OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מסדר האוצר הקדוש

מסדר האוצר הקדוש (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: זוּאיהוֹ-שׁוֹ) הוא מסדר יפני שיסד הקיסר מייג'י ב-4 בינואר 1888. למסדר שמונה דרגות, ובמקור היה שמו "מסדר מייג'י." עיטור המסדר מוענק לאלה שהגיעו להישגים בתחומי מחקר, בעולם העסקים, ברפואה, בתרומה חברתית, בשלטון המקומי או הכללי ולאלה שתרמו לשיפור חייהם של בעלי לקות.

במקור הוענק עיטור מסדר זה רק לגברים, אך החל מ-1919 גם נשים יכולות לקבל אותו. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן להעניק עיטור זה לאחר המוות.

סמלי המסדר הם שלושת האוצרות הקדושים: מראת יאטה הקדושה, שאפילו לקיסר אסור להביט בה; תכשיט יסקאני, העשוי אבן ירקן; וחרבו האישית של הקיסר. 

תג המסדר עבור הדרגות הראשונה עד השישית הוא צלב מלטה מצופה זהב (דרגות 4-1), זהב וכסף (דרגה 5) וכסף (דרגה 6), עם קרניים מצופות אמייל המייצגות את החרב. במרכז דיסקה כחולה, ובמרכזה כוכב כסוף בעל שמונה קצוות, המייצג את המראה, ומסביב עיטור נקודות אדומות מצופות אמייל, המייצגות את התכשיט. התג מחובר לשלושה עלי פאולוניה לבנים מצופים אמייל, ותלוי מסרט כחול בהיר בעל שוליים צהובים, הנתלה מכתף ימין בדרגה הראשונה, כעיטור צוואר עבור גברים בדרגה השלישית, ובצד שמאל של החזה בדרגות הרביעית עד השישית (עם רוזטה עבור הדרגה הרביעית). נשים מהדרגה השלישית עד השישית עונדות את התג כאבנט הנתלה מכתף שמאל.

כוכב המסדר עבור שתי הדרגות הראשונות זהה לתג אך בעל שני זוגות צלבי מלטה, אחד מצופה זהב והשני מצופה כסף ומונח אלכסונית. את הכוכב עונדים בצד שמאל של החזה בדרגה הראשונה, ובצד ימין בדרגה השנייה. 

התג עבור הדרגות השביעית והשמינית הוא מדליה כסופה בעלת שמונה קצוות, מצופה חלקית בזהב עבור הדרגה השביעית, ועם ייצוג התכשיט והמראה בלבד. התג תלוי על סרט הדומה לשאר הדרגות, וגברים עונדים אותו בצד שמאל של החזה, בעוד שנשים עונדות אותו על כתף שמאל. ב-2003 נערכה רפורמה שבעקבותיה בוטלו שתי הדרגות התחתונות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www8.cao.go.jp/shokun/en/orders-of-the-sacred-treasure.html פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים]

קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
פרוצרטוזאורוס

פרוצרטוזאורוס (שם מדעי: Proceratosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הפרוצרטוזאוריים, שחי בתקופת היורה לפני 165 מיליון שנה בקירוב. הפרוצרטוזאורוס התגלה באנגליה בשנת 1910 על ידי ארתור סמית' וודווראד. 

== מאפיינים ==
הפרוצרטוזאורוס היה תרופוד קטן יחסית באורך של 3 עד 4 מטרים והוא אופיין בבליטה קטנה דמוית קרן על אפו. במראהו הזכיר את האורניתולסט שחי באותה תקופה וכמותו הוא היה טורף זריז בעל זרועות ארוכות עם טפרים מעוקלות גדולות.

בעבר חשבו שהוא היה קרוב של הצרטוזאורוס ומשם קיבל את שמו (מיוונית עתיקה: "קרוב לצרטוזאורוס"). בהמשך התברר שהצרטוזאורוס השתייך לקבוצה נפרדת - צרטוזאורים בעוד הפרוצרטוזאורוס היה קרובו של הגואלונג ושניהם השתייכו לקבוצת הטירנוזאורים, מאבות הטירנוזאוריים הענקיים.

==בתרבות==
*הפרוצטוזאורוס נראה כעובר מבחנה שנדרי גונב בסרט פארק היורה של סטיבן שפילברג. לא נראה פרט חי בזיכיון אך נאמר שמספר פרטים שרדו עד הסרט החמישי וכן באיורים בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון.
*הוא מופיע גם במספר משחקי מחשב של הסדרה ביניהם ב:עולם היורה: המשחק, Jurassic World Evolution 2, Jurassic World Evolution וJurassic World: Alive.
*הוא נראה גם במספר פרקים של תוכנית הילדים דינו דן.

== ראו גם ==
* צרטוזאורוס
* גואלונג

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/science/nature/8340922.stm Oldest T. rex relative identified], באתר BBC News, 4 בנובמבר 2009

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1926
קטגוריה:פרוצרטוזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה תיכון באירופה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון הינה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1926
מסדר התרבות

מסדר התרבות (ביפנית: 瑞宝章, תעתיק: בּוּנקה-קוּנשׁוֹ) הוא מסדר יפני שנוסד ב-11 בפברואר 1937. למסדר דרגה אחת בלבד, ואת עיטורו מעניקים לנשים ולגברים בעבור תרומה לאמנות, לספרות ולתרבות היפנית. הקיסר מעניק את העיטור באופן אישי ביום התרבות - חג לאומי הנחוג ב-3 בנובמבר - וחברי המסדר מקבלים אנונה למשך כל ימי חייהם.

תג המסדר מציג את פרח התפוז בזהב ובלבן מצופה אמייל, ובמרכזו שלושה אבני ירקן בצורת סהר. התג מחובר לסיכת אמייל וזהב של עלי התפוז ופירותיו, המחוברת לסרט סגול הנתלה על הצוואר.

==אנשי התרבות המצטיינים==
במקביל למסדר התרבות פועל מוסד אנשי התרבות המצטיינים שנוסד ב-1951 ופועל תחת משרד החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה. המוסד בוחר מדי שנה אנשי תרבות שתרומתם רבה ומעניק להם פנסיה ממשלתית. מדי שנה נבחרים מועמדים מתוך רשימת אנשי התרבות המצטיינים לקבלת עיטור מסדר התרבות, ולבסוף מחליטה ממשלת יפן למי יוענק העיטור.

==מקבלי העיטור==
להלן רשימה חלקית של מקבלי העיטור:

==קישורים חיצוניים==

* [http://www8.cao.go.jp/english/decoration/kyoku.html פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים]

*
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
המשפט העברי - תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו

המשפט העברי: תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו הוא חיבור בן שלושה כרכים מאת השופט פרופ' מנחם אלון (המשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון), הנחשב לאחד מספרי היסוד בנושא המשפט העברי.

==מהדורות ותרגומים==
המהדורה הראשונה של הספר ראתה אור בהוצאת מאגנס ב-1973, בעת כהונתו של אלון כראש הקתדרה למשפט עברי באוניברסיטה העברית בירושלים. מהדורה שנייה של הספר התפרסמה ב-1978. מהדורה שלישית ומורחבת ראתה אור ב-1998 ונתווסף לה חלק רביעי העוסק במשפט העברי במדינת ישראל.

ב-1993 הופיע בהוצאת Jewish Publication Society התרגום האנגלי של הספר בארבעה כרכים תחת השם "Jewish law: history, sources, principles" (מתרגמים: ברנרד אורבך ומלווין סייקס) וב-1994 זכה הספר בתרגומו האנגלי בפרס הספר היהודי הלאומי. הספר משמש לא פעם בחוות דעת משפטיות בארצות הברית.

ב-1989 פורסם הספר בתרגום לרוסית (מתרגם: אברהם יהושע אלינסון).

==תוכן הספר וחשיבותו==
הספר פורס את תולדותיו ועקרונותיו של המשפט העברי החל מן המקרא, המשנה והתלמוד דרך ספרות השו"ת ועד הצורה בה נקלט המשפט העברי במערכת המשפטית הכללית של מדינת ישראל. אלון דן במקורות העבריים תוך הקבלה לדיסציפלינה המקובלת של תורת המשפטים הכללית. מלבד הוראת והצגת המשפט העברי משמש הספר ככלי בנושאי הלכה, תלמוד, היסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל. עם צאתו לאור התקבל הספר בהערכה, השופט חיים כהן כתב בביקורת שפרסם:

על חשיבותו ארוכת הטווח של הספר כתב פרופ' שמואל שילה:

==לקריאה נוספת==
* חיים כהן, [http://books.google.co.il/books?id=xwu40qDfBZQC&lpg=PA316&hl=iw&pg=PA285#v=onepage&q&f=false על המשפט העברי בחיינו] (ביקורת על הספר 'המשפט העברי' למנחם אלון), בתוך הספר: להיות יהודי, (ערכה: רות גביזון), הוצאת דביר, 2006
* בן ציון אליאש, מנחם אלון - המשפט העברי, תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו, עיוני משפט, ד, 1975
* משה שמיר, [http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?parm=PHoDGqijWy05I6E9ouxJNbSSbXPk9R0ZG%2FTGt3h%2Fc3GGB08TBhBuHF9m%2FUGmkjlFYw%3D%3D&mode=image&href=MAR%2F1974%2F02%2F15&page=33&rtl=true המשפט - כיסוד עולם (ביקורת על הספר 'המשפט העברי' למנחם אלון)], מעריב, 15 בפברואר 1974

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט עברי
קטגוריה:ספרי 1973
קטגוריה:ספרי מנחם אלון
קטגוריה:ספרי עיון בעברית: משפט
קטגוריה:ספרי הוצאת מאגנס
מדליית הכבוד (יפן)

מדליית הכבוד (ביפנית: 褒章, תעתיק: הוֹשׁוֹ) היא מדליה יפנית אותה החלה לחלק ממשלת יפן במאה ה-19. ישנם שישה סוגים שונים של מדליות, הניתנים עבור מגוון הישגים.

