OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שלד תוספי

השלד התוספי או השלד האפנדיקולרי (TA: skeleton appendiculare) בנוי מ-126 עצמות בגוף האדם. מבחינת פעילותו, הוא מעורב בהנעה של השלד הצירי (באמצעות הגפיים התחתונות) ובתמרון של עצמים בסביבה (באמצעות הגפיים העליונות).
השלד התוספי הכולל 126 עצמות והשלד הצירי הכולל 80 עצמות מרכיבים יחדיו את השלד השלם, הכולל את 206 העצמות שבגוף האדם.

== התפתחות ומבנה ==
השלד התוספי נוצר במהלך ההתפתחות מסחוס, באמצעות תהליך התגרמות תוך-סחוסית (endochondral ossification). בניגוד לשלד הצירי, השלד התוספי אינו מאוחה. עובדה זו מקנה טווח תנועה גדול בהרבה.

== אטימולוגיה ==
המילה "תוספי" נגזרה מהמילה "תוסף", ומתייחסת לעובדה ששלד זה הוא חלק המתווסף למכלול גדול יותר.

== חגורת הכתפיים ==
חגורת הכתפיים (4)
*עצם הבריח (2)
*עצם השכם (2)

== גף עליון ==
גף עליון (upper limb) (60)
*זרועות ואמות (6) 
**עצם הזרוע (2)
**עצם הגומד (2) 
**עצם החישור (2)
*ידיים (54)
**עצמות שורש כף היד (16)
**עצמות המסרק (10)
**הגלילים המקורבים (proximal phalanges) (10)
**הגלילים האמצעיים (intermediate phalanges) (8) 
**הגלילים המרוחקים (distal phalanges) (10)

== חגורת האגן ==
חגורת האגן (2)
* עצם הירך (2)

== גף תחתון ==
גף תחתון (lower limb) (60)
*ירכיים ורגליים (8) 
**עצם הירך (2)
**עצם הפיקה (2)
**שוקה (2)
**שוקית (2)
*כפות רגליים וקרסוליים (52)
**עצמות שורש הרגל (14)
**עצמות המסרק (10)
**הגלילים המקורבים (proximal phalanges) (10)
**הגלילים האמצעיים (intermediate phalanges) (8)
**הגלילים המרוחקים (distal phalanges) (10)

== ראו גם ==
* שלד צירי
* שלד

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20131231224621/http://www.botany.uwc.ac.za/sci_ed/grade10/manphys/appendicular.htm הסבר על השלד התוספי] 
* [http://training.seer.cancer.gov/anatomy/skeletal/divisions/appendicular.html פירוט עצמות השלד הצירי] 
* [https://web.archive.org/web/20131225141956/http://hebrew-terms.huji.ac.il/teva_result.asp?FirstTime=NO אתר האקדמיה ללשון העברית, מכיל תרגום לעברית של עצמות רבות]

קטגוריה:מערכת השלד
GAZ 66

GAZ 66 (ברוסית: ГАЗ-66) היא משאית קלה סובייטית שיוצרה במפעל גא"ז בעיר ניז'ני נובגורוד בין השנים 1964–1999. במהלך תקופה זו נבנו כ-960 אלף משאיות מסוג זה.

==היסטוריה==
המשאיות הראשונות מדגם זה נבנו בשנת 1962 כפיתוח המשך של משאית GAZ 62 שהייתה בעלת יכולת העמסה של 1.2 טון. הייצור הסדרתי החל בשנת 1964. במהלך שנות ה-60 המשאית קיבלה מספר פרסים בתערוכות סובייטיות. המשאית הייתה בשימוש רחב בכוחות המזוינים של ברית המועצות ושימושה נמשך בצבא הפדרציה הרוסית.

החל משנת 1985 היה מיוצר דגם משופר 11-GAZ 66. בשנים 1993-95 היה מיוצר גם דגם 21-GAZ 66 עם יכולת העמסה של 3.5 טון. הייצור הסדרתי הופסק בשנת 1995. בשנים 1995-1999 נמשך ייצור מכוניות מדגם 40-GAZ 66 ומכונית אחרונה מדגם זה נבנתה בשנת 1999.

==תיאור==
המשאית נבנתה ליכולת העמסה של 2 טון והיא בעלת יכולת תנועה בתנאי כביש קשים. תא הנהג של המשאית ממוקם מעל המנוע באזור הגלגלים הקדמיים. המשאית בעלת תכנון מיוחד עם עומס שווה על הציר הקדמי והציר האחורי. הדבר חשוב להתאמת המשאית לשימוש בחיל הנחתים. עם זאת, מיקום תא הנהג מעל הגלגלים הביא לפגיעות גבוהה ממוקשים, דבר שהתגלה במהלך מלחמת אפגניסטן. המהירות המרבית של הדגם הבסיסי היא 90 קמ"ש. צריכת דלק במהירות 60 קמ"ש היא כ-20 ליטר ל-100 ק"מ. תא הדלק של המשאית מכילה 210 ליטר בנזין.

במהלך השנים נבנו סוגים שונים מותאמים לשימושים שונים.

==ראו גם==
* גא"ז 63

==קישורים חיצוניים==

* [http://tarmo.tkwcy.ee/albumid/vasulamarts2005/013_G.mpg סרטון]
* [https://web.archive.org/web/20120220085222/http://gaz66.co.uk/ אתר עם פרטים רבים על המכונית]

קטגוריה:כלי רכב גא"ז
קטגוריה:כלי רכב סובייטיים
קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1964
קטגוריה:משאיות
עיכוב קריאה

עיכוב קריאה (גם עיכוב תפילה, ביטול התמיד) היה נוהג בקהילה היהודית, שאפשר לכל אחד מן הציבור למנוע את קריאת התורה או התפילה בציבור כמעין הפגנה אם הוא סבר שנעשה לו עוול שלא זכה להתערבות מספקת מצד המוסדות הקהילתיים. האדם הקובל היה זכאי למנוע מן הציבור להתפלל או לקרוא בתורה עד אשר תלונתו תזכה למענה.

המוחה היה עומד ליד ארון הקודש ומונע את הוצאת ספר התורה. על פי הנוהג אין רשות לאף אחד להזיזו ממקומו עד שאחד מפרנסי הקהילה יתחייב לעמוד לימינו ולטפל בבעיותיו.

המחאה עשויה הייתה להיות כנגד הציבור או גם כנגד יחיד.

תיאור מהמאה ה-13 מופיע באור זרוע: .

צורה אחרת למחאה הייתה עיכוב התפילה בין פסוקי דזמרא לבין ברכות קריאת שמע. המוחה היה עומד במקום המיועד לשליח הציבור ומונע ממנו להתפלל. הרמ"א מציין שהדבר נהוג ומחשיב זאת כמצווה המצדיקה את ההפרעה לתפילה והשיחה באמצע התפילה. מאידך, אם שליח הציבור כבר אמר ברכו - "מקום שנהגו לצעוק על חבריהם בין קדיש וברכו ליוצר אור, או לדבר בצרכי רבים, טועים הם".

החתם סופר מתאר שהדבר היה נהוג בילדותו. קיימת עדות על עיכוב קריאה בבית הכנסת החורבה בירושלים בשנת תרס"ה, על ידי נשים שעיכבו את הקריאה. אזכור הלכה למעשה של מנהג זה מופיע בשנת תשכ"א על ידי הרב יעקב ישראל קניבסקי.

==זמני הקבילה==
קיימת מסורת לפיה יש חרם דרבנו גרשום שלא לעכב את קריאת התורה בשבת, אלא אם כן השיטה נוסתה שלוש פעמים בימות החול וללא הצלחה. כאשר הקבילה היא כנגד הציבור - הדבר מותר גם בשבת.
בחול המועד מותר לקבול. קיים דיון על הקבילה בימים נוראים, בפרט אם התובע איננו מקומי.

בקהילת וירונה הוחלט להפסיק את המנהג.

== לקריאה נוספת ==
* אברהם גרוסמן, "[https://www.academia.edu/36071437/Avraham_Grossman_The_Origins_and_Essence_of_the_Custom_of_Stopping_the_Service_Milet_vol._1_1983_199-219_Hebrew_ ראשיותיו ויסודותיו של מנהג עיכוב התפילה]", מלאת א (תשמ"ג), עמ' 199–219. ([http://simla.otzar.org/download/file.php?id=87368 להורדה])
* מנחם בן-ששון, "[https://www.academia.edu/38166732/Menahem_Ben-Sasson_Appeal_to_the_Congregation_in_Islamic_Countries_in_the_Early_Middle_Ages_in_Shulamit_Elizur_et_al._eds._Knesset_Ezra_Literature_and_Life_in_the_Synagogue_Studies_Presented_to_Ezra_Fleischer_Jerusalem_Ben-Zvi_1994_327-350_Hebrew_ הצעקה אל הציבור בבית הכנסת בארצות האסלאם בראשית ימי-הביניים], בתוך שולמית אליצור ועוד (עורכים), כנסת עזרא – ספרות וחיים בבית הכנסת: מחקרים מוגשים לעזרא פליישר, יד בן-צבי, ירושלים תשנ"ה, עמ' 327–350.
* ראובן בונפיל, "[https://www.academia.edu/42292271/Robert_Bonfil_The_Right_to_Cry_Aloud_A_Note_on_the_Medieval_Custom_of_Interrupting_the_Prayer_in_Joseph_Hacker_B.Z._Kedar_and_Yosef_Kaplan_eds._From_Sages_to_Savants_Studies_Presented_to_Avraham_Grossman_Jerusalem_Shazar_2010_145-156_Hebrew_ זכות הצעקה: הערה על מוסד עיכוב התפילה בימי הביניים]", בתוך יוסף הקר ועוד (עורכים), ראשונים ואחרונים: מחקרים בתולדות ישראל מוגשים לאברהם גרוסמן, מרכז זלמן שזר, ירושלים 2010, עמ' 145–156.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קריאת התורה
קטגוריה:דרכי מחאה
קטגוריה:מנהגים יהודיים
אוניברסיטת תשרין

אוניברסיטת תִּשְרִין (בערבית: جامعة تشرين, בתרגום לעברית: אוניברסיטת אוקטובר) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר לטקיה שבסוריה. נכון לשנת 2013, היא האוניברסיטה השלישית בגודלה מבין האוניברסיטאות בסוריה, ובדירוג אקדמי מדורגת במקום החמישי מבין כלל האוניברסיטאות בסוריה.
== היסטוריה ==
האוניברסיטה הוקמה בתאריך 20 במאי 1971, כאשר בתחילה היא נקראה בשם אוניברסיטת לטקיה (בערבית: جامعة اللاذقية). בהמשך, ובמהלך שנת 1975, שם האוניברסיטה שונה לשם הנוכחי, במטרה לזכור ולהנציח את אירועי מלחמת יום הכיפורים, אשר מוכרת בסוריה ובעולם הערבי בשם מלחמת אוקטובר (בערבית: حرب تشرين, בתעתיק לעברית: חַרְבּ תִּשְרִין).

