OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
צייטגייסט

ה[[פילוסוף הגרמני יוהאן גוטפריד הרדר היה הראשון שהביא לתפוצה נרחבת של מושג הצייטגייסט]]
צַייְטְגַייְסְט (מגרמנית Zeitgeist, מילולית: "רוח הזמן"; לעיתים נקרא בעברית "רוח התקופה") הוא מכלול הרעיונות, המוסכמות, הדעות והשקפות העולם המאפיינים יחדיו תקופה היסטורית כלשהי, ומייחדים או מציינים את האווירה החברתית, תרבותית, דתית ואתית של אותה תקופה.

הצייטגייסט אינו רק ביטוי פאסיבי של הלכי רוח שליטים, אלא ביכולתו להמשיך ולעצב את המוסכמות החברתיות באמצעות טקסטים קנוניים (כמו בעת העתיקה ובימי הביניים), או בעידן המודרני, באמצעות תקשורת המונים.

המונח "צייטגייסט" זכה לתפוצה נרחבת לראשונה בכתביו של הפילולוג הגרמני יוהאן גוטפריד הרדר. הרדר ביקר את השימוש במושג, בכתביו של הפילוסוף כריסטיאן אדולף קלוץ, ושלל את האפשרות לאפיין תקופה מסוימת לפי קריטריונים נתונים.

המושג מוזכר רבות עקב השימוש שנעשה בו בכתביו של גאורג וילהלם פרידריך הגל, בהקשר לתפיסתו את הפילוסופיה של ההיסטוריה ואת מהלך האידיאות. לפי הגל, כל חברה אנושית וכל פעילות אנושית מוגדרים על ידי ההיסטוריה שלהם, כך שניתן לעמוד על מהותה העמוקה של כל חברה באמצעות הבנת ההיסטוריה שלה. שפתו, דעותיו, עולמו וקשריו של אדם עם הסובבים אותו נבנים ומעוצבים על פי ההיסטוריה של החברה בה הוא חי. ההתרחשויות אינן מודרכות על ידי פעילותם של פרטים הבוחרים ועושים כרצונם, אלא על ידי רוח הזמן, המנחה אותם במין "יד נעלמה" לכיוונים מסוימים.

גתה עשה שימוש במושג דומה במחזהו הנודע "פאוסט", בו נזכרת "רוח העתים".

המילה "צייטגייסט" היא מן הגרמניזמים (מילים שאולות מן הגרמנית) הנפוצים ביותר בשפות המערב.

מנוע החיפוש גוגל מפרסם מדי שנה רשימה של מושגי החיפוש שהפכו פופולריים ביותר באותה שנה - ומכנה אותה "צייטגייסט", משום שיש בה כדי להצביע על רוח התקופה.

==ראו גם==
* מם
* קול המון כקול שדי
* נוספירה
* פרדיגמה
* צייטגייסט (תנועה)
* צייטגייסט (סרט)
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פילוסופיה של ההיסטוריה
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
אות מערכה

סרט אותות ישראלי. האותות מימין לשמאל הם: אות מלחמת ששת הימים, אות מלחמת סיני ואות מלחמת הקוממויות
אות מערכה הוא סוג של עיטור צבאי.

אות מערכה, בניגוד לעיטורים אישיים המוענקים כתוצאה מגילוי אומץ או הצטיינות של חייל יחיד או קבוצת חיילים, הוא עיטור המוענק בדרך כלל לכלל החיילים בצבא שלקחו חלק במערכה או מלחמה מסוימת. אות המערכה יכול להיות מוענק במקרים מסוימים גם לאזרחים.

הענקה הראשונה של אותות מערכה התרחשה במאה השבע עשרה לחיילים השוודים וההולנדים שנלחמו במלחמת שלושים השנים. האותות הפכו לנפוצים יותר בקרב צבאות אירופה במהלך המאה השמונה עשרה. בארצות הברית הענקת אותות מערכה הפכה לנפוצה בתקופה שלאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד.

רוב אותות המערכה של מדינות העולם מעוצבים כמדליות אולם יש לכך כמה יוצאים מן הכלל. אותות המערכה של ישראל הם בצורת סרט בגודל 10X40 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד ולא קיימים להן גרסאות כמדליות. בזמן מלחמת העולם השנייה כמה מאותות המערכה שגרמניה הנאצית העניקה היו מעוצבים כסרט השרוול שנענד על המדים ועליו היה כתוב את שם המערכה.

==ראו גם==
* אות מערכה (ישראל)
* תואר קרב

==קישורים חיצוניים==

* ינון שלום יתח ואופק לוי, [https://www.idf.il/%D7%9E%D7%90%D7%9E%D7%A8%D7%99%D7%9D/2021/%D7%A1%D7%A8%D7%98%D7%95%D7%9F-%D7%94%D7%A1%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A8-%D7%9E%D7%90%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%90%D7%95%D7%AA%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%9E%D7%A2%D7%A8%D7%9B%D7%94/ הסיפור מאחורי אותות המערכה של צה"ל], אתר צה"ל, 9 ביוני 2021
* 

*
קטגוריה:אותות, עיטורים ומדליות
אנדראה דל ורוקיו

אנדראה דל ורוקיו (באיטלקית: Andrea del Verrocchio ;1435 – 7 באוקטובר 1488) היה צייר, פסל וצורף איטלקי חשוב ורב השפעה, שעבד בחצרו של לורנצו דה מדיצ'י בפירנצה. הוא לימד והכשיר בסדנתו אמנים כלאונרדו דה וינצ'י, פייטרו פרוג'ינו, דומניקו גירלנדיו וסנדרו בוטיצ'לי, אך השפעתו ניכרת גם בעבודתו של מיכלאנג'לו. ורוקיו יצר בסגנון הקלאסי של הרנסאנס הפלורנטיני המוקדם. ביוגרפיה של ורוקיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

== הכשרתו כאמן ==
נולד בשם אנדראה די מיקלה די פרנצ'סקו די צ'ונה בפירנצה למיקלה די פרנצ'סקו צ'ונה, שעבד כרצף ויצרן לבנים, ומאוחר יותר כגובה מיסים. ורוקיו מעולם לא נישא, והיה עליו לספק תמיכה כלכלית לכמה מבני משפחתו. פרסומו עלה בעת שחבר לחצר מדיצ'י, שם נשאר עד שסדנתו עברה לוונציה.

אנדראה החל לעבוד כצורף בסדנה של ג'וליאנו ורוקי (Giuliano Verrocchi) וככל הנראה אימץ את שם משפחתו (דבר שהיה מקובל באותם ימים). ישנה סברה לפיה עבד כשוליה בסדנה יחד עם דונטלו, אך היא אינה מבוססת. ניסיונותיו הראשונים בציור החלו ככל הנראה בשנות השישים של המאה ה-15, בעת שעבד בפראטו, לצידו של פיליפו ליפי.

== עבודתו כאמן עצמאי ==

== בשלות כפסל ==

== עבודות מרכזיות ==

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Verrochioorsanmichelle.jpg|"ישו ותומא הקדוש" (1467-1483), כנסיית אורסנמיקלה, פירנצה
קובץ:Verrocchio's David-Verrocchio il master Leonardo-Palazzo Strozzi-Collections of the Bargello.jpg|פסל דוד ישנה השערה שלאונרדו דה וינצ'י תלמידו הצעיר שימש כמודל עבור פסל זה
קובץ:Putto with Dolphin by Vercocchio.jpg|פוטו עם דולפין
קובץ:Tobias and the Angel by Andrea del Vercocchio.jpg|טוביאס והמלאך
קובץ:Baptism of Christ by Andrea del Verrocchio.jpg|הטבלת ישוע בגלריית אופיצי את המלאך הצעיר הכורע המחזיק את הבד צייר לאונרדו דה וינצ'י תלמידו
קובץ:Giuliano de' Medici by Andrea del Verrocchio-Verrocchio il master Leonardo-Palazzo Strozzi.jpg|פרוטומה של ג'וליאנו דה מדיצ'י
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:פסלים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1435
קטגוריה:נפטרים ב-1488
אנזובינוס הקדוש

אנזובינוס הקדוש (באיטלקית: Sant'Ansovino) הוא קדוש בכנסייה הקתולית, הנחשב לפטרונם של הגננים. על פי המסורת הקתולית, אנזובינוס היה בישוף קמרינו. הוא למד בפאביה והיה נזיר מתבודד בטירה ליד טורצ'לו. 

טרם מינויו לבישוף קמרינו, שימש גם יועץ לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, לודוויג הצעיר. על פי המסורת, סירב עם זאת לגייס בכוח אנשים לצבאו של הלה, כפי שהיה מחויב מבישוף בתקופה זו. 

יום מותו מצוין בכנסייה הקתולית כיום חג. פולחן אנזובינוס נפוץ בעיקר באיטליה (ובעיקר באזור קמרינו, שם קיים סרקופג משנת 1390 אשר בו אמורים להימצא שרידיו); וקיימות מספר כנסיות המוקדשות לו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.scborromeo.org/saints/ansovinu.htm ביוגרפיה]

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:נפטרים ב-840
שליטי אקסום

רשימת שליטי קיסרות אקסום:

*מנליק הראשון: 975 לפנה"ס - 950 לפנה"ס.. 

