OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מאיר אטלס

הרב מאיר אטלס (תר"ח, 1848 - י"ב בשבט תרפ"ו, 1926) היה מגדולי רבני ליטא, כיהן כרבן של סלנט, ליבוי, קוברין ושאוולי.

==תולדותיו==
נולד לרב דוד אטלס (תקפ"ה-כ"ז באלול תרס"ח), בן הזקונים של הרב קרפל אטלס (תקמ"ג-י"א בסיוון תרכ"ו), תלמיד חכם גדול ועשיר שהיה מנכבדי קהילת בייסוגולה ממחוז שאוול בליטא. 

בתרל"ה היה ממייסדי ישיבת טלז עם הרב שלמה זלמן אבל והרב צבי יעקב אופנהיים, ושלושתם כיהנו כראשי ישיבה.

בתרס"ה כתב מכתב נגד הציונות והמזרחי. עם זאת ניהל חליפת מכתבים עם הרב קוק, ובין השאר המליץ לרב קוק לקבל תלמידים שלו לישיבת מרכז הרב שהייתה בשנותיה הראשונות.

היה בין המועמדים למשרת הרב האשכנזי של ירושלים, לצדו של הרב שמואל סלנט.

היה חותנם של הרב אלחנן בונם וסרמן ושל הרב חיים עוזר גרודזינסקי בנישואיו השניים. בנו הרב בנימין ביינוש אטלס כיהן כרב בגלאזגו למעלה מ-30 שנה, נפטר בהושענא רבה ה'תשכ"ג והובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בזיכרון מאיר, בני ברק.

==קישורים חיצוניים==
* 'אטלס, ר' מאיר ב"ר דוד', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 25 (, תמונה 1223).
* [http://www.breslev-midot.com/zoom.htm?pic=enlarge/meir_atlas.jpg תמונת הרב מאיר אטלס]
* [http://www.otzar.org/forums/viewtopic.php?f=19&t=9600 הרב מאיר אטלס], אשכול על ר' מאיר אטלס בפורום "אוצר החכמה"

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:קוברין: רבנים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים במזרח אירופה
קטגוריה:סלנט: רבנים
קטגוריה:ילידי 1848

קטגוריה:נפטרים ב-1926
ישיבת ההסדר מעלה אפרים

ישיבת ההסדר במעלה אפרים (מיסודה של עמותת "מרכז רוחני וקהילתי-אוצרות אפרים") היא ישיבת הסדר הממוקמת במעלה אפרים שבבקעת הירדן. הישיבה פועלת לחינוך לתורה ולמנהיגות דתית-לאומית. הישיבה דוגלת בחיזוק ההתיישבות ברחבי ארץ ישראל בכלל ובבקעת הירדן בפרט, ולכן קבעה את משכנה באזור זה של בקעת הירדן.

הישיבה הוקמה ב-1998 ביוזמת ראש המועצה דוד קופלוביץ' ובסיועו של מאיר ארביב במטרה לפתח את המקום כחלק מפיתוח בקעת הירדן כולה. כיום עומד בראשה הרב מיכאל אהרונוב (בוגר ישיבת כרם ביבנה) שכיהן בעברו כר"מ בישיבה ומשמש גם כרב הגרעין התורני. ראש הישיבה הנוכחי, הרב אהרונוב, החליף את הרב ברוך גנות.

הישיבה נותנת מענה תורני לאנשי המקום והסביבה ושואפת לגדל תלמידים שעבודת ה' היא דרך חיים עבורם . תלמידים שיוכלו בעתיד לשאת בעול הציבור מתוך צניעות ופשטות,לקיחת אחריות וחיבור אמיתי לכלל עם ישראל - מסורתיים,חילונים,חרדים וכו' .

לימוד התורה בישיבה נעשה מתוך שמחה אמיתית ומתוך חיבור טבעי בין התלמידים לראש הישיבה,הר"מים, אברכי הכולל,אנשי הצוות והבוגרים.

בישיבה בונים את האחריות האישית אצל התלמידים,מעודדים לשירות משמעותי בצבא ומעצימים את הרצון לתרומה בכל המישורים בעזרת ההתנדבויות הרבות שעושים בישיבה (במועדוניות ילדי רווחה,הכנת ילדים לבר מצווה,ליווי אבלים ,סיוע לקשישים ועוד).

ההכוונה האישית,המשפחתיות, השייכות ,הקשר והליווי לכל תלמיד הוא אבן יסוד בישיבה, והוא ממשיך גם בתקופת השירות הצבאי וגם לאחר סיום הלימודים בישיבה 

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.inn.co.il/tags/ישיבת_מעלה_אפרים כתבות על ישיבת מעלה אפרים], באתר ערוץ 7

==הערות שוליים==

מעלה אפרים
מעלה אפרים
אנה אנקה

אנה אנקה (בשוודית: Anna Anka; נולדה ב-28 באפריל 1971) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת אמריקאית-שוודית שהייתה נשואה לזמר הקנדי פול אנקה. היא השתתפה בריאליטי השוודי "Svenska Hollywoodfruar".

== חייה ==
אנקה נולדה בפולין כדנוטה אנה קולוג'ייסקה. אמה נפטרה כשהייתה ילדה צעירה, ובגיל שלוש היא אומצה על ידי זוג שוודי ושמה שונה לאנה אברג. ב-1993 היא עברה לארצות הברית לאחר שהגיעה למקום השמיני בתחרות היופי "מיס הוואי". בהמשך היא נשכרה כמאמנת האישית של הזמר פול אנקה. השניים נישאו ב-2008 והתגרשו ב-2010.

היא ביצעה הופעה מינורית בסרט האמריקאי "טיפשים בלי הפסקה". בסרט היו לה שתי שורות בשוודית: Hej allihopa ("היי כולם") וHej då ("ביי"). היא הופיעה בסרטים "המומחה" ו"צניחה חופשית". אנקה הוציאה ספר הדרכה בשם "The 30-minute pregnancy workout book".

ב-2009 היא פרצה לתודעה הציבורית בעקבות השתתפותה בתוכנית הריאליטי "Svenska Hollywoodfruar", כאחת משלוש נשים שוודיות שגרות בהוליווד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דוגמניות שוודיות
קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה שוודיות
קטגוריה:סופרות שוודיות
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (נורווגיה)
קטגוריה:מהגרות משוודיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
צומת הכבשים

צומת הכבשים הידועה גם כצומת האר"י (בערבית: مفرق الحيوانات, "מפרק אל חייואנאת" – "צומת החיות") הוא צומת בכביש 60, בגבול הדרומי של העיר חברון, כמה קילומטרים ממזרח ליישובים קילקיס ובית חגי.

הצומת מכונה "צומת הכבשים" מכיוון שבסמוך אליו מתנהל מסחר בין מגדלי עדרים מאזור יטא וא-סמוע לבין סוחרים מחברון ושוק בשר.
== גאוגרפיה והיסטוריה==
הצומת נמצא על כביש 60 אשר הוא ציר מרכזי הנמתח לאורכם של יותר מ-200 קילומטרים וחוצה את יהודה ושומרון. נחשב לציר שידע פעולות טרור רבות במהלך השנים ומשכך ישנה בו נוכחות רבה של צבא לאורך השנים מתבצעות בו עבודות פיתוח רבות ליצירת מעקפים על מנת לצמצם חיכוך בין האוכלוסיות.

בינואר 2003 באחד מהפיגועים שהתרחשו בצומת הכבשים, נהרגו שלושה מלוחמי גדוד לביא של צבא הגנה לישראל – אסף ביטן, רונלד ברר ויעקב נעים – בירי מטווח קצר על ידי מחבלים פלסטינים. בנקודה שבה נהרגו הוקם פילבוקס של צה"ל,, והוצבו במקום מחסום ועמדת בידוק לניטור התנועה של פלסטינים בין יטא לחברון ועל כביש 60. 

בחודש מאי 2008, נערכו במשך מספר שבועות הפגנות וחסימות בצומת על מנת למנוע את פתיחתו לתנועת פלסטינים ובדרישה להסדיר במקום את בעיות הביטחון והתעבורה של החיים הפלסטינים והיהודים לאור זאת שצומת זה משמש למעבר פלסטינים בין יטא לחברון. בעקבות כך דנה ועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון בתוכנית צה"ל להקמת מחלף בצומת. שר התחבורה דאז הרמטכ"ל לשעבר שאול מופז טען שבמצב הקיים צריך לסגור את הצומת לתנועת פלסטינים. לדברי צביקי בר חי ראש המועצה האזורית הר חברון, אשר התנגדה לפתיחת הצומת לפלסטינים, הצומת נפתח לבסוף בעקבות לחץ מדיני בסמיכות לביקורם של מזכירת המדינה האמריקנית, קונדוליסה רייס, והנשיא האמריקני, ג'ורג' בוש בישראל. 

בנובמבר 2011 ירו בצומת זה, חיילי צה"ל בשוגג ברכב שנסע לעברם מפני שחשדו שהוא מחבל המבצע פיגוע דריסה, כתוצאה מכך נהרג דן מרצבך תושב עתניאל. 

