OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ויאצ'סלב פומנקו

פרופסור ויאצ'סלב פומנקו (נולד ב-30 באוגוסט 1934), מהנדס בכיר בתאגיד החלל יוז'נוי, ולשעבר סגן המנהל של משרד התכנון יוז'נוי בתקופת ברית המועצות.

היה עוזרו של מיכאיל יאנגל. חיבר למעלה מ-200 מאמרים מדעיים בנושאים שונים הקשורים להנעה רקטית. בעל שם עולמי בתחום הבקרה והדינמיקה של זרימת דלק ומחמצנים במנועים רקטיים, תחום עליו קיבל תואר דוקטור במכון הפוליטכני של חארקוב.

עסק בפיתוח מערכות הנחיה לטיל הבליסטי SS-18, למשגר הלוויינים "זניט" ולמעבורת החלל הסובייטית בוראן. במקביל לעבודתו הטכנית והמחקרית עסק בהוראה באוניברסיטת דנייפרופטקובסק שבאוקראינה. כמהנדס צעיר היה נוכח בקוסמודרום בייקונור בעת שהתרחש אסון נדלין.

עלה לישראל בשנות התשעים של המאה העשרים, מתגורר באשדוד.

==עיטורים==
*פרס ברית המועצות (1958) על פיתוח מערכת הכוון לתאים סולאריים המותקנים בלוויינים.
*עיטור הדגל האדום של העמל (פעמיים).

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.teleor.net/science/fomenko/ קורות חיים ברוסית]

קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
קטגוריה:מהנדסים יהודים אוקראינים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
אטוליה

אֵטוֹליָה (ביוונית: Αιτωλία; ביוונית עתיקה נהגה אַייטוליה) הוא חבל ארץ הררי ביוון, בחופו הצפוני של מפרץ קורינתוס, ומהווה את חלקו המזרחי של המחוז המודרני אטוליה-אקארנאניה.

הנהר אכלוס מפריד את אטוליה מאקארנאניה במערב; בצפון החבל גובל באפירוס ובתסאליה; במזרח הוא גובל במחוז מערב לוקריס; ובדרום שוכנת הכניסה למפרץ קורינתוס התוחם את גבולות אטוליה.

בעת העתיקה כללה אטוליה שני חלקים: אטוליה הישנה במערב, מהאכלוס ועד לנהר אבינוס והעיר קאלידון; אטוליה החדשה במזרח, החל מנהר אבינוס וקאלידון ועד למחוז מערב לוקריס. חבל הארץ כולל אזור חופי פורה במיוחד, אך חלקו הפנימי הררי ושומם למדי. בהרים שוכנות חיות פרא רבות, כאלה שזכו לתהילת עולם במיתולוגיה היוונית בסצנת הציד אחר חזיר-הבר הקאלידוני.

==ראו גם==
* הליגה האיטולית

==קישורים חיצוניים==

* 

אייטוליה
יונה שטנצל

הרב [[משה פיינשטיין מימין, עם הרב שטנצל]]
סנדק בברית מילה, תל אביב, הרב שטנצל מברך על כוס היין]]
הרב יונה שטנצל (כ"ב באב ה'תרס"ד, 3 באוגוסט 1904 - י"ט בתמוז תשכ"ט, 5 ביולי 1969) היה רב בתל אביב. נודע כמייסד מפעל לימוד משנה יומית והלכה יומית.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר סוסנוביץ שבפולין לרב שלמה שטענציל ומרים ביילה (צוויגנאפט). אחיינו של המשורר היידי אברהם נחום שטנצל. בגיל 13 התייתם מאביו, ולמד מספר שנים בישיבה בקרקוב, שם היה חברותא של הרב משה מרדכי בידרמן, לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חכמי לובלין בראשות בן משפחתו, הרב אריה צבי פרומר. נישא ב-21 בינואר 1932 לשבע (פישל), בתו של חיים הלוי פישל, סוחר מסוסנוביץ, חסיד גור.

בשנת תרצ"ה (1935) עלה לארץ ישראל והתגורר בשכונת נווה שאנן בתל אביב. בראשית ימיו בארץ התפרנס ממפעל "דבק יונה" שפתח בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כרב בית החסידים "ארלנגר" ומגיד שיעור בדף היומי ועוד. יחד עם האדמו"ר ממודזיץ' מונה לאחראי מחלקת הכשרות ברבנות של תל אביב. בהמשך מונה כרב האחראי על מחלקת השבת של הרבנות בתל אביב, ובתפקידו היה אחראי על התקנת העירוב בעיר תל אביב ונועץ בחזון איש שבא לראות בעיניו את העירוב.

היה פעיל למען שמירת הצביון הדתי בתל אביב. ב-3 באוגוסט 1957, כאשר חברת דן רצתה להפעיל לראשונה תחבורה ציבורית לפני צאת השבת, יצא עם עשרות מתפללי בית הכנסת שלו שהיה סמוך לתחנה המרכזית כדי למנוע את נסיעת האוטובוסים. על מעשה זה הועמד למשפט אך יצא זכאי.

נפטר בי"ט בתמוז שנת תשכ"ט, 5 ביולי 1969 ונטמן בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.

==מפעל המשנה היומית וההלכה היומית==
רבים מבני משפחתו של הרב שטנצל נרצחו בשואה. לזכרם ולזכר שאר הנספים בשואה, יישם את הרעיון של רבו וקרוב משפחתו (בן דודו של אביו, דרך שני הוריו) הרב אריה צבי פרומר ללמוד מדי יום משנה אחת מסדרי זרעים וטהרות וממסכתות נוספות שאין עליהן תלמוד בבלי; וכן שישה סדרי משנה בקצב של שתי משניות ליום, משום שאותיות המילה "משנה" זהות לאותיות "נשמה". המפעל קיבל את הסכמות האמרי אמת מגור, הרב איסר זלמן מלצר, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג<ref>, עמ' 282</ref>, הרב משה פיינשטיין ועוד.

בהתייעצות עם החזון איש ייסד את מפעל לימוד הלכה יומית, שבמסגרתו נלמדות מדי יום הלכות כך שתוך כארבע וחצי שנים מסיימים ללמוד את שולחן ערוך אורח חיים וכן חלקים של קיצור שולחן ערוך הנוגעים לאורח החיים היומי.

== ילדיו ==
*רחל, מפלשינג שבניו יורק, אלמנתו של פרופסור אברהם קלמן קליקשטיין, אסטרונום מאוניברסיטת ניו יורק ומחבר הספר "קידוש הלבנה".
*אסתר, אשתו של פרופסור מאיר רובינסון, מתגוררת בקווינס, ניו יורק.
*הרב שלמה שטנצל (נפטר כ"ט ניסן תשע"ג), שימש כיו"ר מפעלי משנה יומית והלכה יומית

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.temanim.org/shtaygen/kviota/3.pdf על הרב יונה שטנצל ומפעלו המשנה היומית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שומרי שבת
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זיכרון השואה בישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבנים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:חסידי סוכטשוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
מינאס, קיסר אתיופיה

מינאס (געז: ሜናስ) היה קיסר אתיופיה, בנו הצעיר של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה. נלקח בשבי אחמד גראן ב-7 באפריל 1539 בקרב דאוורו, נמכר לעבדות לשליט תימן העות'מאנית, זעיד פאשה. הוחזר לאתיופיה לאחר עסקת חילופי שבויים עם אחמד גראן על ידי אחיו הקיסר גלאוודיוס בתמורה לבנו שלקח בשבי האתיופי. מנאס יירש את אחיו לאחר מותו ב-12 במרץ 1559 והוכתר בשם "אדמס סגד" (געז: አድማስ ሰገድ, "לו האופק סוגד"). 

במהלך מלחמת אתיופיה-אדאל מינאס נלקח בשבי אך טופל כראוי וחותן עם בתו של אחמד גראן. בשנת 1542 אחמד גראן היה זקוק לתמיכה צבאית של האימפריה העות'מאנית ולכן כחלק מן המתנות ששלח לשליט תימן העות'מאנית היה גם מינאס שנהפך לעבד בתימן. בקרב ויינה דגה בנו של גראן נלקח בשבי על ידי כוחות האימפריה האתיופית והאתיופים דרשו עסקת חליפין תמורת הנסיך מינאס. לאחר מות הקיסר מינאס יירש את אחיו בתור קיסר ואחת המערכות הצבאיות הראשונות שיזם היה כנגד ביתא ישראל וכן גם גירושם של הישועים ומיקומם ביישוב חדש שהוקם בין אקסום לעדווה ונקרא בפי האתיופים בשם "מיגוגה" ובפי הישועים בשם פרמונה על שמו של המסיונר פרומנטיוס.

לאחר כשנה בתפקיד כקיסר מינאס התמודד מול מרד של בהר נגוס יסחק לאחר שזה הכריז על אחינו טזקרו כקיסר. דבר זה הרגיז את הקיסר והוא ארגן את צבאו נכנס לתוך לסתה על מנת לצעוד צפונה לתיגראי ולהילחם במורדים. בנקודה זו יסחק ראה את כוונתו של הקיסר והסיג את כוחותיו למחוז סאריה. הקיסר נלחם במחוז זה והביס את המורדים ולאחר מכן דיכא תומכים נוספים במרד באמפרז ב-2 ביולי 1561.

