OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Tarkus

Tarkus הוא אלבום רוק מתקדם של הלהקה הבריטית אמרסון, לייק ופאלמר. זהו האלבום השני של הלהקה. בעטיפה ניתן לראות יצור מיתולוגי שחציו ארמדיל וחציו טנק. הציור עוצב על ידי סטודנט לאמנות בשם ויליאם ניל.

היצירה הראשונה, טרקוס, מילאה את כל הצד הראשון של התקליט. אמרסון הלחין את רוב היצירה, בעוד שגרג לייק כתב לה מילים והיה אחראי על העיבוד מוזיקלי.

צד ב' של התקליט הוא פשוט ורגוע יותר יחסית ליצירה הארוכה והרועמת בצד א'. האלבום נגמר במעין מחווה הומוריסטית לטכנאי של הלהקה - אדי אופורד, אשר עבד עם הלהקה על ארבעת האלבומים הראשונים שלהם (במקביל לעבודה עם להקת יס).

האלבום זכה למקום הראשון במצעד המכירות, ולשבחים מצד מגזיני רוק חשובים.

== נגנים ==
* קית' אמרסון - אורגן, סינתיסייזר, פסנתר
* גרג לייק - שירה, גיטרה בס, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
* קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה.

== רצועות ==

#Tarkus - 20:35
#*Eruption
#*Stones of Years
#*Iconoclast
#*Mass
#*Manticore
#*Battlefield
#*Aquatarkus
#Jeremy Bender - 1:46
#Bitches Crystal - 3:55
#The Only Way - 3:48
#Infinite Space - 3:18
#A Time and a Place - 2:57
#Are You Ready Eddy? - 2:10

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1971
קטגוריה:אמרסון, לייק ופאלמר
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי רוק מתקדם
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
היסטריה המונית

בפסיכולוגיה, היסטריה המונית היא תופעת הצגתם של סימפטומים היסטריים בידי יותר מאדם אחד. לרוב מתחילה התופעה כאשר אדם אחד מגלה סימני היסטריה לעיניהם של אחרים, אשר באופן "מדבק" מתחילים גם הם לגלות את אותם סימפטומים.

דוגמאות לכך ניתן לראות במקרים של תאונות, כאשר אנשים מגיבים באופן לא רציונלי. למשל, הם צורחים, רצים לכיוון הלא נכון וכדומה. או מקרים בהם אדם חשוד בפשע נלכד בידי קבוצת אנשים ואחד מחברי הקבוצה מיידה בו אבן, או בועט בו את הבעיטה הראשונה והשאר מצטרפים להתקפה האלימה. סימפטום אחר הוא של בחילה קבוצתית, שנגרמת לעיתים קרובות בעקבות חשיפה ציבורית לאירוע טראומטי. תופעה דומה היא כאשר צפייה באדם אחד המתנהג באופן אלים, עלולה לשמש זרז פסיכולוגי להתנהגות דומה בקרב הסמוכים אליו.
דוגמה נוספת היא התגובה בקוריאה הצפונית על מות המנהיג קים ג'ונג איל.ב-2011. 

לעיתים הדבר נובע מהשפעות של לחץ באוכלוסייה, דוגמאות למקרים כאלה, המיוחסים כיום ל, הם מגפת ההתעלפויות בגדה המערבית (1983) ומגפת הצחוק בטנגנייקה.

==ראו גם==
*אלרמיזם

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:היסטריה
נורית (יישוב)

אימוני גדנ"ע במחנה נורית
נוּרִית הוא יישוב אקולוגי תיירותי קהילתי השוכן על הר הגלבוע. בעבר שכנו באתר היישוב כפר עבודה ולאחריו בסיס גדנ"ע. המושב נורית נקרא על שם פרח הנורית המצוי בגלבוע. הפרח הוא אדום כאש, ולפיכך השם נורית, מלשון נור - אש.

== היסטוריה ==
נורית הוקמה ביוני-יולי 1950 ככפר עבודה על ידי עולים מתימן. הוא קיבל את שמו בהשראת שמו של הכפר הערבי נוריס ששכן בבקעה הסמוכה ונכבש ב-29 במאי 1948. תושבי המושב נטשוהו בהדרגה לאחר כתשע שנים של התיישבות במקום, פרט לתושבת אחת, נדרה "הסבתא של הגדנ"ע", שהמשיכה לגור במקום גם כשהפך לבסיס גדנ"ע ונשארה בו עד סוף שנות ה-90.

ביוני 1958 עלה למקום גרעין ההקמה של רם און, להתיישבות זמנית עד הקמת יישובם הקבוע. ב-1962 הפך המקום לבסיס גדנ"ע. הבסיס ננטש בשנת 1994 ובמקום נותרו רק נדרה וכן טפת נבו ומשפחתה בחוות בודדים הצמודה לגדר הבסיס הנטוש.

בשנת 2010 יזמה המועצה האזורית גלבוע, בראשות דני עטר, הקמת יישוב קהילתי ואקולוגי תיירותי על חורבות בסיס הגדנ"ע. המועצה האזורית גלבוע הקימה את היישוב בעזרתה של החטיבה להתיישבות.

היישוב נבנה מחדש כ"ישוב אקולוגי". נכון לינואר 2023 מתגוררות ביישוב כ-90 משפחות ועוד כשבע בונות את בתיהן. שלב א' של נורית החדשה כולל כ-125 שטחים, ביניהם שטחים עם תב״ע לתיירות, כמו אירוח לינה (צימרים), מסעדות וכו'.

בסוף 2015 הוקם ועד חדש בשיתוף עם מועצה אזורית גלבוע ונציגי מתיישבים כדי לנהל את ענייני האגודה השיתופית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.romgalil.org.il/cds/584/ נורית], באתר רום גליל
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
קטגוריה:יישובים אקולוגיים בישראל
קטגוריה:הגלבוע
קטגוריה:גדנ"ע
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2010
קטגוריה:הגלבוע: יישובים
קטגוריה:יישובים עבריים המשמרים שם ערבי
כסף (צבע)

כסף הוא צבע אפור מבריק המאפיין מתכות, ובפרט את המתכת כסף. עקב מקורו ושמו, צבע הכסף מקושר לעושר, יוקרה, טכנולוגיה ותעשייה.

==שימושים ומשמעות==
[[דנאריוס כסף של הקיסר הרומי גטה]]
כסף הוא הצבע של רוב המתכות. כמו כן קיימת שיטה היסטולוגיה לצביעת גופים זרים בתאים בעזרת יוני כסף.

כסף מסמל יוקרה ושלמות, בין השאר כי כסף - לעומת ברזל או פלדה - היא מתכת יקרה שאינה מחלידה. מכשירים וכלים רבים מצופים בכסף על מנת להקנות להם תדמית יוקרתית, רק מעט מהם עשויים מכסף טהור. כסף מסמל קידמה טכנולוגית.

בעבר חלק ניכר מהמטבעות היו עשויים מזהב, אך היום מטבעות רבים עשויים מכסף או מצופים בכסף וצבעם הוא כסף. בעברית המילה "כסף" מתארת את המטבעות והשטרות, ומשמשת מילה נרדפת ל"הון".

בסמלי אצולה בריטיים, כסף מסמל בהירות, טוהר, מעלה או תמימות.

הכומתה האפורה של חיל ההנדסה הישראלי מוגדרת רשמית ככסופה. כתוצאה מכך החיל מכונה "הכסופים" (במקור הכומתה הוגדרה כאפורה, ולאחר מכן הגדרת הצבע שונתה לכסוף להגברת המוראל של החייל).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צבעים
קטגוריה:כסף (יסוד)
בקעת גינוסר

מבט על בקעת גינוסר, מימין [[הר ארבל משמאל הר ניתאי]]
בקעת גינוסר היא בקעה הנמצאת צפונית-מערבית לכנרת.

== מיקום גאוגרפי ==
הבקעה גובלת בחלקה הדרום-מזרחי בכנרת (שבעבר כונתה גם ים גינוסר על שם הבקעה), בסמיכות לטבריה, בדרום בהר ארבל, במערב בהר רביד, בצפון בשמורת נחל עמוד ובצפון מזרח בהר האושר.

אל בקעת גינוסר זורמים נחל ארבל ונחל עמוד.

==היסטוריה==
בבקעה עברה דרך הים שקישרה בין ארם נהריים למצרים ויש בה שרידים מכל התקופות החל מהתקופה הכנענית, עבור ביישובים יהודיים מתקופת בית שני ומהתקופה הביזנטית וכלה בתקופה הערבית.

בכתבים של יוספוס פלביוס ובכתבי חז"ל מוזכרת הבקעה כאזור פורה וטוב למגורים.
ולדוגמה אמרו בתלמוד בבלי שנקרא שמה 'כנרת' על שם שפירותיה מתוקים כעריבות קול הכינור.

==ההתיישבות==
במקום קיימים שלושה יישובים יהודיים מגדל, קיבוץ גינוסר וליבנים והישוב הבדואי ואדי אל-חמאם.

במקום קיים גם כפר נחום וכן יש מספר כנסיות במקום כמו כנסיית הלחם והדגים וכן בתי כנסת עתיקים.

בתחילת המאה ה-20 ניסו להתיישב במקום נוצרים גרמנים אך נכשלו בגלל מחלת הקדחת שהייתה נפוצה במקום.

