OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ואל שומאכר

ג'ואל ט. שומאכר (באנגלית: Joel T. Schumacher; 29 באוגוסט 1939 – 22 ביוני 2020) היה במאי ותסריטאי קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר כבמאי הסרטים "באטמן לנצח", "באטמן ורובין", "תא טלפון" ו"פנטום האופרה".

== ביוגרפיה ==
הוא נולד בניו יורק, ניו יורק שבארצות הברית. אמו, מריאן (לבית קנטור) יהודייה משוודיה, התאלמנה כשהיה רק בן ארבע מאביו, פרנסיס שומאכר האמריקאי-נוצרי. הוא למד במכון הטכנלוגי לאופנה של ניו יורק ולאחר מכן בבית ספר פרסונס לעיצוב, ולאחר שעבד בתעשיית האופנה, הוא החל לשמש כמעצב תלבושות בפרויקטים טלוויזיוניים ובהמשך במספר סרטי קולנוע, כולל שניים של וודי אלן. בד בבד החל לעסוק בכתיבה וכתב את הלהיט דל התקציב "שטיפת מכוניות" (1976), כמו גם סרטים עצמאיים נוספים, ובהם "הקוסם" (1978), עיבוד קולנועי להצגת התיאטרון, בו כיכבו דיאנה רוס ומייקל ג'קסון.

== קריירה ==
לאחר שביים שני סרטי טלוויזיה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ביים שומאכר ב-1981 את סרט הבכורה שלו, "האישה המתכווצת המדהימה", קומדיית מדע בדיוני לילדים שבא הציג את הקו הקולנועי בו נקט - סרטים הוליוודים נוסחתיים. בהמשך הוא ביים סרט פעולה בכיכובו של מיסטר טי ("D.C. Cab"), דרמת נעורים ("חברים") (1985), קומדיית אימה שהפכה לקאלט ("נשיכות קטנות") (1987), וקומדיה רומנטית ("בני דודים") (1989). 

בשנות ה-90 של המאה ה-20 המשיך עם הקו הזה בדרמת המתח "קו הדממה", בדרמה הרומנטית "בחירתה של אהבה" (שניהם בכיכובה של ג'וליה רוברטס), דרמת המתח "הלקוח", על פי ספרו של ג'ון גרישם, כמו גם את "עת להרוג", הדרמה "אנשים מושלמים" בכיכובו של רוברט דה נירו, וסרטי הפעולה "בדרך למטה", "שמונה מ"מ". הקריירה של שומאכר התחילה להתדרדר כשהוא ביים את שני סרטי ההמשך המבוססים על הקומיקס של באטמן: הסרט הראשון שביים "באטמן לנצח" הפך לשובר קופות מספר שתיים במדינה באותה שנה. לעומתו, הסרט השני שביים "באטמן ורובין" קיבל ביקורות קשות ולא הצליח בקופות כמו קודמיו. בהמשך שומאכר הודה שהסרט היה מצועצע ולא אפל מספיק כפי שהמעריצים ציפו באותה תקופה.

בשנות האלפיים, שלוש שנים לאחר שני סרטי באטמן שביים, הוא המשיך לביים סרטי פעולה ואקשן אבל בתקציב נמוך. תחילה "טייגרלנד" ו"באד קומפני", ומשם המשיך לסרטו "תא טלפון", בו חרג מן הבימוי האופייני שלו וביים מותחן בסגנון היצ'קוק שזכה להצלחה קופתית רבה. לאחר מכן ביים את הדרמה על חייה של העיתונאית ורוניקה גרין ועיבוד קולנועי למחזמר המצליח "פנטום האופרה", שקיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב כסרט הקומי/מוזיקלי הטוב ביותר, דבר ששומאכר לא זכה לקבל בכל 20 השנים שבהן ביים סרטי קולנוע עד אז. ב-2007 ביים את הסרט "מספר 23" שהוא מותחן פסיכולוגי בכיכובו של ג'ים קארי. 

ב בייים ב-2010 את דרמת הנעורים "12". ב-2011 ביים את סרט המתח "הסגת גבול" בכיכובם של ניקולס קייג' וניקול קידמן.

== חיים אישיים ==
שומאכר יצא מהארון ונודע כגיי מוצהר במשך רוב הקריירה שלו. 

הוא נפטר ב-22 ביוני 2020. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.nndb.com/people/636/000032540/ ביוגרפיה ורשימת סרטיו]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית ספר פרסונס לעיצוב
קטגוריה:להט"בים יהודים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:במאים להט"בים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים אמריקאים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2020
ארקיפה

ארקיפה (Arequipa) היא עיר בדרום פרו, השוכנת למרגלות הר הגעש אל מיסטי, בגובה של 2,380 מ' מעל פני הים. בשנת 2009 התגוררו בה כ-900 אלף תושבים, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בפרו, אחרי לימה. העיר מכונה לעיתים "העיר הלבנה" (La Ciudad Blanca), בשל בנייניה מהתקופה הקולוניאלית, העשויים מסלע געשי לבן.

בעבר סברו כי מקור שמה של ארקיפה הוא במילים בשפת הקצ'ואה "Ari, Quepay", שפירושן "כן, הישאר". כיום מקובל לחשוב שמקור השם הוא דווקא בשפת האיימרה, במילים "Ari" (פסגה) ו-"Kipa" (מיקום), שמשמעות צירופן הוא "ליד ההר".

==היסטוריה==
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על כך שהעמק בו שוכנת ארקיפה היה מיושב כבר שבעת אלפים שנה לפני זמננו. במאה ה-15 נכבש האזור בידי האינקה ושימש כמקור לתוצרת חקלאית עבור האימפריה.

ארקיפה המודרנית הוקמה על ידי הכובשים הספרדים ב-15 באוגוסט 1540. עד מהרה הפכה העיר לספרדית ביותר בפרו. ההשפעה הספרדית ניכרת גם כיום בארכיטקטורה הקולוניאלית של העיר. עם זאת, מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, החלו להגיע אליה תושבים כפריים, ומאזנה הדמוגרפי החל להשתנות בכמה משכונותיה.

במהלך השלטון הספרדי ובשנים הראשונות שלאחר עצמאות פרו הייתה ארקיפה מבודדת יחסית, ואולם חנוכת מסילת הרכבת לטאקנה ב-1870 פתחה נתיב מסחר חדש עם האוקיינוס השקט. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נפתח הכביש המחבר את העיר עם הכביש הפאן-אמריקאי, והדבר חיזק עוד יותר את העיר.

ארקיפה ניזוקה קשות בשתי רעידות אדמה - האחת בשנת 1868 והשנייה ב-23 ביוני 2001, אז הייתה עוצמת רעידת האדמה 7.9 בסולם ריכטר.

==תיירות==
הר הגעש אל מיסטי משדה התעופה ארקיפה רודריגס ביון
בדצמבר 2000 הכריז אונסק"ו על המרכז ההיסטורי של ארקיפה כאתר מורשת עולמית. הארגון קבע כי המרכז ההיסטורי הוא דוגמה לארכיטקטורה המשלבת בין מוטיבים אירופיים למקומיים, והמושפעת מהנוף הסובב את העיר.

עם המבנים האופייניים לעיר נמנים מנזר סנטה קטלינה, ארמון גוינצ'ה (Goyenche) וקאסה דל מוראל. הכיכר המרכזית בעיר, פלאסה דה ארמאס (Plaza de Armas) אף היא אתר פופולרי.

מוזיאון האוניברסיטה הקתולית מציג, בין מאי לנובמבר, מומיה המכונה חואניטה. מדובר במומיה של ילדה שנחנטה על ידי האינקה באמצע המאה ה-15 ונתגלתה בשנת 1995.

במרחק מספר שעות נסיעה מהעיר נמצא קניון דל קולקה, אחד הקניונים העמוקים בעולם, המתאים לטיולים ולצפייה בקונדורים.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.arequipa.org אתר העיר ארקיפה] 
* [http://www.santacatalina.org.pe/ אתר מנזר סנטה קטלינה]
* 

קטגוריה:פרו: ערים
קטגוריה:פרו: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
1163

== אירועים ==
* 1163 – החלה בניית קתדרלת נוטרדאם דה פארי (הושלמה ב-1345)

== נולדו ==
* 1163 – באן קולין שליט בוסניה (נפטר ב-1204)

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
ליכטנברג

ליכטנברג (בגרמנית: Lichtenberg) הוא רובע בברלין, גרמניה, הנמצא במזרח העיר. הוא גובל ברבעים הבאים: בצפון: הוהנשנהאוזן במזרח: במרצאן, בדרום: בקופניק, בדרום מערב: בטרפטו, במערב

בפרידריכסהיין ובצפון מערב בפרנצלאור ברג.

==היסטוריה==
הכפר ליכטנברג נוסד כבר במאה ה-13 והוא נותר במשך מאות שנים כפר קטן בן מאות ספורות של תושבים, שעסקו בחקלאות. רק בסוף המאה ה-19, בזכות מפעלי תעשייה, עלה מספר התושבים בצורה תלולה, כך שהוא מנה 67,978 תושבים וקיבל מעמד של עיר בשנת 1907. בשנת 1920, במסגרת רפורמה שאיחדה את ברלין עם כפרים באזור, אוחדה העיר (שמנתה כבר כ-145,000 תושבים) עם ברלין.

בשנת 2001 במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין, אוחדה ליכטנברג עם הוהנשנהאוזן למסגרת מנהלתית אחת. השכונה המאוחדת נקראת באופן רשמי גם היא ליכטנברג, אך בפי התושבים והמבקרים השמות הישנים נשמרים.

