OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קוף עכביש שחור-ראש

קוף העכביש שחור-ראש (שם מדעי: Ateles fusciceps) הוא מין במשפחת קופי עכביש השייכת לתת הסדרה קופים רחבי אף. בית גידולו באמריקה הדרומית והמרכזית. הוא מצוי בקולומביה, אקוודור ופנמה. נחשב בעבר לתת-מין של קוף עכביש שחור יד. פרוותם שחורה.

== מאפיינים ==
קוף העכביש חום-ראש חי ביערות טרופיים וסובטרופיים לחים שגובהם הוא בין 100 ל-1,700 מטר מעל פני הים. הוא חי בצפיפות אוכלוסין של 1.2 קופים לקמ"ר.

לקוף העכביש חום-הראש גוף חום או שחור וראש חום, ומכאן שמו. קוף העכביש הקולומביאני שחור כולו וסנטרו לבן מעט. קופי העכביש חומי-הראש הם מהגדולים יותר שבקופים רחבי האף. אורך הראש והגוף, לא כולל הזנב, הוא בדרך-כלל בין 393 ל-538 מילימטר. אורכו של הזנב המאחז הוא בין 710 ל-855 מילימטר. הזכרים שוקלים, בממוצע, 8.89 ק"ג והנקבות שוקלות 8.8 ק"ג. משקלו של המוח הוא 114.7 גרם.

קוף זה, כרוב בני משפחתו, הוא שוכן יערות ופעיל יום. הוא נע על ידי התנדנדות מענף לענף או על ידי טיפוס. בזמן ההזדווגות, הנקבה תהיה עם הזכר עד שלושה ימים, או שהיא תזדווג עם זכרים אחרים. ההזדווגות מתרחשת פנים מול פנים ונמשכת בין 5 עד 10 דקות. תקופת ההיריון היא בין 226 עד 232 יום. העולל רוכב על גב אמו למשך 16 שבועות ונגמל בגיל 20 חודשים. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 51 חודשים; הזכרים בגיל 56 חודשים. הנקבות יולדות כל 3 שנים.

קוף זה מסווג בסכנת הכחדה חמורה על ידי ארגון השימור העולמי בגלל אובדן אוכלוסייה מוערך של יותר מ-80% מהאוכלוסייה במשך 45 שנה, בגלל ציד והסגת גבול אנושית לטווח תפוצתו.

קופי עכביש שחורי ראש חיים בשבי עד 24 שנים.

== מיון ==
במין שני תת-מינים:
*קוף עכביש חום-ראש (Ateles fusciceps fusciceps) - אקוודור.
*קוף עכביש קולומביאני (Ateles fusciceps fusciceps) - דרום-מערב קולומביה עד מזרח פנמה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1866
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:קופי עכביש
קטגוריה:אקוודור: יונקים
קטגוריה:קוסטה ריקה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אמריקה המרכזית
צחוק הגורל

צחוק הגורל (ברוסית: Ирония судьбы, или С лёгким паром!&lrm;, "אירוניה סודבי, אילי סְ לוֹחְקִים פַּארוֹם!) הוא סרט טלוויזיה סובייטי מסוגת דרמה קומית שבוים על ידי אלדר ריאזנוב וצולם בשנת 1975 באולפני הקולנוע המוסקבאיים הוותיקים 'מוספילם'. 

התסריט לסרט, שנכתב על ידי אמיל ברגינסקי (Браги́нский) וריאזנוב, מבוסס בחופשיות על מחזהו של ריאזנוב (1971) "פעם בערב השנה החדשה" (ברוסית: Однажды в новогоднюю ночь). הסרט, המשלב סיפור אהבה ודרמה, מוקרן באופן מסורתי מדי שנה בערב השנה החדשה ברוסיה ובמדינות נוספות מברית המועצות לשעבר. ציטוטים רבים מהסרט הפכו ל"משפטי מפתח" בשפה הרוסית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080118075431/http://cinema.rin.ru/cgi-bin/main.pl?action=gallery_view&id=107 תמונות מהסרט] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי 1975
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:ברית המועצות: תרבות
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי טלוויזיה רוסיים
קטגוריה:סרטי ערב השנה החדשה
פרדריק פורסט

פרדריק פנימור פורסט, ג'וניור (באנגלית: ; 23 בדצמבר 1936 – 23 ביוני 2023) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי שהופיע במספר סרטים חשובים בסוף שנות ה-70 והיה מועמד לפרס אוסקר.

== ביוגרפיה ==
פורסט נולד בווקסהאצ'י (Waxahachie) שבטקסס, ומגיל צעיר שאף להיות לשחקן. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, ושירות צבאי, עבר לניו יורק, ושם החל את דרכו המקצועית.

== קריירה ==
פורסט הופיע באוף ברודוויי ובסרטי שוליים. הוא החל להופיע בסרטים ממסדיים. בשנת 1972 הופיע בסרט "When the legends Die" ("כשהאגדות מתות"), סרטו של הבמאי סטיוארט מילר, המבוסס על ספרו של האל בורלנד באותו שם מ-1963 המספר על אינדיאני צעיר בן שבט היוט העובר מסלול חניכה אצל בוקר מזדקן (ריצ'רד ויידמארק) המפעיל קרקס רודיאו נודד. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס גלובוס הזהב.

בשנים שלאחר מכן הופיע פורסט במספר סרטים חשובים, בתפקידי משנה. בסרטו של פרנסיס פורד קופולה "השיחה" (1974) שיחק צעיר המעורב במזימת רצח, שאת שיחותיו מקליט אמן האזנות (ג'ין הקמן). תפקידים נוספים בהם שיחק בשנים אלו היו תפקיד משנה בסרטו של ארתור פן "דו-קרב במיזורי" (1976) ותפקידו של לי הארווי אוסוואלד בסרט הטלוויזיה "רובי ואוסוואלד" בשנת 1978.

שנת 1979 הייתה שנת השיא בקריירה של פורסט. בשנה זו יצא לאקרנים סרטו של קופולה, "אפוקליפסה עכשיו", שצולם כשנתיים קודם בפיליפינים. בסרט זה שיחק פורסט את ה"שף", קייג'ון מניו אורלינס המצטרף לקפטיין וילארד (מרטין שין) במסעו במעלה נהר הנאנג. תפקיד נוסף אותו שיחק באותה שנה היה תפקידו של יוסטון דאייר, מאהבה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) בסרט "רוז" שעוצב על פי חייה של ג'ניס ג'ופלין. תפקיד זה הקנה לו מועמדות לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב.

בשנת 1982 היה פורסט מעורב בשני פרויקטים כושלים של קופולה, שהביאו, למעשה, לדעיכת כוכבו כשחקן הוליוודי מוביל. "האמט" היה ניסיון של קופולה לשתף פעולה כמפיק עם הבמאי הגרמני וים ונדרס. בסרט שיחק פורסט את התפקיד הראשי, סופר המתח דשיל האמט. חילוקי דעות אומנותיים, ומריבה מתוקשרת בין קופולה לוונדרס, הביאו ליצירת מוצר שהיה לכישלון ביקורתי וקופתי. אך חמור מכך היה כישלון "אחד מהלב", ניסיונו של קופולה ליצור סרט מוזיקלי, בו הופיע פורסט בתפקיד הראשי לצד טרי גאר. הסרט חרג מגבולות התקציב והתסריט, ולאחר שקופולה השקיע בו את כל הונו, כשל בקופות, והביא את קופולה אל סף פשיטת רגל. הסרט היווה נקודת מפנה שלילית בקריירה של המעורבים בו.

לאחר כישלונות אלו המשיך פורסט במשחק בקולנוע, והופיע בתפקידי משנה בסרטים כ"טאקר: האיש והחלום" של קופולה משנת 1988, "תיבת הנגינה" של קוסטה גברס (1989), "שני הג'ייקים" (סרט ההמשך לצ'יינהטאון) (1990) כמו גם בסרטו של אמן המתח האיטלקי דאריו ארג'נטו "טראומה" (1993).

במקביל פיתח פורסט קריירה טלוויזיונית, והופיע בעיקר במיני סדרות כ"יונה בודדה" (1989) ו"האזרח קוהן" (1992). הוא הופיע באחד התפקידים הראשיים בסדרת הטלוויזיה הפופולרית "רחוב ג'אמפ 21", בעונתה הראשונה (1987), בה התגלה השחקן ג'וני דפ.

== חיים אישיים ==
פורסט היה נשוי לשחקנית מרילו הנר בין השנים 1980–1982.

נפטר ב-23 ביוני 2023.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הנוצרית של טקסס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
עגור לבן-עורף

עגור לבן-העורף (שם מדעי: Grus vipio) הוא מין עוף מהסוג עגור ממשפחת העגוריים. זהו עוף גדול, אורכו נע בין 112–125 סנטימטרים, גובהו כ-130 סנטימטרים ומשקלו 5.6 קילוגרם. הוא בעל רגליים ורדרדות, צוואר מפוספס באפור ולבן, ונקודת עור אדומה בפנים.

אזורי ההזדווגות של העגור לבן-העורף הם בצפון-מזרח מונגוליה, צפון-מזרח סין, ואזורים סמוכים בדרום-מזרח רוסיה, היכן שמתנהלת תוכנית בשמורת הטבע קינגאנסקי לגידול ביצים של העוף הזה מגני חיות מארצות הברית במטרה להביא לגידול האוכלוסייה. קבוצות שונות של הציפור נודדות בחורף לנהר יאנגצה, האזור המפורז הקוריאני, וקיושו ביפן. הם גם מגיעים לקזחסטן וטאיוואן. רק 4,900–5,400 פרטים נותרו בטבע.

