OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אליהו ראם

הרב אליהו רָאם (מבוטא: רוֹם; ה'תרל"ב, 1872 - ליל שבת ז' בסיוון ה'תשי"ט, 12 ביוני 1959) היה רב ודיין, ממייסדי מערכת הכשרות של בית הדין האשכנזי בירושלים בראשית המאה ה-20, ובסוף ימיו ראב"ד בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים.

==קורות חיים==
נולד בבירז', ליטא לרב שלמה ראם. אחיו הגדול היה הרב יונה ראם. בילדותו (1884) עלתה המשפחה לארץ ישראל והשתקעה בירושלים. הוא למד בישיבת עץ חיים ועם הקמת ישיבת תורת חיים עבר ללמוד בה. הוא היה תלמידו של רבי שמואל סלנט וקיבל תורה גם מפי רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין "הרב מבריסק".

בראשית המאה ה-20 הצטרף לצוות השחיטה שע"י בית הדין האשכנזי הירושלמי, ובשנת ה'תרפ"ז, 1927, התמנה כראש השוחטים ומורה ההוראה של בית המטבחיים הירושלמי. לאחר פטירת אחיו הגדול, הרב יונה ראם, התמנה במקומו כחבר "בית הדין לכל מקהלות האשכנזים בירושלים" ששכן בחורבת רבי יהודה החסיד, ובמקביל שימש כרב ומו"צ שכונת כרם (אין לבלבל עם שכונת "כרם אברהם" הסמוכה לה) בירושלים, תפקיד אותו ממלאים צאצאיו עד עצם היום הזה.

בשנת ה'תשי"ח, 1958, התמנה כמחליפו של הרב צבי פסח פרנק בראשות "בית דין צדק אשכנזים פרושים בירושלים". הוא נפטר במוצאי חג השבועות, ליל שבת ז' בסיוון ה'תשי"ט, 12 ביוני 1959 ונקבר בחלקת הרבנים בהר המנוחות בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* דוד זריצקי, ירושלים באבלה, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 111–113

==קישורים חיצוניים==
* 
* הרב שבתי דוב רוזנטל, [https://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?154463 תועפות ראם: תולדות חייו ופעולותיו של ... רבי אליהו ראם זצ"ל ראב"ד ירושלים], מכון הרב פרנק, ירושלים תשס"ו
* '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1958%2F07%2F30&id=Ar00418&sk=71223B38 הרבנית ר. ראם ע"ה]', שערים, 30 ביולי 1958, עמ' 4
* '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1959%2F06%2F14&id=Ar00117&sk=0DAAD8AC הגאון רבי א. ראם זצ"ל]', שערים, 14 ביוני 1959, עמ' 1
* הרב יעקב מן רקובסקי, '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1959%2F07%2F14&id=Ar00300&sk=883CB77E הרב ר' אליהו ראם ז"ל - שלושים לפטירת]ו', הצופה, 14 ביולי 1959, עמ' 3
* הרב ירמיהו רלבג, '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1960%2F06%2F02&id=Ar00309&sk=16C1433B הגאון רבי אליהו ראם זצ"ל - שנה לפטירתו]', שערים, 2 ביוני 1960, עמ' 3
* הרב ש. דביר, '[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1960%2F06%2F02&id=Ar00302&sk=FF3AE3D2 דמות תורנית גדולה]', שערים, 2 ביוני 1960, עמ' 3
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת חיים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:דייני בית דין צדק אשכנזים פרושים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1872
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1959
ריטה וולק

ריטה וולק (באנגלית: Rita Volk; נולדה ב-3 בספטמבר 1990) היא שחקנית אוזבקית-אמריקאית, המוכרת בעיקר מתפקידה בתור איימי רודנפלד בסדרת הקומדיה הרומנטית "מעמידות פנים" <small>(2014–2016)</small> ברשת MTV. 

== ביוגרפיה ==
נולדה בשם מרגריטה וולקובינסקאיה (Margarita Volkovinskaya) בטשקנט, אוזבקיסטן (אז חלק מברית המועצות). היא היגרה עם משפחתה לסן פרנסיסקו, קליפורניה כשהייתה בת שש. בהמשך, סוכנת דוגמניות פנתה אליה ושלחה אותה לאודישנים בלוס אנג'לס. לאחר אודישן לפרסומת החליטה וולק שהיא רוצה להמשיך לעסוק במשחק.

וולק למדה בתיכון לוואל בסן פרנסיסקו. במהלך התיכון, היא שיחקה בהצגות בית ספר וחקרה עוד יותר את אהבתה המתפתחת למשחק שלטענתה עזרה לה ולמשפחתה להתאקלם לשפה האנגלית ולתרבות האמריקאית. בשנת 2005, היא זכתה בפרס המשורר בתיכון. לאחר מכן, וולק למדה באוניברסיטת דיוק בדרהאם, קרוליינה הצפונית, שם סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה במסלול קדם-רפואי. במהלך הקולג', היא שיחקה בסרטי סטודנטים והייתה חברה בלהקת Inside Joke, להקת קומדיית המערכונים של דיוק.

== קריירה ==
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "ריזולי ואיילס" ברשת TNT.

בשנת 2013 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת הדרמה המשטרתית של רשת TNT, "המפענחת: פשעים חמורים", בתפקיד בריאנה בתחילת העונה השנייה.

בשנת 2014 קיבלה את תפקידה הבולט ביותר בתור איימי רדנפלד בסדרת הנוער "מעמידות פנים" אשר שודרה במשך 3 עונות בערוץ MTV. הפרק האחרון שודר ב-17 במאי 2016. באותה שנה שיחקה בסרט הפארודי "משחקי ההנגאובר", בתור קטניפ הוורלין, אשר מגלמת באופן פרודי את דמותה של קטניס אוורדין.

בשנת 2016 שיחקה בסדרת רשת בשם "Relationship Status", שם שיחקה בין התפקידים הראשיים. באותה שנה שיחקה בדרמה הקומית "כמעט חברים" לצד פרדי היימור ואודיה רש.

בשנת 2018 שיחקה בסרטו של אדוארד ברנס, "Summer Days, Summer Nights" בתפקיד וינקי. 

בשנת 2020 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "קונדור". בהמשך, שיחקה בסרט הקולנוע "We Still Say Grace" בתפקיד שרה. 

בשנת 2023 שיחקה בדמותה של יוליה טוליק בעונה השנייה של סדרת הפשע-אמיתי "ד"ר מוות" <small>(אנ')</small> בשירות הסטרימינג של Peacock. 

== פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2014
|משחקי ההנגאובר <small>(אנ')</small>
|קטניפ הוורלין
|
|-
|2016
|כמעט חברים <small>(אנ')</small>
|הת'ר
|
|-
|2018
|Summer Days, Summer Nights
|ווינקי
|
|-
|2020
|We Still Say Grace
|שרה
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2012
|ריזולי ואיילס
|לאה באביק
|פרק: "Cuts Like A Knife"
|-
|2013
|המפענחת: פשעים חמורים
|בריאנה מאת'יס
|פרק: "Backfire"
|-
|2014–2016
|מעמידות פנים
|איימי רודנפלד
|תפקיד ראשי (3 עונות); 38 פרקים
|-
|2016–2017
|Relationship Status
|ארין
|סדרת רשת; 8 פרקים
|-
|2020
|קונדור <small>(אנ')</small>
|פולינה
|4 פרקים
|-
|2023
|ד"ר מוות
|יוליה טוליק
|5 פרקים
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אוזבקיות
קטגוריה:מהגרים מאוזבקיסטן
קטגוריה:מהגרות לארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת דיוק
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1990
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1990
קבוצת ארמיות אוברריין

קבוצת ארמיות אוברריין (בגרמנית: Heeresgruppe Oberrhein) היה שמה של קבוצת ארמיות קצרת ימים של הוורמאכט בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
קבוצת ארמיות אוברריין ("הריין העליון") נוסדה ב-26 בנובמבר 1944. בעקבות התקדמותן המהירה של בעלות הברית בחזית המערבית. היטלר, הורה לאגד את כל היחידות הגרמניות באזור נהר הריין העליון לקבוצת ארמיות, שכמפקד שלה מינה את שר הפנים היינריך הימלר. היטלר סבר שנוכחותו של הימלר תעודד את החיילים, אולם בפועל נוכחותו רק הפכה את קבוצת ארמיות אוברריין לגוף נפרד בפני עצמו שאינו כפוף לאוברבפסלהאבר ווסט, היינו המפקד העליון של אזור המערב. 

