OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יהלי וגמן

יַהלִי וַגמַן (25 באוקטובר 1925 – 1 בספטמבר 2001) היה פסנתרן, מנצח, ומורה למוזיקה ישראלי. נחשב ל"ילד הפלא" הישראלי הראשון בתחום הנגינה.

==קורות חיים==
יהלי וגמן (משמאל) עם המוזיקאי יזהר ירון בקיבוץ [[עין השופט, 1955 לערך]]
וגמן נולד בשנת 1925 בארץ ישראל המנדטורית, בן יחיד לפניה וגמן שלונסקי וישראל וגמן. אביו היה מאנשי העלייה השנייה וממייסדי סולל בונה, ואמו הייתה מוזיקאית ומלחינה (אחותם של אברהם שלונסקי, לימים המשורר הנודע, דב שלונסקי, המלחינה והפסנתרנית ורדינה שלונסקי, זמרת האופרה יהודית שלונסקי (אידה) ומינה שלונסקי).

מקטנותו למד בבית הספר למוזיקה בחיפה, ונמנה עם תלמידיהם של גיטה ויצמן ופרנק פלג. הוא נחשב "ילד פלא" מוזיקלי. כשהיה בן 6 החל להופיע בנגינת פסנתר, וכעבור שנה נערכה ההופעה הפומבית הראשונה שלו בבית הספר למוזיקה בחיפה. בגיל 14 הגיש רסיטל ראשון בתל אביב, בקונסרבטוריון טאובה, ובהיותו בן 15 זכה בתחרות לפסנתרן הצעיר מטעם התזמורת הפילהרמונית, עמה הופיע לאחר מכן.

וגמן למד בבית הספר הריאלי בחיפה. במרץ 1946 הופיע יחד עם אלה גולדשטיין בקונצרט בשני פסנתרים. באותה שנה יצא לז'נבה לתחרות פסנתר עם המורה פרנק פלג. שניהם זכו שם בפרסים. משם המשיך וגמן לארצות הברית, ללימודים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בנוסף עסק בנגינה ובניצוח, הופיע בתחרויות שונות וזכה בפרסים. עם פרוץ מלחמת העצמאות בחר שלא לשוב ארצה, ועשה זאת רק כעבור שנה, בשנת 1949. במשך שש שנים הופיע בקונצרטים וברסיטלים רבים ברחבי המדינה.

בשנת 1955 החליט לנטוש את תל אביב ולעבור לחיות בקיבוץ שמיר. הוא פרש כמעט כליל מנגינה. לצד עבודה בקיבוץ הוא ייסד את תזמורת הקיבוצים וניצח עליה, וכמו כן עסק בהוראה באקדמיה למוזיקה בירושלים.

בסוף שנות ה-50 נקלע לעין הסערה כאשר בעת שהשתתף בקונצרט מוזיקלי בקיבוץ עין החורש, פוצץ חבר הקיבוץ המשורר אבא קובנר את הקונצרט במחאה על השתמטותו מן המלחמה עשור קודם לכן. הפרשה הונצחה בספרו של אלישע פורת "איקונין סדוק", שבו מופיע הסיפור "רצ'יטטיב ורונדו", ובו מסופר על פיצוץ הופעתו של פסנתרן צעיר כמחאה על השתמטותו מקרבות מלחמת השחרור. את מקומו של הקונצרט שהופסק תפסו ויכוחים סוערים בין מצדדי הפסנתרן למתנגדיו. פורת סיפר כי את ההשראה לסיפור קיבל ממקרהו של וגמן.

כעבור זמן עזב וגמן את הקיבוץ ונסע לפריז. במשך שנים נעלם מהעין הציבורית. בסוף שנות ה-70 שב לתל אביב והופיע בקונצרטים, ואף עסק בהוראת מוזיקה ופסנתר. בין תלמידיו: דוד גריילסאמר ודניאל גלאי.

בשנות ה-90 הידרדר מצבו הבריאותי והכלכלי. הוא עזב את תל אביב וחי בעיר הולדתו חיפה כחסר בית. הוא התגלה על ידי איש אמיד תושב חיפה, שעודד אותו לפתח מחדש את הקריירה המוזיקלית.

וגמן היה נשוי פעמיים, לפסנתרנית ישראלה מרגלית ולנעמי שחף. מאשתו השנייה, אותה נשא בקיבוץ שמיר, נולדה בתו היחידה, יסמין.

יהושע סובול, שהתגורר לאחר נישואיו בקיבוץ שמיר והכיר את יהלי וגמן, קרא לבנו, הזמר יהלי סובול, על שמו.

יהלי וגמן מת בשנת 2001 בחוסר כול.
משפחתו: 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ביישוב
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:משפחת שלונסקי
קטגוריה:שמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
רוח מזרחית (כתב עת)

"רוח מזרחית" הוא כתב עת אלקטרוני שפורסם לראשונה בינואר 2005 על ידי החברה המזרחית הישראלית. במתכונתו הראשונה נערך כתב העת על ידי מזכיר החברה דאז, אסף דוד. 

נכון ל-2010 כתב העת מתפרסם מטעם האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (ממשיכתה של החברה המזרחית הישראלית) ומרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב. העורכים הנוכחיים (נכון ל-2010) הם שני תלמידי מחקר: עידן בריר (עורך ראשי, אוניברסיטת תל אביב) ושי זהר (עורך משנה, האוניברסיטה העברית בירושלים). 

מתכונתו של כתב העת דומה לזו של גיליונות "המזרח החדש" משנותיו הראשונות כרבעון. הוא כולל מאמרים העוסקים בהיסטוריה על גווניה השונים, בהיבטים תרבותיים בחיי החברות המאכלסות את המזרח התיכון, בדגש על מאמרי דעה ומאמרים היסטוריוגרפיים קצרים. במקביל, הוא מכיל מדורים שונים ובהם קולנוע, ספרות, אינטרנט, תרגום מערבית לעברית.

שאיפתו של כתב העת היא לנצל את מתכונתו האינטרנטית הדינמית כדי לקדם פרסומים פרי עטם של כלל בעלי העניין בתחום לימודי המזרח התיכון, האסלאם ותרבויות האזור. נשמר כאן מקום מיוחד לתלמידים לתארים מתקדמים כעורכי מדורים וככותבים, לצדם של אנשי סגל בכיר המרבים לכתוב בו אף הם. 

החל מסוף שנת 2010 מתפרסמת מטעם מרכז דיין ואילמ"א הגרסה האנגלית של כתב העת, Sharqiyya, ובמסגרתה מתורגמים מאמרים ומדורים נבחרים מעברית לאנגלית. 

הגיליון האחרון של "רוח מזרחית", גיליון 14, פורסם בדצמבר 2011. 

בשנת 2023 הוחלט באילמ"א לחדש את פרסום כתב העת וביוני 2024 פורסם הגיליון ה-15. הגיליון החדש הורכב מארבעה חלקים שונים. החלק הראשון הוקדש לרשימות בנושאי היסטוריה, חברה ותרבות. החלק השני כלל מדור מיוחד המוקדש למאורעות ה-7 באוקטובר ולהשלכותיהם על המדינה והחברה בישראל. החלק השלישי הוקדש לפרופסור מנחם מילסון ולמילונו החדש שראה אור בגרסה מודפסת ואילו החלק הרביעי הוקדש לפרסומים אחרונים של חברי אילמ"א. העורכים החדשים הם שני תלמידי מחקר: רועי שלומי מאוניברסיטת בר-אילן ומיקי לוזון מהאוניברסיטה העברית. 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.meisai.org.il/publications/east-wind/ ארכיון כתב העת]

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
מאיר (הגדול) מפרמישלאן

רבי מאיר (הגדול) מפרמישלאן (תס"ג, 1703 - כ"ב באב תקל"ג, 11 באוגוסט 1773), תלמידו וחברו של הבעל שם טוב וממנהיגי תנועת החסידות.

== ביוגרפיה ==

נולד בפרמישלאן בשנת תס"ג (1702), לבת שבע ולרבי יעקב "תם" מפרמישלאן-קולומייא. בצעירותו עסק במסחר ובני האזור שאינם יהודים כינוהו "מאיר הנאמן", בהיותו כבן 35 עזב את כל עסקיו וישב בבית המדרש וחסידים החלו נוהרים אליו. היה מראשוני תלמידיו וחבריו של הבעש"ט ועל פי המסופר, עזר לו להכניע את שרידי כת הפרנקיסטים בלבוב. לאחר פטירת הבעל שם טוב החל לנהל עדה עצמאית בפרמישלאן.
שהה תקופה מסוימת אצל תלמידו רבי שבתי מרשקוב שם שימש כמלמד.

נפטר ב-כ"ב באב תקל"ג (1773) ונקבר בעירו פרמישלאן. בנו רבי אהרן אריה לייב מילא את מקומו בפרמישלאן.

בשנות ה-2000 אותרה מצבתו בבית החיים בפרמישלאן, על ידי ישראל מאיר גבאי - יושב-ראש ועד אהלי צדיקים והוקמה בפתח בית הקברות.

==ספריו==
חיבר ספר בשם "יאיר אור", העוסק בקבלה, והוא נמצא עדיין בכתב-יד ואסור להדפיסו. ספר אחר המיוחס לו, וגם הוא לא נדפס, נקרא "אור תורתו של רבי מאיר".

