OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מילניום (סדרת ספרים)

סדרת מילניום (בשוודית: Millennium-serien; באנגלית: The Millennium Trilogy) היא סדרה של שלושה רומנים רבי מכר מאת הסופר השוודי סטיג לרסון, שהמשכה בשלושה רומנים מאת דייוויד לגרקרנץ , שנכתבו לאחר מותו של לרסון.

הסדרה מציגה שני גיבורים עיקריים, עיתונאי בשם מיכאל בלומקוויסט, והאקרית מחשבים בשם ליסבת סלאנדר. לאורך הספרים נרמז על זיקה בין הגיבורים לגיבוריה של אסטריד לינדגרן, כאשר בלומקוויסט מתייחס ל"קאלה בלומקוויסט", בלש צעיר ביצירותיה של לינדגרן, וסלאנדר מזכירה בתכונותיה ובהתנהגותה את בילבי. בלומקוויסט, גבר בשנות הארבעים המוקדמות לחייו, מייסד מגזין עצמאי בשם "מילניום", וניחן בכישרון בלשי, אותו הוא מנצל הן כעיתונאי חוקר, והן לפתרון תעלומות. סלאנדר היא האקרית בת 24 בעלת זיכרון צילומי, העובדת בחברה בשם "מילטון סקיוריטי" המספקת שירותי אבטחה.

הספרים מתייחסים בהומור ובביקורת גלויה לחברה השוודית בת ימינו, ומוקיעים תופעות חברתיות של שחיתות תאגידית.

סטיג לרסון כתב את הסדרה כתחביב בערבים. זמן קצר לפני מותו ניסה לפרסם את ספרי הסדרה, אולם הם יצאו לאור רק לאחר מותו.

הספר הראשון התפרסם בשוודיה תחת השם "גברים ששונאים נשים" (בשוודית: Män som hatar kvinnor), ובעולם תחת השם "נערה עם קעקוע דרקון".

הספר הרביעי בסדרה, "הנערה ברשת העכביש" ("זה שלא הורג אותנו" במקור), יצא לאור ב-1 בספטמבר 2015 ברחבי העולם. הוא נכתב על ידי דייוויד לגרקרנץ, הממשיך הרשמי של לרסון. אלמנתו של לרסון, אווה גבריאלסון, הביעה ביקורת נגד פרויקט כתיבת ההמשכים, מכיוון שלא נעשה במסגרתו שימוש בחומרי טיוטה של לרסון שנותרו ברשותה. משום שהיא אינה יורשתו החוקית של לרסון - השניים לא נישאו באופן רשמי והסופר לא כתב צוואה מפורשת - הפרויקט המשיך למרות התנגדותה.

== הספרים ==
* נערה עם קעקוע דרקון, בשנת 2005
* הנערה ששיחקה באש, בשנת 2006
* הנערה שבעטה בקן הצרעות, בשנת 2007
* הנערה ברשת העכביש, בשנת 2015 והראשון שנכתב על ידי דייוויד לגרקרנץ.
* הנערה שהשיבה עין תחת עין, בשנת 2017, השני שנכתב בידי לגרקרנץ.
* הנערה שחיה פעמיים, בשנת 2019, השלישי שנכתב בידי לגרקרנץ.

הספרים תורגמו ל-45 שפות, ועד מאי 2010 נמכרו מעל 27 מיליון עותקים. את כל ששת הספרים תרגמה לעברית רות שפירא.

== עיבודים לקולנוע ==
חברת הסרטים השוודית "Yellow Bird" יחד עם החברה הדנית "Nordisk Film", הפיקו את גרסאות הסרטים של הטרילוגיה, בכיכובה של נומי ראפאס.

הסרט הראשון פורסם בסקנדינביה בשנת 2009, וביולי 2010 פורסמו אריזות ה-DVD.
בתחילה התכוונו המפיקים לשחרר רק סרט אחד לקולנוע, ואת היתר כסרט טלוויזיה, אולם בעקבות ההצלחה הרבה פורסמו לקולנוע כל הסרטים.

ב-2011 יצא רימייק לסרט השוודי - נערה עם קעקוע דרקון

ב-2018 יצאה גרסה קולנועית לנערה ברשת העכביש
== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.thegirl.co.uk/ האתר של סדרת סרטי "מילניום"] 
* 
* 
* Ian MacDougall, [http://nplusonemag.com/man-who-blew-up-welfare-state The Man Who Blew Up the Welfare State], n+1, 27 February 2010

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצירות שהתפרסמו לאחר מות מחבריהן
קטגוריה:ספרות שוודית
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:סדרות ספרים
אנטונין קראפט

אנטונין קראפט (בצ'כית: Antonín Kraft; 30 בדצמבר 1749 – 28 באוגוסט 1820) היה צ'לן ומלחין צ'כי. היה מקורב אל יוזף היידן, מוצרט ובטהובן.

==ביוגרפיה==

קראפט יליד בוהמיה, החל את לימודי הנגינה בצ'לו אצל אביו, לפני שיצא ללמוד משפטים באוניברסיטה בווינה. תוך זמן קצר התקבל לעבודה בתזמורת החצר הקיסרית. ב-1778 התמנה לצ'לן בתזמורתו של הנסיך ניקולאוס אסטרהאזי, שם הכיר את היידן ולמד אצלו הלחנה. אחרי מות אסטרהאזי בשנת 1790, חזר לווינה והיה ממייסדי רביעיית שופאנציג, שם היה בין קובעי מסורת הנגינה ברביעיית מיתרים. קראפט ניגן בחצר גראסאלקוביץ' ומשנת 1796 עבד בתזמורתו של הנסיך לובוקוביץ'. הוא מת באוגוסט 1820 בווינה.

קראפט נחשב לאחד מגדולי הצ'לנים בזמנו. הקונצ'רטו לצ'לו מס' 2 של היידן ברה מז'ור ותפקיד הצ'לו בקונצ'רטו המשולש של בטהובן נכתבו למענו, ובנו, ניקולאוס קראפט, הוא שניגן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו המשולש. 

כמלחין, קראפט חיבר סונאטות לצ'לו (שש לצ'לו עם באס, שהתפרסמו כאופוס 1 ואופוס 2) וקונצ'רטו לצ'לו (אופוס 4). כמו כן כתב יצירות שונות לשני כלים: כינור וצ'לו (אופוס 3), צ'לו וקונטרבס ושני צ'לי (אופוס 5 ו-6).

== יצירותיו ==
* קונצ'רטו לצ'לו, אופוס 4 בדו מז'ור
* סונאטות לצ'לו
* דואטים לצ'לו
* דואטים לצ'לו וגיטרה

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [http://musicbase.h11.ru/PPS2/sd_2261.htm About Grassalkowicz]
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'לנים צ'כים
קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1749
קטגוריה:נפטרים ב-1820
התחייבויות שוטפות

בתחום החשבונאות, התחייבויות שוטפות הם ערכים כספיים המוצגים במאזן החברה וכוללים את כל אותן התחייבויות שהחברה מחויבת לשלם בתקופה הקרובה (לרוב עד שנה). באנלוגיה פשוטה למשק בית או למשפחה, בעוד המשכנתה על הבית היא למעשה התחייבות לזמן ארוך, ההלוואה הקצרה לכיסוי שיפוץ או מסיבה אשר צריכה להיות משולמת תוך 12 חודש היא התחייבות שוטפת.

במסגרת ההתחייבויות לזמן קצר כלולות בדרך כלל יתרות חובה לספקים ונותני שירות, מקדמות מלקוחות, הלוואות לזמן קצר (או החלק מהלוואות לזמן ארוך שצפוי להיפרע בשנה הבאה) ויתרות זכאים אחרים (כגון עובדים, רשויות המס ועוד).

חשיבותן של ההתחייבויות השוטפות (ובמיוחד תוך שילוב בנכסים שוטפים) היא בהערכת יכולתה של הפירמה לעמוד בלחצים קצרי טווח ומעידות למעשה על יכולת השרידות של הפירמה בטווח הקצר.

==על פי התקינה הבינלאומית לחשבונאות==
על פי התקינה הבינלאומית התחייבות תסווג כשוטפת כאשר היא מקיימת אחד מהקריטריונים הבאים:
# חזוי שהיא תסולק במהלך המחזור התפעולי הרגיל של הישות. תקופת המחזור התפעולי של חברה היא הזמן שחולף בין הרכישה של נכסים לצורך עיבוד לבין המימוש שלהם למזומנים או לשווי מזומנים. כאשר לא ניתן לזהות בבירור את מחזור התפעול הרגיל של הישות, ההנחה היא שמדובר בתקופה של 12 חודש;
# היא מוחזקת בעיקר לצורך מסחר; 
# מועד הסילוק שלה יחול במהלך 12 חודש לאחר תאריך המאזן; או 
# אין לישות זכות בלתי מותנית לדחות את הסילוק של ההתחייבות למשך לפחות 12 חודש לאחר תאריך המאזן.

כל ההתחייבויות האחרות יסווגו כלא שוטפות, משמע כהתחייבויות לזמן ארוך.

==ראו גם==
* נכסים שוטפים
* התחייבויות לזמן ארוך

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דוחות פיננסיים
קורה (התעמלות)

[[נסטיה ליוקין בתרגיל על הקורה, באליפות ארצות הברית בהתעמלות, בוסטון 2008]]
התעמלות על קורה
Dorina Böczögő, 2013.
פסל "המתעמלת" של [[דניאל בהריר במכון וינגייט]]

קורה (באנגלית: Balance beam או BB) היא אחד מארבעת המכשירים עליהם מתחרות נשים בהתעמלות מכשירים. זהו המכשיר השלישי, אחרי שולחן הקפיצות והמקבילים המדורגים, בסדר המכשירים האולימפי.

