OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אלכסנדר חלב

אליאקסנדר פאולביץ' חְלֶבּ (בבלארוסית: Алякса́ндар Па́ўлавіч Глеб; IPA: [alʲa'ksandar ɣlʲeb]; נולד ב-1 במאי 1981 במינסק שבבלארוס הסובייטית) הוא כדורגלן עבר בלארוסי ששיחק בעמדות הקשר ההתקפי והקיצוני.

== קריירה ==

חלב פרץ לתודעת הכדורגל העולמי כאשר כרטיס השחקן שלו נרכש על ידי שטוטגרט מהליגה הגרמנית והציג יכולת שליטה טובה בכדור בשתי הרגליים. חלב שיחק בשטוטגרט חמש שנים. לאחר קמפיין מוצלח של שטוטגרט בליגת האלופות בו הרשים את ארסן ונגר, החליט המנג'ר הצרפתי של ארסנל לרכוש את כרטיסו משטוטגרט תמורת 8 מיליון ליש"ט. מאז הגעתו לארסנל השתלב חלב היטב בקבוצה הלונדונית והיווה חלק אינטגרלי ממשחקה. בעונת הגיע חלב עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות. עונת הייתה הטובה ביותר של חלב במועדון, אף על פי שהיא הסתיימה ללא תארים.

למרות חיבת אוהדי ארסנל לחלב, הוא הודיע במהלך שנת 2008 כי עקב אי הסתגלותו לחיים בלונדון הוא יעזוב את המועדון. ב-16 ביולי 2008 חתם חלב בברצלונה על חוזה לארבע שנים. בתחילת העונה נפצע לחודש חצי. במשחקיו תופקד לסירוגין בכנף השמאלי ובמרכז הקישור.

בסיום העונה החליטה ברצלונה להשאיל את חלב לאינטר מילאנו, כחלק מעסקת רכישתו של זלאטן איברהימוביץ'. חלב סירב לעבור לאינטר ובחר לעבור בהשאלה לעונה אחת בחזרה לשטוטגרט; העסקה נחתמה ב-30 ביולי 2009. חלב כבש את שער הבכורה בקנדציה המחודשת שלו בקבוצה בניצחון 2:0 על פוליטכניקה טימישוארה במסגרת מוקדמות ליגת האלופות. בתום תקופת ההשאלה, הושאל חלב לעונת אחת לבירמינגהאם סיטי האנגלית, כשבסיום העונה עבר בהשאלה לוולפסבורג הגרמנית.

בפברואר 2012 עבר לקרילייה סובייטוב הרוסית. ב-26 ביולי 2012 חתם בבאטה בוריסוב. ב-4 בינואר 2014 חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית לשנה וחצי עם אופציה לשנה נוספת.

==תארים==
;באטה בוריסוב
;*ליגת העל הבלארוסית - 1999, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018
;* גביע האינטרטוטו - 2002 
ברצלונה

*ליגת העל הספרדית - 2008/09
* גביע המלך הספרדי - 2008/09
* ליגת האלופות - 2008/09 

בירמינגהאם סיטי
* גביע הפוטבול ליג - 2010/11

;אישיים
* כדורגלן השנה בבלארוס - 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008
* השחקן הבלארוסי הראשון שמגיע לגמר ליגת האלופות
* השחקן הבלארוסי הראשון שזוכה בליגת האלופות

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כדורגלנים בלארוסים
קטגוריה:קשרי כדורגל בלארוסים
קטגוריה:מינסק: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני דינמו מינסק
קטגוריה:כדורגלני באטה בוריסוב
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני ברמינגהאם סיטי
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלני קריליה סובייטוב סמרה
קטגוריה:כדורגלני קוניאספור
קטגוריה:כדורגלני גנצ'לרבירלי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלארוס
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה בבלארוס
קטגוריה:בלארוסים שנולדו ב-1981
עלי אל-האדי

אבוּ אַל-חַסַן עַלי אִבְן מֻחַמַד אַל-הַאדי היה האימאם השיעי העשירי (8 בספטמבר 828 - 1 ביולי 868). התקופה בה שימש כאימאם של השיעים הייתה תקופת היחלשות שלטונם של העבאסים, ומהומות של חיילים-עבדים טורקים וארמנים (ה"ממלוכים") גרמו להעברת בירת האימפריה מבגדאד לסאמרא.

== לידתו ומשפחתו ==

עלי נולד באל-מדינה לאימאם השיעי התשיעי, מוחמד א-תקי, ולשפחה מרוקנית, בשם סמאנה. עלי היה בן שש בעת שאביו מת (835), וכשהוא ירש את תפקיד האימאם.

במשך השנים שנותרו לח'ליפותו של אל-מעתזם, וחמש שנות ח'ליפותו של ואת'ק, העבאסים, הקהילה השיעית באל-מדינה בהנהגת אל-האדי חיה בשלווה יחסית, לאור האיומים האחרים על יציבות משטרם שעמם התמודדו הח'ליפים העבאסים. עלי עסק בעיקר בהוראת האסלאם.

== מעצר בית ==
במהלך ח'ליפותו של אל-מתווכל, השתנה יחסם של הח'ליפים לאיום הגובר, בראייתם, שהיוותה הקהילה השיעית. לטענת מקורות שיעיים, עלי הובא לבגדאד ב-848 והופגש עם הח'ליף. אל-מתווכל, שהיה חצי שיכור, הציע לעלי יין, אך הוא סירב. בתגובה, האימאם הושב למדינה, והושם תחת מעצר בית. ראש העיר של מדינה, שמונה על ידי מותווכל, שלח דיווחים על מעשיו לח'ליף, בהם תיאר את גדילתה של הקהילה השיעית, והתעצמותו של האימאם עלי, וטען כי הוא מהווה איום על השלטון הסוני העבאסי. בתגובה, ב-851, אל-האדי הועבר למעצר בית בסאמרא יחד עם בנו, חסן אל-עסכרי. השניים זכו ליחס טוב, ואף ניתן להם בית למגורים, אך הם נותקו מקהילתם במדינה. בתקופת מעצרו של אל-האדי רדפו השלטונות העבאסיים, הסונים, את המאמינים השיעים.
<br />
הרובע בו גרו אל-האדי ובנו היה ידוע בשם "אל-עסכר", מאחר שצבא (עסכר) גדול חנה בו, לפיכך, אל-האדי ובנו חסן מכונים "עסכרי", ושניהם יחדיו "עסכריאן" ("שני העסכרים"). על כן, המסגד בסאמרא שבו נמצאים קבריהם של השניים קרוי מסגד אל-עסכריה.
<br />
לטענת מקורות שיעים, הח'ליף אל-מותווכל ניסה להרוג את אל-האדי, לפחות פעם אחת, אך האימאם ניצל בנס.

== יכולותיו המיוחדות ומורשתו ==

לטענת מקורות שיעיים, לעלי הוענק מתת ידיעת שפות רבות, ביניהן פרסית, סלאבית, הודית ונבטית. כמו כן, הוא ידע לחזות סופות פתאומיות, אירועים אחרים, ואת זמן מותם של אנשים. השיעים גורסים כי אל-האדי קילל את הח'ליף מתווכל; לאחר שהאחרון כלאו או השפילו, עלי חזה את מותו תוך שלושה ימים, וכך אכן קרה. כמו צאצאיו האחרים של עלי, אריות לא פגעו בו.

השיעים מייחסים לעלי אל-האדי מספר טקסטים דתיים, ביניהם מסה תאולוגית על בחירתו החופשית של האדם.

== מותו ==

עלי אל האדי מת ב-1 ביולי 868, כשהיה בן 40, לטענת השיעים (בדומה לשאר אימאמים השיעים), מרעל שעורבב במזונו. הוא נקבר במסגד אל-עסכריה; בשל רדיפות הח'ליפים העבאסים, רק בנו חסן אל-עסכרי, שירש את כיסאו כאימאם, נכח בהלוויה.
<br />
בעבר שימש המסגד המפואר כמקום עלייה לרגל של השיעים, אולם פיגוע תופת ב-22 בפברואר 2006, החריב את מרבית המבנה.
<br />
את חשיבותם הרבה של האימאמים עבור השיעים ניתן לראות בתגובתם לפיגוע זה, שהוביל להחרפת הסכסוך הבין-עדתי בעיראק, והתעצמותן של פעולות המיליציות השיעיות במדינה נגד המיעוט הסוני.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימאמים השיעים
קטגוריה:ילידי 829
קטגוריה:נפטרים ב-868
גאורגיוס אורפנידיס

גאורגיוס אורפנידיס
גאורגיוס אורפנידיס (ביוונית: Γεώργιος Ορφανίδης; 1861–1942) היה קלע יווני, שהשתתף באולימפיאדת אתונה הראשונה ב-1896, בחמישה מקצים: בירי חופשי מרובה, זכה אורפנידיס במקום הראשון עם 1,583 נקודות. הוא החמיץ רק שלוש יריות מתוך 40, וסיים בפער של 271 נקודות מהמקום השני. בתחרות הירי המהיר מאקדח ממרחק 25 מטרים סיים אורפנידיס במקום השני עם 249 נקודות, אחרי היווני, יואניס פראנגודיס. בירי ברובה צבאי למרחק של למעלה מ-200 מטר, סיים אורפנידיס במקום החמישי עם 1,698 נקודות. בירי באקדח צבאי ממרחק של 25 מטר, מקומו של אורפנידיס לא ידוע. בירי חופשי באקדח, סיים אורפנידיס במקום האחרון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קלעים יוונים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קליעה
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת אתונה (1896)
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת אתונה (1906)
קטגוריה:אלופים אולימפיים מיוון
קטגוריה:ילידי 1859

קטגוריה:נפטרים ב-1942
870

== אירועים ==
* הדנים פולשים לבריטניה וכובשים את מזרח אנגליה
* ערבים מסיציליה כובשים את מלטה
* הקמתה של ארכיבישופיות נפרדת לבולגריה

== נולדו ==
* המהדי על פי האמונה השיעית, חי עד היום בהסתר.

