OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רבה בר רב הונא

רבה בר רב הונא היה אמורא בבלי מהדור השני והשלישי של התקופה - במאה ה-3 וה-4. בנו של רב הונא. שימש כראש ישיבת סורא לאחר מות רב חסדא.

==ביוגרפיה==
רבה בר רב הונא היה בנו של האמורא הנודע רב הונא, שהיה גם רבו המובהק, וכונה על ידיו "אבי מורי". הוא לא הספיק להכיר את רב ושמואל, למרות זאת הוא מוסר תורה בשם רב ושמואל.

בבית מדרשו של אביו, רב הונא, הוא הכיר את רב חסדא - תלמיד נודע אחר של אביו - והם הפכו לחברים קרובים, ובילו יחד רבות, טיילו, למדו ואף דנו יחדיו. רבה בר רב הונא העריך את רב חסדא וכינה אותו "בקיא בדבר הלכה". מסופר כי רב חסדא ורבה בר רב הונא היו הולכים (מפליגים) בספינה. אמרה להם גבירה אחת (שהייתה גויה): הושיבוני עימכם בספינה! לא הסכימו. אמרה דבר (לחש), ואסרה את הספינה. אמרו הם דבר, ושחררו את הספינה.

כאביו, היו לו קשרים עם ראש הגולה, הורה בביתו הוראות הלכתיות, ורבה בר רב הונא אף בא לביקור בביתו יחד עם רב חסדא, ולא ישן בסוכה בטענה ש"שלוחי מצווה" הם ופטורים מהסוכה. למרות זאת היו לו מריבות עם אנשי ראש הגולה.

לאחר פטירתו של רב הונא לא מונה בנו רבה למלא את מקומו, אף על פי שכבר היה באותה עת בן שישים, ואת מקומו מילא רב חסדא שכבר היה אז בן שמונים והיה תלמיד חבר של רב הונא, וגם לא התמנה רב חסדא למלא את מקומו של רב הונא מיד עם פטירתו מפאת כבודו של רב יהודה, ורק בשנת תר"י לשטרות, שנתיים לאחר פטירת רב הונא מונה רב חסדא לראשות ישיבת סורא, ורבה בר רב הונא היה דיין בסורא, ויחד דנו בבית הדין.

==הערכה==
רבה בר רב הונא נודע כעניו; כך לדוגמה הוא לא חשש לקבל ביקורת מחברו רב חסדא, שהעיר לו פעם אחת כאשר טעה בדבר הלכה, והוא עצמו הלך ופרסם ברבים את טעותו. בנוסף הוא קיבל על עצמו את מינויו של רב חסדא, שהיה לו חבר, כממלא מקום רב הונא שהיה אביו בראשות הישיבה, ומחל על כבודו. כהמחשה לעוצמת ענוותנותו התלמוד מספר כי האמורא הגדול רבא התפלל שיזכה למידת הענווה של רבה בר רב הונא - אך לא זכה להגיע לדרגה זו.

לדבריו, גם כשאדם צריך להזהיר את בני ביתו מפני חילול שבת, עליו לומר זאת בנחת.

כאשר נפטר העלו את ארונו לארץ ישראל, והספידו אותו במילים: 

==משפחתו==
לפי נוסח התלמוד שבדפוס, נראה שהיה לו שני בנים, אחד בשם 'אבא, והשני בשם 'רבא'<ref>תלמוד בבלי, חולין עו' עמוד א'</ref>, אבל הסברא נותנת כי יש לאחד את הנוסחאות, ולגרוס בשניהם 'רבא'<ref>כפי הנוסח שהובא בדקדוקי סופרים השלם, סוטה שם.</ref>, באופן שבפועל ניתן להצביע רק על כך שהיה לו בוודאות בן אחד .

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור השני לאמוראי בבל
קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי בבל
קטגוריה:ראשי ישיבת סורא
קטגוריה:תנאים ואמוראים הקבורים בעלמא
קטגוריה:תלמידי רב הונא
קטגוריה:נפטרים ב-322
אירווינג סלדינו

אירווינג סלדינו (בספרדית: Irving Jahir Saladino Aranda; נולד ב-23 בינואר 1983) הוא אתלט פנמי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף עולם (אוסקה 2007) בקפיצה לרוחק. הספורטאי הפנמי היחידי שזכה במדליית זהב אולימפית וכן האתלט היחידי שזכה במדליית זהב ממרכז אמריקה. שיאו האישי בקפיצה לרוחק, 8.73 מטר, היא התוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים.

== ביוגרפיה ==
סלדינו נולד בקולון, פנמה.

באליפות העולם באתלטיקה באולם, שנערכה במוסקבה, רוסיה במרץ 2006 זכה סלדינו במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא דרום אמריקה חדש באולם, בתוצאה של 8.29 מטר, אחרי איגנסיוס גייסה מגאנה (8.30 מטר) ולפני אנדרו אווה מאיטליה (8.19 מטר). אותה שנה הוא זכה בחמש מתוך שש תחריות ליגת הזהב (אוסלו, רומא, ציריך, בריסל וברלין) וזכה ב-$83,333, הפסדו היחיד היה בפריז שבה סיים שני. כמו כן, הוא קבע בקפיצה לרוחק שיא דרום אמריקה חדש בתוצאה של 8.56 מטר.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ביולי 2007 זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.28 מטר.

באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה, יפן זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק. הוא הוביל בתחרות לאחר הקפיצה השנייה (8.30 מטר). לאחר מכן בקפיצה השלישית קפץ ל-8.46 מטר מה שנראה כזכייה במדליית זהב. אולם אווה מאיטליה חשב אחרת וקפץ ס"מ אחד רחוק יותר בשיא אישי של 8.47 מטר, בקפיצתו האחרונה. אך הקפיצה האחרונה בתחרות הייתה של סלדינו שקפץ למרחק של 8.57 מטר. במדליית הארד זכה אלוף העולם הכפול והאלוף האולימפי דווייט פיליפס מארצות הברית (8.30 מטר).

במאי 2008 קבע סלדינו שיא דרום אמריקה חדש בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.73 מטר.

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה סלדינו במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.34 מטר, לפני גודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (8.24 מטר) ואיברהים קאמג'ו מקובה (8.20 מטר).

סלדינו הוכתר כגיבור לאומי וב-21 באוגוסט לאחר ששב לארצו מבייג'ינג, משרדי הממשלה ובתי הספר הציבוריים היו סגורים ונערכה לכבודו צעדה ברחובות פנמה סיטי. נשיא פנמה מרטין טוריחוס העניק לו המחאה על סך של 50,000 דולר.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 סיים סלדינו במקום ה-12 והאחרון בגמר, לאחר שפסל בכל שלושת הניסיונות שלו. בשלב המוקדמות הוא עלה מהמקום הרביעי כשקפץ למרחק של 8.16 מטר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתלטים פנמים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לרוחק (גברים)
קטגוריה:נושאי דגל פנמה באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:פנמים שנולדו ב-1983
דווייט פיליפס

דווייט פיליפס (באנגלית: Dwight Phillips ; נולד ב-1 באוקטובר 1977) הוא אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי ו-4 פעמים אלוף עולם בקפיצה לרוחק. שיאו האישי בקפיצה לרוחק, 8.74 מטר, היא התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים.

== ביוגרפיה ==
פיליפס נולד בדיקייטר, ג'ורג'יה.

באולימפיאדת סידני (2000) סיים פיליפס במקום השמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.06 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ 8.13 מטר ועלה מהמקום השלישי.

באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 סיים פיליפס שוב במקום השמיני בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.92 מטר. בשלב המוקדמות הוא קפץ 7.95 מטר ועלה שוב מהמקום השלישי.

באליפות העולם שנערכה בפריז בשנת 2003 זכה פיליפס במדליית זהב ראשונה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.32 מטר לפני ג'יימס בקפורד מג'מייקה (8.28 מטר) ויאגו לאלמלה מספרד (8.22 מטר).

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה פיליפס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.59 מטר (התוצאה הרביעית במשחקים האולימפיים אחרי התוצאות של בוב בימון ממקסיקו 1968 וקרל לואיס מסיאול 1988 וברצלונה 1992) לפני בן ארצו ג'ון מופיט (8.47 מטר) וחואן לינו מרטינז מספרד (8.32 מטר).

באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 הגן פיליפס על תוארו וזכה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.60 מטר, לפני איגנסיויס גייסה מגאנה (8.34 מטר) וטומי אווילה מפינלנד (8.25 מטר).

באליפות העולם שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה פיליפס במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.30 מטר ולא הצליח לזכות בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב. אירווינג סלדינו מפנמה זכה במדליית זהב (8.57 מטר) ואנדרו אווה מאיטליה זכה במדליית כסף (8.47 מטר).

במבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים פיליפס במקום הרביעי בלבד וכך נמנעה ממנו השתתפות שלישית במשחקים האוליפיים (רק שלושה נציגים מכל מדינה יכולים להשתתף בכל מקצוע).

