OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עורב (קבוצת כוכבים)

עורב הוא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הדרום שנכללה כבר ברשימת 48 הקבוצות של תלמי. הקבוצה נמצאת בסמוך לקבוצות נחש מים וגביע שקשורות אליה היסטורית.

==כוכבי הקבוצה==
α בעורב הוא כוכב לבן צהבהב במרחק של כ-48 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 4. הכוכב נקרא גם "אל-כיבה" - בערבית "האוהל". למרות סימונו באות היוונית α הוא רק הכוכב החמישי בבהירותו בקבוצה.

β בעורב (קראז) הוא ענק צהוב במרחק של כ-140 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.8. זהו הכוכב השני בבהירותו בקבוצה.

γ בעורב (ג'יינה) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה. זהו ענק כחול במרחק של כ-165 שנות אור ועם בהירות מדרגה 2.6.

δ בעורב (אלגורב) הוא כוכב זוגי במרחק של כ-90 שנות אור ומורכב מכוכב כחול עם בהירות מדרגה 3.1 עם בן זוג עמום בדרגת בהירות 8, הניתן לצפייה בטלסקופ חובבים.

ε בעורב (מינקר) הוא ענק כתום במרחק של כ-300 שנות אור עם בהירות מדרגה 3.

==מיתולוגיה==
הקבוצה זוהתה במיתולוגיה היוונית עם העורב שסיפר לאפולו על בגידתה של קורוניס - אחת מאהובותיו. אפולו שלא האמין לעורב הפך את צבעו מלבן לשחור, אך לאחר שנוכח באמיתות דבריו הפך אותו לעוף קדוש.

על פי אגדה אחרת, אפולו שלח עורב עם גביע להביא לו מים מהנהר, אך העורב התמהמה בדרכו וכשהבין שהוא מאחר ועתיד להיענש, הביא לאפולו נחש מים שכביכול מנע ממנו את הגישה לנהר. כעונש על השקר והאיחור קבע אפולו את העורב יחד עם הגביע ונחש המים בשמיים כקבוצות כוכבים סמוכות.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:48 קבוצות הכוכבים של תלמי
קטגוריה:עורבים בתרבות
סידור בלרסקי

סידור בֶּלַרסקי (באנגלית: Sidor Belarsky; ביידיש: סידאָר בעלאַרסקי; ברוסית: Сидор Беларский; 12 בפברואר 1898 – 7 ביוני 1975) היה חזן, זמר עממי וזמר אופרה יהודי-אמריקאי נודע ממוצא רוסי, שהתפרסם בביצועיו לשירי עם רוסיים ויידיים (שקנו לו את עיקר פרסומו), וכן בהופעותיו כסולן בס-בריטון בליווי תזמורות ולהקות אופרה.

==תולדות חייו==
ישראל איסידור מויסביץ' ליפשיץ (Исидор Лившиц) נולד ב-12 בפברואר 1898 בעיירה קריז'ופיל שבמחוז ויניצה באוקראינה (אז באימפריה הרוסית).

בשנת 1930 היגרו בלרסקי ומשפחתו לארצות הברית, ועוכבו לזמן קצר בתחנת קליטת המהגרים באליס איילנד. הגעתם התאפשרה הודות לפרנקלין הריס , נשיא אוניברסיטת בריגהאם יאנג דאז.

מעת הגעתו לארצות הברית ב-1933 ועד מותו ב-7 ביוני 1975 שימש בלרסקי פרופסור למוזיקה באוניברסיטת בריגהאם יאנג. כמו כן, לימד במכון "הרצליה" שבמדרשה למורים יהודים בניו יורק. היה קשור לתנועת העבודה בארצות הברית, ולאורך השנים ביקר בישראל והופיע בה, ביידיש, ברוסית ואף בעברית: ב-1947 (ערב כ"ט בנובמבר), ב-1949 (לאחר תום מלחמת העצמאות), ב-1952, ב-1962, ב-1965 (לרגל ציון 20 שנה לשחרור מחנה הריכוז ברגן-בלזן), ב-1968 (כאורח הנשיא), ב-1971 וב-1973 (לרגל 25 שנה למדינת ישראל).

מספרים כי כאשר נשאל אלברט איינשטיין מי הוא היה רוצה שישיר בארוחת ערב לכבודו, הוא ענה מיד: "סידור בלרסקי, כמובן!".

לאחר מותו של בלרסקי, הקדישה בתו איזבּל את זמנה ומרצה להנצחת זכרו ומורשתו. בשנת 1980 תרמה לאוניברסיטת בריגהאם יאנג את ארכיונו של אביה, המכיל 106 פריטים ובהם מידע ביוגרפי, כתבות, ספרי שירים, תווים, מכתבים והקלטות.

בסרטם של האחים כהן "יהודי טוב" (2009) שר בלרסקי את השיר "דעם מילנערס טרערן" ('דמעות הטוחן').

==דיסקוגרפיה==


==לקריאה נוספת==
* משה גורלי, 'ארכיון הזמר סידור בלארסקי ז"ל', תצליל: למחקר המוזיקה ולביבליוגרפיה, ט (1977), 159–161.
<div class="mw-content-ltr">
* Joel Colman, 'Why Sidor Belarsky was popular among American Jewry - 1930-1975', Journal of Synagogue Music 24,2 (1995), 89-130; 35 (2010), 145-154.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://digital.library.upenn.edu/webbin/freedman/lookupartist?hr=&what=761 סידור בלרסקי] בקטלוג פרידמן, אוניברסיטת פנסילבניה
* [https://rsa.fau.edu/sidor-belarsky Sidor Belarsky], באתר Recorded Sound Archives, האוניברסיטה האטלנטית של פלורידה
* [http://savethemusic.com/bin/archives.cgi?q=songs&search=composer&id=Sidor+Belarsky סידור בלרסקי] באתר Save The Music: The Jewish Music Archive
* [http://files.lib.byu.edu/ead/XML/UA27.xml Register of the Sidor Belarsky Collection, 1900-1975] באתר ספריית הרולד ב' לי, אוניברסיטת בריגהאם יאנג
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* (עם מותו)

==הערות שוליים==

קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זמרים יהודים
קטגוריה:זמרים עממיים יהודים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זמרים השרים ביידיש
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרי אופרה רוסים
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
נישואין פיקטיביים (סרט)

נישואין פיקטיביים הוא סרט ישראלי סאטירי, משנת 1988, בבימוים של חיים בוזגלו ויוסי סויה, על פי תסריט שכתבו יחד. סויה גם ערך את הסרט ושיחק בו בתפקיד משנה.
==הפקה==
הפקת הסרט החלה בספטמבר 1987, לאחר שהתקבל תקציב מ"קרן וורנר" של חברת האחים וורנר, לתמיכה בסרטים ישראלים, להשלמת התסריט. עם זאת צילומי הסרט עצמו התעכבו, עקב קשיים בגיוס התקציב הדרוש. לאחר שהמפיק מיכה שרפשטיין גייס תקציב ממספר משקיעים הפקת הסרט הושלמה עד קיץ 1988. הסרט יצא לאקרנים ב-20 באוגוסט 1988. 

למרות שבוזגלו היה בוגר לימודי קולנוע, ולמרות שהשתתף בכתיבת תסריטים אחרים, לפני עבודתו בסרט זה, הוא מעיד על עצמו, כי בביום סרט זה הוא היה, לראשונה, באתר צילום קולנוע. גם עבור אלי יצפאן זו הייתה ההופעה הראשונה בקולנוע.

חבורת השחקנים, ששיחקו את הפועלים העזתים, לוהקה ביפו. שניים מהם היו יהודים.

==עלילה==
אלדד, מורה לערבית מירושלים, בגיל העמידה, שחזר משירות מילואים בעזה, נפרד מאשתו ומילדיו ויוצא לניו יורק. אולם במקום לעלות על המטוס הוא חומק לתל אביב. מתברר, כי הוא מעולם לא תכנן לטוס, שכן מזוודתו הכילה רק חבילת גרעיני חמניות לפיצוח, ספר תנ"ך ותקליט של שלישיית הגשש החיוור. המשטרה מיידעת את אשתו של אלדד, על כך שלא עלה על המטוס לניו יורק. אשתו אינה מאמינה בלב שלם לטענת המשטרה, אך משתפת פעולה עם החקירה. על אף המאמצים המשותפים שלה ושל השוטר הממונה על החקירה הם אינם מצליחים למצאו. 

אלדד עובר לגור בבית מלון זול בתל אביב, שם הוא האורח היחידי. פקידת המלון, ג'ודי, טועה לחשוב כי הוא יהודי אמריקני ולכן מחזרת אחריו. השניים מתיידדים, וכאשר אלדד מבין כי לפקידה יש אובססיביה לגבי עזיבת הארץ וטיסה לארצות הברית, הוא מציע לה בבדיחות הדעת כי יינשאו בנישואים פיקטיביים, על מנת שתוכל לקבל גרין קארד. ג'ודי אינה מבינה את המושג "נישואים פיקטיביים" וחושבת בטעות שמדובר בחתונה מפוארת.

