OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קוסקוס דרומי

קוסקוס דרומי (שם מדעי: Phalanger mimicus; קרוי גם קוסקוס אפור/מצוי דרומי או קוסקוס אוסטרלי), הוא מין קוסקוס קטן-בינוני שנפוץ בדרום גינאה החדשה ובצפון אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1922 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ובעבר נחשב כתת-מין של קוסקוס צפוני. שמו המדעי ניתן לו על שם נהר מימיקה בגינאה שבקרבתו נאספה הדגימה הראשונה של המין. זהו המין היחיד בסוגו שנמצא באוסטרליה.

==תיאור==
לקוסקוס הדרומי גוף גוצי וגמיש, ראש חרוטי דמוי אגס ואוזניים קצרות ועגולות. עיניו גדולות ומותאמות לראיית לילה, זנבו ארוך, דק ושרירי ומשמש לאחיזת ענפים. בדומה ליתר הקוסקוסים, גם למין זה יש טפרים חזקים ומעוקלים וכריות הדבקה שמאפשרות לו לטפס בקלות על עצים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס הדרומי: 40-33 סנטימטרים; אורך זנבו: 35-28 סנטימטרים ומשקלו: 2-1.5 קילוגרם.

הפרווה של הקוסקוס הדרומי קצרה ודלילה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום כהה או אפור-צפחה עם פס שחור דק לאורך הגב. הצד התחתון בצבע לבנבן שמתרחב לעיתים לעבר פלג הגוף האחורי. באזור הצוואר יש לעיתים סינר כתמתם דהוי. הראש בצבע זהה לגוף, והפנים עשויות להיות חיוורות יותר. על המצח פס שחור דקיק והסנטר ובסיס האוזניים לבנים. חלקי הגוף החשופים (האף, הכפות, פנים האוזניים ורוב הזנב) בצבע ורוד כהה או בהיר.

==תת-מינים==
המין כולל כיום 2 תת-מינים:
*P. m. mimicus - גינאה החדשה.
*P. m. peninsulae - אוסטרליה.
*P. m. intercastellanus - מוכר כיום כמין עצמאי (קוסקוס מזרחי).

==תפוצה וביולוגיה==
הקוסקוס הדרומי מצוי בגינאה החדשה ובאוסטרליה; בגינאה, הוא נמצא לאורך השפלה הדרומית של האי - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי, עם גלישה קטנה למדרונות הדרומיים של הקורדילרה הניו-גינאית. באוסטרליה, הוא מוגבל לאזור מצומצם בחצי האי כף יורק שבקווינסלנד. נוסף על כך, הקוסקוס הדרומי מצוי גם באיי ארו ובאי יוס סודארסו בחלק הצפוני של ים אראפורה הסמוך לגינאה (כול האיים שייכים לאינדונזיה).

בגינאה, בית הגידול של הקוסקוס הדרומי מורכב מיער גדותיים טרופי ליד נהרות, וכן יערות מקוטעים ומטעים; באוסטרליה, בית הגידול כולל יער גשם טרופי ויער גפן נשיר למחצה, נוטופילי או ירוק-עד בתוך הפארקים הטרופיים הגשומים של קווינסלנד.

הקוסקוס הדרומי פעיל בשעות הלילה וחי בגפו בטריטוריה קבועה. את שעות היום הוא מבלה בשינה בעץ חלול. הוא נע על העצים בחיפוש אחר מזונו הצמחוני - עלים, פירות ופרחים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר היריון של 13 יום, והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים.

==מצב==
הקוסקוס הדרומי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), עקב טווח התפוצה הרחב, אוכלוסייה גדולה, התרחשות באזורים מוגנים רבים וסובלנות במידה מסוימת לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה בירידה, אך לא ברמה המצדיקה שינוי במצבו לרמה מאוימת יותר. בגינאה, המין מאוים בעיקר על ידי ציד לבשרו, סחר בחיות מחמד וכריית מינרלים. באוסטרליה הוא מוגן לחלוטין בתוך אתר מורשת עולמית.

המין רשום בנספח ג' של אמנת CITES.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.flickr.com/search/?text=Phalanger%20mimicus תמונות של קוסקוס דרומי] בפליקר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוסטרליה: יונקים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1922
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קוסקוס כחול-עין

קוסקוס כחול-עין (שם מדעי: Phalanger matabiru), הוא מין כיסאי בסוג קוסקוס שאנדמי לזוג איים געשיים בקבוצת איי מאלוקו במרכז אינדונזיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1995 על ידי הזואולוגים האוסטרלי ובפאק בודי האינדונזי. אין להחליף בין מין זה לבין קוסקוס נמרי כחול-עין.

==מידע כללי==
קוסקוס כחול-העין בעל מבנה גוף עגלגל וגוצי, ראש מעוגל, ואוזניים קטנות שקבורות ברובן בשיער. חוטמו חרוטי, לועו קצר ואפו ריבועי. בדומה למיני קוסקוסים אחרים, הוא מתאפיין בזנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומשמש לו כרגל חמישית. בכפות ידיו כריות הצמדה וטפריו ארוכים וחזקים המשמשים אותו לטיפוס. מידות גופו אינן ידועות.

לקוסקוס כחול-העין פרווה קצרה וצמרירית שצבועה בכתום-צהבהב או אדמדם, והיא נוטה להשחיר מעט באזור הגב, פלג הגוף האחורי והכתף. המותניים, הבטן, החזה והגרון בצבע צהבהב-קרמי עד שמנת. הראש בצבע זהה לשאר הגוף, בעוד שהפנים בהירות יותר. על המצח יש פס שחור דקיק שנמשך לעיתים אחורה עד לכתף, וסביב הלוע והסנטר כתם לבנבן. סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא הצבע הכחול-תכלת של עיניו; הן מוקפות בדרך כלל בטבעות שחורות. האף, פנים האוזניים, הכפות וקצה הזנב החשוף בצבע סגול-כהה או חיוור.

הקוסקוס כחול-העין חי באזור איי מאלוקו במרכז אינדונזיה ובתוכם מוגבל לשני איים קטנים: טרנאטה (111 קילומטרים רבועים) וטידורה (116 קילומטרים רבועים); האיים הללו שמורכבים מהר געש או מחרוט געשי, שוכנים בתוך ים מאלוקו סמוך לחוף המערבי של האי הלמהרה וצפונית לאיים מוטי ומאקיאן. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח על מדרונות געשיים, יער משני עם הפרעה אנושית ומטעים.

אין מידע רב על אורח חייו; הוא מבלה את רוב זמנו על העצים, וניזון מפירות, עלים ופרחים; הרגלו של הקוסקוס לאכול ציפורן, בננות ואמברלה (Spondias dulcis), גורם לתושבים המקומיים להתייחס אליו כמזיק. הקוסקוס פעיל בשעות הלילה, וישן או מנמנם בשעות היום במקלט בחופת היער. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה והוא מבלה בכיס שלה מספר חודשים.

==מצב==
אף על פי שמגמת אוכלוסייתו יציבה, קוסקוס כחול-עין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), משום שהוא מצוי בשני איים קטנים בלבד שאין בהם אזורים מוגנים. האיומים הפוטנציאליים באיים הם ציד אינטנסיבי (מתרחש לעת עתה ברמות נמוכות), התפרצויות חריגות של הר הגעש גמאלמה הפעיל באי טרנאטה, והכנסת קוסקוסים מתחרים מאיים סמוכים (כמו הקוסקוס המקושט מהלמהרה).

==קישורים חיצוניים==
*
* [http://kuskusmatabiruendemikternate.blogspot.com/2017/11/hilangnya-si-mata-biru-ternate.html תמונות של קוסקוס כחול-עין].

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טים פלנרי
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:איי מאלוקו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1995
קוסקוס מזרחי

קוסקוס מזרחי (שם מדעי: Phalanger intercastellanus; קרוי גם קוסקוס אפור/מצוי מזרחי) הוא מין קוסקוס שנפוץ במזרח גינאה החדשה ובאיים סמוכים באזור ים שלמה. הוא תואר מדעית בשנת 1895 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ובעבר נחשב לפרקים כתת-מין של קוסקוס דרומי או קוסקוס צפוני עד שקיבל מעמד של מין עצמאי.

==תיאור==
לקוסקוס המזרחי מבנה גוף מוצק וגמיש והוא מכוסה בפרווה גסה ועבה. ראשו האגסי קצר ומחודד בקצהו והוא נראה כצורת ביניים בין פוסום ללמור. עיניו גדולות ובולטות ואוזניים בינוניות ועגלגלות. זנבו ארוך וגמיש, וקצהו חשוף וקשיח עם יכולת לפיתה בענפים. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המזרחי 35–45 סנטימטרים, אורך זנבו 27–32 סנטימטרים ומשקלו 2.2-1.4 קילוגרם. הוא קטן יותר מן הקוסקוס הצפוני אך גדול מהקוסקוס הדרומי.

