OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רומאן, שליט בולגריה

רומאן (בבולגרית Роман; 930, פרסלב, האימפריה הבולגרית הראשונה - 997, קונסטנטינופול, האימפריה הביזנטית), היה שליט האימפריה הבולגרית הראשונה בין 977 ל-991, עת נפל בשבי בסיליוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית.

== חייו ==
רומאן היה בנם השני של פטר הראשון צאר האימפריה הבולגרית הראשונה ואיריני לקאפנה נסיכת האימפריה הביזנטית, שהייתה נכדתו של הקיסר הביזנטי רומנוס הראשון. רומאן מתועד לראשונה בכתובים ב-968 כאשר נלווה לאחיו, יורש העצר בוריס השני שנשלח על ידי אביו פטר הראשון לקונסטנטינופול לצורך ניהול משא ומתן על הסכם אי לוחמה עם הביזנטים. ב-969 לאחר שפטר הראשון לקה בשבץ מוחי ונאלץ לוותר על המלוכה, התמנה בנו בוריס השני לצאר הבולגרי.

בשנים אילו פלש צבאו של סוויאטוסלב, נסיך קייב וכבש חלקים נרחבים מבולגריה, כחלק ממאבקי הכוחות האזוריים בין האימפריה הבולגרית לאימפריה הביזנטית ובוריס השני הפך לוסל שלו. ב-971 פלש יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית לשטחי בולגריה, הביס את צבאו של סוויאטוסלב אשר נפצע בקרבות, כבש ובזז את פרסלב בירת האימפריה הבולגרית ולקח בשבי את בוריס השני ואחיו רומאן. לפי מקצת המקורות רומאן היה קיסר שותף לבוריס השני במועד זה. מאחר שלצאר בוריס היו רק בנות וכדי להבטיח את קץ השושלת הבולגרית סרס הקיסר הביזנטי את רומאן. האחים נותרו בשבי הביזנטי עד למותו של יוחנן הראשון ב-976. לאחר מות הקיסר הצליחו האחים להימלט משבי הביזנטים ולחזור לשטחי בולגריה. בוריס נהרג בשוגג על ידי משמרות הגבול ובראשית 977 הוכתר רומאן לצאר האימפריה הבולגרית, אף על פי שבשל היותו סריס לא היה כשיר למלוכה.

בשנים אלו החלו כוחות הנאמנים לשושלת קומיטופולי, משפחת אצולה בולגרית שמרכזה כוחה היה בסארדיקה, להרחיב את השטחים הנתונים לשליטתם באזור. השושלת הונהגה בידי ארבעה אחים: סמואיל, מוזס, דויד וארון והם הרחיבו בהדרגה את השטחים הנתונים לחסותם. אף על פי שרומאן הוכר על ידי משפחות האצולה הבולגריות (בּוֹיָארִים) כצאר הבולגרי היה תפקידו בעיקר סמלי, כאשר השליטה הצבאית על הממלכה נתונה הייתה בידיו של סמואיל לבית קומיטופולי. במקביל עלה לשלטון באימפריה הביזנטית הקיסר בסיליוס השני שגמר אומר למגר את האימפריה הבולגרית כישות עצמאית. ב-991 פלש בסיליוס לשטחי בולגריה והצליח לשבות את רומאן. רומאן נותר בשבי עד למותו ב-997 ורק לאחר מכן הכריז רשמית סמואיל על עצמו כקיסר בולגריה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה
קטגוריה:ילידי 930
קטגוריה:נפטרים ב-997
גלסיוס הראשון

גלסיוס הראשון או גלאסיוס הראשון (בלטינית: Gelasius I; מת ב-19 בנובמבר 496) כיהן כאפיפיור החל מ-1 במרץ 492 ועד מותו. גלסיוס היה האפיפיור השלישי והאחרון ממוצא אפריקאי.

בתקופת כהונתו, פעל בצורה אסרטיבית לחיזוק הציות לסמכות האפיפיור, דבר שהביא לעלייה במתחים שבין הכנסייה הקתולית במערב אירופה לבין הזרמים המזרחיים.

גלסיוס נבחר ב-1 במרץ 492 מתוך כוונה שימשיך במאבקו של פליקס השלישי בקיסר האימפריה הרומית המזרחית אנסטסיוס הראשון ועם פטריארך קונסטנטינופול אאופמיוס בשל התנגדותו של קודמו, פליקס, לכהונתו של הפטריארך הקודם אקאקיוס אשר תמך באמונה המונופיזיטית שנחשבה על ידי הכנסייה המערבית כמינות.

בתקופת מחלוקת זו, שכונתה לימים המחלוקת האקאקינית פעל גלסיוס לחזק את מעמדו בראש הכנסייה המערבית, ושאף לבסס את מעמדו בראש הכנסייה הנוצרית כולה - הן במזרח והן במערב.

==דואו סונט==

בשנת 494 כתב גלסיוס לאנסטסיוס את המכתב "דואו סונט" ("שתיים הן", כאשר הכוונה היא לשתי חרבות, בעקבות משל המופיע בברית החדשה) על מהות היחסים שבין הכנסייה והמדינה, מכתב אשר התווה את היחסים האלה לאלף השנים שלאחר מכן. במכתב נאמר "שני כוחות בעיקר מחלקים ביניהם את השליטה בעולם, והם, סמכותם המקודשת של הכוהנים וכוח שלטונו של המלך. אחריותם של הכמרים היא הכבדה יותר". הרעיון שעומד מאחרי המכתב הוא שהקיסר אינו מעל לכנסייה אלא הוא חלק ממנה. כמו כל נוצרי אחר הוא זקוק לשרותי הכנסייה ואין הוא יכול להכתיב לאנשי הכנסייה כיצד לפעול במישור הדתי.

ברומא ביטל גלסיוס את הפסטיבל הרומי הדתי - הלופרקאליה. פסטיבל דתי זה הוחלף בחג הקנדלמאס - חג לכבוד מרים, אם ישו, שמציין את טהרתה ונחוג 40 יום לאחר חג המולד - ב-2 בפברואר.

גלסיוס דיכא את כת המניכאים ברומא, וכן קבע כי סקרמנט האויכריסטיה יערך הן עם לחם והן עם יין (וזאת במטרה לתפוס את המניכאים אשר סירבו לשתות יין מאחר שחשבו שהוא בסיס החטא. לאחר תום רדיפת המניכאים הושב הסקרמנט לצורתו הקודמת הכוללת לחם בלבד.

גלסיוס מת ב-19 בנובמבר 496. לימים הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו נקבע ליום מותו.

==כתביו==
על אף כהונתו הקצרה היה גלסיוס הפורה מבין האפיפיורים המוקדמים - והותיר אחריו 42 מכתבים אשר שרדו עד ימינו (בהם ה"דואו סונט"), ושרידים של 49 כתבי יד נוספים אשר שרדו בחלקם. בכתבים אלה מציג גלסיוס את עליונות האפיפיורות הרומית על הבישופים של הכנסיות המזרחיות.

כתבים אחרים, מאוחרים יותר, יוחסו לגלסיוס. בין הכתבים הפסאודו-גלסיאניים הידועים שבהם ניתן למנות את ה"de libris recipiendis et non recipiendis" ("ספרים שיש לקבלם וספרים שאין לקבלם") - רשימה הכוללת אילו ספרים יכללו בברית החדשה ואילו יהיו ספרים חיצוניים (אפוקריפים). קביעת הקנון הנוצרי שויכה לגלסיוס אולם ככל הנראה מדובר במסמך מאוחר הרבה יותר. ספר פסאודו-גליסיאני נוסף הוא ה"Liber sacramentorum Romanae ecclesiae - "ספר התפילות הכנסייתי הרומי") אשר נכתב ככל הנראה בתקופה המרובינגית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20051201235640/http://societaschristiana.com/Encyclopedia/D/DuoSunt.html נוסח הדואו סונט]
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:ילידי 410
קטגוריה:נפטרים ב-496
הקס (סדרת טלוויזיה)

הקס (באנגלית: Hex) היא סדרת טלוויזיה מסוגת הפנטזיה שמיועדת לבני הנעורים.

הסדרה הופקה בבריטניה על ידי רשת סקיי 1 בשנים 2005-2004 וכוללת 19 פרקים בשתי עונות, שלאחריהם נפסקה הפקת הסדרה. בישראל שודרה הסדרה בערוץ AXN.

== עלילה ==
בעונה הראשונה העלילה מתמקדת בקאסי יוז (כריסטינה קול) תלמידת בקולג' יוקרתי בשם מנדהם הול המגלה שהיא נצר לשושלת עתיקה של מכשפות ושאבותיה התגוררו בטירה העתיקה שמאכלסת כיום את הקולג' שלה.

זמן קצר לאחר מכן היא מתוודעת לעזאזל (מיכאל פסבנדר) מלאך שהוגלה מהשמים ושמנהיג את הנפילים בניסיונם לחזור לשמים. כדי להגשים את מטרתו הוא צריך לפתות את קאסי כדי שיוכל לעבר אותה וילדם יהיה המשיח של הנפילים שיאפשר להם לנצח במלחמתם. 

העונה הראשונה בת ששת הפרקים מתמקדת בניסיונו של עזאזל לפתות את קאסי, למרות משיכתה לטרויי (ג'וזף מורגן). לבסוף עזאזל מצליח לפתות את קאסי בעזרת אמצעים על טבעיים ומעבר אותה, אולם לאחר שהיא מצליחה להשתחרר מאחיזתו בעזרת חברתה רוח הרפאים תלמה בייטס (ג'מימה רופר) היא מחליטה לעבור הפלה אולם עזאזל מצליח לשכנע את הרופא שאמור לבצע את ההפלה להציל את חייו של העובר והעונה הראשונה מסתיימת בכך שהתינוק נולד בניתוח קיסרי ונלקח על ידי עזאזל.