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
!זמן שלטון משוער
!שם המלך
!הערות
|-
| 100
| זוסקלאס
| ייתכן שהוא זה חקאלה מרשימת המלכים
|-
| 200
| גדרט(מבוטא כגאדרט)
| הכתבים מזכירים שבנו נקרא ביגט (מבוטא כבאיגה או באיגאט)
|-
| 230–240
| דבח(נקרא גם אזבה או אדחאבה)
| הכתבים מזכירים שבנו נקרא גרמט (מבוטא כגירמה)
|-
| 250
| סאמבראוטאס
|-
| 260
| דטוונס(מבוטא כדאטאוונאס)
| הכתבים מזכירים שבנו נקרא זקרנס (מבוטא כזאקארנאס) 
|-
| 270–300
| אינדוביס
| המטבע הראשון שנטבע בכסף וזהב, האגדות כתובות ביוונית
|-
| תחילת המאה ה-4
| אפילאס
|-
| תחילת המאה ה-4
| ווזאבה
| המטבעות הראשונים עם כיתוב בגעז
|-
| 320
| אוסאנאס
|-
| 333–356
| אזנה
| השליט הנוצרי הראשון הוביל קמפיינים רבים
|-
| 350
| מהדיס(מבוטא כמאהאדאייס)
|-
| סוף המאה ה-4
| אוזאבס
|-
| 400
| און
| ייתכן שהוא הוינה מספר חמיר
|-
| המאה ה-5
| אבנה
|-
| המאה ה-5
| נאזול
| נקרא גם בשם נאזנה
|-
| 500
| אוסאס(מבוטא גם כאוסאנה)
| ייתכן שהוא טזאנה, אביו של כלב)
|-
| 520
| כלב
| כבש את תימן וחלקים מסעודיה של ימינו על פי המסורת בנו נקרא גברה מסקל
|-
| אמצע המאה ה-6
| אלה אמידאס
|-
| אמצע המאה ה-6
| ווזאנה
|-
| אמצע המאה ה-6
| ווזב(מבוטא גם כווזאב)
| ייתכן שהוא אלה גבאז בנו של כלב 
|-
| אמצע המאה ה-6
| לואל
|-
| 575
| חטאז
| מזוהה עם יאטחליה
|-
| 577
| סאיפו
|-
| 590
| ישראל
| על פי המסורת בנו של כלב
|-
| 600
| גארסאם
|-
| 614
| ארמה
| ייתכן שהוא אסחאמה אבן אבג'אר
|-
| נפטר ב-630
| אסחאמה אבן אבג'אר
| אל-נג'אשי-נתן מקלט מדיני למוסלמים ולא הסגירם לפוליתאיסטים 
|}

== מלכים מאוחרים ==

הרשימה הבאה היא של המלכים ששלטו בין 600–900 (תאריכים משוערים) הרשימה הבאה לקוחהמספרו של אי. וואליס פבאדג, היסטוריה של אתיופיה: נוביה וחבש, עמוד 269 משנת 1928.

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
!שם המלך
!הערות
|-
| קוואסטאנטינוס
| או קונסטנטינוס
|-
| וואסאן סאגאד
| מזוהה עם בזגאר מרשימת המלכים
|-
| פאר שאנאי
| או פאר שארנאי
|-
| אדראיז
| או אדראיזאר
|-
| אקלה וואדאם
|-
| גארמה סאפאר
|-
| זארגאז
| או גארגאז
|-
| דאגנה מיכאל
|-
| בהר יקאלה
|-
| גום
|-
| אסגווומגום
|-
| לאטאם
|-
| טאלטאם
|-
| אודה גוש
| או אודה סאסה
|-
| אזור
| ששלט כחצי יום ונחנק למוות
|-
| דאדאם
|-
| וואדאדם
|-
| וואדאם אספאר
| על פי המסורת שלט כ-150 שנים
|-
| ארמאה
|-
| דאגנה דג'אן
| או גאדה דג'אן
|-
| אנבאסה וואדאם
| בנו של דאגנה דג'אן
|-
| דיל נהואד
| בנו של דאגנה דג'אן
|}
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
יצחק דרורי

יצחק דרורי (נולד ב-1944 בירושלים) הוא פושע ישראלי.

לאחר מות אמו, שלח אותו אביו למוסד, אך הוא ברח והידרדר לפשע, בעיקר לעבירות פריצה. בשנת 1970 הוא נדקר במועדון ביפו, אך הוא סירב להעיד נגד החשוד בדקירה.

הוא עמד בראש "כנופיית הבוכרים" בירושלים והתפרסם כשהוביל שניים ממעשי השוד הגדולים בישראל:
*בנובמבר 1976 תכנן את שוד מפעלי "תכשיטי צרף" בו השלל נאמד בעשרות קילוגרמים של זהב ותכשיטים. על חלקו בשוד נדון דרורי ל-7 שנות מאסר וערעורו נדחה על ידי בית המשפט העליון ביוני 1978.
*ב-1984 תכנן את הפריצה לסניף הראשי של בנק הפועלים בירושלים שבוצע בתחילת פברואר 1985. באותה פריצה שברו השודדים קירות כדי להיכנס בחשאי לכספת הבנק, לאחר שחתכו את חוטי החשמל והטלפון של הבניין. השלל מוערך בכמיליון וחצי דולר. דרורי נעצר כחשוד בשותפות בפריצה אולם לאחר 50 ימים שוחרר בזכות אליבי ולאחר שהמשטרה לא מצאה ראיות לשותפתו בפריצה. לאחר זמן הוא הופלל על ידי אחד מחבריו לשוד והמשטרה טענה שלאחר שהוא נטרל את האזעקה הוא שב לביתו כדי לארגן לעצמו אליבי. המשטרה העריכה שבכספי השלל רכש דרורי את מועדון ה"קליק" בירושלים. דרורי נעצר ביולי 1987 ונדון ל-12 שנות מאסר. הוא השתחרר לאחר 10 שנות מאסר בעקבות ניכוי שליש.

בזמן שהייתו בכלא, כתב את ספרו האוטוביוגרפי, "המוח", בעריכת העיתונאי אילן בכר. הנהלת הכלא לא רצתה לסייע לדרורי, לכן נאלץ להבריח את המכתבים והמחברות שלו לבכר. עזרו לו חבריו מהכלא, שהסתכנו והעבירו לעיתונאי 40 מחברות בנות 40 עמודים שנכתבו בכתב יד צפוף.

בפברואר 2007 פרסם דרורי את ספרו "המוח 2", גם הפעם בעריכתו של בכר. בספר מסופר על תוכניותיו לשדוד אוצרות בסורינאם ובאתונה.

ב-22 בדצמבר 2007, נעצר דרורי עם ארבעה מחבריו בחשד לפריצה לחנות יודאיקה. בזמן מעצרם, נמצא ברשותם ציוד פריצה משוכלל, ונראה כי היו במהלך שבירת קיר החנות. בעסקת טיעון גזר עליו בית המשפט שמונה חודשי מאסר בפועל בגין עבירה זו. בנובמבר 2010 נעצר דרורי כחשוד בשותפות עם כנופיה קווקזית בביצוע מספר מעשי שוד. בדצמבר 2010 הוגש נגד דרורי כתב אישום והוא הוחזק במעצר עד תום ההליכים נגדו לאור הגדרתו על ידי בית המשפט כמסוכן וכמי ש"מעשי שוד ופריצה הם בבחינת תורתו-אומנותו"

==ספריו==
*יצחק דרורי ואילן בכר. המוח. ספרית מעריב, 1988
*יצחק דרורי. המוח 2. ספרית מעריב, 2007
*יצחק דרורי. דילמת הפשע. ספרית מעריב, 2013

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.text.org.il/index.php?book=0706022 הפרק הראשון בספרו של דרורי "המוח 2"], טקסט 2007
*
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:פשע בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
Violent Revolution

Violent Revolution (מאנגלית - מהפכה אלימה) הוא אלבום של להקת הת'ראש מטאל הגרמנית קריאייטור. האלבום יצא לאור ב-21 בספטמבר 2001. Violent Revolution מהווה חזרה של הלהקה לסגנון הת'ראש מטאל האופייני לה לאחר כמעט עשור ב"התנסות" שהתחילה באלבום Renewal ובדיקת סגנון הדת' מטאל המלודי.

==רשימת השירים==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי להקת קריאייטור.

==מבצעים==
*מיל פטרוזה - שירה, גיטרה
*סמי ילי-סירניוּ - גיטרה
*כריסטיאן גיסלר - גיטרה בס
*יורגן רייל - תופים

==קישורים חיצוניים==

Violent Revolution
סאמרהבן

סאמרהבן (באנגלית: Summerhaven) היא עיר קיט קטנה בהר למון צפונית לטוסון, באריזונה שבארצות הברית.

העיירה הנמצאת בגובה 2,500 מטר מעל פני הים והיא הגבוהה מבין עיירות הר למון. קרבתה של העיירה לפיסגת הר למון ואתר הסקי הפופולרי שבו, שהוא אתר הסקי הדרומי ביותר בארצות הברית, הופכת אותה לאטרקצייה תיירותית. סאמרהבן היא בעיקר עיירת קיט לתושבי הערים הגדולות באזור כמו פיניקס, טוסון, סקוטסדייל ועוד.

בעיירה כ-100 תושבים אך בקיץ האוכלוסייה גדלה בשל התושבים הרבים המגיעים לבתי הקיץ שלהם. בחורף נמשכים לעיירה תושבי האזור הבאים לחזות בשלג, תופעה נדירה באזור המדברי בגובה נמוך יותר.