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
ג'ורג' רוברטסון

ג'ורג' סטיוארט רוברטסון (25 במאי 1872 – 29 בינואר 1967) היה אתלט וטניסאי בריטי, שהשתתף באולימפיאדת אתונה (1896).

בתחרות האתלטיקה של אולימפיאדת אתונה 1896, השתתף רוברטסון בזריקת דיסקוס, וסיים במקום הרביעי עם זריקה למרחק של 25.20 מטר.

בטורניר הטניס ליחידים, הפסיד רוברטסון כבר בסיבוב הראשון ליווני, קונסטנטינוס פאספטיס. בטורניר הזוגות, חבר רוברטסון לאוסטרלי, אדווין פלאק, ויחד הגיעו עד לחצי הגמר. בחצי הגמר, הם הפסידו לדיוניסיוס קסדאגליס ולדמטריוס פטרוקוקינוס, והסתפקו במדליית הארד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טניסאים בריטים
קטגוריה:אתלטים בריטים
קטגוריה:זורקי דיסקוס
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (1896)
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1967
גורדון בראון

ג'יימס גורדון בראון (באנגלית: James Gordon Brown; נולד ב־20 בפברואר 1951) הוא מדינאי בריטי-סקוטי שכיהן כראש ממשלת בריטניה בשנים 2007 עד 2010, ולפני כן שימש כשר האוצר של בריטניה בממשלתו של טוני בלייר מ-1997.

==ביוגרפיה==
בראון גדל בגיפנוק, סקוטלנד שבבריטניה. אביו היה כומר בכנסייה הסקוטית, וגם בראון עצמו הוא נוצרי-פרסביטריאני אדוק. בבית הספר התיכון הצטיין בלימודיו והחל ללמוד באוניברסיטת אדינבורו בגיל 16. בהיותו סטודנט נפצע בעת משחק רוגבי והתעוור בעינו השמאלית (היפרדות רשתית). מאוחר יותר התלונן בראון על בעיות ראייה גם בעינו הימנית, ובעקבות זאת עבר ניתוח ניסיוני שבו הצילו את עינו הימנית. הוא למד היסטוריה ועוד לפני שסיים את חוק לימודיו נבחר לרקטור האוניברסיטה וליושב ראש חבר הנאמנים שלה. לאחר מכן הרצה באוניברסיטה ובמכון הטכנולוגי של גלאזגו, ועבד כעיתונאי בטלוויזיה הסקוטית.

ניסיונו הראשון להיבחר לפרלמנט, ב-1979, לא הוכתר בהצלחה. ארבע שנים לאחר מכן נבחר כנציג מחוז
דאנפרמליין-מזרח מטעם מפלגת הלייבור הבריטית. בשנותיו באופוזיציה הרבה לעסוק בענייני כלכלה ומסחר. ב-1994 סירב להתמודד מול טוני בלייר על הנהגת המפלגה. על פי דיווחי העיתונות הבריטית בשנים שלאחר מכן, כרתו השנים ביניהם ברית לאחר מותו של מנהיג המפלגה ג'ון סמית', אשר במסגרתה הבטיח בלייר לבראון את תיק האוצר, ואף את ראשות הממשלה לאחר זמן קצוב. ב־27 ביוני 2007 החליף את בלייר בתפקיד ראש הממשלה. במאי 2010 כשלה המפלגה בבחירות, וכתוצאה מכך התפטר בראון מתפקידו כראש ממשלת בריטניה וכמנהיג המפלגה.

בראון שימש כשר האוצר בממשלת הצללים עד עליית הלייבור לשלטון ב-1997. מאז ועד 2007, שימש כשר אוצר ותקופת כהונתו הייתה הארוכה ביותר מאז נכנס לתוקפו החוק הבריטי משנת 1832 המסדיר את כהונת שר האוצר במתכונתו הנוכחית. כשר אוצר העניק בראון עצמאות לבנק המרכזי בקביעת מדיניות מוניטרית. בתקופתו כשר אוצר ירד שיעור האבטלה בממלכה והושגו שיעורי צמיחה גבוהים ביחס לארצות האיחוד האירופי האחרות.

ב-3 באוגוסט 2000 נשא לאישה את שרה מקאולי. לזוג נולדו שני בנים ובת, אולם בתם ג'ניפר ג'יין מתה כתינוקת בת-שבוע, לאחר שנולדה בטרם עת. ילדם השלישי ג'יימס פרייזר אובחן כלוקה בסיסטיק פיברוזיס.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050301200447/http://www.hm-treasury.gov.uk/about/ministerial_profiles/minprofile_brown.cfm גורדון בראון] באתר הרשמי של האוצר הבריטי
* [https://web.archive.org/web/20050301200447/http://www.hm-treasury.gov.uk/about/ministerial_profiles/minprofile_brown.cfm ביוגרפיה] של גורדון בראון
מכתביו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:שרי האוצר של בריטניה
קטגוריה:ראשי ממשלת בריטניה
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1983–1987)
קטגוריה:פוליטיקאים סקוטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:מנהיגי מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של לונדון
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1987–1992)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1992–1997)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (1997–2001)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2001–2005)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2005–2010)
קטגוריה:חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת (2010–2015)
קטגוריה:בריטים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:פוליטיקאים נכים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1951
תאודור לשטיצקי

תאודור לשטיצקי
תאודור לֶשֶטִיצְקִי (בפולנית: Teodor Leszetycki; 22 ביוני 1830 - 14 בנובמבר 1915) היה פסנתרן, מורה ומלחין פולני. הוא נולד בלנצוט, (בימים ההם חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית).

==ביוגרפיה==

מגיל צעיר הוכר לשטיצקי כילד פלא, ואחרי שלמד בווינה אצל קארל צ'רני וסימון זכטר היה למורה בגיל ארבע-עשרה; בגיל שמונה-עשרה כבר היה וירטואוז ידוע-שם בחוגי המוזיקה של וינה. במקביל להופעותיו כפסנתרן, נעשה למורה רב השפעה, תחילה בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג, שייסד יחד עם אנטון רובינשטיין, ובהמשך בווינה. עם תלמידיו נמנים רבים מן הפסנתרנים המפורסמים ביותר בזמנם, כמו איגנצי ין פדרבסקי, ארטור שנאבל, אלכסנדר בריילובסקי, אוסיפ גברילוביץ', מרק המבורג, אלי ניי, סוורין אייזנברג, מייצ'יסלב הורשובסקי ועוד רבים אחרים. לשטיצקי היה גם מלחין, שחיבר יותר משבעים יצירות לפסנתר, שתי אופרות, שירים אחדים וקונצ'רטו לפסנתר בפרק אחד. הוא נישא ארבע פעמים, בפעם השנייה לתלמידתו אנה יסיפובה (1851 – 1914). ב-18 בפברואר 1906 הקליט שנים-עשר תפקידי פסנתר בשביל חברת ולטה-מיניון, ביניהן שבעה מחיבוריו הוא. לשטיצקי מת בשנת 1915 בדרזדן, גרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פסנתרנים פולנים
קטגוריה:מלחינים פולנים
קטגוריה:מורים למוזיקה

קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1915
סנוט

סנוט (Snot), הייתה להקת נו-מטאל שפעלה בקליפורניה באמצע שנות ה-90. הלהקה התפרקה לאחר מותו של סולן הלהקה, ליין סטרייט בתאונת דרכים בדצמבר 1998.

ללהקה יצאו שלושה אלבומים. Get Some, יצא בשנת 1997 והיה אלבום הסטודיו היחיד של הלהקה עם סטרייט כסולן. לאחר התפרקות ההרכב בשנת 1998 יצאו לסנוט עוד שני אלבומים: Strait Up, יצא בנובמבר 2000 וכולל שירים במבוצעים על ידי חברי הלהקה, כאשר את מקומו של סטרייט על המיקרופון תופסים סולנים מלהקות נו-מטאל ופ'אנק מטאל אחרות. בקיץ 2002 יצא אלבום הופעה של הלהקה.

== דיסקוגרפיה ==
{| class="wikitable"
|-
|שם האלבום
|תאריך יציאה
|חברת תקליטים
|-
|Get Some
|27 במאי 1997
|Geffen Records
|-
|Strait Up
|7 בנובמבר 2000
|Immortal Records
|-
|Alive!
|30 ביולי 2002
|Hip-O Records
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

[http://www.mtv.com/news/articles/1434320/19981214/story.jhtml הידיעה על מותו של סטרייט באתר MTV]

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות נו מטאל
קאנה (צמח)

קאנה הוא סוג במערכה בעלי פרחים. זהו סוג יחיד במשפחה Cannaceae, ובו 19 מינים.

