OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרטר בורוול

קרטר בורוול (אנגלית: Carter Burwell; נולד ב-18 בנובמבר 1955), מלחין פסקולים אמריקני. 

בורוול נולד בניו יורק. מזוהה בעיקר עם סרטיהם של האחים כהן (בורוול הלחין את כל 15 סרטיהם, נכון ל-2010), כאשר הוא מכניס פסקול מותאם בדיוק לקומדיה השחורה ולציניות או לחלופין, למתח ולרומנטיקה של סרטים, עם שמירה על אופיו של הסרט. בורוול מזוהה גם עם הבמאי ספייק ג'ונז, והלחין סרטים כמו להיות ג'ון מלקוביץ', אדפטיישן ועוד עשרות סרטים שוברי קופות וגורפי פרסים. זכה בעצמו במספר פרסים עבור הפסקולים שיצר. ב-26 שנות פעילותו יצר פסקולים מקוריים לכמעט 80 סרטים.

==פילמוגרפיה נבחרת==

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.soundtrack.net/composers/database/?id=24 קרטר בורוול] ב-SoundTrack.net

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים

קטגוריה:מלחיני קולנוע
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: מלחין השנה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: פסקול למיני-סדרה או לסרט טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס גות'הם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
נאסרה

נַאסְרָהּ (בגאורגית: ნასრა; מת בשנת 888) היה נסיך גאורגי משושלת בגרטיוני מטאו קלארג'תי, שרצח את בן דודו, דוד הראשון קורופלאטס, מלך ממלכת האיברים, בשנת 881 שהביא למלחמה בתוך השושלת עם קרוביו ונהרג בסופה.

גווראם ממפלי, חלק את אחזקות אבותיו בטאו קלארג'תי (חלק מכארתלי עילית) יחד עם שני אחיו: בגרט הראשון ואדרנסה השני . חלקו בטריטוריה היה החלק שממזרח לרכס ארסיאני למעט אזור קולה (כיום בטורקיה). בשנות חייו האחרונות, לפני שנת 876, חילק גווארם את נכסיו לידי אחיו והחלקים בארמניה לידי גיסו סמבאט הראשון מארמניה , והפך לנזיר. בשנת 882 נפטר גווראם ואחזקותיו הנותרות על תריאלתי הועברו לטובת ליפריט הראשון בר'וואשי , נסיך בולט בן חסותו של דוד הראשון והביזנטים. נאסרה, שהיה בנו הבכור והיחיד שנותר בחיים, שאיבד למעשה את יתרת ירושתו, רצח את דוד הראשון. לאחר הרצח נמלט נאסרה לשטח הביזנטי ומשם הוחזר על ידי גיסו בגרט הראשון מאבחזיה . בגראט גם הצליח לארגן סיוע צבאי ביזנטי ופלש לנכסי הבגרטים בשמו של נאסרה. מתוך דאגה לאזן את ההשפעה הביזנטית בקווקז, אשוט הראשון מארמניה התערב ותמך בבנו של דוד הראשון, אדרנסה . וכך סכסוך שושלתי בגרטי התפתח לסכסוך אזורי. נאסרה הצליח לכבוש את המבצרים אודזרחה, ג'וואריסציחה ולומסיאנתה (ლომსიანთა), אך לבסוף הובס, נתפס והומת באספינדזה.

==מקורות==
* רונלד גריגור סאני (1994), [https://books.google.co.il/books?id=riW0kKzat2sC&pg=PA30#v=onepage&q&f=false The Making of the Georgian Nation], מהדורה שנייה, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, , עמ' 30

נאסרה
נאסרה
קטגוריה:נפטרים ב-888
נפת אספינדזה

נפת אספינדזה (בגאורגית: ასპინძის მუნიციპალიტეტი, אספִינדזִיס מוניציפליטי) היא נפה במרכז מחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבגאורגיה. בצפון-מערבה היא גובלת בנפת אחלציחה, מצפון מזרח נפת בורג'ומי ובדרום ודרום-מזרח נפת אחלכלכי, בדרום מערב היא גובלת בטורקיה. אוכלוסייתה 10,372 תושבים. בנפה זו זורם גם נהר הקורה.

עד לשנת 1917 היא נקראה ראיון אספינדה (אספִינדזִיס ראיוני) ונכללה באוייזד אחלציחה, פלך טביליסי. משנת 1921 (גאורגיה הסובייטית) נכללה באוייזד של אחלציחה בשם נפת טוֹלוֹשי במעמד של ראיוני. משנת 1930 היא נפה נפרדת. משנת 1933 חזרה לגבולותיה המקוריים. משנת 2006 - אספִינדזִיס מוניציפליטי.

הנפה כוללת עיר אחת גדולה - אספידזה ו-20 כפרים.

==אתרים בנפה של אספינדזה==

* ורדזיה - קומפלקס מערות
* מערות ואני - קומפלקס מערות ומנזר
* חרתוויסי

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: נפות
קטגוריה:סאמצחה-ג'אוואחתי
קטגוריה:ג'אוואחתי
אספינדזה (עיר)

אספּינדזָה (בגאורגית: ასპინძა) עיר בנפת אספינדזה שבמחוז סאמצחה-ג'אוואחתי, גאורגיה. העיר מהווה מרכז מנהלתי של נפת אספינדזה. שוכנת על גדת נהר הקורה ונמצאת על הדרך אחלציחה שבגאורגיה לגיומרי שבארמניה. במפה ממוקמת מערבית לאחלציחה במרחק 34 ק"מ. המקום עצמו נחשב למקום נופש. הוכרזה לעיר בשנת 1961. מספר התושבים הוא 2,793 איש (בשנת 2014). במקום נמצאים הרבה אתרים היסטוריים מהמאות ה-11 וה-12.

במאה ה-16 נכבשה על ידי הטורקים, העיר ידועה בקרבות שהתנהלו בה בשנים 1625 ו-1770. בשנת 1829, בתום המלחמה העות'מאנית-רוסית נכללה באימפריה הרוסית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: ערים
קטגוריה:קווקז: יישובים
קטגוריה:ג'אוואחתי
אודזרחה

אוֹדזרְחֶה (בגאורגית: ოძრხე או ოძრახე, אוֹדזרַחֶה) הייתה עיר-מבצר היסטורית במסחתי (כיום סאמצחה-ג'אוואחתי), שבדרום גאורגיהבאזור העיירה אַבָּסְתּוּמָאנִי שבנפת אדיגני, על הגדה הימנית של נהר האוֹצְחִיסְצְקָאלִי (ოცხისწყლი). המבצר ישב על רכס סלעי גבוה שהשקיף על הדרך העוברת בין אודזרחה לנהר קוּרְצְחָנָה .

על פי המסורת הגאורגית העיר הוקמה על ידי גיבור מיתולוגי בשם אודזרחוס מבניו של כרתלוס ונקראה על שמו. חורבות הביצורים עיר המבצר עדיין נמצאות על תילן.

למרות שברור, דור אחר דור, כי ההיסטוריה של שושלת בגרטיוני התחילה רק מהמאה השמינית, טען ההיסטוריון גאורגי, סיריל טואומנוף , כי שורשיו של הענף הגאורגי הראשון של הבגרטים מגיעים עד למאה השנייה, כאשר הם נזכרים כשליטי נסיכות אודזרחה. הענף האוזדרחי של הבגרטיונים, ידוע ברשומות הגאורגיות מימי הביניים כ"ביבריטיאנים", ומגיע עד למאה החמישית, תקופת שלטונו של וחטנג גורגסלי. "ביבריטיאנים" אלה אינם יכולים להחשב כאבות הקדמונים של הבגרטים.

אודזרחה נזכרת עוד בשנת 885, כאשר הנסיך מבית בגרטיוני מטאו-קלארג'תי, נאסרה, בא לתבוע את ירושתו בראש צבא שניתן לו על ידי גיסו בגרט הראשון, מלך אבחזיה . הוא הצליח לכבוש את המבצרים אודזרחה, ג'וואריסציחה ולומסיאנתה (ლომსიანთა), אבל לאחר מכן הובס על ידי הכוחות המאוחדים של קרובי משפחתו, אשוט הראשון מארמניה ואדרנסה . נאסרה נהרג באספינדזה בשנת 888.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
אודזרחה
כרתלוס

כרתלוס
כרתלוס (בגאורגית: ქართლოს) היה, על פי האגדה, אבי האומה של גאורגיה, כארתלי (איבריה הקווקזית). סיפורו מסופר בספר דברי ימי גאורגיה מימי הביניים, שנכתב על ידי לאונטי מרובלי, במאה ה-11.

האגדה מספרת כי הוא היה בנו של תרגמוס (בנו של גומר בן יפת, בן נח) וטוס, אחיהם של האייק (Հայկ אבי הארמנים), מובקוס, לקוס, הרוס, ברדוס, קווקזוס, ואגרוס שממנו לקחו את השם קווקזים אחרים. כשחילק תרגמוס את אדמותיו, קיבל כרתלוס את אזור כארתלי.

עם קבלתו את האדמה פנה כרתלוס להר שלידו נפגשים נהרות האראגווי והמטקווארי, הארמזי, הקים שם מצודה, ובנה את ביתו. הוא קרא להר כארתלי, על שמו, ועד שנבנה פיסלו של ארמזי נקרא המקום כארתלי. לאחר מכן נקרא כארתלי כל האזור מחונאן ועד לספרי (sper) שלחוף הים השחור. לאחר מכן בנה כרתלוס את "מצודת אוֹרבי" שנקראת כיום סאמצווילדה, ולאחר מכן בנה את "מצודת מטוּאֶרי", שנקראת כיום חוּנאן. הוא חי שנים רבות ומשפחתו התרחבה. מבין ילדיו היו חמישה ענקים: מסחטוס, גרדבוס, קאחוס, קוחוס וגאצ'יוס.

