OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דני חן

דניאל (דני) חן הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כראש אגף תכנון בשנים 2011 עד 2016.

חן החל את שירותו במשטרה במשמר הגבול, שירת כמפקד תחנת רחובות ומפקד מרחב איילון במחוז תל אביב.
בשנת 1997 בעת שהיה מפקד מרחב שמשון, מח"ש חקרו מספר חשדות נגדו בעניין טוהר מידות וניצול מרות והוא נאלץ לסיים את תפקידו ולעבור לתפקיד מטה וקידומו עוכב.

באוקטובר 2001 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לסגן ראש אגף קהילה ומשטרה, בהמשך שירת כסגן מפקד מחוז ירושלים, תקופה שהתאפיינה בפיגועי התאבדות ומצב ביטחוני מתדרדר בבירה. באוקטובר 2004 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב וביולי 2007 לסגן מפקד מחוז הדרום. במהלך המחצית השנייה של 2008 מילא את מקומו של אורי בר-לב כמפקד המחוז, בשל החופשה הכפויה שנכפתה על בר-לב על ידי השר לביטחון הפנים אבי דיכטר.

כהונתו לא הוארכה, הוא לא קודם לדרגת ניצב ופוטר מהמשטרה על ידי המפכ"ל דודי כהן, עם תתי-ניצבים נוספים שפוטרו במסגרת "מהלך התייעלות". הוא מונה בתחילת 2011 למנהל החברה הכלכלית של רמת השרון, אך חזר לשורות המשטרה לאחר שמונה לראש אגף התכנון (אג"ת) בדרגת ניצב במאי 2011. כיהן בתפקיד עד ינואר 2016.

נשוי ואב ל-3 ילדים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף תכנון וארגון של משטרת ישראל
קטגוריה:חברי הביטחוניסטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
הקלפן והיצאנית

הקלפן והיצאנית (באנגלית: McCabe & Mrs. Miller) הוא מערבון אמריקאי משנת 1971 בכיכובם של וורן בייטי וג'ולי כריסטי, בבימויו של רוברט אלטמן. לדברי אלטמן, הסרט מתעלם או חותר תחת מספר מוסכמות של ז'אנר המערבון, ועל כן הוא טוען שזהו סרט "אנטי-מערבון".

==עלילת הסרט==
בראשית המאה ה-20, מהמר קלפים בשם ג'ון מק'קייב (וורן בייטי) מגיע לעיר קטנה בצפון-מערב ארצות הברית בשם 'Presbyterian Church', הקרויה על שמו של הבניין המשמעותי היחידי הקיים בה - בית הכנסייה הפרסביטריאנית, מעוטת המבקרים. עד מהרה מסתבר שהוא אישיות דומיננטית מאוד בעיר הקטנה, שרוב תושביה הם כורים מוחלשים, וזאת בעיקר עקב אישיותו התוקפנית ובשל שמועות כי הוא אקדוחן.

מק'קייב מקים בעיר בית בושת, המורכב משלוש זונות שנרכשו תמורת 200 דולר מידי סרסור בעיירה הסמוכה. המקום משגשג.

קונסטנס מילר, מנהלת בית בושת ממוצא אנגלי המכורה לאופיום, מגיעה לעיר, ומשכנעת את מק'קייב שהיא יכולה לנהל את בית הבושת טוב יותר ממנו. השניים הופכים לשותפים, והמקום משגשג כלכלית אף יותר. בהמשך, מתפתח רומן בין השניים.

אנשי העיירה מתעשרים והעיירה הופכת לסיפור הצלחה. אל העיירה מגיעים זוג סוכנים מחברת הכרייה 'הריסון שונסי' מהעיירה הסמוכה, במטרה לקנות את העסק של מק'קייב ואת מכרות האבץ שמסביבו. שונסי ידוע לשמצה כמי שמביא למותם של אנשים אשר מסרבים למכור לו. מק'קייב לא רוצה למכור במחיר הראשוני שהוצע לו ודורש מחיר מופרז, מתוך הנחה שהשניים ינהלו איתו משא ומתן על גובה המחיר.

שלושה שכירי חרב נשלחים על ידי חברת הכרייה, על מנת להרוג את מק'קייב, אך הוא מסרב לנטוש את העיר. בין מק'קייב לבין השלושה מתפתח קרב יריות וכתוצאה ממנו הכנסייה של העיירה עולה באש. בסופו של דבר, מק'קייב מצליח לירות ולהרוג את השלושה, לא לפני שהוא עצמו נפצע אנושות. אולם, כל אנשי העיירה מיהרו אל הכנסייה, על מנת לכבות את האש שפרצה, כך שלא נותר איש לבוא לעזרתו של מק'קייב, אשר נשאר למות לבדו בשלג. היחידה שהייתה יכולה לבוא לעזרתו היא גב' מילר, שבאותו הזמן הייתה תחת השפעת אופיום, במאורת סמים סינית.

== מוזיקה ==
אחד המאפיינים החשובים ביותר של הסרט הוא מוזיקת הרקע שלו, המורכבת ממזמורי כנסייה ומשלושה שירים של לאונרד כהן מתוך אלבומו הראשון שיצא 4 שנים קודם לכן: "The Stranger Song" ,"Sisters of Mercy" ו-"Winter Lady". בכך עקב הסרט אחר הדוגמאות של סרטים כגון "הבוגר" (1967) שלווה בשירים מקוריים של סיימון וגרפונקל ו"אדם בעקבות גורלו" (1969) שלווה בפסקול מאת The Jimi Hendrix Experience, הבירדס, סטפנוולף ועוד.

== צוות השחקנים הראשי ==
* וורן בייטי - ג'ון מק'קייב
* ג'ולי כריסטי - קונסטנס מילר
* רנה אוברז'ונואה - שיהאן
* שלי דובאל - איידה קויל

== פרסים ==
ג'ולי כריסטי הייתה מועמדת לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט זה.

==לקריאה נוספת==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1971
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:מערבונים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:זנות בקולנוע
זהר דביר

זהר דביר (נולד ב-1965) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל. כיהן כסגן המפכ"ל, כמפקד מחוז הצפון, ראש האגף לתמיכה לוגיסטית ומפקד הימ"מ.

==ביוגרפיה==
דביר נולד בראשון לציון בנם של דוד ופנצי דוידוביץ'. למד בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד הגימנסיה העברית "הרצליה" בתל אביב. בוגר תואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.

===שירותו הצבאי===
בשנת 1983 התגייס לצה"ל. לאחר שנשר מקורס טיס הוצב בחטיבת גולני ושובץ בגדוד 12. בגולני עבר דביר מסלול הכשרה כלוחם וכן קורס מ"כים חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב דביר לגולני כמפקד מחלקה בגדוד. דביר מילא תפקידי פיקוד בחטיבת גולני, בהם מפקד פלוגה בגדוד 12, סגן מפקד גדוד 51, מפקד פלוגת ההנדסה החטיבתית ומפקד סיירת גולני בשנים 1992–1994. תחת פיקודו ביצעה הסיירת עשרות מבצעים מעבר לגבול רצועת הביטחון ("קו אדום"). דביר השתחרר מצה"ל ב-1995 בדרגת רב-סרן, ושירת במילואים כראש מטה החטיבה בדרגת סגן-אלוף.

בתום שירות הקבע עבר הכשרה של קציני ביטחון בענף התעופה ושירת כמנהל ביטחון באל על בגרמניה במשך 3 שנים. לאחר מכן שימש כמנהל תפעול בחברת שלמה Sixt.

=== שירותו במשטרה ===
ב-1999 התגייס למשמר הגבול ושירת כמפל"ג לוחמים בימ"מ, היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של היחידה וב-2001 מונה למפקדה ועמד בראשה בתקופת האינתיפאדה השנייה. הוא הוביל את היחידה במבצעים רבים בהם חוסלו 179 מחבלים, מהם 50 שהיו בדרכם לפיגועי התאבדות, ונעצרו מאות מחבלים אחרים. בין היתר פיקד דביר על היחידה במהלך המאמצים לחילוץ נהג המונית החטוף, אליהו גוראל.

בנובמבר 2003 נפצע באורח אנוש בתאונת דרכים: דביר היה בדרכו למשפחה של אחד מפקודיו שנהרג באותו יום בתאונת אופנוע, הוא עצר בשולי הדרך כשהבחין במכונית הפוכה וחילץ את נהגה הפצוע. מיד אחר כך פגעה משאית ברכב ודביר נפגע בראשו ובכל חלקי גופו. התאוששותו הייתה מהירה מהצפוי וכבר לאחר חודשים ספורים חזר לפקד על הימ"מ, בין היתר במלחמת לבנון השנייה בו פעלה בכפר ע'ג'ר.

בתחילת 2007 מונה למפקד מרחב עמקים במחוז הצפון של המשטרה, בינואר 2008 קודם לדרגת תת-ניצב וביולי 2009 מונה לסגן מפקד המחוז. לאחר פרישתו של שמעון קורן שימש כממלא מקום מפקד המחוז, במאי 2011 קודם לדרגת ניצב וביולי 2011 נכנס לתפקידו כראש אגף תמיכה לוגיסטית. בינואר 2014 מונה למפקד מחוז הצפון. בפברואר 2015 קיבל אחריות פיקודית גם למחוז חוף, זאת בעקבות פיטוריו של חגי דותן. בדצמבר 2015 מונה לסגן המפכ"ל. באוגוסט 2018 הודיע על החלטתו לפרוש משירות המשטרה לאחר כ-35 שנות שירות במערכת הביטחון.

