OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
החתונה בקנה (ורונזה)

"החתונה בקנה" ([[1560) מאת ורונזה. 207X454 ס"מ, דרזדן]]

"החתונה בקנה" או "משתה החתונה בקנה" (1563) הוא ציור שמן מאת הצייר האיטלקי פאולו ורונזה (Paolo Veronese), המציג אירוע מחייו של ישו - "החתונה בקנה". הציור גדול הממדים מוצג במוזיאון הלובר בפריז.

==ההיסטוריה של הציור==
בשנת 1560 יצר ורונזה ציור שנושאו הוא החתונה בקנה. ציור זה מוצג כיום במוזיאון "Gemäldegalerie" שבדרזדן. כשלוש שנים לאחר מכן הוזמן ציור נוסף בנושא זה עבור כנסיית מנזר סן ג'ורג'ו באי סן ג'ורג'ו מג'ורה" (San Giorgio Maggiore) שבוונציה. הוא הושלם בשנת 1563 לאחר כ-18 חודשי עבודה והותקן בקיר המזבח של הכנסייה, כשניים וחצי מטרים מן הרצפה. ב-11 בספטמבר 1797 גנבו חיילי צבא נפוליון את הציור והביאו אותו לצרפת. כדי להעביר את היצירה גדולת הממדים נחתך הציור לחלקים. בשנת 1815, כמענה לתביעת האיטלקים להשבת הציור, שלחו שלטונות צרפת את ציורו של שארל לה ברן (Charles Le Brun) - "הסעודה בבית שמעון", אולם שלטונות ונציה סירבו לקבלו. ג'ון ראסקין, מבקר האמנות האנגלי טען כי יצירתו של לה ברן בקושי ראויה לשמש כחומר אריזה לציורו של ורונזה.

ב-11 בספטמבר 2007, 210 שנים לאחר שהוסר הציור, נתלתה בכנסייה מהדורת פקסימיליה בגודל מלא של הציור. ההעתק הצילומי הורכב מ-1591 קובצי מחשב המשחזרים את מראהו המדויק של הציור המקורי.

==תיאור==
הציור מתאר אירוע מן הברית החדשה המצוין ב"בשורה על-פי יוחנן" וידוע בשם "החתונה בקנה". על פי התיאור ביצע ישו את הנס הראשון שלו ובו הפך מים ליין. תיאור החתונה מתרחש בתוך מרחב ארכיטקטוני עירוני, המחולק לשני מישורים. הארכיטקטורה מכילה תערובת בסגנון אדריכלות יוונית-רומית. במישור הראשון, בקדמת הציור, מתוארת חצר פתוחה, התחומה בעמודים בסגנון דורי. את החלל תופש שולחן החתונה הגדול, המעוצב בצורת האות ח' והעמוס בקהל חוגגים. בציור מופיעות מעל 130 דמויות, אולם אף אחת מהן איננה מוצגת כמדברת. הסיבה לכך היא ההדגשה של מסדר הבנדיקטינים על התנזרות מדיבור. ישו מוצג אמנם במרכז השולחן, לבוש בבגד אדום וכחול, בהתאם לאיקונוגרפיה המקובלת של דמותו ולצידו מריה. הפרטים הרבים שבציור מעניקים לתיאור אווירה של חיות ושל תיאור אירוע ממשי. הדמויות הרבות לבושות בבגדים בני תקופת הרנסאנס. בחזית השולחן יושבים כמה מוזיקאים המנגנים בכלים כגון ויולה דה גמבה, לאוטה וכלי מיתר אחרים. 

קצה החצר חסום על ידי גדר אבן המהווה חלק ממרפסת גבוהה, המוקפת בעמודים בסגנון קורינתי. במישור אחורי זה של התמונה, מאחורי דמותו של ישו, מופיעות דמויות של גברים השוחטים חיה לא מזוהה. בהם כמה משרתים המגיחים מבין העמודים ונושאים מזון לאורחי החתונה. בנוסף, מופיע תיאור פרספקטיבי של מבנים נוספים, שעליהם ניצבים צופים נוספים במשתה החתונה. ברקע הציור מופיע מגדל גבוה על רקע שמים בהירים.

רוב הפרשנויות של הציור מעניקות משקל גדול לאיקונוגרפיה הדתית המופיעה בו. ישו, המופיע במרכז הציור ומישיר פניו אל הצופה, נתפש על פי הפרשנות הנוצרית כמי שהקריב את עצמו לטובת האנושות. על כן, יש אשר זיהו את החיה הנשחטת ככבש ואת ישו כ"שה האלוהים" (Agnus Dei). מתחת לישו ניצבת קבוצת המוזיקאים ולצידם מופיע שעון חול, היכול לסמל את הבל חיי העולם הזה (vanity). פירוש איקונוגרפי כזה מציג את ישו כשהוא מודע לאירועים ההיסטוריים העתידים לעבור עליו.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פאולו ורונזה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור של תקופת הרנסאנס
קטגוריה:מוזיאון הלובר: ציורים
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
ירון כהן

ירון כהן (נולד ב-1976) הוא זמר, מלחין ופזמונאי ישראלי במוזיקה המזרחית. אחיו הוא הזמר משה כהן.

== ביוגרפיה ==
כהן נולד באזור, אחיו הוא הזמר משה כהן.
בתחילת דרכו שר כהן בז'אנר הטורקי ששלט בזמנו במדינה, והוציא בשנות ה-90 מס' אלבומים כגון "ימים של בדידות", "תפילת הלב" ו"האש בדמי" - שכלל דואט עם אחיו משה.
כמו כן כתב שירים לזמרים אחרים. לאחר מכן חזר לשיר בשנת 2001 לאחר הדואט "האישה של חיי" עם שלומי שבת, שיצא באלבום "חברים" וזכה להצלחה רבה.

בין הזמרים להם כתב כהן ניתן למצוא את אייל גולן ("דברי איתי", "צליל מיתר", "הריקוד הוא שלך", "אמרי לי", "האור שבעיניים" "מנגינת הלב", "המציאות שלך"), שלומי שבת ("מתוקה שלי", "בשם האהבה", "את"), שרית חדד ("אל תבקש משאלות"), מאיה בוסקילה ("סיפור מכור" מתוך סיפור מכור) זהבה בן ("תשמור על עצמך"), קובי פרץ ("אני זקוק לך") ואבי פרץ.

בשנת 2003 יצא לאור אלבומו שנקרא "מלאך שלי". האלבום כלל עשרה שירים, ששמונה מתוכם כתב והלחין כהן. הלהיט הגדול ביותר באלבום היה "חולה עלייך". פרט לו בלטו גם הדואט "את המלאך שלי" עם שלומי שבת ו"מתחמק משיגעון".

ב-2005 הוציא כהן סינגל ראשון לקראת אלבומו הבא, "בלעדייך". הסינגל השני יצא ב-2007 ונקרא "אחים לנשק", המוקדש לשלושת החיילים החטופים אהוד גולדווסר, אלדד רגב וגלעד שליט. בשנת 2016, הלחין עבור עדן בן זקן את הלהיט "הייתי חוזרת", שנכלל באלבומה השני, תאמין לי.

== קישורים חיצוניים ==

* ערן סויסה, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART1/964/632.html יאללה תשמיעו: ראיון עם ירון כהן], nrg , 10/11/2009

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:אזור: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
המחוז המרכזי (תיגראי)

המחוז המרכזי הוא מחוז במדינת תיגראי שבאתיופיה. גובל מצפון באריתריאה, ממערב במחוז המערבי, מדרום-מערב במדינת אמהרה, מדרום מזרח במחוז הדרום מזרחי וממזרח במחוז הדרום מזרחי. ערים מרכזיות בנפה הם אקסום, עדווה והכפר ההיסטורי יחא.

== דמוגרפיה ==
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2005 אוכלוסיית המחוז מונה כ-1,283,388 תושבים שהם כ-30% מאוכלוסיית מדינת תיגראי.

שטח המחוז הוא כ-10,353 קמ"ר והצפיפות הממוצעת היא כ-124 אנשים לקמ"ר.

== נפות ==
המחוז מחולק ל-10 נפות ולשלוש ערים (אקסום, עדווה ועדי אבי) שלהם מעמד נפה.
{| align="right"
|-
|
*מרב לחה
*אחפרום
*ורה לחה
*נפת עדווה
*מאיצ'ו עלית
|
*מאיצ'ו תחתית
*נדר עדת
*קולה תמביין
*דגה תמביין
*תנקוה אברגלה
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתיופיה: מחוזות
קטגוריה:תיגראי
פלג המנחה

פּלג המנחה (מארמית: 'מחצית') הוא נקודת האמצע שבין מנחה קטנה לסוף היום. מונח זמן זה משמש בהלכה היהודית. שימושים מרכזיים בימינו הם להגדרת זמנה של תפילת מנחה ולהגדרת זמן הדלקת נרות חנוכה.
שעת פלג המנחה מוגדרת בשעון של שעות זמניות, כשעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה, או שעה ורבע לפני הלילה.

