ברוקלין נטס

ברוקלין נטס (באנגלית: Brooklyn Nets) היא קבוצת כדורסל מרוֹבע ברוקלין שבניו יורק, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרח, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ברקליס סנטר.

ראשית דרכה של הנטס כאחת ממייסדות ליגת ה-ABA בשנת 1967 בה שיחקה הקבוצה בשם ניו ג'רזי אמריקנס. בתום עונה אחת עברה הקבוצה מעבר לנהר ההדסון, לשחק בניו יורק, ושינתה את שמה לניו יורק נטס. בליגת ה-ABA זכתה הקבוצה בשתי אליפויות, והמשיכה לשחק בניו יורק עד לאיחוד ה-ABA עם ליגת ה-NBA בשנת 1976 אז שבה הקבוצה לניו ג'רזי ונקראה ניו ג'רזי נטס. לקראת עונת שבה הקבוצה לניו יורק ושינתה את שמה לברוקלין נטס.

==היסטוריה==
===1967–1976: בליגת ה-ABA===
הקבוצה הוקמה ב-1967 תחת השם ניו יורק אמריקנס, כאחת מ-11 הקבוצות המייסדות של ליגת ה-ABA. הבעלים של הקבוצה היה ארתור בראון, שפיתח כמה קבוצות מליגת ה-AAU שבסביבת ניו יורק. בראון רצה שקבוצתו תשחק בבניין הנשקייה של גדוד 69 אשר במנהטן, אך בעקבות לחץ מצידה של ניו יורק ניקס ירדה הקבוצה מהרעיון כשלושה חודשים לפני ערב הפתיחה. בראון התקשה למצוא אולם בניו יורק שישמש כאולם הביתי של האמריקנס, ולבסוף מצאו נשקייה בטינק שבניו ג'רזי אשר שימשה כאולמם הביתי. בעקבות כך שינה בראון את שם הקבוצה לניו ג'רזי אמריקנס.

האמריקנס סיימו את עונתם הראשונה במאזן שלילי 36–42, והגיעו למקום האחרון בבית המזרחי ביחד עם קנטקי קולונלס. מכיוון שהאולם שלהם היה תפוס לקראת משחק הפלייאוף נגד הקולונלס, שיכריע מי תעלה לפלייאוף, ביקשו האמריקנס לארח את המשחק באולם "לונג איילנד ארנה" שבקומאק, ניו יורק. הקולונלס סירבו לשחק באולם זה מכיוון שבפרקט של האולם שנמצא היו חסרים מספר קרשים, הרצפה לא הייתה יציבה והסלים לא היו שווים בגובהם. ראש הליגה ג'ורג' מייקן החליט שהאמריקנס נכשלו בהעמדת תנאים מינימליים שיאפשרו לערוך משחק כדורסל, והמשחק הוכרע לטובת הקולונלס.

בעונתם השנייה בליגה נשארו האמריקנס באולם לונג איילנד ארנה, למרות התקריות מהשנה שעברה, ושמה של הקבוצה שונה לניו יורק נטס. כינוי הקבוצה נקבע כ"נטס" כדי שיתחרז עם שמות שתי הקבוצות האחרות שמשחקות בניו יורק: ניו יורק מטס מליגת הבייסבול, וניו יורק ג'טס מליגת הפוטבול. בנוסף, פירוש המילה "נטס" באנגלית הוא רשתות, כחלק מהסל.

בעונה זו הנטס סיימו במקום האחרון בליגה עם מאזן 17–61, לאחר שבמהלך העונה החליפו 23 שחקנים. לאחר עונה זו, מכר בראון את הקבוצה ליצרן הבגדים רוי בו. לאחר שכשלה בניסיון להחתים את כוכב אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) לו אלסינדור (שלימים שינה את שמו לכרים עבדול-ג'באר), שנבחר בדראפט ה-NBA על ידי מילווקי באקס, החתימה הקבוצה את ריק בארי מווירג'יניה סקוויירס. בעונת 1969/1970 סיימו הנטס במקום השלישי באזור המזרחי והעפילו לפלייאוף, ובעונת 1971/1972 הם עברו לאולם "נסאו וטרנס ממוריאל קולוסיאום" אשר ביוניונדייל, ניו יורק.

[[ג'וליוס ארווינג, שחקן הקבוצה בין השנים 1973–1976]]
בעונת 1971/1972, שנתיים לאחר שרכשו את כוכב הקבוצה ריק בארי, העפילו הנטס לסדרת הגמר של ליגת ה-ABA נגד אינדיאנה פייסרס, בה הפסידו לפייסרס בתוצאה 2–4. בסיום העונה עזב בארי את הקבוצה, שהחלה בבנייה מחדש וניצחה ב-30 משחקים בלבד בעונה העוקבת.

במהלך קיץ 1973 רכשו הנטס את שחקן המפתח שלהם, ג'וליוס ארווינג, מווירג'יניה סקוויירס. עם ארווינג, סיימו הנטס את העונה עם שיא של 55 ניצחונות, וזכו באליפות ה-ABA לאחר שניצחו את יוטה סטארס בסדרת הגמר, בתוצאה 4–1. באותה עונה הוביל ארווינג את קלעי הליגה עם 27.4 נקודות בממוצע למשחק, וזכה בפרסי ה-MVP של העונה הסדירה וה-MVP של הפלייאוף.

ההצלחה נמשכה גם בעונת , כשהנטס שברו את שיא הניצחונות שלהם והעמידו אותו על 58 ניצחונות. למרות ההצלחה בעונה הסדירה הנטס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי ספיריטס אוף סנט לואיס, בתוצאה 1–4. הנטס המשיכו את מגמת ההצלחה בעונה הסדירה גם בעונת 1975/1976, העונה האחרונה שבה התקיימה ליגת ה-ABA. בעונה זו הם ניצחו ב-55 משחקים, וארווינג זכה בפעם השלישית ברציפות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בסיום העונה זכו הנטס באליפות ה-ABA השנייה של המועדון בתוך שלוש שנים, כשניצחו את דנוור נאגטס בתוצאה 4–2.