בסך הכול היו לכרתלוס שמונה בנים: מצחתוס, גארדבוס, קאחוס, קוחוס, גאצ'יוס, אופהולס, אוזדרחטוס, ג'וואחוס - שהפכו לאבות המייסדים של מצחתה, גארדאבני, קאחתי, קוחתי, גאצ'יאני, אופליסציחה, אודזרחה וג'אוואחתי, בהתאמה.

עם מותו של כרתלוס הוא נקבר בנקודה בה החלה ממלכתו, ארמזי.

במאה השלישית לפני הספירה, מלך איבריאני - פרנוואז הראשון, תבע את הירושה מכרתלוס, ונקרא בעקבותיו "כרתלוסיאני".

== מקורות ==

* רוברט וו. תומסון (1996), [http://books.google.com/books?id=MVBEwzIoAOAC&pg=PA10&dq=Rustavi&as_brr=3&sig=9oDdyr1HY6sjtMfM-751ONIu8F4#PPA9,M1 שכתוב ההיסטוריה הקווקזית: אימוץ הכרוניקל הגאורגי על ידי ארמניה של ימי הביניים], עמ' 9-10, באנגלית, 
== ראו גם ==

* כארתלי 
* כרתוולים 
* סכרתוולו

קטגוריה:מיתולוגיה גאורגית
סטרנד מגזין

סטרנד (באנגלית: Strand Magazine) הוא ירחון בריטי של סיפורי מסתורין וסיפורים קצרים, בו התפרסמו לראשונה סיפורי שרלוק הולמס פרי עטו של ארתור קונאן דויל. כתב העת הופיע בלונדון לראשונה בשנת 1891. הירחון התבסס על סיפורי מתח ומסתורין וזכה לתפוצה המונית תוך זמן קצר.

מעל דפיו של הסטרנד הופיעו לראשונה סיפורי שרלוק הולמס בלווית הציורים המקוריים של סידני פג'ט. כאשר סיפורו הראשון של הולמס "שערורייה בבוהמיה" התפרסם בו, זינקה תפוצתו עוד יותר. לשיא תפוצתו הגיע כאשר התפרסם בו לראשונה, בהמשכים, הספר באורך מלא – כלבם של בני בסקרוויל. תורים ארוכים של קוראים השתרכו ליד משרדי הסטרנד, בציפייה לכל פרק חדש. ספר זה היה אחד מארבעת ספרי שרלוק הולמס באורך מלא, אשר גם שניים נוספים מהם הופיעו בהמשכים מעל דפי הסטרנד, והם "חקירה בשני" ו"סימן הארבעה". במרוצת הזמן, הצירוף שבין הסטרנד לבין סיפורי שרלוק הולמס, הפך את קונאן דויל לסופר הפופולרי בזמנו. 56 סיפורי שרלוק הולמס הופיעו בסטרנד בין השנים 1891–1927. 

כותבי ספרות בלשית נודעים כאגאתה כריסטי, אדגר וואלס, ז'ורז' סימנון ודורותי סיירס פרסמו סיפוריהם מעל דפי הסטרנד, ולצידם סופרים נודעים כרודיארד קיפלינג, גרהם גרין ואפילו וינסטון צ'רצ'יל.

בתקופת מלחמת העולם השנייה, עקב המצוקה הכלכלית והקיצוב בנייר, הלך הפורמט של הסטרנד והצטמצם ותפוצתו פחתה עד אשר נסגר בשנת 1950. כחצי יובל שנים לאחר סגירתו, בסוף המאה ה-20 חודשה הופעתו של הסטרנד. בסטרנד החדש מופיעים סיפוריהם של סופרי מתח ופנטזיה בני זמננו, ביניהם סיפורים מאת רות רנדל וריי ברדבורי ולצדם גם סופרים פחות ידועים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כתבי עת ספרותיים
שרה אנג'ל

שרה אנג'ל (נולדה ב-30 בספטמבר 1959) היא סופרת ישראלית. 

אנג'ל התפרסמה בגיל 23 במשפט פלילי שהחל בשנת 1982. באותה עת, הייתה נשואה לעבריין שמעיה אנג'ל, וכונתה בעולם התחתון הישראלי בשם "שמוליק".

==ביוגרפיה==
שרה אנג'ל (לבית לוי) נולדה וגדלה בבת ים. בת של מסגר ועוזרת לגננת, כבת אמצעית ולה שתי אחיות. הוריה התגרשו כשהייתה בת 16.

כנערה הייתה פעילה בתנועת הנוער העובד. בגיל 17 וחצי נרשמה ללימודים באוניברסיטת תל אביב בחוגים לספרות ולמקרא, אך לא סיימה את לימודיה.

ב-1979 הכירה אנג'ל את העבריין שמעיה אנג'ל, וב-1980 נישאה לו ולאחר נישואיהם החלה לנהל עמו כנופיה שעסקה בסחר בסמים. 

אנג'ל התפרסמה בגיל 23 במשפט פלילי שהחל בשנת 1982. באותה עת, הייתה נשואה לשמעיה אנג'ל, וכונתה בעולם התחתון הישראלי בשם "שמוליק". שרה ושמעיה הואשמו ברצח כפול של שני סוחרי סמים, שולמית שולי ב-2 באפריל 1981 ומישל נחמיאס ב-11 באוגוסט 1981. האשמה העיקרית כלפי אנג'ל הייתה במתן הוראות רצח ובסיוע לרצח, והמשפט עצמו הסעיר את המדינה באותם ימים. לפני המשפט ובמהלכו אנג'ל ישבה כעצירה בכלא הנשים נווה תרצה ברמלה. באותה עת, החלה אנג'ל בהליכי גירושין מבעלה שמעיה לאחר שזה ביקש זאת ממנה. היא יוצגה במשפטה על ידי עורך הדין הפלילי דוד יפתח, ולאחר יותר משנתיים ב-1984 זוכתה מחמת הספק והשתחררה, בעוד על שמעיה אנג'ל הוטל מאסר עולם.

הפזמונאי יעקב רוטבליט, שסיקר את משפט הרצח הכפול, כתב על הזוג אנג'ל את השיר "רחבת הריקודים" שביצעה הזמרת יהודית רביץ, והשיר נכלל באלבומה "באה מאהבה" שיצא ב-1987.

זמן לא ארוך לאחר שחרורה מן הכלא נעצרה בשנית ונידונה למאסר בגין סחר בסמים והחזקת נשק חם, וישבה בכלא שלוש שנים נוספות תחילה כעצירה ולאחר מכן כאסירה. 
אחרי שחרורה בשנית, ניתקה את קשריה עם שמעיה והעולם התחתון והתרחקה מסמים.

בשנת 1988 נולדה בתה היחידה אליה. 

בשנת 1993 החלה את דרכה כסופרת כשכתבה את ספרה הראשון שנקרא "מלאך או שטן", ושיצא לאור בהוצאת "ידיעות ספרים". הספר הוא ספר אוטוביוגרפי ובו היא כתבה על עולם הפשע, החיים לצד שמעיה, ותקופתה כאסירה בבית הסוהר. הספר הפך לרב-מכר והודפס ב-19 מהדורות.

בהמשך הפכה לאשת תקשורת ישראלית, הגישה תוכניות, והמשיכה לכתוב ספרים נוספים שהבולט בהם הוא רב מכר נוסף שלה שנקרא בשם "נקמה". 

אנג'ל זכורה גם בזכות השתתפותה בפרסומות לשמנת של חברת "תנובה" בהן היא כיכבה לצדו של סמי הורי.

אנג'ל מרצה בכנסים ובאירועים, ומספרת על עולם הפשע ועל ספריה.

מתגוררת בגני תקווה.

==ספריה==
* "מלאך או שטן" (1993)
* "חכי לי ר'" (1996) (קובץ סיפורים)
* "נקמה" (1998)
* "שנת החתול" (2003)
* "בחורים טובים" (2006)
* "ירח משוגע" (2011)

==לקריאה נוספת==
* יורם יובל, ישראל - שיחת נפש, כנרת זמורה ביתן, 2012.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20171014235221/http://www.sarangel.co.il/ שרה אנג'ל] - אתר הבית
* [https://www.facebook.com/pages/%D7%A9%D7%A8%D7%94-%D7%90%D7%A0%D7%92%D7%9C/104184829648312?sk=timeline שרה אנג'ל] - דף הפייסבוק
* 

* 
* 
* 
* 
* - ביקורת על הספר "בחורים טובים"
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות סמים בישראל
קטגוריה:מורשעות בדין בישראל
קטגוריה:גני תקווה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
הדרכה

שומר הצעיר, 1976]]
הדרכה היא מתן הסבר כיצד יש לנהוג בפעולה מסוימת, מתן הכשרה או תהליך של הקניית מיומנות. במונח "הדרכה" משתמשים גם כדי לתאר את הפעילות בחינוך הבלתי פורמלי, לעומת הוראה השייכת לחינוך הפורמלי. את ההדרכה מוביל לרוב מדריך. היכולת המוקנית בתהליך ההדרכה יכולה להיות פרקטית, קוגניטיבית, או אחרת. להבדיל מהוראה לשמה, בה מעביר המורה ידע לתלמיד על ידי הצגת הידע, עשוי המדריך ליצור את השינוי בחניכיו באמצעות מתן גירויים, המפתחים מיומנויות גופניות או פנימיות. השינוי, בין אם הוא ההתפתחות של יכולות או יצירת הנעה, צריך להיעשות באופן הדרגתי ומבוקר.

