OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נילי הרפז

נילי הרפז היא מנצחת, מלחינה וזמרת ישראלית. שימשה כמנהלת המוזיקלית של אנסמבל ליריקה בין השנים 1992–2020.

==ביוגרפיה==
נולדה בתל אביב, עברה לאיטליה בגיל צעיר, שם למדה שירת בל קנטו אצל מריו דל מונקו וג'ולייטה סימיונטו.

הופעותיה הראשונות באופרה ברומא היו ב"ריגולטו" של ורדי וב"אבירות כפרית" של פייטרו מסקאני.
כמצו-סופרן סולנית הופיעה בעונות אופרה ובקונצרטים ברחבי איטליה.

הרפז למדה קומפוזיציה, ניצוח ותזמור לכלי נשיפה וקיבלה את התואר מאסטרו באקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא. בין מוריה לניצוח: סרג'יו צ'ליבידאקה, נראו זמפיירי, ופרנקו פררה.
ביו מוריה לקומפוזיציה: קרלו קמרוטה וטרזה פרוקצ'יני. תזמור לכלי נשיפה למדה אצל פולביו קרה.

נילי הרפז היא האישה הראשונה אשר ניצחה באודיטוריום של ה"ראי" ברומא עם התזמורת הקאמרית של סנטה צ'צ'יליה.

בהמשך ניצחה על התזמורת הפילהרמונית של מאב (הונגריה), סטו-מרה (רומניה), התזמורת הקאמרית של נורד ביי (קנדה), הפילארמוניצ'י של רומא ואקדמיה אנטוניו ויולדי בביצוע רפרטואר סימפוני מן התקופה הקלאסית ורומנטית. כמו כן ביצעה רפרטואר אופראי עם התזמורת המחוזית של לאציו (איטליה) ואנסמבל ליריקה (ישראל). הופעותיה זכו להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב הביקורת.

נילי הרפז יצגה את איטליה כזמרת בפסטיבל הבינלאומי במלטה וכמלחינה באנגליה בשיתוף פעולה בין מלחינים וכוראוגרפים המתקיים באוניברסיטה בסארי (לונדון).

נילי הרפז יזמה את כתיבת הקנטטה "ריגשות בריאה" מאת בנימין יוסופוב.

נילי הרפז היא דודתו של המוזיקאי יובל מסנר.

פעלה באופרה ברומא כמאסטרו-עמית בהפקות רבות.

בישראל ייסדה את המחלקה לפיתוח קול בקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה.

כמו כן ניצחה על התזמורת הקאמרית הרצליה והתזמורת הקאמרית רמת גן, על נגנים מן התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ועל תזמורת כלי הקשת של הקונסרבטוריון העירוני פתח תקווה, עמה הופיעה בקונצרטים ברחבי הארץ ובסיור הופעות באיטליה.
בין יצירותיה הבולטות "לדוד" פנטזיה למקהלת נשים, כינור סולו פסנתר ורביעיית כלי קשת ע"פ שירו של מגדי כריסטיאנו עלאם.
פר נראו לכינור סולו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מנצחות ישראליות
קטגוריה:מנצחות מקהלות ישראליות
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחינות יהודיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר לאמנויות רננים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות רננים
קטגוריה:מלחינות ישראליות
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
מלקטת

מלקטות שונות
מַלְקֶטֶת (או מַלְקֵט, או פינצטה, מגרמנית) היא כלי העשוי משתי רצועות מתכת דקות המחוברות מצד אחד, ומשמשת לאחיזה בעצמים קטנים.

שימושים נפוצים של המלקטת הם בתחום הקוסמטיקה, שם היא משמשת לתלישת שיער, שענים משתמשים במלקטות לטיפול בגלגלי שיניים זעירים ואספני בולים משתמשים בהן כדי לטפל בבולים.

==בשפה==
בשפת הדיבור, "בפינצטה" מסמל בקפידה, בסבלנות, או תוך בררנות יתרה, למשל "לבחור בפינצטה".

בקרב הבולאים, המלקטת בעזרתה אוחזים את הבול, ומיועדת למניעת פגיעה בבול, מכונה "מַלְקֵט".

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הסרת שיער
קטגוריה:ציוד רפואי
קטגוריה:ביולוגיה: שיטות ומכשור
קטגוריה:כלי עבודה
קטגוריה:כלי אחיזה
האגיס

האגיס ב"סעודת ברנס"
האגיס (באנגלית: Haggis) הוא מאכל סקוטי מסורתי.

המרכיבים המסורתיים של האגיס הם חלקי פנים קצוצים של כבש (ריאות, כבד, לב) מעורבים עם בצל, קמח שיבולת שועל, שומן-כליות, תבלינים, מלח וציר. את התערובת דוחסים לקיבה ומבשלים כשלוש שעות.

==היסטוריה==
למרות שמקובל להתייחס להאגיס כמאכל סקוטי במקורו, אין עדויות רבות לכך. היסטוריון האוכל אלן דוידסון מציין כי הרומאים הם העם הראשון הידוע במאכלים דמויי האגיס.

הסבר סביר הוא שהמאכל נוצר כמאכל של כורח, כדרך לנצל את החלקים הזולים, שכן בתקופות של רעב המוני אכלו כל מה שיכלו להשיג. עם זאת, נפוצות השערות מסורתיות למקור המאכל. השערה אחת נוגעת למנהגי השחיטה של השבטים הסקוטים. כשראש שבט שחט צאן או בקר, חלקי הפנים נותרו בידי אנשי השבט. השערה אחרת שמקור ההאגיס הוא בתקופה שסקוטים מצפון המדינה (היילנדס) רכבו לשוקי אדינבורו לסחור שם בבקר, ולקחו איתם כצידה לדרך תערובת מהמרכיבים הזמינים בביתם, ארוזה בקיבת כבש לנוחות הנשיאה לאורך זמן.

היסטוריונית המזון קלריסה דיקסון רייט טוענת כי מקור ההאגיס בסקנדינביה וכי הומצא על ידי ציידים כדרך מיידית לבשל חלקי פנים הנוטים להתקלקל במהירות, בסמוך לאתר הצייד ומבלי להזדקק לכלי בישול שיצטרכו לשאת עימם. הם קצצו את חלקי הפנים, מילאו בהם את הקיבה, ועור הבהמה שימש ככלי הבישול.

למרות המחלוקות אודות מקורו של המאכל, מוכר ההאגיס כיום כמאכל סקוטי אופייני, בין השאר בעקבות התשבחות שהרעיף עליו המשורר הסקוטי הלאומי, רוברט ברנס, ביצירתו "שיר הלל להאגיס" (Ode Tae a Haggis). בימיו של ברנס, במאה ה-18, האגיס היה מאכל פופולרי של העניים, שכן היה זול אך מזין, והוכן מחלקי פנים של כבש (חיית המשק הנפוצה ביותר בסקוטלנד), שהיו אמורים להיזרק לולא שימוש זה.

כיום חוגגים בשבוע של ה-25 בינואר את חגו של ברנס (המכונה "סעודת ברנס"), בין השאר באכילת האגיס.

==האגיס כיום==
מסורתית, ובפרט בסעודת ברנס, ההאגיס מוגש עם "ניפס וטאטיס" - מחית תפוחי אדמה ולצידה מחית כרוב נפוס (סוג של לפת) ועם ויסקי סקוטי. רוטב מודרני, של ציר ויסקי, מלווה לעיתים את המנה.

האגיס נמכר במהלך השנה כולה בסופרמרקטים רבים ברחבי סקוטלנד ובאזורים מסוימים באנגליה. מותגים זולים ותעשייתיים, לרבות כאלו הנמכרים מחוץ לסקוטלנד, לרוב אינם ארוזים בקיבה אלא במעי מלאכותי, כמו נקניקיות.

ישנן גם גרסאות צמחוניות, האגיס בקופסת שימורים וכן האגיס מחלקי פנים של חזיר במקום כבש.

במזנוני פיש אנד צ'יפס סקוטים נמכר האגיס המטוגן בטיגון עמוק בבלילה. "האגיס בורגר" הוא קציצת האגיס המוגשת בתוך לחמנייה. בתערובת ההאגיס משתמשים לעיתים למילוי חזה עוף ולמתכונים אחרים המצריכים בשר טחון.

בארצות הברית נמכר האגיס מתוצרת מקומית, אך כיוון שחוקי בטיחות המזון אוסרים על שימוש במוצרים מסוימים (למשל, ריאות) למאכל אדם - ישנם מהגרים סקוטים "המבריחים" האגיס מקורי מסקוטלנד.

<gallery>
תמונה:Haggis uncooked.jpg|האגיס לפני הבישול
תמונה:Haggis.JPG|האגיס
תמונה:Gung Haggis Fat Choy Taste Test 18Jan06 - 12.jpg|האגיס מוגש, המילוי גולש מתוכו
תמונה:Haggis neeps and tatties.jpg|האגיס בהגשה מסורתית עם "ניפס וטאטיס"
תמונה:Haggis, Neeps and Tatties.JPG|הגשה מסורתית של האגיס, עם ניפס וטאטיס בציר ויסקי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* ענבל קליין, [http://yoram.walla.co.il/ts.cgi?tsscript=st/item&c=11.0&id=1035591&p=5 לאכול האגיס], באתר וואלה
*[http://www.bbc.com/travel/story/20190123-why-scotland-loves-haggis Why Scotland loves haggis] - מאתר ה-BBC
* 

קטגוריה:המטבח הסקוטי
קטגוריה:חלקי פנים
קטגוריה:מאכלים לאומיים
מפת"ח

נוהל מפת"ח (ראשי תיבות של מתודולוגית פיתוח ותחזוקה) הוא מתודולוגיה לניהול פרויקטי תוכנה, הנדסת תוכנה, ניתוח מערכות וניהול איכות תוכנה בישראל. הנוהל הוא פרי פיתוח של משרד האוצר.