כיום דביר מכהן כמנכ"ל חברת תור הפועלת בתחום הביטחון בזירה הבינלאומית, ועמית מחקר בכיר במכון למדיניות נגד טרור (ICT) באוניברסיטת רייכמן.

דביר נשוי לנטע ואב ל-3 ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gadsargolani.com/Web/Units/Palsar/UnitCommanders/2333.aspx זהר דביר], באתר גדוד הסיור של חטיבת גולני
* 
* [http://147.237.77.161/katavaDetails.aspx?katavaId=491 "עלינו להציב את השוטר במרכז העשייה"], אתר משטרת ישראל, 17 ביולי 2011
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי סיירת גולני
קטגוריה:מפקדי הימ"מ
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי מחוז הצפון במשטרת ישראל
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ראשי אגף תמיכה לוגיסטית
קטגוריה:סמפכ"לי משטרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
פלאו-שמרנות

פלאו-שמרנות הוא זרם בשמרנות האמריקנית, התומך בבדלנות מדינית וכלכלית, התנגדות להגירה והידוק אופייה הנוצרי של ארצות הברית. 

== היסטוריה ==
אביו הרוחני של זרם זה הוא "הימין הישן", אשר שלט במפלגה הרפובליקנית בתקופת מלחמת העולם השנייה והתנגד לכניסת ארצות הברית למלחמה. מאז נחלש מאוד כוחו של הימין הבדלני והוא מצוי כיום בשוליה של המפלגה הרפובליקנית ומזוהה עם אישים הנמצאים מחוץ לזרם המרכזי. המנהיגים הבולטים של הימין האמריקני אחרי מלחמת השנייה, כמו בארי גולדווטר ורונלד רייגן, היו רחוקים מהשקפות פלאו-שמרנים. 

== אידאולוגיה ==
בדרך כלל מזוהה הזרם עם יחס חשדני, עד כדי אנטישמיות, ליהודי ארצות הברית, והסתייגות מהסיוע לישראל. זאת אף על פי שיחסם של הפלאו-שמרנים לערבים בדרך כלל גם כן אינו אוהד. לדעתם, על ארצות הברית להתמקד בענייניה ולהימנע בהתערבות בענייני העולם. במישור הכלכלי, התומכים בפלאו-שמרנות מזוהים עם הפרוטקציוניזם.

הפלאו-שמרנים נוטים לעמדות נוצריות דתיות, כגון התנגדות להפלות מלאכותיות ולזכויות הומוסקסואלים. רבים בזרם הפלאו-שמרני מבליטים את חשיבות השמירה על אופייה הלבן של ארצות הברית, ומדגישים הבדלים מהותניים בין בני הגזע הלבן לבני גזעים אחרים. דבר זה מוביל להאשמתם בגזענות.

יריבתה האינטלקטואלית הגדולה ביותר של הפלאו-שמרנות בחוגים פוליטיים ימניים (למרות התמיכה הבלתי מסויגת של פלאו-שמרנים בפרוטקציוניזם, שנחשב לשיטה כלכלית שמאלנית-פופוליסטית במובן הקלאסי), היא הניאו שמרנות. בניגוד לפלאו-שמרנים, המעוניינים להסתגר בתוך ארצם, להימנע מהתערבות בענייני מדינות אחרות ולמנוע הגירה חופשית, הניאו שמרנים מעוניינים להפיץ את הערכים המערביים בקנה מידה גלובלי. ובנוסף, הנאו-שמרנים תומכים במדיניות כלכלית של לסה פר קפיטליסטי, גם מטעמים דאונטולוגיים וגם מטעמים תועלתניים.

== אישים ==

* פט ביוקנן
* טאקר קרלסון
* אלכס ג'ונס

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:תרבויות
קטגוריה:פוליטיקה
קטגוריה:פופוליזם ימני
כלבי רוח

כלבי רוח הוא סוג של כלבים, הצדים בעיקר בעזרת מהירותם וחוש הראיה שלהם, במקום חוש הריח.

== מאפיינים ==
כלבים אלו מתמחים במרדף אחר טרפם, תוך שמירה עליו בטווח ראייתם, ותפיסתו בזכות מהירותם וזריזותם הרבה. הם חייבים לזהות תנועה במהירות, ועל כן ראייתם חדה. לכלבי רוח גב גמיש, רגליים ארוכות וצעדים ארוכים; הם בעלי לב גדול (יחסית לכלבים אחרים), וריאות חזקות ויעילות במיוחד, המתאימות לריצות אירוביות ואנאירוביות כאחד. גופם רזה, דק ושרירי, ולכן משקל גופם מינימלי. כל אלה הופכים את הכלבים הללו לזריזים ומותאמים לייעודם ככלבי ציד או ככלבי מרוץ.

== היסטוריה ==
[[בורזוי]]
כלבי רוח כמו הסלוקי קיימים לפחות 5,000 שנה. השרידים הקדומים ביותר לכלבים אלו נמצאו בחפירות בשומר ומתוארכים ל-6,000-7,000 לפני הספירה. התיעוד המוקדם ביותר לכלבים אלו בהיסטוריה האירופאית היה בכתביו של אריאנוס במאה ה-2 לספירה. אף על פי שהיום כלבים אלו משמשים בעיקר כחיות מחמד, הם הורבעו אלפי שנים על מנת לזהות תנועה, לרדוף, לתפוס, ולהרוג טרף בעזרת מהירותם, ולכן עד היום קיים בהם האינסטינקט לרדוף אחר חיות.

כיום, כלבים אלו משמשים גם בתעשיית מרוצי הכלבים, ועל פי ההערכות, כ-60 אלף כלבי רוח משתתפים בהם. עמותות שונות למען בעלי חיים מוחות על השימוש בכלבים למטרות מרוצים.
[[סלוקי]]

== רשימה של כלבי רוח נפוצים ==

כלבי רוח מוכרים:

* אזוואק
* אייריש וולפהאונד
* כלב אפגני
* בורזוי
* גלגו ספרדי
* גרייהאונד
* גרייהאונד איטלקי
* גרייהאונד הונגרי
* דירהאונד סקוטי
* ויפט
* כלב רוח פולני
* סלוקי
* סלוגי

קיימים מיני כלבים אחרים אשר מסוגלים לצוד בהסתמך על מהירותם וחוש הראייה שלהם, אך הם אינם מוכרים ככלבי רוח.

== ראו גם ==
* גזעי כלבים
* קבוצות הפדרציה הבינלאומית לכלבנות
* החוג הישראלי לכלבי רוח

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sighthounds.co.il החוג הישראלי לכלבי רוח]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוגי כלבים
אשר צוקרמן

אָשֵׁר צוּקֶרְמַן (נולד בשנת 1947) הוא עיתונאי חרדי-ישראלי ועורך עיתון "שעה טובה". ידוע בסגנון כתיבתו המבטא עמדות ימניות-לאומיות מובהקות.

==ביוגרפיה==
צוקרמן נולד והתחנך בבני ברק, ליצחק ואהובה-לובה צוקרמן. אביו היה חסיד קוידינוב, הוא עצמו מקורב לחסידות לעלוב. למד בישיבת פוניבז'. 

את הקריירה העיתונאית החל בשנות ה-70 בעיתון "שערים", שבו פרסם מאמרים תחת שם העט א. צוק-רימון. בשנות ה-80 היה בצוות הכותבים של השבועון "יום השישי", וכעבור זמן בגלגולו החדש "ערב שבת", תחת שם העט א. ארצי. היה אחראי לריאיון השבועי המרכזי שתפס את שני עמודי האמצע של העיתון.

בשנת 1987 יסד צוקרמן והיה העורך הראשון של הירחון בשם "משפחה: ירחון הבית היהודי". לעיתון צורף מגזין כרומו, ועם הזמן הוא הפך לשבועון ונקרא "השבוע של משפחה". בהמשך צירף צוקרמן כמשקיע את יהודה (יודק'ה) פלאי. כעבור זמן נתגלעו חילוקי בין צוקרמן שהמשיך לערוך לפלאי שהיה בעל השליטה בעיתון ולאחר דין תורה התפצל העיתון לשני שבועונים מתחרים: "משפחה" שנשאר בידי פלאי ו"השבוע" בעריכת צוקרמן. צוקרמן היה אחראי לחלק ניכר מתכני העיתון, תחת שמות עט.

בשנת 2003 פרסם צוקרמן כתבות שעסקו בתככים פנימיים בחסידות גור, ובתגובה ספג תקיפות אלימות שכללו נזק לרכוש מצד חסידי גור. בעקבות זאת נאלץ להתפטר, ו"השבוע" חדל לצאת לאור. לאחר זמן הופיע במתכונת זהה בשם החדש "שעה טובה", צוקרמן המשיך לשמש כעורך-עמית וכבעל טור.

צוקרמן ידוע בכתיבה בעלת אוריינטציה ימנית מובהקת, וחלק ניכר מכתיבתו מוקדש להתקפה על השמאל הישראלי ונציגיו. בתקופת ההתנתקות תקף את ראש הממשלה דאז אריאל שרון בחריפות רבה. בתקופה שבה הציג שמעון פרס את מועמדותו לנשיאות יצא צוקרמן מעל גבי העיתון בקמפיין תקיף נגד בחירתו.

==חיים אישיים==
נשוי לרבקה ויסנשטרן, ומתגוררים בעיר הולדתו, בני ברק. גיסו, שלמה זלמן ויסנשטרן, היה מיוזמי הקמת העיתון "יתד נאמן".

