OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מומנט ההתמד של השטח

מומנט ההתמד (האינרציה) של השטח (ידוע גם כמומנט השטח מסדר שני או מומנט האינרציה מסדר שני, באנגלית: Second moment of area, Area moment of inertia) הוא תכונה של צורת השטח בדומה למומנט ראשון של שטח. 
מומנט התמד של שטח משמש לחישוב ההתנגדות לכפיפה ולחישוב תזוזות ושקיעות של חלקי מבנה או מכונה תחת עומס נתון. 

המונח מומנט ההתמד של השטח שונה מהמונח מומנט ההתמד המשמש בתאוצות זוויתיות וקשור למסה ולא לשטח. 

מומנטי ההתמד של שטחים ידועים נפוצים נתונים בטבלאות טכניות. העברת מומנט השטח מהציר הנייטרלי לציר אחר נתון המרוחק ממנו, ניתן על ידי כלל הצירים המקבילים (משפט שטיינר).

== הגדרה ==
:<math>I_x = \int y^2 dA</math>

*<math>I_x</math> - מומנט ההתמד של השטח סביב ציר ה-x
*<math>dA</math> - יחידת שטח קטנה
*<math>y</math> - המרחק האנכי של יחידת השטח מציר ה-x

== כלל הצירים המקבילים ==
ממוזער

כלל הצירים המקבילים קובע כי
<math display="block">I_z = I_{CG}+Ad^2 ,</math>
כאשר
*<math>I_z</math> – מומנט ההתמד של השטח ביחס לציר המרוחק
*<math>I_{CG}</math> – מומנט ההתמד של השטח ביחס לציר הנייטרלי
*<math>A</math> – השטח
*<math>d</math> – המרחק האנכי בין הצירים

== מומנטי התמד לדוגמה ==
דוגמאות למומנטי התמד של השטח

== ראו גם ==
*מומנט ראשון של שטח
*מומנט כפיפה
*כפיפה

== לקריאה נוספת ==
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
*Timoshenko S., Strength of Materials, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976, 
*Shames I.H., Cozzarelli F.A., Elastic and inelastic stress analysis, Prentice-Hall, 1991, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הנדסה אזרחית
קטגוריה:הנדסת מכונות
קטגוריה:סטטיקה
אדריכלות נאו-קלאסית

ה"פדרל הול" ב[[וול סטריט, ניו יורק, מהווה דוגמה לאדריכלות נאו-קלאציסיסטית]]
נאו-קלאסיציזם באדריכלות הוא סגנון אדריכלי המבוסס על שאיפה למסורת האדריכלית ההיסטורית או לגישות אסתטיקה המבוטאות באמנות יוון ורומא בעת העתיקה. בהקשר המסורתי, המושג "קלאסיקה" מתייחס לכל אמנות מתקופת העת העתיקה או מתקופה עוקבת ומאוחרת ממנה, אשר הושפעה במישרין מאידיאל התקופה הקלאסית.

הנאו-קלאסיקה מתייחסת תמיד לאמנות ולאדריכלות מתקופות מאוחרת מזו הקלאסית, בהן ניכרת רק השפעה מעקרונות התקופה הקלאסית. בהתאם לכן ניתן לומר כי המונחים קלאסיקה ונאו-קלאסיציזם הם משלימים ואף חופפים לעיתים.
החזרה ל"קלאסיקה" אשר שגשגה באמנות ובאדריכלות בתקופה שבין 1750 ל-1830 זוכה לכינוי "נאו-קלאסיקה", וזאת בעיקר על מנת להבדיל אותה מן האדריכלות ה"קלאסית" של רומא העתיקה ושל תקופת הרנסאנס המוקדם. (אותה אדריכלות אליה מנסים לחזור בתקופה הנאו-קלאסיציסטית).

בגרמנית ושפות אירופאיות רבות נוספות, מקובלת ההגדרה KLASSIZISMUS כמתארת התקופה בין 1750 ל-1830, באמנות ובאדריכלות.

כאמור, האדריכלות הנאו-קלאסית החלה דרכה באמצע המאה ה-18, וזאת כתנועת ריאקציה כנגד שרידי תקופת אדריכלות הבארוק והרוקוקו, וכשאיפה לחזור אל מה שנתפש כ"טוהר" של אמנות האימפריה הרומית, יוון העתיקה, וכן במידה אל "קלאסיקת" הרנסאנס, אשר חרת על דגלו את החייאת תקופות אלה.

האדריכלות הנאו-קלאסית זכתה לדריסת רגלה הראשונה בלונדון, באמצעות דוגמאות אדריכליות של סר ויליאם צ'מברס (אשר רכש מיומנותיו האדריכליות בפריז), וג'יימס סטוארט, ובפריז, באמצעות דור אמנים צרפתים אשר חונכו באקדמיה הצרפתית ברומא, והושפעו עמוקות על ידי נוכחותו של שארל-לואי קלאריסו, וכתביו של יוהאן יוהכים וינקלמאן.<br>
הסגנון תפס עד מהרה ואומץ גם על ידי חוגים מתקדמים בשוודיה.

==נאו-קלאסיציזם בישראל==

בתקופה בה הגיעה האדריכלות הנאו-קלאסית לשיאה בעולם, בארץ ישראל שלטה אדריכלות מקומית שאפיינה את הבנייה הערבית במזרח התיכון. הבנייה האירופית באזור, הייתה אף היא בעלת אופי מקומי ולא התקרבה לסגנון הנאו-קלאסי. הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות נאו-קלאסית בישראל הם המבנים שבמרכז הבהאי העולמי (הגנים הבהאים) שבחיפה אשר נבנו כולם במחצית השנייה של המאה ה-20 אך מבנים אלו הם יוצאי דופן בנוף האדריכלי של ישראל והם אינם מייצגים סגנון מקומי כלשהו.

ניתן למצוא במשכן הכנסת בתכנונו של האדריכל יוסף קלארווין את הבניין הנאו-קלאסי המובהק ביותר בישראל. על אף שמשכן הכנסת תוכנן ונבנה עשרות שנים לאחר שיאה של התקופה הנאו-קלאסית, ובעוד הסגנון הברוטליסטי היה השליט בארץ, הרי שבניין זה, שכבר מעצם כינויו "משכן" ועד לתוכנית הבניין המקורית ולחזיתות המבנה המוגמר, הרי שאלמנטים נאו-קלאסיים שולטים בסגנון הבניין.

==מבנים נאו-קלאסיציסטים מפורסמים==
*הקפיטול, וושינגטון הבירה
*הבית הלבן, וושינגטון הבירה
*אנדרטת לינקולן, וושינגטון הבירה
*אנדרטת ג'פרסון, וושינגטון הבירה
*מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
*"הפדרל הול" בוול סטריט, ניו יורק
*הפנתאון של פריז
* כנסיית מדלן, פריז
[[אנדרטת ג'פרסון שנבנתה בשנות ה-30 של המאה ה-20 נראית כאילו נבנתה ביוון העתיקה]]

==ראו גם==

* נאו קלאסיציזם
* התחייה הגותית
* אדריכלות פלדיאנית
* אדריכלות בארצות הברית

==קישורים חיצוניים==
* 

*
נאו-קלאסיציזם
פיליפ השני, דוכס בורגונדיה

פיליפ השני "האמיץ" (בצרפתית: Philippe le Hardi; 15 בינואר 1342 - 27 באפריל 1404), דוכס בורגונדיה מ-1363 עד מותו.

==ביוגרפיה==
פיליפ נולד ב-15 בינואר 1342, לז'אן השני, מלך צרפת ולבון מלוקסמבורג, בתו של מלך בוהמיה. בשנת 1356, בגיל 14 שנה בלבד, לחם בגבורה בקרב פואטייה (שבו נפל אביו בשבי האנגלים) ועל כך זכה בכינוי "האמיץ", ובשנת 1360 זכה בתואר דוכס טורן. בשנת 1361 נפטר פיליפ דה רובְר דוכס בורגונדיה מבלי להשאיר אחריו יורש, ובשנת 1363 ז'אן השני, מלך צרפת מינה את פיליפ לדוכס בורגונדיה כתמורה על אומץ לבו בקרב. ב-19 ביוני 1369 פיליפ נשא לאישה את אלמנתו של פיליפ דה רובר, מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה לעתיד, שהייתה בתו של לואי השני, רוזן פלנדריה המכונה לואי דה מאל. מרגריט ילדה לו 8 ילדים, ובהם את בנו בכורו ז'אן שירש את דוכסות בורגונדיה אחרי מותו ב-1404.

בשנת 1384 מת לואי דה מאל, ופיליפ ירש את רוזנות פלנדריה. בשנת 1385 חתם פיליפ על "שלום טורנה" עם הפלמים אנשי העיר גנט שמרדו בלואי דה מאל ב-1379. בשנת 1385 השיא את בנו בכורו ז'אן למרגרטה מבוואריה, שהייתה בתו של אלברט הראשון, רוזן אֵנו (כיום פרובינציה בדרום בלגיה) והולנד, ואת בתו מרגריט לווילם הרביעי, בנו ויורשו של אלברט.

