OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ורג' ויליאם ראסל

"רוחצים" - מציוריו של ראסל
ג'ורג' ויליאם ראסל (באנגלית: George William Russell; 10 באפריל 1867- 17 ביולי 1935) שנודע בשם העט AE או Æ, היה כותב, עורך, משורר, צייר ופעיל לאומי אירי.

== חייו == 
ראסל נולד בעיירה לורגאן במחוז ארמה שבצפון אירלנד. בהיותו בן אחת עשרה עברה משפחתו לדבלין. הוא למד בבית הספר המטרופוליטני לאמנות, שם התוודע לוויליאם בטלר ייטס. בשנות השלושים לחייו היה פעיל באגודה חקלאית קואופרטיבית ואף מונה לדוברה.

בין השנים 1905 ו-1923 היה ראסל עורכו של "The Irish Homestead", ביטאון העמותה. לאחר מכן שימש כעורכו של "The Irish Statesman" עד 1930. ספר שיריו הראשון, Homeward: Songs by the Way, שיצא לאור ב-1894, העמיד אותו כאחד היוצרים המזוהים עם זרם תחיית הספרות האירית.

ראסל היה בין התורמים הקבועים ל-Bean na hÉireann, כתב העת של ארגון הנשים הלאומני איניניה נה הרין. הוא כתב את המחזה Dierdre שהופק על ידי הארגון, בכיכובה של מייסדת הארגון מוד גון. ההפקה נערכה כחלק מפעילויות תקומת התרבות האירית, בשיתוף פעולה בה נטל גם ייטס חלק, אשר הוביל להקמת התיאטרון האירי הלאומי, שהיה לימים לתיאטרון אבי. המחזה מוכר כיריית הפתיחה בתנועת התיאטרון האירית.

פגישתו עם ג'יימס ג'ויס ב-1902, בה התרשם מאוד מהיוצר הצעיר, השפיעה על דרכו של ג'ויס בעתיד: ראסל ערך לג'ויס הכרות עם ייטס, שפתחה דלתות בפני ג'ויס שנים מאוחר יותר. תרומתו העיקרית ליצירתו של ג'ויס הייתה בפרסום יצירותיו הראשונות. ראסל ביקש מג'ויס לכתוב סיפור קצר, "פשוט, כפרי ובעל חיוניות ופאתוס". בתמורה הוא קיבל את "אחיות", שפורסם ב-1904 ב-"The Irish Homestead", ולאחריו עוד שני סיפורים: אוולין ולאחר המירוץ. לאחר שלושה סיפורים אלה חדל ראסל מפרסום יצירותיו של ג'ויס מאחר שלא קלעו לטעם קוראי העיתון, אך שלושת הסיפורים הפכו, יחד עם סיפורים אחרים, לקובץ דבלינאים, שיצא לאור ב-1914.

ג'ויס גמל לראסל בכך שהוא מופיע כדמות ביצירתו יוליסס בפרק סקילה וכריבדיס, בו ראסל משמש כבר פלוגתא לסטיבן בוויכוח על שייקספיר.
לאחר פטירת אשתו, בשנת 1932, עבר ראסל לאנגליה, הוא נפטר בבורנמות' ב-1935 ונקבר בדבלין.

שם העט שלו, AE, או בצורת הכתיבה Æ, הוא קיצור של המילה הלטינית Aeon, שפירושה "נצח".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gutenberg.org/browse/authors/r#a1869 יצירותיו בפרויקט גוטנברג]
* 
* 

קטגוריה:משוררים אירים
קטגוריה:יוליסס
קטגוריה:ילידי 1867

קטגוריה:נפטרים ב-1935
בו

בּוֹ (Bo) היא העיר השנייה בגודלה בסיירה לאון אחרי הבירה פריטאון, והיא המרכז האדמיניסטרטיבי והעיר הגדולה במחוז הדרומי של המדינה (אחד משלושת המחוזות במדינה). העיר שוכנת 249 ק"מ דרומית לבירה פריטאון בדרום המדינה. בו היא המרכז החינוכי, תחבורתי ותרבותי של דרום המדינה. רוב תושביה מדברים בשפת קריו. היא ביתה של 'אוניברסיטת נייאלה', האוניברסיטה השנייה בגודלה אחרי 'מכללת פורה ביי' בפריטאון.

== היסטוריה ==
בו שוכנת על מסילת רכבת ראשית שחיברה בין פריטאון למונרוביה, בירת ליבריה עד שנסגרה בשנת 1974. משנת 1930 ועד קבלת העצמאות בשנת 1961 הייתה בו הבירה של 'מדינת חסות סיירה לאון'.

== אקלים ==
כמו בכל המדינה, מזג אוויר השורר בבו הוא טרופי. העונה הגשומה היא בין החודשים מאי לאוקטובר והעונה היבשה בין נובמבר לאפריל. כמות המשקעים הממוצעת היא 5,080 מ"מ. הטמפרטורה הממוצעת בבו היא בין 21 מעלות צלזיוס ל-31 מעלות.

== תחבורה ==
בו מחוברת לפריטאון על ידי כביש סלול (מהמעטים במדינה) ולכפרים באזור (חלק גדול מהם לא סלולים). מסילת הרכבת שעוברת בבו ונבנתה בשנת 1889 נסגרה בשנת 1974. כיום אין שירות רכבות לבו.

נמל התעופה של בו הוא נמל התעופה האזורי היחיד במחוז הדרומי. ממנו יש טיסות יומיות לפריטאון וערים נוספות במדינה. חברות התעופה הפועלות מהנמל תעופה הן: איגל אייר, פראמונט איירליינס (חברת מסוקים) ואייר לאונה שהיא חברת התעופה הגדולה במדינה.

== חינוך ==
בו היא ביתה של אוניברסיטת ניאלה (לה קמפוס בבו וקמפוס בניאלה), האוניברסיטה השנייה בגודלה בסיירה לאון אחרי מכללת פורה ביי בבירה פריטאון. רמת הלימודים באוניברסיטת ניאלה נחשבת גבוהה יחסית לאוניברסיטאות במדינות נחשלות ועל כן היא מושכת אליה סטודנטים רבים לא רק מסיירה לאון אלא גם ממדינות מערב-אפריקה רבות. היא נפתחה בשנת 1964 ומומנה על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי והציעה תחילה תואר בצרוף מטעם אוניברסיטת אילינוי. כיום ישנם שלושה בתי ספר באוניברסיטה: בית ספר להוראה, רפואה וסוציולוגיה.

מוסדות השכלה נוספים מלבד אוניברסיטת ניאלה הנמצאים בעיר הם המכללה להוראה של בו והמכללה הטכנולוגית קרייסט דה קינג. המכללה הוקמה בשנת 1954 על ידי הכנסייה הקתולית במימון ישיר מהותיקן. המכללה מושכת אליה סטודנטים רבים גם ממדינות שכנות כמו גאנה, גמביה, ניגריה וליבריה.

השפה העיקרית בלימודים האקדמיים בסיירה לאון היא אנגלית.

== ספורט ==
הכדורגל הוא ענף הספורט האהוד ביותר. שני מועדוני כדורגל מקומיים משחקים בליגת העל של סיירה לאון: בו רנג'רס ונפין סטארס. שתי הקבוצות משחקות את משחקי הבית שלהן באצטדיון העירוני, אצטדיון בו. מועדון ספורט נוסף מהעיר, קקואה רנג'רס משחק בליגה השנייה במדינה.
== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סיירה לאון: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1787
באיה בלנקה

באיה בלנקה (בספרדית: Bahía Blanca) היא עיר נמל בדרום-מערב פרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה. היא שוכנת בסמוך לשפך הנהר נפוסטה לאוקיינוס האטלנטי. בשנת 2010 התגוררו בה כ-300 אלף נפש.

פירוש השם באיה בלנקה בספרדית הוא "מפרץ לבן", והוא נובע מהמלח המכסה את הקרקע שמסביב לחופי המפרץ, הנושא שם זהה – באיה בלנקה – שבסמוך לו שוכנת העיר. שמו של המפרץ ניתן לו בידי פרדיננד מגלן, שעבר באזור במהלך מסע בשליחותו של מלך ספרד, קרל החמישי בשנת 1520, בחיפוש אחר מעבר לאוקיינוס השקט.

==היסטוריה==
ראשיתה של העיר במצודה שהוקמה ב-11 באפריל 1828 בידי רמון אסטומבה, בהוראת מושל בואנוס איירס, חואן מנואל דה רוסאס. המצודה נועדה להגן על מגדלי הבקר בסביבה, וכן להגן על החוף מפני חיל הים הברזילאי, שנחת באזור באותה שנה. צ'ארלס דרווין ביקר באזור במהלך מסעותיו בדרום אמריקה בספטמבר 1833. המצודה הותקפה מספר פעמים בידי אינדיאנים, בעיקר בשנת 1859.

לאחר הקמת מסילת ברזל לבואנוס איירס ב-1885, מהלך שהקל על הובלת תבואה מן העיר החוצה, החלה העיר לשגשג מבחינה כלכלית. היא צמחה במהירות גם הודות למדיניות של עידוד ההגירה מאירופה, בעיקר מספרד ומאיטליה, אך גם מצרפת ומהולנד.

קהילות של מהגרים יהודים מגרמניה וממזרח אירופה הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-20, וגם במהלך ולאחר מלחמת העולם השנייה.

