OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מוזאיקת הטבק

נגיף מוזאיקת הטבק הוא שמו העברי של הנגיף TMV. ההשפעות של הווירוס תוארו לראשונה ב-1883 על ידי האגרונום הגרמני, אדולף מאייר. שמו ניתן לו משום שהוא גורם לעלה הטבק להיראות כמו מוזאיקה. הנגיף אלים וממית את הצמחים הנדבקים בו.

== היסטוריה ==
בשנת 1886, אדולף מאייר תיאר לראשונה את מחלת מוזאיקת הטבק שניתן להעביר בין צמחים, בדומה לזיהומים חיידקיים. בשנת 1892, דמיטרי איבנובסקי נתן את הראיות הקונקרטיות הראשונות לקיומו של גורם זיהומי שאינו חיידקי, והראה כי תמהיל נגוע מדבק גם לאחר סינון דרך מסנני צ'מברלנד הטובים ביותר. בשנת 1953, רוזלינד פרנקלין חקרה את הווירוס בקולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון. זמן קצר לאחר שהחלה בעבודתה על הווירוס TMV היא הגיעה, בזכות צילומים בקרני רנטגן שלא נעשו לפניה, לתוצאות שסתרו את ההנחה המקובלת באותה תקופה על החוקרים של וירוס זה, ולפיה מקלוני ה-TMV הם כולם באותו אורך (של 3000 אנגסטרם). למרות התנגדותו של הווירולוג נורמן פירי (Norman Wingate Pirie; 1997-1907), שנחשב למומחה העיקרי של וירוסים אלו, היא עמדה על דעתה (שהתבררה בסופו של דבר כנכונה) ופרסמה את מסקנותיה במאמר ב-Nature. בתגובה החליט פירי להפסיק לספק לה את הדגימות עבור מחקרה, אך דבר זה לא מנע ממנה להמשיך במחקריה. כיוון שבזכות מחקר ה-TMV היו לפרנקלין קשרים עם המחלקות המקבילות באוניברסיטת טיבינגן ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, היא המשיכה לקבל דגימות של הווירוס, בעיקר מברקלי. ב-1956 פענחה פרנקלין ביחד עם צוות החוקרים שלה את המבנה של הווירוס TMV. הם מצאו כי הווירוס בנוי מתת-יחידות חלבוניות המסודרות כמעין בורג מסביב לנקב שנמצא בליבת הווירוס, כאשר יחידות ה-RNA משוקעות בין תתי-היחידות של החלבון.

== גנום ==
גנום TMV מורכב מ-RNA חד-גדילי (ss) בגודל 6.3-6.5 kbp. הגנום מקודד ל4 מסגרות קריאה (ORFs), שתיים מהן מייצרות חלבון בודד עקב קריאה ריבוזומלית של קודון העצירה - UAG.

== תכונות פיזיקוכימיות ==
TMV הוא וירוס תרמי. הוא יכול לעמוד עד 50 מעלות צלזיוס .<ref></ref>

== TMV בסביבה ==
TMV הוא אחד הנגיפים היציבים ביותר ובעל טווח הישרדות רחב. כל עוד הטמפרטורה שמסביב נשארת מתחת ל-40 מעלות צלזיוס, הווירוס TMV יכול לשמור על צורתו היציבה. חממות וגנים בוטניים יהוו את התנאים הטובים ביותר להתפשטות ה-TMV, בשל צפיפות האוכלוסין הגבוהה של מארחים אפשריים והטמפרטורה הקבועה לאורך כל השנה. יכול לשרוד עד 3000 ימים לכן משתמשים בו לגדל TMV במבחנה .

עלה של צמח הטבק שנגוע במוזאיקת הטבק

== קישורים חיצוניים ==

* 
<DIV dir=ltr>
* 
</DIV>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נגיפים
זלצבורג (מדינה)

נוף בזלצבורג
מדינת זלצבורג (בגרמנית: Salzburg; מילולית: "טירת המלח") היא אחת מתשע המדינות המרכיבות את אוסטריה. היא ממוקמת במרכז אוסטריה, סמוך לגבולה עם גרמניה. אוכלוסייתה מונה כ-530,000 תושבים, והיא משתרעת על שטח של 7,154 קמ"ר. עיר בירתה היא זלצבורג, שהיא גם מחוז בפני עצמו במדינה. המדינה גובלת במדינות האוסטריות אוסטריה עילית ממזרח, שטיריה ממזרח, קרינתיה מדרום, וטירול ממערב ומדרום, בגרמניה (המדינה הגרמנית בוואריה) מצפון, ובאיטליה (האזור האוטונומי דרום טירול) מדרום.

== חלוקה מנהלית ==
זלצבורג מחולקת לחמישה מחוזות (הנקראים בגרמנית Bezirke ובניב המקומי Gaue), ועיר מחוז אחת.

=== מחוזות ===
* פינצגאו
* פונגאו
* לונגאו
* טננגאו
* פלכגאו

=== ערי מחוז ===
* זלצבורג

== גאוגרפיה ==
הנהר הראשי במדינה הוא זלצך, המתחיל בהרי האלפים וזורם מדרום לצפון לכיוון בוואריה, שם הוא מתחבר לנהר אין הזורם לדנובה. בדרום המדינה משתרעים הרי האלפים, ובהם נמצאים גם ההרים דאכשטיין וגרוסגלוקנר.

בשטח מדינת זלצבורג נמצאת העיירה באד הופגאסטיין הידועה באתר סקי שלה ומעיינות המרפא שלה והעיירה פלכאו הידועה באחד מאתרי הסקי הגדולים באירופה.

== היסטוריה ==
זלצבורג הייתה ארכיבישופות עצמאית בקיסרות הרומית הקדושה עד 1803 כשהקיסרות אורגנה מחדש וזלצבורג ניתנה לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, אחיו של הקיסר פרנץ השני כפיצוי. בעקבות תבוסת אוסטריה בקרב אוסטרליץ נגד נפוליאון בונפרטה זלצבורג סופחה כפיצוי לבוואריה ופרדיננד גורש לווירצבורג. ב-1816 בעקבות תבוסתו של נפוליאון קיבלה אוסטריה בחזרה את זלצבורג כפיצוי מידי בוואריה בקונגרס וינה. מאז נהייתה זלצבורג מדינה פדרלית באוסטריה. לאחר צאת הסרט "צלילי המוסיקה" זכתה זלצבורג לפרסום ומבקרים רבים עוד באים לראות את הבית בו צולם הסרט.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה זלצבורג באזור הכיבוש האמריקאי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20111218231049/http://www.salzburgerland.com/ אתר התיירות של מדינת זלצבורג]
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אוסטריה: מדינות
וילהלם פיק

וילהלם פיק (בגרמנית: Wilhelm Pieck; 3 בינואר 1876 – 7 בספטמבר 1960) היה מדינאי מזרח-גרמני, נשיאה הראשון והיחיד של גרמניה המזרחית.

==ביוגרפיה==
=== תחילת דרכו ===
וילהלם פיק נולד ב-3 בינואר 1876 בעיר הגרמנית גובן (הנקראת כיום גובין בפולין) שבחלק המזרחי של גרמניה. פיק למד בצעירותו נגרות, אך שילוב של אירועים בעולם, אידאולוגיה החלטית ושאיפות פוליטיות הובילו אותו לעולם הפוליטי.

בתור נגר, הצטרף לפדרציית עובדי העץ ב-1894, וזו הובילה אותו להצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ב-1895, פיק התקדם במנגנון המפלגה, ובשנת 1899 הוא היה המזכיר האזורי של המפלגה במחוז הולדתו, ובשנת 1906 מונה למזכיר המפלגה.

בניגוד לעמדת רוב מפלגתו, שתמכה במלחמת העולם הראשונה כשזאת פרצה בשנת 1914, פיק השתייך למיעוט שהתנגד למלחמה, בזמן זה הוא אימץ דעות פציפיסטיות. התנגדותו למלחמה הובילה למעצרו ולישיבתו בכלא צבאי. לאחר המלחמה עבר וילהלם פיק להתגורר תקופה קצרה באמסטרדם וכאשר חזר היה בין מקימיה של המפלגה הקומוניסטית של גרמניה (KPD), והיה חבר בפוליטביורו שלה.

ב-5 באוגוסט 1930 נשא נאום חשוב ובו תיאר את תורתו. בנאום זה הבדיל בין השיטה הפשיסטית לקומוניסטית. פיק טען גם כי על הגרמנים "להיאבק נגד איום אימפריאליסטי של מלחמה או פשיזם...".

=== גלות ===
ב-1933, עם עלייתו של היטלר לשלטון, פיק יצא לגלות בצרפת, וב-1935 עבר למוסקבה שבברית המועצות. במוסקבה שירת בתפקידים שונים, כולל יו"ר הקומינטרן (האינטרנציונל הקומוניסטי) בין השנים 1938–1943.

פיק גם שימש כיועץ לסטלין, וכשגרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות במבצע ברברוסה בשנת 1941, פיק התגייס למען ברית המועצות בניסיונה להפיץ תעמולה בקרב הכוחות הגרמניים. מאמצים אלה נשאו פרי כשבשנת 1943 הוקם הוועד הלאומי למען גרמניה החופשית, קבוצת התנגדות לנאצים שהורכבה מקומוניסטים גולים ושבויי מלחמה.

