OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אמרטו

אמרטו (מאיטלקית: Amaretto) הוא ליקר מריר-מתוק שמקורו באיטליה. על אף שהוא ידוע כליקר בטעם שקדים, לעיתים קרובות, שקדים אינם המרכיב העיקרי להכנת הליקר. כבסיס לאמרטו משמשת תערובת של חרצני משמש, אפרסק ופירות דומים; ולעיתים נוספים לה שקדים או תמצית טעם שקדים (למעשה, במותגי האמרטו היוקרתיים ביותר אין בכלל שקדים או תמצית שקדים). לתערובת מוסיפים לטובת השבחת הטעם תבלינים כמו וניל וטעמו הסופי דומה למרציפן. אחוז אלכוהול בו הוא בדרך כלל כ-25%. מקור שמו בעיבוד למילה האיטלקית "amaro", מר. 

בתהליך הייצור של האמרטו מושרית עיסה של ליבתם של גלעיני המשמש באלכוהול (במקור ברנדי מענבים); ולאחר מכן נוספים לתערובת שנוצרת תבלינים וסוכר, ליצירת הטעם הסופי. על פי מיתוס לא מבוסס, מקור הליקר בפונדק בעיירה סרונו שבלומברדיה. ב-1525 השלים הצייר ברנרדינו לואיני ציור של חיי הבתולה הקדושה וקיבל את הליקר כחלק מתשורתו (על פי גרסה רומנטית יותר של האגדה: מנערת הפונדק אשר חשקה בו).

== מותגי אמרטו מפורסמים ==

*די-סארונו אורגינל - המותג "דיסרונו" (Disaronno) מסרונו שבאיטליה הוא ליקר בחוזק 20% אלכוהול. לליקר הזה יש מאפייני טעמים של שקדים מרירים למרות שאינו מכיל שקדים כלל, אלא תמצית גלעיני משמשים, אלכוהול, קרמל ותמצית תבלינים. ייצרני משקה זה טוענים כי הוא מותג האמרטו הוותיק בעולם, ושהמתכון שלו הוא המתכון המקורי, משנת 1525. 

*לזרוני - מותג איטלקי בחוזק 24% אלכוהול מיוצר משנת 1851. מותג זה מיוצר על ידי השריית מקרונים בסגנון סרונו באלכוהול, מה שמעניק לו את טעם השקדים העדין שלו. לזרוני טוענים כי זוג צעיר שבורך על ידי בישוף בשנת 1718 הם המקור למתכון המשפחתי השמור שלהם.

== ראו גם ==
* "אמרטי" (Amaretti) - עוגיות איטלקיות עשויות אמרטו או טחינת גלעיני משמש

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ליקרים
קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:מאכלי שקדים
חוסה מיגל גומס

חוסה מיגל גומס (ספרדית: José Miguel Gómez; 6 ביולי 1858 - 13 ביוני 1921) היה נשיאה השני של קובה, בין 1909 ל-1913.

== חייו ==
גומס נולד בסנקטי ספיריטוס, וב-1895 הצטרף לכוחות המורדים במלחמת העצמאות הקובנית. הוא התקדם במהרה בסולם הדרגות, בעקבות ניצחונות שהשיג בארויו בלאנקו, והיה לבריגדיר גנרל. לקראת תום המלחמה נסע לוושינגטון כדי להציג בפני הממשל האמריקני את האינטרסים הקובניים. ב-1899 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. 

במהלך הממשל הצבאי האמריקני בקובה, מונה גומס למושל מחוז הולדתו, לאס ויאס (Las Villas). בבחירות שנערכו לאחר עצמאות קובה ב-1902, נבחר להמשיך ולכהן בתפקיד. 

ב-1908 נבחר לנשיא קובה מטעם המפלגה הליברלית. במהלך כהונתו הקים את חיל הים הקובני, וקידם את שיפור התשתיות בהוואנה, ובכלל זה סלילת כבישיה ושיפור מערכת הביוב. כן הוקמו בתי ספר חקלאיים רבים ברחבי המדינה. מספר חוקים שנחקקו בתקופת כהונתו היו שנויים במחלוקת, ובהם החוק שהתיר קרבות תרנגולים, והחוק שמיסד את הגרלות הלוטו. בנוסף, התעוררו במהלך שלטונו מקרי שחיתות. ממשלו גם מימן עיתונים שונים, שהביעו בשל כך עמדות התומכות בו.

גומס לא התמודד על כהונה נוספת בבחירות שנערכו ב-1912. הוא ניסה להתמודד שוב בבחירות ב-1920, אך הפסיד למי שכיהן כסגנו, אלפרדו סיאס. הוא טען שהיו זיופים בבחירות, ואף ביקש את סיועה של ארצות הברית, אך ללא הועיל.

ב-1921 מת בניו יורק. הוא נקבר בבית העלמין קולון בהוואנה. בנו, מיגל מריאנו גומס, היה נשיאה השישי של קובה, ב-1936.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים קובנים
קטגוריה:נשיאי קובה
קטגוריה:ילידי 1858

קטגוריה:נפטרים ב-1921
אנדריאס קטסולאס

אנדריאס קטסולאס (באנגלית: Andreas Katsulas; 18 במאי 1946 - 13 בפברואר 2006) היה שחקן אמריקני ממוצא יווני שידוע בעקבות תפקידיו כג'קאר, שגריר הנארנים בסדרת המדע בדיוני "בבילון 5", כמו גם המפקד הרומולאני טומאלאק בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".

קטסולאס נולד בסנט לואיס, מיזורי למשפחה אמריקנית ממוצא יווני, ונדבק בחיידק הבמה עוד כשהיה בגיל 4, כשאימו לקחה אותו להצגות בתיאטרון המקומי. הוא למד את אמנויות הבמה באוניברסיטה של סנט לואיס וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה במגמת תיאטרון באוניברסיטת אינדיאנה אשר בבלומינגטון, אינדיאנה. בין השנים 1971–1986, השתתף קטסולאס בהופעות התיאטרון של פיטר ברוק במקומות כמרכז לינקולן ובמחוזות ונצואלה.

קטסולאס עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה בשנת 1986. תפקידיו הקולנועיים כוללים השתתפות בסרט "הסיציליאני", לפי ספרו של מריו פוזו, "זר שומר עליי", המערבון "שקיעה" של הבמאי זוכה פרס אוסקר בלייק אדוארדס, הפרודיה "לרקוד עם לוחמים", הנמלט" לצד שחקנים כהאריסון פורד וטומי לי ג'ונס, "לגנוב את השמיים", ו"החלטה גורלית".

תפקידיו הטלוויזיוניים כוללים השתתפות קבועה בחמש עונותיה של סדרת המדע בדיוני "בבילון 5" כג'קאר, שגריר הנארנים, כמו גם בסרטים שהתבססו על הסדרה. חזותו האצילית והמאיימת כלוחם נארני אשר התפתח בהמשך הסדרה למנהיג רוחני לעמו, הקנתה לו אהדה רבה בקרב מעריצי הסדרה. ג'יי מייקל סטרזינסקי, יוצר הסדרה, שילב את קולו של קטסולאס כמחווה לדמותו בסרט האחרון בסדרה, "הסיפורים האבודים", שיצא ביולי 2007.

קטסולאס השתתף בין היתר בהופעות אורח בסדרות "אומת החייזרים", "המשווה", "רצח במשיכת קולמוס", "ג'ייק והשמן", "האב דאולינג חוקר", "האנטר", "מקס הדרום", "NYPD", "מילניום", "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז". כמו כן, קטסולאס נידב את קולו למשחקי המחשב "Primal" ו-"24", המבוסס על סדרת הטלוויזיה המצליחה.

בשנת 2005 אובחן קטסולאס בסרטן הריאה. הוא מת בלוס אנג'לס והשאיר אחריו אישה ושני ילדים. בן 59 היה במותו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

* [http://memory-alpha.org/en/wiki/Andreas_Katsulas מאמר על קטסולאס] בסטאר טרק ויקי 

קטגוריה:אמריקאים ממוצא יווני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנט לואיס
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:בבילון 5
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
מוזיאון הפלמ"ח

חזית המוזיאון
מוזיאון הפלמ"ח הוא מוזיאון ומרכז חינוכי המתעד את מורשת הפלמ"ח באמצעות סיפור עלילתי, המדגים את השלבים השונים בתולדות הארגון: הקמת הפלמ"ח ואימונו, המאבק במנדט הבריטי, השותפות במוסד ההעפלה ושותפותו במלחמת העצמאות. הוא שוכן ברמת אביב שבתל אביב.

מנהלת המוזיאון נכון לשנת 2023 היא שירי ארליך פרסול.

