OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית העלמין בשכונת שערי צדק

בית העלמין שערי צדק הוא בית קברות יהודי קטן הממוקם מערבית לבניין שערי צדק הישן, בין רחוב יפו לשדרות שז"ר בירושלים.

עד מלחמת העצמאות היה בית הקברות בהר הזיתים בית הקברות העיקרי של יהודי ירושלים. עם פרוץ המלחמה, הפכה התנועה העברית להר הזיתים למסוכנת בשל מעבר הדרך בשכונות ערביות. עד סוף חודש פברואר 1948 התנהלה קבורה חפוזה מספר פעמים בשבוע בליווי בריטי, אולם לאחר מכן שוב לא התאפשרה התנועה להר הזיתים.

על-מנת לפתור את מצוקת הקבורה, הוקצו בירושלים בתי קברות שהוגדרו כזמניים, כלומר עד שניתן יהיה לחדש את הקבורה בהר הזיתים או בבית קברות ראוי. לחברה קדישא העיקרית של ירושלים, "קהילת ירושלים", הוקצו מספר שטחים שהוגדרו זמניים ברחבי העיר המערבית. הגדול שבהם היה בית הקברות סנהדריה, בו קברו עד בוקר ה-19 במאי 1948 כאשר השטח הפך למסוכן עקב ירי מן הצד הערבי. החל מיום 24 במאי 1948 החלה הקבורה בבית העלמין שייח' באדר, בשטח שאותר בתחום המחצבה הנטושה של שייח' באדר.

לשאר שתים עשרה חברות הקדישא העדתיות שפעלו בירושלים עד הפסקת הקבורה בהר הזיתים לא היו שטחי קבורה והם שבתו מפעולה עד לתחילת הקבורה בהר המנוחות. למרות חוסר הרישיון החליטה "חברה קדישא הראשית והכללית" (פרושים), שקודם לפרוץ המלחמה הייתה הגדולה והפעילה מבין החברות קדישא בירושלים, לפתוח חלקת קבורה חדשה בשטח קטן שהוקצה לה בשולי חצר בית החולים "שערי צדק".

החל מקיץ 1948 ועד קיץ 1951 נטמנו בחלקה זו כמה עשרות נפטרים, רובם יהודים חרדים שמתו מוות טבעי. חלק מהקבורים במקום הועברו לבתי קברות אחרים, אולם עד ימינו נשארו מספר קברים במקום. מאז אין במקום קבורה מסודרת, אם כי מעת לעת נטמנו בחלקה נפטרים נוספים.

במרץ 2003, לאחר פטירתו של רבי ישראל משה דושינסקי גאב"ד העדה החרדית, נרכש שטח בית העלמין על ידי חסידות דושינסקי, ובית העלמין הוכר על ידי המשרד לשירותי דת.

רחוב קטן על שמו של ד"ר משה וולך נמצא בסמוך אל בית הקברות.

בבית העלמין קבורים בין השאר:

* ד"ר משה וולך, מייסד בית החולים
* הרב יוסף צבי דושינסקי, גאב"ד העדה החרדית בירושלים
* בנו, הרב ישראל משה דושינסקי, גאב"ד העדה החרדית בירושלים
* הרב יחיאל מיכל שלזינגר, ראש ישיבת קול תורה
* הרב ירוחם פישל יהושע ברנשטיין, רב עדת החסידים בירושלים, וראש ישיבת חיי עולם

== גלריה ==
<gallery>
Dr. Moshe Wallach grave.jpg|קברו של ד"ר משה וואלך
Graves of First and Second Dushinsky Rebbes.jpg|קברו של הרב יוסף צבי דושינסקי
Graves of Yechiel Michel Schlesinger and son.jpg|קברו של הרב יחיאל מיכל שלזינגר
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
*מירון בנבנשתי, עיר המנוחות - בתי העלמין של ירושלים, כתר, 1990, ע' 78.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.israelalbum.org.il/%D7%99%D7%99%D7%A9%D7%95%D7%91%D7%99%D7%9D/%D7%A7%D7%A8%D7%99%D7%99%D7%AA-%D7%98%D7%91%D7%A2%D7%95%D7%9F/%D7%9E%D7%A9%D7%A4%D7%97%D7%AA%20%D7%A9%D7%A4%D7%A8%D7%94%20%D7%93%D7%90%D7%A0%D7%94-%D7%9C%D7%A9%D7%9D/P31606 בית העלמין שערי צדק בירושלים] באתר "ישראל נגלית לעין"
* 
* 

שערי צדק
קטגוריה:רחוב יפו
תומאסינה כריסטינה גילמבורג-אהרנסוורד

הברונית תומסינה כריסטינה גילמבורג-אהרנסוורד (בדנית: Thomasine Christine Gyllembourg-Ehrensvärd, 9 בנובמבר 1773 - 2 ביולי 1856) הייתה סופרת דנית. היא נולדה בקופנהגן. שם הנעורים שלה היה בונצן (Buntzen).

== קורות חייה וכתיבתה ==
תומסינה התחתנה עם הסופר המפורסם פטר אנדראס הייברג כאשר הייתה בת 16. בנם שנולד שנה לאחר החתונה הוא המשורר והמבקר יוהאן לודביג הייברג . בשנת 1800 הוגלה בעלה בשל פעילותו הפוליטית. היא התגרשה והתחתנה מחדש בדצמבר 1801 עם הברון השוודי קרל פרדריק אהרנסוורד , אשר היה פליט פוליטי בעצמו בשל מעורבותו ברצח גוסטב השלישי, מלך שוודיה בשנת 1792. בעלה השני, שאימץ את השם גילמבורג (Gyllembourg) על שם אמו, נפטר בשנת 1815.

בשנת 1822 היא הלכה אחרי בנה לקיל, שם הוא מונה לפרופסור, ובשנת 1825 חזרה איתו לקופנהגן. בשנת 1827 היא הופיעה לראשונה באופן אנונימי כסופרת עם פרסום הרומן "Familien Polonius" בעיתונו של בנה ה-"Flyvende Post". בשנת 1828 פורסמו שתי יצירות נוספות שלה "Den Magiske Nøgle" (מפתח הקסם) ו-"Hverdags-Historie" (סיפור יום יומי). ההצלחה של העבודה האנונימית הייתה כה גדולה עד שהיא אימצה את התואר "הסופרת של סיפור יום יומי" עד סוף הקריירה שלה.

בשנים 1833–1834 האי פרסמה שלושה כרכים של נובלות ישנות וחדשות Old and New Novels שלאחריהם בשנים 1835–1836 פורסמו גם סיפורים חדשים New Stories שכללו גם הם 3 כרכים. 

לאורך חייה היא הקפידה לשמור על עיסוקה כסופרת בסוד, גם בקרב חבריה הקרובים ביותר. רק לאחר מותה נודעה זהותה כסופרת לציבור.

== לקריאה נוספת ==
* Søren Kierkegaard, The Two Ages: Kierkegaard's Writings, Vol 14, Princeton series of Kierkegaard's Writings.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידות 1773
קטגוריה:סופרות דניות
קטגוריה:נפטרות ב-1856
שדרות טבע וגלריות

מוזיאון שדרות טבע וגלריות שבגבעת רם הוא מוזיאון פתוח ושדרה מרכזית הממוקמת בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים המשמש את המבקרים בקמפוס ואת הסטודנטים ואת המרצים. השדרה הוקמה בשנת 2003 על "שדרות מגנס" בקטע שבין "רחבת חיים ויצמן" בכניסה הראשית של הקמפוס ועד בניין הספרייה הלאומית. המקום נקרא בתחילה "המוזיאון לגילוי וטבע".

השדרה משמשת בתי גידול לצמחים ובעלי חיים ומלווה בשילוט עזר עם אפליקציית הסברים או עם מדריך. השדרה משמשת גם פארק אקולוגי במרכז הקמפוס לשימור הצמחייה ובעלי החיים הגדלים במקום. ברחבת הכניסה ישנם סימניה עם חוברת הסברים לכל המבקרים בשדרה. בשדרה ישנם גם "פינות האכלה וליטוף". בצידה המערבי של השדרה ישנם שורת בניינים של כמה מן המחלקות באוניברסיטה ובהם חלונות ראווה עם מוצגים זואולוגיים ובוטניים.

== גלריה ==
<gallery>
NPG Bird Migration Trail, HUJI's Edmund J. Safra Campus.jpg|ציפורים נדירות בשדרה
NPG Ecology Boardwalk, HUJI's Edmund J. Safra campus.jpg|מעבר אקולוגי להולכי רגל
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://tevagaleriot.com/ אפליקציית שדרות טבע וגלריות בקמפוס גבעת רם]

==הערות שוליים==

בוטניים
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: מבנים
קטגוריה:קמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים למדע, טכנולוגיה וטבע
סימי ואלי

סימי ואלי (באנגלית: Simi Valley) היא עיר במדינת קליפורניה בארצות הברית, הממוקמת בדרום-מזרח מחוז ונטורה, כ-48 קילומטרים ממרכז לוס אנג'לס, ומהווה חלק מאזור המטרופולין שלה. 

