OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אצטדיון בוריס פאיצ'דזה

האצטדיון הלאומי בוריס פאיצ'דזה (בגאורגית: ბორის პაიჭაძის სახელობის ეროვნული სტადიონი, אצטדיון דינמו לשעבר) הוא אצטדיון הכדורגל הביתי של דינמו טביליסי בטביליסי גאורגיה. האצטדיון נבנה מחדש בשנת 1976, בתקופת גאורגיה הסובייטית, בידי הארכיטקט הגאורגי, גיאה כּוּרדִיאָנִי.

== היסטוריה ==
האצטדיון המקורי נקרא אצטדיון ולדימיר איליץ' לנין. הוא נוסד בשנת 1963 והיה קטן יותר – בעל תפוסה מקסימלית של 35,000 איש. מבנה זה נהרס לטובת בניית האצטדיון מחדש, שארכה 10 שנים. הופעותיה המוצלחות של קבוצת הבית של האצטדיון, דינמו טביליסי, הובילה את אדוארד שוורדנדזה, מהנהגת המפלגה השלטת במוסקבה, לדרוש מגרש הולם להצלחות הקבוצה. כשנסתיימה בניית המגרש היה זה המגרש השלישי בגודלו בכל רחבי ברית המועצות, עם תפוסה מקסימלית של 78,000 איש, ועמד גם בסטנדרטים של אופ"א.

המשחק הרשמי הראשון שהתקיים באצטדיון בוריס פאיצ'דזה היה ב־29 בספטמבר 1976 במסגרת גביע אופ"א, בו שיחקה דינמו טביליסי כנגד קארדיף סיטי מויילס. המשחק הסתיים בניצחונה של דינמו טביליסי 3:0.

המשחק אירח משחקים מהוללים עבור דינמו בתקופת הניצחון בשנים 1978 ו־1979. בשנת 1981 עמדו 80,000 אוהדי הקבוצה במגרש עם אבוקות כדי לברך אותה על ניצחונה בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1980/1981.

כיום נחשב האצטדיון כאחד מהאצטדיונים הטובים ביותר במזרח אירופה. רוב המושבים בשורה השנייה מקורים בגג. נבחרת ברית המועצות בכדורגל שיחקה מספר משחקים בינלאומיים באצטדיון דינמו. גם קבוצות כמו ספרטק מוסקבה מרוסיה ודינמו קייב מאוקראינה שיחקו תכופות, במשחקי הסתיו הבינלאומיים, במגרש.

בפתיחת משחקי אליפות גאורגיה בכדורגל, משחק בין דינמו טביליסי נגד קולחתי 1913 פותי, נוכחו 100,000 אוהדים. בשנת 1979 תמכו 110,000 מאוהדי דינמו בקבוצה במשחק הניצחון של דינמו על ליברפול 3:0 ועלו לרבע גמר ליגת האלופות. בתקופת ברית המועצות היה אצטדיון דינמו בעל ממוצע הנוכחות הגבוה ביותר עם 45,000 איש בממוצע למשחק. הנוכחות הגבוהה של האוהדים חזרה גם בשנת 1995 במשחק גאורגיה נגד גרמניה, עם 110,000 איש.

בשנת 1995 שונה שם המגרש לאצטדיון הלאומי בוריס פיאצ'דזה על שם שחקן העבר האגדי של הקבוצה בוריס פאיצ'דזה. במשך מספר שנים היה האצטדיון מגרשה הביתי של נבחרת גאורגיה בכדורגל. גאורגיה ניצחה ניצחונות בלתי נשכחים על ויילס (5:0), פולין (3:0).

באפריל 2006 חכרה חברת "דינמו אינווסט קומפני" את המגרש ל־25 שנה, חידשה אותו והפכה אותו לאצטדיון כלל מושבי (All‐seater stadium) שהקטין את התפוסה המקסימלית של האצטדיון ל־55,000 איש. בחידוש המגרש הושקעו 10 מיליון דולר, ששיפרו את האצטדיון והתאימו אותו לסטנדרטים הגבוהים בעולם. מספר המושבים הוא כאמור 55,000 מושבים אישיים מודרניים, מקומות המוקצים לנכים, אולמות VIP, 120 מושבים לעיתונאים, כרי דשא חדשים ומתקני תאורה חדשים. כל המצלמות הניידות לשידורי טלוויזיה תוקנו. בשנת 2007 נבנה אצטדיון אימונים חדש בעל תפוסה של 5,000 מושבים ומקושר ישירות למלון.

בשנת 2015 אירח האצטדיון את גמר הסופר קאפ האירופי בו גברה ברצלונה על סביליה בתוצאה 5-4.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/middle_east/georgia/tbilisi_paichadze.shtml אצטדיון בוריס פאיצ'דזה] באתר World Stadiums
* [http://www.stadiumguide.com/borispaichadze.htm אצטדיון בוריס פאיצ'דזה] באתר The Stadium Guide

==הערות שוליים==

קטגוריה:טביליסי: ספורט
קטגוריה:טביליסי: מבנים
בוריס פאיצ'דזה
בוריס פאיצ'דזה
קטגוריה:דינמו טביליסי
סקיילר קולפקס

סקיילר קולפקס הבן (באנגלית: ;
23 במרץ 1823 – 13 בינואר 1885) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת כהונתו של הנשיא יוליסס גרנט. קודם לכהונתו היה יו"ר בית הנבחרים (1863 – 1869), כנציגה של אינדיאנה.

== חייו ==
קולפקס נולד בניו יורק שבמדינת ניו יורק. אביו נפטר טרם לידתו והוא נקרא על שמו. אמו נישאה בשנית ובגיל 13 עברה המשפחה, עם אביו החורג, להתגורר באינדיאנה. בגיל צעיר הוא החל לכתוב לעיתון "ניו יורק טריביון" בנוגע להתנהלות הפוליטית של אינדיאנה. במקביל הוא החל לערוך את העיתון "South Bend Free Press”, התומך במפלגה הוויגית וצבר כוח פוליטי במוסדות המפלגה. בשנת 1845 קנה קולפקס את העיתון ושינה את שמו ל - "St. Joseph Valley Register".

בשנת 1848 נבחר קולפקס לוועידת המפלגה הוויגית, בשנת 1849 כציר לוועידה החוקתית של אינדיאנה ובשנת 1850 לוועידה החוקתית הלאומית. בשנה זו הוא התמודד לראשונה, ללא הצלחה, לבית הנבחרים. בחירתו אירעה בשנת 1854, לאור התנגדותו לחוק קנזס נברסקה, אך לאחר בחירתו התפרקה המפלגה הוויגית וקולפקס הצטרף למפלגה הרפובליקנית. לאור התחזקותה של המפלגה הרפובליקנית בשנת 1856 והפיכתה למפלגת רוב, קולפקס מונה מטעמה ליו"ר הוועדה לענייני דואר. כחבר בית הנבחרים הוא היה מתנגד חריף לעבדות. בשנת 1862 הוא נבחר ליו"ר בית הנבחרים ובמהלך כהונתו אושר התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית ובו נקבע ביטול העבדות.

קולפקס התמודד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית בשנת 1868, יחד עם מועמד המפלגה הרפובליקנית יוליסס גרנט. כהונתו נמשכה בין השנים 1869 – 1873, לאחריה הוא כשל בהתמודדות מחודשת על התפקיד. בשלהי כהונתו נקשר שמו בפרשת שחיתות, כפי שנקשרה עם חברי קונגרס נוספים, בקבלתו מניות של חברת רכבות ובנייה.

לאחר סיום כהונתו היה קולפקס מרצה מבוקש ברחבי ארצות הברית. במהלך שהותו במינסוטה לקה קולפקס בהתקף לב ונפטר במקום. הוא הובא לקבורה באינדיאנה והותיר אחריו את אשתו השנייה, בתו של הסנאטור בנג'מין פרנקלין וייד, לה הוא נישא במהלך כהונתו כסגן נשיא.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל יוליסס ס. גרנט
קטגוריה:יושבי ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1823
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1885
פעמון צלילה

ציור מ[[המאה ה-16 המתאר את אלכסנדר הגדול מורד למים בתוך פעמון צלילה.]]
פעמון צלילה הוא מתקן קדום המאפשר הורדת בני אדם אל עומק המים, בדרך כלל לצורך ביצוע עבודות שונות בקרקעית הים.

פעמון הצלילה בנוי בצורת כלי קיבול לוכד אוויר אטום מכל צדדיו פרט לצידו התחתון שבו קבוע פתח. פעמון הצלילה מועלה או מורד באמצעות מנוף והחלל שבו מספיק להכיל אדם אחד לפחות ואוויר הדרוש לנשימתו בזמן העבודה המתוכננת.
צלילתו של הפעמון מתאפשרת נוכח משקלו הסגולי הגבוה מזה של המים. בשל הצורך הזה נבנו פעמוני צלילה עם דופן עבה העשויה מתכת.

אריסטו מייחס לאלכסנדר הגדול פיתוח של פעמון צלילה פשוט. פיתוח דומה נעשה בסין סביב 200 לפני הספירה.