בעקבות הקרב על הבליטה, נאלצו בעלות הברית להעביר כוחות רבים מאזור גבול צרפת-גרמניה אל ארצות השפלה, מה שהותיר את הכוחות הגרמניים באזור הריין מדולדלים מעט. הימלר סבר שזוהי שעת כושר שאסור להחמיצה, והורה על פתיחת מבצע נורדווינד - מתקפת הנגד הגרמנית האחרונה בחזית המערבית, שנועדה לכבוש מחדש את אלזס. ב-5 בינואר תקפו הכוחות של קבוצת הארמיות אוברריין, והצליחו לכבוש מספר ערים, אולם בעלות הברית הגנו על שטרסבורג היטב, והגרמנים נאלצו לסגת. בעקבות הכישלון אוחדה קבוצת ארמיות אוברריין עם קבוצת ארמיות G. 

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/HKdo/HKdoOberrhein.htm Höheres Kommando Oberrhein] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.axishistory.com/various/146-germany-heer/heer-static-commands/2602-hoeheres-kommando-oberrhein Höheres Kommando Oberrhein], באתר Axis History 

קטגוריה:זירת מערב אירופה במלחמת העולם השנייה
אוברריין
ארמיית הדרום (האימפריה הגרמנית)

ארמיית הדרום הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המזרחית.

==היסטוריה==
ארמיית הדרום הוקמה ב-11 בינואר 1915 על בסיס הקורפוס ה-2, ולמפקדה מונה גנרל אלכסנדר פון לינסינגן. הארמייה השתתפה במתקפת גורליצה-טרנוב, ובקרבות הנסיגה הגדולה. ב-8 ביולי 1915 הוקמה על בסיס הארמייה ארמיית הבוג, אך הארמייה המשיכה לפעול על בסיס קורפוס המילואים הבווארי ה-2 בפיקודו של גנרל פליקס פון בותמר, והשתתפה בבלימת מתקפת ברוסילוב, ובבלימת מתקפת קרנסקי.

לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק פורקה הארמייה ב-25 בינואר 1918.

==סדר הכוחות==
===1 במאי 1915===
בעת מתקפת גורליצה-טרנוב, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
{| class="wikitable" border=0 
! ארמייה
! קורפוס
! דיוויזיה
|-
| ROWSPAN=7 | ארמיית הדרום
| ROWSPAN=2 | קבוצת סורמאני
| הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-7
|-
| הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית הונווד ה-40
|-
| ROWSPAN=1 | קורפוס המילואים הבווארי ה-2
| הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית הונווד ה-38
|-
| ROWSPAN=3 | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25
| הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-55
|-
| חטיבת הלאנדשטורם ה-12
|-
| חטיבת הלאנדשטורם ה-131
|-
| ROWSPAN=1 | קורפוס המילואים ה-24
| הדיוויזיה ה-19
|}

===4 ביוני 1916===
בעת מתקפת ברוסילוב, כללה הארמייה את היחידות הבאות:
{| class="wikitable" border=0 
! ארמייה
! קורפוס
! דיוויזיה
|-
| ROWSPAN=5 | ארמיית הדרום
| ROWSPAN=2 | הקורפוס ה-9
| הדיוויזיה ה-19
|-
| הדיוויזיה ה-32
|-
| ROWSPAN=3 | הקורפוס האוסטרו-הונגרי ה-25
| הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-54
|-
| הדיוויזיה האוסטרו-הונגרית ה-55
|-
| דיוויזיית המילואים ה-48
|}

==מפקדים==
* אלכסנדר פון לינסינגן (11 בינואר 1915 - 8 ביולי 1915)
* פליקס פון בותמר (8 ביולי 1915 - 25 בינואר 1918)

==ראו גם==
* החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.deutsche-kriegsgeschichte.de/kmdost.html Die höchsten Kommandostellen des Heeres.] אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה

קטגוריה:ארמיות גרמניות במלחמת העולם הראשונה
עורק הכסל הפנימי

ממוזער
עוֹרֵק הַכֶּסֶל הַפְּנִימִי (TA: arteria ilica interna), נקרא בעבר גם עוֹרֵק שִׁפּוּלֵי הַבֶּטֶן (arteria hypogastrica), הוא עורק באגן המתפצל מעורק הכסל המשותף ומספק דם לאיברי האגן.

== אנטומיה ==
עורק הכסל הפנימי מספק דם לדופן האגן, לאיברים הפנימיים בו, לעכוז, למערכת הרבייה ולמדור התיכון של הירך. זהו עורק קצר ועבה הקטן מעורק הכסל החיצון ואורכו 3–4 ס"מ.

=== מהלך ===
ראשיתו של העורק בנקודת הפיצול של עורק הכסל המשותף מול מפרק העצה והכסל. הוא יורד מטה אל השוליים העליונים של נקב השת הגדול ומתפצל לשני גזעים גדולים: קדמי ואחורי.

העורק נמצא מאחורי השופכן, קדמי לווריד הכסל הפנימי, גזע המותניים והעצה והשריר האגסי. סמוך לראשיתו הוא תיכון לווריד הכסל החיצון הנמצא בינו לבין שריר המותניים הגדול. מתחתיו העצב הסותם.

=== סעיפים ===
ממוזער
סדרם המדויק של ענפי עורק הכסל הפנימי משתנה מאדם לאדם. באופן כללי, העורק מתפצל לחטיבה קדמית וחטיבה אחורית, כאשר מהאחורית מסתעפים עורק העכוז העליון, עורק הכסל והמותניים ועורקי העצה הצדיים, ומהקדמית מסתעפים יתר העורקים.

{| class="wikitable"
|-
! חטיבה !! סעיף !! סעיפי משנה !! מהלך
|-
| rowspan="3" | אחורית || עורק הכסל והמותניים || ענף הכסל, ענף המותניים וענף עמוד השדרה || שריר הכסל והמותניים ושריר המותניים המרובע
|-
| עורקי העצה הצדיים || ענפי עמוד השדרה || נקבי העצה הקדמיים
|-
| עורק העכוז העליון || || נקב השת הגדול
|-
| rowspan="8" | קדמית || העורק הסותם || || התעלה הסותמת
|-
| עורק העכוז התחתון || || נקב השת הגדול
|-
| עורק הטבור || עורק צינור הזרע (בזכר) ועורקי שלפוחית השתן העליונים || מיתר עורק הטבור
|-
| עורק הרחם (בנקבה) || ענף הנרתיק || רחם
|-
| עורק הנרתיק (בנקבה) || || נרתיק ובסיס שלפוחית השתן
|-
| עורק שלפוחית השתן התחתון || ענפי הערמונית (בזכר) || שלפוחית השתן
|-
| עורק החלחולת האמצעי || || חלחולת
|-
| עורק הערווה הפנימי || ענפים רבים || נקב השת הגדול
|}

=== בעובר ===
בעובר עורק הכסל הפנימי גדול כפליים מעורק הכסל החיצון והוא למעשה המשכו הישיר של עורק הכסל המשותף.

=== שונות באוכלוסייה ===
עורק הכסל הפנימי יכול לצאת בגבהים שונים מעורק הכסל המשותף, דבר המשפיע על אורכו. אף שאורכו הממוצע נע סביב 3 ס"מ, הוא יכול להגיע עד ל-7 ס"מ או להיות קצר עד כדי סנטימטר אחד. מקום הפיצול של העורק משתנה גם הוא ויכול לנוע בין הגבול העליון של עצם העצה לבין הגבול העליון של נקב השת הגדול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:עורקי הבטן והאגן
ארמיית הצפון (האימפריה הגרמנית)

ארמיית הצפון הייתה ארמייה גרמנית שפעלה בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועדה להגן על חופי גרמניה מפני פלישה בריטית.

==היסטוריה==
ארמיית הצפון הוקמה ב-2 באוגוסט 1914 על בסיס קורפוס המילואים ה-9 ולמפקדה מונה גנרל מקס פון בהן. הארמייה כללה את קורפוס המילואים ה-9, דיוויזיית הלאנדווהר ה-1 ועוד יחידות לאנדווהר וארטילריה שונים. בסוף אוגוסט 1914 פורקה הארמייה, קורפוס המילואים ה-9 נשלח להשתתף במצור על אנטוורפן ואילו דיוויזיית הלאנדווהר ה-1 נשלחה לחזית המזרחית.

==ראו גם==
* סדר הכוחות הגרמניים בפרוץ מלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.deutsche-kriegsgeschichte.de/kmdost.html Die höchsten Kommandostellen des Heeres.] אתר בגרמנית על צבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה

קטגוריה:ארמיות גרמניות במלחמת העולם הראשונה
המרכז לטניס בישראל - אופקים

המרכז לטניס בישראל - אופקים הוא אחד מ-14 המרכזים של המרכז לטניס בישראל השוכן באופקים. המרכז נמצא מדרום מערב לכיכר השחפים, המסמנת את קצהו הדרומי של הרחוב הראשי בעיר, שדרות הרצל.