בליכטנברג, באזור מגדלנהשטראסה נמצא מוזיאון השטאזי, במבנה ששימש בעבר כמטה הראשי של ארגון הביון המזרח גרמני והמוזיאון הגרמני-רוסי. מלבד זאת, אין אתרים תיירותיים רבים באזור והשכונה נחשבת לחלשה למדי מבחינה סוציו-אקונומית. בשנת 1981 מנה הרובע כבר כ-186,605 תושבים אך מאז ירד מספר התושבים עד לכ-150,000 תושבים. היכל ההוקי קרח של קבוצת "Berlin Eisbären" (דובי הקוטב) נמצא בליכטנברג והקבוצה זכתה באליפויות גרמניה, בין היתר בשנים 2005 ו-2006.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ברלין: שכונות
פור רויאל

תחריט של פור-רויאל-דה-שאן
הריסות מנזר פור-רויאל-דה-שאן
פור-רויאל-דה-שאן (בצרפתית: Port-Royal-des-Champs; הגייה מדויקת: רוּאָיָאל) היה מנזר שנוסד על ידי המסדר של נזירים ציסטרציאנים כ-25 ק"מ דרומית מערבית לפריז, ובו התקיימו מספר מוסדות תרבותיים חשובים.
== היסטוריה ==
פור-רויאל נוסד ב-1204 כמנזר לנשים. המקום התפרסם כמוסד חינוכי אחרי שנערכה שם רפורמה בתוכנית הלימודים על ידי אם המנזר ז'קלין ארנו ב-1602. ב-1626 פרצה במקום מגפת קדחת הביצות ורוב הנזירות הועברו למנזר בפריז שנודע בשם פור-רויאל-דה-פרי, בעוד שהמנזר הישן נודע בשם פור-רויאל-דה שאן (פור-רויאל של השדות).

החל משנת 1648 התיישבה בפור-רויאל-דה-שאן קבוצת גברים "מתבודדים" שחפצו להיות נזירים. קבוצה זו כללה אחדים מבני משפחת ארנו (Arnauld), ומספר אנשי אצולה ובהם הדוכס דה לוויין, קלוד לאנסלו והברון דה פונשאטו. הם חפרו תעלות ניקוז וייבשו את הביצות, תקנו את הבניינים וטפחו את המטעים והגנים. ב-1634 ז'אן דו ורז'יה דה אוראן נעשה מנהל המנזר. הוא היה ממצדדי תורתו של התאולוג הקתולי קורנליוס יאנסן, שלפיה האדם מושחת מטבעו בגלל החטא הקדמון והחיים בעולם הזה הם הבל ושווא. מכאן ואילך מנזרי פור-רויאל נמנו עם מצדדיו של יאנסן. ב-1638 "המתבודדים", שכונו "גבירי פור-רויאל", ייסדו את "בתי הספר הקטנים של פור-רויאל" שהתפרסמו בשל רמתם החינוכית הגבוהה, ובעיקר משום שמהם יצאה הבשורה של "דקדוק פור-רויאל" - הדקדוק הצרפתי הקלאסי שהסדיר את חוקי השפה הצרפתית לדורות הבאים. בבתי ספר אלה למדו ילדים בגילים 9 - 10 ובהם ז'אן רסין המחזאי לעתיד. תוכנית הלימודים כללה צרפתית, לטינית, יוונית ותאולוגיה.

המתמטיקאי בלז פסקל ואחותו ז'קלין נהגו להתפלל בפור-רויאל-דה-פרי. ב-1651 הפכה ז'קלין לנזירה בפור-רויאל-דה-שאן, ובדצמבר 1654 הפך בלז פסקל לחבר הקהילה של אותו מוסד, אחרי שעבר חוויה דתית בעקבות תאונה. הוא שהה בפור-רויאל-דה-שאן 15 יום ב-1655 ובמשך ארבע השנים הבאות נהג לבקר שם לעיתים קרובות, ועמד בקשר הדוק עם מצדדיו של יאנסן. פסקל הגן על פור-רויאל נגד התקפתם של הישועים שהתנגדו בכל תוקף ליאנסניזם וראו בו כפירה בדת הקתולית.

ב-1661 נסגרו בתי הספר של פור-רויאל, וב-1666 ראשי קבוצת "המתבודדים" נאסרו בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1679 נאסר על המוסד לקבל חברים חדשים. ב-1708 הכריז האפיפיור קלמנס האחד עשר על ביטולו של פור-רויאל-דה-שאן. ב-29 באוגוסט 1709 הוקף המקום בחיילים שגירשו משם את הנזירות בפקודת המלך לואי הארבעה עשר. ב-1710 נהרסו הבניינים ובכך הקיץ הקץ על פור-רויאל שהתקיים 506 שנה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:נצרות קתולית
קטגוריה:צרפת: מנזרים
מתיאולתי

מתיאולתי בגאורגיה
מתיאוּלֶתי (בגאורגית: მთიულეთი, תרגום: "האדמה ההררית") הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי במזרח גאורגיה, במדרונות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. הוא כולל בעיקר את עמק ארגווי הלבן. גבולותיו: חבי וחבסורתי מצפון, פשאבי ממזרח, כארתלי מדרום וסמאצ'בלו (דרום-אוסטיה) ממערב. מתיאולתי כולל חלקים מנפת דושתי ונפת קזבגי, שבמחוז מצחתה מתיאנתי. העיירה פסנאורי נודעת בחינקלי מתוצרתה. העיירה היא המרכז המסורתי של המחוז ההיסטורי. 

במקורו ובמובן הצר כלל מתיאולתי קהילה היסטורית הררית קטנה, שנקראה "צחַווֶתי". החל מהמאה ה-13 נחשבו לרוב העמקים השכנים של חאדו וגודמע'ארי לחלקים ממתיאולתי. 

על פי המסורת ההיסטורית, נינו הקדושה, המטבילה של הגאורגים, הטיפה במקום לנצרות בתחילת המאה ה-4. מתיאולתי, ואנשיה, נזכרים בהקשר של המערכה הגאורגית נגד משלחת הענישה, בראשות בוגה אל-כביר אל-שרעבי (ידוע גם בשם בוגה הטורקי), לדיכוי המרד של יצחק ב. אסמאעיל, שנשלח על ידי הח'ליף אל-מתוכל (المتوكل على الله جعفر بن المعتصم), בשנת 853. צבאו תקף את ההרים של איבריה/כארתלי, אבל נכשל בניסיונו להכניע את המתיאולתים. בוגה שרף את טביליסי עד לאפר וערף את ראשו של יצחק ב. אסמאעיל. המתיאולתים נשארו נאמנים לכתר הגאורגי והצטרפו למשלחת שנשלחה על ידי המלכה תמר, כדי לדכא את השבטים ההרריים שמרדו בתחילת המאה ה-13. תחת שלטונה של תמר, בהתאם למיקומו האסטרטגי, הוכפף מחוז מתיאולתי לסמכותם של פקידים בדרגה גבוהה כמו "אבולאסן", שהיה המשנה למלך כארתלי וצ'יבר, השר הראשי של גאורגיה. מאוחר יותר, בתחילת המאה ה-14, היה מתיאולתי מוקד המאבק בין שני בתים פאודליים חזקים, האריסתווים של קסאני וארגווי. ידם של הארסתווים של ארגווי הייתה על העליונה, והם שלטו באזור עד שנושלו על ידי מלכי גאורגיה בשנת 1743. ממאי עד ספטמבר 1804 היה מתיאולתי לזירה של מרד טורדני נגד האימפריה הרוסית, שסיפחה את גאורגיה בשנת 1801. המרד התפשט במהירות למחוזות ההרריים השכנים. בסופו של דבר דוכא המרד על ידי המפקד הרוסי פאבל ציציאנוב, לאחר קרב קשה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:כארתלי
גרנובל

גְרֶנוֹבְּל (בצרפתית: Grenoble) היא עיר בדרום-מזרח צרפת, לרגלי הרי האלפים. היא בירת מחוז איזר (Isère) שבחבל אוברן-רון-אלפ.

במפקד האוכלוסין שנערך ב-1999 נספרו בגרנובל 153,317 תושבים (156,107 לפי אומדן 2006). באזור המטרופולין של העיר נספרו 514,559 תושבים באותו מפקד אוכלוסין.

== גאוגרפיה ==

גרנובל נמצאת לרגלי האלפים, בנקודה בה נשפך נהר הדראק (150 ק"מ) לנהר האיזר (290 ק"מ), הנותן את שמו למחוז כולו. היא מוקפת הרים – מצפון הרי השרטרז, ממערב הרי הוורקורס, וממזרח רכס הרי הבלדונה. משום כך, היא זוכה לעיתים קרובות לביקור הטור דה פראנס, כמו גם לכינוי "עיר הבירה של האלפים".

== היסטוריה ==

האזכור הראשון לעיר היה בשנת 43 לפנה"ס. בזמנו העיר הייתה לכפר והיא נשאה את השם קוּלרוֹ. היא נוסדה על ידי האלוברוזים הגאליים. בשנת 286 נבנתה חומה מסביב לעיר הקטנה, שרידים ממנה עדיין עומדים כיום. כשהוא נפעם מקבלת הפנים בכפר, שדרג אותו הקיסר הרומי גרטיאנוס למעמד של עיר, וב-377 שונה שם העיר לגרטיאנופוליס כדי לכבד אותו.