בשנת 2003 נפגעה העיירה קשות על ידי שרפה שהתחוללה בשמורת-טבע שסביבה והחריבה חלק גדול מהעיירה והתשתית בה. השרפה החריבה שטח גדול של יער מסביב לעיירה ויותר מ-200 בתים מתוך 700 עלו בלהבות. נזקי השרפה מוערכים בכ-17 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אריזונה: יישובים שאינם כפופים לממשל עירוני
קטגוריה:ארצות הברית: יישובים לצורכי מפקד אוכלוסין
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה

ה[[אפסיס המיוחס לברמנטה]]
כנסיית סנטה מריה דלה גרציה (איטלקית Chiesa di Santa Maria delle Grazie) היא מתחם המשלב כנסייה ומנזר דומיניקני במילאנו שבאיטליה. פרסומה העיקרי של הכנסייה נובע מהימצאותה של הגדולה ביצירותיו של לאונרדו דה וינצ'י ואחת המפורסמות שבהן, ציור הקיר הסעודה האחרונה. התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום של המנזר הדומיניקני במקום, בין השנים 1495 ל-1498. בשנת 1980 הוכרזו הכנסייה והמנזר הדומיניקני של סנטה מריה דלה גרציה כאתר מורשת עולמית, כולל ציור הקיר עצמו.

== היסטוריה ==
בשנת 1463 החליט דוכס מילאנו פרנצ'סקו הראשון ספורצה לבנות מנזר דומיניקני וכנסייה במקום בו ניצבה קפלה קטנה שהוקדשה למריה הקדושה של החן. ספורצה שכר את שירותיו של האדריכל גואיניפורטה סולארי (Guiniforte Solari) והמנזר הושלם ב-1469, שלוש שנים לאחר מותו של ספורצה, בעוד שבניית הכנסייה נמשכה עד 1482. יורשו של ספורצה, לודוביקו ספורצה ערך מספר שינויים בכנסייה, ואלה הושלמו ב-1490. עוד החליט כי הכנסייה תשמש גם כמקום קבורה עבור בני משפחת ספורצה, וכך היה. ב-1497 נקברה אשתו במקום. 

ספורצה שכר מספר אמנים ידועים כדי לפאר את המבנים, ומעריכים כי בבניית האפסיס של הכנסייה היה שותף האדריכל דונטו ברמנטה, אשר הופקד על הפרויקט בתחילתו, אך חדל מלעסוק בו בהמשך, וג'ובני אנטוניו אמדאו (Giovanni Antonio Amadeo) נטל את מקומו. לאונרדו נשכר לצייר את "הסעודה האחרונה", וכריסטופורו סולארי תכנן את אחוזת הקבר של ספורצה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, באוגוסט 1943, פגעו מפציצים בריטים ואמריקניים במנזר ובכנסייה. הקיר ובו "הסעודה האחרונה" ניצל, בזכות היותו מוגן על ידי שקי חול.

==הצליבה מאת דונאטו==
ברפקטוריום במנזר שוכן גם ציור הקיר "הצליבה" מאת ג'ובני דונאטו מונטורפאנו (Giovanni Donato Montorfano). הציור ניצב בקיר שמול הסעודה האחרונה של לאונרדו, והוא אחד מציוריו האחרונים של האמן, וחתימתו והשנה 1495 מופיעים עליו. הציור עשיר בדמויות וכמנהג התקופה חלקן נושאות את דיוקניהם של בני משפחת ספורצה. ציור זה השתמר בצורה טובה בהרבה מהסעודה האחרונה שלמולו.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
Dal Re, Marc'Antonio (1697-1766) - Vedute di Milano - 13 - Santa Maria delle Grazie.jpg|תחריט הכנסייה (1745)
Milano Grazie Chiostro2.JPG|הקלויסטר במנזר
Santa maria delle grazie nave 2.jpg|הספינה הראשית של הכנסייה
Santa maria delle grazie interior detail.jpg|תקרת הכנסייה
</gallery>

==ראו גם==
*הסעודה האחרונה (ציור)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איטליה: כנסיות
קטגוריה:מילאנו: מבנים
קונקורד (ניו המפשייר)

קונקורד (באנגלית: Concord) היא בירת מדינת ניו המפשייר בארצות הברית, וכן בירת מחוז מרימק בניו המפשייר. במפקד האוכלוסין של שנת 2020 מנתה העיר 43,976 נפש.
== גאוגרפיה ==
קונקורד מורכבת מכמה רבעים, ביניהם מזרח קונקורד, מערב קונקורד ופנקוק. העיר משתרעת על שטח של 174.5 קמ"ר. הנהר מרימק עובר על יד העיר, ואגם פנקוק שוכן במערבה. הנקודה הגבוהה ביותר בקונקורד נמצאת בגובה של 262 מטר, בגבעת אוק.

בקונקורד נמצאים, בין השאר, מוסדות חינוך אלו: הפקולטה למשפטים ע"ש פרנקלין פירס, בית הספר סיינט פול (מכינה פרטית), המכון הטכנולוגי של ניו המפשייר, מכללה קהילתית דו שנתית והתזמורת הסימפונית של מכללת גרנייט.

האזור היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי שבטים אינדיאנים. ההתיישבות האירופאית בסביבת העיר החלה במחצית הראשונה של המאה ה-18. העיר עצמה נבחרה לבירת המדינה בשנת 1808.

מועצת העיר מורכבת מ-14 נציגים, כאשר 4 מתוכם נבחרים על ידי כלל העיר, וכעשרה נבחרים באזורי בחירה. ראש העיר נבחר אחת לשנתיים.

== דמוגרפיה ==
לפי המפקד משנת 2010, התגוררו בעיר כ-42,695 תושבים, כאשר הצפיפות היא כ-244 נפש לקמ"ר.

=== הרכב אתני ===
* 91.8% לבנים
* 3.4% אסייתים
* 2.2% אפרו-אמריקאים
* 2.1% היספנים
* 0.3% ילידים
* 0.4% אחר
* 1.8% משני גזעים או יותר

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מדינות ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:ניו המפשייר: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1733
וילהלם ליבקנכט

וילהלם ליבקנכט (בגרמנית: Wilhelm Liebknecht; 3 במרץ 1826 - 7 באוגוסט 1900) היה סוציאל-דמוקרט גרמני, ממייסדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD) ואביהם של קרל ליבקנכט ותיאודור ליבקנכט.

==ביוגרפיה==
נולד בגיסן שבהסה ללודוויג כריסטיאן ליבקנכט, עובד ציבור במדינת הסה, ולקתרינה ליבקנכט (למשפחת הירש). ליבקנכט גדל אצל קרובי משפחה לאחר מות הוריו בשנת 1832. למד בבית ספר בגיסן בין 1832 ל-1842, ולאחר מכן החל ללמוד פילולוגיה, תאולוגיה ופילוסופיה בגיסן, ברלין ומארבורג.

לאחר שעבד משך תקופה קצרה כמורה בבית הספר של קארל פרבל בציריך וככתב בעיתון Mannheimer Abendzeitung נטל ליבקנכט חלק פעיל במאבקים המהפכניים שהתנהלו בפריז בפברואר 1848. בספטמבר אותה שנה נעצר בבאדן בעקבות מעורבותו בהתקוממות הרפובליקנית של גוסטב שטרופה. עם שחרורו במאי 1849 הצטרף ל-Badische Volkswehr, שימש כעוזרו של שטרובה והשתתף במלחמות החוקה הפדרלית (Reichverfassungskämpfe). לאחר תבוסת המהפכנים נמלט לשווייץ והצטרף לארגון העובדים של ז'נבה (Genfer Arbeiterverein) בו פגש את פרידריך אנגלס.

בשנת 1850 נעצר בגין יוזמתו לאיחוד ארגוני העובדים הגרמניים בשווייץ וגורש מן המדינה. הוא עבר ללונדון בה נשאר עד 1862. בלונדון הצטרף לארגון הקומוניסטי בו פגש את קרל מרקס. שב לגרמניה בשנת 1862 לאחר שניתנה חנינה כללית למשתתפי המרד של 1848–1849 והצטרף לאיגוד הכללי של הפועלים הגרמנים (Allgemeiner Deutscher Arbeiterverein או ADAV) בראשות פרדיננד לסל, ממנו צמחה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.

בין 1864 ל-1865 עבד ליבקנכט עבור המגזין Der Social-Demokrat (הסוציאל-דמוקרט) שפורסם על ידי ז'אן בפטיסט פון שוויצר. אולם בתוך זמן קצר התגלעה מחלוקת בינו לבין המוציא לאור על רקע תמיכת העיתון בפרוסיה והוא נאלץ לעזוב את המערכת, ובלחצו של שוויצר - גם את ה-ADAV. מברלין עבר ללייפציג, שם פגש את אוגוסט בבל עמו ייסד בשנת 1867 את מפלגת העם הסקסונית (Sächsische Volkspartei) ובשנת 1869 את מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (Sozialdemokratische Arbeiterpartei Deutschlands). ליבקנכט הפך לאחד ממנהיגי ה-SDAP והיה העורך של ביטאון המפלגה "מדינת העם" (Der Volksstaat). בשנת 1872 נשפטו ליבקנכט ובבל למאסר של שנתיים בגין בגידה (במסגרת רדיפה פוליטית).

בשנת 1874 נבחר ליבקנכט לרייכסטאג מטעם SDAP ומילא תפקיד חשוב במיזוגה עם ADAV למפלגת הפועלים הסוציאליסטית של גרמניה (Sozialistische Arbeiterpartei Deutschlands או SAPD) בשנת 1875. הוציא לאור את ביטאון המפלגה Vorwärts ("קדימה") בו פרסם מאמרים הקוראים לאימוץ תאוריות מרקסיסטיות בתוכניות המפלגה.