בסימי ואלי ממוקם מתחם הספרייה הנשיאותית והמוזיאון על שם רונלד רייגן. הסדרה בית קטן בערבה צולמה בסימי ואלי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1969
רעידת האדמה בצ'ילה (2015)

מערך טקטוני של הלוחות באוקיינוס השקט ודרום אמריקה

רעידת האדמה בצ'ילה ב-2015 הייתה רעידת אדמה שהתרחשה באוקיינוס השקט 46 ק"מ ממערב לעיר איאפל שבצ'ילה ב-16 בספטמבר 2015 בשעה 19:54:33 לפי שעון צ'ילה, בעומק 25 ק"מ. הרעידה הייתה בעוצמה של 8.3 בסולם מגניטודה לפי מומנט והורגשה כדרגה VIII בסולם מרקאלי. גל צונאמי בגובה 4.5 מטר נצפה בחוף צפונית למוקד.

==רקע גאולוגי==
רעידת האדמה התרחשה לאורך אזור ההפחתה שבין שני לוחות טקטוניים: הלוח הדרום-אמריקאי ולוח נסקה. הלוחות מתקרבים אחד לכיוון השני בקצב של כ-8 סנטימטרים בשנה, במסגרתה חודר לוח נסקה אל מתחת ללוח הדרום-אמריקאי. תנועה זו יוצרת פעילות סייסמית וגעשית ערה לאורך צ'ילה. 

אזור החוף של צ'ילה ידע בעבר רעידות אדמה גדולות בגבול זה בין הלוחות, בהן רעידת האדמה בוואלדיביה (1960) (הנקראת גם "רעידת האדמה הצ'יליאנית הגדולה") בה נהרגו אלפי אנשים, רעידת האדמה ב-2007, שגרמה לשני הרוגים ולהרס של כ-4,000 בתים וורעידת האדמה ב-2010 בה נמנו 562 הרוגים וכ-1,500,000 בתים נהרסו.

==רעשי משנה==

נמנו לפחות שבעה רעשי משנה בעוצמה של 6.0 ויותר בסולם מגניטודה לפי מומנט.

==נזקי רעידת האדמה==

==קישורים חיצוניים==

* [http://earthquake.usgs.gov/earthquakes/eventpage/us20003k7a#general_summary תיאור ונתוני רעידת האדמה], באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית

==הערות שוליים==

2015
צ'ילה
קטגוריה:צ'ילה: אסונות
הרפתקה

מסע ל[[אנטארקטיקה]]

הרפתקה היא חוויה מרגשת או יוצאת דופן. המשמעות הרחבה של המושג מתייחס לכל יוזמה הכרוכה בסיכון פיזי, כספי או פסיכולוגי, שמטרתה להיטיב עם חיי הפרט, למשל: מיזם עסקי, רומן או התחייבות גדולה אחרת בעלת השפעה משמעותית על אורח החיים. לעיתים היא כרוכה בביצוע מעשה נועז או אף מסוכן, עם תוצאות שאינן ידועות מראש. הרפתקאות שהן פעילויות הכרוכות בסכנה פיזית הן למשל צניחה חופשית, טיפוס הרים, רפטינג בנהר או השתתפות בספורט אתגרי.

==מוטיבציה==
[[פריטיוף ננסן זכה לתהילה בינלאומית לאחר שמשלחתו אל הקוטב הצפוני בשנים 1893–1896 שברה שיא והגיעה אל קו רוחב 86°14′.]]
חוויה הרפתקנית גורמת לעוררות פסיכולוגית, שיכולה להתפרש באופן שלילי (למשל: פחד) או חיובי (למשל: זרימה). עבור חלק מהאנשים, הרפתקה הופכת למרדף בפני עצמו. לדברי ההרפתקן אנדרה מאלרו, בספרו "La Condition Humaine" (1933), "אם אדם אינו מוכן לסכן את חייו, היכן הוא כבודו?". באופן דומה, הלן קלר אמרה כי "חיים הם או הרפתקה נועזת, או כלום".

פעילויות הרפתקניות המתקיימות מחוץ לבית מתבצעות, בדרך כלל, למטרות נופש או התרגשות, לדוגמה: מרוץ או תיירות. פעילויות הרפתקניות יכולות גם להוביל לגילויים מדעיים, כמו למשל אלו שבוצעו על ידי החוקר-החלוץ ההרפתקן הבריטי ג'ייסון לואיס, אשר מהרפתקאותיו ניסו להפיק לקחים אפשריים אודות קיימות גלובלית.

==הרפתקאות במיתולוגיה==
ספרו של [[לואיס קרול הרפתקאות אליס בארץ הפלאות.]]
חלק מהסיפורים העתיקים ביותר והנפוצים ביותר בעולם הם סיפורי הרפתקאות, כגון "אודיסיאה" מאת הומרוס. המיתולוגיסט ג'וזף קמפבל דן במושג מסע הגיבור בספרו, " The Hero with a Thousand Faces". קמפבל מציע שלסיפורי מיתולוגיה הרואיים מתרבויות שונות יש דפוס בסיסי דומה, המתחיל עם "קריאה להרפתקה", ואחריו מסע מסוכן שבסופו ניצחון.

"האביר הנודד" (באנגלית: Knight-errant) היווה מודל לחיקוי עבור דמויות ש"מחפשות הרפתקאות", שהופיעו מאוחר יותר, בימי הביניים.

רומני הרפתקאות מציגים "גיבור היוצא למסע הרפתקאות", כמו גם סרטי קולנוע עלילתיים פופולריים מז'אנר סרטי ההרפתקאות, כגון "מלחמת הכוכבים" ו-"שודדי התיבה האבודה".

==ראו גם==
* תיירות
* ספורט

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פנאי
שיק הכט

בית הכנסת בקמפוס הר הצופים הקרוי על שמו
מאיר יעקב (שיק) הכט (באנגלית: Mayer Jacob "Chic" Hecht; 30 בנובמבר 1928 – 15 במאי 2006) היה סנאטור, שגריר ארצות הברית באיי בהמה ופעיל ציוני למען יהודי ברית המועצות.

==חייו ופועלו==
הכט נולד למשפחה יהודית בקייפ ג'ררדו, מיזורי. היה בעל תואר ראשון במדעים בקמעונאות מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס שאותו קיבל ב-1949.

הכט למד בבית ספר למודיעין צבאי בפורט הולברד ושימש כסוכן מודיעין עם הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת קוריאה מ-1951 ועד 1953, היה האגודה האמריקאית הלאומית למודיעין ונכנס אל היכל תהילה של האגודה האמריקאית הלאומית למודיעין בשנת 1988.

אחרי שעזב את שירותו הצבאי עבר אל מדינת נבדה בארצות הברית והחל לעסוק בעסק בנקאי ומלונאות. לאחר מכן נשא לאישה את גייל קהן בשנת 1959.

== קריירה פוליטית ==
בשנת 1966 נבחר לסנאטור של מדינת נבדה והיה הרפובליקני הראשון המייצג את מחוז לאס וגאס למעלה מ-25 שנים. כיהן בתור סנאטור בין השנים 1975-1967 ובתור מנהיג מיעוט בסנאט בין השנים 1970-1969.

בשנת 1982 נבחר לסנאט האמריקאי לאחר ארבע הדחות והמשיך לשרת בתפקיד זה בין השנים 1989-1983, הובס בבחירות 1988 על ידי הסנאטור הדמוקרטי ריצ'רד בריאן. לאחר הפסדו בבחירות התמנה לתפקיד שגריר ארצות הברית באיי בהמה על ידי הנשיא ג'ורג' בוש בשנת 1989 לאחר התנגדות של כמה סנאטורים דמוקרטים בעניין.

== שליח למען יהודי ברית המועצות ==
לפני פסגת רייקיאוויק בשנת 1986 נפגש עם הנשיא רונלד רייגן והפציר בו לשאול את מנהיג הסובייטי דאז מיכאיל גורבצ'וב בדרישה להקל על הגירת יהודי ברית המועצות לישראל, כולל את אלה ברשימה השחורה שהוכנה על ידי השלטון בברית המועצות. הכט דיווח לנשיא רייגן כי המאמץ שלו מוצלח וסיפר לרייגן כי אמר לו אחר כך שהוא נתן רשימת יהודים למנהיג הסובייטי בתחילת הפסגה כאשר נפגשו השניים לבד. לאחר מכן הודיע לתקשורת האמריקאית ש"יהודים ברשימה ישוחררו בשקט ללא הודעות לתקשורת". הכט הודה גם לרבי מלובביץ, הרב מנחם מנדל שניאורסון שגרם לו לבצע את המאמץ להעלאת יהודי ברית המועצות לישראל.

