OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לייזר רייסר

[[איימון סאליבן ומייקל פלפס עוטים חליפת לייזר רייסר כשהם מתכוננים לזנק למשחה 4X100 מטר חופשי באולימפיאדת בייג'ינג (2008).]]
לייזר רייסר (LZR Racer) היא חליפת שחייה תחרותית של חברת ספידו שנחשבה לחליפת השחייה הטובה בעולם בתקופת אולימפיאדת בייג'ינג (2008).

חליפת לייזר רייסר עשויה מגומי סינתטי דוחה מים וחומר פולימרי. החליפה מכסה את הרגליים (חצי גוף), את הברכיים בלבד (רבע גוף) ובגרסה של חליפת גוף מלא. החליפה תפורה בלייזר, ובגרסת הגוף המלא יש רוכסן אחד לאורך הגב. המבנה הנצמד המיוחד שלה נועד לשמר את הגוף במצב "חץ" הידרודינמי ולמנוע תנודות זעירות של שרירים וויבראציות של העור. החליפה מאוד קלה ומקדם החיכוך שלה נמוך מאוד. היתרון הגדול שלה הוא במשחים למרחקים קצרים, זינוקים, פניות ויציאות בהם למבנה ההידרודינמי של הגוף חשיבות גדולה. בנוסף ספידו טוענת שהחליפה מייעלת את תהליך הנשימה של השחיינים, דבר החשוב במשחים למרחקים ארוכים.

הפטנט על הטכנולוגיה של החליפה רשום בפורטוגל ושם היא מיוצרת. החליפה פותחה במשך שלוש שנים בשיתוף עם נאס"א והמכון האוסטרלי לספורט, יחד עם קבוצת ביקורת של השחיינים שספידו היא הספונסרית שלהם. לשם פיתוחה של החליפה נסרקו גופיהם של 400 שחיינים ודגמים נבחנו בבריכות זרמים מיוחדות.

החליפה הוצגה ב-13 בפברואר 2008 ושווקה כחליפת השחייה של ספידו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008). קמפיין הפרסום מנוהל בשיתוף חברת האופנה היפנית "Comme des Garçons", כשמייקל פלפס הוא הדוגמן הראשי של קמפיין.

כ-100 שיאים עולמיים נשברו על ידי שחיינים ששחו עם החליפה, הישג חסר תקדים בעולם השחייה. סביב החליפה מתקיים דיון אתי העוסק בשאלת גבולות ההתערבות הטכנולוגית בהישגי האנשים וביתרונות הבלתי הוגנים שניתן להשיג בעזרתה. עיקר המחאה באה מצד חברות המתחרות בספידו ושחיינים הנמצאים תחת חסותן. תחילה, פדרציית הספורט הבינלאומית לשחייה, פינ"א, החליטה לאשר את השימוש בחליפה בתחרויות רשמיות. בשנת 2009 החל להישבר המונופול של החליפה. חברות מתחרות כגון ארנה, ג'אקד ו-TYR החלו לייצר חליפות דוחסות-מציפות עשויות כל כולן מפוליאוריתן שהביאו לתוצאות טובות יותר מחליפת הלייזר. באליפות העולם בשחייה 2009 שחיינים בודדים בלבד שחו עם לייזר רייסר.

במהלך אליפות העולם ב-2009 החליטה פינ"א על איסור, שנכנס לתוקף ב-2010, הקובע כי יותר לשחיינים להתחרות רק בחליפות טקסטיל שאינן משפיעות על צורת הגוף ויכולת הציפה שלו. כמו כן הוחלט שגברים ישחו עם חליפות שלא יחרגו מהחלק שבין הברכיים למותניים, ואצל נשים מהברכיים לכתפיים. על פי תקנות אלו, לייזר רייסר וחליפות הפוליאוריתן אסורות לשימוש. האיסור אינו חל על משחי מים פתוחים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=r6PyoPaTzks&feature=related תצוגה של ספידו על החליפה]
* 

קטגוריה:שחייה
רישרד איון

רישרד איון (צרפתית: Richard Ayoun; 23 בינואר 1948 - 30 במאי 2008) היה היסטוריון וחוקר יהודי-אלג'יראי-צרפתי. פרופסור מן המניין להיסטוריה של עם ישראל בזמן העתיק, והיסטוריה של היהודים במדינות ערב. מומחה לשפות מזרחיות באוניברסיטאות בפריז.

== קורות חיים ==
רישרד איון, יליד אלג'יר שבאלג'יריה הצרפתית, היה דוקטור להיסטוריה, מוסמך לעברית על ידי אוניברסיטת פאריס - 8, ומאסטר ועידות בתרבות ישראל (העולם הספרדי) מטעם אי.נ.ל.קו. (Inalco) משנת 1982. הוא גם היה בקיא בניהול מחקר. הוא לימד את היסטורית היהודים מצפון אפריקה באוניברסיטת פאריס – 8, מ-1991 והיסטורית היהודים בעידן המודרני באוניברסיטת פאריס – 1 הסורבון מ-1984. 

נושא הדוקטורט שלו היה מנהל חדש של קטלוג משרה רבנית בצרפת ובאלג'יריה במאה ה-19, עליו קבל ציון מכובד ביותר עם פרגון מהשופטים, והסמכה לנהל מחקרים: היהדות בין אסלאם ונצרות מימי הבניים לעידן החדש. (אוניברסיטת פאריס – סורבון 4).

איון נפטר בפריז בגיל 60. בכל שנות חייו חש חובה להיות נוכח בשטח כשמדובר בחיים בצוותא בין יהודים ומוסלמים, ובמיוחד כאשר מרוקו היא הסמן הימני. עבורו זה היה חיוני ומחויב המציאות. זה היה חלק במאבקו למען השלום.

בנושאים של יצירה ספרותית ומדעית ביהדות מרוקו, איון לא היסס להתכתב עם דוקטורנטים בני מרוקו במטרה להנחות אותם, באוניברסיטה בפריז. הוא היה מקבל תדיר את הכי מוכר והמועדף עליו, חסן מז'די (Hassan Majdi) ממרקש. הוא היה המנחה בתיזה שלו ועבד בצמוד לו במחקר לדוקטורט, על הנושא "אמונה בקדושים וביקור בקברי צדיקים אצל יהודי מרוקו". (Le culte des Saints et les pèlerinages des Juifs du Maroc)

עורכי התיזות האחרים, 7 במספר היו מועמדים להיות מונחים על ידי רישרד איון בשנה הבאה. הנושא שלהם היה "זכירה יהודית מרוקאית". 
הוא עסק בעבודתו האחרונה, בנושא האהוב עליו: "טיטואן: היהודים מבפנים ומבחוץ". עבודה זו הושלמה. 

הוא כתב 449 דיווחים, תמונות מצב, 4 ספרים, השתתף בעריכת 62 עבודות ועוד 145 מאמרים הם פרי עטו, על היהדות הספרדית, על יהדות צפון אפריקה, ועל היהדות בצרפת.

בין עבודותיו: 
* יהודי אלג'יריה, אלפיים שנות היסטוריה, בשיתוף עם ברנרד כהן, 1982. 
* ספרדים מאתמול ומהיום: 70 דמויות בשיתוף חיים וידל ספיחה, 1992 עם תרגום לספרדית. 
* יהודי צרפת אמנציפציה ואינטגרציה (1787–1812), 1997. פרולוג על ידי ז'אן-פייר פיליפיני. 
* זודיאו-ספרדים: דרכים של קהילה, 2003, תורגם לאנגלית. 
עבודתו האחרונה, מושגים ביהדות בנצרות ובאסלאם, ביחד עם גלאב בנשייך ורז'יס לדו ב-2006.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנשי חינוך יהודים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים צרפתים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אלג'יראים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2008
לזוריט

__NOTOC__

לזוריט הוא מינרל טקטוסיליקטי (סיליקט במבנה מרחבי) הכולל סולפט, גופרית וכלוריד שנוסחת המבנה הכימי שלו היא Na,Ca)<sub>8</sub>(AlSiO<sub>4</sub>)<sub>6</sub>(SO<sub>4</sub>,S,Cl)<sub>2</sub>).

הלזוריט הוא פלדשפטואיד (מינרל דמוי פצלת השדה אך בעל מבנה שונה והמכיל פחות סיליקה) וחבר בקבוצת הסודליט. הלזוריט הוא מינרל קל, קשה באופן יחסית, אם כי שביר. הלזוריט מתגבש במערכת הקובייתית, אם כי קיימים פולימורפים של הלזוריט שהתגבשו במערכת המונוקלינית או הטריקלינית. גבישים מפותחים היטב של לזוריט נדירים והוא בדרך כלל מופיע בגושים חסרי צורה. לזוריט הוא המרכיב העיקרי באבן החן לפיס לזולי, והוא חבר בקבוצת הסודליט כאשר גם המינרלים האחרים בקבוצה: האיאין, נוסאן וסודליט מופיעים לעיתים יחד איתו בלפיס לזולי. מבחינת תכונותיו האופטית המינרל הוא איזוטרופי וידוע בשל צבעו הכחול אותו הוא מקבל בשל נוכחות הגופרית במינרל. קשיות המינרל נעה בין 5 ל-5.5 בסולם מוס ומשקלו הסגולי סביב 2.4 גרם לסמ"ק.