ההדרכה מתבססת על ידע או ניסיון קודם של המדריך וכן, לרוב, על היכרותו את היחיד או קבוצה אותה הוא מדריך. ההדרכה היא פרי תכנון מקדים השואף להשגת יעדים מסוימים. בהדרכת קבוצה צריכה האווירה הקבוצתית להיות אוהדת ותומכת על מנת לאפשר את השגת היעדים.

== סוגי השינויים שניתן להוביל אליהם באמצעות הדרכה ==
*הנעה לפעולה: הנעה למעורבות חברתית, הנעה לשינוי פנימי, הנעה ללמידה.
*יכולות אישיות: ריכוז, שלווה, ביטחון עצמי, התמודדות עם משברים.
*יכולות בין אישיות: אמון, שיתוף פעולה, תרבות דיון, תקשורת בינאישית, ניהול צוות.
*יכולות פיזיות: הרפיה גופנית, תנועה, גמישות.
*יכולות מקצועיות: ביצוע משימות, נגינה, לימוד שפה, לימוד מקצוע.

== הגירויים המקנים מיומנויות ==
נהוג לחלק את הגירויים לשלוש קבוצות עיקריות: שכליים, רגשיים וחוויתיים. שימוש מאוזן בכל סוגי הגירויים באמצעות מתודות מתאימות יביא להפנמה מיטבית והשגת מטרת ההדרכה.
# גירויים שכליים – פניה אל הצד הרציונלי: העברת נתונים, עובדות, תאוריות וכדומה. לדוגמה, אם מטרת ההדרכה היא הכרת נושא החיים עם מוגבלות פיזית, יציג המדריך לחניכיו נתונים סטטיסטיים על אוכלוסייה זו, יציג עובדות על בעיות נגישות במוסדות ציבוריים ועוד.
# גירויים רגשיים – פנייה אל הצד האמוציונלי: סיפורים מעוררי הזדהות, שימוש בתמונות המפעילות את הרגש וכדומה. לדוגמה, על פי אותה מטרה לעיל, יכירו החניכים אדם בעל מוגבלויות או יראו סרט המציג מקרים שכאלו.
# גירויים חווייתיים – התנסות אמיתית או מדומה בנושא הפעילות באמצעות הפעלה, קבלת החלטה וכדומה. מובן שהתנסות אמיתית היא בעלת השפעה מעמיקה יותר אך גם פעילות המדמה מצב, ואף תרגיל בדמיון מודרך יכול להביא לתוצאות טובות. לדוגמה, על פי אותה מטרה לעיל, יתנסו החניכים בביצוע משימה כאשר נמנעת מהם יכולת מסוימת, כמו הליכה בעיניים קשורות.

==ראו גם==
* קבוצה (הדרכה)
* טכניקות מסירה
* חניכה
* מדריך נוער

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.freeall.org/freemethodica/index.php?title=%D7%A2%D7%9E%D7%95%D7%93_%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%99 פרימתודיקה] - פרויקט ויקי למתודיקה בהדרכה

קטגוריה:חינוך
*
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:למידה
חטיבה 408

חטיבת חוד החנית, חטיבה 408, הייתה חטיבת חיל רגלים במילואים.

==היסטוריה==
החטיבה הוקמה בשנת 1976 על ידי ריכוז 3 גדודים: גדוד 8103 - מחטיבה 769, גדוד 9219 וגדוד 9220 - מחטיבת ירושלים (310). במלחמת שלום הגליל החליפה החטיבה את חטיבת גולני בחרמון והוכפפה לאוגדה 162 לצורך תגבור כוחות החטיבה והשתתפה בהמשך הלחימה בלבנון עד הנסיגה מלבנון. ב הייתה אחראית על אזור בית לחם במשך חמישה חודשים. החטיבה עברה לאוגדה 720 בנובמבר 1999 והייתה ממוקמת בבית אל. החטיבה גויסה במבצע חומת מגן ללחימה ברמאללה. לאחר פירוק אוגדה 720 הוכפפה החטיבה לאוגדה 36 ("עוצבת געש").

בשנת 2010, כחלק ממהלך כולל בצה"ל שנועד להחזיר את שמות החטיבות הראשונות לשימוש, נבחרה חטיבה 408 לשאת את שמה של חטיבת עציוני, וכן את מספרה הצה"לי - 6.

== מפקדי החטיבה ==

{| class="wikitable"
|+
!שם
!תקופת כהונה
!הערות
|-
|חיים אורן
|1977 - 1980
|לימים ראש מטה פיקוד מרכז
|-
|עזרא סלע
|1980 - 1983
|
|-
|חזי צפריר
|1983 - 1985
|
|-
|ברוך שפיגל
|1985 - 1986
|
|-
| מוטי רוזן
|1986 - 1988
|
|-
|מוני חורב
|1988 - 1990
|
|-
|נמרוד רן
|1993 - 1996
|
|-
|דני שחר
|1996 - 1999
|
|-
|רון שכנר
|1999 - 2005
|מפקד החטיבה במבצע חומת מגן
|-
|ארז וינר
|2005 - 2008
|לימים מפקד צוות התכנון האופרטיבי בפיקוד הדרום.
|-
|רפי מילוא
|2008 - 2010
|לימים אלוף פיקוד העורף.
|-
|גיא הלוי
|2010 - 2013
|תחת פיקודו החליפה החטיבה את שמה ומספרה לחטיבת עציוני - 6
|}

== הערות שוליים ==

408
נחמיה תמרי

נחמיה תמרי (17 בנובמבר 1946 – 12 בינואר 1994) היה אלוף בצה"ל, מפקד סיירת מטכ"ל, חטיבות הנח"ל והצנחנים, עוצבת הגליל ומפקד פיקוד המרכז. נהרג בהתרסקות מסוק במהלך שירותו.

== ביוגרפיה ==
תמרי נולד בעין חרוד לצבי ולמרים. הוא נקרא על שם חבר הקיבוץ , לוחם הפלמ"ח שנהרג בפיצוץ גשר א-זיב. למד בבני עטרות ובתיכון בליך. ב-1965 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין של נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח, שם עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. לאחר ששימש כמפקד כיתה יצא תמרי לקורס קציני חי"ר. כצוער בקורס לחם תמרי במלחמת ששת הימים ונפצע. לאחר סיום קורס הקצינים שירת במגוון תפקידי פיקוד בחטיבת הצנחנים, השתתף בפעולת כראמה בפיקודו של יורם יאיר, ושימש כמפקד כוח במבצע תרנגול 53, בעת שהיה מפקד פלוגה א' בגדוד 50. ב-1970 מונה למפקד סיירת צנחנים. במלחמת יום הכיפורים לחם בסיני בקרב ואדי מבעוק ובקרב החווה הסינית, שבו נפצע.

ב-1974 עבר לסיירת מטכ"ל ומונה לסגנו של גיורא זורע. באותה שנה השתתף תמרי בפריצה לדירת מגורים בבית שאן בה התבצרו שלושה מחבלים. כל ששת הלוחמים מסיירת מטכ"ל שפרצו לדירה, ותמרי ביניהם, קיבלו משר הביטחון, שמעון פרס, ספר שירים של נתן אלתרמן כהוקרה על אומץ לבם. בתפקידו זה פיקד בשנת 1975 על כוח מן היחידה בפשיטה בעומק לבנון כנגד יעדי מחבלים, וכן פיקד על אחד מצוותי היחידה שפרצו למלון סבוי והרגו את המחבלים. בהמשך היה עוזר ראש אגף המודיעין למבצעים ולאחר מכן מונה למפקד גדוד 890 של הצנחנים, ופיקד עליו במבצע אנטבה. לאחר מכן פיקד על סיירת מטכ"ל בשנים 1978–1980 והיה מפקד חטיבת המילואים 623 של הצנחנים בתקופת מלחמת לבנון הראשונה. ב-1984 התמנה למפקד חטיבת הנח"ל וב-1985 למפקד חטיבת הצנחנים. לאחר הסבה פיקד על עוצבת עידן וב-1988 עד 1990 על עוצבת הגליל.

בעת מלחמת המפרץ שימש נחמיה תמרי כמפקד הכוח האוגדתי המיוחד אשר נועד לבצע פעולה קרקעית בעיראק כדי לפגוע במשגרי טילי הסקאד הניידים, אולם המשימה לא יצאה אל הפועל בשל החלטת הדרג המדיני להבליג על שיגורי טילי הסקאד ולא לקחת חלק במלחמה. בנובמבר 1991 הועלה לדרגת אלוף ומונה לעוזר ראש אג"ם והיה מעורב בהכנות למבצע שיח אטד. ב-1993 מונה למפקד פיקוד המרכז. 

ב-12 בינואר 1994 נהרג בהתרסקות מסוק סייפן של חיל האוויר, לקראת נחיתה במִפקדת הפיקוד. בעקבות האסון הוסב שמו של בסיס מפקדה הפיקוד ל"מצודת נחמיה" לזכרו.

== חייו האישיים ==
לנחמיה תמרי שני אחים, שניהם שמשו בתפקידים בכירים בצה"ל: תת-אלוף שי תמרי ותת-אלוף דב תמרי. במותו הותיר שלושה ילדים: העיתונאי עידו תמרי, הרופאה רוני תמרי והמורה יובל תמרי.