המתעמלות מבצעות על הקורה תרגיל הכולל מספר אלמנטים, בהם קפיצות, סיבובים, צעדים, שילוב של הליכה וריצה, וכן תרגילים המבוצעים בעמידה, ישיבה, שכיבה או עמידת ידיים, ועוד. על המתעמלת להשתמש בכל אורך הקורה, ולהפגין אלגנטיות, גמישות, ביטחון ושליטה. משך התרגיל המרבי הוא דקה וחצי.

בראשית דרכו היה התרגיל מבוסס יותר על צעדי מחול ופחות על יכולות אקרובטיות. שתיים מהמתעמלות הבולטות בהיסטוריה, שפעלו בשנות ה-70 של המאה ה-20, אולגה קורבוט ונדיה קומנץ' שינו את פני המקצוע, כשהציגו תרגילים מורכבים יותר, הדורשים יכולות גבוהות יותר. מתעמלות אחרות הלכו בעקבותיהן. בעקבות זאת גם הוחל בציפוי קורת העץ בזמש, כדי להפכה לבטוחה יותר למתעמלות.

== מבנה ומידות ==
הקורה ארוכה וצרה ועומדת על 2 רגליים הנמצאות בשני הקצוות:
מידות הקורה, כפי שנקבעו על ידי הפדרציה הבינלאומית להתעמלות (FIG):
*אורך: 500 ס"מ
*גובה: 125 ס"מ
*רוחב: 10 ס"מ

==כל הזוכות במדליית זהב בתרגיל הקורה במשחקים האולימפיים==
תרגילי הקורה הם חלק מתחרויות האולימפיות מאז אולימפיאדת הלסינקי (1952). האלופה האולימפית הראשונה הייתה נינה בוצ'ארובה מברית המועצות.

המתעמלת היחידה שזכתה בתרגיל זה פעמיים ברציפות הייתה נדיה קומנץ' מרומניה.

===האלופות האולימפיות===
{| border="1" cellpadding="4" cellspacing="0" style="border:1px solid #aaa; border-collapse:collapse"
|- bgcolor="#cccccc"
! אולימפיאדה 
! מדינה
! אלוף 
|-
| אולימפיאדת הלסינקי (1952) || || נינה בוצ'ארובה 
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת מלבורן (1956) || || אגנס קלטי 
|-
| אולימפיאדת רומא (1960) || || אווה בוסאקובה 
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת טוקיו (1964) || || ורה צ'סלבסקה 
|-
| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) || || נטליה קוצ'ינסקאיה 
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת מינכן (1972) || || אולגה קורבוט 
|-
| אולימפיאדת מונטריאול (1976) || || נדיה קומנץ' 
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת מוסקבה (1980) || || נדיה קומנץ'
|-
| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) || 
---- 
| אקטרינה סאבו 
---- סימונה פאוקה
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת סיאול (1988) || || דניאלה סיליבאש
|-
| אולימפיאדת ברצלונה (1992) |המשלחת המאוחדת || טטיאנה ליסנקו
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || || שאנון מילר
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת סידני (2000) || סין || ליו סואן
|-
| אולימפיאדת אתונה (2004) || || קטלינה פונור
|-
| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || || שון ג'ונסון
|- bgcolor="#efefef"
| אולימפיאדת לונדון (2012) || סין || דנג לינלין
|-
| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || || סאנה וופרס
|-
|אולימפיאדת טוקיו (2020)
| סין
|צ'נצ'ן גואן
|}

== ראו גם ==

* קרקע
* מקבילים מדורגים
* מתח

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20121111033313/http://www.fig-gymnastics.com/vsite/vnavsite/page/directory/0,10853,5187-188433-205655-nav-list,00.html אתר פדרציית ההתעמלות הבינלאומית (FIG)]
* 

קטגוריה:התעמלות מכשירים
המנון הוותיקן

ההמנון הרשמי של קריית הוותיקן הוא "מזמור ומארש האפיפיורות" (באיטלקית: Inno e Marcia Pontificale; בצרפתית: Marche pontificale). ההמנון חובר על ידי שארל גונו ב-1896 לחגיגת החצי-יובל לכהונתו של האפיפיור פיוס התשיעי. יצירה זו הייתה לפופולרית בין יצירותיו הראשונות.

ב-16 באוקטובר 1949 החליט האפיפיור פיוס השנים עשר להחליף את "מארש הניצחון" של ויקטורין הלמייר, שהיה ההמנון הקיים, בהמנון החדש - "מרש האפיפיורות". יצירתו של גונו הוצגה לראשונה בערב חג המולד של שנת 1949. באותו זמן כתב נגן העוגב של בזיליקת פטרוס הקדוש, אנטוניו אלגרה, את מילותיו של ההמנון באיטלקית על לחנו של גונו.

== מילות ההמנון ==
{| cellpadding="5" align="center"
|-
| <poem>
הו רומא הנצחית, עיר של קדושים מעונים וצדיקים,
הו רומא הנצחית, קבלי את תפילותינו.

הללו את אדונינו אלוהים שבשמיים
ותן שלום על אוהבי משיחנו.

אליך אנו באים, האפיפיור הקדוש,
בך אנו רואים את הגאולה.

אתה יורשם של קדושי אמונתנו,
אתה מפלטם של אלו שהאמינו ונלחמו.

הכוח והטרור לא ינצחו, אבל האמת והאהבה ישלטו.

מארש האפיפיורות

שלום, הו רומא!

מבנה אינסופי של זיכרונות,
אלף דקלים ואלף מזבחות ישירו לך הלל.

הו עירם של השליחים,
אימם ומדריכתם של הנבחרים,
אור לגויים ותקוותם של העולם!

שלום, הו רומא!

אורך לא עולם לא יכבה,
תפארת יופייך תפזר שנאה ובושה.

הו עירם של השליחים,
אימם ומדריכתם של הנבחרים,
אור לגויים ותקוותם של העולם!
</poem>
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.vatican.va/news_services/press/documentazione/documents/sp_ss_scv/inno/inno_scv_testo_it.html הרקע להמנון הוותיקן], באתר הרשמי של קריית הוותיקן

קטגוריה:קריית הוותיקן: סמלים לאומיים
וותיקן
בכרך

צילום: אסף וול
צילום: אסף וול
בכרך (Bacharach; ידועה גם כבכרך שעל הריין) היא עיירה במחוז מיינץ-בינגן במדינת ריינלנד-פפאלץ, בגרמניה. העיירה שייכת מוניציפלית ל-Rhein-Nahe, אף כי עיירה זו אינה נמצאת בגבולותיה. שמה המקורי של העיירה, בכראכוס (Baccaracus), מעיד על שרשיה הקלטיים. מעל העיר מתנשא המבצר העתיק שטאהלק (Burg Stahleck), כיום אכסניית נוער.

==יהודי בכרך==
רשומות ממסע הצלב השני (1146) מזכירות את המלומדים היהודים של בכרך, אלכסנדר בן משה, מר אברהם בן שמואל, ומר קלונימוס בר מרדכי. אלה, יחד עם משקי הבית שלהם, ביקשו מקלט בטירת שטאהלק, שם הם נרצחו. שרידיהם הובאו לקבורה במיינץ.

ב-19 באפריל 1283 (שביעי של פסח, כ"א בניסן ה'מ"ג) נרצחו בעיירה עשרים וששה יהודים. בשנת 1287 היו יהודי בכרך נתונים לרדיפות שהתעוררו בעקבות הרצח של נער בשם וורנר, שהוכרז כקדוש מעונה על ידי הכנסייה. על פי עלילת הדם, נער בן 16 נרצח ב"יום חמישי הקדוש" בשנת 1287 על ידי חברי הקהילה היהודית המקומית, שעשו לאחר מכן שימוש בדמו במהלך הפסח. תחת עילה זו של רצח פולחני לכאורה, פתח ההמון האנטישמי בפוגרום, שבמהלכה נמחו קהילות יהודיות לא רק על הריין התיכון, אלא גם אלה שעל המוזל ובאזור הריין התחתון. בתרבות הנוצרית העממית נוצר פולחן סביב מותו של ורנר, שהוצא מלוח השנה הבישופי של טריר רק בשנת 1963.

רדיפה זו תוארה על ידי היינריך היינה ב של הרומן ההיסטורי היהודי שלו, "הרבי מבכרך", שנכתב בשנת 1824 לערך וראה אור לבסוף בשנת 1840 ושעל שמו נקרא רחוב בצפון יפו. 

על הדרך במעלה טירת שטאהלק, גלוי לעין עד היום (2010) המבנה הגותי הלא גמור של הקפלה על שם וורנר פון אוברווסל (Wernerkapelle).

בשנת 1337 תקף אספסוף תחת הנהגתו של ארמלדר את היהודים; וב- 1349, בגזירות המגפה השחורה, נטבחו רבים מיהודי העיר. בשנות 1365-1370 פרס השלטון חסות על מספר יהודים והתיר להם להתיישב בבכרך; ובשנת 1510 חודשה הרשאת ההתיישבות. בשנת 1722 חיו בעיירה רק שתי משפחות יהודיות, ובשנת 1901 גדל מספר התושבים היהודים לארבעים ושישה.