הקאנה הוא פרח טרופי, בעל עלווה בשרנית וגדולה ופריחה משמעותית ועזה בצבעים רבים. למרות היותו ממקור טרופי מינים שונים הסתגלו היטב למקומות שונים בעולם. גם בישראל הקאנה פורחת הודות ללחות הגבוהה. הפריחה נמשכת חודשים ארוכים, ובעיקר מסוף האביב ועד הסתיו. גובה הצמח הממוצע הוא כ-70 ס"מ, ומבנהו עשבוני.
בעולם סוגים שונים של קאנות בצבעים מגוונים, החל מוורוד, צהוב, אדום כתום וכו'
כאשר צמח הקאנה מתייבש בסוף, הוא מותיר אחריו שקים שמכילים זרעים שחורים בעל מעטפת קשה.
לא די בזריעה בלבד כדי להרבותם, מומלץ לשייף מעט עד ליצירת "חור" קטן במעטפת שיאפשר כניסתם מים לזרע, ולשתול. הקאנה אוהבת הרבה מים ושמש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:זנגבילאים
מגן (אזור)

מגן (בערבית : مجان, תעתיק מדויק: מג'אן) הוא שמו השומרי הקדום של אזור גאוגרפי בעומאן. חוקרים אחדים מזהים את האזור עם כל שטחה של עומאן, אף על פי שאזורים רבים בעומאן של היום היו עצמאיים שהשתייכו למדינות אחרות, כגון אזור ט'ופאר שהיה שייך לתימן.

==מקור השם==
השם מגן מורכב משתי מילים בשומרית: המילה מא שפירושה ספינה והמילה גאן שפירושה השלד. משמעות השם, אם כן, היא שלדה של הספינה. האזור נקרא כך כי היה מפורסם בתעשיית הספינות עוד בזמנים קדומים, במיוחד בנמלים הקרובים לג'בל אח'דר שבו היו עצים עמידים בפני מים ששימשו לתעשייה זו, ולכן נודע האזור כיצואן ספינות עיקרי באזור מסופוטמיה והמפרץ הפרסי.

==כלכלה ומסחר==
בנוסף לייצוא הספינות ייבאו תושבי שומר ובחרין את סלעי הדיוריט מאזור מגן, והשתמשו בהם ליצור כלי משקל שונים שהיו חיוניים לתנועת המסחר שהייתה רווחת באזור. כמו כן סיפק אזור מגן את מתכת הנחושת לשומר. בנחושת, שלפני 10,000 שנה הייתה יעילה ונוחה יותר לשימוש ממתכות אחרות, עשו אז שימוש נרחב בארם נהריים, ליצירת כלים. האזור נודע גם בתעשיית הלבונה שבה השתמשו למטרות כישוף ופולחן במקדשים.

==שרידים ארכאולוגיים==
בשנים האחרונות התגלו באזור מגן, ליד ראש גינז, חלקים מספינות עתיקות שנבנו לפני 5,000 שנים. כמו כן נתגלו מבנים עתיקים מאותה תקופה, ששימשו בין היתר ליצירת ספינות.

== ראו גם ==
*דילמון
*סבא

קטגוריה:עומאן: היסטוריה
קטגוריה:שומר
התזמורת הפילהרמונית של ורשה

התזמורת הפילהרמונית של ורשה (Warsaw National Philharmonic Orchestra, בפולנית: Orkiestra Filharmonii Narodowej w Warszawie) ממוסדות המוזיקה הראשונים במעלה בפולין.

הפילהרמונית של ורשה נוסדה בשנת 1901 ביוזמתה של קבוצת אצילים ואנשי כספים פולנים, וכמובן, מוזיקאים. בין 1901 לפרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, כללה רשימת הווירטואוזים, המנצחים והמלחינים שהופיעו דרך קבע ברפרטואר התזמורת את גריג, הונגר, לאונקוואלו, פרוקופייב, רחמנינוב, ראוול, סן-סאנס, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי. בין שאר המאורות הגדולים שניגנו עם התזמורת היו הפסנתרנים רובינשטיין ופדרבסקי, הכנרים יאשה חפץ וסרסטה, והצ'לן קזאלס. הפילהרמונית מארחת את תחרות הפסנתר הבינלאומית על שם שופן מאז ראשיתה בשנת 1927 וכן הופיעה בחנוכת תחרות הכינור הבינלאומית על שם וייניאבסקי (1935) והפסטיבל האוניברסלי לאמנות פולנית (1937).

מלחמת העולם השנייה קטעה את פעילות הפילהרמונית וגזלה מן התזמורת חלק ניכר ממעמדה הקודם בחיי המוזיקה של אירופה. התזמורת איבדה מחצית מחבריה במלחמה, יחד עם ביתה האלגנטי, שנבנה בסוף המאה ה-19 על פי דגם האופרה של פריז. התזמורת חידשה אמנם את פעילותה הסדירה כבר בעונת 1947-48, אך רק בשנת 1955 נבנה לבסוף ביתה החדש, בסגנון מודרני. עם חנוכת הבניין ב-21 בפברואר, הוכרזה הפילהרמונית כתזמורת הלאומית של פולין.

המנצח ויטולד רוביצקי היה אחראי להתחדשות ההרכב ולמתן עדיפות למוזיקה פולנית ישנה וחדישה גם יחד, מגמה שמצאה ביטוי ביצירות שופן, גורצקי ולוטוסלבסקי. זאת בלי להזניח את שליטתה ברפרטואר העולמי. בפולין משתתפת התזמורת בפסטיבל הסתיו הבינלאומי למוזיקה בת זמננו בוורשה ומלווה את המבצעים בשלב הגמר של תחרות שופן הבינלאומית מדי שנה, ומחוץ לגבולות פולין היא מסיירת בחמש היבשות וזוכה לשבחי המבקרים.

==רשימת מנהלים מוזיקליים==

* אמיל מלינארסקי (1901 - 1905) 
* זיגמונט נוסקובסקי (1906 - 1908)
* הנריק מלצר (1908 - 1909)
* גז'גוז' פיטלברג (1909 - 1911) 
* זדז'יסלאב בירנבאום, (1911 - 1914) 
* רומן חוינאצקי (1918 - 1938) 
* יוזף אוז'ימינסקי (1938 - 1939) 
* אולגיירד סטראשינס (1945 - 1946) 
* אנדז'יי פאנופניק (1946 - 1947)
* יאן מאקלאקייביץ' (1947 - 1948) 
* ויטולד רודז'ינסקי (1948 - 1949) 
* ולדיסלב רצ'קובסקי (1949 - 1950)
* ויטולד רוביצקי (1950-1955, 1958-1977)
* בוהדן וודישקו (1955 - 1958)
* קז'ימייז' קורד (1977 - 2001), נכון להיום, מנהל כבוד
* אנטוני ויט (2002 - )

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.filharmonia.pl/ האתר הרשמי] של התזמורת, בפולנית ובאנגלית

ורשה
קטגוריה:ורשה: תרבות
קטגוריה:תזמורות פולניות
Escherichia

Escherichia (בתעתיק לעברית אֶשֶרִיכִיָה) הוא סוג של חיידקים גראם-שליליים, שאינם יוצרים , אל-אווירניים פקולטטיביים, בצורת מוט ממשפחת ה-. במינים אלה, שהם תושבי דרכי העיכול של בעלי חיים בעלי דם חם, מספקים מיני ה-Escherichia חלק מוויטמין K שמקורו חיידקי עבור המארח שלהם. כמה מהמינים של Escherichia הם פתוגניים. הסוג נקרא על שמו של , מגלה ה-Escherichia coli. המינים בסוג הם אירוביים פקולטטיביים, עם התפתחות אירובית ואנאירובית כאחד, וטמפרטורה אופטימלית של C° 37. מיני ה-Escherichia נעים בדרך כלל על ידי שוטון, מייצרים גז מפחמימות מותססות, ואינם מבצעים של ליזין או הידרוליזה של ארגינין. המינים כוללים את , , , E. Marmotae ובעיקר, את אורגניזם המודל והרלוונטי מבחינה קלינית ה-Escherichia coli. החיידק , שניחן ביכולת לסנתז ויטמין B<sub>12</sub>, סווג בעבר בסוג זה.

הסוג Escherichia שויך בעבר לשבט אשריכיים שבוטל.

==פתוגניות==
בעוד שמיני Escherichia רבים הם חברים קומנסליים של מיקרוביוטה של מערכת העיכול, זנים מסוימים של מינים מסוימים, בעיקר הסרוטיפים הפתוגניים של Escherichia coli, הם פתוגנים אנושיים, והם הגורם השכיח ביותר לדלקת בדרכי השתן, מקורות משמעותיים של מחלות מערכת העיכול, החל משלשול פשוט ועד למצבים דמויי דיזנטריה, כמו גם מגוון רחב של מצבים פתוגניים אחרים הניתנים לסיווג באופן כללי כ"זיהום קולי" (escherichiosis) של המעי הגס. בעוד ש-E. Coli אחראי לרוב המכריע של המחלות הקשורות ל-Escherichia, גם מינים אחרים מהסוג היו מעורבים במחלות אנושיות. מיני ה-Escherichia קשורים לחוסר איזון של המיקרוביוטה של מערכת הרבייה התחתונה של נשים. מינים אלה קשורים לדלקת.

==זיהום מים==
המינים של Escherichia הם החיידקים הנפוצים ביותר בצואה של בני אדם ובעלי חיים אחרים בעלי דם חם, אולם הם מתים זמן קצר מחוץ לגוף. לכן נוכחותם במים מעידים על כך שהמים זוהמו זמן קצר קודם לכן על ידי צואה, ושתייתם מסוכנת. ספירת כמות החיידקים במים היא אמצעי לקביעת מדד הזיהום, והיא מכונה "מבחן קולי" (Coli test).