=== נשיא גרמניה המזרחית ===
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר וילהלם פיק לגרמניה, שנעשתה לגרמניה המזרחית יחד עם הצבא האדום. ב-1946 הוביל את מפלגתו "המפלגה הקומוניסטית של גרמניה" (KPD) לאיחוד עם מפלגתו של אוטו גרוטהוול, "המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה" (SPD) ובכך ליצירת מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה (SED). ב-7 באוקטובר 1949 הכריז רשמית על הקמת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית וארבעה ימים מאוחר יותר נעשה לנשיאה הראשון עד מותו בשנת 1960.

בתור נשיא פעל ביחד עם ולטר אולבריכט, מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה, ועם אוטו גרוטהוול, ראש ממשלת גרמניה המזרחית, לכינון מדינה קומוניסטית. לאחר מותו מהתקף לב בוטל מוסד הנשיאות והחליף אותו מוסד דומה בשם מועצת המדינה, אליו התמנה מזכ"ל מפלגת האיחוד הסוציאליסטי ולטר אולבריכט.

== משפחה ==
לפיק הייתה בת ושמה אלי וינטר (Elly Winter, 1898-1987), חברה במפלגה הקומוניסטית הגרמנית מ-1918. ב-1933 עזבה את גרמניה לברית המועצות. ב-1945, עם תום מלחמת העולם השנייה, חזרה לגרמניה המזרחית ביחד עם אביה, הצטרפה למפלגת האיחוד הסוציאליסטי, ועבדה בארכיונים של המפלגה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים מזרח גרמנים
קטגוריה:נשיאי גרמניה המזרחית
קטגוריה:מקבלי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:גיבורי עמל של גרמניה המזרחית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרידריכספלדה
קטגוריה:נגרים
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1876
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1960
וילהלם יאהן

וילהלם יאהן (בגרמנית: Wilhelm Jahn; 24 בנובמבר 1835 - 21 באפריל 1900) היה מנצח אוסטרי. 
== ביוגרפיה ==
וילהלם יאהן נולד במחוז ברונטאל של האימפריה האוסטרו הונגרית (כיום בצ'כיה). הוא היה מנהל האופרה של וינה משנת 1880 עד 1897 והמנצח הראשי של הפילהרמונית של וינה משנת 1882 עד 1883. את הופעת הבכורה שלו ערך בפראג ב-28 במרץ 1859 בתיאטרון העיירה החדשה. לאחר שהגיע לאופרה בווינה, שינה יאהן את אופי הרפרטואר בכיוון הגרמני, במקצת על ידי תמיכה ביצירות בלט ורומנסק.<ref></ref> הוא ניצח על הבכורה החלקית של הסימפוניה השישית של ברוקנר, כאשר ביצע את שני הפרקים האמצעיים ב-1883. יאהן נפטר בווינה שבאוסטריה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:גרמנים ממוראביה
קטגוריה:ילידי 1835
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1900
מערך מופע

התקנת מכ"ם מערך מופע במעבדה הלאומית לסערות חמורות ב[[אוקלהומה]]
מערך מופע (באנגלית: Phased Array נקרא גם מערך אלומות, מערכי אנטנות סוקרים), בתורת הגלים ובפרט בתחומי המיקרוגל והטלקומוניקציה, הוא מערך מסודר של אנטנות אשר הבדלי מופע (Phase) ביניהן משמשים כדי לכוון קרינה אלקטרומגנטית על ידי חיזוק הקרינה בכיוון הרצוי ודיכוי הקרינה בכיוונים לא רצויים, ובכך ליצור למעשה אלומה כיוונית. 
תקשורת על בסיס מערך מופע הוצגה לראשונה בשנת 1905 על ידי זוכה פרס נובל קארל פרדיננד בראון שהדגים הגברה של תקשורת RF בכיוון מסוים. במהלך מלחמת העולם השנייה השתמש לואיס אלוורז (גם הוא זוכה פרס נובל) במערך מופע למכ"ם הניתן לכוונון מהיר ל"צרכים יבשתיים", וסיוע לנחיתת מטוסים. באותו זמן בגרמניה בנתה GEMA את המכ"ם Mammut 1.. מאוחר יותר טכנולוגיה זו אומצה עבור טלסקופי רדיו, וצוינה כסיבה להענקת פרס נובל לפיזיקה לאנתוני יואיש ומרטין רייל לאחר שמספר טלסקופים גדולים כאלו פותחו באוניברסיטת קיימברידג'. הרעיון אומץ למכ"מים, והוכלל גם באנטנות רדיו אינטרפרומטריות.

פטריוט מדגם AN/MPQ-53 הוא מכ"ם מערך מופע]]

==ניתוח מתמטי == 
מערך קורנים
תרשים פעולה של מערך מופע
מערך מופע הוא דוגמה לתופעת העקיפה דרך מערך של N חריצים או N מקורות קוהרנטיים. מאחר שניתן לדמות כל מקור או אנטנה לחריץ הקורן גלי רדיו, הביטוי לעקיפה מחושב על ידי הוספת המופע φ לביטוי הכולל של הקרינה ובדומה לביטוי העקיפה הדומה לפונקציה sinc נקבל עבור כל חריץ N:
:<math>
\psi =
התזמורת הקאמרית האנגלית

התזמורת הקאמרית האנגלית (באנגלית: English Chamber Orchestra) היא תזמורת קטנה (מכאן ה"קאמרית"), שמקום מושבה הקבוע בלונדון.

היא התפתחה מתזמורת גולדסבורו, שייסדו בשנת 1948 לורנס ליאונרד וארנולד גלודסבורו. הקבוצה קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1960, כאשר הרחיבה לראשונה את הרפרטואר שלה אל מעבר לתקופת הבארוק. הרפרטואר שלה נשאר מוגבל מפאת גודל הקבוצה, שנשאר יציב למדי, בסביבות גודל התזמורת שהיה מקובל בתקופת מוצרט.

זמן קצר אחר כך התהדק הקשר בין התזמורת לבין פסטיבל אלדבורו והיא ניגנה את ביצועי הבכורה של "חלום ליל קיץ", "אוון וינגרייב", "נהר החרטומנים" ועוד כמה מיצירותיו של בנג'מין בריטן. המלחין עצמו ניצח על התזמורת בכמה הזדמנויות והקליט איתה כמה וכמה תקליטים.

בתקופה ההיא לא היה לתזמורת מנצח ראשי והיא עבדה באופן צמוד עם שורה של מנצחים אורחים, ביניהם ריימונד לפארד, קולין דייוויס ודניאל בארנבוים. בשנת 1985 התמנה ג'פרי טייט למנצח הראשי הראשון של ההרכב.

בשנת 2000 התמנה ראלף גותוני למנצח ראשי. ביוני 2009 מינתה התזמורת הקאמרית את פול ווטקינס למנהל המוזיקלי החדש שלה, החל בעונת 2009-10, בחוזה התחלתי לשלוש שנים. בתקופת הביניים שלפני כניסתו לתפקיד היה רוי גודמן מנצח אורח ראשי. בין נגניה נמנית הצ'לנית אניטה לסקר-וולפיש שהייתה חברה בתזמורת הנשים באושוויץ.

בינואר 2005 עבדה התזמורת עם הקבוצה הכוראלית מדרום אפריקה, "ליידיסמית בלק ממבזו" על אלבום הקבוצה "ללא גבולות", בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל. 

==קישורים חיצוניים==

* 

אנגלית
אנגלית
אנגלית, קאמרית
ולדימיר ווינוביץ'

ולדימיר ניקולאייביץ' ווֹינוביץ (רוסית: Владимир Николаевич Войнович; 26 בספטמבר 1932 - 27 ביולי 2018) היה סופר ומחזאי רוסי.

== חייו ==
ולדימיר ווינוביץ' נולד בשנת 1932 בדושנבה (טג'יקיסטן) לאב ממוצא סרבי ולאם יהודיה. אביו היה עורך של עיתון ואמו - מורה למתמטיקה. בשנת 1941 עבר עם הוריו לזפוריז'יה (אוקראינה). לאחר מלחמת העולם השנייה נדד עם משפחתו, והשתתף בפרנסתה כרועה, נגר ושרברב. בשנים 1950–1954 שירת כמכונאי מטוסים בחיל האוויר הסובייטי.

ב-1960 החל לעבור כעורך בתחנת רדיו, ובמהרה פרסם שיר על קוסמונאוטים, שהפך אותו לפזמונאי ידוע. באותה שנה פרסם את ספרו "אנו חיים כאן" (רוסית: Мы здесь живём), אשר פורסם בהמשכים בכתב העת "עולם חדש" (רוסית: Новый мир). ב-1962 התקבל כחבר מן המניין לאגודת הסופרים של ברית המועצות.

