OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בנזאלדהיד

בנזאלדהיד הוא תרכובת אורגנית המורכבת מטבעת בנזן עם מתמיר אלדהידי. זהו האלדהיד הארומטי הפשוט ביותר ואחד השימושיים ביותר בתעשייה. החומר הוא נוזל שקוף בעל ניחוח שקדים. בנזאלדהיד הוא המרכיב הראשי במיצוי של שקדים מרים וניתן להפיקו ממקורות טבעיים אחרים, בנזאלדהיד סינתטי משמש כחומר טעם בתחליפי תמצית שקדים לאפיה.

בנזאלדהיד הופק לראשונה באמצעות מיצוי משקדים מרים בשנת 1803, וסונטז על ידי פרידריך ולר ויוסטוס פון ליביג בשנת 1832.

=== ייצור ===
ניתן לייצר בנזאלדהיד בכמה דרכים. השיטה הנפוצה היא כלורינציה וחמצון של טולואן נוזלי. שיטות נוספות הן חמצון חלקי של בנזיל אלכוהול, הידרוליזה של בנזאל כלוריד ( Benzal chloride C<sub>6</sub>H<sub>5</sub>CHCl<sub>2</sub> ) או תגובת בנזן עם פחמן חד-חמצני. ניתן לסנטז בנזאלדהיד מסינאמאלדהיד המופק משמן קינמון על ידי חימומו בתמיסה מיימית / כוהלית בטמפרטורה שבין 90C ל-150C עם בסיס (כדוגמת סודה לשתייה) למשך 5–80 שעות.

=== מקורות טבעיים ===
בנזאלדהיד נמצא באופן טבעי בגלעיני שקדים, אפרסקים ותפוחים שם הוא נוצר מפירוק אנזימטי של אמיגדלין (Amygdalin) לגלוקוז, ציאניד ובנזאלדהיד.
תגובת הפרוק של אמיגדלין לבנזאלדהיד

=== תגובות ===
בחמצון בנזאלדהיד הופך לחומצה בנזואית, ניתן לקבל בנזיל אלכוהול מבנזאלדהיד בהידרוגנציה. תגובה עם נתרן אצטט ואנהידריד אצטי נותנת חומצה צינמית. בנוכחות בסיס מרוכז בנזאלדהיד עובר דיספרופורציונציה (תגובת Cannizzaro) : מולקולה אחת מחומצנת לחומצה בנזואית ואחת מחוזרת לבנזיל אלכוהול
[[תגובת קניצרו של בנזאלדהיד.]]

כאשר מוחלף הבסיס באלקוקסיד (תגובת מתקבל אסטר במקום מולקולות חומצה וכוהל
תגובת Tishchenko - חמצון-חיזור (דיספרופורציונציה) של בנזאלדהיד בנוכחות אלקוקסיד לקבלת אסטר.

=== שימושים ===
כתוסף מזון בנזאלדהיד מקנה ארומת שקדים למוצרים שונים, הוא משמש גם בתכשירים קוסמטיים.

בתעשייה בנזאלדהיד הוא חומר גלם לחומרים אורגנים שונים המשמשים למגוון יישומים כתרופות ותוספי פולימרים. צבע האנילין מלאכיט ירוק מופק מבנזאלדהיד ודי-מתיל אנילין. מפיקים מבנזאלדהיד גם נגזרות של סינאמאלדהיד וסטירן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:שקד
יוסף מאיר טברסקי

רבי יוֹסֵף מֵאִיר טְבֶרְסְקִי (כ"ט באב תרי"ז – כ"ט באב תרע"ז 19 באוגוסט 1857 - 17 באוגוסט 1917) היה אדמו"ר חסידי מייסד חסידות מכנובקה.

==ביוגרפיה==

נולד בכ"ט אב תרי"ז כבנו הגדול של רבי אברהם יהושע העשיל מסקווירא. נישא לבתו של רבי מנחם נחום (השני) מצ'רנוביל. בחיי אביו התגורר בסקווירה ולאחר פטירתו לא רצה להנהיג עדה במקומם של דודיו רבי ישראל ורבי דוד ולכן עבר למכנובקה.

במכנובקה ייסד חצר משלו, ועל שמה התפרסם כאדמו"ר הראשון ממכנובקה.

נפטר בכ"ט אב תרע"ז, בהיותו בן שישים בדיוק. נקבר במכנובקה.

==צאצאיו==
* רבי אברהם יהושע השיל, ממלא מקום אביו במכנובקה.
* סימא, אשת דודה רבי דוד יהודה לייב טברסקי מחנטין.
* שיינדל, אשת רבי נחום אברהם מזלטיפולי בן דודה רבי מרדכי יוסף מזלטיפולי.
* מלכה, אשת רבי מנחם נחום מסקווירא-מחנובקה, בן רבי דוד מסקווירא. 
* חנה, אשת רבי יהושע מירוסלב בן רבי ישכר דב רוקח מבעלז.

קטגוריה:אדמו"רי בית צ'רנוביל
קטגוריה:חסידות סקווירא
קטגוריה:רבנים אוקראינים
סוד (אלבום)

סוד הוא האלבום הראשון של הזמר אדם, משנת 1987.
== הפקה ==
לאחר ניסיון שלא צלח לייצא לחו"ל את הכישרון תחת שם הבמה כריס לייף (כריס כגרסה נוצרית ל"כהן", לייף כתרגום של "חיים"), הוחלט להתמקד בפיתוח הקריירה של הזמר בארץ, תחת שם הבמה 'אדם'.

באפריל 1987 יצא בחברת התקליטים "הד ארצי" אלבום הבכורה של אדם שנקרא "סוד", בהפקתו המוזיקלית של יזהר אשדות, שגם עיבד את כל שירי האלבום והלחין שבעה מתשעת שירי האלבום וניגן בהקלטתו בכל הכלים. השירים הבולטים באלבום היו: "נוסע רחוק", "אין מוצא", "הכרזת מלחמה" ו-"סוד", שאת המילים שלהם (פרט ל-"אין מוצא") כתבה בת זוגו של אשדות, אלונה קמחי.

האלבום זכה להצלחה מפתיעה ונמכר תוך חודשים אחדים ביותר מ-45,000 עותקים. אדם הפך כמעט בן לילה (ובניגוד לתחזיות, שחששו מגוון קולו הצרוד וסגנונו ששילב רוק ודאנס) לכוכב ענק ואליל נוער.

ביולי 2017, לרגל חגיגות 30 שנה לצאתו, יצא האלבום לראשונה על גבי תקליטור, במארז מהודר ובכמות מוגבלת.

==רשימת רצועות==

* בתקליט: שירים 1–5 - צד א', שירים 6–9 - צד ב'.

==משתתפים באלבום==
* הפקה מוזיקלית ועיבודים: יזהר אשדות.
* תופים, בס, גיטרות וקלידים: יזהר אשדות
* עיצוב עטיפה: דייגי רפי.
* צילומים: עודד קליין.
* ייצוג בלעדי: שלמה צח - אמנות ובידור.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1987
קטגוריה:אלבומי אדם
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי יזהר אשדות
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
ארנסט, דוכס אוסטריה

ארנסט, דוכס אוסטריה, הידוע בכינוי ארנסט הברזל (בגרמנית: Ernst von Österreich, Ernst der Eiserne) (1377 - 10 ביוני 1424), היה דוכס שטיריה, קרינתיה ואוסטריה הפנימית בין השנים 1406–1424.

== חייו == 
ארנסט נולד ללאופולד השלישי, דוכס אוסטריה וורדה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה. בשנת 1379 חתמו אביו לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה ודודו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה על אמנת נויברג, ולפיו פוצלה אוסטריה ביניהם, אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה, שכללו את שטיריה, קרניולה, קרינתיה וטירול. בשנת 1386 נהרג אביו לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה, וארנסט ואחיו וילהלם, דוכס אוסטריה, לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה ירשו את נחלותיו, תוך שבן דודם אלברכט החמישי, דוכס אוסטריה משמש להם כעוצר.

בשנת 1406 מת אחיו וילהלם, דוכס אוסטריה, ולאחר מכן חילקו האחים ביניהם את הנחלה: ארנסט קיבל את שטיריה, קרינתיה וקרניולה, ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה את טירול ואת דרום מערב אוסטריה שהיה אוסף של טריטוריות הבסבורגיות, ולאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה נשאר ראש המשפחה, והיה אחראי על כל שטחי המשפחה. בשנת 1407 פרצה מלחמה בין ארנסט ללאופולד, שנמשכה עד לשנת 1409.

בשנת 1411 מת אחיו לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה, וארנסט הפך לראש המשפחה, ובשנת 1414 נטל לעצמו את התואר ארכידוכס.

בשנת 1412 הסתכסך ארנסט עם זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עקב תמיכתו של זיגיסמונד באנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה. בשנת 1417 ניסה ארנסט להשתלט על שטחיו של אחיו פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה, אולם לבסוף הגיע עמו להסכם, כדי למנוע מזיגיסמונד לנצל את הסכסוך ביניהם לטובתו.