הפקולטה הראשונה אשר נפתחה באוניברסיטה הייתה הפקולטה למדעי הרוח והאומנויות, אשר נוסדה בשנת 1971. הפקולטה האחרונה שנפתחה באוניברסיטה הייתה הפקולטה להנדסת טכנולוגיות מידע ותקשורת, אשר נוסדה בשנת 2008.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.webometrics.info/en/detalles/tishreen.edu.sy דירוג אקדמי של אוניברסיטת תשרין] 

תשרין
קטגוריה:לטקיה
קומיוס

קומיוס (בלטינית: Commius) היה שליט שבט האטרבאטים (Atrebates) הבלגי בעת מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). בהתחלה צידד ביוליוס קיסר ובסוף בגד בו והצטרף למרד של ורקינגטוריקס והיה אחד מסגניו הנאמנים. לאחר תבוסת המרד, בתום המלחמה ברח לאי הבריטי כדי לשלוט שם על חלק משבט האטרבאטים אשר היגרו לאי הבריטי בתקופה קדומה יותר. 

== בעל ברית של יוליוס קיסר ==
קיסר הגיע לאזור גאליה בלגיקה בשנת 57 לאחר שהביס את ההלווטים ואת הסואבים בשנה הקודמת. כעת ביקש להכריע את השבטים הבלגים. לאחר מאבק קצר, הצליח במשימתו וקומיוס החל לשתף עמו פעולה. כאות הוקרה על נאמנותו, מינה אותו קיסר למלך האטרבאטים. 

שיתוף הפעולה ביניהם היה פורה וקומיוס אף נשלח למשימת ריגול באי הבריטי כהכנה לפלישתו של קיסר לאי הבריטי. קיסר קיווה שקומיוס יצליח ליצור קשרים עם חלק מהבריטונים וכך יסייע לו במלאכת כיבוש האי. לרוע מזלו של קומיוס, הבריטונים לא רצו לנהל עמו משא ומתן וכלאו אותו. הוא השתחרר ממאסר רק כחלק מהסכם הפסקת האש בין הבריטונים לקיסר לאחר פלישתו הראשונה לאי. קומיוס המשיך לשרת נאמנה את קיסר והשתתף בפלישתו השנייה של קיסר לאי הבריטי. קומיוס היה מעורב במגעים שהביאו לכניעתו של קסיוולאונוס (Cassivellaunus), מנהיג קואליציית השבטים הבריטונים אשר התנגדו לקיסר. כאות הוקרה על מעשיו, פטר קיסר את שבטו מתשלומי מס.

== אויבו של קיסר ==
בשנת 52 אטרבאטים הצטרפו למרד שהוביל ורקינגטוריקס וקומיוס היה אחד המצביאים שאספו את צבא החילוץ אשר נשלח לסייע לוורקינגטוריקס שהיה נצור באלסיה. לאחר תבוסה בקרב זה, הצטרף למרד של הבלובאקים ואף שכנע כמה מאות גרמאנים להצטרף אליהם. לאחר תבוסת הבלובאקים, חיפש מקלט אצל הגרמאנים.

קומיוס המשיך במאבק גם בשנת 51. הפעם המזל לא האיר לו פנים והוא נפצע בהתקלות עם כוח פרשים רומי. קומיוס שמאס במטרה שראה כאבודה ביקש מעבר בטוח לאי הבריטי, שהוענק לו על ידי מרקוס אנטוניוס ובתנאי שלא יחזור לגאליה להתנגד לרומא. מקורות נוספים מציינים שייתכן שהמעבר של קומיוס לאי הבריטי היה סוער יותר וקומיוס לא קיבל זכות למעבר בטוח, אלא ברח מפניו רודפיו. כך או כך, הגיע לאי הבריטי.

חלק מהאטריבאטים, שהם שבט בלגי, היגרו עוד לפני מלחמת גאליה לאי הבריטי. קומיוס הצליח לבסס את מעמדו באי הבריטי והיה למלכם בשנת 30 לפנה"ס.

== קישורים חיצוניים ==
* [/http://www.roman-britain.co.uk/people/commius./ סיכום אזכוריו של קומיוס במלחמת גאליה] 
* [http://www.historyofwar.org/articles/people_commius.html ביוגרפיה של קומיוס] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאלים
קטגוריה:מלחמת גאליה
שם ומלכות

[[ברכת התורה בבית הכנסת הגדול בעפולה. שתי ברכות התורה פותחות בשם ומלכות]]
שם ומלכוּת הוא הכינוי הניתן לנוסח הפותח של רוב הברכות ביהדות. על מנת שברכה תחשב ברכה עליה לפתוח בהזכרת שמו של ה' - "בָּרוּך אַתָּה אֲדֹנָי, אֱלֹהֵינוּ" ובמלכותו - "מֶלֶךְ הָעוֹלָם". בשולחן ערוך נפסק על סמך דברי רב ורבי יוחנן במסכת ברכות: "כל ברכה שאין בה הזכרת שם ומלכות אינה ברכה". כלומר, אין מקיימים את חובת הברכה אם הנוסח אינו כולל את אמירת שם ה' והזכרת מלכותו.

בספרים שונים ניתן למצוא את ראשי התיבות שו"מ ל-שם ומלכות.

==טעמים לאמירת שם ומלכות ==
כתוב בספר "מלמד התלמידים ליום מתן תורה" בטעם הדבר שברכה היא דווקא בהזכרת "שם ומלכות" (דף קי"ט ע"ב):

טעם נוסף: "כיון שיש בזה העזה לפנות לקב"ה שהוא עליון נורא ונשגב אנו משתמשים בתואר מלך העולם, שמעיד כי ד' מתייחס לעולמו כמו מלך שרוצה בעבדיו ועי"כ אפשר לברך ולקרוא בשמו.

== חריגים ==
לכלל זה קיימים כמה חריגים. ראשית, בברייתא מוזכר כי ברכה הסמוכה לחברתה לא פותחת בברוך דוגמאות לברכה כזו הן ברכות תפילת שמונה עשרה, ברכת אהבה רבה וברכת השכיבנו בברכות קריאת שמע.

ברכות נוספות שבהם התקיים דיון בפוסקים לגבי חוסר אזכור שם ומלכות הן: ברכת אמת ויציב מברכות קריאת שמע, ברכת אלוהי נשמה, ברכת מעין שבע תפילת הדרך, נוסח ההבדלה "ברוך המבדיל בין קודש לחול" שנאמרת במוצאי שבת וברכת הזימון.

לעיתים, כאשר קיים ספק האם יש חובה לברך ברכה כלשהי, העדיפו הפוסקים להכריע שלא לברך, ובמקום זה הציעו לומר את נוסח הברכה ללא שם ומלכות.

התפילה הקצרה "מודה אני..." שנאמרת בתחילת כל בוקר, אינה מכילה מילות שו"מ. הסיבה לכך, כיוון שנאמרת מיד עם היקיצה מן השינה, עוד בטרם ניטלו הידיים, שרק אז ניתן להגיד משהו שבקדושה.

==ראו גם==
*ספק ברכות להקל
==קישורים חיצוניים==
*ברכה ללא שם ומלכות מתוך הספר "חבל נחלתו" באתר ויקיטקסט
*[http://ph.yhb.org.il/category/ברכות/12-כללי-ברכות/ דיני ברכות] -הרב אליעזר מלמד באתר פניני הלכה
* [https://www.hidabroot.org/ילקוט-יוסף/הלכות-ברכת-הפירות/הלכות-שם-ומלכות-בברכות הלכות שם ומלכות בברכות] באתר ארגון הידברות

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברכות
קולימה (מדינה)

קולימה (ספרדית: Colima; באופן רשמי: המדינה החופשית והריבונית של קולימה, ספרדית: Estado Libre y Soberano de Colima), היא אחת מ-31 מדינות, אשר יחד עם המחוז הפדרלי, מרכיבות את 32 הגופים הפדרליים של מקסיקו. עיר הבירה שלה היא קולימה. היא ממוקמת בחוף המערבי המרכזי, הגובל באוקיינוס השקט. העיר השנייה בגודלה אחרי עיר הבירה היא מנסניו (161,420 תושבים). היא מחולקת ל-10 מחוזות. 

מבחינה כלכלית, קולימה היא מדינה שאיכות החיים בה מהגבוהות ורמת האבטלה בה מהנמוכות ביחס לשאר מדינות מקסיקו.

