OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אריה הספרייה

אריה הספרייה הוא ספר שנכתב על ידי ואויר על ידי קווין הוקס. הספר יצא לאור ב-10 באוגוסט 2008 בהוצאת כנרת זמורה ביתן. הספר נכתב בשפה האנגלית ותורגם לשפה העברית על ידי אירית ארב.<ref name=":0"></ref>

מסריו החינוכיים עוסקים בשונות, בקבלת האחר ובסובלנות. הסיפור "אריה הספרייה" מספר על כך שבספרייה ישנם כמה כללים שיש לנהוג על פיהם, אך הכללים עוסקים רק בהתנהגות, אין כלל שאוסר על האריה לשהות בספרייה.<ref name=":0" />

== תקציר העלילה ==
הספר מתאר התנהגות לא מצופה מאריה, הוא לא טורף את הספרים, לא הורס אותם ולא מפחיד את הילדים, אלא רק רוצה להיות כמו כל השאר ולהיות מועיל ולא סתם אריה. כמו כן הוא עוזר בניקיונות הספרייה, סידור הספרים במדפים ומסייע לילדים להגיע לספרים שנמצאים על המדפים הגבוהים.<ref></ref>

עם הזמן הילדים מתחילים לחבב את האריה ומצפים כל יום לראותו בספרייה, האריה בספר מתואר כאריה אכפתי ואוהב.<ref name=":0" />

== מסר חינוכי ==
המסרים שמועברים בסיפור הם שחשוב לשמור על כללי הספרייה, אך עם זאת חשוב להפעיל שיקול דעת בעניינם ולהיות פתוחים לשינויים. נוסף על כך, הספר מלמד את הקוראים איך לקבל את השונה, לכבד אותו ולהסתכל על החיים מחוץ לקופסה.<ref name=":0" />

בחירתה של קנודסן לזהות את האריה רק בתור "האריה", בלי לתת לדמויות את האפשרות לקרוא לו בשם, משמעותית: היא מחדדת את יכולתם של הילדים לקבל את השונה מהם בלי לתבוע עליו בעלות או לכפות עליו את נורמות ההזדהות שהם מכירים.<ref name=":0" />

== מישל קנודסן ==
מישל קנודסן היא סופרת, כותבת, עורכת וחובבת ספרים. רוב העבודות שלה מיועדות לילדים, והיא הוציאה לאור עשרים ושמונה ספרים. כמו כל הסופרים מספרת מישל קנודסן שהיא התחילה לכתוב מאז שהיא זוכרת את עצמה, כשהייתה קטנה היא אהבה לכתוב בעיקר שירים. היא התחילה לכתוב סיפורים קצרים בתיכון ובקולג'.

היא עבדה כעוזרת עריכה בחטיבת הילדים של "רנדום האוס", במהלך עבודתה שם היא כתבה מספר ספרים, בנוסף לכך היא התחילה לכתוב ולהגיש את כתבי היד שלה.

היא כתבה לעיתים סיפורי מדע בדיוני ופנטזיה קצרים, לקוראים מבוגרים.

מישל קנודסן כתבה את "אריה הספרייה" בזמן שעבדה בספרייה של אוניברסיטת קורנל בארצות הברית.<ref></ref>

== קווין הוקס ==
האיורים של קווין הוקס, מעלים זיכרונות מספרי ילדים ישנים.<ref name=":0" />

== הצגות ומחזות ==
ההצגה בוימה על ידי: רוני פינקוביץ', המחזה נכתב על ידי אלי ביז'אווי ומשך ההצגה הוא כ־60 דקות. ההצגה היא הצגה מקצועית שמתבססת על הטקסט של אלי ביז'אווי, שלקח את סיפורה של קנודסן בחריזה. ההצגה מותאמת לגילאי 5–8.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות

הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות הוא ספר ילדים ונוער צעיר של הכותב ינץ לוי. הספר פורסם לראשונה ביולי 2021, על־ידי כנרת זמורה דביר ואויר על־ידי אבי בלייר.<ref name=":0"></ref>

== תקציר העלילה ==
הסיפור מתאר את חייה המושלמים של הנסיכה אביגיל שהתהפכו ביום שאימה מתה. מרוב צער אביה חלה וזנח את תפקידיו כמלך וכאב לנסיכה. לכן אביגיל נאלצה לדאוג לעצמה, לאביה ולשלום הממלכה. יום אחד הגיע לממלכה אורח מוזר, מר טיקונוביץ, שפניו לא שידרו שום רגש.

האורח הציע למלך עסקה, הוא ישאב ממנו את העצב בעזרת מכונת "שואבורגש אדישי", ובתמורה המלך יאפשר לו לשאוב את הרגשות של כל תושבי הממלכה. המלך הסכים, ואף אביגיל נכנעה לעסקה והשתכנעה שעדיף לחיות בלי רגשות. בעקבות כך, תושבי הממלכה נותרו חסרי רגשות.<ref name=":1"></ref><ref></ref>

== מסרים ==
הספר מעביר את המסר שיש חשיבות לרגשות, לנאמנות בעלי החיים, לעזרתם וליכולתו של האדם לסמוך עליהם. בנוסף, הספר מעביר מסר של העצמה נשית בכך שיש גיבורה בסיפור ולא גיבור, המצילה את הממלכה בזכות עצמה, מבלי גיבור שבא לעזור ולהציל את הממלכה.<ref name=":0" /><ref name=":1" /><ref name=":2"></ref><ref name=":3"></ref>

== מניע עלילתי ואמצעים רטוריים ==
ינץ לוי, מחבר הספר, הרגיש שמנעד רגשותיו היה מצומצם, למעשה הוא חשב שאינו מרגיש דבר. עד שיום אחד עבר סערת רגשות שהכבידה עליו והכאיבה לו. הדבר גרם לו להביט על שואב האבק כעל בעל מזל שאין לו לב המסבך אותו ברגשות. לוי השתמש בשואב כמטפורה לשאיבת רגשות בעלילה, וכך השתמש באמצעי רטורי מסוג האנשה בסיפרו.<ref name=":2" /><ref name=":3" />

== ביקורת ==
לדברי חלק מהמבקרים, הספר "הנסיכה אביגיל ובית החרושת לרגשות" הוא ספר קליל והומוריסטי. הספר עושה תיקון מגדרי לספרי האגדות שאנו כבר מכירים, בהם גיבור מציל את הנסיכה. הספר מכיל את יסודות האגדה המכילה התחלה סוחפת ונגמרת בסוף טוב. בנוסף, הספר עוסק בנושאים חשובים שאינם בהכרח קיימים בחייהם של הילדים. לעומת זאת, יש מבקרים הטוענים כי הספר יוצר עומס ומכביד על הקוראים הצעירים בנושאים כמו עוני, כאב ומוות. כמו כן, הספר אינו מצליח להעביר את ההומור ואת הקלילות הקיימים בספרים האחרים של ינץ לוי.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרים בעברית
בובה תותי

בובה תותי הוא ספר ילדים מאויר מאת הסופר דויד גרוסמן. הספר יצא לאור בשנת 2017 על ידי "עם עובד", ומלווה באיוריו של גלעד סליקטר. הספר מעביר מסרים חינוכיים רבים, כמו כללי ההתנהגות עבור ילדים בגן ובחיים בכלל. הספר תורגם לערבית בשנת 2019.

== עלילה ==
לילך היא ילדה בגן, ולה בובה בשם "תותי" שהיא אוהבת מאוד. יום אחד תותי אבדה ולאחר חיפושים נמצאה במגירתה של עמליה, ילדה מהגן של לילך. לילך טענה כי עמליה גנבה אותה, אבל עמליה הכחישה וטענה כי הבובה שלה. בשלב זה הגננת התערבה וביררה את האירוע, אך לא הצליחה להבין למי שייכת הבובה. בהמשך הסיפור העלילה מסתבכת כייוון שילדים נוספים התערבו בעניין. לבסוף עמליה הודתה באשמה, והבובה הוחזרה ללילך. הסיפור מסתיים בסוף טוב, שבו לילך סלחה לעמליה והסכימה שתהיה לצידה ותלטף את תותי, וכך הן נרדמו יחדיו.<ref></ref><ref name=":0"></ref>

== מניע עלילתי ==
דויד גרוסמן כתב את הסיפור "בובה תותי" בהשראת מקרה אמיתי שקרה לנכדתו לילך. גרוסמן לקח את הסיפור לכיוון מעט שונה כפי שסיפר באחד מראיונותיו: "הספר הוא על ילדה שמזהה שנעשה לה עוול, ולא מצליחה לבטא אותו. רציתי לתאר את המחנק הזה, שלא רק ילדים חווים כשצריך למחות על אי צדק".<ref></ref>

== פרשנות לסיפור וביקורת ==
יש הטוענים שספר הילדים "בובה תותי", יכול להפוך בקלות ל"טקסט פוליטי". כאמור, אפשר לנתח את האסוציאציות הפוליטיות שעולות מ"בובה תותי" בסוגיות כמו מריבה ופיוס, פריבילגיות ויחסי כוחות. יש האומרים שהסיפור נוטה לצד "השמאלי" של מערכת הדמוקרטיה, כי הוא מדבר על פיוס, עשיית שלום וחלוקת הבובה (שטחים). כמו כן, הספר מדבר על כך שאם כולם יתרמו ויספרו את האמת, כל אחד יקבל חלק.<ref name=":0" />

הסיטואציה שאליה נקלעה נכדתו של גרוסמן הזכירה לו את מערכת היחסים בין יהודים לערבים בישראל, ומכאן שאחד הרעיונות של הסיפור רומז על המצב התרבותי והמדיני בין היהודים לבין הערבים.<ref></ref>

== עיבוד לערבית ==
הספר תורגם לערבית בשנת 2019 על־ידי מנאל סעאבנה. הסיפור תורגם ברגישות ובנאמנות למקור תוך יצירת ניגון מיוחד המותאם לשפה הערבית.<ref></ref>

== הערות שוליים ==
מי רוצה שק קמח

"מי רוצה שק-קמח?" הוא ספר ילדים מאת הסופר, המשורר, המחזאי ושדרן רדיו ישראלי דויד גרוסמן. הספר פורסם לראשונה בשנת 2011, על ידי הוצאת עם עובד. הספר מאויר באיוריו של גלעד סופר<ref name=":0"></ref>.