דבריו, וחלק מסיפורי-האגדה עליו שמספרם מגיע למאות, כונסו בספרים "אור המאיר" ו"מרגניתא דרבי מאיר". סיפורים על אודותיו נכתבו בשני הפרקים הראשונים של הספר "אספקלריה המאירה", בשני כרכים משנת תשנ"ז (1996), מאת הסופר מרדכי גרליץ.

== בני משפחתו ==
==== בניו ====
* רבי אהרן אריה לייב, ממלא מקום אביו בפרמישלאן ואביו של רבי מאיר מפרמישלאן
* רבי דוד מקאלוש, מייסד חסידות קאליש.
* רבי פסח חסיד.

==== אחיו ====
* רבי יהודה לייב "שומר שבת"
* רבי צבי הירש פאטאקיר
*רבי שלמה מפרמישלן

==לקריאה נוספת==
* ד"ר יצחק אלפסי, טרקליני החסידות, חלק א', 2016
* ד"ר יצחק אלפסי, החסידות מדור לדור, חלק א', 1995

==קישורים חיצוניים==
[http://www.yiddishworld.com/forum/viewtopic.php?t=3818 רבי מאיר הגדול מפערמישלאן] באתר "אידישע וועלט פארומס".

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רים
קטגוריה:שושלת פרמישלאן
קטגוריה:תלמידי הבעל שם טוב
קטגוריה:ילידי 1703
קטגוריה:נפטרים ב-1773
גנב עירוני

גנב עירוני (באנגלית: The Town) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 2010, שנכתב ובוים על ידי בן אפלק. הסרט הוא עיבוד קולנועי מחודש לרומן שכתב צ'אק הוגאן בשם "נסיך הגנבים". בסרט מככבים בן אפלק בתפקיד דאג מקריי, ג'ון האם, רבקה הול, ג'רמי רנר ובלייק לייוולי. הסרט שיצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2010, ובישראל ב-7 באוקטובר, זכה לתשבחות מצד המבקרים, ונכנס מיידית לראש רשימות שוברי הקופות בארצות הברית עם הכנסות של 23 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו.

==עלילה==
חבורה של ילידי צ'ארלסטאון, פרבר של בוסטון מסצ'וסטס, מתכננת שוד בנק בעיר קיימברידג'. את החבורה מרכיבים דאג מקריי (בן אפלק), ג'יימס "ג'אם" קופלין (ג'רמי רנר), אלברט מגלוואן (ג'ורג' קרול) ודזמונד אלדן. במהלך השוד הם חוטפים את מנהלת הבנק, קלייר קאייסי (רבקה הול), ולאחר שחרורה דאג מתמנה לעקוב אחריה. השניים מתחברים ובמהלך שיחה דאג מגלה לה שאימו עזבה אותו כשהוא היה ילד. בינתיים, סוכן ה-FBI, אדם פרולי (ג'ון האם), מגלה את אחריותם של הקבוצה על שוד הבנק. בנוסף, הוא מגלה שמי שמפעיל אותם הוא פרג'י (פיט פוסלתווייט). לאחר מכן, הקבוצה מבצעת שוד בנק נוסף שבו היא כמעט נתפסת.

לאחר שדאג חוזר מביקור אביו בכלא, ג'אם מציע לו עבודה חדשה שהוא מסרב להיענות לה. אך פרג'י מאיים על חייה של קלייר ומכריח את דאג לקחת חלק בשוד. דאג וג'אם נכנסים לפנוויי פארק במדי שוטרים ושודדים את חדר הכספות, הם חוברים לחבריהם שממתינים באמבולנס. סוכני ה-FBI מקיפים את הפארק בעקבות מידע שניתן להם מאחותו של ג'אם, כריסטה (בלייק לייוולי). ג'אם נלחץ ומתחיל לירות וכך הוא חושף את מיקומם. במהלך קרב היריות נהרגים ג'יימס ואלברט, דאג וג'אם מצליחים לשרוד כשהם מחופשים לשוטרים, אך הם נאלצים להיפרד. לאחר שהסוכן פרולי מגלה שהשוד בוצע על ידי שודדים מחופשים לשוטרים, הוא מאתר את ג'אם ברחוב ובקרב יריות שמתפתח ג'אם נהרג.

דאג חוזר לפרג'י ומחסל אותו. הוא מתקשר לקלייר והיא מודיעה לו באמצעות קוד שסוכני ה-FBI נמצאים בביתה. דאג בורח מבוסטון לפלורידה, לא לפני שהוא מותיר תיק עמוס בכסף לקלייר ומנדרינה, כרמז לעיר Tangerine באורנג' קאונטי שבמדינת פלורידה, ממנה באה אימו של דאג ואליה הוא בורח.

==שחקנים==
* בן אפלק - דאג מקריי
* ג'ון האם - אדם פרולי
* רבקה הול - קלייר קאייסי
* ג'רמי רנר - ג'יימס "ג'אם" קופלין
* בלייק לייבלי - כריסטה קופלין
* כריס קופר - סטפן מקריי
* ג'ורג' קרול - אלברט מגלוואן 
* טיטוס ווליבר - דינו סיאמפו
* פיט פוסלתווייט - פרג'י

==ביקורות והכנסות==
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", כ- 94% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 191 ביקורות. הסרט יצא לאור בפסטיבל הסרטים של ונציה. יתר על כן, בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס כ-23.8 מיליון דולר, מה שמיקם אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. נכון ל-5 בדצמבר 2010 הסרט הכניס כ-91,735,513 דולר בארצות הברית וכ-51,333,497 דולר ברחבי העולם.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי בן אפלק
קטגוריה:בוסטון בקולנוע
סדר עולמי

סדר עולמי היא תוכנית טלוויזיה בהפקת חברת החדשות המשודרת בקשת 12 ועוסקת בענייני אקטואליה מסביב לעולם (חדשות חוץ). מיומה הראשון היא מוגשת בדרך כלל על ידי ערד ניר. התוכנית שודרה בעבר בערוץ 2 וברשת 13.

==היסטוריה וסיבת הקמה==
באוקטובר 2001, בעקבות פיגועי 11 בספטמבר והסדר העולמי החדש שנלווה אליהם, גייסה חברת החדשות את עורך חדשות החוץ ערד ניר והעלתה את התוכנית "סדר עולמי" העוסקת בחדשות העולם. התוכנית באה לשמש משקל נגד לתוכנית החדשות שהעלה הערוץ הראשון בשעה 19:30, כהקדמה למהדורת החדשות "מבט לחדשות" בשעה 20:00.

לאחר כמה שנים, כשהועברה התוכנית שש עם מהשעה 17:00 לשעה 18:00, היו "שש עם" ו"סדר עולמי" משודרות זו אחר זו: "שש עם" החלה את שידוריה ב-18:00 וסיימה אותם בשעה 19:30, ומיד לאחר מכן, ללא הפסקת פרסומות, הייתה סדר עולמי עולה לאוויר. בשנים 2005–2006, פחתה התחרות על משבצת השידור של השעה 19:30, ו"סדר עולמי" ירדה מהמסך. מאידך, רצו בחברת החדשות ליצור תוכנית שתמשוך את נתוני המדרוג של השעה 17:00, מהמתחרה של ערוץ 10, "חמש עם רפי רשף". חברת החדשות העלתה לשידור את "חדשות בחמש" עם דני קושמרו ונטשה מוזגוביה, אך הניסיון לא צלח. בשנת 2006 הועלתה "סדר עולמי" מחדש, משעה 17:00 עד 17:30, אך ערוץ 10 היה עדיין עם ידו על העליונה במדרוג. 11 בנובמבר 2007 היה יומה האחרון של "סדר עולמי" במתכונת הזו. החל מ-12 בנובמבר 2007 משודרת בשעת שידור זו התוכנית "מהדורה ראשונה", שמימשה את החזון להגיע לרמה של ערוץ 10 במסגרת השידורים הזו, ואילו "סדר עולמי" עברה מיתוג מחדש לשם "סדר עולמי - השבוע", ובשנים 2007 - 2010 היא שודרה בימי שישי משעה 16:45 עד 17:25, כשכל שנה הפיקה התוכנית את תוכנית "סיכום השנה העולמי", בהנחיית ערד ניר. החל מ-2011, עקב עליית העונה השלישית של "האח הגדול", נתפסו 45 הדקות על ידי קשת ששיבצה בשעות אלו תוכנית בשם "שלום האח הגדול", אשר הפכה לימים לתוכנית "דיבור ישיר". סדר עולמי עברה לשדר בימי שבת משעה 16:20 עד 17:00.
במאי 2013 שונה פורמט התוכנית עם מעברה לשידור בערב שישי בשעה 19:15 יחד עם פינות חדשות.
כיום התוכנית משודרת בכל יום שבת בין השעות 17:00 עד 18:00.

==ישראל פלוס==
היות שבזמן הקמת ערוץ ישראל פלוס שודרה התוכנית, והיות שמערכת החדשות המקומית הייתה בשליטת חדשות ערוץ 2, מהדורת חדשות החוץ של הערוץ נקראה גם היא "סדר עולמי" (מירבוי פורידוק, мировой порядок). גם לאחר ניתוק המערכת מחדשות ערוץ 2, התוכנית שמרה על שמה ושודרה מדי שבת משעה 16:05 עד 16:50 ומ-17:05 עד 17:50.