==חייו לאחר הפוליטיקה==
לאחר שסיים את שירותו כשגריר באיי בהאמה בשנת 1994 חזר הביתה ללאס וגאס כדי להתמקד בפעילות העסקית שלו. הוא אובחן כחולה בסרטן הערמונית בשנת 2005 ונפטר מהמחלה שנה לאחר מכן, ב-15 במאי 2006, בגיל 77. הוא הותיר אחריו אישה ושתי בנות, לורי ולסלי.

== הנצחה ==
במהלך חייו החליטה משפחתו להקים את בית הכנסת הר הצופים בקמפוס קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים בשנת 1981 שהיה הראשון בקמפוס הר הצופים, שנים רבות לאחר שהוקם בית הכנסת הראשון של האוניברסיטה בקמפוס גבעת רם.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יהודים חברי הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מנבדה
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
פוקואי (מחוז)

מחוז פוקואי (ביפנית: Fukui-ken 福井県) הוא מחוז באזור צ'ובו, יפן. בירת המחוז היא העיר פוקואי.

==היסטוריה==
בעבר שכנו באזור בו שוכן מחוז פוקואי הנחלות ואקסה ואצ'יזן, ולאחר ביטול שיטת ההאן ב-1871 קיבל המחוז את שמו הנוכחי. 

במשך שנים רבות היה האזור תחת שליטתם הישירה של השוגונים או של בני משפחותיהם הקרובים, ובתקופת שתי החצרות הקיסריות נשלט האזור על ידי אשיקאגה טאקאוג'י, שהשתמש במחוז כנקודת מוצא להתקפות של נחלות שכנות. בתקופת אדו עברה השליטה באזור לדאימיו שהיה צאצא של טוקוגאווה איאיאסו.

במלחמת העולם השנייה הופצצה העיר קשות על ידי בעלות הברית, וטירת פוקואי, הטירה המרכזית של המחוז, הושמדה.

==גאוגרפיה==
המחוז פונה אל ים יפן בכיוון מערב, וגובל במחוז אישיקווה בצפון, בגיפו במזרח, ובשיגה ובנארה בדרום. החלק המזרחי של המחוז, נחלת אצ'יזן לשעבר, הוא מישורי ברובו, ובו מתגוררת מרבית אוכלוסייה המחוז, ואילו החלק המערבי, נחלת ואקסה, הוא מישור צר יותר, השוכן בין הים להרים. 15% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

===ערים===
במחוז פוקואי תשע ערים:
{|
|-
|
*אובמה
*אוורה
*אונו
*אצ'יזן
*סבאה
*סָקאי
*פוקואי (בירת המחוז)
*צורוגה
*קצויאמה
|}

==כלכלה==
בעיר סָבַּאֶה מייצרים 90% מסך תוצרת הזכוכית של יפן.

בשטח המחוז ישנן מספר תחנות כוח גרעיניות המספקות חשמל לאזור המטרופולין של קיוטו-אוסקה-קובה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.pref.fukui.jp/english האתר הרשמי של מחוז פוקואי]
* 

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'ובו: מחוזות
טוקושימה (מחוז)

מחוז טוקושימה (ביפנית: Tokushima-ken 徳島県) הוא מחוז באי שיקוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר טוקושימה.

==היסטוריה==
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז טוקושימה בשם נחלת אווה, והיא שכנה באזור שנקרא מיודו-גון (名東郡). עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכה נחלת אווה למחוז מיודו, והאי אוואג'י סופח אליו. לאחר מספר רפורמות במנהל הארצי ביפן בשנים שלאחר מכן, ב-1876 עבר האי אוואג'י לשטח מחוז היוגו ומחוז אווה נפרד ממחוז קוצ'י. ב-1880 שונה שם המחוז למחוז טוקושימה.

==גאוגרפיה==
מחוז טוקושימה גובל במחוז קאגווה בצפון, באהימה במערב, ובקוצ'י בדרום, וצופה לעבר מחוז וקאיאמה במזרח, מעבר למצר קיאי. החלק המזרחי של המחוז, נחלת אצ'יזן לשעבר, הוא מישורי ברובו, ובו מתגוררת מרבית אוכלוסייה המחוז, ואילו החלק המערבי, נחלת ואקסה, הוא מישור צר יותר, השוכן בין הים להרים. 9% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

===ערים===
במחוז טוקושימה 8 ערים:
{|
|-
|
*אווה
*אנן
*טוקושימה (בירת המחוז)
*יושינוגווה
*מיושי
*מימה
*נארוטו
*קומצושימה
|}

==כלכלה==
כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, על יערנות ועל דיג, והיא שנייה רק למחוז קוצ'י בתפוקה החקלאית שלה. במרבית האזורים החקלאיים מגדלים אורז ובמקצתם פירות ופרחים. המחוז הוא היצרן העיקרי ביפן של כרובית ושל שורשי פרח הלוטוס המשמשים למאכל, והרביעי בגידול גזר. 

לאחר בניית גשר אקשי-קייקיו החוצה את מצר אקשי ומחבר בין העיר קובה לבין האי אוואג'י, נהנה צפון המחוז מפריחה באוכלוסייה ובתעשייה, בעיקר סביב הבירה טוקושימה והעיר נארוטו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20091231012837/http://www.pref.tokushima.jp/english/ האתר הרשמי של מחוז טוקושימה]
* [https://web.archive.org/web/20110823213608/http://our.pref.tokushima.jp/e_living/index.php מדריך למגורים במחוז טוקושימה]

*
קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:שיקוקו
קוצ'י (מחוז)

מחוז קוצ'י (ביפנית: Kōchi-ken 高知県) הוא מחוז באי שיקוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר קוצ'י.

==היסטוריה==
עד רסטורציית מייג'י ב-1868 נודע מחוז קוצ'י בשם נחלת טוסה. בתקופת סנגוקו שלט באזור שבט צ'וסוקאבה, שאיחד את האי שיקוקו תחת שליטתו. לאחר קרב סקיגהארה נכבשה הנחלה על ידי טויוטומי הידיושי, שהעניק אותה ליאמאוצ'י קזוטויו, שהקים את עיר הבירה המחוזית קוצ'י. בתקופת אדו הפכה נחלת טוסה לטוסה האן, ועם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפך ההאן למחוז קוצ'י.

==גאוגרפיה==
מחוז קוצ'י שוכן בדרום מערב האי שיקוקו, ופונה לאוקיינוס השקט בכיוון דרום. הוא גובל במחוז אהימה בצפון-מערב, ובטוקושימה בצפון-מזרח. מבחינת שטח, קוצ'י הוא המחוז הגדול ביותר בשיקוקו, אך בכל האוכלוסייה הקטנה ביותר מבין ארבעת מחוזות האי. המחוז הוא ברובו הררי, מלבד אזורים ספורים סביב הבירה קוצ'י והעיר נקמורה, השוכנות במישור. 7% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

===ערים===
במחוז קוצ'י 11 ערים:
{|
|-
|
*אקי
*טוסה
*טוסשימיזו
*מורוטו
*נאנקוקו
*סוסקי
*סוקומו
*קאמי
*קונאן
*קוצ'י (בירת המחוז)
*שימאנטו
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.pref.kochi.lg.jp/english/ האתר הרשמי של מחוז קוצ'י]

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:שיקוקו
עמנואל גרוס

עמנואל גרוס (נולד ב-5 במאי 1948) הוא משפטן ישראלי. כיהן כשופט צבאי, ולאחר פרישתו מכס השיפוט פנה לאקדמיה. הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה ופרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים במכללה האקדמית נתניה.

== ביוגרפיה ==
עמנואל גרוס נולד בשנת 1948 בבוקרשט שברומניה, בנם של דב וצפורה גרוסו. ב-1950 עלה עם הוריו לישראל והם שוכנו במעברת רגבים ליד כפר סבא. את תעודת הבגרות עשה באופן אקסטרני ונמנה עם המחזור השני העצמאי של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. הוא גם בוגר תואר שני ושלישי של פקולטה זו.

בנובמבר 1972 התנדב לשירות קבע בפרקליטות הצבאית כתובע. בשנת 1977 התמנה לשמש כסגן נשיא בתי המשפט ביהודה והשומרון. ב-1980 מונה לשמש כשופט במערכת בתי הדין הצבאיים. ב-1987 מונה לשמש כנשיא בית הדין הצבאי של פיקוד הדרום, מעט לפני פריצתה של האינתיפאדה הראשונה. בית הדין נידרש לדון בעניינם של חיילים שהואשמו בעבירות בזמן ההתקוממות. עמנואל שימש כאב בית הדין במשפט "גבעתי" הראשון שבו הואשמו 4 חיילים בהריגתו של תושב מחנה הפליטים ג'יבלייה האני אל-האשמי. בית הדין קבע כי ההוראה שקיבלו החיילים להכות באמצעות אלות עצורים החשודים בהשתתפות בהפגנות היא הוראה בלתי חוקית בעליל. החלטה זו משמשת עד היום כמקרה מבחן בשאלת הוראה בלתי חוקית בעליל.