היום נחלק לשתים עשרה שעות זמניות. מחלקים את אורך היום - מעלות השחר ועד לצאת הכוכבים, ויש אומרים מהנץ החמה ועד לשקיעת החמה - לשנים עשר חלקים, וכל חלק השנים עשר מן היום נקרא שעה זמנית. זמנה של מנחה קטנה מתחיל מתשע וחצי שעות זמניות מתחילת היום ומסתיים בסוף השעה השתים עשרה. נמצא שיש שתים וחצי שעות זמניות מתחילת זמן מנחה קטנה עד סוף היום. פלג המנחה הוא מחצית מאותו הזמן, כלומר: שעה ורבע לאחר תחילת זמן מנחה קטנה ולפני סוף היום.

==חישוב הזמן==

היום ההלכתי מחולק ל-12 חלקים שווים, וכל חלק כזה נקרא "שעה זמנית". פלג בארמית משמעו חלק, ובהקשר כאן, חצי. חצי, או אמצע זמן המנחה הוא אמצע הזמן שבין שעת מנחה קטנה, שהוא זמן הקרבת קרבן התמיד
בבית המקדש ובין סוף היום. זמנה של מנחה קטנה הוא שעה 9 וחצי ביום, ולכך יש להוסיף חצי של <math>2\frac {1}{2}</math> (ההפרש עד סוף היום) כלומר השעה העשירית ועוד שלושת רבעי השעה.
בגמרא אנחנו רואים חילוק בין פלג המנחה קמא (הראשון, מ- <math>9\frac {1}{2}</math> ועד <math>10\frac {3}{4}</math>) לבין פלג המנחה בתרא (אחרון, בין <math>10\frac {3}{4}</math> ללילה).

==שימושים הלכתיים==
* מנחה - שעת פלג המנחה תוחמת את זמנה של תפילת מנחה. דעה הלכתית אחת סוברת (שיטת התנא רבי יהודה) שניתן להתפלל מנחה עד פלג המנחה, והתלמוד הבבלי פוסק שדעה זו קבילה להלכה, אך גם הדעה השנייה (ראו דיון והשלכות נוספות של דעה זו בערך תפילת מנחה). בפועל נהוג לא להתחשב בפלג המנחה ולהתיר להתפלל מנחה עד הלילה.
במקור מחלוקת התנאים היא לגבי זמן הקרבת קורבן תמיד של בין הערביים.
* קריאת שמע לדעת רבינו תם קריאת שמע נגזרת גם כן מדין תפילת מנחה. (עקרונית. רק מחמירים כדעה השנייה כיון שזו מצווה דאורייתא) אך לדעת הרא"ש אין קריאת שמע תלויה אלא בזמן שכיבה לכל העולם ולא בזמן הלילה.
* ערבית - לדעת חלק מהפוסקים ניתן להתפלל ערבית משעת פלג המנחה (ויש המוסיפים תנאי שאותו אדם לא התפלל מעולם מנחה לאחר פלג המנחה.)
* נרות חנוכה - הבית יוסף פוסק שבשעת הדחק מותר להדליק נר חנוכה כבר משעת פלג המנחה. וכך כתב בשולחן ערוך: "ויש מי שאומר שאם הוא טרוד, יכול להקדים מפלג המנחה ולמעלה, ובלבד שיתן בה שמן עד שתכלה רגל מן השוק".
* נרות שבת - השולחן ערוך פוסק שאין לקבל את השבת ולהדליק נרות שבת לפני פלג המנחה. זאת, כיוון שאין לקבל את השבת "בעוד היום גדול", כלומר כשנותר עוד זמן רב עד הלילה. וכן בשעת הדחק, ניתן לומר הבדלה בשבת בצהרים מפלג המנחה, ולעשות מלאכה מיד משתחשך.

==ראו גם==
* תפילת מנחה
* שעה זמנית

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.yeshiva.org.il/calendar/ לוח עם זמני היום], באתר "ישיבה"
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמני היום בהלכה
ברכי יוסף

ברכי יוסף הוא פירוש לשולחן ערוך מאת הרב חיים יוסף דוד אזולאי, המכונה "החיד"א". 

== תוכן ==
הספר ברכי יוסף, הוא אחד מהספרים היחידים שנכתבו על כל ארבעת חלקיו של השולחן ערוך, וכשאר הפירושים על השולחן ערוך הוא נחשב לאחד מנושאי כליו. 

בספר מביא החיד"א כתבי יד נדירים של רבנים שונים ומוסיף תשובות לשאלות שלא נענו על ידי השולחן ערוך. הספר הוא ליקוט דבריהם של רבנים אשר דבריהם לא הודפסו קודם לכן והחיד"א מצא את פסקיהם במהלך מסעותיו. הספר מחולק לשני כרכים ומסודר במתכונת של השולחן ערוך. פוסקים אחרונים רבים מסתמכים על ספר זה ועל ההוראות המובאות בו, והוא מצוטט לעיתים קרובות.

== מהדורות ==
הספר נדפס לראשונה בחיי המחבר בליוורנו בשנת ה'תקל"ד. מאז נדפס פעמים רבות כשבחלק מהמהדורות הוספה של הערות והגהות שונות:

* וינה, ה'תר"ך.
* מהדורת הרב דוד אביטן בתוספת הערות, מראה מקומות ומפתחות, ג"כ, ירושלים, ה'תשס"א.
* מהדורת מכון זכרון אהרן בתוספת הערות, מראה מקומות, ומפתחות. דברי מרן בשולחן ערוך בפנים הספר, ד"כ, ירושלים ה'תשע"ט.
* מהדורת מכון המאור, בעריכת הרב דניאל ביטון, מפוסק ומחולק לקטעים, בתוספת ציונים לשאר ספרי המחבר, ו"כ, ירושלים, ה'תשע"ט.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פירושים על שולחן ערוך
קטגוריה:ספרי המאה ה-18
תגרים

תגרים (בתיגרינית: ተጋሩ, "תגרו") הם קבוצה אתנית שמקורה בקרן אפריקה. התגרים חיים ברובם במדינת תיגראי שבצפון אתיופיה ובדרום מדינת אריתריאה שבחבל ההיסטורי חבש בצפון הרמה האתיופית. התגרים משתייכים לקבוצת העמים החבשים, עם זה נוצר עוד במהלך שלטון קיסרות אקסום במאות ה-3 וה-4 ולאחר מכן החלו להתפתח כקבוצה אתנית נפרדת בייחוד לאור הופעתם של האגאווים/האמהרים במאות ה-9 וה-10. התגרים היו הקבוצה הראשונה המשפיעה באימפריה האתיופית ואף לעיתים קבוצות אחרות הצליחו לשלוט על כס הקיסרות לזמן מסוים, מולדתם תיגראי היא ערש התרבות החבשית ובסיס להיסטוריה של אתיופיה וכן האזור בו צמחו ממלכת דעמת, האימפריה החבשית והאימפריה האתיופית. 

== מינוח ==
אין שם כולל מוסכם לכלל דוברי השפה התגרית באריתריאה לדוגמה אלו מכונים באופן מוזר ע"ש השפה שלהם "בהר תגריניה" (עם התגריניה). 

מלבד העם התגרי, קיימות קבוצות אתניות נוספות הדוברות את השפה התגרית, ביניהן הצלים בית, האירובים, האזובו רייה וחלק מעולי ביתא ישראל.

מקור השם "תגרים" אינו ידוע והסברה היא שהוא מוזכר לראשונה בשם "תיגריטס" במונומנטום אדוליטנום במאה השלישית.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:חבשים
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:אריתריאה: קבוצות אתניות
יוזף פון אייכנדורף

יוזף פון אייכנדורף
יוזף פון אייכנדורף (10 במרץ 1788 - 26 בנובמבר 1857) היה משורר וסופר גרמני, מהבולטים שביוצרי הרומנטיקה בספרות הגרמנית. כחמשת אלפי הלחנים של שיריו הפכוהו לאחד המולחנים ביותר שבין משוררי גרמניה, אך גם הנובלות פרי עטו לא נשתכחו ונקראות גם כיום.

בין העיבודים המפורסמים ביותר שזכו להם שיריו, ארבעה שירים אחרונים מאת ריכרד שטראוס.

ממשפחת אצולה שלזית, אייכנדורף למד משפטים בהיידלברג (1807), שם פרסם את החרוז הראשון שלו והתוודע לחוג הרומנטיקה. בהמשך לימודיו בברלין (1809–1810) פגש את מנהיגי התנועה הלאומית הרומנטית. כשפרצה מלחמת השחרור הפרוסית בשנת 1813, אייכננדורף התגייס לפריקורפס ונלחם נגד נפוליאון. לאחר המלחמה מילא תפקידים בשירות המדינה הפרוסית בדנציג וקניגסברג (כיום קלינינגרד, רוסיה), ואחרי 1831, בברלין. בשנת 1844 פרש משירות המדינה כדי להתמסר כולו לכתיבתו, ופרסם את חיבורו על תולדות הספרות הגרמנית ותרגומים של סופרים ספרדים.<ref></ref>

== לקריאה נוספת ==
* עמוס נוי, "פתח דבר", בתוך: יוזף פון אייכנדורף, מחייו של לא יוצלח (תרגם מגרמנית: ידידיה פלס), תל אביב, עם עובד, 2016.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1788
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1857
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת האלה-ויטנברג
האנטר ביורגן

האנטר ביורגן (משמאל) בהופעה של AFI ב[[ניו ג'רזי]]
האנטר לורנס ביורגן (באנגלית: Hunter Lawrence Burgan; נולד ב-14 במאי 1976) הוא הבסיסט של להקת AFI.