החל מסוף שנות ה-60 היה ווינוביץ' פעיל מרכזי למען השמירה על זכויות האדם ברוסיה הסובייטית, דבר אשר גרר התנגשויות עם השלטון. כתוצאה מפעילותו הפוליטית וכתיבתו הסאטירית אודות החיים בברית המועצות, נשללה ממנו ב-1974 חברותו באגודת הסופרים, וב-1980 הוא אולץ להגר מברית המועצות למערב גרמניה. אזרחותו הסובייטית נשללה בצו מיוחד. בין 1980–1992 חי בגרמניה, לאחר מכן עבר לארצות הברית. עבד ברדיו "אירופה החופשית". בשנות ה-90 חזר להתגורר ברוסיה.

ספרו הידוע ביותר הוא "הרפתקות החייל איבן צ'ונקין" והמשכו "הטוען לכס המלכות". ב-2007 כתב את חלקו השלישי של עלילות צ'ונקין - "מגורש" (Перемещённое лицо).

== ספריו שתורגמו לעברית ==
* הרפתקות החייל איבן צ'ונקין, תרגם מרוסית צבי ארד, הוצאת עם עובד, תשל"ז
* הטוען לכס-המלכות: הרפתקות חדשות של החייל איואן צ’ונקין, תרגם מרוסית צבי ארד, הוצאת עם עובד, תשמ"א.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:מתנגדי משטר בברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1932
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2018
גריגורי פרלמן

גריגורי (גרישה) יעקובלביץ' פֶּרֶלמן (; באנגלית: Grigori Perelman; נולד ב-13 ביוני 1966) הוא מתמטיקאי רוסי-יהודי, שהתפרסם בעיקר לאחר שהוכיח את השערת פואנקרה. בשנת 2006 סירב לקבל את מדליית פילדס. נימוקי השופטים להענקת המדליה היו: "על תרומתו לגאומטריה, והתובנות המהפכניות שלו באשר למבנה האנליטי והגאומטרי של זרימת ריצ'י (Ricci flow )".

==קורות חיים==
פרלמן למד בצעירותו בבית הספר התיכון מס' 239 בלנינגרד שברוסיה הסובייטית (כיום סנקט פטרבורג), המתמחה בהוראת מתמטיקה ופיזיקה. בגיל 16 זכה במדליית הזהב באולימפיאדת המתמטיקה הבינלאומית, בהשיגו ציון מושלם. קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה הממלכתית של סנקט פטרבורג, ולאחר מכן עבד במכון סטקלוב למתמטיקה. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עבר לארצות הברית. ב-1996 חזר למכון סטקלוב למתמטיקה בסנקט פטרבורג, שם עסק בגאומטריה של יריעות רימאניות.

בנובמבר 2002 פרסם את עבודתו על השערת פואנקרה - בעיה שניסח המתמטיקאי והפיזיקאי הצרפתי אנרי פואנקרה ב-1904. ההשערה נחשבה במשך שנים לאחת הבעיות הפתוחות החשובות ביותר בטופולוגיה, והיא עוסקת באפיון של הספֵירה התלת-ממדית מבין כל היריעות מאותו ממד. בעבודתו הציג פרלמן מתווה להוכחה של "השערת הגאומטריזציה של תרסטון", שהשערת פואנקרה היא מקרה פרטי שלה. העבודה פורסמה ב-arXiv. שלא כמקובל, פרלמן לא פרסם אותה לאחר מכן בכתב עת העובר ביקורת עמיתים.

בשנת 2003 נתן פרלמן סדרה של הרצאות על עבודתו ב-MIT, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ניו יורק וב-אוניברסיטת סטוני ברוק. מתמטיקאים אחדים עבדו במשך כמה שנים על הפיכת המתווה של פרלמן להוכחה פורמלית מפורטת. עד אמצע 2006 נכתבו שלוש עבודות בהיקף של מאות עמודים, שבכל אחת מהן נסקרה ההוכחה בשלמותה. תוך כך התגבשה הסכמה שהוכחתו של פרלמן הביאה את השערת פואנקרה אל פתרונה.

באוגוסט 2006 זכה פרלמן במדליית פילדס, אות ההוקרה החשוב ביותר למתמטיקאים, אך סירב לקבלה. אין זו הפעם הראשונה שבה פרלמן התכחש לממסד המדעי: קודם לכן סירב לקבל פרס של החברה המתמטית האירופית. בתחילת 2010 הודיע מכון קליי למתמטיקה שבכוונתו להעניק לפרלמן פרס בסך מיליון דולר על פתרון השערת פואנקרה, שהיא אחת מ"שבע בעיות המילניום" של המכון, אך פרלמן ויתר על הפרס. פרלמן הסביר שלדעתו תרומת המתמטיקאי האמריקאי ריצ'רד המילטון למציאת הפתרון שוות ערך לתרומתו והוא לא יכול לקבל את הפרס לבדו. בספטמבר 2011 החליט המכון לתרום את הסכום כמלגות.

פרלמן נמנע מראיונות עיתונאיים ואין מידע אודות עיסוקיו לאחר שעזב את עבודתו במכון סטקלוב ב-2005. ב-2014 דווח בתקשורת הרוסית כי פרלמן<ref>[https://www.kp.ru/daily/26260.3/3138310/]</ref> עוסק במחקר בנושא ננוטכנולוגיה.

==לקריאה נוספת==
* מאשה גסן, חידת פרלמן: סיפור על גאון ועל פריצת הדרך המתמטית של המאה, מאנגלית: דפנה לוי, תל אביב: הוצאת ידיעות אחרונות, 2012.
* דונל או'שיי, השערת פואנקרה: פתרונה של חידה מתימטית בת מאה שנים, מאנגלית: עמנואל לוטם, תל אביב: אריה ניר הוצאה לאור, 2008

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* סילביה נסר ודייוויד גרובר, [https://archive.today/20120903235521/www.newyorker.com/fact/content/articles/060828fa_fact2 Manifold Destiny: A legendary problem and the battle over who solved it], The New Yorker, 21 באוגוסט 2006
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:טופולוגים יהודים
קטגוריה:זוכי מדליית פילדס יהודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1966
ריימונד לפארד

ריימונד ג'ון לפארד (באנגלית: Raymond John Leppard; 1 באוגוסט 1927 – 22 באוקטובר 2019) היה מנצח ונגן צ'מבלו בריטי. במהלך שנות ה-60 מילא לפארד תפקיד חשוב בהתחדשות העניין במוזיקה של תקופת הבארוק, בייחוד בהחייאת האופרה הבארוקית, שלפארד נמנה עם ראשוני המנצחים החשובים שהעלו אותה בתקופה המודרנית.

== ביוגרפיה ==
לפארד נולד בלונדון וגדל בבאת'. למד צ'מבלו וויולה בטריניטי קולג', קיימברידג', שם היה פעיל גם כמנצח מקהלה ושימש מנהל מוזיקלי לאגודה הפילהרמונית של קיימברידג'.

בשנת 1952 הופיע לראשונה בלונדון, ובהמשך ניצח על אנסמבל לפארד, שהקים בעצמו. הוא יצר קשר קרוב עם תזמורת גולדבורו, שהייתה בשנת 1960 לתזמורת הקאמרית האנגלית. הוא הופיע גם ברסיטלים כנגן צ'מבלו והיה חבר בסגל המורים בטריניטי קולג' ומרצה למוזיקה משנת 1958 עד 1968.

התעניינותו במוזיקה עתיקה הניעה אותו לערוך להוצאה מחודשת כמה פרטיטורות מאותה תקופה. בעיני מוזיקולוגים הוצאות אלה שנויות במחלוקת, אך ביצועיו היו חשובים להצגת יצירות מופת אופראיות מוקדמות לקהל הרחב. הפקתו ל"הכתרת פופאה" של מונטוורדי הוצגה בפסטיבל גליינדבורן בניצוחו, בשנת 1962. בהמשך לכך טיפל בשנים הבאות בעוד אופרות משל מונטוורדי, כמו גם באופרות של פרנצ'סקו קאוואלי.

בנובמבר 1969 הופיע לראשונה בארצות הברית כשניצח על מקהלת וסטמינסטר ועל הפילהרמונית של ניו יורק. באירוע זה הופיע גם כסולן בקונצ'רטו לצ'מבלו ברה מז'ור של היידן. בשנת 1973 התמנה למנצח ראשי של תזמורת BBC הצפונית (אחר כך הפילהרמונית של ה-BBC) במנצ'סטר, משרה בה התמיד עד 1980.

לפארד ניצח גם על "בילי באד" של בריטן במטרופוליטן אופרה ובאופרה של סן פרנסיסקו ועל אלקסטה ואלקינה באופרה העירונית של ניו יורק. כמו כן ניצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובפריז, המבורג, סנטה פה, סטוקהולם וז'נבה.

בגליינדבורן ניצח על ביצוע בכורה עולמי של "זריחת הירח" מאת ניקולס מו. משנת 1987 עד 2001 כיהן לפארד כמנהל המויקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס. בשנים 2004–2006 הוא שימש יועץ מוזיקלי לתזמורת לואיוויל.

ריימונד לפארד קיבל אותות כבוד על פועלו בבריטניה ובאיטליה.

נפטר ב-22 באוקטובר 2019.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:נגני צ'מבלו
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1927
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2019
נחל גשרון

מבט-על על הנחל
נַחַל גִּשְׁרוֹן (בערבית: وادِي جسرية – ואדי ג'סריה) הוא נחל אכזב בהרי אילת. 