== גאוגרפיה ==
קולימה היא מדינה קטנה, ה-28 בגודלה במקסיקו (כ-3% משטחה של מקסיקו). היא שוכנת לחוף האוקיינוס השקט. היא מוקפת ברובה על ידי מדינת חליסקו (צפון ומערב) ובדרום היא גובלת עם מיצ'ואקאן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:מקסיקו: מדינות
יהודי טיבולי

יהודי טיבולי הם יהודים שחיו בעיר טיבולי שבאיטליה.

הנוכחות היהודית הראשונה בעיר הייתה בתחילת שנת 1301 ועיסוקם העיקרי של יהודי העיר היה רפואה.

במאה החמש עשרה הרמה התרבותית של הקהילה הגיעה לרמה גבוהה, על פי מספר הקודקסים שאוחסנו בספריות הגדולות.

טיבולי שימשה מקום כינוסה של מועצת הקהילות היהודיות של איטליה המועצה התכנסה כדי לדון בחוקים האנטי יהודיים שנחקקו על ידי המועצה של בזל (1431-1449).
 
בית הקברות של הקהילה היהודית נמצא שלושה קילומטרים ממרכז העיר לאורכו של רחוב טיבורטינה. בתקופה מאוחרת יותר הארכיונים מצביעים על מיקום בית הקברות ליד רחוב רוקה פיאה. 
בהסתמך על מקורות ארכיוניים בית הכנסת היה ממוקם באזור שבין הרחוב דאי גרני ורחוב פלטינה, זה האחרון היה ידוע כ”רחוב היהודים”. הבניין שהשתלב במשך מאות השנים יחד עם המבנים השונים ובסופו של דבר נהרס ובשנת 1937 כדי להרחיב את רחוב פלטינה.
הגטו היהודי היה סגור בשני שערים האחד תחת קשת מימי הביניים בתחילת רחוב גרנאי שממול כיכר פלטינה והשער השני בסוף רחוב גרנאי מול רחוב פלטינה.

לפי מקורות עתיקים משפחת ונטורה יצאה מטיבולי יחד עם עוד יהודים שגורשו על ידי האפיפיור פיו החמישי בשנת 1568 (עמק הבכא, דף קי"ט).

בכנסיית סן סילבסטרו נמצא על הקיר ציור פרסקו מהמאה ה-12, המתאר קבוצה של יהודים המעורבים בסכסוך עם הבישוף סילבסטר, הסכסוך התקיים ב-315.

== אזכורים ==
*Storia di Tivoli dalla sua origine fino al secolo XVII. page 16.
*Jump up ^ The Jews in the World of the Renaissance - Moses Avigdor Shulvass. page 89.
*Jump up ^ Emeq haBocha - Josef Choen, page 119.
*Filippo Alessandro Sebastiani, Viaggio a Tivoli antichissima città latino-sabina fatto nel 1825, Fuligno 1828 - pag. 108
*Lazio Itinerari ebraici. I luoghi, la storia, l'arte. Editore Marsilio, 1997 

טיבולי
הרפתקה באילת

הרפתקה באילת הוא רומן לבני נוער מאת אסתר שטרייט-וורצל שפורסם בשנת 1978 בהוצאת עמיחי. 

הספר מספר את קורותיהם של שלושה חברים, שיוצאים לבלות באילת ופוגשים בדרכם כמה נערים ערבים בדרכם לבצע פיגוע טרור. הספר עוסק ביחסים הסבוכים בין יהודים וערבים במדינת ישראל, ובסבל הרב המלווה את הסכסוך.

==עלילה==
שמוליק ויוסי מנצלים את חג הסוכות כדי לנסוע לאילת. אליהם מצטרפת חנה'לה בת דודתו של שמוליק. באותו הזמן סעד ניסה להגיע לתל אביב, אך הוא נעצר באוטובוס אגד. הוא חש מושפל, ומחליט להצטרף לחבריו ובן דודו אחמד בהתארגנות נגד היהודים. אחמד וסעד מצטרפים לדודם תופיק כדי להוציא לפועל פיגוע תופת ברחובות אילת ההומים. בדרכם לאילת נתקלים שמוליק יוסי וחנה'לה, בסעד ואחמד.

התנהלותם החשאית של סעד ואחמד, וחבילותיהם הכבדות מעוררות את חשדם של השלושה והם מדווחים על כך למשטרה. הם מחליטים יחד עם ז'קו, שוטר במשטרת אילת, לעקוב אחרי הנערים הערבים ולנסות לתפוס את כל המעורבים בפרשה. יוסי עוקב אחריהם לבדו ונלכד. תופיק מנסה להטביע את שמוליק וחנה'לה. במהלך הניסיון סעד טובע, שמוליק מציל אותו, ושניהם מובלים לבית החולים. תופיק בצעד נואש מצמיד את המטענים לבית החולים, אבל שמוליק מזעיק את יחידת החבלנים והם מצליחים להעביר את המטען לשדה סמוך ובכך למנוע הרוגים רבים. אחמד מנסה להטמין מטען בתחנת האוטובוס אבל המטען מתפוצץ מיד והורג אותו. בבית החולים נודע לסעד כי דודו ניסה לרצוח אותו יחד עם כל שאר שוכני בית החולים, שניסה להצמיד מטען אך נכשל. ז'קו מצליח לאתר את יוסי ולהצילו ממש ברגע האחרון. עאמר נתפס ומסכים להסדר טיעון. ההורים של הילדים מגיעים לאילת, ואילו ז'קו מגלה סליק סודי בכפר של סעד. הספר מסתיים בנימה של צער על הסכסוך והצער שהוא גורם לכל המעורבים בו.

==נקודת מבט==
הספר מסופר מנקודת מבט של כל הדמויות בסיפור. כתיבת הספר מנקודות מבט שונות, אמורה לתת לספר מידה של אובייקטיביות, זאת למרות שהסופרת מעידה על עצמה כי היא בעלת עמדה פוליטית.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://merhav.nli.org.il/primo_library/libweb/action/search.do?&tab=default_tab&srt=rank&ct=search&mode=Basic&dum=true&indx=1&fn=search&vid=NLI&vl%28freeText0%29=%D7%94%D7%A8%D7%A4%D7%AA%D7%A7%D7%94%20%D7%91%D7%90%D7%99%D7%9C%D7%AA הספר "הרפתקה באילת" בספריה הלאומית]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי אסתר שטרייט-וורצל
קטגוריה:ספרי 1978
קטגוריה:ספרי הוצאת עמיחי
כנסיית סנט פול (ירושלים)

שלט הרחוב מתקופת המנדט
כנסיית סנט פול (באנגלית: St. Paul’s Church) המכונה גם כנסיית המבשר היא כנסייה הממוקמת בשכונת מוסררה בירושלים, ברחוב שבטי ישראל. ממול לכנסייה, קיים מנזר סנט דה פול.
הכנסייה שייכת לחברה המסיונרית הכנסייתית מצרפת.

== היסטוריה ==
הכנסייה הוקמה בשנת 1874, כחלק מהכנסייה האנגליקנית והייתה מהמבנים הראשונים באזור.
בתקופת המנדט הבריטי עובדי המנהלה בריטיים נעזרו בשירותי הכנסייה וכמחווה הרחוב נקרא "סנט פול".

בשנות ה-80 הוצתה הכנסייה בידי יהודים ביניהם נעם פדרמן.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.j-diocese.org/index.php?page=institutions&sub=12969833062 St. Paul’s Church] באתר הכנסייה האפיסקופלית. (באנגלית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:מוסררה
פול
קוקריניקסי

גלוה רוסית משנת 2003 לזכר הציירים
קוקריניקסי (ברוסית: Кукрыниксы) הוא שם העט של שלישיית ציירים סובייטים שפעלו ביחד במשך עשרות שנים. על פעילותם הוענקו להם תואר "הצייר העממי של ברית המועצות", גיבור העמל הסוציאליסטי, 6 פעמים פרס ברית המועצות ופרס לנין (1965). שם העט כולל אותיות ראשונות של מיכאיל קופריאנוב, פורפירי קרילוב וניקולאי סוקולוב. עיקר התחום בו הם עסקו היה קריקטורה ואיורים לספרים.

בנוסף לציורים משותפים הם גם ציירו בנפרד.

העבודה המשותפת החלה עוד במהלך הלימודים במוסקבה. החל משנת 1922 קופריאנוב וקרילוב ציירו ביחד תחת שם העט "קוקרי" ו"קריקוף". באותן השנים סוקולוב צייר תחת השם "ניקס". בשנת 1924 השלישייה החלה לצייר ביחד תחת שם העט "קוקריניקסי". רוב העבודות היו קריקטורות לגיבורי הספרות. בהמשך, כאשר הציירים החלו לעבוד בעיתון פראבדה ובכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל הם החלו להתרכז בסטירה פוליטית. במקביל הם המשיכו באיורים ליצירות של סופרים רוסים כמו מיכאיל סלטיקוב-שצ'דרין, אנטון צ'כוב, מקסים גורקי, אילף ופטרוב ועוד. הם פרצו לתודעה כלל ארצית עם תחילת מלחמת העולם השנייה כאשר כרזה עם ציור שלהם הייתה בין הראשונות שהופיעו ברחובות הערים. קריקטורה פוליטית על ראשי השלטון הנאצי המשיכה להיות במרכז היצירות של קוקריניקסי במשך כל תקופת הלחימה. קריקטורות המשיכו להופיע בדפי פראבדה באופן כמעט יום-יומי גם לאחר המלחמה. לאחר המלחמה הם ציירו מספר ציורים גדולים על הנושאים הקשורים לאירועי המלחמה. קוקריניקסי גם הגיבו בצורה חריפה לאירועים במדיניות פנים כמו משפט הרופאים, המאבק נגד קוסמופוליטיות תוך תמיכה בלתי מסויגת במדיניות הממשל. לאחר שנת 1967 גם המדיניות הישראלית הייתה במוקד הקריקטורות של קוקריניקסי.
* מיכאיל קופריאנוב (1903-1991) נולד בעיירה בתחום טטרסטן של היום. בשנת 1921 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור.
* פורפירי קרילוב (1902-1990) נולד בכפר במחוז טולה. בשנת 1921 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור. בנוסף ליצירות כחלק של קבוצת קוקריניקסי צייר תמונות נוף רבות כצייר עצמאי.
* ניקולאי סוקולוב (1903-2000) נולד בכפר במחוז מוסקבה. בשנת 1923 הגיע למוסקבה והתחיל ללמוד ציור.

