OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שלי הררי

שלי הררי (1916–2014) הייתה פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית, ילידת בולגריה.

==ביוגרפיה==
שלי הררי למדה פיסול וקרמיקה אצל הדוויג גרוסמן ורודי להמן בירושלים. יצירותיה המוקדמות הושפעו מחפצי פולחן ומן האמנות הכנענית. בשנות ה-70 של המאה ה-20 יצרה עבודות פיסוליות מופשטות ובהן רמזים לטבע ובוטניקה. ב"עלי טבק" (1977), לדוגמה, יצרה הררי מיצב ובו עמודים של עלי טבק עשויים חומר שרוף ומגוון בטכניקות של עישון.

== תערוכות ==
תערוכות יחיד:

תערוכת קרמיקה מאת שלי הררי אטליה 97, תל אביב (1962)

פיסול קרמי גלריה יודפת, תל אביב (1974)

ים גלריה אפרת, תל אביב (1989)

גפנים - מיצבים קרמיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1995)

שלי הררי - גבעת בראשית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (1999)

שלי הררי, פיסול קרמי הגלריה לאמנות - מגדל שלום, תל אביב (2007)

תערוכות קבוצתיות:

קרמיקה ישראל 70 מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב (1970)

פיסול בחומר אמנות לעם, תל אביב (1978)

פיסול בקרמיקה אוניברסיטת חיפה (1979)

תערוכה קבוצתית תערוכה נודדת, גרמניה (1979)

המיתוס של כנען: השפעת תרבות המזרח התיכון הקדום על האמנות הישראלית בת-זמננו אוניברסיטת חיפה, הפקולטה למדעי הרוח, הגלריה לאמנות (1980)

13 בחומר תיאטרון ירושלים, ירושלים (1984)

יוצר וחומר, מן הכלי המעוצב ועד לפסל הגלריה העירונית לאמנות, מרכז תרבות ע"ש מ. סמילנסקי, רחובות (1990)

ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932 בית האמנים, ירושלים (1991)

קרמיקה בעולם האמנות והעיצוב בית יד לבנים, באר שבע (1993)

אמנים מציגים לרגל פתיחת המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע המרכז הבין-תחומי לאמנות ומדע, חולון (1997)

הביאנלה הישראלית לקרמיקה - חרס אלפיים מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2000)

הביאנלה השנייה לקרמיקה ישראלית מוזיאון ארץ ישראל, רמת אביב, תל אביב (2002)

==גלריה==
<gallery>
File:Lamaceramic.jpg|למה (1964-1960 בקירוב), גובה 50 ס"מ
קובץ:Art of israel015.jpg|ללא כותרת (פר)שנות ה-50–60 של המאה ה-20פורסם בספר "אמנות ישראל", מסדה, 1963
File:Z-HAR 15-3.jpg|עלי טבק1977מראה הצבה בגלריה דוסון ריכטר, יפו
</gallery>

== לקריאה נוספת ==

* [https://www.atmag.co.il/%D7%A9%D7%9C%D7%99-%D7%94%D7%A8%D7%A8%D7%99-%D7%A4%D7%99%D7%A1%D7%95%D7%9C-%D7%A7%D7%A8%D7%9E%D7%99/ "שלי הררי – פיסול קרמי"], את, 12 באפריל 2007

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות בולגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
איגנץ הלפי

איגנץ הלפי (במקור הלפר בהונגרית: Helfy Ignác; סמושאויוואר, 15 במרץ 1830 – בודפשט, 11 באוקטובר 1897) היה עיתונאי ופוליטיקאי, חבר האספה הלאומית של הונגריה (פרלמנט), סופר יהודי-הונגרי שהמיר את דתו.

==קורות חיים==
נולד למשפחה יהודית בסאמאש ווייאר בשם שלמה נתן הלר. בצעירותו למד בישיבות. למד באוניברסיטאות בווינה ופאדובה. בשנים 1848–1849 עבד במשרדו של לאיוש קושוט. לאיוש קושוט ממנהיגי התנועה הלאומית ההונגרית, התרשם מכשרונותיו הספרותיים של הלפר, ומינה אותו לאחד מעורכי כתביו. במלחמת החרות ההונגרית הוא השתתף בדרגת לוטננט, וכשנכשלה המהפכה עבר עם קושוט לאיטליה. בשנת 1852 התנצר. בשנים 1859–1867 ערך את העיתון ההונגרי Alleanzában במילאנו. הוא היה פעיל בקהילת המהגרים ההונגרים באיטליה. ב 1869–1870 פרסם במילאנו מגזין Magyar Magyar (ההונגרי ההונגרי), שבו תקף את ההסכם האוסטרי-הונגרי שנעשה בשנת 1867. הלפי גם תרגם ספרות הונגרית לשפה האיטלקית.

הוא חזר להונגריה בשנת 1870 והפך לאחד ממנהיגי המפלגה העצמאית (Függetlenségi) והיה חבר בפרלמנט. בפרלמנט ייצג את הקו האופוזיציוני החריף. כן ערך את העיתון של המפלגה (1871–1872, Magyar Újság). הלפי פרסם את יצירותיו של קושוט שנכתבו במהלך מאסרו.

למרות התנצרותו הלפי לא התנכר למוצאו היהודי, ובזמן עלילת הדם של טיסאסלר הוא פעל רבות נגדה.

איגנץ הלפי עם [[לאיוש קושוט]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים הונגרים
קטגוריה:מתרגמים מאיטלקית
קטגוריה:מתרגמים יהודים הונגרים
קטגוריה:חברי האספה הלאומית ההונגרית
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט ההונגרי
קטגוריה:סופרים יהודים הונגרים
קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:יהודים מומרים הונגרים
קטגוריה:מתנצרים
קטגוריה:חברי אגודת פטפי
קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1897
גרלה

גרלה (ברומנית: Gherla, בהונגרית: Szamosújvár במקורות היהודים: סאמוש אויוואר) היא עיר ברומניה מחוז קלוז' בטרנסילבניה. נקראה בעבר ארמנופליס (ארמנית: (Հայաքաղաք), עקב שיעור הארמנים הגבוה שהתגורר בה. בעבר התקיימה בו קהילה יהודית.

==היסטוריה==

העיר נזכרת לראשונה בשנת 1291. לאחר מכן נקראה "עיר הארמנים". כמו שאר האזור, העיר הייתה תחת השלטון האוסטרו הונגרי עד 1918, ותחת השלטון ההונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה בשנים 1940–1944.

העיר המודרנית נבנתה במאה ה-18 על ידי הארמנים. הארמנים הגיעו לעיר בסביבות שנת 1650 מאזורי מולדובה וקרים. בעיר נמצא עד היום המרכז של הכנסייה הארמנית-רומנית הכפופה לאפיפיור.

בעיר קיים מבצר של ממלכת הבסבורג ומשנת 1785 הוא משמש כבית כלא. בתקופת הקומוניזם ברומניה הוא שימש לכלא לאלפים ממתנגדי המשטר, ורבים נעלמו בין כתליו. המקום משמש גם כיום כבית כלא שמור, וקיים בו גם מוזיאון.

==הקהילה היהודית==
בית הכנסת בגרלה

תחילת הקהילה היהודית בשנות ה-30 של המאה ה-19. באותו זמן היהודים הורשו להתגורר רק בפרבר קנדיה (Candia) סמוך למבצר ששימש כבית כלא. היהודים התפרנסו ברובם ממתן שירותים לבית הכלא, כמו ספקי מזון ורכוש. בשנות ה-50 ש/ל המאה ה-19 הוסרו ההגבלות וקמה הקהילה המאורגנת. בסוף המאה ה-19 החלה בנייה של בית כנסת גדול, שהושלמה בשנת 1903. עם הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה קהילת גרלה לזרם האורתודוקסי.

רב העיר הראשון היה הרב יצחק יוסף כהן, שכיהן למעלה מ-40 שנה עד פטירתו ב-1920. אחריו מילא את מקומו חתנו הרב אברהם שלמה אליאש עד פטירתו בשנת 1930. בנו הרב יעקב שמואל אליאש מילא את מקומו עד שנספה בשואה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הגיע לעיר אדמו"ר חסידי – הרב ברוך רובין מחסידות גלגוב שפתח בית מדרש חסידי בעיר, שקהילתה הייתה רחוקה מחסידות.

מילידי העיר היהודים: הפוליטיקאי ההונגרי הלאומי - איגנץ הלפי, והביבליוגרף יצחק יוסף כהן, נכדו של רב העיר הראשון שעל שמו נקרא.