במקביל, נקלע אלדד לחברתה של חבורת פועלי בניין פלסטינים המציעים לו להצטרף אליהם לעבודת הבניין, והוא עושה זאת תוך התחזות לאילם. אלדד מתוודע לעולמם של הפועלים הפלסטינים וחווה חוויות בלתי צפויות: יחסי מין עם שכנה בוהמית של אתר הבנייה, לינה משותפת על מזרנים עם שוהים בלתי חוקיים, ואף ביקור בביתו של אחד הפועלים בעזה - באותו רחוב בו סייר בתור חייל מילואים. יחסיו עם חבורת הפועלים מסתיימים באי נעימות, כשהוא טועה, וחושב, שהם עומדים להטמין פצצה. בעקבות התקרית, אלדד שב אל אשתו וילדיו.

==הדמויות==

* אלדד (שלמה בראבא) - מורה ירושלמי שסובל ממשבר גיל המעבר.
* ג'ודי (עירית שלג) - פקידת מלון קלת דעת. חלומה הגדול הוא להגר לארצות הברית.
* באשיר (אלי יצפאן) - עובד השירות במלון. ערבי המנסה להתערות בתרבות היהודית כמיטב יכולתו.
* שלומית (עפרה ויינגרטן) - אשתו של אלדד. סובלת ממשבר גיל המעבר של בעלה.
* חוקר (יוסי סויה) - שוטר ציניקן ושלומיאלי, שחוקר את היעלמותו של אלדד, ומשמש ידיד לעת צרה לאשתו.
* קאמל (אדיב ג'השאן) - הבולט בחבורת הפועלים העזתיים.

==מוזיקה==
את המוזיקה לסרט הלחין יצחק קלפטר. את שיר הנושא שנקרא "באמצע הרומן" שר שמוליק קראוס אותו הוא הלחין למילים של יענקל'ה רוטבליט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=EHw4_dZW12Q נישואים פיקטיביים, היו סרטים, יהודה סתיו]
ביקורות
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1988
רודי גל

רודי גל הייתה תנועה ימית עברית של תנועת בית"ר, שפעלה בלטביה בשנים 1931–1938. מטרתה הייתה להכשיר את הנוער הבית"רי לספנות מסחרית וצבאית. התנועה נוסדה בכנס הראשון של תנועת בית"ר בדנציג בשנת 1931.

בכינוס העולמי הראשון של בית"ר בדנציג, באפריל 1931, הוחלט על הקמת 'מחלקה להכשרה ימית' במטרה להכשיר ימאים שיהיו מסוגלים להשיט אניות כשעל סיפונם עולים בלתי לגאליים. המחלקה הוקמה בארץ ישראל ביוזמתו של רב חובל ירמיהו הלפרין, שגם עמד בראשה. בכינוס השמיע עדיה חורון את דבריו, שעוררו את התלהבותו של זאב ז'בוטינסקי שטיפח את המלומד הצעיר. חורון הכריז אז על ייסוד תנועת "רודי גל", שמטרתה הכשרת נוער בית"רי בתחום הימאות להקמת צי עברי סוחר ומגן. בשנת 1933 התארגנה בעיר ריגה שבלטביה קבוצת בית"רים בשם "רודי גל" שעסקה בדיג.

כעבור שנתיים, בשנת 1935, הוקם בית ספר ימי צף בספינת מפרשים על הים הבלטי. ספינת האימון נקראה "תיאודור הרצל" ועליה למדו בשלושה מחזורים כ-50 בית"רים מלטביה. את המימון השוטף ללימוד השיגו מהובלת מטענים בים הבלטי תוך כדי לימוד. צוות הספינה לא כלל יהודים כלל. בית הספר הימי נוהל בידי דב ריבלין, עד שהספינה הרעועה הושבתה כליל מפעילות בשנת 1938.

==קישורים חיצוניים==
*יהודה לפידות, [http://www.daat.ac.il/DAAT/history/lapidot/7a-2.htm העלייה הרוויזיוניסטית], באתר "דעת"
* 
* 
* זאב ז'בוטינסקי, "ציוויטווקיה". "הירדן", 10 בדצמבר 1935, עמ' 2. [https://sfathayam.com/2022/12/20/זאב-זבוטינסקי-ציוויטווקיה-10-בדצמבר-193 העתקה] באתר "שפת הים - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב, 1948-1856.

קטגוריה:ארגונים ציוניים
קטגוריה:ההעפלה
קטגוריה:ימאות ביישוב
קטגוריה:בתי ספר ימיים
קטגוריה:ציונות רוויזיוניסטית
קטגוריה:לטביה: היסטוריה
בובה (סרט)

בובה הוא סרט שכתב וביים זאב רווח על פי מחזה מאת הלל מיטלפונקט ויצא לאור בשנת 1987. התסריט נכתב ביוזמתו של זאב רווח שגם כיכב בסרט לצד חני נחמיאס. הליהוק לסרט כלל שחקני קולנוע ותיאטרון ישראלים בולטים והסרט זכה בפרסים בינלאומיים.

==עלילה==
גיבור הסרט, בובה (זאב רווח), הוא פועל במזנון בתחנת דלק מבודדת בנגב. הוא חי בבדידות ובעוני, לאחר שלקה בשכלו, בעקבות פציעה בקרב, במהלך שירותו כלוחם (זאת בניגוד למחזה עליו מבוסס הסרט ובו בובה היה פגוע מלידה).

אל מזנון הדרכים מגיעה צעירה בשם רחל (חני נחמיאס), החולמת להיות רקדנית מקצועית. רחל מבקשת מבובה לשהות אצלו למשך ימים אחדים, עד לתחרות הדיסקו שהיא עתידה להשתתף בה. השניים מתחילים להיקשר זה לזה. הקשר הולך ומתחזק אף על פי שאלי (אלי דנקר), אחיו העבריין של בובה, מקיים עמה יחסי מין בכפייה ולמרות שמסתבר שהיא הרתה לאלי. מפגש אלים עם עבריינים (יוסי גרבר, אשר צרפתי ואלברט אילוז), המחפשים אחר אלי, מציב בפני הקשר אתגרים קשים בהרבה.

==קישורים חיצוניים==

* אורי ברד, [http://www.frontrow.co.il/2017/05/30-שנה-ליציאת-בובה-הסרט-הקודר-ביותר-של-ז/ 30 שנה ליציאת "בובה" – הסרט הקודר ביותר של זאב רווח], במגזין "שורה ראשונה", 23 במאי 2017
* [http://www.third-ear.com/p_prod.aspx?id=2366 "בובה"] באתר האוזן השלישית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:מוגבלות שכלית התפתחותית באמנות
קטגוריה:סרטי זאב רווח
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:אונס בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1987
אחלגורי

אחָלגוֹרי (בגאורגית: ახალგორი, מילולית: "גורי החדשה) היא עיירה במזרח גאורגיה, המשמשת כמרכז המנהלתי של נפת אחלגורי במחוז מצחתה מתיאנתי. היא ממוקמת במזרח דרום אוסטיה ההיסטורית, בחלקה המערבי של רכס אלוואני על הגדה השמאלית של נהר כסאני (ქსანი). בשנת 1960 היא קיבלה מעמד של דבה (עיירה) ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2002, 2,500 איש. 

אחלגורי נוסדה בתקופת שלטונו של סאורמג הראשון, המלך השני של ממלכת איבריה (234 לפנה"ס לערך - 159 לפנה"ס לערך). ההיסטוריון הגאורגי, וחושטי מציין אותה בכתוביו כעיר קטנה בה שכנו גאורגים וארמנים. בתקופה פיאודלית מאוחרת יותר, במאה ה-15, נכללה אחלגורי בתחום דוכסות כסאני (ქსნის საერისთავო). בתקופת גאורגיה הסובייטית, בין השנים 1935-1991, נקראה העיירה של שמו של לנין, לנינגורי (ლენინგორი) ונכללה בתחום האובלסט האוטונומי של דרום אוסטיה. עם הכרזת העצמאות של גאורגיה הכריזה דרום אוסטיה על ניתוקה מגאורגיה, ולאחר המלחמה האוסטית הראשונה ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה, 1991-1992, נותרה אחלגורי תחת השליטה הגאורגית בקרבת הגבול עם הרפובליקה הבדלנית, והיותה אחת מסלעי המחלוקת בסכסוך הגאורגי-אוסטי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:דרום אוסטיה
קטגוריה:גאורגיה: יישובים
קטגוריה:כארתלי
כורתה

צילום אווירי של קורתה משנת 2010
כּוּרתָה (בגאורגית: ქურთა, באוסטית: Курта) הוא כפר נטוש בדרום אוסטיה שהיה מאוכלס ברובו בגאורגים, מבין הכפרים המעטים שנשארו בשליטת גאורגיה מהכרזת העצמאות של דרום אוסטיה מגאורגיה לאחר מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992) ועד למלחמה בדרום אוסטיה (2008). הכפר מרוחק כ-7 ק"מ צפון-מזרחית לצחינוואלי על הגדה הימנית של נהר ליאחווי הגדול וממוקמת במקום אסטרטגי על הכביש הטרנסקווקזי הראשי בין צחינוואלי וג'ווה (נפת ג'ווה).

במפקד שנערך בשנת 1886 על ידי האימפריה הרוסית מנתה אוכלוסיית הכפר 417 תושבים מתוכם 413 גאורגים ו-4 אוסטים. עם הכרזת עצמאותה של גאורגיה הכריזה דרום אוסטיה על ניתוקה מגאורגיה, ולאחר המלחמה האוסטית הראשונה ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה, 1991-1992, נותרה כורתה תחת השליטה הגאורגית בקרבת הגבול עם הרפובליקה הבדלנית, והיוותה אחת מסלעי המחלוקת בסכסוך הגאורגי-אוסטי. במפקד שנערך על ידי גאורגיה בשנת 2002 מנתה אוכלוסייתה של כורתה 1124 איש מתוכם 93% גאורגים. ב-11 באפריל 2007, הוקם, על ידי הפרלמנט של גאורגיה, המנהל הזמני של דרום אוסטיה והמפקדה שלו הוצבה בכורתה. בראש המנהל הזמני עומד דמיטרי סנאקוייב, ממוצא אוסטי. 

כורתה ופרווריה מהווים חלק מהמוזיאון לשימור בקעת הליאחווי הגדול. בכפר עצמו נמצאת כנסייה מימי הביניים המאוחרים של גיאורגי הקדוש.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20110903235612/http://www.crisisgroup.org/~/media/Files/europe/205%20South%20Ossetia%20-%20The%20Burden%20of%20Recognition.pdf South Ossetia - The Burden of Recognition], 07/06/2010

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר קווקז
קטגוריה:דרום אוסטיה
קטגוריה:גאורגיה: יישובים
קטגוריה:הסכסוך האוסטי-גאורגי
צדוק יחזקאלי

צדוק יחזקאלי (נולד ב-20 במאי 1956) הוא עיתונאי ישראלי, זוכה פרס סוקולוב.

== קורות חייו ==
יחזקאלי נולד ב-20 במאי 1956. עבד בעיתון ידיעות אחרונות, והחל את דרכו ככתב לענייני ספורט ומשפט. בספטמבר 1987 נדקר בידי אוהד של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים לאחר משחק ליגה אותו סיקר. זאת לאחר שחמישה חודשים קודם לכן הוכה בידי אוהדי הקבוצה. לאחר שהחלים נשלח יחזקאלי ככתב העיתון לניו יורק, שם עבד כעשר שנים.

לאחר שובו מניו יורק עסק יחזקאלי בכתיבה בנושאים מגוונים, כולל תחקירים וכתבות עומק בשטחים.

בשנת 2002, בעקבות מבצע חומת מגן פרסם יחזקאלי ראיון שעורר הדים עם "דובי כורדי" (משה ניסים), נהג דחפור D9, שסיפר איך בתפקידו כחייל מילואים הרס בתים רבים במחנה הפליטים ג'נין במהלך הקרבות בעיר. הראיון בא בעקבות "עד עפר" (עם ענת טלשיר): כתבה וריאיון עם מפעילי ה-D9 שהכריעו את הקרב בג'נין 2002 בה התגאו במוסריות הלחימה שלהם וציינו את "דובי כורדי" לשבח.

באותה שנה פרסם סדרת תחקירים על פרשת הצלילות של חיילי שייטת 13 בנמל הקישון המזוהם; על תחקיר זה זכה בפרס סוקולוב באותה שנה יחד עם ענת טלשיר.

ב-12 באוגוסט 2008, במהלך סיקור המלחמה בדרום אוסטיה, נפגע יחזקאלי מירי של טיל בליסטי "איסקנדר" לעבר העיר גורי שבגאורגיה, בה נמצא ונפצע באורח קשה. בתקרית נהרגו שלושה עיתונאים מקומיים, צלם הולנדי ועיתונאים נוספים נפגעו. יחזקאלי הוטס לטיפול לישראל. הוא החלים מן הפציעה ושב למקום בו נפצע במסגרת כתבה על אודותיו ועל אודות הפציעה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
סינגור קהילתי

סמליל העמותה
סינגור קהילתי הייתה עמותה שפעלה לקידום ומימוש זכויות חברתיות, לצמצום פערים, וליצירת סולידריות קהילתית בשכונות מצוקה, תוך חיזוק והעצמת הפרט והקהילה. העמותה, שהוקמה ב- 1993 בשכונת קטמון שבירושלים, פעלה בשלושה סניפים מרכזיים בירושלים, באר שבע ולוד. העמותה פעלה עם התושבים לשינוי מדיניות: פעילות אל מול מקבלי החלטות נעשית באמצעות כלים משפטיים, שדולה פרלמנטרית ופעולות מחאה. בשנים האחרונות לפעילותה הרחיבה העמותה את פעילותה גם לתחום פיתוח כלכלה חברתית, לרבות הקמת קואופרטיבים קהילתיים. 

העמותה יזמה שורה של מאבק חברתיים ציבוריים, ובין היתר יזמה את:
* המאבק לחקיקת חוק הדיור הציבורי.
* המאבק נגד תוכנית ויסקונסין.
* המאבק על זכותם למים של הבדואים תושבי הכפרים הלא מוכרים.
* המאבק נגד המחסור בגני ילדים ערבים בעיר לוד.

בשנת 1997 קיבלה העמותה את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג, על תרומה מיוחדת לקידום זכויות האדם בישראל.

תקציב הפעילות של העמותה לשנת 2008 היה 4.1 מיליון שקל, מתוכם 2.4 מיליון שקל מתרומות והקצבות. הוצאות הנהלה וכלליות היו 409 אלף שקל שהם כ-10% מהמחזור.

העמותה סיימה את פעילותה בשנת 2014.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20090202195331/http://advocacy.org.il/content/view/19/35/ אתר הבית של סינגור קהילתי]
* רן רביב [http://www.yesod.net/mag/archives/2007/09/post_81.html קואופרטיב חמישי ומה הלאה? על הקשר בין פעולות חברתיות לפעולות פוליטיות]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגונים חברתיים בישראל
קטגוריה:זוכי אות אמיל גרינצוויג
קטגוריה:ישראל: עמותות
דאנקן הראשון, מלך סקוטלנד

דאנקן הראשון (באנגלית: Duncan I; בגאלית סקוטית: דונכאד מק קריניין - Donnchad mac Crínáin באיות עתיק, Donnchadh mac Crìonain באיות מודרני, כלומר "דאנקן בנו של קריניין"; נפטר ב-14 או ב-15 באוגוסט 1040) היה מלך סקוטלנד.

==קורות חיים==
דאנקן היה בנו של קריניין מדאנקלד, ראש מנזר דאנקלד, ושל בת'וק, בתו של מלך סקוטלנד מלקולם השני.

בעת עלייתו לשלטון, לאחר מותו של סבו ב-25 בנובמבר 1034 היה דאנקן איש צעיר (בניגוד למתואר במחזהו של ויליאם שייקספיר), וככל הנראה בחר מלקולם בדאנקן כיורשו.

ג'ון מפורדון טוען כי דאנקן היה מלך סטרת'קלייד בעת הכתרתו כמלך סקוטלנד (וכי שלט בממלכת סטרת'קלייד בתקופת שלטונו של מלקולם). עוד טוען ג'ון מפורדון כי דאנקן נשא לאישה את אחותו של סיגורד הדני, רוזן נורת'מבריה. כיום היסטוריונים מפקפקים בשתי טענות אלה. בדברי ימי מלכי אלבה מצוין כי אשתו של דאנקן הייתה סות'ן (או סוזן).

לדאנקן ולסות'ן נולדו שני בנים: הבכור, מלקולם מלך בסקוטלנד בין השנים 1057–1093, והצעיר דונלד, מלך אחריו.

ישנה סברה לפיה מאל מוייר, רוזן את'ול היה בנו השלישי של דאנקן.

ראשית תקופת שלטונו של דאנקן עברה ללא אירועים מיוחדים, כאשר אחד מיועציו היה הדוכס מקבת'.

בשנת 1039 יצא דאנקן בראש צבא במטרה לצור על דרהאם - אולם מסע מלחמה זה הסתיים בכישלון. שנה לאחר מכן יצא דאנקן בראש צבא למוריי, ובמהלך מסע צבאי זה נהרג דאנקן בפיטגאווני (Pitgaveny) הסמוכה לאלג'ין שבמוריי, ככל הנראה ב-14 או ב-15 באוגוסט 1040 (מיקום האירוע מוזכר במאריאנוס סקוטוס ותאריכו מצוין בדברי ימי טיגרנאך).

==אזכורים ספרותיים==
דאנקן הראשון הוא המלך הזקן המוזכר במחזה "מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר. במחזה, נרצח דאנקן על ידי מקבת' השאפתן, שחשק בכסאו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:בית דאנקלד
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:ילידי 1001
קטגוריה:נפטרים ב-1040
אוגוסטין נוימן

אוגוסטין נוימן (בגרמנית: Augustin Neumann; 23 במאי 1879, פברואר 1906) היה שחמטאי אוסטרי.