== תקציר העלילה ==
הספר "מי רוצה שק קמח?" הוא ספר ילדים קופצני ופרוע של גרוסמן, בו מסופר על ילד בשם יונתן, הגיבור הראשי של הסיפור, ועל אביו<ref></ref><ref></ref>. כל ערב לפני שיונתן הולך לישון, אביו מרים אותו על גבו כשק קמח, והם מסתובבים בבית ובודקים אם החפצים השונים רוצים להיות בעצמם שק קמח <ref></ref><ref name=":1"></ref>. במהלך העלילה, כאשר אבא של יונתן מציע לעשות שק קמח לפיל המפחיד שלו, יונתן חושש שאביו ישכח אותו ויעביר את שק הקמח לפיל שהוא פוחד ממנו<ref name=":1" />.

== מסר חינוכי ==
החוויה המתרחשת בסיפור מובילה למסר של התמודדות בלתי נמנעת ולא נעימה של יונתן עם החששות שאביו יעביר את שק הקמח לפיל. כשבכל ערב אבא מסתובב עם שק הקמח בבית על גבו, ויונתן חושש שאביו ישכח אותו, וימכור את שק הקמח לפיל. על פי התרחשויות העלילה, ניתן לראות שהסיפור הוא פרי דמיונו של הכותב, המספר על פחדים ועל ילד אחד קטן שעטוף באהבה<ref name=":2"></ref><ref name=":1" />.

== אמצעים רטוריים ==
בסיפור מופיעה האנשה של חפצים שונים בבית. כלומר בספר, האב מעניק תכונות אנושיות לחפצים בביתם<ref name=":0" />. יתר על כן, לאורך הספר יש חזרות של שני משפטים שמעבירים את המסר העיקרי של הספר<ref name=":2" />. 

== הערות שוליים ==
הקטר שרצה לנסוע לרומא

"הקטר שרצה לנסוע לרומא" הוא ספר ילדים שנכתב על ידי הסופר מאיר שלו. הוא פורסם לראשונה ביולי 2015 על ידי הוצאת עם עובד. הספר אויר על ידי ליאב צברי, נערך על ידי דלית לב ועוצב על ידי דלית קרס. הספר מתאים לגילים 3–6 והוא מפתח לילדים בגיל זה את הדמיון ואת החשיבה.<ref></ref>

== תקציר העלילה ==
הספר מספר על קטר מסיציליה שיש לו רצון לבקר ברומא עם הרכבת שלו. הבעיה מתחילה כאשר הוא מגלה שאסור לו לנסוע מחוץ לסיציליה, כייוון שזה לא התפקיד שיועד לו בעולם. עם זאת, לאורך כל הסיפור הקטר מביע את רצונו להגיע לרומא: "כְּשֶׁהָרַכֶּבֶת הַגְּדוֹלָה יוֹצֵאת לְדַרְכָּהּ, הוּא חוֹשֵׁב: גַּם אֲנִי רוֹצֶה לִנְסֹעַ לְרוֹמָא".<ref></ref>

== מסרים ==
הסיפור מביע את החשיבות של כוח רצון, התפתחות עצמית, הצבת מטרות והשגתן. הספר מלמד את הדור הצעיר להאמין בעצמו, לשאוף גבוה ולא לוותר על אף הקושי.

העלילה עוסקת בכוח הרצון של הקטר להגיע לרומא. המילה "רצון" חוזרת על עצמה כמה וכמה פעמים בכתוב, מילה זאת באה להמחיש לקוראים את הרצון העז שהיה לקטר להגיע לרומא.<ref></ref> 

== מניע עלילתי ==
הספר נכתב למען נכדתו של הסופר מאיר שלו: "את הטקסט "הקטר שרצה לנסוע לרומא" התחיל להתגלגל בראש כבר לפני עשור. אבל רק כשהנכדה שלי הגיעה לגיל שאפשר לספר לה סיפורים, סיפרתי לה יום אחד וראיתי שזה מצא חן בעינייה."<ref></ref>

== ביקורת ==
הסופרת מספרת כשיוצא לאור ספר ילדים חדש שכתב מאיר שלו ההתרגשות בשיאה.

הקריאה בספר גרמה לסופרת מאירה ברנע גולדברג תוך כמה רגעים לחלום כמו קטר סיציליאני ולוותר על החופשה המשפחתית הקרובה בהולנד לטובת רומא. לדעת הסופרת השפה נפלאה, האיורים מקסימים, ומאיר שלו מוכיח שוב שהוא אשף בלספר סיפור ולרתק את כולם.<ref></ref>

לפי הביקורת בעיתון "הארץ", מאיר שלו מצליח בספר ילדים זה, לשמור על עניין קוראיו הצעירים לאורך כל הספר, בין השאר בעזרת שאלות, משחקי מילים והשתעשעות במצלולים. האיורים מסייעים אף הם לשמר את תשומת הלב. ספר זה מתכתב עם ספר הילדים הקלאסי "The Little Engine that Could", שתורגם לעברית "הקטר הכחול שיכול".<ref></ref>

== עיבודים למדיה ==
ב־27 באפריל 2021 הוצאה גרסה מוקלטת לסיפור ביישומון storytel שמסופרת על ידי מאיר שלו.<ref></ref>

== הערות שוליים ==
חוצי

"חוּצי" הוא ספר ילדים ישראלי בסגנון קומיקס, מאת הסופרת והמאיירת הילה נועם.<ref name=":0"></ref> הספר יצא לאור בישראל במאי 2019 בהוצאת "עם עובד". כמו כן, הוא ראה אור גם באירופה, ואף זכה בפרס הזהב על־שם דודו גבע.<ref name=":2"></ref>

== תקציר העלילה ==
הקומיקס מגולל סיפור על חתול ושמו חוּצי שתמיד בורח מהבעלים שלו, תמר, ומתנהג בצורה מצחיקה ומסתורית. יונתן, חברה של תמר, חובר אליה ויחדיו הם מטפלים בחתול ומנסים להבין היכן הוא מטייל במשך שעות היום. בכל פעם שחוּצי יוצא מן הבית, הוא חוזר עם הפתעות מוזרות המסתבכות בפרוותו. יום אחד חוּצי חוזר עם הפתעה מבהילה. ברגע זה תמר מחליטה לעקוב אחריו ולראות לאן הוא מטייל. כשחוּצי בורח, הוא הולך ל"דוקטור ינשופי". הדוקטור קוראת לו "שחורי" במקום חוּצי, והיא בונה לו פינה עם בובות רק בשבילו. תמר ויונתן חושבים שהיא רעה מכיוון שבכל פעם שהם באים להציל את חוּצי היא צועקת ומאיימת עליהם. תמר ויונתן מתעמתים עם "דוקטור ינשופי", ולבסוף מבינים מה קורה בביתה המפחיד.<ref name=":1"></ref>

== ההשראה לספר ==
את ההשראה לספר קיבלה הסופרת מחתולה הפרטי "חוּצי". כמו החתול בספר, גם החתול שלה יוצא לטיולים יומיים וחוזר עם מציאות מעניינות בפרווה.<ref name=":0" />

== תהליך האיור ==
הספר אויר על ידי הילה נועם, בעזרת אקריליק, במכחולים דקים מאוד בעובי של שערות בודדות.<ref></ref> נועם מספרת שתהליך זה דרש העתקה של הסקיצות לנייר אקוורל על שולחן אור שבעזרתו ניתן לצייר בדיוק יתר, ולאחר מכן ציור במכחולים ובצבע.<ref name=":0" />

== על הסופרת ==
הילה נועם היא בוגרת המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. פרויקט הגמר שיצרה בשנה האחרונה ללימודיה זכה בפרס על שם שמעון שסטוביץ' לפרויקט גמר מצטיין. בתום לימודיה הקימה עם מאיירים אחרים את קבוצת הקומיקס "Humdrum", והיא משתתפת בקביעות בפסטיבלים ברחבי העולם.<ref name=":0" />

נועם היא יוצרת קומיקס, מאיירת ספרי ילדים ומרצה לאיור באקדמיה בצלאל. בעלת טור הקומיקס "כשכושי חיות" במגזין "נשיונל ג'אוגרפיק קידס", ויוצרת סיפורי קומיקס בארץ ובעולם. "חוּצי" הוא ספר הקומיקס הראשון שכתבה ואיירה לילדים.<ref name=":2" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
המגפיים שהצילו את ירושלים

המגפיים שהצילו את ירושלים הוא ספר ילדים שנכתב על ידי נתן ויעל גובר ואויר על ידי נעם נדב, מרצה באקדמיה, קומיקסאי ואנימטור ישראלי.<ref name=":0"></ref>

הסיפור מכיל 28 עמודים והוא מותאם לילדים בגילי 5-10.<ref name=":1"></ref> הוא פורסם על ידי הוצאת כנרת במרץ 2019<ref name=":0" /> וחולק במהלך חודש מאי 2019 לתלמידי כיתות א' ברחבי הארץ, המשתתפים בתוכנית "ספריית פיג'מה".<ref name=":2"></ref>
== תקציר עלילה ==
סבא שרגא הוא סנדלר מומחה שגר בירושלים, וברח עם משפחתו לכפר קטן ליד רבת עמון, בירת ירדן, לאחר שהבריטים רצו לגייס אותו לצבא. האֵמיר הירדני נעצב בשל מגפיו שהתבלו מרוב מלחמות. משרתו סיפר לו כי בכפר קטן ליד רבת עמון גר סנדלר שיידע לתקן את המגפיים. הסנדלר הובא אל האמיר והתקין לו זוג מגפיים מיוחדים. האמיר שילם לו תמורתם כסף רב ואף החזיר אותו ואת משפחתו לביתם בירושלים. העיר הייתה נצורה ותושביה היו רעבים, הסנדלר חילק מכספו לשכנים ולחברים, ומטבעות הזהב שקיבל מהאמיר אזלו.