תזונתו של העגור לבן-העורף מורכבת בעיקר מחרקים, זרעים, שורשים, צמחים, וחיות קטנות.

בשל הרס בתי גידול מתמשך וציד לא מבוקר בכמה אזורים, העגור לבן-העורף מסווג כ"פגיע" על ידי איגוד השימור העולמי. הוא רשום בנספח הראשון ובשני ב-CITES.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
לבן-עורף
קטגוריה:רוסיה: עופות
בית קברות שייח' מוראד

בית הקברות המוסלמי שייח' מוראד, המוכר גם כבית קברות אל-מוראד, הוא בית קברות מוסלמי בתל א-ריש. כיום בדרך קיבוץ גלויות, בדרומה של שכונת שפירא בתל אביב.

== היסטוריה ==
בית הקברות התפתח סביב מבנה קבר מהתקופה הממלוכית בשם זה, אך זהותו של אותו שייח' איננה ידועה. הוא שוכן על גבעת כורכר חשוף וניצבים בו מספר עצים עתיקים כגון שיזף מצוי. במקום נמצאה כתובת ערבית מהמאה ה-14, המעידה כי כבר אז שימש כאתר קבורה. מבנה הקבר בנוי משני חדרים מחוברים שמעליהם קבועות כיפות. עוד נמצא במקום<ref></ref> מבנה קבר רבוע ומקורה, הניצב על ארבעה עמודים, שבכיפתו נפער חור. המקום הופיע במפה בריטית משנת 1878, אך הפך לאתר קבורה פעיל רק בתחילת המאה ה-20, כאשר בתי קברות המוסלמים מצפון ליפו חוסלו (בית הקברות עבד א־נבי, למשל).
בפרעות תרפ"א נתלתה גופתו של יוסף חיים ברנר על חומת בית הקברות, יחד עם עוד שבעה איש שנרצחו.
ליד בית הקברות שכנו בתים של ערבים עניים, וכ-350 מהם נהרסו על ידי הצבא הבריטי במאורעות.
עד לסיפוח הכפר אבו כביר ליפו ב-1934, היה בית הקברות בתחומיו של הכפר, וב-1948 היה לחלק מתל אביב. לאחר שתושבי הסביבה גורשו ברובם במהלך מלחמת העצמאות, חדל בית הקברות לפעול. עם זאת, בסוף המאה ה-20 החל שוב לשמש כמקום לקבורת משתפי פעולה, שהקהילה המוסלמית ביפו מסרבת לאפשר את קבורתם בבית קברות טאסו. המקום סובל מהזנחה.

בשנת 2013 יצר הקולנוען רואי מעוז את הסרט התיעודי "שייח מוראד" המספר את סיפורו של בית הקברות, ועליו זכה מעוז בפרס מקרן פרלוב.

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="150px" perrow="4">
שיחמוראד01.JPG|מראה בבית הקברות
El-Murad 172056.jpg|בקע בכיפת הקבר
Image:Broken Gravestone in El-Morad Cemetery 2009.jpg|מצבה שבורה בבית הקברות ברקע, קברו של השייח' מוראד
Gravestone in El-Morad Cemetery 2009.jpg|מצבה עם כיתוב בערבית ומאחוריה בית מגורים
El-Murad 171438.jpg|פינתו הדרומית-מערבית של קבר שייח' מוראד
El-Murad 171105.jpg|פינתו הצפונית-מזרחית של קבר שייח' מוראד
El-Murad 171147.jpg|צדו הצפוני של קבר שייח' מוראד
El-Murad 171301.jpg|מבט אל תוך המבנה של קבר שייח' מוראד
</gallery>

==ראו גם==
* רצח יוסף חיים ברנר וחבריו

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tlv100.net/2008/03/blog-post_26.html קובת שייח' מוראד]
* רואי מעוז: [https://vimeo.com/277852303 שייח' מוראד], סרט תיעודי על בית הקברות
* [http://readingmachine.co.il/home/books/1240134698/ לא ביפו ולא בתל אביב: סיפורים, עדויות ותעודות משכונת שפירא], מוקי צור ושרון רוטברד (עורכים), בינ"ה והוצאת בבל, 2009.

== הערות שוליים ==

שייח מוראד
קטגוריה:ארץ ישראל: קברים ובתי קברות מוסלמיים
קטגוריה:שכונת שפירא
קטגוריה:המאורעות
יוסף קולון

רבי יוסף קולון טרבוטו (מהרי"ק) (ה'ק"ף, 1420 (לערך) – ה'ר"ם 1480) היה רב, פוסק ומחבר. מגדולי הפוסקים ביהדות איטליה ב.

==קורות חייו==
נולד בשנת 1420 לערך בעיר שאמברי שבדוכסות סבויה (היום בצרפת), למד תורה מפי אביו הרב שלמה מצאצאי רש"י, ומפי הרב מרדכי נתן. בצעירותו גר בעיר מולדתו ולאחר מכן נדד מעיר לעיר באיטליה. בתקופה זו שימש כמלמד תינוקות. בתום תקופה זו החל לשמש כרב וראש ישיבה בפיימונטה אחר כך בבולוניה, ולבסוף בין השנים ה'ר"ל-ה'רל"א שימש כרב וראש ישיבה במנטובה. שם היה חברו של רבי יהודה מסר לאון הרופא שאף הוא עמד בראש ישיבה במנטובה. לאחר כמה שנים נתעוררה ביניהם מחלוקת עזה ששורשה אינו ידוע אך היא נוצרה על רקע רצונם של שני האישים להפוך לרב ראשי לכל יהודי איטליה ושליט העיר המרקיז לודוויקו גירש את שניהם ממנה. בסוף ימיו התגורר בפאביה (Pavia) וכיהן בה כרב, שם נפטר בשנת ה'ר"ם (1480) ונקבר במקומו.

ספרו "שאלות ותשובות מהרי"ק", נחשב אחד מספרי ההלכה היסודיים.

==תלמידיו וצאצאיו==
בין תלמידיו הבולטים היו רבי עובדיה מברטנורא, רבי אליהו דלמדיגו ורבי עזריאל דאיינה.

נכדו היה רבי אליעזר אשכנזי, מחבר הספר מעשי השם ועוד.

==פסקיו ההלכתיים==

לעיתים התחלפו מפסקיו עם הפסקים של הרב יוסף קארו, בלבול זה נבע מכך שראשי תיבות שניהם היו דומים בכך ש"מהרי"ק" מציין גם הרב יוסף קארו וגם הרב יוסף קולון. ויש מקרים בהם חלק הרב יוסף קארו על הרב יוסף קולון. לדוגמה, הרב יוסף קולון סבר, שאם כהן לא היה שותף לתעניות שנהגו הציבור לאחר החגים, עליו לצאת מבית הכנסת כאשר קוראים בתורה את פרשיית התענית, כדי שיוכל ישראל שהתענה לעלות במקומו ראשון לתורה. הרב יוסף קארו חלק וסבר, שאין צורך שייצא מבית כנסת, ויכול ישראל לעלות לתורה גם כאשר הוא נמצא בבית כנסת.

דעתו בנושא שני המשיחים בעם ישראל לעתיד לבוא, מזרע יוסף ומזרע דוד, הייתה ייחודית. בפרשת בא, מפרש ששני המשיחים הם: משיח אליהו ומשיח בן דוד: 

==ספריו==
* קובץ שאלות ותשובות שו"ת מהרי"ק, מחולק לשורשים וענפים, מספר השורשים (סימנים) קצ"ז. נדפס לראשונה בשנת ה'רע"ט בוונציה, נדפס לאחרונה בתוספת עוד 50 תשובות שנתגלו על ידי מכון ירושלים, בשנת תשמ"ד.
* חידושי ופירושי המהרי"ק – פירוש לתורה, למשנה תורה של הרמב"ם ועל הסמ"ג. בהוצאת מכון ירושלים תשל"א.

==לקריאה נוספת==
* יוסף בוקסבוים, שו"ת ופסקי מהרי"ק החדשים, מכון ירושלים, ירושלים תש"ל
* מנחם מנדל גרליץ, שאלות ותשובות מהרי"ק, אורייתא-אדרת, ירושלים תשמ"ח
* ג׳פרי וולף, חייו ותשובתיו של ר׳ יוסף קולון בן שלמה, חיבור לשם קבלת דוקטור לפילוסופיה, 1991.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
*
*
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני איטליה
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת: ראשונים
קטגוריה:מנטובה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1420
קטגוריה:נפטרים ב-1480
דרמשטאדט

דרמשטאדט (בגרמנית: ; גם דארמשטאדט, דרמשטט, דרמשטאט) היא עיר בגרמניה, במדינת הסן. העיר נמצאת בחלק הדרומי של אזור הריין העיקרי. אוכלוסייתה, נכון ל-2015, מונה 155,353 תושבים. העיר ידועה כמרכז המדע של גרמניה המודרנית הודות לאוניברסיטה המפורסמת שלה.

