוע ברוחב של כקילומטר, אשר עד לשנת 1959 הכיל אגם רדוד. נכון ל-2006, נוצר האגם בתחתית המכתש בשנית. ההתפרצויות המאומתות האחרונות מהר הגעש התרחשו לפני כ-1,800 שנים, אף על פי שקיימים דיווחים על התפרצויות אפשריות בשנים 1692 ו-1843, שאמינותם מוטלת בספק.

בעבר כונה ההר בשם הר מיזרי (באנגלית: Mount Misery). שמו הנוכחי של ההר הוענק לו ביום עצמאותה של סנט קיטס ונוויס, ה-19 בספטמבר 1983, אולם מבוגרים רבים אזרחי האי עודם מכנים את ההר בשמו הקודם. השם "ליאמויגה" נגזר משמו של האי סנט קיטס כולו בשפתם של תושבי הקריביים האינדיאנים, ומשמעותו "אדמה פורייה".

מורדות ההר מכוסים באדמה חקלאית ובכפרים קטנים עד לגובה של 460 מטר לערך. החל מגובה זה מכוסים המדרונות ביער גשם טרופי עבות עד לגובה של כ-900 מטר, שלאחריו מכוסה ההר ביער עננים. סיורים וטיולים מודרכים רבים מאורגנים אל פסגת ההר ואל יערות הגשם המקיפים אותה, ומוצאם לרוב מהכפר סנט פול השוכן צפונית-מערבית לפסגה. מפסגת ההר ניתן לראות את האי כולו, את הים הקריבי ואת האיים השכנים, סאבא, סנט אוסטטיוס, סן ברתלמי, סן מרטן, אנטיגואה ונוויס.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.nytimes.com/1990/11/18/travel/climbing-a-st-kitts-volcano.html?sec=travel טיפוס על הר געש בסנט קיטס]
*[https://web.archive.org/web/20160303234002/http://www.peakware.com/peaks.html?pk=2174 מידע על הר ליאמויגה]
*[http://www.volcano.si.edu/world/volcano.cfm?vnum=1600-03= מידע נוסף על ההר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סנט קיטס ונוויס: גאוגרפיה
ליאמויגה
ליאמויגה
מדינת מרניאו

מדינת מָרָנְיִאַוּ (בפורטוגזית: Estado do Maranhão) הייתה יחידה מנהלית קולוניאלית באמריקה הפורטוגלית שהתקיימה בין 1621 ל-1815 בחלק הצפוני של ברזיל המודרנית. לאחר כישלון שיטת הקפיטניות הכפיף פליפה השלישי, מלך ספרד ופורטוגל, מספר קפיטניות תחת סמכותה של יחידה מנהלית חדשה, "מדינה", וייסד שתי מדינות שכאלו: מדינת ברזיל, שכללה את רוב האזורים המפותחים דאז של אמריקה הפורטוגלית, ואת מדינת מרניאו מצפון לה. 

==רקע לייסוד==
ב-1612 הגיעו לצפון ברזיל כ-500 פולשים צרפתים בפיקודו של דניאל דה לה טוש (Daniel de la Touche). הם התיישבו באי בדלתת נהרות הפינדארה והאיטאפקורו וכינו את היישוב בשם "Saint-Louis" (הקדוש לואי), לכבוד מלך צרפת לואי ה-13. התיישבות זאת היוותה תחילתה של העיר סאו לואיס. ב-8 בספטמבר 1612 התחילו את בנייתו של מבצר סאו לואיס.

כשנודע לפורטוגלים על נוכחותם של פולשים צרפתים באזור, החלו לאסוף חיילים בקפיטניית פרנמבוקו. בנובמבר 1615 תקפו הפורטוגלים, תחת פיקודו של ז'רונימו דה אלבוקרקה (Jerônimo de Albuquerque), את הצרפתים והשתלטו בהצלחה על העיר. 

באותה התקופה, ועד 1640, שלטה ספרד על פורטוגל וכל מושבותיה, לרבות ברזיל. המלך פליפה השלישי של ספרד היה גם המלך פיליפה השני של פורטוגל.

==ייסוד והיסטוריה==
ב-1621 חילק פליפה השלישי את ברזיל הקולוניאלית לשתי מדינות: מדינת ברזיל ומדינת מרניאו. מטרת ייסוד מדינת ברזיל הייתה פיקוח הדוק יותר על השלטון המקומי. מטרת ייסוד מדינת מרניאו הייתה הגברת השמירה על הקפיטניות הצפוניות המרוחקות ממרכז הקולוניות בפני פלישות צרפתיות וכן עידוד הייצור החקלאי והמסחר בו.

מדינת מרניאו כללה את הקפיטניות מרניאו, פרה, וסֶיאָרַה. בירתה הייתה סאו לואיס. 

ב-1641 שוב נכבשה המושבה על ידי פולשים זרים, הפעם מתיישבים הולנדים בפיקודו של מאוריץ ואן נאסאו, ורק בשנת 1644 היא חזרה לידיים פורטוגליות.

ב-1737 הוחלף שמה של המדינה ל"מדינת גראו-פרה ומרניאו" (Estado do Grão-Pará e Maranhão) ובירתה הועתקה לבלם. מאוחר יותר, ב-1772, חולקה המדינה לשניים: "מדינת מרניאו ופיאאוי", שבירתה בסאו לואיס, ו"מדינת גראו-פרה וריו נגרו", שבירתה בבלם. 

בעקבות העתקת מושבה של החצר המלוכה הפורטוגלית אל ברזיל ב-1808, חדלו מדינות "ברזיל", "מרניאו ופיאאוי" ו"גראו-פרה וריו נגרו" להתקיים ב-16 בינואר 1815. אז העלה הנסיך העוצר ז'ואאו השישי את כל הקולוניה הברזילאית לדרגת ממלכה ואיחד אותה עם ממלכת פורטוגל ואלגארווש ביחידה מנהלית אחת, המכונה "הממלכה המאוחדת של פורטוגל, ברזיל ואלגארווש".