בשנת 1910 הוקמה המושבה מגדל על ידי עולים מרוסיה ובכך החלה ההתיישבות היהודית המחודשת בבקעת גינוסר. הקיבוץ גינוסר הוקם במקום בשנת 1937 והישוב הקהילתי ליבנים הוקם בשנת 1981. היישוב הבדואי ואדי אל-חמאם הוקם ב-1948 עבור הבדואים משבט ערב אל-ע'וארנה, ששכנו עד מלחמת העצמאות בצפון עמק החולה.

== אזכורים בשירה ==

בשיר "ירדה השבת" שכתב יהושע רבינוב והלחין דוד זהבי מוזכרת הבקעה במילים:

==קישורים חיצוניים==
* דב גינזבורג, [https://archive.today/20121218164609/http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/niv/ginsburg-1.htm הכנרת וסביבותיה בספרות חכמי ישראל], ניב המדרשיה כ"ד-כ"ה, תשנ"ג-תשנ"ד; עמ' 135–144, במקור, באתר "דעת"; כעת, מתוך ארכיון האינטרנט "archive.is"
* 

==הערות שוליים==

גינוסר
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:הכנרת
קטגוריה:שביל ישראל
בקעת ארבל

בקעת ארבל היא בקעה בגליל המזרחי, השוכנת מערבית לטבריה. אורכה כ-6 ק"מ ממזרח למערב, רוחבה כ-4 ק"מ ושטחה כ-24 קמ"ר. היא משתרעת מצפון לכביש 77 ומדרום לנחל ארבל.
צורתה של הבקעה היא כשל אוכף, וגובהה נע בין 180 מטרים מעל פני הים בצפונה ל-100 מטרים מעל פני הים בדרומה. בתווך היא מנוקזת על ידי נחל רקת ונחל קוצר, ובצידה המזרחי גובהה מגיע לרום פני הים, בטרם היא מתחלפת בסדרת מצוקים תלולים היורדים אל הכנרת.

== היסטוריה==
בקעת ארבל בסמיכות לים כנרת ול[[טבריה]]
הבקעה קבלה את שמה מהיישוב העתיק ארבל שבו ישבו הכהנים מבני משמרת ישוע לאחר חורבן בית שני. שרידי בית הכנסת של היישוב העתיק שוכנים מצפון למושב ארבל.

הר ארבל ונחל ארבל הסמוכים לה קיבלו גם הם את שמם מהיישוב העתיק. בתקופת המשנה והתלמוד שכנו בשטח הבקעה מספר יישובים יהודיים, ובהם כפר חיטיא ומגדל צבעייא, וכן נזכרים במקורות חכמי ארבל, ובראשם ניתאי הארבלי (שעל שמו הר ניתאי).

באזור הבקעה שסביב ליישוב ארבל גודלו בתקופת המשנה והתלמוד גידולי חיטה משובחים: .

אזכור הבקעה מופיע בתלמוד הירושלמי בסיפור מעשה אשר שימש את חז"ל כמשל לתקומת עם ישראל:

כיום שוכנים בבקעה היישובים ארבל, כפר זיתים, כפר חיטים ומצפה. בצידה המערבי שוכן נבי שועייב.

==ראו גם==
*ארבל (יישוב עתיק)
* הר ארבל

==קישורים חיצוניים==

* (על זיהוי הכפר ארבל בח'רבת ואדי חמאם (חורבת ורדים) ועל מסורות המזהות אותו בח'רבת ארבל)

==הערות שוליים==

*
ארבל
ראסטות

ראסטות הן כינוי לתסרוקת הנוצרת באמצעות קשרים בשיער. לרוב קשרים אלה נוצרים באופן טבעי על ידי הימנעות מסירוק השיער ושמירת השיער נקי משומן אשר מונע את היווצרות הקשרים, זאת על ידי חפיפתו בשמפו או שימוש בתכשירים אחרים.
בתרבות המערבית המודרנית נהוגה גם קליעת הראסטות באמצעות מסרגה קטנה. כדי להסירן נוהגים לעיתים בעלי הראסטות לגלח את הראש לגמרי או כמעט לגמרי.דוגמאות קלאסיות של תסרוקות ראסטות המוכרות לציבור הישראלי הם עידן רייכל ומוש בן ארי.

בשפות רבות אחרות מכונות הראסטות דרדלוקס (Dreadlocks) ובהודו הן מכונות ג'טה (jata).

==היסטוריה==
העדויות הראשונות לראסטות נמצאו בחפירות ארכאולוגית במצרים, אשר חשפו גופות ממצרים העתיקה בעלות סגנון שיער זה ואף פאות נוכריות עם צמות ארוכות. כתבי ודות עתיקים מתארים אף הם סגנון שיער זה וכתבים נוספים מצביעים על שימוש נרחב בתרבויות הקלטים, הויקינגים, האצטקים ושבטים גרמאניים שונים. כתבים נוצרים מתארים את יעקב הצדיק, הבישוף הראשון של ירושלים, כעוטה ראסטות עד לקרסוליו.

במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 החלה התעוררות דת הראסטפארי בג'מייקה אשר מאמיניה עטו את שיערם לרוב בדרך זו. עלייתו לגדולה של זמר הרגאיי בוב מארלי, אשר נמנה עם המאמינים בראטספארי, הפכה את הסגנון לפופולרי בקרב מעריציו ואוהדי מוזיקת הרגאיי בכלל ברחבי העולם ומהם לכלל התרבות המערבית.

==הצהרות דתיות ותרבותיות==
לצמות הראסטות ישנם הקשרים תרבותיים רבים, על אף שבתרבות המערבית המודרנית הם לרוב בחירה אופנתית ותו לא.

כתות מסוימות בהינדואיזם מייחסות לראסטות הצהרה על דחיית היוהרה והגאווה לטובת הרוחניות. האל ההינדואי שיווה מתואר לרוב כבעל צמות שכאלה. אחד המיתוסים על שיווה מתאר אותו כשולט בנהר הגנגס בעזרת צמותיו ומווסת את זרימתו כדי שלא תציף את העולם. במקרה אחר מתואר שיווה כרוקד בחלל וצמותיו מפילות כוכבים ושאר גורמים שמימיים והורסות אותם. תכונות ומיתוסים אלו הקשורים בצמות הראסטות הפכו אותן לסימני ההיכר אצל נזירים, שמאנים ושאר אנשי דת באזור.

מאמיני הראסטפארי מייחסים לראסטות סמל לרוחניותם ולמוצאם משבט יהודה, אשר סמלו היה אריה והראסטות הן כניסיון לחקות את רעמתו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20071229222054/http://www.reggae.co.il/Hebrew/ArticleList.aspx?Item=159&Section=130 תולדות הראסטות בפורטל הרגאיי הישראלי]

קטגוריה:ראסטפארי
קטגוריה:תספורות ותסרוקות
צ'ינגהאי

צִ'ינְגְהָאי (בסינית: 青海, בפין-יין: Qīnghăi) הוא מחוז במערב סין. שטחו כ-720,000 קמ"ר, הרביעי בסין. אוכלוסייתו, המונה כ-5.9 מיליון נפש, היא מהקטנות בסין - רק המחוז האוטונומי הטיבטי מאוכלס פחות ודליל יותר ממנו. בירתו היא העיר שׂינִינג (西宁/Xīníng). זוהי העיר הגדולה היחידה בצ'ינגהאי.

המחוז מהווה חלק מהרמה הטיבטית, הן גאוגרפית והן תרבותית. מרביתו היווה חלק מאזור אַמדוֹ של טיבט ההיסטורית. בדומה לטיבט, זהו מחוז קר וצחיח למדי, עם גובה ממוצע של 3,000 מטרים מעל פני הים, וטמפרטורות ממוצעות של 18.2°C- עד 7°C- בינואר ו-5°C עד 21°C ביולי.

במחוז נמצאת ימת צ'ינגהאי (או קוֹקוֹ נוֹר בטיבטית). זוהי הימה הגדולה בסין ושטחה 5,694 קמ"ר. היא מוקפת בערבות והאוכלוסייה באזור היא טיבטית. במערב הימה חצי אי המכונה "אי הציפורים". זהו אתר גידול לאלפי עופות פרא כגון אווזים, קורמורנים, שחפים, עגורים וציפורים רבות אחרות. שלושת הנהרות החשובים המקונג, היאנגצה והנהר הצהוב נובעים מהמחוז.

למעלה ממחצית מהתושבים הם בני האן, כ-23% טיבטים, 16% בני חווי, 4% טו, 1.8% סאלאר ו-1.8% הם מונגולים.

במחוז מרבצי נפט וגז טבעי המהווים חלק משמעותי מכלכלת המחוז. באזור הבירה נמצאת תעשיית ברזל ופלדה, אך ככלל המחוז עני למדי, וחלקו בכלכלת סין נאמד בכ-0.3% בלבד.

==רעידת אדמה==
ב-14 באפריל 2010 פקדה את דרום המחוז רעידת אדמה בעוצמה של 7.1 בסולם ריכטר וגרמה למעל 2,000 נספים ולנזקים ברכוש במחוז צ'ינגהאי ובמחוז האוטונומי הטיבטי הסמוך. מוקד הרעש היה ברשות האוטונומית הטיבטית יושו, כ-30 קילומטר מבירת הרשות, ג'ייגו .

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
נבחרת סין בכדורגל נשים

נבחרת סין בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסינית. 

נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעמיים בגביע אלגרב (1999 ו-2002). נבחרת סין הגיעה למקום השני בגביע העולם בכדורגל נשים 1999, בטורניר האולימפי ב-1996, והנבחרת עד גיל 20 הגיעה למקום השני בגביע העולם עד גיל 20 ב-2004.