==מגישי התוכנית==
*מגיש ראשי - ערד ניר
*מגישים מחליפים - ירון אברהם, אדוה דדון, בן מיטלמן
*מגישים בעבר - תמר איש שלום, ליאור פרידמן

==ראו גם==
* רואים עולם

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות חברת החדשות
באין כאחד

בָּאִין כְּאֶחָד, או "גִּטּוֹ וְיָדוֹ בָּאִין כְּאֶחָד" ו-"גִּטָּהּ וַחֲצֵרָהּ בָּאִין כְּאֶחָד", הוא פתרון לפרדוקס הלכתי, העוסק בחלות פעולה אשר קיומה מבוסס על דבר שתלוי בה . פתרון התלמוד הוא שהפעולה שגורמת לתחולה והתחולה עצמה מתרחשות באותו הרגע.

==יישומים==
אחת הפעמים בהן מתעורר הפרדוקס, היא כאשר אדם נותן גט שחרור לעבדו; על פי הכלל מה שקנה עבד קנה רבו, עבד אינו מהווה ישות משפטית עצמאית ואינו יכול להיות בעלים על שום דבר. כיוון שכך, אין לעבד את האפשרות לקבל את הגט ההופך אותו לאדם חופשי, כי כל עוד הוא עבד- כל מה שמגיע לרשותו, שייך לבעליו. כדי לפתור את הפרדוקס הזה, קבעה ההלכה כי "גיטו וידו באין באחד", כלומר, באותו רגע שבו ניתן גט השחרור לעבד ניתנת לו גם "ידו"- היכולת המשפטית להחזיק דברים, וכך יכולים עבדים כנעניים להשתחרר.

פרדוקס דומה אשר ניתן לו בגמרא אותו הפתרון, קיים גם בגירושין, במקרה בו אדם זרק גט לחצר הנמצאת בבעלות אשתו. כעת, הואיל וּלְבעל יש קניין פירות בנכסי אשתו, לא תוכל האישה לקבל את הגט. אותו פתרון ניתן גם במקרה זה וגט האישה וחצרה "באין כאחת" וכך ניתן לגרש גם באופן זה.

==פרשנות==
לדעת קצות החושן ניתן להשתמש בכלל "באין כאחד" רק בשחרור עבד או בגירושי אישה, אך לא ניתן להקנות על ידי כך. כך לדוגמה, לא ניתן לכתוב שטר קניין ולהניח בחצרו של המקנה כדי להקנות חצר זו עצמה. בגט שחרור של עבד ובגירושי אשה לעומת זאת, אין צורך לזכות בגט ובשטר אלא רק שיהיה מונח בידו, שכן לא שייך לזכות בעל כרחו של אדם, ואילו גט ניתן לכתוב בעל כרחה של האשה.

ייתכן כי ההיגיון שמאחורי דבריו של ה"קצות החושן", טמון בכך שפתרון זה של "באין כאחד" פועל דווקא בגט שפעולתו היא רק סילוק ישות משפטית ששולטת בעבד, כדי להותיר את בעלותו של העבד על ידו - שהייתה קיימת גם עד אז - על כנה, ולמנוע את בעלותו של האדון על העבד, וחלות זו נוצרת על ידי זה שהגט מגיע לידו של העבד. במקרה כזה יסלק הגט את רשות האדון ויצור מצב שבו העבד עומד ברשות עצמו, אך לעומת זאת לא ניתן ליצור זהות או ישות חדשה על ידי מנגנון של "באין כאחת", עוד אפשר לבאר שכיוון שקנין השטר הוא תוצאה של הדין שזהו חצרו, וכן להפיך, (ולא רק שזה תלוי בזה,) ולכל קנין לוקח שהות זמן לחול (כמבואר בשערי יושר), אין מציאות שיחולו ביחד משא"כ בגירושין ושחרור עצם הנתינה אינה חלות.

==קישורים חיצוניים==
* (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)

==הערות שוליים==

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:עבד כנעני
קבר אור החיים

מפת הקברים העיקריים בבית הקברות בהר הזיתים
קבר אור החיים (נודע בכינוי: קבר אור החיים הקדוש), הוא קברו של רבי חיים אבן עטר, המפורסם בשם ספרו "אור החיים". הקבר נמצא במורד הר הזיתים מעל קבר זכריה ויד אבשלום. ליד הקבר קבורות שתי נשותיו של הרב חיים אבן עטר וכן הרב חזקיה דיסלווא בעל הפרי חדש, הרב יום-טוב אלגאזי, הישיש חיים אלנקווה, הישיש יצחק אלנקווה והרב ברוך מרדכי אטינגר. רבבות פוקדים את הקבר, במיוחד ביום הפטירה, ט"ו בתמוז.

==היסטוריה==
רבי חיים אבן עטר נפטר בירושלים ונטמן בקברו ט"ו בתמוז ה'תק"ג (1743).

במלחמת העצמאות עבר השטח שבו הקבר לשליטת ירדן. בהסכם שביתת הנשק עם ירדן שנחתם ב-3 באפריל 1949 נקבע שישראלים יוכלו לפקוד את המקומות הקדושים בהם קבר אור החיים אך השלטון הירדני לא כיבד את החלק הזה בהסכם וכניסת מתפללים יהודים נמנעה לחלוטין. בזמן השלטון הירדני בהר הזיתים עסק טרקטור ביישור האזור של הקבר. הטרקטור הרס את הקברים שמשמאל לקבר וכשהגיע לקבר עצמו התהפך לוואדי והנהג נהרג. לאחר מספר ניסיונות נוספים שהסתיימו בכישלון, השתכנעו הערבים בקדושת הקבר והעבודות הופסקו

במלחמת ששת הימים עבר השטח שבו הקבר לידי ישראל, ומאז מתאפשרת הגעת מתפללים יהודים ללא הגבלה.

==אמונות הקשורות לקבר==
מסופר כי במלחמת העולם השנייה, כשהיה חשש שהגרמנים יכבשו את ארץ ישראל, הלך האדמו"ר מהוסיאטין להתפלל בקבר שהוא נושא בידיו ספר תורה. כשחזר אמר שתפילתו התקבלה והגרמנים יובסו בקרב, מאחר שראה על הקבר את שם הויה באותיות של אש.

הרב חיים שמואלביץ פקד את הקבר לעיתים קרובות. בתפילתו היה מביט למטה לכיון יד אבשלום ומתפלל בנוסח זה: "רבונו של עולם! כשאדם אומר לחברו 'אני מוחל' אין אלו אלא דברים בעלמא. רק אבא כשהוא אומר 'אני מוחל' מחילתו מחילה. ראה, דוד המלך, כמה רדיפות נרדף על ידי בנו הסורר וכמה צער הצטער בגינו. ובכל זאת, כאב, הוא מחל. רבונו של עולם! הן אתה אב ומחילתך מחילה, אנא אמור 'אני מוחל'!".

רבי מאיר אבוחצירה ממליץ כסגולה "בכל צרה שיש לאדם ילמד בספר "אור החיים הקדוש" וישתטח על מצבתו ותתקבל בקשתו"
.
המנהג לשים פתקי בקשה בכותל המערבי מיוחס לו. משום כך נפוץ המנהג לשים פתקי בקשה על מצבתו.

==מצבת הקבר==
את הנוסח החקוק על המצבה ניסח תלמידו ג"ע [-גאון עוזינו] מרןהחיד"א.

==לקריאה נוספת==
* זאב וילנאי, מצבות קודש בארץ ישראל, עמודים 226–228
* מדריך כרטא להר הזיתים - 1999.
* ישראל גליס, קברי צדיקים בארץ ישראל, הוצאת כרטא, 2005.
* מפת המקומות הקדושים וקברות הצדיקים כרטא, [1996?].

==קישורים חיצוניים==
* [https://mountofolives.co.il/he/deceased_card/חיים-בן-עטר-האור-החיים-הקדוש/ קבר האור החיים הקדוש באתר אלע"ד (כולל מפת הגעה)]
*[http://www.jerusalem.muni.il/jer_sys/picture/atarim/site_form_atar.asp?site_id=6947&pic_cat=1&icon_cat=5&york_cat=8 קבר האור החיים הקדוש באתר עיריית ירושלים]
* 
* [http://www.bhol.co.il/Article.aspx?id=17914 גלריית תמונות מהילולת האור החיים]
* דניאל זר, [http://www.flix.co.il/tapuz/showVideo.asp?m=3647170 שיעור בנושא הילולת האור החיים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית הקברות היהודי בהר הזיתים
קטגוריה:הנצחת חיים בן עטר
חסינות (רפואה)

חֲסִינוּת היא מונח ביולוגי המתאר מצב שבו לגוף יש הגנות ביולוגיות מספקות בפני זיהום או חדירת מזהמים. לחסינות, שהיא פועל יוצא של פעילות מערכת החיסון, ישנם מרכיבים ספציפיים ולא ספציפיים. המרכיבים הלא-ספציפיים מתפקדים כיוצרי חיץ או מכשול לחדירת אובייקטים פתוגניים, או כאלמנטים המכחידים או נלחמים במגוון רחב של פתוגנים אלה. ייחודה של המערכת בכך שאינה ספציפית לגורם כלשהו (חיידק, נגיף, פטרייה או טפיל). חסינות ספציפית, או חסינות מסתגלת (אדפטיבית), היא חסינות שמסוגלת ללמוד לזהות מזהמים חדשים ולשפעל מערכת חיסונית ספציפית נגד מזהמים אלה.