החל משנת 1380 שימש פיליפ כעוצר ממלכת צרפת (יחד עם אחיו לואי הראשון מאנז'ו מלך נאפולי וז'אן, דוכס ברי) בשם אחיינו שארל השישי, מלך צרפת שהיה בן 12 שנה בלבד. ניהול ענייני המדינה נפל בעיקר על פיליפ, היות שאחיו לואי הראשון היה עסוק באיטליה ואחיו ז'אן דוכס ברי עסק בענייני חבל לאנגדוק שבדרום צרפת. ב-1388 נטל המלך שארל השישי את השלטון לידיו, אך ב-1392 הוא לקה במחלת נפש ופיליפ חזר לשמש כעוצר בשמו. אולם, לואי הראשון דוכס אורליאן, שהיה אחיו של המלך שארל השישי, טען לזכותו לשמש כעוצר במקום פיליפ. התפתחה ביניהם יריבות שגרמה למעשי איבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה.

ב-15 באוגוסט 1393 השיא פיליפ את בתו קתרין ללאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה ובשנת 1401 את בתו מארי לאמדאו השמיני, דוכס סבויה. כאשר פיליפ נפטר ב-27 באפריל 1404, דוכסות בורגונדיה שלטה באֵיְנו, פלנדריה, ארטואה (כיום בצפון צרפת) ופראנש-קונטה (כיום במזרח צרפת) והפכה, למעשה, למדינה עצמאית שהתעשרה מן המסחר ומן התעשייה של נחלותיה.

==משפחתו==
ב-19 ביוני 1369 התחתן פיליפ עם מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה, בתם של לואי השני, רוזן פלנדריה ומרגרט מבראבאנט, רוזנת פלנדריה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
* ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (1371–1419)
* שארל (1372–1373)
* מרגריט מבורגונדי, דוכסית בוואריה (1374–1441), התחתנה עם וילהלם השני, דוכס בוואריה
* לואי (1377–1378)
* קתרין מבורגונדי (1378–1425), התחתנה עם לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה
* בון (1379–1399) הייתה מאורסת לז'אן הראשון, דוכס בורבון
* אנטואן, דוכס בראבנט (1384–1415)
* מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה (1386–1422), התחתנה עם אמדאו השמיני, דוכס סבויה
* פיליפ השני, רוזן נבר (1389–1415)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:דוכסי בורגונדיה

קטגוריה:ילידי 1342
קטגוריה:נפטרים ב-1404
התזמורת הקאמרית הישראלית

סמליל קודם של התזמורת הקאמרית הישראלית
התזמורת הקאמרית הישראלית היא תזמורת ישראלית אשר נוסדה בשנת 1965 כאנסמבל הקאמרי הישראלי על ידי גארי ברתיני, אשר שימש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה במשך 10 שנים.

בשנים שלאחר מכן שמשו בתפקיד זה: לוצ'אנו בריו, רודולף ברשאי, אורי סגל, יואב תלמי, שלמה מינץ, פיליפ אנטרמון, סלבדור מאס קונדה, נעם שריף, גיל שוחט, רוברטו פטרנוסטרו ואריאל צוקרמן. בשנת 2024 התמנה המנצח הארמני רובן גזריאן לתפקיד המנהל המוזיקלי החדש של התזמורת.

המנצח האורח הראשי של התזמורת הוא כריסטוף פופן ועוזר המנצח הוא ניתאי ראך.

אודיטוריום רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות משמש בתור אולם הבית של התזמורת.

במשך שנות קיומה הופיעו עם התזמורת מנצחים ואמנים ידועי שם כמו: אייזק שטרן, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ולדימיר אשכנזי, יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן, יפים ברונפמן, יוסף קליכשטיין, קשישטוף פנדרצקי, ז'אן-פייר רמפל, דוד שלון, טביאה צימרמן ועוד רבים אחרים.

התזמורת הופיעה עם מקהלות מפורסמות רבות מהארץ ומחו"ל בשפע תוכניות ווקאליות, החביבות על הקהל לאורך כל השנים.

בנוסף להופעותיה הקבועות בתל אביב, מוזמנת התזמורת להופיע בתוכניות מגוונות בכל רחבי הארץ ובפסטיבלי מוזיקה שונים בארץ, בהם: פסטיבל קלאסיקאמרי בשיתוף עם רשת מלונות ישרוטל, פסטיבל אבו גוש, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, פסטיבל צלילים במדבר ועוד. כמו כן, עורכת התזמורת בקביעות סיורי קונצרטים בחו"ל: ברחבי אירופה, ארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה והמזרח הרחוק. התזמורת משתתפת בפסטיבלים יוקרתיים, בהם: זלצבורג, הלסינקי, איסטנבול, אתונה, מרכז אירופה והונג קונג.

התזמורת הקליטה עבור החברות צ'אנדוס, נקסוס, מוזיק מאסטרכט, קוץ', הוצאת המוזיקה הישראלית וטלדק.

התזמורת הקאמרית הישראלית נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט - מינהל התרבות ועל ידי עיריית תל אביב-יפו.

== מנהלים מוזיקליים ==

* גארי ברתיני (1965 - 1969) 
* לוצ'אנו בריו (1969 - 1975)
* רודולף ברשאי (1976 - 1981)
* אורי סגל (1981 - 1984)
* יואב תלמי (1984 - 1988)
* שלמה מינץ (1989 - 1993)
* פיליפ אנטרמון (1995 - 1998)
* סלבדור מאס קונדה (1998 - 2002)
* נעם שריף (2002 - 2005)
* גיל שוחט (2005 - 2008)
* רוברטו פטרנוסטרו (2009 - 2013)
* יואב תלמי (2013 - 2014)
* אריאל צוקרמן (2015 - 2023)
* רובן גזריאן (2024 - ממשיך)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* , ריאיון עם רוברטו פטרנוסטרו בעקבות נגינת וגנר בביירוית
* 
* 

תל אביב-יפו
תל אביב-יפו
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיקה
המוזיאון הישן (ברלין)

המוזיאון הישן בברלין עם [[דגל אוקראינה מונף מעליו לאות סולידריות]]

הריסות המוזיאון לאחר מלחמת העולם השנייה
המוזיאון הישן (בגרמנית: Altes Museum; אלטס מוזאום) הוא מוזיאון באי המוזיאונים בברלין אשר נבנה במקורו עבור משפחת המלוכה הפרוסית כמקום הצגה ואחסון של אוסף האמנות המשפחתי.

== היסטוריה ==
המבנה, אשר מצוין לרוב בה"א הידיעה כדוגמה לאדריכלות נאו-קלאסיציסטית, תוכנן ונבנה בין השנים 1823 ו-1830 על ידי האדריכל קארל פרידריך שינקל.

הבניין טוען לשימוש השראתי הלקוח מן הפרתנון באתונה, לא רק באמצעות כיבוד ושימוש בסדר היוני. כמו כן מנסה הבניין להמיר את מיקום הפרתנון על האקרופוליס באתונה, בהעמדת הבניין על פודסט. הכיפה המקורית של הבניין (אשר לא נראתה מבחוץ), הייתה חצי-ספירה מושלמת, מתוכננת בהשראת הכיפה של הפנתאון ברומא.
הבניין נפתח לציבור ב-1830 והפך בכך לבניין הציבורי הראשון והגדול ביותר בברלין.

בתקופת הנאצים שימש מוזיאון את הנאצים למטרות הפצת והצגת התעמולה הנאצית. המוזיאון הישן נפגע קשות במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר השיפוץ ב-1966 נבנתה לבניין כיפה חדשה, שונה מזו המקורית, בצורת חצי אליפסה.

כיום הבניין משמש כחלל תצוגה לאוסף פרטי עתיקות קלאסיים מיוון ורומא.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.greatbuildings.com/buildings/Altes_Museum.html המוזיאון הישן באתר GreatBuildings.com]

קטגוריה:ברלין: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:אי המוזיאונים
ישן (ברלין)
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:מבנים שתכנן קארל פרידריך שינקל
שיפה

חתך רוחב בגזע עץ. השיפה מסומנת במספר-4
שִׁיפָה (באנגלית: Phloem) היא רקמה בצמחים וסקולאריים המעבירה בעיקר סוכרים, הנוצרים בתהליך הפוטוסינתזה, לכל חלקי הצמח. לכן, באופן כללי, התנועה בה היא מלמעלה, מאזור העלים, כלפי מטה, אל אזור השורש.

השיפה מורכבת משני סוגי תאים:
# תאי כברה (בחשופי זרע) או חוליות כברה (במכוסי זרע) (Sieve Tubes Members) <ref></ref>- תאים נטולי גרעין שדרכם עוברים החומרים המומסים הנוצרים בפוטוסינתזה. התאים מחוברים זה לזה ויוצרים צינור הנקרא צינור כברה.
# תאי לוואי (Companion Cells) <ref></ref>- תאי פרנכימה המבקרים את תנועת החומרים דרך צינור הכברה ועוזרים בתפקודו של צינור זה.

בחלק מהצמחים צינורות השיפה בנויים מתאים ארוכים מרובים הנקראים תאי הכברה. אלה תאים חיים נטולי גרעין, והם מכילים ציטופלזמה, מיטוכונדריה ופלסטידות. בתאי הכברה אין לוחות כברה בדפנות הרוחב, אלא רק באזורי החפיפה המוארכים של שני תאים שכנים, לאורכו של הצינור. לעומת זאת, בצינורות שיפה הבנויים מחוליות הכברה, קיימת התפתחות נוספת. בדפנות הרוחב של התאים הללו יש שטחים מיוחדים, הנקראים לוחות כברה. שטחים אלה מלאים נקבוביות זעירות, דרכן עוברים חוטים מקשרים, המחברים בין שני תאים שכנים. ייתכן שתפקידן להאט את זרימת המומסים דרך תאי הכברה ובכך לשמור על מפל לחצים בין אזור מקור החומר (source)<ref name=":0"></ref> למבלע, (sink)<ref name=":0" /> שהוא המקום בו החומר נאגר. לשני סוגי תאים אלה צמודים תאי לוואי שתפקידם לווסת את תנועת המומסים בצינור. כאן נתיחס לשני סוגי התאים בשם כולל "תאי שיפה".