גרוס שפט גם במשפט ההמשך שכונה "גבעתי ב'", בו הוגש כתב אישום כנגד ארבעה חיילי צה"ל במילואים שנקטו אלימות קשה כנגד שני עצורים פלסטיניים שנחשדו בהתפרעויות במחנה הפליטים אל-בורייג'.

בשנת 1990 יצא עמנואל לשנת שבתון בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ייל לפוסט-דוקטורט וכחוקר אורח.

ב-1992 סיים עמנואל את השרות הצבאי בדרגת אל"ם והוזמן להצטרף לפקולטה החדשה באוניברסיטת חיפה על ידי הדיקן המייסד פרופ' יצחק זמיר כמרצה למשפט פלילי ודיני ראיות.

במקביל להוראה בחיפה, לימד גרוס גם במכללות רבות ובתוכן מכללת קריית אונו, המרכז הבין תחומי ובית הספר למשפטים במכללת נתניה. גרוס משמש גם כיו"ר משותף של הפורום למשפט וחברה במכללה זו.

גרוס נשוי לדינה ואב לעידית ויהונתן.

== ספרים ומאמרים ==
* עד המדינה (הוצאת רמות, אוניברסיטת ת"א-1988)
* מאבקה של דמוקרטיה בטרור – היבטים משפטים ומוסריים (הוצאת נבו-2004)
* (The Struggle of Democracy Against Terrorism (Virginia University Press -2006
* 
* 

=== מאמרים ===
<div class="mw-content-ltr">
* The Struggle of a Democracy Against Terrorism - Protection of Human Rights: The Right to Privacy Versus the National Interest – The Proper Balance, CORNELL INTERNATIONAL LAW JOURNAL 27-95, 2004
* The Struggle of Democracy Against The Terror of Suicide Bombers - Ideological and Legal Aspects, WISCONSIN INTERNATIONAL LAW JOURNAL 597-710, 2004
* Combating Terrorism: Does Self-Defense Include the Security Barrier? The Answer Depends on Who You Ask, CORNELL INTERNATIONAL LAW JOURNAL 569-582, 2005
* Fighting Terrorism With One Hand Tied Behind The Back: Delineating The Normative Framework For Conducting The Struggle Against Terrorism Within A Democratic Paradigm, Wisconsin International Law Journal 1-27, 2011
</div>
== קישורים חיצוניים ==
* [http://weblaw.haifa.ac.il/he/Faculty/Gross/Pages/home.aspx עמוד הבית של עמנואל גרוס], באתר אוניברסיטת חיפה

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:פרקליטי הפרקליטות הצבאית
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: משפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
משה גנזי

משה גנזי (נולד בשנת 1959), הוא ספורטאי ישראלי בעבר, התחרה בסקי מים. הוא פעמיים ברציפות סגן אלוף אירופה בסקי מים (1979) ופעמיים ברציפות אלוף אירופה בקפיצות סקי מים (1978, 1979).

== ביוגרפיה ==
גנזי גדל בבת ים. בגיל 16 צורף לנבחרת הנוער של ישראל בסקי מים, ויצאה לאימונים באירופה בקיץ 1976.

===1976===
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בשנת 1976, סיים גנזי במקום רביעי בקפיצות בסיכום שתי קפיצות בתוצאה של 90.30 מטר.

===1977===
באליפות אירופה בסקי מים לנוער שנערכה בשנת 1977 זכה גנזי במדליית זהב בקפיצות ובאליפות אירופה בסקי מים שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצות.

===1978===
====אלוף אירופה בקפיצות סקי מים====
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בצרפת, בשנת 1978, זכה גנזי במדליית זהב בקפיצות לאחר שקבע תוצאה של 51.15 מטר.

===1979===
====סגן אלוף אירופה בסקי מים====
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בקאסטל גאנדולפו, איטליה בשנת 1979, זכה גנזי במדליית כסף בסקי מים בסיכום שלושת התרגילים. בתרגיל קפיצות הוא סיים ראשון עם 102.80 מטר בסיכום שתי קפיצות ובכך שמר על תוארו, מקום שמיני בסלאלום בתוצאה של 83.25 נקודות ובמקום 13 בפעלולים (טריקס).

===1980===
====סגן אלוף אירופה בסקי מים====
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה באנגליה, בשנת 1980, זכה גנזי במדליית כסף בסקי מים בסיכום שלושת התרגילים. בתרגיל קפיצות הוא קבע שיא אישי חדש של 55.30 מטר, מקום 5 בפעלולים (טריקס) ומקום 13 בסלאלום.
====1984====
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה במילנו, בשנת 1984, זכה במדליית ארד בתרגיל הקפיצות.
===קריירה עסקית===
בשנת 1982 הקים יחד עם אחיו עופר ואביו את מפעל "הוליס" לייצור ושיווק תריסים ומוצרי הצללה לבית, שהמותגים המוכרים שלה הם "אורגון" ו"צלון". משה ניהל את פעילות הייצור של החברה ועופר את השיווק. ב-1992 חזר לעסוק בסקי מים, שהשתתף באליפות הבינלאומית השנייה של תל אביב בסקי מים, שנערכה בפארק דרום.
בשנת 1998 משה ועופר גנזי היו שותפים לרכישת חברת "נעלי גלי" שפשטה את הרגל מכונס הנכסים שלה. שנה אחר כך קנו גם את השליטה בקבוצת בריל, המשווקת ומייצרת נעלים, ומיזגו את נעלי גלי לתוכה. הקבוצה גם החלה לעסוק ביבוא ושיווק אופנה. משה גנזי שימש כדירקטור בחברה עד 2021.

== תארים והישגים ==
בשנת 1979 זכה גנזי בפרס מיוחד במסגרת פרס "ספורטאי השנה" של ישראל מטעם עיתון מעריב.

== חייו האישיים ==
גנזי נשוי ואב לארבעה ומתגורר באחוזה ששטחה כ-30 דונם בכפר נטר. 
== קישורים חיצוניים == 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גולשי סקי מים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:מועצה אזורית חוף השרון: אישים
ארווין ינקה

גנרל-אוברסט ארווין ינקה (בגרמנית: Erwin Jaenecke; 22 באפריל 1890 – 3 ביולי 1960) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על דיוויזיה, על קורפוסים, ועל ארמייה במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
ינקה נולד ב-22 באפריל 1890 בפררן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה ההנוברי ה-10. במלחמת העולם הראשונה לחם עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-19, וב-27 בינואר 1916 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בהמשך שימש כקצין מטה בדיוויזיה, ובסוף המלחמה שירת בדיוויזיית המילואים ה-26. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.

לאחר המלחמה נשאר ינקה ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-31, ובשנת 1937 השתתף כחלק מכוח מיוחד שהיה נוכח בהפצצת גרניקה על ידי לגיון קונדור הגרמני. בשנת 1938 מונה ינקה לאפסנאי הראשי של הארמייה השמינית, והשתתף עימה בסיפוח אוסטריה וחבל הסודטים, ובנובמבר 1938 מונה לראש מטה מפקדת הפיקוח על הביצורים.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה היה ינקה מפקד אגף האפסנאות של הארמייה השמינית, והשתתף עימה במערכה בפולין. באוקטובר 1939 מונה ינקה למפקד אגף האפסנאות של חזית המזרח, ובנובמבר הועלה לדרגת גנרל מיור. במאי 1940 מונה ינקה למפקד אגף האפסנאות של הארמייה התשיעית, ובקיץ 1940 מונה למפקד אגף האפסנאות של אזור פריז. לאחר מכן מונה למפקד אגף האפסנאות של חזית המערב, וב-1 בנובמבר 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-1 בפברואר 1942 מונה למפקד הדיוויזיה ה-389, ולחם עימה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. על תפקודו בקרבות קיבל ינקה ב-9 באוקטובר 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

ב-1 בנובמבר 1942 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-4, שהיה חלק מהארמייה השישית, במקום ויקטור פון שבדלר שפרש בעקבות פציעה, ולחם עמו בקרב סטלינגרד, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל ההנדסה. ב-2 בינואר 1943 קיבל ינקה את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-17 בינואר 1943 נפצע ינקה והוטס אל מחוץ לכיס סטלינגרד, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס מקס פפר.

ב-1 באפריל 1943 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-82 בהחזית המערבית, וב-25 ביוני 1943 מונה למפקד הארמייה ה-17 בגשר קובאן, ובלם את המתקפות הסובייטיות, אולם לבסוף נאלץ באוקטובר לסגת לעבר חצי האי קרים. ב-30 בינואר 1944 הועלה ינקה לדרגת גנרל-אוברסט, אך באפריל הודח מתפקידו עקב הנסיגה מחצי האי קרים, והועמד למשפט בבית דין צבאי בראשות היינץ גודריאן, שזיכה אותו בשקט. לאחר מכן לא קיבל ינקה עוד תפקיד פיקודי עד סוף המלחמה.

===לאחר המלחמה===
ב-12 ביוני 1945 נפל ינקה בשבי הסובייטי, ובשנת 1947 נידון למוות, אולם גזר דינו הומר למאסר עולם. ינקה שוחרר מהשבי רק באוקטובר 1955, לאחר ביקור קונראד אדנאואר במוסקבה. לאחר שחרורו התגורר ינקה בקלן עד למותו ב-3 ביולי 1960.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/J/JaeneckeE.htm ארווין ינקה] באתר lexikon-der-wehrmacht 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1890
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1960
מנחם שירזי

מנחם שירזי (21 באוקטובר 1932 - 28 בספטמבר 2006) היה כדורגלן ששיחק בעמדת שוער וגם כדורסלן ישראלי.

== ביוגרפיה ==
שירזי נולד בירושלים בשכונת הבוכרים למשפחה ירושלמית ותיקה. הוא עסק מילדותו בספורט וצמח להיות השוער של מכבי ירושלים והפועל ירושלים. במקביל שיחק כדורסל בנבחרת הירושלמית של שנות ה-50, שיחד עם ישראל טוויל, יעקב שרם, מרדכי תנורי ואברהם הופמן זכתה בגביעים רבים. לאחר שפרש מספורט בשל פציעה בכתף, שימש שופט כדורסל והיה חבר אגד. הכדורגלן ניצן שירזי הוא נכדו של אחיו הבכור ניסן. מנחם היה נשוי למרים שירזי.

במלות חמש שנים לפטירתו התקיים במרכז מורשת בגין בירושלים ערב הקרנה של הסרט הדוקומנטרי ילדי ירושלים. הסרט מגולל את סיפור חייו של מנחם וחבריו, שילדותם עברה בעיר חצויה. בערב נכחו חברים רבים, ביניהם ח"כ לשעבר עוזי ברעם, בני קרוצי, ומואיז מהשיר "אני וסימון ומואיז הקטן" של יוסי בנאי.

==קריירה==
שירזי שיחק כשוער במכבי ירושלים במשך 5 עונות, בשנים 1950–1956. במכבי פתח תקווה שיחק כשוער כדורגל בשנת 1954. במכבי ירושלים שיחק שירזי כשחקן כדורסל בשנת 1955. במכבי יפו שימש שוער כדורגל שתי עונות בשנים 1956–1958, ולאחר מכן שיחק בהפועל ירושלים בתפקיד שוער במשך 4 עונות בשנים 1958–1962. שירזי השתתף במדי הפועל ירושלים בכדורגל בגביע העשור למדינת ישראל ב-1958.<ref></ref>מכבי ירושלים כדורסל 1950מלחמות ישראל

עד 1948 היה מנחם חבר בלח"י ושימש כמדביק כרוזים. שם המחתרת שלו היה עמרם.

ב 1956 במהלך מלחמת סיני היה תחת פיקודו של חיים הרצוג, הנשיא ה-6 של מדינת ישראל, שהיה גם מפקד מחוז ירושלים.

במלחמת ששת הימים היה מסופח לצנחנים שכבשו את העיר העתיקה בירושלים. בשל היכרותו הקרובה עם העיר, הוא נבחר להשתתף בכוח הפריצה של הצנחנים לתוך עיר העתיקה דרך הסמטאות, תוך הימנעות מירי צלפים ירדני. בלחימה עצמה לא השתתף.

 תמונה מארכיון של מנחם שירזיהפועל ירושלים נגד מכבי חיפה חצי גמר גביע העשור

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://maccabisport.org/page.asp?pageID=39&lang=he מנחם שירזי] באתר מכבי ישראל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יפו
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
שימאנה (מחוז)

מחוז שימאנה (ביפנית: Shimane-ken 島根県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו, יפן. בירת המחוז היא העיר מצואה.

==היסטוריה==
מחוז שימאנה מורכב מהנחלות העתיקות איוואמי, איזומו ואוקי. בתקופת אשיקאגה שלט באזור שבט קיוגוקו, אך לאחר מלחמת אונין הפך האזור למוקד קרבות בין השבטים אמאגו ומסודה. לאחר קרב סקיגהארה קיבל נכדו של השוגון טוקוגאווה איאיאסו את השליטה על האזור. 

במחוז שוכן איוואמי גינזאן, מכרה כסף שב-2007 קיבל מעמד אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. המכרה נפתח בשנת 1526 על ידי סוחר יפני בשם קאמיָה ג'וטֵיי, ושיא תפוקתו הייתה בתחילת המאה ה-17, כאשר נכרו בו כ-38 טון כסף בשנה, שהיוו כשליש מהתפוקה העולמית.

עם ביטול שיטת ההאן ב-1871 הפכו הנחלות למחוזות שימאנה והמאדה, וב-1876 אוחדו שני המחוזות למחוז אחד בשם שימאנה.

==גאוגרפיה==
מחוז שימאנה שוכן לחופו של ים יפן, וגובל במחוז טוטורי במזרח, בהירושימה בדרום, ובימאגוצ'י במערב. המחוז הררי ברובו, מלבד מישור באזור העיר איזומו. מאפיין גאוגרפי נוסף של המחוז הוא חצי האי שימאנה, היוצר שני אגמי מים מליחים - שינג'י ונקאומי. איי אוקי נכללים אף הם בשטח המחוז, ויפן טוענת שסלעי ליאנקור גם הם שייכים למחוז, על אף מחלוקת בנושא עם קוריאה הדרומית. 6% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים.

===ערים===
במחוז שימאנה 11 ערים:
{|
|-
|
*אודה
*אונאן
*איזומו - בעיר ממוקם איזומו טאיישה, מקדש שינטו מהעתיקים והחשובים ביפן.
*גוצו
*המאדה
*יסוגי
*מסודה
*מצואה (בירת המחוז)
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www1.pref.shimane.lg.jp/contents/kokusai/kokusai-e/index.html האתר הרשמי של מחוז שימאנה]
* 

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'וגוקו: מחוזות
סנאן עבד אל-קאדר

בית הטרסות ב[[נווה שלום]]
סנאן חסן קאסם עבדאלקאדר (בערבית: سنان حسن قاسم عبدالقادر; נולד ב-30 בנובמבר 1962) הוא אדריכל ומתכנן ערים פלסטיני בישראל. ב-2007 הוא השתתף בביאנלה השביעית בסאו פאולו בברזיל, ופרסם את ספרו Architecture of (in)Dependence בו הוא מציג את אפשרות הפיכת חייהם של פלסטינים בישראל מחיים תת-אורבאניים לחיים אורבאניים עכשוויים.

עבדאלקאדר הקים את משרדו, סנאן אדריכלים, בהרצליה בשנת 1995, וביפו ב-2015. תוך תכנון מספר פרויקטים פרטיים וציבוריים, ביניהם בית המשרבייה הנודע<ref></ref>, הוא יצר פלטפורמה ציבורית בה נחשב תהליך התכנון לאקט קולקטיבי וכמרחב לפעילות אזרחית.

==ראשית חייו==
עבדאלקאדר נולד בטייבה. כשסיים את לימודיו התיכוניים, עבר לגרמניה והחל ללמוד הנדסה אזרחית באוניברסיטת המבורג למדעים מדויקים, לפני שעבר לארכיטקטורה באוניברסיטת קייזרסלאוטרן.

==אקדמיה==
עבדאלקאדר החל ללמד במחלקה לארכיטקטורה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1998, והקים יחידת לימוד ותכנון בשם “(א)פורמלי” באקדמיית בצלאל לאמנות ועיצוב בשנת 2006. בשנת 2011 הוזמן להרצות באוניברסיטת דסאו בגרמניה.

בשנת 2016, אושר מינויו של עבדאלקאדר לתואר פרופסור על ידי המועצה להשכלה גבוהה, ובכך הפך לפרופסור הערבי הראשון בתולדות ערבי 1948 בתחום הארכיטקטורה.

בשנת 2018 הקים עבדאלאקדר את מכון חקר התרבות הערבית באמנות, עיצוב וארכיטקטורה. המכון עוסק בחקר תחומי ייצור התרבות השונים בהשען על אפיסטמולוגיה ערבית ואסלאמית בכלל, ופלסטינית בפרט, בניסיון לשחרור תודעתי ממערך הכוחות הקולוניאלים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==מבנים חשובים שתכנן==
* בית המשרבייה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:טייבה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
גויאבה תותית

גויאבה תותית (שם מדעי: Psidium cattleyanum, ידועה גם כגויאבת התות) היא מין של עצים בעלי פרחים ממשפחת ההדסיים. שמו המדעי של המין נקרא על שם חוקר הפרחים ויליאם קאטלי.

==מאפיינים==
הגויאבה התותית היא עץ קטן (עד 4 מטרים) המניב פירות בעלי טעם הדומה במעט לתות שדה. 