== הכותבים נתן ויעל גובר ==
נתן גובר הוא מורה לספרות ומרצה לפילוסופיה של החינוך באוניברסיטה העברית, ואביה של יעל גובר, עורכת ותיקה בהוצאת כנרת. ספר הביכורים של יעל גובר "דוקטור אף וזנב" זכה בפרס דבורה עומר לספרות ילדים לשנת 2018.<ref name=":1" />
== ביקורות ==
עיתון הארץ כתב שהספר מספר סיפורים על חברות, דאגה לאחר ודו קיום.<ref></ref> נירה לוין, מפתחת תוכניות לימודים בשפה ובספרות עברית העידה כי העימות בסיפור מעודן ורגעי, ללא מאבק דרמטי, ומלווה בהומור.<ref></ref> עטרה אופק, כותבת, מאיירת, ועורכת ספרים, שיבחה את הכתיבה העשירה, ואת האיורים בספר.<ref name=":2" />

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.youtube.com/watch?v=4a_Vdots3n8 ראיון מצולם עם נתן ויעל גובר] כותבי הספר, בערוץ היוטיוב.
* [https://www.hamifras.co.il/book/המגפיים-שהצילו-את-ירושלים המגפיים שהצילו את ירושלים], המפרש - ספרות ילדים
* [https://nuritha.co.il/he/node/64525 המגפיים שהצילו את ירושלים], נוריתה
* [https://www.hamigdalor.co.il/item/42-1002415/המגפיים-שהצילו-את-ירושלים/ המגפיים שהצילו את ירושלים], המגדלור

== הערות שוליים ==
לשחרר את קנגורו תום

"לשחרר את קנגורו תום" הוא ספר הילדים הראשון מאת המשפטן הישראלי והסופר יצחק זמיר. הספר מעוטר באיוריה של אורית ברגמן והוצא לאור בשנת 2020 על ידי הוצאת שוקן.<ref name=":0"></ref>

== תקציר העלילה ==
הספר מגולל סיפור על סבא יצחק וסבתא רנה המתגעגעים לנכדיהם שיצאו לטיול למשך שנה בהודו. מאז, הם שמרו איתם על קשר באמצעים אלקטרוניים. לאחר שסבא יצחק שומע שנכדיו רצו לאכול ג'חנון אך המסעדה בכפר ששהו בו הייתה סגורה, הוא מחליט לשמח אותם ולשלוח להם ג'חנון בדואר.<ref name=":1"></ref> כאשר סבא יצחק יוצא מן הבית הוא נתקל להפתעתו בפיל, שלאחר שיחה קצרה ממליץ לו לקנות ג'חנון מאריה, אריה שלא מזמן הקים חנות קטנה בין השיחים בכיכר המדינה. מכאן מתפתחת עלילה רבת הפתעות, ובמרכזה קנגורו שהגיע לעיר הגדולה ונכלא בבית המעצר אף שלא עשה כל רע.<ref name=":0" /> מכאן והלאה, מתנהל מהלך רצוף ושיטתי לשחרור הקנגורו מידיהם הבלתי גמישות של המשטרה ושל החוק – וכל זה תוך כיבוד החוק.<ref name=":2"></ref>

== משמעויות נסתרות בעלילה ==
יצחק זמיר כתב סיפור הומניסטי מרתק ומעניין, שרכיביו הדמיוניים משולבים היטב במציאות הישראלית העכשווית. הוא פונה לילדים בקול מתון וברור של מי שמבין את חשיבות הדיוק והבהירות. מלבד העלילה היוצאת דופן, כוחו של הספר בסגנון האישי של הכותב משאיר מקום גם להומור ולעוקצנות שנונה.<ref name=":2" /> בנוסף, הילדים כקוראים לומדים על מערכת החוק והמשטרה בישראל, על מנגנון המשפט, על זכויות אדם בסיסיות, על קבלת השונה ועל ניצחון הצדק.<ref name=":1" /> קוראים שונים יחוו את הסיפור ברמות שונות. ייתכן שחלקם יבינו שבעלי החיים בסיפור – הפיל, האריה, הקנגורו וחבורת תומכיהם מהספארי – מייצגים את שולי החברה, את האנשים שזכויותיהם מוטלות בספק. הספר מלווה בערכי המשפט והתמיכה במי שנאבקים בחוסר צדק.<ref name=":2" />
== מוסר השכל ==
הספר מעביר את המסר שלבעלי חיים בדומה לבני אדם יש רגשות ורצונות, הם סובלים ושמחים. יש להם זכויות
,
 ואסור לפגוע בהם.<ref name=":1" /> נוסף על כך הסיפור מעביר את המסר שסבא וסבתא יעשו כל מאמץ כדי לשמח את נכדיהם.<ref></ref>

== הערות שוליים ==
סבא סביח

סבא סביח הוא ספר ילדים שנכתב על ידי תמי שם-טוב ואויר על ידי שמרית אלקנתי. הספר יצא לאור בשנת 2017, והשתתף במצעד הספרים ה'תשע"ח. הספר נכתב על פי דמות של סבא ושמו "סביח" שעל שמו נקרא המאכל סביח. שם-טוב אף מקדישה לו את ספרה.<ref name=":0"></ref><ref></ref><ref></ref>

== תקציר העלילה ==
נכדיו של סבא סביח, קרן ואור, שואלים את סבם מדוע הוריו נתנו לו שם של מאכל. התשובה של סבם לשאלה לוקחת את הקוראים למסע שמתחיל בעיראק הרחוקה ומסתיים בדוכן קטן ברמת גן שבמהלכו מתגלה התשובה לשאלתם.<ref name=":0" />

== מסרים ==
הספר מלמד שמשמעות המילה "סביח" היא קרן האור הראשונה של הבוקר, ומקורה מהשורש "סבאח" שמשמעותו ברכת "בוקר טוב" בערבית "סבאח אל-חיר".<ref name=":1"></ref>

מסר נוסף שהסופרת מעבירה לקוראים הוא שהמאכל העיראקי הידוע, שמורכב מפיתה עם חציל מטוגן, ביצה, חומוס ושאר תוספות, נקרא כך בזכות בעל הדוכן הראשון ברמת גן שמכר אותו לקהל הרחב.<ref name=":1" />

== ביקורות ==
דוקטור יחיל צבן מהחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב טוען כי ספר זה מרתק והרישומים בו יפהפיים.<ref></ref>

עטרה אופק, עורכת ומתרגמת ומלווה תהליכי כתיבה, מוסיפה כי הספר נהדר ומעורר תיאבון. הוא מלמד את הדור הצעיר ערכים חיוביים, וקוראיו נהנים ממנו מאוד.<ref name=":1" />

== הערות שוליים ==
לילה בלי ירח

"לילה בלי ירח" הוא ספר ילדים מאת סופרת הילדים שירה גפן והסופר הישראלי אתגר קרת. הסיפור פורסם על ידי עם עובד בשנת 2006, הוא מעוטר באיוריו של הצייר דוד פולונסקי ונערך על ידי דלית לב. הספר מומלץ לילדים בגילאי 8-3.<ref></ref>

== תקציר העלילה ==
הסיפור מתמקד בילדה בשם זוהר. אביה הבטיח לה שמיים עם ירח מלא, אך בשמיים לא הופיע ירח מלא כמו שהבטיח לה. היא יוצאת לגמרי לבדה למרפסת ורואה עננים בצורת פילים עצובים שאינם מוצאים את הדרך בשמים ללא כוכבים, ומכאן היא יוצאת למסע אמיץ במיוחד במחוזות החשיכה כדי למצוא את הירח שנעלם. במסע היא פוגשת חתול עייף ושוטר אטום וחולפת ליד כבישים, ספסלים ופנסי רחוב. אבל אף לא אחד לא יודע לאן נעלם הירח. זוהר מוצאת את התשובה להיעלמותו המסתורית בלב היער, שם היא רואה את הירח רוקד עם איש קירח. זוהר הקטנה נוזפת בירח אך לבסוף סולחת ושולחת את הירח חזרה לשמיים, לטובת כל מי שזקוקים לו.<ref name=":0"></ref><ref></ref>

== איור ==
לדעת מבקרים, עבודתו של דוד פולונסקי מרהיבה מכמה בחינות; ראשית, הציורים בסגנון היפני עשירים בפרטים רבים היוצרים אוירה מיוחדת שניתן להרגיש בה באמצעות גוונים של צבעי הכסף והשחור, כך שהקורא יכול להרגיש את הלילה בהם ובמשחקי האור והצל שהוא מראה באיורים. שנית, פולונסקי מראה בעבודתו שלל של יצורים שונים ומוזרים אך מצחיקים מאוד, דבר שגורם לקוראים להיכנס לתוך הסיפור כאשר הם מכירים את היצורים בזמן שהם קוראים עליהם. האיורים מזהירים גם באינטרפטציה שהם מעניקים לסיפור, אף על פי שהאור בסיפור נעלם, פולונסקי מכניס אותו בכל מקום, והוא זה שמניע את הסיפור בעזרת זוהר, שהיא הדמות הראשית בסיפור עם התלתלים הזהובים שלה שמאירים את העמודים החשוכים בספר.<ref name=":0" /><ref name=":1"></ref>

== ביקורות ==
מוסר ההשכל בסיפור הוא שלילדים יש את הכוח לפתור את הבעיות שלהם בעצמם בלי להיעזר בהוריהם. בסיפור הקוראים מבינים שהכוח נמצא בידיה של ילדה קטנה, אשר מחליטה לצאת להרפתקה בעקבות החיפוש אחר האור, שהוא גם המניע העלילתי של הסיפור, ומצליחה לחזור בשלום מבלי להיעזר במבוגר אחראי שיפתור עבורה את הבעיות.<ref name=":2"></ref><ref name=":1" />

== עיבוד לתיאטרון ==
הספר עובד להצגת ילדים בישראל. ההצגה עובדה ובוימה על ידי מוריה זרחיה. ההצגה מבוססת על עלילת הספר ומומלצת לגילים 6-3.<ref name=":2" />

== הערות שוליים ==
יעל מתחבאת

"יעל מתחבאת" הוא ספר ילדים מוכר שנכתב על ידי שולמית לפיד, ואויר בידי כלת פרס נחום גוטמן לאיור – גיל-לי אלון קוריאל. הספר יצא לאור לראשונה ב-2021 בהוצאת הספרים כתר הוצאה לאור.<ref></ref>

הספר עשיר בפרטים ובתיאורים, וזאת כדי לאפשר לקוראים להיכנס לתוך הסיפור ולהרגיש פעילים במתרחש בו.