==לקריאה נוספת==
*משה זונדר, "סיירת מטכ"ל", כתר ספרים, 2000, "תקופת נחמיה תמרי", עמ' 173–178

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופי צה"ל שנפלו בעת מילוי תפקידם
קטגוריה:מפקדי חטיבת הנח"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבת הצנחנים
קטגוריה:מפקדי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:מפקדי סיירת צנחנים
קטגוריה:מפקדי מערך המבצעים המיוחדים
קטגוריה:מפקדי פיקוד המרכז
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:מפקדי עוצבת הגליל
קטגוריה:מפקדי עוצבת עידן
קטגוריה:ישראלים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:מפקדי חטיבה 55
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת הצנחנים
קטגוריה:בוגרי תיכון בליך
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:עין חרוד: אישים
קטגוריה:אישים שעל שמם בסיסי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת לבנון הראשונה
חנות עודפים

מיסיסיפי]]
חנות עודפים או חנות אאוטלט (מאנגלית: Outlet store) היא חנות שבה נמכרים פריטים שנותרו במלאי של היצרנים, ולרוב מדובר בפריטי הלבשה והנעלה שהיצרנים או המשווקים לא הצליחו למכרם במהלך עונת המכירות הקודמת או במכירת סוף עונה שעברה. 

חנויות העודפים מהוות פתרון נוח ליצרנים, שמצד אחד מעוניינים בשיווק פריטים אחרים, כחלק מאסטרטגיית המכירות שלהם, אך מצד שני הם עדיין מעוניינים להרוויח ממכירת הפריטים הישנים, או לפחות למזער את הפסדיהם ממכירתם במחיר מוזל.

חנויות העודפים מאופיינות בכך שהן נעדרות עיצוב פנים, או שמעצביהן מקפידים ליצור להן חזות מרושלת. הדבר נעשה במטרה ליצור אווירה של מחסן, שתקנה ללקוחות תחושה של מקום שבו המוצרים זולים. כדי להוסיף על כך, המוצרים מוצגים בערבוביה ולעיתים זרוקים בערימות, על מנת ליצור אצל לקוח שמצא פריט שהוא מעוניין בו תחושה של "מציאה". מאפיין נוסף של חנויות העודפים הוא שמבחר המידות והדגמים מצומצם, משום שליצרן אין אינטרס לחדש את המלאי ולהתאים אותו לדרישת הלקוחות. על כן יש שלל של מידות שאינן ממוצעות, לצד דגמים שלא הצליחו להימכר כמעט ובכלל בעונות המכירה הקודמות, עקב היעדר התעניינות מצד הלקוחות.

חלק מחברות האופנה הגדולות נוהגות להצניע את מכירות העודפים, על מנת שלא לפגוע במכירות הפריטים החדשים שלהן, או בתדמיתן כחברות המייצרות מותגי יוקרה.

עם הזמן, הפך המושג "חנות עודפים" לשם נרדף למכירה המונית במחירים מוזלים. כתוצאה מכך, הוא אומץ גם בענפי מכירות נוספים, כגון ריהוט או מכשירי חשמל. עם זאת, במקרים אלה אין מדובר במכירה של עודפים, אלא בחנויות גדולות שמאפייניהן דומים למאפייני חנויות העודפים בכל הנוגע לעיצוב, למיקום ולמחירים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hanutk.co.il/outlet-stores/עודפים/ רשימת חנויות העודפים בישראל]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ביגוד
קטגוריה:חנויות
קטגוריה:ניהול מלאי
גרוס-רוזן

מחנה גרוס-רוזן (בגרמנית: Konzentrationslager Groß-Rosen) היה מחנה ריכוז ועבודה שהקימו הנאצים בשלזיה תחתית (כיום בשטח פולין). המחנה היה ממוקם 2.5 קילומטר מדרום-מערב לכפר רוגוז'ניצה (בפולנית Rogoźnica, בגרמנית גרוס-רוזן), שישים קילומטר מדרום-מערב לורוצלב, על מסילת הברזל. בשנים 1940–1945 נכלאו במחנה כ-130,000 איש, כ-40,000 מהם נספו.

== היסטוריה ==
את מחנה גרוס-רוזן הקימו אסירי מחנה זקסנהאוזן כמחנה-משנה, ובנייתו החלה ב-2 באוגוסט 1940. במרץ 1941 הושלמה בניית "המחנה הקטן", שהכיל ארבעה בלוקים. מסוף אפריל באותה שנה היה המחנה עצמאי ולא כפוף לזקסנהאוזן. מפקדי המחנה היו ארתור רודל (Rodl), וילהלם גדעון (Gideon) ויוהנס האסנברוק (Hassenbrock).

הקמת "המחנה הגדול", שתוכנן במקור ל-7,000 אסירים, ושהורחב עד לקיבולת של 20,000 אסירים, הושלמה בתחילת 1944. בשנה זו הורחב המחנה והוקם בו "המחנה האושווייצרי", שתוכנן ל-45,000 אסירים ונועד למקרה של העברת מחנה אושוויץ עם התקדמות הצבא האדום בחזית המזרחית.

במחנה האם של גרוס-רוזן לא היו יהודים, עד לצעדות המוות מאושוויץ בהתאם להוראת הרייכספיהרר ס"ס, ורוב אסירי מחנות המשנה היו יהודים,<ref name=":0"></ref> תחילה מהמחנות זקסנהאוזן ודכאו, ואחר כך מבוכנוואלד. מפקדת הגסטפו בברסלאו ניהלה בגרוס-רוזן "מחנה עבודה וחינוך". אסירי המחנה הועסקו במחצבות של גרוס-רוזן בחציבת גרניט. במחנות-חוץ רבים הועסקו האסירים ככוח עבודה זול במפעלים שהיו חיוניים לכלכלת המלחמה.

אחת התעסוקות העיקריות לאסירי המחנה הייתה בבניית "מפקדת הפיהרר" – פרויקט ענק בוויסטֵוַלטרסדורף שברכס ההרים אוילנגבירגה.

בין מחנה גרוס-רוזן ובין אושוויץ היה קשר הדוק. קשר זה בא לידי ביטוי בכך שאושוויץ היה ספק הכוח העיקרי של מחנות העבודה גרוס-רוזן. כמו כן ד"ר מנגלה, שפעל באושוויץ, פעל גם בגרוס-רוזן. בנוסף לכך, הייתה תנועה של אסירים מאושוויץ לגרוס-רוזן ולהפך.<ref name=":0" />

בראשית שנת 1945 פונה המחנה, ואסיריו הועברו למחנות אחרים או שנשלחו לצעדות מוות. בזמן צעדות המוות, שימש מחנה גרוס-רוזן מחנה מנתב לשיירות האסירים שהגיעו מאושוויץ. פינוי מחנה גרוס-רוזן התנהל בשני שלבים: בעשרת הימים הראשונים של ינואר 1945, פונו 11 מחנות המשנה. הפינוי נערך ברגל. <ref></ref> אסירים אחדים בלבד נשארו מאחור, והם שוחררו ב-13 בפברואר 1945 על ידי הצבא הסובייטי.

ב-2017 אותר קבר אחים בו נקברו כ-300 בני אדם בשטח המחנה, בעקבות עדות מוקלטת של אחד הניצולים - רופא ממוצא בלגי.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Isabell Sprenger: Groß-Rosen. Ein Konzentrationslager in Schlesien. Köln 1996
* Thomas Geve Es gibt hier keine Kinder. Auschwitz, Groß-Rosen, Buchenwald. Zeichnungen eines kindlichen Historikers Hrsg. von Volkhard Knigge (deutsch, engl., hebr.), Göttingen: 1997 
</div>
* יחזקאל הרפנס "בכף הקלע" משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב, תשנ"ג (1993)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www1.yadvashem.org/odot_pdf/Microsoft%20Word%20-%201034.pdf מתוך יד ושם]
* [http://www.hjm.org.il/pw/about.html סיפור מחנות גרוס-רוזן במוזיאון היהדות דוברת ההונגרית]
* [http://www.gross-rosen.pl/index.php?id=glowna&lang=de מוזיאון גרוס-רוזן] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחנות ריכוז בפולין
קטגוריה:שלזיה תחתית
קטגוריה:גרמניה הנאצית: תעשייה
סן סבסטיאן

סן סבסטיאן (בספרדית: San Sebastián, בבסקית: דונוסטיה, Donostia; השם הרשמי הוא דונוסטיה-סן סבסטיאן) היא עיר בצפון ספרד, השוכנת במפרץ ביסקאיה קרוב לגבול עם צרפת. משמשת כבירת נפת גיפוסקואה בחבל הבסקים ובה כ-184,200 תושבים (2008).

== גאוגרפיה ==
העיר התברכה בחוף ים ציורי, התחום בין שני הרים גבוהים. לאורך החוף ישנה טיילת ובה שפע מקומות בילוי ומסעדות בעלות מטבח עשיר. בין היתר משום כך היא אתר תיירות פופולרי.

רוב בתי העיר חדשים, מאחר שהעיר עברה שריפות רבות, האחרונה שבהן בתקופת כיבוש נפוליאון. הרובע העתיק של סן סבסטיאן (Parte Vieja) הוא מבוך של סמטאות צרות עם מבנים מימי הביניים וכיכרות מרשימות כדוגמת כיכר החוקה (Plaza de La Constitucion), שבעבר שימשה כזירת מלחמות השוורים בעיר.

מרכז העיר (Zentroa), ברובו, נבנה בסגנון אדריכלי של תחילת המאה העשרים, הבל אפוק.

== תרבות ==
העיר מפורסמת בשל פסטיבל הקולנוע הבינלאומי המתקיים בה מדי שנה.

