OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לילהאמר

לילהאמר (בנורווגית: Lillehammer) היא עיר בנורווגיה. פירוש השם: "פטיש 
קטן", כלומר שאליו נקשרות הסירות. זוהי העיר הגדולה במחוז ינלנה.
תושביה הראשונים הגיעו בתקופת הברזל, ובמאה ה-19 שימשה כמרכז מסחר אזורי. עיריית לילהאמר פעילה משנת 1838. לעיר נוף ציורי המורכב מבתי עץ ישנים על רקע הררי, המשקיפים על גדות אגם המיוסה ונהר הגודברנדסדלסלאגן.

הסופרת זוכת פרס נובל סיגריד אונדסט התגוררה בה.

העיר התפרסמה לאחר שהתקיימו בה אולימפיאדת החורף ה-17 ב-1994, ואירוויזיון הילדים ב-2004.

בשנת 1973 נרצח בלילהאמר המלצר אחמד בושיקי על ידי המוסד במסגרת מבצע זעם האל, כאשר נחשד בטעות כעלי חסן סלאמה לאחר שבכיר באש"ף מסר לו ניירות.

בשנת 2016 אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים לנוער ה-2.

==ראו גם==
* פרשת לילהאמר

==קישורים חיצוניים==

* 
[http://norway.co.il/לילהאמר-lillehammer/ לילהאמר] באתר נורווגיה
* 

קטגוריה:נורווגיה: ערים
קטגוריה:ערים שאירחו משחקי חורף אולימפיים
*
קטגוריה:מזרח נורווגיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1838
הוגו פרס

הוגו ארנסטו פרס (בספרדית: Hugo Ernesto Pérez Granados, נולד ב-8 בנובמבר 1963) הוא כדורגלן עבר אמריקאי, לשעבר מאמן נבחרת אל סלוודור.

פרס נולד באל סלוודור. היה חלק מנבחרת ארצות הברית שהשתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ובמונדיאל 1994. פרס עזר לנבחרת להעפיל לאולימפיאדת סיאול (1988) ולמונדיאל 1990, אבל החמיץ אותם בשל פציעות. ב-1991 זכה פרס בתואר הכדורגלן האמריקאי של השנה.

פרס, שהגיע לארצות הברית בגיל 11, שיחק בטמפה ביי רודיס ובסן דייגו סוקרס מליגת ה-NASL. הוא שיחק בנבחרת ארצות הברית בין השנים 1984 ו-1994, במהלכן שיחק 64 משחקים וכבש 16 שערים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים סלוודורים
קטגוריה:כדורגלנים אמריקאים
קטגוריה:קשרי כדורגל סלוודורים
קטגוריה:קשרי כדורגל אמריקאים
קטגוריה:כדורגלני אל-איתיחאד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארצות הברית
קטגוריה:מאמני כדורגל אמריקאים
קטגוריה:כדורגלנים אולימפיים אמריקאים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:כדורגלני גביע הזהב 1991
קטגוריה:כדורגלני גביע פהד 1992
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה בארצות הברית
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
יאן מרטל

יאן מרטל (באנגלית: Yann Martel; נולד בספרד ב-25 ביוני 1963) הוא סופר קנדי.

כבן לזוג דיפלומטים, נדד בילדותו במקומות רבים: קוסטה ריקה, צרפת, מקסיקו, אלסקה וקנדה. את חייו הבוגרים בילה בטיולים ברחבי העולם. הוא שהה בטורקיה, איראן, ישראל והודו. לאחר שסיים לימודי פילוסופיה בקנדה, באוניברסיטת טרנט, פתח בגיל 27 בקריירת כתיבה. כתיבתו מושפעת ממגוון התרבויות בהן ביקר.

ספרו הידוע ביותר הוא "חיי פיי". גיבורו הראשי, פיי פאטל, הוא ילד הודי טמילי, אשר ניצל מספינה טובעת בסירת הצלה שבה גם מספר חיות טרף, ביניהן טיגריס בנגלי. פיי נאלץ לבלות את שארית מסעו בים עם בעלי החיים, ומתפתחים ביניהם יחסים מיוחדים. הספר תורגם לשפות רבות, הפך לרב מכר וזכה במספר פרסים ספרותיים, ביניהם פרס בוקר לשנת 2002. לצורך כתיבת הספר בילה מרטל חצי שנה בהודו, במהלכה ביקר במקדשים, מסגדים, כנסיות וגני חיות.

באוקטובר 2005, ביקר יאן בישראל, לצורך תחקיר לספרו הבא, "באטריס ו-וירג'יל", אשר עסק בשואה באופן אלגורי. 

באפריל 2007, לאחר שהזדעזע מחוסר העניין שהפגין ראש ממשלת קנדה סטיבן הרפר בערב הוקרה לתרבות הקנדית, החליט מרטל לשלוח לו אחת לשבועיים ספר מלווה במכתב, ולתעד זאת באתר אינטרנט שהקים לכך, במיוחד.

==ספרים==
* העובדות שמאחורי בני רוקאמאטיו מהלסינקי (1993)
* Self (1996)
* חיי פיי (2001)
* We Ate the Children Last (2004)
* Beatrice and Virgil (2010)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070520193547/http://www.whatisstephenharperreading.ca/the_story_behind_this_website.html What is Stephen Harper Reading]
* 
* 
* 
* 
* [http://peopleofthebook.co.il/article.php?id=202 ביקורת על ספרו "וירג'יל וביארטיס"], פורטל אנשי הספר
* 
* 

קטגוריה:סופרים קנדים
קטגוריה:זוכי פרס בוקר
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1963
פיוטר נובאק

פיוטר (פיטר) נובאק (נולד ב-5 ביולי 1964 בפבינייס) הוא כדורגלן עבר פולני.
== קריירה ==
נובאק החל את הקריירה שלו בגיל 15, בקבוצת WLOK פבינייס, ב-1979, בה שיחק ארבע עונות. לאחר מכן שיחק נובאק ב-זבישה בידגושץ', במוטור לובלין, ובוידזוו לודז', לפני שעבר ב-1990, לבקירקויספור מהליגה הטורקית הראשונה. לאחר מכן שיחק נובאק ביאנג בויז ברן ובדינמו דרזדן, לפני שעבר ב-1994, לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. אחר כך עבר נובאק למינכן 1860, שם שיחק עד 1998. בשנים אילו זכה נובאק בתואר הפליימייקר של השנה בבונדסליגה (1996) ובתואר הכדורגלן הפולני של השנה (1996).

ב-1998, עבר נובאק לשיקגו פייר מליגת ה-MLS האמריקאית. בשנה זו, הוביל נובאק את שיקגו לזכייה בגביע ה-MLS ונחשב לאחד השחקנים הטובים בליגה. נובאק הוביל את שיקגו לשתי זכיות בגביע ארצות הברית הפתוח (1998, 2000), תוך כדי שהוא משחק 114 משחקים בקבוצה, כובש 26 שערים ומבשל 42 בישולים. נובאק שיחק בשיקגו עד שנת 2002, לאחר מכן עבר לניו אינגלנד רבולושן, אבל מיד לאחר שעבר הוא הודיע על פרישה מכדורגל מקצועני. בתחילת עונת 2004, מונה נובאק למאמן די.סי. יונייטד, ועזר לה לזכות בגביע ה-MLS בפעם הרביעית. בסוף שנת 2005 נבחר נובאק להרכב כל הזמנים ב-MLS. בשנים 2007 עד 2009 היה עוזר מאמן נבחרת ומאמן נבחרת . בשנים 2010 עד 2012 היה מאמן קבוצת פילדלפיה יוניון.

נובאק היה שחקן מפתח בנבחרת פולין, ואף היה קפטן שלה במשך שלוש שנים. ב-24 משחקים בנבחרת כבש נובאק שלושה שערים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים פולנים
קטגוריה:קשרי כדורגל פולנים
קטגוריה:כדורגלני יאנג בויז ברן
קטגוריה:כדורגלני מינכן 1860
קטגוריה:כדורגלני שיקגו פייר
קטגוריה:מאמני כדורגל פולנים
קטגוריה:כדורגלני דינמו דרזדן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פולין
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1964
ברוד צ'אנל

ברוד צ'אנל (באנגלית: Broad Channel) היא שכונה שנמצאת באי בשם זה ברובע קווינס בעיר ניו יורק.

השכונה מצויה בחלקו הדרומי של האי ומתגוררים בה כ-3,000 תושבים. זהו האי המיושב היחידי במפרץ ג'מייקה וחלקו הצפוני מהווה חלק מאתר הנופש הלאומי גייטווי.

השכונה נמצאת בין שכונת האוורד ביץ' לשכונת רוקאווי ומחוברת אליהם בגשרים המצויים משני צדי האי.
שני הגשרים מקושרים באמצעות שדרת קרוס ביי החוצה את האי מצפון לדרום.

לרכבת התחתית של ניו יורק יש תחנה באי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060413143133/http://www.forgotten-ny.com/YOU%27D%20NEVER%20BELIEVE/Broad%20Channel/channel.html ברוד צ'אנל]
* [http://maps.google.com/maps?q=broad+channel+new+york&ll=40.619034,-73.831387&spn=0.062264,0.116764&t=h&hl=en תצלום לוויין גוגל]
* [http://maps.google.com/maps?q=broad%20channel%20new%20york&spn=0.088501%2C0.155668&hl=en מפת גוגל]
* [https://web.archive.org/web/20070311071835/http://terraserver-usa.com/image.aspx?t=1&s=14&x=187&y=1404&z=18&w=1&qs=%7cbroad+channel%7cny תצלום לוויין]

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:קווינס: שכונות
צ'ימני סוויפס

איי צ'ימני סוויפס (באנגלית: Chimney Sweeps Islands) הם שני איונים המצויים בחלקו הצפוני של מפרץ סיטי איילנד בעיר ניו יורק. אלה הם חלק מקבוצה של 20 איים שנמצאים בגבולות מחוז ברונקס המכונים "אבני המדרגות של השטן". על פי הפולקלור, על פי ההערכה, "אבני הצעד של השטן" נוצרו במהלך התכתשות בין שבט מקומי לשטן. בכל פעם שהשטן הניח את כף רגלו למים, הגיחה אדמת אדמה קטנה.<ref></ref> האיים מהווים את ההפרדה בין מפרץ סיטי הרבור למפרץ פלהם, והם מהווים חלק מסלע היסוד עליו בנויה העיר ניו יורק.

==מקור השם==
מקורו של שם האיים "איי מטאטאי הארובות" אינו ידוע. אגדה אורבנית מספרת שהאי נקנה על ידי מנקה ארובות שהתעשר, אולם ככל הנראה שם האיים מקורו בצורתם, הדומה לצורת המטאטא של מנקה הארובות.

==בעלי חיים==
האיים מהווים חלק מפארק מפרץ פלהם ומנוהלים על ידי מחלקת הפארקים והפנאי של העיר ניו יורק.
באיים קיני שחפים וכן קיני אנפה כחולה.

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:מדינת ניו יורק: איים לא מיושבים
קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:הברונקס
היי איילנד

היי איילנד (האִי היי, באנגלית: High Island) הוא אי קטן המהווה חלק מקבוצת איי פלהם בעיר ניו יורק. האיים מצויים בין מפרץ סיטי איילנד לבין מפרץ פלהם במפרץ לונג איילנד.

האי היי מחובר ללונג איילנד בגשר וכן, כאשר מתרחש שפל נמוך ביותר, הוא מתחבר ליבשה במצר יבשה צר.

== היסטוריה ==
עד חלקה האחרון של המאה ה-19 נקרא האי "האי ספקטקל" (Spectacle Island). האי היה, ועודנו, אי פרטי. בעבר שימש אתר נופש והיו בו קוטג'ים להשכרה. כיום הוא מהווה רכוש של תחנות רדיו מבית CBS ונמצאים עליו מתקני שידור.

האי אינו מיושב אולם עובדים בו צוותי תחנות הרדיו. גובהו של הגבוה במגדלי השידור - 165 מטרים.

ב-27 באוגוסט 1967 התרסק מטוס פרטי ופגע במגדל השידור. בשל האירוע נבנה מגדל השידור מחדש, ונוסף לו מגדל גיבוי, נמוך יותר.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://maps.google.com/maps?q=city+island,+bronx,+new+york&ll=40.859367,-73.785864&spn=0.003251,0.005429&t=k&hl=en תצלום לוויין של האי] באתר גוגל
* [http://www.terraserver.com/imagery/image_gx.asp?cpx=-73.786903&cpy=40.847198&res=8&provider_id=305 תצלום לוויין של האי]

 

קטגוריה:ניו יורק: איים
קטגוריה:מדינת ניו יורק: איים לא מיושבים
קטגוריה:הברונקס
האגודה הגרמנית לשלום

האגודה הגרמנית לשלום (גרמנית: Deutsche Friedensgesellschaft ; בשמה המלא האגודה הגרמנית לשלום - מתנגדי המלחמה המאוחדים) נוסדה ב-12 בדצמבר 1892, והיא ארגון הוותיק ביותר בתנועת השלום הגרמנית ופעיל עד היום. הארגון הוא חלק מקואלציות גרמניות, אירופאיות ובינלאומיות פציפיסטיות. 

בשנות התשעים של המאה ה-18, היו מספר ארגוני שלום פעילים בגרמניה. אלפרד הרמן פריד היה מעמודי הטווח של התנועה וב- 1892 סייע להקים את האגודה הגרמנית לשלום ביחד עם ברטה פון זוטנר. אדולף ריכטר, תעשיין גרמני, פרנץ וירט מהנדס וחבר מועצת העיר פרנקפורט ואחרים פעלו להקמת סניפים של האגודה ברחבי גרמניה. הקמת הסניפים הייתה האסטרטגית וביקשה למנוע פיצול בתנועת השלום הגרמנית. באספה בדצמבר 1899 הוחלט על מבנה ארגוני והארגון הארצי נוהל על ידי דירקטוריון כשלצידו הייתה זרוע אדמיניסטרטיבית. ריכטר נבחר להיות הנשיא. הכינוס הארצי של האגודה בה נכחו נציגי הסניפים נקרא כנס השלום הארצי. 

חברי האגודה המפורסמים אשר זכו בפרס נובל הם אלפרד הרמן פריד, ברטה פון זוטנר וקרל פון אוסייצקי.

הנאצים הביאו לפירוק האגודה, והיא נוסדה מחדש בנובמבר 1945.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה: פוליטיקה
קטגוריה:שטוטגרט
אפר

אֵפֶר הוא חומר מפורר הנותר לאחר בעירה.
השרפה בכרמל בהר אלון ליד בית הסוהר דמון]]
בעירה של חומרים אורגניים יוצרת בעיקר פחמן דו-חמצני ואדי מים, אך בעירה לא שלמה תשאיר חלק מהחומר במצבו המקורי. גם אם מתבצעת בעירה שלמה, אם החומרים האורגניים מכילים יסודות שאינם הופכים לגז או נוזל בתהליך הבעירה (כגון יוני מתכת) הם יישארו בצורה מוצקה ואילו שאר החומר יתנדף לחלל האוויר. הישארות אפר נפוצה בשרפת עצים ותוצריהם.

==בתרבות==
במספר תרבויות האפר מסמל את סיום החיים.

בתרבויות רבות נהוגה שרפת גופות והאפר נשמר או מפוזר, בהתאם למנהגים ולבחירות אישיות.

במיתולוגיה המצרית עוף החול מת בשרפה וקם לתחייה מן האפר שלו.

=== ביהדות ===
ביהדות, אפר שריפת פרה אדומה המעורב במי מעיין משמש לטהרה מטומאת מת. כמו כן, את האפר הנותר משרפת הקורבנות היה אחד הכהנים מפנה מדי יום מהמזבח בתרומת הדשן.

כמו כן, היה נהוג לשים אפר על הראש לאות אבלות, כפי ששמה תמר אפר על ראשה לאחר שאמנון אנס אותה ואחר כך גרש אותה מחדרו.<ref>.</ref> על פי נוהג זה נקבע בהלכה כי יש לשים "אפר מקלה" (אפר שנוצר משרפה) בראש חתן בסמוך לחופה כזכר לחורבן בית המקדש,<ref>.</ref> וכפי שנאמר בנבואת ישעיהו: . וכן היו נותנים אפר על גבי התיבה וראשי העם בתעניות שנערכות בשל בצורת.<ref>.</ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות
יואב רועה

יואב רועה (נולד ב-31 בינואר 1967) הוא מפיק קולנוע ישראלי.

==ביוגרפיה==

רועה נולד בירושלים. הוא בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים (1998).

לאחר לימודיו עבד בתעשיית הקולנוע כעוזר במאי ומפיק בפועל בסדרות "הפוך" (שמואל חיימוביץ') ו"הסודות של כנרת" (עמרי לוי), ובסרטים "כנפיים שבורות" (ניר ברגמן, 2002), "מרס תורכי" (עודד דוידוף, 2001), ועוד.

סרטו הראשון כמפיק היה ב-2002, "מיס אנטבה" בבימוי עמרי לוי, הפקה משותפת של בית הספר סם שפיגל עם קבוצה מבוגריו.

ב-2004 הפיק את הסרט העלילתי "סיפור קיץ" בבימוי שמואל חיימוביץ'.

ב-2004 חבר למפיק אסף אמיר להפקת סרטי העלילה "איזה מקום נפלא" בבימוי אייל חלפון, הסרט זכה בפרס אופיר. ב-2006 הפיק עם אמיר את "נודל" בבימוי איילת מנחמי, ב-2014 הפיק את "מנפאואר" וב-2018 את הסרט "העדות" של עמיחי גרינברג.

כמו כן הפיק את הסרטים התיעודיים באורך מלא "סבא סיביר'" בבימוי עידו הר, (2004) ו"חוצה את הקווים". הסרט האחרון, בבימויו של טל חכים (2006) מספר את סיפור מעצרה ומשפטה של פעילת השמאל הקיצוני טלי פחימה.

בשנת 2008 הוא הקים חברת הפקות גם סרטים.

רועה אף ביים את הצגת היחיד "ניקול ואני" בהשתתפות אמיר בושרי, זוכת פסטיבל עכו 1999.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
קרלוס רואיס

קרלוס אומברטו רואיס גוטיירס (בספרדית: Carlos Humberto Ruiz Gutiérrez, נולד ב-15 בספטמבר 1979 בגואטמלה סיטי) הוא כדורגלן עבר גואטמלי.

רואיס, המכונה 'הדג הקטן', החל את הקריירה שלו בקבוצת מוניסיפל, מועדון כדורגל מעיר הולדתו, גואטמלה סיטי. הוא שיחק תקופה קצרה בפאס יואנינה היוונית, ובינואר 2002, חתם בלוס אנג'לס גלאקסי. בעונתו הראשונה ב-MLS הוא כבש 24 שערים שזיכו אותו בתואר מלך השערים, הוביל את הגלאקסי לזכייה באליפות הליגה וזכה בתואר שחקן השנה. בפלייאוף הוא כבש שמונה שערים ובישל שני בישולים. בעונתו השנייה בקבוצה, הוא והקבוצה ירדו ביכולתם, אך למרות זאת רואיס סיים שוב כמלך השערים של הליגה. ב-2004, רואיס סיים עם 11 שערים בלבד.

בשנת 2005, לאחר שלנדון דונובן הודיע על חזרתו ל-MLS, הגלאקסי החליטו לשלוח את רואיס בטרייד לדאלאס. בדאלאס, כבש רואיס 11 שערים ובישל שני בישולים. בפלייאוף הוסיף רואיס עוד שני שערים מול קולורדו ראפידס, אבל דאלאס הודחו בבעיטות פנדלים. ב-2008 חזר רואיס ללוס אנג'לס גלאקסי, אך עוד באותה שנה עבר לקבוצה הקנדית טורונטו. ב-2009 הוא עבר לשחק בפרגוואי כאשר הצטרף לאולימפיה, ובקיץ אותה שנה עבר לפואבלה המקסיקנית.

רואיס הוא מלך השערים בכל הזמנים של נבחרת גואטמלה, ויש לו למעלה מ-100 הופעות בנבחרת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים גואטמלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל גואטמלים
קטגוריה:כדורגלני מוניסיפל
קטגוריה:כדורגלני פאס יואנינה
קטגוריה:כדורגלני לוס אנג'לס גלאקסי
קטגוריה:כדורגלני דאלאס
קטגוריה:כדורגלני טורונטו
קטגוריה:כדורגלני קלוב אולימפיה
קטגוריה:כדורגלני פואבלה
קטגוריה:כדורגלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני פילדלפיה יוניון
קטגוריה:כדורגלני וראקרוס
קטגוריה:כדורגלני די.סי. יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גואטמלה
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של ה-MLS
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-MLS
קטגוריה:ילידי 1979
אוונטי פופולו

אוונטי פופולו הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1986, בבימויו של רפי בוקאי. שמו לקוח מהמנון הקומוניסטים האיטלקים "בנדיירה רוסה" ("דגל אדום"), ופירושו "קדימה העם".

הסרט נחשב לאבן דרך בתולדות הקולנוע הישראלי בהתייחסותו המקורית והמורכבת לסכסוך הישראלי-ערבי.

הסרט, המשתייך לגל סרטי הקולנוע הביקורתיים, מתרחש בשלהי מלחמת ששת הימים, ומהווה מעין ביקורת סוריאליסטית על המלחמה.
אוונטי פופולו זכה לביקורות משבחות בישראל ומחוצה לה, הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם וזכה בפרסים בינלאומיים.

בשנת 2013 נבחר למקום הראשון בפרויקט חמישים הסרטים הישראלים הגדולים בהיסטוריה, של Nrg מעריב.

==עלילה==
הסרט מתרחש בשלהי מלחמת ששת הימים ביוני 1967. שני טוראים מצריים, חאלד (סלים דאו) ורסאן (סוהיל חדאד) תועים חסרי תקווה במדבר סיני. הם מבקשים לחצות את תעלת סואץ ולהגיע לביתם בשלום. בדרכם הם נתקלים, בין היתר, בחייל או"ם הרוג, שבג'יפ שלו יש בקבוקי ויסקי בו הם מרווים את צמאונם ומשתכרים, ובפטרול צה"לי אליו הם מצטרפים בנדודיהם הזוכים לאיכות של פארסה סוריאליסטית.

== על הסרט ==
הסרט, שהחל את דרכו כפרויקט גמר באוניברסיטת תל אביב, התרחב לסרט באורך מלא. רנן שור ויעל שוב תיארו זאת בנימה הומוריסטית:

פרופ' רז יוסף, אשר הגדיר את אוונטי פופולו כסרט החשוב בתולדות הקולנוע הישראלי, כתב על הסרט במאמרו על הקולנוע הישראלי:

עם זאת, יש הטוענים כי גם דמות הערבי מוצגת בחילוף תפקידים בלבד - הערבי דומה ליהודי ותופס את מקומו, בעוד זהות הערבי אינה קיימת בסרט. נקודת התצפית בסרט היא יהודית, גם אם הסרט עוסק בערבי - כיוון שהערבי תופס זהות יהודית (הוא מכונה "היהודי" על ידי חבריו לתיאטרון, ונושא את נאומו של שיילוק מוונציה).

== צוות ==
* במאי ותסריטאי: רפי בוקאי
* מפיקים: רפי בוקאי ומיכה שגריר
* צלם: יואב קוש
* עורך: זהר סלע
* מנהל אמנותי: אריאל גלזר
* מוזיקה מקורית: אורי אופיר

==שחקנים==
* חאלד אל אסמאר (סלים דאו)
* רסאן חמאדה (סוהיל חדאד)
* דני החייל הישראלי (דני רוט)
* דוד פוזנר (טוביה גלבר)
* יעקב הירש (דני שגב)
* עיתונאי אנגלי (בארי לאנגפורד)
* נספח צבאי (מיכאל כורש)
* נהג (שלום שמואלוב)
* פקח או"ם שוודי (רמי שטרן)
* קצין מצרי (מוחמד מאנדרה)
* קצין מצרי (דן תורג'מן)
* קצין ישראלי (עמוס שוחט)
* נהג ג'יפ (יובל כהן)
* סמל ישראלי (זהר שיף)
* חייל ישראלי (יוני רפאל)

== פרסים ==
* פרס ברדלס הזהב בפסטיבל לוקארנו, שווייץ, 1986
* פרס המבקרים הישראליים, 1986
* פרס אייזיק שטרן, 1986

==לקריאה נוספת==
* התסריט: אוונטי פופולו מאת רפי בוקאי; "הוא התבלבל בתפקידים" מאת אנטון שמאס, ו"שיילוק במדבר" מאת רנן שור ויעל שוב; עורכים: רנן שור ואורלי לובין, תסריטים 2, כנרת - בית הוצאה לאור, ובית הספר לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים, 1990.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/25096-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* [http://filmfund.org.il/?id=11&nom=1115 "אוונטי פופולו"] באתר "קרן הקולנוע הישראלי"
* 
* 
* 
* יעל שוב, [http://www.cinema.co.il/news/new.aspx?0r9VQ=LFM הפלסטיני כיהודי: צלילה חוזרת לתוך "אוונטי פופולו"], באתר סינמטק, גיליון 202 ינואר 2017, עמוד 8
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1986
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי מלחמה ישראליים
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטים אנטי-מלחמתיים
קטגוריה:סרטים העוסקים בסכסוך הישראלי-ערבי
קטגוריה:ישראל: אנטי מלחמה
קטגוריה:סרטים סוריאליסטים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1986
...וגלוי עיניים

...וגלוי עיניים (1984) הוא אלבומו המלא השני של מאיר אריאל, שיצא שש שנים לאחר אלבומו הקודם, שירי חג ומועד ונופל.

כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי אריאל, לעיבודיו והפקתו המוזיקלית של יהודה עדר. שירי האלבום מושפעים מסגנון הפולק רוק כפי שהתבטא ביצירתו של בוב דילן, אליו נחשף אריאל בשהותו בארצות הברית. בכך מהווה האלבום המשך ישיר לאלבום הקודם. באלבום השתתפו מוזיקאים ידועים כגון: דויד ברוזה, יהודה עדר בקולות וגיטרות, גורי אגמון בקלרינט, איתן שפירא באקורדיון, משה לוי בתיבת נגינה וסינתיסייזר, שם-טוב לוי בחליליות, מירל רזניק בכינור וכן מיקי קם ונורית גלרון בקולות.

== שם האלבום ==
מעבר להיות האלבום המשך סגנוני לקודמו, גם שם האלבום מהווה המשך לשמו של האלבום הקודם (שירי חג ומועד ונופל), ולראיה - שלוש הנקודות הנמצאות בראש שם האלבום. הביטוי "נֹפֵל וּגְלוּי עֵינָיִם" הוא שורת הסיום בפתיח של שתיים מנבואות בלעם לפני בלק בן ציפור, מלך מואב (, ). הפתיח במלואו הוא:

האלבום הבא של אריאל, שגם הוא קרוב מאוד לקודמיו מבחינה סגנונית, נקרא "ירוקות" - שם המהווה המשך לשמו של אלבום זה (עיניים ירוקות).

== רשימת רצועות ==

*השיר שדות גולדברג נכתב כתגובה לשיר "את תלכי בשדה" של לאה גולדברג ("את תלכי בשדה לבדך" בשיר של גולדברג לעומת "ילדתי שלי, אל תלכי לבדך בשדה המוזהב" בשיר של מאיר אריאל).
== לקריאה נוספת ==
* נסים קלדרון (בשיתוף עודד זהבי), ארול אחד : מאיר אריאל - ביוגרפיה, עמ' 188–196, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2016

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אלבומי 1984
וגלוי עיניים
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
ראש ממשלת הרשות הפלסטינית

ראש ממשלת הרשות הפלסטינית (בערבית: رئيس وزراء السلطة الفلسطينية) הוא תפקיד הניתן לאדם המרכיב את ממשלת הרשות הפלסטינית והעומד בראשה.

==היסטוריה==
משרד ראש הממשלה הפלסטיני נוצר בשנת 2003 ומטרתו היא לנהל את בעיקר את ענייני הפנים של הרשות הפלסטינית והנושאים שעומדים על סדר היום של ממשלתה. מרבית הכוח הביצועי וניהול ענייני החוץ מצויים בידיו של נשיא הרשות הפלסטינית.

==כהונה==
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא הרשות הפלסטינית ואת התפקיד מקבל בדרך כלל יושב ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הפלסטיני, מכאן שראש הממשלה לא נבחר על ידי המועצה המחוקקת הפלסטינית.

בניגוד למשרת ראש הממשלה במדינות רבות בעולם, ראש ממשלת הרשות הפלסטיני אינו חבר פרלמנט בזמן כהונתו בתפקיד זה.

==ראשי ממשלה==
{| class="wikitable"
!מס'
!דיוקן
!שם
<small>(תקופת חיים)</small>
! colspan="2" |מפלגה
! colspan="2" |תקופת כהונה
|-
| 1
| מחמוד עבאס
| מחמוד עבאס (אבו מאזן)
| style="background:#FFFF01;" |
| פת"ח
| 19 במרץ 2003
| 6 בספטמבר 2003
|-
| 2
| אחמד קריע
| אחמד קריע (אבו עלאא)
| style="background:#FFFF01;" |
| פת"ח
| 7 באוקטובר 2003
| 18 בדצמבר 2005
|-
| 3
| נביל שעת
| נביל שעת
| style="background:#FFFF01;" |
| פת"ח
| 18 בדצמבר 2005
| 24 בדצמבר 2005(בפועל)
|-
| (2)
| אחמד קריע
| אחמד קריע (אבו עלאא)
| style="background:#FFFF01;" |
| פת"ח
| 24 בדצמבר 2005
| 19 בפברואר 2006
|-
| 4
| אסמאעיל הנייה
| אסמאעיל הנייה
| style="background:#028446;" |
| חמאס
| 19 בפברואר 2006
|14 ביוני 2007 

* בפועל כיהן רק ברצועת עזה, עד השבעת ממשלת האחדות הפלסטינית ב-2 ביוני 2014
|-
| 5
| סלאם פיאד
| סלאם פיאד
| style="background:#0096B1;" |
| הדרך השלישית
| 17 ביוני 2007
| 6 ביוני 2013
|-
| 6
| רמי חמדאללה
|ראמי חמדאללה
| style="background:#FFFF01;" |
| פת"ח
| 6 ביוני 2013
| 29 בינואר 2019
|-
| 7
| מוחמד אשתייה
| מוחמד אשתייה
| style="background:#FFFF01;" |
| פת"ח
| 10 במרץ 2019
| 26 בפברואר 2024
|-
|8
| מוחמד מוסטפא
| מוחמד מוסטפא
|
| פוליטיקאי עצמאי
| 14 במרץ 2024
| מכהן
|}

==ראו גם==

* הרשות הפלסטינית
* המועצה המחוקקת הפלסטינית
* נשיא הרשות הפלסטינית
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: פוליטיקה
לו קדר

לאה (לו) קדר (23 ביוני 1913 – 10 באפריל 2006) הייתה מזכירתה של גולדה מאיר.

==ביוגרפיה==
קדר נולדה בפריז למשפחה יהודית שגלתה מרוסיה. לאחר ביקורה בארץ ישראל בשנת 1936, החליטה לעלות לארץ ישראל. היא הייתה בקיבוץ ושירתה בצבא הבריטי. לאחר מכן עבדה במחלקת הנוער והחלוץ בהסתדרות הציונית. היא נפצעה במלחמת העצמאות בפיצוץ בניין המוסדות הלאומיים. עוד בטרם קום מדינת ישראל הרצתה קדר בבית הספר לדיפלומטים שהקים ולטר איתן. מיד לאחר קום המדינה נסעה גולדה מאיר לארצות הברית לשם גיוס כספים, ומשם היה עליה לנסוע לביקור במוסקבה. כחלק מההכנות לנסיעה למוסקבה היה צורך למצוא למאיר מלווה דובר צרפתית, שכן הוחלט שהצרפתית תהיה שפת הדיפלומטיה הישראלית. לבסוף נבחרה קדר, שהתלוותה לנסיעה והייתה עם מאיר בעת הביקור המרגש בבית הכנסת הגדול של מוסקבה.

קדר שרתה בתפקידים שונים במשרד החוץ, אך גם הפכה לעוזרת של מאיר ולידידה קרובה לה במשך שנים. כשהייתה מזכירתה, לפני פרוץ מלחמת יום כיפור, התלוותה לפגישת ראש הממשלה מאיר עם המלך חוסיין ב-25 בספטמבר 1973. קדר העידה שיצאה מהפגישה בתחושה קשה: "אחרי הדברים שאמר חוסיין, היה לי הרושם שצריכים להתכונן למלחמה, זה מה שחשבתי... כי לי היה הרושם... שהוא לא יודע את הכול על העסק, אבל שהוא יודע מספיק בשביל לדעת שתהיה מלחמה... מתוך השיחה הבנתי שיש שיתוף פעולה בין סוריה למצרים, באותו הזמן הם יתקיפו... אבל זה לא עשה שום רושם על גולדה. גולדה לא האמינה לחוסיין. מפני שאחר כך, כאשר חזרנו לירושלים... אמרתי לה: אני מבינה שהנסיעה לשטרסבורג לא תתקיים והיא שאלה: מדוע לא? ואז אמרתי לעצמי, או שהיא לא מבינה כלום או שאני לא מבינה כלום".

בסרט הטלוויזיה האמריקאי, "אישה ושמה גולדה", גילמה השחקנית אן ג'קסון את דמותה של קדר, ששימשה מספרת בסרט.

דמותה מופיעה בסרט ״גולדה״ כיד ימינה של גולדה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:עובדי משרד ראש הממשלה
קטגוריה:גולדה מאיר
קטגוריה:ישראליות ילידות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
פסטיבל אדינבורו

הטאטו של 2005 לציון 200 שנה ל[[קרב טרפלגר]]
פסטיבל אדינבורו הוא מונח המציין אוסף של פסטיבלים שונים, המתקיימים מדי שנה, בשלושת השבועות האחרונים של חודש אוגוסט, בעיר אדינבורו שבסקוטלנד.
* הפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו - הפסטיבל המקורי (החל משנת 1947) והרשמי למוזיקה ואומנויות הבמה<ref></ref> בו מתקיימים מופעי תיאטרון קלאסי ומודרני, אופרה, מוזיקה ומחול.
* אדינבורו פרינג' פסטיבל - החל את חייו כאירוע "שולי" לפסטיבל הבינלאומי, אבל עכשיו הוא הגדול בפסטיבלים ולמעשה פסטיבל האמנות הגדול ביותר בעולם. הוא כולל תיאטרון, על כל סוגיו וסוגותיו, מהמחזמר, הטרגדיה, הקומדיה ועד הצגות ילדים, וכן מוזיקה, מחול ועוד.
* פסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו.
* פסטיבל אדינבורו לתזמורות צבאיות, המכונה טאטוּ (Tattoo).
* פסטיבל אדינבורו לג'אז ובלוז.
* פסטיבל הטלוויזיה הבינלאומי של אדינבורו.
* פסטיבל אדינבורו לבידור אינטראקטיבי.
* הפסטיבל העממי של אדינבורו.
* פסטיבל המדע הבין-לאומי של אדינבורו.
* אדינבורו מלה.

מלבד הפסטיבלים האלה, נערכים באדינבורו עוד פסטיבלים, רובם ייחודיים לתרבות הסקוטית ומנהגיה.

== גלריה ==
<div style="text-align: center;">
<gallery>
קובץ:Edinbourgh-festival.JPG|מופע רחוב, פסטיבל אדינבורו, אוגוסט 2004
קובץ:Edinburgh fringe royal mile street performance.jpg|מופע רחוב, פסטיבל אדינבורו
קובץ:Edinburgh fringe festival.jpg|מתופפים, אדינבורו פרינג' פסטיבל, אוגוסט 1999
קובץ:Edinburgh fes man on ladder12l.jpg|אדם עושה תרגילים על סולם ברחובות אדינבורו, פסטיבל אדינבורו 2007
קובץ:Edinburgh Royal Mile01.jpg|פסטיבל אדינבורו, אוגוסט 2005
קובץ:Drumma2.jpg|מופע רחוב מוזיקלי, פסטיבל אדינבורו 2005
</gallery>
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

*
אדינבורו
אדינבורו
קטגוריה:תיאטרון פרינג'
ליבר

קולנוע 1941]]
ליבר היה בית חרושת ליצור שוקולד, ממתקים וקפה נמס בתל אביב.<ref></ref>
== היסטוריה ==
הוקם על ידי ישראל ליבר (1883-1954) בשנת 1926. המפעל היה אחראי לפיתוח שוקולד ה"מקופלת" והיה הראשון בארץ ישראל לשווק מסטיק בזוקה.

מר רענן רכש מגרש ביפו בשנת 1917 מחברת "גאולה" והקים במקום מפעל בשם "רענן" לייצור שוקולד. בהמשך נוספה לבניין קומה שנייה. בעקבות פשיטת הרגל של בית החרושת רענן ב-1926, רכש ישראל ליבר את המפעל. ליבר היה תעשיין מצליח בתחום האריגים בלייפציג שבגרמניה. הוא חיסל עסקיו שם, ועלה לארץ ישראל ב-1926.
בתחילתו העסיק המפעל 25 עובדים.
בשנת 1935 החל ייצור ה"מקופלת".
בשנת 1954 נפטר ישראל ליבר ובנו משה הפך למנכ"ל המפעל.
ב-1958 החל המפעל בייצור ושיווק מסטיק הבזוקה בישראל, ברישיון החברה האמריקאית טוֹפְּס (The Topps Company, Inc).
בסוף שנות ה-60 החלה ליבר לייצר קפה נמס תחת המותג "בן רגע" במפעל בבית שמש.
באותה עת הועסקו בשני המפעלים כ-400 עובדים.

במשך שנים ליוותה את פרסומות החברה הסיסמה: "על כל לשון ליבר תמיד ראשון".

בשנת 1970, בעקבות ריבוי חובות ומתוך שאיפה לייעל את הייצור החליט משה ליבר להתמזג עם חברת עלית. המשא ומתן בין החברות הסתיים במרץ אותה שנה.
לצורך כך לקחה עלית הלוואה ממשלתית של 3 מיליון לירות.

האזכור האחרון שנותר לבית-החרושת הם וופלים שמייצרת עלית תחת המותג "ליבר".

== גלריה ==
<gallery>
בית חרושת לממתקים "ליבר" ברמת-גן-JNF018876.jpeg|מפעל ליבר, 1945
רמת גן - בית חרושת לשוקולד "ליבר" , אריזת השוקולד-JNF023056.jpeg|מפעל ליבר, 1934
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תעשיית ממתקים בישראל
קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:עלית
Nature

Nature הוא כתב עת מדעי שבועי רב-תחומי בריטי, שפורסם לראשונה ב-4 בנובמבר 1869. כתב עת זה הוא מהוותיקים ומהמפורסמים ביותר בעולם, ובשנת 2018 הוא אף היה כתב העת המדעי המצוטט בעולם אשר יוחס לו אימפקט פקטור של 43.070. הסטנדרטים הגבוהים אותם קובעים העורכים של כתב העת גורמים לכך שפחות מ-8% מהמאמרים אשר מוגשים לכתב עת מתקבלים אליו.

אף על פי שמרבית כתבי העת המדעיים כיום מצומצמים לנושאים מסוימים, Nature עדיין מפרסם מאמרי מחקר מקוריים במגוון רחב של תחומים מדעיים (כך נוהגים גם מספר מצומצם של כתבי עת שבועיים אחרים כמו Science ו-PNAS). ברוב תחומי המחקר המדעי, רבות מן ההתקדמויות החדשות החשובות מדי שנה מפורסמות כמאמרים או מכתבים ב-Nature. בין פריצות הדרך המדעיות הרבות שפורסמו ב-Nature: גילויי קרני ה-X, מבנה הסליל הכפול של ה-DNA והחור באוזון. באסטרונומיה וקוסמולוגיה פיזיקלית רוב ההתקדמויות הרציניות מפורסמות בכתבי עת מומחים, אך לעיתים קרובות מפורסמים ב-Nature מכתבים למטרות פרסום, ובמיוחד כדי לקבל תשומת לב מהתקשורת.

קהל היעד העיקרי של כתב העת הוא מדעני מחקר, אך סיכומי המאמרים והמאמרים המתלווים הופכים רבים מן המאמרים החשובים ביותר למובנים למדענים מתחומי דעת שונים מתחום הדעת אליו משתייך המאמר, ולציבור הרחב.

ככתבי עת מדעיים מקצועיים אחרים, המאמרים המפורסמים עוברים תהליך של ביקורת עמיתים לפני הפרסום. עם זאת, ב-Nature המאמרים המוצעים עוברים תהליך ניפוי ראשוני על ידי העורך והם נשלחים לביקורת רק אם מוחלט שהם מטפלים בנושא אקטואלי או שהם פורצי דרך במידה מספקת בנושא לא רגיל. כתוצאה מכך רוב המאמרים המוצעים נדחים ללא ביקורת.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כתבי עת מדעיים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לתקשורת ומדעי הרוח
התזמורת הסימפונית של ניו יורק

התזמורת הסימפונית של ניו יורק הייתה תזמורת, שעיריית ניו יורק ייסדה באמצעות לאופולד דאמרוש בשנת 1878. במשך שנים רבות הייתה זו מתחרה נודעת לאגודה הפילהרמונית של ניו יורק, הוותיקה יותר. התזמורת הסימפונית פעלה בתמיכת אנדרו קרנגי, שבנה את קרנגי הול (נפתח בשנת 1891) במיוחד בשביל התזמורת. התזמורת נוסדה בשם "האגודה הסימפונית של ניו יורק".

הסימפונית נודעה בביצוע יצירות צרפתיות ורוסיות ססגוניות יותר מן הפילהרמונית, שהצטיינה ברפרטואר גרמני. כשליאופולד דאמרוש נפטר, בנו, וולטר דאמרוש, החליף אותו כמנהל מוזיקלי.

בשנת 1903 עברה התזמורת ארגון מחדש ושמה שונה ל"תזמורת הסימפונית של ניו יורק". בשנת 1920, הייתה זו התזמורת האמריקאית הראשונה שיצאה לסיור באירופה. בשנת 1928, התמזגה התזמורת עם האגודה הפילהרמונית ליצירת "התזמורת הפילהרמונית-סימפונית של ניו יורק", ובהמשך ליצירת הפילהרמונית של ניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

ניו יורק
ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
לאופולד דאמרוש

לאופולד דאמרוש (בגרמנית: Leopold Damrosch; 1831 – 1885) היה כנר, מנצח ומלחין יהודי-גרמני.

== ביוגרפיה ==
דאמרוש נולד בפוזנן שבפרוסיה (היום בפולין) למשפחה יהודית. הוא למד תחילה רפואה בברלין, אך בחר במוזיקה וניגן בכינור בתזמורת החצר של ויימאר, בניצוחו של פרנץ ליסט. 

בשנת 1871 היגר לארצות הברית, שם ייסד בניו יורק את האגודה הסימפונית של ניו יורק, שהייתה לאחר זמן לתזמורת הסימפונית של ניו יורק, ואת האגודה לאורטוריה. בשתיהן קיים קונצרטים סימפוניים בניצוחו, בעיקר של מוזיקה גרמנית. בין השאר קיים פסטיבלים מוזיקליים, ובאחד מהם ניצח על תזמורת של 250 נגנים ועל מקהלה של 1200 זמרים.

בשנה שלפני מותו הספיק לנהל את המטרופוליטן אופרה, שם העלה אופרות של וגנר. דאמרוש חיבר יצירות לכינור ולמקהלה.

אחרי מותו החליף אותו בנו, וולטר דאמרוש בתפקיד מנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של ניו יורק. לאופולד דאמרוש היה גם אביהם של מחנך המוזיקה פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, והפסנתרנית קלרה מאנס, שייסדה יחד עם בעלה, דייוויד מאנס, את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן.

== קישורים חיצוניים ==

* 

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20150417092711/http://www.recmusic.org/lieder/d/damrosch.html Damrosch Song Cycle and Art Song list]
* [http://www.juilliard.edu/update/journal/j_articles704.html Article on the Work of Damrosch by Juilliard doctoral student Kati Agócs]
* [https://web.archive.org/web/20110628184739/http://www.jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=25&letter=D%7CJewish Encyclopedia entry on Damrosch]
</div>

קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יהודים גרמנים
קטגוריה:כנרים יהודים גרמנים
קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:משפחת דאמרוש
קטגוריה:פוזנן: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1831
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1831
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1885
וולטר דאמרוש

וולטר דאמרוש
וולטר יוהנס דאמרוש (בגרמנית: Walter Johannes Damrosch; 30 בינואר 1862- 22 בדצמבר 1950), היה מנצח ומלחין אמריקאי.

==ביוגרפיה==
דאמרוש נולד בברסלאו, פרוסיה (כיום ורוצלב, פולין). נודע בעיקר כמנצח על יצירות של ריכרד וגנר. כמו כן היה חלוץ בביצוע מוזיקה ברדיו, ובתור שכזה היה לאחד הגורמים העיקריים בקירוב מוזיקה קלאסית לציבור הרחב בארצות הברית.

אף כי דאמרוש זכור כיום בעיקר כמנצח, הרי לפני שידורי הרדיו שלו נודע בה במידה כמלחין. במהדורת 1911 של אנציקלופדיה בריטניקה נכתב עליו:

"דאמרוש... מנצחה הנודע של התזמורת הסימפונית של ניו יורק ושל מיזמים אופראיים שונים, ביסס את מעמדו כמלחין מקורי ופיוטי, לא רק באופרה שלו, "אות השני", אלא גם בשירים כמו "דני דיבר", בעל העוצמה הדרמטית המרשימה." 

דאמרוש כתב חמש אופרות, המבוססות על סיפורים כמו "" (1913) ו"האיש ללא ארץ" (1937). האופרות הללו כמעט שאינן מבוצעות עוד כיום. בשנת 1928 החל בסדרה משודרת של הרצאות פופולריות על מוזיקה, לסטודנטים. את הקלטות וגנר שלו אפשר להשיג עדיין היום. 

אחיו היה המנצח פרנק דאמרוש, מייסד ג'וליארד, ואחותו הייתה קלרה מאנס, פסנתרנית ומורה, שייסדה עם בעלה דייוויד מאנס את בית ספר מאנס למוזיקה במנהטן.

וולטר דאמרוש החליף את אביו, לאופולד דאמרוש, בניהול מוזיקלי של האגודה הסימפונית של ניו יורק, ואף הקים את "אגודת דאמרוש לאופרה", שהציגה אופרות של וגנר ברחבי אמריקה. בשנות מלחמת העולם הראשונה הדריך את חילות ארצות הברית במוזיקה צבאית. אחרי המלחמה יצא עם תזמורתו לסיור באירופה. 

וולטר דאמרוש מת בניו יורק בשנת 1950.

== יצירות בברודוויי ==
* "יונת השלום" (1912) - אופרה/מחזמר - מלחין ושותף לליברית
* "אלקטרה" (הצגה מחודשת ב- 1918) - מחזה - הלחין מוזיקה תוכניתית

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:משפחת דאמרוש
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני-יהודי
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1862
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1950
פארסקייפ

פארסקייפ (באנגלית: Farscape) היא סדרת טלוויזיה מדע בדיונית בהפקה אוסטרלית מבית היוצר של אולפני חברת ג'ים הנסון והולמרק אנטרטיינמנט. הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של האסטרונאוט ג'ון קרייטון, אשר נשאב בטעות דרך חור תולעת לאזור מרוחק בגלקסיה.

לאחר 4 עונות בוטלה הסדרה בפתאומיות והעלילה נקטעה בשיאה. בזכות קהילת מעריצים, מיני סדרה בשם "מלחמות הפיסקיפר" שהופקה ב-2004 השלימה את סיפור העלילה.

==תקציר עלילה==
האסטרונאוט ג'ון קרייטון נשאב על ידי חור תולעת למקום מרוחק בגלקסיה, לאחר שהשתתף בטיסת ניסוי. הוא מגיע בעיצומו של קרב, וחלליתו ניזוקה בידי חללית אחרת שמושמדת. קרייטון נשבה לתוך ספינת חלל, העונה לשם "מויה". על סיפונה נמצאים קא דארגו, דומינר רייג'ל ה-16 וזאן, שלושה אסירים שהשתלטו על "מויה" ואשר נמלטים מכוחותיהם המיליטריסטים של "שומרי השלום" (פיסקיפרס). הספינה מצליחה להימלט מהקרב המתחולל, אולם נרדפת אחר קצינת הפיסקיפרס ארין סון, שנאלצת להתלוות לחבורה לאחר שספינתה ניזוקה אף היא. מתברר כי הטייס שהיה בחללית שהושמדה בידי זו של קרייטון, היה אחיו של קפטן קרייס, קצין "שומר שלום" שנשבע לרדוף אחר קרייטון ולנקום את מות אחיו.

== שחקנים ==
* בן בראודר - קומנדר ג'ון קרייטון (הבן)
* קלאודיה בלאק - הקצינה ארין סון
* אנטוני סימקו - קא דארגו
* וירג'יניה היי - הכוהנת פאו זוטו זאן
* גיגי אדג'לי - צ'יאנה
* ג'ונתן הרדי (קול) - דומינר רייג'ל ה-16, שליט לשעבר של האימפריה ההיינרית
* לני טופו (קול) - הטייס
* לני טופו - קפטיין קרייס
* ויין פיגרם - סקורפיוס
* פול גודארד - סטארק
* ריילי היל - סיקוזו סוולה שאנטי סוגאיסי שאנו

==סטארגייט SG-1: פרק 200==
בפרק ה-200 בעונתה העשירית של סטארגייט SG-1, הוצגה פרודיה על פארסקייפ. בשתי עונותיה האחרונות של הסדרה, הצטרפו לצוות השחקנים בן בראודר וקלאודיה בלק, ובסצנה זו בראודר מגלם את סטארק ובלק מגלמת שוב את דמותה, ארין סון.

==פרסים ומועמדויות==
* הסדרה זכתה בארבעה פרסי סאטורן, כאשר הסדרה נבחרה שלוש שנים ברציפות (בשנים 2000, 2001 ו-2002), ובשנת 2004 זכתה המיני סדרה "מלחמות הפיסקיפר".
* השחקן בן בראודר (ג'ון קרייטון) זכה בפרס שחקן הטלוויזיה הטוב ביותר בשנת 2002, וב-2005 על השתתפותו במיני סדרה "מלחמות הפיסקיפר".
* בשנת 2005 זכתה השחקנית קלאודיה בלק (ארין סון) בפרס שחקנית סדרת הטלוויזיה הטובה ביותר, על השתתפותה במיני סדרה "מלחמות הפיסקיפר".
* בשנת 2002 היו השחקן אנטוני סימקו (קא דארגו) והשחקנית גיגי אדג'לי (צ'יאנה) מועמדים לפרס שחקני המשנה הטובים ביותר בסדרת טלוויזיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20020722113342/http://www.farscape.com/ האתר הרשמי של הסדרה]
* רשימת דמויות הסדרה
* רשימת גזעים בסדרה

קטגוריה:סדרות טלוויזיה: מדע בדיוני
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות בכיכובן של בובות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:חברת ג'ים הנסון: סדרות
קטגוריה:Syfy
קטגוריה:סדרות זוכות פרס סאטורן: כבלים/סינדיקציה
קטגוריה:סדרות זוכות פרס סאטורן: פרזנטציה טלוויזיונית
סזאר פלי

סזאר פלי (באנגלית: César Pelli; 12 באוקטובר 1926 – 19 ביולי 2019) היה אדריכל בולט האחראי בין היתר לכמה מגורדי השחקים הגבוהים בעולם.

== ביוגרפיה ==
פלי, יליד טוקומאן, ארגנטינה, היגר לארצות הברית ב-1952 והתאזרח במדינה 12 שנים לאחר מכן.

לאחר לימודי אדריכלות בארגנטינה באוניברסיטה הלאומית של טוקומאן (UNT), השלים פלי את לימודיו בבית-הספר לאדריכלות של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ארצות הברית.

בתחילת דרכו עבד כאחראי פרויקטים במשרדו של האדריכל הפיני-אמריקאי הנודע אירו סארינן, שם היה אחראי בין היתר על פרויקט טרמינל TWA המפורסם, בנמל התעופה הבין-לאומי JFK, ניו יורק.

משנת 1977 היה בעל משרד עצמאי.

בשנת 1991 צוין פלי על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA) כאחד מעשרת האדריכלים האמריקאים המשפיעים שהם בין החיים. הוא זכה במספר רב של פרסי אדריכלות, כולל מדליית הזהב של ארגון AIA לשנת 1995.

בין היתר נודע פלי בעיצוביו הפוסט-מודרניסטיים, השואבים לרוב סממנים מן האדריכלות האמריקאית של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20.

בשנים 2013–2018 לקח חלק בבניית מגדל סיילספורס בסן פרנסיסקו.

עם בנייניו הבולטים נמנים מגדלי פטרונס בקואלה לומפור, מלזיה (אשר היו בעת השלמתם גורדי השחקים הגבוהים בעולם), ברוקפילד פלייס בניו יורק, טור דה כריסטל במדריד, גראן טורה סנטיאגו בסנטיאגו דה צ'ילה, המרכז הפיננסי הבין-לאומי בהונג קונג, מגדל קרנגי הול בניו יורק וכיכר קנדה 1 ורחוב בנק 25 בלונדון, בריטניה.

מעבר לגורדי השחקים שלו עיצב פלי מגוון רחב של בניינים בגובה נמוך יותר, כולל מרכז העיצוב הפסיפי בלוס אנג'לס והמוזיאון הלאומי לאמנות באוסקה, יפן.

ב-19 ביולי 2019 פלי נפטר בניו הייבן, ארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מהגרים מארגנטינה לארצות הברית
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
ריצ'רד מאייר

ריצ'רד מאייר (באנגלית: Richard Meier; נולד ב-12 באוקטובר 1934 בניוארק, ניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט, פעיל מחלקה השני של המאה ה-20, אשר נודע לרוב בחיבתו והגותו בזכות הצבע הלבן, בו צבועים רוב המבנים שתכנן.

== קורות חיים ==
בעל תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת קורנל מ-1957, מאייר עבד זמן קצר בפירמה SOM (פירמת האדריכלים הגדולה בעולם דאז) בשנת 1959, ולאחר מכן כשלוש שנים אצל המעצב והאדריכל היהודי מרסל ברויאר, טרם הקמת משרד עצמאי בשנת 1963.
מאייר היה חבר בקבוצת האדריכלים החמישייה הניו-יורקית מ-1972, יחד עם פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, מייקל גרייבס וצ'ארלס גווטמיי.

בשנת 1973 הוא תכנן את "בית דאגלס" המוגדר כיצירת מופת של אדריכלות מודרנית.

עבודתו על מוזיאון הגטי מ-1984 הזניקה את מעמדו עוד יותר למעמד אדריכל-על, לצד הפיכתו לזוכה השישי במספר של פרס פריצקר, המכונה "פרס נובל" לאדריכלות.

בשנת 2018 נאלץ לפרוש מהחברה שבבעלותו לאחר שניו יורק טיימס פרסם שורת עדויות של נשים, מרביתן עובדות לשעבר בחברה, על הטרדות מיניות והתנהגות מינית שאינה הולמת מצידו כלפיהן. ביולי 2021, בגיל 86, החליט לפרוש.

מוזיאון הדגמים של ריצ'רד מאייר ושות' חבר בארגון הקונפדרציה הבין-לאומית למוזיאונים אדריכליים. 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [https://www.richardmeier.com/?page_id=8644 אתר האינטרנט] של מוזיאון הדגמים של ריצ'רד מאייר ושות' 
; כתבות:
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
החמישייה הניו-יורקית

החמישייה הניו-יורקית (באנגלית: The New York Five) הוא השם שניתן לקבוצה בת חמישה אדריכלים (ריצ'רד מאייר, פיטר אייזנמן, מייקל גרייבס, צ'ארלס גוואת'מי וג'ון היידוק) בני העיר ניו יורק, אשר היוו מושא לתערוכה במומה משנת 1969 באצירת ארתור דרקסלר, ולספר עוקב אודותם, משנת 1972, בשם "חמישה אדריכלים". (Five Architects)

החמישה בעלי רקע משותף כאדריכלים האמונים על טוהר הצורה והחומר, כחלק מרוח המודרניזם באדריכלות, ובכך מרפררים ביצירתם אל עבודתו של לה קורבוזיה משנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, זאת חרף העובדה כי בחינה מדוקדקת של עבודותיהם מאופיינות באינדיבידואליזם רב.
ייתכן כי השפעה ניכרת יותר על יצירתם ותפיסות החמישה, תמצא בעבודתו המוקדמת של פיליפ ג'ונסון, אשר הוגדר לא פעם כאב הרוחני של הקבוצה.

החמישייה היוותה מטרה לביקורת עוקצנית שפורסמה בירחון Architectural Forum במאי 1973, בקבוצת מאמרים שנקראה "חמישה על חמישה", בהם האדריכלים ה"אפורים" רונלדו גיורגולה, אלן גרינברג, ז'קלין רוברטסון, צ'ארלס מור ורוברט מ. א. שטרן, תקפו את חמשת ה"לבנים" על בסיס הטענה כי הרדיפה אחר אסתטיקה מודרניסטית טהורה יצרה במישרין בניינים לא מתפקדים, שאינם קשורים לאתר, אינם קשורים למשתמש ובעלי ניכור רב לחיי היום-יום.
חמשת ה"אפורים" זכו לרוח גב מרוברט ונטורי הפוסט-מודרניסט (זוכה פרס פריצקר לשנת 1991) ומן העניין הגובר באדריכלות הורנקולרית "נטולת האדריכלים" בזרם הפוסט-מודרניזם האדריכלי.

בהמשך הדרך ניתן לראות התפצלות סגנונית בין החמישה ואף זניחה של עקרונות העבר אצל רובם.
ג'ון היידוק פנה בעיקר להוראה, ומת בשנת 2000.
מבין שאר הארבעה, נותר רק מאייר נאמן לרעיונותיו הישנים וממשיך לדבוק באדריכלות הלבנה, בעלת הטוהר המודרניסטי, הנכון לגישתו של לה קורבוזיה. 
גרייבס אימץ את הפוסט-מודרניזם ואף הפך לאחד מן האדריכלים הבולטים מן התקופה. יש הטוענים גם כי הגזים כאשר עסק אף באדריכלות פופוליסטית.
אייזנמן פנה לדה-קונסטרוקטיביזם והיה לאחד הבולטים בסגנון זה, בעוד שגוואת'מי עידן את גישתו הראשונית והתאים אותה לרוח התקופה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
גיירמו רמירס

גיירמו "פאנדו" רמירס אורטגה (בספרדית: Guillermo "Pando" Ramírez Ortega; נולד ב-26 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר גואטמלי.

רמירס נולד בליווינגסטון שבגואטמלה. החל את הקריירה שלו בגיל שמונה, בקבוצת הכדורגל מוניסיפל. בשנת 2001 שיחק רמירס בפאס יואנינה היוונית ובשנת 2003, שיחק בקבוצת צ'יאפס המקסיקנית. רמירס הוא הקפטן של נבחרת גואטמלה, ושיאן ההופעות בנבחרת 106 פעמים.

בעונת 2005 הושאל רמירס לקבוצת לוס אנג'לס גלאקסי מה-MLS. בעונה הרגילה כבש רמירס שער בודד, אבל בפלייאוף כבש את שער הניצחון בגמר גביע ה-MLS, והביא לגלאקסי גביע MLS שני בתולדותיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים גואטמלים
קטגוריה:קשרי כדורגל גואטמלים
קטגוריה:כדורגלני מוניסיפל
קטגוריה:כדורגלני פאס יואנינה
קטגוריה:כדורגלני אטלנטה (מקסיקו)
קטגוריה:כדורגלני צ'יאפס
קטגוריה:כדורגלני לוס אנג'לס גלאקסי
קטגוריה:כדורגלני מוטגואה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גואטמלה
קטגוריה:ילידי 1978
ליה שטרן

ליה שטרן (ברומנית: Lya Stern; נולדה ב-1950) היא כנרית יהודיה-אמריקאית ילידת רומניה.

== קורות חיים ==
ליה שטרן (וייס מהבית) נולדה למשפחה יהודית בקלוז', רומניה ועברה לארצות הברית בנעוריה. שטרן היא כנרת ומורה לכינור. היא נשואה ללארי שטרן ואם לשני ילדים.

בתקופת לימודיה אצל שניים מתלמידיו של ליאופולד אאואר, (רפאל ברונשטיין ויאשה חפץ), הייתה ליה שטרן תושבת ניו יורק ולוס אנג'לס, שם ניגנה ולימדה כינור. כיום היא גרה בוושינגטון הבירה ומכהנת כיושבת ראש של תוכנית התעודה לקשתנים ASTA.

== השכלה ==
* לימודי השתלמות בכיתת האמן לכינור של יאשה חפץ באוניברסיטת דרום קליפורניה.
* תואר מוסמך בהצטיינות בנגינה בכינור, אוניברסיטת דרום קליפורניה.
* תואר בוגר בנגינה בכינור, בית הספר למוזיקה של מנהטן.
* לימודי המשך בנגינת סולו, תזמורת ומוזיקה קאמרית:
* אוניברסיטת ייל, ניו הייבן, קונטיקט
* דרטמות' קולג', הנובר, ניו המפשייר
* קניילזל הול, בלו היל, מיין
== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:כנריות יהודיות
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:כנריות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:יהודים מטרנסילבניה
קטגוריה:כנריות רומניות
קטגוריה:בוגרי בית הספר מנהטן למוזיקה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
פרוונית שחורה

פרוונית שחורה (שם מדעי: Chaetopelma olivaceum, בעבר Chaetopelma gracile, לפני כן - Chaetopelma aegyptiaca) היא עכביש ממשפחת הפרווניתיים (טרנטולות), החיה גם בארץ ישראל. הפרוונית השחורה היא הטרנטולה היחידה החיה בארץ. המין כולל לפחות שלושה מינים נפרדים שתיאורם לא הושלם ולכן טרם סווגו, אך כולם מסווגים כעת בסוג פרוונית ובמין פרוונית שחורה.

הפרוונית חיה באזור המזרח התיכון (בין השאר בטורקיה, מצרים, סודאן וקפריסין), והיא נפוצה בבתים בישראל.

גודל גופה של הפרוונית הוא אצל זכרים בוגרים ו- אצל נקבות בוגרות, ולעיתים אף יותר. עד גילויו של המין מברישימון הערבה בחולות סמר נחשבה הפרוונית לגדולה בעכבישי ישראל. צבעה נע בין שחור, אפור וחום כהה, גופה מכוסה בשערות זעירות ומבריקות כקטיפה והיא פעילה בעיקר בלילה. קיימים מופעים שונים אצל הפרוונית, להם הבדלי גודל וצבע, בין צפון לדרום.
הפרוונית ניזונה מחרקים קטנים ואף עכברים ולטאות צעירים.

קיימת דו צורתיות זוויגית: הנקבה גדולה מן הזכר והזכר מאופיין במעין זוג ווים קטנים והתעבות קלה בצורת אגרוף קטן, שעל רגלי הבחנין שלו. הווים משמשים אותו לאחיזת הנקבה בשעת ההזדווגות, על מנת שלא תפגע בו. בטבע ניתן למצוא אותו מסתתר מתחת לאבנים או קליפות עצים, אך בנדודיו עשוי להגיע גם אל אזורי מגורים של בני אדם ולחדור למחסנים או לדירות, ביישובים ובערים הקרובות לשדות ושטחים פתוחים (דוגמת ירושלים).

כאשר העכביש חש מאוים הוא מרים את כל פלג גופו הקדמי, מניף רגליו אל על וחושף את הכתם האדמדם שעל פיו ואת טפריו - הכליצרות שלו. אם האיום נמשך יפנה העכביש הלאה בריצה ויחפש לעצמו מקום מסתור.

עכביש זה אינו נחשב מסוכן לאדם ועוזר בחיסול מזיקים כגון תיקנים. הפרוונית השחורה מהירה ותוקפנית ביחס לסוגי טרנטולה אחרים. ניסיון להחזיקה ביד עלול להוביל לנשיכה שאינה נעימה, הכוללת המסה קלה של הרקמה המקומית, אך הארס עצמו אינו מסוכן לאדם שאינו רגיש אליו במיוחד. את נשיכתה ניתן להשוות לעקיצת דבורה. הבהלה מהתקפתה המהירה גדולה יותר מהכאב שבנשיכה עצמה.

== גלריה ==
<gallery>
תמונה:Chaetopelma olivaceum - D8-09-0368bCut.jpg|פרוונית שחורה בעמדת התגוננות
תמונה:Chaetopelma olivaceum - D8-09-0353.jpg|
תמונה:Chaetopelma olivaceum - D8-09-0343.jpg|
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1841
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל לודביג קוך
קטגוריה:פרווניתיים
ספורטינג קנזס סיטי

סמל המועדון בשנים 2006–2010
ספורטינג קנזס סיטי (באנגלית: Sporting Kansas City) היא קבוצת כדורגל מקנזס סיטי שבמיזורי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-MLS הצפון-אמריקנית. הקבוצה זכתה פעמיים בגביע ה-MLS (בשנים 2000, 2013) ופעמיים בגביע ארצות הברית הפתוח (2004), 2012, 2015). הקבוצה בבעלות למאר האנט, בעליהן של קנזס סיטי צ'יפס, מועדון כדורגל דאלאס והקולומבוס קרו. בתחילת דרכה נקראה הקבוצה קנזס סיטי וויז (באנגלית: Kansas City Wiz), אך שמה שונה בשל ויכוח על זכויות יוצרים. עד נובמבר 2010 נקראה הקבוצה קנזס סיטי וויזרדס (באנגלית: Kansas City Wizards) ושיחקה באצטדיון ארוהד, האצטדיון של קבוצת הפוטבול קנזס סיטי צ'יפס. שם הקבוצה השתנה עם המעבר לאצטדיונה הנוכחי שהוא אצטדיון ייעודי לכדורגל.

אוהדי הקבוצה מכונים "המיסטיקנים".

==שחקנים מפורסמים==
* מרק צ'ונג (1996–1998)
* כריס הנדרסון (1998–2000)
* אדי ג'ונסון (2006–2008)
* מו ג'ונסטון (1996–2001)
* כריס קליין (כדורגל) (1998–2005)
* אלכסיי לאלאס (1999)
* טוני מאולה (1999–2004)
* מיקלוס מולנר (2000)
* פרקי (1996–2000, 2002–2005)
* פטר ורמס (2000–2002)
* ג'וש וולף (2003–)
* קרי זבגנין (2000–)
* גדי קינדה (2020–2024)

==מאמנים ראשיים==
* רון ניומן (1996-1999)
* קן פוגרטי (1999)
* בוב גנסלר (1999-היום)

==תארים==
* גביע ה-מ.ל.ס 2:
**(2000, 2013)
* גביע ארצות הברית הפתוח 3:
**(2004, 2012, 2015)
* מגן האוהדים 1:
** (2000)

==שנה אחרי שנה==
{| class="wikitable"
!שנה
!מיקום
!פלייאוף
!גביע ארצות הברית הפתוח
|-
|1996
|3, מערב
|חצי גמר
|רבע גמר
|-
|1997
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מערב
|רבע גמר
|שמינית גמר
|-
|1998
|6, מערב
|לא העפילה
|שמינית גמר
|-
|1999
|6, מערב
|לא העפילה
|לא נכנסה
|-
|2000
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מערב
|bgcolor="#FFEBAD"|אלופה
|סיבוב ראשון
|-
|2001
|3, מערב
|רבע גמר
|שמינית גמר
|-
|2002
|5, מערב
|רבע גמר
|חצי גמר
|-
|2003
|2, מערב
|רבע גמר
|שמינית גמר
|-
|2004
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מערב
|גמר
|bgcolor="#FFCBCB"|אלופה
|-
|2005
|5, מזרח
|לא העפילה
|רבע גמר
|-
| 2006
| 5, מזרח
| לא העפילה
| שמינית הגמר
|-
|2007
| 5, מזרח
| סגנית
| לא העפילה
|-
| 2008
| 4, מזרח
|חצי גמר
| רבע הגמר
|-
| 2009
| 6, מזרח
| לא העפילה
| רבע הגמר
|-
| 2010
| 3, מזרח
| לא העפילה
| לא העפילה
|-
| 2011
 |bgcolor="#B3B7FF"|1, מזרח
| גמר
| רבע הגמר
|-
| 2012
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מזרח
| חצי גמר
|bgcolor="#FFCBCB"|אלופה
|-
| 2013
|2, מזרח
|bgcolor="#FFEBAD"|אלופה
| שמינית הגמר
|-
| 2014
| 5, מזרח
| שלב הנוק אאוט
| סיבוב חמישי
|-
| 2015
| 6, מערב
| שלב הנוק אאוט
|bgcolor="#FFCBCB"|אלופה
|}

==ממוצע אוהדים==
עונה רגילה/פלייאוף
* 1996: 12,878
* 1997: 9,058
* 1998: 8,073
* 1999: 8,183
* 2000: 9,112
* 2001: 10,954
* 2002: 12,255
* 2003: 15,573/10,712
* 2004: 14,819/10,977
* 2005: 9,691/לא העפילה
* כל השנים: 11,211

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
קטגוריה:קבוצות MLS
קטגוריה:קנזס סיטי: מועדוני ספורט
לאון העתיקה

לֲאון העתיקה (בספרדית: Viejo León) או בשמה המלא Santiago de los Caballeros de León ("יעקב הקדוש של אבירי לאון") הייתה עיר בדרום-מערב ניקרגואה כ-30 ק"מ צפונית-מערבית לחופי האוקיינוס השקט. העיר נוסדה בתחילת המאה ה-16, הגיעה לשיאה בסופה של המאה, ושקעה וננטשה שנים מעטות לאחר מכן. חורבותיה הוכרו בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית.

==היסטוריה==
אף שלא נערך סקר ארכאולוגי ממצה בלאון, לפי הכתבים המוקדמים של האימפריה הספרדית היה המקום מיושב בצפיפות באינדיאנים, שהיו מאוגדים בחברה עובדת אדמה הכפופה למבנה היררכי שבראשו ניצבה מועצת זקנים נבחרת.

העיר הספרדית נוסדה ב-19 ביוני 1524 על ידי פרנסיסקו הרנאנדס דה קורדובה (Francisco Hernández de Córdoba) שנשלח מפנמה, והיא נוסדה כערים קולוניאליות רבות באמריקה הלטינית, סביב כיכר ששכנה בצידו הצפון-מזרחי של אגם מנגואה. הרננדס הוצא להורג ב-1526, ופדרו אריאס דווילה (Pedro Arias Dávila) הגיע לעיר שנתיים לאחר מכן כמושל ניקרגואה. באותה שנה, 1528, הוקם המנזר הראשון בעיר, רעב קשה גבה את חייהם של אלפי אינדיאנים, ובסוף השנה הוקמה מטבעה בפקודת הכתר, אשר נועדה לנצל את זהב, הכסף (מתכת) והמתכות האחרות של האזור. 

למרות תפקידה כמרכז שלטוני, לאון מעולם לא כללה אלא צבר מבנים כפריים, שנבנו בעיקר מחומרים מסורתיים - עץ, בוץ וחזרן. רק הקתדרלה שהוקדשה ל"מריה הקדושה של החסדים" (Santa María de la Gracia), המנזר, בית המושל וקומץ בתי עשירים היו מתוחכמים יותר. המצודה שנבנתה בכניסה לעיר התדרדרה ונהרסה תוך עשרים שנה מהקמתה, תוך שהיא מעידה על הרגיעה באזור. בית המטבעה נבנה מחומרים פשוטים בדומה ליתר הבתים, והיה יעד לשריפות חוזרות ונשנות. 

ב-1545 הגיע העיר לשיאה בעת תקופת שלטונו של רודריגו דה קונטררס (Rodrigo de Contreras), אך רצח הבישוף המקומי חמש שנים לאחר מכן שינה את עתידה, שכן היא נתפסה כמקום שהוטלה עליו קללה, דבר שהתבטא באסונות ובמשבר כלכלי. ב-1578 התפרץ הר הגעש הסמוך, מומוטומבו (Momotombo), והבריח את המתיישבים האמידים מהמקום. ב-1603 נותרו רק עשרה בתים בעיר, וב-11 בינואר 1610 הושמדו אלה ברעידת אדמה. לאון ננטשה כליל ובחומרי הבנייה של בתיה נעשה שימוש לבניית העיר לאון החדשה, כ-30 ק"מ מערבית לה.

==אתרי העיר==
תוואי העיר המקורי לא הונצח בכתובים וטרם שוחזר על סמך מידע ארכאולוגי מאז התגלה האתר ב-1968. נראה כי לעיר הייתה צורת מלבן, אך היא הייתה קטנה בהרבה מערים אחרות בנות זמנה. על המבנים החשובים שהתגלו באתר נמנית הקתדרלה שבה היו שלוש ספינות ובקצה המזרחי שלה היו מדרגות שהובילו אל מזבח מרכזי. הסברה היא כי שטח בנוי מחוץ למבנה שימש כבסיסו של מגדל פעמונים. מנזר "לה מרסד" (La Merced) היה עשוי מחמישה חדרים וחובר ישירות אל הכנסייה. כל המבנים באתר, ובכלל זה בתי העשירים ובניין גדול במיוחד ובו 11 חדרים, נבנו בפשטות ומחומרים מקומיים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.arqueotur.org/yacimientos/sitio-arqueologico-de-leon-viejo.html האתר הארכאולוגי בלאון] 

קטגוריה:ניקרגואה: ערים
קטגוריה:ניקרגואה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:ניקרגואה: היסטוריה
קטגוריה:מסו-אמריקה
קטגוריה:אמריקה הלטינית: אתרים ארכאולוגיים