==שם העיר==
שמה הראשוני היה דארמונדשטאדט (בגרמנית Darmundestat). בתרגום מגרמנית אפשר לתרגם את שמה הנוכחי של העיר כ"עיר המעיים". ככל הנראה שם זה הגיע לאחר השתבשות השם הראשון, ואין לו קשר היסטורי לעיר. יש המשערים שהעיר נקראת על שם הנחל דרמבאך, שבעבר עבר דרך העיר, אך כנראה השערה זו אינה נכונה, שכן, לפי המקורות, הנחל נקרא על שם העיר.

==היסטוריה==
המקום עליו יושבת דרמשטאדט היה מיושב החל מהמאה ה-11. העיר דרמשטאדט נוסדה על ידי הרוזנים לבית בשנת 1330. האדמה החולית של אזור דרמשטאדט לא הייתה נוחה לחקלאות, ולכן עד הפיכתה לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט במאה ה-16, האוכלוסייה במקום הייתה דלה. בתקופת רוזני קצנלבויגן, שימשה דרמשטאדט כמקום מושבם השני, ובמקום הייתה טירה קטנה, באותו המקום בו נבנתה בהמשך הטירה הגדולה של דרמשטאדט, הקיימת עד היום. ב-1479 היורש האחרון של משפחת קצנלבויגן מת בלי להשאיר בן זכר, והנחלות שלהם צורפו לרוזנות הסן, תחת שלטון בית הסן. לאחר פיצול הרוזנות ב-1567, הפכה דרמשטאדט לבירת רוזנות הסן-דרמשטאדט, והחל מ-1806 לבירת הדוכסות הגדולה של הסן עד 1918.

לאחר התפטרות ארנסט לודוויג, הדוכס הגדול של הסן בעקבות תוצאות מלחמת העולם הראשונה, הפכה העיר לבירת המדינה העממית הסן שהוקמה על שטחי הדוכסות. לאחר מלחמת העולם השנייה אוחדה המדינה העממית הסן לתוך הסן, ודרמשטאדט איבדה את מעמד הבירה שלה.

במאה ה-19 העיר גדלה באוכלוסין בצורה משמשעותית מ-10,000 בתחילת המאה עד 72,000 בסופה. ב-1877 נוסד בעיר בי"ס למדעים שנהפך עם הזמן לאוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט.

==העידן התעשייתי==
בתחילת המאה ה-20 הייתה העיר מרכז חשוב לגרסה הגרמנית של אר נובו, עם הקמת מושבת האומנים של דרמשטאדט. ב-2021 הכריז אונסק"ו על מושבת אומנים זו אתר מורשת עולמית. תחרויות אדריכליות שנתיות הובילו את לבניית מבנים רבים, שמייצגים אוצרות ארכיטקטוניות של תקופה זו. כמו כן, במהלך תקופה זו, בשנת 1912 הכימאי אנטון קוליש, שעבד עבור חברת התרופות Merck, היה הראשון, שקיבל את הסם MDMA (אקסטזי). בשנת 1937 השטח המוניציפלי של דרמשטאדט הורחב ונכללו בו הפרוורים של העיר ארהילגין, אברשטאדט. בשנת 1938 מחוז קרייס הופרד מדרמשטאדט מבחינה מינהלית.

==דרמשטאדט בגרמניה הנאצית==

דרמשטאדט הייתה העיר הראשונה בגרמניה שהכריחה יהודים לסגור את חנויותיהם בתחילת 1933, זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון. במהלך האירוע הראשון, החנויות נסגרו ליום אחד בלבד כדי לאפשר לזקנים ולחולים חיים תקינים לתקופה מסוימת. בשנת 1942 למעלה מ-3,000 יהודים נשלחו למחנה ליביגשולה (Liebigschule), ולאחר מכן גורשו למחנות ריכוז, שם נספו.

שלושה מיהודי דרמשטאדט ניצלו על ידי אדולף אלטהוף, שהוכר כחסיד אומות העולם על כך שצירף לקרקס שניהל שלוש נשים והסתירן על אף שהיה נתון לפיקוח הרשויות הגרמניות.

==ראו גם==

* בית הספר המקצועי היהודי מסדה בדרמשטאדט
* מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים - מכון מחקר שיצר מספר יסודות מלאכותיים, בהם דרמשטטיום, שנקרא על שם העיר
* בית ספירלת היער בדרמשטאדט, שעיצב האמן האוסטרי פרידנסרייך הונדרטוואסר

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:הסן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
צלוליט

צלוליט הוא הצטברות תאי שומן ברקמות שמתחת לעור, תופעה המשווה לו מראה גלי או נקבובי (בדרגות עוצמה שונות). הצלוליט שכיח אצל נשים החל מגיל ההתבגרות בעיקר באזור הירכיים, אך הוא יכול להופיע גם בחלקי גוף אחרים כמו הישבן, המותניים והבטן, וגם אצל גברים בוגרים. מעריכים שתופעה טבעית זו קיימת ב-90% מהנשים ויש לה מרכיב גנטי.

במונח נעשה שימוש החל משנות ה-20 של המאה ה-20, והוא נכנס לשימוש בפרסומים בשפה האנגלית משנות ה-60.

אין נוטים להגדיר את הצלוליט כבעיה רפואית אלא כמאפיין אסתטי פיזיולוגי.

==קישורים חיצוניים==

* אלכס אברוטין, [https://davidson.weizmann.ac.il/online/reasonabledoubt/%D7%9C%D7%A6%D7%9C%D7%95%D7%9C-%D7%9C%D7%AA%D7%95%D7%9A-%D7%94%D7%A6%D7%9C%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%98 לצלול לתוך הצלוליט], מכון דוידסון: הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, 26 במאי 2022.

קטגוריה:מחלות עור והרקמה התת-עורית
RICE

RICE הוא עזר זיכרון לשיטת טיפול בפציעות חריפות. הטיפול כולל מנוחה, קירור האיבר הפגוע, חבישה לוחצת שלו והגבהתו למשך 48 השעות הראשונות לאחר הפציעה. טיפול ב-"RICE" מקל על כאב הפציעה ומאפשר את ההחלמה. אותיות "RICE" (נהגה כמילה האנגלית לאורז) הן ראשי תיבות באנגלית ל- Rest, Ice, Compression, Elevation (מנוחה, קרח, חבישה, הגבהה). השיטה החדשה גורסת דווקא להניע את הגפה הפגועה ובכך להאיץ התאוששות ושיקום נאות, וכאן האות הראשונה היא M מ-MOVEMENT, תנועה (שיטת "MICE").

פציעה חריפה מלווה בדלקת המעוררת כאב ונפיחות עקב עליה בחדירות כלי דם, בפגיעה בשלמות כלי הדם ובעליה בפגיעות ורגישות הרקמה המחלימה לפגיעות נוספות. עקרונות "RICE" מכוונים לצמצם את אפקט התגובה הדלקתית של הפציעה כלהלן:
* מנוחה - מנוחה כוללת הפחתה בפעילות ולעיתים התניידות ללא נשיאת משקל או בנשיאת משקל חלקי (בעזרת קביים). המנוחה מגינה על הפצע המחלים מפציעות נוספות, מקלה על הפניית משאבי הגוף לאזור הפציעה ועל תהליך החלמה תקין. יודגש שהמנוחה הכוללת מומלצת ל-24 עד 48 השעות הראשונות ולאחר מכן רצוי לנסות בזהירות רבה תנועות עדינות עם הגפה הפגועה ובתנאי שאין כאב חזק (שיטת MICE).
* קירור - שימוש בכרית קירור, קרח מרוסק בשקית ניילון או חבילת ירקות קפואים המונחים ישירות על אזור הפגיעה למשך 15-20 דקות לכל היותר, 4-8 פעמים ביום. הקירור מפחית את הפעילות העצבית ומכאן משכך כאב. הקור גורם גם להצרה של כלי דם המפחיתה את הנפיחות או את הדימום, שכן נפיחות ודימום מעכבים החלמה. קירור הנמשך יותר מ-20 דקות יכול לגרום דווקא להרחבת כלי דם ולאפקט הפוך מהרצוי, וכן לפגיעות קור מקומיות.
* חבישה לוחצת - חבישה לוחצת בעזרת תחבושת אלסטית או מקבעים עם אפקט של לחץ מגבילה את הנפיחות.
* הגבהה - הגבהת האיבר הפגוע מקלה על ספיגת הנפיחות. אפקט מקסימלי מושג כאשר האיבר גבוה יותר מהלב.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.orthosport.co.il/faq_info.php?item=9 מהי שיטת RICE לטיפול בפציעה חריפה?], באתר אורתוספורט
* עידו דנה, [https://web.archive.org/web/20191216223057/http://www.tan.co.il/ הטיפול הראשוני בפגיעות ספורט], באתר טאן 3
<div style="direction: ltr;">
* Elizabeth Quinn, [http://sportsmedicine.about.com/cs/rehab/a/rice.htm RICE - Rest, Ice, Compression and Elevation Best Treatment for Acute Injuries], About.com
* Järvinen TA et al. Muscle injuries: optimising recovery. Best practice & research. Clinical rheumatology, 2007 Apr;21(2):317-31. 

</div>

קטגוריה:עזרה ראשונה
השם של העולם

השם של העולם (באנגלית: The Name of the World) הוא ספר, שכתב דניס ג'ונסון בשנת 2000 באנגלית, בארצות הברית. הספר הוא ספרו הראשון של דניס שתורגם לעברית. הוא יצא לאור בישראל בשנת 2009 בהוצאת בבל.
== עלילה ==
העלילה עוקבת אחר מייקל ריד, אשר איבד את אשתו ובתו לפני מספר שנים בתאונת דרכים. ריד עובד כמרצה באוניברסיטה ופוגש בסטודנטית צעירה בת כמחצית מגילו בשם פלאואר קנון. הפגישות המזדמנות שלהם משפיעות עליו ומשאירות עליו רושם ולראשונה אחרי שנים הוא מתחיל להתאהב באישה.