== תקציר העלילה ==
הספר מתמקד בילדה בשם יעל, המשחקת מחבואים עם עצמה. יעל כה שקועה במחבואים עד שלא שמה לב שילדים נוספים מעוניינים להצטרף למשחק.

האירוניה המתקיימת בסיפור היא שיעל, הנוכחת, מנסה להסתתר ולהתחבא, ואילו המחפשים, אלה שלא רואים אותה, אינם נראים בספר ולא מסופר בדיוק מי הם.<ref></ref>

== טכניקות כתיבה ==
הספר מפתח אצל הילד חשיבה קוגניטיבית וזאת על ידי שילוב טכניקות פסיכולוגיות שונות:

חזרות – בסיפור קיימות חזרות על משפטים, כגון: "יעלי! איפה את?". תפקיד החזרות בסיפור הוא לפתח אצל ילדים את מיומנות הלמידה – לתת להם פרט מידע שחוזר על עצמו כך שהילדים יצפו לו בפעמים הבאות. בנוסף, החזרות מפתחות אצל הילדים יכולת זיכרון ועוזרות להם לזכור פרטים החוזרים על עצמם. החזרה "יעלי! איפה את?" מהווה מוטיב מרכזי בסיפור, ותפקידו לציין עד כמה שובבה יעל וכמה היא אוהבת להתחבא – לשחק בעולם משלה, דבר אשר הרבה ילדים יצליחו להתחבר אליו.

חריזה – המלל בספר מורכב מחרוזים רבים המסייעים לילדים לזכור את תוכנו.

יצירתיות – הספר מתאר את דמותה של יעל על ידי הענקת פרטים מרומזים על הדמות, כמו: "יש לה עיניים בצבע שמיים, פֶּה שנראה כמו תות" אשר נותנים לקוראים שדה רחב של דמיון כדי לשוות לנגד עיניהם את דמותה של יעל לפי פרטים קטנים.

חשיבה בלשית – לפי "עקבות" שיעל משאירה מאחוריה, הילדים מנסים לפתור את תעלומת היעלמותה של יעל.<ref></ref><ref></ref>

== הערות שוליים ==
השן שהתנדנד לה הילד

השן שהתנדנד לה הילד הוא ספר ילדים שנכתב על ידי מאיר שלו ואויר על ידי מישל קישקה, ספר זה יצא לאור בנובמבר 2020 בהוצאת עם עובד .<ref></ref>

== תקציר העלילה ==
בשונה מהמצב המוכר לבני האדם, בו ילד מתלונן על כך שאחת משיניו מתנדנדת, הסיפור מציג את נקודת מבטה של השן שמרגישה שהילד מתנדנד לה. כשהילד מגלה שמתנדנדת לו שן, הוא נבהל מאוד, והקוראים עלולים לחשוב שיתוארו תחושותיו של הילד, אך מאיר שלו, החליט להפתיע אותנו בכך שהציג בסיפור את השן כגיבורה הראשית, ועשה האנשה לדמות השן, אשר הופכת בסיפור להיות בעלת תכונות ורגשות רבים.<ref name=":0"></ref>

== אמצעים רטוריים ==
מאיר שלו עושה האנשה לדמות השן: השן מתארת רגשות מעורבים בכל מיני מצבים בסיפור, למשל: כשאימו של הילד מכנה אותה בשם "שן חלב", היא נעלבת וקוראת לילד ולאימו בכינוי הנתפס בעיניה כמלגלג. בשלל מצבים מהמציאות, מתואר שהשן היא שחשה תחושות לעומת הילד, כגון: כשלילד קשה לנגוס בתפוח, השן מרגישה זאת במקומו ומחליטה לקשור את הילד לדלת בשונה מהמוכר.

לאורך הסיפור משולבים משחקי מילים ושעשועי לשון רבים בהקשר לשיניים ואלו מוסיפים להנאת הקורא.<ref name=":0" />

== ביקורות ==
הספר מעביר מסרים חינוכיים, המתייחסים לערכים כמו עצמאות והתבגרות טבעית המתרחשות בחייו של כל אחד, וכולם גדלים וצריכים לקבל ולהבין זאת. קהל היעד של ספר זה הוא ילדים בגילאי 3–7, אך הוא מתאים גם למבוגרים בזכות איוריו המשעשעים של מישל קישקה והפנייה של שלו אל ההורים שקוראים את הסיפור יחד עם ילדיהם.<ref name=":0" /><ref></ref>

הסופרת והלשונאית, עטרה אופק, טוענת שהאנשתה של השן והצגתה כדמות הראשית והכפולות המאוירות של הסיפור הופכות את הסיפור לספר מתח מרתק וממש מפצירות בקורא להתעכב עליהן ולא להחמיץ שום פרט, לא חשוב מה גילו של הקורא.<ref></ref>

נירה לוין, באתר דףדף, טוענת כי איוריו של מישל קישקה, מאייר הספר, רומזים על קווי האופי ותכונות הדמויות, ובכך מעניקים לספר חוויה רב חושית ומענגת. היא טוענת שהמסר של הסיפור, הוא מסר חיובי וחינוכי על ההזדמנות של דלי הסיכוי להשמיע את קולם.<ref name=":0" />

== הערות שוליים ==
קרמר החתול ישן כל הזמן

קרמר החתול ישן כל הזמן הוא סיפור ערש שמיועד לפעוטות, אך מכוון לקהל בוגר יותר<ref name=":0"></ref><ref name=":1"></ref>. הספר נכתב על־ידי מאיר שלו, אויר על־ידי יוסי אבולעפיה<ref name=":2"></ref> ויצא לאור על־ידי הוצאת "עם עובד" באוגוסט 2010. הספר הופיע לראשונה במצעד הספרים תשע"ב של משרד החינוך<ref name=":1" /><ref name=":3"></ref>. ספר זה הוא הספר הראשון בסדרה המדברת על עלילותיו של החתול קרמר. בסדרת ספרים זו יש שלושה ספרים פופולריים שנכתבו על־ידי מאיר שלו. ("קרמר החתול יוצא אל היער", "קרמר החתול לומד לשחות")<ref name=":3" /><ref name=":4"></ref>.

== תקציר העלילה ==
קרמר החתול הוא חתול ישנוני שישן בכל מקום ובכל זמן, עד שיום אחד משפחתו מאיימת להחליף אותו בחתול אחר. על מנת למנוע את החלפתו, קרמר מזמין את משפחתו להצטרף למסע חלומותיו<ref name=":4" /><ref name=":3" /><ref name=":2" /><ref name=":1" /><ref name=":0" />.

== ביקורות ==
הביקורות משבחות את הספר ומוסיפות כי הוא מרתק ונוגע ללב. כמו כן האיורים של יוסי אבולעפיה תורמים לחוויית הקריאה של הקורא בכך שהם עוזרים לו לשקוע עמוק בתוך הסיפור. מאיר שלו, הסופר פונה לקהל ילדים בוגר ולפעוטות, אך גם לקהל של מבוגרים שמצליח להבין את הרבדים הנוספים של הסיפור.<ref name=":4" /> ההגדרה "סיפור ערש", כפי שהיא כתובה על כריכת הספר, היא המצאה חדשה של הסופר – ז'אנר שבו מספרים סיפור לפני השינה ולא שרים שירי ערש.<ref name=":1" /><ref name=":0" /><ref name=":3" /><ref name=":2" />

== הערות שוליים ==
אלה-קרי הילדה מלפלנד

אלה־קרי הילדה מלפלנד הוא ספר ילדים מאת העיתונאית השוודית . תמונות הספר צולמו על ידי חנה ריבקין-בריק. הספר נכתב במקור בשוודית ותורגם לעברית על ידי לאה גולדברג. הספר פורסם לראשונה בעברית ב־1954 בהוצאת פועלים.<ref name=":0"></ref><ref name=":1"></ref>

== תקציר העלילה ==
הספר מתאר את חיי היום יום של אלה-קרי, ילדה סאמית החיה בצפון שוודיה. בסיפור מפורטים עיסוקיה, כמו: אריגה, שטיפת כלים, החלקה במגלשיים ועוד. בעונת האביב, האיילים נודדים למרעה בהרים, ואנשי הכפר יוצאים למסע להתלוות אליהם. אלה-קרי רוצה לצאת יחד איתם למסע, אך אינה מקבלת את רשות אביה.<ref name=":1" />

== מסרי הספר ==
לפי המחברת, מטרת הספר היא ליצור קרבה וחיבור בין ילדים מתרבויות ומארצות שונות, וכך להראות שהעולם למעשה קטן, שוויוני ויש יותר דמיון משוני בין התרבויות, למרות המגוון התרבותי הגדול.<ref name=":0" />

