OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יומן הרום

יומן הרום (באנגלית: The Rum Diary) הוא סרט המבוסס על ספרו בעל אותו השם של האנטר ס. תומפסון שנכתב בשנות ה-60 המוקדמות, אך פורסם רק ב-1998. ברוס רובינסון כתב את התסריט וביים את הסרט. הצילומים נערכו בפוארטו ריקו בשנת 2009.

הסיפור מגולל את סיפורו של עיתונאי בשם פול קמפ (שאותו מגלם ג'וני דפ) שעובר מניו יורק לסן חואן שבפוארטו ריקו כדי לעבוד עבור עיתון מקומי.

==עלילה==
הסרט מגולל את סיפורו המטורף של העיתונאי הנודד פול קמפ (ג'וני דפ). עייף מהרעש והשיגעון של ניו יורק, קמפ מטייל לאי פוארטו ריקו על מנת לכתוב לעיתון מקומי (סן חואן סטאר) המנוהל על ידי עורך מקופח בשם לוטרמן (ריצ'רד ג'נקינס). פול מאמץ סגנון חיים ספוג ברום ומסתבך עם בחורה אמריקאית יפהפייה בשם שנאל (אמבר הרד) ועם הארוס שלה (אהרון אקהרט)

==שחקנים==
*ג'וני דפ - פול קמפ, עיתונאי הסן חואן סטאר.
*אהרון אקהרט - סנדרסון, איש עסקים.
*מייקל ריספולי - בוב סאלאס.
*אמבר הרד - שאנל, ארוסתו של סנדרסון המתאהבת בקמפ.
*ריצ'רד ג'נקינס - אדוארד ג'. לוטרמאן, העורך הראשי של סן חואן סטאר.
*ג'ובני ריביסי - מוברג.
*אמורי נולסקו - סגרה.
*מרשל בל - דונובן.
*ביל סמיטרוביץ' - זימבורגר.
*ג'וליאן הולווי - וולסי.
*קארן אוסטין - גברת זימבורגר.
*ג'ייסון סמית - דייבי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.rumdiaryfilm.com/ יומן הרום - עמוד הסרט] 
* 
* [http://www.facebook.com/pages/The-Rum-Diary/259141900787409 יומן הרום בפייסבוק]
* 

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:עיתונות בקולנוע
מיקיו אודה

מיקיו אודה (ביפנית: 織田 幹雄; באנגלית: Mikio Oda; 30 במרץ 1905 – 2 בדצמבר 1998) היה אתלט יפני, אלוף אולימפי ושיאן עולם שהתמחה בקפיצה משולשת. אודה היה ליפני הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית, ולאסייתי הראשון אשר זוכה במדליית זהב אולימפית בספורט יחידים.

== ביוגרפיה ==
אודה נולד בהירושימה.

באולימפיאדת פריז (1924) סיים אודה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.35 מטר, במקום עשירי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.83 מטר ובמקום עשירי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.80 מטר.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה אודה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.21 מטר, לפני לוי קייסי מארצות הברית (15.17 מטר) ווילהו טולוס מפינלנד (15.11 מטר). נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר ובמקום 11 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.11 מטר. בעת חלוקת המדליות בסיום המשחקים האולימפיים כבר טייל אודה בפריז ואת מדליית הזהב האולימפית שלו לקח עבורו בן ארצו השחיין האלוף האולימפי יושיוקי צורוטה.

===שיאן עולם===
בעת לימודיו באוניברסיטת ווסדה שבטוקיו, קבע אודה בתחרות שנערכה בטוקיו ב-27 באוקטובר 1931 בקפיצה משושלת שיא עולם חדש כשקפץ למרחק של 15.58 מטר.

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) סיים אודה במקום 12 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.97 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.

לאחר פרישתו הפך אודה לחבר הוועד האולימפי היפני ולקח חלק בפעילותה של התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית.

== הנצחה ==
ניצחונו הונצח באולימפיאדת טוקיו (1964) כשהדגל האולימפי נישא לגובה 15.21 מטר, המרחק שקפץ והוביל אותו למדליית הזהב.

אודה ייסד בשנת 1967 בעיר הולדתו, הירושימה תחרות אתלטיקה הקרויה על שמו.

== תארים הישגים ==
*במשחקי המזרח הרחוק, זכה אודה 4 פעמים במדליית זהב בקפיצה משולשת (1923, 1925, 1927 ו-1930), פעמיים במדליית זהב בקפיצה לרוחק (1923 ו-1927), במדליית כסף בקפיצה לרוחק (1930), במדליית כסף בקפיצה במוט (1930) ובמדליית ארד בקפיצה לגובה (1923).

==שיאים אישיים ==
*קפיצה לרוחק: 7.52 מטר (1931)
*קפיצה משולשת: 15.58 מטר (1931)
*קפיצה לגובה: 1.92 מטר (1927)

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שיאני עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה משולשת
קטגוריה:קופצים לרוחק יפנים
קטגוריה:קופצים לגובה
קטגוריה:קופצי משולשת יפנים
קטגוריה:נושאי דגל יפן באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
קטגוריה:מעוטרי המסדר האולימפי
קטגוריה:אלופים אולימפיים יפנים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1998
אלכסנדר ז'וקוב

אלוף-משנה אלכסנדר פטרוביץ' ז'וקוב (ברוסית: Александр Петрович Жуков; נולד ב-25 באוקטובר 1959, בכפר קומונאר, במחוז דונצק, אוקראינה הסובייטית) הוא איש שירותי ההצלה והחילוץ של הצבא הרוסי, מחזיק בעיטור גיבור רוסיה על ששרד את השבי הצ'צ'ני וחולץ על ידי כוחות הצבא. כיום עומד בראש יחידה של המינהל הפדרלי לחיפוש והצלה אווירית (Федеральное управление авиационно-космического поиска и спасения) של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.

== ביוגרפיה ==
בתור ילד הוא עבר עם משפחתו למחוז אוריול. הוא סיים את לימודיו בפנימייה ובמועדון חיל האוויר. לאחר שסיים את שירותו הסדיר בצבא, המשך לשרת בחיל האוויר ועסק באימון לוחמים בצניחה. הוא בוגר בית ספר צבאי ועבר קורס במכון לחינוך גופני בלנינגרד.

==לחימה בצ'צ'ניה==
מנובמבר 1994 ועד מאי 1996 השתתף בפעולות לחימה, במלחמת צ'צ'ניה הראשונה כראש צוות ההכשרה של צוות הצלה וחילוץ. 

מאז אוקטובר 1999, השתתף בקרבות מלחמת צ'צ'ניה השנייה, והמשיך לבצע את אותן משימות. ב-15 באוקטובר 1999 ליד הכפר סרנובודסקאיה נמצא מוקף על ידי הצ'צ'נים כשביצע פינוי פצועים תחת אש.

ב-30 וב-31 בינואר 2000 לאחר שהוביל מבצע חילוץ תחת אש של שלושה חיילים שנפצעו בעת מארב צ'צ'ני, הוא נפל בשבי הצ'צ'ני יחד עם רס"ן אנטולי מוגוטנוב, וסמל ואלרי סוסלין. ביחד הם ניסו תחילה לפרוץ את טבעת האויב כדי להגיע למסוק החילוץ, אבל נפצעו קשה ונלקחו בשבי.

בשבי הוא הוכה קשות ועונה. המפקד הצ'צ'ני שעינה אותם היה סלאודין טימירבולאטוב (שכונה "טרקטור", וידוע כמי שצילם סרטי וידאו של עריפת ראשי חיילים שבויים) שדרש מהם להופיע מול עיתונאים מערביים ולגנות את מדיניותה של רוסיה בצ'צ'ניה. ז'וקוב הועבר תוך זמן קצר לידי מפקד השדה הצ'צ'ני אחר וסך הכל שהה 47 ימים בשבי. ב-27 בפברואר 2000 נערך ניסיון כושל להחליף שבויים עם המורדים שבמהלכה שוחררו רק סוסלין ומוגוטנוב.

במרץ 2000, נמסר ז'וקוב לידי חמושים בכפר קומסומולסק. עם זאת, כוח גדול של משרד הפנים הרוסי וצבא הטילו מצור על הכפר במטרה להשמיד את המורדים הצ'צ'ניים שהיו בו. כוחות צבא רוסיים ירו לעבר הצ'צ'נים, הרגו רבים ונטלו בשבי כ-70 מהם, רובם פצועים.

במהלך המנוסה בלילה שבין ה-19 ל-20 במרס 2000, המחבלים השתמשו באלכסנדר ז'וקוב כמגן אנושי. כשהוא לכוד באש צולבת בין הצדדים הלוחמים, ז'וקוב ספג ארבעה פצעים קשים - באמה, בפיקת הברך ובחזהו. עם זאת, הוא נפל לתוך תעלה מים כשהוא זועק: "חבר'ה, אני משלכם. זה אל"ם ז'וקוב! ...עזרו לי! ". בדרך נס הוא שרד ופונה לבית החולים במצב קריטי.

==חייו לאחר השבי==
אלכסנדר ז'וקוב נאבק על חייו בבית החולים המחוזי הצבאי ברוסטוב על דון. אמנם בתחילה הרופאים לא האמינו באפשרות להציל את חייו של הקצין, אך הוא הבריא וחזר לשירות לאחר 8 חודשים של טיפול בבתי חולים.