== ראו גם ==

* תעמולה קומוניסטית

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.davno.ru/posters/artists/кукрыниксы/ כרזות מתקופות שונות]
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
סטיוארט ליטל 3: הזמנה לטבע

סטיוארט ליטל 3: הזמנה לטבע (באנגלית: Stuart Little 3: Call of the Wild) הוא סרט הנפשה ממוחשבת של סרטי סוני. זהו סרט המשך לסרטים סטיוארט ליטל וסטיוארט ליטל 2. הסרט הופץ ישירות ל-DVD.

== תקציר העלילה ==
סטיוארט ומשפחתו (כולל מונטי שהתגנב למכונית) נוסעים למחנה. כשהגיעו לשם סטיוארט וג'ורג' התיידדו עם ילדה בשם ברוק אשר סיפרה להם על "החיה" וסטיוארט התיידד עם בואש בשם ריקו המנסה להשיג אוכל בשביל "החיה". סטיוארט וג'ורג' הצטרפו ל"צופי האגם" יחד עם הילדה ברוק ועוד ילדים נוספים בעוד אבא שלו הוא עוזר המדריך. ג'ורג' הצליח מאוד בכישוריו אולם סטיוארט הסתבך בעקבות היותו עכבר אולם בזכות ריקו, סטיוארט למד איך לשרוד בטבע ובתמורה סטיוארט הזמין אותו לארוחה עם כל המשפחה. 
ריקו עשה עסקה עם החיה כאשר הוא מביא את סנובל כדי לתפוס אותו וסטיוארט יוצא להרפתקה כדי להצילו. סטיוארט וסנובל ניסו לברוח אולם החיה כמעט תפסה אותם, למרבה המזל ריקו הגיע וניצח את החיה באמצעות הפצת ריח. לאחר שהחיה הועברה לגן החיות, ריקו הודה לסטיוארט על זה שהוא לימד אותו שהוא (ריקו) טעה שניצל אותו. סטיוארט נפרד מחברו החדש, וג'ורג' נתן לברוק את משחק הווידאו שלו וקיבל נשיקת פרידה ממנה. לאחר מכן כל משפחת ליטל (ומונטי) חזרו הביתה מאושרים.

== מדבבים ==
*מייקל ג'יי פוקס - סטיוארט ליטל 
*וויין בריידי - ריקו הבואש
*ג'ינה דייוויס - אלינור ליטל, אמו של סטיוארט
*יו לורי - פרדריק ליטל, אביו של סטיוארט
*ג'ונתן ליפניקי - ג'ורג' ליטל, אחיו של סטיוארט
*קווין שון - סנובול
*רינו רומנו - מונטי החתול
*טרה סטרונג - ברוק
*וירג'יניה מדסן - "החיה"

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:סרטי אנימציה ממוחשבת
קטגוריה:סרטי הנפשה קנדיים
קטגוריה:סרטים על עכברים
קטגוריה:סרטי אנימציה על בעלי חיים
קטגוריה:סטיוארט ליטל
גארי גרבס

גארי גרבס (באנגלית: Gary Grubbs; נולד ב-14 בנובמבר 1949) הוא שחקן אמריקאי.

==ביוגרפיה==
===קריירה===
גרבס הופיע במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה, לרבות גילום תפקידו של התובע המיוחד אל אוסר, בסרטו של אוליבר סטון JFK תיק פתוח.

בשנת 1987 שיחק בסרט "פוקר אליס" בתור מרשל מקלין בכיכובה של אליזבת טיילור. בשנת 1988 גילם את דמותו של ג'ורג' ראסל במיני סדרה מבית היוצר של עולמו המופלא של דיסני בשם "Davy Crockett: Rainbow in the Thunder" בכיכובו של טים דאניגן.

בשנות ה-90 גרבס גילם שני תפקידים ראויים לציון (אם כי קצרי מועד) בטלוויזיה, שניהם בתפקיד אורח חוזר. בסדרה "להתבגר ולהתגבר" הוא גילם את דמותו של ג'ורג' בראוור, אביו האבוד של לוק בראוור (לאונרדו דיקפריו); בסדרה "ויל וגרייס" הוא גילם את דמותו של הארלן פולק, הלקוח מספר אחד של ויל טרומן (אריק מקורמק), בעונות הראשונה והשנייה בלבד.

בסרט הקולנוע "Double Take" משנת 2001 גרבס שיחק את התפקיד של סוכן ה-CIA טימותי ג'ארט מק'רידי. בשנת 2006 הופיע בתפקיד חוזר, כגורדון בולט, בעונה הרביעית והאחרונה של סדרת הנוער "The O.C".

כמו כן, גרבס הופיע במספר הופעות קמאו בסדרה "אנג'ל" של רשת WB כרוג'ר, אביה של פרד בורקל (איימי אקר). הוא מופיע בתפקיד אורח חוזר בסדרה "Treme" כריצ'רד דסאוטל, אביה של השף ג'נט דסאוטל (קים דיקנס).

בשנת 2010 שיחק בדרמת התבגרות "נערה מלוכלכת" בכיכובה של ג'ונו טמפל, ושיחק בקומדיה הטלוויזיונית "נקמת השושבינות" שעלתה ברשת ABC. בשנת 2011 שיחק בסרט "מרדי גרא: חופשת אביב", ושיחק במותחן הפשע "חטיפה" לצד סטיבן דורף. בשנת 2012 שיחק בסרט המדע בדיוני "באטלשיפ" בבימויו של פיטר ברג, בהשתתפות ריהאנה וליאם ניסן, ובסרט "לכופף את הכללים" בכיכובו של המתאגרף אדם קופלנד. בשנת 2013 שיחק לצד קולין פירת' וריס וית'רספון בסרט הפשע "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן, ובסרט הפשע "אנשי הצל" לצד דאלאס רוברטס. ב-2014 שיחק בסרט הפשע "הנותרים" בכיכוב של ניקולס קייג'. בשנת 2016 שיחק בסרטו הפוליטי של רוב ריינר "LBJ" אודות חיו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון.

== חייו האישיים ==
גרבס מתגורר כיום (דצמבר 2013) בהאטיסבורג, מיסיסיפי, עם אשתו, גלנדה, ושני ילדיו, מולי ולוגן.

==פילמוגרפיה==
* Hell and Mr. Fudge (2012) - קארל
* Welcome to Yesterday (2014) - ד"ר לו 
* Starbrigth (TBA)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
תחרות אתגר הרובוטיקה של דארפ"א

תחרות אתגר הרובוטיקה של דארפ"א (באנגלית: DARPA Robotics Challenge או בקיצור DRC) היא תחרות נושאת פרסים שנוסדה על ידי סוכנות DARPA הכפופה למחלקת ההגנה של ארצות הברית. התחרות, שהחלה באוקטובר 2012 וצפויה להסתיים בדצמבר 2014, נוצרה בעקבות מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א והרצון לפתח רובוטי שטח חצי-עצמאיים שיוכלו לבצע "משימות מורכבות בסביבות מסוכנות בהן אדם לא יכול לשרוד. התחרות בת 27 חודשים וכוללת שלוש תחרויות ביניים שבסופן תקבע המנצחת:
* תחרות אתגר הרובוטיקה הווירטואלית (Virtual Robotics Challenge) - התקיימה ביוני 2013.
* תחרות אתגר הרובוטיקה של דארפ"א (DRC Trials) - התקיימה בדצמבר 2013.
* גמר תחרות אתגר הרובוטיקה של דארפ"א (DRC Finals) - תתקיים בדצמבר 2014.

בנוסף לעידוד פיתוח רובוטים חצי-אוטונומיים, התחרות שואפת את יצירתן של תוכנות ומערכות רובוטיות זמינות ונגישות גם לאחר סיום התחרות. לפיכך, גויס מימון לעיבוד הסימולטור הרובוטי GAZEBO, שפותח על ידי Open Source Robotics Foundation, ובנייתם של שישה רובוטי אטלס של חברת בוסטון דיינמיקס, שימסרו לשש הקבוצות שהציגו את התוצאות הטובות ביותר בשלב תחרות אתגר הרובוטיקה הווירטואלית.

==קבוצות==
תחרות המשנה השנייה (DRC Trials) התקיימה ב-20 וב-21 בדצמבר 2013 בפלורידה. 8 הקבוצות שהעפילו לתחרות הגמר הן:

{| class="wikitable"
|-
! קבוצה !! ניקוד !! מסלול
|-
| SCHAFT || 27 || A
|-
| IHMC Robotics || 20 || C
|-
| Tartan Rescue || 18 || A
|-
| MIT || 16 || B
|-
| RoboSimian || 14 || A
|-
| Team TRACLabs || 11 || B
|-
| WRECS || 11 || C
|-
| TROOPER || 9 || B
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תחרויות רובוטיקה
מינרלי קונפליקט

שמאלמינרלי קונפליקט הם מינרלים שנכרו באזורים בהם מתקיים סכסוך הנגועים באלימות רחבת היקף והפרת זכויות אדם, ומאופיינים באי יציבות פוליטית, דיכוי, וקריסת התשתית האזרחית. לרוב, המינרלים הם אלו שמהווים את הגורם לתחילת הסכסוך או להחרפתו.

