פלובוקסמין

פלובוקסמין (באנגלית: Fluvoxamine) הידועה בשמות המסחריים: לובוקס, פבוקסיל, היא תרופה השייכת לקבוצת התרופות מעכבות ספיגה חוזרת של סרוטונין (SSRI). השימוש העיקרי בתרופה הוא לטיפול בהפרעת דיכאון קליני והפרעה טורדנית-כפייתית (OCD). שימושים נוספים הם הפרעות חרדה שונות כגון הפרעת פאניקה, חרדה חברתית והפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD).<ref name=":10"></ref><ref></ref>

פרופיל תופעות הלוואי של פלובוקסמין דומה לזה של תרופות אחרות מקבוצת ה-SSRI, והוא כולל ירידה בתיאבון, אי שקט בבטן, עצירות, בחילה, הקאות, שלשולים, כאבי ראש, חרדה, הפרעה בתפקוד המיני, יובש בפה, הרגשת נמנום, כאבי ראש, סחרחורת, והזעה.<ref></ref><ref></ref> 

פלובוקסמין מבחינת פרופיל תופעות הלוואי נסבלת יותר מתרופות אחרות מאותה קבוצה.<ref name=":10" /><ref name="Westenberg_2006"></ref>מדובר בעיקר לגבי תופעות הקשורות למערכת הקרדיווסקולרית (אליהן מקושרות בעיקר ציטלופרם ואסציטולפרם).<ref></ref>

== שימושים רפואיים ==
פלובוקסמין שייכת לקבוצת התרופות מעכבות סלקטיביות של ספיגה חוזרת של סרוטונין (SSRI) שהשימוש העיקרי שלהן הוא נגד דיכאון וחרדה לסוגיה השונים. בנוסף התרופות מקבוצת מעכבי הספיגה הסלקטיביים של סרוטונין (SSRI) נמצאו יעילות בטיפול בהפרעות אכילה ובהפרעה דיספורית קדם וסתית.<ref name=":7"></ref> בניסיונות קליניים נמצא ש-SSRI יותר אפקטיביים אצל אנשים עם דיכאון חמור לעומת דיכאון קל.<ref name=":7" />

פלובוקסמין יעילה גם לטיפול בהפרעות חרדה בילדים ובני נוער, כולל הפרעת חרדה כללית, הפרעת חרדה חברתית, הפרעת פאניקה והפרעת חרדת נטישה.<ref name=":0"></ref><ref name=":4"></ref><ref name=":5"></ref>יש דיווחים על יעילות הפלובוקסמין בדיכאון אצל ילדים.
=== ההתוויות לשימוש בתרופה שונה במדינות שונות ===
הפלובוקסמין היא התרופה היחידה מתוך קבוצת התרופות מעכבות ספיגת הסרוטונין הסלקטיביות (SSRI) שלא אושרה על ידי ה-FDA בארצות הברית לשימוש נגד דיכאון. היא כן אושרה בארצות הברית להפרעה טורדנית כפייתית (OCD),<ref name="DailyMed"></ref> והפרעת חרדה חברתית.<ref name="Luvox CR approved for OCD and SAD"></ref>

במדינות רבות, ביניהן אוסטרליה,<ref></ref> בריטניה<ref></ref>, ורוסיה<ref></ref> פלובוקסמין משמשת בעיקר לטיפול בדיכאון קליני.

ביפן התרופה אושרה לטיפול ב-OCD, הפרעת חרדה חברתית והפרעת דיכאון קליני.<ref></ref>

הנחיות NICE בבריטניה אישרו, החל משנת 2005, את השימוש בה להפרעה טורדנית-קומפולסיבית במבוגרים ובמתבגרים בכל גיל וילדים מעל גיל 7.

