OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ישראל יהושע זינגר

מימין לשמאל: ישראל יהושע זינגר, [[מלך ראוויטש, פרץ מרקיש, אורי צבי גרינברג, פרץ הירשביין ומנדל אלקין, ב-1922]]
ישראל יהושע זינגֶר (שם העט בכתיב יידי: י. י. זינגער; 30 בנובמבר 1893 – 10 בפברואר 1944) היה סופר, מחזאי ועיתונאי יידיש.

==ביוגרפיה==
זינגר, בנו של ר' פינחס מנחם זינגר, נולד בעיירה בילגוריי שבפולין. הוא אחיהם של סופרי היידיש אסתר קרייטמן ויצחק בשביס-זינגר, חתן פרס נובל לספרות. כשהיה בן 15 עברה המשפחה לוורשה. בגיל 18 החל לכתוב, וכתביו הראשונים פורסמו ב-1916 בעיתוני יידיש. בין השנים 1918–1921 חי בקייב, ושם פרסם את סיפורו "פערל" (ביידיש: "פנינים"). ב-1921 הפך לכתב של העיתון היידי-אמריקאי הנפוץ "פארווערטס".

ב-1927 התפרסם הרומן הראשון של זינגר, "פלדה וברזל" (ביידיש: "שטאָל און אייזן"). ב-1932 הופיע ב"פארווערטס" מחזהו "יושע עגל" (ביידיש: "יאשע קאלב"), שזכה להערכה והומחז, והוא המצליח מבין כתביו.

בשנת 1934 היגר לניו יורק, וב-1936 פרסם את ספרו "האחים אשכנזי" (ביידיש: "די ברידער אשכנזי").

חוה קלר מבית Kon (ילידת לודז' 1929), נכדתו של אדם שעליו מבוסס אחד מגיבורי הספר, מגלה פרטים שמאחורי הספר:

ב-1938 פרסם זינגר את ״החבר נחמן״ (ביידיש ״חבר נחמן״), וב-1943 את ״בית קרנובסקי״ (״די משפחה קארנאווסקי״. זינגר נפטר בניו יורק בשנת 1944, בגיל 51. לאחר מותו, ב-1946, התפרסם אוסף זכרונותיו, ״מעולם אשר היה ואיננו״ (״פון א וועלט וואס איז נישטא מער״).

==מספריו==
* פלדה וברזל, 1927
* יושֶה עגל ("יאשע קאלב"), 1932 (רומן; הוצאה נוספת: 1933).
* האחים אשכנזי, 1935
* החבר נחמן, 1943
* בית קרנובסקי (די משפחה קארנאווסקי) - 1943
* על עולם שאיננו עוד - חלקה הראשון של אוטוביוגרפיה שיצאה לאור אחרי מותו.
* 22 סיפורים, תורגמו לעברית על ידי אהרון צפנת, מ' ניומן, תשל"ב

== לקריאה נוספת ==
* ישראל יהושע זינגר – פנינים (מיידיש: עידו בסוק | אחרית־דבר: אברהם נוברשטרן), דחק, כרך יז', 2024.
==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* (ביקורת)
* 
* [http://www.yadvashem.org/yv/he/education/lesson_plans/house_karnovsky.asp "עכשיו כולנו כאחד יהודים": זהות יהודית-גרמנית ברומן בית קרנובסקי מאת זינגר], באתר יד ושם
* [http://ulrich-greve.eu/free/israel_joshua_singer Free version in Yiddish of Fun A Welt Wos Iz Nishto Mer]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחזאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מחזאים פולנים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:עיתונאים כותבי יידיש
קטגוריה:מחזאי יידיש
ישראל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1944
מאניש

נונו ריקרדו אוליביירה ריבריו (בפורטוגזית: Nuno Ricardo de Oliveira Ribeiro; נולד ב-11 בנובמבר 1977 בליסבון שבפורטוגל), הידוע בכינוי מאניש (Maniche), הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בנבחרת פורטוגל.

מאניש החל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של בנפיקה ליסבון. לאחר מכן עלה לקבוצה הבוגרת של בנפיקה. עם נבחרת פורטוגל זכה במקום השני ביורו 2004. לאחר 4 עונות מוצלחות מ-2001 עד 2005 בפורטו עבר לקבוצת דינמו מוסקבה הרוסית תמורת 16 מיליון יורו.

==תארים==
;פורטו
*גביע אופ"א 2003
* אליפות פורטוגל 2003 ו-2004
* הגביע הפורטוגזי 2003
* ליגת האלופות 2004
;צ'לסי
* אליפות הפרמייר ליג 2006
;אינטר מילאנו
* אליפות איטליה: 2007/2008

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:קשרי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:ליסבון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מדריד
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג ליסבון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פורטוגל
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים בספרד
קטגוריה:ספורטאים פורטוגזים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1977
אחורי החדשות

אחורי החדשות הייתה תוכנית הומור וסאטירה ששודרה בערוץ ישראל 10, בהגשת יאיר ניצני בשנים 2003–2005.

הסדרה הייתה בנויה במתכונת של הומוריסטית, עם כתבים ומבזקים. השתתפו בה קומיקאים מוכרים וותיקים, לצד קומיקאים מתחילים.

העונה הראשונה הייתה קצרה ושודרה במשך שלושה חודשים. בעונה השנייה שודרו 54 תוכניות ולאחר הפסקה של 4 חודשים שודרה עונה שלישית, החל מדצמבר 2004. בעונה השלישית שודרו 24, עם ממוצע רייטינג נאה שנע סביב ה-7%. שיא הצפייה בתוכנית נרשם בפברואר 2005, כש"אחורי החדשות" קיבלה רייטינג של 9.6%. התוכנית האחרונה שודרה ב-21 ביוני 2005.
==קטעים קבועים==
בין היתר כללה התוכנית סדרת כתבות סאטיריות בשם "נחמה בעיר הגדולה" העוסקת במתנחלת בשם נחמה בת יפונה (יעל לבנטל) שעוברת לתל אביב מן ההתנחלות הפיקטיבית "נקבים דרום".

דמות בשם מוחמד פיאדה אותה גילם ניצני עצמו אשר מלאה שורה של תפקידים בין היתר זמר מצרי המשתף פעולה עם מרגול (נדב אבוקסיס) ומגיש חדשות של תוכנית בשם "אחורי החזבאללה".

דיווחים וכתבות מן השטח על ידי הכתבים יעל יגנדורף (יעל לבנטל) המתארת באופן קבוע בצורה ריגשית וחסרת הקשר את האירועים, אריק זילברמן (בתפקיד עצמו) המתאר בחוסר ביטחון (לרוב כאשר הוא פצוע או חבוש בגבס) את דעתו על האירועים אותם הוא מסקר אף על פי שהוא היחיד מבין הכתבים אשר מדווח בפועל על אירוע כלשהו, שגיב פרידמן (בתפקיד עצמו) נוטה להשוות את נושא הדיווח בעזרת שימוש במשחקי מילים ואירועים אחרים מן העבר.

מנהיגי העולם: קטע וידאו המורכב מסרטונים של מנהיגי העולם נואמים בצירוף כתוביות קומיות המתארות סיטואצית שונות כגון יחסים וזוגיות, ממשלת אחדות בישראל וכו'.

אנחנו מסבירים לעובדים הזרים: בכל סוף תוכנית מארח ניצני שלושה עובדים זרים ומספר להם על הישראליות במבטא ישראלי כבד ועמוס בשגיאות תרגום ובמשחקי מילים בעלות כפל משמעות.

==ראו גם==
*ערוץ 10

==קישורים חיצוניים==
*
* 
ביקורות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה סאטיריות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
אבי רצון

אביצהל (אבי) רצון (נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא עיתונאי, מנחה, פרשן פוליטי, ופרשן וכתב ספורט ישראלי, התמקד בעיקר בתחום הכדורגל. כיום מנחה את תוכנית האקטואליה היומית "אבי רצון בבוקר" בתחנת הרדיו גלי ישראל.

== ביוגרפיה ==
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 202. עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בתום שירותו הצבאי שימש מאבטח מטוסים בחברת אל על. בשנים 1974–1977 היה קצין הביטחון של השגרירות הישראלית ברומא, שם התוודע לכדורגל איטלקי, וידוע כאוהד קבוצת הכדורגל מילאן ונבחרת איטליה בכדורגל.

שימש ככתב בעיתון "מעריב" בשנים 1978–1983. שם נודע בזכות הטור "הקו הלוהט", בו ראיין אנשי ספורט מדי שבוע, ותקף פרות קדושות בספורט הישראלי. ב-1984 נקרא על ידי המו"ל עמוס שוקן ועורך מדור הספורט, פיני זהבי, להצטרף לעיתון "חדשות", שבו המשיך לכתוב טור בשם "הקו הלוהט". החל מ-1987 שימש כעורך הספורט של העיתון.

בסוף 1989 ערך לתקופה קצרה יומון ספורט חדש בשם "עולם הספורט", שהקים איש העסקים אריה גנגר. העיתון לא זכה להצלחה ונסגר לאחר חצי שנה. רצון חזר לכתוב ב"חדשות". במקביל החל לשמש כפרשן הכדורגל המרכזי של הערוץ הראשון. כמו כן שימש בשנות ה-90 פרשן בתוכנית הרדיו "שירים ושערים" לצידו של המגיש, מאיר איינשטיין.