מפת"ח הוא שילוב של מתודולוגיה, מאגר ידע וגלופות עבודה לניהול מכלול הפעילויות המתבצעות בתחום המחשוב בארגון, הן ברמת הפרויקט והן ברמת הארגון.

מפת"ח נמצא בשימוש בכל מגזרי המשק בישראל: משרדי ממשלה, מערכת הביטחון וארגונים רבים בסקטור הציבורי, בנקים, חברות ביטוח, חברות תעשייה ובתי תוכנה. ארגונים רבים עברו הסמכה ל- ISO 9000 על בסיס מפת"ח. מפת"ח משובץ דרך קבע בתוכניות הלימודים של אוניברסיטאות ומכללות בארץ ומשמש שיטה להגשת פרויקטים ועבודות גמר. קורסי ניתוח מערכות וניהול פרויקטים בארץ מבוססים דרך קבע על מפת"ח.
<br /> המהדורה העדכנית של הנוהל, נכון לתחילת שנת 2013, היא מהדורה 10. 
<br />
במהדורה זו התווספה תפיסה מתודולוגית חדשה הנקראת MyIT. מטרתה היא התאמת הנוהל באופן אקטיבי לצרכים המשתנים של כל ארגון. המתודולוגיה החדשה היא בנוסף למתודולוגיה הקלאסית השיטתית בה נבנה נוהל שיטתי המיועד לכל הארגונים.

בהחלטת ממשלת ישראל מאוקטובר 2014 בוטל נוהל מפת"ח כנוהל מחייב.

==מרכיבי הנוהל==
===ברמת הפרויקט===

ברמת הפרויקט מגדיר מפת"ח כיצד לנהל, לפתח ולתחזק מערכות ממוחשבות בכל היקף ומכל סוג שהוא: מערכות מידע, מערכות תשתית, מערכות בפיתוח עצמי, מוצרי מדף וכו'. Buy or Build. מפת"ח מגדיר את השלבים ואת התוצרים לאורך כל מחזור החיים של הפרויקט - החל בייזום ואפיון המערכת, דרך עיצוב ובנייה (או רכש והתאמות), המשך בבדיקות מערכת (טסטים) וכלה בהתקנה, תפעול ותחזוקה. שלב נוסף חשוב הוא תחקור והערכת מערכת. מפת"ח מספק גם כלים תומכים לאורך כל מחזור החיים, כגון: ניהול סיכונים, ניהול סקרים (Reviews), בניית תוכניות עבודה (גאנט), חישוב ואומדן עלויות, ניתוח חלופות, ניהול התיעוד, ניהול תצורה, ממשק אדם-מחשב, אבטחת מידע, ניהול זמן, מדדים ועוד.

===ברמת הארגון===
 
ברמת הארגון מכיל מפת"ח מגוון שיטות וכלים המיועדים לדרג הניהולי האחראי לראייה ארגונית כוללת - הנהלת יחידת המחשוב והנהלת הארגון כולו. לדוגמה: תוכנית עבודה שנתית, תוכנית אב למחשוב, מבנה ארגוני, איכות כוללת, מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע, ניהול תשתיות, ניהול הייצור ועוד. מפת"ח מסייע לארגון (ולפרויקט) לעמוד ולהיבדק לדרישות תקינה ורגולציה, כגון: תקן ISO 9000, ולידציות (FPA, IQNet) ועוד, ולעמידה בדרישות מודל CMMI.

==מאפיינים טכניים==
מפת"ח הוא מוצר תוכנה ממוחשב הפועל בטכנולוגיית WEB במספר תצורות בסיסיות: רשת אינטראנט ארגונית, תחנת עבודה עצמאית, רשת האינטרנט. בכל התצורות, משמש מפת"ח הן כ"נוהל" ומאגר ידע והן ככלי עבודה, תוך ניצול מלא של יכולות טכנולוגיית WEB ועבודה בשיתוף. התוכנה מאפשרת איתור נושאים לפי מילון מונחים ומילות מפתח, הדרכה מקוונת, הדפסה והעתקה סלקטיבית של קטעים נדרשים וכן הפעלה ישירה של גלופות עבודה או הורדתן למחשב המשתמש. התוכנה נותנת מענה לעבודה בתיקיות פרויקטליות מסודרות. הכלי מיועד הן למשתמש מתחיל בגישה של למד והתחל לעבוד (Study & Work) והן למשתמש מנוסה בגישה של עבוד והיעזר במאגר הידע לפי הצורך (Work & Help). בשוק קיימים כבר מספר שילובים של מפת"ח עם כלים של יצרנים אחרים לניהול פרויקטים וניהול תכנים.

מפת"ח מתעדכן באופן שוטף בהתאם להתפתחויות הטכנולוגיות והכלכליות בעולם המחשבים, בהתאמה לשיטות ותקני איכות בינלאומיים ולפי צורכי המשתמשים.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20101211232927/http://ozar.mof.gov.il/hashkal/mol5.htm תקציר נוהל מפת"ח], באתר של אגף החשב הכללי

==הערות שוליים==

קטגוריה:הנדסת תוכנה
קטגוריה:המחשוב בישראל
משחק סימולטני

רב אמן הורט במשחק סימולטני בשנת 1997
בשחמט, משחק סימולטני או סימולטן הוא אירוע שבו שחקן (בדרך כלל אמן שחמט או רב אמן) משחק מספר רב של משחקים בו-זמנית נגד שחקנים ברמה נמוכה יותר (בדרך כלל ברמה נמוכה מרמת אמן. לעיתים אף מול חובבנים). עם זאת, ישנן דוגמאות למקרים אחרים, כמו משחק סימולטני עם שעוני שחמט שקיים גארי קספרוב מול 4 רב-אמנים שייצגו את ישראל בנבחרת האולימפית. במשחק סימולטני כפול ניצח גארי קספרוב 7.5-0.5.

בסימולטן רגיל לא נעשה שימוש בשעוני שחמט. האמן צועד משולחן לשולחן בצורה מסודרת. בדרך כלל הלוחות מאורגנים במבנה עיגול או מלבן. על המתמודדים להניע את הכלי כאשר האמן מגיע לשולחנם. האמן יכול להשתהות קמעה לפני שיגיב במסע משלו, אך השהיה תכופה או ארוכה מדי עשויה לגרום למשחק להימשך זמן רב. בדרך כלל סימולטן יהיה מול 20 לוחות או יותר. כאשר משחקים מסתיימים, בדרך כלל לא מתחילים במקומם אחרים, ומכאן שלקראת הסוף נותרים משחקים מועטים יחסית, ואז גדל יתרונו של האמן כאשר הוא מאלץ את יריביו לענות במהירות רבה יותר. ברוב המשחקים הסימולטניים האמן משחק בכלים הלבנים בכל משחקיו.

במשחקים סימולטניים עם שעונים כל המשחקים מתקיימים באותם תנאים המקובלים בתחרויות, פרט לעובדה שהאמן משחק מול יריביו בצד אחד ובכל המשחקים. משום שדוחק הזמן יכול להפוך לחמור מאוד, מקובל שישתתפו פחות שחקנים בסוג זה של סימולטן.

המשחק יכול להיות עיוור. במקרה זה, האמן לא מסתכל על הלוחות, אלא שומר את כל המסעים בזכרונו. ליריביו יש לוח וכלים כמקובל, אך את המסעים הם צריכים לדווח בקול רם לאמן או למתווך מטעמו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20061116011434/http://www.bobby-fischer.net/bobby_fischer_video_2.htm וידאו] של בובי פישר במשחק סימולטני

קטגוריה:מונחים בשחמט
Reclaim the Streets

שלט של התנועה בהפגנה
Reclaim the Streets, שחרור הרחובות (בתרגום מילולי לעברית: לתבוע בחזרה את הרחובות, ובקיצור: RTS) היא תנועה חברתית הטוענת שגורמים שונים - ובעיקר כלי רכב פרטיים ותאגידים מסחריים - השתלטו על המרחב הציבורי ומונעים מהציבור את השימוש החופשי בו. לכן הם קוראים להשבת הבעלות הציבורית על המרחב הציבורי.

הארגון הוקם בלונדון, אנגליה בשנת 1991, כשצמח מתוך מאהלי מחאה נגד תנועת כלי רכב ברחבי העיר. בראשיתו, התמקד הארגון במחאה נגד תנועת כלי רכב בערים, אך במהלך השנים השתנה מוקד הפעילות, מתוך תפיסה שיש לטפל בשורש הבעיה ולא בתסמינים שלה. הארגון הרחיב את מחאתו והפנה אותה כלפי השיטה הקפיטליסטית באופן כללי. הארגון הקפיד על שימוש במחאה לא אלימה.