בינואר 2001, ז'וקוב הוזמן לנאלצ'יק בקברדינו-בלקריה, שם נערך משפט של המפקד הצ'צ'ני סלאוטדין טמירבולאטוב שהיה משוביו של ז'וקוב. טמירבולאטוב הכחיש את מעורבותו פרשה, אך ז'וקוב העיד נגדו והצ'צ'ני נידון לשנות מאסר ממושכות.

בפברואר 2001 הוענק לו תואר גיבור הפדרציה הרוסית. באותה שנה הוא ביצע את הצניחה הראשונה שלו לאחר ההחלמה. 

בשנת 2003 ז'וקוב מונה לעמוד בראש יחידה במינהל הפדרלי לחיפוש והצלה אווירית (Федеральное управление авиационно-космического поиска и спасения) של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=8754 אלכסנדר פטרוביץ' ז'וקוב] באתר גיבור רוסיה

קטגוריה:שבויי צבא רוסיה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים
קטגוריה:גיבורי הפדרציה הרוסית
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1959
צ'ואהיי נמבו

צ'ואהיי נמבו (ביפנית: 南部 忠平; באנגלית: Chūhei Nambu; 27 במאי 1904 – 23 ביולי 1997) היה אתלט יפני, אלוף אולימפי ושיאן עולם. הוא האתלט היחיד אשר החזיק בו זמנית בשיא העולם בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת.

== ביוגרפיה ==
נמבו נולד בסאפורו.

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים נמבו במקום רביעי בקפיצה משולשת בתוצאה של 15.01 מטר, במדליית זהב זכה בן ארצו מיקיו אודה ובמקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.25 מטר. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.3 שניות.

===שיאן עולם===
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-27 באוקטובר 1931 קבע נמבו בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 7.98 מטר. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ו-7 חודשים עד שנישבר על ידי ג'סי אוונס מארצות הברית (8.13 מטר).

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה נמבו בשתי מדליות, זהב וארד. בתחרויות הקפיצה לרוחק קבע נמבו 7.45 מטר, אשר הספיקו לו רק למדליית הארד כשאת מדליות הזהב והכסף קיבלו למברט רד ואד גורדון האמריקאים, בהתאמה. מספר ימים לאחר מכן, זכה נמבו במדליית הזהב בתחרות הקפיצה המשולשת בשיא עולם חדש של 15.72 מטר, והפך לאתלט הראשון שמחזיק בשיאי עולם בשתי קטגוריות הקפיצה לרוחק. שיא זה החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ק מטקלף מאוסטרליה (15.78 מטר).

לאחר פרישתו, הפך לכתב ספורט ואימן את נבחרת האתלטיקה של יפן לאולימפיאדת טוקיו.

נמבו נפטר בביתו שבאוסקה בשנת 1997 בעקבות דלקת ריאות בה חלה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קופצי משולשת יפנים
קטגוריה:שיאני עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה משולשת
קטגוריה:קופצים לרוחק יפנים
קטגוריה:עיתונאי ספורט
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
קטגוריה:אלופים אולימפיים יפנים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם יפנים

קטגוריה:מאמני אתלטיקה
קטגוריה:מאמני ספורט יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1904
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1997
הגה (פונטיקה)

הגה (ברבים: הגאים או הגיים) הוא צליל יחיד המופק בתקשורת הלשונית המדוברת. ההגה הוא יחידת הדיבור הקטנה ביותר בשפה ואינו נושא משמעות משל עצמו.

הבדל בין שני הגאים בשפה שיוצר הבדל במשמעות בין שתי מילים נקרא פונמה (או הֶגיין). הפונמה היא "הגה מבחין", אשר החלפתו בהגה אחר תיצור מילה בעלת משמעות שונה.

==הפקת הגאים==
לצורך הגיית כל ההגאים האוויר זורם מהריאות כלפי חוץ ועובר דרך איברי הדיבור.

קיימים שני סוגים של הגאים, אשר יחדיו יוצרים את המילים הדבורות:
* עיצורים – הגאים שבשעת הפקתם זרם האוויר נעצר במידה כלשהי במקום כלשהו בחלל הפה.
* תנועות – הגאים שבשעת הפקתם האוויר נע בחופשיות ללא כל עצירה.

==הגאים בשפות שונות==
לכל שפה יש אוסף הגאים משלה. כלל ההגאים בשפה מסוימת הוא אוסף התנועות והעיצורים הקיימים בה בזמן נתון. ההגאים ומספרם משתנים לאורך השנים בתהליך שנקרא מעתק הגאים. בבלשנות תחום המחקר של ההגאים בשפה מסוימת נקרא פונולוגיה (תורת ההגה) ואילו חקר אוניברסלי של כלל ההגאים האפשריים בכל השפות נקרא פונטיקה (תורת ההיגוי).

==ייצוג גרפי של הגאים==
כאמור, ההגאים מושמעים בקול בלשון הדבורה. בנוסף, בשפות שיש להן כתב אלפביתי יש להם גם ייצוג בסימנים חזותיים.

בעברית מיוצגים העיצורים על ידי האותיות והתנועות מיוצגות על ידי סימני הניקוד ואמות הקריאה.

====השוני בין מערכת הדיבור והכתב====
בעקבות שינויי הגייה שמתרחשים במשך הדורות, לא תמיד ישנה התאמה מלאה בין מערכת ההגאים הדבורים ומערכת הסימנים הכתובים. זאת משום שהכתב הוא בעל אופי שמרני יותר ואינו משתנה באותה מהירות שבה משתנה ההגייה.

כמות ההגאים בשפה יכולה להיות שונה מכמות הסימנים הגרפיים שמייצגים אותן. כך למשל, בעברית המקראית יש 23 עיצורים המיוצגים באמצעות 22 אותיות, מאחר שהאות שי"ן משמשת לשני עיצורים שונים (שׁ ימנית ו-שׂ שמאלית) שמבדילה ביניהם נקודה דיאקריטית. באנגלית לעיצור [ʃ] (שי"ן ימנית) אין ייצוג באות אחת אלא רק בשתיים – sh. בעברית הישראלית נוספו לשפה עיצורים חדשים משפות זרות (כגון צ', ג', ז') ומנגד התאחדה הגיית עיצורים אחרים ומרבית הדוברים הוגים באופן זהה א/ע, ט/ת, כּ/ק ועוד.

גם בתנועות אין התאמה בין מספר ההגאים למספר הסימנים הגרפיים. בשנות האלפיים, יש כמה סימני ניקוד המייצגים אותה תנועה. כך למשל קמץ, פתח וחטף פתח מייצגים תנועת a, ומנגד סימן הקמץ מייצג גם תנועת o (קמץ קטן).

==ראו גם==
* הברה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:פונולוגיה
קטגוריה:פונטיקה
המשולש הסוני

המשולש הסוני במפת עיראק
המשולש הסוני (בערבית: المثلث السني, באנגלית: Sunni Triangle) הוא אזור דמוי משולש הממוקם במרכז עיראק, וכולל את הבירה בגדאד והאזורים המצויים מערבית וצפונית-מערבית לה. האזור מאופיין בצפיפות אוכלוסין גבוהה, ותושביו הם בעיקר ערבים מוסלמים-סונים. 

ערים מרכזיות באזור המשולש הן בגדאד, בקובה (Baqubah), רמאדי, פלוג'ה, סאמרא ותיכרית.

במהלך שנות ה-70 עד שנות ה-2000 היה האזור ידוע בעמדתם הפוליטית של תושביו, שהפגינו תמיכה חזקה בממשלו של נשיא עיראק לשעבר, סדאם חוסיין. רבים מעובדי הממשלה בעיראק, פוליטיקאים ומנהיגים צבאיים, הגיעו בתקופה זו מאזור המשולש. חוסיין עצמו נולד סמוך לתיכרית. מאז הפלישה לעיראק של כוחות ארצות הברית ובעלות בריתה במרץ 2003, שבעקבותיה החלה מלחמת עיראק, הפך האזור למעוז של כוחות אופוזיציה סונים חמושים, אותם עודד חוסיין להילחם בכוחות הפולשים באמצעי גרילה. חוסיין עצמו הסתתר לאורך השנה בקרב תומכיו במשולש, ובדצמבר 2003 נלכד בכפר קטן מדרום לתיכרית.

המונח "המשולש הסוני" היה בשימוש לסירוגין החל משנות ה-70 על ידי אנשי אקדמיה המומחים בתחום עיראק. המונח נטבע בעיקר במטרה להבדיל בין אזור זה לבין האזורים הצפוניים והדרומיים של עיראק. בתקשורת הכללית הופיע המונח לראשונה בראיון בעיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל" בספטמבר 2002, לקראת הפלישה לעיראק, בו צוטט איש האו"ם סקוט ריטר כאומר כי כדי להגיע לבגדאד במהלך הפלישה יהיה צורך לחדור למשולש הסוני. המונח הפך לנפוץ יותר לאחר מאמר נוסף, ביוני 2003 ב"ניו יורק טיימס", בו דווח על מאמצי כוחות ארצות הברית להכניע את מעוזי כוחות האופוזיציה הסונית החמושה במשולש הסוני. מאז נפוץ השימוש במונח זה.