== חייו ==
ביורגן נולד בלונג ביץ' שבקליפורניה וגדל בגראס ואלי, קליפורניה. הוא ניגן בלהקה שנקראת The Force לפני שהצטרף ללהקה AFI.
הוא היה אמור להיות מחליף לבסיסט גאוף קרייסג' לסיבובי הופעות אחדים ולהקלטת האלבום, "Shut Your Mouth and Open Your Eyes" אך בסופו של דבר נעשה הבסיסט הקבוע של הלהקה בנובמבר 1997. להקתו הקודמת, "The Force" התפרקה בספטמבר 1998. 

ביורגן אוהב את המוזיקה של פרינס, ויש לו פרויקט צדדי, להקה בשם "Hunter Revenge", שמנגנת מוזיקה משנות ה-80 המוקדמות ורית'ם אנד בלוז.
ביורגן יודע לנגן בתופים, בס, גיטרה, סקסופון ופסנתר.
הוא היה המתופף ואחד ממייסדי להקת The Frisk, שביצעו את הופעתם האחרונה בדצמבר 2005. הוא תופף גם בשתי להקות נוספות - The Eyeliners ו-Halo Friendlies בסיבובי הופעות.

האנטר הופיע באלבומם החדש של הצמד טיגן ושרה, "The Con", בנגינת בס לשירים שנכתבו על ידי טיגן. בנוסף, יש לו פרויקט צדדי עם טיגן.

ביורגן הוא טבעוני.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://tranquilmammoth.blogspot.com הבלוג של ביורגן] 

קטגוריה:בסיסטים אמריקאים
קטגוריה:טבעונים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
שיירה

שיירת אוניות מלווה במטוסי קרב בדרכה ל[[קייפטאון]]
שיירה היא קבוצת כלי רכב, כלי שיט, אנשים או בעלי חיים נהוגים, הנעים ביחד כדי לסייע זה בזה. לעיתים שיירה מלווה ליווי מזוין (כלומר: כוח שמירה חמוש) המגן עליה מפני התקפות. באזורים מבודדים נהוג לנוע בשיירות כדי לסייע לכלי רכב שעלולים להתקע עקב תקלה טכנית. בעת מלחמה, תנועת האספקה נעשית בשיירות כדי להגן על השיירה ביעילות. במלחמת העולם השנייה התבצעה רוב תנועת אוניות הסוחר בין אמריקה הצפונית ובריטניה או ברית המועצות בשיירות המלוות על ידי אוניות מלחמה.

==שיירות בימי קדם ובמדבר==
הסוחרים בימי קדם נהגו לנוע בשיירות. באזור המזרח התיכון היו נהוגות בעיקר שיירות גמלים משום שהגמל הוא בעל סיבולת גבוהה, מסתפק במועט ואינו מושפע מתנאי המדבר הקשים. התנועה בשיירות אפשרה לסוחרים להתגונן ביעילות כנגד שודדים. שיירות גמלים קיימות עד היום באזורי המדבר ויש שבטים, כגון בני שבט הטוארג, המתמחים בהובלת שיירות כאלה. מנהיג השיירה הוא בעל יכולת ניווט גבוהה במדבר ויודע היכן נמצא נווה המדבר הבא או בור המים הקרוב.

==שיירת עגלות==

חלוצים חוצים את המישורים של נברסקה
שיירת עגלות או גם שיירת קרונות (באנגלית: wagon train) היא קבוצת עגלות מכוסות (קרונות) הנוסעות יחד לשם עזרה הדדית והתגוננות בפני תקיפה. הדוגמאות הידועות ביותר בהקשר זה הן שיירות הקרונות של המתיישבים במערב הישן של אמריקה, שהתקבצו וחצו יחד את המישורים ומעברי ההרים ושיירות הקרונות של הטרקבורים בדרום אפריקה.

בהקשר צבאי שיירת משא (baggage train) הייתה שיירת הקרונות שבאה בעקבות הצבא שנשאה אספקה ותחמושת.



==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:תחבורה
קטגוריה:תובלה צבאית
סיפורו של האביר

סיפורו של האביר (The Knight's Tale) הוא ראשון הסיפורים ביצירה סיפורי קנטרברי של המשורר האנגלי בן המאה ה-14, ג'פרי צ'וסר. הדמות המגוללת סיפור זה היא האביר, תֵזֵאוּס. הסיפור מבוסס על דמותו של ג'ון הוקווד, באופן פארודי, כיוון שהוקווד לא מימש את האידיאלים של האבירות אלא בז להם.

==עלילה==
"סיפורו של האביר" נסוב סביב שני אבירים, רעים בנפש, ארקיטה ופלמון מממלכת תבי, הנכלאים על ידי תזאוס, דוכס אתונה, במגדל-אסורים. השניים, ראשון פלמון ובעקבותיו ארקיטה, חוזים במלוא הדרה של אחות היפוליטה, אמילי (אמיל), ונופלים שבי בקסמיה. התחרות על לבה מובילה לשנאה תהומית ביניהם.
לבסוף, השניים משתחררים מבית הסוהר ומנסים לזכות בליבה של אמילי בכל מחיר, ובעשותם כן כמעט והורגים איש את רעהו. בסופו של דבר, נערך קרב אחרון בטורניר על הזכות לשאתה לאישה, המאורגן על ידי תזאוס. פלמון מתפלל לאלת האהבה, ונוס, שתעשהו לבעלה של אמילי, אמילי נושאת תפילה כי ינצח זה האוהבה אהבת-אמת, וארקיטה מתפלל לאל המלחמה, מארס, למען הניצחון. ארקיטה זוכה בקרב, אך האלים מפילים אותו מסוסו בעת סיבוב הניצחון והוא נפצע-פצעים אנושים ונפטר בטרם יוכל לתבוע את אמילי כפרס. על כן, לאחר מספר שנות אבל ובעצת תזאוס, פלמון הוא זה שנושא את אמילי לאישה.
הסיפור, הכתוב כפואמה, מציג בפני הקורא נדבכים טיפוסיים רבים של מושג האבירות, דוגמת אהבת-אבירים ודילמות מוסריות.

==המשכים==
"תסאידה דל נוזה די אמיליה" מאת ג'ובני בוקאצ'ו הוא מקור סיפור זה. "סיפורו של האביר", אף על פי כן, אינו אלא תרגום חופשי ביותר לסיפורו של בוקאצ'ו, ואורכו עומד על מעט יותר מ-2,000 שורות בהשוואה לאפוס האיטלקי בן ה-9,000. הגם שמקצת העלילה אבד בשל כך, זרם תחתי של פילוסופיה נוסף על ידי צ'וסר, שספג השראה בעיקר מ"נחמת הפילוסופיה" ("Consolation of Philosophy") מאת בואתיוס שאף אותו הוא תרגם לאנגלית ביניימית. 

ג'ון דריידן תרגם סיפור זה לאנגלית ולסגנון בני-זמנו. כותרו של ספרו של דריידן הוא "פאלאמון וארקיט" ואורכו עולה על זה של הסיפור המקורי הודות לנגיעות הפואטיות שדריירן הוסיף לו. 

האביר וסיפורו מהווים לכאורה האנשה לרעיונות האבירות, אך "האביר של צ'וסר", ספר מאת טרי ג'ונס, מתאר את דיוקנו של האביר כשכיר-חרב הרחוק מהיות אצילי, מוסרי או עדין (הגם שתאוריה זו שנויה במחלוקת בעיני רבים בקהילה האקדמית). הסיפור הבא לאחריו, "סיפורו של הטוחן", מהווה אנטיתזה ישירה לאביר ונעדר אצילות או מושרת של מיתולוגיה קלאסית כל עיקר, אך במקום זאת מתהולל, גס ומבדח ומטרתו להעלות באביר את חמתו.

"The Two Noble Kinsmen", מחזה שנתחבר במשותף על ידי ויליאם שייקספיר וג'ון פלטשר, מבוסס על סיפור זה.

"סיפורו של אביר", סרט הוליוודי משנת 2001 בכיכובו של הית' לדג'ר, שאל את שמו מסיפור זה, ובו מופיעה אף דמותו הבדיונית של צ'וסר עצמו. לקראת סופו של הסרט, מסופרת בדיחה קצרה על חשבונו של הסיפור כאשר צ'וסר הבדיוני טוען כי הוא יעבד את האירועים המתרחשים בסרט לסיפור ויעלהו על הכתב, ובעליל מתייחס בכך ל"סיפורו של האביר" שחובר בידי צ'וסר האמיתי.

== לקריאה נוספת ==

* שמעון זנדבנק (תרגם), סיפורי קנטרברי, עם עובד הוצאה לאור, התש"ם-1980.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.courses.fas.harvard.edu/~chaucer/teachslf/kt-par0.htm סיפורו של האביר] בתרגום שורה-אחר-שורה באתר אוניברסיטת הרווארד
* [https://web.archive.org/web/20080501163152/http://www.umm.maine.edu/faculty/necastro/chaucer/ct/kt/ הסיפור בתרגום מודרני] באתר eChaucer

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיפורי קנטרברי
קטגוריה:ספרי המאה ה-14
הסימפוניה הרביעית של בטהובן

איור של המלחין בטהובן 
הסימפוניה הרביעית של בטהובן בסי במול מז'ור (אופוס 60) של לודוויג ואן בטהובן היא יצירה משנת 1806. 