הממשלה יסדה את מדליות הכבוד ב-7 בדצמבר 1881, והעניקה אותן לראשונה באותה שנה. עיצוב המדליה זהה לכל הסוגים, ומציג את הכיתוב 褒章, מוקף בעטרת פרחי דובדבן, על גבי מטבע מצופה זהב. ההבדל היחיד בין המדליות הוא צבע האות. 

את מדליות הכבוד מעניקים מדי שנה בשנה מועדים: ביום הולדתו של הקיסר הירוהיטו ב-29 באפריל, וביום הולדתו של הקיסר מוצוהיטו ב-3 בנובמבר.

==סוגים==
{| class="wikitable"
|-
| מוענק לאנשים שסיכנו את חייהם על מנת להציל את חייהם של אחרים. הוענק לראשונה ב-1882.
|-
| הוענק לראשונה ב-1882. במקור ניתן לילדים, לנכדים, לנשים ולמשרתים עבור נאמנות מעשה יוצא דופן של נאמנות; ולאנשים שהיוו מודל לחיקוי. לאחר 1950 בוטל האות, והאות הצהוב החליפו. מ-2003 מעניקים את האות הירוק עבור תרומה יוצאת דופן לקהילה.
|-
| הוענק לראשונה ב-1887, בוטל והושב ב-1955. מוענק לאנשים שפועלם והתמדתם במקצוע שלהם מהווים מודל לחיקוי.
|-
| הוענק לראשונה ב-1955. מוענק לאנשים שתרמו להתפתחויות ולהישיגים בתחומי המדע והאמנות ביפן.
|-
| הוענק לראשונה ב-1882. מוענק לאנשים שהגיעו להישגים חשובים בתחום השירות הציבורי והרווחה.
|-
| הוענק לראשונה ב-1919. מוענק לאנשים שהרימו תרומה כספית משמעותית לטובת הציבור.
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www8.cao.go.jp/shokun/en/types-of-medals.html פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים]

קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
הגי

הֵגַי (גם הֵגֶא) הוא דמות מתוך מגילת אסתר שבתנ"ך. הוא סריס שממונה על ההרמון של אחשוורוש. מצוין במגילה שאסתר מצאה חן בעיניו והוא הפלה אותה לטובה.

== בסיפור המגילה ==
הגי מופיע במגילה בפרק ב' פסוקים ח' - י':

ובפרק ב' פסוק ט"ו:

ב חלוקים האמוראים למה הכוונה במילים: "וַיְשַׁנֶּהָ וְאֶת נַעֲרוֹתֶיהָ לְטוֹב בֵּית הַנָּשִׁים". רב אומר שהכוונה לכך שהגי נתן לה מאכלים יהודים. שמואל אומר שהגי נתן לה "קדלי דחזירי" למאכל ורבי יוחנן אומר שהוא נתן לה זרעונים למאכל כמו שבספר דניאל האחראי על תזונתם של דניאל, חנניה, מישאל ועזריה נתן להם זרעונים. לפי הערוך "קדלי דחזירי" הוא "עשב הצומח בראש חזרת, והוא מאכל שרים". לעומתו, בתוספות ובפירוש שטיינזלץ מפורש שהכוונה לקותל חזיר.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אישים במגילת אסתר
קטגוריה:סריסי אחשוורוש
מסדר דיית הזהב

מסדר דיית הזהב (ביפנית: 金鵄勲章, תעתיק: קינשי-קוּנשׁוֹ) היה מסדר באימפריה היפנית שנוסד ב-12 בפברואר 1890 על ידי הקיסר מוצוהיטו לזכרו של ג'ימו, הראשון בקיסרי יפן. 

==רקע==
מסדר דיית הזהב היה עיטור צבאי אותו העניקו עבור אומץ לב, מנהיגות או פיקוד מופת בעת קרב.

המסדר הכיל שבע דרגות. חוגרים היו רשאים להתקבל לדרגות החמישית עד השביעית, נגדים לדרגות הרביעית עד השישית, קצינים זוטרים מהשלישית עד החמישית, קצינים אחרים מהשנייה עד הרביעית, וקצינים בכירים מהדרגה הראשונה עד השלישית.

בסך הכול הוענקו 1,067,492 עיטורי מסדר דיית הזהב, רובם בשתי הדרגות הנמוכות ביותר. ארבעים ואחת הוענקו בדרגה הראשונה ומאתיים ואחת בדרגה השנייה. בנוסף לעיטור קיבלו חברי המסדר אנונה לכל ימי חייהם, ובמשך שנה לאחר מותם קיבלה משפחתם את התשלום. אם נפטר האדם פחות מחמש שנים לאחר קבלת העיטור, קיבלה משפחתו את התשלום עד לסיום תקופת חמש השנים. 

מסדר דיית הזהב בוטל על ידי המפקד העליון של כוחות הברית של יפן הכבושה ב-1947.

==עיצוב==
תג המסדר מציג דיה זהובה, שליחת האלים לפי הניהון שוקי, שסייעה לקיסר ג'ימו להביס את אויביו. הדיה המוזהבת עומדת על כוכב בעל שמונה פינות עם שלושים ושתיים קרניים אדומות מצופות אמייל. מתחת לדיה צלובים שני מגני סמוראים, מצופים אמייל כחול, עם שתי חרבות צהובות צלובות בעלות ניצבי כסף. משני הצדדים מופיעים דגלים אדומים הנושאים את סמל השינטו. 

התג היה מצופה זהב בדרגות הראשונה עד החמישית, ומצופה כסף בשתי הדרגות הנמוכות ביותר. הוא היה תלוי על סרט בצבע כחול-ירוק בעל שוליים לבנים, והיה נתלה כאבנט על כתף ימין עבור הדרגה הראשונה, על הצוואר בדרגות השנייה והשלישית, ועל צד שמאל של החזה עבור שאר הדרגות.

הכוכב עבור הדרגות הראשונה והשנייה היה זהה לתג אך בעל קרניים אדומות וצהובות, ונענד על צד שמאל של החזה עבור הדרגה הראשונה, ובצד ימין עבור הדרגה השנייה.

== בין מקבלי העיטור נמנים ==
*איסורוקו יממוטו
*צ'ואיצ'י נגומו
*איוואו אויאמה
==קישורים חיצוניים==

* [http://www8.cao.go.jp/english/decoration/kyoku.html פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים]

קטגוריה:יפן: מסדרים ועיטורים
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
פארק אואנו

פארק אואנו (ביפנית: 上野公園) הוא פארק ציבורי רחב ידיים ברובע אואנו שבטוקיו (הנמצא ברובע המיוחד, טאייטו). הפארק הוקם בשנת 1873 על אדמות שהיו שייכות בעבר למקדש קאניי-ג'י. בהיותו אחד מהגנים הציבוריים הראשונים של יפן, הוא הוקם ברוח מערבית תוך השאלה והטמעה של שיטות עבודה בינלאומיות שאפיינו את תקופת מייג'י המוקדמת. זהו משכנם של מספר מוזיאונים משמעותיים, דוגמת המוזיאון הלאומי של טוקיו, מוזיאון הטבע והמדע הלאומי, המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית. 

פארק אואנו השתתף בעבר בחגיגות האביב בזכות פריחת עצי הדובדבן. בשנים האחרונות הפארק והאטרקציות שבו זוכים לפופולריות גדולה, עם למעלה מעשרה מיליון מבקרים בשנה, אשר הופכים את הפארק לפארק העירוני הפופולרי ביותר ביפן.

==היסטוריה==
השטח של פארק אואנו היה שייך בעבר למקדש Kan'ei-ji, אשר נוסד ב-1625. רוב המבנים של המקדש נהרסו בקרב אואנו ב-1868, כחלק ממלחמת בושין, כאשר צבא שוגונות טוקוגאווה הובס בידי אלה השואפים לרסטורציה של שלטון הקיסר. בדצמבר של אותה שנה, הפכה גבעת אואנו לרכושה של העיר טוקיו.

כאשר נוסד ב-1873, פארק אואנו נוהל בידי משרד ענייני פנים (כיום משרד הפנים והתקשורת), ולאחר מכן בידי משרד החקלאות והמסחר, ואחר כך למשרד המשפחה הקיסרית (כיום סוכנות משק הבית הקיסרי). בשנת 1924, לכבוד חתונתו של הקיסר הירוהיטו, פארק אואנו ניתן לעיר באופן רשמי בידי הקיסר טאישו, ממנו קיבל גם את השם הרשמי שלו, שנמצא בשימוש גם היום: "פארק המתנה הקיסרית אואנו".