בעונה השנייה בת 13 הפרקים אנו עדים לגדילתו המהירה של מלאכי, בנם של עזאזל וקאסי, שמגיע לבגרות והופך לנער בן שבע עשרה תוך חצי שנה. במקביל מגיעה לקולג' תלמידה חדשה בשם אלה די (לורה פייפר) מכשפה בת חמש מאות שנה ויריבתו המרה של עזאזל שמנסה למנוע ממנו להביא בן לעולם וכאשר היא לומדת על קיומו של מלאכי היא מנסה להורגו אולם כוונתה מסוכלת על ידי קאסי שמקריבה עצמה למען בנה מלאכי.

הפרקים הבאים מתמקדים במאבקו של עזאזל באלה, הוא מצליח לאשפז אותה במוסד לחולי נפש אולם בעזרתם של תלמה וחברה לאון טיילר (ג'יימי דייוויס) היא מצליחה להיחלץ מהאשפוז הכפוי ולחזור למנדהם הול. לאחר שהיא חוזרת לקולג' מלאכי, שכבר הגיע לבגרות מלאה, מגיע כתלמיד החדש. יתר העונה מתמקדת במאבק בין מלאכי לאלה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100310140615/http://www.bbcamerica.com/content/120/index.jsp "הקס"] באתר BBC AMERICA

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות נעורים בריטיות
אנסטסיוס השני (אפיפיור)

אנסטסיוס השני (בלטינית: Anastasius II; מת ב-19 בנובמבר 498) כיהן כאפיפיור מ-24 בנובמבר 496 ועד מותו.

אנסטסיוס השני היה בנו של כומר, וכיום הוא קבור בבזיליקת פטרוס הקדוש.

הוא כיהן במהלך השבר בין הכנסייה המערבית למזרחית. ניסיונו לאחות את הקרע בין הכנסיות, הביא לעלייתו של לאורנטיוס לאחר מותו. בשל כך ספג ביקורת על ידי ראשי הכנסייה באותה עת, ולימים מעשיו זכו לביקורת ב"ליבר פונטיפיקליס". בשל ביקורת זו מיקם אותו דנטה אליגיירי במעגל השישי בתיאור הגיהנום המופיע בספרו "הקומדיה האלוהית", המעגל השמור לכופרים. אולם, חוקרי דנטה מודרניים טוענים שמדובר בטעות, וכי האדם שדנטה התכוון אליו הוא אנסטסיוס הראשון, שהיה באותה תקופה קיסר האימפריה הביזנטית.

אנסטסיוס היה האפיפיור השני במהלך 500 השנים הראשונות של הכנסייה, אשר לא הוכר כקדוש נוצרי (הראשון היה האפיפיור ליבריוס).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אישים הקבורים בבזיליקת פטרוס הקדוש
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:נפטרים ב-498
Les biches

"Les Biches" (צרפתית: האיילות) הוא סרט צרפתי משנת 1968 בבימויו של קלוד שברול. הסרט, שהוא מלודרמת מתח, מתאר משולש רומנטי בין גבר ושתי נשים המקיימות גם יחסים לסביים. בישראל הופץ הסרט ב-1968 תחת השם "אהבת נשים". עם יציאתו לאור נחשב הסרט לנועז בעקבות היותו בין הסרטים הראשונים שהתייחסו לנושא הלסביות. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, תיאר את הסרט כאחד משורת סרטיו של שברול שהם "תרגילים שנונים ופרוורטיים, סוחפים ביופיים, העוסקים באהבה, רצח, אשמה ופיצוי".

== תקציר העלילה ==
פרדריק (סטפאן אודראן), אישה בעלת אמצעים, פוגשת על גשר בפריז צעירה חידתית בשם Why (ז'קלין ססאר) בעת שזו מציירת על המדרכה. היא מפתה אותה בעת שזו רוחצת באמבטיה בדירתה של פרדריק ומאוחר יותר משכנעת את הצעירה לנסוע איתה לאחוזתה בריביירה ולהישאר עמה שם. באחוזה נמצאים גם המבשלת ושני ברנשים צבעוניים (כנראה הומוסקסואלים) שמסייעים בעבודות הבית ומבדרים את הנשים. אל תוך האידיליה הזו נכנס האדריכל פול (ז'אן-לואי טרנטיניאן) המפתה את Why ובהמשך קושר רומן גם עם פרדריק אכולת הקנאה. המתח בין הדמויות הולך ועולה עד לסיום הטרגי.

== השחקנים הראשיים ==
* סטפאן אודראן - פרדריק
* ז'קלין ססאר - Why
* ז'אן-לואי טרנטיניאן - פול
* ננה גרמון - ויולטה
* אנרי אטאל - רובקה
* דומניק זרדי - ריאה

== ביקורת ==
רוב המבקרים שיבחו את הבמאי על יצירת סרט מהוקצע ואלגנטי היוצר אווירה קרירה ודקדנטית. המבקר אורי קליין מזהה סרט זה כראשון בסדרת יצירות קולנועיות מעולות שביים שברול בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70. לעומתו, הגדיר זאב רב-נוף את הסרט בעת הקרנתו בישראל (1968) כ"לא חשוב" ועל אף שכתב בביקורתו: "שאברול מביים בקרירות אלגנטית, ביופי צבעוני מלוטש וחסר תאווה, עם מנות של הומור מחושבות היטב.", הוא תוקף את הבמאי על התסריט הבלתי אפשרי, כיוון שלטענתו, כל המשברים שבחלקו השני של הסרט אינם סבירים והגיוניים מבחינת אפיונן המוקדם של הדמויות הראשיות. ביקורת אחרת רואה את הסרט כדרמה פסיכולוגית ולא כסרט מתח, שבו יותר מכל, נחשפות דמויות שכבת הבורגנות הצרפתית כחסרות נשמה וכריקניות, דבר שאינו הופך אותן למעניינות יותר. עזריה רפפורט מזהה ככוונתו המרכזית של הבמאי את הוקעת אורח החיים הנהנתני והריקני של הבוהמה הבורגנית.

שברול עצמו ראה בסרט חלק מתהליך בקריירה שלו בו עבר מסרטים הממוקדים בדמויות הגבריות אותם ביים בתחילת הקריירה שלו כבמאי, לסרטים המתמקדים בדמויות הנשיות.

הביקורת שיבחה במיוחד את משחקה של סטפאן אודראן (אשתו של שברול באותה עת ששיחקה בכמה מסרטיו). היא זכתה על משחקה בסרט בפרס "דוב הכסף" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1968.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 1968
קטגוריה:סרטי קלוד שברול
קטגוריה:סרטים צרפתיים
אורן קפריסאי

אורן קפריסאי (שם מדעי: Pinus brutia) הוא מין עץ מחטני ממשפחת האורניים, הקרוב למינים אורן ירושלים ואורן קנרי.

==תפוצה==
העץ גדל בגבהים נמוכים של עד 600 מטר אם כי בדרום תפוצתו ניתן למצוא אותו בגבהים של עד 1,200 מטר.

מרבית תפוצתו של האורן היא בטורקיה, אם כי ניתן למצוא אותו גם באיים האגאיים המזרחיים, בקפריסין, בחצי האי קרים, באיראן, בגאורגיה ובאזורים במערב סוריה, לבנון ובישראל. שמו העברי הוא אורן קפריסאי, אף כי השם המקובל בשפות רבות בעולם הוא אורן טורקי.

==מאפיינים==
זהו עץ בינוני בגובהו המגיע לגובה של 20–35 מטרים, וקוטר גזעו אינו עולה בדרך כלל על מטר אחד, במקרים יוצאי דופן מגיע הקוטר ל-2 מטרים.

העלים המחטניים מופיעים בזוגות, אורכם 10–16 סנטימטר וצבעם ירוק בהיר. האצטרובלים כבדים וקשים, אורכם 6–11 סנטימטר ורוחבם 4–5 סנטימטר כאשר האצטרובל סגור. זמן ההבשלה של האצטרובל הוא 24 חודשים, והוא נפתח בהדרגה במשך כשנה-שנתיים. הזרעים מופצים על ידי הרוח.

==שימושים==
האורן משמש כעץ לבנייה ונגרות הן באזור הגידול הטבעי והן באזורים החורגים מאזור תפוצתו הטבעי, כגון פקיסטן. כמו כן, הוא משמש כצמח נוי במיוחד באזורים בעלי אקלים יבש כגון קליפורניה ואריזונה.

בישראל מגדלים אותו כעץ נוי בגנים ובמיוחד בחורשות הקרן הקיימת, מאז התגלה כי הוא עמיד יותר מאורן ירושלים לפגעי טוואי התהלוכה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מישל טנורה
קפריסאי
קטגוריה:ארץ ישראל: אורניים
קטגוריה:המזרח התיכון: עצים
צעדת הנגב

צעדת הנגב היא צעדה ספורטיבית עממית שהתקיימה החל משנות ה-60 של המאה ה-20 בנגב. היא יצאה ממקומות יישוב שונים לכיוון באר שבע, ולאחר מכן גם למקומות נוספים בנגב.

== היסטוריה ==
הצעדה נוסדה ביוזמתו של המהנדס מאיר כץ ואורגנה על ידי "הפועל" כאחת מפעילויות הספורט העממיות שלו, יחד עם צליחת הכנרת ומרוץ הקפת התבור. הצעדה התקיימה לראשונה בשנת 1962. החל מהשנה השנייה התקיימה הצעדה בשני מסלולים, מסלול ארוך של בין 30–40 קילומטר למבוגרים, ומסלול קצר של כ-15 קילומטר לנוער. ברוב השנים התקיים המסלול הארוך למבוגרים בלילה והמסלול הקצר התקיים ביום. הצעדה הוזנקה מדימונה (1962, 1967), ערד (1963), משאבי שדה (1964), ירוחם (1965), אופקים (1969, 1973, 1977), שדרות (1966) ובית קמה (1970).