ישנה עוגה גבינה בסקית מסורתית לעיר הנקראת עוגת סן סבסטיאן, עוגת גבינה "שרופה" אשר מושחמת בחלקה העליון עד ליצירת קרמל שחום כהה על פני העוגה. היא ידועה במרקמה הייחודי הנוצר מבלילה נוזלית אפויה בחום גבוה ומקוררת כאשר חלקה הפנימי עדיין במרקם רך.

בסן סבסטיאן נמצא מועדון הכדורגל ריאל סוסיאדד מליגת העל הספרדית, ואחד מאירועי הספורט החשובים בעיר הוא הדרבי הבסקי.

סן סבסטיאן נוסדה כאתר נופש קיצי לבני המלוכה הספרדית בשנות ה-20 המוקדמות. היא נחשבה לאחד המקומות היותר עשירים ותרבותיים בספרד ושנים רבות הייתה בירת הקיץ של ספרד.

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 
* 
* 

== גלריה ==
<gallery>
File:San Sebastián - Catedral del Buen Pastor 03.jpg|קתדרלת הרועה הטוב בסן סבסטיאן
File:San Sebastian - Catedral 35.jpg|קתדרלת הרועה הטוב בסן סבסטיאן
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* [https://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1001314013 הבסט של סן סבסטיאן] במגזין גלובס

*
קטגוריה:חבל הבסקים: ערים
קטגוריה:ספרד: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
המיקורפורקטומיה

בכירורגיה, המיקורפורקטומיה היא ניתוח רדיקלי שבו קוטעים את הגוף מתחת למותניים, תוך ביתוק עמוד השדרה התחתון. בניתוח מסירים איפוא הגפיים התחתונות בשלמותן, איברי המין, מערכת השתן, עצם האגן, פי הטבעת והרקטום. 

זהו ניתוח קיצוני במיוחד שמומלץ כמוצא אחרון אך ורק לחולים הסובלים ממחלות קשות וקטלניות באזור האגן, כמו דלקת עצמות, גידולים, פצעי לחץ קשים או טראומות גופניות קשות באזור. 

בספרות הרפואית המקצועית דווח על הניתוח רק כמה עשרות פעמים. 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כריתת איבר
טולמור דיו

טולמור דיו (באנגלית: Tullamore Dew) הוא ויסקי בלנדד אירי. טולמור דיו זוקק לראשונה בשנת 1829 בעיירה טולמור שבמחוז אופאלי (באנגלית: Offaly) במרכזה של אירלנד. השם מורכב משם העיר בה זוקק הוויסיקי לראשונה וראשי התיבות - Dew של שמו של המנהל והבעלים הראשונים, Daniel E Williams של המזקקה.

מותגים שונים של המזקקה זכו בפרסים שונים, בין השאר:
* טולמור דיו הבסיסי: מדליית זהב בשנים 2003 ו-2006, וגביע בשנת 2005 (International Spirits Challnge)
* טולמור דיו בן 12 שנה: מדליות זהב בשנים 1999, 2000, 2001, 2003, 2004 ו-2006, ובפרסים נוספים (תערוכות שונות).

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.williamgrant.com אתר הבית של החברה היצרנית]
* [https://web.archive.org/web/20061112184054/http://www.whiskymag.com/whisky/brand/tullamore_dew/ רשמי טעימה ממגזין הוויסקי]
* 

קטגוריה:ויסקי אירי
אלעזר ליפא סוקניק

פרופסור אלעזר סוקניק (מימין) ופרופסור [[נחמן אביגד, מודדים תרשים של פסיפס באוניברסיטה העברית בירושלים, דצמבר 1935]]
אלעזר ליפָּא סוּקֶנִיק (12 באוגוסט 1889, ביאליסטוק – 28 בפברואר 1953, ירושלים) היה ארכאולוג, פרופסור וראש המחלקה לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. היה הראשון שעמד על חשיבותן של המגילות הגנוזות ועסק בחקירתן. ייסד (יחד עם משה דוד קאסוטו) את האנציקלופדיה המקראית.

חתן פרס ישראל למדעי הרוח, תשי"ט<ref></ref>. 

==קורות חיים==
אלעזר ליפא סוקניק נולד בביאליסטוק שבפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית) בשנת 1889. בשנת 1912 עלה לארץ ישראל. בזמן מלחמת העולם הראשונה הצטרף לצבא הבריטי במסגרת הגדודים העבריים. ב-1920 הוציא ביחד עם המורה והמדריך חיים אריה זוטא את "מדריך הטיולים לירושלים וסביבותיה". 

סוקניק למד באוניברסיטת ברלין, וקיבל תואר דוקטור מדרופסי קולג' בפילדלפיה (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה) ב-1926. נושא עבודת הדוקטור היה בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל. סוקניק היה הארכאולוג הראשון שהועסק על ידי האוניברסיטה העברית, והוא עסק בחפירות ארכאולוגיות שונות מטעמה. ב-1938 מונה לפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה. בין האתרים שחפר היו בתי הכנסת בבית אלפא ובחמת גדר והחומה השלישית בירושלים של ימי בית שני. יזם את הקמתו של בית הנכות לעתיקות היהודים.

אשתו הייתה חסיה סוקניק, מהגננות העבריות הראשונות, ולזוג נולדו שלושה בנים:
* יגאל ידין (1917–1984), לימים הרמטכ"ל השני של צה"ל, ארכאולוג ופוליטיקאי;
* יוסי ידין (1920–2001), לימים שחקן תיאטרון;
* (1929 – 1948), מטילן בחיל האוויר שנפל במלחמת העצמאות, כאשר יצא, יחד עם הטייס (בנו של יוסף שפרינצק, יו"ר הכנסת הראשון) לבלום ספינה מצרית שהפגיזה את תל אביב, ומטוסם הופל בידי המצרים.

משנתגלו לראשונה מגילות מדבר יהודה במערה סמוך לקומראן, היה סוקניק מהראשונים שעמד על טיבן. בנובמבר 1947, זמן לא רב בטרם פרוץ מלחמת העצמאות, רכש שלוש מתוך השבע שנתגלו אז, מסוחר עתיקות בבית לחם (שאר הארבע התגלגלו לארצות הברית ובסופו של דבר הצליח בנו, יגאל ידין, לרכוש גם אותן). מאז שנתגלו המגילות ועד יום מותו עסק סוקניק רבות בחקירתן.

ב-1948 מונה לחבר בוועדה המקצועית של ועדת הסמל והדגל, שבחרה בסמל מדינת ישראל. סוקניק עמד גם בראש המפעל הגדול של האנציקלופדיה המקראית, יחד עם חוקר המקרא משה דוד קאסוטו, אולם שניהם זכו לראות רק את הכרך הראשון מן הסדרה, שיצא לאור בשנת 1950. סוקניק נפטר ב-1953.

== לקריאה נוספת ==
* יגאל ידין, "א' ל' סוקניק: קווים ביוגרפיים", ארץ ישראל ח (1967), 12–20.
<div style="direction: ltr;">
* Eleazar Sukenik with an Introduction by Steven Fine, The Ancient Synagogue of Beth Alpha, Georgia Press, 2007.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים ביישוב
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ארכאולוגיה והמזרח הקרוב הקדום
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:משפחת סוקניק-ידין
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה המקראית
קטגוריה:ביאליסטוק: אישים
קטגוריה:רחביה: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1953
מרחק (תורת הגרפים)

בתורת הגרפים, מרחק (או מרחק גאודזי) מציין את מספר הקשתות במסלול הקצר ביותר מצומת כלשהו לצומת אחר. בגרף בלתי מכוון, המרחק בין <math>\ u</math> ל־<math>\ v</math> שווה למרחק בין <math>\ v</math> ל־<math>\ u</math>, ופונקציית המרחק היא מטריקה, בעוד שבגרף מכוון יכול להיות שהמרחקים הללו יהיו שונים.

מרחקו של צומת מעצמו מוגדר כ־0, ומרחקו של צומת מצומת שאין מסלול שמוביל אליו נחשב אינסופי. 

בגרף ממושקל, בו לכל קשת יש ערך ("משקל") ואורך מסלול הוא סכום משקלי הקשתות, המרחק הוא מספר הקשתות במסלול הקצר ביותר מבחינת ה"משקל" שלו. במקרה שיש שני מסלולים כאלו, אז המרחק שווה למספר הקשתות המינימלי מבין שני המסלולים. 

== מונחים קרובים ==
גרף בלתי-מכוון בעל 6 צמתים ו־7 קשתות
ישנם מספר מונחים בתורת הגרפים המבוססים על מושג המרחק:

*אקסצנטריות של צומת <math>\ v</math> היא המרחק הגדול ביותר בין <math>\ v</math> לצומת אחר. היא מסומנת כ־<math>\ \epsilon</math>. כלומר, האקסצנטריות של צומת <math>\ v</math> מסומנת כ־<math>\ \epsilon(v)</math>.
*רדיוס של גרף הוא האקסצנטריות המינימלית בגרף.
*קוטר של גרף הוא האקסצנטריות המקסימלית בגרף. במילים אחרות, זהו המרחק הגדול ביותר בין שני צמתים בגרף.

== דוגמאות ==
גרף מכוון בעל 4 צמתים ו־5 קשתות
*בגרף הבלתי-מכוון שמשמאל:
**המרחק בין צומת 1 לצומת 4 הוא 2. המסלול הקצר ביותר הוא המסלול 1->5->4 (זאת למרות שקיים מסלול ארוך יותר 1->2->3->4).
**האקסצנטריות של הצומת 2 היא 3, כי המרחק עד הצומת המרוחק ביותר ממנו, צומת 6, היא 3.
**הרדיוס של הגרף הוא 2, כי האקסצנטריות של הצמתים 3,4,5 היא 2, ואין צומת בעל אקסצנטריות נמוכה יותר.
**הקוטר של הגרף הוא 3, כי האקסצנטריות של הצמתים 1,2,6 היא 3, ואין צמתים בעלי אקסצנטריות גדולה יותר.