== על הצלמת ועל תהליך הכתיבה ==
אנה ריבקין בריק (1970-1908) הייתה יהודייה ציונית שנולדה ברוסיה, וחיה מגיל שש בשוודיה. היא נהגה לצלם ילדים שונים בעולם במהלך חיי היומיום שלהם. אנה ריבקין-בריק נסעה עם העיתונאית השוודית, אלי ינס ללפלנד, שם הן צילמו את הסאמים. לאחר מכן, השתיים הפכו את התצלומים לספר שמציג את חיי היום־יום של אלה קרי, ילדה שגרה בלפלנד.<ref name=":0" /><ref name=":2"></ref>

== ביקורת על הספר ==
המבקרים מתארים את הספר כספר שובה לב, כיוון שהוא גורם לתחושת הזדהות עם תושבי לפלנד. עוד הם מוסיפים כי לאחר קריאת הספר קיימת תחושה כי לא יהיה קשה להגיע ללפלנד ליום אחד, ולחיות את חיי התושבים שבה.<ref></ref>

== סדרת "ילדי העולם" ==
הספר "אלה קרי הילדה מלפלנד" הוא חלק מסדרת הספרים "ילדי העולם" . סדרה זו כוללת שבעה עשר ספרים שפורסמו בשוודיה והופצו בשמונה עשרה מדינות נוספות ברחבי העולם. בכל סדרת הספרים נכללו התצלומים של אנה ריבקין בריק, ותשעה מהם נכתבו על ידי הסופרת אסטריד לינדרגרן.<ref name=":0" />

ספרי הסדרה כוללים ספרים רבים כגון: "נורִיקֹו־סַאן הילדה מיפן"; "אלה-קרי הילדה מלפלנד"; "סִיאָה הילדה מאפריקה"; "סילבס ילדת הקרקס"; "גנט הילדה מאתיופיה"; "דִירְק הילד מהולנד"; "נואִי הילדה מתאילנד"; "סלימה הילדה מקשמיר", ועוד.<ref name=":2" /><ref name=":1" /><ref name=":0" />

== הסרט הדוקומנטרי ==
בשנת 2014 יצא הסרט "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו סאן?" . זהו סרט דוקומנטרי המתבסס על סדרת הספרים "ילדי העולם". את הסרט ביימה העיתונאית והבלוגרית דבורית שרגל, ובו היא מתארת את המסע שלה לחיפוש גיבורי הספר, באמצעות תחקיר מעמיק שנמשך כארבע שנים.<ref></ref><ref name=":0" /><ref name=":2" />

אלה-קרי פאבל, שהייתה גיבורת הספר בהיותה ילדה, נפטרה בשנת 2023 בגיל 78.

== הערות שוליים ==
חיבוק (ספר)

חיבוק הוא ספר ילדים מאת דויד גרוסמן שאויר על־ידי מיכל רובנר. הספר יצא לאור בפברואר 2011 על־ידי הוצאת עם עובד. הספר מדבר על מחמאה שנותנת האם לבנה, וכתוצאה מכך נוצרת סערה המתפרסת על הסיפור כולו.

== תקציר העלילה ==
הספר "חיבוק" מדבר על אם ובנה הנקרא בן, שהולכים ביחד אל השדה ואיתם הכלבה שנקראת פלא.<ref name=":02"></ref>

האם מדברת אל בנה ואומרת לו "אתה כזה חמוד, אין עוד כמוך בכל העולם!", 

ומשפט זה מעורר דאגה אצל בן מכיוון שמפחידה אותו המחשבה שהוא היחידי מסוגו בעולם.<ref name=":2"></ref>

== מסר חינוכי ==
המסר החינוכי הוא משמעות ה"לבד" וה "ביחד", והאם בהכרח עצמאות מובילה לבדידות?<ref name=":02" />

כמו כן ניתן לראות זאת לפי דמותו של בן בכך שהוא נחרד לגלות שכולם בודדים, ומתקשה לראות את היתרון שביחידאיות ואת הביטחון שמעניקות נוכחותם וקרבתם של אחרים.<ref name=":12"></ref>

== מידע נוסף על הספר ==
הספר מתאים לטווח הגילים הצעיר וכן לטווח הגילים הבוגר יותר (בני נוער).<ref name=":12" />

צבעו של הספר הוא בז', הוא נראה כמו מחברת אישית או פנקס סקיצות וגופנו דק בעל טקסטורת דמוי כתב יד.<ref name=":02" />

== ביקורת ==
שגיא גרין מעיתון "הארץ" ביקר את הסיפור ואמר כי מדובר בסיפור זעיר, כמעט חסר דרמה או עלילה, אך חזותו תואמת להפליא את תוכנו. לילך וולך מאתר "וואלה" הוסיפה כי הסיפור אינו בהכרח פשוט או קליל במשמעותו, העלילה מתארת התמודדות עם המעט שאפשר לעשות מול תחושת חוסר האונים.

נוסף לכך, העיתונאי יותם שווימר טוען כי סיפור זה יעזור לקוראים להבין כי סגנון הביטוי הוא כשל משל פילוסופי, הכתוב בפשטות ומתפתח לאט, מבלי שיקרו מהפכים דרמטיים בעלילה.<ref name=":2" /><ref></ref><ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי דויד גרוסמן
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
סגנון ייחוס

סגנון ייחוס (באנגלית: Explanatory style) הוא אפיון הדרך בה בני אדם מייחסים סיבות לאירועים, חיוביים או שליליים. סגנון ייחוס מוערך באמצעות שלושה ממדים: פנימיות/חיצוניות (ייחוס פנימי או חיצוני), יציבות (סגנון ייחוס יציב או לא יציב), וגלובליות (האם סגנון הייחוס משפיע על תחומים אחרים, או רלוונטי רק במקרים ספציפיים).<ref name=":0"></ref>

למשל, אנשים עם סגנון ייחוס פסימי נוטים לייחס לאירועי חיים שליליים סיבות קבועות ויציבות לאורך זמן, להאשים את עצמם באירועים שליליים, ולהאמין שאירועים כאלה יימשכו ללא הגבלת זמן.<ref name=":0" /> מצד שני, בעלי סגנון ייחוס אופטימי בדרך כלל מייחסים אירועים שליליים לגורמים חיצוניים, ואינם מייחסים להם סיבות קבועות ויציבות לאורך זמן, העלולות להשפיע על היבטים רבים של חייהם.<ref>Seligman, Martin. Learned Optimism. New York, NY: Pocket Books. 1998. </ref>

מחקרים מלמדים כי סגנון ייחוס שלילי מהווה גורם פגיעות לדיכאון המהווה גורם תורם להיווצרות ושימור הדיכאון.<ref></ref> התפתחותו של סגנון ייחוס עשויה להיות מושפעת מחוויות של אמון, קשרים בין-אישיים, ואירועים הניתנים לשליטה.

== ראו גם ==
* תאוריית הייחוס

== הערות שוליים ==

2023 05
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
קטגוריה:דיכאון
קולין הנטר

קולין הנטר (באנגלית: Colin Hunter; 16 ביולי 1841 – 24 בספטמבר 1904) היה אמן סקוטי מהתקופה הוויקטוריאנית. רוב יצירותיו הן נופי ים.

== ביוגרפיה ==
הנטר נולד בגלאזגו, סקוטלנד, בשנת 1841. בערך בשנת 1844, אביו העביר את המשפחה להלנסבורג, על החוף של פירת' אוף קלייד, שם פתח חנות ספרים. בצעירותו בילה הנטר את רוב זמנו הפנוי בשרטוטים מהטבע, ועם עזיבתו את בית הספר הפך לפקיד במשרד ספנות בגלאזגו, שם שהה ארבע שנים והתיידד עם ויליאם בלק, עיתונאי שהפך מאוחר יותר לסופר, והחל ללמוד בבית ספר לאמנות מקומי, ולעיתים קרובות עבד מחוץ לבית עם מילן דונלד, צייר שלימד אותו ציור נוף.<ref name=":0">Caw, James Lewis (1912). "Hunter, Colin" . In Lee, Sidney (ed.). Dictionary of National Biography (2nd supplement). London: Smith, Elder & Co</ref>

=== קריירה ===
בגיל עשרים עזב הנטר את עבודת הפקידות שלו כדי להפוך לצייר. זמן מה לאחר מכן, הוא בילה כמה חודשים בסטודיו של ליאון בונה בפריז, אבל זה לא שינה את סגנונו. חלק מיצירותיו המוקדמות של הנטר הוצגו במכון גלאזגו לאמנות יפה ובאקדמיה הסקוטית המלכותית.

בשנת 1868, הנטר הציג את הציור הבולט הראשון שלו,"לעלות ברשת", באקדמיה המלכותית בלונדון.<ref></ref> הוא הפך לחבר שותף באקדמיה המלכותית ב-1884 והציג כמעט מאה ציורים בתערוכות האוניברסליות בברלין, וינה ופילדלפיה בין השנים 1886–1891.<ref>Benezit: Dictionary of British Graphic Artists and Illustrators, Vol 1 (Oxford University Press, 2012), p. 595</ref>

אף שהוא חזר לסקוטלנד לצייר כמעט כל שנה, משנת 1876 חי הנטר בלונדון, בקנזינגטון, בצד המערבי של הולנד פארק. הבית והסטודיו שלו היו ענקיים והוא שמר על קשרים עם אמנים מפורסמים אחרים. שכונת מלברי רואד ורחובותיה הסמוכים הפכו למובלעת של אמנים מצליחים ברבע האחרון של המאה ה-19 - רובם היו אקדמאים. החברים והשכנים של הנטר כללו את פרידריק לייטון, ג'ורג' פרדריק ווטס ולוק פילדס.

