OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מייקי מדיסון

מייקי מדיסון (באנגלית: Mikey Madison; נולדה ב-25 במרץ 1999) היא שחקנית אמריקאית. התפרסמה בשל תפקידה בתור מקס פוקס בסדרה הקומית "דברים טובים יותר" <small>(2016–2022)</small> של רשת FX. ידועה גם בזכות תפקידיה בתור סוזן אטקינס בסרטו של קוונטין טרנטינו "היו זמנים בהוליווד" <small>(2019),</small> ובתור אמבר פרימן בסרט "צעקה" <small>(2022)</small>.<ref></ref>

== ביוגרפיה==
מדיסון נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, יש לה אח תאום.<ref></ref> ועוד שלושה אחים נוספים.<ref></ref> לאחר שאחותה התחתנה עם תסריטאי קולנוע, מדיסון עזבה את הרכיבה התחרותית על סוסים כדי לנסות לשחק, אשר קיבלה את תפקידה הראשון ב-2013.<ref></ref> מדיסון היא יהודייה.<ref></ref>

== קריירה ==
מדיסון החלה את קריירת המשחק שלה בסרטים קצרים. היא שיחקה בסרט "פרישה", "תיבת פאני" וגם הסרט "נועד לגדולה". 

בשנת 2015 מדיסון שיחקה בסרט העלילתי הראשון שלה "ליזה ליזה, השמיים אפורים".

בשנת 2016 החל לככב בתור מקס פוקס בסדרת הקומדיה "דברים טובים יותר", כאשר חודשה לעונה חמישית ואחרונה בשנת 2022.<ref></ref>

מ-2017 עד 2018 היא הייתה כתפקיד אורח בסדרת קומדיית אפלה של רשת Bravo – "מתחזים", ב-2018 הופיעה מדיסון בסרטי הדרמה "מפלצת" ו"נוסטלגיה".<ref></ref> היא זכתה להכרה נוספת על תפקידה בתור סוזן "סיידי" אטקינס, בסרטו של קוונטין טרנטינו – "היו זמנים בהוליווד".<ref></ref>

מדיסון גם דיבבה דמות בשם קנדי בסרט "משפחת אדמס" שיצא לאקרנים ב-2019.

בספטמבר 2020, מדיסון לוהקה לתפקיד אמבר פרימן בסרט "צעקה", שבוים על ידי מאט בטינלי-אולפין וטיילר ג'ילט. הסרט יצא לאקרנים ב-14 בינואר 2022.<ref></ref><ref></ref>

באפריל 2022 לוהקה מדיסון לתפקיד במיני-סדרת הטלוויזיה "האישה באגם".<ref></ref>

== פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2015
|Liza, Liza, Skies Are Grey
|ליזה
|
|-
| rowspan="2" |2018
|מפלצת <small>(אנ')</small>
|אלכסנדרה פלויד
|
|-
|נוסטלגיה <small>(אנ')</small>
|קטלין
|
|-
| rowspan="2" |2019
|היו זמנים בהוליווד
|סוזן אטקינס
|
|-
|משפחת אדמס
|קנדי
|
|-
|2021
|It Takes Three
|קאט ווקר
|
|-
|2022
|צעקה
|אמבר פרימן
|
|-
|2023
|All Souls
|ריבר
|
|-
|TBA
|Anora 
|
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2016–2022
|דברים טובים יותר
|מקס פוקס
|תפקיד ראשי (5 עונות); 52 פרקים
|-
|2017–2018
|מתחזים
|ניקי / מאדי הצעירה
|2 פרקים
|-
|TBA
|האישה באגם
|ג'ודית
|מיני-סדרה עתידית של אפל TV פלוס
|}

== קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1999
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1999
יום יום אני הולך למעונך

יום יום אני הולך למעונך הוא שיר שכתב המשורר יעקב פיכמן ב־1907 – 1908. המוזיקאי והזמר הישראלי מתי כספי הלחין וביצע את השיר עבור ערב שירי משוררים שערכה תחנת הרדיו גלי צה"ל ב־1973. שלוש שנים מאוחר יותר נכלל השיר באלבומו השני של כספי, "מתי כספי (הפעמון)", שהתפרסם ב־1976.

== על השיר ==
=== כתיבה ===
יעקב פיכמן כתב את השיר בתרס"ח (1907 — 1908), ופרסם אותו לראשונה כשנה מאוחר יותר בכתב העת הספרותי "רשפים" א' חוב' כ"ה (תרס"ט – 1908 — 1909), וכשנתיים מאוחר יותר (בגרסה זהה, למעט שורה 11) בקובץ שיריו הראשון, "גבעולים" (תרע"א – 1911), שהתפרסם בוורשה. ב־1935 פרסם פיכמן גרסה מעט שונה בספר שיריו "צללים על שדות" (תרצ"ה).

השיר נכתב מנקודת מבטו של בחור מאוהב, שחושש לגלות לאישה שהוא אוהב את אהבתו. יום יום הוא הולך למעונהּ של אהובתו בביטחון שהיום זה היום, היום הוא יאזור אומץ ויאמר לה את שעל ליבו, אך אינו מצליח להתגבר על ביישנותו, והוא חוזר הביתה במפח נפש.

=== לחן וביצוע ===
השיר הולחן לראשונה על ידי יוסף אחרון ב־1922. הלחן הזה לא הופץ באופן מסחרי.

הלחן והביצוע המוכרים לשיר הם של מתי כספי, שהלחין את השיר עבור ערב שירה מולחנת שערכה תחנת גלי צה"ל ב־1973. כספי הלחין את השיר לפי הגרסה שבספר השירים של פיכמן "צללים על שדות" (1935), בדילוג שתי השורות הראשונות שבבית האחרון. שלוש שנים מאוחר יותר כלל כספי את השיר באלבומו השני, "מתי כספי (הפעמון)", שהתפרסם ב־1976.

== יחס הביקורת ==
נעמי פולני אמרה על כתיבתו של פיכמן בשיר שהיא "דרך מרתקת לכתיבה". שי להב מ־ynet תיאר את שירו של כספי במילה "נפלא". בביקורת על מופע משותף של מתי כספי עם שלום חנוך, ציין יאיר שלג ממקור ראשון את השיר כאחד מ"עשרות [משירי השניים] שהפכו ממש לנכסי צאן ברזל".

מבקר המוזיקה גיא טנא כתב על השיר שהיה "אחת מפסגות סדרת הערבים ואחד מהשירים הטובים, המקוריים והמרתקים של מתי כספי הצעיר [...] השימוש של כספי בכלי הנשיפה מיוחד ומרגש ואפילו סימני עידן הדיסקו שהתגנבו באפקט או שניים לא גורעים. המילים של פיכמן, בשנות העשרים לחייו, עדיין נע במשולש אודסה־וילנה־ורשה, מרטיטות ממש ובתור מי שעבר כמעט את אותה חוויה אני מצדיע לשיר".

המבקר עמוס אורן התייחס לעברית של כספי בתוך ביקורת על מופע של כספי עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית לציון 50 שנות קריירה לכספי: "אני לא נוהג להתייחס לעברית בהופעה, אבל אי אפשר שלא, אצל מתי כספי. תענוג. אין, אין, אין עליו. ללא מאמץ. חי אותה. מבין אותה. זורם איתה. רק תורמת לערב תרבותי מענג. לרגע לא מתנשא או נפוח מחשיבות, ותמיד תמיד מבודח במידה. פשוט חוויה. אמן קלאסה. אין מלה אחרת".

== הצלחה ==
השיר נכנס למצעד הפזמונים השבועי של הגל הקל ב־2 באפריל 1973 במקום ה־17. הוא הגיע למקום החמישי, מיקום השיא שלו, ב־28 במאי, וב־25 ביוני 1973 יצא מהמצעד בתום תשעה שבועות צעידה.

=== מיקומי שיא ===

== קישורים חיצוניים ==

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1973
קטגוריה:סינגלים מ-1973
קטגוריה:שירי מתי כספי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מתי כספי
ז'אן-קלוד בריאלי

ז'אן-קלוד בריאלי (בצרפתית: Jean-Claude Brialy; 30 במרץ 1933 – 30 במאי 2007) היה שחקן קולנוע ובמאי קולנוע צרפתי.

==ביוגרפיה==
בריאלי נולד בשנת 1933 באלג'יריה הצרפתית, שם שירת אביו קולונל בצבא צרפת. ב-1942 עבר עם משפחתו לצרפת, תחילה למארסיי ואחר כך לאנז'ר . הוא בוגר בית הספר הצבאי Prytanée national militaire שבעיר לה פלש . בגיל 21 עבר לפריז כדי לעבוד כשחקן.

ב-1956 שיחק בתפקידו הראשון בסרט הקצר Le coup du berger בבימויו של ז'אק ריווט. באותה שנה הופיע לראשונה בסרט עלילתי ארוך, "אלנה והגברים" , בכיכובה של אינגריד ברגמן ובבימוי ז'אן רנואר.

