OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שעונית צהובה

שעונית צהובה (שם מדעי: Passiflora edulis var. flavicarpa או בקיצור Passiflora flavicarpa) היא שעונית מקומית לאמריקה הטרופית, בעלת פרי צהוב ואכיל. זהו מין שונה מהשעונית הנאכלת.

== תיאור ==
העלים מנוגדים, מסולסלים, בעלי שלוש אונות עמוקות. הצמח מטפס על ידי קנוקנות הנמצאות בכל מפרק עלה. הפרחים לבנים בקוטר 5-8 ס"מ ומאופיינים על ידי זירים ארוכים, לבנים או לבנים-סגולים. הפרי עגול או אליפטי בקוטר 5 ס"מ, וצבעו משתנה מירוק לצהוב בהבשלה. תוך הפרי מלא בזרעים קטנים הניתנים בציפה ונוזל צהוב ארומטי וסמיך המשמש כתוספת לשרבט ולהכנת ריבות וג'לי.

== שימוש וגידול ==
הפרי משומש לגידול ביתי ועם פוטנציאל לשוק המסחרי. פרי השעונית הסגולה (שעונית נאכלת) בעל טעם המתעלה באיכותו על הסוג הצהוב. השעונית מצליחה בקרקעות מנוקזות ועשירות ברקבובית. את הצמח כדאי להדלות על כבלים או גדרות, והוא פורח בשנה השנייה לשתילה, ומניב ברציפות מיוני ועד נובמבר.

מין זה אינו מגודל בפוארטו ריקו בגלל מחלה אשר הורגת את הצמחים, וייתכן שנגרמת על ידי מין של פוסריום. 

מחקרים בהוואי הראו שהחרק המוצלח ביותר להאבקה הוא דבורת העץ מהמין Xylocopa varipuncta. מספר מינים של דבורה זו נמצאים באזורים הטרופיים. כדאי לעודד את הימצאותן כמאביקים טבעיים. הצמח מניב לשנים רבות וזקוק למעט השגחה, מלבד גיזום ודישון מדי פעם.

הציפה נאכלת גם בצורתה הטריה ישירות מהפרי לאחר תוספת קטנה של סוכר. השימוש הנפוץ ביותר הוא במשקה מרענן המוכן על ידי ערבוב של הציפה עם קרח, מים, סוכר וסודה לשתייה.

זן ישראלי בשם Passion Dream) P.D) נוצר מהכלאה של שעונית צהובה ושעונית נאכלת.

בפרי ישנה כמות רבה של ויטמין C.

ישנם גם זנים מתוקים לפרי.

== גלריה ==
<gallery>
תמונה:Maracuyá.jpg|פרי פתוח
תמונה:Passionfruit comparison.jpg|פסיפלורה סגולה וצהובה זה לצד זה
תמונה:Maracuyá stand.jpg|פסיפלורה צהובה למכירה בשוק
</gallery>

קטגוריה:שעונית
קטגוריה:פירות טרופיים
אבי ישראלי

אבי ישראלי (נולד ב-1953) הוא רופא פנימאי ומנכ"ל משרד הבריאות לשעבר. משמש מנהל מחלקת מדיניות מינהל וכלכלת בריאות במרכז הרפואי הדסה.

==ביוגרפיה==
ישראלי סיים ב-1978 לימודי רפואה בבית ספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה ברפואה פנימית ובניהול רפואי. הוא מוסמך בבריאות הציבור מהאוניברסיטה העברית ומוסמך במנהל עסקים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. משנת 1996 מכהן כפרופסור מינהל וכלכלה רפואית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.

מונה לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2003 על ידי שר הבריאות, דני נוה. קודם למינויו זה מילא ישראלי את תפקיד מנהל המחלקה למינהל בריאות וכלכלת בריאות בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועוד קודם לכן כיהן בתפקיד מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה. כן כיהן כיו"ר הוועדה להרחבת סל הבריאות. פרש מתפקיד מנכ"ל המשרד בשנת 2009.

מכהן כיושב ראש חברת הביומד "בריינסטורם".

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד הבריאות
קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
יום שישי השחור (1978)

ח'ומייני]]
יום שישי השחור הוא הכינוי שניתן לתאריך 8 בספטמבר 1978 (על פי לוח השנה הפרסי: 17 בחודש שהריוור, 1357), במהלכו נורו מפגינים על ידי כוחות ביטחון איראניים בכיכר ז'אלה שבטהראן, בירת איראן. יום זה הוגדר ברבות השנים כאירוע מכונן במהפכה האיראנית, והוריד לטמיון כל תקווה לפשרה בין תנועות המחאה לבין משטר השאה.

==מאורעות היום==
עם החרפת ההתנגדות לשלטון השאה באיראן במהלך 1978, הכריזה ממשלת איראן על משטר צבאי בשטח המדינה. ב-8 בספטמבר באותה השנה נערכה הפגנת ענק בעיר הבירה טהראן. על פי עדויות של גורמים אנטי-ממשלתיים, צבא איראן עשה שימוש בכוח רב, שכלל טנקים ומסוקי קרב, על מנת לפזר את קהל המפגינים. גורמי אופוזיציה ועיתונאים מערביים דיווחו כי צבא איראן ביצע טבח במפגינים, והדיווחים אודות מניין ההרוגים נעו בין 95 ל-3,000 נפש. ההנהגה הדתית, מצדה, דיווחה בעקבות האירוע כי "אלפים נטבחו בידי כוחות ציוניים" (רמז להיותו של השאה נתון להשפעות חיצוניות).

==השלכות==
התגובה האלימה של הממשל האיראני עוררה התנגדות רבה בקרב העם האיראני, כמו גם בקרב גורמים מחוץ לאיראן - בכללם גורמים שזוהו כתומכי השאה. למשל, הזמר מוחמד רזא שג'ריאן פרסם מכתב בכתב ידו שבו הודיע כי לא יופיע עוד ברדיו ובטלוויזיה הממלכתיים.

ההפגנות באיראן נמשכו כ-4 חודשים לאחר יום שישי השחור, במהלכן הוכרזה שביתה כללית בחודש אוקטובר. השביתה כללה בין היתר השבתה של תעשיית הנפט באיראן, שהייתה חשובה מאוד להישרדות מוסדות השלטון. הפגיעה במעמדו של השאה בעקבות הטבח, הן פנימית והן בינלאומית, הייתה בבחינת הכנת השטח לקראת המהפכה האיראנית, ואכן בתוך פחות משנה התרחשה המהפכה האיראנית והאייתוללה רוחאללה ח'ומייני תפס את השלטון.

==לאחר המהפכה==
עם סיום המהפכה שונה שם הכיכר בה התרחש האירוע ל"כיכר השאהידים" (میدان شهداء). בדוחות רשמיים שפורסמו לאחר סיום המהפכה נכתב כי ביום שישי השחור נהרגו ונפצעו 15,000 איש. עם זאת, על פי מחקרים שנערכו על ידי מכוני מחקר, עולה כי בכיכר עצמה נהרגו 64 איש בלבד, וברחבי העיר נהרגו באותו היום 24 איש נוספים בהתנגשויות עם כוחות הביטחון.

== ראו גם ==
* המהפכה האיראנית

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bbc.co.uk/persian/iran/story/2008/09/080906_op-black-friday.shtml כתבה אודות "יום שישי השחור"] ב-BBC <small> (בפרסית) </small>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:1978 באיראן
קטגוריה:איראן בימי שלטון שושלת פהלווי
קטגוריה:טהראן: היסטוריה
קטגוריה:מעשי טבח במפגינים
קטגוריה:המהפכה האיראנית
אלמגסט

עמוד מתוך התרגום ל[[לטינית של האלמגסט.]]
אַלְמַגֶסְט הוא השם המקובל היום לספרו של האסטרונום היווני תלמי, שהתפרסם במהלך המאה ה-2 לספירה. הספר, בן 13 הכרכים, נחשב ליצירת הפאר של האסטרונומיה היוונית, והוא מציג גרסה משוכללת של המודל הגאוצנטרי לפיו כוכבי הלכת נעים סביב כדור-הארץ לפי אפיציקלים - מודל שהיה מקובל על הקהילה המדעית עד לעבודותיו של יוהאנס קפלר במאה ה-16. משום כך נחשב ספר זה לאחד הספרים החשובים והמשפיעים בתולדות המדע.

הספר נקרא בתחילה ביוונית Μαθηματικἠ Σύνταξις (Mathematikē Sýntaxis, "חיבור מתמטי"), ובמהדורות מאוחרות יותר כונה Ἡ Μεγάλη Σύνταξις (Hē Megálē Sýntaxis, "החיבור הגדול") ואחר כך Ἡ μεγίστη (Hē Megistē, "הגדול ביותר"). הוא תורגם פעמיים לשפה הערבית במאה ה-9 (אחת מהן במימונו וחסותו של הח'ליף אל-מאמון). בגרסה הערבית הפך שם הספר ל- الكتاب المجسطي (אלכתאב אלמג'סטי, "הספר הגדול"), ומשם זה נגזר כינויו בלשונות אירופה, ה"אלמגסט". הספר תורגם לראשונה מן המקור היווני ללטינית בסביבתו של הנרי אריסטיפוס (בשנת 1160 לערך), אך התרגום הלטיני (הפעם מן הערבית) המשפיע יותר נעשה מעט מאוחר יותר, בידי ג'רארדו דה קרמונה בשנת 1175. גם הערבים שבו ותרגמו את המקור היווני לערבית (הפעם היה זה נסיר א-דין א-טוסי בשנת 1273). הספר השתמר אצל הערבים ורק במהלך המאה ה-16 התגלה מחדש לאירופים. גילויו היה בין הגורמים שעכבו את קבלת המודל ההליוצנטרי.