*בגרף המכוון שמשמאל:
**המרחק בין צומת 1 לצומת 4 הוא 2. המסלול הקצר ביותר הוא המסלול 1->3->4, בעוד שהמרחק מצומת 4 לצומת 1 הוא אינסופי, כי אין מסלול שמוביל מ־4 ל־1.
**האקסצנטריות של צומת 3 היא אינסוף, כי המרחק ממנו לצומת 1 הוא אינסוף.
**הרדיוס של הגרף הוא 2, כי האקסצנטריות של צומת 1 היא 2, והיא הקטנה ביותר. האקסצנטריות של הצמתים האחרים היא אינסוף.
**הקוטר של הגרף הוא אינסוף, כי קיים לפחות צומת אחד שהאקסצנטריות שלו היא אינסוף. הדבר נובע מכך שצומת 1 הוא מקור, ואין שום דרך "להיכנס" אליו. במקרה כזה, תמיד יהיה צומת שהאקסצנטריות שלו אינסופית, וזה יהיה גם קוטר הגרף.

* הרעיון של "שש דרגות של הפרדה", המבוסס בעקיפין על עבודתו של סטנלי מילגרם, טוען שהקוטר של הרשת החברתית האנושית הוא 6. כלומר, ששישה קשרים הם המרחק המקסימלי בין כל שני אנשים בעולם.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תורת הגרפים
מעצב אמנותי

מעצב אמנותי (באנגלית: production designer, art designer) אחראי למראהו הכולל של תוצר קולנועי. המונח שימש לראשונה בקרדיטים של הסרט "חלף עם הרוח". פרס אוסקר לעיצוב אמנותי מוענק משנת 1929.

המעצב האמנותי עובד בשיתוף פעולה הדוק עם הבמאי, המפיק והצלם הראשי. לפעמים יוצר המעצב האמנותי קשר עם גורמים אחרים בצוות ההסרטה, כמו מעצב התלבושות, הספר, המאפר, הפעלולן ומנהל אתרי הצילום, על מנת לשוות לתוצר מראה חזותי אחיד, ובכך לתרום להבנת הסרט בידי הצופה.

== מחלקת העיצוב ==
מחלקת העיצוב כולה כפופה למעצב האמנותי, ובעלי התפקידים בה הם:
* מנהל אמנותי (artistic director), האחראי על הצד ההפקתי של העיצוב, בניית והקמת מבנים מן הפן ההנדסי, ומוציא לפועל את חזונו האסתטי של המעצב האמנותי.
* תפאורן (set designer, set dresser, set decorator), אחראי על מראה החללים המצטלמים ועל הציוד המאסיבי יותר הנמצא בהם כגון רהיטים, קירות, טפטים וכיוצא בזה.
* אביזרן (propsman, promaker, props-master), אחראי על האביזרים, אובייקטים בקנה מידה קטן יותר מאלה שבאחריות התפאורן.

בשל האופי האמנותי וההפקתי כאחד של מחלקה זו, לעיתים נכלל בה גם צוות נוסף של עוזרים, שמספרם גדול ככל שהפקה יותר עתירת תקציב.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקצועות בתעשיית הקולנוע
ציר הרשע

"ציר הרשע" (באנגלית: Axis of evil) הוא מונח שטבע נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, בנאום שנשא ב־29 בינואר 2002. המונח מתייחס לקבוצת מדינות התומכות בטרור ומפתחות נשק להשמדה המונית. בוש הזכיר בנאומו את המדינות קוריאה הצפונית, איראן ועיראק. במונח נעשה שימוש בתחום ההסברה של ממשל בוש כדי להציג את המדינות החברות בו כדבר שיש לגנותו.

המונח מרמז על מדינות הציר במלחמת העולם השנייה אשר הצטרפו לגרמניה במלחמתה כנגד בעלות הברית, וכמו כן מזכיר את המושג "אימפריית הרשע", שבו השתמש הנשיא רונלד רייגן לתיאור ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה.

==המאבק בציר הרשע==
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הכריזה ארצות הברית על מלחמתה בטרור האיסלאמי הקיצוני. בתחילתו כוון המאבק כנגד הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן וארגונו אל-קאעידה, אך במהרה הורחב ומטרתו שונתה למיגור הטרור העולמי. בנאום "ציר הרשע" הגדיר בוש את מקור הטרור בעולם וקבע את מטרות המאבק.

ב־20 במרץ 2003 (19 במרץ בוושינגטון), תקפה ארצות הברית את עיראק כחלק ממאבקה ב"ציר הרשע" והדיחה את שלטונו של סדאם חוסיין. בעקבות דשדושה של ארצות הברית בעיראק, ממשל בוש נקט בגישה של בידוד ומשא ומתן לא ישיר עם מדינות הציר האחרות. מול איראן התנהל המשא ומתן עם שלוש המעצמות האירופיות גרמניה, בריטניה וצרפת (ה-EU3), תוך מעורבות של מתאם מדיניות החוץ של האיחוד האירופי חוויאר סולאנה. עם העברת הסוגיה הגרעינית לטיפול מועצת הביטחון של האו"ם הצטרפו רוסיה וסין למשא ומתן. המגעים עם קוריאה הצפונית מתנהלים במסגרת שיחות השש הכוללות את קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, סין, יפן, רוסיה וארצות הברית. בין איראן וקוריאה הצפונית והמדינות שניהלו עימן משא ומתן הושגו מספר הסכמים שהופרו (בין היתר: [http://www.iaea.org/NewsCenter/Focus/IaeaIran/statement_iran21102003.shtml הצהרת טהראן] מאוקטובר 2003, [https://web.archive.org/web/20080522082429/http://www.armscontrol.org/country/iran/ParisAgreement.asp הסכם פריז] מנובמבר 2004 עם איראן, הצהרת ה-19 בספטמבר 2005 עם תום שיחות השש, הסכם ה-13 בפברואר 2007 בסבב החמישי של שיחות השש). ב-2 במאי 2011, נהרג אוסאמה בן לאדן, מנהיג ארגון הטרור אל-קאעידה, במהלך "מבצע חנית נפטון" על ידי יחידת הקומנדו אריות הים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כ-50 ק"מ צפונית לאסלאמאבאד, בירת פקיסטן, ובכך ניתנה מכה קשה לטרור. ב-14 במאי 2011, חשף דו"ח סודי של צוות מומחים שמינתה מועצת הביטחון של האו"ם, כי קוריאה הצפונית ואיראן מפרות את הסנקציות שהטילה המועצה על שתיהן, באמצעות החלפה מתמשכת וסדירה של טכנולוגיות טילים בליסטיים, דרך "מדינה שלישית שכנה" (לדברי דיפלומטים -סין).

== ראו גם ==

* טרור
* המלחמה העולמית בטרור
* מדינות המממנות טרור
*ציר ההתנגדות
* מדינות הציר - מקור הביטוי

== לקריאה נוספת ==

* Tom DeLuca, Liars! Cheaters! Evildoers!: Demonization and the End of Civil Debate in American Politics, New York University Press, 2005 
* Barry Scott Zellen, State of Recovery: the Quest to Restore American Security After 9/11, Bloomsbury Publishing, 2013 
* Shaul Shay, The Axis of Evil: Iran, HIzballah, and the Palestinian Terror, Routledge, 2017 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביטויים ומושגים פוליטיים אמריקאיים
קטגוריה:נאומי נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:נאומים בארצות הברית
קטגוריה:טרור
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קוריאה הצפונית
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – עיראק
קטגוריה:יחסי איראן – ארצות הברית
קטגוריה:אנטי-איראניות
ג'ימיני הצרצר

גִ'ימִינִי הַצְּרָצַר או ג'ימיני קריקט (באנגלית: Jiminy Cricket) הוא דמות בדיונית שהופיעה לראשונה בשם זה בסרט פינוקיו של אולפני וולט דיסני משנת 1940. הצרצר מופיע בספרו של קרלו קולודי, הרפתקאותיו של פינוקיו, והשם ג'ימיני הוענק לו על ידי אולפני דיסני.

הצרצר הופקד על ידי הפיה הכחולה לשמש כמצפונו של פינוקיו.

מקור השם של ג'ימיני הצרצר ("ג'ימיני קריקט" - Jiminy Cricket) הוא ביטוי אנגלי מקובל המהווה לשון נקייה לשמו של ישו הנוצרי. הביטוי הנאמר על ידי נוצרים, בהתאם לאיסור התנ"כי לשאת את שם האל לשווא, ובהתאם לאמונתם באלהותו של ישו. ראשי התיבות של השם Jiminy Cricket - JC - זהים לראשי התיבות של Jesus Christ - ישו באנגלית.

הדמות עוצבה על ידי וורד קימבל, אנימטור של חברת וולט דיסני. קימבל התבקש לעצב דמות זו לאחר שאיים בהתפטרותו בשל העובדה שמרבית הקטעים שצייר עבור הסרט שלגיה ושבעת הגמדים משנת 1937 הוסרו מהסרט. על מנת למנוע התפטרותו הוענקה לו ההזדמנות לעצב את הדמות של ג'ימיני.