עם הכרזת העצמאות של ברזיל ב-1822, שמרו המחוזות הצפוניים, מרניאו, פרה ופיאאוי, על נאמנותם לפורטוגל ורק שנה מאוחר יותר הצטרפו לאימפריה הברזילאית שאך נוסדה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20100311220331/http://www.mundovestibular.com.br/articles/4433/1/BRASIL-COLONIA/Paacutegina1.html ברזיל קולוניאלית] באתר "בגרות" ברזילאי. 
* [http://www.achetudoeregiao.com.br/PA/belem/historia.htm תולדות העיר בלם]. 

קטגוריה:מרניאו
קטגוריה:פארה
קטגוריה:סיארה
קטגוריה:ברזיל הקולוניאלית
האסיסטנט של אלוהים

האסיסטנט של אלוהים הוא סרט טלוויזיה משנת 1992 המתאר את הקשיים של אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית (פיגור שכלי) להשתלב בחברה. התסריט נכתב בידי סביון ליברכט וזיכה את ליברכט בפרס אקו"ם. הסרט בוים בידי ברוך דינר ואורכו הוא 53 דקות.

הסרט מצוי ברשימה הסרטים המומלצים על ידי משרד החינוך לצורך הדרכת חינוך מיני וחברתי עבור נוער עם מוגבלות שכלית התפתחותית.

==עלילה==
אסנת (אסנת בר-נט סנד) היא נערה עם תסמונת דאון, שכמו כל אדם המגיע לגיל הנעורים, היא תוהה על מקומה בחברה ועל עתידה בחיים. אסנת אינה מסתדרת עם בני גילה, משום שלחלקם יש דעה קדומה על אנשים עם לקות שכלית ומשום שאת שאר בני גילה, אמהּ מרחיקה ממנה.

אמהּ של אסנת (אביבה גר) היא עורכת דין מצליחה ואם חד הורית, שמגלה חוסר סובלנות לאסנת ולאנשים אחרים עם לקות שכלית. חוסר סבלנות זה ברור מאוד לאסנת והיא תמהה אם היא עצמה הכישלון היחיד של האם המצליחנית. סבתהּ של אסנת (עדנה פלידל) היא בת המשפחה השנייה הדומיננטית בחייה וגם היא זוכה לבוז מאמהּ של אסנת בשל היותה אדם לא מלומד המאמין באמונות טפלות. אולם, למרות הבוז, אסנת ואמהּ מגיעות להתארח בכפר אצל הסבתא, לסוף שבוע.

נדמה כי יחסיהן של בנות המשפחה עומדים להשתנות בעקבות ביקורו של קוסם (עזרא דגן) בכפר. הקוסם, שהוא בעצמו אדם חריג בשל היותו עולה חדש, מגלה גישה פשוטה וחכמה אל ליבן של אסנת וסבתהּ ומחזק את הביטחון העצמי שלהן. הקוסם ממנה את אסנת לאסיסטנטית שלו, להופעה אחת, והיא מסייעת לו להעלים חפצים. אחרי ההופעה היא מבקשת ממנו שיעלים את הנכות שלה והוא מסביר לה ברוגע, שהוא אינו יכול לעשות זאת משום שהוא בסך הכול האסיסטנט של אלוהים.

בסופו של דבר, הקוסם נעלם כפי שהוא צץ ועל המשפחה למצוא בעצמה את הדרך לחיי אושר. סבתהּ של אסנת נאלצת להתעמת עם בתהּ כדי לעמוד על זכויותיה של אסנת.

==שחקנים==
* אסנת – אסנת בר-נט סנד 
* אמא – אביבה גר
* סבתא – עדנה פלידל
* קוסם – עזרא דגן
* סַפָּר – אלברט אילוז

== קישורים חיצוניים ==

* [https://jfc.org.il/movie/61322-2/ הסרט המלא לצפייה ישירה] (בתשלום) באתר [https://jfc.org.il ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוגבלות שכלית התפתחותית באמנות
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1992
אדנואיד

מיקום האדנואיד
האדונואיד, המכונה לעיתים "שקד האף" או "שקד שלישי", היא רקמה הממוקמת בלוע שמטרתה ללכוד וירוסים ולייצר נוגדנים מולם. היא חלק ממערך השקדים המצוי בלוע.

האדנואיד מתחיל להתפתח החל מהשבוע ה-16 לחיי העובר, וממשיך לגדול עד סביבות גיל 5-7. החל מגיל זה האדנואיד מתחיל להצטמק, ואצל מבוגרים הוא בדרך כלל קטן מאוד; אולם בלוטת אדנואיד מוגדלת עלולה להגיע לגודל שיחסום את מעבר האוויר בין האף ללוע, או יפריע לו במידה שנשימה דרך האף תדרוש מאמץ ניכר, דבר המוביל לנחירות והפרעות נשימה בשינה. במקרה של דלקת ניתן להסיר את האדנואיד, כאשר הדבר נדרש, בניתוח המבוצע בהרדמה כללית, אם כי בחלק מהמקרים גדל האדנואיד מחדש. לעיתים מוסר האדנואיד כחלק מהסרת שקדי החך.