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [https://patricbrc.org/view/Taxonomy/561#view_tab=overview Escherichia] genomes and related information at [http://patricbrc.org/ PATRIC], a Bioinformatics Resource Center funded by [https://www.niaid.nih.gov/ NIAID]
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חיידקים ארגמניים
קטגוריה:חיידקים אמיתיים
קטגוריה:הרעלת מזון
ג'ים ג'ונס

ג'יימס וורן ג'ונס (באנגלית: James Warren "Jim" Jones; 13 במאי 1931 - 18 בנובמבר 1978) היה מייסדה ומנהיגה האמריקאי של הכת הנוצרית-מרקסיסטית "מקדש העם" שפעלה בסן פרנסיסקו בשנות השבעים. ג'ונס הוביל את הכת לאחד ממקרי המוות ההמוניים הגדולים ביותר מעולם - 909 בני אדם שמתו בהשראתו בג'ונסטאון שבגיאנה, ב-18 בנובמבר 1978.

ג'ונס ראה את עצמו כיורשם המודרני של ישו, בודהה ולנין. הוא המציא חזיונות אפוקליפטיים על סוף העולם שיגיע בצורת שואה גרעינית, ובזכות הכריזמה הרבה בה ניחן הפיץ את הבשורה.

==ביוגרפיה==
ג'ונס נולד בעיר לין שבאינדיאנה. אביו ג'יימס, שקרא לבנו על שמו, היה חבר בכת הגזענית "קו קלוקס קלאן", שהוקמה ב-1866 ופעלה בכל רחבי ארצות הברית בעיקר נגד שחורי העור. הוא סיים את לימודיו בתיכון בריצ'מונד, אינדיאנה.

===ייסודה של מקדש העם===
בצעירותו ג'ונס אסף כסף לייסוד כנסייה משלו באינדיאנפוליס. הוא קרא לה "כנפי הישועה" (מאנגלית: Wings of Deliverence). הוא שינה את שמה ל"כנסיית מקדש העם", על שם הכת אותה ייסד. הוא התחזה לכומר, ולמרות שמעולם לא הוסמך ככזה דרש ממאמיניו לכנותו בשם "אבא".
ג'ונס צבר פופולריות בזכות פעולות הומניטריות שביצע בעיקר בקרב ציבור האפרו-אמריקאים, ציבור שהיווה למעלה ממחצית מחברי כנסייתו. הוא אף זכה לתרומות ואותות הוקרה רבים על פעולותיו ההומניטאריות במרוצת השנים.
ג'ונס הונה את מאמיניו באמצעות "רפואה מדומה", כאשר גרם להם להאמין שביצע ניסים כדי לרפאם ממחלות ולהסיר מהם קללות.
כאשר עייף ג'ונס מלהמתין לקץ כל הימים, הנהיג תוכנית מחאתית כנגד הגזענות וחוסר השוויון. הוא כינה אותה "לילות לבנים". תומכיו, רובם אפרו-אמריקאים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, בלעו בשקיקה את דבריו של מנהיגם הכריזמטי ופעלו לביצוע התוכנית. עריקים שפרשו מהכת לפני ההתאבדות ההמונית בג'ונסטאון העידו על תוכניות זדוניות של רצח והתאבדות המונית שנהגו על ידי ג'ונס, אך הרשויות התייחסו אליהן בביטול.

====ג'ונסטאון====

אישיותו הבעייתית של ג'ים ג'ונס קשרה אותו עם פרשיות מין, אלימות ותכנוני מס. הדבר הביא אותו להקמת קומונה שיתופית המבוססת על עקרונות קומוניסטיים שבאים בקנה אחד עם עקרונותיו הוא. הקומונה הוקמה בגיאנה, באזור אליו הגישה אפשרית רק באמצעות מטוס. ג'ונס קרא לעיר על שמו - ג'ונסטאון.

בנובמבר 1978, בעקבות שמועות על המעשים שלכאורה נעשים ביישוב המבודד, הוביל חבר הקונגרס ליאו ראיין משלחת-חקר בגיבוי הממשל האמריקני ובמימונו על מנת לבדוק את המתרחש במקום. שלושה ימים אחרי שהגיעו חזרו חברי המשלחת אל שדה התעופה על מנת לטוס לארצות הברית, ואיתם כ-15 מחברי הכת שביקשו להצטרף אליהם. בשלב זה הגיע רכב ובו אנשיו של ג'ונס, שפתחו בירי לעבר חברי המשלחת. מהירי נהרגו חמישה מחברי המשלחת ובהם חבר הקונגרס ראיין. שאר חברי המשלחת הצליחו להימלט.
מאוחר יותר באותו יום, ה-18 בנובמבר 1978, הורה ג'ונס לכל תושבי העיר ללגום משקה מהול ברעל. 909 מתושבי הקומונה התאבדו בהשראתו, מתוכם 276 ילדים. התושבים שהתנגדו נאלצו לקבל זריקת רעל או שנורו על ידי שומרי ראשו של ג'ונס. ג'ונס עצמו תכנן כנראה להישאר בחיים, אך גופתו נמצאה ירויה יום למחרת מרחץ הדמים. זה היה מקרה התאבדות המונית הקטלני ביותר בהיסטוריה המודרנית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אנשי דת אמריקאים
קטגוריה:ראשי כתות אמריקאים
קטגוריה:מתאבדים אמריקאים
קטגוריה:אנטי-אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת באטלר
קטגוריה:מהגרים מארצות הברית לברזיל
קטגוריה:אנשים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1978
שברייה

שמאל
שברייה (בערבית: شبرية) היא כלי חיתוך, סכין ערבי. הלהב והנדן של השברייה מעוקלים על פי רוב בקציהם. השברייה נועדה לשמש גם כפגיון, כלומר - כנשק. השברייה המסורתית עשויה בעבודת יד, נחשבת לעיתים למשפחתית ומוטבע עליה סמל המשפחה. במקרים לא שכיחים עשויים ידית השברייה ונדנהּ כסף ומעוטרים מלאכת צורף; יש שאף נעשה שימוש במעט זהב. שבריות מסוג זה מוערכות על ידי אספנים. 

יש סוברים ששמה של השברייה קשור במונח "שיבר" (شِبْر) המציין את המרחק בין הזרת לאגודל בכף יד פרושה, בדומה (אם כי לא לגמרי) ל"טפח" שבמידות ובמשקלות התורניים.

קטגוריה:נשק קר
קטגוריה:סכינים
חדרי הארמיטאז'

חדרי הארמיטאז (באנגלית: Hermitage Rooms) היו קבוצת חדרים בבית סומרסט בלונדון, שבהם הוצגו בשנים 2000–2007 תערוכות מתחלפות של אוספי מוזיאון הארמיטאז' שבסנקט פטרבורג שברוסיה. שיתוף הפעולה הסתיים והחדרים אינם מכונים עוד בשם זה, אך עדיין משמשים לתצוגות.

==היסטוריה==
פרויקט הצגת אוספי הארמיטאז' בלונדון החל בראשית שנות ה-90 ביוזמת הבארון ג'ייקוב רוטשילד. הפרויקט ממומן מתרומות ומדמי הכניסה שמשלמים המבקרים בו. לצורך הפרויקט הוקצו מספר חדרים באגף הדרומי של בית סומרסט. חדרים אלה שופצו בסגנון המזכיר את ארמון החורף, ונפתחו לציבור בשנת 2000.

התערוכה הראשונה שהוצגה נקראה "אוצרותיה של יקטרינה הגדולה", ואחריה הוצגו תערוכות של יצירות אמנות, תמונות, כלי חרס ואמנות איסלמית. בשנת 2003 לקח על עצמו מכון קורטולד לאומנות את האחריות לניהול חדרי הארמיטאז'.

==ראו גם==
*מכון קורטולד לאומנות
*אוסף גילברט

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20050408063032/http://www.hermitagerooms.com/ אתר רשמי], גרסת ארכיון באתר ארכיון האינטרנט

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ארמיטאז'
קטגוריה:לונדון: מוזיאונים לאמנות
מאזנים (כתב עת)

מודעה בדבר נשף לרגל הוצאת הגיליון הראשון של מאזנים, תל אביב, 14 במרץ 1929
מֹאזְנַיִם הוא כתב עת ספרותי של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל.

== היסטוריה ==
כתב העת נוסד בשנת 1928 באספת הסופרים בראשותו של חיים נחמן ביאליק, לאחר שאלה החליטו לפרוש מביטאונה הקודם של אגודת הסופרים העברים, "כתובים", שנשלט על ידי צעירי האגודה, שנמצאו בוויכוח חריף עם הוותיקים. הגיליון הראשון של "מֹאזְנַיִם" יצא לאור ב-15 במרץ 1929. עורכיו הראשונים היו י"ד ברקוביץ ופישל לחובר, ולצדם חברי המערכת אשר ברש, יעקב פיכמן ושלמה צמח. במאמר הפתיחה של ברקוביץ ניכרים אותות הסכסוך, בין השאר במילים "במקום הכוונה הטובה לעבוד עבודה ספרותית נאמנה, להגביר ולהפרות את כוחות היצירה, להשכיל ולהיטיב את הקהל העברי ולהעלותו למדרגה העליונה – באה האמביציה הקטנה האישית".

עם עורכי מֹאזְנַיִם במהלך השנים נמנו צבי וויסלבסקי, יעקב שטיינברג, משה שמיר, אברהם קריב, בנימין יצחק מיכלי, עזריאל אוכמני, ק"א ברתיני, חיים פסח, אורציון ברתנא, אשר רייך, משה בן-שאול, עזריאל קאופמן, ציפי שחרור, דורית זילברמן, משה גרנות ומתן חרמוני. העורכת הנוכחית, מיכל חרותי, נכנסה לתפקידה ביולי 2019.