ב-7 ביוני 2009 קבע פיליפס את שיאו האישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.74 מטר. באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.54 מטר, לפני גודפרי חוטסו מוקואנה מדרום אפריקה (8.47 מטר) ומיצ'ל ואט מאוסטרליה (8.37 מטר).

באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה פיליפס בפעם הרביעית במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 8.45 מטר, לפני מיצ'ל ואט מאוסטרליה מדרום אפריקה (8.33 מטר) ונגונידז'שה מקושה מזימבבואה (8.29 מטר).

== שיאיו האישיים ==
{| class="wikitable" border="1" cellspacing="2" cellpadding="1" style="border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|- bgcolor="cccccc"
!מקצוע
!תוצאה
!מקום
!תאריך
|-
|קפיצה לרוחק
|8.74 מטר
|יוג'ין, אורגון, ארצות הברית
|7 ביוני 2009
|-
|קפיצה לרוחק (אולם)
|8.29 מטר
|ברמינגהאם, בריטניה
|15 במרץ 2003
|-
|קפיצה משולשת
|16.41 מטר
|בויסי, איידהו, ארצות הברית
|5 ביוני 1999
|-
|ריצת 50 מטר
|5.70 שניות
|לייוי, צרפת
|26 בפברואר 2005
|-
|ריצת 60 מטר
|6.47 שניות
|מדריד, ספרד
|24 בפברואר 2005
|-
|ריצת 100 מטר
|10.06 שניות
|אתונה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
|9 במאי 2009
|-
|ריצת 200 מטר
|20.68 שניות
|טמפה, אריזונה, ארצות הברית
|30 במרץ 2002
|}

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה לרוחק (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:קופצים לרוחק אמריקאים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
משתגעים על מרי

משתגעים על מרי (באנגלית: There's Something About Mary) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1998 אשר בוים על ידי בובי ופיטר פארלי. בסרט משחקים: קמרון דיאז, מאט דילון ובן סטילר. בשנת 1999 הסרט דורג על ידי מכון הסרטים האמריקאי במקום ה-27 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים, ובשנת 2000 קוראי המגזין "Total Film" דירגו את הסרט במקום הרביעי ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים. הסרט הכניס כ-369,884,651 מיליון דולר, מה שהפך אותו לאחד הסרטים הרווחיים ביותר לשנת 1998.

==עלילה==
טד סטרומן הביישן והמגושם (בן סטילר) מצליח להשיג את מלכת השכבה, מרי (קמרון דיאז), כבת זוג לנשף הסיום לאחר שהפגין חמלה וטוב לב כלפי אחיה הסובל ממוגבלות שכלית. לרוע מזלו הוא כלל לא זוכה להגיע לנשף, משום שלאחר שהוא הגיע לאסוף את מרי מביתה ונכנס לשירותים הוא רוכס בטעות את רוכסן המכנסיים על אשכיו, גורם לעצמו לפציעה חמורה ולמרבה המבוכה מובל משם לבית חולים באמבולנס לעיניהם של שכנים וחברים רבים. לאחר המקרה נותק הקשר בין טד למרי.

13 שנים מאוחר יותר תחושת ההחמצה לא מרפה מטד, שעדיין מאוהב במרי. בעצתו של חברו דום (כריס אליוט) הוא שוכר את שירותיו של הבלש הפרטי פיט היילי (מאט דילון) כדי לאתר את מרי. היילי מגלה שמרי אכן עדיין רווקה, שהיא מנתחת אורתופדית ושהיא גרה במיאמי. אלא שהיילי מתאהב גם הוא במרי ולכן הוא בוחר לשקר לטד אודות מרי ועובר בעצמו למיאמי וכובש את ליבה של מרי באמצעות שקרים ומניפולציות. בסופו של דבר זהותו האמיתית של היילי נחשפת על ידי טאקר, ידידה הנכה של מרי, אדריכל בעל מבטא אנגלי כבד. אולם לאחר מכן מתברר שטאקר הוא בעצמו מתחזה: הוא אינו אנגלי, אינו אדריכל ואינו נכה. הוא שליח פיצה אמריקאי שהתחזה כדי לזכות בקרבתה של מרי. טאקר מדיח יריבים פוטנציאלים על ליבה של מרי על ידי השמצתם, ובין השאר הצליח להפריד בין מרי לבין שחקן הפוטבול ברט פארב (שמשחק בתפקיד עצמו).

טד מסרב לוותר ומגיע למיאמי בעזרת חברו דום, שם הוא פוגש את מרי ונראה שהוא זוכה שוב באהבתה, עד שמכתב אנונימי מגיע אליה וחושף בפניה את הקשר בין טד להיילי. טד מתעמת עם טאקר והיילי ובמקביל מתברר שדום הוא "ווגי", חברהּ של מרי מהתיכון, שממנו נפרדה לאחר שהוא "נעשה מוזר בנוגע אליה". לדום כך מתברר יש אלרגיה קשה שמתפרצת כשהוא נמצא בקרבתה של מרי. טד מודיע שלדעתו מרי צריכה לחזור לזרעותיו של שחקן הפוטבול ברט פארב, מכיוון שהוא היחיד שהיה כנה איתה לגמרי.

לאחר האיחוד בין מרי לברט טד עוזב כשהוא ממרר בבכי, אך אז מרי רודפת אחריו ואומרת לו שהיא בוחרת בו - היא לא יכולה להיות עם ברט מכיוון שהיא אוהדת הפורטי ניינרס.

==צוות שחקנים==
* קמרון דיאז - מרי
* בן סטילר - טד סטרומן
* מאט דילון - פיט היילי
* לי אוונס - טאקר/נורם
* כריס אליוט - דום "ווגי" ווגנובסקי
* שרה סילברמן - ברנדה, חברה של מרי
* ברט פארב בתפקיד עצמו
* ג'פרי טמבור - סאלי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים משנת 1998
בטינו קרקסי

בטינו (בנדטו) קְׁרָקְסִי (באיטלקית: Bettino Craxi; 24 בפברואר 1934 – 19 בינואר 2000) היה מדינאי איטלקי, ראש המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית (1976–1993) וראש ממשלת איטליה (1983–1987).

==ביוגרפיה==
קרקסי נחשב לאחד המנהיגים האיטלקים המשפיעים באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנת 1983 הצליח להרכיב ממשלה בראשות מפלגתו ובשותפות המפלגה הדמוקרטית-נוצרית בראשות ג'וליו אנדראוטי, אשר מאז תום מלחמת העולם השנייה עמדה היא בראש ממשלות איטליה. מטרת הקואליציה הייתה להרחיק את המפלגה הקומוניסטית מהנהגת המדינה באיטליה. המפלגה הסוציאליסטית בראשותו של קרקסי זכתה לפופולריות רבה בקרב קהיליית אנשי העסקים בצפון איטליה, ובמיוחד בעירו מילאנו.

במהלך כהונת ממשלת קרקסי, הצליחה הממשלה להיאבק באינפלציה שגאתה במדינה, על ידי עיצוב תוכנית כלכלית אשר גררה בעקבותיה שביתות קשות במדינה. קרקסי הצליח למתן את האינפלציה ובמהלך כהונתו אף הצטרפה איטליה למועדון ה-G7, מועדון המדינות המתועשות בעולם.

ביחסי החוץ של איטליה הוביל קרקסי את מדינתו לחיזוק קשריה עם מדינות ערב, כמו גם לחיזוק הקשר עם מדינות אירופה. קרקסי לא חשש לנהל משבר עם ארצות הברית סביב הסגרת חוטפי האוניה האיטלקית "אקילה לאורו". קרקסי סירב לדרישה האמריקאית להסגיר לידיהם את חוטפי האוניה שאף רצחו נוסע יהודי.

החל משנת 1992 הואשמו ראש הממשלה קרקסי וחברי מפלגתו הבכירים בשחיתות פוליטית. בשנת 1994, במהלך דיונים משפטיים בעניינו, החליט קרקסי לברוח מאיטליה וקבל מקלט מדיני בתוניסיה. עד למותו בשנת 2000, חי קרקסי בתוניס. מערכת המשפט האיטלקית גזרה עליו בהיעדרו 27 שנים בכלא בעוון שחיתות אישית ומפלגתית.

נפילת ממשלת קרקסי הובילה למעשה לסיום תקופה בפוליטיקה האיטלקית ("תקופת הרפובליקה הראשונה"). תקופה שבסופה התפרקו המפלגות הגדולות באיטליה כמו המפלגה הדמוקרטית נוצרית, המפלגה הסוציאליסטית והמפלגה הקומוניסטית, וזאת בעיקר עקב מעורבות אותן מפלגות בפרשיות שחיתות, בנטילת שוחד אישי מצד הפוליטיקאים הבכירים וביצירת קשרים עם גורמי המאפיה האיטלקית.

קרקסי נחשב למנהיג כריזמטי, חסר עכבות ופשרות. אחד מסימני ההיכר שלו כפוליטיקאי היה שלא התנצל מעולם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת איטליה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:חברי הפרלמנט האירופי מטעם איטליה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1934
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2000
אליזבת (סרט)

אליזבת (באנגלית: Elizabeth) היא דרמה היסטורית בריטית משנת 1998, על אודות עלייתה של אליזבת הראשונה לכס המלכות והמכשולים שהיו בדרכה. בסרט שיחקו: קייט בלאנשט, ג'פרי ראש, ג'וזף פיינס, כריסטופר אקלסטון, ריצ'רד אטנבורו וג'ון גילגוד.