נוימן חלק מקום שלישי-חמישי בתחרות וינה 1901 (ניצח: יוליוס פרליס), הגיע למקום השני בתחרות וינה 1902 (ניצח: לאופולד לוי הצעיר), הגיע למקום השלישי בתחרות הנובר 1902 (ניצח: ולטר ג'ון) , הגיע למקום החמישי בתחרות הילברסום 1903 (ניצח: פאול לאונהרדט), חלק מקום רביעי-חמישי בתחרות וינה 1904 (ניצח: קרל שלכטר ) .

נוימן חלק מקום ראשון עם מילן וידמר בתחרות קובורג 1904 , חלק מקום 4–6 בתחרות ברמן 1905 (ניצח: ליאו פליישמן) וחלק מקום שביעי-תשיעי בתחרות וינה 1905 (ניצח: קרל שלכטר).

נוימן מת בבית חולים, בגיל 26 בלבד.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.edochess.ca/players/p2003.html אומדן מד כושר של אוגוסטין נוימן]
* [http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S092168000000141000000000020310100 מידע כללי]

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1879
קטגוריה:נפטרים ב-1906
לולאך, מלך סקוטלנד

לולאך (באנגלית: Lulach, בגאלית סקוטית: לואלך מק גייל קואמגיין - Lulach mac Gille Coemgáin באיות עתיק, Lughlagh mac Gille Chomghain באיות מודרני, כלומר "לולאך בנו של גייל כומגיין"; נפטר ב-17 במרץ 1058), המכונה "טיירבית" (חסר המזל) ופאטואוס (הטיפש), היה מלך סקוטלנד בין 15 באוגוסט 1057 עד מותו.

==קורות חיים==
לולאך היה הראשון מבית מלכי סקוטלנד שיש תעוד בדבר טקס הכתרתו. טקס ההכתרה נערך באוגוסט 1057 במנזר סקון - מקום הכתרתם המסורתי של מלכי סקוטלנד מאז מלכותו של לולאך.

לולאך, שהיה בנו החורג של מקבת', עלה לשלטון לאחר מותו של מקבת' בקרב בשנת 1057, בתמיכת חייליו של מקבת'. בהתאם לכינויו היה לולאך מלך חלש באופיו, ושלט זמן קצר בלבד בטרם נרצח ביוזמת מלקולם השלישי שמלך אחריו.

בנו של לולאך, מאל סנכטאי היה מורמאר מוריי, וכן הייתה ללולאך בת (שמה אינו ידוע), ובנה (נכדו של לולאך) היה אואנגוס ממוריי.

ככל הנראה לולאך נקבר באי קולומבה הקדוש שבאיונה. מיקומו המדויק של הקבר אינו ידוע.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:בית מוריי
קטגוריה:מונרכים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1030
קטגוריה:נפטרים ב-1058
כריסטיאן גוטפריד אהרנברג

כריסטיאן גוטפריד אהרנברג (בגרמנית: Christian Gottfried Ehrenberg; 19 באפריל 1795 - 27 ביוני 1876) היה זואולוג, גאולוג ורופא גרמני.

== חייו ==
אהרנברג, בנו של שופט, נולד בעיר קטנה במחוז סקסוניה שבגרמניה.
סיים לימודי תאולוגיה באוניברסיטת לייפציג ומאוחר יותר מדעי הטבע ורפואה באוניברסיטת הומבולדט של ברלין. את תזת הדוקטורט שלו הגיש על הפטריה Sylvae mycologicae Berolinenses. ב-1827 קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטת הומבולדט.

ב-1820–1825 השתתף אהרנברג, כביולוג, במשלחת חקר למצרים, למדבר הלובי ולצפון הים האדום, אסף אלפי דוגמיות הן של עולם החי והן של עולם הצומח, וחקר את עולם האלמוגים. בהמשך עשה מסע חקר לחצי האי ערב וסוריה. בבדיקת ממצאיו הוקסם ממה שניתן לגלות מתחת למיקרוסקופ.

ב-1829 התלווה אל אלכסנדר פון הומבולדט למסעו לרוסיה.

==התמקדות במיקרוסקופ==
כחלק מתהליך העבודה עם המיקרוסקופ החל לחקור מיקרואורגניזמים. אהרנברג היה הראשון שכינה את החיידקים בשם "בקטריה"; עד תקופתו כינו אותם בכינוי שטבע אנטוני ואן לוונהוק - אנימלקולס (animalcules).

אוספיו, הכוללים רישומים רבים, מכתבים, משטחים ומיקרוסקופים נמצאים כיום במוזיאון אוניברסיטת הומבולדט בברלין ובאוניברסיטת הומבולדט בברלין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.masa.co.il/article.php?cid=2793 אהרנברג והמיקרוסקופ] מתוך "מסע אחר"
* 

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:זואולוגים גרמנים
קטגוריה:גאולוגים גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:זוכי מדליית וולאסטון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1795
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1876
ויטוריה אלאוטי

ויטוריה אלאוטי (באיטלקית: Vittoria Aleotti; סביבות 1575 - אחרי 1620), שיש גורסים כי היא רפאלה אלאוטי (1570 בקירוב - אחרי 1646), הייתה נזירה אוגוסטינית, מלחינה ונגנית עוגב איטלקייה.

== חייה ==
אלאוטי נולדה בפרארה לאדריכל ידוע השם ג'ובאני באטיסטה אלאוטי ונזכרה בצוואתו, שנכתבה בשנת 1631. בשחר ילדותה הקשיבה לשיעורים של אחות בכירה והדהימה את משפחתה בהישגיה בנגינת צ'מבלו בגיל שש.

בהמשך למדה אלאוטי אצל אלסנדרו מילווילה במשך שנתיים ובגיל 14 נשלחה למנזר האוגוסטיני סנט ויטו בפרארה, שנודע בהכשרה המוזיקלית שנתן לחניכותיו. בין השנים 1636 ל-1639 כיהנה כאם המנזר.

אלאוטי נזכרה במדריך לפרארה של מ. א. גואריני משנת 1621 כבעלת ידע רב בתחום המוזיקה, וכן הוזכרו בו מוטטים ומדריגלים שלה שיצאו לאור. היא כתבה מוזיקה למספר מדריגלים פרי עטו של ג'ובאני באטיסטה גואריני טאביה שלח אותם אל הרוזן דל זאפו, ששלח אותם לוונציה, שם ראו אור בדפוס אצל ג'אקומו וינצ'נטי בשנת 1593. קובץ אחר של מוטטים יצא בדפוס אצל אמאדינו ב-1593, הקובץ הראשון של מוזיקת קודש בהלחנת אישה שיצא לאור בדפוס.

נוסף להלחנה, ניגנה אלאוטי בעוגב של המנזר וניצחה על הרכב גדול של נגנים וזמרים, שהגיש קונצרטים. לפי כתבים של ארקול בוטריגארי (סופר בן התקופה), היה זה אחד ההרכבים המעולים ביותר באיטליה.

סביר להניח, כי ויטוריה הוא השם שניתן לה בלידתה ורפאלה השם שאימצה לה, כשקיבלה עליה את נדרי הנזירות.

==יצירתה ששרדה==
* מוטט: Angelus ad pastores ait לטקסט מתוך הברית החדשה, הבשורה לפי לוקאס 2:10-11

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Suzanne G. Cusick. "Raffaella Aleotti", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed February 15 2006), [http://www.grovemusic.com/ grovemusic.com] (subscription access).
*Suzanne G. Cusick. "Vittoria Aleotti", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy (accessed February 15 2006), [http://www.grovemusic.com/ grovemusic.com] (subscription access).
</div>
* סוזאן ג. קוזיק, "רפאלה אלאוטי", מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי
* סוזאן ג. קוזיק, "ויטוריה אלאוטי, מילון גרוב המקוון למוזיקה ומוזיקאים בעריכת ל. מייסי

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20060904163218/http://orpheus.tamu.edu/couch/Courses/Collegium/Fall1999_Collegium_Program.PDF modern performance notes on Aleotti]
* [http://www.haendel.it/compositori/aleotti.htm commercial CD recording of Alleotti's music] 
</div>

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נגניות עוגב איטלקיות
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינות איטלקיות במאה ה-17
קטגוריה:מלחינות איטלקיות במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1575
הרשות הפלסטינית במשחקים האולימפיים

הרשות הפלסטינית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). עד כה השתתפה הרשות בענפי האתלטיקה, השחייה, הג'ודו והרכיבה, אך הישגיה בהם היו סמליים בלבד. הרשות מעולם לא נטלה חלק באולימפיאדת חורף.

באולימפיאדת אטלנטה מנתה המשלחת הפלסטינית שני ספורטאים. נושא הדגל היה מג'די אבו מרהיל, תושב מחנה הפליטים נוסייראת ברצועת עזה ואיש כוח 17. אבו מרהיל התחרה בריצת 10,000 מטר והגיע למקום האחרון. 

