OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניסים יגן

הרב ניסים יגן (י"ב בחשוון ה'תש"ב, 2 בנובמבר 1941 – י"ד בסיון ה'תש"ס, 17 ביוני 2000) היה דרשן ומחזיר בתשובה חרדי.

== ביוגרפיה ==
נולד בירושלים לרחל וליעקב יגן, תלמידו של הרב מרדכי שרעבי. מקור המשפחה הוא מהעיר אורפה שבטורקיה, ושמה בעבר היה "גאגין".

למד בירושלים, בישיבת לייקווד שבארצות הברית במשך כחמש שנים, ובישיבת מיר בירושלים, אז בראשות הרב חיים שמואלביץ.

נשא לאשה סולטנה אודט, ולהם 11 ילדים. לימד בישיבת אור ברוך ובישיבת "אוהל מועד" בירושלים, והיה שותף להקמת ישיבה בגבעת עדה.

בשנת ה'תשל"ח (1978) הקים בירושלים את כולל "קהילת יעקב" שלימים הפך לישיבה. בלט כמחזיר בתשובה, בהרצאות פרטיות ודרך ארגון "ערכים".
קבר הרב יגן ב[[הר המנוחות]]
נפטר ממחלת הסרטן בשבת פרשת בהעלותך, י"ד בסיוון ה'תש"ס, ונקבר בהר המנוחות.

בנו הרב מאיר ממלא את מקומו בראשות מוסדות "קהילת יעקב". בנו הרב יעקב הוא ראש כולל "קהילת יעקב".

== ספריו ==
לאחר מותו הוציאה ישיבתו ספרים המבוססים על מאות משיחותיו שהוקלטו. חלקם תורגם לאנגלית, רוסית, צרפתית וספרדית.
*נתיבי אור - סדרת ספרים, ליקוט ענייני מוסר וחיזוק על פי שיחותיו
*התעוררות ותשובה - על חזרה בתשובה
*מועדים
*עצות בעבודת ה
*כוחה של שבת
*חיים של תורה
*עבודת המידות
*פרשת השבוע (7 כרכים)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.tora1.com/ככג רשימת הרצאותיו], אתר תורה אחת
* 
* 
* 

=== וידאו ===
* [http://www.youtube.com/watch?v=gn52Cm40v24 קורות חייו], הרב אברהם מלמד, יוטיוב
* [https://www.youtube.com/watch?v=nU0muvy4vyk הרב ניסים יגן זצוק"ל - סרט סיכום], יוטיוב

קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
קטגוריה:תנועת התשובה: פעילים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
חיים אלעזר מזרחי

מולא חיים אלעזר מזרחי (1858 – יוני 1909 כ"ח בסיוון תרס"ט) היה רב, משורר, דרשן וממנהיגי קהילת יהודי טהראן.

==קורות חיים==
חיים אלעזר מזרחי נולד בטהראן בשנת 1858. הוא למד בילדותו במכּתב בעיר מולדתו, וכן חונך באופן פרטי על ידי שד"ר מארץ ישראל שנשכר על ידי אביו מולא חנינא. הוא נודע בגין הידע התורני המעמיק שלו. ידע את התנ"ך בעל פה. כבר בגיל 15 זכה לתואר הכבוד מולא (מקביל ל"רבי" בקהילות הדוברות פרסית). הוא חונן בכישרון נאום ונהג לערוך דרשות שבועיות בבית כנסת של הרובע היהודי בטהראן. לצד לימוד התורה בו המשיך כל ימיו, מולא חיים אלעזר עבד בצעירותו בסחר של פנינים ואבנים יקרות.

בתקופתו התחזקה הדת הבהאית באיראן ולא מעט יהודים המירו את דתם. מולא חיים אלעזר היה ממובילי המאבק בתופעה זו, ודרשותיו עשו רושם עז על שומעיהן. באירוע אחד התנהל פולמוס פומבי בין הנציגים הבהאים לנציגים היהודים, ותשובותיו של מולא חיים אלעזר הצעיר היו אלו שהכריעו את הוויכוח לצד היהודי.

מאז לימודיו בילדותו עם השד"ר היה בעל כיסופים חזקים לארץ ישראל. בשנת 1895 גמר בליבו לעלות לארץ ישראל ביחד עם משפחתו, ולאחר הגעתו לארץ התיישב בשכונת העדה הפרסית "שבת-צדק" בירושלים. הוא היה לחזן ודרשן בבית הכנסת של העדה הפרסית הקטנה. עם זאת הוא לא מצא פרנסה בירושלים וחי ביחד עם משפחתו בעוני קשה. חרף התלאות עלה בידו לשלוח את ילדיו ללימודים בבית ספר למל ושמח על שזכה לחיות בארץ הקודש. את זמנו ניצל לעיון בספרים, לימוד תורה ולחיבור שירת קודש. למרות עוניו בשנת 1907 הצליח להוציא לאור ולהביא לדפוס את ספרו "חיאת אל-איאם" (حیات الایام), אנתולוגיה משיריו, חלקם בעברית וחלקם בפרסית יהודית. הוא זכה לכבוד רב כמנהיג הקהילה הקטנה של יוצאי פרס בארץ ישראל. הוא נפטר ב-1909 בירושלים ונטמן בהר הזיתים; בלווייתו השתתפו אלפים.

אחד מבניו היה חנינא מזרחי, מחנך, איש ציבור ירושלמי וציר באספת הנבחרים הראשונה, שעסק בחקר ההיסטוריה והספרות של יהדות פרס.

==ספרו==
*[http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?103023 חיאת אל-איאם: שירת קודש], ירושלים, 1907.

==לקריאה נוספת==
*חנינא מזרחי, 'חיי אבי מולא חיים אלעזר', רשומות (הוצאת "דביר"), תש"ו.
*גיורא פוזיילוב, [http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?84973 חכמיהם של יהודי פרס ואפגניסטן], ירושלים: הוצאת משרד החינוך, תשנ"ו, עמ' 61–73.

==קישורים חיצוניים==
<div class="mw-content-ltr">
* Orly R. Rahimiyan. "[http://referenceworks.brillonline.com/entries/encyclopedia-of-jews-in-the-islamic-world/mizrahi-mullah-hayyim-eleazar-SIM_000292 Mizraḥi, Mullāh Ḥayyim Eleazar]." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2014.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים איראנים ופרסים
קטגוריה:משוררים יהודים פרסים
קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:רבנים איראנים ופרסים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:יהדות טהראן: אישים
קטגוריה:ילידי 1858
קטגוריה:נפטרים ב-1909
מצר אדמירל קוזנצוב

מצר אדמירל קוזנצוב (ברוסית: Пролив Адмирала Кузнецова) הוא מצר ים ברוסיה בין האי ברינג (הגדול באיי קומנדור) ממערב לבין האי מדני (הקטן שבין שני איי קומנדור העיקריים) ממזרח. המצר מקשר בין ים ברינג שמצפון לו לבין האוקיינוס השקט שמדרומו.

רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 50 קילומטרים. עומקו המרבי – למעלה מ-142 מטר ואורכו כ-30 ק"מ.

המצר קרוי מאז 2004 על שמו של מפקד הצי הסובייטי ניקולאי קוזנצוב.

== ראו גם ==
* מצר קמצ'טקה

==הערות שוליים==

אדמירל קוזנצוב
אדמירל קוזנצוב
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה: גאוגרפיה
סיידון

סיְידוּן (בערבית: صيدون) היה כפר ערבי<ref></ref> בנפת רמלה. תושביו גורשו או נמלטו במהלך מלחמת העצמאות בתאריך 6 באפריל 1948 כחלק ממבצע נחשון. הכפר שכן כ־9 קילומטרים דרומית לעיר רמלה, צפונית לח'ולדה, בגדה המזרחית של ואדי סיידון.

ויקטור גרן ביקר בכפר ב-1863 והעריך את אוכלוסייתו ב-200 תושבים לערך. בתיו היו בנויים מלבני טיט והיו בו שתי בארות, כאשר הישנה הייתה יבשה.

במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1931 נמנו בכפר 174 תושבים מוסלמים ב-35 בתים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ־210 תושבים, ושטח הכפר הוערך ב-7,487 דונם עות'מאני.
היישוב הקהילתי כרמי יוסף הוקם מזרחית לכפר בשנת 1984.

על פי וליד ח'אלדי, בשנת 1992 נותר רק בית אבן אחד ממבני הכפר ששימש כמחסן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.palestineremembered.com/al-Ramla/Saydun/index.html סיידון] באתר palestine remembered

==הערות שוליים==

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
חווה חקלאית ערוגות רבקה

חווה חקלאית ערוגות רבקה על שם רבקה אהרנסון, הוא בית ספר לחקלאות ומדעי הסביבה בזכרון יעקב.

==היסטוריה ==
בערוב ימיה ביקשה רבקה אהרנסון, להוריש אדמות שהיו בבעלות משפחתה למטרת חינוך. משאלתה של רבקה אהרנסון להעביר את המורשת החקלאית שלה ושל משפחתה לדורות הבאים, הולידה את רעיון הקמת חווה חקלאית. החווה יועדה לתלמידי בתי הספר מאזור השומרון, דהיינו - זכרון יעקב, בנימינה, גבעת עדה, פרדס חנה ואור עקיבא. לשם כך תרמה שטח של 15 דונם עליו הוקמה, בסיוע קרן פלז החווה החקלאית "ערוגות רבקה". 
החווה נוסדה בשנת 1971 על ידי אמיר דור און, אשר היה למנהלה הראשון. בתחילה התקיימו הלימודים בתוך צריפים ארעיים. בשנת 1974 נחנכו כיתות הקבע של החווה בטקס ממלכתי, במעמד יגאל אלון שר החינוך וסגן רה"מ דאז.