כיוון זרימת הסוכרים בתאי השיפה מושפע הן מכוח הכובד, והן ממפל הריכוזים והלחצים. בנוסף, הארה ישירה על מקום מסוים בצמח מגבירה את זרימת הסוכרים לכיוון החלק המואר. עדיין אין תשובות מספקות לשאלה איך מתנהל מנגנון הזרימה בצינורות השיפה. שאלה זו עדיין בגדר מחקר, אך יש תאוריות שונות<ref></ref>. התאוריה המרכזית שלפיה מסבירים את מנגנון ההובלה בשיפה נקראת תיאורית הזרימה בלחץ, שפותחה על ידי מונק בשנת 1926<ref></ref>. על פי תאוריה זו, הסוכרים המומסים נקלטים בתאי הכברה של השיפה בתהליך בררני הדורש השקעת אנרגיה. תהליך זה מכונה "העמסה".

בתהליך ההעמסה, הסוכרים נקלטים בתאי הלוואי של הכברה תוך השקעת אנרגיה. מתאי הלוואי, הסוכרים עוברים דרך הנקבוביות הזעירות אל תאי צינורות הכברה הסמוכים. תהליך זה מעלה את ריכוז המומסים בתא השיפה ולכן עולה בו הלחץ האוסמוטי. פוטנציאל המים יורד בעקבות עליית הלחץ האוסמוטי, ולכן מים נכנסים לתא השיפה. נפח תמיסת הסוכר בתא עולה ומעלה את הלחץ על דפנות התא. הלחץ על דופן התא גורם לתמיסה לצאת מתוכו לכיוון התא הסמוך אליו, אשר בו יש לחץ נמוך יותר. כך תמיסת הסוכרים עוברת מתא שיפה אחד למשנהו, עד שהיא מגיעה למבלע. שם מתבצעת פריקת הסוכר. תהליך הפריקה הוא הפוך מתהליך ההעמסה. גם תהליך זה מתבצע תוך השקעת אנרגיה. סוכרים יוצאים מתאי השיפה אל תאי המבלע, ובעקבות כך גם מים יוצאים, ויורד הלחץ על דפנות התא.

== חיגור ==
צינורות השיפה ממוקמים בחלק החיצוני של גזע העצים. עובדה זו משמשת בסיס לפעולת החגור לעץ. הסרת רצועה היקפית מהשיפה מונעת מהסוכרים לרדת מתחת לנקודת החיגור. השיטה מקובלת בחקלאות ומטרתה להעלות את כמות הפרי ואת איכותו. עובי רצועת החיגור נע בין מילימטר אחד למספר סנטימטרים, בהתאם למין העץ<ref></ref>. בפעולה זו יש גם סיכון למות העץ, מאחר שנפסקת אספקת חומרים חיוניים לחלקים שמתחת לגובה החיגור עד הצמחת שיפה חדשה.

==ראו גם==
* עצה
==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
ביוטיט

ביוטיט – מינרל סיליקטי נפוץ המורכב מאשלגן, מגנזיום, ברזל ואלומיניום. הוא מכונה לעיתים "נציץ ברזל" ומצוי בסלע היסוד גרניט ובסלעים המותמרים גנייס ושיסט. כמו מינרלי נציץ אחרים הוא מתקלף בקלות לפתיתים אלסטיים. לעיתים מוצאים יריעות גדולות של ביוטיט במיוחד בעורקים בתוך פגמטיטים. גבישים קטנים של ביוטיט שעברו בליה מקבלים גוון זהוב מנצנץ ולכן הם אחד מסוגי זהב השוטים שהטעה רבים.

הביוטיט הוא חלק ממשפחה של מינרלים סיליקטיים במבנה תלת־ממדי הקרוי פילוסיליקטים - (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות) הבנוי מטטרהדרונים של SiO<sub>4</sub>. במשפחה זו הטטרהדרונים מחוברים במעגלים ויוצרים משטחים שהקשרים ביניהם רופפים דבר המסביר את נטיית המינרל להתפצל לפתיתים.

המינרל קרוי על שמו של הפיזיקאי הצרפתי ז'אן-בטיסט ביו.

ניתן למצוא את הביוטיט בלבה של הר הוזוב ובמקומות נוספים באירופה כדוגמת סיציליה ורוסיה. כמו כן אפשר למצוא ביוטיט במחוז אונטריו שבקנדה ובסלעי הגרניט של פסגת פייק שבקולורדו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://webmineral.com/data/Biotite.shtml ביוטיט באתר webmineral]
* 

קטגוריה:קבוצת הנציצים
קטגוריה:פילוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלי מגנזיום
קטגוריה:מינרלים
לגונת שבעת הימים

לגונת שבעת הימים (באנגלית: The Seven Seas Lagoon) היא אגם הממוקם דרומית לפארק הנושא ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה. האגם מפריד בין הפארק למגרש החניה שלו ומחובר לאגם ביי לייק הסמוך. האגם הוא מלאכותי ועומקו כארבעה מטרים בלבד.

סביב האגם בנוי קו הרכבת העילית של ממלכת הקסם ועוברות בו סירות תחבורה ונופש. הרכבת והסירות מחברות בין מרכז התחבורה והכרטוס (החניון), פארק ממלכת הקסם ו-3 מלונות: אתר הנופש העכשווי של דיסני, אתר הנופש הפלורידיאני הגדול של דיסני ואתר הנופש הפולינזי של דיסני.

על מנת לאפשר דיג באגם למבקרים המתגוררים במלונות שעל חופיו, הוכנסו אליו מספר סוגי דגי מים מתוקים בעת הקמת האגם, בשנת 1973. רק בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הותר הדיג באגם בשל התרבות הדגים בו. 

האגם נבנה משתי סיבות, האחת פונקציונלית - בשל העובדה שהאזור ביצתי מאפשר האגם ניקוז מימי המעיינות בסביבה מחד, ומילוי הקרקע בין מבני ממלכת הקסם מאידך. מסדרונות השירות של ממלכת הקסם, שהיו אמורים להיות תת-קרקעיים, נבנו מעל הקרקע בשל ביצתיותה. האדמה בין המסדרונות מולאה באדמה שנחפרה מהאגם, ופארק השעשועים הפתוח לציבור נמצא למעשה בקומה השנייה. הסיבה השנייה היא ספרותית - דיסני שאף לנתק את ממלכת הקסם ממגרשי החנייה, וסבר כי מסע אל מעבר לאגם אל הממלכה (מסע המופיע בספרות ובאגדות עם) תואם יותר את האופי האגדתי שרצה לשוות לפארק השעשועים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסניוורלד
בדחן

בַּדְחָן הוא כינוי ושם תואר למי ששימשו כמנחים היתוליים בטקסים יהודיים, חגים וימי מועד אחרים. הבדחנים היו מעין אמנים נודדים, שהיו נוסעים מעיירה לעיירה ומכפר לכפר, מקהילים את הקהל ומשעשעים אותו בדברי בדיחה, בחרוזים ובשירים, הטפות מוסר היתוליות ועוד.

אמנות הבדחן, יותר מאמנויות אחרות, כמעט וכלתה עם השמדת יהדות מזרח אירופה בשואה, ולא התאוששה לאחריה.

==מעמד הבדחן==
הבדחנים הראשונים נזכרו כבר בסוף ימי הביניים, במאה השלוש עשרה והארבע עשרה. דמות הבדחן התפתחה בהשפעת דמות הליצן (או ליצן חצר) האירופית, כמקבילה יהודית לה.

מעמד הבדחן הלך והתפתח בקהילות ישראל במזרח אירופה, והוא קנה לו כלים אמנותיים מגוונים, דקלום והצגה, אלתור, וזימרה ועוד. בתחילה, כונו הבדחנים 'לצים' או 'גחכנים', אולם בהמשך, בעקבות השיפור במעמדם, כונו בדחנים. בנוסף, נדרשה מהם שליטה מופלאה בטקסטים היהודיים על כל צורותיהם. במאתיים השנים האחרונות שלפני השמדת יהדות מזרח אירופה, הפכו הבדחנים למנחים ולמנהלי הטקסים היהודיים; חופות ולידות, בריתות ופדיונות, טקסי חג הפורים ועוד, נוהלו על ידי הבדחנים, בלוויית תזמורת כליזמרים או בשירה עצמית.

ברוב המקרים היו הבדחנים אנשים עניים ופשוטים, ועל פי רוב כדי למצוא פרנסה הם נאלצו לנדוד מעיר לעיר כדי למצוא את פרנסתם. למרות זאת, היו גם בדחנים בעלי מעמד ועשירים. לעיתים נודו הבדחנים על ידי רבני ונכבדי הקהילה, וזאת משתי סיבות עקריות: בשל עוניים של רוב הבדחנים, הנכבדים היו מושא לעגם וצחוקם; וכמו כן היו רבנים שהתנגדו לשימוש ההומוריסטי שעשו לעיתים הבדחנים בפסוקי תורה או גמרא.

==בדחנים ידועים==
הבדחן היהודי המפורסם ביותר היה "הרשל'ה מאוסטרופולי", ובדחן ידוע נוסף הוא מוטקה חב"ד.