בסוף שנות ה-50 הוא הפך לאחד השחקנים הפוריים ביותר בגל החדש הצרפתי. הוא הופיע בסרטים של במאי הגל החדש קלוד שברול (Le Beau Serge, 1958; Les Cousins, 1959), לואי מאל (Ascenseur pour l'échafaud, 1958; Les Amants, 1958), פרנסואה טריפו (400 המלקות, 1959), ז'אן-לוק גודאר, (Une femme est une femme, 1961), אריק רוהמר (Le Genou de Claire, 1970), וכן בסרטים של במאים צרפתים אחרים כמו ז'אן רנואר (Elena et les hommes 1958), רוז'ה ואדים (La ronde, 1964), פיליפ דה ברוקה (Le Roi de cœur, 1966) וקלוד ללוש (Robert et Robert, 1978), ובמאים שאינם צרפתים כאנטול ליטבק ("האם את אוהבת את ברהאמס?", 1961), קוסטה גברס ("גבר אחד יותר מדי" ב-1966), לואיס בוניואל ("רוח החופש", 1974), אטורה סקולה ("הלילה של וארן", 1982) ורוברטו בניני ("המופרע", 1994).

בשנת 2006 הופיע בתפקידו האחרון, בסרט הטלוויזיה "מסייה מקס", בבימויו של גבריאל אגיון .

בריאלי ביים מספר סרטים, כולל Églantine ב-1971, אשר קיבל השראה רופפת מזיכרונותיו שלו מילדות מאושרת בילה בשבלה עם סבו וסבתו, ו-Les volets clos (תריסים סגורים) ב-1972.

הוא היה הבעלים של מסעדת L'Orangerie, באיל סן לואי. עבד גם כמנחה טלוויזיה, זמר ומנחה רדיו.

ב-1987 זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, על הופעתו בסרט "התמימים" של הבמאי אנדרה טשינה .

גודאר תיאר את בריאלי כ"קרי גרנט הצרפתי", בעוד שבריאלי תיאר את המודלים החיים שלו, כשחקן סשה גיטרי והבמאי ז'אן קוקטו. במהלך הצגת אחד מספריו, בריאלי תיאר את עצמו כך: "אני ילד שהתמזל מזלו לעשות את מה שאני אוהב בחיים".

==חיים אישיים==
בשנת 1959 רכש בריאלי שאטו בקומונה מונטיון, ליד פריז. שם אירח חברים רבים מהקולנוע ומהתיאטרון, כמו ז'אן מארה, פייר ארדיטי ורומי שניידר, שאותה פגש במהלך הפקת הסרט "כריסטין" ב-1958. שניידר, לאחר התאונה הקטלנית של בנה דייוויד ב-1981, מצאה "מפלט מהפפראצי" בביתו של בריאלי. הזמרת הצרפתייה ברברה שרה לעיתים קרובות ליד הפסנתר בביתו. הבמאי ז'אן-פייר מלוויל צילם בשאטו את הסצינות האחרונות של סרט הפשע שלו מ-1970 "המעגל האדום", שם אלן דלון ואיב מונטן נהרגים בידי המשטרה.

בספרו האוטוביוגרפי Le Ruisseau des singes (2000) וספר הזיכרונות J'ai oublié de vous dire (שכחתי לספר לך) (2004), חשף בריאלי שהוא ביסקסואלי.

בריאלי נפטר ב-30 במאי 2007, בביתו במונטיון, לאחר תקופה ארוכה של סרטן. הוא הוריש את אחוזתו לקומונה של מו, ליד מונטיון, עם הצוואה שרשויות מיו יממנו את אחזקת האחוזה כל עוד שותפו, ברונו פינק, יתגורר בה. בקיץ 2020 עזב פינק את האחוזה ומסיבות בריאותיות עבר לדרום צרפת, ואז קיבלה הקומונה של מו את הבעלות המלאה על האחוזה.

==פילמוגרפיה==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
<div class="mw-content-ltr">
* 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:שחקנים להט"בים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של מונמארטר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1933
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2007
אלינור אלן מור

אלינור אלן מור (באנגלית: Eleanor Allen Moore; 26 ביולי 1885 – 17 בספטמבר 1955) הייתה ציירת בריטית שנולדה בצפון אירלנד, אך הפכה לאחת מקבוצת הציירות הידועה בשם "בנות גלאזגו".

== ראשית חייה ==
מור נולדה ב-1885. ב-1888 היא עברה עם משפחתה לאיירשייר, סקוטלנד, שם עבד אביה ככומר בכנסייה מקומית.<ref name=":0">Arthur, Liz. Glasgow Girls: Artists and Designers 1890-1930. Kirkcudbright2000.</ref> היא למדה באקדמיית קילמרנוק.<ref name=":1">"Kilmarnock Academy. famous former pupils - Eleanor Allen Robertson".</ref> מ-1902 עד 1907 היא למדה רישום וציור בבית הספר לאמנות של גלאזגו, שם הייתה בת זמנה של נורה נילסון גריי.<ref></ref>

=== מלחמת העולם הראשונה ואחריה ===
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתה מור כאחות בבית החולים קרייגלייט באדינבורו. ב-1922 נישאה מור לד"ר רוברט ססיל רוברטסון והיא ילדה את בתם, איילה, בשנה שלאחר מכן. ב-1925 עברה המשפחה לשנגחאי, סין, שם מונה רוברטסון למועצה העירונית של שנגחאי.<ref name=":0" /> מור המשיכה לצייר בשנחאי, שם קיבלה השראה מסצנות הרחוב ומהדלתא של נהר היאנגצה. מור ובתה פונו משנחאי להונג קונג במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, וחזרו לסקוטלנד זמן קצר לאחר מכן, למרות שהפסיקה לצייר.<ref>Land of the forgotten sex Archived 2 April 2015 at the Wayback Machine, Kenneth Roy,</ref> בעלה, ד"ר רוברטסון, נשאר בהונג קונג עד מותו ב-1942.<ref name=":0" />

=== מוות ומורשת ===
מור מתה בבית חולים באדינבורו ב-1955. מור ובעלה היו נושא לתערוכה ב-1997 שהתקיימה במכון דיק, קילמרנוק, שמכיל כמה מיצירותיה כולל דיוקן עצמי גדול.<ref name=":1" /> מור נכללה בתערוכת "בנות גלאזגו" בקירקקודברייט ב-2010 ובספר על בנות גלאזגו מאת אליסה טאנר, טאנר היא בתה של מור.<ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירות בריטיות
קטגוריה:ילידות 1885
קטגוריה:נפטרות ב-1955
עמק (סרט)

עמק הוא סרט נעורים ישראלי שעלה לאקרנים בשנת 2016 בכתיבתה ובבימויה של סופי ארטוס, עם נוה צור, רועי ניק, ג'וי ריגר ומאור שוויצר בתפקידים הראשיים.

הסרט הוא אודות שלושה בני נוער ממגדל העמק שנאלצים להתמודד עם אלימות בבית הספר ובבית. הסרט צולם ב"תיכון אורט רוגוזין" במגדל העמק.

סופי ארטוס, שזה סרט הביכורים שלה, ביססה חלק מהדמויות על תלמידים שהכירה וגם על האלימות שחוותה בהיותה מורה.

נוה צור היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר וזכה בפרס כבוד בפסטיבל ימי הקולנוע הבינלאומי בקפריסין ובפרס השחקן בסרט עלילתי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.

הסרט זכה בפרס לסרט ביכורים עלילתי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.

סופי ארטוס הייתה מועמת לפרס הראשי בפסטיבל הלילות השחורים של טאלין.
==תקציר העלילה==
דוד (רועי ניק) גר עם אביו (דורון צברי) לאחר שהאם נפטרה. האב הוא קשוח, עובד לשעבר במשרד הביטחון ומתעניין במטווחים בכלי נשק. דוד הוא עדין ואינו מסוגל לירות במטווח. הוא שקט וקורא ספרים של מאיר שלו, דויד גרוסמן, א.ב יהושע ואחרים.

הוא מגיע בפעם ראשונה לכיתה בבי"ס התיכון אורט ונתקל בג'וש (נוה צור), נער שמנמן ובלתי מחונך שמתחצף כל הזמן למחנכת (רותם אבוהב). הם מתקוטטים אבל נעשים חברים כשדוד מוצא את כלבו האבוד של ג'וש, בובו.

בכיתה לומדת גם לינוי (ג'וי ריגר) שג'וש מחזר אחריה לשווא אך היא נוטה יותר לדוד. היא רוצה לפרוץ את מעגל העליבות בעיר ולהגיע לאודישן בטלוויזיה ודוד מעודד אותה ונוסע איתה לתל אביב אך היא לא עומדת בלחץ ובורחת משם.

ג'וש סובל מאלימות קשה מצד אחיו הגדול אבי (מאור שוויצר). האם (רונית יודקביץ) היא גרושה המבלה עם מחזרים ולא שמה לב לנעשה בבית בו נמצא גם הבן הקטן דני (יואב סעדיאן רוזנברג). אבי מסתובב כל היום עם חבריו יואב (שלומי אוחיון) ואיתי (דוד שאול). ביחד עם ג'וש הם מבצעים גניבות קטנות מחנויות.

כאשר אבי מקבל מכתב מצה"ל שלא יוכל להיות קרבי, הוא מתחיל להשתולל ולהכות את ג'וש ואת האמא. לאחר שג'וש מגלה לאבי שהוא ראה אותו מתנשק עם יואב, הוא משלח את כלב הפיטבול של איתי בבובו והכלב נהרג.

ג'וש גונב את הסכין של אבי ומתכונן להרוג אותו למרות התנגדותו של דוד. הוא פוצע אותו ועובר להסתתר בבית דוד.

