OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ZPP

במדעי המחשב, ZPP (ראשי תיבות של Zero-Error, Probabilistic, Polynomial Time.) הוא שמה של מחלקת סיבוכיות, שאחת מהגדרותיה המקובלת היא כמחלקת כל בעיות ההכרעה עבורן קיימת מכונת טיורינג הסתברותית שתמיד מחזירה תשובה נכונה, ותוחלת זמן הריצה שלה היא פולינומית. במילים אחרות, זוהי מחלקת כל הבעיות עבורן קיים אלגוריתם לאס וגאס אשר פותר אותן.

==מבוא==
כאשר עוסקים בסיבוכיות זמן ריצה, מחלקת הבעיות שידוע להן פתרון דטרמיניסטי בזמן פולינומי מסומנת ב-P. זמן הריצה הפולינומי של הפתרון נחשב לזמן ריצה סביר (בעוד שזמן ריצה שאינו פולינומי אלא גדול יותר נחשב כבר לבלתי סביר). דטרמיניסטיות הפתרון פירושה שהאלגוריתם שפותר את הבעיה תמיד יפעל על קלט מסוים באותה הצורה.

אחת הדרכים להרחיב את המחלקה היא באמצעות שימוש באלגוריתמים הסתברותיים. אלו אלגוריתמים שבמהלך ריצתם יכולים לערוך הגרלות ולפעול בצורה הסתברותית על פי תוצאותיהן. קיימות בעיות רבות שניתן לפתור ביעילות בצורה זו אך טרם ידוע להן פתרון דטרמיניסטי יעיל.

אחת הגישות בחישוב הסתברותי היא להתיר לאלגוריתם לטעות לפעמים, אך לוודא שהטעות תהיה קטנה מאוד. בגישה זו מתקבלות המחלקות BPP ו-RP, ואלגוריתמים מסוג זה מכונים אלגוריתמי מונטה קרלו. המחלקה ZPP נובעת מגישה שונה: הדרישה היא שהאלגוריתם תמיד יחזיר תשובה נכונה, אך ייתכן שיידרש לו זמן שאינו פולינומי כדי להגיע לתשובה זו. עם זאת, מאלגוריתם לבעיה ב-ZPP נדרש כי הזמן הממוצע שידרוש האלגוריתם אם יופעל פעמים רבות יהיה פולינומי, כך שהאלגוריתם עדיין יהיה יעיל בממוצע.

יש לשים לב כי הדרישה היא שזמן הריצה יהיה פולינומי בממוצע על כל קלט. כלומר, שלא יהיו קלטים "בעייתיים" שעבורם זמן הריצה של האלגוריתם תמיד לא יהיה פולינומי.

==הגדרות פורמליות==
ל-ZPP קיימות כמה הגדרות שונות ושקולות:
===תוחלת זמן ריצה===
כפי שתואר לעיל, ניתן להגדיר את ZPP בתור מחלקת כל בעיות ההכרעה שקיימת מכונת טיורינג הסתברותית שפותרת אותן בתוחלת זמן ריצה פולינומית ואינה טועה.
===מכונה עם אפשרות שלישית לתשובה===
ניתן להגדיר את ZPP בתור מחלקת כל בעיות ההכרעה שעבורן קיימת מכונת טיורינג הסתברותית הפועלת בזמן פולינומי ובעלת שלוש תשובות אפשריות: "כן", "לא" ו"לא יודע". הדרישה היא שהמכונה תמיד תענה את התשובה הנכונה או "לא יודע", ושההסתברות שהמכונה תחזיר "לא יודע" היא לכל היותר 1/2 (המספר 1/2 הוא שרירותי). קל להיווכח שההגדרה הזו גוררת את הקודמת: אלגוריתם לפתרון הבעיה בתוחלת זמן ריצה פולינומית מתבסס על הפעלת המכונה בעלת שלוש התשובות האפשריות שוב ושוב עד אשר מוחזרת תשובה שאינה "לא יודע" (הדבר יקרה בתוחלת זמן פולינומית).

===חיתוך RP ו-co-RP===
דרך נוספת להגדיר את ZPP היא בתור חיתוך המחלקות RP ו-Co-RP. המחלקה RP היא מחלקת כל הבעיות שקיימת להן מכונת טיורינג הסתברותית שעונה "לא" תמיד אם התשובה הנכונה היא "לא", ועונה "כן" בהסתברות חיובית וקבועה כלשהי (למשל 2/3) אם התשובה הנכונה היא "כן", בתוחלת זמן ריצה פולינומית. Co-RP מוגדרת בצורה דומה, עם היפוך תפקידי ה"כן" וה"לא".

מכאן קל לראות שהחיתוך מוכל בZPP: בהינתן בעיה בחיתוך, אלגוריתם ZPP עבורה מתבסס על הפעלת אלגוריתם ה-RP של הבעיה עבורה, ואחר כך הפעלת אלגוריתם ה-Co-RP שלה. אם אלגוריתם ה-RP ענה "כן", ניתן לענות "כן". אם אלגוריתם ה-RP ענה "לא" יש להפעיל את אלגוריתם ה-Co-RP. אם הוא ענה "לא" ניתן לענות "לא", ואחרת יש להפעיל את התהליך שוב. מובטח כי תתקבל תשובה נכונה בתוחלת זמן ריצה פולינומי.

קטגוריה:מחלקות סיבוכיות
אוניברסיטה פתוחה

אוניברסיטה פתוחה ב[[מלזיה]]
אוניברסיטה פתוחה היא אוניברסיטה אשר איננה דורשת מתלמידיה תעודות על לימודים קודמים או מעבר מבחני קבלה לצורכי קבלה למסלולי הלימוד לתואר ראשון שהיא מציעה. בדרך כלל הלימודים בה מתקיימים בטכניקה של למידה מרחוק. 

ברוב המוחלט של האוניברסיטאות בעולם הלימודים מתקיימים בעיקר בצורה של הוראה פרונטלית, כלומר התלמידים נפגשים עם המורה בכיתת לימוד שבקמפוס האוניברסיטה, ושומעים הרצאה מפיו. אופי זה של הלימודים דורש מהמוסד האקדמי להגביל את מספר התלמידים הלומדים בו בהתאם למשאבים הפיזיים המאפשרים הוראה, למשל מספר הכיתות. באוניברסיטה פתוחה נעשה עיקר הלימוד בביתו של התלמיד, באמצעות ספרי לימוד שמספקת לו האוניברסיטה הפתוחה, וכן באמצעות כלים נוספים ללמידה מרחוק, כגון משדרי רדיו וטלוויזיה (או תחליפיהם בצורת קלטות אודיו ווידאו), שיחות ועידה ועוד. השימוש בהוראה פרונטלית באוניברסיטה פתוחה מצומצם יותר, ובנוי בדרך כלל על מספר מרכזי לימוד המפוזרים במקומות שונים ובנוסף על כיתות לימוד המושכרות ממוסדות שונים, כגון בתי ספר, מה שמאפשר גמישות רבה במספר התלמידים הלומדים בו זמנית<ref></ref>. התפתחות האינטרנט הפכה אותו לכלי חשוב של למידה מרחוק, וצמצמה את מרכזיותו של הדואר כאמצעי לתקשורת בין הסטודנט לאוניברסיטה.

אוניברסיטה פתוחה, בדומה לאוניברסיטה רגילה, משמשת להכשרתו של הסטודנט לתואר אקדמי – בדרך כלל תואר ראשון, אך גם תואר שני.

==אוניברסיטאות פתוחות בעולם==

האוניברסיטה של דרום אפריקה עוסקת בלמידה מרחוק מאז שנת 1946. אוניברסיטת פיניקס אשר שמה דגש על הלמידה המקוונת, ממוקמת בארצות הברית.
האוניברסיטה הפתוחה בבריטניה היא מהגדולות בקטגוריה זו, ונוסדה בשנת 1969<ref></ref>. בגרמניה נוסדה אוניברסיטה פתוחה בשנת 1974 (האוניברסיטה של האגן). בישראל נוסדה האוניברסיטה הפתוחה בשנת 1974 והחלה בהכשרת תלמידים ב-1976, ולומדים בה עשרות אלפי סטודנטים.

==ראו גם==
*האוניברסיטה הפתוחה בישראל

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:למידה מרחוק
פרדוקס המספרים המעניינים

פרדוקס המספרים המעניינים הוא פרדוקס מילולי, הנובע מהניסיון לסווג את המספרים הטבעיים למספרים "מעניינים" ו"לא מעניינים".

המספר הקטן ביותר בעל תכונה מסוימת נחשב למעניין. למשל, 1 מעניין משום שהוא המספר הטבעי הקטן ביותר, 2 מעניין בתור המספר הראשוני הראשון, 1,729 מעניין בתור המספר הקטן ביותר שניתן לבטאו כסכום של שתי חזקות שלישיות בשתי דרכים שונות, וכדומה.

נניח שיש מספרים לא מעניינים. אם כך, הקבוצה של המספרים הטבעיים שאינם מעניינים אינה ריקה, ולכן (לפי עקרון הסדר הטוב) חייב להיות בקבוצה איבר מינימלי; עצם העובדה שאיבר זה הוא הקטן ביותר מבין כל המספרים הלא-מעניינים - היא מעניינת כשלעצמה<ref></ref>, ועל כן מקומו בקבוצת המספרים המעניינים, ולא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים. הוכחנו, אם כך, שכל המספרים מעניינים.