צבע הפרווה שלו אפור מלוכלך או חום-אפרורי ששזור בשיער חום, לבן, שחור וזהוב. הצוואר והמותניים בצבע צהוב או בז', ואילו הבטן, המפשעה והחזה נעים בין צהבהב-קרמי ללבנבן. הנקבה נוטה להיות כהה מן הזכר. לאורך הגב יש פס כהה ברור. הראש בצבע אפרפר או בז', הפנים כהות מעט ועל המצח פס שחור דקיק. בבסיס האוזניים יש כתמים לבנים. חלקי הגוף החשופים בצבע ורוד-בהיר (הכפות, קצה הזנב, החוטם ופנים האוזניים).

==תפוצה וביולוגיה==
הקוסקוס המזרחי אנדמי לפפואה; הוא מצוי לאורך השפלה ומדרונות ההרים של חצי האי זנב-ציפור וחצי האי הואון במזרח גינאה החדשה, ובמספר קבוצות איים בפרובינציית מפרץ מילן הפפואנית בין ים שלמה לים האלמוגים: איי ד'אנטריסקו (נורמנבי, פרגוסון וגודנו), איי טרוברינד (כנראה רק בקירווינה), איי סידייה וארכיפלג לואיסיאד (ונטינאי, מיסימה ורוסל). המין בולט בהיעדרותו מהאי וודלרק שמאוכלס על ידי קוסקוס וודלרק הנדיר.

בית הגידול של הקוסקוס המזרחי מורכב מיער גשם טרופי בשפלה, בחופים או על מדרונות הרריים עד רום 1,250 מטר מעל פני הים, והוא מסתגל גם לחיים ביערות משניים עם הפרעה אנושית, במטעים ובקרבת מגורי אדם.

אין מידע רב על אורח החיים של המין. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון בעיקר מעלים, פירות ביצים וחרקים. הנקבה ממליטה גור יחיד בדרך כלל ומדי פעם תאומים, לאחר תקופת היריון קצרה. הגור שוהה בכיס מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה של אימו עד יציאתו לעצמאות.

==מצב==
קוסקוס מזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול. מגמת האוכלוסייה נמצאת אמנם בירידה, אך היא עדיין לא ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. האיומים על הקוסקוס הם ציד לבשרו ובירוא יערות שלעת עתה אינם ברמה כה חמורה.

הקוסקוס המזרחי מצוי במספר אזורים מוגנים, ורשום בנספח ב' של אמנת CITES.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.mindenpictures.com/search?s=Phalanger+intercastellanus תמונות של קוסקוס מזרחי].

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1895
קוסקוס מקושט

קוסקוס מקושט או קוסקוס מאלוקו (שם מדעי: Phalanger ornatus) הוא מין קוסקוס צבעוני דמוי למור שאנדמי למספר איים בצפון איי מאלוקו שבאינדונזיה. הוא תואר מדעית בשנת 1860 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומספר מינים דוגמת קוסקוס כחול-עין וקוסקוס ג'ב נחשבו בעבר לתת-מינים שלו.

==תיאור==
הקוסקוס המקושט הוא כיסאי ססגוני שנראה כצורת ביניים בין למור, חתול וגחן; מבנה גופו עגלגל וגמיש, ראשו מחודד, עצמות לחייו רחבות וחרטומו צר במיוחד. העיניים שלו גדולות ובולטות עם שכבה מחזירת אור ואישוני חתול אנכיים. אוזניו קצרות, עגולות ומוקפות בפרווה עבה. הזנב של הקוסקוס דק ושרירי עם קצה חשוף שמסוגל ללפות ענפים בחוזקה ומשמש אותו כרגל חמישית. תכונות אחרות המסייעות לו בטיפוס, הן כריות ההדבקה בכפות, אצבעות מתפצלות וטפרים ארוכים ומעוקלים שגדולים במיוחד ברגליים האחוריות. אורך ראשו וגופו של הקוסקוס המקושט: 42-35 סנטימטרים, אורך זנבו 28–36 סנטימטרים ומשקלו עד 2.2 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.

הפרווה של הקוסקוס המקושט צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור לחום-אפרורי או חום-בהיר עם גוון צהבהב, ועם הבגרות מופיעים סדרה של כתמים וחברבורות לבנות לא סדירות שצורתן ומספרן משתנה מפרט לפרט. לאורך הגב יש פס כהה. אצל הזכר, פלג הגוף הקדמי בצבע צהוב עז, כתום תפוז או אדמוני. הבדל נוסף בין הזכר לנקבה בא לידי ביטוי בצבע הגחון: אצל הזכר צבעו כתום אפרסק, בעוד שאצל הנקבה צבעו אפרפר או לבנבן. ראשו של הקוסקוס המקושט בצבע צהבהב, פניו אפרפרות, לחייו וסנטרו לבנבנים, ועל מצחו חריץ שחור בולט. פנים אוזניו ואפו שחורים, ועיניו הצהובות מוקפות בטבעות שחורות שעשויות אף הן להיות מוקפות בתורן בזוג טבעות לבנות. קצה הזנב החשוף, הכפות והאצבעות שחרחרים ואילו הטפרים בצבע שנהב.

==תפוצה וביולוגיה==
קוסקוס מקושט אנדמי לצפון איי מאלוקו, באיים הלמהרה, באצ'אן, ומורוטאי. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי בשפלות ובחופים עד מדרונות הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים. קוסקוס זה מפגין סתגלתנות לשינויים בבית גידולו, ונראה לעיתים קרובות במטעים, גינות ובקרבת מגורי אדם.

הקוסקוס המקושט פעיל בשעות הלילה והדמדומים בדרך כלל, ומבלה את שעות היום בשינה על העצים. הוא ניזון בעיקר מפירות (כולל אגוזי מוסקט) ומעלים, ומגוון לעיתים בחרקים וביצים. הרבייה של מין זה מתרחשת לאורך השנה ללא עונה קבועה. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה.

==מצב==
אף על פי שטווח התפוצה שלו קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, והוא מוגבל ל-3 איים בלבד, הקוסקוס המקושט מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל אוכלוסייתו הגדולה והיציבה, הסתגלותו היחסית לשינויים בבית הגידול, ולא מרחפים עליו לעת עתה איומים משמעותיים. באזורים מסוימים באיים שמאוכלסים על ידי לא-מוסלמים, הקוסקוס סובל במידה מסוימת מציד לבשרו (המוסלמים רואים בו סוג של קוף שבשרו אסור באכילה על פי האסלאם). המין מצוי באזור מוגן אחד: שמורת הטבע גונונג סיבאלה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.flickr.com/search/?text=Phalanger%20ornatus תמונות של קוסקוס מקושט] בפליקר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1860
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:איי מאלוקו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קוסקוס שטיין

קוסקוס שטיין (שם מדעי: Phalanger vestitus) הוא מין כיסאי דמוי שפן בסוג קוסקוס שאנדמי לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1877 על ידי הזואולוג הצרפתי ויש לו 3 תת-מינים שחיים באזורים גאוגרפים נפרדים לחלוטין ועשויים לקבל בעתיד מעמד של מינים עצמאיים. בצבעי פרוותו, קוסקוס שטיין מזכיר מאוד כיסאי אחר מאוסטרליה - פוסום זנב-טבעת נהר-הרברט.

==תיאור==
מבנה גופו של קוסקוס שטיין עגול ושמנמן, ראשו בינוני בצורת אגס, ופניו חרוטיות עם לחיים נפוחות. אוזניו קצרות ועגלגלות, ועיניו גדולות יחסית ומותאמות לראיית לילה. יש לו זנב ארוך וגמיש שחשוף בקצהו ומתפקד כרגל חמישית, וטפרים ארוכים וחדים בכפות שמשמשים אותו לטיפוס על עצים. אורך ראשו וגופו של קוסקוס שטיין: 48-35 סנטימטרים, אורך זנבו: 36-29 סנטימטרים, ומשקלו 2.4-1.4 קילוגרם.