"בכרך" הוא שם משפחה יהודי ידוע, ומלמד כנראה על משפחה שמוצאה מן העיירה. בין הידועים שנשאו שם זה ניתן למנות את הרב יאיר חיים בכרך (המאה הי"ז), מחברו הידוע של שו"ת "חוות יאיר", ואת אלקן לוי בכרך.
<gallery>
קובץ:Bacharach3.jpg|קפלת וורנר
קובץ:Bacharach Luftbild 092.jpg|תצלום אווירי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ריינלנד-פפאלץ: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בגרמניה
קטגוריה:יהדות גרמניה
מלאכת זורע

שתילת שיחים בגינה. כל פעולות גידול הצמחים - נכללות במלאכת זורע.
זריעה בשדה
השקיית צמחים אסורה גם אם נעשתה ללא כוונה.
מְלֶאכֶת זּוֹרֵעַ היא אחת מל"ט אבות מלאכה האסורות בשבת. עניינה זריעה, שתילה וכל פעולה המסייעת באופן ישיר לגידול של צמח. כמו כל שאר המלאכות, מלאכה זו מוגדרת כאב מלאכה בשל חלקה בבניית המשכן: היו זורעים צמחים שמהם הפיקו צבע לצביעת יריעות המשכן, וצמחים להכנת קטורת הסמים ושמן המשחה.

==הגדרת המלאכה ושיעורה==
הגדרת המלאכה היא כל פעולה המביאה לגידול צמחים או מסייעת לכך. בלשון התלמוד הירושלמי: בניגוד לרוב המלאכות, בהן יש שיעור מיוחד כדי לעבור על האיסור, בזריעה אין שיעור, אלא הזורע כלשהו, כלומר אפילו רק זרע אחד חייב. ולא רק הזורע, אלא כל העושה פעולה כלשהי המביאה לזריעת האילן, כמו הזומר את האילן כדי שיצמח. השקאת צמחים ועצים בשבת, וכן השריית חיטים ושעורים וזרעים אחרים במים, פעולה הגורמת להם לצמוח, הם תולדות זורע, וגם בהם החיוב הוא בכל שהוא, כלומר: גם השקיה מועטת נחשבת להשקיה.

מובא בשולחן ערוך שאין ליטול ידיים מעל עשבים, משום שמשקה אותם בכך.

==איסורים מדרבנן==
גזרו חז"ל שלא לשאוב מים בגלגל במקום שנוהגים לזרוע בו (משאבת מים ידנית או ממונעת על ידי בהמה) בשבת.

==זריעה שבוטלה==
הפוסקים מתלבטים בשאלה, האם אדם שזרע צמח במטרה להותירו שם, והוציאו מיד - לפני שהספיק לצמוח או להשריש בקרקע, האם הוא חייב. לפי שיטת המנחת חינוך מלאכת הזריעה היא רק בצירוף תוצאות הפעולה המעשית של הזריעה, שהם הצמיחה, ורק פעולה כזו נחשבת לזריעה, אך לפי שיטת רבי אברהם מסוכוטשוב בספרו "אגלי טל" אם נתנם במים במטרה לשרותם זמן ארוך ואחר כך התחרט, והוציאם קודם שצמחו חייב, שכן פעולת הזריעה היא פעולה המביאה לידי צמיחה, למרות שתוצאותיה בוטלו על ידי פעולה מנוגדת.

זריעה בעציץ הנקוב בתחתיתו כדי שורש קטן, נחשבת לזריעה שכן עציץ כזה יונק מהקרקע. זריעה בעציץ שאינו נקוב, נתונה במחלוקת בין הפוסקים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.halachayomit.co.il/displayRead.asp?ReadID=314 מלאכת זורע בשבת], שו"ת באתר הלכה יומית
* 

==הערות שוליים==

זורע
מלאכת צובע

דוודים גדולים המשמשים לצביעה
מברשת המשמשת לצביעה
מְלֶאכֶת הַצּוֹבֵעַ היא אחת מל"ט מלאכות שבת. כמו כל הל"ט מלאכות, כל מלאכה שהייתה נעשית במשכן אסור לעשותה בשבת. במשכן היו צובעים חוטי צמר לצורך הכנת יריעות המשכן.

==הגדרת המלאכה==
הגדרת המלאכה היא צביעת חוט שאורכו ארבעה טפחים לפחות, או לחלופין צביעת דבר שאפשר לטוות ממנו חוט כזה. 

צביעה נחשבת כאשר הצבע הוא צבע המתקיים לאורך זמן רב, אבל צבע שאינו מתקיים כגון העברת מברשת צביעה על ברזל או על נחושת אינה נחשבת לצביעה. כך גם יש אומרים שאם הדבר שנצבע הוא דבר שאינו עומד להתקיים, אין הדבר נחשב לצביעה. דוגמה בת-זמננו לכך היא כאשר נשפך על שולחן השבת מיץ ענבים או משקה צבעוני אחר, וכאשר מנגבים אותו במפיונים, הם נצבעים בצבע אדום. על פי רוב הפוסקים, דבר זה אינו נחשב לצביעה.

לעומת זאת, אם אדם מנגב את היין במגבת אדומה, הוא נחשב לצובע למרות שהוא לא מעוניין לצבוע את המגבת, שכן על ידי צבע היין מתחזק צבעה האדום של המגבת. ניגוב היין שנשפך על ידי מגבות אחרות, שאינן בצבע אדום, נחשב לפי פוסקים רבים כצובע למרות שהצבע הנצבע מנוגד לצבע המגבת, ולפי פוסקים אחרים הדבר מותר. המשנה ברורה מתיר את הדבר בשעת הדחק.

צביעת השפתיים ומריחת צללית עיניים אסורות בשבת

==איסורים מדברי חכמים==
אסור לאשה לצבוע את פניה בשבת, או אפילו חלק מהם כמו עור השפתיים, ואף אסור לה להעביר על פניה דברים שדרכם לצבוע גם אם אין כוונתה לכך. אך איסור זה אינו אלא מדברי חכמים, כי מהתורה אין צביעה על עור האדם. כיום יש מיני איפור המותרים בשבת, כגון פודרה, צללית אבקתית ועוד. אסור לסייד את הבית. אסור למרוח משחת נעליים. אסור לשים לק (גם שקוף). אסור לצבוע שיער. 

==צביעה במיני מאכל ==
להלכה נפסק בשולחן ערוך כי "אין צביעה באוכלים". לדוגמה, מותר לערבב בשבת במאכל תבלין כגון כורכום, המשנה את צבעו. 

בעניין צביעה במשקין, כגון נתינת יין אדום בכוס יין לבן (ועל יד כך שינוי צבעו לאדום), נחלקו הפוסקים: הרמ"א הקל בעניין, פוסקים אחרים כגון הבן איש חי החמירו. הרב עובדיה פסק להלכה שניתן להקל, אך חתם כי המחמיר (כגון המערבב יינות על ידי מזיגת היין האדום תחילה ורק לאחריו הלבן) תבוא עליו ברכה. 

==קישורים חיצוניים==
* (מתוך ספרו של הרב יהודה חיון "ספרי אנציקלופדיה תורנית מרוכזת")
* [http://www.halachayomit.co.il/displayRead.asp?readID=1627 מלאכת צובע בשבת], באתר הלכה יומית

==הערות שוליים==

צובע
רציף ימי

[[ספינה קשורה לרציף במיורקה (ספרד)]]
רציף הוא משטח בנמל או בגדת נהר, אליו אונייה יכולה להיקשר כדי לפרוק או לטעון סחורות או נוסעים. רציף עשוי לכלול מחסנים לאחסון סחורות הנפרקות מכלי השיט ותשתיות לתמיכה באוניות, כגון מערכת להספקת מי שתייה ומערכת להספקת דלק. בנמל גדול יכולים להיות כמה רציפים, כדי לטפל בכמה אוניות בו זמנית.

== רציף נוסעים ==
רציף נוסעים משמש להעלאת והורדת נוסעים, כמו ברציף רכבת. רציף נוסעים כולל דרכי תעבורה אליו וממנו.

== רציף מטען ==
רציף מטען משמש לפריקת ולטעינת מטען. העבודה מבוצעת על ידי כלי רכב, כגון מלגזות או על ידי עגורנים. לאחר פריקת משא האונייה, הוא מועבר למחסנים בשטח הנמל, או ישירות למשאיות ורכבות שיעבירו אותו לתוך היבשת.

== ראו גם ==
* פיתה (ימאות)
* נמל
* מעגן

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הנרי פוטינגר

סר הנרי פוטינגר (באנגלית: Sir Henry Pottinger; בסינית: 砵甸乍; 3 באוקטובר 1789 – 18 במרץ 1856) היה המושל הראשון של הונג קונג. פוטינגר היה חבר במסדר הבירית ובמועצה המלכותית של הממלכה המאוחדת.

==קורות חיים==
פוטינגר נולד במחוז דאון שבממלכת אירלנד בשנת 1789, והיה בנו החמישי של אלדרד קורוון פוטינגר (Eldred Curwen Pottinger) ורעייתו אן (לבני הזוג היו שמונה בנים ושלוש בנות). פוטינגר התחנך באקדמיית בלפסט.

בשנת 1804 הצטרף פוטינגר לצבא ושירת בהודו, כשהוא חוקר וממפה את אזור האינדוס ומזרח פרס. פוטינגר ביצע חקירות אלה כשהוא מחופש לסוחר מוסלמי.

בשנת 1806 הצטרף לחברת הודו המזרחית הבריטית ובשנת 1809 לחם בקרבות במהראטה במהלכן הועלה בדרגה מדרגת לוטננט לדרגת קולונל.

בשנת 1820 מונה למנהלן של סינד ולאחר מכן למנהלן של הידרבד.
באותה שנה נשא לאישה את סוזנה מריה קוק, ובשנת 1831 נולד בנם - ויליאם פרדריק פוטינגר. בנם השני, הנרי, נולד ב-10 ביוני 1834.

