OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תמיד יחכו לך

"תמיד יחכו לך" הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה הזמרת־יוצרת הישראלית לאה שבת. השיר התפרסם בדצמבר 1996 כסינגל מתוך אלבומה השלישי של שבת, "צל הלב תקין" (1997).

== רקע ==
לאחר שאלבומה השני של שבת, "גל געגוע", לא זכה להצלחה מסחרית, שבת סיפרה שחברת התקליטים שלה, "NMC", עיכבה אותה כמה שנים בהוצאת תקליט חדש, ועל כן היא ביקשה להשתחרר מהם ונענתה בחיוב. שבת פנתה ל"הד ארצי", אך לאחר שתנאי החוזה שהציעו לה נראו לה קשים מאוד, היא הוציאה לאור את אלבומה השלישי "צל הלב תקין" בהוצאה עצמית (תוך שהמאסטר שייך לה) ו"הד ארצי" היו המפיצים. שבת חברה ליוסי עזר, שהתעקש ששבת תנגן את כל תפקידי הגיטרות באלבום. היא אף כתבה את רוב תפקידי הכלים.

== על השיר ==
"תמיד יחכו לך" יוּעד במקור לאריק איינשטיין. איינשטיין, שאסף חומרים לאלבום שרצה להקליט, התקשר לשבת וביקש ממנה שיר. "אמרתי לעצמי שאני לא מכירה את אריק, אז מה אכתוב לו?" סיפרה שבת. היא חשבה על השיר "עוף גוזל" וכתבה את "תמיד יחכו לך" בהשראתו, תוך שחשבה על צעירים ישראלים שנוסעים אחרי הצבא לטיול גדול בחו"ל, "וההורים יושבים בבית ודואגים". איינשטיין לא הקליט את השיר בסופו של דבר, והשיר חזר אל שבת, שהקליטה אותו וכללה אותו באלבומהּ "צל הלב תקין".

== תמיד יחכו לך 2023 ==
לאחר מתקפת הפתע על ישראל, ובמסגרת המאמצים להגברת המוּדעות והפעלת לחץ לשחרור החטופים בהקדם, חברו לאה שבת והמפיק המוזיקלי תומר בירן, בשיתוף עם מטה המשפחות, וחידשו את השיר, שיצא לאור ב־16 בנובמבר 2023. שבת כתבה בית נוסף שמתייחס למצב הקשה שבו שרויים החטופים והמשפחות: "הו ילד, הו ילדה, הסיפור שלנו השתנה, נסדקו השמיים" (שבת ציינה שאלה המילים היחידות שכתבה בהקשר למלחמת חרבות ברזל, והיא העדיפה להלחין מילים של אחרים). את החידוש לשיר ליווה קליפ חדש (במאי:ארז דן), שהורכב כולו מחומרי וידאו ביתיים של החטופים והחטופות.

=== ביקורת ===
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק לחידוש ציון של 5 כוכבים מתוך 5. הוא כתב: "בכאוס העכשווי, החזרה לשיר הזה נשמעת בין תמימות לאוטופיה, אבל כמה אנחנו זקוקים לשיר הזה, לביצוע החזק של לאה שבת. אלו לא רק המילים. אלו הן הפשטות, האמת הטהורה והעוצמה הפנימית. אצל לאה זה בא נטו מהבטן. [...] יודעת להפוך את הניכור לחום, את המר למתוק, את העצב לחום אנושי בלי רבע מניירה. [...] העיבוד החדש מעצים את שיר הגעגועים המצוין. הסיטואציה – החטופים בעזה, עושה את ההתרגשות גדולה יותר מכל ביצוע אחר שלה. לאה פשוט מצמררת".

== מצעדי פזמונים ==
השיר הוצג למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־22 בדצמבר 1996 וצעד שלושה שבועות, עד 26 בינואר 1997, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום ה־16 ב־12 בינואר 1997.