==ספורט==
הספורט הפופולרי בעיר, הוא הכדורגל ובעיר מספר קבוצות (הבולטת אולימפו) מקצועניות וחובבניות. עם זאת, לאורך ההיסטוריה הספורטיבית שלה, דבק בה הכינוי "בירת הכדורסל של ארגנטינה", לאור הכדורסלנים הרבים שיצאו ממנה לקבוצות כדורסל באירופה ובליגת ה-NBA. קבוצות הכדורסל הבולטות בעיר הן: אולימפו, אל נסיונל ואסטודיאנטס.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
<gallery>
קובץ:Muncip.JPG|בניין העירייה
קובץ:Alemm.JPG|בניין ממשל
קובץ:Bahía Blanca- cabrera.jpg|הרחוב הראשי בעיר
קובץ:Bahía Blanca- banco nación.jpg|בניין הבנק המרכזי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ארגנטינה: ערי נמל
קטגוריה:ארגנטינה: ערי חוף
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1828
יוליוס לבר

[[לוחית זיכרון לזכרו של לבר בהאוס אייספוגל-ווג, צלנדורף, ברלין]]
[[גשר לזכרו של לבר, ב"אי האדום" (Rote Insel) שבשכונת שנברג]]

יוליוס לבר (Julius Leber; 16 בנובמבר 1891 – 5 בינואר 1945) היה פוליטיקאי גרמני שהשתייך ל-SPD והיה חלק מן ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.

==היסטוריה מוקדמת==
לבר נולד בביסהיים (Biesheim) שבאלזס מחוץ לנישואים לקטרינה שובטזר ולאחר מכן אומץ על ידי בעלה ג'ין לבר. לבר סיים את הלימודים בשנת 1908 עם תואר GCSE לאחר שסיים לימודי ספנות בברייזאך (Breisach). בשנת 1910 הוא למד לימודים מתקדמים ובמקביל פרסם כתבות בעיתון.
על מנת לשלם את לימודיו נתן שיעורים פרטיים.

לאחר מכן לבר למד כלכלה והיסטוריה בשטרסבורג ובאוניברסיטת אלברט לודוויג של פריבורג. בשנת 1913 הצטרף למפלגה הסוציאל דמקורטית של גרמניה. כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914 התנדב לשירות בצבא האימפריה הגרמנית.

==שירות צבאי==

לבר נפצע פעמיים כחייל. הוא קודם לדרגת סגן ולאחר המלחמה שירת ברייכסווהר ושמר על הגבול המזרחי. בזמן הפוטש של קאפ לבר צודד ברפובליקת ויימאר. לאחר מכן הוא עזב את הרייכסווהר במחאה כיוון שחלק ממנהיגיו היו מאחורי הפוטש.

==קריירה פוליטית==

בשנת 1921 לבר התמנה לעורך הראשי של העיתון הסוציאל-דמוקרטי "Lübecker Volksboten", ומשנת 1921 עד 1933 הוא גם היה חלק ממועצת העיר ליבק. כמו כן תיפקד כחבר הרייכסטג משנת 1924.

===התנגדות לנאציזם===

לאחר שעלה היטלר לשלטון בשנת 1933 אירעו מספר התנקשויות בחייו של לבר. לאחר מכן הוא נעצר, שוחרר בלחץ כוח העבודה של ליבק, ונעצר שוב במרץ. משנת 1933 ועד 1937 הוחזק לבר במחנה הריכוז זקסנהאוזן, לאחר שהוכרז כ"מסוכן לשלטון". לאחר ששוחרר הוא עבד כסוחר פחם בברלין-שנברג. עיסוק זה היה כיסוי לתפקידו החשוב בהתנגדות לשלטון הנאצי.

בשנת 1940 לבר ניסה ליצור קשר עם הנהגת הכוחות החמושים, וכך הכיר את קלאוס שנק פון שטאופנברג. בעקבות זאת הוא גם יצר קשר עם קרל פרידריך גרדלר וחוג קרייזאו שהיו סביב הלמוט ג'יימס פון מולטקה.
המעגל של שטאופנברג תכנן שלבר יכהן כשר הפנים החדש לאחר ההפיכה שתכננו.

===מעצר והוצאה להורג===

לבר נבגד על ידי מרגל בקבוצה קומוניסטית מחתרתית שמנהיגה היה אנטון סיפקו (Anton Saefkow) שאיתו לבר חתר למגר. הוא נעצר ב-5 ביולי 1944 על ידי הגסטפו, 15 יום לפני קשר העשרים ביולי - ההתנקשות בחייו של היטלר במאורת הזאב שבפרוסיה המזרחית. ב-20 באוקטובר נערך ללבר משפט ראווה בבית הדין העממי ביחד עם אדולף רייכוויין (Adolf Reichwein), הרמן מאס (Hermann Maass) וגוסטב דארנדורף (Gustav Dahrendorf).
גזר דינו היה עונש מוות, והוא הוצא להורג ב-5 בינואר 1945 בכלא פלצנזה (Plötzensee).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
קטגוריה:מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי
קטגוריה:מתנגדים לנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:נאשמים במשפטי ראווה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1891
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז זקסנהאוזן
אצטדיון גרין

אצטדיון גרין הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בנוף הגליל, אשר הוקם בשנת 1965 ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת הכדורגל הפועל נוף הגליל. האצטדיון עצמו מכיל 5,200 מקומות ישיבה הנפרשים על פני 3 יציעים.

==היסטוריה==
הקמת האצטדיון החלה בשנת 1960 כאצטדיון משותף של העיר נצרת ו"קריית נצרת" (כפי שנקראה אז נוף הגליל) ביוזמת ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. התכנון היה שהאצטדיון ישמש קבוצת כדורגל יהודית-ערבית משותפת שתקום עבור שתי הערים, בחסות איגוד הספורט הפועל. תחילה דובר על הקמת 10,000 מקומות ישיבה, וב-1964 פורסם שהתוכנית הסופית היא ל-45,000 מקומות ישיבה במתכונת אולימפית (עם מסלולי אתלטיקה), שבשלב הראשון ייבנו 6,000 מקומות.

את הכספים להקמת האצטדיון גייס ג'ורג' מיני, יושב ראש האיגודים המקצועיים בארצות הברית, לאחר ביקור שערך בנצרת. האצטדיון נחנך רשמית בקיץ בשנת 1965 ונקרא "אצטדיון ג'ורג' מיני" ובו יציע מרכזי אחד מצידו המזרחי, עם 3,000 מקומות ישיבה ו-12,000 מקומות עמידה.

אחר חנוכתו פרץ סכסוך בין מספר גורמים על הבעלות והניהול שלו, והוא היה בשימוש מועט בשנים בראשונות לאחר הקמתו. תחילה הוצע שהבעלות תתחלק בין המועצה המקומית נצרת עילית שתחזיק 50%, מועצת פועלי נצרת עילית 25% ומועצת פועלי נצרת 25%. המטרה הייתה לשכנע את קבוצת הפועל בני נצרת, ששיחקה אז בליגה א', כאשר זו הייתה הליגה השנייה בישראל לשחק באצטדיון, מאחר שהייתה מושכת קהל רב למשחקיה. מועצת פועלי נצרת דרשה 50% מהבעלות וגם הפועל בני נצרת לא התלהבה מאצטדיון, מאחר שהוא בנוי בעמק וניתן היה לצפות במשחקים מבחוץ ללא צורך לקנות כרטיס. הוא הוחזק לבסוף על ידי מועצת פועלי נצרת עילית. הוא שימש את הפועל נצרת עילית שהתמודדה בליגה ג' ולא משכה קהל רב.

בשנת 2004, שופץ האצטדיון בעזרת תרומת משפחת "גרין" ומאז הוא נקרא על שמם. במסגרת השיפוץ הוקמו הטריבונה המזרחית הנוכחית במקום היציע המזרחי הישן והטריבונה המערבית ששינו את תכולתו לכ-4,000 מקומות ישיבה.

מאז ששופץ שימש האצטדיון כמגרש זמני עבור קבוצות מצפון הארץ שהמגרשים שלהן לא עמדו בתקנים. בשנים 2009–2011 אירח האצטדיון את משחקיה הביתיים של הפועל עכו, עד להשלמת בנייתו של אצטדיונה החדש, אצטדיון טוטו עכו. בעונת 2013/2014 אירח את משחקי הפועל עפולה בזמן שהאצטדיון שלה שופץ והורחב.