במרץ 1968, לאחר מלחמת ששת הימים, יצאה הצעדה מחברון. ראש עיריית באר שבע, אליהו נאוי אמר שהצעדה נועדה להדק את הקשר בין חברון לבאר שבע והדרך תישאר פתוחה לתמיד.

בצעדת הנוער השתתפו לרוב 1,000-800 בני נוער ובצעדת הבוגרים השתתפו לרוב 2,500-1,500 צועדים, אולם בשנת 1965 נרשמו לצעדה 3,500 צועדים. בשנה זו גם הגיע דוד בן-גוריון לנקודת הזינוק בירוחם לברך את הצועדים. בשנת 1967 הגיעו לצעדה מעל 10,000 צועדים, חלקם ברכבת מיוחדת מתל אביב לדימונה. בשנת 1971 הצעדה התקיימה משדה בוקר למצפה רמון ובפעם הראשונה לא הסתיימה בבאר שבע. בשנת 1972 שוב התקיימה הצעדה מחוץ לבאר שבע, הפעם מערד למצדה.

הצעדה בשנת 1967 הופרעה כאשר ב-2:30 לפנות בוקר, שעה וחצי לאחר הזינוק, החל גשם זלעפות שנמשך עד הבוקר. כך גם הצעדה של 1970 התקיימה במזג אוויר סוער. בשנת 1972 מת נער במהלך הצעדה, ככל הנראה ממאמץ יתר.

בשלוש השנים הראשונות התקיימה צעדת הנגב בליל שבת, אולם לבקשת גורמים דתיים הוחלט להעביר את הצעדה לימי חול ובשנה הרביעית היא התקיימה בליל פורים. בשנת 1967 התקיימה הצעדה במוצאי שבת ובשנת 1969 היא התקיימה בחול המועד פסח. בשנים 1970–1973 התקיימה הצעדה ביום פורים.

בצעדה חולקו פרסים לקבוצות מצטיינות על פי מגוון תחומים, בהם צורת ההליכה, משמעת, כניסה ויציאה מחניונים, ליווי מוזיקלי ועזרה הדדית.

הצעדה זכתה לציון לשבח בדו"ח של אונסק"ו כאחד ממפעלי הספורט העממיים הראויים לציון בישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: צעדות
קטגוריה:הנגב
רמת'ניה

אבן מעוטרת בשימוש משני כחלק מקשת מבנה באתר 
האפסיס במבנה שמשרים ששימש ככנסייה 
רַמְתַ'נִיֶה (בערבית: ﺍﻟﺭﻣﺜﻨﻴﻪ ,"מרעה גמלים") הוא כפר נטוש במרכז רמת הגולן, כ-10 קילומטרים ממזרח לקצרין. הכפר היה מיושב לסירוגין בתקופות שונות, ומהמאה ה-19 ישבו בו בני העדה הצ'רקסית, עד עזיבתם במהלך מלחמת ששת הימים. בסוף המאה ה-19 נעשה בו אחד הניסיונות הראשונים להתיישבות יהודית ברמת הגולן.

הכפר נמצא על כיפה שגובהה 831 מטר מעל פני הים, ובתיו בנויים אבני בזלת. מדרום לו נמצאת כיפה נוספת בגובה 826 מ', הקרויה תל א-רמת'ניה, וכלולה באדמות הכפר.
באזור הכפר מצויים 11 מקורות מים אולם שניים מהם שימשו את תושבי הכפר - בירכת א-רמתניה למרגלותיו במזרח והמעיין עין א-רמתניה שמצפון לו.

כחצי קילומטר דרומית-מזרחית לכפר נתגלו שרידים ארכאולוגיים רבים המשויכים לתקופה הרומית והביזנטית. חלק מבתי הכפר אף שרדו במקומם מאז התקופה הביזנטית, ואחד מהם שימש כנראה כנסייה. בין הממצאים: כתובת עם המספר 850 בספרות רומיות, אשר לפי הספירה הסלבקית מתייחסת לשנת 538 לספירת הנוצרים; כתובות ביוונית, צלבים ודמויות בעלי חיים. ככל הנראה ננטש היישוב הביזנטי עם הכיבוש המוסלמי של האזור בשנת 636, מאז היישוב יושב וננטש לסירוגין בעיקר על ידי שבטים בדווים נוודים. בשלב כלשהו לפני סוף המאה ה-19, יושב הכפר על ידי צ'רקסים.

בשנת 1885 רכשה אגודת "חברת בית יהודה", שבה פעלו אישים כמשה פעליקסון ושמואל שולמאן, 15 אלף דונם מאדמות הכפר, וכ-35 משפחות יהודיות עלו לכפר והשתכנו בכמה מבתיו. בחורף 1885 זרעו המתיישבים את האדמות יחד עם החקלאים בני הכפר, אך רק מספר קטן של גברים נשאר בכפר כדי לעבד את האדמות, בשל המחסור במבני מגורים. כעבור זמן מה הסתבר שעסקת רכישת הקרקעות אינה חוקית, היא בוטלה בטרם הושלמה, והמתיישבים עזבו את המקום ב-1887. כמה מהם היו בין מקימי המושבה בני יהודה בביר א-שכום שבדרום הגולן. זכרם של מתיישבי רמת'ניה היהודים מונצח כיום בשמו של הר בני צפת שברכס בשנית, כ-3 ק"מ מצפון-מזרח לכפר ושל מאגר בני צפת, כקילומטר ממזרח לכפר.

==לקריאה נוספת==
* אריה יצחקי, מדריך ישראל: חרמון, גולן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1978. (עמ' 154-156)

==קישורים חיצוניים==
*
* תמונות מהאתר [http://www.tiuli.com/forum/forum_posts.asp?TID=1585 טיולי (למטייל)].
* [https://placestimeforgot.com/%d7%90%d7%9c-%d7%a8%d7%9e%d7%aa%d7%90%d7%a0%d7%99%d7%94/ אל-רמת'אניה] באתר [https://placestimeforgot.com/ מקומות שהזמן שכח]

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים צ'רקסיים נטושים ברמת הגולן
משתה בלשאצר

[[רמברנדט: "משתה בלשאצר"]]
משתה בלשאצר מתואר בספר דניאל. במהלכו מופיעה כתובת על הקיר, ודניאל מפרש אותה כנבואת חורבן לבבל.

==הסיפור בספר דניאל==
במשתה, הגביעים הקדושים שנשדדו מבית המקדש מחוללים על ידי בלשאצר, בשמשם ככלי שתייה עבורו ועבור שריו, נשותיו ופילגשיו.

פרק זה נכתב כולו בארמית, השפה בה נכתבו חלקים נכבדים בספר דניאל, והוא ממשיך ומתאר כיצד יוצאות אצבעות של יד אדם (אֶצְבְּעָן דִּי יַד-אֱנָשׁ) וכותבות על הטיח מול הנברשת (לָקֳבֵל נֶבְרַשְׁתָּא), בקיר (עַל גִּירָא) שבהיכלו של המלך (דִּי-כְתַל הֵיכְלָא דִּי מַלְכָּא) את הכתובת: . כשבלשאצר מבחין בכך הוא מחוויר, נבהל וקורא מיד להביא לפניו את החכמים והקוסמים, באומרו להם שמי שיקרא את הכתובת ויגלה את פשרה יקבל בגד ארגמן, כמו זה שנהגו ללבוש אנשי מלוכה. כמו כן יקבל ענק זהב, ענק אותו היה רשאי לענוד רק מי שקיבלו מידי המלך. פרס נוסף שהציע בלשאצר לפותר החידה הוא להיות שליט שלישי בממלכה; פרס זה שיקף את המצב שבו נבונאיד שלט כשליט ראשון, ובלשאצר כשליט שני.

ואולם, איש מן החכמים והקוסמים לא יכול היה לפרש את הכתובת שעל הקיר. כאשר נקרא אל המלך דניאל, החכם העברי, והתבקש לפרש את הכתובת - הוא פירש אותה כנבואת חורבן על בבל.

אלוהים, כך אמר דניאל, (מְנֵא--מְנָה-אֱלָהָא) מנה את ימי שלטונה של בבל, (תְּקֵל תְּקִילְתָּ בְמֹאזַנְיָא), כלומר שקל במאזניים את ערך מלכותה ומצא (וְהִשְׁתְּכַחַתְּ חַסִּיר) אותו בחוסר, ולכן בבל תיפול בידי "פַרְסִין", כלומר הפרסים. ואכן - בבל חולקה בין פרס ומדי. בלשאצר, כך מסופר בהמשך, נהרג עוד באותו לילה (בֵּהּ, בְּלֵילְיָא, קְטִיל, בֵּלְאשַׁצַּר מַלְכָּא), והפרסים כבשו את בבל.

==במדרש==
על הכתובת שהופיעה על הקיר נאמר: (דניאל ה' ח') דהיינו, שהבבלים לא היו מסוגלים להבין את הכתוב. לדעת התנא רבי יוסי הכתובת נכתבה בכתב אשורי שלא היה ידוע עד אז.
האמורא רב מסביר מדוע לא יכלו לקרוא זאת: "בגימטריא איכתיב להון: ", כלומר - את המילים הללו כתב המלאך בצופן אתב"ש.

לדעת אמוראים אחרים, נכתבו ארבע המילים בצופן אחר:
# לדעת שמואל: , כלומר - הצופן מורכב מאיסוף של האותיות הראשונות בכל מילה למילה אחת, איסוף של האותיות השניות למילה שנייה, וכן הלאה (את המילה "ופרסין" יש לחלק לשניים: "ופר" ו-"סין").
# לדעת רבי יוחנן: , כלומר - הצופן מורכב מהיפוך של כל אחת מהמילים.
# לדעת רב אשי: , כלומר - הצופן מורכב מחילוף של האות הראשונה והשניה בכל מילה.