=== מיקומי שיא ===

== משתתפים ==
* לאה שבת – זמרה, גיטרות, קולות רקע
* משה לוי – קלידים
* אמיתי פריינטא – בס
* מאיר ישראל – תופים
* אורן בלבן – כלי הקשה

=== הפקה ===
* מפיק מוזיקלי – לאה שבת, יוסי עזר
* מעבד – לאה שבת
* טכנאי הקלטה, מיקס – יוסי עזר
* עריכה דיגיטלית – חיים גוזלי

== קישורים חיצוניים ==

* [https://youtu.be/gm_Nz2Fk6xQ?si=PDPaYCk2GSE7mg0N תמיד יחכו לך 2023], באתר יוטיוב

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1996
קטגוריה:סינגלים מ-1996
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
שזיף הודי

שזיף הודי (שם מדעי: Flacourtia jangomas, ידוע גם בשם שזיף הקפה ההודי<ref name="FM"></ref>או סקרמבריס) הוא עץ יער גשם בשפלה ובהר במשפחת הערבתיים.<ref name="Hanelt"></ref><ref name="Chandra"></ref> בעבר נכלל במשפחת ה־Flacourtiaceae.<ref name="FM" /> הוא גדל באופן נרחב בדרום־מזרח ומזרח אסיה, ובמספר מקומות הוא הגיע כמין פולש.<ref name="hear"></ref> מקורו הפראי אינו ידוע אך משערים כי הוא אסיה הטרופית, על פי רוב כנראה בהודו.<ref name="hear" />

העץ נפוץ מאוד בדרום הודו והוא בעל חשיבות קולינרית ורפואית, במיוחד בקרלה.

== תיאור ==
=== גזע ===
השזיף ההודי הוא שיח או עץ קטן ונשיר שגדל לגובה של 6–10 מטר. הגזע והענפים הם בדרך כלל חסרי קוצים בעצים ותיקים, אך מוקפים בצפיפות בקוצים עצים פשוטים או מסועפים קהים כשהם צעירים יותר. הקליפה חומה בהירה עד אדומה נחושת עם מרקם מתקלף והעלים ירוקים בהירים וצורתם סגלגלה צרה.<ref name="FoI"></ref> העלים והשורשים מכילים טאנין.

=== פרחים ופירות ===
הוא מייצר פרחים ריחניים קטנים לבנים עד ירוקים לבנבן. הפירות העסיסיים יחסית מעוגלים וורודים עד אדום כהה ובערך רוחב. בשר הפרי צהוב ירקרק.<gallery mode="packed" heights="130px">
קובץ:Flacourtia_jangomas_in_a_cup_2.jpeg|טקסט=Close up of F. jangomas fruit|תקריב של F. Jangomas פרי
קובץ:Lubika.jpg|טקסט=Lubika fruit cross section|חתך פרי לוביקה
</gallery>

== אקולוגיה ==
הצמח נחשב לאחד מהצמחים המארחים העיקריים של זבוב הפירות של קווינסלנד (Bactrocera tryoni).<ref name="Both"></ref>

== שמות נפוצים ==
* בנגלית: , লুকলুকি
* אסאמי: (পনিয়ল)
* אנגלית: שזיף קפה הודי, דובדבן חמוץ הודי, רוקאם, שזיף רונאלה, שרמבריס
* הינדי: (तालिसपत्री), פאני אמלה (पानी आमला)
* מניפורי: (হৈত্ৰোঈ)
* קונקאני: ג'גומה
* תאילנדית: 
* רוהינגה, צ'יטגונית: 
* סנסקריט: , (स्रुववृक्ष)
* Sylheti: (ꠟꠥꠇꠟꠥꠇꠤ), kulkuli (ꠇꠥꠟꠇꠥꠟꠤ)
* מלאיאלאם: (ലൂബിക്ക), (ലൗലോലിക്ക), , 
* טמילית: 
* מיזו: 
* מלאית: 
* Castellano Panama: uva de monte, uvita, guinda.

== שימושים ==
=== במזון ===
פירות השזיף ההודי נאכלים באופן נרחב ברחבי דרום אסיה, הן טריות והן מבושלות. הם ידועים בטעם החמצמץ והמתון שלהם. הפירות כבושים, מיובשים במלח או מבושלים בקארי הודי. ניתן גם לערבב אותם למיצים או להכין מהם ריבות ומרמלדות שהן פופולריות מאוד בדרום הודו. ריבות שזיפים וחמוצים קפה המיוצרים באופן מסחרי מיוצאות ברחבי העולם על ידי חברות שונות, בעיקר מקראלה.