במאי 2019 החל באצטדיון סבב שיפוצים נוסף במטרה להרחיבו ולשדרגו אף לדרישות האירוח של ליגת העל על ידי תוספת יציע נוסף מצפון לכ-1,100 צופים ושדרוג היציע המערבי בחדרי הלבשה חדשים, מזנונים, שירותים לקהל, יציע כבוד במרפסת תחת תא השידור עם כ-100 מקומות, עמדת שידור חדשה ועוד וכן טופל כר הדשא באצטדיון בתשתית השקיה וניקוז חדשים ושזרוע דשא חדש, הוסדרה תאורה חדשה בזרקורים, נוסף לוח תוצאות והוחלפו כל הכיסאות הישנים באצטדיון (סה"כ הותקנו באצטדיון כ-5,200 מושבים). מלבד זאת הוכשר בצידו הדרומי מגרש סינתטי לאימונים. השיפוץ שעלותו הייתה כ-35 מיליון שקלים הסתיים ביולי 2020.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

גרין
קטגוריה:נוף הגליל: ספורט
קטגוריה:נוף הגליל: מבנים
אצטדיון מטאליסט

מרכז הספורט המחוזי 'מטאליסט (באוקראינית: ОСК Металлист), המוכר בכינויו אצטדיון מטאליסט, הוא אצטדיון כדורגל רב-תכליתי בחרקוב שבאוקראינה. האצטדיון משמש כמגרשן הביתי של קבוצות מטאליסט 1925 מהליגה האוקראינית השנייה. החל מתחילת 2017 נקבע כי האצטדיון יהיה (באופן זמני) גם את מגרשה הביתי של קבוצת שחטאר דונצק (אצטדיון הבית של שחטאר נהרס לחלוטין במהלך הקרבות של מלחמת האזרחים במזרח אוקראינה). האצטדיון אירח מספר משחקים במסגרת יורו 2012.

==היסטוריה==
אצטדיון מטאליסט בסביבות שנות ה-30
בניית האצטדיון החלה בשנת 1925 בהוראתו של אנסטס מיקויאן. עם פתיחתו בשנת 1926 נקרא 'אצטדיון טרקטור', בשל המימון על ידי מפעל הטרקטורים המקומי. בשנת 1949 עבר האצטדיון שיפוץ ושמו שונה ל'אצטדיון פליקס דזרז'ינסקי'. בשנת 1967 שופץ היציע המערבי שהביא את תכולת האצטדיון ל-10,000 צופים, והאצטדיון קיבל את שמו הנוכחי.

בשנת 1970 החל שיפוץ נוסף שהסתיים כעבור ארבע שנים, במהלכו נבנו יציע צפוני ויציע דרומי, שהגדילו את תכולת האצטדיון לכדי 30,000 צופים. במהלך השיפוץ הותקנו גם מערכות ניקוז, תאורה ולוח תוצאות, נבנה מכון כושר והוקם בית הארחה לספורטאים מתחת ליציע הצפוני.

בשנת 1979 החל שיפוץ של היציע המזרחי והיציע הדרומי. לאחר הריסת היציע הדרומי באותה השנה הופסקו עבודות השיפוץ למשך קרוב לעשרים שנים, עד שנת 1998. עם סיום העבודות בשנת 2001 נפתחו יציע מזרחי חדש ויציע דרומי משופץ חלקית.

בשנים 2008–2009 בוצע שיפוץ נוסף של האצטדיון לקראת יורו 2012. בשיפוץ נבנה יציע מזרחי חדש ותכולת האצטדיון גדלה ל-40,000 צופים.

במהלך יורו 2012 נערכו באצטדיון 3 משחקים של בית ב'

==האקדמיה לכדורגל==
בשנת 2008 החלה בניית אקדמיה לכדורגל במרכז הספורט, לצדו של אצטדיון מטאליסט. האקדמיה כוללת מבנה מרכזי המאכלס כ-90 דיירים, 5 מגרשי קטרגל, מגרש כדורגל בינוני, מגרש כדורגל מלא במידות תקניות, 2 מגרשי כדורסל ו-2 מגרשי טניס.

כיום לומדים באקדמיה כ-200 תלמידים ומתקניה משמשים, מלבד את הלומדים בה, גם עבור תחרויות נוער וילדים ארציות ומשחקי ליגות חובבים מקומיות. במהלך יורו 2012 שימש מבנה האקדמיה למגורי עיתונאים זרים וצוותים טכניים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100703233700/http://www.metallist.kharkov.ua/about_stadium.html עמוד האצטדיון באתר קבוצת מטאליסט חרקוב] 
* [http://fotobank.mediaport.ua/galery.php?theme=31&collapsed=30&galery_id=1145&lang=rus גלריית תמונות שיפוץ האצטדיון] 

מטאליסט
קטגוריה:חרקוב: ספורט
קטגוריה:חרקוב: מבנים
ליידי אוגוסטה גרגורי

הליידי אוגוסטה גרגורי
הליידי איזבלה אוגוסטה גרגורי (אנגלית: Lady Isabella Augusta Gregory) (18 במרץ 1852 - 22 במאי 1932)<ref></ref> הייתה מחזאית אירית והמייסדת, יחד עם ויליאם באטלר ייטס ואחרים, של תיאטרון אבי בדבלין ושל התיאטרון הספרותי האירי. גרגורי ידועה בתרומתה להתפתחות זרם התחייה הספרותית האירית.

== חייה ==
איזבלה אוגוסטה פרסה נולדה ברוקסבורו, מחוז גולוויי, למשפחה אנגלו-אירית אמידה שהתגוררה באחוזה רחבת ידיים בשטח של 24 קמ"ר. בילדותה חונכה בידי אומנת אירית, שחשפה אותה להיסטוריה של אירלנד. בשנת 1880, בהיותה בת 28, נישאה לסר ויליאם הנרי גרגורי, אלמן שהיה מבוגר ממנה ב-35 שנים. גרגורי, לשעבר מושל ציילון, היה גם חבר פרלמנט מטעם מחוז גולוויי. הוא היה אדם משכיל שהתעניין באמנות וספרות, ובביתם שכנו אוסף אמנות גדול וספרייה. 

בביתם השני בלונדון נהגו בני הזוג לארח אמנים, סופרים ומשוררים ידועי שם כרוברט בראונינג, אלפרד טניסון, הנרי ג'יימס וג'ון אוורט מיליי. במהלך שנות נישואיה כתבה מספר שירי אהבה וכתבים נוספים שלא בלטו. בנם היחיד של בני הזוג נהרג בעת שירותו כטייס במלחמת העולם הראשונה. סר ויליאם מת ב-1892, והליידי אוגוסטה ערכה ופרסמה את האוטוביוגרפיה שלו שנתיים מאוחר יותר.
לאחר מות בעלה ובעקבות טיול לאיי אראן התעוררה בה נטייה לעיסוק בשפה האירית ובפולקלור אירי.

=== ייסוד תיאטרון אבי ===
בשנת 1896 הכירה את ויליאם בטלר ייטס. הליידי גרגורי תמכה בלאומיות שאותה ביטא ייטס בשירתו ושכנעה אותו להמשיך ולכתוב דרמה. יחד עם כותבים אחרים, בהם ג'ון מ. סינג, שון או'קייסי, פדריג קולום וג'יימס סטפנס, הקימו השניים את תנועת ההתחדשות המכונה התחייה הספרותית האירית. לשם כך פתחה את ביתה לשורה של אמנים ויוצרים צעירים.
alt=הליידי בשנת [[1913 (צילום פרופיל).]]
אחד מההישגים המשמעותיים של תנועת התחייה היה ייסודו של תיאטרון אבי (Abbey Theatre). ב-1899 יסדו ייטס, ליידי גרגורי, מרטין וג'ורג' מור את התיאטרון הספרותי האירי. הפרויקט כשל ושרד שנתיים בלבד. גרגורי חברה לייטס, ויחד עם שני אחים איריים בעלי ניסיון בתיאטרון - ויליאם ופרנק פיי, ומזכירתו של ייטס אני הורנימן (שקודם לכן הייתה מעורבת בהפקת "האדם והנשק" של ג'ורג' ברנרד שו בלונדון בשנת 1894), הקימו את אגודת התיאטרון האירי הלאומי. הקבוצה רכשה בניין ברחוב לואר אבי בדבלין ופתחה את התיאטרון ב-27 בדצמבר 1904. בערב הפתיחה הוצג בין היתר מחזה בן מערכה אחת פרי עטה של גרגורי. 

עד לפרישתה ב-1928 המשיכה לכהן בהנהלת התיאטרון, וכן לכתוב מחזות שהוצגו בו. לאחר פרישתה חזרה לביתה במחוז גולוויי, שם מתה ממחלה ב-1932.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.sacred-texts.com/neu/celt/vbwi/ Visions and Beliefs in the West of Ireland]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מחזאיות איריות
קטגוריה:כותבות יומן
קטגוריה:ילידות 1852
קטגוריה:נפטרות ב-1932
קטגוריה:נפטרות מסרטן השד
בתל הנרי סטרוסברג

בתל הנרי סטרוסברג
בתל הנרי סטרוסברג (באנגלית: Bethel Henry Strousberg; 20 בנובמבר 1823 - 31 במאי 1884) היה תעשיין ויזם בינלאומי ממוצא יהודי, מי שכונה בארצות הגרמניות "מלך מסילות הברזל", הדמות המרכזית בפרשת סטרוסברג, בעל ארמון סטרוסברג.
[[ארמון סטרוסברג, בברלין, ב-1890.]]