== רקע ==

הסימפוניה הוקדשה לרוזן פרנץ ואן אופרסדורף, שהיה קרוב משפחה של פטרונו של בטהובן הנסיך ליכנובסקי. הרוזן נפגש לראשונה עם בטהובן כאשר ביקר בבית הקיץ של הנסיך- שם בטהובן התגורר. ואן אופרסדורף האזין לסימפוניה השנייה של בטהובן (ברה מז'ור), ואהב אותה עד כדי כך שהציע לבטהובן סכום כסף גדול אם ילחין לו סימפוניה נוספת. 

== אינסטרומנטציה ==

היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
* חליל צד
* 2 אבובים
* 2 קלרינטים בסי במול
* 2 בסונים
* 2 קרנות בסי במול ובמי במול
* 2 חצוצרות בסי במול ובמי במול
* טימפני
* חטיבת כלי קשת הכוללת כינורות, ויולות, צ'לים וקונטרבסים

== צורה ==

לסימפוניה ארבעה פרקים:
<br />1.	אדג'יו – אלגרו ויואצ'ה
<br />2.	אדג'יו
<br />3.	אלגרו ויואצ'ה – טריו, און פוקו מנו אלגרו
<br />4.	אלגרו מא נון טרופו

משך היצירה כ-33 דקות.

== הסימפוניה במכלול יצירתו של בטהובן==

רוברט שומאן תיאר את הסימפוניה הרביעית בתור: "עלמה יווניה צנומה בין שני אלים נורווגים" בהתייחסו לסימפוניות השלישית והחמישית, אשר שתיהן סימפוניות מונומנטליות ופורצות דרך. הסימפוניה הרביעית לעומתן, נחשבת לקלילה יותר, ודומה לסימפוניה הראשונה ולסימפוניה השנייה שהן בעלות אופי קלאסי יותר נוסח הסימפוניות של מוצרט והיידן.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=mz1GCKbTNZ4 הסימפוניה הרביעית של בטהובן בסי במול מז'ור (אופוס 60 ובעיבודו של מרדכי רכטמן)], באתר YouTube 
* [https://www.youtube.com/watch?v=iVjbtVFB0Us הסימפוניה הרביעית של בטהובן בנגינת התזמורת הפילהרמונית של וינה בניצוחו של כריסטיאן תילמן]
* [http://www.dlib.indiana.edu/variations/scores/adh1164/large/index.html תווים] של הסימפוניה הרביעית של בטהובן.

04
קפה טעמון

קפה טעמון היה בית קפה ותיק בירושלים.
קפה טעמון בתצלום מאת [[אלפרד ברנהיים, אוסף מוזיאון ישראל]]
קבוצת אמנים בקפה טעמון, [[שנות ה-40 של המאה ה-20; משמאל: מירון סימה, לודוויג יהודה וולפרט, איזידור אשהיים, יעקב פינס, יוסי שטרן ומרדכי ארדון]]
הבניין בו שכן "קפה טעמון" בעת בנייתו בשנת 1936, השלט בחזית מודיעה על פתיחת הקפה בקרוב
קפה טעמון שכן בקרן הרחובות המלך ג'ורג' והלל – מול בית פרומין ששימש משכנה של הכנסת הראשונה. עיקר פרסומו בא בשנות ה-60 וה-70, כאשר שימש מקום מפגש לאנשי בוהמה, תקשורת ושמאל ירושלמים.

==אודות==
רשת בתי הקפה טעמון הוקמה ב-1938 וכללה שלושה סניפים. סניפי הרשת בבניין ג'נרלי וברחוב עזה נסגרו ראשונים, ולבסוף לאחר עשרות שנים (וכמה "פרפורי גסיסה" בשנים 2013–2015) נסגר גם הסניף ברחוב המלך ג'ורג'. מרדכי קופ (נפטר ב-10 באוקטובר 2018)<ref></ref>, בעל קונדיטוריה שסיפק לרשת עוגות ודברי מאפה, קנה את הסניף מבעליו המקוריים והחל להפעילו בשנות ה-50. תקופה מסוימת סיפקה מגדניית נדה (ירושלים) ברחוב עמק רפאים עוגות לבית הקפה. מיקומו של הקפה מול בנין הכנסת הראשונה, משך לשם עיתונאים ואנשי תקשורת ירושלמייםכמו: חיים יבין, מוטי קירשנבאום, אמנון דנקנר, מיכה שגריר, אהרון בכר, ישראל סגל, דן בירון, שרי רז, יענקל'ה רוטבליט, גדעון קוץ ואחרים. אנשי אקדמיה, כמו פרופ' דן הורוביץ, פרופ' אריה זקס, פרופ' שאול פוגל ואחרים, סטודנטים ואנשי בוהמה: ראיף אליאס, דוד מונשיין, דודו קופרמן "ראש העיר". בהמשך הצטרפו למקום אמנים: מרדכי ארדון, מירון סימה, יוסי שטרן, אברהם אופק, יגאל תומרקין, עדה המאירית, פעילי שמאל ופנתרים שחורים ביניהם: דן עומר, חיים הנגבי, אריה בובר, אבי ברדוגו, צ'רלי ביטון, סעדיה מרציאנו ואחרים. תרמו לכך גם קרבתה של האקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, מיקומה ברחוב המרכזי של העיר, והיותה של ירושלים דאז עיר קטנה ושוקקת חיים.

המקום המה ורחש פעילות ערה כולל ויכוחים, צעקות ומריבות. אחד המאפיינים הבולטים של קפה טעמון היה הניגוד בין יושבי הקפה הקבועים דאז, לבין מרדכי קופ הבעלים. קופ, יליד העיר העתיקה בירושלים, דור שישי בארץ, נחשב איש בעל דעות ימניות, עובדה שלא מנעה מיושבי המקום לחבבו ולהעריכו, גם אם היו ביניהם ויכוחים. מאוחר יותר זכה קופ בתואר "יקיר ירושלים". יענקל'ה רוטבליט, ואחריו גדעון קוץ, כתבו טור שבועי בשם "סיפורי טעמון" בעיתון הסטודנטים "פי האתון". גדעון קוץ כינס חלק מטורים אלה בספר בשם זה שהופיע ב-1977.

אופיו המיוחד של המקום נשאר גם לאחר שהכנסת העתיקה את מושבה למשכנה החדש. בשנות ה-80 עזבו רוב יושביו הקבועים המפורסמים, אך המקום נשאר פעיל, אם כי במתכונת מצומצמת. משנת 2007 הפעילו את בית הקפה נכדותיו של קופ, אשר עיצבו מחדש את המקום. בשנת 2013 החליט מרדכי קופ למכור את בית הקפה. המכירה צוינה במעין "מסיבת פרידה" מטעמון שסוקרה בתקשורת.

כחודשיים לאחר סגירתו, ביולי 2013, נפתח המקום מחדש תחת השם "לינק טעמון", לאחר שהבעלים של מסעדת "לינק" הירושלמית, יהודה אסלן, רכש את המקום וביצע שיפוץ יסודי במתחם. המקום החדש לא האריך ימים, ולאחר עוד כמה ניסיונות שלא צלחו – נסגר המקום לגמרי (יהודה אסלן עצמו נפטר ב-6 באוקטובר 2017)<ref></ref>.
שלט "רחבת טעמון" המנציח את בית הקפה (2023) 

== לקריאה נוספת==
* גדעון קוץ, סיפורי טעמון, הוצאת טרקלין, תל אביב, 1977 (איורים: עדה המאירית)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* גדעון קוץ, [https://web.archive.org/web/20131211130341/http://aguda.org.il/files/ALMOST50-FINAL.pdf סיפורי טעמון גן עדן: אצל ראיף על הדשא], פי האתון גיליון יובל 50, ע' 22
* 
* 

== הערות שוליים ==

טעמון
קטגוריה:רחוב המלך ג'ורג' (ירושלים)
תתנולדי

תֶתנוּלדי (בגאורגית: თეთნულდი) הר בולט בחלק המרכזי של הרי הקווקז הגדול. הוא ממוקם במחוז ההיסטורי סוואנתי עילית שבגאורגיה, סמוך לגבול עם רוסיה.

תתנולד הוא ההר העשירי בגובהו מבין הרי הקווקז ומתנשא לגובה של 4,974 מטר (16319 רגל). מגובה 3,000 מטר ומעלה מכוסים מדרונות ההר בקרחון.

ההעפלה הראשונה להר התקיימה בשנת 1930 על ידי משלחת בראשות אלכסנדר ג'פרידזה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאורגיה: הרים
קטגוריה:אירופה: הרים
קטגוריה:סוואנתי
קטגוריה:קווקז: הרים
בגמדר

בגמדר (געז: በጌምድር, תרגום: "ארץ הכבש״) הוא מחוז היסטורי באתיופיה.

היסטורית גבולותיו של המחוז היו נהר התכזה העליון במזרח עם וג ולסתה, נהר הבשלו עם אמהרה בדרום מזרח, הנילוס הכחול בדרום עם גוג'ם, אגן אגם טאנה במערב עם המחוזות דרה ופוגרה, ובצפון מערב באנפרז.