==כל גביעי העולם==
*1991 - מקום חמישי
*1995 - מקום רביעי
*1999 - 20x20px מקום שני
*2003 - רבע גמר
*2007 - רבע גמר
*2011 - לא העפילה
*2015 - רבע הגמר
*2019 - שמינית גמר
*2023 - שלב הבתים

==שחקניות מפורסמות==
*סון ון
*ליו אילינג
*וואנג ליפינג 
*שיאושו מה 
*האן דואן 

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

סין
קטגוריה:נבחרות סין
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: כדורגל
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: ספורט נשים
שאאנשי

שַׁאאַנְשִׂי (בכתב סיני: 陕西, בפין-יין: Shǎnxī - IPA: ) הוא מחוז במרכז הרפובליקה העממית של סין. שטחו 205,800 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 39.5 מיליון נפש; 99.5% מהם בני האן ו־0.5% הם מוסלמים בני חווי.

למחוז, ובמיוחד לבירתו שׂיאן (西安/Xī'ān), חלק חשוב בהתהוות התרבות הסינית ובהיסטוריה שלה. 13 שושלות פיאודליות, משושלת ג'ואו במאה ה-11 לפנה"ס ועד שושלת טאנג, ששלטה עד 907, בחרו למקם את בירתן בעיר או בקרבתה. זהו גם קצה של דרך המשי, שהובילה סחורות במשך למעלה מאלף שנה לאירופה, לחצי האי ערב ולאפריקה.

צ'ין שה-חואנג, הקיסר הראשון משושלת צ'ין והראשון שאיחד את סין כולה, הקים את בירתו בשייניאנג, קרוב לשיאן של ימינו. לא רחוק משם הקים את מה שהיה עתיד להיות קברו, כשצבא של פסלי חיילים ופרשים מטרקוטה מלווים אותו בדרכו לעולם הבא (ראו צבא הטרקוטה).

שושלת האן, שיוסדה אחרי הפיכה נגד שושלת צ'ין קצרת הימים (221 לפנה"ס עד 207 לפנה"ס), יסדה את בירתה בצ'אנג-אן (长安/Cháng'ān), שׂיאן של ימינו. השושלת שרדה ארבע מאוד שנה ולאחריה התפוררה סין. ב-581 שוב אוחדה סין בידי שושלת סווי ובירתה שבה להיות צ'אנג-אן ב-582. ב-681 הוחלפה שושלת סווי בידי שושלת טאנג ותחתיה שגשגה צ'אנג-אן ונהייתה לעיר הגדולה באסיה, אם לא בעולם כולו.

המחוז נחלק לארבעה חלקים טופוגרפיים - מדבר בצפון סמוך למונגוליה הפנימית; מישור אדמת לס במרכז המחוז; רכס הרי צ'ין-לינג דרומית לו; ואקלים סובטרופי בדרום המחוז.

{|
|חלק מצבא הטרקוטה שנחשף מזרחית לשי-אן
|ציור במסגד הגדול בשי-אן
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
רצועת הספר

רצועת הספר מסומנת באדום.
רצועת הַסְּפָר (באנגלית: Frontier Strip) מתייחסת לשש מדינות בארצות הברית, מדקוטה הצפונית ודרומה עד לטקסס. מבחינה גאוגרפית מדינות אלו מהוות קו ישר מצפון לדרום. הביטוי 'רצועת הספר' מהווה ככל הנראה אזכור לימי המערב הפרוע של אמריקה, כאשר חלקן של מדינות הרצועה שהיו עדיין טריטוריות, נחשבו למקום יישוב נידח ונוקשה.

בתקופת השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית, סבלו מדינות אלו במיוחד מפגעי מזג אוויר קשה ומבצורת, אשר כונו קערת האבק. מזג האוויר ושחיקת הקרקע הביאו להתרוממותן של כמויות עצומות של עפר, ולתנועת אדמה ואבק מזרחה לעבר חוף האוקיינוס האטלנטי - והדבר פגע בשטחים עצומים של שדות תבואה, במיוחד במדינות אלו. התופעה הוחרפה על ידי העובדה שאדמות אלו עובדו בצורה אינטנסיבית מדי עם ראשית יישוב הטריטוריות, ולא נותרה בהן צמחייה טבעית שהייתה עשויה להגן על האדמה ועל הרכבה. איכרי מדינות אלו הגיעו בחלקם לידי חרפת רעב והמדינות ננטשו בחלקן מאוכלוסייה מקומית של חקלאים. מאורעות אלו הם שהעניקו לרצועת המדינות הללו את שמן.

==מדינות רצועת הספר==
*דקוטה הצפונית
*דרום דקוטה
*נברסקה
*קנזס
*אוקלהומה
*טקסס

קטגוריה:ארצות הברית: אזורים
קטגוריה:ארצות הברית: היסטוריה
נאיף חוואתמה

נאיף חוואתמה (ראשון מימין) עם [[יאסר ערפאת בירדן, יוני 1970]]
נאיף חוואתמה (בערבית: نايف حواتمة, תעתיק: נאיף חַוַאתְמה) (נולד ב-1935 בסלט) הוא טרוריסט ירדני נוצרי יווני-אורתודוקסי, מנהיג הארגון הפלסטיני השמאלי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, שהיה פעיל כארגון טרור בשנות השבעים.

==ביוגרפיה==
בשנת 1968 הקים חוואתמה את הארגון החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כפיצול מהחזית העממית לשחרור פלסטין של ג'ורג' חבש על רקע אידאולוגי. הארגון ביצע פעולות טרור רבות נגד ישראל, בהם הפיגוע במעלות.

חוואתמה הגה את תוכנית השלבים של אש"ף והתנגד למשא ומתן מדיני עם ישראל, אף שתמיד חיפש קשר לגופי שמאל ישראליים, נפגש עם אנשי מצפן וניסה להיפגש עם לובה אליאב, מזכ"ל מפלגת העבודה. כראש ארגון מרקסיסטי, חוואתמה ראה בהקמת מדינה פלסטינית את הצעד הראשון לתנועה שתפיל את "המשטרים הערביים המושחתים".

כבר מ-1973 קרא חאוותמה לשתי מדינות לשני עמים, גם כיום הוא תומך בהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל וקורא להפסקת האלימות נגד האזרחים הישראלים והפלסטינים. בשנת 1999, בעת לוויית המלך חוסיין, לחץ את ידו של הנשיא עזר ויצמן וקרא לו "איש של שלום". כמרקסיסט, הוא מתנגד לארגונים דתיים כמו החמאס.

לאחר חתימת הסכמי אוסלו ביקש חוואתמה להתיישב בשטחי הרשות הפלסטינית, אך בקשותיו נדחו שוב ושוב, בעיקר בשל אחריותו לטבח במעלות.

בשנת 2004 השתתף חוואתמה בפעילות פלסטינית-ישראלית שניסתה לקדם את פתרון שתי מדינות לשני עמים. במסגרת פעילות זו הוא שוב קרא להפסקת פעולות האיבה במהלך האינתיפאדה השנייה.

ביולי 2007 ביקש לבקר ברמאללה לרגל כינוס המועצה המרכזית הפלסטינית. כניסתו אושרה יחד עם כניסתם של פארוק קדומי ובכירי אש"ף נוספים. חוואתמה החליט לבסוף שלא לבקר ברמאללה בשל מה שהגדיר "התנאים הישראליים לביקורו".

במאי 2013 העניק אבו מאזן, יו"ר הרשות הפלסטינית, לנאיף חוואתמה את עיטור "כוכב הכבוד": "מתוך הערכה לתפקידו הלאומי החשוב בשירות הסוגיה הפלסטינית והעם הפלסטיני, ומתוך הערכה למאמציו להניף את הדגל של פלסטין מאז פרוץ המהפכה הפלסטינית ודרך שלבי המאבק המתמשך".

== חיים אישיים ==
נאיף חוואתמה חי כיום בסוריה, והארגון שלו – החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין – נהנה מתמיכתה של סוריה. בפברואר 2013 נפצע קלות חוואתמה בפיגוע במרכז דמשק.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי ארגוני טרור פלסטיני
קטגוריה:נוצרים פלסטינים
קטגוריה:ירדנים
קטגוריה:החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין
קטגוריה:טרוריסטים קומוניסטים
קטגוריה:ירדנים שנולדו ב-1935
נובו ריש

נובו ריש (נכתב גם במילה אחת, נובוריש, וברבים: נובורישים; מצרפתית: Nouveau riche, "עשיר חדש") הוא כינוי, שנאמר לרוב בנימת לגלוג וגנאי, לבעל הון טרי שאיננו מורגל בנימוסים המקובלים בחברה האריסטוקרטית. בהתאם לכך, הוא נוהג להפגין בראוותנות את עושרו בכל הזדמנות. הכינוי הופיע בזמן המהפכה התעשייתית שבה נוצרה שכבה חדשה של אנשים שבדרך כלל לא היו משכילים, ועושרם נצבר במהירות ולא נבע מנכסים שעברו בירושה.

הביטוי צמח לראשונה בתקופת הרפובליקה הרומית, הביטוי התייחס לפלבאים (כינוי לחברי המעמדות הנמוכים ברפובליקה) שצברו הון דרך מסחר ובכך נעשו חלק מהמעמד הפטריקי.