==עלילה==
בשנת 1558 המלכה הקתולית, מרי, חולה במחלה חסרת מרפא, כנראה מחלת הסרטן. בהיעדר יורש, היא חוששת שממלכתה תועבר לשלטון אחותה למחצה, אליזבת, התומכת בדת הפרוטסטנטית. היא דורשת ממנה להצהיר על נאמנותה לדת הקתולית, ומשאליזבת אינה מוכנה להצהיר על כך היא נכלאת במגדל לונדון, באמתלה של ניסיון לכאורה להתנקש במלכה. עם מותה של המלכה מרי, אחותה אליזבת היא הבאה בתור לירושה ומוכתרת למלכה.

היותה אישה עצמאית ולא נשואה בתפקיד החשוב ביותר בממלכה היא דבר שאינו מקובל על רבים. אף יועציה הקרובים עומדים על כך שתתחתן ומכירים לה שני חתנים פוטנציאליים: נסיך אסטוריאס, יורש העצר הספרדי, ויורש העצר הצרפתי שארל התשיעי, מלך צרפת. אליזבת מסרבת להיכנע לתכתיבי החצר ולתכתיבים הפוליטיים, גם כאשר ממלכתה מאוימת במלחמה. בהמשך היא שורדת ניסיונות להתנקשות בחייה, על ידי ירי חץ, ועל ידי הרעלה.

למרות תחושת הבדידות ואויביה הרבים מבית ומחוץ, עומד לצידה לורד רוברט דאדלי, המאוהב בה. עם זאת, הוא מצטרף להתארגנות נגד חשאית, של תומכי פליפה השני, מלך ספרד, התומכים בנישואיה לכתר הספרדי, ובהחזרת הממלכה לידי הדת הקתולית, דבר שלדעתם ישרת את אנגליה ואת המלכה אליזבת. כאשר מתגלה ההתארגנות מוצָאים הקושרים להורג באשמת בגידה. עם זאת, את לורד רוברט היא משחררת. הסרט מסתיים בכיתוב המתאר את תקופת שלטונה הממושך של אליזבת הראשונה, שהפכה את אנגליה למדינה החזקה והעשירה באירופה, ושלא נישאה לגבר עד יומה האחרון.

== ביקורות ופרסים ==
הסרט זכה לביקורות טובות, והיה מועמד ל-7 פרסי אוסקר שמתוכם זכה בפרס אחד. בנוסף, קיבל 12 מועמדויות לפרסי באפט"א ושש זכיות ו-3 מועמדויות לפרסי גלובוס הזהב וזכייה אחת. לתפקיד אליזבת נבחנו מספר רב של שחקניות - ניקול קידמן, קריסטין סקוט-תומאס, אמילי ווטסון, ז'ולייט בינוש, הלנה בונהם קרטר, פטסי קנזיט, קתרין זיטה-ג'ונס ולוסי לולס. אך בלאנשט נבחרה לאחר אודישן בסידני.

ב-2007 יצא לאקרנים סרט ההמשך בשם "אליזבת: תור הזהב".

==צוות שחקנים==
* קייט בלאנשט - אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה
* ג'פרי ראש - פרנסיס וולסינגהם
* כריסטופר אקלסטון - תומאס הווארד, דוכס נורפוק הרביעי
* ג'וזף פיינס - רוברט דאדלי, רוזן לסטר
* קתי בורק - מרי הראשונה, מלכת אנגליה
* אמילי מורטימר - קאט אשלי, האומנת של אליזבט בילדותה וחברתה הקרובה בבגרותה
* אדוארד הרדוויק - הנרי פיצאלן, רוזן ארונדל
* דניאל קרייג - ג'ון באלארד, חבר בקבוצת פורעים המעוניין להתנקש במלכה
* ג'יימס פריין - אלברו דה לה קוואדרה, השגריר הספרדי
* קלי מקדונלד - איזבל נוליס, אשת חצר
* אנגוס דייטון - וואד, שר האוצר
* ריצ'רד אטנבורו - סר ויליאם ססיל, יועץ ראשי למלכה אליזבט
* ג'ון גילגוד - האפיפיור פיוס החמישי
* פאני ארדן - מארי דה גיז, עוצרת ממלכת סקוטלנד בשמה של המלכה מרי
* וינסנט קאסל - פרנסואה, דוכס אנז'ו
* אריק קנטונה - מונסיור דה פוי
* אמנדה ראיין – לטיס הווארד
* קני דוטי – סר תומאס אליוט

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי דרמה בריטיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים בריטיים
קטגוריה:פמיניזם בקולנוע
קטגוריה:זוכי אוסקר: האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:מכון הסרטים הבריטי: מאה הסרטים הבריטיים הטובים ביותר
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר
קטגוריה:סרטים בריטיים משנת 1998
מרטינוס החמישי

שלט האצולה של מרטינוס החמישי, במרכזו סמלה של משפחת קולונה]]
מרטינוס החמישי (בלטינית: Martinus V; 1369 – 20 בפברואר 1431) נולד בשם אוטו קולונה (Otto Colonna) או אודו קולונה (Oddone Colonna) היה אפיפיור בין השנים 1417 ועד מותו. בחירתו ציינה את קץ הקרע המערבי בכנסייה הקתולית.

==תולדות חייו==
מרטינוס החמישי נולד למשפחת קולונה, אחד מבתי האצולה העתיקים והחשובים באיטליה ואחת משתי המשפחות החזקות שהתמודדו על השליטה ברומא (מול משפחת אורסיני). הוא יועד לכמורה מצעירותו. ב-1390 מונה לבישוף אורבינו. בין 1404 ל-1406 מונה לקרדינל וב-1410 היה חבר בוועדה שחקרה את יאן הוס.

הוא נבחר לאפיפיור על ידי קונקלווה בת 23 קרדינלים שהתקיימה במסגרת ועידת קונסטנץ ב-11 בנובמבר 1417, יום חגו של מרטינוס הקדוש ולכן בחר את השם האפיפיורי "מרטינוס". בחירתו הייתה בחירה במועמד מוסכם וסיימה את הקרע בין תומכי האפיפיור גרגוריוס השנים עשר והאנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר. הוא החל את כהונתו כאפיפיור ב-14 בנובמבר 1417.

הוא עזב את קונסטנץ בראשית 1418 אך נע באיטיות לאורך איטליה, כולל שהיה ארוכה בפירנצה עד שנכנס לרומא בספטמבר 1420. מטרתו הייתה להשיג הכרה ותמיכה ציבורית רחבה ככל האפשר. במהלך מסע זה הגישו לו יהודי העיר פורלי מתנות ועתירה לבטל את גזירותיו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר וביקשו את החזרת זכויות המסחר והמגורים שלהם בעיר. האפיפיור הנבחר קיבל את עתירת היהודים, עם זאת הוא זכור בהיסטוריה היהודית כאפיפיור שחתם על גזירת הים, איסור על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים, המצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון ושיקולים מדיניים של מדינת האפיפיור מול ערי המדינה האיטלקיות.

למרות האיסור יש עדויות של עולים מגרמניה שהיטלטלו במשך חודשים במסלול מפותל וארוך דרך פולין, רומניה, הים השחור, טורקיה וסוריה - עד שהגיעו למחוז חפצם.

מרטינוס נודע כאפיפיור נמרץ, מלומד, מנהל נבון ושמרן מבחינה דתית. הסכמיו (הקונקורדטים) עם האימפריה הרומית הקדושה, אנגליה וצרפת הבטיחו מניעת רפורמות בכנסייה וביצרו את מעמדה של מדינת האפיפיור ששבה להיות תחת הנהגתו ישות מדינית חשובה. ב-1 במרץ 1420 הוציא מרטינוס החמישי בולה אפיפיורית המנדה את חברי התנועה ההוסיטית בבוהמיה ואת תנועתו של ג'ון ויקליף. הדבר פתח 14 שנים של מלחמות דת בבוהמיה שכונו "המלחמות ההוסיטיות".

הוא הורה על כינוס ועידה כנסייתית כל חמש שנים, הראשונה התכנסה ב-1423 בפאביה ונמשכה בסיינה שנה מאוחר יותר, בהשתתפות דלה ופוזרה. הוועידה השנייה התקיימה לאחר שבע שנים בבזל וסמוך לאחר פתיחתה נפטר האפיפיור מרטינוס החמישי כתוצאה משבץ מוחי.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Kenneth M. Setton, The Papacy and the Levant, DIANE Publishing, 1978, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/09725a.htm ערך באנציקלופדיה הקתולית] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים

קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1369
קטגוריה:נפטרים ב-1431
יצחק בולסלבסקי

יצחק בולסלבסקי (באנגלית Isaac Boleslavsky; באוקראינית: Исаак Ефремович Болеславский; 9 ביוני 1919 – 15 בפברואר 1977) היה רב-אמן שחמט יהודי-אוקראיני. בשיאו היה בעל מד כושר של 2560. ב-1936 זכה בולסלבסקי במקום השלישי באליפות הנוער של ברית המועצות שהתקיימה בלנינגרד. ב-1938, בגיל 19, זכה באליפות אוקראינה. ב-1945 הוא השתתף באליפות ברית המועצות וזכה במקום השני.