פעמון הצלילה המודרני הראשון נבנה על ידי פרנץ קסלר בשנת 1616. בשנת 1690 פותח על ידי אדמונד היילי פעמון הצלילה הראשון שכלל גם אספקת אוויר במהלך שהותו מתחת למים וזאת באמצעות צינור המחובר לחביות שבהן אוויר דחוס. זמן הצלילה של פעמון זה היה עד 90 דקות ולעומק של עד 18 מטרים. מאוחר יותר הוחלפו החביות במשאבת אוויר ידנית ושסתום חד כווני שיאפשרו אספקת אוויר למשך כל זמן הצלילה. פעמונים אלה נפוצו בנמלי הים של אירופה. 

במאה ה-20 פותחו אמצעים להחלפת פעמון הצלילה, חליפת צלילה, תא צלילה ובתיסקף.

==ראו גם==
* סניף הדואר התת-מימי בריסור

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ציוד צלילה
עירית נתן בנדק

עירית נתן בֶּנֶדֶק (נולדה ב-19 בנובמבר 1968) היא שחקנית, מדבבת, יוצרת ומורה למשחק ישראלית.

== ביוגרפיה ==
עירית נתן-בנדק נולדה בלוד והיא בוגרת החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב (1997).

הצגות שבהן הופיעה: "גבר אשה מילים" (עליה זכתה בפרס המשחק בפסטיבל עכו 99), "האשה שרצתה", "לילה בתל אביב", "השליח" (תיאטרון צוותא), "ילדים רעים", "ינטל" (התיאטרון הקאמרי), "האוהל האדום", "התבוננות", "מעשה מופלא" (התיאטרון הערבי-עברי ביפו), "סיפור פשוט" ע"פ עגנון בתיאטרון חיפה. "משחקי חברה", "שיחות לילה", "איכה?", "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן (בתיאטרון תמונע) בבימויו של שלומי ליברמן, "פצפונת ואנטון" (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער), "מחכות לכבודו" (פרס השחקנית, פסטיבל Smallבמה 2005), "המלך ליר" בבימויו של יוסי יזרעאלי באוניברסיטת ת"א. ב-2012 הופיעה בהצגת היחיד "בומפס והופ" בתיאטרון צוותא. ב-2013 שיחקה בהצגה המלט בתיאטרון תמונע.

בקולנוע הופיעה נתן-בנדק בסרטים "צדק מוחלט", "מתנה משמיים", "סימה וקנין - מכשפה", "וסרמיל", "הכל שבור ורוקד", "רעבות בערבות".

בטלוויזיה הופיעה בסרט "וסרמן איש הגשם" ובתוכניות הטלוויזיה "לגעת באושר", "החיים זה לא הכל", "שאול", "פרשת השבוע", "מי פירסט סוני", "עבודה ערבית" ועוד.

בשנת 2011 שיחקה בסדרה האינטרנטית של ynet "במעגל סגור" בתפקיד אלנה, לצד הנרי דוד וליאל דניר, ושיחקה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן" את אשתו של צבי, יעל.

בשנת 2014 השתתפה בסדרת הדוקו "6 אימהות".

בשנת 2016 שיחקה בסרט מתנות בחושך שהפיקה דינה פרלשטייין.

בשנת 2023 גילמה את דמותה של גילה קצב בסדרה "אלף" ששודרה ב-yes. ובתפקיד לימור בסדרה "מולי וצומי" ששודרה בערוץ הופ!. 

בנוסף לתפקידי המשחק שלה, היא משמשת כמדבבת. בין ההפקות שדיבבה נכללות "טינקרבל", "וול-E", "טרמפ לירח", "האי של נים", "הצ'יוואווה מבוורלי הילס" ו"החתול של שרק".

== חיים אישיים ==
מתגוררת בגבעתיים, נשואה לשחקן דביר בנדק ולשניים שתי בנות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מורות למשחק בישראל
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:משתתפות 6 אימהות
קטגוריה:לוד: אישים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:שחקניות קולנוע חרדי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
שירות חשאי

פיליפינים.]]
שירות חשאי הוא זרוע ביצועית חשאית של השלטון בחלק ממדינות העולם, והיא בעלת מטרות וסמכויות המשתנות ממדינה למדינה. כך, למשל, במדינות מסוימות השירות החשאי הוא בעל סמכויות של סוכנות ריגול, ואילו במדינות אחרות הוא בעל סמכויות שיטור ומהווה משטרה חשאית.

לשירות חשאי של מדינה יכולות להיות סמכויות שיטור שונות שאין לגופים אחרים בממשלה (כמו פיקוח ומעקב אחר האוכלוסייה). סמכויות אלה תלויות בהחלטות הממשלות ויכולות לפעול בחופשיות בבית ובחשאיות מחוץ למדינה (דוגמה לכך היא פעילות שירות הביטחון הפדרלי הרוסי שפועל כשירות ביטחון פנים אך מפעיל גם זרוע חשאית לפעולות מחוץ למדינה) או להפך.

לרוב משטרה חשאית וסוכנות ריגול נחשבים לשירותים חשאיים. במשטרים ומדינות שונות הוקמו גופים שכונו בשם שירות חשאי או משטרה חשאית כמו גוף Agentes in rebus באימפריה הרומית, או שירותי ביטחון לגיטימיים כמו השב"כ, FBI ושירות הביטחון הפדרלי הרוסי.

בעידן המודרני השוטר הצרפתי ז'וזף פושה נחשב לחלוץ בתחום השירות החשאי לאחר שהוא נחשד כמי שעמד מאחורי ניסיונות לרצוח את נפוליון בשנים 1799-1804 והפעיל רשת של מודיעים.
==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* 

*
למברטו גארדלי

למברטו גארדלי (באיטלקית: Lamberto Gardelli; 8 בנובמבר 1915, ונציה - 17 ביולי 1998, מינכן) היה מנצח איטלקי.
== חייו ==
גארדלי נחשב למומחה ביצירותיו של ורדי והקליט כמה מן האופרות שלו בשנות ה-60' וה-70', בייחוד רבות מן האופרות המוקדמות, הנשכחות, שקדמו לריגולטו ב-1852. אופרות אלה הן "אלזירה", ,אטילה", "סטיפליו", "אי מזנאדיירי", "ארנאני", "אוברטו" ו"Un giorno di regno" וכן יצירות מאוחרות יותר ונודעות מהן, כמו "כוחו של גורל".

כמו כן הקליט גארדלי את "פדורה" של ג'ורדאנו עם מגדה אוליברו והדריך כמה זמרות סופרן נודעות, בהן לוצ'יה אליברטי וסילביה סאס, עמה הקליט את "סטיפליו".

גארדלי כיהן כמנצח ראשי של תזמורת הרדיו של מינכן והתזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק.

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.klassika.info/Komponisten/Gardelli/lebenslauf_1.html Biography (in German)]
</div>

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1915
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1998
מגדה אוליברו

מגדה אוליברו (באיטלקית: Magda Olivero; 25 במרץ 1910 - 8 בספטמבר 2014) הייתה זמרת סופרן איטלקית, נחשבה לאחת מזמרות הסופרן הגדולות ביותר באסכולת הווריזמו.

==ביוגרפיה==
מגדה אוליברו נולדה בסאלוצו, איטליה. מוריה הראשונים לא התרשמו ביותר מקולה, אך היא התמידה במאמציה ולבסוף החלה ללמוד אצל לואיג'י ג'רוסי. אוליברו הופיעה לראשונה בפומבי בשנת 1932, ברדיו טורינו, באורטוריה של קאטוזו בשם "ייסורים מסתוריים". היא הרבתה להופיע, בהצלחה גדלה והולכת, עד 1941, כאשר נישאה ופרשה מן השירה. כעבור עשר שנים חזרה להופיע, לבקשתו של פרנצ'סקו צ'ילאה, שהזמינה לשיר את התפקיד הראשי באופרה שלו "אדריאנה לקוברר".

משנת 1951 עד לפרישתה הסופית שרה אוליברו בבתי אופרה בכל רחבי העולם. עם שיבתה לבימה, נשמע קולה עתיר רגש וניואנסים, וכן חזק במידה ניכרת משהיה קודם לכן. בין פרשנויותיה הנודעות ביותר היו התפקידים הראשיים ב"אדריאנה לקוברר", "איריס", "פדורה", "לה בוהם", "הנערה מן המערב", לה טרוויאטה, "לה ואלי", מאדאם באטרפליי, מנון לסקו, מפיסטופלה וטורנדוט (בתפקיד ליו).

אוליברו שרה ב"מדיאה" של כרוביני בדאלאס, טקסס ב-1967. ב-1975, אחרי שני עשורים ככוכבת בינלאומית, הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה ב"טוסקה". הופעותיה האחרונות על הבימה היו במרץ 1981 באופרה של אישה אחת, "הקול האנושי" של פולנק. מכאן שהקריירה שלה הסתיימה בגיל 71 והקיפה קרוב ל-50 שנה. היא המשיכה לשיר מוזיקה כנסייתית במקום מגוריה ובשנות השמונים לחייה הקליטה אריות אחדות. ההקלטה הזו מלמדת, שעל אף הזדקנות קולה, כישורי הפרשנות שלה וביטחונה העצמי בטכניקה שרכשה לא נטשו אותה מעולם. קיימות הקלטות של רבות מהופעותיה, הן באופרות שלמות והן באריות ותמונות מאופרות.