מקורם של רוב מינרלי הקונפליקט הוא במחוזות המזרחיים של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. האחראים המרכזיים לסכסוך באזורים אלו, הם גורמים מקומיים הנאבקים על שליטה במכרות המינרלים היקרים, וכוללים את הצבא הלאומי של קונגו, וקבוצות מורדים חמושות. עם זאת, ביזת המשאבים הטבעיים של קונגו אינה מוגבלת לגורמים מקומיים בלבד, ושותפים לה גם גורמי חוץ כגון מדינות אוגנדה, רואנדה ובורונדי המבריחות משאבים רבים ממדינת קונגו ומפיקות רווח ממכירתם. רווחים אלו עזרו במימון מלחמת קונגו השנייה בה היוו המכרות שבקונגו יעד מרכזי לכיבוש ושליטה.

במכרות של אזורי הסכסוך, נכרות מספר עפרות שלאחר תהליך זיקוק מפיקים מהן את המינרלים בדיל, טונגסטן, טנטלום וזהב. מינרלים אלו משמשים לייצור מוצרים אלקטרוניים רבים כגון טלפונים ניידים, מחשבים ניידים וטאבלטים, הנמכרים ברחבי העולם. העלייה העצומה בעשור האחרון בביקוש ובמחיר מינרלים אלו בתעשיות האלקטרוניקה והתכשיטים, הביאה לנטישת ענפי תעסוקה אחרים במזרח קונגו לטובת הכרייה, זאת לצד החרפת מאבקי השליטה במכרות בין המליציות המקומיות, ובין קונגו והמדינות השכנות. 

בין סוגי הפרת זכויות האדם וחוקי המשפט הבינלאומי, הקשורים במאבקים אלו, ניתן למנות עבודה בכפייה, ענישה באמצעות אונס וביזה על ידי המליציות, שימוש בילדים לוחמים, העסקת ילדים במכרות (40% מהכורים הם ילדים לפי הערכות), זיהום מקורות מים, כרייה בתנאים מסוכנים ועוד.

== ראו גם ==
* יהלומי דמים
* קולטן (מחצב)

== קישורים חיצוניים ==

 
* 
* [https://web.archive.org/web/20151002041425/http://www.raisehopeforcongo.org/content/initiatives/conflict-minerals "תקווה לקונגו"], raisehopeforcongo (אנג)
* [http://www.raisehopeforcongo.org/content/conflict-minerals-company-rankings דירוג חברות המשתמשות במינרלי קונפליקט], raisehopeforcongo (אנג)
 

== הערות שוליים ==
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:כרייה
ליאוניד בלאט

ליאוניד דוידוביץ' בלאט (ברוסית: Леонид Давыдович Блат; 2 ביולי 1923 - 14 באפריל 2012) היה יהודי סובייטי, שעוטר בשלוש הדרגות של עיטור התהילה על פועלו כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
בלאט נולד במשפחת פועלים יהודים. סבו לחם בשורות הצבא הרוסי במלחמת העולם הראשונה, עוטר על גבורתו בצלב גאורגי הקדוש. אביו של לאוניד בלאט, לחם במלחמת העולם השנייה, עוטר במדליית העוז.

לאוניד, לאחר שמונה שנות לימוד, החל לעבוד במפעל.

ביולי 1941, עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות התנדב לחזית. השתתף בקרבות באופן פעיל מאז אוגוסט אותה השנה. לפי הגרסה שהוא מספר בסיפור זיכרון הוא שירת בגבול ברית המועצות עם גרמניה הנאצית ביוני כבודק גבולות ומשם התחילה השתתפותו במלחמת העולם השנייה. השתתף בהגנת לנינגרד, יצירת מאחז נבסקי בספטמבר והגנתו. נפצע שם ועל פועלו זכה למדליית העוז. היה שייך לאותה היחידה במהלך כל המלחמה, שתחילה הייתה נקראת האוגדה הראשונה של נ.ק.ו.ד. ובהמשך מאוגוסט 1942 צורפה כאוגדה מס' 46 לגיס השני של הארמייה השנייה. השתתף במבצע ניצוץ לפריצת המצור על לנינגרד, קרבות על הרצועה הקרלית, טרטו ופרנו, כיבוש קניגסברג, שחרור פולין ומקלנבורג והשתלטות על האי ריגן.

אות ההצטיינות הראשון, מדליית העוז, קיבל על צליחת נהר נייבה ב-20 בספטמבר 1941 לצידו הגרמני עד להשתלטות כוחות הצבא האדום. בקיץ 1943 באזור ישוב פליוסה הקרוב לפסקוב חדר לעורף הגרמני ויצר קשר עם פארטיזנים ועל סמך המידע שהעביר בעקבות כיבוש המקום על ידי הכוחות הסובייטיים קיבל את עיטור הכוכב האדום.

עיטור התהילה הראשון קיבל על אחזקת תקשורת יציבה בין 13 ל 17 ביוני 1944 במהלך התקפת נגד פינית בין פיקוד התותחנים ליחידותיו כשהוא גם כיוון את התותחים וגם גרם לטנקים הפיניים להפנות אש לעברו - עקב כך גם נפצע ויום למחרת (18 ביוני) חיסל עוד שני לוחמים במהלך הצבת קו תקשורת נוסף. בסתיו 1944 הועבר לחזית הביילורוסית השנייה.

את עיטור התהילה השני קיבל על אחזקת התקשורת בין פיקוד התותחנים ליחידותיו והכוונת הירי של התותחים ב-14 בינואר 1945 במהלך מתקפת נגד גרמנית בסמוך לעיר צ'חאנוב הפולנית.

את עיטור התהילה מדרגה ראשונה קיבל בקרב על העיר דנציג כשגם כן היה מופקד על אחזקת קווי תקשורת.

לאחר ששוחרר מן השירות הפעיל ב-1947, הוא סיים עשר שנות לימוד ב-1949. עבד תחילה כרתך במפעל "הניצוץ של לנין" ובהמשך במפעל הניסיוני למוצרי תברואה "סאנטכמונטאז'", שם הגיע לעמדת סגן מנהל המפעל. לאחר מכן במשך שלושים שנים עבד במפעל פסלים וגם שם הגיע לעמדת סגן מנהל המפעל. חי עד סוף ימיו בעיר הולדתו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.yadvashem.org/research/research-projects/soldiers/leonid-blat.html סיפורי חיילים יהודיים בצבאות הלוחמים בנאצים] - באתר יד ושם

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מעוטרי עיטור התהילה
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1923
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2012
סעדיה שוראקי

רבי סעדיה שוראקי (1603 – 1704) היה מלומד רבני בן המאה ה-17 מתלמסאן שהיה ידוע עבור מאבקו בשבתאות וכן עבור ההשכלה הכללית הרחבה שלו. הוא עסק במתמטיקה ופילוסופיה וכן חיבר שירה ופיוטים.

==ביוגרפיה==
רבי סעדיה נולד לאביו ר' אליהו שוראקי נולד בשנת 1603 בתלמסאן, על הגבול המערבי של אלג'יריה של היום. משפחתו היא משפחת רבנים ידועה ממגורשי ספרד. ר' יעקב אבן צור מפאס כתב עליו ש"בכל חכמה ימינו רוממה", ואכן לצד השכלתו המסורתית הוא גילה עניין רב גם במדעים של זמנו. הוא האמין שהשכלה במדעים עוזרת להתמודד עם אתגרי החיים ומסייעת להתנהגות מוסרית מצד הפרט. ר' שוראקי חיבר ספר לימוד למתמטיקה, "מונה מספר" (1691), מהראשונים בסוגו בעברית. 

בנוסף ר' שוראקי חיבר ספר פרשנות רחב היקף בשם "שיר חדש" (1706) על מזמור קי"ט של ספר תהילים. בפרשנותו הוא מביא לביטוי את ידיעותיו בפילוסופיה, מדעי הטבע, השפה העברית וקבלה. ר' שוראקי נודע גם כמשורר ופייטן, שיריו נוגעים בעיקר לנושאים של גאולה וארץ ישראל. בתיאוריו של הגאולה העתידה לבוא באה לידי ביטוי דחייתו ומאבקו בשבתאות וטענתה שהגאולה הגיעה. מספר משיריו שולבו במסורת התפילה של יהודי אלג'יריה.

==ספריו בדפוס==
*רבי סעדיה שוראקי, מונה מספר, מהדיר: גד בן עמי צרפתי, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1973.
*רבי סעדיה שוראקי, [http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?144096 שיר חדש], ירושלים: הוצאת מכון בני יששכר, תש"ס.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Nagar, Marie. “The Shir Hadash of Saadiah ben Eliyahu Chouraqui: A Rabbinic Commentary on Psalm 119 with a Glimpse into the Intellectual History of the Jewish Maghreb”,Ph.D. diss., New York University, 1996. 
*Yossef Charvit. "Chouraqui, Saʿadya." Encyclopedia of Jews in the Islamic World. Executive Editor Norman A. Stillman. Brill Online, 2013.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:תלמסאן: רבנים
קטגוריה:פייטנים
קטגוריה:משוררים יהודים
קטגוריה:יהודים שמוצאם ממגורשי ספרד
קטגוריה:ילידי 1603
קטגוריה:נפטרים ב-1704
סנאטוס קונסולטום

סנאטוס קונסולטום (בלטינית: senatus consultum, צו הסנאט) הוא צו שהיה מוציא הסנאט הרומי. המונח התגלגל גם לעת החדשה ונעשה בו שימוש גם בקיסרות הצרפתית הראשונה והשנייה.