ריד מתבשר כי הוא מפוטר בעקבות פליטיקה פנימית, ובסמוך לזאת משפט שאמרה פלאואר מזכיר לו את בתו המנוחה. הוא עוזב בפתאומיות את פלאואר, מתסבך בקטטה ולבסוף מחליט לעזוב את העיר בה חי ולחפש עבודה חדשה וחיים חדשים במקום אחר.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://readingmachine.co.il/home/books/1242504079 השם של העולם], מכונת קריאה בבל
* [http://www.notes.co.il/saar/57156.asp יובל סער (מעצב העטיפה) על השם של העולם]
* [http://www.ybook.co.il/htmls/השם_של_העולם.aspx?c0=20314&bsp=13482 השם של העולם באתר ידיעות ספרים]
* 
* 

קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 2000
קטגוריה:ספרי הוצאת בבל
ברכה אופיר-תום

ברכה אופיר-תום (נולדה ב-25 במרץ 1939) שימשה כשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב בשנים 2009-1995.

==ביוגרפיה==
נולדה בשטחי המנדט הבריטי, סיימה לימודיה בבית ספר תיכון חורב בירושלים ב-1957. ב-1958 קיבלה הסמכה להוראה ממשרד החינוך, לימדה ספרות, אנגלית והיסטוריה. בשנת 1972 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. התמחתה אצל שרה סירוטה בפרקליטות מחוז מרכז. בין השנים 1974 ל-1983 עבדה כיועצת משפטית בבית המכס וב-1983 הצטרפה לפרקליטות מחוז תל אביב, ועסקה בתיקי מס הכנסה וניירות ערך. באוגוסט 1989 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בתל אביב. 

באוגוסט 1995 מונתה לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב, וביוני שנת 2006 מונתה לסגנית נשיא בית משפט זה. כשופטת בבית המשפט המחוזי עסקה במשפטים בולטים רבים בתחום הפלילי, ובהם משפטו של מו"ל "מעריב", עופר נמרודי, משפטו החוזר של הפדופיל אדריאן שוורץ, משפטו של אסי אבוטבול, ומשפטו של השר לשעבר אברהם הירשזון. 

בגזר דינו של אברהם הירשזון ציינה: "המסר החייב לצאת מבית המשפט בנסיבות עבריינות של אנשי ציבור צריך שיהיה חד ובהיר, ויודיע לכולי עלמא, כי גם איש ציבור רם דרג, המנצל לרעה את מעמדו ואת האמון שניתן בו, צפוי לגינוי והוקעה, לצד עונש מהותי שאיננו שונה מעונשו של עבריין מן השורה".

בשנת 2009, עם הגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות. בראיון שנתנה לאחר פרישתה אמרה: 
:"החיים בבית המשפט כשופט הם לא קלים, הם קשים מאוד, הרבה הרבה מחשבות, ואתה מקווה תמיד שצדקת ושזה הנכון, אבל אלוהים יודע, את הביטחון המלא אין לי אף פעם. קשה לשקול, כשעומד אדם על הפרק...מלאכה קשה מאוד".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרות אולפנת חורב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:שופטות בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:שופטות בית משפט השלום בתל אביב
קטגוריה:שופטי בית משפט השלום בתל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
עצם הלשון

איור של עצם הלשון ומיקומי השרירים שמתחברים אליה
עצם הלשון (TA: Os hyoideum) היא עצם דמוית פרסה במרכז החלק הקדמי-עליון של הצוואר, בין הסנטר לבלוטת התריס. במצב מנוחה נמצאת העצם בגובה בסיס הלסת התחתונה מקדימה ובגובה החוליה הצוארית השלישית מאחורה.

עצם הלשון ייחודית בכך שהיא אינה מופרקת עם עצמות אחרות אלא מוחזקת על ידי גידים בלבד. היא משמשת נקודת חיבור לשרירי רצפת הפה והלשון מעליה, לשרירי בית הקול מתחתיה ולשרירי מכסה הגרון והלוע מאחוריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

לשון
קטגוריה:לשון
פונדאקו דיי טורקי

הפונדאקו דיי טורקי (באיטלקית: Fondaco dei Turchi, בוונטית: Fontego dei Turchi - "אכסניית הטורקים") הוא ארמון הבנוי בסגנון ביזנטי הממוקם על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
המבנה הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-13 על ידי ג'אקומו פאלמייר, גולה מפזארו. בשנת 1381 רכשה הרפובליקה של ונציה את המבנה והשתמשה בו כמבנה אירוח. בין היתר התארח במבנה קיסר האימפריה הביזנטית ג'ובאני פאלאולוגו בשנת 1438.

החל מראשית המאה ה-17 ועד שנת 1838 שימש המבנה כבית מגורים, וכאתר מחסנים ושוק עבור סוחריה הטורקיים של ונציה.

המבנה היווה למעשה גטו טורקי, ורפובליקת ונציה הטילה הגבלות על הסוחרים אשר נאסר עליהם לעזוב את המבנה בחלק משעות היום.

בשנת 1797, עם כיבוש רפובליקת ונציה על ידי נפוליאון בונפרטה, בוטלו ההגבלות, אולם הסוחרים המשיכו להתגורר ולהשתמש במבנה עד שנת 1838.

בשל הירידה בהיקף המסחר במהלך המאה ה-19 לא תוחזק המבנה ומצבו התדרדר. בין השנים 1860–1880 נערך שיקום מקיף של המבנה (אשר בפועל כמעט נבנה מחדש). בין השינויים שנעשו במבנה, במהלך השיקום השנוי במחלוקת, ניתן למנות את בניית המגדלים משני צידי המבנה.

בין השנים 1890–1923 שימש המבנה כמשכנו של מוזיאון קורר. כיום המבנה מכיל את המוזיאון להיסטוריה של הטבע של העיר ונציה, ומציג מאובנים, פוחלצים של בעלי חיים, צמחייה, וכן אקווריום.

==ראו גם==
*פונדאקו דיי טדסקי

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20061030052102/http://www.carnivalofvenice.com/luoghi.asp?id=80 תיאור המבנה]

קטגוריה:ונציה: ארמונות
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה של הטבע
קטגוריה:מבנים בסגנון הביזנטי בוונציה
פונדאקו דיי טדסקי

הפונדאקו דיי טדסקי (באיטלקית: Fondaco dei Tedeschi, בוונטית: Fontego dei Tedeschi - "פונטגו דיי טדסקי" - אכסניית הגרמנים) הוא ארמון הממוקם על גדת התעלה הגדולה, בסמוך לגשר ריאלטו בוונציה שבאיטליה.

הארמון שימש כבית המגורים ומרכז המסחר של אוכלוסיית הסוחרים הגרמניים שסחרו עם ונציה.

==היסטוריה==
המבנה הראשון באתר הוקם בשנת 1228, אולם לאחר שנהרס בשריפה נבנה מחדש בין השנים 1505–1508. לאחר שיקומו עוטרה חזית המבנה הפונה לעבר התעלה הגדולה בציורי קיר (פרסקאות) מעשה ידי טיציאן וג'ורג'ונה. ציורים אלה לא שרדו בשל סמיכות המבנה לים ופגעי מזג האוויר. 

המבנה בנוי בסגנון הרנסאנס האיטלקי. 

בדומה לפונדאקו דיי טורקי, גם מבנה זה שימש למעשה כגטו של הסוחרים הגרמניים - מרביתם מנירנברג, אאוגסבורג ויודנבורג. הסוחרים התגוררו במבנה שכלל חדרי מגורים, מחסני סחורות, ושוק עבורם, והורשו, בהתאם לחוקי הרפובליקה של ונציה, לעזוב את המבנה בשעות מסוימות בלבד.

המבנה שימש את הסוחרים הגרמניים מאז הקמת המבנה במאה ה-13 ועד כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797. הסוחרים התפללו בכנסייה הסמוכה - סן ברתולומאו.

מאז ראשית המאה ה-20 משמש המבנה את רשות הדואר האיטלקית (הפוסטה איטליאנה) כסניף הדואר המרכזי של העיר.

==ראו גם==

*פונדאקו דיי טורקי

==קישורים חיצוניים==
* [https://archive.today/20120914154148/http://www.vanedwards.co.uk/month/jun00/month.html ההיסטוריה של המבנה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ונציה: ארמונות
קטגוריה:סן מרקו (רובע)
קטגוריה:מבנים בסגנון הרנסאנס בוונציה
יעקב גזונדהייט

יעקב גֶזונדהייט (געזונדהייט) (כסלו ה'תקע"ו 1815– י"ג באלול ה'תרל"ח 1878) רב, פוסק, אב"ד, ורבה הראשי של ורשה. מחבר ספר "תפארת יעקב" על מסכתות גיטין וחולין, ועל החלקים יורה דעה אבן העזר וחושן משפט של השולחן ערוך.