==אתרים חשובים בפארק==

==גלריית תמונות==
<gallery caption="" widths="140px" heights="150px" perrow="6">
Tokyo National Museum, Honkan 2010.jpg|המוזיאון הלאומי של טוקיו
National museum of western art05s3200.jpg|המוזיאון הלאומי לאמנות מערבית
NMNC01s3200.jpg|מוזיאון המדע הלאומי
Tokyo metropolitan art museum01 1920.jpg|מוזיאון האמנות המטרופוליני של טוקיו
Shitamachi Museum.JPG|מוזיאון שיטמאצ'י
Tokyo bunka kaikan02 2048.jpg|טוקיו בונקה קאיקן
Kaneiji Genyuin Mausoleum Gate.JPG|מאוזוליאום של שושלת טוקוגאווה
The oldest Tokyo National University of Fine Arts and Music Concert Hall.jpg|אולם הקונצרטים סוגאקודו
International Library of Children's Literature.jpg|הספרייה הבין-לאומית לספרות ילדים
Tokyo University of the Arts3.JPG|מוזיאון האומנות של אוניברסיטת טוקיו לאומנות
Ueno Royal Museum.JPG|המוזיאון המלכותי של אואנו
KaneijiPagoda1270.jpg|הפגודה של מקדש קאניי-ג'י
Kaneiji Main Temple.JPG|ההיכל המרכזי של מקדש קאניי-ג'י
SaigoTakamori1332.jpg|פסל של טקמורי סאיגו מוציא לטיול את כלבו
Komatsumiya akihito1024.jpg|פסל של הנסיך קומטסו אקיהיטו, רוכב על סוסו
Ueno Shogitai tomb.jpg|אנדרטה לשוגיטאי, חיל העילית של השוגון בתקופת הבקמאטסו
GeneralGrant20111121.jpg|אנדרטה ליוליסס ס. גרנט, נשיא ארצות הברית ה-18
Anthonius Franciscus Bauduin.jpg|פסל של אנטוניוס פרנסיסקוס באודויין
The japan art academy01 1024.jpg|האקדמיה לאומנות
Ueno-zoo.jpg|הכניסה לגן החיות אואנו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20120303143016/http://www.kensetsu.metro.tokyo.jp/toubuk/ueno/annaizu.pdf מפת הפארק]

==הערות שוליים==

קטגוריה:טוקיו: גאוגרפיה
אואנו
קטגוריה:טוקיו: תרבות
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
מדליית הכבוד הצבאית

מדליית הכבוד הצבאית (ביפנית: 従軍記章, תעתיק: ג'וּגוּן-קישׁוֹ) היה עיטור צבאי באימפריה היפנית. 

המפקד העליון של כוחות הברית של יפן הכבושה ביטל את המדליה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר אימוץ סעיף 9 לחוקת יפן, לפיו נאסר על יפן לנהל מלחמה כנגד מדינה אחרת, לא נותר טעם להמשיך להעניק את העיטור.

==עיטורי המערכות==
{| class="wikitable"
|-
| משלחת העונשין לטאיוואן
|-
| מלחמת סין–יפן הראשונה
|-
| מרד הבוקסרים
|-
| מלחמת רוסיה–יפן
|-
| מלחמת העולם הראשונה
|-
| ניצחון מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה
|-
| מלחמת סין–יפן השנייה (1931-34)
|-
| מלחמת סין–יפן השנייה (1937-45)
|-
| המלחמה הפסיפית
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www8.cao.go.jp/english/decoration/kyoku.html פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים]

קטגוריה:יפן: מסדרים ועיטורים
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
יהודים למען שימור הבעלות על כלי ירייה

יהודים למען שימור הבעלות על כלי ירייה (אנגלית: Jews for the Preservation of Firearms Ownership (JPFO)) הוא ארגון אמריקאי שמטרתו לקדם את זכותם של אזרחי ארצות הברית להחזיק ולשאת נשק חם. הארגון מפרש זאת כ"זכות טבעית וקדמונית" המנוסחת בתיקון השני לחוקה האמריקאית. הארגון נוסד ב-1986 על ידי אהרון זלמן, סוחר נשק ויוצא הצי של ארצות הברית. 

ה-JPFO ידוע במסעות הפרסום עם המוטיב של השוואת מדיניות צמצום נשק לחקיקה הטוטאליטרית בנושא זה. אחת מססמאותיו המפורסמות, "כל מי שבעד הגבלות נשק שירים את ידו, הימנית", ברמז מפורש להצדעה במועל יד.. טיעון נוסף שהארגון מקדם הוא שהשמדות עם עולות בקנה אחד עם מדיניות הגבלת נשק אזרחי, ומביא דוגמאות לכך מההיסטוריה המודרנית.

ה-JPFO אינו מגביל את החברות בו ליהודים בלבד. הדרישה היחידה לחברים היא "שיכבדו את מגילת הזכויות". 

בנוסף, אין לבלבל בין ארגון זה לארגון אחר הנושא את אותן ראשי תיבות, ה- Jewish People's Fraternal Order, שהייתה תנועה פרו-קומוניסטית במסדר העובדים הבינלאומי במהלך שנות הארבעים של המאה העשרים.

==עמדות פוליטיות==
אחת הטענות של ה-JPFO היא שחוק הפיקוח על הנשק, שחוקק ב-1968 ואשר הגביל את הסחר בכלי נשק בין מדינות לסוחרים מאושרים, לקוח במלואו מהחקיקה הנאצית.. חוק כלי הירייה הגרמני שהיה קיים לפני עליית הנאצים לשלטון ב-1933, ושונה על ידי השלטון הנאצי ב-1938. הבסיס לטענת JPFO הוא שבחוק האמריקאי מ-68' הוכנס לראשונה מבחן לשימוש ספורטיבי" של כלי נשק, וכי קריטריון זה היה קיים באותו שם בחקיקה הגרמנית. הם מצביעים על כך שהחוק קודם על ידי הסנטור תומאס דוד (Thomas Dodd), אשר היה אחד מהתובעים במשפטי נירנברג. 

ה-JPFO גם נוהג לבקר את החוסר בתקינה אחידה של הבדיקות הנערכות על ידי הלשכה לאלכוהול, טבק, כלי נשק וחומרי נפץ (ATF), והשפעתה על בעלי כלי הנשק.

==ביקורת כלפי ה-NRA==
במהלך שנות קיומו, ה-JPFO ביקר את איגוד הרובאים הלאומי (NRA) פעמים לא מעטות, כשהאחרונה (נכון למרץ 2012) מתייחסת למכתב שנשלח לנשיא ברק אובמה במרץ 2011. הסיבה העיקרית לביקורת היא ש-JPFO מחשיב את יחס איגוד הרובאים לממשל כמרוכך מדי, ואף ותרני. לכן, ובהיות שניהם ארגוני זכויות נשק, קיימים יחסי "אהבה-שנאה" בין שני הארגונים ומפעם לפעם חילופי דברים בין ראשיהם. עם זאת, מבקרי מדיניות זו של ה-JPFO טוענים, שהיות איגוד הרובאים לובי פוליטי בעל תקציב ענק המבוסס בעיקרו על תרומות, עליו לקחת בחשבון הבטים שארגונים קטנים יותר פטורים מהם. טענה נוספת היא שמקור הביקורת הוא בעובדה ששני הארגונים מתחרים על לב אותו נתח אוכלוסייה.

===חילוקי דעות עם הליגה נגד השמצה===
קיים עימות מתמשך בין ה-JPFO לליגה נגד השמצה סביב עמדות הארגון. ה-JPFO מאשים את הליגה בהתערבות ב"אותם ענייני הקהילה היהודית שאינם נוגעים להם", ואילו מצידו, מנכ"ל הליגה, אברהם פוקסמן, מתח ביקורת על הארגון במספר הזדמנויות לגבי מה שהוא מכנה "ניצול האנטישמיות לקידום האג'נדה החימושית שלו."

==ארגונים מקבילים לפי מדינה==
* : איגוד הרובאים הלאומי 
* : ארגון הרובאים הריבוני הקנדי

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:ארגונים למען זכויות נשק
קטגוריה:ארצות הברית: החזקת נשק
חברת ג'ים הנסון

חברת ג'ים הנסון (באנגלית: The Jim Henson Company) היא חברה אמריקאית אשר נוסדה על ידי יוצר החבובות ג'ים הנסון בשנת 1958. בזכותה של החברה, מופצות החבובות בכל רחבי העולם בשביל בידור והנאה.

החברה כוללת את מפעל הבובות של ג'ים הנסון, אשר עושים בה אפקטים מיוחדים ואנימטרוניקה. ג'ים הנסון וג'יין הנסון ייסדו את החברה כשלוש שנים לאחר הוצאת תוכניתם הראשונה, "סאם וחברים", מלבד תוכנית זו החברה עשתה פרסומות, התארחו בתוכניות אירוח ואפילו ביקרו סרטים. בשנת 1969 החברה יצרה דמויות ויותר מ-20 סרטונים לתוכנית הילדים הפופולרית רחוב סומסום.

הדמות הראשונה של החברה שהחלה לעבוד בטלוויזיה הארצית הייתה של רולף הכלב אשר הופיע בפרסומת של מזון לכלבים, ולאחר מכן קיבל פינה קבועה בתוכניתו של ג'ימי דין בשנים 1963-1966. באותו הזמן, ג'ימי דין נתן רשות לקבל 40 אחוז מהחברה, אולם דין היה בירידה כי הוא הרגיש שהוא לא הרוויח.
במשך שנים רבות, ניסה ג'ים הנסון למכור כמה תוכניות טלוויזיה שונות לרשתות הטלוויזיה האמריקאיות אולם הרשתות לא רצו את תוכניתיו. לפתע בשנת 1976, המפיק הבריטי לורד לו גרייד הרשה לג'ים הנסון להפיק תוכנית שבועית עם בובותיו בבריטניה. התוכנית נקראה החבובות והיא שודרה ברשת הבריטית "ATV". ההצלחה של החבובות הובילה אותן לסרטים, ספיישלים וכו'. החבובות היו שייכות לחברה הבריטית "ITC", אבל ג'ים הנסון החליט למכור את החברה מאוחר יותר.