=== כתרופה ===
ברפואה הפולקלורית של דרום אסיה משתמשים בפירות ובעלים של שזיף הקפה ההודי נגד שלשולים. לפי הדיווחים, עלים יבשים יעילים עבור ברונכיטיס ושורשים אמורים לדכא כאב שיניים. לקליפת ה-Flacourtia jangomas יש מרכיבים אנטי-פטרייתיים ואנטי-בקטריאליים שונים, מה שהופך אותה למרכיב חשוב לכמה תרופות איורוודיות. משחת קליפות טחון משמשת גם לריפוי מחלות נפוצות רבות ביישובי השבטים של מערב גאט.

=== העץ ===
העץ נקצר לפעמים לתעשיית העץ במדינות ההודיות טמיל נאדו, קראלה וקרנטקה. הוא משמש לעיתים קרובות כחלופה זולה יותר לטיק ולעצים יקרים אחרים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו
קטגוריה:ערבתיים
ביג סקוב

סטיוארט דוויין אשבי ג'וניור (באנגלית: .Stewart Duane Ashby Jr; נולד ב-9 במאי 1973), הידוע גם בשם הבמה שלו ביג סקוב (Big Scoob), הוא ראפר אמריקאי מקנזס סיטי, מיזורי, שחתום תחת חברת התקליטים סטריינג' מיוזיק.

== קריירה מוזיקלית ==
=== קריירה מוקדמת ===
יחד עם ילידי קנזס סיטי עמיתיהם טק ניין, Bakarii, Short Nitty ו-Txx Will, הוא הקים את ההרכב 57th Street Rogue Dog Villains, ההרכב הוציא קומץ אלבומים בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000. עקב אי ההצלחה, עזב סקוב את המוזיקה והתמקד בגידול בנותיו.

=== חזרה למוזיקה וחתימה בסטריינג' מיוזיק ===
לאחר כמה שנים של הפסקה, ביג סקוב שוכנע על ידי טק ניין לחזור לתעשיית המוזיקה. ב-7 בפברואר 2009, הוכרז באתר הרשמי של טק ניין שביג סקוב חתם בחברת התקליטים העצמאית שלו, סטריינג' מיוזיק.

ב-15 בספטמבר 2009, ביג סקוב הוציא לאור את אלבום האולפן הראשון שלו, "Monsterifik", דרך סטריינג' מיוזיק. האלבום שוחרר תחת הסלוגן "Tech N9ne Presents", מה שהופך אותו לאלבום השני שיש לו סלוגן היכרות זה, בעקבות אלבום הבכורה של קריז קליקו. האלבום הגיע למקום ה-67 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.

ב-3 במאי 2011 ביג סקוב הוציא לאור את אלבומו השני, "Damn Fool", באלבום התארחו טק ניין, קריז קליקו, פרדי פוקס, ג'יי רוק ואומנים נוספים. האלבום הגיע למקום ה-49 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ של בילבורד ובמקום ה-24 במצעד אלבומי הראפ של בילבורד.

ב-20 בספטמבר 2011, ביג סקוב הוציא את המיני אלבום "No Filter".

בראיון במגזין דה סורס טק ניין ציין כי ביג סקוב כבר לא רצה לעשות עוד פרויקטים כי "הילדים האלה לא מבינים על מה הוא מדבר". עם זאת, הוא עדיין מופיע באלבומים של ראפרים אחרים, כולל האלבומים של טק ניין.

ב-25 במאי 2018 סקוב הוציא לאור את אלבומו הרביעי, "Duality".

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומים ===
{| class="wikitable"
!שָׁנָה
! כותרת
|-
| 2009
| Monsterifik
* יצא לאור: 15 בספטמבר 2009
* חברת תקליטים: סטריינג' מיוזיק
|-
| 2011
| Damn Fool
* יצא לאור: 3 במאי 2011
* חברת תקליטים: סטריינג' מיוזיק
|-
| 2016
|.H.O.G
* יצא לאור: 4 בנובמבר 2016
* חברת תקליטים: סטריינג' מיוזיק
|-
| 2018
|Duality
* יצא לאור: 25 במאי 2018
* חברת תקליטים: סטריינג' מיוזיק
|}

==== עם 57th Street Rogue Dog Villians ====
{| class="wikitable"
! align="left" |מידע על האלבום
|-
| It's On Now
* יצא לאור: 1998
* חברת תקליטים: Hogstyle Records
* סינגלים: "It's On Now"/"Let's Get Fucked Up"
|-
|My Dog's for Life
* יצא לאור: 1999
* חברת תקליטים: Hogstyle Records
* סינגלים: "Dogs 4 Life"
|-
| Roguish Ways
* יצא לאור: 2002
* חברת תקליטים: Hogstyle Records
* סינגלים: "Millenium Mitch"/"Thong Thissle"
|-
| New World Hustle
* יצא לאור: 2007
|}

=== מיני אלבום ===
{| class="wikitable"
!שָׁנָה
! כותרת
|-
| 2011
| No Filter
* יצא לאור: 20 בספטמבר 2011<ref name="Juno Music Downloads"></ref>
* חברת תקליטים: סטריינג' מיוזיק
|}

=== מיקסטייפים ===
{| class="wikitable"
!שָׁנָה
! כותרת
|-
| rowspan="2" | 2012
| Dope Talk Volume 1
* יצא לאור: 1 במאי 2012
* חברת תקליטים:.Hog Style Ent
|-
| Dope Talk Volume 2
* יצא לאור: 1 ביוני 2012
* חברת תקליטים:.Hog Style Ent
|}

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.myspace.com/therealbigscoob Myspace של ביג סקוב]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:ילידי 1973
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973
דאהי פורי

דאהי פורי (בהינדי: दही पूरी) הוא חטיף, אוכל רחוב, הודי הפופולרי במיוחד במדינת מהאראשטרה.<ref></ref> המנה היא סוג של צ'אט ומקורה מהעיר מומבאי.<ref>[https://web.archive.org/web/20040315072145/http://www.hindu.com/mp/2004/02/11/stories/2004021100490400.htm Article on snacks of India]</ref> המאכל מוגש בקונכיות מיני פורי (פאני פורי), המשמשות גם למנת הפאני פורי עצמה. דאהי פורי ופאני פורי נמכרים לרוב על ידי אותו רוכל רחוב.

== שמות חלופיים ==
דאהי פורי נקרא גם "דאהי בטטה פורי" או "דאהי סוו פורי". דאהי פירושו יוגורט בהינדי בעוד ש-sev (דבאייל) הוא כמו ורמיצ'לי איטלקי, אך מקמח גראם (קמח חומוס) מטוגן. בטטה היא מילה מראטהית לתפוח אדמה.<ref></ref>

== הכנה ==
שוברים מלמעלה קונכית פורי עגולה, ממלאים אותה במחית תפוחי אדמה או בחימצה מתובלת, הכל מכוסה ביוגורט מוקצף, ומעוטר בזיזים של דבאייל כתוש, מש דאל, רימון ועלי כוסברה קצוצים דק.

== גלריה ==
<gallery widths="200" heights="140">
קובץ:Savoury_baskets_of_Fun_1.JPG|טקסט=Home made dahi puri|דאהי פורי תוצרת בית
קובץ:Dahi_puri,_Doi_phuchka.jpg|טקסט=A typical serving of dahi puri|מנה טיפוסית של דאהי פורי
קובץ:S._P._D._P.jpg|טקסט=Another style of serving|סגנון הגשה נוסף של המנה
</gallery>

== ראו גם ==
* פאני פורי
* רגדה פאטיס

== קישורים חיצוניים ==

* בלפורי 
* פאפרי צ'אט 
* סוו פורי 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוכל רחוב
קטגוריה:המטבח ההודי
קטגוריה:המטבח הפקיסטני
Kermit (פרוטוקול)

קרמיט (Kermit) הוא פרוטוקול העברת וניהול קבצים ומערכת כלי תקשורת. עיקר השימוש בפרוטוקול היה בעיקר בשנים הראשונות של המחשוב האישי בשנות ה-80. הפרוטוקול מספק יכולות להעברת קבצים, הדמיית מסוף, תכנות סקריפטים והמרת סט תווים על פני חומרות ומערכות הפעלה מגוונות.