לאחר נפילת הקיסרות הרומית, הייתה העיר לחלק מהממלכה הבורגונדית הראשונה, לפחות עד שנפלה לידיו של קלוטייר הראשון, מלך הפרנקים ובנו של כלוביס. בהמשך מצאה עצמה העיר בידם של המלכים הקרולינגים, ולאחר מכן עברה לידי ממלכת ארל הבורגונדית. בסופו של דבר עברה לבעלות רוזני ויין, אשר התואר שלהם, "דופן" (Dauphin), היה לשם האזור כולו – דופינה. גרנובל הייתה לעיר הבירה של פרובינציית דופינה עד 1790 כאשר הוחלפה מערכת הפרובינציות במערכת המחוזות.

עם הזמן עבר שם העיר שינויים באופן היגויו – תחילה ל"גרניובול" (Graignovol), ולאחר מכן שונה לגרנובְּל משום שביקשו לקשר אותו עם המילה הצרפתית Noble (אציל) כהתייחסות למלך צרפת.

במהלך כיבוש צרפת בידי הנאצים במלחמת העולם השנייה הייתה העיר חלק מצרפת של וישי ובשנים 1942–1943 תחת כיבוש איטלקי. הכיבוש האיטלקי היה פחות נוקשה ביחס ליהודים בהשוואה למשטר וישי, על כן הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים מאזורים אחרים בצרפת.

בשנת 1968, אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים.

== ערים תאומות ==

הערים התאומות של גרנובל הן:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20100627072637/http://www.ville-grenoble.fr/ אתר העיר הרשמי]
* [https://web.archive.org/web/20071006101122/http://www.megalim.co.il/HaaretzSkiInner.asp?category_code=26&object_id=10300 גרנובל – אחת מבירות הסקי הסודיות] באתר megalim.co.il 

*
קטגוריה:ערים שאירחו משחקי חורף אולימפיים
קטגוריה:רון-אלפ: ערים
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: ערים
סיגביורן אובסטפלדר

סיגביורן אובסטפלדר (נורווגית: Sigbjørn Obstfelder; ) היה משורר, נובליסט ומיסטיקן נורווגי.

== ביוגרפיה ==
סיגביורן אובסטפלדר, יליד סטבנגר, היה בנו של כומר כפרי, ולימים כתב גם ספר פרוזה ייחודי, בשם "יומנו של כומר". הוא למד בבית ספר טכני, וכמהנדס צעיר ניסה להגר לאמריקה. לאחר כשנתיים חזר לנורווגיה, שם יצא לאור ספר שיריו הראשון בשנת 1893.

הוא הצטרף ל"בוהמה" של צעירי האמנים הנורווגים, שהתרכזה בעיר כריסטיאניה, הבירה (לימים אוסלו). בין האמנים הצעירים שעליהם השפיע ברוחו הקודרת וביצירותיו המיסטיות והסימבוליות, היה גם הצייר אדוורד מונק.

סיגביורן אובסטפלדר חלה בשחפת, ונפטר בבית חולים בעיר קופנהגן שבדנמרק, ביום בו נולד לו בנו היחיד. לשון הספרות הנורווגית באותה תקופה הייתה מאוד מושפעת מהלשון הדנית, וספריו של אובסטפלדר נדפסו בקופנהגן. אובסטפלדר היה משורר שכוח לגמרי, אלמלא נתגלו שיריו וסיפוריו על ידי ריינר מריה רילקה, המשורר הגרמני המפורסם. רילקה עשה רבות לפרסום יצירתו של אובסטפלדר בעולם התרבות הגרמני, ומשם תורגם ללשונות אחרות.

שתי יצירותיו הגדולות של אובסטפלדר שתורגמו לעברית, כרוכות בשני סיפורים: פסח גינזבורג, שתרגם בשנות העשרים את מחזהו "האגלים האדומים", The Red Drops - הטיפות האדומות, נקלע לסקנדינביה בעת מלחמת העולם הראשונה, כשהיה בדרכו להגר לאמריקה. בשל המצור הימי הגרמני, הרוויחה הספרות העברית כמה תרגומים חשובים מהספרות הסקנדינבית. אורי ניסן גנסין, שתרגם באחרית חייו, בשנת 1913, את הנובלה שלו "הצלב", היה כבר חולה מאוד, והוא ידע כנראה, שנובלה מיסטית זו, היא עבודתו הספרותית האחרונה.

==יצירתו בתרגום לעברית==
*הצלב: סיפור, תרגום: א. נ. גנסין, ורשה: אחיספר, תרע"ג-1913.
*האגלים האדומים: חיזיון, תרגם מנורווגית: פסח גינזבורג, שטיבל, ורשה: 1921-תרפ"א. 
פסח גינזבורג תרגם גם כמה שירים משל אובסטפלדר, שנדפסו בכתבי העת של התקופה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* אלישע פורת, הצלב של אובסטפלדר, מאמר עיוני באתר המגזין אימגו, כאן [http://www.e-mago.co.il/Editor/literature-284.htm]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים נורווגים
קטגוריה:סופרים נורווגים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1866
קטגוריה:נפטרים ב-1900
ישיבת בני צבי

ישיבת בני צבי היא ישיבה תיכונית תורנית פנימייתית בבית אל, חלק ממוסדות הישיבה הגבוהה בבית אל בראשות הרב זלמן מלמד (המשמש גם כנשיא הישיבה). סדר היום ותוכנית הלימודים בישיבה כוללים לימודי קודש אינטנסיביים, לימוד גמרא בעיון ובקיאות, לימודי תנ"ך ומחשבת ישראל, בצד לימודים כלליים לתעודת בגרות מלאה. הישיבה מכנה את עצמה "ישיבה קטנה תיכונית", כינוי המורה על כך שמטרתה לשלב בין מודל הישיבה התיכונית הרווח לבין מודל הישיבה הקטנה הלאומית, שבה לימודים לתעודת בגרות אינם חלק ממערכת הלימודים הרגילה.

== תולדות הישיבה ==
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ז (1997) על ידי הרב חנוך הכהן פיוטרקובסקי, על פי הדרכתו של הרב זלמן ברוך מלמד ובעידודו של הרב יהושע רוזן. החל משנת ה'תשנ"ט עמד בראשות הישיבה הרב אהרון טרופ, נינו של הרב נפתלי טרופ (הגרנ"ט). בשנת ה'תשע"ט התמנה הרב יורם סבג לראש הישיבה, והוא כיהן בתפקיד עד לסוף שנת הלימודים תשפ"ב.

הרב שמואל הולשטיין
בשנת הלימודים ה'תשפ"ג הרב שמואל הולשטיין - רב בית הכנסת מגדיאל בהוד השרון החליף את הרב יורם סבג בתפקיד ראש הישיבה. מנהל התיכון הוא הרב בני במברגר.

הישיבה נקראת על שם הרב צבי יהודה הכהן קוק והולכת על פי דרכו. בישיבה לומדים כ-200 תלמידים בכיתות ט'-י"ב (את המחזור הראשון של הישיבה סיימו בשנת ה'תש"ס 14 בוגרים, כיום כל מחזור הוא בממוצע כ־60 תלמידים). הישיבה שמה דגש מיוחד על לימודי גמרא בעיון מעמיק ובקיאות נרחבת שמתבטא בכך שלימודי הגמרא כל יום נגמרים בשעה 16:50<ref>מפי תלמיד הישיבה</ref>, בקצב לימוד של דף גמרא אחד ביום בבקיאות ודף בשבוע בעיון, בליווי חזרות מרובות וקבועות על הדפים הנלמדים, למרות כמות לימוד הגמרא המרובה בישיבה יש דחיפה מטעם הישיבה לבגרות מלאה וכמות נכבדה מאוד גם עושה זאת. שנת הלימודים בישיבה מורחבת מעבר ללוח הסטנדרטי של משרד החינוך. היא מתחילה בג' באלול ומסתיימת בי"ז בתמוז. חלק מהתלמידים מוסיפים מרצונם שבוע או שבועיים של לימודים נוספים המכונה "ישיבת בין הזמנים" ובו הם מזמינים רבנים שונים להעביר שיעורים, ועורכים חזרות על החומר שנלמד במהלך השנה. הישיבה ממשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת בית אל וישיבת מרכז הרב וכמעט כל הרבנים בישיבה הם בוגרי ישיבת בית אל.

משמשים כר"מי עיון הרבנים מיכאל נוי, משה קרפין, בניהו שרגא, יורם סבג, מוטי וייסרוזן, אורן בן דוד, רפאל עטיאס (חתנו של הרב ישראל הס) ושלום סולטן. כר"מי בקיאות משמשים הרבנים איתן יקיר, יהושמה ביננפלד, צבי טנבאום, חיים שרייבר, עזרא כהן, עודד מילר, חגי לרר וניר סיני.

במהלך השנים כיהנו כמורים ור"מים בישיבה דמויות בולטות בציונות הדתית, בהם הרב יאיר קרטמן (ראש מכון תורת המדינה), הרב איתמר ליברמן (ראש ישיבת נר תמיד) הרב יוסף אפריון והרב בעז אשל (רמי"ם בישיבת בית אל).

==פרסומים==
בשנותיה הראשונות הוציאו תלמידי מחזור א' חוברות של מאמרים תורניים בשם "עטרת צבי" וכן סדרת קונטרסים בשם "פרות ארץ הצבי".

עלון הישיבה נקרא פשיטא. 