יסחק יזם מרידה נוספת הפעם בתמיכתו של הגנרל העות'מאני אוזדאמיר הפאשה של מאסאווה והכריז על אחיו הפעוט של טזקרו, מרקוס, כקיסר. מינאס אולץ לדכא את המרד אך הפעם הובס על ידי יסחק באנדרטה. הקיסר נסג מאזור זה לאטרונסה מריאם שם כינס שוב את כוחותיו. הקיסר חלה ומת ממחלת המלריה בדובה ב-12 בפברואר 1563 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבה שבאמהרה. בנו סרצה דנגל מלך אחריו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית

קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1563
השכן הקסום שלי טוטורו

השכן הקסום שלי טוטורו (ביפנית: となりのトトロ, מילולי: שכני טוטורו) הוא סרט אנימה יפני משנת 1988.
הסרט נכתב ובוים על ידי הייאו מיאזאקי והופק באולפני ג'יבלי.
במשך השנים שודר הסרט בערוצי הסרטים בכבלים ובלוויין, ובשנת 2008 הופץ הסרט רשמית בבתי הקולנוע בישראל.

== תקציר העלילה ==
בשנות ה-50 פרופסור באוניברסיטת טוקיו ושתי בנותיו, מיי וסטסקי, עוברים לגור בבית ישן בכפר, בעודם מחכים שאימם תשתחרר משנים של שהייה בבית החולים.

באחד הימים משחקת מיי, האחות הקטנה, בקרבת הבית. היא נתקלת בשני יצורים, האחד לבן והשני כחול, שאוספים בלוטים.
מיי מחליטה לעקוב אחריהם ומגלה מאורה בה גר יצור גדול ופרוותי, ששאג לה את שמו, טוטורו.
אביה של מיי מספר לה שטוטורו הוא "השומר של היער", ונדיר לפגוש אותו.

לילה גשום אחד, בזמן שהבנות מחכות שהאוטובוס שבו נסע אביהן יגיע, וישיב אותו אליהן, מופיע טוטורו ועומד לידן בתחנה. סטסקי מסרה לידיו באדיבות את המטרייה שאביהן שכח, אחרי שראתה שטוטורו השתמש בעלה גדול, דבר שלא ממש הגן עליו מהגשם.
זאת הפעם הראשונה שבה סטסקי (האחות הגדולה) רואה את טוטורו. אחר כך הגיע האוטובוס הקסום שהיה בעצם חתול צהוב ענק ובבטנו כיסאות ישיבה. טוטורו נותן למיי וסטסקי מתנה, האוטובוס אוסף את טוטורו ונוסע, וכעבור דקה מגיע האוטובוס של האב והן מספרות לו בהתלהבות שהן פגשו את טוטורו.

בסוף הסרט מחליטה מיי ללכת לבקר את אמא שלה בבית החולים, אחרי ששמעה מאחותה שהיא לא תשתחרר מבית החולים בסוף השבוע, בניגוד למה שהובטח להן. לכן היא צועדת מהר לכיוון בית החולים ונעלמת. כל הכפר דואג למיי ואנשי הכפר מתחילים בחיפושים נרחבים אחריה. בהמשך אנשי הכפר מוצאים נעל קטנה באגם, וחוששים שמיי טבעה, ואחר-כך מתברר שהנעל לא שייכת לה. סטסקי רצה אל העץ הענק של טוטורו, שם היא מספרת לו שמיי נעלמה. הוא קורא לאוטובוס, והאוטובוס-חתול אוסף את סטסקי ועוזר לה למצוא את אחותה הקטנה. הוא לוקח את שתיהן לבית החולים של אימן, כדי שמיי תביא לאימה החולה קלח תירס שעליו נכתב "לאמא".

== הדמויות הראשיות ==
* סטסקי קוסאקאבה – אחותה הגדולה של מיי, בת 11. בנים אינם מוצאים חן בעיניה במיוחד.
* מיי קוסאקאבה – אחותה הקטנה של סצקי, בת 4. פגשה את טוטורו בעודו ישן שינה עמוקה.
* טצו קוסאקאבה – אבא של מיי וסצקי, עובד באוניברסיטה של טוקיו.
* יצוקו קוסאקאבה – אמא של מיי וסצקי, חולה ומאושפזת בבית החולים. היא נמנעה מללכת חזרה הביתה, כי הייתה מצוננת. הרופאים חששו שמצבה יחמיר למחלה חמורה יותר.
* טוטורו – הרוח החברותית של היער. צבעי פרוותו הם אפור ולבן. סצקי ביקשה את סיועו כשחיפשה את מיי.
* נאני-בעלת הבית של מיי וסצקי. אישה זקנה וחביבה. כינויה הוא סבתא.

==צוות המדבבים==
{| class="wikitable"
|-
! דמות !! מדבב ביפנית (1988) 
!מדבב באנגלית (2005)!! מדבב בעברית
(2008)
|-
| סטסקי קוסאקאבה || נוריקו הידאקאה 
|דקוטה פנינג|| ליאנה עיון
|-
| מיי קוסאקאבה || צ'יקה סאקאמוטו 
|אל פנינג||מאיה לבני
|-
| פרופסור קוסאקאבה || שיגסאטו איטוי 
|טים דיילי|| אלי לולאי
|-
| גברת קוסאקאבה || סומי שימאמוטו 
|ליאה סלונגה|| אורנה כץ
|-
| קאנטה || טושייוקי אמגסא 
|פול בוצ'ר|| איתי לוי
|-
| גראני || טאניאה קיטבאישי 
|פאט קרול|| שרה פון שוורצה
|-
| טוטורו || היטושי טאקאג'י 
|פרנק ולקר|| ללא קול (אם כי הוא שואג לעיתים)
|-
|דודה של קאנטה
|רייקו סוזוקי
|ראסי טיילור
|
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטים יפניים
קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטי אנימה
קטגוריה:סרטי הייאו מיאזאקי
קטגוריה:סרטים על אחיות
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סטודיו ג'יבלי: סרטים
קטגוריה:סרטי אנימה מ-1988
קשר הדבש

קשר הדבש הוא סרט מתח פוליטי ישראלי שהופק ב-1977 ועורר סערה ציבורית, לאחר שנפסל להקרנה ב, בעקבות מחאות של ארגוני ימין. הסרט הגיע למקום הראשון בתחרות הסרט הישראלי הקצר 1977, בקטגוריית סרט עלילתי באורך העולה על 25 דקות, וייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של סידני ב-1978.

== עלילה ==
קברט סאטירי מועלה על בימת מועדון לילה ביפו. הקברט זוכה להצלחה מסחרית למרות היותו שנוי במחלוקת, אך בעל המועדון מאיים להפסיק את הצגתו מחשש להתפרעות הקהל, אשר חלקו מתנגד לתוכן הקברט.

המחזאי השמאלני שכתב את הקברט נרצח בידי ארגון ימני. ידידו העיתונאי חוקר את הרצח ומגלה שקצין משטרה בכיר מנסה להשתיק את הפרשה.

== הפקה והקרנה==
את הסרט ביים יעוד לבנון על פי תסריט שחיבר עם הסופר והמחזאי אריה קרישק (כאשר משולבים בו קטעי קברט סאטירי בסגנון ברכט-ווייל). המוזיקה לסרט נכתבה על ידי אלכס כגן והוא נערך על ידי ענת לוברסקי. צילם יעקב אייזנמן. כל שחקני הסרט הופיעו בהתנדבות. לשחקנים מוני מושונוב, סנדרה שדה וגדליה בסר הייתה זו הופעתם הראשונה בסרט קולנוע.

הקרנת בכורה חגיגית של הסרט נערכה באמפיתיאטרון גן אברהם, ברמת גן, בערב יום שישי, 15 ביולי 1977. ההקרנה נערכה במסגרת ערב ראיונות שהנחה העיתונאי אריה אבנרי, שכלל גם שיחה עם הבמאי יעוד לבנון.

כפי שכתב המבקר הנודע זאב רב-נוף -"..הישגיו הקולנועיים של הסרט צנועים אך לעצם הפקתו -חשיבות היסטורית" .

בקיץ 1984 הוקרן הסרט במועדון צוותא, במסגרת "בימת הסרט הישראלי".

בסוף 1989 הוקרן שוב בסינמטק תל אביב במשך מספר שבועות, וזכה לחשיפה בתקשורת בעקבות אירועי המחתרת היהודית, שאותם ניבא הסרט.

בשנת 1995 יצר לבנון את הסרט התיעודי "119 כדורים + שלושה", שעסק בימין הקיצוני בישראל. הסרט צולם ברובו לפני רצח רבין, אך נערך אחריו, ועוקב אחר תנועות ימין קיצוני מהטבח במערת המכפלה ועד הרצח. בסרט שולבו קטעים מ"קשר הדבש".

==ראו גם==
* "ההסדר" – סרט קולנוע ישראלי משנת 2000 העוסק בהתארגנות לפיצוץ כיפת הסלע

==קישורים חיצוניים==

ביקורות
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטים שצונזרו בישראל
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
עמי סגיס

עמיעז (עמי) סגיס (נולד ב-18 בנובמבר 1948), שירת כאלוף בצה"ל, קצין חימוש ראשי וראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).

== ביוגרפיה ==
הוריו הם נצחיה ויהודה סגיס. עמי הוא האח הבכור מבין שלושה אחים, ואחריו נולדו אחות בשם גלי ואח בשם שוקי. סגיס הוא בוגר תיכון אורט ברחובות. התגייס לחיל החימוש בשנת 1966, ושירת בתחילה כטכנאי אחזקה. בהמשך יצא לקורס קצינים. בשנת 1970 יצא ללימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון. במהלך מלחמת יום הכיפורים (באוקטובר 1973) שימש כקצין חימוש בסדנה חטיבתית בסיני. עם סיום לימודיו ב-1974 חזר לחיל ומילא תפקידי מטה, פיתוח ואחזקה.

