OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עברי (רקטה)

עברי (נקראת גם: MAR-290) היא רקטה ארטילרית קרקע-קרקע חד-שלבית המונעת בדלק מוצק מתוצרת תעש, הרקטה התבססה על רקטת ה-240 מ"מ (הקטיושה) מתוצרת ברית המועצות. בתקופה שלפני מלחמת יום כיפור הרקטה הוצבה בחרמון במטרה לאיים על דמשק, כדי להרתיע ובמידת הצורך להגיב להתקפת טילים סורית. בזמן מלחמת יום הכיפורים, כתוצאה מכיבוש מוצב החרמון לא נעשה שימוש ברקטה. ניתן לראות היום משגרי עברי במוזיאון בתי האוסף ובאתר יד לשריון בלטרון.

==פיתוח==

בעקבות לקחי מלחמת ששת הימים ותפיסת שלל של נשק רקטי שהיה בשימוש בצבאות סוריה ומצרים, הוחלט בצה"ל לפתח משגר רקטי שיתן מענה לצורכי שדה הקרב החדש. התעשייה הצבאית למדה את כל הנדרש ופיתחה את המשגר על תובת טנק שרמן שהוסבה במיוחד למשימה זאת. הכלי פותח כנשק רקטי לטווחים שמעל לטווח הארטילריה הקנית.

בשנת 1973 הסתיים הפיתוח של הרקטה, שהייתה הרקטה הארטילרית הראשונה והיחידה עד אז במערב. בעקבות אותו פיתוח ואותו ידע החלה תעש לפתח ולייצר עבור חיל התותחנים את הרקטה הארטילרית "עברי-1", רקטה חד שלבית המונעת בדלק מוצק. הרקטה כללה ראש נפיץ רסו"מ (ריסוס מבוקר), ייצוב בעזרת כנפים וייצוב בסחרור בתוך המשגר. ראש הרקטה כלל מרעום הקשה (31-DM), וכן, מסיבי זכוכית המכיל 38 ק"ג של חנ"מ ובהיקפו 42,000 כדוריות בקוטר ¼ אינץ' יצוקות בתוך אפוקסי. משקלו הכללי של הראש היה 113 ק"ג, וטווח הריסוס האפקטיבי של הראש הוא 80 מטר. הטווח המרבי של הרקטה היה 42 ק"מ. הרקטה נישאה על גבי משגר מתנייע "אפיסקופי" 4 קני, תוצרת ישראל, המבוסס על תובת שרמן. הרקטה שימשה כחלק מסוללה בת 4 עד 6 משגרים, ומשגר הופעל על ידי צוות בן 5 לוחמים.

== העברי במלחמת יום כיפור ==
שרמן]]
בדיון ב-3 באוקטובר אצל ראש הממשלה אמר שר הביטחון, משה דיין כי במקרה והסורים יירו רקטות פרוג או יפגעו קשות ביישובים בצפון הרי שבידי ישראל טיל בשם עברי המסוגל להגיע למבואות דמשק. הרמטכ"ל אמר כי מדובר ביכולת תגמול מיידית<ref>https://www.archives.gov.il/product-page/2310435 (עמ' 9)</ref>:

ב-6 באוקטובר בדיון שנערך בלשכת שר הביטחון שאל שר הביטחון, משה דיין, האם העברי מוכן לירי. העברי אמור היה להיות מוצב במוצב החרמון ומשם יכול היה להגיע למבואות דמשק. הסוללה נפרסה בתחילת המלחמה, אולם לפני כיבוש החרמון על ידי הסורים ירדה הסוללה ולא נעשה בה שימוש במלחמה.

רונן ברגמן פרסם כי על-פי התקשורת הזרה "עברי" הוא שם נוסף לטיל הקרקע-קרקע "יריחו" המסוגל לשאת גם חימוש גרעיני, אולם לתאוריה הזו אין ביסוס נוסף.

== העברי לאחר מלחמת יום כיפור ==

לאחר מלחמת יום הכיפורים, החלה האספקה השוטפת לחיל התותחנים. ה"עברי" השתתף בצורה פעילה ויעילה במלחמת שלום הגליל. כלי זה ולקחים מהפעלתו במלחמה היווה בסיס לפיתוח נשק רקטי בעולם המערבי שעד אז לא הפעיל נשק רקטי בתצורת קליבר-גדול על משגר רב-קני במערך הארטילריה.

==לקריאה חיצונית==
* מערכת רקטה קרקע-קרקע 290 מ"מ, בתוך: יוסף עברון, התעשייה הביטחונית בישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980, עמ' 248-251

== ראו גם ==
שרמן, כולל רקטות עברי]]
* ארטילריה
* רקטה
* מלחמת יום כיפור

== קישורים חיצוניים ==

* מידע רב [http://www.fresh.co.il/vBulletin/showthread.php?t=540532 כולל תמונות של העברי בשיגור] בפורום [http://www.fresh.co.il/vBulletin/forumdisplay.php?f=20 צבא וביטחון] של אתר Fresh
* [http://www.israeli-weapons.com/weapons/vehicles/self_propelled_artillery/290mm/290mm.html העברי] באתר Israeli Weapons
* סימן טוב שמעון שגיא, [http://uploaded.fresh.co.il/2006/11/24/70257454.doc רקטה ארטילרית 290 מ"מ], תמיד תותחן 21

==הערות שוליים==

עברי
קטגוריה:רקטות ישראליות
לה קופול

לה קופול, 2006
לה קופול (בצרפתית: La Coupole) הוא בראסרי הנמצא במונפרנאס ברובע הארבעה-עשר של פריז ויחד עם בית הקפה לה רוטונד שמולו היה מקום המפגש של הבוהמה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם.

==מקום מפגש לאמנים ואינטלקטואלים==
לה קופול נפתח ב-20 בדצמבר 1927, בידי ארנסט פרו ורנה לאפון וזכה להצלחה בין לילה. אירוע הפתיחה היה מהודר מאוד ונכחו בו כל שמנה וסלתה של העיר פריז. היה זה הבראסרי הגדול בפריז באותה עת. נבנה בו מועדון ריקודים, טראסה פנתה לרחוב והוא הכיל בר אמריקני. המסעדה עוצבה בסגנון אר דקו, ציירים שונים עיטר את עמודי המסעדה, בהם אלכסנדר אופרה.

בין האמנים והאינטלקטואלים שנכחו בו ניתן למנות את ז'אן קוקטו, ג'וזפין בייקר, מאן ריי, ז'ורז' בראק ובראסאי. בשנות השלושים הפכו לבאי המקום ז'אן-פול סארטר וסימון דה בובואר (שהיה להם שולחן שמור), פיקאסו, סוניה דלונה, אנדרה מאלרו, ז'אק פרוור, מרק שאגאל ואדית פיאף. בשנות הארבעים והחמישים נהגו לפקוד את המקום ארנסט המינגוויי, מרלן דיטריך ואווה גרדנר.

==לה קופול בימינו==
בספרו, A Moveable Feast, מספר ארנסט המינגוויי על שנותיו בפריז, ומתאר את לה קופול.
לה קופול נרכש ב-1987 בידי תאגיד פלו, שבבעלותו בראסרי רבים נוספים. הבעלים החדש שיפץ את המקום על מנת להשיב לו את תהילתו הגסטרונומית. ב-1995 ז'אן פול בושה (Jean Paul Bucher) מכר את תאגיד פלו לאיש העסקים הבלגי אלבר פרר (Albert Frère).

לה קופול נבחר למסעדה ה-13 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם שערך המגזין רסטורנט בשנת 2002.

==לקריאה נוספת==
* אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, 2003; עמ' 55, 56, 64, 242, 250, 311.
<div style="direction: ltr;">
* Larousse Gastronomique, Clarkson Potters Publishers, New York, 2001, p. 349.
* Françoise Planiol, La Coupole : 60 ans de Montparnasse, Denoël, coll. « Documents histoire », Paris, 1986, 234 p. () 
* Pierre-Jean Rémy, Alain Weill et Emmanuelle Corcellet, La Coupole, Albin Michel, Paris, 1988, 33 p. () 
* Des artistes à la Coupole : Montparnasse 1918-1940, Paris Musées, Paris, 1990, 64 p. () : catalogue de l'exposition, 1er juin-30 septembre 1990, musée Bourdelle 
* Thomas Dufresne et Georges Viaud, ABCdaire de La Coupole en Montparnasse, Le Cherche midi, Paris, 2007, 168 p. ()
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110629025318/http://www.flobrasseries.com/coupoleparis/ האתר תאגיד פלו]
* [https://web.archive.org/web/20110830021049/http://www.flobrasseries.com/evenement/ האתר של לה קופול לה קופול]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פריז: בתי קפה
קטגוריה:הרובע הארבעה-עשר של פריז
בראסרי ליפ

בראסרי ליפ, 2008
ליפ (בצרפתית: Lipp) הוא בראסרי הנמצא בשדרות סן ז'רמן ברובע השישי של פריז.

