OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרנק מוס (שוער)

פרנק מוס (אנגלית: Frank Moss; 5 בנובמבר 1909 – 7 בפברואר 1970) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

== קריירה ==
מוס נולד בעיירה ליילנד שבלנקשייר, והחל את הקריירה שלו במועדון פרסטון נורת' אנד, אליו הצטרף ב-1928. לאחר שנה ו-24 משחקים הוא הצטרף לאולדהאם אתלטיק כמחליפו של השוער הראשון ג'ק האקינג. הוא השתתף ב-29 משחקי ליגה במשך עונה וחצי, ובנובמבר 1931 חתם בארסנל תמורת 3,000 לירות שטרלינג.

מוס תפס מקום קבוע בהרכב של ארסנל במקום צ'ארלי פרידי, ושמר על מקום זה במשך ארבע העונות הראשונות שלו בארסנל; הוא זכה בשלוש אליפויות (1932/1933, 1933/1934 ו-1934/1935) והשתתף בגמר גביע ה-FA של 1932, שהסתיים בהפסד שנוי במחלוקת לניוקאסל יונייטד.

הוא השתתף בחמישה משחקים במדי נבחרת אנגליה, וב-14 באפריל 1934 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 3 - 0 על נבחרת סקוטלנד באצטדיון ומבלי. משחקו האחרון בנבחרת היה משחק שכונה "קרב הייבורי", ובו התמודדה אנגליה מול נבחרת איטליה שהייתה אלופת העולם. מוס היה אחד משבעת השחקנים של ארסנל שהובילו את אנגליה לניצחון 3 - 2.

מוס הוא השוער היחיד בתולדות ארסנל שהבקיע שער במשחק רשמי. ב-16 במרץ 1935 נערך משחק מול אברטון במסגרת הליגה הראשונה, ובמהלכו נפצע מוס ופרק את הכתף שלו. באותה תקופה לא היה מותר להחליף שחקנים, כך שהוא נאלץ לעבור לשחק בעמדת הקשר השמאלי והצליח להבקיע את השער הראשון בניצחון 2 - 0. אולם, משחק זה היה גם האות לתחילת נפילתו של מוס. הוא לא הצליח להתאושש מהפציעה, והשתתף רק בחמישה משחקים נוספים בעונת 1935/1936. בקיץ 1937 הוא קיבל המלצה לפרוש, והוא בן 27 בלבד. הוא הספיק להשתתף ב-161 משחקים במדי ארסנל.

לאחר פציעתו הוא התמנה לתפקיד המאמן של מועדון הארט אוף מידלות'יאן (הארטס) הסקוטי, והפך למאמן הצעיר ביותר בתולדות המועדון והראשון שזכה לאוטונומיה מלאה בבחירת השחקנים. בעונתו הראשונה בהארטס הוא הוביל את המועדון למקום השני בליגת העל הסקוטית, אך ב-1940 התפטר מתפקידו בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן חזר לאנגליה.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שוערי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני פרסטון נורת' אנד
קטגוריה:כדורגלני אולדהאם אתלטיק
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1970
אלף קירקן

אלפרד ג'ון "אלף" קירקן (באנגלית: Alfred John "Alf" Kirchen: 26 באוגוסט 1913 - 18 באוגוסט 1999) היה כדורגלן אנגלי.

==ביוגרפיה==
קירקן נולד בשולדהאם שבנורפוק, והחל את הקריירה שלו במועדונים מקומיים. ב-1934 הוא הוחתם על ידי המאמן טום פארקר מנוריץ' סיטי שבליגה השנייה, וב-14 משחקי הליגה הראשונים שלו הבקיע שבעה שערים, כאשר בארבעת משחקי גביע ה-FA הראשונים שלו הוא הבקיע שלושה שערים. יכולתו של קירקן משכה את תשומת לבו של צוות האימון בארסנל מהליגה הראשונה, ובמרץ 1935 הוא הוחתם במועדון הלונדוני תמורת 6,000 לירות שטרלינג.

כיוון שהגיע לארסנל מאוחר מדי הוא לא זכה לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות (במקרה זה השלישית ברציפות של ארסנל), אך למרות זאת הצליח להשפיע במידה מסוימת והבקיע צמד שערים במשחק הדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר ב-6 במרץ, והוביל את ארסנל לניצחון 6 - 0 בדרבי, המהווה שיא שטרם נשבר. קירקן, ששיחק בעמדת הקיצוני הימני, נאלץ להיאבק על מקומו בהרכב הראשון עם ג'ו האלם, אך עם תחילת עונת 1936/1937 תפס מקום קבוע בעמדת הקיצוני הימני במערך המשחק של ארסנל.

קירקן התפרסם בזכות שלוות המשחק והבעיטות החזקות שלו, שתוך זמן קצר זיכו אותו בתשומת לב בינלאומית; ב-1937 הוא השתתף בשלושה משחקים (והבקיע פעמיים) במהלך מסע המשחקים של נבחרת אנגליה בסקנדינביה, ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול נבחרת נורווגיה ב-14 במאי, ואת משחקו האחרון מול נבחרת פינלנד ב-20 במאי. למרות יכולתו הטובה הוא לא זומן יותר לנבחרת.

קירקן זכה עם ארסנל באליפות של עונת 1937/1938, והשתתף ב-19 משחקים במהלכה. אולם, מלחמת העולם השנייה קטעה את שיא הקריירה שלו. קירקן שירת בחיל האוויר המלכותי כמאמן כושר, שהיה תפקיד שאיפשר לו להמשיך לשחק במדי ארסנל במשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה. הוא השתתף ב-116 משחקים שבהם הבקיע 81 שערים, ואף בשלושה משחקים לא רשמיים במדי אנגליה. בעקבות פציעה קשה במשחק נגד וסטהאם יונייטד ב-1943 הוא נאלץ לפרוש. למעט המשחקים בזמן המלחמה הוא צבר לזכותו 101 משחקים רשמיים במדי ארסנל, והבקיע בהם 45 שערים.

לאחר פרישתו חזר קירקן לנוריץ' סיטי כמאמן כושר, ולאחר שעזב את התפקיד הזה הוא הפך לחוואי בת'ווייט סנט מארי והנדנהאם שבדרום נורפוק. הוא חזר לנוריץ' פעם נוספת כדי למלא תפקיד של דירקטור בהנהלת המועדון, ומילא את תפקיד נשיא הכבוד של מועדון אוהדי ארסנל בנורפוק. קירקן עסק גם בענף הספורט של ירי במטרות מעופפות, והיה שחקן כדורת דשא.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1999
מתחם הספורט האולימפי אתונה

מתחם הספורט האולימפי של אתונה (ביוונית: Ολυμπιακό Αθλητικό Κέντρο Αθηνών, ראשי תיבות: Ο.Α.Κ.Α.) ספירוס לואיס (ביוונית: Σπύρος Λούης) הוא מתחם מתקני ספורט במרוסי, אתונה, יוון שהיווה את המוקד של אולימפיאדת 2004.

== היכלי הספורט ==
=== האצטדיון האולימפי ===

האצטדיון תוכנן בשנת 1979, בנייתו החלה בשנת 1980 והסתיימה בשנת 1982 עבור אליפות אירופה באתלטיקה. האצטדיון נחנך ב-8 בספטמבר1982 בנוכחות ראש ממשלת יוון קונסטנטינוס קרמנליס. בשנת 1991 נערכו באצטדיון חלק מתחרויות משחקי הים התיכון.
האצטדיון עבר שיפוץ נרחב לקראת אירועי אולימפיאדת 2004, במסגרתו נוסף לאצטדיון גג בתכנונו של סנטיאגו קלטרווה. האצטדיון המחודש נפתח רשמית ב-30 ביולי 2004 ושימש כאצטדיון המרכזי של האולימפיאדה, בו התקיימו טקסי הפתיחה והנעילה, תחרויות האתלטיקה קלה ומשחק הגמר בטורניר הכדורגל. באצטדיון יש כ-71,000 מקומות ישיבה.

=== ההיכל האולימפי ===
היכל הספורט האולימפי במהלך משחק כדורסל של פנאתינייקוס

היכל ספורט רב-תכליתי שנחנך בשנת 1995. מכיל כ-19,000 מקומות ישיבה ומשמש כאולם הביתי של קבוצות הכדורסל פנאתינייקוס ואא"ק אתונה. ההיכל אירח את שלבי הגמר בכדורסל ואת תחרויות ההתעמלות מכשירים באולימפיאדת 2004.

=== מרכז הספורט המימי ===

המרכז שנבנה ב-1991 לכבוד תחרויות הים התיכון כולל שתי בריכות שחייה פתוחות עם יציעים ל-11,500 (ששימשה לתחרויות השחייה ופולו מים) ו-5,300 (שחייה צורנית) צופים בהתאמה ואחת מקורה שביציעים מסביבה יש כ-6,200 מקומות ישיבה, אשר בה התקיימו תחרויות הקפיצה למים.
המגרש המרכזי במרכז הטניס האולימפי

=== מרכז הטניס האולימפי ===
מרכז הטניס האולימפי מכיל 16 מגרשי טניס-מגרש מרכזי אחד ובו 8,600 מקומות ישיבה (בו התקיימו משחקי הגמר של התחרויות השונות), שני מגרשים עם 4,300 מקומות ישיבה כל אחד (לחצאי הגמר) ושלושה עשר מגרשים עם 200 מקומות ישיבה כל אחד. המרכז הושלם בתחילת 2004 ונחנך טרם פתיחת התחרויות.

=== הוולודרום האולימפי ===
הוולודרום נחנך בשנת 1991 לכבוד תחרויות הים התיכון. הוא מכיל כ-5,250 מקומות ישיבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מבנים שתכנן סנטיאגו קלטרווה
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט אולימפיים
קטגוריה:אולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתונה: אצטדיונים ומתקני ספורט
איאן מקפירסון

איאן ביוקנן מקפירסון (אנגלית: Ian Buchanan McPherson; 26 ביולי 1920 - מרץ 1983) היה כדורגלן סקוטי.
== קריירה ==
מקפירסון נולד בגלאזגו, ושיחק בקבוצת הנוער של גלאזגו ריינג'רס עד תחילת מלחמת העולם השנייה והשעיית משחקי הכדורגל הרשמיים. מקפירסון עזב את ריינג'רס על מנת להצטרף לחיל האוויר המלכותי, וקיבל את אות ההצטיינות Distinguished Flying Cross. לאחר שסיים את שירותו הוא הצטרף לנוטס קאונטי ב-1945, והשתתף בליגות אזוריות שהיו קיימות בזמן המלחמה. באוגוסט 1946 הוא הצטרף למועדון הלונדוני ארסנל (שזה עתה קודם לליגה הראשונה), לאחר עונה אחת בלבד במדי נוטס.

הופעת הבכורה של מקפירסון הייתה בהפסד 1 - 6 לוולבס ב-31 באוגוסט 1946, שהיה הפסד הליגה הגדול ביותר מזה עשרים שנה והמשחק הראשון של ארסנל לאחר המלחמה. למרות יכולת טובה של ארסנל בשנות ה-30 המועדון נאבק על מקומו בליגה בעונה הראשונה שלאחר המלחמה, וסיים רק במקום ה-13; באותה עונה השתתף מקפירסון ב-40 משחקים כקיצוני ימני.

עם מינויו של טום ויטאקר לתפקיד המאמן המצב השתנה, והמועדון הצליח לזכות באליפות בעונת 1947/1948, כאשר מקפירסון משתתף ב-29 משחקי ליגה כקיצוני ימני או כקיצוני שמאלי במקום דניס קומפטון הפצוע. הוא התאפיין במשחקו השליו, חוזקו הגופנו ובעיטותיו החזקות, אך מנגד נטה לעיתים ליכולת לא אחידה במשחקים השונים. הוא היה שחקן הרכב קבוע במשך שלוש עונות נוספות, אך החמיץ את הזכייה בגביע ה-FA ב-1950 כיוון שפרדי קוקס ודניס קומפטון שיחקו בעמדות הקישור הקיצוניות.

לאחר שעבר את גיל 30 הוא נאלץ להתמודד על מקומו בהרכב עם שחקנים שונים כגון קוקס וארתור מילטון. הוא עזב את ארסנל בקיץ 1951 וחזר לנוטס קאונטי, לאחר שהשתתף ב-163 משחקים והבקיע 21 שערים עבור ארסנל. הוא מעולם לא זומן לסגל של נבחרת אנגליה למרות שהשתתף במשחקים רבים של המועדון (ארסנל) שזכה באליפות. הוא שיחק בנוטס במשך שתי עונות לפני שעבר לברנטפורד, בדפורד טאון החובבני וקיימברידג' יונייטד.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:קשרי כדורגל סקוטים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ברנטפורד
קטגוריה:כדורגלני נוטס קאונטי
קטגוריה:גלאזגו: כדורגלנים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1920
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1983
יותרת האשך

1. יותרת האשך. 2. ראש 4. גוף 5. זנב 7. צינור הזרע

יותרת האשך או עילית האשך (בלעז: אפידידימיס, Epididymis) היא חלק ממערכת המין הגברית הקיים בכל היונקים הזכרים. מדובר בצינור צר ומלופף המחבר את התעלות בחלק האחורי של כל אשך אל צינור הזרע.

== תפקיד ==
מבחינה אנטומית, ניתן לחלק את יותרת האשך לשלושה: ראש, גוף וזנב.

תאי זרע הנוצרים באשך עוברים לראש יותרת האשך, משם אל הגוף ואז לאזור הזנב שם הם נשמרים. במשך המעבר ביותרת האשך, תאי הזרע מבשילים ועוברים שינויים שיאפשרו להם לנוע קדימה ולהפרות את הביצית. ההבשלה הסופית מתרחשת רק במערכת המין של האישה. במהלך שפיכה, לתאי זרע ביותרת האשך אין עדיין יכולת לשחות לבד לכן הם יוצאים מהזנב בעזרת תנועה פריסטלטית של שרירי צינור הזרע. הם עוברים דילול על ידי נוזל המופרש משלפוחית הזרע ליצירת נוזל הזרע.

==מחלות==
* דלקת ביותרת האשך
* תסביב טפולות יותרת האשך (Torsion of a testicular appendage) - תסביב של שארית רקמה עוברית-נקבית שנשארה מהתקופה בה האשך היה בחלל הבטן. גורם לכאבים במשך 3-7 ימים. נפוץ אצל ילדים בגילאים 7-14.

== תרשים מערכת הרבייה הזכרית ==

== ראו גם ==

* כאב ביצים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מערכת הרבייה הגברית
קטגוריה:אשך
אדמונד ליאופולד דה רוטשילד

אדמונד ליאופולד דה רוטשילד (באנגלית: Edmund Leopold de Rothschild; 2 בינואר 1916 – 17 בינואר 2009), יהודי-בריטי המכונה אדי על מנת להבחין בינו לבין הנדיב הידוע, היה בנקאי בבנק ההשקעות NM Rothschild and Sons, שפועל מאז 2007 בשם "רוטשילד ושות'", וחבר מסדר האימפריה הבריטית.

==קורות חיים==
אדמונד לאופולד, נינו של ליונל נתן דה רוטשילד, הצטרף לבנק המשפחתי "נ. מ. רוטשילד ובניו" בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא הבריטי ובין היתר שירת כקפטן בבריגדה היהודית. הוא קיבל מעמד של שותף ב-1946. מילא תפקידי ניהול בפועל החל בשנת 1955, אחרי שדודו, אנתוני גוסטב דה רוטשילד, סבל משבץ. מילא תפקידי מפתח בהתרחבות הבנק בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. מונה כשותף בכיר ב-1960 וכיהן כיושב ראש הבנק בשנים 1970–1975. בשנים אלו הוביל תהליכי מודרניזציה של הבנק, הרחיב את תחומי עיסוקיו ואת קהל לקוחותיו, ולראשונה בתולדות הבנק פתח אותו בפני שותפים שאינם מבני המשפחה, ובכך הפך את הבנק מחברה משפחתית שמרנית לבנק בינלאומי.

בשנים 1963–1969 שימש כסגן היושב ראש של תחנת כוח הידרואלקטרית בניופאונדלנד, וזאת אחרי שסינדיקט בניהולו מימן את הקמת התחנה.

אדמונד לאופולד דה רוטשילד רכש לעצמו מוניטין בתחביבו - גננות, בייחוד בצמחי שושנת האלפים והכלאות של אזליאה. על עבודתו זו זכה ב-2005 במדליית הכבוד Victoria Medal of Honour. בתום מלחמת העולם השנייה היה האחראי על שיקום גני אקסבורי בהמפשייר.

בדיווחים בעיתונות הישראלית עליו, לעיתים התבלבלו בינו לבין קרוב משפחתו הרחוק (בן דודו מדרגה רביעית) אדמונד אדולף דה רוטשילד, שהיה נכדו של "הנדיב הידוע" וממשיך דרכו בפעילות ציוניות.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nytimes.com/2009/01/21/business/worldbusiness/21rothschild.html הודעה על פטירתו של אדמונד ליאופולד דה רוטשילד בעיתון הניו יורק טיימס]
* 
* 

==הערות שוליים==

אדמונד ליאופולד
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בנקאים יהודים בריטים
קטגוריה:יהודים בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנגלים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1916

קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2009
LATAM ברזיל

הלוגו הישן של החברה
מטוס של החברה עם השם והלוגו הקודמים ניגש לנחיתה בנמל התעופה של ריו דה ז'ניירו
LATAM ברזיל לשעבר TAM איירליינס (באנגלית: LATAM Airlines Brasil) היא חברת תעופה ברזילאית שבסיסה הראשי נמצא בעיר סאו פאולו. החברה מבצעת טיסות פנימיות בברזיל וטיסות בינלאומיות בדרום אמריקה וכן למספר יעדים בצפון אמריקה ואירופה. זוהי חברת התעופה הגדולה בחצי הכדור הדרומי, החברה ייסדה ביחד עם LATAM צ'ילה את קבוצת LATAM איירליינס.

== תולדות החברה ==
TAM נוסדה ב-21 בפברואר 1961. היא נוצרה על ידי חמישה טייסים של טיסות שכר שהתחברו כדי ליצור חברה משלהם. בתחילה, החברה נקראה Transportes Aéreos Marília על שם שכונת מריליה שבסאו פאולו. כיום TAM הוא ראשי תיבות של Transportes Aéreos Meridionáis. ב-14 בדצמבר 2011 הושלם מיזוג החברה עם חברת LAN איירליינס הצ'יליאנית. החברה החדשה נקראת LATAM Airlines Group, אך ב- 4 במאי 2016, שתי החברות התחילו לתפקד כל אחת תחת שם מדינתם.