== פרטים טכניים ==
פרוטוקול Kermit תומך בהעברת טקסט וקבצים בינאריים בעזרת חיבור סיריאלי של 8 ביטים או 7 ביטים בתקשורת דו כיוונית, בצורה בלתי תלויה במערכת ההפעלה או החומרה ולפיכך יכול להיות מיושם במאות פלטפורמות מחשב ומערכות הפעלה שונות. בתקשורת דו כיוונית מלאה (FDX) הפרוטוקל מאפשר שידור חוזר במידת הצורך, מה שמספק יכולת התמודדות עם איבוד מידע. גם בחיבורים של 7 ביטים בלבד הפרוטקול תומך בהעברה יעילה של נתונים המקודדים בתצורה של 8 ביטים. בנוסף, הפרוטוקול כולל תמיכה גם בחיבורים שלא מאפשרים העברת תווי בקרה, בניגוד לפרוטקולים אחרים שצריכים שהחיבור יתמוך בכל התווים האפשריים.

== היסטוריה ==
בסוף שנות ה-70, למשתמשים במחשבים המרכזיים של אוניברסיטת קולומביה היה מקום אחסון של 35 קילובייט בלבד לאדם. קרמיט פותחה באוניברסיטה במטרה שסטודנטים יכלו להעביר קבצים בין המחשבים המרכזיים של (בעיקר של חברות IBM או DEC) לבין תקליטונים במיקרו-מחשבים שונים ברחבי הקמפוס (למשל Intertec Superbrains שהריץ את מערכת ההפעלה CP/M)<ref name="kermit198406"></ref><ref name="kermit198407"></ref><ref></ref>. בעוד מחשבי IBM השתמשו בעיקר בקוד EBCDIC, מחשבי DEC ומחשבים שהריצו CP/M השתמשו בקוד ASCII, ולפיכך המרה בין שיטות הקידוד הייתה אחד הפיצ'רים המוקדמים ב-Kermit.

אוניברסיטת קולומביה ריכזה פיתוח של מספר גרסאות של Kermit עבור מגוון מחשבים באוניברסיטאות ובמקומות אחרים, והפיצה את התוכנה בחינם. בפרט הגרסה עבור המחשב האישי של IBM הפכה להיות פופולרית במיוחד. ב-1986 הקימה האוניברסיטה את פרויקט Kermit<ref></ref>, שהשתלט על הפיתוח והחל לגבות עמלות על שימוש מסחרי, אך שימוש פרטי היה פתוח לכולם.

הפרוטוקול הפך לתקן תקשורת נתונים דה פקטו<ref name="good"></ref> להעברת קבצים בין מערכות מחשב לא דומות, ובתחילת שנות ה-90 הוא יכול היה להמיר קידודי תווים של מגוון שפות (ובפרט עברית). תוכנת Kermit שימשה במדינות רבות, למשימות שונות - החל ממשימות פשוטות של סטודנטים ועד לפתרון בעיות תאימות בין מערכות שונות בתחנת החלל הבינלאומית.<ref name="ISS">[http://www.spacedaily.com/news/iss-03zq.html International Space Station Incorporates Kermit] (December 2003)</ref> הוא הותאם למגוון רחב של מערכות מחשוב מרכזיות, מיני-מחשבים ומיקרו-מחשבים. גרסאות מאוחרות יותר של כמה מיישומי Kermit תומכים גם בחיבורים רשתיים ולא רק חיבורים סיריאליים.

== שמות זכויות יוצרים ==
Kermit נקרא על שם קרמיט הצפרדע מהחבובות, באישורה של חברת ג'ים הנסון. עם זאת, נוצרו ראשי תיבות בדיעבד - "KL10 Error-Free Reciprocal Microprocessor Interchange over TTY lines"

Kermit הוא פרוטוקול פתוח - כל אחד יכול לכתוב תוכנה שמתבססת על הפרוטוקול, אבל חלק מהתוכנות וקוד המקור של Kermit הם תחת זכויות יוצרים של אוניברסיטת קולומביה<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:תוכנות תקשורת
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1981
חוסה ארפה

חוסה ארפה (בספרדית: José Arpa; 1858–1952) היה אמן ממוצא ספרדי שעבד בספרד, מקסיקו וטקסס ונודע בזכות הנופים שלו.<ref>Mantle Fielding. 1945. Dictionary of American Painters, Sculptors and Engravers. New York: Struck, 1945; revised in 1983, Glenn B. Opitz, ed. Poughkeepsie, N.Y.: Apollo Books.</ref> <ref>Caroline Remy. 2011. "ARPA, JOSE," Handbook of Texas Online (<nowiki>http://www.tshaonline.org/handbook/online/articles/far17</nowiki>), accessed September 25, 2011. Published by the Texas State Historical Association.</ref><ref>Jacinto Quirarte. 1973. Mexican American Artists. Austin: University of Texas Press.</ref>