התרופה פועלת לטווח ארוך, ושומרת על יעילות טיפולית למשך שנה אחת לפחות.<ref name="pmid7507038"></ref> כמו כן, נמצא כי יש לה מספר תכונות משככות כאבים בדומה לתרופות מעכבות סלקטיביות של ספיגה חוזרת של סרוטונין (SSRI) אחרות ותרופות נוגדות דיכאון טריציקליות.<ref></ref><ref></ref>

=== דיכאון ===
במחקרים השוואתיים נמצא שתרופות המשלבות השפעה על מסלול הסרוטונין ועל הנוראפינרין מביאות להקלה גדולה יותר. מדובר על תרופות מקבוצות: מעכבי האנזים מונואמין אוקסידאז (MAOI), נוגדי דיכאון טריציקליים (TCA), על אפקסור, ועל מירו. אפשר שהתרופות האחרות אכן מביאות לאחוזים גבוהים יותר של החלמה. המשך התפקיד של ה-SSRI כתרופות מהשורה הראשונה משקפת את הקלות של השימוש, הביטחון, וטווח הפעילות הרחב שלהן.<ref name=":7" />

בסקר שפורסם ב-2012 פלובוקסמין נמצאה יעילה כטיפול נגד דיכאון כשווה לתרופות אחרות כמו: אימיפרמין (imipramine), דזיפרמין (desipramine), קלומיפרמין (clomipramine), אמיטריפטילין (amitriptyline), מיאנסרין (mianserin), מפרופטילין (maprotiline).<ref name="pmid7507038" />

==== התאבדות ====
ב-2004 מנהל התרופות והמזון האמריקאי (FDA) פרסם אזהרת קופסה שחורה עבור תרופות נוגדות דיכאון שמזהירה מפני מחשבות אובדניות והתנהגות אובדנית של ילדים ומבוגרים צעירים. אזהרה זו מבוססת על ניתוח בן עשור של נתוני ניסויים קליניים.<ref name=":12"></ref> לאחרונה, ניתוח מחודש ומקיף של נתונים הראה כי מחשבות אובדניות יורדות אצל חולים מבוגרים וגריאטריים שטופלו בתרופות נוגדות דיכאון בהשוואה לפלסבו. לא נמצאו הבדלים עבור בני נוער. אצל מבוגרים, הפחתה ברעיונות התאבדות ובניסיונות התרחשה במקביל לירידה בתסמיני דיכאון. בכל קבוצות הגיל, חומרת דיכאון השתפרה תחת הטיפול התרופתי ובמקביל הייתה ירידה באובדנות. נראה כי תרופות מקבוצת מעכבי הספיגה הסלקטיבית של סרוטונין (SSRI), כמו גם במעכבי ספיגה חוזרת של סרונטונין ונוראדרנלין (SNRI), בעלי השפעה מגנה מפני התאבדות המתווכת על ידי ירידה בתסמיני דיכאון עם הטיפול.<ref name=":7" />

לא נצפתה עדות לסיכון עולה בהתאבדות בקרב צעירים שקיבלו תרופות מקובצת מעכבי הספיגה הסלקטיביים של סרוטונין. חשוב לזכור שמעכבי הספיגה הסלקטיביים של סרוטונין כמו כל התרופות נוגדות הדיכאון, נועדו למנוע התאבדות פוטנציאליות בהיותן תרופות נגד דיכאון. בפרקטיקה הקלינית, יש אחוז קטן מהמטופלים שבתחילת הטיפול בתרופת מקבוצת מעכבי הספיגה של הסרוטונין נעשים מודאגים ונסערים. הופעת תסמינים אלו עלולה לעורר או להחמיר מחשבות אובדניות. לכן חולים הסובלים מדיכאון צריכים להיות במעקב צמוד במהלך תקופת הסיכון המרבי, שהיא בימים ובשבועות הראשונים בהם נוטלים את התרופות.<ref name=":7" />

האזהרה של מנהל המזון והתרופות האמריקאי קיימת עד היום למרות שיש רבים החולקים על הבסיס המחקרי עליו היא נשענת.<ref name=":11"></ref>

==== דיכאון במהלך ההיריון ואחריו ====
דיכאון אחרי לידה נחשב למצב חירום במקרי קיצון בהם האם יכולה לפגוע בתינוק או בעצמה, והפסקת הטיפול בתרופה מקבוצת מעכבות הספיגה הסלקטיביות לסרוטונין במהלך ההיריון מביאה לחזרת הדיכאון באחוזים גבוהים: 68-100%. ההשפעה של דיכאון במהלך ההיריון ואחריו על התינוק לא ידועה. לא ידוע שהטיפול בתרופה מקבוצת מעכבות הספיגה הסלקטיביות לסרוטונין במהלך ההיריון מעלה את הסיכון למלפורמציות מולדת של העובר. נראה שהסיכון עבור האם גדול בהפסקת הטיפול מהסיכון לתינוק מהמשך הטיפול<ref></ref> אולם הנושא עדיין נחקר.