יובליו העליונים מתחילים באזור ראס א־נקב שליד מעבר נטפים. הנחל יורד בתלילות עד שפכו לים האדום בטאבה שבמצרים. 

בנחל מסלולי הליכה למטיילים לאורך חלקיו העליונים, מהם ישנה תצפית על נופיו. בנחל יש מספר מצוקים בהם ניתן לבצע גלישת מצוקים.

בנחל מתחיל המקטע האחרון של שביל ישראל, שנגמר בבית ספר שדה אילת שלמרגלות הר צפחות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tiuli.com/track_info.asp?track_id=127 נחל גשרון] - מסלול טיול מפורט באתר [http://www.tiuli.com טיולי - טיולי משפחות] 
* [http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-1802372,00.html טיול בנחל גשרון] ב[http://www.ynet.co.il/home/0,7340,L-8,00.html ynet]

גשרון
קטגוריה:מצרים: נהרות ונחלים
קטגוריה:שביל ישראל
טנסי ויסקי

טנסי ויסקי (באנגלית: Tennessee whiskey) הוא סוג של בורבון המסונן דרך פחם מעץ אדר הסוכר. בדומה לשאר סוגי הבורבון הוא עשוי מ-51% תירס לפחות ומיושן בחביות עץ אלון חרוכות, אך שאר סוגי הבורבון לא מסוננים דרך פחם. תהליך הסינון ידוע בשם "תהליך מחוז לינקולן" על שם מחוז לינקולן בטנסי. סינון זה מעדן את טעם הוויסקי באופן ניכר ומשאיר בו טעם ייחודי ומעט מתוק יותר מסוגי בורבון אחרים.

== יצרני טנסי ויסקי ==
* ג'ק דניאל'ס
* ג'ורג' דיקל (George Dickel)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.thewhiskyguide.com/ מדריך הוויסקי] 

*
קטגוריה:ויסקי
קטגוריה:מאכלי תירס
Ñ

שמאל
Ñ (באותיות קטנות: ñ) היא האות השבע-עשרה באלפבית הספרדי. שמה הוא eñe (נהגה, בקירוב: אֵ-נְיֶה) והיא מייצגת עיצור חכי אפי (בייצוג IPA: /ɲ/). 

האות נהגת בדומה ל"ניי" (באנגלית כמו "ny", באיטלקית gn ובספרדית כמו ní).

==היסטוריה== 
האות ñ הייתה במקור הדיגרף nn. עם הזמן, במקום לכתוב nn החלו לכתוב n שמעליה אות n זעירה, וכך נוצרה האות ñ. (תהליך דומה התרחש גם בפורטוגזית, שבה צירופים כגון an הפכו ל-ã.) לסימן ~ שמעל האות קוראים כיום טילדה (tilde). 

האות ñ הייתה ייחודית לשפה הספרדית, אולם מאוחר יותר היא אומצה על ידי שפות אחרות, כגון ארגונית, אסטורית, גליסית, טגלוג, בסקית ועוד. 
מקלדת ספרדית]]

בצרפתית ובאיטלקית קיים הצירוף Gn, שהגייתו קרובה להגיית Ñ ספרדית.
בפורטוגזית יש צירוף Nh שהגייתו זהה להגיית Ñ ספרדית. 
וכן בפולנית קיימת האות Ń הזהה בהגייתה ל-Ñ הספרדית.

במקלדת נכתב הצירוף בצורה הבאה:

ñ = Alt+164

Ñ = Alt+165

== ראו גם ==
* N
* אלפבית לטיני

== קישורים חיצוניים ==

* , 23 באפריל 2021
N
קטגוריה:ספרדית
בית בלגיה

בית בלגיה (מאחור)
בית בלגיה הוא בית הארחה ומועדון לסגל האקדמי בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם. במקום גינה משובצת פסלים, מסעדה, חדרי אירוח וישיבות, ומתקיימים בו אירועים שונים, תערוכות והרצאות וקורסים שאינם חלק מתוכנית אקדמית רשמית של האוניברסיטה. המבנה קרוי על שמה של דונה פביולה מלכת בלגיה.

==תיאור המבנה==
המבנה הוקם בשנת 1967 על ידי הקבלן דניאל בן מנשה, על פי תוכנית של האדריכל זאב רבינא, והוא בנוי בסגנון השונה מיתר מבני גבעת רם - בניגוד למבנים הבנויים בסגנון בינלאומי בעלי קירות אנכיים ישרים, מבנה זה הוא מבנה המורכב משני מבנים מעגליים המחוברים זה לזה.

המבנה תוכנן בהתייחס לשני גורמים שעמדו במקום:

האחד, מאגר מים עגול ששימש את האוניברסיטה והפך להיות הבסיס של המבנה המעגלי הקטן - על מאגר המים נבנה חדר האוכל. מבנה חדר האוכל נבנה תוך התייחסות למבנים מסורתיים ירושלמיים וחלונותיו הצרים נבנו בסגנון של חרירי הירי של חומות ירושלים.

השני, עץ גדול שסביבו נבנה המבנה העיקרי. המבנה העיקרי הוא בניין מעגלי, ובמרכזו חצר גדולה שבמרכזה העץ. ארקדה המכוסה קשתות מאפשרת כניסה לחצר המבנה.

ביוני 2012, נפתח הבניין מחדש, לאחר ששופץ במשך שנה. ב-2019 הוסב המבנה באופן זמני לאכלוס חברת לייטריקס שנזקקה לשטח נוסף, והוא אמור לחזור לרשות האוניברסיטה העברית בשנת 2024.

==לקריאה נוספת==
*דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.huji.ac.il/huji/info_belgium.htm בית בלגיה] (מתוך האתר הרשמי של האוניברסיטה העברית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: מבנים
קטגוריה:קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם
עמודי הזית

פארק עמודי הזית - מערך השבילים ועצי הזית סביב הפסל המרכזי. באופק הרחוק, כהמשך לשביל, [[ההרודיון|טקסט=פארק עמודי הזית - מערך השבילים ועצי הזית סביב הפסל המרכזי. באופק הרחוק, כהמשך לשביל, ההרודיון|250x250 פיקסלים]]
עמודי הזית הוא פסל סביבתי השוכן במרכזו של פארק עמודי הזית, ממזרח לקיבוץ רמת רחל.
== היצירה ==
הפסל עוצב על ידי הפסל רן מורין בשנת 1991. הוא עשוי משלושה עמודים שגובהם 15 מטרים והוא נראה היטב מרחבי ירושלים. בראש כל עמוד צומח עץ זית בן עשרות שנים וענפי שלושת העצים מתחברים זה לזה. בבסיס העמודים שלוש מדרגות המובילות אליהם, ומתחת להן מערך ממוחשב הדואג לדישון עצי הזית שבראש העמודים ולהשקייתם.

בכניסה לרחבת הפסל נצבים שני עצי זית נוספים הצומחים מתוך פירמידות עשויות אבנים לא מסותתות. ענפי שני העצים מתחברים זה לזה ויוצרים מעין שער כניסה לאתר.

סביב הפסל נטועים כ-200 עצי זית ב-27 שורות בתוכנית מעגלית המובילה לעמודי הזית, ושלושה שבילים מרכזיים מובילים ממנו בצירים
המכוונים לאתרים משמעותיים בנוף: "ציר ההרודיון", "ציר בית לחם" ו"ציר ים המלח". לדברי יוצר האתר, עץ הזית הוא "סמל לחוסן, לפוריות ולשלום". למאפיינים השונים של הפסל ישנן פרשנויות שונות: יש הרואים בשלושת עצי הזית שבראש העמודים את שלוש הדתות – יהדות, נצרות ואסלאם, וכן אלגוריה לעם ישראל, שעל אף שגורש מהארץ הוא שב לחיות בה. יש הרואים בפסל המחשה לניתוק השורשים מהקרקע, והחייאתם באמצעות הטכנולוגיה - סמל לציונות. ישנם המצביעים על המיסטיות של הספרה 3, כמתווה דרך-אמצע בין כוחות מנוגדים ומביאה לידי הרמוניה ושלום.

==לקריאה נוספת==
*דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110721134737/http://morag.artvision.co.il/main/home/photo.album.details.asp?mCatID=1013&tpMID=926 תצלומים של הפסל]
* [https://web.archive.org/web/20131112174049/http://www.krr.co.il/ramat_rachel_omanut_svivatit.aspx פסל עמודי הזית - אתר קיבוץ רמת רחל]
* [http://www.ranmorin.com/html/olivepark/parkproj.htm אודות הפסל באתר של הפסל רן מורין]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: פסלים
קטגוריה:רמת רחל
לונאסה

לונאסה (באנגלית: Lughnasadh או Lughnasa) הוא חג גאלי שנחוג ב-1 באוגוסט או במועד סמוך לו. כיום, החג מצוין גם על ידי קבוצות נאו-פגניות כמו הוויקה.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* 
* 
* 
* 
* 
* 
</div>
==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:אירועים בחודש אוגוסט
הדברים שמאחורי השמש

"הדברים שמאחורי השמש" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של יובל שפרמן, אשר הוקרן בבתי הקולנוע החל משנת 2006.