אבי וחבריו באים בלילה לבית דוד לחסל את ג'וש. הם תופסים גם את לינוי אבל אז לוקח דוד אקדח והורג את הכלב ואת איתי ואבי.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|נוה צור
|ג'וש
|
|-
|רועי ניק
|דוד
|
|-
|ג'וי ריגר
|לינוי
|
|-
|מאור שוויצר
|אבי
|
|-
|רותם אבוהב
|מחנכת כיתה
|
|-
|דורון צברי
|אבא של דוד
|
|-
|רונית יודקביץ
|אמא של ג'וש
|
|-
|יואב סעדיאן רוזנברג
|דני
|אח קטן של ג'וש
|-
|דוד שאול
|איתי
|חבר של אבי
|-
|שלומי אוחיון
|יואב
|חבר של אבי
|-

|}

==קישורים חיצוניים==

*[https://nfct.org.il/blog/movies/עמק/ עמק], באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
*[https://www.youtube.com/watch?v=g5WHZMi4Ets קדימון לסרט עמק], באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:סרטי 2016
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2016
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטי נעורים ישראליים
קטגוריה:סרטי פשע ישראליים
קטגוריה:סרטי יונייטד קינג

*[https://srita.net/2016/03/26/emek_review/ "עמק" - סקירה], באתר סריטה, 26 במרץ 2016 

* [https://m.maariv.co.il/culture/movies/Article-532247 הטוב, הרע והמכוער: "עמק" הוא סרט בוסרי שלא הולך עד הסוף], באתר מעריב, 20 במרץ 2016
איל פכט

איל פכט (נולד ב-1978) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל והתגייס לצה"ל בשנת 1996 למסלול העתודה האקדמית. לאחר השלמת לימודיו באוניברסיטת תל אביב שובץ פכט בחיל האוויר. פכט שירת בתפקידי קצונה ופיקוד במערך הטכנולוגי ובמטה חיל האוויר, במפא״ת, באגף התכנון ובאגף המבצעים. בשנים 2015–2018 שימש כראש ענף חקר ביצועים בחיל האוויר ובשנים 2018–2022 עמד בראש המרכז לניתוח מערכות באגף לתכנון ולבניין כוח רב זרועי. בפברואר 2023 נכנס לתפקידו כמפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית באגף המבצעים.

פכט הוא בוגר בהצטיינות של תואר ראשון ותואר שני בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במשפט ציבורי ובינלאומי מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן. בעל תואר שלישי מאוניברסיטת תל אביב בתחום אסטרטגיה וכלכלת ביטחון.
==קישורים חיצוניים==
; מאמרים פרי עטו:
* עודד בסיוק, איל פכט, הדס מינקה-ברנד, חיים יונה, אביעד גואטה, [https://www.idf.il/אתרי-יחידות/מרכז-דדו/גיליון-28-30-עליונות-ותר-ש/מה-נשתנה-בתכנון-תר-ש-תנופה-תא-ל-בסיוק-אל-ם-ד-ר-פכט-אל-ם-ד-ר-מינקה-ושותפים/ מעצבים עשור - מתכננים תר"ש - מה נשתנה ב'תנופה'?], בין הקטבים, גיליון 28–30, אוקטובר 2020.
* Eyal Pecht &Asher Tishler, [https://www.tandfonline.com/doi/full/10.1080/10242694.2014.886435 The value of military intelligence], Defence and Peace Economics Vol. 26, August 2015.

קטגוריה:חיילי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מפקדי מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית
קטגוריה:בוגרי הקריה האקדמית אונו: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
== הערות שוליים ==
GRPC

gRPC (ראשי תיבות של gRPC Remote Procedure Calls<ref></ref>) היא פלטפורמת תוכנה חוצת-פלטפורמות בקוד פתוח לRPC. שכבת התוכנה gRPC נוצרה בתחילה על ידי גוגל, שהשתמשה בתשתית RPC יחידה למטרות כלליות בשם Stubby כדי לחבר את ההיקף הגדול של ה-microservices הפועלים בתוך ולרוחב מרכזי הנתונים שלה משנת 2001 בערך <ref></ref> במרץ 2015, גוגל החליטה לבנות את הגרסה הבאה של Stubby ולהפוך אותה לקוד פתוח. התוצאה הייתה gRPC, שמשמשת כיום בארגונים רבים מלבד גוגל להעצים מקרי שימוש מע-microservices ועד ל"last mile" של מחשוב (ניידים, אינטרנט ואינטרנט של הדברים). הוא משתמש ב-HTTP/2 לתעבורת מידע, במאגרי פרוטוקול (Protocol Buffers) כשפת תיאור הממשק, ומספק תכונות כגון אימות, סטרימינג דו-כיווני ובקרת זרימה, חסימה או אי-חסימה של קישורים, וכן ביטול וחדלות-זמן (timeouts). הוא מייצר חיבורים בין פלטפורמות ללקוח ולשרת עבור שפות רבות. תרחישי השימוש הנפוצים ביותר כוללים חיבור שירותים בארכיטקטורה בסגנון מיקרו-שירותים, או חיבור לקוחות מכשירים ניידים לשירותי קצה.<ref name=":0"></ref>

השימוש המורכב של gRPC ב-HTTP/2 לא מאפשר ליישם לקוח gRPC בדפדפן, אלא עם שימוש בפרוקסי.<ref></ref>

== אימות ==
gRPC תומך בשימוש ב- TLS ובאימות מבוסס אסימון ( token-based authentication). חיבור לשירותי גוגל חייב להשתמש ב-TLS. ישנם שני סוגים של אישורים: אישורי ערוץ ואישורי שיחה. להרשאה מבוססת אסימון, gRPC מספקת שרת מיירט <ref></ref> ויירוט לקוח.<ref></ref>

== הצפנה ==
gRPC משתמש במאגרי פרוטוקול כדי לקודד נתונים. בניגוד לממשקי API של REST עם JSON, יש להם מפרט קפדני יותר. בשל מפרט אחוד, gRPC מבטל ויכוחים וחוסך זמן למפתחים מכיוון ש-gRPC עקבי בין פלטפורמות ויישומים.<ref></ref> 

== אימוץ ==
מספר ארגונים שונים אימצו את gRPC, כגון Uber, <ref></ref> Square, Netflix, IBM, CoreOS, Docker, CockroachDB, Cisco, Juniper Networks, <ref></ref> Spotify, <ref></ref> Zalando, <ref></ref> Dropbox, <ref></ref> ו-Google כמפתחת המקורית.

פרויקט הקוד הפתוח u-bmc משתמש ב-gRPC כדי להחליף ממשק ניהול פלטפורמה חכמה (IPMI).<ref name="ubmc"></ref> ב-8 בינואר 2019, Dropbox הודיעה כי הגרסה הבאה של "Courier", מסגרת ה-RPC שלהם בליבת הארכיטקטורה מוכוונת השירות (SOA), תועבר להתבסס על gRPC, בעיקר בגלל שהיא תואמת היטב את המנהג הקיים שלהם. מסגרות RPC.<ref name="dropbox"></ref>

== חלופות ל-gRPC ==
* Cap'n Proto
* Apache Thrift
* Apache Avro
* JSON-RPC
* XML-RPC

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://grpc.io/ דף הבית של gRPC]
* [https://github.com/grpc/ gRPC – github.com]
* [https://opensource.google.com/projects/grpc gRPC – opensource.google.com]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גוגל: תוכנה
שוזהוזאורוס

שוזהוזאורוס (שם מדעי: Suzhousaurus; מילולית: "לטאת שוזוהו") הוא סוג של דינוזאור תרופוד אסייתי, אשר התקיים במשך הקרטיקון התחתון שלפני 124 עד 113 מיליון שנה מזמננו. סוג זה תואר למדע ב-2007.

המאובנים של דינוזאור זה התגלו בסין בתצורות שיאגו . הממצאים שלו זוהו בין 1999 ל-2004 בידי משלחת סינית, אשר אחד מהם כיום נחשב לננשיאונגוזאורוס ותואר בשם: Suzhousaurus bohlini, אם כי התבטל בהמשך עקב מיעוט זיהוי במאובנים. כיום נחשב רק מין נחשב תקף: Suzhousaurus megatherioides.

דינוזאור זה היה קרוב מעט לתריזינוזאורוס אך היה קדום ממנו. הוא היה מהגדולים שבתריזינוזאורים המוקדמים באורך של 6 מטרים ומשקל של כ-3.1 טונות בקירוב לפי ההערכות. השרידים שלו כללו שלד חלקי חסר גולגולת והיו לו עצם ירך רחבה באורך 84 ס"מ וגפיים חזקים שהזכירו מעט עצלני קרקע. מבנה גופו של דינוזאור זה התאים לאכילת צמחייה מהעצים, תוך שימוש בטפריו החזקות לכך.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2007
קטגוריה:תריזינוזאוריה
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון תחתון באסיה
ג'מיל ח'אדר

ג'מיל ח'אדר (בערבית: جميل خادر; נולד ב-7 בפברואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת הבלם ששיחק במספר קבוצות כדורגל ישראליות ביניהן הפועל בית שאן ובני סכנין.

==קריירה==
ח'אדר הוא יליד הכפר סולם. התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל בית שאן והיה שותף לעלייה של המועדון לליגה הבכירה בסיום עונת 1993/1994 לראשונה בתולדותיה. ב-10 בספטמבר 1994 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הלאומית בניצחון 2-3 נגד הפועל צפרירים חולון. ב-5 בנובמבר הורחק בניצחון 0-2 נגד מכבי הרצליה. ב-19 במרץ 1999 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בהפסד 2–3 נגד הפועל פתח תקווה. בסיום העונה בית שאן ירדה לליגה השנייה וח'אדר עזב את המועדון.