בשנים 1993–2001 היה עורך מדור הספורט של העיתון "הארץ". עם תום כהונתו כעורך המשיך לכתוב בעיתון. ביוני 2004 עבר לכתוב כפרשן ועורך ספורט ב"מעריב". בנוסף היה בעל טור באתר "nrg".

בשנת 2001 החל להגיש את תוכנית הספורט "בטריבונה", ששודרה בערוץ "בריזה", שהקימה yes הטלוויזיה בלוויין. לאחר שערוץ "בריזה" נסגר רכש ערוץ 10 את הזכויות לתוכנית והיא שודרה בערוץ עד שנת 2005. במקביל הגיש בערוץ 10 תוכנית ערב יומית בשם "רצון חופשי". בשנת 2008 החל הערוץ הראשון לשדר את "בטריבונה". במסגרת התוכנית נודע רצון בביקורתו החריפה על מאמנים ישראליים, כשהבולטים מבין אלה שהטיח בהם ביקורת היו שלמה שרף ואברהם גרנט.

בפברואר 2006 מונה לעורך העיתון "ישראלי" שהוקם על ידי איש העסקים שלמה בן-צבי, אולם תוך מספר חודשים הוחלף בידי עמוס רגב. עקב כך פרץ סכסוך משפטי בין רצון לבן-צבי על פיצויים שהיה אמור לקבל. בתצהיר שהגיש לבית המשפט טען בן-צבי, כי רצון מונה לעורך לבקשת בנימין נתניהו ושלדון אדלסון (שנכנס להשקעה בעיתון). והוא הוחלף גם לבקשת אדלסון שלא רצה "כתב ספורט כעורך".

רצון חזר לעבוד כפרשן ספורט ובעל טור ב"מעריב", ועזב בסוף 2012 לאחר ששלמה בן-צבי רכש את העיתון.

בשנים 2009–2019 הגיש את תוכנית האקטואליה היומית "רצון חופשי" ברדיו ירושלים. בשנת 2014 זכתה התוכנית בפרס הרדיו של אגודת העיתונאים בתל אביב. בפברואר 2020 החל לשדר תוכנית יומית בתחנת הרדיו "גלי ישראל" בשבע בבוקר. בתוכנית מביע רצון דעות ימניות מובהקות.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:פרשני כדורגל ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:שירים ושערים
קטגוריה:סגל רדיו ירושלים
קטגוריה:סגל גלי ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
לימוזינה (תוכנית טלוויזיה)

"לימוזינה" הייתה תוכנית ראיונות בהגשת גיל ריבה ששודרה בערוץ ישראל 10 בין השנים 2002–2005.
==היסטוריה==
התוכנית עלתה לשידור עם עליית ערוץ 10, ושודרה בין השנים 2002 ו-2003, בשתי עונותיה הראשונות, בליווי הדוגמנית גלית גוטמן. בשנת 2005 החליט מנהל התוכן בערוץ, שי אביבי, להחזיר את התוכנית לעונה נוספת. בכל תוכנית מנהל ריבה שיחה, תוך כדי נסיעה בלימוזינה, עם מרואייניו, אושיות אקטואליות ומוכרות לציבור הרחב. במהלך הראיון מתווספים קטעי דיבור וטקסטים של ריבה ותגובות שונות של הנוגעים בדבר. התוכנית ידועה בסאטיריות, ציניות וסארקסטיות של המנחה בשאלותיו השונות.

בתוכנית אחת קרא נועם פדרמן לגירוש ערבים, והועמד על כך לדין. נגזרו עליו עבודות שירות.

==קישורים חיצוניים==

ביקורות
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ עשר: תוכניות וסדרות
קטגוריה:גלית גוטמן
תא כתום

חברת "תא כתום" מפגינה כנגד תוכנית ההתנתקות
אוניברסיטה העברית, קמפוס גבעת רם.]]
תא כתום, "תא סטודנטים נגד ההתנתקות", היה ארגון סטודנטים ימני שנטל חלק בפעילויות המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.

== היסטוריה ==
הארגון הוקם על ידי קבוצת פעילים בראשותם של אריאל גלבוע ורונן שובל, מהאוניברסיטה העברית, בתחילת שנת הלימודים תשס"ה (2004). הארגון מנה כ-4,000 סטודנטים, בכ-50 מוסדות לימוד אקדמיים. חבריו נטלו חלק בפעילויות המחאה נגד תוכנית ההתנתקות, בשיתוף פעולה עם מועצת יש"ע.

== פעילויות ==
לפני תוכנית ההתנתקות:
* שביתת רעב בת 12 ימים מול משרד ראש הממשלה, שהופסקה בהתערבות נשיא המדינה, משה קצב.
* "ליל הגשרים הכתומים": תליית שלטים ב-50 גשרים מרכזים מאילת ועד מטולה, נגד תוכנית ההתנתקות. שם הפעילות היה פרפרזה על ליל הגשרים.
* "תל אביב כתומה" - חלוקה של למעלה מ-80,000 סרטים כתומים על מכוניות ברחבי העיר תל אביב.
* הפגנה של כ-2,000 סטודנטים נגד תוכנית ההתנתקות מול אוניברסיטת ת"א.
* הפגנה נוספת של 800 סטודנטים מול אוניברסיטת בר-אילן והענקת "תעודת עניות" לראש הממשלה.
* ארגון אוהלי מחאה נודדים.
* השתתפות ב"צעדת ההתחברות" בכפר מימון ביולי 2005.
* ארגון "גרעיני חיזוק" ביישובים מורג שבגוש קטיף וחומש שבצפון השומרון, שסייעו לתושבים לפני ההתנתקות.

=== לאחר ההתנתקות ===
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות הארגון חדל להיות פעיל. בסוף שנת 2006 רונן שובל הקים יחד עם ארז תדמור את תנועת "אם תרצו".

== קישורים חיצוניים ==
* 	
* 	
* 
* 
* 	

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגוני סטודנטים בישראל
קטגוריה:ארגוני ימין בישראל
קטגוריה:תוכנית ההתנתקות: ארגונים
קליידוסקופ

קליידוסקופ לילדים
צורה אותה יצר הקליידוסקופ
קָלֵידוֹסְקוֹפּ (באנגלית: kaleidoscope, על בסיס היוונית, מילולית: "צופה בתמונה יפה"; על פי האקדמיה ללשון העברית: גְּלִילוֹר), הוא מכשיר אופטי, שנועד להמחיש צורות סימטריות, וכיום משמש בעיקר לשעשוע. הוא מורכב מגליל שבתוכו מראות, המשקפות עצמים (בדרך כלל שברי זכוכית) צבעוניים שבתוכו למשתמש המשקיף מחור בקצה הגליל, כשאור מאיר מהקצה השני. בדרך כלל הוא כולל שתי מראות מלבניות המוצמדות זו לזו בשפתן המוארכת. סידור המראות בזווית 45 מעלות ייצור שמונה שכפולים של העצמים הנראים, זווית של 60 מעלות תיצור שישה שכפולים, וזווית של 90 מעלות תיצור ארבעה שכפולים. כשמסובבים את הגליל, משתנים העצמים הנצפים, והסידורים השונים של עצמים שהמראות משקפות יוצרים שפע של צורות סימטריות וצבעוניות.

את הקליידוסקופ המציא סר דייוויד ברוסטר ב-1816, והוא נרשם כפטנט ב-1817.

המילונאי ראובן אלקלעי הציע במילונו את החידוש רָהִיב כשם תואר (תחת קליידוסקופי).

== קישורים חיצוניים ==

*
*[http://www.vam.ac.uk/vastatic/microsites/moc_kaleidoscope בניית קליידוסקופ וירטואלי] באתר מוזיאון הילדות V&A 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכשירים אופטיים
קטגוריה:צעצועי מדע
מנדולה

המנדולה היא כלי פריטה הדומה מאוד למנדולינה, אך גדול ממנה במקצת. בדומה למנדולינה, למנדולה שמונה מיתרים בארבע קבוצות כפולות, אולם בשונה מהמדולינה, למנדולה מיתרים באורך של כ-42 סנטימטרים והיא מפיקה צלילים נמוכים ביחס למנדולינה, בטון אחד פחות. נהוג לנגן על המנדולה בעזרת מפרט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי פריטה
קטגוריה:כלי מיתר
איברים (חצי האי האיברי)

הגבירה מ[[אלש, במוזיאון הארכאולוגי של מדריד]]
האִיבֶּרִים היו קבוצה של עמים ששכנו בחצי האי האיברי ובדרום צרפת לפני פלישת העמים ההודו-אירופיים (הקלטים והרומאים). קבוצה זו הייתה מגוונת והטרוגנית, אך בעקבות המגעים בין העמים לבין עצמם ובינם לבין הקרתגים והיוונים נוצר מכנה משותף תרבותי רחב יחסית, שגרם לחוקרים במשך שנים לתפוס את כל העמים האיברים כתרבות אחת.