הבעיה הנעוצה בלב הפרדוקס היא המושג "מעניין", שאינו מוגדר היטב. ניתן, למשל, לטעון שהיות מספר כלשהו הקטן ביותר בקבוצת הלא-מעניינים אינה הופכת אותו למעניין. יתר על כן, לא ניתן מבחינה מתמטית להגדיר "מספר מעניין" בצורה כזו שאיבר שנמצא בקבוצת המספרים הלא-מעניינים יהיה מספר מעניין בעצמו, מבלי שבהגדרה עצמה תהיה סתירה. הדבר נובע מצורתה המעגלית של ההגדרה: המספר שאנו מוצאים בהוכחה בדרך השלילה הוא מעניין אם הוא לא-מעניין וגם הוא הקטן ביותר מבין הלא-מעניינים. מבחינה לוגית, אמירה זו דומה לאמירה "A הוא B אם A הוא לא B" שהיא סתירה. התייחסות עצמית מסוג זה ידועה במיוחד בפרדוקס השקרן.

==ראו גם==
* הפרדוקס של ברי

==קישורים חיצוניים==
<div class="mw-content-ltr">
* [https://erich-friedman.github.io/numbers.html What's Special About This Number?]
</div>

== הערות שוליים ==

מספרים מעניינים, פרדוקס ה
קטגוריה:מספרים
אורי דביר

אוֹרי דביר (24 באוגוסט 1931 - 2 ביולי 2011) היה סייר, גאוגרף, יושב ראש הוועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע ואיש תקשורת ומחבר מדריכים פופולריים בנושא הטיולים.

== ביוגרפיה ==
דביר החל לטייל לפני קום המדינה, במסגרת תנועת השומר הצעיר ומאוחר יותר כנהג ומדריך טיולים באגד. בסוף שנות ה-50 היה דביר המדריך הראשי באגד והיה ידוע בבקיאותו ובחוש ההומור שלו. משנת 1960 היה מנהל המדור לידיעת הארץ באגד, מדור שארגן טיולים לתלמידים בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך. במקביל לעבודתו באגד, היה באמצע שנות ה-60, מנהל בית הספר לתיירות שבפיקוח משרד התיירות.

בשנות ה-50 הצטרף לחברה להגנת הטבע, והחל לעסוק בסימון שבילים. במשך שנות עבודתו סומנו רוב שבילי הארץ ומופו, מפעל שהציב את ישראל כמדינה היחידה שסימנה ומיפתה אחוז כה נכבד משטחה. דביר ערך גם את מפות הטיולים וסימון השבילים של החברה להגנת הטבע, מפות נייר מנויילנות בקנה מידה 1:50,000.

בראשית שנות ה-60 דביר היה מרצה על נופי ישראל בליווי שקופיות ועונה לשאלות הקהל בנושאי ידיעת הארץ. באמצע שנות ה-60 היה דביר חבר בצוות הקבוע של התוכנית זה הסוד שלי ברדיו. בשנים 1967-1968 הייתה לדביר פינה בתוכנית לעקרת הבית של רבקה מיכאלי.

בשנות השבעים הוא ניצל את ניסיונו בתחום, והגיש תוכנית טלוויזיה בשם "שביל בצד", שעסקה בשבילי טיולים. התוכנית לא צלחה ודביר שינה גישה טלוויזיונית והחל להפיק ולהגיש תוכנית קצרה, בטלוויזיה הישראלית בשם נקודת חן. תוכנית זו עסקה בנקודות מעניינות לטיול ולא בשבילים שלמים. היא הוגשה על ידו במשך שנים רבות ובה התגבש רוב החומר לספריו. דביר פרסם למעלה מ-30 ספרי טיולים, ביניהם "נקודת חן", "תל אביב נקודת חן", "נקודת חן מתחת לאף", "בין הטיפות" וכן ספרי תיירות בארצות הברית. חלק מספריו תורגמו לשפות שונות.

בתחילת שנות ה-80 יזם דביר את פרויקט שביל ישראל, על פי הרעיון של העיתונאי אברהם תמיר. באותה תקופה הקים את החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת בית ברל, בראשו עמד עד 1990.

במסגרת עבודתו המגוונת הדריך דביר חניכים רבים, שהעניקו לו את הכינוי "המדריך המטייל", והקנה להם מאהבתו לארץ ולנופיה. שמו נקשר בתודעה הציבורית עם ידיעת הארץ, סימון ומיפוי שביליה. על מפעל חייו קיבל פרס מהחברה להגנת הטבע. באוגוסט 2008 במסגרת חגיגות ה-60 קיבל מהמדינה אות על מפעל חיים בשל תרומתו לאיכות הסביבה.

== חיים אישיים ==
התגורר בתל אביב. היה נשוי ואב לשלוש בנות ובן. בן-דודו היה הסופר והעיתונאי יצחק נוי.

== פרסים ==
ב-1984 זכה בפרס זיו מטעם צדק-מדות-מוסר

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
לאחר מותו:
* [http://www.teva.org.il/?CategoryID=279&ArticleID=6488&Page=1 אורי דביר - מסמן הדרך], באתר החברה להגנת הטבע
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיירות
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:מורי דרך בישראל
קטגוריה:זוכי פרס זיו
קטגוריה:אישים הקבורים בחורשים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מנהלת העם

מנהלת העם בישיבה, 1948
מִנְהֶלֶת העם הייתה הקבינט של היישוב שהוקם לקראת הכרזת המדינה לנהל את ענייני היישוב והמלחמה.

מנהלת העם הוקמה על פי החלטה של הוועד הפועל הציוני ב־12 באפריל 1948 לקראת הכרזת המדינה, לשם ניהול ענייני היישוב וניהול המערכה הצבאית, בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות שהתחוללה באותה עת. במנהלת העם היו 13 חברים והם: דוד בן-גוריון – יושב הראש, משה שרת (אז שרתוק), אליעזר קפלן, דוד רמז, פרץ ברנשטיין, יצחק גרינבוים, מרדכי בנטוב, אהרן ציזלינג, הרב יהודה לייב מימון (אז פישמן), פנחס רוזן (אז פליכס רוזנבליט), משה שפירא, בכור-שלום שטרית, הרב יצחק מאיר לוין.

חברי מנהלת העם נבחרו מבין חברי מועצת העם בת 37 החברים שהוקמה באותו מועד לתפוס את מקומה של המועצה המלכותית, שבשמה שלטה בריטניה בארץ ישראל המנדטורית. בניגוד למועצת העם, במנהלת העם לא היו נציגים קומוניסטים או רוויזיוניסטים (עיקרון שיישומו נקרא בהמשך בלי חרות ומק"י).

הישיבה הראשונה של מנהלת העם התקיימה ב-18 באפריל 1948 בבית קק"ל בתל אביב, שם התקיימו כל ישיבות המועצה עד ה-14 במאי 1948, יום תום המנדט הבריטי. בישיבה השנייה שהתקיימה ב-26 באפריל 1948 הוחלט על חלוקת התיקים. תיקי המפתח היו: שר הביטחון – דוד בן-גוריון (בנוסף לתפקידו כיושב ראש), שר החוץ – משה שרת, שר הכספים – אליעזר קפלן.

ב-12 במאי 1948, באחד הכינוסים האחרונים של מנהלת העם בבית קק"ל, דנו בהצעתו של מזכיר המדינה האמריקאי, הגנרל ג'ורג' מרשל (שהוועד הערבי העליון דחה אותה כבר), בה הפציר בהנהגת היישוב לדחות את ההכרזה על הקמת המדינה ולהכריז על הפוגה של 3 חודשים במלחמה, לאור אזהרתו כי אם תוכרז המדינה יתקפו אותה צבאות ערב ויכריעו אותה בשל חולשת צבאות היישוב היהודי למול הצבאות הסדירים של מדינות ערב, וכן כי המצב עלול להוביל למלחמה כלל-אזורית. לבסוף נתקבלה ההכרעה על הכרזת המדינה, שתיקרא בשם "מדינת ישראל", במועד שנקבע, עם תום המנדט הבריטי ב־14 במאי. 

ההיסטוריונים חלוקים לגבי הסוגיות שעמדו להצבעה משום שהפרוטוקול אבד או הועלם ונותרו ממנו שרידים בלבד. לפי תיאור אחד, שמקורו בספרו של זאב שרף מזכיר הממשלה הזמנית, ההחלטה להכריז על המדינה עברה בעקבות לחצו של דוד בן-גוריון, ועל חודו של קול. לעומתם יש חוקרים כדוגמת מרדכי נאור ויגאל עילם הטוענים כי ההצבעה במינהלת העם לא הייתה על עצם הכרזת המדינה אלא בנושא אחר – האם לקבוע מראש את גבולותיה על פי גבולות החלוקה, הצעה שנפלה בהצבעה וכי כול הנוכחים הסכימו על ההכרזה. 

הצעת ההפוגה נדחתה אף היא.

יום לפני הכרזת המדינה שלחה מנהלת העם הזמנות סודיות למוזמנים, בהן הם נתבקשו להגיע ביום שישי, 14 במאי 1948 בשעה 15:30 למוזיאון תל אביב לאמנות, ששכן אז בבית דיזנגוף בשדרות רוטשילד, לשם קיום טקס הכרזת העצמאות.

במגילת העצמאות שקרא דוד בן-גוריון בטקס, שהייתה מגילת היסוד של מדינת ישראל, הוכרז בין היתר כי מנהלת העם הופכת להיות לממשלה הזמנית של המדינה ומועצת העם הופכת להיות למועצת המדינה הזמנית, המוסד המחוקק של המדינה.

==ראו גם==
* הממשלה הזמנית
* ממשלת ישראל הראשונה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגונים ומוסדות ביישוב
קטגוריה:הנהגת היישוב והמדינה במלחמת העצמאות
קטגוריה:הכרזת העצמאות של מדינת ישראל
ז'יסט פונטיין

ז'יסט פונטיין (בצרפתית: Just Fontaine; הגייה בצרפתית: ז'יסט פונטֶן; 18 באוגוסט 1933 – 1 במרץ 2023) היה כדורגלן צרפתי, נחשב בעיני רבים כאחד מהחלוצים הטובים ביותר בתקופתו. הוא מחזיק בשיא של כל הזמנים בכיבוש שערים בגביע עולם אחד, עם 13 שערים במונדיאל 1958.