==תקופת הרפובליקה==
מבחינה משפטית בתקופת הרפובליקה הרומית (509 לפנה"ס - 44 או 27 לפנה"ס) סנאטוס קונסולטום היה בעל תוקף של המלצה בלבד. הצו הביע את עמדתו של הסנאט על הצעות חוק שהונחו בפניו על ידי הקונסולים והפראיטורים. הלכה למעשה, אף על פי שהצו לא היה בחזקת חוק, הוא היה בעל משקל רב. קבלת הצו הייתה מנהג מחייב לפני הבאת החוק להצבעה וצו עוין היה מבטל בדרך כלל את כל יוזמת החקיקה. אם הצו התנגש עם חוק קיים כלשהו, גבר החוק הקיים והצו בוטל.

יחד עם זאת, כל חוק היה יכול להתבטל בעזרת הווטו של טריבון הפלבס. כל ביטול כזה נרשם ברשומות כ"סאנטוס אוטוריטס" (senatus auctoritas - רצון הסנאט) וכל חוק שעבר נרשם בסופו של דבר כסנאטום קונסלטום.

==תקופת האימפריה==
בתקופת האימפריה הרומית (44 או 27 לפנה"ס עד המאה ה-5 לספירה) האסיפות הוותיקות שחוקקו את החוקים ברומא נוטרלו הלכה למעשה וכל הכח החקיקתי עבר לסנאט. לאחר שינוי זה, קיבל סנאטוס קונסלטום תוקף של חוק מחייב דה יורה ולא רק דה פקטו. כוחו של הסנאט פחת במאה ה-3 והרשות המחוקקת הפכה לחזקתו הבלעדית של הקיסר.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא העתיקה: חוק ומשפט
פובליוס קורנליוס לנטולוס ספינטר

פובליוס קורנליוס לנטולוס ספינטר (בלטינית: Publius Cornelius Lentulus Spinther), הידוע יותר בשם ספינטר, היה פוליטיקאי רומאי חשוב מהמאה הראשונה לפנה"ס. ספינטר היה חלק ממשפחת הקורנליים האצילה שהייתה בעלת השפעה גדולה מאוד בתקופת הרפובליקה הרומית. ספינטר היה תומכו הבולט של יוליוס קיסר, אך בהמשך תמך באופטימטים, שהיו יריביו הפוליטיים של קיסר.

ספינטר נבחר התחיל את מסלול המשרות בשנת 63 לפנה"ס, עת נבחר לכהונת האיידיל הקורולי. בתפקידו זה סייע למרקוס טוליוס קיקרו לטפל בקשר קטילינה. כמו כן, בלט במשחקים גלדיאטורים מפוארים שערך. הקריירה הפוליטית של ספינטר נסקה והוא נבחר לפראיטור בשנת 60. בשנת 59 כיהן כנציב בהיספניה קיטריור (ספרד הקרובה). בעודו מכהן בתפקיד זה יצר קשרים עם יוליוס קיסר אשר היה נציב היספניה בייטיקה בשנת 61.

קיסר המשיך לתמוך בספינטר וניצל את קשריו עם הברית הפוליטית החשובה הידועה בשם טריומווירט הראשון כדי לקדם את ספינטר וסייע לו להיבחר לקונסול בשנת 57 לפנה"ס. למחרת בחירתו, סייעו לקיקרו לחזור מגלותו. לאחר סיום כהונתו כיהן כנציב בקיליקיה ובקפריסין בין 56 ל-53 לפנה"ס. בניגוד למקובל בתקופתו, ספינטר היה נקי כפיים ולא התעשר במהלך כהונתו כנציב על חשבון התושבים המקומיים.

בשלב זה החלה הפרידה של ספינטר מקיסר. ספינטר החל לתמוך יותר ויותר באופטימטים וכשפרצה מלחמת אזרחים צידד בגנאיוס פומפיוס. כישרונו הצבאי היה נמוך ועד מהרה מצא עצמו נצור בקורפיניום (ליד קוריניו Corfinio המודרנית). מזלו לא האיר לו פנים וספינטר נאלץ להיכנע. קיסר נהג בו בנדיבות, אך ספינטר המשיך לצדד באופטימטים והצטרף לצבאו של פומפיוס ביוון. בשנת 48 לפנה"ס הובס צבאו של פומפיוס בקרב פרסלוס וספינטר ברח לרודוס שם קיבל מקלט מדיני. בסופו של דבר, נפל בידיו של קיסר והוצא להורג. 

==קישורים חיצוניים==
* 

ספינטר
ספינטר
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
סהר רפאל

סהר רפאל (נולד ב-15 בפברואר 1977) הוא שף, מסעדן, יועץ קולינארי ומחבר ספרי בישול ישראלי. התפרסם לראשונה לאחר שזכה בתוכנית המציאות "המטבח".

== ביוגרפיה ==
רפאל נולד, גדל והתחנך בשכונת ז'בוטינסקי בקריית מלאכי, הוא אב לארבעה ותושב יד נתן.

בגיל 16 החל את דרכו במטבח בתור שוטף כלים במסעדת שרי בקריית מלאכי ואחרי השירות הצבאי החל לעבוד במלון הנסיכה באילת.
בהמשך טס רפאל ללמוד בארצות הברית ב-1999–2000, השתלב במסעדות איטלקיות והתמחה בפסטות ורטבים במשך שנה. כשחזר לארץ החל לעבוד באשדוד במסעדת "אידי", במשך שלוש שנים.
עם השנים התמחה רפאל ולמד קולינריה בבתי ספר הנחשבים בעולם, ביניהם, בית הספר לנוטרה בצרפת אצל השף רובישון והתמחה בבשרים ועופות.

בגיל 25 פתח יחד עם דני פרץ ויפרח ארצי את מסעדת כרמים, בשנת 2002. שש שנים לאחר מכן, בשנת 2008 פתחו יחד מסעדה נוספת בשם כדיתא.
רפאל לקח חלק מספר פעמים בתוכניות טלוויזיה, השתתף בתוכנית הטלוויזיה "המטבח", ששודרה בערוץ 2 עם השף עזרא קדם, וזכה במקום הראשון. בהמשך התארח בתוכנית "קרב סכינים" ששודרה בערוץ 10 עם השף סטפן פרואה דה וו.

רפאל הוציא לאור את ספרו הראשון לבישול "המטבח של סהר" בשנת 2009, בו הוא מציג 60 מתכונים אישיים.
בינואר 2014 ייצא ספרו השני של רפאל 'ספר הדגים של סהר רפאל'.
רפאל חבר באיגוד השפים הישראלי ועבר הכשרה לשיפוט מזון.

== ספרי בישול ==
* המטבח של סהר, הוצאת קוראים, 2009.
* ספר הדגים של סהר רפאל, הוצאת קוראים, 2014.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20140329064102/http://food.nana10.co.il/Section/?SectionID=12729 לפי מזג האוויר - טור קולינרי של סהר רפאל], באתר נענע10
* 
* [http://www.mako.co.il/ChannelTagit?tagName=סהר+רפאל&vgnextoid=c7250a2610f26110VgnVCM1000005201000aRCRD מתכונים של סהר רפאל], באתר mako
* 
* [http://www.foodpage.co.il/tag/סהר-רפאל/ מתכונים של סהר רפאל], באתר food page
* [https://web.archive.org/web/20140704100602/http://food.nana10.co.il/Article/?ArticleID=633858 אצל ארז בגליל: ארז מבשל עם סהר רפאל], באתר נענע10
* [https://web.archive.org/web/20131012001228/http://www.chefs.co.il/Index.asp?ArticleID=188&CategoryID=102&Page=1 ביוגרפיה], באתר "שפים"
* [https://web.archive.org/web/20131001001806/http://mazon.co.il/39208/SAAR347 כבוד השף: שף סהר רפאל], באתר מזון
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20160303173414/http://food.nana10.co.il/search/DefaultUTF8.asp?g=1&gr=0&p=58&fbs=1&ServiceDomain=&SourceService=142&cr=1&rd=1&cx=partner-pub-7699565714483996:4cpkrwyo35t&cof=FORID:11&PageNum=1&AutoRedirect=1&search_btn.x=-253&search_btn.y=-12&q=סהר+רפאל מתכונים של סהר רפאל], באתר נענע10

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:מחברי ספרי בישול ישראלים
קטגוריה:מסעדנים ישראלים
קטגוריה:זוכים בתוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
קול ציון לגולה

קול ציון לגולה הייתה תחנת שידור של הסוכנות היהודית ששידרה שידורי רדיו בגלים קצרים מישראל, בשנים הראשונות לקיום מדינת ישראל. בשנת 1958 החל תהליך הדרגתי של מיזוג התחנה עם תחנת קול ישראל וברבות הימים היו השידורים לחלק מפעילות רק"ע.

כבר בימי המנדט הבריטי ביקש מרדכי אבידע, מנהל התוכניות העבריות בקול ירושלים, לקיים שידורי רדיו לקהילות יהודיות בגולה, אך הדבר לא יצא אל הפועל. לאחר הקמת מדינת ישראל, הושג הסכם בין הסוכנות היהודית וממשלת ישראל על הקמת תחנת "קול ציון לגולה" במימון הסוכנות היהודית על בסיס התשתית של קול ירושלים. מנהל התחנה היה מרדכי אבידע שהושאל לשם כך ממשרד החוץ. בנובמבר 1949, החלו שידורי הניסיון שנמשכו שבוע,
אך הם לא היו באיכות משובחת ולכן נדחה תאריך הפתיחה הרשמי של התחנה מדצמבר 1949 למרץ 1950. השידורים נפתחו ב-10 במרץ 1950 וכללו שידורים יומיים באנגלית, צרפתית ויידיש, רבע שעה בכל שפה. שידורי התחנה זכו לתהודה רבה בקהילות יהודיות באירופה. באפריל 1951 הוסיפה התחנה שידורים בהוראת עברית לחיזוק החינוך היהודי בתפוצות. באפריל 1956 הוחל בשידורים לדרום אמריקה, בעיקר בספרדית, אך גם בפורטוגזית, יידיש ועברית. בשנת 1960 כבר התקיימו שידורים בתשע שפות.