עם החזרת השלטון ההונגרי לטרנסילבניה, הורע מצב היהודים. עשרות מהגברים נשלחו לעבודות כפייה לאוקראינה, שם נספו. עם הכיבוש הגרמני ב-1944, שוכנו יהודי העיר בגטו ששכן בבית החרושת ללבנים. שם שהו בתנאים קשים כשבועיים ואז גורשו לגטו קלוז'. לאחר כשבוע נשלחו יהודי גרלה משם לאושוויץ שם נספו רובם.

יהודים חזרו לעיר לאחר תום המלחמה, וחלקם תפסו משרות בחיי החברה והכלכלה. רובם עזבו בהמשך את העיר ועלו לישראל.

==לקריאה נוספת==
* סאמוש-אויואר (גערלא), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 283–285. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://yizkor.nypl.org/index.php?id=1326 ספר זיכרון] בספרית יזכור בניו יורק
* [http://www.yadvashem.org/yv/he/research/ghettos_encyclopedia/ghetto_details.asp?cid=738 גיטו גרלה] באנציקלופדיה של הגטאות באתר יד ושם
* 

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות ברומניה
קטגוריה:גטאות בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
עונת 1955/1956 בליגה הלאומית

עונת 1955/1956 בליגה הלאומית הייתה העונה הראשונה של הליגה הלאומית כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.

הליגה כללה 12 קבוצות. העונה החלה ב-3 בדצמבר 1955 והסתיימה ב-16 ביוני 1956 לאחר משחקי המבחן. על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. במידה והיה שוויון בנקודות, נקבע הדרוג בטבלה על פי יחס שערים. בתום העונה סיימה מכבי תל אביב במקום הראשון, וזכתה באליפות השמינית בתולדותיה לאחר שהקדימה בשלוש נקודות את הפועל תל אביב והפועל פתח תקווה, אלופת העונה הקודמת. המבקיעים המצטיינים של העונה היו אברהם לוי מבית"ר תל אביב ומיכאל מיכאלוב מהפועל תל אביב, שכבשו 16 שערים כל אחד.

מכבי יפו, אשר עלתה לליגה הבכירה לקראת עונה זו, נשארה בליגה בתום העונה לאחר משחקי המבחן, ואילו מכבי רחובות והפועל כפר סבא ירדו לליגת המשנה.

==טבלת הליגה==

{| class="wikitable" style="text-align:right"
!מיקום
!קבוצה
!משחקים
!ניצחונות
!תיקו
!הפסדים
!width=20|שערי זכות
!width=20|שערי חובה
!width=20|נקודות
!הערות
|-bgcolor="#ffff99"
||1||מכבי תל אביב||22||13||6||3||47||16||32||
|-
||2||הפועל פתח תקווה||22||12||5||5||54||28||29||
|-
||3||הפועל תל אביב||22||12||5||5||49||29||29||
|-
||4||מכבי פתח תקווה||22||10||7||5||47||34||27||
|-
||5||מכבי חיפה||22||11||3||8||51||29||25||
|-
||6||הפועל חיפה||22||9||4||9||32||39||22||
|-
||7||בית"ר תל אביב||22||10||0||12||42||44||20||
|-
||8||מכבי נתניה||22||9||2||11||31||44||20||
|-
||9||הפועל רמת גן||22||9||0||13||28||42||18||
|-
||10||מכבי יפו||22||6||5||11||39||48||17||align=center|משחקי המבחן (נשארה בליגה)
|- bgcolor=#ffcccc
|11||מכבי רחובות||22||6||1||15||25||64||13||rowspan=2 align=center|ירדו ליגה
|- bgcolor=#ffcccc
||12||הפועל כפר סבא||22||3||6||13||20||48||12
|}

==משחקי המבחן==
בסיום העונה התקיימו משחקי מבחן לליגה הבכירה כשמכבי יפו שסיימה במקום ה-10 בליגה התמודדה מול הכח תל אביב שסיימה במקום הראשון בליגת המשנה.

הפלייאוף נסתיים בניצחונה של מכבי יפו שנשארה בליגה הלאומית עונה נוספת.

קטגוריה:עונות בליגה העליונה בכדורגל בישראל
קטגוריה:1955 בישראל: כדורגל
קטגוריה:1956 בישראל: כדורגל
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1955
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1956
דוד אודונקור

דוד אודונקור (בגרמנית: David Odonkor, נולד ב-21 בפברואר 1984 בבינדה שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה דורטמונד, בריאל בטיס ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר הימני.

==קריירת מועדונים==
===בורוסיה דורטמונד===
אודונקור נולד בעיר בינדה שבגרמניה המערבית לאב גנאי ולאם גרמניה. אודונקור גדל בקבוצת הנוער של בורוסיה דורטמונד, ובשנת 2001 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ותוך שנה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של בורוסיה דורטמונד, כאשר המשיך לשחק במקביל גם בקבוצת המילואים. בשנת 2004 עלה סופית לקבוצה הבכירה, ונשאר בה עד לשנת 2006, כאשר בעונתו האחרונה בקבוצה החמיץ משחק אחד בלבד. אודונקור נודע כשחקן מהיר ובעל נחישות, והצלחתו בבורוסיה דורטמונד גררה התעניינות מקבוצות אחרות, ואף זימון לסגל נבחרת גרמניה במונדיאל 2006. לבסוף חתם בתום עונת 2006 בריאל בטיס, תמורת סכום של שישה מיליון אירו. לאודונקור 75 הופעות במדי בורוסיה דורטמונד בבונדסליגה, בהן כבש שני שערים.

===ריאל בטיס===
אודונקור החל לשחק בריאל בטיס מהליגה הספרדית בעונת 2006/07, אך כבר בעונתו הראשונה סבל מפציעה בברך ומיעט לשחק. בתחילת עונתו השנייה הרבה אודונקור לפתוח בהרכב והפגין יכולת טובה, אך נפצע שוב. גם בהמשך תקופתו בבטיס המשיך לסבול מפציעות רבות, והוא לא היה יכול לשחק ברוב עונת 2008/09 ולהציל את קבוצתו מירידה לליגה הספרדית השנייה. גם בעונת החזרה של הקבוצה אל הליגה הספרדית הראשונה, אודונקור כמעט לא היה זמין עבור קבוצתו, ובסך הכל צבר 51 הופעות בלבד בליגה הספרדית בחמש עונות בריאל בטיס, בהן כבש שני שערים, ועזב את הקבוצה בקיץ 2011.

===אלמניה אאכן והוברלה אוז'הורוד===
בתום עונת 2011 הגיע אודונקור למבחנים בגלאזגו ריינג'רס, אך לא חתם בקבוצה לבסוף. אודונקור חתם באלמניה אאכן ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. אודונקור צבר בקבוצה 23 הופעות והבקיע שני שערים, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הגרמנית השלישית. בתום עונה זו חתם בהוברלה אוז'הורוד מליגת העל האוקראינית, שם שיחק עונה אחת, בה כבש שני שערים ב-14 הופעות. גם בקבוצה זו, מיעט אודונקור לשחק עקב ריבוי פציעות, ובספטמבר 2013 הודיע על פרישה ממשחק פעיל, בגיל 29 בלבד.

==קריירה בינלאומית==
אודונקור שיחק בנבחרות גרמניה הצעירות, והיה אמור לייצג את גרמניה גם באליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2006, אך הוא קיבל זימון מפתיע מיורגן קלינסמן לשחק עם נבחרת גרמניה במונדיאל 2006, בו נכנס כמחליף בארבעה משחקים, ובישל לאוליבר נויביל את שער הניצחון בשלב הבתים מול נבחרת פולין. אודונקור זומן גם ליורו 2008 חרף בעיית הפציעות ממנה סבל בתקופתו בריאל בטיס. בטורניר זה שיחק מחצית אחת בלבד, בהפסד לנבחרת קרואטיה בשלב הבתים.

==קריירת אימון==
אודונקור החל לעסוק באימון כדורגל בקבוצות מליגות נמוכות בגרמניה עם פרישתו, והיה עוזר מאמן בSC ורל ובSC הרפורד. נכון לשנת 2015, אודונקור הוא המאמן הראשי ב-TuS דורנברג, המשחקת בליגה האזורית של נורדריין-וסטפאליה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה דורטמונד
קטגוריה:כדורגלני ריאל בטיס
קטגוריה:כדורגלני אלמניה אאכן
קטגוריה:כדורגלני הוברלה אוז'הורוד
קטגוריה:גרמנים ממוצא גנאי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1984
ריצ'רד כהן

פרופ' ריצ'רד (ירחמיאל) כהן
ריצ'רד (ירחמיאל) כהן (באנגלית: Richard I. Cohen; נולד ב־2 בספטמבר 1946) הוא היסטוריון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים. עד פרישתו עמד בראש הקתדרה לחקר יהדות צרפת ויצירתה ע"ש פולט וקלוד קלמן באוניברסיטה העברית. עוסק בחקר היהודים במערב ובמרכז אירופה בעת המודרנית, במיוחד ביהודים בצרפת, בהיסטוריה אמנותית, בהיסטוריוגרפיה יהודית, ובשואה.