אליקום צונזר (צונזער; 1835–1913), יליד וילנה, נחשב לגדול הבדחנים של המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים, והוא מאפיין את דמות הבדחן במיטבה. צונזר חיבר עשרות שירים בחרוזים והתאים להם לחנים משלו, שהיה מאלתר לפי טעם הקהל ודרישתו. בעת שמשוררי ההשכלה הראשונים שקדו על שירה עברית שקולה, מנויה וחרוזה, שורר אליקום צונזר את שיריו בלשון יידיש עממית. שלושה דורות של יהודים שרו את שיריו, פיזמו את פזמוניו והתענגו על הלחנים שלו.

אליקום צונזר השכיל לשלב בפזמוני הבדחנות שלו משלים עממיים, מוסר השכל חכם וביקורת חברתית נוקבת. כל החברה היהודית, מכל המעמדות, נהתה אחר יצירתו העממית. והמשורר איציק מאנגר הגדירו כ"הבדחן הגדול, עתרת-תפארת של כל החתונות, מטיף המוסר הגדול וחורז החרוזים הנפלא אשר לעמך ישראל".

בתרבויות שונות מקובלים דמויות בדיוניות של בדחנים ששימשו בסיפורי עם בלבד, כמו ג'וחא בארצות ערב וואן דר מרווה בהולנד.

==כיום==
בשנים האחרונות רואה הבדחנות עדנה, ובקהילות חסידיות קמים דורות חדשים של בדחנים מוכשרים המופיעים בעיקר בחתונות ובסעודות שבע ברכות, ומשמחים את הקהל בדרך כלל בשפת היידיש.

על פי רוב, הגראמער משמש גם כבדחן, אך ישנם אנשים שמקצועם הוא בדחנות. הבולטים שבהם הם יענקל מילר ממונסי (ניו יורק) ויעקב צוקר מבני ברק.

==ראו גם==
* ליצן חצר
* גראמער
* רב פורים

==לקריאה נוספת==
* אריאלה קרסני, הבדחן, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1998.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הומור יהודי
קטגוריה:מקצועות עבר
קטגוריה:מקצועות הבידור
קטגוריה:פולקלור יהודי
קטגוריה:תארים ותפקידים יהודיים
הפנתר הוורוד

כרזת הסרט המקורי משנת [[1963, בכיכובו של פיטר סלרס]]
הפנתר הוורוד (באנגלית: The Pink Panther), הוא שמה של סדרת סרטי קומדיה שהראשון שבה יצא בשנת 1963. הדמות "הפנתר הוורוד" הופיעה בסרטון קצר שהוצג לפני תחילת כל סרט, בו המפקח קלוזו רודף אחרי הפנתר הוורוד ללא הצלחה; לאחר שזכתה לפופולריות רבה, הוחלט ליצור לה סדרת טלוויזיה משל עצמה, שעלתה לראשונה ב-1969.

הסרט "הפנתר הוורוד" (1963) הופק בבימויו של בלייק אדוארדס, אשר גם יצר את הדמות. הסרט עוסק במפקח צרפתי מרושל בשם ז'אק קלוזו. בתחילת הסרט נגנב יהלום ורוד יקר בשם "יהלום הפנתר הוורוד" (אם מסתכלים על היהלום מקרוב ניתן לראות דמות של פנתר ורוד). על המפקח קלוזו מוטלת המשימה למצוא את היהלום. על אף רשלנותו הוא מצליח לפתור את התעלומה, בעיקר דרך מקרה. 

השחקן-קומיקאי פיטר סלרס, אשר גילם את קלוזו, זכה להצלחה גדולה בעקבות משחקו בסרטים.

נעימת הנושא של הפנתר הוורוד התפרסמה אף היא.

שם של כנופיית הפנתרים הוורודים מבוססת על הסרט.

==סרטי הפנתר הוורוד==
* הפנתר הוורוד (1963) 
* הפנתר הוורוד - ירייה באפילה (1964) 
* שובו של הפנתר הוורוד (1975) 
* הפנתר הוורוד מכה שנית (1976)
* נקמת הפנתר הוורוד (1978) 
* בעקבות הפנתר הוורוד (1982)
* הפנתר הוורוד (2006)
* הפנתר הוורוד 2 (2009)

בשנת 1968 הופק "המפקח קלוזו חוזר" (Inspector Clouseau), על פי תסריט שנכתב על ידי תסריטאי שאר הסרטים, תחת אותה חברת הפקה של הסרטים האחרים, בבימויו של באד יורקין, ובכיכובו של אלן ארקין כמפקח השלומיאל, סרט הנחשב טכנית כהמשך הסדרה, אחרי "ירייה באפלה", אך לא זכה לאותה ההצלחה כמו האחרים. הסיבה לשינוי הייתה שבאותה שנה היו פיטר סלרס ובלייק אדוארדס עסוקים בהפקת הסרט "המסיבה". הם חזרו בהמשך ליצור עוד ארבעה סרטים נוספים בסדרה. באחרון שבהם, "בעקבות הפנתר הוורוד", נעשה שימוש בחומר ארכיוני בו מופיע פיטר סלרס, שנפטר ב-1980, כשנתיים לפני הפקת הסרט. 

בשנת 1993 ביים אדוארדס את סרטו האחרון, "בנו של הפנתר הוורוד", בו כיכב רוברטו בניני, סרט שנכשל הן בקופות והן בביקורת.

בעשור הראשון של המאה ה-21 נכנס סטיב מרטין לנעליו של המפקח קלוזו בשתי קומדיות חדשות בסדרה, שזכו להצלחה יחסית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://imdb.com/find?q=pink%20panther;s=all כל סרטי הפנתר הוורוד], באתר IMDb

==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות סרטי קומדיה
*
מישל בלאווה

מישל בלאווה (בצרפתית: Michel Blavet; 13 במרץ 1700 – 28 באוקטובר 1768) היה וירטואוז חליל צרפתי.

== קורות חייו ==
בלאווה נולד בבזאנסון, צרפת. אף כי למד בכוחות עצמו לנגן כמעט בכל כלי נגינה, הוא התמחה בחליל, שאותו החזיק בכיוון שמאל, בניגוד לכיוון המקובל על רוב החלילנים כיום, ובבסון.

בלאווה נודע בניקיון ובכיוון המושלם של נגינתו, גם כשניגן בסולמות קשים, ובצליל היפה במיוחד שהפיק.

כאשר מלאו לו ארבעים, היה בלאווה החלילן הראשי הן בהרכב המוזיקלי של לואי ה-15, ה"מוזיק דה רואה", והן בתזמורת האופרה של פריז. בלאווה דחה הזמנה לחצרו של פרידריך הגדול (משרה שקוונץ קיבל בסופו של דבר, אחרי הצעת תוספת משמעותית לשכר).

בלאווה כתב בעיקר לחליל, יצירותיו ששרדו כוללות קונצרט ושלושה כרכים של סונאטות. כל יצירותיו כתובות בסולמות הקלים ביותר, הואיל וייעד אותן לנגינת חובבים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלילנים צרפתים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1700
קטגוריה:נפטרים ב-1768
נורסולטן נזרבייב

נורסולטן אבישולי נזרבייב (בקזחית: Нұрсұлтан Әбішұлы Назарбаев; ברוסית: Нурсултан Абишевич Назарбаев; נולד ב-6 ביולי 1940, בצ'מולגן, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית) הוא פוליטיקאי קזחי אשר היה נשיא קזחסטן הראשון, שכיהן משנת 1989 עד 2019.

== ביוגרפיה ==
נזרבייב נולד בעיר צ'מולגן שבמחוז אלמטי. בשנת 1957 הוא התחיל לעבוד בבית החרושת למתכת בעיר קרגנדה, ומספר שנים לאחר מכן החל את פעילותו הציבורית במפלגה הקומוניסטית. הוא התקדם בעבודתו במהירות, וב-1973 התמנה למזכיר מטה המפלגה בבית החרושת. ב-1977 עזב את בית החרושת לטובת תפקיד מזכיר ועדה מחוזית במפלגה של העיר קרגנדה. ב-1979 התמנה למזכיר הוועדה המרכזית של המפלגה של קזחסטן, ב-1984 לראש ועד השרים של קזחסטן ומ-1989 עד 1991 מזכיר ראשון של המפלגה הקומוניסטית של קזחסטן. בשנת 1991 נבחר לנשיאות קזחסטן לארבע שנים, אך האריך את כהונתו עד 1999. בשנת 1999 התקיימו בקזחסטן בחירות, שלדעת משקיפים בינלאומיים חופש הביטוי בהן היה מינימלי, ובהן זכה נזרבייב ב-79% מהקולות. בדצמבר 2005 התקיימו בחירות נוספות, ובהן זכה נזרבייב בלמעלה מ-90% מהקולות. בשנת 2007 זכה נזרבייב ב-88% מהקולות, ובכל 98 המושבים.

בתקופת שלטונו העביר נזרבייב את עיר הבירה מאלמטי לאסטנה, והצליח לפתח את קזחסטן לכדי מעצמה כלכלית בינלאומית. גישתו לפיתוח קרובה לגישת סין - משיכת משקיעים זרים וקשרי מסחר עם מדינות אירופה, אך במקביל, דיכוי כל חופש דמוקרטי. בתקופת כהונתו נרצחו שני מנהיגי אופוזיציה בולטים על רקע התנגדותם לנשיא. במישור הבינלאומי נזרבייב נושא את הלפיד של דו-קיום ודו-שיח בין כל הדתות, ומנסה לעזור בקונפליקטים בינלאומיים.

בשנת 1998 הוענק לו עיטור אנדריי הקדוש - העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.