הוא היה בעיקר צייר של נופי ים ודייגים עובדים על החוף בכפרי דייגים במעלה ובמורד החוף הסקוטי, אבל הוא צייר גם באירלנד, קורנוול ודבון, ונסע לניו יורק, שם צייר את מפלי הניאגרה.<ref name=":0" />

=== חיים אישיים ===
ב-20 בנובמבר 1873, בגלאזגו, התחתן האנטר עם איזבלה יאנג, בתו של ג'ון ה. יאנג, מנתח-רופא שיניים. נולדו להם שתי בנות ושני בנים. גם בנו ג'ון יאנג הנטר, ואשתו של בנו, מרי, היו אמנים.

האנטר מת בספטמבר 1904, בלונדון במלברי רוד, קניזגטון, הותיר אחריו אחוזה גדולה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:ילידי 1841
קטגוריה:נפטרים ב-1904
הנרי פיצרוי, דוכס גראפטון הראשון

הנרי פיצרוי, דוכס גראפטון הראשון, (באנגלית: Henry FitzRoy, 1st Duke of Grafton; 28 בספטמבר 1663 – 9 באוקטובר 1690) היה בנם הבלתי חוקי של צ'ארלס השני, מלך אנגליה ופילגשו ברברה וילייר. כמפקד צבאי, הנרי פיצרוי מונה לקולונל של משמר הגרנדירים ב-1681 ולתת האדמירל של אנגליה בין השנים 1682 ל-1689. הוא נהרג בהסתערות על קורק במהלך המלחמה הוויליאמית באירלנד ב-1690.

== ביוגרפיה ==

הנרי פיצרוי, שנולד לברברה וילייר, רוזנת קסלמיין בשנת 1663, היה בנו לא חוקי של צ'ארלס השני, מלך אנגליה, השני מברברה וילייר. אמו הייתה בתו של ויליאם וילייר, ויקונט גרנדיסון השני, קולונל של אחד הגדודים של המלך צ'ארלס הראשון שנהרג בפעולה במהלך מלחמת האזרחים. ב-1 באוגוסט 1672, בהיותו בן תשע, נערכו נישואיו לאיזבלה בת החמש, בתו ויורשתו של הנרי בנט, הרוזן הראשון מארלינגטון. טקס בנישואים התקיים ב-4 בנובמבר 1679 שג'ון אוולין ראה ותיאר אותו ביומנו כ"נאה במיוחד, העולה בהרבה על כל יורש אחר של המלכים". בזמן נישואיו, הנרי פיצרוי קיבל את התארים ברון סודברי, ויקונט איפסוויץ' ורוזן יוסטון. בשנת 1675, הוא קיבל את תואר דוכס גראפטון, וצ'ארלס השני הפך אותו לאביר מסדר הבירית ב-1680. הוא מונה לקולונל של משמר הגרנדירים ב-1681.

פיצרוי חונך כמלח והשתתף במצור על לוקסמבורג ב-1684. באותה שנה, הוא קיבל צו להחליף את סר רוברט הולמס כמושל האי וייט, כאשר האחרון הואשם בגיוס שווא. עם זאת, הולמס זוכה על ידי בית המשפט הצבאי ושמר על תפקיד המושל. ב-1686 הוא הרג את ג'ון טלבוט, אחיו של הרוזן משרוסברי, בדו-קרב, לאחר שטלבוט דיבר אליו ב"שפה לא נאה ומעוררת". הוא מונה לתת-אדמירל הים הצר בין השנים 1685–1687 בהכתרתו של ג'יימס השני, מלך אנגליה, גראפטון היה הלורד הקונסטבל העליון. במהלך המרד של הדוכס ממונמות' הוא פיקד על הכוחות המלכותיים בסאמרסט. עם זאת, הוא פעל מאוחר יותר עם ג'ון צ'רצ'יל, והצטרף לוויליאם מאורנז' כדי להדיח את המלך במהפכה המהוללת של 1688.

פיצרוי מת באירלנד בשנת 1690 מפצע שהתקבל בהסתערות על קורק בזמן שהוביל את כוחותיו של ויליאם, בגיל 27. גופתו הוחזרה לאנגליה לקבורה - כשכמה איברים פנימיים הוסרו ונקברו (בבלינטמפל, קורק) כדי לשמר את שרידיו להובלה.

באוקטובר 1697 נישאה אלמנתו לסר תומאס הנמר, ברון צעיר בפלינטשייר, שהפך ליושב ראש בית הנבחרים ולאוטוריטה על יצירותיו של ויליאם שייקספיר. היא מתה בשנת 1723.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:דוכסים בריטים
קטגוריה:בית סטיוארט
קטגוריה:ילידי 1663
קטגוריה:נפטרים ב-1690
נחל גורני

נחל גורני הוא נחל אכזב במדבר יהודה. אורכו כ־6.4 קילומטרים.

== תוואי הנחל ==
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־400 מטרים מעל פני הים, במורדות גבעת גורני, על כביש 3199 (כביש ערד–מצדה), כ־5.9 קילומטרים מערבית למצדה. הנחל זורם לכיוון צפון–צפון־מזרח. לקראת סופו הנחל יורד בתלילות רבה, ובגובה של כ־100 מטרים מתחת לפני הים הוא נשפך לנחל צאלים (הנשפך לים המלח), בסמוך ממזרח לעין נמר.

גורני
כביש 415

כביש 415 הוא כביש רוחב אזורי בהרי ירושלים. זהו אחד הכבישים האזוריים הקצרים בישראל – אורכו פחות משני קילומטרים.

הכביש הוא חד־סטרי ומשמש את הנוסעים במחלף שער הגיא מכביש 38 (מאזור בית שמש) מזרחה – לכביש 1 (לכיוון ירושלים).

== תוואי הכביש ==
{| class="wikitable"
|+
!קילומטרים
!שם
!סוג מפגש
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" |כביש 415 ממערב למזרח
|-
| align="center" |0
| align="center" | יציאה מכביש 38
| align="center" rowspan="2" align="center" | מחלף שער הגיא
| align="center" | 
|-
| align="center" |1.7
| align="center" | התמזגות עם כביש 1
| align="center" align="center" | 
|}

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:הרי יהודה
STS-83

STS-83,הייתה המשימה ב-22 של מעבורת החלל קולומביה. המשימה הופסקה עקב בעיה בתא דלק. המשימה שוגרה מחדש כעבור מספר חודשים כ-STS-94.

== צוות ==
* מפקד המשימה: ג'יימס הולסל 
* טייס: סוזן סטיל (Susan L. Still)
* מומחה למשימה: דונלד תומאס 
* מומחה למשימה: ג'אניס ווס 
* מומחה למשימה: מייקל גרנהארדט (Michael L. Gernhardt)
* מומחה מטען: רוג'ר קראוץ' (Roger Crouch)
* מומחה מטען: גרג לינטריס (Greg Linteris)

== המשימה ==
מעבורת החלל שוגרה ב-4 באפריל 1997 עם תוכנית לחזור כעבור 15 ימים.

עוד בהכנות לטיסה היו עדויות לבעיות בתא דלק מס' 2 של המעבורת. לאחר השיגור מצב התא החמיר. במעבורת היו בסך הכול 3 תאים. תוך זמן קצר מצב המתח החשמלי בתא התקרב לגבול שדרש הפסקת התא. בהתאם לנוהל, טיסת המעבורת עם שני תאים בלבד דרשה קיצור הטיסה. בהתאם לכך צוות קרקע החליט לקצר את המשימה ולהתחיל בהכנות לנחיתה. למרות הזמן הקצר צוות ביצע מספר ניסויים ב-Microgravity Science Laboratory (MSL) וניסויים נוספים.

המעבורת נחתה ב-8 באפריל במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.

לאחר בדיקת התא ותיקונה הוחלט שמעבורת תהיה כשירה לטיסה לאחר הוספת דלק, חמצן, מזון ומצרכים נוספים. הטיסה שובצה ליולי 1997 עם אותו צוות.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission_pages/shuttle/shuttlemissions/archives/sts-83.html סיכום המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-83.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_083_STS-083_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=65E8LnRA360 סרטון על המשימה]

STS-083
קטגוריה:1997 בארצות הברית
ריצ'רד דיבנקורן

ריצ'רד דיבנקורן (באנגלית: Richard Diebenkorn; 22 באפריל 1922 – 30 במרץ 1993) היה צייר ואמן הדפס אמריקאי.

==ביוגרפיה==
ריצ'רד דיבנקורן נולד בפורטלנד אורגון, ארצות הברית. משפחתו עברה לסן פרנסיסקו, קליפורניה בהיותו כבן שנתיים. הוא החל לצייר ולאייר מגיל צעיר. בשנת 1940 החל ללמוד באוניברסיטת סטנפורד וקיבל מחד חינוך קלאסי בעבודה עם צבעי שמן ומאידך הושפע רבות מאדוארד הופר. כמו כן נחשף לעבודות של אנרי מאטיס, פול סזאן ופבלו פיקאסו.

בסטנפורט דיבנקורן הכיר את אשתו – פיליס גילמן, והזוג נישא ב-1943. לזוג נולדו שני ילדים. בעקבות מלחמת העולם השנייה הוא נאלץ לעזוב את הלימודים ושירת כשנתיים בחיל הים. לאחר תום המלחמה החל לפתח סגנון אישי שהושפע מהזרם האקספרסיוניזם מופשט, ואף הפך לציר מרכזי של זרם זה בחוף המערבי. הוא המשיך בלימודי האמנות בסן פרנסיסקו ובניו מקסיקו. בסוף 1952 ערך את תערוכת הסולו הראשונה שלו בגלריית פול קנטור בלוס אנג'לס.

באמצע שנות החמישים דיבנקורן כתב "אני מרגיש שאולי יש לי יותר מידי כללים ויותר מידי אקספרסיוניזם מופשט מרחף מעל ראשי כך שיש צורך בשינוי". דיבנקורן עשה ההפך מרוב הציירים בני זמנו בארצות הברית ועבר מהמופשט לפיגורטיבי תוך שימוש בצבעים שמושפעים ממזג האוויר הים תיכוני של קליפורניה.