תופעת הנובו ריש מוסברת על ידי מושג ההון של הסוציולוג פייר בורדיה. לאחר שהנובו ריש השיג את ההון הכלכלי הקיים בידי הנמנים עם החברה הגדולה, הוא מגלה כי אין די בכך - ללא הביטוס והון תרבותי מתאימים הוא אינו יכול להשתלב בחברה זו ולזכות בהערכתה. בעוד שהון כלכלי ניתן להמרה להון תרבותי בקלות יחסית, רכישת ההביטוס המתאים היא תהליך ארוך ולכן השתלבותו של הנובו ריש בחברה הגבוהה תהיה ארוכה וקשה.

המושג והקונוטציה הנלוות לו עובר תהליך של ניכוס מחדש על ידי נובורישים בהגדרת עצמם, כך למשל אחד משמות הבמה של הראפר ליל ויין הוא Young money, "כסף צעיר".

==ראו גם==
* כסף ישן
* סנוב

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ריבוד ואי שוויון
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:קבוצות חברתיות
קטגוריה:עושר
רינתיה

רינתיה (רִנַּתְיָה) הוא מושב שנוסד בשנת 1949 על ידי עולים ממרוקו, בבתי הכפר הערבי רַנַתִיה שנכבש במלחמת העצמאות במבצע דני. השם רינתיה (שירת ה'), מבוסס על שמו של הכפר הערבי. שטח המושב כ-2,000 דונם<ref></ref>.

==המושב==
רינתיה היא חלק מהמועצה האזורית מודיעין, והמושב ממוקם בין אלעד לבין יהוד (על יד כביש 40), בסמוך לכביש 6, מדרום המושב גבעת כ"ח, וליד נופך, בארות יצחק. מצפון לו המושבים מזור, נחלים וכביש 471. 

באוגוסט 1950 התגוררו בבתי הכפר הנטוש 57 משפחות. בינואר 1953 החליטה הממשלה על הקמת 140 יחידות דיור במושב. בשנת 1954 היה המושב בין 34 מושבי עולים שהגיעו לביסוס והתקבלו לתנועת המושבים. בשנת 1997 התווספה הרחבה בתוך המושב של 72 יחידות דיור. במושב 72 משקים חקלאיים.

במושב רחבה גדולה ובה אנדרטת זיכרון לחיילי צה"ל בני המקום שנפלו במערכות ישראל. ילדי היישוב מתחנכים בבתי הספר שבישובים הסמוכים (שוהם, יהוד, בני עטרות). רוב התושבים מתפרנסים במקצועות חופשיים. לכבוד יובל החמישים למושב רינתיה הובא לדפוס ספר המגולל את סיפור העלייה והבניה של המושב.

בשנת 2016 הוקם ברינתיה בית תרבות חדש בעיצוב האדריכל אורי הלוי (אורבך-הלוי אדריכלים). הבניין קרוי "בית רוני" על שמו של סמ"ר רוני קורקוס, יליד המושב, שנהרג בלבנון בהיותו בן 20, בעת שירותו הצבאי בסיירת גבעתי.

==ראו גם==
* תחנת הרכבת רינתיה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090809185406/http://www.modiin-region.muni.il/Heb/?catid=200 רינתיה] באתר המועצה האזורית חבל מודיעין
* [https://web.archive.org/web/20100513001955/http://www.rinatya.co.il/ אתר מושב רינתיה]
* 

==הערות שוליים==

{| align=right
|<gallery widths="180px" heights="180px" perrow="3">
קובץ:Rinatya 2.JPG|אתר ההנצחה ברינתיה
File:Rinatya_Memorial_Library.JPG|ספריית הנצחה
File:Rinatya_Railway_station.JPG|תחנת הרכבת הישנה ברינתיה
File:Rinatya_Synagoge.JPG|בית הכנסת
File:Rinatya Silo.jpg|סילו
קובץ:Rinatya ap 002.JPG| אולם בית הכנסת
</gallery>
|}

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
*
קטגוריה:יישובים עבריים המשמרים שם ערבי
קסילופון

367x367 פיקסלים
קְסִילוׂפוׂן (מיוונית: ξύλον - עץ, φωνή - קול. בעברית: מַקושית) הוא כלי הקשה עשוי עץ אשר מכיל עד 3.5 אוקטבות.

צליל הקסילופון עמום ועמוק, העשוי מעץ, ברזל או פלסטיק, והנגינה בו נעשית באמצעות שני מקלות עץ (מקושים), אשר בקצותיהם חומרים בדרגות קושי שונות להפקת צלילים רכים או חדים. החומרים יכולים להיות בד, גומי מוקשה, פלסטיק או עץ. בקסילופון ניתן לנגן גם בארבעה מקלות כדי להפיק אקורדים שונים. כדי לקבל תהודה לכל צליל, מוצמד צינור מתכת מתחת לכל קליד. קסילופונים יכולים להיות בגדלים שונים, מגודל של ספר סטנדרטי, עד גודל של שולחן רציני.
313x313 פיקסלים
==בתרבות==
רשת השידור "NBC" השתמשה בקסילופון בעל שלושה קלידים בתור אחד הסמלים שלה במשך השנים. כאשר הקלידים מסמלים את שלושת צלילי אות השידור שלה.

== ראו גם ==
*גלוקנשפיל
*ויברפון
*מרימבה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כלי הקשה
טימפני

טימפני (באנגלית: Timpani; בעברית: תונפן או תוף דוּד), הוא תוף גדול בקוטר של כמטר הניתן לכוונון מיידי באמצעות רגלית או ידית, כך שניתן להפיק ממנו מספר צלילים ומנעדו מגיע לכדי אוקטבה עד אוקטבה וחצי. ההקשה על הטימפני נעשית באמצעות מקלות קשיחים אשר קצם דמוי כדור. התוף משמיע צליל יחסית עמום ולכן משמש רקע טוב לתזמורות כלי נשיפה. הטימפני משמש גם ככלי הקשה בתזמורות סימפוניות. הטימפניסט, נגן הטימפני, נותן את ה"טון" של כל ההרכב המוזיקלי.

בתזמורת של המאה השבע־עשרה עד המאה התשע־עשרה, הטימפני היה כלי ההקשה העיקרי בתזמורת ובמקרים מסוימים אף היחיד. במוזיקה המודרנית פחת שימושו של הטימפני בתזמורת כלי נשיפה.

בתזמורת סימפונית מקובל שיש 2–5 טימפני.

שמו של הטימפני נגזר מהמילה היוונית τύμπανον שמשמעותה מעין תוף.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20

גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פיפ"א. בטורניר, שמתקיים אחת לשנתיים, מתחרות נבחרות כדורגל המורכבות מכדורגלניות עד גיל 20. 

הטורניר הראשון נערך בשנת 2002, בקנדה והוא היה מוגבל לשחקניות עד גיל 19. משחק הגמר, בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת קנדה, נערך באדמונטון לעיני 30,000 צופים. ארצות הברית ניצחה בשער זהב, וכריסטין סינקלייר הקנדית זכתה בנעל הזהב (מלכת השערים).

ב-2004, נערך הטורניר בתאילנד. בפעם השנייה ברציפות, אלופת העולם זוכה גם בטורניר הזה. נבחרת גרמניה זכתה בטורניר ובנעל הזהב זכתה בריטני טימקו הקנדית.

הטורניר של 2006, נערך ברוסיה ובו עלתה מגבלת הגיל ל-20. הנבחרות האסיאתיות שלטו בטורניר זה, והגמר נערך בין סין לצפון קוריאה. צפון קוריאה זכתה בטורניר, אבל השחקנית המצטיינת ומלכת השערים הייתה סינית (שיאושו מה). 

מ-2010, אחת לשני טורנירים, הטורניר מתקיים במדינה שמארחת בשנה שלאחר מכן את אליפות העולם בכדורגל נשים, ומהווה מעין חזרה גנרלית בארגון הטורניר, בדומה לגביע הקונפדרציות.

==תוצאות הטורנירים==
{| border=1 style="border-collapse:collapse; font-size:90%;" cellpadding=3 cellspacing=0 width=100%

|- bgcolor=#C1D8FF
!rowspan=2 width=5%|שנה
!rowspan=2 width=10%|מארחת
!width=1% rowspan=35 bgcolor=ffffff|
!colspan=3|גמר
!width=1% rowspan=35 bgcolor=ffffff|
!colspan=3|מקומות 3-4
|- bgcolor=#EFEFEF
!width=15%|אלופה
!width=10%|תוצאה
!width=15%|סגנית
!width=15%|מקום שלישי
!width=10%|תוצאה
!width=15%|מקום רביעי

|- align=center bgcolor=#D0E7FF
|2002 פרטים
| קנדה
| 
|1 - 0<br>(שער זהב)
| 
| 
|1 - 1<br>בפנדלים: (3-4)
| 

|- align=center bgcolor=#F5FAFF
|2004 פרטים
| תאילנד
| 
|2 - 0
| 
| 
|3 - 0
| 

|- align=center bgcolor=#D0E7FF
|2006 פרטים
| רוסיה
| 
|5 - 0
| 
| 
|0 - 0<br>בפנדלים: (5-6)
| 

|- align=center bgcolor=#F5FAFF
|2008 פרטים
| צ'ילה
| 
|2 - 1
| 
| 
|5 - 3
| 

|- align=center bgcolor=#D0E7FF
|2010 פרטים
| גרמניה
| 
|2 - 0
| 
| 
|1 - 0
| 

|- align=center bgcolor=#F5FAFF
|2012 פרטים
| יפן
| 
|1 - 0
| 
| 
|2 - 1
| 

|- align=center bgcolor=#D0E7FF
|2014 פרטים
| קנדה
| 
|1 - 0<br>(הארכה)
| 
| 
|3 - 2
| 

|- align=center bgcolor=#F5FAFF
|2016 פרטים
| פפואה גינאה החדשה
| 
|3 - 1
| 
| 
|1 - 0
| 

|- align=center bgcolor=#D0E7FF
|2018 פרטים
| צרפת
| 
|3 - 1
| 
| 
|1 - 1<br>בפנדלים: (2-4)
| 

|- align=center bgcolor=#F5FAFF
|2022 פרטים
| קוסטה ריקה
| 
|3 - 1
| 
| 
|4 - 1
| 
|}