==תקציר העלילה==
יצחק (אסי דיין) מחליט, לאחר עשר שנים של נתק, לבקר את אביו (קונסטנטין אנטול) השרוי בתרדמת. הוא מוצא עצמו לבד בבית חולים ומתוסכל מחוסר העניין של משפחתו במצבו: אשתו, סמדי (סנדרה שדה), אמנית אנונימית המנסה להגשים את חלומה, בנו, עמית (זהר שטראוס), ילד מזדקן בן שלושים עסוק בעיקר בלבזבז את זמנו ובתו, נעמה (טלי שרון), נמצאת בתהליכי השלמה עם זהותה המינית. 

רק בתו הצעירה, דידוש (טס השילוני), נוהגת לבקר את סבה אותו מעולם לא הכירה, מבלי שיצחק אפילו יידע, במטרה לגלות את הסוד המשפחתי הישן - מטרה שתשנה את חיי הדמויות השונות.

==על הסרט==
"הדברים שמאחורי השמש" הוא סרטו הראשון של הבמאי והתסריטאי יובל שפרמן. 

הסרט זכה בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפרס אופיר על משחקו של אסי דיין. הסרט היה מועמד לשבעה פרסי האוסקר הישראלי בקטגוריות שונות של צוות השחקנים, היוצרים וההפקה. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן בצרפת.

==שחקנים==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=80|שחקנ/ית
!width=80|דמות
|-
| אסי דיין || יצחק
|- 
| סנדרה שדה || סמדי
|-
| זהר שטראוס || עמית
|- 
| טלי שרון || נעמה
|-
| טס השילוני || דידוש
|- 
| הילה וידור || מיכל 
|-
| רוזינה קמבוס || דינה
|- 
| יוסי יזרעאלי || יוסי
|-
| סלבה צ'פלין || שומר
|- 
| קונסטנטין אנטול || אבא של יצחק 
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20061206214147/http://go.walla.co.il/sun/ האתר הרשמי לסרט 'הדברים שמאחורי השמש']
* "[http://filmfund.org.il/?id=11&nom=1915 הדברים שמאחורי השמש]" באתר "קרן הקולנוע הישראלי"
* 

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2006
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
הרנוגיים

הרנוג השיטים
הרנוגיים (שם מדעי: Loranthaceae) היא משפחת צמחים טפילים למחצה, המונה כ-78 מינים וכ-1078 מינים ואשר נפוצה בעיקר בארצות הטרופיות<ref></ref><ref></ref>. המשפחה מיוצגת בארץ על ידי מין אחד בלבד - הרנוג השיטים<ref></ref>. בעבר דבקון הזית שויך למשפחה זאת, אך הוא הועבר למשפחת הסנטליים<ref></ref>.

צמחים אלו מכילים כלורופיל ולפיכך הם מסוגלים לייצר בעצמם את מזונם לפיכך הם נחשבים לטפיל למחצה, אולם את המים ואת המלחים הדרושים להכנת המזון אין הם קולטים מתוך האדמה, אלא מצמחים אחרים, שעליהם הם גדלים.<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1808
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים
חובל

[[מרגרט בראון מעניקה אות הוקרה לרב-החובל שספינתו אספה את ניצולי הטיטניק]]
המונח חובל מתייחס לקצין בכלי שיט מסחרי או צבאי.

==צי הסוחר==
בצי הסוחר חובלים הם קציני סיפון אשר תפקידם להשיט את הספינה. דרגות החובלים מתחלקות לשתי דרגות זוטרות ושתי דרגות בכירות:

* חובל משמרת (קצין שלישי, 3rd mate)
* חובל משמרת בכיר (קצין שני 2nd mate)
* חובל בכיר (קצין ראשון 1st mate או chief mate)
* רב-חובל (קברניט Captain או Master)
 
ישנם מקומות רבים המכשירים קציני סיפון לצי הסוחר. בישראל המקום היחיד המוסמך לעשות כן הוא המכון להכשרה ימית, הנמצא בעכו. יש להבחין בינו לבין בית הספר לקציני ים עכו, המהווה גוף נפרד ואינו בעל יכולת להסמיך קציני משמרת.
מספר החובלים על אוניות צי הסוחר במדינת ישראל הצטמצם באופן חריף עם השנים, בעיקר בשל הרצון לצמצם את עלויות השכר באוניות, באמצעות העסקת ימאים זרים. נכון לשנת 2016 מועסקים בצי הסוחר הישראלי 207 קציני ים בלבד.

==חיל הים הישראלי==
בחיל הים הישראלי, חובל הוא כינוי לקציני הים בוגרי קורס חובלים, המשרתים בשלל כלי השיט, הצוללות, היחידות המיוחדות של החיל ומרכיבים את שדרת הפיקוד שלו. להבדיל מצי הסוחר לא רק קציני סיפון/שיט נמנים עם הגדרת החובל אלא גם קציני מכונה, אלקטרוניקה וקציני שייטת 13 שסיימו קורס חובלים.

==ראו גם==
* ספן

קטגוריה:מקצועות ימיים
קטגוריה:חיל הים הישראלי
קטגוריה:מקצועות צבאיים
ליאנה אליאבה

ליאנה אליאבה טרסנובנה (בגאורגית: ლიანა ალიავა თარასოვნა, באנגלית: Liana Eliava, נולדה ב-31 באוגוסט 1939) היא במאית קולנוע, תסריטאית ושחקנית גאורגית.

==ביוגרפיה==
אליאבה נולדה בעיר ע'ובי שבגאורגיה ולמדה קולנוע ב-VGIK - המוסד ללימודי אומנות הקולנוע (סינמטוגרפיה) במוסקבה.

בשנת 1999 חזרה לגאורגיה והציגה את סרטיה המוקדמים בבית הקולנוע בטביליסי. בזמן זה פגשה שני יוצרי קולנוע צעירים מבית מדרשו של מרב קוקוצ'אשווילי - לאשה דארדאג'ני וסלומה מטיבלאשווילי, אשר עשו עליה הסרט קצר בשם "ריאיון עם ליאנה אליאבה" (2000).

==יצירתה==
מסרטיה:
* "דע'יס דאסאצ'יסי (בעברית: "תחילת הדרך"), 1982 (במאית ותסריטאית הסרט)
* "סינמה", 1978 (בבימוי של אליהבה ותסריט של אליהבה עם לבן צ'לידזה)
* "פרמה מטאשי" (בעברית: "חווה בהרים"), סרט טלוויזיה משנת 1974
* "משוואניארי קוסטומי" (בעברית: "חליפה נהדרת"), סרט טלוויזיה משנת 1973 (אליהבה הבמאית והתסריטאית)
* "אפיסקופסי נדירובזה" (בעברית: "בישוף במצוד"), 1971 (בבימוי של אליהבה ותסריט של אליהבה עם ניקו לורטקיפנידזה)
* "מוסקוי קור", 1969 - סרט הסיום של אליאבה ב-VGIK

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:במאי קולנוע גאורגים
קטגוריה:במאיות קולנוע
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע
קטגוריה:בוגרי המכון לקולנוע על שם גרסימוב
קטגוריה:ילידות 1939
משואת בלישה

החלק העליון של משואת בלישה
משואת בלישה (באנגלית: Belisha beacon) היא פנס רחוב בצורת כדור מהבהב בצבע כתום, בראשו של תורן בצבעי שחור ולבן, שמטרתו להגביר את הנראות של מעברי החצייה עבור כלי רכב הנעים בכביש, בעיקר בשעות הלילה.

משואות בלישה נמצאות משני צידי מעברי החצייה בבריטניה, באירלנד ובסינגפור. גם בהונג קונג (שהייתה בעבר תחת שלטון בריטית) נשארו משואות בלישה במקומות מסוימים. המשואות נקראות על שמו של לסלי הור-בלישה, שהיה שר התחבורה הבריטי אשר הכניס אותן לשימוש בשנת 1934.

האור נוצר על ידי נורה פשוטה המחוברת למעגל חשמלי, אשר מייצר אות חשמלי לסירוגין, כדי להפיק את ההבהוב. ההבהוב נמשך בדרך כלל כשנייה, ואחריו נכבית הנורה למשך שנייה נוספת. ישנם מעברי חצייה אשר סונכרנו כך שבזמן שנורה אחת דלוקה, הנורה בצד השני תדלוק ולהפך, אולם למערכת יש נטייה לצאת מסנכרון בחלוף הזמן.

במספר מדינות בעולם קיימות גרסאות שונות של משואות בלישה. בניו זילנד דורש החוק להציב משואות בלישה לצידי מעברי חצייה, אולם לא נדרש שהכדור יכיל בהכרח נורה מהבהבת. בבריסביין שבאוסטרליה הותקנו מספר משואות בלישה בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, אך רוב מעברי החצייה במדינה מסומנים על ידי שלטים צהובים גדולים שעליהם סמל של רגליים הולכות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תחבורה
קטגוריה:ריהוט רחוב
יוקון (נהר)

נהר יוקון (באנגלית: Yukon River) הוא אחד הנהרות הגדולים באמריקה הצפונית שיותר מחציו במדינת אלסקה שבארצות הברית והשאר בטריטורית יוקון שבקנדה. אורכו 3,700 קילומטרים והוא נשפך לתוך ים ברינג. אגן הניקוז שלו 832,700 קמ"ר, 323,800 קמ"ר מזה בקנדה. פירוש שמו הוא "נהר גדול" בגוויצ'ן, שפת בני המקום.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלסקה: נהרות
קטגוריה:יוקון: נהרות
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של ארצות הברית
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של קנדה
קצ'קר

הר קצ'קר (בטורקית: Kaçkar Dağı) הוא ההר הגבוה ביותר ברכס הקצ'קר שבהרי הפונטוס בצפון־מזרח טורקיה. פסגתו היא הפסגה הרביעית בגובהה במדינה – גובהה הוא 3,937 מטר.