==ביוגרפיה==
בתל הנרי סטרוסברג נולד בנידנבורג שבפרוסיה המזרחית בשם ברוך הירש סטרוסברג (Baruch Hirsch Strousberg) ובצעירותו התנצר ונשא את השם ברתל היינריך סטראוסברג (Barthel Heinrich Strausberg), שם ששונה לפי הנוסח האנגלי, כששהה בלונדון, אנגליה, שם ניהל עסקים שלא צלחו. הוא היגר לארצות הברית, שם לימד שפות בניו אורלינס. הוא שב ללונדון ב-1849 עם כסף שהרוויח בעסקיו בארצות הברית ופנה לעסקים שונים. ב-1855 התיישב בברלין, כסוכן של סוכנות ביטוח וב-1861 סגר עבור בעלי הון אנגליים חוזה שכלל זיכיון לבניית מסילות רכבת בפרוסיה המזרחית. לאחר שקנה לו שם בארצות הגרמניות ביוזמות עסקי מסילות ברזל, עד כדי קבלת הכינוי "מלך מסילות הברזל", פנה אל סטרוסברג גם הדומניטור של רומניה, קרול הראשון, כדי שייזום בניית קווי רכבת ברומניה. סטרוסברג קיבל זיכיון לבניית קווי רכבת ברומניה, הקים ב-1868 קונסורציום למימון המפעל והנפיק איגרות חוב.

בעקבות מלחמת צרפת–פרוסיה נקלעו רבים מעסקי סטרוסברג לקשיים והתמוטטו. סטרוסברג לא הצליח לעמוד בתשלום התלושים של איגרות החוב, שמימנו את הרכבות הרומניות ולבסוף, ב-1871, איבד את הזיכיון.

בתקופה בה עסקיו פרחו בנה לעצמו את ארמון סטרוסברג בברלין, אך לאחר שעסקיו כשלו נאלץ למכור אותו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=1138&letter=S STROUSBERG, BETHEL HENRY ב-JewishEncyclopedia] 
* [https://archive.today/20121130095923/istorie.uab.ro/publicatii/colectia_auash/annales_2_3/18.pdf "אוטו פון ביסמרק והרומנים", מאמר של מאורה ג'יורה ולוצ'יאן ג'יורה] 
* [https://web.archive.org/web/20131211171826/http://members.liwest.at/kamsn/strousberg/sb1.html Henry Bethel Strousberg] 
* [http://www.ostpreussen.net/index.php?seite_id=12&kreis=11&stadt=01&bericht=06 Der Eisenbahnkönig Strousberg] 
* 

קטגוריה:אנשי עסקים אנגלים
קטגוריה:אנשי עסקים גרמנים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1823
קטגוריה:נפטרים ב-1884
ראלף צ'פלין

ראלף הוסאה צ'פלין (באנגלית: Ralph Chaplin; 1887–1961) היה פעיל איגוד מקצועי אמריקאי. 
ראלף צ'פלין

==ביוגרפיה==
כניסתו של צ'פלין לפעילות באיגודים המקצועיים הושפעה מאירוע שהתרחש ב-1894, כשהיה בן שבע, בו ראה פועל נורה למוות תוך כדי שביתת פולמן בשיקגו. הוא נדד עם משפחתו מקנזס לשיקגו ב-1893. בשעה ששהה תקופה מסוימת במקסיקו הושפע רבות מחשיפתו לחוליות ההוצאה להורג של פורפיריו דיאז והפך לתומך של אמיליאנו ספאטה. כשחזר לארצות הברית, החל לעבוד במשרות שונות כפעיל איגודים מקצועיים. על רבות ממשרותיו קיבל שכר נמוך במיוחד.

עבודותיו האומנותיות הראשונות, נעשו בשביל ה-International Socialis Review ופרסומים אחרים של צ'ארלס ה.קר. במשך שנתיים עבד צ'פלין בוועדת השביתה עם "אמא" מרי האריס ג'ונס למען שביתת הכורים בין 1912 ל-1913 במערב וירג'יניה. פעילות זו השפיעה על שירים שכתב, שהיו בעלי זיקה לפועלים. אחד משירים אלה, "סולידריות לנצח", הפך לאחד משירי איגודי העובדים הפופולריים ביותר. 

סולידריות, אשר צויר על ידי צ'פלין, 31 ביולי 1915]]
בהמשך הפך צ'פלין לפעיל באיגוד פועלי התעשייה של העולם, ארגון פועלים רדיקלי-קומוניסטי אשר תמך בביטול שיטת השכר ושינוי המבנה החברתי הקפיטליסטי, וקידם בהתאם מאבקים לשיפור תנאי העובדים דרך שביתות, הפגנות, נאומים פומביים וחבלה. כחלק מפעילותו בארגון, צ'פלין נהיה עורך המגזין של ה-IWW, "סולידריות". 

ב-1917, צ'פלין ו-100 מאנשי הארגון נשפטו ונכלאו בשל האשמתם כי זממו להימנע מגיוס לצבא וכן לתמוך בעריקות, על רקע . צ'פלין, שנמנה עם בכירי הארגון, נשפט יחד עם עוד 13 חברים בכירים נוספים (דוגמת ביל הייווד) ל-20 שנות מאסר. הוא ישב בכלא ארבע מתוך עשרים שנות המאסר שנגזרו עליו, ובתקופה זו כתב את "סורגים וצללים: שירי הכלא".

אף על פי שהמשיך לעבוד למען זכויות עובדים גם אחרי שחרורו מהכלא, צ'פלין התפכח אחרי מהפכת 1917 ברוסיה. הוא גם לא היה מרוצה מכיוון הליברליזם של מדיניות הניו דיל. צ'פלין תמרן בין מעורבות ב"איגוד העובדים התעשייתיים של העולם" לבין עריכת עיתונים בין השנים 1932 ו-1936. הוא היה מעורב במניעת קומוניסטים מלהצטרף לאיגודי העובדים האמריקאים. לבסוף התיישב בטקומה שבוושינגטון, שם ערך את פרסומי העובדים המקומיים. מ-1949 עד מותו היה אוצר כתבי היד של החברה להיסטוריה של מדינת וושינגטון. 

צ'פלין עיצב את סמל החתול השחור, סמל המציין את האנרכו-סינדיקליזם בתור האנרכיזם. כמשחק מילים בו החתול מסמל שביתות פראיות (Wild cat strikes), כלומר שביתות ללא הסכמת האיגוד המקצועי. החתול אמור גם לסמל אחידות רדיקלית.

אייקון החתול השחור שעיצב צ'פלין עבור ה-[[IWW, אשר נמצא כיום גם בשימוש של קבוצות אנרכו-סינדיקליסטיות]]

==מכּתביו==
<DIV dir=ltr>
*Ralph Chaplin, Wobbly: The Rough-and-Tumble Story of an American Radical (The University of Chicago Press, 1948).
*Ralph Chaplin, "Confessions of a Radical," two-part article in Empire Magazine of the Denver Post, Feb. 17, 1957, pp. 12-13, and Feb. 24, 1957, pp. 10-11.
*Ralph Chaplin, "Why I Wrote Solidarity Forever," American West, vol. 5, no. 1 (January 1968), 18-27, 73.
</DIV>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20080423135857/http://www.washingtonhistory.org/wshs/research/finding_aids.htm Special Collections, Washington State Historical Society ]

קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:IWW
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1887
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961
Performance Based Logistics

Performance Based Logistics (בראשי תיבות: PBL) הוא מונח מתחום הכלכלה והלוגיסטיקה העוסק במתן שירות אחזקה ופתרון תקלות על בסיס חוזה גלובלי, כאשר האחריות לתוצאות מועברת לספקים.<ref></ref>

מספק השירות מקבל סכום קבוע ועליו לדאוג לתחזוקה שוטפת ופתרון תקלות תמידי. בצורה זו, גם לנותן השירות אינטרס, שכן המערכת שעבורה הוא נותן שירות תעבוד בצורה היעילה ביותר שכן הוא מפסיד כסף בכל פעם שהיא מתקלקלת ועליו לתקנה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כלכלה
בלי פאניקה

לוגו כתב העת "בלי פאניקה"
בלי פאניקה הוא כתב עת אינטרנטי ישראלי לספרות ספקולטיבית, הכולל סיפורים מקוריים ומתורגמים, מאמרים, ביקורות, ראיונות ומאגרי מידע בתחומים הנוגעים לז'אנר. כתב העת נוסד ב-28 באוקטובר 2000 כדף הקהילה של פורום מדע בדיוני ופנטזיה באורט, ועם השנים הפך לכתב למגזין עצמאי. כיום מעודכן האתר בממוצע פעם-פעמיים בשבוע.

כתב העת קיבל את שמו מציטוט מתוך מדריך הטרמפיסט לגלקסיה מאת דאגלס אדמס: הכתובת אשר מופיעה על כריכתו של המדריך. כתב העת נוסד על ידי רמי שלהבת, אשר גם עורך אותו. 

במשך השנים הופיעו בו סיפורים של כמה מסופרי המדע הבדיוני והפנטסיה המובילים, בהם אורסון סקוט קארד, קורי דוקטורוב, לארי ניבן, טרי פראצ'ט, טד צ'יאנג, מייקל מרשל, ורד טוכטרמן, גיא חסון, יעל פורמן ואחרים. 

סיפורים רבים שפורסמו ב"בלי פאניקה" היו מועמדים לפרס גפן, חמישה מתוכם גם זכו בפרס:
* אני וסבתא הולכות לקניות מאת חמוטל לוין – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשס"ב.
* במקום בו מאבדים ספרים מאת לילי דאי – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשס"ח.
* כוכב ציפור האש מאת יעל מיכאלי – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשס"ט.
* הגורגונה של הייזנברג מאת קרן לנדסמן – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשע"א.
* ואז היה חורף בעולם מאת הדס משגב – פרס גפן לסיפור המדע הבדיוני או הפנטסיה הקצר הישראלי הטוב ביותר לשנת תשע"ב.