==פרסי הגביע==
{|class="wikitable"
|-
!שנה
!השחקנית המצטיינת
!מלכת השערים (מספר שערים)
!השוערת המצטיינת
!הנבחרת ההוגנת
|- 
|2002|| כריסטין סינקלייר|| כריסטין סינקלייר (10)|| || 
|-
|2004|| מרטה|| בריטני טימקו (7)|| || 
|-
|2006|| שיאושו מה|| שיאושו מה (5)|| || 
|-
|2008|| סידני לרו|| סידני לרו (5)|| אליסה נאהר || 
|-
|2010|| אלכסנדרה פופ|| אלכסנדרה פופ (10)|| ביאנקה הנינגר || 
|-
|2012|| ג'ניפר מרוז'אן|| קים און-הווה (7)|| לאורה בנקרת' || 
|-
|2014|| אסיסאט אושואלה|| אסיסאט אושואלה (7)|| מייקה קמפר || 
|-
|2016|| הינה סוגיטה|| מאמי אוהנו (5)|| מילאני צ'באס || 
|-
|2018|| פטריסיה גויארו|| פטריסיה גויארו (6)|| סנדי מקלבר || 
|-
|2022|| מייקה האמאנו|| אינמה גבארו (8)|| טקסל פונט || 
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
ֻ

קטגוריה:תחרויות כדורגל נשים
קטגוריה:אליפויות עולם בכדורגל
קטגוריה:תחרויות כדורגל לנוער וצעירים
פרץ הירשביין

מימין לשמאל: [[ישראל יהושע זינגר, מלך ראוויטש, פרץ מרקיש, אורי צבי גרינברג, פרץ הירשביין ומנדל אלקין, ב-1922]]
"[[הבימה" מציגה את "ילדי השדה" של הירשביין, 1935]]
פרץ הירשביין (7 בנובמבר 1880 – 16 באוגוסט 1948) היה משורר מחזאי וסופר יידיש, מן היוצרים הידועים ביידיש, ומן הפוריים שביניהם.

==תולדות חייו ויצירתו==
הירשביין נולד בהורדנה שבפולין שתחת שליטת האימפריה הרוסית (בשטחי בלארוס המודרנית) בשנת 1880. הוא למד בחינוך הדתי המסורתי, אך בגיל הנעורים עבר לחינוך דתי מתקדם ופתוח. הוא הגיע לוילנה בגיל 18, ושם הצטרף לחוגי המחתרת נגד השלטון הרוסי מצד אחד, ולחוגים לומדי העברית וההשכלה המודרנית מצד שני. בשנת 1904 הגיע לוורשה הבירה, והחל בכתיבתו הספרותית. בתחילת דרכו כתב עברית, כמה ממחזותיו הראשונים נכתבו עברית, אבל לימים נטש את העברית והתמסר לכתיבה ביידיש בלבד.

בשנת 1908 הגיע פרץ הירשביין לאודסה, הצטרף למרכז הספרותי העברי בהנהגתו של ביאליק, ובסיועו של ביאליק הקים להקה דרמטית. על במת הלהקה העלה מחזות יידיש שלו ושל אחרים והתפרסם מאוד בעולם היהודי, באירופה ובאמריקה. כעשרים שנה, עד שנת 1930 נדד פרץ הירשביין בעולם. הוא ביקר בין השאר בארצות אירופה השונות, בארץ ישראל, בדרום אסיה, בסין בהודו וביפן. סוף מסעותיו היה בארגנטינה ואחר כך בארצות הברית. בשנת 1930 השתקע בניו יורק ופעל בה עשר שנים. את שמונה שנותיו האחרונות עשה בלוס אנג'לס. הוא כתב תשריט לסרט "שדות ירוקים". 

הירשביין נפטר ונקבר בלוס אנג'לס ב-1948.

כאמור, יצירותיו הראשונות נכתבו עברית, שירים וסיפורים שנדפסו בבמות שונות. אך, את עיקר פרסומו ותהילתו בעולם היהודי רכש כמחזאי. מחזותיו שנכתבו במקורם ביידיש תורגמו ללשונות רבות. שניים ממחזותיו, "ילדי השדה" ו"בנות הנפח", הוצגו בעברית בתיאטרון "הבימה". כיוצרי יידיש אחרים הירשביין לא נאחז בארץ ישראל, והיה מוכר בקהילות יהודיות ברחבי העולם.

פרץ הירשביין כתב למעלה משמונים כרכי סיפורים שירים ומחזות. וכן ספרי מסעות ממסעותיו הרבים בעולם. לעברית תורגמו מעט מאוד מיצירותיו. לבד מהמחזות שהוצגו בתיאטרון, תורגמו גם מעט משיריו.

==מיצירותיו של פרץ הירשביין בעברית==
* בנות הנפח, מחזה, תרגם אברהם לוינסון, הוצג בהבימה, בשנת 1940.
*אליהו הנביא, מערכון, תרגם נחום מליץ, 1954.
*אליהו הנביא, מעשיה, תרגם פסח גינזבורג, 1928.
*במהלך החיים, 1900-1910, תרגם מרדכי חלמיש, 1971.
*דרמות, ספר ראשון: א) בין ילדי השדה, ב) תקיעת כף, ג) בצל הדורות. תרגם לעברית המחבר, 1922.
*הולכים וכבים, מחזה בארבע מערכות, ורשה, תרס"ח.
*ילדים, חיזיון במערכה אחת, ורשה תרס"ז.
*מחזות, מרים, נבלה, עולמות בודדים, הולכים וכבים, ורשה 1923.
*תקיעת כף, דרמה עם חמש תמונות ופרולוג, אודסה, אחיאסף, תרס"ח.
* הדו, סיפור מסעו בהודו, הוצאת מצפה, תרצ"א, תל אביב, תרגם א.צ. גרינברג

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:מחזאי יידיש
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:ילידי 1880
קטגוריה:נפטרים ב-1948
קייט וייטהיל

קייט וייטהיל (נולדה כקטרין אן רודיק ב-10 בפברואר 1982) היא כדורגלנית אמריקאית המשחקת בקבוצת ניו ג'רזי ויילדקטס מהדבליו-ליג.

== קריירה ==
רודיק נולדה בריצ'מונד, וירג'יניה, אבל גדלה בבירמינגהאם, אלבמה. היא התחילה לשחק כדורגל בגיל צעיר וכבר אז גרפה הרבה תהילה. היא למדה באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפ היל, אוניברסיטה שגידלה כדורגלנים גדולים, כמו מיה האם ואדי פופ.

הופעת הבכורה שלה בנבחרת ארצות הברית הייתה ב-6 ביולי 2000 נגד נבחרת איטליה. מאז ועד 2010 היא בהרכב של הנבחרת. היא שיחקה איתה בשתי אליפויות עולם בשנים 2003 ו-2007. כמו כן היא זכתה עם הנבחרם במדליית זהב באולימפיאדת 2004. היא הבקיעה 11 שערים ב-134 הופעותיה בנבחרת.

היא שיחקה בקבוצת המכללה של צפון קרלוינה וזכתה איתה ב-4 אליפויות מכללות של ארצות הברית. בהמשך בשנים 2009-2015 היא שיחקה גם בקבוצות מקצועיות בארצות הברית בוושינגטון אלבמה ובוסטון. לאחר שפרשה ממשחק שימשה כעוזרת מאמן ואחר כך כמאמנת במספר קבוצות וב- 2021 הצטרפה לצוות האימון של האמורי איגלס כעוזרת המאמן.<ref></ref>

לאחר שהפסיקה לשחק כדורגל מקצועי היא מונתה ב-2022 כיו"ר שותף של כבוד בוועדה שארגנה את מונדיאל הנשים.<ref></ref> 

היא זכתה בפרס הרמן.

בסוף שנת 2005, רודיק התחתנה ושם משפחתה השתנה לוייטהיל. את משחק הבכורה שלה עם השם החדש היא עשתה במאי 2006 נגד יפן [https://web.archive.org/web/20070102175116/http://www.ussoccer.com/articles/viewArticle.jsp_280943.html].

==קישורים חיצוניים==
https://twg2022.com/2021/cat-whitehill-named-honorary-co-chair-of-the-world-games-2022/<nowiki/>
* [http://www.goal.com/NewsDetail.aspx?idNews=75637&progr=1 פרופיל]
* [http://fifaworldcup.yahoo.com/03/en/t/pl/186477.html גביע העולם בכדורגל - קייט רודיק]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלניות אמריקאיות
קטגוריה:מגנות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:מגני כדורגל אמריקאים
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: כדורגל
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
שאנדונג

שַאנְדונְג (, פין-יין: Shāndōng, מילולית: "ממזרח להרים") הוא מחוז במזרח סין. שטחו 156,700 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-101.5 מיליון נפש, בירתו העיר ג'ינאן והעיר המאוכלסת ביותר בתחומו היא צ'ינגדאו.