==קישורים חיצוניים==
* 
*[http://stender.co.il/minisite/ישיבה-תיכונית-בני-צבי-בית-אל/ ישיבת בני צבי - בית אל], באתר סטנדר
*[https://web.archive.org/web/20170110230402/http://www.inn.co.il/Special/Learn/Page.aspx/199 ישיבת "בני צבי" בית אל] - באתר ערוץ 7
*[https://www.guidestar.org.il/VF_View_File?guid=a6b2c337fe1a3ab-68117c6c841101b3-1ee5ea5a987fc05a4ba8e6a87c78ff387d9c3b472ea60be671d136c1104eff10-cd07b31052b10668-204814bd30aba1a21 דוח מילולי לשנת 2022 נתונים כספיים] באתר גיידסטאר

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית אל
בני צבי
בני צבי
קטגוריה:ישיבת בית אל
קטגוריה:ישיבות תיכוניות-תורניות
חיל המשמר

סמל כובע של חיל המשמר]]
תג חיל המשמר]]
חיל המשמר (החי"ם) היה אחת מיחידות ההגנה. החיל הוקם ב-1939 ותפקידו העיקרי היה הגנה נייחת על היישובים היהודיים. הוא הופקד על משימות הגנה ושמירה, והורכב מחיילים שנקבעו לכך בגלל גיל גבוה, כושר בריאותי לקוי וכדומה.

==הקמה==
כלקח מלקחי מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, הוחלט בפיקוד "ההגנה" להקים כוח מקרב צעירי הארגון בשם חיל השדה שימשיך בדרך הפו"ש שקדמה לו, ויאורגן בפלוגות ובגדודים לפעולה במרחב גם מחוץ לאזור מגוריהם, ואילו הבוגרים יותר יאוגדו בחיל משמר (חי"ם) להגנת יישוביהם.

חברי החי"ש ולאחר מכן חברי הפלמ"ח ביצעו משימות בעלות אופי אקטיבי שדרשו ממבצעיהם כוח פיזי, זריזות יתר ואימון מקיף יותר. זאת הסיבה לכן שגויסו למשימות אלה בני הגילים הצעירים יותר, בעלי כושר גופני טוב יותר.

אופי המשימות של חברי החי"ם היה פחות אקטיבי, אך באותה רמת אחריות. הגיל הגבוה יותר של מרבית חבריו (שהיו בני 35–50) התאימם לתפקידים ה"אפורים" יותר של עבודת השמירה בעמדות, המחייבים סבלנות ואורך רוח. יש הטוענים שסיבה נוספת להקמת החי"ם, הייתה בשורשיו של הלוחם שקישרוהו עם המקום שעליו היה צריך להגן, שלרוב היה זה מקום מושבו שלו ושל משפחתו וחבריו, דבר שהגביר את הרצון והמוטיבציה להגן ולעמוד על המשמר כאשר חייהם של היקרים לו בידיו.

==מבנה הארגון==
הפעילות בחי"ם הייתה תלוי בעיקר במצב הביטחוני בארץ, כאשר ימי מתיחות עוררו את האנשים לפעולה ובימי שקט הייתה הפעילות יורדת ופוחתת, אבל הנכונות להתייצב ולפעול הייתה קיימת תמיד.

ארגונו של החי"ם היה טריטוריאלי, ואנשיו התחלקו לפי אזורי מגוריהם. החי"ם לא הוקם כחיל בפני עצמו אלא לצורכי מנהל כ"א. החוליה הייתה היחידה הקטנה ביותר, היא מנתה 3-4 אנשים והייתה קשורה לעמדה מסוימת. האזור, שכלל יישוב אחד או כמה יישובים סמוכים, היה יחידת הפיקוד היסודית.

יש להבדיל בין חיל המשמר בנפות שמחוץ לשלוש הערים הגדולות לבין החיל שבשלוש הערים הגדולות-חיפה, תל אביב וירושלים. בנפות הכפריות - טבריה, צפת, עפולה ונהריה, ובייחוד ביישובים הקטנים וביישובי ההתיישבות העובדת, כמעט כל איש המסוגל לשאת נשק נחשב לחבר הארגון בכוח, ובשעת הצורך- אף בפועל. במושבים ובקיבוצים הייתה החברות ב"הגנה" אוטומטית. חברותם בארגון ניתנה להם בלי שיצטרכו להחליט על כך אישית, אלא כחלק ממשטר החיים במקומות אלה.

אנשי החי"ם הוצאו לסדרות אימון מרוכז של ארבעה ימים, ברובה וברימון. האימונים נערכו בעיקר בעונת הקיץ. בסוף מלחמת העולם השנייה נכללו במחוזות העירוניים כ-6,300 איש (בירושלים כ-1,700, בחיפה כ-1,800 ובתל אביב - כ-2,800), ובכל החיל כ- 30,745.

==החי"ם בהתיישבות==
כוחות החי"ם בהתיישבות העובדת נקראו פל"מ ראשי תיבות של "פלוגות משמר" או "פטרול לוחם". פלוגות אלה שולבו מאוחר יותר בחי"ש.

==לקריאה נוספת==
* מרדכי נאור, לקסיקון כח המגן – ההגנה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.

* בן-ציון דינור (עורך ראשי), ספר תולדות ההגנה, הוצאת מערכות, 1955-1972. 

* יהודה שיף (עורך אחראי), אילן כפיר ויעקב ארז, אנציקלופדיה לצבא וביטחון, רביבים הוצאה לאור, מהדורת ספרית מעריב, 1982.

קטגוריה:יחידות ההגנה
לוח שידורים אלקטרוני

לוח שידורים אלקטרוני
לוח שידורים אלקטרוני (באנגלית: EPG, Electronic Program Guide), הוא לוח שידורי התוכניות של ערוצי הטלוויזיה השונים בפורמט אלקטרוני. ניתן לקבל את לוח השידורים האלקטרוני במספר אופנים: דרך הממירים שמספקות חברות הכבלים והלוויין, דרך האינטרנט תוך גלישה בדפדפן או דרך תוכנות המורידות את הלוח מהאינטרנט ישירות למחשב לצורך שימוש בתוכנות PVR.

חברות הכבלים והלוויין במדינות השונות (בישראל - HOT וyes) מספקות את לוח השידורים ישירות לממירים שנמצאים בבתים. מלבד עדכון לוח השידורים בממיר, המתרחש אוטומטית, ניתן לגשת ללוחות השידורים דרך אתרי האינטרנט של החברות. בישראל, בניגוד למצב במדינות אחרות, לא קיים כעת מנגנון מסודר שמאפשר הורדה של הלוחות ישירות אל המחשב לצורך שימוש בתוכנות PVR, אבל קיימות מספר תוכנות צד שלישי שעושות כך.

בתוכנות PVR ניתן להשתמש גם ללא לוח שידורים אלקטרוני מעודכן, אך השימוש מסורבל יותר: ללא לוח השידורים יש צורך לבדוק (בממיר, או דרך אתר האינטרנט, או לוחות השידורים המתפרסמים בכתבי עת שונים) מתי משודרת התוכנית שמעוניינים להקליט, ואז יש לתכנת בתוכנת ה-PVR את המועד המתוכנן. שיטה זו מסורבלת בהשוואה לעדכון אוטומטי של לוח השידורים, ויש הטוענים שזוהי הסיבה שהחברות אינן מאפשרות עדכון כזה, כדי שהסרבול ישכנע לקוחות לקנות את הממירים הכוללים יכולת PVR (שמגדילים את הכנסות החברות), מפני שהקלטה דרך המחשב איננה נוחה מספיק.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:טלוויזיה: טכנולוגיה
קטגוריה:אלקטרוניקה בידורית
פיג'ו 504

פיג'ו 504 היא מכונית צרפתית משפחתית בגודל בינוני מתוצרת פיג'ו. יצור המכונית בצרפת נמשך מ-1968 ועד 1983. כיום הרכב די פופולרי בארצות אפריקה ועדין אפשר לרכוש מכונית חדשה מדגם זה בניגריה וקניה.

ב-1969 זכה דגם זה בתואר "מכונית השנה באירופה", תואר בו תזכה פיג'ו פעם נוספת רק 19 שנה לאחר מכן, עם השקת הפיג'ו 405.

יוצרו 3.7 מיליון מכוניות מדגם זה.
בישראל נמכר דגם ה504 במתכונת סדאן, סטיישן וטנדר.

דגם ה-פיג'ו 604 מבוסס על דגם ה-פיג'ו 504, (מכנית ועיצוב).

מנוע ה- "פיג'ו 504" ניתן לדגם רכב השטח של פיג'ו הקרוי פיג'ו P4, אשר היה בשרות צבא צרפת.

==קישורים חיצוניים==

504
קטגוריה:מכוניות משפחתיות גדולות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1968
קטגוריה:מכונית השנה באירופה

קטגוריה:מכוניות צרפתיות
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בקניה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בארגנטינה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בטאיוואן
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בהולנד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בדרום אפריקה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בספרד
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בניגריה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בסין
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בצ'ילה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים באוסטרליה
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בניו זילנד
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים בפורטוגל
קטגוריה:כלי רכב המיוצרים במצרים
קטגוריה:כלי רכב המורכבים בתוניסיה
קטגוריה:מכוניות סדאן
ויילנדר

ויילנדר (באנגלית: Waylander) היא להקת קלטיק מטאל מצפון אירלנד.

==היסטוריה וסגנון מוזיקלי==
ויילנדר הוקמה בשנת 1993 בצפון אירלנד, והייתה לאחת מהלהקות הראשונות שייסדו את הקלטיק מטאל, אחד מהסגנונות הפנימיים של תת-הז'אנר הכללי פולק מטאל. הלהקה ידועה בשילוב מוזיקה קלטית עתיקה עם בלאק מטאל ובעיסוק לירי באגדות ובמיתוסים הקלטיים.