==היסטוריה==
הבטחה להקמת המוזיאון בצמוד למוזיאון ארץ ישראל נתנה על ידי שלמה להט, ראש עירית תל אביב יפו, עוד בשנת 1980.
המוזיאון הוקם בשנת 2000 ביוזמת עמותת דור הפלמ"ח, ולאחר השלמתו הועבר לרשות יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.

==מבנה המוזיאון==
המוזיאון בנוי סביב חורשת אורנים על גבי רכס כורכר, ומבנהו מכיל דימויים של מלחמה ותקומה, כמו למשל השימוש בבטון חשוף ועץ גס. מבנה המוזיאון תוכנן על ידי האדריכלים צבי הקר ורפי סגל.

==על המוזיאון==
התצוגה בבית הפלמ"ח היא חוויה דרמטית-תאטרלית שמטרתה להעביר למבקרים את חוויית הפלמ"ח ואת חלקו במלחמת העצמאות ובהקמת מדינת ישראל.

התצוגה נערכת בצורת "מסע" הלוקח את המבקר לסיור בנופים גאוגרפיים ובאירועים היסטוריים, שנע בעקבות קבוצת צעירים המתגייסים לשורות הפלמ"ח עם הקמתו. זהו סיפור דרמטי בסביבה תאטרלית, משולב בחומרים דוקומנטריים. מהלך האירועים, הרקע ההיסטורי, אופיו ופעילותו של הפלמ"ח מובאים כולם באמצעות סיפורם של אנשי הקבוצה. סביבת הסיפור האנושי, "הסיפור הקבוצתי", היא תפאורה הבנויה כתמונות מלוות בפסקול, סרטים ואפקטים אחרים. המבקר נע למעשה בתוך חלל תפאורות תלת־ממדיות המשולב באפקטים ותוכניות אור-קוליות בטכנולוגיות מתקדמות. 

התצוגה עוברת באמצעות הדרכה של חיילים אשר משרתים במוזיאון במסגרת השירות הסדיר שלהם. 
עיצוב הפרויקט (בראשות אליאב נחליאלי) זכה בפרס THEA לשנת 2000 (Theme Entertainment Association).

פרט לתצוגה הקבועה, המוזיאון גם מכיל את החלקים הבאים:
* חדר נופלי הפלמ"ח
* אוצר תמונות הפלמ"ח
* תערוכות מתחלפות
* ארכיון וסרטיית הפלמ"ח.
מדי שנה נערך במוזיאון טקס ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

==מנהל==
מפתיחתו בשנת 2000 ניהל זאב לכיש את המוזיאון. בשנת 2019, הוא הוחלף על ידי שירי ארליך פרסול. 

== ראו גם ==
* מוזיאון ההגנה

== לקריאה נוספת ==
* אורית שחם-גובר, "מהפוליטיקה של הייצוג לפואטיקה של התצוגה: שלבי ההתהוות של תכנון התצוגה בבית הפלמ"ח", ארכיון 17, 2013, עמ' 19–40.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110915072210/http://www.palmach.org.il/show_item.asp?itemId=8069&levelId=42792&itemType=0 מוזיאון הפלמ"ח], אתר הפלמ"ח
* [http://www.mod.gov.il/Memorial_Legacy/museums/Pages/palmach.aspx מוזיאון הפלמ"ח], אתר משרד הביטחון
* [http://www.shimur.org/palmach מוזיאון הפלמ"ח] , המועצה לשימור אתרים

==הערות שוליים==

פלמ"ח
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
פלמ"ח
פלמ"ח
קטגוריה:רמת אביב
קטגוריה:הנצחת הפלמ"ח
קטגוריה:רחוב חיים לבנון
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן צבי הקר
פינאר דל ריו

פינאר דל ריו (בספרדית: Pinar del Río) היא עיר במערב קובה, כ-150 ק"מ דרומית-מערבית להוואנה, בגובה של 60 מ' מעל פני הים. העיר משמשת גם כבירתו של מחוז פינאר דל ריו, המהווה את מרכז גידולי הטבק במדינה. בשנת 2012 התגוררו בעיר כ-190 אלף תושבים. בפינאר דל ריו יש שפע של בניינים ניאו קלאסיים מעוטרים היטב.
== היסטוריה ==
העיר הוקמה ב-1669 בשם נואבה פיליפינה ("הפיליפינים החדשים"). ב-1774 ניתן לה שמה הנוכחי, שפירושו "אורן הנהר", בשל יערות האורנים שבסביבתה ונהר גואמה שהעיר הוקמה בסמוך לו. העיר התפתחה במהירות בשל תעשיית הטבק שהתפתחה סביבה, אך אף על פי כן נחשב האזור לעני ביחס לשאר חלקי המדינה. כאשר קנה סוכר הפך למקור הגדול ביותר של ההכנסה הכלכלית, חשיבותו של יבול הטבק ירדה והעיר סבלה הזנחה מינהלית. היום, פינאר דל ריו מייצרת כמה סיגרים הטובים ביותר של קובה, באמצעות עלי טבק שגדל ליד העיר. לאחר המהפכה הקובנית נסלל כביש מהיר שחיבר בינה לבין הוואנה, והדבר תרם להתפתחותה.

בפינאר דל ריו שני מוזיאונים, האחד למדעי הטבע והשני להיסטוריה של המחוז.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קובה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1669
אבוטבול

אַבּוּטְבּוּל הוא שם משפחה יהודי מרוקאי שפירושו "מתופף" "מייצר תופים" "מוכר תופים" יש סוברים שהמשמעות דווקא נגר ממשמעות המילה בספרדית, גרסה עממית מייחסת את השם לתובל המקראי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות מרוקו
ז'סינט ורדגר

פסל ז'סינט ורדגר ב[[כנסיית הבתולה על ההר (Mare de Déu del Mont)]]
ז'סינט ורדגר אי סנטלו (בקטלאנית: Jacint Verdaguer i Santaló; 17 במאי 1845 – 10 ביוני 1902) היה סופר ומשורר רומנטי וכומר קתולי קטלאני.

== ביוגרפיה ==
=== נעורים ותחילת הדרך הספרותית ===
ורדגר נולד בעיירה פולגרולס בקומרקה אוזונה להורים שהיו איכרים צנועים, אך מלומדים יחסית לתקופה. מגיל עשר למד בבית הספר הקתולי בעיר ויק. מ-1863 התגורר ב"בית טונה" (Can Tona) בחווה חקלאית בין פולגרולס לוויק, שם התחיל לכתוב. בגיל עשרים הגיש את יצירותיו הראשונות לתחרות הספרותית היוקרתית משחקי הפרחים בברצלונה וזכה בפרס הראשון. הופעתו במשחקים, בבגדי איכר ובכובע ברטינה - כומתה קטלאנית מסורתית - משכו מיד תשומת לב והקנו לו תדמית של משורר עממי.

=== התקופה בחסות המרקיז מקומייאס ===
בשנת 1870 התמנה לכומר והחל לשרת בכנסייה קרוב למקום הולדתו, שם גם יצר שירה על חיי האיכרים ועל נושאים דתיים וגם החל לעבוד על היצירה האפית "האטלנטידה". בשנת 1873 הדרדרה בריאותו והוא עבר להתגורר בברצלונה. שם קיבל את חסותו של אנטוניו לופז אי לופז אשר קיבל אותו לעבודה בחברת הספנות שלו ובשנים 1874–1876 ורדגר שימש ככומר בספינה שהפליגה בין ספרד לקובה ובמהלך תקופה זו בריאותו השתפרה והוא סיים את העבודה על "האטלנטידה" והקדיש אותה ללופז. היצירה זכתה גם בפרס הראשון במשחקי הפרחים של אותה השנה.

ב-1878 לופז קיבל את תואר "המרקיז מקומייאס" והזמין את ורדגר להתגורר בארמונו בלה רמבלה בברצלונה. הוא גם מינה את ורדגר לכומר של הכנסייה המשפחתית ומ-1883 לגזבר הצדקה (almoiner) שלה. בזכות תמיכה זו התרכז ורדגר בכתיבה, והתקבל לחוגים חברתיים מכובדים ויצר בתקופה שבין 1877 ו-1893 את עבודותיו החשובות ביותר. הוא טייל ברחבי קטלוניה הכפרית וכן בצרפת, גרמניה, רוסיה וצפון אפריקה. ב-1886 עלה לרגל לארץ ישראל.

=== חיפוש עצמי ומרידה ===
בגיל ארבעים נקלע ורדגר לדיכאון. בשנת 1886 כתב לידידו: "הסתכלתי על ארבעים שנותיי... ואני חש בושה בנוגע לכל. את חיי אפשר לסכם במשפט: 'עשה את הכל רע'." בעקבות זאת הוא החל במסע של חיפוש עצמי והיטהרות. בתפקידו כגזבר צדקה פיזר תרומות בלא בקרה ובשנת 1889 התנסה בגירוש שדים, אף-על-פי שהדבר נאסר על ידי הבישוף של ברצלונה ולא היה מקובל גם על המרקיז שתמך בו. ב-1893 פוטר ורדגר מתפקידיו, הוכרז משוגע והורחק מברצלונה לכנסייה בעיירה לה גלווה (la Gleva) במחוז הולדתו אוזונה.