==היסטוריה==
המרכז נפתח ב-1990 עם טקס פתיחה שכלל משחק ראווה של שחקנים מישראל ומחו"ל, כאשר מאות ילדים הגיעו בשבועות הראשונים למרכז הטניס הראשון בעיר. המטרה הייתה להקים מרכז טניס בפריפריה ולתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה, על מנת שהילדים יוכלו ליהנות ממשחק הטניס ששוחק ברובו במרכז הארץ. המרכז הוקם הודות לתרומות של יהדות בריטניה ודרום אפריקה יחד עם הסוכנות היהודית וקרן קנדי לי מאנגליה.

==הפעילות במרכז==
במרכז שמונה מגרשי טניס, קיר אימונים מקורה, כיתת לימוד, ממ״דים וגישה לנכים. המרכז מקיים תוכניות מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית פיתוח מוטורי לגילאי 4-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, תוכניות טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית למצטיינים המשלבת אימוני כושר. לגילאי 18 ומעלה מתקיימים חוגי טניס למתחילים ומתקדמים. את מרכז הטניס מייצגות 5 קבוצות בליגה: שתיים בגילאי הנוער ושלוש קבוצות בוגרים. המרכז מארח שלוש תחרויות אזוריות במהלך השנה: בפורים, בסוכות ובחנוכה.

המרכז באופקים מקיים תוכניות רבות למען הקהילה: תוכנית לנוער בסיכון בשיתוף עם עיריית אופקים, תוכנית לילדים בעלי צרכים מיוחדים, תוכנית לעולים חדשים ותוכנית חדשה ללימוד אנגלית. רוב התוכניות ממומנות על ידי תורמים מחו"ל. 

מנהל המרכז הראשון היה שעיה עזר ואחריו ניהלו משה חכמון, משה וקנין (בוגו), אילן ממן, בני שוורץ, חיים ציון, אלכס חנקין ועוזי שעיה. משנת 2021 מנהל את המרכז נדב אברהם.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20151117170041/http://www.tennis.org.il/tennis-ofakim.aspx?c0=13141&bsp=13144&bss53=13144 המרכז לטניס בישראל - אופקים], באתר המרכז לטניס בישראל

קטגוריה:המרכז לטניס בישראל
קטגוריה:אופקים: מבנים
שמואל וילנסקי

הרב שמואל וילנסקי שנודע בכינויו ר' שמואל חרקובר (~ה'תר"ע, 1910 - י' בכסלו ה'תש"ך, 11 בדצמבר 1959) היה ראש ישיבת "בית התלמוד" בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
נולד בחרקוב לרב נחום מאיר הלוי וילנסקי. למד בישיבת שער התורה אצל הרב שמעון שקופ. למד כמה שנים בישיבת ראדין והיה לתלמיד מובהק של הרב נפתלי טרופ. למד זמן קצר בישיבת סלובודקה וסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה עבר ללמוד בישיבת מיר שבה התרכזו אז בחורים מבוגרים רבים ששמם התפרסם בעולם הישיבות בליטא. כמו כמה מחבריו היה מעביר שיעורים לבחורי הישיבה הצעירים.

עם תחילת השואה, נמלט מווילנה יחד עם רבים מתלמידי הישיבה ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות לולדיווסטוק, ממנה לקובה שביפן ומשם לשאנגחאי באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. בהמשך הגיע לארצות הברית.

הוא יסד יחד עם רבי אריה לייב מאלין, רבי לוי קרופני ורבי חיים ויסוקר, ידידיו מישיבת מיר, את ישיבת "בית התלמוד" בברוקלין, בראשה עמד עד פטירתו ביום י' בכסלו ה'תש"ך, 11 בדצמבר 1959. ארונו הועלה לקבורה בישראל ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

עשור לאחר פטירתו לוקטו כמה עשרות משיעוריו לספר נר שמואל

==לקריאה נוספת==
* דוד זריצקי, הניגון הערירי (דמעה על קברו), נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 140–145

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי ישיבת שער התורה-גרודנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת ראדין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:יהודים שהוצלו בשואה על ידי חסידי אומות עולם
אנתוני דואר

אנתוני דוֹאֶר (באנגלית: Anthony Doerr; נולד ב-1973) הוא סופר אמריקני זוכה פרס פוליצר.

==ביוגרפיה==

דואר נולד בקליבלנד, אוהיו וגדל בעיירה נובלטי שבמדינה. הוא בוגר בודין קולג' שבמיין ואוניברסיטת בולינג גרין סטייט שבמדינת הולדתו. הוא סיים את לימודיו בתואר שני באמנויות יפות (MFA) מאוניברסיטת באולינג גרין.

דואר חיבר שני קובצי סיפורים, ממואר, ושני רומנים. סיפורו הקצר הראשון שפורסם לראשונה הופיע במגזין אטלנטיק בשנת 2001. לדבריו, ההשפעות הגדולות ביותר שלו הן הסופרות אן קרסון וקורמאק מקארתי. אוסף הסיפורים הקצרים שפורסם לראשונה היה ספר בשם "אספן הקליפות" (2003), והרומן הראשון שלו, אודות חסד, ראה אור בשנת 2004. ספר הזיכרונות שלו, כשנה בילה ברומא עם משפחתו, ראה אור בשנת 2007.

הרומן השני שלו, כל האור שאיננו רואים (All the Light We Cannot See) פורסם בשנת 2014 וזיכה אותו בפרס פוליצר ובמדליית קרנגי לשנת 2015. הספר תורגם לעברית על ידי שאול לוין ויצא לאור בהוצאת מודן.

מלבד כתיבת ספרים והוצאתם לאור, דואר עבד כפרופסור בתוכנית MFA של אוניברסיטת המדינה של בויסי בכתיבה יוצרת, והוא כותב טור בספרי מדע עבור הבוסטון גלוב. הוא גם כותב לפרסום מקוון בשם "חדשות הבוקר".<ref></ref>

במרץ 2019 פורסם כי נטפליקס תפיק את סדרת הטלוויזיה כל האור שאיננו רואים המבוססת על ספרו זוכה פרס הפוליצר, בבימויו של שון לוי.

==חיים אישיים==
דואר מתגורר עם אשתו ושני בניו התאומים בבויזי, איידהו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://arikglasner.wordpress.com/2015/10/09/על-כל-האור-שאיננו-רואים-של-אנתוני-דואר/ על "כל האור שאיננו רואים"], אריק גלסנר, פורסם במקור במדור לספרות במוסף "7 לילות" של "ידיעות אחרונות"
* [http://www.hebpsy.net/blog_post.asp?id=1586 כל האור שלא נראה], עמיה ליבליך, באתר פסיכולוגיה עברית
* 
* 
* אריק גלסנר, [https://arikglasner.wordpress.com/2015/10/09/על-כל-האור-שאיננו-רואים-של-אנתוני-דואר/ על "כל האור שאיננו רואים"], המדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 9 באוקטובר 2015

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת בואודין
קטגוריה:זוכי מדליית קרנגי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של באולינג גרין
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: סיפורת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973
אנדר ארמור

אנדר ארמור (באנגלית: ) היא חברת ביגוד ספורט אמריקאית שנוסדה ב-1996. בשנת 2005 הפכה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק.

==היסטוריה==
החברה נוסדה על ידי קווין פלאנק, שחקן פוטבול לשעבר באוניברסיטת מרילנד. הוא שאף לייצר חולצות מבדים סינתטיים שינדפו זיעה. בשנת 1995 מצא פלאנק בחנות בדים בד סינתטי והחל לייצר ממנו חולצות דוחות זיעה. בשנת 1996, בהשקעה של 40 אלף דולר הקים את החברה במרתף בית סבתו. פלאנק נסע במשאית בין אוניברסיטאות ושיווק את הבגדים שייצר. באותה שנה הסתכמו מכירות החולצות ב-17 אלף דולר. ב-1997 התרחב קו המוצרים של החברה וכלל גם חולצות המתאימות לחורף, מצחיות וכובעים וזכה להזמנות ב-100 אלף דולר, בעזרתן הקים את המפעל הראשון של החברה באוהיו. בשנת 1998 זכתה אנדר ארמור בחוזה עם ליגת הפוטבול האירופאית. ב-1999 נתנה החברה חסות לסרט הקולנוע "יום ראשון הגדול", בו לבשו שחקני הפוטבול את בגדי החברה. הצעד הגדיל משמעותית את חשיפת החברה. בשנים הבאות יצרה החברה קשרים עם קבוצות ספורט בענפים שונים. ב-2003 העלתה החברה לראשונה קמפיין פרסומות טלוויזיוני וכן פיתחה קו מוצרים לנשים ושנה לאחר מכן לילדים. ב-2005 הונפקה החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. ב-2014 עקפה החברה את אדידס והפכה לחברת ביגוד הספורט השנייה בגודלה בארצות הברית.

==חסויות ושיווק==
בשנת 2010 החתימה החברה את כוכב הפוטבול טום בריידי, שהיה חתום על חוזה חסות עם נייקי. על פי הדיווחים, מלבד תשלום כספי קיבל השחקן גם מניות בחברה. במרץ 2011 חתמה החברה על חוזה חסות ראשון עם קבוצת כדורגל בליגה בכירה כשחתמה עם קבוצת טוטנהאם המשחקת בפרמייר ליג באנגליה.