שמו של המחוז, המורכב מהמילים "בג", ו"מדר"(=ארץ), הוביל חוקרים למצוא משמעות למילה "בג". יש שהציעו שהמילה "בג" מקורה בעם הבג'ה, ומשמעות שם המחוז לפיכך היא "ארץ בג'ה", ומשערים שבעבר הללו ישבו באזור. היו שטענו כי המילה "בג" היא למעשה המילה ל"כבש" בשפות האתיו-שמיות ולכן המשמעות היא "ארץ הכבשים". אחרים הציעו כי ייתכן שהמילה "בג" הגיעה מהמילה "בגה", שמשמעותה "עונה יבשה", ונמקו בכך שהאזור הוא אכן חסר מים ויבש.

יושבי האזור מקדם היו האגאו ולצידם ביתא ישראל. במסורת האתיופית נחשב האזור לחלק משטחי גדעון. במהלך המאה ה-14 החלו לפלוש למקום צבאות האימפריה האתיופית ולספח את האזור; במרוצת הדורות עבר האזור 'אמהריזציה' ובשלהי המאה ה-16 תושבי האזור היו לאמהרים-נוצרים. בתקופה זו, בגמדר היה למחוז הגדול באימפריה האתיופית ושהשתרע מהנהרות בשלו והנילוס הכחול בדרום, ועד לנחל בלסה בצפון, ומהתכזה במזרח ועד לאגם טאנה במערב.

בחלוקה המנהלית של שנות ה-40 של המאה ה-20 אוחד המחוז עם מחוז סמין תחת השם בגמדר וגבולות המחוז היו גבול סודאן במערב, התכזה בצפון ובמזרח, הנילוס הכחול, בשלו ואגם טאנה בדרום.

בירת המחוז הייתה העיר גונדר ששמה שימש כשם שני למחוז ומ-1974 שונה שם המחוז הרשמי לשם גונדר.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*LaVerle Berry, "Bägemdər" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: A-C, Otto Harrassowitz Verlag, 2003, , p. 438-440
*Taddesses Tamrat, Church and State in Ethiopia, 1270-1527, Clarendon Press, 1972
*Bahru Zewde, A History of Modern Ethiopia, 1855-1991, (Second Edition), James Curry, Ohio University Press & Addis Ababa University Press, 2002, 
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמהרה
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: ממלכות לשעבר
קטגוריה:אתיופיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1995
גיאורגי ברמידזה

גיאורגי ברמידזה (בגאורגית: გიორგი ბარამიძე) (נולד ב-5 בינואר 1968) הוא פוליטיקאי גאורגי המכהן כשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. כיהן כראש ממשלה זמני של גאורגיה מ-3 בפברואר 2005 עד 17 בפברואר אותה שנה.

== חייו ==

ברמידזה נולד בטביליסי ב-5 בינואר 1968. את חוק לימודיו סיים בשנת 1992, בפקולטה לטכנולוגיות כימיות, באוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה. הוא למד לימודי כלכלה בגאורגיה במרכז האירופי גיאורגי מרשל. בשנת 1995 למד ביטחון והגנה בגרמניה, ובשנים 1998–1999 למד לימודי דיפלומטיה בבית הספר של משרד החוץ באוניברסיטת ג'ורג'טאון בארצות הברית.

בשנים 1991–1992 שימש כמזכיר מפלגת הירוקים של גאורגיה. בשנת 1992 כיהן כסגן המועצה לזכויות האדם ויחסים בינלאומיים בגאורגיה, ולאחר מכן כראש המחלקה להגנה על הזכויות הפוליטיות והאזרחיות של מיעוטים. הוא הצטרף לאיחוד האזרחים של גאורגיה שהוקם על ידי אדוארד שוורדנדזה, בשנת 1994, ומשנת 1992 ועד לשנת 2003 היה חבר הפרלמנט של גאורגיה. בשנת 2002 הוא הפך לאחד ממנהיגי מפלגת האופוזיציה "הדמוקרטים המאוחדים", ומילא תפקיד פעיל במהפכת הוורדים בנובמבר 2003. ברמידזה כיהן כשר הפנים של גאורגיה בממשלה החדשה שהוקמה עם נפילתו של שוורדנדזה, מנובמבר 2003 עד יוני 2004. הוא הוביל את פתרון הסכסוך בחבל האוטונומי אג'ריה והביא להחלפתו של אסלן אבשידזה.

ב-10 ביוני 2004 מונה ברמידזה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. ב-15 בדצמבר אותה שנה הוא הועבר מתפקידו לתפקיד ממלא מקום ראש הממשלה ולשר הממונה על שילוב גאורגיה באיחוד האירופאי. לאחר מותו של זוראב ז'ווניה הוא הפך לראש ממשלה זמני של גאורגיה למשך שלושה חודשים, מ-17 בפברואר 2005.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1968
אלכסנדר גגארין

אלכסנדר איוונוביץ' גגארין (ברוסית: Александр Иванович Гагарин; 1801 - 27 באוקטובר 1857) היה גנרל רוסי ואציל מבית רוריק. היה מעורב באירועים קווקז בתקופת מלחמת קרים.

בשנת 1851 מונה גגארין למושל-גנרל (Генерал-губернатор) פלך כותאיסי, וב-27 באוקטובר של אותה שנה, הוא נהרג בידי קונסטנטין דאדשכליאני, נסיך נסיכות סוואנתי שהודח, במהלך ויכוח בכותאיסי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.hrono.ru/biograf/bio_g/gagarin_ai.html ביוגרפיה]

קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:גאורגיה בתקופת האימפריה הרוסית
קטגוריה:כותאיסי
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1801
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1857
הסראי הגדול

הסראי הגדול (בערבית: السراي الكبير או "ארמון הממשלה", בצרפתית: Le Grand Serail) הוא מבנה ממשלתי בו שוכן משרד ראש ממשלת לבנון בביירות.
== היסטוריה ==
המבנה הוקם לראשונה על ידי העות'מאנים ב-1853 ושימש כבסיס צבאי. לאחר מלחמת העולם הראשונה היה הבניין למקום מושבו של הנציב העליון הצרפתי בלבנון ובסוריה. בשנת 1943, כאשר לבנון קיבלה את עצמאותה, המבנה הפך למשרד ראש הממשלה, והוא כולל את דירת השרד של ראשי ממשלת לבנון.

בשנת 1998 חודש המבנה לחלוטין, ולשם כך נהרס כולו, למעט קירותיו החיצוניים.

המבנה ממוקם על ראשה של גבעה במרכזה של העיר בירות, במרחק כמה רחובות מבניין הפרלמנט הלבנוני, והוא המבנה החשוב ביותר מבין שלושה מבנים עותמאנים בבירות, כאשר המבנים האחרים הם בניין מועצת הפיתוח מגדל השעון של חמידייה|ומגדל השעון של חמידייה, אשר נמצא בצמוד אליו.<ref></ref>

==מגדל השעון של חמידייה==
מגדל השעון של חמידיה תוכנן על ידי יוסף אפטימוס<ref></ref> ושוחזר בשנת 1994 למצבו המקורי.<ref></ref> מגדל השעון מתנשא לגובה של 25 מטר (82 רגל), זה היה המבנה הגבוה ביותר בביירות בזמן סיום בנייתו. הוא נבנה מאבן חול ביירותי, אבן גיר ג'וניה, בזלת דמשק ואבן אדומה דיר אל קמאר. פעמון במשקל של 300 ק"ג נמצא בקומה השלישית והגישה אליו היא מגרמי מדרגות יצוקים בתוך פיר המגדל בגודל 4 על 4 מטרים (13 רגל). בקומה זו יש ארבע מרפסות מיניאטוריות בסגנון נאו-אוריינטליסטי ובראשן ארבעת לוחות השעון הגדולים מתוצרת צרפת אשר יובאו במיוחד על ידי השגרירות העות'מאנית.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ביירות: מבנים
קטגוריה:ממשלת לבנון
החתונה בקנה

ישו בחתונה בקנה, מנחה משרת למזוג ל[[כדים מים, שנהפכים ליין; מוצג בחזית כנסיית החתונה היוונית-אורתודוקסית בכפר כנא]]
החתונה בקנה (1563) מאת פאולו ורונזה]]
"[[הכד מירושלים" הוא כלי אבן הנשמר בכנסייה קתולית בכפר קאמברה בספרד, ולפי האמונה המקומית הוא אחד הכדים המקוריים שבהם הפך ישו מים ליין]]
החתונה בקַנָה הוא אירוע המתואר בברית החדשה (הבשורה על-פי יוחנן, , פסוקים 1-11), ובו ביצע ישו לראשונה נס גלוי. על פי הכתוב, בעת שהשתתף ישו במסיבת חתונה ביישוב קַנָה שבגליל, התרחש בהנחייתו נס ומים הפכו ליין.

קנה שבגליל מזוהה לרוב עם כפר כנא של ימינו, הנמצאת בגליל התחתון (מעט צפונית לנצרת), שידוע כי הייתה כפר יהודי בימיו של ישו. זיהוי זה מקובל על משמורת ארץ הקודש, שהקימה בכפר כנסייה קתולית המנציחה את האירוע, וגם על הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, שאף היא בנתה "כנסיית חתונה" בכפר. אחרים מזהים את המקום עם ח'רבת קאנא שבגליל התחתון, במרחק של כ-9 ק"מ מכפר כנא, או אף עם קאנא בגליל העליון, שנמצאת בלבנון של ימינו.