ב-10 ביוני 1424 מת ארנסט בברוק אן דר מור, ובנו פרידריך החמישי, דוכס אוסטריה ירש את נחלותיו. בנו פרידריך איחד תחת שלטונו את כל נחלות בית הבסבורג, נבחר בשנת 1440 למלך הרומאים, ובשנת 1452 הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה

==משפחתו==
בשנת 1392 התחתן ארנסט עם מרגרטה מפומרניה, בתם של בוגיסלאב הרביעי, דוכס פומרניה ואדלהיידה מבראונשווייג-גרובנהאגן, אך לא היו לו ילדים ממנה.

בשנת 1412 התחתן ארנסט עם צימבורגיס ממזוביה, בתם של שימוביט הרביעי, דוכס מזוביה ואלכסנדרה מליטא, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
* פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (1415–1493)
* מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סקסוניה (1416–1486)
* אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה (1418–1463)
* אלכסנדר (מת בשנת 1420)
* רודולף (מת בשנת 1424)
* קתרינה מאוסטריה (1420–1493)
* לאופולד (מת בשנת 1424)
* אנה (מתה בשנת 1429)
* ארנסט (מת בשנת 1432)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:שליטי אוסטריה
קטגוריה:ילידי 1377
קטגוריה:נפטרים ב-1424
עמרם עמאר

עמרם עמאר (1908–1983) היה במאי וצלם שביים את הסרט העלילתי הראשון באורך מלא במדינת ישראל, "הפוגה", שיצא לאקרנים ב-1950.

== קורות חיים ==
נולד בשנת 1908 בעיר סלא במרוקו, ילד רביעי להוריו משה וזהרה אבוקסיס. ילדותו עברה בצל היעלמות אחיו שלא שב מאחד ממסעותיו בחיפוש הזדמנויות לסחר בצפון אפריקה. משתמה הצפייה לשובו החליטו הוריו לצאת עם עמרם בן ה-11 לאלג'יר - שם נראה בפעם האחרונה - בתקווה למוצאו.

בהגיעם לאלג'יר הוכנס לבית הספר של אליאנס בעיר, ולמסגרת זו נוסף לימוד ב"חדר". לאחר שהייה של שלוש שנים באלג'יר, אבדה התקווה של הוריו למצוא את אחיו, והם חזרו למרוקו והשתקעו בקזבלנקה. במקביל ללימודיו בבית ספר אליאנס בעיר, עמאר קיבל תעודת שוחט בקר מהקהילה היהודית. על אף הסמכתו לא ראה במקצוע זה את ייעודו בחיים, ובטרם מלאו לו עשרים החליף את שם משפחתו לעמאר והצטרף כפייטן לרבי דוד בוזגלו כמלווה בפריטה על עוד וכינור.

בשנות ה-30 עבר לפריז. לאחר ניסיונות מקצועיים שונים גילה את קסמו של עולם הצילום. בשנים הראשונות בפריז נהג לבקר תכופות את הוריו ומשפחתו בקזבלנקה, אך רוחות המלחמה שהחלו לנשוב ברחבי אירופה הביאו אותו להחלטה לעזוב ולחזור למרוקו.

עם חזרתו פתח סטודיו במרכזה של העיר. שם פגש ב-1941 את אשתו לעתיד, סול. את מקום מגוריהם בחרו בבניין יוקרתי שנבנה במרכזה של העיר, יהודים בעלי אמצעים יצאו מה"מלאח" ובאו להתגורר בו. סול הובחנה כנגועה בשחפת, והבחנה זו גרמה להתלבטות האם להיכנס להיריון ולחשוף את הוולד למחלה. ב-1944 נולדה לזוג בת בריאה והוענק לה השם ליליאן. בשנתיים הראשונות לחייה סול לא הורשתה להתקרב אליה מהחשש שתדביקה בשחפת.

בתום מלחמת העולם השנייה עבר לפריז. הוא החל לעבוד ולצלם סרטים דוקומנטריים במימון ממשלת צרפת. כבר בחודשים הראשונים לשהייתם בפריז חלה הידרדרות רפואית במצבה של רעייתו עד לאשפוזה בסנטוריום. בשנת 1946 נסע לקזבלנקה לצלם סרט דוקומנטרי על משפחת המלוכה המרוקאית. במהלך הצילומים קיבל מברק בו התבשר על מות רעייתו. לאחר מותה, הוא חיפש מסגרת מתאימה לבתו בת השלוש, ומשלא מצא מסגרת חינוכית יהודית בצרפת, נאלץ לשכן אותה בבית יתומים קתולי.
ב-1949 הגיע לישראל כדי לצלם סרט דוקומנטרי על המדינה הצעירה. הוא חבר למפיקים ישראלים ותוצאות המפגשים הביאו להפקת סרט עלילתי דובר עברית בשם "הפוגה" וחלקו בו היה תסריטאי, צילום, ובימוי. סרט זה ייחשב לימים לסרט הישראלי העלילתי הראשון באורך מלא שהופק במדינת ישראל.

עם סיום צילומי הסרט שב לצרפת לסיים את עריכת הסרט במעבדות בפריז. הפרמיירה של הסרט נערכה בלעדיו, והסרט הוקרן ב-1950 בבית קולנוע אוריון בירושלים בלבד ולאחר מספר ימים הורד עקב העניין המועט שעורר. הסרט והעותק שלו לא שרדו את פגעי הזמן, אך מספר קטעים מתוכו ראויים לצפייה והועלו ליוטיוב.

הכישלון האמנותי והקופתי מחד ואי הצלחתו למצוא מקום עבודה בארץ מאידך, הביאו אותו להחלטה שפריז היא מקומו המקצועי. בשנים 1973–1950 עבד כצלם סרטים ואף עבר לצלם בערוצי הטלוויזיה בצרפת. בשנת 1983 נפטר בגיל 75. נקבר בפריז. השאיר בת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=4&Area=1&EventID=20830 על הסרט], באתר "הבמה"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:צלמי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צלמי קולנוע יהודים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1908
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1983
בית החולים לילדים של בוסטון

בית החולים לילדים של בוסטון (באנגלית: Boston Children's Hospital) הוא בית חולים לילדים הממוקם בבוסטון שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית. בית החולים נוסד ב-1869 ופועל בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת הרווארד.

==היסטוריה==
בית החולים נוסד בבוסטון ב-1869 על ידי ד"ר פרנסיס הנרי בראון והכיל בתחילה 20 מיטות אשפוז. בשנת 1903 התמסד הקשר עם אוניברסיטת הרווארד ובית החולים נהיה בית חולים אוניברסיטאי. כיום מכיל בית החולים 395 מיטות אשפוז.

בית החולים נמנה עם בתי החולים לילדים הטובים בעולם. על פי U.S. News & World Report הוא מדורג בין הראשונים בארצות הברית בכל עשר המומחיות הרפואיות המדורגות על ידי המגזין. נכון ל-2016 הוא ממוקם ראשון בטיפול בסרטן, בקרדיולוגיה וניתוחי לב, גסטרואנטרולוגיה, נאונאטולוגיה, נוירוכירורגיה, נפרולוגיה, אורתופדיה ובאורולוגיה, ממוקם שני בפולמונולוגיה, סוכרת ואנדוקרינולוגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוסטון: מבנים
קטגוריה:בוסטון
קטגוריה:בתי חולים לילדים
קטגוריה:מסצ'וסטס: בתי חולים
קטגוריה:אוניברסיטת הרווארד
לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה

לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה (בגרמנית: Leopold III von Österreich; 1 בנובמבר 1351 - 9 ביולי 1386), היה דוכס אוסטריה בין השנים 1365–1379 ודוכס שטיריה, קרינתיה וקרניולה בין השנים 1365–1386.

== חייו == 
לאופולד השלישי נולד ב-1 בנובמבר 1351, לאלברכט השני, דוכס אוסטריה ויוהנה מפירט, בתם של אולריך השלישי, רוזן פירט ויוהנה מבורגונדיה. בשנת 1358 מת אביו אלברכט השני, דוכס אוסטריה, ואחיו רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה ירש את נחלותיו.

בשנת 1365 מת רודולף הרביעי, דוכס אוסטריה, ולאופולד ואחיו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה ירשו במשותף את הנחלות. בשנת 1368 סיפחו האחים את פרייבורג שבשוואביה, ובשנת 1369 סיפחו את טירול. בשנת 1370 נכשל ניסיונם להשתלט על העיר טרייסט, שהייתה בשליטת הרפובליקה של ונציה, ורק בשנת 1382 הם הצליחו לספחה.

בשנת 1379 חתמו לאופולד ואחיו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה על אמנת נויברג, ולפיו פוצלה אוסטריה ביניהם; אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה, שכללו את שטיריה, קרניולה, קרינתיה וטירול. ב-9 ביולי 1386 נהרג לאופולד השלישי בקרב זמפאך נגד הקונפדרציה השווייצרית הישנה, ובניו וילהלם, דוכס אוסטריה ולאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה ירשו את נחלותיו.