==היסטוריה==
ב-27 באוקטובר 1880 פתח לאונרד ליפ ביחד עם אשתו את בראסרי ליפ בשדרות סן ז'רמן. לאונרד ליפ, שהיה ממוצא אלזסי, פתח בראסרי בו הוגשו שוקרוט ובירה. המקום היווה מקום מפגש פופולרי לאמנים ואינטלקטואלים, נהגו לפקוד את המקום אלבר קאמי, רומן גארי, מרסל פרוסט, פול ורלן, אנטואן דה סנט-אכזופרי, ארנסט המינגוויי, אנדרה מאלרו וברנאר פיבו. מאז שנת 1935 מוענק מדי שנה, בבראסרי ליפ פרס ספרותי.

הבראסרי מעוצב בסגנון בל אפוק. הוא הוכרז בידי משרד התרבות הצרפתי כאתר היסטורי מוגן.

==לקריאה נוספת==
* אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, 2003; עמ' 51, 53, 56, 64, 196, 242.
<div style="direction: ltr;">
* La Perleuse . In BOURGEADE, Pierre. Cybersex et autres nouvelles, recueil de nouvelles. Paris, Éditions Blanche, janvier 1997, p. 93-94. 
* Histoire de Chimène, Senso, mars-avril 2004, n° 13, p. I-VIII, ill. Christine Lesueur. ISSN 1630-6775 
* Chimène chez Lipp (extrait d'Éloge des fétichistes, Tristram, 2009). Les Lettres françaises, avril 2009, nouvelle série n° 58, p. XVI. Suppl. à L'Humanité, samedi 4 avril 2009. ISSN 0242-6870
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ila-chateau.com/lipp/index.htm אתר בראסרי ליפ], באתר "Chateaux & Hotels de Charme"
* [http://www.prix-litteraires.net/prix/59,prix-cazes-brasserie-lipp.html רשימת הזוכים בפרס הספרותי הניתן בבראסרי ליפ]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
ליפ

קטגוריה:הרובע השישי של פריז
דרום אסיה

דרום אסיה על פי הגדרות שונות
[[מומבאי היא העיר המאוכלסת ביותר בדרום אסיה, והשנייה בגודל אוכלוסייתה בעולם]]
דרום אסיה הוא האזור הדרומי של יבשת אסיה. הוא כולל את השטח שמדרום להרי ההימלאיה ועל פי חלק מההגדרות חבלי ארץ נוספים ממזרח וממערב לתת-היבשת ההודית. דרום אסיה גובל במערב אסיה, במרכז אסיה, במזרח אסיה, בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס ההודי.

בדרום אסיה חיים מעל ל-1.5 מיליארד בני אדם, מה שהופך את אזור זה למאוכלס ביותר מאזורי העולם.

המדינות והחבלים הנכללים באזור זה הם:
{|
|-
|
*
*
*
*
*
*
*
| width="20" |
| valign=top |
נכללים לעיתים:
*
*
*
*
*
|
|
|
|}

ארגון כלכלי חשוב הפועל באזור, הוא איגוד דרום אסיה לשיתוף פעולה אזורי (SAARC), ארגון לשיתוף פעולה כלכלי המורכב ממדינות דרום אסיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:אסיה: אזורים
לז אמבסאדר

לז אמבסאדר (בצרפתית: Les Ambassadeurs) היא מסעדה בפריז.

==מיקום והיסטוריה==
המסעדה שוכנת במלון קריון, וניבטת אל כיכר הקונקורד בליבה של פריז. לז אמבסאדר, שנבנתה ב-1758, פעלה כמסעדה מאז אמצע המאה ה-19.

לז אמבסאדר מעוצבת בסגנון הרוקוקו של המאה ה-18, היא הגיעה לשיא תהילתה כמסעדה ומועדון לילה (מסוג ה-Café chantant, בית קפה המשלב הופעות בין כתליו) בשנות השבעים, השמונים והתשעים של המאה ה-19, מאות מטרים ספורים מהאופרה גרנייה. המסעדה היוותה מרכז בידור עבור האצולה, בשנות השבעים של המאה ה-19 היא הייתה מוקד משיכה לדמויות נודעות באמנות ובבוהמה. אדגר דגה, ואנרי דה טולוז-לוטרק ציירו את באי מועדון הלילה. זמר הקברט הצרפתי אריסטיד ברואן הופיע במקום.

המסעדה החזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן האדום תחת השף ז'אן-פרנסואה פיאז'. נכון ל-2011 היא מחזיקה בכוכב אחד תחת השף כריסטופר האש.

לז אמבסאדר נבחרה במקום 50 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2007, נבחרה במקום 45 בשנת 2008, ובמקום 47 בשנת 2009.

בשנת 2010 היא זכתה בפרס ממדריך 50 המסעדות הטובות בעולם.

==לקריאה נוספת==

<div style="direction: ltr;">
* George E. Smith, III. James, Degas, and the Modern View. NOVEL: A Forum on Fiction, Vol. 21, No. 1 (Autumn, 1987), pp. 56-72
* Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 117, 184-185, 186.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dininginfrance.com/les_ambassadeurs.htm לז אמבסדור באתר dininginfrance]
* כנרת רוזנבלום, [https://web.archive.org/web/20100815120147/http://parisait.com/2009/05/25/les-amnassadeurs/ יוקרתית ואיכותית: Les Ambassadeurs], parisait.com, 25 במאי 2009
* ג'ון מאריאני, [http://www.johnmariani.com/archive/2005/050710/index.html ביקורת על לז אמבסדור]
* פול גולדברגר, [http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9C05E7DE1638F934A35754C0A963948260&sec=travel&spon=&pagewanted=2 "חדרים פריזאיים מפוארים בכיכר אגדית"], הניו יורק טיימס, 7 ביולי 1985

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע השמיני של פריז
קטגוריה:פריז: מסעדות
מליסה בלוט

מליסה לואיז בלוט המלין (באנגלית: Melissa Louise Belote-Hamlin; נולדה ב-16 באוקטובר 1956) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב<ref></ref>, אלופת עולם ושיאנית עולם שהתמחתה בסגנון גב.

== ביוגרפיה ==
בלוט נולדה בוושינגטון די. סי.

===שיאנית עולם===
במבחנים האמריקאים למשחקים האולימפיים שנערכו בשיקגו, אילינוי בתחילת אוגוסט 1972 הפתיעה בלוט במשחה ל-200 מטר גב את שיאנית העולם סוזי הטווד כשקבעה שיא עולם חדש של 2:20.64 דקות.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת מינכן (1972) זכתה בלוט ב-3 מדליות זהב. במשחה ל-100 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:05.78 דקות, לפני אנדריאה גיארמטי מהונגריה (1:06.26 דקות) ובת ארצה הטווד (1:06.34 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:06.08 דקות, במשחה ל-200 מטר גב בשיא עולם חדש של 2:19.19 דקות, לפני הטווד (2:20.38 דקות) ודונה-מארי גור מקנדה (2:23.22 דקות) בשלב המוקדמות היא קבעה שיא עולם חדש של 2:20.58 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:20.75 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:24.91 דקות) ומערב גרמניה (4:26.46 דקות).

===אלופת עולם===
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכתה בלוט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:20.52 דקות, לפני אניט בריגיטה מהולנד (2:22.15 דקות) וגיארמטי (2:22.48 דקות) ובשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.11 דקות, אחרי אולריקה ריכטר ממזרח גרמניה (1:05.42 דקות) ולפני ונדי קוק מקנדה (1:06.27 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:25.80 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש של 4:16.84 דקות ולפני מערב גרמניה (4:26.57 דקות).

במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בתחילת מאי 1975 זכתה בלוט במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.2 דקות.

באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיימה בלוט במקום חמישי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:17.27 דקות.

בלוט פרשה משחייה תחרותית בשנת 1979.

== תארים והישגים ==
*בלוט קבעה 4 שיאי עולם חדשים, 3 שיאי עולם במשחה ל-200 מטר גב ושיא עולם אחד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב. 
*בלוט זכתה ב-6 תוארי אליפות ארצות הברית בשחיה וקבעה 9 שיאי ארצות הברית בשחייה.
*בשנת 1983 זכתה בלוט להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.[https://web.archive.org/web/20101104161004/http://ishof.org/honorees/83/83mbelote.html]

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר גב

== קישורים חיצוניים ==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Melissa+Belote מליסה בלוט] באתר sports123 

== הערות שוליים == 

קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אישים
קטגוריה:שחייניות גב
קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:אלופות עולם בשחייה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה של אריזונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אריזונה
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
המשרד לחקירת תאונות ימיות (צרפת)

המשרד לחקירת תאונות ימיות (בצרפתית: Bureau d'enquêtes sur les événements de mer או BEAmer) הוא סוכנות ממשלתית צרפתית המופקדת על ניהול חקירות טכניות בעת אירועים ימיים או תאונות בין אוניות ועל קביעת סטנדרטים, עריכת מחקרים והפצת מידע בתחום פעולתה, במטרה להגביר את הבטיחות הימית. הסוכנות איננה עוסקת בקביעת אחריות פלילית לאירועים ימיים.