== חיים וקריירה ==
ארפה נולד בקרמונה, ספרד ב-19 בפברואר 1858, למשפחה צנועה. אביו היה סנדלר. הוא גילה כישרון לציור בגיל צעיר ולמד אצל צייר מקומי. בשנת 1868, הוא נשלח לסביליה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות יפות. שם עבד כצייר בתים במהלך היום, והשתתף בשיעורי אמנות בערב. מאוחר יותר, הוא למד אצל אדוארדו קאנו במוזיאון לאמנויות יפות של סביליה, שם זכה בפרס רומא שלוש פעמים, מה שאיפשר לו ללמוד באקדמיה ברומא.
לאורך הדרך,
בשובו לסביליה, הוא גילה שהצייר הספרדי, מריה פורטוני, עבד גם הוא בסביליה באותו זמן. אף שהם כנראה מעולם לא נפגשו, לפורטוני היה השפעה גדולה על עבודתו של ארפה. בגלל ההשפעה הזו, הוא פיתח העדפה לנושאים ספרדיים טיפוסיים, שבאותו זמן נודעו בספרד כ'קוסטומבריסמו'. הוא נשאר בסביליה במשך תשע שנים, שם יצר ציורים רבים, סקיצות וגם השלים סדרה של עיטורי תקרה בסירקולו מרכנתיל סביליה . <ref>Caso, E. D., Les Orientalistes de l'Ecole Espagnole, ACR edition, 1997, p. 272</ref>

בסוף 1895 או בתחילת 1896, אז הפך לאמן מבוסס והפליג מספרד לוורה קרוז, מקסיקו ומשם נסע לטקסס. במהלך שנותיו בסן אנטוניו, טקסס, הוא ארגן מחנות ציור בקיץ <ref>Allen, Paula (2016-08-21). "Artist's summer camps drew society painters". San Antonio Express News. Archived from the original on 2020-12-13. Retrieved 2020-12-13.</ref> והשפיע על ציירים רבים, ובראשם חאבייר גונזלס, אוקטביו מדלין ופורפיריו סלינס. <ref>Ruth Goddard. 1975. Porfirio Salinas. Austin: Rock House Press.</ref> הוא היה חבר מייסד של "מועדון ספלי הפליז", קבוצת אמנים שכללה גם את ג'וליאן אונדרדונק, רולה טיילור וארנסט רבא. בשנת 1923, ארפה פתח סטודיו ובית ספר לאמנות בסן אנטוניו, טקסס לימד ציור נוף ופורטרט. לעיתים קרובות הוא לקח קבוצות של סטודנטים לאזור הגבעות מסביב לעיר כדי לצייר. <ref>"Texas Artist: José Arpa". Vogt Auction. Retrieved 2021-01-27.</ref>ארפה הציג ומכר ציורים בכל אחד מהמקומות שבהם התגורר.

ב-1932 חזר לסביליה שם שהה עד מותו ב-1952, בגיל תשעים וארבע. ציורי קיר של ארפה נתלו בלובי של בניין סן אנטוניו אקספרס-ניוז במרכז העיר סן אנטוניו. ניתן למצוא חלק מציוריו של ארפה באוספים קבועים במוזיאון לאמנות בסן אנטוניו, במוזיאון לאמנות מק'ניי ובמוזיאון ההיסטורי של פאנהנדל-פלינס בקניון, טקסס.

הוא צייר בסגנון ריאליסטי, ונודע במיוחד בזכות השימוש שלו בצבעים מבריקים ומומחיותו בלכידת ההשפעות החזותיות של אור השמש. עבודותיו הוצגו רבות; <ref>Frances Battaile Fisk. 1928. A History of Texas Artists and Sculptors. Abilene, Tex.: privately printed; reprinted by Morrison Books, Austin, Tex., 1986.</ref> עשרה מציוריו נמצאים באוסף של מוזיאון סן אנטוניו לאמנות.<ref></ref> הוא תואר הן כמזרחן והן כאימפרסיוניסט ספרדי.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים ספרדים
קטגוריה:ילידי 1858
קטגוריה:נפטרים ב-1952
חאבייר גונזלס

חאבייר גונזלס, בספרדית: Xavier Gonzalez (1898–1993) היה אמן אמריקאי. הוא נולד באלמריה, ספרד. הוא חי בארגנטינה ובמקסיקו במשך זמן מה, ותכנן להיות מהנדס במכרה זהב.<ref name=":0"></ref> ב-1925 היגר לארצות הברית.