== קריירה ==
פונטיין החל את הקריירה המקצוענית שלו בקזבלנקה, שם שיחק מ-1950 עד 1953. ניס קנו אותו ב-1953 והוא כבש 44 שערים בשלוש עונות במועדון. ב-1956, הוא עבר לקבוצת סטאד ריימס כדי להחליף את רמון קופה, שם כבש 121 שערים בשש עונות. בסך הכל, פונטיין כבש 165 שערים ב-200 משחקים בליגה הצרפתית הראשונה, וזכה בשתי אליפויות ב-1958 ו-1960.

במדי נבחרת צרפת, נתוניו של פונטיין מרשימים אף יותר. בכורתו בנבחרת הייתה ב-17 בדצמבר 1953 והוא כבש שלושער בניצחון צרפת 8-0 על לוקסמבורג. עד שנת 1960 הוא כבש 30 שערים ב-21 משחקים בנבחרת. עם זאת, פונטיין ייזכר בזכות מונדיאל 1958, בו כבש 13 שערים בשישה משחקים בלבד, כולל רביעייה מול מערב גרמניה.

משחקו האחרון של פונטיין נערך ביולי 1962, ולאחריו נאלץ לפרוש בגיל צעיר יחסית, עקב פציעה חוזרת. הוא אימן את הנבחרת הצרפתית לתקופה קצרה ב-1967, אבל הוחלף לאחר שני משחקי ידידות שהסתיימו בהפסדים.

בשנת 2003, לציון יובל לאופ"א (1953–2003), התבקשה כל התאחדות כדורגל החברה בארגון לבחור נציג בודד לקבלת הפרס על תרומה לכדורגל. פונטיין נבחר כנציג ההתאחדות לכדורגל בצרפת לקבל את תואר "שחקן הזהב" של אופ"א. במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.

==תארים==
;סטאד ריימס
* אליפות צרפת (4): 1955/56, 1957/58, 1959/60, 1961/62
* הגביע הצרפתי (2): 1953/54, 1957/58
;נבחרת צרפת
* מקום שלישי בגביע העולם: 1958
;אישיים
* נעל הזהב בגביע העולם: 1958
* הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1958
* מלך השערים בליגה הצרפתית (2): 1957/58, 1959/60
* מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1958/59, 10 שערים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל צרפתים
קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:כדורגלני ניס
קטגוריה:כדורגלני סטאד ריימס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צרפת
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:כדורגלני הזהב של אופ"א
קטגוריה:מאמני כדורגל צרפתים
קטגוריה:מאמני נבחרת צרפת בכדורגל
קטגוריה:מאמני פריז סן-ז'רמן
קטגוריה:מאמני טולוז
קטגוריה:מאמני נבחרת מרוקו בכדורגל
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2023
ספי בן-יוסף

ספי בן יוסף (נולד בתל אביב ב-27 באוגוסט 1947) הוא סייר, סופר ועיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
בנם של אסתר ואברהם בן-יוסף, ממייסדי תיאטרון הקאמרי. שירת בצה"ל ביחידה 8200 באגף המודיעין והתקדם לדרגת סגן-אלוף. היה קצין בינה רשתית של האמצעים המיוחדים בתקופה שקדמה למלחמת יום הכיפורים.

בן יוסף החל להדריך טיולים עוד בתקופת התיכון. לאחר שירותו הצבאי עבד בבית ספר שדה הר גילה ובהמשך גם ניהל אותו. במקביל לעבודתו בבית ספר שדה, הדריך וניהל את מגמת מורי הדרך בבית הספר הממשלתי לתיירות, לימד בחוג ללימודי ארץ ישראל ב"מכללת בית ברל" וערך ספרות מקצועית בנושאי "ארץ ישראל" בהוצאות הספרים בירושלים, "הוצאת כרטא" ו"מפה - מיפוי והוצאה לאור". בן יוסף פרסם טור שבועי בעיתון הירושלמי "כל העיר" וכן בידיעות אחרונות. להמלצתו השבועית הוא נוהג להגניב אמירה חברתית או פוליטית. במשך 6 שנים הגיש את תוכנית הטיולים "שביל באמצע שביל בצד" בטלוויזיה החינוכית.

במשך עשר שנים היה בן יוסף עורך ביטאון החברה להגנת הטבע "טבע וארץ". (נכון ל-2016), במשך 35 שנה הגיש בגלי צה"ל פינה בתוכנית "בילוי נעים עם מולי שפירא", בה המליץ על טיולים עונתיים. כמו כן, הוא מדריך חוגי משוטטים בארץ וטיולים הרפתקניים ויוצאי דופן בחו"ל (בדרך כלל בארצות העולם השלישי וביעדים חריגים) ונותן הרצאות על מסעות בעולם.

באחד ממאמריו של בן יוסף (לפי עמית דובקין מאמר זה הפך גם לספר) הפיץ את הדעה של הארכאולוג מאיר בן דב שקרב מצדה לא היה ולא נברא, וכל הממצאים הם של תמרון צבאי לצורך אימונים בלבד, ושסיפורו הדרמטי של יוסף בן מתתיהו (יוסיפוס פלאביוס) אינו היסטורי. בכך תרם בן-יוסף לניפוץ המיתוס, אף שכיום רוב החוקרים סבורים שהיה שם קרב, וחלקם אף טוען שייתכן שיש אמת כלשהי בסיפור של יוסיפוס.

בן יוסף מתגורר במושב שרונה בגליל התחתון, ויחד עם בת זוגו, הוא מחזיק במשק חקלאי ובחוות סוסים.

==מספריו==
* ארץ קטנה גדולה, הוצאת כרטא וההוצאה לאור של משרד הביטחון, 1985. ספרו הראשון. ([https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990003793630205171/NLI בכרטסת הספרייה הלאומית])
* מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה - מסלולי טיול (עם כותבים נוספים), ירושלים, ההוצאה לאור של משרד הביטחון, 2001. המדריך יצא לאור ב-15 כרכים.
* בית לחם וכנסית המולד (עם גבריאל ברקאי), ירושלים, הוצאת אריאל, 1980.
* אלים, עצים ולטאות: סיפורים על מקומות, תל אביב, משכל - הוצאה לאור, 1999.
* ארץ יפה - 50 המקומות היפים בישראל (עם דובי טל), תל אביב,אלבטרוס-צילום והוצאת מפה, 2002.
* ארץ ארבע עונות, ארבע רוחות, תל אביב, כרטא, 1995.
* מהכי קדוש להכי נמוך וגם הכי מלוח (ועוד טיולים), ירושלים, כרטא, 1987.
* סין - גן הדרקון, ירושלים, כרטא, 1994.
* כמו אהובה רחוקה: 75 אתרי הקסם שלי, ירושלים, הוצאת כתר, 2002.
* שביל העז המטורפת, תל אביב, מפה, 2000.
* דברים קטנים בגן הצבעים: טיול להורים שמקריאים לילדים, ירושלים, כרטא, 1995.
*תעשייה זעירה ומלאכות מסורתיות בהר חברון: סקירה של תהליכים ושיטות יצור בעבר ובהווה, חולון, אירואקס, תשל"ט.
* טיול בכל שבוע ([https://www.worldcat.org/title/317518222?oclcNum=317518222 כרטיס הספר באתר הכרטסת הבינלאומית WorldCat])

== לקריאה נוספת ==
* מיכל יפת, חיים עם ספרים, אחוזת בית, 2005. עמ' 14–21.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:מגישי ציפורי לילה
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סיירות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מורי דרך בישראל
קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:עורכי כתבי עת ישראלים
קטגוריה:שרונה (מושב): אישים
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
בטן

הבטן היא אזור בגופם של בעלי חיים, הנמצא בין הסרעפת, שמהווה הגבול העליון של הבטן, לבין עצמות האגן בחלקה התחתון. מעל לסרעפת נמצא בית החזה. 

הבטן מכילה בתוכה את רוב מערכת העיכול (הכוללת את הקיבה, את המעי וכדומה) ואיברים פנימיים נוספים (כגון הכבד והכליות, למשל). הבטן אצל נקבות היונקים מכילה בתוכה גם את הרחם, המכיל בעת היריון את העובר.

אצל רוב בעלי החיים, החלק החיצוני של הבטן שפונה כלפי הקרקע נקרא "גחון".

אכילה של מזון מקולקל, כמו גם וירוסים וטפילים שונים, יכולים לגרום לכאב בטן.

תרגיל נפוץ לחיזוק שרירי הבטן נקרא בשפה העממית "כפיפות בטן" (באופן רשמי שם התרגיל הוא כפיפות גו), ועיקרו מעבר חוזר ונשנה משכיבה על הגב להתרוממות פלג הגוף העליון.

יש המאמינים כי עיסוי נכון של הבטן מרפה את השרירים, ובמזרח יש הרבה מעסים שעוסקים בתחום זה. עם זאת, יש מדענים שטוענים שעיסוי הבטן גורם לשרירים להיות נוקשים יותר.

היקף הבטן מהווה אחד האלמנטים הנפוצים בבדיקות השמנה וזאת בגלל התרכזות השומנים באזורה.