באולימפיאדת סידני (2000) שוב ייצגו את הרשות הפלסטינית שני ספורטאים. ההלך ראמי דיאב סיים במקום האחרון בהליכה ל-20 ק"מ, והשחיינית סמאר נאסר סיימה במקום ה-65 (מתוך 74 משתתפים) במשחה ל-50 מטרים בסגנון חופשי. באולימפיאדת אתונה (2004) גדלה המשלחת ל-3 ספורטאים - שני אתלטים (שהתחרו בריצת 800 מטר) ושחיין אחד (שהתחרה במשחה ל-100 מטרים בסגנון פרפר). אף הם סיימו במקומות האחרונים בתחרויות בהן השתתפו, ולא התקדמו לשלבים הבאים. 

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשלחו מטעם הרשות הפלסטינית שני אתלטים ושני שחיינים. גם הם לא הצליחו לשפר את מאזנה הספורטיבי של הרשות, לאחר שדורגו בין האחרונים במקצי המוקדמות בתחרויות בהן השתתפו.

באולימפיאדת לונדון (2012) רשם הג'ודוקא מאהר אבו רמלה היסטוריה, כשהיה לספורטאי הפלסטיני הראשון שמגיע למשחקים האולימפיים לאחר שהשיג את הקריטריון האולימפי, ולא באמצעות כרטיס חופשי. עם זאת, גם במשחקים אלה לא הצליחו הספורטאים הפלסטינים להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), מנתה המשלחת הפלסטינית שישה ספורטאים. האתלטית מיאדה אל-סייד הניפה את דגל המשלחת בטקס הפתיחה.

באולימפיאדת טוקיו מנתה המשלחת הפלסטינית חמישה ספורטאים, שלושה גברים ושתי נשים, תושבי בית לחם, עזה, מזרח ירושלים ושני פלסטינים אמריקאים.

==ראו גם==
* הרשות הפלסטינית במשחקים הפאראלימפיים
* הרשות הפלסטינית במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140219221952/http://www.poc.ps/ אתר הוועד האולימפי הפלסטיני] 
==הערות שוליים==

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
חסקה

חסקה בחוף [[אשקלון]]
בונה החסקה, המציל שלמה אלחסוב בצד שמאל. לידו עומד בצד ימין המציל דוד ארליך שהגה את הרעיון. חוף [[תל אביב]]
חַסַקֶה או חֲסָקָה היא כלי שיט חלול, עשוי עץ או פיברגלס, ללא סיפון, מעקה או מפרש. הכלי משמש מצילים בארץ ישראל לפחות מתחילת שנות ה־30.

לפי דוריאן פסקוביץ, שהיה הראשון שהביא גלשנים לישראל, הייתה החסקה במקורה כלי שיט שטוח ששימש את הדייגים הערביים. מקור אפשרי אחר לכלי, הדומה לגלשן, הוא כי הוא נבנה כווריאציה על הגלשן החלול שהמציא תום בלייק בשנת 1926.

בשנות השלושים, שלמה אלחסוף, מציל חירש, שהיה גם נגר בהכשרתו, החליט בהשראת חברו דויד ארליך לבנות סירה שתתאים לצורכי המצילים. בניסיון הראשון, שהושפע מסירות דיג ערביות שטוחות, בנה ע״פ שרטוט של ארליך, סירה עם חרטום וירכתיים. כדי לחזור לחוף היה צורך לסובב את הסירה במים. בניסיונות הבאים בנה סירה עם חרטום בשני הצדדים, כך שהמציל יכול היה לסובב את גופו ולחתור לצד השני במהירות. אלחסוף וארליך קבעו את מידות הסירה: 4.75 מטר אורך, 1.25 מטר רוחב במרכז, וגובהה באמצעיתה 25 ס"מ. בחסקה חותרים עם משוט שאורכו 3.45 מטר, עובי המוט 38 מ"מ, רוחב הכף 18–20 ס"מ ואורך הכף 25 ס"מ.
הסירה, העשויה עץ ודיקט, הפכה במהרה ללהיט בקרב מצילים בחופי הארץ. ברבות השנים בנו את החסקה מפיברגלס, אבל המידות של אלחסוף וארליך תקפות עד היום.

בשנת 1950 שמואל צייטלין ערך מסע ימי, ביחד עם שמאי קנצנופולסקי, בחסקה מתל אביב לחיפה..

בינואר 1973, במבצע משותף למחלקת כושר קרבי בצה"ל ולחיל הים, הפליג איתמר לויטין, אדריכל מתל אביב ואיש מילואים של מחלקת כושר קרבי, מאילת לשארם א־שייח' על גבי חסקה. המסע, שאורכו כ־250 קילומטרים וארך 5 ימים, תועד בכתבה פרי עטו של לויטין בשבועון צה"ל במחנה בפברואר 1973. ככל הידוע, זהו המרחק הגדול ביותר שנחצה בחסקה.

בתרבות הישראלית התפרסמה החסקה בזכות השיר באותו השם (של יורם טהרלב) שחוזר על המילים . השיר הולחן על ידי משה וילנסקי עבור להקת חיל הים בשנת 1972. בהמשך קיבל השיר גרסת כיסוי של להקת "אתניקס", שסולנה זאב נחמה שירת בעברו בחיל הים.

== ראו גם ==

* סאפ

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:ישראל: המצאות
קטגוריה:ציוד הצלה
המנדולינה של קפטן קורלי

המנדולינה של קפטן קורלי הוא רומן מאת הסופר לואי דה ברנייר שנכתב ב-1993. הספר זיכה אותו בפרס הסופרים הבריטים לספר הטוב ביותר לשנת 1995. בישראל יצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר בשנת 2000 בתרגומה של מרים יחיל-וקס.

==עלילה==
אירועי הספר מתרחשים בשנת 1941 בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בעת פלישת האיטלקים ליוון, חייליו של קפטן אנטוניו קורלי, מתמקמים באי קפלוניה. תושבי הכפר הסולדים מנוכחותם של הפולשים עושים הכל כדי לפגוע בהם וביניהם אף פלגיה בתו של דוקטור יאניס רופא הכפר המאורסת לדייג שהתגייס למלחמה ולא משיב למכתביה. למרות המלחמה מתחבבים החיילים ובראשם הקפטן השובה בעל המנדולינה על התושבים. בין פלגיה לבין הקפטן מתפתח סיפור אהבה שנפסק בעקבות הטבח שעורכים הגרמנים בחיילים האיטלקים, אנטוניו שניצל בזכות חברו שהגן עליו בגופו נמלט מן האי באמצע הלילה על גבי סירה. חייה של פלגיה אחרי המלחמה מלאים התמודדויות ביניהם אימוץ תינוקת שננטשה בפתח ביתה. בתה המאומצת מתחתנת ויולדת ילד המוצא את המנדולינה של הקפטן האהוב ולומד להשתמש בה, באחת הפעמים פוגש בו אנטוניו והילד מוביל אותו לסבתו שצורחת על הקפטן שנטש אותה לאורך השנים. לאחר נסיונותיו להסביר את התנהגותו הם מתחילים את דרכם מחדש.

==הסרט==
סרט המבוסס על הספר יצא לאקרנים בשנת 2001, בבימויו של ג'ון מאדן ובכיכובם של ניקולס קייג', פנלופה קרוז, ג'ון הרט, כריסטיאן בייל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20061007191643/http://www.thefilmfactory.co.uk/corelli/ אתר הסרט]
* 
* 
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1993
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
מנזר סטפנוס הקדוש

שמאל
מנזר סטפנוס הקדוש (פרסית کلیسای سن استپانوس; ארמנית Սուրբ Ստեփանոս) הקרוי על שמו של סטפנוס הקדוש, ממוקם בעמק הנהר אראס הזורם לאורך גבולן של איראן ואזרבייג'ן. המתחם ממוקם כ-15 ק"מ מערבית לג'ולפה במחוז מזרח אזרבייג'ן באיראן. כדי להבדילו ממנזרים בעלי שם זהה הוא מכונה גם "מגהרט" על שם הגבעה עליה הוא נבנה או "דרשם" על שם קבר ששכן בעבר בקרבת מקום. בשנת 2008 הוכרז המנזר כאתר מורשת עולמית, יחד עם הריסות הכפר דרשם השוכן במורד הנהר ובו כנסייה ובית קברות, וכן עם קפלת צ'ופאן שבמעלה הזרם. השטח המוכרז על שלושת חלקיו משתרע על פני כ-84 הקטאר בסך הכל.

==היסטוריה==
המנזר נזכר לראשונה בשנת 649. הוא נפגע במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13 כתוצאה ממאבקיהם של הסלג'וקים בביזנטים, אך לאחר מכן, במחצית השנייה של המאה ה-13, הפגינו הולגו חאן ויורשיו סבלנות כלפי הנוצרים המקומיים. למנזר נודעה השפעה רבה במאה ה-14, עת נחשב למרכז חשוב של אומנות ולימודים, ונכתבו בו יצירות בנושאי דת, היסטוריה ופילוסופיה. חלק מיצירות אלה השתמר והן מוחזקות בירוואן ובוונציה. 