קולה של אוליברו הצטיין ביופיו ובעושרו, אם כי ייתכן שקשה להעריכו נכונה בתחילה. לא תמיד השתדלה להפיק צלילים בעלי יופי מקובל, אך הצלילים שהפיקה היו תמיד אקספרסיביים. ביטוי רגשי היה תמיד בראש מעייניה. היקף קולה מפליא ביכולתו לבטא כל רגש בעוצמה אינדיבידואלית. יותר מכל זמרת, יכלה לשוות לצליל קולה את הגוון המתאים למשמעות המילים. כמו במקרה של מריה קאלאס וליילה גנג'ר, הכישרון הזה להתיך דרמה ומוזיקה לשלמות שהיא מקשה אחת עשה את מגדה אוליברו לאחת הזמרות הגדולות ביותר בכל הזמנים. סגנון משחקה עז ונלהב בה במידה.

בין הקלטות האולפן שלה "טורנדוט" (כליו, עם ג'ינה צ'יניה כצ'טרה, 1938), "פדורה" (עם מריו דל מונקו וטיטו גובי, בניצוח למברטו גארדלי, לחברת דקה, 1969) וקטעים נבחרים מתוך "פרנצ'סקה דה רימיני" (עם דל מונקו, בניצוח ניקולא רשיניו לחברת דקה, 1969).

נפטרה ב-8 בספטמבר 2014 בגיל 104.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Magda Olivero: Una voce per tre generazioni, by Vincenzo Quattrocchi, 1984. 
* "From Another World: The Art of Magda Olivero," by Konrad Dryden, Opera Quarterly, vol. 20, n. 3, Summer 2004.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרות אופרה איטלקיות
קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:נשים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1910
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1910
קטגוריה:איטלקיות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:זמרות סופרן
קוהזיה

טיפה של כספית

אדהזיה וקוהזיה בנוזל
קוֹהֶזְיָה היא כוחות משיכה הפועלים בין מולקולות מאותו החומר.

כאשר כוחות אלה חזקים יותר מכוח האדהזיה, מתקבלת צורה כדורית (במקרה של נוזל). לדוגמה כספית בכלי זכוכית: כוחות המשיכה בין מולקולות הכספית חזקים יותר מכוחות המשיכה בין מולקולות הכספית למולקולות הזכוכית, ולכן היא מקבלת צורה כדורית.

משיכה זו היא תוצאה של ניתוח קוונטי של האלקטרונים במולקולות הנמשכות. בתהליך זה פונקציית הגל של האלקטרונים מתחברת ומתרחבת ולכן לפי עקרון אי הוודאות האנרגיה הקינטית יכולה להיות קטנה יותר ונוצר בור פוטנציאל כאשר המולקולות קרובות זו לזו. מערכת פיזיקלית תשאף תמיד להיות במינימום האנרגיה האפשרית, או בניסוח אחר – הכוח הוא מינוס הנגזרת המרחבית של הפוטנציאל, ולכן נוצר כוח משיכה.

==ראו גם==
* נימיות
* אדהזיה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הידרודינמיקה
דיאן סטרפילד

דיאן סטרפילד (באנגלית: Diane Setterfield; נולדה ב-22 באוגוסט 1964) היא סופרת בריטית, שספרה הראשון, "הסיפור השלושה-עשר", הגיע לראש רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. הספר כתוב במסורת הרומן הגותי ויש בו הדים לספרי האחיות ברונטה, ג'יין אייר ואנקת גבהים.

לפני שהחלה בכתיבה, למדה סטרפילד ספרות צרפתית באוניברסיטת בריסטול ולימדה במספר רב של בתי ספר ובאופן פרטי. בסוף שנות ה-90 פרשה מעבודת ההוראה והתמסרה לכתיבה.<ref></ref> היא מתגוררת בצפון יורקשייר באנגליה, יחד עם בעלה וארבעה חתולים ועובדת על ספרה השני.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.bookbrowse.com/biographies/index.cfm?author_number=1376 ביוגרפיה] באתר Book Browse
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1964
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1964
פתנה (סרט)

חרט וילדרס, יוצר הסרט
פִתְנָה (בערבית: فتنة - מילולית, "פיתוי מן השטן" - מונח המשמש תדיר לתיאור מלחמות אזרחים פנימיות) הוא שמו של סרט קצר בן 16 דקות שכתב, הפיק וביים חרט וילדרס (בשם העט סקרלט פימפרנל), מנהיג "מפלגה למען החירות" (PVV) ההולנדית.

הסרט, המציג את נקודת המבט של וילדרס על האסלאם והקוראן, עורר מחלוקות רבות ברחבי העולם, וניסיונות מוצלחים יותר או פחות למנוע את הצגתו, בין באיומים ובין בדרכים אחרות.

==תוכן הסרט==
הסרט מציג סורות מהקוראן בשילוב קטעי עיתונות וקטעי וידאו. הקטעים מתארים את חובת הג'יהאד המוטלת על המוסלמים, חובה המתוארת כציווי להילחם ולהרוג את כל הכופרים. בסרט מובאים קטעי נאומים אנטישמיים של מנהיגי דת מוסלמיים הקוראים לטבוח ביהודים ובנוצרים. בסרט מוצגות תמונות מפיגועים וממעשי טרור שביצעו מוסלמים, והוא טוען כי ילדים מוסלמים עוברים שטיפת מוח על ידי טרוריסטים. בראשיתו ובסופו של הסרט מובאת הקריקטורה המפורסמת שיצר קורט ווסטרגארד, בה מצוירת דמותו של מוחמד נביא האסלאם, כמחבל מתאבד, שבתוך הטורבן שלו חבויה פצצה. קריקטורה זו, יחד עם 11 נוספות הייתה במוקד פרשת קריקטורות מוחמד, במהלך 2005–2006.

לדברי וילדרס, הסרט דן באופיו הפשיסטי והאלים של האסלאם. לדבריו, מטרתו של הסרט היא להזהיר את מדינות אירופה והעולם החופשי מפני הסכנה הקיומית הנשקפת להן מהתעצמות המגמות הפונדמנטליסטיות של האסלאם העולמי, וכן לקרוא להן לשנות את מדיניותן ולהילחם במגמות אלו.

==הניסיונות להקרינו==
הסרט פורסם באתר האינטרנט LiveLeak ב-27 במרץ 2008, והוסר ב-28 במרץ עקב איומים על חיי צוות האתר.

בפברואר 2009 מימנו "החברה הבינלאומית לחופש העיתונות", בראשותו של הפעיל הדני לארס הדהגור, ו"המרכז למדיניות ביטחון" - CSP של פרנק גפני, יחד עם ציר הקונגרס הרפובליקני מאריזונה ג'ון קיל הקרנה מיוחדת בקונגרס האמריקאי ל"סרט הקוראן" הזה, כפי שהוא כונה. הסרט, והקרנתו בקונגרס, עוררו מחלוקת עזה. ניסיון קודם שנעשה בבית הלורדים הבריטי להקרינו גם שם נבלם על ידי הממשל הבריטי, שמנע את כניסתו של וילדרס לבריטניה.

==הגינוי להצגתו== 
ארגון הגג של יהודי הולנד גינה את הסרט. לפי הודעה שפרסם הארגון, ההצהרות האנטי-יהודיות שמוצגות בסרט אמנם "ממחישות כי כמה אנשי דת מוסלמים מחזיקים ברעיונות איומים לגבי היהודים וכי אפילו ילדים עוברים שטיפת מוח", אך הסרט גורם רק "לקיטוב בחברה ההולנדית והוא חסר תועלת בקרב נגד הקיצוניות". הארגון כינה את הסרט "בלתי מועיל" ו"מכליל".

==ראו גם==
* דניאל פייפס
* מלאני פיליפס
* דניס מק'יואן
* רוברט ספנסר
* לארס הדהגור
* קורט ווסטרגארד

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.liveleak.com/view?i=216_1207467783 צפייה והורדה של הסרט באתר liveleak]
*[http://www.anochi.com/index.php?option=com_content&task=view&id=477&Itemid= המאמר "הפצצה של חירט ולדרס" באתר אנכי]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסלאם
קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטי 2008
מתג (לשון)

מֶֽתֶג
מֶתֶג (מכונה גם מאריך, מעמיד, גִּעְיָא או גַּעְיָא) הוא סימן דיאקריטי בדמות קו מאונך קטן (◌ֽ) הממוקם תחת אחת מאותיות המילה. בספרי התנ"ך העברי, מטרתו של המֶתֶג לציין הארכת הביטוי של התנועה שאליה הוא נלווה. כתוצאה מהארכה זו נוצרת הטעמה משנית (נחץ) של הברת המתג; וזאת נבדלת ומתוספת על הטעמת מלעיל ומלרע (קרא "מֶֽאתֶֽאג"). בעת החדשה (בעיקר בסידורי התפילה) המתג עשוי לשמש לסימון ההברה המוטעמת, בעיקר כאשר יש להגות אותה בהטעמה מלעילית.

אין להתבלבל בין מתג לבין הטעם המקראי סוף פסוק הדומה לו בצורתו, אך לו תפקיד שונה.