==גלריה==
<gallery widths="200" heights="180" perrow="4">
קובץ:Abdomen.jpg|בטן של גבר
קובץ:Pregnancy - belly.jpg|בטנה של אישה בהריון
קובץ:Abdomen-periumbilical region.png|אזור הבטן
קובץ:Stomach diagram he.gif|אזור הבטן והאיברים שבתוכה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
Frame relay

Frame relay הוא פרוטוקול תקשורת לשינוע מהיר של חבילות מידע מעל גבי חיבורים וירטואליים לחיבור אל התקני רשת. חיבור Frame Relay מאפשר הקמת VPN בעלויות נמוכות בין שתי מערכות WAN כדוגמת קשר שבין ספק שירותי אינטרנט ורשת אינטראנט של חברה.
ספקי אינטרנט משתמשים ברשת Frame Relay כדי להשיג מערכות LAN to LAN, או WAN to LAN להעברת נתונים מהירה, ולחבר נקודות גישה בין אזורים גאוגרפים שונים. כיום, עם חדירת האינטרנט בפס רחב (ADSL) הולך ופוחת השימוש ב Frame Relay.

הטכנולוגיה פועלת באמצעות מיתוג מנות, לחיבור התקנים ברשת אזורית (WAN). תומך בקווי תקשורת במהירויות שונות, לדוגמה T1 ב-1.544Mbps ו-T3 ב-45Mbps. הטכנולוגיה מוחלפת באזורים מסוימים בהתקנים משופרים כגון ATM.

== אופן הפעולה ==
הרשת מורכבת ממתגים אשר יוצרים טופולוגיית סריג.
על כל קו תקשורת פיזי עוברים נתונים בדרכם מהמקור אל היעד 
למערכת כמה מנגנוני שליחה:
* PVC - permanent virtual circuit - כל קו תקשורת מכיל ערוצים וירטואליים כשכל אחד מקבל מספר אשר נקבע מראש. זהו מנגנון השליחה העיקרי.
* SVC - switched virtual circuits - מסלול אשר נוצר כאשר יש צורך להעביר מידע, אך מוסיף גמישות למערכת. 
* VC - virtual circuits - בעל כמה מצבים אפשריים: יצירת מסלול בין 2 נקודות, מצב בו לא מועבר מידע על הערוץ, מצב בו כן מועבר המידע על הערוץ ומצב של ניתוק הקשר. 

שיטת הריבוב שבה רשת זו משתמשת היא STDM - Statistical Time Division Multiplexing.
זוהי שיטה בה כל ערוץ מקבל פרק זמן בו הוא יכול להעביר מידע.
בכל פעם בו ערוץ כלשהו לא משדר או קולט הזמן מחולק בין שאר הערוצים.

== ראו גם ==
* מיתוג מנות

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
הרנכימזה

"הארמון החדש" בהרנכימזה
מראות של הארמון]]
הארמון החדש בציור משנת 1911
הרנכימזה (בגרמנית: Herrenchiemsee) הוא מתחם מבנים מלכותיים הממוקם על האי הרנאִינזל (Herreninsel - "אי האדונים") אשר נמצא בלב אגם כימזה, האגם הגדול ביותר בבוואריה, גרמניה.

המבנה הראשי באי נקרא "הארמון החדש" והוא נבנה על ידי מלך בוואריה לודוויג השני. הארמון, שהוא הגדול מבין כל הארמונות והטירות אשר נבנו בידי המלך, נבנה כדי לציין את הערצתו של המלך לודוויג ל"מלך השמש" - לואי הארבעה עשר מצרפת. מסיבה זו עוצב הארמון כהעתק של ארמון ורסאי אותו בנה המלך הצרפתי, והוא מכיל ציורי קיר רבים המתארים קטעים נבחרים מחייו ופועלו. 

תוכניותיו של לודוויג השני להקים לעצמו העתק של ארמון ורסאי החלו כבר עם תחילת בנייתה של טירת לינדרהוף בשנת 1868. אולם השטח ההררי אשר נבחר להקמת הטירה לא התאים לבניית ארמון רחב המוקף גנים כארמון ורסאי, ולכן נזנחה התוכנית לבנייתו במקום. חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 1873, רכש המלך לודוויג את האי הרנינזל, ובהיותו רחב ידיים ובעל טופוגרפיה שטוחה, החליט ליישם במקום זה את שאיפתו לבניית הארמון.

בניית הארמון החדש החלה בשנת 1878. בשנת 1885 חלה האטה ניכרת בבנייה, וזאת מפאת חוסר בתקציב - המלך לודוויג בנה את טירותיו מכספו שלו ולא מכספי המדינה כנהוג בקרב שליטים אבסולוטיים מתקופתו, ולכן דלות ממונו השפיעה ישירות על קצב הבנייה של טירותיו. עם מותו של המלך בשנת 1886 נפסקה הבנייה לחלוטין, וזמן קצר לאחר מכן נפתח הארמון לקהל הרחב כאתר תיירות. 

הארמון, אשר תוכנן על ידי האדריכל הפרטי של לודוויג, כריסטיאן יאנק, יחד עם פרנץ שייץ וגיאורג דולמן, תוכנן להיות העתק מושלם של ארמון ורסאי הענק. אולם תקופת הבנייה הקצרה איפשרה להעמיד על תילו רק את העתק החלק המרכזי של הארמון הצרפתי. נוסף על כך, מתוך 70 החדרים אשר נבנו בבניין החדש, 50 נותרו לא גמורים. כיום ניתן לבקר ב-20 החדרים המפוארים שבנייתם הושלמה וכמו כן בגרם המדרגות הצפוני שהוא החלק היחיד בארמון שבנייתו לא נסתיימה אך הוא פתוח לקהל.

ככל שהתקדמה בנייתו של הארמון החדש, חלו שינויים קטנים בתוכנית, אשר יצרו הבדלים בינו לבין המקור שבצרפת. כך למשל, אולם המראות שבארמונו של לודוויג גדול יותר מזה שבוורסאי ופרטי העיצוב שבו (דוגמת נברשת החרסינה שבחדר האוכל, שהיא הגדולה מסוגה בעולם) לרוב עשירים יותר. גם הזמן שחלף בין בניית הארמון בוורסאי לבין בניית ארמונו של לודוויג ניכר היטב בארמון הבווארי. ארמון ורסאי, אשר נבנה כ-200 שנים לפני ההעתק, לא כלל אפילו תא שירותים אחד. המקום היחיד בו נמצאו מים זורמים בוורסאי היה מערכת המזרקות שבגני הארמון. בארמונו של לודוויג לעומת זאת, היו מספר רב של תאי שירותים נוסף על בריכת שחייה מחוממת לרווחת המלך ואורחיו.

מסביב לארמון נמצאים הגנים הרחבים אשר נבנו בסגנון צרפתי ובתוכם פזורות מזרקות מים רבות המעוטרות בפסלי שיש אשר לקוחים מהאופרות של המלחין הנערץ על לודוויג - ריכרד וגנר.

==מבנים נוספים על האי==
נוסף על הארמון החדש, משמש האי בית גם למספר גלריות לאומנות וכן למוזיאון הלאומי לזכר לודוויג השני מלך בוואריה.

==ראו גם==

* נוישוונשטיין

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בוואריה: ארמונות
קטגוריה:בוואריה: מוזיאונים
כיכר הקונקורד

כיכר הקונקורד - בחזית האובליסק ומאחריו כנסיית מדלן ומלון קריון
מזרקה בכיכר הקונקורד (מאחוריה ניתן להבחין באובליסק לוקסור)
כיכר הקונקורד (בצרפתית: Place de la Concorde - "פלאס דה לה קונקורד") היא כיכר עירונית הממוקמת בקצה המזרחי של שדרות שאנז אליזה ברובע השמיני בפריז, צרפת.

==היסטוריה==
הכיכר תוכננה על ידי ז'אק אנז'ה גאבריה (Jacques Ange Gabriel) בשנת 1755 ככיכר בצורת מתומן בין שדרות שאנז אליזה לגני הטווילרי. הכיכר נקראה במקור "כיכר לואי ה-15". באותה עת נבנו הבניינים בצידה הצפוני של הכיכר, שנועדו לשימוש משרדי ממשלה. הבניין המזרחי משמש עד היום את משרד הצי הצרפתי. מיד בתום הבנייה הפך הבניין המערבי לבית "קריון" המפואר, שהפך לאחר מכן למלון בשם "קריון". בבית זה למדה מארי אנטואנט לנגן בפסנתר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש פריז על ידי הנאצים, שימש המלון את מפקדת הצבא הגרמני.

===המהפכה הצרפתית===
בזמן המהפכה הצרפתית הוסר פסלו של לואי ה-15 מהכיכר, ושונה שם הכיכר ל"כיכר המהפכה" - "Place de la Révolution".
ממשלת המהפכה הקימה בכיכר גיליוטינה. האציל הראשון שהוצא להורג בכיכר היה המלך לואי ה-16 ב-21 בינואר 1793.
בהמשך הוצאו להורג בכיכר מארי אנטואנט, מאדאם דו בארי, ז'ורז' דנטון, אנטואן לבואזיה ומקסימיליאן רובספייר.
במהלך "שלטון האימים" שבקיץ 1794 הוצאו להורג בכיכר מעל 1,300 איש.
ב-27 ביולי 1795 שינתה הממשלה את שם הכיכר ל"כיכר הקונקורד". בשנת 1830 הפך השם לרשמי.

==הכיכר כיום==
היום מהווה הכיכר כיכר חשובה בפריז.
במרכזה עומד אובליסק לוקסור מצרי בן 3300 שנה, המתאר את ניצחונותיו של רעמסס השני. האובליסק הובא לפריז מלוקסור בשנת 1833 והוצב בכיכר על פי הנחיית המלך לואי פיליפ. הוא ניתן במתנה על ידי מוחמד עלי למלך צרפת אז לואי פיליפ.
בבסיס האובליסק מתוארים האמצעים המכניים שבהם השתמשו כדי להביא את האובליסק לכיכר - פעולה לא פשוטה בהתחשב בגובהו של האובליסק (23 מטרים), ובמשקלו (255 טון). גדוד של חיילים צרפתים עזרו בהצבתו. קצהו של האובליסק נגנב עוד במאה ה-6 לפני הספירה ולכן לא הובא לצרפת. במקומו הושם בשנת 1998 קצה מעוטר זהב.