יש להבדיל בין אזור זה לבין אזור "משולש המוות" (Triangle of Death) שנמצא דרומית לבגדאד, אזור המיושב גם הוא ברובו באוכלוסייה סונית, שהיווה מוקד לקרבות רבים בין כוחות ארצות הברית לחמושים סונים בנובמבר-דצמבר 2004.

קטגוריה:עיראק: גאוגרפיה
קטגוריה:עיראק: פוליטיקה
קטגוריה:מלחמת עיראק
מצר לה פרוז

מצר לה פרוז (ברוסית: Пролив Лаперуза), הנקרא גם מצר סויה (ביפנית: 宗谷海峡), הוא מצר ים המפריד בין החלק הדרומי של האי הרוסי סחלין לבין החלק הצפוני של האי היפני הוקאידו, ואשר מקשר בין ים יפן ממערב לים אוחוצק ממזרח. המצר קרוי על שמו של מגלה הארצות הצרפתי ז'אן-פרנסואה לה פרוז, שחקר אותו ב-1787 כחלק ממסע מסביב לעולם.

אורכו של המצר הוא 40 ק"מ ועומקו נע בין 20 ל-40 מטר. בחלקו הצפון-מזרחי של המצר ישנו אי סלעי קטן השייך לרוסיה ונקרא קאמן אופסנוסטי ("אי הסכנה" ברוסית). בקרבת החוף היפני ישנו אי קטן נוסף הנקרא בנטנג'ימה.

המים הטריטוריאליים של יפן משתרעים רק 3 מיילים ימיים לתוך המצר, במקום 12 מיילים כמקובל. ככל הנראה מצב זה נקבע כדי לאפשר לספינות וצוללות גרעיניות אמריקאיות לעבור בו ללא הפרה של החוק היפני נגד נשק גרעיני.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של רוסיה
לה פרוז
קטגוריה:יפן: מצרי ים
לה פרוז
קטגוריה:ים יפן
קטגוריה:גבול יפן–רוסיה
קטגוריה:הוקאידו: גאוגרפיה
לה פרוז
רגישות לקרינה

רגישות לקרינה (בראשי תיבות: EHS) היא שם כולל לטענות על סימפטומים מידיים בחשיפה רגעית לקרינה אלקטרומגנטית בלתי מייננת בתדרי רשת החשמל (סביב 50 הרץ) ובתדרי רשת הסלולר (בין 500MHz- 2.5GHz) ושידורי רדיו-מיקרוגל (תחום המיקרוגל מוגדר בין 100kHz ל-300GHz). הטענות מגוונות ושונות מאדם לאדם, וכוללות כאבי ראש, כאבי מפרקים, הפרעות שינה, בעיות זיכרון, קשיים בריכוז, עייפות כרונית, בעיות עור, צלצולים באוזניים, סחרחורות, קשיי נשימה, בעיות שיווי משקל, הפרעות בקצב הלב, מתח שרירים ועוד. לפי ארגון הבריאות העולמי מדובר לרוב על סימפטומים שמופיעים בלי קשר ישיר להופעת קרינה אלקטרו־מגנטית, כפי שהודגם במחקרים בעלי סמיות כפולה.

==יחס הרפואה לרגישים לקרינה==
הרפואה לא מכירה ברגישות לקרינה ובדרך כלל משייכת את הסימפטומים לסטרס (לחץ נפשי ופיזי) של החולה ומטפלת בסימפטומים על ידי מדכאי מערכת העצבים. מחקרים שנעשו לא מצאו קשר, אצל מטופלים שהתלוננו על הסימפטומים, בין חשיפה לקרינה והופעת הסימפטומים.

==ראו גם==
* השפעות בריאותיות של קרינת טלפון סלולרי
* אילת סדרה-הדמות קרני מתמודדת עם המחלה בסדרה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:קרינה אלקטרומגנטית
הפיגוע במשגב עם

הפיגוע במשגב עם היה פיגוע מיקוח שהתרחש בפעוטון בקיבוץ משגב עם שבצפון אצבע הגליל ב-7–8 באפריל 1980 שביעי של פסח ה'תש"ם, שמטרתו שחרור מחבלים הכלואים בישראל. האירוע הסתיים בהריגת כל חמשת המחבלים על ידי כוח של סיירת מטכ"ל וסיירת גולני. באירוע נרצח תינוק בן שנתיים וחצי איל גלוסקא, ומזכיר הקיבוץ סמי שני שהגן בגופו על הילדים, ונהרג חייל צה״ל [https://www.izkor.gov.il/%D7%90%D7%9C%D7%93%D7%93-%D7%90%D7%9C%D7%99%D7%94%D7%95%20%D7%A6%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%A8/en_6659182f85d28f35de19e4a37dfbc81b אלדד-אליהו צפריר].

==הפיגוע==
ב-7 באפריל 1980 חצו חמישה מחבלים מארגון חזית השחרור הערבית את גדר המערכת שבגבול הצפון. בעקבות רוחות חזקות לא הופעלה התרעה על חדירה, התרעה שהייתה אמורה להינתן על ידי גדר המערכת. חמשת המחבלים, שהיו חמושים ברובי AK-47 וברימוני יד, חדרו בחסות החשיכה לקיבוץ משגב עם והשתלטו על בית הילדים בקיבוץ. במהלך ניסיונם להיכנס לבית הילדים, נתקלו המחבלים במזכיר הקיבוץ, שמואל (סמי) שני, שניסה למנוע מבעדם להיכנס באמצעות מברג שאחז בידו, אך הם רצחו אותו. בבית הילדים תפסו המחבלים כבני ערובה שבעה ילדים וחבר הקיבוץ ששהה אתם. כוחות צה"ל, בפיקוד מפקד עוצבת הגליל, תא"ל יוסף קולר, החלו במשא ומתן עם המחבלים, שאפשר העברת מזון לילדים.

במהלך הלילה ניסה צוות של סיירת גולני בפיקוד יונתן רז, לפרוץ לבית הילדים, אולם הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לתא"ל קולר לעצור את ניסיון ההשתלטות בטרם הצליחו אנשי הסיירת לפרוץ לבית הילדים. במהלך ניסיון הפריצה נהרג חובש הצוות, . בהמשך הגיעו לשטח גם מפקד פיקוד הצפון, יאנוש בן גל ומפקד עוצבת געש, תא"ל אורי שגיא, שאף השתתף בפעולת ההשתלטות בהמשך.

סיירת גולני, בפיקוד גיורא ענבר, לקחה חלק גם בניסיון ההשתלטות השני, שהתרחש בשעות הבוקר, אותו הובילו לוחמי סיירת מטכ"ל, בפיקוד עוזי דיין, מפקד היחידה, אשר בו נהרגו המחבלים וחולצו בני הערובה למעט הרוג אחד, הפעוט אייל גלוסקא שנרצח על ידי המחבלים במהלך הלילה. בכוח הפורץ היה גם עמוס בן אברהם, שהתנדב לפרוץ ראשון לבית הילדים, וספג את מכת האש הראשונה של המחבלים. הוא נפצע בפריצה זו, ועבר ניתוחים רבים בידו, שנותרה מוגבלת. גם מפקד הכוח, דיין, נפצע במהלך הפריצה מרסיסי רימון בחזה וברגל.

בפעולה זו נחשפה לראשונה יחידת עוקץ - יחידת הכלבנים של צה"ל. זו הייתה הפעם הראשונה שהיחידה הפעילה כלבים ללוחמה בטרור בפעילות נגד חוטפים.

עם לוחמי סיירת מטכ"ל השתתף במבצע ההסתערות על בית הילדים דנדן בולוטין, שהרג את אחד המחבלים מבין החמישה שנהרגו, והוציא מבית הילדים מספר ילדים פצועים שפונו לבית החולים, ובכך ניצלו חייהם. בשנת 2021 השתתף בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 4, וסיפר בתוכנית את סיפורו על השתלטות בית הילדים במשגב עם.

==תגובת ישראל לפיגוע==
בעקבות הפיגוע יצאה ישראל למבצע מתח גבוה, ולמחרת הקימה ועדת מומחים טכניים בנושא תפקודה הלקוי של גדר המערכת. בהמשך הועתקה גדר המערכת 500 מטרים מערבה אל תוך שטח לבנון.

==לקריאה נוספת==
* משה זונדר, סיירת מטכ"ל, הוצאת כתר, 2000, עמודים 188–189.
*מירב הלפרין, טורפי הלילה: סיפורה של סיירת גולני, הוצאת ידיעות אחרונות, 2018, עמודים 11–20.
*אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל, המבצעים הגדולים של היחידה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2020, עמודים 225–234

==קישורים חיצוניים==
* , 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיגועי מיקוח נגד ישראלים
קטגוריה:פעולות סיירת מטכ"ל
קטגוריה:מבצעי צה"ל ללחימה בטרור
קטגוריה:1980 בישראל
קטגוריה:פיגועי אש"ף שיצאו מלבנון
משגב עם
משגב עם
קטגוריה:טרור פלסטיני
קטגוריה:יחידת עוקץ
קטגוריה:הגליל: פיגועים
קטגוריה:רצח קטינים בישראל על רקע לאומני
הפנתר הוורוד 2

הפנתר הוורוד 2 הוא סרט קומדיה שיצא בשנת 2009, ומהווה סרט המשך ל"פנתר הוורוד" בכיכובו של סטיב מרטין.