הפרווה של קוסקוס שטיין קצרה ורכה. צבעה הכללי נע בין אפור-כחלחל לאפור-סגלגל, אפור-מרנגו, אפור-פחם או שחור-כחלחל. בניגוד מוחלט לצד העליון האפלולי, הצד התחתון (המותניים, המפשעה, הבטן והחזה) מתאפיין בצבע לבן בוהק, ויש סינר לבן בולט סביב הגרון, הצוואר והסנטר. הראש חיוור במעט ביחס לשאר הגוף, והחרטום כהה יותר. חלקי הגוף החשופים דוגמת הכפות, האף ופנים האוזניים בצבע סגול-כהה. הזנב שחור בבסיס הפרווה, בעוד שקצהו החשוף חצוי בין סגול-כהה לוורוד-בהיר. אוכלוסיות הקוסקוס השונות נבדלות זו מזו בצבעוניותן. במרכז ומערב גינאה החדשה, יש להם נקודה לבנה מעל המרפק שאינה מצויה אצל אף קוסקוס אחר זולתם.

קוסקוס שטיין מחולק ל-3 תת-מינים שעשויים לייצג מינים נפרדים:
*P. v. vestitus - רכס ארפק.
*P. v. interposiotus - רכס מאוקי.
*P. v. permixtio - רכס ביסמרק ורכס אואן סטנלי.

==תפוצה וביולוגיה==
קוסקוס שטיין אנדמי לגינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מחולק ל-4 אזורים מבודדים זה מזה, והם עשויים לייצג מינים נפרדים. בצד של פפואה קיימת אוכלוסייה קטנה מבודדת ברכס אואן סטנלי בקצה המזרחי של האי (חצי האי זנב-ציפור) ואוכלוסייה גדולה במיוחד ברכס ביסמרק במרכז פפואה; בצד של אינדונזיה, קיימת אוכלוסייה קטנה באזור רכס מאוקי ואוכלוסייה בינונית ברכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ) במערב האי.

בית הגידול של קוסקוס שטיין מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ויער אלונים על מדרונות הרריים גבוהים ברום 2,200-1,200 מטר מעל פני הים.

קוסקוס שטיין הוא יונק סוליטרי שפעיל בעיקר בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בחללי עצים. הוא ניזון בעיקר מעלים, פירות, ניצנים ואבקנים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון קצרה. לקוסקוס שטיין יש חפיפה בטווח התפוצה עם קוסקוס ההרים, קוסקוס המשי והקוסקוס הקרקעי שדומים לו בצבעי הפרווה הכהים.

==מצב==
אף על פי שמגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, קוסקוס שטיין מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, וגם מאחר שלא סביר שתתרחש ירידה בשיעור הנדרש להעפיל לקטגוריה מאוימת. עם זאת, שלושת תת-המינים שלו עשויים לייצג שלושה מינים נפרדים, ובמקרה שמצבם יוערך בנפרד סביר להניח שחלק מהם יסווגו בקטגוריה מאוימת.

בחלק מהאזורים שבהם קוסקוס שטיין נמצא הוא מאוים על ידי ציד למזון עבור התושבים המקומיים. הקוסקוס מצוי במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה של המין והאפשרות לפיצולו לשלושה מינים נפרדים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.flickr.com/search/?text=Phalanger%20vestitus תמונות של קוסקוס שטיין] בפליקר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1877
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנרי מילנה-אדואר
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קוסקוס גמדי

קוסקוס גמדי (שם מדעי: Strigocuscus; קרוי גם קוסקוס מחורץ), הוא סוג של יונק כיס קטן-בינוני במשפחת הקוסקוסיים הכולל 2 מינים שאנדמיים ליערות באיים שבמרכז אינדונזיה. הסוג הוקם בשנת 1861, וקרוב מבחינה פילוגנטית לסוג קוסקוס דובי. שני הסוגים הללו מייצגים את הכיסאים עם טווח התפוצה המערבי ביותר. ייתכן שקיימים מינים נוספים בסוג קוסקוס גמדי שטרם התגלו או קיבלו מעמד עצמאי.

==מידע כללי==
לקוסקוסים הגמדים פרווה רכה וצפופה בצבע כתום, חום, צהוב או אדמוני, והצד התחתון בהיר בדרך כלל. יש להם ראש קטן וחרוטי, חוטם קצר ואוזניים קטנות. עיניהם גדולות ובולטות ומותאמות לראיית לילה. זנבם דקיק וגמיש, ועירום ברובו. לזנב יכולת לפיתה חזקה והוא משמש אותם כרגל חמישית. אורך הראש והגוף של המינים בסוג עד 38 סנטימטרים ומשקלם בסביבות קילוגרם אחד. השם המדעי של הסוג מתייחס לחריץ הבולט שיש להם במצח.

המינים בסוג פעילים בעיקר בשעות הלילה, וניזונים מפירות ומעלים. הם מבלים את מרבית חייהם על העצים וממעטים לרדת לאדמה. הקוסקוסים חיים כנראה בזוגות, ומתרבים פעם או פעמיים בשנה. לאחר תקופת היריון קצרה נולד צאצא אחד בדרך כלל שמבלה בכיס כחצי שנה ולאחר מכן עובר לרכב על גב האם.

הקוסקוסים הגמדים מצויים באיי סונדה ובאיי מאלוקו. בית הגידול שלהם שוכן בתוך יער גשם טרופי הן בשפלה והן בהרים. המינים חיים לעיתים קרובות בפרברים עירוניים, ונכנסים לגינות ומטעים במהלך חיפושם אחר מזון בשעות הלילה.

==מינים==
*קוסקוס גמדי סולאווסי (Strigocuscus celebensis) - המין הקטן והנפוץ בסוג. מצוי בעיקר בסולאווסי, וכן באי מונה ובאיי סנג'יה. מתאפיים בפרווה כתומה-צהובה או חומה-אפרפרה ופס שחרחר על הגב. עיניו לעיתים כחולות. מצב שימור קרוב לסיכון.
*קוסקוס גמדי פלנג (Strigocuscus pelengensis) - המין הפחות מוכר. מצוי באיי בנגאי ובאיי סולה מזרחית לסולאווסי. מתאפיין בפרווה כתומה-אדמונית וחסר פס גבי. מצב שימור ללא חשש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1861
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קוסקוס נמרי ואיגאו

קוסקוס נמרי ואיגאו (שם מדעי: Spilocuscus papuensis), הוא יונק כיס דמוי קוף-חתולי בסוג קוסקוס נמרי שאנדמי לאי ואיגאו בצפון-מערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1822 על ידי הזואולוג הצרפתי .

==תיאור==
קוסקוס ואיגאו הוא המין הבינוני בסוגו: קטן מהקוסקוס המצוי והשחור, וגדול מהשאר. מבנה גופו עגלגל וגוצי, וראשו העגול רחב וקצר, עם חוטם חרוטי צר. אוזניו עגלגלות וזעירות, אך עדיין ניתן להבחין בהם לעומת מינים אחרים בסוג. העיניים הבולטות בצבע אדמדם, חום בהיר או כהה והאישונים אנכיים ודמויי חתול. הזנב גמיש ושרירי ומסוגל ללפות עצמים בחוזקה, וחציו השני חשוף. תכונות פיזיות אחרות שמסייעות לקוסקוס לטפס על עצים הן הטפרים המעוקלים והחדים וכריות ההדבקה בתחתית הכפות. אורך ראשו וגופו של קוסקוס ואיגאו 47–57 סנטימטרים, אורך זנבו 47–55 סנטימטרים ומשקלו כ-2.6 קילוגרם.

הפרווה של קוסקוס ואיגאו צפופה וצמרירית, והוא יוצא דופן משאר המינים בסוגו בכך שגם לזכר וגם לנקבה פרווה מנומרת, והחברבורות קטנות מן הרגיל. צבעה הכללי של הפרווה לבן בוהק, קרם-שמנת, אפרפר או וניל חיוור. שני הזוויגים מנומרים כאמור, אך החברבורות של הזכר גדולות ושחורות יותר מן החברבורות הקטנות והדהויות של הנקבה ומנוגדות יותר בצבען הכהה לפרווה הבהירה. הראש מתחלק לשלושה צבעים עיקריים: המצח והקודקוד אפרפרים-שחרחרים, הפנים והאוזניים כתמתמות או אדמדמות, והלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק; לעיתים יש משקפיים שחרחרים סביב העיניים. החלקים החשופים בגוף - דוגמת העור סביב העיניים והאף, הכפות וקצה הזנב - בצבע ורוד חיוור או כהה.

==תפוצה וביולוגיה==
קוסקוס ואיגאו אנדמי לאי ואיגאו (3,155 קילומטרים רבועים) בתוך ארכיפלג רג'ה אמפט הנמצא בין חצי האי ראש-ציפור שבגינאה החדשה לבין האי הלמהרה ושייך לאינדונזיה, וייתכן שקיים גם באי בטנטה דרומית לוואיגאו. בית הגידול של הקוסקוס מורכב מיער גשם טרופי ולח בשפלות, חופים או מדרונות הרריים נמוכים ברום 450 מטר מעל פני הים לכל היותר.