ב-3 באפריל 2011 נבחר בפעם הרביעית לתפקיד הנשיא תוך קבלת 95.5% מקולות הבוחרים והוא נבחר שוב גם ב-2015. במרץ 2019 התפטר מתפקידו. בעקבות כך ביתו דריגה נזרבייבה מונתה ליושבת ראש הפרלמנט.

בעקבות פרישתו של נזרבייב מתפקיד הנשיא שונה שם הבירה מאסטנה ל"נורסולטן".

בחודש ינואר בשנת 2022, פרצו מהומות בקזחסטן בעקבות עליית מחירי הגז הנוזלי. עם זאת, חלק מהמהומות נבע מחוסר שביעות רצונם של רבים מאזרחי קזחסטן משלטונו של נזרבייב, שבאותה תקופה שימש כיו"ר מועצת הביטחון של קזחסטן. בעקבות האירועים, הודח נזרבייב מתפקידו ב-5 בינואר 2022.

==ספריו==
* קזחסטן, המדינה והדרך, בתרגום לעברית, 2007

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי קזחסטן
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (הפדרציה הרוסית)
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:ילידי 1940
ממלכת הולנד הנפוליאונית

ממלכת הולנד (בהולנדית: Koninkrijk Holland, בצרפתית: Royaume de Holland) הייתה מדינה גרורה של צרפת בתקופת נפוליאון בונפרטה, שהתקיימה בשנים 1806–1810 בשטח הולנד של ימינו.

==היסטוריה==
בשטח הולנד של ימינו התקיימה מאז המאה ה-16 הרפובליקה של שבע ארצות-השפלה המאוחדות, שמשטרהּ הקונפדרטיבי עירב אלמנטים של דמוקרטיה ואוליגרכיה. בהשפעת המהפכה הצרפתית הוקמה בה הרפובליקה הבטאווית קצרת הימים והבלתי-יציבה, שהייתה למעשה גרורה של צרפת.

כדי להעצים את שליטתו בהולנד, הכריז נפוליאון בונפרטה ב־5 ביוני 1806 על הפיכת הרפובליקה לממלכה, ועל אחיו הצעיר ממנו לואי כעל מלכהּ, לוֹדֶוֶוייק הראשון בהולנדית. הממלכה נקראה על שם מחוז הולנד, הגדול והחשוב במרכיבי הפדרציה, שמשמש היום בעברית כשמה של המדינה המודרנית (ששמה בהולנדית Nederland, שמשמעו ארצות השפלה).

ממלכת הולנד השתרעה על פני השטח של הולנד של ימינו, פרט למחוזות לימבורג וזיילנד (שהיו אז בשליטת צרפת). בשנת 1807 סופחו לשטח הממלכה פריזיה המזרחית (כיום בגרמניה) ויפר (Jever), אך בעקבות פלישה אנגלית ב־1809, נאלצה הולנד למסור את השטחים שמדרום לנהר הריין לצרפת.

אף על פי שהמלך לואי קיבל את תפקידו כעושה דברו של אחיו נפוליאון, הוא לא ציית להוראות אחיו, אלא ניסה לשרת את האינטרסים של ההולנדים. לואי סירב להעמיד חיילים לרשות צרפת, והעלים עין מהסחר שקיימו סוחרי הולנד עם בריטניה, יריבתו המרה של נפוליאון, בניגוד למאמציו של הקיסר להטיל עליה חרם כלכלי. לואי מאס בנסיונותיו של נפוליאון להשליט עליו את מרותו והתפטר מכס המלוכה ביולי 1810. הממלכה סופחה לצרפת וחדלה להתקיים כישות עצמאית.

לאחר נפילת נפוליאון והחזרת עצמאותה של הולנד היא לא חזרה למעמדה הקודם כרפובליקה, אלא הוכרזה ב-1813 כנסיכות ריבונית, וב-1815, כחלק מהחלטות קונגרס וינה לממלכה בשם הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, שבראשה וילם הראשון מבית אוראניה-נסאו. לפני הקמת ממלכת הולנד הנפוליאונית הסתפקו בני אוראניה בתואר סטאדהאודר, שמשמעו בקירוב ממלא מקום או עוצר.

==שלט האצולה==
בדצמבר 1806 עוצב סמל המחולק לרבעים ובהם האריה מסמל איחוד שבעת המחוזות והנשר הנפוליאוני מסמל ממלכת איטליה. ב־20 במאי 1807 שינה המלך לואי את הסמל: הוסיף קסדה, השמיט את הכוכב של אחיו והחליף את הנשר הנפוליאוני בנשר משלו והוסיף מסביב לסמל את המוטו: Eendracht maakt macht שפירושו "האחדות יוצרת כוח" (כיום המוטו של בלגיה). מעל הסמל מופיעים שרביט ויד, המסמלים את הכתרתו של לואי על ידי נפוליאון.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הולנד: היסטוריה
הולנד, ממלכת
קטגוריה:מדינות שנוצרו בידי נפוליאון
לינזוליד

לינזוליד (Linezolid) היא תרופה אנטיביוטית סינתטית. זוהי התרופה הראשונה שאושרה לשימוש מקבוצת האוקסזולידינונים (oxazolidinone). לינזוליד משמש לטיפול בזיהומים חיידקיים העמידים לטיפולים אחרים, כולל טיפול בזיהומים שמקורם בסטאפילוקוקוס זהוב עמיד למתיצילין methicillin-resistant Staphylococcus aureus או בקיצור MRSA. שם מסחרי בישראל ובאמריקה: Zyvox, שם מסחרי באירופה: Zyvoxid.

==היסטוריה==
האוקסזולידינונים התגלו לראשונה בשנת 1987 על ידי חוקרים בחברת דופונט (E.I. duPont de Nemours). הלינזוליד פותח בחברת אפג'ון (Upjohn), כיום חלק מפייזר, וקיבלה את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי בשנת 2000. בזמן פיתוחה תלו בה תקוות גדולות כאנטיביוטיקה שמנגנון הפעולה שלה אינו מאפשר התפתחות של עמידויות חיידקים אך כבר בשנת 1997 תוארו מקרים של עמידות MRSA לאנטיביוטיקה ביפן.

התרופה שייכת כיום לחברת פייזר ומשווקת בישראל על ידי חברת פריגו (לשעבר אגיס).

== מנגנון פעולה ==
עיכוב התחלת תהליך ייצור חלבונים בחיידק. מדובר במנגנון ייחודי לאנטיביוטיקה זו.

==מינון== 
המינון למבוגר הוא 600 מ"ג, פעמיים ביום במתן פומי או ורידי, למשך תקופה של עד 14 ימים.

המינון לילד הוא 10 מ"ג לק"ג משקל גוף שלוש פעמים ביום במתן פומי או ורידי, למשך אותה תקופה.

במקרים של שחפת, ניתן מינון למבוגר של 600 מ"ג פעם עד פעמיים ביום למשך תקופה ממושכת של כמה חודשים, טיפול זה הוא מסוכן. מינון נמוך אינו מקושר עם פחות תופעות לוואי.

== טווח פעולה ==
התרופה מיועדת לטיפול בזיהומים פולשניים הנגרמים על ידי חיידקים גרם חיוביים העמידים לאנטיביוטיקות אחרות כדוגמת enteroccocus faecium עמיד לואנקומיצין (VRE), חיידקי MRSA, חיידקי Streptococcus pyogenes, חיידקי Streptococcus pneumoniae 
התרופה אינה יעילה כנגד חיידקים גרם שליליים.

== צורות שימוש ==
טבליות, אבקה להכנת תרחיף לשימוש פומי או צורה למתן תוך ורידי.

== תופעות לוואי ==
פריחה, אובדן תיאבון, שלשול או עצירות, בחילה וחום.
תופעות לוואי נדירות כוללות תגובה אלרגית חמורה, טיניטוס (תחושת צלצול באוזניים) ופסאודוממברנוס קוליטיס (זהום הנגרם מחיידק קלוסטרידיום דיפיציל). 

דיכוי מח עצם ובעיקר טרומבוציטופניה (ירידה ברמת הטסיות בדם) הנה תופעת לוואי המופיעה כמעט תמיד לאחר שימוש של למעלה משבועיים בתרופה- ולכן מגבילה את אפשרויות הטיפול בזיהומים כרוניים המחייבים טיפול ממושך, כגון אוסטאומיאליטיס ואנדוקרדיטיס.

לינזוליד הוא מעכב חלש של מונואמין אוקסידאז (MAOI) ולכן אין להשתמש בו ביחד עם טיראמין או פסאודואפדרין.

ללינזוליד אפקט טוקסי למיטוכונדריה (ככל הנראה בשל הדמיון בין ריבוזומים מיטוכונדריאליים וחיידקיים). נמצאה עדות חמצת לקטית ונאורופטיה פריפרית המיוחסת לנזק מיטוכונדריאלי (Soriano et al., 2005).

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטיביוטיקה
קטגוריה:אנטיביוטיקה לטיפול בשחפת
קטגוריה:רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי
ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה

150px
ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (בצרפתית: Jean I de Bourgogne, מכונה גם ז'אן "ללא חת" Jean sans Peur; 28 במאי 1371 - 10 בספטמבר 1419) היה דוכס בורגונדיה מ-1404 עד מותו.

==ביוגרפיה==
ז'אן נולד ב-28 במאי 1371, והיה בנם בכורם של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה ושל מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה. החל ב-1384 החזיק בתואר דוכס נבר. ב-1385 נישא למרגרטה מבוואריה, בתו של אלברכט הראשון, דוכס בוואריה שהיה דוכס איְנו (כיום מחוז בדרום בלגיה), הולנד וזיילנד. מרגרטה ילדה לו שמונה ילדים ובהם פיליפ שירש את דוכסות בורגונדיה אחרי מותו ב-1419.