== עלילת הסרט ==
בסרט זה, יהלום "הפנתר הוורוד" נגנב שוב, ובזירת הפשע נמצא פתק חתום של "הטורנדו". המפקח קלוזו, וחבורת בלשים מקצועיים מארצות שונות, נקראים לפתירת התעלומה. ניסיונותיו של קלוזו לפתירת התעלומה מסתבכים, והמפקח הממונה עליו מגרש אותו מקבוצת הבלשים, שעליהם מוטלת המשימה לפתור את התעלומה.

לאחר שקבוצת הבלשים פתרה, כביכול, את התעלומה, מתקיים טקס פרסים שאליו מתגנב קלוזו וחושף את הפושעת האמיתית (מה שמעיד על הטעות המביכה של הבלשים). קלוזו פותח במרדף אחריה, שנגמר ביריית אקדח ביהלום היקר, אולם לאחר עצירת הפושעת, קלוזו נעצר לרגע של פלאשבק ומספר על כך שהחליף את היהלום האמיתי במוזיאון עם חיקוי שהיה ברשותו. זאת בטענה שלאחר מספר פשעים של ה"טורנדו", הוא הניח ש"הפנתר הוורוד" יהיה הקורבן הבא והלך להצילו. עובד הניקיון במוזיאון, שהוא גם חברו של קלוזו, עזר לו בהחלפת היהלום בסודיות על מנת לא לחשוף את המעשה.

הסרט מסתיים בחתונה של קלוזו וניקול, האישה שאותה חיבב מאז הסרט הראשון, אך לא הודה בכך.

== שחקנים ==
* סטיב מרטין בתפקיד המפקח ז'אק קלוזו
* ז'אן רנו בתפקיד גילברט פונטון
* ג'ון קליז בתפקיד המפקח שארל דרייפוס
* אמילי מורטימר בתפקיד ניקול נובו דוראן
* אלפרד מולינה בתפקיד רנדל פפרידג'
* אישווריה ראי בתפקיד סוניה סולאנדרס
* אנדי גרסיה בתפקיד ויצ'נזו בארקליאונה
* לילי טומלין בתפקיד איווט ברנגר
* יוקי מצוזאקי בתפקיד קנג'י מזוטו
* ג'רמי איירונס בתפקיד אלונסו אוולאנדה
* ג'וני האלידיי בתפקיד לורנס מיליקין
* ג'פרי פאלמר בתפקיד ג'ובר

== ראו גם ==
* הפנתר הוורוד
* הפנתר הוורוד (סרט)

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* יאיר רוה, [http://www.tapuz.co.il/blog/net/ViewEntry.aspx?EntryId=1432356&skip=1 "הפנתר הוורוד 2", הביקורת], באתר סינסקופ, 7 במרץ 2009 (פורסם במקור בפנאי פלוס)
* 
* 

קטגוריה:סרטי הפנתר הוורוד
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
אל תקנה לי ורד

אל תקנה לי ורד הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת יעל לוי.

התכנון המקורי לאלבום השלישי היה ב-1989, כשלוי הקליטה בעיבוד והפקה מוזיקלית של עובד אפרת את השיר "גבעול". השיר יצא לאור לרדיו, אך לא זכה להצלחה והאלבום נגנז.

ב-1991 חזרה לוי ועבדה על אלבום חדש, שנלקח לקו רוקיסטי מעודן, תוך כדי שמירה על איכותו. לצורך האלבום התגייסו מוזיקאים ידועים, בהם מישל עמר, דורון פיקר, רביב גזית, קובי אייזנמן וורד קלפטר, חברתה הקרובה של לוי, שהלחינה לה את "ניחושים של ים" לאלבומה הראשון. את האלבום הפיק צוף פילוסוף. האלבום יצא על גבי תקליט, דיסק וקלטת אודיו.

לרדיו נשלחו מספר שירים, שמהם זכו להצלחה "לך לאן שתלך", "סוף המשחק", "אימפריה של בושה" ושיר הנושא. "אל תקנה לי ורד" הגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ב. לשיר "לך לאן שתלך" הופק וידאו קליפ מצליח שביימה דליה מבורך. השיר "גבעול" זכה להצלחה שלא זכה לה בגרסתו הקודמת.

האלבום עורר עניין תקשורתי כשיצא, ועל אף שלא נמכר הרבה הוא השאיר להיטים רבים.

==רשימת רצועות==
כל השירים עובדו על ידי צוף פילוסוף. "גבעול" עובד על ידי עובד אפרת.
# אל תקנה לי ורד (תרצה אתר - ורד קלפטר) (4:52)
#:השיר הגיע למקום ה-37 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"ב.
# גבעול (מאיר גולדברג - ורד קלפטר) (4:26)
#:נכתב לפעמים גם כ"גיבעול". השיר הוקלט ב-1989 בעיבוד והפקה מוזיקלית של עובד אפרת לתכנון המקורי של האלבום. השיר יצא לאור לרדיו אבל לא זכה להצלחה, מה שגרם לגניזת האלבום. למעשה, "גבעול" הוא השריד היחיד מהתכנון המקורי. מצב זה השתנה כאשר פורסם שלוי עובדת על אלבום חדש, למעשה האלבום הזה.
# סוף המשחק (צוף פילוסוף) (3:45)
# אתה יוצא מהמחזור (יצחק קלפטר - ורד קלפטר) (3:59)
# לך לאן שתלך (מאיר גולדברג - קובי אייזנמן) (4:07)
#:לשיר הופק קליפ מצליח שביימה דליה מבורך.
# אימפריה של בושה (מאיר גולדברג - עובד אפרת) (3:56)
# זה לא עולם אחר (ורד קלפטר) (3:47)
# לא בוכה (ורד קלפטר) (5:44)
#:השיר חודש על ידי דנה ברגר בשם "יש בזה טעם" והופיע באלבומה המצליח "עד הקצה", שיצא בשנת 2000.
# לא נגיע רחוק (דני דותן) (3:54)
# כמו פני הים (ורד קלפטר) (4:40)
# אהבתי אותך בבוקר (לאונרד כהן - ורד קלפטר) (1:39)
#:גרסה עברית מקוצרת של ורד קלפטר לשיר "Hey, That's No Way To Say Goodbye" של לאונרד כהן. הגרסה המתורגמת הולחנה על ידי קלפטר. זהו הקטע המסיים את האלבום.

== קרדיטים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1992
קטגוריה:אלבומי יעל לוי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
א.א.ק. לרנקה

א.א.ק. לַרְנָקָה (ביוונית: ΑΕΚ Λάρνακας , קיצור של Αθλητική Έvωση Κιτίου Λάρνακας – איגוד הספורט של קיטיון לרנקה) הוא מועדון כדורגל קפריסאי מהעיר לרנקה, המתמודד בליגת העל הקפריסאית ובליגה האירופית.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1994 לאחר איחוד של שני מועדונים מהעיר: איפא לרנקה ופזופוריקוס לרנקה. למועדון יש קבוצת כדורגל, קבוצת כדורסל לנשים וגברים וקבוצת כדורעף לנשים.

צבעי המועדון הם צהוב וירוק, המסמלים את אדמירל קימון, שנהרג בהגנה על העיר קיטיון (לרנקה העתיקה) בקרב גדול בקפריסין מול הפרסים בשנת 450 לפנה"ס.

בעונת 1996/1997 הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע. בסיבוב המוקדמות הקבוצה ניצחה את קבוצת קוטייק מארמניה ובסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לברצלונה.

מאז האיחוד, זכתה א.א.ק. לרנקה בתואר אחד, הגביע הקפריסאי בשנת 2004, כשניצחה את א.א.ל. לימסול בתוצאה 2-1. הקבוצה הגיעה לשני גמרים נוספים, אך בשניהם נוצחה על ידי אפואל ניקוסיה: 0–2 לאחר הארכה בשנת 1996 ו-2–3 בשנת 2006.

שני המועדנים שהובילו לאיחוד, זכו בנפרד במספר תארים: "איפא לרנקה" זכתה בשלוש אליפויות, שמונה גביעים וגביע סופר-קאפ קפריסאי, ואילו "פזופוריקוס לרנקה" זכתה בשתי אליפויות וגביע.

הקבוצה העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2011/12 לאחר ניצחון על רוזנבורג, מלאדה בולסלאב ופלוריאנה. הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהטורניר.