== אטימולוגיה ==
המונח "איברי", כפי שהשתמשו בו הסופרים העתיקים, נשא שתי משמעויות שונות. האחת, כללית יותר, התייחסה לכלל אוכלוסיות חצי האי האיברי ללא הבדלי הבחנה אתנית (טרום-הודו-אירופיים, קלטים והודו-אירופאים לא קלטים). השנייה, ממוקדת יותר מבחינה אתנית וזו הנידונה בערך זה, מתייחסת לעמים שחיו בחופים המזרחיים והדרומיים של חצי האי האיברי, אשר ספגו השפעות תרבותיות מהפיניקים ומהיוונים עד המאה ה-6 לפנה"ס<ref>An English-language survey is Richard J. Harrison, Spain at the Dawn of History: Iberians, Phoenicians and Greeks (Thames & Hudson), 1988.</ref>. קבוצה תרבותית זו דוברת השפה האיברית מן המאה ה-7 ולפחות עד המאה ה-1 לפנה"ס. שאר החצי האי, באזורים הצפוניים, המרכזיים והצפון-מערביים, היה מיושב על ידי וסקונים, קלטים או קלטיברים, וכן הקבוצות הטרום-קלטיות או הפרוטו-קלטיות ההודו-אירופיות – הלוזיטנים, הווטונים והטורדטנים.

== תרבות חומרית וצורת התיישבות ==
התרבות האיברית התפתחה החל מהמאה ה-6 לפנה"ס, ואולי אף מוקדם יותר במאות החמישית עד השלישית לפני הספירה, בחופים המזרחיים והדרומיים של חצי האי האיברי.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> האיברים חיו בכפרים ובערי מבצר (אופידום), וקהילותיהם התבססו על ארגון שבטי. האיברים בלבנט הספרדי היו עירוניים יותר משכניהם באזורים המרכזיים והצפון-מערביים של חצי האי האיברי. העמים באזורים המרכזיים והצפון-מערביים דיברו בעיקר ניבים קלטיים, התפרנסו מחקלאות למחצה וחיו בכפרים מפוזרים, אם כי היו להם גם מספר ערים מבוצרות כמו נומנטיה.<ref>J. S. Richardson, Hispaniae; Spain and the Development of Roman Imperialism, 218-82 BC, page 16.</ref> הם היו בעלי ידע בכתיבה, בעבודת מתכות כולל ברונזה, ובטכניקות חקלאיות.

== היסטוריה ==
ההתייחסות הראשונה לעם האיברי מופיעה בכתבים יווניים. היוונים השתמשו באותו שם גם בהתייחסם לעם שישב באזור הנמצא בגאורגיה של היום.

הרומאים כבשו את האיברים במאות ה-3 וה-2 לפנה"ס לאחר המלחמות הפוניות. תחת שלטון רומא התרבות והשפה האיברית המשיכו להתקיים במקביל לתרבות הרומית.

במאה ה-19 חלק ניכר מהחוקרים טענו כי הבסקים הם צאצאיהם של האיברים, אולם לא הוכח כל קשר בין השפה הבסקית לכתובות האיבריות המועטות שנמצאו. חוקרים אחרים קישרו בין האיברים ליושבי צפון אפריקה, דוברי השפות האפרו-אסיאתיות כגון הברברים, אולם גם קשר זה מוטל בספק.

כיום נותרו השפעות איבריות בשפות הספרדית והפורטוגזית, וכן במנהגים ומסורות מקומיות. המונח "איבריה" עדיין משמש לתיאור חצי האי האיברי.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרד: היסטוריה
דניאל גולמן

דניאל ג'יי גולמן (באנגלית: Daniel Jay Goleman; נולד ב-7 במרץ 1946) הוא פסיכולוג ועיתונאי יהודי-אמריקאי, עוסק בתחום של אינטליגנציה רגשית, אינטליגנציה חברתית, מנהיגות וחינוך. הוא כתב עבור הניו יורק טיימס במשך 12 שנים, מדווח על על המח ועל מדעי ההתנהגות. הספר שלו אינטליגנציה רגשית היה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך שנה וחצי, ספר שהיה רב מכר במדינות רבות, ומודפס ברחבי העולם ב 40 שפות שונות.<ref></ref> 

==קורות חיים==
גולמן נולד בסטוקטון, קליפורניה. הוא בנם של שני מרצים יהודים בקולג'ים. גולמן קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד. ביצע פוסט-דוקטורט בהודו, ועל מסעו כתב את ספרו הראשון "The Varieties of the Meditative Experience" ב-1977 (פורסם מחדש בשם "The Meditative Mind" ב-1988). 

היה עורך בכיר בכתב העת "Psychology Today" מ-1984 היה עיתונאי למדעי ההתנהגות והמוח בניו יורק טיימס.

גולמן הוציא לאור את ספרו "אינטליגנציה רגשית" ב-1996, שהפך לרב-מכר ותורגם ל-40 שפות. בספר העלה גולמן על סדר היום את המודעות לפסיכולוגיה ולרגשות של האדם כגורם עיקרי להצלחה בחיים. עד אז היה מקובל לראות באינטליגנציה קוגניטיבית ובמבחן ה-IQ כפרמטר עיקרי למדד האישיות ולהצלחה בחיים. גולמן קרא תיגר על תפיסה זו ובמידה רבה הצליח לשנותה. הוא טען שלא רק חוכמתו ותבונתו השכלית של האדם חשובות להצלחתו, אלא גם התובנות הרגשיות שלו ויחסו הרגשי כלפי עצמו וכלפי העולם. לדוגמה, בני אדם שלוקים בכעס, חרדה, דכדוך עמוק או משתתפים במערכות יחסים בעייתיות, מתקשים בחיים לא פחות ממי שניחנו במנת משכל נמוכה מהממוצע.

רעיונות דומים ביטא גולמן גם בספרו "אינטליגנציה חברתית", שיצא ב-2006.

גולמן זכה בפרסים רבים על כתיבתו, בהם פרס על הישגיו העיתונאיים מטעם אגודת הפסיכולוגים האמריקאית. היה מועמד פעמיים לפרס פוליצר.

==מספריו==
* אינטליגנציה רגשית, הוצאת מטר, 1997.
* אינטליגנציה רגשית בקריירה - קווים מנחים לטיפוח והטמעת כישורי אינטליגנציה רגשית בארגונים, הוצאת מטר. 
* המנהיגים החדשים - מימוש עוצמתה של האינטליגנציה הרגשית ותפקידה במנהיגות. עם ריצ'רד בויאציס ואנני מק'קי. הוצאת מטר.
*רגשות הרסניים, הוצאת מודן.
*אינטליגנציה חברתית, הוצאת ידיעות אחרונות, חמד, 2007. ([http://www.hebpsy.net/articles.asp?id=1449 קישור לקטעים מתוך החלק הראשון של הספר])
* אינטליגנציה אקולוגית: הרגלי הצריכה שלנו והשפעתם על איכות הסביבה, הוצאת מטר, 2011. ([http://www.text.org.il/index.php?book=11040312 קישור לפרק מהספר])

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.eiconsortium.org/ אתר שנועד לקדם את האינטליגנציה הרגשית] 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסיכולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
אצטדיון סן דייגו

אצטדיון סן דייגו (באנגלית: San Diego Stadium) אשר היה ידוע גם כאצטדיון ג'ק מרפי ואצטדיון קוואלקום, היה אצטדיון בעיר סן דייגו שבקליפורניה, ששימש בתור מגרשן הביתי של סן דייגו צ'רג'רס מליגת ה-NFL והאזטקס מאוניברסיטת המדינה בסן דייגו. סן דייגו פאדרס, קבוצת הבייסבול של העיר, השתמשה גם היא במגרש זה עד לשנת 2003 עת עברה לפטקו פארק החדיש אשר ממוקם במרכז העיר.

אצטדיון זה אף אירח שלושה משחקי סופרבול בשנים 1988, 1998 ו-2003, ושני משחקי אולסטאר של ליגת הבייסבול בשנים 1978 ו-1992.

== היסטוריה ==
בשנות ה-60 המוקדמות, כתב הספורט ג'ק מרפי, (שאחיו בוב היה שדר משחקי הניו יורק מטס), החל לקדם את הרעיון לבנות מגרש רב-תכליתי בסן דייגו. בנובמבר 1965 נמצאו המקורות הכספיים לבנייתו ופחות משנתיים לאחר מכן, ב-20 באוגוסט 1967, נערך משחקה הראשון של הסן דייגו צ'רג'רס באצטדיון זה. בשנת 1969 נוספה דיירת נוספת במגרש, הסן דייגו פאדרס.

לאחר פטירתו של ג'ק מרפי בשנת 1981, הוחלט לשנות את שם המגרש ולקרוא לו על שמו, אצטדיון ג'ק מרפי. בשנת 1997 שינו את שם המגרש בפעם השלישית, כאשר חברת התקשורת קוואלקום שילמה 18 מיליון דולר כדי לפרוש את חסותה על המגרש. תרומת חברת קוואלקום לעיר סן דייגו להשלמת הרחבת האצטדיון נעשתה בתמורה לזכויות שמות עד 2017. המעורבות של קוואלקום הבטיחה את השלמת שדרוגי האצטדיון הדרושים והפכה את האצטדיון למתקן ספורט ואירועים מוביל, והבטיחה מעמדו של סן דייגו כעיר ליגה מרכזית. האצטדיון אירח הרבה אירועים שנצפו ברחבי העולם, כמו שני סופרבולס, שתי סדרות עולם, משחקי הכדורגל הגדולים של ליגת העל ובייסבול, ה-Holiday Bowl, ואירועי הופעה גדולים הכוללים את הרולינג סטונס, אלטון ג'ון ובילי ג'ואל.

גם מבחינת הקיבולת שלו עבר המגרש מספר שינויים: בעוד שבעת הקמתו הכיל האצטדיון כ-50,000 מקומות, הרי שמאז שנת 1997 הכיל כ-71,000 מקומות ישיבה.

בשנת 2016 עזבה סן דייגו צ'רג'רס את העיר לטובת לוס אנג'לס ובכך סיימה לעשות שימוש באצטדיון. בשנת 2018 הודיעה אוניברסיטת המדינה בסן דייגו על בנייה של אצטדיון חדש שנחנך בשנת 2022, ועברה באופן זמני לשחק באצטדיון דיגניטי הלת' ספורטס פארק עד לסיום בניית אצטדיונה החדש. לאחר שנותר ללא שימוש, נסגר האצטדיון בשנת 2020 ונהרס שנה לאחר מכן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.sandiego.gov/qualcomm/ אצטדיון סן דייגו], האתר הרשמי
* [http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/north_america/united_states/california/san_diego_qualcomm.shtml אצטדיון סן דייגו] ב-WorldStadiums

==הערות שוליים==

קטגוריה:סן דייגו: ספורט
סן דייגו
סן דייגו
סן דייגו
מדיירה

מדיירה הוא ארכיפלג השייך לפורטוגל והנמצא באוקיינוס האטלנטי, 400 ק"מ מצפון לאיים הקנריים.

איי מדיירה כוללים שני איים מיושבים הנקראים "מדיירה" ו"פורטו סנטו", שלושה איים קטנים ולא מיושבים הנקראים דזרטש ושלושה איים קטנים ולא מיושבים הנקראים סלבז'יינש הקרובים לאיים הקנריים של ספרד יותר מאשר לאי מדיירה עצמו. האיים נתגלו לראשונה ויושבו לראשונה על ידי פורטוגל ב-1418 (ראו האימפריה הפורטוגזית) ושטח זה כיום הוא מחוז אוטונומי (חבלי פורטוגל האוטונומיים).

==גאוגרפיה ואקלים==
פונשל, עיר הבירה של איי מדיירה, נמצאת בחוף הדרומי של האי המרכזי. הערים החשובות באיי מדיירה הן פוּנשל, פורטו סנטו המוכרת גם כ-"וילה בליירה", ריביירה בראבה, מָשִיקוּ, קאמָרה דֶה לוֹבּוּש, סנטה קרוש וקַלְיֵיטה.

הארכיפלג ממוקם 520 קילומטר מחופי אפריקה, 860 קילומטרים מליסבון, 384 קילומטרים מטנריפה ו-770 קילומטרים מסנטה מריה, האי הקרוב ביותר מבין האיים האזוריים.

האי מדיירה הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איים אלו, שטחו 741 קמ"ר ואורכו מגיע לכ-57 קילומטרים. אורך חופי האי כ-137 קילומטרים. פירוש שם האי הוא עץ.

האי נוצר במקור על ידי התפרצות הר געש שיצר את האי. במקום ישנם זרמי ים חמים חזקים הנובעים מזרם הגולף.

==תרבות ותושבים==
מדיירה ידועה בזכות יין מדיירה שמיוצר באי ונחשב במשך מאות שנים ליקר ערך. האי גם ידוע בפרחים ובפירות הטרופיים שגדלים בו. בשנת 1999 הוכרז חורש הלאוריסילבה במדיירה באי כאתר מורשת עולמית.

כיום חיים במדיירה כ-250,000 תושבים בשני האיים המרכזיים. רק כ-4,800 תושבים חיים בפורטו סנטו. באי מדיירה הצפיפות היא כ-337 איש לקמ"ר והצפיפות בפורטו סנטו היא 112. המתיישבים הראשונים באי היו ברובם פורטוגזים וכיום ניתן לראות באי רחובות, בתים ועיירות קטנות שהשאירו המתיישבים הראשונים כפי שנבנו בפורטוגל.

כריסטיאנו רונאלדו נולד, וגדל באי. ב-23 ביולי 2016 שונה שמו של נמל התעופה מ"נמל התעופה מדיירה" ל"נמל התעופה הבינלאומי כריסטיאנו רונאלדו".

בולו דה מל היא עוגה מסורתית של האי. אסורדה ומיליו פריטו הם מאכלים מסורתיים נוספים.

==היסטוריה==
בכתביו מתאר ההיסטוריון היווני טִימָאיוֹס מושבה קרתגית בארכיפלג, אולם חוקרים מאמינים כי במקום התקיימה מושבה פיניקית עוד בטרם ביסוס קרתגו.

הסופר הרומאי פליניוס הצעיר כתב כי צפה באיים באוקיינוס האטלנטי אשר כיום יש לשער כי אלו האיים הקנריים או איי מדיירה.

ב-1419 שלושה מבין רבי החובלים של הנסיך הפורטוגלי אנריקה הספן (ז'ואאו גונסלווש זארקו, טרישטאו ואז טיישיירה וברתולומאו פרשטרלו) הוסטו מערבה עקב סופה, וכך גילו את האיים. הקולוניזציה של האיים החלה ב-1425. ב-23 בספטמבר 1433 הופיעו האיים לראשונה במפה, במפה זו הם נקראו "אִילְיָה דָה מָדֵיירָה" ("אי העץ").

בשנת 1921 הוגלה שליט אוסטרו-הונגריה קארל הראשון למדיירה לאחר ניסיון הפיכה כושל. הוא מת באי לאחר שנה.

בשנת 1976, כתוצאה ממהפכת הציפורנים בפורטוגל, ניתנה אוטונומיה לאי.

==ראו גם==

* האי מדיירה 
* פורטו סנטו
* איי סלבז'יינש 
* איי דזרטש

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* עמרי גלפרין, [https://www.youtube.com/watch?v=fs4Mj2nh9MU&t=36s אוכל, שתייה ומוזיאון רונאלדו: מסע באיי מדיירה], מתוך רואים עולם, כאן 11, 28 בדצמבר 2019

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:איים באוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:חברות מיוחדות באיחוד האירופי
קטגוריה:אזורים בעלי שלטון עצמי
קטגוריה:פורטוגל: חבלים אוטונומיים
קטגוריה:פיניקים: מושבות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1976
הנרי מור

סר הנרי מור, בשמאל התמונה, מארח בסטודיו שלו את הפסל [[משה ציפר, 1963]]
הנרי מור (באנגלית: Henry Moore; 30 ביולי 1898 – 31 באוגוסט 1986) היה פסל ואמן אנגלי.

==ביוגרפיה==
הנרי מור נולד בקאסטלפורד שבאזור יורקשייר, כבנה השביעי של משפחת כורים. עבודתו הראשונה הייתה כמורה בבית הספר היסודי שבו למד בילדותו. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל שמונה עשרה ולחם במלחמת העולם הראשונה בקרב קאמבארי.

מור למד בקולג' המלכותי לאמנות (Royal College of Art) בלונדון בין השנים 1925–1921. את תערוכת היחיד הראשונה שלו הציג בלונדון בשנת 1928. בשנת 1946 הציג תערוכה רטרוספקטיבית במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובשנת 1948 זכה בפרס הראשון בביאנלה של ונציה.

מור התפרסם לראשונה בסדרה של רישומים שערך במנהרות הרכבת התחתית של לונדון בזמן "הבליץ" - הפצצת העיר על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה. רישומים אלו הציגו דמויות כבדות, פיסוליות באופיין, ושימשו סמל לעמידתם של תושבי לונדון בבליץ הגרמני.

עבודתו הפיסולית של מור שואבת הן מן הנוף האנגלי ומצורותיהן של אבנים, עצמות וכדומה והן מפיסול פרימיטיבי.

עבודתו החדשנית כפסל התבטאה בעיצוב דמויות אשר שילבו את הדמות עם הסביבה על ידי יצירת חללים נגטיביים בפסל המתפקדים כחלק בלתי-נפרד מן העבודה. פסליו הם לרוב מונומנטליים ורבים מהם הוא הציב בטבע.

בישראל מוצג פסל ארד שיצר ברחבה שבחזית מוזיאון תל אביב, וכן כמה מעבודותיו מצויות באוסף של מוזיאון ישראל כחלק מגן האמנות ע"ש בילי רוז. בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים, מוצג עותק של פסלו "אישה עטויה יושבת" (באנגלית: "Draped Seated Figure") במדשאה המרכזית.

האוסף הגדול ביותר של פסלי הנרי מור נמצא באגף שיוחד ליצירותיו בתוך הגלריה לאמנות של אונטריו בטורונטו בקנדה. בימי חייו יצר הנרי מור קשר מיוחד עם העיר. אחד מפסליו הוצב בחזית בניין העירייה. הוא הוריש לגלריה בעיר, חלק נכבד מאוספיו.

בדצמבר 2005 נגנב פסל של מור באנגליה בעת שאוכסן לצורך שיפוצים. אף שהובטח פרס כספי עצום על השבת היצירה, שערכה לא יסולא, מעריכים שהיא הומסה לצורך שימוש בארד.