==תיאור האירוע==
האירוע התרחש לאחר פגישתו של ישו עם נתנאל , תושב הכפר קַנָה שבגליל (Κανὰ τῆς Γαλιλαίας), בה הוא מבטיח לו כי הוא עתיד לחזות בנסים גדולים. שלושה ימים לאחר מכן נערכה בכפר חתונה יהודית, ובין הקרואים לחתונה היו מרים, בנה ישו ותלמידיו. במקום היו שישה כדי אבן גדולים, , שכל אחד מהם יכול להכיל בין 2 ל-3 "בַּתִּים" (μετρητὰς).

באמצע סעודת המצווה נגמר היין, ומרים הסבה את תשומת ליבו של בנה לעניין. בתחילה ישו דחה את פנייתה, באומרו , אך מרים בכל זאת אמרה למשרתים לעשות מה שישו יגיד להם.

בהנחייתו של ישו, מילאו המשרתים את ששת הכדים במים, שהפכו בתוכם ליין משובח בדרך נס. הם שאבו את היין והביאו אותו אל "ראש המסיבה" (ἀρχιτρίκλινος), שלא ידע מה מקורו, ושיבח את החתן על כך שהגיש בסוף הסעודה יין משובח עוד יותר מזה אשר הוגש בהתחלה.

זה היה הנס הראשון שביצע ישו, . לאחר מכן ירדו ישו ואנשיו אל כפר נחום, ומשם עלו לירושלים לרגל הפסח.

==פרשנות==
האירוע הוא הראשון מבין שבעה נסים שביצע ישו והמתוארים על ידי יוחנן. המאורע נתפש כרמז להגשמה של נבואת עמוס () וברכת יעקב (), בהם מופיע שפע של יין כאחד מן הביטויים לבואו של המשיח. כמו כן הפרשנות הנוצרית רואה בחתונה הגשמה של החתונה המשיחית המתוארת בספר ישעיהו ().

מרים מתוארת כאן כמי שיכולה להשפיע על בנה ישו לסייע לבני האדם; לפיכך מאורע זה מבסס את המסורת הנוצרית של הערצת מרים , ונוצרים רבים (בעיקר קתולים ואורתודוקסים) מרבים לפנות אליה ולבקש שתפעל למענם אצל אלוהים. בנוסף סיפור זה מוצג כמודל ליחס חיובי של הנצרות לגבי מוסד הנישואים וצריכת אלכוהול.

יש לציין שהטקסט מתאר כי המים שהפך ישו ליין נאגרו בשישה כדי אבן, וכי דבר זה מתאים לנוהג היהודי הנובע מהלכות הטהרה. מיוחד בציון זה היא העובדה שבשלהי תקופת הבית השני (שלהי המאה הראשונה לפסה"נ ובמאה הראשונה לספירה), ורק בתקופה זו, היו בשימוש בידי היישוב היהודי בארץ ישראל, ביהודה ובגליל, כלי אבן, ובהם גם סוג של כלי גדול שניתן להניח כי כלים מסוגו שימשו בחתונה של קנה.

== לקריאה נוספת ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

חתונה בקנה, ה-
קטגוריה:כפר כנא
קטגוריה:נסים בנצרות
בלגורוד

מרכז קניות "שדרות אופנה"
[[נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד]]
בֶּלְגוֹרוֹד (ברוסית: Бе́лгород) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בלגורוד. העיר ממוקמת על שפת נהר סוורסקי דונץ, כ-695 ק"מ דרומית ממוסקבה וכ-40 ק"מ מהגבול עם אוקראינה. פירוש השם בלגורוד - "עיר לבנה". בעיר מתגוררים כ-330 אלף תושבים.

בעיר קיימים שבעה מוסדות להשכלה גבוהה.
יסוד כלכלת העיר - מפעלי גיר. בסביבות העיר קיימים מרבצי גיר באיכות גבוהה.

== היסטוריה ==
העיר הוקמה בשנת 1596 כמבצר בגבול הדרומי של רוסיה. בתחילת המאה ה-18 לאחר סיפוח אוקראינה חשיבות העיר כמבצר גבול ירדה ובשנת 1785 המבצר סיים את תפקידו המבצעי.

במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי הוורמאכט ב-25 באוקטובר 1941. היא נכבשה שוב על ידי הצבא האדום ב-9 בפברואר 1943. נכבשה שוב על ידי הוורמאכט ב-18 במרץ 1943 במסגרת קרב חרקוב השלישי שהוביל ליצירת "מבלט קורסק". הגרמנים תקפו את המבלט מסביבות בלגורוד ובסביבתה התנהל קרב קורסק שהיה קרב השריון הגדול בהיסטוריה. בבלגורוד נמצאת דיורמה גדולה המדגימה את הקרב הזה.

==דגל העיר==
דגל בלגורוד הוא סמל לאחדות ולאינטראקציה של תושבי העיר. הדגל הנוכחי אושר ב-22 ביולי 1999 על פי החלטת מועצת הצירים של העיר בלגורוד מס' 321 ונכנס למרשם הרלדיקה של הפדרציה הרוסית עם מספר רישום 978 ב-2002.<ref name="ф321">Решение Белгородского городского Совета депутатов от 22.07.1999 № 321 [http://www.guest-belgorod.ru/index.php?ds=6644 «О внесении изменений в решение городского Совета депутатов от 18 июня 1999 года № 279 „Об утверждении Положения о флаге города Белгорода“»] </ref>

הדגל (בד כחול עם פס לבן בתחתית) מתאר אריה צהוב העומד על רגליו האחוריות ומעליו מתנשא נשר לבן. סמלי העיר הם בני יותר מ-300 שנה והופיעו בתקופת שלטונו של פיוטר הראשון. הצאר הרוסי העניק את הסמל לאנשי בלגורוד לכבוד הניצחון על השוודים בקרב על פולטבה (1709). בשנת 1712 הופיע הסמל על דגלו של גדוד בלגורוד, שהביס את האויב, ובשנת 1727 הוא הפך לסמלו של המחוז החדש שהוקם.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.angelfire.com/nm/duga/sec17.htm הדיורמה בבלגורוד]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מחוז בלגורוד: ערים
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אבן אילת

פיר כרייה עתיק בבקעת תמנע
אבן אילת הוא שמה של אבן חן ירוקה-כחולה, הנחשבת לאבן הלאומית של ישראל וידועה גם כ"אבן המלך שלמה". אבן אילת נכרתה בבקעת תמנע, וקיבלה את שמה מסמיכות הימצאה לעיר אילת.

==מאפיינים==
מבחינה גאולוגית אבן אילת היא סלע המורכב ממינרלי נחושת דוגמת מלכיט, אזוריט, טורקיז, פסאודומלכיט, כריזוקולה ואחרים. מינרלים אלה מצויים בסלע בהרכבים הטרוגניים שונים.

נוסחת הרכבה של אבן אילת (Cu<sub>3</sub>P<sub>2</sub>O<sub>8</sub>Cu(OH ומשקלה הסגולי 2.8–3.2.

בבואה במגע עם חומצה מלחית מוכתמת אבן אילת בגווני צהוב.

==כרייה==
בבקעת תמנע התבצעה כרייה נרחבת של נחושת ומינרלי נחושת עוד בימי מצרים העתיקה, ושרידים לכרייה זו ניכרים ברחבי הבקעה. בשנת 1954 הוקמה חברת מכרות נחושת תמנע שעסקה בכרייה מסחרית של נחושת, אולם כרייה זו פסקה כעבור שלושה עשורים.

פיסות סלע גולמי ואבני חן מלוטשות הנמכרות כיום תחת אותו שם מגיעות ממכרות ברחבי העולם, בעיקר מאפריקה ומאמריקה הדרומית. אחד המקורות העיקריים לאבן חן בהרכב דומה הוא פרו.

אבן אילת גולמית בתליון
==שימושים==
השימוש העיקרי באבן אילת הוא ליטושה ושיבוצה בתכשיטים. מבחינה גמולוגית נחשבת אבן אילת כאבן חן יקרה למחצה בעלת חשיבות מועטת בעולם, אך בעלת חשיבות מקומית בשל היותה אבן החן היחידה שנכרתה בישראל.

אבן אילת נחשבת לאבן אספנות. עם זאת, הפסקת כרייתה של אבן אילת בישראל חשובה בעיקר לאספנים המקפידים על מקורה.

==אבן אילת בבולאות==
בשנת 2002 הנפיק השירות הבולאי גליונית מזכרת בשם "גאולוגיה של ארץ ישראל" שעוצבה על ידי משה פרג. מוצגים בה ממצאים מאוספי המכון הגיאולוגי לישראל והאוניברסיטה העברית שצילם ד"ר דוד דרום. ברקע הגליונית מוצגים מפה גאולוגית של ארץ ישראל ואת סלעי המשקע של נחל ארדון והדייק החוצה אותם.

במרכז הגליונית מוצגת אבן אילת, בין מאובני דג ואמוניט.