==הופעות באירופה==
* הליגה האירופית:
** שלב הבתים (2): 2011/12, 2022/23
* גביע אופ"א:
** סיבוב שני (1): 2004/2005
** סיבוב ראשון (1): 1987/1988
* גביע אירופה למחזיקות גביע:
** סיבוב ראשון (1): 1996/1997

==תארים והישגים==
=== תארים ===
* ליגת העל הקפריסאית:
** סגנויות (6): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2018/2019, 2021/2022, 2023/2024
* הגביע הקפריסאי:
** זכייה (2): 2003/2004, 2017/2018
**סגנות (2): 1995/1996, 2005/2006
* הסופר-קאפ הקפריסאי:
**זכייה (1): 2018
**גמר: 1996, 2004

=== תארים של הקבוצות הקודמות לפני האיחוד ===
;EPA לרנקה
*ליגת העל הקפריסאית:
**אליפויות (3): 1944/1945, 1945/1946, 1969/1970
**סגנויות (5): 1938/1939, 1946/1947, 1959/1950, 1951/1952, 1971/1972
*הגביע הקפריסאי:
**זכייה (5): 1944/1945, 1945/1946, 1949/1950, 1952/1953, 1954/1955
**סגנות (5): 1950/1951, 1967/1968, 1984/1985
*הסופר-קאפ הקפריסאי:
** זכייה (1): 1955
** גמר (1): 1953
;פזופוריקוס לרנקה
* ליגת העל הקפריסאית:
** אליפויות (2): 1953/1954, 1987/1988
** סגנויות (8): 1939/1940, 1952/1953, 1954/1955, 1956/1957, 1957/1958, 1959/1970, 1973/1974, 1981/1982
*הגביע הקפריסאי:
**אליפויות (1): 1969/1970
**סגנויות (7): 1939/1940, 1951/1952, 1953/1954, 1954/1955, 1971/1972, 1972/1973, 1983/1984
*הסופר-קאפ הקפריסאי:
**גמר (2): 1954, 1988

==ראו גם==
* קיטיון לרנקה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל קפריסאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1994
קטגוריה:לרנקה: ספורט
*
הקרב על נאנסי

הקרב על נאנסי התרחש ב-5 בינואר 1477 והיה לקרב האחרון במסגרת המלחמות הבורגונדיות. הוא התרחש ליד בירת דוכסות לורן, העיר נאנסי, בין צבאות הקונפדרציה השווייצרית הישנה ודוכסות לורן בתמיכת צרפת לבין דוכסות בורגונדיה, בפיקוד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שניסה לכבוש את לורן במטרה לאחד אותם עם שטחיו בארצות השפלה ובלוקסמבורג וליצור ממלכה עצמאית בשטחים אלו. בסוף הקרב ניצחו השווייצרים, שארל הראשון נהרג ולמעשה חוסלה דוכסות בורגונדיה העצמאית.

==מהלך הקרב==
ב-22 באוקטובר 1476 הטיל שארל הראשון מצור על בירת לורן, שהייתה מ-6 באוקטובר תחת שלטונו של רנה השני, דוכס לורן. העיר הייתה כבר מוכנה להיכנע כשהגיעו הצבאות השווייצרים והלורנים תחת פיקודו של הדוכס רנה. הכוחות השווייצרים היו כפולים במספרם מהבורגונדים אם כי לבורגונדים היו ארטילריה וכלי נשק משוכללים יותר.

שארל הראשון תפס עמדה נוחה להגנה שהייתה מוגנת על ידי נחל ושיחים, והניח שיש בכוחה של הארטילריה שלו לעצור את המתקפה, ואז להבריח את אויביו בעזרת חיל הפרשים שלו, אך השווייצרים נעזרו בשלג שהחל לרדת והסתיר את תנועתם, הטעו את הבורגונדים ושלחו את רוב כוחותיהם לאגפם.

קו התקיפה של הבורגונדים נהרס. באמצע בלמו האבירים הבורגונדים את הכוחות הלורנים אך הכוחות השווייצרים עצרו את תנועתם והחצים שהומטרו על הבורגונדים הרסו כמעט לגמרי את צבאם. כמעט כל הצבא הבורגונדי נשבה או נהרג. שארל הראשון נהרג ובקושי ניתן היה לזהות את גופתו.

==השפעות הקרב==
לקרב על נאנסי הייתה השפעה פוליטית רחבה, היא סיימה את הסכסוך בין המלכים הצרפתים לדוכסים הבורגונדים והעניקה למלך צרפת שליטה בכל צרפת. שטחי בורגונדי חולקו בין צרפת לבית הבסבורג כשהשטחים בצפון צרפת צורפו לצרפת וארצות השפלה והשטחים במערב גרמניה צורפו לבית הבסבורג.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בורגונדיה
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
קינואה היטומי

קינואה היטומי (ביפנית: 人見 絹枝; 1 בינואר 1907 – 2 באוגוסט 1931) הייתה אתלטית יפנית, שיאנית עולם בריצת 100 מטר, בקפיצה לרוחק במשך 12 שנים ובקפיצה משולשת במשך 13 שנים.

היטומי הייתה האישה היפנית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.

== ביוגרפיה ==
היטומי נולדה באוקיאמה. בשנת 1923, כשהייתה בת 16 בלבד, קבעה הטומי שיא יפן בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.67 מטר, ובשנת 1925 קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 11.35 מטר.

במהלך תחרות בחודש מאי 1926 שיפרה את שיאה היפני בקפיצה לרוחק והעמידה אותו על 5.06 מטר, בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.39 מטר ובריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 15.4 שניות. באוגוסט אותה השנה נערכו משחקי העולם לנשים בגטבורג, שוודיה. היטומי, אשר הייתה הנציגה היחידה ששלחה יפן, זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא עולם חדש של 5.50 מטר, במדליית זהב בקפיצה לרוחק מהמקום בתוצאה של 2.49 מטר, במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 32.61 מטר ובמדליית ארד בריצת 100 יארד בתוצאה של 12.0 שניות, במקום חמישי בריצת 60 מטר ובמקום שישי בריצת 250 מטר. בתחרות שנערכה בחרבין באוקטובר אותה שנה היא קבעה בקפיצה משולשת שיא עולם חדש של 11.62 מטר, שהחזיק מעמד 13 שנים.

בתחרות שנערכה בטוקיו במאי 1927 קבעה היטומי בקפיצה לרוחק מהמקום שיא עולם חדש של 2.61 מטר ובאוקטובר אותה שנה השוותה את שיא העולם בריצת 50 מטר בתוצאה של 6.4 שניות. במאי 1928 היא קבעה בריצת 100 מטר שיא עולם חדש של 12.2 שניות ושיפרה בשנית את שיא העולם בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.98 מטר, שהחזיק מעמד 11 שנים.

היטומי נבחרה להיות האישה הספורטאית היחידה במשלחת היפנית לאולימפיאדת אמסטרדם (1928). במשחקים עצמם לאחר שהודחה בחצי גמר ריצת ה-100 מטר, החליטה היטומי לקחת חלק בתחרות ריצת 800 מטר בה לא התחרתה מעולם. היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:17.6 דקות, אחרי לינה רדקה מגרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 2:16.8 דקות ולפני אינגה ינצל משוודיה (2:17.8 דקות) ובכך הייתה ליפנית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית.

במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר 1930 זכתה היטומי ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.90 מטר, מדליית כסף בטריאתלון (100, גובה, כידון) בתוצאה של 194 נקודות ומדליות ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.8 שניות ובהטלת כידון בתוצאה של 37.01 מטר.

בחודש מרץ 1931 אושפזה היטומי עקב דלקת ריאות בבית החולים באוסקה, ובאוגוסט אותה השנה נפטרה.

== ראו גם ==

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אצניות
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים יפנים
קטגוריה:קופצות לגובה
קטגוריה:קופצות לרוחק
קטגוריה:זורקות דיסקוס
קטגוריה:מטילות כידון
קטגוריה:אתלטיות יפניות
קטגוריה:קופצים לרוחק יפנים
קטגוריה:קופצי משולשת יפנים
קטגוריה:שיאניות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופות המשחקים העולמיים לנשים
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:שיאני עולם יפנים
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מיפן
קטגוריה:רצות 800 מטר
קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:נפטרות ב-1931
מעבר פורדוי

250px
מעבר פורדוי - מבט מן הפסגה
פסגת פורדוי והרכבל
צילום מרכז המבקרים, הרכבל התחתון ומוזיאון [[מלחמת העולם הראשונה במעבר. במרכז התמונה ניתן להבחין בשחזור של חייל בעמדה מהמלחמה]]
מעבר פורדוי (באיטלקית: Passo Pordoi) הוא מעבר הרים ברכס הדולומיטים המזרח-אלפיני, המשתרע בגובה ממוצע של כ-2,239 מטרים. מעבר פורדוי הוא השני בגובהו ברכס הדולומיטים. המעבר מקשר בין העיירות קאנאצי ואראבה, על כביש הדולומיטים, מספר 48.

==היסטוריה==

מעבר פורדוי שוכן על דרך המסחר ההיסטורית בין חבל ונטו וחבל טרנטינו. סלילת מעבר פורדוי כחלק מכביש הדולומיטים בוצעה בשנים 1901-1905. אבן הפינה הראשונה לשירותי תיירות במעבר הונחה בשנת 1902 עם הקמת מלון דרכים קטן במקום. 

בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימש האזור שממזרח למעבר כאתר קרבות. בכפר ארבה עבר קו החזית שבין אוסטריה ואיטליה, ובחודש אפריל 1916 התרחשו בקרבתו קרבות שליטה עזים שהסתיימו ללא הכרעה ברורה לטובת מי מהצדדים. 847 מהרוגי הצבא האוסטרי והגרמני, מבין 8582 הרוגיו בקרבות שסביב המעבר, קבורים בבית הקברות שבמקום.

בשנות ה-50 לאחר מלחמת העולם השנייה קיבל המעבר דחיפה משמעותית של התפתחות בתחום התיירות. נבנו מתקני תיירות ומסחר, נסללו שבילי טיול, טיפוס והחלקה חדשים בסביבתו. בשנת 1962 נחנך במעבר רכבל לעבר פסגת פורדוי, אחד מן הראשונים שהוקמו בהרי הדולומיטים אשר יחודו בהיעדרם של עמודים לתמיכת ביניים בין התחנות.