יחד עם עמיתים בשנות השלושים הוא פיתח טכניקות בהגנה הודית של המלך. קיים נוסח של ההגנה הסיציליאנית על שמו, "הנוסח הבולסלבסקי".

שיא הקריירה שלו היה בשנת 1950 כאשר הוא הגיע לגמר תחרות המועמדים להתמודדות מול מיכאל בוטביניק על תואר אלוף העולם. בשנת 1952 הוא היה חבר נבחרת ברית המועצות שזכתה באולימפיאדת השחמט בשנת 1952.

ב-1946 נולדה לו בת, טטיאנה, שיותר מאוחר נישאה לדוד ברונשטיין.

== דוגמאות מתוך משחקיו ==
=== לבן: מיכאל בוטביניק - יצחק בולסלבסקי מוסקבה 1941===

בוטביניק מפגין מקוריות בפתיחה, אך החלק המרשים ביותר במשחק הוא האלגנטיות בה הוא מנהל את סיום הצריחים. יתרון של רגלי מספיק לו כדי לנצח בדרך שנראית בהירה לכל.<ref></ref>

=== לבן: יצחק בולסלבסקי שחור: מוסקבה 1956 ===

בולסלבסקי יודע שאחיזה חזקה במרכז הלוח כמעט תמיד מבטיחה התקפה מוצלחת באגף המלך. הוא מתכנן לנעוץ פרש ב-ד5, כך שלא תהיה לשחור לסלקו משם. כדי להצליח לעשות זאת הלבן צריך להיפטר משני כלים ששומרים על ערוגה זו, רץ ופרש. את הרץ הוא מפתה על ידי הקרבת רגלי ואת הפרש על ידי ריתוק זמני ולאחר מכן החלפתו. מרגע שהפרש הלבן הגיע ל-ד5 מגיעות הזדמנויות טקטיות ונראה כי ההתקפה באגף המלך מתנהלת מאליה.

==קישורים חיצוניים==

==משחקים מוסברים (באנגלית) ==
=== 1953 ===
* [https://www.youtube.com/watch?v=xj4l0uZdnh0 שמואל רשבסקי מול יצחק בולסלבסקי, 10.10.1953],Always Be Ready When Luck Shows Up

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחמטאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:רבי-אמנים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1919
קטגוריה:נפטרים ב-1977
טארק רמדאן

טארק רמדאן (בערבית: طارق رمضان בתעתיק מדויק: טארק רמצ'אן; נולד ב-26 באוגוסט 1962 בז'נבה) הוא פרופסור ללימודי האסלאם בן זמננו בפקולטה ללימודי המזרח באוניברסיטת אוקספורד, שם הוא מלמד גם בפקולטה לתאולוגיה.

==ביוגרפיה==
רמדאן הוא בנו של סעיד רמדאן ונכדו של חסן אל-בנא, אשר בשנת 1928 ייסד את תנועת האחים המוסלמים במצרים. גמאל אל-בנא, רפורמיסט מוסלמי בעל דעות ליברליות, הוא הדוד רבא שלו. אביו היה דמות קיצונית בולטת באחים המוסלמים, אשר הוגלה על ידי גמאל עבד אל נאצר ממצרים לשווייץ, שם נולד טארק. סעיד רמדאן היה מקורב לסייד קוטב והיה מעורב בקנוניה נגד ממשלת מצרים אשר סייד קוטב נתלה בעקבותיה.

טארק רמדאן למד פילוסופיה, ספרות ומדעי החברה באוניברסיטת ז'נבה, וסיים את התואר שנה מוקדם מהמקובל. הוא סיים תואר שני בפילוסופיה וספרות צרפתית (מושג הסבל בפילוסופיה של ניטשה), ודוקטורט בערבית ולימודי אסלאם. הוא אף למד באוניברסיטה האסלאמית אל-אזהר בקהיר. כמו כן, הוא עמית מחקר בכיר באוניברסיטת דושישה בקיוטו.

רמדאן לימד במכללת דה סוסיר, תיכון בז'נבה, והיה מרצה מן המניין בנושא דת ופילוסופיה באוניברסיטת פרייבורג בין השנים 1996 ל-2003. באוקטובר 2005 החל ללמד בקולג' סנט אנתוני באוניברסיטת אוקספורד כמרצה אורח. בשנת 2005 היה לחוקר בכיר בקרן לוקאהי.

באמצעות כתביו והרצאותיו תרם באופן משמעותי לדיון בסוגיית המוסלמים במערב והתחדשות האסלאם בעולם המוסלמי. הוא פעיל הן ברמה האקדמית והן ברמה העממית בהרצאות רבות ברחבי העולם בנושא צדק חברתי ודיאלוג בין תרבויות. הוא תומך בלימוד מחדש של פרשנות של טקסטים אסלאמיים, מדגיש את אופיים ההטרוגני של המוסלמים במערב ומדגיש את הצורך בתרומתם לחברה המערבית.

רמדאן ייסד את תנועה המוסלמים השווייצרים, בה לקח חלק בסמינרים בין-דתיים וישב בוועדה בנושא "האסלאם והחילוניות".

בשנת 2007 התקבל להיות פרופסור ללימודי האסלאם באוניברסיטת ליידן, אך סירב לקחת את התפקיד, בטענה לסיבות מקצועיות. הוא גם היה פרופסור אורח בנושא "זהות ואזרחות" באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. פרופסור רמדאן משמש כיום כנשיא צוות חשיבה האירופי EMN - רשת מוסלמית אירופאית בבריסל.

ב-6 ביוני 2007 קנס שופט בית המשפט הפלילי בסיין סן דני הסמוכה לפריז את רמדאן בסכום של 2,500 אירו, באשמת העלבת שני שוטרי משמר הגבול הצרפתי בנמל התעופה שארל דה גול במרץ אותה שנה. נכון ל-2009, הוכרז טארק רמדאן כאישיות לא רצויה בתוניסיה, מצרים וערב הסעודית.

בשנת 2017 פורסם כי רמדאן נעצר ונחקר על ידי רשויות צרפת בעקבות תלונות שתי נשים הטוענות שאנס אותן. בנוסף לתלונות על מעשי אונס, היו תלונות נגדו על הטרדה וניצול מיני, תוך ניצול סמכותו כמורה דרך וכמרצה. ארבע נשים שווייצריות התלוננו שרמדאן הטריד אותן מינית כשהיו קטינות, ושתיים מהן סיפרו שהוא קיים עמן יחסי מין כשהיו בנות 14 ו-15.

רמדאן נשוי ואב לארבעה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אל-אזהר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם
קטגוריה:שווייצרים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1962
יובל מסנר

יובל מֶסנֶר (13 בפברואר 1965 – 15 באוקטובר 2021) היה מוזיקאי, צ'לן, יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי. הורשע באונס קטינה, ועל כך ריצה עונש מאסר.

==ביוגרפיה==
יובל מסנר נולד באוסלו שבנורווגיה, שם למד אביו רפואת שיניים. כשהיה בן 5 חזרה המשפחה לישראל. גדל בפתח תקווה. החל לנגן בצ'לו בגיל 8.

כתלמיד בבית הספר "רימון" הקים מסנר ב-1986 את להקת "טאטו" ובמקביל הצטרף גם להרכבי ג'אז שונים. ב-1987 השתתף כנגן אורח באלבום "משינה 2" של להקת משינה.

ביולי 1989 השקה קטינה באלכוהול, קשר אותה למיטתו ואנס אותה פעמיים בזמן שהיא בוכה, שורטת אותו, ומנסה להשתחרר מהחבלים שבהם קשר אותה. הוא הורשע באונס קטינה, ונידון לחצי שנת מאסר בפועל ולשנת מאסר על תנאי. פסק הדין עורר ביקורת בשל העונש הקל יחסית ולשונה של השופטת ויקטוריה אוסטרובסקי-כהן, שהרבתה לנזוף דווקא במתלוננת על התנהגותה.

ב-1990 הקים יחד עם דנה ברגר ועם דן תורן את להקת "בלאגן". הלהקה התפרקה בתחילת 1992. באותה שנה השתתף ב"זורנה", האלבום השני של אנסמבל מזרח-מערב. שיתוף הפעולה עם האנסמבל המשיך גם באלבומה השלישי "טקס דמיוני" משנת 1998. מסנר הצטרף באותה שנה ללהקת "אאורה" (יחד עם אורלי פרידר ואחיה, שרון בוזין) שהוציאה אלבום ראשון ב-1999.

מאז 1994 ניגן בעיקר עם ערן צור, ובין היתר גם הלחין את מילותיו של צור לשירים "ערב ב' כסלו" ו"פתאום נהיה קיץ". בין השנים 1998–2003 הופיע גם עם גבריאל חסון. ב-2004 יצא אלבום המופע "רביעיית מסנר", ביחד עם אלונה דניאל ועם ערן צור.