== ביוגרפיה ==
ריצ'רד כהן נולד ב־1946 במונטריאול שבקנדה. עשה תואר ראשון באוניברסיטת מקגיל, שם למד היסטוריה וסוציולוגיה עד שעלה לישראל בשנת 1967. את התואר השני סיים בשנת 1972, ודוקטורט סיים ב־1981, שניהם באוניברסיטה העברית.

כהן היה חבר בוועדה הבינלאומית לכתיבת "האנציקלופדיה של השואה" שפורסמה בשנת 1990 במהדורה אנגלית ובמהדורה עברית על ידי יד ושם. כיום מכהן כמנהל פרויקט המחקר "דעת המקום" באוניברסיטה העברית.

עבודתו מ־1998, "Jewish Icons: Art and society in Modern Europe", היא תוצאה של שיתוף פעולה בן 15 שנה עם עמיתו באוניברסיטה העברית, עזרא מנדלסון, לעודד מחקר בתרבות החזותית ובחברה היהודית המודרנית.

==ספר יובל==
*עזרא מנדלסון (עורך), תמונת עבר – שי לירחמיאל (ריצ'י) כהן, מרכז זלמן שזר, תשע"ז 2017

== מעבודותיו ==
<div class="mw-content-ltr">
* The Return to the Land of Israel. World Zionist Organization, Dor Hemschech. 1968. . (co-author: Judith Carp)
* Burden of Conscience: French-Jewish leadership during the Holocaust. Indiana University Press. 1987. .
* Jewish Icons: Art and society in Modern Europe. University of California Press. 1998. .
* The Emergence of Jewish Artists in Nineteenth-Century Europe. Merrill. 2001. . (co-author: Susan Tumarkin Goodman)
* Diary of a Witness: 1940-1943. Ivan R. Dee. 2007. . (editor)
* The Jewish Contribution to Civilization: Reassessing an idea. Littman Library of Jewish Civilization. 2008. . (co-author: Jeremy Cohen)
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://jewish.huji.ac.il/faculty/history_faculty/Richard_I._Cohen.pdf רשימת פרסומיו]
* [http://www.daat-hamakom.com/he/team/%D7%A8%D7%99%D7%A6%D7%A8%D7%93-%D7%9B%D7%94%D7%9F/ על ריצ'רד י. כהן] באתר דעת המקום
* [http://www.huji.ac.il/dataj/controller/ihoker/MOP-STAFF_LINK?sno=9755180 על ריצ'רד כהן] באתר האוניברסיטה העברית
* 

 

קטגוריה:חוקרי השואה ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי קנדה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
הנס דורפנר

הנס דורפנר (בגרמנית: Hans Dorfner, נולד ב-3 ביולי 1965 בניטנדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבאיירן מינכן, בנירנברג ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר.

==קריירת מועדונים==
דורפנר שיחק כנער בבאיירן מינכן, ועלה לקבוצה הבוגרת בשנת 1983. דורפנר שיחק בקבוצה עד שנת 1991, למעט שנתיים בהן הושאל לנירנברג, בין השנים 1984 ו-1986, בהן הוא סייע לקבוצה להעפיל אל הבונדסליגה לאחר שסיימה במקום הראשון בבונדסליגה השנייה. דורפנר המשיך עם הקבוצה עונה נוספת במסגרת הבונדסליגה. בשנת 1986 חזר דורפנר לבאיירן מינכן, וזכה עמה בגביע מקומי בשנת 1984, ובשלוש אליפויות בשנים 1987, 1989 ו-1990. 

בשנת 1991 נרכש דורפנר על ידי נירנברג, ושיחק במועדון שלוש עונות, בהן הבקיע ארבעה שערים ב-60 הופעות. דורפנר נאלץ לפרוש בשנת 1994 בגיל 29 בלבד, עקב פציעות מרובות.

==קריירה בינלאומית==
לדורפנר שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, והוא נכלל בסגל ליורו 1988.

==תארים==
עם באיירן מינכן:
* אליפויות הבונדסליגה (3): 1986/87, 1988/89, 1989/90
* הגביע הגרמני (1): 1983/84

עם נירנברג:
* אליפות הבונדסליגה השנייה (1): 1984/85

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני נירנברג
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני יורו 1988
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1965
ריצ'רד טרקלד קוקס

ריצ'רד טרקלד קוקס (באנגלית: Richard Threlkeld Cox; 5 באוגוסט 1898 – 2 במאי 1991) היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא ידוע בעיקר בגלל המשפט הקרוי על שמו משפט קוקס ועוסק בהסתברות.

==ביוגרפיה==
ריצ'רד קוקס נולד בעיר פורטלנד שבמדינת אורגון. אביו, שהיה עורך דין, נפטר ואמו נישאה בשנית לפרופסור באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. קוקס החל ללמוד באוניברסיטה זו פיזיקה בשנת 1915. הוא גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה ונאלץ להפסיק את לימודיו. הוא סיים תיאר ראשון בשנת 1920 ודוקטורט בשנת 1924. לימד באוניברסיטת ניו יורק מ-1924 עד 1943 ואז חזר ללמד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא נישא בשנת 1926 לשלי שאקלפורד, אמנית שאיירה את ספרו.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.genealogy.ams.org/id.php?id=157934 Richard T. Cox],Mathematics Genealogy Project
</div>

קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991
קופייהורוד

קופייהורוד (באוקראינית: Копайгород; ברומנית: Kopaihorod; ביידיש: קיפּאַרעד) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
קופייהורוד נוסדה בשנת 1624, ובתקופה זו הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום האימפריה הרוסית.

==יהודי קופייהורוד==
יהודים התיישבו בעיירה מהמאה ה-17, ובשנת 1897 נמנו בה 1,720 יהודים, מתוך 2,950 תושבים. בשנים 1918 עד 1920, בעת מלחמת האזרחים ברוסיה, נערכו ביהודי העיירה מספר פוגרומים, ובתקופה הסובייטית הצטמצם מספר היהודים בה, ופעלו בה קולחוז יהודי ובית ספר יידי.

ב-20 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שדדו מיד את רכוש יהודיה. עם סיפוח העיירה לחבל טרנסניסטריה הרומני ב-1 בספטמבר 1941, הביאו אלו ליישוב כ-6,000 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ורובם שוכנו בבתי היהודים ביישוב בצפיפות רבה. כתוצאה מרעב וממגפות, מתו מאות מיהודי העיירה בחורף 1942-1941. בד בבד הועסקו יהודי העיירה בעבודות כפייה.

ב-5 ביולי 1942 גורשו רוב יהודי העיירה למחנה מוקף גדר תיל שהוקם ביער סמוך, בו מתו מאות מהם מרעב וממחלות. יהודי המחנה סבלו מיחס אכזרי שהנהיג מפקד המקום, הקצין הגרמני האנס מייטרט, ומעת לעת הוצאו להורג יהודים מהמחנה. בספטמבר 1942 הורשו לחזור לעיירה כ-2,500 יושבי המחנה ששרדו בו, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בעיירה. יושב ראש היודנרט המקומי, פביוס אורנשטיין, התגייס לעזרת פליטים יהודים מאזור הכיבוש הגרמני שהגיעו לעיירה, ודאג להסתירם מעיני השלטונות, וכן הקים בגטו בית תמחוי. בסתר הצליחו יהודי הגטו גם לקיים תפילות בבתיהם. קופייהורוד שוחררה בידי הצבא האדום ב-22 במרץ 1944.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://data.jewishgen.org/wconnect/wc.dll?jg~jgsys~community~-1042774 קופייהורוד] באתר JeiwshGen

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
קטגוריה:טרנסניסטריה
קופישוק

קוּפּישוק (מיידיש: קופּישאָק; בליטאית: , קוּפּישקיס; בפולנית: Kupiszki) היא עיר קטנה במחוז פוניבז' שבליטא, בירת מחוז המשנה קופישוק, השוכנת על גדות הנהרות לבואו (Lėvuo) וקופה (Kupa), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
אתרה של קופישוק היה מיושב מהמאה ה-3 לפנה"ס. קופישוק עצמה נזכרת בכתובים לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-15, והיא נמצאה על הדרך הראשית בזמנו שבין וילנה וריגה.

==יהודי קופישוק==
בשנת 1897 נמנו בעיר 2,661 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-1,500 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של הסיעות החרדיות ושל המפלגות הציוניות, תוך קיום בית ספר עברי ובית ספר יידי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 הולאמו עסקי היהודים בעיר.