אין מידע זמין אודות הביולוגיה של המין, וסביר להניח שהיא דומה לזו של פרטים אחרים. הוא פעיל בעיקר בשעות היום, וניזון מפירות ועלים. הקוסקוסית ממליטה גור יחיד לאחר היריון קצר, והוא שוהה בכיס שלה מספר חודשים ולאחר מכן רוכב על גבה עד הגמילה.

==מצב==
קוסקוס ואיגאו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), היות שטווח התפוצה שלו מוגבל לאי בודד, מה שהופך אותו לרגיש במיוחד לאיומים מעשי ידי אדם כמו ציד ובירוא יערות המתרחשים בהיקף נרחב על אדמת האי. נכון לשנת 2020, הקוסקוס עדיין נחשב ליונק נפוץ על האי, אפילו ביערות משניים שבהם יש הפרעה אנושית נרחבת.

קוסקוס ואיגאו נמצא באזור מוגן אחד באי ואיגאו ורשום בנספח ב' של אמנת CITES אשר מאפשר מסחר במין ובמוצריו תחת פיקוח הדוק.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.flickr.com/search/?text=Spilocuscus%20papuensis תמונות של קוסקוס נמרי ואיגאו] בפליקר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1822
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנסלם גאייטאן דמארה
קטגוריה:קוסקוסיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
בנדיקוט קצר-חוטם

בנדיקוט קצר-חוטם או איסואודון (שם מדעי: Isoodon), הוא סוג של כיסאי בינוני במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 3 מינים החיים ביבשת אוסטרליה וגינאה החדשה. הסוג הוגדר בשנת 1817 על ידי הזואולוג הצרפתי והוא גדול יותר מהסוג בנדיקוט המצוי אף הוא באוסטרליה.

==תיאור==
הבנדיקוט קצר-החוטם דומה במראהו החיצוני לקנגורו החולדתי. מבנה גופו גוצי ושמנמן, זנבו קצר ודקיק, וראשו המחודד רחב וקצר יותר מהסוגים האחרים במשפחה. סוג זה נבדל מהסוג בנדיקוט בהיותו כבד, גדול ומסיבי יותר, עם אוזניים קצרות ופרווה כהה. הטפרים שלו גדולים וחזקים ומשמשים לחפירה. הפרווה של הבנדיקוט קצר החוטם בצבע חום בהיר, קפה או זהוב בצד העליון (תלוי במין) וצהבהב-אפרפר בצד התחתון. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 21–47 סנטימטרים, אורך זנבם 8–21 סנטימטרים ומשקלם 3-0.3 קילוגרם. הזכר גדול בצורה ניכרת מן הנקבה.

==תפוצה וביולוגיה==
המינים בסוג מצויים בעיקר בחופים הצפוניים והדרומיים של אוסטרליה, בטסמניה ובדרום גינאה החדשה. בית הגידול שלהם מורכב מיער אקליפטוס פתוח, חורש ים-תיכוני, סוואנות שיחים, בתה, וכרי דשא ליד ביצות ומקווי מים אחרים. בניגוד לסוג בנדיקוט, מיני הבנדיקוט קצר-החוטם נמנעים מאזורים מדבריים וצחיחים למחצה.

המינים בסוג פעילים בלילה, וישנים במהלך היום בקינים שבנו לעצמם מזרדים, עשבים ועלים בתוך מאורות או גזעי עצים חלולים. במהלך שעות הפעילות הליליות, הם נוטים לנוע בשבילים קבועים שיצרו בתוך העשב הגבוה או השיח הצפוף. הם אוכלי כל, וניזונים בעיקר מחרקים, תולעים, פירות, זרעים ופטריות. הבנדיקוטים הללו חיים בבדידות בטריטוריה קבועה המסומנת בבלוטות ריח, והם מגיבים באגרסיביות יוצאת דופן כלפי פולשים מבני מינם.

הרבייה של המינים בסוג מתרחשת לאורך השנה באזורים חמים, ובחודשי הקיץ באזורים קרירים יותר. הבנדיקוטית יכולה להמליט מספר פעמים בשנה (5-2), ותקופת ההיריון שלה היא בין הקצרות ביותר בקרב היונקים - 10 יום בלבד. גודל השגר הממוצע הוא 2–4 גורים; אף על פי שהבנדיקוטית עשויה להמליט עד 7 גורים, לרוב רק 4 מתוכם ישרדו. הגורים מבלים בכיס 7–8 שבועות ונגמלים זמן קצר לאחר מכן. הם הופכים לבוגרים סביבות גיל שנה. תוחלת החיים קצרה יחסית: 3-2 שנים ובמקרים חריגים עד 4 שנים.

מיני הבנדיקוט קצר-החוטם מאוימים בעיקר מצד אובדן בית גידול למטרת חקלאות ומרעה, והתפשטות טורפים לא-ילידים שהובאו ליבשת על ידי האדם כמו שועל אדום וחתול הבית.

==מינים==
בסוג זה 3 מינים:
*בנדיקוט חום צפוני (Isoodon macrourus) - המין הגדול בסוג. חי בצפון אוסטרליה ובדרום גינאה החדשה.
*בנדיקוט חום דרומי (Isoodon obesulus) - חי בדרום אוסטרליה ובטסמניה.
*בנדיקוט זהוב (Isoodon auratus) - המין הקטן בסוג. אנדמי לאזור קימברלי וארץ ארנהם בצפון-מזרח אוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.flickr.com/search/?text=Isoodon תמונות של בנדיקוט קצר-חוטם] בפליקר.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1817
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנסלם גאייטאן דמארה
קטגוריה:בנדיקוטיים
בנדיקוט ניו-גינאי

בנדיקוט ניו-גינאי או בנדיקוט ניו-גינאי גדול (שם מדעי: Peroryctes), הוא סוג של כיסאי בינוני-גדול במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 2 מינים החיים בגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והמינים שבו הם בין הגדולים במשפחה. סוג זה הוא אחד מתוך שלושה סוגי בנדיקוטים המצויים בגינאה (האחרים הם: בנדיקוט ניו-גינאי קוצני ובנדיקוט ניו-גינאי ננסי). משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס".

==מידע כללי==
הבנדיקוט הניו-גינאי הוא בין הגדולים במשפחתו. המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף חסון וגוצי, ראש מחודד ומוארך, זנב עבה ואוזניים עגולות. הפרווה שלהם צפופה וארוכה למדי עם ניחוח דמוי צ'דר, וצבעה חדגוני בצד העליון (חום-אפרורי או חום קפה) וחיוור בצד התחתון. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות, ומצביעות על יכולות קפיצה וריצה משופרות. לבנדיקוטים הללו טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה.

המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה וחיים ביערות גשם טרופי. מין אחד חי בשפלה והמין השני בהרים. הבנדיקוטים הם פעילי לילה ואוכלי-כל; תזונתם מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, חסרי חוליות וחרקים. הם בונים לעצמם על אדמת היער קן מזרדים ועלים שמשמש להם למקלט בשעות היום.

הנקבה ממליטה גור אחד עד שישה לאחר תקופת היריון קצרה של 15 ימים והם מבלים בכיס כחודש וחצי ומתלווים לאימם לתקופה קצרה בטרם ייצאו לעצמאות. תוחלת החיים הממוצעת 3.5-2.5 שנים. שני המינים סובלים מציד ובירוא יערות.

==מינים==
בסוג זה 2 מינים:
*בנדיקוט ענק (Peroryctes broadbenti) - המין הגדול והנדיר בסוג. מוגבל לאזורי השפלה ומדרונות הרריים בינוניים במזרח גינאה החדשה.
*בנדיקוט ראפראי (Peroryctes raffrayana) - המין הנפוץ בסוג. חי באזורים הרריים גבוהים ברחבי גינאה החדשה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1906
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
בנדיקוט ענק

בנדיקוט ענק (שם מדעי: Peroryctes broadbenti), הוא מין כיסאי גדול בסוג בנדיקוט ניו-גינאי שאנדמי ליערות השפלה של מזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1879 על ידי הזואולוג האוסטרלי והוא המין הגדול ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה. הבנדיקוט הענק מצוי בסכנת הכחדה עקב ציד ובירוא יערות.