יש עדויות שילודים לאימהות שלקחו פלובוקסמין במהלך הטרימסטר השלישי להיריון נזקקו לעיתים לאחר הלידה לאחד או יותר מהדברים הבאים: תמיכה נשימתית, האכלה בזונדה ואשפוז ממושך.<ref></ref>

יש עדויות מסוימות המצביעות על אפשרות שתינוקות לאימהות שלקחו תרופות מקבוצת מעכבות הספיגה הסלקטביים לסרוטונין במהלך ההיריון, נזקקים יותר לטיפול על רקע ההפסקה הפתאומית של התרופה. לא ידוע על סיבוכים משמעותיים ארוכי טווח לילודים המקושרים לשימוש בתרופות מעכבות ספיגה סלקטיביות לסרוטונין במהלך היריון.<ref name=":8"></ref>

חלק מהרופאים ממליצים על מתן SSRI במהלך ההיריון לנשים השייכות לקבוצת סיכון לסבול מדיכאון אחרי לידה, וכך להגן גם על האם וגם על התינוק.<ref name=":8" /> 

==== דיכאון בגיל השלישי ====
תרופות מקבוצת מעכבי הספיגה הסלקטיביים של סרוטונין ממשמשות לטיפול קוו ראשון לקשישים בהיותם בטוחים ונסבלים לשימוש יחסית לתרופות אחרות. כקבוצה אין להם כמעט השפעות: קרדיו-טוקסיות, אנטי-כולינרגיות, אנטי-היסטמינרגיות, או אלפא-אדרנרגיות. תרופות מקבוצת מעכבי הספיגה הסלקטיביים של סרוטונין יכולות לגרום לחסרים קוגניטיביים קלים, זמן דימום מתארך, היפונתרמיה, הארכת QT, והפרעת האיזון בסוכר בדם. כל אלו צריכים להילקח בחשבון בטיפול בבני הגיל השלישי, למרות שהם נדירים.<ref name=":8" /> יש לדאוג למעקב אחרי בדיקות דם ואק"ג בהתאם להוראות הרופא. התרופות מקבוצת מעכבי הספיגה הסלקטיביים של סרוטונין אפקטיביים לדיכאון אחרי שבץ, ובאופן דרמטי מקטינים את הסימפטום של הבכי.<ref name=":8" />

==== דיכאון בילדים ומתבגרים ====
השימוש בתרופות מעכבות ספיגה סלקטיבית של סרוטונין בילדים ומתבגרים שנוי במחלוקת. מחד יש מחקרים המראים תועלת חד משמעית בשימוש בתרופות אלו. ויש מנגד ההזהרה שניתנה ע"י מנהל התרופות ומהזון האמריקאי מפני עליה באובדנות ובדחפים אימפולסיביים על רקע התחלת טיפול. התרופה היחידה שאושרה לטיפול בדיכאון עבור ילדים ומתבגרים מקבוצת מעכבי הספיגה הסלקטיביים לסרוטונין היא הפלואוקסמין.<ref name=":8" />

למרות שאין הכרה של מנהל התרופות והמזון האמריאקאי בפלובוקסמין כטיפול בדיכאון קליני בילדים ומתבגרים יש עדות לכך שאפשר להשתמש בתרופות מקבוצת מעכבי הספיגה של סרוטונין בדיכאון אצל ילדי ומתבגרים.<ref></ref> יש חשש כיום שבשל האזהרה הילדים והמתבגרים לא יקבלו את הטיפול הנדרש וסכנת הדיכאון וההתאבדות תגדל.<ref></ref>

=== הפרעות חרדה ===
==== הפרעה אובססיבית קומפולסיבית (Obsessive compulsive disorder-OCD) ====
פלובוקסמין אושרה לטיפול ב-OCD גם במבוגרים וגם בילדים. היא אחת התרופות המומלצות לטיפול ב-OCD בגילאים שמעל 18 (תרופות מומלצות נוספות: סרוקסאט, לוסטרל, פרוזאק). פלובוקסמין ולוסטרל אושרו לטיפול בילדים עם OCD (גילאי 6 שנים עד 17 שנים). אצל 50% מהסובלים מ-OCD הסימפטומים מתחילים בילדות או בהתבגרות, יותר ממחציתם מגיבים לטיפול תרופתי. התגובה יכולה להיות דרמטית. נתונים ארוכי שנים מחזקים את המודל של OCD כהפרעה גנטית, המתמשכת לאורך החיים, שהטיפול הטוב הוא שימוש רציף בשילוב של תרופות וטיפול CBT לאורך החיים.<ref name=":8" />