==השימוש העיקרי==

שימושו העיקרי של המתג הוא כחלק מטעמי המקרא, אך בניגוד לטעמים שנועדו ללמד על פיסוק המשפט (הפסוק) בצורה נכונה, תפקידו של המתג הוא להאריך במעט את התנועה שמתלווה אליו. מילה קצרה בת שתי הברות אינה זקוקה למתג בדרך כלל, שכן מיקום הטעם של טעמי המקרא מסמן אם היא נקראת מלעיל או מלרע. הצורך במתג קיים לרוב במילה בת שלוש הברות או יותר. במילה כזו, בעיקר כאשר היא מלרעית, עלולות ההברות הראשונות להיקרא במהירות, בצורה שתבליע חלק מהן והן לא יישמעו כיאות. במקרה כזה יבוא מתג תחת אחת ההברות הראשונות, בדרך כלל הראשונה במילה. אזי יידע הקורא להפסיק מעט לפני ההברה הבאה, וכתוצאה מכך היא תישמע היטב כראוי. ההברה שתחתיה המתג הופכת להברה מוטעמת הטעמה משנית, כלומר הטעמה פחות חזקה ביחס להטעמה העיקרית שבמילה.

להלן דוגמאות לשימוש במתג אחד במילה (המתג תחת האות המודגשת):<big> שַֽׁעַטְנֵז, לִרְצֹֽנְכֶם, תֹּֽאכְלֶנּוּ</big>. במילה שעטנז למשל, יקרא הקורא את ההברה הראשונה - "שַ" - מעט יותר ארוכה מאלו שאחריה, אך פחות ארוכה מן ההברה האחרונה - "נֵז" - המוטעמת.

במילה ארוכה במיוחד ניתן למצוא שני מתגים. לדוגמה:<big> מֹֽשְׁבֹֽתֵיכֶם, וּֽלְאֶבְיֹֽנְךָ</big>.

פעמים רבות בא מתג לפני אחד החטפים, במטרה למנוע חטיפת יתר של ההברה החטופה. כך למשל במילים: <big>וַֽאֲשֶׁר, לְאַֽהֲבָה, אַֽחֲרֵי, נַֽעֲרָה</big>.

למתג השפעה רבה על הגיית המילה, מלבד ההפסקה הקלה בקריאתה. לעיתים הוא גורם לשווא שאחריו להיקרא כשווא נע, כאשר לולא המתג היה השווא נח. כך למשל במילה "וּֽלְהַבְדִּיל" (), או במילה "וּֽבְשָׁכְבְּךָ" (). בלעדי המתג היה השווא שאחרי השורוק שווא מרחף, ועל ידי המתג - שגרם להפסקה קלה בקריאה - הפך השווא לשווא נע, ככל שווא בראש הברה. (אבל יש לציין שלדעת אחרים, אלה דוגמאות של "מאריך כבדה" והשווא אינו הופך לשווא נע.<ref></ref>) 

בעברית ישראלית נשמט המתג מהניקוד המקובל, וכיום אין בו שימוש מלבד לצרכים ליטורגיים.

קוד יוניקוד עבור המתג הוא U+05BD.

==כסימן הטעמה==
שימוש נוסף למתג קיים בעיקר בסידורי התפילה. נהוג לסמן את ההברה המוטעמת במילה על ידי הוספת מתג תחת ההברה. בחלק מהסידורים מסמנים רק את המילים שהטעמתן היא מלעילית, וזאת עקב העובדה שרובן של המילים הן מלרעיות ואין צורך לסמן את הטעמתן. חלק מהמילונים (כגון מילון אבן שושן ורב מילים) מסמנים את ההברה המוטעמת באמצעות מתג במילים מלעיליות.

==ראו גם==
*טעמי המקרא
* נסוג אחור

==לקריאה נוספת==
* ישראל ייבין, המסורה למקרא, ירושלים ה'תשס"ג, עמ' 209–226

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מסורה
קטגוריה:קריאת התורה
קטגוריה:עברית
קטגוריה:ניקוד עברי
שוקת

שוקת לצורך השקיית צאן באוסטרליה
שוקת, מתקן שתייה לבעלי חיים, ידוע גם בשם רהט.

==רהט במקרא==
במקרא מופיע הרהט מספר פעמים, אך תמיד הוא כתיאור ברבים ולא כמקום בודד; בנוסף בכל הפעמים מדובר במתקן שתייה המיועד לבעלי חיים ולא לאדם. אזכוריו הן בפגישת רבקה ועבד אברהם
():

בסיפור אודות יעקב אבינו והצאן ():

בפגישת משה עם בנות יתרו ():

ואף בשיר השירים ():

==משמעות המילה בעברית==

פרשני המקרא ציינו פירושים שונים למשמעות המילה רהט, מתוך פירושיהם ניתן להבין את המשמעות הלשונית של המילה רהט בתקופות השונות:
* בארמית רהט פירושו רוץ, על סמך כך ניתן להבין את פירושו של רש"י שרהט הוא "במרוצות המים" כלומר מקום אליו מביאים (=מריצים) מים.
* בתרגום אונקלוס מפורש שרהט זהו מקום שוקת המים
* רס"ג הסביר שרהטים אלו ברכות מים קטנות (לעומת שוקת שהיא תעלת מים).

קטגוריה:מכלים
קטגוריה:הזנת חיות משק
קטגוריה:כלי קיבול בעת העתיקה
מקרוצפליה

מקרוצפליה (מיוונית: μακρός =גדול ו-κεφάλη = ראש, (אטימולוגיה אחרת: μακρύς - ארוך) הוצע השם העברי "ענקות הראש") היא פגם מולד הגורם לכך שהיקף הראש גדול מהממוצע באופן יחסי לגיל ומין התינוק או הילד. 
[[דימות תהודה מגנטית של ראש גבר הסובל ממקרוצפליה והיקף ראשו גדול מ־60 ס"מ.]]
נהוג להתייחס אל ראש כבעל ממדי ענק אם הוא מעל 2 סטיות תקן מהטווח התקין הממוצע לגיל, גזע ולמין הילד. כ-2% מהאוכלוסייה מוגדרים כמקרוצפלים.

מקרוצפליה יכולה להגרם מסיבות שונות בהן: תורשה, הפרעה עוברית, מוח גדול מהממוצע (מגלאנצפליה), הידרוצפלוס, גמדות, אוטיזם, נוירופיברומטוזיס, מחלת עצם מטבולית, מאקרו-קרניה (הגדלת עובי הגולגולת), או טרשת קרשית.

==ראו גם==
*מיקרוצפליה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מומים מולדים במערכת השריר-שלד
מרחצאות אגריפה

שרידי מרחצאות אגריפה לאור הויה דל ארקה דלה צ'אמבלה
מרחצאות אגריפה (בלטינית: Thermae Agrippae) הוא שמו של מבנה מרחצאות שנבנה באזור שדה מרס בעיר רומא על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה. מבנה זה היה הראשון מבין מבני המרחצאות הגדולים שניבנו ברומא העתיקה.

המרחצאות הוקמו כחלק ממתחם מבנים הכוללים את מבנה הפנתאון הסמוך (לא המבנה הקיים היום) וכללו מרחצאות חמים וקרים.

הקמת האקווה וירגו על ידי מרקוס אגריפה בשנת 19 לפנה"ס אפשרה אספקת מים קבועה למרחצאות. הקיסר אוגוסטוס בנה בריכה מועטרת גדולה בחזית המבנה, שמימיהו סופקו באמצעות האמת המים.

המרחצאות עוטרו בפסלים רבים, שהידוע בהם היה העתק של הפסל "המגרד" של הפסל היווני ליסיפוס. קירות החדר החם עוטרו בפרסקאות. 

אגריפה (שנפטר בשנת 12 לפנה"ס) הוריש בצוואתו את המרחצאות לאזרחי רומא.

בשריפה שאירעה בשנת 80 ניזוקו המרחצאות, ושוקמו על ידי הקיסר טיטוס או הקיסר דומיטיאנוס. בתקופת שלטונו של הקיסר הדריאנוס הורחבו המרחצאות, וסדרה של אולמות קישרו בינו לבין הפנתאון.

עם נפילתה של האימפריה הרומית והרס אמת המים, פסק השימוש במרחצאות. במהלך המאה השביעית הפכו המרחצאות ל"מחצבות" ונעשה באבניהן שימוש חוזר לבנייה.

שרידי המרחצאות נותרו עד המאה ה-16 וצוירו על ידי בלדסארה פרוזי ואנדראה פלדיו - ציורים המהווים כיום מידע על צורת המרחצאות. לוח שיש שהתגלה בשנת 1900 שעליו תרשים המרחצאות שימש אף הוא מקור מידע לצורתם.

ככל הנראה אורכן של המרחצאות היה 100 - 120 מטרים, ורוחבן 100 - 80 מטרים. המבנה היה בנוי לאורך ציר צפוני - דרומי, בין הויה די טור ארגנטינה של ימינו ממערב, והויה דל קיסטארי של ימינו, ממזרח, ובין הקורסו ויטוריו עמנואל של ימינו מדרום, והפנתאון מצפון.

צפונית למרכז המבנה היה אולם מעגלי שקוטרו כ-25 מטרים, ואשר שימש אולם עצרות ואולם ראשי של המבנה. אולם זה לא היווה חלק ממבנה המרחצאות המקורי, ונוסף לו בשלב מאוחר יותר.

==קישורים חיצוניים==

*[http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Thermae_Agrippae.html סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1929]
== הערות שוליים ==

אגריפה
אקווה וירגו

אקווה וירגו (Aqua Virgo) הייתה אחת מ-11 אמות המים שסיפקו מים לרומא העתיקה.

עם נפילתה של האימפריה הרומית והפסקת תחזוקת האמה זו נסתמה ופסק השימוש בה וזו נהרסה. כאלף שנים מאוחר יותר, נבנתה באותו נתיב האקווה וירגינה.