===1976–1980: המעבר ל-NBA והחזרה לניו ג'רזי===
בקיץ 1976 התפרקה ליגת ה-ABA, והנטס עברו לשחק בליגת ה-NBA לצד קבוצות ה-ABA דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וסן אנטוניו ספרס. לפני העונה ביצעו הנטס טרייד עם "קנזס סיטי קינגס" (לימים סקרמנטו קינגס) כשהעבירו להם שתי בחירות דראפט בתמורה לרכז נייט ארצ'יבלד.

הנטס היו צריכים לשלם לניו יורק ניקס 4.8 מיליון דולר על כך שהעבירו את משחקיהם הביתיים לאולמם, הניו יורק ארנה, ובנוסף היה עליהם לשלם 3.2 מיליון דולר נוספים כדמי הצטרפות ל-NBA. חוסר בכסף של בעלי הנטס גרם להם להתחרט על שהעלו את שכרו של ג'וליוס ארווינג, אשר סירב לשחק בנטס במשכורת מופחתת וביקש לעזוב את הקבוצה. בסופו של דבר נמכר ארווינג לפילדלפיה 76' בתמורה ל-3 מיליון דולר בלבד.

במהלך עונתה הראשונה ב-NBA נפצע כוכב הקבוצה נייט ארצ'יבלד ברגלו והחמיץ 48 משחקים, והקבוצה סיימה את העונה במאזן 22–60, המאזן הגרוע בליגה. בעונת 1977/1978 חזרה הקבוצה לשחק בניו ג'רזי, ושינתה את שמה לניו ג'רזי נטס.

===שנות ה-80: התחלה מבטיחה, והמשך חסר מזל===
ב-1980 הקבוצה עברה לאולם "ברנדון בירן ארנה", שמאוחר יותר נקרא אייזוד סנטר. בעונת , תחת המאמן לארי בראון, חוו הנטס את העונה הטובה ביותר שלהם מאז כניסתם ל-NBA כשניצחו 49 משחקים, אך לקראת סוף העונה חתם בראון על חוזה אימון לא חוקי באוניברסיטת קנזס והושעה מאימון. הנטס לא הצליחו להתאושש מהחלפת המאמן והם הודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי ניו יורק ניקס.

[[דריל דוקינס, שחקן הקבוצה בין השנים 1982–1988]]
בעונת רשמה הקבוצה את הישגה הטוב ביותר ב-NBA, כשהעפילה לסיבוב הפלייאוף השני בהובלת שחקניה דריל דוקינס, באק ויליאמס, אוטיס בירדסונג ומייקל ריי ריצ'רדסון. הנטס ניצחו בסיבוב הפלייאוף הראשון את פילדלפיה 76' שזכו באליפות בעונה שעברה, אך בחצי גמר המזרח הפסידו למילווקי באקס בתוצאה 2–4 והודחו מהפלייאוף.

בעונת פציעות מרובות פגעו בקבוצה, והיא לא הצליחה לשחזר את ההישג מהעונה שעברה. למרות הפציעות הצליחו הנטס לנצח 42 משחקים בעונה זו, אך הודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון נגד דטרויט פיסטונס בסדרה של 3 משחקים. לאחר אותה עונה לא הצליחו הנטס לסיים אף עונה במאזן חיובי במשך שמונה עונות ברציפות, עד עונת .

בתחילת עונת מונה מאמן חדש לנטס, דייב ווהל, ששיחק בקבוצה בעונת 1967/1977. בתחילת העונה הוא עזר לקבוצה להשיג מאזן מוצלח של 23–14, אך ההתחלה המבטיחה נקטעה כששני הקלעים המובילים של הקבוצה לא יכלו לשחק; הראשון, מייקל ריי ריצ'רדסון נכשל בבדיקת סמים בפעם השלישית והושעה מליגת ה-NBA לכל חייו. השני, דריל דוקינס שיחק 39 משחקים בלבד בעקבות פציעה בגבו. באק ויליאמס ומייק ג'מינסקי שמרו על הקבוצה בתמונה, והיא סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי במזרח. הנטס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי מילווקי באקס בתוצאה 0–3. הייתה זו הופעתה האחרונה של ניו ג'רזי בפלייאוף עד עונת .

לקראת העונה הבאה רכשו הנטס את הסמול פורוורד אורלנדו וולרידג' במטרה לחזק את הקבוצה המגמגמת ביכולתה. במהלך העונה החליק דריל דוקינס באמבטיה וסבל מפציעה בגבו, שגרמה מאוחר יותר לפרישתו ממשחק פעיל, ואוטיס בירדסונג שיחק 7 משחקים בלבד בעקבות שבר מאמץ ברגלו. הקבוצה סיימה את העונה במאזן 24–58, המאזן הגרוע ביותר שלה מאז 1981.

בתחילת עונת העבירו הנטס את דוקינס הפצוע ליוטה ג'אז, ובחרו בבחירה השלישית בדראפט את דניס הופסון הבינוני, אשר הועדף על פני שחקנים כמו סקוטי פיפן (בחירה חמישית), קווין ג'ונסון (בחירה שביעית) ורג'י מילר (בחירה 11). הנטס פיטרו את המאמן ווהל אחרי 15 משחקים בתוך העונה, ולאחר 39 משחקים נוספים החליפו גם את המאמן המחליף בוב מקינון בשחקן העבר ויליס ריד. את העונה הם סיימו עם מאזן שלילי 19–63. בעונות הבאות התקשה הופסון לעמוד בציפיות ממנו, וגם בחירות הדראפט הבאות כריס מוריס (ב-1988) ומוקי בליילוק (ב-1989) לא הושיעו את הנטס אשר רשמו בעונת את המאזן הגרוע ביותר בתולדות המועדון, 17–65.

===שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21===
[[צ'אק דיילי, מאמן הקבוצה בין השנים 1992–1994]]
בתחילת שנות ה-90 החלו הנטס להשתפר, כשמככבים בהם שחקנים צעירים; הנטס בחרו את הפאוור פורוורד דריק קולמן בבחירה הראשונה של דראפט 1990, ואת הרכז קני אנדרסון בסיבוב השני. כמו כן צירפו הנטס את דראז'ן פטרוביץ' בטרייד מפורטלנד טרייל בלייזרס. אף על פי שהנטס לא סיימו עם מאזן חיובי בעונת , הם סיימו את העונה במקום השישי במזרח והעפילו לפלייאוף. הנטס הודחו בסיבוב הראשון בסדרה נגד קליבלנד קאבלירס, כשהפסידו 1–3, ובסיום העונה התפטר מאמן הקבוצה ביל פיץ'.

הקבוצה השתפרה בעונת כשמככבים בה שלושת השחקנים קולמן, פטרוביץ' ואנדרסון. בעונה זו אימן צ'אק דיילי את הקבוצה, לאחר שעזב בעונה שלפניה את דטרויט פיסטונס. פציעות של פטרוביץ' ואנדרסון לקראת סיום העונה גרמו לכך שהנטס הפסידו ב-10 מתוך 11 המשחקים האחרונים של העונה. הם סיימו את העונה במאזן 43–39, ששוב עזר להם לסיים את העונה במקום השישי במזרח וסידר להם עוד מפגש מול הקאבלירס, שניצחו את הנטס בתוצאה 4–1.

לפני עונת חוו הנטס טרגדיה, כאשר פטרוביץ' נהרג בתאונת דרכים בגרמניה. על אף חסרונו של פטרוביץ' הצליחה הקבוצה לסיים את העונה עם מאזן טוב יותר מבשנה שעברה, 45–37. הנטס שוב העפילו לפלייאוף מהמקום השישי, אך הודחו בסיבוב הראשונה מול ניו יורק ניקס, בתוצאה 1–3. אחרי עונת 1993/1994 דיילי התפטר, ובמקומו מונה בוץ' בירד. את שתי העונות ו- סיימה הקבוצה במאזן 30–52, ואחריהן פוטר בוץ' מאימון הקבוצה.

בניסיון לבנות את הקבוצה מחדש, העבירו הנטס את קולמן (לפילדלפיה) ואנדרסון (לשארלוט), ומינו את ג'ון קליפארי למאמן הקבוצה. בדראפט 1996 בחרה ניו ג'רזי את הקלע קרי קיטלס בבחירה השמינית, ובמהלך העונה צירפה את הרכז סם קאסל. את עונת סיימו הנטס במאזן שלילי 26–56.

כחלק מניסיון להפיח חיים חדשים במועדון, הציגו הנטס לקראת עונת לוגו חדש ומדי משחק חדשים, בגווני אפור, כחול ואדום. בבחירה השנייה של דראפט 1997 בחרו הנטס את קית' ואן הורן שקלע 19.7 נקודות בממוצע למשחק בעונת הרוקי, ועזר לקבוצה להעפיל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השמיני במזרח. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הנטס לשיקגו בולס בתוצאה 0–3.

עונת נדחתה וקוצרה בעקבות השביתה של ארגון השחקנים, ובתחילתה סומנו הנטס כקבוצה שיכולה להפתיע. כבר במשחק הראשון של העונה נפצע סם קאסל, ולאחר 18 משחקים, כשהיו במאזן 3–15, העבירו הנטס את קאסל הפצוע למילווקי באקס בתמורה לרכז הצעיר סטפון מרבורי ממינסוטה טימברוולבס. אחרי עוד שני הפסדים קאליפרי פוטר ובמקומו מונה עוזרו דון קייסי. הקבוצה לא התאוששה מהפתיחה הרעה שלה וסיימה את העונה המקוצרת במאזן 16–34. במשחק מול אטלנטה הוקס לקראת סוף העונה, התנגש מרבורי בסנטר הפותח של הקבוצה, ג'ייסון ויליאמס, אשר שבר את עצם השוקה ופרש ממשחק פעיל.

בשנת 2000 מינו הנטס לעמדת המאמן את ביירון סקוט, ובדראפט 2000 בחרו הנטס את קניון מרטין מאוניברסיטת סינסינטי בבחירה הראשונה. באותה עונה קלע מרבורי שיא קריירה של 23.9 נקודות בממוצע למשחק ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר, אך הקבוצה סיימה שוב מחוץ לפלייאוף, עם מאזן 26–56.

===2001–2004: עידן ג'ייסון קיד===
[[ג'ייסון קיד, שחקן הקבוצה בין השנים 2001–2008]]
בערב דראפט 2001 העבירו הנטס את נבחר הסיבוב הראשון אדי גריפין ליוסטון רוקטס, בתמורה לריצ'רד ג'פרסון, ג'ייסון קולינס וברנדון ארמסטרונג, וביום שלאחר הדראפט העבירו את סטפון מרבורי לפיניקס סאנס, בתמורה לשחקן האולסטאר ג'ייסון קיד והסנטר כריס דאדלי.

בעונת השיגו הנטס את המאזן הטוב ביותר בהיסטוריה של המועדון ב-NBA, 52–30, אשר הציב אותם במקום הראשון באזור המזרחי. בפלייאוף גברו ניו ג'רזי על אינדיאנה פייסרס (3–2), שארלוט הורנטס (4–1) ובוסטון סלטיקס (4–2), והעפילו לראשונה לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר התמודדו הנטס מול אלופת הליגה לוס אנג'לס לייקרס, אשר הביסה את הנטס בדרך לזכייה שלישית ברציפות באליפות ה-NBA.

לקראת עונת העבירו הנטס את ואן הורן וטד מקולו לפילדלפיה 76', בתמורה לשחקן האולסטאר הוותיק דיקמבה מוטומבו. המהלך היה אמור לשפר את הקבוצה, אך רוב העונה מוטומבו לא שיחק בגלל פציעה. על אף היעדרותו הארוכה של מוטומבו, סיימו הנטס את העונה במקום השני באזור המזרחי, עם מאזן 49–33, בזכות יכולת גבוהה של קיד, ג'פרסון ומרטין. בסיבוב הראשון של הפלייאוף ניצחו הנטס את מילווקי באקס 4–2, ובשני השלבים הבאים הדיחו בסוויפ את בוסטון סלטיקס ודטרויט פיסטונס, בהתאמה, ועלו לגמר NBA שני ברציפות. בגמר התמודדה ניו ג'רזי מול סן אנטוניו ספרס, ולאחר ארבעת המשחקים הראשונים הקבוצות התחלקו בניצחונות בצורה שווה, 2–2, אך הספרס ניצחו בשני משחקים ברציפות וזכו באליפות על חשבון הנטס.