==צי המטוסים ==
צי המטוסים של החברה, נכון ליולי 2018:

{|class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center"
|+ 
|- style="background:#000080;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | <font style="color:white;">כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | <font style="color:white;">בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | <font style="color:white;">בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | <font style="color:white;">נוסעים
! rowspan="2" style="width:200px;" | <font style="color:white;">הערות
|- style="background:#000080;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים"> <font style="color:white;">C</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים"> <font style="color:white;">Y</abbr>
! style="width:40px;" | <center><font style="color:white;">סה"כ
|-
|איירבוס A319-100
|22
|—
|—
|144
|144
|
|-
|rowspan=2|איירבוס A320-200
|rowspan=2|59
|rowspan=2|14
|12
|144
|156
|rowspan=2|
|-
|—
|174
|174
|-
|איירבוס A320neo
|—
|20
|colspan=2|אין מידע
|174
|
|-
|איירבוס A321-200
|31
|—
|—
|220
|220
|
|-
|איירבוס A321neo
|—
|19
|colspan=3|לא נקבע
|
|-
|איירבוס A350-900
|7
|5
|30
|318
|348
|
|-
|איירבוס A350-1000
|—
|14
| colspan="3" |לא נקבע
|
|-
|בואינג 767-300ER
|14
|—
|30
|191
|221
|
|-
|בואינג 777-300ER
|9
|—
|56
|323
|379
|
|-
!סה"כ
!142
!72
!colspan="4"|
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

 מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch=TAM&distinct_entry=true TAM איירליינס] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה ברזילאיות
קטגוריה:Oneworld
בריגנטיה

בריגנטיה (Brigantia), הידועה גם בשמות בריגיד (Bridig או Brighid), בריגיט (Brigit), בריגינדונה (Brigindona), ברייד (Bríd, Bride או Braidd) בירגאן (Brigan), בריגאנדו ( Brigandu) היא אלת מלחמה ואלת ניצחון מהמיתולוגיה הקלטית.

לימים התגלגלה דמותה לדמותה של בריגיד מהמיתולוגיה האירית .

משמעות שמה "נעלה", ומקור שמה בתואר הניתן לאלה.

מספר כתובות המקודשת לאלה התגלו ברחבי בריטניה ובעיקר בבירנס שבסקוטלנד. באתר התגלה גם פסלה של האלה, שלראשה כתר, ועל חזה מתואר ראה של גורגונה. האלה מחזיקה בידה חנית וגלובוס המסמל ניצחון (בדומה לתאורי האלה מינרווה מהמיתולוגיה הרומית כפי שהיא תוארה בפסלים ברחבי האימפריה הרומית).

במספר כתובות שהתגלו ביורקשייר זוהתה בריגנטיה עם ויקטוריה - אלת הניצחון הברטונית.

בכתובות שהתגלתה בקורברידג', בסמוך לחומת אדריאנוס, מצוין כי בן זוגה של בריגנטיה הוא יופיטר דוליקנוס .

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.applewarrior.com/celticwell/ejournal/imbolc/brighid.htm מקורות שמה של האלה]

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלות מלחמה

it:Brigid#Brigantia
קאמולוס

לוח אבן שהתגלה בלונדון בשנת 2002 ועליו כתובת הקדשה לאל מרס-קאמולוס
קאמולוס (Camulus או Camulos) היה אל המלחמה במיתולוגיה הקלטית. פולחנו של האל היה נפוץ בעיקר באזור בלגיה של ימינו, אולם התגלו שרידים ארכאולוגיים של פולחנו גם בבריטניה בעיר הקדומה קאמולודונום (כיום קולצ'סטר שבאסקס) הקרויה על שמו של האל.

עם המפגש בין התרבות הקלטית לתרבות הרומית זוהה קאמולוס עם אל המלחמה מהמיתולוגיה הרומית - מרס.

==אזכורים תרבותיים==
קאמולוס הוזכר בסדרת הטלוויזיה מסוגת המדע בדיוני "סטארגייט SG-1" כאחד מראשי המערכת של הגואולד.

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלי מלחמה
מעבר מון סני

מעבר מוֹן סֵנִי (מצרפתית: Mont Cenis; באיטלקית: Moncenisio, "מוֹנצֶ'ניזיו") הוא מסיב ומעבר הרים בין צרפת לאיטליה, על הדרך הנמשכת מהעיר שאמברי (Chambery), בירת מחוז סבואה (Savoie), אל העיר סוסה (Susa) שבאיטליה. גובהו של המעבר 2081 מטרים. במעבר אגם גדול, המאופיין בגדות מפורצות.

==קישורים חיצוניים==

תמרור במעבר מון סני

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של צרפת
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של איטליה
מון סני
קטגוריה:איטליה: גאוגרפיה
קטגוריה:צרפת: גאוגרפיה
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: גאוגרפיה
קטגוריה:רון-אלפ: תחבורה
מון סני
דאמונה

דאמונה (Damona) הייתה אלת פריון במיתולוגיה הקלטית. פולחנה היה נפוץ בגאליה והיא נחשבת לרעייתו של האל אפולו בורוו ושל אפולו מוריטאסגוס.

ישנה סברה לפיה משמעות שמה הוא "הפרה הקדושה".

דאמונה הייתה האלה השומרת על המעיינות החמים בבורבון-לה-בן (בצרפת של ימינו).

כתובות המוקדשות לאלה התגלו בבורבון-לה-בן ובבורבון-לאנסי שבמזרח צרפת (שניהם - אתרי מעיינות חמים).

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20120730223921/http://www.maryjones.us/jce/damona.html האלה דאמונה באנציקלופדיה הקלטית של מרי ג'ונס]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלים בריטיים וגאליים קדומים
קטגוריה:אלות פריון
דיסקוס (דג)

דִּיסְקוּס (שם מדעי: Symphysodon) הוא שם של סוג ממשפחת האמנוניים הכולל שלושה מיני דגים, שמוצאם ממקווי מים מתוקים באגן האמזונאס. דגי הדיסקוס נפוצים מאוד כדגי נוי ונחשבים ליפים ויוקרתיים ביותר. הם מגודלים במספר מדינות ביבשת אסיה.

מקור שמו של דג ה"דיסקוס" נובע מדמיונו לדיסקוס הנזרק באולימפיאדה.

== טקסונומיה ==
הדיסקוס שייך לסוג Symphysodon וכולל שלושה מינים:
*דיסקוס נפוץ (Symphysodon aequifasciatus)
*דיסקית (Symphysodon discus)
*דיסקוס ירוק (Symphysodon tarzoo).

דג מסוג דיסקוס נצפה לראשונה באמזונאס בשנת 1840 על ידי ד"ר האקל ולכן אותו זן גם נקרא על שמו. בשנת 1921 הוצג לראשונה, בהמבורג דג דיסקוס בתערוכה של דגי נוי.

==גידול הדיסקוס==
דיסקוסים הם דגים רגועים יחסית. הם רגישים ביותר ללחץ ומחסור בהגנה, לכן מומלץ לגדלם במקומות שקטים כגון בית או משרד, ולספק להם צמחייה ואבנים להסתתר מאחוריהם.
יש להקפיד על טמפרטורת מים בין 26 ל-30 מעלות צלזיוס. טמפרטורה של 29 מעלות היא מיטבית לגידול דגים בוגרים, ואילו לדגים צעירים מומלצת טמפרטורה של כ-31 מעלות. מי האקווריום צריכים להיות מעט חומציים. חומציות (pH) של 5.5-6.5 מעולה עבור דיסקוס מהטבע. עבור דיסקוס שגדל בשבי חומציות בטווח 6.4-6.8 נחשבת טובה מאוד.

בעקבות התערבות של מגדלים רבים נוצרו הכלאות רבות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.danziger-discus.com/references_h_2.html מדריך לגידול דגי דיסקוס]

==הערות שוליים==

<gallery>
תמונה:Discus2.JPG|נקבה מהמין Symphysodon discus
תמונה:Discus eggs.JPG|נקבה מטילה ביצים
תמונה:Symphysodon 'Red Turquoise' and 'Blue Diamond'.jpg
תמונה:Symphysodon aequifasciatus White Pigeon.jpg
תמונה:Green Nanay.JPG
</gallery>

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1840
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן ג'קוב הקל
קטגוריה:אמנוניים
קטגוריה:דגי נוי
ניב רסקין

ניב רסקין (נולד ב-12 ביולי 1975) הוא עיתונאי, שדרן, מנחה ושדר ספורט ישראלי. 

== ביוגרפיה ==
רסקין הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 12, כשהתארח בתוכנית ”סופסופ” של גבי גזית יחד עם אדם גורליצקי.

רסקין למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב. 

הוא בוגר תואר ראשון במשפטים וממשל מהמרכז הבינתחומי הרצליה ומוסמך בתקשורת מאוניברסיטת תל אביב.

רסקין עשה את שירותו הצבאי בגלי צה"ל ולאחר מכן, גם עבד בתחנה כמפיק במחלקת החדשות, שדרן ועורך הספורט שלה. ב-1995 חשף פרשה של הימורים בליגת העל בכדורסל. במקביל הצטרף גם לערוץ הספורט כשדר כדורסל, לאחר שנה בה שידר חדשות מקומיות. ב-28 בנובמבר 2001 חשף בגלי צה"ל את פרשת שופטים באדום, פרשת מכירת משחקים בכדורגל שלוותה באיומים על חייו.