ב-26 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים, ובד בבד, הגיעו אליה פליטים יהודים רבים מיישובי הסביבה. עד מהרה החלו הליטאים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודי העיר, תוך הוצאה להורג של 25 מהם.

באמצע יולי 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו צפוף שהוקם בה, ובתחילת אוגוסט 1941 רצחו הליטאים קבוצה גדולה של יהודים מהגטו. יתר יושבי הגטו נרצחו בהמשך בשלוש קבוצות - שתיים בעיר עצמה, והשלישית ביער סמוך - ועד ספטמבר 1941 אותרו ונרצחו כל היהודים שהסתתרו בעיר.

מספר היהודים שנרצחו בעיר מוערך בכ-3,000 איש.

בין רבני העיר נמנה הרב אלכסנדר סנדר קפלן, מחבר "שלמי נדרים" על מסכת נדרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בליטא
קטגוריה:מחוז פוניבז'
קרל-היינץ שנלינגר

קרל-היינץ שנלינגר (בגרמנית: Karl-Heinz Schnellinger,) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בפ.צ. קלן, במילאן ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדות המגן השמאלי והבלם.

==קריירת מועדונים==
===פ.צ. קלן===
שנלינגר שנולד בדירן שבגרמניה, החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים והנוער בעירו דירן, ובשנת 1958 חתם בפ.צ. קלן, כאשר היה בן 19. בעונת 1962 סייע שנלינגר לפ.צ. קלן לזכות באליפות גרמניה, ונבחר ככדורגלן השנה בגרמניה. בשנת 1963 עזב את פ.צ. קלן לאחר שכבש שמונה שערים ב-84 הופעות בליגה, ועבר לשחק בסרייה א'.

===מנטובה ורומא===
בשנת 1963 החל שנלינגר לשחק במנטובה מהליגה האיטלקית, שם שיחק עונה אחת וכבש שני שערים ב-33 הופעות, ובמשחק הבכורה השיג עם קבוצתו ניצחון מפתיע בתוצאה 4-1 על מילאן. בתום עונה זו עבר לרומא, גם שם שיחק עונה אחת, אותה סיים עם זכייה בגביע האיטלקי, וכבש שער אחד ב-29 הופעות.

===מילאן===
בשנת 1965 חתם שנלינגר במילאן, במדיה שיחק תשע עונות, זכה בתארים רבים, והפך לאחד הכדורגלנים הגרמניים המצליחים ביותר מחוץ לגרמניה באותה תקופה. בזירה המקומית זכה שנלינגר עם מילאן באליפות אחת, שלושה גביעים מקומיים. בזירה הבינלאומית זכה שנלינגר עם מילאן בגביע אירופה לאלופות בעונת 1969, לאחר ניצחון 4-1 על אייאקס אמסטרדם במשחק הגמר, בו פתח. באותה עונה זכה שנלינגר גם בטורניר הגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון במפגש כפול על אסטודיאנטס לה פלאטה מארגנטינה. בנוסף, זכה שנלינגר פעמיים עם מילאן בגביע אירופה למחזיקות גביע. הפעם הראשונה בשנת 1968, לאחר ניצחון 2-0 במשחק הגמר מול המבורג, והפעם השנייה בשנת 1973, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר מול לידס יונייטד. סך הכל צבר שנלינגר 222 הופעות בליגה במדי מילאן, ועזב את המועדון בשנת 1974.

===טניס בורוסיה ברלין===
בעונת 1974/75 חזר שנלינגר לגרמניה, וחתם בטניס בורוסיה ברלין, שם שיחק עונה אחת, ופרש ממשחק פעיל לאחר 19 הופעות במועדון.

==קריירה בינלאומית==
שנלינגר הוא מהשחקנים הבודדים בהיסטוריה של הכדורגל הגרמני ששיחקו בארבעה מונדיאלים. המונדיאל הראשון בו השתתף עם נבחרת גרמניה המערבית היה מונדיאל 1958, בו היה בן 19 ושיחק בעיקר כמחליף. למונדיאל 1962 הגיע שנלינגר כשחקן מוכח לאחר זכייה באליפות עם פ.צ. קלן, אך נבחרתו הודחה ברבע הגמר. שנלינגר שיחק גם במונדיאל 1966, בו הפסידה נבחרתו 4-2 במשחק הגמר לנבחרת אנגליה. הטורניר הגדול האחרון בו השתתף היה מונדיאל 1970, בו כבש את שערו היחיד במדי הנבחרת בתוספת הזמן בחצי הגמר מול נבחרת איטליה, שהשווה את התוצאה ל-1-1, במשחק שכונה בדיעבד משחק המאה, לאחר שאיטליה ניצחה 4-3 בהארכה והעפילה למשחק הגמר. בשנת 1971 ערך שנלינגר את הופעתו האחרונה בנבחרת, וסיים קריירה של 13 שנים בנבחרת עם 47 הופעות.

==תארים==
תארים קבוצתיים:

עם פ.צ. קלן:
* אליפות גרמניה: 1962

עם רומא:
* הגביע האיטלקי: 1964

עם מילאן:
* אליפות איטליה: 1968
* הגביע האיטלקי: 1967, 1972, 1973
* גביע אירופה לאלופות: 1969
* הגביע הביניבשתי: 1969
* גביע אירופה למחזיקות גביע: 1968, 1973

תארים אישיים:
* כדורגלן השנה בגרמניה: 1962
* נבחרת המונדיאל: 1962

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.acmilan.com/en/karl-heinz-schnellinger קרל-היינץ שנלינגר] בהיכל התהילה של מילאן

קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1966
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1939
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2024
טרי ברנסטאד

טרי אדוארד ברנסטאד (באנגלית: Terry Edward Branstad; נולד ב-17 בנובמבר 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי ממוצא יהודי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כשגריר ארצות הברית בסין. קודם לכן כיהן כמושל איווה בשנים 2011–2017 ובשנים 1983–1999.

== קורות חיים ==
ברנסטאד נולד בעיירה לילנד שבצפון מדינת איווה, בנם של אדוארד ארנולד ברנסטאד וריטה לבית גרלנד. אמו הייתה יהודייה בעוד שאביו היה ממוצא נורווגי לותרני. ברנסטאד עצמו גדל כנוצרי לותרני. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת איווה ותואר ראשון (JD) במשפטים באוניברסיטת דרייק בדה מוין, ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1969–1971 כשוטר צבאי.

ב-1973 נבחר לשרת בבית הנבחרים המדינתי של איווה, וכיהן בתפקיד עד שנבחר לסגן מושל המדינה ב-1978. בתום 4 שנות כהונה כסגן המושל, נבחר למושל ב-1982. משם המשיך ונבחר לשלוש כהונות רצופות עד 1999. ברנסטאד לא התמודד לכהונה חמישית רצופה, ופרש זמנית מן החיים הפוליטיים.

תחילה עבד במספר פירמות בשוק הפרטי ובשנים 2003–2009 כיהן כנשיא אוניברסיטת דה מוין.

ב-2010 התמודד שוב למשרת המושל בהצלחה, לאחר שזכה להתנגדות מצד אגף "תנועת מסיבת התה" במפלגתו במהלך הפריימריז, ולבסוף גבר על המושל הדמוקרטי המכהן, צ'ט קולבר, ברוב של 52.9% וחזר לשרת בכהונה חמישית. ב-2014 נבחר לכהונה שישית, והפך בדצמבר 2015 למושל שכיהן בשנים הרבות ביותר בהיסטוריה האמריקאית (כאשר עקף את שיאו של ג'ורג' קלינטון מניו יורק, שכיהן במשך 21 שנים).

הוא נבחר על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לכהן כשגריר ארצות הברית בסין וב-22 במאי 2017 אושר על ידי הסנאט ברוב של 13–82. ב-4 באוקטובר 2020 סיים את כהונתו בבייג'ינג.

ברנסטאד נשוי לכריסטין, ולזוג שלושה ילדים ונכדים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* [https://governor.iowa.gov/ טרי ברנסטאד], באתר מושל איווה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרייק
קטגוריה:מושלי איווה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא נורווגי
קטגוריה:יהודים נשיאי אוניברסיטאות בארצות הברית
קטגוריה:יהודים מושלי מדינות ארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי בתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:יהודים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בסין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איווה
קטגוריה:יושבי ראש אגודת המושלים הלאומית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
יורגן גרבובסקי

יורגן גרבובסקי (בגרמנית: Jürgen Grabowski, 7 ביולי 1944 - 10 במרץ 2022) היה כדורגלן גרמני ששיחק באיינטרכט פרנקפורט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת הקשר ההתקפי.