==כיום==
מעבר פורדוי ביחד עם מעבר סלה, ואל גרדנה, ומעבר קמפולונגו מהווה חלק ממסלול סובב סלה המהווה אטרקציה תיירותית בהרי הדולומיטים. האזור משופע במסלולי טיול מסומנים לתיירות ברגל וברכב לחודשי הקיץ, ומסלולי החלקת סקי לחודשי החורף. הרכבל המשודרג לפסגת פורדוי מדלג על הפרש הגבהים של 700 מטרים תוך 4 דקות בלבד. רכיבה במעבר פורדוי מהווה אתגר לרוכבי האופניים ובאופן מסורתי מהווה חלק חשוב בתחרויות הג'ירו ד'איטליה.

==פסגת פורדוי==
פסגת פורדוי (Sass Pordoi) היא גוש סלע משוטח הממוקם בסמוך למעבר על צוק בגובה 2,950 מטרים.
אל הפסגה מוליך רכבל אשר נבנה בשנת 1962 ושודרג בשנת 1994. בסמוך לתחנת הרכבל העליונה קיימת מסעדה הקרויה על שם היזמית הראשונה של תחום התיירות במעבר, ובנה שהיה יוזם הקמת הרכבל.

מפסגת פורדוי יוצאים שבילי הליכה וטיפוס מאתגרים במיוחד, אשר אחד מהם, העובר מתחת למסלול הרכבל מגיע לשיפוע תלול בן 45 מעלות. בחורף מנצלים רק גולשי סקי מיומנים במיוחד את המדרונות התלולים בקרבתו.

==קישורים חיצוניים==

פורדוי
קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
מסדר המג'ידיה

מסדר המג'ידיה (מֶדְזִ'ידֵיֶה) (בטורקית: Kılıçlı Mecidi Nişanı, ובשפה העממית: mecidiye nişanı, תרגום מילולי: מסדר ועיטור החרב של אבדילמג'יט) הוא מסדר הצטיינות במערכה צבאית של האימפריה העות'מאנית, אשר הוענק בשנים: 1852–1922. האות והמסדר נוסדו על ידי הסולטאן אבדילמג'יט הראשון בשנת 1851. על המדליה רשומות בטורקית המילים: "להט, כבוד, נאמנות".

==דרגות==
מסדר המג'ידיה הוענק לארגונים ולאנשי צבא שבאו לעזרתה של האימפריה על שירות מצטיין; בדרך כלל לקצינים, ובמקרים מיוחדים גם לחיילים. רוב העיטורים חולקו לנתיני האימפריה העות'מאנית; אולם גם לאנשי הצי המלכותי הבריטי והצבא הצרפתי על עזרתם במהלך מלחמת קרים נגד רוסיה; במלחמת העולם הראשונה הוא הוענק גם לקצינים גרמנים ואוסטרים.

אות המסדר הוענק על פי חמש רמות:
* מסדר הרמה הראשונה מזהב - הוענק לחמישים איש.
* מסדר הרמה השנייה מזהב - הוענק למאה וחמישים איש.
* מסדר הרמה השלישית מזהב - הוענק לכשמונה מאות איש.
* מסדר הרמה הרביעית מזהב - הוענק לכשלושת אלפים איש.
* מסדר הרמה החמישית מכסף - הוענק לכששת אלפים איש.

המנהיג הציוני וחוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל, החזיק בשני אותות המסדר. האחד שהוענק לו על ידי יועצי הסולטאן ביוני 1896, מהדרגה השלישית; והשני שהוענק לו במאי 1901, לאחר ריאיון עם הסולטאן, מהדרגה הראשונה.

==ראו גם==
* מדליית קרים הטורקית

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: עיטורים
קטגוריה:מסדרים
העיניים של המדינה (מיצב)

"העיניים של המדינה" הוא מיצב שנוצר על ידי האמנית והציירת הישראלית מיכל נאמן בשנת 1974. העבודה נחשבת לאחת מיצירות האמנות המושגיות המרכזיות באמנות הישראלית במהלך שנות השבעים של המאה ה-20. עותק של התצלום התיעודי נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2013 נוסף עותק אחר, בהשאלה לטווח ארוך, לאוסף מוזיאון ישראל.

"העיניים של המדינה" נוצר בנובמבר 1974 על חוף הים של תל אביב. המיצב כלל הצבת שני שלטים עליהם נכתב בצבע טורקיז הביטוי "העיניים של המדינה", שהתפרסם בהקשר לקרב על החרמון במלחמת יום הכיפורים. הביטוי הופיע בדבריו של בני מסס, לוחם מחטיבת גולני, שאמר זאת בריאיון לצוות טלוויזיה מהערוץ הראשון.

ביולי 1975 הודפס תצלום תיעודי של העבודה בגיליון השלישי של כתב העת "מושג", בעריכת אדם ברוך. לתצלום נוסף טקסט ובו תיארה נאמן את פעולתה במיצב: 

בשנת 1978 הוצגה העבודה בתערוכה "אמן - חברה - אמן" שנערכה במוזיאון תל אביב. התערוכה עסקה בקשר שבין מעשה האמנות לבין החברה הישראלית. בקטלוג התערוכה הסבירה נאמן את העניין שלה בגבולות ובקטגוריות כחלק מביקורת חברתית ופוליטית שלה על החברה הישראלית בעידן שלאחר מלחמת יום הכיפורים:

במהלך שנות התשעים של המאה ה-20 הוצגה העבודה בשתי תערוכות שעסקו בהיבטים פוליטיים ואסתטיים באמנות המושגית בישראל. בשנת 1994 הוצג תצלום העבודה בתערוכה "90-70-90" שהוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות. רונה סלע, אוצרת התערוכה, ראתה בתצלום ביטוי לאופי שבו נעשה שימוש בצילום כבמוצר לוואי לפעולה האמנותית במהלך שנות השבעים. בנוסף, הצביע סלע על היחס אל הנוף כאל מצע חומרי.

בשנת 1998 נעשה שימוש בעבודה ככותרת לתערוכה "'העיניים של המדינה', אמנות חזותית במדינה ללא גבולות", שאצרה אלן גינתון במוזיאון תל אביב לאמנות. התערוכה ביקשה להציג היבטים פוליטיים באמנות האוונגרדית של שנות השבעים באמנות הישראלית.

ביולי 2006 נפתחה ב"בית גבריאל" התערוכה "ניסים על הים" באוצרותו של גדעון עפרת. על ההזמנה לתערוכה הופיעה עבודה חדשה של נאמן, ובה תצלום של שלט שהוצב על גדת הכנרת ועליו הופיעה הכתובת "העין של המדינה". תערוכה זו הוצגה גם גלריה גורדון תחת השם "העין של המדינה" השימוש בכנרת כאתר העבודה הצביע על העיסוק בימה כחלק מן הדיון הציבורי בנושא הסכם שלום עם סוריה, בנוסף על היבטים ביוגרפיים וארס פואטיים, אותם תיארה נאמן בגיליון של כתב העת "סטודיו":

==גלריה==
<gallery>
File:Michal Naáman, Sunrise with a Vampire.jpg|"העין של המדינה", 2005מיצבהכנרת
|The Eyes of the State, 2010שמן על בדמראה הצבה בגלריה גורדון
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיכל נאמן
קטגוריה:מיצבים

קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:אוסף מוזיאון ישראל
קטגוריה:תצלומים בישראל
מובי דיק (וידאו)

מובי דיק הוא סרט וידאו ארט שנוצר על ידי האמן גיא בן-נר בשנת 2000.

בן-נר יצר פרודיה על סיפורי הרפתקאות, כדוגמת מובי דיק ורובינזון קרוזו, על ידי שיחזורם בתוך המסגרת הביתית-משפחתית שלו. לבד מן השימוש בחשיפת אמצעי הייצור של הסרט, השתמש בן-נר גם בדימויים הקוטעים את רצף העלילה ומהווים מעין הרחבה ופרשנות על הנרטיב העיקרי של הסרט. 

במובי דיק המבוסס על הרומן של הרמן מלוויל, בן-נר ובתו, אליה, מעלים הצגה במטבח ביתם, כשבן-נר מגלם את מרבית הדמויות, ובעזרת אביזרים בסיסיים החלל הופך לדמוי ספינה, בה החלל הביתי הופך לסיפורו של מובי דיק בלב ים. כיור המטבח והארונות הופכים לאוניה "פקווד". וממש בדומה למשחק ילדים, שינויים קטנים אחרים משנים את המרחב הביתי בו סנפירו של הלוויתן הוא קלקר חצוי ומגולף, הנע על גבי הרצפה, עולה ויורד, מדמה בתנועתו את תנועתו של הלוויתן במים. 

במובי דיק, בן-נר מציג את המאבק בין רב החובל "אחאב" ללווייתן הגדול, בפשטות ובאירוניה, על ידי פעלולי מצלמה הקיימים מתקופת ראשית הקולנוע, והופכים את הסצנות לחלק מסלפסטיק מכוון המתאים לסרט אילם הנועד להגביר את ערנות הצופים לכל הבעת פנים ותנועת גוף. 

עוזי צור מתאר את יחסיו של בן-נר עם ילדיו בסרטיו כ"מתח שבין הגבר, האב, האמן, לבין יוצאי-חלציו, שיצר-הקיום שלהם בא לתפוס ולמלא את מקומו בעולם אחרי שיפיקו ממנו את כל הדרוש להם.". 