עד תחילת 2009 המשיך רסקין בתפקידו כעורך הספורט של רשת גלי צה"ל, במסגרת תפקיד זה הגיש את התוכנית "עושים ספורט" ובנוסף הגיש את פינת הספורט בתוכנית "נכון להבוקר" בהנחייתו של רפי רשף. בספטמבר 2008 הוכרז על ידי רשף כי הוא רואה את רסקין כיורשו בהגשת התוכנית, והוא אכן מונה למגיש הראשי לאחר פרישתו של רשף, בדצמבר באותה שנה סיים את תפקידו כעורך הספורט.

החל מעונת 2008/2009 משדר רסקין את משחקי מכבי תל אביב ביורוליג. בנוסף לכך משדר רסקין את משחקי ליגת העל בכדורסל. רסקין מנחה את התוכנית "יציע העיתונות" מראשיתה, לצד העיתונאי רון קופמן, הפרשן שלמה שרף ופרשנים נוספים.

רסקין הנחה גם את התוכנית "המושכים בחוטים" בערוץ HOT בידור ישראלי ובטלוויזיה החינוכית (2010–2012), תוכנית ראיונות עם אנשים מעולם התקשורת הישראלי. לאחר מכן הנחה את התוכנית "תיק תקשורת" בטלוויזיה החינוכית בשנים 2013–2014, ושוב בין החודשים ינואר-אוקטובר 2016.

ביולי 2017 פורסם כי רסקין צפוי להגיש את "חדשות הבוקר", תוכנית הבוקר של הזכיינית "קשת" לאחר עזיבתו של יואב לימור, ולטובת תפקיד זה הוא עזב את גלי צה"ל. כחודשיים לאחר מכן, תשע שנים לאחר שהחליף את רפי רשף בהנחיית תוכנית הבוקר של גל"צ, "נכון להבוקר", הגיש רסקין את התוכנית בפעם האחרונה. את הגשת תוכנית הבוקר של "קשת" החל ב-22 באוקטובר אותה שנה.

בקיץ 2018 החל לשמש כפרשן בתוכנית "נינג'ה ישראל", שמשודרת בקשת 12.

== חיים אישיים ==
רסקין נשוי לנועה ואב לשתי בנות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל ערוץ הספורט
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי המרכז הבינתחומי הרצליה: משפטים
קטגוריה:נינג'ה ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
מרבורג

מרבורג (גרמנית: Marburg) היא עיר אוניברסיטאית במדינת הסן בגרמניה, על הנהר לאהן, והעיר הראשית במחוז מרבורג-בידנקופף. אוכלוסייתה מונה 78,701 נפש<ref></ref>. בעיר גם אוכלוסיית סטודנטים גדולה (כ-30,000), רבים מהם זרים. למרבורג "זכויות עיר" מאז 1140 והיא משמשת כיום כמרכז אזורי במרכז מדינת הסן, אך בעבר הייתה בירת האזור. מקור שם העיר מן המונח ל"טירת גבול המחוז" - שבין השטחים שתחת נסיכי תורינגיה לאלה שתחת ארכיבישוף מיינץ. 

מרבורג ממוקמת בחצי הדרך בין פרנקפורט לקאסל, כ-77 ק"מ מכל אחת מן הערים. העיר האוניברסיטאית גיסן נמצאת כ-27 ק"מ דרומית למרבורג. מרבורג עצמה משתרעת כ-9 ק"מ מצפון לדרום וכ-6 ק"מ ממזרח למערב. ממזרח לה נמצאים הרי הלאהן (Lahnbergen) וממערב לה, "רכס מרבורג" (Marburger Rücken). 

מרבורג היא מרכז היסטורי של תעשיית התרופות בגרמניה, ויש בעיירה מפעל (על ידי ביונטק) לייצור חיסונים להתמודדות עם מחלת נגיף קורונה 19<ref></ref>.

== היסטוריה ==
מרבורג התפתחה בצומת שבין שתי דרכים חשובות בימי הביניים: זאת שבין קלן לפראג (ממערב למזרח) ובין הים הצפוני לאלפים ומשם לאיטליה (מצפון לדרום). במאה ה-9 או ה-10 נבנתה במקום טירה ונגבו מיסים מן העוברים בדרכים אלו. המשפחה השלטת, שושלת גיזו, הוחלפה אחר כך בשליטי תורינגיה, ששלטו על העיר מוורטבורג שליד אייזנך. בימי הביניים התיישבה בעיר אליזבת מתורינגיה, שהייתה אלמנתו הצעירה של שליט תורינגיה ועסקה בצדקה באינטנסיביות - דבר אשר הקנה לה מאוחר יותר מעמד של קדושה בנצרות. לה מוקדשת "כנסיית אליזבת הקדושה", אחד מן האתרים החשובים במרבורג. אתרים נוספים ראויים לציון הם העיר העתיקה ("אוברשטאט", Oberstadt) וטירת מרבורג. אתר נוסף הוא האוניברסיטה. 

אוניברסיטת מרבורג היא אחת האוניברסיטאות העתיקות בגרמניה (נוסדה ב-1527) והאוניברסיטה העתיקה ביותר בעולם שהוקמה כאוניברסיטה "פרוטסטנטית". בין היתר למדו בה האחים גרים, ג'ורדנו ברונו, אריך אוארבך, פרנץ מלדה, נחמה ליבוביץ, הנס גאורג גדמר, וילהלם רפקה, יוליוס ולהאוזן, בוריס פסטרנק, חתן פרס נובל אמיל אדולף פון בהרינג, חוסה אורטגה אי גאסט, אוטו האן, אלפרד וגנר, ארנסט קסירר, מרטין היידגר, הרמן כהן, יוסף פרגר, חנה ארנדט ואחרים. 

ב-1967 אירעה בעיר התפרצות של מגפה. הנגיף שבודד נקרא "נגיף מרבורג".

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== אתרים חשובים ==
* אליזבתקירכה (כנסיית אליזבת הקדושה)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:הסן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
דרך המשי (אלבום)

דרך המשי הוא אלבומה של יהודית רביץ שיצא בספטמבר 1984, ובו בלטו במיוחד השירים: "דרך המשי", "אגדת אופליה", "וידוי", "עד קצת המסלול", ו"דניאל".

שירי האלבום הולחנו על ידי רביץ, פרט לשיר "וידוי" (אותו כתב אלכסנדר פן והלחין סשה ארגוב) אותו חידשה (השיר בוצע במקור על ידי מיכל טל בשנת 1971 ובהמשך על ידי כמה זמרות, בהן צילה דגן). כל השירים עובדו על ידה בשיתוף עם המפיק המוזיקלי של האלבום גרי אקשטיין, (למעט "וידוי", שאותו עיבד רפי קדישזון על פי סשה ארגוב) והם משקפים מגוון של סגנונות והשפעות.

השיר "אגדת אופליה", שאותו כתב אהוד מנור, מספר על מותה של הדמות אופליה מתוך המחזה הקלאסי המלט של ויליאם שייקספיר. במחזה, מבשרת אמו של המלט על מותה הטרגי של אופליה אהובתו, והשיר מבוסס במידה רבה על מילות האם. שיר זה בוצע במקור על ידי נירה גל בשנות ה-70, בלחן שונה של נפתלי אלטר.

== רשימת רצועות ==

== משתתפי האלבום ==
* גרי אקשטיין - גיטרות, סינטיסייזר, תופים וכלי הקשה אלקטרוניים, קולות
* אבנר קנר - פנדר רודס
* אוהד אינגר - באס
* אלון הלל - תופים וכלי הקשה
* דריו מלכי - סינטיסייזר
* משה לוי - פסנתר, סינטיסייזר
* ירוסלב יעקובוביץ - ליריקון
* רפי קדישזון - פסנתר
* אלי מגן - קונטרבאס
* יהודית רביץ - גיטרה אקוסטית וקולות

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.youtube.com/watch?v=Q_s8yYbANII אמרת אמרת], מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube
* [http://www.youtube.com/watch?v=Mv9W8GWJ5pE למי שאינו מאמין], מתוך ערוץ המוזיקה של הטלוויזיה החינוכית הישראלית באתר YouTube
* 

קטגוריה:אלבומי 1984
קטגוריה:אלבומי יהודית רביץ
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
מטר הפקות

מָטָר הפקות או מָטָר פלוס הייתה חברת להפקות סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, שהייתה בבעלות משותפת של עמי אמיר וחברת מקאן אריקסון. 
==היסטוריה==
החברה הוקמה בשנת 1993 על ידי עמי אמיר ואריק ברנשטיין. ההפקה הראשונה של החברה הייתה "החמישייה הקאמרית", תוכנית מערכונים וסאטירה שנוצרה על ידי אסף צפור, שהיה גם התסריטאי הראשי, ואיתן צור, שביים את כל פרקיה. התוכנית שודרה במקור בשנים 1993–1997, תחילה בטלעד בערוץ 2 ובהמשך בערוץ הראשון. לאחר שירדה משידור נרכשה לשידור חוזר בשנת 1999 בערוץ 3 בכבלים. בסוף 1999, הקימה החברה מיזם להפקת תוכן באינטרנט ולטלוויזיה אינטראקטיבית.