==משפחתו==
בשנת 1365 התחתן לאופולד עם ורדה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
* וילהלם, דוכס אוסטריה (1370–1406)
* לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה (1371–1411)
* ארנסט, דוכס אוסטריה (1377–1424)
* אליזבת (1378–1392)
* פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה (1382–1439)
* קתרינה (1385 - לא ידוע)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.lord-of-history.co.il/2018/09/blog-post_12.html סיפור מותו של ליאופולד השלישי בקרב זמפאך] ב[https://www.lord-of-history.co.il/ בלוג ההיסטוריה הישראלי]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:שליטי אוסטריה
קטגוריה:ילידי 1351
קטגוריה:נפטרים ב-1386
לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה

לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה (בגרמנית: Leopold IV von Österreich) (1371 - 3 ביוני 1411), היה דוכס שטיריה, קרינתיה וקרניולה בין השנים 1386–1411.

== חייו == 
לאופולד הרביעי נולד בשנת 1371, ללאופולד השלישי, דוכס אוסטריה וורדה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה. בשנת 1379 חתמו אביו לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה ודודו אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה על אמנת נויברג, ולפיו פוצלה אוסטריה ביניהם, אלברכט החזיק באוסטריה עצמה, בעוד שלאופולד החזיק בטריטוריות הירושה, שכללו את שטיריה, קרניולה, קרינתיה וטירול. בשנת 1386 נהרג אביו לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה, ולאופולד ואחיו וילהלם, דוכס אוסטריה, ארנסט, דוכס אוסטריה ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה ירשו את נחלותיו, תוך שבן דודם אלברכט החמישי, דוכס אוסטריה משמש להם כעוצר.

בשנת 1393 התחתן לאופולד עם קתרין מבורגונדיה, בתם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ומרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה, אך היא מתה בשנת 1425 ללא שנולד לו ילדים ממנה.

בשנת 1406 מת אחיו וילהלם, דוכס אוסטריה, ולאחר מכן חילקו האחים ביניהם את הנחלה: ארנסט, דוכס אוסטריה קיבל את שטיריה, קרינתיה וקרניולה, ופרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה את טירול ואת דרום מערב אוסטריה שהיה אוסף של טריטוריות הבסבורגיות, ולאופולד הרביעי נשאר ראש המשפחה, והיה אחראי על כל שטחי המשפחה. בשנת 1407 פרצה מלחמה בין ארנסט ללאופולד, שנמשכה עד לשנת 1409.

ב-3 ביוני 1411 מת לאופולד הרביעי, ואחיו ארנסט, דוכס אוסטריה הפך לראש המשפחה.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:שליטי אוסטריה
קטגוריה:ילידי 1371
קטגוריה:נפטרים ב-1411
אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה

אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה לבית הבסבורג (12 בדצמבר 1418 - 2 בדצמבר 1463) היה ארכידוכס אוסטריה, בין השנים 1424–1463.

==ביוגרפיה==
אלברכט השישי נולד בווינה ב-12 בדצמבר 1418, לארנסט, דוכס אוסטריה וצימבורגיס ממזוביה. בשנת 1424 מת אביו ארנסט, דוכס אוסטריה ואלברכט ירש את נחלותיו יחד עם אחיו פרידריך, אולם עקב היותם קטינים, שימש דודם פרידריך הרביעי, דוכס אוסטריה כעוצר. בשנת 1436 הוכרז אלברכט כבוגר, והוא נטל לידיו את השליטה על הנחלות יחד עם אחיו פרידריך החמישי, ארכידוכס אוסטריה. בשנת 1439 מונה פרידריך כעוצר של בני דודיו זיגיסמונד, ארכידוכס אוסטריה ולאדיסלאוס, ארכידוכס אוסטריה, והפך לראש משפחת בית הבסבורג, ובעקבות כך פרץ סכסוך בין אלברכט לפרידריך.

בשנת 1452 התחתן אלברכט עם מכטילד מפפאלץ, בתם של לודוויג השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומתילדה מסבויה, אך לא נולדו להם ילדים.

בשנת 1457 מת בן דודם לסלו החמישי, ופרידריך ירש את ארכידוכסות אוסטריה. בעקבות כך פרצה מלחמה בין האחים, ובשנת 1458 כבש אלברכט את חלקה המערבי של אוסטריה. בשנת 1462 כבש אלברכט את וינה, אולם ב-2 בדצמבר 1463 מת אלברכט ערירי, וכל הנחלות חזרו לפרידריך.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.regesta-imperii.de/fileadmin/user_upload/downloads/Regesta_Imperii_Beiheft_38_Druckv.pdf אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה]
* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה בית הבסבורג נולד:12 בדצמבר 1418 מת:2 בדצמבר 1463
|-
| rowspan="1" align="center"| ארנסט, דוכס אוסטריה
| rowspan="1" align="center"| דוכסויות שטיריה, קרינתיה וקרניולה 1424–1493
| rowspan="2" align="center"| פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
|-
| rowspan="1" align="center"| לאדיסלאוס, ארכידוכס אוסטריה
| rowspan="1" align="center"| ארכידוכסות אוסטריה 1457–1493
|-
|}

קטגוריה:שליטי אוסטריה
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:ילידי 1418
קטגוריה:נפטרים ב-1463
ננאד אדמוביץ'

ננאד אדמוביץ (בסרבית: Nenad Adamović; נולד ב-12 בינואר 1989) הוא כדורגלן סרבי המשחק בקבוצת ז'טיסו. אדמוביץ' ידוע בשל בעיטותיו החזקות.

==קריירה==
אדמוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פ.ק. קרדורדה טופולה בה שיחק כשלוש שנים. בשנת 2002 עבר למחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד בה שיחק עד שנת 2007. באותה השנה עבר לקבוצת פ.ק. טלפוטיק הסרבית בה שיחק בקבוצת הבוגרים במשך שלוש שנים, וכבש 4 שערים ב-74 הופעות. בשנת 2010 חתם אדמוביץ' במטאלק מילנובק וכבש בה 9 שערים ב-23 הופעות ליגה. בשנת 2011 חתם לעונה אחת בפ.ק. סמדרבו בה סומן כשחקן הרכב וכבש את שער העונה בליגה. בשנת 2012 חתם בהיידוק קולה, מחזיקת הגביע הסרבי דאז. לאחר עונה טובה בקבוצה, חתם אדמוביץ' במועדון הבלארוסי דינמו מינסק. ב-12 ביולי 2015 כבש הקשר את שער המחזור במוקדמות הליגה האירופית נגד מור ורנה. ב-19 באוגוסט כבש את שער הניצחון נגד רד בול זלצבורג בניצחון 2-0. ב-5 בספטמבר 2016 חתם לעונה אחת במכבי פתח תקווה תמורת 800 אלף אירו. ב-1 בספטמבר 2017 חתם בצ'וקריצ'קי הסרבית.

==נבחרת לאומית==
בשנת 2005 זומן אדמוביץ' לנבחרת סרביה הצעירה בה שיחק כשלוש שנים וכבש שני שערים ב-21 הופעות.

==תארים==
;נבחרת הנוער של אירופה
* גביע מרידיאן (1): 2007

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:קשרי כדורגל סרבים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני דינמו מינסק
קטגוריה:כדורגלני צ'וקריצ'קי
קטגוריה:כדורגלני ויטבסק
קטגוריה:כדורגלני ז'טיסו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים סרבים בבלארוס
קטגוריה:ספורטאים סרבים בישראל
קטגוריה:ספורטאים סרבים בקזחסטן
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1989
אתרי אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)

ממוזער
המשחקים האולימפיים שנערכו בריו דה ז'ניירו שבברזיל בין ה-5 באוגוסט - 21 באוגוסט 2016 נערכו במספר רב של מתקנים, מרביתם בעיר עצמה, וחלקם מחוצה לה. 11 מתקנים קיימים שופצו לכבוד התחרויות, 12 מתקנים חדשים נבנו במיוחד עבור התחרויות, והוקמו גם שמונה מתקנים זמניים.