== אידאולוגיה ==
בבסיס הפעולה של התנועה עומדת ההנחה שמרחבים ציבוריים עירוניים - דוגמת כביש, צומת או כיכר - נועדו להכיל בתוכם מגוון רב של פעולות אנושיות ושל אינטראקציות בין-אישיות, באמצעותן נוצרת קהילה עירונית. השימוש במכוניות הופך את הרחובות מאתר מחיה לאתר מעבר - אופייה הסגור והמבודד של המכונית מונע אינטראקציה בין אישית, ובכך מרוקן את הרחובות מתוכנם.

לטענת הארגון, השימוש במכונית הוא נדבך אחד במכלול של הקפיטליזם הגלובלי, שמטרתו - הפיכת בני האדם ל'מכונות צרכניות'. הרחוב הוא מושג מפתח עבור התנועה, משום שלטענתם כאשר הרחוב מתקיים באופן שבו התקיים בעבר, הוא הופך למרחב לא-ממושטר, שאינו מיועד לצרכנות גרידא. בחשיבה הקפיטליסטית רחובות אינם אלא דרכי מעבר מאתר אחד לאתר אחר - מאתר המגורים לאתר העבודה, ממנו לאתר הצרכנות ולאתר הבידור. התנועה שואפת לשבור דפוס זה, ולהפוך את הרחובות לאתרים שמתקיימת בהם פעילות חברתית בפני עצמה.

== צורת פעולה ==
נאמנה לעקרונותיה כתנועה אנרכיסטית, התנועה איננה מאורגנת באופן מרוכז, ואין לה הנהגה מרכזית וסניפים. פעולותיה הבינלאומיות של התנועה מתבססות על יוזמות מקומיות של פעילים, המקבלים הדרכה בסיסית דרך האינטרנט ומארגנים את ההפגנה בכוחות עצמם.

המחאה של RTS באה לידי ביטוי בדרך כלל כמסיבות ברחוב, או בכבישים מהירים כחלק מפעולה ישירה בלתי אלימה תוך כדי חסימה של תנועת המכונית הסדירה. RTS מצידם טוענים כי כלי הרכב הם אלו הגורמים לתאונות, ולהפרעה לסדר הציבורי התקין, ועל ידי השתלטות של הולכי רגל ורוכבי אופניים על הכביש הם למעשה משיבים את המרחב הציבורי לבעליו הראויים. האירועים מתקיימים בדרך כלל ללא תיאום מראש עם המשטרה או עם גורמים רשמיים אחרים, מתוך תפיסה שאזרחים אינם זקוקים לאישור כדי לצעוד ברחובות העיר, אך מספר ארגונים מקומיים חרגו מכלל זה והם מקיימים פעילות סדירה של מסיבות רחוב המתואמת מראש עם הרשויות.

בדרך כלל האירוע הוא בעל אופי של מסיבה המונית, עם מקומות משחק לילדים, אוכל בחינם, ומוזיקה. התנועה שואפת שהמסיבות יאורגנו על ידי משתתפיהן, תוך שכל אחד מהמשתתפים מביא עמו אביזר שעשוע, בלא שיהיה מוקד מרכזי במסיבה.

== היקף הפעילות ==
מאז הקמתו של הארגון, בשנת 1991, התקיימו מאות מסיבות רחוב. עיקר פעילותו של הארגון היא בבריטניה ובמיוחד בלונדון, אך מאז שנת 1997 התקיימו מסיבות רבות בארצות שונות ברחבי אירופה, צפון אמריקה, אוסטרליה ואפריקה, וגם בתל אביב. מספר מסיבות אף הוכרזו כמסיבות בינלאומיות, והתקיימו בו זמנית בעשרות ערים ברחבי העולם.

== ראו גם ==
* מסה קריטית (אופניים)
* התנועה לחופש ממכוניות

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנרכיזם
קטגוריה:מחאה בנושאי סביבה
אז'אקסיו

אז'אקסיו (בצרפתית: Ajaccio, בקורסיקאית: Aiacciu) היא עיר הבירה של חבל קורסיקה בצרפת, והעיר הגדולה בו. העיר שוכנת בקורסיקה הדרומית, לשפת הים התיכון, ואוכלוסייתה, על כל פרווריה ושכונותיה, מונה כ-69,500 תושבים. שטחה כ-82.03 קמ"ר, וצפיפות האוכלוסייה בה מוערכת בכ-645 נפש לקמ"ר.

העיר ידועה גם כעיר הולדתו של נפוליאון בונפרטה, קיסר צרפת.

== תיירות ==
אז'אקסיו נחשבת כאחת הערים היפות והמושכות ביותר בקורסיקה ובצרפת בכלל. זאת הודות לעידוד התיירות במקום על ידי ממשלת צרפת, היות שקורסיקה היא אחד החבלים העניים בצרפת. נכון למאה העשרים ואחת, ניתן לטייל לאורך הטיילות וכיכרות החנויות בעיר וליהנות מנוף הים בצד אחד ונוף ההרים בצד השני.

== תחבורה ==
בעיר נמצאת תחנת הרכבת של SNCF (חברת הרכבות הלאומית של צרפת), המקשרת בין אז'אקסיו לבסטיה, קורטה וקלווי.
כמו כן פועל בעיר נמל, המאפשר הגעה וחזרה דרך הים ממרסיי, מטולון ומניס שבצרפת, ומג'נובה שבאיטליה.

בצמוד לעיר פועל נמל תעופה, נמל התעופה הבין-לאומי הראשי של קורסיקה, נמל התעופה אז'אקסיו נפוליאון בונפרטה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20100827041825/http://www.ajaccio-tourisme.com/uk/ מדריך תיירות לאז'אקסיו] 

*
קטגוריה:צרפת: ערים
קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קטגוריה:קורסיקה
פשתיים

פשתיים (שם מדעי: Linaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, הכוללת בעיקר צמחים עשבוניים ולעיתים נדירות עצים. מרבית הסוגים במשפחה זו בעלי עלים פשוטים, הצומחים לסירוגין. המשפחה מכילה כ-250 מינים שונים, הפזורים בכל רחבי תבל. המינים נכללים בשמונה סוגים, מתוכם הגדול והבולט הוא הפשתה, המונה 180 עד 200 מיני פשתה.

==טקסונומיה==

תחת מערכת המיון קרונקוויסט מ-1981, היו הפשתיים תחת סדרה משל עצמם, הפשתאים (Linales). לאחר מחקרים גנטיים של קבוצת APG מ-2003, הם מסווגים כעת תחת הסדרה החדשה מלפיגאים.

== מינים ==

* פשתן
* פשתה שעירה

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1818
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארל ג'וליוס פרלב
קטגוריה:משפחות צמחים
איגוד השוטרים היידים

איגוד השוטרים היִידים (באנגלית: The Yiddish Policemen's Union) הוא רומן בלשי מהסוגה של היסטוריה חלופית, שנכתב על ידי הסופר היהודי-אמריקאי מייקל שייבון ויצא לאור בשנת 2007. הספר זכה, בשנת יציאתו לאור, בפרס הוגו בפרס נבולה, שני הפרסים החשובים בתחום המדע הבדיוני ובפרס לוקוס.

==תקציר העלילה==
הסיפור מתרחש בעיר סיטקה אשר באלסקה, בעולם שבו ארצות הברית איפשרה ליהודים להתיישב בשטחי אלסקה בשנת 1940 בהתאם לתוכנית אלסקה ומדינת ישראל הצעירה הובסה במלחמת העצמאות. הבלש מאייר לנדסמן חוקר פרשיית רצח סבוכה שתשפיע על כל יהודי אלסקה.

בשנת 1940 מציע נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לפליטים יהודים להתיישב באלסקה. המתנגד הראשי לתוכנית, אנתוני דיאמונד, נהרג בתאונת דרכים.

יהודים רבים מגיעים להתיישב באלסקה באזור העיר סיטקה. מלחמת העולם השנייה מסתיימת רק בשנת 1946 בהטלת פצצת אטום על ברלין, ונראה כי השואה הייתה בהיקף קטן בהרבה, כשמסופר ש-2 מיליון יהודים נספו בה. בנוסף, כנראה במהלך המלחמה או מעט לאחריה התמוטטה ברית המועצות, והאימפריה היפנית לא הצטרפה למלחמה (אפשר להבין זאת בעקיפין מהזכרת מנצ'וריה כמדינה עצמאית מסין). אזכור המדינה החופשית הפולנית שהוקמה בשנת 1950 מלמד כי ברית ורשה לא הוקמה; בנוסף פרצה גם מלחמת קובה בשנות ה-60 (בזמן נשיאותו של ג'ון פ. קנדי, כשמרילין מונרו היא אשתו) שבה היה קרב המזכיר את ניסיון הפלישה למפרץ החזירים, שבו הובסה ארצות הברית.

בשנת 1948 מובסת מדינת ישראל במלחמת העצמאות במרחץ דמים. רק קומץ יהודים נשארים בה, והארץ הופכת לשדה קרב בין קבוצות שונות: "זה יובל שנים שגברתנים ערבים ופרטיזנים מוסלמים, פרסים ומצרים, סוציאליסטים ונציונליסטים ומונרכיסטים, פאן-ערביסטים ופאן-איסלמיסטים, מסורתיים ותומכי מפלגת עלי.." "ירושלים היא עיר של דמים ושל סיסמאות כתובות על החומה, של ראשים ערופים על עמודי טלפון."

