שרידן דאוני

שרידן דאוני (באנגלית: Sheridan Downey; 11 במרץ 1884 – 25 באוקטובר 1961) היה עורך דין אמריקאי וסנאטור דמוקרטי אמריקאי מטעם קליפורניה בין השנים 1939 ל-1950.

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
דאוני נולד ב-11 במרץ 1884 בלאראמי, מקום מושבו של מחוז אולבני בדרום מזרח ויומינג, והיה בנם של אוונג'לין ויקטוריה אוון וסטיבן וילר דאוני. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים של לאראמי, ולמד באוניברסיטת ויומינג. דאוני למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן, והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1907. בשנת 1914, בית הספר העניק לדאוני את התואר שלו נכון למחזור הבוגרים של 1907.<ref name=":0"></ref> הוא עסק בעריכת דין בלאראמי, ובשנת 1908 הוא נבחר לתובע המחוזי של מחוז אולבני כרפובליקני. ב-1910 נישא להלן סימונס; נולדו להם חמישה ילדים. בשנת 1912, דאוני פיצל את ההצבעה הרפובליקנית של ויומינג בכך שעמד בראש מרד "האייל הקורא" של המדינה בתמיכה בתאודור רוזוולט, ובכך הוביל לניצחון דמוקרטי בכל המדינה.

=== פוליטיקה ===
ב-1913 עבר דאוני לסקרמנטו, קליפורניה, והמשיך לעסוק בעריכת דין עם אחיו, סטיבן ווילר דאוני. במהלך שנותיו הראשונות בקליפורניה, הוא הקדיש את מרבית זמנו ומרצו לעריכת הדין שלו ולתחומי נדל"ן שונים. בשנת 1924 הוא תמך במסע הבחירות של רוברט לה פולט מטעם המפלגה הפרוגרסיבית לנשיאות, ובשנת 1932 הוא הפך לדמוקרט ופעל למען בחירתו של פרנקלין ד' רוזוולט.

באוקטובר 1933 הכריז דאוני כי הוא מתמודד על תפקיד מושל קליפורניה. לאחר סדרה של פגישות עם הסופר אפטון סינקלייר, שגם לו היו תכנונים על ריצה לתפקיד המושל, דאוני הסכים להתמודד על סגן מושל קליפורניה בעוד סינקלייר התמודד על תפקיד המושל. המצע הפוליטי שלהם היה תוכנית סוף העוני בקליפורניה (EPIC). <ref></ref> המתנגדים כינו את המרוץ "אפי ודוני". EPIC החלה כתנועת המונים, שקראה למהפכה כלכלית כדי להוציא את קליפורניה מהשפל. פלטפורמת EPIC קראה לתמיכת המדינה ביצירת מקומות עבודה, תוכנית מסיבית של עבודות ציבוריות ומערכת נרחבת של פנסיות בחסות המדינה ושינויים קיצוניים במבנה המס.
דאוני מדבר עם פרנסיס טאונסנד
תוך זמן קצר, יותר מ-2,000 מועדוני EPIC צמחו ברחבי המדינה, וההמנון ה-EPIC הפופולרי ביותר, "Campaign Chorus for Downey and Sinclair", הפך לתקליט פונוגרף על ידי Titan Records להפצה המונית. הוא כלל את קולו הדובר של דאוני, הקריין ג'רי ווילפורד ושירתם של שלושה גברים המכנים עצמם "השלישייה האפית". בעוד EPIC הובסו על ידי הרפובליקני פרנק מריאם בנובמבר 1934. דאוני, שספג פחות רפש מסינקלייר במהלך הקמפיין, נותר כוח פוליטי בר-קיימא במדינה. דאוני למעשה גרף 123,000 קולות יותר מחברו המתמודד. דאוני זכה למוניטין בכל המדינה בתור אלוף בפוליטיקה פרוגרסיבית.

לאחר תבוסתו של סינקלייר, דאוני הפך לעורך דין המעורב עם ד"ר פרנסיס טאונסנד, התובע הראשי של תוכנית טאונסנד לקצבאות זקנה ממשלתיות. <ref></ref> תוכנית הפנסיה של טאונסנד בסך 200 דולר לחודש זכתה למספר עוקבים בקליפורניה, במיוחד בקרב פנסיונרים. תמיכתו של דאוני הובילה לכך שהוא כתב Why I Believe in the Townsend Plan (1936). בשנת 1936, השניים התרחקו, כאשר טאונסנד תמך במועמד מפלגת האיחוד לנשיאות ויליאם למקה מדקוטה הצפונית, ודאוני נותר דמוקרט מחויב לפרנקלין דלאנו רוזוולט.

=== הסנאט האמריקאי ===
שרידן דאוני ב-27 בספטמבר 1938
בשנת 1938 נבחר דאוני לסנאט של ארצות הברית שם כיהן עד להתפטרותו בנובמבר 1950. הוא התמודד כתומך בתוכנית הפנסיה הממשלתית "שינקן וביצים" והביס את הסנאטור המכהן ויליאם גיבס מקאדו בפריימריז הדמוקרטי ביותר מ-135,000 קולות. למרות הגיבוי החזק שקיבל מקאדו מהבית הלבן והופעה אישית בקמפיין של הנשיא פרנקלין רוזוולט כדי לתמוך במקאדו, דאוני זכה בפריימריז והמשיך לזכות בבחירות הכלליות, והביס את פיליפ בנקרופט הרפובליקאי ב-54%-46%. ב-24 באוקטובר 1938 הופיע דאוני על שער המגזין "טיים".

