מלחמת האזרחים באל סלוודור

מלחמת האזרחים באל סלוודור היא מלחמת אזרחים בת 12 שנים אשר התחוללה בין ממשלת אל סלוודור לבין FMLN – ארגון גג של קבוצות שמאל שגובו על ידי ממשלתו של פידל קסטרו ועל ידי ברית המועצות.<ref name="AndreaOñate2011ColdWarHistory"></ref> הפיכה צבאית זו התחוללה במדינה ב-15 באוקטובר 1979 ולוותה בהרג של מוחים אנטי מהפכנים ונחשבת לאירוע אשר פתח את המלחמה. המלחמה לא הסתיימה באופן רשמי עד קריסתה של ברית המועצות, כשב-16 בינואר 1992 הסכמי השלום של צ'אפולטפק נחתמו במקסיקו סיטי.<ref name="Peace Agreement"></ref> האו"ם דיווח כי במהלך הלחימה נהרגו כ- 75 אלף אנשים. 8,000 אנשים נוספים נעלמו. המלחמה התאפיינה בין השאר בהפרות זכויות אדם שהתבטאו בעיקר בחטיפות, בעינויים, וברציחתם של חשודים באהדה ל-FMLN על ידי כוחות הביטחון של המדינה ובידי חוליות מוות פארה-צבאיות.<ref name="UN_report_1993"></ref><ref name=":8"></ref><ref name=":9"></ref>

ממשלת ארצות הברית התייחסה אל ממשלת אל סלוודור כאל בעלת בריתה בשל המלחמה הקרה.<ref></ref> במהלך כהונותיהם של ג'ימי קרטר ורונלד רייגן ארצות הברית העניקה סיוע של מיליון עד שני מיליון דולר ביום לממשלה באל סלוודור.<ref name="Uppsala_CA"></ref> ארצות-הברית סייעה גם באימון הצבא ובציודו. במאי 1983 דווח כי קצינים אמריקאים משתפים פעולה עם הקצונה האל סלוודורית הבכירה ומקבלים החלטות אסטרטגיות וטקטיות.<ref></ref> ארצות הברית נימקה את עזרתה בכך שהמורדים קיבלו גיבוי מברית המועצות.<ref></ref>
טקטיקות כנגד מורדים יושמו פעמים רבות על ידי הממשלה האל-סלוודורית כנגד אזרחים לא לוחמים. האו"ם העריך כי לוחמי גרילה של FMLN היו אחראים לחמישה אחוזים של הזוועות אשר בוצעו בזמן מלחמת האזרחים, ו-85 אחוז מהזוועות בוצעו על ידי כוחות הביטחון האל-סלוודורים.<ref></ref> האחריות על מעשי הזוועות הופחתה על ידי חוק חנינה משנת 1993, אולם ב-2016 בית המשפט העליון לצדק במדינה קבע בתיק Incostitucionalidad 44-2013/145-2013<ref name="scjes-2013"></ref> שהחוק היה לא חוקתי ושממשלת אל סלוודור יכולה לתבוע חשודים בפשעי מלחמה.<ref></ref>
== הרקע למלחמה ==
באל-סלוודור היה קיים זמן רב לפני המלחמה אי-שוויון חברתי. בשלהי המאה ה-19 קפה הפך ליבול מכניס שהניב כמעט 95 אחוזים מהכנסות המדינה, שהגיעו ל-2 אחוזים מהאוכלוסייה. עם הזמן העמיק הפער בין מחזיקי הקרקעות העשירים והרוב העני.<ref name="Haggerty"></ref> הפער המשיך לגדול בשנות העשרים בעקבות צניחת מחירי הקפה עקב התרסקות הבורסה בשנת 1929.<ref></ref><ref name="Army"></ref> ב-1932 קמה המפלגה הסוציאליסטית המרכז אמריקאית, שהובילה התקוממות של חקלאים וילידים כנגד הממשלה. לימים התקוממות זו היא שתדלקה את תחילת מלחמת האזרחים. ה-FMLN נקרא על שם Farabundo Martí, אחד מממנהיגי ההתקוממות.