== מתקנים במתחם האולימפי בארה ==

{| class="wikitable"
!אולם
!ענף
!מקומות
!קבוע\זמני
|-
|קאיורקה ארנה 1
|כדורסל
|16,000
|זמני
|-
|קאיורקה ארנה 2
|ג'ודו,היאבקות 
|10,000
|זמני
|-
|קאיורקה ארנה 3
|טאקוונדו,סיף
|10,000
|זמני
|-
|ארנה דו פוטורו
|כדוריד
|12,000
|זמני
|-
|מרכז הטניס האולימפי
|טניס
|19,750
|קבוע
|-
|פארק הגולף 
|גולף
|20,000
|זמני
|-
|ריו ארנה
|התעמלות,טרמפולינה
|12,000
|קבוע
|-
|ולודרום בארה
|אופני BMX
|5,000
|קבוע
|-
|ריוסנטרו
|איגרוף,בדמינטון,
הרמת משקולות,טניס שולחן
|6,500-
9,000
|קבוע
|-
|הבריכה האולימפית
|שחייה
|15,000
|קבוע
|-
|מרכז ספורט המים מריה לנק
|כדורמים
|5,000
|קבוע
|}
479x479 פיקסלים

== המתחם האולימפי דאודורו ==
{| class="wikitable"
!אולם
!ענף
!מקומות
!קבוע\זמני
|-
|אצטדיון דאודורו
|רוגבי,קרב חמש מודרני
|15,000
|זמני
|-
|ארנה דה ז'ובנטודה
|כדורסל,קרב חמש מודרני
|5,000
|קבוע
|-
|מרכז ההוקי של ריו
|הוקי שדה
|10,000
|קבוע
|-
|המרכז הלאומי לירי
|קליעה
|3,000
|קבוע
|-
|X פארק 
|
|5,000-
8,000
|זמני
|-
|המרכז הלאומי לרכיבה
|רכיבה אמנותית
|14,000
|קבוע
|-
|מרכז ספורט המים דאודורו
|קרב חמש מודרני
|2,000
|זמני
|}
462x462 פיקסלים

== מתחם המרקנה ==
{| class="wikitable"
!אולם
!ענף
!מקומות
!הערה
|-
|מרקנה
|טקס,כדורגל
|74,689
|בעבר הכיל 200,000 מקומות, כולל מקומות עמידה
|-
|מרקנזיניו
|כדורעף
|12,000
|אירח את מונדובאסקט 1954 והכיל 35,000 מקומות
|-
|האצטדיון האולימפי
|אתלטיקה,כדורגל
|60,000
|לפני המשחקים הכיל 47,000 מקומות, לאחר המשחקים 46,931
|-
|סמבודרומו
|מרתון, קשתות
|36,000
|נפתח ב-1986 הוא משמר הקרנבל המרכזי של ריו
|}
502x502 פיקסלים

== מתחם הקופקבנה ==
{| class="wikitable"
!אולם
!ענף
!מקומות
!הערה
|-
|אצטדיון קופקבנה
|כדורעף חופים
|12,000
|אצטדיון זמני, נהרס יום אחרי המשחקים האולימפיים
|-
|מבצר קופקבנה
|טריאתלון
|5,000
|
|-
|מרינה גולוריה
|שיט
|5,000
|
|}
474x474 פיקסלים

== אצטדיוני כדורגל ==
{| class="wikitable"
!אצטדיון
!מיקום
!מקומות
!חלק
|-
|מרקנה
|ריו דה ז'ניירו
|74,689
|גמר
|-
|האצטדיון האולימפי
|ריו דה ז'ניירו
|60,000
|
|-
|האצטדיון הלאומי 
|ברזיליה
|69,394
|
|-
|מינייראו
|בלו הוריזונטה
|58,170
|
|-
|ארנה אמזוניה
|מנאוס
|40,549
|
|-
|ארנה פונטה נובה
|סלבדור
|50,000
|
|-
|ארנה קורינתיאנס
|סאו פאולו
|49,205
|
|}
513x513 פיקסלים

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט אולימפיים
מרכז התערוכות הבין-לאומי

מרכז התערוכות הבין-לאומי (באוקראינית: Міжнародний виставковий центр) הוא מרכז התערוכות בקייב והוא הגדול ביותר באוקראינה. המתחם נפתח בחודש אוקטובר 2002 וכולל 3 אולמות מחוברים. מאז נפתח אירח המתחם מספר אירועי תרבות ומופעים לצד כנסים ותערוכות. לדוגמה האולם אירח את "פסטיבל אגו" 2011.
באולם התקיימה תחרות אירוויזיון 2017 בקייב. הוא הכיל בתחרות כ-13,000 צופים בעמידה ובישיבה, או 11,000 בישיבה בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מרכזי תערוכות, ירידים וכנסים
קטגוריה:קייב: מבנים
קדיש (משה גרשוני)

"קדיש" היא סידרה של שמונה הדפסים שיצר האמן משה גרשוני בשנת 1984.
==היסטוריה==
בשנת 1984 יצר משה גרשוני 14 סדרות של הדפסי רשת ו-8 תחריטים במסגרת הזמנה של סדנת ההדפס ירושלים לעבוד בה. סדרת התחריטים, שנקראה "קדיש", התבססה על פסוקים מתוך תפילת הקדיש, כאשר כל הדפס מתייחס לתואר אחר של האל - "יִתְבָּרַךְ", "וְיִשְׁתַּבַּח", "וְיִתְפָּאַר", "וְיִתְרוֹמַם", "וְיִתְנַשֵּׂא", "וְיִתְהַדָּר", "וְיִתְעַלֶּה", ו-"וְיִתְהַלָּל". 

פלטות התחריט הגדולות הודפסו בסדנה על ידי ברבי קרביץ והם הוצגו לראשונה בתערוכת היחיד של משה גרשוני שהתקיימה בשנה זו בסדנה. מאז, הוצגה הסדרה מספר פעמים בתערוכות בישראל. בין היתר הוצגו הדפסים מן הסדרה בתערוכת היחיד של גרשוני במוזיאון ישראל (1986). מספר לא ידוע של הדפסים הוצגו בתערוכה "הדפס מתוך הדפס" במוזיאון תל אביב לאמנות (1986). ארבעה הדפסים ("ויתהדר", "ויתעלה", "וישתבח", "ויתרומם") הוצגו בתערוכה "חותם הדפס" במוזיאון ישראל (1994). 2 הדפסים ("ויתפאר", "ויתנשא"), הוצגו בתערוכה "מילים רצות" שהתקיימה בסדנת ההדפס (2002). כמו כן הוצגו הדפסים בתערוכה "100 יצירות מופת על נייר" (1999) במוזיאון ישראל, בתערוכה הרטרוספקטיבית של גרשוני במוזיאון תל אביב לאמנות (2010). הסדרה הוצגה במלואה בתערוכה "מעבר לזיכרון" (2012) במוזיאון על התפר. וכן בתצוגה "חדר אמן" (2015) של גרשוני במוזיאון ישראל. בשנת 2017 הוצגה הסדרה בתצוגה שנפתחה במוזיאון תל אביב לאמנות לרגל 30 לפטירתו של גרשוני. 

הסדרה נמצאת בכמה אוספים ציבוריים כגון אוסף מוזיאון ישראל, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות, אוסף המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של היהדות בפריז, צרפת והמוזיאון היהודי של ניו יורק, ארצות הברית.

בשנת 1997 חזר גרשוני לנושא הקדיש, אז יצר ספר-אמן בשם זה אשר התבסס על פואמה מאת אלן גינסברג.

==תיאור==
שמונת ההדפסים הודפסו במהדורה של 25 עותקים (כ"א), בעזרת טכניקות מגוונות שכללו תצריב, אקווטינטה, אקווטינטת סוכר, עיפרון חשמלי ושעווה רכה. גודל הפלטה של הדימוי היא בגובה 76 ס"מ וברוחב 79 ס"מ והוא מודפסת על ניירות מסוג "ארש" (Arches) או "גוארו" (Guaro) שגובהו 77 ס"מ ורוחבו 81 ס"מ.

המוטיב המרכזי בסדרה הוא פרח הרקפת, המופיע כרישומים אקספרסיביים, ומאזכרים לפעמים גם להבות אש או אברי מין גבריים. בעוד מרבית עבודותיו מראשית שנות ה-80 הדגישו את העיסוק במוטיבים לאומיים, הרי שבתקופה זו החלו להיכנס אל עבודותיו מוטיבים מן המסורת היהודית. "בעיקרון זהו סיכום של שנה וחצי של התעסקות בנושא הרקפות האלה, הקשורות הן למוטיבים לאומיים והן לאפשרויות ציוריות", הסביר גרשוני. עם זאת הוסיף גם כי "בהחלט הייתה לי הרגשה שאני יוצר מעין מצבה, בייחוד בסדרה של שמונת התחריטים, בהם מופיעות שמונה המילים של הקדיש. הרקפות שולבו במוטיבים נוספים כגון כתם עיגולי דמוי "מנהרה", סימני שאלה ועוד, מוטיבים אלו, שהופיעו ביצירתו בתקופה זו, הפכו למרכזיים ביצירתו של גרשוני.

לצד המוטיבים האיקונוגרפיים, העבודות עושות שימוש בצבעוניות לבנה ושחורה כביטוי דיאלקטי של אור וחושך ושל חיים ומוות. בייחוד בולט הדבר בהדפס האחרון בסדרה - "ויתהלל" - בו מאכלסים עלי רקפת את רוב הפורמט. דרך עלים אלו נשקף אור בהיר, אשר מהווה ניגוד לשוליים הכהים של ההדפס.
==גלריה==
<gallery>
קובץ:Gershuni kadish 1984.jpg|גרשוני בעבודה על "קדיש" בסדנת ההדפס ירושלים
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:משה גרשוני: הדפסים
קטגוריה:סדנת ההדפס ירושלים
קטגוריה:תצריבים
קטגוריה:הדפס ישראלי
קטגוריה:מוזיאון ישראל: הדפסים
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:יצירות משנת 1984
קטגוריה:מוזיאון תל אביב לאמנות: הדפסים
אווה אנדרסון

אווה בריגיטה אנדרסון (בשוודית: Eva Brigitta Andersson; נולדה ב-1961) היא רופאה, נדבנית ודוגמנית שוודית.

==ביוגרפיה==
אנדרסון נולדה בווסטרה ייטלנד.