בסיום אותה עונה חתם קיד על הארכת חוזה עם הנטס, בטענה שיש לו "עניינים שהוא חייב לסיים" בניו ג'רזי. על מנת לעודד את קיד להישאר בקבוצה, החתימו הנטס את שחקן האולסטאר אלונזו מורנינג, אשר פיספס את העונה הקודמת בעקבות השתלת כליה. במהלך עונת , כשהקבוצה במאזן 22–20, פוטר המאמן ביירון סקוט ובמקומו מונה עוזר המאמן לורנס פרנק. על אף פתיחת העונה החלשה הצליחו הנטס לסיים במקום השלישי במזרח (47–35), ובסיבוב הפלייאוף הראשון אף הדיחו בסוויפ את ניו יורק ניקס. בחצי גמר המזרח כבר הובילו הנטס על דטרויט פיסטונס בתוצאה 3–2, אך הפסידו את שני המשחקים הבאים והודחו בידי האלופה שבדרך.

===2004–2008: הגעת וינס קרטר===
[[וינס קרטר, שחקן הקבוצה בין השנים 2004–2008]]
לקראת עונת העבירו הנטס את קרי קיטלס וקניון מרטין ללוס אנג'לס קליפרס ודנוור נאגטס, בהתאמה, בתמורה לבחירות דראפט עתידיות. לאחר כחודש מפתיחת העונה, בעוד הקבוצה מחזיקה במאזן ניצחונות שלילי 7–15, ביצעו הנטס טרייד גדול כשהעבירו את אלונזו מורנינג, ארון ויליאמס, אריק ויליאמס ושתי בחירות דראפט עתידיות לטורונטו ראפטורס, בתמורה לשחקן האולסטאר העולה וינס קרטר. לאחר הטרייד הציגו הנטס את אחד מהקווים האחוריים הכישרוניים בליגה, עם קיד, ג'פרסון וקרטר, אך במהלך העונה נפצע ג'פרסון ונזקק לניתוח שהשבית אותו ממשחק עד לסיום העונה. פציעתו של ג'פרסון לא פגעה בנטס בצורה קשה מדי הודות לשיתוף הפעולה בין קיד לקרטר, והנטס הצליחו להגיע לפלייאוף, אך הודחו בסיבוב הראשון בסוויפ למיאמי היט על אף חזרתו של ג'פרסון בתחילת הסדרה.

בקיץ 2005 בחרו הנטס את הסמול פורוורד אנטואן רייט בבחירה ה-15 בדראפט, ורכשו את מארק ג'קסון מפילדלפיה 76'. כמו כן הם האריכו את החוזה של קליף רובינסון והחתימו את ג'ף מקיניס שהיה אמור לתת גיבוי לקיד בקו האחורי. את עונת סיימו הנטס במאזן 49–33, במקום השלישי במזרח. בסיבוב הראשון של הפלייאוף ניצחו את אינדיאנה פייסרס בתוצאה 4–2, אך בחצי גמר המזרח הודחו שוב מול מיאמי היט, הפעם בתוצאה 1–4. שחקן הנטס, קליף רובינסון, הושעה על ידי הליגה בתחילת הסדרה לאחר שכשל בבדיקת סמים.

כחודשיים מפתיחת עונת נפצע הסנטר הפותח ננאד קרסטיץ' בברכו והושבת עד סיום העונה. כמו כן נפצע ריצ'רד ג'פרסון אשר נעדר כחודשיים. הנטס סיימו את העונה במאזן 41–41, במקום ה-6 במזרח, ופגשו בסיבוב הפלייאוף הראשון את טורונטו ראפטורס. הנטס ניצחו את הראפטורס בתוצאה 4–2, בעיקר בזכות הופעה מצוינת של ג'פרסון ברבע הרביעי של המשחק השישי, בו ניצחו הנטס בנקודה. בסיבוב השני הודחו הנטס לאחר שהפסידו לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 2–4.

===2008–2012: פירוק הטריו קיד-קרטר-ג'פרסון===
בתחילת עונת חזר קרסטיץ' מהפציעה, וביחד עם הרכישה של שחקן האולסטאר לשעבר ג'מאל מגלור ובחירת הדראפט שון ויליאמס, פתחה ניו ג'רזי את העונה עם ציפיות גבוהות. בפועל עונה זו הייתה מאכזבת ביותר; פציעות בתחילת העונה לקרסטיץ' ולקרטר הפריעו לנטס להציג יכולת טובה, והקבוצה לא העפילה לפלייאוף לראשונה מזה 7 שנים, אחרי שהשיגו מאזן 34–48.

[[דווין האריס, שחקן הקבוצה בין השנים 2008–2010]]
ב-19 בפברואר 2008 העבירו הנטס את שחקן האולסטאר ג'ייסון קיד ביחד עם מאליק אלן ואנטואן רייט לדאלאס מאבריקס, וקיבלו בתמורה את הרכז דווין האריס ביחד עם קית' ואן הורן, מוריס אייגר, סאגנה ג'ופ, טרנטון האסל, 3 מיליון דולר ובחירות דראפט בסיבוב הראשון ב-2008 ו-2010. על אף היכולות הטובות יחסית של שון ויליאמס, ג'וש בון ומרכוס ויליאמס, הקבוצה המתחדשת לא הצליחה להתעלות וסיימה את העונה במקום העשירי במזרח עם 34 ניצחונות בלבד.

