OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שרה שטרן-קטן

שרה שטרן-קטן (4 ביוני 1918 - 23 בספטמבר 2001) הייתה אשת ציבור במגזר הדתי וכיהנה כחברת הכנסת בכנסת התשיעית מטעם המפד"ל. כלת פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשנ"ח (1998).

==ביוגרפיה==
נולדה בלודז' שבפולין וגדלה בבית דתי ציוני. למדה בגימנסיה העברית והייתה פעילה בתנועת "בני עקיבא".

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלחה עם משפחתה לגטו לודז', בו חיו בתנאי עוני ורעב בשנים 1940–1944. בתקופה זו נרתמה לפעילות תנועת "בני עקיבא" והקימה עם חבריה לתנועה הכשרות חקלאיות בגטו. בהכשרות אלו קיימו פעילות חינוכית-תרבותית ברוח ארץ ישראל.

בחודשים האחרונים למלחמה נשלחה למחנה הריכוז אושוויץ וממנו למחנות אחרים, בהם עבדה עבודות פרך. לאחר מכן, עם שחרורה מהמחנה על ידי הצבא האדום, הייתה פעילה בארגוני העלייה וסייעה בשיקומם של ניצולים טרם עלייתם.

בשנת 1947 עלתה לארץ ישראל ולמדה עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית. כעובדת סוציאלית הייתה פעילה בהכוונה מקצועית לנערות. לאחר השלמת התואר השני, באוניברסיטת סימונס בבוסטון, עבדה כמפקחת אזורית במשרד הבריאות ובמשרד הסעד. במקביל הייתה פעילה בתנועת האשה הדתית לאומית.

במרץ 1977 נבחרה בסיבוב ראשון יחד עם זהבה מלכיאל מתוך שבע מתמודדות, בהן מרים מאיר, יהודית פולק, לאה עדיני, הרבנית צפייה גורן והרבנית אילה גליקסברג שנתמכה על ידי יהודית היבנר, לפאנל ממנו תבחר נציגת הנשים ברשימת המפד"ל לכנסת. שטרן-קטן נחשבה לנציגת סיעת למפנה, סיעת רפאל והסיעה המרכזית והיא גברה בהתמודדות מול מלכיאל שנחשבה לנציגת סיעת הצעירים. היא נבחרה לכנסת התשיעית וכיהנה בוועדת העבודה והרווחה, ועדת הפנים ואיכות הסביבה וועדת החינוך והתרבות. לקראת הבחירות לכנסת ה-11 היא התמודדה מול יהודית היבנר על המשבצת הנשית, והפסידה. בבחירות זכתה המפד"ל רק לארבעה מנדטים ונציגת הנשים לא נכנסה לכנסת.

בשנים 1984–1990 הייתה יו"ר תנועת "אמונה". היא התמודדה על תקופת כהונה שנייה אך הפסידה ליהודית היבנר ומונתה לנשיאת התנועה. בשנותיה האחרונות הייתה פעילה ב"יד ושם".

כלת פרס ישראל למפעל חיים בשנת 1998.

בשנת 2001 נפטרה ונקברה בקבוצת יבנה, בה חייתה מיום עלייתה לארץ ישראל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/youth_lodz/eduiot.html#sarah עדותה של שטרן-קטן על חייה בגטו לודז'], באתר יד ושם.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אסירים בגטו לודז'
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:חברות הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפד"ל
קטגוריה:עובדי משרד הבריאות
קטגוריה:עובדות משרד הבריאות
קטגוריה:זוכות פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1998
קטגוריה:חברות כנסת זוכות פרס ישראל
קטגוריה:חברי כנסת זוכי פרס ישראל
קטגוריה:ראשי תנועת אמונה
קטגוריה:חברות הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עובדות סוציאליות ישראליות
קטגוריה:עובדים סוציאליים ישראלים
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:עובדי משרד הרווחה והעבודה
קטגוריה:ציונות דתית: חברות כנסת
קטגוריה:ציונות דתית: חברי כנסת
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2001
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
קטגוריה:אישים הקבורים בקבוצת יבנה
דב לוין (שופט)

דב לוין (1 בדצמבר 1925 – 27 ביוני 2001) היה שופט בית המשפט העליון בשנים 1981–1995.

==ביוגרפיה==
לוין נולד בנווה צדק שבתל אביב למשפחה בת ארבעה בנים.
אביו, אליהו בן-ציון לוין (1889–1946), בן למשפחה עשירה מרוסיה שעלה לירושלים עם אביו בילדותו, היה רוקח במקצועו, ומשנות ה-20, אז התיישבה המשפחה בתל אביב, עסק בביטוח.
אמו, דבורה לבית נטקין, הייתה מצאצאי הגאון מווילנה, בת למשפחה שהתגוררה בארץ ישראל מאז אמצע המאה ה-19 (נכדתו של נתן נטע נטקין, מעסקני היישוב הישן בירושלים).

בשנת 1943 עבר עם הוריו לירושלים, שם הצטרף לאצ"ל ובו זמנית עבד במטה הארצי של משטרת המנדט. כמו כן החל בלימודי משפטים, בהם המשיך לאחר שובו לתל אביב בשנת 1945. במלחמת העצמאות שירת בצה"ל כקצין מחלקת מקלעים בינוניים בגדוד 35 של חטיבת אלכסנדרוני. במילואים שירת כקצין כוח אדם בחיל השלישות, ועם מינויו לשופט שירת ביחידת בתי הדין הצבאיים ולבסוף בבית הדין הצבאי לערעורים.

בשנת 1951 הוסמך לעריכת דין והשתתף במוסדות לשכת עורכי הדין כחבר המועצה הארצית והוועד המרכזי. בעריכת דין עסק כשכיר וכעצמאי עד מינויו לשופט בספטמבר 1966. תחילה כיהן בבית משפט השלום בתל אביב ובמאי 1972 מונה לבית המשפט המחוזי. בשנת 1979 מונה לסגן נשיא בית המשפט בעיר. בשנת 1981 מונה לכהונה בפועל בבית המשפט העליון, וכעבור שנה מונה לבית המשפט העליון במינוי קבע. בשנת 1986 שימש כאב בית הדין המיוחד אשר שפט את דמיאניוק (תפ 373/86 מדינת ישראל נגד איוון ג'ון דמיאניוק).

לצד עבודתו פעל פעילות ציבורית נרחבת. בין תפקידיו: יושב ראש המועצה הלאומית למניעת תאונות, נשיא מוסדות השיפוט בהתאחדות לכדורגל בישראל ונשיא כבוד בבית הדין של תנועת "מכבי". בהגיעו לגיל 70, בשנת 1995, פרש מכס המשפט והחל לשמש בורר בתביעות שונות. ב-1997 זכה בתואר יקיר העיר תל אביב.

לוין נפטר ב-2001, בגיל 75. נטמן בבית העלמין קריית שאול.

==משפחתו==

לוין היה נשוי עד מותו לרחל לבית כהן (נפטרה בינואר 2014), ואב לשני בנים, אלי ואסף, עורכי דין במקצועם.

אחיו הבכור, צבי לוין, היה פעיל ציבור, תעשיין וחזן, נשיא הלשכה הגדולה של הבונים החופשיים בישראל (בנו עֲמָשַׂי לוין היה משורר ומתרגם). האח אריה לוין, היה בעליו של "צור", מפעל לזכוכית אומנותית, חבר באצ"ל ויו"ר קבוצת הכדורגל בית"ר תל אביב.

==לקריאה נוספת==
* דברי כב' הנשיא א' ברק בטקס פרידה מכב' השופט ד. לוין (30.11.95)', הרשות השופטת: עלון השופטים בישראל 23 (1996), 14–20.
* אהרן ברק, "אחינו דב לוין חיפש תמיד את האמת", הרשות השופטת: עלון השופטים בישראל 31 (2001), 122–124. (דבריו של ברק בלווייתו של לוין)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140202095806/http://elyon1.court.gov.il/heb/museum_court/pdf/dov_levin.pdf דב לוין] באתר הרשות השופטת
* [http://www.nfc.co.il/Archive/006-D-135-00.html?tag=04-35-12 תולדות חייו] באתר חדשות מחלקה ראשונה
* [http://www.geni.com/people/Dov-Levin/341166608550003380#/tab/overview אילן היוחסין של דב לוין] באתר Geni
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:שופטי בית המשפט העליון
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:שופטי בית משפט השלום בתל אביב
קטגוריה:שופטי בית הדין הצבאי לערעורים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:משפחת ברדקי
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1997
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
מקורמיק נגד הלורד אדבוקט

מקורמיק נגד הלורד אדבוקט הוא פסק דין שניתן בסקוטלנד בשנת 1953 בו נדונה שאלת זכותה של המלכה אליזבת השנייה להיקרא בשם זה מאחר שלא הייתה מלכה בשם "אליזבת" בסקוטלנד קודם למלכותה של אליזבת השנייה.

==תיאור המקרה==
התביעה הוגשה על ידי ג'ון מקורמיק, הרקטור של אוניברסיטת גלאזגו, נגד הממשלה הבריטית בטענה כי "אליזבת השנייה" לא יכולה להיקרא בשם זה בסקוטלנד, וכי מעשיה עומדים בניגוד לחוקי האיחוד של 1707, כיוון שאליזבת הראשונה הייתה מלכת אנגליה בלבד ולא מלכת סקוטלנד.

התביעה הוגשה לבית המשפט של קסציות ונדחתה על ידי הערכאה הראשונה. ערעור לאינר האוס שנדון בפני השופטים הלורד תומאס קופר, הלורד קלרמונט והלורד ראסל מקורמיק השאיר את ההחלטה של הערכאה הראשונה על כנה.