המינון של SSRI ל-OCD לרוב גבוה מזה הניתן לדיכאון. התגובה יכולה להיות כבר בשבועות הראשונים לטיפול, אך אפשר שיעברו מספר חודשים עד שתהיה תגובה מקסימלית.<ref name=":8" />

==== הפרעת פאניקה ====
תרופות מקבוצת ה-SSRI מהוות קוו ראשון לטיפול בהפרעת פאניקה. התרופות המומלצות לטיפול בהפרעת פאניקה הן סרוקסאט ולוסטרל. ה-פלובוקסמין אף יעילה כנגד הפרעת פאניקה ומהווה קו שני יחד עם הציפרמיל והפרוזק.<ref name=":8" />

==== חרדה חברתית (Social-Phobia או Social Anxiety Disorder) ====
SSRI אפקטיביים בטיפול בחרדה חברתית, ומפחיתים את הסימפטומים ואת חוסר היכולת. אחוזי ההצלחה דומים לאלו של נארדיל (תרופה מקבוצת ה-MAOI) שהיה הטיפול המומלץ בעבר. SSRI יותר בטוחים מבנזודיאזפינים או MAOI ולכן מהווים את טיפול הקו הראשון.<ref name=":2" />

==== הפרעת דחק פוסטטראומטית (Post Traumatic StressDisorder) ====
טיפול תרופתי עבור PTSD מכוון לארבע קבוצות של תסמינים: חוויה חוזרת, הימנעות, שינוי לרעה במצב הרוח ובחשיבה, ועוררות. בטיפול לאורך זמן נראה שלתרופות מקבוצת ה-SSRI יש מענה יותר רחב מאשר לקבוצות אחרות של תרופות נגד חרדה ודיכאון (TCAs ו-MAOIs). תרופות מקבוצת ה-SSRI עוזרות לשיפור הן בתסמינים חודרניים והן בתסמינים נמנעים.<ref name=":2" />

==== הפרעה דיספורית קדם ויסתית ====
במקרים של נשים הסובלות מתסמינים רגשיים וסומאטיים מדי חודש במהלך השלב הלוטאלי של הווסת, פלובוקסמין נמצאה יעילה לטיפול בהפרעה, ובנוסף לה תרופות אחרות מקבוצת ה-SSRI.<ref name=":2" />

== קווים מנחים קליניים ומינון ==
המינון הטיפולי המומלץ עבור פלובוקסמין הוא 50 עד 300 מ"ג ליום. מתחילים ב-50 מ"ג ליום ומעלים ב-5 - מ"ג כל 4-7 ימים. 300 מ"ג הוא הגבול היומי העליון המומלץ, הפרעה אובססיבית-קומפולסיבית דורשת לעיתים קרובות מינונים גבוהים יותר שמגיעים עד 450 מ"ג ליום.<ref></ref>

== תופעות לוואי ==
=== תופעות לוואי של מערכת העיכול ===
תופעות הלוואי היותר שכיחות של ה-פלובוקסמין קשורות למערכת העיכול. הן נעות מאי נוחות בבטן דרך בחילות, הקאות ושלשולים. הקלה לתופעות הלוואי הללו יכולה לבוא מלקיחת הכדורים אחרי אוכל. כל תופעות הלוואי הקשורות במערכת העיכול הן זמניות ודועכות עם הזמן.<ref name=":1"></ref>

כנגד תופעות הלוואי במערכת העיכול אפשר לנקוט בכמה אמצעים: אפשר לקחת את הכדורים אחרי האוכל. ממומלץ להתחיל את הטיפול בהדרגה (להתחיל מ-50 מ"ג ליום ולהעלות כל כמה ימים), אפשר לחלק את המנות היומיות (לקחת את המנה הקטנה יותר בבקר ואת הגדולה יותר לפני השינה).<ref name="Ware 1997 pp. 15–23"></ref><ref name=":1" />