בעונת הנטס פירקו את הטריו קיד-קרטר-ג'פרסון לחלוטין; ב-26 ביוני 2008 שלחו הנטס את ג'פרסון למילווקי באקס בתמורה לאי ג'יאנליאן ובובי סימונס. כמו כן בחרה ניו ג'רזי בדראפט את הסנטר ברוק לופז (בחירה עשירית), והפורוורדים ראיין אנדרסון (בחירה 21) וכריס דאגלס-רוברטס (בחירה 40). הנטס הוסיפו עוד שחקנים צעירים לקבוצתם כשהחתימו את אדוארדו נהרה וג'ארוויס הייס, ורכשו את קיון דולינג בטרייד מאורלנדו מג'יק. הנטס סיימו את העונה במאזן 34–48, מאזן זהה למאזן מהעונה שעברה וסיימו את העונה במקום ה-11 במזרח. ברמה האישית עונה זו הייתה מעודדת יחסית; דווין האריס שיחק לראשונה במשחק האולסטאר, וברוק לופז סיים שלישי בהצבעה לתואר רוקי השנה ב-NBA, ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. ב-26 ביוני 2009 הנטס העבירו את קרטר לאורלנדו מג'יק, ביחד עם ראיין אנדרסון, בתמורה לרייפר אלסטון, קורטני לי וטוני באטי. הערתו של קרטר סימנה את סיומו של עידן הטריו.

ב-24 בספטמבר 2009 מיכאיל פרוכורוב, האיש השני בעושרו ברוסיה לפי ירחון פורבס, אישר את כוונותיו להפוך לבעלים היחיד של הנטס. פרוכורוב אמר שאם יהפוך לבעלים הוא ישקיע בקבוצה 700 מיליון דולר כדי לקנות אולם חדש בברוקלין, ניו יורק, כדי לקדם את הכדורסל הרוסי בעוד שלב.

אחרי שהפסידו ב-16 המשחקים הראשונים של עונת פיטרו הנטס את המאמן לורנס פרנק, ועוזרו טום באריס מונה במקומו. אחרי עוד שני הפסדים רצופים ללוס אנג'לס לייקרס ולדאלאס מאבריקס הנטס קבעו שיא שלילי לפתיחת העונה ב-NBA, 0–18. ב-4 בדצמבר הנטס מינו את קיקי ואנדוויי לעמדת המאמן עד סיום העונה. ב-18 בפברואר 2010 הנטס חתמו על עסקה הכוללת את אולמם הביתי הזמני, פרודנשל סנטר, שיעמוד לרשותם עד 2012 כשהאולם בברוקלין עתיד להיות מוכן. את העונה הזו סיימו הנטס עם מאזן 12–70, המאזן החמישי הכי גרוע בתולדות ה-NBA.

בדראפט 2010 הנטס קיוו לקבל את הבחירה הראשונה ולבחור בג'ון וול, אך הם קיבלו את הבחירה השלישית בלבד ובחרו בפאוור פורוורד דריק פייבורס. ב-10 ביוני הנטס מינו את אייברי ג'ונסון לעמדת המאמן, ומעט מאוחר יותר הם מינו את סם מיצ'ל לעמדת עוזר המאמן. ב-23 בפברואר 2011 ביצעו הנטס טרייד משמעותי למועדון, כששלחו את פייבורס וכוכב הקבוצה, דווין האריס, ליוטה ג'אז בתמורה לשחקן האולסטאר דרן ויליאמס. את עונת סיימו הנטס עם מאזן 24–58, במקום ה-12 במזרח.

===המעבר לברוקלין ותקופת קווין דוראנט: 2012-הווה===
ב-2004, אחרי שנכשלו להשיג עסקה על בניית אולם בניוארק, ניו ג'רזי, היאנקינטס (בעלי הנטס והניו יורק יאנקיז) מכרו את הקבוצה לברוס רטנר תמורת 300 מיליון דולר. רטנר רצה להעביר את הקבוצה לניו יורק, וב-2005 הודיעו הנטס שהם ימקמו את האולם הביתי של הקבוצה בברוקלין שבניו יורק. אחד מחברי קבוצת הרכישה הוא הראפר ג'יי זי, אשר מתגורר בברוקלין ומחזיק ב-0.07% שליטה בקבוצה. נודע ששם הקבוצה ישתנה בהתאם, או ל"ברוקלין נטס", או לשם הקבוצה הקודם "ניו יורק נטס", ולבסוף נבחר שם הקבוצה "ברוקלין נטס".

ב-23 בספטמבר 2009 הפך מיכאיל פרוכורוב לבעלים של הקבוצה והוא היה אחד מהמשקיעים באולם החדש, כשהלכה למעשה הוא היה לבעלים הרוסי הראשון של קבוצת כדורסל אמריקאית. באוקטובר 2009 הנטס שיחקו שני משחקי טרום עונה בפרודנשל סנטר. המשחקים שם היו מוצלחים בעיני בעלי הקבוצה, שחתמו על הסכם שבו נאמר שהנטס ישחקו באולם זה עד שנת 2012. אחרי שהעסקה כמעט בוטלה בעקבות בעיות עם האולם הקודם של הנטס, האייזוד סנטר, התחילו הנטס משא ומתן מחודש ולבסוף הוחלט שהנטס ישחקו בפרודנשל עד שהאולם בברוקלין יהיה מוכן. ב-2010 הקבוצה חתמה על הסכם בן שנתיים לשיתוף פעולה עם אירופלוט, הנחשבת לאחת מהספונסריות של הקבוצה.

באפריל 2012 אישר חבר המנהלים של ה-NBA את מעבר הקבוצה לברוקלין, וב-30 באפריל שונה שמה באופן רשמי לברוקלין נטס.

