פאן-סלאביות

פאן-סלאביות היא תנועה ואידאולוגיה הפוליטית שהתגבשה באמצע המאה ה-19 העוסקת בקידום שלמות ואחדות עבור העם הסלאביים. השפעתה העיקרית התרחשה בבלקן, שם אימפריות לא-סלאביות שלטו בדרום הסלאבים במשך מאות שנים. אלו היו בעיקר האימפריה הביזנטית, אוסטריה-הונגריה, האימפריה העות'מאנית, ונציה. הסמלים הנפוצים של התנועה הפאן-סלבית הם הצבעים הפאן-סלאביים (כחול, לבן ואדום) וההמנון הפאן-סלבי, היי, סלאבים.

==היסטוריה==
כרזה פאן-סלבית המתארת את [[קירילוס ומתודיוס, עם הטקסט "אלוהים/אדוננו, שמור על ארצנו/מורשת אבותינו שלנו" ב-8 שפות סלאביות]].
במהלך המאה ה-19 התעוררו תנועות רבות ברוסיה ובבלקן שדגלו בפאן-סלאביות. בדומה לפאן-גרמניות ופאן-איטלקיות ששאפו לאיחוד אנשים תחת ישות מדינית אחת (אצל הגרמנים גרמניה ואצל האיטלקים איטליה), גם תנועות פאן-סלאביות שאפו לאחד את כל הסלאבים שנמצאים בבלקן ובמזרח אירופה תחת ישות מדינית אחת. התנועות הפאן-סלאביות השונות ניסו כל אחת בדרכה לאחד את כל הסלאבים. כמו בתנועות לאומיות רומנטיות אחרות, אינטלקטואלים וחוקרים סלאבים בתחומים המתפתחים של היסטוריה, פילולוגיה ופולקלור עודדו באופן פעיל את העניין של הסלאבים בזהותם ובמוצאם המשותפים. הפאן-סלאביות התקיים במקביל לדחף של העמים הסלאביים הדרומיים לקראת עצמאות.

הפאן-סלאביים הראשונים היו הסופר הקרואטי מהמאה ה-16 וינקו פריבוייביץ', הדלמטי אלכסנדר קומולוביץ' (1548–1608), הברטול קאשיץ' הקרואטי (1575–1650), הרגוזאי איוון גונדוליץ' (1589–1638) הקתולאי הקרואטי יוראי קריז'אניץ' (בערך 1618 - 1683).<ref>John M. Letiche and Basil Dmytryshyn: "Russian Statecraft: The Politika of Iurii Krizhanich", Oxford and New York, 1985</ref><ref></ref><ref></ref> חוקרים ייחסו ביטויים מוקדמים של פילוסופיה פאן-סלבית בתוך המלוכה ההבסבורגית לסלובקים כמו תומאש קמוסלה, אדם פרנץ קולאר (1718–1783) ופבל יוזף ספאריק (1795–1861). התנועה הפאן-סלבית צמחה במהירות בעקבות סיום מלחמות נפוליאון בשנת 1815. בעקבות המלחמות, ביקשו מנהיגי אירופה להחזיר את המצב לקדמותו שלפני המלחמה. בקונגרס וינה של 1814–1815, נציג אוסטריה, הנסיך פון מטרניך, זיהה איום על הסטטוס קוו הזה באימפריה האוסטרית באמצעות דרישות של לאומנים לעצמאות מהאימפריה.<ref>

</ref> בעוד שנתניה של וינה כללו קבוצות אתניות רבות (כגון גרמנים, איטלקים, רומנים, הונגרים וכו'), חלקם הסלאבי של האוכלוסייה (פולנים, רותנים, אוקראינים, צ'כים, סלובקים, סלובנים, סרבים, בוסנים וקרואטים) יצרו יחדיו קבוצה אתנית משמעותית ואף גדולה יותר.

===הקונגרס הפאן-סלאבי הראשון===
דגל כלל-סלאבי שהוצע על ידי הקונגרס הפאן-סלבי בפראג ב-1848]]
הקונגרס הפאן-סלאבי הראשון נערך בפראג, בוהמיה, ביוני 1848, במהלך אביב העמים של 1848. הצ'כים סירבו לשלוח נציגים לאספת פרנקפורט בתחושה שלסלאבים יש אינטרס מובהק שונה מהגרמנים. האוסטרוסלבי פרנטישק פאלאצקי, ניהל את האירוע. רוב הנציגים היו צ'כים וסלובקים וביניהם ליודוביט שטור. פאלאקי קרא לשיתוף הפעולה של ההבסבורגים וגם אישר את המלוכה ההבסבורגית כמבנה הפוליטי שסביר ביותר להגן על עמי מרכז אירופה. כשהגרמנים ביקשו ממנו להצהיר על עצמו בעד רצונם באחדות לאומית, הוא השיב כי לא יחליש את מדינת ההבסבורג: "באמת, אלמלא הייתה אוסטריה קיימת זמן רב, היה צורך למען האינטרס של אירופה ולטובת האנושות עצמה, ליצור אותה".

הקונגרס הפאן-סלאבי התכנס במהלך האירועיים המהפכניים של 1848. תושבי פראג יצאו לרחובות ובעימות, כדור תועה נהרג את אשתו של פילדמרשל אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ, מפקד הכוחות אוסטריים בפראג. תוך שהוא פורק את זעמו כבש וינדישגרץ את העיר, פיזר את הקונגרס והכריז על משטר צבאי רחבי בוהמיה.

==פאן-סלאביות ברוסיה==
בתקופת ברית המועצות, האידאולוגיה הבולשביקית ראתה בפאן-סלאביות מרכיב ריאקציוני הקשור לאימפריה הרוסית.<ref></ref> כתוצאה מכך, הבולשביקים ראו בכך מנוגד לאידאולוגיה המרקסיסטית שלהם. פאן-סלאביסטים אף התמודדו עם רדיפות במהלך הדיכוי הסטליניסטי בברית המועצות (למשל מקרה הסלאביסטים). בימינו, מפלגות לאומניות ברוסיה כמו מפלגת האחדות הלאומית הרוסית דוגלות ב"איחוד סלאבי" הנשלט על ידי רוסיה, אבל סוג זה של אירדנטיזם הפך למיינסטרים עם הפוטיניזם והרוסיציזם, כשהממשלה קוראת שוב ושוב להתפשטות בנאומים,<ref></ref> מאמצת תפיסות אירדנטליות כולל מולדובה,<ref></ref><ref></ref>אוקראינה<ref></ref> ומדינות אחרות דוברות שפות סלאביות בנאט"ו.<ref></ref><ref></ref>

==פאן-סלאביות בפולין==
למעט רוסיה, מה שהבדיל את פולין מהעמים הסלאביים האחרים הוא שהמדינה הפולנית שנהנתה מעצמאות כחלק מישויות שונות במשך כמה מאות שנים לפני הופעת הפאן-סלאביות.

לאחר 1795, צרפת המהפכנית והנפוליאונית השפיעו על פולנים רבים שחיפשו בנייה מחדש של ארצם הקיימת - במיוחד מכיוון שצרפת הייתה אויב הדדי של אוסטריה, פרוסיה וגם רוסיה. הרטוריקה הפאן-סלבית של רוסיה הבהילה את הפולנים. הפאן-סלאביות לא אומץ במלואו בקרב הפולנים לאחר התקופה המוקדמת. למרות זאת, פולין הביעה סולידריות עם אלה ממדינותיה הסלאביות שסבלו מדיכוי וחיפשו עצמאות.

בעוד הפאן-סלאביות כאידאולוגיה לא הייתה נגד האינטרסים האוסטרו-הונגריים, הפולנים אימצו את האוטונומיה הרחבה בתוך המדינה והיו נאמנים לשלטון ההבסבורגים. בתוך הפוליטיקה האוסטרו-הונגרית, הם הצליחו לפתח את תרבותם הלאומית ולשמר את השפה הפולנית, שתיהן היו תחת איום הן באימפריה הגרמנית והן באימפריה הרוסית. הוצעה פדרציה פאן-סלבית, אך בתנאי שהאימפריה הרוסית תודר מישות כזו. לאחר שפולין קיבלה חזרה את עצמאותה (מגרמניה, אוסטריה ורוסיה) ב-1918, אף זרם פוליטי לא ראה את הפאן-סלביזם כאלטרנטיבה רצינית, שראתה את הפאן-סלביות כרוסיפיקציה. בעידן הקומוניסטי, בעת קיומה של הרפובליקה העממית הפולנית, ברית המועצות השתמשה בפאן-סלאביות ככלי תעמולה כדי להצדיק את שליטתה במדינה. סוגיית הפאן-סלאביות אינה מהווה חלק מהפוליטיקה העכשיווית בפולין והיא נתפסת כאידאולוגיה של האימפריאליזם הרוסי.

==האידאולוגיה כיום==
הרעיון המקורי של אחדות העמים הסלאביים נעלם כמעט לאחר מלחמת העולם הראשונה כאשר הביטוי "ורסאי וטריאנון שמו קץ לכל הסלאבים"<ref></ref> ובעיקר הופסק עם נפילת הקומוניזם במרכז ובטריאנון מזרח אירופה בסוף שנות ה-80, מה שהוביל להתפרקות מדינות פדרליות כמו צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה.<ref></ref><ref></ref> היחסים בין המדינות הסלאביות בימינו משתנים; הם נעים על הציר שבין כבוד הדדי על בסיס שווה ואהדה זה כלפי זה דרך אי-חיבה ואיבה מסורתיים ועד אדישות. אין צורות, מלבד ארגונים מוכווני תרבות ומורשת, שנחשבים כיום לצורות של התקרבות בין המדינות בעלות מוצא סלאבי.<ref></ref> המפלגות הפוליטיות הכוללות את הפאן-סלאביות כחלק מהמצע שלהן מתקיימות בדרך כלל בשוליים של הספקטרום הפוליטי, או שהן חלק מאופוזיציה מבוקרת ומערכתית בבלארוס, רוסיה ובשטחים הכבושים, כחלק ממסע פאן-סלביסטי בלתי-רדינטי של רוסיה.<ref></ref>

אירו-סלאביות כתפיסה פוליטית התפתחה מהרעיון שהאינטגרציה האירופית תפתור סוגיות שונות של העמים הסלאביים ותקדם שלום, אחדות ושיתוף פעולה בתנאים שווים בתוך האיחוד האירופי.<ref name="Wagner"></ref><ref></ref> התפיסה מבקשת להתנגד לנטיות רב-תרבותיות חזקות ממערב אירופה, העמדה הדומיננטית של גרמניה, מתנגדת גם לסלאבופיליה, ובדרך כלל מעודדת דמוקרטיה וערכים ליברליים. יורוסלביסטים רבים מאמינים שניתן לאחד קהילות סלאביות ללא הדרה של רוסיה מאזור התרבות האירופי,<ref></ref> אך הם גם מתנגדים לרוסופיליה ולמציאות של סלאבים תחת שליטה רוסית וואירדנטיות.<ref name="Wagner" /> היא נחשבת לצורה מודרנית של תנועות אוסטרו-סלאביות ונאו-סלאביות.<ref></ref><ref></ref>

==ראו גם==
*צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית
*השפה הבין-סלאבית

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:תנועות פוליטיות
קטגוריה:סלאבים