המגזין ערך גם פרויקטים לעידוד כתיבה ישראלית, בהם: גלגל המזלות – 13 סיפורים קצרים על גלגל המזלות האסטרולוגי, כולל סימן חדש, ובין הזמנים – בחזרה לאספמיה: קול קורא לסיפורים – סיפורים שהתבססו על שירת ימי הביניים.

בין מאגרי המידע שבאתר: "רשימת ארז" – רשימת כל הספרים שיצאו בעברית בז'אנר, רשימת סיפורי מדע בדיוני, רשימת חנויות לספרי יד שנייה, המלצות לסדר קריאת ספרים בסדרות, רשימת סרטים וכן המלצות וביקורות על ספרים, סרטים ואנימה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.blipanika.co.il בלי פאניקה] – אתר כתב העת

קטגוריה:כתבי עת לספרות ספקולטיבית
קטגוריה:כתבי עת מקוונים ישראליים
קטגוריה:כתבי עת בעברית
קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2000
סולם (כתב עת)

סולם (סֻלָּם) היה ביטאון שהוציא לאור ישראל אלדד, מראשי לח"י, לאחר קום מדינת ישראל, בין השנים 1949–1963. פרט לאלדד כתבו בביטאון גם פובליציסטים המקורבים לדעותיו של אלדד, כיהושע ייבין, מרדכי שלו וגאולה כהן. מו"ל סולם היה ראובן גרינברג.

עם הכרזת העצמאות במאי 1948 הצטרפו אנשי לח"י אל כוחות צה"ל, ורק בירושלים הוסיפו לפעול כארגון נפרד. ב-17 בספטמבר 1948 נרצח בירושלים המתווך מטעם האו"ם הרוזן ברנאדוט על ידי מתנקשים חברי לח"י. בעקבות ההתנקשות הכריזה הממשלה הזמנית על לח"י כעל ארגון טרור. הארגון פוזר, רבים מחבריו נאסרו וראשי הלח"י נידונו למאסר (אך שוחררו מאוחר יותר בחנינה כללית). רבים מאנשי הלח"י הצטרפו לתנועת החרות, אחרים, כנתן ילין-מור, עמוס קינן ובועז עברון פנו שמאלה, יצחק שמיר בחר בפעילות ממלכתית במסגרת המוסד.

ישראל אלדד, מראשי הלח"י, בחר בפעילות חוץ מפלגתית ובמאי 1949 החל להוציא לאור את "סולם", לאחר שהיה מעורב בפעילות כתבי עת דומים שנסגרו כ"מברק" ו"החזית". כתב העת הוגדר כ"ביטאון למחשבת חרות ישראל",ומשנת 1956 "ביטאון למחשבת מלכות ישראל" בעקבות הצעת אורי צבי גרינברג. בעיתון התפרסמו ידיעות, מאמרים, יצירות ספרותיות וקריקטורות.

'מלכות ישראל' בעיני אלדד היא זו המנוסחת בעיקרי התחייה לאברהם שטרן (יאיר), מורו ורבו של אלדד, שראה עצמו ממשיך דרכו של מנהיג הלח"י. 'מלכות ישראל' תפעל בכוח החרב לגאולת ארצו, עד גבולות ההבטחה, של עם סגולה, אדוני הארץ, ובניין בית המקדש השלישי על הר הבית תוך שימוש באכזריות המתבקשת כלפי האויב וניקוי הארץ מזרים - ערביי ארץ ישראל, על ידי חילופי אוכלוסין כדרך פעולה מועדפת. תשמור על נטרליות במאבק הבין גושי.

בעיני אלדד בין הדברים המעכבים את מימוש החזון היה מה שהוא כינה "שלטון מפא"י".

מושא אחר למלחמת סולם הייתה גרמניה. כך למשל קרא סולם בשנת 1949 לנקמה בגרמנים, או במילותיו:

סולם חיבר את שני שונאי ישראל בכפיפה אחת באומרו בהמשך: 

באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר התנהל משפט קסטנר, בחר סולם כמושא חדש לזעמו את ראש הממשלה משה שרת, אשר ההגנה במשפט ייחסה לו ולהנהגת היישוב את הפקרת יהדות הונגריה לידי הנאצים.

ביחס למדיניות הכניעה הביטחונית של ממשלת שרת, של נכתב מאמר הנושא את הכותרת "לא יקום דבר שרת. יקום דבר מנין בחורים", ובו הדברים הבאים:

כשהועמדו לדין אנשי מחתרת מלכות ישראל ורוצחיו של ישראל קסטנר, העלתה התביעה במשפטיהם את הטענה כי הושפעו מהכתוב ב"סולם", אולם אחר כך התברר שהיורה היה דמות מוכרת בש.ב.

סולם המשיך להופיע עד לשנת 1963.

העיתון הונצח בבול שיצא על ידי דואר ישראל בשנת 2002. על פני הבול מופיע דיוקנו של אלדד, ובשובל מופיעה כותרת העיתון - "סֻלָּם למחשבת מלכות ישראל".

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.hermon.com/eldad/lehi1.htm מי ומה היו יאיר ולחי, מאת ישראל אלדד], סֻלָּם

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונות בעברית
היכל הספורט העירוני אשקלון

היכל הספורט העירוני אשקלון הוא אולם ספורט רב תכליתי המשמש למשחקי הבית של קבוצת א.ס. אליצור אשקלון בכדורסל, הפועל אשקלון בהתעמלות אומנותית וקבוצת הסיוף. בעבר קבוצת הנשים של הפועל אשקלון בכדוריד נשים אירחה משחקים באולם. האולם מכיל 3000 מקומות ישיבה קבועים והוא השישי בגודלו בישראל. כתובתו רח' בן-גוריון 37 באשקלון, ליד אצטדיון סלה.

בכל ימות השבוע ישנה פעילות מגוונת בהיכל. החל מריקודי עם וכלה בחוגים שונים. בכל שנה בחופשת חג החנוכה, מארח ההיכל את מופע הפסטיגל.

מאז הקמתו מארח את תחרויות הגביע העולמי לנוער בסיוף. בשנת 2006 הופסקו תחרויות הנוער וההיכח תחרויות בוגרים. מאז 2010 הוכרו תחרויות הדקר גברים על ידי איגוד הסיוף העולמי והן נקראות גביע עולמי סטלייט "משחקי הפועל הבינלאומיים בסיוף".

האולם נפתח בשנת 1999 ושטחו הכולל כ-6,500 מ"ר. החל משנת 2003, בעקבות מותו של שחקן הקבוצה דארט בויד בתאונת דרכים, מנסים אוהדי אליצור אשקלון להוביל מהלך לקרוא להיכל על שמו של השחקן.

בין השנים 2015–2017 אירחה קבוצת הכדורסל מכבי קריית גת את משחקי הבית שלה בהיכל לאחר שאולם הבית שלה נפסל לאירוח משחקים בליגת העל בכדורסל.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20100810033828/http://v5arch.com/projects/sports/municipal-sport-arena-ashkelon היכל הספורט העירוני אשקלון] באתר V5 אדריכלים

אשקלון
קטגוריה:אשקלון: אצטדיונים ומתקני ספורט
XL איירווייז

בואינג 737-400 של החברה ב"[[מדים" הישנים]]

XL איירווייז (באנגלית: XL Airways) הייתה חברת תעופה בריטית, המוגדרת כחברת תעופה במחיר נמוך, שחדלה להפעיל טיסות ב-12 בספטמבר 2008. החברה סיפקה טיסות שכר לטווח ארוך וקצר.

== תולדות החברה ==
החברה נוסדה ב-1994 והחלה להפעיל טיסות ב-17 בדצמבר 1994. כחברת שכר חדשה, התמקדה החברה בטיסות מנמל התעופה לונדון גטוויק ונמל התעופה מנצ'סטר ליוון, קפריסין, טורקיה, ספרד, האיים הקנריים, סנט לוסיה ומצרים. ב-11 בספטמבר 2008, דיווחה רשת החדשות BBC שהחברה נתבעה וחדלה להפעיל טיסות.

החברה זכתה במספר פרסים: חברת התעופה הטובה ביותר לשנת 2006, חברת הצ'ארטר המובילה בעולם לשנת 2004, 2005 ו-2007.

== צי המטוסים ==
{| class="wikitable"
|-
!דגם||מספר המטוסים
|-
|איירבוס A330||align=center|1
|-
|בואינג 737-800||align=center|12
|-
|בואינג 737-900||align=center|2
|-
|בואינג 767-200||align=center|1
|-
|בואינג 767-300||align=center|2
|}
לשעבר בצי:
*איירבוס A320-200 (הושכר לאייר מלטה).
*בואינג 747-300.
*בואינג 737-400.
*בואינג 757-200.

==קישורים חיצוניים==

* 
קטגוריה:חברות תעופה בריטיות שנסגרו
קטגוריה:חברות לטיסות חסך
ja:XL航空
דונלד ברתלמי

דונלד ברתלמי (באנגלית: Donald Barthelme; 7 באפריל 1931 - 23 ביולי 1989) היה סופר אמריקאי שנודע בעיקר בשל כתיבת סיפורים קצרים בסגנון פוסטמודרניסטי.