ליבקנכט המשיך לכהן כחבר ברייכסטאג גם בין 1878 ל-1890 וביקר בחריפות את הממשל, חרף הרפורמות הסוציאליסטיות של אוטו פון ביסמרק. בשנת 1891 נתמנה לעורך הראשי של Vorwärts. בשנת 1896 נכלא למשך ארבעה חודשים בעקבות הרשעה בעבירה נגד המדינה. המשיך להשתתף בוועידות המפלגה עד 28 ביולי 1900 למרות גילו. נפטר ב-7 באוגוסט 1900 בשרלוטנבורג ליד ברלין. יותר מ-150,000 אנשים הגיעו להלווייתו.

==ראו גם==
* המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
* קרל ליבקנכט
* קרל מרקס

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.marxists.org/archive/liebknecht-w/index.htm מבחר עבודות של וילהלם ליבקנכט]
* 
* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פרידריכספלדה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1826
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1900
טאונג

טאונג היא עיירה קטנה הממוקמת במחוז הצפון-מערבי של דרום אפריקה. פירוש השם הוא מקום האריה ונקרא על שמו של טאו, מלך ה-ברולונג. טאו בשפה הצוואנית משמעה אריה.<ref></ref>

== אתר מאובני גולגולת טאונג ==
בשנת 1924 התגלתה גולגולת (לימים נקראה הילד מטאונג) על ידי עובד מחצבה במחצבת הגיר הסמוכה. התגלית תוארה על ידי ריימונד דארט ב-1925 כדוגמת הטיפוס של אוֹסְטְרָלוֹפִּיתֶקוּס אפריקנוס. התגלית של הילד זוהתה בתוך משלוח שהכיל בעיקר מאובני בבונים, אשר ביניהן נחבאה אל הכלים הגולגולת והפנים של הילד. לאחר שנים רבות יחסית, דארט ביקר בטאונג וקבע את מיקומו המדויק של הממצא. עד אותו זמן, כריית סיד הרסה חלק גדול מהאזור. מאוחר יותר נערכו חפירות באתר תחת ניהולם של פיליפ טוביאס וג'פרי מקי<ref></ref> מאוניברסיטת וויטווטרסרנד, שעבדו באתר מ-1989 עד 1993. למרות שהם לא הצליחו למצוא דגימות הומינידים נוספות, הם כן מצאו בבונים מאובנים חשובים רבים והגדילו את ההבנה של הגאולוגיה והטפונומיה של טאונג באופן משמעותי.<ref></ref>

בניגוד למערות הדולומיטיות ליד יוהנסבורג, דרום אפריקה ולאתר מקאפנסגט, אתרי המאובנים של טאונג נמצאים במערות שנוצרו בזרם טופה ענקי שיורד מהסלע הדולומיטי של מתלול קלהארי.<ref></ref>

הילד טאונג הוא בין המאובנים האנושיים המוקדמים החשובים ביותר שהתגלו אי פעם. זה היה ההומיניד הראשון שהתגלה באפריקה, מין שנקרא מאוחר יותר אוסטרלופיתקוס אפריקנוס, התומך בתפיסותיו של צ'ארלס דרווין לפיהן קרובי משפחה החיים הקרובים ביותר של בני האדם הם הקופים האפריקאים. הילד מטאונג היווה מהפכה של ממש בתפיסת האבות הקדמונים של המין האנושי, שעה שהוא הדגים הבדלים משמעותיים בין האבות האמיתיים לבין הגולגולת המזויפת של אב קדמון אנושי ששיטתה בקהילה המדעית ונמצאה באנגליה, הידועה בשם האדם מפילטדאון או אאונתרופוס (Eoanthropus).

ההשערה היא שהגולגולת הקטנה היא מילד בן שלוש עד שלוש וחצי בערך. המבנה של המוח נשמר על ידי מילוי הגולגולת באבן גיר מסוג בברקציה. הגולגולת שוכנת באוניברסיטת וויטווטרסרנד ביוהנסבורג יוהנסבורג, דרום אפריקה.<ref></ref>

בתחילה הוצע כי הילד טאונג נהרג על ידי הומינידים אחרים כחלק מהשערת התרבות האוסטאו-דנטו-קרטית של ריימונד דארט. עם זאת, עבודה מאוחרת יותר של סי. קיי "בוב" בריין הדגימה שהילד כנראה נהרג על ידי סוג של טורף יונקים כמו נמר. אולם לאחרונה, מחקרים על הבבונים שנמצאו באתר על-ידי רון קלארק ולי ברגר, וזיהוי סימנים ספציפיים בגולגולת ה-Taung Child הוכיחו שייתכן שילד ה-Taung נהרג ונאכל על ידי עוף דורס גדול.<ref></ref>

== ראו גם==
* הומינידיים
* ערש המין האנושי
* אוסטרלופיתקוס

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* PV Tobias, Dart Taung and the Missing Link (Inst. for the Study of Man in Africa, 1984)
* LR Berger and B. Hilton-Barber, In the Footstes of Eve (National Geographic Press, 2001)
</div>
* LR Berger ו-B. Hilton-Barber, מדריך שטח לעריסה של האנושות (Struik, 2001)
* [https://web.archive.org/web/20110715121030/http://www.profleeberger.com/files/taungbirdofpreyajpa.pdf LR Berger Am. J.Phys.] [https://web.archive.org/web/20110715121030/http://www.profleeberger.com/files/taungbirdofpreyajpa.pdf אנת'. 131:166-168 (2006)]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרים פלאואנתרופולוגיים
סעדיה מדמוני

הרב סעדיה (סעיד) מדמוּני (תעתיק מדויק: מצ'מוני) (? - כ' בתשרי תר"ן, 15 באוקטובר 1889) היה רב יוצא תימן, יליד העיירה חאפד, מעין פרבר של צנעא הבירה. מנהיג הגל השני בעליית יהודי תימן, "אעלה בתמר".

==קורות חיים==
בשנת 1881 קיבל הרב סעדיה מדמוני מכתב ברכה מרבני תימן ובראשם הרב סלימאן קארה ראש בית הדין של צנעא באותה תקופה, בו הם מעודדים ותומכים בעלייה לארץ ישראל. וכך, חודשים אחדים לפני שהחלה עליית הביל"ויים שמקובל לראות בה את העלייה הציונית הראשונה, הוליך הרב מדמוני את קהילתו, כחמישים משפחות, לארץ ישראל, בגל השני של מה שמאוחר יותר נקרא עליית אעלה בתמר. שבועות ארוכים התנהלו המשפחות, בהן מספר לא קטן של ילדים ואף תינוקות, במסע רגלי מפרך אל עדן, העיר הדרומית בתימן. משם שכר הרב מספר אוניות שיעבירו את בני הקהילה למצרים. חלק מהאוניות נפלו בידי שודדי ים שהיו נפוצים בים סוף באותה תקופה, אולם אחרי תלאות הצליח הרב להעביר את כל בני הקהילה למצרים. 

חלק קטן מבני הקהילה נותר במצרים, אולם רובם הגדול המשיך לארץ ישראל באוניה מאלכסנדריה והגיע ליפו, יותר מחצי שנה לאחר שהחל מסעם. 

בהגיעו לארץ ישראל נאלץ הרב מדמוני להתמודד עם פקפוקי היישוב הישן בירושלים לגבי כשרות יהדותו ויהדותם של בני קהילתו עולי תימן. באמצעות כישוריו ובקיאותו כשוחט, הצליח הרב להוכיח את יהדותו, אך עדיין זכה רק לעזרה מינימלית מבני היישוב הישן, ספרדים ואשכנזים. אחרי שבועות של לינה מתחת לכיפת השמים התפצלה הקהילה - חלקה הקטן נותר בירושלים וחלקה, בהנהגת הרב מדמוני, עבר לגור במערות שמחוץ לחומות העיר העתיקה שהשקיפו על הכפר הערבי סילוואן. שם התפרנסו בדוחק בני הקהילה במשך חודשים מעבודות צורפות ונפחות אצל ערבים תושבי הסביבה.
 
כעבור כחצי שנה הצליחו הרב מדמוני וראשי הקהילה לגייס כסף לבניית בתים בפאתי הכפר סילוואן, באזור שנקרא לאחר מכן כפר התימנים בשילוח. הקהילה יצרה מעין רובע יהודי בכפר הערבי והכתה בו שורש תוך כדי יחסי שכנות טובים. הקהילה היהודית הקטנה משכה אליה מעולי תימן שהמשיכו להגיע לארץ ישראל ואף מספר משפחות ממוצא כורדי שלא הצליחו לשרוד בתנאים הקשים ובניתוק מהריכוז העיקרי של בני היישוב הישן שבירושלים.

בני הקהילה התפרנסו מעבודות צורפות, סתתות, מעט חקלאות וכן מתרומות של נדבנים, בעיקר מיהדות אשכנז, כשהבולט בהם היה רבי ישראל דב פרומקין, עורך העיתון 'החבצלת' שארגן קרן 'להצלת נדחי ישראל' על מנת לסייע להם להקים משכני קבע.

