OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יעקב שריד

יעקב שריד (שניידר) (י' בטבת תרס"ג, 9 בינואר 1903 – כ"ד בכסלו תשל"ז, 16 בדצמבר 1976) היה מחנך ישראלי, מנכ"ל משרד החינוך והתרבות בין השנים 1967–1970.

==ביוגרפיה==
שריד נולד בשם יעקב שניידר בעיירה רפלובקה (ברוסית: Рафаловка) (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה). הוא למד ב"חדר" ואחר כך בבית המדרש למורים העברי של "תרבות" בווילנה. עבר כמורה במקומות שונים בווהלין ובמקביל היה פעיל ציבור בהסתדרות המורים העבריים בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל ועבד כמורה ומנהל בית ספר ברחובות (כיום קרוי על שמו בית הספר "שריד" בעיר זו).

לאחר שנודע לו שכל בני משפחתו נספו בשואה שינה את שם משפחתו לשריד. מאוחר יותר התברר לו שלא כל בני משפחתו נספו ועדיין נשארו בני משפחה עם השם שניידר.

לאחר הקמת מדינת ישראל היה למנהל "המרכז לחינוך" של זרם העובדים ועסק בקליטת ילדי העולים לבתי ספר של זרם העובדים. בשנת תשי"ג עבר לעבוד במשרד החינוך, ובראשית שנת הלימודים תשט"ו התמנה לאחראי על מספר תחומים במשרד ובהם החינוך היסודי, כוח האדם בהוראה והקשרים עם הסתדרות המורים, בדרגת משנה. בפברואר 1967 מונה על ידי השר זלמן ארן למנכ"ל משרד החינוך, לאחר התפטרותו של חנוך רינות . הוא כיהן בתפקידו עד ספטמבר 1970, אז פרש לגמלאות והוחלף באלעד פלד.

==משפחתו==
שריד היה נשוי לדובה (דובל) לבית גרובר (התאבדה ב-1961 בעקבות מחלת הדיכאון בהיותה בת 58, לאחר שנטלה כמות גדולה של כדורים) אחותם של יוסף גדיש (ראש עיריית עכו) וסוניה רֶפֶּטוּר (אשתו של ברל רפטור), שאותה הכיר בבית המדרש למורים בווילנה.

בנו היה יוסי שריד ונכדו הוא עוה"ד והסופר ישי שריד. בתו, הדסה אבטליון (נפטרה ב-2012), הייתה מחנכת. שתי בנותיה של אבטליון עוסקות גם הן בחינוך: ליאת באומינגר היא פסיכולוגית חינוכית, ודלית דננברג (אשתו של הקרדיולוג פרופ' חיים דננברג) היא מחנכת בירושלים. בתו של יוסי שריד, נעה שריד הראל, היא מנהלת בית ספר יסודי בתל אביב.

==הנצחה==
* על שמו נקרא בית ספר יסודי י.שריד ברחובות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Owl/Hebrew/UvdotNetunim/ToldotHinuh/Personalities/YakovSarid.htm יעקב שריד] באתר משרד החינוך
* (עם פרישתו; ראיון ותצלום דיוקנו)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנהלי בתי ספר ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרד החינוך
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:יהודים מווהלין
יעקב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
בנזיל

בנזיל
נגזרות של בנזיל: (מימין לשמאל), [[בנזילאמין , בנזיל רדיקל, קבוצת בנזיל, בנזיל מתיל אתר, בנזיל כלורופורמט ובנזיל ברומיד ]]
בנזיל (באנגלית: ) היא קבוצה פונקציונלית עם הנוסחה הכימית C<sub>6</sub>H<sub>5</sub>CH<sub>2</sub>. הקיצור Bn משמש לעיתים קרובות כדי לציין את החלק הבנזילי של מולקולה גדולה יותר. לדוגמה בנזיל אלכוהול יקרא BnOH. הקיצור Bz אינו מציין בנזיל אלא בנזויל . ניתן לראות את הבנזיל כפניל הקשור ל-CH<sub>2</sub>.

==ראו גם==
* בנזילפניצילין

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
קנת השלישי, מלך סקוטלנד

קנת השלישי (באנגלית: Kenneth III; בגאלית סקוטית: סינאד מק דויב - Cináed mac Duib באיות עתיק, Coinneach mac Dhuibh באיות מודרני, כלומר "קנת בנו של דואיב"; 967 לערך - 25 במרץ 1005), המכונה "ראש השבט" (בגאלית סקוטית: "אן דון" - An Donn), היה מלך סקוטלנד משנת 997 ועד מותו. הוא היה מלך סקוטלנד האחרון שנבחר בשיטת הטניסטרי.

==קורות חיים==
קנת היה בנו של דאב בן מלקולם. תעודות היסטוריות אינן מתעדות אירועים מתקופת שלטונו, למעט אירוע משנת 999 לערך המוזכר בדברי ימי ממלכת אירלנד, לפיה נרצח דונגל מק קינאד על ידי גייל קומגיין מק קינאד. יש הסוברים כי מדובר באירוע בו אחד מבניו של המלך רצח את אחד מבניו האחרים; אחרים סוברים כי מדובר בבניו של קנת השני.

קנת נהרג בקרב במונזייוויירד שבסטראת'רן על ידי מלקולם השני בשנת 1005. אירוע זה מתואר בדברי ימי אלסטר ובכרוניכון סקוטורום וכן בדברי ימי מלכי אלבה.

בנו של קנת, בודהי (Bodhe) או בוייט (Boite) לא מלך אחריו, ונכדו של קנת (בנו של בוייט) נרצח על ידי מלקולם השני בשנת 1032 (לפי האמור ב"דברי ימי אלסטר").

נכדתו של קנת, גראוך, בתו של בוייט, הייתה רעייתו של גיל קומגיין ממוריי ולאחר מותו של גיל, נישאה למקבת' (והיא לידי מקבת' המוזכרת במחזה "מקבת'" של ויליאם שייקספיר). בנה, לולאך ונינו של קנת' מלך לאחר מותו של מקבת'.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ucc.ie/celt/published/T100001A/index.html דברי ימי אלסטר]
* 

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:בית אלפין
קטגוריה:נפטרים ב-1005
סורניה

סורניה (באיטלקית Soragna) היא עיר בנפת פארמה שבמחוז אמיליה-רומאניה בצפון איטליה.

אוכלוסיית העיר מונה כ-4,800 נפש (נכון ל-2015).

==יהדות סורניה==
יהודים התיישבו בעיר במאה ה-16 ומאז ועד 1971 היה רצף יישוב יהודי במקום.

המוזיאון היהודי על שם פאוסטו לוי של סורניה (באיטלקית: מוזאו אברייקו "פאוסטו לוי" די סורניה) נמצא במבנה בית הכנסת לשעבר, מבנה שנבנה ב-1855 במקום בו שכן בית כנסת מהמאה ה-17. במוזיאון יש תצוגה של חפצי קודש ומסמכי ההיסטוריה של יהודי סורניה מאז ראשית ההתיישבות היהודית בעיר ועד ימינו.

==לקריאה נוספת==
*מדריך איטליה בהוצאת מראה מקום, עמוד 62

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://maremakom.com/index.php?cookie_lang=he&page_type=1&page_data%5Bid%5D=6109&type=get_page יהדות סורניה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: ערים
הדרבי של מדריד

{| align="left"
|-
|
{| style="border: 1px #aaaaaa solid;"
! מאזן הדרבים בכל המסגרות
|-
|
|}
|}
דרבי בין הקבוצות בנובמבר 2010
הדרבי של מדריד (בספרדית: El Derbi madrileño) הוא משחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר מדריד, ריאל מדריד ואתלטיקו מדריד, המשחקות בליגת העל הספרדית.
 
המשחקים בין שתי הקבוצות נערכים בסנטיאגו ברנבאו, אצטדיונה של ריאל, או במטרופוליטנו, אצטדיונה של אתלטיקו. בין שתי הקבוצות שוררת יריבות ארוכת שנים, ומשחקי הדרבי זוכים לתשומת לב רבה.

בתחילת המאה ה-20 שכן הסנטיאגו ברנבאו בסמוך למוסדות פיננסיים גדולים, ואילו הווינסטה קלדרון היה מקום צנוע בהרבה. ריאל זכתה לפופולריות רבה בשל הישגיה הרבים, ואילו אתלטיקו הייתה אהודה בעיקר בקרב אנשי מעמד הפועלים. באופן מסורתי נחשבה ריאל לקבוצה ממסדית, דבר שהתבטא במיוחד בתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו.

מבחינה סטטיסטית זכתה ריאל ליותר הצלחות, וניצחה במשחק הדרבי פעמים רבות יותר. ריאל מחזיקה בשיא של 13 שנים בלי הפסד בדרבי, החל משנת 2000 ועד לשנת 2013, אז ניצחה אתלטיקו בגמר גביע המלך הספרדי. הניצחון הגבוה ביותר בדרבי הוא 7–3, במשחק ידידות על אדמת ארצות הברית ב-27 ביולי 2019, בו ניצחה אתלטיקו את ריאל, כשדייגו קוסטה כבש רביעייה והורחק בכרטיס אדום.