==המינרלים המרכיבים את אבן אילת==
<gallery>
תמונה:Malachite-118624.jpg|מלכיט
תמונה:Azurite-275099.jpg|אזוריט
תמונה:Turquoise-40031.jpg|טורקיז
תמונה:Chrysocolla-66635.jpg|כריזוקולה
תמונה:Pseudomalachite-289096.jpg|פסאודומלכיט
</gallery>
<br />

==לקריאה נוספת==
*מ' סברדמיש וא' משיח, אבני חן, הוצאת מדע אבנים יקרות, 1986

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.mindat.org/min-29162.html אבן אילת באתר Mindat]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: גאולוגיה
קטגוריה:סלעים
קטגוריה:אבני חן
אוג'מאה

[[ג'וליוס נייררה]]
אוג'מאה (בסוואהילי: Ujamaa; באופן מילולי: "משפחה מורחבת" או "משפחתיות") היא מודל כלכלי-חברתי שהנהיג נשיאה הראשון של טנזניה, ג'וליוס נייררה בתקופת שלטונו במדינה.

ב-1967, שלוש שנים לאחר עצמאות טנזניה, הכריז נייררה בהצהרת ארושה, על המודל החדש, שבוסס על עקרונות הסוציאליזם האפריקאי. אליבא דנייררה, משפחה אפריקאית מורחבת, פירושה שכל אדם עומד לשירותה של הקהילה, ושיתוף פעולה ופיתוח קולקטיבי הם ההצדקה לקיומו של הפרט. נייררה גרס שחלוקת העושר צריכה להיות אופקית ולא אנכית, ולשם כך יש לאסור על צבירת הון פרטי.

==העקרונות ליישום האוג'מאה==
לשם יישום המודל בטנזניה, קבע נייררה מספר עקרונות:
* כדי להגביר את יציבותה ואחדותה של המערכת הפוליטית יש להתבסס על פוליטיקה חד מפלגתית. מפלגתו, צָ'אמָה צָ'ה מָאפִּינְדוּזִי, הייתה המפלגה היחידה שקיומה הותר עד 1992.
* כדי ליצור שוויון בחברה, ולא לתת יתרון לבעלי הון, יש להלאים כמה מהענפים הכלכליים במדינה.
* כדי לאפשר ניהול קולקטיבי יעיל של הכפרים, יש להעתיק חלק מהם ממקומם. בין 1973 ל-1978, 85% מהאוכלוסייה הכפרית של טנזניה הועברה ממקומה, ללמעלה מ-7,000 כפרים מתוכננים, במטרה לאלץ את תושביהם לעבור לחקלאות מודרנית יותר, ולאפשר להם גישה לשירותי רווחה שונים.
* משמעות העצמאות היא ניתוקה של טנזניה מהתלות הכלכלית והתרבותית במדינות אירופה, ולפיכך על הטנזנים ללמוד ולעשות הכל בעצמם. 
* הבסיס ליישום העקרונות האחרים הוא בחינוך חובה חינם.

==השלכות האוג'מאה על טנזניה==
המודל נכשל, המדינה נקלעה לחובות כבדים, וב-1976 הייתה טנזניה, בעבר יצואנית התוצרת החקלאית הגדולה באפריקה, ליבואנית הגדולה ביותר. עם הגורמים המרכזיים לכישלון נמנים היעדרן של השקעות חיצוניות במדינה, משבר האנרגיה העולמי, הירידה במחירי הקפה והאגבות והמלחמה עם אוגנדה ב-1978.

משנוכח נייררה ב-1985 כי לא יהיה מנוס מהפסקת מדיניות האוג'מאה וממעבר למדיניות של שוק חופשי, העדיף לפרוש מתפקידו, ולא להנהיג את המדינה באופן שאינו מאמין בו. עם זאת, בנאום הפרידה שלו הודה במפורש בכישלון מדיניותו.

בצד הכשלונות, למדיניות האוג'מאה היו גם מספר הצלחות - במהלך יישומה גברה האחדות במדינה הצעירה, ושירותי החינוך והבריאות השתפרו והגיעו לאוכלוסיות רבות יותר.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Cranford Pratt, "Julius Nyerere: Reflections on the Legacy of his Socialism", Canadian Journal of African Studies 33(1), 62-137.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20060830204634/http://www.nathanielturner.com/ujamaanyerere.htm מאמר של ג'וליוס נייררה על האוג'מאה]

קטגוריה:טנזניה: כלכלה
קטגוריה:טנזניה: היסטוריה
קטגוריה:סוציאליזם
פתילייה

פתילייה ישנה (למעלה) וחלקיה (למטה)
מתקן לחימום אפרוחים, גיגית על גבי פתילייה. (צולם ב"מוזיאון החלוץ הדתי")
פתיליה עם בורג לשליטה בגובה הלהבה
פתילייה היא כירה ניידת, הבנויה ממכל דלק נוזלי, בו טבולה פתילה ומעליו מסגרת מתכת. קרוסין הוא הדלק הנפוץ לפתיליות; בישראל הוא מכונה "נפט" אף כי אינו נפט אלא דלק המתקבל מזיקוק נפט. את הקצה העליון של הפתילה מדליקים על ידי גפרור וחומר הדלק עולה בפתילה בשל עקרון הנימיות, מתאדה ובוער. על מסגרת המתכת שמעל מניחים את כלי הבישול. ברוב הפתיליות היה מנגנון שאפשר את הגבהת פתיל הלבד או הנמכתו באמצעות כפתור בורגי וכך לשלוט בגובה הלהבה.

החום שהפתילייה משחררת נמוך ולכן היא משמשת לבישול אטי. 

בישראל של תקופת היישוב ובשנותיה הראשונות של המדינה נמצאו פתיליות בכל בית, בחלק מהבתים יותר מפתילייה אחת, והן שימשו לכל צורכי הבישול. בניגוד לפרימוס שנפוץ אף הוא באותה תקופה - הפתילייה איננה רועשת כלל. סימן ההיכר שלה הוא ריח ה"נפט" שהיא מפיצה.

הפתיליות שנפוצו בישראל הכילו פתילת לבד רחבה. כיוון ששוליה העליונים נשרפו בעת פעולת הפתילייה, לפני כל שימוש גזמו ויישרו אותם. בחלק מהפתיליות הייתה חלונית שקופה, דרכה הדליקו את הפתילה, והיא איפשרה להבחין שהלהבה עדיין דולקת מבלי להסיר את כלי הבישול מעל הפתילייה. 

החל מאמצע שנות החמישים ועד היום, ככל שהתרבו כירות הגז הלכו הפתיליות ונעלמו מנוף הארץ. כיום הן מצויות כמעט רק במסעדות מסוימות המתמחות בתבשילי קדירה ומאכלים אחרים (כמו חמין) הדורשים בישול אטי וממושך.

<gallery>
קובץ:PikiWiki_Israel_14885_Immigrant_in_transit_camp.jpg|בישול על פתיליות במעברה, סביבות 1950
קובץ:PikiWiki Israel 50967 transit camp.jpg| פתיליות ופרימוסים במעברה, סביבות 1950
קובץ:Sir-on-ptilia.JPG|סיר על פתילייה
קובץ:Pot-array.JPG|תבשילים טריפוליטאיים על פתיליות במסעדה בת-ימינו

</gallery>

==ראו גם==
* ש. פרידמן בע"מ

==קישורים חיצוניים==
* [http://sureshindustries.com/gallery.htm#11 תמונות של פתיליות מודרניות]

קטגוריה:אמצעי חימום והכנת מזון
קטגוריה:מבערים
קטגוריה:פתילים
בריאנסק

בריאנסק (ברוסית: Брянск) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בריאנסק, הממוקמת על שפת נהר דסנה וכוללת ארבעה אזורים עירוניים.

==היסטוריה==
העיר מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1146, אולם חפירות ארכאולוגיות מוכיחות שהתקיים יישוב במקום כבר בסוף המאה ה-10. העיר הייתה חלק מנסיכות צ'רניגוב. בשנת 1246 הוקמה נסיכות עצמאית. בשנים 1346–1500 נשלטה העיר על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא. בשנת 1500 האזור סופח לנסיכות מוסקבה.

במהלך המאה ה-16 הייתה השליטה על העיר במחלוקת בין רוסיה לבין פולין.

במהלך המאה ה-19 הורגשה תנופת פיתוח תעשייה בעיר והוקמו מספר מפעלים גדולים. בעיר קיימים ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה.

==הקהילה היהודית==

==ראו גם==
*בריאנסק (מפעל רכבים)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז בריאנסק: ערים
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-10
קוליו

ארטיס ליאון אייבי ג'וניור (באנגלית: ; 1 באוגוסט 1963 – 28 בספטמבר 2022), שנודע בשם הבמה שלו קוליו (Coolio), היה ראפר ושחקן אמריקאי.

==ביוגרפיה==
אייבי נולד במונסן שבפנסילבניה, וגדל בקומפטון שבדרום מחוז לוס אנג'לס בקליפורניה. בתיכון, כינו את אייבי "בו".
בגיל 17, הואשם קוליו בגנבה וריצה מספר חודשים בכלא.

== קריירה ==
קוליו החל את הקריירה שלו בלהקת הראפ WC and the Maad Circle.

ב-1994, עזב את והלהקה ועבד על אלבום בכורה שלו, "It Takes a Thief" שיצא ב-19 ביולי אותה שנה. אלבום זה מכר מיליון עותקים רק בארצות הברית וזכה למעמד של אלבום פלטינה.

ב-1995 הוציא סינגל שנקרא Gangsta's Paradise (גן עדן של גנגסטרים). השיר שולב בפסקול בסרט סיכון מחושב והפך לסינגל הנמכר ביותר בשנת 1995. בנוסף הוא הקליט את הפסקול לסרט קלולס. אלבומו השני של קוליו שנשא את שם הסינגל Gangsta's Paradise הגיע למעמד של פלטינה מרובעת, והכיל את הלהיט "Sumpin New".