==תיאור==
יחסית לסדרתו, הבנדיקוט הענק הוא כיסאי גדול למדי שדומה בממדי גופו לוולבי ארנבי, והוא גדול אף יותר מקרובו האוסטרלי - הבילבי הענק; גופו כבד וחסון עם גב קמור, וראשו גדול וחרוטי עם לוע מחודד ומוארך במיוחד. אוזניו העגולות רחבות וארוכות יחסית לבנדיקוטים, ועיניו ואפו קטנטנים. הזנב שלו ארוך, עבה וחשוף משיער. רגליו האחוריות גדולות ומסיביות בצורה יוצאת דופן, ורגליו הקדמיות קטנות יותר. בכל אחת מהן, יש לו טפרים גדולים, ארוכים וחזקים שמשמשים אותו לחפירה באדמה.

אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הענק 34–55 סנטימטרים, אורך זנבו 22-9.5 סנטימטרים ואורך רגליו האחוריות כ-10 סנטימטרים; הנקבה קטנה משמעותית מן הזכר: משקלה 1.4-0.94 קילוגרם, לעומת 4.9-2.9 קילוגרם אצל הזכר. הכיס של הנקבה מכיל בתוכו 8 פטמות, ופתחו פונה אחורנית כדי למנוע מחדירת אדמה לכיס במהלך החפירה.

הפרווה של הבנדיקוט הענק צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום-אפרורי לחום-קפה, מהגוני או אדמדם, כשהזכר נוטה להיות כהה ורבגוני יותר מן הנקבה האפרורית. הצד התחתון בצבע שנהב עד לבן בוהק, ונוטה להיות כתמתם באזור הבטן אצל הזכר. הראש בצבע זהה לגוף, עם אוזניים כהות וסנטר לבנבן. חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, הזנב והכפות בצבע ורוד.

==תפוצה וביולוגיה==
הבנדיקוט הענק אנדמי למזרח גינאה החדשה; טווח התפוצה שלו מוגבל לאזורי החוף בחצי האי זנב-ציפור שבפפואה והוא נפוץ בו בצפיפות נמוכה. בית הגידול שלו מורכב מיער גדותיים ליד נחלים ונהרות, יער גשם טרופי בשפלה ובמדרונות הרריים ברום 1,000-500 מטר מעל פני הים; הוא נעדר לחלוטין מהאזורים הגבוהים של רכס אואן סטנלי שמאוכלסים על ידי מיני הבנדיקוט הקוצני, הבנדיקוט ננסי, וקרובו בנדיקוט ראפראי.

למרות הגודל יוצא הדופן של המין, אין מידע זמין אודות הביולוגיה שלו. הוא ככל הנראה פעיל בשעות הלילה וניזון מחסרי חוליות, חרקים, וצמחים שונים. הבנדיקוטית ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון קצרה, והם מבלים בכיס מספר שבועות.

==מצב==
הבנדיקוט הענק נחשב למין נדיר עם צפיפות אוכלוסייה נמוכה באופן טבעי, והוא לא נלכד בטבע על ידי זואולוגים מערביים מאז העשור האחרון של המאה ה-20. הרשימה האדומה של IUCN מסווגת את הבנדיקוט הענק במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה משמעותית במספריו שלפי המגמות הנוכחיות צפויה להגיע לשיעור של 50% מכלל האוכלוסייה עד 2024.

האיום העיקרי על הבנדיקוט הוא ציד אינטנסיבי לבשר או הפקת בשמים, לצד בירוא יערות מסיבי שמתרחש באזורי השפלה של פפואה למטרות חקלאות או מטעי שמן דקלים. האיומים הללו אף מתעצמים עקב הגידול באוכלוסייה האנושית באזור. הבנדיקוט הענק לא תועד באזורים מוגנים שנמצאים בטווח התפוצה שלו, וגם אם הוא כן מצוי בהם, הם אינם מספקים הגנה יעילה מפני ציד ופגיעה בבית הגידול.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד פירסון רמזי
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
בנדיקוט קוצני

בנדיקוט קוצני או בנדיקוט ניו-גינאי קוצני (שם מדעי: Echymipera) הוא סוג של כיסאי במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 5 מינים החיים ברחבי מלנזיה וצפון אוסטרליה. הסוג תואר מדעית בשנת 1842 על ידי חוקר הטבע הצרפתי רנה לסון (René Lesson), והמינים שבו הם הגדולים ביותר במשפחה לאחר הבנדיקוט הענק. השם המדעי נועד לציין את הדמיון בין הסוג לבין החולדה הקוצנית.

==מידע כללי==
הבנדיקוט הקוצני הוא הסוג השני בגודלו בקבוצת הבנדיקוטים החיים בגינאה החדשה. אורך הראש והגוף של המינים נע בין 20 ל-50 סנטימטרים, אורך הזנב 5–13 סנטימטרים, והמשקל בסביבות 2-0.5 קילוגרם. מיני הבנדיקוט הקוצני מתאפיינים במבנה גוף מוצק וקמור, ראש משולש וחוטם מוארך במיוחד. יש להם אוזניים עגולות וגדולות יחסית וזנב עבה באורך בינוני. סימן ההיכר שלהם הוא הפרווה הזיפית והקוצנית שהעניקה להם את שמם. צבעם של המינים בסוג נע בין חום כהה לחום בהיר או אדמוני, והצד התחתון חיוור יותר.

הבנדיקוטים הקוצנים חיים בעיקר בגינאה החדשה ואיים סמוכים, אך מין אחד מצוי גם בצפון אוסטרליה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי ולח בשפלות או על מדרונות הרריים גבוהים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים. הבנדיקוטים הללו חיים בבדידות רוב הזמן. במהלך היום, הם ישנים בקינים עשויים עלים, עשבים וזרדים שאותם בנו בגזעים חלולים, סבך שיחים או מאורות באדמה. בלילה, הם יוצאים לתור אחר מזונם, שכולל פירות, חרקים, תולעים ושבלולים. הבנדיקוטים הקוצנים יוצרים לעצמם בסבך רשת שבילים שבהם הם משתמשים כדי לנוע במהירות מאזור לאזור.

הנקבות יכולות להמליט עד שלוש פעמים בשנה. גודל השגר נע בין 1 ל-3 ולדות, והם מבלים בכיס מספר שבועות ומגיעים לבגרות בתקופה מוקדמת יחסית. תוחלת החיים המרבית של הבנדיקוטים הקוצנים עד 3 שנים. מלבד טורפים טבעיים מגוונים, הבנדיקוטים מאוימים מצד בירוא יערות ומלכודות. 3 מינים נמצאים במצב שימור ללא חשש, מין אחד בסכנת הכחדה ומין אחד חסר נתונים.

==מינים==
בסוג זה 5 מינים:
*בנדיקוט קוצני מצוי (Echymipera kalubu)
*בנדיקוט קוצני אדמוני (Echymipera rufescens)
*בנדיקוט קוצני קלרה (Echymipera clara)
*בנדיקוט קוצני מנזיס (Echymipera echinista)
*בנדיקוט קוצני דוד ( Echymipera davidi)

==קישורים חיצוניים==

 [https://www.flickr.com/search/?text=Echymipera תמונות של בנדיקוט קוצני] בפליקר.

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1842
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רנה לסון
בנדיקוט קוצני קלרה

בנדיקוט קוצני קלרה או בנדיקוט קוצני לבן-שפתיים (שם מדעי: Echymipera clara), הוא מין כיסאי בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לצפון גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין.

==מידע כללי==
לבנדיקוט קלרה מבנה גוף מסורבל וגוצי, צוואר קצר וחרטום מחודד ומוארך בדומה ליתר המינים בסוגו. הגולגולת שלו מסיבית ומפותחת עם ניבים ארוכים מאוד וטוחנות חזקות יותר מקרוביו. הפרווה של הבנדיקוט צפופה, זיפית וקוצנית, וצבעה הכללי חום כהה או חום מהגוני. היא נוטה להתכהות יותר באזור הגב, והופכת ללבנבנה בצד התחתון. סוליות הכפות האחוריות בצבע שחור. השפתיים הלבנות הן סימן ההיכר של המין. אורך ראשו וגופו של בנדיקוט קלרה 27–41 סנטימטרים, אורך זנבו 10.5-8 סנטימטרים ומשקלו 1.7-0.8 קילוגרם. המין מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת במיוחד, והזכר עשוי לשקול חצי קילוגרם יותר מן הנקבה.

בנדיקוט קלרה אנדמי לצפון גינאה החדשה הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה. הוא מצוי גם על האי יאפן השייך לאינדונזיה. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי ראשוני ומשני לאורך השפלה הגינאית הצפונית ורכסי ההרים המבודדים באזור (הרי טוריצ'ילי והרי פוג'ה), בגבהים של 300 עד 1,700 מטר מעל פני הים.