==כתיבתו וחייו==
סיפוריו של ברתלמי לרוב קצרים מאוד, ולעיתים מתמקדים באירוע אחד בלבד במקום בנרטיב שלם. סגננו מושפע מידיעותיו הנרחבות בתחומי הספרות, האומנות והפילוסופיה, ולרוב מבטאים בצורה כזו או אחרת את חרדות המאה העשרים תוך שימוש בסוריאליזם, קולאז', ופרודיה. סגנון זה זכה לשבחים וביקורות מצד הממסד הספרותי, כאשר אוהדיו ציינו את החדשנות והתעוזה שבכתיבתו (למשל, עיסוק בנושאים כמו באטמן או פלאש גורדון שלא הופיעו בספרות "גבוהה" באותה תקופה) ומבקריו ראו בכתיבתו תרגיל אקדמאי פוסטמודרניסטי וחסר תוכן. בנוסף לכתיבתו ברתלמי עסק בהוראת כתיבה יצירתית ועריכת כתבי עת ספרותיים. שני אחיו הצעירים של דונלד ברתלמי, פרדריק וסטיבן, הלכו בעקבותיו ונעשו סופרים מוכרים. ברתלמי נפטר ב-1989 מסרטן הגרון.

==ביבליוגרפיה==
===קובצי סיפורים קצרים===
<div style="direction: ltr;">
* Come Back, Dr. Caligari - Little, Brown, 1964.
* Unspeakable Practices, Unnatural Acts - Farrar, Straus, 1968.
* City Life - Farrar, Straus, 1970.
* Sadness - Farrar, Straus, 1972.
* Guilty Pleasures - Farrar, Straus, 1974.
* Amateurs - Farrar, Straus, 1976.
* Great Days - Farrar, Straus, 1979.
* Overnight to Many Distant Cities - Putnam, 1983.
* Sixty Stories - Putnam, 1981.
* Forty Stories - Putnam, 1987.
* Flying to America: 45 More Stories - Shoemaker & Hoard, 2007.
</div>

===רומנים===
<div style="direction: ltr;">
* Snow White - Atheneum, 1967.
* The Dead Father - Farrar, Straus, 1975.
* Paradise - Putnam, 1986.
* The King - Harper, 1990.
</div>

===ספריו שראו אור בעברית===
* חיי עיר - 21 סיפורים - הוצאת כתר, 1988
* דומיה, 1993
* מעוף היונים מן ההיכל, הוצאת דחק, 2023

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303234103/http://skazoulay.com/?page_id=297 "התינוקת"] - סיפור קצר מאת דונלד ברתלמי; תרגום: שי אזולאי.
* .
* 
* 

קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת באפלו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989
עוצמה (פיזיקה)

עוצמה בפיזיקה מציינת את מידת זרימת האנרגיה או שטף האנרגיה. העוצמה נמדדת בהספק ליחידת שטח, או אנרגיה ליחידת זמן ליחידת שטח. 

במערכת היחידות הבינלאומית עוצמה נמדדת בוואט למטר רבוע (W/m<sup>2</sup>). ניתן להגדיר את העוצמה של מים היוצאים מצינור, אך משתמשים במושג עוצמה בדרך כלל ביחס לגלים של אור או של קול.

עוצמת הקול נמדדת ביחידות של דציבל dB (דציבל = 0.1 בל).

==ראו גם==
*שטף
*הספק

קטגוריה:גדלים פיזיקליים
יורם שחר

יורם שחר הוא פרופסור למשפטים בבית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.

שחר קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת אוקספורד בשנת 1976. היה חבר סגל הפקולטות למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1981–1988) ובאוניברסיטה העברית (1991–1995), ובשנת 1995 הצטרף לסגל בית הספר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. במשך השנים קיבל שחר מינויים כמרצה אורח באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית כמו גם באוניברסיטת אוקספורד שבבריטניה.
תחומי המחקר של שחר הם דיני עונשין, סדר דין פלילי ותורת המשפט. הוא פרסם מחקרים שונים אודות ההיסטוריה של המשפט הישראלי, ודרך קבלת ההחלטות בבית המשפט העליון בישראל.

לצד פעילותו האקדמית היה פעיל לאורך השנים בארגונים שונים, ובין היתר כיהן כחבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח. 

בשנת 2022 יצא לאור ספרו כבוד חירות ועמל ישרים: סיפור חיבורה של הכרזת העצמאות. 

לקראת יום העצמאות ה-76, עלה לשידור במסגרת התכנית 'המעבדה' ברשת כאן-11 הסכת עם פרופ' יורם שחר על תולדות כתיבתה של מגילת העצמאות.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.runi.ac.il/faculty/shachar/ פרופ' יורם שחר], באתר אוניברסיטת רייכמן
* 
* יורם שחר, [http://www.tau.ac.il/tarbut/sadna/Yoram-Shahar/YoramShachar-HakrazatHa-Medina.pdf ישראל כמדינה דו־הורית: היישוב העברי והתנועה הציונית בהצהרת העצמאות], זמנים 98

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: משפטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: משפטים
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אוקספורד
ליווינגסטון (חברת תעופה)

ליווינגסטון (באיטלקית: Livingston) או בשמה המלא ליווינגסטון אנרג'י פלייט (Livingston Energy Flight) הייתה חברת תעופה איטלקית. החברה הפעילה טיסות מתוזמנות וטיסות שכר ליעדים באיים הקריביים, אמריקה המרכזית, דרום אמריקה, אזור האוקיינוס ההודי, אפריקה והמזרח התיכון. בסיסה הראשי היה נמל התעופה מלפנסה, במילאנו. החברה נוסדה ב-13 בינואר 2003 והחלה להפעיל טיסות במאי 2003.

מאז הקמתה השלימה אלטאוויר מעל 8 מיליארד דולר בעסקאות חכירה של מטוסים מסחריים עם 61 לקוחות ב -28 מדינות המייצגות למעלה מ -200 מטוסי בואינג ואיירבוס בודדים, כולל הזמנות ישירות מהיצרנים ו -17 החלפות מטוסים.<ref></ref>

חברת התעופה השעתה זמנית את פעילותה ב-9 באוקטובר 2010, ובסופו של דבר רישיון המפעיל האווירי בוטל ב-14 באוקטובר 2010.

== צי המטוסים ==
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse"
|- bgcolor=lightblue
| דגם || מספר מטוסים || תכולת מושבים (קונפיגורציה) || הערות
|-
|איירבוס A321 ||3||210
||
|-
|איירבוס A330||3||297||
|-
|בואינג 737-800 ||1||||הופעל על ידי מאלב, נתיבי אוויר הונגריים
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה איטלקיות שנסגרו
שפות בנטו

שפות בנטו עיקריות (בכתום)
16 הקבוצות השייכות למשפחת שפות הבנטו
שפות בַּנְטוּ או ניז'ר-קונגו B או "בנטו צר" היא משפחה גדולה של שפות השייכות לשפות ניז'ר-קונגו. שפות הבנטו מונות 522 שפות מתוך 1,532 שפות במשפחת ניז'ר-קונגו בסך הכל, ודובריהן יושבים כמעט בכל שטחה של אפריקה שמדרום לקו המשווה (למעט חלקים מאפריקה הדרומית, בבוצואנה ובנמיביה).

==מחקר וחלוקה==
חקר שפות הבנטו וסיווגן החל רק במאה ה-19 והמשיך במאה ה-20. המושג "בנטו צר" נטבע כדי להבדיל את שפות הבנטו ממשפחה רחבה יותר המכונה "בנטואיד", ואשר בה 691 שפות בסך הכל. לשפות הבנטו לא נוסח אילן יוחסין, והחלוקה המקובלת מחלקת אותן ל-16 קבוצות על בסיס גאוגרפי, ולא על בסיס קרבה לשונית. הקבוצות הן A עד S (למעט I, O ו-Q), ונהוג לקבצן על בסיס מיפוי תופעת הטונאליות לשפות בנטו צפון-מערביות (A עד C) ושפות בנטו מרכזיות (כל היתר). הקבוצה הצפון-מערבית נחשפה מסיבות של קרבה גאוגרפית להשפעות של שפות ניז'ר-קונגו האחרות (דהיינו מענף A, לא שפות בנטו) ולכן היא מפגינה שינויים רבים יחסית בין השפות הכלולות בה. שפות בנטו המרכזיות מגלות דמיון רב יותר ביניהן.

גם כיום קיימות מחלוקות על אופן החלוקה המדויק של שפות ניז'ר-קונגו בכלל, ושל שפות בנטו בפרט; ויש המתנגדים למושג "בנטו צר" כלל ועיקר. גם 16 הקבוצות של שפות הבנטו הצר עצמן אינן סטטיות, ובהתאם למחקרים ולדעות השונות, שפות מועברות מקבוצה לקבוצה, או מוחרגות ממשפחת שפות הבנטו כלל ועיקר; קבוצה J היא קבוצה חדשה יחסית, אשר ירשה שפות מקבוצות שכנות, וקיימות שפות המוגדרות כשפות בנטו לא-מסווגות.

שפת הבנטו המדוברת ביותר היא סוואהילי אך מאחר שמעמדה במזרח אפריקה הוא של לינגואה פרנקה, רוב דובריה אינם דוברים אותה כשפת אם אלא כשפה שנייה או שלישית. שפות הבנטו בעלות מספר הדוברים הילידים הגדול ביותר הן זולו, שונה, קוסה, קיקויו, וקונגו.