עם מותו של סעדיה מדמוני, בנו, הרב יוסף מדמוני, המשיך אותו והיה לרב הקהילה היהודית בכפר השילוח. הקהילה גורשה בעקבות הגירה של ערביי חברון העוינים לכפר השילוח במאורעות תרצ"ט, ומשם התפזרה לשכונות ירושלים ומחוצה לה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rishonim.org.il/teiman/vf/ib_items/49/tovi-b.doc כרוניקה על עליית "אעלה בתמר" בראשות הרב סעדיה (סעיד) מדמוני (מצ'מוני)] כפי שהביאה בנו הרב יוסף מדמוני - מהדורה מדעית של פרופסור יוסף טובי
* [http://noar.education.gov.il/main/upload/perut/bonimjerus1.doc על התיישבות יהודי תימן בכפר השילוח], מאמרו של פרופסור יוסף טובי

קטגוריה:רבני מרכז תימן
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:פעילים ציונים בתימן
קטגוריה:אנשי עליית אעלה בתמר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1889
קטגוריה:סילואן
קטגוריה:ירושלים: רבנים
אפטאר

אִפְטַאר (בערבית: إفطار) היא ארוחת הערב השוברת את הצום היומי בחודש הרמדאן המוסלמי. הארוחה נערכת לאחר תפילת המע'רב (مَغْرِب; תפילת הערבית), בעת שקיעת השמש. יש הנוהגים לאכול את האפטאר במסגרת קהילתית. הענקת ארוחת אפטאר לזולת נחשבת צדקה מתגמלת, והיא כדרכו של מוחמד. באופן מסורתי, המאכל הראשון שאוכלים באפטאר הוא פרי התמר.

==מנהגי אפטאר סביב העולם==
מאכלי אפטאר מ[[בנגלדש. בתחתית התמונה - בגוני]]
קולק עם [[בננה]]
ג'לבי
* בבנגלדש מכינים מגוון מאכלים לשבירת הצום, ביניהם: פייג'ו (עשוי מבצל וקמח קטניות), בגוני (חציל טבול בבלילה ומטוגן בטיגון עמוק), צ'ולה (חומוס) וכן מגוון פירות ומיצי פרי. נהוג לאכול בחיק המשפחה אם כי מתקיימות גם ארוחות המאורגנות על ידי משרדים וארגונים שונים.
* בהודו פופולרי "חלים" - נזיד בשר כבש, חיטה ועדשים, האהוד כיוון שהוא עשיר בטעמו ומשביע.
* באינדונזיה הארוחה מכונה "בוקה" שמשמעותה - לפתוח. בשווקים נמכרים המאכלים המסורתיים, ביניהם התמר הפופולרי, במגוון רב של דוכני מזון. מאכלי האפטאר נמכרים בדרך כלל רק בתקופת הרמדאן. בין המאכלים המקומיים הנהוגים בארוחה זו - "קולק", קינוח העשוי סוכר תמרים וחלב קוקוס ומכיל לעיתים ירקות או פירות כגון בננה, בטטה, דלעת ועוד. באפטאר הוא מוגש לרוב קר.

:שעת המגרב מסומנת על ידי תיפוף ה"בדוק" - תוף אינדונזי מסורתי, ולקראתה נוצרים פקקי תנועה. יש הנוהגים להזמין יתומים לאכול עמם את הארוחה. לאחר הארוחה נהוג ללכת למסגד, לתפילה והאזנה לדרשה.
* בפקיסטן מסמנים את שעת סיום הצום בצלצולים וצפירות, המופעלים על ידי מסגדים ומרכזים קהילתיים. ההכנות לארוחה מתחילות כשלוש שעות קודם לכך, הן בבתים והן בדוכני רחוב. המעדנים הנפוצים הם ג'לבי (מאכל מבצק בבלילה מתוקה, בטיגון עמוק), סמוסה ופקורה (מעין לביבות מירקות שונים, בטיגון עמוק), הנאכלים לצד תמרים ומים. בחלק מהמקומות המים מוחלפים במשקה מקומי - סירופ "רוח אפזה".
* בארצות הברית נהוגות במכללות ואוניברסיטאות רבות ארוחות אפטאר, אליהן מוזמנים הן מוסלמים והן לא מוסלמים. מחלקת המדינה של ארצות הברית עורכת סעודת אפטאר שנתית. בבית הלבן נערכת קבלת פנים ארוחת האפטאר בבית הלבן.
* בלבנון קינוח חגיגי המקובל בסיום הצום הוא לילות ביירות, פודינג סולת עם קצפת ופיסטוקים.
* בישראל פותחים את סעודת אפטאר בתמרים ומשקאות מתוקים. הארוחה מפוארת ומרובת מנות, ובסיומה מגוון קינוחים מסורתיים מהמטבח הערבי כמו כנאפה, קטאיף ועוואמה. לאחר הארוחה מקובל לבקר קרובים ומכרים ולהשתתף באירועי תרבות המתקיימים בשעות הלילה (שכן בחודש הרמדאן אסור לחגוג במהלך היום).

:משרד החוץ מארח שגרירים ונציגים מוסלמים בארוחת אפטאר שנתית. גם "יוזמות קרן אברהם", עמותה לקידום דו-קיום בין אזרחי ישראל היהודים והערבים, מארחת אירוע אפטאר שנתי. יש בין ערביי ישראל המוחים כנגד קיום אירועים אלו בהם משתתפים חברי הממשלה.

<gallery>
תמונה:Iftar during Ramadan.jpg|דוכן רחוב למאכלי אפטאר בבנגלדש
תמונה:Our IEEE students branch in ramadn iftar.jpg|ארוחת אפטאר בדובאי
תמונה:Iftar1.jpg|מזנון אפטאר בבנגלדש
תמונה:Mezes.jpg|מתאבני אפטאר בטורקיה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://lib.cet.ac.il/Pages/item.asp?item=14472 "מצווה עליכם לצום"], על המשמעויות, החובות והמנהגים של חודש הרמדאן, באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצוות ומנהגים באסלאם
קטגוריה:ארוחות
קטגוריה:רמדאן
קטגוריה:מזון באסלאם
העיר העליונה

העיר העליונה הוא כינוי לחלקו הגבוה של הר ציון, הנמצא היום בתוך חומות העיר העתיקה בירושלים. זהו השטח שעליו בנויים כיום הרובע היהודי והרובע הארמני. העיר העליונה קרויה בשם זה כיוון שהיא גבוהה באופן ניכר משלוחת עיר דוד ומהר הבית.

מספר יוסף בן מתתיהו:

כלומר ירושלים בנויה משלוחת עיר-דוד מדרום, מצפון לה הר הבית וממערב לה, מעבר לגיא הטירופיאון, הר ציון המכונה "הגבעה המערבית". חלקו הגבוה של הר ציון הוא "העיר העליונה".

==בתקופת הורדוס==
בית המידות ברובע ההרודיאני

בתקופת הורדוס נבנו בעיר העליונה הרבה בתי מגורים גדולים ווילות בסגנון אופנתי ומפואר. בבתים אלו התגוררו בני האצולה של הכהונה הגדולה (כמו בית קתרוס) ואנשי הממשל והשררה הקרובים לבית הורדוס והממשל הרומי. הרובע השקיף אל המקדש וממנו נמתח גשר מפואר (הוא קשת וילסון) ישירות אל הכניסה להר הבית.

בחפירות ארכאולוגיות בראשות הפרופ' נחמן אביגד, שנערכו בשנים 1968–1983, התגלו במקום שרידי בתי פאר, ביניהם בני שתי קומות ואולי אף יותר. בתוך הבתים התגלו פסיפסים מפוארים, מקוואות לשימוש פרטי של תושבי הבתים, כלי אבן (כיוון שהכהנים הקפידו ביותר על טומאה וטהרה וכלי אבן אינם נטמאים), עיטורי-קיר בטיח (סטוקו ופרסקו ללא ציורי דמויות) וביניהם ציור של מנורת-המקדש.
התגליות הארכאולוגיות מוצגות לציבור במוזיאון "הרובע ההרודיאני" ברובע היהודי.

בתי המידות המפוארים בעיר העליונה נשרפו כליל ב-ח באלול ג'תת"ל (70 לספירה), חודש לאחר חורבן הבית. שרידי השריפה ניכרים בממצא הארכאולוגי בדמות אבנים מפויחות, שרידי קורות מפוחמות ושכבת אפר עבה ביותר שכיסתה את הממצאים. שרידי השריפה מוצגים כיום במוזיאון "הבית השרוף", המיוחס למשפחת הכהנים מבית קתרוס (ר' פסחים נז ע"א).

==ערב חורבן ירושלים==
ערב החורבן, אוכלוסיית הגבעה המערבית והר ציון (295 דונם), נאמדת (לפי 50 נפש לדונם) ב-11,800 נפשות, ואוכלוסיית שטח ארמון המלך והמצודה במערב העיר (45 דונם) נאמדת ב-1,000 נפשות.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080101083710/http://rova-yehudi.org.il/index1.asp אתר הרובע היהודי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע היהודי
קטגוריה:הרובע הארמני
קטגוריה:העיר העתיקה: אתרים ארכאולוגיים
סמואל יבואה

סמואל יבואה (נולד ב-8 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת החלוץ.

==קריירה==
יבואה החל לשחק כדורגל בקבוצה הגנאית הארט אוף ליונס, ולאחר מכן שיחק עונה אחת בקבוצה המולדובית שריף טירספול, עמה זכה באליפות. בשנת 2005 הגיע יבואה לישראל וחתם בקבוצת הפועל כפר סבא. יבואה שיחק שלוש שנים במועדון, ובעונת 2007/2008 היה מלך שערי ליגת העל עם 15 שערים, אך הקבוצה ירדה לליגה הלאומית.

לקראת עונת 2008/2009 עזב יבואה את כפר סבא והוחתם לחמש שנים בהפועל תל אביב, במקומו של פאביו ג'וניור. ב-3 בנובמבר 2008 במשחקה של הפועל תל אביב נגד בית"ר ירושלים, באצטדיון טדי, כבש יבואה שני שערים בדקות הסיום ובכך הפך לחביב אוהדי הפועל. מעמדו התחזק שלושה שבועות לאחר כך, כאשר כבש את השער הראשון בדרבי בדרך לניצחון על היריבה העירונית מכבי תל אביב. בסך הכל כבש 13 שערים במהלך העונה, שסייעו לקבוצתו לסיים את העונה במקום השני.