בסוף עונת 2013/2014 ריאל ואתלטיקו נפגשו בגמר ליגת האלופות באצטדיון האור בליסבון. אתלטיקו הובילה 0-1, אך שער דרמטי של סרחיו ראמוס כפה הארכה. בהארכה ריאל כבשה 3 שערים וזכתה בתואר.

שנתיים לאחר, מכן בעונת 2015/2016, נפגשו ריאל ואתלטיקו פעם נוספת בגמר ליגת האלופות, באצטדיון סן סירו במילאנו. לאחר 1-1 בתום 120 דקות המשחק הגיע לפנדלים, בהם ריאל ניצחה 5:3 וזכתה פעם נוספת בתואר.

המפגשים בין ריאל ואתלטיקו מדריד בגמרי ליגת האלופות היוו את הפעמים החמישית והשישית ששתי קבוצות מאותה מדינה נפגשות בגמר מפעל זה אך את הפעם הראשונה והשנייה אשר שתי הקבוצות מגיעות גם מאותה העיר. 

בעונת 2018/2019 נפגשו הקבוצות במסגרת הסופר קאפ האירופי ובה אתלטיקו מדריד ניצחה את ריאל 4:2. זו הפעם הראשונה שאתלטיקו מדריד מנצחת במפגש אירופי ביניהם.

==ראו גם==
* הקלאסיקו

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

מדריד
דרבי
דרבי
דרבי
ג'ון ל. ווטסון

ג'ון ל. ווטסון (באנגלית: John L. Watson; נולד ב-5 בספטמבר 1951 באומהה, נברסקה) הוא שחמטאי אמריקאי בדרגת אמן בינלאומי.
== קריירה ==
למד הנדסה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. ווטסון הוא תאורטיקן ידוע בתחום השחמט, שכתב ספרים מובנים וביקורות על ספרי שחמט. תמונתו הופיעה על שער חוברת מאי 1969 של הביטאון Chess Life לאחר שניצח באליפות השחמט הראשונה של בתי ספר תיכוניים בארצות הברית. הוא גם מאמן מצליח, שבין חניכיו נמנה אלוף העולם לנוער לשנת 1997, טל שקד.

ווטסון כתב למעלה משלושים ספרים על היבטים שונים בשחמט. ספרו משנת 1999 "סודות של אסטרטגית שחמט מודרנית" זכה בפרס איגוד השחמט הבריטי ותורגם לשפות רבות. ספרו בארבעה כרכים על הפתיחה האנגלית היה לרב מכר במשך למעלה מ-25 שנים.

==ספרים שכתב==
<div style="direction: ltr;">
*Play the French, third edition, (Cadogan Chess Books) 
*Chess Strategy in Action 
*The Unconventional King's Indian 
*The Gambit Guide to the Modern Benoni 
*Secrets of Modern Chess Strategy: Advances since Nimzowitsch, Gambit Publications, 1999, 
*Chess Strategy in Action, Gambit, 2003, 
*English 1...P-K4 
*Mastering the Chess Openings, Gambit Publications. Volume 1 (1. e4): (2006), volume 2 (1. d4): (2007).
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.chesscenter.com/twic/jwatson9.html ביקורות ספרים שכתב ווטסון]

קטגוריה:שחמטאים אמריקאים
קטגוריה:אמנים בין-לאומיים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
פונטוגרפר

פונטוגרפר (באנגלית: Fontographer), הידועה גם בשמה הקודם מקרומדיה פונטוגרפר, היא תוכנת עיצוב גופנים המפותחת כיום על ידי חברת FontLab. התוכנה מסוגלת לייצר גופנים בפורמטים הפופולריים TrueType ו-PostScript ובמספר פורמטים נוספים. התוכנה זמינה למערכות ההפעלה "חלונות" ו-Mac OS X.

פונטוגרפר פותחה במקור על ידי חברת Altsys למחשבי מקינטוש בלבד. התוכנה שוחררה לראשונה בסתיו 1986.

בינואר 1995 חברת Altsys נרכשה על ידי חברת מקרומדיה. גרסה חדשה של תוכנת פונטוגרפר נכללה בחבילת תוכנות הגרפיקה של מקרומדיה, ותרמה רבות לתפוצה הנרחבת לה זכתה התוכנה. אף על פי שפיתוח התוכנה הופסק בשנת 1998, לאחר יציאת גרסה 4.1 של התוכנה, מעצבי גופנים ומעצבים גרפים רבים עדיין המשיכו להשתמש בתוכנה.

במאי 2005 חברת פונטלאב הודיעה שרכשה את זכויות הפיתוח וההפצה של התוכנה מחברת מקרומדיה ושתמשיך לפתח את התוכנה.

ב-31 במרץ 2006 הוציאה החברה את גרסה 4.7.3 של התוכנה למקינטוש. הגרסה האחרונה למערכת ההפעלה "חלונות" הייתה גרסה 4.1.5.

ב-20 ביוני 2010 הוציאה החברה את גרסה 5.0 של התוכנה למערכות ההפעלה "חלונות" ו"מקינטוש".

== קישורים חיצוניים ==
* 
קטגוריה:טיפוגרפיה דיגיטלית
קטגוריה:גופנים
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1986
חרש אופן

מודעת פרסום ישנה של "חרש אופן"
חרש אופן הוא בית החרושת הראשון בישראל לייצור אופניים.

ראשיתו של בית החרושת, בעסק שהוקם על ידי מנחם גולדברג (1872 - 1961) ליבוא אופניים מבריטניה לארץ ישראל, בשנת 1921 בתל אביב.

בשנת 1950, עקב מגבלות חדשות שהוטלו על עסקי היבוא סמוך לאחר קום המדינה, הוקם בית החרושת חרש אופן, במטרה לייצר אופניים "כחול לבן" ולהשתתף בפיתוח התעשייה הצעירה במדינת ישראל.

בשיא פעילותו של בית החרושת, היו כ- 40% מכלל האופניים במדינה מתוצרת חרש אופן.

משפחתו של מנחם גולדברג, מייסד בית החרושת, המשיכה את דרכו, באמצעות בנו, בנציון גולדברג (1907 - 1960), ונכדו, יאיר גולדברג. כיום מנוהל בית החרושת על ידי אינג' אשר י. כשר, אשר הצטרף לעסק המשפחתי לאחר נישואיו לנכדתו של מנחם גולדברג עדנה גולדברג בשנת 1962.

בית החרושת פעיל ומייצר אופניים מסוגים שונים, לרבות אופני עבודה, תלת-אופן ואח', במשכנו באזור התעשייה קריית אריה בפתח תקווה.

בגלל יבוא מסין וסיבות נוספות נקלע בית החרושת לקשיים ונמסר שהוא עומד להיסגר ב- אוגוסט 2020.
המייסד, אשר כשר, נפטר ביוני 2023.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:תעשיית רכב בישראל
קטגוריה:חברות ביישוב
קטגוריה:יצרני אופניים
קטגוריה:קריית אריה: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1921
ג'רזי סיטי

ג'רזי סיטי (באנגלית: Jersey city) היא עיר במחוז הדסון, ניו ג'רזי, ארצות הברית. לפי סקר אוכלוסייה שנערך בארצות הברית בשנת 2000 חיים 240,055 תושבים בג'רזי סיטי, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בניו ג'רזי, אחרי ניוארק.

ג'רזי סיטי שוכנת על הגדה המערבית של נהר ההדסון מהצד השני של מנהטן שבעיר ניו יורק, והיא חלק ממטרופולין ניו יורק (שנמצאת במדינה אחרת). ג'רזי סיטי, מרכז מסחרי ותעשייתי, היא נמל כניסה ומרכז ייצור. עם כמעט 18 קילומטר של גישה לים ותשתית רכבות מפותחת, ג'רזי סיטי היא מרכז תחבורה וניידות חשוב. יש בה מוסכי רכבות, מזקקות נפט, מחסנים, ומפעלים שמייצרים מבחר של סחורות, בהן כימיקלים, דלק, מוצרי חשמל, ביגוד ומוצרי טיפוח. ג'רזי סיטי הרוויחה ממיקומה ליד האי מנהטן מכך שרוב החברות בה הן שלוחות של עסקים שמקורותיהם במנהטן בעיר הענק ניו יורק. הפיתוח שנעשה בעת האחרונה כלל העלאת מספר יחידות המגורים ומרכזי הקניות. אולם, חלקים מהעיר נשארים כפי שהיו בזמן המהפכה התעשייתית.

== היסטוריה ==
=== הלנאפי והולנד החדשה ===
האדמה שעליה יושבת ג'רזי סיטי כיום הייתה פעם אזור פראי שאוכלס על ידי קבוצת שבטים אינדיאניים בשם לנאפי. בשנת 1609 עגן הנרי הדסון, שעל שמו קרוי נהר ההדסון המפורסם שליד העיר ג'רזי סיטי, שחיפש מסלול חלופי למזרח אסיה, את אונייתו בחצי האי סנדי הוק. לאחר שסייר באזור במשך תשעה ימים ופגש את התושבים המקומיים, הוא חזר להולנד. ההולנדים ארגנו את חברת הולנד החדשה המאוחדת על מנת לנהל את הטריטוריה החדשה וביוני 1623, הפכה הולנד החדשה לפרובינציה הולנדית, שבסיסה בניו אמסטרדם (עם הזמן, ניו יורק). מייקל ריינירז פאו, לורד אכטינהובן ומנהל בחברת מזרח הודו, קיבל מעמד של פטרון בתנאי שיקים מושבה של פחות מ-50 איש במהלך ארבע שנים. הוא בחר בגדה המערבית של נהר ההדסון וקנה את האדמה מהלנאפי.