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים חרדים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:חסידי לעלוב
קטגוריה:סגל משפחה
קטגוריה:סגל שערים
קטגוריה:עורכי עיתונים חרדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
פני צלקת (סרט, 1932)

פני צלקת (באנגלית: Scarface) הוא סרט מאפיה (או סרט גנגסטרים) אמריקאי משנת 1932, בהפקתו של הווארד יוז, בכיכובו של פול מוני ובבימויו של הווארד הוקס. התסריט נכתב על ידי בן הכט, על פי רומן משנת 1929 מאת ארמיטאג טרייל. סרט זה הוא אחד מבין קומץ סרטי פשע שנעשו לפני כניסתו לתוקף של קוד הייז.

עלילת הסרט עוסקת במלחמת כנופיות יריבות על השליטה בעיר שיקגו, ועל ניסיונות המשטרה למגר את הפשיעה.

סרט זה היה הבסיס לסרטו של בריאן דה פלמה משנת 1983 בכיכובו של אל פצ'ינו – "פני צלקת".

==עלילה==
בעיצומה של תקופת היובש בארצות הברית, ביג לואי קוסטילו, הבוס של ארגוני הפשע השולטים בדרום שיקגו, נרצח. הרוצח, ככל הנראה, הוא טוני קמונטה (פול מוני), שפעל לפי הוראותיו של ג'וני לובו. לובו משתלט על דרום העיר, כאשר טוני לצדו כסגנו, ומוכר לחנויות כמויות גדולות של משקאות חריפים, באופן לא חוקי, ובמקביל – מפעיל אלימות בברים המנוהלים על ידי ארגונים מתחרים.

עם זאת, לובו מזהיר את טוני שוב ושוב, שלא להסתכסך עם הכנופיות האיריות שבצפון העיר, שנמצאות תחת הנהגתו של או'הרה. עם הזמן, טוני מתעלם מאזהרות אלו ויורה לעברם של ברים המתנהלים תחת חסותו של או'הרה, ובכך מושך את תשומת לבה של המשטרה, וכן את תשומת הלב של הכנופיות היריבות. לובו מתחיל להבין כי טוני יצא משליטתו, וכי יש לו שאיפות להחליף אותו בתפקידו כראש הכנופיה. במקביל, טוני מחזר אחרי פופי, חברתו של לובו. תחילה היא מזלזלת בו, אך ככל שהמוניטין שלו עולה – היא מעניקה לו יותר תשומת לב.

בסופו של דבר, טוני מכריז מלחמה על הכנופיות היריבות מצפון העיר, ושולח את ג'ינו רינאלדו – אחד מאנשיו הבכירים וחברו האישי – להרוג את או'הרה, בחנות הפרחים שמשמשת כבסיס הסודי שלו. פעולה זו מביאה לתגובת נגד כבדה מצד הכנופיות של צפון העיר, כעת תחת הנהגתו של גאפני. חמושים ברובים אוטומטיים, מגיעים כוחותיו של טוני לצפון, תחת הנהגתו, טובחים בכנופיות היריבות ומשתלטים על השוק שלהם. בכך מתבהר ללובו כי הארגון שלו נשלט, למעשה, על ידי סגנו השאפתני, ולפיכך הוא מורה על התנקשות בטוני. טוני מצליח להימלט מניסיון ההתנקשות שיזם לובו, וביחד עם ג'ינו – השניים נוקמים בלובו והורגים אותו, ובכך הופך טוני לבוס הבלתי מעורער של עולם הפשע בעיר.

פעולותיו האלימות של טוני מעוררות סערה ציבורית בעיר, בקרב התושבים, ובעקבות כך יוצאים ארגוני החוק לפעולה כנגדו. בינתיים, לטוני ישנן בעיות אישיות עם אחותו – היא התחתנה בסתר עם ג'ינו, ללא ידיעתו של טוני, וכאשר טוני תופס את שניהם ביחד, הוא רוצח את ג'ינו. המשטרה יוצאת לעצור את טוני בגין הרצח של ג'ינו, ורודפת אחריו עד לביתו. טוני מתבצר בביתו, לשם מגיעה אחותו בכוונה לרוצחו, כנקמה על שרצח את ג'ינו. בסופו של דבר, היא נלחמת לצדו כנגד המשטרה. כאשר היא נהרגה מכדור תועה, ביטחונו העצמי של טוני מתערער. הוא מנסה להימלט מהבית, אולם נורה למוות מאש כוחות המשטרה.

== צוות השחקנים ==
* פול מוני – אנתוני 'טוני' קמונטה
* אן דבוראק – פרנצ'סקה 'ססקה' קמונטה
* קארן מורלי – פופי
* אוסגוד פרקינס – ג'ון 'ג'וני' לובו
* ג'ורג' ראפט – ג'ינו רינאלדו
* וינס ברנט – אנג'לו
* בוריס קרלוף – גאפני

== ראו גם ==
* פני צלקת – סרטו משנת 1983 של בריאן דה פלמה, בכיכובו של אל פצ'ינו.

==לקריאה נוספת==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:סרטי מאפיה
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1932
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטים שצונזרו בארצות הברית
קטגוריה:תקופת היובש
סרט מאפיה

סרט מאפיה הוא תת-סוגה של סרט הפשע, העוסקת בפשע המאורגן, לעיתים תכופות במאפיה. סוגה זו מכונה גם לעיתים "סרט גנגסטר" או "סרט גנגסטרים". סרטי מאפיה ישנים כוללים אלמנטים בולטים של סוגת הפילם נואר. סרטי מאפיה מתארים, לרוב, עלייתה לכוח (וגם נפילתם) של כנופיה מאורגנת, לעיתים תוך התמקדות במנהיג הכנופיה כגיבור של הסרט. התמה המרכזית בסרטים אלו, כמעט תמיד, היא כי הפשע לא משתלם.

סרט שנחשב כסרט מכונן עבור סוגה זו הוא "פני צלקת" של הווארד הוקס משנת 1932. למרות העובדה שסרטי מאפיה היו קיימים כבר בתקופת הסרט האילם, הסוגה בצורתה הקלאסית הוגדרה היטב רק בראשית שנות ה-30, זאת במקביל לתקופת חוק היובש בארצות-הברית, השפל הכלכלי הגדול וכן כניסת הסאונד לקולנוע.

בשנות ה-40 וה-50 הפופולריות של הסוגה דעכה, לטובת סוגת סרטי הפילם נואר, אבל שבה לפופולריות רבה בקרב הקהל, עד היום, בעקבות הצלחותיהם יוצאות הדופן של סרטיו של פרנסיס פורד קופולה "הסנדק" ו "הסנדק חלק שני".

== סרטים בולטים בסוגה ==
* 1932 - פני צלקת
* 1972 - הסנדק
* 1974 - הסנדק 2
* 1983 - פני צלקת
* 1984 - היו זמנים באמריקה
* 1987 - הבלתי משוחדים
* 1990 - החבר'ה הטובים
* 1990 - הסנדק 3
* 1991 - באגסי
* 1995 - קזינו
* 2002 - הדרך לפרדישן
* 2006 - השתולים
* 2021 - לנסקי

== יוצרים בולטים בסוגה ==
* קוונטין טרנטינו, אשר כתב ו/או ביים את: "כלבי אשמורת" (1992), "רומן על אמת" (1993), "ספרות זולה" (1994), "ג'קי בראון" (1997), "להרוג את ביל" (2003), "להרוג את ביל חלק 2" (2004).
* מרטין סקורסזה שביים את החבר'ה הטובים, קזינו והשתולים שעיצבו לצד סרטיו של פרנסיס פורד קופולה את דמותו של הגנגסטר המודרני.
* פרנסיס פורד קופולה, אשר ביים את הסרטים "הסנדק" ו- "הסנדק חלק שני", אשר זכו במספר פרסי אוסקר ונחשבים לאבני דרך בז'אנר המאפיה, ובעולם הקולנוע בכלל.

== ראו גם ==
* סרט פשע

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מאפיה
אנדרטת נצר אחרון

"אנדרטת נצר אחרון" היא אנדרטה שהוקמה בהר הרצל בירושלים בשנת 2004 לזכר העולים ניצולי השואה, שהגיעו לישראל ממחנות ההשמדה, ולאחר גיוסם לצה"ל ב-1948 נפלו בקרבות מלחמת העצמאות מבלי להותיר אחריהם שאירים (שכן בני משפחתם הושמדו בשואה). האנדרטה בנויה מאבן גיר חברונית, גובהה 116 ס"מ, רוחבה 302 ס"מ ועומקה 300 ס"מ. מספר המונצחים באנדרטה הוא 144.

==תיאור==
האנדרטה, פרי יצירתו של הפסל הישראלי מיכה אולמן, עוצבה בצורה של בית עשוי אבן גיר, אשר התפרק והתמוטט. חלקו העיקרי נפל לצד אחד, וחזית הבית ובה פתח הדלת נפלה לכיוון האחר, והיא מונחת על הקרקע בהמשך למבנה. על החזית חקוקים שמות הנופלים. מוטיב הבית, השכיח ביצירותיו של אולמן, יוצר סמליות של תלישות וזיכרון, המתבטאים בעקירת הבית ממקומו ובקריעת הדופן. בסמוך לאנדרטה קבוע על לוח אבן הכיתוב:

==היסטוריה==
האנדרטה הוקמה ביוזמת היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ונחנכה ב-22 באפריל 2004 בסופו של השביל המחבר, העולה מהכניסה הראשית של יד ושם אל הר הרצל.