חסינות אדפטיבית (נרכשת) נחלקת לעיתים קרובות לשני סוגים בהתאם לדרך שבה החסינות הושגה. חסינות טבעית מתרחשת כשהמפגש עם גורם המחלה אינו מכוון, ואילו חסינות מלאכותית או מכוונת מתרחשת כשהמפגש עם המזהם (או חלק ממנו) הוא מכוון - כפי שהדבר נעשה במקרה של חיסונים. כל אחת מהמערכות לעיל יכולה להתחלק הלאה בהתאם לדרך השגת החסינות. חסינות פסיבית היא יכולת חיסונית שהועברה לגוף באופן פסיבי (כמו למשל בהזרקה של נוגדנים או תאי T לבנים מתורמים זרים או מחלב אם). חסינות אקטיבית היא כזו שמתרחשת באופן אקטיבי בגוף עצמו, בתגובה למפגש עם אנטיגן. חסינות פסיבית היא קצרת טווח מטבעה, ופחות ספציפית מחסינות אקטיבית, שהיא ספציפית ביותר וארוכת טווח (לעיתים למשך כל החיים).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אימונולוגיה
ברז כיבוי אש

ווירג'יניה שבארצות הברית]]
צינור מ[[כבאית מחובר אל ברז כיבוי, ניו יורק]]
ברז כיבוי אש ב[[פתח-תקוה]]
ברז כיבוי אש ב[[פתח-תקוה עם הנתונים]]
ברז כיבוי אש (נקרא גם ברז שרפה או הידרנט) הוא אמצעי עזרה להגנה משרפות, מקור מים המסופק על ידי רשויות מקומיות כדי לאפשר לשירותי כיבוי האש להתחבר אל מערכת המים העירונית לשם סיוע בכיבוי אש, במקרי שריפות גדולות בהן לא מספיקה כמות המים המאוחסנת במכלי הכבאית.

ברזי כיבוי אש, הקרויים גם ברזי הסנקה, מספקים מים בלחץ גבוה בהרבה מלחץ המים בשימוש יומיומי. השימוש בברז כיבוי נעשה באמצעות חיבור צינור לברז, פתיחת השסתום כדי לספק זרם מים עז בלחץ בסביבות 350 קילופסקל (שווה לכ-3.45 אטמוספירה) (לחץ זה משתנה באזורים שונים, תלוי במגוון משתנים, לרבות גודל ומרחק מקור המים). את הצינור ניתן לחבר לכבאית, ולהשתמש במשאבה של הכבאית להגברת לחץ המים ואף לפיצולם למספר זרמים לפי הצורך.

מקור המילה הסנקה, שפירושה הוא דחיפה, הוא מן המשנה (מקוואות, ב, ו). זאב בן־חיים, ששימש מזכיר מדעי בוועד הלשון בשנות הארבעים של המאה העשרים ולימים היה לנשיא האקדמיה ללשון העברית, שהעלה את הפועל הנדיר מן המקורות והציע אותו לחברי ועד הלשון לציון הפעולה המודרנית<ref></ref>. 

יש להימנע מפתיחת או סגירת הברז במהירות רבה מדי שכן הדבר עלול לגרום להלם מים העלול לפגוע בצנרת סמוכה. רוב שסתומי ברזי הכיבוי אינם מתוכננים להשניק את זרם המים אלא מתוכננים לפתיחה מלאה או סגירה מלאה. כבאים מפעילים לרוב ברזי כיבוי כשהם מוגנים בבגדי מגן כגון כפפות וקסדה עם מגן פנים. מים הפורצים בלחץ גבוה עלולים להפיל אדם בוגר או לגרום לפציעה.

במדינות רבות נאסר על חנייה בסמוך לברז כיבוי אש.

==קישורים חיצוניים==

ברזי כיבוי אש והסנקה לספרינקלרים ברעננה

==הערות שוליים==

קטגוריה:כיבוי אש
כביש הטבעת של סנקט פטרבורג

ממוזער
כביש הטבעת של סנקט פטרבורג (ברוסית: Кольцева́я автомоби́льная доро́га вокру́г го́рода Санкт-Петербу́рга) הוא כביש מהיר הסובב את העיר ומקשר עיירות במחוז לנינגרד אל העיר. אורכו 142.15 ק"מ.
==היסטוריה==
רעיון הכביש עלה לראשונה ב-1965, אולם התקדמות אמיתית ניכרה רק ב-1984 כאשר הסניף האזורי של המפלגה הקומוניסטית והנהלת העיר הסכימו על בניית כביש. בשנת 1995 הכביש נכנס לתוכנית הלאומית לסלילת כבישים ברחבי רוסיה. הלכה למעשה, הבנייה החלה רק ב-1998. בשנת 2011 הושלמה בנייתו של הכביש.
==מאפיינים==
* אורך: 142 קילומטרים
* רוחב: 17–32 מטרים
* נתיבים: 4 עד 8
* גשרים ותמיכה: 105
* תעלה: 1
* צמתים וגדרות הפרדה: 26
* הגבלת מהירות: 110 קמ"ש

==ראו גם==
*כביש הטבעת של מוסקבה
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוסיה: כבישים
קטגוריה:אירופה: כבישים היקפיים
קטגוריה:סנקט פטרבורג: כבישים
אינסומניום

אינסומניום (בשפת המקור: Insomnium) היא להקת דת' מטאל מלודי מיואנסו, פינלנד. סגנונם מושפע מסגנון הדום מטאל, שמתבטא בשירים על צער, טבע ואבל. חברי הלהקה משלבים גם אלמנטים ממוזיקת הפרוגרסיב מטאל.

שמה של הלהקה, אינסומניום, הוא מילה בלטינית הקשורה בחלומות, עם פרשנויות שונות למשמעות שלה: פנטזיה, עוררות, חזון או סיוט.<ref></ref> אין קשר בין שם הלהקה לבין נדודי שינה (אינסומניה).<ref></ref>

הלהקה פיתחה לאורך השנים את סגנון המוזיקה שלה. המלודיות בשיריה מתבטאות במלנכוליה גבוהה (עצבות), והסאונד הכללי שלהם יותר אפל מלהקות דת' מטאל אחרות, אם כי לא נחשב "דומי" או איטי מספיק על מנת להיחשב לדת'-דום.

האלבום השביעי שלהם, Winter's Gate, הוא אלבום קונספט. האלבום מורכב מרצועה אחת אפית בת 40 דקות, ונאמר שהוא עוסק ב"קבוצה של ויקינגים שיצאה למצוא אי אגדי ממערב לאירלנד, למרות החורף הבוגדני שמתקרב". אלבום זה התבסס על הסיפור הקצר מאת חבר הלהקה נילו, "שער החורף", או "Talven Portti" בפינית המקורית. סיפור זה זכה או היה מועמד לפרסים פיניים רבים. גם האלבום התשיעי של הלהקה, Anno 1696, הוא אלבום קונספט המבוסס על סיפור קצר אחר מאת נילו.<ref></ref>

==חברי הלהקה==
* נילו סאוואנן - שירה, באס (1997-היום)
* וילה פרימן - גיטרה (1997-היום), שירה (נקי) (2011-היום)
* מרקוס הירווונן - תופים (1997-היום)
* מרקוס ונאלה - גיטרה (2011-היום)

===חברים לשעבר===
* טאפני פסונן - תופים (1997), גיטרה (1998-1997)
* טימו פארטנן - גיטרה (2001-1998)
* וילה ואני - גיטרה (2011-2001)
* יאני לימטיינן - גיטרה, שירה (נקי) (2024-2019)
==דיסקוגרפיה==
{| class="wikitable mw-collapsible" border="1"
|-
!אלבום
!שנה
|-
| Demo 99 (דמו) ||1999
|-
| Underneath the Moonlit Waves (דמו) ||2000
|-
|In the Halls of Awaiting
|2002
|-
| Since the Day It All Came Down ||2004
|-
| Above the Weeping World ||2006
|-
| Where the Last Wave Broke (מיני אלבום) ||2009
|-
|Across the Dark
|2009
|-
|One for Sorrow
|2011
|-
| Ephemeral (מיני אלבום) ||2013
|-
| Shadows of the Dying Sun ||2014
|-
| Winter's Gate ||2016
|-
| Heart like a Grave ||2019
|-
| Argent Moon (מיני אלבום) ||2021
|-
| Anno 1696 ||2023
|-
|Songs of the Dusk (מיני אלבום)
|2023
|}
==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות פיניות
קטגוריה:חמישיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1997
הנקרופוליס בפנטליקה

הנקרופוליס של פנטליקה היא עיר קברים בסיציליה, ובה כ-5,000 קברים, המתוארכים החל מן המאה ה-13 לפנה"ס ועד המאה ה-7 לפנה"ס. פנטליקה נמצאת בעמקי הנהרות אנאפו וקלסינרה, בין הערים פרלה וסורטינו, בדרום מזרח סיציליה. הנקרופוליס של פנטליקה, יחד עם העיר סירקוזה, הוגדרו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. 