המשרד הוקם ב-1997 ומהווה זרוע של משרד האקולוגיה, הפיתוח בר הקיימא, התחבורה והשיכון הצרפתי.

סמכות המשרד משתרעת על אירועים שבהם היו מעורבים כלי שיט אזרחיים הרשומים בצרפת וכן על אירועים ללא מעורבות של כלי שיט צרפתיים, שהתרחשו במים הטריטוריאליים של צרפת. בנוסף מוסמך המשרד לחקור אירועים שאינם בגדר המנויים לעיל, אך גרמו לפגיעה גופנית באזרח צרפתי, או היה בהם כדי לגרום פגיעה חמורה בתשתית או בסביבה שלצרפת יש סמכות שיפוט עליהם.

המשרד פועלת באמצעות צוות קבוע של חוקרים השוכן במטה הראשי בפריז, באמצעות נציגים אזוריים ובסיוע יועצים חיצוניים ששירותיהם נשכרים לפי הצורך. למשרד יש גם מועצה מדעית מייעצת לענייני בטיחות.

מאז הקמתה טיפלה הסוכנות ב-3,000 אירועים מדי שנה בממוצע. ביחס לכ-200 אירועים בשנה בממוצע נפתחת חקירה טכנית מלאה, והמשרד מפרסם דו"ח רשמי בנוגע לכ-40 מהם. מרביתם הם אירועים המערבים ספינות דיג והיתר נוגעים לספינות סוחר וכלי שיט לנופש ופנאי.

==ראו גם==
*המשרד לחקירת תאונות תחבורה יבשתית (צרפת)
*המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית (צרפת)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:צרפת: תחבורה
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
המשרד לחקירת תאונות תחבורה יבשתית (צרפת)

המשרד לחקירת תאונות תחבורה יבשתיות (בצרפתית: Bureau d'Enquêtes sur les Accidents de Transport Terrestre, BEA-TT) הוא ארגון חקירות ממשלתי בצרפת הכפוף לממשלת צרפת ועוסק בחקירת תאונות יבשתיות ותאונות בדרכי מים (כגון תעלות).

==היסטוריה==
המשרד הוקם ב-26 בינואר 2004. קודם להקמת המשרד כל חקירת התאונות היבשתיות נעשו באמצעות ועדות חקירה זמניות שנתמכו על ידי המועצה הראשית להנדסה אזרחית (Conseil général des ponts et chaussées - ארגון ותיק שקיים כבר מה-25 באוגוסט 1804). בשל כך הוחלט להקים ארגון חקירות עצמאי שיעסוק בחקירת תאונות יבשתיות וב-2002 יצא לדרך חוק על חקירות טכניות בפרלמנט הצרפתי והמשרד קיבל סמכויות גישה לכל תחום שהוא על מנת לחקור גורמים לתאונות יבשתיות והנפקת המלצות בטיחות.

==ראו גם==
*המשרד לחקר וניתוח ביטחון התעופה האזרחית (צרפת)
*המשרד לחקירת תאונות ימיות (צרפת)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.bea-tt.equipement.gouv.fr המשרד לחקירת תאונות תחבורה יבשתית (צרפת)] (FR)
קטגוריה:צרפת: תחבורה
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
השולחנות הגדולים בעולם

השולחנות הגדולים בעולם: מסורת ואיכות (בצרפתית: Les Grandes Tables du Monde: Traditions & Qualité) הוא ארגון שנוסד ב-1954 בידי קבוצת מסעדנים פריזאים במטרה לקדם את תחום הגסטרונומיה. הארגון מצרף לשורותיו את המסעדות המובילות בתבל ומוציא לאור מדי שנה מדריך הכולל את המסעדות החברות בארגון. 

המסעדנים שהקימו את הארגון הם רמון אוליבר ממסעדת לה גראן ופור, קלוד טראי ממסעדת לה טור ד'ארז'אן, רנה לאסר ממסעדת לסר, אנדרה ורינה ממסעדת טייוואן, ז'אן ברנאגו ממסעדת פרונייה ולואי וודאבל ממסעדת מקסים. 

ב-1957 החלו לקבל חברים חדשים, ב-1959 ז'אן קוקטו צייר תרנגול על מפת שולחן בלה גראן ופור, והציור נהפך לסמל הארגון. 

נכון ל-2010 חברות בארגון 144 מסעדות מ-23 ארצות ברחבי תבל. הקריטריונים לקבלה הם שמים בבחירתם דגש על מסורת, הכוללת יציבות עסקית, מספר שנות פעילות, רוח המקום, שמירה על רמה אחידה במהלך השנים ויכולת הקולינארית. חלק נכבד מהמסעדות הן בעלות שניים ושלושה כוכבים במדריך מישלן האדום. פעם בשנה נערך כנס של כל המסעדות החברות בארגון. המדריך מופץ בחינם על ידי המסעדות החברות בארגון ב-150,000 עותקים. 
נשיא הארגון הנוכחי הוא מארק אברלין.

מסעדת מול ים מישראל חברה במדריך החל משנת 2003.

נשיאי הארגון 
* ז'אן ברנאגו 1972-1954
* פול אברלין 1996-1972
* ז'אן-קלוד ורינה 2001-1996
* מארק אברלין - הנשיא הנוכחי

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20110310063651/http://www.lesgrandestablesdumonde.com/indexb.php?p=gtdm המסעדות המופיעות במדריך]
* [https://web.archive.org/web/20110311093820/http://www.lesgrandestablesdumonde.com/indexb.php?p=histoire ההיסטוריה של איגוד השולחנות הגדולים בעולם]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדריכי מסעדות
קטגוריה:תיירות
קטגוריה:מסעדות
Tracfin

הטיפול המודיעיני כנגד מסלול החשאיות הפיננסית (בצרפתית: Traitement du Renseignement et Action contre les Circuits FINanciers clandestins, בראשי תיבות: TRACFIN) הוא השם הרשמי לארגון הצרפתי למאבק בהלבנות הון, שהוא למעשה היחידה הצרפתית למודיעין פיננסי. זוהי סוכנות ביון שעוסקת באיסוף מידע כלכלי.

הארגון הוקם ב-1990 כחלק מן המינהל הראשי למיסים ומכס (Direction générale des douanes et droits indirects), של משרד האוצר הצרפתי והוא משתף פעולה עם סוכנות של DGSE שנאבקת במימון טרור וגופים מקבילים כמו FINTRAC הקנדי.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:צרפת: צבא וביטחון
קטגוריה:ארגוני מאבק בהלבנות הון
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
ברוך מרקוס

הרב ברוך מרקוס (תר"ל, 1870 - י"ט בסיוון תשכ"א, 3 ביוני 1961) היה הרב הראשי הראשון של העיר חיפה בעידן המודרני (1906–1961) ודמות בולטת בניהול ענייני הדת והרבנות בארץ ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה רִייֵטַוָס (Rietavas) שבפלך קובנה של האימפריה הרוסית (כיום בליטא), והיה תלמידו של הרב שמחה זיסל זיו, אחד מאבות תנועת המוסר, וכן למד מספר שנים בישיבת סלובודקה. בליטא גם הוסמך לרבנות. נשא את אסתר בתו של הרב נתן גינזבורג שהיה מהנדיבים בעיר העתיקה בירושלים בעל טחנת הקמח הממונעת הראשונה בעיר העתיקה. לאחר נישואיו עלה לארץ ישראל על סמך רישיונות עלייה של משפחת אשתו ולכן נקרא בתחילה מאיירס. לאחר תקופה בה התגורר ביפו, עבר לירושלים, ייסד וניהל, יחד עם הרב שמואל הלל שינקר, את "בית המוסר" "אור חדש" שבחצר שטרויס, ושימש כר"מ בישיבת תורת חיים. 

שלט הנצחה בחזית בית הכנסת "שערי צדק הגליל"
בשנת תרס"ז (1906) התמנה כרב הראשי האשכנזי של חיפה, וכיהן בתפקידו כ-55 שנה. 

בתרע"ד (1913) השתתף במסע המושבות שארגנו הרב קוק והרב יוסף חיים זוננפלד, ובו ביקרו עשרה רבנים בעשרים ושישה יישובים שהוקמו בצפון ארץ ישראל.