חוות ערוגות רבקה היא אחת מ-33 חוות חקלאיות הפרוסות ברחבי הארץ והמתופעלות, ממומנות ונמצאות תחת הפיקוח של משרד החינוך והרשות המקומית.

פרט לכיתות לימוד, ישנן ב"ערוגות רבקה" חממות גידול לירקות, צמחי בית ונוי, ערוגות לגידול ירקות ופרחים, בית גידול לפרפרים, בוסתן עצי פרי ופינת חי. כל גידולי החווה מטופלים בשיטה אורגנית בלבד, ומלווים בייעוץ מקצועי מטעם מורה החווה המוכשר למטרה זו.

===מאפיינים ייחודיים===
ייחודיות החווה היא במתן מענה לכל שכבות הקהילה, והתהוותה כמרכז אזורי לנושא חקלאות אורגנית, אקולוגיה וסביבה.
הצוות החינוכי בחווה כולל מורים לחקלאות המתמחים בהיבטים שונים ומגוונים של ענפי החקלאות, איכות הסביבה ואורח חיים בריא. החווה נותנת שירותים לקשת רחבה של גילאים ממכלול הרבדים של מערכת החינוך: גני ילדים, בתי ספר יסודיים ממלכתיים וממ"ד, בתי ספר לחינוך מיוחד, חטיבות ביניים ותיכונים מזכרון יעקב וסביבתה.

==קישורים חיצוניים== 
* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Mazkirut_Pedagogit/Chaklaut/Chavot/HavaZichronYakov.htm המזכירות הפדגוגית - משולחן המפמ"ר, מדעי החקלאות]

קטגוריה:ישראל: בתי ספר חקלאיים
קטגוריה:זכרון יעקב
ממשלת מנואל ואלס

ממשלת צרפת השלושים ושבע, או "ממשלת ואלס הראשונה", הייתה ממשלת צרפת בראשותו של מנואל ואלס שכיהנה מהתפטרותו של ז'אן-מארק ארו מתפקיד ראש הממשלה עקב הפסדה של המפלגה הסוציאליסטית בבחירות המוניציפליות בצרפת ועד התפטרותו של ואלס עקב רצונו להתמודד בבחירות לנשיאות צרפת 2017. הממשלה הוקמה ב-2 באפריל 2014, לאחר שמנואל ואלס מונה לתפקיד ראש ממשלת צרפת ב-31 במרץ 2014 ועד ל-25 באוגוסט 2014, אז פורקה הממשלה לאחר שמספר שרים התבטאו נגד פעילותה הכלכלית של הממשלה. מבין ממשלות הרפובליקה החמישית, הייתה זו הממשלה שמשלה בזמן הקצר ביותר, 147 ימים.

הממשלה הורכבה מ-15 שרים מהמפלגה הסוציאליסטית (PS) ושני שרים מהמפלגה הרדיקלית השמאלנית (PRG). הייתה זו הממשלה השלישית תחת נשיאותו של פרנסואה הולנד. בהשוואה לממשלה הקודמת, ממשלת ארו השנייה, זו ממשלה קטנה יותר, שחברים בה 16 שרים בלבד, לעומת 20 שרים שהיו בממשלתו של ז'אן-מארק ארו.

לפני מינויו לראש ממשלה היה מנואל ואלס שר הפנים, והשרים האחרים בממשלתו היו אף הם שרים בממשלה הקודמת. תשעה שרים שמרו על תפקידיהם מהממשלה הקודמת (עם שינויים מזעריים), כולל שר החוץ לורן פביוס, שמונה ב-2012 ושמר על תפקידו גם בממשל החדש, ושר ההגנה ז'אן-איב לה דריאן.

שני שרים לא היו חלק מהממשלה הקודמת - סגולן רויאל, שהפכה לשרת האקולוגיה, ופרנסואה רבסאמן, שהיה מנהיג סיעת הסוציאליסטים בסנאט הצרפתי ומונה עתה לשר העבודה. בממשלה יש שמונה נשים ושמונה גברים.

הגיל הממוצע של השרים בתחילת הכהונה היה 54, כשלורן פביוס היה המבוגר ביותר (67) ונז'אט ואלו-בלקאסם וסילביה פינל הצעירים ביותר (בני 36).

מנואל ואלס הוא ראש הממשלה הראשון שלא נולד בצרפת. הוא נולד בברצלונה, וקיבל אזרחות צרפתית ב-1982, בגיל 19.

==שרי הממשלה==
{| class="wikitable" style="text-align:center; width:100%"
! תפקיד<br><small>(מפלגה)</small> !! שם !! תמונה !! תחילת כהונה
|-
|ראש הממשלה<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||מנואל ואלס||31 במרץ 2014
|-
|שר החוץ והפיתוח הבינלאומי <br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||לורן פביוס||16 במאי 2012
|-
|השרה לאקולוגיה, אנרגיה ופיתוח בר-קיימא<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||סגולן רויאל||2 באפריל 2014
|-
|השר לחינוך לאומי, השכלה גבוהה ומחקר<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||בנואה אמון||2 באפריל 2014
|-
|שרת המשפטים<br><small>(המפלגה הרדיקלית של השמאל)</small>||כריסטיאן טובירה||||16 במאי 2012
|-
|שר הכלכלה והמימון<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||מישל סאפן||2 באפריל 2014
|-
|שר התעשייה<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||ארנו מונטבור||2 באפריל 2014
|-
|שרת הרווחה<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||מריסול טורן||16 במאי 2012
|-
|שר העבודה והתעסוקה<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||פרנסואה רבסמן||2 באפריל 2014
|-
|שר ההגנה<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||ז'אן-איב לה דריאן ||2 באפריל 2014
|-
|שר הפנים<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||ברנאר קזנב ||2 באפריל 2014
|-
|השרה לענייני זכויות נשים; שרת הערים, ושרת הנוער והספורט <br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||נז'אט ואלו-בלקאסם ||2 באפריל 2014
|-
|שרת הביזור, הרפורמה והשירות הציבורי<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||מריליז לבראנשו ||16 במאי 2012
|-
|שר החקלאות, המזון והייעור; דובר הממשלה<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||סטפן לה פול||16 במאי 2012
|-
|שרת המחוזות שמעבר לים<br><small>(המפלגה הסוציאליסטית)</small>||ז'ורז' פו-לאנז'וון||2 באפריל 2014
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ממשלות צרפת
אנלייט אנרגיה מתחדשת

אנלייט אנרגיה מתחדשת בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית שנוסדה בשנת 2008 ועוסקת במימון, הקמה והפעלה של מתקנים לייצור חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשת. ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובנאסד"ק.

לחברה פעילות מקומית ובין-לאומית, במסגרתה הוציאה לפועל בהצלחה מעל ל-150 פרויקטים בישראל ובאירופה בהספק של מעל 500 מגה ואט, ובעלות הקמה כוללת של מעל 3 מיליארד ש"ח<ref></ref>.

== היסטוריה ==
אנלייט הוקמה בשנת 2008 על ידי גלעד יעבץ, צפריר יואלי ועמית פז, ועסקה בפעילות של ייזום של מתקנים לייצור חשמל מאנרגיה סולארית. בשנת 2010 מוזגה פעילות זו לתוך השלד הבורסאי של חברת סהר אינווסט שבשליטת שאול אלוביץ' (שנוסדה ב-1981), ושמה של "סהר אינווסט" שונה ל"אנלייט אנרגיה מתחדשת". עם המיזוג היה שווי השוק של החברה 59 מיליון ש"ח. בשנת 2012 החלה החברה לעסוק בייזום ופיתוח של מיזמים לייצור חשמל מאנרגיית רוח והיא מקדמת פרויקטים מסוג זה בישראל ובאירופה.

בשנת 2013 זכתה החברה באישורי ההקמה של חווה סולארית בשם מתקן "חלוציות", בהספק ייצור של 55 מגוואט שיא. בשנת 2020 הקימה את פרויקט חוות הרוח עמק הבכא ברמת הגולן הכולל 30 טורבינות רוח.

החברה התרחבה לשווקים נוספים והיא פועלת במדינות רבות באירופה, בהן ספרד, שוודיה, קרואטיה, סרביה, פולין, אירלנד, הונגריה וקוסובו.

אנלייט מפתחת פורטפוליו פרויקטים נרחב בשלבי הבשלה שונים בהספק של למעלה מ-1 ג'יגה ואט.

ביוני 2021 חתמה החברה על הסכם לרכישת 90% מחברת האנרגיה הירוקה האמריקאית קלינרה (Clenera) לפי שווי של 433 מיליון דולר.

בפברואר 2023 גייסה החברה 252 מיליון דולר בהנפקת מניות בנאסד"ק.