בשנות ה-80 המוקדמות, ג'ים הנסון השתלב ב"מפעל הבובות של ג'ים הנסון" והפיק כל מיני תוכניות כגון: פראגל רוק, סיפורי עמים ודינוזאורים, וסרטים כגון: הקריסטל האפל והמבוך. ובמשך שנות ה-80 הוא הפיק גם את התוכנית "השעה של ג'ים הנסון".

בשנת 1990, מכר ג'ים הנסון את החברה שלו לחברת וולט דיסני, אולם שנה לאחר המכירה ושבוע לפני החתימה על החוזה, ג'ים הנסון נפטר, ובעקבות זאת משפחתו החליטה לבטל את העסקה עם דיסני ולשמור את הזכויות לעצמה.
בשנת 2004, מכרה חברת ג'ים הנסון את החבובות ואת סדרת הטלוויזיה לילדים הדוב בבית הכחול לחברת וולט דיסני ואילו התוכנית רחוב סומסום עברה לחברת "סדנת הטלוויזיה לילדים" אשר שונתה ל"סדנת סומסום".

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:החבובות
כרונולוגיה לתולדות הישוב היהודי בארץ-ישראל

כרונולוגיה לתולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל הוא אלמנך הכולל סקירות היסטוריות ותאריכים של אירועים היסטוריים חשובים בתולדות היישוב היהודי בארץ ישראל. 
הכרונולוגיה נערכה ונכתבה על ידי ימימה רוזנטל ואליהו שטרן, וראה אור בהוצאת יד יצחק בן-צבי והמכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת תשל"ט 1979. מחברי הכרונולוגיה השתמשו בעיקר בעיתונות התקופה ובחרו ממנה את האירועים החשובים ביישוב לפי דעתם. 

ההקדמה לכרונולוגיה נכתבה על ידי פרופ' ישראל קולת, שהיה מומחה לתולדות היישוב, הציונות ותנועת העבודה, ובה כתב: "הכרונולוגיה עוסקת בתולדות היישוב היהודי; אירועים יהודיים כלליים או אירועים פוליטיים כלליים הובאו בה רק כעובדות-רקע. אפילו תולדות ההסתדרות הציונית נסקרו באופן חלקי בלבד, במידה שהייתה להן נגיעה ישירה לחיי הישוב". מלבד בחירת האירועים החשובים, ושיבוצם ברוב ימות כל שנה, ערכו רוזנטל ושטרן גם תיקוף של תקופת המנדט, שאותו ביטאו בחלוקה לפרקים של הכרונולוגיה.
עם זאת היו המחברים ועמיתיהם מודעים לכך, שמה שנבחר בשלהי שנות ה-70 להיות מצוין כאירוע החשוב, יראה שונה ואחר לאחר תקופה, ומידת החשיבות של האירועים תעלה או תרד, הן על פי האירועים שיתחוללו שלאחר מכן, והן על פי תעודות היסטוריות ועובדות שיתגלו להיסטוריונים ולציבור הרחב, ויציגו את אירועי העבר באור אחר.

הכרונולוגיה כוללת שלושה פרקים: 

# שנות המעבר - תרע"ח-תר"פ 1917-1920
# שנות כינון המשטר המנדטורי והבית-הלאומי - תר"פ-תרפ"ט 1920-1929
# בעיות מדיניות ועימותים פנימיים - תרפ"ט-תרצ"ה 1929-1935

כמו כן כולל הספר "רשימת כתבי עת וספרים" דהיינו ההיסטוריוגרפיה העיקרית הנוגעת לתקופה, ומפתחות.
==ראו גם==
*כרונולוגיה

==קישורים חיצוניים==
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי עזר
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
קטגוריה:היישוב
קטגוריה:הוצאת יד יצחק בן-צבי
קטגוריה:תולדות עם ישראל בארץ ישראל
מוזיאון האמנות המטרופוליני של טוקיו

מוזיאון האמנות המטרופוליני של טוקיו (ביפנית: 東京都美術館) הוא מוזיאון לאמנות בטוקיו, יפן. הוא ממוקם בפארק אואנו.

==היסטוריה==
בעולם האמנות היפנית, הצורך במוזיאון לאמנות מודרנית, שיוכל להציג יצירות בנות זמננו, כציורים וסרטים מאז תקופת מייג'י, היה נושא אשר דנו בו רבות, במיוחד כאשר התחילה תקופת טאישו עם עליית הקיסר יושיהיטו. באותה תקופה, נעשה שימוש בשיטה של תערוכות מתחלופת רבות ומוזיאונים זמניים שנבנו במהלך תערוכות מקומיות, כשהיו מספיק מתקנים מתאימים. הרעיון להקמת מוזיאון בידי משרד החינוך צץ ודובר למשך תקופה, אך לבסוף נשלל בגלל מחסור בתקציב מתאים.

לבסוף, תרומה בסך מיליון ין הוצעה לעיר טוקיו עבור הקמת המוזיאון, מאיש עסקים עשיר המכונה "מלך הפחם" של אזור טוקיו, קייטורו סאטו. ב-1926 הוקם המוזיאון על פי עיצוב של האדריכל שיניצ'ירו אוקאדה, במקומו של מוזיאון האמנות של מחוז טוקיו.

ב-2010 הוכרזו שיפוצים מסיביים במוזיאון. בפתיחה חלקית של המוזיאון, שנערכה ב-1 באפריל 2012,כלל המוזיאון מחודש היכל תערוכות ציבורי, מסעדה, חנות מוזיאון, מרכז מידע על אמנות, וטרקלין אמנות. לאחר ה-30 ביוני נפתח המוזיאון מחדש באופן מלא לציבור הרחב, ותערוכה מיוחדת נפתחה בהיכל האמנות המרכזי שלו.

==אופי המוזיאון==
כמעט מן ההתחלה, רוכזו אוספי האמנות (שמומנו בעיקר בידי חברות מסחריות, דוגמת עיתונים שונים), ואוסף האמנות הצרפתי העכשיו, כאוספים ציבוריים בהיכל המרכזי. המוזיאון זכה לביקורות רבות על כך שהשווה בכך בין אירופה וארצות הברית עמוסות המוזיאונים, ליפן, אשר תרבות המוזיאונים שלה הייתה רווחת הרבה פחות. לכן, דרשו המבקרים שהמוזיאון יבחר לעצמו משאילים עיקריים אשר באוספיהם (מתחום יפן, כמובן) יוכל להתרכז.

פתיחת המוזיאון והתגובות אליו השפיעו רבות על תחום המוזיאונים ביפן ועל מוסדות אחרים שנוסדו אחריו. לדוגמה, מוזיאון אוהרה לאמנות שנפתח בקורשיקי. ב-1930 והיה המוזיאון הראשון ביפן שהציג תערוכת קבע של אמנות מערבית. דוגמה נוספת היא מוזיאון עיריית קיוטו לאמנות (נפתח ב-1933) והמוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית (טוקיו) שנפתח אחרי מלחמת העולם השנייה, ב-1952.

==מבנה המוזיאון==

==ראו גם==
* מוזיאון טאיאן של מטרופולין טוקיו

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.tobikan.jp/ אתר המוזיאון] 

קטגוריה:יפן: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:טוקיו: מבנים
קטגוריה:טוקיו: מוזיאונים
איגוד הרובאים הלאומי של אירלנד

איגוד הרובאים הלאומי של אירלנד (NRAI) הוא איגוד הנועד לקדם את הירי הספורטיבי באירלנד. האיגוד נוסד בשנת 2000, ומרכזו בטולמור (Tullamore), בירת מחוז אופאלי (Offaly) במרכז המדינה.

בניגוד לאיגודים בעלי שם זהה במדינות אחרות, ה-NRAI משמש כאיגוד ספורט לכל דבר, כשמקביליו במדינות השונות הן התאחדויות או פדרציות ספורטיביות. זאת על אף ניסיונות השוואה עם איגוד הרובאים האמריקאי (NRA) ושיתוף פעולה עמו בתחומי הקליעה, שכן אין הוא עוסק כלל בזכות לנשיאת נשק או בחקיקה בנושא. אתר האינטרנט של האיגוד משמש ברובו כפורטל ספורט לענפים הרלוונטיים.

==היסטוריה==
שלוש שנים לאחר ייסודו של האיגוד נבנה באזור בו הוא ממוקם המטווח הפתוח הראשון במדינה לירי לטווחים בינוניים. מאוחר יותר יוסד בשטחו מרכז הירי הלאומי (Midland National Shooting Centre of Ireland).

האיגוד מתרכז במספר ענפי ירי, אולם ללא ספק התמחותו היא קטגורית ה F-Class, בהיותו אחד ממקימי הליגה הלאומית האירית בקטגוריה זו. בשנת 2008 נבנה במקום מטווח 1000 יארד (914 מ'), על מנת לאפשר לאירלנד להשתתף באליפות העולם 2009. קיימת גם יריבות גלויה בין ה-NRAI לליגת ה F-Class האמריקאית. בשנת 2010 הסתיימה בניית מטווח בגודל 1200 יארד (1097 מ') בחסות האיגוד.