==קריירת מועדונים==
גרבובסקי נולד בוויסבאדן שבגרמניה. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של איינטרכט פרנקפורט בשנת 1965, והעביר בקבוצה זו את כל קריירת הבוגרים שלו, שנמשכה 15 עונות. לגרבובסקי היו 441 הופעות במדי איינטרכט פרנקפורט בבונדסליגה, והוא מדורג במקום השני בטבלת שיאני ההופעות של איינטרכט פרנקפורט בכל הזמנים, אחרי קרל-היינץ קורבל. גרבובסקי כבש 109 שערים בבונדסליגה בתקופתו בפרנקפורט, וזכה עמה בשני גביעים מקומיים, ובגביע אופ"א בשנת 1980, בו זכתה פרנקפורט לאחר ניצחון במפגש כפול מול בורוסיה מנשנגלדבך. לאחר עונה זו, פרש גרבובסקי ממשחק פעיל, בגין פציעה שנגרמה לו על ידי לותר מתאוס.

==קריירה בינלאומית==
לגרבובסקי היו 44 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהן כבש חמישה שערים. גרבובסקי השתתף בארבעה טורנירים גדולים. הטורניר הראשון בו שיחק היה מונדיאל 1966, בו הפסידה נבחרתו במשחק הגמר לנבחרת אנגליה. בהמשך השתתף במונדיאל 1970, בו הודחה נבחרתו בחצי הגמר על ידי נבחרת איטליה. לאחר מכן, גרבובסקי היה שותף לזכיות של נבחרת גרמניה המערבית ביורו 1972 לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ברית המועצות, ובמונדיאל 1974, בו ניצחה נבחרת גרמניה המערבית את נבחרת הולנד במשחק הגמר, בו גרבובסקי שיחק 90 דקות. לאחר מונדיאל זה, פרש גרבובסקי מהנבחרת.

נפטר ב-10 במרץ 2022.

==תארים==
עם איינטרכט פרנקפורט:

*הגביע הגרמני (2): 1973/74, 1974/75
*גביע אופ"א: 1979/80

עם נבחרת גרמניה המערבית:

*מונדיאל: 1974
*אליפות אירופה בכדורגל: 1972

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1966
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:כדורגלני יורו 1972
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1944
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2022
מרקו רהמר

מרקו רהמר (בגרמנית: Marko Rehmer; נולד ב-29 באפריל 1972) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירת מועדונים==
===אוניון ברלין===
רהמר נולד בברלין המזרחית, בגרמניה המזרחית, ושיחק כנער באוניון ברלין, מועדון שהתקיים בברלין המזרחית. בשנת 1990 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגה המזרח-גרמנית השנייה. עם איחוד גרמניה, עברה אוניון ברלין לשחק בליגת הבונדסליגה השנייה, ורהמר נשאר במועדון עד לחלון ההעברות של עונת 1996/97. רהמר עזב את המועדון לאחר שש עונות וחצי בקבוצה הבוגרת, בהן כבש 19 שערים ב-106 הופעות, ועבר להנזה רוסטוק.

===הנזה רוסטוק===
המעבר של רהמר להנזה רוסטוק נחשב מבחינתו להתקדמות מקצועית, שכן רוסטוק שיחקה אז בליגת הבונדסליגה. רהמר שיחק במועדון שתי עונות וחצי, והפך לשחקן חשוב במערך ההגנתי של הקבוצה. בשנת 1999 עזב את הנזה רוסטוק, לאחר שכבש ארבעה שערים ב-81 הופעות, ועבר להרטה ברלין.

===הרטה ברלין===
רהמר חתם בהרטה ברלין בקיץ 1999, ושיחק במועדון במשך שש עונות, בהן צבר 107 הופעות והבקיע שישה שערים. רהמר הפך לאחד הבלמים היציבים בבונדסליגה, עובדה שהקנתה לו מקום בסגל נבחרת גרמניה ליורו 2000 ומונדיאל 2002. רהמר זכה עם הרטה ברלין בשני גביעי ליגה בשנים 2001 ו-2002, שניהם לאחר ניצחונות בתוצאה הזהה 4-1 על שאלקה 04. עם זאת, בשנותיו האחרונות במועדון סבל מפציעות רבות ומיעט לשחק, ובשנת 2005 עבר לאיינטרכט פרנקפורט.

===איינטרכט פרנקפורט===
רהמר שיחק שנתיים באיינטרכט פרנקפורט, אך המשיך לסבול מפציעות רבות. למרות זאת, בעונת 2007 סייע לקבוצה להינצל מירידה אל הבונדסליגה השנייה. בתום עונה זו פרש ממשחק פעיל.

==קריירה בינלאומית==
לרהמר 35 הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע ארבעה שערים. רהמר זומן ליורו 2000 בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים, ולמונדיאל 2002, בו פתח בהרכב ושיחק מחצית אחת במשחק שמינית הגמר נגד נבחרת פרגוואי, עקב הרחקתו של קארסטן ראמלו במשחק האחרון בשלב הבתים. רהמר היווה במונדיאל זה בעיקר גיבוי מהספסל, ונבחרתו הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2-0 לנבחרת ברזיל. הופעתו האחרונה של רהמר בנבחרת גרמניה הייתה בשנת 2003.

==תארים==
עם הרטה ברלין:
*גביע הליגה הגרמנית: 2001, 2002

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים מזרח גרמנים
קטגוריה:בלמי כדורגל מזרח גרמנים
קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני אוניון ברלין
קטגוריה:כדורגלני הנזה רוסטוק
קטגוריה:כדורגלני הרטה ברלין
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1972
אנקת גבהים (סרט, 1970)

אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט קולנוע משנת 1970 שביים רוברט פוסט . הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת אמילי ברונטה. בדומה לגרסה הקולנועית משנת 1939, הסרט מתמקד ב-16 הפרקים הראשונים של הרומן ומסתיים עם מותה של קתרין ארנשו לינטון. המשך הסיפור העוסק בתלאותיהם של בתה של קתרין, בנו של הינדלי ובנו של היתקליף הושמטו כליל מן הסרט.

==צוות השחקנים==
* אנה קלדר-מרשל - קתרין ארנשו לינטון
* טימותי דלטון - היתקליף
* הארי אנדרוז - מר ארנשו
* פמלה בראון - גברת לינטון
* ג'ודי קורנוול - נלי דין
* ג'יימס קוסינס - מר לינטון
* רוזלי קרטצ'לי - גברת לינטון
* הילרי דייר - איזבלה לינטון
* ג'וליאן גלובר - הינדלי ארנשו
* יו גריפית' - ד"ר קנת'
* מורג הוד - פרנסס ארנשו
* איאן אוגילבי - אדגר לינטון
* פיטר סאליס - מר שילדרס

==הינדלי ארנשו==
גרסה זו של הסרט שונה מהרומן בהיבטים אחדים, הקשורים ברובם להינדלי ארנשו. לרוב הינדלי מתואר כמי שמתאכזר ומדכא את היתקליף, בסרט זה ההתייחסות אל הינדלי היא אוהדת יותר. הוא מתואר כמי שנרדף על ידי אביו ושגדל בצילו של היתקליף. עוד בגרסה זו נלי דין, שהיא המספרת, מאוהבת בהינדלי אבל אינה יכולה להביע את רגשותיה בגלל הבדלי המעמדות ביניהם. אחרי מות אשתו הינדלי מתחיל להתהולל, הוא שותה לשוכרה ומהמר. אבל בסופו של דבר הוא מצליח להתגבר על כך.

ההבדל המשמעותי ביותר בין הסרט לרומן הוא שבסוף הסרט הינדלי מצליח לירות בהיתקליף ולהרוג אותו, וכך האחוזה "אנקת גבהים" נשארת בבעלותו. רוחו של היתקליף וזו של קתרין מתאחדים אחרי מותו.

==הפקה==
חברת ההפקה AIP (American International Pictures) הייתה מזוהה עם סרטים רומנטיים-גותיים, אבל ביצירת סרט זה הם הושפעו מהצלחת הסרט "רומיאו ויוליה" מ-1966.

אתרי הצילומים היו ב-"Blubberhouses" בווסטון הול קרוב לאוטלי ובברימהם רוקס.

==קבלה==
הסרט נכשל בקופות ולא הצליח למשוך קהל. AIP הכריזו על סרט המשך "בחזרה לאנקת גבהים" אבל הסרט לא הופק. כמו כן לא נוצרו עיבודים קולנועיים לספרים קלאסיים נוספים שהיו ברשות אולפן הסרטים.