בלה גלווה חזר לכתוב, התחמק מתשלום חובותיו והשתדל להימנע מההשגחה מטעם הכנסייה שנכפתה עליו ולבסוף הפר את חובת הציות הדתית וחזר לברצלונה, שם התקבל בבית משפחת דוראן. הוא פרסם בעיתון הרפובליקני והחילוני לה פובליסידד (La Publicidad) שתי סדרות מאמרים בהם הסביר את המניעים למעשיו וטען שהכנסייה הקתולית והמרקיז מקומיליאס פגעו בחירותו. המאמרים עוררו מחלוקת ציבורית ואף פוליטית.

=== סוף ימיו ===
ב-1898 נסוג ורדגר מהטענות הקשות כלפי הכנסייה והמרקיז מקומייאס והנידוי נגדו בוטל. הוא הוצב ככומר בכנסיית בית-לחם בברצלונה (Betlem). שנים אלה לא היו קלות - הוא סבל משחפת וממשבר יצירתי בכתיבה.

ורדגר נפטר בוואיווידררה שליד ברצלונה ב-1902 ונקבר במונטז'ואיק.

== מורשתו ==
ורדגר הוא אחד היוצרים הבולטים מתקופת הרנאישנסה, תחיית התרבות הקטלאנית במאה ה-19. לאחר מותו הוא הפך לסמל חיובי לערכים המסורתיים של התרבות הקטלאנית. דמותו אומצה הן על ידי לאומנים קטלאנים השואפים לעצמאות מספרד והן על ידי שמרנים ספרדים המתנגדים לבדלנות הקטלאנית ודיוקנו אף הופיע בשטר של 500 פזטות ספרדיות בתקופת פרנסיסקו פרנקו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים קטלאנים
קטגוריה:ילידי 1845

קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1902
יאק-11

יאק-11 (ברוסית: Як-11, קוד דיווח נאט"ו: "מוס") הוא מטוס אימון מתוצרת יאקובלב. היה בשימוש חיל האוויר הסובייטי בין השנים 1947 ועד 1962.

התכנון של היאק-11 התבסס ברובו על מטוס הקרב יאק-3 ממלחמת העולם השנייה. היאק-11 נבנה ממתכת ועץ, והוא בעל זוג כני נסע מתקפלים וגלגל זנב קבוע.

טיסת הבכורה של אב הטיפוס של המטוס נערכה ב-10 בנובמבר 1945, והוא נכנס לשימוש ב-1946. בסך הכל יוצרו 3,859 מטוסי יאק-11 בין השנים 1947 ו-1956. החל מ-1953, יוצרו ברישיון 707 מטוסים נוספים על ידי חברת לט קונוביס בצ'כוסלובקיה תחת הכינוי C-11.

דגם בעל מערכת כני נסע תלת-אופנית שכונה יאק-11U תוכנן להחליף ב-1958 את הדגם המקורי של המטוס לצורך אימון טייסי מטוסי סילון של חיל האוויר הסובייטי. ברם, היאק-11U יוצר לבסוף בכמות קטנה, והדגם המקורי של המטוס נותר בשירות חיל האוויר הסובייטי עד 1962.

==יאק-11 בישראל==
ב-19 בינואר 1964, ערק לישראל קפטן מחמוד עבאס חילמי, רווק בן 26 ששימש כמדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר המצרי, עם מטוס יאק-11. חילמי נחת בבסיס חצור וביקש מקלט מדיני לאחר שלטענתו התאכזב ממדיניות מצרים שניהלה מלחמה כנגד שכנתה הערבית תימן.
במהלך טיסתו לישראל שנמשכה כשעה ועשרים דקות רדפו אחריו זוג מטוסי מיג 17 וניסו לאותת לו לשוב על עקבותיו (כנראה חשבו שטעה בניווט).
הצוות הטכני של חצור ניסה ללמוד את המכניקה של המטוס שהיה שונה מהמוכר במטוסי המערב ולאחר מכן בוצעו בו מספר טיסות ניסיון על ידי הטייס עזרא אהרון.
אך מאחר שראש להק ציוד בחיל האוויר לא היה מעוניין בהשמשת המטוס הוא קורקע.
בשנת 1978 גילה מוזאון התעופה הבריטי עניין במטוס והמטוס הועבר אליהם בעסקת חליפין ביחד עם מספר טנקי שלל תמורת מטוס הרווארד במצב טיסה.

==מפעילות==
מפעילות של היאק-11
;
;
;
;
;
;
;
;
;
;
;
;
;
; סין
;
;
;
;
;

==קישורים חיצוניים==

[http://www.iaf.org.il/220-he/IAF.aspx סיפור עריקת קפטן חלימי במטוס יאק-11 באתר חיל האוויר]

קטגוריה:מטוסי אימון
קטגוריה:מטוסי ומסוקי שלל של חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מטוסים סובייטיים
ג'ובאני דה בארדי

Shovel of Giovanni de' Bardi (Incruscato) at [[Accademia della Crusca]]
ג'ובאני דה בארדי (באיטלקית: Giovanni de' Bardi, 5 בפברואר 1534 – ספטמבר 1612), הרוזן מוורניו, היה מבקר ספרות, סופר, מלחין וחייל איטלקי.

== ביוגרפיה ==
ג'ובאני דה בארדי נולד בפירנצה. השכלתו העניקה לו ידע מקיף ומעמיק בלימודים הקלאסיים ומיומנות בלטינית וביוונית לצד הכשרה בהלחנה, אך את שנות נעוריו וראשית בגרותו עשה בעיקר כחייל. בהנהגת קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה לחם נגד סיינה ובהמשך השתתף בקרבות המצור על מלטה (1565) נגד הטורקים. אחרי מלטה, בדרגת סרן, סייע למקסימיליאן השני להביס את הטורקים בהונגריה. אבל כל אימת שלא השתתף בקרבות, היה עסוק בפירנצה ובמקומות אחרים כפטרון למוזיקה ולאמנויות.

עיקר פרסומו של בארדי נובע מהיותו מארח, פטרון ומקור השראה לקבוצת מלחינים, תאורטיקאים של מוזיקה ומלומדים, שהרכיבו את הקמראטה הפלורנטינית, הקבוצה ששמה לה למטרה לשחזר את השפעתה האסתטית של המוזיקה של יוון העתיקה בחיי האמנות של תקופתם. חברי הקבוצה היו וינצ'נצו גליליי (אביו של האסטרונום גלילאו גליליי), ג'וליו קאצ'יני ופיירו סטרוצי ואת השראתם שאבו מתכתובת עם ג'ירולאמו מיי, בכיר המלומדים בנושא הדרמה והמוזיקה של יוון הקדומה באותה עת. תוצאת הקשר הייתה המצאת המונודיה וזמן קצר אחריה, האופרה. נוסף לכך, החידושים שהקמארטה הביאה למוזיקה בהנחיית בארדי היו ממאפייני מה שמוכר כיום כמוזיקה של תקופת הבארוק.

אף כי היה גם מלחין, מעטות יחסית הן יצירותיו ששרדו עם השנים: רק קומץ מדריגלים. מוזר הדבר, אך נראה שהוא עצמו לא ניסה את כוחו במונודיה החדשה. כמו כן ארגן או כתב תפקידים לאינטרמדי שונים בפירנצה, שעשועי החצר הפופולריים שהתקיימו בין המערכות של דרמות מדוברות וכללו משחק, שירה, ריקוד ופנטומימה - עוד מבשר חשוב לאופרה. עוד חיבר מחזות, ביניהם כמה מן המחזות שלהם סיפק גם את האינטרמדי.

וינצ'נצו גליליי הוקיר את בארדי והקדיש לו את Dialogo della musica antica et della moderna ("דיאלוג בין המוזיקה העתיקה והחדשה") המפורסם שלו. ב"דיאלוגו" מאשים גליליי את הפוליפוניה, משבח את המונודיה ונותן ביטוי לשאיפתו שנוהלי המוזיקה של היוונים העתיקים יושבו לתפארתם והמוזיקה המושחתת ובלתי-מובנת של ימיו תוחלף בגרסה אידיאלית של המוזיקה העתיקה בדמותה המשוערת. האירוניה שבדבר היא שוועידת טרנטו, שממנה יצאה בשורת הקונטרה-רפורמציה, השלימה בדיוק אז את גינוי הנוהל הפוליפוני, בגין אותו פגם משוער (קשה מדי להבין את הטקסט המושר), אבל מסיבות דתיות ולא אמנותיות.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* "Camerata", "Giovanni de Bardi" in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>
* "קמראטה", "ג'ובאני דה בארדי" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחזאים איטלקים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מבקרי ספרות איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1534
קטגוריה:נפטרים ב-1612
אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים

אליפות גואנגג'ואו הבין-לאומית הפתוחה לנשים היא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב ה-WTA הנערך מאז שנת 2004 בעיר גואנגג'ואו שברפובליקה העממית של סין. הטורניר משוחק על מגרשים קשים ופתוחים.