=== השמנה ===
חלק משמעותי מהאנשים הלוקחים SSRI מאבדים משקל בהתחלה אך יותר מאוחר אפשר שיעלו במשקל. העלייה במשקל היא אחת מתופעות הלוואי המטרידות של כל ה-SSRI.<ref name=":2" /> עליה במשקל היא תופעת לוואי הפחות שכיחה בפלובוקסמין לעומת תרופות אחרות ממשפחת ה-SSRI, אך בניגוד לתופעות הקודמות אינה דועכת עם הזמן.<ref name=":3"></ref>

=== תסמונת דמוית שפעת ===
תחילת הטיפול בפלובוקסמין לעיתים מלווה בתחושה כללית רעה המזכירה שפעת. זו תגובה של הסתגלות הגוף לטיפול, הדרך לטפל בתופעה היא עליה הדרגתית במינון התרופה ומתן זמן לגוף להסתגל לתרופה.

תסמונת דומה יכולה להופיע עם סיום הטיפול. מומלץ שגם סיום הטיפול, כמו התחלתו, תהיינה תחת השגחה רפואית. יש המבלבלים בין התסמונת לבין התמכרות. לא מדובר בהתמכרות אלה שוב בהסתגלות של הגוף למצב החדש, שאף הוא צריך להיות הדרגתי וכאמור בהמלצה והשגחה של הרופא.

תסמונת זו שכיחה במיוחד בשתי תרופות מקבוצת ה-SSRI: הפבוקסיל והסרקוסט.

=== הפרעות בתפקוד המיני ===
כל התרופות מקבוצת ה-SSRI יכולות לגרום לפגיעה בתפקוד מיני. תופעה זו שכיחה במיוחד במקרים של שימוש ארוך זמן בתרופה. הערכה היא שזה קורה ב-50-80% מהמקרים. התלונות השכיחות: היעדר אורגזמה, אורגזמה מעוכבת, ירידה בליבידו. חלק מהמחקרים טוענים שהתופעה היא תלויית מינון, אך הדבר לא הוכח. בניגוד לתופעות לוואי אחרות הפרעה בתפקוד המיני אינה קשורה לתחילת הטיפול ואינה נעלמת במהלך שבועות ספורים אלא במקרים נדירים. לרוב היא נמשכת לאורך כל הזמן שהתרופה נלקחת.<ref name=":2"></ref>

יש גישות טיפוליות רבות אך אף אחת מהן לא הוכחה כיעילה. ההצעות האפשריות הן ירידה במינון, תוספת תרופה אחרת (ויאגרה או וולבוטרין), החלפה ל-SSRI אחר. בסופו של דבר לעיתים צריך להחליף לתרופה מקבוצה אחרת שאינה משפיעה על התפקוד המיני.<ref name=":2" />

למרות שתופעת לוואי זו אפשרית תחת טיפול בפבוקסיל, היא פחות שכיחה.<ref name=":2" />

=== תופעות הקשורות למערכת העצבים המרכזית ===
==== חרדה ====
פבוקסיל כמו כל תרופה מקבוצת ה-SSRI עלולה לגרום חרדה, במיוחד בחודשים הראשונים של הטיפול כאשר בהמשך החרדה יורדת.<ref name=":3" />

==== סדציה ונדודי שינה ====
תופעת לוואי אפשרית של SSRI כוללת סדציה והפרעות שינה המשתפרות עם הירידה בחרדה ובדיכאון ועם הסתגלות מערכת העצבים לתרופה. אבל עד 25% מהמטופלים ב-SSRI סובלים מהפרעה בשינה ועודף ישנוניות או עייפות מציפה. פבוקסיל יכולה לגרום לנדודי שנה או תחושת ישנוניות. ההמלצה היא לקחת את התרופה בבוקר אם היא גורמת לנדודי שינה ובערב אם גורמת לישנוניות. בהפרעות השינה אפשר לטפל גם בתוספת בנזודיאזפינים או בתרופה אחרת המשרה שינה.<ref name=":3" />

==== השפעות נוספות על שינה ====
אנשים רבים הלוקחים SSRI מדווחים על חלומות מאוד חיוניים או סיוטים. הם מתארים את השינה כ-"busy". הפרעות נוספות של שינה כוללות: חריקת שיניים, אי שקט ברגליים, מיוקלונוס.<ref name=":3" />