תחילה יצא לאור כשבועון, בתשרי תרצ"ד הפך לירחון, מתשרי תש"ח עד לניסן תש"ח יצא לאור כדו-שבועון. הוצאתו לאור נפסקה עד לשנת תשט"ו, שבה חזר לצאת לאור כירחון. 

על מאפייני "מאזנים" עמד ישראל זמורה, מעורכיו של "מאזנים", בגיליון היובל לכתב העת:

== לקריאה נוספת ==
* מאזנים מח, 6–5 (תשל"ט, מאי 1979) – ספר היובל ([https://www.jstor.org/stable/i23875871 הגיליון באתר JSTOR]):
** גצל קרסל, '"מאזנים" – השבועון', 4–22.
** חגית הלפרין, זיוה שמיר, 'ראשיתו של "מאזנים"', 23–37.
** א.ב. יפה, 'יעקב פיכמן כעורך "מאזנים"', 38–44.
** בנימין יצחק מיכלי, 'מגעי עם שלושה מערכי "מאזנים"', 45–51.
** חיים תורן, '"מאזנים" בעריכת וויסלבסקי ושטיינברג', 52–54.
** אבינעם ברשאי, 'קו ומשקולת', 55–57. (על בנימין יצחק מיכלי כעורך "מאזנים")
** 'עורכי מאזנים כסדרם', 58.
** 'כרכי הירחון לפי התאריכים', 59.
** ישראל זמורה, 'מדוכן לדוכן: הרהורים וזכרונות עם יובל "מאזנים"', 100–102. (פורסם שוב בגיליון פב, 3–4 (תשס"ט), 26–28)
* מאזנים נו, 2 (תשמ"ג):
** אליעזר גלעד, 'א.ד. שפיר כעורך "מאזנים"', 42–43.
** יורם ברונובסקי, 'הניסיון הנואש, הגואל, לשוב (זיכרון על א"ד שפיר)', 44–45. (פורסם שוב בתוך מאמריו "ביקורת תהיה" (ירושלים תשס"ו), 202–206)
* אילן שיינפלד, 'מאזנים – סגירות או פתיחות? (העמדות בשנות השישים)', מאזנים סד, 1–2 (תשמ"ט–תש"ן), 6–10.
* דוד מלמד, 'תל אביב – עיר הולדתו של "מאזנים": (80 שנה ל"מאזנים", כתב-העת הספרותי הוותיק בארץ שנולד בתל אביב)', מאזנים פב, 3–4 (תשס"ט), 64–65.
* משה גרנות (עורך), גבורות למאזנים: קובץ ספרותי מיוחד במלאת 80 שנה לביטאון אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, תל אביב: אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל, תש"ע
** שמאי גולן, '"מאזנים": כלי ביטוי של הסופר העברי ליובלו ה-80', 21–28.
** יערה בן דוד, "על משה בן שאול ועזריאל קאופמן" : שני עורכי "מאזנים" שהלכו לעולמם, 91–85.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20070310122756/http://hebrew-writers.org/scales.asp מאזנים], באתר אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* זיוה שמיר, [https://www.zivashamir.com/post/%D7%91%D7%99%D7%90%D7%9C%D7%99%D7%A7-%D7%91%D7%99%D7%9F-%D7%94%D7%98%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%9D "ביאליק בין הטורים"], על ביאליק ומאזנים, גבורות למאזנים, א  2009  29–36

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת ספרותיים
קטגוריה:אגודת הסופרים העברים
וורוניה

מערת וורוניה (בגאורגית: კრუბერის გამოქვაბული) או מערת קרוברה-וורוניה היא המערה העמוקה ביותר הידועה בעולם. היא ממוקמת בארביקה מסיף של נפת גגרה, באבחזיה. שיא העומק של המערה מגיע ל-2,140 מטר (±9), יותר מעומקו של הגרנד קניון.

==ההיסטוריה של גילוי המערה==
מערת קרוברה, מפה, 1986, 1999-2004, אגודת הספלאולוגים האוקראינית
המערה התגלתה בשנת 1960, על ידי חוקרי קרסט (סלע גיר) גאורגים. הם מצאו מערה וחקרו את עומקה עד לעומק של 180- מטר. בשנות ה-80 המוקדמות, משלחת מ"מועדון קייב", חקרה את המערה עד לעומק 340- מטר. באוגוסט 1999, הקבוצה אוקראינית "האצ'לון השני", גילו חלון (בתוך המערה) בעומק של 230- מטר, שהוביל לעומק של 490- מטר. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2000, אותה הקבוצה הגיעה לעומק של 1,200- מטר.

בספטמבר 2000, קבוצת אוקרסה (UkrSA) וקבוצת מטדה (MTDE), המשיכה לחקור והגיעה לעומק של 1,410- מטר. בינואר 2001, קבוצת אוקרסה וקבוצת כאבקס (Cavex), חקרו חלון במערה בעומק של 1,350- מטר, שהוביל אותם לעומק של 1,430- מטר. שם הם חפרו עוקה (sump), או גומה שנועדה לקליטת הסחף, ואז גילו מעבר צידי בגובה 1,420- שהוביל אותם לעומק של 1,710- מטר. באוגוסט 2003, קבוצת כאבקס וקבוצת מועדון קייב, חלפו על פני העוקה בעומק 1,440- מטר (נקראת גם "עוקה 1"), והגעו לעומק של 1,660- מטר בלבד. 

ביולי 2004, קבוצת כאבמקס המשיכה במאמציה והניחה עוקה חדשה בעומק של 1,810- מטר. באוגוסט 2004, הצליחה קבוצת אוקרסה בראשות אוסטרלי בשם אלן ווארילד (Alan Warild), להגיע לעומק של 1830- מטר. בכך הם חצו את השיא הקודם, של המערה העמוקה ביותר, משנת 2001, שעמד על עומק של 1,710- מטר, באותה מערה עצמה. לרף זה הגיעו כאשר ראש המשלחת בוחר נתיב חדש למסע. אלן עצמו ציין כי ישנם 3 דרגות במערה, וכי היא בוצית, ובחלק אחד צריך לצלול. הם חפרו עוקה בעומק 1,824- מטר.

===מעבר לרף ה-2,000===

באוקטובר 2004, הצליחה קבוצת אוקרסה (הפעם ללא אלן ווארילד) לעבור את רף ה-2,000 מטר לראשונה בהיסטוריה של הספלאולוגיה (חקר המערות) והגיעו לעומק של 2,080- מטר. בינואר 2005, ההליקופטר, שהוביל את המשלחת של קבוצת כאבקס, בדרכם למערה, התרסק (ללא נפגעים). בפברואר 2005, קבוצת אוקרסה חפרה עוקה חדשה בעומק של 1980- מטר.

===השיא החדש===

ביולי 2005, נתגלה חלק חדש של המערה שלא נמצא, על ידי קבוצת כאווקס, והמערה הפכה לעמוקה יותר. המשלחת אישרה את העומק של המערה, שעומד כעת על 2,140 מטר (±9 ) שהוא השיא העולמי הנוכחי (2007). כדי להגיע לעומק זה היה צריך לחפור 3 עוקות.

==קישורים חיצוניים==

* עמי בן בסט, [http://www.notes.co.il/benbasat/8632.asp כמה נמוך אפשר לרדת], תקציר ממגין מסע אחר, 1 בנובמבר 2004 [http://www.notes.co.il/benbasat/10950.asp המשך הכתבה]
* [http://www.showcaves.com/english/misc/caves/Voronya.html מערות בגאורגיה], אנגלית
* ג'סטין נורי, 28 באוגוסט 2004, [http://www.smh.com.au/articles/2004/08/27/1093518087377.html?oneclick=true He comes from a land down under], מאמר על מסעו של אלן ווארילד, באנגלית
* נשיונל ג'יאוגרפיק, [https://web.archive.org/web/20071117071605/http://www7.nationalgeographic.com/ngm/0505/feature4/multimedia.html המערה העמוקה ביותר], באנגלית
* [http://www.mountain.ru/speleo/2004/voronya_exp/index.shtml קרוברה-וורוניה], ברוסית

קטגוריה:אבחזיה: גאוגרפיה
קטגוריה:גאורגיה: גאוגרפיה
קטגוריה:גאורגיה: מערות
קטגוריה:קווקז: גאוגרפיה
תזמורת בולטימור

תזמורת בולטימור (באנגלית: Baltimore Symphony Orchestra) היא תזמורת אמריקאית שמקום מושבה הקבוע הוא בולטימור, מרילנד.

התזמורת נוסדה בשנת 1916 והייתה בראשיתה מוסד עירוני. בשנת 1942 הייתה התזמורת למוסד פרטי.

המנהל המוזיקלי משנת 1998 עד אמצע 2006 היה יורי טמירקאנוב. מנהלים מוזיקליים בעבר היו סרג'יו קומיסיונה (1966 - 1985) ודייוויד זינמן (1985 -1998). בזה אחר זה שינו את פני התזמורת להרכב בעל שם בינלאומי.

בשנת 2005 התמנתה מרין אלסופ למחליפו של טמירקאנוב והייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה בראש תזמורת אמריקאית גדולה. היא נכנסה לתפקיד בסתיו 2007. המינוי יצר חילוקי דעות בין ועד המנהלים לנגני התזמורת, שסברו כי לא הייתה התייחסות לעניינים הנוגעים להם בתהליך קבלתו של מנהל מוזיקלי חדש. 