ז'אן השתתף במסע הצלב נגד הטורקים שארגן סיגיסמונד מהונגריה. ב-25 בספטמבר 1396 הוא לחם בגבורה בקרב ניקופוליס (שבו נפל בשבי, אך שוחרר על ידי אביו ב-1397 תמורת כופר נפש), ועל כך זכה בכינוי "ללא חת". ב-1404 מת אביו, וז'אן ירש את דוכסות בורגונדיה, וב-1405 מתה אמו והוא ירש את רוזנות פלנדריה וארטואה (כיום בצפון צרפת).

אביו של ז'אן, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה שימש כעוצר הממלכה בשם אחיינו שארל השישי, מלך צרפת שלקה במחלת נפש ב-1392. אחרי מות פיליפ השני ב-1404, לואי הראשון, דוכס אורליאן שהיה אחיו הצעיר של המלך, שימש כעוצר הממלכה. אולם, ז'אן "ללא חת" טען לזכותו לשמש כעוצר במקום אביו. ב-23 בנובמבר 1407 נרצח בפריז לואי הראשון, דוכס אורליאן. ז'אן "ללא חת" לא הכחיש שידו הייתה ברצח. התפתחו מעשי איבה בין בית אורליאן לבין בית בורגונדיה.

הנרי החמישי, מלך אנגליה ניצל את העובדה שהצרפתים היו עסוקים במלחמת אחים, ופלש עם צבאו לצרפת באוגוסט 1415. התחולל קרב אז'נקור (בצפון צרפת) שבו נחלו הצרפתים מפלה ניצחת. רבים מאנשי האצולה הצרפתים נהרגו בקרב, ובהם שני אחיו של ז'אן "ללא חת", אך הוא וכוחותיו לא השתתפו בהגנה על צרפת. ב-1419 התנהל משא ומתן בין שארל יורש העצר (שארל השביעי, מלך צרפת לעתיד) לבין ז'אן "ללא חת". ב-10 בספטמבר 1419 הגיע ז'אן "ללא חת" לגשר העיירה מונטרו (שמדרום מזרח לפריז), שם היה אמור להימשך המשא ומתן, אך באותו יום הוא נרצח בידי אנשיו של יורש העצר שארל. בנו פיליפ ירש את דוכסות בורגונדיה בשם פיליפ השלישי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:דוכסי בורגונדיה
קטגוריה:מלחמת מאה השנים: אישים
קטגוריה:מונרכים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1371
קטגוריה:נפטרים ב-1419
נטע דוברין

נטע דוברין (נולדה ב-27 באוקטובר 1975) היא פוליטיקאית ישראלית, כיהנה כחברת מועצת העיר חיפה (1998 - 2003) וחברת הכנסת מטעם מפלגת העבודה למשך כחודשיים בשלהי הכנסת ה-16 (מ-15 בפברואר עד ל-17 באפריל 2006).

== קריירה ==
דוברין התחילה את פעילותה הציבורית באוניברסיטת חיפה כנציגת החוג לסוציולוגיה באגודת הסטודנטים בשנים 1996–1997. היא בעלת תואר ראשון בחינוך, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה ותואר שני במנהל עסקים. כמו כן, היא עורכת דין ובעלת תואר ראשון במשפטים.

בשנת 1998 נבחרה למועצת העיר חיפה, ושימשה כיושבת ראש ועדת הנוער העירונית וכחברת ועדת הכספים בעיריית חיפה תחת הנהגתו של ראש העיר עמרם מצנע. בשנת 2003 נבחרה שוב לרשימת מפלגת העבודה למועצת עיריית חיפה, אך לא נבחרה למועצה. עמרם מצנע התכוון "להצניח" במקומה את משה ורטמן כנציג הגמלאים, ומשהדבר לא עלה בידו בגלל התנגדות של בנימין בן אליעזר, פרש מראשות מפלגת העבודה.

דוברין הייתה במקום ה-32 ברשימת העבודה לכנסת. עקב התחלופה הגדולה בשורות מפלגת העבודה במהלך פגרת הבחירות, דבר שגרם לכניסתם של תשעה חברי הכנסת חדשים ממפלגת העבודה מאז פיזור הכנסת ב-29 בדצמבר 2005, נכנסה דוברין לכנסת ב-15 בפברואר 2006 במקומה של אורנה אנג'ל. דוברין בחרה לא להתמודד בבחירות המקדימות לרשימת מפלגת העבודה לבחירות לכנסת ה-17.

בין השנים 2003 ל-2008 כיהנה כדירקטורית בחברת שקמונה, חברה ממשלתית לדיור ציבורי ובנוסף הייתה דירקטורית בחברת מוזיאוני חיפה.

בין השנים 2010 ל-2012 שימשה כמנכ"לית עמותת "שמע". בין השנים 2012 ל-2013 שימשה כמנכ"לית הקרן הקהילתית טירת כרמל. מאז 2015 משמשת כמנהלת יד לבנים חיפה.

ב-17 באוגוסט 2023 פורסם כי ביקשה חופשה ללא תשלום מתפקיד ביד לבנים כדי להתמודד במועצת העיר חיפה דרך רשימת "חוזה חדש" - התארגנות ארצית של אנשי המחאה נגד הרפורמה המשפטית<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://knesset.gov.il/tql/knesset_new/knesset16/HTML_28_03_2012_12-56-32-PM/20060222@00558406@002.html נאום ההשבעה של נטע דוברין באתר הכנסת]
* 
* [https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/1/ART2/178/750.html התשמע קולי - טור דעה], מקור ראשון 16.10.2010
* [https://tv.social.org.il/social/2011/08/03/haifa-parents-march נאום של דוברין בצעדת העגלות בחיפה], מתוך הטלוויזיה החברתית באינטרנט 29.7.2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד
קטגוריה:חברות מועצת העיר חיפה
קטגוריה:חברות הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברות הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרות המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
עקרון התחלופה

בכלכלה, עקרון התחלופה מבטא את נטיית הצרכן לשנות את הכמות אותה הוא צורך ממוצר מסוים, ולהחליפה בצריכת מוצר אחר כאשר מחיר המוצר הראשון משתנה. לצורך פשטות הניתוח מניחים בדרך כלל שיש שני מוצרים. לחלופין ניתן לדון במוצר אחד אל מול כל שאר המוצרים הקיימים.

אם לדוגמה המחיר של מצלמה מתייקר, ניתן לומר כי כל המוצרים האחרים הוזלו באופן יחסי למצלמה ולכן ייתכן שהצרכן יעדיף להקטין את צריכת המצלמות ולהגדיל את צריכת המוצרים האחרים.

היות שלשינוי במחיר של מוצר ישנה גם השפעה על ההכנסה הריאלית ומכך על הכמות הנצרכת מכל המוצרים, יש צורך לבודד את השפעת התחלופה על ידי ניכוי של העלייה בהכנסה הריאלית.

ישנם שני סוגים של פיצוי/ניכוי:

;פיצוי/ניכוי על פי היקס: פיצוי של הצרכן על עליית מחירים או ניכוי מהכנסתו לאחר ירידת מחירים על מנת להחזיר את הצרכן לתועלת ההתחלתית שלו לאחר שינוי המחירים.

;פיצוי/ניכוי על פי סלוצקי (אנ): פיצוי של הצרכן על עליית מחירים או ניכוי מהכנסתו לאחר ירידת מחירים על מנת לאפשר לו לצרוך את סל מוצרי מצב המוצא לאחר שינוי המחירים (תועלת חדשה).

==ראו גם==
* עקרון ההכנסה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כלכלה
en:Consumer_choice#Substitution effect
מטען צד

[[רק"מ אמריקאי מסוג סטרייקר הפוך על צידו, לאחר פיצוץ מטען צד בעיראק, 2007]]

מטען צד הוא סוג של מטען חבלה המוטמן בצידי דרכים וצירי תנועה, ומטרתו היא לפגוע בכלי רכב או בבני אדם העוברים במקום. המטען עשוי להיות פסיבי (מופעל מעצמו כאשר חולף משהו בסביבתו) או אקטיבי (מופעל על פי החלטה של מפעילו).

==תיאור==
גודלו של מטען צד משתנה בהתאם למטרה: כאשר כלי הרכב ממוגנים יש צורך במטען גדול. כדי לפגוע ברכב קרבי משוריין, בדרך כלל משתמשים במטען קלע. זהו מטען צד חזק במיוחד היורה גוש מתכת כבד בעוצמה אדירה על הרכב ונחשב למסוכן למדי.

מטעני צד רבים מוסווים (מחופשים לחלק מהסביבה כגון סלע) או מוסתרים (למשל: נטמנים בתוך צמחייה גבוהה) על מנת שהרכב הבא לא יוכל לזהות אותם ולעצור לפני שהוא מגיע לטווח הפגיעה שלהם. 