הגויאבה התותית היא קרובת משפחה מאותו הסוג של הגויאבה המצויה (Psidium guajava), אך פירותיה בעלי ריח עדין יותר, קטנים יותר ומתוקים יותר. לעומת הגויאבה המצויה, התותית אינה אלרגנית.<ref></ref>

לגויאבה התותית שני מופעים: בעלי פירות צהובים ובעלי פירות אדומים. שני המופעים הם זנים מתורבתים של אותו המין, וידועים כגויאבה תותית אדומה וגויאבה תותית צהובה.

==בעולם==
הגויאבה התותית גדלה באופן טבעי בברזיל. היא מין פולש במקומות בעלי אקלים טרופי או ממוזג, ומהווה איום אקולוגי בהוואי, שם הצמח מתרבה ללא עצירה. במקומות אחרים כגון אוסטרליה הצמח הפך להיות חלק מהחורש הטבעי עקב התרבות של פליטי תרבות.

==שימושים==
ניתן לאכול את הפרי בשלמותו עם הקליפה, אך ניתן גם לקלות את גרעיניו כדי להכין משקה דומה לקפה ולחלוט את עלי העץ לחליטת צמחים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הדסיים
קטגוריה:ברזיל: צומח
טוטורי (מחוז)

דיונות החול של טוטורי
מחוז טוטורי (ביפנית: Tottori-ken 鳥取県) הוא מחוז באזור צ'וגוקו, יפן. זהו המחוז בעל האוכלוסייה הקטנה ביותר ביפן, ובירת היא העיר טוטורי.

==היסטוריה==
===היסטוריה מוקדמת===
באזור בו שוכן מחוז טוטורי נמצאו עדויות להתיישבות אנושית מהתקופה הפרה-היסטורית ג'ומון (14,000 לפנה"ס-400 לספירה), וכן מספר יישובים מתקופת יאיואי (300 לפנה"ס-400 לספירה). כמו כן, ניתן למצוא באזור מספר תלי קבורה מתקופת קופון (250-538). לאחר רפורמת טאיקה בשנת 645 הפך האזור לנחלות הוקי ואינבה.

===ימי הביניים===
במהלך מלחמת גנפיי בין שבט טאירה לשבט מינאמוטו בסוף תקופת הייאן, הפך אזור טוטורי לבסיס כוחות מינאמוטו. בתקופת סנגוקו התחלפה השליטה באזור מספר פעמים, אך לאחר קרב סקיגהארה ב-1600 הוא שקט. שוגונות טוקוגאווה העניקה את השליטה באזור לשבט איקדה, שישב בטירת טוטורי, והוא החזיק באזור בתקופת אדו ושמר נאמנות לשוגון.

===היסטוריה מודרנית===
במהלך רסטורציית מייג'י ב-1868 בוטלו הנחלות, וב-1888 נוסד מחוז טוטורי. לאחר כיבוש קוריאה והקמת ממשלת בובות במנצ'וקוו ב-1932 הפך נמל טוטורי, השוכן לחופי ים יפן, לנמל המרכזי להעברת ציוד ואספקה לקולוניות. ב-1943 התרחשה במחוז רעידת אדמה בעוצמה 7.2 בסולם ריכטר, שהחריבה כ-80% מעיר הבירה טוטורי.

==גאוגרפיה==
מחוז טוטורי שוכן לחופו של ים יפן, וגובל במחוז היוגו במזרח, באוקיאמה בדרום, ובשימאנה במערב, ו-14% משטח המחוז מוקדש לפארקים לאומיים. 

במחוז שוכנות דיונות טוטורי, מערכת הדיונות היחידה ביפן, החולשת על שטח של 30 קילומטרים רבועים.

===ערים===
במחוז טוטורי 4 ערים:
{|
|-
|
*טוטורי (בירת המחוז)
*יונגו
*סקאימינאטו
*קוריושי
|}

==כלכלה==
כלכלת המחוז מתבססת בעיקר על חקלאות, ומוצריה נשלחים לכל חלקי יפן. הגידולים העיקריים של המחוז הם: אגסים, בטטות, מלון ואורז.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* [http://www15.j-server.com/LUCTOTTORP/ns/tl.cgi/http%3a//www.pref.tottori.lg.jp/?SLANG=ja&TLANG=en&XMODE=0&XCHARSET=utf-8&XJSID=0 האתר הרשמי של מחוז טוטורי]

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'וגוקו: מחוזות
גויאבה מצויה

גויאבה מצויה (שם מדעי: Psidium guajava, ידועה גם פשוט בתור גויאבה או גויאבה צהובה וגויאבת התפוח) הוא מין עץ פרי ממשפחת ההדסיים. הגויאבה המצויה היא פרי טרופי המקומי לאזור האיים הקאריביים ומרכז ודרום אמריקה. הגויאבה המצויה מגודלת באזורים רבים בעולם בעלי אקלים טרופי, סובטרופי או ממוזג כגידול חקלאי. זנים מתורבתים רבים, עם שוני בגודל ובצבע הקליפה ובשר הפרי. קיימים זני גויאבה עם פירות בגודל אגס מצוי, וכאלו הקטנים רק במעט מאשכולית. עצי הגויאבה מואבקים בעזרת דבורים.

==מאפיינים==
גויאבות הם צמחים בעלי גדילה מהירה, וצמח שנבט מזרע עשוי לתת פרי תוך שנתיים בלבד. אף על פי שזריעים נותנים לרוב פרי אכיל, ריבוי וגגטיבי כגון ייחורים והרכבות נפוץ הרבה יותר על מנת להבטיח את טיב הפרי. צמיחתם המהירה כמו גם הגעתם לבגרות של הגויאבות הפכה אותם פולש באזורים רבים בעלי אקלים טרופי או סובטרופי, והם מהווים איום אקולוגי על אזורים סגורים כגון איי גלאפגוס.

הפרי של הגויאבה המצויה הוא צהוב קליפה עם בשר פרי חיוור ובו גרעינים לבנים. עם זאת, יש זנים עם בשר ורוד ואף אדום, והקליפה יכולה לנוע בין ירוק, צהוב ואדום. לפירות ריח חריף הייחודי להם.

==שימושים==
פירות הגויאבה נמכרים למאכל, ובמקומות מסוימים בהוואי משתמשים בנצרי הענפים כחומר בעירה לעישון נתחי בשר ולמטרת הרחקת חרקים. יש למרבית חלקי צמח הגויאבה שימושים ברפואה עממית לטיפול בבעיות מעיים וגירויי עור.

==ראו גם==
* גויאבה תותית

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדסיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:עצים ביערות הגשם של אמריקה המרכזית
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
חתול זהוב אפריקני

פרווה של חתול זהוב אפריקני
חתול זהוב אפריקני (שם מדעי: Caracal aurata) הוא מין של טורף ממשפחת החתוליים המצוי ביערות אפריקה שמדרום לסהרה. למרות השם וצבע הפרווה הוא אינו קרוב לחתולים הזהובים של דרום מזרח אסיה והודו אלא דווקא לקרקל, אשר כיום נחשב לקרובו לסוג.

==ממדים==
החתול הזהוב הוא טיפוס גדול בין החתולים הקטנים ושוקל כפליים מחתול בית. אורכו של חתול זה 61-101 ס"מ, גובהו 38-55 ס"מ ומשקלו 5-16 ק"ג. הזכרים גדולים מעט מהנקבות. לחתול זה פרווה זהובה שנתנה לו את שמו, שיכולה להיות גם בצבעים כהים יותר עד חום כהה והוא גם מנומר בכתמים שחורים. הזנב ארוך ומגיע לאורך 16-46 ס"מ. כמו לרוב החתולים יש לו ניבים חדים המותאמים להריגת הטרף וטפרים נשלפים בין הכפות. הוא בעל אוזניים ארוכות ועיניים זוהרות בחושך בצבע ירוק. כמו כן יש לו שפם ארוך העוזר לו למצוא את דרכו באפילה.

==אקולוגיה==
החתול הזהוב חי בטבע ביערות מערב אפריקה מסנגל במערב לקניה במזרח ומהרפובליקה המרכז-אפריקאית בצפון לאנגולה בדרום. הוא מצוי ביערות גשם טרופיים עד גובה 3,000 מ' והוא מעדיף בתי גידול הקרובים לנהר. הוא מצוי גם ביערות קטנים יותר כמו יער עננים או יערות במבוק אבל לא במישורים פתוחים.

החתול הוא צייד הניזון ממיני טרף קטנים כמו דוחיים, זוחלים כולל נחשים שונים, עופות, אבל בעיקר יונקים כמו שפניים, קופים צעירים, סנאיים ושאר מכרסמים, ואף עופרים של צביונים ואנטילופות או חזירי יערות צעירים ובאזורים מסוימים גם חיות בית קטנות. הוא תוקף את קורבנו מהמארב ונועץ בו את שיניו החדות בגרונו וכך הורגו. החתולים צדים את טרפם בעיקר בלילה.

כמו רוב החתולים הוא חי בבדידות משאר קרוביו ונפגש עם הנקבה רק לצורכי רבייה. היא ממליטה גור או שניים שמתבגרים תוך 6-7 שבועות. הם יכולים לחיות בשבי עד 18 שנה, אך לא ידוע מה המצב בטבע.