==קישורים חיצוניים==
* בארכיון האינטרנט
 
קטגוריה:אירלנד: ספורט
קטגוריה:ארגונים למען זכויות נשק
תמר פרץ

תמר (תמי) פרץ (נולדה ב-10 בספטמבר 1952) היא רופאה וחוקרת ישראלית, פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. כיהנה כמנהלת מכון שרת לאונקולוגיה במרכז הרפואי הדסה עין-כרם וכן כמנהלת המרכז הרפואי הדסה בירושלים.
מתחומי עיסוקיה של פרץ: מחקר וטיפול בסרטן השד, גישות אימונולוגיות בטיפול בסרטן ופיתוח טיפול בסרטן באמצעות קנאביס.

==קריירה רפואית==
תמר פרץ לבית יבלונסקי נולדה בגדנסק שבפולין ועלתה לישראל ב-1957. בשנת 1980 סיימה את לימודי הרפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית וב-1986 סיימה את התמחותה באונקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בשנים 1987-1989 שהתה בהשתלמות במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג בניו יורק.

בשנים 1986-1994 שימשה רופאה בכירה במחלקה לאונקולוגיה בבית החולים הדסה עין כרם. בשנים 1993-1994 שימשה מנהלת בפועל של מכון שרת לאונקולוגיה ובשנים 1994-2020 הייתה המנהלת הקבועה של המכון, מ-1998 היא שימשה גם כמנהלת המרכז למחלות שד ממאירות בהדסה.

==פעילות אקדמית ומחקרית==
פרץ היא מרצה לאונקולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1992 מונתה למרצה בכירה, ב-1996 – לפרופסור חבר וב-2006 לפרופסור מן המניין. היא מופקדת על הקתדרה לאונקולוגיה ע"ש לורנס שכט. היא זכתה בעשרות מענקי מחקר ופרסמה (בשיתוף עם חוקרים נוספים) 140 מאמרים בכתבי עת מדעיים וכן עשרות פרסומים אחרים.

בשנים 2005-2009 שימשה פרץ יושבת-ראש הוועדה ללימודים קליניים בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ומ-2009 היא מכהנת בו כדיקן-משנה לענייני הוראה.

פרץ חברה באגודות רפואיות רבות בישראל ובעולם ובהן האגודה האמריקנית לאונקולוגיה קלינית, האגודה האירופית לחקר הסרטן והאגודה הישראלית של נשים רופאות. היא מרצה בפורומים אקדמיים ואחרים שונים.

פרץ פעילה במסגרות מקצועיות וציבוריות שונות. בין השאר היא חברת המועצה הלאומית לאונקולוגיה וחברת הוועד המרכזי של ההסתדרות הרפואית בישראל.

ב-2011 הייתה פרץ בין המועמדים לתפקיד מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה.

ביוני 2014 התמנתה למנהלת זמנית של בתי החולים של הדסה. סיימה את תפקידה בפברואר 2016. בשנת 2020 פרשה מתפקידה כמנהלת מכון שרת לאונקולוגיה.

החל משנת 2019 עוסקת פרץ במחקר ופיתוח פתרונות לסרטן השד המשלבים קנאביס. כך, הצטרפה פרופסור פרץ לוועדה הרפואית של חברת קנאשור וכן משתפת פעולה בפיתוח תרופות דומות בחברת קנבוטק.

פרץ קיבלה את פרס יקיר ירושלים לשנת תש"פ. היא נשואה ואם לשניים.

===ממחקריה המדעיים===
* [https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/?term=Peretz+T ממחקריה של פרץ באתר PubMed]

==ראו גם==
* סרטן השד

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.hadassah.org.il/?catid={7DB18173-2862-4CB3-90C7-85736943709B}&doctor=%D7%A4%D7%A8%D7%95%D7%A4%27%20%D7%AA%D7%9E%D7%A8%20%D7%99%D7%91%D7%9C%D7%95%D7%A0%D7%A1%D7%A7%D7%99%20%D7%A4%D7%A8%D7%A5 תמר פרץ] באתר המרכז הרפואי הדסה
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרות סרטן ישראליות
קטגוריה:חוקרי סרטן ישראלים
קטגוריה:אונקולוגיות ישראליות
קטגוריה:אונקולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולות בשנות ה-1950
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ירושלים: רופאים
קטגוריה:מנהלות בתי חולים בישראל
קטגוריה:מנהלי בתי החולים של הדסה
קטגוריה:מדעניות ישראליות
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
נמל התעופה הבין-לאומי של קנסאי

מגדל הפיקוח]]

שני מטוסים מדגם [[בואינג 767-300 של ANA וJAL]]
מטוס [[קונקורד בנמל בשנת 1994]]
גשר שער השמיים
נמל התעופה הבין-לאומי של קנסאי (ביפנית: 関西国際空港, Kansai Kokusai Kūkō, באנגלית: Kansai International Airport) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשמש את מחוז אוסקה. נמל התעופה ממוקם באוסקה, על אי מלאכותי במפרץ אוסקה, כ-35 ק"מ דרומית מערבית לתחנת הרכבת אוסקה.

נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות התעופה אול ניפון איירוויז, ג'פאן איירליינס, ניפון קרגו איירליינס, וחברת התעופה הזולה Peach.

נמל התעופה נפתח בשנת 1994 במטרה להקל על הצפיפות שהייתה בנמל התעופה הבין-לאומי של אוסקה, שכיום מטפל בטיסות פנים ארציות בלבד. בשנת 2006 נרשמו בנמל 116,475 תנועות מטוסים, מתוכם 73,860 טיסות בין-לאומיות ו-42,615 פנימיות. מספר הנוסעים היה 16,689,658, מתוכם 11,229,444 בטיסות בין-לאומיות ו-5,460,214 בטיסות פנימיות. נפח המטענים עמד על 802,162 טון. עקב העלייה במספר הטיסות העוברות בנמל, נפתח מסלול נוסף ב-2 באוגוסט 2007.

בשנת 2020 זכה הנמל במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX

ב-4 בספטמבר 2018, נמל התעופה נפגע על ידי טייפון ג'בי (2018) נמל התעופה הפסיק לפעול לאחר שהטייפון הציף את האי. המצב החמיר עוד יותר כאשר מכלית גדולה התרסקה על הכביש המהיר המקשר את נמל התעופה ליבשת.

== תחבורה אל הנמל וממנו ==
נמל התעופה מחובר ליבשה באמצעות "גשר שער השמיים R" (Sky Gate Bridge R), שאורכו 3,750 מטרים. בגשר שישה נתיבים ושתי קומות. הקומה העליונה סלולה ומיועדת לכלי רכב ובתחתונה מסילות המיועדות לרכבות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?placesearch=Osaka%20-%20Kansai%20International%20%28KIX%20%2F%20RJBB%29&distinct_entry=true נמל התעופה הבין-לאומי של קנסאי] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קנסאי
קטגוריה:אוסקה
משה מנחם מנדל ורנר

משה מנחם מנדל ורנר (1840–1914) היה יהודי חרדי, מייסד שכונות בירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בקרושנייוויצה שבפולין. למד אצל רבי אברהם בורנשטיין, ה"אבני נזר" שכיהן אז כרב וראש ישיבה בעיר. היה חסידו של רבי זאב וולף מסטריקוב, בנו של רבי אברהם לנדא מטשכנוב. אשתו התייתמה בילדותה וגדלה אצל רבי אברהם מטשכנוב. בסביבות שנת 1880 החליט לעלות לארץ ישראל. לפני שעלה, נסע לקבל רשות וברכה מרבי זאב וולף. רבי זאב וולף שאלו אם יש לו כסף למחיה ונענה שיש לו מספיק כסף עד ביאת משיח. רבו הבין את תשובתו שהכין לו כסף לזמן רב ונתן לו רשות לעלות. לאחר מספר ימים אמר לרבו שיתפלל שמשיח יבוא מהר. רבו הבין את רמיזתו שאין לו כסף אך לא חזר בו מהסכמתו. ורנר עלה עם שני ילדיו הקטנים, שמחה בונים וחנוך הניך. עם בואו לירושלים, החל להקים מפעלי עזרה וחסד לעניי העיר. לאחר שנגמר כספו נסע לארצות הברית ואירופה לגייס כספים לצורכי חסד. 

בזמן הגיעו לירושלים היישוב בעיר העתיקה כלל רק את רחובות הרובע היהודי ולא היה רישיון להקים או לקנות בתים חדשים. ורנר, בשיתוף פעולה של הרב חיים אלעזר ווקס, חכר מאפנדי ערבי חצר בשכונת באב חוטה שברובע המוסלמי והעמידו חינם לרשות משפחות עניות.

לאחר זמן בנה גם את שכונת בתי ורנר, סמוך לבתי ורשה, שיועדה אף היא חינם ללומדי תורה. בשנת 1884 הקים חברה בשם "פורת יוסף" במטרה להקים מפעל התיישבות גדול סמוך לשכם. ורנר רכש שטח גדול וגייס את תמיכת רבי שמואל בורנשטיין מסוכטשוב (ידידו מנוער) אך למעשה תוכניתו נכשלה.