בקיץ חתם בבני סכנין במדיה שיחק ארבע עונות כאשר באחרונה רשם עליית ליגה נוספת, גם היא הראשונה בתולדות המועדון.

בקיץ הצטרף להפועל אסי גלבוע במדיה שיחק עונה וחצי, ממנה עבר להפועל כפר כנא.

בנובמבר חזר לקדנציה שנייה בהפועל בית שאן במדיה שיחק שתי עונות, אותה עזב בינואר .

בהמשך הקריירה שיחק בהפועל אכסאל, הפועל בני ערערה, מכבי אחי אכסאל, הפועל כפר סולם, הפועל בני מוסמוס, הפועל אום אל גאנם ומכבי סולם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל בית שאן
קטגוריה:כדורגלני בני סכנין
קטגוריה:כדורגלני הפועל אכסאל
קטגוריה:סולם (יישוב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
ניימונגוזאורוס

ניימונגוזאורוס (שם מדעי: Neimongosaurus; מילולית: "לטאת ניי מונגול - מונגוליה הפנימית") הוא סוג של דינוזאור תרופוד אסייתי, אשר התקיים לפני 96 מיליון שנה במשך הקנומן שבקרטיקון העליון של סין.

המאובנים של הדינוזאור התגלו בתצורות אירן דבאסו שבמונגוליה הפנימית ואלה ידועים משני דגימות שהתגלו ב-1999 ותוארו בידי החוקר הסיני שו שינג ב-2001. הסוג מכיל מין בודד, Neimongosaurus yangi, הקרוי על שמו של החוקר יאנג ג'ונגג'יין.

מאובנים אלה הכילו עצמות לסת תחתונה מעטת שיניים, חוליות צוואר, צלעות ועצמות גב, אגן ירכיים וכמה עצמות נוספות. הוא היה בעל ראש קטן וצוואר ארוך. 

היה זה תריזינוזאור קטן, באורך של כ-2.3 עד 3 מטרים ובמשקל של 91 עד 227 ק"ג בקירוב. הוא כנראה היה אוכל צמחים שהשתמש בטפריו החזקות כדי לתלוש עלים ואולי היה מכוסה בנוצות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2001
קטגוריה:תריזינוזאוריה
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באסיה
ארליאנוזאורוס

ארליאנוזאורוס (שם מדעי: Erliansaurus; מילולית: "לטאת העיר ארליאן ") הוא סוג של דינוזאור תרופוד אסייתי, אשר התקיים לפני 96 מיליון שנה במשך הקנומן שבקרטיקון העליון שבקרטיקון העליון של סין. 

המאובנים של הדינוזאור התגלו בתצורות אירן דבאסו שבמונגוליה הפנימית והוא תואר בידי החוקר הסיני שו שינג ב-2002. הסוג מכיל מין בודד, Erliansaurus bellamanus, שמשמעו: "יד יפה". 

ממצאיו התגלו לצד הניימונגוזאורוס והוא היה בעל מבנה גוף דומה אך מעט גדול יותר, באורך של 2.6 עד 4 מטרים ומשקל של 91 עד 400 ק"ג בקירוב. נמצאו ממנו מספר חוליות צוואר, צלעות, עצמות שוקה וירכיים ועצמות זרוע חזקות. לא השתמרו שרידי גולגולת. אף שלא נמצאו כנראה שהיה מכוסה בנוצות. מבנה גופו של הדינוזאור התאים לאכילת עלים שתלש מענפי העצים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2002
קטגוריה:תריזינוזאוריה
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באסיה
גאנג'וזאורוס

גאנג'וזאורוס (שם מדעי: Ganzhousaurus; משמעות השם: "לטאת גאנג'ואו") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האובירפטוריים, אשר התקיים במשך הקרטיקון שלפני 72 עד 66 מיליון שנה מזמננו במרכז אסיה. דינוזאור זה התגלה ליד העיר גאנג'ואו שבג'יאנגשי, במרכז סין ומכאן שמו. 

הוא תואר למדע בשנת 2013 בידי החוקר הסיני Shuo Wang כשהסוג מכיל מין בודד - Ganzhousaurus nankangensis.

==תיאור==
הדינוזאור היה שונה מעט משאר האובירפטורים עקב תכונות מאפיינות שדמו יותר לקנגנתיים כמו הגיגנטורפטור. הוא ידוע רק ממספר מועט של עצמות גפיים והוא היה מעט מגושם יותר במבנהו, בעל מבנה לסת ושיניים קהות יותר עם מקור מעוקל. ככל הנראה היה מכוסה נוצות אשר ניזון מצמחייה קרקעית.

מיקומו הפילוגנטי של הדינוזאור נתון במחלוקת, כאשר מרבית החוקרים רואים בו בן למשפחת האובירפטוריים.

לצידו של דינוזאור זה התגלו עוד לפחות 4 סוגי אובירפטורים דומים: Jiangxisaurus, Nankangia, Banji ועוד מין שלא קיבל שם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אובירפטוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באסיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2013
מוטי אוחיון

מוטי אוחיון (נולד ב-26 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירה==
אוחיון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בגיל 20 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הארצית, אז הליגה השנייה. בעונת 1995/1996 עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה. עונת 1997/1998 הייתה עונת השיא של אוחיון שכבש 4 שערים ב-27 משחקים ואף בישל בדרבי לאסי טובי.

בקיץ חתם בהפועל תל אביב במדיה זכה בגביע בעונתו הראשונה ועונה לאחר מכן בדאבל הראשון בתולדותיה. את שערו היחיד בקבוצה הבקיע בניצחון 1-5 נגד הפועל כפר סבא.

בקיץ הצטרף לבני יהודה במדיה שיחק עונה אחת שבסיומה שוחרר לאחר שהמועדון ירד לליגה הלאומית. לאחר שעזב ראת בני יהודה חתם בבית"ר ירושלים במדיה כבש שני שערים. הראשון נגד מכבי חיפה והשני היה מחזור אחד לאחר מכן בדקה ה-94 בניצחון 1-2 נגד מכבי קריית גת.

בקיץ ירד לליגה הלאומית כאשר חתם במכבי קריית גת. עונה לאחר מכן חזר להפועל ירושלים במדיה שיחק שלוש שנים. בקיץ שוחרר מהמועדון לאחר שנכשל בבדיקת פוליגרף אודות מכירת משחק נגד הכח עמידר רמת גן.

בהמשך הקריירה שיחק בבית"ר גבעת זאב, בית"ר עירוני מעלה אדומים והפועל קטמון ירושלים.

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן אוחיון במחלקת הנערות בהפועל קטמון ירושלים, ואף כיהן כמנהל מקצועי של מחלקת הנערות. בעונת 2020/21, עם הקמת קבוצת הבוגרות של הפועל קטמון ירושלים, הוביל אוחיון את הקבוצה כמאמן לעלייה מהליגה הארצית לליגה הלאומית. 

==תארים==
; הפועל תל אביב
*אליפות: 1999/2000
*גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי קריית גת
קטגוריה:כדורגלני הפועל קטמון ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
כריסטיאן ג'יין פרגוסון

כריסטיאן ג'יין פרגוסון (באנגלית: Christian Jane Fergusson; 14 בספטמבר 1876 – 5 בינואר 1957) הייתה ציירת סקוטית, שהייתה קשורה לבית הספר ktnbu, של גלאזגו וידועה ביצירות הנוף וטבע דומם שלה.<ref>Grant M. Waters (1975). Dictionary of British Artists Working 1900-1950. Eastbourne Fine Art.</ref>

== ביוגרפיה ==
פרגוסון, שלעיתים חתמה על עבודתה בתור כריס ג'יי פרגוסון, נולדה בדמפריס, אחת מחמשת ילדיהם של ג'יימס סטארק, עורך דין, ואשתו אגנס ווא דרייפ. היא למדה בבית הספר באקדמיה של דמפריס לפני שנסעה באירופה, שם ביקרה בצרפת, גרמניה, בלגיה והולנד.<ref>WJC Henderson (2010). "Chris J Fergusson (Chris Stark) The life and works of a Dumfries and Galloway artist". Retrieved 27 January 2015.</ref> כשחזרה לבריטניה, פרגוסון למדה בבית הספר לאמנות קריסטל פאלאס בלונדון.