החתול ניצוד בטבע על ידי ציידים לשם פרוותו ובשרו וגם היערות שבהם הוא חי נכרתים ועל כן הם בסכנת הכחדה בטבע.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.iucnredlist.org/details/18306/0 חתול זהוב אפריקני] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:סנגל: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה המרכז-אפריקאית: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
חתול נמרי בנגלי

חתול נמרי בנגלי (שם מדעי: Prionailurus bengalensis) הוא מין של חתול נמרי ממשפחת החתוליים החי בטבע באסיה. הוא מזכיר במראו נמר קטן ומכאן השם.

== מאפיינים ==
זה חתול קטן שמזכיר בגודלו חתול בית ומעט קטן יותר. אורכו 38–66 סנטימטרים ומשקלו 0.5–3.8 קילוגרם. הוא בעל פרווה כתומה עד אפורה-בהירה ומנומרת מעט בשחור כמו נמר, אבל הכתמים הרבה יותר גדולים ופזורים על גופו. הם בעלי פסים רבים על הראש, האוזניים גדולות העיניים גדולות, בוהקות וירוקות והפה קטן.

החתול הנמרי נפוץ באזור מזרח אסיה מרוסיה וסין עד לאינדונזיה ולפיליפינים ומערבה עד אפגניסטן במגוון בתי גידול של יערות שונים לחים וחמימים בעיקר, אך גם בהרים גבוהים בנפאל ובאזורים עשבוניים ובביצות. הם מעדיפים קרבה לנהרות שם ישנה צמחייה רבה בה הם מסתתרים. החתולים יודעים לשחות וגם לטפס על עצים ואף לצוד עליהם.

הם ציידים שניזונים מעופות, יונקים קטנים שונים (בעיקר מכרסמים, טופיים וארנבות) ועל הקרקע ממכרסמי קרקע, זוחלים שונים וגם חרקים. הם ציידי מארב קשוחים ההורגים את טרפם במכה מטפריהם או בנשיכה בצוואר. בניגוד לרוב החתולים הם לא משחקים בטרף וגם לא משחררים את טרפם עד שמוודאים שהוא כבר מת, ככל הנראה עקב תזונתם המושפעת מאוד מעופות היכולים לברוח.

החתול לא נמצא בסכנת הכחדה, אף שהוא מאוים בכמה אזורים והיערות בהם הוא חי בוראו. נדיר ביותר הוא תת-המין Prionailurus bengalensis iriomotensis, החי אך ורק באי היפני הקטן איריומוטה, וקרוב מאוד להכחדה.

באזורים מסוימים בדרום-מזרח אסיה הילידים הצליחו לאלף מספר פרטים ולהופכם לחיות בית.

מין זה שימש להרבעת הגזע חתול בנגלי.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1792
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט קר
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:רוסיה: יונקים
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:בנגלדש: יונקים
קטגוריה:מלזיה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של תת-היבשת ההודית
חתול נמרי כהה

חתול נמרי כהה (שם מדעי: Prionailurus rubiginosus) הוא ממיני החתול הנמרי שבמשפחת החתוליים והוא חי בעיקר באזור הודו וכן בסרי לנקה ביערות גשם טרופיים. חתול זה נמצא במצב פגיע בטבע ובטבע נותרו בערך 10,000 פרטים בוגרים. מין זה הוא מהקטנים שבחתוליים.

==תיאור==
אורכו של חתול זה 35–48 ס"מ ומשקלו 0.9-1.6 ק"ג והוא קטן יחסית למשפחתו. הגוף שלו כהה, בצבע חלודה, ועם חברבורות מטושטשות וכן בעל פסים מעטים על צידי גופו. הזנב כהה יותר משאר הגוף וארוך כפליים. הוא יכול לטפס במהירות על עצים וכן לשחות, והוא בעל עיניים בצבע ירוק בוהק, אוזניים גדולות ופה קטן.

החתול נפוץ בעיקר באזור יערות דרום הודו וסרי לנקה.

אזורים מרכזיים בהם אפשר להיתקל בהם הם שמורת הטבע יער גיר, שמורת טדובה אנדהרי, שמורת ג'ים קוברט ובשמורת נגזירה.

החתול הוא צייד לילי היכול לצוד על עצים או על הקרקע והוא צד יונקים קטנים שונים, עופות וזוחלים וכן דגים, דו-חיים ופרוקי-רגליים גדולים. הטרף ננשך בצווארו או נתפס בטפרים החדים והחתול לוקח את הטרף במהירות אל בין העצים, שם יוכל לאכול את טרפו בלי לחשוש מטורפים גדולים יותר, כמו הטיגריס או הנמר.

החתול מאוים על ידי כריתת היערות וכן עקב ציד לשם הפרווה שלו. בטבע נותרו בערך 10,000 פרטים בטבע ומספרם מדלדל והולך.

== תת-מינים ==
*Prionailurus rubiginosus rubiginosus - מצוי בטבע בדרום הודו
*Prionailurus rubiginosus phillipsi - מצוי בטבע בסרי לנקה

== גלריה ==
<gallery>
Rostkatze Zoo Berlin.JPG
Rustyspottedcat, crop.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי איזידור ז'ופרואה סנט-אילר
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:סרי לנקה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
זריקת אלה

תרשים של האלה
זריקת אלה הוא ענף ספורט פאראלימפי מתחום האתלטיקה שבו המטרה לזרוק כמה שיותר רחוק אלה מעץ, הענף הוא אחד מארבעת ענפי הזריקה יחד עם הענפים: זריקת דיסקוס, הדיפת כדור ברזל ויידוי פטיש. הענף הוצג לראשונה גם לגברים וגם לנשים במשחקים הפאראלימפיים שנערכו ברומא בשנת 1960. הענף הורד מהמשחקים הפאראלימפיים רק לנשים במשחקים הפאראלימפיים בברצלונה שנערכו בשנת 1992, הענף הוחזר במשחקים הפאראלימפיים בלונדון שנערכו בשנת 2012.

==חוקי הענף==
כמו ענפי זריקה אחרים גם בענף הזה המטרה היא לזרוק כמה שיותר רחוק, אבל כשהתחרות משוחקת עם נכים בין רמות נכות שונות התוצאה מוחלפת בנקודות. האלה שוקלת לפחות 397 גרם, לרוב האלה מיוצרת מעץ על בסיס מתכת. לפני הזריקה על האתלטים להיכנס לתוך עיגול מסומן.

==שיאים==
===גברים===
*אחוזי נכות עד 31, קבע: מוארד אידודי, תוצאה: 35.77 מטר.
*אחוזי נכות עד 51, קבע: ראדים בלס, תוצאה: 26.00 מטר.

===נשים===
*אחוזי נכות עד 31, קבעה: קיוקו סאטו, תוצאה: 21.39 מטר.
*אחוזי נכות עד 51, קבעה: קתרין אוניל, תוצאה: 15.83 מטר.

קטגוריה:אתלטיקה: מקצועות שדה
חתול נמרי שטוח-ראש

חתול נמרי שטוח-ראש (שם מדעי: Prionailurus planiceps) הוא מין של חתול מהסוג חתול נמרי החי בטבע באזור דרום-מזרח אסיה בחצי האי המלאי ובאיי סומטרה ובורנאו שבאינדונזיה, והוא מצוי בטבע בסכנת הכחדה.

החתול קטן מאוד, אורכו 41–50 סנטימטרים ומשקלו 2.5-1.5 קילוגרם. הוא בעל פרווה זהובה והראש השטוח, שנתן לו את שמו, כתום עוד יותר משאר הגוף ובעל 2 פסים בהירים לאורך הראש. עיניו הירוקות בוהקות והאוזניים משוטחות מעט. זנבו הארוך כהה מעט משאר הגוף, ואורכו 13–15 סנטימטרים.

תפוצה: הוא חי בטבע רק בקצה של דרום-מזרח אסיה בתאילנד, במלזיה במדינות: סבה, סראוואק וברוניי, בסומטרה ובבורנאו שבאינדונזיה, ביערות גשם ואזורי ביצות שונים. הוא טוב בשחייה ויודע לטפס טוב על העצים.

מזון: החתול הוא טורף הצד ממארב, וניזון כמעט לגמרי מדגים קטנים בביצות ובאגמים. באזורים יבשים הוא ניזון גם מיונקים קטנים, עופות, דו-חיים וזוחלים קטנים.