פנטליקה נמצאת על רמה המוקפת בגאיות שיצרו הנחלים אנאפו וקלסינרה. הרמה ממוקמת בין היישובים פרלה וסורטינו, בדרום מזרח סיציליה. הרמה היא חלק משלוש שמורות טבע, ומהווה אזור שימור חשוב.

כניסה לאחד הקברים
הנקרופוליס משתרע על שטח הררי, ובו מערות ומצוקים, שאורכו כ-1,200 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו כ-500 מטרים ממזרח למערב. בשטח ניתן להבחין בכ-5,000 קברים, שרובם נחצבו בסלע. קברים אלה מיוחסים לתושבי האי הקדמונים, שנדחקו מחופי האי במהלך המאה ה-13 לפנה"ס, עם הגעתם של השבטים האיטלקיים הראשונים, שבטי הסיקניים (ביוונית Sikanoi) והסיקוליים (ביוונית Sikeloi). ניתן להבחין בחמש קבוצות של קברים:
* הנקרופוליס הצפון-מערבי, ובו כ-600 קברים, שנחצבו בקבוצות של חמישה; 
* הנקרופוליס הצפוני, שבו כ-1,500 קברים; זהו הנקרופוליס הנרחב ביותר והמעורר השתאות יותר מכולם. הקברים באזור זה נחצבו במאה ה-12 ומאה ה-11 לפני הספירה.
* הנקרופוליס הדרומי, הנמצא בין שני האתרים הקודמים; גם הקברים שבו נחצבו באותן מאות.
* נקרופוליס פיליפורטו, שבו כ-500 קברים; נקרופוליס זה מרוחק כ-9 ק"מ מן העיירה פרלה, והקברים שבתחומו משתרעים של צלעות ההרים, על אגן נחל אנאפו, ועד סמוך לעיר. הקברים מתוארכים החל מן המאה ה-13 ועד למאה ה-9 לפנה"ס. 
* נקרופוליס קאבטה (Cavetta) ובו כ-300 קברים, שנחצבו במאה ה-9 ובמאה ה-8 לפני הספירה. באזור זה נמצאים גם שרידי מבנים מן התקופה הביזנטית.

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור הנקרופוליס נמצאו שרידים של יישוב מתקופת הקולוניזציה היוונית של האי, בין המאה ה-8 למאה ה-6 לפני הספירה. שרידים שמקורם מיקני ושרידי מבנים מונומנטליים נחשפו גם הם, ביניהם זיהו הארכאולוגים אנאקטורון, ארמון של נסיך. 

באזור נמצאו שרידים גם מתקופה מאוחרת בהרבה, המאה ה-9 והמאה ה-10 לספירה: באזור זה הוקמו ביצורים שנועדו להדוף את הפלישות הפאטמיות לאי. 

הנקרופוליס של פנטליקה הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2005, יחד עם סירקוז הסמוכה. על פי נימוקי ההכרזה, פנטליקה וסירקוז מהוות עדות ייחודית להתפתחות התרבויות הים תיכוניות במהלך מאות שנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיציליה: היסטוריה
קטגוריה:נקרופוליס
קטגוריה:פארקים ארכאולוגיים
סופת אש

פארק הלאומי ילוסטון, 1988]]
מרכז העיר [[טוקיו נשרף עד לעפר לאחר ההפצצות וסופת האש שהגיעה בעקבותיהן במהלך מלחמת העולם השנייה.]]
סופת אש היא שרפה עזה והרסנית היוצרת ומשמרת מערכת רוחות משלה. לרוב מדובר בתופעה טבעית המתרחשת בעת שרפות יער או שריפות גדולות אחרות בשטח פתוח. סופות אש יכולות להיווצר באופן מכוון ומלאכותי באמצעות הפצצות, דוגמת ההפצצות במלחמת העולם השנייה על טוקיו ועל דרזדן. סופות אלו הרסניות ביותר וקשה מאוד להשתלט עליהן. 

== תהליך היווצרות סופת אש ==
סופת אש נוצרת כאשר לחלל שנוצר מזרם האוויר החם העולה מהשרפה נשאב אוויר מהסביבה. הרוחות הנושבות לתוך מוקד האש מזינות אותה בחמצן ומלבות אותה. מערבולות האוויר הנוצרות גורמות לשינויֵי כיוון חריפים של הרוחות. מערבולות האוויר עשויות ליצור מערבולות אש, מעין עלעולי חול של אש העשויים לנוע לכיוונים שונים. עוצמת מערבולות האש יכולה להגיע לממדים של סופה ולגרום לסופות טורנדו.

הרוחות הנושבות למוקד האש מלבות את האש ומעצימות אותה. חום עז קורן מהאש וגורם להצתה של חומרים דליקים הרחוקים מהאש עצמה. בעירת החומרים מוסיפה לעוצמתה של סופת האש ומגדילה את שטח השפעתה. הרוחות עלולות לשאוב אל תוך האש אנשים וחפצים שם הם נשרפים כליל. אנשים מחוץ לבעירה עצמה עלולים למות מחוסר בחמצן שכן הבעירה מכלה את החמצן באוויר. סופת האש מכלה כל חומר דליק ושוככת רק לאחר שלא נותרים עוד חומרים לבעירה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

* 

קטגוריה:אש
קטגוריה:אסונות טבע
שמפאן ההיסטורית

שמפאן (בצרפתית: Champagne) הייתה אחת מ-39 הפרובינציות של צרפת שלפני המהפכה הצרפתית.

כיום רובה של שמפאן ההיסטורית נכלל בחבל שמפאן-ארדן הממוקם בצפון מזרח צרפת וכולל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, מארן ומארן עילית. גבולה המערבי נמצא כ־160 ק"מ ממזרח לפריז. הערים טרואה, ריימס ואפרנה משמשות כמרכזים מנהליים ומסחריים של האזור שבו נודעת חשיבות מרובה לגידול גפנים ולהפקת יינות משובחים ובמיוחד יין שמפניה.

== היסטוריה ==
הרומאים היו הראשונים שהכניסו את גידול הגפנים לשמפאן. השם שמפאן נגזר מן המילה הלטינית קמפאניה שהוא שמו של מחוז באיטליה הממוקם דרומית לרומא ואשר גבעותיו המתפתלות ונופו הכפרי דומים לאלה של שמפאן.

במשך מאות שנים שמפאן שימשה לדרכי מעבר צבאיות ומסחריות שחיברו את פלנדריה עם איטליה. ב־20 ביוני 451 בסביבות העיר שאלון-אן-שמפאן אטילה ההוני נאלץ לסגת בפני ברית שכללה לגיונות רומאיים בפיקודו של פלביוס אאטיוס וצבא שהורכב משבטים ויזיגותים בפיקודו של תאוריד הראשון (הקרב במישורים הקטאלונים). הייתה זו נקודת מפנה בפלישת ההונים לאירופה.

כבר בתקופתם של המלכים המרובינגים שמפאן הייתה דוכסות שנוצרה כתוצאה מברית של הערים ריימס, לאן וטרואה. בסוף המאה השביעית ובתחילת המאה השמינית שלטו בשמפאן ראשי הארמון המרובינגי ובהם דרוגו ופפין מהרסטל. תחת שלטון השושלת הקרולינגית התפתחה שמפאן מבחינה כלכלית. קרל הגדול ואחריו בנו לואי החסיד עודדו את גידול הגפנים. המסורת של הכתרת מלכי צרפת בקתדרלת ריימס תרמה לפרסומם של יינות שמפאן ובעיקר של השמפניה.

רוזנות שמפאן נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לוסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחד משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה.

במרוצת המאה השתים עשרה והמאה השלוש עשרה נערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלה התפרסמו בכל רחבי אירופה.

ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת.

שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790).

בשנת 1956, רוב שמפאן הפכה לחלק מהאזור האדמיניסטרטיבי הצרפתי של שמפאן-ארדן, אשר כלל ארבעה מחוזות: ארדן, אוב, הוט-מארן ומארן. מ-1 בינואר 2016, שמפאן-ארדן התמזגה עם האזורים הסמוכים אלזס ולורן ויצרה את האזור החדש של גראנד אסט.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צרפת: היסטוריה
התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית

מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון התשיעי לחוקה
התיקון התשיעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Ninth Amendment) הוא התיקון שלפני האחרון במגילת הזכויות בחוקת ארצות הברית. התיקון קובע כי אין לפרש את החוקה (כולל מגילת הזכויות), שבה פורטו זכויות אדם שיש לשמור עליהן, כאילו היא מונה רשימה סגורה של זכויות. כלומר, פירוט הזכויות בחוקה לא יפגע בהגנה על זכויות אחרות, שאינן מנויות בה במפורש.

תיקון זה נועד למנוע אפשרות של פגיעה בזכויות השמורות בידי העם, גם אם אינן מצוינות במפורש בחוקה. למשל, השתמשו בתיקון זה כדי להגן על הזכות לפרטיות, שאינה מנויה במפורש בחוקה.