בתחילת המאה ה-15 בא המנזר תחת השפעת הספווים אשר המשיכו והעניקו חסות לארמנים המקומיים, אולם ב-1604 הגלה השאה עבאס הגדול כרבע מיליון ארמנים מהאזור מסיבות אסטרטגיות. תושבים אלה הועברו למרכז איראן והרחק מהאזור ששכן סמוך לגבול עם האימפריה העות'מאנית. אך במחצית השנייה של המאה ה-17, כאשר ביססו הספווים את שלטונם באזור מחדש, שב המרכז לפעול. המנזר שוקם ונבנה מחדש בין 1819 ל-1825, ובאותה עת נרכש כפר דרשם הסמוך על ידי הכנסייה הארמנית.

==האתר==
שער הכניסה למנזר
מנזר סטפנוס הקדוש - המנזר שוכן על מדרון תלול, וצורתו כשל מלבן באורך של 72 מטרים וברוחב של 48 מטרים. למבנה צמודים שני אגפים - באחד שוכנת כנסייה ובאחר מגורים לנזירים. בפינותיו של המבנה מתנשאים מגדלים עגולים המשווים לו מראה מבוצר. אורכה של הכנסייה הוא 27 מטר והיא מתנשאת לגובה של 25 מטר. 

בכנסייה ארבעה עמודים רבועים, הנושאים מגדל פעמונים בן שתי קומות - הראשונה מלבנית, והשנייה בצורת כיפה הנחה על שישה עמודים. צורתה של הכנסייה היא כשל צלב יווני שבמרכזו כיפה גדולה. הקירות עשויים אבנים כפי שמקובל באדריכלות הארמנית הדתית. פנים הכנסייה מעוטר בציורים רבים, בעיקר בצידה הפנימי של הכיפה, ואלה הושפעו מעיטוריה של קתדרלת אצ'מיאדזין בשילוב עם מוטיבים איראנים. 

דרשם - הכפר דרשם השוכן כשני קילומטרים במורד הנהר, היה נושב עד רצח העם הארמני ב-1915 וכיום הוא הרוס. המבנה היחיד ששרד ממנו הוא הכנסייה שנבנתה בצורת בזיליקה, וכיפתה המרכזית נתמכת על ידי ארבעה עמודים. סמוך לכנסייה שוכן בית קברות שבו קברים המתוארכים למאה ה-16. 

צ'ופאן - קפלת צ'ופאן ("הרועה") שוכנת בסמוך לג'ולפה, כעשרה קילומטרים ממנזר סטפנוס הקדוש. צורתה כשל מלבן באורך של 6.5 מטר וברוחב של 5.5 מטר והיא השתמרה בצורה טובה למדי.

מבט כללי על המנזר וההרים המקיפים אותו

==ראו גם==
* מנזר תדאוס הקדוש

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.armenica.org/cgi-bin/armenica.cgi?633090887758047=2=ba=1====baz0028=== המנזר ב-Armenica.org]
* [http://www.iranchamber.com/monuments/historical_churches_iran.php כנסיות היסטוריות באיראן]
* [http://portal.unesco.org/en/ev.php-URL_ID=42541&URL_DO=DO_TOPIC&URL_SECTION=201.html Three Armenian jewels in Iran]
 

קטגוריה:איראן: מבני דת נוצריים
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית: מנזרים
קטגוריה:מזרח אזרבייג'ן: מבנים
ג'ולפה

ג'ולפה (בפרסית: شهر جلفا; בארמנית: Ջուղա) היא עיר על גדת נהר האראס, הגובלת בנחצ'יבאן (אזרבייג'ן) וממוקמת צפונית לתבריז, בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן שבאיראן. בעיר וסביבותיה מתגוררים כ-56,000 תושבים.

בעבר שימשה העיר כעיר גבול לסחורות לתוך איראן, ובשיא, בשנות ה-90 המוקדמות, עברו כ-10% מסך הסחורות המיובאות לאיראן דרך העיר. בעקבות המחלוקת בין ארמניה לאזרבייג'ן בנוגע לחבל נגורנו קרבאך ירדה משמעותית כמות הסחורות.

==אתרים היסטוריים==
* מנזר סטפנוס הקדוש – המנזר נמצא כחמישה עשר ק"מ צפונית לעיר ג'ולפה. הוא נבנה במאה השביעית ושופץ מספר פעמים במהלך השנים. בשנת 2008 הוכר כאתר מורשת עולמי מטעם אונסק"ו.
* כנסיית צ'ופאן – כנסייה ארמנית שנבנתה במאה-16. נכללת במקבץ "הכנסיות הארמניות באיראן" של אונסק"ו.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:גבול אזרבייג'ן–איראן
קטגוריה:מזרח אזרבייג'ן: יישובים
אלבטרוס אמסטרדם

אלבטרוס אמסטרדם (שם מדעי: Diomedea amsterdamensis) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים. הוא אנדמי באי הצרפתי אמסטרדם שבדרום האוקיינוס ההודי, השייך לארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת. הוא תואר לראשונה ב-1983, ומספר חוקרים חשבו כי הוא תת-מין של האלבטרוס הנודד. מצב השימור של המין מוגדר כסכנת הכחדה חמורה לפי איגוד השימור העולמי (IUCN) מאז שהוא תואר לראשונה. בתקופת גילויו עמד אומדן אוכלוסייתו על חמישה זוגות, ובעקבות מאמצי השימור מוערכת היום האוכלוסייה הכוללת בכ-130 פרטים, מתוכם כ-80 בוגרים.

אלבטרוס זה, כמו יתר האלבטרוסים, מתרבה מדי שנתיים, לרוב באדמות ביצה פתוחות. הנקבה מטילה ביצה אחת בלבד, עליה דוגרים שני ההורים במשמרות שאורכן כשבוע. הגוזל בוקע לאחר 80 ימים. לאחר 230 ימים לערך יתחיל לעוף. בתחילת חייו יואכל מדי שלושה ימים, אולם ככל שיתקרב לעת המעוף הראשון, כך תרד תדירות ההאכלה. בשלב מסוים לפני התעופה הראשונה יגיע הפרחון למשקל גבוה מזה של הוריו, אולם הוא ישווה בהדרגה לזה של האחרונים לאחר שנוצותיו תצמחנה. האלבטרוס הצעיר יעזוב את מושבת בקיעתו למשך חמש שנים לערך, ורק אז יחזור למושבה. מספר שנים אחרי כן יחל להתרבות בעצמו.

האי הצרפתי אמסטרדם, היחיד עליו חיים אלבטרוסים אלו, השתנה משמעותית, ובתי הגידול האפשריים עבורם באי הצטמצמו באופן ניכר. אחת הסיבות לכך היא הגעתם של חתולי רחוב פראיים בעקבות בני האדם. על סמך עובדה זו, בצירוף מספר הפרטים המועט, הגיעו אנשי המקצוע לקביעה כי מין זה נתון בסכנת הכחדה חמורה. בנוסף, נדירותו של המין מקשה על חקר הרגלי התזונה שלו ותפוצתו בים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.birdlife.org/datazone/search/species_search.html?action=SpcHTMDetails.asp&sid=3953&m=0 אלבטרוס אמסטרדם] באתר BirdLife International

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אמסטרדם
קטגוריה:עופות האוקיינוס ההודי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1983
אצסולפאם-K

אצסולפאם האשלגן המכונה גם אצסולפאם-K או Ace-K (K הוא סימנו של היסוד אשלגן) הוא ממתיק מלאכותי נטול ערך תזונתי. באיחוד האירופי הוא מכונה E950 וכך הוא מצוין על תוויות התכולה של מוצרי מזון המכילים אותו.

האצסולפאם-K נתגלה במקרה בשנת 1967 על ידי הכימאי הגרמני קרל קלאוס שעבד ב Hoechst AG (כיום "נוטרינובה"). מבחינת מבנהו הכימי, החומר הוא המלח האשלגני של 6-מתיל-1.2.3-אוקסיתיאזין-4(3H)-ון 2,2-דיאוקסיד. בטמפרטורת החדר זו אבקה לבנה גבישית שנוסחתה C<sub>4</sub>H<sub>4</sub>KNO<sub>4</sub>S.

אצסולפאם-K מתוק פי 500 מסוכרוז (הסוכר השולחני הנפוץ), בדומה לאספרטיים. סכרין מתוק יותר מאצסולפאם-K, ושניהם ניחנים בטעם לוואי מריר. חברת המזון קראפט רשמה פטנט על השימוש בנתרן פרולאט להסוואת טעם לוואי זה. לרוב מעורב אצסולפאם-K עם ממתיקים מלאכותיים אחרים כסוכרלוז ואספרטיים, על מנת לתת טעם כולל דמוי סוכר שבו כל ממתיק מאזן את טעמי הלוואי של הממתיקים האחרים.