==היסטוריה==
אמת המים הושלמה בשנת 19 לפנה"ס על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס. מקורה של האמה בסמוך לאבן המיל השמינית של הויה קולאטינה, כ-3 ק"מ מהויה פראנסטינה.

על פי האגדה התגלה המעיין על ידי בתולה שהביאה שלושה חיילים רומאיים צמאים למעיין, שנקרא על שמה.

אורכה של האמה כ-20 ק"מ בהם יורד גובה מפלס המים כ-4 מטרים, עד הגעתה למרכזו של שדה מרס. בשיאה הביאה האמה לעיר כ-103,916 מטרים מועקבים של מים מדי יום. לאורך מרבית מהלכה, עוברת האמה מתחת לפני הקרקע.

לדברי ההיסטוריו פרוקופיוס, בשנת 537 ניסו הגותים לעבור דרך האמה ולתקוף את רומא.

לאחר נפילת האימפריה הרומית, נזנחה האמה. האמה נבנתה מחדש על ידי האפיפיור אדריאנוס הראשון בסוף המאה השמינית בשם "אקווה וירגינה".

== קישורים חיצוניים==

*[http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Aqua_Virgo.html סמיואל בול פלאטנר, מילון טופוגרפי של רומא העתיקה, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד]
*[http://www.waterhistory.org/histories/rome/ מידע על אמות המים ברומא העתיקה]
* [http://www.archeoroma.com/gli_acquedotti.htm מפת אמות המים ברומא העתיקה] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:רומא: אמות מים
מאוזוליאום אוגוסטוס

מיקום המאוזולאום ברומא העתיקה
מצבתה של אגריפינה
המאוזוליאום של אוגוסטוס הוא מבנה הקבורה המפואר שבנה הקיסר הרומי אוגוסטוס בשנת 28 לפנה"ס בשדה מרס בעיר רומא, על גדתו המזרחית של נהר הטיבר, מתוך מחשבה שישמש מקום הקבורה שלו עצמו ושל בני משפחתו.

המקום בו נמצאים שרידי המאוזוליאום נקרא באיטלקית "פיאצה אאוגוסטו אימפרטורה" (Piazza Augusto Imperatore).

==היסטוריה==
המאוזוליאום הוא אחד המבנים הראשונים שאוגוסטוס הורה על בנייתם לאחר ניצחונו בקרב אקטיום בשנת 31 לפנה"ס.

במאוזוליאום נקברו מרקוס קלאודיוס מרקלוס, מרקוס ויפסניוס אגריפה, אוקטביה, דרוסוס, לוקיוס קיסר, גאיוס קיסר, אוגוסטוס, גרמניקוס, דרוסוס הצעיר, ליוויה, נירון יוליוס קיסר, אגריפינה, טיבריוס, קלאודיוס, בריטניקוס, פופיאה סבינה, נרווה ויוליה דומנה (שני האחרונים לא השתייכו לשושלת היוליו-קלאודית).

בשנת 411 בזזו הגותים את המאוזוליאום.

במהלך ימי הביניים ביצרו את המבנה והפכו אותו לטירה של משפחת קולונה, עד גירושה מרומא בשנת 1167, אז נהרסה הטירה.

במהלך המאה ה-19 שימש המבנה זירה לקרבות שוורים. רק בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו לבצע במקום חפירות ארכאולוגיות, במסגרת השאיפה של השלטון הפשיסטי לחדש את הדרה של רומא.

==תיאור המבנה==
המאוזוליאום מעגלי בצורתו, וכלל מספר מעגלים של לבנים ואדמה שבה היו נטועים עצי ברושים. במרכז המאוזוליאום היה (ככל הנראה) גג בצורת חרוט, או פסל של אוגוסטוס. בתוך המבנה היו חדרי הקבורה.

שני אובליסקים עשויים גרניט ורודה עמדו בפתח המבנה. כיום הם ניצבים בפיאצה דל'אסקווילינו ובמזרקת הקווירינל. מסדרון הוביל מפתח המבנה לעבר חדרי הקבורה במרכזו.

קוטרו של המבנה היה 90 מטרים, וגובהו 42 מטרים.

בשנת 2016 אושר תקציב לשיקום המבנה וסביבתו כדי לאפשר גישה לציבור. ב-1 במרץ 2021 נפתח האתר למבקרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
הכניסה למאוזוליאום.
* [http://maps.google.com/maps?q=rome&ll=41.905982,12.475963&spn=0.003269,0.007736&t=k&hl=en תצלום אוויר של המאוזולאום מתוך אתר גוגל מפות]
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/Lanciani/LANPAC/4*.html#sec1 רודולפו לנצ'יאני, רומא הפגנית והנוצרית, תיאור הלוויית אוגוסטוס]

==הערות שוליים==

תוכנית המבנה בתרשים של [[ג'ובאני בטיסטה פיראנזי, 1756]]

אוגוסטוס
קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:קמפו מרציו
הוצאת גלימאר

ספר בהוצאת גלימאר
הוצאת גלימאר (בצרפתית: Éditions Gallimard) היא אחת ההוצאות לאור היוקרתיות ביותר בצרפת. ב[http://books.guardian.co.uk/internationalwriting/story/0,6194,348130,00.html מאמר] בגארדיאן היא מתוארת כבעלת "רשימת הספרים הטובה בעולם". ב-2003 ההוצאה ובתי ההוצאה הנספחים אליה הוציאו 1418 כותרים. 

גלימאר נוסדה בפריז בשנת 1911 על ידי גסטון גלימאר (1881–1975) בתור nrf - Les Éditions de la Nouvelle Revue Française (ההוצאה של הסקירה הצרפתית החדשה). לוגו ה-nrf המסוגנן עדיין מופיע בספרים רבים הרואים אור בהוצאה כיום. 

==בתי ההוצאה לאור==
===בתי הוצאה נלווים===
<div style="direction: ltr;">
* Éditions Denoël
* Les Éditions du Mercure de France
* Nouveaux Loisirs (tourist guides)
* Futuropolis
* Gallimard Jeunesse
* P.O.L. (88 %)
* Les Éditions de la Table Ronde
</div>

===מפיצים===
<div style="direction: ltr;">
* SODIS
* SOCADIS (joint venture with Flammarion)
* Centre de Diffusion de l'Édition
* France Export Diffusion
</div>

==רשימת אוספים==
<div style="direction: ltr;">
* L'Arbalète/Gallimard 
* L'Arpenteur 
* L'Aube des peuples 
* Bibliothèque de la Pléiade|La Bibliothèque de la Pléiade
* Bibliothèque des histoires 
* La Bibliothèque Gallimard 
* Bibliothèque des idées 
* Bibliothèque des sciences humaines 
* La Blanche 
* Le Cabinet des Lettrés 
* Les Cahiers de la Nrf 
* Le Chemin 
* Connaissance de l'inconscient 
* Continents noirs 
* Le Débat 
*Découvertes Gallimard <small>(en)</small> (made out of François Maspero's publishing house
* Du Monde entier 
* Folio 
* Folio essais 
* Folio histoire 
* Folio actuel 
* Folio bilingue 
* Folio théâtre 
* Folio plus 
* Foliothèque 
* Folio classique 
* Folio policier 
* Folio SF 
* Folio documents 
* Folio 2 € 
* Folioplus classiques 
* Haute enfance 
* L'Imaginaire 
* L'Infini 
* Joëlle Losfeld 
* Livres d'art 
* NRF Biographies 
* NRF Essais 
* La Noire 
* Poésie/Gallimard 
* Le Promeneur 
* Quarto 
* Série noire 
* Le Temps des images 
* L'Univers des formes 
* L'Un et l'autre
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

גלימאר
לטהי

לַטְהִי (הינדית: लाठी, בנגלית: লাঠি) הוא כלי לחימה שעליו מבוססת מערכת תנועה ואמנות לחימה הודית. הלטהי ידוע כאחד מכלי הנשק העתיקים בעולם, אך זמן המצאתו המדויק אינו ידוע.
שוטרות הודיות חמושות בלטהי

== כלי הנשק והשימוש בו ==
לטהי פירושו בשפות צפון הודו "מקל". המקל בדרך כלל בעל אורך של 6 עד 8 רגל מגובה במחט עבה בצמרתו (לא תמיד). נהוג להשתמש בלטהי בצורה סיבובית כפי שמשתמשים בחרב.

בהודו המודרנית לטהי הוא נשק עיקרי של המשטרה ההודית לפיזור הפגנות, מהומות ופרעות. השוטרים ההודים מיומנים בהסתערות תוך כדי שימוש בלטהי ובתרגילים שמתבצעים בטורים. כיוון שתרגילים אלה פצעו ואף השאירו מפגינים במצב של נכות, שיטה זו נחשבה כאכזרית וכמפירה זכויות אדם. מסיבה זו השימוש בלטהי פחת אך לא נעלם, כיום השוטרים ההודים מעדיפים לשאת איתם נשק שיפגע פחות במפגינים. לטהי משמשת רק כאשר שימוש בנשק אחר אינו עוזר.