בשנת 1981 מונה לתפקיד ראש-ענף (רע"ן) ניסויים אוטומטיביים ביחידת הניסויים (היום נס"א) של חיל החימוש, בדרגת סא"ל. מאוחר יותר מונה לרע"ן רכב במפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר). בשנת 1986 מונה למפקד יחידת הניסויים, בדרגת אל"ם, ובשנת 1988 למפקד מרכז שיקום ואחזקה (מש"א).

== שירותו בצה"ל כקצין חימוש ראשי וראש אט"ל ==

בספטמבר 1991 מונה סגיס לקצין חימוש ראשי (קחש"ר), בדרגת תא"ל. בתקופתו נמשך תהליך פיתוחן וקליטתן של מערכות נשק חדשות ושיפורן של מערכות נשק קיימות, ביניהן מיגון רכבים לבט"ש, רכש וקליטת מערך ה-MLRS, שיפור מערכות נשק מונחה מדויק, שיפור מערך הצליפה וחידוש משק הרכב לסוגיו.

כמו כן, תקופת כהונתו של סגיס כקחש"ר התאפיינה בהכשרה מוגברת של כוח-אדם מקצועי באמצעות המכללה הטכנולוגית בבה"ד 20. זאת לאור הרפורמה במשרד החינוך בנושא החינוך הטכנולוגי, שגרמה למחסור בכוח-אדם מקצועי המגויס לחיל. החיל שקד על טיפוח ופיתוח כוח-אדם, שיבוץ מהנדסים במערך האחזקה ועידוד קצינים במערך הנפרש לצאת ללימודי תואר בתחום המדעים המדויקים.

בשנת 1995 הועלה סגיס לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף האפסנאות (אג"א) במטה הכללי, שהפך ב-1997 לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).

== תפקידיו במגזר העסקי ==

בשנת 1998 סיים סגיס את תפקידו כראש אט"ל, והשתחרר מצה"ל לאחר 32 שנות שירות. עם שחרורו מונה למנכ"ל שופרסל, והוביל אותה למהלך הבראה והתייעלות. בשנת 2003 עזב את תפקידו והתמנה למנכ"ל גרנית הכרמל השקעות בע"מ. ב-2008 סיים את תפקידו כמנכ"ל גרנית הכרמל.

== תפקידים ציבוריים ==

עמי סגיס הוא יו"ר אגודת הידידים של רשת אורט ישראל המקדמת את החינוך הטכנולוגי מדעי בישראל.

== פרטים כלליים ==

סגיס הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות בטכניון, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. כמו כן הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (מב"ל). הוא נשוי, ואב לבן ובת.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20040806183156/http://www1.idf.il/himush/site/he/himush.asp?pi=30240&doc_id=34413 קורות-חייו של אלוף (מיל') עמי סגיס] באתר [http://www1.idf.il/himush/site/he/main חיל החימוש].
* 

קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:קציני חימוש ראשיים
קטגוריה:ראשי אט"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:בוגרי תיכון אורט רחובות
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
אבי ביצור

אבי ביצור (נולד ב-3 בדצמבר 1956) הוא מומחה להגנת העורף. היה המנכ"ל הראשון של המשרד לענייני גמלאים בשנים 2007–2009. ראש ההתמחות לגרונטולוגיה יישומית במכללה האקדמית בית ברל, מרצה בכיר, ראש התוכנית לחברה, ביטחון והגנת העורף במכללה האקדמית בית ברל. פרש מצה״ל לאחר 23 שנות שירות. מומחה לזקנה וגרונטולוגיה.

== קריירה ציבורית ==
בשנת 1997 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף בתום 23 שנות שירות. בין התפקידים שמילא בצה"ל: ראש ענף ביצורים, מפקד קורס קציני הנדסה, סגן מפקד חטיבת הצנחנים ומפקד בית הספר לאב"כ של צה"ל.

קיבל תואר ראשון (בהצטיינות) במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. בשנת ה'תשס"ג קיבל תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת בר-אילן על עבודה שכותרתה "מעמד העורף בתפישת הביטחון הלאומי בישראל בין השנים 1948–1956", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' סטיוארט כהן. 

לאחר שחרורו מצה"ל עסק, בנוסף לדוקטורט, בנושאים חברתיים.

בשנים 2001 עד 2005 כיהן כמזכ"ל מפלגת "עם אחד", תוך התמקדות בזכויות חברתיות לנכים, לקשישים, לגמלאים ולנזקקים. 

בשנים 2004 עד 2006 כיהן כיו"ר לשכת הקשר של ההסתדרות עם הכנסת, ובמסגרת זו עסק בזכויות עובדים, תוך דגש על שמירת זכויות גמלאים. בחודש ינואר 2006 נבחר למקום ה-24 ברשימת מועמדי מפלגת העבודה לכנסת ה-17 כנציג מחוז דן וכראש המטה למען זכויות הנכים. הרשימה זכתה בבחירות אלה ב-19 מנדטים, וביצור לא נבחר לכנסת. 

לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים ואחת והקמת יחידת סמך לענייני גמלאים במשרד ראש הממשלה, מונה ביצור לעמוד בראש היחידה. בחודש אוגוסט 2007, עם הפיכת היחידה למשרד לענייני גמלאים, מונה על ידי השר לענייני גמלאים, רפי איתן, כמנכ"ל המשרד החדש.

לאחר הבחירות לכנסת השמונה עשרה המשיך בתפקידו כשבתפקיד השר מחזיק ראש הממשלה, בנימין נתניהו). לאחר שנה וחצי עזב ביצור את המשרד. ביצור משמש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן ובמכללה האקדמית בית ברל. כמו כן משמש כחבר בהנהלת תיאטרון יידישפיל, חבר הנהלה באגודה לגרונטולוגיה, חבר הנהלת האגודה לחקר יחסי צבא חברה וחבר הנהלת מילבת-למען הזקנים והנכים.

נושא במשרת ראש החוג לביטחון והגנת העורף בפקולטה לתרבות וחברה במכללה האקדמית בית ברל וראש ההתמחות בגרונטולוגיה יישומית במכללה האקדמית בית ברל בדרגת מרצה בכיר.

פרסם מספר ספרים, עשרות מאמרים אקדמיים ומאות מאמרים פובליציסטיים. משמש כפרשן הביטחוני של רדיו רק"ע מתאגיד השידור הישראלי, ומתראיין קבוע כמומחה לזיקנה בישראל.

== משפחה ==
ביצור מתגורר בפתח תקווה, הוא היה נשוי ללאה, אב לשלושה ילדים וסב.

==קישורים חיצוניים==

* נמרוד ברנע, [http://www.blacklabor.org/?p=5551 ראיון: מנכ"ל משרד הגמלאים, אבי ביצור – איש אינו חפץ בזקנים], באתר "עבודה שחורה"
* לאה ענבל דור, [https://web.archive.org/web/20160303190413/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2008/dafyarok/080403_bitzur.htm לא שקי אגרוף], באתר "הדף הירוק", 3 באפריל 2008
* 
* ניר לויטן, [https://web.archive.org/web/20200107200657/http://www.barilan-magazine.co.il/148422/ד-ר-אבי-ביצור-אל-תשליכני-לעת-זקנה-זה-רק-עוד-מנטרה-של-כוכב-נולד ד"ר אבי ביצור: "אל תשליכני לעת זקנה" זו לצערי רק עוד מנטרה של כוכב נולד], באתר "bar-ilan עיתון האינטרנט של האוניברסיטה"

קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:פעילים ישראלים למען זכויות נכים
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קטגוריה:מנכ"לי המשרד לשוויון חברתי
שלמה אשר

שלמה אשר (25 במאי 1910 – 16 במרץ 1999) היה עורך דין ישראלי ושופט בית המשפט העליון.

==ביוגרפיה==
אשר נולד בשנת 1910 בפשמישל, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. בנעוריו היה ראש קן "התקווה" שחבר לתנועת "הנוער הציוני". בין השנים 1928 ל-1932 למד משפטים באוניברסיטת לבוב ובקרקוב. 

בשנת 1933 עלה לישראל והצטרף לקבוצת הכשרה בפתח תקווה שעברה זמן מה לאחר מכן והתיישבה בקריית ענבים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לבריגדה היהודית בצבא הבריטי ושירת בה עד לסיום המלחמה, בשנת 1945. לאחר מכן סייע במחנות הפליטים באוסטריה.

עם שובו לישראל עבד בפרקליטות מחוז תל אביב. בשנת 1952 הקים יחד עם משה פורת את משרד עורכי הדין פורת את אשר. ביוני 1965 מונה לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב בעל מומחיות במשפט אזרחי ובפרט בדיני מיסים. בינואר 1971 מונה לראשות ועדה לבדיקה מערכת המיסים בישראל שכונתה על שם העומד בראשה.