בקצה הצפון מזרחי של הכיכר נמצאת שגרירות ארצות הברית (מערבית למלון "קריון"). בצפון הכיכר נמצאת כנסיית המדלן. בכיכר נמצאת הנהלת הפדרציה העולמית למכוניות (Fédération Internationale de l'Automobile) הקובעת את הכללים למרוצי מכוניות בעולם, ובהם מרוץ פורמולה 1. 

הכיכר משמשת גם כאצטדיון כדורסל 3 על 3 באולימפיאדת פריז 2024

אובליסק לוקסור

==קישורים חיצוניים==
 

* 
* 
* [http://www.insecula.com/musee/M0051.html/ פלאס דה לה קונקורד]
* [http://www.discoverfrance.net/France/Paris/Monuments-Paris/Obelisque.shtml פלאס דה לה קונקורד - אובליסק לוקסור]

קונקורד
קטגוריה:הרובע השמיני של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
מוזיקה לטינו-אמריקאית

[[טנגו]]
מוזיקה לטינו-אמריקאית היא מוזיקה שמקורה באמריקה הלטינית, באותן ארצות שהיו ברובן תחת שלטון קולוניאלי ספרדי או פורטוגזי, וכמו כן במהגרים היספנים שהשתקעו בארצות הברית. ברוב המקרים שפת השירים תהיה ספרדית על ניביה או פורטוגזית.

ניתן לחלק את המוזיקה הלטינית לכמה סגנונות מוזיקליים:
#מוזיקה אנדית – מאזורי מערב דרום אמריקה (פרו, בוליביה, אקוודור, צ'ילה, ונצואלה, ארגנטינה, קולומביה)
#מוזיקה מרכז אמריקאית – (אל סלוודור, ניקרגואה, פנמה, קוסטה ריקה, מקסיקו, הונדורס, גואטמלה)
#מוזיקה קאריבית – (קובה, פוארטו ריקו, הרפובליקה הדומיניקנית)
#מוזיקה ברזילאית

בהגדרתה, הכלים שבדרך כלל ינגנו הם מערכת תופים, פרקאשן (כלי הקשה), פסנתר, גיטרה בס, קונטרבס, גיטרות שונות ולפעמים מצטרפים חליל צד וכלי-נשיפה אחרים ממתכת.

החל משנת 2000 מוענק פרס "גראמי לטיני" במתכונת דומה לפרסי גראמי. הפרס מוענק עבור יצירות מוזיקליות שבוצעו בשפה הספרדית או פורטוגזית. כל שנה מוענקות פרסים בכ-40 קטגוריות.

מוזיקה קאריבית

הסגנונות המוכרים ביותר של המוזיקה הקאריבית: רומבה, סון קובני, סלסה (שהתפתחה גם בארצות הברית אבל על בסיס סגנונות שהגיעו מקובה), טימבה, פלנה, מרנגה, בצ'אטה, רגאטון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:מוזיקת עולם
כפר שמואל

כפר שמואל הוא מושב עובדים של "תנועת העובד הציוני" הנמצא בתחום המועצה האזורית גזר. כפר שמואל ממוקם בשפלה, מצפון לעמק איילון ושישה ק"מ מדרום מזרח לעיר רמלה. המושב נמצא דרומית למחלף ענבה ולכביש 431, מערבית לכביש 1, צפונית לכביש 424 ומזרחית לבית חשמונאי וקיבוץ גזר.אחד מיובליו של נחל איילון עובר במושב.

== מקור השם ==
נקרא על שם הרב סטיבן שמואל וייז. בית העם במושב קרוי על שם מוריס לוי, שתרם להקמתו.

==היסטוריה==
כפר שמואל נוסד ב-24 בינואר 1950 על ידי עולים מרומניה. היישוב הוקם על ידי גרעין מייסד של העובד הציוני, שמנה כ-70 חברים, ובהם 22 משפחות עם 11 פעוטות, מארגון "החושל" של יוצאי הונגריה ורומניה ששהו במחנות בקפריסין, עלו לישראל לאחר הקמת המדינה וקבלו הכשרה בשבי ציון. המושב הוקם כמושב עובדים, אולם חלק נכבד מהקרקעות החקלאיות יועדו לעיבוד משותף. טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-29 בינואר 1950.

== המושב היום ==
במושב קיים מועדון נוער, סניף "מכבי צעיר", בית עם, צרכניה, מגרש כדורסל, מגרש טניס, שני גני מועצה (גן איצטרובל וגן אורן-שלום), גן פרטי (גן צבר) וגן משחקים. ענפי חקלאות מרכזיים: רפתות, מטעים וגידולי שדה למיניהם. 

== בית העם ==
בית העם הניצב בליבו של היישוב תוכנן על ידי האדריכל אבא אלחנני בשנת 1968. בקירות בית העם שולבה עבודת אמנות של האמן מרדכי גומפל. עבודת ויטראז' שבמקור כללה ארבעים מסגרות בגודל של כמטר רבוע כל אחת, עשרים בקיר הדרומי ועשרים בקיר הצפוני.

במהלך השנים מצבו של בית העם הלך והידרדר. בשנת 2004 הוכרז בית העם כ"מבנה מסוכן" והכניסה אליו נאסרה. חלק ניכר מהמסגרות שהרכיבו את יצירתו המקורית של גומפל אבדו.

בשנת 2015 שופץ בית העם והמבנה חזר לשימוש. 

במאי 2017 הותקנה בבית העם יצירה משוחזרת בתבנית היצירה של גומפל. שרידי היצירה המקורית הועברו בפברואר 2018 לארכיון ההתיישבות בגבעת חביבה<ref></ref>.

<gallery>
קובץ:אנשי הכפר.png|עטיפת הספר אנשי הכפר שיצא במלואות 60 שנה להקמת כפר שמואל
קובץ:Migdal on kfar shmuel.jpg|מגדל השמירה שמוצב במרכז המושב אשר שימש במלחמת 6 הימים
קובץ:Kfar-shmuel-yael-seggev.jpg|שלט הכניסה של כפר שמואל (עד שנת 2022)
</gallery>

== קישורים חיצוניים==
 
* 
*[http://www.gezer-region.muni.il האתר של המועצה האזורית גזר]
*[https://kshmuel.localtimeline.com/index.php?lang=he סיפור מקומי - כפר שמואל], התפתחות כפר שמואל על גבי ציר זמן, ארכיון קהילתי
* [http://www.notes.co.il/Jacobson/61846.asp תמונות עדכניות ורשמים מבית העם בכפר שמואל בתכנונו של אבא אלחנני] באתר רשימות, 11/09 
* [https://www.youtube.com/watch?v=edUp1KOY3RU#t=104 התנחלות "ארגון החושל" בכפר שמואל], יומני כרמל פברואר 1950 <small><small>(החל מדקה 1:44)</small></small>
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מועצה אזורית גזר
קטגוריה:מושבי העובד הציוני
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
תופי בונגו

תופי בונגו
תופי בונגוס הם כלי נגינה קובני שמקורו ככל הנראה במרכז אפריקה. הבונגוס הם זוג תופי ידיים קטנים, עגולים המחוברים בדופן על ידי מוט קשיח (לרוב הקטן בקוטר 20 סנטימטר, הגדול 25 סנטימטר). הבונגוס פתוחים מלמטה.

בימינו, בונגוס עשויים מעץ או מפיברגלס, עם עור עגל מעובד, עץ או חומר סינתטי בתור ממברנת התנודות. הנגינה בבונגוס מתבצעת לרוב על ידי אחיזתם בין ברכי הנגן (כך שהשוקיים מקבעות אותם משני הצדדים, והתחתית שלהם נשענת על השרפרף עליו יושבים), והטייתם קדימה כך שלנגן נוח לתת מכות קצה (slap) ומכות עם עקב היד (backhand).

המקצב הנפוץ לנגינה על תופי בונגוס הוא קצב פשוט הנקרא מרטילו. בלהקות סון וטימבה, הבונגוסרו (נגן בונגוס) מאלתר עליהם במהלך הקטעים השקטים בשיר (הבתים), ועובר לנגן על קאמפאנה במהלך הקטעים היותר אנרגטיים (ה"קורו"- הפזמון).

בשל הקומפקטיות הרבה שלהם, נוחות ההובלה וקלות הנגינה, הבונגוס הפכו לכלי פופולרי גם מחוץ לעולם הלטיני. בליווי גיטרה או מפוחית, הבנוגוס מאפשרים נגינה בחיק הטבע בלי לוותר על בסיס קצבי. כיום, להקות רבות משתמשות בבונגוס בקטעים מסוימים.

==ראו גם==
* תופי קונגה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:מוזיקה לטינו-אמריקאית
תופי קונגה

תוף קונגה
תופי קונגה או קונגוס הם תופי ידיים גדולים פתוחים בתחתיתם בקוטר של בין 25 ל-35 סנטימטר וגובה של בערך מטר. גוף התוף עשוי עץ או פיברגלס, עליו מתוח עור עגל מעובד, או לעיתים פלסטיק דמוי עור.

מקור הקונגאס כנראה בתופים אפריקאיים, והם נפוצים במוזיקה לטינית. כיום, הם זוכים לפופולריות רבה ומשמשים בתפקידים מגוונים גם בז'אנרים מוזיקליים שונים כג'אז, רוק ופופ.

בקובה מכונים הקונגאס "טומבדורס" והם מופיעים בשני גדלים, "macho" (זכר) ו-"hembra" (נקבה). כאשר משתמשים ביותר מזוג תופים משתמשים בדרך כלל ב"מאצ'ו" אחד ומספר "המברס" המכוונות לגבהים שונים.