בנדיקוט קלרה פעיל בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בקינים קרקעיים תחת פסולת עלים, שכבות טחב ופלורה נמוכה אחרת על אדמת היער. למרות שהמין אוכל-כל וניזון מחסרי חוליות בסבירות גבוהה, בקיבתם של הפרטים שנלכדו נמצאו רק פירות. לנקבה יש 6 פטמות בכיס, אך לרוב היא ממליטה ולד אחד או תאומים בחודש ינואר עד יולי.

==מצב==
בנדיקוט קלרה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), על בסיס ההנחה שאוכלוסייתו גדולה למדי בהתחשב בטווח התפוצה הרחב, ובשל העובדה שחלקים גדולים מהתפוצה שלו אינם מאוכלסים על ידי האדם או מאוכלסים בדלילות. אין איומים משמעותיים על המין, למרות ציד לבשר שמתרחש על ידי התושבים המקומיים. בנדיקוט קלרה מצוי במספר אזורים מוגנים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גאורג הרמן וילהלם שטיין
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1932
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
בנדיקוט קוצני מנזיס

בנדיקוט קוצני מנזיס או בנדיקוט קוצני נהר-פליי (שם מדעי: Echymipera echinista) הוא מין כיסאי נדיר בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי למרכז גינאה החדשה. הוא התגלה ותואר מדעית בשנת 1990 על ידי ג'יימס מנזיס (James I. Menzies) וקרוי על שמו. עד שנת 2020 זוהו בוודאות רק שתי דגימות של מין זה, והמידע אודות האקולוגיה והתפוצה שלו לוטה בערפל.

==מידע כללי==
לבנדיקוט מנזיס מבנה גוף גוצי ומקושת, ראש משולש, וחוטם מאורך וצר במיוחד. האוזניים בינוניות ועגולות. בניגוד לשאר המינים בסוגו, אצל בנדיקוט מנזיס הפרווה כולה מורכבת משיער דוקרני או זיפי, ללא שילוב של שיער רך. צבע הפרווה חדגוני, ובצידי הפנים יש שני פסים שחרחרים שנמשכים מהחוטם לאוזניים ומקיפים את העיניים. שתי הדגימות שנאספו היו ממין נקבה. אורך הראש והגוף שלהם היה 32–39 סנטימטרים, אורך הזנב 10 סנטימטרים והמשקל בסביבות קילוגרם אחד. מידות הגוף של הזכר אינן ידועות וסביר להניח שהוא גדול במעט.

בנדיקוט מנזיס אנדמי לדרום ומרכז גינאה החדשה. שתי הדגימות הידועות של המין, נאספו בשני מקומות נפרדים בצפון ובדרום אגן הניקוז של נהר פליי הנמצא בשטחה של פפואה. בית הגידול של בנדיקוט מנזיס מורכב מיערות גדותיים הנמצאים לאורך נהר פליי בשפלה הדרומית של האי. עם זאת, דגימה שלישית שעשויה להיות שייכת למין זה, נאספה ברכס במרכז גינאה בגובה 1,000 מטר מעל פנים הים.

למרות שבנדיקוט מנזיס אוכל-כל, המורפולוגיה של השיניים מצביעה על תזונה שמורכבת בעיקר מחרקים. מעבר לכך, אין מידע זמין אודות האקולוגיה והביולוגיה שלו.

==מצב==
בשל העדר מידע עדכני אודות טווח התפוצה ומצב האוכלוסייה, הרשימה האדומה של IUCN לא הצליחה לקבוע את מצב השימור של בנדיקוט מנזיס, והוא מסווג כמין חסר נתונים (DD). המין לא תועד בטבע מאז 1990, כנראה בשל חוסר בסקרים בבתי גידול המאוכלסים על ידו. בית הגידול בטווח התפוצה האפשרי של המין שלם ברובו, והאיום העיקרי על המין נשקף מצד כלבי בית משוטטים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יימס מנזיס
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1990
בנדיקוט קוצני דוד

בנדיקוט קוצני דוד או בנדיקוט קוצני קיריווינה (שם מדעי: Echymipera davidi) הוא מין בנדיקוט בינוני בסוג בנדיקוט קוצני שאנדמי לאי יחיד בים שלמה מזרחית לגינאה החדשה. הוא התגלה ותואר מדעית בשנת 1990 על ידי הזואולוג האוסטרלי ומצוי בסכנת הכחדה עקב סביבת מחיה מצומצמת וגידול באוכלוסייה האנושית באי שבו הוא חי.

==תיאור==
בנדיקוט דוד קטן במעט מקרוביו האחרים. גופו גוצי ושמנמן, זנבו ארוך, אוזניו עגולות וחרטומו מחודד. יש לו טפרים גדולים וחזקים שמסייעים לו לחפור באדמה כדי למצוא את מזונו. עד כה נמדדו רק שני זכרים ממין זה; אורך הראש והגוף שלהם היה 32–40 סנטימטרים, אורך הזנב 10.8 סנטימטרים והמשקל הממוצע 950 גרם. הנקבות כנראה קטנות יותר.

הפרווה של בנדיקוט דוד צפופה, זיפית וקוצנית. צבעה הכללי חום כהה או בהיר שמנומר בשיער אוכרה וזהוב והיא הופכת לאפרפרה חיוורת בצד התחתון. השוקיים, הזרועות והחלק העליון של הכפות בצבע חום שוקולד כהה, ובראש יש זוג פסים כהים משני צידי הפנים. האוזניים, החוטם, הרגליים, הידיים והזנב בצבע ורוד. בניגוד לבנדיקוט האדמוני ולבנדיקוט קלרה, אצל בנדיקוט דוד הסוליות ברגליים האחוריות אינן כהות.

==תפוצה==
בנדיקוט דוד אנדמי לאי קיריווינה (545 קילומטרים רבועים) שהוא האי הגדול ביותר בארכיפלג איי טרוברינד; ייתכן שהוא קיים גם באיים נוספים בארכיפלג אבל נדרשים סקרים על מנת לאמת זאת. הארכיפלג ממוקם בתוך ים שלמה, מערבית לאיי וודלרק, צפונית לאיי ד'נטריסקו ומזרחית לגינאה החדשה, ושייך מנהלית לפרובינציית מפרץ מילן של פפואה.

האי קיריווינה מאוכלס בצפיפות על ידי האדם ושטח התפוסה של המין הוא בסביבות 280 קילומטרים רבועים או פחות. בית הגידול של הבנדיקוט מורכב מיער גשם טרופי שפלתי ואזורי ביצות ברחבי האי השטוח והנמוך שגובהו אינו עולה על 100 מטר מעל פני הים; ככל הנראה הוא חי גם ביערות משניים ובקרבת מגורי אדם עקב השטח המצומצם של האי.

הזואולוג טים פלנרי, דיווח שבשנות ה-90 של המאה ה-20 המין היה נפוץ למדי באי למרות הצפיפות האנושית הגבוהה, אולם לא ידוע מה המצב הנוכחי. אין מידע אודות הביולוגיה ואורח חייו של בנדיקוט דוד, וסביר להניח שהוא דומה לבני מינו (פעיל לילה, סוליטרי ואוכל-כל).

==מצב שימור==
בנדיקוט דוד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל טווח התפוצה המצומצם שלו שמוגבל לאי יחיד, וירידה מתמשכת באיכות בית הגידול של האי שנגרמת מהתרחבות החקלאות המקומית על חשבון היערות והביצות וגידול באוכלוסייה האנושית. לא ידוע האם הבנדיקוט קיים באזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות הביולוגיה, התפוצה והאיומים עליו.

==קישורים חיצוניים==

 [https://www.naturepl.com/search?s=Echymipera+davidi תמונות של בנדיקוט קוצני דוד].

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טים פלנרי
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1990
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
בנדיקוט ננסי

בנדיקוט ננסי או בנדיקוט ניו-גינאי זעיר (שם מדעי: Microperoryctes) הוא סוג של כיסאי קטנטן במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 4 מינים החיים ברכסי ההרים של גינאה החדשה. הסוג תואר מדעית בשנת 1932 על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין (Georg Hermann Wilhelm Stein), והוא כולל את המינים הקטנים ביותר במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס זעיר".

==מידע כללי==
מיני הבנדיקוט הננסי חולקים מספר תכונות: גודל קטן יחסית, חרטום מחודד, גוף קמור ואוזניים קצרות. הפרווה שלהם צפופה וזיפית. צבע הפרווה שלהם מורכב מגווני חום ואפור ומשתנה בין המינים. לרוב המינים, יש פסים אנכיים ורוחביים על הגב ופלג הגוף האחורי. הבנדיקוטים הננסים חיים ביער גשם טרופי ויער עננים, ובית הגידול של כולם שוכן על מדרונות הרריים גבוהים ברום 4,000-1,000 מטר מעל גובה פני הים.