בשנת 1966 דיבנקורן ומשפחתו עברו לסנטה מוניקה, קליפורניה לשכונת אושן פארק ומתחיל לצייר סדרת עבודות המתפרסת לאורך עשרים שנה. הסדרה הזו משקפת את אקלימה המיוחד של דרום קליפורניה ונופה. בתקופה זו דיבנקורן יצר כ-500 עבודות נייר, רבות מהן רישומים, ו-145 עבודות צבע בסגנון אבסטרקט גאומטרי, בעלות טבלת צבעים פסטלית חיוורת על קנבסים ענקיים. בסדרה זו ניכרים השפעותיהם של אמנים אירופאיים כקזימיר מלביץ', מאטיס ופיט מונדריאן ואמנים אמריקאיים כווילם דה קונינג ומארק רותקו. הסדרה ידועה בשם "Ocean Park".<ref></ref>

דיבנקורן הציג בתערוכות רבות במוקדים מרכזיים ומופיע באוספים רבים כגון גוגנהיים, וויטני ואוסף פיליפס. עבודותיו בעלות ערך כספי רב.

==ראו גם==
*אקספרסיוניזם מופשט
*אדוארד הופר
*אמנות שדות הצבע
*מופשט לירי
*

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון לאמנות של סן פרנסיסקו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קשקט ושות'

החנות הקמעונאית של קשקט ברחוב סטאפורד 8 במייפייר, לונדון
קשקט ושות (באנגלית: KASHKET & PARTNERS) הם המומחים המובילים לעיצוב, פיתוח וייצור של מדים איכותיים ללבוש טקסים, מצעדים וללבוש רשמי בבריטניה. הספקית העיקרית של המדים הטקסיים לצבא בריטניה, ומי שאחראית ליצירת 6,000 מדים עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השלישי.

את העסק ייסד אלפרד קשקט, יהודי שתפר כובעי לבד לצאר של רוסיה, ניקולאי השני ועם מהפכת אוקטובר נמלט ללונדון שם התחיל לעבוד כחייט בבית אופנה. אחרי שהעסק פשט את הרגל, פתח אלפרד בית אופנה משלו, כשבנו ברנרד בן ה-87 עדיין פוקד את העסק וראסל הנכד מנהל אותו.

במאי 2023 יצא סרט דוקומטרי של ה-BBC אודות המפעל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות בריטיות
קטגוריה:חברות ביגוד
קטגוריה:מדי צבא
1992 בצרפת

שנת 1992 בצרפת הייתה השנה בה ציינה צרפת 1,005 שנות לאום.

== הנהגה ==
*נשיא צרפת: פרנסואה מיטראן
*ראש ממשלת צרפת:
**עד 2 באפריל – אדית קרסון
**מ-2 באפריל – פייר ברגובוי

== אירועים ==
*22 במרץ –
**נערכות בחירות אזוריות.
**נערכות בחירות קנטוניות.
*29 במרץ – נערכות בחירות קנטוניות.
*12 באפריל – נפתח היורודיסני בסמוך לפריז.
*17 ביוני – צרפת מפסידה לדנמרק 1–2 ביורו 1992 ומודחת מהטורניר.
*20 בספטמבר – נערך משאל עם על אמנת מאסטריכט, והיא מאושרת ברוב קטן.
*8 באוקטובר – מושקת הרנו טווינגו.
*17 בנובמבר – תחילת משפט "קשר הקוסקוס", שבו מואשם חביב בן עלי, אחיו הצעיר של נשיא תוניסיה בהלבנת כספי סמים.

== ספורט ==
*8 בפברואר – נערך טקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף באלברוויל.
*23 בפברואר – נערך טקס הסיום של אולימפיאדת החורף באלברוויל.
*5 במאי – מתרחש אסון באצטדיון סטאד–ארמנד–ססארי בקורסיקה, כשאחת הטריבונות קורסת וגורמת למותם של 18 בני אדם.
*4 ביולי – נפתח הטור דה פראנס.
*5 ביולי – נייג'ל מנסל מבריטניה מנצח בגראנד פרי הצרפתי.
*26 ביולי – מסתיים הטור דה פראנס בניצחונו של מיגל אינדוראין מספרד.

== נולדו ==
*22 בינואר – בנג'מין ז'נו, כדורגלן.
*15 בפברואר – אנג בוטל, כדורגלנית.
*19 בפברואר – מרי אנקין, שחיינית.
*21 בפברואר – גותייה מהוטו, כדורגלן.
*3 במרץ – סגה קיטה, כדורגלן.
*10 במרץ – ניסקנס קבאנו, כדורגלן.
*30 במרץ – עבדולאיי דיאלו, כדורגלן.
*31 במרץ – וויליאם גוס, כדורגלן.
*6 באפריל – מיקייל אלביירק, כדורגלן.
*10 באפריל – נג'יב אמארי, כדורגלן.
*29 באפריל – גייל נלונדולו, כדורגלן.
*11 במאי – פייר-אמברואז בוס, אתלט, אלוף העולם ומקום רביעי באולימפיאדה בריצת 800 מטר.
*22 במאי – קמיל לו, זמרת.
*28 במאי – סטפן באהוקן, כדורגלן.
*17 ביוני – הוגו ולנטה, נהג מרוצים.
*6 באוגוסט – מהדי עביד, כדורגלן.
*4 בספטמבר – לייבין קורזאווה, כדורגלן.
*12 בספטמבר – גיאנלי אימבולה, כדורגלן.
*15 בספטמבר – קמיליה ג'ורדנה, זמרת.
*11 באוקטובר – ז'אן-דניאל אקפה אקפרו, כדורגלן.
*25 באוקטובר – קלריס אגבניינו, ג'ודוקא.
*7 בנובמבר – אגנס רהלורהי, אתלטית.
*12 בדצמבר – פליקס מריטו, שחקן קולנוע וטלוויזיה.
*24 בדצמבר – סרז' אורייה, כדורגלן.

== נפטרו ==
(קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1992)
*21 בינואר – ברנאר קורנו-גנטיל, פוליטיקאי (נולד ב-1909).
*1 בפברואר – ז'אן המבורגר, רופא, מנתח וכותב מאמרים (נולד ב-1909).
*20 בפברואר – פייר דרוו, מלחין ומנצח (נולד ב-1917).
*14 במרץ – ז'אן פואר, שחקן, במאי ותסריטאי (נולד ב-1926).
*16 במרץ – איב רוקאר, פיזיקאי, השתתף בפיתוח פצצת האטום של צרפת (נולד ב-1903).
*20 במרץ – ז'ורז' דלרו, מלחין קולנוע (נולד ב-1925).
*30 במרץ – אמדי פורנייה, רוכב מקצועי על אופניים (נולד ב-1912).
*27 באפריל – אוליבייה מסייאן, מלחין, נגן עוגב וצפר (נולד ב-1908).
*5 במאי – ז'אן-קלוד פסקל, זמר צרפתי, זכה באירוויזיון 1961 (נולד ב-1927).
*30 ביוני – אנדרה הבוטרן, צייר (נולד ב-1894).
*23 ביולי – ארלטי, שחקנית וזמרת (נולדה ב-1898).
*2 באוגוסט – מישל ברז'ה, זמר ופזמונאי (נולד ב-1947).
*19 באוגוסט – ז'אן-אלבר גרגור, מחלוצי ההנעה הקדמית (נולד ב-1899).
*29 באוגוסט – פליקס גוטרי, פסיכואנליסט, פילוסוף, פעיל חברתי ותסריטאי (נולד ב-1930).
*16 בספטמבר – אנרי לגיי, טנור (נולד ב-1920).
*15 באוקטובר – פול פיילול, חייל (נולד ב-1905).
*10 בדצמבר – ז'אק פלה, סופר (נולד ב-1901).
*23 בדצמבר – ונסן פורקייד, מעצב פנים (נולד ב-1934).

== קישורים חיצוניים ==

*
קטגוריה:1992 לפי מדינות
לילה בלי כוכב

לילה בלי כוכב הוא שיר שכתב יואל ריפל, הלחין עוזי חיטמן וביצע הזמר הישראלי שימי תבורי. השיר יצא ביולי 1977 כסינגל מתוך אלבום הבכורה של תבורי, "חיפשתי שירים לצאת לעולם", שהתפרסם ב־1976.

ב־1998 פרסם תבורי גרסה מחודשת של השיר, בעיבוד יובל שפריר. גרסה זאת הגיעה למקום ה־30 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ט.

== על השיר ==
כותב השיר, יואל ריפל, כתב את השיר במשך 5–10 דקות כשהיה בבית חולים שדה בזמן מלחמת יום כיפור, כשהתאושש מזעזוע מוח לאחר שנפצע כטנקיסט בקרבות בסיני, והיה עצוב מכך שבחורה שאהב התרחקה ממנו. בהמשך, כשהיה כבר בביתו, עוזי חיטמן (אז משוחרר מלהקת פיקוד המרכז) ביקר אותו לקראת מופע משותף שלהם. "אמרתי לו: 'קח כמה שירים, אולי תרצה להלחין'", סיפר ריפל. חיטמן הלחין את "לילה בלי כוכב" ונתן אותו לשימי תבורי.

השיר נכלל באלבום הבכורה של תבורי, "חיפשתי שירים לצאת לעולם", שהתפרסם ביולי 1976. יותר מהכל בלט ממנו "לילה בלי כוכב", שהפך לשיר הפריצה של תבורי. אך גם ההצלחה שלו לא הייתה מיידית.