שמו ניתן לו ב-1890 ומקורו במושג בערבית "(אל-)לזוורד", שמקורו בפרסית "לאזוורד" (لاژورد); היה זה שמו של המקום שבו כרו לפיס לזולי, אך בשל הקשר לאבן החן שינה המושג את משמעותו למשמעות: "הצבע הכחול". מילה זו חדרה לשפות אירופאיות (כמו למשל המילה באנגלית azure) לתיאור צבע תכלת והייתה מקור לשם מינרל הנחושת הקרבונטי התכול אזוריט. הדמיון בצבע לאזוריט היה מקור נוסף לשם המינרל, ובעבר נעשה בו שימוש כשם נרדף לאזוריט. למרות הצבע הדומה ניתן על ידי בחינה מדוקדקת בשטח להבדיל בין לזוריט לאזוריט או למינרל הפוספטי לזוליט.

==מקור, שימוש ותפוצה==
הלזוריט נוצר כתוצאה מהתמרה של מגע, כאשר מחדר מגמטי, לרוב של גרניט, בא במגע עם אבן גיר והוא מופיע בלוויית קלציט, פיריט ופירוקסנים.

הלזוריט, כמרכיב העיקרי של אבן החן לפיס לזולי, משמש כאבן חן. בנוסף נהגו לטחון את הלזוריט ולהשתמש באבקה כפיגמנט כחול המכונה "אולטרמרין". בפיגמנט השתמשו לצביעת בדים ולהכנת צבעי טמפרה, ולעיתים רחוקות לצבע שמן. השימוש בלזוריט כפיגמנט לצבע שמן פסק בתחילת המאה ה-19 כשחומר סינתטי, זהה בהרכבו הכימי והקרוי לעיתים קרובות "אולטרמרין צרפתי", נעשה זמין.

את הלזוריט כורים מזה כ-6,000 כלפיס לזולי במכרות סאר-אי-סאנג שבעמק הנהר קוקחה (Kokcha) שבמחוז בדקשן שבצפון מזרח אפגניסטן. מקומות נוספים בהם מוצאים לזוריט כוללים את האגנים של הנהרות סליודיינקה ובייסטרייה בהרי סאיין בסמוך ימת באיקל בסיביר, בסמוך לאישקשימה בהרי פמיר שבטג'יקיסטן, בהר וזוב במחוז קמפניה שבאיטליה, בסמוך למוגוק שבבורמה, צפונית לאגם הרבור בטריטוריות הצפון מערביות שבקנדה ובמדינות קליפורניה וקולורדו שבארצות הברית.

=== בתנ"ך ===
הלזוריט זוהה על ידי פרופ' זהר עמר כאבן הספיר התנ"כית על פי תרגומו של אונקלוס. 

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, Manual of Mineralogy, 20th ed., Wiley, 
*Eastaugh, Nicholas et al., 2004, The pigment compendium : optical microscopy of historical pigments Oxford: Elsevier Butterworth-Heinemann, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.mindat.org/min-2357.html אתר Mindat]
*[https://web.archive.org/web/20081219163704/http://mineral.galleries.com/minerals/silicate/lazurite/lazurite.htm אתר Mineral Galleries]
*[http://webmineral.com/data/Lazurite.shtml Webmineral data אתר Webmineral]
*[http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/lazurite.pdf פרויקט rruff]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקטוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
נופר אדלמן

הוועד האולימפי באילת, לקראת אולימפיאדת לונדון (2012)]]
נוּפר אדלמן (נולדה ב-19 באוגוסט 1982 בקיבוץ ראש הנקרה) היא שייטת ישראלית המתחרה במפרשית מדגם לייזר רדיאל.

==ביוגרפיה==
נופר אדלמן נולדה בקיבוץ ראש הנקרה והחלה להתאמן בשייט בגיל 9. בתחילה התאמנה בדגם האופטימיסט, המיועד לגילאי נוער, ומאוחר יותר החלה להתאמן במפרשית מדגם יורופ, עמו נכשלה בהשגת הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת אתונה ב-2004. זמן קצר אחר כך החליטה פדרציית השייט הבינלאומית על החלפת הדגם האולימפי מ"יורופ" ל"לייזר רדיאל", ואדלמן החלה להתאמן במפרשיות מדגם זה. 

ב-2006 זכתה להישג משמעותי ראשון, כשסיימה במקום הרביעי בטורניר בברצלונה. ב-2007 זכתה במקום החמישי בטורניר זה, ומאוחר יותר באותה שנה זכתה במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפורטוגל. בשנת 2008 נדרשה אדלמן לעמוד בקריטריון הבטחת היציבות ולסיים בין 12 הראשונות באליפות אירופה. אדלמן סיימה במקום ה-26, אך למרות זאת מנהלת הספורט ההישגי המליצה פה אחד לאשר את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, זאת לאור הישגי העבר שלה והעובדה שסיימה ארבע פעמים בעשירייה הראשונה. היא הייתה לנציגה הישראלית הראשונה בתחרויות הלייזר במשחקים האולימפיים. באולימפיאדה עצמה סיימה אדלמן במקום ה-16.

בשנת 2012 זכתה במדליית הכסף בתחרות השבוע האולימפי בקאדיס שבספרד, ובכך השיגה את הקריטריון הישראלי הדרוש לאולימפיאדת לונדון, את הקריטריון הבינלאומי השיגה באליפות העולם שהתקיימה בפרת' שבאוסטרליה.

אדלמן חברה במועדון הפועל שדות ים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשים שייטות ישראליות
קטגוריה:שייטות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:שייטות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ראש הנקרה: אישים
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1982
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
יאקוב ואן אייק

יאקוב ואן אייק (בהולנדית: Jacob van Eyck; סביבות 1590 – 1657) היה מוזיקאי הולנדי, אחד הידועים ביותר בארצות השפלה במאה ה-17 כנגן פעמוני כנסייה, מומחה בבניית פעמונים וכוונונם, נגן עוגב, וירטואוז בחלילית ומלחין.

== ביוגרפיה ==
ואן אייק נולד עיוור והיה בן למשפחת אצולה שהתגוררה בעיר הקטנה הסדן (Heusden). בשנת 1625 עזב את עירו ונתמנה לנגן קאריון במגדל הפעמונים של קתדרלת אוטרכט. רנה דקארט, איזק בקמן ומדענים אחרים שבחו את הידע שלו באקוסטיקה, בניית וכוון פעמונים. במהרה החלו נגני פעמונים להגיע לאוטרכט כדי ללמוד אצלו.

ואן אייק הלחין את הספר Der Fluyten Lust-hof (גן התענוגות של החליל). מהדורות לספר זה הופיעו בדפוס בשנים 1644, 1646, 1649, 1654 ו-1656, אוסף מקיף ביותר של קטעי סולו לחלילית סופרן. היצירות מגוונות וכוללות יצירות חופשיות, שירי עם, נעימות ריקודים, יצירות כנסייתיות, פרקי תהילים ושירים מתקופתו. ברוב המקרים מופיעות המנגינות עם ואריציות שהולכות ונעשות מהירות ווירטואוזיות. היצירות החופשיות כוללות פנטסיות ופרלודים בעלי אופי אלתורי בדומה לטוקטות לכלי מקלדת מהתקופה. שירי העם הנכללים בספר הם ממקורות שונים: הולנדיים, אנגליים, צרפתיים ואיטלקיים. בספר נכללות גם וריאציות על שירים אמנותיים ידועים מתקופתו, כמו למשל מאת ג'ון דאולנד האנגלי, ג'וליו קצ'יני וג'ובאני ג'אקומו גסטולדי האיטלקים, וכן יצירות תאוריות-תוכניתיות כמו "הזמיר האנגלי" (Engels Nachiegaeltje), יצירה המחקה את ציוצי הזמיר. היצירות הכנסייתיות כוללות וריאציות על מזמורים גרגוריאניים, כוראלים פרוטסטנטיים ושירים כנסייתיים צרפתיים. בספר ריקודים מהתקופה, כגון פאוואן, גליארד, וולטה, פאסאמצו, אלמנד וקוראנט, לעיתים קרובות בלוויית וריאציות. היצירות שבספר חביבות על חליליתנים רבים בשל החן והווירטואוזיות שלהן, והן מבוצעות בימינו לעיתים מזומנות, בקונצרטים ובהקלטות.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://imslp.org/wiki/Category:Eyck,_Jacob_van אוספי יצירות לחלילית פרי עטו]

קטגוריה:מלחינים הולנדים
קטגוריה:נגני חלילית
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מוזיקאים עיוורים
קטגוריה:נכים הולנדים
קטגוריה:ילידי 1590
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1657
מרדכי אגייב

מרדכי אגייב
מרדכי (מקס) אגייב (31 במרץ 1928 - 22 באוגוסט 2013) היה מהנדס ישראלי, חתן פרס ביטחון ישראל.

==ביוגרפיה==

אגייב נולד בתל אביב, ילדם השישי של רודיון וקטיה אגייב. הוא סיים את לימודיו בגמנסיה הרצליה בשנת 1946 ובאותה שנה התגייס לפלמ"ח ושירת בקבוצת "גרעין הזיתונים", אשר פעלה עד 1947 במסגרת פלוגה א' של הגדוד הראשון והוכשרה ביישובי עמק יזרעאל. בנובמבר 1947 הצטרף אגייב למחלקה ח' ששהתה במעלה החמישה והשתתף בפריצת הדרך לירושלים. בפברואר 1948 הוא השתתף במבצע נחשון במסגרת הגדוד הרביעי של חטיבת הראל.

בתום מלחמת העצמאות למד אגייב הנדסת חשמל בטכניון ולאחר מספר שנים במגזר הפרטי הצטרף למפעל "אלתא" של התעשייה האווירית. במסגרת עבודתו, בה עסק עד פרישתו לגמלאות, קיבל בשנת 1982 את פרס ביטחון ישראל כחבר בצוות פיתוח של חברת "אלתא" שפיתח מערכת עבור משרד הביטחון.

אגייב נפטר ב-22 באוגוסט 2013 אחרי מחלה קשה, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.ageyev.co.il/site/detail/detail/detailDetail.asp?detail_id=74943&depart_id=14226 מרדכי אגייב] באתר משפחת אגייב

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:עובדי אלתא
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: עובדי אלתא
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
בן-עמי גוב

בן-עמי גוב (נולד ב-28 בדצמבר 1927) הוא מנהל ישראלי ששימש ראש פרויקט המטוס "כפיר" בחיל האוויר הישראלי ומנכ"ל משרד התקשורת.

== ביוגרפיה ==
גוב נולד בירושלים למשפחת גודוביץ' ובילדותו עברה משפחתו לחיפה ולתל אביב, למד בתיכון חדש וסיים את לימודיו בשנת 1946, היה חבר בתנועת השומר הצעיר. במהלך לימודיו התיכוניים הצטרף לימיה של הפועל תל אביב ובסיום לימודיו הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בנוטרות בנמל תל אביב. לאחר מכן הצטרף להכשרה בקיבוץ עין המפרץ ובמלחמת העצמאות השתתף כנהג במבצע נחשון ובמבצע מכבי. בתקופת המצור על ירושלים לקח חלק בפעילות הגדוד הרביעי של חטיבת הראל ובמהלך ההפוגה הראשונה חזר לקיבוץ.

גוב נמנה עם מקימי קיבוץ סער ובספטמבר 1949 נישא לזהבה לבית הולצמן. בשנת 1950 הוא התגייס לשורות חיל האוויר והוכשר כטכנאי מטוסים בקורס בן שנתיים בארצות הברית. בשנת 1952 סיים קורס קצינים ובשנת 1959 הוסמך בטכניון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות. באוגוסט 1960 מונה למפקד טייסת תחזוקה בדרגת רב-סרן. בסוף 1963 עבר למפקדת חיל האוויר כראש ענף מבצעי תחזוקה, ושירת בתפקיד זה גם במלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לראש פרויקט מטוס הכפיר ובשנת 1971 הוענק לו על כך פרס ביטחון ישראל. בשנת 1971, לאחר מסירת מטוס הכפיר הראשון לחיל האוויר, פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.

לאחר סיום שירותו הצבאי הקים את הסניף הישראלי של חברת "טלדיין" ומונה למנכ"לו, ובהמשך לסגן נשיא החברה לשיווק בינלאומי (1982–1987). בשנת 1987 מונה למנכ"ל משרד התקשורת. גוב ביקש להגביל את המונופול של בזק לתחומי הפעילות הנוכחיים של החברה, אך עמדתו לא נתקבלה על ידי השר הממונה, גד יעקבי, ובעקבות זאת הוא התפטר מתפקיד המנכ"ל במאי 1988. 

לאחר מכן היה יו"ר חברת "מנועי בית שמש", יו"ר חברת "טכנולוגיית לייזרים", יו"ר מפעל "פלדות עין חרוד", וכן דירקטור באינטל ישראל וחברות אחרות וחבר נשיאות התאחדות התעשיינים כיו"ר הוועדה לחדשנות.

ב-1994 נדון לחמישה חודשי עבודות שירות על העלמות מס בזמן תפקידו כמנהל טלדיין ישראל. ב-1 באוקטובר 1998 החליט נשיא המדינה, עזר ויצמן, על קיצור תקופת המחיקה של ההרשעה, ואישר מחיקה מידית.

בשנים האחרונות הוא מרכז בהתנדבות פרויקט למחשוב פנימיות לילדים בסיכון.

== ספרים ==
* מהרעם נסק הכפיר - כך פותח מטוס הקרב הישראלי הראשון, הוצאת טפר, 2023

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל האוויר
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לי משרד התקשורת
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות מס בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
האנם

האנם או האנום (בטורקית: Hanım; בפרסית: خانم) הוא שם תואר לנשים בטורקית ובשפות איראניות והודיות.

כמו שאר התארים בטורקית מקומו הוא לאחר השם הפרטי. מקורו של התואר בכינוי הטורקי-מונגולי לגבר חאן, ובמקור הוא שימש ככינוי למלכה או לאשת אצולה. במקביל להיררכיית התארים לגברים בטורקית עות'מאנית: פאשה, ביי, אע'א ואפנדי, הייתה באימפריה העות'מאנית היררכיה לתוארי נשים האנמאפנדי לנשים אצילות ומכובדות והאנם לשאר הנשים. בטורקיה המודרנית משמש התואר האנם כמקבילה למילה העברית גברת, וזאת למרות ניסיונות להחליפו בתואר בָּייאן (Bayan), שבא לפני שם המשפחה. באיראן, אפגניסטן ובמדינות אחרות משמש האנם ככינוי לאישה לא נשואה. בקזחסטן הוא משמש ככינוי כבוד לנשים, ובפקיסטן כתואר כללי לנשים. 

==ראו גם==
* פאשה
* ביי
* אע'א
* אפנדי

קטגוריה:טורקיה: תרבות
קטגוריה:תארים עות'מאניים
קטגוריה:מונחים לנשים
תלאסי

תֶלאסי (בגאורגית: თელასი) היא החברה המספקת חשמל לטביליסי בירת גאורגיה. בשנת 1998 הפרטה החברה, וחברת AES קורפוריישן האמריקאית קנתה את מניותיה. לאחר ההפרטה החלה החברה בתהליך של מודרניזציה של רשת החשמל בטביליסי. התהליך המודרניזציה תועד בסרט דוקומנטרי, "מסע החשמל" Trip) . בשנת 2003 מכרה AES את תלאסי לחברה הרוסית "אינטר RAO UES", חברת-בת משותפת של יונייטד אנרג'י סיסטם (RAO UES) ורוסאנרגואטום (РосЭнергоАтом). החברה הרוסית שילמה 26 מיליון דולר עבור תלאסי ומצד שני שילמה AES 60 מיליון דולר לכיסוי חובותיה של תלאסי, כך שלמעשה שילמה AES 34 מיליון דולר כדי ל"הפטר" ממניות תלאסי. המכירה התרחשה פחות משנה לאחר שמנהל הכספים הראשי של החברה, ניקו לומינדזה, נרצח ונמצא מת בדירתו, ולאחר איומים רבים אחרים שקיבלה הנהלת AES-תלאסי. בסופו של דבר איבדה AES מעל ל-300 מיליות דולר בגין האפיזודה של תלאסי. 

== קישורים חיצוניים == 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: כלכלה
קטגוריה:טביליסי
הנרי ארנסט אטקינס

הנרי ארנסט אטקינס (באנגלית: Henry Ernest Atkins; 20 באוגוסט 1872, לסטר – 31 בינואר 1955) היה שחמטאי בריטי. אומדן מד הכושר מציב אותו עם 2702 בינואר 1903, במקום השישי בעולם.
== קריירה ==
אטקינס למד מתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג'. לאחר מספר תפקידי הוראה שמילא בבתי ספר שונים מונה בשנת 1909 למנהל הקולג' החדש בהודרספילד באזור יורקשייר והאמבר, תפקיד אותו מילא עד לפרישתו.

בשנת 1895 הגיע למקום השני בתחרות המשנה של הייסטינגס, אחרי גזה מארוצי, תוצאה שהקנתה לו תואר של אלוף אנגליה לחובבים. בשנת 1899 ניצח בתחרות אמסטרדם, בהפרש של ארבע נקודות מהמקום השני, אדולף אולנד.
 
אטקינס זכה באליפות בריטניה בשחמט תשע פעמים, בשנים 1905-1911, בשנת 1924 ובשנת 1925. בגיל 65, בשנת 1937 השתתף פעם נוספת באליפות והגיע למקום השלישי. הוא הופיע רק לעיתים נדירות בתחרויות בינלאומיות. בהנובר בשנת 1902 זכה במקום השלישי לאחר דוד ינובסקי והרי נלסון פילסבורי ובשנת 1922 בתחרות לונדון, אותה ניצח חוסה ראול קפבלנקה. 
 
בין השנים 1896-1911 השתתף ב-12 אירועי שחמט באמצעות הטלקס בין נבחרת ארצות הברית לנבחרת אנגליה. הישגו הטוב ביותר היה בשנת 1902 עת ניצח את פרנק מרשל.

אטקינס כתב את ההקדמה למהדורה הראשונה של הספר Modern Chess Openings שיצא בשנת 1911.
 
בשנת 1950 הוענקה לאטיקנס דרגת אמן בינלאומי על ידי פיד"ה על סמך השגי העבר שלו.