בדצמבר 2019 הסתבכה פעילות של המשטרה המקומית לתפיסת סוחרי סמים. במהלך הירי בג'רזי סיטי נהרגו שלושה אזרחים ושוטר.

== ערים תאומות ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ניו ג'רזי: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי נמל בחוף המזרחי
קטגוריה:גיי וילג'
*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1633
מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים

המתאבק מגומד איברגימוב, הראשון שזכה במדליה מטעם מקדוניה הצפונית
מקדוניה הצפונית השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים כמדינה עצמאית באולימפיאדת אטלנטה (1996), ומאז השתתפה בכל המשחקים האולימפיים. בין אולימפיאדת אנטוורפן (1920) לאולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים המקדונים במסגרת המשלחת היוגוסלבית. במשחקי החורף משתתפת מקדוניה הצפונית מאז אולימפיאדת נאגנו (1998).

עד כה, זכה רק שני ספורטאי מקדונים זכו במדליה אולימפית, המתאבק מגומד איברגימוב שזכה במדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000) בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג בהיאבקות בסגנון חופשי ובאולימפיאדת טוקיו (2020) זכה דג'אן ג'ורג'יבסקי שניצח בענף הטאקוונדו. שאר ספורטאים המקדונים שהשתתפו בתחרות רשמו הישגים צנועים יותר, והיחיד שהצליח להתברג בצמרת היה המתאבק מוראד רמזאנוב, שדורג שביעי באולימפיאדת בייג'ינג (2008). במשחקי החורף לא הצליח אף ספורטאי מקדוני לרשום הישג משמעותי. 

עם זאת, הספורטאים המקדונים שנטלו חלק במשחקים האולימפיים בזמן שמקדוניה הצפונית הייתה חלק מיוגוסלביה (ונקראה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה) הצליחו לזכות בסך כולל של שתי מדליות זהב, חמש מדליות כסף וחמש מדליות ארד.

==מדליות==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סידני (2000) || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת אתונה (2004) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 0 || 1 || 0 || 1
|-
! סך הכל || 0 || 1 || 1 || 2
|}

===לפי ענף===
בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| טאקוונדו || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|align=right| היאבקות || 0 || 0 || 1 || 1
|-
! סך הכל || 0 || 1 || 1 || 2
|}

==ראו גם==
* יוגוסלביה במשחקים האולימפיים
* מקדוניה הצפונית במשחקים הפאראלימפיים
* מקדוניה הצפונית במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mok.org.mk/# אתר הוועד האולימפי המקדוני]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: ספורט
המערכה בדרום-מערב האוקיינוס השקט

זירת דרום מערב האוקיינוס השקט
המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט או זירת דרום מערב האוקיינוס השקט הייתה חלק מזירת האוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, ונמשכה בין השנים 1945-1942. המערכה התנהלה בשטחים שכללו את הפיליפינים, איי הודו המזרחיים ההולנדיים (אינדונזיה כיום), בורנאו, אוסטרליה, גינאה החדשה והחלק שמערבי של איי שלמה. 

במערכה זו לחמו כוחות הצבא היפני הקיסרי בעיקר בכוחות אמריקאים, אך גם כנגד כוחות אוסטרלים, הולנדים, פיליפינים, בריטים ועוד כוחות מבעלות הברית.

מרבית הכוחות הלוחמים היפניים השתייכו לחיל המשלוח הדרומי, קבוצת ארמיות בפיקודו של גנרל היסאיצ'י טראוצ'י. תפקידה של קבוצת הארמיות, שהוקמה ב-6 בנובמבר 1941, היה לכבוש את הטריטוריות שבשליטת בעלות הברית בדרום-מזרח אסיה.

ב-30 במרץ 1942, נוסד פיקוד בעלות הברית במערב האוקיינוס השקט, ולמפקדו מונה גנרל דאגלס מקארתור, שהיה אמון על פעולות צבא בעלות הברית. הפיקוד על צי בעלות הברית, שעיקרו היה צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית, ניתן לאדמירל צ'סטר נימיץ.

המערכה החלה עם ההתקפה על פרל הארבור, ובמקביל פתחו היפנים במתקפה על המעוזים המערביים ברחבי דרום-מזרח אסיה. היפנים זכו בסדרה של ניצחונות, וכבשו חלקים גדולים מסין, בעיקר לאורך החוף, בורמה, הפיליפינים, הודו-סין, איי שלמה ואיים נוספים בדרום-מזרח אסיה. לאוסטרליה גופא לא פלשו היפנים, אך הם תקפו אווירית מספר מטרות ביבשת, בעיקר את דרווין.

המפנה החל באוגוסט 1942, עת החל צבא בעלות הברית את מתקפת הנגד שלו באוקיינוס השקט. על פי תוכנית ההתקדמות האמריקאית, נכבשו איי מפתח באוקיינוס, בעיקר באלה בהם היו שדות תעופה, ובכך נטרלו איים אחרים מבלי שיצטרכו להילחם עליהם. צבא בעלות הברית התקדם מדרום מערב האוקיינוס השקט לכיוון איי יפן, תוך שהוא משחרר בדרכו את האזורים הכבושים, עד שנעצר באיי ריוקיו, מאות קילומטרים בודדים מיפן. או-אז הוחלט לוותר על פלישה ליפן גופא, ובמקום זאת הוטלו שתי פצצות אטום על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי. פצצות האטום היוו את אחד הגורמים שהכריעו את הכף והביאו את יפן לחתום על הסכם כניעה ללא תנאי, ובכך הסתיימה המערכה.

== קרבות מרכזיים ==
* קרב גוודלקנל
* הקרב הימי על גוודלקנל
* המערכה בפיליפינים (1941–1942), המערכה בפיליפינים (1944–1945)
* קרב איי הודו המזרחיים
* קרב מפרץ לייטה

קטגוריה:זירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
אסכולת ברביזון

המלקטות ([[1857) - ציור של ז'אן-פרנסואה מילה (Jean-François Millet)]]
אסכולת ברביזון הם קבוצת ציירים, שפעלו בכפר ברביזון בצרפת בין השנים 1830 ו-1870 בקירוב. ציירי האסכולה השתייכו לתנועת הריאליזם שהתנגדה בתקופתה לזרם הרומנטי.

ב-1824 הוצגו עבודות של ג'ון קונסטבל בתערוכת הציורים של פאריס. ציורי הנוף הכפריים שלו השפיעו על כמה מהאומנים הצעירים של התקופה, והניעו אותם לנטוש את הפורמליזם ולשאוב השראה ישירות מן הטבע. הנוף והטבע הפכו לנושאים המרכזיים של עבודתם ולא כתפאורת רקע לציור אירועים דרמטיים.

בתקופת אביב העמים נאספו בברביזון אומנים כדי לעסוק ברעיונותיו של קונסטבל, והפכו את הטבע לנושא המרכזי של ציוריהם.

אחד מהם, ז'אן-פרנסואה מילה, הרחיב את הרעיון מציורי טבע לתיאור דמויות – דמויות של איכרים, ציורים של חיי הכפר ושל העבודה בשדות. בתמונה המלקטות (1857), מילֶה מתאר שלוש נשים איכרות העובדות בקציר. הלקטנים הם אנשים עניים, המורשים לאסוף את השאריות לאחר שבעל השדה השלים את הקציר העיקרי. ניתן לראות את הבעלים, (המתוארים כעשירים) עומדים במרחק. מילה בחר להעביר את המיקוד מן העשירים והחזקים אל אלה הנמצאים בתחתית הסולם החברתי. על מנת להדגיש את שקיפותן החברתית של הדמויות, הסתיר את פניהן. גופן הכפוף מייצג את עבודתן הקשה והיומיומית.

ראשי אסכולת ברביזון היו ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו, ז'אן פרנסואה מילה ושארל פרנסואה דוביני. רוסו ומילה, נפטרו שניהם בברביזון (ב-1867 וב-1875 בהתאמה).

==ראו גם==
* הברביזון החדש

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Steven Adams, The Barbizon School & the Origins of Impressionism, Phaidon Press, Reissue edition, May 22, 1997, 
* Sarah Herring, The Nineteenth-Century French Paintings: Volume 1, The Barbizon School (National Gallery Catalogues), National Gallery London, January 7, 2020, 
</div>
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אסכולות באמנות
נחשון (חברת דיג)

סירות הדייג של חברת "נחשון" עוגנות בנמל חיפה, אוקטובר 1946
בניית סירת דיג של חברת "נחשון" בנמל חיפה, אוגוסט 1944
סירת הדייג "נון" של חברת "נחשון" בנמל חיפה, אוגוסט 1944
נחשון הייתה חברת ספנות ארצישראלית שנוסדה בשנת 1936 ביוזמת דוד רמז על ידי ההסתדרות הכללית בסיועם של ידידי ההסתדרות בארצות הברית.

החברה, שהייתה בבעלותה המלאה של ההסתדרות, הוקמה למטרת קידום הימאות בארץ ישראל. בשיאה היו בבעלות החברה 11 ספינות והיא נוהלה על ידי הגברת גוסטה שטרומפף-רכב.