==ראו גם==
*החגורה הלימפטית על שם ולדייר
*שקדי החך

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.tasmc.org.il/Operations/Pages/Tonsillectomy-Adenoidectomy.aspx ניתוח להסרת שקדים ואדנואידים בילדים], באתר המרכז הרפואי על שם סוראסקי
* [http://www.youtube.com/watch?v=S5R-8uj6QaY שקד שלישי מוגדל אצל ילדים - אדנואיד], בערוץ של "אסותא מרכזים רפואיים" באתר YouTube
* 

קטגוריה:מערכת הלימפה
קטגוריה:מערכת הנשימה

et:Neelumandli hüpertroofia
it:Tonsilla#Tonsille faringee
sk:Adenoidná vegetácia
השקד השלישי עשוי מרקמה הזהה לזו של השקדים אך למעשה מדובר באדנואיד. 
השקדים ממוקמים משני צדי הלשון ומגנים על הגוף מפני זיהומים. השקד השלישי ממוקם בחלקו האחורי של האף ומשמש כקו הגנה נוסף מפני זיהומים החודרים לגוף. כאשר הוא גדל, השקד השלישי חוסם את מעבר האוויר מהאף, גורם להיצרות דרכי הנשימה, ועשוי אף להביא לדום נשימה בשינה. שקד שלישי בילדים הוא תופעה נפוצה הגורמת להיצרות דרכי הנשימה, ובמקרים קיצוניים עשויה להוביל לפגיעות בריאותיות שונות. מהו השקד השלישי, מדוע הוא עשוי לגרום לנחירות ואיך מטפלים? מומחים מסבירים:
נחירות הן רטט בדרכי האוויר שיוצר רעש מסוים. הן נגרמות לרוב בשל היצרות בדרכי הנשימה המביאה למאמץ נשימתי אצל הילד בזמן השינה. הסיבות לתופעה זו הן הגדלת יתר של השקדים והתפתחות שקד שלישי.
מרכז רבני אירופה

משלחת רבנים מטעם מרכז רבני אירופה עם נשיא [[הנציבות האירופית, ז'וזה מנואל ברוזו]]
משלחת רבני הארגון עם נשיא [[הפרלמנט האירופי, מרטין שולץ]]
מרכז רבני אירופה הוא הארגון הרבני המרכזי באירופה המאגד תחתיו כ-700 רבני קהילות ברחבי היבשת.
== היסטוריה ==
בעקבות מתחים וסכסוכים בין רבני ושלוחי חב"ד לבין רבנים מסוימים מקהילות אחרות ביבשת, המאוגדות ברובן בועידת רבני אירופה, הקימה בשנת 2000 קבוצה של רבני ושלוחי חב"ד ארגון מתחרה בשם "מרכז רבני אירופה". בראש הארגון עמדו אז הרב גרשון מנדל גרליק - רב במילאנו, הרב ברל לזר - רבה של רוסיה, הרב עזריאל חייקין - רב בבריסל, הרב דוד משה ליברמן ועוד. בפועל שני הארגונים עוסקים בתחומים מקבילים וחופפים.

הארגון מארגן כינוסי רבנים, מפקח על בתי עלמין עתיקים ביבשת, מפקח על עריכת גיורים, מסייע בבירור יהדותם של מועמדים להצטרף לקהילות, מסייע בבניית מקוואות ומוציא לאור ספרים וקבצים תורניים. מדי שנה עורך הארגון כינוס שנתי לרבני אירופה וכינוס נוסף העוסק בתחום הכשרות באחת הבירות האירופיות. בכינוסים משתתפת משלחת של הרבנות הראשית לישראל בראשות אחד מהרבנים הראשיים לישראל.

הארגון עומד בקשר עם גורמי שלטון באירופה כדי לקדם אינטרסים יהודיים. בכמה הזדמנויות נפגשו משלחות של חברי הארגון עם ראשי ממשלות ונשיאים אירופאים.

הארגון מוציא מגזין יהודי בשם "קהילות" המופץ בריכוזים יהודיים באירופה ובריכוזים החרדים בארץ. כמו כן, הוא מפרסם עלונים תורניים המיועדים לרבנים. הוא הוציא מספר ספרי הלכה, המפורסם ביניהם הוא שו"ת רבני אירופה. מנכ"ל המרכז הוא מנחם מרגולין. משרדיו הראשיים של הארגון נמצאים בבריסל סמוך לבנייני האיחוד האירופי, כמו כן לארגון משרד בירושלים.

בשנת 2006 הכריז הארגון על פרויקט גדול שבמסגרתו הוא תומך בהקמת 25 מקוואות בקהילות יהודיות באירופה בתקציב של מיליון וחצי אירו. הפרויקט הסתיים בשנת 2012, ועם סיומו הודיע הארגון כי יבנה 25 מקוואות נוספים בשנתיים הבאות.

==ספרים==
* הרב יהושע סגל (עורך). שו"ת רבני אירופה: תשובות בהלכה לפי סדר ארבעה חלקי השולחן ערוך בשאלות מעשיות שנשאלו רבני הקהילות בתפוצות ישראל ובעיקר במדינות אירופה, ערוכות בשפה קלה וברורה. בריסל, בלגיה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תש"ע).
* ֿמאסף תורני בענייני כשרות המזון והשגחה. בריסל, בלגיה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תש"ע).
* הרב חיים שאול שמאהל. ספר עיוני חיים על התורה (שני חלקים). לונדון, אנגליה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תשס"ה - תשס"ט).
* הרב פנחס פדווא. ספר גרש ירחים על קהלת. ציריך, שווייץ: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תשס"ז).
* הרב מנחם רוזנפלד (עורך). תפארת אירופה: מאסף תורני לשאלות הלכה וטכנולוגיה בענייני כשרות, מקוואות, רפואה ועוד (ארבעה חלקים). בריסל, בלגיה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תשס"ב - תשע"ב).

==ראו גם==
*ועידת רבני אירופה
*איחוד הארגונים היהודים באירופה

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהדות אירופה
קטגוריה:אגודות רבנים
קרייבן קוטג'

קרייבן קוטג (באנגלית: Craven Cottage) הוא אצטדיון כדורגל אנגלי הממוקם ברובע האמרסמית' ופולהאם של לונדון בסמוך לנהר התמזה. האצטדיון מסוגל לקלוט קהל של 22,384 צופים במשחק, ומשמש כמגרשה הביתי של מועדון הכדורגל האנגלי פולהאם.