==משפחתו==
*בנו הרב שמחה בונם ורנר היה דיין בעדה החרדית. 
** הרב אברהם ורנר - רבה הראשון של נתניה.
***שושנה, אשת הרב אליעזר יהודה ולדנברג.
** הרב אשר זאב ורנר - אב"ד טבריה.
*** הרב משה ורנר היה חתנו של רבי נפתלי חיים אדלר מדז'יקוב.
*** הרב חיים ורנר
*** הרב שמחה בונים ורנר, ראש "ישיבת אור תורה".
*** יפה מרים, נשואה לרב אברהם דב אוירבך, אב"ד טבריה.
*** אסתר לאה, נשואה לרב חיים שלום דייטש, חסיד חב"ד, ראש כולל צמח צדק בעיר העתיקה

*בנו חנוך העניך
**הרב שמואל ברוך ורנר - אב"ד תל אביב. חתנו של הרב יעקב משה חרל"פ. 
***הרב דוד ורנר רבה של חדרה.
*** הרב שמעון מאיר ורנר, כיהן שנים רבות כראש כולל הרמב"ם בתל אביב, כיום ראש קיבוץ בישיבת עטרת שלמה.
*** חתנו הרב דב צבי קרלנשטיין, ראש ישיבת גרודנא באשדוד. 
*** חתנו הרב מנחם שיף, ראש כולל ברעננה.

==לקריאה נוספת==
* אהרן סורסקי, "זוטו של נהר", ירושלים תשמ"ג.

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע המוסלמי: אישים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:מייסדי שכונות ירושלים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:חסידים
קטגוריה:משפחת ורנר
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1840
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1914
סרטי יאקוזה

סרטי יאקוזה (ביפנית: ヤクザ映画) הם סוגה קולנועית יפנית פופולרית שעוסקת בחייהם ומעשיהם של היאקוזה, המכונה גם המאפיה היפנית.

==רקע וסגנון==
סרטי היאקוזה היו פופולרים במיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה שהתאפיינה בהתפתחות מרשימה של המודרניזציה כמו גם חדירתה של תרבות המערב וגם תקופת המיתון האחרונה, שהייתה תקופה של חששות לגבי עתידה של יפן. על המצע הלא-בטוח של שתי תקופות אלו צמחו סרטי היאקוזה אשר טיפחו מיתוס של אנשי המאפיה שהופכים מאנשי פשע לדמות הרואית, ממשיכת דרכם של הסמוראים, שריד אחרון מן המאמינים בערכי יפן הטהורים, החיה בהתרסה בשולי החברה ונאבקת בחברה המודרנית ביפן. הסרטים טיפחו מיתוס של דמות אידיאלית המגינה על החברה מנוכלים וזרים, זרים במקרה זה מתייחס בעיקר על חיילים אמריקאים המוצגים כפרועים במיוחד. למעשה, את המיתוס ההירואי הזה של גיבורי מאפיה בעלי ערכים ועקרונות, טיפחו אנשי המאפיה בעצמם, בעזרתם של סופרים פופולרים.

הסרטים היו נפוצים במיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, כשסרטי הסמוראים החלו להראות מיושנים ורשמיים מדי, והיוו תחליף מודרני לדמות הסמוראי מן העבר.

==נינקיו אייגה==
נינקיו אייגה, או "סרטי אבירים" היו הסוג הראשון של סרטי היאקוזה. רובם הופקו על ידי טואי, בשנות ה-60. גיבור הסרט, לבוש תמיד קימונו, מוצג כדמות נערצת החיה שלא במסגרת החוק וקרועה בין הערכים הסותרים של חובתה ורגשותיה האישיים.

==Jitsuroku eiga==
בשנות ה-70, זן חדש של סרטי יאזוקה הופיע: סדרות ה-Jitsuroku, או דוקודרמה. סרטים אלו התבססו על סיפורים אמיתיים, וצולמו בסגנון דקומנטרי, עם מצלמת וידאו ידנית. הסגנון הזה היה פופולרי למדי.

==אחריתו של הז'אנר==
בשנות ה-90 ירדה הפופולריות של ז'אנר זה. נכון לתחילתם של שנות האלפיים, רובם מיוצרים בסגנון סרטי ניצול - תקציב נמוך ודגש על מהירות ההפקה. יוצא מן הכלל הם סרטיו המוערכים של טקאשי קיטאנו, אשר סרטי היאזוקה שלו מוכרים ברחבי תבל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קולנוע ביפן
יאקוזה
דוד קוויאט

left
הרב דוד קוויאט (תרע"ט, 1919 - כ"ד בחשוון תש"ע, 11 בנובמבר 2009) היה מראשי ישיבת מיר בברוקלין ומרבני אגודת ישראל בארצות הברית. מחבר סדרת הספרים "סוכת דוד".

==ביוגרפיה==
נולד בביאליסטוק לחיה ריישא ולרב אברהם אליעזר, חסיד סלונים. התייתם בצעירותו. בגיל 16 התקבל לישיבת מיר והיה מהתלמידים הצעירים בישיבה. שמר שם על לבושו החסידי. בזמן מלחמת העולם השנייה נדד עם הישיבה לווילנה ולשאנגחאי שם התקרב לרב יחזקאל לוינשטיין ולרב חיים שמואלביץ. 

לאחר המלחמה עבר לארצות הברית שם נישא לנכדת הרב שמואל בנימין סופר, ה"חשב סופר". התגורר בוויליאמסבורג והיה מקורב לרבי יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירה. לאחר הקמת שיכון סקווירא היה מראשוני המתיישבים. לאחר תקופה חזר לברוקלין ועבד בתחום היהלומים אך לא הצליח בעבודתו. זמן מועט לאחר מכן נקרא על ידי חסידי גור למסור שיעור לקבוצת בחורים והוא עזב את עבודתו. בתחילת שנות ה-60 תיקן הרב יעקב קמינצקי שבתי המדרש של אגודת ישראל ימנו רבנים. סניף "חפץ חיים" בשדרה ה-18 ביקש למנותו לתפקיד זה. הוא הסכים בתנאי שכל חברי הקהילה יסכימו למינוי וכך היה. 

בשנת תשכ"ב (1962) נקרא על ידי הרב אברהם קלמנוביץ לכהן כמגיד שיעור בישיבת מיר. מלבד שיעורי הגפ"ת היה מוסר שיעור בחומש. לאחר 12 שנה החל לכהן כראש ישיבה (בתואר "מראשי הישיבה"), במשרה זו כיהן עד סוף ימיו.

בתחילת שנות ה-90 נבחר ליושב ראש ועד הרבנים של אגודת ישראל בארצות הברית.

נהג לרשום חידושי תורה במחברות ובספרי הלימוד, וכן כתב את דרשותיו בישיבה ובבית הכנסת. 37 מספריו יצאו לאור, כולם בשם "סוכת דוד". על החומש יצאו לאור עשרה כרכים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=50741&pgnum=13 הגה"צ רבי דוד קוויאט זצ"ל] בכתב עת "אידישע ווארט" 416, אתר היברו בוקס. 
* 

קטגוריה:רבני סלונים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:ראשי ישיבת מיר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
פוליפגיה

פוליפגיה (באנגלית: Polyphagia; מיוונית: "פולוס" (πολύς) הרבה מאוד, ו"פאגו" (φαγῶ) "אני אוכל") היא מצב פיזיולוגי של אכילת יתר.

הצורה הכרונית (מתמשכת) של תופעה זו, בפרט כשהיא כבר הובילה להשמנה משמעותית, היא תופעה מסוכנת המצריכה מעקב תזונתי (דיאטתי) או רפואי (אנדוקרינולוגי לפחות ולעיתים גם פסיכיאטרי) לבירור הסיבה להופעתה, שכן היעדר הטיפול בה עלול לגרום להשארת ההשמנה, החרפתה, וכן התפתחות בעיות משניות לה דוגמת סוכרת ויתר לחץ דם.

==ברפואה==
ברפואה המושג פוליפגיה (לעיתים מוכר גם כהיפרפגיה (hyperphagia) הוא סימן רפואי שמשמעו תיאבון מוגזם וצריכה חריגה של מזון (מוצקים) דרך הפה.

הפרעות כגון סוכרת, תסמונת קליין-לוין, ההפרעות הגנטיות תסמונת פראדר וילי ותסמונת בארדט בידל עלולים לגרום להיפרפגיה (רעב כפייתי).

==הסיבות לבעיה==
הסיבות לאכילת יתר כוללות:
* חרדה
* הפרעת אכילת יתר (Binge eating disorder)
* תרופות מסוימות (כגון: קורטיקו-סטרואידים, ציפרוהפטדין[Cyproheptadine; שייך לאנטיהיסטמינים], ונוגדי דיכאון טריציקליים)
* בולימיה (בעיקר בנשים בגילאים 18–30)
* סוכרת (כולל סוכרת בהיריון)
* מחלת גרייבס
* היפרתירואידיזים (Hyperthyroidism) - יתר פעילות של בלוטת התריס.
* היפוגליקמיה
* תסמונת קדם וסתית

===חמצת קטוטית סוכרתית===
פוליפגיה מתרחשת בדרך כלל מוקדם במהלך חמצת קטוטית סוכרתית. למרות זאת, כאשר המחסור באינסולין הופך חמור יותר ומתפתחת חמצת קטוטית, התיאבון מדוכא.