הדמו הראשון של הלהקה יצא שנה לאחר הקמתה, שמו היה Once Upon An Era ("פעם בתקופה") והוא התאפיין במרכיבי הבלאק מטאל יחד עם תוספות עממיות, ונגינה בעלת גוון עממי וקלטי, כשבמוזיקה של הלהקה שולבו כלים עממיים מאירלנד כגון חליל הבודהרן (חלילן הלהקה היה חבר קבוע בלהקה).
בשנת 1996 הוציאה הלהקה דמו נוסף בשם Dawning of a New Age ("זריחתו של עידן חדש"), גם הדמו הזה התאפיין במרכיבים של בלאק מטאל יחד עם האלמנטים העממיים הקלטים.
הדמו השני של הלהקה חיזק והגדיל את המוניטין של הלהקה בסצנת הפולק מטאל הצומחת באירופה.

אלבומה המלא הראשון של הלהקה יצא בשנת 1998 בחברת התקליטים Century Media, והוא נושא את השם "Reawakening Pride Once Lost" ("מעוררים גאווה שאבדה"). חלק משירי האלבום הופיעו בשני הדמואים הראשוניים של הלהקה.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בחסות חברת התקליטים למטרת קידום האלבום, אך בגלל בעיות פנימיות ובעיות עם חברת התקליטים סיבוב ההופעות לא הושלם והוא גרם לטלטלה בלהקה; כמה חברי הרכב עזבו אותה.
הלהקה יצאה לדרך חדשה לאחר צירופם של חברי הרכב חדשים, וחתמה בחברת התקליטים "Blackend Records", ותחתיה הוציאו חברי ההרכב את האלבום "The Light, the Dark and the Endless Knot" ("האור, החושך והקשר האינסופי"), בתחילת שנת 2001.

האיזון בלהקה נפגם שוב כאשר נטשו אותה מספר חברי הרכב נוספים, ולמרות זאת הצליחה הלהקה להשלים כמה סיבובי הופעות בפסטיבלי מטאל נחשבים באירופה, וסיבובי הופעות משותפים עם כמה להקות פולק מטאל נחשבות, כמו Skyforger הלטבית, ולהקת הפולק מטאל\בלאק מטאל הבלגית Ancient Rites.

בשנת 2005 חזרו להרכב כמה מחבריו המקוריים, והלהקה מתכננת להוציא אלבום חדש, כנראה לקראת סוף 2006, אלבום שילווה בסיבוב הופעות ברחבי אירופה.

בשנת 2006 יצא האלבום Reawakening Pride Once Lost מחדש, בחברת התקליטים האירית Midhir Records.

בדצמבר 2006 שוחרר שמו של אלבומה החדש של ויילנדר, אלבומה הראשון מזה 5 שנים, "Honour Amongst Chaos" ("כבוד בתוך כאוס").

==חברי הלהקה==
* ArdChieftain O'Hagan (ארדצ'יפטיין אוהוגן) – שירה
* Gareth Murdock (גארת' מורדוק) – גיטרה
* Saul McMichael (סול מקמייקל) – גיטרה
* Michael Proctor (מייקל פרוקטור) – גיטרה בס
* Den Ferran (דאן פארן) – תופים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות פולק מטאל
קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות בלאק מטאל
קטגוריה:שישיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1993
הרובע הלטיני

הרובע הלטיני (בצרפתית: Quartier latin) הוא אזור בפריז, ברבעים (arrondissements) החמישי והשישי, בגדה השמאלית (והדרומית) של נהר הסן. האזור נפרש משדרות סן ז'רמן ועד גני לוקסמבורג. במרכזו נמצאת אוניברסיטת הסורבון.

מקור השם בלטינית, שהייתה השפה שבה דיברו באוניברסיטאות ובבתי הספר בימי הביניים; כבר אז שימש האזור כמרכז להשכלה גבוהה. ברובע נמצאים גם היום מוסדות השכלה גבוהה שונים, כגון האקול נורמל סופרייר, אקול דה מין (École des Mines), קמפוס אוניברסיטת ז'וסייה (Jussieu university campus, אוניברסיטאות פריז 6 ו-7), האקול פוליטקניק (École Polytechnique), אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר (בית הספר הגבוה לאמנות), הקולז' דה פראנס וספריית סנט-ז'נבייב (bibliothèque Sainte-Geneviève), וכמו כן כמה בתי ספר יוקרתיים (לואי לה-גרן, אנרי IV).

==אתרים חשובים==
חצר הקולז' דה פראנס בפריז
מראה פנורמי של פנים ה[[פנתאון של פריז]]
* הקולז' דה פראנס
* אקול נורמל סופרייר
* הפנתאון של פריז
* הסורבון
* אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר
* אקול פוליטקניק
* תיכון לואי הגדול
* המכון של צרפת (Institut de France)
* כיכר סן-מישל
* מוזיאון קלוני
* ארמון לוקסמבורג
* גני לוקסמבורג
* תיאטרון האודאון
* הארנה של לוטטיה
* כנסיית סן ז'רמן דה פרה
* כנסיית סן-סולפיס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: שכונות
קטגוריה:הרובע החמישי של פריז
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
קטגוריה:הרובע השישי של פריז
Red Hat Linux

רד האט לינוקס (אנגלית: Red Hat Linux) הייתה הפצת לינוקס מסחרית בקוד פתוח אשר פותחה על ידי חברת רד האט עד אשר יצאה מפיתוח ב-2004 לטובת פיתוח מערכת ההפעלה Red Hat Enterprise Linux, מערכת לינוקס ללקוחות מסחריים. מאוחר יותר פותחה מערכת פדורה החינמית כמעיין יורשת של רד האט לינוקס המקורית.

רד האט היא אחת מהפצות הלינוקס הוותיקות ביותר. גרסה 1.0 יצאה ב-3 בנובמבר 1994. היא לא ותיקה כמו Slackware אבל בהחלט ותיקה יותר מרוב ההפצות. הפצה זו היא הראשונה שהשתמשה במנהל החבילות RPM, שנהיה לנקודת ההתחלה של מספר הפצות אחרות כמו Mandriva Linux (במקור Red Hat Linux עם Yellow Dog Linux ,(KDE (במקור Red Hat Linux עם תמיכה ב-ASPLinux ,(PowerPC (במקור Red Hat Linux עם תמיכה טובה יותר באותיות לא לטיניות).

== קהל יעד ==
Red Hat Linux שווקה בעיקר כמערכת הפעלה עבור שרתים. היא הייתה פופולרית בקרב חברות המריצות חוות שרתים וסוג של כלי תסריט העוזר בהקמה והגדרה של חומרה מותקנת. החל מגרסה 8.0, Red Hat שמו להם למטרה גם שולחנות עבודה ארגוניים.

== היסטורית גרסאות ==
התאריכים נלקחו מהאתר [news:comp.os.linux.announce comp.os.linux.announce]
*1.0, 3 בנובמבר 1994, $49.95
*1.1, 1 באוגוסט 1995, $39.95
*2.0, 20 בספטמבר 1995
*2.1, 23 בנובמבר 1995
*3.0.3, 1 במאי 1996 – הוצאה ראשונה שתומכת ב-DEC Alpha
*4.0, 8 באוקטובר 1996 – הוצאה ראשונה שתומכת ב-Sparc
*4.1 3 בפברואר 1997
*4.2, 19 במאי 1997
*5.0, 1 בדצמבר 1997
*5.1, 22 במאי 1998
*5.2, 2 בנובמבר 1998
*6.0, 26 באפריל 1999
*6.1, 4 באוקטובר 1999
*6.2, 3 באפריל 2000
*7, 25 בספטמבר 2000 (גרסה זו היא "7" ולא "7.0")
*7.1, 16 באפריל 2001
*7.2, 22 באוקטובר 2001
*7.3, 6 במאי 2002
*8.0, 30 בספטמבר 2002
*9, 31 במרץ 2003 ( גרסה זו היא "9" ולא "9.0")

== ראו גם ==
* מונחים בתוכנה
* פדורה (הפצת לינוקס)
* Red Hat Enterprise Linux
*רשימת הפצות לינוקס

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://fedoraproject.org/wiki/History ההיסטוריה של Red Hat Linux]
* [https://www.redhat.com/docs/ תיעוד של Red Hat Linux]

קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס
Dream Letter: Live in London 1968

Dream Letter: Live in London 1968 הוא אלבום הופעה חיה של הזמר טים באקלי. האלבום הוקלט ב-Queen Elizabeth Hall בלונדון, אנגליה ב-10 ביוני 1968.

== רשימת שירים ==
<div style="direction: ltr;">
{|border=0
|-
|
אלבום 1
# Introduction – 1:06
# Buzzin' Fly – 6:13
# Phantasmagoria in Two – 4:41
# Morning Glory – 3:43
# Dolphins – 6:39
# I've Been Out Walking – 8:18
# The Earth Is Broken – 6:59
# Who Do You Love – 9:27
# Pleasant Street/You Keep Me Hanging On – 7:58

אלבום 2
# Love from Room 109/Strange Feelin' – 12:18
# Carnival Song/Hi Lily, Hi Lo – 8:50
# Hallucinations – 7:14
# Troubadour – 6:04
# Dream Letter/Happy Time – 9:25
# Wayfaring Stranger/You Got Me Runnin' – 13:08
# Once I Was – 4:29
|}
</div>

== משתתפים ==
* טים באקלי – שירה, גיטרה 12 מיתרים
* לי אנדרווד – גיטרה ראשית
* דני תומפסון – באס
* דייוויד פרידמן – ויברפון

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי טים באקלי
Blue Afternoon

Blue Afternoon (אחר צהריים כחול) הוא אלבומו הרביעי של הזמר טים באקלי, אשר יצא ב-1970, הראשון שהופק על ידי טים באקלי עצמו והראשון שלו בחברת התקליטים של הרב כהן ופרנק זאפה - Straight Records. את התקליט הקליטה יחד עם באקלי אותה הלהקה עמה הקליט את אלבומו הקודם, Happy Sad, ולהם נוסף גם המתופף ג'ימי מדיסון.