==גלריית תמונות==
<gallery>
תמונה:MooreJerusalem1.jpg|"אישה עטויה יושבת" (1958-1957) בקמפוס גבעת רם של האוניברסיטה העברית בירושלים
תמונה:Moor, three piece sculpture vertebrae ,1968-1969.jpg|"חוליות" (1968–1969), פסל בשלושה חלקים המוצג במוזיאון ישראל ירושלים
תמונה:HenryMoore WestWind.jpg|"הרוח הדרומית" (1928), אבן. רחוב ברודוואי מס' 55, לונדון 
תמונה:Henry Moore, Tel aviv.JPG|פסל בחזית מוזיאון תל אביב
תמונה:HenryMoore RecliningFigure 1951.jpg|"דמות מסובה" - נמצא בחזית מוזיאון פיצוויליאם בקיימברידג', אנגליה
</gallery>

== לקריאה נוספת == 
*עדינה קמיאן-קשדן ואחרים, הנרי מור, מבט על האוסף, ירושלים: הוצאת מוזיאון ישראל, 2004.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20081217131119/http://www.henry-moore-fdn.co.uk/ קרן הנרי מור] 
* [http://www.artchive.com/artchive/M/moore.html ביוגרפיה] 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים אנגלים
קטגוריה:חברים במסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:זוכי פרס ארסמוס
קטגוריה:אמני מלחמה בריטים
קטגוריה:בוגרי הקולג' המלכותי לאמנות
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1898
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1986
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
ברייטון

חופי ברייטון בעת הופעה
ברייטון (באנגלית: Brighton, ), הממוקמת בחופו הדרומי של מחוז סאסקס, בדרום-מזרח אנגליה שבממלכה המאוחדת, היא אחת מערי הקיט הגדולות והמפורסמות בבריטניה. יחד עם שכנתה הוב (Hove), ברייטון מהווה רשות מוניציפלית אחת, אף שהאווירה הססגונית השוררת בברייטון עומדת בניגוד ישיר לשכנתה הניחנת בטבע שקט ומעודן יותר. שתי העיירות סופחו למועצה אזורית אחת בשנת 1997, ובשנת 2000 הוענק לה מעמד של עיר: ברייטון והוב. בשנת 2001 מנתה העיר 247,817 תושבים.

==היסטוריה==
ראיות מוצקות לקיומו של יישוב אנושי באזור בו שוכנת היום ברייטון קיימות עוד משנת 2000 לפני הספירה. הרומאים, שקיימו מפעלי בנייה בכל מחוז סאסקס, לא התעלמו מהאזור וישנן עדויות לקיומה של היאחזות רומאית צבאית מהמאה השנייה לספירה. בכתבים הסקסונים, מוזכר היישוב לראשונה בתור ‘Beorhthelmes tūn’ (החווה של באורט-הלם), ואילו במאה ה-11 נודע בתור Bristemestune.

במאות הבאות נותר היישוב בגדר כפר דייגים קטן. בשנת 1514 נשרף הכפר, ששמו היה אז בריית'למסטון (Brighthelmstone), על ידי הצרפתים בעיצומה של המלחמה שפרצה בעקבות הסכם וסטמיניסטר (1511). תושבי הכפר ביקשו את עזרתו של המלך האנגלי; חלק מהעזרה הזו כללה מפה מפורטת של האזור, ששורטטה בשנת 1545. המפה מוצגת במוזיאון הוב.

שינוי במעמד הכפר אירע במחצית המאה ה-18, עם פרסום מחקרו של ד"ר ריצ'רד ראסל (1753) בדבר התועלת הרפואית שיש ברחצה במי ים. הוא קבע את ביתו בברייטון ובעקבותיו נהרו עשירים ועניים מכל רחבי הממלכה לחוף הדרומי המפורסם. בעשורים הבאים חלה תנופת בנייה אדירה באזור, וכפר הדייגים הקטן הפך לברייטון, עיירת קיט אופנתית. עידוד נוסף לצמיחתה של העיר אירע בשנת 1786 כאשר יורש העצר הצעיר, שהפך לג'ורג' הרביעי מלך אנגליה, שכר חווה בברייטון כדי להתחמק מהחיים הציבוריים. חלק ניכר מזמן הפנאי שלו בילה בעיירה ואף הקים בה ביתן מלכותי מהודר, המהווה את סימן ההיכר המפורסם ביותר של העיר.

==ברייטון היום==
האזור בו ישב בעבר כפר הדייגים ידוע היום בשם "ליינס" (על שם "ליין", שמה של יחידת מידה אנגלו-סקסונית עתיקה) - אוסף סמטאות צרות מלא בחנויות עתיקות, פאבים ומסעדות. שתי אוניברסיטאות פועלות בעיר: אוניברסיטת סאסקס ואוניברסיטת ברייטון. בעיר פועלות כחמישים כנסיות.

בעיר ישנה קהילה הומו-לסבית גדולה (בעיקר באזור קמפטאון) וכן סצנת בילויים ומוזיקה. יש המכנים את העיר "לונדון שעל הים" נוכח האווירה הססגונית האופפת אותה כמו גם טבעה הקוסמופוליטי ומספרם הרב של מבקרים מלונדון. ככלל, טבעה וקצבה של העיר שונים מהותית מאזורים אחרים באנגליה. בעונות הקיץ, אלפי סטודנטים מכל רחבי אירופה מגיעים לברייטון כדי לשפר את שליטתם בשפה האנגלית.

העיר נחשבת למעוז השמאל האקטיביסטי של אנגליה ומשמשת מרכז לתנועות שונות לשינוי חברתי וסביבתי.
לברייטון נציגה אחת בליגת הכדורגל האנגלית: ברייטון אנד הוב אלביון, המשחקת בפרמייר ליג.

ב-1984 התרחש בעיר הפיגוע במלון גרנד, ניסיון התנקשות בחיי ראש הממשלה מרגרט תאצ'ר.

==הסביבה הקרובה==
מסביב לערים ברייטון והוב וגם מעט בתחומן קיימים שטחים חקלאיים רבים אשר תורמים לנוף הפסטוראלי של עיר הנופש.

כמו כן, בברייטון יש חוף נודיסטים מפורסם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:אנגליה: ערי חוף
1418

== אירועים ==
* ספטמבר – תחילת המצור הבריטי על רואן
* מירצ'ה הזקן, שליט ולאכיה נפטר ויורש אותו מיכאיל הראשון, שליט ולאכיה

== נולדו ==
* פטר השני, דוכס ברטאן (נפטר ב-1457)

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
מרוץ שליחים

העברת מוט במרוץ שליחים.
מרוץ שליחים תחרותי

מרוץ שליחים הוא מקצוע ספורט בענף האתלטיקה, בו משתתפים ארבעה רצים, המעבירים מקל מאחד לשני עד סוף המסלול.

== אופי המרוץ ==
במרוץ שליחים משתתפים ארבעה רצים, כשכל אחד מהם רץ רבע מהמסלול. הרץ מחזיק מקל, אותו עליו להעביר לרץ הבא בסיום הקטע אותו הוא צריך לעבור. העברת המקל נעשית בתחום מסוים בתוך המסלול. העברה מחוץ לתחום פוסלת את הקבוצה. במקרה שהמקל נופל מידי אחד הרצים הוא רשאי להרימו ולהמשיך במרוץ, אך הקבוצה מאבדת זמן רב.

בתחרויות בין-לאומיות כל ארבעת הרצים הם מאותה המדינה.

== היסטוריה ==
מקורם של מרוצי השליחים בדרך העברת המסרים בין מדינות בעת העתיקה, שנעשתה על ידי שליח.

במשחקים האולימפיים שהתקיימו ביוון בעת העתיקה, מ-776 לפני הספירה עד 393 לספירה, לא נהגו להתחרות במרוץ השליחים, אולם מרוץ השליחים היווה חלק בלתי נפרד מההכנה למשחקים. המשחקים האולימפיים נערכו בחודש אוגוסט, ושלושה חודשים לפני עריכת המשחקים עברו שליחים-מודיעים בכל רחבי יוון ובישרו על האירוע, כדי שיבואו אנשים רבים לצפות ולהשתתף.

בתקופה המודרנית, מרוצי השליחים הוכרו כמקצוע ספורט פורמלי רק בתחילת המאה ה-20. מרוצי שליחים לגברים באולימפיאדת סטוקהולם (1912), ומרוצי שליחים לנשים באולימפיאדת אמסטרדם (1928).

== סוגי המרוצים ==
בתחרויות אתלטיקה מקובלים מספר מרוצי שליחים:
* למרחק של 400 מטר, כאשר על כל אצן לעבור 100 מטר (100×4).
** שיא העולם לגברים עומד על 36.84 שניות (נקבע על ידי נבחרת ג'מייקה, אולימפיאדת לונדון, 2012)
** שיא העולם לנשים עומד על 40.82 שניות (נקבע על ידי נבחרת ארצות הברית, אולימפיאדת לונדון, 2012)
* למרחק של 1,600 מטר, כאשר על כל אצן לעבור 400 מטר (400×4).
** שיא העולם לגברים עומד על 2:54.29 דקות (נקבע על ידי נבחרת ארצות הברית, שטוטגרט, גרמניה, 1993)
** שיא העולם לנשים עומד על 3:15.17 דקות (נקבע על ידי נבחרת ברית המועצות, סיאול, קוריאה הדרומית, 1988)
* החל מ-2019, נבחרת מעורבת (נשים וגברים) למרחק של 1,600 מטר, כאשר על כל אצן/אצנית לעבור 400 מטר (400×4)<ref></ref>.