== ראו גם ==
* רעב
* הפרעת אכילה
* טררה
* אנורקסיה
* סוכרת

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=9456 ״המרגל שאכל אותי״ - פרק בנושא בפודקאסט ״מינהר הזמן״, תאגיד השידור הישראלי ״כאן״]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תסמונות התנהגותיות הקשורות להפרעות פיזיולוגיות ולגורמים גופניים
טל טלמון

טל טלמון (נולדה ב-29 בינואר 1983 ברמת השרון) היא שחקנית ישראלית.

== קורות חייה ==
טלמון נולדה ברמת השרון לעמוס טלמון, מנצח, ולאורלי, ד"ר לפסיכולוגיה.

בגיל 18 התגייסה לחיל האוויר אך שוחררה בטרם עת לאחר חצי שנה עקב סיבות רפואיות.

למדה משחק בלוס אנג'לס בבית הספר למשחק של לי סטרסברג. לאחר שהות של כמה שנים בלוס אנג'לס חזרה טלמון לישראל.

== קריירה ==
בשנת 2001 השתתפה טלמון בקליפ של הזמר ארקדי דוכין לשיר "אוהבת לא אוהבת" ובנוסף השתתפה גם בקליפ של הזמר דור דניאל לשיר "כולי שלך".

בשנת 2008 שיחקה טלמון בסדרת הנוער "דני הוליווד" ששודרה ב-yes, בתפקיד איה באום. באותה שנה שיחקה גם בסדרת הדרמה "מסכים". כמו כן השתתפה בעונה הראשונה של סדרת הערפדים "חצויה", ששודרה ב-HOT, בתפקיד הערפדית לנה. בשנת 2010 שיחקה בטלנובלה "נשות הטייסים" ששודרה בערוץ 10 בתפקיד מאיה לוי.

בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "סימני שאלה" בתפקיד דידי. בנוסף שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "עממיות" בתור אוסי.

שיחקה בתפקידי אורח בסדרה "סברי מרנן" בשנת 2012, ובסדרה "עממיות" בשנת 2014.

בשנת 2016 השתתפה בעונה השביעית של סדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים+". ב-2017 הופיעה בתפקיד הראשי לצד אסף גולדשטיין בסרט הקולנוע "זוג יונים" של הבמאי דובר קוסאשווילי, שכלל עירום מלא.

בשנת 2018 השתתפה בסדרה "הרמון" בתפקיד אושר, אחת הנשים בכת של שבתאי צדיק.

בשנת 2022 הגיעה לגמר בתוכנית הראליטי "MKR המטבח המנצח: VIP עונה 3" לצד בן זוגה לירן שטראובר.

== חיים אישיים ==
טלמון הייתה נשואה בעבר ליוני אביטל, אחיה של השחקנית מילי אביטל. הם היו ביחד כארבע וחצי שנים, והתגרשו כעבור חצי שנה. ניהלה בעבר מערכת יחסים עם השחקן גיל דסיאנו ביטון. בשנת 2010 נישאה טלמון לשי כהנא, דוגמן ואחד מצמד הזוכים של "המירוץ למיליון 1", וב-2012 התגרשו.

במאי 2019 החלה לצאת עם כדורגלן העבר לירן שטראובר והתארסה לו בפברואר 2020.
בספטמבר 2020 פורסם שטלמון בהריון ובפברואר 2021 פורסם שהיא ילדה בן. השניים נישאו בינואר 2023 בחגיגות יום הולדתה ה-40.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:משתתפי מחוברים
קטגוריה:מתחרי MKR המטבח המנצח
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
אמריקה הסגולה

תוצאות [[הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 על פי מדינה, מחולקות לרפובליקנים (אדום) ודמוקרטים (כחול). שימו לב לגוונים שנוצרו במפה.]]
הביטוי אמריקה הסגולה הוא מונח מתחום הבחירות בארצות הברית. מתייחס להנחה כי ניתוח מפורט יותר של תוצאות ההצבעה של הבחירות האחרונות בארצות הברית יראה שציבור הבוחרים האמריקאי אינו מחולק לאמריקה "אדומה" (הרפובליקנים) ואמריקה "כחולה" (הדמוקרטים) כפי שמתואר לעיתים קרובות בניתוח החדשות. 

== רקע - הבחירות בארצות הברית ==

בארצות הברית, הנשיא וסגן הנשיא אינם נבחרים ישירות על ידי ציבור הבוחרים, אלא על ידי חבר האלקטורים.

אזרחי כל מדינה אינם מצביעים בבחירות ישירות למועמדים לנשיאות, אלא לאלקטורים (נציגים) מטעמם, שהם הבוחרים את הנשיא. למרות שברוב המדינות מופיע רק שם המועמדים לנשיאות, הנבחרים למעשה הם האלקטורים התומכים באותו נשיא, והם אלה המקיימים הצבעה ובוחרים בו. המועמד שזוכה ברוב קולות מדינה מסוימת מקבל את כל קולות האלקטורים התומכים בו, ממדינה זו, להוציא נברסקה ומיין. בשיטה זו נוצר לעיתים מעין פרדוקס בו למועמד שקיבל מעט פחות ממחצית הקולות במדינה, אין כל ביטוי בבחירת האלקטורים, ועמדת המיעוט הגדול עשויה שלא להישמע כלל.

== אמריקה הסגולה ==

מושג זה משקף את העובדה שארגוני החדשות בדרך כלל משתמשים בצבע אדום וכחול על מפת ארצות הברית כדי לציין מתי כבר ניצח מועמד רפובליקני או דמוקרטי, בהתאמה, במדינה או במחוז בקונגרס. מכיוון שבמערכת הפוליטית האמריקאית מנצח רק מועמד אחד ("המנצח לוקח הכל") ללא קשר ליחס בין הרוב למיעוט, התוצאה היא שהמפה אינה משקפת את החלוקה האמיתית של קולות "אדומים" ו"כחולים" ברחבי המדינה. העיוותים הכלולים במפות אלה תורמים, לפי אמונה זו, לתפיסה מוטעית שציבור הבוחרים מקוטב מאוד על ידי הגאוגרפיה, למרות שבפועל הדבר אינו כך.

המתמטיקאי רוברט ואנדרבי מאוניברסיטת פרינסטון יצר את מפת "אמריקה הסגולה" הראשונה בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000. כדי לשקף את היחס האמיתי בין הרוב למיעוט הוא צבע כל אחת ממדינות ארצות הברית בגוונים שבין כחול לאדום המשקפים את תוצאת הבחירות במדינה. לאור היעדר כללי של ניצחונות מכריעים, טכניקה זו גורמת לכך שרוב המדינות צבועות בערבוב של כחול ואדום שיוצרים גוונים של סגול. מפה זו נדפסה ב-U.S. News & World Report מספר חודשים לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004. לאחר הבחירות ב-2004, ואנדרבי ואנשים נוספים עשו מפות דומות המסכמות את התוצאות. זמן קצר לאחר מכן התפשט המונח "אמריקה הסגולה" בבלוגוספירה הפוליטית ונכנסה ללקסיקון הציבורי כדרך שבה נאמר שארצות הברית לא מחולקת כפי שמומחים פוליטיים אומרים. 

Cartograms שפותחו על ידי גאסטנר, שליזי וניומן מאוניברסיטת מישיגן סיפקו דרך אחרת לתאר את תוצאות הבחירות.

== ראו גם ==
* אסטרטגיית חמישים המדינות
* מדינות מתנדנדות

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.princeton.edu/~rvdb/JAVA/election2000/ המפה של ואנדרבי משנת 2000]
* [http://www.princeton.edu/~rvdb/JAVA/election2004/ המפה של ואנדרבי משנת 2004]
* [http://www.princeton.edu/~rvdb/JAVA/election2006/ המפה של ואנדרבי משנת 2006]
* [http://www.princeton.edu/~rvdb/JAVA/election2008/ המפה של ואנדרבי משנת 2008]
* [http://www.purpleamerica.us/ אתר אמריקה הסגולה]
* [https://web.archive.org/web/20060602104051/http://www.tcsdaily.com/article.aspx?id=052504B דיון על תפיסת אמריקה הסגולה ב"Tech Cent Daily"]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טרמינולוגיה של הבחירות לנשיאות ארצות הברית
הנרי מקמהון

לוטננט-קולונל הנרי מקמהון (אנגלית: Henry McMahon; 28 בנובמבר 1862 - 29 בדצמבר 1949) היה דיפלומט בריטי וקצין בצבא הודו אשר שירת כנציב הבריטי העליון במצרים (בשנים 1915-1917). כמו כן הוא כיהן כפקיד בהודו הבריטית ושירת כנציב הראשי בבלוצ'יסטן. 

מקמהון ידוע בעיקר על חלקו במכתבי חוסיין-מקמהון ועל קו מקמהון בין טיבט והודו. תומאס אדוארד לורנס מזכיר בכתביו את חלקו של מקמהון במרד הערבי כנגד האימפריה העות'מאנית במלחמת העולם הראשונה.

==רקע==
מקמהון היה בנו של לוטננט-ג'נרל צ'ארלס אלכסנדר מקמהון, חבר החברה המלכותית והחברה הגאולוגית של לונדון. צ'ארלס מקמהון היה המפקח של לאהור ומחוז היסר בהודו הבריטית.

==קריירה==
מקמהון הוצב כלוטטננט בצבא הודו בשנות השמונים של המאה ה-19. בשנת 1897 הועלה לדרגת קפטן וקיבל מעמד עמית במסדר כוכב הודו. כארבע שנים לאחר מכן כבר קודם לדרגת מייג'ור ובשנת 1906 הוכתר כאביר מסדר האימפריה ההודית. בשנת 1909 קודם לדרגת לוטננט-קולונל וכעבור שנתיים קודם לחברות במסדר הוויקטוריאני המלכותי במעמד דורבר דלהי. 