ב-1 בדצמבר 1973 מונה לכהונת שופט בפועל בבית המשפט העליון, וב-2 במרץ 1977 מונה כשופט בית המשפט העליון. ב-25 במאי 1980 פרש מכס השיפוט עם הגיעו לגיל פרישה. במהלך כהונתו עמד בראש ועדת אשר – הוועדה הציבורית בנושא ניגוד עניינים של שרים וסגני שרים. הוועדה קבעה כללים לשמירת טוהר המידות ואיסור קבלת טובות הנאה. דו"ח הוועדה הוגש בשנת 1977.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:שופטי בית המשפט העליון
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
ליידיD

ליידיD (קרי: ליידי-די) היא להקת רוק ישראלית שהוקמה באוגוסט 2006. חברות הלהקה הן ליעד שר (גיטרה ושירה), שיר קונקי (בס וקולות) ויעל כהן (תופים ושירה).

ליידי די היא שלישיית רוק אלטרנטיבי הבולטת בעיבודיה המתאפיינים בשימושים אקראיים בתפקידים "לא קונבנציונליים" בכלי הנגינה.

בינואר 2007 יצא לאור אלבום הבכורה של ההרכב, אשר לא זכה לחשיפה רבה באמצעי התקשורת, אך קיבל ביקורות טובות. האלבום הוקלט באולפני די.בי., על ידי יואב שדמה ששימש גם יועץ מוזיקלי, ויצא בהוצאת "התו השמיני". לצורך קידום האלבום, פרסמה הלהקה שלושה סינגלים, במקביל לקליפים לערוץ 24. הקליפ לסינגל הראשון שיצא, "פאולינה", היה פרי מוחה של הבמאית עירית שרביט. הקליפ לסינגל השלישי, "קוצים חלודים", צולם בניצוחו של הבמאי נתן משיח. שני הקליפים השתתפה השחקנית זיטה יגודייבה, אשר מצולמת גם על שער האלבום.

==אלבום הלהקה==
בשנת 2007 הלהקה הוציאה את האלבום הראשון שלה, ושמו כשם הלהקה - "ליידי D".

רשימת השירים

# ספק
# ראי הוזהרת
# קוצים חלודים
# חלק ממך
# מצב מסוכן
# פאולינה
# קללה
# בובה
# תתאהב ותשנא
# כשאחליט שזה נגמר
# סערה
# שלגיה

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:להקות בנות ישראליות
קטגוריה:שלישיות מוזיקליות ישראליות
סנטה לוצ'יה

סנטה לוצ'יה הוא אחד השירים הנאפוליטניים המפורסמים ביותר. השיר, מעין שיר הלל לנאפולי ולרובע סנטה לוצ'יה הידוע בזכות הנמל הציורי שבו, נכתב בשנת 1848. את מילותיו, בשפה הנפוליטנית, חיבר הבארון Michele Zezza ואת הלחן חיבר תאודורו קוטרו (Teodoro Cottrau), שאף פרסם את השיר בהוצאה לאור שבבעלותו, הוצאת "קוטרו", בשנת 1850.

את ההשראה ללחנו של השיר, הכתוב כמעין ברקרולה, שאב קוטרו כפי הנראה משמיעת האריה "Com'è bello, quale incanto" מתוך האופרה "לוקרציה בורג'ה" מאת גאטנו דוניצטי.
השיר נתפרסם לראשונה בנפוליטנית, תחת הכותרת "Lo varcajuolo de Santa Lucia" (הספן מסנטה לוצ'יה) אך בגרסתו זו לא זכה להצלחה רבה. עם זאת, גרסה בשפה האיטלקית שחיבר אנריקו קוסוביץ' (Enrico Cossovich), קולונל-ימי, עיתונאי ומשורר, נתחבבה מאוד על הקהל וזכתה לתפוצה ולאהדה רבה. הגרסה האיטלקית היא, למעשה, הגרסה המוכרת והמושרת עד עצם היום הזה בכל רחבי העולם.

==מילות השיר==
{| class="wikitable" cellspacing="0"
|-
! איטלקית
! נפוליטנית
|- style="vertical-align:top;"
| style="direction: ltr;" |
Sul mare luccica<br />
L'astro d'argento<br />
Placida è l'onda<br />
Prospero il vento;<br />
Venite all'agile<br />
Barchetta mia;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

Con questo zeffiro<br />
Così soave,<br />
Oh, come è bello<br />
Star sulla nave.<br />
Su passeggeri,<br />
Venite via;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

In' fra le tende<br />
Bandir la cena,<br />
In una sera<br />
Così serena.<br />

Chi non dimanda,<br />
Chi non desia;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

Mare sì placido,<br />
vento sì caro,<br />
Scordar fa i triboli<br />
Al marinaio.<br />
E va gridando<br />
Con allegria:<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

O dolce Napoli,<br />
O suol beato,<br />
Ove sorridere<br />
Volle il creato,<br />
Tu sei l'impero<br />
Dell'armonia,<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

Or che tardate?<br />
Bella è la sera;<br />
Spira un'auretta<br />
Fresca e leggiera;<br />
Venite all'agile<br />
Barchetta mia;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

| style="direction:ltr;" | Comme se fricceca <br />
la luna chiena!
<br />
Lo mare ride<br />
l'aria è serena ;<br />
vuie che facite<br />
mmiez'a la via?
;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

Sto viento frisco <br />
fa resciatare<br />
chi vo spassarese <br />
jenno ppe mmare ;<br />
è pronta e lesta <br />
la varca mia;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />

La tenna è pposta<br />
ppe ffa na cena<br />
e quanno stace <br />
la panza chiena ;<br />
no nc'è la minema <br />
melanconia
;<br />
Santa Lucia! Santa Lucia!<br />
|}

==ראו גם==
* לוצ'יה הקדושה מסירקוזה

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.italiamerica.org/SantaLucia.htm אודות השיר]

קטגוריה:שירים נפוליטניים
קטגוריה:מזמורי חג המולד
קטגוריה:שירים על נאפולי
בית צים (תל אביב)

בית צים היה בניין משרדים שעמד בתל אביב-יפו בשדרות רוטשילד 22 הצמוד לרחוב נחלת בנימין, עד ל-4 בפברואר 1966, אז נשרף כליל. הבניין תוכנן בידי האדריכל דב כרמי והוקם ב-1958 במגרש שעליו עמדה קודם לכן תחנת כיבוי האש של תל אביב.

==רקע היסטורי==
בשנת 1958 הקימה חברת הספנות "צים" בשדרות רוטשילד, ליד האנדרטה למייסדי העיר תל אביב, את "בית צים", בניין משרדים בן 5 קומות אשר תוכנן בידי האדריכל דב כרמי ואכלס בתוכו את משרדי החברות צים, דיזנגוף חברה לסחר, דיזנגוף מערב אפריקה, יכין חק"ל ישראל, גמול, אלדא, אסטרקו, סקנדינביאן איירליינס, ועוד.

==השרפה==
השרפה בבית צים לאחר שיצאה מכלל שליטה
אנשים נאחזים בחלונות בית צים הבוער
ב-4 בפברואר 1966 בשעה 09:45, פרצה שרפת ענק בבית צים בתל אביב, והבניין על 5 קומותיו נשרף כולו עד היסוד. אדם בן 70 נהרג כשנפל מהקומה השלישית בעת שניסה להימלט מהבניין הבוער בטיפוס על הצנרת החיצונית, ועוד 67 אנשים נפצעו. בבניין שהו עם פריצת השרפה כ-500 בני אדם. מלבד הפגיעות החמורות בנפש, נגרם בשרפה גם נזק חמור לתיעוד ההיסטורי של העיר, בין היתר נשרפו: ארכיון חברת "מסעי ארץ ישראל", ארכיונו הפרטי של יהושע חנקין, וארכיון "תל מונד".

השרפה, שהייתה אחת החמורות בתולדות מדינת ישראל, התפשטה בין היתר בגלל מחיצות הסיבית שתחמו את המשרדים. גורם השרפה היה ככל הנראה, התחממות משנק של אחד מגופי התאורה הפלואורסצנטיים של הבניין.

צוותי כיבוי רבים הוזנקו למקום השרפה, ועמלו לכבותה. כוחות ההצלה נתקלו בקשיי תנועה עקב התגודדות כ-15,000 אזרחים מסביב למבנה. חלק מהניצולים חולצו על ידי מסוק חיל האוויר הישראלי מגג המבנה, שהוזמן על ידי אזרח פרטי ששירת בעבר בחיל האוויר<ref></ref>. אנשי הכיבוי טענו לאחר מכן שהרוח שנוצרה ממדחפי המסוק גרמה להתפשטות הלהבות.

אחת המסקנות שהוסקו בעקבות השרפה הגדולה הייתה שיש להתקין טלפון בביתו של מפקד שירות כיבוי האש בתל אביב.

הבניין נהרס ולא נבנה מחדש, והמגרש שעליו עמד נותר ריק במשך עשרות שנים. ביוני 2010 הוחל בבניית בניין חדש על המגרש – מגדל משרדים "רוטשילד 22". בניית המגדל הושלמה בשנת 2014.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* , 
* [https://sites.google.com/tlv100.net/ironiko/first/ZIM בית צים באתר 100 לתל אביב]
* [http://www.nostal.co.il/Site.asp?table=Terms&option=single&serial=2902&subject=%E0%E9%F8%E5%F2%E9%ED&portal=%E0%E9%F8%E5%F2%E9%ED%20%E5%F9%F0%E9%ED תמונות צבע מאירוע השרפה], באתר "נוסטלגיה אונליין"

==הערות שוליים==

קטגוריה:שרפות בישראל
קטגוריה:1966 בישראל
צים
קטגוריה:שדרות רוטשילד
קטגוריה:נחלת בנימין
צים
סעיד עוזרי

מארי סעיד (סעדיה) עוזרי (במקור: עְזַיְרִי, או: עְזֵיְרִי, בערבית: عزيري, פירושו: "המשיח"<ref></ref>; ה'תרכ"ט, 1869, צנעא, תימן - ב' בתמוז ה'תשי"ד, 3 ביולי 1954, ירושלים) היה ראש ישיבת בית אלאוסטא בקאע אל-יהוד בצנעא וממנהיגי הדור האחרון של יהדות צנעא.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר צנעא שבתימן ליוסף עוזרי. הרב חיים קורח היה מלמדו העיקרי בתקופת ילדותו, ובתחילת בגרותו למד בבית המדרש בית אלכחלאני בראשות גיסו, מארי סאלם חבשוש. היה ידוע כחזן ומשורר בעל קול ערב, וחברו של המשורר סעיד אלג'מאל.