==תוכן התיקון==
===מקור===
<div style="text-align: center; direction: ltr; margin-left: 1em;">
The enumeration in the Constitution, of certain rights, shall not be construed to deny or disparage others retained by the people
</div>

===תרגום===

: <center>"פירוטן בחוקה של זכויות מסוימות לא יפורש כאילו הוא שולל או גורע זכויות אחרות הנשמרות בידי העם"</center>

==קישורים חיצוניים==

* 

התיקון ה-9 לחוקת ארצות הברית
ג'ורג' המילטון

לורד ג'ורג' פרנסיס המילטון (אנגלית: George Francis Hamilton, 17 בדצמבר 1845 – 22 בספטמבר 1927) היה מדינאי בריטי, חבר המפלגה השמרנית. שימש כלורד הראשון של הימייה וכשר לענייני הודו.

== ראשית חייו ==
המילטון היה בנו השלישי של ג'יימס המילטון, הדוכס הראשון מאייברקורן, ולואיזה, בתו של ג'ון ראסל, הדוכס השישי מבדפורד. הוא התחנך בהארו, שירת ברגימנט הרובאים של הצבא הבריטי, ולאחר מכן ברגימנט משמר קולדסטרים (Coldstream Guards), שבו התקדם עד דרגת לוטננט.

== קריירה מדינית ==
המילטון כיהן כחבר פרלמנט מטעם מחוז מידלסקס בין השנים 1868–1885, ומטעם אילינג בין 1885–1906. הוא שירת תחת בנג'מין דיזראלי כסגן השר לענייני הודו בין השנים 1874 ו-1878, וכסגן נשיא ועדת החינוך בין 1878 ו-1880. הוא מונה כחבר במועצה המלכותית בשנת 1878.

הוא מונה לחבר קבינט בתפקיד הלורד הראשון של הימייה תחת ראש הממשלה לורד סולסברי בשנת 1885, תפקיד שאותו מילא עד שנת 1886, ואז שוב בין השנים 1886–1892. בשנת 1894 נבחר לשמש יו"ר ועד החינוך של לונדון (London School Board). כאשר לורד סולסברי הקים את הקבינט השלישי שלו בשנת 1895, המילטון מונה כשר לענייני הודו, והוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1903 (בשנה האחרונה תחת בלפור כראש הממשלה).

== תפקידים נוספים ==
המילטון כיהן בין 1915 ל-1919 כיו"ר חברת הרכבת התחתית של לונדון. הוא קיבל שני תוארי דוקטור לשם כבוד, האחד מאוניברסיטת גלאזגו, והשני מאוניברסיטת אוקספורד. הוא כיהן תקופה מסוימת כשופט זוטר. כמו כן כיהן כנשיא האיגוד המלכותי לסטטיסטיקה.

== חייו האישיים ==
המילטון התחתן עם מוד קרוליין, בתו של דוכס הרווד, ולזוג נולדו שלושה בנים. הוא מת ב-22 בספטמבר 1927, בגיל 81.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חברי פרלמנט בריטים
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:חברי המפלגה השמרנית (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:מזכירי המדינה לענייני הודו
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1845
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1927
תזמורת קולון

תזמורת קולון (בצרפתית: Concerts Colonne) היא תזמורת סימפונית צרפתית שמקום מושבה בפריז. את התזמורת ייסד בשנת 1873 הכנר והמנצח אדואר קולון.

== תולדות התזמורת ==

כאשר קולון כיהן כמנהל תזמורת האופרה של פריז, הזמינו המו"ל ז'ורז' הרטמן לנהל סדרה של קונצרטים פופולריים, שארגן תחת השם "קונצרטים לאומיים" במרץ 1873. על אף הצלחתם הראשונית הגדולה של הקונצרטים, נאלץ הרטמן לפרוש מן המפעל בשל הנטל הכספי הכבד שהטילו עליו. 

בשלב זה החליט קולון להקים תזמורת משלו, Association artistique des Concerts Colonne שתשכון בתיאטרון דו שאטלה. התזמורת קמה בנובמבר 1873 ושמה דגש מיוחד על מוזיקה עכשווית של אותם ימים (סן-סנס, מאסנה, שרפנטייה, פורה, ד'אנדי, דביסי, ראוול, וידור, דיקא ושברייה). לצד מלחינים אלה הופיעו בתוכניות וגנר וריכרד שטראוס, וקולון השיב לחיים יצירות של ברליוז, כמו "קללת פאוסט", שבוצעה 172 פעמים עד מלחמת העולם הראשונה. 

מאהלר, צ'ייקובסקי, דביסי, גריג, ריכרד שטראוס ופרוקופייב ניצחו במשך השנים על התזמורת בביצוע יצירותיהם.

גם לאחר פרישת מייסדה, המשיכה התזמורת לתמוך במוזיקה חדישה, ועונת 1923-24 כללה 22 ביצועי בכורה.

המנהל המוזיקלי הנוכחי, לורן פטיז'יראר, מכהן בתפקידו מאז שנת 2004. בשנת 2007 חודש החוזה שלו עד שנת 2014.

== מנהלים מוזיקליים ==

* אדואר קולון (1873-1910)
* גבריאל פיירנה (1910-1932)
* פול פאריי (1932-1956)
* שארל מינש (1956-1958)
* פייר דברו (1958-1992)
* אנטונלו אלמנדי 1992-1997)
* לורן פטיז'יראר (מ-2004 - )

== קישורים חיצוניים ==

* 

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.orchestrecolonne.fr/ Association artistique des Concerts Colonne]
</div>

== הערות שוליים ==

קולון
קולון
מחילה (משפט עברי)

במשפט העברי, מחילה היא מעשה קנייני השייך לסוגת הקניינים הנעשים על ידי סילוק בעלות ותביעה משפטית, שהם הפקר, ייאוש, וסילוק, ויש הסוברים שהיא עצמה מדין סילוק.

==חלות הקנין==
בניגוד לשאר הקניינים שנעשים על ידי פעולה חיובית של גמירות דעת, הייאוש ומחילה נעשית על ידי שלילת והסחת דעת גמורה מהחוב.

הראשונים נחלקו האם המחילה נעשית על ידי מעשה קניין או שמא די באמירה.

==מחילה בטעות==
כמו ייאוש, חלות המחילה נעשית בקלות יותר מקניינים אחרים, ולכן לפי שיטת רש"י, הריב"ש וראשונים נוספים גם מחילה בטעות היא מחילה. ההסבר לכך הוא שכן בקניין זה אין דרושה דעתו של האדם שעל כך תיתכן טענת טעות האומרת שדעתו של האדם לא הייתה קיימת באופן זה, אלא המחילה היא דווקא שלילת דעתו של האדם, ולכן לא שייכת בה טענת טעות.

הגמרא בבבא מציעא אומרת – לפי פירושו של רש"י – כי אדם המקנה לחברו דבר שלא בא לעולם, למשל: פירות של עץ שעדיין לא צמחו, ואותו מקנה טעה וחשב כי הדבר נקנה, וכאשר צמחו הפירות אכל הקונה את פירותיהם, אין המוכר יכול לתבוע את הפירות כאשר יתברר לו כי הקניין היה בטעות, שכן הוא מחל על הפירות, על אף שהמחילה הייתה בטעות.

התוספות חלוק על רש"י בפירוש הגמרא, מכוח שורה של ראיות: רב נחמן פוסק שמחילה בטעות אינה מחילה, במסכת בבא מציעא הגמרא מניחה כי שומא בטעות אינה חלה, במסכת נזיר אומרת הגמרא בשם בית הלל שהקדש בטעות אינו הקדש, במסכת גיטין אומרת הגמרא ש"כל קנין בטעות חוזר".

==קישורים חיצוניים==
* (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)
* 
* מאמרים בעניין [https://asif.co.il/tag/%d7%9e%d7%97%d7%99%d7%9c%d7%94/ מחילה] באתר "ספריית אסיף" 
* הרב אריה שטרן, [http://www.meirtv.co.il/site/content_id.asp?id=9248 מחילה בטעות], ערוץ מאיר 
* הרב דוד לחובר, [http://www.hidabroot.org/MediaDetail.asp?MediaID=11470&Lang=0&MsgID=15021 מחילה בטעות], ערוץ הידברות 
* הרב ישועה רטבי, [http://kiryatmoshe.co.il/מאמרי-בית-הדין/470-דיני-מחילה-מחל-על-חובו-והתחרט סיכום מקיף על דיני מחילה], באתר בית הדין לענייני ממונות שעל-יד הישיבה הגבוהה מצפה יריחו
* שמואל שמעוני, [https://www.etzion.org.il/he/talmud/seder-nezikin/massekhet-bava-metzia/בבא-מציעא-דף-סז-מחילה-בטעות-0 בבא מציעא דף סז - מחילה בטעות], באתר ישיבת הר עציון
* ד"ר ברוך כהנא, [https://drive.google.com/file/d/1NQkoU5JVtYuzN4cNIfKJ6GyGfMMTuDEi/view?usp=sharing מחילת חובות במשפט העברי], ירושלים תשפ"ד
* ד"ר ברוך כהנא, [http://www.mishpativri.org.il/researches/mehilatnai.htm מחילת תנאי], בסדרת "חוק לישראל", הוצאת "מורשת המשפט בישראל", ירושלים תשס"ד-2004

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט עברי
החפרפרת (תוכנית טלוויזיה)

החפרפרת הייתה תוכנית מציאות ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת, בחורף 2001, על פי פורמט בלגי מצליח ששודר ברחבי העולם בשם "The Mole". התוכנית הונחתה על ידי איתי אנגל.