הרב מרקוס כיהן כיושב ראש הראשון של בית הדין הרבני בחיפה. היה בין מייסדי ועד הישיבות בארץ ישראל, סייע לישיבת תפארת ישראל בחיפה שהצטרפה למסגרת ועד הישיבות, ואף שימש בה כרב וכבוחן. היה חבר מועצת הרבנות הראשית לארץ ישראל. בשנותיו האחרונות נבחר לנשיאות הכבוד של תנועת המזרחי בחיפה.

הרב מרקוס כתב את הספר "אמרי ברוך" (חיפה, תר"ץ).

ייסד את בית הכנסת "שערי צדק הגליל" המצוי ברחוב חסן שוקרי 18 בחיפה. העירייה הציבה עליו שלט לזכרו.

נפטר בשנת ה'תשכ"א ונקבר בחיפה בבית הקברות היהודי כפר סמיר. שנתיים לאחר מותו, בתשכ"ג (1963), נקרא על שמו רחוב הרב ברוך מרכוס בחיפה, בשכונת ואדי סאליב.

בתו ציפורה נישאה לישראל עמיקם יושב ראש גדוד מגיני השפה העברית בחיפה, והאחראי להכנסת השפה העברית למברקה הארץ-ישראלית בזמן המנדט הבריטי.

נכדו נפל חלל במלחמת העצמאות כחובש במבצע יפתח בעת שהגיש עזרה לפצועים שנשארו מאחור לאחר נסיגת הכוחות.

שתיים מנינותיו הן העיתונאית והסופרת סמדר פרי ומירב הלפרין.

מרקוס נפטר ב-3 ביוני 1961 ונקבר בבית הקברות היהודי חוף הכרמל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 'מרקוס, ר' ברוך ב"ר מאיר־פלק', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 69–70 (, תמונה 1267–1268).
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=12198&pgnum=41 על הרב ברוך מרכוס], בחוברת "הפרדס" שיצאה בשנת פטירתו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:חיפה: רבנים ראשיים
קטגוריה:רבני ישיבת תפארת ישראל
קטגוריה:חברי מועצת הרבנות הראשית
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:תנועת המוסר: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1961
ז'ראלד פאסדה

ז'ראלד פאסדה (בצרפתית: Gérald Passédat) (נולד ב-24 במרץ 1960) הוא שף מסעדת "לה פטי ניס" (Le Petit Nice) במרסיי שבצרפת, שמחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מאז 2008 (נכון ל-2021).

==משפחתו==
ז'רמן, סבו של ז'ראלד פאסדה נולד ב-1871 בטארן וגארון. אחרי לימוד אפייה ומגדנאות בפריז, הוא התיישב במרסיי ועסק במסחר וב-1917 רכש את וילה קורינת, בחוף הסלעי מול מצודת איף וקבוצת איי פריול למרגלות נוטרדאם דה לה גארד ופתח את מסעדת "לה פטי ניס" (Le Petit Nice).

כעבור שנים מספר נשא ז'רמן (שהיה אלמן) את זמרת האופרה לושיה (לוסי) אלאברן.

ז'אן-פול, אביו של ז'ראלד, נולד ב"פטי ניס" ב-1933 והפך כמו אמו לזמר אופרה, אבל עם תשוקה לבישול. בשנות השישים הוא החליט להקדיש את עצמו באופן בלעדי למטבח, ביחד עם אשתו, הוא הסב את "פטי ניס" למלון פאר, וזכה בכוכב במישלן ב-1977. הוא זכה ב-L'ordre national du Mérite ב-1988. המלון שייך לרשת רלה א שאטו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

הוא זכה בתואר אביר לגיון הכבוד ב-1 בינואר 2009.

==ילדות ולימודים==
ז'ראלד פאסדה נולד ב-24 במרץ 1960 בוילה קורינת. הוא הרבה לשהות במטבח עם אביו ונשות המשפחה והחליט להיות שף. הוא התלמד שמונה שנים במוסדות שונים: Le Coq Hardi בבוז'יוואל, מלון בריסטול בפריז, מלון קריון בפריז, אצל האחים טרואגרו ברואן, ובלה פרה ד'אז'ני באז'ני לה בן אצל מישל גראר.

ב-1985 הוא הצטרף למטבח של אביו במסעדת "לה פטי ניס" כשוליה, ב-1987 עזב אביו על מנת לנהל את המסעדה במלון וז'ראלד נוטל את המושכות. בשנים 1987–1989 היה סגנו במטבח ז'יל גוז'ון.

==הישגים ואותות כבוד==
* 1977 – כוכב במישלן (ז'אן-פול פאסדה)
* 1981 – שני כוכבים במישלן (ז'אן-פול פאסדה)
* 1991 – ז'אן-פול פאסדה זוכה בפרס מידי האקדמיה הלאומית לבישול
* 2008 – שלושה כוכבי מישלן
* 2010 – ז'ראלד פאסדה מקבל את תואר אביר לגיון הכבוד מידי הנשיא סרקוזי

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.dininginfrance.com/passedat.htm מסעדת לה פטי ניס באתר dininginfrance]
* [https://web.archive.org/web/20101013110632/http://www.petitnice-passedat.com/ אתר מסעדת לה פטי ניס]
* [http://www.lesgrandestablesdumonde.com/indexb.php?p=restos&id=53 מסעדת לה פטי ניס באתר השולחנות הגדולים בעולם]

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1960
US CSB

שמאל
המועצה לחקירת חומרים מסוכנים ובטיחות כימית של ארצות הברית (באנגלית: The U.S. Chemical Safety and Hazard Investigation Board, בקיצור: The Chemical Safety Board, בראשי תיבות: CSB) ידועה בתור המועצה לבטיחות כימית והיא בעצם סוכנות פדרלית עצמאית שחוקרת תאונות של התעשייה הכימית במדינה ותאונות במתקנים כימיים. ראש המועצה מתמנה על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט.
== היסטוריה ==
המועצה לבטיחות כימית הוקמה על בסיס התיקונים לחוק האוויר הנקי מ-1990. המועצה הפכה למבצעית בינואר 1998. המועצה היא ארגון חקירות עצמאי שאינו כפוף לאף ארגון ממשלתי בארצות הברית. הסוכנות פועלת על בסיס המודל המצליח של NTSB כארגון חקירות עילי בנושא התחבורה. הסוכנות משתפת פעולה באופן נרחב עם הסוכנות להגנת הסביבה והמינהל לבטיחות הבריאות והתעסוקה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים ממשלתיים
בובטייל קורילי

בובטייל קורילי (באנגלית: Kurilian Bobtail) הוא גזע של חתולים ארוכי שיער, שמוצאם הוא באיים הקוריליים ברוסיה. הגזע חדש יחסית, והוכר לאחרונה על ידי WCF, ארגון החתולים הבינלאומי, וה-FIF. הוא נוצר מהכלאה של חתול יפני חסר-זנב, לבין חתול בר הנמצא באיים הקוריליים.

==מראה חיצוני==
לבובטייל הקורילי שיער ארוך וצמרירי, בעיקר על רגליו האחוריות וסביב צווארו ופניו, מה שמעניק לו מראה של רעמה. רגליו הקדמיות ארוכות במעט מרגליו האחוריות, ויש לו פרווה על כפותיו. בשל מוצאו מחתול הבר, שחי באזורים מושלגים, אוזניו גדולות ומצויות בקדמת ראשו, ומעליהן אניצי שיער.

אחד הדברים המיוחדים בחתול הקורילי הוא זנבו הקצר והשעיר, המזכיר בצורתו את זנבו של ארנב.

פרוותו של הבובטייל הקורילי מגיעה בצבעים רגילים, ובדוגמאות טאבי, אך גם בצבעי שיש עמוקים ועשירים.

==יכולות פיזיות==
הבובטייל, על אף מראהו המסורבל משהו, הוא חזק, מהיר ואתלטי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גזעי חתולים
שלי מאן

שלי איזבל מאן (באנגלית: Shelley Isabel Mann; 15 באוקטובר 1937 – 24 במרץ 2005) הייתה שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית ושיאנית עולם. היא התמחתה בכל סגנונות השחייה והחזיקה בו זמנית בשיאי העולם במשחים ל-100 מטר ול-200 מטר פרפר, במשחה ל-100 מטר חופשי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי.

== ביוגרפיה ==
מאן נולדה בניו יורק. בגיל 6 היא לקתה בפוליו כשהתגוררה בקיימברידג', מסצ'וסטס. היא אושפזה במשך שבועות בבית החולים ושוחררה עם שיתוק ברגל ימין. על מנת להחלים מהשיתוק היא החלה לשחות. היא למדה ללכת אך סבלה מצליעה משמעותית. בגיל 12 היא החלה להתאמן בשחייה תחרותית ושנתיים לאחר מכן היא כבר זכתה בתואר הראשון שלה באליפות ארצות הברית בשחייה לבוגרות. היא התאמנה במועדון השחייה של וולטר ריד כשלמדה באוניברסיטה בוושינגטון די. סי..