== קישורים חיצוניים == 
* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות ישראליות הנסחרות בנאסד"ק
קטגוריה:חברות הנסחרות ביותר מבורסה אחת
קטגוריה:תעשיית אנרגיה בישראל
קטגוריה:חברות אנרגיה סולארית מישראל
קטגוריה:ראש העין: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2008
חיל המשלוח הבריטי (מלחמת העולם הראשונה)

חיל המשלוח הבריטי (באנגלית: British Expeditionary Force; בראשי תיבות: BEF) היה הכינוי ליחידות הצבא הבריטי אשר נשלחו לסייע לצבאות צרפת ובלגיה בשלבים הראשונים של מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית כנגד פלישת הצבא הגרמני.

באופן רשמי המונח 'חיל המשלוח הבריטי' מתייחס רק לכוחות הבריטים שפעלו בחודשי המלחמה הראשונים ועד לנובמבר או דצמבר 1914, כאשר אורגנו היחידות מחדש ומספר הנפגעים בחיל המשלוח הגיע לכמחצית מהכוח ההתחלתי. החל מתחילת 1915 יחידות הצבא המנוסות החלו לקבל תגבור של כוחות חדשים, החלו להיווסף גדודים נוספים לרגימנטים קיימים ואף נשלחו יחידות מרחבי האימפריה הבריטית כדי לסייע לכוחות בחזית המערבית. למרות זאת, המונח 'חיל המשלוח' המשיך להיות בשימוש לתיאור הכוחות הבריטים בחזית המערבית עד סוף המלחמה.

==מבנה==
כאשר הוקם חיל המשלוח, הוא כלל שני קורפוסים והיה למעשה בסדר גודל של ארמייה (שש דיוויזיות; 80,000 איש), במרץ 1915 מספר זה עלה ל-29 דיוויזיות. החיל כלל בראשיתו את מרבית כוחות הצבא המאומנים הזמינים בבריטניה, שלא היו פרוסים ברחבי האימפריה, לאחר מכן זרמו אליו מתנדבים מהודו הבריטית ומושבות נוספות. מפקד הכוח היה הפילדמרשל ג'ון פרנץ' וראש המטה שלו היה גנרל ארצ'יבלד מארי (מינואר 1915 גנרל ויליאם רוברטסון), בראשות שני הקורפוסים הראשונים ניצבו דאגלס הייג והוראס סמית'-דוריאן. קצין הקישור למפקדת הכוחות הצרפתיים, הנרי יוז וילסון היה בעל חשיבות מרכזית, כיוון שהכוח עבד בצמוד לבעל-בריתו הצרפתי.

ב-26 בדצמבר 1914 הורחבו גייסות חיל המשלוח לשתי ארמיות (הראשונה בפיקודו של הייג ובהמשך הנרי הורן; והשנייה בפיקודו של סמית'-דוריאן ובהמשך הרברט פלומר). ביולי 1915 נוצרה הארמייה השלישית (בפיקודו של אדמונד אלנבי ובהמשך ג'וליאן בינג), בפברואר 1916 נוספה גם הארמייה הרביעית (בפיקודו של הנרי רולינסון) ובמאי 1916 הוקמה הארמייה החמישית (בפיקודו של הוברט גוף ובהמשך ויליאם בירדווד).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.1914-1918.net/regular.htm חיל המשלוח] באתר '1914-1918'.
* 
קטגוריה:יחידות צבא בריטניה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת במלחמת העולם הראשונה
ניי-ג'ימה

נִיִי-גִ'ימַה (ביפנית: 新島) הוא אי געשי בקצה הצפון-מזרחי של ים הפיליפינים. האי שייך למטרופולין של טוקיו והוא אחד מאיי איזוּ. ניי-ג'ימה ממוקם כ-163 ק"מ דרומית לטוקיו וכ-36 ק"מ דרומית לעיר שׁימוֹדַה.

בקצה הדרומי של האי היה אתר שיגור לרקטות וטילי ניסוי בליסטיים (Sounding Rockets).

== גאוגרפיה ==
ניי-ג'ימה מיוחד באיי איזו בכך שהוא היחיד בעל צורה מאורכת. אורכו כ-11 ק"מ, רוחבו כ-2.5 ק"מ ושטחו כ-23 קמ"ר.
האי בנוי משמונה כיפות ריוליט, מחולקות לשתי קבוצות בקצוות הצפוני והדרומי של האי מחוברים על ידי מצר יבשה נמוך ושטוח. כיפות געשיות אלו נוצרו לפני מעל אלף שנים בהתפרצות הגעשית היחידה שזוהתה.

בצפון נמצא מיאצוקה-יאמה, הנקודה הגבוהה באי, המתנשאת לגובה של 432 מטרים מעל גובה פני הים.

== שדה התעופה ניי-ג'ימה ==
באי פועל שדה תעופה רשמי ניי-ג'ימה (新島空港-Niijima Kūkō) (קוד ה-ICAO שלו הוא: RJAN). שדה התעופה הוקם בשנת 1970 ובשנת 1984 קיבל אישורים של שדה תעופה לאומי. ישנן טיסות סדירות לשדה התעופה צ'וֹפוּ (Chofu Airport) שבמערב טוקיו משנת 1979.

== תיירות ==

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.bbc.com/news/av/world-asia-67562779 Watch: Volcano in Japan spews ash, rock 200m into sky] - מאתר ה-BBC
* מדריך לתיירים בניי-ג'ימה בוויקימסע האנגלי 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יפן: איים
קטגוריה:טוקיו: גאוגרפיה
אוגוסטה, נסיכת בוואריה

אוגוסטה אמליה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Auguste Amalia Ludovika von Bayern; 21 ביוני 1788 - 13 במאי 1851) הייתה בתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, ואשתו של אז'ן דה בוארנה בנו המאומץ של נפוליאון ושליט איטליה, בתה ז'וזפין נישאה לאוסקר הראשון, מלך שוודיה ונורווגיה.

== ביוגרפיה ==
אוגוסטה נולדה ב-21 ביוני 1788 למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ולאוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתם של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים, בעת ששהו בשטרסבורג.

חתונתו של [[אז'ן דה בוארנה עם הנסיכה אוגוסטה מבוואריה, במרכז יושבים הקיסר נפוליאון בונפרטה והקיסרית ז'וזפין דה בוארנה.]]
בזמן המלחמות הנפוליאוניות הציע נפוליאון בונפרטה את בנו המאומץ אז'ן כבעל לנסיכה. מלך בוואריה הסתפק מחד בתו כבר הובטחה לקרל לודוויג פרידריך מבאדן, אולם הוא ידע שללא יורש לקיסר יהפוך אז'ן לקיסר, ובתו לקיסרית ולכן הסכים.

הן אז'ן והן אוגוסטה התנגדו לנישואים אולם לא יכלו לסרב, והחתונה נחגגה ב-17 בינואר 1806 במינכן. לאחר לידתו של נפוליאון השני אז'ן כבר לא היה יורש העצר הקיסרי והמרירות בין בני הזוג גברה.

לאחר תבוסתו של נפוליאון הצליח אז'ן לשמור על מעמדו כמלך איטליה, אולם הרוחות באיטליה קראו להדיחו והוא ואשתו נמלטו לבוואריה שם קיבלו מקלט אצל המלך וחיו עד סוף חייהם במינכן.

אז'ן מת ב-21 בפברואר 1824, והנסיכה אוגוסטה ב-13 במאי 1851.

==משפחתה==
ב-17 בינואר 1806 התחתנה אוגוסטה עם אז'ן דה בוארנה, ממנו נולדו לה 7 ילדים:
* ז'וזפין מלוכטנברג (1807–1876), התחתנה עם אוסקר הראשון, מלך שוודיה
* איז'ני דה בוארנה (1808–1847), התחתנה עם קונסטנטין, נסיך הוהנצולרן-הכינגן
* אוגיסט דה בוארנה (1810–1835), התחתן עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל
* אמלי מלוכטנברג (1812–1873), התחתנה עם פדרו הראשון, קיסר ברזיל
* תאודולינד דה בוארנה (1814–1857), התחתנה עם וילהלם, דוכס אוראך
* קלוטילד דה בוארנה (1816)
* מקסימיליאן דה בוארנה (1817–1852), התחתן עם מריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נסיכות בוואריה
קטגוריה:בית ויטלסבאך
קטגוריה:גרמנים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:ילידות 1788
קטגוריה:נפטרות ב-1851
שלמה תנשמת

שלמה תנשמת (הירשברג) (14 ביולי 1917 - 28 בספטמבר 2008) היה שחיין ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, מאמצע שנות ה-30 ועד אמצע שנות ה-40. החזיק בשיא הישראלי במשחה ל-100 מטר חופשי במשך 16 שנים ובמשחה ל-200 מטר חופשי במשך 18 שנים.

== ביוגרפיה ==
תנשמת נולד בשם שלמה הירשברג בגרמניה בנם של רחל רוזה ודוד. הוא התאמן בשחייה במועדון בר כוכבא ברלין והשתתף בשנת 1935 במכביה השנייה כנציג גרמניה. לאחר המכביה הוא נשאר בארץ ישראל ועבד בציור שלטים בקיבוצים. לאחר מכן עבר לחיפה, בתחילה הוא התגורר בשכונת הדר ואחר כך עבר לשכונת בת גלים בסמוך לבריכת השחייה. הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.

בתחרות בינלאומית שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה ב-17 ביולי 1937 זכה תנשמת במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ארץ ישראל חדש של 1:03.5 דקות, שיפור לשיאו שעמד על 1:04.6 דקות.