משכנה העיקרי של תזמורת בולטימור הוא אולם הקונצרטים על שם ג'וזף מאיירהוף. ביתה המשני הוא מרכז המוזיקה בסטראתמור, במחוז מונטגומרי, מרילנד, במרחק 50 מייל מבולטימור.
 
מנהיגותו של מנהל המבצעים של התזמורת, ג'ון גידוויץ (בין השנים 1984 ל-2003) היא שעמדה מאחורי התמורה שחלה בתזמורת מלהקה מחוזית למעמדה המודרני. על אף קשיים בסוף שנות ה-80' בנושא יחסי עבודה, תזמורת בולטימור נודעה עם הזמן כתזמורת האמריקאית הראשונה שיצאה לסיור מעבר למסך הברזל (בייחוד התפרסמה בתשואות הנלהבות שקיבלה בנגינת הדרנים של "טוויסט וצעקה"), ובהמשך, כאחת התזמורות הטובות בארצות הברית. היוזמה האחרונה של גידוויץ הייתה הקמת אולם סטראתמור. האולם, שנבנה בעזרה משמעותית ממדינת מרילנד ומוועד הנאמנים של התזמורת, מאפשר גישה לקונצרטים של התזמורת לפרבריה העשירים של וושינגטון הבירה, שהיו מעוזה המסורתי של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית.

==מנהלים מוזיקליים==
* גוסטב שטרובה 1917 - 1930
* גיאורג סימון 1930 - 1935
* ארנסט שלינג 1935 - 1937
* ורנר יאנסן 1937- 1939
* הווארד בארלו 1939 - 1942
* רג'ינלד סטיוארט 1942 - 1952
* מאסימו פרצ'ה 1952 - 1959
* פטר הרמן אדלר 1959 - 1968
* סרג'יו קומיסיונה 1968 - 1984
* דייוויד זינמן 1985 - 1998
* יורי טמירקאנוב 2000 - 2006 
* מרין אלסופ - 2007 - 2021
* ג'ונת'ן היוורד - 2023 - ממשיך

==קישורים חיצוניים==
* 

בולטימור
בולטימור
קטגוריה:בולטימור
סרגיי ויטה

הרוזן סרגיי יולייביץ' וִיטֵּה (ברוסית: Серге́й Ю́льевич Ви́тте; בהולנדית: Witte; 29 ביוני 1849 – 13 במרץ 1915), נודע גם בתור סרגיוס ויטה היה מדינאי רב השפעה ומי שעמד בראש תיעושׂ האימפריה הרוסית. הוא חיבר את מנשר אוקטובר וקידם את החוקה הרוסית הראשונה. ויטה גם היה ראש מועצת השׂרים (ראש הממשלה הרוסית).

הוא נולד בטביליסי שבגאורגיה בשנת 1849 במשפחה של גרמנים-בלטים. למד באוניברסיטת אודסה. לאחר הלימודים עבד במערכת מסילות הברזל.

בתפקידו של ויטה כשׂר האוצר הרוסי מ-1892, ביצע רפורמות רבות ברוסיה שהראשונה ביניהן הייתה תיעושׂ המדינה. עזב את התפקיד בשנת 1903. בשנים 1905–1906 היה ראש הממשלה. במהלך מהפכת 1905 נאלץ להתפטר לטובת מחליפו איוואן גורמיקין.

התחתן עם יהודייה שהתנצרה.

== פגישתו עם הרצל ==
באוגוסט 1903, לאחר פרעות קישינב, נפגש איתו תאודור הרצל. ויטה פתח בנאום אנטישמי: "היהודים מספקים די סיבות לאיבה. יש בהם שחצנות אופיינית, אולם רובם עניים, ומפני שהם עניים הם מלוכלכים ועושים רושם דוחה. הם גם עוסקים בכל מיני עיסוקים מכוערים, כרועי-זונות ומלווים בריבית. ומשום כך קשה כל-כך להגן עליהם. ובכל זאת, הנני ידיד היהודים". ויטה הוסיף כי קשה להגן עליהם משום ש"מיד יקומו ויאמרו כי קנו אותך בכסף". לדבריו, אמר לצאר המנוח אלכסנדר השלישי: "אילו היה אפשר להטביע שישה או שבעה מיליוני יהודים בים השחור, הייתי מצדד בכך בהחלט. אבל אם אי-אפשר הדבר, יש להניח להם לחיות". הרצל הציג את תוכניתו ליציאת היהודים וביקש מוויטה שהממשלה תנקוט "צעדים מסוימים של עידוד", וויטה השיב: "אך הרי מעודדים את היהודים להגירה, למשל בבעיטות באחוריים". הרצל הציג את בקשותיו, ובהן הסרת האיסור על רכישת מניות הבנק הציוני. ויטה הבטיח לעזור.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:ראשי ממשלת רוסיה
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:גרמנים-בלטים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:מעוטרי מסדר אוסמניה
קטגוריה:רוזנים רוסיים
קטגוריה:שרי האוצר של רוסיה
קטגוריה:סגני ראש ממשלת רוסיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1849
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1915
הזדמנות אחרונה לראות

הזדמנות אחרונה לראות (באנגלית: Last Chance to See) הוא ספר-יומן מסע שנכתב על ידי דאגלס אדמס ומארק קַרווארדיין ויצא לאור לראשונה בשנת 1990, כהשלמה לסדרת תסכיתי רדיו בעלת אותו השם ששודרה ב-BBC.

הספר מבוסס על מסע אמיתי: ה"אוֹבּזֶרבֶר קולור מגזין" (Observer Colour Magazine) שלח בשנת 1985 את סופר המדע הבדיוני דאגלס אדמס ואת הזואולוג מארק קרווארדיין למדגסקר, בחיפוש אחר האיי איי - למור נדיר במיוחד, כפי שמתואר בפסקה הראשונה של הספר:

בארבע השנים שלאחר מכן - עד 1989 - התפתח מסע זה לסדרת מסעות ברחבי כדור הארץ בחיפוש אחר בעלי חיים בסכנת הכחדה או כאלה שכזו צפויה להם. הספר מגולל את מסעותיהם של השניים בחיפוש אחר:
* האיי איי - למור נדיר ממדגסקר.
* הכוח הענק ("הדרקון מקומודו"; Varanus komodoensis) באי האינדונזי קומודו.
* הקרנף רחב-השפה צפוני (Ceratotherium simum).
* גורילות הרים (Gorilla) בזאיר (כיום קונגו).
* הקאקאפו (Strigops habroptilus; תוכילֵיל) בניו זילנד. סקירת מאמצי השימור של קאקאפו באיים מיוחדים ללא טורפים.
* דולפין הנהרות הסיני (Lipotes vexillifer) בסין כנראה נכחד ב-2006.
* שועל-מעופף רודריג (Pteropus rodricensis) שהוא עטלף הפירות הנדיר בעולם, מאיי רודריג.
* תחש נהרות אמאזוני מאגן האמזוניה. - המסע שודר ברדיו אך לא נכלל בספר.
* דוב ים חואן פרננדס - המסע שודר ברדיו אך לא נכלל בספר.
במהלך המסעות הם נתקלים בניסיונות לשימור חיות נוספות כגון בז מאוריציוס ופוקנה הודית.

כבשאר ספריו, משלב אדמס בתיאור היבש של בעלי החיים שפגש במסעו גם הומור ושנינות, וכן תיאור והגיגים אודות האנשים והמערכות הבירוקרטיות בהם נתקל. אדמס העיד כי ספר זה הוא האהוב עליו מכל ספריו.

הספר תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בשנת 2004. בסופה של המהדורה העברית ישנה תוספת של מספר עמודים אותה כתב המתרגם ירון בן עמי, ובהם הוא מספר על השינוי במצבם של בעלי החיים המוזכרים בספר מאז שנכתב. בשנת 1992 יצא סט של שני תקליטורים בעקבות הספר, הכוללים תמונות רבות שצולמו במהלך המסע, קובצי קול של אדמס קורא את הספר כולו ושל קרווארדיין מספר עובדות על בעלי החיים שנמצאים בסכנת הכחדה, וכן קטעים מסדרת התסכיתים של ה-BBC.

== קישורים חיצוניים ==

* 
*
* 

קטגוריה:ספרי הרפתקאות ומסעות
קטגוריה:דאגלס אדמס
קטגוריה:ספרי 1990
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
האסכולה הג'עפרית

האסכולה הג'עפרית (בערבית: المذهب الجعفري, בתעתיק עברי: אלמד'הב אלג'עפרי) היא האסכולה ההלכתית הנפוצה ביותר בקרב השיעים בעולם. האסכולה קרויה על שמו של האימאם השיעי ג'עפר א-צאדק אשר מת ונקבר בעיר מדינה בשנת 765.

השיעים מקפידים לקרוא לה גם בשם אסכולת משפחת הנביא (מד'הב אהל אל-בית) כדי להבדיל אותה מן האסכולות ההלכתיות של הסונה והיות שהם מייחסים את ההלכה השיעית לאימאמים שהם צאצאי הנביא מוחמד. בניגוד לסונים, האסכולה אינה מכירה בסמכות (היקש) כאשר היא מפרשת את המסורות הדתיות, ומסתמכת בעיקר על פסיקות הלכתיות שהתחברו על ידי האימאמים השיעים שלדעתם הם חסינים מטעויות ופועלים מתוך השראה אלוהית. על מנת להתאים את האסכולה לשינויים החברתיים וההיסטוריים בעקבות היעלמות האימאם האחרון, אימצה האסכולה את המנהג כשיטה משפטית כדי להתאים את החוקים הישנים למנהגים הרווחים אצל השיעים באותה תקופה.