===1954===
בתחרות שנערכה בריצ'מונד וירג'יניה ב-4 בספטמבר 1954 קבעה מאן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 1:14.0 דקות

===1955===
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1955 זכתה מאן במדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:17.7 דקות.

===1956===
בתחרות שנערכה בטיילר, טקסס ב-7 ביולי קבעה מאן במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 1:11.8 דקות.

====אלופה אולימפית====
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) שנערכו בדטרויט, מישיגן באוגוסט היא השוותה בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי את שיא עולם שקבעה וילי דן אודן בפברואר 1936 (1:04.6 דקות). במשחקים עצמם, היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 1:11.0 דקות, לפני חברותיה לנבחרת ננסי ראמי (1:11.9 דקות) ומארי סירס (1:14.4 דקות), בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 1:11.2 דקות ובמדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:19.2 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 4:17.1 דקות ולפני דרום אפריקה (4:25.7 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:05.6 דקות, ראשונה סיימה דון פרייזר מאוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 1:02.0 דקות.

== תארים והישגים ==
*מאן קבעה שיאי עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי ובמשחים ל-100 מטר ול-200 מטר פרפר.
*מאן זכתה ב-24 תוארי אליפות ארצות הברית בשחיה.
*בשנת 1966 זכתה מאן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Shelley+Mann sports123.com] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחייניות פרפר אמריקאיות
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:שחייניות חזה אמריקאיות
קטגוריה:שחייניות מעורב אישי
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:נפגעות פוליו
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2005
אלכסנדר שליאחטורוב

גנרל לויטננט אלכסנדר ואסילייביץ' שליאחטורוב (ברוסית: Алекса́ндр Васи́льевич Шляхту́ров; נולד ב-10 או ב-14 בפברואר 1947) הוא ראש המודיעין הצבאי הרוסי לשעבר (אפריל 2009-דצמבר 2011) וכיהן כסגן הרמטכ"ל הרוסי. לפני מינויו לתפקיד ראש סוכנות הביון הגדולה ביותר במזרח אירופה היה ראש מינהל המודיעין האסטרטגי של הגה-אר-או. הוא מונה לתפקיד בהתאם להמלצת המנהל הקודם ולנטין קוראבלניקוב.

שליאחטורוב הוא בוגר האקדמיה הדיפלומטית הצבאית של משרד ההגנה הרוסי, הידועה יותר כבית הספר למודיעין צבאי של רוסיה. בעבר עבד במחלקת המטבעות והמימון של משרד החוץ הרוסי.

בתקופתו כראש המודיעין הצבאי צומצם מספר היחידות המיוחדות בארגון משמונה לחמש, דבר שהביא לפיטורם של קצינים רבים במסגרת הרפורמה הצבאית ברוסיה. באופן רשמי הוא יצא לגמלאות בעקבות גילו, אך למעשה הוא התנגד להמשך הצמצומים בשירות, ולכן פוטר.

לאחר פיטוריו מתפקיד ראש המודיעין הצבאי הרוסי הוא מונה למנכ"ל באחת החברות לייצור נשק השייכות למשרד ההגנה הרוסי.

שליאחטורוב קיבל עיטור "ההצטיינות למען המולדת" מדרגה 3.

קטגוריה:אנשי המודיעין הצבאי הרוסי
קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:גנרלים בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1947
התרנגולת שהטילה ביצי זהב

האווזה שהטילה ביצי זהב, איור של מיילו ווינטר - 1919

התרנגולת שהטילה ביצי זהב הוא משל ממשלי איזופוס, שמוסר ההשכל שלו הוא להסתפק במה שיש ולא להתפתות לחמדנות יתר, שיכולה להותיר אותך בלי כלום. הסיפור המקורי מדבר דווקא על אווזה המטילה ביצי זהב (ביצת אווז גדולה פי חמישה מביצת תרנגולת ממוצעת), אולם זה התרגום המוכר למשל בשפה העברית.

==המשל ומוסר ההשכל==
המשל מספר על איכר עני ואשתו שאחת התרנגולות שלהם הטילה ביצי זהב, ביצה אחת בכל יום. האיכר לא הסתפק בביצה אחת ביום ורצה להשיג יותר ולהתעשר בבת אחת, הוא חשב שאם היא מטילה ביצת זהב בכל יום בוודאי מסתתר בתוכה מצבור זהב ולכן יום אחד הוא החליט להרוג את התרנגולת ולחתוך את בטנה, אך כשעשה זאת, לא מצא שם אפילו ביצת זהב אחת, והוא גילה כי בתוכה היא הייתה זהה לחלוטין לשאר התרנגולות, וכך במחשבה להתעשר בבת אחת האיכר העני ואשתו שללו מעצמם את האפשרות של רווח נאה יום אחר יום.

==המשל במזרח==

אנלוגיה למשל מן המזרח נמצאה ב"סובנהאמסה ג'טאקה", שמופיע בסעיף הרביעי של סיפורי הג'טאקה הבודהיסטיים.
במשל הזה - אבי משפחה ענייה נולד מחדש בתור ברבור שנוצותיו עשויות זהב, מדי פעם הוא נוהג לחזור אל משפחתו ולהציע להם לקחת נוצת זהב אחת מכנפיו כדי שתהווה עבורם מקור לפרנסה. לבסוף, חמדנותה של אם המשפחה גורמת לה לתלוש את כל נוצותיו של הברבור בבת אחת וכשהוא מתאושש מהמריטה כל נוצותיו הופכות לנוצות רגילות.

נוצות הזהב של הברבור הן כביצי הזהב של התרנגולת, בשני המקרים הרצון להשיג עושר מיידי, מבטל למעשה את היכולת לעושר שיפרנס את העניים למשך חייהם בכבוד.

== ראו גם ==
* ג'ק ואפון הפלא
* הדייג ודג הזהב
* תפסת מרובה לא תפסת
* ברווז השווה מיליון

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
*Aesop's Fables, a new translation by V. S. Vernon Jones (London: W. Heinemann, 1912), p. 2.
</div>

== קישורים חיצוניים ==
*
*[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990035386160205171/NLI התרנגולת שהטילה ביצת זהב], באתר הספרייה הלאומית
*[http://www.mythfolklore.net/aesopica/oxford/434.htm Mythfolklore.net], full text
*15th-20th century book illustrations [http://www.flickr.com/search/?w=38299630%40N05&q=ova+aurea&m=text online]

== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:משלי איזופוס
קטגוריה:תרנגולים בתרבות
פופובו

האנדרטה לזכר הנופלים מקרב הצבא הרוסי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878)
פּוֹפּוֹבוֹ (בבולגרית: Попово) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השנייה בגודלה מבחינת כמות אוכלוסין במחוז טרגובישטה, ממוקמת 31 ק"מ מבירת המחוז טרגובישטה ו-248 ק"מ צפונית מזרחית לבירה סופיה. פופובו ממוקמת על שתי גבעות נגדיות הניצבות על גדות נהר פופוסקה ושמה נגזר מהמילה כומר בבולגרית.

==היסטוריה==
ראשית ההתיישבות האנושית באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. במקום קיימים שרידים ארכאולוגיים מהמאה ה-4 לפנה"ס עידן הממלכה התראקית. בפאתי העיר נמצאו שרידי חווה חקלאית מהמאה ה-3 עת שלטה במקום האימפריה הרומית. בפרברים המערביים של העיר נמצאו שרידי כפר קטן מתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה. במקום הוקם יישוב בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה והוא נפל בידי האימפריה העות'מאנית ב-1388. היישוב מתועד תחת השם פופ אלאגוז בתעודות עות'מאנית מ-1555 כחלק ממערכת גביית המיסים של סנג'ק (מחוז) ניקופול.

ב-15 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש היישוב בידי צבא האימפריה הרוסית והפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. עם השחרור מנתה אוכלוסיית היישוב כ-1,200 תושבים. ב-1883 זכה למעמד של עיירה. ב-1899 הושלמה מסילת הרכבת בין וארנה לסופיה, שנתיבה חלף בסמיכות לפופובו וכתוצאה מכך חל פיתוח כלכלי וגידול מואץ בכמות האוכלוסין. בסוף שנות ה-20 נמנו בפופובו 5,000 תושבים והיא הפכה למרכז מסחר אזורי. ב-1926 חוברה העיירה לתשתית חשמלית. ב-1960 זכתה למעמד של עיר. ב-7 בדצמבר 1986 אירעה רעידת אדמה בפופובו ונגרמו נזקי רכוש רבים.