ספרו שונה מזה של אריסטו בכך שהספר מתמקד בחישובים של מקומם של גרמי השמיים לצורך מסעות ימיים וגם מתאר את המכשירים הנדרשים לצורך חישובים אלו, בעוד אריסטו מתמקד בתיאור המכני של פעולות הגלגלים.

== ראו גם ==
* מ"ח צורות הגלגל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://people.sc.fsu.edu/~dduke/animate.pdf מסמך המראה את ההנפשות] שאפשר היה להפעיל בטרם הוסרה תוכנת האדובי פלאש. 
* [https://el.wikisource.org/wiki/Γεωγραφία_Στοιχειώδης/Μέρος_Α΄/Βιβλίον_Β΄/Κεφάλαιον_Δ΄ המקור ביוונית] בויקיטקסט ההלני
* [https://www.youtube.com/watch?v=EpSy0Lkm3zM הדגם של תלמי (באנגלית)] סרטון באתר יוטיוב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: מדע ומתמטיקה
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:ספרי המאה ה-1
קטגוריה:מילים וביטויים בערבית
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
המהפכה הקופרניקאית
אמנות הסלע באלטה

אמנות הסלע באלטה (בנורווגית Helleristningene i Alta) היא חלק מאתר ארכאולוגי הנמצא סמוך לעיירה אלטה אשר במחוז הצפוני ביותר בנורווגיה, פינמרק. גילופי אלטה הם האוסף הגדול ביותר של גילופי סלע עם מוטיבי ציד בצפון אירופה. ב-1972 נמצא הפטרוגליף הראשון באתר, ומאז נמצאו יותר מ-5000 תגליפים הנמצאים באזורים הסובבים את אלטה. באתר המרכזי, הממוקם כ-4 ק"מ דרומית לאלטה, מצויים כ-3000 תגליפים, והוא הפך למוזיאון בשנת 1991. החל מה-3 בספטמבר 1985 נכלל האתר כחלק מרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בנימוקי ההחלטה נכתב כי "אלפי הציורים והתגליפים מוסיפים להבנתנו על הפעילות האנושית בצפון הרחוק בתקופה הפרה-היסטורית".

התגליפים המוקדמים ביותר באזור מתוארכים לסביבות 4200 לפנה"ס; התגליפים המאוחרים יותר מתוארכים לסביבות 500 לפנה"ס. בציורים נראים חייהם של הציידים-לקטים באזור, תוך תיאור מעשי הצייד וכן פולחנים שמאניים. אולם, מלבד המתואר בציורים כמעט ואין יודעים דבר על התרבות שייצרה אותם, על אף כמה השערות בנושא.

גילופי אלטה מגולפים במשטחי של סלע המורכב מאבן חול אפורה ומוצקה. המוטיבים הנפוצים ביותר הם איילים ודובים, אך מתוארים גם ציפורים ודגים. המוטיבים משקפים את עולם החי באזור מהאביב לסתיו. דמויות בעלי החיים מצוירות באופן טבעי. הדמויות האנושיות, לעומת זאת, מופיעות באופן סכמטי.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.alta.museum.no/index.asp אתר מוזיאון אלטה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:נורווגיה: גאוגרפיה
ציפורים מתות בסתר

ציפורים מתות בסתר ("The Thorn Birds") הוא רומן מאת הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג, שראה אור בשנת 1977. הספר הפך לרב-מכר עם מכירות של למעלה מ-10 מיליון עותקים. הספר עובד לתוכנית טלוויזיה בעלת אותו שם בכיכובו של ריצ'רד צ'מברלין בשנת 1983, שהפכה למיני סדרה השנייה הנצפית ביותר, לאחר "שורשים", וכן לסדרת המשך בשם "ציפורים מתות בסתר: השנים הנעלמות". שתי הסדרות הופקו על ידי דוד ל. וולפר. ב-2009 עובד גם למחזמר.

==עלילה==
הרומן מתמקד במשפחת קלירי ובחייה באחוזת דרוגדה המבודדת, מקום דמיוני באוסטרליה ובו נחלה לעדרי כבשים. העלילה מתפרשת על פני יבשות ונמתחת על פני כ-60 שנים, החל משנת 1915 ועד 1969. הסאגה המשפחתית מחולקת לשבעה חלקים, כאשר כל חלק סובב סביב אחת הדמויות הראשיות בפרק זמן מסוים ומתואר מנקודות תצפית שונות.

==דמויות==
* מגהן "מֶגִי" קְלִירִי - הדמות הראשית, הבת היחידה במשפחה גדולה של בנים. הרומן מלווה אותה החל מילדותה המוקדמת ועד לזיקנה.
* האב (בהמשך קרדינל) ראלף דה-בריקאסאר - כומר קתולי אירי נאה, אהובה של מגי. אבי דיין.
* פדריק "פאדי" קלירי - אביה של מגי, פועל פשוט מניו זילנד (אירי במקור), אחיה של מרי קארסון. נהרג בשריפת ענק.
* פיאונה "פי" ארמסטרונג קלירי - אשתו של פאדי ואמה של מגי, אישה ממשפחה אריסטוקרטית ניו זילנדית, שירדה אל מעמד הפועלים עם נישואיה לפאדי קלירי.
* פרנק ארמסטרונג קלירי - הבן הבכור במשפחה, הבן הראשון והלא-חוקי של פי.
* מֶרי קארסון - אחותו המבוגרת והעשירה של פאדי. בעלת דרוגדה. כוח מניע ומעצב של עלילת הספר. היא אשר משנה את גורל המשפחה בהביאה אותם מעוני בניו זילנד לחיות ולעבוד בדרוגדה מתוך כוונה שיירשו אותה. היא משנה את חיי ראלף בהורישה לו את הונה.
* בוב, ג'ק ויואי קלירי - אחיה הגדולים של מגי הדומים לפאדי. גרים כל חייהם בדרוגדה, לא נשואים.
* לוּק אוֹ'ניל - בעלה של מגי ואביה של ג'אסטין.
* דיין או'ניל - בנם (הסודי) של מגי וראלף, מקור השמחה והגאווה של אמו. גדל כבנו של לוק או'ניל. הופך לכומר, ומת מטביעה בים בגיל 26.
* ג'אסטין או'ניל - בתם העצמאית והאינטליגנטית של מגי ולוק. בסוף הספר היא הנכדה החיה היחידה של פאדי ופי קלירי.
* סטיוארט "סטיו" קלירי - אחיה הצעיר והשקט של מגי שדומה לאמם. נהרג בגיל צעיר על ידי חזיר בר, מיד לאחר מות אביו בשרפה.
* הארולד "האל" קלירי - אחיה הצעיר של מגי, ובן טיפוחיה. נפטר בגיל ארבע.
* ג'יימס ופאטריק "ג'יימס ופאטסי" קלירי - אחים תאומים, הבנים הצעירים לבית קלירי. שירתו כחיילים בכוח האוסטרלי במלחמת העולם השנייה.
* רַיינר "ריין" מרלינג הארטהיים - חבר של ראלף ודיין. חבר בפרלמנט של מערב-גרמניה. בתום הספר - בעלה של ג'אסטין.
* ארכיבישוף (בהמשך קרדינל) די קונטיני-וֶרקזה - מעסיקו של ראלף. חבר לראלף, לריינר ולדיין.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.fedpo.com/BookDetail.php?bk=268 תמונות המהדורה הראשונה של "ציפורים מתות בסתר" באנגלית] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרים אוסטרליים
קטגוריה:ספרות אנגלית
קטגוריה:ספרי 1977
סונצ'ינו

סונצ'ינו (באיטלקית: Soncino) היא עיר קטנה במחוז לומברדיה שבצפון איטליה, בעלת מספר מרשים של אתרים עתיקים.

אוכלוסיית העיר היא כ-8,000 נפש.

בעיר זו הודפס בשנת 1488 התנ"ך (היהודי) הראשון בעולם, על ידי גרשון נתן שונצינו<ref></ref>.
בית משפחת שונצינו, מראשוני המדפיסים בעברית במאות ה-15 וה-16, הוא אתר תיירותי בעיר, נקרא "בית המדפיס", ובו מוזיאון לנושא הדפוס.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לומברדיה: ערים
קוהורטה

קוֹהוֹרְטָה (מלטינית: cohors, ברבים: cohortes) הייתה יחידה צבאית בצבא הרומאי.

הקוהורטה הופיעה לראשונה בזמן המלחמה הפונית השנייה כצירוף של שלושה מניפולים, אחד מכל סוג. לאחר מכן, התקיימה הקוהורטה כיחידת משנה נפרדת בת 480 חיילים, עם שש קנטוריות, בנות שמונים חיילים כל אחת. לאור השינוי שעבר על הצבא בעקבות התבוסות במלחמה הפונית השנייה, החלה הטקטיקה של הלגיון להתבסס על הקוהורטה, כתחליף למניפול.