==מאפיינים עיקריים==
*שפות צירופיות העושות שימוש נרחב במוספיות, בייחוד בתחיליות.
*חלוקת השם למספר גדול של קבוצות, המזכירות מבחינה רעיונית את המין הדקדוקי בשפות שמיות או הודו-אירופיות. כל קבוצה מזוהה על ידי תחילית אופיינית, המשתנה כאשר השם נוטה בריבוי, וחייבת להיות התאמה בין השם לבין יתר חלקי המשפט (ראו הסבר והרחבה בערך סוואהילי).
*רוב שפות הבנטו מתאפיינות בטונאליות, אם כי יש שפות שאיבדו את התכונה.
*מבחינה פונולוגית, ברוב שפות הבנטו יש רק הברות פתוחות, וכמעט כל המילים מסתיימות בתנועה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.ethnologue.org/show_family.asp?subid=74-16 שפות בנטו צר באתר אתנולוג]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:שפות ניז'ר-קונגו
חסם צרור הולכה שמאלי קדמי

חסם שמאלי קדמי חלקי הוא פגם במערכת ההפעלה וההולכה החשמלית של הלב, במסגרתו נחסם חלקו הקדמי של צרור ההולכה השמאלי, כך שאינו מוליך את הדחפים החשמליים.

בחדר השמאלי בלב, עוברת מערכת ההולכה החשמלית דרך שני צרורות הולכה - הצרור הקדמי השמאלי - left anterior fascicle, אשר מקיף את הלב מאחור כלפי קדימה ובסופו של דבר עובר את הלב מלפנים כלפי ימינה ולמטה, ואילו הצרור האחורי- left posterior fascicle אשר מתחיל להקיף את הלב מאחור ומסיים את ההקפה לכיוון למעלה ושמאלה. כששני צרורות אלו פועלים יחדיו, שקול הכוחות שלהם פונה למטה ושמאלה, אך אם אחד מהם נפגע, נותר וקטור חשמלי אשר פועל לכיוון שונה, וניתן לראות זאת בתרשימי האק"ג כמפורט להלן.

בחסימה של הצרור השמאלי הקדמי- left anterior fascicle block או LAFB, (מכונה גם left anterior hemiblock) צד שמאל יופעל רק על ידי הצרור השמאלי האחורי, אשר יוצר גירוי חשמלי המצביע לכיוון הכתף השמאלית. בתוצאה מכך מתקבלת סטיית ציר שמאלית (זהו הסימן השכיח ביותר של LAFB). למעשה, הכוח אשר פועל "ימינה" נעלם, כתוצאה מהחסימה, ולכן יש סטייה שמאלה.

==ממצאי אק"ג==
* רוחב QRS תקין יחסית או מעט מורחב, אם ה-QRS רחב יחסית, מדובר בהפרעה גדולה יותר, כגון חסם צרור הולכה שמאלי.
* בחיבורים התחתונים, (II, III, avF) ההפרעה מאופיינת בתבנית של גל r קטן ולאחריו S עמוק. למעשה, האלקטרודות בחיבורים התחתונים "רואות" את הפעילות החשמלית שנעשית כלפי מטה על ידי הצרור הפוסטריורי, שמגיעה לכיוונן, ולאחר מכן את העלייה כלפי מעלה אשר מתרחקת מהן ומביאה לגל S עמוק.
* תבנית של qR בחיבורים I, aVL
* בחישוב ציר הלב ניתן לראות ציר לב שמאלי שהוא לפחות מינוס 60 מעלות. (עד זווית של -90. בזווית שלילית יותר ייתכן כי מדובר בבעיה אחרת כגון דקסטרוקרדיה (לב הפוך) או מומי לב מולדים).

==אבחנה מבדלת==
סטיית ציר שמאלית נגרמת גם כתוצאה מאוטם תחתון (אולם באוטם ניתן לראות גלי Q עמוקים), או כתוצאה מהיפרטרופיה של החדר השמאלי (ואז תהיה תבנית של היפוך גלי T- strain pattern יחד עם זווית שלילית הנמוכה לרוב מ-60-).

==חשיבות קלינית==
חסם שמאלי קדמי חלקי קיים בכ-4% מהמקרים של אוטם חריף בשריר הלב. זהו הפגם הנפוץ ביותר במערכת ההולכה התוך חדרית, במקרים של אוטם חריף, כאשר העורק left anterior descending הוא הגורם לכך.
חסם שמאלי קדמי חלקי מקושר גם למחלות לב נוספות שונות, כגון קרדיומיופתיות, מחלות מסתמים ועוד.

==ראו גם==
* חסם צרור הולכה שמאלי אחורי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הפרעות הולכה
תל תנינים

תל תנינים סמוך לשפך [[נחל תנינים (מבט לכיוון מערב)]]
מבט מתל תנינים מזרחה אל הגשר שנבנה בשנת [[1898 לקראת ביקורו בארץ ישראל של קיסר גרמניה וילהלם השני. ברקע, ג'יסר א-זרקא]]
תל תנינים הוא תל קדום השוכן מדרום לשפך נחל תנינים, מערבית לג'יסר א-זרקא לחוף הים התיכון. התל מזוהה כעיר קְרוֹקוֹדִילוֹפּוֹלִיס (ביוונית: Κροκοδείλων πόλις,<ref name=":1">סטראבון, גאוגרפיקה, 16.2.27 (ראו ב[https://el.wikisource.org/wiki/Γεωγραφικά/ΙΣΤ מקור היווני] וב[https://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Strabo/16B*.html תרגום לאנגלית])</ref> "עיר התנינים". בלטינית: Crocodilon<ref name=":22">פליניוס הזקן, תולדות הטבע, 5.17 (ראו במקור הלטיני וב[https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus%3Atext%3A1999.02.0137%3Abook%3D5%3Achapter%3D17 תרגום לאנגלית])</ref>) שנוסדה בתקופה הפרסית, והייתה מיושבת בכל התקופה ההלניסטית, עד נטישתה בתקופה הרומית.<ref name=":0"></ref> סטרבו<ref name=":1" /> ופליניוס הזקן<ref name=":22" />, בתיאורם את פיניקיה, תיארו את קרוקודילופוליס כאתר חרב.<ref name=":2"></ref> שמות העיר, העתיק והמודרני, הם על-שם תניני היאור שחיו באזור הנחל עד תחילת המאה ה-20.
השם מצביע על קשר למצרים התלמיית (שלטה בארץ ישראל ב).

היישוב נוסד מחדש במאה ה־4 והתקיים לכל אורך התקופה הביזנטית.<ref name=":0" />

מצפון לתל נמצא מבנה הבנוי מאבני כורכר ובו נחשפה רצפת פסיפס עתיקה. ליד הפסיפס נתגלתה כתובת שדודה ברובה בטבלת אזניים ביוונית: (בעברית "בימיו ... של ההגמון", במשמעות של אב מנזר).<ref></ref>

על התל נראים כיום שרידי מגדל, בריכה ואמת מים נמוכה מהתקופה הצלבנית, השריד היחיד שנותר מהעיר הצלבנית 'טוריס סלין' (Turris Salinarium, "מגדל המלח"); ייתכן שמקור שם זה עוד בתקופה הרומית.<ref name=":2" /> חוקרים סבורים שתושבי המקום עסקו בייצור מלח בישול ועל כן שמו של המקום. בסמוך נמצאו אבני מיל של דרך רומית שעברה סמוך לחוף הים התיכון.

מעריכים שהמקום נחרב סופית עם סיום ממלכת ירושלים השנייה וחורבן קיסריה על ידי הסולטן בייברס הממלוכי.

בשפך נחל תנינים נמצאים שרידים של גשר קשתות טורקי שבנו העות'מאנים בשנת 1898. הוא נבנה לקראת ביקורו בארץ ישראל של קיסר גרמניה וילהלם השני, שביקש לעבור במרכבתו מחיפה לירושלים לאורך חוף הים התיכון. הגשר הטורקי ניבנה על יסוד גשר רומי, ושופץ בזמן האחרון.

תל תנינים לא נחפר בצורה מעמיקה אלא בוצעו בו רק חפירות הצלה בשנת 1975. בשנת 2004 בוצעו חפירות ארכאולוגיות נוספות.

<gallery mode="packed" heights="120px">
By ovedc - Tel Taninim - 1.jpg|רצפת פסיפס לבנה בתל תנינים
By ovedc - Tel Taninim - 3.jpg|מגדל שמירה בחומה, מבט מלמעלה
Caesarea and el Melat in VanDeVeldeMap5 (cropped).jpg|תל תנינים (תל אל-מלאט) וקיסריה במפת ון דה ולדה, 1858
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hadashot-esi.org.il/report_detail.aspx?id=380&mag_id=111 תל תנינים, דוח סופי]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:התקופה הפרסית בארץ ישראל
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:אתרים הלניסטיים בארץ ישראל
קטגוריה:אתרים רומיים בארץ ישראל
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:התקופה הצלבנית בארץ ישראל
תנינים
קטגוריה:תנינאים בתרבות
קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:ג'סר א-זרקא
ר"ז (מכ"ם)

מכ"ם ר"ז (ראשי תיבות: רב-זרועי) הוא מכ"ם מדגם EL/M-2084 מתוצרת מפעל אלתא של התעשייה האווירית לישראל. בצה"ל מופעל המכ"ם בחיל התותחנים לצורך איכון שיגורי ירי תלול מסלול (תמ"ס) וטיווח ארטילרי ובמערך ההגנה האווירית כחלק ממערכות ההגנה מפני טילים כיפת ברזל וקלע דוד.