בתחרות בינלאומית בין נבחרת ארץ ישראל לנבחרת יוון שנערכה בבריכת בת גלים ב-3 בספטמבר 1937 קבע תנשמת, במשחה ל-100 מטר חופשי, שיא ארץ ישראל חדש של 1:03.0 דקות, שיא זה החזיק מעמד 17 שנים ונשבר על ידי נחום בוך (1:02.7 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי, שיא ארץ ישראל חדש של 2:27.6 דקות, שיא זה החזיק מעמד 15 שנים ונשבר על ידי יורם מנדלבאום (2:26.3 דקות).

== לקריאה נוספת ==
* יובל 90 למכבי חיפה, "תנשמת "דרס" בבריכה", עמוד 61

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* בן-ציון פט, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/get/image.ashx?kind=block&href=HARETZ%2F1947%2F08%2F22&id=Ar0063001&ext=.png מחיפה יצאה תורת השחיה ועברה לתל אביב], באתר הארץ, 22 באוגוסט 1947
* 
* 
* 
* 
* [https://sites.google.com/site/waterpoloisrael/il.history היסטוריה בישראל, ספורט ללא עבר - ד"ר חיים קאופמן]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספורטאי בר כוכבא ברלין
קטגוריה:שחיינים ארץ-ישראלים
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:מכבי חיפה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
אנדריי רבס

לוחית זיכרון ליד ביתו של אנדריי רבס ביפו העתיקה
אנדריי רֶבֶס (André Révész; ברומנית: Andrei Révész; 1912 – 24 בדצמבר 1999) היה פסל וצייר ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בטרגו מורש שבטרנסילבניה (אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום ברומניה) למשפחה אמידה. אביו היה סוחר והחזיק במלון ובחנות לספרים ומכשירי כתיבה במרכז העיר. כבר בגיל צעיר למד ציור ופיסול. בשנת 1930 נסע לבודפשט, שם התקבל לאקדמיה לאמנות. כיוון שהחליט שהלימודים באקדמיה שמרניים מדי, עזב לפריז, שם המשיך בלימוד פיסול באקדמיה הלאומית. פסליו הוצגו בגלריות בפריז ובבודפשט. 
הוא נשאר בפריז עד לכיבושה בידי הנאצים ב-1940 ואז שב לטרגו מורש, נישא ונולד לו בן.
בעקבות סיפוח טרנסילבניה להונגריה נשלח ב-1943 לעבודות כפייה בסרביה ולאחר מכן לחזית הרוסית באוקראינה, משם הצליח לברוח בחזרה לבודפשט כשהוא מתחזה לקתולי. הוריו, אחיו, רעייתו ובנו נספו בשואה.

לאחר המלחמה שב רבס לטרנסילבניה, נישא בשנית ונולד לשניים בן.
ב-1947 הציג בתערוכת יחיד בבוקרשט.
בשנת 1948 הקים וניהל תיאטרון בובות בטרגו מורש. התיאטרון וכן מרבית רכוש המשפחה הולאמו בידי
השלטונות הקומוניסטים הרומנים, אולם הסטודיו נותר ברשותו ובו המשיך לפסל. בנוסף, עיצב כיכרות בערים שונות ברומניה.

ב-1959 עלה לישראל עם משפחתו והתיישב בחולון. בשנים 1961–1963 הקים והפעיל תיאטרון בובות בשם "גיל-גל". התיאטרון הציג את "אלדין" ו"נאסר א-דין" ברחבי הארץ. דליה פרידלנד ומשה טימור
נמנו על השחקנים שדיבבו את הדמויות. רבס העביר את ניהול התיאטרון למפעילי הבובות ותוך זמן קצר הפסיק התיאטרון את פעילותו.
בשנת 1971 רכש סטודיו וגלריה ביפו העתיקה. את הסטודיו והגלריה ניהלה אשתו.
ב-1983 השתתף בתערוכת "אקספו" בבזל שבשווייץ.

== האנדרטאות החשובות בישראל ==
*אנדרטת האנייה סטרומה בכיכר סטרומה בחולון.
*אנדרטת לוחמי גטו ורשה בקיבוץ מעלה החמישה.

== הנצחה ==
ב-2014, במסגרת מפעל הנצחת אמנים ואנשי במה של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו של רבס בסמטת נתיב המזלות 3 ביפו העתיקה. 

== פרסים והוקרה ==
ב-1967 הוענק לו "פרס נורדאו" הניתן לאמנים יוצאי הונגריה
ב-1999 הוענק לו התואר יקיר העיר חולון

== גלריה ==
<gallery>
Warsaw Ghetto Fighters memorial in Kibbutz Ma'ale Hachamisha.jpg|אנדרטה ללוחמי גטו ורשה בקיבוץ מעלה החמישה
STRUMA memorial in Holon.jpg|אנדרטה להנצחת האוניה סטרומה, בכיכר סטרומה בחולון.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.holon.muni.il/HolonCity/Lists/List/DispForm.aspx?ID=58 אנדריי רבס] באתר עיריית חולון
* [https://web.archive.org/web/20140408220809/http://www.puppetcenter.co.il/content.php?id=182 אנדריי רבס] באתר מרכז תיאטרון בובות חולון

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בובנאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס נורדאו
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:יקירי חולון
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
כובע באולר

כובע באולר
מרי פופינס"]]
כובע באולר (באנגלית: bowler hat; בארצות הברית: derby; בספרדית: bombín; מתורגם לעברית פעמים רבות כמגבעת ולעיתים רחוקות יותר כבומבט.<ref></ref>) הוא כובע גברים שחור, עשוי לבד, בתבנית מגבעת קשיחה, כיפת הכובע בצורת חצי-כדור ושוליו צרים יחסית. הכובע נקרא על שם חברת הכובענים Thomas and William Bowler, שיצרו אותו בשנת 1849 לפי הזמנתו של אדוארד קוק, שביקש כובע יציב ועמיד שלא יעוף מראש רוכב בעת רכיבה על סוס ויגן על ראש הרוכב משריטות ענפים נמוכים. הבאולר היה כובע פופולרי בקרב שכבות רחבות ושימש כובע יומיומי כמאה שנה.

== בבריטניה ==
שוטרת בריטית
מבנהו היציב והנוח ועמידותו הפכו אותו חביב על בני מעמד הפועלים של התקופה הוויקטוריאנית, ככובע לעבודות בחוץ. עם זאת הפך פופולרי גם בקרב בני המעמד הבינוני בבריטניה של ראשית המאה ה-20 ודמותו של פקיד חבוש באולר עם מטריה הפך לאחד מהסמלים של הסיטי של לונדון.

כובע באולר שחור מעוטר בסרט משובץ שחור-לבן משמש שוטרות בבריטניה.

כובע באולר הוא אחד מסמליהם של היוניוניסטים בצפון אירלנד.

כובע באולר לרוב מזוהה עם פקידים בריטים אחרי המחצית השנייה של המאה ה-19.

== באמריקה ==
אשה בוליביאנית עם כובע באולר
=== בארצות הברית ===
כובע הבאולר היה נפוץ במערב הישן של אמריקה אף יותר מכובע בוקרים. התאמתו לרכיבה ולנסיעה ברכבת מבלי שיעוף הפכה אותו לפופולרי. בין היתר מצולמים חבושים בכובע באולר "גיבורי המערב" בהם פורעי חוק בוץ' קסידי, בילי הנער לצד שופטים, רופאים ועורכי דין. בסרטי מערבונים נראים בדרך כלל העירונים חובשים כובעי באולר.

=== בדרום אמריקה ===
פועלי רכבת הביאו את הכובע לבוליביה בשנות העשרים. הכובע אומץ על ידי נשות העמים דוברי הקצ'ואה והאיימרה ומהווה מאז פריט מסורתי במלתחתן.

== בתרבות ובאומנות ==
תפאורת "[[מחכים לגודו", 2009. כובעי הבאולר מזכירים גם את ציוריו של רנה מגריט]]
* בציורו של רנה מגריט "בנו של האדם" נראה פקיד סטנדרטי, חבוש כובע באולר, כאשר את פניו מכסה תפוח. הכובע מופיע ברבים מציוריו.
* דמות הנווד שעיצב צ'ארלי צ'פלין חובשת כובע באולר.
* לורל והארדי ("השמן והרזה"), כאשר כובעו של הארדי (השמן) קטן ממידות ראשו וכובעו של לורל גדול מדי.
* לבוש הכנופיה בסרט "תפוז מכני" (סטנלי קובריק, 1971) כולל כובע באולר.
* בסרט ג'יימס בונד "גולדפינגר" (1964) משתמש הנבל, אודג'וב (הרולד סאקאטה) בכובע הבאולר בעל שולי הפלדה שלו כנשק, כאשר הוא משליך אותו בסחרור כלפי יריבו.
* בסרט מרי פופינס חובש הבנקאי הסטריאוטיפי "ג'ורג' בנקס" כובע באולר.
* בספרו של אריך קסטנר, "אמיל והבלשים" (1929) מאופיין הגנב כ"אדם בכובע באולר" (בתרגום העברי: מגבעת שחורה).
* בסדרת הארי פוטר מאופיין שר הקסמים, קורנליוס פאדג' בכך שהוא חובש כובע באולר.
* איש החידות (The Riddler) מסדרת באטמן חובש כובע באולר.
* זוג הבלשים תומסון ותומפסון מסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" חובשים כובעי באולר.
* האפיון היחידי שנתן סמואל בקט לגיבורי מחזהו "מחכים לגודו" היה שהם חייבים לחבוש כובעי באולר,
* דמות הפקיד ב"משרד להליכות מטופשות" של מונטי פייתון (משוחק על ידי ג'ון קליז) מוצג כחובש כובע באולר.
*אוזי אוסבורן מוזיקאי ממציא המטאל ובעל סולן שתי הלהקות הראשונות בסגנון המוזיקלי חובש כובע באולר עם חליפה והולך עם מטרייה שחורים כחלק מהופעתו המפורסמת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
*[https://youtu.be/7x1ILfBX0Ks Complete Guide to the Bowler (Derby) Hat & How To Wear It] (כתוביות באנגלית.)
==הערות שוליים==

באולר
ברתולומאו ז'אסינטו קיסאנגה

ברתולומאו ז'אסינטו קיסאנגה (בפורטוגזית: Bartolomeu Jacinto Quissanga; נולד ב-27 בנובמבר 1991 באנגולה) היותר מוכר כבשטוש (בפורטוגזית: Bastos) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הבלם בא.א.ק. אתונה ובנבחרת אנגולה.