== ביוגרפיה ==
גזונדהייט נולד בפראגה סמוך לעיר ורשה שבפולין, ולמד שם אצל רבי אריה לייב צינץ. לאחר פטירת רבו הוא הקים בעצמו ישיבה בעיר, כשהיה בן 17 בלבד. לאחר כ-9 שנים החל להוציא את סדרת ספריו תפארת יעקב. הרב גזונדהייט עסק לפרנסתו במסחר כשחלק גדול מרווחיו חילק לצדקה להחזקת תלמידי ישיבתו העניים. בשנת 1857, לאחר פטירת רבי חיים דוידזון, התמודד על משרת רבה הראשי ורשה, אך בשל תדמיתו המתנגדית המובהקת התנגדו לו חוגי החסידים בעיר, ותחתיו נבחר רבי דב בר מייזלש. רק בשנת ה'תר"ל, לאחר פטירת הרב מייזלש, נבחר לכהן כרבה של ורשה, אך עקב סכסוכים פוליטיים בין החסידים למתנגדים בעיר הודח על ידי השלטונות ממשרתו בשנת ה'תרל"ד. לאחר מכן לא מונה עוד רב ראשי לורשה, והרב גזונדהייט המשיך לכהן במשרת אב בית דין בלבד. מחליפו כאב"ד ורשה היה הרב יצחק פייגנבוים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* ספרו על [http://www.hebrewbooks.org/14010 מסכת גיטין], [http://www.hebrewbooks.org/14030 מסכת חולין - חלק ראשון] [http://www.hebrewbooks.org/14031 חלק שני], [http://www.hebrewbooks.org/8365 שולחן ערוך אבן העזר הלכות קידושין], [http://www.hebrewbooks.org/8366 שולחן ערוך אבן העזר הלכות גיטין], [http://www.hebrewbooks.org/8367 שולחן ערוך יורה דעה הלכות טרפות], [http://www.hebrewbooks.org/8364 ושולחן ערוך חושן משפט] מאתר HebrewBooks
* 

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:ורשה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1815
קטגוריה:נפטרים ב-1878
תסמונת זנב הסוס

ממוזער
תסמונת זנב הסוס (באנגלית: Cauda equina syndrome) היא מצב נוירולוגי חריף המאופיין באובדן הפעילות של שורשי עצבים בתעלה השדרתית, באזור הממוקם מתחת לסיום חוט השדרה עצמו.

== סיבות ==
התעלה השדרתית מכילה אזור הכולל מסה של עצבים המכונים "זנב סוס" (cauda equina), המתמשכים מתחת לקונוס הַלְּשַׁדִּי (conus medullaris), לאחר סיומו של חוט השדרה עצמו (מחוליות L1-L5 ו S1-S5). פגיעה באזור חוליות L4-S4 תשפיע גם על העצב הסיאטי. לחץ מכני המופעל על העצב (בדר"כ פריצת דיסק גדולה), טראומה או כל פגיעה אחרת לאזור זה בתעלה השדרית עלול להוות גורם לתסמונת זנב הסוס. בחלק מהמקרים, תסמונת זנב הסוס עלולה להיגרם עקב היצרות התעלה הספינאלית (Spinal Stenosis), ותהליכים דלקתיים.

== תסמינים קליניים ==
ממוזער
התסמין הקליני יכול להיות חולשה עד שיתוק בגפיים התחתונות, בעיה בשליטה על סוגרים, אימפוטנציה, או אובדן תחושה בצורת אוכף (saddle anesthesia).
* כאבים חזקים מאוד בגב.
* אובדן פעילות, מוחלט או חלקי, של שלפוחית השתן והמעי, עקב חוסר מוליכות עצבית לשרירים החלקים. היחלשות שריר הדטרוסור, הנמצא בקירות שלפוחית השתן, גורם לאצירת שתן ולהיווצרות של שארית שתן בשלפוחית.
* אובדן תחושה בצורת אוכף (Saddle Anesthesia), ו/או נימול באזור האוכף. בעת הופעת תופעות אלו, הדבר מלווה בדרך כלל בתחושה של עקצוצים וחום באזור המפשעה ופנים הירכיים.
* כאבים בעצב הסיאטי (Sciatica), בצד אחד או בשני הצדדים של הרגליים. מופיע ברוב המקרים מהברך מטה, ובאזור העכוז בו זמנית. התחושה תלווה בדרך כלל בהתכווצות השרירים באזורים אלו.
* חולשה עד שיתוק ו/או חוסר תחושה בגפיים התחתונות (Paraplegia).
* חוסר תפקוד מיני.
* חוסר ברפלקס הקרסול, בצד אחד או שניים.

== אבחנה וטיפול ==
האבחנה מתבצעת על ידי MRI או CT. באופן כללי, סינדרום זה מהווה מצב חירום רפואי, ויש לנתח את החולה תוך 48 שעות. אין ראיה חד משמעית להעדפת ניתוח מוקדם (תוך 24 שעות) על פני ניתוח מאוחר (48 שעות), אולם ככל שממתינים מעבר ל-48 שעות הופך הנזק לעצב גדול יותר, ויכולתו לגדול מחדש הולכת וקטנה.

==ראו גם==
*פגיעה בחוט השדרה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שיתוק מוחין ותסמונות שיתוק
פאלאצו קאוואלי-פרנקטי

התעלה הגדולה.]]
פָּאלָאצוֹ קָאוָואלִי-פְרַנְקֵטִי (באיטלקית: Palazzo Cavalli-Franchetti) הוא ארמון הניצב על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה בסמוך לגשר האקדמיה.

==היסטוריה==
המבנה הוקם בשנת 1565 כארמון עבור משפחת מארקלו, משפחת אצולה ונציאנית. במהלך המאה ה-19 שופץ המבנה בסגנון "גותי - ונציאני" ונוספו למבני עיטורי החלונות האופייניים לסגנון זה. השיפוץ נעשה ביוזמת הארכידוכס פרדריך פרדיננד לאופולד מאוסטריה אשר רצה להציג את עוצמת בית הבסבורג בוונציה על ידי בניית ארמון תואם על גדת התעלה הגדולה (באותה עת אוסטריה-הונגריה קיבלה חזקה בעיר ונציה בעקבות ניצחונותיהם על נפוליאון בונפרטה).

לאחר מותו של פרדיננד בשנת 1847, נרכש הארמון על ידי אנרי, רוסן שאמבור, אשר שכר את האדריכל ג'אמבאטיסטה מדונה להמשיך בשיפוץ המבנה.

בשנת 1878 רכש את המבנה הברון ריימונדו פרנקטי (בעלה של שרה לואיזה דה רוטשילד) ושכר את שירותי האדריכל קאמילו בוייטו לשפץ את המבנה. בוייטו הקים את גרם המדרגות המפואר המצוי כיום במבנה.

בספטמבר 1922 נמכר המבנה למכון הפדרלי האיטלקי לאשראי עבור מחוז ונציה (Istituto Federale di Credito per il Risorgimento delle Venezie). 
ב-8 בספטמבר 1999 הפך המבנה למקום מושבו של המכון הונטי למדע ולאמנויות.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.istitutoveneto.it/roomsfacilities/palazzofranchetti.htm ההיסטוריה של המבנה ותמונות היסטוריות]
*[http://www.istitutoveneto.it/roomsfacilities/immagini/relazioneromanelli_ing.pdf ההיסטוריה של המבנה]

קאוואלי-פרנקטי
קאוואלי-פרנקטי
טום צ'יימברס

תומאס דואן צ'יימברס (באנגלית: Thomas Doane Chambers; נולד ב-21 ביוני 1959 באוגדן, יוטה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA ובישראל, בקבוצת מכבי תל אביב. צ'יימברס שיחק בעמדת הפורוורד/סנטר ומתנשא לגובה של 208 סנטימטרים.

==ביוגרפיה==
צ'יימברס החל לשחק כדורסל במסגרת הבית ספרית ולאחר סיום לימודיו, שיחק באוניברסיטת יוטה במשך שלוש עונות. בסיום קריירת המכללות, צ'יימברס נרשם לדראפט ה-NBA שנערך בשנת 1981 ונבחר בסיבוב הראשון, במקום השמיני, על ידי הסן דייגו קליפרס במדיה שיחק בשתי עונות. אחרי כן, שיחק צ'יימברס במדי סיאטל סופרסוניקס, במשך כחמש עונות, במדיה נבחר כ-MVP של משחק האולסטאר בשנת 1987. לאחר מכן שיחק עבור פיניקס סאנס, והתבלט בשורותיה כאחד הסקוררים הטובים ב-NBA, לצד חברו לקבוצה קווין ג'ונסון, כאשר רשם בעונת 1989/90 27.2 נקודות בממוצע למשחק. צ'יימברס שיחק עוד שתי עונות ביוטה ג'אז והוביל אותה פעמיים רצופות לפלייאוף.

בעונת 1995/96 עזב את ה-NBA כדי לשחק בישראל, במדי מכבי תל אביב. הגעתו של צ'יימברס לקבוצה ישראלית עוררה עניין רב וסיקורים תקשורתיים רבים, היות שהיה השחקן בעל הרקורד המרשים ביותר ב-NBA שהגיע לישראל. למרות זאת, צ'יימברס לא הרשים בעונה זאת, ונחקק בתודעת הציבור בעיקר לאחר משחק נגד ברצלונה שבו החטיא את כל 14 זריקותיו מהשדה. צ'יימברס העמיד במהלך העונה ממוצעים של כ-8 נקודות, 3.5 ריבאונדים בנוסף ל-0.5 איבודי כדור למשחק. באותה עונה, מכבי וצ'יימברס זכו באליפות אך הפסידו את הגביע להפועל ירושלים, לאחר שפעל בניגוד להוראת מאמנו צביקה שרף ולא ביצע עבירה על עדי גורדון שקלע מעליו את סל הניצחון. צ'יימברס עזב את ישראל וחזר לארצות הברית, ושיחק במשך שתי עונות במדי השארלוט הורנטס והפילדלפיה 76', לפני שפרש ממשחק פעיל באוגוסט, 1998.