== היסטוריה ==
השימוש בלטהי היה נפוץ בעיקר בכפרים המזרחיים והדרומיים של האזור שבו קיימת כיום הודו. אך השימוש העיקרי בו היה לצורכי ביות חיות. מצביאים צבאיים ובעלי אחוזות מקומיים העסיקו צבאות של לוחמים על פי הלטהי כאמצעים לפתור סכסוכים ולצורכי בטיחות. צבאותיהם של לוחמי הלטהי גם שימשו פעמים רבות כצבאות עונשין כנגד הכפריים. במקביל באזורים הכפריים התפתח סוג ספורט הנעזר בלטהי כאשר הספורט התקיים בצורת טורנירים של דו-קרב.

בימי האימפריה המוגולית הופיע מערכת המיסים הזאמינדרית והמשיכה להתקיים גם בימי השלטון הבריטי. תפקידם של הצבאות אז היה לגבות מיסים. הבריטים בתורם הציגו להודים את הרעיון של השימוש בלטהי כאמצעי לפיזור מהומות וזהו מקור השימוש המשטרתי בלטהי.

לאחר שהודו הכריזה עצמאות ב-1947 מערכת הזאמינדרי חדלה להתקיים. וזה בתורו הוביל לירידה חדה בשימוש בלטהי כנשק וכאמנות לחימה. סיבה נוספת הייתה תהליך העיור שעבר על הודו אשר גרם לנטישת דרכי הכפר ובהם גם הלטהי. כיום בהודו המודרנית הלטהי נפוץ פחות ופחות בעיקר הודות לאימוץ שיטות מודרניות יותר. למרות זאת אנשים אמידים או עשירים עדיין שוכרים לוחמי לטהי בתור שומרי ראש וכסמל לכוחם. לטהי עדיין נחשב כספורט בכפרים.

== לטהי כאמנות לחימה ==
כאמנות לחימה, מקורו של הלטהי נמצא בתרגיל שהמציאו היוגים ההודיים. לוחם הלטהי נלחם בנשק זה באמצעות נתינת מכות מהירות וקטלניות ליריב ומגן על עצמו באמצעות נשק הלטהי מהתקפותיו. הלוחם צריך להיות מהיר ומדויק. מקובל שלוחם לטהי טוב צריך להיות מסוגל להילחם בנשק הלטהי עם אורכים וגדלים שונים.

ללטהי קיים גם פן רוחני כאשר זה בא בצורת תרגיל. התרגיל מתבצע באופן הבא: למתרגל ניתנת מנטרה שעליה עליו לחזור בקביעות. במקביל על המתרגל ללכת בצורת סימן האינסוף (סימן מתמטי הנראה כמו שמונה מאוזן) ולבצע את תנועות הלחימה. המתרגלים מאמינים שעל ידי ביצוע התרגיל יתעורר ויזרום כוח חיות בשם קונדליני בצ'קרות אשר בגופם. מאמינים שלתרגיל זה יש השפעה היפנוטית ומדיטטיבית מרפאת. התרגיל לא נחקר מפאת נדירותה של אמנות הלחימה ולכן אין להתייחס לנאמר לעיל כאל דבר אשר הוכח מדעית.

קטגוריה:אמנויות לחימה
קטגוריה:נשק קר
קטגוריה:נשקי מוט
אוניברסיטת ברן

אוניברסיטת ברן (בגרמנית: Universität Bern; בצרפתית: Université de Berne; בלטינית: Universitas Bernensis) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית בעיר ברן שבשווייץ, הממומנת ונמצאת בפיקוחה של ממשלת הקנטון של ברן. היא נוסדה ב־1834 ושפת ההוראה בה היא גרמנית. בנייני האוניברסיטה מפוזרים ברחבי העיר אך בניין המנהלה וקבוצת הבניינים הגדולה ביותר שוכנים צפונית-מערבית למרכז העיר, סמוך לתחנת הרכבת.

באוניברסיטה לומדים מעל ל־19,000 סטודנטים וסטודנטיות בשמונה פקולטות - תאולוגיה, משפטים, רפואה, וטרינריה, כלכלה ומדעי החברה, מדעי הרוח, מדעים מדויקים ובפקולטה העוסקת בחינוך, חינוך גופני ובפסיכולוגיה.

בית החולים בברן מסונף לאוניברסיטה. האוניברסיטה חברה בגילדת אוניברסיטאות אירופאיות עתירות מחקר וב־Swissuniversities.

== דירוגים ==

=== דירוג בין־לאומי === 
* דירוג שאנגחאי - מקום 101–150 (2023)
* דירוג Times Higher Education - מקום 116= (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 126= (2024)

=== דירוג אזורי - שווייץ ===
* דירוג שאנגחאי - מקום 6–7 (2023)
* דירוג Times Higher Education - מקום 4 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות - מקום 5 (2024)

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ברן
קטגוריה:ברן: מבנים
קטגוריה:גילדת האוניברסיטאות האירופאיות עתירות המחקר
שטויות במיץ עגבניות

מיץ עגבניות
שטויות במיץ עגבניות (או שטויות ברוטב עגבניות) הוא ביטוי סלנג עברי נפוץ, המשמש לבטא זלזול בדברים שהובעו, כמבקש לומר, הדברים שהובעו הם הבל הבלים.

הביטוי חדר לעברית המודרנית דרך הביטוי הגרמני "Quatsch mit Soße" ("קבטש מיט זוֹסֶה" - "שטויות עם רוטב") שמשמעותו זהה. מקובל גם הקיצור "שטויות במיץ"כביטוי בפני עצמו, והוא למעשה קרוב יותר למקור הגרמני. הגרסה הפחות נפוצה של הביטוי, "שטויות ברוטב עגבניות" (או בקיצור "שטויות ברוטב") קרובה מעט יותר למקור הגרמני.

למעשה, אין כל קשר בין משמעות הביטוי לעגבנייה, שנכנסה לביטוי לצורך החריזה בלבד; כך שבעוד הביטוי המקורי הוא חרוז, ובכך נהנה משנינות לשונית, הרי שכיום הביטוי נפוץ גם בגרסאות אחרות, כשהנפוצות ביניהן הן "שטויות במיץ תותים" ודומותיה, כשפרי או ירק כלשהו מחליפים את ה"עגבניות" שבביטוי המקורי.

האלבום "שירים במיץ עגבניות" מאת מתי כספי, שיצא ב-1990 בישראל, מרמז בשמו - משחק מילים על הביטוי "שטויות במיץ עגבניות" - על מהות שיריו כשירי איגיון.

"чепуха на постном масле" (צֶ'פוּחָה נא פוֹסטנוֹם מאסלֶה) הוא ביטוי בשפה הרוסית, שתרגומו המילולי הוא "שטויות עם שמן", והוא ביטוי דומה ל"שטויות במיץ עגבניות" ובעל משמעות זהה.

ניבים או ביטויים נרדפים לשטויות במיץ עגבניות הם: בוקי סריקי, דברי רוח, דברים בטלים, הבל ורעות רוח, פתפותי ביצים עורבא פרח, קש וגבבה, קשקוש בלבוש.

==ראו גם==
* בוקרה פיל מישמיש

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סלנג עברי
לוג'יה

הלוג'יה ב[[אוספדלה דלי אינוצ'נטי בפירנצה]]
בניין עיריית ברן}}
באדריכלות, לוג'יה (באיטלקית: Loggia) היא אלמנט דמוי ארקדה או אכסדרה, הנמצא בחזיתו של בניין. הלוג'יה פונה בצידה האחד לחלל הפתוח שמחוץ לבניין, ובצד זה היא נתמכת בעמודים. בניגוד לאכסדרה המתאימה בעיקר כמעבר לאורך חזית הבניין, המונח לוג'יה מתייחס בדרך כלל לאכסדרת כניסה למבנה, המתפקדת כמבואה.

הלוג'יה נבנית בדרך כלל בקומת הקרקע או בקומת הכניסה למבנה, אך לעיתים גם בקומות גבוהות יותר, והיא עשויה לעטר את הפורטיקו (מבנה השער) של הבניין, ובצורתה זו היא מופיעה בדרך כלל בשתי קומות ומכונה "לוג'יה כפולה". מקורו של המושג באיטליה בה הייתה בניית לוג'יות פופולרית במיוחד במאה ה-17. 

==ראו גם==
* ארקדה
* אכסדרה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן

הקבר המיוחס לברטולד החמישי בקתדרלת פרייבורג
ברטהולד החמישי, דוכס צרינגן (בגרמנית: Berthold V. von Zähringen; 1160 - 18 בפברואר 1218) היה דוכס ששלט בדוכסות צרינגן מ-1186 ועד מותו.

==ביוגרפיה==
ברטהולד החמישי נולד בשנת 1160 לברטהולד הרביעי, דוכס צרינגן ולהלוויג מפרוהבורג. בשנת 1186 מת אביו ברטהולד הרביעי, וברטהולד החמישי עלה לשלטון במקומו. בראשית כהונתו הוא הרחיב את שטחיה של הדוכסות אשר השתרעה בשפלה השווייצרית המערבית לכיוון דרום, ויישב את האלפים הברנינים ואת אזור העיר לוצרן. הוא הרחיב את העיר תון וייסד את ברן ב-1191. עם זאת נסיונותיו להרחיב את שטחי הדוכסות דרומה לעבר ואלה נכשלו בשנת 1221. 

ב-1198 הוא נבחר ליורש העצר של היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אך ויתר על התפקיד, ובתמורה זכה לשטחים נוספים בצפון שווייץ ובדרומה של גרמניה של ימינו.