==קריירת מועדונים==
בשטוש התחיל את הקריירה שלו באנגולה. מגיל 7 שיחק בקבוצת הנוער של אתלטיקו אביאסאן, בגיל 18 עזב את הקבוצה מכיוון שלא קיבל הזדמנות לשחק בקבוצה הבוגרת ועבר לפטרו אתלטיקו, איתה זכה ב-2 אליפויות ובגביע הלאומי. ביולי 2013 חתם ברוסטוב ל-3 שנים. ערך הופעת בכורה במדי הצהובים-כחולים ב-27 ביולי 2013 בניצחון 0:3 מול טום טומסק. ב-17 באוגוסט 2016 חתם בלאציו האיטלקית.

ב-22 באוקטובר 2020, באסטוס חתם באל-עין מליגת העל הסעודית. בקיץ 2021 "רוסטוב העדיפו את השחקן על פני אנדראס מקסו וחתמו אתו על חוזה. הוא שיחק במועדון עד לפברואר 2022. בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה אופ"א סכימה שכדורגלנים זרים יכולים להפר את החוזה ולעזוב את רוסיה. ברתולומאו ז'אסינטו קיסאנגה ניצל פסקה זו, אך לא מצא קבוצה חדשה במהלך העונה.

==נבחרת לאומית==
בשטוש ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגולה ב-10 באוגוסט 2011 בתיקו 0:0 עם ליבריה, כאשר הוא נכנס בדקה ה-91 כמחליף. כמו כן הוא השתתף בגביע אפריקה לאומות 2013 בכל 3 המשחקים של נבחרתו.

==תארים==
פטרו אתלטיקו
*מקום שלישי בליגת העל האנגולית (2): 2011, 2012
* הגביע האנגולי: 2012
רוסטוב
*הגביע הרוסי: 2013/14
*מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16

==קישורים חיצוניים==

* [http://rfpl.org/players/Bashtush סטטיסטיקות ופרופיל] באתר התאחדות הכדורגל הרוסית 
* [http://www.fc-rostov.ru/command/players/249 דף השחקן] באתר הרשמי של רוסטוב 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים אנגולים
קטגוריה:בלמי כדורגל אנגולים
קטגוריה:לואנדה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני אל-עין אל-באחה
קטגוריה:כדורגלני אל-אהלי ג'דה
קטגוריה:כדורגלני בוטפוגו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגולה
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2019
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים זרים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בערב הסעודית
קטגוריה:ספורטאים זרים בברזיל
קטגוריה:אנגולים שנולדו ב-1991
רז נדב

רז נדב (נולד ב-7 בינואר 1966) הוא סופר ישראלי.

== ביוגרפיה ==
נדב נולד וגדל בתל אביב. בהיותו נער החל לכתוב סיפורים קצרים בהשראת פעיל השלום אייבי נתן ותחנת הרדיו קול השלום, והצטרף לפעילויות הומניטריות במסגרת ארגון "המלאכים של אייבי".

בתחילת שנות העשרים לחייו עבר נדב להתגורר בארצות הברית, שם החל לגבש את זהותו כאמן יוצר. לאחר מספר שנים בארצות הברית שב נדב לישראל והחל בכתיבת ספריו.

בשנת 2003 פורסם ספרו הראשון "הלב הרואה", שהוא קובץ של סיפורים קצרים. אחדים מן הסיפורים נכתבו בסגנון הריאליזם הקסום ומשיקים למדע הבדיוני, באחרים ניתן למצוא יסודות פנטסטיים.

בשנת 2006 פורסם ספרו השני "הבלונדיניות העצובות של חיי". זהו רומן שבמרכזו שדרן רדיו פרוע המנהל מערכת יחסים הזויה והרסנית עם שלוש נשים בלונדיניות דיכאוניות.

שני ספריו של נדב ראו אור בהוצאת מודן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0601112 הבלונדיניות העצובות של חיי], על הספר וקטע מתוכו, באתר "טקסט"
* 

קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
אומת נאוואחו

אומת נאוואחו (נאוואחו: Naabeehó Bináhásdzo, אנגלית: Navajo Nation) היא טריטוריה חצי-אוטונומית המנוהלת בידי אינדיאנים ושטחה הוא 71,000 ק"מ רבוע (27,425 מייל רבוע), שטח זה מכסה חלקים שונים של אריזונה, יוטה וניו מקסיקו. שטח זה הוא השטח הגדול ביותר המוקדש לשמורת אינדיאנים בתוך ארצות הברית.

לאומה יש את אחת הממשלות הכי מפותחות מבין השבטים בצפון אמריקה, שכוללת בתי משפט, כוחות משטרה גדולים ושירותים ציבוריים נרחבים. בנוסף לכך, אומת נאוואחו היא שטח אדמה ציבורי גדול בדרום-מערב ארצות הברית, ובתוכה יש אזורים טבעיים רבים, כגון קניון אנטילופ.

==שם==
באנגלית, השם ההתחלתי לאזור היה "שמורת האינדיאנים נאווחאו", שהונהגה החל משנת 1923 בידי "המועצה השבטית של נאווחאו". ב-15 באפריל 1969 השם הרשמי על החותם של אומת נאוואחו שונה לאומת נאווחאו, והודיעו כי מיום זה ואילך "כל התכתבות, ומכתבים ... של שבט נאווחאו ישתמשו בשם "אומת נאווחאו" בשביל לדבר על השבט". בשנת 1994, הצעה לשנות את השם מ"נאווחאו" ל"דינא" ("Diné") סורבה בידי מועצת נאוואחו. המועצה אמרה כי השם דינא מזכיר את הזמנים מלאי הסבל של הצעידה הארוכה, ושהשם נאוואחו הוא השם המתאים לעתיד.

==היסטוריה==
שינויי גבולות של אומת נאוואחו משנת 1868 עד ל-1934

לאחר אירוע הצעדה הארוכה של הנאוואחו וכליאתם בשמורת בוסקה רדונדו בסמוך לפורט סמנר בניו מקסיקו, הוקמה שמורת האינדיאנים של שבט נאוואחו בהתאם לחוזה משנת 1868. הגבולות הוגדרו כקו רוחב 37 בצפון, בדרום הקו שעובר במבצר דפיאנס, במזרח קו שעובר במבצר ליאון ובמערב כקו רוחב 109°30′. אף על פי שהחוזה העניק שטח של מעל ל-100 מיילים רבועים בשטח ניו מקסיקו, השטח האמיתי שניתן היה רק קצת יותר מחצי מהשטח שהובטח. שטח התחלתי זה מיוצג בדגל נאוואחו בידי מלבן חום כהה.

למרות זאת, מאחר שלא הונח גבול ממשי או ציוני דרך בגבולות נאוואחו, רבים משבט נאוואחו חזרו למקום מגוריהם המקורי ללא קשר לגבולות האומה. חלק משמעותי משבט נאוואחו כיום גר בצמוד לקולורדו הקטן ונהרות אחרים בקולורדו וגם בסמוך להר נאווחו. 

ההרחבה הראשונה בשטחה של אומת נאוואחו התרחשה ב-28 באוקטובר 1878, כאשר רתרפורד הייז שחתם על דחיפה של הגבול המזרחי 20 מיילים (32 קילומטרים) מזרחה. הוספות נוספות של שטח לאומת נאוואחו קרו במאה ה-19 ובמאה ה-20 (ראו מפה). רוב ההוספות של השטח היו בהוראות של נשיא ארצות הברית, וחלקן אושרו לאחר מכן גם על ידי הקונגרס.