בתחילה השתמשה התחנה באנטנה קטנה בעלת הספק של 7.5 קילוואט. בשנת 1954 החלה התחנה להשתמש במשדר חדש ביבנה בעל הספק של 50 קילווט שהביאה את שידורי התחנה לדרום אפריקה ובשנת 1958 הותקן משדר של 100 קילווט ששידוריו נקלטו גם באמריקה. התחנה גם הקליטה תוכניות לשידור במקומות רחוקים בהם לא היה ניתן לקלוט את שידורי התחנה.

בסוף 1957 התגבשה הסכמה על איחוד שידורי קול ישראל לגולה במסגרת קול ישראל. בשנת 1958 הועברה האחריות על השידורים לידי קול ישראל, בה הוקמה מחלקה חדשה, שנקראה "המחלקה לשידורים לחוץ לארץ". עם זאת, העובדים המשיכו לקבל את משכורותיהם מהסוכנות. באמצע שנות ה-60, לאחר הקמת רשות השידור, נודעה התחנה כחטיבת שידורי החוץ של שידורי ישראל, שלימים הייתה לרק"ע.

===עובדי התחנה===
מנהל התחנה הראשון היה מרדכי אבידע. בהמשך, ניהל את התחנה אברהם ארסט. בתחילת שנות ה-60 כיהן בתפקיד ג'ף ויגודר.

בראש המדור ליידיש עמד עד 1957 משה גרוס-צימרמן. בראש המדור לאנגלית עמד בשנים הראשונות ג'ף ויגודר, ובראש המדור לצרפתית עמד ז'אן פרו. בראש המדור למוזיקה עמד מרק לברי וסגנו היה יוחנן בוהם.

על יד "קול ציון לגולה" עמדה מועצה ציבורית בת 52 איש, בראשות ראובן אבינועם (גרוסמן).

==לקריאה נוספת==
* מרדכי אבידע, 'שלושת הקולות: (קול ירושלים, קול ישראל וקול ציון לגולה)', בתוך: יצחק טישלר (עורך), על עיתונאים ועיתונאות: ארבעים שנה לאגודת העיתונאים בירושלים, ירושלים: י. טל, תשל"ו, עמ' 89–103.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b07170680036a3a/File/0b07170680d35093 תוכניות שבועיות של "קול ציון לגולה"] באתר ארכיון המדינה. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: תחנות רדיו שנסגרו
קטגוריה:קול ישראל
קטגוריה:הסוכנות היהודית
קטגוריה:מפעלי הסוכנות היהודית
המצור על האופידום של האדוואטוקים

מצור האופידום של האדוואטוקים התרחש אחרי קרב סאביס בשנת 57 לפנה"ס במהלך מלחמת גאליה. האדווטוקים היו חלק מהקואליציה הבלגית שנוצרה בשנת 57 לפנה"ס כדי להתמודד עם פלישתו של קיסר לגאליה. קיסר ניצח את הבלגים בשני קרבות גדולים: קרב אקסונה וקרב סאביס ורק שבט האדוואטוקים נותר חופשי.

צבאו של קיסר התקרב לאופידום, שקיסר לא מסר את שמו, והטיל עליו מצור. האדוואטוקים היו יכולים להיכנע ובכך למנוע מעצמם גורל אכזר שהיה מנת חלקם של אלה שהעיזו להתנגד למכונת הלוחמה הרומית, אך הם בחרו להתבצר באופידום וסירבו לפתוח את השערים.

קיסר הורה לבנות סוללת עפר מחוזקת בחפיר ובביצורי עץ חזקים שכללו מגדלים סביב האופידום. לאחר השלמת טבעת הכיתור, בנו הרומים מגדל מצור גדול שהטיל מורא על האדוואטוקים שלא היו רגילים למתקן מצור מתוחכם כל כך והחלו לחשוש לגורלם. משלחת של מכובדי האדוואטוקים נשלחה לקיסר לשאת ולתת על תנאי הכניעה. האדוואטוקים הסכימו להכניס חיל מצב רומי לעירם ולמסור את כלי נשקם. יחד עם זאת, הכניעה של האדווטוקים לא נעשתה בלב שלם. אחרי שחלק מהצבא הרומי נכנס לעיר, הם החליטו לתקוף אותו בלילה. יתרה מכך, יצאו מהשערים ותקפו את טבעת הכיתור הרומית עצמה. החיילים הרומים עמדו על המשמר והדפו בקלות את ההתקפה. העונש על הפרת תנאי הכניעה היה חמור - כל תושבי האופידום, כ-53,000 במספר נמכרו לעבדות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.historyofwar.org/articles/siege_atuatuci.html תיאור הקרב] 

קטגוריה:מלחמת גאליה: קרבות
קטגוריה:יוליוס קיסר: קרבות
אדוואטוקים
en:Aduatuci#Defeat
אלי זבורובסקי

אלי זבורובסקי{{תמונה להחלפה}}
אליעזר (אלי) זבורובסקי (באנגלית: Eliezer (Eli) Zborowski; 20 בספטמבר 1925, ז'רקי – 10 בספטמבר 2012, ניו יורק) היה פעיל ציבור יהודי ממוצא פולני.

==קורות חייו==
נולד בז'רקי שבפולין, בן בכור למשפחה חסידית. נכלא עם משפחתו בגטו ז'רקי. השיג מסמכים מזויפים, בעזרתם התחזה לנוצרי והצליח לצאת מהגטו. פעל בתור איש קשר בין הגטו לבין המחתרת הלא יהודית. בתחילת 1943, חודשים מעטים לאחר חיסול הגטו, מצאה משפחת זבורובסקי מקלט בבתיהם של בני משפחות פלאצ'ק וקולאץ', להם הוענק התואר חסידי אומות העולם.

לאחר השחרור סייע אלי ל"עליה ב'" עד הקמת המדינה ב-1948. בתחילת 1952 היגר אלי מאירופה לארצות הברית עם אשתו, דיאנה לבית וילף, ניצולת שואה אף היא. הזוג הגיע לפורסט היל, ניו יורק.

==פעילות ציבורית==
בשנת 1964 יזם זבורובסקי את האזכרה הראשונה של "יום השואה" בארצות הברית. בשנת 1969 כיהן אלי כחבר בהנהלת יד ושם, ובשנת 1977 יזם את רעיון ההנצחה ביד ושם של כל הקהילות היהודיות שנחרבו בשואה. דיון בנושא זה הוביל להקמתה של "בקעת הקהילות" ביד ושם.

בשנת 1970 ייסד אלי את ארגון הגג הראשון של ניצולי השואה. בשנת 1974 ייסד את "Martyrdom & Resistance" – "מות קדושים והתנגדות" – כתב עת המוקדש לשואה. באותה שנה כונן את הקתדרה ללימודי השואה ב"ישיבה יוניברסיטי". נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר מינה אותו כחבר במועצה להנצחת השואה בארצות הברית (United States Holocaust Memorial Council), ולאחר מכן מינה אותו לתפקיד זה גם הנשיא רונלד רייגן. ראש עיריית ניו יורק לשעבר, אד קוץ', מינה אותו לוועדה הקבועה בניו יורק בנושא השואה. בשנת 1981 ייסד זבורובסקי את "האגודה האמריקאית למען יד ושם".

זבורובסקי היה המייסד ונשיא הכבוד של הפדרציה האמריקאית של לוחמים יהודים, אסירי מחנות וקורבנות הנאצים; סגן הנשיא של הפדרציה העולמית של יהודים פולנים; וחבר הוועדה המבצעת של ועידת התביעות. הוא היה אחד מששת ניצולי השואה – והאמריקאי היחיד – שברך את האפיפיור יוחנן פאולוס השני במהלך ביקורו ביד ושם בשנת 2000. הוא היה נשיא לשכת המסחר אמריקה-ישראל.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.yadvashem.org/press-release/11-september-2012-15-29.html אלי זבורובסקי] באתר יד ושם 
* 
* ידיעה בניו יורק טיימס על [http://www.nytimes.com/2012/09/13/nyregion/eli-zborowski-advocate-for-holocaust-remembrance-dies-at-86.html?_r=0 פטירתו של זבורובסקי] 
* https://www.youtube.com/watch?v=_XoNBi0VnPw&ab_channel=nekudatmifgash

קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
משוש

חילזון]]
בזואולוגיה, מָשׁוֹשׁ (באנגלית: Tentacle; ברבים: מָשׁוֹשִׁים או מָשׁוֹשׁוֹת) הוא איבר ארוך וגמיש המצוי במספר בעלי חיים, בעיקר בקרב חסרי החוליות. 
אצל בעלי החיים המשוש מופיע לרוב בזוג או מספר זוגות. מבחינה אנטומית, המשוש עשוי שריר המחובר רק בצִדו האחד (בדומה לחדק פיל או לשון). רוב המשושים משמשים לאחיזה ואכילה. רבים מהם הם אברי חישה הדומים לחושי ראייה, מגע, ריח או טעם. 

דוגמאות מוכרות למשושים: המשושים היוצאים מראש שבלולי היבשה ושבקצותיהם העיניות (בחלזונות מסדרות אחרות העיניות הן לרוב בבסיס המשושים), וזרועות התמנונאים. אצל היונקים ניתן למצוא 22 משושים סביב פיה של חפרפרת ככובת אף.