== חינוך ==
טיוטה לציור קיר בבית דואר בטקסס,1939
גונזלס החל את לימודיו במכון לאמנות של שיקגו מ-1921 עד 1923, ודודו, חוסה ארפה, למד איתו שם. הוא למד גם באקדמיית סן קרלוס במקסיקו סיטי, וכן בפריז ובמזרח הרחוק. בשנת 1931, גונזלס הפך לאזרח ארצות הברית, וב-1935 הוא התחתן עם האמנית אתל אדוארדס (1914–1999), <ref></ref> שהייתה צעירה ממנו בשבע-עשרה שנים וגם סטודנטית שלו ב-Newcomb College. הוא עבד ולמד לעיתים קרובות עם עמית האמן יוליוס וולץ, שהיה השושבין בחתונתו. <ref></ref> גונזלס הקדיש את קיר הקנטינה בניוקומב לשימושם של תלמידי האמנות שלו.<ref name=":0" />

=== יצירה ===
עבודותיו של גונזלס הוצגו ברחבי ארצות הברית, בגלריה לאמנות קורקורן, במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות. הוא היה ידוע גם בפריז, ונציה, בריסל וטוקיו. הוא לימד אמנות באוניברסיטת טולאן, מוזיאון ברוקלין, אוניברסיטת קייס ווסטרן רזרב ובית הספר לאמנות ניוקומב ממוריאל, והיה מנהל בית הספר לאמנות במכללת סול רוס סטייט למורים באלפין, טקסס. בשנת 1953, הוא נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב כחבר שותף, ולאחר מכן הפך לאקדמאי מן המניין בשנת 1955. הוא אייר ספר ילדים בשם "מי שראה הכל, האפוס של גילגמש" מאת אניטה פיגלס (1966).

גונזלס מת מלוקמיה ב-1993, בגיל 94, בבית החולים קלווארי בברונקס, ניו יורק.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון לאמנות של שיקגו
קטגוריה:מהגרים מספרד לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
אתל אדוארדס

אתל אדוארדס, באנגלית:Ethel Edwards (1914–1999) הייתה ציירת, אמנית קולאז', מאיירת וציירת קיר אמריקאית. היא ידועה בזכות ציורי הקיר שלה.<ref>Davis, Anita Price; Emerson, Jimmy S. (August 2015). New Deal Art in Alabama. . Retrieved 29 March 2017.</ref>

=== חינוך ===
בשנת 1933 היא נכנסה לניוקומב קולג' בניו אורלינס, שם למדה אצל חאבייר גונזלס. היא נישאה לגונזלס ב-1936 באלפין, טקסס, שם ניהל מושבת אמנות קיץ במשך כמה שנים.<ref></ref>

=== קריירה ===
טיוטה של ציור הקיר אחר הצהריים בחווה בטקסס
הם המשיכו את בית הספר לאמנות הקיץ עד 1936 כאשר חאבייר לקח חופשה כדי לחיות בצרפת. כשחזרה לאלפין עם בעלה בסוף 1937, אדוארדס זכתה בתחרות ארצית לציור ציור קיר של סניף הדואר, ״אחר הצהריים בחווה בטקסס״.<ref></ref><ref></ref> ב-1942 השלימה ציור קיר, "חיים על האגם" עבור משרד הדואר בלייק פרובידנס, לואיזיאנה.<ref></ref>

במהלך שנות מלחמת העולם השנייה אדוארדס וגונזלס עברו לניו יורק, שם לימדו שניהם בליגת הסטודנטים לאמנות והיא עשתה איורי אופנה עבור מגזינים Town & Country ו-Fortune.<ref></ref> מ-1942 עד 1949, בני הזוג חיו בניו יורק ובילו בקיץ בוולפליט, מסצ'וסטס בקייפ קוד. אדוארדס לימדה מאוחר יותר בליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק ובמרכז לאמנות<ref></ref> בשנת 1957 קיבלה אדוארדס מלגת מקדוול.<ref></ref>

אדוארדס מתה ב-24 בינואר 1999 בעיר ניו יורק.