על הוגה מפעל "נצר אחרון" כתב דברים משה אורן:

האנדרטה היא חלק מפרויקט של היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ושל יד ושם לאיתור והנצחה של חיילי צה"ל ניצולי שואה שהיו נצר אחרון למשפחתם בגולה, שעלו לארץ ונפלו במלחמות ישראל מבלי שזכו להקים דור המשך לבני משפחתם. יוזם האנדרטה ומפעל הזיכרון לחללי נצר אחרון היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון. בשנת 2006 נחנכה "כיכר נצר אחרון" בעיר רעננה.

אנדרטת נצר אחרון מופיעה על בול יום הזיכרון ה'תשס"ה.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Jadvasjem12022013 005.jpg|לוח השמות
קובץ:Jadvasjem12022013 002.jpg|אחד מחלקי האנדרטה
קובץ:Jadvasjem12022013 003.jpg|אבן ועליה הסבר על האנדרטה
</gallery>

==ראו גם==
* גיוס חוץ לארץ (גח"ל) - השם שניתן במלחמת השחרור לחיילים שגויסו מקרב ניצולי השואה
* אנדרטאות מלחמת העצמאות בישראל

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.izkor.gov.il/en_4ad31372ba8997cfb18fc2c8becfb062 אנדרטת נצר אחרון] באתר "יזכור"
* [http://www.yadvashem.org/he/remembrance/survivors/1948/book נצר אחרון] באתר "יד ושם"
* [http://www.thepartisan.org/home/doc.aspx?mCatID=68526 האנדרטה לזכר חללי נצר אחרון] באתר ארגון הפרטיזנים ולוחמי המחתרות והגיטאות
*[http://allaboutjerusalem.com/he/article/%D7%A4%D7%99%D7%A1%D7%95%D7%9C-%D7%91%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%99%D7%9D-%D7%9E%D7%99%D7%9B%D7%94-%D7%90%D7%95%D7%9C%D7%9E%D7%9F-%D7%A0%D7%A6%D7%A8-%D7%90%D7%97%D7%A8%D7%95%D7%9F מיכה אולמן - אנדרטת נצר אחרון]
* 
* [http://www.yadvashem.org/he/remembrance/survivors/shterenfeld סיפורו של יהודה שטרנפלד, יוזם האנדרטה, באתר יד ושם]
* משה אורן, השביל המחבר, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2014

==הערות שוליים==

__NOTOC__

קטגוריה:מיכה אולמן
נצר אחרון
נצר אחרון
קטגוריה:בעקבות השואה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:ירושלים: פסלים
נעמי גפני

נעמי גפני (נולדה ב-1943) היא ציירת ואמנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
נעמי גפני נולדה בישראל לשרלוטה (חיה) וליעקב בר-אור. בוגרת לימודי היסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעלת תואר שני בחינוך ואמנות מאוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, ובוגרת המדרשה למורים לציור.

גפני מתמקדת בציוריה בשני נושאים מרכזיים: נופים ישראלים בעלי זיקה היסטורית לאומית וזיקה אישית, ודימויים של גוף האישה. בציוריה היא משתמשת במגוון טכניקות, ובהן רישום, ציור בגירים, צבעי שמן, צבעי מים, תבליטי בוץ, וכן באמצעים דיגיטליים.

גפני הציגה מציוריה בכעשרים תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות, בישראל ובעולם, לאורך תקופה של כעשרים וחמש שנה.

נשואה להיסטוריון פרופ' ישעיהו גפני, ואם לארבעה ילדים- ראובן גפני, חוקר וסופר וחנן גפני, תמר גפני וחוה גפני

מתגוררת בשכונת רחביה ירושלים.

==תערוכות ==
* תערוכה קבוצתית באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק: הדפסים במבחר טכניקות, 1986
* שתי תערוכות יחיד בבית הקונפדרציה הציונית, ירושלים: נופים בצבעי מים וציורים והדפסים 1989 ו-1990
* שתי תערוכות יחיד בגלריית טובה אוסמן, תל אביב: "נחלאות – נופים ירושלמיים" ו"היכל העשור – קריית גת", 1993 ו-1995
* תערוכת יחיד, גלריית ארטספייס: "פורטרט עצמי – מנסתר לגלוי", 1999
* תערוכות קבוצתיות בבית האומנים בירושלים ובגלריית "ארטספייס" בירושלים: "רשמים – רישום בישראל עכשיו" ו"חברים חדשים" 2001 ו-2002
* תערוכת יחיד בגלריה העירונית בירושלים: "מעשה בראשית", 2003
* תערוכת יחיד בבית האומנים בירושלים: "אישה", 2004
* תערוכה קבוצתית במוזיאון אורי ורמי נחושתן: "רצח יצחק", 2005
* תערוכת יחיד במוזיאון אורי ורמי נחושתן: אתר ההנצחה לטרון, 2005
* תערוכת יחיד במשכן לאמנות, מוזיאון עין חרוד, "מצפה דני", 2007
* תערוכה קבוצתית בבית האמנים בתל אביב: "30 שנות אמנות בגלריה טובה אוסמן", 2009
* תערוכת יחיד בבית האמנים בתל אביב: "פוליאתילן בעם", הדפסי רשת וציורים, 2009
* תערוכת רשמים 5: "מעבר לנייר", בית האמנים, 2014.

==ספריה==
* ללכת אל הצבעים - סיפורים קצרים על קורס לאמנות בבית אבות בתל אביב, 2005
* מצפה דני - ספר ילדים וקטלוג תערוכה, 2007

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:משפחת ברויאר
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:רחביה: אישים
קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
כלי דם

תרשים פשוט של מערכת הדם האנושית
כלי הדם הם איברים במערכת הדם שמעבירים דם בגוף. כלי דם הוא צינור חלול העטוף במספר רקמות. סוג הרקמה, עוביה וחוזקה משתנים בהתאם לסוג כלי הדם ומיקומו בגוף. כללית, כלי הדם הקרובים יותר ללב יהיו בדרך כלל רחבים יותר מכלי דם שנמצאים בקצות הגוף. נהוג לחלק את כלי הדם לשני סוגים עיקריים: עורקים, אשר מוליכים את הדם היוצא מהלב לרקמות וורידים אשר נושאים דם מן האיברים השונים בחזרה ללב.

==שכבות כלי הדם==
*הגלימה הפנימית (Tunica intima): השכבה הדקה ביותר ומופיעה בכל סוגי כלי הדם. מורכבת מתאי אנדותל המצומדים זה לזה על ידי פוליסכרידים וחומר בין תאי. מתחת לאנדותל, כמו תמיד, ניתן למצוא רקמה חיבורית תחוחה, ומתחתיה שכבה של רצועות גמישות - למינה אלסטיקה אינטרנה - המשמשת גבול לגלימה הפנימית. נימים מורכבים מגלימה פנימית בלבד, כאשר בהם היא תופיע בצורת אנדותל בלבד.
*הגלימה האמצעית (Tunica media): שכבה זאת עשויה גם היא מרקמת חיבור ופוליסכרידים, כאשר בעורקים יש בה חלק משמעותי ביותר של שריר חלק, המשמש לוויסות עובי כלי הדם על פי אותות המתקבלים ממערכת העצבים האוטונומית. בוורידים חלקו של השריר החלק קטן יותר, ולפעמים אינו קיים כלל. את שכבה זאת תוחמת מבחוץ הלמינה אלסטיקה אקסטרנה - שכבה דקה של סיבים אלסטיים.
*הגלימה החיצונית (Tunica externa, Tunica adventitia): שכבה זאת עשויה כולה מרקמה חיבורית. בחתך היסטולוגי של כלי דם ניתן למצוא בתוכה גם עצבים וכלי דם קטנים שמספקים הזנה ונקראים ואזא וזורום (מלטינית - כלי הדם של כלי הדם). כלי הדם בהם שכבה זו עבה ביותר הם הוורידים הגדולים.

כאשר כלי דם מתחברים אחד לשני זה נקרא אנסטמוזה. האנסטמוזה מספקת דרך אלטרנטיבית קריטית במקרה שנתיב המעבר של הדם חסום.

התחום העוסק בחקר כלי הדם הוא אנגיולוגיה.

==סוגים==
ישנם סוגים שונים של כלי דם:
* עורקים
**אבי העורקים (Aorta, העורק הגדול ביותר, נושא דם מן הלב)
**סניפים של אבי העורקים, כגון עורק הצוואר, עורק הכליה ועוד
*עורקיקים (Arterioles)
*נימים (כלי הדם הקטנים ביותר)
*ורידונים (Venules)
*ורידים
** הוורידים הנבובים - שני הוורידים הגדולים ביותר, הנושאים דם אל הלב
**ורידים גדולים כמו וריד הצוואר, וריד הכליה, וריד הכסל

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.lergo.org/index.html#!/public/lessons/588c7d9e3ced8b7419ac45c8/intro כלי הדם], פעילות אינטראקטיבית באתר לרגו
* 
* 

קטגוריה:מערכת ההובלה
נפתלי הירצקא פרנקל

ממוזער
הרב נפתלי הירצקא פרנקל (כ' בתמוז תרצ"ט, יולי 1939 - ה' בטבת תשע"ז, 3 בינואר 2017) היה חבר בד"צ העדה החרדית ורב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה מאקווא בהונגריה להינדא ויהושע פרנקל שהיה שוחט ובודק וחזן. בשנת תש"ט (1949) עלה לישראל. למד בישיבת 'בית יוסף צבי' דושינסקיא תחת הנהגתו של הרב ישראל משה דושינסקי. בתשכ"ב התחתן עם מרת חיה שרה, בתו של הרב יששכר דב גולדשטיין, רב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים וראש כולל שומרי החומות.
לאחר נישואיו למד בכולל תרביצ"א של חסידות דושינסקיא וכן למד אצל רבי יצחק יעקב וייס, גאב"ד 'העדה החרדית', והוסמך על ידו להוראה. בתש"ל מונה למו"ץ בעדה החרדית. בסיון תשס"ו התמנה לדיין בבד"ץ העדה החרדית והיה מראשי מערכת הכשרות שלה. הרב פרנקל היה רב קהילת חוג חת"ם סופר בירושלים ורב בית כנסת "אהל ישראל" בשכונת תל ארזה.