בעבר, שימש כאצטדיון הביתי של מועדון הרוגבי של פולהאם (לימים, מועדון הרוגבי לונדון ברונקוס ).

האצטדיון אירח משחק לראשונה בשנת 1896. נסגר לצורך שיפוץ בין השנים 2002 עד 2004.

== היסטוריה ==

=== לפני הקמת האצטדיון ===
הקוטג' המקורי נבנה בשנת 1780, על ידי הברון וויליאם קרייבן, שהיה הברון השישי לבית קרייבן, והיה ממוקם קרוב למקום שבו נמצא כיום פסל ג'וני היינס. באותה תקופה, האזורים שמסביב היו יערות שהיוו חלק משטחי הציד של אן בולין, שהייתה אשתו השנייה של הנרי השמיני, ואימה של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.

בקוטג' התגוררו, בין היתר, אדוארד בולוור-ליטון (שכתב את הספר "ימי פומפיי האחרונים") ובהמשך אנשים בולטים (ובעלי כספים) אחרים, עד שהוא נהרס בשריפה במאי 1888. שמועות רבות נמשכות עד היום בקרב מעריצי פולהאם על דיירי עבר של הקרייבן קוטג'. סר ארתור קונאן דויל, ג'רמי בנת'ם, פלורנס נייטינגייל ואפילו המלכה ויקטוריה הוזכרו כמי שהתארחו שם לתקופות מסוימות, אולם אין הוכחות ממשיות לכך. בעקבות השריפה, האתר ננטש. 

לקבוצת פולהאם היו 8 אצטדיונים קודמים, לפני שהתמקמה סופית בקרייבן קוטג' (בשל כך הם גם מכונים "הקוטג'רס" - דיירי הקוטג'. כך שבסך הכל לקוטג'רס היו 12 מגרשים ביתיים (כולל שהייה זמנית בלופטוס רואד של היריבה העירונית קווינס פארק ריינג'רס (QPR)), ביניהם גם היה אצטדיון רנאלג, שהיה ביתם של הקוטג'רס בין השנים 1886 ל-1888, איפה שכיום נמצאים גני רנלאג בלונדון.

למעשה, האצטדיון היה בתהליך בנייה החל מ-1894 ונמשך כ-11 שנים, אולם כבר ב-1896 נכנסה הקבוצה לארח בו משחקים כשבנייתו הסתיימה בפועל רק ב-1905.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fulhamfc.com/visit/craven-cottage קרייבן קוטג'] באתר הרשמי של פולהאם
* [https://web.archive.org/web/20100327204803/http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/europe/united_kingdom/england/london/london_craven.shtml קרייבן קוטג'] באתרWorld Stadiums
* [http://www.bbc.com/sport/0/football/19009781 הרחבת תקבולת האצטדיון] באתר BBC (אנגלית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קצרמר לונדון
קטגוריה:לונדון: אצטדיוני כדורגל
קטגוריה:האמרסמית' ופולהאם
קטגוריה:פולהאם (כדורגל)
וסט פאלם ביץ'

וסט פאלם ביץ (באנגלית: West Palm Beach), ובקיצור "וסט פאלם", היא עיר במחוז פאלם ביץ', במדינת פלורידה שבארצות הברית.

וסט פאלם ביץ' היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר במחוז פאלם ביץ' שבפלורידה. מספר תושבי העיר עצמה, בשנת 2016, נאמד ב-108,896 נפש. העיר היא מושב המחוז פאלם ביץ' והיא אחת הערים הראשיות באזור המטרופולין של דרום פלורידה, אשר בשנת 2007 נאמדה אוכלוסייתו ב-5,413,212 נפש.

==היסטוריה==
הנרי פלאגלר ייסד את העיר כמושבה שתארח את עובדי שני מלונות הפאר שנבנו על האי השכן, מצידו השני של אגם וורת'. בתחילה נקרא שם העיר כמילה אחת (Westpalmbeach), אך עלה החשש כי המילה בת 13 האותיות תשמש סימן מבשר רעות עבור הקהילה הצעירה.

ב-5 בנובמבר 1894 נפגשו 78 אנשים לדיון בו התקבלה ההחלטה לשלב את העיירה במחוז דייד השכן שכיום נקרא מיאמי-דייד. החלטה זו היא שהפכה את העיירה והמחוז לבעלי העירייה המשולבת הוותיקה ביותר בדרום פלורידה. מועצת העיר קבעה במהירות את נוהלי הבנייה בעיר, שגרמו להחלפת האוהלים והבקתות במבני לבנים, אבן וציפוי אבן. בשנות ה-20 של המאה הקודמת גדלה העיר, היסטריית הקרקעות בפלורידה הובילה לצמיחה מהירה של העיר ובתקופה זו נבנו בשכונותיה מבנים היסטוריים רבים.

לפני ייסודה של מיאמי, הייתה וסט פאלם ביץ' מרכז תרבותי משגשג ביותר. במקור, ייעד הנרי פלאגלר את העיר להיות התחנה הסופית ברכבת החוף המזרחי של פלורידה שהקים. אך בשל תנאי הקור הקיצוניים ששררו במקום, החליט להאריך את הרכבת למיאמי. במשך שנים רבות הייתה יריבות בין שתי ערים אלו. שתי הערים פרחו בתחילת המאה ה-20. עם הזמן השתקעו בוסט פאלם ביץ' חברות כ-Pratt & Whitney, RCA, IBM שסייעו בפיתוחה הכלכלי.

בשנות ה-60 הוקם בעיר הקניון הסגור הראשון של המחוז, ויחד עם פרויקטים נוספים הביאו להתחדשות העיר. יחד עם זאת היווה הפשע בעיר בעיה קשה, כמו גם מתחים בין-גזעיים ושיעור אבטלה גבוה. החל מ-1970 עברה העיר תנופת פיתוח נוספת, כשמהגרים חדשים יישבו את האזורים ההיסטוריים של העיר כמו גם את גורדי השחקים שלה (וביניהם ה'טראמפ פלאזה' שהקים דונלד טראמפ). המהגרים פיתחו גם את מרכזי הבידור והבילוי אשר עד היום משמשים מוקד לחיי הלילה בעיר. בשנות האלפיים מתגוררת בעיר אוכלוסייה מבוססת מן המעמד הבינוני-גבוה. אחד מענפי התעסוקה הבולטים בה הוא ענף התיירות.