המעצב העיקרי של האסכולה הג'עפרית לאחר סיום תקופת האימאמים השיעים היה אבו ג'עפר א-טוסי (), שפעל במאה ה-11 בעיר נג'ף. א-טוסי היה חכם הלכה מן האסכולה השאפעית הסונית, שעבר לאסכולה הג'עפרית השיעית. א-טוסי אימץ שיטות משפטיות רבות שרווחו באסכולה הקודמת שלו, וכך הפכה האסכולה הג'עפרית להיות האסכולה הדומה ביותר לאסכולה השאפעית בקרב הסונים. כיום, מטעמים פוליטיים, מנצל המשטר האיראני את הדמיון הזה בין שתי האסכולות על מנת להציג את האסכולה הג'עפרית כאסכולה החמישית באסלאם, בנוסף לארבע האסכולות של הסונה, על מנת לקרב את האידאולוגיה האיראנית לסונים, שהם הרוב בעולם המוסלמי.

האסכולה נפוצה בעיקר בקרב המוסלמים השיעים בדרום עיראק, באזרבייג'ן ובאזורים השיעיים בהודו ובאפגניסטן, והיא האסכולה ההלכתית הרשמית באיראן.

==קישורים חיצוניים==

ג'עפרית, האסכולה ה
קטגוריה:שיעה
פרוונית

פרוונית (שם מדעי: Chaetopelma) היא סוג של עכביש ממשפחת הפרווניתיים (טרנטולות) מהעולם הישן (הנבדלות מטרנטולות העולם החדש במספר מאפיינים). בסוג זה נמצא גם המין פרוונית שחורה, הטרנטולה היחידה המופיעה באופן טבעי בישראל, אם כי נכללים בו לפחות שלושה מינים נפרדים שטרם תוארו.

ניתן למצוא מינים מסוג זה במזרח התיכון, בטורקיה ובקפריסין.

==מינים==
* Chaetopelma altugkadirorum <small>גאלון, גבריאל וטנסלי, 2012</small>
* Chaetopelma arabicum <small>סטרנד, 1908</small>
* Chaetopelma concolor <small>סימון, 1873</small>
* Chaetopelma karlamani <small>וולמר, 1997</small>
*פרוונית שחורה (Chaetopelma olivaceum) <small>סי. אל. קוך, 1841</small>
* Chaetopelma webborum <small>סמית', 1990</small>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1871
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטון אוסרר
קטגוריה:פרווניתיים
מיכאי האמיץ

מיכאי האמיץ (ברומנית: Mihai Viteazul, בהונגרית: Vitéz Mihály; 1558–9 באוגוסט 1601) היה נסיך ולאכיה בין השנים 1593–1601, נסיך טרנסילבניה בין השנים 1599–1600, ונסיך מולדובה בשנת 1600.

במהלך שנת 1600, שלוש הנסיכויות עם אוכלוסיות רומנית (ולאכיה, טרנסילבניה, ומולדובה) נמצאו לראשונה מאוחדות ונתונות תחת שליטתו של מנהיג רומני אחד. האיחוד ארך חצי שנה בלבד. מיכאי האמיץ נחשב לאחד הגיבורים הלאומיים הגדולים ביותר של רומניה.

הוא נרצח על ידי החיילים הוולונים של הגנרל ג'ורג'ו בסטה, לפי הוראת מפקדם. הרצח בוצע ב־9 באוגוסט 1601, באזור שבו שוכנת היום העיר קמפייה טורזי (ברומנית: Câmpia Turzii, בהונגרית: Aranyosgyéres, בגרמנית: Jerischmarkt) בטרנסילבניה.

== ראו גם ==

* היסטוריה של רומניה
* [https://web.archive.org/web/20070325204854/http://2006.informatia.ro/News-article-sid-190524-titlu-TVR1__Stefan_cel_Mare_a_fost_ales__Cel_mai_mare_roman_.phtml גדולי הרומנים בכל הזמנים]
* המלחמה הארוכה (1593–1606)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

מיכאי האמיץ
קטגוריה:שליטי טרנסילבניה
קטגוריה:רומנים ממוצא יווני
קטגוריה:מונרכים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1558
קטגוריה:נפטרים ב-1601
פיגוע מצובה

פיגוע מצובה היה פיגוע ירי שביצעו מחבלים בגבול הצפון ב־12 במרץ 2002 ובו נרצחו שישה ישראלים.

ב-12 במרץ 2002 חדרו שני מחבלים מלבנון לשטח ישראל. באמצעות מתקן מתוחכם דמוי סולם הם הצליחו לעבור מעל גדר המערכת ולחדור לשטח מדינת ישראל מבלי שהתגלו. הם התמקמו על הר הצופה על כביש שלומי-מצובה (כביש 70), והחלו בירי נשק קל והטלת רימוני יד לעבר כלי רכב שנסעו על הכביש ובהם אוטובוס. בפיגוע זה נרצחו חמישה אזרחים וקצין צה"ל, ונפצע חבר קיבוץ מצובה. שני המחבלים חוסלו.

==מבצעי הפיגוע==
גורמי מודיעין ישראלים הכריזו כי מדובר בפיגוע של חזבאללה, אף שארגון החזבאללה לא אישר שהפיגוע נעשה מטעמו ושהפעולה עמדה בניגוד למדיניות הרשמית של הארגון. בעקבות חתימת הסכם הסחר בין לבנון לאיחוד האירופי בשנת 2002, קיבל על עצמו ארגון חזבאללה שלא לבצע כל מתקפה מעבר לקו הכחול - הגבול הבינלאומי בין ישראל ללבנון.

בשנת 2004 נטל ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני אחריות על הפיגוע, במאי 2006 התפוצצה בצידון מכוניתו של מחמוד אל-מג'דוב (אבו חמזה) מזכיר הג'יהאד האיסלמי בלבנון, כנראה כתגובה על הפיגוע. ישראל לא לקחה אחריות על הפיצוץ.

== הנצחה ==
במקום הפיגוע, בצד הכביש שלומי-מצובה, ליד הפנייה למצובה, הוצבה טבלת שיש ועליה חקוקות המילים: לזכר הנאהבים והנעימים הרוגי ארץ ישראל.
במילים אלו, מתוך "פתיחה לקדיש" שפרסם ש"י עגנון בערב יום הכיפורים תש"ח, בחר טוביה ליבנה, בעלה של לין ליבנה ואביה של עטרה ליבנה שנהרגו בפיגוע זה, להעביר את הקו המחבר מתקומת המדינה ועד לפיגוע.

בנוסף, בבית הספר "סולם צור", בקיבוץ גשר הזיו, נערך בכל שנה "מרוץ עטרה"' ע"ש תלמידת בית הספר, עטרה ליבנה שנרצחה בפיגוע. אירוע זה מתקיים בדרך כלל סמוך למועד הפיגוע ומשתתפים בו משפחות הנופלים, נציגי מועצת מטה אשר שבתחומה נמצא בית הספר, מורים ותלמידים.

בפיגוע נפצעו קשה השוטרים רס״ם ינון כהן ו רס״ם יוחנן יחיאל אשר חסמו את הכביש ומנע הגעת רכבים למקום. כמו כן הסתערו על המחבלים ונפצעו קשה בחילופי האש. שניהם קיבלו את עיטור המופת על הקרבתם והצלת מאות תלמידים שהיו אמורים להגיע למקום בהסעות מבית ספר כברי, אחריהם הגיע קצין צה"ל מיכאל צ'רטוק והסתער על המחבלים, תוך שהוא פוגע באחד מהם ונפצע בעצמו. צ'רטוק קיבל צל"ש מפקד אוגדה על חתירה למגע, אומץ לב, דבקות במשימה. סגן גרמן רוז'קוב הגיע למקום במקרה והסתער על המחבלים כשמחפה עליו מפקד החטיבה, אך במהלך הקרב עם המחבלים נהרג. רוז'קוב קיבל צל"ש מפקד האוגדה על פעילותו בקרב ואומץ ליבו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* . בסרטון שבכתבה מופיע הסולם המשוכלל ששימש לחציית גדר הגבול מבלי לעורר את חיישנייה ומכאן שלא ספקה את ההתראה ופתרונות שמייצר צה"ל לאורך הגבול עם לבנון כלקח מהפיגוע.

== הערות שוליים ==

מצובה
קטגוריה:גבול ישראל–לבנון
מצובה
מצובה
מצובה
קטגוריה:מצובה
קטגוריה:הגליל: פיגועים
קטגוריה:פיגועים שבהם נרצחו בני משפחה
סברה (ליקר)

"סברה" הוא ליקר ישראלי מבית יקב בנימינה המכיל 30 אחוזי אלכוהול.