ב-1200 החל בהרחבת הכנסייה בפרייבורג שהייתה לאחר מכן לקתדרלת פרייבורג ובה, לפי המסורת, נקבר לאחר מותו ב-1218. ברטהולד החמישי היה האחרון בשושלת דוכסי צרינגן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
קטגוריה:ברן
קטגוריה:ילידי 1160
קטגוריה:נפטרים ב-1218
Aladdin Sane

Aladdin Sane הוא אלבום משנת 1973 של המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי.

האלבום מהווה המשך לאלבום שהביא לבואי פרסום עולמי The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars. על אף שהאלבום כולל כמה מלהיטיו הגדולים ביותר של בואי, הרי שבהתייחסות לאלבום כאל מיכלול שלם, חלוקות דעות מבקרי המוזיקה. ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שערך בשנת 2003 מגזין המוזיקה רולינג סטון, הגיע האלבום למקום 277. ברשימת 100 האלבומים הגדולים של שנות ה-70 שערך אתר האינטרנט פיטצ'פורק, הגיע האלבום למקום ה-77.

== "זיגי הולך לאמריקה" ==
שם האלבום הוא משחק מילים של "A Lad Insane". גרסה מוקדמת של השם היא "Love Aladdin Vein", אשר בואי הציע בשל תופעות הלוואי של הסמים שלו. אף על פי שבאופן טכני זו דמות חדשה של בואי, Aladdin Sane הוא בעיקר התפתחות של זיגי סטארדאסט בהופעותו ובאישיותו, כפי שמעידה הכריכה וההופעות של בואי בשנת 1973, שהגיעה לשיאה ב"פרישה" של זיגי ב-Hammersmith Odeon ביולי באותה השנה. Aladdin Sane תואר על ידי בואי בעצמו כ"זיגי הולך לאמריקה"; רוב השירים הם תצפיות שהוא כתב במהלך נסיעות בזמן Ziggy Stardust Tour שלו. הביוגרף כריסטופר סנדפורד האמין כי האלבום הראה כי בואי "היה מזועזע בעת ובעונה אחת על ידי אמריקה".

רגשותיו המעורבים מהמסע נבעו, לדבריו של בואי, מ"רצון לעלות על הבמה בביצוע השירים שלי, אבל מצד שני לא ממש רוצה להיות באוטובוסים האלה עם כל האנשים המוזרים האלה... אז Aladdin Sane היה פיצול של האמצע". סוג זה של "סכיזופרניה", כפי שתיאר זאת בואי, הועבר בכריכה על ידי האיפור שלו, שם הברק מייצג את הזוגיות של המוח, אם כי מאוחר יותר הוא סיפר לחברים כי הנער המטורף משיר הנושא של האלבום הוא בהשראת אחיו הסכיזופרן, טרי. בואי עצמו העלה את רעיון הברק על פניו, אך אמר שהדמעה היא רעיון של בריאן דאפי: "הוא [בריאן] שם את זה אחר כך, פשוט הקפיץ את זה שם, חשבתי שזה די מתוק". הוא נחשב לאחד הדימויים האייקוניים ביותר של בואי, זה תואר בתור "המונה ליזה של עטיפות אלבומים" על ידי מיק מקאן בריאיון לגארידאן.

== הפקת האלבום ==
ביולי 1973 הכריז בואי בסיום מסע ההופעות שליווה את אלבומו The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars, כי זיגי, הדמות אותה שיחק בואי, יורד מהבמה ולא ישוב. אי לכך יש הרואים ב-Aladdin Sane דמות חדשה.

האלבום הוקלט בלונדון החל מדצמבר 1972 ועד ינואר 1973, בין נסיעותיו של בואי להופעות בארצות הברית. האלבום ניחן בצליל רועש וכבד יותר, ממה שמוכר באלבומיו הקודמים של בואי, בנוסף האלבום כולל כמה רגעים מרהיבים בהם משתלב צליל ג'אז אוונגרדי, עליו אחראי הפסנתרן מייק גרסון.

Aladdin Sane הנפיק שני סינגלים שהפכו ללהיטי ענק: The Jean Genie ו-Drive-In Saturday. האלבום עצמו הגיע למקום ה-17 באמריקה, והיווה למעשה את אלבומו המצליח ביותר של בואי עד אותה העת.

== רשימת שירי האלבום ==

== קרדיטים ==
* דייוויד בואי - שירה, גיטרה, מפוחית, קלידים, סקסופון, קולות
* מיק רונסון - גיטרה, פסנתר, קולות
* טרבור בולדר - בס
* מיק "וודי" וודמנסרי - תופים
* מייק גרסון - פסנתר
* קן פורדמן - סקסופון
* בראין ווילשוי - סקסופון, חליל
* לינדה לואיס - קולות
* ג'נטינה פרנקלין - קולות
* וורן פיס - קולות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי דייוויד בואי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
סטאק (גאולוגיה)

[[האיש הזקן מהוי,
 אורקני, סקוטלנד]]
סטאק הוא תצורת קרקע גאולוגית המורכבת ממדרון תלול ולעיתים עמוד סלע אנכי או כמעט אנכי, הנמצא בתוך הים בקרבת החוף. סטאקים נוצרים כאשר חלק מהכף מתבלה, ומותיר אחריו איון. 

סטאקים נוצרים גם כאשר קשתות טבעיות קורסות בגלל תהליכים על-קרקעיים וכבידה, והם עשויים לקרוס או להתפורר ולהותיר אחריהם אי קטן שיכול להיבלע בזמן גאות ושפל. הים תוקף מרווחים קטנים ופותח אותם, והמרווחים הללו גדלים בהדרגה והופכים למערות קטנות. כאשר המערה חוצה את המפרץ נוצרת קשת. בליה נוספת גורמת לקשת לקרוס, וקריסה זו גורמת ליצירתה של ערימת של סלעים קשיחים העומדים במרחק קטן מהחוף, וערימה זו היא הסטאק. כמו כן, סטאקים נוצרים בעיקר על צוקי קירטון בגלל ההתנגדות הנמוכה לבליה. צוקים העשויים מסלעים חלשים יותר כגון חרסית נוטים לקרוס במהירות רבה שאינה מאפשרת את יצירת הסטאק, ואילו סלעים קשים יותר כגון גרניט מתבלים בדרכים שונות. 

הסטאקים מהווים במקרים רבים אתרי קינון חשובים עבור עופות ימיים. חלקם מפורסמים כאתרי טיפוס צוקים.

==ראו גם==

* רייניסדראנגר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צורות נוף
קטגוריה:חופים
קטגוריה:איים לפי סוג
אמיך קוצני

אמיך קוצני (שם מדעי: Emex spinosa) הוא צמח ממשפחת הארכוביתיים. זהו צמח עשבוני חד שנתי קירח המצוי בכל אזורי הארץ.

== מאפיינים ==
קוטרו של האמיך הקוצני 10–30 סנטימטר. גדל בעיקר בקרקעות חול, בצידי דרכים ובערבות, במקומות נטושים, בשולי שדות ומדבר. האמיך הקוצני הוא אחד הפרחים היחידים הנפוצים מאוד גם בחבל הים תיכוני וגם בחבל המדברי. בנגב הוא נפוץ במיוחד בעמקי הלס ובמקומות מופרעים, אך אפשר למצוא פרטים בודדים שלו אפילו בוואדיות המדבר היובשניים ביותר.

הענפים שרועים וזקופים, העלים מסורגים, בעלי פטוטרת, דמויי ביצה ומוארכים, קטועים או דמויי לב בבסיסם, מעוגלים ובעלי חוד קצר בראשים. צמחים חד ביתיים על פי רוב. התפתחות האמיך תלויה מאוד בגשמים ובחלוקתם. האמיך מתפתח בשני מחזורי פריחה: הראשון בחודשים נובמבר-דצמבר והשני בחודשים מרץ-אפריל. החלקים האכילים של האמיך הם העלים הצעירים והשורש כירק סלט, או מבושלים כמילוי לדברי מאפה. השורש נאכל חי, מבושל או צלוי.

מוצא השם: על משקל השם כריך, הציע י' אלתרמן לקרוא לצמח בשם אמיך. "משל לגינת ירק שהמעין לתוכה: כל זמן שהמעין לתוכה היא עושה כריכין" (מדרש רבה ויקרא טו'). השם גם דומה לשם המדעי של הצמח carex ממשפחת הגמאיים.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ארכוביתיים
קטגוריה:פרחים ירוקים בארץ ישראל
איתן (עמותה)

מכון איתן לחקר טכנולוגיות מידע בחינוך, המוכר בשם הקצר איתן, הוקם בשנת 2000 על ידי אודי הלר וד"ר אריאל פרנק מהמחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ונרשם כעמותה בשנת 2004. השם Eitan הוא ראשי תיבות של Educational Information Technologies Alliance Network. העמותה הוקמה במטרה להרחיב ולהעשיר את המידע הקיים בנושאי מחשוב וטכנולוגית מידע בעברית באינטרנט. העמותה מפעילה אתר אינטרנט, אשר רוב הקורסים בו פותחו על ידי סטודנטים מאוניברסיטאות בר-אילן, תל אביב, חיפה, הטכניון, המרכז הבין-תחומי הרצליה ומכללת נתניה.