==פרסים==
המלחין מישל לגראן שכתב את הפסקול היה מועמד לפרס גלובוס הזהב עבור המוזיקה המקורית הטובה ביותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:סרטי אמריקן אינטרנשיונל פיקצ'רס
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים המבוססים על אנקת גבהים
פול האבילאן

פול האבילאן (בצרפתית: Paul Haviland; 1880, פריז – 1950, פריז) היה צלם אמריקאי-צרפתי, סופר, מבקר אמנות וחסיד אומות העולם מצרפת. האבילאן היה מקורבו של אלפרד סטיגליץ ומחבריו של הזרם האמנותי Photo-Secession שביקש לקדם את ההתייחסות לצילום כאל אמנות נפרדת.

==קורות חיים==
אביו של האבילאן היה יצרן חרסינה בלימוז' ואמו הייתה בתו של מבקר האמנות פיליפ בורטי . לימים היה האבילאן בעליו של מפעל החרסינה של אביו. הוא למד באוניברסיטת פריז ובהרווארד ועבד בניו יורק כנציג חברת החרסינה של אביו. בשנת 1908 הוא ואחיו פרנק, שהיה צלם, צפו בתערוכת רישומים של אוגוסט רודן, שם פגש בסטיגליץ. האבילאן החל לפקוד בקביעות את הגלריה, "291" והפך לאחד מתומכיה הכלכליים. הוא החל לכתוב בקביעות בעיתון הצילום של סטיגליץ. אחד מתצלומיו פורסם בעיתון, והוא הפך לעורך שותף וסייע בניהול הגלריה. במסגרת זו קיים בה מספר תערוכות של אמנים צרפתיים. מספר צילומים שלו זכו בפרסים ופורסמו בכתבי עת אחרים. האבילאן יזם את הפקתו של כתב עת חדש לצילום ששמו כשם הגלריה שבניהולה סייע, "291".

בשנת 1916 היה עליו לחזור לצרפת עקב בריאותו המידרדרת של אביו, שביקש ממנו לסייע בניהול מפעל החרסינה המשפחתי. שם נישא לסוזן לליק, בתה של מעצבת הזכוכית רנה לליק. הוא המשיך להתכתב עם סטיגליץ לעיתים תכופות, אך עקב נישואיו ומעורבותו הגוברת בניהול עסקי המשפחה בצרפת, מעולם לא חזר לניו יורק. אביו מת ב-1922 והאבילאן עבר לאיזר-סור-קרס שם הקים כרם. האבילאן מת בפריז ונקבר באיזר-סור-קרס.

===פעילותו בתקופת השואה===
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, סייע האבילאן לז'ורז' גבריאל פיקאר, צייר יהודי ובעל אות לגיון הכבוד, שחי באוברנה (Obernai) שבאלזס. בסוף המאה ה-19 סייע פיקאר לכלתו של האבילאן, רנה לליק (René Lalique), שהייתה אמנית זכוכית, להציג את יצירות הזכוכית והתכשיטים שלה בתערוכה פריזאית. ביולי 1940 ביקש פיקאר עזרה מהאבילאן. הוא ועוד 18 משפחות יהודיות גורשו מבתיהן על ידי הגסטפו. האבילאן הזמין אותו אליו, לאיזר-סור-קרס ולאחר מכן ללה מות (La Mothe) שבחבל הוט-מארן שבצפון מערב צרפת. פיקאר הגיע לאיזר-סור-קרס בינואר 1941 ושהה במקומות אלה - איזר-סור-קרס ולה מות - עד מותו מהתקף לב בשנת 1943. בכך שאפשר לפיקאר היהודי להתגורר אצלו, עמד האבילאן בסכנת מוות עקב החוקים נגד מסתירי יהודים. בשנת 2006 הוכר האבילאן על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צרפתים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:היסטוריה של הצילום
קטגוריה:חלוצי הצילום
קטגוריה:צלמים צרפתים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות אמריקאים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1880
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1880
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1950
אלכסנדר שיין

אלכסנדר פטרוביץ' שיין (ברוסית: Александр Петрович Шеин; נולד ב-19 במרץ 1952 במוסקבה) הוא דיפלומט רוסי שכיהן כשגריר רוסיה בישראל מיולי 2015 עד אפריל 2018.

==ביוגרפיה==
===השכלתו===
בשנת 1974 השלים את לימודיו במכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים של משרד החוץ הסובייטי וב-1988 השלים את השכלתו באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ. הוא הגיש דוקטורט בתחום ההיסטוריה בנוגע למדיניות צרפת במגרב בשנות ה-80.

נוסף לשפה הרוסית, השגריר שיין דובר אף ערבית, אנגלית וצרפתית.

===עבודתו במשרד החוץ===
בשנים 1990–1993 שימש כיועץ בשגרירות רוסיה בסוריה.

בשנים 1993–1994 היה יועץ המחלקה למזרח התיכון וצפון אפריקה במשרד החוץ הרוסי ובשנים 1994–1997 עמד בראש אותה מחלקה.

בשנים 2006 - 2011 היה סגן מנהל המחלקה למזרח התיכון וצפון אפריקה.

===כשגריר===
מאוגוסט 1999 ועד מארס 2002 כיהן כשגריר רוסיה בעיראק. משנת 2002 ועד ינואר 2006 היה לשגריר רוסיה בירדן. מינואר 2011 ועד יולי 2015 היה שגריר רוסיה בתוניס.

מה-10 ביולי 2015 ועד ל-5 באפריל 2018 כיהן כשגריר רוסיה בישראל.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.israel/.mid.ru אתר האינטרנט הרשמי] של שגרירות רוסיה בישראל
* 

קטגוריה:שגרירי ברית המועצות ורוסיה בישראל
קטגוריה:דיפלומטים רוסים
קטגוריה:שגרירים בירדן
קטגוריה:שגרירים בעיראק
קטגוריה:שגרירים בתוניסיה
קטגוריה:בוגרי המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1952
סופקה סקיפווית

סופקה סקיפווית (באנגלית: Sofka Skipwith; 1904, סנקט פטרבורג – 1986, קורנוול) הייתה אריסטוקרטית רוסיה, קומוניסטית בבריטניה, זוכת אות גיבור השואה הבריטי וחסידת אומות העולם.

==קורות חיים==
סקיפווית נולדה בשם "הנסיכה סופיה דולגורוקי" (Sophia Dolgorouky, וברוסית Софья Петровна Долгорукий), בת למשפחת אצולה רוסית. הוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע והיא גדלה במשפחה של סבה אלכסנדר דולגורוקי עם אומנת אנגליה. היא גדלה בבאת', לונדון, רומא, בודפשט, ניס, פריז ודייפ, מקומות בהם היה בעלה של אמה שליח הצאר הרוסי. בלונדון יצרה סקיפווית קשר עם משפחת האצולה של ג'ורג' דגלס-המילטון . 

בעת מהפכת אוקטובר הייתה בחצי האי קרים ושם הייתה עוזרת אישית של דאגמאר, נסיכת דנמרק (מריה פיודורובנה). אחרי המהפכה היגרה סקיפווית לסקוטלנד. היא העמידה פנים שאיבדה את דרכון ננסן שלה וכך השיגה דרכון בריטי. היא חידשה את הקשר עם משפחת המילטון וזו פרשה עליה חסות והעסיקה אותה בין היתר בחברה הבריטית להגנת חיות ונגד ניסויים בבעלי חיים . כמו כן הייתה מזכירתו של לורנס אוליבייה. בדעותיה האישיות הייתה אוהדת של הקומוניזם.

בשנת 1932 נישאה ללאו זינובייף (Zinovieff) ולזוג נולדו שני ילדים, אחד מהם הוא הממציא הבריטי פטר זינובייף . היא נפרדה מבעלה ובשנת 1937 נישאה לגריי סקיפווית ולזוג נולד בן. בשנת 1942 נהרג סקיפווית בעת שירותו בחיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה,

===פעילות להצלת יהודים===
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, שהתה סקיפווית בפריז. בנובמבר 1940 עצרו אותה הגרמנים עם אזרחים בריטים אחרים, כיוון שאלה היו בעת ההיא אזרחי אויב. היא נכלאה במחנה מעצר בבזנסון ובמאי 1941 נשלחה למחנה ויטל. 

בתחילת 1943 נכלאו בוויטל 280 פליטים יהודים פולנים מוורשה ולהם דרכונים של מדינות בדרום אמריקה. חלקם היו דרכונים מזויפים וחלקם ניתנו לפליטים העצורים על ידי דיפלומטים שלא הורשו לעשות זאת על ידי מדינותיהם. סקיפווית יצרה קשר עם המחתרת הצרפתית וקיבלה מהמחתרת מסמכים מזויפים אותם חילקה ליהודים העצורים בוויטל. היא הצליחה להגניב אל מחוץ למחנה, בשפופרת של משחת שיניים, רשימה של שמות יהודים הכלואים במחנה, במטרה להעביר רשימה זו לדיפלומטים בליסבון כדי שאלה יפעלו להגנת אותם יהודים. 