הקוהורטה נערכה לקרב עם שלוש קנטוריות מלפנים ושלוש מאחור. היא הייתה יכולה לבצע תפניות בקלות, ולהתגונן מפני התקפות מאחור ומהאגף. הלגיון כולו כבר לא היה כבול לתוכנית הקרב המוכתבת ממערך בן שלושה קווים, עם סוג חיילים שונה בכל קו. בזכות היחידה ההומוגנית החדשה, יכול היה הלגיון להיערך במספר קווים משתנה (לרוב בין אחד לשלושה), בהתאם לתנאי הקרקע ותוכנית הקרב. הלגיון כולו היה מורכב מ-10 קוהורטות ובסך הכל מנה כ-5,000 חיילים. טריבון צבאי פקד על כל קוהורטה.

חילות העזר היו מאורגנים במבנה של קוהורטה, כאשר היו שלושה סוגים של חילות עזר: חיל רגלים, חיל פרשים ויחידות מעורבות שכללו גם חיל רגלים וגם פרשים, השירות כפרש נחשב ליוקרתי ביותר. הקוהורטה הייתה בגודל של קוויגנרי (כ-480 חיילים) שחולק לשש קנטוריות או בגודל מיליארי (כ-800 חיילים) שחולקו לשמונה קנטוריות. קוהורטת פרשים קוויגנרי מנתה 512 חיילים שחולקו ל-16 תת-יחידות, ומיליארי מנתה 768 חיילים שחולקו ל-32 תת-יחידות. הקוהורטה המעורבת כללה מספר חיילים כמו קוהורטת חיל הרגלים בתוספת 120 או 240 פרשים בהתאם לגודלה. מפקד הקוהורטה היה בן למעמד הפרשים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מרכיבי סדר הכוחות בצבא הרומי
סמנאן

סמנאן (בפרסית: سمنان) היא עיר באיראן, בירת הפרובינציה סמנאן, בצפון איראן. אומדן אוכלוסיית העיר הוא כ-119,778 תושבים (2005).

סמנאן נמצאת בגובה של 1,130 מטר מעל פני הים בחלק הדרומי של הר אלבורז.

העיר שימשה באופן מסורתי תחנה חשובה בנתיבי המסחר בין טהראן (220 ק"מ) ומשהד (685 ק"מ), והיא מקושרת היום עם שתי הערים על ידי רכבת וכביש.

== השכלה גבוהה ==
* אוניברסיטת טהראן סמנאן
* [https://web.archive.org/web/20060713052247/http://www.sem-ums.ac.ir/ סמנאן אוניברסיטה למדעי הרפואה]

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
קטגוריה:אלבורז
קטגוריה:פרובינציית סמנאן
גלריה דביר

גלריה דביר היא גלריה לאמנות שהוקמה בשנת 1982 במבנה "מעונות עובדים" ח' בתל אביב-יפו. בשנות ה-2000 פתחה הגלריה חללים נוספים ביפו ובנמל יפו. החל משנת בשנת 2013 עברה הגלריה למבנה אחד בדרום תל אביב.
== פעילות ==
הגלריה מתאפיינת בהצגת אמנים ישראלים ובינלאומיים, כגון אלי פטל, נלי אגסי, מירי סגל ואורנה ברומברג, אשר לעיתים קרובות מוזמנים ליצור עבודות ופרויקטים ייחודיים לשטח הגלריה. עבודות של רבים מאמנים אלו מאופיינות בגישה וברוח מינימליסטית ומושגית.
 
הזמנת האמנים הזרים לשהות בארץ בזמן העבודה על תערוכותיהם מאפשרת היכרות בלתי אמצעית ודיאלוג בין עולם האמנות המקומי לבינלאומי.

הגלריה הוציאה לאור, בין השנים 1997 ועד 2004 את כתב העת "המעורר", בעריכת דביר אינטרטור וארז שוייצר וקיימה, בין השנים 2004-2002, מכירות פומביות לאמנות ישראלית.

ב-2016, הרחיבה גלריה דביר את פעילותה ופתחה סניף בבריסל, בלגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

דביר
קטגוריה:הצפון הישן
נחל פצאל

אחד המעיינות, נקודת נביעה ותחילת הזרימה בנחל
נחל פצאל זורם בבקעת הירדן ואורכו 11 ק"מ. במוצאו אל מישור הבקעה מתחבר אליו ואדי רשאש, בסמוך לעינות פצאל. אגן הניקוז של שני הוואדיות הוא כ-32 קמ"ר. בוואדי רשאש נובע עין רשאש.

==תיאור הנחל==

בתוך הנחל נובעים שני מעיינות הנקראים עינות פצאל הנובעים בתחילת אפיק הנחל. שפיעת המעיינות משתנה בין עונות השנה ונעה בין 30 מ"ק ל-150 מ"ק בשעה. ליד המעיינות יש חורשת עצי שיזף מצוי, וסביבם צמחייה אופיינית לבתי גידול לחים, כגון שנית גדולה, פלגית שיחנית, טיון דביק, שיח-אברהם מצוי ונענה משובלת. אזור הנחל מהווה גם בית גידול לחוגלת סלעים.

==מערכת המים==

מאזור הנביעה יוצאת אמת מים מתקופת הורדוס שהובילה את המים לבריכת אגירה ליד תל שייח ד'יאב. בריכת האגירה מתוארכת לפחות לתקופת בית אומיה ויש השערות שנבנתה כבר בתקופת הורדוס. בתחתית בריכת האגירה נמצאו אבנים הרודייניות התומכות בהשערה זו. בנחל פצאל, באמצע הדרך בין המעיינות לבריכת האגירה, ליד האמה עומדת טחנת קמח עתיקה בשם טאחונת אלפצאל, שפעלה באמצעות מי האמה. כיום, צינור מתכת מוביל את המים אל בריכה, המשמשת את תושבי הכפר אלפצאל הסמוך.

==שרידים ארכאולוגיים==
כבר בתקופה הכלקוליתית הייתה התיישבות באזור בקעת פצאל. המעיינות והאדמה הפורייה באזור איפשרו התיישבות וחקלאות. בסקר ארכאולוגי נמצאו באזור שבין פצאל של היום לכניסה לנחל כ-8 אתרים של התיישבות מהתקופה הכלקוליתית, בהם האתרים פצאל 2, שייח' דיאב 2, פצאל 7 ועוד. באתרים אלה נמצאו שרידי מבנה עם חצר גדולה מאוד. בפצאל 7 נמצא מבנה עם חצר בגודל של כ-570 מ"ר, ולידו חצר גדולה נוספת וביחד גודל שטח המתחם מגיע לדונם לערך. באזור היציאה מהנחל לבקעה נמצא תל שייח' דיאב המתוארך לתקופת הברזל. התיישבות נוספת הייתה בתקופת הורדוס, אז הוקם היישוב פצאליס על שם פצאל, אחיו של הורדוס. שרידי פצאליס נמצאים מתחת לכפר אלפצאל.

==שמורת פצאל==
בנחל פצאל ויובליו הוכרזה בשנת 1993 שמורת טבע בשטח 8,000 דונם, המאופיינת בנוף צומח ערבתי במדרונות.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
קובץ:Fatzael Springs and water system 025.JPG|מראה כללי של הנחל, משמאל מתקן שאיבת מים מודרני בנחל
קובץ:Fatzael Springs and water system 030.JPG|בריכת אגירת המים ליד תל שייח' דיאב
קובץ:Fatzael Springs and water system 038.JPG|טחנת הקמח מהתקופה העות'מאנית
קובץ:Fatzael Springs and water system 033.JPG|אמת המים על צלע ההר אשר הובילה את המים בתקופה העתיקה מהמעיינות ליישובים מחוץ לוואדי
</gallery>

==ראו גם==
אזור נחל פצאל באביב
* פצאל
* פצאל 2
* שייח' דיאב 2

==לקריאה נוספת==
*דניאל אלדד ויוסף ירושלמי, ההר הטוב הזה - מסלולים ואתרים בדרום השומרון הוצאת בית אל ירושלים תשס"ט 2009 עמודים 61,95
*מפת טיולים וסימון שבילים 6-5: בקעת הירדן ומזרח השומרון. בהוצאת "הועדה לסימון שבילים בישראל".
* [http://inature.info/wiki/%D7%A9%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%AA_%D7%A4%D7%A6%D7%90%D7%9C שמורת פצאל] - באתר הטיולים "טבע ונופים בישראל".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.maslulim-israel.co.il/%D7%A2%D7%99%D7%99%D7%A0%D7%95%D7%AA-%D7%A4%D7%A6%D7%90%D7%9C.html "עינות פצאל"], באתר "מסלולים"

קטגוריה:השומרון: שמורות טבע
קטגוריה:השומרון: מעיינות

קטגוריה:בקעת הירדן: נחלים
קטגוריה:פצאל
פארק העמקים

נחל קישון בפארק
פארק העמקים הוא פארק הסמוך לנחל קישון ליד צומת העמקים וקיבוץ שער העמקים. נחנך ב-16 בפברואר 2004.
== היסטוריה ==
הפארק הוקם על האדמות שנרכשו על ידי קרן קיימת לישראל בשנת 1935 עליהן הוקם גם קיבוץ שער העמקים. אדמות אלה היו בעבר ביצתיות ולא ראויות לעיבוד. הם נקראו בפי הערבים "חרתיה" (ח'יראת-חורש). ליד הפארק תל מְעַמֵר - תל ארכאולוגי.