ביוני 2013 הוחתם ג'ייסון קיד – כשבוע לאחר פרישתו ממשחק – בתור מאמן הקבוצה. בהמשך אותו חודש הגיעה הנהלת הנטס להסכמה עם בוסטון סלטיקס על טרייד, שבו העבירו את כריס האמפריז, ג'רלד וולאס, מרשון ברוקס, קית' בוגאנס (ב"סיין-אנד-טרייד") וכריס ג'וזף , לצד הזכויות על שלוש בחירות הדראפט של המועדון בסיבוב הראשון בשנים 2014, 2016 ו-2018 והאופציה להחליף בין קבוצות את בחירת הדראפט שלהן ב-2017. בתמורה קיבלה הקבוצה את פול פירס, קווין גארנט, ג'ייסון טרי ודי. ג'יי. וייט . בכך נוצרה בברוקלין "קבוצת-על", עם חמישייה של דרון ויליאמס, ג'ו ג'ונסון, גארנט, פירס וברוק לופז. בסופו של קיץ, שילמה ברוקלין לשחקניה את הסכום הגבוה ביותר בליגה, 102 מיליון דולר, בנוסף למס יוקרה שהוערך ב-86 מיליון דולר.

העונה החלה בצורה לא טובה עבור הנטס; בשיאה נפצע ברוק לופז, ועד דצמבר היה מאזן הנטס 21–10. בהמשך העונה השתנו פני הקבוצה, והיא סיימה את העונה עם 44 ניצחונות, כולל סוויפ עונתי על מיאמי היט ו"שלושת הגדולים" שלה (כריס בוש, לברון ג'יימס ודוויין וייד). העונה של ברוקלין הסתיימה בהפסד במשחק החמישי של מחצית-גמר המזרח, מול ההיט. בתום העונה עבר קיד למילווקי באקס, והוחלף בליונל הולינס שחתם בנטס לארבע עונות. בעונתו הראשונה בברוקלין רשמו הנטס מאזן שלילי 38–44, והעפילו לפלייאוף מהמקום השמיני במזרח, שאותו השיגו בניצחון מול הפייסרס במשחקם האחרון. בסיבוב הפלייאוף הראשון התמודדו הנטס מול המדורגת ראשונה אטלנטה הוקס, והפסידו לה בתוצאה 2–4.

לאחר הפסדים מרובים בפתיחת עונת – לשנת 2016 הגיע המועדון עם מאזן של 23–9 – ניפתה הקבוצה את דרון ויליאמס וג'ו ג'ונסון, ובהמשך פיטרה את המאמן ליונס ואת הג'נרל מנג'ר בילי קינג . טוני בראון מונה למאמן הזמני של הקבוצה, וב-18 בפברואר 2016, מונה שחקן העבר שון מרקס לג'נרל מנג'ר של הקבוצה. מרקס העיד כי ברצונו לפתוח בתהליך ארוך של בנייה מחדש. באפריל 2016 החל קני אטקינסון לשמש כמאמן הקבוצה. למרות מספר רכישות מבטיחות בפגרה, ניצחו הנטס 20 משחקים בלבד בעונת , וסיימו את העונה הסדירה במקום האחרון בליגה. ההפסדים הרבים, שהיו יכלים לשמש את ברוקלין לבחור במקומות הראשונים בדראפט, סייעו לבוסטון, שהחזיקה בזכויות על בחירת הדראפט של הנטס בעקבות עסקת העברת גארנט.

ביוני 2017 העבירה הקבוצה את ברוק לופז ובחירת דראפט ללייקרס, בתמורה לדיאנג'לו ראסל ולטימופיי מוזגוב; היא סיימה את העונה העוקבת, , עם 53 הפסדים ולא נכנסה לפלייאוף בפעם השלישית ברציפות. בעונה הבאה השיגה הנטס באמצעות טרייד את דווייט הווארד, אך הוא נופה בהמשך העונה. בפברואר 2019 היה דיאנג'לו ראסל לשחקן ברוקלין הראשון מאז 2014 שנבחר למשחק האולסטאר של ה-NBA. הקבוצה הצליחה להיכנס לפלייאוף מהמקום השישי במזרח, עם מאזן של 40–42. היא הפסידה בסיבוב הראשון לפילדלפיה 76' בחמישה משחקים.

ביולי 2019 הועבר קווין דוראנט לקבוצה הניו-יורקית באמצעות טרייד, ובתמורה אליו עבר לגולדן סטייט ווריורס בין היתר ראסל, שחקנה המוביל של הנטס בשנים שקדמו לטרייד. אל דוראנט, זוכה שתי אליפויות עם הווריורס וה-MVP של הגמר ושל הליגה לשעבר, הצטרף קיירי אירווינג מבוסטון סלטיקס.

באוגוסט 2019 החליט מיכאיל פרוכורוב למכור את המועדון תמורת 2.35 מיליארד דולר לאיש העסקים הסיני ג'וזף צאי.

באמצע חודש ינואר של שנת 2021 ברוקלין הביאו בטרייד מרובע עם הרוקטס, אינדיאנה וקליבלנד את ה-MVP לשעבר ג'יימס הארדן. היוצאים מהקבוצה היו - ג'רט אלן, קאריס לוורט וטוריאן פרינס. כמו כן הם ויתרו על 7 בחירות דראפט (4 מתוכם עם אופציות להחלפה). אלן ופרינס עברו לקליבלנד קאבלירס, לוורט לאינדיאנה פייסרס, וליוסטון רוקטס עברו האולסטאר ויקטור אולדיפו וארבע בחירות דראפט.

הקבוצה הייתה מועמדת לזכייה באליפות בעונת , אך הפסידה לאלופה בסופו של דבר, מילווקי באקס, ב-7 משחקים. גם ב- הייתה הקבוצה מועמדת חזקה אחרי הטרייד עם פילדלפיה 76' שהעביר את הארדן לפנסילבניה ואת בן סימונס לנטס, אך הקבוצה הובסה 0–4 בסיבוב הראשון על ידי בוסטון סלטיקס.

עד פברואר עזבו את הקבוצה שלושת כוכביה הגדולים, כשהארדן עבר לפילדלפיה באמצע עונת 2022, אירווינג עבר לדאלאס מאבריקס ודוראנט עבר לפיניקס סאנס.