היהודים באלסקה מתגוררים באזור פדרלי אוטונומי. שפת הדיבור הרשמית היא יידיש, ויש מחלוקות תמידיות בין חילונים וחרדים, ציונים (הנרדפים על ידי הממשל האמריקני), סוציאליסטים ואחרים. עתידם של היהודים אינו ברור, שכן בעוד חודשיים יבוטל המחוז היהודי ויוחזר למדינת אלסקה. היהודים יוכלו לבקש רישיון עבודה בארצות הברית (גרין קארד), אך רבים מהם לא יקבלו אותו ויהפכו שוב לפליטים.

בספר משולבים ביטויים רבים ביידיש, אמיתית ובדיונית, המייצגים את הסלנג המשטרתי של משטרת סיטקה דוברת היידיש.

== לקריאה נוספת ==
* גתית פז, דור מבקש זהות מסע לתוך היהדות האמריקאית העכשווית, עבודה לתואר שלישי (Ph.D.), אוניברסיטת בר-אילן, 2015. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* פאר פרידמן, [http://farm3.static.flickr.com/2207/2126456670_1537184a4b_b.jpg "יהודי, נרקומן וכלב נפגשים ברומן"], ביקורת ספר, מעריב, 21 בדצמבר 2007
*
* אסתי סגל, [https://web.archive.org/web/20080511015608/http://digital.globes.co.il/Repository/ml.asp?Ref=R0hOLzIwMDcvMTIvMzEjQXIwNTUwNA==&Mode=Gif&Locale=hebrew-skin ביקורת ספר: א יידישע בלש], גלובס, 14 במאי 2008
*
*
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרות יהודית
קטגוריה:ספרי 2007
קטגוריה:יצירות זוכות פרס הוגו לרומן הטוב ביותר
קטגוריה:יצירות זוכות פרס נבולה
קטגוריה:טריטוריאליזם
קטגוריה:ספרי היסטוריה חלופית של ישראל
קטגוריה:יצירות זוכות פרס לוקוס
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:זוכי פרס סיידווייז
קטגוריה:מייקל שייבון
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
יחא

יחא (בגעז: ይሐ, אלפבית דרום ערבי: 12px12px, תעתיק: חו) הוא כפר בצפונה של אתיופיה, בנפת תיגראי המרכזית שבמחוז תיגראי. 

המבנה הישן ביותר באתיופיה ועדיין עומד על תילו נמצא ביחא. זהו מגדל שנבנה בסגנון של סבא, ומתוארך למאה ה-8 או למאה ה-7 לפני הספירה. המגדל הזה הוא אחת הסיבות לכך שהחוקרים טוענים שהכפר היה עיר הבירה של ממלכת דעמת. קירות מקדש זה שרדו, בזמן שהריסות אחרות הכוללות את גראט באיל גאברי, עם עמודים מרובעים.

יחא הוא גם המקום שנוסד בו מנזר של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית שהוקם על פי המסורת על ידי אבא אפציה, אחד מתשעת הקדושים. החוקר והמסיונר, פרנסיסקו אלואראס ביקר בעיירה זו בשנת 1520 (שקרא למקום בשם "אבבאפאכאם"), ומספק תיאור של המגדל העתיק, המנזר, והכנסייה המקומית, שמתוארכים לימי ממלכת אקסום. מבנה זה כולל מוזיאון.

יחא הוא גם אתר של מספר חפירות ארכאולוגיות, שהתחילו בשנת 1952 על ידי המכון האתיופי לארכאולוגיה. החפירות הופסקו תחת שלטון הדֶרְג אך נמשכו בשנת 1993 על ידי צוות ארכאולוגים צרפתי.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:אתיופיה: היסטוריה
קטגוריה:אתיופיה: יישובים
פאזל (סדרת טלוויזיה)

פאזל היא קומדיית מצבים ישראלית, שהופקה על ידי מטר הפקות במשך עונה אחת. הסדרה שודרה במקור בקשת בערוץ 2 בין השנים 1999–2000, ובשידורים חוזרים בערוץ 2 ובערוץ הקולנוע הישראלי ב-yes.
==עלילה ודמויות==
עלילת הסדרה מתמקדת בארבעה חברים טובים, סטודנטים רווקים בשנות השלושים לחייהם אשר גרים בירושלים: יובל מגן (יואב צפיר), איתן ונטורה (ששי סמוכה), יעל בן צור (יסמין קדר) ורן ספקטור (אורי רביץ). הסדרה עוסקת בחיים האישיים של הרביעייה, קשר עם בני זוג, מקום עבודה, אוניברסיטה, חוגים, תחביבים ועוד.

הדמויות:
*יובל מגן (יואב צפיר): סטודנט למחשבים כבן 30. יובל מתגורר בדירת שותפים עם יעל. החברים הטובים ביותר שלו הם איתן ורן, והם מבלים את זמנם בצפייה בטלוויזיה ובבית בקפה השכונתי.
*יעל בן צור (יסמין קידר): סטודנטית לתואר שני בפסיכולוגיה. יעל עובדת כפקידה.
*רן ספקטור (אורי רביץ): בחור כבן 30, שתכונתו הבולטת היא חוסר הצלחה עם נשים. לאורך העונה מתגלה שהוא מעולם לא ניהל מערכת יחסים רצינית. גם הקריירה של רן איננה מוצלחת - את כספו הוא מקבל מהוריו ומסבו.
*איתן ונטורה (ששי סמוכה): מורה לספורט בבית ספר יסודי, ממוצא תימני. איתן הוא היחיד מבין שני הגברים שמצליח לנהל קשר רומנטי עם נשים.
*יעקב (אמיר פלדמן): יעקב הוא בעל בית הקפה השכונתי. יעקב הוא היחיד מבין הדמויות הראשיות שעבר את גיל ה-30.
בסדרה התארחו דוד קיגלר, יוסף שילוח, אורלי ויינרמן, רותם אבוהב, משה פרסטר, שחר חסון, אביטל דיקר, מיטל דוהן, אמנון וולף, סיניה בן דור, אייל רוזלס, יעל גולדמן, שרה'לה שרון, יובל אברמוביץ', נטע הבר, אוולין פטרובסקה, מורן אייזנשטיין, אביגיל אריאלי, דורית לב ארי, מיכל זוארץ, יוסי סגל, ריטה שוקרון, יפתח קליין, שירי גולן, ויקטוריה שוורץ, אבישג רבינר, יורם לוינשטיין, סיון שביט, אילן דר, דדי זוהר, סיון ששון, עודד מנסטר, אירית סוקי, גבי גזית, גיא לואל וטל ליפשיץ.

הפרקים:
*פרק 1 - השותפה החדשה
*פרק 2 - הבורזוקים
*פרק 3 - מציאות
*פרק 4 - היתוש
*פרק 5 - מיס תבל
*פרק 6 - תבשיל היום
*פרק 7 - החוג לקרמיקה
*פרק 8 - המבחן
*פרק 9 - ההתאבדות
*פרק 10 - הרומזת
*פרק 11 - המראה הטבעי
*פרק 12 - האקסית
*פרק 13 - מכולת קלמן
*פרק 14 - בטיפול
*פרק 15 - משפט הפתיחה
*פרק 16 - חברים חדשים

מבקר הטלוויזיה ניר קיפניס התייחס לכך שקיים דמיון רב בין סדרה זו לבין הסדרה האמריקאית "סיינפלד", אך הסדרה הישראלית לא זכתה לרייטינג רב והסתיימה בסוף העונה הראשונה שלה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:קומדיות מצבים ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
מולי סאגדן

מולי סאגדן (בשמה המלא: מרי איזובל סאגדן; באנגלית: Mary Isobel Sugden; 21 ביולי 1922 - 1 ביולי 2009) הייתה שחקנית קומית אנגלייה, הידועה בעיקר בשל תפקידה כגב' סלוקומב בסדרת הטלוויזיה "מישהו מטפל בך?", ששודרה בין השנים 1972–1985.

==ביוגרפיה==
סאגדן נולדה בעיירה קיילי, במחוז יורקשייר שבממלכה המאוחדת. את ההנאה שבהצחקת אנשים גילתה, לדבריה, כבר בגיל צעיר. כשסיימה את לימודיה, מלחמת העולם השנייה כבר הייתה בעיצומה, וסאגדן החלה לעבוד במפעל תחמושת שעסק בייצור פגזים עבור חיל הים הבריטי. לאחר שעזבה את המפעל, החלה ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.

עם סיום לימודיה החלה לשחק בתיאטרון רפרטוארי, בו גם הכירה את בעלה, השחקן ויליאם מור, לו נישאה בשנת 1958. במקביל, הופיעה במספר תפקידי אורח בקומדיות טלוויזיוניות שונות, ובהן "המופע של בני היל". התפקיד הראשי הראשון שקיבלה היה תפקידה של גב' קריספין בקומדיית המצבים "Hugh and I", אותו גילמה בין 1962 ל-1966. כותב הסדרה, ג'ון צ'פמן, ליהק אותה מאוחר יותר לסדרה נוספת שכתב, "The Liver Birds", בה גילמה את דמותה של גב' האצ'ינסון, בין 1971 ל-1979. בין 1965 ל-1976 השתתפה סאגדן גם בסדרת טלוויזיה שאינה קומית, אופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בה גילמה את דמותה של בעלת פאב.