<ref name=":1"></ref> ההתקוממות דוכאה בצורה ברוטאלית במה שמכונה בהיסטוריה המקומית "הטבח". במשך שלושה ימים בינואר 1932 הרגו כוחות חמושים עשרות אלפי אזרחים.<ref name=":0"></ref> טבח זה איפשר בהמשך לדיקטטורה צבאית לקבל מונופול על הכוח הפוליטי באל-סלוודור תוך כדי הגנה על הדומיננטיות של אליטת הקרקעות.<ref name=":0" /> ההתנגדות להסדר זה בקרב בני המעמד הבינוני, מעמד העובדים ועניי אל סלוודור גדלה לאורך המאה העשרים.<ref name=":0" />

=== סכסוך גבולות עם הונדורס כגורם למלחמה ===
בשנת 1969 החליטה הונדורס על רפורמה אגררית. במסגרת הרפורמה חולקו חלקות האדמה שלה לאיכרי המדינה, ובשל כך גורשו איכרים סלוודורים שעבדו את האדמות במשך כמה דורות. ב-14 ביולי 1969 התעורר עימות חמוש בין אל סלוודר והונדורס כתוצאה מהסכסוך על ההגירה שנבע מהרפורמה. הקונפליקט אשר ידוע כמלחמת הכדורגל נמשך ארבעה ימים בלבד, אבל היתה לו השפעה עמוקה על החברה האל סלוודורית. שיבוש המסחר בין אל סלוודור והונדורס בשל הקונפליקט גרם לנזק כלכלי כבד לשתי האומות. 300,000 אל סלוודורים בערך נאלצו לעזוב את קרקעותיהם בשל המלחמה והוגלו לאל סלוודור. חזרה זו גרמה למהפך חברתי והחלו להישמע קולות שדרשו רפורמה בחלוקת האדמות גם באל סלוודור. קולות אלו העלו חשש כבד אצל ראשי הצבא באל סלוודור שפחדו מהקמת מיליציות חמושות. הממשלה לא יכלה לספק את צורכי האיכרים הגולים. המלחמה גם חיזקה את הצבא באל סלוודור והובילה לשחיתות מוגברת. בשנים שלאחר המלחמה הממשלה הגבירה את רכישות הנשק שלה ממקורות כמו ישראל, ברזיל, מערב-גרמניה וארצות הברית.<ref></ref>
===בחירות 1972===
הבחירות הנשיאותיות בשנת 1972 נפגעו משחיתות אלקטורלית מטעם תומכיו של מועמד מפלגת הפיוס הלאומי-PCN, ארתורו ארמנדו מולינה, שהיה קולונל בצבא אל סלוודור. האופוזיציה למולינה נחשבה לחזקה הן משמאל והן מימין. באותה שנה הגוף המרקסיסטי-לניניסטי, כוחות השחרור העממיים של Farabundo Martí Marxist–ה-(FPL), אשר נוסד בשנת 1970 כשלוחה של המפלגה הקומוניסטית של אל סלוודור, החל לבצע פעולות גרילה בקנה מידה קטן. ארגונים אחרים כמו צבא המהפכה העממית, ERP החלו גם הם להתפתח.
הגידול בהתקוממויות של השמאל היה תוצאה של עליית מחירי האוכל
וירידת התפוקה החקלאית, שהוחרפו בשל משבר הנפט של 1973.
תהליכים אלה העמיקו את חוסר השוויון החברתי-כלכלי שממילא היה חמור בחברה האל סלוודורית ותרמו להגברת התסיסה. בתגובה, הנשיא מולינה הנהיג שורה של רפורמות חקלאיות שעסקה בחלוקה מחדש של חלקאות קרקעיות בקרב אוכלסיות החקלאים. הרפורמות כשלו בשל התנגדות של אצולת הקרקעות, כישלון אשר חיזק את חוסר שביעות הרצון מהממשלה.<ref></ref>

===בחירות 1977===
בעשרים בפברואר 1977, PCN הביסו את איחוד ההתנגדות הלאומי בבחירות הנשיאותיות. כמו במקרה של 1972 התוצאות הושגו במרמה והוטו לטובת המועמד הצבאי גנרל קרלוס אומברטו רומרו.