משנת 1900 עד 1906 לערך למדה פרגוסון בבית הספר לאמנות בגלאזגו, תחילה כסטודנטית ואחר כך כמורה. היא זכתה באחת הדיפלומות הראשונות שהוענקו בבית הספר לאמנות. היא גם לימדה במשך שנה בין 1905 ל-1906 באקדמיית קירקוודברייט ולאחר מכן כמורה ראשית לאמנות בבית הספר התיכון לבנות בגלאזגו.<ref name=":0">Peter J.M. McEwan (1994). The Dictionary of Scottish Art and Architecture. Antique Collectors' Club</ref> מאוחר יותר, תלמד גם בבית הספר של המנזר הבנדיקטיני בדמפריס.<ref>David Buckman (1998). Artists in Britain Since 1945 Vol 1, A to L. Art Dictionaries Ltd</ref>

בנוסף לציור, פרגוסון ייצרה יצירות מתכת ושטיחים ונחשבה לאחת מהקבוצה הידועה בשם "בנות גלאזגו". היא הייתה פעילה גם בתנועת הסופרג'סטים . בזמן שלמדה בגלאזגו היא התארסה לדייוויד פרגוסון, עורך דין צעיר, לו נישאה ב-1908. בני הזוג התיישבו במקסוולטאון. בית המשפחה עוצב בסגנון אר נובו על ידי פרגוסון.<ref name=":0" />

לאורך שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פרגוסון טיילה בסקוטלנד וציירה כמה נופים של האי אראן, נווק של פייף וסנט איבס בברוויקשייר הנחשבות בין יצירותיה הטובות ביותר. בשנת 1922, שנה לאחר לידת ביתה השלישית, פרגוסון הייתה בין המייסדים השותפים באגודת אמנות יפות, יחד עם ג'סי מריון קינג, ארנסט ארכיבלד טיילור ואדוארד אטקינסון הורנל שהציגה עבודות של אמנים סקוטים רבים.<ref>Jim Henderson (24 August 2011). "My grandmother, whose vision was entirely her own". Scottish Review. Archived from the original </ref> בשנת 1928 נבחרה פרגוסון לאגודת האמנים הסקוטיים.<ref>"Christian Jane (Chris) Fergusson". In the Artists' Footsteps. Archived from the original</ref> פרגוסון זכתה בפרס לאודר מאגודת אמני גלאזגו שלוש פעמים, ב-1933, 1938 וב-1954.<ref>Paul Harris & Julian Halsby (1990). The Dictionary of Scottish Painters 1600 to the Present. Canongate</ref>

תערוכה של כ-116 ציוריה של פרגוסון התקיימה בדמפריס ב-1952 ותערוכה רטרוספקטיבית של עבודותיה התקיימה באותה עיר ב-1957.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירות סקוטיות
קטגוריה:ילידות 1876
קטגוריה:נפטרות ב-1957
משה מפראג

רבי משה בן רבי מנחם היה רב ומקובל שחי בפראג במאות השבע עשרה והשמונה עשרה;
מתלמידיו של רבי דוד אופנהיים.

== חיבוריו ==
* ויקהל משה - הקדמות ומפתח על חכמת הקבלה וביאור על קצת מאמרים מספר הזוהר, עם שני פירושים: מסוה משה ותיקוני הפרצופים, דסאו, ה'תנ"ט;<ref></ref> זולקבה, ה'תק"א<ref></ref>-ה'תקל"ה<ref></ref>);
* זרע קודש - תיקוני תשובה (ובסופו סיפור של רוח שנכנסה לנער והוציאוה בניקולסבורג <nowiki>[</nowiki>פיורדא ה'תנ"ו, ובהשמטת הסיפור, 1712]. סיפור זה נדפס באמסטרדם, בשנת 1696, ביידיש). מהדורה נוספת של זרע קודש עם בת מלך לרבי שמעון בן דוד אביוב, נדפסה בוונציה בשנת ה'תע"ב.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחברי ספרי קבלה
קטגוריה:פראג: רבנים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-17
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-18
גטו נובוגרודק

גטו נובוגרודק היה גטו נאצי שהוקם בדצמבר 1941 בנבהרדק, בבלארוס הסובייטית (בלארוס של היום), במהלך השואה. כמעט כל 10,000 תושביו נרצחו. רק 350 שרדו.

== הקמה ==
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו כ-6,000 יהודים בעיר נבהרדק, ברפובליקה הפולנית השנייה. לאחר תחילת מבצע ברברוסה ב-22 ביוני 1941, נכבשה העיר על ידי גרמניה הנאצית ב-4 ביולי. מיד לאחר תחילת הכיבוש, חויבו היהודים לענוד מגני דוד תפורים כזיהוי (כדוגמת הטלאי הצהוב).

מיד לאחר תחילת הכיבוש הוצאו לרחוב 100 יהודים, שם הוצבו בשורה ומחציתם הוצאו להורג. ב-14 ביולי 1941 נלקחו 52 יהודים מכיכר השוק והוצאו להורג בבית הקברות היהודי בעיר.<ref name=":0"></ref>

ב-6 בדצמבר 1941 נצטוו יהודי נבהרדק להתאסף בבית המשפט בעיר, שם נכלאו ללילה. למחרת בבוקר נלקחו 500 יהודים מבית המשפט לכפר הסמוך סקרידלבו (Skrydlevo), שם הוצאו להורג.<ref name=":1"></ref>

היהודים הנותרים הופרדו באותו חודש מהאוכלוסייה הכללית ונסגרו בשני גטאות נפרדים בעיר; האחד ברחוב מינסק והשני ברחוב פרסץ (Peresets). כל גטו הוקף בגדר עץ ובתיל. אוכלוסיית הגטאות הללו ביצעה עבודת כפייה. למעלה מ-8,000 יהודים מהסביבה נאלצו להיכנס לגטו פרסץ.<ref name=":1" />

== חיסול ==
השמדת אוכלוסיית הגטו החלה מיד; ב-8 בדצמבר 1941 נרצחו 2,990 יהודים. לא רק הוורמאכט טבח ביהודים: ב-7 באוגוסט 1942 השתתף בהרג גם גדוד משטרת העזר האסטונית ה-36,<ref></ref> וגדוד משטרת העזר הליטאית ה-11 הרג 3,000 מתושבי הגטו ב-8 בדצמבר 1941.<ref></ref>

ב-7 במאי 1943 נורו למוות 300 בני אדם, רובם נשים וילדים. ביולי 1942 חוסל גטו רחוב פרסץ ובסתיו 1943 חוסל גטו רחוב מינסק.<ref></ref> מאז הקמת גטו נבהרדק בדצמבר 1941 ועד לחיסול גטו רחוב מינסק, נהרגו כ-10,000 יהודים.<ref>National Archives of Belarus, fund 861, inventory 1, case 1, sheets 33, 37, 38</ref> לא יותר מ-350 תושבים שרדו.<ref name=":1" />

== התנגדות וחסידי אומות העולם ==
קטע במנהרה שבאמצעותו נמלטו תושבי הגטו, מסומן באבנים.
הבריחה מגטו נבהרדק החלה באפריל 1942. באמצע מאי 1943 החלו תושבי הגטו הנותרים, ובראשם רייכל (רחל) קושנר (סבתו של ג'ארד קושנר),<ref></ref> לחפור מנהרה מתוך הגטו, שאורכה הסופי היה יותר מ-250 מטרים. 232 אנשים נמלטו דרך המנהרה החל ב-26 בספטמבר 1943. מתוכם, למעלה מ-100 הצטרפו לפרטיזנים של בלסקי. אחרים הצטרפו ליחידות אחרות.<ref name=":1" /> לפי סוכנות הטלגרף הבלארוסית, הייתה זו הבריחה הייתה הגדולה ביותר מגטו באירופה שתחת הנאצים.

13 תושבי נבהרדק זכו לתואר חסידי אומות העולם על ידי יד ושם. ביניהם היו קנסטנצין קזלוסקי (Kanstancin Kazloŭski, ובבלרוסית: ) שעם בניו היינאדז ואולאדזימיר הציל 500 יהודים, בהם 7 תושבי גטו נבהרדק,<ref></ref> וברברה טרנקה, שהצילה שני תושבי הגטו.<ref></ref>

== מורשת ==
לא פורסמה רשימה מלאה של קורבנות גטו נבהרדק, אך נוצרו רשימות חלקיות. הבניין שהכיל בעבר את הכניסה למנהרה מכיל כיום את מוזיאון ההתנגדות היהודית בנבהרדק, ואנדרטאות הוקמו בשלושה אתרי טבח (רחוב מינסק, שני קילומטרים מגבולות העיר וליד סקרידלבו) על ידי הניצול ג'ק קגן ב-1993 ו-1995. בשנת 2017 הוצבה בעיר אנדרטה לזכר הקורבן מיכל (מיכאל, Mikhle) סוסנובסקי בן ה-12, שנורה למוות על ידי המשטרה הגרמנית.<ref name=":2"></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

נובוגרודק
חוסה מריה קלטראווה אי פינאדו

חוסה מריה קלטראווה אי פינאדו (בספרדית: José María Calatrava y Peinado; 26 בפברואר 1781 – 16 בינואר 1846) היה פוליטיקאי ספרדי שכיהן כראש ממשלת ספרד וכשר המדינה בין השנים 1836 ו-1837.

== ביוגרפיה ==
קלטראווה נולד ב-26 בפברואר 1781 במרידה, ספרד. הוא למד משפטים בסביליה כאשר פרצה המלחמה נגד הצרפתים, בה השתתף באופן פעיל מאוד נגד הכיבוש הצבאי מהחונטה העליונה של אקסטרמדורה, שם הוא נבחר לסגן ב-1810 המייצג את בדחוס, והשתתף בצורה חשובה בקורטס של קדיס.

לאחר השיקום האבסולוטי של 1814, הוא נעצר ונכלא במלייה, במבצר ויקטוריה גרנדה עד שקיבל חנינה עם עליית הליברלים לשלטון ב-1820, כשהוא מונה לשופט בבית המשפט העליון ובין 1822 ל-1823 לשר המשפטים כאחד המעריצים העיקריים של המפלגה המתקדמת כביכול (1836–1837).