אף שכבר כיכבה על מסכי הטלוויזיה בבריטניה, הופעתה כגב' סלוקומב בסדרת הטלוויזיה, "מישהו מטפל בך?", החל משנת 1972, היא שנחשבת לפריצתה הגדולה, ודמות זו היא המזוהה עמה יותר מכל. בסדרה זו, שעסקה בחנות כלבו, הייתה גב' סלוקומב הממונה על מחלקת בגדי הנשים. סימן ההיכר העיקרי שלה היה שיערה, שנצבע בכל פרק בצבע אחר. גב' סלוקומב התגוררה בגפה, עם חתול בשם Tiddles, אליו התייחסה בכינוי "pussy", מילת סלנג שפירושה "חתלתול" או "פות", והשימוש בה איפשר משחקי מילים רבים.

בשנות ה-80 השתתפה סאגדן בקומדיות המצבים "That's My Boy" וכן ב-"My Husband and I", שבה שיחקה לצד בעלה. הופעותיה על מרקעי הטלוויזיה פחתו בהדרגה. בין השנים 1992-1993 שבה לגלם את דמותה של גב' סלוקומב, בספין אוף של "מישהו מטפל בך?", "Grace & Favour" ומאוחר יותר הופיעה במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות.

בתוכנית ההומור "הממלכה הקטנה" ישנה דמות חוזרת אשר טוענת מדי פעם כי הייתה השושבינה של מולי סאגדן בחתונתה. לבסוף, באחד הפרקים מופיעה סאגדן בהופעת אורח בתוכנית ומכריזה שהשושבינה בחתונתה הייתה מישהי אחרת.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אנגליות
קטגוריה:מדבבות אנגליות
קטגוריה:קומיקאיות בריטיות
קטגוריה:בוגרות בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בוגרי בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1922
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1922
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2009
חדשות ישראל

חדשות ישראל (בגרמנית: Israel Nachrichten) היה עיתון יומי ישראלי בשפה הגרמנית. מערכת העיתון שכנה בתל אביב.

העיתון פעל משנת 1974 ועד אמצע שנות ה-90 היה העיתון בבעלות "החברה המאוחדת לפרסומים והדפסות" - חברה בשליטת מפא"י וממשיכתה מפלגת העבודה, שהוציאה לאור עיתונים בשלל שפות. בהמשך נמכר העיתון לג'ורג' אדרי, שסיפר:
"ב'חדשות ישראל' הגרמני עזר לי סטף ורטהיימר, שכל שבוע קנה מודעה ב–7,000 שקל".

מפעם לפעם בעיתון פורסמו גם סיפורים קצרים של סופרים הכותבים בגרמנית. בשנת 1982 פורסם סיפור של קלאוס אבנר אל יהודי וינאי.

בין השנים 1975 ו-2007 ערכה את העיתון אליס שוורץ-גרדוש. במותה בגיל 91 בשנת 2007 הייתה גרדוס עורכת העיתון המבוגרת ביותר בעולם. החל מ-2007 ערכה את העיתון הלגה מילר-גנצמאווה.

בשל הזדקנות אוכלוסיית העולים מגרמניה והתחרות עם אתרי האינטרנט בשפה הגרמנית, מספר המנויים ב-2007 הצטמצם ל-1,500 בלבד.

בעקבות קשיים פיננסיים העיתון נסגר בינואר 2011 ופועל מאז במתכונת אינטרנטית בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.israel-nachrichten.org/u חדשות ישראל (גרמנית)]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונים בגרמנית
קטגוריה:ישראל: עיתונים
קטגוריה:תל אביב-יפו: תקשורת
גדעון רפאל

אומות המאוחדות (1950); לשמאלו ד"ר אברהם קצנלסון (משרד הבריאות), אבא אבן (ראש המשלחת), ד"ר יעקב רובינסון (עורך דין) וארתור לוריא (קונסול ישראל בניו יורק וסגן ראש המשלחת)]]
גדעון רפאל (רוּפֶר) (5 במרץ 1913 – 10 בפברואר 1999) היה מראשוני משרד החוץ במדינת ישראל ומבכיריו לאורך שלושים שנות שירות ציבורי.

==ביוגרפיה==
גדעון רופר (Ruffer) נולד ב-5 במרץ 1913 בגרמניה, ולמד באוניברסיטת ברלין. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל, בעקבות עלייתו של היטלר לשלטון, ונמנה עם מייסדי קיבוץ הזורע. בשנותיו הראשונות של הקיבוץ שימש כמוח'תאר. בשנת 1939 גויס על ידי אליהו גולומב לפעול בשליחות ארגון "ההגנה", שמטעמו קיים באירופה בשנת 1940 משא ומתן להעלאתם ארצה של כ-40,000 מיהודי גרמניה. בשיחותיו עם נציגיו של אדולף אייכמן הוסכם על תוכנית להוצאת יהודים מאירופה דרך האי רודוס, אך התוכנית נפסלה עם הצטרפותה של איטליה, בעלת השלטון על האי, למלחמה.

במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. לאחר שחרורו החל רפאל לעבוד במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, שאותה ייצג כמשקיף בהצבעת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר (1947). עם הכרזת העצמאות והקמת משרד החוץ, פעל כעוזרו של משה שרת, שר החוץ של הממשלה הזמנית ולימים של ממשלת ישראל. בשנת 1948 צורף למשלחת ישראל לעצרת האומות המאוחדות בראשות אבא אבן. רפאל השתתף, בין השאר, בדיונים במועצת הביטחון על ההחלטה לשביתת נשק בין ישראל למדינות ערב, אשר התקבלה ב-16 בנובמבר 1948. רפאל שירת במשלחת ישראל לאו"ם עד לשנת 1953, אז שב ארצה והתמנה כיועץ לענייני המזרח התיכון והאו"ם במשרד החוץ.

בין השנים 1957–1960 שימש כשגריר ישראל בבלגיה ובלוקסמבורג וכן כמשקיף קבוע של ישראל בשוק האירופי ובמוסדות האו"ם בז'נבה. בשנת 1967 נשלח לשרת כשגריר ישראל באו"ם. כעבור כשנה שב לישראל, ושימש מנכ"ל משרד החוץ בין השנים 1967–1972. בעת מלחמת יום כיפור התנדב לצה"ל ושירת כחייל מן השורה ברמת הגולן. עוד בשנת 1973, לאחר תום מלחמת יום כיפור, נשלח לשרת כשגריר ישראל בבריטניה, והחזיק בתפקיד זה עד לשנת 1977. הלורד ג'ורג' ויידנפלד, מראשי הקהילה היהודית באנגליה, העריך כי רפאל היה אחד השגרירים המוצלחים ביותר של ישראל במדינה זו.
בשנת 1978 פרש משירות החוץ.

רפאל נפטר בירושלים בשנת 1999.

==ספרו==
* גדעון רפאל, בסוד לאומים: שלושים שנות מדיניות-חוץ, מבט מבפנים, ירושלים: ספרי ידיעות אחרונות/הוצאת עידנים, 1981. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מנכ"לי משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל בבלגיה
קטגוריה:שגרירי ישראל באו"ם
קטגוריה:שגרירי ישראל בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירי ישראל בלוקסמבורג
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:הזורע: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:שגרירי ישראל באירלנד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
דסקית זיהוי

דסקית זיהוי של צבא ארצות הברית מעת [[מלחמת העולם השנייה]]
דסקית זיהוי של החייל היהודי אסטמן, ששירת ב-RAF ב[[מלחמת העולם השנייה]]
דסקית זיהוי צה"לית משנת 1966דִסקית זיהוי (ובקצרה: דִסקית) היא לוחית מתכת התלויה בשרשרת מתכת על צווארו של חייל, ועליה רשומים פרטי הזיהוי שלו בשני עותקים, שניתן להפריד ביניהם. לעיתים כוללת הדסקית מידע נוסף, כגון סוג הדם ודת. הדסקית משמשת לזיהוי החייל במקרה מוות או פציעה קשה. במקרה מוות נלקח אחד משני חלקי הדסקית על ידי העוסקים בזיהוי החללים, כחלק מתהליך הזיהוי והרישום.

ייצורן של דסקיות זיהוי החל כיוזמה פרטית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, והדסקיות יוצרו מנחושת או מעופרת. תושב ניו יורק בשם ג'ון קנדי פנה בשנת 1862 לצבא ארצות הברית בהצעה לנפק דסקיות לכל החיילים, אך נענה בשלילה. הוראה לנפק דסקיות זיהוי, עשויות אלומיניום, ניתנה בצבא ארצות הברית בסוף 1906. בשנת 1916 נקבע שכל חייל יקבל שתי דסקיות זיהוי זהות, שאחת מהן תילקח מגופו במקרה שימות.

צבא פרוסיה ניפק דסקיות זיהוי לכל חייליו בתחילתה של מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870.

דיסקיות זיהוי משמשות גם לוחמי אש ולזיהוי חיות מחמד. דסקיות מתכת, הדומות לדסקיות זיהוי צבאיות, הפכו בישראל ובמקומות מסוימים בעולם לפריט אופנתי.