נפטר בה' בטבת תשע"ז בגיל 77 בבית חולים לניאדו בנתניה, לאחר אירוע מוחי שעבר כמה חודשים קודם לכן.
הלווייתו התקיימה בהשתתפות אלפים בקריית צאנז שבנתניה ובסמוך לבנין זופניק בירושלים, הספידוהו האדמו"ר מצאנז והרב יצחק טוביה וייס. נטמן בהר המנוחות.

לאחר מותו חתנו, הרב משה מרדכי ווידער, "אב"ד לינז", מילא את מקומו בראשות כולל שומרי החומות, ובנו הרב אהרן שמואל, איש חסידות דושינסקיא, מילא את מקומו בקהילת חוג חתם סופר ירושלים.

==משפחתו==
לרב פרנקל נולדו חמישה בנים ושבע בנות, ביניהם:
* בנו הרב יוסף צבי ראש כולל במאה שערים ומראשי החבורות דישיבת מיר.
*חתנו הרב חיים יחיאל מיכל הלברשטאם, בנו של הרב אברהם שלום ישכר דוב ליפשיץ הלברשטאם, האדמו"ר מסטרופקוב, הוא מנהל רוחני בישיבת צאנז ירושלים ורב חסידי סטראפקוב.
*בנו הרב יהושע, ראש כולל "שערי ניסים".

==ספריו==
*
לאחר פטירתו הוציא לאור נכדו רבי לייבוש הלברשטאם ספר "פנ"ה הודה" לזכרו

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:דייני העדה החרדית
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עזרת תורה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
ישעיהו בר-אור

ישעיהו בר-אור (נולד ב-1 ביוני 1954) הוא מדען ישראלי, מומחה לאיכות הסביבה. בשנים 2005–2010 שימש כמדען הראשי במשרד להגנת הסביבה, ובשנים 2010 - 2014 שימש כסמנכ"ל ענף משאבי טבע במשרד להגנת הסביבה. הוא עוסק כיום בייעוץ סביבתי עצמאי.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל לשרלוטה (חיה) ויעקב בר-אור. ב-1991 מונה לראש אגף מים ונחלים במשרד להגנת הסביבה (אז "המשרד לאיכות הסביבה"). בשנת 2004 מונה למדען הראשי של המשרד, וב־2010 לסמנכ"ל משאבי טבע במשרד. בסוף 2014 פרש מהמשרד ועוסק כיום בייעוץ סביבתי.

בר-אור משתתף בוועידות וכנסים בינלאומיים וארציים רבים בנושאי הגנת הסביבה.

בעקבות השרפה בכרמל בדצמבר 2010 הקים בר-אור צוותים מקצועיים שעסקו בדרכים לשיקום הכרמל.

בשנת 2011 ערך בר-אור את הדו"ח "איכות הסביבה בישראל: מדדים, נתונים ומגמות, 2010" של המשרד להגנת הסביבה, המציג תמונת מצב כללית של איכות הסביבה בישראל.

ב־2012 הוקמה המינהלה לשיקום קרקעית נחל הקישון, וד"ר בר-אור עמד בראשה. מטרת המינהלה הייתה לגבש את הדרישות וההנחיות המקצועיות לשיקום וטיהור קרקעית הקישון, לסייע בניסוח המכרז הבינלאומי שהתפרסם לביצוע העבודות, ולסייע בבחירת החברה הזוכה בהתאם לדרישות המכרז.

==ממחקריו==
יוסי ורדי ודליק ווליניץ]]
ד"ר בר-אור פרסם מאמרים רבים על איכות המים בנחלי ישראל, ואף הציע תקנים לאיכות מים רצויה בנחלי החוף. כמו כן פרסם מאמרים על איכות המים במאגרי קולחים בישראל והשלכותיהם הסביבתיות.

ד"ר בר-אור פרסם מחקר לפיו תוכניות ההתפלה שצפויות להגדיל את היצע המים של מדינת ישראל לא יצליחו למלא את המחסור הצפוי במים, זאת בשל שינוי האקלים, זיהום המאגרים ותהליכי העיור המואץ. לפי ממצאי המחקר, מגמת הטמפרטורה העתידית היא של התחממות שתוביל לירידה בכמות המשקעים ולהתייבשות. הוא ביסס את מחקרו על תצפיות שנערכו באזור אגן הים התיכון בחמישים השנים האחרונות.

בר-אור הביע תמיכה באופציה של הקמת תחנת כוח גרעינית בישראל כמקור אנרגיה עבור משק החשמל בישראל.

==תפקידים ציבוריים==
* חבר מועצת רשות המים
* חבר מליאת רשות הטבע והגנים
* חבר המועצה הלאומית לביואתיקה
* חבר המועצה הציבורית לסטטיסטיקה שעל יד הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
* יו"ר ועדת ההיגוי להקמת משכן אוספי הטבע באוניברסיטת תל אביב

==משפחתו==
בר-אור נשוי לציפורה אשווגה, בת למשפחה יוצאת גרמניה מקיבוץ חפץ חיים. הוא תושב שילה, ואב לשישה. בתו ברוריה נשואה לגיא ארצי, נכדו החוזר בתשובה של רפאל איתן, והם משתייכים לקהילה החרדית באופקים.

אחותו של בר-אור היא הציירת נעמי גפני, אשת ההיסטוריון פרופ' ישעיהו גפני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:מדענים ראשיים במשרד להגנת הסביבה
קטגוריה:מומחים לאיכות הסביבה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
ישעיהו בר-אור
קטגוריה:עובדי המשרד להגנת הסביבה
קטגוריה:שילה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
פטר ארטדי

כרך ספרו, בהוצאת [[קארולוס לינאוס]]
פטר ארטדי או פטרוס ארטדיוס (בשוודית: Peter Artedi, בלטינית: Petrus Arctaedius; 27 בפברואר 1705 - 27 בספטמבר 1735) היה זואולוג שוודי, ידידו הקרוב של קארולוס לינאוס. בשל מחקריו החלוציים בטקסונומיה של הדגים זכה לתואר "אבי האיכתיולוגיה" (מדע חקר הדגים).

== חייו ==
ארטדי נולד באַנוּנְדְשֶׁה (Anundsjö) שבמזרח שוודיה. בשנת 1724 החל ללמוד תאולוגיה באוניברסיטת אופסלה כחלק ממסלול לימודי כמורה, אולם עד מהרה העביר את התעניינותו ללימודי רפואה וידיעת הטבע. בפרט גילה עניין בדגים. ב-1728 הגיע לינאוס לאוניברסיטת אופסלה ובין השניים נקשרה ידידות אמיצה. ב-1732 עזבו שניהם את שוודיה, לינאוס ללפלנד וארטדי לאנגליה.

לאחר שחזר ממסיבה לילית באמסטרדם, נפל ארטדי לתעלה וטבע והוא בן 30 בלבד. ספריו החשובים בנושא חקר הדגים Historia Piscium Universalis ("היסטוריה אוניברסלית של הדגה"), Bibliotheca Ichthyologica ("ספריית חקר הדגים") ו- Philosophia Ichthyologica ("פילוסופיית חקר הדגים") פורסמו על ידי לינאוס. הטקסונומיה של לינאוס עצמו אינה עוסקת כמעט כלל בנושא הדגים. יש הסוברים כי אלמלא מת בגיל כה צעיר היו ארטדי ודוגמאות הדגים שלו מוכרים יותר מלינאוס ודוגמאותיו מעולם הצומח בתחום הטקסונומיה הביולוגית.

בהספד שנשא לינאוס על קברו ובכתובת החרוטה עליו מובע הרעיון שהאיש שהקדיש את חייו לדגים מצא את מותו ביניהם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303172141/http://www.arctaedius.se/artedi/artedi.htm ביוגרפיה] 
* [http://artedi.nrm.se/fishbase_se/artedi_en.shtml אתר החוגג 300 שנה להולדתו] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:זואולוגים שוודים
קטגוריה:ילידי 1705
קטגוריה:נפטרים ב-1735
מתת פפין

מתת [[פפין הגוץ לאפיפיור סטפנוס השני]]
מפת [[מדינת האפיפיור בסוף המאה ה-8. באדום נחלת פטרוס, בחום מתת פפין]]
מתת פפין הוא מסמך מהמאה ה-8, שנחשב כמאורע המכונן של מדינת האפיפיור.
במסמך, שנכתב בהשראת "מתת קונסטנטינוס", הבטיח המלך הפרנקי פפין הגוץ להעניק לאפיפיור שטחים נרחבים באיטליה. השטחים כללו את ראוונה ואת הפנטאפוליס ("חמש ערים" ברצועת החוף של הים האדריאטי בין רימיני לאנקונה), שטחים שבעבר היוו את האקסרכיה של רוונה, שטחים שהיו המחוז הביזנטי באיטליה.