ב-2011 חתמה החברה חוזה עם כדורסלן סטף קרי מליגת ה-NBA ויצרה מותג על שמו "Curry One" ובהמשך "Curry Two".

באוגוסט 2014 ניסתה החברה להחתים את קווין דוראנט שעמד לסיים את החוזה שלו עם נייקי. אנדר ארמור הציעה לדוראנט סכום שבין 265 ל-285 מיליון דולר, אך בסופו של דבר הדבר לא יצא לפועל והשחקן האריך את החוזה עם נייקי. בדצמבר 2014 החתימה החברה את הטניסאי אנדי מארי, שסיים את ההתקשרות שלו עם חברת אדידס על חוזה ל-4 שנים תמורת 15 מיליון לירות שטרלינג לשנה.

ביוני 2011 חתמה החברה על חוזה חסות עם קבוצת מכבי תל אביב בכדורגל תמורת סכום של 4 מיליון ש"ח בשנה. החוזה נמשך במשך שתי עונות, לאחריו סיימה הקבוצה את ההתקשרות עם החברה.

החברה החתימה את המתאבק המקצועי וכוכב הקולנוע דוויין ג'ונסון "דה רוק" בפרויקט שנקרא פרויקט רוק (Project Rock).

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://fortune.com/2011/10/26/under-armour-gets-serious/ Under Armour gets serious], אתר פורצ'ן
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות ביגוד אמריקאיות
קטגוריה:מותגי הנעלה
קטגוריה:חברות אופנה אמריקאיות
חייקל מילצקי

הרב חיים חייקל זאב מילצקי (ה'תר"ס, 1900 - ליל שבת כ"ה בשבט ה'תשכ"ד, 7 בפברואר 1964) היה רב ומחנך, דמות בולטת בפלג הנובהרדוקאי של תנועת המוסר. ראש ישיבת חיי עולם.

==קורות חיים==
נולד בסלובודקה פרבר קובנה שבליטא בסביבות שנת 1900. למד בצעירותו בישיבת סלובודקה, וכשהתבגר נשלח בידי הסבא מסלובודקה ללמוד אצל הרב אלתר שמואלביץ, חתנו של הסבא מנובהרדוק בישיבת סטוצ'ין, בה התקרב למשגיח הרב לייב חסמן. בראשית מלחמת העולם הראשונה נסגרה הישיבה, והוא נשאר ללמוד במקום.

לאחר המלחמה, במהלך המהפכה הבולשביקית ומלחמת האזרחים ברוסיה נותר ברוסיה כשליח נובהרדוק ופעל במחתרת להפצת תורה לבחורים שהתפזרו מישיבות רבות שנסגרו. הוא הקים ישיבה בקרמנצ'וג ובלובני, בעקבות פעילותו זו נידון למוות אך שוחרר. סיפורי מופת אודות פעילותו בשנים אלו נפוצו בישיבות ליטא בין מלחמות העולם והקנו לו הילה של גיבור תרבות-תורנית.

בשנת 1923 עלה לארץ ישראל והתגורר לצד אישים אחרים מתנועת המוסר בחצר שטרויס הירושלמית. זמן מה כיהן כר"מ בישיבת תפארת ישראל בחיפה, ובהמשך כר"מ וראש ישיבה בישיבת חיי עולם בירושלים במשך עשרים שנה.

בעשרות שנותיו האחרונות היה אדם חולני, ונחשב כ"בעל ייסורים", עובדה שבצירוף סיפורי מסירות הנפש שלו בפעילותו ברוסיה הסובייטית, פרסמה אותו מאד. 

הוא נפטר בליל שבת כ"ה בשבט ה'תשכ"ד, 7 בפברואר 1964 ונקבר בהר המנוחות.

הכיתוב על גבי מצבת קברו נוסח על ידו בצוואתו, אינו כולל תארים רבניים ונחשב חריג בפשטותו וענוותנותו: .

הותיר אחריו ארבעה בנים ובת. אחד מבניו היה הדיין הירושלמי הרב משה יוסף מילצקי (נפטר ה'תש"ע), ונכדו הקרוי על שמו הוא הרב חייקל מילצקי, מחנך לנוער בסיכון וראש ישיבת רש"י בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* דוד זריצקי, בעל הייסורים, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 185–188

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
*[https://www.merkazato.co.il/%D7%A1%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%97%D7%A1%D7%99%D7%93%D7%99%D7%9D-12/ סיפור עם הרב חיים חייקל מילצקי זצ"ל ר"י חיי עולם]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:תנועת המוסר: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבני ישיבת תפארת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
הבחירות הכלליות במיאנמר 2015

ב-8 בנובמבר נערכו בחירות כלליות במיאנמר (לשעבר בורמה). הצבעות נערכו עבור הגופים הפרלמנטריים, להוציא מושבים שמורים לאנשי צבא, כדי למנות חברים לבית העליון, "בית הלאומים", לבית התחתון של אספת האיגוד ("בית הנבחרים"), וכן למוסדות המחוזיים.

הבחירות היו הבחירות החופשיות הראשונות מזה 25 שנה. כ-91 מפלגות התמודדו בבחירות אלו.

במיאנמר היו כ-30 מיליון בעלי זכות הצבעה. כאשר חלק מהתושבים בני הרוהינגיה המוסלמיים, נחשבים כזרים ולכן אינם מורשים להצביע.

המועמדים המובילים היו תיין סיין, נשיא מיאנמר החל ממרץ 2011, ראש ה-USDP ומנהיגת האופוזיציה אונג סן סו צ'י שהובילה את הליגה הלאומית לדמוקרטיה לניצחון מוחץ במערכת הבחירות. למרות הניצחון הסוחף, אונג סן סו צ'י הייתה חסומה מהמינוי לנשיאות, בגלל שבעלה מחזיק באזרחות זרה.

תיין סיין הכריז כי הוא מכבד את התוצאות ומוכן להעברת השלטון בשלום.

== תוצאות ==
=== הבית העליון (Amyotha Hluttaw) ===
{| class="wikitable"
!מפלגה
!אחוז המושבים
!כמות מושבים
|-
|הליגה הלאומית לדמוקרטיה
|57.95
|218
|-
|USDP
|6.82
|30
|-
|מפלגות קטנות\עצמאיים
|10.23
|45
|-
|נציגי הצבא
|25
|110
|-
|סך הכל
|100
|440
|}

=== הבית התחתון (Pyithu Hluttaw) ===
{| class="wikitable"
!מפלגה
!אחוז המושבים
!כמות מושבים
|-
|הליגה הלאומית לדמוקרטיה
|60.27
|135
|-
|USDP
|4.91
|11
|-
|מפלגות קטנות\עצמאיים
|9.82
|22
|-
|נציגי הצבא
|25
|56
|-
|סך הכל
|100
|224
|}

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיאנמר: פוליטיקה
קטגוריה:2015 בפוליטיקה
קטגוריה:מערכות בחירות פרלמנטריות
הליגה הלאומית לדמוקרטיה

הליגה הלאומית לדמוקרטיה (בבורמזית: အမျိုးသား ဒီမိုကရေစီ အဖွဲ့ချုပ်) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית במיאנמר, ובתקופות בהן מתקיימות בחירות במדינה, היא המפלגה הגדולה ביותר במדינה.

המזכירה הכללית של המפלגה מאז הקמתה, היא זוכת פרס נובל לשלום אונג סן סו צ'י.

== היסטוריה ==
את המפלגה ייסדה בספטמבר 1988 אונג סן סו צ'י (בתו של אחד ממייסדי בורמה בשנות ה-40, אונג סן), לאחר שהמדינה עברה הפיכה צבאית בידי החונטה הצבאית ששולטת בצבא.

בבחירות שנערכו בשנת 1990, זכתה המפלגה ברוב של כ-59%, אולם החונטה הצבאית השלטת סירבה להכיר בתוצאות הבחירות. סו צ'י נעצרה במעצר בית למשך 16 שנים לא רצופות עד שחרורה בשנת 2010. בשנת 2001 אפשרה הממשלה למפלגה לפתוח מחדש סניפים ושחררה כמה מפעיליה. סו צ'י שוחררה ממעצרה והחלה מסעות ברחבי הארץ. המפלגה החלה לזכות בתמיכה ציבורי רחבה, דבר שעורר את זעם השלטון. במאי 2003 נרצחו עשרות מחברי המפלגה, ובכיריה (כולל סו צ'י) נעצרו. בשנת 2004 הוצאה המפלגה אל מחוץ לחוק ובשנת 2006 רבים מחבריה עזבו לאחר שטענו על התנכלות מהצבא.

ה-NLD החרימה את הבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר 2010, משום שרבים ממועמדיה הוגבלו בבחירות. בשנת 2011, לאחר תהליך של משא ומתן עם הממשלה, שוחררו 10% מהאסירים הפוליטיים במדינה וחלק מהאיגודים המקצועיים הוחזרו לחוק. בנובמבר של אותה השנה החליטה המפלגה להתמודד בבחירות.

ה-NLD זכתה ברוב מוחץ בבחירות התקדימיות שנערכו בנובמבר 2015.

במסגרת שנערכו ב-8 בנובמבר 2020, זכתה המפלגה ב-396 מתוך 476 המושבים בפרלמנט. הצבא טען שהייתה הונאת בחירות, וביצע ההפיכה הצבאית במיאנמר 2021 במהלכה עצר את בכירי המפלגה, והכריז על מצב חירום למשך שנה, ושייערכו בחירות נוספות – מצב חירום שהוארך בשנתיים שלאחר מכן פעם אחר פעם<ref name=":0"></ref>.

לאחר שהמפלגה מהשלטון הודחה משלטון, רבים מאנשים ירדו למחתרת והקימו ממשלת צללים בשם ממשלת האחדות הלאומית , שאיגדה תחתיה מיליציות שונות המתנגדות לשלטון, והיוותה את כוח ההתנגדות העיקרי לחונטה הצבאית במלחמת האזרחים שהחלה<ref name=":0" />.

נכון לפברואר 2023 שולטת החונטה הצבאית על מוקדי הכוח המרכזיים של המדינה, בעוד צבא ההתנגדות שולט על כ־50-40% משטחי הפריפריה, והמלחמה נמצאת במצב של קיפאון.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיאנמר: מפלגות
ויקטור בודסון

ויקטור בודסון (מימין).
ויקטור ניקולס בודסון (בצרפתית: Victor Bodson, 24 במרץ 1902 – 29 ביוני 1984) היה פוליטיקאי לוקסמבורגי ועורך דין ששימש כשר המשפטים של לוקסמבורג. הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם על פעולותיו להצלת יהודים בלוקסמבורג הכבושה מידי גרמניה הנאצית במהלך השואה.

==נעוריו ובחרותו==
בודסון היה עורך דין בלוקסמבורג, אלוף לוקסמבורג ברכיבה על אופנועים בשנת 1926 ושחיין. לתקופה קצרה היה יושב ראש ארגון המתאגרפים של מדינתו. בשנת 1930 הפך לחבר מפלגת הפועלים הסוציאליסטית של לוקסמבורג (LSAP) . בשנת 1934 נבחר לבית הנבחרים של לוקסמבורג (Chamber of Deputies) ובשנת 1935 הפך לחבר במועצת העיר לוקסמבורג. הוא פעל למען זכויותיהם של תושבי לוקסמבורג שהתנדבו לשרת בשורות הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד ופעל נגד חוק משנת 1937 לשמירה על הסדר החברתי, שכינויו בפי מתנגדיו היה Maulkuerfgesetz (חוק סתימת הפיות) .

==בשנות עליית הנאציזם ומלחמת העולם השנייה==
בודסון התגורר ביישוב על גבול גרמניה-לוקסמבורג, לחופי הנהר סורה , יובל של הנהר מוזל. החל משנת 1933 הוא הציע מחסה בביתו ליהודים גרמנים שנמלטו מגרמניה. הוא הציל באופן אישי, לעיתים על ידי הסעה במכוניתו, כמאה יהודים שביקשו לברוח מגרמניה.

ב-6 באפריל 1940 מונה בודסון לשר המשפטים, העבודות הציבוריות והתחבורה בממשלת לוקסמבורג. עם פלישת גרמניה הנאצית ללוקסמבורג ב-10 במאי 1940 נמלט בודסון ממדינתו לצרפת.

==לאחר מלחמת העולם השנייה==
לאחר שחרור לוקסמבורג שב בודסון ללוקסמבורג. הוא שב לתפקידיו הקודמים בממשלת לוקסמבורג והיה אחראי באופן חלקי לתהליך הדה-נאציפיקציה במדינתו. בשנים 1948 ו-1951 נבחר שוב לבית הנבחרים של לוקסמבורג. הוא נבחר פעם נוספת ב-1964 ומונה לנשיא בית הנבחרים. בשנת 1967 מונה בודסון לחבר הנציבות האירופית מטעם מדינתו.

==הנצחה==
חברת עורכי הדין שייסד בשנת 1923 קיימת עד היום, בשם "Wildgen". גשר ויקטור בודסון, בדרום לוקסמבורג, קרוי על שמו.
בשנת 1966 הוענק לבודסון אות חסידי אומות העולם על ידי יד ושם.

== ראו גם ==
* הצלת יהודים במהלך השואה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:שרי ממשלת לוקסמבורג
קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה
קטגוריה:ילידי 1902
קטגוריה:נפטרים ב-1984
טרוילוס וקרסידה

טרוֹיְלוֹס וקרֵסידָה (באנגלית: Troilus and Cressida) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר, המתרחש במהלך מלחמת טרויה. הכותב התבסס בעיקר על הפואמה באותו השם מאת ג'פרי צ'וסר ועל חיבורים אחרים ששאבו השראה מהומרוס. "טרוילוס וקרסידה" חובר כנראה ב-1602, והועלה לבמה בראשית 1603 על ידי אנשי הלורד צ'מברלין. יחד עם "סוף טוב הכול טוב" ו"מידה כנגד מידה" זהו אחד מ"המחזות הבעייתיים" המובהקים של שייקספיר, שחוקרי יצירתו התקשו למיין לפי סוגה: העלילה נעה בין טרגדיה קדורנית, דרמה וקומדיה בוטה.
ֹ

==עלילה==
היוונים צרים על טרויה מזה שבע שנים. הנסיך טרוילוס, בנו הצעיר של המלך פריאמוס, מתאהב בכהנת קרסידה, בת החוזה קלכס, שעבר אל מחנה האויב לאחר שחזה שהעיר תיחרב. הוא מתוודה בפני דודה פנדרוס, והלה מנסה לשכנע אותה להיעתר לו. בינתיים, בצד השני, מתייעץ המלך אגממנון עם נסטור ואוליסס כיצד להשיב את חמת אכילס, שמסרב להשתתף בלחימה. הגיבור הרטנוני מסתגר באהלו ומתמרמר על שליטו. הנסיך הקטור קורא ליוונים לבחור אלוף לדו-קרב מולו, ואיאס נענה לאתגר. טרוילוס וקרסידה נפגשים והיא מצהירה על אהבתה לו. קלכס משכנע את אגממנון לדרוש את בתו בתמורה לשחרור המצביא השבוי אנטנור, והיא נשלחת אל היוונים כשהיא נשבעת לטרוילוס כי תיוותר נאמנה לו. אוליסס הערמומי אומר ליתר המלכים שהיא אישה בלתי-מוסרית, ומורה לכולם לשק לה. הקטור ואיאס נלחמים, אך מתקשים להרוג איש את רעהו בגלל היותם קרובי משפחה ומסיימים ללא הכרעה. טרוילוס משחד את אוליסס והלה, בהנאה רבה, מובילו למחנה היווני. שם הוא רואה את קרסידה אומרת לדיומדס כי תאהב אותו תמיד. רק מלך איתקה המשועשע מרסן אותו מלהתפרץ ולגלות את הימצאו. בבוקר למחרת מתכונן הקטור לקרב, כשאשתו אנדרומכה ואחותו קסנדרה מזהירות אותו כי היו להן חלומות מבשרי רעה. פטרוקלוס יוצא לצד היוונים ונקטל בידי הנסיך, והדבר משכנע את אכילס לבסוף לחזור. הוא נכשל בקרב מול הקטור בעצמו, אך המירמידונים שלו נופלים עליו מן המארב והם חוטפים את גופתו כשלל. הלחימה מסתיימת ללא הכרעה כשהטרויאנים מצליחים להדוף שוב את היוונים ולמנוע את כיבוש עירם. טרוילוס שוכב גוסס בשדה הקרב ומקלל את פנדרוס במותו.

==קישורים חיצוניים==

* Troilus and Cressida בוויקיטקסט
* 
* 

קטגוריה:מלחמת טרויה
ישראל מובשוביץ

הרב ישראל מובשוביץ (נפטר ה' באב ה'תשכ"ו, 22 ביולי 1966) היה איש תנועת המוסר, משגיח הסניף המרכזי של ישיבת נובהרדוק בביאליסטוק ולאחר מלחמת העולם השנייה ממייסדי וראשי הישיבה בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
נולד בסלונים, הגיע ללמוד בישיבת נובהרדוק ודבק בסבא מנובהרדוק שהיה למורהו הרוחני. עם רבו זה נדד בכל נדודי הישיבה, ולאחר נישואיו התמנה כמשגיח בסניף המרכזי של רשת ישיבות נובהרדוק שעבר אז מהומל לביאליסטוק ובראשו עמד חתנו של "הסבא", הרב אברהם יפה'ן. בזכרונות תלמידיו התבלט הרב מובשוביץ בשלוותו. בראשית מלחמת העולם השנייה ארגן את מילוט בחורי הישיבה לווילנה והגיע עם הקבוצה האחרונה לעיר, ולאחר מכן לבירז'. הוא נקלע לשטח שנכבש בידי הסובייטים בראשית המלחמה והוגלה לסיביר. במחנות העבודה בסיביר המשיך לנהל באופן מחתרתי ישיבות בסגנון נובהרדוק ולאחר שחרורו הגיע לצרפת למחנה עקורים בפרבר הפריזאי באיי.

בהמשך היגר לארצות הברית, בה הקים עם הרב יפה'ן שניצל דרך שאנגחאי, את ישיבת "בית יוסף" נובהרדוק בניו יורק.

הרב מובשוביץ נפטר בה' באב ה'תשכ"ו, 22 ביולי 1966.

==לקריאה נוספת==
* דוד זריצקי, האדם השלו, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 222–225

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:בוגרי ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:משגיחים בישיבות מזרח אירופה
קטגוריה:נובהרדוק (תנועת המוסר)
קטגוריה:משגיחים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:ביאליסטוק: רבנים
פרידריך קרל, נסיך פרוסיה

פרידריך קרל ניקולאוס, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Friedrich Karl Nikolaus von Preußen; 20 במרץ 1828 – 15 ביוני 1885) היה נסיך גרמני מבית הוהנצולרן וגנרל-פלדמרשל פרוסי.

== ביוגרפיה ==
פרידריך קרל נולד בברלין ב-20 במרץ 1828 לקרל, נסיך פרוסיה שהיה אחיהם של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה, ולמריה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתם של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ומריה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה. בשנת 1846 התגייס פרידריך קרל לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1852 הועלה פרידריך קרל לדרגת אוברסט, ובשנת 1854 הועלה לדרגת גנרל מיור. בשנת 1856 הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל לוטננט, בשנת 1857 פיקד לזמן קצר על דיוויזיית המשמר ה-1, ובשנת 1860 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.

במלחמת שלזוויג השנייה פיקד על חיל המשלוח הפרוסי, וזכה בניצחון מוחץ כנגד הכוחות הדניים. במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פרידריך קרל על הארמייה הראשונה, והוביל אותה לניצחון בקרב קניגרץ.

במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פרידריך קרל על הארמייה השנייה, ונטל חלק בקרב גרבלוט ובמצור על מץ. ב-28 באוקטובר הועלה פרידריך קרל לדרגת גנרל-פלדמרשל, כהוקרה על ניצחונותיו בקרבות. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פרידריך קרל חלק בקרבות אורליאן ולה מאן, ומנע מהצרפתים לשחרר את פריז. על פעולותיו בקרבות קיבל פרידריך קרל את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.

לאחר כניעת צרפת מונה פרידריך קרל למפקח הכללי של צבא האימפריה הגרמנית, וקיבל מאלכסנדר השני, קיסר רוסיה דרגת כבוד של גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרוסית.

ב-15 ביוני 1885 מת פרידריך קרל בפוטסדאם.

==משפחתו==
פרידריך קרל נישא למריה אנה, נסיכת אנהלט, בתו של לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ונולדו לו חמישה ילדים:
* מריה, נסיכת פרוסיה (1855 – 1888), התחתנה עם הנדריק, נסיך הולנד, ולאחריו התחתנה עם אלברט, נסיך סקסוניה-אלטנבורג
* אליזבת אנה, נסיכת פרוסיה (1857 – 1895), התחתנה עם פרידריך אוגוסט השני, הדוכס הגדול של אולדנבורג
* אנה ויקטוריה, נסיכת פרוסיה (1858)
* לואיזה מרגרטה, נסיכת פרוסיה (1860 – 1917), התחתנה עם הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן
* פרידריך לאופולד, נסיך פרוסיה (1865–1931)

==אילן יוחסין==

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:נסיכי פרוסיה
קטגוריה:אנשי צבא פרוסים
קטגוריה:מלחמת צרפת–פרוסיה: אישים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגדול של צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי עיטור בית הוהנצולרן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1828
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1885
אלברכט גוסטב פון מאנשטיין

אלברכט גוסטב פון מאנשטיין (בגרמנית: Albrecht Gustav von Manstein; 24 באוגוסט 1805 – 11 במאי 1877) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת שלזוויג השנייה, במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובמלחמת צרפת–פרוסיה, והיה סבו המאמץ של גנרל-פלדמרשל אריך פון מאנשטיין.

== ביוגרפיה ==
פון מנשטיין נולד בקויקרן ב-24 באוגוסט 1805 לאביו אלברכט ארנסט פון מאנשטיין ואשתו קרולינה ארנסטינה פון ציצילסקי. בשנת 1822 התגייס פון מאנשטיין לצבא הפרוסי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1864 הועלה פון מאנשטיין לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-6, עימה לחם במלחמת שלזוויג השנייה.

במלחמת אוסטריה–פרוסיה פיקד פון מאנשטיין על יחידות המילואים של הארמייה הראשונה, וקיבל על פעולותיו את עיטור הפור לה מריט, ובשנת 1867 מונה למפקד הקורפוס ה-9.

במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 פיקד פון מאנשטיין על הקורפוס ה-9, ונטל חלק בקרבות גרבלוט ובמצור על מץ. לאחר נפילת האימפריה הצרפתית השנייה נטל פון מאנשטיין חלק בקרבות אורליאן ולה מאן.

בשנת 1873 פרש פון מאנשטיין לביתו, וב-11 במאי 1877 מת פון מאנשטיין בפלנסבורג.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אנשי צבא פרוסים
קטגוריה:מלחמת צרפת–פרוסיה: אישים
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1805
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1877
עיר קיסרית חופשית

הערים הקיסריות החופשיות, 1792
עיר קיסרית חופשית (בגרמנית: Freie Reichsstadt או Freie und Reichsstädte; בלטינית: urbs imperialis libera) הייתה עיר במעמד מיוחד בקיסרות הרומית הקדושה, שפירושו כפיפות ישירה לקיסר האימפריה הרומית הקדושה (ולא למעמד-ביניים שלטוני במסגרת פיאודלית כגון נסיכות), אוטונומיה ונציגות בדיאט (האספה הפרלמנטרית) של הקיסרות.

== התפתחות ==
ערים קיסריות או ערים אימפריאליות (Reichsstädte; Urbes imperiales) הן ערים שנוסדו על ידי קיסרי האימפריה בין המאה ה-10 עד המאה ה-13 בשל סיבות כלכליות ופוליטיות והוכפפו, במנותק ממיקומן הגאוגרפי, ישירות לשלטון המרכזי, תוך מתן פריווילגיות ושלטון עצמי. המעמד הוסדר במהלך המאה ה-14. דוגמאות לערים כאלו הן ערי הדקאפול של אלזס (אגנו, קולמר, קייזרסברג, מונסטר, אוברנה, רוֹסַיְם, סֵלֵסְטַה, טורקהיים, ויסמבור, מילוז, סלץ ולנדאו).

ערים חופשיות (Freie Städte; Urbes liberae) היו ערים שהיו כפופות לנסיכות-בישופות וצברו כוח ומעמד שאיפשר להן לזכות בזכויות יתר של שלטון עצמי ולזכות בהגנת הכתר תוך ניצול מאזני כוחות פנימיים. דוגמאות לערים אלה הן בזל, שטרסבורג, אאוגסבורג וקלן וכן ערי הברית השוואבית.

במהלך המאה ה-15 הטשטש מקור ה"חופשיות" של העיר וההבדל בין "עיר קיסרית" ל"עיר חופשית", תוך יצירת המונח "עיר קיסרית וחופשית" (Freie und Reichsstädte). במהלך ימי הקיסרות זכו ערים במעמד זה ולעיתים איבדו אותו לטובת הכללת העיר בנסיכות. בשנת 1489 הותר לערים החופשיות לשלוח נציגות לדיאט, אך הצבעתן נחשבה למייעצת בלבד (votum consultativum). לאחר שלום וסטפאליה (1648) זכו נציגי הערים במעמד מלא בדיאט (votum decisivum), אף שלא פעלו בעצה אחת, אלא בקואליציות עם נציגים אחרים של מעמדות האצולה בעלת האדמות והכמורה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.britannica.com/topic/imperial-city-Holy-Roman-Empire ערך], אנציקלופדיה בריטניקה

*
קטגוריה:האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:ערי ימי הביניים
אמיר הספרי

אמיר הספרי (נולד ב-24 במאי 1970) הוא פרסומאי, תסריטאי ובמאי ישראלי.

הספרי נולד ברמת גן למשפחה ציונית דתית. 