==גרסאות==
מטעני צד מופעלים בשיטות שונות: 
* ידנית - בסביבת המטען מסתתר מפעיל שתפקידו לצפות בציר ולהפעיל את המטען ברגע שעובר לידו כלי רכב:
** הפעלה באמצעות תיל
** הפעלה באמצעות קשר רדיו
** הפעלה באמצעות טלפון סלולרי
* אוטומטית - המטען כולל מנגנון שיפעיל אותו באופן אוטומטי בתגובה לגירוי מסוים מהסביבה:
** פס דריכה - נסיעת רכב כבד על הפס גורמת להפעלת המטען
** תיל מעידה - קטיעת התיל או משיכתו גורמת להפעלת המטען
** חיישן (מספר סוגים) - חיישן מגלה את המטרה ומפעיל את המטען

לכל שיטה יש את היתרון והחסרון שלה. הפעלה ידנית היא אמינה יותר וקשה הרבה יותר לשיבוש, ברם נוכחות של המפעיל קרוב למטען מגדילה את הסיכוי לגילויו וכן לפגיעה במפעיל בנוסף לסילוק המטען. להפעלה אוטומטית יש את היתרון שלא צריך לתכנן מארב ושהמטען יכול לחכות פרקי זמן ארוכים למטרה מזדמנת. חסרונה של שיטה זו בכך שעל מנת להפיק את מירב הפוטנציאל מהמטען, יש צורך בשיקול דעת של מפעיל אנושי. מה גם, שמטען הצד יכול לפגוע באזרחים או כוחות ידידותיים או לא מעורבים.

==שימושים==
מטעני צד מהווים איום מסוכן במתארי עימות נמוך עצימות ובסכסוכי המאה ה-20 והמאה ה-21 עדיין מהווים אמצעי קטלני בידי כוחות הגרילה וארגוני הטרור. 

צה"ל נאלץ להתמודד עם מטעני צד ברצועת הביטחון בדרום לבנון, ומאוחר יותר גם באינתיפאדה השנייה (בעיקר ברצועת עזה). לשם כך פיתח צה"ל סדרה של נגמ"שים כבדים מבוססי-צנטוריון שצוידו באמצעים הנדסיים לפתיחת צירים והיו ממוגנים כנגד מטעני צד. בנוסף, פיתחו בישראל אמצעים הנדסיים שונים כנגד מטענים אלה הכוללים גלאים, מגובים וכן שבשים אלקטרומגנטיים המונעים את הפעלת המטען מרחוק.

נכון לשנת 2005, התמודדו הכוחות המזוינים של ארצות הברית עם אותה בעיה בעיראק ועשרות אבדות נגרמו להם ממטעני צד בדרכים. לשם כך פנו האמריקנים לישראל כדי לקנות פתרונות: הן בתחום מיגון הרכב והן בתחום ההנדסה הקרבית. האמריקנים מפתחים גם הם אמצעים הנדסיים לטפל במטענים אלה.

== ראו גם ==
* סילוק פצצות
* הנדסה קרבית
* עימות נמוך עצימות 
==קישורים חיצוניים==

* 

צד
קטגוריה:תחמושת
קטגוריה:הנדסה צבאית
מורפיקס

תוצאות חיפוש במורפיקס, 2006
אתר מורפיקס הוא מילון עברי־אנגלי ואנגלי־עברי.

==היסטוריה==
יוצרת ומפעילת מורפיקס היא מלינגו, חברת בת של אנציקלופדיה בריטניקה.

בנובמבר 2009 הושק שיתוף פעולה בין מורפיקס ואתר mako, במסגרתו קשת, מפעילת מאקו, מנהלת את הפן הכלכלי ומורפיקס תנהל את הפן התוכני ותרחיבו. בעת השקת שיתוף הפעולה דיווחה מורפיקס כי לשירות למעלה מ-100 אלף משתמשים ייחודיים מדי יום.

ביוני 2011 יצאה אפליקציית מורפיקס לאנדרואיד. אפליקציה לאייפון הייתה קיימת כבר מינואר 2010 ובעת השקת האפליקציה לאנדרואיד היו לה כ-150 אלף הורדות.

במרץ 2012 הוציאה ynet בשיתוף פעולה עם מורפיקס אפליקציה ייעודית לפתרון תשבצים.

חברת פרולוג הוציאה בשיתוף עם מורפיקס עשר אפליקציות מילון, בין עברית למגוון שפות.

==טיפול בהטיות==
בין יתרונותיו של מורפיקס יש לציין את הגמישות הלשונית שלו, שבזכותה ניתן לרשום מילה בהטיה מסוימת שלה, ולקבל תרגום לצורה היסודית שלה (במילון), או לקבל תוצאות חיפוש בכל הטיותיה.
תוצאות חיפוש במורפיקס, 2020
מרבית מנועי החיפוש מוצאים מילים בדיוק בצורה שנרשמו. אופן פעולה זה מהווה בעיה מבחינת המחפש, משום שלמילים רבות ישנן צורות כתיב שונות, למשל עקב כתיב מלא וכתיב חסר, ולעיתים תופיע מילה דווקא בהטיה מסוימת, או בצירוף אותיות השימוש, ולא בצורתה הבסיסית. על־מנת להיות משוכנע שמצא את כל שברצונו למצוא, ייאלץ המחפש לערוך חיפושים אחדים. בעיה זו מחריפה יותר בעת חיפוש במילון, שבו, בטכניקה הרגילה, על המחפש להיות בעל שליטה מעולה בדקדוק, כדי להעביר את המילה שהוא מחפש לצורה הבסיסית שלה, שהיא הצורה היחידה המופיעה במילון. באנגלית בעיה זו פחות חמורה, אך גם בשפה זו לא תמיד קל לעבור מצורת הרבים לצורת היחיד. חיפוש המילה children במורפיקס מחזיר את התוצאה child, כנדרש. המעבר בין צורות הפועל השונות אינו פשוט אף הוא, ונדרשת היכרות טובה עם השפה כדי לעבור מ־wrote או written ל־write.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מילונים מקוונים
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קטגוריה:מלינגו
דוד רביבו

דוד רביבו (נולד ב-5 בדצמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי וכיום מנהלה המקצועי של הפועל אדומים אשדוד.

רביבו הוכתר לשיאן הבישולים של ליגת העל שלוש פעמים (2005/2006, 2008/2009, 2011/2012), והוא שיאן הבישולים בכל הזמנים עם 107 בישולים.

==קריירה==
רביבו נולד וגדל באשדוד, החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עירוני אשדוד וכרטיסו נרכש בשנת 1995 על ידי קבוצת מכבי תל אביב. בעונת 1996/1997 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, ובמשחקו הראשון שיחק נגד מכבי חיפה. בעונת 1998/1999 זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו.

בתחילת עונת 2000/2001 עבר רביבו למועדון ספורט אשדוד, בה שיחק במשך תשע עונות רצופות. ב-2006 ניסה מזלו בלוס אנג'לס גלאקסי, אך בשל פיטורי מאמנה נאלץ לחזור לאשדוד. בקיץ 2009 עבר להפועל באר שבע, ולאחר שנתיים חזר לאשדוד.

לקראת עונת 2013/2014 חתם רביבו בקבוצת בית"ר ירושלים. ב-27 בינואר 2014, אחרי שלא קיבל דקות משחק רבות בבית"ר ירושלים, שוחרר מהקבוצה אחרי חצי שנה. ב-28 בינואר 2014 חתם רביבו בהפועל חיפה. ב-12 ביוני 2014 חתם רביבו במכבי יבנה מהליגה הלאומית.

ב-3 ביולי 2016 הודיע רביבו על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר מאמן הפועל בני לוד מהליגה הלאומית. עם תחילת העונה חזר בו מהפרישה והחל גם לשחק בקבוצה. ב-19 בדצמבר 2016 חתם רביבו בהפועל מרמורק מליגה א', עמה העפיל לליגה הלאומית בתום העונה. רביבו שימש כעוזרו של ניסן יחזקאל, מאמן הקבוצה, ובמקביל ב-11 ביולי 2017 חתם בהפועל בני אשדוד מליגה ג', במדיה ערך הופעה אחת בגביע וכבש שער אחד. ב-1 באוקטובר 2017 חתם בהפועל אדומים אשדוד מליגה ב', ובתום העונה העפיל עמה לליגה א'.

ב-4 ביולי 2019 רביבו חתם בקבוצת עירוני בית דגן מליגה ב', במדיה ערך שבע הופעות. ב-22 באוקטובר 2019 חתם במכבי השקמה/רמת חן מליגה ג'.

ב-6 ביולי 2022 מונה לעוזר מאמן הפועל אדומים אשדוד. ב-13 ביולי 2023, מונה למאמן לאחר ירידת הקבוצה לליגה א'<ref></ref>.

===נבחרת ישראל===
לזכותו של רביבו שער אחד בארבע הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הייתה במוקדמות מונדיאל 2006 במשחק מול נבחרת קפריסין, ובסך הכל הופיע בשלושה משחקים במדי הנבחרת.

==הישגים==
* שיאן הבישולים של ליגת העל (3): (2005/2006, 2008/2009, 2011/2012),
* שיאן הבישולים בכל הזמנים עם 107 בישולים.

==מחוץ למגרש==
רביבו גרוש ואב לשניים. אחיו הגדולים הם כדורגלני העבר חיים רביבו ואלי רביבו, אחיו הצעיר הוא הכדורגלן שי רביבו ואחיינו הוא רוי רביבו.

בשנת 2018 הצטרף רביבו לעונה השישית של תוכנית המציאות גולסטאר. בשנת 2020 שב להשתתף בתוכנית המציאות גולסטאר בעונת האולסטאר בברזיל כחלק משחקני החיזוק בגמר העונה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:כדורגלני הפועל בני לוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל מרמורק
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשדוד
קטגוריה:כדורגלני מכבי השקמה רמת חן
קטגוריה:אשדוד: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:משתתפי גולסטאר
קטגוריה:בוגרי מקיף ה' (אשדוד)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
שער המוות

שער המוות (באנגלית: Death Gate) הוא משחק מחשב המבוסס בחופשיות על סדרת ספרי מחזור שער המוות שנכתבו בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן. חברת לג'נד אנטרטיינמנט החלה בהפצת המשחק בשנת 1994. הוא היה מועמד, ואף זכה במספר פרסים. כיום המשחק נחשב כנוטשה - תוכנה שאינה נמכרת יותר, ואינה נתמכת על ידי היצרן או המפיץ.