==גאוגרפיה==
המחוז נמצא על שפך הנהר הצהוב ויש לו חלק בהיסטוריה של סין עוד מתקופת שושלת שאנג (החל במאה ה-15 לפנה"ס). בין השאר נולד כאן קונפוציוס במדינת לו (鲁国/Lŭguó) שהתקיימה כאן באלף הראשון לפנה"ס. ממלכה משמעותית יותר הייתה מדינת צ'י (齐国), שהתקיימה כאן במשך כל תקופת האביב והסתיו ותקופת המדינות הלוחמות, עד לכניעתה לצ'ין ב-221 לפנה"ס, תאריך המציין את תחילת עידן סין המאוחדת.

במהלך המאה ה-19, כשסין נחשפה יותר ויותר למערב, הייתה שאנדונג אחד האזורים המושפעים יותר מהקולוניאליזם. העיר וֵיי-הָאי (威海/Wēihăi) שבחצי האי שאנדונג עברה לידיה של בריטניה, והעיר צִ'ינְגדָאו (青岛/Qīngdăo), גם היא בחצי האי, עברה לידיה של גרמניה, המחוז כולו הוגדר אז כ"אזור השפעה גרמנית". שתי הערים הושבו לסין רק ב-1930 וב-1922 בהתאמה, לאחר הקמת הרפובליקה הסינית.

שאנדונג היא ברובה חלק ממישור צפון סין. מרכז המחוז הררי. מזרח המחוז הוא חצי האי שאנדונג התוחם מדרום את ים בוהאי. הוא מכוסה ברובו גבעות, חופו הסלעי צוקי ומפורץ ולאורכו איים. הנהר הצהוב זורם בצפון המחוז, והתעלה הגדולה עוברת במערבו. אקלים המחוז ממוזג, עם קייצים לחים וחורפים קרים ויבשים.

המחוז, ובייחוד חצי האי שאנדונג, הוא אחד העשירים בסין, ונהנה מהשקעות רבות מיפן ומקוריאה. עיקר הכלכלה נשען על חברות מוצרי-צריכה גדולות. בולטת במיוחד העיר צ'ינגדאו, ביתם של ענקית מוצרי החשמל הסינית האייר (海尔/Hăiěr) ומבשלת הבירה צינגטאו (Tsingtao או 青岛/Qīngdăo).

המחוז גם מדורג ראשון בסין במגוון תוצרים ככותנה, חיטה ואף זהב ויהלומים. במחוז גם מרבצי נפט משמעותיים, בייחוד באזור דונְגיִינג שבשפך הנהר הצהוב. מוצרים חשובים נוספים שהמחוז מפיק הם דורה, תירס ומלח.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
קרב מילאי (36 לפנה"ס)

קרב מילאי הוא קרב ימי שניטש בשנת 36 לפנה"ס, במהלך מלחמת האזרחים הרומית, בין ציי אוקטביוס וסקסטוס פומפיוס. הלחימה נערכה ליד מילאי (כיום מילאצו) בחוף הצפון-מזרחי של סיציליה, והסתיימה בניצחונו של אוקטביוס.

== רקע ==
לאחר תבוסתם של שרידי המחנה הרפובליקאי בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס על ידי יוליוס קיסר, הצליח סקסטוס פומפיוס לברוח לסיציליה וניצל את חוסר היציבות הפוליטית ברומא כדי לבנות לעצמו בסיס בטוח לפעילות. פומפיוס עסק בעיקר בשוד ימי וכך איים על אספקת המזון לרומא.

כל ניסיונותיהם של אנשי הטריומווירט השני להביסו עלו בתוהו, חוזה שלום שנחתם איתו לא קוים על ידו. מעשי האיבה התחדשו בשנת 37 לפנה"ס, פומפיוס הביס את אוקטביוס בקרב מסינה כתוצאה מחוסר ניסיונו של האחרון בלוחמה ימית. כתוצאה מהתבוסה אוקטביוס העביר את השליטה בצי למצביאו הראשי מרקוס ויפסניוס אגריפה וזה החל לבנות ולאמן את הצי מחדש.

== הקרב ==
בשנה הבאה הצי החדש של אוקטביוס גמר את אימוניו והיה מוכן לצאת למלחמה. תחילה נחת אגריפה עם הצי בסטרונגילי (כיום סטרומבולי) שבאיים הליפאריים, משם הוא הצליח לכבוש את האי היקסיאה (כיום באסילוצו) ללא התנגדות ונערך לתקוף את מילאי.

במילאי היה מוצב צי של 40 ספינות בפיקודו של דמוקרטס. פומפיוס, שהבין את הסכנה שבפלישה על בסיס פעולתו, שלח כתגבורת צי נוסף בן 45 ספינות בראשותו של אפולופאנס.

מיקום הקרב
בתחילה תכנן אגריפה לתקוף את מילאי בעזרת חצי מכוחותיו, אולם כשהגיע נוכח לדעת שרוב הצי של פומפיוס נמצא במקום, ולכן הוא הזעיק את שאר כוחותיו מהיקסיאה. במקביל הודיע אגריפה לאוקטביוס על התפתחות העניינים ואוקטביוס הצטרף אליו לקרב. אגריפה פיקד על האגף המרכזי בצי שהיה מורכב מאוניות חמש-חתרית כבדות בעוד שציו של פומפיוס היה מורכב מליבורניות. יתרון התמרון והניסיון היה לצדו של פומפיוס בעוד שיתרון חוזק הספינות היה שייך לאגריפה.

למרות יכולת התמרון של פומפיוס חוזקו של הצי הקיסרי הכריע את המערכה. האוניות הגדולות והחזקות של אגריפה הצליחו לנגח את האוניות הקטנות והחלשות. כמו כן עשה הצי הקיסרי שימוש במתקן "העורב", שנועד ללכוד ספינות אויב. פומפיוס הורה לצי שלו לסגת והם ברחו למים רדודים היכן שספינותיו הכבדות של אגריפה לא יכלו לרדוף אחריהם. אגריפה ניסה בהתחלה לצור על הצי של פומפיוס אולם עד מהרה וויתר על תוכנית זאת בעקבות מצבם הרע של מלחיו.

הצי המובס של פומפיוס הצליח לסגת לבסיסו. בסך הכל איבד הצי 30 ספינות לעומת 5 ספינות של הצי הקיסרי שהוטבעו. הניצחון הקיסרי במילאי היה ראשית הסוף של פומפיוס ותרם רבות להגדלת יוקרתו וביסוס כוחו ושליטתו של אוקטביוס ברומא ואיטליה.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Appianus. Roman History. Translated by H. White. The Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1912. [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Appian/home.html Digitized copy] in: LacusCurtius.
* J.S. Morrison, Greek and Roman Oared Warships, 399-30 B.C. Oxford, Oxbow Books, 1996. pp. 154–157. 
</div>

מילאי (36 לפנה"ס)
מילאי (36 לפנה"ס)
מפלגת מוקד

התפלגויות ואיחודים במפלגות השמאל הרדיקלי
מפלגת מוקד הייתה מפלגת שמאל ישראלית שפעלה בשנות ה-70, ובראשותה עמד מאיר פעיל.

לאחר התפצלותה של מק"י בשנת 1965 למפלגות מק"י ורק"ח - הסיעות היהודית והערבית בהתאמה, ולאחר שמק"י היהודית זכתה במנדט אחד בלבד בבחירות לכנסת השישית ובבחירות לכנסת השביעית, היא החליטה לקראת הבחירות לכנסת השמינית ב-1973 להתאחד עם כוחות שמאל נוספים. בראש אותם כוחות עמדה תנועת תכלת-אדום, שהורכבה מתנועת שמאל ישראלי חדש (שי"ח) ומקבוצת מרצים, בעיקר מאוניברסיטת תל אביב, בראשות ד"ר מאיר פעיל. הרשימה המשותפת קיבלה את השם "מוקד". רשימה זו קיבלה בבחירות, כמו קודם לכן, מנדט אחד בלבד. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית התפצלה המפלגה: מק"י הצטרפה לחד"ש הקומוניסטית, והחברים הלא-קומוניסטים הצטרפו למחנה של"י.

==נציגי המפלגה בכנסת==
{| class="wikitable" border="1"
! style="width:10%;" | כנסת
! style="width:45%;" | חברי כנסת
! style="width:45%;" | הערות
|-
|הכנסת השביעית (1969)
|מנדט אחד: שמואל מיקוניס 
| הסיעה נוצרה ב-25 ביולי 1973 לאחר שינוי שמה של סיעת היחיד מק"י, בעקבות הקמת מפלגת מוקד.
|-
|הכנסת השמינית (1973)
|מנדט אחד: מאיר פעיל 
| ב-21 באוקטובר 1975 שונה שם הסיעה מ"מוקד - מק"י ותכלת אדום" ל"מוקד - לשלום ולתמורה סוציאלית".
מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: שמואל מיקוניס, יאיר צבן. לרשימת מועמדים מלאה ראו [https://web.archive.org/web/20160303191030/http://www.idi.org.il/media/513446/%D7%9B%D7%A0%D7%A1%D7%AA%208-%20%D7%9E%D7%95%D7%A7%D7%93%20.pdf]
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.knesset.gov.il/faction/heb/FactionPage.asp?PG=64 סיעת מוקד] ב[http://www.knesset.gov.il/ אתר הכנסת] 
* [https://www.idi.org.il/policy/parties-and-elections/parties/moked/ מוקד], באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ישראל: מפלגות שמאל
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1973
מחנה של"י

התפלגויות ואיחודים במפלגות השמאל הרדיקלי
מחנה של"י (ראשי תיבות של "שלום לישראל, שוויון לישראל") הייתה מפלגת שמאל ישראלית.