לא מעט משירי האלבום יועדו להיכלל באלבומים קודמים שלו אך לא הושלמו. כך על "Chase the Blues Away" ועל "Happy Time" באקלי החל לעבוד כבר בקיץ של שנת 1968 במסגרת ההקלטות של Happy Sad והדמואים שלהם מאותה התקופה נמצאים באלבום האוסף Work In Progress שמכיל בתוכו את הדמואים שהוקלטו בעבודה על Happy Sad.

ב־Blue Afternoon באקלי לוקח את סגנון הפולק שאפיין את תחילת הקריירה שלו ועליו הוא גדל ומוסיף עליו השפעות ג'אז כדי ליצור דינמיקות מוזיקליות חדשות ולהעצים את האטמוספירה הייחודית של התקליט. מהבחינה הזו האלבום הוא חלוץ של פיוז'ן בין פולק לבין ג'אז, דבר שרק יתעצם בשני אלבומיו הבאים של באקלי בהם הוא יתנסה יותר בג'אז.

באותם ארבעה שבועות בהם הקליט באקלי את Blue Afternoon, הקליט באקלי גם את אלבומו הבא, Lorca, וחומר בשביל אלבומו השישי, Starsailor. לפי לי אנדרווד שהיה חברו הקרוב של באקלי ונגן הגיטרה ב7 מתוך 9 אלבומיו באקלי הקליט את Blue Afternoon וקידם אותו רק כדי לספק לחברת התקליטים מוצר מסחרי יחסית ל־Lorca הנסיוני והאוונגרדי ולא אהב את התוצר או התרכז בו. למרות זאת Blue Afternoon היה כישלון מסחרי כאשר הוא הגיע רק למקום ה192 בבילבורד 200.

== רשימת שירים ==
#Happy Time – 3:15
#Chase the Blues Away – 6:10
#I Must Have Been Blind – 3:40
#The River – 5:47
#So Lonely – 3:27
#Cafe – 5:40
#Blue Melody – 4:55
#The Train – 7:53

== משתתפים ==
*טים באקלי – גיטרה, שירה
*לי אנדרווד – גיטרה ראשית, מקלדת
*ג'ון מילר – באס
*ג'ון באלקין – בס
*דייוויד פרידמן – הקשה
*ג'יימס מאדיסון – תופים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי טים באקלי
פרעות ביהודי הונגריה בשנת 1946

בהונגריה שלאחר מלחמת העולם השנייה נערכו מספר פוגרומים ביהודים, בין היתר באוזד ובקונמאדאראש (בהונגרית: Kunmadarasi pogrom). פרעות אלו לא היו קטלניות כאלו שבפולין, בה נרצחו כ-275 יהודים לאחר מלחמת העולם השנייה, אך הן היו בעלות תוצאות טרגיות. במהלך הפוגרום נרצחו מספר יהודים, ככל הנראה ארבעה.

בפברואר 1946, בעיר אוזד, הממוקמת בקרבת הגבול הצפוני של הונגריה, נרצח בנסיבות מסתוריות מנהיג קומוניסטי שהיה ידוע כאנטישמי. על רקע זה יצאו למחרת מספר גדול של כורים ופועלים להפגין. במהרה חלקים גדולים ממסת המפגינים יצאו נגד הקומוניסטים ונגד היהודים ובזזו חנויות בבעלות יהודית ואת דירותיהם של היהודים, ניסיונות השלטונות לעצור את המפגינים הבוזזים נתקלו בטענות "שרק סילוק היהודים יביא להרגעת המצב".

במאי 1946, בעיר קונמאדאראש, נעצר מנהיג פופולרי ובעקבות מעצרו תקפו תושבים מקומיים, שרצו למנוע את העברתו לבית המשפט, את מזכיר המפלגה הקומוניסטית והכו אותו קשות. בעדות מאוחרת יותר מסר המזכיר המוכה שבמהלך הכאתו הבין שמכים אותו לא בגלל היותו קומוניסט, אלא בגלל היותו יהודי. ביישוב היו לפני השואה כ-250 יהודים ואחריה שבו אליו 73 ניצולים. במהומות שהתפתחו לאחר המעצר, הופצה שוב עלילת דם נגד היהודים, שהואשמו בחטיפת ילדים נוצרים להפקת דם עבור המצות. ההמון תקף את היהודים המקומיים, הרג שניים ופצע 15. על פי מקור אחר, בקונמאדאראש נהרג יהודי אחד, קארוי רוזינגר, משרידי המחנות, כשניסה להשיב לעצמו את פרתו ואת רהיטיו. יהודי אחר משרידי המחנות, ופרנץ קוטי, נרצח בשוק. רבים אחרים נפצעו ואחד הפצועים, מיילנדר, מת מפצעיו.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://findarticles.com/p/articles/mi_m0411/is_2_50/ai_76026452/pg_9?tag=artBody;col1 Anti-Semitism in post WW II Hungary] 
*[http://www3.sympatico.ca/thidas/Hungarian-history/MyFiles/Cleveland.html John Carroll University, AHEA Conference, 9-11 April 1999] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות הונגריה
מאקו
מאקו
קטגוריה:הונגריה: אנטישמיות
קטגוריה:1946
מאוריצ'יו ברוצ'ינר

מאוּרִיצ'יוּ בְּרוֹצִ'ינֶר (ברומנית: Mauriciu Brociner; 1854 – 18 ביולי 1946, בוקרשט) היה איש צבא יהודי-רומני, גיבור מלחמה, היהודי הראשון שקיבל דרגת קצונה בצבא רומניה והיהודי הראשון שקיבל אזרחות רומנית.

מאוריצ'יו ברוצ'ינר הוא אחיהם של מרקו, יוסף ואנדריי ברוצ'ינר.
ארבעת האחים היו בניו של אידל בר ברוצ'ינר, יהודי מחסידי תנועת ההשכלה היהודית, שהיה נכדו של הרב החסידי אברהם דוד ואהרמן (1771–1840), הידוע גם כ"רב מבוצ'אץ'" בגליציה.

ברוצ'ינר לחם במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הנחשבת מלחמת העצמאות של רומניה, כחייל מתנדב בצבא הרומני. היהודים ברומניה לא היו זכאים לזכויות אזרח, לכן גם לא היו חייבים בגיוס לצבא. ברוצ'ינר התנדב לצבא רומניה, כמו עוד כאלף יהודים רומנים נוספים. במהלך המלחמה קודם ברוצ'ינר לדרגת סגן משנה וכמעט מיד לאחר מכן, ביום 30 באוגוסט 1877, בקרב מכריע לכיבוש מצודת גריביצה בפלבנה, הסתער בראש החיילים הרומנים (לאחר שקפטן ולטר מרצ'יניאנו, הגיבור הרומני האגדי, נהרג בהסתערות) כבש את המצודה וקבע בה את הדגל. ברוצ'ינר נפצע בקרב וכאשר ראש ממשלת רומניה דאז, יון ברטיאנו (Brătianu), ביקר אותו בבית החולים, ציין שהוא "הביא כבוד לבני עמו".

ברוצ'ינר עוטר בעיטור "מסדר כוכב רומניה", הועלה לדרגת אביר ומונה כקצין קבע בגדוד חיל הרגלים מס' 8. הוענק לו גם אות "מסדר המעלות הצבאי" דרגה ראשונה והעיטור הרוסי "סטניסלב עם חרבות". בהמשך שירותו הצבאי התקדם עד לדרגת קולונל ולאחר מכן היה קונסול רומניה בפרנקפורט והשליש של המלכה הרומניה אליסאבטה. במהלך חייו קיבל ברוצ'ינר גם את העיטורים האוסטרו-הונגריים "מסדר פרנץ יוזף" ו"מסדר כתר הברזל".

בצו 255 משנת 1879 ניתנה לראשונה אזרחות רומנית ל-883 יהודים שלחמו במלחמה הנחשבת למלחמת העצמאות של רומניה. את הרשימה הוביל ברוצ'ינר. הוא קבור בבית העלמין פילנתרופיה בבוקרשט.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Breviar biobibliografic Evrei din România, București: Hasefer, 2008 
</div>

קטגוריה:יהודים בצבא הרומני
קטגוריה:דיפלומטים רומנים
קטגוריה:דיפלומטים יהודים
מאוריצ'יו
קטגוריה:חברי מסדר פרנץ יוזף
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1854
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1946
דגל איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה

דגל איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה אומץ רשמית ב-31 במאי 1997. הדגל הוא דגל כחול שבמרכזו עיגול אדום עליו מצוירים עשרה גבעולי אורז. גבעולים אלה מסמלים את עשר המדינות החברות בארגון.