שימוש נוסף, תעשייתי, נעשה בדיסקיות לזיהוי וניהול נכסים וציוד בתעשייה וארגונים. דיסקיות אלו עשויות מחומרים עמידים כמו מתכת ופלסטיק, והן מכילות ברקודים, מספרים סידוריים או קודי QR לזיהוי וניהול ציוד ונכסים. הדיסקיות מוצמדות לציוד, מכונות או כל רכוש אחר של הארגון.

==דסקיות זיהוי בצה"ל==
הדסקית בצה"ל עשויה לוח מתכת מלבני, מחורר באמצעו, באופן המאפשר את שבירתו לשני חלקים נפרדים, שעל כל אחד מהם רשומים פרטי הזיהוי. על הדסקית מופיעים פרטי הזיהוי – שם מלא ומספר אישי. בתקופות מסוימות צוין גם סוג הדם.

עקב הקושי לזהות חללי צה"ל במלחמת יום הכיפורים, נוספו לדסקית הזיהוי שעל הצוואר דסקיות בנעליים הצבאיות. 

פקודות הצבא מחייבות את החייל ללכת כשדסקית הזיהוי לצווארו בכל עת. יש חיילים, בייחוד לוחמים, הנוהגים לעטוף את הדסקית ואת השרשרת המחוברת אליה בעטיפת בד על מנת להימנע מהברק של המתכת שעשוי לחשוף את החייל בפני האויב. צה"ל מספק בעת הגיוס עטיפת בד לדסקית בצבע ירוק זית, אך השימוש בה אינו בגדר חובה.

הביטוי "מהמסטינג שלי עשו את הדסקית שלך" (וריאציה נוספת: "מהפחית שלי...") משמש חיילים ותיקים לשם הדגשת הוותק שלהם באוזני חיילים צעירים יותר.

חבר הכנסת רחבעם זאבי עשה בדסקית שימוש סמלי בשנותיו האחרונות, שבהן נהג להתהלך כשלצווארו דסקית ועליה שמות נעדרי צה"ל.

במלחמת חרבות ברזל הופצה 'דסקית מחויבות' שנראית כמו דיסקית צה"לית אלא שבמקום שם ומספר אישי, כתוב עליה "הלב שלנו שבוי בעזה, ". דסקית המחויבות משמשת לעורר את המודעות לנושא החטופים והנעדרים. הכסף ממכירתה מועבר במלואו כתרומה למטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mill.co.il/discit.asp דיסקית], באתר "מילואים בסבבה"
* Sarah Ashbridge, [http://blog.cwgc.org/blog/the-story-of-the-double-dog-tag?mc_cid=6916991f1f&mc_eid=b82bc2ad76 The Story of the Double Dog Tag], בבלוג של ועדת חבר העמים לקברי מלחמה 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביגוד צבאי, דרגות ואותות
קטגוריה:שירות בצה"ל
קטגוריה:אמצעי זיהוי
ולטשמרץ

וֶלְטְשְמֶרְץ - בעברית צער העולם (מגרמנית Weltschmerz, מילולית "כאב־עולם") הוא מונח פילוסופי או פסיכולוגי שנטבע לראשונה על ידי הסופר הגרמני ז'אן פול (1763-1825). הוא מתאר את תחושתו המלנכולית של מי שמבין כי הממשות הפיזית לא תוכל לעמוד לעולם בדרישותיה של הרוח, או את מגבלותיו שלו עצמו. השקפת העולם הפסימית הנגזרת מהבנה זו הייתה מקובלת אצל הרומנטיקנים כדוגמת לורד ביירון, אלפרד דה מיסה, היינריך היינה, יוזף פון אייכנדורף, קלמנס ברנטאנו ואחרים. במובן הרחב יותר מציין כיום המושג גם את תחושתו של מי שנחרד מחוסר הצדק בעולם. מבחינה פסיכולוגית קשור הוולטשמרץ בדיכאון ובאסקפיזם. 

המונח ולטשמרץ הוא אחד הגרמניזמים (מילים מושאלות מן הגרמנית) הנפוצים ביותר.

==ראו גם==
*דוקהה

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:רומנטיקה
משה וארון

משה וארון (3 בינואר 1926– 18 בדצמבר 2007) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.

==ביוגרפיה==
וארון נולד בבולגריה ב-1926, ובינואר 1940 עלה לארץ ישראל על גבי ספינת הליווי אוריון שהייתה קשורה לרודניצ'אר שהפעיל ברוך קונפינו בהפלגה הרביעית והאחרונה שלה. החל לשחק בהפועל פתח תקווה, ולשמש במקביל מאמן קבוצת הנוער, בה שיחק באותה תקופה נחום סטלמך. בשנת 1949 שיחק וארון 3 פעמים במדי נבחרת ישראל: פעמיים מול נבחרת יוגוסלביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1950, ומשחק ידידות מול נבחרת קפריסין.

ב-1955 החל לאמן את קבוצת הבוגרים של הפועל פתח תקווה, בה המשיך לשחק, והוביל אותה לזכייה הראשונה בתולדותיה באליפות המדינה. בשנת 1958 מונה לתפקיד מאמן נבחרת ישראל, ואימן אותה במוקדמות מונדיאל 1958 (שני הפסדים לו) ובגביע אסיה 1958 (מקום שלישי).

מלבד הפועל פתח תקווה, אימן וארון את בית"ר ירושלים, מכבי פתח תקווה, הפועל רמת גן, הפועל ירושלים, ואת מכבי יפו, אותן העלה לליגה הלאומית.

נפטר ב-18 בדצמבר 2007.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80396&national_team_id=3 עמוד השחקן של משה וארון] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [https://web.archive.org/web/20160303172536/http://football.org.il/NationalTeam/Pages/NationalTeamCoachGameList.aspx?COACH_ID=80510&NATIONAL_TEAM_ID=3 עמוד המאמן של משה וארון], באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=10 עמוד השחקן], באתר מוזיאון פתח תקווה
* 

קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני נבחרת ישראל בכדורגל
קטגוריה:מאמני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני הפועל כפר סבא
קטגוריה:מאמני בית"ר ירושלים
קטגוריה:מאמני הפועל ירושלים
קטגוריה:מאמני הפועל רמת גן
קטגוריה:מאמני מכבי שעריים
קטגוריה:מאמני מכבי יפו
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
צ'ארלסטון (וירג'יניה המערבית)

צ'ארלסטון (באנגלית: Charleston) היא עיר הבירה של מדינת וירג'יניה המערבית בארצות הברית. היא גם העיר הגדולה במדינה, ובירת מחוז קאנאווה. העיר ממוקמת על מפגש הנהרות אלק וקאנאווה. במפקד האוכלוסין של שנת 2009 מנתה צ'ארלסטון כ-50 אלף תושבים, והאזור המטרופוליטני מנה 309,635 נפש.

הייצור התעשייתי של העיר כלל בתחילה מלח וגז טבעי. לאחר מכן הייתה זו תעשיית הפחם שהביאה לשגשוג כלכלי בעיר וסביבותיה. כיום מתבססת כלכלת העיר על מסחר, שירותים, ממשל, רפואה וחינוך. בעיר נמצאת גם אוניברסיטת צ'ארלסטון ושדה התעופה יגר. בנוסף שוכן בעיר בסיס של להק מטוסי התובלה הרקולס, המשמשים את הכח האווירי של המשמר הלאומי האמריקני, הממוקם בווירג'יניה המערבית.

בתחומי העיר נמצאים פארקים אחדים: פארק קאטו (Cato Park), פארק קונסקין (Coonskin Park) והיער המדינתי של קאנאווה, שהוא פארק ציבורי ענק, הכולל בריכה, אזורי קמפינג, מסלולי רכיבה והליכה, אזורי פיקניק ואזורי שעשועים.

צ'ארלסטון היא ביתן של כמה קבוצות ספורט לאומיות של וירג'יניה בתחומי הבייסבול, הכדורסל והריצה.

== היסטוריה ==
לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית החלו מתיישבים אירופאים רבים להגר באטיות מיישוביהם אל פנים הארץ. אדמות העיר נרכשו בשנים שלפני המלחמה, ויישוב הקבע הראשון הוקם בשנת 1787.

בתחילת המאה ה-19 התגלה מלח רב בנהרות שבסביבת העיר, דבר שהוביל לצמיחה כלכלית נרחבת. העיר המשיכה לצמוח עד שנת 1861, שבמהלכה החליטה המדינה לפרוש מן האיחוד ולהצטרף לקונפדרציית המדינות של אמריקה, העיר הייתה מחולקת בין הנאמנות לשני המחנות היריבים. לאחר קרבות רבים שבתחילתם צבא הקונפדרציה כבש את העיר ושלט בה, העיר נכבשה לבסוף על ידי צבא האיחוד. הפיצול בין המחנות הוביל גם לפיצול בין וירג'יניה המערבית לווירג'יניה, פיצול שנעשה על ידי הנשיא אברהם לינקולן תוך כדי המלחמה.

בשנת 1877 התקיימו בחירות עממיות בנודע לעיר הבירה של המדינה, בחירות שבהן צ'ארלסטון ניצחה. במהלך המאה ה-20 העיר התבססה לא רק כמרכז פוליטי, אלא גם כמרכז כלכלי- התגלו בה משאבים טבעיים רבים (כגון פחם וגז טבעי), והתפתחו תעשיות מרובות של זכוכית, כימיקלים, עץ ופלדה. קווי הרכבת גם הם הגבירו את הצמיחה. בעיר חלה תנופת בנייה רחבה, שהתגברה בזמן מלחמת העולם השנייה.