ב-2009 זכה בפרס קיפוד הזהב על הלחנת ההצגה "אדם זבי דם" בתיאטרון הסימטה. כמו כן הלחין את המוזיקה להצגה "עשב השדה" באקדמיה לאמנויות המופע, וכן כתב לחנים ועיבודים להצגות "עפר ואפר/שפת ההר", "טוב", "הסוחר מוונציה", ו"נוף" בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע תוך שיתוף פעולה עם הבמאי אברהם עוז, ולעוד מספר הצגות בתיאטראות פרינג' בתל אביב.

משנת 2010 ועד מותו היה חבר ב"אנסמבל תהילים".

חיבר את המוזיקה לסרטו העצמאי של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית" (2012) וכמו כן למאות הצגות תיאטרון, מופעי מחול וסדרות טלוויזיה.

בספטמבר 2018 התעוררה מחאה עקב השתתפותו של מסנר בהופעת איחוד של להקת טאטו לצד ערן צור ואלונה דניאל, זאת על רקע הרשעתו באונס.

יובל מסנר נפטר ב-15 באוקטובר 2021 בגיל 56, לאחר מאבק בסרטן הריאה. הותיר אחריו שני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* יואב קוטנר, [http://stereo-ve-mono.com/discography?artist=יובל%20מסנר ביוגרפיה של יובל מסנר], באתר "סטריאו ומונו"
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי נורווגיה
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:צ'לנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי רימון בית ספר למוסיקה
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס קיפוד הזהב
קטגוריה:מורשעים באונס בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
הדדעזר בן רחוב

הֲדַדְעֶזֶר בֶּן רְחוֹב היה מלך ארם צובא בתקופת דוד המלך. הדדעזר היה החזק מבין מלכי ארם והוא הוביל את יתר מלכי ארם במלחמתם בישראל. השפעתו הגיעה עד בני עמון בדרום ועד נהר הפרת בצפון מזרח.

הדדעזר מוזכר בתנ"ך כיריב של תועי, מלך חמת, ושהובס על ידי דוד בשתי מלחמות שונות.

== משמעות השם ==
הדד הוא שמו של אל שמי. והשם הדדעזר הוא בעל משמעות דומה לשם אליעזר. גרסת השם בתעודות אשוריות הוא הדד ידרי. חוקרים רבים סוברים ש"בן רחוב" בא לומר שהוא מהעיר בית רחוב אשר יש המזהים אותה כעיר ריחב בבקעת הלבנון. החוקרים מניחים שהדדעזר היה מלך "ארם בית רחוב" המוזכרת בספר שמואל והוא השתלט גם על ארם צובא.

== לקריאה נוספת ==

* אנציקלופדיה מקראית: אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו - כרך ב'. בעריכת משה דוד קסוטו - מוסד ביאליק, ירושלים. הערך - הדדעזר

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:אישים בספר דברי הימים
קטגוריה:מלכי הגויים בתנ"ך
גאי המילטון

גאי המילטון (באנגלית: Guy Hamilton; 16 בספטמבר 1922 – 21 באפריל 2016) היה במאי קולנוע אנגלי.

==ביוגרפיה==
המילטון נולד בפריז, צרפת שם חיו הוריו, שהיו ממוצא אנגלי. הוא נותר בצרפת במהלך הכיבוש הנאצי והיה פעיל בתנועת ההתנגדות הצרפתית. בתום המלחמה, הוא עבד כעוזרו של קרול ריד על כמה סרטים בכללם The Fallen Idol (1948) וההאדם השלישי (1949), לפני שנהפך לבמאי בעצמו. הוא ביים את סרטו הראשון The Ringer בשנת 1952. הוא ביים 22 סרטים משנות החמישים ועד לשנות השמונים (כולל), בכללם ארבעה סרטי ג'יימס בונד, המבוססים על הרומנים של איאן פלמינג.

===סופרמן ובאטמן===
המילטון היה הבמאי המקורי שנבחר לביים את סופרמן ב-1978, אולם בגלל שהוא היה בגלות מס והותר לו להיות באנגליה רק שלושים יום, כשההפקה עברה ברגע האחרון לאולפני פיינווד. תפקיד הבמאי הועבר לבסוף לריצ'רד דונר, אבל המילטון דרש שישלמו לו שכר מלא. 

ההפקה של באטמן נשאה ונתנה עם המילטון כדי להפיק את הסרט בראשית שנות השמונים, מגעים שלא נשאו לבסוף פרי. 

==פילמוגרפיה==
===ג'יימס בונד===
המילטון היה אחד הבמאים שסירבו להצעה לביים את ד"ר נו, אבל נכנס לסדרה אחרי שהבמאי טרנס יאנג עזב את בימוי גולדפינגר. המילטון עזב את הסדרה במהלך טרום ההפקה של הסרט "המרגלת שאהבה אותי".

*גולדפינגר (1964)
*יהלומים לנצח (1971)
*חיה ותן למות (1973)
*האיש בעל אקדח הזהב (1974)

===סרטים אחרים===
*The Ringer (1952) 
*The Intruder (1953)
*An Inspector Calls (1954)
*The Colditz Story - חומות קולדיץ - (שהוא גם היה התסריטאי-שותף שלו) (1955)
*Charley Moon (1956)
*Manuela (1957)
*A Touch of Larceny (1959) 
*The Devil's Disciple (1959)
*The Best of Enemies (1962) 
*Man in the Middle (1963)
*The Party's Over (1965)
*Funeral in Berlin (1966)
*הקרב על בריטניה (1969) 
*כח עשירי מנברון (1978)
*The Mirror Crack'd (1980) 
*Evil under the Sun (1982)
* רמו (1985) 
*Try this One for Size (1989)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cinemaretro.com/index.php?/archives/1802-HONOR-BLACKMAN-PRESENTS-GUY-HAMILTON-WITH-CINEMA-RETRO-AWARD-AT-PINEWOOD-STUDIOS-GOLDFINGER-REUNION.html גאי המילטון מקבל את פרס Retro award באולפני פיינווד]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע בריטים
קטגוריה:ג'יימס בונד
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2016
יעקב מאירסון

יעקב מאירסון (בכתיב יידי: מאירזאָהן; 1886, חרסון – 1947, מוסקבה) היה פוליטיקאי, עיתונאי, סופר ואיש אקדמיה; פרסם ספרים ומאמרים ביידיש, בעברית וברוסית. היה מראשי מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית, ממייסדי התנועה הקומוניסטית בארץ ישראל, האידאולוג שלה ופרופסור בכיר באוניברסיטה הלאומית באודסה.

==ראשית חייו: מאוקראינה לארץ ישראל==

נולד ב-1886 למשפחה יהודית דתית בחרסון שבאוקראינה (אז באימפריה הרוסית), בנו של ר' יקותיאל, שו"ב. הושפע רבות מהתנועה הסוציאליסטית ברוסיה, וב-1912 הגיע לארץ ישראל במטרה לאסוף חומר לקראת כתיבת ספר לימוד. בתקופה זו שימש כמורה במספר יישובים יהודיים כמו באר טוביה, שפיה, גן שמואל, זכרון יעקב, ופרסם מאמרים ב"הפועל הצעיר". בשנת 1919 הקים ביחד עם אברהם ריבוצקי וזאב אברבוך את מפלגת פועלים סוציאליסטית עברית – מפ"ס. ב-1920 השתתף בוועידה העולמית של "פועלי ציון" בווינה, והתעמת באופן חריף עם דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי, כאשר טען כי 

בעקבות אמירות אלה ודומות להן התכחשה לו אף מפלגתו, גורש מאירסון מהוועידה.
לאחר הוועידה המשיך בפעילות פוליטית, ואף נבחר לוועד העיר יפו. לאחר שלא יכול היה לסבול את רדיפות הציונים ושלטונות המנדט הבריטי עזב את ישראל לברית המועצות, והתיישב באודסה.

==בברית המועצות==

באודסה החל ללמד יהדות באוניברסיטה המקומית, ועד מהרה קנה לו שם כאדם בקיא וידען. ב-1935 נשא לאשה את רחל נדזווצקי (1915 אודסה–2009 ראשון לציון), תלמידתו.

==חזרתו לחיק הציונות==

במהלך השנים בברית המועצות גברה אכזבתו מהשלטון הסובייטי ומהקומוניזם, והוא שינה את השקפותיו האנטי ציוניות. מלחמת העולם השנייה וזוועות השואה גרמו לו להפוך לציוני, והוא החל ללמד בסתר צעירים יהודים עברית ויהדות. לאחר שנמלט מפני הנאצים לאלמטי שבקזחסטן, המשיך בפעילותו הציונית, ואף נפגש עם מספר אישים אשר העבירו לבן-גוריון ולאישים בכירים אחרים בארץ את חזרתו בתשובה, אשר צוינה על ידי בן-גוריון בנאומו במאי 1952.