הצבעים המופיעים בדגל נבחרו בשל הופעתם גם בדגלי המדינות החברות בו. הצבע הכחול מסמל יציבות ושלום, האדום מסמל אומץ ודינמיות, הלבן - טוהר, והצהוב - עושר.
דגל זה החליף את דגל הארגון שקדם לו - שכלל שישה גבעולים - חמישה גבעולים סימלו את חמש המדינות המייסדות של הארגון, והשישי את ברוניי שנוספה בשלב יותר מאוחר. מתחת לגבעולים היה רשום "ASEAN" (ראשי תיבות של שם הארגון) בצבע טורקיז, ורקע הדגל היה לבן כאשר העיגול במרכזו היה בצבע צהוב. הגבעולים עצמם היו בצבע חום.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:דגלים בין-לאומיים
טיסה 592 של וליוג'ט

טיסה 592 של וליוג'ט הייתה טיסה שהתרסקה ב-11 במאי 1996 בדרכה מנמל התעופה הבינלאומי של מיאמי, פלורידה לנמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון באטלנטה, ג'ורג'יה. ההתרסקות מוטטה את האמינות של חברת התעופה הזולה וליוג'ט.

== התאונה ==
מטוס DC-9 בן 27 השנים במסלול זה, בבעלות קודמת של חברת התעופה דלתא, המריא לאחר עיכוב של שעה ו-4 דקות בשעה 14:04 והחל בטיפוס שגרתי. אולם, בשעה 14:10, ביקש מפיקוח הטיסה לשוב למיאמי בשל עשן בתא הטייס ובתא הנוסעים. הקברניטה קנדי קובק והקצין הראשון ריצ'רד האזן קיבלו הוראות לשוב לשדה התעופה. שניות לאחר מכן, הוקלטו קריאות "שרפה" מתוך תא הנוסעים בקופסה השחורה של המטוס. דיילת פתחה את דלת תא הטייס והודיעה לצוות הטיסה שתא הנוסעים עולה באש. פנים המטוס עלה כליל באש.

הטיסה נעלמה ממסכי המכ"ם בשעה 14:14. היא התרסקה לביצות אוורגליידס שבדרום פלורידה, קילומטרים ספורים ממערב למיאמי. כל הנוסעים וצוות הטיסה נספו בהתרסקות.

== החקירה ==
חקירת המועצה הלאומית לבטיחות בתעבורה של ארצות הברית (NTSB) העלתה שמקור הדליקה שהפילה את טיסה 592 היה בתא המטען שנמצא מתחת לתא הנוסעים במטוס. מערכת מניעת השריפות בתא המטען התבססה על היעדר חמצן - דבר הגורם לכל שרפה שעלולה לפרוץ להכבות מאליה.

החקירה העלתה שהשרפה נגרמה על ידי מחוללי חמצן כימיים שהושמו בתא המטען על ידי קבלן התחזוקה של וליוג'ט. חל איסור על הטסת המחוללים באופן שהוטסו, משום שהם נחשבים חומרים מסוכנים. יתר על כן, הנצרות של מחוללי החמצן לא נוטרלו כהלכה, והמכלים הוצהרו כריקים למרות שלא כך היה המצב.

==קישורים חיצוניים==

* 

וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
קטגוריה:1996 בארצות הברית
קטגוריה:פלורידה: היסטוריה
קטגוריה:שרפות בארצות הברית
וליוג'ט, 0592
וליוג'ט, 0592
היילברון

היילברון () היא עיר בצפון מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה, באזור פרנקוניה, על גדות נהר נקר. אוכלוסיית העיר מונה כ-120,000 תושבים, ובכך היא העיר השישית בגודלה בבאדן-וירטמברג. העיר משמשת כמרכז הכלכלי של צפון באדן-וירטמברג, ונודעת גם בזכות תעשיית היינות שלה. היא נחלקת לעשרה רבעים..

== היסטוריה ==
האזכור הכתוב הראשון של היילברון מתוארך לשנת 741. בעיר היה ארמון גדול שמקורו עוד במאה ה-10, הנקרא "קייזרפפאלץ", ואשר שימש בעבר את קיסרי בית זאליר הפרנקוניים. בשנת 1371 העניק הקיסר קרל הרביעי לעיר חוקה קיסרית והיילברון זכתה למעמד של עיר קיסרית. היא הייתה בעבר העיר היחידה בפרנקוניה, וכן עיר מגוריו של זיגפריד גומבל.

==יהדות היילברון==

בהיילברון חיו במשך מאות שנים בנקאים יהודים ובהם אברהם גומבל ואוטו איגרסהיימר. הקהילה היהודית בהיילברון הייתה בין הנפגעות של פוגרומי ליל הבדולח. בפרעות אלו נחרבו בית אבות היילברון אשר שירת את יהודי וירטמברג ובית הכנסת היילברון. מקורו של שם המשפחה משם העיר. בין השנים 2000–2001 הוקם בהיילברון "בית הכנסת החדש" שבו ד"ר יהודה פושקין (Jehuda Puschkin; נולד ב-1974) משמש כרב ואביטל תורן (Avital Toren; נולדה ב-1941) היא יו"ר הקהילה היהודית במקום.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20090620084141/http://www.heilbronn.de/ אתר העיר] (בגרמנית ובאנגלית)

*
קטגוריה:באדן-וירטמברג: ערים
קומדיה שחורה

"[[קלאס אל האבדון". דוגמה להומור שחור. מצויר על גג אחד הבתים בברצלונה.]]
קומדיה שחורה, המכונה גם הומור שחור או הומור גרדומים, הוא הומור המתמקד בנושאים שהחברה מחשיבה כטאבו ובכך הוא מדגיש את חוסר ההיגיון או חוסר התוחלת של החיים. הקומדיה השחורה גורמת לצופה תחושה שאנשים הם קורבנות חסרי אונים של גורל ושל אופי<ref></ref>. קומדיה שחורה היא תת-ז'אנר של קומדיה וסאטירה ועוסקת בנושאים ובאירועים רציניים ביותר – מוות, מלחמה וכו' – באופן הומוריסטי או סאטירי. הומור שחור מאפשר לאנשים רבים התמודדות עם מציאות קשה.

בקומדיה שחורה ישנם בדרך כלל אלמנטים של אירוניה או אפילו פטליזם, ואין לבלבל בינה לבין קומדיה גסה, שנועדה בעיקר ליצור זעזוע בקרב הקהל; או בשבירת הטאבו שבבדיחות גסות.

== היסטוריה ==
הקומדיה השחורה צברה פופולריות באמריקה בשנות החמישים והשישים של המאה ה-20. אחת הראשונות, ואף הבולטות שבהן הייתה הסאטירה של סטנלי קובריק "דוקטור סטריינג'לאב" משנת 1964, שעסקה בנושא הנשק להשמדה המונית באופן קומי. דוגמאות בולטות אחרות לקומדיה שחורה הם הסרטים "חנות קטנה ומטריפה" (1960), "אמא סדרתית" (1993) ועד החתונה זה יעבור" (1998). עם יוצרי הקולנוע המשתייכים לז'אנר הקומדיות השחורות נמנים: סטנלי קובריק, וס אנדרסון, דייוויד לינץ', האחים כהן, ג'ון ווטרס, לואיס בוניואל, טריי פארקר, סם ריימי, טים ברטון, דני בויל, קוונטין טרנטינו, וטרי גיליאם.

עם הקומדיות השחורות בטלוויזיה נמנים "כנופיית העץ העליז", "משפחת אדמס" ו"העשב של השכן".

== בישראל ==

בצבא נהוגים שירים מקאבריים כדוגמת זה<ref></ref>:<blockquote>פה קבור הצוות, וואו

פה קבור הצוות, וואו

זוהי עצם של תותחן

לא, זאת עצם של טען

המט"ק כבר מת מזמן

זהו עצם העניין</blockquote>

בסרט של כאן דוקו "הייתם צריכים להיות שם – איך ההומור סייע ליהודים להתמודד עם זוועות השואה?"<ref></ref> מדובר על הומור יהודי בתקופת השואה. בין שאר הדוגמאות המוזכרות בסרט אומרת השחקנית רבקה מיכאלי כך (דקה 4.3 בערך): "נניח אם אני הייתי שם בודאי ביום אחד הייתי מחקה את הקאפו. ברור לי שהייתי חוזרת על משהו שהיא אמרה... זה חזק ממך. כי אם מישהו יכול לראות בכל דבר הכי מקאברי והכי עצוב את הנקודה המצחיקה אז זה יקרה לו בכל מצב. אין מצב שלא ייפלט לו משהו נורא נורא מצחיק בתוך כל השואה הזאת."

בישראל בלט חנוך לוין ביצירת קומדיות שחורות לתיאטרון.

איתמר בן גביר הגדיר את המערכון של זהו זה אודות לימור סון הר מלך: "... והכל בשביל דקה של הומור לא מצחיק וממומן מכספי האזרח הישראלי. נמוך ועצוב.<ref></ref>"

== ראו גם ==
* סרטי קומדיה שחורה
* יצירה מקברית
* הומור גרדומים
==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
*
שחורה
קטגוריה:סאטירה
קטגוריה:סוגות בקולנוע
שוריקן

הירה שוריקן בעל שלושה חודים, נקרא סָאנְקוֹ שוריקן.
בו שוריקן.
שוּרִיקֵן (ביפנית: 手裏剣; "להב יד נסתר" או "כוכב נינג'ה" בשפת העם) הוא שמה של קבוצת כלי נשק יפנים המשמשים להטלה או דקירה. השוריקנים הם חפצים קטנים ומחודדים הניתנים להחבאה בכף היד העשויים ממגוון חומרים או חפצים כגון מסמרים, מחטים ואפילו מטבעות כבדים ופיסות מתכת שטוחות נוספות, או כלי נשק יצוקים. לרוב שימשו השוריקנים ככלי עזר או כלי נשק משני לקטאנה או ליארי. הטכניקה של השימוש בשוריקן נקראת "שוריקן-ג'וצוּ" וניתן למצוא אותה בתוכנית הלימודים של מספר אסכולות של אמנויות לחימה יפניות מסורתיות (קוריו), לדוגמה באסכולת טוֹגַקוּרֵה המשויכת היום לבוג'ינקאן, ארגון הנינג׳וּצוּ הגדול ביותר, ובבית הספר העצמאי טנשין שודן קאטורי שינטו ריו.