==אלופות עבר==
===יחידות===
{| class="wikitable" border="2"
!שנה
!אלופה
!יריבה בגמר
!תוצאה
|-
| 2004
| נה לי
| מרטינה סוחה
| 3-6, 4-6
|-
| 2005
| דזה יאן
| נוריה לגוסטרה ויווס
| 4-6, 0-4, לגוסטרה ויווס פרשה.
|-
| 2006
| אנה צ'קבטדזה
| אנבל מדינה גאריגס
| 1-6, 4-6
|-
| 2007
| וירז'יני רזאנו
| ציפי אובזילר
| 0-6, 3-6
|-
| 2008
| ורה זבונרבה
| שואי פנג
| (4)7-6, 0-6, 2-6
|-
| 2009
| שחר פאר
| אלברטה בריאנטי
| 3-6, 4-6
|-
| 2010
| ירמילה גרות
| אלה קודריאבצבה
| 1-6, 4-6
|}

===זוגות===
{| class="wikitable" border="2"
!שנה
!אלופות
!יריבות בגמר
!תוצאה
|-
| 2004
| טינג לי<br> טיאנטיאן סון
| יאנג שו-ג'ינג<br> יו יינג
| 4-6, 1-6
|-
| 2005
| מריה אלנה קאמרין<br> עמנואל גליארדי
| נהה אוברוי<br> שיקהה אוברוי
| 6-7(5), 3-6
|-
| 2006
| טינג לי<br> טיאנטיאן סון
| ואניה קינג<br> ילנה קוסטניץ' טושיץ'
| 4-6, 6-2, 5-7
|-
| 2007
| פנג שוואי<br> דזה יאן
| ואניה קינג<br> טיאנטיאן סון
| 3-6, 4-6
|-
| 2008
| מריה קוריצבה<br> טטיאנה פוצ'ק
| טיאנטיאן סון<br> דזה יאן
| 3-6, 6-4, [8-10]
|-
| 2009
| אולגה גובורצובה<br> טטיאנה פוצ'ק
| טיאנטיאן סון<br> קימיקו דאטה
| 6-3, 2-6, [8-10]
|-
| 2010
| אדינה גאלוביץ<br> סניה מירזה
| שיניון האן<br> ואן-טינג ליו
| 5-7, 3-6
|}

==קישורים חיצוניים==
* 
*

קטגוריה:טורנירים בסבב ה-WTA
קטגוריה:תחרויות ספורט ברפובליקה העממית של סין
קטגוריה:גואנגג'ואו: ספורט
אניבאלה סטאבילה

אניבאלה סטאבילה (באיטלקית: Annibale Stabile, סביבות 1535 - אפריל 1595) היה מלחין איטלקי מתקופת הרנסאנס. סטאבילה היה חבר באסכולה הרומאית וכנראה היה תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה. בעיקר פעל ברומא אבל לתקופה קצרה עקר לקרקוב שבפולין בסוף חייו.

== חייו ==

הרשומות על ראשית חייו אינן מדויקות, אבל הוא נולד ככל הנראה בנאפולי וסביר להניח, שהיה נער מקהלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו, אחת הכנסיות החשובות ביותר ברומא, בשנים 1544-45. "אניבאלה קונטראלטו" רשום גם הוא באותה כנסייה בשנים 1555-56; כיוון שאין זה מתקבל על הדעת, שבן עשרים יירשם כקונטראלטו, ייתכן שהיה זה אדם אחר; לחלופין, יש הגורסים, שאניבאלה נולד באמצע שנות ה-40' של המאה ה-16. סטאבילה עצמו הזכיר את לימודיו אצל פלסטרינה, שהיה מאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש ב-1555-56.

סטאבילה היה למאסטרו די קאפלה בבזיליקת יוחנן הקדוש בשנת 1575 והחזיק במשרה זו עד 1578, אז עבר למשרה דומה בקולג' הגרמני. כיוון שג'ובאני דראגוני כיהן גם הוא במשרת מאסטרו די קאפלה בסיינט ג'ון לטראן, החל ב-1576, מסתבר שהשניים היו שותפים למשרה במשך שנתיים. בשנת 1582 הוסמך סטאבילה לכומר וב-1590 החליף שוב מקום עבודה. הפעם היה למאסטרו די קאפלה ב"סנטה מריה מאג'ורה", שם הועסק משנת 1591 עד 1594. בתחילת 1595 נסע לפולין לעבוד בשירותו של המלך זיגיסמונד השלישי ואזה, שנהג להעסיק מוזיקאים איטלקים, אבל סטאבילה מת אחרי חודשיים בסך הכל בקרקוב. סיבת מותו אינה רשומה, אבל המסע לפולין לא נעדר סיכונים; גם מלחין המדריגלים הנודע לוקה מארנציו מת אחרי מסע לפולין (1599), שהרס, לטענתו, את בריאותו.

== מוזיקה ==

סטאבילה כתב מיסות, מוטטים, תחינות, מזמורי תפילה ושאר יצירות קודש, בתשעה פרסומים נפרדים. שניים מקבצי המיסות שלו יצאו לראשונה לאור בוורשה ב-1979, בשם Msze królewskie (מיסות מלכותיות), שחיבר למעסיקו זיגיסמונד השלישי. אחת המיסות שלו - "מיסה קנטנטיבוס אורגניס" כתובה להרכב יוצא הדופן של 12 קולות עצמאיים ונוצרה בשיתוף פעולה עם פלסטרינה ואחרים. רק הקיריה, קרדו וקרוציפיקסוס נותרו מיצירה זו.

סגנונו של סטאבילה היה דומה לזה של פלסטרינה, בייחוד במוזיקה הווקאלית שלו. אף כי כרגיל נהג לכתוב מוזיקה מורכבת פחות מבחינה קונטרפונקטית מזו של מורו, הרי מדי פעם חרג ממנהגו וכתב קאנון, בייחוד במוטטים שלו. המוזיקה החילונית שלו, בעיקר מדריגלים, נשאה לא פעם אופי קליל, מאפיין יוצא דופן לגבי חבר באסכולה הרומאית, שהמוזיקה שלה הצטיינה במקרים רבים ביראת קודש, אם לא חומרה.

סטאבילה הוציא לאור שלושה ספרי מדריגלים. את השני בשלושה כתב יחד עם ג'ובאני מריה נאנינו (1581). כל שלושת הקבצים האלה התפרסמו בוונציה, סביבה ידידותית יוצר להוצאת מוזיקה חילונית קלה, והמרכז הפעיל ביותר להוצאת מוזיקה באיטליה של סוף המאה ה-16.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Ruth I. DeFord: "Annibale Stabile", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed March 12, 2006), [http://www.grovemusic.com (subscription access)]
* Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>
* רות א. דה-פורד: "אניבאלה סטאבילה", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1535
קטגוריה:נפטרים ב-1595
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
ריק אדלמן

ריצ'רד לנארד "ריק" אדלמן (באנגלית: Richard Leonard "Rick" Adelman; נולד ב-16 ביוני 1946 בקליפורניה) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי בליגת ה-NBA.

בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור מאמן.

== קריירה ==
אדלמן החל את קריירת הכדורסל שלו ככוכב באוניברסיטת LMU. בדראפט ה-NBA ב-1968, הוא נבחר על ידי סן דייגו רוקטס (כיום יוסטון רוקטס) בסיבוב השביעי. הוא שיחק שתי עונות בסן דייגו לפני שהועבר לפורטלנד טרייל בלייזרס בדראפט 1970 המורחב, ושיחק בקבוצה שלוש עונות. הוא שיחק בהמשך הקריירה שלו גם בשיקגו בולס, ניו אורלינס ג'אז (כיום יוטה), וקנזס סיטי/אוהמה קינגס (כיום סקרמנטו). אדלמן סיים את קריירת המשחק שלו בשנת 1975.

כמאמן כדורסל ב-NBA אימן אדלמן את קבוצות גולדן סטייט ווריורס, פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס ויוסטון רוקטס. עם פורטלנד הצליח אדלמן להעפיל פעמיים לסדרת הגמר של הליגה, ב-1990 וב-1992, והפסיד בשתיהן. כמאמן סקרמנטו הדריך את הקבוצה החזקה של תחילת שנות האלפיים, שנחשבה לאחת המתמודדות הבכירות על תואר האליפות. אדלמן ניצח מעל 800 משחקים במהלך הקריירה כמאמן.