בתוכנית התמודדו עשרה משתתפים, כאשר ביניהם פעלה "חפרפרת" אחת, שתפקידה היה לשבש ולהכשיל את האחרים במשימות שהוטלו עליהם. בסוף כל פרק נדרשו המשתתפים לענות על שאלון הנוגע לזהות החפרפרת והמתמודד שהפגין את הידע המועט ביותר אודות זהותה - הודח.

בסוף העונה הראשונה (והיחידה) ניצח המתחרה עודד גרובר - היום איש תקשורת - שזכה בפרס של מאה ועשרים אלף ש"ח והיה האחרון שנשאר.

למרות השקעה כספית ניכרת (על פי הערכות - כ-150 אלף דולר לפרק), קיבלה הסדרה ביקורות פושרות ורייטינג נמוך, מה שהביא להפסקתה לאחר עונה אחת.

==קישורים חיצוניים==
* 

* - ריאיון עם החפרפרת
* - ביקורת
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט זר
סילוק (משפט עברי)

סילוק הוא מונח במשפט העברי שמשמעותו מעין מעשה קנייני המביא לביטול בעלות ותביעה משפטית. מעשי קניין בסוגה זו הם: הפקר, ייאוש, ומחילה.

==מהות הקניין==
קניין הסילוק נעשה על ידי כך שהאדם העתיד לקבל נכסים כל שהם, מסלק את עצמו מלזכות בחפץ. אחת מהדוגמאות הנפוצות הוא בעל הכותב לאשתו בעודה ארוסה, שלא יזכה בנכסי מלוג שלה ומפירותיהם הזכאים לו על פי תקנת חכמים.

הרשב"א מבהיר, כי יורש אינו יכול לסלק את עצמו מדיני הירושה, שכן הסילוק תקף רק אם הוא התבצע עוד לפני שהקונה זכה בכח לזכות בנכסים, אבל במקרה של היורש, זכותו של היורש בכוח כבר תקפה משעה שנולד, והירושה בפועל היא מכוח זכות הירושה שלו.

==סילוק מדבר שלא בעולם==
לפי שיטת הרמב"ן, יכול אדם לסלק את עצמו גם מנכסים הנחשבים כ"דברים שלא באו לעולם" מכיוון שהאשה עדיין לא זכתה בהם, ולכן בעל יכול לסלק את עצמו מנכסי אשתו, גם מנכסים שעדיין לא נפלו לרשותה. הוא מביא את דברי הירושלמי המסתפק בדבר, ואת דבריו של רבי זעירא המשיב כי . לפי הסבר הרמב"ן, ניתן לסלק את עצמו מדבר שלא בעולם, אלא שלפי שיטת רבי זעירא, לאדם יש כח זכייה הנקרא "ידו כידה" המזכה אותו גם בנכסים שעדיין לא באו לרשותו, ולכן אין הוא יכול לסלק את עצמו. לעומת זאת, הרשב"א סבור שמשמעות דברי הירושלמי היא שאין אדם יכול לסלק את עצמו מדבר שלא בא לעולם.

==מהות הסילוק==
רבי אלחנן וסרמן חוקר, האם הסילוק הוא מהכוח הנותן לו לאדם זכות לקנות, או מהנכסים עצמם. לפי זה הוא מסביר, שהרמב"ן והרשב"א הסבורים שיורש אינו יכול לסלק את עצמו מנכסים כיון שכבר יש לו את כוח הזכייה, סבורים כצד הראשון, אבל הרמב"ם נותן טעם אחר, ומסביר שנאמר ביורש "חוקת משפט" האומר כי לא ניתן לסלק את עצמו מדין זה, ומכאן שהרמב"ם סובר כצד השני, שהסילוק הוא מהנכסים.

===סילוק מחלק מהנכסים===
הרמב"ם פוסק כי ניתן לסלק את עצמו מחלק מהנכסים, ומכאן מוכיח הרב וסרמן, שהסילוק הוא מהנכסים עצמם, ולא מדין ה"נכסי מלוג" של הבעל, שלו היה הדבר סילוק מכח הבעל, לא היה יכול לסלק את עצמו לחצאין.

===סילוק בעודה ארוסה או בעודה נשואה===
בכך הוא מסביר גם את ספקו של הירושלמי, המסתפק האם אדם יכול לסלק את עצמו מנכסים שיקבל לאחר הנישואין. אם הירושלמי הוא על נידון של אשה ארוסה, יש להוכיח מדבריו שהסילוק הוא מהנכסים עצמם, שלו היה הסילוק מדיני הבעל, לא שייך לומר שהיא תחול רק על נכסים שבאו לעולם. ואם הספק בירושלמי מדובר לאחר הנישואין, יש לומר שבזה עצמו הסתפק הירושלמי, האם הסילוק הוא מהנכסים עצמם או מדיני הבעל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט עברי: קניינים
פטי שיהאן

פטי שיהאן (באנגלית: Patty Sheehan; נולדה ב-27 באוקטובר 1956) היא שחקנית גולף אמריקאית מקצוענית. היא נעשתה חברה בהתאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ב-1980 וזכתה בשש אליפויות מייג'ור וב-35 תחרויות LPGA בסך הכול. היא חברה בהיכל התהילה של הגולף.

==קריירה כחובבנית==
שיהאן נולדה במידלסברי, ורמונט. היא למדה בבית הספר התיכון ארל ווסטר ברינו, נבדה. היא זכתה בשלוש אליפויות תיכון בנבדה (1974-1972), שלוש אליפויות חובבים של מדינת נבדה (1978-1975) ושתי אליפויות נשים לחובבים של קליפורניה (1978-1977). היא זכתה במקום השני באליפויות ארצות הברית לנשים לחובבים ב-1979, ואחרי כן הייתה אלופת הקולג'ים הלאומית של AIAW (שקדמה ל־NCAA) היא השיגה תוצאה של 0–4 כחברת נבחרת גביע קרטיס של ארצות הברית ב-1980. היא למדה באוניברסיטת נבדה ובאוניברסיטת מדינת סן חוזה.

==קריירה כמקצוענית==

שיהאן נהפכה למקצוענית והצטרפה להתאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA) ב-1980. היא נבחרה לשחקנית החדשה המבטיחה של השנה ב-1981 בד בבד עם ניצחונה המקצועני הראשון בתחרות מזדה קלאסיק יפן. היא זכתה בארבע אליפויות גם ב-1983 וגם ב-1984, וזכתה באליפות LPGA בשתי העונות. היא נבחרה לשחקנית השנה של ה־LPGA ב-1983 והוכתרה כאחת מהאתלטים הבודדים שנבחרו בידי ספורטס אילוסטרייטד לספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד, היה זה ב-1987.

שיהאן פתחה את שנות התשעים עם חמישה ניצחונות ב-1990. היא זכתה באליפות הנשים הפתוחה של ארצות הברית ב-1992 וב-1994, ובאליפות מזדה LPGA ב-1995, ובנביסקו דינה שור (כיום נודעת כאליפות קראפט נביסקו) ב-1996. היה זה ניצחונה האחרון ב־LPGA. היא הוכנסה להיכל התהילה של ה-LPGA ב-1993 אחרי שהשיגה 30 ניצחונות בתחרויות. היא הייתה בין עשר השחקניות שגרפו את השכר הגבוה ביותר מדי שנה בין 1982 ל-1993.

שיהאן שיחקה בנבחרת גביע סולהיים של ארצות הברית חמש פעמים (1990, 1992, 1994, 1996, 2002) והייתה קפטן הנבחרת ב-2003.

שיהאן הייתה השחקנית הראשונה ב-LPGA שהצהירה פומבית שהיא לסבית.

לשיהאן ולבת זוגה רבקה גסטון יש שני ילדים מאומצים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lpga.com/player_results.aspx?id=549 דיוקן באתר הרשמי של התאחדות הגולף המקצוענית לנשים (LPGA)]
* [https://web.archive.org/web/20110629125753/http://www.lpga.com/content/2010PlayerBiosPDF/Sheehan,Patty-10.pdf ביוגרפית שחקנית באתר LPGA]
* [http://golf.about.com/od/golferswomen/p/patty_sheehan.htm ביוגרפיה של פטי שיהאן]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספורטאים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לספורט גאה
קטגוריה:שחקניות גולף אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
שם טוב אבן שם טוב (הראשון)

שם טוב אבן שם טוב (1390 – ה'ק"ץ, 1430) היה מקובל וראש ישיבה בספרד בתחילת המאה ה-15. 

חיבורו המפורסם הוא ספר האמונות, בו יצא כנגד אלו שרצו לבסס את האמונה על פילוסופיה ומחקר, כחלק מפולמוס הרבנים אודות לימוד הפילוסופיה. לדעתו, נטיית בני דורו לצדדים אלו על חשבון הקבלה והאמונה התמימה הם אלו שגרמו לכך שלא יכלו לעמוד בגזירות השמד (גזירות קנ"א) והמירו את דתם. בספרו הוא יוצא גם כנגד חכמי ישראל: הרמב"ם, ראב"ע והרלב"ג ומבסס את מסורת תורת הקבלה. רבי משה אלשקר שחי כמאה שנה אחריו השיב להתקפתו על הרמב"ם בתשובה ארוכה שאף הודפסה בנפרד בפירארה בשנת שי"ז. מלבד ספר האמונות נראה שחיבר ספרים קבליים נוספים, בהם פירוש על תורת הספירות שחלק ממנו נשתמר בכתב יד. בשנת תשע"ח 2018 הודפסו מחדש במהדורה מנוקדת שני הספרים "ספר האמונות" וספר "תורת הספירות" מכתב יד, בהוצאת "נזר שרגא", בתוך ספר הנקרא "עמודי הקבלה" כרך א'. כמו כן הדפיס הרב אברהם אירגאס את ספר האמונות מנוקד עם ביאור בשם "מקור התבונה".