איומים: 

החתול מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד, פגיעה באזור חיותו ואוכלוסיות מקוטעות, ובטבע נותרו לא יותר מ-2,500 פרטים. הוא מוכר כחיה מוגנת במדינות בהם הוא חי. המין קשה לגידול בתנאי שבי, מה שמוסיף על מצבו הקשה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

חתול נמרי שטוח-ראש שצולם במצלמה תרמית ב[[מלזיה]]

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולס אילוורד ויגורס
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:סומטרה: יונקים
קטגוריה:בורנאו: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:יונקים חצי-מימיים
חתול נמרי

חתול נמרי (שם מדעי: Prionailurus) הוא סוג ממשפחת החתוליים של טורפים קטנים החיים בדרום-מזרח אסיה. אלו חתולים קטנים ביותר ומנומרים החיים בעיקר ביערות טרופיים ומוסווים בהם והם יודעים לטפס על העצים ולצוד חיות קטנות, בעיקר עופות ויונקים קטנים עליהם וכן לצוד יצורי מים כמו דגים וגם לשחות.

== מינים ==
*חתול נמרי כהה (Prionailurus rubiginosus) - מצוי בדרומה של הודו ובסרי לנקה
*חתול נמרי בנגלי (Prionailurus bengalensis) - מצוי בטבע ברחבי רוב אזור מזרח אסיה מרוסיה וסין בצפון עד לאינדונזיה ולפיליפינים בדרום
*חתול דגים נמרי (Prionailurus viverrinus) - מצוי בטבע מהודו ועד מלזיה ובאי ג'אווה
*חתול נמרי שטוח-ראש (Prionailurus planiceps) - מצוי בטבע במלזיה וכן באיים סומטרה ובורנאו שבאינדונזיה
*חתול נמרי סונדי (Prionailurus javanensis) - הופרד לאחרונה מהמין חתול נמרי בנגלי

המינים חתול דגים נמרי, חתול נמרי כהה וחתול נמרי שטוח-ראש, נמצאים בסכנת הכחדה עקב פגיעה ביערות בהם הם חיים ועקב ציד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1858
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאי סברצוב
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:סוגי יונקים
רוגר 10/22

רוגר 10/22 (באנגלית: Ruger 10/22) הוא רובה חצי-אוטומטי קל בקליבר 0.22LR (קוטר 5.56 מ"מ), שנועד בעיקר לשימוש אזרחי. על פי רוב, משמש הנשק לקליעה, ירי ספורטיבי וציד של חיות קטנות. מכיוון שמדובר ברובה קל, קומפקטי, מדויק ובעל רתע נמוך, הוא מתאים במיוחד ליורים מתחילים. את הרובה מייצרת חברת סטורם רוגר האמריקאית. ייצורו נמשך ברציפות מ-1964 ועד היום, כשלמעלה מחמישה מיליון רובים יוצרו.

== שימוש בישראל ==

הרובה ידוע בישראל בעיקר בשל שימושו בידי כוחות הביטחון כאמצעי לפיזור הפגנות. באמצעותו יורים כדורי 0.22 אינץ'. כדורים אלה הם בקוטר דומה לתחמושת חיה אך בעלי כמות פחותה של אבק שרפה ולכן עוצמתם נמוכה משמעותית. את הירי מבצעים קלעים, בדרך כלל לטווחים של כ-100 מטר. הירי ברוב המקרים גורם לפציעת המטרה ולעיתים להריגתה. הוא סווג על ידי מדור קליעה וצליפה בצה"ל כ"נשק פחות מקטלני", אף על פי שלפחות 14 פלסטינים נהרגו מירי רוגר משנת 2015 עד 2021.

הרוגר נכנס לשימוש כוחות הביטחון של ישראל ב-1976 והופעל בעיקר באינתיפאדה הראשונה ובתחילת האינתיפאדה השנייה. בעקבות מספר מקרים של פורעים ומפגינים אלימים שנהרגו מירי רוגר בשנת 2000, הוא סווג מחדש ב-2001 כנשק קטלני, והוראות הפתיחה באש בו הוחמרו וכתוצאה מכך השימוש בו הוגבל באופן ניכר. ב-2010 נודע כי למרות זאת, נעשה בו שימוש נרחב.

בעקבות גל הטרור הפלסטיני בירושלים ויהודה ושומרון ב-2015 שהתבטא באלפי פיגועי טרור פלסטיני שכללו יידוי אבנים ובקבוקי תבערה הוחלט להחזיר את השימוש ברוגר כנגד פורעים אלימים (כגון מיידי אבנים ובקבוקי תבערה) המהווים סכנת חיים.

בעשור השני של המאה ה-21 רכשו צה"ל ומשטרת ישראל ערכת הסבה הכוללת מעצה, מתפסים וקת מודרניים דמויי M4 קרבין לרוגר 10/22. ב-2015 החלו בצה"ל להצטייד ברובי רוגר SR-22, גרסה צבאית תקנית לרוגר 10/22 עם מעצה מודרני.

בפברואר 2021 נהרג חייל צה"ל יונתן גרנות מירי רוגר עקב משחק בנשק של חברו ליחידה.

במאי 2021 השתמשו כוחות משמר הגבול בנשק זה כנגד משליכי בקבוקי תבערה במהומות בלוד. בעקבות אירועי המהומות בישראל החליט מפכ"ל המשטרה קובי שבתאי על שינויים בשימוש בכלים לפיזור הפגנות, ובין השאר התיר שימוש ברובי רוגר לשימוש בכל מקום במדינת ישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.ruger1022.com/ אתר המוקדש לרוגר 10/22]
* [http://www.ruger1022.com/docs/israeli_sniper.htm הרוגר 10/22 בשימוש ישראל] באתר Ruger1022
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רובים חצי-אוטומטים
קטגוריה:נשק קל אמריקאי
קטגוריה:משטרת ישראל: נשק קל
אגוסטין מגאלדי

אגוסטין מגאלדי קוביאלו (בספרדית: Agustín Magaldi Coviello; 1 בדצמבר 1898 – 8 בספטמבר 1938) היה זמר טנגו ומילונגה ארגנטינאי. הוא זכה לכינוי "הקול הסנטימנטלי של בואנוס איירס" ("La voz sentimental de Buenos Aires"). הוא השתתף בשידורי הפתיחה של תחנת הרדיו LOY Radio Nacional ביולי 1924. הוא נקבר בבית הקברות לה צ'קריטה שבצפון-מרכז בואנוס איירס.

==אוויטה==
דמותו של אגוסטין מגאלדי מופיעה במחזמר "אוויטה" מאת אנדרו לויד ובר וטים רייס, שהוצג בווסט אנד ובברודוויי. במחזמר מוצג מגאלדי כמי שהביא את אוויטה לבואנוס איירס, ולפיכך "הגבר הראשון שנוצל בידי אווה דוארטה".

עם זאת, קיימים חילוקי דעות בנוגע לתפקיד שמגאלדי מילא בחייה של אווה. לדוגמה, בביוגרפיה "Evita: The Real Life of Eva Perón" מאת ניקולס פרייזר ומריסה נבארו נכתב שאין כל תיעוד כי מגאלדי הופיע בחונין, עיר מגוריה של אווה, במהלך השנה שבה השניים, לכאורה, נפגשו לראשונה.

<blockquote>
"על פי רוב העדויות אודות חיי היומיום של אוויטה, היא התאהבה באבק הכוכבים שדבק בדמותו של מגאלדי, או שהיא החליטה לפתות אותו על מנת לנצל אותו; בכל מקרה, היא הוצגה בפניו, ביקשה ממנו לקחת אותה איתו לבואנוס איירס, וכשהוא התלבט, היא נכנסה בכוח אל תוך תאו שבקרון הרכבת, ונסעה איתו אל העיר, כשהיא משאירה מאחור את משפחתה ובכך גם הופכת להיות פילגשו של גבר נשוי. עם זאת, אין כל תיעוד לכך שזמר הטנגו אכן שהה בחונין באותה השנה. מגאלדי נהג לקחת איתו את אשתו לסיבובי ההופעות שלו, וקשה להבין מה מצא באווה-מריה הצעירה והרזה. אם אכן עזר לה לעזוב את חונין, סביר להניח כי עזרתו הייתה תמימה לחלוטין. אחותה של אוויטה טוענת שדונה-חואנה, לאחר שכנועיו של דון פפה, ליוותה את אוויטה לעיר. על פי עדות זו, האם והבת ביקרו יחדיו בתחנות רדיו רבות ושונות, עד אשר מצאו תוכנית, שהיה בה צורך בנערה צעירה".
</blockquote>

הנקודה העיקרית הפוגעת באמינותה של הגרסה של הסיפור, כפי שהוצג במחזמר "אוויטה" (ובסרט הקולנוע המבוסס עליו), היא שבהמשך העלילה מוצג מגאלדי כמי שהופיע בקונצרט צדקה שנועד לסייע לנפגעי רעידת אדמה שהתרחשה ב-15 בינואר 1944 בסן חואן, ארגנטינה; במהלך הקונצרט, שהתקיים ב-22 בינואר 1944, אווה דוארטה פוגשת, כמעט בוודאות, בחואן פרון. עם זאת, לא ייתכן כי מגאלדי הופיע בקונצרט זה, שכן הוא נפטר מפריטוניטיס בבואנוס איירס, למעלה מחמש שנים קודם לכן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאים ארגנטינאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:זמרים ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1938