== היסטוריה ==
פיתוח המכ"ם החל בשנת 2002 בישראל על ידי מפא"ת ומפעל אלתא של התעשייה האווירית במטרה להתמודד עם איום הרקטות ולספק תמונה כוללת של האיומים בשטח (בעיקר ירי תלול מסלול) לכוחות צה"ל ולהשתלב במערכת צי"ד. גרסת מדגים טכנולוגיות של הר"ז פעלה בהצלחה במבצע עופרת יצוקה ואיכנה בדייקנות שיגורים של רקטות ואת מקום פגיעתן. באותה התקופה נכנס הר"ז לשימוש בחיל התותחנים ובמערך ההגנה האווירית. בחיל התותחנים הוא מופעל על ידי גדוד האיכון והמטאורולוגיה '611'. במערך ההגנה האווירית המכ"ם הפך לאמצעי גילוי של מערכות כיפת ברזל וקלע דוד.

בפברואר 2018 ציינה התעשייה האווירית את מכירת המכ"ם המאה מסוג זה, בהיקף מכירות כולל של כ-2 מיליארד דולר.

ב-27 בפברואר 2020 הר"ז החליף את מערך מכ"מי הנורית ששימש למטרות דומות, עקב היותו טכנולוגיה חדישה יותר.

== מאפיינים ==
המכ"ם מסוגל לאכן ירי רקטות, טילים, פגזים ופצמ"רים ולהכווין אש לעבר מקורות הירי, לסווג את סוג האמל"ח הנורה ולחשב היכן יפגעו. בנוסף ביכולת המכ"ם להטוויח אש ארטילרית אל מטרות אויב. במשימות הגנה אווירית המערכת מסוגלת לזהות כלי טיס ממגוון סוגים.

האנטנה של המכ"ם משדרת ב-120 מעלות לכיוון אליו היא פונה, או ב-360 מעלות במצב מסתובב. מהירות סיבוב האנטנה היא 30 סיבובים לדקה. טווח זיהוי המטרות של המערכת הוא 256 ק"מ עבור כלי טיס ו-100 ק"מ עבור מטרות ארטילריות. לפי אלתא למערכת אמצעי הגנה מפני לוחמה אלקטרונית. מערכת הר"ז מתניידת על גבי משאיות וניתנת לפריסה בשטח. היא כוללת אנטנה, קרון שליטה וגנרטור המספק חשמל למערכת.

== מדינות מפעילות ==
מדינות אשר ידוע כי הן מפעילות מכ"ם ר"ז.
תשע מדינות ברחבי העולם, בהן:
* 
:* 
:* 
* – קנתה 10 מערכות מכ"ם ב-2015.
* 
* 
* – 8 מערכות בשירות מבצעי מתוך כל ה-8 שהוזמנו. רכשה 8 מערכות בדצמבר 2019 תמורת 125 מיליון דולרים, כאשר מערכת המכ"ם הראשונה סופקה לצ'כיה ב-25 בפברואר 2022. ביוני 2023 כלל מערכות המכ"ם שצ'כיה קיבלה עברו את כלל מבחניה וסיימו לעבור אינטגרציה למערכת ההגנה האווירית של נאט"ו.
* – קנתה בינואר 2019 מערכות מכ"ם בכמות וסכום לא ידועים, שהיו אמורות להגיע ב-2021.
* – ב-2020 נחתמה עסקת מכירת המכ"מים תמורת סכום וכמות לא ידועים, והחל מ-2022 תחל אספקת המכ"מים.
* – ב-14 בינואר 2021 חתמה על חוזה לקניית 17 מערכות מכ"ם בעסקה בשווי 182 מיליון דולר.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20190517094234/http://www.iai.co.il/Sip_Storage/FILES/0/41420.pdf משפחת מכמ"י הר"ז], מפרט טכני רשמי באתר אלתא
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמצעי לחימה ישראליים
קטגוריה:מכ"ם: מערכות קרקעיות
קטגוריה:חיל התותחנים הישראלי: אמצעי לחימה
קטגוריה:מוצרי אלתא
סטארה זאגורה

מצבות מ[[בית הקברות היהודי בסטארה זאגורה]]
סטארה זאגורה (בבולגרית: Стара Загора) היא העיר השישית בגודלה בבולגריה ואחד המרכזים הכלכליים החשובים במדינה. סטארה זאגורה היא בירת מחוז סטארה זאגורה ושוכנת 231 קילומטרים מהבירה סופיה. בעיר שורר אקלים ים-תיכוני, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13<sup>o</sup>c.

== היסטוריה ==
בסמיכות לעיר נמצאו שרידי יישוב תראקי מהמאה ה-5 לפנה"ס וכן שרידי מכרה נחושת מהעתיקים באירופה ויש המייחסים אותו עוד לתחילת תקופת הברונזה. ב-46 לפנה"ס נכבש היישוב על ידי הרומאים ושימש כמוצב צבאי ומרכז מסחר אזורי. לאחר חלוקת האימפריה הרומית עברה העיר לשליטת האימפריה המזרחית, אשר בהמשך הפכה לאימפריה הביזנטית.

ב-711 הוענקה העיר על ידי הקיסר יוסטיניאנוס השני, לחאן טרבל שליט האימפריה הבולגרית הראשונה כאות הוקרה על תמיכתו בו, בעת מלחמת האזרחים וכן בעת המאבק בצבאות בית אומיה אשר שאפו לכבוש את קונסטנטינפול והובסו על ידי קואליציה של צבאות בולגרים וביזנטיים. ב-784 שונה שמה של העיר לאירינופוליס, על שמה של הקיסרית הביזנטית אירינה (752-803), שהתארחה בעיר.

ב-1122 נערך בסמיכות לעיר קרב מכריע בין צבאות הקיסר הביזנטי יוחנן השני קומננוס לבין צבאות הפצ'נגים אשר הטילו את אימתם על הבלקנים. הפצ'נגים הובסו ושרידיהם התפזרו בכל אזור הבלקנים. ב-1372 נכבשה העיר על ידי מוראט הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית.

ב-1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הגיעו כוחות צבא האימפריה הרוסית לפאתי העיר והכוחות העות'מאנים העלו את העיר באש והיא נחרבה. מעריכים שכ-5,000 מתושבי העיר נהרגו במהלך המלחמה. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח המחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית וב-1885 הפכה חלק מנסיכות בולגריה.

באפריל 1928 התרחשה בסטארה רעידת אדמה חזקה. מבני ציבור ובתי מגורים ניזוקו קשות. במשך שבועות מספר התרחשו רעידות משנה ותושבי העיר נמלטו אל הגנים הציבוריים שבעיר ומחוצה לה ושהו שבועות מספר במחנות ארעיים. הנזק הכלכלי שנגרם לתושבי העיר היה כבד.

== הקהילה היהודית ==

קהילה מאורגנת מתועדת בעיר בתחילת המאה ה-17, עת הייתה נתונה תחת שלטון עות'מאני. סוחרים מרחבי הבלקן, רובם צאצאים למגורשי ספרד, התיישבו בעיר והיו להם חיי דת ותרבות יהודיים ענפים.
ב-1835, לאחר חורבן העיר אדירנה בשריפה, הגיעו משפחות רבות לעיר. עם התרופפות שליטת העות'מאנים באזור החלו התנכלויות רבות ליהודים, מצד תושבי העיר ונציגי השלטון המקומי. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), עם הגעת הכוחות הרוסיים לפאתי העיר, החל פוגרום ביהודי העיר, ובמהלכו נרצחו כמה עשרות יהודים ונשרף בית הכנסת. היהודים נטשו את העיר.

לאחר המלחמה ועם כינון נסיכות בולגריה, החלו בנסיכות פרסומים מגמתיים, לפיהם היהודים היו אחראים לשריפה הגדולה שהחריבה את העיר בתום המלחמה וכי הם שיתפו פעולה עם החיילים העות'מאנים.

ב-1939 טרום מלחמת העולם השנייה, נמנו בעיר כ-1,000 יהודים. בספטמבר 1939 גורשו כ-500 מיהודי העיר במהלך "המסע לגירוש נתינים זרים". ברישומי משרד הפנים הבולגרי תועדו 43 מבני הקהילה, שיועדו לגירוש אל מחנות ההשמדה, שתוכנן להתבצע ב-10 במרץ 1943. הגירוש לא יצא אל הפועל. ב-15 ביוני 1943, גורשו יהודים מהעיר לערי השדה והכפרים הסמוכים והורשו לחזור רק לאחר שחרור בולגריה על ידי הצבא האדום.

בין 1947 ל-1949 עלו מרבית יהודי העיר לישראל. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד ובסטארה זאגורה נמנו 110 יהודים. ב-2022 התגוררו בעיר 85 יהודים.

==ערים תאומות==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערי מחוז סטארה זאגורה
סטארה זאגורה