ב-1997 יצא אלבומו "My Soul" והגיע למקום ה-39 במצעד בילבורד.
<BR>שני האלבומים הבאים שלו: "El Cool Magnifico" ו"The Return of the Gangsta" הצליחו פחות מקודמיהם.

ב-2004 יצא אלבום האוסף שלו, "Coolio and Friends" (קוליו וחברים).

ב-28 באוקטובר 2008 יצא האלבום "Steal Hear".

ב-2009 יצא האלבום: "From the Bottom 2 the Top".

=== סגנון עבודתו ===
הסגנון החיובי והעדר אלימות העניקו לו פופולריות בקרב מבוגרים וילדים.

=== קריירת משחק ===
בשנת 1996 השתתף בקומדיה "אלוהים היקר" של הבמאי גארי מרשל. בשנת 2000 שיחק בסרט vהפרודיה "Shriek If You Know What I Did Last Friday the 13th". בשנת 2001 שיחק בסרט הדרמה "בושם", לצד מישל ויליאמס וג'ף גולדבלום. בשנת 2002, ביצע אייבי הופעת אורח בסדרה "מכושפות", השתתף בתוכנית "אפקט הפחד" וביצע דיבוב אורח בסדרת האנימציה "הלם סטטי". בשנת 2003, הוא השתתף בסרטים "דרקולה 3000" ובגרסת הבמאי של "דרדוויל". ב-2005 השתתף כאורח בסדרה "ג'ואי".

== פרסים והוקרה ==
ב-1996 זכה קוליו בפרס גראמי בקטגוריית "הופעת הראפר של השנה". בנוסף הוא היה מועמד בקטגוריית "אלבום השנה".

== חיים אישיים ==
לקוליו שישה ילדים. אחיו מליק עובד כשחקן וכראפר.

ב-8 במרץ 2009 נעצר קוליו בחשד להחזקת סם מסוג קראק, שנתגלה על גופו במהלך בדיקה ביטחונית.

ב-28 בספטמבר 2022 מת קוליו בעת שביקר חבר בלוס אנג'לס, ככל הנראה מדום לב.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומי אולפן===
* 1994: It Takes a Thief
* 1995: Gangsta's Paradise
* 1997: My Soul
* 2001: Coolio.com
* 2002: El Cool Magnifico
* 2006: The Return of the Gangsta
* 2008: Steal Hear
* 2009: From the Bottom 2 the Top

===אלבומים שיתופיים===
* 1991: Ain't a Damn Thang Changed עם WC ו-Maad Circle

===אלבומי אוסף===
* 2001: Very Best
* 2001: Fantastic Voyage: The Greatest Hits
* 2004: "Coolio and Friends"

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://il.youtube.com/user/CookinWithCoolio קוליו], באתר YouTube
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מתחרי האח הגדול (בריטניה)
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
עגלון מלך מואב

עֶגְלוֹן הוא שמו של מלך מואב המוזכר בתנ"ך בספר שופטים, פרק ג'.
עגלון קשר ברית עם עמלק ובני עמון כדי להשתלט על שטחים בעבר הירדן המזרחי והמערבי, ואף חלקים משטחי נחלת שבט בנימין. עגלון שיעבד את בני ישראל למשך 18 שנה, עד שאהוד בן גרא הנהיג מרד נגדו, והצליח להרוג אותו בעורמה בעזרת חרב פיפיות.

==ביוגרפיה==
על פי מקורות חז"ל עגלון מלך מואב היה מזרעו של בלק מלך מואב, ומאבותיה של רות. על פי חז"ל, מכיוון שקם מכסאו כשאהוד בן גרא אמר לו "דבר אלוהים לי אליך", ובכך כיבד את אלוהים, זכה להעמיד את בנו בכיסא המלכות ומצאצאיו היו רות המואביה ודוד המלך.

יש הטוענים כי בשמו של עגלון מסתתר לעג הקושר את שמו לבקר, וזאת מהתיאור העולה בספר שופטים כ (). לשיטתם שמו מציג את דמותו בצורה אירונית וכך גם בתיאור מותו בהמשך כקורבן.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי הגויים בתנ"ך
קטגוריה:מואב
קטגוריה:אישים בספר שופטים
קטגוריה:אישים ממואב
נווי-סן-ספולקר

תוכנית הקרקע של הרוטונדה
נווי-סן-ספולקר (בצרפתית: Neuvy-Saint-Sépulchre) היא עיירה וקומונה הממוקמת במרכז צרפת. העיירה נקראת על שם בזיליקה בשם Saint-Sépulchre ("הקבר הקדוש"), הניצבת בעיירה, והיא תחנה בדרך סנטיאגו. המילה "Sépulchre" בשמה של העיירה שונה מאיותה התקני של מילה הצרפתית "sépulcre" השמורה לקברו של ישו, והדבר נעשה במכוון בימי הביניים כדי שתכלול אזכור למילה הלטינית "pulcher" שמשמעה "יפה". 

==מבנה כנסיית הקבר הקדוש החדש==
בניית הכנסייה המקורית שבמקום הסתיימה בשנת 1049 לספירה. הכנסייה, שנבנתה בצורה של בזיליקה, הוקדשה לז'אק דה זבדה (Jacques de Zébédée), הוא יעקב בן-זבדי. על פי המסורת, כאשר שב הקרדינל אד דה שאטוֹרוּ (Eude de Châteauroux) ממסע הצלב הראשון, שהתרחש בין השנים 1096–1099, ביקש להקים במקום כנסייה לפי הדגם של כנסיית הקבר שבירושלים. 

על אף שהכוונה המקורית הייתה כנראה להחליף לחלוטין את הכנסייה הישנה, חוברה הכנסייה הישנה אל מבנה הרוטונדה החדש שהוקם. כמו במבנה הרוטנדה שבירושלים, גם במבנה זה הוקם אמבולטוריום המופרד מן החלל הפנימי על ידי 12 עמודים, המסמלים את 12 השליחים של ישו. המבנה כוסה בכיפה שנשענה על תוף, בקוטר של 22 מטרים. גג הכנסייה שופץ, כנראה במאה ה-20 והוא מעוצב כעת כחרוט.

עיטורי הכנסייה אינם מכילים איקונוגרפיה הקשורה לישו ולמותו. כותרות העמודים שבכנסייה מעוצבות בסגנון האדריכלות הרומנסקית ומכילה דמויות מפוסלות של אקרובטים, שדים, קופים ועוד. חוקרת האמנות נורית כנען-קדר מוצאת בפיסול שבכנסייה ביטוי לחיי החצר של תקופת ימי הביניים, אשר חוברת לדגם של תיאור קדושה.

בשנת 2006 הכנסייה זכתה לקבל הכרה כאתר מורשת עולמית בהיותה חלק של דרך סנטיאגו.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צרפת: כנסיות
קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: ערים
Estudios Interdisciplinarios de América Latina y el Caribe

Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe (בעברית: לימודים בין-דיסציפלינריים של אמריקה הלטינית והקריביים, מוכר בראשי התיבות EIAL) הוא כתב עת חצי-שנתי תלת-לשוני (אנגלית, ספרדית ופורטוגזית) המוקדש ללימודי אמריקה הלטינית במאה ה-20 מנקודת מבטן של דיסציפלינות שונות במדעי החברה. EIAL יוצא לאור מטעם מכון סוורדלין להיסטוריה ותרבות של אמריקה הלטינית שבאוניברסיטת תל אביב.

הגיליון הראשון ראה אור בשנת 1990. עורכו המייסד של EIAL היה צבי מדין. כיום עורכיו של EAIL הם חררדו לייבנר ורוזלי סיטמן, ועורכו הראשי הוא רענן ריין. החל משנת 2006 רואה EIAL אור בסיועה של משפחת סוורדלין (Sverdlin). בכל שנה אחד הגיליונות הוא נושאי ואילו האחר כולל מאמרים בנושאים מגוונים.

EIAL הוא כתב העת היחיד בישראל המוקדש ללימודי אמריקה הלטינית, והיחיד בתחום לימודי אמריקה הלטינית המוקדש למאה ה-20. היכולת לפרסם מאמרים בספרדית ובפורטוגזית מהווה יתרון משמעותי לחוקרים מרחבי אמריקה הלטינית עצמה, המתקשים לעיתים לפרסם את פירות מחקריהם בכתבי עת מקצועיים בינלאומיים אחרים. הגישה התלת-לשונית מאפשרת גם לחוקרים שאינם בקיאים באנגלית לקרוא ביקורות ספרים שראו אור באנגלית, ולהתעדכן בחזית המחקר בשפתם שלהם, ובכך מהווה כתב העת גשר חשוב בין מרחבים אקדמאיים שונים בתוך תחום לימודי אמריקה הלטינית. 

היות שכתב העת זמין באינטרנט במלואו ובאופן חופשי, הוא זמין ביותר עבור קהל קוראים מגוון וכן למי שאמצעיהם הפיננסיים הצנועים אינם מאפשרים להם לקרוא את שאר כתבי העת המובילים בתחום.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www1.tau.ac.il/eial/index.php Estudios Interdisciplinarios América Latina y el Caribe]

קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: כתבי עת
קטגוריה:לימודי אמריקה הלטינית