בשנת 1839 שב לאנגליה וקיבל תואר ברונט.

ב-1841 נשלח פוטינגר להונג קונג במטרה לבדוק האם האי מתאים להוות מושבה. הנחיותיו היו לבדוק את האי (מבחינת אפשרויות ההגנה עליו, והיותו נמל טבעי הנותן מחסה לספינות מפני פגעי הטבע ובעת מלחמה) ואם אינו מתאים למצוא אי אחר מתאים יותר באזור קנטון.

בעקבות ניצחונו על ישאן בהומן, פוטינגר נשא ונתן עם סין על תנאי חוזה ננקינג אשר נחתם בעיר נאנג'ינג ב-29 באוגוסט 1842. בין סעיפי החוזה נקבע כי בריטניה תקבל לידיה את הונג קונג כבסיס טריטוריאלי לצמיתות, וסין תשלם פיצויים של 21 מיליון דולר ולסחורותיה המיוצאות יקבעו מחירים מקסימליים.

בין השנים 1841 - 1843 כיהן פוטינגר כמנהלן (administrator) השני של הונג קונג ובשנת 1843 מונה להמושל הראשון של המושבה.

ב-26 ביוני 1843 מונה למפקד העליון של כוחות הצבא הבריטי בהונג קונג.

בתקופת כהונתו הקים פוטינגר את המערכת הממשלתית של הונג קונג - אשר כללה את המועצה המחוקקת של הונג קונג והמועצה המבצעת של הונג קונג. מועצות אלה התכנסו לעיתים רחוקות ולפוטינגר היה שיקול דעת רחב בהפעלת סמכויותיו.

פוטינגר סיים את כהונתו ב-7 במאי 1844.

לאחר שובו לאנגליה התקבל כחבר במועצה המלכותית, בספטמבר 1846 מונה למושל מושבת הכף, תפקיד בו כיהן במשך שנה. בספטמבר 1847 שב להודו וכיהן כמושל מדרס עד שנת 1854.

לאחר סיום כהונה זו פרש למלטה, שבה נפטר בשנת 1856.

על שמו נקראים רחוב פוטינגר באזור סנטרל שבהונג קונג, פסגת פוטינגר באי הונג קונג, וכן רחוב בבלפסט שבצפון אירלנד, הר פוטינגר מזרחית לבלפסט ואזור בחירה פרלמנטרי בעיר בלפסט.

== קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מושלי מושבת הכף
קטגוריה:מושלי הונג קונג
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1789
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1856
ג'ון פרנסיס דייוויס

סר ג'ון פרנסיס דייוויס (באנגלית: Sir John Francis Davis; בסינית: 戴維斯; 16 ביולי 1795 - 13 בנובמבר 1890) היה מושלהּ השני של הונג קונג וחבר במסדר האמבט.

==קורות חיים==
דייוויס היה בנו של סמיואל דייוויס (Samuel Davis).

בשנת 1813 הצטרף דייוויס לחברת הודו המזרחית הבריטית ומונה לתפקיד מנהלי במפעל של החברה בקנטון. בשל ידיעת השפות שלו הצטרף לוויליאם אמהרסט בשליחותו לפקינג בשנת 1816. לאחר שובו מפקינג שב לקנטון והמשך לעבוד במפעל החברה שם עד שמונה למנהלו בשנת 1832. בשנת 1834 מונה יחד עם ויליאם נאפייר למנהלן של אזור סין של חברת הודו המזרחית.

בשנת 1822 נבחר כחבר החברה המלכותית בשל מחקריו על תרבות סין.

ב-8 במאי 1844 מונה כמושל השני של הונג קונג ומפקד כוחות הצבא הבריטי במושבה. דייוויס היה מושל לא פופולרי בקרב תושבי הונג קונג והסוחרים הבריטים שסחרו בה בשל המיסים הרבים שהטיל; חיכוכים אלה עם התושבים הביאו להתפטרותו ב-21 במרץ 1848. בתקופת כהונתו החלו מרוצי הסוסים במושבה, שהפכו למוסד תרבותי במושבה ולאחד מסמליה. דייוויס ערך את מפקד האוכלוסין במושבה (על פיו התגוררו בה 23,988 תושבים).

בשנת 1845 קיבל את התואר ברונט, ב-1854 הצטרף כאביר מפקד במסדר האמבט וב-1876 קיבל תואר דוקטור במשפט אזרחי מאוניברסיטת אוקספורד.

דייוויס נפטר ב-13 בנובמבר 1890, בגיל 95.

על שמו נקראים הר דייוויס וכן רחוב דייוויס בהונג קונג.

==כתביו==
* הסינים: תיאור של האימפריה הסינית ותושביה, הוצאת צ'ארלס נייטס, 1836
* סין, בעת שלום ובעת מלחמה
* תרגומים של מלומדים סינים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www2.royalsociety.org/DServe/dserve.exe?dsqIni=Dserve.ini&dsqApp=Archive&dsqCmd=Show.tcl&dsqDb=Persons&dsqPos=4&dsqSearch=%28Surname%3D'davis') רישומו של דייוויס כחבר האגודה המלכותית]
* [http://www.gutenberg.org/ebooks/10056 תרגומיו של דייוויס] בפרויקט גוטנברג
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי הונג קונג
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1795
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1890
ניקולאוס קראפט

ניקולאוס קראפט (בצ'כית: Nikolaus Kraft 1778 – 1853) היה צ'לן ומלחין צ'כי, בנו של הצ'לן והמלחין אנטונין קראפט.

קראפט החל את לימודי הצ'לו אצל אביו והמשיך אצל ז'אן-לואי דופור. הוא פגש את מוצרט וניגן עמו ועם אנטון טייבר ב-12 באפריל 1789, בעת מסעו של מוצרט לברלין, והתיידד עם בטהובן

ניקולאוס קראפט היה הסולן בביצוע הבכורה של הקונצ'רטו המשולש של בטהובן, שנכתב למען אביו, אנטונין.

קראפט חיבר ארבעה קונצ'רטי לצ'לו.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'לנים צ'כים
קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1778
קטגוריה:נפטרים ב-1853
אנדרה נאווארה

אנדרה-ניקולא נאווארה (בצרפתית: André-Nicolas Navarra; 13 באוקטובר 1911 – 31 ביולי 1988) היה צ'לן צרפתי ומורה לנגינה בצ'לו.

== ביוגרפיה ==
=== נעורים ===

נאווארה נולד בביאריץ למשפחה מוזיקלית. אביו היה נגן קונטרבס ממוצא איטלקי. הוריו הקנו לו ידע ראשוני בתאוריה של המוזיקה, סולמות וסולפג', עוד לפני שהחל את לימודי הנגינה בצ'לו בגיל שבע. כעבור שנתיים התקבל לקונסרבטוריון של טולוז, שאותו סיים בגיל 13 (בשנת 1924) במקום הראשון במחזור. הוא המשיך את לימודיו בקונסרבטוריון של פריז, שם למד צ'לו אצל ז'יל לאופולד-לב ומוזיקה קאמרית אצל שארל טורנמיר. כעבור שנתיים, בגיל 15, סיים את לימודיו, שוב במקום הראשון.

=== קריירה ===

לאחר סיום לימודיו בקונסרבטוריון של פריז נאווארה נשאר בעיר אך הפסיק לחלוטין לקבל שיעורי נגינה, דבר יוצא דופן אף לגבי סולנים ממדרגה ראשונה. בשל החוסר בתרגילי נגינה אטיודים מספקים לצ'לו, הוא כתב בעצמו סידרה של תרגילים והתאמן בנגינתם. תרגילים אלה כללו עיבודים של הרבה מתרגילי הנגינה שכתבו קרל פלש ואוטוקאר סבצ'יק עבור הכינור.

נאווארה ניצל תקופה זו גם כדי להיפגש עם נגנים כמו הצ'לן עמנואל פויירמן, הפסנתרן אלפרד קורטו והכנר ז'אק טיבו ולהאזין לנגינתם. כמו כן, הוא טיפח קשרי ידידות עם המלחינים ז'אק איבר, פלורנט שמידט וארתור הונגר. בהמשך אף קיבל את הדרכתו של פבלו קזאלס בהיבטים האמנותיים של הנגינה בצ'לו.

בשנים 1929 עד 1935 ניגן עם רביעיית המיתרים קרטלי. כסולן הופיע לראשונה עם תזמורת קולון הפריזאית בניצוח גבריאל פיירנה בנגינת הקונצ'רטו לצ'לו ברה מינור של אדואר לאלו. בשנת 1933 מונה לצ'לן הראשי של תזמורת האופרה של פריז ובמקביל הופיע כסולן עם תזמורות אירופאיות שונות. 

בכל השנים האלה הירבה נאווארה לעסוק גם בספורט. הספורט החביב עליו היה שחיה, אך הוא נהנה גם מאגרוף. על מבנה הגוף החסון והשרירי שפיתח כתוצאה מעיסוקיו אלה שמר גם שנים לאחר מכן וראה בו נכס מועיל לצ'לן, הנדרש לשלוט בכלי נגינה גדול יחסית.

במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 המשיך נאווארה לבסס את הקריירה שלו, שקיבלה חיזוק יתר כאשר זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית של וינה. מלחמת העולם השנייה עצרה באחת את התקדמותו, כאשר הניח את הצ'לו מידיו והתגייס לחיל הרגלים הצרפתי.

=== נאווארה אחרי מלחמת העולם השנייה ===

ב-1945, לאחר תקופת אימונים שנועדה להשיב לעצמו את כישוריו הפיזיים, חידש נאווארה את הקריירה. ב-1949 קיבל עליו משרת פרופסור בקונסרבטוריון של פריז, כממשיכו של פייר פורנייה, ויצא לסיורי הופעות נרחבים בארצות הברית, אירופה, אסיה וברית המועצות, בהם ניגן תחת שרביטם של גדולי המנצחים של תקופתו. הופעותיו כללו ביצועי בכורה של קונצ'רטי לצ'לו שנכתבו למענו, בהם הקונצ'רטו של אנדרה ז'וליבה, שנאווארה הקליט לחברת אראטו; התקליט יצא בארצות הברית על וסטמינסטר XWN-19118 (מונו) ו-WST-17118 (סטריאו). כמו כן הקליט את הקונצ'רטו לצ'לו מאת אדוארד אלגר עם סר ג'ון ברבירולי על דוכן המנצחים, בביצוע שמצא מהלכים אל לב הקהל.

נאווארה הקליט את הקונצ'רטו השני לצ'לו של דבוז'אק ב-1954 עם התזמורת הסימפונית החדשה של לונדון, בניצוח רודולף שוורץ. חברת קפיטול הוציאה הקלטה זו בשנת 1955, מק"ט p 8301

נוסף למשרתו בקונסרבטוריון של פריז, הדריך נאווארה בקורסי קיץ באקדמיה למוזיקה בסיינה החל ב-1954 ובקורסי סתיו בסן-ז'אן-דה-לוז, וקיבל משרת פרופסור נוספת בבית הספר הגבוה למוזיקה דטמולד ב-1958. כמו כן לימד בלונדון ובווינה.

אנדרה נאווארה מת בסיינה שבאיטליה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'לנים צרפתים
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטואר של פריז
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1911
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1988
הצינה הגדולה בבית הגדול

הצינה הגדולה בבית הגדול (באנגלית: The Big Chill at the Big House) הוא שמו הרשמי של משחק הוקי קרח שהתקיים באן ארבור, מישיגן שבארצות הברית ב-11 בדצמבר 2010 בין אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת המדינה של מישיגן, במסגרת אליפות ההוקי קרח של התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי (NCAA).

המשחק שוחק תחת כיפת השמיים באצטדיון מישיגן הידוע בכינויו "הבית הגדול" (The Big House), אצטדיון הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן שהוא האצטדיון הגדול ביותר בארצות הברית. למשחק נמכרו 113,411 כרטיסים על פי נתוני אוניברסיטת מישיגן. המשחק נכנס לספר השיאים של גינס כמשחק ההוקי קרח עם הקהל הגדול ביותר בהיסטוריה, כאשר אנשי ספר השיאים קבעו את נתון הקהל שלו בפועל על 104,173 צופים.

==רקע והיסטוריה==
ב-6 באוקטובר 2001 שיחקו נבחרות ההוקי קרח של שתי האוניברסיטאות, הנחשבות ליריבות מושבעות, תחת כיפת השמיים באצטדיון הפוטבול של אוניברסיטת המדינה של מישיגן, "אצטדיון ספרטן". המשחק, שכונה בשם "המלחמה הקרה" והסתיים בתיקו 3:3, משך 74,544 צופים והפך למשחק ההוקי קרח עם הקהל הרב ביותר בהיסטוריה.

הצלחת המשחק הביאה לכך שמשחקים שונים במסגרות שונות, כולל משחקי NHL, שוחקו תחת כיפת השמיים באצטדיוני פוטבול ובייסבול, ומשכו קהל רב.

ב-4 במרץ 2009 דיווח העיתון "מישיגן דיילי" על אפשרות לעריכת משחק נוסף בין שתי האוניברסיטאות. המאמר נתן למשחק את השם הלא רשמי "המלחמה הקרה 2".

ב-28 בינואר 2010 הכריזו שתי האוניברסיטאות רשמית על עריכתו של המשחק באצטדיון מישיגן (ובכינויו "הבית הגדול"), שהוא אצטדיון הפוטבול הגדול ביותר בארצות הברית, ותכולתו הרשמית היא 109,901 מושבים במשחקי פוטבול - כ-35,000 יותר מ"אצטדיון ספרטן".

במהלך השנה נשבר שיא הקהל במשחק הוקי קרח שקבע משחק "המלחמה הקרה" מ-2001, כאשר משחק הפתיחה של אליפות העולם בין ארצות הברית וגרמניה ב-7 במאי הועבר לאצטדיון פלטינס ארנה בגלזנקירכן, אצטדיון קבוצת הכדורגל שאלקה 04, ומשך 77,803 צופים.

==המשחק==
בנובמבר הכריזה אוניברסיטת מישיגן כי כל הכרטיסים למשחק נמכרו, כאשר עוד קודם לכן בישר קצב מכירת הכרטיסים על שבירתו הצפויה של שיא הקהל שנקבע במשחק בגרמניה.

לקראת המשחק הוצבה זירת קרח על משטח הפוטבול באצטדיון, כאשר קו האמצע של הזירה נמצא על קו 50 היארד של משטח הפוטבול.

למשחק נמכרו 113,411 כרטיסים על פי נתוני אוניברסיטת מישיגן. נציגי ספר השיאים של גינס, עוד בטרם אישרו את הנתון הרשמי, העניקו למשחק תעודה רשמית המאשרת שקבע שיא עולמי חדש, כיוון שכבר לפי ספירת הביניים התברר שכמות הצופים עברה בהרבה את שיא הקהל למשחק הוקי קרח שנקבע באליפות העולם. לבסוף העמידו אנשי ספר השיאים, שספרו את כמות הכרטיסים שנסרקו בשערי הכניסה לאצטדיון ביום המשחק, את כמות הצופים ואת השיא הרשמי על 104,173.

המשחק עצמו הסתיים בניצחון של אוניברסיטת מישיגן, 5:0.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:2010 בארצות הברית
קטגוריה:2010 בספורט
קטגוריה:ארצות הברית: הוקי קרח
קטגוריה:מישיגן: ספורט
קטגוריה:שיאי גינס
קטגוריה:תחרויות ספורט בארצות הברית
קטגוריה:אן ארבור
קטגוריה:משחקי כדור מפורסמים
ריק סמיתס

ריק סמיתס (בהולנדית: Rik Smits; נולד ב-23 באוגוסט 1966, באיינדהובן, הולנד) הוא כדורסלן עבר הולנדי ששיחק לאורך קריירת המקצוענים שלו באינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA.

סמיתס, שמתנשא לגובה 2.24 ס"מ, היה אחד הסנטרים הטובים בליגה לאורך שנות ה-90. סגנון משחקו של סמיתס התבסס בעיקר על יכולת קליעה טובה מחצי מרחק. למרות גובהו לא הצטיין סמיתס בתחום הכדורים החוזרים ונחשב לשחקן "רך" בהגנה.

==קריירת NBA==
לאחר קריירת מכללות בארצות הברית, נבחר סמיתס על ידי אינדיאנה בדראפט ה-NBA של שנת 1988 בבחירה השנייה, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של הליגה שנבחר שחקן אירופאי באחת משלוש הבחירות הראשונות.

בשנתו הראשונה בליגה פתח סמיתס בחמישייה ב-71 משחקים והעמיד ממוצעים של 11.7 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק. בסוף השנה נבחרת סמיתס לחמישיית הרוקיז של העונה.

תוך מספר עונות ביסס סמיתס את מעמדו כאחד הסנטרים הטובים בליגה ואף נבחר למשחק האולסטאר של שנת . 

לאורך שנותיו בליגה היה סמיתס כוכב משני לצד חברו רג'י מילר שהיה המנהיג הבלתי מעורער של הקבוצה. בעונתו האחרונה בקריירה, עונת , הצליחה הקבוצה להגיע לגמר ה-NBA אך נוצחה על ידי הלוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4.

סמיתס נאבק לאורך הקריירה בפציעות רבות בכף הרגל, ובסופו של דבר פציעה כזו הובילה לפרישתו. ממוצעי הקריירה של סמיתס הם 14.8 נקודות ו-6.1 ריבאונדים למשחק.

== קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כדורסלנים הולנדים
קטגוריה:כדורסלני אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:בחירות דראפט של אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי מכללת מריסט
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1966
אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית

אנדרטת חיל הנחתים של ארצות הברית (באנגלית: Marine Corps War Memorial) המכונה גם אנדרטת איו ג'ימה (באנגלית: Iwo Jima Memorial) היא אנדרטה המוקדשת לחיל הנחתים של ארצות הברית, הממוקמת בסמוך לבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בקרבת קריון הולנד, במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.

האנדרטה היא פסל רחב ידיים, מעשה ידי הפסל פליקס דה ולדון, המבוסס על הצילום המפורסם "הנפת הדגל באיוו ג'ימה" שצולם על ידי הצלם ג'ו רוזנטל במהלך קרב איוו ג'ימה.

==היסטוריה==
זהות ששת הנחתים בפסל
אנדרטת חיל הנחתים

העבודה על הפסל החלה בשנת 1951 ביציקת ברונזה המבוססת על התמונה. גובה הדמויות 9.8 מטרים, וגובה מוט הדגל 16 מטרים.
לפסל בסיס עשוי גרניט ועליו שתי כתובות:
* 
* 

על בסיס הפסל מצוינים המיקום והתאריך של כל הקרבות העיקריים בהם השתתף חיל הנחתים.

האנדרטה נחנכה על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר ב-10 בנובמבר 1954 – יום השנה ה-179 לייסוד חיל הנחתים.

בשנת 1961 הכריז נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי כי דגל ארצות הברית יתנוסס מעל הפסל 24 שעות ביממה (וזהו אחד האתרים היחידים בהם מתנוסס הדגל באופן רשמי בכל שעות היממה).

האנדרטה משמשת כנקודת סיום המסלול המסורתית של מרתון חיל הנחתים.

==פסלים דומים==
[[האנדרטה הלאומית איו ג'ימה שבקונטיקט.]]
תבנית הגבס המקורית של הפסל ניצבת בהרלינגן שבמדינת טקסס, באקדמיית הנחתים - בית ספר צבאי פרטי.

האנדרטה הלאומית איו ג'ימה הממוקמת בניווינגטון שבקונטיקט, מוקדשת ל-6,821 הלוחמים שנפלו בקרב איו ג'ימה ולה עיצוב דומה המבוסס אף הוא על אותה תמונה, אך לא מדובר בפסל זהה.

לאנדרטת חיל הנחתים שלושה עותקים מוקטנים:
* בחזית בסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבוירג'יניה;
* בבסיס הנחתים האי פאריס שבדרום קרולינה;
* ובבסיס הנחתים הוואי במפרץ קאנאוהה שבהוואי.

פסל דומה ממוקם גם בפארק נהר פול שבמסצ'וסטס.

== גלריה ==
<gallery>
File:USMC War Memorial Night.jpg
File:USMC_Memorial_Silhouette.jpg
File:U.S. Marine Corps War Memorial at night.JPG
File:US Marine Corps War Memorial (Iwo Jima Monument) near Washington DC.jpg
File:USMC_War_Memorial_2008-06-23.JPG

File:USMC War Memorial 01.jpg
File:USMC War Memorial 02.jpg
File:Marine Corps War Memorial at Dawn.jpg
File:Sun Falls on Iwo Jima.jpg
</gallery>

==ראו גם==

* מוזיאון חיל הנחתים הלאומי
* אנדרטת הצי של ארצות הברית
* איו ג'ימה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: אנדרטאות
קטגוריה:וירג'יניה: מבנים
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי ארצות הברית
קטגוריה:חיל הנחתים של ארצות הברית
מכון ירושלים לחקר שווקים

מכון ירושלים לחקר שווקים (באנגלית: Jerusalem Institute For Market Studies) הוא מכון מחקר שמטרתו היא קידום החופש הכלכלי והאישי בישראל.

המכון נוסד בשנת 2003 על ידי רוברט סאוור וקורין סאוור, שניהם בעלי תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת ניו יורק. המכון מפרסם ניירות עמדה וסקרי דעת קהל בנושאי מדיניות ציבורית וכלכלית, ומקיים סדרת הרצאות לקהל הרחב. המכון חוקר גם את הקשר שבין כלכלה ויהדות, ואת נקודת המבט ההלכתית בנושאים כלכליים שונים. בשנת 2013 הוציא לאור המכון את הספר "מה שרואים ומה שאין רואים: חיבורים בכלכלה פוליטית", תרגום עברי לכתביו של הכלכלן הצרפתי פרדריק בסטייה.

המכון פועל לקדם פעולות וערכים ברוח הימין הכלכלי הליברלי כמו הפחתת היקף השירותים הממשלתיים, הפחתת מיסים, ליברליזציה של השווקים הפיננסיים ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: כלכלה
ירושלים לחקר שווקים
קטגוריה:מכוני מחקר דעת קהל
עירית דותן

עירית דותן (מימין) בהופעה עם המשוררת [[חלי אברהם איתן בקיבוץ שמרת.]]
עירית דותן (נולדה ב-20 באוקטובר 1951) היא זמרת ישראלית, התפרסמה בזכות השיר "תנו לנו יד ונלך" שאותו שרה בפסטיבל הזמר והפזמון 1973.

== קריירה ==
נולדה בשם אירית בן בנימין. שירתה בצה"ל בלהקת פיקוד צפון, שהעלתה ב-1970 את תוכניתה "לצפון באהבה". אחרי שירותה הצבאי נישאה למפקד הלהקה, הזמר והבדרן, דודו דותן, ונולדה להם בת. דותן הרבה לארח את רעייתו בהופעותיו, ושניים משיריה הופיעו באחד מתקליטיו.

עירית דותן זכתה בתחרות “האישה האידיאלית” הישראלית. בתחרות זו דורגו המתמודדות לא רק על פי מראן החיצוני אלא גם בבישול, בסידור שולחן, בהכנת קוקטייל ובשזירת פרחים. דותן ייצגה את ישראל בתחרות “דונה אידיאלה” העולמית, שנערכה במונטקטיני שבאיטליה, והוכתרה כסגנית הראשונה.

בפסטיבל הזמר והפזמון 1973, שרה דותן את השיר "תנו לנו יד ונלך"; השיר לא הגיע למקום הראשון, אך זכה לפופולריות. דותן ומלחין השיר יעקב הולנדר שיתפו פעולה גם באלבום הבכורה שלה, עירית דותן (1974), שהורכב כולו משיריו של הולנדר, בהם השירים "אני חי כעשב בר" שנכתב במקור ביידיש על ידי יעקב שטיינברג ותורגם לאלבום על ידי אבי קורן, "אני אוהבת באך" שבוצע במקור על ידי להקת גייסות השריון, ו"הלא תשאלו ציון" שנכתב למופע "שישו את ירושלים". באותה שנה השתתפה דותן בתוכנית "לאמא באהבה" לצד ג'וזי כץ, שרה גולן, שלמה ארצי ועוד, ושרה שם את השיר "אמהות פוסעות" ללחנו של הולנדר. שיר נוסף של הולנדר שביצעה היה שיר הזיכרון "פרגים באדום", שכתב הולנדר לזכרו של סרן נועם דביר, מפקד פלוגה כ' בגדוד 9 בחטיבה 14 שנפל במלחמת יום הכיפורים.

כעבור שלוש שנים הוציאה אלבום נוסף, השעות היפות ביותר. מתוכו זכה להצלחה שיר הנושא והשיר "ציפורי שירי". כעבור שנה יצא אלבומה האחרון, הולכים לנדנדות עם עירית דותן, אלבום שירי ילדים בעיבוד נתן כהן, שלא נחל הצלחה. זמן קצר לאחר מכן היא התגרשה מבעלה.

ב-2008 הלחינה ושרה את "הבלדה על רוז הקטנה", בעקבות פרשת רצח רוז פיזם. את השיר כתב אורי קציר והוא מתאר מנקודת מבטה של רוז את אשר אירע ואת התחינה והכמיהה לכך שכל זה ייפסק.

דותן פעילה בארגון "רוח נשית", ומופיעה יחד עם המשוררת חלי אברהם איתן.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* 1974: עירית דותן
* 1977: השעות היפות ביותר
* 1978: הולכים לנדנדות עם עירית דותן

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:משתתפות פסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:משתתפות פסטיבל הזמר החסידי
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש (חיפה)
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש (חיפה)
קטגוריה:חברות להקת פיקוד הצפון
קטגוריה:חברי להקת פיקוד הצפון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
פנקס שירות

פנקס שירות הוא אוטוביוגרפיה וספר זיכרונות של יצחק רבין שפורסם ב-1979, ושאותו כתב רבין יחד עם העיתונאי דב גולדשטיין. הספר עורר מספר שערוריות בזמנו, בשל השפה הבוטה השגורה בו כלפי דמויות שונות מן הצמרת הפוליטית באותה עת, ובעיקר עקב כינויו של שמעון פרס, מתחרהו של רבין על צמרת המערך, "חתרן בלתי נלאה", כינוי שדבק בזה האחרון. הספר פורסם בשני כרכים.
==רקע==
הספר נכתב בשנים 1978 - 1979 כאשר רבין היה חבר כנסת באופוזיציה, לאחר הקדנציה הראשונה שלו כראש הממשלה. הספר נכתב בשיתוף עם כתב העיתון מעריב, דב גולדשטיין, ויצא לאור בהוצאת ספרית מעריב. הספר פורסם תחילה באנגלית בשם - The Rabin Memoirs, ואילו פרקים ממנו בעברית פורסמו במהלך אוגוסט 1979 בעיתון מעריב. גולדשטיין מסר בין השאר את טיוטת הספר לכתב לענייני מפלגות של הטלוויזיה הישראלית ניסים משעל, כחלק ממהלך של קידום מכירות. משעל פרסם מידע ממנו, עוד טרם פרסומו, מידע שהביא לסערה תקשורתית. הספר פורסם בעברית בתחילת ספטמבר 1979. ב-10 בספטמבר 1979 ערך רבין מסיבת עיתונאים לרגל השקת הספר, ובה חזר על דברים שפרסם בספר, בין השאר שלא ישמש כשר בממשלה בראשות שמעון פרס.

==תוכן הספר==
בספר סוקר רבין את תחנות חייו עד זמן כתיבתו, כולל ילדותו, הלחימה במסגרת הפלמ"ח, הקריירה הצבאית שלו, כהונתו כשגריר בארצות הברית וכראש ממשלת ישראל. בין היתר, כתב רבין על פרשיות מעוררות מחלוקת: גירוש הערבים במהלך מלחמת העצמאות, הטבעת אלטלנה ועוד. אחד הפרקים בספר, על גירוש ערבים במלחמת העצמאות, אף צונזר. עם זאת, את מרבית תשומת הלב של התקשורת משכו דעותיו לגבי שותפו להנהגת מפלגת העבודה - שמעון פרס. רבין קבע כי פרס "פסול מלשמש כראש הממשלה". העיתונאי ניסים משעל חשף את המידע מתוך קריאת טיוטת הספר, ערב פרסומו. במיוחד זעם רבין על ההדלפות של אנשי פרס לעיתונות בתקופת שלטונו הראשונה כראש הממשלה. פרס עצמו התייחס לספר כאל "טעות דפוס בפוליטיקה הישראלית".

לטענת מבקריו של רבין קיימים בו אי-דיוקים. ההיסטוריון מיכאל בר-זוהר, שנחשב לתומכו של פרס, טען כי "בפרקים בהם [רבין] מדבר על מבצע אנטבה, הוא פשוט כתב דברים שלא תואמים את האמת". עם זאת, הספר נכתב באווירת התקופה ומנקודת מבטו האישית של יצחק רבין, ומכאן ייחודו.

בספר רבין גם כתב ביקורת קשה על אנשי תנועת גוש אמונים, שביצעו מספר "מבצעי התנחלות" בלתי חוקיים ביהודה ושומרון, במהלך כהונתו כראש הממשלה. דוגמת ניסיונות ההתנחלות במבנה תחנת הרכבת מסעודיה הנטוש בשומרון. רבין כתב: 
==קישורים חיצוניים==
* 
ביקורות על הספר
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוטוביוגרפיות עבריות
קטגוריה:צה"ל בתרבות ובאמנות
קטגוריה:יצחק רבין
קטגוריה:ספרי 1979
קטגוריה:ספרי זיכרונות
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
קטגוריה:ספרים שנכתבו על ידי פוליטיקאים
המנון מונקו

ההמנון המונגאסקי (במונגאסקית: Inu Munegascu) הוא ההמנון הלאומי של מונקו.

הגרסה הראשונה של ההמנון הלאומי הולחנה בשנת 1841 על ידי תיאופילוס בלאנדו דה קסטרו (Théophile Bellando de Castro). מאוחר יותר ערך קסטיל בלזה מספר שינויים קטנים בהמנון. ב-1848 אימץ המשמר הלאומי את שירו של בלאנדו והפך אותו ל"מארש נאמני האומה". ב-1896 עיבד צ'ארלס אלברכט את הלחן מחדש כך שיותאם לפסנתר. בשנת 1931 כתב לואיס נוטארי את המילים להמנון בשפת המקור של מונקו, המונגאסקית, לבקשתו של הנסיך. לרוב ההמנון מושמע ללא מילים ונדירים המקרים בהם הוא מושר עם מילים.

== מילות ההמנון == 

{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! מונגאסקית
|-
| <poem>מאז ומתמיד, מעל ארצנו
התנוסס ברוח, אותו הדגל
מאז ומתמיד הצבעים אדום ולבן
סימלו, את חירותנו
גדול וקטן, תמיד כיבדו אותם.</poem>
| dir="ltr" | <poem>Despoei tugiù sciü d'u nostru paise
Se ride au ventu, u meme pavayùn
Despoei tugiù a curù russa e gianca
E stà l'emblema, d'a nostra libertà
Grandi e i piciui, l'an sempre respetà</poem>
|}

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.monte-carlo.mc/index-monaco_s_national_anthem-en.html המנונה הלאומי של מונקו באתר הלאומי]

קטגוריה:מונקו: סמלים לאומיים
מונקו
בואו נדבר על זה

בואו נדבר על זה (באנגלית: Analyze This; בתרגום חופשי: "נתח את זה") הוא סרט קולנוע אמריקאי-אוסטרלי מסוגת קומדיית הפשע משנת 1999. הרולד ראמיס ביים את הסרט, ומככבים בו ליסה קודרו, רוברט דה נירו ובילי קריסטל. הסרט זכה להצלחה בקופות והיה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב, בהם הסרט הקומי או המוזיקלי הטוב ביותר.

ב-2002 יצא סרט המשך בשם "בואו נדבר על זה פעם שנייה".

==עלילה==
עלילת הסרט עוקבת אחר פול ויטי (דה-נירו), מאפיונר הנתקף התקפי חרדה ודיכאון על רקע ההתנקשות באביו לנגד עיניו, כשעוד היה ילד. ויטי מבין כי החולשה מסכנת את חייו ועסקיו הנפשעים ופונה בסתר לעזרת פסיכיאטר - בן סובּל (קריסטל). סובל מוצא עצמו נגרר לעולמו של ויטי, הרגיל שבקשותיו ודרישותיו מתבצעות באופן מיידי - ומתקשה לקבל הרעיון של טיפול פסיכיאטרי מתמשך או קביעת פגישות שבועיות.

מאחר שבעולמו של ויטי פגישות עם פסיכולוג עלולות להתפרש כחולשה הוא נאלץ להסתיר את הטיפול מעיני חבריו לארגון הפשע ויריביו. כתוצאה מדרישותיו לטיפול מיידי בכל עת שיחפוץ מוצא עצמו בן נקלע מספר פעמים לסיטואציות בהן עליו להתנהג כחבר משפחת הפשע של ויטי. במקביל, אנשי ה-FBI משכנעים את בן לשמש מודיע בעזרת קלטת מזויפת, בה נשמע ויטי מתכנן לרוצחו.

בשיא העלילה מוצא עצמו בן מייצג את ויטי בפגישת פסגה של משפחות הפשע כקונסיליירי, בעוד שזה מגיע לפריצת דרך בניתוח תחושת האשם שהרגיש על מותו של אביו. ויטי מגיע לפגישה ומודיע כי הוא מבקש לעזוב את חיי הפשע. אנשי אחת ממשפחות הפשע היריבות מסרבים לקבל זאת וחוששים שוויטי יהפוך למלשן ובין שני המחנות מתפתח קרב יריות. במהלך הקרב בן מגן בגופו על ויטי מכדור ונפצע בכתף. לאחר שאנשי ה-FBI נכנסים לזירה ועוצרים את כל המעורבים בן נשלח לבית חולים וחוזר לחיות את חייו כבשגרה.

באפילוג בן מבקר את ויטי בכלא סינג סינג, ומברך אותו על החלמתו מהתקפי החרדה והדיכאון.

==שחקנים==
* רוברט דה נירו - פול ויטי
* בילי קריסטל - בן סובל
* ליסה קודרו - לורה מקנמארה, ארוסתו של בן
* צ'אז פלמינטרי - פרימו סינדרוני, יריבו של ויטי
* ג'ו ויטרלי - ג'לי, סגנו של ויטי

==ביקורות והכנסות==
הסרט יצא ב-5 במרץ 1999, ובסוף השבוע הראשון באקרנים גרף כ-18 מיליון דולר וניצב במקום הראשון. בשבועות שלאחר מכן הכנסותיו של הסרט ירדו בהדרגה ובאופן מתון, עד אשר ירד מהאקרנים בארצות הברית כעבור 22 שבועות, לאחר שגרף הכנסות בנות כ-106 מיליון דולר. מהכנסותיו ברחבי העולם הסרט גרף 70 מיליון דולר נוספים, ובסה"כ כ-176 מיליון דולר.

הסרט זכה לביקורות מעורבות, עם נטייה לאהדה בקרב מבקרי הקולנוע. בין המבקרים המשבחים את הסרט נפוצו שבחים לתזמון הקומי ולמשחקם של קריסטל ודה-נירו. מנגד, מבקרים אחרים טענו כי עלילת הסרט איננה עמוקה דיה והדמויות חסרות עומק אמיתי.

הסרט היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב - הסרט הקומי או המוזיקלי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר בסרט קומי או מוזיקלי (בעבור הופעתו של דה-נירו).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי מאפיה
קטגוריה:פסיכולוגיה בקולנוע
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1999
קטגוריה:סרטי 1999
מיכאל שטראוס (פילוסוף)

מיכאל (מיכה) שטראוס (3 בספטמבר 1931 - 19 באפריל 2018) היה פילוסוף והוגה דעות. שימש ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטת חיפה.<ref></ref>

==ביוגרפיה==
נולד בגרמניה, למשורר אריה לודוויג שטראוס ולאווה, בתו של מרטין בובר. בשנת 1935 עלה עם הוריו לארץ ישראל.

בשנות ה-60 החל ללמד באוניברסיטת חיפה, ובמשך מספר שנים היה ראש החוג לפילוסופיה באוניברסיטה. בשנת 1998 פרש לגמלאות. לימד גם באוניברסיטה החופשית של ברלין ובאוניברסיטת חבל הסאר בגרמניה.

היה ממייסדי חוג אורנים. בשנים 2000 עד 2010 התגורר בברלין, ולאחר מכן שב לארץ והתגורר בחיפה.

בנו הוא המוזיקאי והמשורר אבנר שטראוס.

==ספריו==
*"על משמעות ונושאי משמעות", הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 1984
*"רציה רגש ושיפוט ערכי", הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 1998

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: פילוסופיה
קטגוריה:משפחת בובר
קטגוריה:חברי חוג אורנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות תל רגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018
דוד גינתון

דוד גינתון (נולד ב-1947) הוא אמן ישראלי המלמד אמנות במכללת בית ברל. חתן פרס רפפורט לאמן ישראלי, 2019.

בין השנים 1968 ל-1969 למד לימודים חלקיים בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון ובין השנים 1972 ל-1976 למד לימודים חלקיים בחוגים לתולדות האמנות ולפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.

בשנת 1995 זכה בפרס שרת המדע והאמנויות.

נשוי לאוצרת האמנות אלן גינתון ולזוג שלושה ילדים.

== תערוכות יחיד ==
* 1980 - מוזיאון תל אביב לאמנות, במסגרת "חדשות 1".
* 1993 - גלריה גבעון, תל אביב. 
* 1993 - הגלריה הלימודית של החוג לאמנות, אוניברסיטת חיפה.
* 1995 - "Trompe- L'oeil כחול- לבן", מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד.
* 1998 - "הסוף של אלהים", גלריה נגא, תל אביב.
* 1999 - הגלריה של המדרשה לאמנות, קלמניה.
* 2002 - "The English Painter", גלריה נגא, תל אביב.
* 2006 - "גן עדן קונצפטואלי", גלריה נגא, תל אביב. 
* 2006 - "עבודות 1973- 1981", סדנאות האמנים, תל אביב.
*2021 - "השם של הציור" ,מוזיאון תל אביב לאמנות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.beitberl.ac.il/academic/art/segel/teachers/avid_ginton/Pages/david_ginton.aspx דף אישי] במכללת בית ברל
* 
* [http://www.omuseums.org.il/Museum/sitePage.aspx?pageID=887&Place=2 דוד ואני] 
* 

קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס רפפורט
קטגוריה:פעילים במדורי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
צביקה סלונים

צביקה (צבי) סלונים (1934 - 7 באוגוסט 2019) היה ממנהיגי תנועת ההתנחלות ביש"ע, שימש דובר ומזכיר גוש אמונים ומראשוני המתיישבים בשומרון, ממייסדי מכללת יהודה ושומרון (שהפכה לימים לאוניברסיטת אריאל בשומרון) וראש מדרשת ארץ ישראל בקדומים.

== מוסדות שהקים ==
שימש לבקשת הג'וינט כמנכ"ל הקהילה בשומרון, אותה ניהל למעלה מעשור.
הוא מייסדו של מוזיאון קדם לארכאולוגיה בקדומים.

הקים בשנות השמונים את "הקרן לגאולת קרקעות שליד מדרשת קדומים" הפועלת במטרה לרכוש אדמות מערבים ביש"ע ובבעלותה קרקעות היישובים נופים, רבבה ואבני חפץ.
בשנות ה-80, לאחר פינוי ימית, הקים גרעין שעסק בהקמת היישוב הר ברכה ועלה אליו עם אשתו רחל למשך שלוש שנים.

הקים את מדרשת ארץ ישראל שבקדומים - לתיעוד ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון, ולהסברה בארץ ובכל רחבי התפוצות.

בשליחות גוש אמונים ובשיתוף מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית הקים את "במעלה" - המחלקה לקידום עלייה ליש"ע בניו-יורק ודוברות יש"ע מחוץ לישראל.

הקים את תשתיות התרבות בקדומים - הספריות, המרכזים הפדגוגים מתוך המתנ"ס הראשון שפעל מקדומים עד להקמת המוסדות הנ"ל ביישובים.

== חינוך ==
צבי עסק בפעילות ענפה בחינוך והקים מספר מוסדות. בהכשרתו כקרימינולוג היה לקצין המעקב הראשון במדינת ישראל, בשנות החמישים היה מנהל שני מוסדות לעברייני נוער - צופיה ביבנה ועוגן במצפה ים.

בשנת 1980 ייסד בי"ס לבנות ממוצא אתיופי בקדומים ועסק בקליטת עלייה מרוסיה.

בנוסף, קיים מספר שליחויות מיוחדות למחנות יוצאי ברית המועצות: "בלה דיספולי", "אוסטיה" איטליה, ברחבי אירופה וברית המועצות.

חתום יחד עם פרופ' שלמה גיורא שוהם על הספר "הדילמה המוסרית של איש הטיפול".

==הוקרה==
צבי ואשתו רחל היו ממייסדי אוניברסיטת אריאל בשומרון. ב-12 במאי 2008 במסגרת חבר הנאמנים הבינלאומי ה-14 של המרכז האוניברסיטאי אריאל, הוענקה להם תעודת עמיתי כבוד "על חזונם מרחיק הלכת בתחום ההשכלה הגבוהה בישראל, על תפיסתם החברתית, הציונית והערכית, על תרומתם המכרעת, בימים של קושי ומחסור, ליסודו של המוסד, לסיוע בקידומו למרכז אוניברסיטאי רב הישגים ולומדים, תוך שמירה על ערכים, צניעות ומסירות בכל עת".

זוכה פרס רוטרי על הגשת עבודה בתחום טיפול ושיקום עבריינים-ות (1960).

זכה בפרס מוסקוביץ' לציונות בשנת תשע"ב בנימוקי הפרס נאמר ""צביקה סלונים הוא הארץ-ישראל היפה. אדם שבכפות ידיו שתל שתילים בכל הארץ, נטע עצים בכל מקום. לא פעם אחת היה בודד במערכה, ובכל זאת התמיד לאורך כל הדרך. כל המסתכל על פועלו לאורך השנים מצדיע לו. צביקה הגיע לגבורות, הוא הופך להיות והננו מודל לחיקוי לבאים אחריו".

== משפחתו ==

היה מצאצאי רבי שניאור זלמן מליאדי, נכדה של אם היישוב החב"די בחברון, הרבנית מנוחה רחל בתו של רבי דובער שניאורי, 'הרבי האמצעי' השני בשושלת חב"ד.

היה נשוי לרחל עד לפטירתה. נפטר ב-7 באוגוסט 2019 והותיר אחריו ארבעה ילדים. התגורר בקדומים אותה הקים ביחד עם גרעין אלון מורה ב-1975.

דודו הוא נחום סלונים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://myencounterblog.com/wp-content/uploads/2019/09/222.-Ki-Seitzei-5779.pdf מתראיין לפרויקט "המפגש שלי"] של חברת jem - ניסן תש"ע

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכי פרס מוסקוביץ' לציונות
קטגוריה:פעילי גוש אמונים
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:אוניברסיטת אריאל בשומרון
צביקה
קטגוריה:קדומים: אישים
קטגוריה:מייסדי התנחלויות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
אבשלום מזרחי

אבשלום מזרחי (נולד ב-1937, ה'תרצ"ח) הוא ביוכימאי ישראלי. הוא שימש כראש מחלקה לביוטכנולוגיה במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה. מזרחי פעיל בתחום הרפואה הטבעית והאלטרנטיבית כיום הוא המנהל האקדמי ומרכז מגמת הנטורופתיה של מכללת רידמן לרפואה משלימה.

מזרחי נולד לאַדִיב אַלמִשְׁרְקִי, אשר עלה לארץ ישראל מתימן כיתום בשנת ה'תרע"ד (1914), ולמזל לבית ערוסי, אשר נולדה בשכונת נחלת ציון בירושלים. הוא היה בן יחיד וגדל בצפון תל אביב. במהלך שירותו הצבאי, היה מזרחי בין השנים 1955–1957 בנח"ל; כחייל מילואים שירת בתור מדען בחיל המודיעין. את שלושת תאריו למד באוניברסיטה העברית. בין השאר למד אצל פרופ' ישעיהו ליבוביץ.

בהיותו בשבתון ב-1977, בבית החולים "Roswell Park Memorial Institute" לחולי סרטן בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק עסק בפיתוח תהליך לייצור אינטרפרון, חלבון המופרש מכדוריות דם לבנות (לימפוציטים) המשמש לטיפול במחלות הסרטן. בעיצומה של עשייה מדעית מערבית-קונבנציונלית זו, הוא החל לשאול את עצמו שאלות, ולאחריהן הבין כי "הרפואה הקונבנציונלית" לא נותנת מענה לכל ובפרט כי "עולם המדע והרפואה המערביים אינו מכיל את תחומי הנפש והרוח בתפיסה הכוללת של חיים, בריאות, רפואה וחולי." 

בשנת 1983 ייסד עמותה שעניינה היה הסדרת העיסוק ברפואה הוליסטית: "המועצה הציבורית לתזונה ולאורח חיים בריא". בשנות השמונים והתשעים הוא שימש עורך של שני ביטאוני בריאות טבעית: "טבע און" ו"בריאות על בוריה".

מזרחי עבד כשלושים שנה (בשנים 1961–1991) במכון הביולוגי בנס ציונה, מתוכן כשבע שנים כראש המחלקה לביוטכנולוגיה. במכון זה עסק במחקר, בפיתוח ובייצור של חומרים ביולוגיים ממיקרואורגניזמים. הוא לימד קורסים בביוטכנולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ובמחלקה להנדסה כימית באוניברסיטת בן-גוריון, פרסם מאמרים רבים בספרות המדעית וערך סדרה של ספרים (ארבע עשר כרכים) בביוטכנולוגיה. בשנת 1991 עזב את עבודתו כמדען כדי שיוכל להתמסר לרפואה אלטרנטיבית. כמו כן הוא עוסק בחקר הרפואה במסורת היהודית ומסורת יהדות תימן. הוא לימד קורסים בנושא באוניברסיטת בר-אילן.

== מספריו ==
* מהדבש ועד העוקץ - על מוצרי הדבורה - לבריאות, לרפואה ולהנאה, הוצאת חותם הזהב. 1999
* בדרך לא סלולה - עובדיה בן שלום - משעול חיים ומפעל חיים, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר. 2000
* המטבח התימני - חויאג', אהבה ופולקלור, הוצאת ריחן/צריקובר. 2001
* לחיות בריא, הוצאת פוקוס. 2003
* להתבגר צעיר, הוצאת פוקוס. 2004
* כל מה שרצית לדעת על השמנת -יתר, הוצאת פוקוס. 2004
* אשרי המאמין, הוצאת פוקוס. 2010

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.reidman.co.il/article.php?id=258 דף אישי] באתר מכללת רידמן

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:סגל המכון למחקר ביולוגי בישראל
קטגוריה:חוקרי יהדות תימן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937