לאחר שלא חודש חוזהו של אדלמן ביוסטון רוקטס, מונה אדלמן כמאמנה של מינסוטה טימברוולבס.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלני סן דייגו רוקטס
קטגוריה:כדורסלני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני ניו אורלינס ג'אז
קטגוריה:כדורסלני קנזס סיטי קינגס
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:מאמני יוסטון רוקטס
קטגוריה:מאמני מינסוטה טימברוולבס
קטגוריה:מאמני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:מאמני פורטלנד טרייל בלייזרס
קטגוריה:מאמני משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:בחירות דראפט של סן דייגו רוקטס
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:קליפורניה: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לויולה מרימאונט
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: מאמנים
לבנון במשחקים האולימפיים

סייפת מונה שאיטו שייצגה את לבנון באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)]]
לבנון משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948). היא נעדרה מאז מהמשחקים רק פעם אחת, מאולימפיאדת מלבורן (1956), במחאה על המעורבות הבריטית והצרפתית במלחמת סיני. 

האולימפיאדה המוצלחת בתולדות לבנון הייתה השנייה בה השתתפה, אולימפיאדת הלסינקי (1952). שני מתאבקים לבנונים זכו בה במדליות, כריה שיהאב במדליית כסף וח'ליל טאהא במדליית ארד. 20 שנה מאוחר יותר, באולימפיאדת מינכן (1972), זכה מרים המשקולות מוחמד טרבולסי במדליית כסף, ובאולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה המתאבק חסן בשארה במדליית ארד. מאז, אף ספורטאי לבנוני לא עמד על הפודיום במשחקים האולימפיים, והישגיהם של הספורטאים הלבנונים היו נמוכים למדי.

לבנון השתתפה גם בכל אולימפיאדות החורף מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1948), למעט האולימפיאדות שנערכו ב-1994 וב-1998. אף ספורטאי לבנוני לא זכה במדליה באולימפיאדת חורף.

==מדליות==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (1948) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת הלסינקי (1952) || 0 || 1 || 1 || 2
|-
|align=right| אולימפיאדת מלבורן (1956) || colspan="4" |לא השתתפה
|-
|align=right| אולימפיאדת רומא (1960) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (1964) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מינכן (1972) || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת מונטריאול (1976) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מוסקבה (1980) || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סיאול (1988) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ברצלונה (1992) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סידני (2000) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אתונה (2004) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
! סך הכל || 0 || 2 || 2 || 4
|}

===לפי ענף===
בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| היאבקות || 0 || 1 || 2 || 3
|-
|align=right| הרמת משקולות || 0 || 1 || 0 || 0
|-
! סך הכל || 0 || 2 || 2 || 4
|}

==ראו גם==
* לבנון במשחקים הפאראלימפיים
* לבנון במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לבנון: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
ג'ובאני דראגוני

ג'ובאני אנדראה דראגוני (באיטלקית: Giovanni Andrea Dragoni; סביבות 1540 - בדצמבר 1598) היה מלחין איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס, תלמיד של ג'ובאני פלסטרינה, שהתבלט כמלחין וכמאסטרו די קאפלה ברומא בסוף המאה ה-16. הוא השאיר אחריו מספר רב של יצירות קודש וחול, כמעט כולן ווקאליות ונודע בייחוד בספרי המדריגלים שלו, שזכו להדפסות חוזרות ונשנות.

== חייו ==
דראגוני נולד במלדולה, לא רחוק מפורלי, אבל אין פרטים על ראשית חייו. הוא למד אצל פלסטרינה, כפי שציין בהקדשה בספר המדריגלים הראשון שלו (1573). כעבור שנה השיג את המשרה היוקרתית של מאסטרו די קאפלה בכנסיית סיינט ג'ון לטראן, אחד ממוסדות הדת והמוזיקה הבולטים ביותר ברומא, משרה שבה נשאר עד סוף חייו. ב-1594, באחרית ימיו, מינה החשמן דל מונטה את דראגוני להעריך את התקדמות התיקונים בשירה הליטורגית, חלק מן הרפורמות המקיפות שנבעו ממועצת טרנט. דראגוני מת ברומא.

== מוזיקה ==

תפוקתו של דראגוני הייתה רחבת ממדים, אבל חלק גדול ממוזיקת הקודש שלו, שנשמר בארכיב של סיינט ג'ון לטראן, אבד עם השנים, לרבות קובץ של מוזיקה ל"קינות ירמיהו" (יחד עם קובץ דומה של אניבאלה סטאבילה) וכן כרך של מוזיקה למגניפיקט. דראגוני כתב לפחות שישה ספרי מוטטים, שחמישה מהם אבדו.

דראגוני הוציא לאור שבעה ספרי מדריגלים לארבעה, חמישה ושישה קולות, בין 1575 ל-1594. הדפסתם החוזרת ונשנית מעידה על הפופולריות שזכו לה.

המלחינים שהשפיעו על דראגוני הם מורו פלסטרינה, בעיקר בראשית הקריירה שלו, ובהמשך מחבר המדריגלים הנודע, לוקה מארנציו. סגנונו של דראגוני שם דגש על הבלטת הטקסט ובהירותו במוזיקה, אבל בשנות ה-90' של המאה ה-16 ניכר במוזיקה שלו דגש גובר והולך על קווי הסופרן והבס, לצד הבנה של אחדות מוטיבית, שניהם מאפיינים של סגנון תקופת הבארוק המתפתח. נוסף לכך ערך ניסויים במרקמים פוליכוראליים בכמה מיצירותיו המאוחרות, תו היכר אופייני יותר למוזיקה ונציאנית מאשר רומאית.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Patricia Ann Myers: "Giovanni Dragoni", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 23, 2006), [http://www.grovemusic.com (subscription access)]
* Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>

* פטרישה אן מאיירס: "ג'ובאני דראגוני", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1540
קטגוריה:נפטרים ב-1598
בית פומרוק

בית פּוֹמְרוֹק הוא בית מגורים שנבנה בסגנון הבאוהאוס השוכן ברחוב אחד העם מס' 56 בתל אביב.
== היסטוריה ==
המבנה, שבנייתו החלה בסוף שנות ה-20, נקרא על שם מקימיו, ד"ר יוסף פומרוק (1894–1942), רופא שיניים ואיש ציבור, חבר מועצת עיריית תל אביב, ואשתו שמחה לבית שלוש (1897–1900), נכדתו של אהרן שלוש ואחותו של האדריכל זכי שלוש, שתכנן את המבנה. כשהושלמה קומתו הראשונה, היא הושכרה לעובד בן עמי (שלימים היה מייסד הערים נתניה ואשדוד), ובמקביל נמשכה בניית שתי הקומות העליונות. בשנת 1933 נסתיימה הבנייה, ומשפחת פומרוק עברה להתגורר בקומה השנייה. כאן בביתו הקים פומרוק מרפאת שיניים וטיפל חינם במעוטי יכולת. הבית שימש כמקום מפגש לאירועים חברתיים, תערוכות ציור וקונצרטים. בביתם היה פסנתר מפורסם מסיינה.

בשנת 2000 שוחזר המבנה על ידי ילדיהם של מקימיו, וכיום הוא מכיל בעיקר משרדים ודירות מגורים. בחצר המבנה ניטע בוסתן בן כ-30 עצים לזכר הפרדסים שהקיפו את תל אביב הקטנה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.pomrock.com/סעודת-מצווה-של-קבצני-העיר/ סעודת מצווה של קבצני העיר], באתר צבי פומרוק מספר על תל אביב: סיפורים על ראשיתה של תל אביב והשכונות (הכותב הוא בנם המנוח של מקימי הבית, עו"ד צבי אברהם פומרוק)
* על ד"ר יוסף פומרוק:
** , 
** 
** [http://www.myheritage.co.il/person-5000730_2823291_2823291/יוסף-פומרוק יוסף פומרוק], באתר MyHeritage
* על שמחה פומרוק-שלוש:
** 
** [http://www.myheritage.co.il/person-5000412_2823291_2823291/שמחה-פומרוק-לבית-שלוש שמחה פומרוק], באתר MyHeritage

קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:רחוב אחד העם
קטגוריה:תל אביב-יפו: בנייני משרדים
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים

פסוקים מן התנ"ך בעברית על המבנה המרכזי של [[בית החולים של המיסיון האנגלי ברחוב הנביאים בירושלים]]
החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים (באנגלית: London Society for Promoting Christianity Among the Jews, ידועה בקיצור בשם "חברת היהודים" – The Jews Society; כונתה גם בשם "מיסיון הכנסייה ליהודים" – Church Mission to the Jews ובקיצור CMJ; שמות נוספים היו "המיסיון האנגלי" או "המיסיון הבריטי") הוא ארגון מיסיונרי אנגליקני שהוקם ב-15 בפברואר 1809 בעיר לונדון שבבריטניה ומטרתו הייתה לשכנע את היהודים להמיר את דתם לנצרות הפרוטסטנטית. במהלך פעילותה רבים מהמנהיגים היהודים יצאו כנגד הארגון, בייחוד בתחילת המאה ה-20.