אין כמעט מידע זמין אודות אורח החיים והביולוגיה של המינים בסוג. ככל הנראה, הם פעילי לילה או דמדומים, חיים בגפם וחופרים באדמה הבוצית בחיפוש אחר מזון. הם ניזונים בעיקר מתולעים, חרקים, זרעים ופירות. המינים בסוג בונים לעצמם קינים קטנים מתחת לשורשים ושיחים, שמשמשים להם למקלט בשעות היום מפני טורפים. הבנדיקוטים הננסים מתרבים לאורך השנה. הנקבה ממליטה שגר של 1–3 ולדות שמבלים בכיס תקופה קצרה.

להוציא מין אחד, כל המינים בסוג מוגבלים לרכסי הרים מסוימים, ומינים אחדים לא נצפו בטבע במשך מספר עשורים. הבנדיקוטים הננסים מאוימים על ידי בירוא יערות, מלכודות וטריפה על ידי כלבים משוטטים, אך בית הגידול ההררי והבלתי נגיש מגן עליהם במידה רבה מפני איומים אנושיים.

גודל האוכלוסייה של המינים אינו ידוע.

==מינים==
בסוג זה 4 מינים:
* בנדיקוט ננסי מפוספס (Microperoryctes longicauda) - מצוי לאורך הקורדילרה הניו-גינאית.
* בנדיקוט ננסי ארפקי (Microperoryctes aplini) - אנדמי לרכס ארפק.
* בנדיקוט ננסי פפואני (Microperoryctes papuensis) - אנדמי לרכס אואן סטנלי.
* בנדיקוט עכברי (Microperoryctes murina) - אנדמי לרכס ויילנד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1932
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גאורג הרמן וילהלם שטיין
קטגוריה:בנדיקוטיים
בנדיקוט ננסי ארפקי

בנדיקוט ננסי ארפקי (שם מדעי: Microperoryctes aplini), הוא מין בנדיקוט קטן בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי למערב גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 2004 על ידי הזואולוגים האוסטרלי ו האמריקני מדגימות שנאספו בשלושה מסעות מחקר במהלך המאה ה-20 ונחשבו במקור כשייכות למין בנדיקוט עכברי. משמעות שמו המדעי היא "חופר-כיס קטן של אפלין", על שמו של הזואולוג האוסטרלי קן אפלין.

==מידע כללי==
הבנדיקוט הארפקי הוא המין הקטן ביותר בסדרת הבנדיקוטאים כולה: אורך ראשו וגופו 14–16 סנטימטרים ואורך זנבו 11–12 סנטימטרים. משקלו אינו ידוע, אך כנראה סביבות 100 גרם. מבנה גופו גוצי וקמור יותר מהבנדיקוט העכברי וראשו החרוטי קצר יותר. אוזניו משולשות וקצרות, ועיניו קטנות וחרוזיות. חוטמו מחודד ומותאם לנבירה בפסולת שעל אדמת היער. זנבו דקיק וארוך, ויש לו טפרים דקים וחדים. בצורה הכללית ובמראה, הבנדיקוט הארפקי נראה כגרסה מוקטנת של בנדיקוט ננסי פפואני.

הפרווה שלו בצבע חום מבריק או אדמדם בצד העליון, וחום-אפרפר בצד התחתון עם כתם לבנבן על החזה. הראש זהה לצבע הגוף, עם פס כהה על המצח ומשקפיים כהים סביב העיניים. הסנטר והלחיים לבנבנים. לאורך הגב יש לו פס שחור, ובנוסף, זוג פסים כהים רוחביים בחלק האחורי. הזנב חום בחלקו העליון ולבנבן בחלקו התחתון. חלקי הגוף החשופים (הגפיים, האף והאוזניים) בצבע ורוד.

הבנדיקוט הארפקי אנדמי לחצי המערבי של גינאה החדשה הנמצא בשליטת אינדונזיה. הוא מוגבל לאזור קטן בתוך רכס ארפק שבחצי האי ראש-ציפור (ווגלקופ). ארבע הדגימות הידועות למדע נאספו כולם בשני אתרים בגובה 1,800 ו-2,200 מטר מעל פני הים במרכז הרי ארפק סביב אגם אנגי ג'יג'י (שתי דגימות נאספו ב-1928, אחת ב-1963 ואחת ב-1986). בית הגידול שלו שוכן בתוך יער עננים טרופי ולח. אין מידע זמין אודות אורח החיים והביולוגיה של המין. הוא ככל הנראה פעיל בלילה, וניזון מחסרי חוליות וצמחים.

==מצב==
הבנדיקוט הננסי ארפקי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מכיוון שככל הידוע הוא מוגבל לאזור יחיד שגודלו פחות מ-20 קילומטרים רבועים.
אף שהידע אודות היונקים באזור גינאה לוקה בחסר, ובפרט לגבי יונקים שחיים באזורים הרריים בלתי נגישים, העובדה שהמין לא נצפה בטבע מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 מלמדת על כך שהוא אכן נדיר מאוד. הבנדיקוט הארפקי מאוים מצד פגיעה בבית גידול ומלכודות וייתכן שמצבו האמיתי חמור בהרבה. הוא מצוי בשמורת הטבע של ארפק. נדרשים מחקרים נוספים לגלות את מצבו ואורח חייו, ולבדוק האם הוא קיים ברכס טמראו הסמוך לרכס ארפק.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.cambridge.org/core/journals/journal-of-zoology/article/new-species-of-bandicoot-microperoryctes-aplini-from-western-new-guinea/1B6B8A9F0C84C2898FE2B168B028A527 מידע מפורט על הטקסונומיה והאנטומיה של בנדיקוט ננסי ארפקי].

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טים פלנרי
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:אינדונזיה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2004
בנדיקוט ננסי מפוספס

בנדיקוט ננסי מפוספס או בנדיקוט ננסי זנבתן (שם מדעי: Microperoryctes longicauda), הוא מין בנדיקוט קטן-בינוני בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי לגינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1876 על ידי הזואולוגים וילהלם פטרס (Wilhelm Peters) הגרמני וג'אקומו דוריה (Giacomo Doria) האיטלקי ולו 4 תת-מינים. משמעות שמו המדעי היא: "חופר-כיס זעיר ארך-זנב". בטקסונומיות מסוימות, מין זה מפוצל לשני מינים: בנדיקוט מפוספס מזרחי ובנדיקוט מפוספס מערבי; עם זאת, חלוקה זאת אינה מקובלת עדיין על ארגוני שימור בינלאומיים.

==תיאור==
הבנדיקוט המפוספס הוא המין הגדול בסוגו; אורך ראשו וגופו 24–30 סנטימטרים, אורך זנבו 17–25 סנטימטרים ומשקלו 350–670 גרם. הוא זהה בגודלו לבנדיקוט סראם, אך קטן ממיני הבנדיקוט הקוצני. מבנה גופו מקושת וגוצי, ראש משולש עם חרטום מוארך ומחודד. אוזניו קצרות וקירחות ועיניו ואפו קטנטנים. זנבו הדקיק ארוך במיוחד. בדומה לשאר הבנדיקוטים, גם למין זה יש טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים אותו לחפירה באדמה בחיפוש אחר מזון. אין הבדל בגודל בין הזכר לנקבה.

הפרווה של הבנדיקוט המפוספס קצרה וזיפית. צבעה הכללי משתנה במעט בין תת-המינים, ונע בין חום-אפרורי לחום בהיר, חום זהוב או חום אדמדם, בעוד שהצד התחתון לבנבן או אפרפר. לאורך גבו של הבנדיקוט, יש מספר פסים אנכיים כהים שמופרדים זה מזה ברצועות שיער בהירות שהעניקו למין את שמו. כמות הפסים וצבעם משתנים על פני האזור הגאוגרפי, ונוטים להיות בולטים יותר במזרח מאשר במערב. התבנית המפוספסת משתרעת לרוב גם על הראש והפנים, בעוד שהלחיים והסנטר לבנים. החוטם, האוזניים והגפיים חשופים וורודים. הזנב ורוד כהה ברובו ולבן בקצהו.

==תפוצה וביולוגיה==
הבנדיקוט המפוספס אנדמי לגינאה החדשה, בה הוא מצוי הן בצד של פפואה והן בצד של אינדונזיה. טווח התפוצה שלו משתרע לאורך רכסי ההרים של הקורדילרה הניו-גינאית החוצה את האי ממזרח למערב, ובכלל זה רכס אואן סטנלי, רכס ביסמרק ורכס מאוקי. יש אוכלוסייה מבודדת גם ברכס ארפק בחצי האי ראש-ציפור.