בשנת 2000 נכנסה חברת אולפני הבירה ירושלים (JCS) כשותפה בחברה ושמה שונה ל"מטר פלוס". בשנת 2003 ברנשטיין ו-JCS פרשו מהחברה, לאחר שנקלע לקשיים בעקבות עיכובים בתשלומים מערוץ 10, ועמי אמיר קיבל את מלוא הבעלות בחברה. ב-2007, לאחר שהחברה נקלעה לקשיים ולחובות שנאמדו ב-1.5 מיליון ש"ח לספקים ולבנקים, רכשה חברת הפרסום מקאן אריקסון 50% מן הבעלות בחברה מחזור העסקים של החברה הוערך ב-2007 ב-10 מיליון ש"ח בשנה. 

בפברואר 2011 הודיעה מקאן אריקסון על הקמת יחידה חדשה להפקת תוכן טלווזיוני וממותג להפצה באינטרנט, בהסתמך על מטר הפקות, כמו כן הודיעה כי תשקיע ב-2011 40 מיליון שקל בהפקות שונות, שתי סדרות דרמה, שלושה סיטקומים, שתי סדרות דוקומנטריות, שתי סדרות דוקו-ריאליטי, שני סרטי קולנוע וסדרות אינטרנט. אולם חודש אחר כך כי השותפות ב"מטר" פורקה והחברה חזרה לבעלותו של עמי אמיר.

==תוכניות שהופקו על ידי מטר הפקות== 
* החמישייה הקאמרית (1993–1997) 
* פאזל (1999–2000)
* שי ודרור בערוץ 10 (2003–2007) 
* הבורגנים (2000–2004)
* "בנות בראון" (2002)
* "משפחת קמיצ'לי" (2004)
* עד החתונה (ערוץ 2) (2008)
* "סוף עונת התפוזים" (ערוץ 1)
* "מה זה השטויות האלה?!" בערוץ 2 (2008–2016)
* "מקום לדאגה" בערוץ 10 (2008–2009)
*"המובילים" בערוץ לוגי (2007–2009)

== קישורים חיצוניים ==
* - ריאיון עם עמי אמיר ואריק ברנשטיין
* אסף כרמל, [https://web.archive.org/web/20090627133409/http://www.haaretz.com/hasite/spages/791272.html אני לא פושט את הרגל], הארץ, 22 בנובמבר 2006 - ריאיון עם אמיר בלב המשבר של החברה
* - ריאיון עם אמיר לאחר ההתמוטטות הכלכלית
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות הפקה ישראליות
אמנוניים

אמנוניים (בלעז: ציקלידים; שם מדעי: Cichlidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים. משפחת האמנוניים גדולה ומגוונת, ומהווה חלק נכבד מסדרת הדקראים. קיימים לפחות 1,300 מינים שונים המתוארים באופן מדעי, ולאור זאת משפחת האמנוניים היא אחת המשפחות הגדולות ביותר במערכת בעלי החוליות. מספר רב של מינים חדשים מתגלה מדי שנה, ומינים רבים נשארים ללא תיאור. לכן מספר המינים הממשי לא ברור, והערכת מספרם נעה בין 1,300 ל-3,000 מינים.

דגים אלה חיים בנהרות ואגמים טרופיים בעיקר באמריקה הדרומית, המרכזית ואפריקה שמדרום לסהרה אך גם ברחבי המזרח התיכון (לרבות בישראל) ותת-היבשת ההודית וכמה מהמינים נפוצו למדינות נוספות כמינים פולשים. רוב המינים חיים במים מתוקים אך כמה מינים חיים גם במים מליחים ואף בקרבת החופים (דגים מהסוגים: Tilapia, Sarotherodon, Oreochromis, Mayaheros , Pseudetroplus ו-Etroplus).

דגים אלה הם קרובי משפחתם של השפתניים, התוכינונים והשוניתיים מקבוצת דמויי-שפתן. כמו רוב בני הקבוצה הם בעלי גוני צבעים רבים ובעלי סנפירים רחבים וראשים מעוגלים.

גודלם של האמנוניים מגוון, ונע מ-2.5 ס"מ במינים מסוימים עד למטר אצל המינים אמנון קיסרי ואמנון טווסי מנומר (Cichla temensis). אחדים מהמינים משמשים כדגי מאכל ומינים מסוימים משמשים כדגי נוי, כמו למשל: דיסקוס, רמירז ומלאכי.

חלק מדגי המשפחה נקראים שוכני קונכיות כי הם משתמשים בקונכיות ריקות של חלזונות מים כאתרי רבייה ומחסה.
==מיון==
במשפחה זו 9 תת-משפחות:
* Astronotinae – בה 3 סוגים.
* Cichlasomatinae – בה 38 סוגים.
* Cichlinae – בה 3 סוגים לרבות הסוג ציקלה.
* Etroplinae – בה 2 סוגים.
* Geophaginae – בה 14 סוגים.
* Heterochromidinae – בה סוג ומין יחיד Heterochromis multidens.
* Pseudocrenilabrinae – בה 150 סוגים. בה למפרולוגוס קליפטרוס.
* Ptychochrominae – בה 4 סוגים.
* Retroculinae – בה סוג אחד.

==גלריה==
<gallery mode="packed">
קובץ:Cichlidae fish 2008 G1.jpg|Cichlasoma trimaculatum
קובץ:Oreochromis mossambicus.JPG|Oreochromis mossambicus
קובץ:Etroplus suratensis.jpg|Etroplus suratensis
קובץ:Gymnogeophagus meridionalis.jpg|Gymnogeophagus meridionalis
קובץ:Crenicichla punctata.jpg|Crenicichla punctata
קובץ:Paretroplus menarambo.jpg|Paretroplus menarambo
קובץ:Pelvicachromis taeniatus.JPG|Pelvicachromis taeniatus
קובץ:Apistogramma agassizii in aquarium.jpg|Apistogramma agassizii
קובץ:Neolamprologus brichardi young.jpg|Neolamprologus brichardi
קובץ:Frontosa Cichlid.JPG|Cyphotilapia frontosa
קובץ:Oreochromis tanganicae (Günther).jpg|Oreochromis tanganicae
קובץ:Freshwater angelfish biodome.jpg|מלאכי רביב
קובץ:Tilápia ou Sarotherodon niloticus 2.jpg|Oreochromis niloticus
</gallery>

==ראו גם==
*אמנוּן – שם לא-טקסונומי למספר דגי מאכל מהמשפחה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:דגי נוי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1835
עופר טלר

עופר טלר (נולד ב-1955) הוא עיתונאי ישראלי, ומוציא לאור של המגזינים המקצועיים "רכב ותחבורה", "מזון", "יופי!" וכן אתרי אינטרנט אחדים.
טלר הוא בעל הוצאה לאור של עיתונים, אתרי אינטרנט, עיתונים דיגיטליים, ולוחות מודעות חינם ברשת. בחברה שבבעלותו, "טלר תקשורת בע"מ", מועסקים עיתונאים רבים.

== קריירה עיתונאית ==
עופר טלר, יליד חיפה, החל את דרכו העיתונאית עוד כנער בעיתונים "הארץ שלנו", "מעריב לנוער" ו"במחנה גדנ"ע". מ-1973 עד 1977 שימש בגלי צה"ל ככתב הצבאי. במהלך תפקידו היה שליח גלי צה"ל למשט ההצדעה לארצות הברית, שחגגה 200 שנה. ערך תוכניות רדיו רבות, בהן גם תוכנית שכללה תיאור חי של צניחה. ערך פינות רדיו. בתום השרות ככתב בגלי צה"ל, בשנת 1978, שימש ככתב הטלוויזיה הישראלית בדרום. בין השאר סקר באותה התקופה את פינוי יישובי חבל ימית.

בשנות השמונים שימש טלר ככתב בתוכנית "כלבוטק" בטלוויזיה הישראלית, וחשף בין היתר רמאויות בתחנות דלק, נטילת שוחד לעיני המצלמה, מחדלים בהרג כלבים ועוד. היה סגן העורך בתוכניות הטלוויזיה "כולבוטק", "מדור" ו"בשידור חוקר" בהפקת רפי גינת. התמנה למפיק ולבמאי בחברת ג.ג. של יורם גלובוס. שימש ככתב בכיר בתוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.

בשנת 1986 הצטרף ככתב לעיתון "חדשות" ושימש שליח העיתון לניו-יורק. כששב ארצה שימש רכז כתבים ב"חדשות". בשנים 1990-1993 כיהן בתפקיד סגן עורך העיתון "העולם הזה" בתקופה שלפני סגירתו.
==חיים אישיים==
טלר הוא בעל תואר ראשון במדעי ההתנהגות וגאוגרפיה מאוניברסיטת בן-גוריון. אב לשני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* אורי קציר, [http://www.aplaton.co.il/story?id=232&NewOnly=1&LastView=2009-01-21%2007:59:11 "רקוויאם לארץ שלנו"], בבלוג "אפלטון"
* [https://web.archive.org/web/20090308163541/http://www.yofi.info/33021/%D7%A2%D7%95%D7%A4%D7%A8-%D7%98%D7%9C%D7%A8 תקציר קורות חיים של טלר], באתר "יופי!"
* [https://youtu.be/zdxA3jkF2Io כתבתו של עופר טלר מימית], כפי ששודרה במבט לחדשות, הטלוויזיה הישראלית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערב חדש
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל העולם הזה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
לורי סקוט

לורנס "לורי" סקוט (אנגלית: Lawrence "Laurie" Scott; 23 באפריל 1917 - 7 ביולי 1999) היה כדורגלן אנגלי.