בית המשפט קבע כי מקורמיק לא יכל לתבוע את בית המלוכה הבריטי וכי חוקי האיחוד לא קובעים הנחיות בדבר מספור שמות המלכים. עוד קבע בית המשפט כי לא הוגשה באף בית משפט אנגלי תביעה הטוענת שחוק התארים המלכותיים משנת 1953 אשר נחקק על ידי הפרלמנט הבריטי סותר את חוקי האיחוד, וכי לתובעים אין זיקה אישית או עניין בתביעה, ומשכך אין להם זכות עמידה בפני בית המשפט.

בית המשפט קבע כי תוארה של אליזבת השנייה נכנס לתוקפו עוד קודם לחקיקת החוק האמור וכך התקבל בסקוטלנד בה אין חוק לעניין זה. בעוד שבאנגליה קיים העיקרון של ריבונות הפרלמנט - עיקרון שמקורו במשפט המקובל האנגלי, עיקרון זה לא קיים במשפט החוקתי הסקוטי. בעת איחוד הפרלמנטים בשנת 1707 שאב לתוכו הפרלמנט האנגלי את תכונות הפרלמנט הסקוטי, ומשכך שאב גם את "העדר הסמכות" לקבוע את שמו של המלך המולך בסקוטלנד.

==השפעות פסק הדין==
במסגרת פסק הדין קבע בית המשפט את הכלל לפיו תארם של מלכי אנגליה ימוספר לפי הגבוה מבין שני המספרים שהיו - כך לדוגמה על אף שלא היה מלך בשם הנרי בסקוטלנד, מאחר שמלך באנגליה הנרי השמיני המלך הבא בשם הנרי שימלוך יכונה "הנרי התשיעי" ואילו אף שהיה מלך בשם ג'יימס השני באנגליה, אשר מלך גם בסקוטלנד כג'יימס השביעי, הרי שהמלך הבא בשם ג'יימס יקרא, גם באנגליה "ג'יימס השמיני".

לפסק דין זה הייתה השפעה במהלך הדיונים שנערכו בבית הנבחרים הבריטי בשנת 1999 על הקמת הפרלמנט הסקוטי וסמכויות הפרלמנט הסקוטי. סמכויות הפרלמנט הסקוטי שהיו קודם לאיחוד הפרלמנטים הושבו בחלקם לפרלמנט הבריטי, אולם במהלך הדיונים בשאלה של העברת סמכויות מהפרלמנט המאוחד לפרלמנט הסקוטי החדש נדונה שאלת היקף הסמכויות שיועברו לו (כך למשל, יכולה להתעורר שאלה האם בסמכות הפרלמנט הסקוטי לקבוע את תארו של המלך, בדומה לפרלמנט הבריטי - סמכות שלא הייתה לו קודם לכן, ואם אכן בידיו הסמכות, ייתכן מצב שכל פרלמנט יקבע תואר שונה למלך).

==ראו גם==
*המלוכה הבריטית

==קישורים חיצוניים==
* דיון בעניין מקרה זה בבית הלורדים: [https://web.archive.org/web/20110605162849/http://www.parliament.the-stationery-office.co.uk/pa/ld199899/ldhansrd/vo990427/text/90427-14.htm], [https://web.archive.org/web/20110604202014/http://www.parliament.the-stationery-office.co.uk/pa/ld199899/ldselect/ldprivi/108i/10810.htm]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:סקוטלנד: חוק ומשפט
קטגוריה:המלוכה הבריטית
קטגוריה:1953 בממלכה המאוחדת
מחולל ואן-דה-גראף

מחולל ואן-דה-גראף (Van de Graaff generator) הוא מחולל חשמל, כלומר מכשיר המייצר מתח חשמלי באמצעים מכניים.

המחולל קרוי על שם הפיזיקאי האמריקאי רוברט ואן-דה-גראף שפיתח אותו בשנת 1929. במקור, יועד המכשיר לשמש מקור מתח רב עוצמה (עד לעשרות מיליוני וולט) לשפופרות רנטגן ומאיצי חלקיקים קווים. עם התפתחות טכנולוגיות אלטרנטיביות להאצת חלקיקים, פחת השימוש במחולל ואן-דה-גראף לצרכים אלו. כיום עיקר השימוש במחולל ואן-דה-גראף הוא להדגמת תופעות חשמליות שונות.

ב-1958 הביא פרופ' עמוס דה-שליט למחלקה לפיזיקה גרעינית במכון ויצמן מחולל ואן-דה-גראף ראשון. מעבדת הוואן-דה-גראף נבנתה בעיקרה על ידי ד"ר (לימים פרופ') יהודה וולפסון, שעמיתיו כינוהו "הקוסם", והמחולל שימש כמאיץ חלקיקים בחקר האטום עד שמאיץ ה"טאנדם" (דגם חדש של ואן-דה-גראף) החליפו באפריל 1965.

== עקרון הפעולה של המחולל ==
המבנה של מחולל ואן-דה-גראף:
<br>1) כדור [[מתכת חלול טעון חיובית <br> 2) אלקטרודה המחוברת לכדור, בקצה האלקטרודה מברשת הנושקת לחגורה מבודדת מסתובבת <br> 3) גלגלת עליונה <br> 4) צד שמאל של החגורה הטעון חיובית <br> 5) צד ימין של החגורה הטעון שלילית <br> 6) גלגלת תחתונה <br> 7) אלקטרודה תחתונה (מוארקת) <br> 8) מכשיר (בצורת כדור) טעון שלילית המשמש לפריקת הכדור הראשי (1) <br> 9) ניצוץ הנוצר כתוצאה מהפרש הפוטנציאלים בין שני הכדורים]]

מבנה סכמטי של מחולל ואן-דה-גראף מתואר בציור. המחולל מורכב משני כדורי מתכת [(1) ו-(8) בציור]. החגורה [(5),(4)] מסתובבת ועקב כך מתחככת במברשת סיבי המתכת העליונה (2) והתחתונה (7). כתוצאה מהחיכוך נטענת המברשת העליונה במטען חיובי והתחתונה במטען שלילי. המברשת העליונה מעבירה את המטען לכדור הגדול (1) והמברשת התחתונה מעבירה את המטען למוט הפריקה (8), כך שבסופו של דבר נוצר הפרש פוטנציאלים בין הכדור הגדול לסביבתו.
ניתן גם לחבר את המברשת התחתונה ישירות להארקה וכך הפרש הפוטנציאלים נוצר בין הכדור הגדול לאדמה.

==ראו גם==
* חשמל סטטי

==קישורים חיצוניים==

* [http://prola.aps.org/abstract/PR/v43/i3/p149_1 המאמר המקורי של ואן-דה-גראף משנת 1933] בכתב העת המדעי Physical Review
* [http://www.howstuffworks.com/vdg.htm איך פועל מחולל ואן-דה-גראף] באתר Howstuffworks
* [http://www.mos.org/sln/toe/toe.html מחולל ואן-דה-גראף כ"תיאטרון חשמל"] באתר מוזיאון המדע של בוסטון
* 
* 

מחולל ואן-דה-גראף

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חשמל
עלמא

עלמא או עלמא אלשעב היה יישוב בגליל העליון שהתקיים ככל הנראה מהתקופה הרומית בארץ ישראל, ועד לתקופה העות'מאנית. במקום נמצאו ממצאים המעידים על פולחן יהודי במקום בתקופת המשנה, ועל משפחות יהודיות שגרו ביישוב בתקופות מאוחרות יותר, לצד משפחות מוסלמיות. משפחת עבו בסיוע משה מונטיפיורי רכשה ב-1839 אדמות בעלמא ובקדש שבגליל העליון. במאה העשרים שכן במקום כפר ערבי שהתקיים עד מלחמת העצמאות. ב-1949 הוקם בסמוך לו המושב עלמה.

==היסטוריה==
בעלמא התגלה בית קברות יהודי גדול המתוארך לתקופת המשנה על פי מערות קבורה וקברים המיוחסים לתנאים כדוגמת רבן שמעון בן גמליאל הזקן, אלעזר בן ערך, עזריה, אלעזר בן עזריה, אליעזר בן הורקנוס שמעון בן נתנאל יוסי הכהן, ויהודה בן תימא. באתר העתיק של עלמא שרידיהם של שני בתי כנסת קדומים - בחורבת קציון ובמרות מהמאה ה-3 - תקופת התלמוד.

קיימות גם עדויות ותעודות המעידות על יישוב יהודי בעלמא בתקופה הצלבנית בארץ ישראל ובתקופה הממלוכית בארץ ישראל. הכפר היה בשלטון פרנקי עד שנת 1187.
רבי בנימין מטודלה אשר ביקר בארץ ישראל בשנים 1169–1172 בערך, מצא בעת ביקורו 50 משפחות ובית קברות יהודי גדול, ובו קברותיהם של תנאים מפורסמים.
טקסט עברי אנונימי מתקופת השלטון הפרנקי, מספר כי אדון הכפר היה פרנקי והתושבים מוסלמים ויהודים. כותב הטקסט מספר על הערצת תושבי הכפר לעץ פלאי המחולל נסים, ומציין כי בערב שבת מדליקים יהודים ומוסלמים יחד נרות על קבר אלעזר הצדיק הנמצא בכפר.

===בעת החדשה===

בתקופה העות'מאנית היו בני הקהילה היהודית מוסתערבים, שעסקו כנראה בעיקר בחקלאות. היישוב היהודי בכפר מוזכר אצל הנוסע משה באסולה וגם בספרי שו"ת של רבי משה גלנטי ומהרי"ט צהלון. בתעודות המס מהמאה ה-16 נמנו בעלמא 288 משפחות ו-140 רווקים מוסלמים, ו-7 משפחות ורווק אחד יהודים. כמה משפחות ותיקות מתושבי פקיעין נושאות את השם "עלמאני", המעיד על מוצאן מעלמא.

משערים שהיישוב ננטש, מסיבה לא ידועה במאה ה-17. רבי משה ירושלמי שהתיישב בארץ ב-1769 וסייר ברחבי הגליל, דווח שבעלמא בית כנסת חרב. גם בספר "שבחי ירושלים" מ-1785 נכתב שבעלמא נותר רק בית הכנסת החרב.

במפקד של משה מונטיפיורי שביקר בארץ ב-1839, התברר שיהודי עלמא עברו להתגורר ביישובים פקיעין, שפרעם וחיפה.

בשנת 1875 ביקר בעמוקה חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן, וכתב כי בכפר 200 תושבים, כולם מוסלמים. תושבי הכפר הראו לו את חורבותיו של בית כנסת עתיק, ששרידיו התפזרו ברחבי הכפר: חלק מעמודיו הוצבו במסגד קטן, ומשקוף נאה ומעוטר הונח בסמוך לבית ההארחה המקומי כספסל. על משקוף זה מצא כתובת בעברית: "...על המקום הזה ועל כל מקומות ש... ישראל".<ref></ref>

על פי מפקד האוכלוסין משנת 1931 אותו ערכו רשויות המנדט הבריטי, היו במקום 712 תושבים מוסלמים ו-148 בתים נושבים.

==קישורים חיצוניים==
* רבקה שפק ליסק, [http://www.faz.co.il/story_5674 מושב עלמה: יישוב יהודי עד המאה ה-17], באתר faz

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה הצלבנית
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה הממלוכית
קטגוריה:הגליל העליון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל שנחרבו בתקופה העות'מאנית
תריסית הצלף

תריסית הצלף (שם מדעי: Stenozygum coloratum) היא חרק קטן ממשפחת התריסיתיים. זהו מין ים תיכוני, החודר גם לאזור האתיופי. המין מצוי ברוב אזורי ארץ ישראל.
== מאפיינים ==
אורכה נע בין 5 ל-6 מילימטרים. גופה שחור עם ציורים צהובים ולבנים. שולי בטנה מפוספסים לסירוגין בשחור ולבן.

הנקבה מטילה את הביצים בשתי שורות צמודות, בין 10 ל-12 ביצים בכל תטולה כזאת. זחליה מתפתחים בעיקר על צלפים. היא מצויה ממאי עד ספטמבר.

יש והיא מופיעה במספרים גדולים על ירקות, ואז היא גורמת נזק בשל היזונה מן הירקות. אותה תופעה יכולה להתרחש גם בפירות. נצפו גפנים שענביהן התייבשו עקב תריסיות הצלף שמצצו את עסיסם (כשאר הפשפשאים גם תריסית הצלף ניזונה באמצעות חדקה).

<gallery mode=packed heights=180px>
Stenozygum coloratum Oviposition.jpg |תטולה
Stenozygum coloratum Larva.jpg |נימפה
Stenozygum coloratum on a Capparis zoharyi bud - crop 1280x1024px.jpg |חרק בוגר על ניצן של צלף קוצני
Stenozygum coloratum on a half-dry Capparis zoharyi fruit (IMG 20210830 103215Z).jpg |חרקים בוגרים על פרי של צלף קוצני
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תריסיתיים

קטגוריה:ארץ ישראל: פשפשאים
זאכי אלחדיף

האנדרטה לזכרו של זאכי אלחדיף
יצחק זאכי אלחדיף (25 בדצמבר 1890 - 27 באוקטובר 1938) היה ראש העירייה היהודי הראשון בארץ ישראל (פרט לעיר תל אביב) . הוא כיהן בראשות עיריית טבריה משנת 1923<ref></ref> עד הירצחו בטבח בטבריה בשנת 1938.

== קורות חייו ==
זאכי אלחדיף היה מאנשי היישוב הישן, בן למשפחה ממגורשי ספרד, אשר השתקעה בשנת 1492 באי רודוס, ובשנת 1740 עלתה לטבריה יחד עם הרב חיים אבולעפיה ותלמידיו. סבו הרב אהרן בכור אלחדיף היה רבה הראשי (חכם באשי) של טבריה. אביו הרב חיים אהרן היה ראש ישיבת רבי מאיר בעל הנס, וראש הכוללים הספרדי בעיר. אמו שמחה באה ממשפחה ספרדית מיוחסת. אלחדיף למד בחדר ובישיבה של אביו וגם בבית הספר כי"ח בעיר.

אלחדיף החל לעסוק במסחר ב-1911 ועבר לשם כך לבית שאן שם החל בפעילותו הציבורית כראש ועד היהודים של הקהילה המקומית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה חזר לטבריה ומיד נרתם גם שם לפעילות ציבורית כשסייע לפליטים שגורשו מתל אביב וממושבות השפלה לטבריה על ידי השלטון העות'מאני.

בשנת 1923 החל לכהן כראש עיריית טבריה.<ref></ref> בתפקידו זה פעל לפיתוח העיר עם חיבורה לרשת החשמל וסלילת כבישים נרחבת. כמו כן מסר את הזיכיון להפעלת חמי טבריה לחברה יהודית ויזם הקמת בתי מלון וכן את שכונת "קריית שמואל". עקב פעילותו הציבורית לפיתוח טבריה היה מקובל על יהודים וערבים כאחד.

במאורעות תרפ"ט חתם על הסכם רגיעה עם מנהיגם של ערביי טבריה והסביבה, סעיד א-שיח' שהכריז: "כל עוד אני חי לא יעז ערבי להרים ידו על יהודי". למרות שקיבל איומים על חייו, סירב להלך בלווית שומר ראש.

חיים ארלוזורוב כתב על אלחדיף: "שוחחנו על ענייני הערבים, שהוא בקי בהם בתכלית. אני בטוח כי יוכל לסייע הרבה. כשנגענו בשאלה מה יש לעשות - הביע, לדעתי, דעות נבונות, המעידות על שכל בריא".

בשנת 1938, מספר שבועות לאחר הטבח בטבריה, נורה אלחדיף לאור היום, על ידי בנו של בעל מסעדה ערבי טברייני, שארב לו וירה בו מטווח קצר, בסמוך למסגד א-זידאני בעיר. כעבור יומיים מת אלחדיף מפצעיו. הוא נטמן בבית העלמין בעיר והותיר אחריו את רעייתו אסתר (מבית יהודה כהן), בן ובת.

== לאחר הרצח ==
בעקבות הרצח הודח מפקד "ההגנה" בטבריה, ומפקדת "ההגנה" החליטה על פעולה נגד כמה מהאחראים לפיגועים נגד יהודים בה חוסל אחד ושנים נפצעו קשה.

מאוחר יותר נתפס הרוצח, הועמד לדין והוצא להורג בכלא עכו.

זכרו של אלחדיף מונצח באחד מרחובותיה המרכזיים של טבריה וכן באנדרטה שהקימה קבוצת אמנים ביוזמת העירייה ביוני 2009 במקום בו נרצח, סמוך למסגד א-זידאני.

==לקריאה נוספת==
* 'אלחדיף, זכי', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 46. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* קובי דוד, [https://web.archive.org/web/20090625145736/http://www.mynet.co.il/articles/0,7340,L-3733084,00.html הקמת האנדרטה לזכר אלחדיף], באתר ynet

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי עיריית טבריה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בתי ספר של כל ישראל חברים
קטגוריה:חללי היישוב במרד הערבי הגדול
קטגוריה:גירוש תל אביב: אישים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1938
ימי התום

ימי התום הוא שם האלבום השני של הזמרת ריטה, אשר יצא לחנויות ב-22 במרץ 1988. האלבום הופק מוזיקלית על ידי רמי קלינשטיין בחברת התקליטים הליקון-כנען. בגרסת התקליט כלולים 10 שירים ואילו הדיסק כולל בנוסף שני קטעי בונוס: "העלמות אסורה" ו"תחת ירח ערבי" – שיר שהוקלט באותה שנה אך יצא רק על גבי סינגל. האלבום נמכר עד היום בכ-120 אלף עותקים ונחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.

מהאלבום יצאו הסינגלים "בוא", "כמו בתמונה", "עטוף ברחמים" ו"אני חיה לי מיום ליום". השירים שזכו להצלחה הם "בוא" (שחידש בהמשך עברי לידר), "עטוף ברחמים", "נוצה ברוח", "אני חיה לי מיום ליום" (ששרה במקור בלחן שונה תיקי דיין) ו"חברה". השיר "חברה" נכתב עוד בנעוריה של ריטה, כמכתב לחברתה פנינה עסיס (לימים טורנה), אשר עזבה את ישראל ועברה לגור בצרפת.

בעקבות צאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות בשם "ריטה בהופעה".

==ביקורות==
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את האלבום באומרו "היא ממשיכה להיות השתקנית הגדולה של שיריה. סערת החושים המלודרמטית של הכאב. את זה אי אפשר לקחת ממנה. ריטה כנראה אינה מסוגלת לשיר בהבעה נטולת פתוס. התערטלות רינשית, אינטרפרטציות של חיים. היא לא מספרת סיפורים כמו זמרות השנסון הגדולות אלא זועקת רגשות, ובסערתם – אתה מאבד לעיתים את הסיפור של השיר ונותר נפעם מעצם ההבעה...ימי התום הם עוד מחזמר של ריטה. מונולוגים עתירי חושניות וכאב. סול מיוסיק".

==רשימת השירים באלבום==

==המשתתפים באלבום==
* תופים וכלי הקשה: אלון הלל, רמי קלינשטיין תכנות תופים ב"העלמות אסורה". "תחת ירח ערבי" ז'אן פול זימבריס צלחות ב"העלמות אסורה".
* גיטרה: נאור דיין, ליאור יקותיאלי ב"קונצ'רטו לארנחואז" (שיר הקשת).
* בס: בנצי גפני, צוף פילוסוף ב"ימי התום", "העלמות אסורה", "תחת ירח ערבי".
* קלידים: רמי קלינשטיין.
* בזוקי וסאז: יהודה פוליקר ב"אני חיה לי מיום ליום", "הנסיכה והרוח".
* אקורדיון: משה לוי ב"ימי התום".
* אבוב: חיים יובל ב"קונצ'רטו לארנחואז" (שיר הקשת).
* חליל: אלברט אליאס ב"חברה".
* הוקלט באולפני "טריטון" ו-D.B, מיקס באולפני "טריטון"
* טכנאי הקלטה ומיקס: ראובן שפירא
* עוזרי טכנאי: מירון יניב, אמיר קרטס, עומר שפי
* עריכה דיגיטלית: יואב גרא
* מפיקה בפועל: תמי סטמרי.
* יחסי ציבור: נעמי אלשיך, מירי בן יוסף

==מיקומי שיא==

==נתוני מכירות==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תואר
!מכירות
|-
!ישראל (IFPI)
|פלטינה משולשת
|120,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1988
קטגוריה:אלבומי ריטה
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
היונה והפרג

היונה והפרג (בפינית: Kyyhky ja unikko) הוא שם הרומן האחרון שכתב הסופר והמשורר הפיני טימו ק. מוקה. היצירה, תיעוד ארוטי, פיוטי ונועז של מערכת יחסים, אשר גורפת נערה תמימה וגבר בשל ומתוסכל למערבולת מסחררת של כמיהה, תשוקה ואובדן חושים על רקע נופי האגמים והיערות של לפלנד, ראתה אור בשנת 1970, שלוש שנים לפני מות כותבה, ותרגומה העברי התפרסם בשנת 2002.

== רקע היסטורי ==
בתשתית "היונה והפרג" קיימת בלדה צפונית, המתעדת קשר בעייתי, שבחורה צעירה ותמימה וגבר מבוגר נסחפים בה יחדיו לאבדון. סיפור הבסיס שברומן מתרחש בסוף שנות השישים, בתקופה שתהליכי ההגירה והעיור המהירים אשר פינלנד עברה בעקבות התוצאות המתמשכות של מלחמת העולם השנייה הגיעו לשיאם. תהליכים אלה גרמו שינויים חברתיים רבים, שעיקרם נבע מנטישת כפרים רבים בגלל נהירת תושביהם העירה. טימו ק. מוקה לא עסק בתיעוד היסטורי, אך רבות מיצירותיו - ואולי יותר מכול "היונה והפרג" - משמשות עדות חיה לחיי הכפרים שהלכו והתרוקנו מאחרוני תושביהם. ברומן "היונה והפרג" קיימת מודעוּת חברתית, אך ניתן לראות את עיקרו בסיפור האישי של המספר, המועבר כמעט תמיד בגוף ראשון.

== תקציר העלילה ==
סיפור "היונה והפרג" ממוקם כולו בלפלנד: הדרום ואמריקה מופיעים בו כמקומות רחוקים ובלתי-נתפסים, הצפון הנידח והמסתורי הוא זירת ההתרחשויות וסביבתן הטבעית. הרומן מספר על אהבה - האמנם אהבה? תוהה הסופר במבוא ליצירה - אהבתם של פייטי המתקרב לאטו לגיל העמידה ושל דריה הצעירה ממנו בעשרים שנה. הרומן מספר גם על הסוף הטראגי של אהבה זו ועל הגורמים שהביאו להשתלשלות האירועים בקשר בין השניים.<ref></ref>

== ביקורות על הספר ==
בעיתון הארץ, ספר זה תואר כ-"בלדה אפלה" המתארת מערכת יחסים "קרה", של אנשים בעלי נכות רגשית, ספר שסגנונו דומה יותר לשירה מאשר לפרוזה, ומעצים את תחושת הריחוק מגיבורי העלילה; "חוסר ההזדהות הזה, הריחוק והאי-נוחות אינם בשום פנים כישלון של המחבר, אלא כוונתו הישירה והמדויקת, שאותה הוא משיג בעזרת עידון לשוני וצורני ראויים לציון."<ref></ref>

==ראו גם==
*השיר על ילדי סיביר

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1970
קטגוריה:ספרי הוצאת כרמל
קטגוריה:יוניים בתרבות
בית פולישוק

בית פולישוק בצילום משנת 1936
בית פולישוק הוא בניין משרדים הנמצא בכיכר מגן-דוד בתל אביב, בקרן הרחובות אלנבי ומדרחוב נחלת בנימין.

== היסטוריה ==
במיקום בו נמצא הבניין, נבנה בשנת 1922 בית עבור בעלי השטח, יהודה ודבורה פולישוק, על ידי האדריכל יהושע צ. טבצ'ניק. בשנת 1934 החליטה משפחת פולישוק להרוס את הבית, ובמקומו לבנות את בניין המשרדים, שנחנך בשנת 1937.
הבניין נבנה על ידי האדריכלים שלמה ליאסקובסקי ויעקב אורנשטיין בסגנון הבינלאומי והוא מוכר כמבנה לשימור של העיר הלבנה. עיצוב הבניין נעשה בהשפעת מבנים פינתיים דומים אשר תכנן האדריכל אריך מנדלסון הן בארץ והן בגרמניה. יחד עם בית הדר הוא נחשב לאחת הדוגמאות המוצלחות של מבני משרדים בסגנון הבנייה הלבנה. רבים מכנים את המבנה "בית פיל" עד היום על שם חנות יצרן הנעליים, "פיל", ששכנה במרכז קומת המסחר שלו למשך שנים רבות.

איכותו האדריכלית של המבנה נובעת בעיקר מתפקידו כנקודת ציון עירונית המסמנת את הכיכר בה נפגשים מספר צירים עירוניים חשובים ככיכר ציבורית חשובה. הבניין בנוי בצורת האות 'V' שפינתו פונה אל הכיכר באופן סימטרי. החזית הראשית כוללת קרניזים אנכיים המדגישים את מרכז הבניין ויוצרים רציפות חזותית עם פרגולת הבטון שעל גג הבניין שנראית כממשיכה של אותן קרניזים. פרגולת הבטון מעניקה לחזות הבניין את מראהו הציבורי והיא אלמנט אופייני של מספר בניינים נוספים של העיר הלבנה. בין אלו גם "בית גוטגולד" הסמוך הנמצא בצידו השני של אלנבי בפינת רחוב שינקין אשר תוכנן על ידי האדריכל יהודה מגידוביץ' ב-1938.

חלק מקירות המבנה מחופים בקרמיקה אפורה שאינה אופיינית לסגנון הבנייה אך דווקא אלמנט זה סייע לשמור הבניין אשר החלקים בו חזיתו מחופה נשמרו יחסית היטב לעומת שאר חלקי הבניין הסובלים משנים רבות של הזנחה. גם חלונות הראווה ודלתות הכניסה לחנויות, אשר עוצבו במקור ברוח הבאוהאוס, נהרסו והוחלפו עם השנים.

בשנת 2015 נפתח בבניין בית מלון פוליהאוס של רשת מלונות בראון. כחלק מפתיחת המלון שופץ הבניין ושוחזר וכן התווספה בריכה בגג הבניין.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://sites.google.com/tlv100.net/ironiko/first/PLSHK_62 בית פולישוק], באתר תל אביב 100 האנציקלופדיה העירונית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תל אביב-יפו: בנייני משרדים
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:רחוב אלנבי
קטגוריה:נחלת בנימין
כאוס (סרט, 2001)

כאוס (Chaos) הוא סרט דרמה דובר צרפתית דרמה, שנכתב ובוים על ידי הבמאית קולין סראו והופץ לראשונה בשנת 2001. 

הסרט מתאר את חייה של צעירה שנאלצה להתמודד עם חברה עבריינית, עם סחר בנשים, ועם יחס מפלה כלפי נשים מצד החברה המוסלמית, אולם מצליחה להתמודד ולגבור על הקשיים. 

סרט זה היה בין הראשונים שהעלו לדיון הציבורי בארצות המערב את הנושא הכאוב של סחר בנשים ואילוצן בכפייה לעסוק בזנות, ומציג את היחס המפלה כלפי נשים, הן בחברה המוסלמית והן בחברה המערבית.

הסרט זכה בפרס סזאר בשנת 2002' הן בפרס השחקנית הטובה והן בפרס שחקנית המשנה הטובה. 

== ראו גם ==
* אפליית נשים

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:פמיניזם בקולנוע
מנזר הצלב

מנזר ג'ווארי מדרום-מזרח
מנזר הצלב או מנזר ג'ווארי (בגאורגית: ჯვრის მონასტერი, ג'וואריס מוֹנאסטֶרי) הוא מנזר גאורגי אורתודוקסי מהמאה השישית ליד העיר מצחתה שבמחוז מצחתה מתיאנתי בגאורגיה. המנזר הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו. המנזר שוכן על גבי צוק המשקיף על העיר ונבנה במקביל למנזר המצלבה שבירושלים.

== היסטוריה == 
על פי המקורות נאמר כי בתחילת המאה הרביעית, נינו הקדושה, המסיונרית שעל פי האמונה ניצרה את הגאורגים, עמדה במקום זה כדי להתפלל, ובנתה צלב על ההר הגבוה ביותר באזור מצחתה. 

הכנסייה הראשונה, שהייתה קטנה יחסית, הוקמה בסביבות שנת 545 ונקראה כנסיית ג'ווארי הקטנה (כנסיית הצלב הקטנה). כנסייה גדולה יותר, שנקראה כנסיית ג'ווארי הגדולה (כנסיית הצלב הגדולה), נבנתה בקרבת מקום בין השנים 586 לבין 605. מבנה הכנסייה מייצג היטב את הארכיטקטורה המרובעת שהייתה נפוצה בכל דרום הקווקז. הסגנון האדריכלי של הכנסייה שימש מודל להרבה כנסיות אחרות בגאורגיה. חזית הכנסייה עוטרה בתבליטים שונים ובלתי רגילים. החשיבות של מתחם ג'ווארי עלתה במשך הזמן ומשכה צליינים רבים. הכנסייה הגדולה עדיין משמשת לחגיגות דתיות חשובות, וחלק מהצלב שנינו הקדושה בנתה נותר במקום גם בימים אלה. 

במהלך השנים ספג מבנה המנזר נזקים מסחיפה ואחזקה לקויה. ב-2004 הוא סווג בין 100 האתרים המצויים בסיכון הגבוה ביותר.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20071124053219/http://www.wmf.org/resources/sitepages/georgia_jvari_monastery.html מנזר ג'ווארי]
* גיימס פ. קראמר (2006), אלמנך הארכיטקטורה והעיצוב 2006, 
* תמילה מגלובלישווילי (1998), [http://books.google.com/books?id=PkZjdVAzsvIC&pg=PA269&dq=%22Jvari+monastery%22&sig=uQoJUSCoV55dPqRsE8HmIAZO9SY#PPP1,M1 הנצרות הקדומה בקווקז], עמ' 13, , <SMALL>(אנגלית)</SMALL>
* ג'ולי היל (2006), [http://books.google.com/books?id=zsYdMhR0fJsC&pg=PA244&dq=Jvari+monastery&sig=GS8EwdggBZiyeIzx_jIXGt-t11o ביקור נוסף בדרך המשי: שווקים, סוחרים ומינרטים], עמ' 244, , <SMALL>(אנגלית)</SMALL>

ג'ווארי
קטגוריה:גאורגיה: מנזרים
קטגוריה:כארתלי
הקשת הגאודזית של שטרובה

הקשת הגאודזית של שטרובה (באוקראינית ורוסית: Дуга Струве; בשוודית: Struves meridianbåge; בנורווגית: Struves meridianbue; בפינית: Struven ketju; בליטאית: Struvės geodezinis lankas) היא שרשרת של נקודות טריאנגולציה אשר הוקמו לאורך קשת בת 2,821.833 קילומטרים שהם שווי ערך ל-"08 '20 25° מעלות רוחב; מפוגלנסס ליד המרפסט שבנורווגיה בצפון , ועד לסטארה נקרסיבקה (Stara Nekrasivka) שבאוקראינה בדרום .

== ייחודה של קשת שטרובה ==
המצפה בטרטו
נקודות התצפית לאורך הקשת הוקמו על ידי האסטרונום פרידריך פון שטרובה, שעל שמו נקרא האתר, בין השנים 1816 ו-1855 במטרה לחקור ולקבוע את גודלו וצורתו המדויקת של כדור הארץ. הקשת הייתה למפעל המדידה המדויק הראשון לאורך מקטע רחב היקף של מרידיאן, וסימנה ציון דרך בתולדות מדעי כדור הארץ והמיפוי. הקשת כללה 258 משולשים ו-265 נקודות תצפית ראשיות אליהן הצטרפו יותר מ-60 נקודות משניות. 

קשת שטרובה היוותה דוגמה לשיתוף פעולה מדעי בינלאומי אף כי בעת הקמת נקודות התצפית הן השתרעו רק בשטחם של האיחוד השוודי-נורווגי והאימפריה הרוסית. כיום, משתרעת הקשת בתחומן של נורווגיה, שוודיה, פינלנד, אסטוניה, לטביה, ליטא, בלארוס, רוסיה, אוקראינה ומולדובה.

בערך באותה תקופה ערכו הבריטים בהודו מדידות דומות בהיקפן, במסגרת המיפוי הטריגונומטרי הגדול. תוצר לוואי של מדידות אלו היה מדידת גובהו של הר האוורסט והכרתו כהר שפסגתו היא הגבוהה בעולם.

== אתר מורשת עולמית ==
ב-15 ביולי 2005 הוכרזה קשת שטרובה כאתר מורשת עולמית ו-34 מנקודות התצפית נכללו בהכרזה. אלה מסומנות בשטח במגוון דרכים, ובין היתר בדמות צלב פלדה, חור בסלע, גל אבנים או אובליסק מעשה ידי אדם. 

בשתי נקודות בלבד ניצבים מבנים - במצפה טרטו מהמאה ה-19 שבאסטוניה ובכנסיית העץ באלאטורניוס (Alatornios) משנת 1686 בפינלנד. הקשת היא ה"מכשיר המדעי" הראשון ברשימת אתרי המורשת העולמית.

== ראו גם ==
* גאודזיה

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110523164324/http://www.fig.net/news/news_2005/struve/struve_flyer.pdf עלון אודות קשת שטרובה (PDF)]
* [https://web.archive.org/web/20101130090955/http://fig.net/hsm/struve.htm מאתר הפדרציה הבינלאומית לגאודטים]
* [https://web.archive.org/web/20101223020653/http://fig.net/hsm/struve/struve_arc_smith_2005.pdf The Struve Geodetic Arc מאת ג'יי. אר. סמית]

קטגוריה:קרטוגרפיה

קטגוריה:שוודיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:פינלנד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אסטוניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:לטביה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ליטא: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:בלארוס: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:רוסיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אוקראינה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מולדובה: אתרי מורשת עולמית
שטיין אם ריין

שטיין אם ריין (בגרמנית: Stein am Rhein) היא עיירה בקנטון שפהאוזן בשווייץ, בנקודה בה אגם קונסטנץ שוב הופך לנהר הריין.

מרכז העיר הוא מימי הביניים ומשמר את מבנה הרחובות העתיקים. השתמרו גם חומת העיר ושעריה, על אף שבמקום שבו עמדה חומת העיר ניצבים כיום בתים. המרכז ההיסטורי של העיר הוא כיום מדרחוב שלו. על רבים מהבניינים העתיקים צוירו פרסקאות.

בין המראות של שטיין אם ריין ניתן למצוא את מנזר סנט ג'ורג', אחד ממתחמי המנזרים מימי הביניים השמורים ביותר, מוזיאון לינדווורם המתאר את חיי הבורגנות והחקלאות מהמאה ה -19 וכן יעדי טיול הכוללים את קבוצת האי ורד וטירת Hohenklingen שנבנתה גבוה מעל העיירה בשנת 1225.

== היסטוריה ==
בשטיין אם ריין נולד יוהאן היינליין (בסביבות 1425–1496), שפתח את בית הדפוס הראשון בצרפת.

ב-22 בפברואר 1945 הפציצו בנות הברית את העיר, במלחמת העולם השנייה, אף על פי ששווייץ לא הייתה צד במלחמה. על פי בעלות הברית מדובר היה בטעות ניווט, אך נטען בשווייץ שמדובר היה באמצעי לחץ על המדינה.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
Stein_am_Rhein_-_main_street.jpg|הרחוב הראשי בעיר
Stein_am_Rhein_-_frescoes.jpg|פרסקאות בעיר
Stein am Rhein Switzerland.jpg|פתח ניקוז בעיר שטיין אם ריין
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שווייץ: ערים
קטגוריה:שפהאוזן (קנטון)
קטגוריה:ימת קונסטנץ: יישובים
קטגוריה:ערים זוכות פרס ואקר
רוסאריו

רוסאריו (בספרדית: Rosario) היא העיר הגדולה בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה ומרכז המחוז נושא את אותו השם. העיר שוכנת 304 ק"מ צפון-מערבית מהבירה בואנוס איירס על הגדה המערבית של נהר פרנה. לפי מפקד משנת 2020 בעיר התגוררו באותה העת 1,554,000 תושבים.

==היסטוריה==
לא ידוע תאריך ייסודה הרשמי של העיר, אך התאריך המקובל הוא 7 באוקטובר 1793, עת היו בה 457 מתיישבים.

ב-27 בפברואר 1812 הניף גנרל מנואל בלגראנו בגדות נהר הפרנה את הדגל הארגנטינאי החדש בפעם הראשונה, במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה. עקב כך, רוסאריו מכונה "עריסת הדגל הארגנטינאי". אנדרטת הדגל בעיר מנציחה את המאורע.

צ'ארלס דרווין עבר באזור ב-1832, ותיאר את רוסאריו כ"עיירה גדולה" עם בערך 2,000 מתיישבים. ב-1841 נמל העיר נסגר לסחר זר בהוראת צו של הקאודיו חואן מנואל דה רוסאס שחסם את נהרו הפרנה והפרגוואי לתנועת ספינות לא ארגנטינאיות. ב-1851 קבוצה קטנה של מספר מקומיים והמשמר הצבאי של העיר הכריזו על תמיכה בקאודיו היריב חוסטו חוסה דה אורקיסה. לאחר שניצח בקרב קסרוס, אוריקסה גמל לעיר על תמיכתה בו וכתב למושל סנטה פה להעניק לרוסאריו מעמד עיר. הבקשה התקבלה, וב-3 באוגוסט 1852 הבקשה אושרה ורוסאריו הוכרזה כעיר. אורקיסה פתח את הנמל לסחר בינלאומי חופשי, והעיר החלה לגדול בקצב מאיץ.

ב-1887 היו בעיר 50,000 תושבים, מתוכם 40% מהגרים. במהלך החצי השני של המאה ה-19 הייתה תנועה שקראה להפיכת רוסאריו לעיר הבירה של ארגנטינה, אך בסופו של דבר זה לא קרה. ב-1926 היו בעיר 407,000 תושבים, מתוכם כמעט מחצית תושבים זרים, אשר רובם באו מאירופה עקב מלחמת העולם הראשונה.

ב-1928 נולד בעיר המהפכן צ'ה גווארה.

==תחבורה==
בעיר פועלת מערכת תחבורה ציבורית שכוללת אוטובוסים, טרוליבוסים ומוניות.

ישנן נסיעות רכבת שבועיות לערים בואנוס איירס, סנטה פה, קורדובה וטוקומאן. הייתה תוכנית לבניית מסילת רכבת מהירה בקו קורדובה-רוסאריו-בואנוס איירס, שיועדה להתחיל ב-2008 ולהיחנך ב-2012, אך התוכנית הושעתה עקב הסכסוך בקרב הציבור על התוכנית והביקורת התקשורתית על העלויות הגבוהות לבניית המסילה.

נמל התעופה הבינלאומי רוסאריו - איסלאס מלווינס ממוקם במרחק של כ-13 ק"מ מצפון מערב למרכז העיר והוא משרת אותה.

==תרבות==

==חינוך==
העיר היא מרכז חינוכי חשוב ברמה לאומית ובינלאומית. העיר היא הבית של האוניברסיטה הלאומית של רוסאריו ומספר אוניברסיטאות אחרות.

==ספורט==
את העיר מייצגים מספר מועדוני כדורגל. הגדולים שבהם הם ניואל'ס אולד בויס ורוסאריו סנטראל.

ברוסאריו נולד וגדל שחקן הכדורגל ליונל מסי.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1793
פתיחת ארבעת הפרשים

פתיחת ארבעת הפרשים היא פתיחה שמתחילה במסעים הבאים:
* 1.ה4 ה5
* 2.פ-ו3 פ-ג6
* 3.פ-ג3 פ-ו6

זה סדר המסעים הנפוץ ביותר, אך ניתן לבצע את המסעים גם בסדר אחר (ראו: פתיחה רוסית).

פתיחת ארבעת הפרשים פופולרית בקרב מתחילים, שפועלים על פי הכלל "מפתחים פרשים לפני רצים".

== וריאנטים ==
=== ר-ב5 ===
המסע המשוחק ביותר של הלבן הוא 4.ר-ב-5, הוריאנט הספרדי, שלאחריו יש לשחור שלוש אפשרויות עיקריות:
* 4...ר-ב4 מוביל לעמדה סימטרית, ובדרך כלל לתיקו.
* 4...פ-ד4 וריאנט רובינשטיין.
* 4...ר-ד6 שנוסה לאחרונה. מטרתו של המסע היא למנוע את איומו העיקרי של הלבן, 5.ר:ג6

===4.ד4===
לאחר 4...ה:ד4 5.פ:ד4 מוביל לפתיחה הסקוטית (1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 פ-ו6 5.פ-ג3). נוסח זה שוחק בדו-קרב כחול עמוק-גארי קספרוב.

סיבה אחת שהלבן יעדיף להגיע לעמדה הזו דרך פתיחת ארבעת הפרשים ולא דרך הפתיחה הסקוטית, היא שלאחר 1.ה4 ה5 2.פ-ו3 פ-ג6 3.ד4 ה:ד4 4.פ:ד4 השחור יכול לשחק 4...ר-ג5 או אפילו מה-ח4.

===4.ר-ג4?!===
"ארבעת הפרשים האיטלקית". המשך אפשרי לשחור יהיה 4...פ:ה4 5.פ:ה4 ד5.

===4.א3===
מונע 4...ר-ב4

===4.פ:ה5?!===
גמביט האלווין. לאחר 4...פ:ה5 5.ד4, הלבן מנסה לשלוט במרכז בעזרת הרגלים שלו.

===4.ז3===
מכין פיתוח הרץ ל-ז2. אפשרות מעניינת לשחור תהיה 4...פ:ה4-כמו גמביט האלווין

ארבעת הפרשים
פיודור השני

פיודור השני (ברוסית: Фёдор II Годунов; 1589 – 20 ביוני 1605 (10 ביוני 1605 לפי הלוח היוליאני)) היה הצאר של רוסיה מאפריל ועד יוני שנת 1605 במשך 49 ימים.

==קורות חיים==
פיודור השני, ציור מ-1605
פיודור בוריסוביץ', בנו ויורשו של בוריס גודונוב, נולד במוסקבה.

לאור מותו הפתאומי של אביו נועד לרשת את כתר הקיסרות כבר בגיל 16. הסכסוכים והמאבקים שהחלו עוד בתקופת בוריס גודונוב התחזקו, וקבוצת אצילים דרשה את הסרתו מהשלטון, בייחוד לנוכח הופעת דמיטרי הכוזב הראשון שהציג את עצמו כיורש העצר הנסיך דמיטרי , בנו של איוואן הרביעי "האיום". הנסיך דמיטרי מת ב-1591 בנסיבות לא ברורות עוד בימיו של בוריס גודונוב, אך קמו לו כמה מתחזים . בגילו הצעיר לא היה לפיודור השני ניסיון צבאי ולכן הסתמך על משפחת בסמנוב. האצולה המוסקבאית נחלקה – חלק תמכו בצאר הצעיר וחלק במי שהתחזה לנסיך דמיטרי בנו של איוואן הרביעי.

הכוחות של הצדדים נפגשו באזור העיר קרומי . במהלך ההכנות לקרב עבר המפקד העליון של צבא הצאר, הוויווד פיוטר בסמנוב, לצד הנגדי. ערקו גם אצילים נוספים, וכתוצאה מכך צבא הצאר הובס והתפזר. תומכים של דמיטרי הכוזב הראשון הגיעו למוסקבה ואסרו את פיודור, אימו ואחותו. ב-20 ביוני הוצא פיודור השני להורג יחד עם אמו. על פי הגרסה הרשמית, פיודור ואמו התאבדו בבליעת רעל, אך ההיסטוריון השוודי פיטר פטריוס קבע שלאור הסימנים על גופם מדובר בחניקה (גופותיהם הוצגו לציבור).

על אף היותו בן 16 נודע פיודור השני כנער חזק ביותר שנדרשו 4 גברים כדי להכניעו. הוא נחשב לנבון מאוד וזכה להשכלה כללית מעולה. בהנחייתו הוכנה מפת ארצו, שנערכה והודפסה באמסטרדם על ידי הסל חריץ ב-1613, הופיעה במערב במהדורות נוספות ושימשה מקור מידע חשוב על הגאוגרפיה של רוסיה.
מפת רוסיה שהוכנה בהנחיית פיודור השני, מהדורת [[1614]]

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קרטוגרפים רוסים
קטגוריה:צארים רוסים
קטגוריה:מנהיגים רוסים שהודחו במהפכה
קטגוריה:ילידי 1589
קטגוריה:נפטרים ב-1605
וילה לאה

וילה לאה, 2008
וילה לאה, הידועה גם בשם בית אבקריוס, היא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, בשדרות בן מיימון מס' 6.
מגורי [[היילה סילאסי בווילה לאה, 1936]]

==היסטוריה==
וילה לאה נבנתה עבור ד"ר נסיב אבקריוס ביי, עורך דין שפעל בירושלים בתקופת המנדט הבריטי בהצלחה רבה. אבקריוס נולד במצרים למשפחה יוונית-אורתודוקסית אמידה. אבקריוס הגיע לירושלים עם תחילת המנדט, בקיץ 1920, לשמש מנהל בתי המשפט ומורה בבית הספר המנדטורי למשפטים. לאחר מכן פתח פרקטיקה פרטית שהפכה לאחד ממשרדי עורכי הדין המצליחים בארץ באותה עת.

בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 התאהב אבקריוס בלאה טננבוים, יהודייה ממשפחה מהיישוב הישן ונשא אותה לאישה בשנת 1930 במצרים. המבנה נבנה עבור אשתו, נקרא על שמה ובחזית הבית נכתב שמה באותיות לטיניות בסגנון גותי: "Villa Lea". אבקריוס היה אז בן 56, ואשתו בת 26. היא הייתה בתו של סוחר הקרקעות, ישראל טננבוים, אשר הספיקה כבר להתחתן עם קצין משטרה יהודי בתל אביב ולהתגרש ממנו ב-1926. מילדותה התרגלה לאה לחיי מותרות ותפנוקים. היא נענתה לחיזוריו של אבקריוס, לאחר שהבטיח כי יעבור גיור וכי יבנה עבורה וילה, שכמותה לא נראתה בירושלים. הוא גם הרעיף עליה מתנות יקרות ערך. לבני הזוג נלדו שתי בנות.

בניית הבית הסתיימה ב-1 במאי 1934. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי (באוהאוס) על פי תכנון של האדריכלים רפאל ודן בן דור. המבנה צוּפָּה באבן אדמדמה, וכולל מספר גושי מבנה כמקובל בסגנון הבינלאומי. שער המבנה נבנה בסגנון אר דקו. את הבית עצמו בנה הקבלן אברהם קלזאן שהיה קבלן בנין בעל תעודת אומן מ"בצלאל", התמחה בבניה באבן והיה ידוע בחישוביו המדויקים להקמתן של קשתות לשערי הבית, דלתות, חלונות ותקרות קמורות.

אבקריוס ירד מנכסיו בשל חיי המותרות הבזבזניים של אשתו והיא עזבה אותו. במאי 1936 הושכר הבית לקיסר האתיופי היילה סלאסי, שברח מארצו לירושלים בעקבות כיבושה על ידי איטליה. בפנקס תושבי רחביה שפורסם ביולי 1936 נכתב תחת האות ח': "השם:חיילה-סלסיה. הכתובת:רחוב בן מימון 6. מקצוע או עבודה: מלך חבש".

בשנת 1942 מכרה לאה טננבוים את הבית למשפחה פלסטינית נוצרית. אבקריוס נפטר בשנת 1946 בחוסר כול בחדר מלון בעיר העתיקה.

לאחר מלחמת העצמאות תפס האפוטרופוס לנכסי נפקדים את הבית. המבנה נמסר בתחילה למשה דיין, שכיהן באותה עת כמפקד מחוז ירושלים. בעקבות דיין הפך המבנה לבית המגורים של מפקדי המחוז, עד כהונתו של תת-אלוף דוד הגואל. המבנה היה ענק במושגי אותם ימים. ב-1950 אף נערך במרפסת הבית ובחצרו טקס הכלולות של עזר ויצמן וראומה שוורץ. רק בשנת 1952, שנת כהונתו האחרונה של דיין בתפקיד, בעקבות לחץ ציבורי, חולק המבנה לשלוש דירות: דירת דיין, דירת שרד לאחד משרי הממשלה ולחדרי מגורים לסטודנטים משוחררי צה"ל. האחרונים אף כינו את הבית בשם החיבה "רמת דיין". בשלב מאוחר יותר נרכשה דירה אחת בבניין על ידי אליעזר קפלן בהיותו שר האוצר, ודירה נוספת נרכשה על ידי השר ד"ר יוסף בורג.

בספרה "אבי, בתו" מספרת יעל דיין על התרשמותה מן הבית עת התגוררה בו עם הוריה משה דיין ורות דיין:
.

==לקריאה נוספת==
* א' רמון, דוקטור מול דוקטור גר – שכונת רחביה בירושלים, ירושלים: יד בן צבי, 1998.
* דוד קרויאנקר, ירושלים – מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.streetsigns.co.il/signDetails.asp?s=1632&lng=2 וילה לאה בשלט של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
צומת סביון

צומת סביון הוא צומת המחבר את כביש 461 עם כביש 4622 ומשמש ככניסה לשכונות הצפוניות של אור יהודה והשכונות המערביות של קריית אונו. הצומת מתפרש על שטחן המוניציפלי של אור יהודה וקריית אונו, אך קרוי על שם המועצה המקומית סביון הסמוכה לצומת.

כביש 4622 היוצא מהצומת לכיוון צפון, הוא כביש המקשר את אור יהודה ויהוד-מונוסון לצפון בקעת אונו (קריית אונו, סביון וגני תקווה, כפר מעש, תל השומר, רמת אפעל וכפר אז"ר)

בצומת סביון יש תחנת דלק וקניון קטן שבו מספר חנויות, תחנת כיבוי אש ומפעל לייצור אמצעי אבטחה.

==קישורים חיצוניים==

סביון, צומת
קטגוריה:אור יהודה: תחבורה
קטגוריה:יהוד-מונוסון: תחבורה
קטגוריה:סביון
קטגוריה:קריית אונו: תחבורה
1965 במדע

שימוש ראשון ב[[דפיברילטור נייד באמבולנס מתרחש בצפון אירלנד]]
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1965.
== אסטרונומיה וחקר החלל ==
* 18 בפברואר – במהלך טיסה של ספינת חלל סובייטית ווסחוד 2 מבוצעת יציאה ראשונה של בן אדם לחלל מהחללית.
* 20 בפברואר – ריינג'ר 8 מתרסקת על הירח בהצלחה תוך ביצוע משימת צילום ושידור תמונות לשם איתור אתר נחיתה אפשרי עבור תוכנית אפולו.
* 14 ביולי – מארינר 4, גשושית אמריקאית משדרת תמונות של מאדים תוך ביצוע יעף על פניו.
* 16 בנובמבר – ברית המועצות משגרת חללית ונרה 3 - החללית הראשונה שמגיע לשטח של כוכב הלכת אחר.
* 26 בנובמבר – שיגור חללית על ידי צרפת - המדינה השלישית המשגרת חלליות לחלל.
* גילוי קרינת הרקע הקוסמית על ידי רוברט וילסון וארנו פנזיאס
* גילוי היפר-ענק אדום, הכוכב הגדול ביותר הידוע, פי 1,650 מהשמש.

==ביולוגיה==
* 4 בפברואר – טרופים ליסנקו הועבר מתפקידו. תחילת ביקורת קשה על התאוריה שלו בברית המועצות.

==כימיה==
* רואלד הופמן ורוברט וודוורד מציעים חוקים להסבר סטריאוכימיה של תוצרי תגובות כימיות.
* פיתוח סיב סינתטי חזק מאוד, קל, גמיש וחסין אש בשם קוולאר על ידי הכימאית סטפני קוולק במעבדות דופונט .
==מדעי המחשב==
* המצאת מרחק לוינשטיין
* תחילת ייצור מחשבים מדגם PDP-8 על ידי חברת DEC. זה היה מיני-מחשב מסחרי ראשון בעולם.
* 19 באפריל פרסום חוק מור על ידי גורדון מור.
* המצאת לוגיקה עמומה.
* המצאת שיטת מיתוג מנות.
* ייצור מחשב-על מדגם CDC 6600

==מתמטיקה==
* פרסום עקרונות של לוגיקה עמומה על ידי לוטפי זאדה (Lotfi A. Zadeh).

==רפואה==
* גילוי חיסון נגד אדמת.
* שימוש ראשון בדפיברילטור נייד באמבולנס בבלפסט, צפון אירלנד.

== פרסים ==
* פרס נובל
** פרס נובל לפיזיקה - שינאיצ'ירו טומונאגה, ג'וליאן שווינגר, ריצ'רד פיינמן - על עבודה בסיסית באלקטרודינמיקה קוונטית בעלת מסקנות פורצות דרך לפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים
** פרס נובל לכימיה - רוברט ברנס וודוורד, על הישגיו בתחום הסינתזה האורגנית.
** פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה - פרנסואה ז'קוב, אנדרה לווף, ז'ק מונו על גילוי mRNA, ריבוזומים והגנים השולטים על ביטוי גנים אחרים.
*פרס ישראל
** מדעי החברה - יהודית שובל
** מדעים מדויקים - עמוס דה שליט, יגאל תלמי

==נולדו==
* 23 בפברואר – מייקל דֵל, מקים חברת המחשבים דל ומנכ"ל החברה.
* 19 ביולי – מייקל בראון, אסטרונום אמריקאי, עומד בראש צוות שגילה גופים טרנס-נפטוניים רבים במערכת השמש החיצונית, שהעיקרי שבהם הוא כוכב הלכת הננסי אריס.
* 26 באוגוסט – מרכוס דו סוטוי מתמטיקאי אנגלי, עוסק בתורת החבורות ותורת המספרים, מוכר כסופר מדע פופולרי ועוסק בפופולריזציה של המתמטיקה.

== נפטרו ==
* 28 באוגוסט – יואל רקח, פיזיקאי ישראלי, תרם תרומות חשובות לתחום הספקטרוסקופיה האטומית וחקר הגרעין, חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (נולד ב-1909).
* 4 בספטמבר – אלברט שוייצר, תאולוג, מוזיקאי, פילוסוף ורופא גרמני-צרפתי, (נולד ב-1875).
* 7 בספטמבר- ג'סי דוגלס (Jesse Douglas), מתמטיקאי אמריקאי, זכה במדליית פילדס (נולד ב-1897).
* 12 באוקטובר – פאול הרמן מילר, כימאי שווייצרי, גילה כי ניתן להשתמש ב-די-די-טי (DDT) כחומר מדביר חרקים יעיל למחלות המועברות על ידי פרוקי רגליים, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (נולד ב-1899).
* 15 באוקטובר – אברהם הלוי פרנקל, מתמטיקאי גרמני-ישראלי, ממניחי היסודות לתורת הקבוצות האקסיומטית, חתן פרס ישראל בתחום המדעים המדויקים (נולד ב-1965).

==קישורים חיצוניים==

*
אבירם זינו

אבירם זינו במהלך [[מבצע צוק איתן, יחד עם לוחמי חטיבה 7, 2014]]
אבירם זינו (נולד ב-10 בספטמבר 1980 בירושלים) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני משפט ב"מעריב".

== ביוגרפיה ==
זינו גדל בירושלים. הוא החל את דרכו העיתונאית בגיל 16 בעיתון בית הספר. את שירותו הצבאי עשה בחיל ההנדסה הקרבית כלוחם וחובש. משרת במילואים בפיקוד העורף.

לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר באגודת הסטודנטים, ולאחר מכן שימש בתפקיד רשמי באגודה. במהלך לימודיו כתב בביטאון הסטודנטים "פי האתון". לאחר מכן עבר ללמוד בקריית אונו.

אחר כך עבר לעבוד בחדשות "נענע" וכפרילאנסר עבור "סאנדיי טיימס" הבריטי, לאחר שמארי קולווין הייתה זו שפתחה לו את הדלת לעיתון הבריטי.

ב-2005 החל לעבוד ב-ynet ככתב לענייני משפט בירושלים. במסגרת עבודתו היה אחראי על סיקור פרשת משה קצב וועדת וינוגרד וכן סיקר את מלחמת לבנון השנייה ואף היה שליח ynet לבינת ג'ביל בלבנון.

היה דובר מפלגת צדק חברתי בראשות ארקדי גאידמק. שימש מנהל המחלקה המשפטית במשרדו של מוטי מורל, ולאחר מכן יועץ שדולת ישראל באירופה. כתב עבור מגזינים בארץ ובעולם, בהם Playboy Magazine, ו"מעריב" מקבוצת הג'רוזלם פוסט.

ב-2014 מונה לכתב המשפט והפלילים של "מעריב". מאז חטיפת שלושת הנערים בקיץ 2014 ועד לסיום מבצע צוק איתן שימש זינו ככתב הצבאי של "מעריב".

ב-2015 נטען בתקשורת כי זינו חשף בפני המחלקה לחקירות שוטרים התכתבות בינו לבין אפרים ברכה, קצין משטרה שנטען שהיה אחד ממקורותיו. 
בסוף דצמבר 2015 נערך דיון בבית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות, בעקבות תלונה שהוגשה כנגד זינו על הפרת סעיף 22 של תקנון האתיקה, האוסר לחשוף מקור עיתונאי חסוי. המועצה קבעה בהחלטתה כי זינו הפר את סעיף 22 של תקנון המועצה, וחשף את אפרים ברכה. בשל הסבל שנגרם לזינו מאז התאבדותו של תת-ניצב ברכה, החליטה המועצה להסתפק באזהרה, וחייבה את עיתון "מעריב" לפרסם טקסט ובו החלטתה.

זינו מתגורר בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://gogay.co.il/writer.php?id=73 אבירם זינו], באתר GoGay
*

ממאמריו:
* 
* [http://www.maariv.co.il/news/new.aspx?pn6Vq=E&0r9VQ=FMHFE כיפת ברזל לפלסטינים? נציבות האו"ם מסוכנות] , מעריב השבוע, 2 באוגוסט 2016
* [http://www.maariv.co.il/news/new.aspx?pn6Vq=E&0r9VQ=MDHI היום שאחרי המהפכה הצבאית במצרים - התמונות והקולות] , מעריב סופהשבוע, 4 במרץ 2013
* שתיקת הצבועים. [http://megafon-news.co.il/asys/archives/30033 ארגוני זכויות האדם העולמיים מחרישים מול הטבח בסוריה], באתר מגפון ניוז, 10 במרץ 2012
* 
* 
* [http://gogay.co.il/item.php?id=930 הרהורים על השגחה עליונה], באתר GoGay, 17 בספטמבר 2002
* [http://gogay.co.il/item.php?id=931 חיוך בצל האהבה], באתר GoGay, 22 בספטמבר 2002

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:סגל ynet
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים להט"בים ישראלים
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
קטגוריה:חיילי חיל ההנדסה הישראלי
שפות פינו-אוגריות

השפות הפינו-אוּגְריות הן קבוצה של שפות המדוברות בצפון-מזרח אירופה ובצפון-מערב אסיה. השפות המוכרות ביותר במשפחה הזאת הן הונגרית ופינית ועל שמן נקראת המשפחה כולה. הונגרית ופינית כשלעצמן נמצאות בשני ענפים שונים של המשפחה, והן רחוקות למדי זו מזו, אם כי יש הסכמה בקרב הבלשנים בדבר מוצאן המשותף. ההערכה היא שהעמים הדוברים שפות פינו-אוגריות חדרו לאירופה והתיישבו בה בתקופה מאוחרת. בעבר רווחה דעה שדוברי השפות האלה הם צאצאי ההונים שפלשו לאירופה במאות הרביעית והחמישית לספירה, אולם דעה זו כבר איננה מקובלת. 

יש חוקרים המקשרים את השפות הפינו-אוגריות למשפחת שפות גדולה יותר המכונה משפחת השפות האוראליות. התאוריה הזו גורסת כי לשפות האוראליות, ולשפות הפינו-אוגריות בתוכה, יש מוצא משותף עם משפחות כגון משפחת השפות הטורקיות, משפחת השפות המונגוליות, משפחת השפות הטונגוסיות ועוד. המשפחה הגדולה מכונה משפחת השפות אוראל-אלטאיות. התאוריה הזאת על כל סעיפיה שנויה במחלוקת בקרב העוסקים בבלשנות היסטורית, והיא נחשבת כיום בגדר הצעה ולא בגדר תאוריה מוכחת.

השפות המוכרות ביותר במשפחה הפינו-אוגרית הן:
* הונגרית (Magyar)
* פינית
* סאמית (מוכרת גם כ"לאפית")
* אסטונית

לצדן, קיימות שפות פינו-אוגריות רבות נוספות, כגון מורדובית, ננץ, מארי, קומי ועוד, המדוברות ברפובליקות ובחבלים אוטונומיים שונים בפדרציה הרוסית, בעיקר באזור נהר הוולגה, האוקיינוס הארקטי, הרי אורל ומערב סיביר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
1967 במדע

רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1967.
תקליטונים. בשנה זו חברת IBM ייצרה את התקליטון הראשון]]
== אנתרופולוגיה ==
* דזמונד מוריס מפרסם את סיפרו הקוף העירום (The Naked Ape)

== אסטרונומיה וחקר החלל ==
* 27 בינואר – שרפה בספינת החלל האמריקאית אפולו 1
* 24 באפריל – תאונה בזמן נחיתה של ספינת החלל הסובייטית סויוז 1, ולדימיר קומארוב, הקוסמונאוט הראשון שטס פעמיים לחלל, נהרג
* 14 ביוני - תוכנית מארינר: מארינר 5 ממריאה לעבר כוכב נוגה
* 18 באוקטובר – גשושית סובייטית ונרה 4 נכנסת לאטמוספירה של נוגה ומספקת נתונים מדעים
* 28 בנובמבר – גילוי הפולסר הראשון, מקור קרינה אלקטרומגנטית מחזורית, על ידי ג'וסלין בל ואנתוני הייוויש בהמשך התברר כי זהו כוכב נייטרונים, גוף צפוף מאוד שנוצר מכוכב מסיבי בעת סופרנובה
* במהלך השנה שוגרו 4 גשושיות רובוטיות (מתוך 7) במסגרת תוכנית סרוויור שמטרתה בחינת אפשרויות לנחיתה רכה על פני הירח, כהכנה לתוכנית אפולו המאוישת
==ביולוגיה==
* השימפנזה וואשו החלה בלימוד שפת הסימנים

==מדעי המחשב==
* המצאת תקליטון בחברת IBM

==פיזיקה==
* סטיבן וינברג מציג מודל המאחד בין הכח האלקטרומגנטי והכוח הגרעיני החלש
* 14 ביוני – הרפובליקה העממית של סין עורכת את הניסוי הראשון שלה בפצצת מימן
* 14 בנובמבר – תיאודור מיימן רושם פטנט על הלייזר הראשון שפותח - לייזר רובי
* כנס סולווה ה-14 - בעיות יסוד בפיזיקת החלקיקים האלמנטריים

== רפואה ==
* 3 בדצמבר – ביצוע השתלת לב ראשונה על ידי כריסטיאן בארנרד, רופא מדרום אפריקה.
* גילוי חסון נגד חזרת

== פרסים ==
* פרס נובל:
**פרס נובל לפיזיקה – הנס בתה, על תרומתו לתאוריה של ריאקציות גרעיניות, ובפרט על תגליותיו הנוגעות ליצירת האנרגיה בכוכבים
** פרס נובל לכימיה – מנפרד אייגן, רונלד ג'ורג' רייפורד נוריש, ג'ורג' פורטר (George Porter), על מחקריהם בעניין תגובות כימיות מהירות מאוד
** פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה – רגנר גרניט (Ragnar Granit), הלדן קפלר הרטליין (Haldan Keffer Hartline), ג'ורג' ואלד - על תיאור הסוגים השונים של תאים רגישים לאור בעין והדרך שבה אור משפיע עליהם

*פרס ישראל:
** מדעי הרפואה – אריה ליאו אוליצקי
*פרס טיורינג – מוריס וינסנט וילקס על בניית מחשב EDSAC ועל קידום השימוש בסיפריות לצורכי תכנות

==נולדו==
* 24 בפברואר – בריאן שמידט, פיזיקאי אוסטרלי, הצליח להוכיח יחד עם אדם ריס וסול פרלמוטר את התפשטות היקום, חתן פרס נובל לפיזיקה

== נפטרו ==
* 19 בינואר – קזימיר פאנק, ביוכימאי פולני, טבע את המונח ויטמין (נולד ב-1884)
* 18 בפברואר – רוברט אופנהיימר, פיזיקאי יהודי אמריקני, אבי פצצת האטום, עסק במכניקת הקוונטים וחקר את התנהגותם של חלקיקים (נולד ב-1904)
* 27 במרץ – ירוסלאב היירובסקי (Jaroslav Heyrovský), כימאי וממציא צ'כי, התמחה בשיטות אנליזה אלקטרוכימית ובעיקר בפולרוגרפיה, החתן פרס נובל לכימיה (נולד ב-1890)
* 5 באפריל – הרמן מולר, גנטיקן ומחנך אמריקאי, מפורסם על מחקריו בנושא מוטציות גנטיות ספונטניות או כאלה שנגרמות על ידי קרינה, כמו גם על אזהרותיו בעניין הנזק לטווח ארוך מנשורת רדיואקטיבית, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה (נולד ב-1890)

==קישורים חיצוניים==

*