בצומת הכבשים התרחשו פיגועים נוספים בחלקם גם נפגעו אזרחים בהם פיגועי ירי ודקירה. כך למשל בדצמבר 2015 התרחש במקום פיגוע דקירה בו נורה המחבל ונוטרל במקום. באוגוסט 2015 פתחו חיילי צה"ל באש על רכב שנחשד בביצוע פיגוע דריסה ופגיעה בחייל. בינואר 2016 נפגע באורח בינוני אזרח מפיגוע ירי.

המנהל האזרחי בנה בצומת הכבשים כיכר מעגלית המאטה כמעט עד לכדי עצירה את הנסיעה דרכו אשר בנוסף היצרה גם את הכביש. 

ב-21 באוגוסט 2023 בוצע על ידי ארגון גדודי חללי אל-אקצא, פיגוע הירי בצומת הכבשים בו נרצחה תושבת בית חגי בת שבע נגרי.

בעקבות הפיגוע פרקו מפגינים את הכיכר שעל הצומת. כמו כן החלו להיערך במקום הפגנות של תושבים מיישובי הסביבה בדרישה שלא תיבנה בצומת כיכר. וכן שעד שתהא בו הפרדה מפלסית, יורחב הכביש ויחוברו אליו נתיבי השתלבות. ובדרישה שיוצאו צווי הריסה ויהרסו מבנים לא חוקיים שקמו בסמיכות לצומת. בעקבות פעולות מחאה אלה הוצא למקום צו שטח צבאי סגור שבגינו פונו המפגינים..

ב-3 באוקטובר 2023 חזרו תושבים ופירקו את העבודות שבוצעו במקום.

==ראו גם==
*צומת גוש עציון
*צומת תפוח
*פיגוע הירי בצומת הכבשים

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הר חברון
אר"י, צומת ה-
האר"י
קטגוריה:יהודה: תחבורה
מומינטרול

מומינטרול ב"פארק המומינים" ב[[פינלנד]]
מומינטרול, או בקיצור מומין (בשוודית: Mumintrollet, בפינית: Muumipeikko) הוא דמות ספרותית, הגיבור בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

מומינטרול מופיע לראשונה בספר המומינים הראשון, "המומינים והשיטפון הגדול" ונמצא בכל ספרי המומינים.

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, המדבבים יובל סגל, ירון דגן ויהונתן השילוני דיבבו את קולו של מומינטרול.

== אישיות ==
מומינטרול הוא בעל אופי נוח ומתפשר, ושוחר הרפתקאות וטבע, אף על פי שרק לעיתים רחוקות הוא מעז לצאת להרפתקאות לבדו. הוא סקרן ומתעניין בכל אשר רואות עיניו. לפי השקפתו, העולם מלא בדברים מרתקים. הוא גם מחונך ומנומס, אבל מעט נאיבי. מומינטרול נהנה לאסוף אבנים וצדפים, ואוהב את הים, כמו כל משפחתו. מומינטרול אוהב גם לחלום ולהרהר.

מומינטרול בעל אופי רגיש מאוד, אבל אף פעם לא שומר טינה. הוא רואה את עמק המומינים כמקום הבטוח והמעניין ביותר בעולם, לכן הוא כה סקרן ואמיץ. תכונות אלה מאפשרות לו לממש את רצונו להבין ולגלות דברים מוזרים ויצורים משונים בלי לחשוש. הדבר היחיד שגורם למומינטרול לחוש ברע הוא הבדידות והפחד להישאר לבדו.

בהרפתקנותו, מומין מזכיר מאוד את אביו. כאשר מומינאבא מוצא תירוץ טוב להרפתקה, מומינטרול תמיד מוכן להצטרף אליו.

בסדרת ספרי המומינים ניתן להבין בהתפתחות האישית שלו מילד קטן ומפוחד שנצמד לאימו בספר "המומינים והשיטפון הגדול" לנער צעיר שמסוגל להתמודד פחדיו בספר "מומינאבא והים".

== מראה חיצוני ==
מראהו החיצוני של מומינטרול דומה לזה של יתר המומינים בני משפחתו - דמותו כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם. צורתו עדינה ועגלגלה, ומבט סקרן בעיניו. כמו אצל שאר המומינים - עיניו גדולות ואוזניו קטנות, וציצית בקצה זנבו.

== משפחת המוצא ==
מומינטרול הוא בנם היחיד של מומינאמא ומומינאבא, אשר מתגוררים יחד בבית המומינים שבעמק המומינים. מומינטרול אוהב את מומינאמא ואת משפחתו מעל הכל. לפיו, אין בעיה שמומינאמא לא מסוגלת לפתור. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחה של משפחת מומין.

==יחסיו עם חבריו הקרובים ==
שני חבריו הקרובים ביותר של מומין הם סניף וסנופקין. יש לו אמון גדול בחבריו והוא תמיד דואג כאשר אחד מהם לא מאושר.

בכל נובמבר, כאשר סנופקין נודד דרומה לתקופת החורף, הוא משאיר למומינטרול מכתב מיוחד. במכתב זה הוא מבטיח לשוב לעמק המומינים ביום הראשון של האביב. מומינטרול מחכה בקוצר רוח לשובו ותחושת הבדידות מעיקה עליו.

כמו כן, מספר פעמים נרמז כי מומין מאוהב בסנורקה, אותה פגש לראשונה כאשר הציל אותה מצמח קטלני בספר "כוכב השביט". ניתן לראות בסנורקה בתור חברתו של מומין, אולם יחסיהם אינם מתוארים כך בסדרת הספרים. בסדרת האנימה לעומת זאת מומין מאוהב בסנורקה בסתר, ומפגין זאת בחשאי. כאשר סנורקה הופכת לחברתו, מומינטרול לומד שאהבה מסוגלת לגרום לאושר ולהתרגשות אך גם לתחושות עגמומיות ודכדוך.

== מקור השם ==
כאשר ינסן למדה בצעירותה אמנות בסטוקהולם והתגוררה אצל קרוביה השוודים, נהג דודה לעצור אותה מלסחוב מזון וסיפר לה על "מומינטרול" שמתגורר בארון ונושף אוויר קר במורד צווארם של אנשים. טרול הוא יצור נפוץ מאוד במיתולוגיה ובפולקלור הסקנדינבי בכלל והפיני (משם הגיעה הסופרת) בפרט. לטרולים חזות מאיימת לעיתים, אך טרולים רבים הם ידידותיים ובעלי ארשת חברותית וכוונות טובות. כזה הוא המומין, שנוצר כיצור מכוער והתפתח לדמות עגלגלה ושוחרת שלום.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:דמויות אנימציה
קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
מומינאבא

מומינאבא ב"פארק המומינים" ב[[פינלנד]]
מומינאבא (בשוודית: Muminpappan, בפינית: Muumipappa) הוא דמות ספרותית בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים" דיבב עמי טראוב את קולו של מומינאבא.

== מאפיינים ==
מומינאבא מתגורר בעמק המומינים יחד עם אשתו (מומינאמא) ובנו (מומינטרול). מומינאבא הוא בעל רוח נעורים והרפתקנות, ויחד עם זאת- גאה להיות ראש המשפחה. הוא חולמני ונהנה מהרהורים פילוסופיים, ותמיד רוצה להיות במרכז העניינים כשמשהו מפתיע קורה בעמק המומינים.

מומינאבא מחשיב את עצמו כבעל ידע וכמומחה בתחומים רבים, ותמיד משיא עצות לאחרים. מומינאבא מוכן לעשות הכל למען המשפחה. הוא נהנה לחיות בעמק המומינים, והוא סקרן ומוכן לנסות דברים חדשים. הוא תמיד פתוח להרפתקאות, ולמזלו הן אכן נקרות בדרכו. מומינאבא אוהב סודות, למרות שלא תמיד מצליח לשמור אותם לעצמו. הוא מאוד אוהב ים, ומאמין שהוא בעצמו מלח ודייג מוכשר. מומינאבא נרגע בעת עישון מקטרת. הוא אוהב לשתות ויסקי בחברתם של חברים מפוקפקים, ונהנה להתפלסף על נושאים משמעותיים בחיים. לעיתים קרובות הוא רושם את מסקנותיו.
כתיבה מאוד חשובה למומינאבא. הוא ננטש על סף בית יתומים בילדותו, ובנעוריו החליט לברוח ועבר הרפתקאות מרתקות, עליהן אוהב לספר בכל הזדמנות. יום אחד נטל את עטו הנובע והחל בכתיבת זכרונותיו (המתוארים בספר "זכרונותיו של מומינאבא").

ניתן לזהות את מומינאבא לפי כובע הצילינדר השחור ומקל ההליכה. אנו פוגשים במומינאבא בספר המומינים הראשון "המומינים והשיטפון הגדול", ושם מספר לראשונה אודות האירועים המרגשים מתקופת נעוריו המתוארים בזיכרונותיו הכתובים.

==מקור השם ==
שמו של מומינאבא בגרסה השוודית המקורית הוא "Muminpappan". פירוש המילה "pappan" בשוודית הוא "אבא של". מומינאבא הוא אביו של מומין. בצעירותו נקרא "מומין" בלבד.

קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
מומינאמא

מומינאמא (בשוודית: Muminmamman, בפינית: Muumimamma) היא דמות ספרותית בסדרת ספרי המומינים מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

מומינאמא מופיעה כמעט בכל ספרי המומינים.

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, ליליאן ברטו, חני נחמיאס, רותי הולצמן ורמה מסינגר דיבבו את קולה של מומינאמא.

== מאפיינים ==
מומינאמא מתגוררת בעמק המומינים יחד עם בעלה (מומינאבא) ובנה (מומינטרול). מומינאמא היא רגועה, מתחשבת ומאורגנת, ולא מניחה לאיש להרגיזה. היא שומרת על בית המומינים כמקום בטוח וחם למשפחה ולמבקרים ומכניסת אורחים יוצאת מן הכלל.

מומינאמא מחנכת את משפחתה בשקט כה רב, עד כי הם בקושי מרגישים שהם מושגחים על ידי מישהו. היא פועלת כדי שכולם יהיו מאושרים. היא מכבדת את האינדיבידואליות של כל פרט, אך תתערב אם מישהו יעשה דבר מה לא בסדר. היא לא מוטרדת מטעויות שאנשים עושים, כי מאמינה שהלמידה מניסיון היא בעלת הערך הרב ביותר.

מומינאמא מסוגלת לרקוח תרופות פלא מספר שהורישה לה אמה, מומינסבתא. היא אם נאמנה והבשלנית הטובה ביותר בעמק.

מומינאמא תמיד מוכנה לעזור ולנחם את בני המשפחה ואת כל מכריה. תושבי עמק המומינים בוטחים בה, כי היא לעולם לא מגלה את סודותיהם של אחרים.

מומינאמא נוהגת לבקש לדעת את מועד יום ההולדת של כל תושבי עמק המומינים. כל יצור צעיר בסביבה מגיע למומינאמא ביום הולדתו כדי לבחור דבר מתיקה.

הודות למומינאמא, כל יום בבית המומינים עובר בצורה שוטפת. היא מוצאת פתרונות אפילו לדילמות הקשות ביותר, ותמיד מסוגלת לראות את חצי הכוס המלאה. כשמומינאבא ישבור בטעות צלחת, מומינאמא תאמר: "מזל שהיא נשברה, היא הייתה כה מכוערת."

כשמומינאמא חפצה ברגע לעצמה היא יוצאת לאסוף צדפות ולהכין סירות מקליפת גזע עץ. מדי פעם היא יוצאת מהבית לפרק זמן קצר ועוברת הרפתקאות מעניינות. בצעירותה הייתה הרפתקנית כמו בנה ובעלה.

מומינאמא לובשת חלוק מפוספס ותמיד נושאת עמה תיק-יד. כשהיא מאבדת את תיקה חייה מתהפכים, כי בתוך התיק נמצאים כל מיני דברים חשובים למקרי חרום - כמו חוטי ברזל, סודה לשתייה וממתקים. כשהיא מוצאת את התיק, היא מארגנת מסיבה ענקית עם נאומים וזיקוקים.

==מקור השם ==
שמה של מומינאמא בגרסה השוודית המקורית הוא "Muminmamman". פירוש המילה "mamman" בשוודית הוא "אמא של". מומינאמא היא אמא של מומין.

==מקור השראה==
דמותה של מומינאמא מושפעת מאמה של טובה ינסן, סיגנה האמרסטן-ינסן (Signe Hammarsten-Jansson). סיגנה הייתה בין השאר מעצבת גרפית ואמנית, ועיצבה 220 בולים פיניים בקירוב.

קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
סניף (דמות)

סניף ב"פארק המומינים" ב[[פינלנד]]
סְנִיף (בשוודית: Sniff, בפינית: Nipsu) הוא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

סניף מצטרף לראשונה למומינים ולהרפתקאותיהם בספר המומינים הראשון, "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945) ונמצא ברוב ספרי המומינים.

בספר הראשון לא צוין שמו והוא תואר רק בתור יצור קטן. הוא כונה לראשונה סניף בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946). סניף מתגורר בבית המומינים כאורח, בדומה למאי הקטנה. סניף חומרני ופחדן, אך נעשה נועז יותר במידה ועולה הסיכוי שהוא יתעשר או יהפוך ומפורסם.

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, אסף כחולי דיבב את קולו של סניף.

== אישיות ==
סניף צעיר משאר הדמויות המרכזיות בסדרה, והדבר בולט במיוחד בספרים המוקדמים בסדרה. רבים מן המאפיינים השליליים שלו דומים לאלה של ילד חסר התחשבות - הוא אנוכי, קמצן ובקלות יתרה תולה את האשם באחרים, אך איננו מרושע. כמו כן, סניף נוטה לפחד ביתר קלות ולעיתים רחוקות נוהג לקחת סיכונים. סניף אוהב לחקור דברים חדשים, אך מתעייף במהרה והוא תמיד הראשון בקבוצה לעזוב. הוא אגואיסט, עצלן, משתעמם בקלות ולא טורח להתמיד בדברים לאורך זמן.

סניף הוא אחת הדמויות היחידות בספרי המומינים שמתעניינות בכסף. הוא אוהב דברים יקרי ערך, ומתלהב כאשר נתקל בכאלה. חפצים נוצצים ומבריקים מלהיבים אותו במיוחד. סניף עסוק לעיתים קרובות בתכנון דרכים להתעשרות מהירה, אך בדרך כלל לא מצליח. מאוד חשובה לו בעלות על דברים – בניגוד גמור לסנופקין. הוא מאוד אנין טעם ואוהב לאכול.

אף על פי שהוא נלהב להצטרף לכל דבר שהמומינים עושים, חששו התמידי מונע ממנו לעשות כל דבר מסוכן. הוא בעל אופי נוח ולעיתים קצת פחדן.

בניגוד לרוב התושבים של עמק המומינים, סניף אינו יודע לשחות ומבועת רק מהמחשבה על מים. בשל כך נוהג להתנגד לעלות על סירתם של המומינים.

== מראה ==
ניתן לזהות את סניף על פי אוזניו הגדולות והמחודדות, חוטמו המוארך וזנבו הארוך. הוא מזכיר עכברוש חום, קנגורו קטן או אופוסום.

==משפחת מוצא ==
סניף הוא יצור קטן מגזע לא ידוע. לפני שסניף אומץ על ידי משפחת מומין הוא חי במערה. בספר "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950) מסופר בהרחבה על עברו ועל הוריו של סניף - הוריו, פאדלר ופאזי, איבדו אותו בילדותו. בספר הראשון בסדרת המומינים, "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945), מסופר כיצד המומינים מצאו את סניף תוך כדי חיפושים אחר מומינאבא שנעלם באותה עת. לאחר המפגש עם סניף המומינים אימצו את סניף.

קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:דמויות אנימציה
סנורקה

סנורקה ב"פארק המומינים" ב[[פינלנד]]
סנורקה (בשוודית: Snorkfröken, בפינית: Niiskuneiti) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

אנו פוגשים לראשונה את סנורקה בספר המומינים השני שנקרא "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" והיא מופיעה כמעט בכל הספרים הבאים.

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, ליליאן ברטו, חני נחמיאס, אורנה לביא-פלינט ואיריס זינגר דיבבו את קולה של סנורקה.

== אישיות ==
סנורקה היא נערה שמחה ומלאת מרץ, למרות שהרגלה לשנות את דעתה תכופות מרגיז לעיתים את הסובבים אותה.

סנורקה נהנית לחלום בהקיץ, ולעיתים קרובות מדמיינת איך נראה נסיך החלומות שלה. היא גם קצת גאוותנית ופלרטטנית, אך יכולה להיות מאוד יצירתית במצבים קשים. למשל בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים", סנורקה מוצאת דרך להיפטר מתמנון שאיים על חיי מומינטרול על ידי סנוורו בעזרת מראה.

== מראה חיצוני ==
מראה החיצוני של סנורקה דומה לזה של יתר המומינים - דמותה כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם. צורתה עדינה ועגלגלה. כמו אצל שאר המומינים - עיניה גדולות ואוזניה קטנות, וציצית בקצה זנבה.

על מצחה של סנורקה פוני, שתמיד מסורק ומסודר בקפידה. על רגלה, היא עונדת אצעדה זהובה.

== משפחת המוצא ==
סנורקה היא אחותו של סנורק. סנורקה ואחיה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים. תכונה מיוחדת של סנורקים היא שהם משנים את גוון עורם לפי מצב רוחם. כאשר סנורקה עצובה או מאוכזבת, צבע עורה נעשה ירוק בהיר. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחתם או הוריהם של סנורק וסנורקה.

== יחסיה עם מומינטרול ==
בסדרת הספרים נרמז מספר פעמים כי מומין מאוהב בסנורקה, אותה פגש לראשונה כאשר הציל אותה מצמח קטלני בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". ניתן לראות את סנורקה בתור חברתו של מומין, אולם יחסיהם אינם מתוארים כך בסדרת הספרים. בסדרת האנימה לעומת זאת סנורקה היא חברתו של מומין, השניים אוהבים אחד את השנייה מאוד, ונהנים לבלות זמן יחדיו.

קטגוריה:דמויות אנימציה
קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים

ja:フローレン
סנורק

סנורק ליד ספינתו המעופפת, מתוך מחזה תיאטרון על המומינים
סנורק (בשוודית: Snorken, בפינית: Niisku) הוא דמות ספרותית ואחד מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

סנורק מופיע לראשונה בספר המומינים השני, "כוכב שביט בעמק המומינים".

בגרסה העברית של סדרת האנימציה "המומינים", אשר זכתה לפופולריות רבה בישראל, אסף כחולי דיבב את קולו של סנורק.

== אישיות ==
סנורק הוא חנון גאון וחרוץ. מוכשר באופן יוצא מן הכלל בבניית מכונות חדשות וממציא דברים חדשים בלי סוף. תושבי עמק המומינים לעיתים קרובות מבקשים מסנורק עזרה בפתרון בעיות מסובכות. לסנורק ידי זהב, ולפעמים הוא בונה את ההמצאות המורכבות שלו בבית המלאכה שגם אותו בנה. בבית מלאכה זה בנה את הספינה המעופפת הביזארית שלו.

כשמבקשים ממנו, סנורק ממהר "להפשיל שרוולים" ומבצע ברמה גבוהה את המשימות המורכבות ביותר. הדיוק הוא חיוני עבורו. הוא לא יהסס להסביר איך הוא חושב שבעיות יכולות וצריכות להיפתר, ולכן הוא נחשב מעט "חכמולוג". 

כקורא נלהב וסקרן, סנורק חוקר דברים בשביל עצמו, ולאחר מכן מעביר את הידע ואת המסקנות לאחרים.

== מראה חיצוני ==
מראהו החיצוני של סנורק דומה לזה של יתר המומינים - דמותו כשל טרול לבן וקטן בעל אף גדול המזכיר היפופוטם. צורתו עדינה ועגלגלה. כמו אצל שאר המומינים - עיניו גדולות ואוזניו קטנות, וציצית בקצה זנבו.

לסנורק בלורית והוא מרכיב משקפיים מרובעים.

== משפחת המוצא ==
סנורק הוא אחיה של סנורקה. סנורק ואחותו סנורקה הם סנורקים (Snorks), זן שונה במקצת מהמומינים. תכונה מיוחדת של סנורקים היא שהם משנים את גוון עורם לפי מצב רוחם. כאשר סנורק עצוב או מאוכזב, צבע עורו נעשה ירוק בהיר. בסדרת הספרים לא מוצגים קרובי משפחתם או הוריהם של סנורק וסנורקה.

קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
השמנטפים

השמנטפים ב"פארק המומינים" ב[[פינלנד]]
שמנטפים (בשוודית: Hattifnattarna) או סמרמרים<ref></ref> הם יצורים בדיוניים ומהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסון.

== מאפיינים ==
השמנטפים הם יצורים שתמיד תועים בקבוצות גדולות. הדבר היחיד שמעניין אותם הוא להגיע לאופק – וכשהם מגיעים, הם ממשיכים במסעם. הם צומחים מזרעים שנשתלים בליל אמצע הקיץ.

השמנטפים לבנים ומזכירים במראהם פטריות דקות. עינהם הגדולות והלא ממוקדות משנות את צבען לפי הסביבה. השמנטפים חרשים ואילמים, אך מתקשרים ביניהם בטלפתיה.

הם נוהגים להתקבץ בלהקות גדולות וצפופות מאוד, עומדים ורועדים. דבר פרט לשוטטות לא מעניין אותם. הם אינם זקוקים למזון או שינה.

לשמנטפים ברומטר שמשמש אותם כדי לדעת מתי צפויה סופת ברקים. הם מתאספים סביב עץ הארז העתיק שבראש הרי הבדידות כדי להטען מהברקים בזמן סופה. השמנטפים נטענים על ידי החשמל, ולכן רצוי לשמור מהם מרחק בגלל סכנת התחשמלות. ניתן לחוש בנוכחותם כמטען חשמלי באוויר. בזמנים אחרים הם אינם מזיקים. באמצע הקיץ, השמנטפים מתאספים על האי שלהם לכנס שנתי, לאחריו הם ממשיכים לנדוד.

== הופעות בספרי הסדרה ==
המומינים נתקלו בשמנטפים לראשונה בספר "משפחת המומינים והשיטפון הגדול" (1945) בו מומינאמא מספרת כיצד השמנטפים הצטרפו אליה בעת שחיפשה אחר מומינאבא וכיצד הם נעלמו לאחר מכן. השמנטפים מופיעים גם בספרים "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" (1946), "משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף" (1948), "ספר הזכרונות של מומינאבא" (1950), "קיץ מסוכן בעמק המומינים" (1954) ובספר "משפחת המומינים - חורף קסום" (1957).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמויות המומינים
קטגוריה:דמויות אנימציה
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
הגרוק

הגרוק בספר "[[מי יעודד את רשוש?" (1960)]]
המומינים]]
הגרוק (בשוודית: Mårran, בפינית: Mörkö) היא דמות ספרותית ואחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ספרי "המומינים" מאת המאיירת והסופרת השוודית-פינית טובה ינסן.

== מאפיינים ==
הגרוק היא יצור גדול דמוי רוח בצבע סגול, נוכחותה מפחידה את כל מי שנקרה בדרכה. הגרוק איננה רעה, אך הטבע שלה הוא לייצר קור סביבה ולכן כולם מתרחקים ממנה והיא בודדה מאוד. היא מחפשת נחמה בחפצים שמסמלים אהבה כמו הקונכייה בצורת לב שסנורקה מצאה למומין בים. היא מתאהבת במומין ואף קנאית לו . 

הגרוק מופיעה ללא הזמנה ,לרוב תעבור ליד ביתם של המומינים בחצות ובדרך כלל היא שותקת. עננת קור עוטפת אותה והאדמה קופאת מתחת לרגליה והצמחייה מתה בכל מקום בו היא דורכת. הגרוק נוהגת להתיישב על מדורות כדי להתחמם, ופעולה זו מכבה אותן. 

למרות שהמומינים פוחדים מהגרוק, הם גם מרחמים עליה ועל בדידותה ונכות רוחה.

אפשר לומר שהגרוק היא סמל לאנשים שמייצרים סביבם אווירה קשה או חוסר נוחות (למשל פגועי נפש, חולים סופניים, נפגעי תקיפה, אנשים דיכאוניים), אנו מתרחקים מהם על מנת להגן על עצמנו מרגשות שליליים ומחוסר הנוחות שהם מייצרים סביבם ובכך למעשה מעצימים את הבדידות שלהם.

== מופעים בספרי הסדרה ==
* משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) - ההופעה הראשונה של הגרוק בסדרת הספרים. בסיפור זה הגרוק מוצגת כדמות הנבל המפחידה, אם כי במהלך הסיפור סניף מביע הזדהות כלפיה ובשלב מסוים סניף אף מתרגש עד דמעות לאחר שהוא חושב על כמה זה נורא להיות כה בודדה. בסיפור זה הגרוק מחפשת אחר אבן האודם של המלך שאותה מחפש גם המכשף. בוב וטינגומי גונבים את אבן האודם והגרוק מפסיקה להציק להם רק אחרי שמקבלת את כובעו של המכשף במקומה.
* ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) - בסיפור זה מספר דמויות מספרות כי הגרוק אכלה לאורך השנים מספר אנשים. יוקסטר טוען שיש לו בן דוד שנאכל על ידי הגרוק, ומומינאבא הצעיר מציל את דודתו של מר המיולין מהגרוק אשר התכוונה לאכול אותה. אף על פי כן, במהלך עלילת הספר הגרוק לא אוכלת בפועל אף דמות, ומכיוון שהספר נכתב כספר זיכרונות של מומינאבא, בהחלט ייתכן שמומינאבא הגזים במעט על מנת שהוא יראה יותר הרואי. לגרוק יש תפקיד קטן בעלילה כאשר היא רודפת אחר מנהלת בית היתומים הקפדנית.
* משפחת המומינים - חורף קסום (1957) - הגרוק מופיעה מספר פעמים בעלילה של הספר, אם כי הפעם מושם יותר דגש על החיים הקשים של הגרוק ועל הרחמים שיש לדמויות האחרות כלפי במקום להציגה כדמות נבל מפחידה שכולם חוששים ממנה. דינורה אפילו מביעה הזדהות כלפיה כאשר הגרוק מנסה לחמם את עצמה ליד המדורה.
* מומינאבא והים (1965) - בסיפור זה הגרוק ממשיכה ללכת לעמק המומינים על מנת להתחנן בפני מומינטרול שיראה לה את להבת העששית שלו. סיפור זה הוא אחד מהתיאור הכי אמפתיים לדמותה של הגרוק בסדרת הספרים, והוא אפילו מכיל מספר חלקים קצרים שנכתבו מנקודת מבטה של הגרוק.
* מי יעודד את רשוש? (1960) - רשוש נושך אותה כאשר הוא מנסה להציל את מיפל, אם כי לא ידוע אם הגרוק החזיקה במיפל כבת ערובה או לא.

קטגוריה:דמויות המומינים
סילביוס לאופולד וייס

סילביוס לאופולד וייס (בגרמנית: Sylvius Leopold Weiß; 12 באוקטובר 1687 – 16 באוקטובר 1750) היה מלחין גרמני ונגן לאוטה. אחד המלחינים החשובים והמרכזיים ברפרטואר ללאוטה סולו. חלק מיצירותיו עובדו לגיטרה קלאסית ומהווים חלק מקובל ברפרטואר לכלי זה.

==ביוגרפיה==
נולד בגרוטקאו שליד ברסלאו. אביו, יוהאן יאקוב וייס, היה אף הוא נגן לאוטה נודע. וייס שירת בחצרות מלכים ונסיכים בברסלאו, רומא ודרזדן. כנגן הצטיין בשליטתו הטכנית וביכולת האלתור שלו, כמלחין היה פורה וכתב מעל 600 יצירות ללאוטה סולו בתבנית של סונאטה בארוקית ושל סוויטה (פרטיטה). כמו כן כתב גם קונצ'רטי ויצירות קאמריות, מרובן שרדו רק חלקי הסולו ללאוטה.

בדרזדן, שם שהה בסוף ימיו, התיידד עם וילהלם פרידמן באך דרכו הכיר את אביו, יוהאן סבסטיאן באך. יוהאן פרידריך רייכארדט דיווח שוייס איתגר את באך לנגינת מודולציות וקונטרפונקטים מורכבים, כאשר וייס מבצע אותם בלאוטה ובאך בצ'מבלו ובעוגב (הנגינה בלאוטה קשה ומסובכת יותר). יש בכתובים סוויטה בלה מז'ור לכנור ולצ'מבלו, BWV 1025 אשר יוחסה בטעות לבאך אך למעשה היא עיבוד של באך ליצירה מאת וייס, סונטה ללאוטה סולו בלה מז'ור, SC 47. יש הסוברים כי יצירותיו של באך ללאוטה (995, 996, 997, 998, 999, 1000) נכתבו עבור וייס.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20151201111946/http://www.slweiss.com/ האתר הרשמי] 
* [http://icking-music-archive.org/ByComposer/S.L.Weiss.php דף בארכיון המוזיקה באינטרנט]
* [http://www.classical-composers.org/comp/weiss דף במסד הנתונים של המלחינים הקלאסיים]

קטגוריה:נגני לאוטה
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1687
קטגוריה:נפטרים ב-1750
מריה קוושנייבסקה

קברה של מריה קוושנייבסקה
מריה ידוויגה קוושנייבסקה-מלשבסקה (בפולנית: Maria Jadwiga Kwaśniewska-Maleszewska; 15 באוגוסט 1913 – 17 באוקטובר 2007) הייתה אתלטית פולנית, זוכת מדליית ארד אולימפית (ברלין 1936) בהטלת כידון.

==ביוגרפיה==
קוושנייבסקה נולדה בלודז'. הייתה מורה לחינוך גופני.

בשנת 1930 זכתה לראשונה באליפות פולין בקפיצה לרוחק בתוצאה השל 4.86 מטר. היא השתתפה בנבחרת פולין בכדורסל במשחקי העולם לנשים שנערכו בפראג שבצ'כוסלובקיה בספטמבר אותה שנה וזכתה במדליית ארד.

באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 41.80 מטר, אחרי טילי פליישר שקבעה שיא אולימפי חדש של 45.18 מטר ולואיזה קרוגר (43.29 מטר), שתיהן מגרמניה.

במלחמת העולם השנייה הייתה פעילה במחתרת האנטי-נאצית, ועזרה למאות אנשים, פולנים ויהודים רעבים וחסרי בית.

באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946 סיימה במקום שישי בהטלת כידון (38.57 מטר) ובמקום שביעי בהדיפת כדור ברזל (11.06 מטר).

ב-17 באוקטובר 2007 נפטרה בוורשה בהיותה בת 94.

== תארים והישגים ==
*זכתה 5 פעמים באליפות פולין בהטלת כידון (1931, 1935, 1936, 1939 ו-1946)
*זכתה 3 פעמים באליפות פולין בקרב חמש (1934, 1935 ו-1936)
*זכתה פעם אחת באליפות פולין קפיצה לרוחק (1930)
*זכתה 4 פעמים באליפות פולין בהרמת כוח (1931, 1934, 1935 ו-1936)
*זכתה פעם אחת באליפות פולין בריצת 60 מטר באולם (1946)
*זכתה פעם אחת באליפות פולין בקפיצה לרוחק באולם (1946)

== שיאים איישיים ==
*הטלת כידון: 44.03 מטר (1936)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20101126020606/http://lksfans.pl/index.php/news/read/news_id/3671 מריה רבשניבסקה], באתר ŁKS Łódź 

קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות האזרחי פובונזקי
קטגוריה:מטילות כידון
קטגוריה:קופצות לרוחק
קטגוריה:אצניות פולניות
קטגוריה:הודפות כדור ברזל פולניות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת ברלין (1936)
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית פולניות: אתלטיקה
קטגוריה:מעוטרי צלב הגבורה
קטגוריה:ילידות 1913
קטגוריה:פולניות שנפטרו ב-2007
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2007
בנימין ביינוש פינקל

הרב בנימין ביינוש פינקל (מכונה: ר' בייניש; ה'תרע"ג, 1913 - י"ח בשבט ה'תש"ן, 13 בפברואר 1990) היה ראש ישיבת מיר בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

==תולדותיו==
נולד בעיירה מיר שבבלארוס לרב אליעזר יהודה פינקל, ולמלכה, בתו של הרב אליהו ברוך קמאי, שכיהן אז כראש הישיבה וכרבה של העיירה מיר. בהיותו בן שנה פרצה מלחמת העולם הראשונה, והוא עבר עם משפחתו לעיר סטויבץ, יחד עם תלמידי ישיבת מיר. כעבור זמן עברה הקבוצה לפולטבה. עם סיום המלחמה נפטר סבו ראש הישיבה הרב קמאי, ואביו התמנה תחתיו כראש הישיבה. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו, יחד עם תלמידי הישיבה, לווילנה, שם שהו עד אמצע שנת ה'תרפ"א (1921). בקיץ ה'תרפ"א שב עם משפחתו למיר, ואביו חידש את פעילותה של הישיבה במקום. בבחרותו למד בישיבת מיר, והיה מתלמידיו של אביו.

בשנת ה'תש"א (1941) עלה לארץ ישראל עם קבוצת תלמידים בראשות אביו, והוא התיישב בירושלים. הוא סייע לאביו בהקמת הישיבה בירושלים, ולאחר מכן סייע לו במשך עשרות שנים באחזקתה. בשנת ה'תש"ב (1942) נישא לאסתר יענטא, בתו של הרב שמואל גריינימן, שבשנות ה-20 כיהן כמנהלה של ישיבת מיר וסייע לאביו באחזקתה (אסתר נפטרה בגיל 90, בכ"ח אב ה'תשע"ז). במשך תקופה התגורר בבני ברק והתפלל בבית הכנסת של החזון איש<ref>ראו: , עמ' 105</ref>. 

לאחר פטירת אביו הרב אליעזר יהודה פינקל, בי"ט בתמוז ה'תשכ"ה, התמנה תחתיו כראש הישיבה ומנהלה. לצדו עמד גיסו, הרב חיים שמואלביץ. בתקופתו יזם בישיבת מיר את שיטת ההספק, שכונתה "הדף", לפיה יש להשלים לימוד של חמישה דפי תלמוד מדי שבוע. נודע בענוותנותו ובצניעותו הרבה. במשך שנים נהג להתפלל מדי יום בכותל המערבי. 

לאחר הקמת דגל התורה, בשנת ה'תשמ"ט (1988), הזמינו הרב שך להצטרף כחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה. 

נפטר בשנת ה'תש"ן. בהלווייתו שיצאה מישיבת מיר הספידו הרב שך.

== משפחתו ==
הותיר אחריו חמש בנות, שכולן נשואות לרבנים ילידי ארצות הברית:
* חתנו הגדול, בעל בתו לאה, הרב נתן צבי פינקל, התמנה לאחר פטירתו לראש הישיבה.
* הרב נחמן ליבוביץ, ר"מ בישיבה.
* הרב נתן ישראל גלושטיין, ר"מ בישיבה.
* הרב בנימין קרליבך (נינו של הרב שלמה קרליבך מליבק), ר"מ בישיבה.
* הרב אהרן שרגא הלוי לופיאנסקי, ראש ישיבה בארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==
* ספרו, [https://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?169134& שיעורי מרן הג"ר בנימין ביינוש פינקל], על מסכת בבא מציעא, באתר אוצר החכמה.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי ישיבת מיר
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה
בנימין
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:משפחת גריינימן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
זלמן רוטברג

הרב זלמן רוטברג (תרע"ג, 1913 - ח' בסיוון תשס"ב, 19 במאי 2002) היה ראש ישיבת בית מאיר בבני ברק וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

==תולדותיו==
נולד בעיירה ליפנישוק שבבלארוס לרב טוביה רוטברג, שכיהן כרב העיירה ולימים רבה של לונה, פלך הורדנה. בצעירותו למד בישיבת שער התורה, והיה מתלמידי ראש הישיבה הקטנה הרב משה מרדכי שקופ, בנו של הרב שמעון שקופ. בסוף שנות ה-20 עבר ללמוד בישיבת מיר. בשנת תרצ"ו (1936) עלה לארץ ישראל יחד עם חברו הקרוב, ולימים מחותנו, הרב שמואל רוזובסקי, והשניים נכנסו ללמוד בישיבת לומז'ה בראשות הרב ראובן כץ שאף השיג להם את אישור העלייה לארץ. בשנת תש"ב (1942) נישא לשרה, בתו של הרב מאיר קרליץ. את הצעת השידוך הציע אחיו של הרב מאיר קרליץ, החזון איש. אשתו, שרה רוטברג, הייתה מפקחת בכירה בחינוך העצמאי. לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל.

עם כינונה מחדש של ישיבת מיר בירושלים (1946) נקרא בידי רבו משכבר הימים, הרב אליעזר יהודה פינקל לגבש סביבו חבורת בחורים שתהווה את הבסיס לישיבה המתחדשת עד בואה של קבוצת הבחורים הוותיקים עם אנשי הצוות ששהו בשאנגחאי. בתקופה זו העביר בישיבה שיעורים בשבתות לכל בני הישיבה. גם כשהגיעו אנשי הצוות הוותיקים בשנת 1949 המשיך בתפקידו לצד הר"מ הוותיק הרב חיים שמואלביץ עד אמצע שנות ה-50.

בחורף ה'תשי"ח (1957) יסד עם גיסו הרב שלמה שמשון קרליץ את ישיבת בית מאיר בשיכון חזון איש בבני ברק, על שם אבי המשפחה, הרב מאיר קרליץ. מוסדות הישיבה כוללים גם ישיבה קטנה וכולל אברכים.

לאחר הקמת דגל התורה, בשנת תשמ"ט (1988), הזמינו הרב שך להצטרף כחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה.

לאחר פטירתו התמנה בנו, הרב צבי רוטברג, לראשות הישיבה. חתניו משמשים כר"מים בישיבה.

==ספריו==
* משנת טוביה, בני ברק: ישיבת בית מאיר, תשמ"ט - על מסכתות התלמוד
* טוב דעת בני ברק: ישיבת בני מאיר, תשמ"ו-תשנ"ב - מאמרי מוסר

==לקריאה נוספת==
* הרב יוסף שק, ולבקר בהיכלו: פרקים בדבירי ימיה של הישיבה, מייסדה ומחוללה. בתוך: בהיכלו: ספר היובל של ישיבת בית מאיר, בני ברק תשס"ח.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת שער התורה-גרודנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה-פתח תקווה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פוניבז'
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
יצחק שיינר

הרב יצחק אריה שיינר (י"ד בחשוון ה'תרפ"ג, 5 בנובמבר 1922 – י"ח בשבט ה'תשפ"א, 31 בינואר 2021) היה ראש ישיבת קמניץ בירושלים וחבר מועצת גדולי התורה של דגל התורה.

==ביוגרפיה==
נולד בפיטסבורג לדב ופרל שיינר, שהיגרו מפולין, בצעירותו למד ב-Peabody High School לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת פיטסבורג אך הרב אברהם דוד בנדר שיכנעו ללכת לישיבה, וב-1938 החל ללמוד בישיבת רבנו יצחק אלחנן ובישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו של הרב שלמה היימן, ושל הרב ראובן גרוזובסקי אשר בסוף שנות ה-40 השיאו לאחייניתו אסתר לאה, בתו של הרב משה ברנשטיין ונכדתו של הרב ברוך בר ליבוביץ.

בשנות ה-60 עמד בראשות ישיבת עץ חיים במונטרה שבשווייץ.

חותנו הרב ברנשטיין עמד בראשות ישיבת קמניץ בירושלים. לאחר פטירתו מונה הרב שיינר לתפקיד, לצד גיסו הרב אשר ליכטשטיין ובן דודו הרב חיים שלמה ליבוביץ. לאחר פטירת הרב ליבוביץ בשנת תשע"ו, היה הרב שיינר ראש הישיבה היחיד.

בשנת תשס"ג צורף כחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה. 

הרב שיינר ואשתו (נפטרה ב-2007) התגוררו בשכונת כרם אברהם בירושלים. 

נפטר בי"ח בשבט ה'תשפ"א, 31 בינואר 2021 ממגפת הקורונה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.kolhalashon.com/New/RavDaf/RavInfoD.aspx?RavID=5133&English=False&Lang=Hebrew הספדים על הרב יצחק שיינר] באתר קול הלשון
*
*
*[https://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=19&t=54894 אשכול אודותיו] בפורום אוצר החכמה
*נעמה גרין, [https://www.hidabroot.org/article/1150283 הגר"י שיינר זצ"ל: "לאחר תיכון ואוניברסיטה – זכיתי להכיר את התורה. בזכות..."], באתר הידברות, 22 ביוני 2021
<div class="mw-content-ltr">
* Nachman Seltzer, Rav Yitzchok Scheiner, Mesorah Publications, 2022.
</div>
== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של דגל התורה
קטגוריה:משפחת ברוך בר ליבוביץ
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:ראשי ישיבה שווייצרים
קטגוריה:מונטרה: רבנים
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראלים שנפטרו במגפת הקורונה
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו במגפת הקורונה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
אורית שחם-גובר

אורית שחם-גובר (נולדה ב-7 בדצמבר 1952) היא סופרת ואוצרת מוזיאונים היסטוריים. משמשת כאוצרת הראשית של אנו - מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות.

==ביוגרפיה==
אורית שחם-גובר היא בתו של הסופר והמחזאי נתן שחם, נכדתו של הסופר והמסאי אליעזר שטיינמן, ואחייניתו של הסופר והפובליציסט דוד שחם. נולדה בקיבוץ בית אלפא, בוגרת תואר ראשון בהיסטוריה כללית (אוניברסיטת תל אביב), תואר שני בחינוך במוזיאונים (אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בוושינגטון די.סי.), ותואר שלישי במוזאולוגיה (אוניברסיטת חיפה). יצירתה הספרותית כוללת ארבעה רומנים, שלכולם נגיעה בזיכרון הישראלי, דרכי התהוותו והאופן שבו היחידים והחברה הישראלית בוחרים לשמר אותו. שחם-גובר הרצתה שנים רבות באוניברסיטת חיפה.

==ספרים ותסריטים==

* "איפה היית בשישה באוקטובר", רומן הנוגע במלחמת יום הכיפורים, ספריית פועלים, 2001
* "ובאתי על החתום", רומן מחיי הדור השני לשואה, הוצאת כתר, 2005
* "טיסת יום", סיפור אהבה ששורשיו בילדות בקיבוץ, הוצאת כתר, 2008
* "האחרת", סיפור בלשי פסיכולוגיסטי-ספרותי, בהוצאת כתר, 2013

==כתיבה עיונית==
"חינוך במוזיאונים", עריכה, קובץ מאמרים בנושא מוזאולוגיה, הוצאת המועצה לשימור אתרים, 1994

"הגרסה שלנו" – תכנון בית הפלמ"ח ומוזיאון בגין כמרחבים מעצבי זיכרון, עבודת תזה לתואר PhD, אוניברסיטת חיפה.

==מוזיאונים שאצרה==
מוזיאון הפלמ"ח, מוזיאון הרצל, מוזיאון בגין, אתר מצדה, מוזיאון אסירי המחתרות בעכו, הבית השרוף ברובע היהודי בעיר העתיקה, חצר הקואופרציה במרחביה, ועוד. כיום משמשת כאוצרת הראשית של מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות.

==לקריאה נוספת==
על המחברת ויצירתה:

על "איפה היית בשישה באוקטובר":
* בלבן, אברהם. שוחטת פרות שחוטות. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת - תרבות, ספרות, אמנות, ב' בחשוון תשס"ב, 19 באוקטובר 2001, עמ' 28.
* דרומי, אורי. נשות הנעדרים והמערכת. הארץ, מוסף ספרים, גל' 463 (כ"ה בטבת תשס"ב, 9 בינואר 2002), עמ' 1, 12.
* מלצר, יורם. אמנות המרחק והקרבה. מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י"ט באלול תשס"א, 7 בספטמבר 2001, עמ' 26.

על "ובאתי על החתום":
* הופמן, חיה. סודות במשפחה. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת - ספרות, י"א באייר תשס"ה, 20 במאי 2005, עמ' 28–29.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.keter-books.co.il/%D7%95%D7%91%D7%90%D7%AA%D7%99-%D7%A2%D7%9C-%D7%94%D7%97%D7%AA%D7%95%D7%9D ובאתי על החתום] באתר הוצאת "כתר"
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
אורית
קטגוריה:אוצרות ישראליות
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:בית אלפא: אישים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קליפורניה רול

קליפורניה רול מעוטר ב[[טוביקו.]]
קליפורניה רול (באנגלית: California roll) הוא סוג של מאקיסוּשי העשוי לרוב בסגנון "אינסייד אאוט" - גליל סושי בו האצה מצויה בתוך הגליל ולא בחלקו החיצוני. הגליל מכיל לרוב מלפפון, בשר סרטן, אבוקדו, ולעיתים גם מנגו.

קליפורניה רול הוא דוגמה להשפעת סגנון הפיוז'ן המאפיין את המטבח הקליפורני על הסושי. מאכל זה נחשב לנקודת המפנה בצריכת הסושי ברחבי העולם שכן הוא הפך את המאכל לפופולרי והוציאו מגדר "מטבח אתני".

מאכל זה דומה לריינבו רול.
==היסטוריה==
מקורו של הקליפורניה רול בלוס אנג'לס שבקליפורניה, בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתקופה זו הגיעו מהגרים מיפן לארצות הברית ובהם גם שפים רבים שחיפשו תעסוקה. אחד משפים אלה, איצ'ירו מאשיטה, שעבד במסעדת "טוקיו קאיקן" החליף את הטורו בסושי באבוקדו, וכך המציא למעשה את הקליפורניה רול. החלפה זו בוצעה בשל הדמיון בין האבוקדו הרך והשמנוני לבין בשר בטן דג הטונה בו נעשה שימוש במתכון המקורי, ואשר היה חסר למאשיטה. כמו כן, בעוד שהמאכל המסורתי היה עטוף באצה, מאשיטה יצר מנה שהיא "אינסייד אאוט" על מנת להסוות את האצה, וזאת בשל העובדה שבאותה עת היה האצות פחות פופולריות בקרב הסועדים האמריקאיים.
פיוז'ן זה היווה פריצת הדרך לשילוב מרכיבים מקומיים בסוגי סושי שונים, ובהמשך פריצת הדרך להפיכת המאכל לפופולרי ברחבי ארצות הברית בשנות ה-80.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sushi4me.com/rec_california_roll.html מתכון והסבר על המאכל באתר "סושי עבורי"] 
* [https://web.archive.org/web/20100729172840/http://www.bishulim.co.il/%D7%A1%D7%95%D7%A9%D7%99_%D7%A8%D7%95%D7%9C_%D7%A7%D7%9C%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A8%D7%A0%D7%99%D7%94 מתכון באתר בישולים]
*[http://sushicup.com/preparation-and-making-of-california-rolls-9/2007/07/11/ מדריך להכנת קליפורניה רול]
*[https://web.archive.org/web/20081012093732/http://www.sushimonsters.com/tutorials-make-uramaki-video.php סרטון וידאו - כיצד להכין אוראמאקי]
* 
* 

היסטוריה של המאכל:
* [http://www.foodtimeline.org/foodasian.html#californiarolls ההיסטוריה של המאכל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סושי
קטגוריה:קליפורניה: תרבות
ניוטאימורי

אישה שעל גופה העירום פזורות מנות סושי
אישה אוכלת סושי ישירות מגופה של אישה אחרת
ניוטאימורי (ביפנית: 女体盛り - "הצגה על גוף אישה") או "בודי סושי" (באנגלית: body sushi) הוא הגשת סושי וסשימי (מאכלים קרים מהמטבח היפני) על גוף אישה עירומה (עירום מלא או חלקי). המונח נאנטאימורי (ביפנית: 男体盛り) מתייחס להגשת מאכלים אלה על גבי גופו של גבר עירום.

ראשיתו של המנהג בשנות ה-80 של המאה ה-20 והוא היה נפוץ זמן קצר במספר מועט של אתרים, לרוב באתרים שסיפקו שירותים אירוטיים ומיניים. המנהג הפסיק זמן קצר לאחר שהתחיל, בשל העובדה שחום הגוף מחמם את הסושי אשר נהוג לאוכלו קר, ומשנה את טעמו לרעה. מאידך, המנהג פורסם בעיתונות המערבית והסינית ויצר שערורייה ברחבי העולם בגלל הטענה שהנוהג הוא השפלת הנשים שמשמשות ככלי אכילה, והנאלצות לשכב שעות כשעליהן אוכל קר. על אף ביקורת זו החלו מסעדות בלונדון ובניו יורק לקיים אירועים מיוחדים בהם ניתן היה לאכול בצורת הגשה זו, ובארצות הברית הופעל אף שירות הנותן "טייק אוויי" של ניוטאימורי (והכולל דוגמן או דוגמנית המגיעים לבית הלקוח עם המנה).

בשנת 2005 נאסר סגנון האכילה בחקיקה בסין מסיבות של היגיינה.

== אזכורים תרבותיים ==
נוהג זה הופיע בסצנת הפתיחה של הסרט "Map of the Sounds of Tokyo" וכן בסרט סקס והעיר הגדולה ובווידאו קליפ לשיר חמסה חמסה של עדי ביטי.

== ראו גם ==

* ריהוט אנושי

== קישורים חיצוניים==

* [http://www.haaretz.co.il/world/CM.world_articles_item,1262,209,44711,.aspx מתן אברמוביץ', סושי ודוגמניות עירומות למנה עיקרית, עכבר עולם]
* [https://web.archive.org/web/20100313213141/http://multimedia.asiaone.com/Multimedia/News/Story/A1Multimedia20100310-9645.html סרטון המתאר נאנטאימורי בפולין]
==הערות שוליים==

קטגוריה:מזון: דרכי הגשה
קטגוריה:אמנות גוף
קטגוריה:אקטים מיניים
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:פטישיזם מיני
קטגוריה:עירום
קטגוריה:סושי
יחיאל ברקוביץ'

יחיאל ברקוביץ'
יחיאל מאיר ברקוביץ (תרט"ו, 1855 - כ"ב באב תרפ"ו, 2 באוגוסט 1926) היה ראש מתיישבי החורן, ממייסדי "האגודה של יהודי רומניה להתנחלות בארץ ישראל" וממקימי המושבה יבנאל.

== תולדות חייו ==
נולד ביאשי שברומניה. בתקופה זו, מכיוון ששמות משפחה קבועים לא היו בשימוש, נקרא הבן על שמו הפרטי של אביו (ברקו גרוס) בשם המשפחה "בן ברקו" - ברקוביץ'.

למד בחדר ובישיבה עד גיל 17. נשא לאישה את טובה ברקוביץ' כשהייתה בת 14. הוא עסק במסחר כספק לצבא והצליח בעסקיו. מנעוריו היה חובב ציון. גידל את ילדיו בחינוך יהודי מסורתי.

בתרנ"ב (1892), בהיותו בן 37, ויתר על עסקיו וביקר בארץ ישראל. בשובו השתתף כציר בוועידה הציונית בגאלאץ, בה מסר את רשמיו ממסעו. לאחר הוועידה היה בין מייסדי "האגודה של יהודי רומניה להתנחלות בארץ ישראל", ובמסגרת זו נסע לצרפת להיפגש עם הברון אדמונד דה רוטשילד כדי לקדם את רכישת הקרקעות לקראת עלייה לארץ.

בתרנ"ו (1896) עלה לארץ, בראש הקבוצה הראשונה שהתיישבה בסאחם ג'ולן, באזור החורן (דרום סוריה). אשתו טובה ועשרת ילדיהם הצטרפו עם עוד 25 משפחות מאוחר יותר. לאחר שלוש שנות קשיי הסתגלות למקום, תנאי מחיה קשים, מחלות וגנבות מצד שכניהם הערבים, נאלצו המתיישבים לנטוש את המושבה בחיפזון ולעבור לראש פינה, בה ישבו למשך שנתיים. עם רכישת אדמות ימה, הוקמה המושבה יבנאל, ובה הקימו את ביתם אלו שנותרו ממתיישבי החורן.

ברקוביץ' היה איש ציבור וחבר ועד המושבה במשך שנים רבות. הוא נפטר בחיפה בתרפ"ו (1926) והובא לקבורה ביבנאל.

== לקריאה נוספת ==
* משפחת ברקוביץ': בדרך החורן ליבנאל (ערכה: הדסה שפיר), 1980

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20131007131231/http://www.shishibagolan.co.il/htmls/article.aspx?c0=16093&bsp=15594 סיפורו של דוד ברק, נכדו של יחיאל ברקוביץ], באתר שישי בגולן
* [https://web.archive.org/web/20131020064710/http://www.yba.org.il/show.asp?id=36316&big_cat=1512 סיפורו של יחיאל ברקוביץ'], באתר YBA מרכז ישיבות בני עקיבא
* [https://www.gplanet.co.il/האמת-שהושתקה-עד-היום-רמת-הגולן-תמורת-הח/ האמת שהושתקה - רמת הגולן תמורת החורן והבעלות של ישראל], באתר של ד"ר גיא בכור, 29 בינואר 2012

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:יבנאל: אישים
קטגןריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1855
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1926
משפחת המומינים והשיטפון הגדול

משפחת המומינים והשיטפון הגדול (בשוודית: Småtrollen och den stora översvämningen) הוא ספר שנכתב על ידי הסופרת השוודית-פינית טובה ינסון אשר פורסם לראשונה בשנת 1945 על ידי המוציא לאור "Schildts Förlags Ab". זה היה הספר הראשון בסדרת המומינים. הספר אשר יצא לשווקים במהלך סוף מלחמת העולם השנייה, נחשב לעיתים רבות בתור פריקוול לסדרת ספרי המומינים משום שרוב הדמויות הראשיות מוצגות רק בספר הבא בסדרה "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". הספר לא תורגם לעברית.

==עלילת הספר==
בתחילת הספר מומינאמא ומומינטרול מחפשים אחר מומינאבא ביער חשוך ומסתורי בשעות הלילה. בעודם ביער הם פוגשים ביצור קטן וחסר שם אשר מחליט לסייע להם ובעקבות כך מצטרף אליהם במסעם (בספרים הבאים בסדרה הוא מוצג בשם "סניף"). בהמשך הם מותקפים על ידי נחש ענק אך נערה צעירה ויפה עם שיער כחול בוהק בשם טוליפה מצילה אותם. לאחר מכן הם מוצאים את ביתו של איש זקן, אשר מזמין אותם לחיות בגינה שלו, אשר עשויה כולה ממתקים. אולם הם מחליטים להמשיך בדרכם.

מומינאמא מותקפת בהמשך על ידי חרק מסוג ארינמל אך האחרים מצילים אותה. לאחר מכן הם מאתרים את השמנטפים ומקבלים את אחת הסירות שלהם. בהמשך, לאחר שטרול-ים מוביל אותם ליבשת מרוחקת, החבורה מגיעה למגדלור בו חי ילד עם שיער אדמוני אשר מציין בפניהם כי הוא ראה את מומינאבא. בעקבות כך מומינאמא, מומינטרול וסניף ממשיכים בדרכם בעוד שטוליפה נשארת לגור עם הילד אדום השיער.

לאחר מכן מתחיל שיטפון. החברה מצליחה להציל בדרכם חתולה ואת גוריה. בהמשך הם מוצאים מסר בבקבוק ממומינאבא ובסיוע חסידה הם מאתרים את מומינאבא אשר מצא מקלט על עץ. הם מצילים את מומינאבא והולכים למקום אחר שאליו לא הגיע השיטפון. בהמשך הם מאתרים את בית המומינים, אותו מומינאבא בנה בעצמו עבור המשפחה, אשר נסחף בשלמותו בשיטפון.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:המומינים
קטגוריה:ספרי 1945
טוביקו

סלט עם טוביקו.
טוביקו (ביפנית: とびこ) הוא מאכל עשוי מביצי דגים מעופפים. ביצים אלה משמשות כמרכיב או כעיטור לסוגים שונים של סושי. בעיקר נהוג לעטר קליפורניה רול בביצים אלה.

ביצי הדגים קטנות (קוטרן נע בין 0.5–0.8 מילימטרים) והן קטנות יותר מגודל ביצי דג סלמון.

צבע הטוביקו אדום-כתום, אולם לרוב נצבעות הביצים בצבע ירוק באמצעות שימוש בוואסאבי, בצהוב באמצעות שימוש ביוזו, או בשחור באמצעות שימוש בדיו של דיונון.

==ראו גם==
* ביצי דגים
* איקרה
* קוויאר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סושי
קטגוריה:מאכלי דגים
קטגוריה:ביצי דגים
נרקו-טרור

נרקו-טרוריזם (באנגלית: Narco-Terrorism, בספרדית: narco-terrorismo, בעברית: פשיעת-טרור) הוא מונח שטבע פרננדו בלאונדה, נשיאה לשעבר של פרו, בשנת 1983 כאשר תיאר התקפות טרוריסטיות שהיו באופיין נגד המשטרה הפרואנית למלחמה בסמים. בהקשר המקורי, נרקו-טרור הוא ניסיונות של סוחרי הסמים להשפיע על מדיניות הממשלה או החברה באמצעי אלימות והפחדה, כדי לעכב את אכיפת החוק ולפגוע במערכת המשפט על ידי שימוש שיטתי באיומים או באלימות. כך למשל, האלימות האכזרית של פאבלו אסקובר במגעיו עם ממשלות קולומביה ופרו היא כנראה אחת הדוגמאות הידועות ביותר שתועדו בהקשר לנרקו-טרור.

המונח הפך לנושא שנוי במחלוקת, בעיקר בשל השימוש בו בדיונים שמתנגדים למלחמה האלימה של ממשלת ארצות הברית בסחר בסמים.

המונח משמש יותר ויותר עבור ארגוני טרור שידוע כי הם מתעסקים בפעילות של סחר בסמים כדי לממן את פעילותם ולהשיג מתגייסים ומומחיות. ארגונים אלה כוללים את FARC, ELN, החמאס, הטליבאן, חזבאללה, וארגון AUC בקולומביה ו-PCP-SL בפרו.

בשנת 2000 החלה ארצות הברית לממן (תחת ממשל ג'ורג' ווקר בוש) את תוכנית קולומביה - מתוך כוונה למגר את גידולי הסמים ולפעול נגד ברוני הסמים שמואשמים בעיסוק בנרקו-טרור, כולל מנהיגי ה-FARC המרקסיסטי וכוחות ארגון AUC, קבוצות שביצעו גם עבירות רבות אחרות. ממשלת ארצות הברית מממנת בקנה מידה גדול מיגור מבצעים ללוחמה בסמים ותמיכה בפעולות צבאיות של קולומביה.

אף על פי שנטען כי ארגון אל-קאעידה לעיתים קרובות מממן את פעילותו באמצעות סחר בסמים, דוח של ועדת החקירה לפיגועי 11 בספטמבר מציין כי "בעוד הסחר בסמים היה מקור הכנסה עבור הטליבאן, עבור אל-קאעידה הוא לא שירת את אותה מטרה, ואין ראיות מהימנות כי בן לאדן היה מעורב או עשה את הונו באמצעות סחר בסמים". הארגון מקבל את מרבית רווחיו וכספיו באמצעות תרומות, בעיקר מ"אילי הון סעודים".

מדינות או אזורים שבהם ישנה פעילות של נרקו-טרור, בהגדרתו המורחבת של המונח:
* בלבנון, ארגון הטרור חזבאללה מממן חלק ניכר מפעילותו הצבאית באמצעות סחר של סמים והברחות מוצרים בלתי-חוקיים, תוך שיתוף-פעולה עם קרטלי סמים שונים, בעיקר באזור אמריקה הלטינית.
* באיראן נעשה שימוש נרחב בפעילות פשיעה פלילית באמצעות משמרות המהפכה, בעיקר בתחום הסחר בסמים ושיתופי-פעולה עם ארגוני פשיעה וקרטלים לצורך חיסולי מתנגדי-משטר בגולה ופגיעה ביעדים ישראליים ומערביים בעולם.
* באפגניסטן, ארגון הטרור טליבאן ממן את פעילותו באמצעות סחר של אופיום והרואין במלחמת אפגניסטן (2001-)
* בפקיסטן, ובמיוחד באזור ואזיריסטאן ואזורים סמוכים, ישנה פעילות של נרקו-טרור
* ישנו חשד כי בתימן כיוון שכ-90% מהגברים נוטלים גת, זו עשויה להיות פעילות שמסייעת למימון אל-קאעידה בתימן
* מלחמת הסמים במקסיקו: קרטלי הסמים המרובים, המרוכזים בעיקר במחוז סינלואה ובמקסיקו סיטי, ביצעו עשרות אלפי מעשי רצח, ומנהלים מאבק מזוין מול כוחות אכיפת החוק, הנמשך למעלה מעשור
בנוסף לכך, בסין התקיימו במאה ה-19 שתי מלחמות סמים גדולות: מלחמות האופיום הראשונה והשנייה, מלחמות שהשלכותיהן ההרסניות הובילו להתפוררות השלטון הקיסרי בסין.

== ראו גם ==
* סחר בסמים

==הערות שוליים==

קטגוריה:סחר בסמים
קטגוריה:טרור
קטגוריה:מקסיקו: סמים
קטגוריה:קולומביה: סמים
אודורי אבי

אודורי אבי (ביפנית: 踊り海老 / 躍り海老 - מילולית: "חסילון רוקד") הוא מאכל מסוג איקיזוקורי הנחשב מעדן במטבח היפני. המאכל דומה באופיו לסשימי.

בעוד שהסשימי הוא מאכל המכיל דג או סרטן נא (שאינו מבושל), האודורי אבי מכיל חסילון כשהוא עדיין חי, והוא עדיין נע בעת אכילתו.

לצורך הכנת המאכל טובלים את החסילון בסאקה על מנת לשכר אותו ולמנוע את ניסיונות בריחתו, וטובלים את החסילון ברוטב.

==ראו גם==
* סאנאקג'י
* חסילון שיכור

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20110107014046/http://www.ananzimen.co.za/cgi-bin/ananzimen/search.pl?id:1194543505 מאכלים אקזוטיים]
* [http://www.youtube.com/watch?v=qgPE-o4n3dk אודורי אבי] סרטון youtube

קטגוריה:סושי
קטגוריה:מאכלי בעלי חיים בעודם חיים
עלמון (עיר מקראית)

עַלְמוֹן (או עָלֶמֶת) היא עיר מקראית המוזכרת בספר יהושע ובספר דברי הימים. עלמון הייתה בנחלת שבט בנימין והוקצתה כאחת משלוש עשרה ערי הכהנים על ידי הגורל שנערך במשכן שילה. 

==זיהוי פנים תנ"כי==
היו שזיהו את עלמון עם נוב עיר הכהנים, בגלל הימצאותה של עלמון עם ענתות בחלק מהכתובים בתנ"ך, בעוד במקומות אחרים מצוי נוב עם ענתות. 

יש שהציעו לזהות את עלמון עם היישוב המקראי בחורים, תוך התבססות על המשמעות הדומה של המילים עלם ובחור, אך אחרים חלקו על זיהוי זה.

==זיהוי גאוגרפי==
מקובל לזהותה עם ח'רבת עלמית והייתה מיושבת לסירוגין מאז תקופת הברונזה התיכונה ועד התקופה העות'מאנית. ויקטור גרן שסייר באזור במחצית השנייה של המאה ה-19 ומצא שם שרידי בורות מים ואסמים חצובים בסלע, מעלה את ההשערה שאת היישוב ייסד עלמת משבט בנימין המוזכר בספר דברי הימים.

במפת מדבא סומנה עלמון ממזרח לבית אל, ככל הנראה על פי זיהוי הנחשב למוטעה של אבסביוס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נחלת שבט בנימין
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:ערי הכהנים
קטגוריה:ערי מקלט