עם סיום הטריניום הליברלי הוא יצא לגלות בפורטוגל, אנגליה וצרפת, יחד עם אחיו, רמון מריה דה קלטראווה. עם מותו של פרדיננד השביעי ותחילת העוצרות של מריה כריסטינה, הוא חזר לספרד ולאחר המהומה בגרניה דה סן אילדפונסו מונה לנשיא מועצת השרים, במקום פרנסיסקו חאבייר דה איסטוריס, והפקיד את תיק האוצר. למנדיזאבל להשלמת הרפורמה בכספים הציבוריים. בשנת 1837 הוא הפסיק להיות נשיא לטובת Eusebio Bardají Azara. הפעולה העיקרית של הממשל של קלטראווה הייתה הכרזת החוקה של 1837 אשר העניקה חופש דת בספרד תוך כדי דרישה מהמדינה לתמוך בכנסייה הקתולית. זה היה שינוי קיצוני מדי עבור רבים בספרד והוא גרם לנפילתה של ממשלתו של קלטראווה. <ref>Harold Livermore. A History of Spain (New York: Grove Press, 1958) p. 374</ref>

הוא סיים את הקריירה שלו כנשיא בית המשפט העליון של ספרד (1840–1843). הוא מת במדריד ב-16 בינואר 1846.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שרי החוץ של ספרד
קטגוריה:ראשי ממשלת ספרד
קטגוריה:ילידי 1781
קטגוריה:נפטרים ב-1846
נינינגר

תוכנית העיר נינינגר משנת 1856
נינינגר (באנגלית: Nininger) היא עיר רפאים במחוז 18 של העיירה נינינגר במחוז דקוטה במדינת מינסוטה, ארצות הברית.

== היסטוריה ==
נינינגר נוסדה על ידי ג'ון נינינגר, איש עסקים מתחום הנדל"ן וגיסו של מושל טריטוריית מינסוטה, אלכסנדר רמזי. נינינגר נוסדה במהלך חורף 1857 או 1858<ref>[https://books.google.com/books?id=ShcLAAAAYAAJ&pg=PA578 Minnesota Geographic Names: Their Origin and Historic Significance], Collections of the Minnesota Historical Society, Volume 17
By Warren Upham</ref>, ואוכלוסייתה הגיעה לכמעט 1,000 איש באביב 1858.

העיר ננטשה ב-1889 לאחר כ-33 שנות פעילות<ref name="Upham"></ref>.

== תכנון ==
העיר תוכננה ונבנתה במתווה רחובות שתי וערב.

==הערות שוליים==

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.mnopedia.org/place/nininger Nininger ב-MNopedia, האנציקלופדיה של מינסוטה]

קטגוריה:מינסוטה: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1857
קטגוריה:ערי רפאים בארצות הברית
קרולין וויר

קרוליין אלספפ ליליאס וויר (באנגלית: Caroline Elspeth Lillias Weir; נולדה ב-20 ביוני 1995), היא כדורגלנית סקוטית המשחקת כקשרית בקבוצת הנשים של ריאל מדריד מליגת העל הספרדית וכן בנבחרת סקוטלנד.
== קריירת מועדנים ==
=== תחילת דרכה ===
וויר התחילה לשחק קט-רגל בגיל 8, בקבוצת הבנים של אלגין סטאר.

בגיל 10 עברה לקבוצת הילדות של היברניין. היא ערכה את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-מאי 2011.

=== ארסנל ===
ב-יולי 2013 חתמה בקבוצת ארסנל.<ref></ref>

ב-2014 זכתה קבוצתה בגביע האנגלי לנשים.<ref></ref>

=== בריסטול אקדמי ===
ביולי 2015 חתמה בקבוצת בריסטול אקדמי ושחקה במדיה כ8 משחקים וכבשה כ3 שערים עד שחתמה ב-ינואר 2016 בקבוצת ליברפול.

=== ליברפול ===
בליברפול זכתה בשחקנית השנה במועדון לשנת 2016, לאחר שכבשה 7 שערים ב16 משחקים.<ref></ref>

=== מנצסטר סיטי ===
ב-יוני 2018 חתמה וויר במנצ׳סטר סיטי.

ב-2019 זכתה עם המועדון בגביע הליגה ונבחרה לשחקנית המצטיינת בגמר.

בשנת 2019 כבשה שער בדרבי של מנצ׳סטר שהיה מועמד לפרס פושקש 2020.

ב-ינואר 2020 חתמה על הארכת חוזה במנצסטר סיטי עד יוני 2022.

ב-נובמבר 2021 כבשה שער לרשת מנצסטר יונייטד שפעם נוספת היה מועמד לפרס פושקש.<ref></ref>

=== ריאל מדריד ===
ב-יולי 2022 חתמה על חוזה בריאל מדריד.<ref></ref>

כחודש לאחר החתימה, כבשה וויר שער במשחק במוקדמות ליגת האלופות נגד קבוצתה לשעבר מנצסטר סיטי, שער שהעלה את ריאל מדריד לשלב הבתים על חשבון קבוצתה הקודמת.

בעונת הפתיחה שלה בריאל מדריד כבשה 19 שערים ושברה את שיא השערים לקשרית בליגה הספרדית - שיא שהיה שייך לאלכסיה פוטיאס.

בספטמבר 2023 קרעה וויר את הרצועה הצולבת בברך ופורסם שתחמיץ את מרבית עונת 2023.<ref></ref>

== נבחרת לאומית ==
=== סקוטלנד ===
וויר ייצגה את נבחרת סקוטלנד בכל הנבחרות הצעירות.

היא זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת ב-יוני 2013.

ביורו 2017 וויר כבשה את השער הראשון לנבחרתה במשחק נגד נבחרת ספרד ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת במשחק.

היא עזרה לנבחרתה להעפיל לגביע העולם ב-2019 ושחקה בכל שלושת המשחקים של נבחרתה בטורניר.

במסגרת שלבי ההעפלה לגביע העולם 2023 הודחה נבחרתה בשלב הפלייאוף בהפסד 0–1 מול נבחרת אירלנד כשוויר מחמיצה פנדל במהלך המשחק.<ref></ref>

=== הנבחרת האולימפית של בריטניה ===
וויר הייתה לאחת משתי הסקוטיות שזומנו לנבחרת בריטניה באולימפיידת טוקיו ב-2020.

במהלך שלב רבע הגמר של הטורניר החמיצה פנדל בהפסד נבחרתה 3–4 לנבחרת אוסטרליה.

== הישגים ותארים ==
==== ארסנל ====
* הגביע האנגלי : 2014

==== מנצסטר סיטי ====
* גביע הליגה: 2018/19, 2021/22
* הגביע האנגלי: 2018/19, 2019/20

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלניות ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלניות סקוטיות
קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:קשריות כדורגל
קטגוריה:קשרי כדורגל סקוטים
קטגוריה:ילידות 1995
אנרי הראשון, מלך נווארה

אנרי השמן (בבסקית: Henrike I.a, Gizena, בצרפתית: Henri le Gros, בספרדית: Enrique el Gordo; בערך 1244 – 22 ביולי 1274) היה מלך נווארה (בתור אנרי הראשון) ורוזן שמפאן ובריי (בתור אנרי השלישי) משנת 1270 ועד מותו.

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
אנרי היה בנם הצעיר של תאובלד הראשון, מלך נווארה ומרגרט מבורבון, מלכת נווארה. בתקופת שלטונו של אחיו הבכור חסר הילדים תאובלד השני הוא החזיק כעוצר במהלך רבים מהיעדרויותיו הרבות של תאובלד. בשנת 1269 התחתן אנרי עם בלאנש מארטואה, בתו של אחיו של לואי התשיעי, מלך צרפת, רובר הראשון, רוזן ארטואה.

=== שלטונו ===
שלט האצולה
אנרי הוכר כיורש בתקופת שלטונו של אחיו, ועלה לכס המלכות של ממלכת נווארה ורוזנות שמפאן עם מותו של תאובלד השני בדצמבר 1270. אולם מינויו של אנרי הראשון בפמפלונה לא התרחש עד השנה שלאחר מכן, ב-1 במרץ 1271, והכתרתו נדחתה עד מאי 1273. המעשה הראשון שלו היה השבעה לקיים את הפוארוס של נווארה ואז נשבע אמונים לפיליפ השלישי, מלך צרפת על שמפאן.

אנרי הגיע לכס המלכות בשיאה של פריחה כלכלית בנווארה שלא התרחשה במקומות אחרים באיבריה בקצב כה גדול. אבל על ידי חוזה פריז (1259), לאנגלים הועברו זכויות בגסקוניה, שלמעשה ניתקו את הגישה של נווארה לאוקיינוס (שכן צרפת, בעלת בריתה של נווארה, הייתה מסוכסכת עם אנגליה). אנרי איפשר לבורג נווארריה בפמפלונה להתנתק מהאיחוד של סן סרנין וסן ניקולאס, שבוצע ב-1266. הוא גם העניק זכויות יתר לעיירות אסטלה, לוס ארקוס וויאנה, וטיפח צמיחה עירונית. יחסיו עם האצולה היו, ככלל, ידידותיים, אם כי הוא היה מוכן לשמור על שלום ממלכתו כמעט בכל מחיר.

אנרי ביקש בתחילה לכבוש מחדש שטח שאבד לקסטיליה על ידי סיוע למרד של אחיו של אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה, פליפה ב-1270. בסופו של דבר הוא סירב, והעדיף לכונן ברית עם קסטיליה באמצעות נישואי בנו תיאובלד לבתו של אלפונסו העשירי ויולנטה בספטמבר 1272. הדבר נכשל עם מותו של תיאובלד הצעיר לאחר שנפל משינות בטירת אסטלה בשנת 1273.

