ראביעה בלח'י

ראביעה בינת כעב אל-קוזדרי (בפרסית: رابعه بنت کعب), הידועה בכינוייה ראביעה בלח'י או זאין אל-ערב (כינוי שמשמעותו "היפה של ערב"), חיה ב והיא המשוררת המתועדת הראשונה בהיסטוריה של השירה הפרסית החדשה. עד היום, בלח'י מוכרת באפגניסטן כדמות נשית מעוררת השראה, ששברה מוסכמות בשל כתיבתה ובשל סיפור אהבתה לבן המעמד הנמוך יותר.<ref name=":0"></ref>

== קורות חיים ==
ראביעה בלח'י, בת למשפחת המלוכה של העיר באלח' שבח'וראסאן (כיום, אפגניסטן), חיה במאה ה-10 לספירה. תאריכי לידתה ופטירתה המדויקים אינם ידועים, אך ידוע שהיא שימשה כמשוררת החצר של האימפריה הסמנידית, בתקופת שלטונו של האמיר נאסר השני (914-943).<ref></ref>

בלח'י הייתה בת למשפחת מהגרים ערבים שהתיישבו במזרח פרס בתקופת שלטונו של אבו מוסלים (תחילת המאה ה-8). אביה של בלח'י, כעב אל קוזדרי, היה האמיר של באלח'. לאחר מותו, ירש אחיה של בלח'י, הארס, את תואר האמיר של באלח'. לימים, היה זה אחיה של בלח'י שהורה על המתתה.

כנערה, קיבלה בלח'י חינוך מקיף בתחומי האומנות והספרות, כפי שהיה מקובל באותה עת בקרב בני אצולה בח'וראסאן. בלח'י זכתה להערכה על כישוריה כמשוררת כבר בימי חייה ופועלה. אנשי התקופה אהבו אותה ואת שיריה.<ref name=":0" /> בלח'י מוזכרת בשיריהם של המשוררים הפרסיים הבולטים של התקופה, רודאקי ועטאר. המשורר בן זמנה, רודאקי, העריך את כתיבתה ואת שליטתה בשפה הפרסית החדשה.

ביוגרפיה ראשונה אודותיה נכתבה בשנת 1220 על ידי זאהיר אוד-דין אוופי בספרו "Lubab ul-Albab" ונערכה מחדש על ידי נור עד-דין דג'אמי.

בלח'י היא אחת מבין קבוצה קטנה של משוררות פרסיות מימי הביניים – תור הזהב של השירה הפרסית החדשה, לאחר 200 שנה של שלטון מוסלמי - שעבודותיהן נשמרו ושרדו. בספרו של המשורר האפגני Ghulam Habib Nawabi, כלולה הביוגרפיה של בלח'י, יחד עם מבחר משיריה.<ref></ref>

== סיפור חייה ויצירתה ==
את תחילת כתיבתה של בלח'י, הציתה ככל הנראה, התאהבותה בחייל/עבד טורקי בצבאו של אחיה, סיפור אשר הפך לאגדה ונשמר בתרבות האפגנית עד היום. מסופר שבלח'י ראתה לראשונה את החייל/עבד, בקטאש, והתאהבה בו מיד. היא החלה לכתוב לו שירי אהבה ולשלוח לו אותם במכתבים. באחד משירי האהבה ששלחה לאהובה בקטאש, היא הפצירה בו לבקר אותה<ref name=":1">https://www.bbc.co.uk/sounds/play/b03k0nkt אתר - BBC. פודקאסט בשם - The Islamic Golden Age, Rabia Balkhi and Mahsati Ganjvi. מאת - Narguess Farzad of SOAS.</ref>:

למשמע מילות שיריה, התעורר אצל אחיה של בלח'י חשד שהיא מאוהבת בעבד הטורקי שלו. הוא הורה לאסור את בקטאש, לכלוא את בלח'י בבית המרחץ ולחתוך את ורידיה. לא ידוע אם הדבר הוא אמת או חלק מהמיתוס שנבנה סביב סיפור חייה של בלח'י, אך האגדה הרווחת היא שבלח'י כתבה את שירה האחרון, "אהבה", בדם על קירות בית המרחץ בו נרצחה. שירה האחרון של בלח'י - "אהבה":<ref></ref>