==אטימולוגיה==
במילונים עבריים ישנים נעשה השימוש במילה מְשׁוֹשָׁה (אנטנה) לתיאור איבר החישה של חרקים וחסרי חוליות. בזמן זה חודשה גם המילה מָחוֹשׁ. במשך הזמן חודשה המילה משושה למָשׁוֹשׁ. כיום נהוג להבדיל בין מָחוֹשׁ, איבר נוקשה בעל שלד חיצוני כגון מחוש החרקים, ובין מָשׁוֹשׁ, שהוא איבר חסר שלד וגמיש כגון זה המצוי בחלזונות.

== ראו גם ==
* מחוש

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה של רכיכות
קווינטוס טוליוס קיקרו

קווינטוס טוליוס קיקרו (בלטינית: Quintus Tullius Cicero 102 לפנה"ס - 43 לפנה"ס) היה אחיו הצעיר של המדינאי והנואם הידוע מרקוס טוליוס קיקרו.

==ביוגרפיה==
אביו של קווינטוס קיקרו שלח את בניו להתחנך ברומא, אתונה וככל הנראה גם ברודוס בין 79 ל-77 לפנה"ס. קווינטוס קיקרו נשא לאשה את פומפוניה, אחותו של טיטוס פומפוניוס אטיקוס, ב-70 לפנה"ס. הנישואים לא עלו יפה והזוג התגרש ב-45 לפנה"ס, אחרי שנולד להם בן שנקרא על שם אביו.

קווינטוס קיקרו נבחר לאיידיל בשנת 66 לפנה"ס ולפראיטור בשנת 62 לפנה"ס. לאחר מכן כיהן כפרו-פראיטור בתפקיד נציב באסיה בין 61 ל-59 לפנה"ס. לאחר מכן שירת בדרגת לגאטוס בצבאו של יוליוס קיסר בעת מלחמת גאליה. לא בלט בכישוריו הצבאים, אך הפגין אומץ לב ותושיה כשהנרווים הטילו מצור על המחנה המבוצר שלו בחורף שנת 54 לפנה"ס. בעת מלחמת האזרחים תמך באופטימאטים וקיבל חנינה מידיו של קיסר לאחר מכן. 

הטריאומווירט השני כלל את קיקרו ברשימת הפרוסקריפציות - מנודים שרכושם וחייהם הותרו, יחד עם אחיו מרקוס הוא החליט להימלט למזרח שם יחברו לברוטוס שבאותו זמן ביסס את שלטונו במוקדון. אולם לפי שהצליח להימלט מאיטליה קיקרו נבגד על ידי משרתיו שהסגירו אותו ואת בנו והביאו לרציחתם.

==לקריאה נוספת==
* קווינטוס טוליוס קיקרו. מדריך לניהול מערכת בחירות. תרגמה מרומית והוסיפה הערות רחל פייג וישניא. בתוך: רחל פייג וישניא, בחירות, בוחרים ונבחרים ברפובליקה הרומית העתיקה. אוניברסיטת תל אביב - ההוצאה לאור, תשס"ח (2008). (עמ' 195-219.)

קיקרו
קטגוריה:בוגרי אתונה בעידן הרומאי
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
בלגים (עם עתיק)

בלגים הם קבוצת שבטים בעלי מוצא גאלי - גרמאני שהתגוררו בעת העתיקה בגאליה בלגיקה. מלבד גאליה בלגיקה נמצאו גם באי הבריטי וייתכן שאף באירלנד. לפחות מהמאה השלישית לפני הספירה. הם נדונו לעומק על ידי יוליוס קיסר בתיאור מלחמותיו בגאליה. כמה עמים בדרום בריטניה נקראו גם בלגים וככל הנראה עברו מגאליה. השם המשיך לשמש באזור עד ימינו והוא משתקף בשמה של המדינה המודרנית בלגיה.

מוצא הבלגים כמתואר בספרו של גאיוס יוליוס קיסר, "מלחמת גאליה", הוא מעורב, הן גאלי והן גרמאני. ככל שהשבט התגורר בקרבה רבה יותר לנהר הריין, כך גברה השפעת התרבות הגרמאנית על תושבי האזור. לפי הדעה המקובלת במחקר המודרני, דיברו הבלגים גאלית עתיקה והיו קרובים מבחינות רבות לגאלים, אם כי לפחות חלק מהבלגים הושפעו מהתרבות הגרמאנית.

יוליוס קיסר פותח את ספרו על מלחמת גאליה בתיאור גאוגרפי של גאליה ותושביה:
:"גאליה כוללת שלושה חלקים, שבאחד מהם יושבים הבלגים, בשני – האקוויטאנים, ובשלישי – אלה הקרויים בלשונם קלטים ובלשוננו גאלים. כל העמים הללו נבדלים זה מזה בלשונם, במנהגיהם ובחוקיהם... האמיצים שבכולם הם הבלגים, כיוון שהם מרוחקים ביותר מאורח־החיים המעודן של הפרובינציה ותרבותה, ולעיתים רחוקות בלבד נקלעים אליהם סוחרים, המביאים מצרכים המרככים את הנפש, והם קרובים ביותר לגרמנים היושבים בעבר הרינוס, שעמהם הם נלחמים בלי־הרף".

בעת מלחמת גאליה (58–50 לפנה"ס) היו הבלגים בין מתנגדיו החריפים ביותר של קיסר. שבט האבורונים הצליח להשמיד צבא רומי גדול שכלל לגיון וחצי במארב שטמן לו בקרב אטואטוקה וגם שבטים בלגיים אחרים התנגדו לכיבושה של גאליה.

== כיבוש גאליה ==
יוליוס קיסר כבש את שטחי הבלגים, החל מ־שנת 57 לפני הספירה. הוא כותב שהבלגים קשרו קשר והתחמשו בתגובה לכיבושיו הקודמים, וכדי להתמודד עם האיום הזה הוא גייס שני לגיונות חדשים והורה לבעלי בריתו הגאליים האדואי, לפלוש לטריטוריה של הבלובאצי, הגדול והנחוש מבין שבטי הבלגה. נזהר ממספרם ואומץ לבם של הבלגים, יוליוס קיסר נמנע בתחילה מקרב גדול, ונעזר בעיקר בקרבות פרשים כדי לבחון את הכוחות הבלגיים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאליה
קטגוריה:בלגיה: היסטוריה
קטגוריה:מלחמת גאליה
משולש K

לוגו הארגון
משולש K הוא ארגון להענקת כשרות של הרב אריה רלב"ג, הממוקם בניו יורק שבארצות הברית. סימנו המסחרי הוא האות הלטינית K בתוך משולש, ומכאן שמו. הוא מקובל בקהילות רבות בעיקר בארצות הברית ונותן כשרות לתעשיות מזון מרכזיות בארצות הברית, ומופיע על מספר רב של מוצרי חלב המיובאים לישראל. 

ההכשר שנוי במחלוקת בציבור האורתודוקסי. אנשי משולש K מייחסים זאת ליריבות מסחרית בין ארגוני כשרות אחרים לבינם.

== קישורים חיצוניים ==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:גופי כשרות
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:סימון מוצרים
אות אות אות

אות אות אות הייתה סדרת טלוויזיה מקורית לילדים שהופקה בערוץ הראשון בשנים 1972–1974, ושודרה בשידורים חוזרים לאחר מכן.

מטרת הסדרה הייתה ללמד את הילדים את אותיות האלף בית.
התסריטים נכתבו, בין היתר, על ידי תמר אדר.
כל פרק יוחד לאחת מאותיות האלף-בית, ועזרא דגן התחפש לחיה ששמה מתחיל באות שנלמדה באותו הפרק (למשל, באות ו' היה ווילי הווירוס).
עבור הסדרה נכתבו שירים חדשים, שיצאו לאחר מכן בשני אלבומים.

בתוכנית השתתפו השחקנים הבאים:
* נירה עדי – מנחה (הייתה נשואה לדודיק סמדר, לרב אברהם לואיס ולרב יעקב אדלשטיין, חזרה בתשובה)
* רפי גרנות – מנחה (אח של דני גרנות, חזר בתשובה)
* עזרא דגן - בתחפושת החיה הרלוונטית

הפתיח של הסדרה היה: "בואו נטייל אל כל האותיות, נספר לכם סיפורי מעשיות, נשיר לכם שירים, נקרא מהספרים ולפעמים נראה סרטים מצוירים...".

בשנת 1974 הופיע בהוצאת הד ארצי ורשות השידור תקליט עם מבחר שירים מתוך הסדרה.

==לקריאה נוספת==
* אות אות אות: שירים ומנגינות מתוך תוכנית הטלוויזיה; עורך מוזיקלי: ברונו ריינהרט; עורך ספרותי: יוסי בכר; איורים ועריכה גרפית: יצחק מכניק, תל אביב: אור-תו, 1974. (השירים: בואו נטייל; שיר לאות א’; אבא שלי; הארנב והזנב; האף; האגודל; הברווזון המכוער; בוקר טוב; בלון אדום; שיר לאות ב’; ברקים והאבן המשחזת; ביתן האגדות; שיר ערש לאלישבע)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.iba.org.il/zap/?entity=893430&type=228 אות אות אות] באתר רשות השידור
* [http://www.nostal.co.il/Site.asp?table=Terms&option=single&serial=2875&subject=%FA%E5%EB%F0%E9%E5%FA%20%E8%EC%E5%E5%E9%E6%E9%E4&portal=%E8%EC%E5%E5%E9%E6%E9%E4%20%E5%F8%E3%E9%E5 אות אות אות], באתר "נוסטלגיה אונליין"

==הערות שוליים==

קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:עברית
קטגוריה:אוריינות