==הופעות באולימפיאדות==
אטקינס ייצג את אנגליה בשתי אולימפיאדות שחמט:

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="70%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1927|| ||אנגליה ||7 מ-12||3+ 8= 1-||58.3|| 3 קבוצתי, 17 אישי
|-
| 1935|| 4 ||אנגליה ||6 מ-13||3+ 6= 4-||46.2|| 12 קבוצתי, 12 אישי
|-
|}

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Coles, R. N. (1952). H.E. Atkins, doyen of British chess champions: A biography, with fifty of his best and most characteristic games. Pitman. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.chessworld.net/chessclubs/statistics_pgn_rating_chart.asp?username=Atkins,Henry אומדן מד כושר של אטקינס]
* [http://www.chessbase.com/newsdetail.asp?newsid=4697 הערכת לאסקר למשחק מושלם של אטקינס]
* [http://blog.chess.com/kenytiger/white-sacrifices-everything משחק בו אטקינס הקריב את כל כליו למעט פרש שנתן את המט]
* [http://www.chesshistory.com/winter/winter12.html מדברי אטקינס על התכוננות לשלב הפתיחה]
* [http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S005719000000141000000000001810100 מידע כללי]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחמטאים אנגלים
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1872
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1955
עבדקן הרעמה

עבדקן (כבש) הרעמה (שם מדעי: Ammotragus lervia; בברברית: Aoudad וכן Arui) הוא מין של יעלים, המצוי בהרים סלעיים בצפון אפריקה. עד כה תועדו שישה תת-מינים. מבחינה גנטית הסוג הקרוב אליו ביותר הוא טאר ערבי.

== מאפיינים ==
קרניו דומים לאלה של היעל הנובי. אצל הזכר הרעמה יורדת לחזה ולרגליים הקדמיות. למרות שמו, הוא שייך לסוג בין כבש לעז.

הוא אוהב לעשות "אמבטיות חול" ולשפשף את עורו במטרה להיפטר מחרקים.

ההריון נמשך כחמישה חודשים, ותקופת ההנקה 3–4 חודשים.

מקורם של כבשי הרעמה הוא במרוקו בהרי האטלס. שם הם מצויים בסכנת הכחדה, בשל הרס שטחי מחיה וציד בלתי מבוקר, הידלדלות מקורות מזון ועוד. כבש הרעמה הוא בעל חיים המשמש חוליה מקשרת בין הכבש לעז. יש לו סממנים שישנם בעיזים וכאלו שקיימים בכבשים. לזכרים רעמה מפוארת המתנשאת לכל אורך הצוואר. הם גם גדולים משמעותית מהנקבות. זכר בוגר עשוי להגיע למשקל של מעל 100 קילוגרמים והם בעלי כוח אדיר.

כבש הרעמה הוא בעל חיים תוקפני וטריטוריאלי ולא יהסס להרוג כל פולש המאיים על אזור המחיה שלו.

באזורים הצחיחים בהם חי כבש הרעמה, הוא נאלץ לגמוע קילומטרים רבים בכל יום בתורו אחר מזון.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20160303212957/http://www.afrika.co.il/kodupark/barbarysheep.html עבדקן (כבש) הרעמה] באתר חוות האנטילופות בערבה
* [http://www.ultimateungulate.com/Artiodactyla/Ammotragus_lervia.html Aoudad, Barbary sheep] באתר Cetartiodactyla 
* [http://www.vertebradosibericos.org/mamiferos/ammler.html Arrui] באתר Enciclopedia Virtual de Los Vertebrados Españoles (ספרדית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1777
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:יעלים
קטגוריה:הסהרה: בעלי חיים
קטגוריה:מרוקו: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
יופמיה דה רוס

יופמיה דה רוס (באנגלית: Euphemia de Ross; נפטרה בשנת 1386) הייתה רעייתו השנייה, והמלכה הרעיה הראשונה של מלך סקוטלנד רוברט השני.

==קורות חיים==
יופמיה הייתה בתו של אאוד, רוזן רוס ושל מטילדה ברוס, אחותו של רוברט דה ברוס מלך סקוטלנד. 

בצעירותה נישאה יופמיה לג'ון רנדולף, רוזן מוריי, אולם לא נולדו להם ילדים. עם מותו של בעלה בשנת 1346 נותרה יופמיה אלמנה במשך תשע שנים.

ב-2 במאי 1355 נישאה יופמיה לרוברט סטיוארט, בנם של וולטר סטיוארט, הנאמן העליון של סקוטלנד ושל מרג'ורי ברוס, בתם של רוברט דה ברוס ורעייתו הראשונה איזבלה ממאר. 

אף שאין מדובר בקרבת משפחה ישירה (בשל העובדה שמדובר בנישואים שניים של רוברט), נדרש אישור האפיפיור אינוקנטיוס השישי לנישואים.

ליופמיה ורוברט היו חמישה ילדים:
* דייוויד סטיוארט, רוזן קיית'נס (נפטר קודם ל-1389)
* מרגרט סטיוארט
* אליזבת סטיוארט, שנישאה בשנת 1380 לדייוויד לינדסיי, רוזן קרופורד
* אגילדה סטיוארט, שנישאה בשנת 1387 לסר ויליאם דאגלס מנית'סדייל

לאחר הכתרתו של רוברט השני כמלך סקוטלנד בשנת 1371 (מאחר שלדודו, דייוויד השני לא היו ילדים), הוכתרה יופמיה לצידו כמלכה רעיה, והייתה בתפקיד זה כ-15 שנים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלכות רעיות סקוטיות
קטגוריה:בית סטיוארט
קטגוריה:ילידי 1333
קטגוריה:נפטרים ב-1386
מיין (נהר)

המַיין (בגרמנית: ) הוא נהר בגרמניה, אחד מיובליו העיקריים של הריין. הוא זורם דרך בוואריה, באדן-וירטמברג (שיוצר את הגבול עם בוואריה למרחק מסוים), והסן. המיין נוצר במפגש שני יובליו העיקריים, המיין האדום (Roter Main), הנובע ליד פרנקישה אלב (Fränkische Alb) בגובה של 580 מטר; והמיין הלבן (Weißer Main), הנובע ברכס הרי פיכטלגבירגה (Fichtelgebirge), בגובה של 805 מטר. המיין נשפך אל הריין בגובה 82 מטר ליד מיינץ ממערב לפרנקפורט.

המיין עביר לכלי שיט מהשפך לריין ליד מיינץ ועד מרחק 396 ק"מ משם, קרוב לבמברג. מאז 1992 המיין מחובר לנהר הדנובה דרך תעלת מיין-דנובה. לאורך המיין שוכנים נמלי יבשה רבים. היות שבמקומות רבים המיין צר, שיט בספינות גדולות דורש מיומנות רבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גרמניה: נהרות
קטגוריה:בוואריה: נהרות
קטגוריה:הסן: נהרות
קטגוריה:יובלי הריין
אאורל ולאיקו

אאורל ולאייקו מטיס אחד ממטוסיו
אאורל ולאייקו על שטר כסף מרומניה
אָאוּרֵל וְלַאיְקוּ (; 19 בנובמבר 1882–13 בספטמבר 1913) היה מהנדס רומני, יליד טרנסילבניה, ממציא, בונה מטוסים וטייס מחלוצי התעופה בעולם.

== חייו ==
ולאייקו נולד בבינצינץ (Binţinţi, בהונגרית "בנצנץ" Bencenc) שבטרנסילבניה, אשר באותה העת היה חלק מממלכת הונגריה שבמסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית. לימים הוסב שם היישוב על שמו. הוא למד בבית ספר תיכון קלוויניסטי "קון קוצ'ארד" בעיר אורשטיה, שאותו סיים בשנת 1902 והמשיך ללמוד באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ובאוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. בשנת 1907 קיבל תעודת גמר כמהנדס.

ולאייקו עבד זמן מה במפעל המכוניות אופל בעיר ריסלסהיים (Rüsselsheim) בגרמניה. ולאייקו חזר לכפר הולדתו בינצינץ כדי לבנות דאון, שאותו הטיס בקיץ שנת 1909. באותה שנה עבר לבוקרשט, בה החל לבנות את המטוס שסימנו Vlaicu I. ב-17 ביוני 1910 הטיס ולאייקו את המטוס שלו לראשונה. המטוס השני בסדרה, שסימונו היה Vlaicu II, נבנה והוטס בשנת 1911. מטוס זה זיכה את בעליו בפרסים כספיים בערך של 7,500 קרונה אוסטרו-הונגרית, הודות להצלחותיו בטיסה ובנחיתה, בתחרות שהייתה בשנת 1912 בתצוגה האווירית באספרן (Aspern) ליד וינה, ובה התחרה ב-42 טייסים אחרים.

המטוסים שבנה ולאייקו היו בצורת חץ, כאשר בקרת הטיסה וההיגוי הייתה שונה מהמקובל היום, ונעשתה בקדמת המטוס. למטוסים היו שני מדחפים משותפי ציר, טבעת מיוחדת סביב המנוע ומערכת מתלים עצמאית לשלושת הגלגלים עם תמסורות ומעצורים.