==== קהות רגשית ====
תופעה שאינה זוכה להתייחסות רבה וקשורה לעיתים קרובות בשימוש כרוני ב-SSRI. פציינטים מדווחים על: חוסר יכולת לבכות, תחושה של חוסר אכפתיות או אדישות, מגבלה באינטנסיביות של התנסויות רגשיות. תופעת לוואי זו לעיתים קרובות מובילה להפסקת הטיפול, אפילו כשהתרופה מקלה על הדיכאון או החרדה.<ref></ref>

==== פיהוק ====
הסתכלות מקרוב על פציינטים המקבלים SSRI חושפת עליה בפיהוק. תופעה זו אינה משקפת עייפות או שינה גרועה בלילה אלא היא תוצאה של השפעת SSRI על ההיפותלמוס.<ref name=":6"></ref>

==== התכווצויות ====
דווח על התכווצויות ב-0.1-0.2% מהפציינטים המקבלים SSRI. השכיחות אינה גבוהה משמעותית יחסית לפלצבו, ונמוכה בהרבה לעומת נוגדי דיכאון אחרים. השכיחות גבוהה יותר עם העלייה במינון.<ref name=":6" />

==== סימפטומים אקסרא-פירמידליים ====
SSRI יכולים לעיתים נדירות לגרום: אקאתיזיה, דיסטוניה, רעד, קישיון מפרקים דמוי גלגל שיניים (Cogwheel Rigidity), טורטיקוליס (עווית בצוואר), opisthotonos (מנח דמוי גשר של הצוואר ועמוד השדרה), הפרעה בהליכה, איטיות בתנועות. דווחו מקרים נדירים של דיסקינזיה מאוחרת. אנשים עם פרקינסון יכולים לחוות החמרה אקוטית של הסימפטומים המוטוריים כשהם לוקחים SSRI.<ref name=":6" />

=== כאב ראש ===
תופעת לוואי המופיעה בעיקר בתחילת הטיפול וחולפת. מנגד SSRI אפקטיביים כמניעה כנגד מגרנה וכאבי ראש מסוג tension-type.<ref name=":3" />

=== השפעה על הטסיות בדם ===
SSRI יכולים לפגוע בתפקוד צבירת הטסיות בלא להשפיע על מספרן. ההשפעה היא היפצעות בקלות או זמן דימום מוארך. כשיש חשד לסימנים כאלו יש לעשות מבחן לזמן דימום. מעקב מיוחד נדרש אצל פציינטים המקבלים נוגדי קרישה או אספירין. מתן מקביל של SSRI ונוגדי דלקת nonsteroidal מעלה משמעותית את הסיכון לדימום במערכת העיכול.<ref name=":6" />

=== הפרעה ברמות הסוכר ===
SSRI יכולים להוריד את רמות הסוכר, לכן חולי סוכרת צריכים מעקב זהיר. שימוש ארוך טווח יכול להיות מקושר לעליה ברמות הסוכר. הנושא עדיין מצריך בדיקה, לא ברור אם מדובר בהשפעה של התרופה או שהעלייה ברמות הסוכר מקורה בסיבות אחרות.<ref name=":6" />

=== היפונתרמיה ===
היפונתרמיה פירושה נתרן נמוך בדם. תופעת לוואי נדירה אך מסוכנת. הסיכון להופעתה עולה אצל פציינטים קשישים ואצל אנשים המטופלים במשתנים.<ref name=":6" />

=== הזעה ===
יש פציינטים הסובלים מהזעה כתופעת לוואי לטיפול התרופתי. מדובר בתופעת לוואי שאינה מסוכנת אך יכולה להיות מאוד מציקה. ההזעה אינה קשורה לטמפרטורה חיצונית. הזעה בלילה יכולה להרטיב את הסדינים, ואפשר שיהיה צורך בהחלפת בגדים. טיפול בטרזוסין (Terazosin) 1-2 מ"ג ליום יכול להיות מאוד יעיל. מדובר בתרופה שהיא חוסמת אלפא 1, משמשת כנגד יתר לחץ דם וגידולים שפירים של הערמונית.<ref name=":6" />

=== השפעות קרדיו-וסקולאריות ===
כל SSRI יכולים לגרום לתסמונת QT מאורך, בעיקר כשלוקחים מינון יתר. הסיכון בהארכת QT עולה בשילוב נוגדי דיכאון עם נוגדי פסיכוזה.<ref name=":3" />