בדומה לשאר המינים בסוג, בית הגידול של הבנדיקוט המפוספס מורכב מיער גשם טרופי לח ויער עננים על מדרונות הרריים גבוהים ברום 2,500-1,000 מטר מעל פני הים, אך הוא מצוי גם ביערות טחב ננסיים, בתה הררית וכרי דשא תת-אלפינים בגבהים יוצאי דופן ברום 4,000 מטר.

הבנדיקוט המפוספס פעיל בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, ומבלה את שעות היום בקן עשוי זרדים, עלים וטחב תחת שיחים או שורשי עצים. הבנדיקוט ניזון מחרקים, תולעים, חולייתנים זעירים ופירות שנפלו מן העצים. הבנדיקוט מתרבה לאורך השנה, והנקבה ממליטה שגר של עד 4 גורים שמבלים בכיס תקופה קצרה.

==מצב==
הבנדיקוט המפוספס מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, ומאחר שלא סביר שמספריו ירדו בעתיד הקרוב ברמה הנדרשת כדי להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר. ההערכה היא, שגם לאחר שהמין יפוצל לשניים, המצב יישאר דומה. הבנדיקוט מאוים ברמה המקומית על ידי ציד, בירוא יערות וטריפה על ידי כלבי בית. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים בפפואה ואינדונזיה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.cambridge.org/core/journals/journal-of-zoology/article/new-species-of-bandicoot-microperoryctes-aplini-from-western-new-guinea/1B6B8A9F0C84C2898FE2B168B028A527 מידע על הטקסונומיה של בנדיקוט ננסי מפוספס].

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1876
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'אקומו דוריה
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
בנדיקוט ננסי פפואני

בנדיקוט ננסי פפואני (שם מדעי: Microperoryctes papuensis), הוא מין בנדיקוט קטן בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי למזרח גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1952 על ידי הממולוגית הבריטית אלינור מרי אורד לורי (Eleanor Mary Ord Laurie). משמעות שמו המדעי היא "חופר-כיס זעיר מפפואה".

==מידע כללי==
לבנדיקוט הפפואני גוף עגלגל ומקושת, ראש קצר וחרוטי ואף מחודד. אוזניו עגולות וקצרות, ועיניו ואפו קטנטנים. זנבו ארוך ודקיק, ובכפות ידיו ורגליו טפרים גדולים וחזקים שמשמשים אותו לחפירה באדמה. הפרווה של הבנדיקוט הפפואני קצרה וזיפית. צבעה הכללי חום-אפרורי או חום קפה בחלק העליון, וכתמתם או צהבהב קרמי בחלק התחתון. לאורך הגב יש פס עבה בצבע ערמוני, לצד פסים רוחביים קצרים בפלג הגוף האחורי. הראש מתאפיין בפס כהה על החרטום, משקפיים כהים סביב העיניים ולחיים וסנטר לבנבנים. חלקי הגוף החשופים ורודים. הזנב כהה בצידו העליון, ובהיר בצידו התחתון ובקצהו. אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הפפואני 20.5-17.5 סנטימטרים, אורך זנבו 15.8-14 סנטימטרים ומשקלו 145–184 גרם. הזכרים ככל הנראה גדולים במקצת מן הנקבות.

כפי שמרמז שמו, הבנדיקוט הפפואני אנדמי לחצי המזרחי של גינאה החדשה השייך לפפואה. טווח התפוצה שלו מוגבל לרכס אואן סטנלי בחצי האי זנב-ציפור, והוא חופף בחלקים מסוימים מהתפוצה לקרובו בנדיקוט ננסי מפוספס שכמעט כפול ממנו בגודלו. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי ויער עננים ברום 2,650-1,200 מטר מעל פני הים.

אין מידע זמין אודות האקולוגיה של המין. ככל הנראה, הוא ניזון משלשולים, חרקים וזרעים, ובונה לעצמו קינים על אדמת היער הבוצית. הבנדיקוט מתרבה לאורך השנה ללא עונה קבועה. לבנדיקוטית 4 פטמות בכיס, אך לרוב נולד רק גור אחד בכל פעם.

==מצב==
הבנדיקוט הפפואני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות שטווח התפוצה קטן מ-20,000 קילומטרים רבועים, האוכלוסייה שלו גדולה ויציבה, ובית גידולו ההררי והבלתי נגיש מגן עליו במידה רבה מפני בירוא יערות וציד. הגודל הקטן שלו, הופך אותו לפחות פופולרי אצל הילידים המקומיים שמעדיפים לצוד את קרוביו הגדולים יותר (בנדיקוט ענק, בנדיקוט ראפראי ובנדיקוט קוצני). לא ידוע האם הבנדיקוט הפפואני מצוי באזורים מוגנים כלשהם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.alamy.com/stock-photo-papuan-bandicoot-microperoryctes-papuensis-caught-by-local-villager-50834471.html תמונה של בנדיקוט ננסי פפואני].
* [https://www.cambridge.org/core/journals/journal-of-zoology/article/new-species-of-bandicoot-microperoryctes-aplini-from-western-new-guinea/1B6B8A9F0C84C2898FE2B168B028A527 מידע מפורט על הטקסונומיה של בנדיקוט ננסי פפואני].

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלינור מרי אורד לורי
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של אוקיאניה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1952
בנדיקוט עכברי

בנדיקוט עכברי או בנדיקוט ויילנד (שם מדעי: Microperoryctes murina) הוא מין בנדיקוט קטן בסוג בנדיקוט ננסי שאנדמי לאזור קטן במערב גינאה החדשה. הוא התגלה ותואר מדעית על ידי הזואולוג הגרמני גאורג הרמן וילהלם שטיין (Georg Hermann Wilhelm Stein), ולעיתים נחשב לטקסון מונוטיפי בשל המורפולוגיה והמראה הייחודי שלו. משמעות השם המדעי שלו היא "חופר כיס זעיר דמוי עכבר". הבנדיקוט העכברי לא נצפה בטבע על ידי זואולוגים מערביים מאז שנות ה-30 של המאה ה-20.

==מידע כללי==
הבנדיקוט העכברי הוא המין הקטן ביותר בסדרת הבנדיקוטאים לאחר קרובו בנדיקוט ננסי ארפקי: אורך ראשו וגופו 15–17 סנטימטרים, ואורך זנבו 10.5–11 סנטימטרים; משקלו מוערך בכ-100 גרם. מבנה גופו קומפקטי וצר, ראשו ארוך ומחודד ואוזניו קטנות. זנבו ארוך, דקיק וחשוף. הפרווה של הבנדיקוט העכברי בצבע חדגוני של אפור עשן כהה או חום אפרורי, ללא הפסים הכהים בחלק האחורי שאופיינים למינים בסוגו. הזנב בצבע כהה לכל אורכו, וללא קצה בהיר. חלקי הגוף החשופים (האף, האוזניים והכפות) בצבע ורוד. מבחינה חיצונית הוא נראה כעכבר עם ראש מחודד.

הבנדיקוט העכברי אנדמי למערב גינאה החדשה, באזור מצומצם על רכס ויילנד סביבות הכפר המבודד גונונג סומורי. שלוש הדגימות הידועות למדע נאספו כולם על ידי גאורג שטיין בגובה של 2,500 מטר מעל פני הים, כך שנראה שהמין מוגבל ליערות עננים טרופיים בגובה רב. אין מידע על אורח החיים והביולוגיה של המין. ככל הנראה, הוא פעיל ביום ובלילה, וניזון מחסרי חוליות וצמחים שאותם הוא מוצא באמצעות נבירה וחפירה באדמת היער הרטובה. סביר להניח שהוא חופר לעצמו מקלט קטן באדמה שמשמש לו למקלט מפני נמיות כיס ונחשים.

==מצב==
הבנדיקוט העכברי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU) מכיוון שככל הידוע הוא מוגבל לאזור יחיד שגודלו המשוער 20 קילומטרים רבועים בלבד או אף פחות. בשל בית הגידול ההררי והקשה לגישה, הבנדיקוט לא נצפה או נלכד בטבע מאז 1931, וככל הנראה נדיר למדי. האיומים העיקריים עליו אינם ידועים, אך סביר להניח שהוא סובל מבירוא יערות וממלכודות. לא ידוע האם הוא קיים באזור מוגן כלשהו. נדרשים מחקרים נוספים באשר לתפוצה, לביולוגיה ולמצב המין.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גאורג הרמן וילהלם שטיין
קטגוריה:בנדיקוטיים
קטגוריה:אינדונזיה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1932