בעת הפרישה, צ'יימברס דורג במקום ה-28 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA עם 20,049 נקודות, בנוסף ל-6,703 ריבאונדים ו-2,283 אסיסטים ב-1,107 משחקים.

נכון לתחילת שנות האלפיים, צ'יימברס עובד כמנהל התקשורת של הפיניקס סאנס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://stats.nba.com/playerProfile.html?PlayerID=1472 דף השחקן] באתר ה-NBA

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרשני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני פיניקס סאנס
קטגוריה:כדורסלני יוטה ג'אז
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:כדורסלני סן דייגו קליפרס
קטגוריה:כדורסלני סיאטל סופרסוניקס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט הורנטס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת יוטה
קטגוריה:משתתפי משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:כדורסלנים ב-NBA שגופייתם הופרשה
קטגוריה:בחירות דראפט של סן דייגו קליפרס
קטגוריה:יוטה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
ברנטה

הברנטה (באיטלקית: Brenta) הוא נהר הזורם מנפת טרנטו שבצפון איטליה ונשפך אל הים האדריאטי דרומית ללגונת ונציה. אורכו של הנהר 174 ק"מ.

על הנהר בעיר בסאנו דל גרפה עובר גשר בסאנו דל גרפה אשר תוכנן במאה ה-16 על ידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו.

==היסטוריה==
במהלך שלטון האימפריה הרומית באזור, הנהר נקרא בשם מדואקוס (בלטינית: Medoacus, וביוונית: Μηδειοχος - מדיוקוס). בסמוך לפדובה מתפצל הנהר לשני ראשים שכונו מדואקוס הגדול ומדואקוס הקטן. במהלך ימי הביניים שינה הנהר את נתיבו, ובאזור פדובה זורם כיום בנתיבו הבאקיגליונה.

במהלך המאה ה-16 הורחבו והוסדרו גדות הנהר, ונבנתה תעלה בין הכפר סטרה לבין הים האדריאטי. תעלה זו עוקפת מדרום את לגונת ונציה (עד אותה עת נשפך הנהר אל תוך הלגונה, ועבר למעשה במרכז העיר ונציה - בין היתר עבר אחד מזרועותיו במקום בו עוברת כיום התעלה הגדולה של ונציה). תעלה משנית שנקראת הריווירה דל ברנטה נבנתה וקישרה את הנהר לעיר ונציה ולעיר פדובה (שתי הערים העיקריות של הרפובליקה של ונציה), ובכך הפך הנהר לנתיב התחבורה העיקרי של הרפובליקה, וקישר את עריה העיקריות אל הים.

זמן קצר לאחר הקמת התעלה החלו עשירי הרפובליקה ואציליה להקים וילות לאורך גדות הנהר (ובהם וילה פוסקארי, וילה וידמאן-פוסקארי, וילה קונטאריני ווילה פיזאני).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איטליה: נהרות
קטגוריה:ונטו
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים האדריאטי
קא' דא מוסטו

קא' דא מוסטו (באיטלקית: Ca' da Mosto) הוא ארמון שנבנה במאה ה-13, הניצב על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

הארמון בנוי בסגנון אדריכלות ביזנטית-ונטית, המאופיין בקשתותיו הגבוהות והצרות, ובכותרות העמודים המעוטרות.

==היסטוריה==
הארמון נבנה כבית סוחרים אופייני, הכולל את דירת המגורים של הסוחר ואת מחסני הסוחר ומשרדיו. הקומה השנייה נוספה למבנה בראשית המאה ה-16 והקומה השלישית נבנתה במהלך המאה ה-19. 

המבנה נקרא על שם הסוחר ומגלה הארצות הוונציאני אלוויזה דא מוסטו אשר נולד בארמון בשנת 1432. המבנה נותר בחזקת משפחת דא מוסטו עד שנת 1603. 

בין המאה ה-16 והמאה ה-18 שימש המבנה כבית מלון ידוע שנקרא "אלברגו לאון ביאנקו" (Albergo Leon Bianco - מלון האריה הלבן).

בשנת 1769 ובשנת 1775 התגורר במלון, בעת ביקורו בוונציה, יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובנה של מריה תרזה. 

כיום המבנה נטוש, ומי התעלה הציפו את מרתפו וחלקים מהקומה הראשונה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ונציה: ארמונות
פאלאצו פוסקארי

פאלאצו פוסקארי (מימין) ו[[פאלאצו ג'וסטיניאן (משמאל).]]
פאלאצו פוסקארי (באיטלקית: Palazzo Foscari) המכונה גם קא' פוסקארי (Ca' Foscari) הוא ארמון הממוקם על גדת התעלה הגדולה ברובע דורסודורו בוונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
הארמון הוקם בשנת 1452 על ידי הדוג'ה פרנצ'סקו פוסקארי במטרה להציג את עושרו וכוחו הרב. הארמון בנוי בפאר רב, ונועד לשמש בית המשפחה לשנים רבות. הארמון ניצב בעיקול התעלה הגדולה הידוע בשם "וולטה" ("Volta") בסמוך לשני ארמונות מפוארים נוספים: קא' באלבי (שנבנה בשנת 1590) וקא' ג'וסטיניאן (שנבנה באותה שנה בה נבנה פאלאצו פוסקארי).

הארמון נבנה בסגנון ביזנטי-ונטי ומהווה אחד הדוגמאות הטובות ביותר שנשתמרו של סגנון זה. 

במהלך המאה ה-19, עת שלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית בעיר, שימש המבנה כמחנה צבא וכמגורי החיילים האוסטרים. תקופה זו הביאה להרעה רבה במצב המבנה, ובשל הזנחתו נהרסו מרבית עיטורי הטיח והגבס שעיטרו את חזית המבנה. כמו כן נהרס גרם המדרגות המפואר שהוביל לקומה הראשונה של המבנה מחצרו הפנימית. החל משנת 1868 הבניין משמש את אוניברסיטת ונציה.

בשנת 1936 ובשנת 1956 בוצעו במבנה הפנימי של הבניין שינויים וחלוקה מחדש וזאת בהדרכת האדריכל קרלו סקרפה.

המבנה שופץ פעם נוספת בין השנים 1997–2005.

==תיאור המבנה==
בחזית הקומה העיקרית של המבנה (הפיאנו נובילה) מרפסת מקורה (לוג'יה) בת שמונה קשתות. חזית זו חוזרת על עצמה גם בקומה השלישית של המבנה. עמודי המרפסת בקומה השלישית מעוטרים בקטרפויי גותי בדומה לעיטורי ארמון הדוג'ה וקא' ד'אורו. החלונות משני צידי מרפסת זו, וכן מרפסת הקומה הרביעית מעוטרים באוז'י סימטרי (סימטריה ועיטור שאינם אופייניים לארמונות התעלה הגדולה).

==ראו גם==
* פאלאצו פוסקארי קונטריני

==קישורים חיצוניים==
 

פוסקארי
פוסקארי
עלי בייבי

עֲלֵי בֶּיְבִּי (על פי האקדמיה ללשון העברית: עַלְעַלִּים) הוא השם המסחרי שניתן לתערובת של עלי מאכל צעירים, המכילים בדרך כלל עלי רוקט (ארוגולה), גרגיר הנחלים, מיזונה, סלק עלים אדום או תרד. מקורו במחוז פרובאנס בצרפת, הרעיון של עלי בייבי מושרש עמוק במסורת הקולינרית הפרובנסלית. הוא מגלם את המהות של רעננות וגיוון, ומציע פלטת טעמים ומרקמים ניואנסים לסלטים. המונח עצמו, שנגזר מהדיאלקט הפרובנסלי, מקפל את הרעיון של תערובת יסודית, תוך שימת דגש על המגוון המהותי של התערובת. 

עלי בייבי החלו את דרכם ברחבי ניס, אשר מיוחסים להם ביצירת התערובת הייחודית הזו הרעיון היה כי כל חקלאי יתרום תערובת ייחודית של עלים צעירים טריים שנקטפו לשוקי האיכרים המקומיים, וביח יצרו שילוב ייחודי המשקף את שיטות החקלאות האישיות שלו ואת המגוון הביולוגי העשיר של האזור. מסורת זו של ערבוב ירוקים צעירים לא רק הציגה את מגוון העלים האכילים הזמינים אלא גם סימלה מאמץ משותף להציע את המיטב ממה שכל חווה יכולה לייצר. 