==כלכלה==
בעיר מרכז תעשייה שהוקם בראשית שנות ה-70 ומספק מקומות תעסוקה לתושבי העיר והכפרים סמוכים. באזור הרשות המקומית קיימת חקלאות מפותחת ומראשית המאה ה-21 ממצבת עצמה פופובו כיעד תיירותי. בעיר פועל בית חולים. העיר מצויה בסמיכות ל-3 עורקי תחבורה פנים בולגריים המקשרים אותה לוארנה, רוסה ווליקו טרנובו. בפופובו תחנת רכבת הממוקמת בתוואי הקו הישיר בין סופיה לווארנה.

==דמוגרפיה==
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה ובשל הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה. עד למלחמה העות'מאנית-רוסית שהובילה לעצמאות בולגריה הורכבה מרבית אוכלוסיית פופובו מצ'רקסים וטטרים שיושבו במקום על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה החלה הגירה הדרגתית אל העיר של תושבים ממוצא בולגרי. ב-1983 מנתה פופובו 23,000 תושבים. במקביל החל משטרו של טודור ז'יווקוב לרדוף את המיעוט הטורקי במסגרת תהליך שכונה "בולגריזציה". בני המיעוט הטורקי אולצו לשנות את שמותיהם לשמות בעלי קונוטציה סלאבית והוטלו עליהם מגבלות שונות. כתוצאה מרדיפות אילו היגרו בהדרגה מאות מתושבי העיר לטורקיה וכך קטנה בהדרגה כמות האוכלוסין. משבר כלכלי ואחוזי אבטלה גבוהים הביאו להגירה נוספת מהאזור. בעשור הראשון של המאה ה-21 קטנה אוכלוסיית העיר ב-11.24%. בימינו מורכבת האוכלוסייה מרוב בולגרי, מיעוט גדול טורקי וכעשירית מהאוכלוסייה הם צוענים.

==אקלים==
בפופובו שורר אקלים ממוזג וישנם הפרשי טמפרטורות משמעותיים בין החורף לקיץ. החורפים מושלגים והטמפרטורה הממוצעת לעונת החורף היא מינוס 3<sup>o</sup>c. באמצע מרץ מתחילה עונת האביב בה הטמפרטורה הממוצעת עומדת על 5<sup>o</sup>c. בעונת הקיץ, בחודשים יולי ואוגוסט מאמירה הטמפרטורה הממוצעת ל-28<sup>o</sup>c.

==ערים תאומות== 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערי מחוז טרגובישטה
פרנסס קונרוי

פרנסס קונרוי (באנגלית: Frances Conroy; נולדה ב-3 בנובמבר 1953) היא שחקנית אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של אימו של ברני סטינסון בקומדיית המצבים המצליחה "איך פגשתי את אמא, וכרות' אוקונור פישר בסדרת הדרמה "עמוק באדמה" שאף זיכתה אותה בפרס גלובוס הזהב בשנת 2004 על תפקידה בסדרה.

==ביוגרפיה==
קונרוי נולדה בעיר מונרו שבג'ורג'יה, למדה דרמה ב"בית הספר ג'וליארד" בניו יורק.

קונרוי החלה בתור שחקנית תיאטרון, הופיעה ב"תיאטרון דילאקורט" שבסנטרל פארק, מנהטן בהצגה "אותלו".
את הופעתה הראשונה בברודוויי ערכה במחזה של אדוארד אלבי "הלידי מדיובוק", הייתה מועמדת בשנת 2000 לפרס הטוני עבור הופעתה במחזה "The Ride Down Mt. Morgan".
את הופעתה הקולנועית הראשונה עשתה בסרטו של וודי אלן "מנהטן".
קונרוי השתתפה בשני סרטים נוספים של אלן "פשעים ועבירות קלות" ו"אשה אחרת".

התפרסמה בשנות ה-90 בזכות תפקידים משניים בסרטים "נדודי שינה בסיאטל", "ניחוח אישה", "בילי באת'גייט" ו"צייד המכשפות".
ב-2001 נבחרה קונרוי על ידי אלן בול לשחק באחד מתפקידי המפתח בסדרת הדרמה "עמוק באדמה".
קונרוי גילמה את דמותה של רות' פישר, אם המשפחה ואלמנתו של נתניאל (ריצ'רד ג'נקינס).
קונרוי הופיעה לכל אורך 5 עונות הסדרה, זכתה על הופעתה בפרס גלובוס הזהב ב-2004 והייתה מועמדת לפרס אמי.

לאחר הפסקה של כ-6 שנים מתעשיית הקולנוע חזרה קונרוי ב-2002 ושיחקה בקומדיה "יפה במנהטן". ב-2004 השתתפה בשתי הפקות של "האחים וורנר", "אשה חתול" ו"הטייס" של מרטין סקורסזה בו גילמה את השחקנית קת'רין האדג'טון.
ב-2005 הופיעה בדרמה הקומית של ג'ים ג'ארמוש "פרחים שבורים" בדמותה של דורה אהובתו לשעבר של דון ג'ונסטון (ביל מארי) ובמותחן האימה בהפקתו של ניקולס קייג' "איש הקש".
ב-2009 שיחקה בקומדיות "אהבה בהפתעה" שם גילמה את אמה של אלואיז (ג'ניפר אניסטון) ו"חדשה בעיר". מ-2011 קונרוי היא חלק מהקאסט הקבוע של סדרת האנתולוגיה, אימה אמריקאית ושיחקה במרבית עונות הסדרה.

== פילמוגרפיה ==

== טלוויזיה ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית ראשית בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:בוגרות בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
טרגובישטה (מחוז)

מחוז (אובלסט) טרגובישטה (בבולגרית: Област Търговище) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון-מזרח בולגריה. שטחו מהווה כ-2 אחוזים משטח המדינה ועיר בירתו היא טרגובישטה. במחוז 5 רשויות מקומיות ו-188 יישובים שונים.

==היסטוריה==
ראשית התיישבות אנושית במחוז מתוארכת לתקופת האבן החדשה והתיישבות מאורגנת של שבטים תראקים לתקופת הברונזה המאוחרת. ברחבי המחוז פזורים שרידי יישובים מהמאה ה-4 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית ובהם נתגלו חרסים, מטבעות וכלי עבודה עתיקים. ב-681 כבש החאן אספרוך את האזור והוא נכלל בשטחי האימפריה הבולגרית הראשונה. בהמשך הוקמו במחוז מצודות אשר שרידיהן מצויים ליד היישובים טרגובישטה, אומורטאג, אופאקה וראזדלצי. בראשית המאה ה-13 היה האזור בחזקת האימפריה הבולגרית השנייה ובמחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבשו שטחי המחוז בידי צבא האימפריה הרוסית והפכו חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. שטחי המחוז גבלו עם שטחי המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.

==דמוגרפיה==
אוכלוסיית המחוז נמצאת במגמת קיטון בשל שיעור תמותה הגדול משיעור הילודה. בעשור הראשון של המאה ה-21 נרשם קיטון שנתי ממוצע של 5% באוכלוסיית המחוז. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה כי 51.4% הם בולגרים, 40.9% ממוצא טורקי ו-7.2% הם צוענים. 57.3% מהאוכלוסייה מחזיקים בדת הנוצרית אורתודוקסית ו-42.7% הם מוסלמים סונים. 55.67% מהאוכלוסייה דוברים בולגרית כשפת אם, 36.86% טורקית ו-7.2% דוברים רומאני. אוכלוסיית מחוז טרגובישטה מהווה 1.8% מאוכלוסיית בולגריה. במחוז 3 בתי חולים המעניקים 49.1 מיטות ו-26.4 רופאים לכל 10,000 חולים.

==כלכלה==
התוצר המקומי הגולמי במחוז נמוך מהממוצע הבולגרי, אך נמצא במגמת עלייה משמעותית. בין 2000 ל-2002 עלה תמ"ג המחוז ב-19.8%. 51.6% מהתמ"ג מגיעים ממגזר השירותים, 29.2% מחקלאות ו-19.2% מתעשייה. המחוז נודע בענבי המוסקט הגדלים בו ומשמשים לתעשיית היין. בין 1999 ל-2003 עלתה הצריכה הפרטית לנפש ב-45.3%. במחוז רשת כבישים מהירים המקשרים את יישוביו המרכזיים לערים וארנה, רוסה וראזגרד. כמו כן תוואי מסילת הרכבת בקו סופיה-גורנה אוריאחוביצה-וארנה חולף דרך המחוז. 13 ק"מ מהעיר טרגובישטה ממוקם נמל תעופה המיועד לתעבורת נוסעים וסחורות פנים בולגרית בהיקף קטן עד בינוני. בעשור השני של המאה ה-21 מתוכנן להרחיבו.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

טרגובישטה
הסוכנות הלאומית לבטיחות בתעופה

משרדי הסוכנות
הסוכנות הלאומית לבטיחות בתעופה (באיטלקית: Agenzia Nazionale per la Sicurezza del Volo; בראשי תיבות: ANSV) היא סוכנות חקירות ממשלתית באיטליה שחוקרת תאונות כלי טיס שונים. הסוכנות כפופה לנשיא מועצת השרים של איטליה ומוסרת לו את המלצותיה, מסקנותיה ודו"חות מחקירת תאונות תעופה שונות.