== היסטוריה ==
המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת התשיעית (1977) כאיחוד של תנועות שמאל שונות - "מוקד" של מאיר פעיל, "מר"י" של אורי אבנרי, "הסוציאליסטים העצמאיים" (אריה לובה אליאב) וכמה חברים בולטים מ"הפנתרים השחורים" (סעדיה מרציאנו).

בבחירות זכתה המפלגה לשני מנדטים והנהיגה רוטציה בין חבריה. סעדיה מרציאנו, שהחליף את מאיר פעיל כחבר הכנסת במאי 1980, פרש משל"י בנובמבר 1980 והקים את סיעת שוויון בישראל - פנתרים, שמאוחר יותר שינתה את שמה ל"מפלגת האיחוד לקידום ולחינוך החברה בישראל", משהצטרף אליה מרדכי אלגרבלי, שפרש מד"ש.

המפלגה לא הצליחה לעבור את אחוז החסימה בבחירות לכנסת העשירית ב-1981. בשנת 1983 התפלגה המפלגה עקב ויכוח פנימי על פגישה של חברי הנהלת המפלגה אבנרי, מתי פלד ויעקב ארנון עם ראשי אש"ף ובהם יאסר ערפאת ובמקביל בקורת של פלד על רן כהן על שירותו הצבאי בלבנון שאותו כינה 'פושע מלחמה'. הפלג בראשות כהן, שהפך ליו"ר המפלגה, נותר עם השם של"י ואילו הפלג של אבנרי, ארנון ופלד פרש מהמפלגה והקים את מפלגת 'אלטרנטיבה'. בשנת 1984 לקראת הבחירות לכנסת האחת-עשרה הצטרפה של"י למפלגת רצ ואילו מפלגת אלטרנטיבה הצטרפה להרשימה המתקדמת לשלום. לובה אליאב עם כמה מאנשי המפלגה התמודדו ברשימת 'לובה אליאב לכנסת' באותן בחירות אך רשימתם לא עברה את אחוז החסימה. אליאב חזר למפלגת העבודה ב-1987 וכיהן מטעמה כחבר הכנסת השתים עשרה בשנים 1988–1992. כהן כיהן כחבר כנסת מטעם 'רצ' ואחר כך מרצ בשנים 1984–2009. פלד כיהן כחבר כנסת מטעם הרשימה המתקדמת לשלום בשנים 1984–1988.

==נציגי המפלגה בכנסת ה-9==
2 מנדטים: אריה אליאב, מאיר פעיל, אורי אבנרי, סעדיה מרציאנו, וליד חאג'-יחיא 

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ישראל: מפלגות שמאל
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1977
אמרסון, לייק ופאלמר (אלבום)

אמרסון, לייק ופאלמר (אנגלית: Emerson, Lake & Palmer) הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק המתקדם אמרסון, לייק ופאלמר. בעטיפת האלבום ניתן לראות מעין יונה אשר בוקעת מן המוח האנושי.
== הפקה ==
האלבום מתחיל עם עיבוד רוק סוער ליצירה מאת המלחין בלה בארטוק. אחד עיבודים שנזכרו כאלה אשר עיצבו את האופי המיוחד של הלהקה. הרצועה השנייה היא יצירה אקוסטית שנכתבה בידי לייק. היצירה נמשכת כ־12 דקות.

הרצועה השלישית הוא קטע חי וסוער יותר מקודמו. שם ניתן לשמוע באופן ברור את השימוש האופייני של אמרסון באורגן האמונד.

היצירה הרבעית היא יצירה בת שלושה חלקים. החלק הראשון הוא קטע סולו לאורגן אקוסטי, החלק השני הוא קטע סולו לפסנתר, והחלק השלישי
מנוגן עדיין עם פסנתר, אך מצטרפים גם הבס של לייק, והתופים של פאלמר.

היצירה החמישית היא פרי שיתוף הפעולה בין אמרסון לפאלמר. זוהי יצירה אינסטרומנטלית שבה פאלמר מככב עם סולו תופים ארוך ומיוחד.

האלבום נגמר עם בלדה פרי עטו של לייק. את הבלדה הזאת כתב לייק כאשר היה בן 12. השיר האחרון בתקליט היא זו שפרסמה אותם והביאה את הלהקה לתודעת הציבור.

האלבום הוא פריצת דרך גם מבחינה טכנולוגית. אלבום זה הוא מבין ההקלטות הראשונות בהם מככב הסינתיסייזר האנלוגי מסוג "מוג".

== נגנים ==
*קית' אמרסון - אורגן, אורגן חשמלי, פסנתר, סינתיסייזר
*גרג לייק - שירה, גיטרה בס, גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
*קרל פאלמר - תופים, כלי הקשה

== רשימת השירים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמרסון, לייק ופאלמר
קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1970
קטגוריה:אלבומים באנגלית
מיכאיל גורביץ'

מיכאיל יוסיפוביץ' גורביץ (ברוסית: Михаил Иосифович Гуревич; 12 בינואר 1893 – 25 בנובמבר 1976) היה מתכנן מטוסים יהודי-סובייטי-אוקראיני. יחד עם ארטיום מיקויאן הוא תכנן רבים ממטוסי ה"מיג" המפורסמים.

==קורות חיים==
גורביץ' נולד למשפחה יהודית בעיירה רובנשצ'ינה (מחוז קורסק). אביו עסק בתיקון מכונות ליקבים. בשנת 1910 הוא סיים את התיכון באוחטירקה (מחוז חרקוב) עם מדליית כסף על הצטיינות והחל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת חרקוב.
לאחר שנה הוא נזרק מהאוניברסיטה בשל השתתפות בפעולות מהפכניות ונאלץ להמשיך את לימודיו במונפלייה, צרפת. הוא למד גם בבית הספר הצרפתי לתכנון מטוסים SUPAERO וסיים את לימודיו שם בשנת 1913.

בקיץ 1914 הוא שהה בביקור במולדתו, ואז פרצה מלחמת העולם הראשונה. מלחמה זו, ומלחמת האזרחים הרוסית שבאה אחריה, פגעו בלימודיו. בשנת 1925 הוא סיים את לימודיו בפקולטה לאווירונאוטיקה של המכון הטכנולוגי של חרקוב והחל לעבוד כמהנדס בחברה ממשלתית לאנרגיה.

קברו של גורביץ' בסנקט פטרבורג
ב-1929 עבר למוסקבה כדי לחפש עבודה כמתכנן מטוסים. ב-1937 מונה לראש צוות מתכננים במשרד פוליקרפוב, ושנתיים לאחר מכן ייסד יחד עם מיקויאן את משרד התכנון "מיג" (ראשי תיבות של מיקויאן-גורביץ'), אשר תכנן סדרה ארוכה של מטוסי קרב מוצלחים, ובהם המיג 15, עליו קיבלו מיקויאן וגורביץ' את פרס סטלין בסך 150 אלף רובל.

במשרד זה הוא היה סגן המתכנן הראשי, ומשנת 1957 - המתכנן הראשי.

גורביץ' קיבל פרסים רבים: פרס סטלין 5 פעמים, פרס לנין (1962) ואות "גיבור העמל הסוציאליסטי" (1957).

==ראו גם==
* תעשיית תעופה ברוסיה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:מהנדסים יהודים רוסים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה סובייטים
קטגוריה:מהנדסי אווירונאוטיקה יהודים
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס פינקל
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1892
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1976
פירובט

המבנה הכימי של חומצה פירובית. פירובט מתקבל מהשמטת אטום המימן הימני

פִּירוּבָט (באנגלית: Pyruvate) הוא תרכובת אורגנית קטנה בעלת חשיבות עליונה בכל היצורים החיים.

פירובט הוא יון של חומצה פירובית (pyruvic acid). זוהי חומצת קטו: חומצה קרבוקסילית המכילה, בנוסף לקבוצת הקרבוקסיל (COOH), גם קבוצת קרבוניל (CO). חומצה פירובית מכילה שלושה אטומי פחמן, והיא לפיכך נגזרת של חומצה פרופנואית (CH<sub>3</sub>CH<sub>2</sub>COOH). שמה הכימי של חומצה פירובית (לפי IUPAC) הוא 2-חומצה אוקסופרופנואית ונוסחתה הכימית: CH<sub>3</sub>COCOOH.

פירובט הוא יון שלילי הנוצר כשחומצה פירובית מאבדת אטום מימן בודד: <sup>-</sup>CH<sub>3</sub>COCOO. ברוב המקורות מצוין "פירובט" בהקשר של המסלולים שלהלן, אך מקורות מעטים מציינים "חומצה פירובית".