רמברנדט, בציורו המפורסם של משתה בלשאצר (להלן "באמנות"), נצמד לפרשנותו של האמורא שמואל.

==באמנות==
סיפור זה הונצח בציור המפורסם "משתה בלשאצר" של הצייר ההולנדי רמברנדט, באורטוריה "בלשאצר" של הנדל וכן באורטוריה "משתה בלשאצר", מאת ויליאם וולטון. המשורר ביירון הקדיש שני שירים לבלשאצר ומשתהו, במסגרת אסופת השירים שלו המכונה מנגינות עבריות.

==הכתובת על הקיר==
הסיפור המקראי הזה הוא המקור לביטוי הידוע: "", שמשמעותו "משהו נורא עתיד לקרות, והתרחשותו העתידית כל כך ברורה, שרק טיפש לא יבחין בה".

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיפורי התנ"ך
קטגוריה:ספר דניאל
סימכוס

סימכוס או סימאכוס (בלטינית: Symmachus; מת ב-19 ביולי 514) כיהן כאפיפיור החל מ-22 בנובמבר 498 ועד מותו. כהונתו אופיינה בפילוג בכנסייה, בשאלה מיהו האפיפיור הנבחר. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.

סימכוס נולד בסרדיניה שהייתה אז חלק מממלכת אודוקר, והיה בנו של פורטונאטוס (Fortunatus). סימכוס נולד למשפחה פגאנית, הוטבל ברומא ובה הפך לארכידיקון בתקופת כהונתו של האפיפיור אנסטסיוס הראשון.

סימכוס נבחר לכהן כאפיפיור ב-22 בנובמבר 498. באותו יום נבחר גם הכומר של כנסיית סנטה פראסדה, לאורנטיוס לתפקיד האפיפיור. לאורנטיוס זכה לתמיכת הקיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון, אולם מלך ממלכת האוסטרוגותים תאודוריק הגדול אשר שלט בעיר רומא תמך בסימכוס (בנימוק שהוא נבחר קודם לכן, וכי מרבית ההגמונים תמכו בו), ולכן לאורנטיוס נחשב לאנטי-אפיפיור.

בסינוד שנערך ברומא ב-1 במרץ 499 סימכוס מינה את לאורנטיוס לבישוף נוקריה שבקמפניה. בסינוד זה נקבע כלל לפיו כל איש כנסייה אשר ינסה להשיג תמיכה עבור עצמו לכהונת אפיפיור בעת כהונתו של אפיפיור מכהן יודח מתפקידו.

בשנת 501 האשים פסטוס, סנטור רומי אשר תמך בלאורנטיוס, את סימכוס בפשעים שונים. סימכוס זומן להופיע בפני תאודוריק, אולם כאשר הגיע לרימיני ונודעה לו סיבת הזימון, סירב להופיע בפני המלך האוסטרוגותי תאודוריק ולענות על ההאשמות, לאור הדוקטרינה לפיה לשליט החילוני אין סמכות לשפוט את האפיפיור.

לפי דרישת האפיפיור נערך סינוד ב-23 באוקטובר 502 ואשר כונה לימים "סינודוס פאלמריס" (Synodus Palmaris) - ככל הנראה מאחר שנערך באתר שנקרא פאלמה. סימכוס התכוון להגיע לסינוד שנערך אולם הותקף בדרכו על ידי תומכי לאורנטיוס, וחלק מהכמרים המלווים אותו נהרגו. סימכוס נמלט לבזיליקת סנט פטרוס, וסירב לשוב ולעמוד בפני הסינוד אף שהובטח לו ליווי צבאי על ידי המלך תאודוריק, ואף שהוזמן לבוא פעמיים נוספות. לבסוף אישר הסינוד את עמדת האפיפיור, לפיה אין לבישופים סמכות לשפוט אותו ולכן אם האפיפיור פשע - רק האל יכול לשפוט אותו, והמלך נאלץ לבטל את כל ההאשמות נגד סימכוס. סינוד זה אף אישר את לגיטימיות הכהונה של סימכוס. על אף זאת, תאודוריק, אשר רגז על החלטת הסינוד, התיר ללאורנטיוס להתגורר בארמון הלטרן כאפיפיור. פילוג כנסייתי זה, במהלכו כיהנו ברומא שני אפיפיורים בו זמנית, נמשך ארבע שנים נוספות עד שעמדותיו הפרו - ביזנטיות של לאורנטיוס הביאו להפסקת תמיכת תאודוריק בו ולגירושו מרומא של לאורנטיוס בשנת 506.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/14377a.htm קורות חייו של סימכוס]
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-514
כיכר מקס-יוזף

כיכר מקס-יוזף או מקס-יוזף-פלאץ (בגרמנית: Max-Joseph-Platz) היא כיכר עירונית גדולה במרכז העיר מינכן שבגרמניה.

הכיכר היא בקצה המערבי של שדרת מקסימילאן שטרסה (Maximilianstraße), אחת מארבע השדרות המרכזיות של העיר.

הכיכר נבנתה במקביל להקמתו של התיאטרון הלאומי שבמינכן, בצידו המזרחי של המבנה ונחנכה ב-1818. היוזמה להקמתה הייתה של המלך לודוויג הראשון שקרא לכיכר על שמו של אביו, מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה שהטיל את תכנונה על ארכיטקסט החצר לאו פון קלנצה.

במרכז הכיכר פסל ארד מ-1835 של המלך מקס-יוזף (Max-Joseph Denkmal) של הפסל כריסטיאן דניאל ראוך.

בשולי הכיכר נמצאים ה-Königsbau וארמון הרזידנץ, התיאטרון הלאומי, בית הדואר המרכזי, ובסמיכות לכיכר נמצא המוזיאון היהודי.

== גלריה ==
<gallery>
Nationaltheater München (1).JPG|התיאטרון הלאומי
Max-Joseph-Denkmal München.JPG|אנדרטת מקס-יוזף
Residenztheater - Munich.JPG|תיאטרון הרזידנץ
Exterior of Munich Residence.JPG|ארמון הרזידנץ
Max-Joseph-Platz - Munich.JPG|כיכר מקס-יוזף
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.panorama-cities.net/munich/max-joseph-platz.html תמונה פנורמית של הכיכר]

קטגוריה:מינכן: כיכרות
לאורנטיוס (אנטי-אפיפיור)

לאורנטיוס (בלטינית: Laurentius) היה אנטי-אפיפיור בין השנים 498–506.

לאורנטיוס נבחר לתפקיד אפיפיור ב-22 בנובמבר 498 על ידי מיעוט של הגמונים, בתמיכת קיסר האימפריה הביזנטית אנסטסיוס הראשון. במהלך אותה קונקלבה נבחר האפיפיור סימכוס על ידי מרבית ההגמונים, ובבחירתו תמך המלך האוסטרוגותי תאודוריק הגדול.

לימים, בשל מחלוקת שפרצה בין תאודוריק לסימכוס, אשר סירב לעמוד במשפט בפני המלך בשל האשמות שהועלו נגדו (ככל הנראה האשמות שווא שהועלו על ידי תומכיו של לאורנטיוס), ואף סירב להגיע לסינוד כנסייתי שנערך ב-23 באוקטובר 502 ואשר כונה לימים "סינודוס פאלמריס" (Synodus Palmaris) - ככל הנראה מאחר שנערך באתר שנקרא פאלמה, לצורך בירור ההאשמות (מחשש לחייו, שכן כאשר ניסה להגיע אל הסינוד הותקפו שיירתו של סימכוס, וחלק מהכמרים המלווים אותו נרצחו), קבע הסינוד כי אין לו סמכות לשפוט את האפיפיור, ואישר את כהונתו של סימכוס. תאודוריק, אשר זעם על החלטת הסינוד, העביר את תמיכתו ללאורנטיוס, והתיר לו להתגורר בארמון הלטראנו כאפיפיור.

תקופה זו, בה כיהנו ברומא שני אפיפיורים במקביל כונתה לימים הפילוג הלאורנטיאני או הסכיזמה הלאורנטיאנית.

רק לאחר ארבע שנים, ובשל אי שביעות רצונו של תאודוריק מעמדותיו הפרו- ביזנטיניות של לאורנטיוס, השיב תאודוריק את תמיכתו לסימכוס, וגירש את לאורנטיוס מרומא בשנת 506.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.newadvent.org/cathen/14377a.htm המחלוקת בין סימכוס לבין לאורנטיוס]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטי-אפיפיורים
קטגוריה:נפטרים ב-507
סם קלנסי

סם קלנסי הבן (באנגלית: Sam Clancy, Jr; נולד ב-4 במאי 1980) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר. גובהו 2.02 מטר.
== קריירה ==
קלנסי למד באוניברסיטת דרום קליפורניה (USC) בחוג לסוציולוגיה ושיחק כדורסל בנבחרת הקולג'. בשנת 2001 נרשם לדראפט ה-NBA, אך לבסוף לא השתתף בו, ושיחק עוד שנה במכללה ובסופה נבחר לשחקן השנה, ולחמישייה השנייה של העונה של Associated Press. הוא סיים את הקריירה שלו במכללה במקום הראשון בכל הזמנים בחסימות (195), שלישי בנקודות (1,657), שני בריבאונדים (839) וחמישי בחטיפות (134).

בשנת 2002 נבחר קלנסי בדראפט ה-NBA על ידי פילדלפיה 76' במקום ה-45, אך לא שיחק בעונה הראשונה שלו עקב פציעה בברך. הוא עבר לשחק באיידהו סטאמפיד מליגת ה-CBA ובסופה נבחר לשחקן המצטיין ולשחקן ההגנה של העונה (2004/5).

בעונות שלאחר מכן נדד בין קבוצות שונות ברחבי העולם: הירקליס סלוניקי, קראקס, אינצ'ון, אוניקס קאזאן, אוראל גרייט, צסק"א סמרה, ויאדוליד ולה-מאן סארת.