לאחר הצלחת השיר, ובסיוע לחץ כבד שהפעיל אמרגנו של תבורי, אשר ראובני, על יוסף בן ישראל, הצליח תבורי להתקבל לתחרות החשובה פסטיבל הזמר המזרחי, אירוע ששודר בטלוויזיה, היה בעל נופך ממלכתי ונודע כמי שהמליך כוכבים. בפסטיבל, שנערך בדצמבר 1977, הופיע תבורי עם "שחורה ונאווה" והגיע איתו למקום הראשון.

== הצלחה ==
"לילה בלי כוכב" הוצג לבחירת הקהל ב"בפינה לשיפוטכם" של מצעד רשת ג' ב־11 ביולי 1977 ושבוע לאחר מכן נכנס למצעד במקום ה־22. בשיאו הגיע למקום השלישי במצעד ב־26 בספטמבר 1977. השיר יצא מהמצעד ב־7 בנובמבר 1977 בתום 14 שבועות צעידה.

=== גרסת 1998 ===
תבורי פרסם גרסה חדשה של השיר ב־1998. עיבד אותה יובל שפריר.

הגרסה המחודשת של השיר הוצגה לבחירת הקהל ב"בפינה לשיפוטכם" של מצעד רשת ג' ב־29 בנובמבר 1998 ושבוע לאחר מכן נכנסה למצעד במקום החמישי, בכניסה הגבוהה למצעד של אותו השבוע. בשיאו הגיע השיר למקום השני ב־20 בדצמבר 1998. השיר יצא מהמצעד ב־31 בינואר 1999 בתום שמונה שבועות צעידה. במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשנ"ט) של התחנה הוא דורג במקום ה־30.

== מיקומי שיא ==
=== מצעדים שבועיים ===
גרסה מקורית

גרסת 1998

=== מצעדי סוף שנה ===
גרסת 1998

== קישורים חיצוניים ==

* [https://youtu.be/RmWdFy-VQ7M שימי תבורי בביצוע "לילה בלי כוכב" בתוכנית הטלוויזיה "עוד להיט"], באתר יוטיוב
* [https://youtu.be/xE9Mq11mX-8 "לילה בלי כוכב" בביצוע עוזי חיטמן], באתר יוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1976
קטגוריה:סינגלים מ-1977
קטגוריה:סינגלים מ-1998
קטגוריה:שירי שימי תבורי
קטגוריה:שירי עוזי חיטמן
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי עוזי חיטמן
קטגוריה:שירים על לילות
גלי סמבירא

גלי סמבירא (נולדה ב-1972) היא מנהלת ישראלית המתמחה בארגונים חברתיים. לשעבר, מנכ"לית משרד ההסברה וארגוני חברה אזרחית. 

==ביוגרפיה==
גלי סמבירא נולדה ב-1972, למשפחה יוצאת לוב, בת לקצין צה"ל יוסף סמבירא, לימים מפקד מחוז דן של מערך העורף בצה"ל. שירתה בצה"ל כקצינת חבלה בחיל ההנדסה הקרבית.

בשנת 2004 קיבלה תואר שני בפסיכולוגיה ארגונית מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הגמר שלה היא בנושא "ההתנדבות העובדת : חוזה פסיכולוגי של מתנדבים לשנת שרות, מאפייניו והשפעתו על מחויבות ארגונית, שביעות רצון והתנהגות אזרחית". בשנת 2013 קיבלה תואר דוקטור בלימודי מגדר מאוניברסיטת בר-אילן, על עבודה שכותרתה "התפקיד שאין לו שם : חווייתה של ההורה המגדלת במשפחות לסביות משולבות".

בשנים 1996–2000 עבדה במדרשת שדה בוקר. בשנים 2004–2006 שימשה סמנכ"לית קרן אורן. בשנים 2007–2011 שימשה מנהלת מקצועית ב"שיתופים". בשנים 2012–2014 שימשה מנכ"לית מכון שחרית. שימשה ראש תחום נערות בסיכון במיזם הלאומי יניב, ראש תחום מפתחי הדרכה בצה"ל, מנהלת פנימייה, מתכננת תהליכים להשפעה חברתית במשרדי ממשלה אחדים, מנכ"לית עמותת יצחק נבון.

נמנית עם מייסדי מרכז לחיות יחד - המרכז לשותפות ישראלית חדשה; הרשת המסורתית והאיחוד המסורתי, לקידום המסורתיות בישראל; אני אשה, ארגון תשתית לנשים בישראל.

שימשה מרצה בלימודי תואר שני לניהול מלכ"רים באוניברסיטה העברית בירושלים, בקורסים ניהול חברתי ומנהיגות אזרחית.

בשנת 2005 יצא לאור בהוצאת חרגול ספרה "שלושים חודשי אהבה".

ב-1 במאי 2023 מונתה על ידי שרת ההסברה, גלית דיסטל-אטבריאן, למנכ"לית משרד ההסברה. ב-27 באוגוסט 2023 פוטרה על ידי השרה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20221229070532/https://www.galisembira.com/ אתר רשמי], בארכיון האינטרנט
* 
* בתאל קולמן, [https://www.makorrishon.co.il/culture/motsash/191731/ "חלפה התקופה שבה קבוצה אחת מחליטה מה ערכי"] באתר מקור ראשון, 24 בדצמבר 2019
* ד"ר גלי סמבירא, [https://www.makorrishon.co.il/opinion/323881/ אשליית הרוב החילוני: דרושה שותפות של החרדים ולא שילוב], באתר מקור ראשון, 15 במרץ 2021
* 
* 
* 
*

על ספרה "שלושים חודשי אהבה":
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרות תיכון גינסבורג (יבנה)
קטגוריה:בוגרי תיכון גינסבורג (יבנה)
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי משרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:להט"ביות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
עימוד סטפנוס

"[[אפלטון" (1637) מאת חוסה דה ריברה]]
טימאוס עמ' 32–33 (כ' 3) במהדורת סטפנוס|250x250 פיקסלים]]
עימוד סטפנוס היא מערכת של התייחסות וארגון המשמשת במהדורות ובתרגומים מודרניים של אפלטון (כמו גם של כתבי פלוטארכוס) המבוססת על מהדורת שלושת הכרכים של יצירותיו השלמות של אפלטון שתורגמה על ידי ז'ואן סרנוס (ז'אן דה סרס ) משנת 1578<ref>Platonis opera quae extant omnia edidit Henricus Stephanus, Genevae, 1578.</ref> אשר נקראת על שם המוציא לאור שלה הנריקוס סטפנוס (אנרי אסטיאן ) בז'נבה.

עימוד בקר הוא השיטה המקבילה ליצירותיו של אריסטו, ומספור דילס-קרנץ הוא השיטה המקבילה לפילוסופיה קדם-סוקרטית.

== סקירה כללית ==

במקרה של יצירותיו של אפלטון, עימוד סטפנוס מחלק תחילה את היצירות למספרים שהם מספרי העמודים של כל אחד משלושת הכרכים של מהדורת סטפנוס, וכל עמוד ומספר עמוד כאלה מחולקים בחלוקה פנימית נוספת לחלקים המסומנים באותיות המתאימים לתרגום מקביל ביוונית או בלטינית. קטעים בעמוד נתון, הם לרוב e, d, c, b ,a (אם כי קיימים יוצאי דופן). מערכת זו משמשת במחקר מודרני כדי לצטט את אפלטון ולהפנות לכתביו. 

עבור יצירותיו של אפלטון, ניתן אפוא לתת קואורדינטות ייחודיות לקטע עם שלוש פיסות מידע: 

# שם היצירה 
# מספר העמוד (סטפנוס) 
# האות המציינת את הקטע. 

לדוגמה, " Symposium 172a" מציין את הדיאלוג המשתה, עמוד סטפנוס 172 (הכרך הוא כרך 3), קטע a. כדי למנוע אי בהירות בסכימה זו, יש לצטט את היצירה האפלטונית או את מספר הכרך. ללא ציון הדיאלוג הפנייה ל"עמוד 50" יכולה להתייחס "עמוד 50" בכל אחד משלושת הכרכים של סטפנוס. ציטוטים ספציפיים יותר עשויים להוסיף מספרי שורות, למשל Symposium 209a5–9, אבל אלה מתייחסים בדרך כלל לשורות ב-Oxford Classical Texts של ג'ון ברנט, ולא לחלוקות השורות של הנריקוס סטפנוס.

ניתן להצביע על כמה "מוזרויות" בשיטת מספור העמודים של סטפנוס. ראשית, האורך של כל עמוד וכל פסקה יכול להשתנות אם מופיעה פרשנות נוספת בעמוד של מהדורת 1578. לפיכך עמודי סטפנוס אינם כולם באורך שווה. בחלק מהעמודים אין את כל הפסקאות a עד e. בנוסף לכך, ישנם גם פערים ברצף מספרי העמודים של סטפנוס בשני הדיאלוגים הארוכים ביותר של אפלטון, שהם הפוליטיאה ו-החוקים אשר כל אחד מהם מחולק ל"ספרים". הסיבה היא שהעורכים הוסיפו מבואות נפרדות לכל "ספר" של יצירות ארוכות אלו, ולפיכך מספרי העמודים של במבואות אלו אינם משמשים להתייחסות לעמודים בדיאלוגים של אפלטון.

הדיאלוג הפסאודו-אפלטוני Halcyon נכלל בקורפוס של יצירותיו של לוקיאנוס מסטמוסאטה ואין לו מספרי סטפנוס.

== מספרי סטפנוס ==
בטבלה הבאה נכללים כתבי אפלטון וכתבים שהיום נחשבים לפסאדו-אפלטוניים. 
כתבים מסומנים ב-(?) אם ישנה מחלוקת בין החוקרים על היותם מחוברים בידי אפלטון. 
כתבים מסומנים ב- (×) אם רוב החוקרים מסכימים על כך שלא נכתבו על ידי אפלטון.

== ראו גם ==
* מספור בקר
* מספור דילס–קרנץ

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
קטגוריה:פילוסופיה יוונית
קטגוריה:אפלטון
קטגוריה:ספרי 1578