לתערובת עלי בייבי טריים יש טעם רענן, ולחלק מהתערובות יש גוון חרדלי פיקנטי. משתמשים בעלי בייבי בעיקר להכנת סלט ירוק, בדרך כלל עם חסה וירקות נוספים. כמו כן, משתמשים בו כמצע לתבשילים שונים, בזמן ההגשה.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Babyleaves.jpg|סלט עלי בייבי
קובץ:Mesclun culture.jpg|גידול עלי בייבי
קובץ:Lou mesclun.jpg|סטלה דה פול גורדו, אחד מממציאי עלי הבייבי, בשנת 1924
</gallery>==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירקות
עגור שחור-צוואר

עגור שחור-הצוואר (שם מדעי: Grus nigricollis, ידוע גם כעגור טיבטי) הוא מין בגודל בינוני של עגור מהסוג Grus.
== מאפיינים ==
זהו עגור לבנבן-אפור עם ראש שחור, נקודת כתר אדומה על הראש, נקודת עור לבנה באחורי עיניו. הזכר והנקבה דומים. אורכו כ-139 ס"מ, מוטת כנפיו היא כ-2.35 מטרים ומשקלו כ-5.5 ק"ג.

העגורים שחורי-הצוואר ניזונים מפקעות גומאיים, שורשי צמחים, שלשולים, חרקים וחסרי חוליות אחרים. הם ניזונים לעיתים גם משעורה, שיבולת-שועל וכוסמת, ועלולים לפעמים גם לאכול תפוחי אדמה, גזרים ולפתות שהם חופרים מהקרקע.

העגורים שחורי-הצוואר מחפשים את מזונם על הקרקע בקבוצות קטנות, בדרך כלל כשאחד מהפרטים משמש כזקיף. חיפוש המזון לוקח כ-75% מזמנם של העגורים, כשזמני השיא מתרחשים מוקדם בבוקר ובאחר-הצהריים המאוחרים; בחיפושים אלה העגורים יכולים לעבור מרחק של קילומטרים ספורים ביום.

האוכלוסייה המוערכת של המין היא בין 8,800 ל-11,000 פרטים. האיום העיקרי להישרדותו הוא אובדן בתי הגידול שלו. גם פתיחת עמק לדאק לתיירים השפיעה על אוכלוסיית המין ישירות. העגור שחור-הצוואר מוגן בסין, הודו ובהוטן.

העגור שחור-הצוואר מסווג כפגיע על ידי איגוד השימור העולמי ורשום בנספח הראשון והשני באמנת וושינגטון.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1876
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאי פרז'וואלסקי
שחור-צוואר
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:סין: עופות
פאלאצי בארבארו

פאלאצו בארבארו (עם החזית האפורה, מימין), [[פאלאצו קאוואלי-פרנקטי (משמאל).]]
"תהילתה של משפחת בארבארו" מעשה ידי [[ג'ובאני בטיסטה טייפולו, המעטרת את תקרת אולם הנשפים.]]
פאלאצי בארבארו (באיטלקית: Palazzi Barbaro) המכונה גם פאלאצו בארבארו (Palazzo Barbaro) או קא' בארבארו (Ca' Barbaro) הוא ארמון הניצב על גדת התעלה הגדולה ברובע סן מרקו, בוונציה שבאיטליה.

הארמון נבנה על ידי משפחת בארבארו - ממשפחות האצולה של ונציה.

== היסטוריה==
פאלאצי בארבארו מורכב משני ארמונות סמוכים. הראשון, נבנה בסגנון גותי-ונטי בשנת 1425 בתכנונו של האדריכל ג'ובאני בון. השני, הוקם בסגנון הבארוק בשנת 1694 בתכנונו של אנטוניו גאספארי.

במבנה שתכנן גאספארי נמצא אולם הנשפים של משפחת באבארו, המעוטר בעיטורי גבס האופייניים לסגנון הבארוק. באולם יצירות אמנות רבות בהן "חטיפת הסבינות" מעשה ידי הצייר סבאסטיאנו ריצ'י, וציור התקרה מעשה ידי ג'ובאני בטיסטה טייפולו.

בשנת 1885 נרכש הארמון הישן על ידי ג'ון סארג'נט קרטיס (קרובו של הצייר ג'ון סינגר סארג'נט), והארמון הפך למרכזם של אנשי האמנות והחברה הגבוהה שהגיעו לוונציה מארצות הברית וביקרו בביתו של קרטיס, ובהם הנרי ג'יימס, ג'יימס מקניל ויסלר, רוברט בראונינג, וכן קלוד מונה הצרפתי.

הנרי ג'יימס סיים את כתבת "מסמכי אספן" בעת ביקורו בארמון, ותיאר את אולם הנשפים של הארמון בספרו "כנפי היונה".

בשנת 1981 צולמה בארמון סדרת הטלוויזיה "Brideshead Revisited" בכיכובו של לורנס אוליבייה, ובשנת 1997 צולם בארמון הסרט "כנפי היונה" המבוסס על ספרו של ג'יימס.

==ראו גם==

בארבארו
בארבארו
בארבארו
לאסה הלסטרם

לאסה הלסטרם ורעייתו [[לנה אולין בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, 2013]]
לארש סוון "לאסה" הָלְסְטְרֶם (בשוודית: Lars Sven "Lasse" Hallström; נולד ב-2 ביוני 1946) הוא במאי קולנוע ובמאי וידאו קליפים שוודי.

==ביוגרפיה==
הלסטרם נולד בסטוקהולם. אמו הייתה הסופרת השוודית קרין ליברג (1907–2000).

הלסטרם למד בבית הספר למוזיקה על שם אדולף פרדריק בסטוקהולם. ב-1973, הוא ביים לראשונה את הסדרה הקומית "Pappas pojkar" עבור הטלוויזיה השוודית. הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם הקומיקאים מגנוס הרנשטאם ובראסה ברנסטרום באותה עת. בשנים 1974–1982, הלסטרם עבד עם להקת אבבא, על רבים מוידאו קליפים שלהם וגם ביים את סרטם "ABBA: The Movie" מ-1977.

לאחר ההצלחה הבינלאומית של סרטיו "My Life as a Dog"(1985), שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, והסרט "סיפורים שסיפרתי לאמא" (1987), שזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, החל הלסטרם לעבוד בקולנוע האמריקני.

בשנת 1991 ביים את סרטו הראשו בארצות הברית, "Once Around", קומדיה רומנטית על אישה צעירה שמתחתנת עם גבר מבוגר שתלטן, בו כיכבו ריצ'רד דרייפוס, הולי האנטר ודני איילו.

בשנת 1993 ביים את הסרט "מה עובר על גילברט", בכיכובם של ג'וני דפ ולאונרדו דיקפריו.

בשנת 1999 ביים את הסרט "תקנות בית השיכר", על פי ספר באותו שם, עליו היה מועמד לפרס האוסקר לבמאי הטוב ביותר.

בשנת 2000 ביים את הסרט "שוקולד", המספר את סיפורה של אם צעירה (ז'ולייט בינוש) המגיעה לעיירה בצרפת עם בתה בת השש, ופותחת בה חנות שוקולד. במהרה השוקולד משנה את חייהם של תושבי העיירה. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.

בשנת 2001 ביים את הסרט "חדשות הספנות", המבוסס על רומן מאת אני פרו, בכיכובם של קווין ספייסי וג'וליאן מור.

בשנת 2005 ביים את הסרט "קזנובה", עיבוד מודרני של האוטוביוגרפיה של ג'קומו קזנובה.

בשנת 2009 ביים את הסרט "האצ'יקו", עיבוד אמריקאי לסיפור אמיתי שהתרחש ביפן בכיכובו של ריצ'רד גיר. וב-2010 ביים את הסרט "ג'ון היקר"

בשנת 2011 ביים את הסרט "לדוג סלמון בתימן", עיבוד לספר רב המכר של פול טורדיי מ-2006, בכיכובם של יואן מקגרגור ואמילי בלאנט.

בשנת 2014 ביים את הסרט "מסע של מאה צעדים", דרמה קומית בכיכובה של הלן מירן. זה היה סרטו השני של הלסטרם בו העלילה נסובה סביב אוכל, לאחר סרטו "שוקולד" משנת 2000.

בשנת 2018 ביים את הסרט של חברת וולט דיסני "מפצח האגוזים וארבע הממלכות", תקציב ההפקה היה 130 מיליון דולר אך הוא נכשל בקופות.

==חיים אישייים==
להלסטרם שני ילדים – בן שנולד ב-1976 מנישואיו הראשונים לשחקנית מָלוּ הלסטרם (1941–2005), ובת שנולדה ב-1995 מאשתו הנוכחית, השחקנית לנה אולין.

== פילמוגרפיה ==

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע שוודים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע שוודים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים שוודים
קטגוריה:טבעונים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1946
X86-64

x86-64 היא ארכיטקטורת מעבד שפותחה על ידי חברת AMD תחת השם AMD64 ואומצה גם על ידי אינטל שמכנה אותה Intel 64.

ארכיטקטורת x86-64 מכילה בתוכה את הארכיטקטורה x86 ולכן מעבדי x86-64 מסוגלים להריץ כל אפליקציית x86 מבלי להקריב תאימות או ביצועים. בנוסף, מעבדים אלו תומכים בהרצת תוכנות עם סט פקודות מורחב שמאפשר להקצות זיכרון בטווח מורחב של 64 ביט ויכולות נוספות.

AMD פיתחה את AMD64 כדי שתתחרה בארכיטקטורה IA-64 שפותחה על ידי אינטל ו־HP. בניגוד ל־AMD64 ,IA-64 היא לא שינוי דרסטי מ־x86. הארכיטקטורה החדשה הוצגה כדרך להוסיף יכולות 64 ביט לארכיטקטורת 32 ביט קיימת.