את עונת 2009/2010 פתח יבואה בהפועל אך הביע את רצונו לעבור לשחק באירופה. בעונה זו סיים יחד עם קבוצתו במקום הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית. יבואה תרם שלושה שערים בקמפיין, כולל שער הניצחון מול המבורג, שהבטיח את המקום הראשון בבית. יבואה הוסיף גם 2 שערי ליגה בעונה זו לפני שעזב את הקבוצה לקראת אמצע העונה. ב-28 בדצמבר 2009 חתם יבואה בקבוצה הבלגית ראסינג גנק, ששילמה להפועל תל אביב 700 אלף אירו עבורו.

לאחר חצי עונה בבלגיה, ב-7 בספטמבר 2010 חתם יבואה בבית"ר ירושלים בהשאלה לעונה אחת תמורת שכר של 150 אלף דולר לעונה אך כבר לא הזכיר את יכולתו טרם עזיבתו את ישראל. לקראת עונת חתם יבואה במועדון ספורט אשדוד. גם באשדוד התקשה יבואה להשתלב, ובחלון ההעברות של ינואר 2012 חתם בקבוצת נאה סלמיס פמגוסטה הקפריסאית. יבואה כבש שלושה שערים בליגת העל הקפריסאית, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.

לאחר שנה שלא שיחק חזר יבואה לגאנה, ובאוגוסט 2013 חתם בקבוצת נעוריו הארטס אוף ליונס. בינואר 2016 עבר לקבוצת אקרה הארטס אוף אוק, במדיה שיחק שנתיים, ובסוף עונת 2017 שוחרר מהמועדון.

יבואה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה ב-22 בנובמבר 2008, במשחק מול נבחרת תוניסיה, ועד שנת 2009 ערך בסך הכל שלוש הופעות במדי הנבחרת.

==תארים==
;שריף טירספול
* אליפות מולדובה - 

;תארים אישיים
* מלך השערים של ליגת העל הגנאית - 
* מלך השערים של ליגת העל (15 שערים) - 2007/2008

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים גנאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל גנאים
קטגוריה:אקרה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הארט אוף ליונס
קטגוריה:כדורגלני שריף טירספול
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני ראסינג גנק
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני נאה סלמיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני אקרה הארטס אוף אוק
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גאנה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים במולדובה
קטגוריה:ספורטאים גנאים בישראל
קטגוריה:ספורטאים גנאים בבלגיה
קטגוריה:ספורטאים גנאים בקפריסין
קטגוריה:גנאים שנולדו ב-1986
גנן

גנן גוזם צמחייה
[[כרזה אמריקאית ממלחמת העולם הראשונה (1918), קולומביה (האנשה של ארצות הברית) כגננת, מעודדת את האזרחים לגדל גן ירק]]
גנן הוא אדם העוסק בגינון: בגידול ובטיפוח צמחים. המונח כולל גם את אלה העוסקים בגינון באופן מקצועי וגם את אלה העוסקים בגינון כתחביב לשעות הפנאי. לעיתים נעשה שימוש במונח גנן גם לתיאור מעצבי נוף וגנים, העוסקים באופן כללי בתכנון עיצוב הגן, ולא בהיבטי הטיפול היומיומי בו.

בשפת היומיום בעברית קיימת לעיתים הבחנה מגדרית בין "גנן" (גבר העוסק בגינון) ו"גננת" (אישה העוסקת בחינוך ילדים בגן ילדים). ההבחנה מסתמכת על מוסכמות חברתיות וחלוקת תפקידים בין המינים, אשר לפיה גברים עוסקים באופן מסורתי בעבודות פיזיות, ונשים בטיפול בילדים. כיום קיימים גברים העוסקים בחינוך ילדים בגני ילדים ונשים העוסקות בגינון, אך עדיין מדובר במיעוט קטן. בשני המקרים מתייחסת השפה העברית אליהם כאל "גננים" ו"גננות".

בישראל נעשית הכשרת גנני נוף בקורסים של משרד העבודה והרווחה. בנוסף לכך ארגון לגננות ולנוף בישראל המאגד מספר ארגונים של העוסקים במקצועות הגינון, מארגן קורסים והשתלמויות ומפיץ ספרות מקצועית. הארגון אף מוציא לאור את המגזין לגינון "גן ונוף".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.gardening.org.il/index.html הארגון לגננות ולנוף בישראל] 
* [http://www.ganvnof.co.il/ גן ונוף]

קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:גנים
קטגוריה:גינון
קו ווטרלו וסיטי

קו ווטרלו וסיטי (באנגלית: Waterloo and City Line) הוא קו במערך הרכבת התחתית של לונדון ומתוך 11 קווי התחתית הוא הקצר ביותר. הקו, אשר כולל שתי תחנות ואורכו 2.5 קילומטרים בלבד, משמש כאמצעי חצייה של נהר התמזה הלונדוני ועובר מתחתיו.

תפקידו העיקרי של הקו הוא לשנע נוסעים המבקשים להגיע מתחנת הרכבת התחתית ווטרלו לסיטי של לונדון, מרכז העיר. עקב כך, הקו אינו פעיל בימי ראשון (יום מנוחה באנגליה) ובשעות מאוחרות בערבי שאר ימות השבוע.

==היסטוריה==
בתחנת בנק]]
כאשר שירותי הרכבות הגיעו לתחנת ווטרלו בלונדון בשנת 1848, נוצר צורך בשינוע הנוסעים לתוך הסיטי של לונדון, המרכז העסקי של העיר. בעקבות המיקום של ווטרלו ממערב לנהר התמזה, מענה לצורך זה היה בעייתי. למרות קיומם של מספר הצעות ורעיונות, רובם נכשלו עקב עלות גבוהה מדי ומכשולים לוגיסטיים.

לבסוף, התקבלה ההחלטה ליצור קו רכבת תחתי חדש, פרויקט אשר הוצע כאלטרנטיבה הזולה יותר מאשר שירות רכבות עילי מאחר שבשירות תת-קרקעי אין צורך לרכוש או להפקיע שטחים רבים מדי מעל פני הקרקע.

הקו נפתח בשנת 1898 על-פי עיצוב של המהנדסים ויליאם רוברט גלבריית' וג'יימס הנרי גרייטהד. הקו הוא השני מתוך 11 קווי התחתית אשר אימצו את השיטה החשמלית למינוע הרכבות.

==מאפיינים==
המאפיין המייחד קו זה משאר קווי הרכבות התחתיות בלונדון הוא היותו תת-קרקעי לחלוטין, על שתי תחנותיו.
בתחילת דרכו, הייתה לקו תחנת כוח משלו, שהופעלה בעזרת פחם.

בשנת 2003 נסגר הקו למשך שלושה שבועות בעקבות ירידה של רכבת מהפסים בקו סנטרל. כחלק מהלקחים שנלמדו מהאירוע, שודרגו כל הרכבות מסוג 1992.

==מפה ותחנות הקו==

*בנק - נפתחה ב-8 באוגוסט 1898 בשם "סיטי". השם הוחלף ל"בנק" ב-28 באוקטובר 1940.
*ווטרלו - נפתחה ב-8 באוגוסט 1898.

==חידוש ותוכניות לעתיד==
הוצאת קרון מקו ווטרלו וסיטי
ב-1 באפריל 2006 נסגר הקו לשם עבודות חידוש, ונפתח מחדש ב-11 בספטמבר 2006. לאחר השלמת העבודות קיבולת הנוסעים בקו עלתה ב-25% וקיבולת הרכבות ב-12% בשעות שיא. בנוסף, זמן הנסיעה בין התחנות התקצר בכ-40 שניות, פרק זמן משמעותי מאחר שמשך הנסיעה כיום הוא 4 דקות בלבד.

==אתר צילום==
בעקבות סגירת הקו בימי ראשון, הקו ותחנותיו פופולריים ביותר עבור במאי קולנוע לשם צילומי סרטים או טלוויזיה. ניתן להבחין בקו בעונה השנייה של תוכנית הישרדות הבריטית, בעיבוד הקולנועי משנת 1984 לסדרת הספרים "התלת רגליים" ובסרט "דלתות מסתובבות" משנת 1998.

==ראו גם==

*היסטוריה של הרכבת התחתית של לונדון

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.thetube.com ה"טיוב"] - האתר הרשמי של הרכבת התחתית בלונדון
* [http://www.ltmcollection.org/photos/index.html מוזיאון התחבורה של לונדון] - אוסף צילומים משנת 1906 ועד היום באתר מוזיאון התחבורה של לונדון

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של לונדון
קטגוריה:מנהרות מתחת לנהר התמזה
Down Low

Down Low הוא אלבום האולפן המלא הראשון של להקת הגרוב מטאל הישראלית בצפר. 
האלבום הוקלט בבלגיה על ידי הלהקה עצמה ועל ידי כריס בליין מאולפני CCR. המיקסים והמאסטרים נעשו על ידי טיו מדסן. במהלך ההקלטות הציעה להקת פיר פקטורי לבצפר להופיע איתה כמופע חימום. בזכות ההופעה הציעה חברת התקליטים רודראנר (שבה חתומות בין היתר : סליפנוט, משין הד, דרים ת'יאטר, קאניבל קורפס ועוד.) לבצפר חוזה הכולל הפקה והפצה של ארבעה אלבומים, כולל Down Low.