=== תסמונת סרוטונין (Serotonin syndrome) ===
מתן במקביל של תרופה מקבוצת ה-SSRI עם תרופה אחרת שאף היא מעלה את רמת הסרוטונין יכולה לגרום לעליה יתר של הסרוטונין בפלזמה עד כדי רמות טוקסיות ולגרום לתסמונת סרוטונין. בין התרופות שבמקביל להן צריך להיזהר במתן תרופה מקבוצת ה-SSRI: תרופה מקבוצת ה-MAOI, ליתיום, L-טריפטופן. התסמונת יכולה להיות פטאלית. סימפטומים אפשריים בסדר עולה של החמרת המצב:<ref name=":6" />

# שלשול
# חוסר מנוחה
# אגיטציה קיצונית, עליה ברפלקסים, חוסר יציבות אוטונומית, ותנודות בסימנים חיוניים.
# תנועה לא רצונית בשרירים (myoclonus), התכווצויות, עליה בחום, רעד בלתי נשלט, rigidity (נוקשות).
# דליריום, קומה, status epilepticus, תמט קרדיו וסקורלי ומוות.

=== תסמונת הפסקת טיפול ===
הפסקה פתאומית של הטיפול בפלובוקסמין עלולה לגרום לתסמונת הפסקת תרופות נוגדות דיכאון . סימפטומים שכיחים: סחרחורת, נדודי שינה, חרדה, ועצבנות הם התסמינים השכיחים שלה. <ref name="pmid23596418"></ref> זה מתרחש בדרך כלל תוך מספר ימים מהפסקת התרופה ונמשך מספר שבועות.<ref name="pmid25721705"></ref> תסמיני הגמילה של פלבוקסמין הם פחות חמורים ותכופים מאשר משל פארוקסטין, ותכופים יותר מאשר עבור פלואוקסטין.<ref name="pmid23596418" /> <ref name="pmid25721705" /> ברוב המקרים התסמינים מתונים, קצרי מועד וחולפים ללא טיפול. במקרים חמורים יותר מטופלים לעתים קרובות בהצלחה על ידי החזרה זמנית מחדש של התרופה עם קצב הפחתה איטי יותר. <ref name="WarnerAFP"></ref>

הפסקה פתאומית של תרופות מקבוצת ה-SSRI יכולה לגרום לסינדרום הפסקת טיפול. הדבר נכון במיוחד לגבי תרופות עם זמן פינוי קצר - כמו פרוקסיטין ופלבוקסמין. התסמונת לרוב לא מופיעה אלא אחרי טיפול של 6 שבועות לפחות, ונעלמת ספונטנית אחרי 3 שבועות. אנשים שבתחילת הטיפול ב-SSRI סבלו מהסתגלות לתרופה סביר יותר שיסבלו בהפסקתה.<ref name=":6" /> 

פלאוקסטין הוא ה-SSRI עם זמן פינוי הארוך ביותר, ועם הסבירות הנמוכה ביותר לתסמונת הפסקת טיפול. הטיפול בתסמונת הוא כמובן קודם כל מניעה - רצוי לא להפסיק את התרופה פתאומית, וחשוב להפסיקה עם ליווי של רופא. אחרי שהתסמונת הופיע אפשר לטפל ע"י החזרת התרופה והורדה יותר איטית, או באמצעות טיפול ע"י פלואוקסטין והפסקתו בהדרגה.<ref name=":6" /><ref name="WarnerAFP" />

== אינטראקציות ==
SSRI לרוב אינם מפריעים במתן תרופות אחרות. סינדרום סרוטונין יכול להיגרם במתן במקביל של SSRI עם תרופות אחרות המעכבות ספיגה מחדש של סרוטונין כמו: L-טריפטופן, ליתיום ונוגדי דיכאון אחרים (בעיקר MAOI). SSRIs עלולים לקיים אינטראקציה עם וורפרין (קומדין), להגביר את הסיכון לדימום וחבורות.<ref name=":9"></ref>

מתוך קבוצת ה-SSRI הפלובוקסמין היא בעלת הסיכון הגבוה ביותר לאינטראקציה עם תרופות אחרות. עם כל ה-SSRI יש חשש בשילוב עם קלוזאפין שיכול להעלות את ריכוז הלפונקס בדם. הדבר נכון במיוחד לגבי ה-פלובוקסמין. מומלץ לא לתת בשילוב עם לפונקס, בגלל החשש לעליה בריכוז הלפונקס וכך עליה בסיכון להתכווצויות.<ref name=":9" />

שימוש ב-פלובוקסמין ואלפראזולאם יחד יכול להעלות את ריכוזי האלפראזולאם בפלזמה.<ref></ref> אם אלפראזולאם ניתנת במקביל עם פלובוקסמין, יש להפחית את המינון הראשוני של אלפראזולאם למינון היעיל הנמוך ביותר.<ref></ref>

{| class="wikitable floatright"
|+פרופיל זיקה לקולטן<ref></ref><ref></ref>
! אֲתַר
! K <sub>i</sub> (nM)
|-
| SERT
| 2.5
|-
| NET
| 1,427
|-
| 5-HT <sub id="mwAaw">2C</sub>
| 5,786
|-
| α <sub id="mwAbE">1</sub> - אדרנרגי
| 1,288
|-
| σ <sub id="mwAbY">1</sub>
| 36
|}

== היסטוריה ==
פלובוקסמין פותחה על ידי קאלי-דופר,<ref name="Sittig" /> חלק מחברת Solvay הבלגית , אשר כיום מעבדות אבוט. התרופה הוצגה בשם פלוקסיפרל בשווייץ ב-1983.<ref name="Sittig"></ref> ב-1994 הוצגה בשם לובוקס בארצות הברית ואושרה על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA).<ref></ref> בהודו נמכרת תחת כמה מותגים בין השאר Uvox של אבוט.<ref name="India"></ref> היא הייתה בין התרופות הראשונות של קבוצת ה-SSRI, ונרשמה במדינות רבות לחולים עם דיכאון קליני.<ref name="Cochrane 2010/2013"></ref>

פלובוקסמין הייתה ה-SSRI הראשונה שאושרה על ידי ה-FDA האמריקאי בהתוויה לטיפול ב-OCD.<ref name="OCD Medication"></ref> בסוף 1995, יותר מעשרה מיליון חולים ברחבי העולם טופלו בתרופה.<ref></ref> פלובוקסמין הייתה התרופה הראשונה מקבוצת ה-SSRI שאושרה על ידי ה-FDA לטיפול ב-OCD בילדים ב-1997.<ref></ref>

ביפן פלובוקסמין הייתה ה-SSRI הראשונה שאושרה לטיפול בחרדה חברתית ב-2005.<ref></ref>

== כיווני מחקר ==
מחקרים מוקדמים הציעו יתרונות פוטנציאליים לפלובוקסמין כחומר אנטי דלקתי והשפעה אפשרית על הפחתת סערות ציטוקינים, במחקרים נוספים לא נמצא אישור לתועלת הצפויה על חולי COVID-19.<ref name="pmid35383578"></ref><ref name="pmid36532776"></ref>.

במאי 2022, בהתבסס על סקירת ראיות מדעיות זמינות, מינהל המזון והתרופות האמריקני (FDA) בחר שלא להנפיק אישור לשימוש חירום בפלובוקסמין לטיפול ב-COVID-19. המסקנה הייתה שאין מספיק נתונים להסיק שפלובוקסמין עוזר בטיפול בחולים עם COVID-19 שאינם מאושפזים במניעת תחלואה קשה ואשפוז. המלצת הסוכנות הייתה על ניסויים קליניים נוספים.<ref></ref>

ניסוי מבוקר אקראי כפול סמיות גדול בשם ACTIV-6, שפורסם בשנת 2023 ב-JAMA, גילה כי נטילת 100 מ"ג של פלובוקסמין כל יום במשך כשבועיים לא היה טוב יותר באופן משמעותי מאשר פלצבו בקיצור משך הזמן של תסמיני COVID-19 קלים או מתונים.<ref></ref>

ראיות טנטטיביות קיימות לכך שפלובוקסמין עשוי להפחית את התחלואה הכוללת של COVID-19 וסיבוכים שלה.<ref></ref><ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== ראו גם ==

* SSRI
* פלואוקסטין
* סרטרלין
* פארוקסיטין

== הערות שוליים ==

קטגוריה:SSRI
קטגוריה:רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי
קטגוריה:תרופות פסיכיאטריות
קטגוריה:תרופות נוגדות חרדה
קטגוריה:תרופות נוגדות דיכאון