בניגוד לאספרטיים, אצסולפאם-K אינו מתפרק בחום הבישול והאפייה ועמיד בתנאי חומציות ובסיסיות מתונים. בשל תכונה זו רווח השימוש בו (בשילוב ממתיקים נוספים, כאמור) במוצרים אפויים ובמשקאות קלים מוגזים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:תחליפי סוכר
אום אל-קיוין

אום אל-קיוין (בערבית: أمّ القيوين) היא אחת משבע אמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות במפרץ הפרסי. שטח האמירות הוא כ-750 קמ"ר ובשנת 2003 חיו בה כ-62,000 תושבים.

== היסטוריה ==
בסביבת אום אל-קיוין נמצאו עדויות ארכאולוגיות עוד מהאלף ה-5 לפנה"ס והצביעו באופן חד משמעי על קשר עם מסופוטמיה. באלף ה-3 לפנה"ס כבר התפתחה תעשיית קדרות מקומית. בתקופת הברונזה התיישבו שבטי נוודים באזור. שבטים אלו פיתחו תעשיית מתכת מקומית משגשגת. בתקופה זו האקלים כנראה היה מעט יותר נוח, ובכך התפתחה גם חקלאות מקומית.

אום אל-קיוין נוסדה בשנת 1775 על ידי השייח' מאג'יד אל-מועלא, ראש שבט אל-מועלא, והיא מצויה מאז תחת שלטון צאצאיו. במטרה למנוע את סיפוחה לאימפריה העות'מאנית, ב-8 בינואר 1820 חתם השייח' עבדאללה הראשון על אמנה עם הממלכה המאוחדת שהפכה את שטחה למדינת חסות של בריטניה.

בשנת 1971 הצטרפה אום אל-קיוין, בהנהגת השייח' אחמד השני, אל איחוד האמירויות הערביות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמירויות איחוד האמירויות הערביות

ml:ഉം അല്‍ കുവൈന്‍
ru:Умм-эль-Кайвайн (город)
אלבטרוס צ'טהאם

אלבטרוס צ'טהאם (שם מדעי: Thalassarche eremita) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. הוא צבוע בשחור ובלבן. אתר הקינון היחידי שלו הוא אזור סלעי גדול העונה לשם "הפירמידה", שנמצא באיי צ'טהאם, ניו זילנד. לעיתים הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס לבן-הכיפה. אוכלוסייתו הכוללת די יציבה, וגודלה נאמד בכ-11,000 פרטים בלבד. אורכו כ-90 סנטימטרים לערך. הוא ניזון בעיקר מדיונונים ומדגים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.birdlife.org/datazone/search/species_search.html?action=SpcHTMDetails.asp&sid=3963&m=0 אלבטרוס צ'טהאם] באתר BirdLife International

== הערות שוליים ==

צ'טהאם

קטגוריה:ניו זילנד: עופות
אלבטרוס לבן-כיפה

אלבטרוס לבן-כיפה (שם מדעי: Thalassarche cauta) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים. הוא מקנן באיים הסמוכים לאוסטרליה וניו זילנד, ותפוצתו בים מקיפה אזורים נרחבים באוקיינוס הדרומי. לעיתים אף יימצא בסמוך לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית. בעבר, התאוריות הטקסונומיות המקובלות כללו במין זה גם את אלבטרוסי סאלווין ואת אלבטרוסי צ'טהאם, אולם הוחלט להפרידם ולהתייחס אליהם כמינים נפרדים.
== מאפיינים ==
ניצוי האלבטרוס: נוצות הגב, הכנפיים העליונות והזנב כהות, בעוד שבטנו, צווארו וכנפיו התחתונות - לבנים. כיפת ראשו האפור לבנה (ומכאן שמו), אולם מעל עיניו מעין גבות שחורות. מקורו אפור בהיר, וקצהו - צהוב. אורכו כ-98 סנטימטרים, מוטת כנפיו - כ-254 סנטימטרים, ומשקלו - כ-4.1 קילוגרמים. הוא תופס את טרפו תוך צלילה מן האוויר, ולעיתים אף צולל פנימה לתוך המים (לעומק של עד חמישה מטרים). מזונו המועדף כולל בעיקר דגים, ובאופן פחות - דיונונים (בשונה מאלבטרוסים רבים אחרים).

== גלריה ==
<gallery>
Thalassarche cauta in flight - SE Tasmania.jpg
Thalassarche cauta in flight prepare for landing - SE Tasmania.jpg
Shy Albatross CW.jpg
Shy Albatross (32733462824).jpg
Thalassarche cauta - SE Tasmania.jpg
Thalassarche cauta with yellow beak - SE Tasmania.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1841
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון גולד
לבן-כיפה
קטגוריה:עופות האוקיינוס השקט
קטגוריה:עופות שמזדמנים לישראל
זלוטי

זלוטי (בפולנית: (נהגה זְווֹטֵה), ברבים: złote או złotych, בתרגום לעברית: "זהוב") הוא ההילך החוקי של פולין, החל מ-1924, ביוזמת ולדיסלב גרבסקי ראש ממשלת פולין ושר האוצר שלה. הזלוטי מתחלק ל-100 גרוֹש (grosz, ברבים groszy). 

כתוצאה מתהליך של היפר-אינפלציה בפולין בתחילת שנות ה-90, ערכו של המטבע צנח בצורה קיצונית. לכן, ב-1 בינואר 1995 הומר הזלוטי הישן (שסימונו לפי תקן ISO 4217 הוא PLZ) לזלוטי החדש (שסימונו הוא PLN), ביחס המרה של 10,000 זלוטי ישן = 1 זלוטי חדש.

נכון לשנת 2008, נמצאים בשימוש מטבעות של 1, 2, 5, 10, 20 ו-50 גרושי, ושל 1, 2 ו-5 זלוטי. כמו כן, נמצאים בשימוש שטרות של 10, 20, 50, 100 ו-200 זלוטי.

אומנם החל משנת 2004 פולין חברה באיחוד האירופי, אך היא אינה מהווה חלק מ"גוש האירו", ועל כן מטבע האירו עדיין לא החליף את הזלוטי כהילך חוקי במדינה. פולין התחייבה בפני האיחוד לאמץ את האירו כאשר תעמוד בתנאים הכלכליים הנדרשים על פי אמנת ליסבון וקריטריוני קופנהגן, אולם הדבר יחייב תיקון לחוקה הפולנית. בשנת 2011 הודיע שר האוצר הפולני כי אין בכוונת ממשלת פולין להחליף את הזלוטי בעתיד הנראה לעין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://colnect.com/he/coins/list/sort/by_issue_date/name/zloty מטבעות זלוטי]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולין: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
קופייקה

קופייקה רוסית מודרנית
קוֹפֶּיְקָה (ברוסית: копейка; באוקראינית: копійка) היא יחידת מטבע, שערכה הוא החלק המאה (מאית) של רוּבְּל ברוסיה ובטרנסניסטריה, של הריבניה אוקראינית ושל מאנאט אזרבייג'ני.

קופייקה נוצרה כתוצאה מהרפורמה המוניטרית ברוסיה בשנת 1535: שמה נגזר מהטבעת החנית (ברוסית: копьё - קוֹפּיוֹ), במקום חרב מעוגלת כפי שהיה נהוג לפני כן.

משנת 1997 קיימים ברוסיה מטבעות, אשר שוויים 1, 5, 10, ו-50 קופייקה. בעבר היה נהוג לקרוא למטבעות בשמות לפי ערכם, כגון: 1/4 קופייקה - פולושקה, 2 קופייקות - גרוש, 3 קופייקות - אלטין, 5 קופייקות - פיאטק, 10 קופייקות - גריבניק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:רוסיה: כלכלה
סבארוג

סְבַארוֹג או סְבַארוּג (בקירילית: Сварог; בפולנית: Swaróg; בסורבית: Schwayxtix) הוא אל השמש הסלאבי ורוח האש במיתולוגיה הסלאבית. פירוש שמו הוא ככל הנראה "בהיר וצלול". ייתכן כי השם קשור לשם הסנסקריטי סבארגה (स्वर्ग) שבהינדואיזם משמעה מערך של עולמות שמימיים הממוקמים מתחת ועל הר מרו, ולמילה הפרסית "חוואר", שפירושה זהה – מה שמצביע על קרבה אטימולוגית הודו-אירופית.

בפולקלור הוא מתואר כנחש-אש, או כמעין דרקון מכונף הנושף אש. מיתוסים אחרים מתארים אותו כאל נפח, המזוהה עם הכוח היוצר והמיני של האש. במיתוסים אלה נלחם סבארוג בנחש הענק (ולעיתים: דרקון מרובה ראשים), זְמֵיי, הקוטל אנשים ללא הבחנה. סבארוג לוכד אותו בעזרת מלקחי-נפחים, ומשתמש בו לגרירת מחרשה. בכמה מן המיתוסים נאלץ זמיי להשתמש בפיו כדי לחפור את השוחות, ובכך להפריד את ארץ החיים (יאב) מארץ המתים (נאב) ולהשליט סדר (פראב). בחלק מן המיתוסים הופכת השוחה החפורה לנהר סמוֹרוֹדינה, וזמיי נעשה לשומר גשר קַלינוב.