הדמות דובבה על ידי הזמר קליף אדוארדס עד שנות ה-60. השיר הידוע ביותר בסרט מושר על ידי אדוארדס בדמותו של ג'ימיני - "When You Wish Upon a Star" ("אם תביעו משאלה") - שהפך להיות אחד מסמליה של חברת וולט דיסני.
לאחר מותו של אדוארדס החליף אותו אדי קרול כמדבב של הדמות.

לאחר הסרט פינוקיו, הופיע ג'ימיני בסרט "חופשי ומאושר" (Fun and Fancy Free). כמו כן הופיעה הדמות במספר רב של סרטי טלוויזיה, ובסדרות רבות ובהם "מועדון החברים של מיקי מאוס", "בית העכבר", ב"עד עצם היום הזה" ובמשחק הווידאו "Kingdom Hearts". בשנות ה-60 וה-70 נעשה שימוש בדמות במספר סרטי בטיחות שנעשו לבית ספר. בסרטים אלה הסביר ג'ימיני לתלמידים כיצד להיזהר מהתנועה בדרכים, להיזהר מחפצים חדים, מאנשים זרים, בטיחות בחשמל וכו'. ג'ימיני קריקט משמש כדמות המספר במופע הזיקוקים "משאלות" שנערך בפארק השעשועים ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה. בסדרה "עד עצם היום הזה" (Once Upon A Time) מופיע הפסיכולוג ארצ'י הופר, שמייצג את דמותו של ג'ימיני קריקט בעולם האמיתי. בסרט "פינוקיו" שמשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי, ידבב את דמותו ג'וזף גורדון-לוויט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:דמויות ממיקי מאוס
קטגוריה:חגבאים בתרבות
קטגוריה:פינוקיו
בל והתנין

בֵּל והתנין או בל והדרקון הוא ספר חיצוני המהווה את אחת משלש התוספות לספר דניאל.

==הסיפור==

דניאל הוא יועצו של מלך בבל, ולפי גרסה אחרת של כורש. הבבלים עבדו את האל בֵּל, הקריבו לו מאכל ומשקה והאמינו שהאל אוכל אותם. דניאל התערב עם המלך, על חייו הוא, כי יצליח להוכיח שבל האל לא אוכל ולא שותה. לפי בקשת דניאל ננעל היכל בל בלילה על מנעול ובריח, כאשר האוכל והשתייה מונחים לפני הפסל. כוהני בל התגנבו בלילה אל המקדש דרך דלתות נסתרות, זללו את כל הערוך לבל ושתו את היין. אלא שדניאל שפך בחשכה אפר על רצפת ההיכל, ובבוקר הוכח פשעם באמצעות העקבות שהותירו באפר. הכוהנים גורשו והמלך התיר לדניאל לנתץ את פסל בל.

בהמשך עבדו תושבי בבל תנין (לעיתים הוא מכונה 'דרקון'). דניאל הבטיח למלך כי יהרוג את התנין מבלי שיגע בו. הוא הכין לתנין מאכל מזפת בלולה בחֵלֵב ושיער. התנין נחנק ומת, וכרסו התבקעה. הבבלים כעסו והתלוננו כי המלך מתייהד. המלך, כצעד הגנתי, השליך את דניאל לגוב האריות. אלוהים חולל נס, שלח את חבקוק והציל את דניאל. המלך הוציא את דניאל מהבור והשליך את חורשי רעתו לבור.

==גלגולי הסיפור==

סיפור בל והתנין הוא אחת התוספות לספר דניאל המופיעות עם ספר דניאל בתרגום השבעים. גרסה יוונית נוספת של הסיפור מופיעה בתרגום התנ"ך ליוונית של תיאודוטיון. טרטוליאנוס התייחס לסיפור כאל חלק מנבואת דניאל, ואוריגנס טען שהסיפור ראוי להשתייך לקאנון הנוצרי, אולם הוא לא נכלל בקאנון הברית הישנה באופן רשמי על ידי אבות הכנסייה. רק בשלב מאוחר יותר נכלל הסיפור בקאנון של הכנסייה הקתולית, כפרק י"ד של ספר דניאל, עד היום. בקאנון הפרוטסטנטי הסיפור אינו מופיע. 

אזכורים לסיפור בל והתנין מופיעים בבראשית רבה, בירושלמי ובתנחומא. הסיפור גם מופיע בספר דברי הימים של ירחמיאל בן שלמה, במאה ה-11 או ה-12. 

בשנת 1830 הוציא יצחק פרנקיל את הסיפור בתרגום לעברית, בשני סיפורים בשמות "הבעל בבבל" ו"התנין בבבל". בשנת 1839 פרסם יצחק זיבנברגר את בל והתנין בעברית וביידיש עם שאר התוספות לספר דניאל בספרו ״חיי טוביה״, במסגרת פעולתו להפצת הספרים החיצוניים בקרב הקוראים היהודים.

החוקרים סוברים שהסיפור נכתב במקור בארמית או בעברית<ref></ref>.

==לקריאה נוספת==
* דליה עמארה, סיפור בל והתנין - המקור, התרגומים והיחס בין הגרסאות. אפריל 1996.
==קישורים חיצוניים==

*[http://www.daat.ac.il/daat/hasfarim/hosafot-2.htm הוספות לספר דניאל (כולל הטקסט המלא) באתר דעת]
*[http://www.earlyjewishwritings.com/bel.html מאמר על בל והדרקון הכולל קישורים לטקסט המלא של הספרים החיצוניים ולמאמרים אודותם (אנגלית)]
* 
*הסיפור בספרים החיצונים - חלק שני, מהדורת אברהם כהנא, בתרגומו של דוב היליר. תל אביב, תרצ"ז, עמ' 226–247.
** [https://commons.wikimedia.org/w/index.php?title=File:%D7%A1%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%9D_%D7%97%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9D._%D7%AA%D7%95%D7%A1%D7%A4%D7%95%D7%AA_%D7%9C%D7%A1%D7%A4%D7%A8_%D7%93%D7%A0%D7%99%D7%90%D7%9C._%D7%93%D7%95%D7%91_%D7%94%D7%99%D7%9C%D7%99%D7%A8.pdf&page=17 בויקישיתוף]
** [http://wikilivres.ca/w/images/9/96/Apocrypha_Kahana_2.pdf בל והתנין באתר "ויקיליברס"],
* , מתוך האתר של שמעון בוזגלו
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הספרים החיצוניים
קטגוריה:ספר דניאל
שטיריה

שטיריה (בגרמנית: Steiermark) היא אחת מתשע המדינות הפדרליות של אוסטריה והשנייה בגודלה ביניהן בשטחה, לאחר אוסטריה תחתית, עם שטח של 16,392 קמ"ר. היא גובלת במזרח עם בורגנלנד, בצפון עם אוסטריה עילית ואוסטריה תחתית, במערב עם זלצבורג ובדרום עם סלובניה. אוכלוסייתה מונה 1,210,971 נכון ל-2013, ובירתה היא גראץ.

האוסטרים נוהגים לחלק את אדמתם לכמה אזורים:
* שטיריה עילית (Obersteiermark) - כולל את המחוזות: לייצן, מוראו, מורטל, לאובן, ברוק-מירצצושלאג;
*שטיריה מערבית (Weststeiermark) - כולל את המחוזות: פויטסברג, דויטשלאנסברג והחלק המערבי של מחוז לייבניץ;
* שטיריה מזרחית (Oststeiermark) - וייץ, הרטברג-פורשטנפלד וזידאוסט-שטיירמארק. חלקים מערביים ומזרחיים של מחוז גראץ ובהתאמה החלק הדרומי של דוכסות שטיריה ששייך לסלובניה מאז 1918 נקראו בעבר (ולפעמים נקראים באופן הדיבור לא רשמית) שטיריה תחתית (Untersteiermark).

שטיריה היא אזור תעשייתי, בעקבות תהליך התיעוש שהתרחש באוסטריה במאה ה-19. בשנת 2004 נהנתה שטיריה מצמיחה כלכלית גבוהה של 3.8%, בעיקר הודות לאזור גראץ, שראה צמיחה כלכלית גדולה ומאז גדלה אוכלוסייתו וכלכלתו.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוכללה שטיריה באזור הכיבוש הבריטי.

==חלוקה מנהלית==
400px
שטיריה מחולקת ל 12 מחוזות ועיר אוטונומית אחת (גראץ).

מחוזות:
{|
|
*ברוק-מירצצושלאג
*דויטשלנדברג
*מחוז גראץ
*הרטברג-פורשטנפלד
*לייבניץ
*ליאובן
|
*לייצן
*מוראו
*מורטל
*זידאוסט-שטיירמארק
*פויטסברג
*וייץ
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אוסטריה: מדינות
זיגי מארלי

דייוויד נסטה "זיגי" מארלי (באנגלית: David Nesta "Ziggy" Marley; נולד ב-17 באוקטובר 1968) הוא מוזיקאי ג'מייקני, בנם של ריטה ובוב מארלי.

==ביוגרפיה==
אביו לימד אותו לנגן על תופים וגיטרה. את הכינוי "זיגי" (ג'וינט קטן) קיבל מאביו, אולי גם בהשראת השיר "זיגי סטארדסט" של דייוויד בואי, שמארלי העריץ.

ב-1979 זיגי ואחיו סדלה, סטפן ושרון הקליטו את הקלטת הבכורה שלהם, "ילדים משחקים ברחובות", יחד עם אביהם. הם נודעו בהמשך בשם "מלודי מייקרס" (Melody Makers), והופיעו אף בהלווית אביהם ב-1981. אלבומם הראשון היה "שחקו את המשחק נכון", אשר התאפיין במוזיקת פופ, דבר שעורר לעג מצד המבקרים. הלייבל של הלהקה, EMI, רצה לשווק את זיגי כאמן סולו, לכן המלודי מייקרס עברו לאולפני וירג'ין שם הקליטו את אלבומם Conscious Party ב-1988 שזכה להצלחה, כמו גם את האלבומים (One Bright Day (1989 ו-(Jahmekya (1991.