הגבול המזרחי עוצב בעיקר בעקבות צו של ארצות הברית בשנת 1887. בעקבות ניסיון "לתרבת" את האינדיאנים, ממשלת ארצות הברית חלקה אדמות לאינדיאנים שהיו מוכנים לעבדו בה בחקלאות בהתאם לסטנדרטים החקלאיים של אותו זמן, ונתנה אזרחות לאלו שעשו זאת. אדמה שלא בוצעה בה אדמה חקלאית או שהתוצרת החקלאית שלה לא הייתה מוצלחת הועמדה למכירה למתיישבים אנגלו סקסונים; תוכנית זאת הומשכה עד ל-1934.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אריזונה
קטגוריה:יוטה
קטגוריה:ניו מקסיקו
קטגוריה:אומת נאוואחו
בית ת'ול

270x270 פיקסלים
בית ת'ול (בערבית: بيت ثول) היה כפר ערבי בנפת ירושלים. תושביו נמלטו או גורשו במהלך מלחמת העצמאות בתאריך 1 באפריל 1948 בעת מבצע נחשון. הכפר מוקם כ-15.5 קילומטרים מערבית לירושלים, בפסגה המערבית של שלוחת הר הרוח, והשקיף מערבה לעבר מישור החוף, בין שני ואדיות עמוקים, נחל החמישה מצפונו, ונחל יתלה מדרומו. הכפר נחלק לשני חלקים עיקריים, ממזרח ומערב, שהקיפו את מרכז הכפר שבו נבנו חנויות, מסגד ומקאם (אתר מקודש). רוב התושבים עסקו בחקלאות וגידלו דגנים, ירקות, זיתים ופירות, אשר הושקו בעיקר במי-גשמים. חלק מהבוסתנים הושקו במי מעיין.<ref></ref>

על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-260 נפשות, ושטח הכפר נערך ב-4,629 דונם עות'מאני. בבית ת'ול היו מספר שרידים ארכאולוגיים כמו עמודים ויסודות של בניינים הרוסים. רוב תושבי הכפר עסקו לפרנסתם בחקלאות ובגידול דגנים.

<gallery widths="250" heights="400" perrow="2">
קובץ:BaytThulDec162022 01.jpg|שרידי הכפר על הגבעה המזרחית שלו
קובץ:BaytThulDec162022 03.jpg|שרידי הכפר על הגבעה המערבית שלו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרי ירושלים: יישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
אברהם בר-אדון

אברהם אשר בר-אדון (1885–1949) היה אומן ישראלי, ממורי "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות".

==ביוגרפיה==
מודעה לבית מלאכה ומסחר א. בר-אדון
אברהם בר-אדון נולד בשנת 1885 בירושלים. אביו היה ראובן חיים בר-אדון ואמו הייתה לבנה בר-אדון (קורקידי). המשפחה התגוררה בחצר של רחמים מזרחי ברחוב משגב לדך. בשנת 1906 התקבל ללימודים במחזור הראשון של "בצלאל" בירושלים. עבד במחלקת השטיחים של בית הספר. בשנת 1909 התמנה לעמוד בראש מחלקת הנחושת ("עבודות דמשק") שהוקמה בבצלאל. לרגל נישואיו עם פרלה אבושדיד (אחותם של אברהם ולאה אבושדיד), בשנת 1913, קיבל בר-אדון שולחן עשוי בעבודת דמשק שנעשה בבצלאל. אשתו השנייה הייתה נחמה זקריאס. בשנת 1920 הקים את בית המלאכה "מחשבת" בחסות בצלאל. סיפור קשריו של בר-אדון עם שץ הופיע בסיפורו של עודד בורלא - "צדיק בכפירתו" שפורסם בספר "לקול הצעדה" (1965).

יצירותיו של בר-אדון הושפעו מן האמנות המזרחית, ברוח "אמנות בצלאל". בכרטיס הביקור שלו כתב בר-אדון כי הוא יוצר ציורים "באמנות מזרחית ובתכן עברי ארצי-ישראלי". בין יצירותיו כדים, צלחות ועבודות נוספות העשויות מתכת ומעוטרות בטקסטים, כגון "קופסת קבר רחל" (1915). בנוסף, יצר קבוצה של עבודות העשויות מפגזים כגון מנורת חנוכה ועליה דמות מתתיהו החשמונאי של בוריס שץ או "תרמיל פגז מעוטר בדימוי מקומות קדושים בארץ-ישראל" (1920 בקירוב).
 
לאברהם היו ארבעה ילדים: לבנה (מנישואיו הראשונים) וראובן, חיה, ותמר (מנישואיו השניים).

==לקריאה נוספת==
*נורית שילה כהן, "בצלאל" של שץ, מוזיאון ישראל, ירושלים, 1980
*עודד בורלא, "צדיק בכפירתו", לקול הצעדה, אגודת הסופרים בישראל ליד הוצאת מסדה, 1965

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:בוגרי בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
אל קובאב

אל קובאב (בערבית: القباب) היה כפר ערבי בנפת רמלה, כ-10 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר. תושביו גורשו או נמלטו בחודש יולי 1948 כחלק ממבצע דני שהונהג על ידי חטיבת יפתח.

==היסטוריה==
ההיסטוריון מוג'יר א-דין כתב בספרו על ירושלים שאל קובאב היה כפר בתחום השיפוט המנהלי של אל-רמלה בשנת 1483.

בכפר הוקם בית ספר יסודי בשנת 1921. במפקד האוכלוסין משנת 1931, נמנו בכפר 382 בתים מיושבים ואוכלוסייה של 1,502 ערבים מוסלמים. על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל האוכלוסייה הוערכה בכ-1,980 אנשים, ושטח הכפר ב-13,918 דונם עות'מאני.
ב-14 במאי 1948 נכבש הכפר (שתושביו עזבוהו לפני כן) בידי גדוד 54 של חטיבת גבעתי, שאורי אבנרי נמנה עם לוחמיו.

ב-13 בספטמבר 1948 נהרסו בתי אל קובאב כמעט לחלוטין, למעט בית ספר ומספר בתים שנשארו עומדים.

על שטחו לשעבר של הכפר נטוע כיום יער משמר איילון.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קובאב (אל-)
קטגוריה:עמק איילון
אלברכט, דוכס וירטמברג

אלברכט, דוכס וירטמברג או בשמו המלא אלברכט מריה אלכסנדר פיליפ יוזף פון ויטמברג (בגרמנית: Albrecht Maria Alexander Philipp Joseph, Herzog von Württemberg; 23 בדצמבר 1865 – 31 באוקטובר 1939), היה בן למשפחת המלוכה של וירטמברג וגנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה.

==ביוגרפיה==
===תחילת הקריירה===
אלברכט, דוכס וירטמברג נולד בווינה ב-23 בדצמבר 1865 לפיליפ, דוכס וירטמברג ולמריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-טשן. בשנת 1885 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1901 מונה למפקד הדיוויזיה ה-26, בשנת 1906 מונה למפקד הקורפוס ה-11. בשנת 1908 מונה למפקד הקורפוס ה-13, ובשנת 1913 מונה למפקד האזור הצבאי השישי.

===מלחמת העולם הראשונה===
עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, פיקד אלברכט על הארמייה הרביעית של הצבא הגרמני הקיסרי. תחת פיקודו הארמייה ניצחה בקרב הארדנים באוגוסט, משם היא המשיכה והשתתפה קרב על המארן. עם בלימת הצבא הגרמני במארן, הוביל אלברכט את הארמייה שלו לגזרה הצפונית ונלחם עימה בקרב איפר הראשון.

באוגוסט 1916, הועלה אלברכט לדרגת גנרלפלדמרשל ובפברואר 1917 קיבל את הפיקוד על קבוצת הארמיות אלברכט, אשר הוצבה בחלקו הדרומי של הקו הגרמני בחזית המערבית.

באוקטובר 1917 נפטר אביו פיליפ, דוכס וירטמברג, והוא היה ליורש העצר של ממלכת וירטמברג, אך עם התבוסה הגרמנית במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתרחשה בתקופה, מוסד המלוכה בווירטמברג הופסק למעשה לפני שאלברכט ירש את כס המלוכה. עם מותו של בן-דודו וילהלם השני, מלך וירטמברג באוקטובר 1921, אלברכט עמד בראש בית וירטמברג, אך כאמור לא מלך על ממלכת וירטמברג.

אלברכט היה חבר במסדר גיזת הזהב של אוסטריה ועבור פיקודו במהלך מלחמת העולם הראשונה הוענק לו הפור לה מריט (פרוסיה), מסדר העיט השחור (פרוסיה) והמסדר הצבאי של מקס יוסף (בוואריה).

==משפחתו==
בשנת 1893 התחתן אלברכט עם מרגרטה סופיה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ודודתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה. נולדו להם 7 ילדים:
* פיליפ אלברכט, דוכס וירטמברג (1893–1975)
* אלברכט אויגן, דוכס וירטמברג (1895–1954)
* קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג (1896–1964)
* מריה אמליה, דוכסית וירטמברג (1897–1923)
* מריה תרזה, דוכסית וירטמברג (1898–1928)
* מריה אליזבת, דוכסית וירטמברג (1899–1900)
* מרגריטה מריה, דוכסית וירטמברג (1902–1945)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.firstworldwar.com/bio/albrecht.htm אלברכט פון וירטמברג] באתר 'מלחמת העולם הראשונה'.
* 

קטגוריה:בית וירטמברג
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:דוכסי וירטמברג
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1865
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
תזמורת תל יוסף

מראשוני התזמורת
תזמורת כלי הנשיפה של קיבוץ תל יוסף - תזמורת "הפועל" תל יוסף, הוקמה על ידי שמעון שדמי (חיטריק) בשנת 1926, חמש שנים בלבד לאחר ראשית ההתיישבות בעמק חרוד.