ב-1980 היא נבחרה למיס שוודיה ובתחרות מיס תבל שנערכה בסיאול היא נבחרה לסגנית רביעית, בנוסף היא גם זכתה במקום השלישי בתחרות "מיס סקנדינביה".<ref></ref> לאחר מכן היא עבדה כדוגמנית עבור סוכנות פורד.

ב-1985 היא הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן.

היא החלה ללמוד רפואה במוסד אקדמאי בסטוקהולם ולאחר מכן סיימה את לימודיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.

היא ייסדה ביחד עם בעלה מרכז לאתלטיקה באוניברסיטה בניו יורק, ובנוסף היא ייסדה מרכז לבריאות השד.

ב-1994 נישאה אנדרסון למיליארדר גלן דובין, מנכ"ל חברת "Dubin & Co. LP" ולזוג שלושה ילדים והם מתגוררים במנהטן.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://www.vogue.com/article/former-ford-model-eva-andersson-dubin-opens-breast-cancer-center-in-new-york דוגמנית פורד לשעבר ד"ר אווה אנדרסון דובין פותחת מרכז רפואי בניו יורק]
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכות מיס שוודיה
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1980
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס סקנדינביה
קטגוריה:רופאים שוודים
קטגוריה:רופאות
קטגוריה:מהגרות משוודיה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי מכון קרולינסקה
קטגוריה:שוודיות שנולדו ב-1961
הנרי הורן

הנרי סינקלייר הורן, ברון הורן הראשון (; 19 בפברואר 1861 – 14 באוגוסט 1929) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה, והיה קצין הארטילריה היחיד במהלך מלחמת העולם הראשונה שפיקד על ארמייה.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
הורן נולד ב-19 בפברואר 1861, כבנו השלישי של מייג'ור ג'יימס הורן וקונסטנס מארי שוול. הורן התחנך בבית הספר הארו, והתגייס לצבא בריטניה בשנת 1880, שם הצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי. בשנת 1883 הועלה הורן לדרגת קפטן, ובשנת 1898 הועלה לדרגת מייג'ור. במהלך מלחמת הבורים לחם הורן תחת פיקודו של ג'ון פרנץ', ובשנת 1905 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1912 הועלה הורן לדרגת בריגדיר, ומונה למפקח הכללי של חיל התותחנים.

===מלחמת העולם הראשונה===

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה הורן למפקד הארטילריה בקורפוס ה-1, שהה תחת פיקודו של דאגלס הייג, והצטיין בפעולתו בקרב מונס. באוקטובר 1914 הועלה הורן לדרגת מייג'ור גנרל, ובדצמבר אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-2. בנובמבר 1915 התלווה הורן לקיצ'נר לדרדנלים, שם ארגן את הפינוי מגליפולי. לאחר מכן הופקד הורן על הגנת תעלת סואץ, ומונה למפקד הקורפוס ה-15.

במרץ 1916 חזר הורן לחזית המערבית, וצורף עם הקורפוס שבפקודו לארמייה הרביעית. ביולי 1916 הוביל הורן את הקורפוס שבפיקודו שכלל את הדיוויזיות ה-7 וה-21 במהלך הקרב על הסום, תוך שכוחותיו סופגים אבדות כבדות. בספטמבר 1916 הועלה הורן לדרגת גנרל, ולאחר מכן מונה למפקד הארמייה הראשונה. הורן פיקד על הארמייה במהלך הקרבות ברכס וימי, בקרב אראס, קרב פשנדל, בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמתקפת מאה הימים.

===אחריתו===
לאחר המלחמה קיבל הורן את תואר האצולה ברון הורן הראשון, ובשנת 1919 מונה למפקד הפיקוד המזרחי. בשנת 1923 פרש הורן מהצבא, ומונה לקולונל הכבוד של רגימנט חי"ר הקל של הרמה.

ב-14 באוגוסט 1929 מת הורן במפתיע בביתו שבוויק, ומכיוון שהיו לו רק בנות בוטל תואר האצולה שלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירים מפקדים
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא בריטניה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בריטניה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הארו
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1861
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1929
טינה טרסטניאק

טינה טרסטניאק (בסלובנית: Tina Trstenjak; נולדה ב-24 באוגוסט 1990) היא ג'ודוקא סלובנית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג. טרסטניאק היא האלופה האולימפית מריו דה ז'ניירו 2016, סגנית האלופה האולימפית מטוקיו 2020 ואלופת עולם (2015).

==ביוגרפיה==
טרסטניאק נולדה בצליה, והחלה להתאמן בג'ודו בגיל צעיר. בגיל 16 הייתה סגנית אלופת סלובניה במשקל עד 57 ק"ג, ובאותה שנה (2006) החלה להשתתף גם בתחרויות בינלאומיות. בין היתר, סיימה במקום השביעי באליפות אירופה לקדטים שנערכה במישקולץ. בשנת 2008 זכתה במדליית ארד באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבנגקוק. ב-2009 זכתה לראשונה באליפות סלובניה וכן זכתה במדליית ארד במשחקי הים התיכון שנערכו בפסקרה ובמדליית ארד נוספת באליפות העולם עד גיל 20, שנערכה באותה שנה בפריז. 

בשנת 2011 עברה טרסטניאק להתחרות בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג. באליפות אירופה שנערכה באותה שנה באיסטנבול סיימה במקום השביעי, ובאליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה ב-2012 בפראג זכתה במדליית ארד. בשנת 2013 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה שנערכה בבודפשט וסיימה במקום החמישי באליפות העולם בריו דה ז'ניירו. באליפות אירופה שנערכה ב-2014 במונפלייה שיפרה את הישגה וזכתה במדליית כסף, וגם באליפות העולם בצ'ליאבינסק רשמה התקדמות, וזכתה במדליית ארד. 

במשחקים האירופיים שנערכו בבאקו ב-2015, ושימשו כאליפות אירופה, זכתה טרסטניאק במדליית הכסף. מאז, זכתה בכל התארים הגדולים: בהמשך השנה זכתה באליפות העולם שנערכה באסטנה, ב-2016 זכתה באליפות אירופה שנערכה בקאזאן, וכן הוכתרה לאלופה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו. בשנת 2017 היא זכתה במדליית כסף באליפות העולם ובמדליית זהב באליפות אירופה. בשנת 2018 היא זכתה במדליית ארד באליפות העולם ובמדליית כסף באליפות אירופה שנערכה בתל אביב.

באולימפיאדת טוקיו 2020 אשר נערכה בשנת 2021, זכתה טרסטניאק במדליית הכסף לאחר שבגמר הפסידה לקלריס אגבניינו, אותה ניצחה בגמר האולימפי הקודם בריו 2016. עוד בשנת 2021, היא זכתה בפעם השלישית בקריירה בתואר האירופי באליפות שנערכה בליסבון ובמדליית זהב מגראנד סלאם תל אביב.

==זכיות בתחרויות מהסבב העולמי==
{| class="wikitable"
! שנה
! קטגוריה
! עיר
! מדינה
|-
| 2014
| גראנד פרי
| זאגרב
| 
|-
| 2014
| גראנד סלאם
| אבו דאבי
| איחוד האמירויות
|-
| 2014
| גראנד סלאם
| טוקיו
| 
|-
| 2015
| גראנד פרי
| טביליסי
| 
|-
| 2015
| גראנד פרי
| זאגרב
| 
|-
| 2015
| גראנד פרי
| בודפשט
| 
|-
| 2015
| גראנד סלאם
| פריז
| 
|-
| 2016
| גראנד פרי
| דיסלדורף
| 
|-
| 2017
| גראנד סלאם
| פריז
| 
|-
| 2018
| גראנד פרי
| תוניס
| 
|-
| 2019
| גראנד פרי
| זאגרב
| 
|-
| 2019
| גראנד סלאם
| אבו דאבי
| איחוד האמירויות
|-
| 2020
| גראנד סלאם
| בודפשט
| 
|-
| 2021
| גראנד סלאם
| תל אביב
| 
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.judoinside.com/judoka/38341 טינה טרסטניאק] באתר JudoInside

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשים ג'ודוקא סלובניות
קטגוריה:אלופים אולימפיים מסלובניה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ג'ודו
קטגוריה:אלופות עולם בג'ודו
קטגוריה:אלופות אירופה בג'ודו
קטגוריה:נשים ג'ודוקא באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:נשים ג'ודוקא באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:ילידות 1990
קלקרידיים

קלקרידיים (שם מדעי: Calcariidae) היא משפחה של ציפור שיר החיים באזור הארקטי ומקורבים למשפחת הגיבתוניים. משפחה זו לא מוסכמת על כל החוקרים וחלקם מכלילים אותה במשפחת הגיבתוניים. במשפחה 3 סוגים ובהם 6 מינים.

בני המשפחה הם עופות קטנים החיים רק באזורי ערבות קרירות ובטונדרה של אמריקה הצפונית וצפון אירואסיה. הם חיים גם באזורי מרעה, יערות, הרים ואפילו בחופים. חלקם נודדים בחורף דרומה.

הם קטנים מאוד, בערך במשקל 20–42 גרם ובעלי צבעים חומים, צהובים, שחורים, לבנים ואפורים. אחרים דווקא מוסווים ובעלי צבעי לבן-שחור ובקיץ משתנה צבעם לחום בהיר. תזונתם העיקרית היא על חרקים ועל זרעים.