== דמוגרפיה ==
נכון לשנת 2010, גרים בעיר כ-51,000 תושבים. 78.4% מהאוכלוסייה הם לבנים, 15.5% אפרו-אמריקאים, 2.3% אסייתים, 0.2% אינדיאנים, 0.3% מגזעים אחרים ו-3.2% משני גזעים ויותר.

== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
הפרלמנט של וירג'יניה המערבית בצ'ארלסטון
גשר על הנהר אלק בצ'ארלסטון
* 

קטגוריה:מדינות ארצות הברית: ערי בירה
קטגוריה:וירג'יניה המערבית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1788
ריס

ריסים
ריסים
[[מסקרה ירוקה]]
הריסים הם שערות הצומחות בקצות העפעפיים. תפקידם להגן על העין מפני לכלוך. כמו כן, הריסים רגישים למגע ומהווים אמצעי התרעה לקיומו של עצם (למשל אבק או חרק) הנמצא קרוב לעין. העיניים נסגרות בצורה רפלקסיבית כאשר הריסים באים במגע עם עצמים אחרים.

==הריסים באדם==
הריסים מתפתחים אצל העובר בין השבוע השביעי לשבוע השמיני להריון. הריסים יצמחו מחדש אם יפלו או ייתלשו. צמיחה מחדש אורכת בין שבעה לשמונה שבועות. צבעם יכול להיות שונה מצבע שיער הראש, אך הם נוטים להיות כהים אצל אנשים עם שיער ראש כהה ובהירים יותר אצל אנשים עם שיער ראש בהיר.

זקיקי הריסים קשורים למספר בלוטות הידועות בשמות בלוטות זייס ובלוטות מול.

==קוסמטיקה==

ריסים ארוכים נחשבים סימן ליופי בתרבויות רבות. אנשים מסוימים מבקשים להדגיש את ריסיהם בצורה מלאכותית, לדוגמה על ידי שימוש בתמרוק בשם מסקרה או מכשיר בשם מעגל ריסים. ניתן גם לחבר ריסים מלאכותיים לריסים הטבעיים.

בפוך נעשה שימוש כבר בתקופת הברונזה, למטרות הגנה על העין ולהארכתם של הריסים.

==בריאות==
קיימות מספר מחלות והפרעות הקשורות לריסים:
* Madarosis - איבוד שיער הריסים (בדומה לקרחת - איבוד שיער הראש)
* בלפריטיס (Blepharitis) - גירוי של שולי העפעפיים (היכן שהריסים מתחברים לעפעפיים)
* דיסטיכיה - צמיחה בלתי תקינה של הריסים באזורים מסוימים בעפעפיים.
* אפשר שהריסים יידבקו בטפילי כינות ערווה.
* שעורה (Hordeolum) - זיהום בזקיקי הריסים ובבלוטות החלב (זייס) והזיעה (מול).
* טריכוטילומניה (Trichotillomania) - הפרעה נפשית הדוחפת את החולה לתלוש שערות מהקרקפת, הריסים וכדומה.
* דמודקס פוליקולרום (Demodex folliculorum) - סוג של דמודקס, אקרית קטנה ולא מזיקה החיה בריסים ובזקיקי שיער אחרים. קרדית זו מצויה אצל רוב אוכלוסיית העולם, והיא יכולה לעיתים לגרום דלקת עפעפיים.

==אצל בעלי החיים==
הריסים מופיעים אצל היונקים. ריסיו של הגמל ארוכים ועבים במידה ניכרת, כדי למנוע כניסת חול המדבר לעיניו. ניתן למצוא ריסים אצל ג'ירפות, סוסים ופרות וגם אצל יענים.

לנחש צפעון דקל עפעפי (Bothriechis schlegelii) יש זוג קשקשים מותאם מעל עיניהם הדומה לריסים (ומכאן כינויו הלועזי Eyelash vipers).

במשפחת הקלאוניים בולטים הריסים העשויים נוצות - תכונה נדירה אצל העופות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=rFujBxfwRzs Why are long eyelashes considered feminine?] - סרטון הסבר על היבטים מגדריים של הריסים 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיער פנים
מל קלר

מל (מלוין) קלר (16 במרץ 1920 – 1998) היה מוזיקאי ג'אז וממובילי הזרם בישראל בשנות ה-50 וה-70. נגן קלרינט, וסקסופון, מלחין ומנצח. הופיע עם רביעייה ועם ביג בנד, וכמו כן בקונצרטים לימודיים שונים.

==ביוגרפיה==
מל קלר נולד בניו יורק שבארצות הברית. בגיל חמש החל ללמוד נגינה בכינור ובגיל 16 עבר לנגן בסקסופון והחל לנגן מוזיקת ג'אז. הוא למד באוניברסיטת ניו יורק והשלים תואר במנהל עסקים. במלחמת העולם השנייה שרת בצי האמריקאי כקצין תותחנים על משחתת. לאחר המלחמה למד עיבוד, ניצוח ונגינת קלרינט בקונסרבטוריון בפריז ושנה נוספת למד מוזיקה באיטליה.

ב-1951 הגיע לביקור בישראל והחליט להשתקע בה. בתחילה ניגן בתזמורת חיפה ולאחר מכן עבר לנגן בתזמורת "קול ישראל". ב-1961 נישא להלגה, קולנוענית ופסלת. השניים אימצו בת ב-1964. ב-1967 העלה ביחד עם השחקן גדעון שמר את המופע "אהבה וג'אז" שכלל קריאת שירי אהבה על ידי שמר ונגינת קטעי ג'אז על ידי רביעיית הג'אז של מל קלר. המופע זכה להצלחה והועלה 308 פעם על הבמה.

ב-1963 הלחין את פסקול הסרט אשת הגיבור בבימויו של פיטר פריי. ב-1969 הלחין את פסקול הסרט לפני מחר.

ב-1965 היה המעבד המוזיקלי והמנצח בתקליט הילדים ״זרעים של מסטיק״.<ref></ref>

קלר הלחין את אות הטלוויזיה הלימודית שהיה בשימוש בשנים 1970–1977. כמו כן עיבד את אות הפתיחה של הסדרה "Here we are". רביעיית הג'אז שלו השתתפה בפרק "Adverbs and Jazz" בסדרה ללימוד אנגלית, "More About English".

קלר שב להתגורר בניו יורק ב-1978. שם הופיע גם עם תזמורת משלו.

ב-1987 ניגן בסרטו של וודי אלן, "ימי הרדיו".

ב-1991 השתתף קלר בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת.

ב-1995 לקה במחלת אלצהיימר וב-1998 נפטר מדום לב בארצות הברית. הוא הותיר אחריו את בתו ליאורה.

== שירים ידועים שהלחין ==
* החופש בבית ההבראה - מילים: חיים חפר; ביצוע: אילנה רובינא ואורי זוהר
* שיר הפטנטים - מילים: חיים חפר; עיבוד: גיל אלדמע, ביצוע: אורי זוהר
* פוקר משחקים על המרפסת - מילים: חיים חפר; ביצוע: אילנה רובינא ואורי זוהר
* את כל פלאי הקיץ - מילים: לאה נאור; ביצוע: חוה אלברשטיין
* השירים בתקליט הילדים "שמוליקיפוד", על פי ספרו של ט. כרמי, שהיה פופולרי בישראל בשנות השבעים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* דודי פטימר, [https://dudipedia.wordpress.com/2014/10/01/גאז-ונשמה-סיפורו-של-מל-קלר-אגדת-הגאז/ ביוגרפיה ותמונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=-_HwIpDhx9I Adverb and Jazz] בערוץ החינוכית ביוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחיני ג'אז ישראלים
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:נגני ג'אז: סקסופוניסטים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
שיבאם

שיבאם (בערבית: شبام), היא עיירה בת כ-2,000 שנה בחצרמוות שבתימן, המונה כ-7,000 איש. בעבר שימשה כבירת ממלכת חצרמוות במשך מספר תקופות החל במאה ה-3 לפנה"ס. לעיתים מתייחסים את העיר כ"שיבאם חצרמוות", על מנת להבדילה מהעיירה שיבאם שבקרבת צנעא.

בתים מסורתיים בשיבאם
מראה בשיבאם

==אתר מורשת תרבות עולם==
שיבאם מהווה את אחת הדוגמאות הראשונות לתכנון עירוני, המתבסס על בנייה לגובה. האדריכלות הייחודית שבה זיכתה אותה בהכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, בשל העובדה כי על אף שבתיה של העיירה עשויים כולם מלבני בוץ, כ-500 בניינים עתיקים שגובהם 5–8 קומות נישאים לגובה ברחבי העיירה. הבניין הגבוה ביותר בעיירה הוא בגובה 29.15 מטר, וגובהו 8 קומות. ישנם עוד מספר בניינים בני 6–7 קומות, אך גובהם של רוב הבניינים הוא 5 קומות. העיר העתיקה, שצורתה מלבנית, מוקפת חומה ושטחה פחות מחצי קמ"ר בלבד.