ולאייקו מצא את מותו בשנת 1913 ליד קמפינה ברומניה, כאשר מטוסו מדגם Vlaicu II התרסק, עת ניסה לחצות את הרי הקרפטים. הוא נטמן בבית הקברות בלו (Bellu) בבוקרשט. באותה עת החל לבנות דגם של מטוס דו-מושבי עבור חברת מרקוני לניסיונות בתחום הרדיו האלחוטי. המטוס, שנבנה רק בחלקו לפני מותו של ולאייקו, הושלם על ידי חברים והוטס בשנת 1914. בהפעלת המטוס ובבקרה שלו היו קשיים שטייסים ומתכננים בני התקופה לא ידעו לפתור. בשנת 1916 במלחמת העולם הראשונה, כאשר הגרמנים החזיקו בבוקרשט, הם תפסו מטוס מדגם Vlaicu III, שאותו הביאו לגרמניה. מטוס זה טס בתצוגה האווירית בברלין בשנת 1942.

==הנצחה==
*נמל התעופה בניאסה בבוקרשט קיבל את שמו
*הבנק הלאומי של רומניה הנפיק בשנת 2000 שטר של 500,000 ליי (ROL) שנשא את דיוקנו. בשנת 2005 הסב אותו לשטר של 50 ליי חדשים (RON)
*ב-25 באוקטובר 2005 הטביע הבנק הלאומי של רומניה מטבע פליז של 50 באן לרגל מלאת 100 שנה לטיסתו הראשונה של ולאיקו

==לקריאה נוספת==
* Gheorghiu, Constantin C. - Aurel Vlaicu, un precursor al aviaţiei româneşti, Editura Tehnică București, 1960.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20150811125631/http://www.earlyaviators.com/evlaicu.htm אאורל ולאייקו באתר חלוצי התעופה]
* [http://v3.espacenet.com/textdoc?IDX=GB191026658&CY=ep&LG=en&DB=EPODOC&QPN=GB191026658 פטנט שהוציא אאורל ולאייקו על פיתוח מטוסו]
* [http://www.tapuz.co.il/blog/ViewEntry.asp?EntryId=1284457 גלוית מרב מרומניה המראה את אאורל ולאז'קו נוחת באחד ממטוסיו]
* [http://www.tapuz.co.il/blog/ViewEntry.asp?EntryId=1284453 גלוית מרב מרומניה המראה את אאורל ולאייקו מטיס את הדאון שבנה]

קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:רומנים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:טייסים רומנים
קטגוריה:רומנים מטרנסילבניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1882
קטגוריה:נפטרים ב-1913
ג'ון, מלך סקוטלנד

ג'ון דה באליול (באנגלית: John de Balliol; נולד ב-1249 לערך - 25 בנובמבר 1314) היה מלך סקוטלנד בין השנים 1292–1296.

==קורות חיים==
פרטים מעטים ידועים על ילדותו של ג'ון. ג'ון נולד ככל הנראה בשנת 1248 או בשנת 1250. מקום הולדתו אינו ידוע, וייתכן שנולד בגאלווי, בפיקרדי או בטירת ברנארד.
ג'ון היה בנם של ג'ון, בארון באליול ושל דרוורגווילה מגאלווי, בתה של מרגרט מהאנטיגנדון, בתו של דייוויד, רוזן האנטיגנדון, נכדו של דייוויד הראשון.

===המלכתו על סקוטלנד===
בעקבות מותה של מרגרט, העלמה מנורווגיה בשנת 1290 היה ג'ון אחד המועמדים לרשת את כתר סקוטלנד בשל היותו צאצא של דייוויד הראשון. מולו התמודד רוברט ברוס, לורד אנאדייל, נינו של דייוויד הראשון.

ג'ון הגיש את תביעתו לכתר למועצה הגדולה של סקוטלנד, בה נכח גם אדוארד הראשון, מלך אנגליה כבורר, בבריק על הטוויד ב-6 ביוני 1291.

המועצה הגדולה של סקוטלנד החליטה לטובתו של באליול בטירת בריק ב-17 בנובמבר 1292, והוא הוכתר על אבן הגורל שבמנזר סקון ב-30 בנובמבר 1292 - יום אנדרו הקדוש.

אדוארד הראשון, אשר לחץ על המועצה להכיר בו כלורד העליון של סקוטלנד (ולמעשה במלך סקוטלנד כוואסל שלו), לחץ על ג'ון וגזל ממנו סמכויות. אצילי סקוטלנד מאסו בלחץ האנגלי נפגשו בסטירלינג ביולי 1295 והחליטו לכרות ברית עם צרפת.

===הוויתור על הכתר===
ג'ון ורעייתו.
כאשר המלך אדוארד הראשון גילה על הברית עם צרפת, פלש לסקוטלנד. פלישה זו החלה את מלחמות העצמאות של סקוטלנד. הסקוטים הובסו בקרב דנבר והצבא האנגלי השתלט על טירת דאנבאר ב-27 באפריל 1296. ג'ון נאלץ לוותר על כיסאו, וכתב הוויתור נחתם ב-10 ביולי 1296. ג'ון נלקח למצודת לונדון ונכלא בה לזמן קצר, אולם שוחרר ביולי 1299 והורשה לצאת לגלות בצרפת. בהגיעו לדובר ערך הצבא האנגלי חיפוש בכליו ומצא בו את כתר סקוטלנד וכלי זהב וכסף רבים, ואלה הוחרמו. ג'ון הועבר להגנתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני כאשר האפיפיור התחייב שג'ון יישאר בארמונו. בקיץ 1301 עברו ג'ון ומשפחתו להתגורר בבית המשפחה בהליקור שבפיקרדי.

בשל הלחץ שהופעל עליו על ידי מלך אנגליה, אצילי סקוטלנד והעם הסקוטי המשיכו לראות בו כמלך החוקי של סקוטלנד. ב-1297 פרץ מרד בסקוטלנד בראשות ויליאם וולאס ואנדרו דה מוריי, והם טענו שהם פועלים להביא להשבת המלך ג'ון לכס הסקוטי. ג'ון עצמו נותר בצרפת ולא תמך במאבק העצמאות הסקוטי, וסקוטלנד נותרה בלא מונרך עד המלכתו של רוברט דה ברוס (נכדו של רוברט ברוס, לורד אנאדייל, שהתמודד מול ג'ון על הכס ב-1290) בשנת 1306.

ג'ון נפטר ב-25 בנובמבר 1314 בטירת האליקור שבפיקרדי, ונקבר בכנסיית וואסט הקדוש שבבאליול-סור-אאון.

==צאצאיו==
ג'ון נשא לאישה את איזבלה דה וארן, בתו של ג'ון דה וארן ושל אליס דה לוסינאן ב-7 בפברואר 1281.
לג'ון היו שני בנים ובת:
* אדוארד באליול - לימים הטוען לכתר סקוטלנד. לא היו לו ילדים.
* הנרי דה באליול - נפטר בקרב אנאן ב-16 בדצמבר 1332. לא היו לו ילדים.
* אגנס או מוד באליול, נישאה לבראיין פיצאלאן, לורד פיצאלן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בית באליול
קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מונרכים שוויתרו על כסאם
קטגוריה:ילידי 1249
קטגוריה:נפטרים ב-1314
ג'ואן מהמצודה

ג'ואן מאנגליה (באנגלית: Joan of England; 5 ביולי 1321 - 7 בספטמבר 1362), הידועה בכינוי ג'ואן מהמצודה (Joan of the Tower), הייתה רעייתו הראשונה והמלכה הרעיה של מלך סקוטלנד דייוויד השני.

==קורות חיים==
ג'ואן נולדה במצודת לונדון (ומכאן כינוייה), בתם הצעירה של אדוארד השני מלך אנגליה ושל איזבלה מצרפת.

בהתאם לתנאי חוזה נורת'האמפטון נישאה ג'ואן ב-17 ביולי 1328 (בהיותה בת שבע) לדייוויד השני, לימים מלך סקוטלנד (שהיה אז בן חמש). הנישואים נערכו בבריק שעל הנהר הטוויד. ב-7 ביולי 1329 נפטר אביו של דייוויד השני, רוברט הראשון, ובנובמבר 1331 הוכתר דייוויד על אבן הגורל במנזר סקון כמלך סקוטלנד. ג'ואן הוכתרה לצידו כמלכה רעיה.

בשל ניצחונו של אדוארד השלישי על הצבא הסקוטי בגבעת הלידון ביולי 1333 הומלך על סקוטלנד אדוארד באליול ודייוויד ורעייתו נאלצו להימלט לצרפת. דייוויד וג'ואן הגיעו לבולון-סור-מר במאי 1334 שם פגשו את מלך צרפת פיליפ השישי.

פיליפ העניק לדייוויד ולג'ואן את טירת גיילאר (Château-Gaillard) למגוריהם.

ג'ואן ודייוויד שבו לסקוטלנד ביוני 1341, אולם ב-17 באוקטובר 1346 נשבה דייוויד בקרב צלב נוויל, ונלקח לאנגליה לאחת עשרה השנים הבאות. בשל הפרידה, לא נולדו לג'ואן ולדייוויד צאצאים.