הרב עוזרי נישא, ולאחר שנים נפטרו אשתו ובניו והוא נותר עם בנותיו. הוא נישא בשנית ולאחר שנולדו לו שלוש בנות נפטרה גם אשתו השנייה. בזקנותו נשא את זהרה (שרה) צאלח ונולדו להם שני בנים ושתי בנות. הבת הגדולה נפטרה בילדותה.

עם פטירת ראש ישיבת "בית אלאוסטא" - הרב חיים עראקי הכהן, התמנה הרב עוזרי לעמוד בראשות ישיבה בולטת זו. שימש בתפקיד כארבעים שנה. שימש גם כחבר בית דינו של הרב הראשי הרב יחיא יצחק הלוי.

הרב סעיד עוזרי נפטר בביתו שבשכונת הקטמונים בירושלים בשבת ב' בתמוז ה'תשי"ד (1954), בגיל 85. תלמידו המובהק הוא הרב יוסף צוברי.

== דעותיו ==
בזמן המחלוקת שפרצה בקהילת צנעא על אמיתות ספר הזוהר והקבלה, היה הרב עוזרי דמות מרכזית בין מנהיגי המתנגדים לתנועת הדרדעים ועודד תמיכה בקבלה<ref></ref>. בעידודו יצא לאור הספר "אמונת ה'", שבו השיב הרב עוזרי ורבנים נוספים לטענותיו של הרב יחיא קאפח, מנהיג הפלג הדרדעי, בספרו "מלחמות ה'". לדעת הרב עמרם עוזירי, את הספר אמונת ה' חיברו יחדיו הרב סעיד עוזירי והרב יחיא ערוסי, והם נעזרו בתלמידיהם הצעירים, שמואל צובירי, <nowiki>יוסף צובירי</nowiki>, <nowiki>יחיא אלשיך</nowiki> ועוד.

הרב עוזרי, כרוב חכמי תימן, דגל ברעיון הציוני, ובהשפעתו עלו רוב תלמידיו ורבים מבני עדתו לארץ ישראל. הוא עצמו עלה לישראל בט"ו בחשוון ה'תש"י (1949).

הוא התאכזב מהחילוניות בישראל, אך שמח על הזכות שנפלה בחלקו לקיים מצוות ישוב ארץ ישראל. ביטוי לשמחתו זו ניתן כאשר למעברת "תלפיות", בירושלים, שבה התגורר, הגיע ראש הממשלה דוד בן-גוריון והרב עוזרי הניח את שתי ידיו על ראשו ובירכו בברכת כהנים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
*[https://kav.meorot.net/עידכונים/קווים-לדמותו-של-מרן-הגאון-רבינו-סעיד-עו/ קווים לדמותו של מרן הגאון רבינו סעיד עוזירי זיע”א רב בית הכנסת בית אלאוסטא – לרגל יומא דהילולא ב’ תמוז] - אתר [https://kav.meorot.net/ המאורות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ילידי 1869
קטגוריה:נפטרים ב-1954
יצחק טוניק (מבקר המדינה)

יצחק טוניק (6 בינואר 1911 – 9 בינואר 1989) היה עורך דין, מבקר המדינה השלישי של מדינת ישראל, בשנים 1982–1987.

רחוב על שם יצחק טוניק ב[[פסגת זאב - ירושלים]]

== חייו ==
יצחק טוניק נולד בסטולפצה, עיירה במחוז נובוגרודק (אז, במזרח פולין וחלק מן האימפריה הרוסית, כיום בבלארוס), לזאב וברכה, במשפחה בת עשרה ילדים.
בבעלות המשפחה היה אטליז. בבחרותו למד בישיבת מיר בליטא.
טוניק עלה לארץ ישראל בשנת 1934 ולמד משפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים. בשנת 1945 הקים משרד עורכי דין בירושלים.

ביולי 1948 מונה לשופט שלום בירושלים. החל משנת 1949 עד סוף 1950 שימש בתפקיד התובע הצבאי הראשי תחת פיקודו של אהרן חטר-ישי הפרקליט הצבאי הראשי (פצ"ר).

לאחר שחרורו מצה"ל, הפך לשותף במשרד עורכי הדין א' חטר-ישי שנוסד על ידי מפקדו לשעבר. בשנת 1960 צורף כשותף נוסף למשרד עו"ד יעקב מלץ, מי שנבחר לימים לתפקיד המבקר, עם תום כהונתו של טוניק. 

בין השאר הוא ייצג עצורים מברית הקנאים ואת שלום שטרקס, אחד הנאשמים בפרשת יוסל'ה שוחמכר. השתתף (יחד עם אהרן חטר-ישי) בבדיקת נושא העסק הביש. הבדיקה שימשה לחיבור מסמך בן מאות עמודים, שהוגש לדוד בן-גוריון על ידי העיתונאי חגי אשד. על סמך בדיקה זו, לפיה ועדת השבעה עיוותה את הדין, שב בן-גוריון באוקטובר 1964 והעלה את הנושא בפני ראש הממשלה לוי אשכול. בשנת 1969 ייצג את מייקל רוהאן במשפטו על הצתת מסגד אל-אקצא.

באמצע שנות ה-60 הוא היה חבר בוועדה לבחירת שופטים. בפברואר 1972 נבחר לשמש כראש לשכת עורכי הדין בגוברו על ברוך גייכמן ואמנון גולדנברג ובשנת 1975 נבחר שנית לתפקיד והמשיך לכהן בו עד מרץ 1979. הוא שב וכיהן כחבר הוועדה לבחירת שופטים בשנים 1978-1981.

בינואר 1982 מונה למבקר המדינה ונציב תלונות הציבור, תפקיד בו כיהן עד ינואר 1987, מועד סיום כהונתו. במסגרת תפקידו נמנה עם מנסחי חוק יסוד: מבקר המדינה, שהיה בהליכי חקיקה באותה תקופה וכן נמנה עם יוזמי הקמתה של ועדת בייסקי - ועדת החקירה הממלכתית לוויסות מניות הבנקים.

עם תום כהונתו שימש כיו"ר הוועדה לעניין עיסוקים נוספים של חברי הכנסת, שמסקנותיה גרמו לשינוי המצב שהיה קיים עד אז, בו נשאו חברי כנסת בכפל תפקידים כראשי רשויות וח"כים כאחד.

כיהן כנשיא האגודה הישראלית של "שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים".

בשנת 1992 נקרא על שמו רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים.

==משפחתו==
בנובמבר 1938 עלה אחיו נח, לארץ ישראל והחל בלימודים באוניברסיטה העברית. בשנת 1946 עלתה האחות חוה לארץ ישראל, ושנה לאחר מכן עלה גם האח עזריאל. שניהם הקימו מאוחר יותר משפחות בישראל. אחיינו הוא העיתונאי יצחק טוניק, לשעבר מפקד גלי צה"ל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.yadvashem.org/yv/he/about/collecting_fragments/tonik.asp פרטים על יצחק ומשפחתו], באתר "יד ושם"
* 
* 

==הערות שוליים ==

קטגוריה:מבקרי המדינה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ראשי לשכת עורכי הדין
קטגוריה:פרקליטי הפרקליטות הצבאית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:נציגי לשכת עורכי הדין בוועדה לבחירת שופטים
קטגוריה:בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
אנדרטת השלום בהירושימה

אנדרטת השלום בהירושימה המכונה לרוב גם "הכיפה האטומית" או "כיפת הפצצה" (יפנית: 原爆ドーム, כיפת גנבאקו) היא אתר מורשת עולמית מאז שנת 1996. האנדרטה היא חלק מרכזי של פארק השלום בהירושימה, הנמצא במרכז הירושימה שביפן. 

הבניין שהפך לאנדרטה תוכנן במקור על ידי האדריכל הצ'כי יאן לטסל. עבודות הבנייה החלו ב-1914 והבניין הושלם ונפתח באפריל 1915, אז החל לשמש כמרכז תערוכות וכנסים עירוני וכונה "אולם התערוכה המסחרית של הירושימה". הבניין נישא לגובה של שלוש קומות בעוד האגף המרכזי שבו היה בן חמש קומות והגיע לגובה של 25 מטר. המבנה היה עשוי לבנים ומעליו הונחה כיפה אליפטית עשויה מסגרת פלדה ומצופה נחושת. בשנת 1933 שונה שמו של המבנה ל"אולם קידום התעשייה של מחוז הירושימה".