בעיר גם קהילה יהודית ולה מוסדות תרבות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים==

קטגוריה:פלורידה: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:ארצות הברית: ערי נמל בחוף המזרחי
קטגוריה:פלורידה: מושבי מחוזות
== הערות שוליים ==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1894
נהר די-נור

נְהַר דִּי נוּר (בתרגום מארמית: נהר של אש) הוא נהר אגדי המוזכר במקורות יהודיים.

בספר דניאל, פרק ז', מתואר נהר די-נור היוצא מלפני כיסא הכבוד.

חז"ל אמרו עליו שיוצא מזיעת חיות הקודש, הנושאות את כיסא הכבוד. יש גם תיאורים של נהר די-נור המשמש כחלק מן הגיהנום ובו נענשים הרשעים, שעל ראשיהם הוא נשפך, ואולי דרכו יזוקקו נשמות כל בני האדם, בטבילת אש. מהנהר גם נבראים מלאכים רבים בכל יום.

בקבלה ובחסידות מופיע נהר די נור פעמים רבות, רבות מהן בהקשר של היטהרות רוחנית.
יש שמזהים את נהר די נור בדברי חז"ל כשביל החלב, עקב מאמר הגמרא () לפיו אם לא היה זנב העקרב טבול בנהר די נור - לא היה אדם שנעקץ מעקרב יכול לחיות. ואכן, שביל החלב נראה כיוצא מתוך "זנבו" של מזל עקרב.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיתולוגיה יהודית
קטגוריה:נהרות אגדיים
עבוט

מיסיסיפי]]
עבוט הוא חפץ הניתן כמשכון, המשמש כערובה להלוואה. העבוט הוא לרוב חפץ בעל ערך כשעון או תכשיט. בית העבוט הוא המקום לקבלת חפצים הניתנים בעבוט, לעיסוק בהלוואה לה משמש העבוט כמשכון, ולמכירת חפצי עבוט שההלוואה עבורה ניתנו כמשכון לא הוחזרה.

עסקת העבוט כוללת מתן חפץ כעבוט, וקבלת סכום כסף מזומן תמורתו. את החפץ ניתן לרכוש בתוך זמן מוסכם בהחזר ההלוואה לרוב בתוספת ריבית מוסכמת. אם בתוך פרק הזמן המוסכם אין הלווה מצליח להחזיר את ההלוואה, זכותו של המלווה למכור את החפץ למרבה במחיר. 

מקור המילה בספר דברים: . במקרא מוזכר העבוט יחד עם האיסור על ריבית.<ref>נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 795-797 הצעת חוק המעביטים, ב[https://www.daat.ac.il/daat/vl/jewish-law-knesset/jewish-law-knesset01.pdf אתר דעת].</ref>

במהלך השנים, התייחסה המילה עבוט לכל חפץ אישי הניתן כערובה לחיוב, או אף מעוקל על מנת לעמוד בחיוב. כמו כן, עם התפתחות מוסד העבוט בצורתו הידועה כיום, קיבלה המילה את המשמעות הנהוגה כיום, הכוללת התייחסות לעסקה הכוללת ריבית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אשראי
דן מלר

דן מלר (1933 – 16 באפריל 2024) היה מנתח פלסטי, פסל ופעיל חברתי לקידום חילוניות ואתאיזם. מלר היה אתאיסט ופעיל במספר מוסדות שעיסוקם ביהדות חילונית והומניסטית. הוא היה ממקימי עמותת "עלה חופש" (היום עמותת "חופש") ומפלגת אור.

==ביוגרפיה==
מלר נולד בתל אביב והוא בוגר המחזור השני של תיכון עירוני א'. לאחר השירות הצבאי כקצין בחטיבת גולני למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, הוסמך כרופא בשנת 1962, התמחה בכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם במחלקתו של ברנרד הירשוביץ, ושימש מנתח פלסטי שנים רבות. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגת רפואה בחטיבת השריון 37. לאחר 12 שנים בבית החולים רמב"ם בחיפה מונה למנהל המחלקה הפלסטית במרכז הרפואי סורוקה בבאר שבע, וכיהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנים 1975 עד 1987. מספר שנים שימש גם יושב ראש החטיבה הכירורגית ודיקן בית הספר רקנאטי למקצועות בריאות קהילתיים. בשנותיו האחרונות עסק בייעוץ בתחומי מקצועו, ובעיקר חוות דעת רפואיות לנפגעים, עורכי דין, חברות ביטוח ובתי משפט. מלר פרסם כ-130 מחקרים מדעיים בנושאים שונים של הכירורגיה הפלסטית.

משנת 1984, לאחר שבנו חזר בתשובה החלו מלר ואשתו (צופיה מלר) לפעול בארגונים שונים למען חופש מדת ולמניעת כפייה דתית. היה חבר הנהלת "תחיל"ה" – תנועה ליהדות חילונית הומניסטית (1990–2003) ויושב ראש עמותת "עלה חופש" שדגלה בחופש מדת (1986–2004). הוא פרסם עשרות מאמרים פובליציסטיים בעיתונות ובאתר האינטרנט "חופש", שעניינם חופש מדת ומאבק בכפייה הדתית.