כזרוע ביצועית-ימית של ההסתדרות, הייתה החברה שותפה בבניית נמל תל אביב, ייסוד קואופרטיב "העוגן" בנמל חיפה וחברת "הפריקה" בנמל תל אביב. ב-1945 הייתה נחשון אחד משלושת הגופים שהקימו את צים ותרמה לה את אניית הנוסעים "קדמה". בשנות ה-50, אחרי רכישת מפעל שימורי הדגים יונה בטירת כרמל שינתה החברה את שמה ליונה ובשנת 1969 נסגרה עקב קשיים כלכליים ואניותיה נמכרו לחברת הספנות 'אטלנטיק'.
==היסטוריה==
החברה החלה לפעול עם ספינת דיוג אחת. ביוני 1937 נכנסה לשירות ספינת דיוג שנייה בשם סנפיר, וספינת משא בשם רחף.
===רחף===

נחשון רכשה אוניית משא שנרשמה בנמל חיפה, סימנה מ. ח. 19 (מפרשית חיפה), ואשר נקראה "רחף". היא נבנתה בסוריה כספינה במבנה אופייני לספינות במזרח הים התיכון, ועסקה בניסיונות דיג חופי ובהובלת מטענים. הרחף נבנתה מעץ אלון, והייתה ספינת מפרש דו תרנית עם מנוע עזר דיזל ומערך מפרשים אורכי. מהירות השיט שלה עם מנוע העזר הייתה עד 7 קשר, ונשאה מטען כללי במעמס מרבי של 150 טון. רוב אנשי צוותה היו עברים, שחלקם היו, לימים, לרבי חובלים בצי הסוחר הארצישראלי. רחף הפליגה בין חופי מזרח הים התיכון והובילה בעיקר מטענים כלליים. ביוני 1937 היא הביאה לראשונה מלט מבית החרושת נשר לנמל תל אביב.

ביום 22 בדצמבר 1938 טבעה רחף כשנקלעה לסערה חזקה באזור האי קפריסין יחד עם שלושה מאנשי צוותה. על שמה של רחף קרוי רחוב בחיפה.

==לקריאה נוספת==
*זאב הים, "ספינות מספרות", עמודים 137–140.
*צ. הרמן, "הכובשים בים נתיבה", עמודים 65–68.
* רב חובל הלל ירקוני. 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, 1927-2002. חיפה, אפי מלצר, תשס"ה-2005.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://tnuathaavoda.info/terms/home/terms/1118313540.html נחשון], אתר תנועת העבודה הישראלית
* שגיא אלי, על הרקע להקמת נחשון, [http://goldameir.org.il/archive/home/he/4/1163924693/1163924982.html#_edn78 גולדה מאיר (מאירסון) ויחסה לבעיית יהודי אירופה בשנים 1930 - 1945], עבודת גמר לתואר שני, החוג ליהדות זמנו, האוניברסיטה העברית, ירושלים, 2003
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ספנות ביישוב
שחמט השתלות

תמונת מצב ממשחק: 1.פ@ה7 מח8 2.ר:ז#7
שחמט השתלות (Crazyhouse) הוא וריאציית שחמט שבה שחקן שמכה כלי יריב, יכול בתורו "להשתיל" אותו בלוח בצבע שלו במקום להזיז כלי. המשחק קיים גם בגרסת זוגות (שם הוא נקרא שחמט זוגות) ודומה למשחק היפני שוגי.

==חוקים==

המשחק מתקיים על פי חוקי השחמט הרגילים, בתוספת החוקים הבאים:
* כאשר אחד הצדדים מכה כלי יריב, הוא מקבל לתוך ה"בנק" שלו את אותו כלי - אבל בצבע הנגדי (הצבע שלו). בכל תור אפשר להזיז כלי או להשתיל את אחד מהכלים שבבנק בלוח. מותר להשתיל כלי רק במשבצת פנויה.
* אסור להשתיל רגלים בשורה הראשונה או השמינית.
* אם רגלי מגיע לשורה השמינית הוא מוכתר כרגיל, אך כאשר מכים אותו הוא מושתל כרגלי.
* לפי חלק מהגרסאות, אין להשתיל כלי במצב שגורם למט מיידי.
* רגלי שמושתל בשורה השנייה יכול לזוז מסע כפול או להכות דרך הילוכו. צריח שהושתל באחת הפינות וטרם זז יכול לבצע הצרחה.
מטרת המשחק, כמו בשחמט רגיל, היא הנחתת מט על מלך היריב. המט תקף רק אם ליריב אין דרך להשתחרר ממנו כולל השתלת כלים.

כאשר רושמים את תנועות המשחק נהוג לציין השתלה בסימן @ (לדוגמה: ר@ה2 משמעותו שרץ הושתל במשבצת ה2)

תיקו בשחמט השתלות נדיר ביותר, מחסור הדדי בכלים למט אינו מצב אפשרי בשחמט השתלות מכיוון שגם אם לכל אחד מהשחקנים נשאר רק המלך על הלוח תמיד יהיו לאחד מהשחקנים ולרוב אף לשניהם כלים להשתלה, וחוק חמישים המסעים מאבד מערכו באופן משמעותי מכיוון שכל כלי שהוכה יכול לחזור ללוח. עם זאת, בשחמט השתלות חזרה על השתלה של רגלים והחלפתם היא סיבה נפוצה לתיקו בשחמט השתלות.

==אסטרטגיה==
בשחמט השתלות לכל כלי שמוכה יש משמעות כפולה: גם חיסרון בחומר וגם יתרון ליריב, ולכן יש להיזהר שבעתיים מהכאות (הקרבות, לדוגמה, נפוצות הרבה פחות). הפרש מתחזק בהרבה, כיוון שהשתלות לא משפיעות עליו. גם הרגלים מתחזקים, כיוון שהם יכולים להיות מוצבים כמעט בכל משבצת ולתקוע טריז, או לשמש לביצורים. כלי ה"טווח ארוך": מלכה, צריח ורץ מאבדים הרבה מכוחם כיוון שאפשר לחסום את דרכם באמצעות השתלה.

בנוסף, מוגנות המלך היא הדבר הכי חשוב בשחמט השתלות, לכן מלך הנגדי פתוח (רגלים לא מגנים עליו, ניתן לתת לו הרבה שחים וכו'..) הוא יתרון משמעותי, וכדאי לנסות לשמור על הרגלים שבדרך כלל שומרים על המלך (ו2, ז2..) ולמנוע הקרבות פוטנציאליות של היריב על חיילים אלו.

הכתרות לצריחים או רצים נדירות מאוד בשחמט השתלות מאחר שפט נדיר במיוחד, והכתרות לפרשים נפוצות יותר היות שהן יכולות לאיים בשח מעמדות שמהן הכתרה למלכה לא מאיימת בשח.

מט חנק ומט נגיעה בשחמט השתלות נפוצים הרבה יותר מבשחמט סטנדרטי מכיוון שאי אפשר להציל מהם את המלך באמצעות השתלה, בעוד שמט מדרגות ומט השורה האחורית נדירים יותר כי מהם אפשר להציל את המלך באמצעות השתלה של כלי בין המלך לבין הכלי המאיים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060514081128/http://www.chessvariants.org/other.dir/crazyhouse.html שחמט השתלות]

קטגוריה:וריאציות שחמט
בן ציון גרשוני

אלתר בן ציון גרשוני (י"א בתשרי תר"ע, 25 בספטמבר 1909 – כ"ט בטבת תשנ"ו, 21 בינואר 1996) היה סופר ומשורר עברי. היה פעיל באגודת הסופרים והמשוררים הדתיים, וכתב שירים וסיפורים קצרים רבים לכתב העת של האגודה, מבוע, לעיתון לנוער "זרקור" ולכתבי-עת אחרים. חיבר ופרסם גם ספרים של סיפוריו ושיריו.

== תולדות חייו ==
נולד כבן ציון רומנוב בכפר ליובוניץ' (ליובוניצ'י ) שבאזור מינסק, ברוסיה הלבנה (בעת הולדתו בתחום המושב של האימפריה הרוסית), למרים מלכה לבית שטופלר ולישראל גרשון. סבו, הרב שלום שכנא רומנוב, היה רב בקליצ'ב, וחיבר ספר בקבלה בשם "שר שלום". בגיל צעיר נתגלה כחולני, ועל כן נוסף לו השם "אלתר" [זקן] כסגולה לאריכות ימים. למד ב"חדר מתוקן", וכך הכיר את העברית מגיל 3. כבר בגיל 8 חיבר שיר, שהוקרא בחתונה. בקטנותו התייתם מאביו, ואמו שלחה אותו (בהיותו בן 15) לישיבת תומכי תמימים בקרמנצ'וג. לאחר מכן למד בישיבה מחתרתית במינסק, שבה לימד ראש הישיבה הרב יהושע צימבליסט, ובה למדו גם הרב משה צבי נריה ואחיו, וכן הרב שאול ישראלי.