חמש דרכי הפקת צליל עומדות בבסיס התיפוף בקונגאס:
*צליל פתוח: מכה בארבע אצבעות קרוב למסגרת התוף, המפיקה צליל חד ומהדהד בעל גובה מוגדר.
*צליל מעומעם: כמו הצליל הפתוח, מופק במכה בארבע אצבעות, אך ללא הרמה של היד מן העור. מגע היד עם העור מעמעם את הצליל.
*צליל בס: מכה עם כף היד כולה על העור, המפיקה צליל נמוך ואטום.
*סלאפ (Slap, "סטירה"): המכה הקשה ביותר, המפיקה צליל חד וגבוה.
*טאצ (touch, "נגיעה"): כמשתמע מן השם, צליל המופק מנגיעה בעור באצבעות או שורש כף היד.

==אנקדוטות==
בקובה, נגני הקונגה (שמנגנים מקצב הקרוי רומבה, ולכן קרויים "רומברוס") מסתובבים לבושי כובע קסקט לבן הקרוי בפיהם "בולשביקה" (על שם הבולשביקים).
רומברוס לרוב מנגנים רומבה על שלושה תופי קונגאס שונים, כאשר לכל תוף תפקיד שונה (קצב בסיס, אלתור, ואלתור על האלתור). האלתורים הם מורכבים ומרשימים, ולכן חובשי "בולשביקה" זוכים לכבוד רב, במיוחד לאור יכולתם להרשים תיירים כך שאלו יקנו משקאות לסביבתם הקרובה.

תופי הקונגה לוקחים גם חלק חשוב בתרבות הקפוארה, הם אלו האחראים על שמירת הקצב במעגלי קפוארה ומהירות המשחק.

בעבר, המתופפים היו מנגנים את המקצב קוואלריה (cavalaria) כסימן מוסכם כשהקפוארה עוד הייתה נחשבת כפשע, כאשר המתופפים והנגנים היו רואים שוטר, הם היו מזהירים את הקהל לברוח בכך שהיו מנגנים מקצב זה.
פירוש המקצב הוא "פרשים", וכונה כך כיוון שהשוטרים באותה התקופה היו רכובים על סוסים (פרשים)

==ראו גם==
*תופי בונגו

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:מוזיקה לטינו-אמריקאית
מאדאם דו בארי

מאדאם דו בארי (; 19 באוגוסט 1743 - 8 בדצמבר 1793) הייתה קורטזנה שהפכה לפילגשו של לואי החמישה-עשר מלך צרפת והוצאה להורג במהפכה הצרפתית.

==היסטוריה==
מארי ז'אן בקו נולדה בווקולר, לורן, צרפת כבת מחוץ לנישואין של אן בקו (Anne Bécu). אמה, אן, לא הייתה נשואה, ואביה היה ככל הנראה הנזיר הקתולי ז'אן-בטיסט גורמאן (Jean Baptiste Gormand). את לימודיה של מארי במנזר מימן אחד מהמאהבים של אמה.

בגיל 15 עברה מארי לפריז, שינתה את שמה לז'אן רנקון (Jeanne Rancon) ועבדה כשולייה בחנות. בשל יופייה הרב, התאהב בה ז'אן דו בארי (Jean du Barry) בשנת 1763, הפך אותה לפילגשו והציג אותה בחברה הגבוהה הפריזאית.

==חייה בחצר המלוכה==
מאדאם דו בארי יצרה קשרים רומנטיים עם אנשים עשירים (ובהם הדוכס לואי פרנסואה ארמאנד דו פלסי (Louis François Armand du Plessis), הדוכס רישליה) וכך שיפרה את מצבה החברתי. בשנת 1768 פגשה לראשונה את מלך צרפת, לואי ה-15 ובשנת 1769 הפכה לפילגשו של המלך, אשר פילגשו הקודמת מאדאם דה פומפדור נפטרה מספר שנים קודם לכן. על מנת שתוכל להיחשב כפילגש מלכותית היה עליה לקבל קודם לכן תואר אצולה. לואי ה-15, אשר רצה אותה כפילגשו, דאג להפכה לבעלת תואר אצולה באמצעות הוראה לאחיו של הדוכס דו בארי, הרוזן גיום דו בארי (Guillaume du Barry) לשאת אותה לאישה. מאדאם דו בארי הוצגה רשמית כפילגש מלכותית בפני חצר המלוכה ב-2 באפריל 1769.

בשונה ממאדאם דה פומפדור, השפעתה על החלטות המלך בעניין יחסי החוץ של צרפת וכלכלת צרפת הייתה מועטה, אולם היא הייתה בין אלה שלחצו על המלך והביאו למפלתו של אטיין פרנסואה, דוכס שואסו, וכן בשל השפעתה השקיע המלך כספים רבים בתמיכה באמנים רבים. יחסיה של מאדאם דו בארי עם מארי אנטואנט, אשת יורש העצר, היו עוינים, בשל דעותיה של מארי אנטואנט על מוצאה הנחות של דו בארי, ובשל דעותיה של דו בארי וניסיונותיה להשפיע על המלך בעניין יחסי החוץ של צרפת עם אוסטריה (מולדתה של אנטואנט).

זמן קצר לפני מותו של המלך, במאי 1774, גורשה מאדאם דו בארי מחצר המלוכה, ונשלחה למנזר פונט-או-דאם (Pont-aux-Dames), מאחר שהמלך היה סבור שנוכחותה בקרבת מיטת חוליו תמנע ממנו לקבל מחילה על חטאיו.

מאדאם דו בארי הוצאה להורג בגיליוטינה בכיכר המהפכה לאחר שהורשעה במשפט בטענה כי סייעה לאנשי אצולה צרפתים להימלט מהצדק של המהפכה הצרפתית.
מילותיה האחרונות היו: "רק עוד רגע אחד, אדוני התליין, רגע קטן אחד".
("Encore un moment, monsieur le bourreau, un petit moment.")

==מאדם דו בארי בתרבות==
* בעת ביקורה בלונדון, היוותה השראה למאדאם טוסו ודמותה כדמות "היפהפייה הנרדמת" המוצגת במוזיאון השעווה של מאדאם טוסו היא פסל השעווה העתיק במוזיאון.
* מילותיה האחרונות של דו בארי הפכו לסמל אקזיסטנציאליסטי ומוזכרות פעמים בספרו של פיודור דוסטויבסקי "אידיוט".
* דו בארי מוצגת גם במאנגה\אנימה הידועה "הוורד של ורסאי".
* בשנת 2023 יצא לאקרנים הסרט "ז'אן דו בארי" שעוסק בדו בארי, בבימויה של מייוון, שגם מככבת בו בתפקיד המאדאם, לצידו של ג'וני דפ בתפקיד המלך לואי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* כ[https://www.francophilesanonymes.com/madame-du-barry/ תבה על מאדאם דו בארי] שפורסמה באתר [https://www.francophilesanonymes.com/ פרנקופילים אנונימיים]

* הטקסט המלא של [http://www.gutenberg.net/etext/2563 זכרונותיה של הרוזנת דו בארי] מתוך פרויקט גוטנברג
* 

קטגוריה:אנשי חברה צרפתים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בימי המהפכה הצרפתית
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג בצרפת
קטגוריה:פילגשות מלכותיות
קטגוריה:ילידות 1743
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:נשים צרפתיות במאה ה-18
קטגוריה:נפטרות ב-1793
קאמפאנה

קאמפאנה
קולות של נגינה בקאמפאנה

קאמפאנה היא כלי הקשה ממתכת, בצורת פעמון פרה, אשר מקישים עליו עם מקל מיוחד שקצהו האחד עבה מהאחר.

הנגינה בקאמפאנה מתבצעת על ידי אחיזתה ביד אחת, כאשר האצבעות הן לאורך הפעמון והבוהן לופתת את הקאמפאנה מלמעלה (כמו קבצן שמושיט יד לנדבה). האצבע המורה לוחצת על שפת הפעמון כדי לעמעם או לשחרר את הצליל, והיד השנייה חובטת בפעמון באחד משני אזורים: הצד הצר (רחוק מהפיה, נותן צלילים גבוהים ומתכתיים) והצד הרחב (ליד הפיה, נותן צלילים עמוקים ומהדהדים).

הקאמפאנה מנגנת לרוב בקטעי ממבו של שירי סון, והמקצב הנפוץ בנוי על תיבה של 4:4 (ארבע רבעים), כמתואר: 

(C מכה על הצד הצר, O מכה עמומה על הצד הרחב, F מכה לא מעומעמת על הצד הרחב, - הפסקה)

C - F C C O C C O C C O 

8 --7 -- 6 --5 --4 --3 -- 2-- 1

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי הקשה
קטגוריה:מוזיקה לטינו-אמריקאית
ג'אז לטיני

ג'אז לטיני הוא סגנון ג'אז המנוגן בארצות דרום אמריקה (בעיקר קובה) ובקהילות היספאניות סגורות בארצות הברית, כגון הגטו ההיספאני בניו יורק (Del Barrio).

בדומה לג'אז רגיל, מדובר במוזיקה אינסטרומנטלית בעיקרה, המאופיינת באלתורים זורמים ומעבר בין סולמות. המאפיינים הייחודיים העיקריים של הג'אז הלטיני הם:
* מקצבי הקלאווה - שלא כמו מרבית יצירות הג'אז המבוצעות על תבנית סימטרית מרובעת 4:4, יצירות ג'אז לטיני הן לרוב על תבנית 3:2 או 2:3 אסימטרית. זהו מקצב אפריקני קדום המכונה קלאווה, שסוגל למוזיקה מערבית. הוא מקנה תחושה של עוצמה עולה ויורדת למרבית הקטעים, כאשר לרוב הפסנתר או כלי הנשיפה מנגים בקלאווה הפוך (קונטראפונקט) למחלקת הקצב, כך שמתקבלת מוזיקה מרובדת.
* מחלקת הקצב - בנוסף לבס הרגיל, בג'אז לטיני מחלקת הקצב מכילה כמעט תמיד תופי קונגה וטימבלס. ברבים מהקטעים ישנה גם קאמפאנה. כלים אלו נותנים למוזיקה תחושה אפריקאית קצבית, והקצב הוא מרכיב דומיננטי יותר מאשר בג'אז רגיל. כמו כן, נפוצים קטעי אלתור של כלי ההקשה, במיוחד תופי קונגה.