==יריבויות היסטוריות==
===היריבות עם ניו יורק ניקס===

קבוצת ניו יורק ניקס נחשבת ליריבה הגדולה ביותר של הנטס. הסיבות העיקריות הן קרבת המקומות והאחריות של הניקס במידה מסוימת למכירתו של ג'וליוס ארווינג - אחד השחקנים הגדולים ביותר שעברו בנטס. ארווינג נמכר מאחר שהנטס נחשבו ל"פולשים" כשנכנסו לאזורם של הניקס כשעברו לליגת ה-NBA. היריבות הייתה גדולה לכל אורך ההיסטוריה של המועדונים, והיא אף התחזקה בתחילת שנות ה-2000.

אחרי הטרייד של סטפון מרבורי בתמורה למושיעה של הקבוצה, ג'ייסון קיד, הנטס הפכו לקבוצה השלטת באזור המזרח. בהתאם לאי ההסכמה הארוכה באמצעים התקשורתיים בין שני מועדוני הכדורסל האלה, ההחתמה של קיד היוותה את הסימן שהנטס לא יהיו כינור שני לניקס. במשך השנים הבאות הנטס ניצחו את הניקס ברוב המשחקים והשיגו במשחקים מולם מאזן 20–4. היריבות קיבלה פנים חדשות כאשר מרבורי, ששיחק בעבר בנטס והועבר לפיניקס סאנס בתמורה לקיד, הצטרף לניקס בשנת 2004.

כמה משחקני הניקס אמרו שהם רוצים לפגוש את הנטס בפלייאוף, אחרי שהייתה אלופת המזרח פעמיים ברצף, אך בפעם הראשונה שהם נפגשו הנטס הדיחו את הניקס בסוויפ בסיבוב הראשון, 4-0. אף על פי שבשנים האחרונות הקבוצות נחלשו, היריבות ביניהן ובין אוהדיהן עדיין קיימת. כשהנטס שיחקו בביתם שבניו ג'רזי נגד הניקס, צעקות בוז נשמעו לשני הצדדים; הסיבה לכך היא שאוהדי הניקס יכלו להגיע לאולמם של הנטס בקלות, שכן בין המקומות הפריד רק נהר ההדסון ולאוהדי הניקס הרבה יותר זול להגיע לאולם הקודם של הנטס, אייזוד סנטר, מאשר למדיסון סקוור גארדן של הניקס.

===היריבות עם בוסטון סלטיקס===
קבוצת בוסטון סלטיקס הפכה ליריבה של הנטס בתחילת שנות ה-2000, בהן נפגשו מספר פעמים בפלייאוף. ביל וולטון אמר על יריבות זו במהלך פלייאוף 2002: "זו היא התחלה של עוד יריבות קלאסית של ה-NBA". קניון מרטין, שחקן הנטס, אמר: "האוהדים שלנו שונאים אותם, והאוהדים שלהם שונאים אותנו". אף על פי שכרגע הסלטיקס הם אחת מהקבוצות המצליחות לאורך ההיסטוריה של הליגה ולנטס הייתה הצלחה קצרה, העובדה ששתיהן בבית האטלנטי שומרת על היריבות בין הקבוצות.

==לוגואים==
<gallery>
קובץ:New jersey americans.gif|סמל הקבוצה בעונת 1967/1968
קובץ:New york nets 1968.gif|סמל הקבוצה בין השנים 1968–1972
קובץ:New york nets 1972.gif|סמל הקבוצה בין השנים 1972–1977
קובץ:New jersey nets 1977.gif|סמל הקבוצה בעונת 1977/1978
קובץ:New jersey nets 1978.gif|סמל הקבוצה בין השנים 1978–1990
קובץ:New jersey nets 1990.gif|סמל הקבוצה בין השנים 1990–1997
קובץ:New jersey nets 1997.gif|סמל הקבוצה בין השנים 1997–2012
קובץ:Brooklyn Nets newlogo.svg|סמל הקבוצה מאז שנת 2012
</gallery>

==מאמני הקבוצה==
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :

===בליגת ה-ABA===
{| class="wikitable sortable"
|-
! width="100" rowspan="2"| מאמן
! width="90" rowspan="2"| שנים
! colspan="4"| עונה סדירה
! colspan="4"| פלייאוף
! rowspan="2" class=sortable| הישגים
|- class="sortable"
! משחקים
! ניצחונות
! הפסדים
! % הצלחה
! משחקים
! ניצחונות
! הפסדים
! % הצלחה
|-
| מקס זסלופסקי
| 1967–1969
| 156
| 53
| 103
| 0.340
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| יורק לאריס
| 1969–1970
| 84
| 39
| 45
| 0.464
| 7
| 3
| 4
| 0.429
| —
|-
| לו קרנסקה
| 1970–1973
| 252
| 114
| 138
| 0.452
| 30
| 13
| 17
| 0.433
| —
|-
| קווין לוגרי (2)
| 1973–1976
| 252
| 168
| 84
| 0.667
| 32
| 21
| 11
| 0.656
| שתי זכיות באליפות ה-ABA <small>(1974, 1976)</small>
|}