עלה לארץ ישראל ב-1932, בסיוע יקטרינה פשקובה, אשתו של מקסים גורקי, ולמד בישיבת חברון, עד נישואיו ב-1943. בישיבה זו היה 'רב פורים' באחת משנות לימודיו שם. באותה תקופה החל לכתוב תחת שם העט בן ציון גרשוני על-שם אביו. לאחר נישואיו עבד כמזכיר בישיבת קמניץ, ועם קום מדינת ישראל נקרא על ידי הרב אברהם חן למשרד החינוך, שבו עבד מ-1949 עד פרישתו לגמלאות. במשרד החינוך כיהן כסגן מנהל המחלקה לתרבות תורנית, ובמסגרת זו ארגן הרצאות בנושאי יהדות ברחבי ישראל, ואף חיבר ספר על תולדות המהר"ל מפראג לתלמידים.

שיר שכתב [[הרב קאפח לגרשוני עם קבלת ספר שיריו 'למשעול הבהיר']]

עמד בקשר עם רבנים וכן עם סופרים ומשוררים דתיים.

נפטר בכ"ט בטבת תשנ"ו, והוא בן 86 שנה. היה נשוי לרחל שהאריכה ימים אחריו (נפטרה בגיל 96 בשנת ה'תשע"א ונקברה לצידו). נקבר בהר המנוחות. לזוג נולדו חמישה ילדים.

== אישיותו ==
גרשוני היה חסיד חב"ד, אך לימודיו בישיבת חברון העצימו את פן ה"מוסר" (ה"ליטאי" יותר) אצלו, וכל ימיו שילב בין השניים. היה מושפע ביותר מדרך המוסר של רבנו יונה, וחלק מסיפוריו מעבירים עולם מוסרי-תורני זה.

== יצירתו הספרותית ==
בן ציון גרשוני ואשתו רחל יחד עם אחת מנכדותיהם.
גרשוני כתב במגוון סוגות: סיפורים, שירים, הגיונות, רומנים, וחלק מהם פרסם כספרים:
*המהר"ל מפראג - ספר על תולדות חייו של המהר"ל
*במצודה הפרושה, תשכ"ג - זכה בפרס שפירא לספרות יפה, ומפרס זה מימן את הוצאת ספר השירים שלו
*למשעול הבהיר - בהוצאת קריית ספר
*בין תלמידים - סיפורים לנוער
*גוילין נשרפין - רומן היסטורי על תקופת השואה
*במאבק על הסף - רומן היסטורי על נפילת העיר העתיקה, שאותו כתב במשך 15 שנה
*נגלות ונסתרות בחיים" הגיגים ורעיונות (הוצאת משאבים)
*השתתף בכתיבת שבת בשבתו, יחד עם העורך הראשי אברהם שטאל.

סגנונו הספרותי רהוט וברור, ובעברית צחה ומשובחת. שיריו עמוקים ולעיתים קשים להבנה.

כתב בשמות עט רבים, ובהם 'גן צבי', 'אבצן' ו'ב. בן גני' - ראשי התיבות של שמו.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

מפרי עטו:
* 
* 
* ; 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:זוכי פרס שפירא
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:בוגרי רשת ישיבות תומכי תמימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
כתר צפוני

כתר צפוני היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הצפון, שכוכביה הבהירים מסודרים בצורת חצי עיגול הבולטת לעין. הקבוצה היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. הקבוצה מייצגת כתר שבו משובצת אבן חן - הכוכב אלפקה או גמה. בימי תלמי הקבוצה נקראה רק "כתר" ותאור "צפוני" נוסף מאוחר יותר על מנת להדגיש את ההפרדה מהקבוצה כתר דרומי.

== כוכבי הקבוצה ==
α בכתר צפוני (גמה או אלפקה) הוא כוכב זוגי לוקה (בדומה לאלגול) במרחק של כ-75 שנות אור. הכוכב הבהיר מבין השניים הוא כוכב לבן - כחלחל עם בהירות נראית מדרגה 2.2 ובן הזוג העמום יותר הוא כוכב צהוב עם בהירות מדרגה 7. אחת ל-17 יום ו-8.6 שעות הכוכב העמום עובר על פני הבהיר ומוריד את הבהירות הכוללת לדרגה 2.3.

β בכתר צפוני, הוא כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-115 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.7. 

R בכתר צפוני הוא כוכב משתנה מסוג על-ענק צהוב במרחק של כ-6000 שנות אור ועם בהירות מדרגה 6. באופן בלתי סדיר ובמהירות בהירותו צונחת לדרגה 14 ואחר כך במשך מספר חודשים היא חוזרת בהדרגה לדרגה 6. הסבר אפשרי לתופעה היא הצטברות הדרגתית של פחמן גזי בשכבות החיצוניות של הכוכב וכשריכוזו מגיע לסף מסוים הגז מתעבה לטיפות גדולות החוסמות את הקרינה וגורמות לירידה הדרמטית בבהירות. לחץ הקרינה של הכוכב מאדה את הפחמן בחזרה ומפזר את האטומים וכך הבהירות שוב עולה.

== מיתולוגיה ==
הקבוצה זוהתה ככתר של אריאדנה בתו של מינוס מלך כרתים, אותו קיבלה מדיוניסוס. לפעמים הכתר שויך לשומר הדובים הנמצא בסמוך אליו.

== ראו גם ==
* כתר דרומי

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
מודל (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, מודל של תורה הוא מבנה המתאים לשפה, שבו מתקיימות כל האקסיומות. לעניין זה, המבנה כולל קבוצה, עם השׂמות מתאימות לקבועים, לפונקציות וליחסים השייכים לשפה. 

לדוגמה, אפשר לתאר תורה שיש בה קבוע אחד <math>c</math>, ויחס בינארי <math>P</math>, עם האקסיומות <math>\forall x:P(x,c),\forall x\,\exists y:P(y,x)\and\neg P(x,y)</math>. מודל אפשרי כולל את הקבוצה <math>\{1,2,3,c\}</math>, והיחס <math>P=\bigl\{(1,c),(2,c),(3,c),(c,c),(1,2),(2,3),(3,1)\bigr\}</math>, שבה מתקיימות שתי האקסיומות. 

קיומו של מודל מוכיח שהתורה עקבית. מאידך, משפט השלמות של גדל קובע שלכל תורה עקבית יש מודל אחד לפחות.

לפי משפט הקומפקטיות, לתורה שיש לה מודלים בגדלים סופיים לא חסומים, יש גם מודל אינסופי.

לפי משפט לוונהיים-סקולם, לתורה שיש לה מודל אינסופי, יש מודל מכל עוצמה אינסופית הגדולה מעוצמת קבוצת הקבועים.

קטגוריה:לוגיקה מתמטית
פרס הרצל (הרצליה)

פרס הרצל הוא פרס המוענק על ידי עיריית הרצליה לאישים בעלי תרומה בולטת בתחום הציונות.

==ההיסטוריה של הפרס==
מוסד הפרס נוסד בשנת 1974, במלאת 50 שנה להקמת העיר הרצליה, ובשיתוף ההסתדרות הציונית העולמית. באוקטובר 1976 פורסמו בעיתונות מודעות הקוראות להגשת המלצות על מועמדים: יחיד, קבוצה או מפעל שתרמו למעשה הציוני בחמש השנים האחרונות. במהלך שנות ה-70 הוענק הפרס פעמיים:
* בשנת 1977, בנוכחות נשיא המדינה אפרים קציר -
** יצחק יעקובי, תושב העיר רחובות, על שבחר להעתיק את מקום מגוריו לקריית שמונה.
** חברי קיבוץ קטורה, על התיישבותם החלוצית בערבה.
* בשנת 1979 -
** ישראל פולק, יושב ראש תשלובת "פולגת", על פיתוח התעשייה בנגב.
** בלה ויואל קצור, חברי קיבוץ גבעת חיים, על נכונותם לעזור בהדרכה לקיבוצים חדשים.

==חידוש מסורת הענקת הפרס==
מאז שנת 1979 לא חולק הפרס, אך בשנת 2005, לציון 80 שנה להקמת העיר הרצליה, יזמה ראש העיר יעל גרמן את חידוש מסורת הענקת הפרס. מאז הוענק הפרס לאישים הבאים:
* בשנת 2005 - פרופסור אניטה שפירא, על היותה חוקרת חשובה של התנועה הציונית.
* בשנת 2006 - ד"ר מרדכי נאור, על פועלו הספרותי במחקר של תולדות ארץ ישראל והציונות.
* בשנת 2007 - אליהו הכהן, על מחקרו בתחום התרבות הישראלית והזמר העברי.
* בשנת 2008 - פרופסור זאב צחור, נשיא מכללת ספיר, על תרומה בולטת בתחום הציונות.
* בשנת 2009 - הפרס לא חולק בשל קשיים כלכליים
* בשנת 2010 - עזריה אלון, ממייסדי החברה להגנת הטבע
* בשנת 2011 - שולמית לסקוב, על תרומתה לחקר תולדות היישוב והתנועה הציונית
* בשנים 2012 ו-2013 החליטה עיריית הרצליה שלא להעניק את הפרס
* בשנת 2014 - פרופסור רות קרק, על תרומתה לחקר הציונות וארץ ישראל

שווי הפרס עומד על 50,000 ש"ח. בראש ועדת הפרס לשנת 2011 עמד תיאודור אור, ובראש הוועדה לשנת 2014 עמדה השופטת בדימוס עדנה בקנשטיין.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

*
הרצל
קטגוריה:הנצחת בנימין זאב הרצל
קטגוריה:הרצליה: תרבות
הרצל
מארלי ואני

מארלי ואני (2005) הוא ספר אוטוביוגרפי שנכתב על ידי העיתונאי האמריקאי ג'ון גרוגן. הספר היה יותר מ-50 שבועות בראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. גרוגן מתאר בגוף ראשון את חיי משפחתו המשותפים עם הלברדור רטריבר שלו, מארלי, את מערכות היחסים במשפחה ואת הלקחים הנלמדים מתקופה זו. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת מטר.