בניגוד אליו, שני בניו, רבי יוסף אבן שם טוב ורבי יצחק אבן שם טוב, ונכדו, רבי שם טוב אבן שם טוב (השני) עסקו בפילוסופיה והיו מתומכיו של הרמב"ם. רבי יצחק ורבי שם טוב (השני) אף כתבו פירושים לחיבורו הפילוסופי של הרמב"ם "מורה נבוכים".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
*
*[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH002089318/NLI ספר האמונות], סריקה מלאה של הספר במאגר הספרייה הלאומית
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים ספרדים
קטגוריה:פילוסופים יהודים ספרדים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ספרדים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:פולמוס לימוד הפילוסופיה
קטגוריה:ילידי 1390
קטגוריה:נפטרים ב-1440
ביל ניקולסון

ויליאם אדוארד "ביל" ניקולסון (באנגלית: Bill Nicholson, 26 בינואר 1919 - 23 באוקטובר 2004) OBE היה שחקן כדורגל, סקאוט ומאמן שהקדיש את חייו למועדון טוטנהאם הוטספר מצפון לונדון. ביל ניקולסון היה אחד השחקנים המשמעותיים באליפות הראשונה של הספרס בשנת 1951.

== קריירה ==
ביל ניקולסון הצטרף לשורותיה של טוטנהאם הוטספר כשוליה בשנת 1936. במהלך 68 השנים שלאחר מכן הוא שירת את הקבוצה בכל תפקיד מאחראי על הנעליים ועד לנשיא המועדון. במשחקו הראשון כמאמן הקבוצה, ב-11 באוקטובר 1958, התרנגולים ניצחו את אברטון 10-4. זה היה ניצחון השיא של הקבוצה באותו הזמן, וסימן לבאות. הוא הוביל בהצלחה את טוטנהאם לזכייה בתארים שלוש עונות ברצף בראשית שנות ה-60: דאבל בשנת 1961, גביע ה-FA וחצי גמר גביע האלופות ב-1962, וגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1963. שחקני המפתח של הקבוצה באותן השנים היו דני בלנצ'פלוור, ג'ון וייט, דייב מקאי, קליף ג'ונס, ג'ימי גריבס וטרי מדווין.

אחרי שנת 1964, הסגל שקטף את התארים האחרונים בקבוצה החל להתפורר בעקבות פציעות, העברות והזדקנות. ניקולסון בנה מחדש סגל מצליח נוסף לאחר שהביא לטוטנהאם את אלן גילזין, מייק אינגלנד, אלן מולרי, טרי ונבלס, ג'ו קיניאר וסיריל נואלס. הסגל הזה ניצח את צ'לסי בגמר גביע ה-FA בשנת 1967, וסיים במקום השלישי בליגה.

ניקולסון הוסיף את גביע הפוטבול ליג (1971 ו-1973) וגביע אופ"א בעונת 1971/1972 למאזן הזכיות של טוטנהאם, לפני התפטרותו מתפקיד המאמן בתחילת עונת 1974/1975. התפטרותו של ניקולסון ארעה עקב פתיחת עונה נוראית, ולאחר שזועזע מהמהומות שחוללו אוהדי הקבוצה בגמר גביע אופ"א ברוטרדאם, בו טוטנהאם הפסידה לפיינורד.

ניקולסון זכה ב-8 תארים משמעותיים במהלך תקופת 16 השנים בהן אימן את הקבוצה, שכיום התקופה בה אימן נחשבת לתור הזהב בהיסטוריה של המועדון.

בשנת 2003 נכנס ביל ניקולסון להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בתור מאמן. 

נפטר ב-23 באוקטובר 2004.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1950
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1919
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2004
לופטהנזה קרגו

בואינג 777F של החברה
לופטהנזה קרגו (בגרמנית: Lufthansa Cargo) היא חברת תעופה גרמנית המפעילה טיסות מטען ל-39 יעדים ב-23 מדינות.

החברה היא חברת בת של לופטהנזה, ובניגוד לרוב חברות המטען, ללופטהנזה קרגו קוד ICAO ואות קריאה שונים מחברת האם שלה.

== תולדות החברה ==
החברה נוסדה ביולי 1994, לאחר החלטה שהתקבלה בהנהלת לופטהנזה, לפצל את חטיבת המטענים מחברת התעופה עצמה.<br />
בשנת 1998 פתחה משרדים באטלנטה שבארצות הברית, שמשמשים גם את פעילותה בקנדה ומקסיקו.<br />
בשנת 2004 הקימה החברה יחד עם חברת DHL חברת מטענים משותפת בשם AeroLogic, לחברה החדשה 8 מטוסי בואינג 777F.<br />
בסוף שנת 2007 אסרה ממשלת רוסיה על החברה לעבור במרחב האווירי שלה, כתוצאה מכך העבירה החברה את פעילותה באזור לקזחסטן.
החברה מפעילה 4 טיסות מטען שבועיות בין פרנקפורט לנמל התעופה בן-גוריון. שלוש מהטיסות עוברות דרך איסטנבול. הטיסות מבוצעות במטוסי MD11.

החברה הניבה הכנסות של יותר מ -2.7 מיליארד אירו ורווח של 268 מיליון יורו בשנת 2018, התוצאה השנייה בגובהה בתולדות לופטהאנזה, על רקע תוכנית הפחתת העלויות שלה, שיפורים בחברות בנות ו עליות בשיעורי הובלה אווירית. בהשוואה לשנת 2017, ההכנסות היו גבוהות ב -7%, בעוד שהתשואה לכל טון מטען הובלה עלתה ב -7%.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לנובמבר 2021:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="4" style="border-collapse:collapse;text-align:center"
|- style="background:#082567;"
!style="width:175px;" |<span style="color:white;">כלי טיס
!style="width:70px;" |<span style="color:white;">בצי
!style="width:70px;" |<span style="color:white;">בהזמנה
!style="width:350px;" |<span style="color:white;">הערות
|-
|—
|-
|בואינג 777F
|11
|-
|
|-
!סה"כ
!11
!-
!
|}

== תאונות ותקריות ==
*ב-13 בספטמבר 2009 נפגע מטוס של החברה במהלך הנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי.
*ב-27 ביולי 2010 התרסקה טיסה 8460 של החברה במהלך הנחיתה בריאד, שני הטייסים נהרגו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
*[http://www.jetphotos.net/showphotos.php?aircraft=-2&airline=Lufthansa+Cargo&country=-2&photog=-2&category=-2&year=-2&keywordrange=all&keywordlimiter=2&keywords=&sort=1&genre=1&size=-2&mainsearch=search&displaymode=1&display=15 תמונות מטוסי החברה באתר "JetPhotos"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה גרמניות
קטגוריה:חברות תעופה למטענים
קרגו
מקדונל דאגלס MD-12

מקדונל דאגלס MD-12 (באנגלית: McDonnell Douglas MD-12) היה קוד התכנון למטוס נוסעים רחב גוף דו קומתי שתוכנן על ידי מקדונל דאגלס בשנת 1990. לחברה לא היו משאבים מספיקים לפיתוח מטוס כה גדול והפרויקט בוטל.

== פיתוח ==
תכנון המטוס החל בשנת 1990, והוא היה אמור להתחרות בבואינג 747. בנובמבר 1991 חתמה מקדונל דאגלס עם שתי חברות על שותפות בפיתוח המטוס, ובאפריל 1992 פורסמו תוכניות המטוס.

למטוס היו יתרונות רבים על המטוס המוביל באותה התקופה, ה-747, בהם: שתי קומות מלאות (בבואינג 747 הקומה השנייה ממוקמת בשליש הקדמי בלבד), טווח טיסה גדול יותר, ומשקל המראה מרבי גדול יותר.
טיסת הבכורה תוכננה לשנת 1995, ומסירת המטוסים הראשונים לשנת 1997.

בעקבות עלויות הפיתוח הגבוהות, עזבה חברת טאיוואן אירוספייס (Taiwan Aerospace) את הפרויקט, מקדונל דאגלס לא יכלה להתמודד עם העלויות הגבוהות לבדה והיא הודיעה באוקטובר 1996 על ביטול הפרויקט.

בואינג עשתה שימוש ברעיון מאוחר יותר במחקר המטוס New Large Airplane שנועד להחליף את ה-747, אך בסופו של דבר רעיון המטוס הדו-מפלסי יושם באיירבוס.

== ראו גם ==
* איירבוס A380
* בואינג 747-8
* סוחוי KR-860

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20080511211119/http://md-eleven.net/MD11-MD12-undeveloped-models מידע על המטוס (באנגלית)]

MD-12
קטגוריה:מטוסי נוסעים אמריקאיים