==תולדותיה==
ב-1809 מנה הארגון כעשרים ושניים מיסיונרים שפעלו בקרב יהודים ברחבי העולם, רבים מהם היו יהודים מומרים. הארגון שהחל להתפשט במהירות החל לכלול מדינות כמו אתיופיה, שם הארגון החל לפעול ב-1859 על מנת לנצר את יהודי אתיופיה. פעילות זו של הארגון משכה את תשומת לבם של יהודי אירופה ושל הארגון "כל ישראל חברים", ששלח את יוסף הלוי ב-1867 להילחם במיסיון ולברר על מצבם של יהודי אתיופיה. הארגון היה פעיל באתיופיה עד 1920.

ב-1914 חשף הארגון את היקף פעולתו במסמך רשמי:

הדרך העיקרית בה הארגון משך יהודים הייתה בדרשות ופרסומים בעיתונים מרכזיים בשפות שונות, גם בעברית, וכלה בהקמת בתי ספר בלב הקהילות היהודית. הארגון הקים את בית החולים של המיסיון האנגלי שפעל בירושלים בין השנים 1843–1948, בתחילה בעיר העתיקה והחל מ-1897 ברחוב הנביאים בירושלים. בסמוך לבית החולים הקימה החברה הלונדונית בית ספר מיסיונרי לבנות יהודיות (בניין זה כונה לימים "בית הדגל" לאחר שהונף עליו דגל ישראל עם קום המדינה). בחיפה הוקם בית חולים בניהולו של ד"ר אאורבך. בית החולים פעל עד 1947. בצפת הוקמה הכנסייה הסקוטית.

ארגון זה לא היה בעל אופי אנטישמי, ומנהיגיו היו בעיקר יהודים מומרים. אהרן הנרי שטרן כותב שהמיסיונריות באתיופיה החלה בתגובה לגיור קבוצת גרמנים ליהדות ב-1840. הארגון פעל גם בקרב יהדות קוצ'ין שבהודו וקיבל ב-1818 את מיכאל סרגון המשומד (1795–1855) מהקהילה לארגון כמיסיונר הראשי באזור. באתיופיה היה זה מיכאל ארגווי, היהודי הראשון שהתנצר, שמונה לתפקיד המיסיונר הראשי באתיופיה. אחת מההשלכות של הארגון הייתה המיסיונריות בקרב יהודי סין שגרמה להתבוללות המהירה שלהם.

== ראו גם ==
*סמואל גובאט
*מרטין פלאד
*התיישבות נתיני המעצמות בחיפה

== לקריאה נוספת ==
*[http://books.google.com/books?id=V53gqk0X57oC&dq=British+Mission+to+the+Jews+in+Nineteenth-Century+Palestine&source=gbs_book_other_versions_r&cad=2_1 Yaron Perry, British mission to the Jews in nineteenth-century Palestine, 2003]

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* (תגובה למאמרו של )
** 
* 
* 
* 
* 
* (על היחסים בין המיסיון הסקוטי בצפת לבין מיסיון 'החברה הלונדונית')
* 
* 

קטגוריה:מיסיון
קטגוריה:לונדון
קטגוריה:יהדות הודו
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:נצרות אנגליקנית
ווזאבה, מלך אקסום

ווזאבה (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו. הוא היה המלך הראשון של אקסום שכתב על מטבעותיו בשפת הגעז והיחידי מבין מלכי אקסום שהשתמש בשפת הגעז על מטבעות הזהב שלו. 

מואנרו-האי מציע, בהתבסס על מספר מטבעות שנמצאו שבהם דמותו של ווזאבה בצידו האחד המטבע ודמותו של אוסאנאס בצדו האחר, כי ייתכן שלמעשה שני המלכים היו שותפים בשלטון.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
הפפירוס של אני

הפפירוס של אני הוא פפירוס של ספר המתים, מתקופת השושלת ה-19 במצרים העתיקה. הפפירוס כתוב בכתב חרטומים.

קטע מהפפירוס המתאר של שקילת ליבו של אני כנגד נוצה של אלילת האמת מַאַת על ידי האל [[אנוביס]]
לפי מסורת הדת המצרית, לאחר מותו, האדם עובר לעולם הבא ועובר סדרה של מבחנים ותלאות עד להגיעו למנוחה. כדי לעזור למת לצלוח את העולם הבא, נכתב ספר המכונה ספר המתים, שכלל לחשים ועצות שיעזרו לו. לכל אדם נכתבה גרסה אישית של ספר המתים על פפירוס, שנערך במיוחד לכבודו על ידי כהני הדת, נועד לשימושו הפרטי ונקבר יחד איתו. מכוון שעלות ומורכבות הכנת הפפירוס הייתה גבוהה מאוד באותם הימים, רק שכבות האליטה של החברה המצרית יכלה לרכוש לעצמה עותק אישי. ה'פפירוס של אני' היא גרסה של ספר המתים שנעשתה עבור אדם בשם 'אני', שהתגורר בעיר תבאי והיה פקיד בכיר בשלטון המצרי.

הפפירוס נרכש בשנת 1888 על ידי ארנסט וואליס באדג' בעבור אוסף המוזיאון הבריטי, שם שוכן הפפירוס עד היום. על מנת לשלוח את המגילה לאנגליה, חתך באדג' את המגילה, שאורכה כ-24 מטר, ל-37 גיליונות באורך אחיד ובכך פגם בה באופן משמעותי. כיום היא אחד מהמקורות השלמים והעיקריים ללמידה על ספר המתים שיש בידי החוקרים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.sacred-texts.com/egy/ebod/index.htm ספר המתים - הפפירוס של אני]
* [http://mikrarevivim.blogspot.com/2014/01/blog-post_22.html ספר המתים: הפפירוס של אני - מדריך לעולם שלאחר המוות]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
קטגוריה:פפירוסים
The New York Review of Books

שער העיתון, מרץ 2018
The New York Review of Books (או NYREV או NYRB) הוא כתב עת דו-שבועי המכיל מאמרי ביקורת ספרות, תרבות, ונושאים אקטואליים המתרחשים בעיר ניו יורק. הוא יוצא מנקודת הנחה שסקירתם של ספרים חשובים היא כשלעצמה פעילות ספרותית חשובה. כתב העת אסקווייר מכנה אותו "כתב העת הספרותי-אינטלקטואלי החשוב ביותר בשפה האנגלית".

נכון לשנת 2007, כתב העת נמכר בכ-140,000 עותקים בקרוב. רוברט סילברס שימש כעורך כתב העת מאז היווסדו ב-1963, ביחד עם ברברה אפסטין, עד למותה ב-2006, ולאחר מכן שימש כעורך יחיד עד מותו במרץ 2017.

כתב העת מתאפיין בסגנון ונקודת ראות ייחודיים מאז היווסדו.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
אותר פצציה

אוֹתָּר פָּצָצִיָּה (בגאורגית: ოთარ ფაცაცია; 15 במאי 1929 – 9 בדצמבר 2021) היה פוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה בין השנים 1993–1995.

== ביוגרפיה ==
פצציה נולד בכפר אינגירי שבנפת זוגדידי, סמגרלו בגאורגיה הסובייטית. הוא סיים את לימודיו כמוסמך אוניברסיטה בהנדסה וכלכלה במכון המדינה לטכנולוגיה של סנקט פטרבורג . הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית בזוגדידי, ושימש כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית המקומית משנת 1955 ועד שפוטר ב-1965. בשנת 1966 מונה למנהל מפעל הנייר של זוגדידי, וכיהן בתפקיד במשך כ-25 שנה עד שנת 1990. 

בשלהי העידן הסובייטי בגאורגיה נבחר לוועידת נציגי העם (1989-1990) וזכה בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1992 עמד אדוארד שוורדנדזה בראש המדינה של גאורגיה, זמן קצר לאחר הדחתו האלימה של זוויאד גמסחורדיה בהפיכה. ב-20 באוגוסט 1993 מינה שוורדנדזה את פצציה לראש ממשלת גאורגיה. והוא כיהן בתפקיד עד 5 באוקטובר 1995. משנת 1995 ועד שנת 1999 כיהן כחבר בוועדת התקציב הפרלמנטרית, והקים ועדה זמנית לקידום נושא איחוד לאומי. במהלך כל הקריירה הפוליטית שלו הוא לא השתייך לשום מפלגה פוליטית אולם הצביע עבור מפלגת איחוד האזרחים של גאורגיה בראשות אדוארד שוורדנדזה.