=== מותו ===
אנרי לא האריך ימים לאחר בנו. הוא נחנק, לפי הדיווחים שהתקבלו בדרך כלל, מהשומן שלו. הילדה הלגיטימית היחידה שלו, בת בת שנה בשם ז'אן, עלתה לשלטון אחריו תחת העוצרות של אמה בלאנש. נישואיה של ז'אן בשנת 1284 לפיליפ הרביעי, מלך צרפת לעתיד, איחדו את הכתר של נווארה לזה של צרפת והעבירו את שמפאן לנחלת המלוכה הצרפתית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ילידי 1244
קטגוריה:נפטרים ב-1274
דייוויד גאולד

דייוויד גאולד (באנגלית: David Gauld; 7 בנובמבר 1865 – 18 ביוני 1936) היה אמן סקוטי שעבד בצבעי שמן וגם בוויטראז' ונחשב לאחד המחדשים בקבוצת "הנערים של גלאזגו". חלק מיצירותיו, כגון "סנט אנייס" ו"מוזיקה" נתפסות כמבשרות של תנועת האר נובו.<ref>Victoria Fine Art. "David Gauld Biography of Artist". </ref> יצירותיו היו מושפעות מאמנות יפנית ופרה-רפאלית.

== ביוגרפיה ==
גאולד נולד בגלאזגו ושימש חניך בליטוגרפיה ומעצב ויטראז'ים אצל סטיבן אדם,<ref>Always happy in his designs: The legacy of Stephen Adam".</ref> ולאחר מכן למד בבית הספר לאמנות של גלאזגו בין השנים 1882 ל-1885.<ref name=":0">John House & MaryAnne Stevens (Editors) (1979). Post-Impressionism. The Royal Academy of Arts/Weidenfeld and Nicolson</ref> הוא נודע לציבור בשנות ה-80 של המאה ה-19 כאשר יצר סדרה של רישומי עט ודיו בהשפעה יפנית עבור מגזין שבועי בגלאזגו.<ref name=":1">Pollockshields Heritage. "David Gauld (1865–1936)". Pollockshields Heritage.</ref>

גאולד חלק את סטודיו בקירקקודברייט עם ויליאם סטיוארט מקג'ורג' ובשלב מאוחר יותר, חלק סטודיו עם הרינגטון מאן ברחוב סנט וינסנט 31 בגלאזגו בין השנים 1891 עד 1894. במהלך תקופה זו הוא עיצב חלונות ויטראז' עבור גאת'רי אנד וולס.<ref name=":0" /> בשנת 1895 נראה שגאולד נפרד ממאן, והידידות ביניהם הסתיימה. לאחר מכן גאולד שכר מקום חדש ברחוב ווסט ג'ורג' 138 בגלאזגו.<ref>Glasgow stained glass, by Michael Donnelly</ref> הוא גם חי במקומות שונים בקירקודברייט, גלאזגו וצפון ברוויק. בשנת 1889 הוא חזר לבית הספר לאמנות בגלאזגו וקודם על ידי אלכסנדר ריד.<ref>Alexander Reid in Context, Frances Fowle,_vol1</ref> הוא למד גם בפריז במשך תקופה מסוימת. כמו אמנים אחרים מגלאזגו, גאולד בילה במושבת האמנים בגרז-סור-לוינג בצרפת.<ref>Frances Spalding (1990). 20th Century Painters and Sculptors. Antique Collectors' Club</ref>

הוא נבחר כחבר שותף באקדמיה המלכותית הסקוטית ב-1918 והפך לחבר מלא באקדמיה ב-1924

גאולד נפטר ב-18 ביוני 1936 בבית האבות לימקילנס באיסט קילברייד. הוא נקבר בבית הקברות איסט קילברייד.<ref name=":1" />

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="280">
 File:Music, stained glass by David Gauld 1891 (detail).jpg|מוזיקה
File:St Agnes by David Gauld 1889, NGS.JPG|סנט אנייס
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:ילידי 1865
קטגוריה:נפטרים ב-1936
אנרי מבורגונדי (1035–1066)

אנרי מבורגונדי (בערך 1035 – 27 בינואר 1070/1074), היה בנו הבכור שנותר בחיים ויורשו של רובר הראשון, דוכס בורגונדי, בנו השני של רובר השני, מלך צרפת, ואשתו, הלי מסמור, נכדתו של אנרי הראשון, דוכס בורגונדי. מעט ידוע על חייו. הוא מת זמן קצר לפני אביו ומעולם לא היה דוכס בעצמו.

שמה של אשתו של אנרי אינו ידוע: הן סיבילה והן קלמנס הוצעו כשמה של אשתו. הראשון שבהם נובע מהספד ללא תאריך מבזאנסון, סנט-אטיין, המכונה "סיבילה, מאטר דוקוס בורגונדי" (סיבילה, אמו של הדוכס מבורגונדי), מתוך הטענה שמאחר שהיא אם לדוכס אך לא נקראת בעצמה. 'דוכסית', היא בוודאי הייתה נשואה לאביו היחיד של דוכס שלא היה דוכס בעצמו, הנרי. עם זאת, ההיסטוריון ז'אן ריצ'רד הצביע על כך שסביר להניח שזה פשוט קישור בין המנוחה לדוכס בזמן התיעוד, ושזה התייחס לסיבילה מבורגונדי, דוכסית בורגונדי, אמו של איג השני, דוכס בורגונדי. התצפית על שימוש חוזר בשם קלמנס בקרב צאצאיו של בנו של אנרי אודו הראשון, דוכס בורגונדי הביאו להצעה של ריצ'רד כי זה היה שמה האפשרי של אמו של אודו,<ref>Richard, Jean (1958). "Sur les alliances familiales des ducs de Bourgogne aux XIIe et XIIIe siècles". Annales de Bourgogne. 30: 34–46, 232.</ref> למרות שלאשתו של אודו הייתה אחות, קלמנטיה מבורגונדי, שיכולה לתת את ההשראה לשימוש בו בקרב צאצאיהם. גם מוצאה אינו מתועד ונתון לספקולציות. בהתבסס על השימוש באפיתט "בורל" על ידי אודו, הגנאלוג Szabolcs de Vajay הציע כי אמו הייתה בתם של ברנגר רמון הראשון, רוזן ברצלונה ואשתו השלישית, גיסלה מליוקה, ומכאן נכדתו של רמון בורל, רוזן ברצלונה,<ref>Vajay, Szabolcs de (1960). "Bourgogne, Lorraine et Espagne aux XIe siècle: Étiennette, dite de Vienne, comtesse de Bourgogne". Annales de Bourgogne. 32: 233–66.</ref><ref>Vajay, Szabolcs de (1962). "A propos de la 'Guerre de Bourgogne': Notes sur les successions de Bourgogne et de Mâcon aux Xe et XIe siècles". Annales de Bourgogne. 34: 153–69.</ref><ref>Vajay, Szabolcs de (2000), "Parlons encore d'Etiennette", in Keats-Rohan, Katharine S. B.; Settipani, Christian, Onomastique et Parente dans l'Occident medieval, Prosopographica et Genealogica no. 3, pp. 2–6</ref> אם כי אין ראיות תיעודיות לכך שזה היה המצב. אשתו של אנרי מתה ב-6 ביולי 1074 או לאחר מכן.

== משפחתו ==
לאנרי ולאשתו נולדו הילדים הבאים:
* איג הראשון, דוכס בורגונדי (1057–1093) 
* אודו הראשון, דוכס בורגונדי (1058–1103)
* רובר, בישוף של לנז'רה (1059–1111)
* הלי, נזירה (נ' 1061)
* ביאטריס (נ' 1063), נישאה לגי השלישי, לורד ויניורי
* רג'ינלד/ריינלד, אב המנזר של סן-פייר דה פלוויני (1065–1090)
* אנרי (1066–1112), רוזן פורטוגל משנת 1093 ואביו של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:השושלת הקפטינגית
פריזר (נקניק)

פריזר הוא סוג של נקניק מבושל פופולרי. במקור הפריזר מבוסס על בשר חזיר טחון דק יחד עם סאלו ותבלינים, אבל יש כאלה המוסיפים סוגי בשר אחרים וחלבון סויה. יש גם גרסה צמחונית של פריזר.

התבלינים האופייניים לפריזר כוללים פלפל שחור, אגוז מוסקט, פלפל אנגלי, זרעי סלרי וכוסברה, וכמו במורטדלה, גרגרי הדס מעניקים לו את טעמו הייחודי.

בישראל מיוצרת ומשווקת גרסה כשרה של פריזר, המבוססת על בשר תרנגולי הודו.

== שם הנקניק ==
נקניק זה מקורו מהעיר הצרפתית ליון, שם הוא קרוי בשם Cervelat (סרבלאט), שם שנגזר מהשם הלטיני למוח, שהיה אחד המרכיבים במרשמים הקדומים. מעיר המקור נגזר השם ליונר (Lyoner). נקניק זה הגיע לארצות דוברות גרמנית וכונה בשם נקניק פריזאי (Pariser Wurst) ובקיצור "פריזר". הפריזר דומה למורטדלה ומשום כך היו מי שכינו אותו "נקניק בולוניה" או "פולוני". ברוסית הוא נקרא "נקניק רפואי" (Докторская колбаса).

== סמרטוט בולוניה ואחרים ==
טבעת בולוניה
באזור טנסי, בארצות הברית, מכינים ומוכרים מין פריזר מאורך ושומני. מוצר זה נמכר עטוף בסמרטוט ומכאן שמו "סמרטוט בולוניה" (Rag bologna).

טבעת בולוניה היא פריזר בעל קוטר קטן יחסית המעוצב בצורה טבעתית. בולוניה כבושה עשויה בדרך כלל מטבעת בולוניה ספוגה בחומץ ותבליני כבישה טיפוסיים. היא מוגשת בדרך כלל בנתחים כחטיף קר.

== פריזר צמחוני ==
יש זמינות של גרסאות צמחוניות וטבעוניות שונות של פריזר. מתכון בריטי טיפוסי משתמש בחלבוני סויה וחיטה כתחליף לבשר ושמן דקלים במקום השומן, יחד עם עמילן, קרגינן (Carrageenans) וחומרי טעם. התוצר הוא מאכל קר או מבושל באותן דרכים כמו הפריזר המסורתי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאכלי בשר חזיר
קטגוריה:נקניקים
הרינגטון מאן

הרינגטון מאן (באנגלית: Harrington Mann; 7 באוקטובר 1864 – 28 בפברואר 1937) היה אמן דיוקנאות סקוטי וצייר דקורטיבי. הוא היה חבר בנערים של גלאזגו בשנות ה-80.<ref>Chamot, Mary; Farr, Dennis; Butlin, Martin. The Modern British Paintings, Drawings and Sculpture, London 1964, II.</ref>

== ביוגרפיה ==
מאן נולד בגלאזגו והחל את לימודיו בבית הספר לאמנות של גלאזגו.<ref>"Pigs and Clowns?". The eclectic subjects of Harrington Mann. Mctear's.</ref> בהמשך למד בבית הספר סלייד לאמנות בלונדון אצל אלפונס לגרוס. לאחר מכן למד בפריז בהדרכתם של ציירי הדיוקנאות גוסטב בולנז'ה וז'ול-ז'וזף לפבר באקדמיה ז'וליאן לזמן קצר.<ref name=":0">"Harrington Mann 1864-1937". Tate Gallery.</ref>

ציוריו המוקדמים של מאן משנות ה-80 הם בעיקר של קהילות דייגים ביורקשייר. הוא החל לפתח לעצמו שם כצייר דיוקנאות בשנות ה-90 של המאה ה-19. היה לו חוש חזק של צבע ועיצוב קירות פנים ולוויטראז'ים. בשנת 1893 הוא עיצב את הזכוכית הצבעונית לחלון המערבי של כנסיית סנט ברתולומיאו, בקומבריה.

בשנת 1900, הוא עבר דרומה ללונדון, ופתח גם סטודיו בניו יורק, שם ציוריו הפכו לפופולריים. בלונדון הוא מצא הצלחה בפורטרטים של אנשי החברה הגבוהה, במיוחד של ילדים ובכללם בני משפחת המלוכה הבריטית.<ref>"The Correspondence of James McNeill Whistler". Harrington Mann, 1864–1937. University of Glasgow.</ref>

השימוש של מאן בצבע הושפע מג'יימס מקניל ויסלר. עבודת המכחול הנועזת שלו מראה את השפעתו של ג'ון סינגר סרג'נט. מאן היה אחד מחברי המייסדים של החברה הלאומית לפורטרטים ב-1911.<ref name=":0" />

מגזין "הסנטורי" משנת 1908 שיבח את מאן ואת ציורו "סיפור אגדה". מאן, דיווח המגזין, "תמיד הראה צדדים ייחודיים, לאחר שהתמסר לטיוטות דקורטיביות עבור ויטראז'ים, לציורי קיר, נוף, ז'אנר ודיוקנאות". המגזין המשיך "בעוד שדמויותיו שומרות בדרך כלל על רמת הישגים גבוהה, בקבוצות דיוקנאות פחות רשמיות מסוימות מאן חושף אולי את השלב הכי סימפתי ומושך בכישרונו". על הציור "סיפור אגדה", המגזין סבר שהוא הפגין "קסם מרענן ומגע של רומנטיקה לנוער".<ref>Brinton, Christian (March 1908). "Two Notable Pictures: Harrington Mann's 'A Fairy-Tale'". The Century Magazine. LXXV (5): 800–801. Archived from the original</ref>

=== משפחה ===
הוא היה בנם השני של ג'ון מאן (1827–1910), רואה חשבון מוסמך, ושל מרי ניוטון הרינגטון (1834–1917), סופרת.<ref>"Who's Who in Glasgow in 1909". John Mann. Glasgow Digital Library. </ref> אביו של ג'ון היה גם צייר, ג'ון מאן (1797–1827).<ref>"The Correspondence of James McNeill Whistler". Mary Newton Mann, 1834-1917. University of Glasgow.</ref> מאן התחתן עם מעצבת הפנים פלורנס סבין-פאסלי (המכונה דולי מאן) למאן היו שלוש בנות, שהופיעו בכמה מציוריו, ביניהן קתלין סבין, אמנית, שנישאה לפרנסיס דאגלס, המרקיז ה-11 מקווינסברי.<ref>"Sitters A to Z". Cathleen Sabine Follett (née Mann) (1896–1959). National Portrait Gallery.</ref>

מאן נפטר בניו יורק ב-28 בפברואר 1937.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="230">
 File:Harrington Mann - Lesson Time 1908.jpg|השיעור
File:Harrington Mann (1864-1937) Cathleen (1906) MSK Gent 22-11-2015.JPG|קתלין, בת הצייר
File:Harrington Mann - A Fairy-Tale 1902.jpg|סיפור אגדה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:ילידי 1864
קטגוריה:נפטרים ב-1937
ממלכת טולדו (כתר קסטיליה)

ממלכת טולדו (בספרדית: Reino de Toledo) הייתה ממלכה במרכז חצי האי האיברי, שנוצרה לאחר לכידת טולדו על ידי אלפונסו השישי, מלך לאון ב-1085. היא המשיכה להתקיים עד 1833; האזור שלה נמצא כרגע בתוך ספרד.

== רקע ==
באפריל 1065, האמיר אל-מוקטאדיר מסרגוסה צר על ברסטרו, בסיוע 500 אבירים סביליים. המושל, הרוזן ארמנחול השלישי מאורחל, נהרג בגייחה, וכמה ימים לאחר מכן נפלה העיר, ואז חיל המצב הספרדי והצרפתי הוצאו להורג, ובכך הביאו לקיצו של מסע הצלב של ברסטרו נגד המורים של ספרד של האפיפיור אלכסנדר השני.

בערך באותו זמן, האמיר אל-מוקתדיר ניתק את היחסים עם קסטיליה, ופרננדו הראשון הוביל משלחת עונשין לסרגוסה - כבש את אלקסר - ולאחר מכן חדר לתוך ולנסיה. למרות היותו משלם מס של קסטיליה, האמיר אל-מאמון מטולדו הוביל כוח לתמיכה בחתנו, האמיר עבד אל-מאליק. מאמון הדיח לאחר מכן את עבד אל-מאליק ושילב את ולנסיה בממלכת טולדו. פרננדו חלה בצורה מסוכנת ופרש משדה הקרב. פרננדו מת בדצמבר 1065, והאימפריה שלו חולקה בין שלושת בניו: סנצ'ו השני בקסטיליה, אלפונסו השישי בלאון וגרסיה השני בגליסיה.

במאי 1085, לאחר שהצליחו במיומנות להעמיד את מספר המלכים המוסלמים זה מול זה והביסו קואליציה של הטאיפים של סביליה, בדחוס וסרגוסה, אלפונסו השישי הצליח להיכנס לעיר טולדו; הטאיפה של האחרונה שולבה עם קסטיליה והעיר הפכה לבירת לאון וקסטיליה. אדמות הטאיפה לשעבר נותרו נתונות למאבק ממושך עם שכנותיה המוסלמים, לפחות עד הקרב בלאס נאבאס דה טולוסה והפרעות ומרחץ הדם נגד יהודי טולדו (1212).<ref name="STR-JewishPersecution"></ref><ref name="GrosserHalperin"></ref>

ממלכת טולדו בהנהגת המוסלמים הפכה לממלכה דרומית בהובלה נוצרית של כתר קסטיליה, בעלת חצר ושליטים משלה. ככל שהאדמות הפכו להומוגניות יותר, עד המאה ה-18 הטריטוריה נקראה קסטיליה החדשה, מה שהבדיל את האזור הדרומי של קסטיליה מהאדמות הצפוניות של קסטיליה הישנה. ממלכת טולדו הישנה נוסדה בשנת 1833, ואדמותיה מורכבות מחלקים ממספר מחוזות של ספרד המודרנית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רקונקיסטה
קטגוריה:מדינות לשעבר בחצי האי האיברי
קטגוריה:טולדו
קסטיליה החדשה (ספרד)

מפת קסטיליה החדשה בין השנים [[1851 ושנות ה-80]]
קסטיליה החדשה בשנת 1785.
קסטיליה החדשה (בספרדית: Castilla la Nueva) הוא אזור היסטורי בספרד. התואם בערך לטאיפה המורית ההיסטורית של טולדו, שנכבשה במהלך הרקונקיסטה של חצי האי על ידי הנוצרים ובכך הפכה לחלק הדרומי של קסטיליה. הרחבתה של קסטיליה החדשה הוגדרה רשמית לאחר החלוקה הטריטוריאלית של ספרד ב-1833 כאיחוד של המחוזות הבאים: סיודאד ריאל, קואנקה, גוודלחרה, מדריד וטולדו.

המפתח לכיבוש מחדש של קסטיליה החדשה היו כיבוש טולדו ב-1085, שסיים את אמירות טולדו, והקרב על לאס נאבאס דה טולוסה ב-1212. היא המשיכה להיקרא ממלכת טולדו כשהייתה בכתר קסטיליה. בהמשך, התחילה להיקרא קסטיליה החדשה במאה ה-18.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טריטוריות היסטוריות
קטגוריה:קסטיליה-לה מנצ'ה