בינואר 1944 החלו הגרמנים לבדוק את תוקפן של התעודות הדרום אמריקאיות של היהודים בוויטל. הם החליטו שהתעודות אינן תקפות והרוב מבין 280 היהודים גורשו במספר גירושים, עד קיץ 1944, למחנה הריכוז דראנסי ומשם לאושוויץ. לאחר הגירוש הראשון ניסו סופקה וחברתה לפעילות ההצלה, מדלן וייט, להבריח ילדים יהודים מהמחנה. הן הצליחו להבריח תינוק אחד. ביולי 1944 שוחררה סקיפווית בעסקת חילופי אסירים בין גרמניה לבריטניה.

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה עבדה סקיפווית עבור ארגוני צדקה והייתה פעילה במפלגה הקומוניסטית של בריטניה.

בשנת 1998 הכיר יד ושם בסקיפווית בתור חסידת אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/righteous-women/skipwith.asp על פעילותה של סקיפווית להצלת יהודים] באתר יד ושם

קטגוריה:בריטיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מעוטרי אות גיבור השואה הבריטי
קטגוריה:פעילי הצלה בשואה
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:מצילי ילדים בשואה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1907
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1907
קטגוריה:נפטרות ב-1994
לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (1756–1808)

לואיזה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג (בגרמנית: Luise von Sachsen-Gotha-Altenburg; 9 במרץ 1756 - 1 בינואר 1808), הייתה רעייתו של פרידריך פרנץ הראשון, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.

== ביוגרפיה ==
לואיזה נולדה ב-9 במרץ 1756 בגותה, והייתה ילדתם הצעירה של יוהאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-גותה-אלטנבורג ולואיזה, רוזנת רויס-שלייץ, בתם של היינריך הראשון, רוזן רויס-שלייץ ויוליאנה דורותיאה לואיזה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-פירנבורג.

ב-31 במאי 1775 התחתנה לואיזה עם הנסיך פרידריך פרנץ ממקלנבורג שוורין, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשנת 1785 מת דודו של בעלה פרידריך השני, דוכס מקלנבורג-שוורין, ובעלה עלה לשלטון במקומו בדוכסות מקלנבורג-שוורין. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר פרידריך פרנץ על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הוא הצטרף לקונפדרציה של הריין. ב-1 בינואר 1808 מתה לואיזה בארמון לודוויגסלוסט, לודוויגלוסט, ובקונגרס וינה בשנת 1815 קיבל בעלה פרידריך פרנץ יחד עם בן דודו קרל השני, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, מעמד של דוכס גדול.

==משפחתה==
ב-31 במאי 1775 התחתנה לואיזה עם הנסיך פרידריך פרנץ ממקלנבורג שוורין. לזוג נולדו 6 ילדים:
* פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין (13 ביוני 1778 - 29 בנובמבר 1819), התחתן עם ילנה פבלובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
* לואיזה שרלוטה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (19 בנובמבר 1779 - 4 בינואר 1801), התחתנה עם אוגוסט, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
* גוסטב וילהלם (31 בינואר 1781 - 10 בינואר 1851).
* קרל (2 ביולי 1782 - 22 במאי 1833).
* שרלוטה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין (4 בדצמבר 1784 - 13 ביולי 1840), התחתנה עם כריסטיאן השמיני, מלך דנמרק.
* אדולף (18 בדצמבר 1785 - 8 במאי 1821).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ילידות 1756
קטגוריה:נסיכות גרמניות
קטגוריה:נפטרות ב-1808
ג'אקומו באסי

ג'אקומו באסי (באיטלקית: Giacomo Bassi; 18 במרץ 1886 – 1968) היה חסיד אומות העולם מאיטליה.

==פעילותו בתקופת השואה==
באסי נולד בגוטרו (Gottro) (שהפכה להיות חלק מקרלצו ) שבנפת מילאנו וכמו אביו עבד במנהל הציבורי כמזכיר קהילת קנגראטה . חמשת בני משפחת קונטנטה (Contente) עזבו את מילאנו אחרי שביתם נהרס בהפצצות בעלות הברית. בספטמבר 1943, אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את צפון איטליה. אב המשפחה, ישראל, נכשל בניסיונו למלט את משפחתו לשווייץ באזור אגם מאג'ורה עקב פעילות הצבא השווייצרי באזור, נגד הפליטים. בני המשפחה פנו לבאסי, וזה, למרות היותו נשוי ואב לתינוק, סייע להם תוך סיכון חייו. הוא הנפיק להם תעודות זהות מזויפות והנחה אותם להזדהות כפליטים מאזור סיציליה, מכיוון שבתעודות שהיו ברשותו ושאותן הנפיק, צוינו פרטים דומים. הוא כיוון אותם לכפר סן ג'ורג'ו סו לניאנו וארגן להם כרטיסים לשם הקצבת מזון. הוא היה מבקר אותם מדי פעם, וכשראה שהמזון אינו מספיק עבורם, היה דואג להבאת מזון ממזנון בית הספר הסמוך. בני המשפחה הוסתרו כך בעזרת באסי מסוף 1943 ועד השחרור באביב 1945.

באסי נפטר בגוטרו ב-1968. ב-1998 העניק יד ושם לבאסי את התואר חסיד אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1896
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1968
כביש מספר 89

"כביש מספר 89" הוא אלבום הבכורה של הזמר והשחקן אייל בוחבוט. האלבום הופק על ידי עובד אפרת. האלבום נקרא על שם הכביש המוביל לעיר מעלות, מחוז ילדותו של הזמר. שיר הנושא באלבום נכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי ארקדי דוכין. השיר "בחושך המושלם" נכתב גם הוא על ידי מנור.

==רקע==
בוחבוט נחשב להבטחה גדולה בתחילת שנות התשעים. הוא היה חלק מלהקת פיקוד הדרום ולאחר השחרור כיכב במחזמר "שיער". האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית והיווה, למעשה, את סיום הקריירה של בוחבוט כזמר. בראיונות שנתן הסביר את הכישלון בכך שסמך על הפקה ולא היה מעורב מספיק בקביעת התכנים.

שיר הנושא של האלבום צעד במשך שבועיים במצעד הפזמונים של רשת ג' ובשיאו הגיע למקום ה-22.

== רשימת השירים באלבום ==
{| class="wikitable sortable"
|-
! מספר !! שם השיר !! מילים !! לחן !! משך
|-
| 1 || כשהנשר המריא || חנה גולדברג || עובד אפרת || 4:01
|-
| 2 || כביש מספר 89 || אהוד מנור || ארקדי דוכין || 4:43
|-
| 3 || אף פעם || מאיר גולדברג || אייל בוחבוט || 3:36
|-
| 4 || לפני שתעלמי || מאיר גולדברג || אייל בוחבוט || 3:23
|-
| 5 || לשם שינוי || חנה גולדברג || עובד אפרת || 3:27
|-
| 6 || עוד חורף עבר || אייל בוחבוט || אייל בוחבוט || 4:26
|-
| 7 || בחושך המושלם || אהוד מנור || עובד אפרת || 3:41
|-
| 8 || אל תגידי לי || חנה גולדברג || אייל בוחבוט ואביב אילן || 2:49
|-
| 9 || מתנדנדת || חנה גולדברג || אביב אילן || 3:22
|-
| 10 || בר על המים || חנה גולדברג || עובד אפרת || 5:34
|-
| 11 || אם זה הזמן || מאיר גולדברג ואייל בוחבוט || אייל בוחבוט || 4:15
|}

== משתתפים באלבום ==
*תופים - ברק בן-צור
*כלי הקשה - אלון הלל
*גיטרה בס - אילן אביב
*קלידים - ערן דינור
*גיטרות - עוז נוי, עובד אפרת ואברהם פלד,
*קולות - מיכל מלאכי, עינת ארליך, גור רוזן, מרגו ווסט.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.acum.org.il/%D7%9E%D7%99%D7%93%D7%A2/%D7%AA%D7%95%D7%A6%D7%90%D7%95%D7%AA-%D7%97%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A9?link=http%3A%2F%2F192.114.183.58%2FAcumSiteServices%2Fservlet%2FCServletGetAlbumInfo%3FfldOutLng%3D1%26fldAcmAut%3D1%26fldAbmNbr%3D005228&js=search5 פרטי האלבום] במאגר אקו"ם

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1993
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אייקה אימל

אייקה אימל (בגרמנית: Eike Immel, נולד ב-27 בנובמבר 1960 בשטאדטאלנדורף שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה דורטמונד, בשטוטגרט ובנבחרת גרמניה המערבית בעמדת השוער.

אימל מחזיק בשיא ההצלות לשוער בבונדסליגה בכל הזמנים, עם 829 הצלות שערים ב-534 הופעות, וממוקם במקום השביעי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים.