== קריירה ==
סקוט נולד בשפילד, ובגיל 18 הצטרף לברדפורד סיטי, שם השתתף ב-39 משחקים בעיקר בעמדת הקיצוני. בפברואר 1937 הוא הוחתם על ידי ארסנל, כאשר בשתי עונותיו הראשונות במועדון הוא השתתף אך ורק במשחקי קבוצת המילואים. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא התגייס לחיל האוויר המלכותי כמדריך כושר, אך המשיך להשתתף במשחקים הלא רשמיים בזמן המלחמה במדי חיל האוויר, ארסנל ונבחרת אנגליה.

לאחר המלחמה הוא זכה למוניטין כאחד הבלמים הקדמיים הטובים ביותר במדינה, והתפרסם בזכות קצב המשחק שלו ותנוחתו ביחס לכדור. הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית בארסנל במשחק גביע ה-FA מול וסטהאם יונייטד ב-1946, ואת הופעת הבכורה בליגה במשחק הפתיחה של עונת 1946/1947; בספטמבר של אותה שנה הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית במדי הנבחרת במשחק מול נבחרת אירלנד. סקוט זכה עם ארסנל באליפות הליגה בעונת 1947/1948, אך זמן קצר לאחר מכן הוא נפצע; ב-1948 הוא לקה בהתקף של דלקת התוספתן, ובנוסף לכך נפצע בברכו במשחק של אנגליה מול נבחרת ויילס ב-10 בנובמבר 1948.

סקוט נעדר מיתר המשחקים של עונת 1948/1949, ובעונות הבאות הוא השתתף במשחקים מעטים במדי ארסנל. אולם, הוא נכלל בסגל לקראת גמר גביע ה-FA של 1950, ולאחר מספר משחקים טובים במדי נבחרת אנגליה ב' הוא זומן לסגל של הנבחרת הבכירה לקראת מונדיאל 1950. בתקופה זו הוא היה בן 33, ובשנתיים שלפני כן לא שיחק עבור נבחרתו; המגן הימני הבכיר של אנגליה בטורניר היה אלף ראמזי, וסקוט לא זכה לשחק ולו במשך דקה אחת. בעונת 1950/1951 הוא השתתף ב-17 משחקים במדי ארסנל, אך בעקבות פציעה חוזרת הוא כבר לא היה שחקן קבוע בהרכב ונאלץ לחלוק את עמדת המגן הימני עם וולי ברנס. הוא השתתף ב-127 משחקים רשמיים במדי ארסנל, וב-17 משחקים במדי אנגליה. בזמן המלחמה הוא השתתף ב-191 משחקים לא רשמיים עבור ארסנל וב-16 משחקים לא רשמיים במדי אנגליה.

באוקטובר 1951 הצטרף סקוט לקריסטל פאלאס כמאמן-שחקן. הוא אימן את פאלאס במשך שלוש שנים, אך לא זכה להצלחה רבה, ובסיום עונת 1953/1954 נאלץ המועדון להגיש בקשה להיכלל מחדש בפוטבול ליג. לאחר מכן הוא שיחק במשך זמן קצר במועדונים החובבנים הנדון והיצ'ין טאון, עמו הגיע פעמיים לחצי גמר גביע ה-FA לחובבים.

==לקריאה נוספת==
* ג'ף האריס וטוני הוג, Arsenal Who's Who, Independent UK Sports, 1995 ()

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מגני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ברדפורד סיטי
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני קריסטל פאלאס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1950
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני קריסטל פאלאס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1917
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1999
אברהם ענתיבי

הרב אברהם בן יצחק ענתיבי (תקכ"ה, 1765 - תרי"ח, 1858) היה רבהּ הראשי של חלב שבסוריה, דיין, מקובל ופייטן.

== תולדות חייו ==
נולד בשנת תקכ"ה, 1765 בחלב שבסוריה, למשפחת רבנים ותיקה ושורשית. אביו, הרב יצחק ענתיבי, שהיה מראשי החכמים והרבנים בדורו, זכה להעמיד תלמידים הרבה ורבים הלכו לאורו. היה מתלמידיו של הרב רפאל שלמה לניאדו, אשר שימש כרב הראשי של חלב עד שנת תקנ"ד 1794. 

לאחר מותו של הרב הראשי לחלב ואב בית הדין הרב אליהו שמאע הלוי במגפה הגדולה, בשנת תקע"ד 1814, והרב הראשי ר' משה דוויק הכהן בשנת תק"פ 1820, נבחר הרב ענתיבי לכהן כרב הראשי וכאב בית הדין במשך ארבעים שנה. בתקופתו נצטמצם הסחר דרך חלב והמצב הכלכלי בממלכה העות'מאנית התדרדר ולכן כבד עול המיסים, ובקהילה רבו העניים, נתמעטו התרומות וההקצבות לתלמודי תורה ולמוסדות חינוך אחרים, רבי אברהם הרבה לעסוק בתשובותיו בבעיות חלוקת המיסים ובסכסוכי מסחר, ובעיות חברתיות אחרות שנבעו מן המצב הכלכלי ותיקן תקנות רבות לבני קהילתו וחלקם מופיעים בספרו "מר ואהלות". דבר זה השפיע גם על המצב הרוחני של בני העיר ורבי אברהם חיזק ודרש רבות כדי לשפר את המצב. בני עירו כינו אותו בתואר הכבוד "ראש על אר"ץ רבה".

רבי אברהם לקח תחת חסותו את אחיינו יהודה שבתאי רפאל, שהתייתם בגיל צעיר משני הוריו וגידלו כבנו. לימים עלה ר' יהודה לצפת ונודע בשם היש"ר ענתיבי. הוא שימש כשד"ר כוללות הספרדים בצפת וכתב כמה פיוטים.

הרב ענתיבי נפטר בכ"ח בטבת בשנת תרי"ח, 14 בינואר 1858, והרב חיים מרדכי לבטון מילא את מקומו ברבנות.

== חיבוריו ==
=== ספריו ===
הרב ענתיבי כתב ספרים רבים, מהם ספרי מוסר, הלכה, דרשות ושו"ת. על ספרו "יושב אוהלים" מסופר כי ספר זה נקרא על שם שבשנת גזרות קשות בארם צובא ברחו למדבר, ומרוב בהלה לא לקחו עמם ספרים ללימוד, והרב ישב באוהל כל אותה התקופה וכתב ספר מזכרונו, ולאחר שחזר לספריו גילה שלא נפלה שום טעות בציטוטים הרבים מלשונות הגמרא ומהראשונים.
*יושב אהלים - דרושים על התורה, יצא לדפוס בליוורנו, בשנת תקפ"ה, 1825.
*פני הבית על הרשב"א - פלפול על הספר "תורת הבית" לרשב"א, יצא לדפוס בליוורנו, בשנת תר"ט, 1859.
*פני הבית על בית יוסף - על חושן משפט. 
*מר ואהלות - ספר שו"ת הכולל גם תשובות שענה עליהם אביו רבי יצחק ענתיבי. 
*אהל ישרים - נדפס לראשונה בשנת תר"ג, 1843.
*חכמה ומוסר - ספר מוסר, נדפס לראשונה בשנת תר"י, 1850.
*פני אהל מועד - דרושים ומוסר לשבתות השנה, נדפס בירושלים בשנת תשי"ח, 1858.
*חוקי הנשים - על אבן העזר.

=== פיוטיו ===
בנוסף לספריו כתב הרב ענתיבי פיוטים, פיוטים אלו נכתבו במגמה להניע את בני קהילתו משמיעת שירים שאינם שירי קודש (שירי עגבים) ובמסגרת מלחמתו בתופעה זו, את מילות האהבים של השירים הערביים המיר הרב במילים עבריות המתארות שבח ותודה לה'. פיוטים אלו מושרים עד היום בקרב בני עדות שונות וחלקם הוכנסו למקבץ שירת הבקשות.

מפיוטיו הידועים:
*
*
*

==קישורים חיצוניים==
* 
* אליעוז ענתבי חפר, [https://www.nli.org.il/he/discover/music/jewish-music/piyut/articles/figures/two-generations-paytanim שני דורות של פייטנים ממשפחת ענתבי בעיר חלב], באתר הפיוט והתפילה
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:רבנים: אחרונים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:משפחת ענתבי
קטגוריה:רבני ארם צובא
קטגוריה:ילידי 1765
קטגוריה:נפטרים ב-1858
רוזנות מרמורש

רוזנות מרמורש על מפת המחוזות של ממלכת הונגריה
רוזנות מרמורש הייתה מחוז בממלכת הונגריה.