נפטר ב-9 בדצמבר 2021 בטביליסי ממחלת הקורונה, בגיל 92.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.parliament.ge/pages/archive_en/1995_99/mp/facaciao.htm אותר פצציה (1995-1999)], באתר הפרלמנט של גאורגיה, 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:ילידי 1929
קטגוריה:נפטרים ב-2021
קטגוריה:נפטרים במגפת הקורונה
סאו ויסנטה (סאו פאולו)

סאו ויסנטה (בפורטוגזית: São Vicente) היא עיר במדינת סאו פאולו שבברזיל על חוף האוקיינוס האטלנטי. סאו ויסנטה היה יישוב הקבע הפורטוגזי הראשון באמריקות ולאחר מכן היה לבירת הקפיטניה של סאו ויסנטה, שהפכה ברבות הימים למדינת סאו פאולו. העיר קרויה על שם סאו ויסנטה מסרגוסה, הקדוש המגן של ליסבון.
== היסטוריה ==
העיר נוסדה בשנת 1532 בידי מרטים אפונסו דה סוזה במקום שנקרא באותם הימים "נמל העבדים" (Porto dos Escravos) ואשר נוהל בידי שלושה מתיישבים פורטוגזים שסחרו בעבדים אינדיאנים עם השבטים המקומיים. ב-22 באוגוסט אותה השנה נבחרה מועצת העיר (Câmara de Vereadores) של היישוב החדש. היו אלו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בכל האמריקות. בשל עובדות אלו מכונה העיר "תא האֵם" (בלטינית: Cellula Mater) של ברזיל ו"העיר הראשונה של ברזיל", ולעיתים גם "ערש הדמוקרטיה האמריקאית".

כיום ממוקמת העיר במחצית צידו המערבי של האי סאו ויסנטה ומהווה בעיקר עיר שינה של סנטוס, החולקת עם סאו ויסנטה את האי. בעיר מתקיימת גם תעשיית דיג קטנה. היא מקושרת עם העיר סאו פאולו על ידי כביש "רודוביה דוס אימיגראנטס"

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדינת סאו פאולו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
ג'מבו (פיל)

ג'מבו הפיל
קטר ב-15 בספטמבר 1885 בסנט תומאס שבאונטריו.]]
פסלו של ג'מבו בסנט תומאס שבאונטריו
ג'מבו (באנגלית: Jumbo; 1861 - 15 בספטמבר 1885) היה שמו של פיל אפריקני שנולד בסודאן הצרפתית, יובא לגן החיות הממוקם בז'רדן דה פלאנט בפריז, והועבר לגן החיות של לונדון בשנת 1865 בו זכה לפרסום רב. על שמו הפכה המילה "ג'מבו" באנגלית למילה המתארת עצם גדול ממדים, ובהתאם לכינוי זה זכו מטוסי נוסעים רחבי גוף לכינוי "ג'מבו" בשל גודלם. הפיל ג'מבו היה הקמיע הרשמי של אוניברסיטת טאפטס.

== קורות חיים ==
ג'מבו נולד בשנת 1861 בסודאן הצרפתית והועבר לגן החיות ז'ארדן דה פלאנט זמן קצר לאחר מכן. בשנת 1865 הועבר לגן החיות של לונדון בו זכה לפרסום רב הן בשל גודלו (באותה עת הגיע גובהו ל-3.25 מטרים) והן בשל אופיו הנוח שאפשר למבקרים בגן החיות לרכוב עליו. שמו ניתן לו בגן החיות של לונדון, וככל הנראה מדובר בשיבוש של המילה הסוואהילית "ג'ומבה" (jumbe, "ראש שבט") או, לפי סברה אחרת, מהמילה jambo (שלום) בסוואהילי.

בשנת 1882 מכר גן החיות הלונדוני את ג'מבו לפי. טי. ברנום, בעליו של קרקס ברנום תמורת סכום של 10,000 דולרים. כאשר נודע על מכירת ג'מבו נכתבו כ-100,000 מכתבים למלכה ויקטוריה בבקשה שתמנע את המכירה. המלכה עצמה הביעה צער מהמכירה, כמו גם נסיך ויילס, יורש העצר. באירוע דיפלומטי שנערך בשנת 1882 ציין שגריר ארצות הברית בלונדון כי המחלוקת היחידה שבין הממלכה המאוחדת וארצות הברית היא המחלוקת בדבר מכירתו של ג'מבו.

בארצות הברית ג'מבו זכה להצלחה רבה ומשך קהלים גדולים להופעות הקרקס של ברנום.

ג'מבו נהרג מפגיעת קטר רכבת בסנט תומאס שבאונטריו, קנדה. באותם ימים נהגו להוביל את ציוד הקרקס בקרונות רכבות ממקום הופעה אחד לאחר, ובפרט את בעלי החיים. ג'מבו נפגע מקטר כאשר הובל בסיום ההופעה באותו יום בחזרה לקרון הרכבת שלו. באזור הפגיעה הוצב פסל בגודל טבעי המנציח את האירוע (באותה עת הגיע גובהו של ג'מבו לכ-4 מטרים).

שלדו של ג'מבו נתרם למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק, וליבו של הפיל נתרם לאוניברסיטת קורנל. מהעור הוכן פוחלץ על ידי ויליאם ג'. קריטצ'לי וקארל אקלי. הפוחלץ הוצג בקרקס ברנום עד שנת 1889 עת נתרם על ידי בארנום לאוניברסיטת טאפטס, בו הוצג הפוחלץ כקמע האוניברסיטה עד שנשרף בשנת 1975. אפרו של הפיל מוחזק בכד באוניברסיטה, למעט זנבו ששרד את השריפה ומוחזק בארכיון האוניברסיטה.

בעקבות השריפה נרכש על ידי האוניברסיטה פסלו של הפיל והוצב במרכז הקמפוס.

==אזכורים תרבותיים==
בעקבות הפופולריות של הפיל בעת שהותו בגן החיות בלונדון, הפכה המילה "ג'מבו" למילה בשפה האנגלית שמשמעה "עצום" - ולימים הפכה המילה לכינויו של מטוס בואינג 747 בשל גודלו של המטוס.
על שמו של הפיל נקראת הפילה גברת ג'מבו, אימו של דמבו בסרט הנושא שם זה של אולפני וולט דיסני.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://web.archive.org/web/20121115105131/http://dl.tufts.edu/view_collection.jsp?pid=tufts:UA069.006.DO.MS002 תצלומים של ג'מבו] מאוסף בארנום באוניברסיטת טאפטס

== הערות שוליים ==

פוסטר של ג'מבו משנת 1882

קטגוריה:פילים מפורסמים
קטגוריה:סוואהילי
קרב וופלה

קרב וופלה התרחש ב-28 באוגוסט 1542 ליד אגם אשנגיה באזור וופלה שבתיגראי, בין כוח פורטוגזי תחת פיקודו של כריסטובאו דה גאמה לבין כוחותיו של האימאם אחמד גראן. לאימאם אחמד היה יתרון על פני הפורטוגזים הן בכמות החיילים והן בכמות הנשק החם. האימאם אחמד גראן מחץ את חיל המשלוח הפורטוגזי והרג כמעט את כולו. כריסטובאו דה גאמה ושארית הכוח הפורטוגזי, יחד עם המלכה סבלה וונגל ובני לווייתה הצליחו לחמוק תוך כדי שהם משאירים את כלי נשקם מאחור. 

כריטובאו ו-14 מחייליו שהצליחו לחמוק מהקרב קיבלו חסות אצל אישה זקנה מקומית. כשנודע מקום מחבואו, הוא נתפס על ידי כוחותיו של האימאם אחמד. כשדה גאמה סירב להתאסלם ערף אימאם אחמד את ראשו של דה גאמה בעצמו.

== הערות שוליים ==

וופלה
וופלה
וופלה
וופלה
אבנה, קיסר אקסום

אבנה (המאה ה-5) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
ערן קוליק

ערן קוליק (נולד ב-1946) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.

== קריירה ==
קוליק גדל בקבוצת מכבי הרצליה, בה שיחק במשך רוב הקריירה והוא מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים, עם 95 כיבושים.

את קריירת האימון שלו החל קוליק במכבי חיפה בליגה הארצית, אז הליגה השנייה. קוליק נכשל במשימתו להעלות את הקבוצה לליגה הלאומית ופוטר. לאחר מכן אימן תקופה ארוכה בקבוצות בליגות נמוכות. קוליק אימן במכבי הרצליה, קבוצת נעוריו, ולאחר מכן במכבי קריית גת, קריית אונו ובית"ר כפר סבא. בשנת 1985 שימש כעוזר המאמן תחת מיכאל גרשוביץ' בבית"ר תל אביב, ששיחקה אז בליגה הבכירה. בנוסף ניהל את מחלקות הנוער של מכבי הרצליה והפועל תל אביב.