== היסטוריה ==
המשקה הושק ב-1964, על ידי חברת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל", שהוקמה באותה עת כחברת בת של תאגיד המשקאות הבינלאומי "סיגראם" שהיה בבעלות משפחת ברונפמן. עם השקת המשקה מסרה החברה שתי גרסאות ליוזמה, נציג החברה בישראל אמר שהיוזמה להקמת המפעל באה בעקבות בקשה של דוד בן-גוריון לשמואל ברונפמן להקים פעילות בישראל, והוא חשב על הרעיון לייצר ליקר מפרי הצבר. בעת השקת המשקה בניו יורק, בדצמבר 1964, אמר בנו צ'ארלס ברונפמן שהרעיון היה שלו, בעקבות ביקור בישראל לאחר שטעם את פרי הצבר וחשב על הפקת משקה ממנו. עוד סיפר כי פיתוח המשקה עלה כמאה אלף דולר והצריך מאות ניסויים עד שנקבעה הנוסחה הסופית שלו, הכוללת מיץ תפוזים ומעט פרי צבר, שנתן למשקה את הגוון האדמומי שלו. פס הייצור הוקם ברחובות, בשיתוף קואופרטיב תנובה שסיפק את הפרי לייצור המשקה.

הליקר בוקבק לבקבוק בעל עיצוב מיוחד דמוי בקבוק פיניקי בן 2000 שנה שהוצג במוזיאון תל אביב לאמנות. לאחר מבחני טעימה הוחלט לוותר על פרי הצבר לשלב בו שוקולד מריר עם תפוזים והוא מופק מקומקוואט ("תפוז סיני") ופולי קקאו שמוצו והושרו באלכוהול
.

שילוב טעם התפוזים בליקר שוקולד נחשב בזמנו כשילוב חדשני, והוסיף לליקר טעם מיוחד. הליקר הוגש כליקר קר, שולב בקוקטיילים, בעוגות ואף הוגש חם בצירוף חלב.

כוסית ליקר סברה הוגשה לכל נוסעי אל על בכל טיסותיה במשך כעשור.

בשנת 1987, במסגרת שיתוף הפעולה עם חברת "סיגראם" השיקה חברת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" ליקר סברה קפה. ליקר בטעם קפה המבוסס על השריית פולי קפה קלוי טחונים באלכוהול. "סיגראם" ביקשה להשיק משקה שיתחרה בליקרי הקפה טיה מריה וקלואה. את המשקה שיווקה בישראל ובעולם "החברה הסקוטית למסחר".

במאי 1990 נחתם הסכם להעברת פעילות "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" לידי יקבי כרמל מזרחי. פעילות הייצור עברה מהמפעל ברחובות ליקבי כרמל מזרחי בזכרון יעקב (אחר כך עבר הייצור ליקב בראשון-לציון). באותה עת "יצרני שיכר בינלאומיים לישראל" ייצרה 5 סוגי משקאות שתי גרסאות של "סברה", וודקה וג'ין ששווקו מחוץ לישראל גם תחת המותג "סברה".

בדצמבר 2000 נמכר תאגיד המשקאות סיגראם לחברות דיאג'יו ופרנו ריקאר, ובעקבות כך החליטה חברת יקבי כרמל לרכוש מהם את המותג "סברה".

בשנת 2006 הצטרף לשני ליקרי הסברה משקה חדש, "גרנד סברה", ברנדי תפוזים בסגנון הברנדי גראן מרנייה. הוא יוצר על-ידי השריית תפוזוני קומקוואט טריים בברנדי 777 של יקבי כרמל, המיושן שלוש שנים בחביות עץ אלון ששימשו קודם לכן להתיישנות יין. בספטמבר 2007 זכה ה"גרנד סברה" במדליית כסף בתחרות היין הבינלאומית International Wines & Spirit Competition אשר התקיימה בלונדון.

הליקר מיוצר החל ממאי 2015 על ידי יקב בנימינה, לאחר שכרמל מזרחי סגרה את פעילות המזקקה ב-2007, וסיימה למכור את המלאי של הליקר שהיה ברשותה ב-2014.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20070928120822/http://bakbuk.co.il/htmlpage/internal.asp?cat=1&nam=895&tat= על ליקר סברה] באתר "בקבוק"
* [https://grape-man.com/סברה-המשקה-הכי-ישראלי.html סברה - המשקה הכי ישראלי], קובי קלייטמן באתר איש הענבים, במלאת 50 שנים לליקר הסברה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ליקרים בטעם תפוז
קטגוריה:ליקרים בטעם שוקולד
קטגוריה:ליקרים בטעם קפה
קטגוריה:המטבח הישראלי
גוסטב שטרובה

גוסטב שטרובה (בגרמנית: Gustav Strube; 3 במרץ 1867 – 2 בפברואר 1953) היה מנצח ומלחין גרמני. ניצח על תזמורת בולטימור מיד עם הקמתה, בשנת 1916, ולימד בקונסרבטוריון פיבודי.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1867
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1953
פרננדו דוש סנטוש

פרננדו דה פיידאג'י ג'יאש דוש סנטוש (Fernando da Piedade Dias dos Santos; נולד ב-5 במרץ 1952), הידוע בכינויו נאנדו, הוא ראש ממשלת אנגולה לשעבר.

==קריירה==

דוש סנטוש הצטרף ל-MPLA בשנת 1971. לאחר קבלת העצמאות של אנגולה בשנת 1975 הצטרף דוש סנטוש לכוחות המשטרה והתקדם לתפקיד בכיר. בשנת 1981 החל לעבוד במשרד הפנים. ב-1984 מונה לסגן השר במשרד זה.

לאחר שכיהן כשר הפנים מונה דוש סנטוש לתפקיד ראש ממשלת אנגולה בפברואר 2002 ונכנס רשמית לתפקיד ב-6 בדצמבר באותה שנה. הוא ראש הממשלה הראשון במדינתו מאז 1999. סיים את כהונתו לאחר היבחרו לפרלמנט בספטמבר 2008. כיוון שמפלגתו זכתה ברוב גדול מונה דוש סנטוש ליושב-ראש האספה הלאומית והחזיק בתפקיד זה עד 2010. בשנת 2010 תיקנה האספה הלאומית את חוקת אנגולה, והנשיא שנבחר בהתאם לחוקה החדשה (ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, דודנו של פרננדו דוש סנטוש) מינה את פרננדו דוש סנטוש לסגנו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים אנגולים
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:שרי פנים
קטגוריה:ילידי 1950
אלבום תמונות

אלבום תמונות קלאסי
תמונות שצילמה [[ג'וליה מרגרט קמרון במאה ה-19 מודבקות בדף מתוך אלבום תמונות]]
אלבום תמונות הוא אוסף תצלומים המאורגנים יחד. בעבר אלבומי תמונות אורגנו בצורת ספר. באלבומים אלו לרוב ישנם תאים אליהם ניתן להכניס את התמונות ולמנוע תזוזתן. באלבומים אחרים, לרוב ישנים יותר, יש דפי נייר עבים עליהם ניתן להדביק או להצמיד את התמונות, ובחלקם שולבה אמנות הסקרפבוקינג ונוספו להם אלמנטים קישוטיים, נפוצים הברוב הבתים אלבומי תמונות משפחתיים המאחסנים תמונות של בני המשפחה ומהווים מזכרות מאירועים משפחתיים שונים.

כיום המונח "אלבום תמונות" התרחב וכולל גם אלבום דיגיטלי או אלבומים מקוונים הזמינים לגולשים באינטרנט. אתרים רבים מציעים למשתמשים להעלות תמונות שצילמו ולהציגן בדף אישי באתר. אתרים שונים מציעים גם מגוון אפשרויות, כגון עריכת התמונות, קביעת גודלן, גלישת הצבעים בהן, עיצוב דפי האלבום וכן הלאה. אתרים אלו גם מזמינים לרוב את הגולשים להשאיר הערות או לדרג את התמונות שהעלו גולשים אחרים, בין האתרים אלה הם: PicABook ו-lupa.co.il, sfarfarim.co.il, MyAlbum, cbook.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע תחת "אלבום" את חידושו תְּמוּנוֹן, אולם חידושו זה, המופיע בכמה מהמילונים, לא נקלט.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צילום
ישראל טוויטו

ישראל טוויטו (1965 - 8 בספטמבר 2006) היה פעיל חברתי.

== ביוגרפיה ==
טוויטו נולד בשנת 1965 בגבעת שמואל. שירת בחטיבת גולני ולקראת תום שירותו נפצע קשה בתאונת דרכים ונותר נכה ברגלו. בשנת 1990 פונה מביתו בגבעת שמואל ועבר להתגורר עם בנותיו באוטובוס נטוש. בשנת 2002 הקים מאהל בכיכר המדינה בתל אביב (שאותה כינה "כיכר הלחם"), יחד עם עשרות מחוסרי דיור, ומחה נגד הקיצוצים בתקציבי הרווחה שהנהיגה הממשלה. בעלי הקרקע בכיכר ניהלו נגדו מאבק משפטי במטרה לפנותו מהשטח שאליו פלש, והכיכר פונתה בצו של עיריית תל אביב באוקטובר 2003. לאחר שפונה מהכיכר, העתיק את המאהל אל מול קריית הממשלה. שם פגש את ויקי קנפו והקים יחד איתה את מפלגת המחאה "לחם". בדצמבר 2004 פונה המאהל גם מירושלים. המפלגה שהקים התמודדה בבחירות לכנסת השבע עשרה, אך לא עברה את אחוז החסימה.
היה פעיל בעניינים חברתיים.

טוויטו נפטר ב-8 בספטמבר 2006 מדום לב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* ישראל טויטו, [https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Law_Society_Culture/books/sheket_medabrim/%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C%20%D7%98%D7%95%D7%99%D7%98%D7%95.pdf חופש הביטוי בגוף ראשון: המאבק על כיכר הלחם], בתוך שקט, מדברים! התרבות המשפטית של חופש הביטוי בישראל 479 (מיכאל בירנהק עורך, 2006)
== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:גבעת שמואל: אישים
קטגוריה:נפגעי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006