== מורשת ==
אגדת חייה של בלח'י, על גרסאותיה השונות, ממשיכה לעורר השראה גם היום. מוסדות חינוך ובתי חולים באפגניסטן, קרויים על שמה (כגון אוניברסיטת Rabia Balkhi Institute of Higher Education וכן בית החולים Rabia Balkhi Women's Hospital, שניהם בעיר קאבול). הורים אפגניים קוראים לבנותיהם בשם ראביעה. קברה של בלח'י (שהיה סגור בתקופת הטאליבן) מהווה מקום עלייה לרגל בקרב צעירים אפגנים.<ref name=":1" /> סיפור מותה הטראגי של בלח'י משמש השראה למשוררים פרסיים רבים עד היום ושירתה ששרדה, נלמדת גם כיום, בעל פה, על ידי דוברי השפה הפרסית.

בלח'י הפכה לסמל של אומץ ונחישות נשית בכך שאתגרה את המסורת, התרבות והנורמות החברתיות של זמנה. בלח'י חצתה גבולות של מעמד, החזיקה מקצוע והעזה לנהל מערכת יחסים רומנטית עם אדם זר ממעמד נמוך משלה.

קברה של בלח'י עומד כיום בעיר מזאר-י שאריף, אפגניסטן. במשך מאות שנים, עלו זוגות אוהבים לקברה כדי להתפלל להצלחת הזוגיות שלהם, והתייחסו אל בלח'י כמעין קדושה. כשהטאליבן השתלטו על מזאר-י שאריף, הם חסמו את הגישה לקברה של בלח'י ומנעו מזוגות לעלות ולהתפלל שם.<ref></ref>

=== אזכורים בתרבות המודרנית ===
ראביעה בלח'י, בשל מקומה המרכזי בתרבות הפרסית והאפגנית, הייתה הנושא המרכזי של סרט הקולנוע הראשון באורך מלא שאי פעם הופק באפגניסטן - "ראביעה בלח'י", אשר הופק ב-1974 ועסק בסיפור חייה. היה זה הסרט התקופתי ההיסטורי היחיד שאי פעם הופק באפגניסטן. כשיצא לאקרנים, הצליח הסרט מאוד באפגניסטן ושודר לעיתים בקולנוע ובטלוויזיה. מאז 1990, בשל פלישת ברית המועצות לאפגניסטן, נגנז הסרט בשל הסתייגות המוג'הדין מהאופן בו מוצגת דמות נשית חזקה במרכז עלילת הסרט.<ref></ref> עותקים של הסרט שרדו את מתקפת משטר הטאליבן על ארכיב ארגון הקולנוע האפגני (AFO) בקאבול, בשנת 1996, שמטרתה הייתה להשמיד אוצרות תרבות אפגניים. מנהלי הארכיב של ארגון הקולנוע האפגני סיכנו את חייהם, החביאו והצילו עותקים של הסרט על חייה של בלח'י, יחד עם אוצרות נוספים של מורשת הקולנוע האפגני.<ref></ref> על אף שסלילי הסרט נמצאו ב־2002, במשך שנים רבות לאחר מכן, לא הוקרן הסרט באפגניסטן, בשל הגישות שהמשיכו להיות רווחות באפגניסטן בנושא מעמד האישה.

בהשראת ראביעה בלח'י, פועלת באפגניסטן עמותת "Free Women Writers", אשר מטרתה לקדם שוויון מגדרי, צדק חברתי וזכויות אדם, בעיקר באמצעות כתיבת נשים.<ref></ref> בשנת 2013, הוציאה העמותה ספר בשם "Daughters of Rabia",<ref></ref> שהוא אנתולוגיה של יצירות של נשים אפגניות, אשר נכתבו בהשראת סיפורה של בלח'י.<ref></ref>
== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.bbc.co.uk/sounds/play/b03k0nkt The Islamic Golden Age, BBC]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרות איראניות
קטגוריה:משוררים איראנים
קטגוריה:משוררות איראניות