היצירה הוצגה במוזיאון ישראל בירושלים, ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.

==קישורים חיצוניים==
* [http://m--a--p.net/heb_4.html "מובי דיק" בתערוכת "בין אדם למקום"]
* יותם גדרון, [http://ha-pinkas.co.il/?p=5596 מובי דיק בתוך משחקים בקובייה הלבנה], באתר הפנקס 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי וידאו ארט ישראלים
קטגוריה:אוסף מוזיאון ישראל
קטגוריה:יצירות משנת 2000
מרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן

מרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן (בסינית: 酒泉卫星发射中心, אנגלית: Jiuquan Satellite Launch Center – בקיצור JSLC) הוא נמל חלל המשרת את סוכנות החלל הסינית בשיגורי החלל שלה. הנמל ממוקם במדבר גובי שבמונגוליה הפנימית, כ-1,600 ק"מ מבייג'ינג.

==היסטוריה==
המרכז נוסד ב-1958 ובכך היה למרכז השיגור הראשון של רפובליקה העממית של סין ולפעיל ביותר מביניהם. המרכז מרוחק ממקומות יישוב, ובאופן כללי הכניסה אליו אסורה לזרים. המרכז קרוי על שם היישוב הקרוב אליו ביותר, .

מרכז ג'יוצ'ואן הוא חלק מעיר החלל דונגפנג (东风航天城), הידועה גם בכינוי "בסיס 10" (十号基地) ו"בסיס דונגפנג" (东风基地), הכולל גם את מתקני הניסויים של חיל האוויר הסיני ואת מוזיאון החלל הסיני.

JSLC משמש בעיקר לשיגורים למסלולים נמוכים ובינוניים עם נטיית מסלול גבוהה, וכמתקן ניסויים לטילים ארוכי טווח. במרכז מצויים מרכז טכני, כני שיגור, מרכז בקרת שיגור, מרכז הבקרה והשליטה של המשימות המשוגרות, ומתקנים לוגיסטיים נוספים.

המרכז מכסה שטח של כ-2,800 קמ"ר ויכול להכיל בתוכו עד ל-20,000 אנשים. המתקנים והציוד במרכז נבנו עם סיוע הנדסי ומדעי של ברית המועצות.

מרכז ג'יוצ'ואן מהווה נקודה חשובה מאוד בתוכנית החלל הסינית. מהמרכז שוגר הלוויין הסיני הראשון – דונג פאנג הונג 1 ב-1970, וגם משימתה המאוישת הראשונה של סין – שנג'ואו 5, ב-15 באוקטובר 2003.

שנג'ואו 6 שוגרה גם היא מהמרכז ב-12 באוקטובר 2005 על גבי משגר צ'אנגג'נג וגם שנג'ואו 7 ב-25 בספטמבר 2008.

==מתחמי שיגור==
מתחם שיגור צפוני כולל מספר כני שיגור. השימוש במתחם הופסק בשנת 1996.

מתחם שיגור צפוני כולל כני שיגור SLS-1 ו-SLS-2 שמותאמים לשיגורי משגרים ממשפחת צ'אנגג'נג.

בנוסף לכך קיים מתחם לשיגורים מסחריים שכולל מספר כני שיגור:

LS-95 מתאים לשיגורים של צ'אנגג'נג 11, קואיג'ואו, Jielong, היפרבולה וקרס 1. השיגור הראשון בוצע בשנת 2013.

LS-96 פותח לשיגורים של משגרים שפותחו על ידי חברה לנדספייס.

LS-120 פותח לשיגורים של משגרים שפותחו על ידי חברה ספייס פיוניר.

LS-130 פותח לשיגורים של משגרים מדגם קינטיקה 1.

==ראו גם==
*סוכנות החלל הסינית
*תוכנית החלל הסינית

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.globalsecurity.org/space/world/china/jiuquan.htm על מרכז החלל ג'יוצ'ואן] 
* [https://chinaspacereport.wordpress.com/facilities/jiuquan/ תיאור האתר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:נמלי חלל סיניים
קטגוריה:תוכנית החלל הסינית
נמרוד בר-עם

נמרוד בר-עם (נולד ב-23 בספטמבר 1970 ברמת חן שברמת גן) הוא פילוסוף ישראלי המכהן כפרופסור חבר לפילוסופיה של מדעי החברה בחוג לתקשורת יצירה וביקורת ב. תחומי עיסוקו העיקריים הם הפילוסופיה של הלוגיקה, המדע והתקשורת.

==ביוגרפיה==
נולד לארנה בר-עם, ציירת ופסלת ולמיכה בר-עם, צלם, במשפחה בת שלושה בנים. למד באוניברסיטת תל אביב וסיים בה את התואר הראשון בפילוסופיה ובבלשנות בהצטיינות (1993), את התואר השני בהצטיינות יתרה (1996) ואת התואר השלישי בהצטיינות יתרה (2000). עבודת הדוקטור שלו עוסקת בתולדות הלוגיקה הפורמלית והיא נכתבה בהנחייתו של הפרופסור יוסף אגסי. הוא כיהן כאקדמאי אורח באוניברסיטת קולומביה בניו יורק (1999–2000) וכמילגאי דיבנר (2003–2004) במעון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבקיימברידג' מסצ'וסטס.

בר-עם נשוי לד"ר גלי דרוקר בר-עם, חוקרת ספרות יידיש.

== מחקריו ==
עבודתו של בר-עם עוסקת במגבלותיהן של מערכות פורמליות ככלים לביטוי (ורדוקציה) של אתגרי התמצאות ותקשורת, ובחקר האסטרטגיות האפשריות להגמשתן.

ספרו אקסטנסיונאליזם: המהפכה בהגיון יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת שפרינגר, ומתאר רגעי מפתח בתולדות הלוגיקה מראשיתה ועד לשלהי המאה התשע-עשרה. בר-עם טוען כי הלוגיקה המודרנית התפתחה כביקורת האיחוד המסורתי, האריסטוטלי והסכולסטי, בין לוגיקה לאפיסטמולוגיה, ומתוך משא ומתן על תנאי פרידה זו.

ספרו חיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת שפרינגר ובשנת 2017 בהוצאת ספרי עליית הגג מבית ידיעות ספרים. הספר עוסק בקשיים המתודולוגיים והפדגוגיים שבפניהם ניצבים לימודי התקשורת בפרט ומדעי החברה בכלל, וכן בפתרונות להם, הן במסגרת המחקר והן במסגרת חדר הכיתה.

בר-עם ערך עם היסטוריון המדע סטפאנו גטאי את קובץ המאמרים פתיחות מעודדת בהוצאת שפרינגר 2017 לרגל יום הולדתו התשעים של יוסף אגסי, פרסם את ספר השירה נבל השומר בהוצאת קשב לשירה בשנת 2011, ותרגום מוער לספר מיתוס ומשמעות של קלוד לוי-שטראוס בהוצאת בבל 2010.

==ספריו==
* Extensionalism: the Revolution in Logic, Springer 2008
* מיתוס ומשמעות, הוצאת בבל, 2010
* נבל השומר, הוצאת קשב לשירה, 2011
* In Search of a Simple Introduction to Communication, Springer 2016
* בחיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת, ספרי עליית הגג, 2017
* Encouraging Openness: Essays for Joseph Agassi on the Occasion of His 90th Birthday, Springer 2017

==קישורים חיצוניים==
* 
* ראיון עם [https://soundcloud.com/telavivradio/ljhdfgjxdfuhxfguh נמרוד בר-עם לרגל הוצאת ספרו "בחיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת"] בתוכנית "פרלמנט שישי" ברדיו תל אביב

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
אטיין בונו דה קונדיאק

אטיין בונו דה קונדיאק (בצרפתית: Étienne Bonnot de Condillac, : 30 בספטמבר 1715 - 3 באוגוסט 1780) היה פילוסוף ואפיסטמולוג צרפתי שחקר את תחום הפסיכולוגיה והפילוסופיה של הנפש. בחלק מחייו קונדיאק היה אב של המנזר מירו (Mureau).

==רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו==
קונדיאק נולד בגרנובל במשפחה של משפטנים.
היה ילד חלש מבחינה פיזית ובעל ראייה לקויה, ולכן התפתחותו האינטלקטואלית הייתה איטית מאוד, עד כדי כך שמספרים כי בגיל 12 עדיין לא ידע לקרוא. ואכן המשפחה החשיבה אותו לבעל פיגור שכלי. חינוכו התחיל רק בשנות העשרה תחת השגחתו של כומר מקומי. אחר כך, בעקבות מות אביו, עבר לגור וללמוד בבית אחיו ז'אן בונו, שנודע כאדון או ה"אבאטה" (אב מנזר) דה מאבלי, בעיר ליון. הצליח במשך הזמן להשלים את החסר ונשלח בהמשך, בדומה לאחיו הגדול ז'אן, ללמוד לימודי כמורה בפריז. למד בסמינר של המנזר סן סולפיס (1733-1740 ובסורבון.
הוסמך ככומר בשנת 1740. למרות שלבש גלימת כומר כל חייו, ואף נהפך ל"אבאטה" (ראש מנזר) של מירו (Mureau), קונדיאק לא התחייבויותיו הכנסייתיות היו במידה רבה רשמיות בלבד.