ב-6 באוגוסט 1945, בשלהי מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית הטילה פצצה אטומית על הירושימה שהתפוצצה במרחק 150 מטרים מהבניין, 600 מטרים מעל האדמה. בניין זה היה למבנה הקרוב ביותר למוקד הפיצוץ ששרד לפחות בחלקו, וזאת בשל העובדה שהדף הפיצוץ הגיע מכיוון כמעט אנכי. שלד האגף המרכזי של המבנה נותר עומד והוא נשאר בחורבנו עד היום. ממשלת יפן החליטה לא לשפץ את הבניין אלא להפוך אותו לאנדרטה להפצצה האטומית ולסמל של תקווה לשלום העולם ולהתפרקות מנשק גרעיני. פארק הזיכרון לשלום הוקם סביב המבנה בין 1950 ו-1964, ובשנת 1955 נפתח מוזיאון באתר. בכל שנה מאז 1952 נערך במקום טקס זיכרון לאירוע.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20051203152535/http://www.city.hiroshima.jp/image/dome10.gif תמונות הבניין לפני הפצצה]לא ממוסגרמסגרת

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: אתרי מורשת עולמית
שלום, ירושימה
שלום, אנדרטת הירושימה
קטגוריה:הירושימה
יעקב אייזנמן

יעקב (יענק'לה) אייזנמן (נולד ב-1945 בירושלים) הוא צלם, מפיק, במאי ועורך קולנוע וטלוויזיה ישראלי.

== ביוגרפיה ==
בשנת 1966 החל לעבוד כמתלמד בחברת סרטים ירושלמית בשם "סרטי הבירה". בשנת 1969 הצטרף למחלקת הצלמים של הטלוויזיה הישראלית והיה בין ראשוני הצלמים בטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון). הוא צילם כתבות וסרטים דוקומנטריים רבים. ביים וצילם כמה סרטים דוקומנטריים כמו "פוסטמורטם - על ניקוי ראש".

בשנת 1972 מונה למנהל מחלקת עריכת סרטים ואף הקים את הקורס הראשון לעורכי סרטים של הטלוויזיה הישראלית, שממנו יצאו מרבית עורכי הסרטים העובדים בה עד שנות 2000.

בשנת 1976 הצטרף ליגאל לוסין להפקת הסדרה התיעודית המונומנטלית של הערוץ הראשון "עמוד האש" והיה למפיק הראשי של הסדרה. 

עד לפרישתו מרשות השידור בשנת 2002 ערך והפיק תוכניות רבות. ביניהן "הטברנה", "מודל 96", "קליק פלוס", "30 שנה למלחמת ששת הימים" ו"40 שנה למבצע קדש".

שימש צלם ראשי של כמה סרטי קולנוע עלילתיים באורך מלא כגון "הסיקריקין", "ג'וקר", קשר הדבש, "אדמה חמה", "זוג נשוי", "גולם במעגל" וכן של דרמת הטלוויזיה "קובי ומלי".

היה בין המורים הראשונים של בית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים שם לימד צילום קולנוע וטלוויזיה. משנת 2003 משמש מורה לצילום קולנוע וטלוויזיה וראש מסלול תקשורת דיגיטלית במכללה האקדמית "ספיר".

בתו היא הזמרת תמר אייזנמן.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:צלמי קולנוע ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: אישים
קטגוריה:מורים לאמנות בישראל
סטנטון פרידמן

סטנטון טרי פרידמן (באנגלית: Stanton Terry Friedman; 29 ביולי 1934 - 13 במאי 2019) היה פיזיקאי גרעין יהודי-אמריקאי, סופר ומרצה שנחשב לבכיר חוקרי העב"מים. בשנת 2007 כיבדה העיר פרדריקטון את פרידמן, בקובעה את ה-27 באוגוסט, כ"יום סטנטון פרידמן".

סטנטון פרידמן כתב ספרים על תופעת העב"מים, והיה החוקר הראשון, יחדיו עם דון ברלינר, שחשפו את תקרית רוזוול לציבור, בספרם המשותף "Crash at Corona". מאז 1967 העביר הרצאות בנושא ביותר מ-600 מכללות ואוניברסיטאות, ומעל ל-100 קבוצות מחקר מקצועיות בארצות הברית, בקנדה, וב-16 מדינות נוספות. כמו כן, השתתף בסרטי תעודה רבים בנושא העב"מים, והתארח בתוכניות טלוויזיה העוסקות בנושא זה.

== השכלה ==
פרידמן היה בוגר אוניברסיטת שיקגו במדעים (1955) ובעל תואר שני בפיזיקה גרעינית (1956).

== עבודתו ==
פרידמן הועסק 14 שנים כפיזיקאי גרעין בחברות שונות כג'נרל אלקטריק, ג'נרל מוטורס, וסטינגהאוס, TRW מערכות, אירוג'ט ג'נרל נוקלאוניקס, ומקדונל דאגלס. עיקר עיסוקו סבב סביב פיתוח מנועים גרעיניים למטוסים וטילים. כמו כן היה מעורב בפיתוח ומחקר נושאי הקרינה בפרויקטים הקשורים לחלליות פיוניר 10 ו-11.
משנות השמונים הוא ניהל מספר חברות בתחום הקרנת מזון ובתחום גילוי גז הרדון.

פרידמן היה חבר באגודה הגרעינית האמריקנית ובאגודת הפיזיקאים של ארצות הברית. כמו כן הוא חבר במכון האמריקני לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה ובארגון [AFTRA].

== עב"מים ==
פרידמן החל להתעניין בתופעת העב"מים בגיל 24, בהיותו פיזיקאי גרעין בג'נרל אלקטריק. בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים, זנח כליל את עיסוקו כפיזיקאי-גרעין ופנה להקדיש את מרבית זמנו לחקר תופעת העב"מים. סטנטון ודון ברלינר פרסמו לראשונה את תקרית רוזוול, התרסקות לכאורה של עב"מ בעיירה רוזוול. נקודה מרכזית במחקריו נסב סביב פרסומם, בתחילת שנות השמונים, של מסמכי "מג'סטיק 12" העוסקים בקבוצת אנשי ממשל, צבא ומדע בכירים, שמונו כביכול על ידי נשיאי ארצות הברית, החל מהנשיא טרומן, ושמטרתם טיפול כולל בהסתרת מידע בנוגע לנושא העב"מים מהציבור וריכוז כולל של חקר התופעה.

נפטר ב-13 במאי 2019. התגורר בפרדריקטון, קנדה.

== לקריאה נוספת ==
* סטנטון פרידמן ודון ברלינר, Crash at Corona, הוצאת Paraview, תאריך הוצאה: 1997.
* סטנטון פרידמן, TOP SECRET/MAJIC, הוצאת Trade Papers, תאריך הוצאה: 2005.
* סטנטון פרידמן, Flying Saucers and Science, הוצאת New Page, תאריך הוצאה: 2008.
* סטנטון פרידמן וקת'לין מארדן, CAPTURED! THE BETTY AND BARNEY HILL UFO EXPERIENCE, הוצאת Career Press / New Page Books, תאריך הוצאה: 2007.
* סטנטון פרידמן וקת'לין מארדן, SCIENCE WAS WRONG, הוצאת New Page Books, תאריך הוצאה: 2010.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
בצלאל ז'ולטי

ישיבת בית הדין הגדול לערעורים בשנת 1959. הרב ז'ולטי (מימין), הרב [[עובדיה הדאיה והרב יעקב עדס]]
הרב ז'ולטי בחברת הרב הראשי הספרדי [[יצחק נסים, 1964]]
הרב יעקב בצלאל ז'ולטי (י"ד בתמוז תר"ף, 30 ביוני 1920 – ל' בחשוון תשמ"ג, 16 בנובמבר 1982) היה דיין בבית הדין הגדול לערעורים, והרב הראשי לירושלים האשכנזי בין השנים 1977–1982.

==ביוגרפיה==
נולד בפולין למשה אריה ז'ולטי ולשרה רחל לבית בלדקובסקי (בתו של הרב אלחנן בלדקובסקי מהעיירה סטביסק בפלך לומז'ה בפולין). בשנת 1926, בגיל שש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והם התיישבו בירושלים. בילדותו למד בישיבת עץ חיים, לאחר מכן בישיבת חברון ונחשב לעילוי.

בשנת תשט"ז (1956) החל לכהן כחבר בית הדין הרבני בירושלים, וכעבור מספר שנים, בהיותו כבן 35 בלבד, התמנה כחבר בית הדין הגדול. זכה פעמיים בפרס הרב קוק לספרות תורנית – לשנת תשי"ד ולשנת תשכ"ד.

הרב ז'ולטי יצא חוצץ נגד פסק דין האח והאחות של הרב שלמה גורן. בשנת 1973 כשל בניסיון להיבחר למועצת הרבנות הראשית, אל מול מומלצי הרב גורן.

=== רבנות העיר ירושלים ===
בשנת תשכ"א נפטר הרב צבי פסח פרנק, רבה האשכנזי של ירושלים. בשל חילוקי דעות במערכות הציבוריות בעיר לא התקדמו תהליכי בחירת ממלא מקומו. בחלוף למעלה מעשור, בחנוכה ה'תשל"ב (1971), הכתירו רבנים חרדים בולטים בירושלים, ואנשי אגודת ישראל, את הרב ז'ולטי באורח לא רשמי כרב העיר ירושלים. 

בנובמבר 1977 נבחר הרב ז'ולטי באופן רשמי לרבה האשכנזי של ירושלים, לאחר שתדלנות רבה של הרב עובדיה יוסף ונציגי אגודת ישראל, אשר הובילו את מפלגת המערך לתמוך ברב ז'ולטי. מולו התמודד הרב דוב ליאור, שכיהן בזמנו כראש ישיבת ניר קריית ארבע ונציג הציבור הדתי לאומי, ונתמך בידי הרב גורן<ref></ref>. לצדו נבחר הרב הספרדי שלום משאש.