החל בשנת 1988 החל מלר ללמוד ציור ופיסול ולעסוק בתחומים אלו. מ-2010 הוא עסק בפיסול, בעיקר באבן ויציקות בברונזה, באלומיניום ובפוליאסטר. הוא העיד על יצירתו הפיסולית שהיא פיגורטיבית-אקספרסיוניסטית, אנושית-רגשית, כשדמות האדם ורגשותיו, בייחוד היחסים והמגע הגופני שבינו לבינה, מאפיינים את רוב פסליו. חלק ניכר מהדמויות המופיעות בפסלים אלו לקוחות מן המקרא.

מלר היה נשוי לצופיה מלר מ-1959 עד למותו והתגורר עמה בתל אביב. לזוג ארבעה ילדים.

==ספריו==
* החמור ואני, הוצאת מפעל השכפול, ירושלים, 1960
* הלו! זה מנתח פלסטיק?, הוצאת זמורה ביתן, 1995
* ציידי הנפשות, תשובה לתשובה (יחד עם רעייתו צופיה מלר), הוצאת זמורה ביתן, 1998
* שדים מגיחים מאפלה (יחד עם צופיה מלר), הוצאת זמורה ביתן, 1998
* מפרי עץ הדעת - פרשות השבוע בפעמת הזמן (יחד עם צופיה מלר ומשה גרנות), הוצאת תמוז, 2002

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://sites.azilevon.com/general/Orr/index.php@option=com_content&task=view&id=33&Itemid=30.html על דן מלר] באתר מפלגת אור
* [http://www.free-judaism.org/76682/כבוד-הרב-מאת-דן-מלר כבוד הרב - "כבוד" הרב, או כבוד "הרב"?] מאמר באתר "יהדות חופשית"
* [http://www.hayadan.org.il/god-dellusion-0412094/ "יש אלוהים? האשליה הגדולה של הדת"], דן מלר על ספרו של פרופ' ריצ'רד דוקינס באתר "הידען"
* [http://www.hofesh.org.il/freeclass/parashat_hashavua/02/01_breshit/1.html#breshit פרשת בראשית] באתר חופש
* 
* [https://hofesh.org.il/archive/24/Dan-Mahler.html דן מלר - מענטש] באתר חופש

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:אתאיסטים ישראלים
קטגוריה:כירורגים פלסטיים ישראלים
קטגוריה:סגל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מדעי הבריאות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
נסיכה אמריקאית יהודייה

המונח "נסיכה אמריקאית יהודייה" נפוץ בין היתר בזכות ספרו של [[הרמן ווק "מרג'ורי מורנינגסטאר" שיצא לאור בשנת 1955]]
נסיכה אמריקאית יהודייה (באנגלית: Jewish-American princess; בראשי תיבות: JAP, "ג'אפ") הוא מונח סלנג אמריקני המתאר סטריאוטיפ של נשים אמריקאיות-יהודיות. יהודי דרום אפריקה משתמשים במילה "קוגל" (Kugel) במשמעות דומה. זהו אחד מהסטריאוטיפים היהודיים המוכרים והנפוצים ביותר.

המונח בא לתאר נשים אמריקאיות-יהודיות ממעמד בינוני-גבוה. לפי הסטריאוטיפ, ג'אפ היא אישה אנוכית, מפונקת, חדורת תחושת זכאות ומרוכזת בעצמה, שכל מעייניה נתונים לתרבות חומרית ולהשגת סטטוס חברתי. הג'אפ תעדיף להתחתן עם גבר עשיר שיאפשר לה לא לעבוד לפרנסתה ובמקום זאת להתעסק ב"שופינג", בטיפוח המראה החיצוני ובניסיון להשיג סטטוס חברתי יוקרתי כחלק מהניסיון להידמות ל-WASP (White Anglo-Saxon Protestant).

מקור הסטריאוטיפ הוא בהגירה היהודית הגדולה לארצות הברית בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20; המהגרים היהודים, שמבחינה מעמדית השתייכו למעמדות הנמוכים, שאפו להגשים את החלום האמריקאי ולהשתלב במעמד הבינוני-גבוה של אמריקה ובתרבות ה-WASP. המונח קנה אחיזה בשפה המדוברת הודות לספרים כגון "מרג'ורי מורנינגסטאר" של הרמן ווק משנת 1955 ו"שלום לך, קולומבוס" של פיליפ רות, שהתפרסם בשנת 1959.

==קישורים חיצוניים==
* 
* "[https://www.nytimes.com/1987/09/07/style/jewish-women-campaign-against-princess-jokes.html נשים יהודיות במאבק נגד בדיחות JAP]", הניו יורק טיימס, 7 בספטמבר 1987 
* 

קטגוריה:סלנג בשפה האנגלית
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: תרבות
קטגוריה:ביטויים סטריאוטיפיים
רכב סיור משוריין רב"י

רכב הסיור המשוריין רב"י הוא רק"ם בעל הנעת 4X4 מתוצרת רמתא בתעשייה האווירית. הרכב פותח בשנת 1975 כרכב רב תכליתי בעיקר לצורכי סיור, עם דגש על מיגון כנגד מוקשים ומטענים. הרב"י נמצא בשירות במספר מדינות בעולם.

הרב"י (ראשי תיבות: רכב בן יעקב, על שם מפתחו, איציק בן יעקב) פותח כרכב סיור ממוגן, קל משקל ובעל מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. המשקל הנמוך איפשר הטסה, הסקה או אף הצנחה של הכלי במטוסי ומסוקי התובלה של חיל האוויר ביניהם היסעור וההרקולס.

==ראם 2000==
הראם 2000 או ראם סימן 3 הוא הדגם החדיש ביותר בפרויקט רכבי הראם. הרכב מכיל את אותו רעיון עיצובי כמו קודמיו המעניק לו מבנה ומיגון כנגד מוקשים ומטענים. הראם 2000 בדומה לדגמים הקודמים פתוח כלפי מעלה כדי לשרת כרכב סיור בו ללוחמים תצפית של 360 מעלות סביב שדה הקרב, לדגם הוסף גם פתח בצד הכלי לכניסה לתא הלוחמים במקום כניסה מלמעלה, כמו גם תא הנהג והמפקד שסגור ובעל שימשה וחלונות צד.