מארלי מתואר, בהתאם לטבעו כלברדור, ככלב רועש ובלתי ניתן לשיטה. הוא חזק, רעב לעיתים תכופות, פעיל ואף הרסני לרכוש המשפחה (ללא כוונות זדוניות). הוא נכשל "להבין" מה בני האדם מצפים ממנו, ובנקודה מסוימת בסיפור גרוגן מעיר, כנראה בהלצה, שמחלת נפש היא ההסבר להתנהגותו. אף על פי כן, פעולותיו והתנהגותו תמיד נסלחו, שכן ברור שכוונותיו טובות.

הניגוד העצום בין הבעיות והמתח שנגרמים על ידי התנהגותו של מארלי לבין המסירות האדירה, האהבה והביטחון שהוא מעניק למשפחה, שלומדת לקבל אותו כפי שהוא והיגון שהביעה במותו מזקנה, מהווה את הרקע לסיפור.

ב-2008 יצא לאקרנים סרט קולנוע המבוסס על הספר, ואף הוא זכה להצלחה רבה. גרוגן היה שותף להפקת הסרט, ואף כתב לו את התסריט.

==עלילה==
ג'ון, עיתונאי, וג'ני, זוג נשוי טרי, היו חובבי בעלי חיים. הם החליטו לאמץ כלב לביתם כאימון לקראת הולדת ילדים. הם רכשו גור כלבים וקראו לו מארלי, על שם הזמר בוב מארלי. מארלי גדל במהרה לכלב בוגר וחזק. למרות מאמצי הזוג לחנכו במסגרות שונות, הכלב לא קיבל את מרות בעליו. לעיתים, השתמש מארלי בכוחו האדיר להרוס את רכוש הבית, ובעת התקפי פחד מסופות רעמים, לעס את דרכו בין דלתות, כלובים ואף קירות מרתפים. בזמנים אחרים, כאשר רצה להתחבר לכלבים אחרים או לחקור ריחות שונים, רץ בכל כוחו אל עבר מטרתו, תוך גרירת אנשים ורהיטים מאחוריו.

מארלי נשאר עם המשפחה כאשר עברה מביתם המקורי לבוקה רטון תחילה ומאוחר יותר לפנסילבניה, וגם כאשר ילדו את ילדם השלישי. במקרים אחדים הראה אמפתיה ורצינות רבה - הוא ניחם את ג'ני כאשר הפילה את עוברה הראשון והגן על שכנו כאשר הותקף. למרות הקשיים בשליטה בו, מארלי היה חבר משפחה אהוב ונאמן.

בגיל 13, כאשר היה חלש מאוד מזקנה, נאלץ ג'ון להרדימו, לאחר התנפחות קיבתו בפעם השנייה. בדקותיו האחרונות אמר ג'ון למארלי משפט שאף אחד לא אמר לו מעולם: "אתה כלב נהדר". המשפחה התאבלה על מותו של מארלי זמן רב, בייחוד ההורים, שראו במארלי דוגמה למופת של אהבה ללא תנאים, של מסירות ושל הנאה מהחיים. לאחר המוות, תיאר ג'ון את אהבתו למארלי. מספר התגובות לטור היה כה גדול, כך שתיבת הדואר האלקטרוני של ג'ון התמלאה. ג'ון סיפר שמעולם לא קיבל כמות תגובות שכזו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת מטר
מגנאט

מגנאט פולני
מָגְנַאט (באנגלית: magnate, מן המילה הלטינית magnas שמשמעותה "גדול") הוא תואר שניתן ברחבי אירופה לאציל או לאדם בעל עוצמה כלכלית. בהקשר החברתי של ימי הביניים וראשית העת החדשה, מגנאט הוא אציל בעל אחוזות רבות ותוארו הוא נסיך שולט, בישוף, דוכס או רוזן, ובכך הוא מובחן מן האצולה הזוטרה. 

בדוכסות ליטא, וכן בפולין (והאיחוד הפולני-ליטאי), המגנאטים היו מעמד חברתי של אצילים עתירי נכסים בעלי אגד אחוזות שניהלו משק אוטרקי. הם היו במאבק מתמיד עם האצילים הנמוכים, שבבעלותם היו האחוזות הקטנות, ועם המלוכה, שבפולין הייתה לרוב חלשה וחסרת יכולת פעולה. במאה ה-17 הפכו המגנאטים לבעלי הכוח העיקריים בפולין כאשר השתלטו על רוב האחוזות הקטנות ועל הפרלמנט - הסיים. כוחם הגדול של המגנאטים בפרלמנט אפשר להם לקבוע את תקנת ליברום וטו (liberum veto), כלומר זכותו של כל חבר בפרלמנט להטיל וטו על כל החלטה פרלמנטרית. על פי חוקי הסיים, אם בתוך שישה שבועות מהצעת חוק לא מתקבלת ההחלטה פה אחד, ההחלטה בטלה. בנוסף, על פי חוקת הסיים, בכל מושב פרלמנטרי מאוגדים כל החוקים לקובץ אחד, המפורסם בתום המושב. אם אחד החוקים במושב הפרלמנט נדחה (ולו על ידי חבר פרלמנט אחד) – כל קובץ החוקים בטל. אופן פעולה זה מנע ממשל אפקטיבי בפולין ועודד את שכנותיה רוסיה, פרוסיה ואוסטריה לנגוס משטחה של פולין ללא התנגדות. באופן אירוני, אחת הפעולות הראשונות של שלטון הכיבוש הרוסי הייתה לחסל את כוחם של המגנאטים ואף להגלות את חלקם לאזורים מרוחקים ברוסיה.

באנגליה כונו בשם "מגנאטים" האצילים שקיבלו את כוחם ואת עצמאותם היחסית מן השלטון המרכזי בעקבות אופן ההורשה של אדוארד השלישי. מלך זה חילק את ממלכתו בין בניו, כולל בניו הלא-חוקיים, במקום להוריש אותה לבן יחיד. יצירתם של בתים חזקים בעלי טענות לכתר גרמו קרוב למאה שנות סכסוך חמוש בין המגנאטים לבין עצמם ובינם למלך. שיאם של הסכסוכים היה מלחמת האזרחים הידועה בכינוי מלחמת השושנים 1455 – 1485. בתקופה זאת לא נקבע היורש לכתר על פי סדר הירושה אלא על פי ניצחונות בשדה הקרב. כוחם של המגנאטים באנגליה חוסל עם עלייתו של בית טיודור לשלטון. הנרי השביעי שלל ממגנאטים רבים את כספם, תאריהם וחסינותם מעינויים ואף הוציא להורג כמה מהם. במלאכת דיכוי המגנאטים המשיך בנו הנרי השמיני.

בממלכות שונות היה המגנאט אציל בעל זכות הצבעה בפרלמנט - בהונגריה נקרא הבית העליון בפרלמנט "בית המגנאטים". מגנאטים התקיימו בממלכות נוספות, כגון בספרד שם כונו גרנדה (Grande) ובשוודיה, שם כונו סטורמן (Storman). 

קטגוריה:פולין: היסטוריה
קטגוריה:תוארי אצולה
קטגוריה:עושר
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
אוסטרלאסיה במשחקים האולימפיים

אוסטרלאסיה היה השם של נבחרת הספורטאים מאוסטרליה וניו זילנד שהשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908) ובאולימפיאדת סטוקהולם (1912). לאחר חידוש המשחקים האולימפיים ב-1920, בעקבות תום מלחמת העולם הראשונה, שתי המדינות שלחו משלחות נפרדות.

אוסטרלאסיה זכתה בסך כולל של 12 מדליות בשתי האולימפיאדות, רובן בתחום השחייה, כאשר הניו זילנדים זוכים בשלוש מדליות והאוסטרלים בתשע.