מיקומה של העיירה על תלולית, הצילה את בתיה מהרס על ידי השיטפונות התכופים בוואדי חצרמוות, הזורם בקרבת מקום. עם זאת, השיטפון הגדול של 1532–1533 הגיע אף לשיבאם, והרס רבים מבנייניה. על כן, רוב המבנים בעיר הם מהמאה ה-16. עם זאת, נשארו בעיר מספר מבנים חשובים מהמאות הראשונות של האסלאם, כמו מסגד יום השישי, שנבנה בשנת 904, או הארמון משנת 1220 המשמש כמושב הממשלה. המראה המרשים של בנייניה המיתמרים מהמישור כצוק, זיכתה את שיבאם בכינוי "עיר גורדי השחקים העתיקה בעולם" או "מנהטן של המדבר". עם הכרזתה כאתר מורשת עולמית, המליצה הוועדה להרחיב את שטח האתר כדי שיכלול גם את וואדי חצרמוות הזורם בקרבת מקום, אשר בקרבתו אתרים היסטוריים רבים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060203054020/http://archnet.org/library/places/one-place.tcl?place_id=2716 שיבאם באתר ארכ.נט]
* [https://web.archive.org/web/20090319055135/http://www.yementourism.com/services/touristguide/detail.php?ID=903#ShibamHudramout אודות שיבאם באתר לשכת התיירות של תימן]
* [https://web.archive.org/web/20060717202529/http://www.yemeninfo.gov.ye/ENGLISH/CULTURE/shibam.htm משרד האינפורמציה התימני]
* [http://www.traveladventures.org/continents/asia/shibam.shtml Travel Adventures]
* [https://web.archive.org/web/20140106104509/http://www.shibam-udp.org/ פרויקט ההתחדשות העירונית של שיבאם]
* 

קטגוריה:תימן: יישובים
קטגוריה:תימן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אתרי מורשת עולמית בסיכון
זכרונות ארץ ישראל

זכרונות ארץ ישראל הוא ספר בשני כרכים הכולל אוסף 120 פרקי זכרונות של אנשים שחיו בארץ ישראל ונלקטו מתוך ספרים שפורסמו בארץ. מפעלו של אברהם יערי שהיה ספרן בבית הספרים הלאומי.

==כרך ראשון==
הכרך מכיל תיאורי זכרונות החל מהמאה ה-17 ועד המאה ה-19. על ראשי הקהילות היהודיות בירושלים, טבריה, עכו, צפת ויפו ומייסדי המושבות פתח תקווה, ראשון לציון, ראש פינה, זכרון יעקב ואפילו באר טוביה. כן מובאים הזכרונות של האישים: יהושע ילין, יוסף ריבלין, יואל משה סולומון, משה סמילנסקי, אברהם שפירא וזלמן דוד ליבונטין.

הראשון לתיאור הוא הפחה מחמד בן פרוך, מושל ירושלים בימי שלטון האימפריה העות'מאנית "בימיו נתגבש כל הרע והמגוּנה שבשלטון התוּרכי: עריצוּת השליטים הגבוֹהים, חַמדנוּת הפקידים, תוהו-ובוהו באדמיסטרציה, חוּלשת השלטון המרכזי, הפקרתו הגמורה של האזרח ולא כל שכן העוֹלה הבא ממדינה זרה".

עובר לתיאור מחדשי היישוב היהודי בגליל, טבריה, צפת ועכו. מפעלו של יערי כולל במתכונת זו ספרים נוספים, בין השאר: "מסעות ארץ ישראל", "שלוחי ארץ ישראל" ו"אגרות ארץ ישראל".

==כרך שני==
הכרך מכיל זכרונות מהמאה ה-20 המתייחסים ליישוב העברי החדש, למושבות הראשונות ולערי היישוב הישן. לקט זכרונות ראשוני היישוב כמו: אליהו זאב לוין אפשטיין, משה סמילנסקי, מאיר דיזנגוף, הלל יפה, מנחם אוסישקין, אהרון דוד גורדון, מנחם יצחק קליונר ועוד.

*
קטגוריה:ספרי ארץ ישראל
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:תולדות עם ישראל בארץ ישראל
קטגוריה:ספרי זיכרונות
קטגוריה:ספרי 1947
קטגוריה:ספרי אברהם יערי
רגיונליזם ביקורתי

[[בניין עיריית סאינאצלו (Säynätsalo) בפינלנד שתכנן אלבר אלטו]]
רגיונליזם ביקורתי הוא מונח שהוטבע בדיעבד, המגדיר גישה באדריכלות שיצאה מתוך האדריכלות המודרנית של אמצע המאה ה-20.

המונח הוטבע על ידי האדריכל התאורטיקן קנת' פראמפטון במאמרו שנת 1983 "
Towards a Critical Regionalism: Six points of an architecture of resistance". עיקר הרעיון של הרגיונליזם הביקורתי הוא התייחסות מקומית בתכנון האדריכלי, בשונה מהסגנון הבינלאומי של שנות ה-20 וה-30 שדגל באוניברסליות. כמו כן, הגישה מתייחסת לרעיונות המודרניזם ומאמצת כמה מעקרונותיו תוך ביקורתיות ושילובה עם האדריכלות המקומית, המסורתית או הוורנקולרית.

הרגיונליזם הביקורתי צמח מתוך כישלונה של האדריכלות המודרנית להתאים עצמה לקונטקסט המקומי והתרבותי ומנסה באופן כמעט פרדוקסלי לממש את העקרונות הפונקציונליסטים כמו גם ההיבטים האסתטיים של המודרניזם. כמו כן, מאמרו של פראמפטון מנסה לעמת עם המודרניזם בתקופה של אחרי מלחמת העולם השנייה, שבה הפך לאדריכלות של יזמות עסקית עם מה שקדם לו בהיסטוריה של אדריכלות המערב. בניגוד לאדריכלות הפוסט מודרנית, שהייתה לסגנון של ממש המבטא בין השאר את הרוח הקפיטליסטית של ארצות הברית ובמידה רבה גם את התרבות הפופולרית של מחציתה השנייה של המאה העשרים, מנסה הרגיונליזם ליישם את האידיאלים החברתיים של האדריכלות המודרנית.

על אף ששום אדריכל אינו מגדיר עצמו, ודאי לא באופן רשמי, כ"רגיונליסט ביקורתי", ניתן לייחס את הגישה למספר אדריכלים ידועים בהם: אלבר אלטו, ירן אוטזון, מריו בוטה, צ'ארלס קוראה, אלוורו סיזה, רפאל מונאו, ג'פרי באווה, טדאו אנדו וקן יינג.

== לקריאה נוספת ==
* קנת' פראמפטון, "Towards a Critical Regionalism: Six Points for an Architecture of Resistance", מאמרים על התרבות הפוסט-מודרנית, נערך על ידי האל פוסטר, הוצאת Bay Press, פורט טאונסן, .1983
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
להק

גפים]]

להק (באנגלית: Group) הוא יחידה ארגונית בחיל אוויר.

בחיל האוויר של ארצות הברית מהווה הלהק יחידה מבצעית, במדרג נמוך מכנף ובו מספר טייסות, בחיל האוויר המלכותי וצי ארצות הברית להק נמצא במדרג גבוה מכנף. בלופטוואפה הגרמני, להק מקביל לטייסת בחיל האוויר המלכותי (או בחיל האוויר של ארצות הברית) וכפוף לכנף (Geschwader) המקבילה ללהק בחיל האוויר של ארצות הברית.

בחיל האוויר הישראלי הלהק הוא יחידת-מטה במפקדת חיל האוויר. בראש הלהק ניצב קצין בדרגת תת-אלוף (או דרגה אווירית מקבילה לבריגדיר גנרל בצבאות העולם).

== חיל האוויר הישראלי ==
להקים במפקדת חיל האוויר הישראלי:
* להק האוויר
* להק השתתפות ומסוקים
* להק כוח האדם
* להק מבצעי אוויר
* להק המודיעין
* להק הציוד
* להק ראש המטה

להקים לשעבר:
* להק תובלה אווירית – להק בתפיסה של חיל האוויר האמריקאי ולא יחידת מטה
* להק הדרכה – יחידת מטה בעבר, הלהק נוסד ב-1949 מתוך אגף הדרכה (אוויר 5) על פי המלצות ועדת שמשוני, היה בשם זה עד מלחמת ששת הימים, לאחר מכן הפך למחלקת ההדרכה במטה החיל האוויר

== חיל האוויר המלכותי ==
לאורך ההיסטוריה של חיל האוויר המלכותי הוקמו עשרות להקים, רובם הוקמו בסוף מלחמת העולם הראשונה או לקראת ובמהלך מלחמת העולם השנייה. להקים אלו פיקדו על מספר כנפות/טייסות לרוב בעלות אזור פעילות וייעוד מבצעי דומה, והם כפופים לאחד מפיקודי החיל או ישירות למטה החיל.

כיום כולל החיל חמישה להקים, כאשר שניים מהם להקי טיסה מבצעיים (להק 1 ולהק 2), ושלושה נוספים; להק 11 (לוחמה אלקטרונית והגנת סייבר), להק 22 (הכשרה ואימון), ולהק 83 (זירת המזרח התיכון).

== ראו גם ==
 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תעופה צבאית
קטגוריה:יחידות אוויריות
קטגוריה:חיל האוויר הישראלי
*