הכלי שוקל כ-4.5 טון, בעל מנוע סולר 166 כ"ס והנעת 4X4. הראם פותח באופן גמיש כך שניתן להכיל בו מספר שדרוגים לדרישות ותפקידים שונים, הוא פותח בכ-14 גרסאות שונות החל מרכב סיור עד רכבי שיטור ורכבים משמידי טנקים.

הראם 2000 הוא הדגם המשווק באופן אקטיבי על ידי חברת רמתא של התעשייה האווירית, שלא כמו הדגמים הקודמים שפיתוחם, ייצורם ושיווקם הופסק.

==ראו גם==
*דף תיאור הרכב באתר [http://yadlashiryon.com/armored/%D7%A8%D7%9B%D7%91-%D7%A1%D7%99%D7%95%D7%A8-%D7%9E%D7%A9%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%99%D7%9F-%D7%A8%D7%91%D7%99-%D7%A1%D7%99%D7%9E%D7%9F-1/ מוזיאון לטרון].
*תיאור ותמונות באתר [http://www.army-guide.com/eng/product945.html ארמי גייד].
*תיאור מהאתר [http://www.janes.com/articles/Janes-Armour-and-Artillery/RAMTA-RBY-Mk-1-light-armoured-reconnaissance-vehicle-Israel.html ג'יינס] (קישור לא תקין, אוקטובר 2023)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:כלי רכב משוריינים ישראליים
קטגוריה:שריוניות
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1975
קטגוריה:כלי רכב שיוצרו בישראל
קטגוריה:רכבי סיור
מסגד עג'מי

המבואה
מסגד עג'מי (ערבית: مسجد العجمي, "מסג'ד אלעג'מי") הוא מסגד השוכן ברחוב קדם בשכונת עג'מי ביפו. למבנה שתי קומות - אולם התפילה שוכן בקומה השנייה, ומבואה מקורה בצידו המערבי משמשת ככניסה אליו. בקומה הראשונה פועל גן ילדים, והמינרה נמצא בצידו הדרומי של הבניין. המסגד הוקם על ידי חאג' יוסף אל-מנאווי במקום המזוהה עם מקום קברו של שייח' אברהים<ref></ref> אל-עג'מי, אחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד. לגבי מועד ההקמה קיימות מספר גרסאות - לפי אחת מהן הוקם הבניין בשנת 1892, ולפי גרסה אחרת כבר במאה ה-18. המבנה נהרס בשנת 1970 לאחר שמצבו התדרדר בשל הזנחה, והוא נבנה מחדש והורחב בשנת 1973. 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עג'מי
עג'מי, מסגד
קטגוריה:יפו: מבנים
מסגד ג'באליה

מסגד ג'באליה (בערבית: مسجد الجبلية; תעתיק מדויק: מסג'ד אלג'בליה) הוא מסגד השוכן בגן קידרון בשכונת גבעת עלייה ביפו, ליד גשר חלון ליפו. המסגד נוסד בשנת 1877 בידי חג' מוחמד אל-סקחפי, ושופץ בשנים 1943 ו-2002. במקום פועלת גם מדרסה. 

מבנה המסגד שוכן על גבעה החולשת על סביבתה ומשקיף על הים ועל מדרון יפו ממערב ועל שכונות נווה גולן ושיכוני חיסכון שממזרח לו. המבנה עשוי אבן, צורתו כשל מלבן ובפינתו הצפון-מזרחית מתנשא מינרה נמוך. הכניסה הראשית אל המבנה היא בצידו המערבי הפונה אל הים, ומובילה אליה שדרת דקלים שבה גרמי מדרגות עשוים משיש. לגרם המדרגות הסמוך למבנה מעקה אגן מסוגנן, והוא מסתיים במרפסת מקורה בצורת ארקדה שבה חמש קשתות מחודדות. בצד הדרומי והצפוני של המרפסת שתי קשתות נוספת - אחת בכל צד - הפונות אל מרפסות קטנות הבולטות מקו החזית של הבניין. בקיר החזית עצמו דלת עץ כפולה שמעליה לונטה מזכוכית צבעונית, ושלושה חלונות. בחזית הדרומית שלושה חלונות ובמרכזה המיחרב הבולט מקו החזית של הבניין. בחזית הצפונית שלושה חלונות, דלת עץ גדולה נוספת המובילה אל אולם התפילה, ולידה דלת קטנה יותר ומוגבהת המובילה אל המדרגות העולות אל המינרה. 

אולם התפילה נתמך בשתי שורות של עמודים שחלקם התחתון מצופה בשיש בהיר, ואלה תומכים בתקרה שחלקה עשוי בצורת קמרון צולב. רצפת האולם מכוסה בשטיח בדוגמת קשתות הפונות דרומה.

ביולי 2024 עבר המסגד שיפוץ נוסף ונבנתה שורת קשתות חדשה בקיר הדרומי והצפוני.

== גלריה ==
<gallery>
Jabaliya104.jpg|החזית המערבית באור השקיעה
Jabaliya109.jpg|המסגד והמחראב מדרום
Jabaliya099.jpg|חלל המסגד ממזרח
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.oldjaffa.com/buildings.php?id=262 אודות המסגד]

קטגוריה:גבעת עלייה
ג'באליה, מסגד
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
יוזף גלינק

יוזף גלינק (בצ'כית: Josef Gelinek או Josef Jelinek, 3 בדצמבר 1758 – 13 באפריל 1825), ידוע גם כ"אב גלינק" או ה"אבאט גלינק", היה פסנתרן ומלחין אוסטרי ממוצא צ'כי, יליד בוהמיה, כומר קתולי בהכשרתו.