ג'ואן נפטרה בשנת 1362 בגיל 41 בטירת הרטפורד שבהרטפורדשייר, ונקברה בכנסיית גריי פריירז שבלונדון.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית פלנטג'נט
קטגוריה:בית ברוס
קטגוריה:מלכות רעיות סקוטיות
קטגוריה:ילידי 1321
קטגוריה:נפטרים ב-1362
קארל אהוס

קארל אוסקר אהוס (בגרמנית: Carl Oscar Ahues; 26 בדצמבר 1883, ברמן - 31 בדצמבר 1968, המבורג) היה שחמטאי גרמני בדרגת אמן בינלאומי.

==ביוגרפיה==

קארל אהוס עבר לברלין בשנת 1907 והצטרף למועדון המקומי. בשנת 1910 ניצח באליפות השחמט של ברלין.

במלחמת העולם הראשונה שרת אהוס כחייל, נשבה על ידי צבא רומניה ושהה בשבי עד שנת 1919. בשנת 1920 שיחק בתחרות אמנים בגרמניה וזכה בתואר אמן. בין השנים 1921 ו-1953 השתתף תשע פעמים באליפויות גרמניה, מתוכן זכה אהוס באליפות גרמניה בשנת 1929 שהתקיימה בדויסבורג. בשנת 1930 הגיע למקום השישי בתחרות סן-רמו (ניצח: אלכסנדר אלכין), חלק מקום 4–5 בתחרות סקרבורו באנגליה (ניצח: אדגר קול) וחלק מקום 3–5 בתחרות לוטיש (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר). בשנת 1931 חלק מקום 2–4 בתחרות ברלין (ניצח: הרמן שטיינר) וחלק מקום 4–6 בתחרות שווינמונדה (ניצחו: יפים בוגוליובוב ולודויג רודל).

בשנת 1933 הגיע אהוס למקום העשירי בתחרות באד-פירמונט (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1934 הגיע למקום השלישי בתחרות באד ניידורף (ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1935 הגיע למקום הרביעי בתחרות באד אאכן (אליפות גרמניה השלישית, ניצח: קורט ריכטר), אהוס ניצח בתחרות המבורג וחלק מקום 5–6 בתחרות באד נויהם (ניצח: יפים בוגוליובוב). בשנת 1936 הגיע אהוס למקום השלישי בתחרות באד נויהם, אחרי אלכסנדר אלכין ופאול קרס. בשנת 1939 הגיע למקום הרביעי בתחרות באד הרצבורג (ניצח: אריך אליסקסיס).

בשנת 1940 חלק אהוס מקום 6–9 בתחרות באד אוינהאוסן (אליפות גרמניה השביעית, ניצח: גאורג קינינגר), חלק מקום 5–8 בתחרות קרקוב/ורשה (ניצחו: אנטון קוהלר ויפים בוגוליובוב). בשנת 1941 חלק אהוס מקום 9–11 בתחרות טרנטשין טפליץ (ניצח: יאן פולטיס). בשנת 1942 הגיע אהוס למקום העשירי בתחרות מינכן (ניצח: גוסטה דניאלסון)
וניצח בתחרות ברלין. בשנת 1944 חלק מקום 2–3 בתחרות לוקסמבורג, אחרי אלזס.

לאחר מלחמת העולם השנייה חי אהוס במערב גרמניה. בשנת 1946 ניצח בתחרות באד הרצבורג. בשנת 1947 חלק מקום 2–3 בתחרות שטוטגרט אחרי לודוויג רלסטאב. בשנת 1953 חלק מקום 5–7 באליפות גרמניה שהתקיימה בלייפציג (ניצח: וולפגאנג אונציקר).

בשנת 1950 הוענקה לאהוס דרגת אמן בינלאומי על ידי פיד"ה.

בגיל 81 ניצח אהוס באליפות המבורג בבליץ ובחודש ספטמבר 1968, שלושה חודשים לפני מותו בגיל 85, ניצח באליפות המועדון.

==השתתפות באולימפיאדות==
אהוס ייצג את גרמניה ב-2 אולימפיאדות:

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="100%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1930|| ||גרמניה|| ||7.5 מ-14||4+ 7= 3-||53.6|| 3 קבוצתי
|-
| 1931|| 2 ||גרמניה|| ||7 מ-13||3+ 8= 2-||53.8|| 5 קבוצתי
|-
|}
* בשנת 1936, באולימפיאדה השלישית הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן, בלוח השני השיג תוצאה של +4 -1 =12

אהוס זכה בשתי מדליות ארד קבוצתיות באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בשנת 1930 בהמבורג ובאולימפיאדה הבלתי רשמית שהתקיימה במינכן בשנת 1936.

==ממשחקיו==

בלבן: אהרון נימצוביץ' בשחור: קארל אהוס

השחור נכנע כי הלבן נותן מט בשישה מסעים לכל היותר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110526061959/http://www.berlinerschachverband.de/archiv/chronik/spieler/a/ahues_erinnerungen1.html עשרה מאמרים על אהוס (בגרמנית)]

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:שבויים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אלופי גרמניה בשחמט
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1883
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1968
מרגרט דראמונד

מרגרט דראמונד (באנגלית: Margaret Drummond; שנת 1340 לערך - 31 בינואר 1375) הייתה המלכה הרעיה השנייה של מלך סקוטלנד דייוויד השני. מרגרט הייתה בתו של האביר סר מלקום דראמונד ורעייתו מרגרט.

==קורות חיים==
מרגרט נישאה לסר ג'ון לוגי, אולם לא נולדו להם ילדים. לאחר שהתאלמנה הפכה לפילגשו של המלך דייוויד השני, לאחר שהתאלמן מרעייתו הראשונה, ג'ואן מהמצודה ב-14 באוגוסט 1362.

המלך דייוויד השני נשא את מרגרט לאישה ב-20 בפברואר 1364 בפיף. מאחר שלא נולדו להם ילדים התגרש המלך ממרגרט ב-20 במרץ 1369. מרגרט התנגדה לגירושים, ונסעה אל האפיפיור לאביניון בבקשה שיבטל את הגירושים. המלך דייוויד השני נפטר בטרם האפיפיור הכריע בבקשה.

מרגרט נפטרה ב-31 בינואר 1375 או זמן קצר לאחר תאריך זה.

קטגוריה:בית ברוס
קטגוריה:מלכות רעיות סקוטיות
קטגוריה:ילידי 1340
קטגוריה:נפטרים ב-1375
תאו הפיליפינים

קבוצת תאואים פיליפיניים
תאו הפיליפינים (שם מדעי: Bubalus mindorensis) הנקרא גם "תאו מינדורו" הוא מין בסוג תאו האנדמי לאי מינדורו שבפיליפינים, אך מאמינים שבעבר שגשג גם באי לוזון.

== מאפיינים ==
תאו הפיליפינים הוא היונק הגדול ביותר בפיליפינים, ואחד היונקים הגדולים הנדירים ביותר בעולם - נותרו ממנו פחות ממאה פרטים. תאו הפיליפינים הוא אחד המינים הקטנים ביותר בתת-משפחת הפרים. אורך הגוף הוא 220 סנטימטרים ללא הזנב, אורך הזנב הוא 60 סנטימטרים. משקלן של הנקבות, לפי הערכה, הוא בין 200 ל-300 ק"ג. אורך הקרניים מגיע עד 51 ס"מ. תאו הפיליפינים תועד לראשונה בשנת 1888 באי מינדורו. לפני שנת 1900 האי לא היה מאוכלס בשל מלריה. בעבר הוא היה מצוי בכל מינדורו, מגובה פני הים עד להרים, אבל התיישבות בני-אדם, ציד לא מבוקר וכריתת עצים, צמצמה את תפוצתו לכמה ערבות עשב נידחות באי.

בניגוד לאמונה הרווחת וסיווג קודם, תאו הפיליפינים אינו תת-מין של הקראבאו המקומי, שהוא גדול ממנו רק במקצת, או של התאו האסייתי המצוי. ישנם כמה מאפיינים המבדילים בין השניים: תאו הפיליפינים שעיר יותר ולו סימנים בהירים על הפנים, הוא אינו חי בעדרים ולקרניו צורת V, בניגוד לקרבאו שקרניו מעוקלות כלפי מעלה. תאו הפיליפינים הוא החיה היבשתית הגדולה הגדולה ביותר בפיליפינים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר מרי הוד
קטגוריה:בקר
קטגוריה:הפיליפינים: יונקים
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1888
מנואל גולמאיו טוריאנטה

מנואל גולמאיו טוריאנטה (בספרדית: Manuel Golmayo de la Torriente; 12 ביוני 1883, הוואנה – 7 במרץ 1973, מדריד) היה שחמטאי ספרדי-קובני.

מנואל גולמאיו טוריאנטה היה בנו של סלסו גולמאיו ואחיו של סלסו גולמאיו טוריאנטה. היה אלוף ספרד בשחמט פעמים רבות (1902, 1912, 1919, 1921, 1927, 1928) והגיע למקום השני באליפות 1929/30 (הפסיד בדו-קרב על האליפות בתוצאה +1 -4 =2 לרמון ריי ארדיד). (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).

בשנת 1922 הפסיד טוריאנטה מיני-דו-קרב לאלכסנדר אלכין בתוצאה +0-1 =1 במדריד.

במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה שנערכה בפריז, הגיע טוריאנטה למקום השמיני. (ניצח: הרמניס מטיסונס).