* שיא העולם לקבוצה מעורבת עומד על 3:08.80 דקות (נקבע על ידי נבחרת ארצות הברית, בודפשט, הונגריה, 2023)

== מרוצי שליחים בישראל ==
בישראל מתקיימים מספר מרוצי שליחים שנתיים:
* מרוץ הר לעמק למרחק של כ-200 ק"מ שמתקיים בגליל התחתון ועד עמק יזרעאל מאז שנת 2009
* מרוץ תנ"ך-תש"ח למרחק של כ-200 ק"מ שמתקיים במטה יהודה מאז שנת 2013

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/news_journal/27489-2/93265-2/ מרוץ שליחים היתולי של הפועל תל אביב, מרץ 1938], באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* [https://youtu.be/5_y9nPZ-ySw?t=157 מרוץ שליחים – מרוץ באר שבע – ג'וליס לחיילי צה"ל]. יומני כרמל, אוקטובר 1949 <small>(התחלה 2:37)</small>
* [https://jfc.org.il/news_journal/61176-2/98258-2/ מרוץ השליחים בגליל, 1954], באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתלטיקה: ריצות קצרות
קטגוריה:ספורט אולימפי
מרד האיכרים ברומניה

סיור של חיל הפרשים מכה מורדים ברחובות העיר קומנסטי (Comanesti) איור מהעמוד הראשי של חדשות לונדון
מרד האיכרים הרומני התחולל במרץ 1907 במולדובה והתפשט במהירות עד מונטניה. העילה העיקרית הייתה מורת הרוח של האיכרים בשאלת אי-השוויון בבעלות על הקרקע, שהייתה בידי מספר קטן של בעלי קרקעות גדולים, אשר החכירו אותה לאיכרים. באותה תקופה היוו האיכרים כדי 80% מכלל האוכלוסייה הרומנית וכ-60% מהם החזיקו מעט מאוד אדמה, אם בכלל, בעוד שהאחוזות הגדולות החזיקו בבעלותן יותר ממחצית מן האדמה החקלאית.

המרד החל על אדמתו של חוכר הקרקעות יהודי בשם מוכי פישר, בכפר פלמנזי Flămânzi (שפירושו המילולי הוא "רעבים"); החוכר פישר, שנהג להחכיר את הקרקעות חכירת משנה לאיכרים, סירב לחתום על חוזים, המאפשרים תשלום חלקי בעבודה, עם האיכרים המקומיים. משפחת פישר האוסטרית-יהודית החזיקה עד אז כ-75% מכלל האדמות החקלאיות בשלושה מחוזות רומניים של חבל מולדובה (מה שנקרא "נחלת פישר").

האיכרים, שחששו שמא יישארו ללא עבודה, וחשוב מזה, ללא מזון, החלו לפעול באלימות. מוכי פישר נבהל ונמלט אל חברו בצ'רנוביץ בלי לחתום על החוזים עם האיכרים. החשש להישאר ללא קרקע, שאותו העצימו, על פי הטענה, מסיתים אוסטרו-הונגרים, הוביל את האיכרים למרד. המרד התפשט עד מהרה על רוב שטחה של מולדובה. המפלגה השמרנית (Partidul Conservator) לא יכלה להשתלט על המצב והמפלגה הלאומית-ליברלית (Partidul National-Liberal) של טאקה יונסקו עלתה לשלטון.

ב־18 במרץ הוכרז מצב חירום, ובהמשך גיוס כללי, שבמהלכו גויסו 140,000 חיילים עד 29 במרץ. הצבא הרומני החל לירות באיכרים. על פי הטענה, 11,000 איכרים נספו ויותר מ-10,000 נעצרו. 

מספר הקורבנות איננו ידוע למעשה, ואפילו מה שקרה אינו ברור, כיון שקרול הראשון, מלך רומניה הורה שכל הרשומות מאותם ימים יושמדו, כדי שממשלה שמרנית שתקום בעתיד לא תוכל להטיל את האשמה על הממשלה הליברלית. 

המספרים שעליהם דיווחו דיפלומטים, ששהו ברומניה אותו זמן היו: בין 3,000 ל-5,000 (לדעת דיפלומטים אוסטרים) ובין 10,000 ל-20,000 (לדעת דיפלומטים צרפתים). היסטוריונים קובעים את המספרים בין 3,000 ל-18,000, כשהמספר המקובל ביותר בשימוש הוא 11,000. 

אולם למרד זה היו גם תוצאות חיוביות מבחינתם של האיכרים: כתוצאה מהמרד והלחץ הגובר על הממשל, חלקו השלטונות כ-40 מיליון דונם לאיכרים.

בעקבות הקשיים שהיו לממשלת רומניה בדיכוי המרד, הוחלט על הקמת משטרת ביטחון בשם סיגורנצה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.morarup.narod.ru/Sigur.htm#_edn48 SIGURANŢA ROMÂNĂ ÎN BASARABIA INTERBELICĂ] (סיגורנצה רומנית בבסרביה שבין מלחמות העולם) .

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהומות ברומניה
קטגוריה:מרידות איכרים
קטגוריה:ממלכת רומניה
פקינז

פקינז הוא גזע כלבים שמקורו בסין.

==היסטוריה==
הבודהיסטים בסין ראו באריה סמל לאומץ לב, אולם בארצם לא היו אריות. כאשר אחד מכלבי חצר המלך דמה לאריה, הם החלו ברבייה מכוונת על מנת ליצור את הגרסה הסינית של האריה - הפקינז. כלבי הפקינז יוחסו לשושלת המלוכה וקיבלו מעמד כבוד ברחוב הסיני. הפקינז נקרא על שם העיר פקין.

==תכונות ושימושים==
הפקינזים משמשים כיום בעיקר כחיות שעשועים. הם עלולים לסבול מבעיות ראייה עקב מבנה עיניהם. בנוסף לכך, הם גם נוטים לסבול מבעיות גב (פריצת דיסק וכדומה), בעיות נשימה וסוכרת. ארוכי השיער מביניהם זקוקים להברשה שוטפת. לפקינזים נטייה להשמנה, והם מובחנים על ידי מגדליהם לפי משקל. פקינז שמשקלו קטן מ-6 ק"ג נקרא גם "סליו פקינז" (Sleeve Pekingese). פקינז במשקל זה נחשב ליקר ביותר.

הפקינז נחשב אמיץ ולא יהסס להתנפל על כלב הגדול ממנו בהרבה כדי להגן על הטריטוריה שלו. נאמן מאוד לבעליו ובדרך כלל לא חובב אנשים זרים.
אופיו של הפקינז הוא קל ונוח לגידול גם בדירה קטנה. על אף שרמת האילוף שלו אינה בין הגבוהות עדיין ניתן לגרום לו למלא פקודות בסיסיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הקבוצה התשיעית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הראשונה של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
כלל מרקובניקוב

כלל מרקובניקוב כלל רגיוסלקטיבי המתייחס לתגובות כימיות בהן תרכובת מימן-הלוגן (למשל: מימן כלורי, HCl) מסתפחת (מתווספת) לאלקן או לתרכובת אורגנית אחרת בעלת קשר קוולנטי כפול בין שני אטומי פחמן.

במקרה והמתמירים של שני אטומי הפחמן אינם זהים (כלומר, המולקולה אינה סימטרית) יש לקבוע לאילו מאטומי הפחמן יתווסף אטום המימן, ולאילו אטום ההלוגן.

כלל מרקובניקוב, אשר נוסח ב-1869 על ידי הכימאי הרוסי ולדימיר מרקובניקוב, קובע כי אטום המימן יסתפח לאטום הפחמן שאליו קשור המספר הגדול יותר של אטומי מימן; אטום ההלוגן יסתפח לאטום הפחמן השני. כלל מרקובניקוב תקף גם לגבי תרכובות קטביות נוספות, כגון מים, ועל כן בסיפוחן של תרכובות כאלה לאלקן, יסתפח האטום הטעון במטען חיובי חלקי לאטום הפחמן אליו קשורים אטומי מימן רבים יותר, מבין הפחמנים הקשורים בקשר הכפול.

כלל זה אינו תמיד נכון. תגובות סיפוח בכימיה אורגנית מחולקות לעיתים קרובות ל"סיפוח מרקובניקוב", ו"סיפוח אנטי-מרקובניקוב", המתרחש בתהליך אחר, ותוצאתו - סיפוח המימן לפחמן היותר מותמר. למרות זאת, לכלל מרקובניקוב חשיבות רבה בחיזוי תגובות בכימיה אורגנית ובתעשייה הכימית. 

קיים כלל "הפוך" לכלל מרקובניקוב - כלל זייצב - הקובע את אופן עזיבתה של מולקולת מימן-הלוגן מאלקיל-הליד, לקבלת אלקן.

תרשים המבאר את כלל מרקובניקוב

== הסבר מפורט ==

במולקולת מימן-הלוגן, עקב האלקטרושליליות הגבוהה של ההלוגן, קיים מטען חיובי חלקי על המימן, ומטען שלילי חלקי על ההלוגן. המימן החיובי נמשך לקשר הכפול, העשיר באלקטרונים (שמטענם שלילי), ומסתפח אליו כפרוטון (גרעין מימן). אחרי הסיפוח נוצר מטען חיובי רגעי על הפחמן השני, היותר מותמר (בעל פחות מימנים), זאת משום שמטען חיובי על פחמן מותמר יותר יציב יותר, בזכות חפיפת אורביטלים - האלקטרונים מאורבטלי ה-p של המתמירים "זולגים" לאורביטל הריק שעל הפחמן, ומייצבים אותו. לפחמן החיובי הזה מסתפח ההלוגן, לו מטען שלילי לאחר עזיבת הפרוטון. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כימיה אורגנית
קטגוריה:כללי אצבע
בארי (כדורגל)

אסוציאציונה ספורטיבה בארי (באיטלקית: Associazione Sportiva Bari, ובקיצור בארי) היא קבוצת כדורגל איטלקית מהעיר בארי. הקבוצה משחקת בדרך כלל בחולצה בצבעים אדום ולבן ובמכנסיים אדומים או לבנים. הכינוי של המועדון הוא 'התרנגולים' וזאת בשל העובדה כי סמל המועדון הוא תרנגול.
== היסטוריה ==
הקבוצה נוסדה ב-1908. ב-2004 ירדה בארי לסריה ג', אולם נשארה בסריה ב' כיוון שקומו ונאפולי התפרקו.