למד בישיבה התיכונית מדרשית נעם בפרדס חנה. הוא בוגר החוג לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

==עבודתו המקצועית==
* בשנת 2004 כתב וביים את הסרט העלילתי שושלת שוורץ (בימוי משותף עם שמואל הספרי)
* בשנת 2005 ביים את הסרט התיעודי "סדקים" בהפקת un development עבור ערוץ 8
* בשנת 2009 ביים את קמפיין הליכוד לבחירות לכנסת השמונה עשרה
* בשנת 2015 ניהל את קמפיין הבחירות של מרצ לבחירות לכנסת העשרים

==משפחתו==
דודו הוא המחזאי והבמאי שמואל הספרי, ודודתו היא חנה אזולאי הספרי. הספרי נשוי לעיתונאית "הארץ" שני ליטמן ואב לשתי בנות.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:משפחת הספרי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קטגוריה:יוצאים בשאלה
חוק המכשיר

חוק המכשיר (באנגלית: Law of the Instrument; ידוע גם בשם הפטיש של מאסלו) הוא מושג שמשמעו הסתמכות יתרה על כלי מוכר, או בניסוח אחר: אדם המבקש לפתור בעיה מוצא עצמו לעיתים קרובות מוגבל על ידי הכלים והטכניקות שהוא מכיר.

המושג נוסח לראשונה על ידי הפילוסוף האמריקאי-ישראלי אברהם קפלן בספרו The Conduct of Inquiry (1964), שבו כתב: "תן לילד קטן פטיש, והוא יגלה שכל מה שהוא נתקל בו טעון חבטה. לא מפתיע במיוחד לגלות שמדען מנסח בעיות באופן כזה שכדי לפתור אותן צריך להשתמש באותן טכניקות ממש שהוא עצמו מוכשר בהן".

ב-1966 הציג את המושג הפסיכולוג האמריקאי אברהם מאסלו, בניסוחו המוכר יותר: "אם כל מה שיש לך הוא פטיש, הכול נראה כמו מסמר.":

המושג משמש בביקורת על שימוש בכלים שאינם תקפים או בגישות בלתי-רלוונטיות. דוגמה לכך נמצאת בדבריו של הפסיכולוג האמריקאי נורמן גרמזי , שביקר את גישתה של הפסיכולוגיה הקלינית:

==מושגים קרובים==
* היפותזת ספיר-וורף
* הטיית האישוש
* אפקט פנס הרחוב ("לחפש את המטבע מתחת לפנס")
* דפורמציה מקצועית ()
* שינוי פרדיגמות ()
* טעות של קטגוריה ()

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגיה קוגניטיבית
קטגוריה:טעויות חשיבה
סטוצ'ק לוקובסקי

סטוצ'ק לוקובסקי (בפולנית: Stoczek Łukowski) היא עיירה במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר שווידר (Świder), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1546 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1815 נכללה העיירה בשטחי פולין הקונגרסאית, ובפברואר 1831 נערך בה קרב מרכזי במהלך מרד נובמבר, בין המורדים הפולנים לגייסות האימפריה הרוסית. כמו כן, הייתה העיירה לאחד ממרכזי מרד ינואר נגד הרוסים, ובשנת 1867 ניטלו מהיישוב בשל כך זכויותיו העירוניות. זכויות אלה הושבו ליישוב בשנת 1916.

==יהודי סטוצ'ק לוקובסקי==
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. בקיץ 1937 נערכו ביהודי העיירה פרעות, בהן נפצעו למעלה מ-30 יהודים.

באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה. בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו מתו רבים מהם ממגפת טיפוס הבהרות.

בסוף אוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, ושילחו את יושביו לגטו פריסוב, תוך רצח כ-100 מהיהודים בדרך. משם שולחו יהודי העיירה כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לובלין (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לובלין (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
טימון איש אתונה

טימון איש אתונה (באנגלית: Timon of Athens) הוא מחזה מאת ויליאם שייקספיר ועוסק במיזנתרופ המפורסם בשם זה המוזכר בכתבי פלוטרכוס כמי שחי בימי המלחמה הפלופונסית. נראה ששייקספיר ערבב גם בינו לפילוסוף טימון מפליוס. כיום מקובל על מרבית חוקרי התיאטרון כי כתב את ההצגה יחד עם מחבר נוסף, תומאס מידלטון, כנראה סביב 1605. ככל הידוע, המחזה לא הועלה על הבמה בימי חייו, וההופעה המתועדת הראשונה היא מ-1674. לצד ההיסטוריון היווני, הוא ומידלטון שאבו בעיקר מהגרסה שנדפסה ב"ארמון התענוגות" לוויליאם פיינטר, אסופת סיפורים שיצאה לאור ב-1566. ההצגה ממוינת לרוב כטרגדיה, אף כי מאפייניה הקומיים הביאו חוקרים לשייכה ל"מחזות הבעייתיים" של שייקספיר, הנעדרים סוגה ברורה.

==עלילה==
טימון הוא אזרח אתונאי עשיר, טוב לב ונדיב, המרעיף מתנות וכסף על שפע החנפנים הנצלנים הסובבים אותו. הוא משחד את אבי הנערה שמשרתו מחזר אחריה כדי שיתיר להם להינשא, פודה את חובו של ידיד, ומבזבז לאין שיעור על דברים דומים. רק משרתו פלאביוס, המסור לו באמת ובתמים, מנסה להבהיר לו את המצב לאשורו. טימון עורך לידידיו משתה במהלכו הוא נושא נאום על חשיבותה של הרעות. הפילוסוף הציני ושונא-האדם אפמנטוס, הנוכח בחגיגה, עולב בטימון בבוז על תמימותו ומגחך על האורחים. העשיר מתקשה להבין את רשעותו.

פלאביוס מודיע לטימון שפזרנותו הרבה כילתה את ממונו, ועתה הוא שקוע בחובות. נושיו מגיעים כדי לתבוע את כספם. הוא המום וזועם על המשרת, אותו הוא מאשים בכך שלא סיפר לו על כך קודם. פלאביוס עונה כי אמר לו זאת פעמים רבות. טימון משגר שלושה ממשרתיו לאנשים אותם הציל מצרה קודם כדי שיבואו לעזרו, אך כולם דוחים אותם בקש. 

בינתיים, אחד מקציניו של המצביא אלקיביאדס קוטל אדם במהלך ריב. הרשויות מחליטות להוציאו להורג כעונש, אך הוא עצמו מוחה בטענה שהאיש פעל מתוך זעם. בתגובה, הוא מוצא לגלות. מר נפש, אלקיביאדס מחליט לנקום באתונה. 

טימון המזועזע מזמין את כל ידידיו למשתה נוסף. הם באים ברצון, אך מגלים שהכין להם אך מים ואבנים. הוא משליך עליהם עפר, מקלל אותם ומכריז כי עתה הוא שונא את כל בני-האדם. חסר כל, הוא יוצא מחוץ לעיר כדי להתקיים על שורשים ועשבים. בעודו מחפש מזון הוא מוצא אוצר זהב. פלאביוס בא לחפשו כדי לתת לו כסף, והוא משבחו כאדם הישר היחיד בתבל. הם נתקלים באפמנטוס, אך עתה טימון ציני אף יותר ממנו והשניים עולבים זה בזה באכזריות. צבאו של אלקיביאדס עובר לידם: העשיר תורם לו את מרבית זהבו כדי שיכבוש את אתונה. הוא מעניק עוד לשני גנבים, כדי שיפרצו לכל הבתים שיוכלו, ולשתי זונות, על מנת שיפיצו מחלות מין. חבריו של טימון שומעים על האוצר ומתקהלים אליו, אך הוא מגרש אותם בקללות ודוחה גם את נציגי השלטון, שרוצים בעזרתו נגד אלקיביאדס. המצביא כובש את אתונה. טימון מת בקללו את המין האנושי. 

==קישורים חיצוניים==

* The Life of Timon of Athens בוויקיטקסט
* 
* 
*
עיטור השירות (משטרת ישראל)

עיטור השירות הוא העיטור הרביעי בחשיבותו בין עיטורי משטרת ישראל, המוענק על ידי המפכ"ל לשוטר עבור: 
במקרה שבו מקבל העיטור חזר ועשה מעשה שעליו הוא ראוי לעיטור מאותו סוג, יקבל במקומו תוספת של תג לעיטור. בניגוד לעיטורי המשטרה האחרים, עיטור השירות יכול להיות מוענק לאיש משטרה בלבד.

הענקת העיטור מתבצעת לאחר השלמת תהליך המלצות ואישורים מדורג, החל בממליץ, ולאחריו מפקד המחוז או ראש האגף הרלוונטי אשר מעבירים את המלצתם לוועדת העיטורים. ועדת העיטורים מנהלת תהליך של בדיקת ההמלצות, הממצאים, והעדויות בקשר עם האירוע שבגינו הועברה ההמלצה, ומעבירה את מסקנותיה למפכ"ל אשר מקבל את ההחלטה הסופית בנושא.

אם מקבל העיטור אינו בין החיים ניתן להעניקו לבן משפחתו הקרוב.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.police.gov.il/Doc/pkodotDoc/sug_2/050512_1.pdf עיטור השירות] באתר משטרת ישראל

קטגוריה:עיטורי משטרת ישראל ושירות בתי הסוהר
קבוצת ארמיות אפריקה

קבוצת ארמיות אפריקה (בגרמנית: Heeresgruppe Afrika) הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
קבוצת ארמיות אפריקה, נוסדה ב-23 בפברואר 1943, בתוניסיה. בתור מסגרת פיקודית ליחידות גרמניות ואיטלקיות, שנשלחו לתוניסיה החל מנובמבר 1942, כדי למנוע את כיבושה על ידי כוחות בעלות הברית, לאחר שהאחרונים השתלטו על מרוקו ואלג'יריה במסגרת מבצע לפיד. הקבוצה איחדה תחתיה את ארמיית הפאנצר אפריקה, ואת הארמייה הראשונה של הצבא המלכותי האיטלקי. הקבוצה נקראה בתחילה בשם קבוצת הפאנצר אפריקה, אולם בהמשך נקראה קבוצת ארמיות אפריקה. כמפקד הקבוצה מונה מפקד קורפוס אפריקה לשעבר ארווין רומל. 

ב-28 בפברואר 1943, נקרא רומל לשוב לגרמניה וכמחליפו מונה הנס-יירגן פון ארנים, שפיקד על הקבוצה במהלך המערכה בתוניסיה. במאי הכריע לבסוף יתרונם המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה. לא הייתה כניעה אחת גדולה של כל הקבוצה, וארנים עצמו נכנע ב-13 במאי.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Heeresgruppen/HeeresgruppeAfrika.htm Heeresgruppe Afrika] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.axishistory.com/axis-nations/147-germany-heer/heeresgruppen/2607-heeresgruppe-afrika Heeresgruppe Afrika], באתר Axis History 

אפריקה
קבוצת ארמיות F

קבוצת ארמיות F (בגרמנית: Heeresgruppe F הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שהוצבה בבלקן.

==היסטוריה==
הקבוצה נוצרה ב-12 באוגוסט 1943 בעיר ביירוית שבגרמניה. כמפקדה הראשון שימש מקסימיליאן פון וייכס, שהיה גם האוברבפסלהאבר זידאוסט, היינו המפקד העליון של אזור המזרח. קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה להילחם בפרטיזנים יוגוסלביים ויוונים שהחלו לצבור כוח. המבצע העיקרי שניהלה היה פינוי הצבא הגרמני מיוון ויוגוסלביה בספטמבר-נובמבר 1944, לנוכח האיום שתנותק בידי הצבא האדום. וייכס שיקר לפיקוד העליון והציג את הנסיגה המחושבת כאילוץ תחת מתקפת אויב כבדה. ב-23 במרץ 1945 פורקה הקבוצה, ויומיים לאחר מכן ב-25 במרץ הועבר וייכס סופית לעתודה, ואת תפקיד האוברבפסלהאבר זידאוסט קיבלה קבוצת ארמיות E.

==מצבת כוחות==
הקבוצה כללה את היחידות הבאות:
* ארמיית הפאנצר השנייה
* קבוצת ארמיות E
==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Heeresgruppen/HeeresgruppeF.htm Heeresgruppe F] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.axishistory.com/axis-nations/147-germany-heer/heeresgruppen/2613-heeresgruppe-f Heeresgruppe F], באתר Axis History 

קטגוריה:זירת מזרח אירופה במלחמת העולם השנייה
F
קבוצת ארמיות E

קבוצת ארמיות E (בגרמנית: Heeresgruppe E) הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.

==היסטוריה==
קבוצת הארמיות נוסדה ב-1 בינואר 1943 על בסיס הארמייה ה-12, ולמפקדה מונה אלכסנדר להר. קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה ללחום נגד פרטיזנים ביוון וביוגוסלביה. ההוראות שקיבלו אנשי הקבוצה היו ברורות מאוד, כנגד כל גרמני הרוג, יש להרוג 10 אזרחים, וכנגד כל עשרה גרמנים הרוגים יש להשמיד כפר שלם. במסגרת מילוי הוראות אלו ביצעו אנשי הקבוצה שני פשעי מלחמה מחרידים טבח קלבריטה, וטבח דיסטומו. יתר על כן, כאשר איטליה הפשיסטית נכנעה בפני בעלות הברית בספטמבר 1943, ביצעו אנשי הקבוצה את טבח קפלוניה במהלכו דיוויזיה איטלקית שלמה שכללה 5,000 חיילים איטלקיים, נטבחה. קבוצת הארמיות לקחה חלק בולט במערכת הדודקאנס, כאשר כבשה את האיים הדודקאנסיים מידי האיטלקים והבריטים שהחזיקו בהם.

באביב של שנת 1945, בעת נסיגתם של כוחות הוורמאכט מהבלקן, קבוצת הארמיות נסוגה להונגריה, אם כי כמה יחידות עברו לאוסטריה ודרום גרמניה. להר ניסה להגן על קרואטיה, שהותקפה בו זמנית בידי הצבא הבריטי והצ'טניקים בפיקודו של טיטו. ב-25 במרץ 1945, פורקה קבוצת ארמיות F ואוחדה עם קבוצת ארמיות E. ב-8 במאי של אותה שנה, בעקבות כניעת גרמניה, נמלטו מרבית חיילי הקבוצה לאוסטריה, ורבים מהם נתפסו בידי פרטיזנים יוגוסלבים. להר עצמו נכנע עם חלק הארי של הקבוצה לצבא הבריטי, וב-15 במאי הוסגר על ידי הבריטים ליוגוסלביה. ביוגוסלביה נידון להר על חלקו בהפצצת בלגרד ללא הכרזת מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג בבלגרד ב-26 בפברואר 1947. רבים מאנשי הקבוצה שנכנעו לידי הצבא היוגוסלבי, נרצחו במה שנודע כ-"טבח בלגרד".

אחד מהחיילים המפורסמים שלחמו בקבוצה היה קורט ולדהיים, לימים נשיא אוסטריה ומזכ"ל האו"ם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Heeresgruppen/HeeresgruppeE.htm Heeresgruppe E] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.axishistory.com/axis-nations/147-germany-heer/heeresgruppen/2612-heeresgruppe-e Heeresgruppe E], באתר Axis History 
* [http://db.yadvashem.org/deportation/agencyDetails.html?language=en&itemId=11090332 Heeresgruppe E] באתר יד ושם 
* [http://www.niehorster.org/011_germany/43-oob/43-01-01/hgr_e.html Army Group E] באתר World War II Armed Forces 
* [http://www.diedeutschewehrmacht.de/Heeresgruppe%20E.htm Heeresgruppe E] באתר Die Deutsche Wehrmacht 

קטגוריה:זירת מזרח אירופה במלחמת העולם השנייה
E
מורה מחליף

מורה מחליף (באנגלית: Detachment) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2011 העוסק במערכת החינוך התיכוני. את הסרט ביים טוני קיי בכיכובו של אדריאן ברודי בתפקיד הראשי.

==עלילה==
הסרט מתאר את קורותיהם של מספר אנשי מערכת החינוך של בית ספר תיכון כושל במהלך חודש אחד מנקודת מבטו של מורה מחליף בשם הנרי ברת'ס (אדריאן ברודי).
בסרט מתוארות מספר עלילות משנה בחייו של הנרי הקשורות לשלוש נשים המופיעות בחייו. הראשונה היא אריקה (סאמי גייל) זונה צעירה, חסרת בית אשר הנרי לוקח תחת חסותו ומאפשר לה להתגורר בביתו. השנייה היא שרה (כריסטינה הנדריקס) מורה בבית הספר המפתחת מערכת יחסים עמו והשלישית היא מרידית' (בטי קיי) תלמידה בכיתה של הנרי הסובלת ממצוקה אישית ובעיות חברתיות. לשלוש הנשים השפעה גדולה על חייו של הנרי ודרך היחסים עימם הוא מתעמת עם צדדים שונים באישיותו. בנוסף, הוא מתמודד עם עברו וזכרונותיו מגיל צעיר של התאבדותה של אימו וכמו כן עם מותו המתקרב של סבו שנמצא על ערש דווי.

עלילות משנה נוספות בסרט מתארות את מנהלת בית הספר, קארול (מרשה גיי הארדן) אשר מתמודדת עם פיטוריה המתקרבים, את יועצת בית הספר, דר' פארקר (לוסי לו) אשר מתמודדת עם הקושי למלא את תפקידה במערכת שאינה מעריכה את מאמציה.

==ביקורות==
הביקורות לסרט היו מעורבות, ולפי אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" הוא קיבל ציון של 57% באתר וציון של 74% על ידי הקהל.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה