כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים

כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים (בגרמנית: Vom Nutzen und Nachteil der Historie für das Leben) הוא חיבור של הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה שיצא בשנת 1874. החיבור מורכב מעשרה פרקים, ופורסם במקור כחלק השני מתוך עיונים שלא בעיתם. החיבור נחשב לאחת היצירות החשובות והמשפיעות מבין יצירותיו המוקדמות. בחיבור ניטשה מבקר את בני דורו האקדמיים, שלדעתו או מעריכים יתר על המידה או מזלזלים בחשיבותו של המדע ההיסטורי. העבודה גם מטרימה תמות ונושאים מאוחרים בהגותו של ניטשה, בהם תפיסת הזמן של "השיבה הנצחית".

החיבור תורגם לעברית על ידי ישראל אלדד, ויצא יחד עם הספר דמדומי שחר בהוצאת שוקן בשנת 1968.

==סקירה כללית==
בספר מעלה ניטשה את החסרונות ואת המעלות של תודעה היסטורית בחיי האדם ועורך הבחנה בין סוגים שונים של תודעות היסטוריות.
בפתח הדבר ניטשה ומצטט את גתה: .<ref>כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים, ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1968, עמ' 13</ref>

הפרק הראשון בוחן את מקורה של "היסטוריה" בעולם האנושי. החיה חיה רק בהווה ולכן באופן א-היסטורי. לעומת זאת, לבני אדם התפתחה היכולת לזכור, שמאפשרת להם ליצור תרבות. אולם זיכרונות בודדים ורישומים קולקטיביים רבים מדי מהווים נטל. כפי שעולה משם החיבור, בעיני ניטשה, ההיסטוריה היא גם הכרח מועיל וגם סכנה מזיקה בייחס לחיים.

הפרק השני והשלישי עוסקים בשלוש פונקציות שיש להיסטוריה.
# היסטוריה מונומנטלית: מכוונת לעתיד – לאדם "הרוצה לחולל גדולות".<ref name=":0">כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים, עמ' 31</ref>
# היסטוריה אנטיקווארית: מכוונת לעבר – למי שרוצה "להתמיד במורגל ובמכובד מני־דורות".<ref name=":0" />
# היסטוריה ביקורתית: מכוונת להווה – "היסטוריה היושבת למשפט וחורצת משפט".<ref name=":0" />

עם זאת, שלוש הפונקציות עלולות להפוך לפתולוגיות, וזו הסיבה שהן צריכות להיות מאוזנות זו עם זו.

בפרקים 4–8, ניטשה מתאר כיצד צריכת יתר של היסטוריה יכולה להיות השפעה עוינת על החיים והתרבות. ההתקפות של ניטשה מכוונות תמיד לבני דורו, בעיקר בגרמניה, אך גם טוענות לרקע פילוסופי כללי. הוא מאבחן חמש "מחלות" של ההווה שנגרמות משימוש לא נכון בהיסטוריה.

הפרק התשיעי הוא מבחינה תמטית חלק מהביקורת של ניטשה עם הצייטגייסט של זמנו, וכולל התחשבנות עם אדוארד פון הרטמן, שהיה פופולרי באותה תקופה בשל חיבורו "פילוסופיה של הלא-מודע" ().

בפרק העשירי, ניטשה מציג לבסוף את האמצעים לריפוי מה שהוא רואה כהווה החולה, לקדם את כוחותיו של הלא-היסטורי וה"על-היסטורי".

== שם החיבור ==
כריכת החיבור בגרמנית כחלק השני של [[עיונים שלא בעיתם]]
מספר פרשנים הצביעו על כך שמושג ה"היסטוריה" (Historie) של ניטשה אינו מוגדר בבירור, אלא נמצא בין המשמעויות של "היסטוריה" (Geschichte או res gesta – מה שהתרחש בפועל) "כתיבת היסטוריה" (Geschichtsschreibung או historia rerum gestarum, – הנרטיב של מה שקרה) ו"מדע היסטורי" (Geschichtswissenschaft). הפילוסוף והקלאסיקן גלן מוסט טוען שניתן לתרגם את החיבור תחת הכותרת "The Use and Abuse of History Departments for Life" ("כיצד מועילות ומזיקות מחלקות ההיסטוריה לחיים"), שכן ניטשה השתמש במונח Historie ולא Geschichte. בנוסף לכך, מוסט טוען כי ייתכן שכותרת זו מתייחסת מסתו של לאון בטיסטה אלברטי "על היתרונות והחסרונות של לימודי הספרות" (De commodis litterarum atque incommodis) משנת 1428, (בתיווכו יעקב בורקהרדט אותו העריץ ניטשה בתחילת דרכו). מוסט טוען כי תיאור העיונים כ"לא בעיתם" (Unzeitgemässe) באסופה הוא בהקשר זה קריאה לחזרה, מעבר להיסטוריציזם, להומניזם של הומבולדט, ואולי אף לההומניזם המקורי של רנסאנס.<ref>Most, Glenn W. "On the use and abuse of ancient Greece for life." Cultura tedesca 20 (2002): 31-53.</ref>

==קבלה וביקורת==

מרטין היידגר החשיב את החיבור לאחת מיצירותיו החשובות של ניטשה. זהו החיבור היחיד של ניטשה שהוא מזכיר בספרו הוויה וזמן, והוא נידון בסעיף §76 "המקור האקזיסטנציאלי של ההיסטוריה מהתולדתיות של הדאזיין" (Der existenziale Ursprung der Historie aus der Geschichtlichkeit des Daseins).

==לקריאות נוספות==
*פרידריך ניטשה, דמדומי שחר [1881]; כיצד מועילה ומזיקה ההיסטוריה לחיים [1874], ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1968.

==קישורים חיצוניים==
*
* [https://en.wikisource.org/wiki/On_the_Use_and_Abuse_of_History_for_Life On the Use and Abuse of History for Life] תרגום מלא באתר ויקיטקסט 
* דוד אוחנה, 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כתבי פרידריך ניטשה
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן