OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנטון, מלך סקסוניה

אנטון, מלך סקסוניה (בגרמנית: Anton Clemens Theodor Maria Joseph Johann Evangelista Johann Nepomuk Franz Xavier Aloys Januar; 27 בדצמבר 1755 – 6 ביוני 1836), היה מלכה השני של סקסוניה, בין השנים 1827–1836.

==ביוגרפיה==
===ילדותו===
אנטון נולד ב-27 בדצמבר 1755 בדרזדן שהייתה חלק מנסיכות הבוחר מסקסוניה, לפרידריך כריסטיאן, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה, ולמריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

בצעירותו היה אנטון בין הצללים, ולא התערב בפוליטיקה של הנסיכות. לאחר מותו של אחיו קרל, נסיך סקסוניה ב-8 בספטמבר 1781 ולידת ילדו המת של פרידריך אוגוסט בשנת 1799 הפך אנטון ליורש העצר של הנסיכות, ובשנת 1806 ליורש העצר של הממלכה.

===ממלכת סקסוניה===
ב-5 במאי 1827 מת פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה ללא יורשים זכרים, ובמקומו עלה אנטון לשלטון. אנטון שהיה כבר בן 71, היה חסר ניסיון לחלוטין בענייני הממשלה, ומשום כך לא היה לו כוונה ליזום שינויים עמוקים במדיניות החוץ או הפנים.

לאחר עלותו לשלטון, התקיימו שיחות עם נציגי פרוסיה, על מסירת סקסוניה הפרוטסטנטית לפרוסיה שאף היא הייתה פרוטסטנטית, ואילו בתמורה יקבל אנטון הקתולי את חבל הריין שהיה אף הוא קתולי, אולם לא יצא שום דבר מהשיחות הללו.

אחרי מהפכת יולי בצרפת בשנת 1830, החלו בסתיו הפגנות אף בסקסוניה, בעיקר נגד החוקה הישנה. כתוצאה מההפגנות, ויתר מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה על זכותו לרשת את המלוכה, לטובת בנו פרידריך אוגוסט, והתקבלה בשנת 1831 חוקה חדשה שנכנסה לתוקף ב-4 בספטמבר של אותה שנה. סקסוניה הפכה למונרכיה חוקתית, ועל אף שהייתה יותר שמרנית מחוקות אחרות שהיו קיימות בתקופה זו בקונפדרציה הגרמנית, עדיין החוקה התקיימה עד לשנת 1918. בשנת 1833 הצטרפה סקסוניה לצולפריין, וכתוצאה מכך התפתחו המסחר והתעשייה במדינה.

ב-6 ביוני 1836 מת אנטון בדרזדן, ובמקומו עלה לשלטון אחיינו פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה.

==משפחתו==
ב-29 בספטמבר 1781 התחתן אנטון על ידי שליח עם מריה קרולינה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, וב-24 באוקטובר באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן. אך היא מתה כעבור שנה ב-28 בדצמבר 1782 ממחלת האבעבועות השחורות ללא ילדים.

ב-8 בספטמבר 1787 התחתן אנטון על ידי שליח עם מריה תרזה מאוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, וב-18 באוקטובר באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן. ממנה היו לו 4 ילדים, אך כולם מתו בצעירותם.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| אנטון, מלך סקסוניה בית וטין נולד:27 בדצמבר 1755 מת:6 ביוני 1836
|-
| rowspan="1" align="center"| פרידריך אוגוסט הראשון
| rowspan="1" align="center"| ממלכת סקסוניה 1827–1836
| rowspan="1" align="center"| פרידריך אוגוסט השני
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מלכי סקסוניה
קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:ילידי 1755
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1836
טלי בן עובדיה

טלי בן עובדיה (נולדה ב-2 בפברואר 1962) היא עיתונאית ויוצרת סרטי תעודה ישראלית. שימשה כמנהלת פיתוח התוכן בחדשות 10, עורכת ראשית של התוכנית "שישי", ועורכת ראשית של התוכנית "זמן אמת" בכאן – תאגיד השידור הישראלי.

==ביוגרפיה==
בן עובדיה היא אחת משלוש בנותיהם של יצחק, ממייסדי קול ישראל בערבית, וזהבה בן עובדיה, יועצת בקישור בין אזרחים ערבים מירושלים ומשטחי יהודה ושומרון, לבין רשויות הממשל הצבאי.
אמה זהבה נרצחה במשרדה, בידי מחבל מתנועת הפתח ממשוחררי עסקת ג'יבריל, ב-1986. המחבל שוחרר מאוחר יותר בעסקת שליט.

בן עובדיה למדה היסטוריה באוניברסיטת תל אביב.

את הקריירה העיתונאית שלה החלה כראש דסק חדשות בשלהי שנות השמונים בעיתון "חדשות". ב-1993, עם סגירת העיתון, הייתה חברה בצוות ההקמה של "חברת החדשות", שימשה העורכת של "מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 2" והעורכת של התוכנית "משעל חם" בהנחיית ניסים משעל עד 1999. בשנת 2000 הייתה בצוות ההקמה של אתר האינטרנט "ynet" ושימשה ראש מערכת החדשות באתר, אך עזבה לאחר סבב פיטורים בעקבות התפוצצת בועת הדוט-קום והמשבר הכלכלי.

ב-2002 עברה לערוץ 10 והייתה בצוות ההקמה של "חדשות 10". שימשה עורכת בתוכנית "זה הזמן" בהנחיית עמנואל רוזן. סיימה את תפקידה ב-2005, וחזרה לחדשות 10 ב-2008, לאחר שמונתה לסמנכ"ל החדשות והעורכת הראשית של "המהדורה המרכזית". יצרה את הסרט הביוגרפי על יהודה פוליקר "דברים שרציתי לומר" ששודר ב"ערוץ 10". היא סיימה את תפקידה במרץ 2010.

עמדה בראש מחלקת הדוקו של חברת "קסטינה תקשורת", שימשה העורכת הראשית בסרט התעודה שיצר עמנואל רוזן "מתים מעייפות" על מערכת הבריאות הישראלית, יצרה את הסרט "חיים בשאלה" על הליך יציאה בשאלה, יצרה את הסרט התיעודי "יחסינו לאן?" על הרשת החברתית פייסבוק, ואת הסרט "זה לא צודק" על עסקאות טיעון בבתי משפט בישראל. הסרטים שודרו במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.

בסוף 2012 מונתה לסמנכ"לית התוכן ועורכת אתר האינטרנט "וואלה", תפקיד ממנו התפטרה לאחר חודשים ספורים, עקב התערבותו התכופה של המנכ"ל אילן ישועה בתוכן החדשות. ב-2013 מונתה למנהלת פיתוח התוכן ב"חדשות 10" ועורכת ראשית של התוכנית "שישי", לצד טלי מורנו ואלון בן דוד.

במאי 2017 הצטרפה לכאן – תאגיד השידור הישראלי ומשמשת עורכת תוכנית התחקירים "זמן אמת" מיומה הראשון של התוכנית.

בינואר 2021 הודיעה בן עובדיה על סיום עבודתה כעורכת "זמן אמת".

ביוני 2024 קראה להתפטרותו של הרמטכ"ל, הרצי הלוי, בנימוק שכשל בהשגת מטרותיה של מלחמת חרבות ברזל ואינו מתאים להמשך הובלתה.

מתגוררת בתל אביב.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל ynet
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל ערוץ עשר
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:סגל וואלה!
קטגוריה:במאיות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הטלוויזיה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:יתומי פעולות האיבה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1962
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
יוסף אור

יוסף אוּר (יֶזֶ'רסקי) (15 באפריל 1904 – 4 באפריל 1984, ב' בניסן תשמ"ד) היה מתרגם ישראלי, מהבולטים בתרגום ספרות המופת הפילוסופית האירופית לעברית.

==קורות חיים==
יוסף בן זאב יז'רסקי (Jezierski) נולד בעיר לודז' שבפולין. בוגר הגימנסיה העברית בלודז'. בשנת 1925, כשהיה בן 21, עלה לארץ ישראל. למד באוניברסיטה העברית לתואר מוסמך במדעי הרוח (1933) ובהמשך השתלם באוניברסיטת פריז.

בעת לימודיו באוניברסיטה העברית החל לתרגם ספרי מופת פילוסופיים עבור הסדרה שייסד מורו, ח"י רות, ועד מהרה היה למתרגם הראשי של הסדרה. הספרים הודפסו תחילה בסטנסיל לשימושם של תלמידי החוג לפילוסופיה באוניברסיטה, ולבסוף יצאו לאור בהוצאת האוניברסיטה (מאוחר יותר הוצאת מאגנס).
נוסף על כתבים פילוסופיים, אור תרגם שירה צרפתית ורוסית ופרקים מכתבי זאב ז'בוטינסקי. בקיץ 1950 החל לעבוד במערכת "דברי הכנסת". בקיץ 1965 החל לשמש כעורך-משנה במערכת, עד פרישתו לגמלאות ב-1970.
אור היה רוויזיוניסט והיה חבר מערכת כתב העת "הירדן". התגורר כל ימיו בירושלים. בשנת 1958 נישא לחנה אור-לויתן.

בשנת 1951 זכה אור בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת (לצדם של עדה צמח, אהרן אמיר, יצחק זילברשלג, ומנשה לוין). גם ב-1943 ציינה ועדת הפרס את תרגומיו המעולים.

חוקר הפילוסופיה גרשון ויילר כתב על אור כי הוא "תרם יותר מכל אדם אחר לתרגומה של הספרות הפילוסופית הקלאסית לעברית... מה גדול החוב שחייב לו קהל קוראי הפילוסופיה בעברית, ומה חבל שלא הקדיש אור את כל מאמציו בכל שנותיו לעיסוק זה בלבד". לדבריו, מורו ח"י רות אמר על אור כי הוא מתרגם שאינו זקוק לעורך. עוד נכתב עליו בעיתון "דבר" בידי הסופר והמתרגם יעקב דוד אברמסקי כי "יוסף אור יוסיף לנו דעת מימים ימימה. הוא מבני-האור. הוא נושא לפיד, לפיד-החכמה בישראל, ממרחיבי הגבולות, גבולות-הדעת. הוא הרחיב את דעתנו".

==תרגומים נבחרים==
* רנה דקארט, מאמר על המתודה, 1930
* דויד יום, מסכת הטבע האנושי, 1930
* ג'ון סטיוארט מיל, התועלתיות, 1930
* ז'ן ז'ק רוסו, על האמנה החברתית, 1932
* דויד יום, מסכת טבע האדם, 1932
* רנה דקארט, הגיונות על הפילוסופיה הראשונית, בעריכת ח"י רות. 1932
* דוד יום, מחקר בדבר עקרוני המוסר 1934,
* ג'ון סטיוארט מיל, ממשל של נציגים, 1935
* ג'ון לוק, מסה על שכל האדם, 1935
* תומאס הובס, לוויתן, 1962
* גוטפריד וילהלם לייבניץ, מסות חדשות על שכל האדם, 1967
* אנרי ברגסון, ההתפתחות היוצרת, 1974
* אנרי ברגסון, מסה על הנתונים הבלתי אמצעיים של התודעה, 1977

==לקריאה נוספת==
* גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, כרך א', עמ' 49–50.

==קישורים חיצוניים==

* 
* רוני חיימוביץ, [http://www.biu.ac.il/HU/stud-pub/tr/tr-pub/xaimo-hume.htm מסכת טבע האדם ותרגומה לעברית על ידי יוסף אור] , עבודה סמינריונית למרים שלזינגר, אוניברסיטת בר-אילן

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מצרפתית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:סגל הירדן
קטגוריה:עיתונאים ביישוב
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:זוכי פרס טשרניחובסקי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
גאורג, מלך סקסוניה

גאורג, מלך סקסוניה (בגרמנית: Friedrich August Georg Ludwig Wilhelm Maximilian Karl Maria Nepomuk Baptist Xaver Cyriacus Romanus; 8 באוגוסט 1832 – 15 באוקטובר 1904), מלך סקסוניה (19 ביוני 1902 - 15 באוקטובר 1904) לבית וטין. קודם עלייתו לשלטון, היה לגאורג קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות במלחמת פרוסיה-אוסטריה ובמלחמת צרפת–פרוסיה.

==חייו==
===ילדותו===
גאורג נולד ב-8 באוגוסט 1832 בדרזדן כבנם של יוהאן, נסיך סקסוניה, ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.

===קריירה צבאית===

בשנת 1855 הצטרף גאורג לצבא הסקסוני, ובמלחמת פרוסיה-אוסטריה פיקד על חטיבת הפרשים ה-1, והשתתף עימה בקרב קניגרץ. במלחמת צרפת–פרוסיה פיקד גאורג על הדיוויזיה ה-23 (הסקסונית ה-1), ולאחר שמונה אחיו אלברט למפקד הארמייה הרביעית, מונה גאורג למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני), עליו פיקד עד לשנת 1900.

ב-15 במרץ 1888 הועלה גאורג לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית, וב-15 ביוני אותה שנה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא הסקסוני.

===תקופת שלטונו===
ב-19 ביוני 1902 עלה גאורג לשלטון, לאחר מות אחיו אלברט, מלך סקסוניה. גאורג שכבר היה בן 70, היה מבוגר ודי חולה, ומלך רק שנתיים. בשנת 1903 כפה גאורג על בנו פרידריך אוגוסט להתגרש מאשתו, לאחר שברחה מהבית בזמן ההריון של ילדה האחרון.

ב-15 באוקטובר 1904 מת גאורג בפילניץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.

==משפחתו==
ב-11 במאי 1859 התחתן גאורג עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל, שהייתה בתו של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל. ממנה היו לו 8 ילדים:
* מריה יוהאנה, נסיכת סקסוניה (19 ביוני 1860 - 2 במרץ 1861).
* אליזבת, נסיכת סקסוניה (14 בפברואר 1862 - 18 במאי 1863).
* מתילדה, נסיכת סקסוניה (19 במרץ 1863 - 27 במרץ 1933).
* פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה (25 במאי 1865 - 18 בפברואר 1932), התחתן עם לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה אך בהמשך התגרש ממנה.
* מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה (31 במאי 1867 - 28 במאי 1944), התחתנה עם אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה.
* יוהאן גאורג, נסיך סקסוניה (10 ביולי 1869 - 24 בנובמבר 1938), התחתן עם מריה איזבלה, דוכסית וירטמברג, ולאחר מותה התחתן עם מריה אימקולאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות.
* מקסימיליאן, נסיך סקסוניה (17 בנובמבר 1870 - 12 בינואר 1951).
* אלברט, נסיך סקסוניה (25 בפברואר 1875 - 16 בספטמבר 1900).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| גאורג, מלך סקסוניה בית וטין נולד:8 באוגוסט 1832 מת:15 באוקטובר 1904
|-
| rowspan="1" align="center"| אלברט
| rowspan="1" align="center"| ממלכת סקסוניה 1902–1904
| rowspan="1" align="center"| פרידריך אוגוסט השלישי
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מלכי סקסוניה
קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:סקסוניה
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1832
קטגוריה:נפטרים ב-1904
פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה

פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה (בגרמנית: Friedrich-Christian, Kurfürst von Sachsen; 5 בספטמבר 1722 - 17 בדצמבר 1763). היה הנסיך הבוחר מסקסוניה במשך פחות משלושה חודשים (5 באוקטובר 1763 - 17 בדצמבר 1763) לפני שנפטר ממחלה.

==חייו==
===ילדותו===
פרידריך כריסטיאן נולד ב-5 בספטמבר 1722 בדרזדן כבנם של הנסיך פרידריך אוגוסט, שהיה מאוחר יותר הנסיך הבוחר מסקסוניה ומלך פולין ומריה יוזפה מאוסטריה.

פרידריך כריסטיאן היה ילד חלוש ונזקק לכסא גלגלים. לאחר מותם המוקדם של אחיו הגדולים פרידריך אוגוסט (1721) ויוזף אוגוסט (1728), הפך פרידריך כריסטיאן ליורש העצר של נסיכות הבוחר מסקסוניה.

===תקופת שלטונו===
ב-5 באוקטובר 1763 עלה פרידריך כריסטיאן לשלטון, לאחר מות אביו פרידריך אוגוסט השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה. עם עלותו לשלטון פיטר פרידריך כריסטיאן את ראש הממשלה הרוזן היינריך פון בריהל, שהיה לא פופולרי ודרדר את המדינה למשבר כלכלי וסיבך אותה במלחמת שבע השנים.

לאחר מכן החל פרידריך כריסטיאן בשיקום המדינה מנזקי המלחמות, ומהניצול שניצלו אותה קודמיו. אולם לאחר 74 ימים בלבד מת פרידריך כריסטיאן ב-17 בדצמבר 1763 בדרזדן לאחר שחלה במחלת האבעבועות השחורות, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך אוגוסט השלישי.

==משפחתו==
ב-13 ביוני 1747 התחתן פרידריך כריסטיאן על ידי שליח עם מריה אנטוניה, דוכסית בוואריה, בתם של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה אמליה מאוסטריה, וב-20 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בדרזדן. ממנה היו לו 9 ילדים:
* בן (9 ביוני 1748).
* פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה (23 בדצמבר 1750 - 5 במאי 1827), התחתן עם אמליה מצווייבריקן-בירקנפלד.
* קרל מקסימיליאן, נסיך סקסוניה (24 בספטמבר 1752 - 8 בספטמבר 1781).
* יוזף, נסיך סקסוניה (26 בינואר 1754 - 25 במרץ 1763).
* אנטון, מלך סקסוניה (27 בדצמבר 1755 - 6 ביוני 1836), התחתן עם מריה קרולינה, נסיכת סבויה, ולאחר מותה התחתן עם מריה תרזה מאוסטריה.
* מריה אמליה, נסיכת סקסוניה (26 בספטמבר 1757 - 20 באפריל 1831), התחתנה עם קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן.
* מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה (13 באפריל 1759 - 3 בינואר 1838), התחתן עם קרולינה, נסיכת פארמה, ולאחר מותה התחתן עם מריה לואיזה קרלוטה, נסיכת בורבון-פארמה.
* תרזה מריה, נסיכת סקסוניה (27 בפברואר 1761 - 26 בנובמבר 1820).
* בן (1762).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| פרידריך כריסטיאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה בית וטין נולד:5 בספטמבר 1722 מת:17 בדצמבר 1763
|-
| rowspan="1" align="center"| פרידריך אוגוסט השני
| rowspan="1" align="center"| נסיכות הבוחר מסקסוניה 1763
| rowspan="1" align="center"| פרידריך אוגוסט השלישי
|}

קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:סקסוניה
קטגוריה:נסיכים בוחרים באימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:אבירי מסדר מלטה
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מלחמת שבע השנים:אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1722
קטגוריה:נפטרים ב-1763
אלן מאבאנקו

אלן מאבאנקו, [[2003]]
אלן מאבּאנְקוּ (בצרפתית: Alain Mabanckou; נולד ב-24 בפברואר 1966) הוא משורר, סופר, עיתונאי ואקדמאי צרפתי יליד הרפובליקה של קונגו.

==ביוגרפיה==

מאבאנקו נולד בקונגו-ברזוויל דאז, וגדל בעיר החוף פואנט-נואר. לאחר תחילת לימודיו האקדמיים בברזוויל קיבל מלגה ללימודים בצרפת. הוא בוגר אוניברסיטת פריז-דופין, ולאחר קבלת תואר במשפטים עבד בתאגיד האנרגיה הצרפתי סואז משך עשור.

לאחר פרסום ספרו הראשון Bleu-Blanc-Rouge (בצרפתית: כחול-לבן-אדום, כצבעי הדגל הצרפתי) בשנת 1998, מאבאנקו החל להקדיש את מירב זמנו לכתיבה.

בשנת 2002 החל ללמד ספרות פרקופונית באוניברסיטת מישיגן כפרופסור זוטר, ומאז 2006 הוא מלמד במחלקה לצרפתית ב-UCLA.

ספריו של מאבאנקו תורגמו למעל 15 שפות, בהן אנגלית ועברית, וזכו במספר פרסים יוקרתיים בצרפת. הוא מתגורר כיום בסנטה מוניקה שבקליפורניה.

==ספריו שתורגמו לעברית==
*כוס שבורה, מצרפתית: חגית בת-עדה, הוצאת מטר, 2008
*זיכרונותיו של דורבן, מצרפתית: ניר רצ'קובסקי, הספריה החדשה - סדרת "פריז - דקאר", 2012

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים אפריקאים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1966
Bi the Way

Bi the Way הוא סרט תיעודי משנת 2008 על ביסקסואליות בארצות הברית. הסרט הוצג בפסטיבלי קולנוע בארצות הברית וברחבי העולם, כולל בקנדה, אנגליה, פורטוגל, טורקיה, יוון, אוסטרליה, ברזיל וטאיוואן. הוא גם שודר בטלוויזיה ברשת Logo ב-2009.

הסרט עוקב אחר חייהם של מספר אנשים ביסקסואלים צעירים במקומות שונים בארצות הברית. יוצרות הסרט, בריטני בלוקמן וג'וספין דקר, גם מופיעות בפני המצלמה כדי לתת מסגרת לסיפורים השונים.

== תקציר ==
הסרט מתרחש תוך כדי מסע דרכים, שבו היוצרות מציגות את חמשת המשתתפים אשר מתמודדים עם סוגיות שונות סביב הזהות הביסקסואלית שלהם. 

* פאם: מעודדת-לשעבר מממפיס, טנסי, פאם נעה בין מצב של קבלה ופתיחות מינית בקרב חבריה, לבין התמודדות עם השמרנות של המשפחה הקתולית הדרומית שלה. כשהייתה בתיכון בבית ספר קתולי, הרחיקו אותה מהלימודים לאחר שמורה תפסה אותה מתמזמזת עם נערה אחרת. 
* טאג': בניו יורק, רקדן ההיפ-הופ השחור טאג', בן 18, מאוד רוצה חברה, ומרגיש שהפלרטוטים שלו באינטרנט הם סתם דרך להעביר את הזמן. אך כשהוא מתאהב בגבר שהוא פגש ב-MySpace, פתאום עליו לשקול את הדחייה הפוטנציאלית של המשפחה שלו, הקהילה שלו, ואלוהיו.
* טארין: בת 28 מלוס אנג'לס, טארין שוקלת להתחתן עם בן זוגה, רייג'. רייג' תמיד רצה חברה ביסקסואלית, ועל בסיס זה השניים מפתחים ביחד את הפנטזיות המיניות שלהם, וטארין מנהלת מערכת יחסים עם אישה. אך תוך מתיחת גבולות המונוגמיה ותפקידי המגדר במסגרת מערכות יחסים אלה, טארין לא בטוחה אם היא ביסקסואלית יותר עבור רייג' או עבור עצמה.
* דייוויד: בן 24 משיקגו, כופר בציפיות ממנו של משפחתו וחברתו לשעבר כדי לעמוד על זהותו כביסקסואל, אך בו זמנית מנסה למצוא את עמק השווה בין הערכים המסורתיים שלו לבין הפתיחות שלו. 
* ג'וש: מסן אנטוניו, טקסס, ג'וש הוא ילד בן 11 עם אב גיי ואם ביסקסואלית. ג'וש כבר בוחן אופציות זהותיות ומיניות שרוב המבוגרים טרם התמודדו איתם, והשאלה היא האם יאמץ את הפוטנציאל שהוריו מכירים לו, או ייכנע ללחץ של חבריו ההומופובים, או פשוט ימשיך לפתח את העניין המבצבץ שלו בבנות, ויהיה סטרייט?

בסרט, הסיפורים של הדמויות שזורות בפרשנות של פסיכולוגים, ביולוגים אבולוציוניים, ואנתרופולוגים הדנים בנושאים של עמימות מינית. בסרט ישנם גם ראיונות עם דמויות מקהילת הלהט"ב, כמו אני דיפרנקו ודן סאבאג'.

== פרסים ==
* 2008: Alternative Spirit Grand Prize, Rhode Island International Film Festival

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי להט"ב תיעודיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
אבי וייס (איש תקשורת)

אבי וייס (נולד ב-1965) הוא מנכ"ל חברת החדשות של ערוץ 12. 

==ביוגרפיה==
וייס ב"ועידת המשפיעים" של [[חברת החדשות (כיום חדשות 12), 2018]]
וייס נולד וגדל בחדרה. שירת בצה"ל בחיל המודיעין. בתקופת היותו סטודנט למדע המדינה באוניברסיטת חיפה עבד כבקר שידור בחברת הכבלים "גוונים". הוא המשיך לעבוד בגוונים ככתב מוניציפלי ומפיק חדשות.

ב-1993 הצטרף לצוות ההקמה של חברת החדשות ועסק בתיאום הפקת השידורים. כעבור שנה מונה למפיק המהדורה המרכזית של חדשות 2. בשנת 2000 מונה לרכז המערכת וב-2002 לעורך המהדורה המרכזית. במאי 2004 מונה במקביל לתפקידו כעורך גם כסמנכ"ל תוכן של חברת החדשות.

ב-2007 מונה למנכ"ל זמני של חברת החדשות במקומו של שלום קיטל, ובמאי 2008 נבחר למנכ"ל קבוע של חברת החדשות. מינויים בולטים שעשה בתקופת כהונתו היו הצבת יאיר לפיד כמגיש "אולפן שישי", הכנסת דני קושמרו כמגיש נוסף במהדורה המרכזית, גיא סודרי כעורך המהדורה וחיליק שריר כסמנכ"ל תוכן. הוא פיטר את עמנואל רוזן על רקע של התנהגות לא הולמת, לאחר תלונה שהוגשה נגדו מצד עובדת בחברה על הטרדה מינית. באפריל 2013 נבחר לכהונה נוספת בת חמש שנים. נבחר לכהונות נוספת של 5 שנים בתחילת 2018 ובמחצית 2023.

==קישורים חיצוניים==

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
גורם סיכון

באפידמיולוגיה, גּוֹרֵם סִכּוּן הוא משתנה הקשור בסיכון מוגבר לתחלואה. הקשר בין גורם הסיכון לתחלואה אינו בהכרח קשר סיבתי ישיר, אלא קשר סטטיסטי מתאמי. המונח נטבע על ידי ויליאם קנל, מנהל מחקר פרמינגהם במאמר שפרסם בשנת 1961 בכתב העת Annals of Internal Medicine.

גורם סיכון יכול להיות מתואר במספר דרכים. הראשונה היא באמצעות הסיכון היחסי, כפי שמחושב באופן סטטיסטי. בצורה זו מתואר גורם הסיכון כמשתנה שגורם לתחלואה פי מספר מסוים. למשל, המשפט "הסיכון של אישה בשנות השישים לחייה ללקות בסרטן השד גבוה פי 100 לעומת אישה בשנות ה-20 לחייה" מציג את הגיל המבוגר כגורם סיכון ללקות בסרטן השד. דרך נוספת לתאר גורם סיכון היא על ידי הבאת שיעור הפרטים שנחשפו לגורם מתוך החולים. דוגמה לכך היא המשפט "רק 5% מהחולים בחצבת הם מבוגרים", אשר מצביע על כך שגיל צעיר הוא גורם סיכון ללקות בחצבת. דרך שלישית לתאר גורם סיכון היא העלייה בשיעור ההיארעות לאחר החשיפה לגורם, כפי שמתבטא במשפט הבא: "צריכה של משקה אלכוהולי באופן יומי גורמת לעלייה של כ-20 מקרים של שחמת הכבד לכל 1,000 איש מדי שנה".

==ראו גם==
* קום הוק ארגו פרופטר הוק
*מחקר עוקבה
*סיכון יחסי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אפידמיולוגיה
קטגוריה:סיכון
רדיו רבל

כרזת משנה של הסרט
רדיו רבל (באנגלית: Radio Rebel) הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני אשר הושק בארצות הברית ב-17 בפברואר 2012 ובערוץ דיסני ישראל ב-19 ביולי 2012. בסרט מככבים: דבי ראיין, סרנה פרמר, אדם דימארקו, מריט פטרסון, אטיקוס מיטשל, ומרסדס דה לה זרדה.

==עלילת הסרט==
לטארה, תלמידת תיכון ביישנית קיצונית, יש סוד כמוס: היא "רדיו רבל" - שדרנית רדיו פודקאסט אלמונית שמשדרת מחדרה ומחוללת מהפכה בבית הספר שלה, וזוכה באהבתו של אביר חלומותיה, שיוצא עם מלכת הכיתה.

==צוות השחקנים==
*דבי ראיין - טארה
*סרנה פרמר - אודרי
*אדם דימארקו - גאוין
*מריט פטרסון - סטייסי
*אטיקוס מיטשל - גייב
*מרסדס דה לה זרדה - דיג'יי קאמי קיו

==שידור הסרט בעולם==
{| class="wikitable"
|-
! מדינה
! ערוץ
! תאריך
! שם הסרט
|-
|ארצות הברית
|ערוץ דיסני
|17 בפברואר 2012
| rowspan=4 | Radio Rebel
|-
|קנדה
|YTV
|9 במרץ 2012
|-
||אורוגוואיאקוודורארגנטינההרפובליקה הדומיניקניתונצאולהמקסיקופרגוואיצ'ילהקולומביה
|ערוץ דיסני אמריקה הלטינית
| rowspan=2 | 15 באפריל 2012
|-
|ברזיל
|ערוץ דיסני ברזיל
|-
|יווןקפריסין
|ערוץ דיסני יוון
|18 במאי 2012
|Ραδιο ΕπαναστάτριαRadio Epanastatria
|-
|בולגריה
|ערוץ דיסני בולגריה
| rowspan=7 | 19 במאי 2012
|Радио Бунтар
|-
|צ'כיה
|ערוץ דיסני צ'כיה
|Rádio Rebel
|-
|הונגריה
|ערוץ דיסני הונגריה
|Rádió-Láz
|-
|רומניה
|ערוץ דיסני רומניה
|Rebela de la Radio
|-
|פולין
|ערוץ דיסני פולין
|Bunt FM
|-
|טורקיה
|ערוץ דיסני טורקיה
|Asi Ses
|-
|אוקראינה
|ערוץ דיסני אוקראינה
|Радіо бунтарка
|-
|בריטניהאירלנד
|ערוץ דיסני בריטניה ואירלנד
|1 ביוני 2012
|Radio Rebel
|-
|ישראל
|ערוץ דיסני ישראל
|19 ביולי 2012
|רדיו רבל
|-
|איטליה
|ערוץ דיסני איטליה
|29 בספטמבר 2012
| rowspan=2 | Radio Rebel
|-
|ספרד
|ערוץ דיסני ספרד
|5 באוקטובר 2012
|-
|צרפת
|ערוץ דיסני צרפת
|16 באוקטובר 2012
|Appelez-moi DJ Rebel
|-
|פרו
|ערוץ הטלוויזיה האמריקאית
|27 בינואר 2013
|Radio Rebel
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערוץ דיסני: סרטי מקור
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2012
גוז'וב ויילקופולסקי

גוז'וב ויילקופולסקי (בפולנית: ; בגרמנית: Landsberg an der Warthe, נהגה: לנדסברג אן דר ורתה, מילולית: "לנדסברג על הוורטה"), או בקיצור גוז'וב, היא אחת משתי ערי הבירה של פרובינציית לובוש בפולין (ביחד עם ז'לונה גורה), כאשר היא מקום מושבו של מושל הפרובינציה. בעיר, השוכנת על גדות נהר ורטה, מתגוררים 124,145 תושבים (נכון ל-2015).

בין 1975 ו-1998 היא הייתה בירת פרובינציית גוז'וב.

==היסטוריה==

בתקופת שושלת פיאסט הוקם יישוב באזור שהתקיים עד המאה ה-13. בשנת 1249 האזור נמכר לשליטי מרקיזות ברנדנבורג. בשנת 1257 הוקמה עיר בשם Landsberg an der Warthe. בתחילת המאה ה-15 העיר הועברה לשליטת המסדר הטבטוני אך כבר בשנת 1454 חזרה לשליטת ברנדנבורג.

בשנת 1939 בעיר התגוררו כ-50 אלף תושבים, רובם גרמנים. עיר ניזוקה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה ובסופה הועברה לשליטת פולין. האוכלוסייה הגרמנית גורשה מהעיר ובמקומה הגיעו פולנים. העיר קיבלה את השמה הנוכחי ב-5 בנובמבר 1946.

==כלכלה==
לפני מלחמת העולם השנייה העיר הייתה מרכז תעשייתי חשוב. במהלך המלחמה מפעלי התעשייה ניזוקו. לאחר שגרמנים עזבו את העיר, ציוד תעשייתי רב הועבר לשטחי ברית המועצות.

בשנות ה-50 בעיר הוקמו מפעלי תעשייה חדשים. בין המפעלים היה מפעל של חברת "URSUS" לייצור טרקטורים. בעקבות הקמתו ייצור דגם Ursus C-45 עבר ממפעל בוורשה למפעל החדש.

לאחר סיום השלטון הקומוניסטי בפולין, לעיר הגיעו חברות מגרמניה ומיפן והקימו בעיר מפעלים חדשים. בין המעסיקים העיקריים בעיר נמנית Biowet Vetoquinol, חברה עם ניסיון של יותר מ-100 שנים בייצור ציוד רפואי.

==הקהילה היהודית==

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לובוש (פרובינציה): ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
תורוואלד נילסן

תורוואלד נילסן (בנורווגית: Thorvald Nilsen; 6 באוגוסט 1881 – 19 באפריל 1940) היה קצין-צי וחוקר קטבים נורווגי. הוא נולד בקריסטיאנסנד. כיהן כרב החובל של האונייה "פראם" במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן בשנים 1912-1910. אמונדסן הזמין אותו במברק למשלחתו אחרי שקצין-צי אחר, שהיה אמור להצטרף אליה, נספה בפגיעת ברק. נילסן, שניסה קודם להתקבל למשלחת ללא הצלחה, השיב בחיוב למברק וצורף למשלחת כמשנה לאמונדסן. במהלך תקופה זו שימשה האונייה גם לתצפיות אוקיינוגרפיות ומדידות בדרום האוקיינוס האטלנטי.

בשנת 1913 עוטר בתואר אביר מדרגה ראשונה של מסדר אולאף הקדוש. הוא שירת כקצין צי בנורווגיה במשך מלחמת העולם הראשונה ואחריה השתקע בבואנוס איירס, שם הלך לעולמו בשנת 1940.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:מגלי ארצות נורווגים
קטגוריה:משלחת הקוטב הדרומי
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1881
קטגוריה:נורווגים שנפטרו ב-1940
קריאמה אדומת-רגל

קריאמה אדומת-רגל (שם מדעי: Cariama cristata) היא מין של עוף טורף יבשתי ממשפחת הקריאמיים, שמצוי באמריקה הדרומית. תחום תפוצתה מתפרש מברזיל לדרום נהר האמזונס, אורוגוואי וצפון ארגנטינה.

== מאפיינים ==
בית הגידול המועדף עליה הוא ערבות עשב. אורכה נע בין 75 ל-90 ס"מ, ומשקלה כ-1.5 ק"ג. הרגליים, הצוואר והזנב ארוכים יחסית. הניצוי חום בהיר בצוואר, בבטן ובראש, וחום נייטרלי בשאר הגוף. קצה הזנב לבן, הרגליים והמקור אדומים; העיניים צהובות. הנוצות בבסיס המקור מזדקרות למעין ציצה. הזכר והנקבה זהים.

קריאתה דמוית-היללה של הקריאמה נשמעת למרחוק. במהלך הקריאה, הזכר מטה את ראשו לאחור. בדרך כלל הקריאמות משמיעות את קריאתן מוקדם בבוקר.

בתי הגידול המועדפים על הקריאמות הם ערבות עשב; למרות שהן עשויות לעיתים לחיות במישורי עשב לחים בסמוך לנהר, כמעט לעולם לא יימצאו בשדות או בביצות. בדרך כלל נצפים פרט יחיד או זוג, אם כי משפחת קריאמות עשויה ליצור קבוצה של כ-4 פרטים. הקריאמה הולכת בדרך כלל וכמעט לא עפה; היא יכולה לרוץ מהר יותר מבני אדם, במהירות של עד 25 קמ"ש, לפני שתעוף.

הקן מוקם על הקרקע, בשיחים או על עץ בגובה של עד 3 מ' מעל הקרקע. במקרה שהקן מוקם מעל הקרקע, ההורים קופצים לתוכו בדרך כלל, וכמעט לא עפים אליו.

הקריאמה אדומת-הרגל היא אוכלת-כול. תזונתה כוללת פרוקי-רגליים (כגון חגבים, חיפושיות, נמליים ועכבישאים), זחלי חרקים, לטאות, דו-חיים, נחשים, מכרסמים ובעלי חוליות אחרים; לעיתים, גרגרי תירס ויבולים אחרים, ופירות בר. בשביה, וכנראה גם בטבע, היא אוכלת גם ביצים ואפרוחים של מיני ציפורים אחרים.

==גלריה==
<gallery widths=250 heights=230>
קובץ:Cariama cristata Vienna2008.jpg
קובץ:Seriema03.JPG
קובץ:Cariama cristataPCCA20051227-2025A.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:קריאמיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:ארגנטינה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
קטגוריה:אורוגוואי: עופות
קטגוריה:עופות הפמפס
קריסטיאן פרסטרוד

קריסטיאן פרסטרוד, 1913
מדליית הקוטב הדרומי של מלך נורווגיה
קריסטיאן פְּרֶסְטְרוּד (בנורווגית: Kristian Prestrud 22 באוקטובר 1881 - 11 בנובמבר 1927) היה קצין-צי ומגלה ארצות נורווגי, שהשתתף במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן בשנים 1912-1910. פרסטרוד היה קצין ראשון של ה"פראם" ומנהיג קבוצת המזחלות המזרחית של המשלחת הנורווגית אל נונאטאק סקוט.

== משלחת הקוטב הדרומי ==
אמונדסן שמר בסוד את כוונותיו האמיתיות כלפי יעד ההפלגה של "פראם". האנשים היחידים שידעו על כך לפני מעשה היו אחיו, לאון, ורב החובל של האונייה, לויטננט תורוואלד נילסון. לויטננט פרסטרוד ועוד אחד מאנשי הצוות, הייאלמר פרדריק גיירטסן, קיבלו את המידע הסודי ערב הפלגתה של "פראם" מנורווגיה. לשאר אנשי הצוות, 18 במספר, נודע הדבר רק כש"פראם" עגנה במדיירה. כאשר המשלחת חרפה בפראמהיים באנטארקטיקה, עסק פרסטרוד, בעזרת היאלמר יוהנסן, בתצפיות מדעיות.

פרסטרוד צורף לקבוצה המקורית של שמונה אנשים, שעשו את הניסיון הכושל להגיע אל הקוטב ב-8 בספטמבר 1911. אף כי חזרו לאחור לפני הגעה לקוטב בגלל טמפרטורות קיצוניות, החליטו אנשי הקבוצה להמשיך אל המצבור ב-80° דרום, לפרוק שם את מזחלותיהם ולשוב בחיפזון לפראמהיים. בגלל לחץ הזמן נפרעו סדרי הקבוצה, שהתפצלה לכמה ראשים והשניים האחרונים הגיעו לבסיס יותר משש שעות אחרי שאר האנשים. יוהנסון ופרסטרוד הגיעו כושלים ומותשים כליל אל פראמהיים, שאותו מצאו בחשיכה ובערפל רק הודות לנביחת הכלבים, שהנחתה אותם בדרכם. קרוב לוודאי, שפרסטרוד היה קופא למוות אלמלא יוהנסן, שטיפל בו והביאו למקום מבטחים. 

בבוקר הבא נאלץ אמונדסן להתמודד עם ביקורת קשה וחריפה מצד יוהנסון, שצבר ניסיון קוטבי במשלחת של פריטיוף ננסן אל הקוטב הצפוני. יוהנסון האשים את אמונדסן, שנטש את אנשיו מאחור בחפזונו להגיע לבסיס הבטוח. אמונדסן לא היה מוכן להשלים עם ביקורת חריפה כזאת מצד מי מפיקודיו, ובחר לארגן מחדש את קבוצת הקוטב בצמצום מספר המשתתפים בה. כתוצאה מכך, הופרדו יוהנסון, פרסטרוד וסְטוּבֶּרוּד מצוות הקוטב ונשלחו לחקור את ארץ אדוארד השביעי. כדי להשפיל את יוהנסון עוד יותר, מונה פרסטרוד, המנוסה פחות ממנו, למפקד המשימה. גלעד שהקימה קבוצת פרסטרוד בנונאטאק סקוט, הרי אלכסנדרה () ב-3 בדצמבר 1911, נחשב לאתר היסטורי באנטארקטיקה.

על השתתפותו במשלחת, קיבל קריסטיאן פרסטרוד את מדליית הקוטב הדרומי (Sydpolsmedaljen), פרס מלכותי נורווגי שייסד האקון השביעי מלך נורווגיה בשנת 1912 כגמול למשתתפי משלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן. בשנת 1926 התמנה פרסטרוד לעוזר מנהל הנמל בקריסטיאנסנד.

פרסטרוד איבד עצמו לדעת ביריה מאקדח בקריסטיאנסנד, נורווגיה, בשנת 1927.

== לקריאה נוספת ==
רואלד אמונדסן כתב על המשלחת ב"זידפולן" (הקוטב הדרומי), שיצא לאור בשני כרכים בשנים 1913-1912. הספר תורגם לאנגלית בידי א. ג. צ'אטר, ויצא לאור בשם The South Pole: An Account of the Norwegian Antarctic Expedition in the "Fram," 1910-1912

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:מגלי ארצות נורווגים
קטגוריה:משלחת הקוטב הדרומי

קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1881
קטגוריה:נפטרים ב-1927
יומן הנעל האדומה

יומן הנעל האדומה (במקור: Red Shoe Diaries) היא סדרת דרמה אירוטית ששודרה במקור ברשת הכבלים האמריקאית שואוטיים בשנים 1992–1997. הסדרה הופצה ברחבי העולם על ידי תאגיד פלייבוי, ושודרה גם בערוץ 3 בישראל. פרקי הסדרה בוימו לרוב, במשותף או בנפרד, על ידי זלמן קינג ורפאל אייזנמן. עלילת הפרקים נסובה על חוויותיה המיניות של בחורה, שלעיתים קרובות קריינה ברקע את ההתרחשות. פרקי הסדרה כללו סצינות אהבה עם עירום ומוזיקת רקע חושנית או קודרת. סך הכול הופקו ושודרו 66 פרקים בחמש עונות, סרט טלוויזיה יחיד ועוד 19 סרטים בהפצה ישירה לקלטות וידאו.

הפרקים נפתחו במונטאז' קצר של מדור מודעות קוראים בעיתון, בו מופיעה מודעה תחת שם העט "נעליים אדומות". כותב המודעה מבקש מנשים לשלוח לתיבת הדואר שלו סיפורים אישיים מחייהן על אהבה, תשוקה ובגידות. הסדרה לא כללה קו עלילה מתמשך בין הפרקים או דמויות קבועות, מלבד דמותו של ג'ייק וינטרס (דייוויד דוכובני), שעמד מאחורי המודעה. וינטרס נראה משוטט עם סטלה כלבתו, כשהוא מקריא מכתב שהגיע לתיבת הדואר שלו ונפתח במילים "נעליים אדומות יקרות...". את המודעה פרסם לראשונה לאחר התאבדותה של ארוסתו, ועימות שניהל מול הגבר עימה היא ניהלה רומן, בנאי ומוכר נעליים שמכר לה זוג נעלי עקב אדומות, שהיו ההשראה לשם העט שבחר. תקוותו היא להבין את הסיבות להתאבדותה של ארוסתו, זאת מתוך סיפורים של נשים שחוו מצבים דומים.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Martin, Nina K. "[http://www.jstor.org/stable/20688037 Red Shoe Diaries: Sexual Fantasy and the Construction of the (Hetero) sexual Woman]." Journal of Film and Video (1994): 44-57.</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
<div class="mw-content-ltr">
* Backstein, Karen. "[http://www.corwin.com/upm-data/2980_11tnm01.pdf#page=7 Soft Love]." 299 Three Strikes and You’re Out? 2.4 (2001): 303-317.
</div>

קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
קטגוריה:שואוטיים
אדולפו ולנסיה

אדולפו חוסה ולנסיה מוסקרה (בספרדית: Adolfo José Valencia Mosquera, נולד ב-6 בפברואר 1968 בבואנוונטורה שבקולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת החלוץ. 

ולנסיה כונה "הרכבת" עקב עוצמתו הפיזית, שיחק בשבע מדינות שונות, וייצג את קולומביה במונדיאל 1994 ובמונדיאל 1998.

==קריירת מועדונים==
בשנת 1988 החל ולנסיה את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מבוגוטה, בירת קולומביה, שם שיחק חמש עונות, כבש 56 שערים ב-159 משחקים, והביא להתעניינות מקבוצות באירופה בשירותיו. בקיץ 1993 חתם בבאיירן מינכן, וסייע לה לזכות באליפות בעונה היחידה בה שיחק שם, כאשר הוא מסיים כמלך השערים עם 11 כיבושים, בצוותא עם מהמט שול. בתחילת עונת 1994/95 עבר ולנסיה לאתלטיקו מדריד, שם חווה תקרית גזענית, בה סינן כלפיו נשיא המועדון דאז חסוס חיל ש"צריך לחתוך לבחור השחור את הגרון", ובתום עונה אחת, בה כבש שישה שערים, עזב את המועדון.

בקיץ 1995 חזר ולנסיה לאינדפנדיינטה סנטה פה, ובהמשך הקריירה שיחק בקבוצות קולומביאניות נוספות כאמריקה קאלי ואינדפנדיינטה מדיין, בפאוק סלוניקי היוונית, רג'אנה האיטלקית, מטרוסטארס האמריקאית, אוניון מרקאיבו הונצואלית, וז'ג'יאנג לוצ'נג הסינית, בה שיחק שתי קדנציות, וסיים את קריירת המשחק הפעיל בשנת 2004.

==קריירה בינלאומית==
ולנסיה החל לשחק בנבחרת קולומביה בכדורגל בשנת 1992, והטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה הקופה אמריקה 1993. במוקדמות מונדיאל 1994, כבש בניצחון המפורסם של קולומביה 5-0 על נבחרת ארגנטינה באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, שהיה צעד משמעותי לעלייה למונדיאל 1994. קולומביה נחשבה לנבחרת חזקה מאוד, וצופה שתעפיל לשלבים המתקדמים של הטורניר, עם שלל כוכבים כוולנסיה, קרלוס ולדרמה, פרדי רינקון, אנדראס אסקובר ופאוסטינו אספרייה, אך אכזבה והודחה בשלב הבתים. ולנסיה שיחק גם במונדיאל 1998, שגם בו הודחה קולומביה בשלב הבתים. אחריו פרש מהנבחרת, כשלכותו 37 הופעות, בהן כבש 14 שערים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים קולומביאנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל קולומביאנים
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מדריד
קטגוריה:כדורגלני אמריקה קאלי
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה סנטה פה
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק רד בולס
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה מדיין
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קולומביה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1993
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:ילידי 1968
המוזיאון הלאומי של בחריין

העתק אבן דוראנד
המוזיאון הלאומי של בחריין (בערבית: متحف البحرين الوطني) הוא המוזיאון הגדול ביותר בבחריין ומהמוזיאונים הוותיקים שלה. המוזיאון שוכן בעיר הבירה מנאמה והוא נפתח לציבור בדצמבר 1988. עלות בנייתו היא 30 מיליון דולר, והוא משתרע בשני מבנים על שטח של 27,800 מטר מרובע. המוזיאון שוכן ליד התיאטרון הלאומי של בחריין . המוזיאון תוכנן על ידי חברה KHR Arkitekter, חברת אדריכלות מדנמרק. המוזיאון נוסד ביוזמתו של האמיר עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה.

== תצוגה ==
אוסף המוזיאון כולל ממצאים רבים מאתרים ארכאולוגים בבחריין, אותם אסף מאז פתיחתו, והם מכסים 5000 שנות היסטוריה. במוזיאון 3 אולמות המוקדשים לארכאולוגיה ולתרבות העתיקה של דילמון, שני אולמות המוקדשים לתרבות ולאורח החיים בבחריין בתקופה הקדם-תעשייתית, ותצוגה מיוחדת מוקדשת לאבן דוראנד, אבן מבזלת באורך 80-70 ס"מ המתוארכת לתקופת הכשית בבל. התצוגה כוללת גם אתר קבורה עתיק אשר הועבר ממקומו במדבר ונבנה מחדש במוזיאון. במוזיאון קיימת גם תצוגה המתארת סצנה מתוך עלילות גילגמש, אשר מתייחסת אל דילמון כאל גן עדן.

ב-1993 נפתח אולם נוסף הכולל תצוגה של נושאים בידיעת הטבע המתמקד בסביבה ובטבע של בחריין. התצוגה כוללת דגימות מהפאונה החי והצומח של בחריין. אולמות אחרים במוזיאון מציגים כתבי יד ישנים של הקוראן, הערות על אסטרונומיה ומסמכים היסטוריים.

המבנים כוללים תשעה אולמות תצוגה גדולים, אולם הדרכה, חנות מתנות וקפטריה. במבנה שוכנים גם חדרי ההנהלה, מעבדות ומחסנים.

==גלריית תמונות==
{| align=center
|<gallery widths="200px" heights="170px" perrow="4">
Clay coffin from National Museum of Bahrain A123.jpg|ארון קבורה מחרס מתקופת דילמון
File:Oil lamps in museum Bahrain A256.jpg| מנורות שמן
File:Seals from Dilmun A112.JPG|חותמות מתקופת דילמון המוקדמת 1800-2000 לפנה"ס
| פסל של שולה פנינים ברחבה מחוץ למוזיאון
</gallery>
|}
תמונת פנורמה של אולם הקברים

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20151205145425/http://www.bahrain.com/en/vp/things-to-do/top-ten-sights/Pages/Bahrain-National-Museum.aspx#.Vl9QHrerSM8 אתר המוזיאון הלאומי של בחריין]

בחריין
בחריין
בחריין
בחריין
מוזיאון
ניקולאי דה קאוורי

ניקולאי דֶה קאוֶורי (באיטלקית: Nicolay de Caveri; חי בתחילת המאה ה-16) היה קרטוגרף יליד הרפובליקה של ג'נובה באיטליה. המפה שערך, מפת קאוורי, היוותה בסיס למפת ולדזמילר משנת 1507 שמנתוניה הוכן גלובוס יגלוניקוס. קאוורי שירת את מלך פורטוגל ובשל כך הייתה לו גישה למידע שהגיע מספנים פורטוגלים.

==שמות==
קיימות גרסאות רבות לשמו, כולן מבוססות על חתימתו בגב המפה הנושאת את שמו:
Nicolay Canerio, Nicolo Caveri, Nicolo Canerio, Nicolaus de Caveri, Nicolaus de Caverio, Nicholas de Caveri ו Nicolai de Caveri.

קטגוריה:קרטוגרפים איטלקים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-16
בייסלארד

<div style="float: left; width: 250px;">
{|
|בייסלארד מהמאה ה-14 ([[המוזיאון השווייצרי הלאומי).]]
|ציור של בייסלארד מוצג על דמותו של תומאס דה [[טופקליפה.
]]
|}
</div>
בייסלארד שווייצרי מהמאה ה-14, קודמו של ה[[פגיון השווייצרי הקלאסי ששימש במאה ה-16.]]
בייסלארד (באנגלית: Baselard; בגרמנית: Pasler) הוא פגיון או חרב קצרה שהיו בשימוש בימי הביניים המאוחרים. 

== אטימולוגיה ==
בשימוש מודרני במילה בייסלארד, המונח משמש לסוג של פגיון מהמאה ה-14 בעל ניצב בצורה של האות האנגלית I שהתפתח מפגיוני האבירים של המאה ה-13. השימוש בשם אינו עקבי, והמונח בצרפתית תיכונה ובאנגלית תיכונה כנראה מתכוון לשורה רחבה של פגיונות גדולים. המונח (בגרסאותיו הרבות) הופיע לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-14. יש ראיות המצביעות על כך שהמונח בייסלארד הוא שיבוש המילה הגרמנית "Basler" שמשמעותה הוא "סכין בזל".

== שימושים היסטוריים ==
תיאורים של הבייסלארד מהאמצע המאה ה-14 נשמרו כחלק מדמויות קברים (הבייסלארד נחשב כחלק מהלבוש הצבאי של אביר מנוח). באמצע המאה ה-14 הבייסלארד היה נשק פופולרי וביצעו איתו חלק גדול ממקרי האלימות האזרחית, והוא זוהה עם חוליגניות. עדות מוקדמת שלו היא ממסמכי בית המשפט של נירנברג (בשנת 1341) שבו יש תיעוד של משפט נגד אדם שפצע אישה על ידי הכאתה בראשה עם פאסלר (שמו הגרמני של הבייסלארד). כמה תקנוני חוק גרמניים מהמאה ה-14 והמאה ה-15 הוציאו מחוץ לחוק את הבייסלארד בגבולות העיר. בסוף המאה ה-14 הבייסלארד הפך מאוד פופולרי בחלקים נרחבים של מערב אירופה, כולל צרפת, איטליה, גרמניה, ואנגליה. הנס סלואן כתב שיר סאטירי על השימוש בבייסלארד כאביזר אופנה. פריס פלוומאן קישר בין הבייסלארד לססגוניות מיותרת: בסיפורו מסופר על שני כמרים, סר ג'ון וסר ג'פרי, מוצגים כשהם מתרברבים בחגורות הכסף שלהם, ובבייסלארד או בפגיון האונות שלהם עם כפתורים מצופים זהב.

ווט טיילר נרצח עם בייסלארד על ידי ראש העיר של לונדון, ויליאם וולוורת', בשנת 1381.

קטגוריה:פגיונות
ז'ורז'יניו

ז'ורז'ה דה אמורים קמפוש (בפורטוגזית: Jorge de Amorim Campos, נולד ב-17 באוגוסט 1964 בריו דה ז'ניירו שבברזיל), המכונה ז'ורז'יניו (בפורטוגזית: Jorginho), הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת המגן הימני, ומאמן כדורגל בהווה.

ז'ורז'יניו נחשב לאחד מטובי המגנים הימניים בתקופתו, וזכה עם נבחרת ברזיל בכדורגל במונדיאל 1994, ואף נבחר לנבחרת מצטייני המונדיאל.

==קריירת מועדונים==
קריירת הבוגרים של ז'ורז'יניו החלה בשנת 1984, בקבוצת אמריקה מעירו ריו דה ז'ניירו, כאשר היה בן 18. כעבור שנה עבר לפלמנגו, שם שיחק חמש עונות, צבר 188 הופעות, הבקיע שבעה שערים, וזכה באליפות בשנת 1987. בשנת 1989 עזב את ברזיל וחתם בבאייר לברקוזן מליגת הבונדסליגה. בלברקוזן שיחק שלוש עונות, צבר 87 הופעות והבקיע תשעה שערים.

בקיץ 1992 חתם ז'ורז'יניו בבאיירן מינכן, בה שיחק שלוש שנים, והיה חלק מחוליית הגנה קשוחה שכללה את לותר מתאוס, תומאס הלמר ואולף תון. חזרתו של המגן הימני מרקוס באבל לבאיירן מינכן מהשאלה בהמבורג, הביאה לפיחות במעמדו של ז'ורז'יניו בעונתו האחרונה בקבוצה, והוא עזב בקיץ 1995 לאחר שלוש שנים, בהן צבר 67 הופעות, הבקיע שישה שערים, וזכה באליפות בשנת 1994.

בקיץ 1995 חתם ז'ורז'יניו בקאשימה אנטלרס מליגת העל היפנית, ובעונתו הראשונה נבחר לשחקן העונה וזכה באליפות. לאחר שלוש שנים בקבוצה היפנית, בהן צבר 103 הופעות וכבש 17 שערים, בחר לחזור לברזיל, שם שיחק בסאו פאולו, ואסקו דה גאמה, עמה זכה בגביע מרקוסור בשנת 2000, ופלומיננזה, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2002.

==קריירה בינלאומית==
ז'ורז'יניו צבר 64 הופעות בנבחרת ברזיל בכדורגל, בהן כבש שלושה שערים. ז'ורז'יניו ייצג את ברזיל בקופה אמריקה 1987, אולימפיאדת סיאול בשנת 1988, בה זכה עם הנבחרת במדליית כסף, מונדיאל 1990 וקופה אמריקה 1995, אך הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במונדיאל 1994, בו היה חלק מחוליית הגנה ברזילאית חזקה במיוחד, שהייתה בורג משמעותי מהזכייה של ברזיל באותו מונדיאל. ז'ורז'יניו היה ממצטייני הטורניר ובסיומו נבחר לנבחרת מצטייני הטורניר.

==קריירת אימון==
ז'ורז'יניו אימן החל משנת 2006 בעיקר קבוצות ברזילאיות כאמריקה בה החל את הקריירה, גויאס, פיגיירנסה, פלמנגו, פונטה פרטה, באהיה וסיארה. כמו כן היה עוזרו של דונגה באימון נבחרת ברזיל בכדורגל, ואימן בקבוצה היפנית קאשימה אנטלרס ובקבוצת אל-וואסל מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. נכון לשנת 2018, מאמן ז'ורז'יניו בואסקו דה גאמה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:מגני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פלמנגו
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני קאשימה אנטלרס
קטגוריה:כדורגלני סאו פאולו
קטגוריה:כדורגלני ואסקו דה גאמה
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברזיל
קטגוריה:מאמני כדורגל ברזילאים
קטגוריה:מאמני ואסקו דה גאמה
קטגוריה:מאמני פלמנגו
קטגוריה:מאמני אל-וואסל
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1987
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:מאמני באהיה
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1964
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית ברזילאים: כדורגל
ציבולווקה

ציבולווקה (באוקראינית: Цибулівка, ציבוליבקה; בפולנית: Cybulówka, ציבולובקה; ברוסית: Цибулевка) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
== היסטוריה ==
הכפר, השוכן על גדות נהר, נזכר מהמאה ה-18, ובשנת 1772 נבנתה בו כנסייה. הכפר מחולק לשני חלקים - המכונים "הישן" ו"החדש". לאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל היישוב בתחום ברית המועצות.

ביולי 1941 נכבש הכפר בידי הגרמנים והרומנים, ואלו רצחו בו תוך מספר ימים את אלפי תושביו היהודים.

עם סיפוח אזור הכפר לאזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה, הובאו ליישוב כ-2,470 יהודים שגורשו מבסרביה ומבוקובינה, ואלו רוכזו בגטו מוקף גדר תיל שהוקם ברפתות בו. בשל מגפת טיפוס הבהרות שפרצה בגטו, מתו בו תוך שלושה חודשים כ-2,000 מהיהודים שהובאו אליו, ואלו נקברו בשלושה קברי אחים.

עד ינואר 1942 נותרו בחיים בגטו כ-200 יהודים בלבד. אוכלוסייה זו נלקחה מדי יום לעבודות כפייה מפרכות, בתנאי רעב והתעללות. בהמשך הובאו לגטו כמה מאות מגורשים יהודים נוספים.

במרץ 1944 שוחרר הכפר בידי הצבא האדום.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1600
פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה

פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה (בגרמנית: Friedrich August III; 25 במאי 1865 – 18 בפברואר 1932), מלך סקסוניה האחרון (15 באוקטובר 1904 - 13 בנובמבר 1918) לבית וטין. קודם עלייתו לשלטון, הייתה לפרידריך אוגוסט קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות בצבא הסקסוני.

==ביוגרפיה==
===ילדותו===
פרידריך אוגוסט השלישי נולד ב-25 במאי 1865 בדרזדן כבנם של הנסיך גאורג, שהיה מאוחר יותר מלך סקסוניה, ומריה אנה, נסיכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל.

===קריירה צבאית===
בשנת 1877 הצטרף פרידריך אוגוסט לצבא הסקסוני, שהיה חלק מצבא האימפריה הגרמנית, והתגייס לרגימנט הגרנדירים ה-100 (הסקסוני ה-1 - המשמר), ובשנת 1883 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1887 הועלה פרידריך אוגוסט לדרגת האופטמן, ובשנת 1889 הועלה לדרגת מיור. בשנת 1891 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרובאים ה-108. בשנת 1892 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרובאים ה-108. בשנת 1894 הועלה פרידריך אוגוסט לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד חטיבה ה-45 (הסקסונית ה-1). בשנת 1898 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-23 (הסקסונית ה-1). בשנת 1902 מונה למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני ה-1), ובשנת 1904 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.

===תקופת שלטונו===
ב-15 באוקטובר 1904 עלה פרידריך אוגוסט לשלטון, לאחר מות אביו גאורג, מלך סקסוניה. במהלך שלטונו הועלה פרידריך אוגוסט לדרגת גנרל אוברסט, וב-11 בספטמבר 1912 הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית.

ב-13 בנובמבר 1918 לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, התפטר פרידריך אוגוסט מרצונו הטוב מהמלוכה. ב-18 בפברואר 1932 מת פרידריך אוגוסט בזיבילנורט שבשלזיה התחתית, והובא לקבורה בדרזדן.

==משפחתו==
ב-21 בנובמבר 1891 התחתן פרידריך אוגוסט עם לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואליס, נסיכת פארמה. ממנה היו לו 7 ילדים:
* גאורג, נסיך הכתר של סקסוניה (1893–1943).
* פרידריך כריסטיאן, מרקיז מייסן (1893–1968), התחתן עם אליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס.
* ארנסט היינריך, נסיך סקסוניה (1896–1971), התחתן עם סופיה, נסיכת לוקסמבורג, ולאחר מותה התחתן עם וירג'יניה דולון.
* מריה אליקס קרולה (22 באוגוסט 1898).
* מרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה (1900–1962), התחתנה עם פרידריך, נסיך הוהנצולרן.
* מריה אליקס, נסיכת סקסוניה (1901–1990), התחתנה עם פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן.
* אנה, נסיכת סקסוניה (1903–1976), התחתנה עם יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, ולאחר מותו התחתנה עם רג'ינלד קזנג'יאן.

בשנת 1903 גאורג, מלך סקסוניה אביו של פרידריך אוגוסט כפה עליו להתגרש מאשתו, לאחר שברחה מהבית בזמן ההריון של ילדה האחרון (בשנת 1907 היא התחתנה עם אנריקו טוסלי).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה בית וטין נולד:25 במאי 1865 מת:18 בפברואר 1932
|-
| rowspan="1" align="center"| גאורג
| rowspan="1" align="center"| ממלכת סקסוניה 1904–1918
| rowspan="1" align="center"| אין, המלוכה התבטלה
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מלכי סקסוניה
קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:סקסוניה
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1865
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1932
המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג

המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג
המדינה החופשית סקסוניה-אלטנבורג (בגרמנית: זקסן-אלטנבורג; Freistaat Sachsen-Altenburg), הייתה מדינה קטנה ברפובליקת ויימאר, שהתקיימה תקופה קצרה עד למיזוגה במדינת תורינגיה.

==היסטוריה==
ב-13 בנובמבר 1918 התפטר ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר.

בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת תורינגיה, לאחר שפרלמנט המדינה הכריע בעד המהלך, והפכה לאזור אלטנבורג בתורינגיה.

קטגוריה:גרמניה: מדינות לשעבר
קטגוריה:תורינגיה
סקסוניה-אלטנבורג
נורברט אדר

נורברט אדר (בגרמנית: Norbert Eder; 7 בנובמבר 1955 – 2 בנובמבר 2019) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעיקר בנירנברג ובבאיירן מינכן בעמדת המגן. היה שותף לשלוש זכיות באליפות וזכייה בגביע יחד עם באיירן מינכן.

==קריירת מועדונים==
===נירנברג===
אדר נולד בביברגאו שבגרמניה המערבית. הוא הצטרף לקבוצת הנוער של נירנברג בגיל 18, וכעבור שנה, בשנת 1974, עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה בה העביר ארבע עונות. בשנת 1978 אדר העפיל עם נירנברג אל הבונדסליגה אשר ירדה בחזרה כעבור עונה אחת. בעונת 1980 נירנברג עם אדר העפילה שוב אל הבונדסליגה, כאשר היא זוכה באליפות הבונדסליגה השנייה, ואדר משמש כאחד השחקנים החשובים בקבוצה, כאשר בשנים האחרונות שלו בקבוצה שיחק בעיקר כקשר. אדר שיחק בנירנברג במשך עשור, צבר 301 הופעות וכבש 27 שערים.

===באיירן מינכן===
בשנת 1984 חתם אדר בבאיירן מינכן, ששילמה עבורו 150 אלף מארק גרמני. אדר הפך לאחד השחקנים החשובים ביותר בבאיירן מינכן בשנות ה-80, זכה עמה בשלוש אליפויות רצופות ובגביע מקומי אחד, והעפיל עמה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 1–2 לפורטו, כשאדר משחק 90 דקות. סך הכל אדר השלים ארבע שנים בבאיירן מינכן, וכבש שישה שערים ב-132 הופעות.

===פ.צ. ציריך===
בשנת 1988 חתם אדר בפ.צ. ציריך, בה שיחק עונה אחת, וכבש שני שערים ב-25 הופעות. בקיץ 1989 פרש אדר ממשחק פעיל, ונשאר לעבוד בפ.צ. ציריך בתפקידים ניהוליים, בעיקר בקבוצות חובבים.

==קריירה בינלאומית==
לאדר 9 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. אדר היה שחקן הרכב קבוע בנבחרת במונדיאל 1986, בו הפסידה בגמר לנבחרת ארגנטינה.

==קריירת אימון==
לאחר הפרישה, אדר התנסה באימון, בעיקר במועדונים קטנים כ-DJK רוזנהיים, פ.צ. גרמיש-פרטנקירכן, 1860 רוזנהיים ו-TuS הולצקירכן.

נפטר ב-2 בנובמבר 2019.

==תארים==
עם נירנברג:
* אליפות הבונדסליגה השנייה: 1979/80

עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה (3) 1984/85, 1985/86, 1986/87
* הגביע הגרמני: 1985/86

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נירנברג
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. ציריך
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1955
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2019
מוזיאון משחקי המחשב (ברלין)

חזית המוזיאון
מוזיאון משחקי המחשב ברלין (בגרמנית: Computerspielemuseum Berlin) הוקם בשנת 1997. בין השנים 1997-2000, הוא פעל באופן קבוע בברלין, גרמניה. לאחר מכן הוא הפך למוזיאון מקוון בלבד. הוא נפתח שוב החל משנת 2011 בשכונת פרידריכסהיין בברלין.

== רקע ==
מוזיאון משחקי המחשב שנפתח בשנת 1997 בברלין, היווה את התערוכה הראשונה הקבועה בעולם לתרבות הדיגיטלית האינטראקטיבית. מעל 30 תערוכות לאומיות ובינלאומיות התקיימו במוזיאון. המוזיאון מכיל כ-16,000 משחקי מחשב, כ-10,000 מגזיני מחשבים, מחשבים ביתיים וקונסולות משחקים היסטוריים אשר נמכרו באירופה, וכן פריטים נוספים כגון: סרטוני וידאו, פוסטרים וחוברות הסברים. הוא מהווה את אחד האוספים הגדולים באירופה של תוכנה וחומרת בידור.

ישנם מעל 300 מוצגים אינטראקטיביים המציגים את היסטוריית משחקי המחשב. אחד מהם הוא משחקיית וידאו משנות ה-80 עם משחקי ארקייד מקוריים. כל קונסולות המשחקים מוצגות במוזיאון החל מאודיסיאה משנת 1972 ועד קונסולות חדשות כמו נינטנדו או סדרת פלייסטיישן. 

המוזיאון חבר במועצה הבינלאומית למוזיאונים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
קטגוריה:מוזיאונים למחשוב
קטגוריה:ברלין: מוזיאונים
סכסוך הטפילד-מק'קוי

משפחת הטפילד ב-1897
סכסוך הטפילד-מק'קוי היה סכסוך משפחות מפורסם בשנים 1863 עד 1891, בין שתי משפחות שחיו בסמיכות על גבול וירג'יניה המערבית וקנטקי לאורך נהר טאג פורק, יובל משנה של נהר אוהיו. הסכסוך גבה לאורך השנים את חייהם של 12 אנשים. 7 בני משפחת מק'קוי, 4 בני משפחת הטפילד ועוזר שריף.

משפחת הטפילד שחיה בווירג'יניה המערבית הונהגה על ידי ויליאם אנדרסון הטפילד שכונה "Devil Anse Hatfield" ומשפחת מק'קוי שחיה בקנטקי הונהגה על ידי רנדולף מק'קוי. המעורבים בסכסוך משתי המשפחות היו צאצאים של אפרים הטפילד שנולד ב-1765 וויליאם מק'קוי שנולד ב-1750.

הסכסוך נכנס ללקסיקון הפולקלור האמריקאי כמטונימיה לכל סכסוך מר עם סממנים של כבוד המשפחה, צדק ונקמה.

==תולדות הסכסוך==
הסכסוך האלים החל עם מותו של אסא הרמון מק'קוי שחזר ממלחמת האזרחים האמריקאית ונרצח על ידי כנופיה של יוצאי צבא הקונפדרציה. ויליאם הטפילד היה בתחילה חשוד ברצח אך מאוחר יותר הוכח כי שכב חולה בביתו. רוב החוקרים סבורים כי דודו, חבר הכנופיה ג'ים ואנס, ביצע את הרצח. 

==בתרבות==
ב-2012 שודרה מיני סדרת הטלוויזיה "הטפילדס ומקויס" של ערוץ ההיסטוריה העוסקת בסכסוך. ביל פקסטון גילם את ראש משפחת מקוי רנדולף מקוי לצידו של קווין קוסטנר שגילם את ראש משפחת הטפילד ויליאם אנדרסון הטפילד.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פולקלור אמריקאי
קטגוריה:קנטקי: היסטוריה
קטגוריה:אלימות
SCR-584

קרב על פלליו במלחמת העולם השנייה. זווית ההגבהה הגדולה יחסית מצביעה על כך שהמכ"ם במצב סריקה אליפטי.]]
עמדות איוש של מערכת SCR-584
SCR-584 (ראשי תיבות של: Signal Corps Radio #584) הוא מכ"ם אוטומטי על בסיס גלי מיקרו שפותח על ידי "Rad Lab" (או בשמה הרשמי MIT Radiation Laboratory) במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא החליף מערכת מכ"ם קודמת ומסובכת ממנה בסדר גודל בשם "SCR-268" בתור מערכת המכ"ם הראשית של צבא ארצות הברית לטיווח מטוסים, בקצב הכי מהיר שניתן היה (קצב הייצור המואץ של המערכות).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמצעי לחימה אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מכ"ם: מערכות קרקעיות