ההר מושלג רוב ימות השנה ומוקף בקרחוני עד, אגמים ודולינות. ההר מורכב מסלע יסוד ומקיפה אותו צמחייה אלפינית עשבונית.

מטיילים רבים מטפסים אל פסגת ההר בחודשי הקיץ. היישובים הקרובים ביותר אל ההר הם הכפרים אולגונלר מצידו הדרומי והכפר יוקארי קוורון מצידו הצפוני. ההר אפוף ערפל וגשם ברוב ימות השנה.

מקור השם בארמנית (Խաչքար) ופירושו "אבן צלב", כשם שניתן לחצ'קר - אסטלות הזיכרון הארמניות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://meidanv2.blogspot.com/2008/01/blog-post.html שבילים בטורקיה - מסלולי הליכה ברכס הקצ'קר]

קטגוריה:טורקיה: הרים
פקאלה

קונסטנטין ג'יקידי}}.

פקאלה (רומנית: Păcală), גיבורן של מעשיות עממיות רומניות בדומה להרשלה.

פקאלה הוא כפרי פיקח מאוד, המעמיד פני שוטה ו"מסדר" את האחרים, בעיקר את העשירים, הכמרים והטיפשים. לפעמים מופיע בסיפורים רע של פקאלה בשם "טנדאלה" (Tândală).

שלושה סופרים רומנים אספו וניסחו סיפורים על פקאלה ואחד מהם עשה זאת בחרוזים.

ברומניה הופק ב-1974 סרט בשם הזה בבימויו של ג'או סיזסקו (Geo Saizescu). הסרט הצליח מאוד וזכה ל-14.633.013 צופים. בינואר 2001 שוב הוצג הסרט וזכה ל-10.981 צופים. במלאת 30 שנה לסרט זה הופק סרט המשך בשם "פקאלה חוזר" (Păcală se întoarce), עם אותו במאי.

== קישורים חיצוניים ==

* פקאלה, סיפור של יון קראנגה 
* פקאלה בכפר שלו, מאת יואן סלביץ' 

קטגוריה:מעשיות ואגדות
קטגוריה:פולקלור רומני
יפעת עמיאל

יפעת עמיאל היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת לענייני איכות הסביבה וחזאית בערוץ הראשון של הטלוויזיה הישראלית ובהמשך, ככתבת תחקירים ומגזין בכאן 11.

== ביוגרפיה ==
את דרכה בטלוויזיה, עמיאל החלה כחזאית בערוץ הראשון, והחל משנת 2003 משמשת ככתבת לענייני איכות הסביבה בערוץ. 

עמיאל יזמה כתבות וביצעה תחקירים והצליחה להעלות בכתבותיה גם נושאים שנמצאים בדרך כלל בשוליים.

בשנת 2005 זכתה בפרס פראט לתקשורת בנושאי סביבה בקטגוריית תקשורת אלקטרונית על כתבותיה בנושא איכות הסביבה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרניות ומנחות
קטגוריה:חזאים
קטגוריה:זוכי פרס פראט
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - כתבי כאן חדשות
קטגוריה:כתבים ישראלים לענייני איכות הסביבה
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
ראסטי נייל

מסמר חלוד, או ראסטי נייל (באנגלית: Rusty Nail) הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-45 מ"ל ויסקי סקוטי ו-25 מ"ל ליקר דרמבוי.

אופן ההכנה הוא מזיגת הרכיבים לכוס אולד פאשן (Old fashioned) עם קרח. נכלל ברשימת 100 הקוקטיילים הטובים בעולם של Diffords Guide.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.webtender.com/db/drink/772 דוגמה למתכון לקוקטייל]
* [https://web.archive.org/web/20060705204743/http://www.whiskymag.com/cocktails/rusty_nail.html המתכון של מגזין הויסקי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קוקטיילים
קלגנפורט

קלגנפורט (בגרמנית: Klagenfurt am Wörthersee, בסלובנית: Celovec, באיטלקית: Clanforte) היא עיר הבירה של המדינה הפדרלית האוסטרית קרינתיה. העיר ממוקמת בדרום-מזרח קרינתיה, על גדות נהר גלאן. העיר הוקמה במאה ה-12 ואוכלוסייתה מונה 97,827 תושבים (נכון ל-2015). כ-10% (כ-1,700) מבני מגזר הסלובנים-קרינטיים גר בעיר.

העיר היא מקום תיירות פופולרי, יש בה הרים מצפון לדרום, פארקים רבים ו-23 טירות. בקיץ מתקיים בעיר הפסטיבל "Altstadtzauber" (קסם העיר העתיקה), הטריאתלון איש הברזל, סבב מאליפות העולם בכדורעף חופים ומצעד "פרס אינגבורג בכמן", אחת ההוקרות הגדולות לספרות הגרמנית. מראה מיוחד נוסף בעיר הוא "הכיכר הישנה" (Alter Platz). מקומות מיוחדים נוספים הם אגם ורטרזה, המעיין האלפיני החם ביותר, ומזרקת לינדוורם.

בעיר נמצאת אוניברסיטת קלגנפורט, נמל תעופה וגימנסיה סלובנית וכן פארק המיניאטורות מינימונדוס.

במרחק מה מהעיר ממוקמת טירת הוכאוסטרוויץ, טירה מבוצרת בראש גבעה שאליה אפשר להגיע רק דרך שביל מעוקל העובר שערים אחדים.

== כלכלה ==
קלגנפורט היא המרכז הכלכלי של קרינתיה, עם 20% מהחברות התעשייתיות. בחודש מאי 2001 היו 63,618 עובדים מ-6,184 חברות. 33 מהחברות הללו העסיקו יותר מ -200 עובדים. המגזרים הכלכליים השכיחים הם תעשייה קלה, אלקטרוניקה ותיירות.

== תרבות ==
בעיר מוזיאונים רבים, ביניהם ניתן למנות את הבאים:

* מינימונדוס - עיר מיניאטורית בה דגמים של מבנים מפורסמים בעולם.
* מוזיאון קרינתיה לאמנות מודרנית (MMKK) - מכיל תערוכות מתחלפות ותצוגות קבועות.
* אבוארמוזיאון - מוזיאון מוזיקלי המוקדש לכלי מקלדת ומכיל כ-1,700 פריטים עתיקים וחדשים.
* גן הזוחלים (Reptilienzoo Happ) - גן חיות קטן המוקדש כולו לעולם הזוחלים ופרוקי רגליים. מכיל כ-1000 בעלי חיים בתצוגות פנים וחוץ, וכן מתקני שעשועים ופארק דינוזאורים קטן.
* מוזיאון הקולנוע קלגנפורט - מכיל תצוגות קבועות ומתחלפות העוסקות בבתי קולנוע וסרטים.

==ערים תאומות==
קלגנפורט היא עיר תאומה של הערים:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
מזרקת לינדוורם

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://www.minimundus.at/ אתר מוזיאון מינימונדוס]
* [https://mmkk.ktn.gv.at/ אתר מוזיאון קרינתיה לאמנות מודרנית]
* [https://www.eboardmuseum.com/about_en.html אתר אבוארדמוזיאון]
* [http://www.kinogeschichte.at/kinomuseum.htm אתר מוזיאון הקולנוע]

*
קטגוריה:קרינתיה: ערים
אידל ינקלביץ'

הרועה (1956)
אידל ינקלביץ (ברומנית: Idel Ianchelevici; 5 במאי 1909 – 28 ביוני 1994) היה פסל וצייר יהודי-בלגי-צרפתי.

==קורות חיים==
ינקלביץ' נולד בלאובה הנמצאת היום במחוז לאובה שברפובליקת מולדובה, מקום שהיה בעת לידתו בבסרביה, רומניה. בשנת 1928 נסע ללייז', בלגיה והתחיל ללמוד רפואה. לאחר שנה חזר לרומניה והתגייס לצבא. בשנת 1931 חזר לבלגיה והתחיל ללמוד פיסול.

השתתף הכנת הביתן הרומני בתערוכה הבינלאומית העולמית שנערכה בבריסל בשנת 1935. לאחר מכן, תערוכות של יצירותיו הוצגו בבריסל, תל אביב, פריז, אמסטרדם וערים נוספות.

בשנת 1945 ינקלביץ' קיבל אזרחות בלגית. באותה שנה, הוצגה בבלגיה יצירתו המפורסמת l'appel ("הקריאה"). שנה זו היוותה נקודת מפנה ביצירתו: הוא החל לפסל בשיש ובאבן - חומרים הידועים כקשים ודורשים הפשטה של הצורות. מאז ואילך, ינקלביץ' היה שרוי בחיפוש מתמיד אחר צורות פשוטות יותר ופנים סכמטיות יותר.

בד בבד עם עיסוקו בפיסול, ינקלביץ' גם עסק בציור. ציוריו עומדים בפני עצמם כיצירות אמנות, והן אינן רק סקיצות לפסליו. מכל מקום, ביצירתו בשני התחומים נוכחים אותם הנושאים, והיא מאופיינת בחתירה לפשטות הצורות.

ב-1950, התיישב ינקלביץ' במזון-לאפיט שבצרפת, שם הוא התגורר עד למותו בגיל 86. מרכז התרבות שבעיירה קרוי עתה על שמו.
<gallery>
Wemmel Dr. H. Folletlaan zonder nummer - 170952 - onroerenderfgoed.jpg|Wemmel
Idel Ianchelevici (1909-1994) 'De weerstander' Fort van Breendonk 8-11-2015.jpg|מבצר ברנדונק
Antwerpen Camille Huysmanslaan zonder nummer beeld - 241081 - onroerenderfgoed.jpg|אנטוורפן
Ianchelevici-Le plongeur.jpg|לייז'
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070311044223/http://www.universal.nl/users/nhveldh/ianchel.html מוזיאון ינקלביץ', גודריאן, הולנד]
* [https://web.archive.org/web/20110208221148/http://www.ianchelevici.be/ מוזיאון ינקלביץ', בלגיה ]

קטגוריה:ציירים יהודים צרפתים
קטגוריה:פסלים יהודים רומנים
קטגוריה:פסלים יהודים מולדובנים
קטגוריה:ציירים יהודים בלגים
קטגוריה:ציירים יהודים רומנים
קטגוריה:פסלים בלגים
קטגוריה:פסלים יהודים צרפתים
קטגוריה:יהודים בצבא הרומני
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הרומנית
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:ילידי 1909
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1994
פיליפ פרנק

פיליפ פרנק (גרמנית: Philipp Frank; ) היה מתמטיקאי, פיזיקאי ופילוסוף אוסטרי-אמריקאי ממוצא יהודי; ממייסדי הפוזיטיביזם הלוגי וחבר החוג הווינאי.

== חייו ==
פרנק, יליד וינה, למד פיזיקה באוניברסיטת וינה, שם קיבל ב-1907 תואר דוקטור בפיזיקה תאורטית על עבודה שנערכה בהדרכת לודוויג בולצמן. במהלך לימודיו התעניין במיוחד בפילוסופיה של המדע ונפגש רבות עם קבוצת סטודנטים שהיוותה את הבסיס לחוג הווינאי, אז גם פגש את הפיזיקאי ריכרד פון מיזס, מפגש שהוביל לידידות ולשיתוף פעולה במשך כל חייהם. 
פרסום מאמר בנושא הסיבתיות, משך את תשומת לבו של איינשטיין והוביל לסדרת של דיונים בקרב שני הפיזיקאים חובבי פילוסופיית המדע. פרנק מונה ב-1910 למשרת מרצה באוניברסיטת וינה, ובהמלצת איינשטיין החליף את האחרון כראש המחלקה לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קארל בפראג, ב-1912. הקשר בין השניים נמשך לאורך השנים ופרנק אף כתב ביוגרפיה אודות איינשטיין.

פרנק נשאר בפראג עד 1938, אז, בעקבות הסכם מינכן, הועברו שטחים נרחבים בצ'כוסלובקיה לשליטת הנאצים. לחץ פוליטי שהופעל על החוג הוביל לבריחת מרבית חבריו לארצות דוברות האנגלית. פרנק נמלט לארצות הברית, שם שימש כמרצה לפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.

לצד עבודתו הנרחבת בפילוסופיה ופיזיקה, עסק רבות גם במגוון תחומים מתמטיים כחשבון וריאציות, טור פורייה, מרחבים פונקציונליים, אופטיקה גאומטרית, מכניקת הגל של שרדינגר, ויחסות. פרנק נפטר בקיימברידג', מסצ'וסטס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פיזיקאים אוסטרים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים אוסטרים
קטגוריה:פילוסופים יהודים
קטגוריה:פילוסופים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים של המדע
קטגוריה:מתמטיקאים אוסטרים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים
קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מהגרים מצ'כוסלובקיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1966
אינטרמצו עם אריק

ההרכב היהודי-ערבי "שש בש" בתוכנית
אינטרמצו עם אריק הייתה תוכנית טלוויזיה שבועית בנושאי מוזיקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בהנחיית המנצח והפסנתרן אריה ורדי אשר גם כתב את תסריטי התוכניות. זוהי הסדרה החמישית של הטלוויזיה החינוכית עם אריה ורדי. קדמו לה: "כיתת אמן", "פרקי בארוק", "שיחות מן המקלדת", "שיחה בעשר אצבעות" ו"צלילים מן ההיכל". אלה סדרות הטלוויזיה היחידות של מוזיקה קלאסית שנעשו עד כה בהפקה מקורית בישראל. התוכניות צולמו באולפני הטלוויזיה החינוכית הישראלית ברמת אביב.
==פורמט==
כל פרק בסדרה עוסק בנושא מוזיקלי אחד, ומתארחים בו הרכבים מוזיקליים או אמנים ישראלים ובינלאומיים בתחומי ההלחנה, הנגינה, השירה והמחול, ביניהם צעירים ואלמונים, ואחרים ותיקים ומפורסמים, המבצעים באולפן יצירות הקשורות לנושא הפרק. כמו כן משולבים בתוכנית קטעי ארכיון מתוך קונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית ומקונצרטים ואירועי מוזיקה מגוונים בארץ ובעולם. אות הפתיחה הנוכחי, קטע מתוך אינטרמצו אופ' 117 מס' 2 של ברהמס, מנוגן על ידי אריה ורדי עצמו. בעבר שימשו בתפקיד זה קטע מתוך "קרנבל" של רוברט שומאן וקטע מהפרק השלישי של סונטת הסערה של בטהובן.
==היסטוריה==
הסדרה שודרה החל משנת 2003, בימי שישי ב-16:00 (במסגרת שידורי החינוכית בערוץ הראשון), ושידור נוסף ביום חמישי ב-20:00 בערוץ 23.

ב-29 באוקטובר 2006 חגגה הסדרה את פרק ה-100 במסיבה שנערכה באולם קלרמונט בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, בנוכחות שרת החינוך, חברת הכנסת הפרופסור יולי תמיר.

במאי, עורך הסדרה ומעצב דמותה הטלוויזיונית מראשיתה ובמשך כ-350 תוכניות היה ז'קי ברקן, אשר עבד עם אריה ורדי בשיתוף פעולה מלא, גם בסדרות המוזיקה הקודמות, עד יומו האחרון ביוני 2014. מפיק אינטרמצו, מוסטפא אבו ראס, המשיך את דרכו כבמאי ומפיק הסדרה.

בינואר 2016 הופקה התוכנית ה-400.

הפקת התוכנית הופסקה עם סגירת הטלוויזיה החינוכית באוגוסט 2018. אחת התוכניות האחרונות שצולמו הייתה ריאיון בן שעה עם דניאל בארנבוים, שצולם באקדמיית ברנבוים-סעיד בברלין.

==בין המשתתפים בתוכנית==
התוכנית אירחה במשך השנים שמות בינלאומיים רבים, ובהם ניתן למנות בין השאר את קורט מאזור, זובין מהטה, מאריי פרחיה, יפים ברונפמן, אנדראש שיף, ג'סי נורמן ואחרים. 

מבין המקומיים ניתן למנות את פנינה זלצמן, אנדרה היידו, מנדי רודן, אבנר בירון, קרן הדר ועוד.

==קישורים חיצוניים==
*[https://m.youtube.com/playlist?list=PL51YAgTlfPj7pQXCOUwNohLCvkbusvqD6 פרקי הסדרה], באתר יוטיוב
* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות תעודה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות מוזיקה
יוסף מנדלסון

דיוקן יוסף מנדלסון
יוסף מנדלסון (11 באוגוסט 1770 - 24 בנובמבר 1848) היה בנקאי יהודי-גרמני.

==קורות חיים==
בנו של משה מנדלסון, אשר נולד לאחר שתי בנות. הוא היה ילד מוכשר ואביו השקיע רבות בחינוכו; הוא שכר לו את הרץ הומברג כמורה פרטי ללימודי יהדות, את ר' שלמה דובנה כמורה לעברית ומורים אחרים ללימוד שפות ומדעים. פרויקט "הביאור" של אביו לתורה התפתח מחומר הלימוד שהכין אביו כאשר לימד אותו. הוא השתתף בשיעורי הפילוסופיה שהעביר אביו בשנותיו האחרונות, ושעל פיהם פרסם האב את ספרו Morgenstunden ("מועדי שחר"), וכן שמע שיעורים בפיזיקה מפי מרקוס הרץ ובכימיה מפי הכימאי הגרמני מרטין היינריך קלפרות. מצעירותו היה ידיד קרוב של אלכסנדר פון הומבולדט ובהמשך ימיו אף תמך בו תמיכה כספית.