(רומנית: Maramureş; רוסית: Мараморош / Maramorosh, Мараморыш / Maramorŷsh; אוקראינית: Мармарощина / Marmaroshchyna, Мараморщина / Maramorshchyna; לטינית: Marmatia) 

עד סוף מלחמת העולם הראשונה רוזנות מרמורש הייתה מחוז בממלכת הונגריה, שבעצמה היוותה חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. המחוז גבל עם המחוזות הונגרים (באותה תקופה) Bereg, Ugocsa, Sătmar, Solnoc-Dăbâca, Bistriţa-Năsăud. המחוז כלל קטע מהרי הקרפטים ודרך המחוז זרם הנהר טיסה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה הרוזנות חולקה בין רומניה ובין צ'כוסלובקיה והייתה חלק מהן בתקופה שבין מלחמות העולם. לאחר הסכם מינכן, שחילק את צ'כוסלובקיה ותכתיב וינה, שהעביר את צפון טרנסילבניה להונגריה, אוחד המחוז מחדש תחת ריבונות הונגרית. בסיום מלחמת העולם השנייה חולק מחדש, החלק, שהיה רומני בין המלחמות, הושב לרומניה, והחלק שהיה צ'כוסלובקי עבר לריבונות אוקראינית במסגרת ברית המועצות. מחוז מרמורש ברומניה הוא היום חלק מחבל טרנסילבניה, החלק הצפוני של מרמורש נשאר בריבונות אוקראינה לאחר התפרקות ברית המועצות ומהווה את חלקו המזרחי של מחוז זקרפטיה.

==ראו גם==
*מרמורש (חבל ארץ)
*מרמורש (מחוז)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הונגריה: היסטוריה
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:צ'כוסלובקיה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קלר

קלר (ביידיש: קעלער. בגרמנית: Keller או גם Köhler) הוא שם משפחה שמקורו ביידיש ובגרמנית ומשמעותו מרתף (הראשון) או מבער פחמים (השני).

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
טמיסטוקלה סולרה

טמיסטוקלה סולרה (באיטלקית: Temistocle Solera, 25 בדצמבר 1815 - 21 באפריל 1878) היה מלחין אופרה ולבריתן. הוא כתב מספר ליבריות עבור ג'וזפה ורדי, בהן הליברית לאופרה "נבוקו".

== רשימת יצירותיו ==
=== כמלחין ===

* Ildegonda משנת 1840
* Il contadino d'Agleiate, משנת 1841 (עובדה מחדש בשם La fanciulla di Castelguelfo בשנת 1842)
* Genio e sventura, משנת 1843
* La hermana de palayo משנת 1843

=== כלבריתן ===

* "אוברטו, המרקיז מסן בוניפצ'ו" (ג'וזפה ורדי 1839)
* "גליאוטו מנפרדי" (הרמן; 1842)
* נבוקו (ורדי, 1842)
* "הלומברדים" (ורדי, 1843)
* "ג'ובאנה ד'ארקו" ("ז'אן ד'ארק") (ורדי, 1845)
* "אטילה" (ורדי, 1846)
* "כיבוש גראנאטה" (אריאטה, אמילין, 1850)
* "הנערה מאסטוריה" (ב. זקי, 1856)
* "סורדלו" (א. בוצי, 1856)
* "פרגולזה" (סטאפנו רונקטי-מונטוורדי, 1857)
* "וסקונצ'לו" (א. וילאניס, 1858)
* "ליל חג" (א. וילאניס, 1859)
* ל'אספירציונה" (אקילה פרי, 1861)
* "זיליה" (גספאר וילאטה, 1877)

== ראו גם ==
* נון סולו ורדי
* אופרה איטלקית

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [http://opera.stanford.edu/librettists/Solera.html OperaGlass]
</div>

קטגוריה:לבריתנים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1815
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1878
פרנצ'סקו מריה פיאבה

פרנצ'סקו מריה פיאבה
פרנצ'סקו מריה פיאבה (באיטלקית: Francesco Maria Piave, 18 במאי 1810 - 5 במרץ 1876) היה לבריתן איטלקי, ידידו הוותיק של ורדי ושותף ליצירתו.

== חייו ==
כמו ורדי, גם פיאבה היה פטריוט איטלקי נלהב, ובשנת 1848, בתקופת אביב העמים, כשגייסותיו האוסטריים של יוזף רדצקי פון רדץ נסוגו ממילאנו, שלח ורדי מכתב אל "האזרח פיאבה" בוונציה.

פיאבה נולד באי מוראנו שבלאגונה של ונציה, בתקופת מלכותו קצרת הימים של נפוליאון באיטליה. הוא הלך בעקבות סלבטורה קאמאראנו כלבריתן העיקרי של ורדי באמצע הקריירה של המלחין. פיאבה כתב את הלברית לאופרות של ורדי "ארנאני" (1844), "שני הפוסקארים" (1844), "אטילה" (1846), "מקבת'" (1847), "שודד הים" (1848), "סטיפליו" (1850), "ריגולטו" (1851), "לה טרוויאטה" (1853), "סימון בוקאנגרה" (1857) ו"כוחו של גורל" (1862). פיאבה היה אמור להכין גם את הלברית ל"אאידה", שאת ההזמנה לכתיבתה קיבל ורדי ב-1870, אלמלא פקד אותו אירוע מוחי ששלל ממנו את יכולת הכתיבה.

פיאבה כתב לבריות, הזכורות פחות, גם לג'ובאני פאצ'יני, סבריו מרקאדנטה, פדריקו ריקי ואפילו לברית אחת למייקל באלף.

פיאבה מת במילאנו בשנת 1876, בן 65, ונקבר שם בצ'ימיטרו מונומנטלה.

== ראו גם ==
* נון סולו ורדי

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
<div style="direction: ltr;">
* [http://opera.stanford.edu/librettists/Piave.html Complete List of Piave's librettos]
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לבריתנים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1810
קטגוריה:נפטרים ב-1876
מורן אייזנשטיין

מורן אייזנשטיין (נולדה ב-24 בינואר 1978) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.

==ביוגרפיה==
אייזנשטיין נולדה וגדלה בחיפה. אביה מת מטביעה כשהייתה בת 14. הפריצה הגדולה של אייזנשטיין הייתה ב-1999 בפרסומת לנטוויז'ן עם הסלוגן הפרובוקטיבי "ואם ביום שלישי לא בא לי?". בנוסף היא כיכבה בפרסומות שונות בטלוויזיה, בעיתונים ובשלטי חוצות, ודגמנה בתצוגות אופנה ובקטלוגים שונים.

הנחתה את התוכנית "Y בלילה" בערוץ YTV ב-yes. ב-2003 שיחקה בתפקיד עצמה בתוכנית הטלוויזיה "המופע של סטיב". שיחקה בסדרה "השיר שלנו" ב-yes בתפקיד עצמה לצד גיא זוארץ, התארחה באחד מפרקי העונה הרביעית של הסדרה "שמש"' וב-1999 השתתפה בפרק בסדרה הקומית "פאזל" (פרק 4, עונה 1). השתתפה במחזמר לילדים "מסביב לעולם ב-80 שירים" וגם השתתפה בהפיג'מות וב״החיים זה לא הכל ״ בתפקיד אורח ובהצגת הבידור "החשפנית". ב-2005 הוציאה אייזנשטיין את הסינגל "ימים לבנים", המספר את סיפור מותו של אביה שנפטר כשהייתה בת 14, אותו היא כתבה לאחר מותו. ב-2006 החליפה את מירי בוהדנה בהצגה "אני פה בגלל אשתי". ב-2007 השתתפה בסרט "נימפות בערפל".

ב-2010 הוציאה גרסה מחודשת לשיר "הבל החן שקר היופי" מאת חיים צינוביץ' (בתור "השרוף"), כדי לקדם את ההצגה שלה "או אני או הקזינו".
ב-2015 השיקה קלטת ילדים בה היא מופיעה בדמות מורני האלופה.

==חיים פרטיים==
ניהלה במשך שנתיים מערכת זוגית מתוקשרת עם הזמר חיים צינוביץ'.

במאי 2010 נישאה לסוכן הטלנטים שלה, ינאי רטפן, ולהם שלושה ילדים. ב-2015 השניים התגרשו.

באוגוסט 2018 נישאה בשנית לאיש העסקים דני מרקוביץ, לאחר מערכת יחסים של שנה. ביוני 2020 השניים התגרשו.

אייזנשטיין מתגוררת במושב אביחיל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://emush.co.il/ אתר אימוש] של מורן אייזנשטיין
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:אביחיל: אישים
קטגוריה:מנחים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1978
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
מקהלת ניצן

מקהלת ניצן
מקהלת ניצן היא המקהלה הייצוגית של הקונסרבטוריון העירוני, נתניה. המקהלה נוסדה בשנת 2003 על ידי המנצחת ויטה גורביץ. כיום היא מונה כ־35 ילדים בגילאי 12 עד 18.

המקהלה מרבה להופיע בקונצרטים ובטקסים ומאז היווסדה מיצגת בקביעות את נתניה. בחמש השנים האחרונות שרה המקהלה בעשרות הופעות שהבולטות בהן - כנסי מקהלות ארציים, שלוש הפקות של האופרה הישראלית החדשה, "שיקוי אהבה" מאת דוניצטי עם סימפונט רעננה בניצוח דוד זבה, וביצוע של "עשן ואפר" מאת דניאל עקיבא (טקסטים של אבנר פרץ) בפסטיבל הגיטרות הבינלאומי עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע בניצוחו של דורון סלומון ועם קרן הדר כסולנית. בשנת 2010 אירחה המקהלה את הזמר דוד ד'אור בגאלה קונצרט שהתקיים במסגרת הפסטיבל "עיר פוגשת מוזיקה" בנתניה. באותה השנה המקהלה קיימה מסע הופעות מוצלח בגרמניה במסגרת ברית ערים נתניה-גיסן. <br />

==רפרטואר המקהלה==

רפרטואר המקהלה כולל יצירות קלאסיות, במגוון של שפות (גרמנית, הונגרית, אנגלית, רוסית) ויצירות ישראליות של מלחינים כמו דניאל עקיבא, אלה מילך-שריף ועוד. כמו כן רפרטואר המקהלה כולל יצירות שנכתבו במיוחד עבורה - "בעקבות הים" של המלחין הישראלי הצעיר עמית ויינר למילים של נתן יונתן ו-"כמו בלון" של המלחינה סופיה גלמן-קיש למילים של יעקב ברזילאי. נוסף לכך כולל רפרטואר המקהלה שירים ישראלים אמנותיים וחומר לועזי מגוון.

==הרכבי המקהלה==

במקהלה שני הרכבים - המקהלה הבוגרת (בני 12-18) והמקהלה הצעירה (7-11). המקהלה הצעירה נוסדה בשנת 2007 ומשמשת כעתודה למקהלה הבוגרת.<br />
חברי המקהלה הם תלמידי הקונסרבטוריון בנתניה. בנוסף להשתתפותם במקהלה הם מקבלים בקונסרבטוריון חינוך מוזיקלי רחב - שיעורי פיתוח קול (חלקם הגדול ניגשים לבחינות הבגרות בזמרה) ותורת המוזיקה.

ניצן
קטגוריה:מקהלות ילדים ונערים
סלבטורה קמאראנו

סלבטורה קמאראנו (באיטלקית: Salvatore Cammarano; 19 במרץ 1801 בנאפולי – 17 ביולי 1852 בנאפולי) היה לבריתן ומחזאי איטלקי פורה שנודע ביותר, כנראה, בטקסט שכתב ל"לוצ'יה די למרמור" ב-(1835) בשביל גאטנו דוניצטי.

עוד כתב לדוניצטי את הלבריות ל-L'assedio di Calais ו- Belisario, שתיהן משנת 1836, Pia de' Tolomei ו- Roberto Devereux, שתיהן ב-1837, Maria de Rudenz ו-Poliuto משנת 1838, ו-Maria di Rohan בשנת 1843. בשביל ג'וזפה פרסיאני כתב את Ines de Castro

לורדי כתב את "אלזירה" (1845), "קרב לניינו" (1849) ולואיזה מילר (1849), וכן כתב יחד עם לאונה אמנואלה ברדארה את הלברית של "הטרובדור" ב-1835. קמאראנו גם התחיל בכתיבת הלברית לאופרה על פי "המלך ליר" מאת שייקספיר, אך מת לפני שהשלים את המלאכה (עם זאת, הוא השאיר אחריו סצנריו מפורט).

== ליבריות אופרה ==

1834
* "לה ספוזה" (אגיסטו ויניוצי)
 
1835
* "אינז דה קסטרו" (ג'וזפה פרסיאני), יחד עם ג'וזפה עמנואלה בידרה - על סיפורה הטראגי של אינש דה קסטרו
* "און מטרימוניו פר ראג'ונה" (ג'וזפה סטראפה)
* "לוצ'יה די למרמור" (גאטנו דוניצטי)

1836
* "בליסאריו" (דוניצטי)
* "ל'אסדיו די קאלה" (דוניצטי)
* "יופמיו די מסינה" (פרסיאני), על פי לברית מקורית של פליצ'ה רומאני

1837
* "פיה דה טולומאי" (דוניצטי)
* "רוברטו דברו" (דוניצטי)

1838
* "מריה דה רודנץ" (דוניצטי)
* "פוליוטו" (דוניצטי), הצגת בכורה 1848
* "אלנה דה פלטרה" (סבריו מרקאדנטה)

1839
* "השרלטנים" (לואיג'י קמאראנו)
* "הרוזן מקאלה" (ג'וזפה לילו)

1840
* "כריסטינה די סווציה" (אלסנדרו ניני)
* "סאפפו" (ג'ובאני פאצ'יני)
* "הווסטאליות" (מרקאדנטה)

1841
* "לואיג'י רולה" (פדריקו ריצ'י)

1842
* "איל פרוסקריטי" (מרקאדנטה)
* "לה פידנזאטה קורסה (ג'ובאני פאצ'יני)

1843
* "מריה די רוהאן" (דוניצטי)
* "איל רג'נטה" (מרקנדנטה)
* "אסטר ד'נגאדי" (אקילה פרי)
* "איל ראוודימנטו" (לואיג'י קמאראנו)

1845
* "בונדלמונטה" (פאצ'יני)
* "אלזירה" (ג'וזפה ורדי)
* "איל ואצ'לו דה גאמה" (מרקאדנטה)
* "סטלה די נאפולי" (פאצ'יני)

1846
* "אוראצי אה קורצ'י" (מרקאדנטה)

1847
* "מרופה" (פאצ'יני)
* "אלאונורה דורי (וינצ'נצו באטיסטה)

1849
* "קרב לניאנו" (ורדי)
* לואיזה מילר (ורדי)

1850 
* "וירג'יניה" (מרקאדנטה), הצגת בכורה 1866
* "אין עשן בלי אש" (לואיג'י קמאראנו)

1851
* "מלווינה די סקוציה" (פאצ'יני)
* "פולקו ד'ארל" (ניקולא דה ג'וזה)
* "מדיאה" (מרקנדנטה), על פי לברית מקורית מאת פליצ'ה רומאני

1853
* הטרובדור (ורדי)

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
*The Oxford Dictionary of Opera, by John Warrack and Ewan West (1992), 782 pages, 
*The Italian Romantic Libretto: A Study of Salvadore Cammarano, by J Black, Edinburgh 1984
*[http://opera.stanford.edu/librettists/Cammarano.html Opera at Stanford University]
</div>
* "מילון אוקספורד לאופרה", מאת ג'ון ואראק ואיוואן וסט (1992).
* "הליברטו האיטלקי הרומנטי: חקר סלבטורה קמאראנו" מאת ג'. בלק, אדינבורו 1984

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לבריתנים איטלקים
קטגוריה:מחזאים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1801
קטגוריה:נפטרים ב-1852
מצת

מצת
מַצָּת (בעבר נוקד מַצֵּת. נקרא בלשון הדיבור גם "פלאג") הוא רכיב חשמלי המשולב במערכת ההצתה של מנועי בעירה פנימית. המצת מותקן בראש כל אחד מהצילינדרים שבמנוע, ותפקידו לייצר ניצוץ שיצית את תערובת הדלק והאוויר שבצילינדר, לאחר שנדחסה על ידי הבוכנה.

המצת הוא רכיב קרמי הכולל שתי אלקטרודות מתכת מבודדות זו מזו. אחת מהן היא האלקטרודה המרכזית, העוברת לכל אורכו של המצת, והמחוברת לסליל ההצתה ("קויל") או למגנטו והשנייה היא אלקטרודה מוארקת. בתנאים רגילים תערובת הגזים שבצילינדר היא חומר מבודד.

מערכת ההצתה מייצרת מתח חשמלי גבוה, המגיע לאלפי וולטים, בין שתי האלקטרודות, הגורם ליינון התערובת, הפיכתה למוליך וליצירת הניצוץ המבוקש, בדומה לברק. הניצוץ מצית את התערובת, הצתה במהלכה נוצרים גזי שרפה, שהתפשטותם גורמת לדחיפת הבוכנה, ולמעשה לשלב ה"עבודה" במחזור פעולת המנוע.

מצתים משולבים במנועי שרפה פנימית מסוימים, אך לא במנועי דיזל, בהם ההצתה מתבצעת על ידי דחיסת התערובת בלחץ גבוה, התחממותה לרמות חום גבוהות והבאתה לידי הצתה עצמית.

שקע המצית המצוי בתא הנהג במכוניות משמש לחימום המצית החשמלי ברכב, ואין לו כל קשר למצתים שבמנוע.
מיקומו של המצת מסומן באות S

== מבנה המצת ==
בחלקו העליון של המצת קיים חיבור מתכתי, המתחבר באמצעות תיל מבודד היטב למערכת ההצתה, ממנה מקבל המצת את המתח הדרוש לפעולתו. חלקו המרכזי מורכב מחומר קרמי מבודד העוטף את האלקטרודה המרכזית בה עובר הזרם החשמלי, העוברת לכל אורך המצת. חומר זה, בדרך כלל פורצלן, עמיד בפני טמפרטורות גבוהות. בתחתיתו של המצת, החלק שבתוך תא הבערה, שתי האלקטרודות נמצאות במרווח מזערי זו מזו. במרווח זה נוצר הניצוץ. קיימת חשיבות רבה למרווח בין האלקטרודות, הקובע במידה רבה את עוצמת הניצוץ ואת יעילות עבודת המנוע.

מבנהו של המצת מאפשר חום גבוה מספיק לפעולתו, אך לא הגעה לטמפרטורות גבוהות מדי, בהן עלול להיגרם נזק לבידוד או לאלקטרודה.

== היסטוריה ==
את הפטנטים הראשונים על מצתים רשמו ב-1898 ניקולא טסלה בארצות הברית, ריצ'רד סימס ורוברט בוש בבריטניה, למרות שיש היסטוריונים הטוענים כי המצת הראשון פותח כבר ב-1839. ב-1902 התאפשר לראשונה יישום ההמצאה, כאשר אחד ממהנדסיו של בוש פיתח את מערכת ההצתה ושילב בה מצתים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
קטגוריה:קשת חשמלית