הפארק נמצא על גדות נחל קישון, משני צידי כביש 75. בפארק גשר הרכבת הטורקי בנוי אבן בעל שש קשתות שתוכנן על ידי מהנדס הרכבות הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר. הגשר נבנה ב-1905 והעביר את רכבת העמק מעל נחל הקישון. גשר מקביל אליו הוא גשר הכביש הבריטי. לאורך הנחל מסלול אורכי של כשני ק"מ המקביל לכביש 70 ועובר בין גבעות האלונים של קריית טבעון מצד אחד ורכס הכרמל מצידו השני. לאורך הגדה צמחייה מקומית הכוללת פטל, חנק מחודד, הרדוף הנחלים ועצים כגון זית ואקליפטוס. מי הקישון לרוב אינם מזוהמים בקטע זה מאחר שהמפעלים המזהמים נמצאים במורד הנחל אך לעיתים תקלות נקודתיות של היישובים בסביבה גורמות לגלישת הביוב לתוכו.

בשטח הפארק נסללה דרך עפר לכיוון צפון מערב, העוברת לאורך גדות הנחל ומשמשת להליכה ורכיבה על אופניים. אורך המסלול כ-3-4 ק"מ ומגיע עד ל"אי האקליפטוס", אי קטן באמצע הנחל. באזור שבקרבת הגשר יש גישה נוחה לנחל המאפשר גם דיג בנחל.

לפארק יש גישה משני מקומות. הגישה המערבית מכביש 7213 המוביל לשכונת אלרואי שבקריית טבעון, מסעף לדרך עפר ימינה מוביל למגרש חניה ולגשר הטורקי. הגישה המזרחית היא מכביש 75 בסמוך לצומת.

==ראו גם==
*מעיין אלרואי
*נחל קישון

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.inature.info/wiki/%D7%9E%D7%A2%D7%99%D7%99%D7%9F_%D7%90%D7%9C%D7%A8%D7%95%D7%90%D7%99_%D7%95%D7%A4%D7%90%D7%A8%D7%A7_%D7%94%D7%A2%D7%9E%D7%A7%D7%99%D7%9D מעיין אלרואי ופארק העמקים] באתר טבע ונופים בישראל.
* 
עמקים, פארק ה-
קטגוריה:מחוז חיפה
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:נחל קישון
קטגוריה:שער העמקים
מוזיאון ברברה הפוורת'

מוזיאון ברברה הפוורת וגן הפסלים הסמוך (באנגלית: The Barbara Hepworth Museum and Sculpture Garden) הם מוזיאון הממוקם בסנט אייווס, בקורנוול שבאנגליה. המוזיאון ממוקם בחדר העבודה של הפסלת ברברה הפוורת'. המבנה נרכש על ידה בשנת 1949 והוא בנוי בסגנון הטיפוסי לאזור. במוזיאון מוצג חדר המגורים של האמנית וחדר העבודה שלה, ובגן המבנה מוצגים פסליה. הפוורת' עבדה במבנה עד מותה בשריפה בשנת 1975 בהיותה בת 72. חדר העבודה נותר כפי שהיה ביום מותה, ומוצגות בו עבודות בלתי גמורות וכן חומרי גלם לעבודות עתידיות. המוזיאון מנוהל על ידי גלריית טייט.

== גלריה ==
<gallery>
Hepworth tools.jpg|כלי העבודה של האמנית
Hepworth workshop.jpg|חדר העבודה של האמנית
</gallery>

== קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:קורנוול
ברברה
קטגוריה:אנגליה: מוזיאונים
הפוורת'
קטגוריה:מקומות ואתרים בבריטניה: נשים
שיבולת (פסל)

היצירה "שיבולת" מוצגת באולם הטורבינה ב[[מוזיאון טייט מודרן שבלונדון.]]
שיבולת (באנגלית: Shibboleth) היא שמה של יצירה פיסולית מעשה ידי הפסלת הקולומביאנית דוריס סלסדו שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.

==תיאור היצירה==
היצירה הוקמה בעלות של 300,000 ליש"ט באולם הטורבינה של המוזיאון, והייתה השמינית מבין היצירות שהוצגו באולם במסגרת "סדרת יוניליבר".
היצירה היא סדק שאורכו 167 מטרים ברצפת האולם. בראשיתו הסדק דק כשערה, אולם בהמשך הוא מתרחב ומגיע לעומק של כ-60 ס"מ.

לדברי האמנית:

כמו כן היצירה מייצגת שבר - בחברה, בתרבות או במשפחה. 

אוצר המוזיאון, סר ניקולס סרוטה מציין כי לאחר שהיצירה תוסר תישאר צלקת ברצפת המבנה אשר תזכיר את היצירה. 

היצירה הוצגה בין ה-9 באוקטובר 2007 ל-6 באפריל 2008.

צוות המוזיאון חשש לשלום המבקרים במוזיאון העלולים למעוד על היצירה. לאור כוונת האמנית שהמבקרים יתקרבו אל היצירה, לא ניתן היה לגדור אותה, ועל אף אזהרות שחולקו למבקרים, מספר מבקרים מעדו ונפלו בשל היצירה.

==ראו גם==
*שיבולת (אמצעי זיהוי)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.globes.co.il/news/home.aspx?fid=2&did=1000282323&nagish=1 חגית פלג רותם, שיבולת בשדה הטייט מודרן, גלובס, 4 בדצמבר 2007]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:סדרת יוניליבר
אקסל הארוול

אקסל הארוול (בצרפתית: Axel Hervelle; נולד ב-12 במאי 1983 בלייז' שבבלגיה) הוא כדורסלן בלגי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בספירו שרלרואה ובנבחרת בלגיה.

הארוול החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17 במועדון ורווייה-פפינסטר בו שיחק במשך ארבע עונות, בעונתו האחרונה התמנה לקפטן הקבוצה וסייע לקבוצה להגיע עד לגמר אליפות הליגה הבלגית. 

בקיץ 2005 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי הדנוור נאגטס בסיבוב השני, והפך לשחקן הבלגי הראשון שנבחר בדראפט ה-NBA. הארוול לא הוחתם על חוזה על ידי הנאגטס, והצטרף למועדון הכדורסל הספרדי ריאל מדריד. יחד עם מדריד זכה בגביע יול"ב ב-2007.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.draftexpress.com/profile/Axel-Hervelle-284/ פרופיל בדראפט ה-NBA]

קטגוריה:כדורסלנים בלגים
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני בילבאו באסקט
קטגוריה:כדורסלני ספירו שרלרואה
קטגוריה:בחירות דראפט של דנוור נאגטס
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1983
דוריס סלסדו

שיבולת" במוזיאון טייט מודרן.]]
דוריס סלסדו (בספרדית: Doris Salcedo; נולדה ב-1958) היא פסלת קולומביאנית המפסלת בסגנון מודרני. זוכת פרס רולף שוק לשנת 2017.

== ביוגרפיה ==
סלסדו סיימה לימודי תואר באמנות באוניברסיטת חורחה טאדאו לוסאנו בשנת 1980. לאחר סיום לימודיה עברה לעיר ניו יורק שבארצות הברית וקיבלה תואר מוסמך באמנות מאוניברסיטת ניו יורק.

עם סיום לימודי בניו יורק שבה לבוגוטה והחלה ללמד באוניברסיטה הלאומית של קולומביה.

בשנת 2007 הוזמנה להציג את היצירה השמינית ב"סדרת יוניליוור" עבור אולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון. היצירה שהוצגה הייתה היצירה "שיבולת" - סדק שאורכו 167 מטרים על רצפת האולם.

בשנת 2017 זכתה בפרס רולף שוק לאומנות חזותית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.whitecube.com/artists/salcedo/ תיאור יצירות האמנית באתר White Cube]
* [http://www.alexanderandbonin.com/artists/salcedo/salcedo.html#biography ביוגרפיה של האמנית]
* [https://web.archive.org/web/20080910142844/http://www.tate.org.uk/modern/exhibitions/dorissalcedo/default.shtm "שיבולת" באתר מוזיאון טייט]
* [https://web.archive.org/web/20080509045349/http://www.tate.org.uk/tateetc/issue11/invisible.htm מידע על האמנית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס רולף שוק לאמנות חזותית

קטגוריה:פסלים קולומביאנים
קטגוריה:פסלות
קטגוריה:ילידות 1958
פינגווין שחור-רגל

פינגווין שחור-רגל (שם מדעי: Spheniscus demersus) הידוע גם כפינגווין אפריקני (ובעבר כפינגווין חמורי, על-שם קריאותיהם, המזכירות במידה רבה נעירות חמור) הוא מין פינגווין הנמצא בחופי דרום-מערב אפריקה וחי במושבות ב-24 איים בין נמיביה לבין מפרץ אלגואה, סמוך לפורט אליזבת, דרום אפריקה.

==תיאור==
אורכו של הפינגווין כ-68–70 ס"מ, ומשקלו בין 2 ל-5 ק"ג. גופו של הפינגווין צבוע בשחור ולבן, ויש לו עור חשוף בצבע ורוד מסביב לעין. כאשר הפינגווין מתחמם, מגיע יותר דם לבלוטות אלו, כך שיתקרר באוויר הסובב את הבלוטות, ובמצב זה הבלוטות מקבלות צבע ורוד יותר. הזכרים גדולים יותר מהנקבות ובעלי חוטם גדול יותר. צבעיהם של הפינגווינים שחורי-הרגל משמשים להסוואה - צבע לבן, שמסווה את הפינגווינים מעיני טורפים תת-מימיים, ושחור, עבור טורפים שמסתכלים על הפינגווינים כשהם שוחים מלמעלה.

במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 החלו הפינגווינים להתיישב בחוף בולדרס שבדרום אפריקה. החוף מהווה אתר משיכה לתיירים, והפינגווינים נותנים לבני אדם להתקרב אליהם עד למרחק של מטר.

בשנת 1994 פינגוונים רבים מתו כתוצאה מזיהום ים אחרי טביעת אוניית "ים אפולו".

בשנת 2000 התבקעה מול חופי קייפטאון מכלית נפט שגרמה לפגיעה קשה באוכלוסיית הפינגווינים שחורי הרגל באזור. 35 אלף פינגווינים חולצו מהאזור המזוהם.

נכון ל-2022 מצב השימור של מין זה הוא בסכנת הכחדה.

==התנהגות==
אין לפינגווינים עונת רבייה מוגדרת, אך עונת הרבייה העיקרית מתחילה בפברואר. הנקבה מטילה שתי ביצים, ודוגרת עליהן במשך כ-38–42 ימים. הגוזלים בוקעים כשהם מכוסים פלומה, וההורים מתחלקים בטיפול באפרוחים שנמשך כשמונה שבועות.

==תזונה==
הפינגווינים ניזונים מדגים, דיונונים וסרטנים. בחיפושיהם אחר מזון הם עשויים להרחיק למרחק של כ-50 קילומטרים מהחוף.

== גלריה ==
<gallery>
תמונה:African.penguin.bristol.750pix (Pingstone).jpg
תמונה:African Penguin Spheniscus Demersus.jpg
תמונה:Pingvin3.png
תמונה:A pair of African penguins, Boulders Beach, South Africa.jpg
תמונה:Black-footed Penguins.jpg|פינגווינים בגן החיות התנ"כי
תמונה:Manchot 2.jpg
תמונה:Cape Town 2012 05 16 0068 (7179925949).jpg
תמונה:Spheniscus demersus Smit.jpg|איור של פינגווין אפריקאי
Spheniscus demersus MHNT.ZOO.2010.11.43.13.jpg |Museum specimen
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://biblical-zoo.webflow.io/animals/african-penguin פינגווין שחור-רגל], באתר גן החיות התנ"כי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:פינגוויניים
קטגוריה:דרום אפריקה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים ימיים באפריקה הדרומית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
אתר ניסוי (פסל)

אתר ניסוי (באנגלית: Test Site) הוא פסל מעשה ידי הפסל קרסטן הלר, אשר הוצג באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון שבממלכת המאוחדת בין אוקטובר 2006 וה-9 באפריל 2007. פסל זה היה השביעי מבין הפסלים של "סדרת יוניליוור" שהוכנו עבור אולם זה במימון חברת יוניליוור.

==תיאור היצירה==
היצירה כללה חמש מגלשות מתכת ופיברגלס שקוף – שתי מגלשות מהקומה השנייה של המוזיאון, אחת מהקומה השלישית, אחת מהרביעית ואחת מהחמישית. המגלשות המתפתלות איפשרו למבקרים לגלוש במורדן עד לאולם הטורבינה הנמצא בקומת הקרקע של המוזיאון. 

היצירה היוותה למעשה יצירה המשלבת את הצופה עם המתקן – הצופה המביט ביצירה חווה למעשה את היצירה כיצירה דינמית – הכוללת כאחד המרכיבים בה את הגולשים מחד, או כיצירה רגשית – ההנאה של הגלישה ביצירה (תוך שהצופה מהווה אחד ממרכיבי היצירה).

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20080817031014/http://www.tate.org.uk/modern/exhibitions/carstenholler/default.shtm תיאור היצירה באתר מוזיאון טייט]

קטגוריה:סדרת יוניליבר
קטגוריה:פסלים (יצירות)
MP-448

האקדח MP-448 הוא אקדח חצי אוטומטי תוצרת רוסיה, שפותח על ידי דימיטרי בוגדנוב במפעל הנשקים בעיר איז'בסק בשנת 1990. הוא יוצר כגרסה משופרת של האקדח מקארוב PM משנות החמישים. 

== מאפיינים ==
משקל-650 גרם

אורך- 162 מ"מ

אורך קנה- 94 מ"מ

רוחב- 32 מ"מ

גובה-132 מ"מ 

קליבר-9x18 מילימטר מקארוב

קיבולת מחסנית- 12 כדורים 

== גרסאות ==
MP-448 סקייף- האקדח הרגיל

MP-448S- גרסה מיוחדת של האקדח, נועדה לחברות הגנה ואבטחה

MP448-MINI גרסה קומפקטית וקטנה של האקדח, עם קליבר 9x17

== שימוש ==
 בלארוס- בשימוש באימונים
 
 קזחסטן- בשימוש בחברות פרטיות, מאז 2003. 

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20100407065633/http://world.guns.ru/handguns/hg144-e.htm קישור לנושא על ה-Skyph באתר World.guns.ru כולל תמונות]

קטגוריה:אקדחים רוסיים וסובייטיים
פליפה רייס

פליפה רייס קבאנאס (ספרדית: Felipe Reyes Cabanas; נולד ב-16 במרץ 1980 בקורדובה באנדלוסיה שבספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד בריאל מדריד ובנבחרת ספרד. אחיו, אלפונסו, כדורסלן עבר גם הוא.

==קריירה==
רייס החל את הקריירה שלו במועדון הכדורסל אסטודיאנטס בו שיחק בכל מסגרות הגילאים. בהגיעו לגיל 18 רייס הוקפץ לקבוצת הבוגרים. רייס כבר בגילו הצעיר נחשב לכדורסלן המבטיח הבא כשהרשים בכל נבחרות העתודה והקדטים של ספרד וכן בעתיד בנבחרת ספרד הבוגרת.

לאחר 6 עונות באסטודיאנטס עבר למועדון הפאר ריאל מדריד בו הוא שיחק עד לפרישה. פליפה נחשב לאחד השחקנים היציבים והטובים של המועדון. בשנת 2001 זומן לראשונה לנבחרת ספרד הבוגרת שנטלה חלק באליפות אירופה בטורקיה. מאז רייס הופיע עם נבחרתו בכל קמפייני אליפויות אירופה, אליפויות העולם והאולימפיאדות.

ביוני 2021 הודיע רייס על פרישה ממשחק פעיל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורסלנים ספרדים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורסלני אסטודיאנטס מדריד
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1980
פרויקט מזג האוויר

פרויקט מזג האוויר (באנגלית: The Weather Project) הוא פסל מעשה ידי הפסל דני-איסלנדי אולאפור אליאסון. היצירה הוצגה בשנת 2003 באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון והייתה היצירה הרביעית שהוצגה במסגרת "סדרת יוניליוור" במימון חברת יוניליוור.

היצירה נתלתה על תקרת אולם הטורבינה וכללה אלמנטים המייצגים את השמש ואת השמים. כשני מיליון מבקרים צפו ביצירה.

==תיאור היצירה==
היצירה כללה מאיידים אשר פיזרו ערפל בחלל אולם הטורבינה. במרכז אולם הטורבינה נתלתה דיסקית חצי מעגלית העשויה מנורות צהובות. תקרת האולם כוסתה במראה רחבת ידיים, בה יכלו המבקרים לצפות בעצמם ובחלקה העליון של ה"שמש" מבעד לערפל. 

מבקרים רבים העדיפו לצפות ביצירה בשכיבה על הגב על רצפת אולם הטורבינה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080818204612/http://www.tate.org.uk/modern/exhibitions/eliasson/default.htm תיאור היצירה באתר מוזיאון טייט]

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:סדרת יוניליבר
רציף (פסל)

"רציף" ב[[מוזיאון טייט מודרן]]
רציף (באנגלית: Embankment) היא יצירה פיסולית מעשה ידי הפסלת רייצ'ל וייטריד אשר הוצגה בשנת 2004 באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון שבממלכה המאוחדת. היצירה הוצגה כחלק מ"סדרת יוניליוור" במימון חברת יוניליוור. 

היצירה הוצגה מה-10 באוקטובר 2004 ועד ה-1 במאי 2005.

==תיאור היצירה==
היצירה כללה כ-14,000 קופסאות פוליאתילן לבן (שנוצרו על ידי יציקת פוליאתילן לתוך ארגזי קרטון). הארגזים נערמו לגובה האולם על מנת ליצור מעין הרים וגבעות אשר המבקרים עברו ביניהן. 

היצירה נועדה להזכיר את סצנת הסיום של הסרט "שודדי התיבה האבודה" וכן סצנה מהסרט "האזרח קיין". היצירה נוצרה זמן מה לאחר מות אמהּ של הפסלת, ובעקבות העובדה שהפסלת נאלצה לארוז את חפציה של אמהּ בקופסאות קרטון, והסערה הנפשית שקופסאות אלה גרמו לה. מרכיב נוסף שהיווה השראה לפסלת היה מסעה לאזור ארקטיקה. 

צורת הקופסה נועדה לעורר תחושה של מסתורין - הן בקרב הצופה ההולך במבוך הקופסאות והן בשל הסקרנות בדבר תוכן הקופסאות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080821140254/http://tate.org.uk/modern/exhibitions/whiteread/default.shtm אתר רשמי - תיאור היצירה באתר מוזיאון טייט מודרן]
* [http://www.guardian.co.uk/uk/2005/oct/11/1 אדריאן סירל, תיאור היצירה, הגארדיאן, אוקטובר 2005]

קטגוריה:סדרת יוניליבר
קטגוריה:פסלים (יצירות)
מירקו ג'נארי

מירקו ג'נארי (באיטלקית: Mirco Gennari; נולד ב-29 במרץ 1966 בסן מרינו) הוא כדורגלן עבר סן מרינזי ששיחק בעמדת המגן.

==קריירה==
ג'נארי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סן מרינו ב-19 בפברואר 1992, במשחק ידידות שבו הפסידה סן מרינו לנבחרת איטליה בתוצאה 0 - 4. את הופעתו האחרונה הוא ערך ב-6 בספטמבר 2003, במשחק שבו סן מרינו הפסידה לנבחרת שוודיה בתוצאה 0 - 5. ג'נארי הופיע בסך הכל ב-48 משחקים במדי נבחרות (שיא ההופעות לשחקן), שבהם הנבחרת הפסידה ב-47 משחקים וסיימה בתיקו באחד, במשחק נגד נבחרת טורקיה ב-10 במרץ 1993. 3 מהמשחקים היו משחקי ידידות, 20 במוקדמות המונדיאל ו-25 במוקדמות אליפות אירופה. ג'נארי לא הצליח להבקיע במשחקים הללו.

המועדון האחרון בו שיחק ג'נארי הוא פיטאנו (Faetano), ובעבר הוא שיחק עבור ג.ס. דוגאנה, דומאגנאנו, ס.ס. קוסמוס, וא.ס חובנס/דוגאנה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/gennari-intl.html מידע על ג'נארי] באתר RSSSF.

קטגוריה:כדורגלנים סן מרינזים
קטגוריה:מגני כדורגל
קטגוריה:ילידי 1966
כוחלה (כפר)

כוחלה (בערבית: كحله) הוא יישוב בדואי, הנמצא בשטחה של המועצה אזורית אל קסום במחוז הדרום. עד נובמבר 2012 נכלל היישוב בתחומי המועצה האזורית אבו בסמה שפורקה לשתי מועצות אזוריות.

== גאוגרפיה ==
הכפר כוחלה נמצא מדרום להר עמשא שבדרום הר חברון, בין חורה לכסייפה, מערבית לכפר דריג'את, 25 ק"מ מזרחית לבאר שבע. 

כל תושבי הכפר הם מוסלמים ושייכים לשתי משפחות: אבו רביעה (أبو ربيعة) ואבו עיאדה. בתוך הכפר נמצא מסגד, ובית ספר יסודי הקרוי "כוחלה אבו רביעה" (בערבית: مدرسة كحلة الابتدائية). בקרבת הכפר קיימת מחצבה. בכפר אין כבישים סלולים, אין בו מרפאה ותשתיות.

תושבי הכפר מתפרנסים מרעיית צאן ומגידול בעלי חיים אחרים, מהמחצבה בכפר, ומבתי ספר בסביבה, שבהם עובדים משכילי הכפר. בתוך כוחלה שוכן "מרכז אבו רביעה". כיום נעשים מגעים בין תושבי הכפר לבין הרשויות להסדירו תכנונית. אין בשכונה תשתיות כלשהן. תושביו כולם משבט אבו רביעה, אשר חיו והתפרנסו לדורותיהם מחקלאות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
קטגוריה:יישובים ערביים בישראל
קטגוריה:הנגב: יישובים
עטרה (הרלדיקה)

עטרה בהרלדיקה היא גליל בד מגולגל המלופף סביב הקסדה על מנת להחזיק את המעטה במקום.
==היסטוריה==
בדומה למעטה, הבד המגן אשר נלבש סביב קסדת האביר, העטרה, צבועה בשני צבעים, בדרך כלל אלו אשר צבעו את המעטה. את העטרה ייצרו משני סרטים אשר נצבעו בצבעים העיקריים של המגן ולופפו האחד סביב השני.

אזור ואור
</div>]]
לעיתים שימשה העטרה לייצוג מזכרת אשר ניתנה לאביר מידי גבירתו כאשר יצא למלחמה, מעין מטפחת אשר כרך מעל קסדתו על מנת להסתיר את מקום חיבור הציצה.

בבלאזון תיאור העטרה הוא חלק מתיאור הציצה ("על עטרה בצבעי X ו-Y..."), כדוגמת העטרה אשר מתוארת בשלט האצולה של קנדה: "על עטרה בצבעי ארז'ן וגולס, אריה צועד אור"

העטרה משמשת לעיתים גם כקישוט על חיה הרלדית ככתר או כזר סביב הצוואר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:התקנים הרלדיים
מחלף שער העמקים

צומת העמקים מעל בית מעצר קישון
צומת העמקים
מחלף שער העמקים (ג'למה) הוא מחלף מרכזי בעמק זבולון, בקרבת קיבוץ שער העמקים, המפגיש את כביש 6 וכביש 75. צומת העמקים שודרג למחלף כחלק מפרויקט הארכת כביש 6 צפונה על ידי חברת שפיר הנדסה, נפתח לתנועה חלקית ב-14 בנובמבר 2018 ולתנועה מלאה ב-29 במרץ 2019.
במחלף זה עוברת תנועה המגיעה מאזור עפולה, מגדל העמק, מגידו, יקנעם עילית וקריית טבעון אל אזור חיפה, וחלק מהתנועה מאזור נצרת לחיפה. לצד המחלף עוברת מסילת העמק וזורם תחתיו נחל הקישון.

== מבנה המחלף ==
המחלף מורכב משלושה חלקים:

# מחלף Y דרומי – פיצול בין כביש 6 לכביש המחבר לכביש 75 מערב.
# מחלף מרכזי ("המשקפיים") – מחלף גישה בין כביש 6 לכביש 75.
# מחלף Y צפוני – מחלף המקשר/מפצל בין כביש 75 לכביש המחבר לכביש 6 דרום.

הבאים מכיוון מחלף תל קשיש בכביש 6 יכולים להמשיך צפונה בכביש 6 אל מנהרת רכסים או לרדת ממנו לכביש 75 לכיוון קריית טבעון וצומת השומרים או לכיוון מחלף יגור ולהפך.

== היסטוריה ==
כביש חיפה–קריית טבעון–נצרת (כביש 75) וכביש 70 (כביש שלומי–יקנעם) הם דרכים עתיקות בארץ ישראל, אך בעוד הראשונה הייתה דרך ראשית שחיברה את חיפה עם נצרת וג'נין וממנה למרכז הארץ, הדרך השנייה הייתה בשימוש מועט עד לאמצע שנות ה־30 של המאה ה־20 עקב מצבה, אז נסלל כביש שלומי–יקנעם (חלק מכביש 6). נקודת הפיצול בין שתי הדרכים הייתה בצומת העמקים, כאשר הדרך ליקנעם וג'נין התפצלה מהדרך הראשית שלומי–נצרת בסמוך לגשר נחל קישון, ועברה על הגדה הדרומית של הנחל. מאוחר יותר שונה הצומת, כך שהדרך הראשית היא דרך שלומי – יקנעם, והדרך המתפצלת ממנה היא דרך חיפה–קריית טבעון–נצרת.

מקור השם ג'למה במצודת טגארט שהקימו הבריטים ממערב לצומת על יד הכפר הערבי ג'למה בשנים 1940–1941. המקום משמש בסיס צה"ל, וסמוך לו את שירות בתי הסוהר, לאחר שהועבר ממשטרת ישראל בשנת 2005 "בית מעצר קישון". ממזרח לצומת נמצא פארק העמקים ובו הגשר העות'מאני ששימש את מסילת הרכבת חיפה–דמשק למעבר מעל נחל קישון. מצפון לצומת נמצא האתר הארכאולוגי תל מעמר. קרוב לצומת, סמוך להר הכרמל, נמצאת מחצבת ג'למה הנטושה.

==הערות שוליים==

שער העמקים
שער העמקים
קטגוריה:עמק זבולון
קטגוריה:שער העמקים
פונטדריים

פונטדריים (שם מדעי: Pontederiaceae) היא משפחה של צמחים עשבוניים בעלי פרחים בסדרת הקומלינאים.
מערכת המיון APG II משנת 2003 משייכת את המשפחה תחת סדרת הקומלינאים בתת-מחלקת הקומלינידיים. זוהי משפחה קטנה של צמחי מים הטרוסטיליים הגדלים באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל באמריקה,אפריקה הטרופית,אסיה ואוקיאניה. צ'ארלס דרווין גילה עניין בצורה מורפולוגית הטרוסטילית מסוימת הנמצאת במשפחה הידועה כמין הטרוסטילי. המשפחה מכילה קרוב לוודאי פחות מתריסר מינים. המשפחה הופיעה בסוף תקופת האאוקן לפני 39 מיליון שנים.

משפחה זו ידועה בשל הצמח פונטדריה עבת-רגל, המכונה גם יקינתון המים, זהו מין פולש בערוצי מים רבים.

== טקסונומיה ==
ישנם שמונה סוגים הנכללים במשפחה זו:

* - פוצל למספר סוגים.
* פונטדריה - ובו המין פונטדריה עבת-רגל שפלש גם לישראל.
* יוריסטמון
* הטרנתרה
* הידרותריקס
* מונוכוריה
* ראוסיה
* חולרופסיס
* זוסטרלה

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1816
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל זיגסמונד קונת
קטגוריה:משפחות צמחים
הגירה בלתי חוקית לארצות הברית

שלט אזהרה במעבר הגבול בין ארצות הברית לבין [[קנדה]]
הגירה בלתי חוקית לארצות הברית מתייחסת להגירה של תושבים אשר אינם אמריקאים לארצות הברית תוך כדי הפרת חוקי ההגירה והאיזרוח של ארצות הברית.

הגירה בלתי חוקית לארצות הברית נחשבת לפי החוקים האמריקאים לעבירה שהעונש עליה לרוב הוא גירוש. כניסה לארצות הברית דרך הגבול ללא אישור ממשלתי או ללא ויזת תייר נחשבת לעבירה השכיחה ביותר. כניסה לארצות הברית לעבודה עונתית ללא האישורים הממשלתיים המתאימים מסווגת בדרך כלל אף היא כהגירה בלתי חוקית, אפילו כאשר כוונתו של הנאשם לחזור לארצו כאשר עונת העבודה תסתיים. הובלה מאורגת של מהגרים בלתי-חוקיים או סיוע שיטתי בכניסתם למדינה עלול להוביל לתביעה בגין הפרת חוק RICO (החוק ללוחמה בפשע מאורגן), הטומנת בחובה עונשים כבדים ביותר.

שירותי ההגירה והאזרחות של ארצות הברית (USCIS) היא הסוכנות הפדרלית הראשית האחראית לאכיפת חוקי ההגירה והאיזרוח בארצות הברית.

אוכלוסיית המהגרים הבלתי חוקיים בארצות הברית מוערכת כיום בכ-12 מיליון בני אדם. ההערכה היא כי 57% מן המהגרים הבלתי חוקיים מגיעים במקור ממקסיקו, 24% משאר אמריקה הלטינית, ו-19% ממקומות אחרים בעולם.

==עבודה והגירה בלתי חוקית בארצות הברית==
העונש על לכידת עובד/ת בלתי-חוקי/ת בארצות הברית הוא מעצר ל-10 ימים, קנס כספי, ואיסור כניסה של 10 שנים, עד לכל החיים לארצות הברית. סעיפי האישום יכולים להיות: הונאה נגד ארצות הברית, הונאת ויזה, סיוע למהגרים לא חוקיים, הלבנת כספים ועוד. לחברות אלו משתלם לשדל עובדים שכאלו להגיע לעבוד בארצות הברית, שכן הם נאלצים לשלם חלק נכבד ממשכורותם לתשלום שכירות המגורים, שנמצא בבעלות החברה המעסיקה, דבר המגדיל את רווחי החברות ומייצר תעסוקה לעורכי הדין של חברות אלו. בנוסף לשוטרים המקומיים והפדרליים, לרשויות הפדרליות, לאוניברסיטאות וכו'. אך מעמידות את העובדים במצב של אפשרות לכליאה ומעצר, בנוסף מונע אפשרות תעסוקה של עובדים אלו במשרדים הממשלתיים במדינת ישראל לאחר שובם ארצה. כשלרשות הפדרלית כל האמצעים לאתר עובדים ייעודיים אלו טרם הכניסה לארצות הברית ומניעת כניסתם. במקרה והחברה מספיק רווחית ומעוניינת להעסיק עובד, החברה עצמה תכסה את עלויות ההכשרה המקצועית, הוצאת אשרת העבודה ואף הוצאת האזרחות הרלוונטית.

==גורמים==
ישנם תמריצים רבים המושכים זרים לארצות הברית. רוב המהגרים הבלתי חוקיים המגיעים לאמריקה מגיעים למען הזדמנויות טובות יותר לתעסוקה, מידה רבה יותר של חופש, הימנעות מדיכוי פוליטי, חופש מאלימות, רעב ואיחוד משפחות.

סקרים בינלאומיים של ארגון גאלופ מ-2013 עד 2016 ב-156 מדינות זרות מצאו שכ-147 מיליון מבוגרים יעברו לארצות הברית, אם היו יכולים, מה שהופך אותה למדינת היעד הרצויה ביותר עבור מהגרים פוטנציאליים ברחבי העולם, ואחריה גרמניה וקנדה.

==ראו גם==
* הגירה לארצות הברית
* חוקי האזרחות (ארצות הברית)
* חטיפה

==הערות שוליים==

קטגוריה:הגירה לארצות הברית
קטגוריה:הגירה בלתי חוקית
עדשת מים זעירה

עדשת מים זעירה (שם מדעי: Lemna minor) ממשפחת הלופיים בתת-משפחת Lemnoideae היא צמח מים רב שנתי זעיר הנפוץ בעולם. עדשת המים גדלה במקווי מים עומדים ועשירים בתרכובות חנקניות. החלק הירוק הצף על-פני המים הוא גוף-עלה אליפטי בצבע ירוק בהיר שמתרבה במהירות על ידי ניצנים הניתקים מצמח האם. הוא שטוח בחלקו העליון וכדורי בחלקו התחתון. לצמח שורשים נימיים בלתי מסועפים הטבולים במים. הפרחים הזעירים מופיעים לעיתים רחוקות ביותר.
והוא נפוץ באזורים רבים בעולם.

במשפחת עדשת המים קיימים 30 מינים, ברובם צמחי מים זעירים ועגולים שאינם משתרשים בקרקע, אלא צפים במקווי מים טבעיים או אתרים שזרימת המים בהם איטית. למרות זעירות הצמחים הם מכסים את המים במעטה צפוף.

בארץ נפוץ הצמח בגולן, הגליל, בקעת הירדן, הרי יהודה וירושלים, מדבר יהודה אזור ים המלח, ואזור השרון.

הצמח גדל בשמש ובצל ומתרבה בקצב המהיר בעולם הצומח. הוא יכול להכפיל את הביומסה שלו תוך פחות מ-48 שעות. ללא טיפול ושליטה עשוי הצמח לכסות את פני מקווה המים ולפגוע בצמחי מים אחרים. הצמח משמש כמאכל לדגים ועופות מים.

==שימושים שונים==

צמחי המשפחה משמשים בדרום מזרח אסיה כמקור למזון לדגים ולחיות משק שונות. יכולתו של הצמח לספוג כמויות גדולות של חומרים מהמים מנוצלת בארצות הברית לניקוי מי שופכין. גם בשימוש ביתי ניתן להפיק תועלת מן הצמח: לטובת טיהור עודפי מים לשימוש חוזר, למשל מים ממכונת הכביסה, מי שטיפת הכלים וכיוצא באלה. יכולת ספיגת הרעלים של הצמח מוגבלת, ולכן לא מומלץ להשתמש במים המטוהרים להשקיית צמחי מאכל.

==שימוש בתעשיית התרופות==

במחקר שנעשה במכון ויצמן התגלה כי עדשת המים יכולה לשמש בית גידול מתאים לתרופות חלבוניות כגון אינסולין.
מהמחקר עולה כי עדשת המים גדלה יפה באור מלאכותי, במים פשוטים המכילים כמה מינרלים, כאשר מקור הפחמן היחידי הוא הפחמן הדו-חמצני שבאוויר. סיכום התכונות האלה אומר שאפשר לגדל אותו בתוך בניין, בעזרת ציוד זול ופשוט יחסית, וללא חשש מהשפעה על הסביבה. העובדה שהוא משמש מזון לחיות משק מעלה אפשרות, שעדשת מים מהונדסת, אשר תכיל חלבונים חיסוניים, תוכל בעתיד לשמש לחיסון שיינתן כמזון לצאן, עופות משק, דגים, ואולי אפילו לבני אדם. שיטה זו של מתן תרופות וחיסונים דרך הפה עשויה לחסוך את התהליך היקר של הפקת החלבונים, ולהוזיל את התרופות.
יחד עם שותפים מהתעשייה פיתח פרופ' אדלמן ממכון ויצמן זן חדש של עדשת מים הקרוי "ענק". זן זה גדול פי שניים מצמח עדשת מים רגיל, יש לו מנה כפולה של די-אן-אי, והוא מייצר בהתאם יותר חלבונים.

==גלריה==
<gallery>
תמונה:Common Duckweed (Lemna minor ).jpg|עדשת מים זעירה
תמונה:Lemna minor.jpg|מבט מקרוב על פרט 
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:עדשת מים
קטגוריה:צמחי מים מתוקים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
ברוך מודן

ברוך מודן (16 במרץ 1932 – 17 בנובמבר 2001) היה חוקר בתחום הסרטן והאפידמיולוגיה, פרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנכ"ל משרד הבריאות.

==ביוגרפיה==
מודן נולד בשם ברוך וַגְשוּל בקרקוב שבפולין ב-1932, וב-1940 הגיע לארץ ישראל עם הוריו, גדליהו וטובה וגשול (מודן), ואחִיו, לאחר שהצליחו להימלט מפולין הכבושה בידי הנאצים.
בשנת 1952 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1958 קיבל ממנה תואר דוקטור לרפואה. ב-1962 קיבל תואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, וב-1964 תואר דוקטור מאוניברסיטה זו.

ב-1966 ייסד את המחלקה לאפידמיולוגיה קלינית בבית החולים תל-השומר ועמד בראשה מספר שנים, במסגרתו ביצע מחקרים רבים על תפוצת הסרטן בקרב אוכלוסיות שונות, כמו גם על הגורמים למחלות לב. בשנת 1969 הועלה לדרגת מרצה בכיר לרפואה מונעת וחברתית באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1975 מונה לפרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. החל משנת 1977 כיהן כמשנה למנכ"ל משרד הבריאות, ובאוגוסט 1979 מונה למנכ"ל המשרד.

במסגרת תפקידו בדק מודן את מגפת ההתעלפויות בגדה המערבית (1983) והסיק כי מדובר ב, בהתבסס על מקרה שפורסם בגיליון נובמבר 1966 של כתב העת The British Medical Journal בו דווח על סימפטומים זהים אצל נערות בבית ספר בלונדון. למסקנה זו הגיע גם צוות של המרכז לבקרת מחלות בארצות הברית (CDC) שהגיע לישראל לבדוק את מקור המגפה. בנוסף לכך מודן פרסם בכתב העת הרפואי, לאנסט כי הממשלה הישראלית מטפלת בחולים מארצות המזרח אשר חולים בגזזת בעזרת קרינה מייננת.

במחקריו האפידמיולוגיים גילה כי טיפולי ההקרנות לגזזת הביאו לעלייה בשיעור הסרטן בקרב המטופלים ועל כן המליץ על בדיקות שגרתיות לגילוי מוקדם של סרטן בלוטת התריס בקרב המוקרנים.

מודן כתב ספרי רפואה ופרסם מאות מאמרים מקוריים בנושאים של בריאות הציבור. לצד עבודתו המקצועית, כתב מאמרים רבים בעיתונות היומית בענייני הזכות לבריאות ומדיניות בריאות, וכן פרסם שלושה ספרי קריאה – "החדר השני משמאל", "רפואה במצור" ו"כמה כבשים אפשר לספור בלילה".

ברוך מודן מת ב-17 בנובמבר 2001 לאחר התקף לב, ונקבר בבית העלמין קריית שאול. רעייתו הייתה פרופ' מיכאלה מודן, ביו-סטטיסטיקאית.

מודן הוא אביהן של פרופ' דלית מוזס מודן, פרופ' רותו מודן ודנה מודן.

אחיו הם ד"ר מיכאל מודן, מהנדס כימאי, ד"ר רם מודן, גינקולוג ועו"ד, ורו"ח עודד מודן, מנכ״ל ובעלים של הוצאת מודן.

==ספריו==
* רפואה במצור: שביתת הרופאים: משבר מערכת הבריאות, תל אביב: אדם, תשמ"ה.
* אפידמיולוגיה, תל אביב: פפירוס, 1992.
* החדר השני משמאל: סיפור מתח של בית חולים, ירושלים: כתר, 1992.
* כמה כבשים אפשר לספור בלילה, תל אביב: כנרת, 1995.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gertnerinst.org.il/about_us/founders/baruch/ ברוך מודן], באתר מכון גרטנר, המרכז הרפואי ע"ש שיבא, תל השומר
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפידמיולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:מנכ"לי משרד הבריאות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
עמילן תירס

עמילן תירס
מודעת פרסומת לעמילן תירס משנת 1894
עֲמִילָן תִּירָס (קרוי גם קוֹרְנְפְלוֹר) הוא עמילן המופק מגרעין נבט התירס (Cereal Germ), ומהאנדוספרם של גרעיני הקלח. עמילן זה משמש לבישול, אפייה, הסמכת בלילות ורטבים, ייצור סירופ תירס, מניעת התגיישות באבקות (כגון אבקת סוכר) ועוד.

הרכב עמילן התירס עשוי להכיל כ-25% עמילוז ו-75% עמילופקטין. אבקת עמילן התירס המשווקת למאכל מכילה כמויות זעומות של שומן וחלבון, ומורכבת רובה ככולה מפחמימות.

הוספת מים או חלב לעמילן תירס יוצרת דייסה בעלת צמיגות משתנה, בתלות למהירות הגוף הנע דרכה. זוהי אחת מהדוגמאות השכיחות ביותר לנוזל לא-ניוטוני. הכנת תערובת ביחס של מנת מים לשתי מנות עמילן תירס תיצור חומר, שבלישה זריזה בידיים יתנהג כחימר מוצק, אך בזרימה איטית יתנהג כנוזל לכל דבר. בניסוי הוכח כי ניתן לרוץ על פניה של בריכה המלאה בנוזל זה, וכל עוד לא עוצרים ניתן להגיע מקצה אחד לאחר ללא שקיעה והירטבות בנוזל.

==תהליך הייצור==

עמילן תירס מופק מזן התירס Zea Mays Indentata הידוע כ-Dent Corn. גרעיני תירס מזן זה מכילים כשישים אחוז עמילן, חלקו קשה (עמילן בעל אחוז לחות נמוך) וחלקו רך (בעל אחוז לחות גבוה). קיימים זנים נוספים שיכולים לשמש לייצור עמילן תירס, כגון Zea Mays amylacea, המכיל בעיקר עמילן רך.

גרעיני התירס מושרים במשך 30 עד 48 שעות, במהלכן הם מתחילים לתסוס. גרעין הנבט מופרד מהאנדוספרם בגרעינים, והם נטחנים בנפרד בעודם רוויים. מתוך הבלילה ניתן לשטוף את העמילן ולהסירו. תערובת העמילן מוכנסת לצנטריפוגה על מנת להפריד את העמילן מהגלוטן וחומרים נוספים, ולייבשו. התוצר הסופי לרוב נארז כאבקה, אך ניתן להעביר אותו תהליכי מיון ועיצוב בהתאם לצורך. תוצרי הלוואי מכל שלבי התהליך יוצרים מספוא בהמות זול יחסית.

==שימושים==

עמילן תירס משמש כמעבה במרבית מוצרי הפודינג הנמכרים במרכולים; ניתן להכין ממנו בקלות פודינג ביתי, על ידי הרתחה בסיר כפול של חלב, עמילן תירס, סוכר וחומרי טעם וריח. על ידי הוספת מי ורדים, וניל וחלב ניתן להכין מעמילן תירס את קינוח המלבי.

ניתן להשתמש בעמילן תירס להסמכת רטבים ומרקים, בתנאי שממיסים אותו קודם לכן במים צוננים, בהם הוא מתמוסס היטב. ערבוב במים חמים עשוי ליצור גושים רבים. דרך נוספת לעודד מסיסות של עמילן תירס היא להוסיף גורם גבישי, כגון סוכר לא טחון לבלילה.

ניתן להשתמש בעמילן תירס כתחליף לטלק באבקה נגד גירוי עור לתינוקות.

ניתן להכין מעמילן תירס תערובות דליקות ונפיצות. עיסה דלילה במיוחד של עמילן תירס במים יכולה לשמש כדיו סתרים, שמתגלית רק בחשיפה לתמיסת יוד.

==קישורים חיצוניים==

==ביאור==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אפייה
קטגוריה:רב-סוכרים
קטגוריה:תירס
קטגוריה:אבקות מזון
מרקיז

[[כתר של מרקיז אנגלי]]
מַרְקִיז (בצרפתית: Marquis) הוא תואר אצולה אירופי. בהיררכיה של תוארי האצולה נמצא המרקיז מעל לרוזן ונופל בחשיבותו מדוכס.

בצרפת, בתקופה הקרולינגית, המרקיז היה רוזן הממונה על גזרה בגבול הממלכה. המילה מרקיז נגזרה מהמילה הגרמנית העתיקה Markgraf (מארקגראף), שהיא בעצמה הלחם בסיסים: Mark (מארק) או margo (מרגו) היא מילה לטינית שחדרה לגרמנית ופירושה גבול, ו-Graf (גראף) - פירושו רוזן. Markgraf עמד בראש Marchia שהיה אזור גבול של האימפריה הקרולינגית, מאוחר יותר האימפריה הרומית הקדושה - והיה מאורגן כמבנה פיאודלי-צבאי. המרקגראף דיווח ישירות לקיסר.

במרוצת הזמן התואר היה לתואר העובר בירושה. מאוחר יותר, לואי ה-14 ולואי ה-15 העניקו את התואר מרקיזה לחלק מפילגשותיהם, כשהמפורסמת ביניהן הייתה המרקיזה מאדאם דה פומפדור.

המרקיזה [[מאדאם דה פומפדור - דיוקן על פי תחריט של פרנסואה בושה משנת 1756]]

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:תוארי אצולה