בשנת 1928 הגיע טוריאנטה למקום הרביעי באליפות העולם לחובבים שהתקיימה בהאג. ניצח: מקס אויבה.

==השתתפות באולימפיאדות==
טוריאנטה ייצג את ספרד בשלוש אולימפיאדות:
* באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -4 =9. בין היתר ניצח את זיגברט טאראש וסיים בתיקו עם בוריסלב קוסטיץ', ג'ורג' קולטנובסקי, ארנסט גרינפלד, פרדריק ייטס והנרי גרוב.
* באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח השני השיג תוצאה של +3 -4 =3.
* באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +3 -5 =7. בין היתר ניצח את הנס יונר וסיים בתיקו עם עקיבא רובינשטיין, ארנסט גרינפלד, גדעון סטולברג, ולדאס מיקאנס, מיר סולטאן חאן ועם אלוף העולם אלכסנדר אלכין.

בשנת 1929 הגיע טוריאנטה למקום השישי בתחרות ברצלונה (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע שביעי בתחרות סיטגס בשנת 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), הגיע שלישי בתחרות מדריד 1934, הגיע רביעי בתחרות פריז 1938 (ניצח: בלדור הנלינגר), חלק מקום 9–10 בתחרות ברצלונה 1946 (ניצח: מיגל ניידורף), הגיע שישי בתחרות חיחון בשנת 1948 (ניצח: אנטוניו ריקו), חלק מקום 8–9 בתחרות אלמריה 1948, וניצח הן בתחרות מדריד 1947 והן בלינארס 1951.

בשנת 1951 העניקה פיד"ה לטוריאנטה תואר שופט בינלאומי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S045244000000141000000000010610100 מידע כללי]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחמטאים קובנים
קטגוריה:שחמטאים ספרדים
קטגוריה:שחמטאים שהשתתפו באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אלופי ספרד בשחמט
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1883
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1973
קטגוריה:קובנים שנפטרו ב-1973
בנטנג

בנטנג או בנטינג (שם מדעי: Bos javanicus) מין מסוג פר המצוי בבורמה, תאילנד, קמבודיה, לאוס, וייטנאם, בורנאו, ג'אווה ובאלי. אוכלוסייה פליטת תרבות קיימת בטריטוריה הצפונית באוסטרליה. הבנטנג בוית במקומות ספורים בדרום-מזרח אסיה, ויש בערך 1.5 מיליון בנטנגים מבויתים, הנקראים בקר באלי. חיות אלה משמשות בתור בהמות עבודה, ומגודלות גם לצורכי בשר. בנטנג פראי ובנטנג מבוית יכולים להזדווג וברוב המקרים, הצאצא יהיה פורה. בנטנגים מבויתים הובאו ב-1849 לטריטוריה הצפונית באוסטרליה, וכיום מצויה שם אוכלוסייה פראית.

== בית גידול ==
הבנטנג מצוי במגוון רחב של בתי גידול בהם יערות נשירים פתוחים, יערות ירוקי עד למחצה, חוות נטושות ואזורי מרעה, אך לא ביערות גשם. בעבר הבנטנג היה נפוץ בכל דרום-מזרח אסיה ממחוז יונאן שבסין דרך חצי האי המלאי וצפון-מזרח הודו עד לאיים ג'אווה, באלי ובורנאו אך הוא נכחד מאזורים רבים בשל ציד ובירוא יערות.

== שימור ==
הבנטנג נמצא בסכנת הכחדה עקב ירידה של 50 אחוז באוכלוסייה שלו בנוסף לציד ובירוא יערות. בשנת 2008 הרשימה האדומה של IUCN העריכה שנותרו 5000–8000 פרטים בלבד. הבנטנג הוא היונק השני בסכנת הכחדה ששובט בהצלחה.

== ביות ==
הבנטנג בוית לראשונה בסביבות 3500 לפני הספירה בג'אווה או בחלק היבשתי של דרום-מזרח אסיה.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="150">
Zoo de Lunaret - Banteng - P1600316.jpg
Bos javanicus javanicus.jpg
Bos javanicus, Diergaarde Blijdorp.jpg
Banteng at Alas Purwo.jpg
Banteng.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בקר
קטגוריה:קמבודיה: יונקים
קטגוריה:ג'אווה: יונקים
קטגוריה:מיאנמר: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
קטגוריה:בורנאו: יונקים
גאור

גאור (שם מדעי: Bos gaurus לפני כן Bibos gauris), נקרא גם סלנדנג או ביזון הודי, הוא סוג של פר החי בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה. האוכלוסיות הגדולות ביותר שלו מצויות כיום בהודו. הגאור הוא אחד המינים הגדולים ביותר מבין מיני הבקר, כשפרט בוגר יכול להגיע למשקל של יותר מ-1.2 טון.

== מאפיינים ==
הגאור הוא המין הגדול ביותר בשבט הבקר. גדול יותר מהתאו האפריקני, התאו האסייתי והביזונים. רק זנים של בקר הבית גדולים ממנו.

הגאורים הם הכבדים והחזקים ביותר מכל מיני בקר הבר. לזכרים גוף שרירי ביותר עם רכס גבי אופייני ועור מדולדל ורחב, המקנים לו חזות חזקה במיוחד. הנקבות קטנות יותר, והרכס הגבי והעור המדולדל פחות מפותחים אצלן. גאורים הם בעלי חיים גדולים מאד, והם הפריים היחידים שגובה הכתפיים מגיע לשני מטרים. משקלו של הגאור יכול להגיע לכ-1,250 ק"ג.

אויבו הטבעי של הגאור הוא הטיגריס הבנגלי, המנסה לעיתים לתקוף עגלים צעירים. תועדו אף מקרים של טיגריסים שטרפו פרטים בוגרים. אויב טבעי נוסף של הגאור הוא תנין הים, האורב לגאור ליד מקווי מים. תניני ים גדולים מסוגלים להרוג ולטרוף גם פרטי גאור בוגרים.

==תת-מינים==
לגאור ארבעה תת-מינים:
*Bos gaurus laosiensis תפוצתו ממיאנמר עד סין.
*גאור דרום-מזרח אסיאתי - Bos gaurus readi תת-המין הנדיר ביותר. כיום, הוא מצוי בעיקר בהודו-סין ותאילנד. האוכלוסייה במיאנמר הושמדה כמעט כליל. גאורים דרום-מזרח אסיאתיים מצויים באוכלוסיות קטנות ביערות המפוזרים במחוז.
*Bos gaurus gaurus (הודו, נפאל). גאור הודי. הקרוי גם "ביזון הודי" הוא תת-המין הנפוץ ביותר. אוכלוסייתו כוללת יותר מ-90% מכול אוכלוסיית הגאור בעולם. מצוי מאוד באזור עיירת הנופש קודאי קנאל שבדרום הודו
*Bos gaurus hubbacki (תאילנד, מלזיה). מצוי בדרום תאילנד ובחצי-האי מלזיה. הקטן מבין ארבעת תת-המינים. 
*Bos gaurus frontalis או גָּיָל, גאור מבוית. כנראה הכלאה של גאור ופרה.

==גלריה==
<gallery mode=packed>
קובץ:Alert Bison.jpg
קובץ:Bos gaurus in Mysore zoo (3).jpg
קובץ:Indian Bison (Gaur) 1 by N. A. Naseer.jpg
קובץ:White bison by N.A. Naseer.jpg
קובץ:Gaur at the Bronx Zoo.jpg
קובץ:Beast bison.jpg
קובץ:Gaur-berlin.jpg
קובץ:Angry wild bulff.jpg
קובץ:Gaur bandipur.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס המילטון סמית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:בקר
קטגוריה:לאוס: יונקים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
אלן-פורנייה

אלן-פורנייה הוא שם עט של אנרי-אלבאן פורנייה (בצרפתית: Alain-Fournier; 3 באוקטובר 1886 - 22 בספטמבר 1914), סופר צרפתי.

אלן פורנייה נולד בעיירה לה שאפל-ד'אנז'יון (במחוז שר שבחבל סאנטר-עמק הלואר בצרפת) להורים שהיו מורים. בילה את ימי ילדותו בכפר אפיניי לה פלוריאל באזור מיוער מדרום לנהר הלואר - מקום שאווירתו שימשה כרקע ("הכפר סנט אגאת") לרומן היחיד שלו "מון הגדול". מגיל 12 נרשם לתיכון וולטר בפריז, בו קטף את כל הפרסים האפשריים, ומאוחר יותר למד בבית הספר התיכון לאקאנאל בעיירה סקו שמדרום לפריז ובתיכון "לואי לה גראן" .באותה תקופה התכונן ללא הצלחה לבחינות כניסה לאקול נורמל סופרייר והתיידד עם ז'אק ריבייר, הסופר לעתיד, שמאוחר יותר נשא לאישה את אחותו הצעירה של אלן-פורנייה. אחר כך למד בבית הספר הימי בעיר הנמל ברסט שבחבל ברטאן.

ב-1905, כאשר טייל על רציפי הנהר סן בפריז, הכיר את איבון דה קייוורקור שהפכה לאהבתו הגדולה הראשונה, ואשר בהשראתה יצר את דמותה של איבון דה גאלה ברומן "מון הגדול". הייתה זו אהבה נכזבת, וכאשר פגש בה שוב שמונה שנים מאוחר יותר, הייתה נשואה והיו לה שני ילדים.