ב-1947 נפטר במוסקבה מהתקף לב, בהותירו את אשתו בהיריון בחודש התשיעי.<ref></ref>

ב-1983 נסגר המעגל כאשר אלמנתו, בתו ונכדו אלכס בנדרסקי עלו לישראל לאחר שהייה בסירוב במשך 8 שנים.
סיפור חזרתו בתשובה היה נושא למספר מאמרים רחבי יריעה בעיתונות הישראלית של שנות ה-50, והיוו חיזוק אידאולוגי לרעיון הציוני, עד כדי כך שאף ראש הממשלה בן-גוריון מצא לנכון לציין את הדבר באחד מנאומיו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:עיתונאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:פובליציסטים ביישוב
קטגוריה:ילידי 1866
קטגוריה:נפטרים ב-1947
פטריץ'

פטריץ (בבולגרית: Петрич) היא עיר בדרום-מערב בולגריה, בשטח מחוז בלגואבגרד, השנייה בגודלה במחוז מבחינת כמות האוכלוסין. העיר שוכנת למורדות הרי בלאסיצה וסמוכה לגבולות יוון ומקדוניה הצפונית.

==היסטוריה==
בעידן הממלכה התראקית במאה ה-5 לפנה"ס, נוסד במקום יישוב בשם פטרה. במאה ה-1 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי צבאות האימפריה הרומית ובהמשך עברה לחזקת האימפריה הביזנטית. במאה ה-6 פלשו לאזור שבטים סלאבים ופרוטו בולגארים, החריבו את היישוב ושרפו אותו עד הייסוד. במקום נותרה היאחזות קטנה והיישוב גדל והתעצם שוב, עת נכבש ב-837 על ידי פרסיאן הראשון שליט האימפריה הבולגרית הראשונה. 18 קילומטרים מערבית לעיר נערך ב-1014 קרב בלאסיצה בו הכו הביזנטים את צבאות האימפריה הבולגרית, שבו ועיוורו 14,000 לוחמים והביאו בפועל לקץ העצמאות הבולגרית. קרב זה נחשב לאסון הצבאי הגדול ביותר בהיסטוריה הבולגרית.

בין המאות ה-13 וה-14 שכנה במקום מצודה, כחלק משרשרת מצודות אשר הגנו על דרום האימפריה הבולגרית השנייה. בסוף המאה ה-14 נכבשה העיר על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית ונותרה בחזקתה גם לאחר תבוסתם במלחמה העות'מאנית-רוסית. ב-1912, בעת מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא ממלכת בולגריה ונותרה בחזקתה גם לאחר תבוסת הבולגרים במלחמת הבלקן השנייה, מתוקף הסכם בוקרשט. ב-1920 זכה היישוב למעמד של עיר. ב-22 באוקטובר 1925 פלש במפתיע כוח יווני וכבש את העיר. בהתערבות חבר הלאומים נסוג ב-29 באוקטובר הצבא היווני מהעיר ויוון חויבה בתשלום פיצויים לבולגריה על הנזקים החומריים שנגרמו לעיר וסביבתה. 

ב-27 ביולי 1955 הופל מעל צפונה של העיר פטריץ' מטוס לוקהיד קונסטליישן של חברת אל על, שנכנס בטעות למרחב האווירי הבולגרי, בידי שני מטוסי יאק 23 של חיל האוויר הבולגרי. כל 58 הנוסעים ואנשי הצוות מצאו את מותם באירוע. הבולגרים חשדו שמדובר במטוס ריגול אמריקני, מאחר שדגם דומה הופעל על ידיהם, ולפיכך, באישור הפיקוד הסובייטי, מיהרו ליירט את המטוס ולהפילו.

==כלכלה ודמוגרפיה==
הרוב המוחלט של התושבים הוא ממוצא בולגרי בני הדת הנוצרית אורתודוקסית. העיר היא מרכז אזורי של תעשיית עיבוד טבק, ירקות ופירות. כמו כן עשיר האזור במעיינות מרפא, המושכים אליהם תיירות פנים וחוץ.

==אקלים==
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכוון רכס הבלאסיצה, החוסם רוחות צפוניות קרות. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.7<sup>o</sup>c וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ 1.6<sup>o</sup>c בחודש ינואר ועד 25.6<sup>o</sup>c בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 693 מילימטרים גשם.

==הקהילה היהודית==

בעיר פטריץ' חיה קהילה יהודית קטנה בת כמה עשרות נפשות, מרביתם סוחרים בתחום הטבק והטקסטיל. העיר לא נכללה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה וידוע כי במהלך מלחמת העולם השנייה, נשלחו הגברים בגילאי 20 עד 40 לעבודות כפייה, כפי שאירע בכל רחבי בולגריה. ב-10 במרץ 1943 יועדו לגירוש למחנות ההשמדה 6,365 מיהודי "בולגריה הישנה". הגירוש נמנע בזכות מאבק עיקש שניהלו פוליטיקאים, אישי ציבור וראשי הכנסייה. ברישומי משרד הפנים הבולגרי הופיעו 184 יהודים מבלגואבגרד ופטריץ, כמיועדים לגירוש במכסה זו. ניתן להניח שמרבית היהודים עלו לישראל בגל העלייה בין השנים 1947 – 1949.

==ערים תאומות==
* .
* .
* .

==ראו גם==
*הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערי מחוז בלגואבגרד
פטריץ'
משה בן קלונימוס

רבי משה בן קָלוֹנִימוּס היה פייטן בן המאה ה-10 אשר נולד בצפון איטליה והיגר למגנצא. פיוטיו הושפעו מהפיוטים הארץ-ישראליים, ויש מסורת עתיקה כי הוא שחיבר את הקרובה לשביעי של פסח, "אימת נוראותיך". על זמן חייו הוא מעיד בעצמו באחד מפיוטיו "זוללתי עתה ללאות יותר מתשע מאות", מכאן לומדים שחי 900 שנה לאחר חורבן בית המקדש (970 לספירה בקירוב). הזמירות לשבת מנוחה ושמחה וכל מקדש שביעי נתחברו על ידי פייטן בשם משה, כפי שנרמז באקרוסטיכון, ויש ששיערו ששניהם חוברו על ידי אותו פייטן, וכי אותו פייטן הוא רבי משה בן קלונימוס.

ר' משה הוא בן למשפחת קלונימוס אשר לבניה חלק חשוב ביצירה הרוחנית בצפון איטליה ובאשכנז, וממנה צמחו פייטנים, מחברי ספרי הלכה. בני המשפחה העמידו מנהיגים לקהילות צפון איטליה ואשכנז במשך מאות שנים. בין היתר ניתן למצוא בין בני המשפחה את רבי משולם בן קלונימוס. ישנה מסורת לפיה נשאו והעבירו את תורת הסוד האשכנזית מדור לדור, אותה קיבל רבי משה מאבו אהרן בן שמואל הנשיא. על-פי המסורת רבנו גרשום מאור הגולה היה מתלמידי תלמידיו של ר' משה בן קלונימוס.

==="אימת נוראותיך"===
במקורות המתארים את הגירת בני משפת קלונימוס מוזכר רבי משה בן קלונימוס כמחבר הקרובה "אימת נוראותיך", הנאמרת ביום שביעי או אחרון של פסח בשני מנהגי אשכנז. בפיוט עצמו גם מוזכר המחבר כ"משה ברבי קלונימוש", וההנחה הרווחת היא כי מדובר ברבי משה בן קלונימוס הראשון שהיגר מאיטליה למגנצה.

עם זאת, יש שערערו על הנחה זו, בעקבות אזכורו של חכם בשם חננאל קלונימוש. שמואל יהודה רפפורט טוען כי צאצאו של רבי משה בן קלונימוס הראשון (שהיגר למגנצה) היה חכם בשם קלונימוס שחי באותה עיר סביב שנת 1020, ולו היו שני בנים - משה וחננאל. משה היה כותבו העיקרי של הפיוט, וחננאל, אחיו, עזר לו בכתיבה. לדבריו, האזכור של "חננאל קלונימוש" מכוון ל"חננאל ב"ר קלונימוש". גרוסמן מכמה סיבות אינו מקבל הנחה זו, ולדבריו כותב הפיוט הוא רבי משה בן קלונימוס הראשון. לדבריו, אזכור שמו של חננאל אינו מוציא מכלל אפשרות שהיה זה משה בן קלונימוס הראשון, וייתכן כי היה למשפחה בן לא ידוע נוסף ששמו היה חננאל שחי בתקופתו.

==לקריאה נוספת==
* אברהם גרוסמן, [http://books.google.co.il/books?id=T0WZKKid0YEC&pg=PA315&lpg=PA315&dq=משפחת+קלונימוס&source=bl&ots=vU5IeZpRqH&sig=-Z7PZbHGvKh1l54kPH5Bm2vxSWg&hl=iw&ei=QNLsTOX0HIK4hAeohv3MDA&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=7&ved=0CB4Q6AEwBg#v=onepage&q=משפחת%20קלונימוס&f=false הגירתה של משפחת קלונימוס מאיטליה לגרמניה, בירורים לראשיתו של היישוב היהודי בגרמניה בימי הביניים], בתוך: חסידות אשכנז בתולדות המחשבה היהודית (עורך: יוסף דן), האוניברסיטה הפתוחה, 1991

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20100622051846/http://www.hibba.org/songs/shabbat/menoha.htm פיוט מנוחה ושמחה] באתר Hibba
* ירמיהו מלחי, [http://app.shaanan.ac.il/shnaton/11/3.pdf ראשוני משפחת קלונימוס (הסב, האב והנכד) והגירתם מלוקה - למגנצה], שנתון "שאנן", כרך יא, תשס"ו
* 
* א.מ. הברמן, .
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דור הביניים בין הגאונים לראשונים
קטגוריה:ראשוני איטליה
קטגוריה:משפחת קלונימוס
קטגוריה:פייטני איטליה
קטגוריה:פייטני אשכנז וצרפת
קטגוריה:מגנצא: רבנים
מטאוסאט

דגם של הלוויין מטאוסאט 1, ראשון הלוויינים בסדרת מטאוסאט

מטאוסאט (באנגלית: Meteosat) הוא שמה של סדרת לוויינים אירופיים המשמשים לניטור כדור הארץ בתחום המטאורולוגיה לשם מגוון יישומים. לווייני מטאוסאט מקיפים את כדור הארץ במסלול גיאוסינכרוני. לווייני מטאוסאט מופעלים על ידי EUMETSAT, ארגון בין ממשלתי הכולל 26 מדינות חברות וחמש מדינות נלוות, שמרכזו בדרמשטאדט, גרמניה. לווייני סדרת מטאוסאט מחולקים לשלושה דורות, הנבדלים בעיקר בביצועיהם.

==לווייני מטאוסאט מדור ראשון==
לווייני מטאוסאט בני הדור הראשון כללו שבעה לוויינים, כשהראשון בהם, מטאוסאט 1, שוגר לחלל בשנת 1977. כל לוויין צילם את כדור הארץ ושידר אל תחנות הקרקע תמונות מדי 30 דקות. התצלומים צולמו הן באור הנראה והן בתחום התת-אדום. כל לווייני מטאוסאט מהדגם הראשון היו בצורת גליל, בקוטר של 2.1 מטרים ואורך של 3.195 מטרים. הלוויינים סבו סביב ציר האורך שלהם מאה פעמים בדקה.

הלוויינים נבנו על ידי איירוספסיאל כקבלן ראשי. הלוויין האחרון של דור זה שוגר בשנת 1997 ופעל ד לאפריל 2017.

==לווייני הדור השני==
לווייני הדור השני (החל ממטאוסאט-8) נבנו בהובלת איירוספסיאל. הלוויין הראשון שוגר בשנת 2002 וסיים את פעילותו בשנת 2022. לוויין השני שוגר בשנת 2005. בסך הכול שוגרו 4 לוויינים. על הלוויינים הותקן ציוד לתמיכה בפעולות הצלה במסגרת Cospas-Sarsat.

==לווייני הדור השלישי==
החל משנת 2000 החלו הנכות לשיגור לוויינים מהדור השלישי. בשנת 2010 הוחלט על הזמת הלוויינים מThales Alenia Space. השמנה כוללת 6 לוויינים, כאשר הלוויין הראשון שוגר בשנת 2022.

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.webcitation.org/66haetTAq?url=http://www.eumetsat.int/Home/index.htm אתר Eumetsat, מפעילת לווייני מטאוסאט]
* [http://www.astronautix.com/m/meteosat.html תיאור הלוויינים]
* [https://space.skyrocket.de/doc_sdat/meteosat-1.htm תיאור שיגורים]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים
קטגוריה:צילום על ידי לוויין
קטגוריה:לווייני מזג אוויר
גמאל אל-בנא

גמאל אל-בנא (בערבית: جمال البنا; (15 בדצמבר 1920 – 30 בינואר 2013) היה סופר ועיתונאי מצרי. הוא כתב יותר מ-100 ספרים (את הראשון, "שלושה מכשולים בדרך לפאר: העוני, הבורות, והחולי", הוציא בשנת 1945) בנושא דת ופוליטיקה.

אחיו הבכור, חסן אל-בנא, ייסד את תנועת "האחים המוסלמים" ואחיו האחרים, כמו גם אביו, היו אף הם אינטלקטואלים אסלאמיים. שלא כמו אחיו חסן, גמאל היה מלומד מאוד ליברלי. גמאל אל-בנא היה גם דודו מדרגה שנייה של הפילוסוף והמטיף המוסלמי-שווייצרי טארק רמדאן.

==ביוגרפיה==
נולד במחמודיה, עיירה סמוכה לדמנהור. כבר מגיל צעיר גילה אל-בנא נטיות סוציאליסט<nowiki/>יות, במקביל לנטיותיו האסלאמיות. הוא הקים מפלגת פועלים בשם "מפלגת העבודה הלאומית החברתית". אך בשנת 1946 בה פרסם את ספרו השני "הדמוקרטיה החדשה", נעצר, משום שפרסם גילוי דעת נגד הכיבוש הבריטי במצרים.

למרות שלא השתייך מבחינה ארגונית לתנועת אותה הקים אחיו חסן ("האחים המוסלמים"), נעצר בשנת 1948 במסגרת מסע המעצרים בקרב חברי הארגון. בזמן שהותו בבית הכלא עד שנת 1950 למד אנגלית.

עם שחרורו, לאחר תקופה בה עבד במפעל בדים, הצטרף אל-בנא לאיגוד המקצועי של פועלי הטקסטיל בקהיר. בתקופה זו, תרגם אל-בנא סדרה של מסמכים, ספרים, והסכמים של ארגון העבודה הבינלאומי. כמו כן שימש כמומחה בארגון העבודה הערבי וכמרצה באוניברסיטת הפועלים המצרית. בשנת 1981 ייסד את "ההתאחדות האסלאמית הבינלאומית לעבודה" וגיבש את מחשבתו, המאחדת את חופש ההתאגדות המקצועית עם האסלאם.

==יצירתו והגותו==
גמאל אל-בנא פרסם ספרים רבים בנושאים פוליטיים ואסלאמיים, והוא היה בעל טור בשבועון המצרי הפלורליסטי, "אל קאהרה", היוצא לאור על ידי משרד התרבות המצרי.

בנוגע לשילוב האסלאם והמודרניזציה, סבר אל-בנא שיש להתאים את אורח החיים האסלאמי לעידן המודרני, זאת באמצעות קריאה שכלתנית של הקוראן וחידוש האג'תהאד (הפעלת שיקול דעת עצמאי בענייני הלכה). הוא גרס כי יש צורך ביישום ההתאמה המודרנית של החוק הדתי ללא מגבלות בנושאים הרגישים בחיים האסלאמיים דוגמת הענישה האסלאמית, מעמד הנשים, ההסתמכות על פסקי הלכה בחיי היום-יום והיחסים עם בני דתות אחרות.

גמאל אל-בנא נמנה עם קבוצה של מלומדים מוסלמים המחזיקים בעמדות מתונות וליברליות בסוגיות חברתיות ודתיות, דוגמת מעמד האשה, הפרדת הדת מן המדינה, חילוניות, דמוקרטיה ומעמדו של מוסלמי שנטש את האסלאם, אך מאידך נוקטים עמדה חריפה נגד המשטרים הערביים העריצים והאלימים, נגד מדיניות החוץ של מדינות מערביות, ובמיוחד ארצות הברית וישראל, ולרוב, מדברים גם נגד הגלובליזציה. בקבוצה זו ניתן למצוא את הפמיניסטית המצרייה, ד"ר נוואל א-סעדאווי והאינטלקטואל ד"ר חסן חנפי.

אל-בנא השתייך גם לאסכולה של משכילים מוסלמים האומרים כי יש להבחין בין שני סוגים של אסלאם: "האסלאם הטהור" של הקוראן והנביא מוחמד מחד גיסא, ולעומתו "האסלאם המשובש" של חכמי ההלכה מאידך גיסא. לשיטת אל-בנא וחבריו המצדדים בקוראן, אך לא מכירים במרבית הסונה כמקור לפסיקת הלכה, הקוראן הוא המקור היחיד האותנטי ובר התוקף ואילו מדע ההלכה האסלאמי, שהתפתח במאות הראשונות לאסלאם, אינו מתאים לתקופה המודרנית.

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 בארצות הברית, הצטרף אל-בנא לגילוי דעת של לאומניים מצריים ואישים אסלאמיים בו האשים את מדיניותה של ארצות הברית באחריות לפיגועים. למרות דבריו, באופן מפתיע, תמך במלחמה האמריקאית בעיראק ב-2003 – עמדה שהפתיעה רבים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סופרים מצרים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1920
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-2013
חוסר זיכרון (הסתברות)

בתורת ההסתברות, חוסר זיכרון הוא תכונה של התפלגויות, המתאר מקרים בהם ההתפלגות של "זמן המתנה" לקבלת מאורע מסוים אינה תלויה בזמן שחלף לקבלתו. כדי למדל התפלגות כזאת, יש "לשכוח" באיזה מצב המערכת נמצא בכל נקודת זמן; כלומר, ההסתברות למאורע מסוים אינה תלויה בהיסטוריה של התהליך. רק שתי התפלגויות הן חסרות זיכרון: ההתפלגות הגאומטרית הבדידה וההתפלגות המעריכית הרציפה.

==דוגמאות==
===התפלגות בדידה===
יהי <math>X</math> המשתנה המקרי המוגדר כמספר הטלות קובייה הוגנת עד לקבלת הספרה <math>6</math>. כלומר <math>X \sim \mathrm{Geom}\left(\frac{1}{6}\right)</math> (מתפלג גאומטרית עם פרמטר <math>p=\frac{1}{6}</math>). מספר הטלות הקובייה אינו משפיע על ההסתברות לקבלת הספרה <math>6</math> בכל הטלה. גם אם הטלנו <math>10</math> הטלות למשל, בהטלה הבאה ההיסטוריה של תוצאות ההטלה הקודמות "נשכחת", וההסתברות לקבלת <math>6</math> היא שוב <math>\frac{1}{6}</math>.
===התפלגות רציפה===
יהי <math>X</math> המשתנה המקרי המוגדר כמשך החיים של נורה חשמלית, כלומר הזמן שחולף מתחילת השימוש בה עד שהיא נשרפת. נניח שידוע שנורה נשרפת אחרי 1000 שעות הדלקה בממוצע, כלומר שתוחלת מספר השעות היא <math>\mathrm{E}[X]=1000</math>. אם אחרי 100 שעות הדלקה הנורה לא נשרפה, ההסתברות שתישרף ב-1000 השעות הבאות, כלומר כעבור 1100 שעות בסך הכל, זהה להסתברות שתישרף ב-1000 השעות הראשונות. זאת מההנחה, שבכל רגע ההסתברות שהנורה תישרף זהה, ללא תלות בגילה של הנורה. לכן אם היא פעלה זמן מסוים, ואחר כך הפעלנו אותה שוב, הזמן הממוצע בו תישרף מרגע ההדלקה לא משתנה. אנו אומרים ש-<math>X \sim \mathrm{Exp}\left(\frac{1}{1000}\right)</math> (מתפלג אקספוננציאלית עם פרמטר <math>\lambda=\frac{1}{1000}</math>).

==הגדרה פורמלית==
===חוסר זיכרון של משתנה מקרי בדיד===
יהי <math>X</math> משתנה מקרי בדיד שמקבל ערכים אי שליליים. אומרים שהתפלגותו חסרת זיכרון אם לכל <math>m,n \in \{0,1,2,\dots\}</math> מתקיים:

:.<math>\Pr(X > m+n \mid X > m) = \Pr(X > n)</math>.

כלומר, ההסתברות המותנית ש-<math>X</math> יקבל ערך גדול מ-<math>m+n</math> בהינתן שערכו גדול מ-<math>m</math>, זהה להסתברות שיקבל ערך גדול מ-<math>n</math>. בהתייחס לדוגמה שלעיל, ההסתברות שהקובייה תוטל יותר מ-<math>10</math> פעמים עד שיתקבל <math>6</math> לראשונה אם יודעים שהיו כבר יותר מ-<math>3</math> הטלות, זהה להסתברות שהיו יותר מ-<math>7</math> הטלות: תוצאות <math>3</math> ההטלות הראשונות לא משפיעות על ההטלות הבאות אחריהן.

ההתפלגות הבדידה היחידה שחסרת זיכרון היא ההתפלגות הגאומטרית.

===חוסר זיכרון של משתנה מקרי רציף===
יהי <math>\ X</math> משתנה מקרי רציף המקבל ערכים אי שליליים. אומרים שהתפלגותו חסרת זיכרון אם לכל <math>t,s \geq 0</math> מתקיים:

:<math>\Pr(X>t+s \mid X>t)=\Pr(X>s).\,</math>

אם נחזור לדוגמת הנורה, ההסתברות שהנורה תישרף כעבור יותר 1100 שעות אם ידוע שלא נשרפה ב-100 השעות הראשונות, זהה להסתברות שתישרף כעבור 1000 שעות: מכיוון שהנורה נשרפת ברגע אקראי, <math>100</math> השעות הראשונות לא משפיעות על ההסתברות שהנורה תישרף בנקודת זמן כלשהי אחריהן.

ההתפלגות הרציפה היחידה שחסרת זיכרון היא ההתפלגות האקספוננציאלית.

קטגוריה:תורת ההסתברות
קטגוריה:תורת ההתפלגויות
אבויו

אַבּוֹיוּ (בפורטוגזית: Aboio) הוא שיר קריאה של בוקרים בפורטוגל וברזיל.

==סוגים==
סוג אחד של אבויו הוא שירה אופיינית לאזור צפון-מזרח נורדשטה (Nordeste) בברזיל, אך שכיח גם במדינות מינאס ז'ראיס, גויאס ומאטו גרוסו. במקור הוא שיר ללא מילים, שהבוקרים משתמשים בו על מנת לקרוא לעדרי הבקר בקבצם ובהולכתם למרעה או אל הרפת. השיר יכול לשמש גם לאיתור בוקרים אחרים. השירה היא בעלת צלילים חדים, מושרים מהראש, ויש לה אפקט כמו מהפנט על העדרים.

סוג שני של אבויו הוא שיר קריאה קדום פורטוגזי, הנפוץ במחוזות מיניו וביירש ומשמש למעין תקשורת עם בעלי החיים, בעיקר עדרי הבקר, תוך מעברים לסירוגין בין ניגון ובין דיבור. משתמשים בו בעיקר בהולכת השוורים בעת עבודות החריש. בסוג זה האבויו הוא שיר איטי, המושר בקצב תנועות הפרות ומסתיים בקריאה לא מנוגנת כמו: אי, בוי! בוי סורובים! אי לה, בויזיניו! (ei boi! boi surubim!, ei lá, boizinho!). באזורים שונים של פורטוגל השירה הזאת נושאת שמות שונים: טראליואדה (tralhoada), אבויאר (aboiar) או אפולאר (afoular). בצרפת שירים מסוג זה נקראים "בריולאז'" (briolage).

קיים גם סוג נוסף של אבויו עם מילים, שתוכנו נושאים מחיי הבוקרים, האיכרים והעדרים. משערים כי מקורם של שירים אלה הוא מורי, וכי הם הועברו באמצעות העבדים המורים מהאי מדיירה עד לפורטוגל ולברזיל.

המודרניזציה של תעשיית גידול הבקר הביאה להיעלמות שירים אלה מנוף הפולקלור הברזילאי. משוררים כמו מריו דה אנדראדה, אלפונסו ארינוס, הוגו דה קרוואליו ראמוס וז'ואו גימראש רוסה הוקסמו משירת ה"בויאדורס". לשירי האבויו הידועים בימינו יש מילים, והם נתנו השראה ליוצרים וזמרים רבים, למשל קייטנו ולוזו.

==דיסקוגרפיה==
*סיור המחקרים הפולקלוריים של מריו דה אנדראדה מ-1938 - מוזיקה מסורתית מצפון ומצפון-מזרח ברזיל
Musica Tradicional Do Norte E Nordeste 1938

==לקריאה נוספת==

* Luís de Câmara Cascudo 
O aboiador 
Revista do Brasil no. 67 julho 1921 Ed.Monteiro Lobato e co São Paulo
(לואיס קמארה קשקודו - "זמר האבויו", רבישטה דו ברזיל, מס 67, יולי 1921)
*Regine Allgayer-Kaufmann 
O Aboio: Der Gesang Der Vaqueiros Im Nordosten Brasiliens
1987 Verlag der Musikalienhandlung K.D. Wagner
(רגינה אלגאייר-קאופמן "אבויו: שירתם של הבוקרים מצפון-מזרח ברזיל")

==קישורים חיצוניים==

* Étienne Bours - Dictionnaire thématique des Musiques du Monde 
Ed.Fayard,Paris, 2002

*[http://www.youtube.com/watch?v=V6Py6Va5aDA&feature=related אבויו במדינת פאראיבה מהקלטותיו של דה אנדראדה- ללא מילים - משנת 1938 - ועם מילים]
*[http://www.youtube.com/watch?v=sJo5N01SIHA&NR=1 שני אבויאדורס - זמרי אבויו- גאלגו ונלדו - ממדינת פאראיבה - אחרי הדקה 2.15]
*[http://www.youtube.com/watch?v=mLr7eGSe_VY&feature=related אבויו מפי דאוקלסיו אבויאדור]
*[https://web.archive.org/web/20160303211051/http://cornwalltube.com/view.php?video=5P7dkzgYPW8&feature=youtube_gdata&title=FEITO+EM+CASA+-+ABOIO דוגמאות של אבויו]
*[https://web.archive.org/web/20160303185347/http://cornwalltube.com/view.php?video=Xg6wZVIhQWE&feature=youtube_gdata&title=No+set+de+Besouro:+Os+aboios+da+Chapada אבויוס מ"שאפאדה דיאמנטינה באהיה"]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברזיל: תרבות
קטגוריה:מוזיקה ברזילאית
קטגוריה:מוזיקה פורטוגזית