בנובמבר 2009 חתם קלנסי בבני השרון מליגת העל הישראלית והעמיד ממוצעים של 10.6 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים.
בספטמבר 2010 חתם קלנסי בהפועל ירושלים המשחקת בליגת העל וביורוקאפ.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני בני השרון
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:כדורסלני איידהו סטמפיד (CBA)
קטגוריה:כדורסלני לה-מאן סארת
קטגוריה:כדורסלני אוניקס קאזאן
קטגוריה:כדורסלני אורל גרייט
קטגוריה:כדורסלני צסק"א סמרה
קטגוריה:כדורסלני הירקליס סלוניקי
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני פייטוויל פטריוטס
קטגוריה:בחירות דראפט של פילדלפיה 76'
קטגוריה:פנסילבניה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
ולדימיר פניאקוב

לויטננט קולונל ולדימיר פניאקוב (Vladimir Peniakoff, 30 במרץ 1897 - 15 במאי 1951) הידוע בכינוי "פופסקי" היה קצין בצבא הבריטי, מייסד ומפקד יחידת העילית שנודעה כ"צבאו הפרטי של פופסקי".
== קורות חייו ופועלו==
פניאקוב נולד בבלגיה להורים יהודים ממוצא רוסי. הוריו היגרו מרוסיה בשנת 1894. אביו היה מדען וממציא, שפיתח שיטות להפקת אלומיניום מבוקסיט, והקים מספר מפעלים שיישמו שיטות אלו. פניאקוב היה האמצעי מבין 3 אחים. בשנת 1914 למד באוניברסיטת קיימברידג' ולפי תיאורו בספרו "צבאו הפרטי של פופסקי", "מעולם לא היו לי פחות משלושה מורים פרטיים שדחפו מידע למוחי היקר". בתחילה הביע פניאקוב התנגדות מצפונית למלחמת העולם הראשונה, אך שינה את דעתו עד לתום לימודיו. פניאקוב העדיף להתגייס כטוראי לצבא הצרפתי מאשר לעבור את תהליך ההכשרה הארוך בצבא הבריטי. לכן, התגייס לארטילריה הצרפתית, שם גם נפצע במהלך הקרבות ושוחרר לאחר הפסקת האש. לאחר המלחמה למד באוניברסיטת גרנובל והוסמך כמהנדס חשמל.

בשנת 1924 היגר למצרים ועבד שם כמהנדס עבור חברה שייצרה סוכר. בתקופה זו נישא ונולדו לו שתי בנות. במצרים למד לטוס, להפליג ולנווט ברחבי המדבר. פניאקוב התקבל כעמית בחברה הגאוגרפית המלכותית. פניאקוב נודע כפוליגלוט ושלט באנגלית, רוסית, גרמנית, איטלקית, צרפתית וערבית.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ניסה פניאקוב להשתלב בכל זרועות הצבא הבריטי אך נדחה מכיוון שהיה אזרח של מדינה נייטרלית. מאוחר יותר, עם התקדמות המלחמה באירופה, גויס לצבא הבריטי.
באוקטובר 1940 מונה כסגן משנה בכוח הערבי הלובי, התגרש מאשתו ושלח את משפחתו לדרום אפריקה. ב-1942 הוא הקים ופיקד על יחידת קומנדו (שקיבלה את הכינוי צבאו הפרטי של פופסקי), אשר פעלה בהצלחה בעורף כוחות הציר במסגרת המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה. בנובמבר 1942 הוענק לו אות הצלב הצבאי, ובאפריל 1945 עוטר באות השירות המצוין. ב 1947 התקבל כקצין חבר במסדר הכתר הבלגי, והוענק לו צלב המלחמה. ב 1948 התחתן בשנית.

מעט לאחר צאתו לאור של ספרו, "צבאו הפרטי של פופסקי", שהפך רב מכר, אובחן גידול ממאיר בראשו והוא נפטר ב 15 במאי 1951.

==לקריאה נוספת==
* ולדימיר פניאקוב, צבאו הפרטי של פופסקי, הוצאת מערכות, 1985.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי הצלב הצבאי
קטגוריה:מעוטרי אות השירות המצוין
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1951
קטגוריה:לוחמי קבוצת המדבר ארוכת הטווח
תולעים נימיות

תוֹלָעִים נִימִיוֹת (שם מדעי: Nematoda, מכונות גם נֵמָטוֹדוֹת) היא אחת מכ-36 המערכות של ממלכת בעלי החיים ומהמגוונות שבהן. מעל ל-28,000 מינים של נמטודות תוארו ומתוכם כ-16,000 הם טפילים. מעריכים כי המספר הכולל של מיני תולעים נימיות יכול להגיע אף למיליון. בניגוד לתולעים שטוחות או לצורבים לנמנים עם מערכה זו יש מערכת עיכול הדומה לצינור בעל פתחים בשני קצוותיו. C. elegans ו-Heterorhabditis bacteriophora הם מהנמטודות המוכרות ביותר בשל שימושם כיצורי המודל הנחקרים רבות בגנטיקה ובביולוגיה ההתפתחותית. דוגמה לתולעת נימית פרזיטית היא תולעת הפארק - תולעת אשר גורמת לנזקים אצל כלבים.

הנמטודות הסתגלו למערכות אקולוגיות רבות וניתן למוצאן בקרקעית הים, במים מתוקים, באזורי הקטבים ובאזורים הטרופיים. לעיתים קרובות מספר הפרטים והמינים של תולעים נימיות עוקף את זה של שאר בעלי החיים בסביבות שונות. מעריכים שיש בכל הקרקעות בעולם כ-4.4 × 10<sup>20</sup> נמטודות והן מהוות כ-80% ממספר בעלי החיים בעולם. לפי מחקר משנת 2007 נמטודות מהוות 90% מהחיים בקרקעית הים. המינים הטפיליים מהווים פתוגנים ברוב הצמחים ובעלי החיים, ובכללם האדם. מספר מינים יכולים לעבור קריפטוביוזה. לדוגמה, הן יכולות לגרום להופעת מטאטא המכשפה, תסמין מחלת צמחים.

קבוצת התולעים הנימיות הוגדרה לראשונה בשנת 1808 על ידי חוקר הטבע השוודי קרל רודולפי, אשר קרא לה Nematoidea, שם שמקורו מיוונית עתיקה שבה νῆμα (נמה, "פתיל") ו-eiδἠς ("דמוי"). ב-1837 סווגה הקבוצה מחדש כמשפחה 'Nematodes על ידי בורמיסטר ב-1837, וכסדרה Nematoda ב-1861 על ידי דיסינג. במקור כללה "Nematoidea" גם תולעי שיער-סוס, אשר כיום מסווגות תחת מערכה נפרדת, Nematomorpha. ב-1859 הן סווגו מחדש על ידי גגנבאור במערכת Nemathelminthes. ב-1877 העלה ריי לנקסטר את המעמד של Nematoidea למערכה, שכללה את משפחת תולעי שיער הסוס, Gordiidae. ב-1919 הציע נתן קוב מיון חדש, כך שהתולעים הנימיות תהיינה מוגדרות כמערכה בפני עצמה. בשנת 2015 זכו החוקרים סטושי אומורה וויליאם קמפבל בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מציאת תרופות נגד זיהומים הנגרמים מבעל חיים זה.

==ראו גם==
* זחלי עור נודדים

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1808
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל רודולפי
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בפרוטרוזואיקון
חנוך אטקין

הרב חנוך הניך אֶטקין (1863 – 16 בנובמבר 1937) היה רבה של לוגה בשנים 1895 – 1924 ורב בלנינגרד בשנים 1924 - 1937. 

== ביוגרפיה ==
נולד בשנת 1863 בווילקוביץ שברוסיה (ליטא) לרב יהואש אבא ורשבסקי, שכיהן כראש הישיבה בסובאלק, ולשפרה בת הרב משה פלצ'ינסקי.

הרב אטקין היה חניך ישיבת תנועת המוסר בסלבודקה שבליטא, "משגיח רוחני" בישיבת לומז'ה, ומ"עמודי התווך" של ישיבת נובהרדוק.

הרב אטקין נישא לפרדל כ"ץ, בת הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של ראדין. בשנת 1895 נשלח על ידי החפץ חיים לכהן כרבה של העיירה לוגה, דרומית ללנינגרד (היום סנקט פטרבורג) שברוסיה. יותר מ-25 שנה היה הרב של לוגה (1895–1924), והחל משנת 1924 תחת שלטון הקומוניזם, כיהן כרב בלנינגראד.

בנוסף לרבנות, התפרנס מעמל כפיו (כורך ספרים) ולכן, לפי רוח אותם הזמנים, התקבל ברצון על ידי השלטון הקומוניסטי שרדף ואסר אנשי דת. בזכות יחס חיובי זה לא נרדף והצליח להושיט עזרה ולהציל ממאסר במחנות עבודת כפייה (גולאג) נפשות רבות מקהילתו ומכל הפונים אליו. בין האנשים שהציל מרדיפת השלטון היה הרב מנחם מנדל שניאורסון (לימים הרבי מלובביץ), שהסתתר כשנה בביתו כאשר היה נתון בסכנה.

בניגוד למרבית הרבנים באותם הימים, הרב אטקין לא התנגד לציונות ואף עודד ותמך בילדיו לעלות לארץ הקודש.
מתוך שבעת ילדיו, שלושה עלו ארצה: הבן הבכור יוסף אטקין, שרה אטקין אשת הרב דוד כהן "הנזיר", וזכריה מנדל אטקין.

הרב חנוך אטקין נפטר בלנינגרד ביום ג', י"ב כסלו תרצ"ח, בגיל 74. הוא נקבר בבית הקברות היהודי בעיר. גם אשתו פרדל שנפטרה לפניו ב-1934, קבורה באותו בית הקברות.

== לקריאה נוספת ==
* הרב דב כ"ץ, תנועת המוסר - תולדותיה, אישיה ושיטותיה, כרך ה' עמוד 131 הערה 2, הוצאת ספרים פלדהיים ירושלים 1996.

==קישורים חיצוניים==
* הרב י.ל. נעקריטש, [http://daat.ac.il/daat/chinuch/mosdot/novredok-2.htm ישיבות נוברדוק], באתר דעת
==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים רוסים
קטגוריה:משפחת כ"ץ-כהן
קטגוריה:נפטרים ב-1937
פילקרו

פּילְקְרוֹ (מאנגלית: pilcrow; ¶; בעברית: סימן קטע; יוניקוד U+00B6) הוא תו טיפוגרפי, המשמש לציון סוף פיסקה בדפוס ובתוכנות הוצאה לאור שונות.

הפילקרו עשוי להופיע בתחילת הפסקה או כדי לציין פסקה חדשה בקטע טקסט ארוך, כפי שעשה אריק גיל בספרו מ-1931 "An Essay on Typography".<ref></ref> פילקרו היה סוג של רובריקון בתקופת ימי הביניים כדי לציין חוט מחשבה חדש, לפני שהומצאה הפרדת הפסקאות הוויזואלית.<ref></ref>

סימן פילקרו דומה בצורתו לאות q קטנה, כאשר הלולאה הפנימית עשויה להיות מלאה או ריקה. כתיבתה עשויה להיות כ-D הפוכה כאשר ה"קערה" הפנימית מצוירת בגובה נמוך יותר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיסוק
קטגוריה:סימנים דיאקריטיים
רנייה מוטגוצ'י

רנייה מוטגוצ'י (ביפנית: Mutaguchi Renya, 牟田口 廉也; 7 באוקטובר 1888 - 2 באוגוסט 1966) היה קצין בדרגת לוטננט-ג'נרל בצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
מוטגוצ'י נולד במחוז סאגה. הוא סיים במחזור ה-22 של האקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1910 ובמחזור ה-29 במכללת המטה הצבאי ב-1917.

מוטגוצ'י שירת בצבא היפני בזמן התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא האדום בסיביר, ולאחר מכן נשלח כנספח צבאי לצרפת.

ב-1926, קודם מוטגוצ'י לדרגת מייג'ור, וב-1930 לדרגת קולונל. בין השנים 1933–1936 הוא שירת כמזכיר כללי של מטה הצבא היפני הקיסרי בטוקיו, ולאחר מכן נשלח לסין, על מנת ליטול את הפיקוד על חיל המצב שישב בבייג'ינג. בין השנים 1936–1938 פיקד מוטגוצ'י על רגימנט הרגלים הראשון, ולאחר מכן מונה לתפקיד מטה במפקדת צבא קוואנטונג.

במהלך שירותו בסין, ב-7 ביולי 1937, היה מוטגוצ'י מעורב בתקרית גשר מרקו פולו, אשר קדמה לפרוץ מלחמת סין–יפן השנייה. מוטגוצ'י קודם לדרגת מייג'ור-ג'נרל ב-1938, ושימש כמפקד "הארמייה הרביעית" בין השנים 1938–1939. לאחר מכן, שב מוטגוצ'י ליפן, ושימש כמפקד בית-הספר הקדם צבאי.

ב-1940, עם תחילת מלחמת העולם השנייה, קודם מוטגוצ'י לדרגת לוטננט-ג'נרל, והפיקוד על "הדיוויזיה ה-18" נמסר לידיו באפריל 1941. דיוויזיה זו מלאה תפקיד חשוב בקרב מלאיה, ומוטגוצ'י עצמו נפצע במהלך קרב סינגפור באפריל 1942. לאחר נפילת סינגפור, נשלחה הדיוויזיה ה-18 לפיליפינים, על מנת לתגבר את היחידות היפניות אשר הדפו את הכוחות האמריקאים דרומה בחצי האי בטאן. באפריל, נשלחה הדיוויזיה ה-18 לבורמה, שם לקחה חלק במערכה על בורמה.

מוטגוצ'י קיבל לידיו את הפיקוד על "הארמייה ה-15" במרץ 1943. הוא ניצל את מעמדו על מנת לקדם את תוכניתו לכיבוש אסאם שבהודו, פעולה שהביאה לבסוף לקרב אימפהל. לאחר ההפסד בקרב זה, לקראת סוף 1944, סירב מוטגוצ'י לבקשת מפקדי הדיוויזיות שלו לסגת, ובמקום, שחרר את שלושתם מתפקידם. כ-50,000 חיילים מתוך 65,0000 החיילים שהרכיבו את הארמייה נהרגו בבורמה, רובם מרעב וממחלות. עם התמוטטות האחיזה היפנית בבורמה שוחרר מוטגוצ'י מתפקידו, ונקרא חזרה לטוקיו. בדצמבר 1944, הוא אולץ לפרוש.

מוטגוצ'י נקרא לשירות לזמן קצר ב-1945, על מנת למלא שוב את תפקיד מפקד בית-הספר הקדם צבאי. עם סיום המלחמה, הוא נעצר על ידי האמריקאים והוסגר לסינגפור. בסינגפור הוא עמד בפני בית משפט צבאי והואשם בפשעי מלחמה. הוא שוחרר מהכלא ב-1948 ושב ליפן.

מוטגוצ'י נפטר בטוקיו, ב-2 באוגוסט 1966.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Fuller, Richard. Shokan: Hirohito's Samurai. London: Arms and Armor, 1992 .
* Louis, Allen. Burma: The longest War, Dent Publishing, 1984 .
</div>

==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
* Budge, Kent. [http://pwencycl.kgbudge.com/index.htm Mutaguchi Renya]. Pacific War Online Encyclopedia.
</div>

קטגוריה:אנשי צבא יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים יפנים
קטגוריה:פושעי מלחמה יפנים
קטגוריה:נספחים צבאיים

קטגוריה:המערכה על בורמה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1966
רון (קרחון)

קרחון הרון
קרחון הרון (גרמנית Rhonegletscher) הוא קרחון באלפים האוריים בקצה המזרחי של הקנטון השווייצרי, ואלה.הקרחון הוא מוצאו של נהר הרון ואחד ממקורותיו של אגם ז'נבה. מכיוון שהקרחון ממוקם בקירוב לדרך מעבר הפורקה הוא נגיש בקלות.

קרחון הרון הוא הקרחון הגדול ביותר באלפים האוריים בשווייץ והוא שוכן בצד הדרומי של הרכס במקור של הרון. הקרחון Undri Triftlimi, שגובהו 3,081 מטרים, מחברו לקרחון טריפט. הקרחון ממוקם בחלקו הצפוני של קנטון ואלה, בין מעברי הגרימזל והפורקה והוא משתייך לעיריית אוברולד שבוואלה. הדמאסטוק היא הפסגה הגבוהה ביותר בקרב קרחון הרון, בגובה של כ-3,630 מטרים.

קרחון הרון נגיש בקלות יתרה כך שהאבולוציה שלו נצפתה עוד מהמאה ה-19. הקרחון איבד בסביבות ה-1,300 מטרים במהלך ה-120 שנה האחרונות כשהוא משאיר מאחוריו מסלול של "אבן ערומה".

אבולוציה של קרחון הרון<br/> ציר אנכי: הבדלי האורך במטרים <br/>ציר אופקי: שנים <br/>קו ירוק: ההבדל באורך המצטבר, החל משנת [[1879 <br/>קו אדום: הצמיחה במהלך שנה אחת]]

==תמונות הקרחון לאורך השנים==
<div style="text-align: center;">
<gallery widths="160px" heights="160px" perrow="5">
קובץ:Der Rhonegletscher - Johann Heinrich Wüest (Kunsthaus Zürich).jpg|1795
קובץ:Rhonegletscher1870.jpg|1870
קובץ:Gletch und Rhonegletscher um 1900.jpeg|1900
קובץ:Rhoneglacier.JPG|2005
קובץ:Glacier du Rhone.jpg|2008
</gallery>
</div>

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.swisseduc.ch/glaciers/index-en.html קרחון הרון] באתר Glaciers online
*[http://earthobservatory.nasa.gov/Newsroom/NewImages/images.php3?img_id=17443 קרחון הרון] באתר מצפה הכוכבים הארציים של נאס"א
*[http://www.lead.ethz.ch/lernobj.php?id=3 סימולציה של התכווצות קרחון הרון]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ואלה: קרחונים
קטגוריה:עמק הרון
בית פבלוב

בית פבלוב (ברוסית: Дом Павлова) הוא הכינוי שניתן לבית מגורים בן 4 קומות במרכז וולגוגרד, אשר התפרסם במהלך קרב סטלינגרד במלחמת העולם השנייה, ושוחזר לאחר תום המלחמה. במהלך המתקפה הגרמנית על העיר סטלינגרד התמקמה בבניין קבוצת חיילים סובייטים בפיקוד סגן אפנסייב וסמל ראשון יקוב פבלוב, והצליחה להחזיק בו במשך כחודשיים. התעמולה הסובייטית הפכה את עמידתם של מגיני הבניין כנגד מתקפות גרמניות חוזרות ונשנות, לסמל של גבורת מגיני סטלינגרד.

== מהלך הקרב ==
הבניין בשנת 2006
בית פבלוב היה ממוקם בכיכר ממנה הוליך כביש ישר ורחב עד לשפת נהר הוולגה. ב-23 בספטמבר 1942 כבשה מחלקה סובייטית בת 30 איש בפיקודו של סמל ראשון יקוב פבלוב את המבנה, שהיווה נקודה אסטרטגית חשובה בגזרה, במחיר חיי 26 מאנשיה. לאחר מספר ימים הגיעה לבית תגבורת שהביאה עימה מקלעים, רובים נגד טנקים, מרגמות ותחמושת. בעזרת כוח הנדסה קרבית בוצע מיקוש סביב הבניין ונחפרה תעלה שקישרה אותו עם העורף. הבניין יצר בליטה בקו החזית, שהייתה מכותרת כמעט לחלוטין על ידי כוחות גרמניים, וסיפק נקודת תצפית טובה על העמדות הגרמניות סביבו.

במהלך הלחימה סביב הבניין הצליחו הגרמנים לכבוש את הקומה התחתונה שלו מספר פעמים, אך לא הצליחו להשתלט גם על קומותיו העליונות, ולכן נאלצו בסופו של דבר לסגת מהבניין. במהלך חודשיים, השתתפו בהגנת הבניין 29 חיילים. המתקפות על הבניין נערכו מדי יום, אך המגינים הסובייטים עמדו בלחץ. ב-23 בנובמבר, במהלך מתקפת נגד סובייטית, עברה כל סביבת הבניין לשליטה סובייטית וקו החזית נע מערבה.

מסיבה בלתי ברורה, התעמולה הסובייטית בחרה להציג את סמל פבלוב כמפקד הכוח במקום, על אף שקצין בשם אפנסייב הוא שפיקד על הגנת הבניין. יחד עם זאת, לפי אנטוני ביוור, אפנסייב נפצע והתעוור בשלב מסוים של הקרב ופבלוב פיקד על הקרב בפועל. פבלוב היה גם היחיד שקיבל את עיטור גיבור ברית המועצות עבור הלחימה במקום, בעוד שאר מגיני הבניין קיבלו רק מדליה, שניתנה לכל מאות אלפי החיילים שלחמו בקרב סטלינגרד.

בתקופת ברית המועצות הוצגה הלחימה על בית פבלוב כדוגמה מובהקת לאחוות העמים של ברית המועצות, שכן מגיני הבניין היו בני 9 לאומים שונים (ביניהם גם חייל יהודי אחד - יידל חייט. הוא נהרג במהלך הקרבות).

לאחר מלחמת העולם השנייה שוחזר הבניין ועל הקיר הוצב שלט המתאר את גבורת מגיני הבניין ושמות המשתתפים בקרב. הכתובת הנוכחית של המבנה היא "רח' סובטסקייה, מס' 39".

==לקריאה נוספת==
*ואסילי צ'ויקוב, המלחמה על סטלינגרד, עמוד 151 (בגרסה העברית)
<div class="mw-content-ltr">
*Michael K. Jones, Stalingrad, How the Red Army Triumphed, chapter 6 Pavlov's house, pp. 145 - 162
</div>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרבות ברית המועצות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרב סטלינגרד
קטגוריה:וולגוגרד: מבנים
קטגוריה:רוסיה: בתי מגורים
בית סוריכ

בית סוריכּ (בערבית: بيت سوريك) הוא כפר פלסטיני השוכן מצפון-מערב לירושלים, ממערב לרמאללה, מול הר אדר ומבשרת ציון, בסמוך לקו הירוק. הכפר מונה כ-4,000 תושבים, שמרביתם מתפרנסים מחקלאות. לכפר אלפי דונמים של אדמות חקלאיות.

ייתכן שיש קשר בין שמו של הכפר לנחל שׂורק הסמוך. בתחומי הכפר מצויים מערות קבורה עתיקות מזמן המשנה והתלמוד. ב-1901 נחשפה במקום רצפת פסיפס מהתקופה הביזנטית. מסורת מקומית מייחסת את מוצא תושביו לחג'אז. מוצע לזהות בג'בל א-רמל עליו שוכן הכפר את הר עפרון הנזכר בספר יהושע.

במלחמת העצמאות חנו בכפר לוחמיו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני, והוא שימש בסיס להתקפות על השיירות לירושלים. בסוף דצמבר 1947 תקף כוח של ההגנה את הכפר. ב-19 - 20 באפריל 1948 נכבשו הכפרים בידו ובית סוריכ על ידי חטיבת הראל במבצע יבוסי, אולם בעקבות הכישלון בקרב נבי סמואל נסוגו הכוחות מהכפר. חלק מבתיהם נהרסו כדי למנוע אפשרות שישובו להוות איום ביטחוני. במסגרת מבצע שלח לחמך, שמטרתו, בין השאר, הייתה הרעלת בארות והפצת מחלות בכפרים ערבים בפרוזדור ירושלים, הורעלו לאחר כיבוש בידו ובית סוריכ מקורות מים בכפרים אלה<ref></ref>. לאחר המלחמה עבר הכפר לשלטון ירדן.500x500px
==בג"ץ בית סוריכּ==
[[גדר ההפרדה ובית סוריכּ מאחוריה. במקור הגדר הייתה צריכה להיות צמודה לבתי היישוב ובעקבות בג"ץ בית סוריכ, הורחקה ממנו, וכך הגישה של החקלאים לחלק משטחי החקלאות של הכפר לא נפגעה|טקסט=גדר ההפרדה ובית סוריכּ מאחוריה. במקור הגדר הייתה צריכה להיות צמודה לבתי היישוב ובעקבות בג"ץ בית סוריכ, הורחקה ממנו, וכך הגישה של החקלאים לחלק משטחי החקלאות של הכפר לא נפגעה|310x310 פיקסלים]]
הכפר בית סוריכּ נמצא כיום בשטח B, כלומר הניהול האזרחי שלו מופקד בידי הרשות הפלסטינית והסמכות הביטחונית בכל האזור היא ישראלית. לעומת זאת, מרבית האדמות החקלאיות של הכפר הן בשטח C - כלומר באחריות ישראלית מלאה.

הכפר זכה לפרסום בעקבות העתירה לבג"ץ שהוגשה על ידי התושבים נגד תוואי גדר ההפרדה בשנת 2004, ופסק הדין של בית המשפט העליון בעקבותיה. בית המשפט פסק כי הפגיעה באוכלוסייה האזרחית כתוצאה מתוואי הגדר אינה עומדת בעקרון המידתיות ויש להזיז את התוואי ולשנותו. באותו פסק הדין התייחס בית המשפט לחוות הדעת של בית הדין הבינלאומי בהאג, וקבע כי בניגוד לחוות דעתו של בית הדין, עצם הקמת גדר ההפרדה היא חוקית כל עוד היא משמשת למטרות ביטחוניות. העתירה הביאה להזזת התוואי, אך מערכת הביטחון קבעה אותו באמצע האדמות החקלאיות של הכפר, ולא צמוד להר-אדר ולמבשרת ציון כפי שהציעו אנשי המועצה לשלום ולביטחון בבית המשפט. עם בניית גדר ההפרדה באזור, כ-3400 דונם מן האדמות החקלאיות נותרו במרחב התפר מעבר לגדר ההפרדה והחל מדצמבר 2008 גישה של תושבי בית סוריכ אליהן מתאפשרת רק בהיתר ישראלי פרטני. האגודה לזכויות האזרח הצטרפה ב-2010 למאבק של תושבי בית סוריכּ על גישה חופשית לאדמות באמצעות הבלוג "פעולה אחת ביום".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת אל-קודס
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:גדר ההפרדה
מכירי כהונה

מכירי כהונה הוא כינוי תלמודי להסכם בלתי רשמי, שלפיו תושבי עיר מסוימת או משפחה מסוימת נוהגים לתת את יבולם של מתנות כהונה אך ורק לכהן מסוים.

במונח ההלכה, הסכם מכירי כהונה הוא שטר מכר שעליו חותם כהן שהוא מוכר את זכות כל בני שבטו הכהנים לקבלת מתנות הכהונה של זרוע, לחיים וקיבה בעד סכום כספי. לפי הרגיל, ההסכם נחתם בחודש ניסן ועומדת בתוקפה למשך השנה עד חודש ניסן הבא.

== מקורות הביטוי במקרא ==

חז"ל, על הפסוק דרשו שדוד המלך היה נוהג להעביר מתנותיו (תרומות ומעשרות בכלל) אל עירא היאירי הכהן בלבד -דהיינו שעירא היאירי היה הכהן ה"מוכר" של דוד המלך.

מקור נוסף מופיע במילים שאמר יואש (מלך יהודה) אל הכהנים .

===במשנה ותלמוד===
במשנה, מופיע מקרה שאיש ישראל הלווה לכהן מעות על תנאי שהמתנות הניתנות ממנו (איש הישראלי) בדרך כלל אליו (לכהן) יימכר כהתשלום שהכהן חייב להאיש הישראלי.

בתלמוד מוסבר שהאיש הישראלי קיים מצוותו של נתינת המתנות על אף שלא הגיע עצם המתנות אל יד הכהן הואיל שמדובר במקרה של "מכירי כהונה" (שאינו רגיל ליתן אלא לכהן זה). דעת עולא בגמרא היא שעצם העניין שכאן קבעו חז"ל כאילו המתן התקבל ליד כהן ובאמת לא בא לידו, הוא כולו תקנת חכמים כדי שיימצא לכהן מעות ללוות אם יצטרך לכך.

כמו כן, בתלמוד בבלי מובא מקרים מסוימים שלפיהם כהן שהוא גם תלמיד חכם, גם עני, וגם "מוכר בכהונה" בשכונתו רשאי לזכות את מתנותיו לאחר על אף שלא הגיע לידו כלל

==היסטוריית הסכם מכירי כהונה בארץ ישראל==
 
בימי כהונת הרב לוי בן חביב כרבה של ירושלים הפעיל הסכם עם הכהנים להמיר מתנת הזרוע, לחיים וקיבה בעד מתנת דמים.

הרב צבי פסח פרנק, כרבה של ירושלים, הפעיל מנהג זו בשינוי שלא להעביר כסף המותן לכל הכהנים (כמנהג הרב בן חביב) -אלא בוחרים כהן אחד מבין שבט הכהנים והוא חותם על ההסכם עבור אחיו הכהנים.

הרב פרנק הפעיל הנהגה זו כלכתחילה בנימוקו שנתינת המתנות יגרום הפסדים גדולים לבעלי האטליזים, הואיל ועל ידי קיום המצווה כפשוטה יתייקר מחיר הבשר הכשר בארץ וייתכן שעל ידי הפרזת המחירים יבואו העם לידי מכשולות.

=== המאזן השנתי של מועצת הדת ===
בשנת תשכ"ז, הדפיס הרב ברוך ישר ספר בשם תורת הכהן והלוי בימינו, בה העתיק נוסח שטר ההסכם עם הכרה להרב שמואל הכהן וינגרטן שמסר לו המאזן השנתי של המועצה דתית, ובו סעיף מיוחד אודות המתנות:

להסכם זה קמו מתנגדים בטענה כי אין לכהן פרטי סמכות לוותר על מתנת כלל הכהנים ו"למכור" את המצווה. בנוסף קיים חשש שהמכירה איננה נעשית בשווי האמיתי של הבשר, וגם איננה נעשית תוך הסכמה אמיתית ומלאה של הכהן, וכמו כן מונעת מהכהן האפשרות לאכול את המתנות "בצלי ובחרדל" כדרשת התלמוד.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מתנות כהונה
ליותפראנד

ליותפראנד על מטבע
ליותפראנד (Liutprand, מת בינואר 744) היה מלך הלומברדים בין יוני 712 ועד מותו בשנת 744 והוא זכור בעיקר בשל מתת סוטרי (בשנת 728) ובשל זמן שלטונו הארוך, במהלכו נקלע לסכסוכים ברחבי איטליה של ימינו (ובדרך כלל יצא בהם כשידו על העליונה). תקופתו נחשבת בדרך כלל כתקופת השיא של לומברדיה. ליותפראנד ניצל את חולשתם של הביזנטים להרחבת השפעתו לאזור אמיליה-רומאניה. ליותפראנד בלט בחוקים שהנחיל ללומברדיה ובקידום הנצרות בארצו. בתקופתו הפכו הדוכסויות ספולטו (Spoleto) ובנוונטו לחלק מממלכתו, והוא ויתר על רומא לטובת האפיפיור זכריה בהסכמים בין ממלכתו לזו של האפיפיור. 

ליותפראנד נולד לפני 680 למלך לומברדיה אנספראנד, הדוכס מאסטי. תחילת דרכו בישרה לו דווקא רעות: אביו גורש מממלכתו לגלות בקרב הבווארים; אחיו הגדול זיגיפרט עוּוַר על ידי המלך אריפרט השני ואמו ואחותו הפכו לנכות. ליותפראנד ניצל מכיוון שנראה צעיר ולא מסוכן. הוא שוחרר מכלאו של אריפרט והורשה להצטרף לאביו בגולה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלכי הלומברדים
קטגוריה:ילידי 690
קטגוריה:נפטרים ב-744
Death of a Ladies' Man

Death of a Ladies' Man (בעברית: "מותו של איש נשים") הוא אלבומו החמישי של המשורר והזמר הקנדי לאונרד כהן. האלבום, שיצא לאור ב-1977, נכתב והופק במשותף עם פיל ספקטור, דבר שהפתיע את מעריציו של כהן, שהתאפיין בשירים עם סאונד מינימליסטיים, בעוד ספקטור היה ידוע בטכניקת "קיר הסאונד" שפיתח, טכניקה בה מקליטים שכבות של סאונד, כשהתוצאה הסופית נשמעת כמו תזמורת מלאה. האלבום יצא במקור תחת חברת האחים וורנר, אבל מאוחר יותר הופץ תחת החברה איתה עבד כהן, קולומביה רקורדס.

האלבום הוקלט בלוס אנג'לס, קליפורניה. לפני שהקלטתו הושלמה, גירש אותו ספקטור מהאולפן, והמשיך את תהליך עיבוד האלבום לבד. בריאיון לסרט תיעודי שנעשה על כהן ב-2005, "I'm Your Man", הביע כהן אכזבה מההקלטות ואמר כי השירים לא עמדו בדרישות ששאף אליהן. הוא ציין גם כי האלבום היה אהוד מאוד בקרב תרבות הפאנק (Punk).

== רשימת השירים ==
כל השירים נכתבו על ידי לאונרד כהן, והולחנו על ידי פיל ספקטור.

=== צד ראשון ===

=== צד שני ===

== קישורים חיצוניים ==

* [http://leonardcohenfiles.com/album6.html מילות שירי האלבום ודגימות מהם]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי לאונרד כהן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
עברית בסימן טוב

עברית בסימן טוב הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית, ללימוד עברית, ששודרה בטלוויזיה הלימודית. הסדרה הופקה בשנים 1973–1975 ב-19 פרקים, ששודרו גם בשידורים חוזרים. 

הדמות המרכזית בסדרה הייתה "סימנטוב" (דודיק סמדר), מדריך תיירים, אשר עסוק גם בפתרון תעלומות בלשיות, לצד הצגת נופי ישראל לתיירים. עוד השתתפו בתוכנית רחל הפלר כ"אביבית", מזכירתו של סימן טוב, מרדכי בן זאב (מר גולומבק), עלינה סטרניצקה (גב' סימן טוב), רולף ברין, יצחק ברקת (איז'ו), יעקב טימן וצביה דורון. 

פרקי הסדרה הוקדשו לסוגיות שונות בשפה העברית וכן הוצגו בה נופים ואתרים בארץ. אחד ממאפייני הסדרה הוא: נעימות חליל צד ששימשו מוזיקת הרקע. אות הפתיחה של התוכנית היה השיר "טוב ללכת בדרכים" של נתן יונתן בביצוע שלישיית שריד.

את התסריט כתבה רות בונדי והמפיקה הייתה דניה אביאל. האחראי לצד הלשוני לימודי של הסדרה היה פרופ' חיים רבין. הסדרה לוותה אף בסדרת ספרים שנמכרו לקהל הרחב. 
 
במשך שנים רוב פרקי הסדרה נחשבו לאבודים, מאחר שהחינוכית לא המירה את הפרקים לפורמט עדכני, אך בשנת 2012 מרבית פרקי הסדרה (מלבד הפרק השני) שוחזרו בהצלחה לפורמט עדכני מקלטות שידור שנעשה בהם שימוש בשנות השמונים. למרבה האירוניה, הפרקים המשוחזרים עלו לערוץ היוטיוב של החינוכית בנובמבר 2012 וכיומיים לאחר מכן הלך לעולמו דודיק סמדר. ב-5 בדצמבר 2016 נחשף [http://www.youtube.com/watch?v=MuCkUY0DW-4 הפרק השני] במסגרת פרויקט הדיגיטציה של הטלוויזיה החינוכית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות ללימודי עברית
סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי

סופר קאפ האלופות הבין-יבשתי (באנגלית: Intercontinental Champions' Supercup, בספרדית: Supercopa de Campeones Intercontinentales) שהיה ידוע גם בשם הסופר קאפ הבין-יבשתי או הרקופה הבין-יבשתי, היה טורניר כדורגל שהתקיים החל מ-1968 ביוזמת שלושת מועדוני הכדורגל הדרום אמריקאים שזכו בעבר בגביע הביניבשתי: סנטוס, ראסינג ופניארול. קונפדרציות הכדורגל CONMEBOL ואופ"א קיבלו בברכה את היוזמה, והטורניר התקיים ב-1968 ו-1969. בנוסף לשלושת המועדונים החשובים בדרום אמריקה, השתתפו בטורניר גם שני מועדונים מרכזיים מיבשת אירופה: אינטר מילאנו וריאל מדריד.

בטורניר שהתקיים ב-1968, קיימו ביניהן שלוש הקבוצות מדרום אמריקה סדרה של שישה משחקים, והטובה בסדרה, סנטוס, התמודדה בגמר הטורניר מול אינטר מילאנו, המנצחת בהתמודדות הנפרדת שקיימו ביניהן הקבוצות האירופאיות. במשחק הגמר, שהתקיים באצטדיון סן סירו במילאנו ב-24 ביוני 1969, ניצחה סנטוס בתוצאה 1:0 וזכתה בגביע רקופה.

בטורניר שהתקיים ב-1969, הצטרפה לשלוש הקבוצות הדרום-אמריקאיות גם הקבוצה אסטודיאנטס לה פלאטה, וארבעתן קיימו ביניהן סדרה של 11 משחקים. המשחק ה-12 והאחרון, בין אסטודיאנטס וסנטוס, שנועד ל-8 בינואר 1970, לא התקיים. פניארול הוכרזה כזוכה בגביע, לאחר שהייתה הטובה מבין כל המשתתפות.

טורניר זה היה האחרון בגביע רקופה. הטורניר השלישי, שנועד להתקיים במהלך 1970, נדחה מספר פעמים, ולבסוף בוטל.

==משחקי הגמר של גביע רקופה==
{| class="wikitable" style="text-align: center;"
|- align=center style="background:#efefef;"
!width=5%|שנה
!width=20%|זוכה
!width=10%|תוצאה
!width=20%|סגנית
!width=20%|אצטדיון
|-
|1968
|סנטוס<br /><br /><small>(ברזיל)</small>
|1 - 0
|אינטר מילאנו<br /><br /> <small>(איטליה)</small>
|סן סירו,<br />מילאנו
|- 
|1969
|פניארול<br /><br /> <small>(אורוגוואי)</small>
|-
|ראסינג<br /><br /><small>(ארגנטינה)</small>
|}

קטגוריה:תחרויות כדורגל בין-לאומיות למועדונים
קטגוריה:תחרויות כדורגל באמריקה הדרומית
קטגוריה:תחרויות כדורגל באירופה
קטגוריה:תחרויות כדורגל לא פעילות