==קריירת מועדונים==
אימל החל את קריירת הבוגרים שלו בבורוסיה דורטמונד כאשר היה בן 17, בשנת 1978, והחליף את השוער הוותיק הורסט ברטרם. אימל נשאר בבורוסיה דורטמונד שמונה עונות בהן צבר 247 הופעות בבונדסליגה, ובקיץ 1986 חתם בשטוטגרט תמורת סכום שיא עבור שוער בבונדסליגה באותם ימים, שני מיליון מארק גרמני. אימל שיחק בשטוטגרט במשך תשע עונות, וזכה עמה באליפות הבונדסליגה בשנת 1992, והגיע לגמר גביע אופ"א בשנת 1989, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול לנאפולי, כשאימל פותח בהרכב בשני המשחקים. בשנת 1995, לאחר תשע שנים ו-287 הופעות במדי שטוטגרט, חתם אימל במנצ'סטר סיטי, שם שיחק שנתיים, עד שפרש ממשחק פעיל בתום עונת 1997.

==קריירה בינלאומית==
אימל נכלל בסגל של נבחרת גרמניה המערבית בארבעה טורנירים גדולים. ביורו 1980 בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית בתואר, במונדיאל 1982 ובמונדיאל 1986, בהם סיימה הנבחרת כסגנית, אימל היווה גיבוי להראלד שומאכר מהספסל, אולם לא זכה לדקות משחק. ביורו 1988, בו הודחה הנבחרת בחצי הגמר, היה אימל השוער הראשון, אך לא זומן לטורנירים מאוחרים יותר, בהם הועדף על פניו בודו אילגנר כשוער הראשון, ושוערים צעירים יותר נבחרו כמחליפים. סך הכול ערך אימל 19 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.

==תארים==
עם שטוטגרט:
* אליפות הבונדסליגה: 1992

עם נבחרת גרמניה המערבית:
* אליפות אירופה בכדורגל: 1980

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שוערי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה דורטמונד
קטגוריה:כדורגלני שטוטגרט
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:כדורגלני יורו 1980
קטגוריה:כדורגלני יורו 1988
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1960
ג'וזפה ג'ירוטי

[[אבן נגף שהוצבה ב-2016 במקום מעצרו בטורינו]]
ג'וזפה ג'ירוטי (באיטלקית: Giuseppe Girotti) (1905, אלבה (Alba) שבפיימונטה – 1945, דכאו) היה כומר רומי-קתולי איטלקי, פרופסור לתאולוגיה וחסיד אומות העולם.

==קורות חייו==
ג'וזפה נולד בשנת 1905 באלבה, דכאו. בברגותו הלך ללמוד בבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, וסיים את חוק לימודיו בהצטיינות בירושלים ומורה בסמינר תאולוגי בטורינו. במחקריו התמקד בספרי ישעיה וקהלת.

===פעילותו בתקופת השואה===
בספטמבר 1943, אחרי הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה כבשו הגרמנים את צפון איטליה. מאותה עת ואילך התמקד ג'ירוטי בניסיונות להצלת יהודים באזור טורינו. הוא פעל בהתאם לאמונתו הדתית ותוך סיכון חייו ארגן מחבואים ליהודים במנזר בטורינו, מסמכי זהות מזויפים וכן נתיבי מילוט ליהודים מאיטליה לשווייץ. הוא ניסה להתגבר על פעילות הצבא השווייצרי נגד פליטים יהודים שניסו לחצות את הגבול לשווייץ באזור צפון איטליה. 

באוגוסט 1944 נעצר ג'ירוטי בעודו מבריח פרטיזן יהודי פצוע לביתו של מתנגד אחר לנאצים. ג'ירוטי נכלא בטורינו, הועבר למילאנו ומשם גורש למחנה הריכוז בולצאנו שהיה מחנה הריכוז הגדול ביותר שהקימו הגרמנים על אדמת איטליה הכבושה. משם גורש ג'ירוטי לדכאו, שם הוצא להורג ביום הפסחא, ב-1 באפריל 1945.

===הכרה===
ב-1995 העניק יד ושם לג'ירוטי את התואר חסיד אומות העולם.

ב-2014 הוכרז ג'ירוטי כקדוש על ידי הקרדינל אנג'לו אמאטו , בשם האפיפיור פרנציסקוס. היום שהוכר כיום ההנצחה שלו הוא 1 באפריל, יום הירצחו.

ב-2016 הוצבה אבן נגף במקום מעצרו במרכז טורינו, ברחוב Via San Domenico (ליד כנסיית סן דומניקו ).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:כמרים רומים-קתולים איטלקים
קטגוריה:חסידי אומות העולם שנרצחו
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1905
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1945
אנדרטת האריה

אנדרטת האריה הגוסס (בגרמנית: Löwendenkmal) הוקמה בעיר לוצרן שבשווייץ בשנת 1821 לזכר מאות חיילי המשמר השווייצרי, שנהרגו ב-10 באוגוסט 1792, במהלך המהפכה הצרפתית, כאשר הגנו על ארמון הטווילרי בפריז.

==רקע==
מתחילת המאה ה-17 שירתה חטיבה של שכירי חרב שווייצריים במסגרת אנשי משק הבית של המלוכה הצרפתית. בשנת 1789 אולץ המלך לואי השישה עשר לעקור מארמון ורסאי למגורים בארמון הטווילרי. ב-10 באוגוסט 1792 הסתערו המוני מהפכנים על הארמון. המשפחה המלכותית נמלטה ממנו ומצאה מקלט בבניין האספה המחוקקת. אנשי המשמר השווייצריים לחמו בתוקפים אך הוכרעו על ידי מספרם העדיף. למעלה משש מאות מהם נהרגו בלחימה או נטבחו לאחריה. עוד כמאתיים מתו מפצעיהם לאחר שנכלאו, או שהומתו בטבח חודש ספטמבר שלאחר מכן. כמאה שווייצרים נמלטו מהארמון וניצלו, כמו גם פלוגה של 300 מהם שנשלחה לנורמנדי מספר ימים לפני הקרב. רוב קציני החיל נהרגו בקרב. מפקד הארמון, מיור קארל יוזף פון באכמן (Karl Josef von Bachmann), נשאר בחיים, נשפט והוצא להורג בספטמבר בעריפת ראש, כשהוא לובש עדיין את מעיל המדים האדום שלו. שני קצינים שווייצרים הגיעו לימים לדרגות קצונה בכירות בצבאו של נפוליאון בונפרטה.

היוזמה להקמת האנדרטה הייתה של קארל פייפר פון אלטישופן (Karl Pfyffer von Altishofen), קצין במשמר השווייצרי, שנמצא בחופשה בלוצרן בעת הקרב. בשנת 1818 הוא החל לאסוף כסף להקמתה, והיא הוקמה לבסוף במהלך השנים 1820–1821.

==האנדרטה==
האנדרטה היא פסל תבליט וכיתוב חצובים בסלע באורך של עשרה מטרים ובגובה של ששה מטרים, אשר סותתו בדופנה של מחצבת אבן חול לשעבר ליד העיר לוצרן (האתר נמצא כיום בתוך גבולות העיר). הפסל מתאר אריה הפצוע פצעי מוות, אשר נדקר על ידי חנית, רובץ במאורתו. הוא נשען על גבי מגן הנושא את סמל הפלר דה ליס של בית המלוכה הצרפתי. לצידו מונח מגן נוסף הנושא את סמל שווייץ. בקיר הסלע מעל האריה נחרתה הכתובת Helvetiorum Fidei ac Virtuti (לנאמנות ולגבורה של השווייצרים). הכתובת החקוקה בסלע מתחת לאריה מונה את שמות הקצינים שנהרגו ומציינת את מספר החיילים שנהרגו (DCCLX = 760) וששרדו (CCCL = 350). לפני הפסל מצויה בריכת מים ובה מזרקה והם מוקפים על ידי צמחייה.

האנדרטה עוצבה על ידי הפסל הדני ברטל תורוואלסן ונחצבה בקיר המחצבה על ידי לוקאס אהורן (Lukas Ahorn).

הסופר האמריקאי מארק טוויין ביקר באנדרטה במהלך מסעו לאירופה ב-1867 ותיאר את התרשמותו העזה ממנה בספרו A Tramp Abroad.

דמות האריה באנדרטה הועתקה ב-1894 על ידי תומאס בריידי (1849–1907) לפסלו האריה מאטלנטה, הניצב בבית הקברות אוקלנד בעיר אטלנטה שבארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://travelguide.all-about-switzerland.info/lucerne-lion-monument-pictures-history.html על האנדרטה], באתר All about Switzerland

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אריה
קטגוריה:לוצרן
קטגוריה:פסלי אריות