בשנת 2009 שבה בארי לסרייה א' אחרי 8 שנים של היעדרות אך כעבור שנתיים נשרה חזרה לסרייה ב'. בעונת 2005/2006 ובעונת 2010/2011 הקבוצה הגיעה לשלב שמינית גמר הגביע האיטלקי.
ב-10 במרץ 2014 הכריזה הנהלת המועדון על פשיטת רגל, וזאת לאחר שהמועדון נכנס לחובות עתק בסך 30 מיליון אירו. ב-20 במאי 2014 נרכשה בארי בסכום זעום של 2 מיליון אירו, רגע לפני שהמועדון נאלץ להתחיל מחדש בסרייה די, והקבוצה המשיכה לשחק בסריה ב', אך ב-16 ביולי 2018 המועדון שוב כשל מלהציג את הערבויות הכלכליות הנדרשות על מנת להבטיח את השתתפותו בליגה, ופשיטת רגל נוספת הוכרזה על המועדון, הפעם הוצאה לחלוטין מהליגה.

המועדון הגיש ערעור לבית הדין של הוועד האולימפי האיטלקי, אך הוא נדחה. באותו הקיץ זכויות השימוש בשם של בארי ובאצטדיון הסן ניקולה נרכשו על ידי במאי הסרטים האיטלקי, ובעליה של קבוצת נאפולי (כדורגל), אורליו דה לאורנטיס, שהוביל את המועדון מהתחלה בסריה די בעונת 2018/2019. לאחר עונה אחת שבה הקבוצה לשחק בליגה פרו.
==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל איטלקיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1908
125

== אירועים ==
* 125 - טלספורוס יורש את סיקסטוס הראשון על כס האפיפיור.

== נולדו ==

== נפטרו ==
* סיקסטוס הראשון, האפיפיור השביעי.

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==
136

== אירועים ==
* 136 - היגינוס יורש את טלספורוס על כס האפיפיור.
* 136 - סיומו של מרד בר כוכבא, הקמתה של איליה קפיטולינה על חורבותיה של ירושלים.

== נולדו ==

== נפטרו ==
* רבי עקיבא - מגדולי התנאים ומגדולי חכמי ישראל בכל הדורות. הוצא להורג במהלך גזירות השמד
* שמעון בן כוסבא - (בר כוכבא) מנהיג המרד היהודי כנגד הרומאים. נהרג במהלך הקרבות

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==
155

== אירועים ==
* 155 - ככל הנראה אניקטוס יורש את פיוס הראשון על כס האפיפיור.

== נולדו ==

== נפטרו ==
* פוליקרפוס, מאבות הכנסייה הנוצרית הוצא להורג (נולד ב-69).

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==
מרג' עיון

מרג' עיוּן (בערבית: مرج عيون או مرجعيون - 'עמק המעיינות') היא עיירה לבנונית, כשישה קילומטרים מצפון לגבול הבינלאומי עם ישראל ולמטולה. בסביבתה נובעים מקורותיו של נחל עיון.

מוניציפלית "מרג' עיוּן" שייכת לנפת מרג' עיון ממחוז א-נבטיה. רוב תושבי העיר הם נוצרים אורתודוקסים, ומיעוטם נוצרים קתולים, מוסלמים ודרוזים.

מרג' עיון היא עיר מחוז ובה מתקני ממשלה, בסיס צבאי (מחנה מרג'-עיון), בית חולים ושוק, והיא גם מקום מושבו של הבישוף היווני קתולי של אפארכיית בניאס ; כיום מחזיק במשרה זו הבישוף ג'ורג' ניקולא חדאד .

באזור עוד ביצורים שהקימו הצרפתים וכן בית עלמין צבאי צרפתי שרוב הקבורים בו הם חיילים מהמושבות הצרפתיות שנהרגו במהלך מלחמת העולם השנייה.

== היסטוריה ==
עיר מקראית בשם עִיּוֹן נזכרת בתנ"ך בספר ; ב וב. כמו כן היא נזכרת בספרות חז"ל בתלמוד ירושלמי, מסכת סנהדרין. ישוב קדום זה מזוהה עם תל דבין השוכן בעמק עיון.

העיר הייתה עיר מחוז בממשל הצרפתי החל משנת 1920 ועד מתן עצמאות ללבנון בסוף מלחמת העולם השנייה. הצרפתים הקימו בה מחנה-מבצר שבו שכן גדוד חי"ר. בנובמבר 1925, כחלק מהמרד הדרוזי, השתלטו המורדים הדרוזים על העיר ובעיתונות הופיעו סיפורי זוועה על פגיעה בתושבים הנוצרים.

ביוני 1941 התבצרו בעיירה כוחות של הצבא הצרפתי הנאמן לשלטון וישי, כנגד כוחות בעלות הברית. ב-9 ביוני 1941 כבשו בעלות הברית את העיר, אולם כוחות של וישי חדרו חזרה למרג' עיון. הקרבות נמשכו כשבוע עד השתלטות בעלות הברית על העיירה.

בין מלחמות העולם ואחריהן היגרו רבים מתושבי העיירה לאמריקה הצפונית והדרומית. טייס הקרב האמריקאי ג'יימס ג'בארא, אלוף הפלות במלחמת קוריאה (1950-1954), הוא מיוצאי העיירה.

בסוף יוני 1958 כותרה מרג' עיון על ידי המורדים נגד ממשלת לבנון.

ב-10 במרץ 1976, בתחילת מלחמת האזרחים הלבנונית, השתלטו אנשי צבא לבנון הערבי על מרג' עיון. ב-7 באוקטובר 1976 התפתח קרב בין קליעה ומרג' עיון. הקרבות נמשכו מספר ימים עם הפוגות וב-17 באוקטובר 1976 החלו במסע לכיבוש מרג' עיון. לאחר קרב של מספר ימים, שבו נהרגו כ-30 מוסלמים, שחררו אנשי קליעה את מרג' עיון.

בשנת 1977 נכבשה העיירה, בעידוד צה"ל, בידי המיליציה המרונית "צבא לבנון החופשית" שמרבית לוחמיה נמנו עם תושבי הכפרים קליעה ובורג' אל מאלוכ. מאוחר יותר הגיע לאזור מביירות רב-סרן סעד חדאד, בן העיירה שקיבל פיקוד על המובלעת המזרחית. בין השנים 1977 עד נסיגת צה"ל מלבנון ב-2000 הייתה העיר מרכז צבאי ומנהלי לכוחותיו של חדאד, ואחר כך - לחיילי צבא דרום לבנון. בעיר שכנה גם מפקדת יחידת הקישור ללבנון של צה"ל (יק"ל).

==ראו גם==
*עמק עיון

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לבנון: ערים
קטגוריה:רצועת הביטחון
קטגוריה:מחוז א-נבטיה: יישובים
*
פומימרו קונואה

הנסיך פומימרו קונואה (&#36817;&#34907; &#25991;&#40639; ביפנית) (12 באוקטובר 1891 – 16 בדצמבר 1945) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה ה־34 (4 בינואר 1937 – 5 בינואר 1939), ה-38 (22 ביולי 1940 – 18 ביולי 1941) וה־39 (18 ביולי 1941 – 18 באוקטובר 1941) של יפן.

==ביוגרפיה==
הוא נולד כנסיך בשבט הפוג'יווארה, יורש של משפחת דוכסים, משפחת קונואה בטוקיו. הוא הצטרף לפוליטיקה ב־1920 כבן חסות מתון של סיונג'י קינמוצ'י, והתנגד לשימוש בכוח הצבאי.

מונה לראש ממשלת יפן ביוני 1937 במטרה להביא לאיזון מול כוחו המתחזק של הצבא, אך הפך בעצמו למיליטריסט. אחרי תקרית גשר מרקו פולו ביולי 1937 ותחת לחץ מהדוגלים בקו נוקשה, הסכימה הממשלה להרחיב את פעולותיה בסין, העבירה למנהיגי הצבא את הניהול המלא של הסכסוך בסין, ואפשרה להם לפעול תוך התעלמות מכוונת מצד הממשלה לגבי אופן פעולתם. בנובמבר, הכריז קונואה על יעדה של יפן - סדר חדש באסיה, מה שלימים הפך להיות פרויקט מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, והפעיל לחץ על סין כדי לקבל וויתורים טריטוריאליים על מנת לסיים את מלחמת סין-יפן. קונואה התפטר ב־4 בינואר 1939, עקב כישלונו לסיים את הסכסוך בסין. הירנומה קיאיצ'ירו מונה לראש הממשלה הבא.