האלבומים (Joy and Blues (1993 ו-(Free Like We Want to Be (1995 הצליחו פחות, כך שבמהלך שנות ה-90 חלה ירידה במכירות של המלודי מייקרס.

באותה תקופה זיגי נהיה יותר מעורב פוליטית, כשהתחיל לעבוד עם האו"ם והקים את האולפן "Ghetto Youths Crew". אלבום הסולו הראשון שלו "Dragonfly" יצא ב-15 באפריל 2003. ביולי 2006 הוציא את אלבום הסולו השני שלו, "Love is my religion".

ב-2004 דיבב מדוזה ראסטפארית בסרט "תפוס ת'כריש", וגם שיתף פעולה עם שון פול בכיסוי לשיר של אביו "Three Little Birds" שנכלל בפסקול הסרט. השיר היה שיר הנושא של הסרט. זיגי גם שר את שיר הנושא של הסדרה "ארתור".

מארלי הופיע מספר פעמים בישראל. ביולי 1988 הופיע עם להקתו המלודי מייקרס ב"פסטיבל קולות מן העולם השלישי" שנערך בגן לאומי אשכול, ביולי 2006 הופיע באמפיפארק רעננה, וביולי 2011 הופיע במועדון הבארבי בתל אביב ובגן סאקר בירושלים. בקיץ 2018 חזר להופיע בישראל לשתי הופעות, האחת ב-31 ביולי בבארבי תל אביב והשנייה ב-1 באוגוסט באמפי שוני. בנוסף לכך, היה מארלי לאמן האחרון שביצע את השיר "What More Can I Give".

== חיים אישיים ==
ב-2004 נישא לאורלי חגאי,<ref></ref>, ישראלית; שמנהלת כיום את חברת ההפקות והתקליטים של מארלי, "Tuff Gong Worldwide". להם ארבעה ילדים משותפים. לו גם שלושה ילדים נוספים ממערכות יחסים קודמות. מרבית המשפחה מתגוררת באזור מיאמי.

מארלי הוא צמחוני ואף השתתף בקמפיין לקידום צמחונות.

== דיסקוגרפיה ==
{| class="wikitable" border="1"
! שם
! שנה
|-
|Rebellion Rises
|2018
|-
|Ziggy Marley
|2016
|-
|Fly Rasta
|2014
|-
|Wild and Free
|2011
|-
|Family Time
|2009
|-
| Love is my religion
| 2006
|-
| Dragonfly
| 2003
|}

== קישורים חיצוניים ==

ביקורות:
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים ג'מייקנים
קטגוריה:מוזיקאים ג'מייקנים
קטגוריה:זמרי רגאיי
קטגוריה:צמחונים
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:ילידי 1968
אני מאמין (תפילה נוצרית)

תפילת הקְרֵדו (Credo) או תפילת אני מאמין היא הצהרת האמונה הנוצרית והיא חלק מסעודת האדון, או המיסה הנוצרית. בעבר היו לתפילה גרסאות קצרות שהיו כהצהרת אמונים לפני הטבילה. היום ישנן שתי גרסאות של התפילה: האחת נקראת "נוסח השליחים" והיא קצרה יותר; השנייה נקראת "נוסח ועידת ניקאה" והיא ארוכה יותר. כשנאמר קרדו הכוונה היא לרוב לנוסחה של הכנסייה הקתולית.

== היסטוריה ==

תפילת "אני מאמין" הוזכרה לראשונה ב-390, כהצהרה לפני הטבילה לנצרות. לאחר מכן הוכנסה התפילה לליטורגיה של הכנסייה המזרחית על ידי פטריארך קונסטנטינופול, טימותיוס. מועצת ההגמונים השלישית שהתכנסה בטולדו, ספרד, ספחה את התפילה לליתורגיה שלה בשנת 589. הכנסייה רצתה למנוע הסברים אחרים לאמונה, וזאת דרך החזרה על בסיסה. מספרד עברה התופעה לצרפת ושם התפשטה במאה ה-8. האפיפיור לאו השלישי אישר את זמר התפילה, וזאת לאחר בקשתו האישית של קרל הגדול. אך התפילה עצמה סופחה לריטוס הלטיני רק בשנת 1014 על ידי האפיפיור בנדיקטוס השמיני שמלא את בקשת הקיסר היינריך השני, שלפי המסורת, השתהה לאור העובדה שבתפילת הכתרתו הושמטה תפילה "אני מאמין".

להלן שני הנוסחים:
=== נוסח השליחים ===
נוסח השליחים מחולק באופן מסורתי לתריסר משפטים, אחד עבור כל אחד משנים-עשר השליחים:

=== נוסח ניקיאה-קונסטנטינופוליס (381) ===
בעברית:

בלטינית:

== ראו גם ==
* תפילת המיסה - הטקסט המקורי הלטיני של נוסח ועידת ניקיאה.
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תפילות נוצריות
קטגוריה:מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:עיקרי אמונה
שירת הדרום

שירת הדרום (באנגלית: Song of the South) הוא סרט קולנוע של אולפני וולט דיסני שיצא לאקרנים בשנת 1946. סרט זה היה הראשון ששילב אנימציה ושחקנים חיים. עלילת הסרט והסיפורים המופיעים בו מבוססים על אוסף סיפורי הדוד רמוס, אוסף סיפורים מהפולקלור של אפרו-אמריקאים מדרום ארצות הברית שנאספו ועובדו על ידי ג'ואל צ'נדלר האריס. בעקבות טענות שהסרט גזעני ופוגעני כלפי הקהילה האפרו-אמריקנית, דיסני חדלו להקרין או להפיץ אותו החל משנת 1986, והוא לא שוחרר מעולם באופן רשמי בווידאו ו-DVD. אם כי בסוף 2022 הסרט הועלה ליוטיוב בחלוקה ל-30 סרטונים בני 2-3 דקות כל אחד<ref></ref>. 

==תקציר העלילה==
הסרט מתרחש בתקופת השיקום שלאחר מלחמת האזרחים האמריקאית. ילד בשם ג'וני והוריו, סאלי וג'ון, עוזבים את מקום מגוריהם ועוברים אל בית סבתו בג'ורג'יה. כשהם מגיעים אל בית הסבתא נודע לילד שאביו עוזב לצורכי עבודה והוא ואמו יגורו בבית סבתו. הילד המבולבל בורח מבית סבתו בתקווה להגיע לאביו שנמצא במדינות הצפון.

לפני שעוזב הילד את חוותה של סבתו הוא פוגש משרת זקן, הדוד רמוס, שהוא מספר סיפורים, את הילדה גיני ואחיה ג'ייק וג'ו, ואת בנו של הדוד רמוס-טובי. הדוד רמוס מרגיע את הילד ומשכנע אותו לחזור לבית סבתו בזכות סיפוריו על אחא ארנב שמחליט לעזוב את ביתו ויוצא למסע הרפתקאות בו הוא פוגש את אחא שועל ואחא דוב הרוצים ללמד אותו לקח על תעלוליו אך ללא הצלחה. 

== המחלוקת סביב הסרט ==

הטענות לגזענות בסרט נסובו סביב מספר נושאים:
* זמן ההתרחשות לא מצוין בפרוש בסרט, ולכן צופי הסרט עלולים לחשוב שדמויות השחורים הם עבדים. מכיוון שהסרט מציג את החיים בחווה כאידיליים ושמחים, אפשר לפרשו כתמיכה בעבדות.
* עובדי החווה השחורים שרים כמה שירים, במהלך העבודה ובדרכם אליה או ממנה, וגיבור הסרט, המשרת הדוד רמוס, מספר על ימים מאושרים בהם אי אפשר שלא לשיר. ניתן לפרש זאת כחיזוק לטענת תומכי העבדות ששירת העבדים היא הוכחה שטוב להם.
* גם אם מבינים שאין בסרט עבדים אלא רק משרתים, עדיין השחורים מוצגים כשמחים במעמדם החברתי הנמוך.
* כמה סיפורים השזורים בעלילת הסרט ניתן לפרשם כמסר שאי אפשר לברוח מהגורל, ועל כל אחד להשלים עם מקומו.
* בסרט מוזכר המונח "tar-baby", מונח שיש לו משמעויות רבות, ביניהן כינוי גנאי לשחורים.

מנגד, נטען שהסרט שם שחקנים שחורים במרכז, באופן חריג לתקופתו, וכן מציג את דמויותיהם בצורה חיובית, בעוד שהנבלים הם לבנים. כמו כן הוא מציג ידידות בין-גזעית, והסיפורים שבו מבוססים על פולקלור אפרו-אמריקני.

==שירים המופעים בסרט והתפרסמו==
* "זי-פה-די-דו-דה": הושר פעמיים - בתחילה על ידי הדוד רמוס ובסוף הסרט על ידי הילדים.
* "מה שלומך": הושר על ידי הדוד רמוס, הארנב, ודמויות מצוירות נוספות.
* "לכל אחד יש מקום צחוק משלו": הושר על ידי הארנב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://archive.org/details/SongoftheSouth1080pRestoration "שירת הדרום" גרסה משוחזרת באורך מלא] באתר Archive.org (באנגלית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 1946
קטגוריה:סרטים מצוירים למחצה
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט עם השיר המקורי הטוב
קטגוריה:סרטי RKO
קטגוריה:מחלוקות של דיסני