בשנת 1914 מונה מקמהון להיות המפקח העליון של מצרים. בשנים 1915–1916 קיים מקמהון חלופת מכתבים עם השריף חוסיין בן עלי. בחלופת מכתבים זו, שמוכרת כיום כמכתבי חוסיין-מקמהון נידונו התנאים שדרש חוסיין מהנציב הבריטי בתמורה לתמיכת השבטים הבדואים במאבק הבריטי בעות'מאנים במהלך מלחמת העולם הראשונה ופיתוחו של המרד הערבי. בשנת 1916 פרש משירות הצבא הבריטי וקיבל חברות במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש. 

בשנת 1920 העניק לו חוסיין בן עלי, מלך חג'אז, תואר אבירות במסדר אל-נהדה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנגלים
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:הודו הבריטית: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1862
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1949
צבא דרום וייטנאם

דגל צבא דרום וייטנאם
צבא דרום וייטנאם (South Vietnamese Army - SVA ,Army of the Republic of Viet Nam - AVRA) היה צבאה של רפובליקת וייטנאם, שהתקיימה משנת 1955 עד לנפילת סייגון ב-1975. מוערך כי הצבא סבל כ-1.4 מיליון אבדות (הרוגים ופצועים) במהלך מלחמת וייטנאם.

לאחר נפילת העיר סייגון לכוחות הצבא הצפון וייטנאמי הפולש, ARVN פורק. מספר קצינים בכירים ממנו ברחו מהמדינה לארצות הברית או מקומות אחרים. אלפי קצינים נשלחו לאחר המלחמה למחנות "חינוך מחדש" על ידי הממשלה הקומוניסטית של
המדינה הווייטנאמית המאוחדת החדשה, הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם.

==הצבא הווייטנאמי הלאומי 1949–1955 ==
ב-8 במרץ 1949, לאחר הסכמי אליס, הוכרה מדינת וייטנאם רשמית על ידי צרפת כמדינה עצמאית הנשלטת על ידי הקיסר באו דאי. אז נוצר הצבא הלאומי. הוא לחם יחד עם כוחות חיל המשלוח הצרפתי של האיחוד הצרפתי נגד כוחות הגרילה הקומוניסטיים, הוייט מין שהונהגו על ידי הו צ'י מין. הצבא הלאומי לחם במגוון רחב של קרבות הכוללים גם את מבצע אטלס, קרב נא סאן וקרב דיין ביין פו.

בסיוע הצרפתים הפך הצבא הלאומי לצבא מודרני במהירות. הוא כלל כוחות חיל רגלים, ארטילריה, קשר, שריון, צי, חיל אוויר וכוחות ומוטסים ואקדמיה צבאית. עד 1953 היו החיילים והקצינים כולם וייטנאמים. הקצינים הוכשרו במוסדות צרפתיים שונים.

לאחר הסכמי ז'נבה ב-1954 חדלה הודו-סין הצרפתית מלהתקיים ועד 1956 נסוגו חיילי האיחוד הצרפתי ומלאוס, וייטנאם וקמבודיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר וייטנאם
קטגוריה:וייטנאם: היסטוריה
קטגוריה:וייטנאם: צבא וביטחון
קטגוריה:צבאות עבר
ישיבת רבנו חיים עוזר

ישיבת רבנו חיים עוזר היא ישיבה גדולה בבני ברק המשתייכת לזרם החרדי-ליטאי. הישיבה נקראת על שם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, מגדולי התורה בליטא. קודם השואה. בישיבה לומדים 80 תלמידים וכ-70 אברכים.

==ההקמה==
הישיבה הוקמה בשנת תשנ"א-1991 על ידי הרב מנחם צבי ברלין, בוגר ישיבת חברון, שכיהן קודם לכן כר"מ בישיבת גאון יעקב בבני ברק. הישיבה הוקמה בברכתו של הרב שך, שבחר את שמה.

בנו של ראש הישיבה הרב יחיאל ברלין משמש כראש ישיבה לצד אביו.

הישיבה שכנה בתחילה בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק ומאוחר יותר עברה לרחוב שלמה המלך 25. בהנחת אבן הפינה למבנה הישיבה נאם הרב שך.

==צוות הישיבה==
הר"מים בישיבה הם, ראש הישיבה הרב יחיאל ברלין

הרב מנחם מנדל וולפא, הרב אברהם ישעיהו אדלר (חתנו של הרב גרשון אדלשטיין). ראש הקיבוץ הוא הרב אלעזר דוד ברלין, בנו של ראש הישיבה, המשגיח בישיבה הוא הרב נתן רוז'ין והרב רפאל כהן.

בעבר כיהנו כראש קיבוץ ומ"ראשי הישיבה" הרב דוד לוי (כיום ר"מ בישיבת פוניבז'). כמשגיח שימשו הרב נח פאלי (כיום בישיבת תורה בתפארתה) והרב דורון גולד (כיום משגיח בישיבת דרך חכמה של הרב סילבר).

חיים עוזר
חיים עוזר
חיים עוזר
מייקל אשבכר

מייקל ג'ורג' אשבכר (אנגלית: Michael George Aschbacher; נולד ב-8 באפריל 1944) הוא מתמטיקאי אמריקאי. ידוע בשל עבודתו בתחום החבורות הסופיות. חתן פרס וולף במתמטיקה לשנת 2012.

== קורות חיים ==
אשבכר נולד בליטל רוק, ארקנסו, לברנרד פרנסיס אשבכר, פרופסור להנהלת חשבונות ושל אשתו, מורה לאנגלית בתיכון. זמן קצר אחרי לידתו הוא עבר עם משפחתו למדינת אילינוי, בה הוריו מצאו עבודה. בגיל 9 המשפחה התיישבה באיסט לאנסינג, מישיגן וכעבור 6 שנים עברו ללוס אנג'לס.
אחרי סיום התיכון למד אשבכר במכון הטכנולוגי של קליפורניה שבפסדינה וסיים שם תואר ראשון ב-1966. ב"Caltech" הושפע במיוחד על ידי שניים ממוריו - מרשל הול ודונלד קנות. בהמשך עשה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וסיים אותם עם עבודה בתחום הגאומטריה הקומבינטורית ב-1969. בעת לימודיו האקדמיים בפסדינה עבר אשבכר גם ארבעה מבחנים לאקטואריה ובמשך שנים אחדות עבד כאקטואר. אחרי שנה כמדריך באוניברסיטת אילינוי, הוא חזר למכון הטכנולוגי של קליפורניה כחבר סגל, וב-1976 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.

אשבכר היה אחד ממובילי ההוכחה של משפט המיון לחבורות פשוטות סופיות בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20. כשהתחזקה ההכרה בכך שהמיון לא הושלם, בשל המקרה של החבורות הדקות-למחצה, פתרו אשבכר וסטפן סמית' את המקרה הזה בשני ספרים, שהשתרעו על פני 1,300 עמודים.

ב-1990 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1992 נבחר כחבר גם לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

==פרסים==
* פרס קול (1980)
* פרס רולף שוק (2011)
* פרס לרוי פ. סטיל (2012)
* פרס וולף (2012)

==ספרים==
<div class="mw-content-ltr">
*Finite group theory 
*Sporadic groups 
*3-Transposition groups 
*The finite simple groups and their classification 
*Overgroups of Sylow subgroups in sporadic groups 
</div>

==לקריאה נוספת==
* Joseph Gallian Contemporary Abstract Algebra, 9th edition, Cengage Learning, Boston 2013,2017

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.genealogy.math.ndsu.nodak.edu/id.php?id=9075 מיזם הגנאלוגי במתמטיקה]
* [http://www.math.caltech.edu/people/asch.html באתר המכון הטכנולוגי של קליפורניה]
* [http://rsta.royalsocietypublishing.org/content/363/1835/2401 Highly complex proofs and implications of such proofs] in Philosophical Transactions of the Royal Society A ,15 October 2005

קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס וולף למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס רולף שוק למתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס קול
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:אקטוארים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
Ext

ext (קיצור מאנגלית של extended file system - מערכת קבצים מורחבת) היא מערכת הקבצים הראשונה שנוצרה במיוחד עבור ליבת לינוקס. יישמה הכל מאפריל 1992. תוכננה על ידי מפתח התוכנה רמי קרד על מנת להתגבר על מגבלות של מערכת הקבצים MINIX. 

מבנה המערכת וישום המטא-מידע בה, הושפעו ממערכת הקבצים המסורתית של יוניקס - UFS. החל מליבת לינוקס גרסה 0.96c, הייתה הראשונה שהשתמשה בטכנולוגית מערכת קבצים וירטואלית (VFS).

גודל הקבצים במערכת ext מוגבל ל-2 ג"ב.

הוחלפה ב-ext2 וב-xiafs אשר התחרו ביניהן, עד להצלחת מערכת ext2 בשל עמידותה לאורך זמן. יתרונות -ext2, על פני -ext היו בתחום יכולות שינוי ה-inode (מבנה נתונים שמחזיק מידע על הקובץ), והקיטוע.

הייתה הראשונה בסדרת מערכות הקבצים ext, ואחריה באו ext2, ext3, ו-ext4.

קטגוריה:מערכות קבצים
קטגוריה:לינוקס
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1992