תוך כדי תקופת הביצות, הקדחת ותנאי החיים הקשים, קיבלו החלוצים את ההחלטה ה"היסטורית" להקציב סכום כסף לרכישת כלי נגינה והקמת תזמורת. בתחילה, הוקצבו 25 לירות לרכישת שישה כלים. במשך הזמן נקנו עוד כלים והתזמורת מנתה 17 חברים. התזמורת עברה תקופות קשות, עקב משברים בתקופת המאורעות ומאוחר יותר עקב הפילוג ובתקופת המלחמות.
 
התזמורת התפרסמה ברחבי הארץ, השתתפה בכל הכנסים הגדולים והחגיגות בערים ובמשקי הסביבה.

דמות המפתח בהקמת התזמורת ומנצחה במשך עשרות שנים היה שמעון שדמי. הוא ניצח על התזמורת, הכין את העיבודים ושימש גם מורה פרטי. מאוחר יותר התזמורת השתתפה בכל החגים והמועדים בקיבוץ תל יוסף, אך לא קיימה פעילות סדירה. בחג ה-60 של הקיבוץ, בשנת 1981, חודשה פעילות התזמורת, ביוזמת בוגריה, בעיקר להנאתם.

מיום היווסדה ועד עתה, עברו את התזמורת והשתתפו בהופעותיה כ-250 חברים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=vJweMw8vcMs עוד חוזר הניגון - תזמורת תל יוסף], באתר youtube 1 באוקטובר 2011

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תזמורות ישראליות
קטגוריה:תל יוסף
טופר צהוב

טופר צהוב (באנגלית: Yellow Claw) הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Yellow Claw #1 מאוקטובר 1956 תחת פרסומה של חברת אטלס קומיקס, קודמתה מתור הזהב של מארוול קומיקס, ונוצרה בידי הכותב אל פלדשטיין והמאייר ג'ו מנילי. 

טופר צהוב הוא מדען מבריק ואיש אשכולות בעל ידע נרחב בביוכימיה, מיסטיקה, אלכימיה ואמנויות לחימה שנולד לפני 150 שנה ביבשת סין. דרך מניפולציה של כוחות קסם, הוא רקח שיקויי חיים אשר האריכו את חייו ואפשרו לו לשמור על חיוניות פיזית. בעקבות הופעותיו בחוברות של ניק פיורי, מנהל S.H.I.E.L.D, אמני הדמות שרטטו אותה בגוון עור צהוב ובלתי שגרתי, כנראה תוצר לוואי של כימיקל הארכת החיים שלו.

הטופר הצהוב הקדיש את חייו להשגת שליטה עולמית ולחתור נגד תרבות המערב. הוא שולט בארגון קרימינלי, יחד עם צוות מדענים ומהנדסים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוא כרת ברית עם מנהיגים קומוניסטים סיניים מתוך כוונה לכבוש את המערב עבור סין. לעשה, הייתה זו תחבולה, והוא התכוון לכבוש את המערב עבורו. הטופר הצהוב נעזר בשירותיו של פושע מלחמה נאצי בשם קארל פון הורסטבאדן, אך מאמציהם סוכלו ללא הרף בידי סוכן ה-FBI ג'ימי וו ובידי קרובתו משפחתו היחידה סוּוַאן, שאותה לא רצה להרוג. הטופר הצהוב שלח את כוחותיו כדי לפלוש לליברטי איילנד ולהפעיל את משתק הזהות שלו, אך תוכניותיו סוכלו בידי ניק פיורי וקפטן אמריקה.

בסיפורי הטופר הצהוב שבחוברות Strange Tales, מרגל-העל ניק פיורי לחם בדמות שאותה חשב לטופר הצהוב. אולם, למעשה היה זה אנדרואיד שאותו יצר דוקטור דום כחלק ממשחק הרסני והורס עולמות כביכול.

בשנות ה-2000, דמותו של טופר צהוב הופיעה בסדרת מארוול בשם "סוכני אטלס". בסדרה זו התגלה שמו האמיתי, פלאן צ'ו, ושהוא היה חאן של שושלת מונגולית סודית שבחר בג'ימי וו להיות היורש שלו.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.marvel.com/characters/yellow-claw דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
*[https://marvel.fandom.com/wiki/Yellow_Claw דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:קפטן אמריקה
עגלה (דמות מקראית)

עֶגְלָה אֵשֶׁת דָּוִד היא דמות מקראית, מנשות דוד המלך ואמו של יִתְרְעָם, בנו השישי של דוד והאחרון מבניו שנולדו בחברון. עגלה מופיעה פעמיים במקרא, ברשימת בני דוד שנולדו בעת מלכותו בחברון.

עגלה היא היחידה מנשות דוד המנויות ברשימה זו המכונה "אֵשֶׁת דָּוִד", או "אִשְׁתּוֹ". ניתן לשער שזו הייתה אחת מנשות דוד העיקריות וזאת לפי סדר הכתיבה המופיע במקרא לדוגמה: : בְּנֵי רָחֵל, אֵשֶׁת יַעֲקֹב, יוֹסֵף וּבִנְיָמִן, גם שם הכינוי "אֵשֶׁת יַעֲקֹב" מציין את חשיבותה של רחל בעיני יעקב.

כדמויות רבות במקרא שנקראו על שם חיות, גם עגלה נקראה כנראה על שם עגל.

==זיהויה==
===הזיהוי עם מיכל===
לדעת חז"ל עגלה היא מיכל בת שאול. ייתכן שדרשה זו נסמכת על הכינוי "אשת דוד" הרומז שהיא אשתו הראשונה והחשובה. "אמר רב: עגלה זו מיכל. ולמה נקרא שמה עגלה? שחביבה עליו כעגלה. וכן הוא אומר () לוּלֵא חֲרַשְׁתֶּם בְּעֶגְלָתִי". יהודה קיל בפירוש דעת מקרא מתבסס על חז"ל בזיהוי עגלה כמיכל: "ולפי שהייתה ראשונה יעודה לו, ועוד הייתה בת מלך". חז"ל אף פירשו את שמה של מיכל במדרש הבא: "כי הייתה ממלטת את דוד מן הבית, לכן קורא את מיכל עגלה, שלא הייתה עליה עול אביה אלא קינטרה אותו". במדרש שמואל ניתן הסבר אחר מדוע נקראה מיכל, עגלה : "למה נקראה מיכל, עגלה? על שפעתה (געתה) לפני אביה ואמר לו 'אבא, לא היה לך להשיאני לאדם בעולם, אלא לליסטים שלך השיאתני? שלף חרבו עלי ואמר לי: אם אין את מבריחה אותי, הריני ממיתך".

זיהוי זה מוקשה, מכיוון שבמקרא מובא לאחר שמסופר שמיכל בזה לדוד בעת שרקד לפני ארון הקודש, שלמיכל לא היו ילדים "עד יום מותה". האמורא רב חסדא פירש שאין "עד" בכלל, ויתרעם נולד ביום מותה; התלמוד דוחה בסתם פירוש זה, מכיוון שיתרעם נולד כשדוד עדיין היה בחברון, ומתרץ שלמיכל לא נולדו ילדים רק החל מהעלאת הארון לירושלים עליה מדובר שם.

רבי יעקב ריישר פירש שיתרעם נולד למיכל לאחר ששבה אל דוד מפלטי בן ליש ונחשדה כסוטה, ובהתאם להבטחת התורה כי אשה הנחשדת כסוטה ונמצאת טהורה תזכה לולד.

===זיהויים נוספים===
רד"ק בפרשנות ל מפרש שלושה פירושים שונים אחד מהם הוא שעגלה הייתה מקודם אשתו של שאול, ונישואיה לדוד הם הרמוזים בנבואה "ואתנה לך את נשי אדוניך": כך מפרש גם הרלב"ג שם.

לפרשנות נוספת, עגלה לא באה ממעמד בכיר, ומסיבה זו לא מצינו שיתרעם נאבק לרשת את מלכות דוד.

==במחקר==
מספר חוקרים טוענים כי היה בתחילה היה כתוב בפסוק שמו של בעלה הראשון, כשם שכתוב באותה רשימה "אביגיל אשת נבל הכרמלי", ולאחר מכן שמו הוחלף בדוד. חוקר המקרא שמואל אברמסקי סובר כי כינוי זה בא רק לסיים את רשימת הנשים בהדגשה.

==צאצאים==
כאמו, גם יתרעם מוזכר רק ברשימת בני דוד שנולדו בחברון. שמו מורכב מהמילים "יתר" (מלשון יתרון) ו"עם", ומשמעו כנראה 'העם הוא נעלה (על אחרים)'. שם זה הוא שם תיאופורי. יש הסוברים שייתכן והשם יתרו הוא קיצור של השם יתרעם. יסוד השם - יתר, ידוע משמות שמים-מערביים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות דוד
אל-ג'ורה (ירושלים)

אל-ג'ורה (בערבית: الجورة) היה כפר ערבי בנפת ירושלים. תושביו נמלטו או גורשו במהלך מלחמת העצמאות בתאריך 11 ביולי 1948 כחלק ממבצע דני. כיום על חורבות הכפר נמצא המושב אורה. הכפר מוקם כ-8.5 קילומטרים מערבית לירושלים. רוב אל ג'ורה נחרבה ב-1948 למעט כמה בתים שהושארו בה נטושים.