פירובט משתתף כחומר ביניים במסלולים מטבוליים רבים בכל התאים :
* פירובט הוא התוצר הסופי של הגליקוליזה. מולקולת גלוקוז אחת, בעלת שישה פחמנים, מתפרקת לשתי מולקולות פירובט, ומשחררת אגב כך אנרגיה, בה התא יכול להשתמש לשם ביצוע פעולותיו השוטפות.
* ביצורים אווירניים (ארוביים) חלק מהפירובט שנוצר בגליקוליזה עובר למעגל קרבס. שם מפורק הפירובט בין השאר לפחמן דו-חמצני; זהו מקורו של הפחמן הדו-חמצני שאנו פולטים מהריאות בכל נשימה.
* פירובט הוא לעיתים חומר המוצא בתהליך ההפוך לגליקוליזה, גלוקונאוגנזה.
* בחלק מהיצורים האנארוביים - אלו המבצעים תסיסה - מומר הפירובט לשלל תרכובות אחרות: חומצה לקטית (חומצת חלב), אתנול, חומצה בוטירית (חומצת חמאה), חומצה אצטית (חומץ) ועוד. מוצרי תסיסה רבים משמשים את האדם בייצור מזון.
* גלוקוז הוא אינו התרכובת היחידה שפירוקה מביא לקבלת פירובט. השומנים (וליתר דיוק: הטריגליצרידים) שאנו צורכים במזון מתפרקים בגוף לגליצרול ולשלוש חומצות שומן; הגליצרול, כוהל תלת-פחמני, מומר בסדרת תגובות לפירובט, אשר נכנס ישירות למעגל קרבס.
* חומצות האמינו אלנין וסרין, שתיים מהחומצות השכיחות ביותר בחלבונים, הן היחידות המורכבות מ-3 אטומי פחמן, בדומה לפירובט; הן מומרות בתא לפירובט באופן ישיר, באמצעות מסירה של קבוצת האמינו שלהן לתרכובת אחרת. תגובה זו נקראת טרנסאמינציה. הפירובט המתקבל נכנס ישירות למעגל קרבס. תגובה חשובה זו מאפשרת לתאים לנצל חומצות אמינו (כלומר: חלבונים) לשם הפקת אנרגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חומצות קרבוקסיליות
חומצת קטו

חומצה פירובית (למעלה), חומצה אצטואצטית וחומצה לוולינית (למטה)]]
בכימיה אורגנית, חומצות קטו או קטואצידים (הנקראות גם חומצות אוקסו או אוקסואצידים) הן תרכובות אורגניות המכילות קבוצת חומצות קרבוקסיליות () וקבוצת קטון (). לעיתים, קבוצת הקטו עוברת הידרציה (חיבור עם מולקולת מים).<ref></ref> חומצות קטו מסוג אלפא חשובות במיוחד בביולוגיה מכיוון שהן מעורבות במעגל חומצת הלימון על שם קרבס ובגליקוליזה שהם תהליכים מרכזיים בחילוף החומרים וייצור אנרגיה בתא.<ref>Nelson, D. L.; Cox, M. M. "Lehninger, Principles of Biochemistry" 3rd Ed. Worth Publishing: New York, 2000. .</ref>

סוגים נפוצים של חומצות קטו כוללים:

* חומצות קטו מסוג אלפא (חומצות אלפא-קטו או 2-אוקסואצידיות) - להן יש קבוצת קטו הצמודה לחומצה הקרבוקסילית. לעיתים קרובות הם נוצרים על ידי דה-אמינציה חמצונית של חומצות אמינו, ובהיפוך התהליך, הם קודמנים שלהן. לחומצות אלפא-קטו יש תפקיד כימי במגוון תהליכי אצילציה.<ref></ref> יתר על כן, חומצות אלפא-קטו כגון חומצה פניל-פירובית משמשות כמקורות אנדוגניים לפחמן חד-חמצני (כמולקולות איתות גזי) ואף הוצעו כ'פיגומים' לקדם-תרופה.<ref></ref><ref></ref> נציגים חשובים:
** חומצה פירובית, תוצר ביניים נפוץ בחילוף החומרים.
** , תוצר ביניים נפוץ נוסף בחילוף החומרים, בעל קשר זרחני עתיר אנרגיה.
** חומצה אוקסלואצטית, מרכיב במעגל קרבס .<ref></ref>
** אלפא-קטוגלוטרט, חומצת קטו בעלת 5 פחמנים המופקת מחומצה גלוטמית . אלפא-קטוגלוטרט משתתפת באיתות תאי על ידי תפקודה כקו-אנזים .<ref></ref> היא משמשת בדרך כלל בתגובות טרנסאמינציה.
* חומצות קטו מסוג בטא, חומצות בטא-קטו, או 3-אוקסואצידיות, כגון חומצה אצטואצטית - להן יש קבוצת קטו בפחמן השני מהחומצה הקרבוקסילית. במעבדה, הם נוצרים בדרך כלל על ידי . הנוכחות של קבוצת הקטו בעמדה בטא מאפשרת להם לעבור בקלות דקרבוקסילציה תרמית.<ref></ref>
* חומצות קטו מסוג גמא, חומצות גמא-קטו, או 4-אוקסואצידיות - אצלן קבוצת הקטו נמצאת בפחמן השלישי מהחומצה הקרבוקסילית. דוגמה לחומצת גמא-קטו: חומצה לוולינית, הנוצרת מפירוק תאית.

חומצות קטו מופיעות במגוון רחב של מסלולים אנבוליים בחילוף החומרים. לדוגמה, בצמחי רוש, כדנית ו, חומצה 5-אוקסו-אוקטנואית מומרת בצעדים אנזימטיים ולא אנזימטיים למשפחה המעגלית של אלקלואידים רעילים בשם .<ref></ref>

כאשר רמות הסוכרים בתזונה נמוכות (למשל במצב קטבולי), הופכים שומנים וחלבונים למקור ייצור האנרגיה העיקרי. המתקבלות מחלבונים מומרות לחומצות אלפא-קטו על ידי דה-אמינציה (הרחקת אמין) ובהמשך מומרות לגלוקוז. כך למשל הופכת החומצה האמינית אלנין לחומצה פירובית, שהופכת בהמשך לחומצה אוקסלואצטית, ממנה לחומצה פוספואנול-פירובית וממנה לגלוקוז.

== הערות שוליים ==

== קישורים חיצוניים ==

* Keto+Acids at the U.S. National Library of Medicine Medical Subject Headings (MeSH)

קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
רבי חנינא בן תרדיון

רבי חנינא בן תרדיון היה מחשובי התנאים בדור מרד בר כוכבא ולאחריו. הוא היה ראש בית דין, אביה של ברוריה וחותנו של רבי מאיר, ואחד מעשרת הרוגי מלכות.

== ביוגרפיה ==

שימש כראש בית דין בסכנין והיה חברו של רבי חלפתא.

== דמותו ותורתו ==
בתלמוד הוא מתואר כגבאי צדקה נאמן, עד כדי כך שהפך לסמל של יושר וחוכמה:

== מותו וגורל משפחתו ==
בעת גזרות אדריאנוס, רבי חנינא לימד תורה ברבים, והרומאים תפסוהו והרגוהו בשרפה. הוא נמנה עם עשרת הרוגי מלכות. לפי מגילת תענית בתרא, גזר הדין בוצע בכ"ז בסיוון, והיום נקבע לתענית צדיקים.

הגמרא מתארת כי גופו נעטף בזמורות עץ והוא נשרף יחד עם ספר התורה בו למד. כדי להאריך את ייסוריו, הניחו הרומאים על ליבו גיזי צמר ספוגים במים, ובכך מנעו את מותו המהיר. לקריאת תלמידיו כי יפתח את פיו כדי למות מהר יותר, אמר: . לתלמידיו סיפר שהוא רואה (קלף נשרף והאותיות הכתובות בו אינן נמחקות, אלא פורחות; רמז לו עצמו; השרפה כילתה את הגוף, אך התוכן נשאר לנצח). התליין שהתפעל מגדלות נפשו של רבי חנינא שאל אותו אם יביאו לחיי עולם הבא אם יסלק את ספוגי הצמר מעל לבו. רבי חנינא השיבו לחיוב, ואף נשבע לבקשתו. התליין הגדיל את השלהבת ונטל הספוגים וכך מת רבי חנינא מהר יותר, ואף התליין השליך עצמו באש ונשרף. על פי הגמרא יצאה בת קול ואמרה: ; ועל כך אמר רבי יהודה הנשיא: .

גם גורל בני משפחתו היה מר: על אשתו נגזר שתיהרג, ועל בתו השנייה (אחותה של ברוריה) גזרו לישב בקובה של זונות. מסופר גם כי בנו נתפס לליסטות<ref>אולי הצטרף למורדים המזוינים נגד השלטון הרומי</ref> ונהרג על ידי המלכות.

הגמרא מסבירה שרבי חנינא נענש על חטא מועט, שהיה הוגה את השם המפורש באותיותיו בפרהסיא, משום שהקב"ה מדקדק עם צדיקים אף על חטא מועט, וכן בני ביתו נענשו על דבר מועט מפני צידקותם.

== קברו ==
מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל, אך על פי מסורת עממית מסוף המאה ה-18 קברו מצוי סמוך לציפורי. יעקב ברוך בספרו "חיבת ירושלים" (סביב שנת 1785), כנראה הראשון לתעד מסורת זו: 
מערת רבי יהודה הנשיא בבית שערים]]
חוקרי המקומות הקדושים ישראל מאיר גבאי, ישראל הרצברג והארכאולוג ד"ר יוסי סטפנסקי העלו השערה כי נקבר בבית שערים: 

== לקריאה נוספת ==
*
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [https://www.bac.org.il/specials/project/avtyvt-pvrhvt-btzyvr-shl-dvd-rkyaa-vmaabr-lv/article/avly-tzrych-lhaygmr-kdy-mhr-lhathyl "אנחנו דור מעורבב": אביתר בנאי על הקשר עם המקורות] - אביתר בנאי והשיר "אותיות פורחות באוויר"
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:גבאי צדקה
קטגוריה:עשרת הרוגי מלכות
קטגוריה:הדור השלישי לתנאים
קטגוריה:סכנין: רבנים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בשרפה
קטגוריה:תנאים