==מדליות==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (1908) || 1 || 2 || 2 || 5
|-
|align=right| אולימפיאדת סטוקהולם (1912) || 2 || 2 || 3 || 7
|-
! סך הכל || 3 || 4 || 5 || 12
|}

===לפי ענף===
בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| שחייה || 2 || 3 || 3 || 8
|-
|align=right| רוגבי || 1 || 0 || 0 || 1
|-
|align=right| איגרוף || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|align=right| אתלטיקה || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|align=right| טניס || 0 || 0 || 1 || 1
|-
! סך הכל || 3 || 4 || 5 || 12
|}

===לפי ספורטאי===
{| class="wikitable"
|-
!מדליה
!שם
!אולימפיאדה
!ענף
!תחום
|-
| זהב ||הנבחרת הלאומית || לונדון 1908 || רוגבי יוניון || טורניר הגברים
|-
| כסף || רג'ינלד בייקר || לונדון 1908 || איגרוף|| משקל בינוני לגברים
|-
| כסף || פרנק בורפייר || לונדון 1908 || שחייה || 400 מטר בסגנון חופשי לגברים
|-
| ארד || הארי קר || לונדון 1908 || אתלטיקה || 3,500 מטר הליכה לגברים
|-
| ארד || פרנק בורפייר || לונדון 1908 || שחייה || 1,500 מטר בסגנון חופשי לגברים
|-
| זהב || פאני דוראק || סטוקהולם 1912 || שחייה|| 100 מטר בסגנון חופשי לנשים
|-
| זהב || ססיל הילי מלקולם צ'מפיון לזלי בורדמן הרולד הארדוויק || סטוקהולם 1912 || שחייה|| שליחים 4X200 בסגנון חופשי
|-
| כסף || ססיל הילי || סטוקהולם 1912 || שחייה|| 100 מטר לגברים בסגנון חופשי
|-
| כסף || מינה ויילי || סטוקהולם 1912 || שחייה|| 100 מטר לנשים בסגנון חופשי
|-
| ארד || הרולד הארדוויק || סטוקהולם 1912 || שחייה|| 1,500 מטר לגברים בסגנון חופשי
|-
| ארד || הרולד הארדוויק || סטוקהולם 1912 || שחייה|| 400 מטר לגברים בסגנון חופשי
|-
| ארד || טוני וילדינג || סטוקהולם 1912 || טניס || טורניר היחידים באולמות
|}
* שחקני הרוגבי של הנבחרת היו: פיליפ כרמייקל, צ'ארלס ראסל, דניאל קרול, ג'ק היקי, פרנק סמית', כריס מק'קיוואט, ארתור מק'קייב, תומאס גריפן, ג'אמבו בארנט, פטריק מק'קיו, סידני מידלטון, טום ריצ'רדס, מלקולם מק'ארתור, צ'ארלס מק'מארטי ורוברט קרייג.

==ראו גם==
* אוסטרליה במשחקים האולימפיים
* ניו זילנד במשחקים האולימפיים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.olympic.org/uk/athletes/results/search_r_uk.asp זוכי המדליות האולימפיות] באתר הוועד האולימפי הבינלאומי

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:אוסטרליה: ספורט
קטגוריה:ניו זילנד: ספורט
ויליאם א. וילר

ויליאם אלמון וילר (באנגלית: William Almon Wheeler; 30 ביוני 1819 - 4 ביוני 1887) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא ארצות הברית רתרפורד הייז. קודם לתפקיד זה הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ניו יורק.

== חייו ==
וילר נולד במאלון שבניו יורק ולמד לימודים אקדמאים באקדמיית פרנקלין ובאוניברסיטת ורמונט, אך פרש ללא סיומם בשל קשיים כלכליים. בשנת 1845 הוא הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר הולדתו. בשנים 1846–1849 כיהן וילר כתובע המחוזי של מחוז פרנקלין. בשנים 1850–1851 הוא היה חבר בית הנבחרים של ניו יורק ובשנים 1858–1860 שימש סנאטור בסנאט של ניו יורק. בשנים 1867–1868 הוא השתתף בוועידות החוקתיות של מדינת ניו יורק.

בשנים 1861–1863 ובין 1869–1877 כיהן וילר כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית. על אף ניסיונו הרב בפוליטיקה וכהונתו הממושכת בקונגרס, וילר לא בלט כנבחר ציבור ובכל שנותיו בבית הנבחרים לא הוגשה מטעמו הצעת חוק. וילר התנגד לאישור העלאת השכר של חברי בית הנבחרים ולאחר אישורה, בשנת 1873, הוא נודע בהחזרת ההפרשים שניתנו לו לקופת המדינה.

בשנת 1876 השתתף וילר בוועידת המפלגה הרפובליקנית שבה נבחר רתרפורד הייז כמועמד המפלגה לנשיאות ארצות הברית. על משלחת הצירים מניו יורק הוטלה משימת החיפוש אחר מועמדים לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. דיוני המשלחת נערכו באופן בלתי רשמי וברוח טובה, ואלו הובילו, בהיעדר מועמדים מתאימים לתפקיד, להעלאת שמו של וילר כמועמד אפשרי לתפקיד. למחרת היום אושרה מועמדותו ברוב של 366 מול 89 קולות שניתנו לפרדריק פרלינגהויסן. המועמד לנשיאות הייז הגיב לשמע הבחירה באמרו "אני מתבייש לומר, אך מי הוא וילר?".

כהונתו כסגן נשיא נמשכה בין השנים 1877–1881. עבודתו הרשמית הייתה מעטה ולא זכתה לתשומת לב ציבורית, אך יחסיו עם הנשיא הייז היו חמים. וילר, שהתאלמן מרעייתו שלושה חודשים לפני כניסתו לתפקיד, הוזמן לעיתים קרובות לסעוד עם משפחת הנשיא בבית הלבן. בתום כהונתם הכריז הייז על אי הצגת מועמדותו לנשיאות, ואילו וילר לא הועלה בין שמות המועמדים. בסיום תפקידו הוא פרש מהחיים הציבוריים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת ניו יורק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים המדינתי של ניו יורק
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל רתרפורד הייז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ורמונט
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1819
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1887
דעוה

מוסלמי מבצע דעוה לקבוצת איכרים בפיליפינים
מרכז הדעוה בעיר [[יוסטון שבטקסס]]
דַעוה או דעווה (בערבית: دعوة. בתרגום מילולי מדויק לעברית: הזמנה) היא פעילות פרוזליטיזם באסלאם. הפצת האסלאם ללא-מוסלמים ברחבי העולם ("הזמנתם" לדת), באמצעים לא אלימים. החל מהמאה ה-20 קיימת גם פעילות דעוה של תנועות אסלאמיות כדי לקרב מוסלמים "חילוניים" לדת. פעילות זו בולטת באירופה על ידי ארגונים שונים הקשורים לתנועת האחים המוסלמים.
==אטימולוגיה==
משמעות המילה, בתרגום מילולי לעברית, "קריאה" או "הזמנה"; בהקשר האסלאמי הכוונה לקריאה לאמונה באללה.

מוסלמי המבצע דַעוה, איש דת או מתנדב, נקרא דַעוי.

הדַעוי הוא אדם שמזמין אנשים להבין ולקבל את האסלאם באמצעות דיאלוג וטכניקות אחרות, במטרה שיקבלו את האמונה, התפילה ואורח החיים האיסלאמי (בדומה למיסיונר בנצרות).

דעוה מתוארת גם כחובה "לפעיל מוסלמי לעודד מוסלמים אחרים לחיות באדיקות רבה יותר בכל תחומי חייהם" (בדומה לחזרה בתשובה ביהדות), הגדרה שהפכה למרכזית במחשבה האיסלאמית העכשווית.

==מקורות המצווה==
===בתקופת מוחמד===
מוסעב בן עומייר היה השליח המוסלמי הראשון, בספטמבר 621 הוא נשלח לאל-מדינה כדי ללמד את העם את תורות האסלאם ולתת להם הדרכה.

לאחר קרב אוחוד בשנת 625, מוחמד שלח כמה שליחים כמיסיונרים לשבטים שונים, לאחר שכמה אנשים הגיעו למוחמד וביקשו ממנו לשלוח מדריכים שילמדו אותם את האסלאם, אך השליחים קיבלו שוחד על ידי שני שבטי ח'וזמה, שרצו לנקום בהתנקשות בח'אלד בן-סופיאן (ראש שבט בַּ֫נוּ לחיאן) על ידי חסידיו של מוחמד. במסע זה נהרגו מספר מיסיונרים, שמונה או על פי דיווח אחר – עשרה. אירוע זה ידוע בשם "משלחת א-רג'יע" .

במהלך "משלחת ביר מעונה" , ביולי 625, מוחמד שלח כמה מיסיונרים לבקשתם של כמה אנשים משבט בַּ֫נוּ עאמר, אך המוסלמים נהרגו שוב כנקמה על ההתנקשות בח'אלד בן סופיאן על ידי חסידיו של מוחמד. 70 מוסלמים נהרגו במהלך משלחת זו. במהלך משלחת ח'אלד בן אל-וליד (בַּ֫נוּ גַ'ד'ימה) בינואר 630, מוחמד שלח את ח'אלד בן אל-וליד להזמין את שבט בַּ֫נוּ גַ'ד'ימה לאסלאם. זה מוזכר בחדית' הסוני צחיח אל-בוח'ארי, 5: 59: 628.

למונח יש משמעויות אחרות בקוראן. בסורה (פרק) 30:25, למשל, המונח מציין את הקריאה למתים לקום ביום הדין. בקוראן, בדרך כלל מתייחסת המילה להזמנה של אללה לחיות על פי רצונו. לפיכך, כאשר נעשה שימוש במאות הראשונות של האסלאם.