===בליגת ה-NBA===
{| class="wikitable sortable"
|-
! width="100" rowspan="2"| מאמן
! width="90" rowspan="2"| שנים
! colspan="4"| עונה סדירה
! colspan="4"| פלייאוף
|- class="sortable"
! משחקים
! ניצחונות
! הפסדים
! % הצלחה
! משחקים
! ניצחונות
! הפסדים
! % הצלחה
|-
| קווין לוגרי
| 1976–1980
| 363
| 129
| 234
| 0.355
| 2
| 0
| 2
| 0.000
|-
| בוב מקינון
| 1980–1981
| 47
| 12
| 35
| 0.225
| —
| —
| —
| —
|-
| לארי בראון
| 1981–1983
| 158
| 91
| 67
| 0.576
| 2
| 0
| 2
| 0.000
|-
| ביל בלייר
| 1983
| 6
| 2
| 4
| 0.333
| 2
| 0
| 2
| 0.000
|-
| סטן אלבק
| 1983–1985
| 164
| 87
| 77
| 0.530
| 14
| 5
| 9
| 0.357
|-
| דייב וול
| 1985–1987
| 179
| 65
| 114
| 0.363
| 3
| 0
| 3
| 0.000
|-
| בוב מקינון (2)
| 1987–1988
| 39
| 10
| 29
| 0.256
| —
| —
| —
| —
|-
| ויליס ריד
| 1988–1989
| 110
| 33
| 77
| 0.300
| —
| —
| —
| —
|-
| ביל פיץ'
| 1989–1992
| 246
| 83
| 163
| 0.337
| 4
| 1
| 3
| 0.250
|-
| צ'אק דיילי
| 1992–1994
| 164
| 88
| 76
| 0.537
| 9
| 3
| 6
| 0.333
|-
| בוץ' בירד
| 1994–1996
| 164
| 60
| 104
| 0.366
| —
| —
| —
| —
|-
| ג'ון קליפארי
| 1996–1999
| 184
| 72
| 112
| 0.391
| 3
| 0
| 3
| 0.000
|-
| דון קייסי
| 1999–2000
| 112
| 44
| 68
| 0.393
| —
| —
| —
| —
|-
| ביירון סקוט
| 2000–2004
| 288
| 149
| 139
| 0.517
| 40
| 25
| 15
| 0.625
|-
| לורנס פרנק
| 2004–2009
| 466
| 225
| 241
| 0.483
| 38
| 18
| 20
| 0.474
|-
| טום באריס
| 2009
| 2
| 0
| 2
| 0.000
| —
| —
| —
| —
|-
| קיקי ואנדוויי
| 2009–2010
| 64
| 12
| 52
| 0.188
| —
| —
| —
| —
|-
| אייברי ג'ונסון
| 2010–2012
| 176
| 60
| 116
| 0.341
| —
| —
| —
| —
|-
| פי. ג'יי. קרליסימו
| 2012–2013
| 54
| 35
| 19
| 0.648
| 7
| 3
| 4
| 0.429
|-
| ג'ייסון קיד
| 2013–2014
| 82
| 44
| 38
| 0.537
| 12
| 5
| 7
| 0.417
|-
| ליונל הולינס
| 2014–2015
| 119
| 48
| 71
| 0.403
| 6
| 2
| 4
| 0.333
|-
| טוני בראון
| 2015–2016
| 45
| 11
| 34
| 0.244
| —
| —
| —
| —
|-
| קני אטקינסון
| 2016–2020
| 308
| 118
| 190
| 0.383
| 5
| 1
| 4
| 0.200
|-
| ז'אק ווהן
| 2020
| 10
| 7
| 3
| 0.700
| 4
| 0
| 4
| 0.000
|-
| סטיב נאש
| 2020–2022
| 161
| 94
| 67
| 0.584
| 16
| 7
| 9
| 0.438
|-
| ז'אק ווהן (2)
| 2022–2024
| 129
| 64
| 65
| 0.496
| 4
| 0
| 4
| 0.000
|-
| קווין אולי
| 2024
| 28
| 11
| 17
| 0.393
| —
| —
| —
| —
|-
| ז'ורדי פרננדס
| 2024—הווה
| —
| —
| —
| —
| —
| —
| —
| —
|}

==מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)==
{| class="wikitable"
! ג'נרל מנג'ר !! תקופה !! הישגים
|-
| מל באסל || 1967–1969 || –
|-
| צ'ארלס ת'יוקאס || 1969–1970 || –
|-
| לו קרנסקה || 1970–1973 || –
|-
| רוי בו || 1973–1974 || זכייה באליפות ה-ABA <small>(1974)</small>
|-
| דייב דבושר || 1974–1975 || –
|-
| רוי בו || 1975–1978 || זכייה באליפות ה-ABA <small>(1976)</small>
|-
| צ'ארלס ת'יוקאס || 1978–1981 || –
|-
| בוב מקינון || 1981–1983 || –
|-
| לואיס שאפל || 1983–1986 || –
|-
| בוב מקינון || 1986–1987 || –
|-
| הארי ולטמן || 1987–1990 || –
|-
| ויליס ריד || 1990–1996 || –
|-
| ג'ון קליפארי || 1996–1999 || –
|-
| ג'ון נאש || 1999–2000 || –
|-
| רוד ת'ורן || 2000–2004 || זכייה בפרס מנהל העונה (2002)
|-
| אד סטפנסקי || 2004–2007 || –
|-
| רוד ת'ורן || 2007–2008 || –
|-
| קיקי ואנדוויי || 2008–2010 || –
|-
| רוד ת'ורן || 2010 || –
|-
| בילי קינג || 2010–2016 || –
|-
| פרנק זאנין || 2016 || –
|-
| שון מרקס || 2016– || –
|}

==הישגים ופרסים==
===שיאים למשחק בודד===
*חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .
נקודות: 60, קיירי אירווינג מול אורלנדו מג'יק, 15 במרץ 2022.

ריבאונדים: 27, באק ויליאמס מול גולדן סטייט ווריורס, 1 בפברואר 1987.

אסיסטים: 22, רוברט פק מול דאלאס מאבריקס, 23 בנובמבר 1996.

חטיפות: 11, קנדל גיל מול מיאמי היט, 3 באפריל 1999.

חסימות: 13, דריל דוקינס מול פילדלפיה 76', 5 בנובמבר 1983.

===שיאי קריירה בקבוצה===
*הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .

===פרסים אישיים===

=== שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות ===
{| class="wikitable sortable"
! מספר !! שחקן !! תפקיד !! שנים בקבוצה !! שנת הפרשה
|-
| 3 || דראז'ן פטרוביץ' || קלע || 1993-1990 || 1993
|-
| 5 || ג'ייסון קיד || רכז || 2008-2001 || 2013
|-
| 23 || ג'ון ויליאמסון || קלע || 1980-1973 || 1990
|-
| 25 || ביל מלקיוני || רכז || 1976-1969 || 1976
|-
| 32 || ג'וליוס ארווינג || סמול פורוורד || 1976-1973 || 1987
|-
| 52 || באק ויליאמס || פאוור פורוורד || 1989-1981 || 1999
|}

== סגל שחקנים בעונת ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל אמריקאיות
קטגוריה:ניו יורק: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות ABA