למרות שהוא נחשב לליברל מובהק, דאוני כסנאטור הפך לדמוקרט שמרן שזכה לתמיכת אינטרסי הנפט הגדולים של קליפורניה. הוא תמך במאמצים של חברות נפט וחקלאות להשיג שליטה ממשלתית, ולא פדרלית, על משאבי הנפט של קליפורניה. הוא גם פעל לפטור את העמק המרכזי של קליפורניה מחוק הטיוב של 1902 כדי לסייע לחוות חברות. בסנאט, דאוני גם הציג שורה של הצעות חוק פנסיה, ובשנת 1941 הוא מונה ליושב ראש ועדה מיוחדת של הסנאט לביטוח זקנה.

הוא נקט עמדה מוקדמת שתמכה בגיוס צבאי אך התנגד לתוכניות של ממשל רוזוולט לתפוס תעשיות בזמן מלחמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא קרא להקמת ועדה שתחקור את מעמדם של שחורים ומיעוטים אחרים בכוחות המזוינים ותמך באו"ם לאחר המלחמה, בשליטה בינלאומית באנרגיה אטומית, בהגדלת ההטבות לחיילים משוחררים והעלאות שכר פדרליות. בתום המלחמה התנגד להמשך הגיוס הצבאי.

במהלך שנותיו בסנאט, דאוני ייצג לעיתים קרובות את האינטרסים של תעשיית הקולנוע החזקה של קליפורניה. המעבר שלו מניו דילר ליברלי לדמוקרט שמרן יזכה להכרה רשמית לאחר סיום המלחמה.<ref name=":1">G. J. Barker-Benfield, Catherine Clinton, [https://books.google.com/books?id=HemsBuz3kqkC&dq=sheridan+downey+became+conservative&pg=PA555 Portraits of American Women: From Settlement to the Present], Oxford University, 1998, pg. 554.</ref>

=== בחירה מחדש ===
דאוני בוושינגטון הבירה
לאחר בחירתו מחדש לסנאט ב-1944, כשהביס את סגן המושל הרפובליקני פרדריק פ. האוזר ב-52% לעומת 48%, דאוני החל בדחיפה לפרויקט קליפורניה סנטרל ואלי, שהחל במהלך שנות ה-30 כחלק מהניו דיל. המגוון העצום של פרויקטים של עבודות ציבוריות, כגון סכרי חשמל ותעלות השקיה.

בספר משנת 1947 בשם They Would Rule the Valley, דאוני טען כי החקלאים של העמק המרכזי, ששלטו בזכויות המים על בסיס חוקי המדינה, יגיעו לעימות עם הלשכה הפדרלית לטיוב. דאוני הודה כי חקלאי סנטרל ואלי הפרו מבחינה טכנית את חוק הטיוב של 1902, אך הגן על הפרות אלו של החוק הפדרלי לפי הצורך מכיוון שבהקשר של החקלאות בקליפורניה, ההגבלה הפדרלית לא הייתה מעשית. דעותיו הפוליטיות של דאוני הפכו אותו לפגיע. הלן גאהגן דאגלס אתגרה אותו בפריימריז. ב-1950 דאוני נשר מהמירוץ, בטענה לבריאות לקויה, והטיל את תמיכתו בפריימריז הדמוקרטי מאחורי מנצ'סטר בודי, המוציא לאור השמרני והעשיר של העיתון "לוס אנג'לס דיילי ניוז". הוא אפילו ציין שאם דאגלס תנצח בפריימריז, וכך אכן היה, הוא יתמוך בנציג ארצות הברית הרפובליקני ריצ'רד ניקסון בבחירות הכלליות. במרוץ דאגלס-ניקסון שלאחר מכן, ניקסון ניצח במה שמבקריו כינו מסע הכפשה. מהמירוץ הזה, ניקסון יצא עם הכינוי "טריקי דיק". דאוני התפטר ממושבו בסנאט ב-30 בנובמבר 1950, מה שאיפשר למושל למנות את ניקסון, מה שהקנה לו יתרון ותק על פני סנאטורים חדשים אחרים שנבחרו ב-1950.

=== חיים מאוחרים יותר והישגים ===
לאחר שעזב את הסנאט, דאוני עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה, עד מותו בסן פרנסיסקו ב-25 באוקטובר 1961. דאוני שימש גם כלוביסט המייצג את העיר לונג ביץ' וקונצרניות הנפט הגדולות שחכרו את החוף הנרחב שלה. עם מותו, הוא תרם את גופתו למרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. המסמכים שלו מאוחסנים בספריית בנקרופט בברקלי.

במהלך שנותיו בסנאט, דאוני תואר לעיתים קרובות כקל, אפרפר וחתיך להפליא. הקריירה הפוליטית שלו אפיינה במובנים רבים את הפיכתם של מיליוני פרוגרסיבים רפובליקנים שתמכו בתאודור רוזוולט ובתנועת "האייל הקורא" של 1912 לתומכים דמוקרטיים של פרנקלין רוזוולט והניו דיל בשנות ה-30. במהלך שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40, דאוני היה אחד הפוליטיקאים הפרוגרסיביים המשמעותיים ביותר בקליפורניה. בעוד שלעיתים קרובות הוא היה בצל בפוליטיקה של המדינה על ידי פרוגרסיבים רפובליקנים כמו היירם ג'ונסון וארל וורן, דאוני הותיר חותם משמעותי בגלל התמיכה הבלתי נלאית שלו לקצבאות זקנה, עבודה מאורגנת וצדק גזעי. פנייתו השמרנית לאחר בחירתו מחדש ב-1944, כאשר ייצג יותר ויותר את האינטרסים של עסקים גדולים, ארגונים חקלאיים גדולים ותעשיית הנפט, הסתירה את המוניטין ההיסטורי שלו ככוח ליברלי ומתקדם חד פעמי בפוליטיקה של קליפורניה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ריצ'רד ניקסון
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מקליפורניה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961