===לאחר מותו של מוחמד===
לאחר מותו של מוחמד בשנת 632, מהראיות ההיסטוריות הקיימות, נראה כי המוסלמים לא יצאו מייד לפעילות של דעוה – במהלך כיבושי האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית של ממלכת פרס, הם לא עסקו מעט, אם בכלל בהטפה ללא-מוסלמים מקומיים. דעוה נכנס לשימוש נרחב כמעט מאה שנה לאחר מותו של מוחמד, בעקבות התעמולה העבאסית נגד חמולת השלטון האומיית בשנות ה-20 של המאה ה-8. עם זאת, 'הדעוה העבאסית' נפסקה ברגע שהעבאסים היו בשלטון – עובדה המעידה על אופייה הפוליטי. דעוה כפעילות מיסיונרית באמת, אם כי עדיין בתוך האומה המוסלמית, הופיעה בפלג האסמאעיליה במאות ה-9 עד ה-13. האיסמאעילים, במובנים רבים, יכולים להיחשב כחלוצי הפעילות המיסיונרית המוסלמית המאורגנת: מבנה הדעוה הממסדי והמתוחכם שלהם כמעט ולא חזר עד היום. יתר על כן, עבור האיסמאעילים, דאווה הייתה בראש סדר העדיפויות של המדינה. הדעוה האיסמאעילית כללה הטפה פנימית בתוך אומת האסלאם וללא מוסלמים, ושילבה תאולוגיה ופוליטיקה.

===בקוראן===
חשיבותה של הדעוה הודגשה מספר פעמים בקוראן:
* סורה 41 – (ל"ג) 
* סורה 16 – (קכ"ה) 
* סורה 3 – (ק"ד) 
* סורה 3 – (ק"י) 

==ראו גם==
* פרוזליטיזם
* אסלאם - מונחים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושגים באסלאם
לחץ קרינה

לחץ קרינה הוא הלחץ המופעל על כל משטח החשוף לקרינה אלקטרומגנטית. אם המשטח בולע את הקרינה הפוגעת בו הלחץ שווה לצפיפות שטף האנרגיה של הפוטונים הפוגעים בו מחולק במהירות האור. אם המשטח מחזיר את הקרינה הלחץ מוכפל.

לדוגמה, צפיפות שטף האנרגיה של קרינת השמש על פני כדור הארץ היא 1,370 ואט למטר רבוע ולכן לחץ הקרינה של קרינת השמש על כדור הארץ (בהנחה שכולה נבלעת בו) הוא 4.6 מיקרו פסקל.

במרחק של יחידה אסטרונומית מהשמש לחץ הקרינה הוא כ-4.5 מיקרו פסקל כך שאם יוצרים מפרש מחומר, שמחזיר את קרינת השמש במלואה, בשטח של קילומטר מרובע, יופעל עליו כוח של כ-9 ניוטון.

==גילוי==
קיומו של לחץ הקרינה נובע ממשוואות מקסוול וג'יימס קלארק מקסוול הסיק את קיומו בשנת 1871.
מדידה ניסויית ראשונה של הלחץ נעשתה בשנת 1900 על ידי פיוטר לבדב - פיזיקאי רוסי והיוותה ראייה ניסויית ראשונה לנכונותה של תורת מקסוול. בשנת 1924 בוצעו לראשונה מדידות מדויקות של לחץ אור על ידי אליס גולסן.

לחץ הקרינה הוא נמוך ביותר ולכן קשה למדידה. המדידה נעשית באמצעות מראות קטנות התלויות על חוט בריק ונחשפות לקרן אור עם צפיפות שטף אנרגיה ידועה. לחץ הקרינה מביא להטיית המראות ומידיעת קבוע הפיתול של החוט ומדידת זווית ההטיה של המראות ניתן לחשב את הכוח הפועל על המראה ועל ידי חלוקה בשטח המראות מקבלים את הלחץ הפועל עליהן.

==תאוריה==
משיקולים תרמודינמים ניתן להראות שלחץ הקרינה על משטח שחשוף לקרינה אחידה בכל הכיוונים הוא שליש מצפיפות האנרגיה ליחידת נפח מחולקת במהירות האור. אם המשטח נמצא בשיווי משקל תרמודינמי עם קרינת גוף שחור בטמפרטורה T, לפי חוק סטפן-בולצמן צפיפות האנרגיה היא <math>\ S = \sigma T^4</math> ולכן הלחץ על הגוף יהיה <math>\ \frac{ \sigma T^4}{3c} </math>. בתוך כוכבים כאשר הטמפרטורות יכולות להגיע למיליוני מעלות לחץ הקרינה הופך לחלק משמעותי בהתפתחות הכוכב.

==מפרש שמש==

מפרש שמש הוא דרך להניע ספינות חלל או גשושית על ידי ניצול לחץ הקרינה של השמש, היינו התנע שמעביר הפוטון אל החללית.
===רשימת חלליות עם מפרש שמש===

* בשנת 2010 שיגרה יפן את הגשושית הניסיונית איקרוס 

* בשנת 2015 נשלחה בהצלחה לחלל החללית LightSail .

* בשנת 2019 נשלחה בהצלחה לחלל החללית LightSail2 .

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסטרופיזיקה
קטגוריה:קרינה אלקטרומגנטית
צי סוחר

אונייה של צים

צי סוחר הוא צבר כלי שיט למטרות מסחר ותעבורה בדרך הים.

צי סוחר יכול שיהיה בבעלות ארגונית שאינה בהכרח ישות כמדינה, מה שמבדילו מצי ימי לאבטחת אינטרסים של מדינה ריבונית בימים.

המונח 'צי סוחר' מגדיר צי כלי שיט אזרחיים לצורכי הפעלת מסחר. מבדיל ומפריד צי זה ומטרותיו האזרחיות, מצי ימי למטרות ביטחון כמו אבטחה, הגנה ולחימה.

צי מצריך כח אדם מקצועי, מיומן ומנוסה, הרואה בעיסוקו דרך חיים. עליו להיות בעל נתינות מתאימה. לשם כך, דרושה מערכת הכשרה מקצועית ענפה וקרבה אל מקור כח אדם ולוגיסטיקה. הפעלת צי סוחר מאפשרת עצמאות והתפתחות כלכלית של מדינה. קיומו של צי סוחר מפותח ומתפתח, מצריך חוקים ותקנות מיסוי המתאימות לצרכיו המשתנים, כשמקור הוצאותיו מצוי במחירי דלק ומתכת לצד טכנולוגיות מתפתחות בתחום ההנע, האלקטרוניקה, המחשוב והתוכנה. האקלים גורם מכריע. לחות ומליחות גורמים לקורוזיה, לבלאי גבוה.

לצי דרושים נמלי ים נוחים עם שטחי פריקה אחסנה וטעינה מתאימים ומערך עגורנים ברציף. הפעלת נמל מצריכה צירי תובלה יבשתית כמו מסילות ברזל וכבישים אליו וממנו, ומערך תדלוק קרוב, וצי שרות מיומן של סירות וספינות שרות, כמו גוררות, ספינות מנוף ימי, כיבוי אש, אספקה וכדומה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ימאות
קטגוריה:סחר בין-לאומי
צ'יטי צ'יטי בנג בנג

עטיפת ה[[תקליט שבו חיים יבין מספר את הסיפור בעברית]]
צ'יטי צ'יטי בנג בנג: המכונית המופלאה (באנגלית: Chitty Chitty Bang Bang; יצא לאור לראשונה בישראל בשם צ'יטי צ'יטי בנג: מכונית הפלא) הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר איאן פלמינג ויועד לבנו. הספר ראה אור בשנת 1964, ובשנת 1968 יצא כסרט קולנוע. הסרט נכתב בידי רואלד דאל והופק על ידי אלברט ברוקולי, שהפיק את סרטי ג'יימס בונד, אשר גם הם נכתבו על ידי איאן פלמינג. הסרט חרג מתקציבו המתוכנן אך זכה להצלחה ניכרת בקופות. כיום נחשב הסרט לקלסיקה לילדים. הספר גם הומחז והועלה על במות התיאטרון בלונדון ובוצע כתסכית בעברית בקול ישראל בשנות השבעים.

==עלילת הסרט==
קראקטקוס פוטס הוא מדען, הממציא המצאות שונות ומשונות במוסך ביתו. הוא אב לשני ילדים, ג'מימה וג'רמי. לאחר שהילדים כמעט נדרסים על ידי טרולי סקרמפשס, היא נכנסת לחייהם. פוטס קונה גרוטאה ומסתגר עמה במוסך ביתו. לאחר מספר ימים, יוצא פוטס עם המכונית המשופצת המסוגלת לשוט ולעוף. שמה של המכונית נובע מן הקול שמשמיע המנוע שלה. פוטס, ילדיו וטרולי מבלים בחוף הים כאשר סיפור שמספר פוטס הופך למציאות: שליט וולגריה מנסה להשיג את המכונית. לאחר שאביו של פוטס נחטף, מגיעה כל המשפחה לוולגריה. הילדים נחטפים כיוון שהמלך אוסר על נוכחות ילדים בממלכה. פוטס וטרולי מנסים להציל את הילדים ואת המכונית ולהשיב את הילדים המתחבאים מפני המלך לממלכה. (הסרט שונה בעלילתו מהספר המקורי שכתב איאן פלמינג).

==פרסים==
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר של 1969 עבור שיר הנושא.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* חיים יבין מספר '[https://www.youtube.com/watch?v=cYhYT8dAUrs ציטי צ'יטי בנג בנג']
* 
* 

קטגוריה:רואלד דאל
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי 1968
קטגוריה:מכוניות מפורסמות
קטגוריה:מכוניות מעופפות
קטגוריה:סרטי תעופה
קטגוריה:סרטי ילדים
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:איאן פלמינג