==השמות הגדולים==
מייסדי הג'אז הלטיני היו רובם מהגרים היספאניים בניו-יורק. בין המוכרים שבהם ניתן למנות את טיטו פואנטה, מונגו סנטה-מריה, להקת Fania Allstars הניו-יורקית ולהקת Irakere הקובנית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ג'אז
טימבלס

[[ארטורו סנדובל מנגן בטימבלס]]
הטימבָּלֶס הם תופי מקלות לטיניים, מאבותיה הקדומים של מערכת התופים המודרנית.

הטימבלס מורכבים משני תופי מתכת (עשויים מפלדת אל-חלד או פליז), כאשר הגדול (המכונה Hembra, "נקבה") הוא בקוטר של 55 סנטימטר והקטן (המכונה "Hombre", "גבר") בקוטר 50 סנטימטר. ממברנת התנודות עשויה מפלסטיק גמיש.

תופים אלו פתוחים בצידם התחתון ומורכבים על חצובה מתכווננת, כאשר בנוסף מחוברים לחצובה שני פעמוני מתכת - פעמון גדול (Mambo bell) ופעמון קטן (Cha Cha Bell). בנוסף, נהוג לחבר גם ג'אם בלוק (תיבת פלסטיק חלולה) ומצילה.

הנגינה על הטימבלס מתבצעת על ידי מקלות עץ מיוחדים השונים ממקלות תיפוף רגילים בכך שהם אינם מתרחבים בקצה אלא בעלי קוטר שווה ואחיד לאורך כל המקל.

צליל הטימבלס הוא חד ומתכתי, בשונה מהצלילים הרכים יותר המתקבלים ממערכת תופים .

==היסטוריה==
הטימבלס הומצאו בראשית המאה ה-20 על ידי טיטו פואנטה ונגנים קובניים אחרים, אשר לקח תופי מצעד רגילים (תופי טימפאני) והרכיב אותם על בסיס יציב. שאר התוספות התפתחו עם הזמן, כאשר נגני הקשה לטיניים הוסיפו כלי הקשה שונים לתופי המצעד.

המילה טימבלס היא המילה הצרפתית לתופי טימפאני אירופאיים, ולכן בצרפתית טימבלס נקראים "טימבלס לטינאס" כדי להבדיל בין הסוגים.

במוזיקה הלטינית, הטימבלס הם כלי חשוב המנגן מקצבי יסוד (קאסקארה, ממבו, קלאווה) וגם אלתורים חופשיים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.latinpercussion.com/Play_Like_A_Pro/Tips/karl_perazzo.html שלושה סרטונים ללימוד נגינה] מאת Karl Perazzo.

קטגוריה:כלי הקשה
דניאלה מסטריקיו

דניאלה פאולה מסטריקיו (בספרדית: Daniella Mastricchio; נולדה ב-18 בנובמבר 1987) היא שחקנית ארגנטינאית, המוכרת מתפקידה כסול בטלנובלה "קטנטנות" מבית היוצר של כריס מורנה.

== ביוגרפיה ==
מסטריקיו, ילידת בואנוס איירס, החלה את קריירת המשחק בגיל שמונה בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "קטנטנות". בסדרה היא גילמה את דמותה של סול, ילדה שננטשה על ידי אביה כשנולדה, ולאחר שאמה מתה, חברתה הטובה ביותר של האם, בלן פרגה (רומינה ז'אן), מאמצת אותה.
מסטריקיו שיחקה ב"קטנטנות" עד סוף העונה הרביעית ואז פרשה ממנה לטובת לימודים, והמשיכה את קריירת המשחק שלה בפרופיל נמוך.

לאחר מכן יחד עם ידיד היא העלתה הצגה איתה רצו השניים על במות קורדובה.

בשנת 2002 היא חזרה להופיע בטלוויזיה וקיבלה תפקידים משניים בטלנובלות "קצ'ורה" ו"דרך הלב".

בשנת 2005, ילדה מסטריקיו בן בשם ולטינו שנולד מזוגיות שהייתה לה עם בן זוג מהיותה בת 14 שעזב אותה בהיותה בהיריון ומאז היא החלה לגדל אותו כאם חד-הורית. 

בשנת 2012 נולדה לה בת בשם סול מבן זוגה באותה עת.

ב-7 ביולי 2016 נישאה מסטריקיו בטקס אזרחי למאורו יאקימיו. ב-2017 נולד בנם המשותף שנקרא באוטיסטה, ובאותה השנה השניים התגרשו.

ב-10 במרץ 2022 מסטריקיו התארסה למטי פביאני ונישאה לו באותה השנה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070523135517/http://www.semanario.uol.com.ar/edicion_1430/nota_04.htm הראיון בו מדברת דניאלה על מצבה הכלכלי והחיים כאם חד-הורית] 

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ארגנטינאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות ארגנטינאיות
קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:ארגנטינאיות שנולדו ב-1987
גיפור

סדנת גיפור צמיגים בברלין (1946)
גִּפּוּר או ווּלְקָנִיזַצְיָה (Vulcanization) הוא תהליך של יצירת תרכובת עם גפרית תוך כדי חימום גבוה, מה שמקנה לגומי תכונות של קושי, גמישות ועמידות. בדרך כלל משתמשים במינוח עבור פולימרים.

==השיטה==
הגופרית היא יסוד שקליפתו החיצונית חסרה שני אלקטרונים, ולכן היא נהנית מרווח אנרגטי גבוה ביצירת שני קשרים קוולנטיים. בגלל נוכחותם של האלקטרונים שבאורביטלים הבלתי קושרים נוטה הגופרית ליצור את הקשרים כאשר הזווית בסביבות 107.7 מעלות ביניהם.

בנוכחות פולימרים כדוגמת הגומי נוטה הגופרית ליצור שני קשרים קוולנטיים בודדים, כל אחד מהם עם שרשרת אחרת של הפולימר או עם חלק אחר של השרשרת. הגופרית יוצרת את הקשרים עם אטומי פחמן, במקום קשרי הפחמן-מימן או קשרים אחרים לאורך השרשרת הפחמנית. קשרי גפרית אלו מחזיקים את שרשרות הפולימר יחד, ומונעים את התפוררותם.

החום מהווה חלק חשוב בתהליך הגיפור מכיוון שבטמפרטורה נמוכה קשה לנתק את הקשרים הסבוכים שבין שרשרות הפולימר לבין עצמן או שכנותיהן. החום מספק אנרגיית שפעול לניתוק הקשר.

==גיפור גומי==
בשנת 1834 החל צ'ארלס גודייר לערוך ניסויים בגומי, על מנת לעשותו עמיד לכל מזג אוויר. הוא ניסה לשפר את תכונותיו של החומר על ידי ערבובו עם חומרים אחרים. נתניאל הייוורד גילה כי גומי המעורב בגופרית אינו נעשה עוד דביק. גודייר שכר את הייוורד כדי שימשיך לעבוד על תגליתו וישכלל אותה, וגם רכש את זכויותיו. לאחר שגודייר שיפר את ההמצאה, הוא רשם עליה פטנט בשנת 1844. גודייר ניסה לערבב בצורות שונות גומי חם עם גופרית, ולשיטה המשוכללת ביותר הוא קרא "וולקניזציה" (גיפור) על שמו של אל הנפחות וולקן. לאחר ניסיונות רבים הוא גילה דרך לייצר גומי שהוא קשה, חזק וגמיש.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כימיה אורגנית
קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:המצאות במאה ה-19
קטגוריה:גומי
אפקט מייסנר

דיאגרמה של אפקט מייסנר. השדה המגנטי נדחה ממוליך-העל, כאשר הוא מתחת לטמפרטורה הקריטית.
אפקט מייסנר הוא ביטוי של דיאמגנטיות מושלמת של החומר ומשמש כאחת ההגדרות למוליכות-על. האפקט נתגלה לראשונה בשנת 1933 על ידי וולטר מייסנר (Meißner) ורוברט אוכסנפלד (Ochsenfeld) על ידי מדידה של השטף המגנטי הנגרם כתוצאה מיצירת שדה מגנטי על מוליכות-על מתחת לטמפרטורת מעבר הפאזה שלו.
גילוי האפקט אישש את ההשערה שמוליכות-על היא סוג של מעבר פאזה.

== הסבר לאפקט ==

חוק אוהם: <math>\mathbf{J} = \sigma \cdot \mathbf{E}</math>
<br />על מנת לשמור על צפיפות הזרם סופית, כאשר: <math>\sigma \rightarrow \infty </math> השדה החשמלי בדגם יהיה חייב לשאוף לאפס.
יחד עם זאת, על פי משוואת מקסוול: <math>\nabla \times \mathbf{E} = -\frac{\partial \mathbf{B}} {\partial t}</math> כלומר, השדה המגנטי בדגם צריך להישאר כפי שהיה לפני המעבר לפאזה מוליכת-על. לכן אפקט זה לא יצפה במוליך אידיאלי.
דחיית השדה המגנטי ממוליך-העל נובעת מזרמים על שפת מוליך (כתוצאה מהשדה החיצוני) המשרים שדה מגנטי הפוך לשדה החיצוני. הזרמים אינם זורמים בעובי אינפיניטסימאלי על המשטח אלא הזרמים נמצאים על שפה בעלת עובי סופי כלשהו. רק מתחת לעובי זה, הנקרא עומק החדירה, נקבל כי השדה במוליך הוא אפס. 
ניתן להיווכח בדיאמגנטיות המוחלטת של מוליך-על על ידי הצבת מגנט מעליו. כתוצאה מדחיית קווי השדה המגנטי ניתן לגרום למגנט לרחף מעל מוליך-העל.