הקלקרידיים הם קרובי הגיבתונים וקרובים גם למשפחות סבכי העולם החדש, קרדינליים (Cardinalidae) וטנגריים.

==מיון==
*משפחה קלקרידיים (Calcariidae)
**סוג Calcarius
***מין גיבתון לפלנד (Calcarius lapponicus)
***מין Calcarius pictus
***מין Calcarius ornatus
**סוג Plectrophenax
***מין גיבתון השלג (Plectrophenax nivalis)
***מין Plectrophenax hyperboreus
**סוג ומין יחיד Rhynchophanes mccownii

==גלריה==

<gallery widths="250px" heights="250px" perrow="3">
קובץ:Rhynchophanes mccownii southern Canada.jpg|Rhynchophanes mccownii
קובץ:Lapland Longspur - Calcarius lapponicus - Sportittlingur 3.jpg|גיבתון לפלנד
קובץ:Chestnut-Collared Longspur - 2nd Maine Record.jpg|Calcarius ornatus
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט ריג'ווי
פרייע ארבעטער שטימע

פרייע ארבעטער שטימע (פֿרייע אַרבעטער שטימע) (יידיש: קול הפועל החופשי) (1890–1977) היה כתב עת אמריקאי, כתב העת האנרכיסטי הוותיק ביותר ביידיש. הוא נוסד, בתחילה, כמקבילה אמריקאית לעיתון "ארבעטער פריינד" (חברו של הפועל), שיצא בלונדון על ידי רודולף רוקר.

כתב העת החל לצאת ב-1890 והמשיך בעריכתו של שאול ינובסקי עד 1923. במשך זמן מסוים ערך את העיתון מרק מרצ'ני (Mark Mratchny), אנרכיסט גולה מאוקראינה ועורכו לשעבר של העיתון Nabat (האזעקה) – ביטאון פדרציית Nabat בזמן בו היה הסכם שלום בין מאכנוביסטים והבולשביסטים. העיתון יצא במשך 87 שנים עד שהוא נאלץ להיסגר ב- 1977 בשל התמעטותם והזדקנותם של קוראי יידיש ואנרכיסטים בארצות הברית. עורכו האחרון היה ארנה תורן (Ahrne Thorne).

העיתון היה ידוע גם בכך שהדפיס את שירתם של די יונגע, קבוצת משוררים ביידיש שפעלה בשנות העשרה ושנות העשרים.

סיפורו של העיתון הונצח בסרט דוקומנטרי על ידי סטיב פישלר ויואל זוכר (Joel Sucher) בשם The Free Voice of Labor: The Jewish Anarchists (1980). היועץ המדעי היה פול אבריץ' – מומחה להיסטוריה של התנועה האנרכיסטית ברוסיה וארצות הברית.

== כותבים בעיתון ==
עם הכותבים בעיתון נמנו 
*דוד אדלשטט 
* אמה גולדמן 
* אבא גורדין 
*רודולף רוקר 
* משה שטרקמן 
* שאול ינובסקי

==ראו גם==
* הפורוורד

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.nli.org.il/he/newspapers/freiearb חיפוש וקריאה מקוונת בגיליונות העיתון], באתר עיתונות יהודית היסטורית
*[https://web.archive.org/web/20160927041213/http://yiddish2.forward.com/node/3530 "פֿרײַע אַרבעטער-שטימע" און אַנאַרכיסטן], פארווערטס 
* 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנרכיזם
קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: עיתונים
שרה זיסקינד

שרה זיסקינד (פלגר) (בפולנית: Sara Zyskind; 26 במרץ 1927 – 25 בינואר 1994) הייתה סופרת יהודייה-פולנייה ישראלית שכתבה רבות על השואה. ניצולת גטו לודז' ומחנות הריכוז וההשמדה אושוויץ, מיטלשטיין וגרפנורט. סגנון כתיבתה הייחודי אפשר לקורא להזדהות עם מציאות התקופה. כתביה מהווים מקור להיסטוריוגרפיה של השואה. <ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==ביוגרפיה==
שרה זיסקינד נולדה בלודז' שבפולין, בתם של אנשל (אנז'ל) קלמן פלגר (1943-1897) יליד דרוהוביץ', ומינדלה ביידרמן (1940-1900), בת למשפחתם תעשיינים נודעת מלודז'. בחלק מכתביה, שרה קוראת לעצמה בשם האמצעי "סלה פלגייר". היא נהנתה מילדות טובה, מוקפת בחברי משפחתה האוהבים.

ילדה (שלא זוהתה) עובדת במפעל נייר בגטו לודז'

בגיל 12 עולמה קרס עליה, עם פלישת הנאצים לעיר הולדתה ב-8 בספטמבר 1939 בתחילת מלחמת העולם השנייה.

שלושה חודשים לאחר כיבוש העיר, הועברו תושבי העיר היהודים לגטו שנחסם לתנועה נכנסת ב-8 בפברואר 1940 ושנאטם כלפי העולם ב-1 במאי 1940.

אמהּ, שהצליחה להחזיק מעמד עם קשיי התקופה ושמרה על אופטימיות, נפטרה באותה השנה. אביה והיא תמכו זה בזה בשנים החולפות וניצלו ממעצר וגירוש אל מחוץ לגטו, עד למות האב בפסח 1943. עם "חיסול" הגטו נשלחה זיסקינד למחנה ההשמדה אושוויץ באוגוסט 1944 כשהייתה בת 16 (מספר האסיר שנחרט על ידה היה 55091). בהמשך נשלחה למחנה הריכוז מילשטיין, 17 קילומטרים צפון-מערבית לעיר קלודצקו, שהיה תת-מחנה של מחנה גרוס-רוזן, ולאחר מכן למחנה גרפנורט ("גרוזנוב") הממוקם 12 קילומטרים דרומית לקלודצקו. במחנה האחרון, עבדה בעבודת כפייה ואולצה לחפור תעלות שנועדו להאט ולבלום את הצבא האדום שהתקרב.

זיסקינד חשה שהיא לא תוכל לשאת את סבל המלחמה וכתבה:

לאחר השחרור היא חזרה ללודז' באביב 1945, בגיל 17, גילתה שכל קרובי משפחתה וחבריה נספו בשואה והחליטה לעלות לארץ ישראל. היא נמלטה מפולין הודות למסמכים מזויפים יחד עם פליטים נוספים מלודז' ולא חזרה לפולין עד לשנת 1988, אז ביקרה יחד עם בעלה ושלושת ילדיה את העיר לודז' ואת מחנה אושוויץ בגיל 61.

במשך שנתיים (משנת 1945) נדדה ברחבי אירופה ועברה באופן לא חוקי גבולות בין מדינות. היא הגיעה לארץ ישראל רק ב-15 במאי 1947, עקב התנגדות שלטונות המנדט הבריטי לעלייה הבלתי ליגאלית.

דייוויד פטרסון כתב על זכרונותיה של זיסקינד מימי השואה:

יחד עם אליעזר זיסקינד, לקחה חלק בקרבות מלחמת העצמאות בשנת 1948. בדצמבר אותה שנה נישאה לאליעזר (יליד 1925, בז'זיני). אחיה היה ממקיימי מפעל הטקסטיל הראשון בתל אביב.

==ספריה==
* העטרה שאבדה בגיטו לודז, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגיטאות והקיבוץ המאוחד, תשל"ח
* "השנים הגנובות" (תרגום הספר העטרה שאבדה לאנגלית, 1981)
* מאבקו של נער; עריכה: אהרון מאירוביץ', תל אביב: בית לוחמי הגיטאות והוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"ו 1985. (ביוגרפיה של בעלה, אליעזר זיסקינד, בתקופת מלחמת העולם השנייה)
* Światło w dolinie łez (1994)

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:זיכרונות מהשואה
קטגוריה:לודז': אישים
קטגוריה:יהדות לודז'
קטגוריה:אסירים בגטו לודז'
קטגוריה:מחברות ספרי עיון ישראליות
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:ניצולות השואה
קטגוריה:ספרות השואה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז גרוס-רוזן
קטגוריה:ילדים בשואה: פולין
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולות לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1994
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
אבי שדה

אברהם (אבי) שדה (הירשפלד) (13 באפריל 1957 – 19 בספטמבר 2016) היה פסיכולוג קליני מומחה ישראלי, מרצה וחוקר בתחום הגיל הרך. פרופסור מן המניין במגמה לפסיכולוגיה קלינית בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המעבדה להפרעות שינה בילדים באוניברסיטה זו.

==ביוגרפיה==
שדה החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1980. ב-1983 המשיך שם בלימודיו לתואר שני בפסיכולוגיה, אותם סיים ב-1987 בהנחייתו של שמשון רובין. בשנים 1988–1990 השלים תואר DSc ברפואה בטכניון בחיפה בהנחייתו של פרץ לביא. במקביל עבד כפסיכולוג קליני מתמחה ב"תחנת העמקים" בעין חרוד בשנים 1985–1989, ובמחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים כרמל בחיפה בשנים 1989–1990, וסיים את ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית בשנת 1990.