מקורן של האגדות הנסובות סביב סבארוג הוא ככל הנראה מסביבות המאה ה-8 לפנה"ס עד המאה ה-6 לפנה"ס, כאשר החלו השבטים הסלאביים לעסוק בחקלאות.

הסמל המוקדש לסבארוג הוא סמל דמוי צלב קרס, הקרוי קוֹלוֹבְרַאט (Kolovrat; מילולית, ככל הנראה: גלגל מסתובב). החיות המקודשות לו הן שור מוזהב, חזיר בר, סוס ובז ששמו וַרַגנָה (Varagna).

==התייחסויות מאוחרות==
* בנצרות מתקשר סבארוג לקדושים קוסמאס ודמיאנוס ולקדוש (המלאך) מיכאל.
* בדתות הנאו-פגניות, סבארוג נחשב לעיתים קרובות כאל הבורא העליון, כחוליה המרכזית בשילוש הקדוש טריגלב, וכזה אשר השלים את בריאת העולם בנותנו לו "פראב".

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Robert Graves, New Larousse Encyclopedia Of Mythology (Hardcover), Crescent, December 16, 1987. 
* W. F. Ryan, The Bathhouse at Midnight: An Historical Survey of Magic and Divination in Russia (Magic in History Series) (Paperback)m Pennsylvania State University Press, September 1999. 
* Myroslava T. Znayenko, The gods of the ancient Slavs: Tatishchev and the beginnings of Slavic mythology (Paperback), Slavica, 1980. 
* Mark Yoffe & Joseph Krafczik, Perun: The God of Thunder (Studies in the Humanities (New York, N.Y.), V. 43.) (Hardcover), Peter Lang Publishing, April 2003. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלים סלאביים
קטגוריה:ראשי פנתאון
קטגוריה:אלי אש
קטגוריה:אלי שמש
קטגוריה:דרקונים
קטגוריה:נחשים אגדיים
הנק חרול

הנק חרול (הולנדית: Henk Grol; נולד ב-14 באפריל 1985 בוונדאם) הוא ג'ודוקא הולנדי, זוכה שתי מדליות ארד אולימפיות מבייג'ינג 2008 ולונדון 2012.

==קריירה==
חרול החל את דרכו בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג, והשתתף באליפות אירופה שנערכה ב-2007. בהמשך אותה שנה עבר לקטגוריית המשקל של עד 100 ק"ג, וזכה באליפות גרמניה הפתוחה. כדי להבטיח את השתתפותו באולימפיאדת בייג'ינג, היה עליו לעבור בדירוג העולמי את אלקו ון דר חיסט הוותיק, אלוף אירופה מ-2002. לשם כך היה עליו לזכות לפחות במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה בליסבון. חרול הגיע להישג גבוה עוד יותר וניצח באליפות.

באולימפיאדה עצמה זכה במדליית הארד. הוא גבר בסיבוב הראשון על אלוף העולם הברזילאי לוסיאנו קוראה ובסיבוב השני על אריק זאבי. בהמשך, נוצח בחצי הגמר על ידי הקזחי אסחט ז'יטקייב, אך הצליח לזכות במדליית הארד דרך בית הניחומים. 

באליפות אירופה שנערכה בטביליסי ב-2009 איבד חרול את תוארו, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לרוסי טאגיר חייבולייב. באותה שנה זכה גם במדליית הכסף באליפות העולם שנערכה ברוטרדם, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לקזחי מקסים רקוב. באליפות אירופה שנערכה ב-2010 בווינה זכה שוב במדליית הכסף, לאחר שהפסיד לאלקו ון דר חיסט, שמאז 2009 מתחרה כבלגי. שנה לאחר מכן, באליפות העולם בג'ודו שהתקימה בטוקיו, הפסיד חרול בקרב הגמר למדורג ראשון בעולם דאז טקמאסה אנאי היפני לאחר קרב צמוד.

באולימפיאדת לונדון 2012 הפסיד בשלב רבע הגמר לגרמני דמיטרי פטרס, אך בדומה לבייג'ינג, הצליח לזכות במדליית ארד דרך בית הניחומים. בשנת 2013 זכה בפעם השלישית במדליית כסף באליפות אירופה, לאחר שבקרב הגמר הפסיד לצ'כי לוקאש קרפאלק. באליפות העולם שנערכה באותה שנה בריו דה ז'ניירו זכה גם כן במדליית כסף, לאחר שהפסיד בקרב הגמר לאזרי אלחן ממאדוב.

באליפות אירופה בשנת 2015 אשר נערכה בבאקו כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה חרול בפעם השנייה בתואר האירופי לאחר ניצחון בגמר בזכות עונשים על לוקאש קרפאלק הצ'כי. באליפות אירופה שנה לאחר מכן זכה חרול שוב בתואר האירופי לאחר שבגמר ניצח באיפון את תומא ניקיפורוב הבלגי.

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016, הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג והודח בסיבוב השלישי לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.

בשנת 2018 עבר חרול להתחרות בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג, הכבדה ביותר. באליפות אירופה 2018 אשר נערכה בתל אביב, זכה חרול במדליית הארד כאשר ניצח באיפון את גוראם טושישוילי הגיאורגי. באולימפיאדת טוקיו 2020, חרול התחרה בקטגוריית המשקל של מעל 100 ק"ג והפסיד בקרב הראשון לבקמורוד אולטיבוייב האוזבקי תוך 23 שניות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ג'ודוקא הולנדים
קטגוריה:אלופי אירופה בג'ודו
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:ג'ודוקא באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1985
אלדד כהן

אלדד משה כהן הוא פסיכולוג קליני, סופר ומחזאי ישראלי.

== ביוגרפיה ==
כהן נולד בירושלים. הוא בעל תואר שני בפסיכולוגיה קלינית של הילד מאוניברסיטת תל אביב. למד בסטודיו למשחק של הלל נאמן.

כהן הוציא כמה ספרים שלא התפרסמו מאוד, אך סיפוריו הם פופולריים יחסית, מככבים על בימות התיאטרון וזוכים בפרסים.

ספרו "תסתכלו עליי", שיצא ב-1998, הומחז להצגה שהועלתה ב"צוותא" במשך יותר משנתיים, וסיפורים ומונולוגים מהספר הומחזו והועלו על במות שונות בכל רחבי הארץ. הספר זיכה את אלדד בפרס ליצירת ביכורים מהמועצה לתרבות ואמנות לשנת 1998, וב-1999 בפרס המחזה בפסטיבל עכו, שם שיחקו בה עידן אלתרמן, לירית בלבן, חנן לדרמן וירדן בר-כוכבא.

ירדן בר-כוכבא ערכה את ספרו השני של אלדד כהן, "לפחות היית מת בצורה מסודרת", שיצא ב-2003. באותה שנה הופיעו חברי "הסטודיו למשחק חולון" בהצגה "שדה תעופה לנשים בודדות" בבימויה של טל עומר, על פי מונולוגים מספרו של כהן "תסתכלו עלי".

אלדד כהן כתב וביים ל"תיאטרונטו" 2008 את ההצגה "בלון", בה שיחק גל פרידמן. העלילה עוסקת במוכר בלונים בפתח בניין עיריית תל אביב, שאהבתו לבחורה שפגש מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי שסופו מוות.

כתב את הקומדיה "תיאטרון רפרטוארי".

כתב (ביחד עם ירדן בר-כוכבא) את הצגות הילדים "סוף התחלה וחתולה" ו"אולי פיל".

ב-2023 כתב את המחזה "משפחה ברכבת" – קומדיה זוכת פרס המחזה הטוב ביותר בפסטיבל הקומדיה הישראלי 2023.

הדמויות בסיפוריו של אלדד כהן נחשבות קפקאיות ואומללות, בדומה לדמויות במחזות של חנוך לוין, והן עטופות בהומור שחור ומלוות בתחושת חוסר אונים וחוסר מוצא.

== ספריו ==
* "תסתכלו עליי" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 1998) 
* "לפחות היית מת בצורה מסודרת" ("ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב, 2003) 
* "אמא קומי" (ידיעות ספרים, 2019) 

==== ספרי ילדים ====
* "מנגינה כחולה עם תלתלים" (עם עובד, תל אביב, 2012) 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* יוסי רן, [https://tarboot.wordpress.com/2009/06/28/279/ בלון – בתיאטרון הסטודיו בחיפה], באתר תרבות הפנאי, 28 ביוני 2009
* 
* צבי גורן, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=1&Area=1&ArticleId=18593 תיאטרון רפרטוארי – יש שיטה באיגיון], באתר הבמה, 12 בנובמבר 2012
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=jId37ux0pIE אלדד כהן – בפרויקט "סופרים קוראים"], ב-YouTube

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסיכולוגים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20