האירוע ההיסטורי: בשנת 753 הצליחו הלומברדים בהנהגת המלך אייסטולף לכבוש את העיר רוונה ואיימו על רומא תוך שהם דורשים מס גולגולת. האפיפיור סטפנוס השני פנה בבקשת עזרה למלך הפרנקי פפין הגוץ. בתמורה לתמיכתו של פפין, הגיע סטפנוס השני לפריז, וב-28 ביולי 754, בטקס סאקרום חגיגי הכתיר בבזיליקת סן-דני את פפין ושני בניו (קרל וקרלומן) כמלכים והעניק להם את התואר "אבי הרומים" (patricius Romanorum). טקס זה הוא הבסיס לשמה של האימפריה הרומית הקדושה בה שלטו צאצאי פפין.

לאחר הטקס הוביל פפין את הצבא הפרנקי במסעות כיבוש לאיטליה ב-754 וב-756. במהלך מסעות הכיבוש כבש פפין את רוב שטחה של איטליה.

הטקסט: במסמך נכתב כי האפיפיור ביקש מהמלך פפין שידאג לעניינם של פטרוס הקדוש והרפובליקה של הרומאים. פפין נענה מיד לבקשה והבטיח לאפיפיור להשיב לו את רוונה מידי הלומברדים. האפיפיור בירך את פפין, והלה כינס אספה גדולה בקיירסי (Quierzy, שנקראה אז carisiacus), שם אשרר את ההסכם עם האפיפיור.

בשנת 774 אישר בנו של פפין, קרל הגדול, את ההבטחות שניתנו במתת פפין. על השטחים שקיבל האפיפיור כתוצאה ממתת זה קמה מדינת האפיפיור.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:קריית הוותיקן: היסטוריה
קטגוריה:מדינת האפיפיור
תכזה

תכזה או תכזי (בגעז: ተከዜ או ተከዚ; תרגום: "נהר") הוא נהר מרכזי באתיופיה, המהווה חלק מגבולה המערבי עם אריתריאה. הוא נודע גם בשם סטיט (Setit) באריתריאה, מערב אתיופיה ומזרח סודאן.

על פי דוחות שפרסמה סוכנות הסטטיסטיקה המרכזית של אתיופיה, אורכו של נהר התכזה 608 קילומטר והוא יוצר את הקניון העמוק ביותר באפריקה, ואחד העמוקים בעולם, כאשר במקומות מסוימים הוא מגיע עד לעומק של 2,000 מטרים.

== נתיב הנהר ==
אזור התכזה ושפך העטברה

נהר התכזה זורם ממרכז האזור ההררי באתיופיה, בסמוך להר קאצ'ן שבמחוז לסתה. משם הוא זורם מערבה, צפונה ושוב מערבה, ובדרכו יוצר את הגבול המערבי בין אתיופיה לאריתריאה, מנקודת המפגש בין הטומסה והתכזה, , ועד לסודאן : .
לאחר מכן, הוא עובר לסודאן בצידה הצפון-מזרחי, בקואורדינטות: . התכזה מתחבר לנהר עטברה ונקודת השפך שלו היא בנהר הנילוס. התכזה מהווה הנתיב העליון של נהר העטברה, והוא עובר דרך ארוכה יותר עד למפגש בין שני הנהרות.

היובלים הראשיים של מקור התכזה באתיופיה בגדה המערבית, הם הנהרות טהאלי, מריי, טלאר, סלוו, ארקווה, גהיווה, ווארי, פרפרייה (מתפרפר), תקורו וגומאלו; בגדה השמאלית - הנהרות היני, בלגאס, סהאה, במבי, אטאבה, זארימה וקוואלימה.

== היסטוריה ==
האזכור הראשון הידוע לתכזה נמצא בכתובים מאקסום של הקיסר עזנה, בהם הוא מתרברב על ניצחונו בקרב שהתרחש בגדות הנהר הדרומיים, בסמוך ל"פורד של הקמלקה". התכזה שימש בעבר כנקודת מפגש עתיקה בין אתיופיה למצרים, ואף נקרא בעברו "נילוס". בתרגומו של ארנסט ווליס באדג' לכבר נגשת, התכזה מוזכר כנהר שממנו שב מנליק הראשון לאתיופיה, אך באדג' טעה בתרגומו מכיוון שלא תרגם את התכזה למילה "נהר" והשאירה, מה שגרם לבלבול. בתרגומו העברי של רן הכהן מתורגם התכזה ל"נהר" כפי שאמור להיות במקור.

חשיבות נוספת לנהר מציין אוגוסטוס ב. ווילד, המתאר כי ליד מקור התכזה בכנסיית היילה קדוס מיכאל, נמצא מקום משכנו האמיתי של ארון הברית.

== סכר תכזה ==
ביולי 2002 הכריזה ממשלת אתיופיה על שותפות עם רשות מקורות המים הסינית, במטרה לבנות סכר הידרואלקטרי בתכזה, שיסייע בייצור 300 מגה וואט חשמל. הפרויקט נועד לבנות את הסכר הגבוה ביותר באפריקה בעל קשת כפולה, ובכך לשבור את שיא הסכר הגבוה ביותר הנוכחי, הנמצא בלסוטו. העבודות להשלמת הפרויקט, שעלותו 224 מיליון דולר, נועדו להימשך 5 שנים.
אוויז איברהים, אחראי הפרויקט, הודיע ב-12 בדצמבר 2004 שכ-82 אחוז מהבניה הושלמה וכללה בין היתר הנחת 105 קילומטרים של קבלי כוח למקלה. הפרויקט הושלם בשנת 2009.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתיופיה: נהרות
אקרט לורנצן

אקרט לורנצן (בגרמנית: Eckart Lorenzen; נולד בפרייבורג שבגרמניה) הוא כנר ישראלי.

== קריירה מוזיקלית ==
לורנצן סיים בהצטיינות את האקדמיה למוזיקה בפרייבורג ובהמשך בבזל שבשווייץ. בין מוריו היו שנדור זולדי, ליאון שפירר, ג'ורג' שבוק ואחרים. ניגן בתזמורת הפילהרמונית הצעירה של גרמניה ככנר מוביל ואף הופיע עמה כסולן. כמו כן ניגן בהרכבים קאמריים ובתזמורת הקאמרית הגרמנית בברמן. בשנים 1984 עד 1987 ניגן בתזמורת הפילהרמונית הגרמנית בניצוח הרברט פון קאראיין ואחרים.

לורנצן עבר לאיטליה, שם זכה בתחרויות בינלאומיות שונות, והיה קונצרטמייסטר בתזמורת טוסקניני בפארמה ובתזמורת הרדיו של טורינו.

משנת 1990 עד 1992 היה לורנצן הכנר הראשי של התזמורת הקאמרית הישראלית. מאז 1994 הוא הכנר הראשי של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. הוא מרבה בהופעות באירופה ובארצות הברית, הן כסולן והן בהרכבים קאמריים. בין השאר הופיע עם הכנר שלמה מינץ, עם הזמר לוצ'אנו פאברוטי ועם הפסנתרן אשר פיש. כן הרבה להקליט לתחנות רדיו בישראל ובעולם.

לורנצן מחזיק כיום בכינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1720, שקיבל בהשאלה מיהודה זיסאפל.

אקרט לורנצן עומד בראש שלישיית לורנצן, הכוללת את אשתו, הפסנתרנית בתיה שטיינבוק, ואת הצ'לן יונתן גוטליבוביץ'.

== חיים אישים ==
ילדיהם של אקרט לורנצן ובתיה שטיינבוק, מאיה (ילידת 1991) ודניאל (יליד 1994), גם הם כנרים. בתם עדן (ילידת 2000) היא פסנתרנית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=quusL3RLl34 יוטיוב, ריאיון עם אקרט לורנצן]

קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
All of the Lights

All of the Lights (בעברית: כל האורות) הוא שיר של אמן ההיפ הופ האמריקאי, קניה וסט. השיר יצא לאור בינואר 2011 בתור הסינגל הרביעי והאחרון מתוך אלבום הסטודיו החמישי של וסט, My Beautiful Dark Twisted Fantasy. בשיר, שהופק על ידי וסט, משתתפים מספר רב של זמרים, במספר הקלטות שונות כשלבסוף בחר וסט שמי שישתתפו בשיר יהיו הזמרת ריהאנה (פזמון וחלק גדול מהשיר), קיד קאדי (פסקה שלישית), אלטון ג'ון (סוף השיר ותחילת הפזמון), אלישיה קיז (קולות רקע) ופרגי (פסקה רביעית). בין האמנים שהשתתפו בהקלטות לשיר היו ג'ון לג'נד, דרייק, דה דרים ואלי ג'קסון.