==קורות חייו ==
גלינק נולד בטאבור או בסדלצה, בדרום-בוהמיה. מקור שם משפחתו צ'כי, ככל הנראה, ילינק. הוסמך בגיל 28, בשנת 1786, לכמורה קתולית. הצטיין במיוחד כפסנתרן וירטואוז וכמלחין.
מורו הראשון למוזיקה היה אביו, שלימד בבית ספר, אחר כך למד אצל נגן העוגב והמלחין יוזף זגרט או זגר בפראג. מאוחר יותר למד אצל יוהאן גיאורג אלברכטסברגר בווינה.
מוצרט הבחין בכישרונו כששמע אותו מבצע וריאציות על נושא מאחת האופרות שלו בעת קונצרט בארמון הרוזן פיליפ קינסקי. הוא התרשם כל כך שהמליץ לרוזן קינסקי להעסיק את גלינק ככומר "קפלן" וכמורה לפסנתר ולמקצועות אחרים בארמון. ואכן גלינק עבד בהמשך כחמש עשרה שנה בשירות משפחת קינסקי. לאחר מכן החל משנת 1795 עבר לשרותו של הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי. בקריירה הכנסייתית שלו הגיע לדרגת "אב של מנזר" ("אבאס", בגרמנית "אבט"). 

היה ידיד של יוזף היידן ושל בטהובן. שמו כפסנתרן הלך לפניו בווינה, אולם אחרי שקרא תיגר על בטהובן הצעיר במין "דו-קרב" של נגינה בפסנתר, נדהם מיכולותיו הטכניות והכיר בתבוסתו. 

ב-1822 נמנה עם הנענים להזמנתו של המלחין אנטון דיאבלי לכתיבת וריאציות על נושא. 
יצירותיו זכו בהצלחה מסוימת בחייו, חלקן הגדול נשכחו. אחד מתלמידיו בחצר הרוזנים קינסקי היה הגיטריסט הווינאי ונצל מתייקה (Matiegka).

גלינק היה מפורסם בווריאציות שכתב על נושאים מוזיקליים מאת מלחינים רבים.
משום כך הקדיש לו המלחין קארל מריה פון ובר את המכתם הבא:
:Kein Thema auf der Welt verschonte dein Genie",
:"!Das simpelste allein--Dich selbst-variirst du nie 
:בתרגום לאנגלית:
:No theme on earth escaped your genius airy", 
:"The simplest one of all--yourself--you never vary"

:(לעברית בתרגום חופשי:
:"בגאוניותך רקחת וריאציות מכל נושא,
:רק את עצמך, נושא פשוט, לעולם לא תשנה")

גלינק נפטר בווינה בשנת 1825.

==יצירות==
* 120 קטעי וריאציות
*פנטזיות
*סונטות
*שלישיות
*ריקודים ושירי לכת

==לקריאה נוספת==
*Thayer's Life of Beethoven, edited by Elliott Forbes. Princeton, New Jersey Princeton University Press, 1964
*Carl Czerny Recollection from my life Musical Quarterly.1956; XLII: 302-317 (קרל צ'רני - זכרונות מחיי - ב"מיוזיקל קווטרלי" 1956, 42, 302-317)

==קישורים חיצוניים==

* ויקיפדיה צרפתית ואיטלקית
* 
Ernst Pauer - Dictionary of Pianists and Composers for Pianoforte 
Novelo,Ewer and Co, Music primers and educational series 1895, London
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים אוסטרים
קטגוריה:מוזיקאים צ'כים
קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1758
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1758
קטגוריה:נפטרים ב-1825
Thin Air

Thin Air הוא אלבום משנת 2009 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. האלבום מגובש מאוד הן רעיונית והן מוזיקלית, והתקבל בביקורות אוהדות. נושאי האלבום סובבים סביב תחושת האובדן והמפלה בעקבות נפילת מגדלי התאומים.<br />
צליל האלבום חף כמעט משימוש בכלי הקשה, וההובלה נתונה לגיטרות או פסנתר. כמו בכל אלבומיו המאוחרים של האמיל, ישנו שימוש רחב בקולות רקע ארוגים זה על גבי זה. <br />
האלבום מכיל גם רצועה אחת אינסטרומנטלית, קצרה ועמוסת דיסטורשן. זה השריד היחיד למוזיקת רוק באלבום כולו.
== השיר "פנייך ברחוב" ==
שיר מצמרר על אישה שאת פניה הכיר האמיל שכן פה ושם עברו זה על פני זה ונדו בראשיהם לשלום, ואז ראה את פניה על מודעת "נעדרת" ברחוב. הרקע לשיר הוא סיפור אמיתי. על אף שהאמיל לא הכיר את מלאני הול, צעירה שנעלמה בשנות ה-90 אחרי בילוי בפאב ברחוב שבו האמיל הקליט באותה עת. השיר התגבש לאיטו לאורך שלוש עשרה שנים, ונחתם כששרידיה אותרו לא רחוק משם:

== שירי הנושא והקשר לפיגועי 11 בספטמבר ==
שני שירי הנושא, רפאי מטוסים ומועדון פסגת העולם באים לתאר את ההלם והמפלה של אירועי ה 11 בספטמבר, ובהמשך את אובדן חלום השפע וכישלון דרך החיים המערבית שלהם מגדלי התאומים שימשו סמל. השירים מערבים בין גוף שני לגוף ראשון, מחד מתייחסים למפלה אמריקאית ומאידך למפלה של העולם המערבי כולו. שיר הנושא מועדון פסגת העולם חותם את האלבום בקינה:

== רשימת השירים ==
<div style="direction: ltr;">
# "The Mercy" - 6:21
# "Your Face on the Street" - 5:21
# "Stumbled" - 4:48
# "Wrong Way Round" - 2:40
# "Ghosts of Planes" - 5:23
# "If We Must Part Like This" - 4:38
# "Undone" - 4:25
# "Diminished" - 6:11
# "The Top of the World Club" - 7:03
</div>
==קישורים חיצוניים==