== שימוש קרבי של השוריקן ==
למרות מספר רב של כלי נשק יפניים שבמקור היו כלים חקלאיים, השוריקן הוא כלי אשר תוכנן ללחימה מראשיתו.
בשימוש נכון יכול השוריקן לגרום נזק רב. לשוריקן צורות רבות ולהן שימושים שונים. השוריקן שימש כאביזר לחימה לנינג'ות. תפקידו של השוריקן היה בעיקר להילחם כנגד סמוראי המחזיק קטאנה, ובשל היכולת לזרוק את השוריקן היה ניתן להילחם למול הסמוראי ממרחק שלא היה מסכן את המשתמש.

==הירָה שוריקן==
הירה שוריקן ("שוריקן שטוח") ידוע גם כשאקֶן (להב עגול, או להב גלגל) הוא שוריקן, לרוב בצורת כוכב, בעל לפחות שלושה קצוות מחודדים. לשוריקנים אלו יש לרוב חור עגול במרכז ומטרתו לתליה נוחה שלהם על מקל קטן הנתחב לחגורת הקימונו. שוריקנים אלו היו לכלי נשק רשמיים, ואף סמוראים השתמשו בהם בעת צרה.

==בוֹ שוריקן==
בו שוריקן (בו: מקל או יתד) הוא יתד מחודדת עשויה מתכת או סכין אשר הוטלה לעבר האויב ללא סיבוב. שוריקנים אלו היו לכלי נשק פחות רשמיים, אם כי על פי רוב יעילים באותה מידה. בדרך כלל חפצים יום יומיים שימשו בתור בו שוריקן, מכיוון שנשק זה היה נשק להגנה עצמית. לדוגמה, רבים השתמשו בסיכות שיער כבו שוריקן. רבים אף השחיזו את מקלות האכילה שלהם על מנת שהיה להם נשק נגיש בעת צרה.

==שימוש על ידי נינג'ות==
שוריקן ידוע גם ככוכב נינג'ה. נינג'ות הוא מושג מאוחר המתייחס למספר קבוצות של לוחמי גרילה ביפן העתיקה, חלקם היו סמוראים. השוריקן שימש גם בקרבות מסודרים ולא רק בלוחמת גרילה, ובתי ספר מכובדים ללחימה ביפן העתיקה לימדו את השימוש בנשק זה לסמוראים ולוחמים פשוטים כאחד. חלק לוחמים שעשו בו שימוש לא שימנו את השוריקן וכך החלודה שבו שימשה גם כנשק.

==בתרבות הפופולרית==
בתרבות הפופולרית מזוהה השוריקן כנשק של נינג'ות ומכונה "כוכב נינג'ה".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשק קר
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:קליעה למטרה
קטגוריה:נשק הטלה
שלמה יעקב גרוס

שלמה יעקב גרוס (6 בדצמבר 1908 – 7 ביולי 2003) היה חבר הכנסת מטעם אגודת ישראל.

== חייו ==
גרוס נולד בכפר מאסיב (Moisei) ברוזנות מרמורש שבממלכת הונגריה. בצעירותו היה ממארגני צעירי אגודת ישראל בטרנסילבניה ומאוחר יותר שימש כמזכיר אגודת ישראל בטרנסילבניה וכן ערך עיתון ביידיש. בתקופת השואה הועבר לעבודה במחנה עבודה בעוד שאשתו ושני ילדיו נשלחו לאושוויץ ונספו במהלך שנת 1944. אחרי שהצבא האדום שחרר את האסירים במחנות העבודה עסק בסיוע ליתומים יהודים.

גרוס עלה לישראל ב-1950 ונישא בשנית (להניה לבית איינהורן, נפטרה ב-28 בינואר 2012). במקביל להשתלבותו בפעילות אגודת ישראל הועסק בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה. הוא הושבע כח"כ בכנסת השלישית לאחר פטירתו של זלמן בן-יעקב, לכנסת הרביעית במקומו של בנימין מינץ ומאז כיהן ברצף עד הכנסת השביעית. בתאריך 27 בדצמבר 1972 הוא התפטר כדי לפנות מקום לנציג עדות המזרח, יעקב מזרחי. לכנסת השמינית נכנס גרוס רק בנובמבר 1975 לאחר שמועצת גדולי התורה כפתה על מנחם פרוש לפנות עבורו את מקומו במסגרת הסדר רוטציה. גרוס שימש במפלגה כנציג הסיעה המאוחדת.

כזכר ליהדות מרמורש היה ממקימי "בית מרמרוש" בתל אביב והיה מעורכי ספר מרמרוש. במשך שנים רבות ניהל את רשת בתי הספר הטכנולוגיים "המרכז לחינוך מקצועי", בשיתוף עם הרב דוד סלומון. מהמאבקים שהוביל: מאבק נגד חובת השבועה בבתי משפט ומאבק למען הצלת כפר גדעון אשר בעמק יזרעאל שעמד בפני התמוטטות.

==משפחתו==
* בתו רחל נישאה לרב צבי יהודה וולנר, דיין בבית הדין הרבני בתל אביב ובנו של רב העיר אשקלון הרב משה דב וולנר.
* בנו נחום גרוס נישא לבתו של הרב הלל וינד, חסיד בעלז.
* בנו אברהם גרוס נישא לבתו של הרב יוסף ווייס, שהיה שו"ב באנטוורפן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/51115 ספר מארמורש] בעריכתו
* (על הצעת החוק של גרוס בנושא)

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ממרמורש
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אגודת ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חזית דתית תורתית
קטגוריה:חסידי ויז'ניץ
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:חברי הכנסת הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
קראטילוס

קראטילוס (ביוונית: Κρατυλος) הוא סופיסט המופיע בדיאלוג של אפלטון הנושא את שמו. אפלטון היה תלמידו, ולפי הפילוסוף דייוויד סדלי היווה את מקור ההשפעה האינטלקטואלית הראשונית עליו.<ref></ref>

קראטילוס היה תלמידו של הרקליטוס ועל פי אריסטו בחיבורו "מטאפיזיקה", קראטילוס הרחיב את הנחתו של הרקליטוס - שלא ניתן להיכנס לאותו נהר פעמיים - וטען שאף לא ניתן להיכנס לאותו נהר פעם אחת, בשל תפיסת המציאות השונה והמשתנה. כאשר מציאות משתנה בכל רגע, גם השפה משתנה עימה. בשל השתנות השפה, שהיא לדידו תוצר טבעי של המציאות, חדל קראטילוס מלדבר ותיקשר באמצעות הזזת אצבעו בלבד.

הדיאלוג קראטילוס נכתב בשנת 360 לפנה"ס בקירוב. בדיאלוג, סוקרטס מתבקש על ידי שני אנשים קראטילוס והרמוגינס לענות על השאלה, האם שמות הם "קונבנציונליים" או "טבעיים". הווה אומר האם הלשון היא מערכת שרירותית של סימנים או המילים מכילות קשר פנימי לדברים שהן מציינות. הדיאלוג הנ"ל הופך לאחד הטקסטים הפילוסופיים המוקדמים של התקופה הקלאסית היוונית והוא עוסק בשאלות של אטימולוגיה ולינגוויסטיקה. המחלוקות הפילוסופיות בנושא טבע או הסכמה בלשון נמשכות עד לפילוסופיה המודרנית.

==לקריאה נוספת==
* נחום שטיינברג, [http://www.e-mago.co.il/Editor/philosophy-1365.htm אפלטון / קראטילוס חלק ראשון], [http://www.e-mago.co.il/Editor/philosophy-1427.htm חלק שני], [http://www.e-mago.co.il/Editor/philosophy-1519.htm חלק שלישי], [http://www.e-mago.co.il/Editor/philosophy-1561.htm חלק רביעי ] אימגו, 2006-2007.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר יוונים
קראטילוס
קטגוריה:סופיסטים
יונדאי

יונדאי הוא מותג הכולל קבוצה גדולה של חברות דרום קוריאניות הפועלות באופן עצמאי או עצמאי-למחצה. החברה המזוהה ביותר עם המותג היא יונדאי מוטור, יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם (נכון ל-2014).

חברת יונדאי הראשונה שהוקמה הייתה חברת בנייה שנוסדה על ידי צ'ונג ג'ו-יונג ב-1947, והפכה לקונצרן-ענק (צ'בול- Chaebol), הגדול ביותר בקוריאה הדרומית.

קבוצת יונדאי הייתה עד המשבר הכלכלי באסיה ב-1997, תאגיד ענק של חברות העוסקות בתחומים מגוונים כגון ייצור מכוניות וספינות, תעשייה כבדה, ביטוח, מסחר, נדל"ן, רשתות שיווק ועוד. לאחר פירוק הקבוצה נותרו חברות רבות הנושאות את השם "יונדאי" המנותקות מבחינה משפטית מ"קבוצת יונדאי". החברה הנושאת שם זה הצטמצמה לעיסוק בתחומי ייצור מעליות, שרותי שינוע סחורות ותיור.

4 שנים לאחר מכן, בשנת 2001, התפצלה מקבוצת יונדאי "יונדאי אלקטרוניקה" ושינתה את שמה להייניקס.

==ראו גם==
*יונדאי מוטור

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hyundaigroup.com/eng/index.html אתר קבוצת יונדאי] 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:חברות דרום קוריאניות
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-1940