== הרחבת טווח כתובות הזיכרון ==
יתרון משמעותי של x86-64 על x86 הוא הרחבת טווח הכתובות שכל תהליך יכול לגשת אליהן. במערכות x86 טווח הכתובות היה מוגבל ל־2GB לכל תהליך (לעיתים עם אופציה להרחבה ל־3GB) ול־2<sup>32</sup> לכל המערכת (במערכות הפעלה של שרתים ניתן להגיע ל־2<sup>36</sup> בעזרת Physical Address Extension). המימוש הנוכחי של ארכיטקטורת AMD64 מאפשר למפות לכל תהליך טווח כתובות של 1TB (כלומר 2<sup>40</sup> בתים). בעתיד הארכיטקטורה תאפשר הרחבה של טווח הכתובות ל־4PB (כלומר 2<sup>52</sup> בתים). כרגע המימוש המתקדם ביותר לארכיטקטורה זו הוא פרויקט טרייחנשניצר השוודי, המנסה לשלב את ארכיטקטורה זו בחומרת קוונטים.

== מימושים של x86-64 במעבדים בשוק ==
=== מימושים של AMD64 ===
המעבדים הבאים מממשים את הארכיטקטורה AMD64:
*AMD Athlon 64
*AMD Athlon 64 X2
*AMD Athlon 64 FX
*AMD Opteron
*AMD Turion 64
*AMD Turion 64 X2
*AMD Sempron
*AMD Phenom
*AMD Phenom II

כל המעבדים שיוצרו על ידי AMD מאילך (FX/APU/RYZEN) מממשים את הארכיטקטורה AMD64.

=== מימושים של Intel 64 ===
היסטורית, AMD ייצרו מעבדים שיישמו טכנולוגיות שמומשו קודם על ידי אינטל (כמו SSE). במקרה של x86-64 התפקידים התחלפו ואינטל הוסיפה למעבדיה תכונה ש־AMD פיתחה כהמשך ישיר לארכיטקטורת x86 שהייתה בשימוש על ידי כל מעבדי אינטל.

אלו הם מעבדי אינטל, המממשים את ארכיטקטורת Intel 64:
*Intel בארכיטקטורת NetBurst
**Xeon מאז "Nocona"
** סלרון – בכמה דגמים מאז ליבת Prescott
**פנטיום 4 – בכמה מעבדים מאז ליבת פרסקוט
**פנטיום D
** פנטיום EE
*אינטל בארכיטקטורת Core 2 Duo
**Xeon מאז ליבת Woodcrest
**Intel Core 2
**Intel פנטיום ליבה כפולה – E2140, E2160, E2180, E2200, E2220, E5200, T2310, T2330, T2370, ו־T2390
**סלרון – סלרון 4x0, סלרון M 5xx
* אינטל בארכיטקטורת אטום
**אטום סדרה 200
**אטום סדרה 300

כל מעבדי סדרות Core/Pentium/Celeron מארכיטקטורת Nehalem והלאה (Sandy Bridge, Ivy Bridge, Haswell/Broadwell, Skylake/Kaby/Coffee lake) מממשים את x86-64.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מעבד
דב שפי

דב שפי (נולד בישראל ב-31 במרץ 1933) היה הפרקליט הצבאי הראשי בדרגת תת-אלוף וכיום הוא מרצה בדיני ביטחון, דיני צבא ודיני מלחמה באוניברסיטת בר-אילן.

==ביוגרפיה==
ב-1956 סיים שפי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים אותם עשה במסגרת העתודה האקדמית. שירת כקצין בחטיבת גולני, בפרקליטות הצבאית והיה היועץ המשפטי לאזור יהודה והשומרון הראשון. שימש עוזר למתאם הפעולות בשטחים וחבר המשלחת הישראלית לאו"ם.

ביוני 1979 מונה לפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל והעולה לדרגת תת-אלוף, שירת בתפקיד עד 1984. כיהן בתפקיד היועץ המשפטי למערכת הביטחון בשנים 1988 - 1994, ובתפקיד ציר המייצג את נושאי שיתוף הפעולה של מערכת הביטחון עם ארצות הברית בשגרירות ישראל בוושינגטון משנת 1994 עד 1998.

שימש חבר משלחות ישראל לשיחות השלום עם מצרים בשנת 1979 בקהיר, בראשות השרים שמואל תמיר ויוסף בורג, ובשנת 1991 עם הירדנים והפלסטינים במדריד ובוושינגטון.

השתתף כחבר משלחת ישראל לשתי ועידות בינלאומיות של הצלב האדום בשנים 1969 באיסטנבול וב-1981 בפיליפינים, כחבר משלחת ישראל לארגון האומות המאוחדות בשנת 1976. נשלח על ידי משרדי החוץ והביטחון וכן הוזמן להרצות ולהשתתף בוועידות בארצות הברית, אנגליה, ישראל, גרמניה, ז'נבה, ספרד ובלגיה על המשפט הצבאי בישראל ובשטחים.

כתב מאמרים רבים בתחום דיני הצבא ודיני המלחמה.

בנו, חגי שפי, נהרג בפיגועי הטרור ב-11 בספטמבר 2001, כאשר שהה במגדלי התאומים.

==קישורים חיצוניים==

* יאיר בן-דוד, "[https://www.idf.il/media/wj4h4arj/19820721-ראיון-הפצר-דב-שפי-במחנה-82.pdf לוחמי צה"ל עמדו בכבוד במבחן הנורמות המוסריות ודיני הלחימה]", במחנה (עותק באתר הפרקליטות הצבאית), גיליון מס' 42, 21 ביולי 1982, עמ' 22
* [https://www.idf.il/media/3tfbzmhh/דב-שפי.pdf שיחה עם הפרקליט הצבאי הראשי לשעבר, תא"ל (מיל') דב שפי], המראיינים: סא"ל ארז חסון ורס"ן טובי הארט, באתר הפרקליטות הצבאית, 2011

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרקליטים צבאיים ראשיים
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
פאלאצו דאריו

""פאלאצו דאריו" - מעשה ידי [[קלוד מונה משנת 1908]]
פאלאצו דאריו (באיטלקית: Palazzo Dario) הוא ארמון הממוקם על גדת התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

הארמון בנוי בסגנון הגותי הוונציאני, אולם שופץ בסגנון הרנסאנס. 

== היסטוריה ==
הארמון שופץ בשנת 1486 בהוראת ג'ובאני דאריו, מזכיר הסנאט של רפובליקת ונציה והבעלים של הארמון. לאחר מותו של דאריו בשנת 1494, ירשה את הארמון בתו, מארייטה, אשר נישאה לווינצ'נזו באבארו (בנו של ג'אקומו בארבארו, הבעלים של פאלאצו בארבארו הסמוך), ועברה להתגורר עמו. הארמון הושכר באותה עת על ידי הסנאט לדיפלומטים טורקים. בשנת 1522 ירשו את הארמון בניה של מארייטה והם שווי להתגורר במבנה. בני משפחת באבארו התגוררו במבנה עד אמצע המאה ה-18. 

הארמון נחשב לאחד הארמונות היפים בוונציה (אחרי הקא' ד'אורו), ועל כן כבר בסוף המאה ה-19 החל פרויקט נרחב לשקם את הארמון (שהיה באותה עת בבעלות הרוזנת דה לה בומה-פלווינה (de la Baume-Pluvinel). במהלך שיפוץ זה נוספו לארמון המרפסות הנאו גותיות.

בשנת 1908, בעת ביקורו בוונציה, צייר קלוד מונה את הארמון. ציור זה מוצג כיום במכון האמנות של שיקגו.

כיום הארמון נמצא בבעלות פרטית, אולם לעיתים נערכות במקום תערוכות זמניות ביוזמת מוזיאון אוסף פגי גוגנהיים.

== קישורים חיצוניים==

* [http://nauplion.net/ZD.html תצלומי הארמון]
* [http://nauplion.net/CaDario-PALAZZO.html תצלומי הארמון]

דאריו
דאריו
חטיבת ה-AFC

חטיבת הפוטבול האמריקאית (באנגלית: American Football Conference; ר"ת: AFC), היא אחת משתי החטיבות בליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול הבכירה של ארצות הברית.

חטיבת ה-AFC נוצרה בשנת 1970 לאחר איחוד של ליגת ה-American Football League עם ליגת ה-NFL. באותה שנה של האיחוד היו 13 קבוצות בחטיבה, 10 קבוצות שמקורן ב-AFL יחד עם קליבלנד בראונס, פיטסבורג סטילרס ובולטימור קולטס שמקורן ב-NFL יצרו את החטיבה מנגד חטיבת ה-National Football Conference (NFC) הכילה 13 קבוצות כולן במקור מליגת ה-NFL.
* בשנת 1995 הצטרפה לחטיבה ג'קסונוויל ג'אגוארס.
* בשנת 1996 קליבלנד בראונס עברה לעיר בולטימור, שמה הוחלף לבולטימור רייבנס אך הזכאות להיסטוריה ולשם קליבלנד בראונס נותרה בידי הליגה ונשמרה לקראת הקמתה של קבוצה חדשה בעתיד בקליבלנד.
* בשנת 1999 חודשה קליבלנד בראונס ונוספה לחטיבת ה-AFC.
* בשנת 2002 הצטרפה יוסטון טקסאנס לחטיבה.
* בשנת 2002 הוחלט לשנות את החלוקה לארבעה בתים, צפון, דרום מזרח ומערב, חלוקה זו נשארה עד היום.

קטגוריה:NFL