בתחילת שנות האלפיים, שימש קוליק כמנהל מקצועי בקבוצת הנוער של הפועל רעננה, אך כשהקבוצה הבוגרת נקלעה למאבקי תחתית בעונת הוא מונה למאמן הקבוצה, הוביל אותה לסיום מוצלח והישארות בליגה השנייה. בעקבות ההצלחה, הוטל על קוליק לאמן את הקבוצה גם בעונת אך הוא התפטר לאחר מספר מחזורים. ביולי 2005 מונה למנהל מחלקת הנוער של מכבי חיפה, תפקיד שאותו מילא עונה אחת.

באמצע עונת מונה למאמן בני לוד מהליגה הלאומית במטרה להשאיר אותה בליגה. הוא הצליח במשימה, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה. באמצע עונת מונה קוליק שוב למאמן בני לוד במטרה להשאיר אותה בליגה. הוא הצליח במשימתו ואף היה קרוב לעלייה לליגת העל, אך למרות זאת פוטר בסיום העונה. כחודשיים לאחר פתיחת עונת מונה קוליק בפעם השלישית למאמן הקבוצה אך עזב לאחר תקופה קצרה בשל סיבות אישיות.

ב-8 במרץ 2009 מונה קוליק למאמן בני סכנין במקומו של אייל לחמן שפוטר ולראשונה שימש מאמן ראשי של קבוצה בליגה העליונה. תחת הדרכתו של קוליק הצליחה סכנין להישאר בליגה הבכירה. בתחילת עונת , לאחר שישה מחזורים, פוטר קוליק מסכנין לאחר רצף כישלונות. באמצע עונת מונה קוליק לתפקיד מאמן עירוני רמת השרון מהליגה הלאומית והגיע איתה עד לחצי גמר גביע המדינה.

בעונת 2019/2018 קוליק חזר לאמן, לאחר הפסקה ארוכה, את בני לוד, והצליח שוב להשאיר אותה בליגה. בקיץ 2019, במהלך מחנה אימונים בטביליסי, גיאורגיה, נפצע כאשר אחד השחקנים נתקל בו. הוא חזר לארץ, סובל משבר בירך, ואסי דומב החליפו. בתחילת העונה חזר לאמן את לוד אך כעבור שלושה שבועות התפטר.

באוקטובר 2019, 40 שנה לאחר שאימן את הקבוצה בפעם האחרונה, שב קוליק למכבי הרצליה בניסיון לשפר את מצבה בליגה א' דרום, לאחר פתיחת עונה חלשה. לאחר חודשיים וחצי ושבעה משחקים בלבד, במהלכן צברה הקבוצה רק חמש נקודות, התפטר קוליק מתפקידו.

== חיים אישיים ==
בנוסף להיותו מאמן כדורגל, קוליק היה מורה לחינוך גופני בתיכון אליאנס בתל אביב החל משנת 1971 ועד 2016, וכן מדריך טיולים לאירופה הקלאסית בחופשת הקיץ.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:הרצליה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי חיפה
קטגוריה:מאמני מכבי הרצליה
קטגוריה:מאמני מכבי קריית גת
קטגוריה:מאמני הפועל רעננה
קטגוריה:מאמני הפועל בני לוד
קטגוריה:מאמני בני סכנין
קטגוריה:מאמני הפועל רמת השרון
קטגוריה:מורים לחינוך גופני
קטגוריה:מורי דרך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
ויניפג הדובה

ויניפג או בקיצור ויני (Winnipeg או Winnie) היה שמה של דובה שחורה אמריקנית אשר הוחזקה בגן החיות של לונדון החל משנת 1915 ועד מותה בשנת 1934. הדובה זכתה לפופולריות רבה והיוותה השראה לספרו של א. א. מילן - "פו הדב" (שבמקור נקרא: "ויני הפו").

==קורות חיים==
ויניפג נרכשה בהיותה גורה בעלות של 20 דולרים מהצייד אשר ירה באימה, בפונדק בווייט ריוור (White River) שבפרובינציית אונטריו על ידי סגן הארי קולבורן. קולבורן שרת באותה עת בגדוד הפרשים פורט גארי (The Fort Garry Horse regiment) הקנדי, שהיה בדרכו לחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. 

קולבורן קרא לדובה "ויניפג" או בקיצור "ויני" על שם עיר מגוריו - ויניפג בירת פרובינציית מניטובה שבקנדה.

הדובה הפכה לקמע הפלוגתי והוברחה לממלכה המאוחדת עם יתר הציוד של הגדוד. 

כאשר הגדוד יצא להילחם על אדמת צרפת, השאיר קולבורן את הדובה בגן החיות של לונדון. כוונתו של קולבורן הייתה שבתום המלחמה תילקח הדובה לגן החיות בפארק אסיניבויין, ויניפג, אולם לאחר שהמלחמה הסתיימה החליט להשאירה בגן החיות של לונדון בו זכתה לפופולריות רבה בקרב הילדים בשל עדינותה.

בין הילדים שאהבו לשחק עימה היה כריסטופר רובין מילן, בנו של א. א. מילן. כריסטופר רובין קרא על שמה לדוב הצעצוע שלו "ויני" - ולימים כתב מילן על דוב זה את ספרו "ויני הפו" (Winnie-the-Pooh - שתורגם לעברית כ"פו הדב").

בשנת 2004 הופק סרט על קורות חייה של הדובה בשם "דובה ושמה ויני" (A Bear Named Winnie) בכיכובו של מייקל פאסבנדר בתפקיד קולבורן. 

לזכרה הוצב פסל שלה בפארק אסיניבויין, ויניפג.

<gallery>
תמונה:WinnieColebourn.jpg|ויניפג עם קולבורן
תמונה:Winnie The Pet.jpg|ויניפג משחקת עם קולבורן
תמונה:Winnie the Bear 1915.jpg|ויניפג משחקת עם חייל קנדי
</gallery>
==ראו גם==
* וויטק

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20041211182139/http://www.cbc.ca/winnie/ דובה ושמה ויני] כתבת רשת CBC (2004)
*[http://archives.cbc.ca/IDC-1-68-1491-10040/arts_entertainment/twt/clip1 ריאיון עם בנו קל קולבורן] אתר רשת CBC (1987)
* [https://web.archive.org/web/20070127050304/http://www.imperialoil.ca/canada-english/thisis/publications/2002q1/pages/winnies_statue.html כתבה על פסל הדובה ויני בגן החיות של ויניפג]

קטגוריה:דובים מפורסמים
קטגוריה:פו הדב
ססאר סאנצ'ס

ססאר סאנצ'ס דומינגס (בספרדית: César Sánchez Domínguez, נולד ב-2 בספטמבר 1971 בקסרס, אקסטרמדורה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.

==קריירת מועדונים==
סאנצ'ס החל את דרכו בכדורגל במערכת הנוער של ריאל ואיאדוליד, בה ערך את הופעת הבכורה שלו בעונת בתבוסה ביתית 6:0 לברצלונה. במדי ויאדוליד הוא שיחק רק 4 משחקי ליגה בין השנים 1995–1999.

סאנצ'ס חתם בעונת בקבוצת הכדורגל הספרדית ריאל מדריד, בתור מחליף ראשון לשוער הצעיר איקר קסיאס. למרות זאת, בעונה שלאחר מכן, הוא קיבל את אפודת השוער הראשון ופתח ב-5 מתוך 9 משחקים בליגת האלופות בעונת הזכייה של ריאל בגביע, אבל הוא הוחלף במשחק הגמר נגד באייר לברקוזן על ידי קסיאס עקב פציעה.

בעונת , סאנצ'ס הצטרף לריאל סרגוסה והיה שחקן חשוב בהרכב הקבוצה האראגונית כשוער בכיר במהלך שלוש העונות בהן שיחק במועדון. באוגוסט 2008, עת הקבוצה ירדה לליגת המשנה, המאמן החדש מרסלינו גרסיה טוראל הוריד את סאנצ'ס לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, עד שהוחתם ידי המאמן הספרדי של טוטנהאם, חואנדה ראמוס. בטוטנהאם האנגלית, נחשב סאנצ'ס לשוער מחליף לפורטוגזי הורליו גומש, ולכן מיעט לשחק. בינואר 2009 עבר לוולנסיה, ששוערה הראשון, רנאן, נפצע.

ביולי 2012 פרש סאנצ'ס ממשחק פעיל.

==קריירה בינלאומית==
סאנצ'ס ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת ספרד ב-16 באוגוסט 2000, בתבוסה 4-1 במשחק ידידות נגד נבחרת גרמניה בהאנובר.

==תארים==
* לה ליגה: 2001, 2003
* הסופר קאפ הספרדי: 2001, 2003
* גביע האלופות: 2002
* הגביע הביניבשתי: 2002
* הסופר קאפ האירופי: 2002

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלני ריאל ואיאדוליד
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני ריאל סרגוסה
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני ויאריאל
קטגוריה:שוערי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1971