==משפחתו==
אחיו הרב יצחק מיכל, היה דיין. בתו היא הסופרת החרדית חנה בת שחר הנשואה לרב יהושע אייכנשטיין ראש ישיבת יד אהרן בירושלים; הרב ז'ולטי כיהן כנשיא הישיבה. בנו, הרב אריה, הוא חתנו של יצחק חברוני, שהיה מנהל ישיבת חברון. בתו השנייה מרים, נשואה לרב דוד וילמובסקי ראש ישיבה בישיבת יד אהרן בירושלים.

זכרו מונצח ברחוב על שמו בשכונת רמת שלמה בירושלים.

==ספרו==
משנת יעבץ:
* [http://hebrewbooks.org/19954 חלק אורח חיים; הלכות מועדים]
* [http://hebrewbooks.org/19952 חלק חושן משפט]
* [http://hebrewbooks.org/19953 חלק יורה דעה]
* הלכות שמיטה ויובל
*גנזי הספרי

==קישורים חיצוניים==
* [http://rabanut.org.il/index.php?option=com_content&view=article&id=100%3A2009-08-25-23-12-18&catid=42%3A2009-08-25-06-17-44&Itemid=76 הרב זולטי באתר המועצה הדתית ירושלים]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ירושלים: רבנים ראשיים
קטגוריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:חברי מועצת הרבנות הראשית
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
מרגרט, נסיכת קונוט

מרגרט, נסיכת קונוט (Princess Margaret of Connaught, 15 בינואר 1882 – 1 במאי 1920), מאוחר יותר מרגרטה, נסיכת הכתר של שוודיה, הייתה בתו של הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בנה השלישי של המלכה ויקטוריה. בשנת 1905 היא נישאה לגוסטב אדולף, נסיך הכתר של שוודיה, אך היא מתה בגיל צעיר, עוד לפני שבעלה עלה על כס המלוכה. 

== ילדותה ונעוריה ==
הנסיכה, שכינויה במשפחה היה דייזי, נולדה בטירת וינדזור. בין סנדקיה היו המלכה ויקטוריה, וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואשתו אוגוסטה, ויקטוריה, הנסיכה המלכותית ונסיך וויילס, לעתיד המלך אדוארד השביעי.

כשמרגרט הייתה בת 23 ואחותה הצעירה, פטרישיה הייתה בת 18, הן נחשבו לשתיים מהנסיכות היפות והפופולריות ביותר באירופה. דודן, המלך אדוארד השביעי, ביקש לחתן אותן עם מלכים או יורשי עצר. בינואר 1905 הבנות, יחד עם הוריהן, דוכס ודוכסית קונוט, ביקרו בפורטוגל אצל המלך קרלוש הראשון ורעייתו אמלי. בניהם של מלך ומלכת פורטוגל, לואיש פיליפה ומנואל אירחו חברה לנסיכות במהלך הביקור. הפורטוגלים ציפו כי אחת מבנות קונאוט תהיה בעתיד מלכת פורטוגל. לאחר ביקור זה ביקרה המשפחה בספרד, שם ציפו כי פטרישיה תנשא 
למלך אלפונסו. אולם אף אחת מהציפיות הללו לא התממשה.

== נישואים וילדים ==
מרגרט, גוסטב אדולף וארבעה מילדיהם (1912)
בני המשפחה המשיכו במסעם למצרים וסודאן. בקהיר הם פגשו את הנסיך השוודי גוסטב אדולף, המלך גוסטב השישי אדולף העתידי, נכדו של המלך השוודי דאז, אוסקר השני. גוסטב ומרגרט התאהבו במהרה, והנסיך הציע נישואין עוד בקהיר, במהלך סעודה שנערכה בקונסוליה הבריטית. הוריה של מרגרט היו מרוצים מאוד מהשידוך, והזוג נישא ב-15 ביוני 1905, בטירת וינדזור.

כאשר אביו של גוסטב אדולף, גוסטב החמישי, ירש את הכתר בשנת 1907 הזוג הפך לנסיך ונסיכת הכתר של שוודיה.

למרגרט, שנקראה בשוודיה "מרגרטה", וגוסטב אדולף נולדו חמישה ילדים: 
* גוסטב אדולף (1906-1947), אביו של קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה הנוכחי.
* זיגפרט (1907-2002), איבד את תאריו המלכותיים לאחר שנישא ללא הסכמת המלך.
* אינגריד (1910-2000), נישאה לפרדריק התשיעי, מלך דנמרק.
* ברטיל (1912-1997) נישא לליליאן, דוכסית האלאנד.
* קארל יוהאן (1916-2012), איבד את תאריו המלכותיים לאחר שנישא ללא הסכמת המלך.

מרגרט היא סבתו של מלך שוודיה הנוכחי, קארל גוסטב, וכן של מלכת דנמרק הנוכחית, מרגרטה השנייה, ושל מלכת יוון האחרונה, אן-מארי.

== מלחמת העולם הראשונה ==
במהלך מלחמת העולם הראשונה מרגרט ייסדה עמותת תפירה בשוודיה כדי לתמוך בצלב האדום. כשאספקת הפרפין כמעט ונגמרה היא ארגנה איסוף נרות ובנובמבר 1917 היא יזמה תוכנית שהכשירה נערות לעבוד בחקלאות. בנוסף לכך, היא עזרה למשפחות ששוסעו על ידי המלחמה ליצור קשר אחד עם השני ועזרה לאתר נעדרים.

== מותה ==
ב-1 במאי 1920 הנסיכה מרגרט מתה בפתאומיות בגיל 38 מזיהום לאחר ניתוח באוזן. היא מתה בעודה בחודש שמיני להריונה עם ילדה השישי.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית סקסה-קובורג-גותה
קטגוריה:מסדר ג'ון הקדוש
קטגוריה:מסדר כוכב הודו: עמיתים
קטגוריה:נסיכות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1882
קטגוריה:נפטרות ב-1920
אירקוטסק (מחוז)

מחוז אירקוטסק (ברוסית: Иркутская область; בתעתיק: אירקוטסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הסיבירי. בינואר 2008 בוצע מיזוג של מחוז אירקוטסק ומחוז אוטונומי הבוריאטי של אוסט-אורדינסקי. עם ביצוע האיחוד, מחוז אוטונומי זה מהווה חלק אוטונומי בתוך המחוז.

בשטח המחוז נמצא אגם באיקל ומספר נהרות גדולים (אנגרה ולנה). מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-27 אזורים מוניציפליים. באוקטובר 2015 נבחר סרגיי לבצ'נקו לתפקיד מושל המחוז והוא מהמושלים הבודדים ברוסיה שאינו חבר במפלגת השלטון.

==היסטוריה==

==דמוגרפיה==
אוכלוסיית המחוז בשנת 2021 הייתה כ-2,375 אלף, לעומת 2,784 אלף בשנת 1989.
כ-79% מאוכלוסיית המחוז ממוקמת בערים. הערים הגדולות - אירקוטסק (כ-625 אלף תושבים) בראטסק (כ-235 אלף תושבים) ואנגרסק (כ-230 אלף תושבים). קבוצה אתנית משמעותית נוספת הם בוריאטים המהווים כ-3% מאוכלוסיית המחוז.

רוסים מהווים 88% מכלל אוכלוסיית המחוז.

==כלכלה==
בשטח המחוז נמצאים שדות גז גדולים. כמו כן הוקמו 4 תחנות כוח הידרואלקטריות - ברטסקייה (בהספק של 4500 מגוו"ט), אוסט-אילימסקייה (בהספק של 3850 מגוו"ט). על בסיס אנרגיה זולה שמיוצרת בתחנות הכוח, הוקמו מפעלי עתירי צריכת החשמל בקרבתם (למשל מפעל לייצור אלומיניום בברטסק וכו').
==ממשל==
על ניהול הרשות המבצעת במחוז אחראי מושל מחוז אירקוטסק, על הרשות המחוקקת אחראית האספה המחוקקת המחוזית. באספה המחוקקת של המחוז מכהנים 45 חברים לתקופת כהונה של 5 שנים.

כהונת המושל מוגבלת ל-5 שנים והוא נבחר על ידי האספה המחוקקת. ממלא מקום המושל הנוכחי הוא איגור קובזב, איש המשרד למצבי חירום שכיהן בתפקיד המפקח הממלכתי הראשי לפיקוח על הכבאות.

הגוף הבכיר ברשות המבצעת היא ממשלת המחוז ולה משרדים, מחלקות, סוכנויות ושירותים. עד 2015 עמד בראשה המושל, מאז אוקטובר 2015 הממשלה מנוהלת על ידי ראש ממשלת מחוז אירקוטסק.

הרשות השופטת במחוז מורכבת מבית המשפט המחוזי של אירקוטסק, בתי משפט אזוריים, עירוניים ובתי משפט השלום. באירקוטסק ממוקם בית הדין הפדרלי לערעורים של מחוז מזרח סיביר.

==קישורים חיצוניים==
* 

אירקוטסק
קטגוריה:מחוזות רוסיה בסיביר
*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
אנתומיתיים

אנתומיתיים (שם מדעי: Anthomyiidae) היא משפחת זבובים הקרובה למשפחת הזבוביים. זוהי משפחה מגוונת ורבת מינים. בעולם ידועים כ-1,200 מינים בלמעלה מ-95 סוגים. בישראל מצויים כ-50 מינים.