השיר הגיע למקום ה-19 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-2 במצעד "שירי ה-R&B/היפ הופ הלוהטים" בארצות הברית, כשהגיע למקומות מכובדים במצעדים רבים במדינות שונות. השיר זכה לשבחים על ידי מבקרי מוזיקה רבים, אשר החמיאו להפקה המפורטת בשיר ולסגנון בנושא הדרמטי. בנוסף, זכה הסינגל בשני פרסי גראמי

==וידאו קליפ==
הקליפ לשיר צולם בחודש יציאתו כסינגל בבימויו של הייפ ויליאמס. בקליפ מופיעים וסט וריהאנה תוך כדי הבזקים, וקאדי מופיע בחליפת עור אדומה. בקליפ ישנה התייחסות לסרט Enter the Void מ-2009 של יוצר הסרטים הצרפתי, גספר נואי. הקליפ הופיע בבכורה באתר יוטיוב בערוץ ה-Vevo הרשמי של וסט. לאחר דיווחים כי ההבזקים בקליפ גורמים להתקפי אפילפסיה בקרב הצופים החולים ותגובה ציבורית מן ארגון האפילפסיה הבריטי, הופץ וידאו קליפ חלופי הכולל אזהרה כי לווידאו יש "פוטנציאל לעורר התקפים עבור אנשים הסובלים מאפילפסיה".

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! אוסטרליה (ARIA)
| פלטינה ×2
| 140,000
|-
! דנמרק (IFPI Danmark)
| פלטינה 
| 90,000
|-
! גרמניה (BVMI)
| זהב 
| 150,000
|-
! ניו זילנד (RMNZ)
| זהב 
| 7,500
|-
! הממלכה המאוחדת (BPI)
| פלטינה ×2
| 1,200,000
|-
! ארצות הברית (RIAA)
| פלטינה ×5
| 5,000,000
|-
! colspan="3" |סטרימינג
|-
! דנמרק (IFPI Danmark)
| זהב 
| 900,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי קניה וסט
קטגוריה:שירי ריהאנה
קטגוריה:שירי פרגי
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ף באסקר
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי פרגי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קניה וסט
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ף באסקר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי קניה וסט
קטגוריה:וידאו קליפים מעוררי מחלוקות
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי הייפ ויליאמס
קטגוריה:שירים על אלימות במשפחה
קטגוריה:שירי היפ הופ אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר
קטגוריה:סינגלים בהוצאת רוק-א-פלה רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת דף ג'אם רקורדינגס
פיטר מייל

פיטר מייל (באנגלית: Peter Mayle; 14 ביוני 1939 - 18 בינואר 2018) היה סופר בריטי שנודע בזכות ספריו המתארים חיים בפרובאנס. הוא עבד חמש עשרה שנה בתעשיית הפרסום קודם שנטש את העולם העסקי ועבר לכתוב ספרי חינוך, בכללם סדרות על חינוך מיני לילדים ומתבגרים. ספרו "שנה בפרובאנס" (1989) נהפך לרב-מכר בינלאומי ומתעד שנה בחייו כבריטי השוהה במנרב, כפר בדרום המחוז ווקלוז בצרפת.

ספריו תורגמו ללמעלה מעשרים שפות. הוא כתב בכתבי עת ועיתונים. הספר "שנה בפרובאנס" עובד לסדרת טלוויזיה בכיכובו של ג'ון ת'או שהוקרנה ב-1993. הרומן "שנה מופלאה" היה הבסיס לסרט הקולנוע בעל אותו שם בכיכובם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר.

פיטר מייל נולד בברייטון והתגורר בלורמארן, ששוכנת בלוברון, פרובאנס.

פרס הספר הבריטי (British Book Awards) בחר ב"שנה בפרובאנס" כספר הטיולים הטוב ביותר של השנה (1989).

הממשלה הצרפתית בחרה בו לאביר לגיון הכבוד ב-2002 על ספרו coopération et francophonie.

מייל מת בצרפת ב-18 בינואר 2018.

==ספריו שתורגמו לעברית==
* שנה מופלאה, מאנגלית - נעה בן-פורת, הוצאת סטימצקי, 2004.
* הרפתקה צרפתית :עם סכין, מזלג וחולץ פקקים, 2001.
* ועוד פעם פרובאנס, מאנגלית - נעה בן-פורת, 2000.
* המרדף אחר סזאן, מאנגלית - יואב לויטס הלוי, 1997.
* כל דבר בא בחשבון, מאנגלית - יואב לויטס הלוי, 1997.
* חיי כלב, איורים - אדוארד קורן ; מאנגלית - דבורה נגבי, 1996.
* פרובאנס לנצח, מאנגלית - צילה אלעזר, 1996.
* מלון פאסטיס, מאנגלית: נטע גל, זמורה ביתן, 1995.
* שנה בפרובאנס, מאנגלית - נטע גל, זמורה ביתן, 1994.
* ידידו הטוב ביותר של האדם :עם ווילי המבולבל בתפקיד הראשי, /קריקטורות - גריי ג'וליפי ; טקסט - פיטר מייל, 1987.
* אילוף הסוררים, מתורגם מאנגלית על ידי אליעזר כרמי, 1984.
* איך תהיה הפעם הראשונה :התנסותך המינית הראשונה, צילומים - ג'ון תורנטון ; תרגום - שלומית ומנחם בן, 1979.
* מאין באתי :איך נולדים ילדים בלי שטויות ועם איורים, כתב פיטר מייל ; אייר ארתור רובינס ; עיצב פול וולטר ; תרגם יעקב שרת, 1979, 1994.
* מה קורה לי :התשובות לכמה מן השאלות המביכות ביותר בעולם, כתב פיטר מייל ; אייר ארתור רובינס ; עיצב פול וולטר ; תרגם יעקב שרת, 1979, 1994.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1939
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2018
התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה

התזמורת הסימפונית הממלכתית של מרידה (בספרדית: Orquesta Sinfónica del Estado Mérida) היא התזמורת הסימפונית של מרידה, ונצואלה. התזמורת נוסדה כארגון ללא כוונות רווח בשנת 1991 על ידי הפסנתרן והמחנך הוונצואלי חוסה אנטוניו אבראו.

== היסטוריה ==
התזמורת החלה את פעולתה ב-21 ביוני 1991 והתפתחה מתזמורת הנוער הממלכתית של מרידה, שנוסדה בשנת 1978 כחלק ממערכת תזמורות הנוער של ונצואלה, בהנהגת אבראו.

השותף לייסודה והמנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת היה אמילקאר ריוואס. בין השנים 1994–1997 סרג'ו ברנאל היה המנהל המוזיקלי והוא הרחיב את רפרטואר התזמורת, שכלל יצירות סימפוניות אירופאיות ודרום אמריקאיות. בשנים 1998 עד 2001 עמד בראש התזמורת פליפה איסקאראי, שיזם תוכניות חינוכיות רחבות-ממדים לשיתוף הקהילה. תוכניות אלה היו לחלק בלתי נפרד מפעילויות התזמורת. מאז ינואר 2004, המנהל המוזיקלי של התזמורת הוא סזאר איוואן לארה.

בעונת 2006 השתתפה התזמורת במספר רב של אירועים רשמיים של מרידה, מטעם הממשלה, אוניברסיטת האנדים של ונצואלה ורשויות מקומיות שונות ב-39 קונצרטים סימפוניים ו-108 מופעים חינוכיים וקאמריים ב-21 רשויות מקומיות במדינת מרידה. ב-1999 הוכרזה התזמורת כ"נכס תרבותי בחסות מדינת מרידה" (Patrimonio Cultural del Estado Mérida)

התזמורת פתחה את עונתה ה-20 ב-15 בינואר 2011 בנגינת הסימפוניה השנייה של צ'ייקובסקי לפסטיבל המוזיקה השנתי השני של מרידה.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
מרידה
קטגוריה:מוזיקה ונצואלית
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1991
מרי ומקס

מרי ומקס הוא סרט אנימציה אוסטרלי שיצא ב-2009, המתאר התכתבות ארוכה והשפעות הדדיות בין ילדה ואיש מבוגר בעלי קשיים שונים. את הסרט ביים אדם אליוט והפיקה מלאני קומבס.

דמויות הסרט עשויות פלסטלינה, והמדבבים הראשיים הם פיליפ סימור הופמן, טוני קולט, אריק באנה ובתאני ויטמור; הקריינות מאת בארי המפריז.

הקרנת בכורה הייתה בערב הפתיחה של פסטיבל סאנדנס 2009. הסרט זכה ב"קריסטל אנסי" לסרטי אנימציה ביוני 2009, ובפרס האנימציה הטובה ביותר של אסיה פסיפיק בנובמבר 2009.

הסרט עוסק בנושאים כגון: הזנחה בילדות, בדידות, תסמונת אספרגר, השמנה, דיכאון וחרדה.

== עלילה ==
מרי דייזי דינקל היא ילדה בת 8 מאוסטרליה. למרי כתם לידה על מצחה, והיא לא זוכה לפופולריות חברתית. אמה עקרת בית אלכוהוליסטית, ואביה עובד במפעל לייצור שקיות תה.

יום אחד מחליטה מרי לברר איך מגיעים לעולם תינוקות באמריקה, ושולחת מכתב לאדם אקראי בשם מקס ג'רי הורוביץ. מקס הוא יהודי, אכלן כפייתי ובעל תסמונת אספרגר. מרי ומקס ממשיכים להתכתב כשני עשורים, והסרט מתאר דרך ההתכתבויות את חייהם רצופי הטרגדיות. אישיותם מושפעת זה מזו.

סיפור הסרט הוא עגמומי וכולל הומור מאופק. הוא מוגש באנימציה מושקעת הכוללת פרטים רבים.