==חייו הבוגרים==
קונדיאק בילה כמה שנים בפריז כאיש ספרות, תקופה שבה פקד את החוג של דני דידרו. בפריז קישר קונדיאק יחסי ידידות ארוכת ימים גם עם רוסו שעבד זמן מה כמורה במשפחת אחיו הבכור של קונדיאק בליון. הודות לזהירותו הטבעית ולאיפוקו, יחסיו עם פילוסופים שלא הלכו בתלם, לא פגעו בשמו בפני הממסד.

פרסומיו באותן השנים הביאו בשנת 1749 לבחירתו לחבר באקדמיה הפרוסית למדעים. בשנת 1758 שלחה אותו החצר המלכותית לפארמה על מנת לחנך את הדוכס היתום, אז בן 7, נכדו של המלך לואי החמישה-העשר
עבד בתפקיד זה במשך עשור, בשנים 1768-1758.
בשובו מאיטליה לפריז בשנת 1768, נבחר לאקדמיה הצרפתית. בניגוד לדעה הרווחת שהשתתף רק בישיבה אחת של המוסד, פקד אותו באופן פעיל ותדיר עד שנתיים לפני מותו.
אמנם ב-1753 הפסיק לגור בפריז והתיישב באחוזה קטנה הקרויה פלוקס, אותה קנה בסביבות בוז'אנסי. את רוב הזמן הקדיש לחשיבה וכתיבה פילוסופית.

קונדיאק נפטר באחוזתו בשנת 1780.

==ספרים==
*Essai sur l'origine des connaissances humaines- 1746 (מסה על מקור הידיעות של האדם) 
*1749 Traité des systèmes (מסה על השיטות)
*1754 - Traité des sensations - (מסה על התחושות)
*1755 -Traité des animaux - (מסה על בעלי חיים)
*1767 - 1773 Cours d'études - (קורס לימודים) - ב13 כרכים (נועד לדוכס הצעיר של פארמה)
*1776 - Le Commerce et le gouvernement considérés relativement l'un a l'autre (המסחר והממשל, מבחינת היחס ביניהם)
*1781 - Logique - (לוגיקה) 
*1798 - Langue des calculs (שפת החישובים) (חיבור לא גמור)

==קישורים חיצוניים==

* באנציקלופדיה הקתולית, 1913
* [http://plato.stanford.edu//entries/condillac/ באנציקלופדיה סטנפורד לפילוסופיה]
* 

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ילידי 1714
קטגוריה:נפטרים ב-1780
אליזבת אולסן

אליזבת צ'ייס "ליזי" אולסן (באנגלית: Elizabeth Chase "Lizzie" Olsen; נולדה ב-16 בפברואר 1989) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית המוכרת מגילום דמותה של מכשפת השני ביקום הקולנועי של מארוול.

==ביוגרפיה==
אולסן נולדה בשכונת שרמן אוקס, לוס אנג'לס שבארצות הברית, הוריה הם ג'רנט ודייוויד אולסן. גדלה לצד אחיותיה הגדולות מרי קייט ואשלי ואחיה הגדול טרנט.

אולסן החלה לשחק בגיל ארבע לצד אחיותיה הגדולות. לאחר מכן למדה משחק בבית הספר טיש לאומנויות באוניברסיטת ניו יורק וגם בבית הספר למשחק התיאטרון האטלנטי במנהטן.

== קריירה ==
בשנת 2011 שיחקה אולסן בתפקיד הראשי הראשון בקריירה שלה במותחן העצמאי "מרתה מרסי מיי מרלין". באותה שנה, שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "על אהבה ואי הבנה".
ב-2013 הופיעה בסרטו של ספייק לי "שבעה צעדים".

בשנת 2014 שיחקה בסרט "גודזילה". מאותה שנה היא מגלמת את ונדה מקסימוף / מכשפת השני ביקום הקולנועי של מארוול בקולנוע ובטלוויזיה.

בשנת 2023 שיחקה בסדרה "אהבה ומוות" בתפקיד קנדי מונטגומרי. על תפקידה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה.

==חיים אישיים==
אולסן מגדירה עצמה כאתאיסטית עוד מגיל 13, משום שהיא מאמינה ש"דת צריכה להיות אודות קהילה ולא משהו שצריך לקבוע את חירויות הנשים". קו הבגדים של אחיותיה "אליזבת וג'יימס" נקרא על שמה ועל אחיה הגדול.

משנת 2011 עד ינואר 2015 אולסן הייתה בזוגיות עם השחקן בויד הולברוק. בשנת 2016 החלה לצאת עם המוזיקאי רובי ארנט. בשנת 2019 השניים התארסו ובשנת 2021 התחתנו.

==פילמוגרפיה==
=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
| rowspan="3" |2011
|מרתה מרסי מיי מרלין
|מרתה
|
|-
|בית שקט
|שרה
|
|-
|על אהבה ואי הבנה
|זואי
|
|-
| rowspan="2" |2012
|אורות אדומים
|סאלי אוון
|
|-
|מדעי הרוח
|זיבי
|
|-
| rowspan="4" |2013
|הרוג את יקיריך
|אדי פארקר
|
|-
|בחורות טובות
|ג'רי פילדס
|
|-
|בסתר
|תרזה רקווין
|
|-
|שבעה צעדים
|מרי סבסטיאן / מאיה דוצ'ט
|
|-
| rowspan="2" |2014
|קפטן אמריקה: חייל החורף
|וונדה מקסימוף
|
|-
|גודזילה
|אלי ברודי
|
|-
| rowspan="2" |2015
|הנוקמים: עידן אולטרון
|וונדה מקסימוף
|
|-
|ראיתי את האור
|אודרי ויליאמס
|
|-
|2016
|קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים
|וונדה מקסימוף
|
|-
| rowspan="3" |2017
|אינגריד מאבדת את הצפון
|טיילור סלואן
|
|-
|רוחות קרות
|ג'יין באנר
|
|-
|קודאכרום
|זואי קרן
|
|-
|2018
|הנוקמים: מלחמת האינסוף
| rowspan="3" | ונדה מקסימוף / מכשפת השני
|
|-
|2019
|הנוקמים: סוף המשחק
|
|-
|2022
|דוקטור סטריינג' בממדי הטירוף
|
|-
|2023
|His Three Daughters
|כריסטינה
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2018–2019
|Sorry for Your Loss 
|לי שו
|תפקיד ראשי (2 עונות); 20 פרקים
גם מפיקה בפועל
|-
|2021
|וונדה-ויז'ן
|ונדה מקסימוף / מכשפת השני
|תפקיד ראשי; 9 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט <small>(אנ')</small> <small>(2021)</small>
|-
|2023
|אהבה ומוות
|קנדי מונטגומרי
|מיני-סדרה

* מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה <small>(2024)</small>
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אתאיסטיות אמריקאיות
קטגוריה:אתאיסטים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1989
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1989
כד יתבין ישראל

כד יתבין ישראל הוא שיר יהודי נפוץ בעולם היהודי. מילות השיר הן בארמית, והוא עוסק ביחס הקדוש ברוך הוא לבניו בעת שהם לומדים תורה.

== מקור הפיוט ==
מקור הפיוט אינו ידוע בבירור. אברהם וואלט (נולד במינסק, תרל"ב) מצטט שיר דומה ששרו בילדותו בשעת ההקפות:

:בשעה שישראל שמחים בשמחת התורה
:קודשא בריך הוא אומר לפמליא של מעלה שלו:
:חזו בני חביבי, חזו בני חביבי
:שהם משתכחים בצרותא דלהון
:ועוסקים ועוסקים בשמחה דלי.

על שיר זה הוא כותב (ביידיש): .

למרות שהאמרה נראית על פי סגנונה כלקוחה מספר הזוהר, היא איננה נמצאת בזוהר ובשאר הספרים מסוגו. בשם הגאון מווילנה מובא שבשמחת בית השואבה אמר אמרה זו בסגנון שונה מעט, וכנראה זהו המקור שנשתייר לנו בדורות אלו. המקור הוא בספר באר אברהם לר' אברהם בן הגר"א (וילנא תרמ"ז) שם כתוב "ראו בנים חביבים שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקין בדידי, מיד מתמלא רחמין על ישראל" ובנוסח קצת אחר מובא במעשה רב (מעשה רב השלם עמ' רפ"ג): "אשריכם ישראל כשאתם עוסקין בשמחת בית השואבה כונס הקב"ה לכל פמליא
דיליה ואומר ראו בנים החביבין שיש לי דשבקין צערא דידהו ועסקי בדידי". 

בני עדות אשכנז נוהגים לזמר פסקה זו בשמחת תורה ובשבועות משום שהיא עוסקת בעניין שמחת התורה.

לחן מפורסם על המילים, הוא של רבי מאיר שפירא מלובלין.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.otzar.org/forums/viewtopic.php?f=7&t=99 אשכול על מקור השיר והלחן] בפורום אוצר החכמה.
* [http://www.bhol.co.il/forum/topic.asp?whichpage=1&topic_id=1925615&forum_id=771 אשכול בפורום] בחדרי חרדים העוסק במקור השיר
* [https://archive.today/20121208152159/parashatshavua.blogspot.com/2008/05/blog-post.html מילות השיר ותרגומו]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירים בארמית
קטגוריה:יצירות יהודיות בארמית
קטגוריה:מוזיקה יהודית
קטגוריה:שבועות
קטגוריה:שירים חסידיים