== מאפיינים ==
גופם של האנתומיתיים מוארך ולרוב צבעו אפור. יש ומופיע עליו ציור שחור או שחלקים ממנו צהובים.

מינים רבים ניזונים מאכילת צוף ואבקת פרחים. ישנם מינים הניזונים משתן, זיעה ודם. בדומה לזבובים אחרים, האנתומיתיים נוהגים להפריש רוק על מזונם לפני שהם יונקים אותו.

הנקבות לרוב מטילות את ביציהן על הפונדקאי המיועד. בני הסוג דליה מטילים את ביציהן בקרקע. 
זחלי המינים השונים ניזונים ממקורות רבים, ביניהם שורשי צמחים, עלים (בהם הזחלים חופרים מנהרות), חומרים צמחיים נרקבים. אצל חלק מהמינים הזחלים גדלים בקנים של חרקים אחרים, חלק גדלים בקומנסליזם עם מינים אחרים וחלקם טפיליים. רוב המינים עוברים את החורף כגלמים. הבוגרים חיים לרוב באזורי צומח עשבוני, בצל, על פרחים או על חומרים אורגניים רקובים.

בין מיני המשפחה יש כמה שנחשבים מזיקים משמעותיים לחקלאות, בעיקר מסוג דֶלְיָה. למשל דליה קדומה (Delia antiqua, Delia coarctata, (Delia floralis, דליה שטוחת-זנב (Delia platura) ו-Delia radicum.

== רשימות המינים ==

* [http://www.faunaeur.org/full_results.php?id=10882 המינים הפליארקטיים]
* [https://web.archive.org/web/20001109102200/http://www.nearctica.com/nomina/diptera/dipa.htm#anchor413032 המינים הניארקטיים]
* [http://hbs.bishopmuseum.org/aocat/anthomyiidae.html המינים של אוקיאניה]
* [https://web.archive.org/web/20190527005729/http://konchudb.agr.agr.kyushu-u.ac.jp/mokuroku/ המינים היפניים]

=== המינים בישראל (רשימה חלקית) ===
* אנתומית עקודה Anthomyia pluvalis
* אנתומית גמלונית Eutrichota praepotens
* אנתומית החוף Fucellia tergina
* אנתומית דו-גונית Pegomyia bicolor
* אנתומית קוגלר Tettigoniomyia kugleri
* דליה שטוחת-זנב Delia platura
* דליה צהבהבה Delia flavibasis
* דליה קדומה Delia antiqua
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זבובאים
פרוסטגלנדין

פרוסטגלנדינים הם קבוצה של חומרים ליפידיים ממשפחת ההורמונים המצוי ברקמות הגוף. שמו נגזר מהמילה פרוסטטה, היות שכאשר בודד לראשונה מנוזל הזרע, בשנת 1935, האמינו כי הוא חלק מהפרשת בלוטת הערמונית.

פרוסטגלנדין גורם להתכווצויות הרחם ומסייע בהכנת הרחם ללידה, משפעל אגרגציית טסיות דם, משדר תחושת כאב ומעלה את טמפרטורת הגוף כאשר יש דלקת. הפרוסטגלנדין מצוי בתאי זרע, ברחם, בכליות ובאיברים נוספים.

אספירין מעכב יצירת פרוסטגלנדין ולכן נמנעים ממתן אספירין בלידה על מנת לאפשר את ההתכווצויות.

לעיתים, בלידה בה צוואר הרחם נשאר נוקשה נותנים פרוסטגלנדין לשם ריכוכו וכחומר העוזר להיווצרות צירים. פרוסטגלנדין הטבעי או סינתטי משמש גם בהפלות מלאכותיות. משמותיו המסחריים: מיזופרוסטול, ציטוטק.

שימוש נוסף הוא כתרופה לגלאוקומה.

פרוסטוגלנדין שייך למשפחת האיקוסנואידים שהם הורמונים מקומיים, לא יציבים, המסונתזים מחומצה אראכידונית במסלול אומגה 6 או מחומצה איקוזופנטנואית במסלול אומגה 3. למשפחה זו כמה תפקידים: העלאת חום בזמן דלקת, וויסות לחץ דם, קרישת דם, וויסות מערכת החיסון ולוויסות מעגל השינה והערות.
כל הפרוסטוגלנדינים מכילים טבעת מחומשת.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.barzilaimc.org.il/_Uploads/233inductionprostaglandin.pdf טופס הרשאה למתן פרוסטגלנדין בהשראת לידה]
* 
* 
* 

קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:הורמונים
מארק סטרנד

מארק סטרנד (באנגלית: Mark Strand; 11 באפריל 1934 – 29 בנובמבר 2014) היה משורר יהודי-אמריקאי, מסאי ומתרגם, חתן פרס פוליצר.

==קורות חיים==
סטרנד נולד ב-1934 בסאמרסייד שבאי הנסיך אדוארד, קנדה, לאם ציירת ולאב סוכן מכירות.
בשנותיו הראשונות חי בצפון אמריקה, כשאת רוב שנות התבגרותו עבר בדרום ומרכז אמריקה. ב-1957 קיבל תואר ראשון. סטרנד למד ציור אצל ג'וזף אלברס באוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר בשנת 1959. תחת מלגה מלאה, סטרנד למד שירה איטלקית של המאה ה-19 באיטליה במהלך 1960-1961. הוא השתתף בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בשנה שלאחר מכן. ב-1965 שהה במשך שנה בברזיל כמרצה. מאז, סטרנד לימד באוניברסיטאות רבות ופרסם אחד עשר ספרי שירה, מלבד תרגומים של רפאל אלברטי, קרלוס דרומונד דה אנדרדה, ואחרים. מ-2005 ועד מותו לימד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.

ב-1981 סטרנד נבחר כחבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות וכתיבה. הוא שירת בתפקיד בספריית הקונגרס ב-1990-1991. סטרנד זכה בפרסים רבים, בהם פרס הפוליצר ב-1999 עבור "A Blizzard of One". מלבד השירה פרסם סטרנד גם ספרי ילדים, סיפורים קצרים, מאמרים ותרגומים. שיריו של סטרנד תורגמו ליותר מ–30 שפות. 

נפטר ב-29 בנובמבר 2014, בגיל 80, לאחר מאבק במחלת הסרטן.

==ספרו בעברית==
*מארק סטרנד: שירים, מבחר משיריו, תרגם מאנגלית עוזי וייל, ידיעות ספרים, 2007.
*כמעט בלתי נראה, תרגום שלם לספרו השמונה עשר של מארק סטרנד: Almost Invisible. מאנגלית: עוזי וייל. ידיעות ספרים, 2014. עורכת: נוית בראל.

==לקריאה נוספת==
* נוית בראל, "כולם רוצים שירים פשוטים, אז קחו" - ביקורת על ספר השירים המתורגמים לעברית של מארק סטרנד, מאזנים, כרך פב גיליון 5-6, שבט-אדר תשס"ט, פברואר 2009, עמ' 75. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0703111 ערך מקיף על סטרנד וספר שיריו המתורגם, באתר 'טקסט']
* – על ספר השירים העברי של מארק סטרנד
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:משוררים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מסאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת אנטיוק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איווה
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איווה
קטגוריה:עמיתי מקארתור
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: שירה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
ה'שצ"ד

==אירועים==
* י' בחשוון – רבי שבתי סופר מפרעמישלא מגיע לירושלים.

==נולדו==
* רבי יהודה שמואל פרימו, רב ומקובל טורקי ממוצא מצרי, אולי סופרו של שבתאי צבי. בסוף ימיו רב באדריאנופול. (נפטר בה'תס"ח)

==נפטרו==
* כ"ח בתשרי – רבי אפרים זלמן שור, פוסק ומרא דאתרא בבריסק ובלובלין, מחבר "תבואות שור".
* ד' באייר – יעקב ב"ש, פרקליט, סוחר ואיש כספים יהודי איש פראג, סוכן החצר של קיסרי האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמת שלושים השנים וראש הקהל בעירו. נפטר בגלותו בבומסלא.

==לוח שנה==





===מאפייני לוח השנה===
ה'שצ"ג

==אירועים==

[[ברוך שפינוזה]]
==נולדו==
* י"א בכסלו - ברוך שפינוזה, פילוסוף יהודי (נפטר ב-ה'תל"ז).

==נפטרו==
* י"ג באב - רבי נתן נטע שפירא רב ומקובל בפולין, מחבר ספר מגלה עמוקות (נולד בה'שמ"ה).

==לוח שנה==





===מאפייני לוח השנה===
ה'שצ"ב

==אירועים==
==נולדו==
==נפטרו==
* י"ז בחשוון – רבי שמעון וולף אוירבך, מרא דאתרא בלובלין, פשמישל, פוזנא, וינה ופראג, ראש ישיבה ומרבני ועד ארבע ארצות.
* ה' בכסלו – רבי שמואל אליעזר הלוי איידלס (מהרש"א), מחשובי פרשני התלמוד האחרונים, רב באוסטרואה ובערים נוספות בפולין.
* ט' בטבת – רבי אברהם חיים שור, רבה של בלז ומחבר "תורת חיים" ו"צאן קדשים" על התלמוד הבבלי.
* ניסן – רבי אהרן אבן חיים, מרבני מרוקו ומחבר "קרבן אהרן" על הספרא.

==לוח שנה==





===מאפייני לוח השנה===