==דיבוב הדמויות==
{| class="wikitable" border="1"
|-
! שחקן !! דמות
|-
| טוני קולט || מרי דייזי דינקל
|-
| בתאני ויטמור || מרי הצעירה
|-
| פיליפ סימור הופמן || מקס ג'רי הורביץ
|-
| אריק באנה || דמיאן פופודופולוס
|-
| האמפריז בארי || המספר
|}

== הפקה ==
על פי הפתיחה, הסרט מבוסס על סיפור אמיתי. באפריל 2009 הבהיר אליוט בראיון, כי דמותו של מקס נכתבה בהשראת "חבר עט בניו יורק אליו כתבתי מעל לעשרים שנה".

הצילום נמשך כ-57 שבועות, באמצעות 133 קבוצות נפרדות, 212 בובות ו-475 אביזרים מיניאטוריים.

==ראו גם==
* הרווי קראמפט

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הקשת האוטיסטית בקולנוע
קטגוריה:השמנת יתר בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי אנימציה בסטופ-מושן
דיים (מטבע אמריקני)

פני המטבע
מאחור
דַיים (באנגלית: Dime) הוא מטבע השווה לעשרה סנט, עשירית הדולר. הדיים הוא הקטן מבין המטבעות המיוצרים כיום להפצה בארצות הברית, הן בקוטרו והן בעוביו. כיום המטבע מיוצר מנחושת טהורה בציפוי נחושת וניקל. המטבע שוקל 2.268 גרם. מקור המילה "דיים" במילה "disme", שמשמעותה "עשירית" בצרפתית עתיקה.

הדיים יוצר לראשונה ב-1796, וכלל שבעה עיצובים שונים עד היום. כשנה לאחר מותו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט ב-1945, ביום הולדתו ה-64, החל ייצורו של המטבע עם דיוקנו של רוזוולט בצידו הקדמי, העיצוב שמופיע עד היום. מפאת חוסר זמן, בניגוד לרוב המטבעות, המטבע עוצב על ידי מעצב פנימי ששם את ראשי התיבות של שמו, "JS", בבסיס צווארו של רוזוולט. הדבר הוביל לשמועות שסוכן סובייטי שתל את ראשי התיבות של יוסיף סטלין. כמו כן, נטען שהמעצב העתיק את הדיוקן של רוזוולט מפסל אחר.

== ראו גם ==

* Brother, Can You Spare a Dime?, שיר פופולרי על השפל הגדול

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ארצות הברית: מטבעות
חנן שלזינגר

חנן (הַאנְס) שׁלֶזִינְגֶר (גרמנית: Hans Schlesinger; 8 באפריל 1893 – 30 ביוני 1976) היה מלחין ומנצח ישראלי.

== ביוגרפיה ==
חנן (האנס) שלזינגר נולד בהאטינגן (Hattingen) שבחבל הרוהר, במערב גרמניה.

בשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ ישראל והיה מנצחהּ הראשון של תזמורת שירות השידור הארץ ישראלי שייסד קראל שלמון בשנת 1938. שלזינגר כיהן בתפקידו זה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1958.

כמלחין היה סגנון כתיבתו רומנטי, אך השפעות הסביבה הארץ-ישראלית, המוזיקה העממית ונופי הארץ ניכרו בה בבירור. בנוסף ליצירות שלהלן, עיבד שירים וריקודים – רובם להרכבים קטנים אך חלקם גם להרכבים גדולים.

== יצירותיו ==

* ארבע סימפוניות; בסימפוניה השלישית שילב סולו לזמרת סופרן.
* "נופים" – ארבעה קטעים המתארים את נופי הארץ: "בהרי הגליל", "הכנרת", "התנור" ו"ירושלים".
* "סוויטה ישראלית" (פרקיה הם "מראה מן הכרמל", "דמדומים", "יום סוער", "חג", "צפת" ו"חגיגה בדליה").
* "סוויטה פסטורלית" שארבעת פרקיה מבוססים על נעימות עממיות משל מרדכי זעירא ושרה לוי-תנאי
* "פנטזיה" על נושא מעוז צור

== מקור ==
* יהודה כהן, נעימי זמירות ישראל: מוזיקה ומוזיקאים בישראל, תל אביב: עם עובד (ספרי מוזיקה), תש"ן 1990, עמ' 76.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
קופה אמריקה 1916

טורניר אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל 1916 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1916) נערך ביולי 1916 בארגנטינה, והיה המהדורה הראשונה של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו ארבע נבחרות בלבד: אורוגוואי, ארגנטינה, ברזיל וצ'ילה.

הטורניר שוחק בשיטת ליגה בעלת סיבוב אחד ולאלופת הטורניר הראשון הוכתרה נבחרת אורוגוואי.

שני אצטדיונים בלבד אירחו את הטורניר: אצטדיון קבוצת ראסינג אבז'אנדה ואצטדיון הגימנסיה של בואנוס איירס.

נבחרת אורוגוואי, זוכת הקופה אמריקה]]

==המשחקים==

----

----

----

----

----

==מלכי השערים==
איסבלינו גראדין, סיים כמלך השערים בטורניר
{|
|-
|width=33% valign=top|
 3 שערים 
* איסבלינו גראדין

 2 שערים 
* חואן דומינגו בראון
* אלברטו מרקובצ'יו
* אלברטו אוהקו
* חוסה פיאנדיבנה
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://isr.worldfootball.net/spielplan/copa-america-1916-in-argentinien-endrunde/0/נתוני קופה אמריקה 1916]

קטגוריה:קופה אמריקה
קטגוריה:1916 בספורט
קטגוריה:תחרויות כדורגל בארגנטינה
קטגוריה:בואנוס איירס: תחרויות כדורגל
קטגוריה:אבז'אנדה: ספורט
הליוסטט

הליוסטט באתר SEDC בפארק התעשיות רותם
הליוסטט (מיוונית Ἥλιος - השמש, στατικός - לקבע במקום) הוא מתקן הכולל מראה שעוקב אחרי תנועתה המדומה של השמש על פני השמים כך שאור השמש המוחזר מן המראה מכוון לנקודה קבועה. לשם כך מוזזת המראה כך שהאנך היוצא ממרכזה מכוון תמיד לחוצה הזווית בין הקו המחבר את מרכז המראה והשמש ובין הקו המחבר את מרכז המראה עם המטרה. השימוש העיקרי של הליוסטטים הוא לריכוז קרינת השמש משטחים גדולים אל מגדל שמש לשם הפקת אנרגיה סולארית וכן לשם הארה של מקומות חשוכים באור יום.

השליטה בהליוסטט מבוצעת בדרך כלל באמצעות מחשב, המקבל את המיקום של המראה על פני כדור הארץ, את התאריך והשעה ואת הקואורדינטות של נקודת המטרה, ומחשב בכל מספר שניות את הכיוון אליו צריכה המראה לפנות. תנועת המראה מבוצעת באמצעות מנועים חשמליים בשני צירים: הגבהה וצידוד.

==מבנה==
מראת ההליוסטט היא בגודל של מספר מטרים רבועים ועשויה בדרך כלל מזכוכית רגילה. כאשר נקודת המטרה קרובה להליוסטט, ניתן להשתמש במראות מישוריות, אבל כאשר המרחק למטרה גדול (מאות או אלפי מטרים) יש צורך במראה קעורה על מנת למקד את האור על המטרה, שכן עם המרחק הולך כתם האור וגדל וצפיפות האנרגיה שלו יורדת. ההליוסטט מוצב על עמוד בגובה שמאפשר את הגבהת המראה ואת הנמכתה מבלי לפגוע בקרקע.

המנועים שמזיזים את המראה הם "מנועי צעד" שאינם מסתובבים ברציפות אלא נעים בפעימות בעלות זווית סיבוב קבועה. מנוע אחד משמש לסיבוב המראה סביב צירה (הנעת אזימוט) והשני משמש להגבהת זווית המראה ולהנמכתה (הנעת הגבהה). המנועים נשלטים על ידי מחשב שבכל מספר שניות מפעיל אותם על מנת לעדכן את כיוון המראה. באמצעות המחשב ניתן גם לשנות את נקודת המטרה של ההליוסטט על פי הצורך. המחשב מחובר באמצעות רשת תקשורת (אלחוטית או קווית) למערכת שליטה ובקרה.

במקרים מסוימים ההליוסטט כולל גם תאים פוטו-וולטאים שמספקים חשמל להפעלת המחשב והמנועים של ההליוסטט וחוסך את הצורך בחיבור ההליוסטט לרשת החשמל.

==שדה סולארי==
שדה סולארי באתר SEDC בפארק התעשיות רותם
שדה סולארי הוא מערך של אלפי הליוסטטים המרכזים את אור השמש משטח גדול אל מגדל שמש, שבו מחוממים מים ליצירת קיטור, שמשמש ליצור חשמל. השליטה בשדה כזה היא מורכבת, שכן נדרש לשמור על שטף אנרגיה קבוע על המגדל, גם כאשר עוצמת השמש משתנה לאורך היום ובשל עננים או אובך. כמו כן מספר גדול של הליוסטטים דורש מערך תחזוקה על מנת לשמור על תקינותם ועל נקיונם. מספרם הגדול הופך את מחירו של השדה הסולרי ואת עלות הקמתו ותחזוקתו למרכיב משמעותי בהקמת תחנת כוח סולארית ותפעולה ולכן נעשה מאמץ להוזיל את עלותו של הליוסטט בודד ולבנותו בצורה פשוטה וקלה להרכבה ולתחזוקה.

==ראו גם==
* מגדל שמש
* תחנת כוח תרמו-סולארית

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנרגיה סולארית
קטגוריה:תאורה