== רשימת השירים ==
# Early Grave
# Down Low
# Fuckin Rock 'N' Roll
# Under
# Running Against
# Brix
# Mark
# Split
# 6's & 7's
# Black Inside

== מבצעים ==
* אביטל תמיר - שירה 
* מתן כהן - גיטרה חשמלית
* רותם ענבר - גיטרה בס
* רועי ברמן - תופים

== קליפים מהאלבום ==
* Down Low
* Early Grave
* Running Against

== סינגלים מהאלבום ==
* Down Low
* Early Grave
* Fucking Rock N Roll
* Running Against

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.darklyrics.com/lyrics/betzefer/downlow.html מילות שירי האלבום], מתוך האתר Dark Lyrics
* [http://www.gutzy.com/betzefer/ אתר הלהקה]

קטגוריה:אלבומי מטאל
קטגוריה:בצפר (להקה)
דוד דביר

דביר. מתוך "עמי ים עמי יער" (כוריאוגרף: ג'ון קרנקו), להקת בת-שבע, 1977
דוד דביר (נולד ב-12 בספטמבר 1949) הוא רקדן ומורה ישראלי למחול. נודע לציבור הרחב בשל היותו שופט בתוכניות המציאות "נולד לרקוד", "רק רוצים לרקוד" ו"רוקדים עם כוכבים".

== ביוגרפיה ==
נולד בשם דוד דוידוביץ בקיבוץ נחשולים. בגיל שנה וחצי חלה במחלת הפוליו אשר שיתקה אותו בחצי גוף שמאל.<ref></ref>

התחנך בכפר הנוער בניצנים ובחוות הנוער הציוני בירושלים, ובשנים 1966–1968 למד במדרשה לחינוך גופני בבאר שבע. שירת בצה"ל כחייל בצנחנים, סיים קורס מפקדי כיתות ושימש כמדריך אימון גופני בבסיס חצור.

בשנת 1971 החל ללמוד בבית הספר למחול "בת דור". כבר בתקופת לימודיו בבית הספר למחול, דביר הופיע כרקדן בשני סרטי קולנוע: "ישו כוכב עליון" ו"קזבלן".

הופיע עם הבלט הישראלי בשנת 1973, עם להקת "בת דור" בשנים 1974–1976, ועם להקת "בת שבע" בשנים 1973–1989. משנת 1982 שימש גם כמנהל האמנותי של להקת "בת שבע". כמו כן, הופיע כרקדן אורח עם להקת "IOS" בעת סיור שקיימה בישראל.

השתלם בלהקת המחול של פול טיילור בארצות הברית בשנת 1974, ועבר קורס ניהול למנהלים בכירים ב"דייל קרנגי" בשנת 1985. בשנת 2000 השתתף בהשתלמות למורים ולבוחנים בבית הספר ג'וליארד בניו יורק. בשנת 2007 היה בהשתלמות בבית הספר למחול ע"ש וגאנובה בסנקט פטרבורג ברוסיה. כמו כן, היה מורה אורח בקורס קיץ לרקדנים ולמורים בהאג, הולנד.

יצר את מפגשי המחול "אני וגופי" (1987), "גברים במחול" (1989), "מסכות" (עם יהודית גרינשפיין, 1991), "שעשועי מחול" (עם אורית קינן, 1994), "סיפורי בדים" (עם אורית קינן, 1998), "תיבת נוח" (1999), "תמונה חיה" (2001) ו"שרשורי קסם" (2004), הופיע בסדרת הטלוויזיה "השיר שלנו" בדמות שמבוססת על עצמו כשופט ב"נולד לרקוד".

דביר מופיע יחד עם אורית קינן במפגשים לילדים ונוער דרך "סל תרבות ארצי", אמנות לעם" ו"סל תרבות שטראוס".

שימש כשופט בתוכנית המציאות "רק רוצים לרקוד" של קשת בערוץ 2, ששודרה במהלך שנת 2017.

ב-2019 השתתף בתוכנית הריאליטי "הישרדות VIP עונה 3" שברשת 13.

ב-2022 החל לשמש כשופט בתוכנית "רוקדים עם כוכבים", שחודשה בקשת 12.

דביר נשוי לדליה ואב לשתיים.

===תפקידים שמילא לאורך השנים===
* חבר הוועדה למחול באמנות לעם
* מנהל אמנותי של "הרמת מסך"
* מבקר מחול במחלקת האמנויות של קול ישראל
* יועץ מחול במתא"ן – מפעל תרבות ואמנות לנוער
* חבר במועצה העירונית לאמנויות של עיריית תל אביב-יפו
* חבר הוועדה המקצועית של קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
* יוצר תוכניות מחול לנוער בבתי ספר ובמרכזים קהילתיים
* בוחן במבחני קרן התרבות אמריקה-ישראל
* שופט בתוכנית "והמחול זורם"
* שופט בתוכנית הטלוויזיה "נולד לרקוד" (2005–2008)
* מנחה קבוצת הסטודיו בתוכנית "לא נפסיק לרקוד" (2009)
* ראש מגמת המחול בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין בגבעתיים (1989–2019)

== פרסים ==
* 1978 – פרס קרן יאיר שפירא (רקדן צעיר מבטיח)
* 1980 – פרס כינור דוד, רקדן השנה
* 1990 – פרס אמנות לעם על מפגש המחול "גברים במחול"

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:נחשולים: אישים
קטגוריה:בוגרי חוות הנוער הציוני
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי
קטגוריה:אתאיסטים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס כינור דוד
קטגוריה:סגל תלמה ילין
קטגוריה:שופטי תוכניות מציאות ישראלים
קטגוריה:מתחרי הישרדות (ישראל)
קטגוריה:רקדני להקת המחול בת שבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
הפרלמנט הסקוטי

משכן הפרלמנט הסקוטי באדינבורו
אולם המליאה
הפרלמנט הסקוטי (בגאלית סקוטית: Pàrlamaid na h-Alba; בסקוטית: Scots Pairlament; באנגלית: Scottish Parliament) הוא מוסד הקיים מאז 1999, כפרלמנט בעל סמכויות מוגבלות בנושא סקוטלנד בתוך הממלכה המאוחדת. הפרלמנט בנוי מבית אחד ובו חברים 129 נציגים אשר נבחרים מדי 4 שנים בבחירות. 73 מחברי הפרלמנט נבחרים על פי מחוזות הצבעה, ו-56 חברי הפרלמנט הנוספים נבחרים על פי בחירות ארציות. 

הבחירות האחרונות נערכו ב-6 במאי 2021. עד כה נערכו 6 מערכות בחירות (1999, 2003, 2007, 2011, 2016, 2021). על מנת להיבחר לפרלמנט, אדם נדרש להיות מעל גיל 18, שפוי, ואזרח באחת מהמדינות או הטריטוריות המוסכמות. אנשי צבא או משטרה אינם יכולים לכהן בפרלמנט.

== היסטוריה ==
העדות הראשונה לקיומה של מועצת עם סקוטית היא ממסמך משנת 1235 (תקופת שלטונו של אלכסנדר השני, מלך סקוטלנד), שבו מתואר הפרלמנט של סקוטלנד (כמו במקרה של הפרלמנט האנגלי) בלטינית כ-colloquium. הפרלמנט של ממלכת סקוטלנד, שהיה לו בית אחד, נועד לראשונה בקירקליסטון (), כיום כפר קטן באזור אדינבורו. ב-1639 עברו דיוניו ל"אולם הפרלמנט" () באדינבורו. הפרלמנט חדל לפעול ב-1707 עם החלתם של חוקי האיחוד של 1707 והוחלף בפרלמנט של בריטניה הגדולה. קיימת מחלוקת בין ההיסטוריונים על מידת העצמאות של הפרלמנט הסקוטי מן הכתר הסקוטי במהלך התקופה שלפני 1707. היסטוריונים רבים סברו כי היה מדובר בגוף מנוון אשר שימש כחותמת גומי להחלטות בית המלוכה הסקוטי. כיום קיימים היסטוריונים אשר חולקים על דעה זו וגורסים כי לפרלמנט הייתה חשיבות בקבלת החלטות בפוליטיקה של סקוטלנד, והוא לעיתים גם נקלע לעימותים עם בית המלוכה.

בשנות ה-80, כאשר הממלכה הייתה תחת שלטון שמרני מאוד, גדל הביקוש לפרלמנט אוטונומי. תחת שלטונו של טוני בלייר הוכרז על כך שיהיה משאל עם בסקוטלנד על הנושא. בשנת 1997 נערכו הבחירות בסקוטלנד. בבחירות אחוז ההצבעה עמד על 60.4%, ו-74.3% מהמצביעים הצביעו בעד פרלמנט אוטונומי והבחירות הראשונות לפרלמנט נערכו שנתיים לאחר מכן. ישיבת הפרלמנט הראשונה נערכה ב-12 במאי, שנת 1999.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוחל בבניית בנין חדש לפרלמנט, שעלותו אמורה הייתה להיות כ-40 מיליון ליש"ט. הבנייה התארכה פעמים רבות, והארכות העלות עלו פעם אחר פעם. בגמר הבנייה בשנת 2004 הגיעה העלות לכ-431 מיליון לירות שטרלינג.

== ועדות הפרלמנט ==
בפרלמנט 16 ועדות שונות המהוות חלק חשוב מעבודת הפרלמנט. הוועדות הן:
* ביקורת
* שוויון ההזדמנויות
* אירופה וקשרי חוץ
* אוצר
* נהלים
* פניות הציבור
* תקנים ומינויים ציבוריים
* חקיקת משנה
* כלכלה, אנרגיה ותיירות
* חינוך ותרבות 
* בריאות וספורט
* משפטים
* שלטון מקומי
* עניינים כפריים ואיכות הסביבה
* תוכנית הארחה סקוטית פרלמנטרית 
* תחבורה, תשתיות ושינוי האקלים

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סקוטלנד: היסטוריה 
קטגוריה:סקוטלנד: פוליטיקה
לודוויג רונברג

יוהאן לודביג רוּנֶבֶּרְג (בשוודית: Johan Ludvig Runeberg; 5 בפברואר 1804, יאקובסטד – 6 במאי 1877, פורבו) היה משורר פיני ממוצא שוודי הנחשב למשורר הלאומי של פינלנד.