דווח כי כוחות סמי צבאיים ידועים לשמצה כגון הארגון דמוקרטי לאומני-(ORDEN) שמומנו על ידי המדינה השתמשו באיומי מצ'טות כנגד האיכרים על מנת שיצביעו למועמד הצבאי.<ref>Armstrong, Robert / Shenk, Janet. El Salvador: The Face of Revolution (Boston: South End Press, 1982), 163.</ref> התקופה בין הבחירות לבין התחלת הכהונה הרשמית של הנשיא Romero באחד ביולי 1977 אופיינה במחאות מסיביות מהתנועה הפופולרית שנתקלו בדיכוי המדינה. ב-28 בפברואר 1977, קהל של מפגינים פוליטיים התכנס בסן סלוודור להפגין כנגד שחיתות הבחירות. כוחות ביטחון אשר הגיעו למקום פתחו באש ללא הבחנה. בטבח נהרגו הן מפגינים והן עוברי אורח. מספר ההרוגים באירוע מוערך בין 200<ref name="Whitfield_1995"></ref> ל-1,500.<ref name="Stanley_1996"> President Molina blamed the protests on "foreign Communists" and immediately exiled a number of top UNO party members from the country. </ref>
הנשיא מולינה האשים את ההפגנות בקומוניסטים זרים ומייד הגלה מספר חברי מפלגת UNO בכירים מהמדינה.<ref></ref>
הדיכוי הומשך אחר ההכתרה של הנשיא כשהממשלה החדשה הכריזה על מצב חירום והשהתה את החירויות האזרחיות. באזורים הכפריים האליטה האגררית ייסדה וארגנה חוליות מוות סמי צבאיות כגון הכוחות החמושים של רגאלדו-(FAR). כוחות אשר היו ידועים לשמצה והונהגו על ידי הקטור רגאלדו. בשעה שחוליות המוות היו בתחילה אוטונומיות מצבא המדינה ומורכבות בעיקר מאזרחים, (ה-FAR לצורך העניין התפתחה מתוך תנועת הצופים). במהרה קיבלו את החסות של סוכנות המודיעין הלאומית המקומית. הם הונהגו על ידי מיג'ור Roberto D'Aubuisson ונהיו חלק משמעותי ממנגנוני הדיכוי של המדינה אשר רצחו אלפי מנהיגי איגודים, פעילים וכן תלמידים ומורים אשר הביעו סימפתיה לשמאל.
<ref>Stanley, 2012, p. 120</ref> עדות לזוועות התקופה ניתן למצוא בתיעודים של <nowiki></nowiki>העזרה החוקית הנוצרית, משרד סיוע חוקי במשרד הארכיבישוף והקבוצה המובילה באל סלוודור למען זכויות אדם באותה התקופה. בתיעודם נכתב כי 687 אזרחים נרצחו על ידי הצבא בשנת 1978. ב-1979 עלה מספר ההרוגיםל-1,796.<ref name="Socorro Jurídico Cristiano 1996">Socorro Jurídico Cristiano</ref><ref name="Stanley_1996" /> 
הדיכוי בכח, הניע רבים בכנסיה הקתולית להוקיע את הממשלה. תגובת הממשלה היתה דיכוי הכמורה.<ref name="autogenerated1">Library of Congress. Country Studies. El Salvador. Background to the Insurgency. [http://lcweb2.loc.gov/frd/cs/svtoc.html]</ref>
==הפיכה, דיכוי והתקוממות: 1979–1981==
===הפיכה צבאית אוקטובר 1979===
עם התגברות המתיחות והגעה למצב של סף מרד, החונטה הצבאית אזרחית JRG הדיחה את הנשיא רומרו ב-15 באוקטובר 1979. בארצות הברית עלה חשש כי אל סלוודור כמו קובה וניקרגואה לפני כן יתדרדרו להפיכה קומוניסטית.<ref></ref> בשל כך, שלטונו של ג'ימי קארטר תמך בממשלה הצבאית החדשה בעצמה רבה תוך כדי תקווה לייצוב המדינה.<ref></ref> 
בשעה שקרטר סיפק תמיכה מסויימת לממשלה, שלטונו של רונאלד ריגן העלה בצורה ניכרת את התמיכה הכספית באל סלודור.<ref></ref> ב-1984 הוציאה ממשלתו של ריגן כמעט ביליון דולר בסיוע למדינה.<ref name="reagan1985"></ref> 
ה-JRG הנהיג רפורמת קרקעות שהגבילה את בעלות הקרקעות ל-100 הקטרים לכל היותר. בנוסף, הולאמו הבנקים, הקפה ותעשיית הסוכר. נקבעו בחירות לפברואר 1982 ופוזרה יחידת המוות הפרה-צבאיות הפרטית-(ORDEN) בשישה בנובמבר 1979.<ref name="UN_report_27"></ref>
רפורמת הקרקעות התקבלה בעוינות בקרב אליטת הקרקעות והצבא המקומי אשר ביקשו לשבשו ישר עם תחילתו. בעלי קרקעות עשירים בשעה שהבינו את כוונת הממשלה לחלק את האדמות לאיכרים ולארגן קואופרטיבים, החלו להרוג את משק החי שלהם ולהעביר ציוד חקלאי בעל ערך לגואטמלה שם החזיקו קרקעות נוספות. בנוסף, רוב מנהיגי הקואופרטיבים באיזורים הכפריים נרצחו או "נעלמו" זמן קצר בחירתם וחשיפתם לרשויות.<ref>NACLA, Revolution Brews cited in McClintock 1985, p. 270</ref> ה-Socorro Jurídico תיעד זינוק רציני בהריגות הממשלתיות מ-234 בפברואר 1980 ל-487 חודש אחר כך.
בעקבות לחץ צבאי, שלושת החברים האזרחים בחונטה פרשו בשלושה בינואר 1980 ביחד עם עשרה מתוך אחד עשר שרי הקבינט. ב-22 בינואר 1980, המשמר הלאומי תקף הפגנה שלווה, הרג בסביבות החמישים משתתפים ופצע מאות נוספים.<ref name="UN_report_27" /> ב-6 בפברואר, שגריר ארצות הברית, Frank Devine הודיע למחלקת המדינה כי הימין הקיצוני מחמש את עצמו והתכוננות לעימות שבו ציפה בבירור להתחבר לצבא.<ref>United States Embassy in San Salvador, cable 02296, 31 March 1980. The Washington Post, 31 March 1980.</ref><ref>National Security Archives, El Salvador: The Making of US Policy, 1977–1984, p. 34.</ref>
===מטרות הדיכוי האלים בידי החונטה===
המטרה המיידית של הצבא הסלוודורי וכוחות הביטחון שהיתה למעשה גם המטרה של ארצות הברית היתה מניעת השתלטות כוחות גרילה שמאליים וארגונים פוליטיים משתפי הפעולה. בראשית שנות השמונים, בקונפליקט הסלוודורי, האחרונים היו מהותיים יותר מכוחות הגרילה. המקורות הצבאיים של המורדים היו מוגבלים וכוחם הגדול נבע בעיקר לא מכוח הנשק אלא מארגוני ההמונים שגיבו אותם. הארגונים הורכבו מאיגודי עובדים, תלמידים וארגוני חקלאים שיכלו להיות מגוייסים באלפיהם בערים הגדולות ויכלו לשתק את המדינה על ידי שביתות.<ref></ref> ביקורת אודות הסיוע האמריקאי בן התקופה, טענה שהיא תהפוך מה שנחשב לאלימות של הדיקטטורה ללגיטימי ושהכוח הפוליטי במדינה נמצא עם המנהיגים הצבאיים הוותיקים בממשלה. הם בתורם מיישמים מדיניות של רפורמה עם דיכוי. דובר קתולי בולט מאותו הזמן התעקש כי "כל סיוע צבאי שנשלח למדינה מסתיים בידי הצבא וקבוצות ימין סמי-צבאיות אשר היוו את שורשי הבעיה של המדינה."<ref name="Arneson; Crossroads"></ref>

מעורבות ארצות-הברית מוכחת במקרה אשר כמעט ולא קיבל תשומת לב והובא לידי הציבור בידי שוחרי זכויות אדם. פקידי שגרירות ארצות הברית שיתפו פעולה עם חטיפת שני סטודנטים למשפטים על ידי חוליות המוות. בינואר 1980, חיילי המשמר הלאומי עצרו שני צעירים, Francisco Ventura ו-José Humberto Mejía, בעקבות הפגנה אנטי ממשלתית. המשמר הלאומי קיבל רשות להביא את החטופים לשטח השגרירות האמריקאית. זמן קצר לאחר מכן מכונית פרטית חנתה בחניון השגרירות, אנשים בלבוש אזרחי שמו את הסטונדטים בתא המטען של המכונית ונסעו משם. שני הצעירים לא נראו יותר לעולם.<ref>[https://www.hrw.org/reports/pdfs/e/elsalvdr/elsalv938.pdf "El Salvador Accountability and Human Rights: the Report of the United Nations Commission on the Truth for El Salvador"] Human Rights Watch, 10 August 1993</ref>
===המוטיבציה להתנגדות===

בשעה שהממשלה הרחיבה את מעשי האלימות כנגד האזרחים הן בעזרת חוליות המוות והן על ידי הצבא, כל קבוצת אזרחים אשר הביעה תמיכה פיזית או מילולית הסתכנה במוות. למרות חששות אלה, בחרו רבים לקחת חלק במאבק.<ref></ref> ראוי לציין כי האלימות לא הוגבלה כלפי הפעילים בלבד אלא גם כלפי כל מי שקידם רעיונות של הטלת ספק במדיניות הרשמית שנחשבו כחתרניות כנגד הממשלה.<ref></ref> קבוצות מודרות שהתהוו לקבוצות גרילה ואשר בסופו של דבר מצאו עצמן בעימות עם הממשלה היו לדוגמא ה- campesinos או האיכרים. רבים ממורדים אלה הצטרפו לקמפיינים של פעולה קולקטיבית בשביל הרווח החומרי אך איכרים רבים ציינו סיבות אחרות להצטרפות ללחימה.<ref></ref>

אדיקות היתה סיבה פופלרית להצטרפות למרד. המצטרפים ראו את ההשתתפות שלהם כדרך לא רק סיבה אישית אלא גם כסנטימנט קהילתי של צדק אלוהי.<ref></ref> כבר לפני מלחמת האזרחים, מספר מורדים לקחו חלק בקמפיינים שהתמודדו עם שינויים חברתיים בצורה ישירה יותר. לא רק מחסור בייצוג פוליטי אלא גם מחסור בהזדמנויות כלכליות וחברתיות שלא הוצעו לקהילות המצטרפים למרד.

בשעה שה-FMLN יכול להיות מסווג כקבוצת מתקוממים, מלומדים אחרים סיווגו אותם כ"מוסד קבוצתי חמוש". הבנת ההבדל היא מהותית. מוסדות של קבוצות חמושות משתמשות בטקטיקה לשם חיזוק משימתם או האידיאולוגיה שלהם. בסופו של דבר לשם השפעה על ההתנהגות והנורמות של הלוחמים שלהם.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אל סלוודור: היסטוריה