בין 1908 ו-1909 עשה את שירותו הצבאי, וב-1910 שב לפריז, הפך לכתב לענייני ספרות של העיתון "ז'ורנאל", ופגש באנדרה ז'יד ובפול קלודל. בין 1910 ו-1912, כאשר שימש כעוזרו של קלוד קזימיר-פרייה כתב את הרומן "מון הגדול" שיצא לאור ב-1913. בשל רומן זה שבו תיאר מאורעות שונים המבוססים על התנסותו האישית, היה מועמד לפרס גונקור אך לא זכה בו.

ב-1914 החל לכתוב רומן בשם "קולומב בלאנשה", אך באוגוסט של אותה שנה התגייס לצבא הצרפתי שלחם נגד הגרמנים. הוא מילא תפקיד של קצין מילואים בחיל הרגלים, ונשלח לחזית בכפר אפארז' שליד העיר ורדן (במחוז מז שבחבל לורן), שם נעלם ב-22 בספטמבר ולאחר מכן הוכרז כנעדר. רק ב-1991 זוהו עצמותיו בקבר משותף בגרמניה, ונקברו בבית הקברות הצבאי בכפר סן-רמי-לה-קולון שליד ורדן. על קירות הפנתאון בפריז חרות שמו בין הסופרים שהקריבו את חייהם למען צרפת במלחמת העולם הראשונה.

רוב כתביו של אלן-פורנייה יצאו לאור אחרי מותו:
* 1924 - "הניסים" (קובץ מסות ושירים).
* 1926 - התכתבותו עם הסופר ז'אק ריבייר.
* 1930 - מכתביו למשפחתו.
* 1990 - 133 דפים, הערות, רשימות וטיוטות שעשה כהכנה לכתיבת הרומן "קולומב בלאנשה".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:כותבי מכתבים
קטגוריה:צרפתים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1886
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1914
צבי קמיל

צבי קמיל (23 במאי 1935 – 27 ביולי 2010) היה מדען וממציא ישראלי, מראשי רפא"ל, ממקימי הכור הגרעיני בדימונה, חתן פרס ביטחון ישראל, וראש הוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית.

==ביוגרפיה==
קמיל נולד בפולין למשפחה דתית, וערב מלחמת העולם השנייה עלתה משפחתו לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. אביו, סוחר שטיחים, הקים בפתח תקווה את מפעל "מרינו" לטוויית צמר ועמד בראשו עד פטירתו ב-1963. קמיל למד בבית הספר הדתי "מוריה" ובתיכון העירוני הדתי. בסיום לימודיו, בשנת 1953, למד בטכניון לימודי אלקטרוניקה ובקרה אוטומטית, ובשנת 1958 השתלם בבית הספר למדעי הגרעין בשיקגו. כעבור שנה, השתלם בצרפת כחבר הצוות שעתיד היה להקים את הקריה למחקר גרעיני - נגב בשנת 1960.
בשנה הראשונה לאחר הקמת הקריה למחקר גרעיני היה קמיל אחראי לבטיחות מבנה הכור. לאחר מכן הצטרף לרפא"ל ועבד בה במשך שבע שנים, שבמהלכן זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1965 על פועלו.

בשנת 1969 פרש להקמת מפעל האלקטרוניקה "בטא" בבאר שבע, שבו פותחו מערכות לאיתור מוקשים, בקרי חום ומכשירים העוסקים בשדות מגנטיים. בשנת 1976 שב לשירות הציבורי, לאחר שמונה על ידי שר התקשורת, אהרן אוזן, למדען הראשי במשרד התקשורת. בתקופת כהונתו, הוקמה מעבדת הפיתוח הראשונה במשרד, ובה פותח תחום הסיבים האופטיים ומחשוב מרכזיות הטלפון. לאחר שנתיים בתפקיד, עבר לחברת "אלסינט" בה שימש במספר תפקידים, בהם פיתוח וייצור מכשיר ה-MRI הראשון בישראל, עבורו זכה בפרס קפלן. לאחר שבע שנות עבודה ב"אלסינט", ייסד קמיל את חברת "אירוטל", שבה פותח לראשונה כרטיס החיוג וכן פותח מכשור רפואי.
במקביל לפעילותו זו מונה בשנת 1974 לחבר בוועדה המייעצת לבטיחות גרעינית. בשנת 1985 נבחר לעמוד בראשה, ושימש בתפקידו עד לפטירתו בשנת 2010.

== משפחתו ==
קמיל נישא לצפירה, בתו של ד"ר ישראל האיתן (הייטנר), שהיה רבו של חיל הים. אמה, שרה תמר האיתן, הייתה בתו של הרב משולם ראטה. בתו הבכורה, רחל חגית, הייתה נשואה לאבי רט עד פטירתה בשנת 2023. בשנת 1982 שכל קמיל את בתו עטרת, שהייתה בת 20 במותה. 
כמו כן קמיל היה דודנו של הרב חיים קמיל, ראש ישיבת אופקים.

במקביל לתפקידיו הרבים והחשובים לביטחונה של מדינת ישראל, ניהל קמיל אורח חיים דתי אדוק, שכלל יקיצה מדי יום בשעה 3:30 לפנות בוקר, טבילה במקווה, ומסירת שיעור בדף היומי בבית הכנסת ברחוב בר כוכבא בתל אביב. פעם אמר "אנשים היודעים מהם תפקידיי הביטחוניים הסודיים, חושבים שביטחון מדינת ישראל נובע ממה שאני עושה בין שמונה בבוקר לשמונה בערב. ואני אומר לך שביטחון ישראל נובע ממה שאני עושה בין שלוש בבוקר לשמונה בבוקר".

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי בית הספר מוריה (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:עובדי הקריה למחקר גרעיני – נגב
קטגוריה:אנשי תוכנית הגרעין הישראלית
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: עובדי רפאל
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:מדענים ראשיים במשרד התקשורת
קטגוריה:ממציאים ישראלים
קטגוריה:סגל רפאל
קטגוריה:זוכי פרס קפלן
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
יצחק אלמוג

יצחק אלמוג (במקור, "יצחק ורצמן"; 5 באוקטובר 1922 - 21 בדצמבר 2012) היה איש צבא ישראלי. שימש קצין הקשר הראשי השני בצה"ל וסיים את שירותו הצבאי בדרגת אל"ם.

== ביוגרפיה ==
אלמוג נולד ב-1922 בבלץ שבבסרביה בנם של רות וחנוך ורצמן, עלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1933, בוגר הגימנסיה העברית "הרצליה". בשנת 1937 הוא הצטרף לארגון "ההגנה" ושירת בשירות הקשר. ב-1942 הצטרף לצבא הבריטי ושירת כקצין קשר בבריגדה היהודית.

במלחמת העצמאות הדריך את קשרי חטיבות גבעתי וקרייתי ושימש קצין הקשר במבצע נחשון. בנובמבר 1949 מונה לקצין הקשר הראשי השני (אחרי אל"ם יעקב ינאי (יאן)), תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 1954, אז פינה את מקומו לאריאל עמיעד.

לאחר שחרורו מצה"ל, עמד בראש משלחת משרד הביטחון בבריטניה ובהמשך במזרח הרחוק. בשנת 1957 הוא מונה לראש אמ"ת, ובשנת 1958 לראש אגף הבינוי והמשק במשרד הביטחון. בשנת 1960 הוא מונה לעמוד במקביל גם בראש אגף האספקה במשרד הביטחון, ושימש בתפקידים אלו עד 1961.

היה פעיל במפלגת העבודה וחבר מרכז-המפלגה. 

נפטר ב-21 בדצמבר 2012 בגיל 90. הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.

אחיו הבכור היה מרדכי אלמוג, מייסד יחידת האיסוף 8200.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:קציני קשר ראשיים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ראשי אגף אספקה במשרד הביטחון
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
אייל אלפרד

אייל אלפרד (שם מדעי: Rusa alfredi) הוא מין בסוג אייל רוסה המצוי בפיליפינים ביערות של האי פנאי וחלק מוויסאיאן (קבוצת איים) במרכז הפיליפינים. אייל אלפרד הוא אחד מתוך שלושה מיני האייליים המצויים בפיליפינים. אורך גופם הוא בין 125–130 ס"מ, גובהם בין 70–80 ס"מ ומשקלם בין 25–80 ק"ג. עונת הרבייה של האייל היא מנובמבר עד דצמבר כשהנקבה ממליטה לאחר היריון של 240 יום צאצא יחיד. המין נמצא בסכנת הכחדה ובערך 70 פרטים מוחזקים בשבי ועוד 300 פרטים נמצאים בטבע.
המין מוגן בחוק על ידי ממשלת הפיליפינים. הגורמים לירידה במספר הפרטים הם בירוא יערות וציד עבור מסעדות ושווקים. בשנת 2009 המין התגלה מחדש בטבע בידי חוקרים בריטיים ופיליפינים שגילו עקבות וגללים המיוחסים לאייל באי נגרוס. בנוסף לאיילים התגלו באזור גם צמחים רבים כמו כדנית, עופות וצפרדעים.
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ סקלטר
קטגוריה:אייליים
קטגוריה:הפיליפינים: יונקים
קטגוריה:הפיליפינים: מינים אנדמיים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1870