הסוכנות הוקמה ב-25 בפברואר 1999 ונשיא הסוכנות מתמנה לתפקיד על ידי נשיא המדינה. המזכ"ל ממונה על ידי ראש הממשלה בתיאום עם שר התשתיות והתחבורה של איטליה.

בצמוד לסוכנות זו פועלת גם הסוכנות הלאומית לבטיחות הרכבות (Agenzia Nazionale per la Sicurezza delle Ferrovie) האחראית לחקירת תאונות ותקריות על מסילות הברזל האיטלקיות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:איטליה: תעופה
קטגוריה:ארגוני חקירות תעופה
יואל (חברה)

י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ (שם החברה נגזר מראשי התבות של החברה באנגלית - JOEL Jerusalem Oil Exploration Ltd היא חברת החזקות ישראלית.

יואל התאגדה ביוני 1982 כחברה ציבורית בחודש אוקטובר 1982 נרשמו לראשונה ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בעלת השליטה בחברה היא אקויטל בע"מ שבבעלות אנשי העסקים קובי מימון וחיים צוף.

==היסטוריה==
חברת יואל הוקמה על ידי איש העסקים יוסף (ג'ו) אלמליח וארמנד האמר, מיליונר יהודי־אמריקאי שהקים את חברת אוקסידנטל פטרוליום, תחתיה הוקמה בשנת 1983 החברה הבת ישראמקו אינק, שהונפקה בבורסת נאסד"ק בארצות הברית . הקבוצה קיבלה רישיונות קידוח לחיפושי נפט בשטחים עצומים ברחבי מדינת ישראל. בין השנים 1983-1985 ביצעה ישראמקו ארבעה קידוחים בהשקעה של 8 מיליון דולר באזור ים המלח ("קידוחי גורים"). בקידוח גורים 4 התגלה נפט בעומק של כאלף מטר, בשכבה מגיל קרטיקון תחתון. 9,124 חביות נפט הופקו מגורים 4 במשך 14 חודשי הפקה, אך המשך ההפקה לא התאפשר בגלל פריצה מוקדמת של מי האקויפר הנמצאים מתחת למאגר לתוך הבאר, והקידוח הוגדר לא כלכלי. 

בשנת 1985 הקימה ישראמקו את "נגב 1 שותפות מוגבלת" בשותפות עם יואל, פספורט בע"מ (חברה נוספת בשליטת ג'ו אלמליח שהחזיקה ביואל), נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ, "דלק" חברת הדלק הישראלית בע"מ, דלק חיפושי נפט בע"מ (כיום דלק אנרגיה) ושותפים נוספים. עד שנת 1988 ביצעה חיפושי וקידוחי נפט בהשקעה של 19 מיליון דולר ללא הצלחה ופורקה.

בינואר 1993 רכשה חברת יואל מחצית מהזכויות בקריית שדה התעופה (שבהמשך שונה שמה ל"איירפורט סיטי"), פרויקט משרדים והיי-טק בן 385 אלף מ"ר שנבנה על הקרקעות החקלאיות של מושב ברקת, ליד נמל התעופה בן-גוריון. ב-2006 הנפקו ניירות הערך של חברת איירפורט סיטי בבורסה לניירות ערך בתל אביב והיא הפכה לזרוע הנדל"ן של החברה.

עד שנת 1993, אהוד אולמרט היה חבר דירקטוריון החברה (פרש לאחר שנבחר לראש עיריית ירושלים).

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החזיקה ב-20% מחברת ע.ר.מ שבנתה את שכונת "לב הפארק" ברעננה, פרויקט שכלל 756 יחידות דיור ומרכז מסחרי.

==תחומי פעילות==
החברה פועלת כיום כחברת החזקות ומחזיקה בחברות העוסקות בארבעה תחומי פעילות: 
* תחום הנדל"ן המניב, בעיקר באמצעות החזקתה בחברת איירפורט סיטי בע"מ שהיא בעלת פארק העסקים איירפורט סיטי ובעלת השליטה בנצבא החזקות 1995 בע"מ המחזיקה בין היתר את כל תחנות האוטובוסים המרכזיות של "אגד" בישראל.
* תחום הנפט והגז הטבעי בעיקר באמצעות נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ אשר היא בעלת השליטה בישראמקו אינק
* תחום הבניה למגורים בעיקר באמצעות איירפורט סיטי 
* תחום המלונאות בעיקר באמצעות החזקתה בנפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ.

==מבנה החזקות==
* י.ו.א.ל. ירושלים אויל אקספלוריישין בע"מ 
** נפטא חברה ישראלית לנפט בע"מ (65.07%)
*** חנ"ל-חברת הנפט לישראל בע"מ (100%)
**** ישראמקו אויל אנד גז בע"מ (100%)
***** ישראמקו נגב 2 שותפות מוגבלת (8%)
***** חנ"ל - ים המלח שותפות מוגבלת (33%)
*** נפטא אחזקות (100%)
**** ישראמקו אינק (48.4%)
** איירפורט סיטי בע"מ (59.02%)
*** נצבא חברה להתנחלות בע"מ (96.21%)
**** נצבא החזקות 1995 בע"מ (54.17%)
*****התחנה המרכזית של ירושלים 
*****התחנה המרכזית החדשה של תל אביב
*****התחנה המרכזית של נתניה
*****מרכזית בת גלים

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תעשיית אנרגיה בישראל
קטגוריה:חברות נפט
קטגוריה:חברות דלק וגז בישראל
קטגוריה:קריית אריה: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1982
המרכז לחקירת ומניעת תאונות אוויריות (ברזיל)

סמל המרכז לחקירת ומניעת תאונות אוויריות של ברזיל
המרכז לחקירת ומניעת תאונות אווירונאוטיות (CENIPA, Centro de Investigação e Prevenção de Acidentes Aeronáuticos) היא סוכנות חקירות של חיל האוויר הברזילאי שאחראית לחקר תאונות אוויריות בברזיל, הנפקת המלצות בטיחות ובשל היותה ארגון צבאי גם בעלת סמכויות לחקור תאונות אוויריות בין מטוסים צבאיים, או מעורבות של מטוס צבאי בתאונה אזרחית. הוקמה ב-1971 וכפופה למשרד ההגנה.
==היסטוריה==
הסוכנות הוקמה כחלק מהמערכת לחקירת ומניעת תאונות אוויריות (Sistema de Investigação e Prevenção de Acidentes Aeronáuticos ,SIPAER).

ב-7 ביוני 1982 צורפה למערכת גם הוועדה הלאומית למניעת תאונות אוויריות (Comitê Nacional de Prevenção de Acidentes Aeronáuticos ,CNPAA).

המרכז מנפיק דו"חות, מסקנות והמלצות למגוון רחב של ארגונים ממשלתיים בברזיל כמו חיל האוויר, הסוכנות הלאומית לתעופה אזרחית ומשרדי ממשל שונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר ברזיל
קטגוריה:ארגוני חקירות תעופה
קטגוריה:ברזיל: ארגונים ממשלתיים
אקווריום (להקה)

אקווריום (ברוסית Аква́риум) היא להקת רוק רוסית וסובייטית, מהמבוגרות ומהפעילות ברוסיה כיום. הרכב הלהקה השתנה בשלושים שנות פעילותה, ורק הסולן ומנהיג הלהקה בוריס גרבנשצ'יקוב נשאר בה מאז היווסדה בשנת 1972. בזמנים שונים משתתפי הלהקה היו: אנטולי גוניצקי, דיושה רומנוב, סרגיי קוריוחין, אולג סקמרוב, וסבולוד גקל ואחרים. ביחד עם זאת ניגנו עם להקה אמני מוזיקה רבים מארצות שונות.

הלהקה הוציאה מספר אלבומי אולפן וכן מספר אלבומי הופעה חיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:להקות רוסיות
קטגוריה:להקות רוק רוסיות
קטגוריה:להקות רוק
קטגוריה:להקות פולק
קטגוריה:להקות סובייטיות
Songs of Love and Hate

Songs of Love and Hate (בעברית: שירי אהבה ושנאה) הוא אלבומו השלישי של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן. האלבום הוקלט בעיקר בקולומביה סטודיו, נאשוויל, בין ה-22 ל-26 בספטמבר 1970 ורצועה נוספת באלבום הוקלטה בפסטיבל האי וייט 1970. האלבום הגיע למקום ה-145 במצעד האמריקאי, אך במדינות אחרות האלבום הצליח יותר, והגיע למקום הרביעי בבריטניה והשמיני באוסטרליה. 