על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל אוכלוסיית הכפר נאמדה בכ-420 תושבים. באל ג'ורה קיימים ממצאים מן התקופה הביזנטית והתקופה הצלבנית בשלוש אתרי שרידים ארכאולוגיים: חירבת סעידה, עין אל ג'דידה וחירבת אל קוסור.

==גלריה==
<gallery widths="200" heights="200">
קובץ:AlJuraJerusalemMay202023 03.jpg|הבית הדרומי של הכפר, מהיחידים שלא נהרס כליל. על הרכס - בתי המושב אורה
קובץ:AlJuraJerusalemMay202023 04.jpg|שרידים נוספים של הכפר
קובץ:AlJuraJerusalemMay202023 06.jpg|הכפר היה ברובו על השלוחה הימנית של הואדי בתמונה
קובץ:AlJuraJerusalemMay202023 10.jpg|מעיין הכפר הקרוי כיום "עין שריג". ניתן לראות בין העצים והשיחים את הברכה של המעיין
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרי ירושלים: יישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
סנטיאגו דה לוס קביירוס

סנטיאגו דה לוס קביירוס (בספרדית: Santiago se los Caballeros), או בקיצור סנטיאגו, היא העיר השנייה בגודלה ברפובליקה הדומיניקנית, ובירת מחוז סנטיאגו. העיר ממוקמת בעמק סיבאו, במרחק של 155 קילומטרים צפון-מזרחית לבירת הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו.

זו העיר העתיקה ביותר באמריקה שנושאת את השם .

==היסטוריה==
העיר נוסדה תחילה ב-1495 בשם "חקגואה", אך היא נחרבה ברעידת אדמה, ומיקומה הועבר למיקום הנוכחי ב-1506. העיר נחרבה שוב בשנת 1562 ושוקמה לאחר מכן.

משמעות שמה של העיר הוא "יעקב הקדוש של האבירים". מקור השם הוא בקבוצת אבירים מלה איסבלה, היישוב האירופאי הראשון באמריקה שנוסד על ידי כריסטופר קולומבוס, שלאחר שנחרב עברו לעיר.

העיר שירתה למשך תקופה קצרה כבירת הרפובליקה הדומיניקנית. כאשר בתחילת המאה ה-19 כוחות של האיטי פלשו לאזור, רוב התושבים ברחו לאזור חרבקואה. העיר הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות של הרפובליקה הדומיניקנית בשנות ה-40 של המאה ה-19.

==כלכלה==
כלכלת העיר, כמו כל עמק סיבאו, מסתמכת בעיקר על חקלאות וגידול בקר בקרקע השופעת. בנוסף גם תיירות היא ענף מרכזי בכלכלת העיר.

==חינוך==
בסנטיאגו פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית האפיפיורית מדרה אי מאסטרה ואוניברסיטת סנטיאגו לטכנולוגיה.

==תחבורה==
בעיר פועלים קווי אוטובוס לערים מרכזיות אחרות.

את סנטיאגו משרת נמל התעופה הבינלאומי סיבאו, השלישי בעומסו במדינה. הנמל, שמציע בעיקר טיסות ליעדי פנים וליעדים קרובים באיים הקריביים ובארצות הברית, נחנך ב-2002 והחליף את הנמל הקודם של סנטיאגו, נמל התעופה סנטיאגו מוניסיפל.

יש תוכנית להקמת מערכת רכבת קלה בסנטיאגו שתקשר בין מרכז העיר לנמל התעופה.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==ראו גם==
* המונומנט של סנטיאגו

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://dominican-republic.co.il/סנטיאגו-דה-לוס-קביירוס-santiago/ סנטיאגו דה לוס קביירוס] באתר הרפובליקה הדומיניקנית
* 

קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
אושר כפול (קליגרפיה)

אושר כפול
אושר כפול (בסינית פשוטה: 双喜; בסינית מסורתית: 雙喜; תעתיק פין-יין: shuāngxǐ, שוּאָנֽג-שִי) הוא עיטור סיני, המשמש כפריט קישוט מעוצב. פרט לסין, ניתן לראותו גם בקוריאה ווייטנאם.

==מאפיינים==
העיטור "囍" מורכב מ喜喜, שני העתקים של הסימנייה הסינית 喜 xǐ, אושר/שמחה, שעוצבו יחד מחדש בצורה דחוסה לגודל של סימנייה סינית סטנדרטית אחת, כך שהיא הפכה להיראות כסימנייה רגילה אחת בעלת שני חלקים. צורת ההגייה שלה היא כקריאת הסימנייה הסינית הרב-הברתית 双喜 shuāngxǐ.
סימניית ה-shuāngxǐ תופיע לעיתים קרובות על פריטים דקורטיביים הקשורים לחגיגות ראש השנה הסיני וכן בחתונות, בהן היא תופיע לכל אורכו של טקס הנישואים, על מתנות לחתן ולכלה, על דלתות ביתם של הזוג המתחתן, על רכב החתונה ועוד. הסימנייה תופיע פעמים רבות כמגזרת נייר או כקליגרפיה, לרוב בצבע אדום, ולעיתים בשחור.

==האגדה מאחורי הסימנייה==
היווצרותה של הסימנייה נעוצה, לפי המסורת הסינית, בסיפור אגדה רומנטי מתקופת שושלת טאנג. האגדה מספרת על בחור צעיר שניגש לבחינות הקיסריות, ובדרכו לבירת סין התאהב בנערה, שבזכות אהבתה ותושייתה, ענה הצעיר נכונה על חידת הקיסר וזכה במשרה המיוחלת בחצר הקיסרית. הזוג נישא ובעת חתונתם כתבו פעמיים את הסימנייה "אושר" על נייר אדום, ומאז הפכה הסימנייה למזוהה עם חתונות וחגיגות.

==בתרבות==
סימניית ה-Shuāngxǐ משמשת כיום גם כמותג וכשם מסחרי למוצרים שונים כגון: סיגריות, גפרורים, יין, רוטב סויה ועוד. הסימנייה גם משמשת כקישוט למותגי יוקרה סיניים שונים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.char4u.com/content/story-of-double-happiness/ האגדה הסינית מאחורי הסימנייה] 
* [http://chineseculture.about.com/library/weekly/aa120799a.htm מידע נוסף על הסימנייה] 

קטגוריה:קליגרפיה
קטגוריה:סין: תרבות
הלהקה הצבאית הארצית

חברי הלהקה הצבאית הארצית 1948
חברי הלהקה הצבאית הארצית 1948

הלהקה הצבאית הארצית (נקראה גם: הלהקה הצבאית המרכזית) הייתה להקה צבאית שפעלה בזמן מלחמת העצמאות.
==היסטוריה==
הלהקה נוסדה באפריל 1948 על ידי המחת"ר (מחלקת התרבות של צה"ל), כשהמטרה הייתה לאחד את כל הלהקות וצוותי הבידור שפעלו באותה עת בנפרד ללהקה אחת מרכזית, על מנת שהמחת"ר יוכל לשלוט עליה ולנתבה בהתאם לצורך. לצורך כך איחדו שלושה גופים: להקת הצ'יזבטרון של הפלמ"ח שקמה שלושה חודשים קודם לכן, להקת "המשמרת הצעירה" של מפא"י ובוגרי בית הספר הדרמטי של הבימה.

לאחר פרישת הבמאי יוסף מילוא תוך כדי ההכנות לתוכנית הראשונה, התמנו חברי הלהקה שרגא פרידמן לבמאי ושמוליק סגל למנהל הארגוני. איתם הופיעו גם שושנה רביד, מישה אשרוב, ישראל בקר, רות גלר, שלמה בר-שביט ובתחילה גם חברי הצ'יזבטרון נעמי פולני ושייקה אופיר ועוד.

במאי 1948 החל מופע הבכורה של הלהקה ("תוכנית א'"), שהורכבה מקטעים מוכרים אותם קיבצו שחקני הלהקה, והם החלו להופיע בהצלחה רבה בקרב החיילים הלוחמים ברחבי הארץ. לאחר כחודשיים וכ-80 הופעות הלהקה התפצלה. חברי הצ'יזבטרון עזבו אותה והקימו מחדש את להקתם, ואילו חברי "המשמרת הצעירה" הקימו במטה חזית המרכז את להקת איילון. מי שנותר הם צעירי "הבימה" שאליהם הצטרפו אמנים נוספים.

תוכניתה השנייה של הלהקה, בבימויה של פאני לוביץ' נקראה "אין ספק". בתוכנית זו בוצע לראשונה השיר "דודו" של חיים חפר שהפך לשיר זיכרון ידוע. הלהקה התפצלה בהופעותיה לשתי חוליות שפעלו בעיקר בנפרד, אך גם התאחדו בחלק מההופעות. חוליה ב' העלתה את התוכנית "השיירה העליזה" שהצליחה מאוד.

במרץ 1949 העלתה הלהקה הצגה בשם "ארבעה שיצאו" שעסקה בעולים חדשים שמגיעים לישראל. ההצגה נחלה כישלון והובילה, יחד עם עזיבת כמה משחקני "הבימה" לטובת ההצגה "בערבות הנגב", להתפרקותה של הלהקה הארצית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות צבאיות בישראל
קטגוריה:מלחמת העצמאות בתרבות