שדה החל לעבוד ב-1987 כחוקר במעבדת השינה בטכניון. ב-1990 נסע לשנתיים לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בראון ובית החולים בראדלי בארצות הברית, ועבד כחוקר במעבדת השינה שם.

עם חזרתו לארץ הצטרף לסגל בית הספר לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בין תפקידיו באוניברסיטה, הוא ניהל את המגמה לפסיכולוגיה של הילד בשנים 1995–2001, ואת המגמה לפסיכולוגיה קלינית של הילד משנת 2012 ועד מותו; ניהל את מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד בשנים 2004-2011; ומשנת 1996 ועד מותו ניהל גם את המעבדה להפרעות שינה בילדים.

שדה התמחה במחקר, אבחון וטיפול קצר מועד בתינוקות וילדים עם קשיים התפתחותיים, קשיי התנהגות, קשיים רגשיים, קשיים בקשר שבינם לבין הוריהם ועוד. במיוחד התמחה בהפרעות שינה של ילדים. הוא כיהן בצוות העורכים של מספר כתבי עת מדעיים בינלאומיים העוסקים בחקר השינה. פרסם מאות מחקרים ופרקים בספרים מדעיים בתחומים אלו.

ספרו של שדה, "לישון כמו תינוק", פורסם בהוצאת "ידיעות ספרים" ב-1999, וכן תורגם לאנגלית ופורסם בהוצאת אוניברסיטת ייל ב-2001. בספר תיאר שדה גורמים לקשיי שינה של תינוקות ופעוטות, ואפשרויות טיפול, תוך התבססות על מחקרים בנושא. כך למשל הציע שדה בספרו אפשרויות לשמירה על שגרת שינה קבועה של התינוק, ולשיפור יכולותיו להתמודד עם תסכול קל הקשור בשינה ולווסת את עצמו, כדרכים לשפר את איכות שנתו של התינוק.

שדה היה נשוי ליעל ואב לשלושה. התגורר בתל אביב. נפטר באופן פתאומי ב-2016, בסוף שנות החמישים לחייו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160819130128/http://sleep.tau.ac.il/cv.htm אבי שדה - קורות חיים], באתר אוניברסיטת תל אביב 
* אבי שדה, [http://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:abXTqRBP-isJ:cms.education.gov.il/NR/rdonlyres/5E42113B-6830-4691-AF90-F169A77ABDF4/153964/word9.doc+&cd=34&hl=iw&ct=clnk&gl=il דו"ח מחקר: דפוסי שינה וויסות רגשי בילדי בית הספר], באתר משרד החינוך
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: פסיכולוגיה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:חוקרי שינה
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
אדמונד שרייבר

סר אדמונד צ'ארלס אקטון שרייבר (; 30 באפריל 1890 – 8 באוקטובר 1972) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה, והיה לאחר מכן מושל מלטה.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
שרייבר נולד ב-30 באפריל 1890, לבריגדיר אקטון ל. שרייבר. בשנת 1909 התגייס שרייבר לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט הארטילריה המלכותי. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם שרייבר כחלק מחיל המשלוח הבריטי, ואף קיבל את אות השירות המצוין.

לאחר המלחמה מילא שרייבר תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1930 הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד יחידות הארטילריה בפיקוד הדרומי.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח שרייבר לצרפת, שם לחם כחלק מחיל המשלוח הבריטי. בשנת 1940 מונה שרייבר למפקד הדיוויזיה ה-61, ולאחר מכן למפקד הדיוויזיה ה-45. בהמשך מונה שרייבר למפקד הדיוויזיה ה-4, ובשנת 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-5. בשנת 1942 מונה שרייבר למפקד הארמייה הראשונה שהייתה אמורה להשתתף במבצע לפיד, אולם נאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות בעיה בכליות. בהמשך השנה מונה שרייבר למפקד הפיקוד המערבי, ולאחר מכן למפקד הפיקוד הדרום-מזרחי. בשנת 1944 מונה שרייבר למושל מלטה, ובשנת 1947 פרש מהצבא.

===אחריתו===
בשנת 1948 מונה שרייבר ללורד הסגן של מחוז דבון, ובשנת 1960 מונה לנשיא ההתאחדות הישנה של הבזויים.

ב-8 באוקטובר 1972 מת שרייבר, והשאיר אחריו 2 בנות.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160304003459/http://www.britishmilitaryhistory.co.uk/documents.php?aid=125&nid=16&start=15 אדמונד שרייבר]

קטגוריה:מעוטרי אות השירות המצוין
קטגוריה:מסדר ג'ון הקדוש
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1890
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1978
א-דעאין

אַ-דַּעַאיֶן (בערבית: الظعاين או الضعاين) היא עיר הבירה של מחוז א-דעאין שבקטר.

== היסטוריה ==
תיאור אודות הכפר א-דעאין בשנת 1908 על פי השמון הגאוגרפי הבריטי של המפרץ הפרסי:

==הערות שוליים==

קטגוריה:קטר: ערים
יוברט גוף

סר יוברט דה לה פור גוף (; 12 באוגוסט 1870 - 18 במרץ 1963) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה החמישית.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
גוף נולד ב-12 באוגוסט 1870, לגנרל צ'ארלס ג'ון סטנלי גוף והרייט אנסטסיה דה לה פור, בתו של ג'ון ויליאם, ברון דה לה פור. בשנת 1888 התגייס גוף לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1894 הועלה גוף לדרגת קפטן, ובשנים 1897–1898 השתתף במבצע טירה להגנת מעבר ח'ייבר. במהלך מלחמת הבורים פיקד גוף על כוח פרשים, ואף קיבל דרגת כבוד של לוטננט קולונל. בשנת 1901 ספג גוף תבוסה בקרב נהר בלאד פרוט, ואף נפצע במהלכו, אולם כישלון זה לא הפריע להמשך התקדמותו. לאחר המלחמה מילא גוף תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1907 מונה למפקד רגימנט נושאי הרומח ה-16 של המלכה. בשנת 1911 הועלה גוף לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד חטיבת הפרשים ה-3. באביב 1914 הודיע גוף שבמקרה שייאלץ לפעול כנגד מתנדבי אלסטר, יתפטר מהצבא, ובעקבות כך הושעה מתפקידו.

===מלחמת העולם הראשונה===

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, חזר גוף לתפקידו כמפקד חטיבת הפרשים ה-3, ונשלח יד עם דיוויזיית הפרשים בפיקודו של אדמונד אלנבי לצרפת. גוף השתתף עם חטיבתו בקרבות מונס, לה קאטו, המארן והאן. בספטמבר 1914 הועלה גוף לדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-2, ולחם עמה בקרב איפר הראשון. באפריל 1915 מונה גוף למפקד הדיוויזיה ה-7, וביולי אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-1, עמו לחם בקרב לוס. ביולי 1916 מונה גוף למפקד ארמיית העתודה, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום, ובאוקטובר שונה שמה של ארמיית העתודה לארמייה החמישית. הארמייה לחמה בקרב אנקר, בקרב אראס, ובקרב איפר השלישי. באביב 1918 ספגה הארמייה את עיקר המהלומה הגרמנית במבצע מיכאל, שהיה חלק ממתקפת האביב הגרמנית, וכתוצאה מכך פוטר גוף מתפקידו.

===אחריתו===
בשנת 1919 מונה גוף לראש המשלחת הבריטית למדינות הבלטיות, ובשנת 1922 פרש מהצבא. בין השנים 1936–1943 היה גוף קולונל הכבוד של רגימנט נושאי הרומח ה-5/ה-16 המלכותי של המלכה. בשנת 1939 חזר גוף לצבא, ושירת במשמר המולדת עד לשנת 1942.

גוף מת בביתו שבלונדון מדלקת ריאות ב-18 במרץ 1963, והשאיר אחריו 4 בנות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא בריטניה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בריטניה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1870
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1963
אובדה (ספרד)

אובדה (בספרדית: Úbeda) היא עיר בדרום ספרד, במחוז חאאן (Jaén) שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. העיר נמצאת 56 ק"מ צפון מזרחה מחאאן ו-120 ק"מ צפונה מגרנדה. אובדה יחד עם העיר השכנה באיסה מהוות דוגמה אופיינית לבנייה ספרדית בסגנון הרנסאנס במאה ה-16. בשל כך הוכרזה ב-2003 כאתר מורשת עולמית.

==גאוגרפיה==
אובידה ממוקמת במרכזה של פרובינציית חאאן. היא נמצאת בגובה 748 מטר מעל פני הים, ברמת אובדה (Loma de Úbeda). רמה המפרידה עמקי נהר הגואדלקיווויר מצפון ונהר הגוודלימאר בדרום.

==היסטוריה==
בחפירות ארכאולוגיות באובדה נמצאו שרידים מהתקופה האיברית. בהמשך היו במקום הרומאים והויזיגותים. היישוב הוקם מחדש במחצית הראשונה של המאה התשיעית, על ידי האמיר של קורדובה, עבד-א-רחמן השני (عبد الرحمن الثاني). הוא קרא למקום אובדת אל ערב (أُبَّدَة الْعَرَب). 