== קישורים חיצוניים ==
* בארכיון האינטרנט
* [http://vlib.eitan.ac.il/cgi-bin/BrowseCats.cgi?a=l הספרייה הווירטואלית] של עמותת איתן
* 

קטגוריה:ספריות דיגיטליות
קטגוריה:ישראל: עמותות
מכינת נחשון

מכינת נחשון, או בשמה הנוסף "נחשון - המדרשה הישראלית למנהיגות חברתית", היא המכינה הקדם-צבאית המעורבת הראשונה שהוקמה, כמכינה המיועדת לנוער חילוני ודתי. המכינה פועלת בשלושה מוקדים בקיבוץ גלאון, בקיבוץ שובל ובעיר שדרות.

== היסטוריה ==
המחזור הראשון של המכינה החל לפעול בשנת 1997 ביישוב נילי. נחשון פעלה ביישוב במשך 5 שנים, ובשנת 2002 עברה לקיבוץ נתיב הל"ה בעמק האלה. בשנת 2006 עברה המכינה פעם נוספת - למצודת יואב. בשנת 2007 התרחבה המכינה והחלה לפעול במוקד נוסף בקהילה החינוכית "מבואות הנגב" בקיבוץ שובל. בשנת 2010 פתחה המכינה קבוצה שלישית בשדרות. בשנת 2018 עברה המכינה ממצודת יואב לקיבוץ גלאון.

המכינה דוגלת בשבעה עמודי-תווך: יהדות, ציונות, מנהיגות, הכנה לצה"ל, הכרת הארץ והחברה, פעילות תורמת לקהילה וניהוג משותף.

בראש העמותה עמד בשנה הראשונה איש העסקים גיתי זמיר, לאחריו מנהל בהייטק - אלי בר-אור; ומשנתה הרביעית ועד היום (2022) עומד בראשה דני לימור, שנשא ונושא בתפקידים שונים במשרד הביטחון בעבר ובהווה.

מהקמתה ועד היום (2015), עומד בראש המכינה אל"ם (מיל') זאב נתיב

בשנת 2006 הקימו בוגרי המכינה את ארגון "חברה טובה"- "מדריך הפנאי של עולם ההתנדבות". הארגון מאפשר לאלפי ישראלים אכפתיים לקחת חלק בשלל פעילויות של התנדבות ומעורבות חברתית, למרות עיסוקים רבים ושגרת חיים אינטנסיבית.

== הרקע להקמתה == 
רצח ראש הממשלה יצחק רבין, חשף בפני מקימי המכינה את העדרם של אידיאלים משותפים ושל חלום וחזון משותף בין קוטבי החברה הישראלית; דבר הגורם להתעלמות והתכחשות של הנוער מנחיצותן של משימות לאומיות-חברתיות. 
קבוצה של אנשי חינוך וצבא ייסדו על פי הפורמט של המכינות הקדם צבאיות הדתיות את "מדרשה למנהיגות חברתית - נחשון", מכינה לבוגרי כיתה י"ב העושים פסק זמן לפני השירות הצבאי ומקדישים שנה להעמקת ההיכרות שלהם עם עצמם, עם החברה הישראלית, עם היהדות, עם הציונות ועם גישות פילוסופיות כלליות; ורוכשים תוך כדי כך נכונות ויכולת להנהיג ולהוביל לאורו של החזון ההולך ומתגבש מחדש.
הם הבינו כי יש צורך לסלול עם הנוער דרך של פיתוח איכויות כמו אחריות אישית ולאומית, רגישות ותשומת לב חברתית ומחויבות להשפיע על ולשפר את החברה הישראלית, על מנת לייצור דור של מנהיגות צעירה שיוביל את המדינה בשנים הבאות. 

נחשון הנה מכינה מעורבת לבנים ובנות, דתיים וחילונים. במסגרת המכינה חניכיה נחשפים למגזרים, דעות, השקפות ואנשים שונים בקשת הישראלית הרחבה, מתוך תפיסה שכדי להוביל את החברה הישראלית ולדעת כיצד להוביל אותה בעתיד יש להיות פתוחים למרחב דעות.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/UNITS/Mechinot_Kdam המכינות הקדם-צבאיות - אתר משרד החינוך]
* 

== הערות שוליים ==

נחשון
קטגוריה:שדרות: חינוך
קטגוריה:מועצה אזורית יואב
קטגוריה:מועצה אזורית בני שמעון
קטגוריה:גלאון
צומת גוש עציון

צומת גוש עציון נמצא בלב גוש עציון, ונחשב לאחד הצמתים החשובים ביהודה. הצומת מכונה "צומת הגוש", ובעבר גם כונה "צומת המיקי מאוס", על שם מבנה המשטרה הבריטי הסמוך לצומת, המזכיר בצורתו את מיקי מאוס.

הצומת מחבר את כביש 60 עם יישובי גוש עציון, ודרכו את הדרך צפונה – לירושלים וליישוביו הצפוניים של הגוש, דרומה – לחברון, להר חברון ודרומית יותר לנגב, מערבה – ליישובי מערב הגוש, בית שמש וגוש דן, מזרחה – קיבוץ מגדל עוז.

ממערב לצומת, נמצאים משתלת גוש עציון, יקב גוש עציון, וכן מרכז מסחרי שכולל תחנת דלק, מרכול של "רמי לוי" וכמה חנויות ומסעדות. ממערב למרכז נבנה מרכז קניות בשם "מרכז הרים", הכולל בתוכו מרכול של רשת שופרסל וחנויות ומסעדות נוספות.

ממזרח לצומת הוקמה שמורת עוז וגאו"ן על שמם של שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו בסמוך ב-12 ביוני 2014.

בחלקו הדרום מערבי של הצומת, הוקמה "פינה חמה" לחיילים, לזכר שמואל גיליס ו[http://www.laad.btl.gov.il/Web/He/Victims/111.aspx?ID=38668 צחי ששון] שנהרגו בפיגועים באזור בשנת 2001. במקום מתקיימים אירועים, כגון הדלקת נרות חנוכה משותפת לחיילי צה"ל ולתושבי גוש עציון.

הצומת הייתה בעברה בתצורה של כיכר גדולה בקוטרים שונים (בתצורה באחרונה כ-30 מטרים), ומאז 2022 היא צומת מרומזר. במרחב מתבצעות עבודות למחלוף הצומת.

==היסטוריה==
בשנת 1926 רכשה חברת "זיכרון דוד" את האדמות הכוללות את אזור הצומת, במטרה להקים התיישבות יהודית על אם הדרך ירושלים-חברון. בשנת 1927 הוקם במקום מגדל עדר, היישוב היהודי הראשון על אדמות גוש עציון בעת החדשה. כעבור שנתיים, במהלך מאורעות תרפ"ט, ננטש היישוב, הועלה באש ונהרס כליל על ידי הערבים.

המבנה הראשון בצומת הגוש, אשר שימש כמרפאה, ושירת את תושבי [[כפר עציון והסביבה]]
ב-1933 רכש את המקום שמואל צבי הולצמן מידי חברת 'זיכרון דוד'. סמוך לצומת הקים הולצמן בשנת 1936 מרפאה שטיפלה בתושבים של כפר עציון ואף בתושבי הכפרים הערביים באזור, כדי לקיים שכנות טובה. מבנה המרפאה, אשר ננטש בשנית במהלך המרד הערבי הגדול קיים עד היום בפינתו הצפון מערבית של הצומת ומשמש כקיוסק. מעבר לכביש לכיוון דרום הוקם באותה תקופה מאגר מים מקורה על ידי המנדט הבריטי.

== ביטחון ==

בצומת הגוש אירעו אירועים ביטחוניים רבים ומתקפות טרור פלסטיני, במיוחד במהלך אינתיפאדת הסכינים, ובמהלך האינתיפאדה השנייה היה במקום מחסום בידוק צה"לי.

ב-16 באוקטובר 2005 התבצע בטרמפיאדה לכיוון קריית ארבע פיגוע ירי הקטלני ביותר בצומת, ונרצחו בו שלושה יהודים. בצומת הוקם גל-עד לזכר שלושת הנרצחים. לאחר הפיגוע הוגברה נוכחות צה"ל במקום, אולם בשנים הבאות התבצעו בצומת עוד ניסיונות רבים (שחלקם הצליחו) לפיגועי דקירה ודריסה.

במהלך גל הטרור שאירע בסוף שנת 2015 התבצעו בצומת כעשרה פיגועי דריסה ודקירה שבהם נרצחו 4 יהודים ונפצעו מספר תושבים. בעקבות כך תוגברה האבטחה על הצומת והוצבו בו מצלמות אבטחה ועמדות שמירה בכל טרמפיאדה, אשר מאוישות גם כיום.
 
ב-2018 הלחין יוני גנוט שיר המלווה בקליפ בשם "אין לי צומת אחר" (מילים: שמואל מוניץ) לזכר הישראלים שנרצחו בצומת.

ב-16 בספטמבר 2018 נרצח ארי פולד בצומת בפיגוע דקירה.

==גלריית תמונות==
800x800 פיקסלים

<gallery widths="150px">
צומת הגוש עמדה 2.JPG|עמדה של צה"ל בצומת
GAL ED.JPG|הגל-עד בתחנה לכיוון חברון
בניין המרפאה בגוש עציון, 2015.jpeg|קיוסק בבניין המרפאה בצומת (2015)
שמורה לזכר הנרצחים.JPG|שמורת עוז וגאו"ן
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:גוש עציון
גוש עציון
קטגוריה:יהודה
גוש עציון
קטגוריה:יהודה: תחבורה