רונברג למד בערים ואסה ואואולו ולאחר מכן באקדמיית אובו, שם הוא התחבר ליוהאן וילהלם סנלמן ולזכריס טופליוס. הוא למד בעיקר לימודים קלאסיים ובמסגרת זו יוונית עתיקה ולטינית. החל משנת 1837 הוא התגורר ולימד בפורבו.

מרבית שירתו רומנטית ומתארת את חיי האיכרים בפינלנד. בשיר ידוע מאוד שלו, "האיכר פאבו" (Bonden Paavo), מתאר רונברג את נחישותו ועוצמת רוחו (Sisu) איכר, אשר מכניס בכל שנה יותר ויותר שיפה ללחם על מנת להעניק גם לשכניו ולמנוע בכך מוות ברעב.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הלסינקי
קטגוריה:משוררים פינים
קטגוריה:סופרים פינים
קטגוריה:שוודים של פינלנד
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1804
קטגוריה:נפטרים ב-1877
CBGB

CBGBs (ראשי תיבות של Country, Blue Grass, Blues) היה מועדון מוזיקה בדאונטאון מנהטן שבניו יורק, שהתפרסם כמרכז סצנת הפאנק הניו יורקית בעת שזרם תרבותי ומוזיקלי זה החל לעלות. 

המועדון נפתח ב-1973 ובמהלך 1974, בטרם נוצר המושג פאנק, החלו להופיע במועדון להקות שהקדימו את הפאנק האנגלי. תחילה הופיעה להקת טלוויז'ן ואחריה: פטי סמית', בלונדי והראמונס. גם בשנים שלאחר מכן היה המועדון ביתן של להקות צעירות שניגנו חומר מקורי בסגנון הפאנק ורוק אלטרנטיבי לסוגיו. המועדון נסגר ב-2006 בהופעת נעילה של פטי סמית'.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פאנק (Punk)
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:ארצות הברית: מועדוני ג'אז ומוזיקה קלה
מונטפלייר (ורמונט)

הנהר וינוסקי שבמונטפלייר
מונטפלייר (באנגלית: Montpelier) היא עיר הבירה של מדינת ורמונט שבארצות הברית, ומשמשת גם כבירת מחוז וושינגטון של מדינת ורמונט. במונטפלייר ניצב בית המחוקקים של המדינה. נכון ל-2020, האוכלוסייה בעיר מונה קצת יותר מ-8,000 נפש, ומבחינה זו היא עיר הבירה הקטנה ביותר במדינות ארצות הברית.

==היסטוריה==
ב-14 באוגוסט 1781 אישרה אספת הנבחרים של הרפובליקה של ורמונט הקצאת קרקעות באזור מונטפלייר למתיישבים ממסצ'וסטס, והיישוב עלה לקרקע ב-1787. קולונל ג'ייקוב דייוויס, מראשוני המתיישבים האירופאים במקום, קרא את שם העיר על שם העיר מונפלייה (Montpellier) שבדרום צרפת (לעיירה סמוכה הוא העניק את השם קאלֵס, Calais, על שם עיר החוף הצרפתית קאלה). סביר להניח שהשם מונטפלייר נבחר עקב ההתלהבות הרבה שפשתה בתקופה ההיא מכל דבר צרפתי, בעקבות הסיוע הצרפתי לשלוש עשרה המושבות שמרדו באימפריה הבריטית והקימו את ארצות הברית של אמריקה.

ב-1805 נבחרה העיירה, עקב מיקומה במרכז המדינה, לבירת מדינת ורמונט, שבינתיים הצטרפה לארצות הברית כמדינה ה-14.

==גאוגרפיה==
מונטפלייר ממוקמת באזור ההרים הירוקים. שטח העיר על פי מדידות רשמיות הוא 26.6 קמ"ר. רובו המוחלט הוא יבשה, ורק כעשירית האחוז הוא מים.

מרכז העיר נמצא על רמה שטוחה, שגובהה 158 מטר, מוקפת בגבעות ובעורקי גרניט. לאורך צדה הצפוני של העיר ניצב רכס גבעות שאורכו כמה ק"מ וגובהו כ-275 מטר. מרכז העיר הנמוך מועד לשיטפונות מעת לעת, והעיקריים שבהם אירעו בשנים 1927 ו-1992.

נהר וינוסקי , שמקור שמו בשפת השבט האינדיאני אבנאקי ומשמעותו " ארץ בצל הפרא", זורם מערבה לאורך גבולו הדרומי של האזור המסחרי של מונטפלייר, והוא ניזון מכמה פלגים החוצים את מחוזות ורמונט הסמוכים.

==כלכלה==
מאז שהפכה מונטפלייר לעיר הבירה של המדינה, בשנת 1805, היו משרדי הממשלה גורמי המסחר העיקריים בעיר, ובמחצית המאה התשע-עשרה נוספו גם כמה חברות ביטוח חיים וביטוח שריפות. בתעשייה נטל ייצור הגרניט, בעיקר ממחצבות בסמוך לעיר באר, חלק מרכזי בכלכלת העיר, והוא ממשיך עדיין להעסיק מספר חברות. גם ייצור קורות עץ היה חלק חשוב בתעשיית העיר במאה התשע עשרה.

בעיר שכן המפעל האחרון לייצור אטבי כביסה בארצות הברית. המפעל נסגר בשנת 2006. כיום מתבססת כלכלת העיר שבאזור המסחרי בעיקר על עסקים בבעלות מקומית, לצד משרדים ראשיים של חברות ביטוח אחדות.

==חינוך ותרבות==
במונטפלייר ישנם כמה מוסדות לימוד. המפורסמים שבהם הם בית הספר התיכון של העיר, "מכללת ורמונט לאמנות יפה" (Vermont College of Fine Arts) והמכון הקולינארי של ניו אינגלנד. אירועי התרבות המקומיים השנתיים בעיר כוללים את פסטיבל הסרטים "ההר הירוק" (Green Mountain), המתקיים בעיר מדי שנה, וכן את המסורת שהחלה בשנת 1990 של חיפוי חזיתות החנויות והבניינים הציבוריים בלבבות אדומים ביום ולנטיין - 14 בפברואר.

בעיר נמצאת ספריית קלוג-האבארד. עותק של אפריז (אלמנט עיצובי) מהפרתנון של אתונה שמור בספרייה זו. במונטפלייר ממוקם גם המוזיאון להיסטוריה של ורמונט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.montpelier-vt.org/552/History-of-Montpelier היסטוריה של מונטפלייר] באתר עיריית מונטפלייר 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ורמונט: ערים
קטגוריה:מדינות ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1787
מרסדס, נסיכת אסטוריאס

מריה דה לאס מרסדס איזבל תרזה כריסטינה אלפונסה, נסיכת אסטוריאס (בספרדית: María de las Mercedes de Borbón; 11 בספטמבר 1880 – 17 באוקטובר 1904) הייתה נסיכת אסטוריאס, יורשת העצר של ספרד בכל שנות חייה, ולתקופה של שישה חודשים בין 1885 ל-1886 הייתה גם המלכה בפועל וראש המדינה.

==ביוגרפיה==
מרסדס נולדה ב-11 בספטמבר 1880 במדריד כדונה מריה דה לאס מרסדס דה בורבון והבסבורגו-לורנה, והייתה בתם הבכורה של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד ושל מריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של קרל פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה. עם מות אביה בשנת 1885 הייתה מרסדס למלכה בפועל. אמה הייתה הרה באותה עת. אילו ילדה אמה בת, הייתה מריה מתמנה להיות מלכת ספרד. אולם כאשר נולד אחיה, שישה חודשים לאחר מות אביה, היא הפסיקה להיות מלכה, והוא הוכתר כמלך אלפונסו השלושה עשר. היא חזרה למעמדה כיורשת העצר, בו החזיקה עד יום מותה, אז החליף אותה במעמד זה בנה הפעוט, מכיוון שלאחיה, המלך, טרם היו אז ילדים.

הנסיכה מריה מרסדס נישאה ב-14 בפברואר 1901 לבן-מעמדה, הנסיך קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות, אחיינו של פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות. לאחר נישואיו לנסיכה הוא הועלה לדרגת נסיך ספרד.

ב-17 באוקטובר 1904 מתה מרסדס במדריד, בעת לידתה של בתה, לאחר הולדת שני בניה.

==משפחתה==
ב-14 בפברואר 1901 התחתנה מרסדס עם קרלוס, נסיך בורבון-שתי הסיציליות, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
* אלפונסו, דוכס קלבריה (1901–1964).
* פרננדו, נסיך ספרד (1903–1905) - מת כשנה לאחר מות אימו.
* איזבל אלפונסה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1904–1985). התחתנה עם הרוזן יאן קאנטי זמויסקי.

בעלה של הנסיכה נישא מחדש, ובתו, ששמה היה גם כן מריה דה לאס מרסדס, היא אימו של חואן קרלוס הראשון מלך ספרד לשעבר.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משפחת המלוכה הספרדית
קטגוריה:בית בורבון
קטגוריה:ילידות 1880
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1880
קטגוריה:נפטרות ב-1904