האלבום הופץ בגרסה מחודשת בשנת 1995. ב-2002 הוצאה גרסה של האלבום על תקליט ויניל, ומלבד אלבומו Ten New Songs (שהוצא בצורת תקליט בכמות מוגבלת) היה האחרון שנמכר גם בגרסת ויניל. ב-2007 הפיצה קולומביה רקורדס גרסה חדשה לאלבום, וכללה בו שיר נוסף שהוקלט ב-1968. האלבום נקרא על שם הנושאים בהם עוסקים שיריו.

== רשימת השירים ==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי לאונרד כהן.

=== צד ראשון ===

=== צד שני ===

== קישורים חיצוניים ==

* [http://leonardcohenfiles.com/album3.html מילות השירים באלבום ודגימות מהם]

קטגוריה:אלבומי לאונרד כהן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
ג'רמי יששכרוף

שרת ההגנה הגרמנית [[אנגרט קראמפ-קארנבאואר ויששכרוף בטקס במחנה הריכוז דכאו לאחר "מטס זיכרון לעתיד" הגרמני-ישראלי, אוגוסט 2020]]
ג'רמי יששכרוף (באנגלית: Jeremy Issacharoff; נולד ב-1955) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בגרמניה, משנה למנכ"ל משרד החוץ והמייסד של האגף לעניינים אסטרטגיים.

==ביוגרפיה==
יששכרוף נולד בלונדון בירת הממלכה המאוחדת ב-1955 להורים ישראלים ממוצא בוכרי. הוא בוגר בית הספר לכלכלה של לונדון, ובעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני ביחסים בינלאומיים ואסטרטגיה. בשנת 1977 עלה לארץ, שירת בצה"ל והשתחרר בשנת 1980.

החל את עבודתו במשרד החוץ בשנת 1981 במחלקה המשפטית. לאורך השנים שימש בתפקידים דיפלומטיים שונים ובהם ציר-יועץ מדיני למשלחת הישראלית באו"ם, יועץ מדיני לשרי החוץ יצחק שמיר ושמעון פרס וחבר בשיחות השלום עם לבנון ובמשלחת הישראלית לועידת מדריד (1991). בשנת 1993 מונה לציר-יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון.

בשנת 2001 הקים את האגף האסטרטגי במשרד החוץ ומונה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף. ב-2005 מונה לציר המדיני בוושינגטון וממלא מקום השגריר. כשחזר לישראל שימש כעמית מחקר ב. תחומי מחקרו היו גרעין ומדיניות בקרת נשק ויחסי ארצות הברית–ישראל. משנת 2010 עד שנת 2014 כיהן שוב כסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף לעניינים אסטרטגיים. בתפקידו כסמנכ"ל לעניינים אסטרטגיים, נשא יששכרוף באחריות המערכה המדינית מול הגרעין האיראני, בקרת נשק, ביטחון אזורי במזרח התיכון ופיקוח על הייצוא הביטחוני של מדינת ישראל.

באוקטובר 2014 מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך המולטילטרלי, התפקיד השני בחשיבותו בדרג המקצועי של המשרד.

ב-2003 מונה יששכרוף על ידי מזכ"ל האו"ם קופי ענאן לחבר בוועדת האו"ם לפירוק מנשק, UNIDIR, עד ל-2009.

ב-4 באפריל 2017 מונה לכהן כשגריר ישראל בגרמניה. ב-29 באוגוסט 2017 הגיש את כתב האמנתו לנשיא גרמניה פרנק-ואלטר שטיינמאייר.

== חיים אישיים ==
יששכרוף נשוי ללורה קם, אשת יחסי ציבור, ואב לשלושה. אחד מבניו, דין, שימש דובר ארגון שוברים שתיקה וכיום משמש דוברו של יו"ר חד"ש, חבר הכנסת איימן עודה.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://spitzmag.de/politi/10538 שגריר ישראל בגרמניה: "אנחנו לא רוצים שום קשר עם אלטרנטיבה לגרמניה. אי אפשר להיות פרו-ישראלי ואנטישמי בו-זמנית"], מגזין שפיץ, יולי 2018

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל בגרמניה
קטגוריה:בוגרי בית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
מייקל גאצו

מייקל וינצ'נזו גַאצוֹ (Michael Vincenzo Gazzo; 5 באפריל 1923 - 14 בפברואר 1995) היה מחזאי ושחקן קולנוע אמריקאי. היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1974 על תפקידו בתור פרנקי פנטנג'לי בסרט "הסנדק חלק שני".

==ביוגרפיה==
גאצו נולד בעיירה הילסייד שבניו ג'רזי. לאחר שחרורו מחיל האוויר האמריקאי בתום מלחמת העולם השנייה למד משחק במספר מוסדות, והוא בוגר בית הספר למשחק "אולפן השחקנים".

החל את דרכו כמחזאי והיה אחראי למחזה המצליח כובע מלא גשם". פרד זינמן החליט לאמץ את תסריטו של גאצו לגרסה קולנועית מרשימה שהוציא לאקרנים ב-1957.
גאצו השתתף גם בכתיבת התסריט לסרטו של אלביס פרסלי "המלך קרלואי".

בשנת 1974 קיבל גאצו לראשונה במה ראשית להציג את יכולת המשחק שלו, בסרט "הסנדק חלק שני", ההמשך לקאלט הקולנועי של פרנסיס פורד קופולה. את התפקיד קיבל לאחר שקופולה לא להצליח להשיג סיכום כספי עם השחקן ריצ'רד קאסטלנו, השחקן שגילם את דמותו של קלמנזה בסרט הראשון. גאצו עט על המציאה והציג יכולת משחק מרשימה בדמותו פרנקי פנטנג'לי, חייל בכיר ובוגדני במשפחת קורליאונה שהחליף את הקאפו פיטר קלמנזה לאחר הירצחו. הופעתו של גאצו העניקה לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אותו הפסיד לחברו לסט צילומי הסרט רוברט דה נירו, שגילם את דון ויטו קורליאונה בתחילת דרכו.

לאחר הצלחתו ב-1974 הופיע בסרטים "יום ראשון השחור" ו"תנין". את הופעתו האחרונה עשה בסרט הפעולה "אחרון גיבורי הפעולה".

גאצו נפטר משבץ בשנת 1995 בגיל 71, נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון וסטווד" בלוס אנג'לס.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מחזאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
Songs from a Room

Songs from a Room (בעברית: "שירים מתוך חדר") הוא אלבומו השני של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן. האלבום, שיצא לאור ב-1969, הגיע למקום ה-63 במצעד המכירות האמריקאי ולמקום השני במצעד הבריטי.

כהן אמר כי בחר במפיק המוזיקלי בוב ג'ונסטון על מנת להשיג צליל פשוט, שכהן חשב שיתאים לשיריו. 

האלבום יצא לאור בגרסת הדיסק שלו בשנת 1990.

== רשימת השירים ==
כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן, מלבד היכן שמצוין אחרת.

=== צד ראשון ===

=== צד שני ===

== קישורים חיצוניים ==

[http://leonardcohenfiles.com/album2.html מילות שירי האלבום ודגימות מהם]

קטגוריה:אלבומי לאונרד כהן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
קורט גרוט

קורט דייוויד גרוט (באנגלית: Kurt David Grote; נולד ב 3 באוגוסט 1973), הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף עולם ובעל מדליית זהב אולימפית.

== ביוגרפיה ==
גרוט החל לשחות רק בגיל 15 בהמלצת רופאיו כסיוע למחלת האסתמה ממנה סבל. הוא שחה במועדון השחייה של סנטה קלרה. הוא דוקטור לרפואה מאוניברסיטת סטנפורד.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה גרוט במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית ניצחה בשלב הגמר. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.69 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:16.05 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:14.63 דקות.

באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 1997 זכה גרוט ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.22 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:14.05 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.93 דקות.

===אלוף עולם===
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' אוסטרליה, בשנת 1998 זכה גרוט במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:13.40 דקות, לפני ג'אן כריסטוף סארנין מצרפת (2:13.42 דקות) ונורברט רוז'ה מהונגריה (2:13.59 דקות), במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.56 דקות, אחרי אוסטרליה (3:37.98 דקות) ולפני הונגריה (3:39.53 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.93 דקות, אחרי פרד דבורגרייב מבלגיה (1:01.34 דקות) וזנג קוויליאנג מסין (1:01.76 דקות).

באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בהונג קונג בשנת 1999 סיים גרוט במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 27.73 שניות, במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:09.47 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:00.28 דקות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Kurt+Grote קורט גרוט] , באתר Sports123 

קטגוריה:אלופי עולם בשחייה
קטגוריה:שחייני חזה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973