== יישומים ==
דוגמה לריחוף מגנטיאחד מהיישומים של אפקט מייסנר הוא התופעה של ריחוף מגנטי (אפקט זה פופולרי בהדגמות והרצאות של מדע פופולרי). ביישום זה מניחים מגנט מעל מוליך-על והאחרון דוחה אותו כדי לשמור על איפוס השדה המגנטי בתוכו.

== ראו גם ==

* דיאמגנטיות
* דיאמגנטיות על
* מוליכות על
* ריחוף מגנטי

== קישורים חיצוניים ==
*[http://hyperphysics.phy-astr.gsu.edu/hbase/solids/meis.html אפקט מייסנר - Hyperphysics]
* 

קטגוריה:פיזיקה של חומר מעובה
אנרגיית שפעול

אנרגיית שפעול (נקראת גם אנרגיית הפעלה או אנרגיית אקטיבציה) היא האנרגיה המינימלית הדרושה להפעלת תגובה כימית. נהוג לסמן את אנרגיית השפעול ב־E<sub>a</sub>.

== תאוריית ההתנגשות ==
לפי תאוריית ההתנגשויות, כדי שמולקולה אחת תוכל להגיב עם מולקולה שנייה צריכים להתקיים שלושה תנאים:
#המולקולות צריכות להתנגש.
#ההתנגשות צריכה לספק די אנרגיה (לפחות אנרגיית השפעול) על מנת שהתגובה תתרחש.
#המולקולות צריכות להתנגש באוריינטציה בה התגובה תוכל לצאת לפועל.

ככל ששתי המולקולות קרובות יותר, ענני האלקטרונים שלהן יידחו אחד את השני. על מנת להתגבר על דחייה זו שתי המולקולות צריכות אנרגיה, שבדרך כלל מתקבלת מהאנרגיה הקינטית שלהן. אם יש מספיק אנרגיה כדי להתגבר על הדחייה, והמולקולות מתקרבות מספיק כדי שתווצר משיכה ביניהן, נוצר קשר כימי בין המולקולות.

בדרך כלל כאשר הטמפרטורה נמוכה, למולקולות אין מספיק אנרגיה על מנת להגיב. העלאת הטמפרטורה גורמת לעלייה באנרגיה הקינטית שלהן, הגורמת לעלייה בקצב התגובה.

בדרך כלל אנרגיית השפעול מוגדרת ככמות האנרגיה בקילו־ג'ולים הדרושה למול של המגיב להגיב.

== פירוק קשרים כימיים ==
בתגובות כימיות רבות, בנוסף ליצירת קשרים כימיים חדשים, מפורקים קשרים קודמים. על מנת לפרק קשרים אלה יש להשקיע אנרגיה, האנרגיה הדרושה לפירוק כל הקשרים שיש לפרקם במגיבים שווה לאנרגיית השפעול.

דבר זה ניתן להמחיש על ידי תרשים פשוט. ניקח לדוגמה את התגובה הפשוטה, שריפת גלוקוז: <math> C_6H_{12}O_6 + 6O_2 \rightarrow 6H_2O + 6CO_2</math>

== נוסחה מתמטית ==
אפשר לחשב את אנרגיית השפעול דרך משוואת ארניוס, שנותנת את הקשר בין קצב התגובה לאנרגיית השפעול:

<math>E_a = -RT \ln \left( \frac{k}{A} \right)</math>

כאשר A הוא קבוע התדירות, R הוא קבוע הגזים האוניברסלי, T הוא הטמפרטורה (ביחידות קלווין)
ו-k הוא קבוע קצב התגובה (A ו-k שונים לכל תגובה, כמו כן k תלוי גם בטמפרטורה).

== מצב המעבר ==
מצב המעבר הוא האזור בגרף שבו האנרגיה הכי גבוהה. גרף זה מציג את אנרגיית השפעול עם או בלי נוכחות זרז בתגובה אנדותרמית.

מצב המעבר הוא המצב בו יש את האנרגיה החופשית הגבוהה ביותר, המצב הזה מתקיים לזמן מועט מאוד.
האנרגיה הדרושה כדי להגיע למצב המעבר היא אנרגיית השפעול. בתגובה כימית רב שלבית יכולות להיות מספר מצבי מעבר. חומרים המורידים את אנרגיית השפעול נקראים זרזים; זרז ביולוגי נקרא אנזים. הזרזים משפיעים רק על אנרגיית השפעול ולא על אנרגיית המגיבים או התוצרים. באמצעות הורדת אנרגיית השפעול, דרושה פחות אנרגיה על מנת להפעיל את הריאקציה ולכן הריאקציה מתרחשת בתדירות יותר גבוהה. ישנם זרזים שמורידים את אנרגיית השפעול עד כדי כך שהריאקציה נעשית פי כמה מאות יותר תדירה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:קינטיקה כימית
קטגוריה:זרזים
נגיד בנק ישראל

נגיד בנק ישראל הוא האדם העומד בראש בנק ישראל. הוא מתמנה על ידי נשיא מדינת ישראל ועל פי המלצת ממשלת ישראל לתקופה בת חמש שנים. הנגיד אחראי לניהול המדיניות הכלכלית, בראש ובראשונה חתירה ליציבות מחירים במשק, באמצעות ניהול המדיניות המוניטרית, מדיניות שער החליפין וניהול יתרות המט"ח, וכן לפיקוח על הבנקים באמצעות מחלקת הפיקוח שבאחריותו. הנגיד אחראי פורמלית גם לניהולו התקין של הבנק, אם כי בפועל מנוהל הבנק בידי מנכ"ל.

תפקיד חשוב נוסף של הנגיד הוא היותו, על פי חוק, היועץ הכלכלי לממשלה, ומתוקף תפקידו זה הוא משתתף בישיבות הממשלה בהן נדונים עניינים כלכליים בעלי חשיבות גבוהה.

כחלק מתפקידו, חתימת הנגיד מתנוססת על שטרות כסף המונפקים בזמן כהונתו. בעבר הייתה נהוגה גם חתימתו של יו"ר המועצה המייעצת של בנק ישראל, אך החל מהנפקת השטר בערך של 200 ש"ח בשנת 2010, חותם הנגיד על השטרות לבדו.

נגיד בנק ישראל הראשון, דוד הורוביץ, החל לכהן בדצמבר 1954 מתוקף חוק בנק ישראל שאושר באוגוסט 1954.

==נגידי הבנק==
{| class="wikitable"
|- bgcolor="#efefef"
! מספר
! תמונה
! שם הנגיד
! התחלת כהונה
! סיום כהונה
! שר האוצר
|-
|1
 דוד הורוביץ
| 1954
| 1971
| לוי אשכול, פנחס ספיר, זאב שרף, פנחס ספיר
|-
|2
 משה זנבר
| 1971
| 1976
| פנחס ספיר, יהושע רבינוביץ' 
|-
|3
 ארנון גפני
| 1976
| 1981
| יהושע רבינוביץ', שמחה ארליך, יגאל הורוביץ, יורם ארידור
|-
|4
|105x105 פיקסלים
| משה מנדלבאום
| 1982
| 1986
| יורם ארידור, יגאל כהן-אורגד, יצחק מודעי
|-
|5
 מיכאל ברונו
| 1986
| 1991
| יצחק מודעי, משה נסים, שמעון פרס, יצחק שמיר, יצחק מודעי
|-
|6
 יעקב פרנקל
| 1991
| 2000
| יצחק מודעי, אברהם שוחט, דן מרידור, בנימין נתניהו, יעקב נאמן, בנימין נתניהו, מאיר שטרית, אברהם שוחט
|-
|7
 דוד קליין
| 17 בינואר 2000
| 16 בינואר 2005
| אברהם שוחט, סילבן שלום, בנימין נתניהו
|-
|(מ"מ)
 מאיר סוקולר
| 17 בינואר 2005
| 30 באפריל 2005
| בנימין נתניהו
|-
|8
 סטנלי פישר
| 1 במאי 2005
| 30 ביוני 2013
| בנימין נתניהו, אהוד אולמרט, אברהם הירשזון, רוני בר-און, יובל שטייניץ, יאיר לפיד
|-
|(מ"מ)
| rowspan="2" rowspan="2" | קרנית פלוג
| 1 ביולי 2013
| 13 בנובמבר 2013
| יאיר לפיד
|-
|9
| 13 בנובמבר 2013
| 12 בנובמבר 2018
| יאיר לפיד, בנימין נתניהו, משה כחלון
|-
|(מ"מ)
 נדין בודו-טרכטנברג
| 13 בנובמבר 2018
| 23 בדצמבר 2018
| משה כחלון
|-
|10
אמיר ירון
|24 בדצמבר 2018
|מכהן
| משה כחלון, ישראל כ"ץ, אביגדור ליברמן, בצלאל סמוטריץ'
|}

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.globes.co.il/news/נגיד_בנק_ישראל.tag כתבות בתגית נגיד בנק ישראל], באתר גלובס
*[http://www.ynet.co.il/tags/נגיד_בנק_ישראל כתבות בתגית נגיד בנק ישראל], באתר ynet
*[http://www.calcalist.co.il/home/1,7340,L-3704-9565,00.html כתבות בתגית נגיד בנק ישראל], באתר כלכליסט

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בנק ישראל