בשנת 1212 נכבשה על ידי הנוצרים, אולם כעבור שנתיים המוסלמים השתלטו עליה מחדש. התקופה המוסלמית של אובדה הסתיימה סופית ב-1233 עם כיבוש העיר על ידי פרננדו השלישי.

המאה ה-16 הייתה "תור הזהב" של אובדה. בתקופה זו נבנו הבניינים שבזכותם הוכרזה לאתר מורשת עולמית.

== אתרים בעיר ==
|כנסיית אל סלבדור וארמון הדיקאן אורטגה

מרכזה המונומנטלי של אובדה היא כיכר ואסקס דה מולינה (Plaza Vázquez de Molina). הכיכר מוקפת ארמונות וכנסיות מרשימות. ביניהן: 
* כנסיית אל סלבדור (Sacra Capilla del Salvador del Mundo) - כנסייה מהמאה ה-16.
* כנסיית סנטה מריה (Santa María de los Reales Alcázares) - כנסייה מהמאה ה-13, שנבנתה על חורבות מסגד.
* הפרדור שהיה בעבר ארמון הדיקאן אורטגה.
* בית קדנאס (Palcio de las Cadenas- ארמון השלשלאות), משמש כיום כבית העירייה.
ועוד בעיר:
* "בית הכנסת של המים" (Sinagoga del Agua) בניין משוחזר שהיה כנראה מרכז החיים היהודיים. כלל גם מקווה ומאפיה.
* בית החולים סנטיאגו (Hospital de Santiago) המשמש כיום כאולם כנסים.
* כנסיית סן פאבלו (Iglesia de san Pablo).

<gallery>
תמונה:Ubeda - Capilla del Salvador 42.jpg|חזית כנסיית אל סלבדור.
תמונה:Iglesia de Santa María de los Reales Alcázares 01.jpg|כנסיית סנטה מריה.
תמונה:Parador Ubeda.JPG|הפרדור וכנסיית אל סלבדור. 
תמונה:Ubeda PM 091301 E.jpg|בית קדנאס המשמש כיום כבית העירייה.
תמונה:013 Hospital de Santiago, pati i façana sud de l'església.jpg|בית החולים סנטיאגו. 
תמונה:Iglesia de san pablo ubeda 2011.jpg|כנסיית סן פאבלו.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנדלוסיה: ערים
קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
יום השלום הבין-לאומי

הסמליל הרשמי של יום השלום הבינלאומי

יום השלום הבין-לאומי (באנגלית: International Day of Peace) לפעמים נקרא יום השלום העולמי, נחגג ב-21 בספטמבר בכל שנה. הוא מוקדש לשלום עולמי ובמיוחד להיעדר מלחמה ואלימות. את היום חגגו לראשונה ב-1982 והוא נחגג על ידי אומות רבות, קבוצות פוליטיות, קבוצות מיליטנטיות ועמים. ב-2013, הוקדש היום על ידי המזכיר הכללי של האו"ם לחינוך לשלום, האמצעי המרכזי במניעת מלחמה.

כדי לחנוך את היום, מצלצלים בפעמון השלום היפני במטה האו"ם בניו יורק. את הפעמון חלשו ממטבעות שנתרמו על ידי ילדים מכל היבשות והיה מתנה שנתנה על ידי ארגון האו"ם היפני, כ-"תזכורת למחיר האנושי של המלחמה". על צדו נחרט, "יחי השלום העולמי המוחלט".

==ראו גם==
*שלום
*שלום עולמי
*מלחמה
*האומות המאוחדות

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.un.org/en/events/peaceday/ יום השלום הבינלאומי] באתר האו"ם

==הערות שוליים==

קטגוריה:מועדי האומות המאוחדות
קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:אירועים בחודש ספטמבר
קטגוריה:שלום
טניה דקסטרס

טניה דקסטרס (נולדה ב-6 בפברואר 1977) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה בלגית.

==ביוגרפיה==
דקסטרס נולדה בולוניה, היא נבחרה למיס בלגיה ב-1998 והשתתפה בתחרויות מיס עולם 1998 ומיס תבל 1999.

לאחר שנת כהונתה כמלכת יופי היא נסעה לדגמן במילאנו.

בשנת 2000 היא הופיעה בעירום במגזין פלייבוי.

היא הנחתה מספר תוכניות טלוויזיה במדינתה.

היא הקליטה מספר סינגלים כזמרת, והשתתפה ב-2002 בקדם האירוויזיון בבלגיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דוגמניות בלגיות
קטגוריה:מנחות טלוויזיה בלגיות
קטגוריה:זוכות מיס בלגיה
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס עולם 1998
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1999
קטגוריה:בלגיות שנולדו ב-1977
שלגי הקילימנג'רו (סרט, 1952)

שלגי הקילימנג'רו (באנגלית: The Snows of Kilimanjaro) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1952.

התסריט מבוסס על סיפור קצר באותו השם שפרסם הסופר ארנסט המינגוויי בשנת 1938 בקובץ 10 סיפורים. הסיפור מתאר סופר השוכב על מטה בתוך אוהל לרגלי הר הקילימנג'רו בקניה, כשהוא גוסס מנמק ברגלו ואשה מטפלת בו אך לשווא - הוא מת.

על הבסיס הדל הזה נכתב התסריט ונוספו בו דמויות נוספות ואירועים המזוהים עם המינגוויי: הדור האבוד של אמריקאים בפריז לאחר מלחמת העולם הראשונה, מלחמת שוורים, מלחמת האזרחים בספרד ועוד. הסיום הפסימי של הסיפור שונה לסיום אופטימי בתסריט.

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר-צבע ולפרס אוסקר על העיצוב האמנותי.

==תקציר העלילה==
הארי סטריט (גרגורי פק) שוכב על מיטה מחוץ לאוהל לרגלי הקילימנג'רו שפסגתו מכוסה בשלג. הוא סובל מזיהום ברגלו לאחר שנפצע במסע ספארי. הזיהום ברגלו מחמיר, חומו עולה והוא הוזה בדורסים השוכנים על העצים ומחכים למותו. הוא נזכר במסע הציד שלו על הקילימנג'רו ובמציאת פגר נמר שם מבלי לדעת איך הגיע לשם

אשתו הלן (סוזן הייוורד) מטפלת בו ומעודדת אותו באומרה כי עזרה תגיע אליהם בקרוב והוא יינצל.

הארי הקודח נזכר בקורות חייו ובנשים שליוו אותו. הוא היה סופר אמריקאי מתוסכל בפריז שנתמך על ידי דודו וניסה לכתוב את הרומן הראשון שלו.

באחד הלילות הוא פגש במועדון בפריז, בחורה שצדה את עינו בשם סינטיה גרין (אווה גרדנר). לאחר חיזור קצר היא נענית לו והם עוברים לגור יחד.

הארי מצליח למכור את ספרו ומקבל עבורו סכום כסף נאה. הוא מחליט לצאת למסע ספארי באפריקה למורת רוחה של סינטיה המתעבת את הצייד אך נאלצת להצטרף אליו.

הם חוזרים לפריז והארי הופך לסופר מפורסם. סינטיה נכנסת להריון ומצפה להקים משפחה. הארי מודיע לה שבכוונתו לערוך מסעות בעולם כדי למצוא חומרים לספריו. סנטיה יודעת שהריונה יפגע ברצונו של הארי. היא מפילה את עצמה וגורמת להפלת עוברה. רק אז נודע להארי שאשתו הייתה בהריון. יחסי הזוג נעכרים. הם נוסעים למדריד ושם לאחר ריב היא נפרדת ממנו.

הארי חוזר לצרפת ומתיישב באנטיב בריביירה הצרפתית. הוא מכיר את הרוזנת אליזבת ("ליז") (הילדגרד נף). היא אישה עשירה ופסלת. הם מתארסים אבל הארי לא מפסיק לחשוב על סינטיה. כאשר מגיע מכתב מסינטיה ממדריד היא קורעת אותו לעיני הארי שמחליט לעזוב אותה ולנסוע לחפש את סינטיה.

הוא נקלע למלחמת האזרחים בספרד ובשדה הקרב הוא פוגש את סינטיה. היא נהגת אמבולנס הנפגע בהפגזה ומתהפך. הארי מוצא אותה גוססת מתחת לאמבולנס. היא נהרגת והארי נפצע ברגלו כאשר הוא מנסה לערוק מהלחימה.

הוא חוזר לפריז ושם נפגש בהלן המזכירה לו את סינטיה. דודו ביל (לאו ג. קרול) המקש ממנו לפתור את חידת הנמר. היא מלווה אותו כאמור למסעות ציד לרגלי הקילימנג'רו בקניה. הארי נפצע ברגלו והיא מטפלת בפצע הנמקי ומגרשת צבוע שמנסה לחדור לאוהל. הארי מתבונן כל הזמן בדורסים המצפים למותו.

לבסוף נשמע קול מטוס, הדורסים נעלמים והארי והלן מתעודדים בראותם את המחלצים הבאים לפנות את הארי לבית חולים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=peA7Y0kSVnU קדימון לסרט שלגי הקילימנג'רו (1952)], באתר יוטיוב

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1952
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:סרטים על סופרים
קטגוריה:סרטים מבוססי סיפורים קצרים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי גרגורי פק