ב-1792 הקים בברלין את "אגודת הידידים" (Gesellschaft der Freunde), קבוצה של אינטלקטואלים בורגנים יהודים, שעזבו את המסורת ואימצו השקפות של נאורות, וביקשו לתמוך זה בזה בהתנגדותם להנהגה הרבנית האורתודוקסית. באגודה היו חברים בתקופות שונות גם שלמה מימון ויצחק אייכל, והיא פעלה מספר שנים עד שדעכה בסביבות 1800.

בשנות התשעים היה מנהל חשבונות של משפחת איציג העשירה וב-1795 הקים בברלין יחד עם אחיו אברהם את "בנק מנדלסון". לצד עיסוקו המרכזי בבנקאות המשיך לעסוק בספרות ובמדע ופרסם ספרים. הביוגרפיה של משה מנדלסון, שפרסם בנו בנימין גאורג מנדלסון (1794–1874), הייתה במידה רבה פרי יצירתו שלו. בנו השני, אלכסנדר מנדלסון (1798–1871), היה היחיד מבין נכדיו של משה מנדלסון שנותר יהודי; הוא עמד בראש בנק מנדלסון אחרי מות אביו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.panwitz.net/person/mendel/joseph.htm ביוגרפיה ורשימה של חיבוריו] 
* 
* 
* 

קטגוריה:בנקאים יהודים גרמנים
יוסף
קטגוריה:ילידי 1770
קטגוריה:נפטרים ב-1848
נילקנטה סומיאג'י

נילקנטה סומיאג'י (הינדית: नीलकण्ठ सोमयाजि; 1444–1544) היה מתמטיקאי ואסטרונום הודי אשר השתייך לאסכולת קראלה של המתמטיקה ההודית. 

בין היתר, כתב את החיבור האסטרונומי Tantrasamgraha ב-1501. הוא גם כתב את ה-Aryabhatiya Bhasya שכוללת עבודה על הצגת טורים אינסופיים ובעיות באלגברה, בגאומטריה, ותוצאות רבות של חשבון אינפיניטסימלי. ספר נוסף, ה-Grahapareeksakrama, הוא מדריך לתצפיות אסטרונומיות בהתבסס על המכשור שהיה מוכר לבני זמנו.

בתחום האסטרונומיה הוא כתב ספר Tantrasangraha וחקר בו נוגה וכוכב חמה. חישובים שלו בהקשר למרכז שלהם היו המדויקים ביותר עד למאה ה-17. 

בספר נוסף, Aryabhatiyabhasya, הוא פיתוח את המודל ההליוצנטרי חלקי של מערכת השמש. לפי מודל זה, כוכבי הלכת מסתובבים סביב השמש והשמש מסתובבת סביב כדור הארץ. מודל זה היה די מדויק לזמנו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אסטרונומים הודים
קטגוריה:מתמטיקאים הודים
קטגוריה:מתמטיקאים מהמאה ה-15
קטגוריה:מתמטיקאים מהמאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1444
קטגוריה:נפטרים ב-1544
מאקינאק

מרכז העיר של מאקינאק, בו פועלות מוניות-[[מרכבה.]]
מלונות במאקינאק, מוקפים באופניים.
האי מאקינאק (אנגלית: Mackinac Island, מבוטא באנגלית Mack-in-aw) הוא אי קטן, ששטחו 9.78 קמ"ר, הממוקם בשטח מדינת מישיגן שבארצות הברית. האי ממוקם בימת יורון, שהיא אחת מחמש "הימות הגדולות" באמריקה הצפונית.

תנועת כלי רכב ממונעים אסורה באי, פרט לכלי רכב למקרי חירום, וכלי הרכב העיקריים הם אופניים ובעיקר סוסים ומרכבות.

==היסטוריה==
מיקומו האסטרטגי של האי, שבעקבותיו היה האי מאקינאק מרכז לסחר בפרוות, הביא להקמת מצודת מאקיניאק. כיבוש האי והמצודה במלחמת 1812 על ידי הכוחות הבריטיים-קנדיים, היה אחד הגורמים שהביא לניצחון הבריטים במערכה. במרכז האי מבצר עתיק שנבנה על ידי הבריטים במהלך המהפכה האמריקאית, מסביבו שומרו המבנים העתיקים של העיר ולאי צביון ייחודי מתקופת המהפכה.

==תיירות==
האי ידוע בתור אתר תיירות פורה אליו נוהרים מדי יום כ-15,000 מבקרים, והוא משומר מזה שנים רבות. באי מלונות רבים וכלכלת האי מבוססת על התיירות הפורה, שגורמי המשיכה שלה הם הנוף, חופשות באווירה עתיקה, צפרות וצפייה בחיות נדירות והפאדג' הייחודי. האי ידוע כאחד המקומות הטובים בעולם בייצור פאדג'.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מישיגן: איים
קטגוריה:הימות הגדולות: איים
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
שדרות קרל מרקס

שדרות קרל מרקס
שדרות קרל מרקס (בגרמנית: Karl Marx Allee) היא שדרה מונומנטלית, שנבנתה בסגנון קלסיציזם סטליניסטי בברלין המזרחית בירת גרמניה המזרחית, בין השנים 1952 ל-1960.

==היסטוריה==
בין ה-21 בדצמבר 1949 ל-13 בנובמבר 1961 נקראה השדרה שדרות סטלין (Stalinallee), לכבוד יום הולדתו ה-70 של סטלין, אך שמה שונה לשדרות קרל מרקס כחלק מפעולות הדה-סטליניזציה של ניקיטה חרושצ'וב מנהיג ברית המועצות. פרויקט שדרות קרל מרקס היה פרויקט הדגל של תוכנית השיקום של גרמניה המזרחית לאחר מלחמת העולם השנייה. אדריכלה הראשי של השדרה היה הרמן הנסלמן.

ב-3 בפברואר 1952 הונחה אבן הפינה לשדרות סטלין. ב-1960 סיימו לבנות את רוב השדרה. אורכה של השדרה קרוב לשני ק"מ ורוחבה 89 מטר. השדרה שוכנת מעט מזרחית לאלכסנדרפלאץ (רובע המיהטה) ומסתיימת בשער פרנקפורטר (רובע פרידריכסהיין). בקומות הקרקע ישנן חנויות ובקומות שמעליהן מצויים בתי הדירות. רוב המבנים של השדרה מכוסים בקרמיקה מעוצבת בתבליטים ופסלונים. בתקופה של גרמניה המזרחית נערכו בשדרה מצעדי אחד במאי.

השדרה מהווה דוגמה לתכנון ערים במדינות קומוניסטיות.
===התקוממות 1953===

ב-17 ביוני 1953 היוותה שדרות קרל מרקס מוקד להפגנות שבוצעו על ידי פועלי הבנייה שבנו אותה.
הם צעדו לאורך השדרה לעבר משרדי הממשלה ומחו על כך שגם לאחר מות סטלין, כאשר ציפו להורדת נטל מהפועלים, העלתה ממשלת גרמניה המזרחית את המכסות ב-10% בלא תוספת תשלום. ההתקוממות הסתיימה עם הרוגים ופצועים רבים, ורבים נוספים שנשלחו לכלא.

==קישורים חיצוניים==

קרל מרקס
קטגוריה:קרל מרקס
יובל פרי

יובל (דוד) פרי (נולד ב־1966) הוא זמר מזרחי.

== קריירה ==
יובל פרי פרץ לתודעת חובבי הז'אנר הטורקי במוזיקה המזרחית במהלך שנות ה-90. חלק ממילות השירים והעיבודים לאלבומיו נעשו יחד עם שיקו חייק שיותר מאוחר פנה לקריירת סולו משלו, וחלק מהלחנים הם עיבודים למוזיקה טורקית מסורתית. תוכניהם של שיריו נעים בין נושאים טראגיים, ייסורי אהבה ואהבה נכזבת אשר מולבשים על גבי נעימות עצובות, לבין תכנים יומיומיים ושמחים המולחנים על גבי נעימות "חפלה". 

חלק מתכניו של פרי ידועים בבוטות שלהם, לדוגמה השיר "איזה כוסית", זאת בניגוד לרוב זמרי הז'אנר המזרחי אשר תוכניהם בעלי אופי רומנטי ומסורתי יותר. גורם נוסף אשר תרם לפרסום של פרי בתחילת דרכו, היה הופעותיו הססגוניות, בהן הוא הופיע עוטה גלימה ולראשו כתר, וכינה את עצמו "יובל פרי המלך". לימים, לאחר שחזר בתשובה, חזר בו פרי מהלבוש היהיר והעדיף תדמית צנועה יותר. את שירו הראשון, "אשה, למה את בוכה", הקליט פרי עם חברו הטוב, זמר הנשמה תמיר חדד. שיר זה היה לאבן דרך בחייו המוזיקליים של פרי ושל חדד. לאחר הרשעתו של חדד, פרי שב לכתיבה עצמאית וכתב את השיר ״דואט הפרידה״.

פרי מתגורר כיום בלוד.

==דיסקוגרפיה==
* יש אלוהים חלק א׳ (1996)
* יש אלוהים חלק ב׳ (1997)
* איזה כוסית (1998)
* ההופעה (1999)
* תפסתי אהבה (1999)
* ידי כבולות באזיקים (2001)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966