על עטיפת המשחק מופיע איור של קיית' פארקינסון, אותו אייר לספר השלישי "ים האש".

המשחק רץ תחת DOS, וכלל דיבוב מלא של הדמויות וגרפיקת SVGA. בזמן הפצתו הגרפיקה והאנימציות נחשבו למרשימים במיוחד.

== עלילה ==
השחקן משחק בתפקיד האפלו הפיטרין, הדמות הראשית בסדרת הספרים. כל העולמות המוזכרים בספרים מלבד השער השביעי מופיעים במשחק, אך הם לא מוצגים בדיוק כמו בספרים. לדוגמה, המערבולת במשחק היא שילוב של מאפיינים מהמערבולת בספר ומהשער השביעי. העלילה שונה במידה ניכרת, ודמויות מרכזיות רבות לא מופיעות, כולל ביין, אלפרד ומריט.

המשחק הופץ עם סיפור קצר הנקרא "נופל לעד" שנכתב בידי וייס, היקמן וקווין סטיין. הוא מספר את סיפור עלייתה של צ'יאנג לראש אחוות היד, גילדת מתנקשים המוזכרת גם בספרים וגם במשחק, אף על פי שהדמות עצמה מוזכרת במשחק רק בשמה. הסיפור משמש כסיפור רקע לאירועים במחזור שער המוות, עם קשר רופף למשחק.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:משחקי הרפתקה ממוחשבים
קטגוריה:מחזור שער המוות
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1994
קטגוריה:משחקי DOS
קטגוריה:משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
בטיסטה פינינפארינה

בטיסטה "פינין" פארינה (באיטלקית: Giovanni Battista "Pinin" Farina; 2 בנובמבר 1893 - 3 באפריל 1966) היה מעצב רכב איטלקי, מייסד חברת המרכבים, קרוצריה פינינפארינה, שהפכה לשם נרדף לכמה ממכוניות הספורט האיטלקיות הקלאסיות והנודעות ביותר.
== מאפיינים ==
פארינה, הבן העשירי במשפחה בת 11 ילדים, נולד בטורינו. כינויו, "פינין", הוצמד לו בשל היותו מצעירי ילדי המשפחה. פינין החל לעבוד בגיל 12 יחד עם אחיו ג'ובאני בסדנת פחחות, ושם החל להתעניין בעולם הרכב. הוא נשאר לעבוד ב־Stablimenti Industriali Farina, הסדנה של אחיו, במשך שנים ארוכות ושם למד לעומק את מבנה המכוניות בעודו מתחיל בתכנון מכוניות משלו.

פינינפארינה ייסד את חברת "קרוצריה פינינפארינה" ב־1930 כדי להתמקד בעיצוב ובניית מרכבים למכוניות חדישות. עד מהרה הוא זכה להצלחה ניכרת והיה בונה המרכבים המבוקש ביותר לאחר "קרוצריה טורינג" בשנות ה־30. עבודתו עם פרארי החל בשנת 1952 הקנתה לו את מרב פרסומו, אף על פי שלמעשה בנו, סרג'ו, היה זה שניהל את רובה.

בשנת 1961 שינה פינין את שמו רשמית ל"בטיסטה פינינפארינה".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מעצבי רכב
קטגוריה:מעצבים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1893
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1966
טובה אילן

טובה אילן (2 ביוני 1929 – 19 במרץ 2019) הייתה אשת חינוך ישראלית, מקימת מרכז יעקב הרצוג בקיבוץ עין צורים וחברת כנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד בכנסת ה-16.

==ביוגרפיה==
טובה אילן נולדה באוסטריה בשנת 1929, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1936. הצטרפה לקיבוץ עין צורים ב-1951. כיהנה כמזכ"לית משותפת של תנועת הנוער בני עקיבא בשנים ה'תש"ט–ה'תשי"ב. בשנים 1951–1960 עבדה בעליית הנוער ולאחר מכן ניהלה את בית הספר התיכון האזורי המקיף "שפיר" (1961–1972).

בשנת 1987 הקימה את מרכז יעקב הרצוג, מוסד ללימודי יהדות של תנועת הקיבוץ הדתי, בקיבוץ עין צורים, ועמדה בראשו עד פרישתה בשנת 2001. מטרת המרכז היא ליצור שיח איכותי, ולהילחם בתופעה של ניכור תרבותי וחברתי.

נמנתה עם מקימי מפלגת מימד, ושובצה במקום השלישי ברשימת מימד בבחירות לכנסת השתים עשרה, אך רשימה זו לא עברה את אחוז החסימה ואילן נותרה מחוץ לכנסת. אילן הייתה במקום ה-27 ברשימת עבודה-מימד בבחירות לכנסת השש עשרה, כנציגה השנייה של מימד לאחר מיכאל מלכיאור. נכנסה לכנסת בשלהי כהונת הכנסת ובעת פגרת הבחירות, בעקבות התפטרות חברי הכנסת שמעון פרס, דליה איציק וחיים רמון, שעברו למפלגת קדימה. בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-115 הסמלי ברשימת התנועה הירוקה-מימד לכנסת.

לכבוד יום הולדתה ה-70 יצא לאור הספר "עין טובה – דו-שיח ופולמוס בתרבות ישראל", ספר יובל למלאת עי"ן שנים לטובה אילן, העורך – נחם אילן, הקיבוץ המאוחד ונאמני תורה ועבודה, תל אביב, תשנ"ט, 1999.

אילן השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-52 של מדינת ישראל. בשנת תש"ס העניקה לה אוניברסיטת בר-אילן תואר דוקטור לשם כבוד "על הישגיה הייחודיים בתחום החינוך היהודי, על תפקידה הבכיר ביצירת דו-שיח בין דתיים וחילוניים, ועל השנים הארוכות בהן היא פועלת בהצטיינות בשירות הציבור".

טובה אילן זכתה בפרס על שם סם רוטברג לחינוך יהודי, אשר הוענק על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים, על חלקה בקידום ההבנה ההדדית בין חלקים בחברה הישראלית.

נפטרה בשנת 2019, והובאה למנוחות בעין צורים.

הייתה נשואה לרפי אילן, מומחה לתיאטרון העברי בישראל ולכתבי המשורר נתן אלתרמן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20070312231204/http://www.meimad.org.il/ArticlePage.asp?ArticleId=27 טובה אילן] באתר "מימד"
* [http://www.old.kolech.org.il/maamar/ראיון-עם-טובה-אילן/?fbclid=IwAR0HHa4-F6au80whTOtewmjth9pU3UGdwSt_Pgr4msk0TQqsO6mizNTwpp4 ריאיון עם טובה אילן], באתר "קולך"
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה-מימד-עם אחד
קטגוריה:ציונות דתית: מייסדי ארגונים ומוסדות
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2000
קטגוריה:עין צורים: חברי הכנסת
קטגוריה:חברות הכנסת השש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השש עשרה
קטגוריה:זוכי פרס אבי חי
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:פמיניסטיות דתיות
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:ראשי מפלגת מימד
קטגוריה:חברי כנסת מטעם מפלגת מימד
קטגוריה:ישראליות ילידות אוסטריה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:ציונות דתית: חברות כנסת
קטגוריה:ציונות דתית: חברי כנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי חינוך
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2019
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
פינינפארינה

קרוצריה פינינפארינה (באיטלקית: Carrozzeria Pininfarina; מוכרת בקיצור "פינינפארינה") היא חברה לבניית מרכבים ומכוניות מיוחדות מטורינו, איטליה. החברה נוסדה על ידי המעצב המפורסם בטיסטה ״פינין״ פארינה ונוהלה לאחר מכן על ידי בנו, סרג'ו ובהמשך על ידי נכדיו: בתחילה – אנדראה ולאחר מותו – פאולו. רנצו קרלי ששימש כמנהל הכללי מ-1958 ועד 1977 תרם רבות להפיכתה מחברה קטנה במתכונת של סדנה זעירה לעיצוב מכוניות במהדורה מוגבלת לחברה המעסיקה אלפי עובדים. החברה נחשבת לחברת עיצוב רכב ובניית מכוניות קונספט החשובה בעולם.

יצרני רכב רבים עובדים עם פינינפארינה, ובהם: פרארי, מזראטי, קדילאק, אלפא רומיאו, פיאט, וולוו ולנצ'יה, רימאק אוטומובילי גם הפיג'ו 406 קופה עוצבה בפינינפארינה.

בשנת 2006 נבנתה לראשונה מכונית פינינפארינה מחוץ לאיטליה, זו היא הוולוו C70. וולוו ופינינפארינה הקימו חברה משותפת בשוודיה לשם כך.

דגם הקונספט אלפא רומיאו 2אטואוטנטה נבנה בשנת 2010 כמחווה לציון יום השנה ה-80 של "פינינפארינה" (אוטנטה באיטלקית פירושו 80) ואת המאה של היצרנית אלפא רומיאו (נוסדה ב-1910). זהו גם מחווה לדגם אלפא רומיאו ספיידר ("Duetto" או "alfaduetto" מציין את הכינוי לדגם "אלפא רומיאו ספיידר").

==ראו גם==
* בטיסטה פינינפארינה (מקים ומעצב החברה)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעצבי רכב
קטגוריה:יצרני רכב איטלקיים