קונואה מונה חזרה לראשות הממשלה ב־17 ביולי 1940, ולמרות המשא ומתן עם ארצות הברית, הוא ארגן את הגדלת הצבא יחד עם סגן אדמירל טייג'ירו טויודה, אשר החליף את יוסוקה מצואוקה כשר חוץ לוחמני. הוא חתם על הברית עם מדינות הציר, חוקק את חוק הגיוס הלאומי, יצר את הבסיס של ממשלה לתקופת מלחמה (המכונה "שין טאיסאי" - סדר פוליטי חדש) ובאוקטובר 1940 הקים את התאגדות הסיוע בשלטון הקיסרי ("טאיסאי יוקוסאנקאי") על מנת להחליף את המפלגות הפוליטיות, אשר התנדבו להתפרק. לאחר שנכשל להגיע להסכם עם ארצות הברית במטרה למנוע מלחמה בשתי חזיתות, הוא התפטר באוקטובר 1941 והוחלף על ידי השר הצבאי שלו, הידקי טוג'ו.

קונואה שיחק תפקיד בהפלתו של ממשלתו של טוג'ו ב־1944, ובפברואר 1945 הוא יעץ לקיסר הירוהיטו להתחיל במשא ומתן במטרה לסיים את מלחמת העולם השנייה. אחרי תחילת הכיבוש האמריקאי הוא שירת בממשלה של הנסיך נרוהיקו היגשיקוני, הממשלה הראשונה שלאחר המלחמה, אך נמצא חשוד בפשעי מלחמה. בדצמבר 1945, בזמן הקריאה האחרונה של ארצות הברית לפושעי מלחמה להתייצב מולם, הוא התאבד בשתיית ציאניד. היה זה בשנת 1945, בדיוק 1300 שנים אחרי שאביו הקדמון, פוג'יוורה נו קמטרי, הנהיג הפיכה צבאית בתקופת שבט סוגה. כך, באופן כה סמלי הסתיימה תקופת שליטי פוג'יוורה.

לאחר חמישים שנה, נבחר נכדו, מוריהירו הוסוקאווה, לראשות הממשלה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:פוליטיקאים יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מתאבדים: ראשי מדינות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1891
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1945
פרובידנס

פרובידנס (באנגלית: Providence) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת רוד איילנד שבארצות הברית. נכון לשנת 2020 התגוררו בעיר 190,934 תושבים. העיר ממוקמת במחוז פרובידנס והיא העיר השלישית בגודלה בניו אינגלנד.

==מקור השם==
שמה של העיר ניתן לה על ידי מקימהּ רוג'ר ויליאמס, לאות תודה על "ההשגחה האלוהית" (באנגלית: פרובידנס = השגחה). שמה הרשמי של המדינה היה למעשה "רוד איילנד ומטעי פרובידנס" ("Rhode Island and Providence Plantations"). בשנת 2020 הושמט הכינוי "מטעי פרובידנס" משם המדינה, עקב הקונוטציה ההיסטורית השלילית שנקשרה במטעי עבדות.

==היסטוריה==

ההתיישבות הראשונה באזור הוקמה בשנת 1636 על ידי רוג'ר ויליאמס, אשר רכש את האדמה משבט האינדיאנים המקומי – שבט נאראגאנסט, כמקום המגן על המתיישבים מפני רדיפות דתיות (לאחר שהוא עצמו הוגלה ממסצ'וסטס בשל אמונותיו הדתית).

רוב היישוב נשרף במהלך מלחמת המלך פיליפ בשנת 1675.

בשנת 1708 התגוררו במושבה 1,446 תושבים, והמושבה המשיכה לגדול בקצב מהיר, ועד שנת 1730 שילשה את תושביה – 3,916 תושבים.

בשנת 1776 עת הודיעה המושבה כי אינה מכירה בשלטון הבריטי, התגוררו בה מעל 4,300 תושבים. במהלך המהפכה האמריקאית לא נכבשה העיר על ידי כוחות בריטיים, אולם העיר נפגעה בשל הקשיים במסחר.

לאחר המלחמה, שינתה כלכלת המדינה את בסיסה מבסיס מסחרי לבסיס תעשייתי.

בשנת 2002 נבחר דייוויד סיסליני לראש העיר, והיה לראש העיר הראשון של בירה של מדינה ממדינות ארצות הברית שהוא הומוסקסואל גלוי.

ראש העיר הנוכחי של פרובידנס הוא ברט פ. סמיילי.

==גאוגרפיה==
העיר ממוקמת ב-"25 '49 41° צפון, "20 '25 71° מערב.

שטחה של העיר 53.2 קמ"ר מתוכם 47.8 קמ"ר שטחי יבשה ו-5.3 קמ"ר שטחי מים (10.03%).

===אקלים===

==תרבות==
שכונת איסט סייד בפרובידנס, היא השכונה בה נמצא הריכוז הגבוה ביותר של בניינים לשימור בארצות הברית.
באחוזת בלית'וולד נמצא אוסף של עצים וצמחים, ובהם עץ הסקויה הגדול ביותר במזרח ארצות הברית.
פארק רוג'ר ויליאמס בדרום העיר כולל גן חיות וכן מוזיאון לטבע ופלנטריום.

בעיר נמצאת התזמורת הפילהרמונית של רוד איילנד.

==השכלה==
בעיר נמצאת אוניברסיטת בראון השייכת לליגת הקיסוס וכן:
* אוניברסיטת ג'ונסון ויילס
* מכללת פרובידנס
* מכללת רוד איילנד
* בית הספר לעיצוב רוד איילנד

==תקשורת==
בעיר פועלים העיתונים היומיים ג'ורנל פרובידנס והפרובידנס פניקס.

==ספורט==
קבוצות ספורט שמיקומן בעיר:
* קבוצת ההוקי קרח – פרובידנס ברויינס.
* קבוצת בייסבול – פאוטקט רד סוקס.

==תחבורה==
שדה התעופה של העיר פרובידנס הוא שדה התעופה ט. פ. גרין הממוקם בקרבת ווריק.

כביש בינמדינתי 95 חוצה את פרובידנס מצפון לדרום ומחבר אותה למסצ'וסטס.

בעיר עובדת מערכת חשמליות בניהול רשות התחבורה הציבורית של רוד איילנד ((Rhode Island Public Transit Authority (RIPTA) וכן מהעיר יוצאת מעבורת לניופורט בחודשי הקיץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:ארצות הברית: ערי נמל בחוף המזרחי
קטגוריה:מדינות ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:רוד איילנד: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1636
קוניאקי קויסו

קוניאקי קויסו (ביפנית: 小磯 國昭; 22 במרץ 1880 - 3 בנובמבר 1950) היה ראש הממשלה ה-41 של יפן, וכהונתו נמשכה מ-22 ביולי 1944 עד 7 באפריל 1945.

==ביוגרפיה==

קויסו נולד באוצונומיה במחוז טוצ'יגי, לאב שוטר ממשפחת סמוראי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ב-1900 והמשיך בלימודיו במכללת המטה של הצבא. במלחמת רוסיה–יפן שירת כקצין מטה ובהמשך כמפקד פלוגה. הוא סיים את המלחמה בדרגת סרן. בסוף 1910 שב לאקדמיה הצבאית הקיסרית כמדריך. בשנת 1912 הוצב בצבא קוואנטונג ובאוגוסט 1914 קודם למפקד גדוד. ביוני 1922 נשלח כנספח צבאי לאירופה. באוגוסט 1923 מונה למפקד הדיוויזיה ה-51 של הצבא היפני. בדצמבר 1926 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. 

הקריירה של קויסו המריאה במהירות בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, כאשר החזיק במגוון תפקידים צבאיים וממשלתיים חשובים, ובהם ראש לשכת הניוד של משרד המלחמה (1929-1930), ראש לשכת עניינים צבאיים של משרד המלחמה (1930-1931), סגן שר המלחמה (1932), ראש צבא קוואנטונג במנצ'וריה (1932-1934), ושר לענייני חוץ (1939-1940). באוגוסט 1940 היו שליח מיוחד לענייני אינדונזיה. קויסו כיהן בתפקיד המושל הכללי של קוריאה משנת 1942 עד שנת 1944, שם רכש את הכינוי "הטיגריס של קוריאה," לאו דווקא בשל אופיו אלא בשל מראהו.

ב-1944, עם נפילת של ממשלתו הידקי טוג'ו, נבחר קויסו למלא את תפקיד ראש ממשלת יפן למרות התחרות הקשה מצד אנשי צבא ותיקים. בזמן כהונתו הובסו הכוחות היפניים פעמים רבות על ידי כוחות צבא ארצות הברית. למשך זמן מה, שקל קויסו להשלים עם בעלות הברית, אך הוא לא הצליח למצוא נוסחה להסכם שתשביע את רצון שני הצדדים. הלחימה נמשכה, וקויסו ניסה להרחיב את כוחו בהשתלטות על תפקיד שר המלחמה, אך נכשל בכך מפני ששמו היה רשום ברשימה של גנרלים לא פעילים. קויסו התפטר באפריל 1945 כאשר כוחות ארצות הברית כבשו את אוקינאווה. לאחר המלחמה הוא נתפס על ידי בעלות הברית ונשפט על ידי בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק על פשעי מלחמה. הוא נמצא אשם ונידון למאסר עולם. 

קויסו נפטר בשנת 1950 בזמן שריצה את עונשו.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:פוליטיקאים יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פושעי מלחמה יפנים
קטגוריה:שרי החוץ של יפן

קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1880
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1950
קטגוריה:אישים שנפטרו במעצר