מענק הנסיעות על שם חאבייר גונזלס ואתל אדוארדס שניתן על ידי ליגת הסטודנטים לאמנות בניו יורק הוענק לראשונה ב-2002; היא מעניקה מלגות לאמנים לנסיעות בספרד.<ref></ref>

ניתן למצוא את המסמכים שלה בארכיון לאמנות אמריקאית במכון סמיתסוניאן בוושינגטון די.סי.

ציוריה נמצאים באוספים של מוזיאון האמנות האמריקאית של סמית'סוניאן.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמניות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת טוליין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוליין
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1999
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1999
גלמורגן

גלמורגן (באנגלית: Glamorgan; בוולשית: Sir Forgannwg), או גלומרגנשייר (באנגלית: Glamorganshire), הוא אזור בדרום ויילס ומחוז מנהלי לשעבר, אשר כיום מוגדר כאחד משלושה עשר המחוזות ההיסטוריים של ויילס.

לאחר פירוק המחוז בשנת 1974, הוא התפצל לשלושת המחוזות השמורים סאות' גלמורגן, ווסט גלמורגן ומיד גלמורגן (דרום, מערב ומרכז גלמורגן בהתאמה). אלו אורגנו מחדש ב-1996 וכיום אזור גלמורגן מכיל את המחוזות: קארדיף, סוונסי, עמק גלמורגן, ברידג'אנד, ניית' פורט טאלבות, רונד' קינון טף, מרת'ר טידוויל וקרפילי.

== היסטוריה ==
במקור גלומרגן הייתה ממלכה קטנה מימי הביניים המוקדמת בשם מורגנוּג (Morgannwg), היא נכבשה על ידי הנורמנים במאה ה-11 והפכה לאדונות הנורמנית של גלמורגן. בתקופה זו, האזור הפך לקו עימות בין האדונים הנורמנים לנסיכים הוולשים ומאופיין בריכוז גדול של טירות.

לאחר שנפל תחת השלטון האנגלי באופן רשמי במאה ה-16, גלמורגן הפך למחוז יציב יותר, והחל ניצול של משאבי הטבע באופן הולך וגדל כחלק מהמהפכה התעשייתית. בתחילת המאה ה-19 הפך גלמורגן למחוז המאוכלס והמתועש בוויילס, ואף כונה "כור ההיתוך של המהפכה התעשייתית", שכן הוא הכיל את המרכזים העולמיים של שלוש תעשיות מתכות (ברזל, פלדה ונחושת) בנוסף לתעשיית כריית פחם ענפה.

על פי חוק השלטון המקומי משנת 1972, בוטל המחוז המנהלי של גלמורגן ב-1 באפריל 1974, והמחוז ההיסטורי התפצל לשלושה מחוזות חדשים: מערב גלמורגן, מרכז גלמורגן, ודרום גלמורגן.

==גאוגרפיה==
גלמורגן כולל אזורים נפרדים: העמקים התעשייתיים, העמק החקלאי וחצי האי גאוור. המחוזות ההיסטוריים שגבלו בגלומרגן כוללים את ברקנוקשייר (צפון), מונמות'שייר (מזרח), קרמרת'נשייר (מערב), ומדרום הוא גובל בתעלת בריסטול. שטח המחוז ההיסטורי הוא 2,100 ק"מר, והוא הכיל היסטורית את הערים קרדיף (בירת המחוז ומשנת 1955 עיר הבירה של ויילס) ווסוונסי. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא קרייג אי ל'ין (600 מטרים מעל פני הים), פסגה הממוקמת ליד הכפר ריגוס בעמק קנון.

הנהרות העיקריים העוברים בגלמורגן כוללים את הטף, האלי, האוגמור, הניאת', דולאיס, הטאווה, הרימני (המהווה את הגבול ההיסטורי עם מונמות'שייר), והלוגור (המהווה את הגבול ההיסטורי עם קרמרטנשייר).

==ראו גם==
* ממלכת מורגנוג
* הספר הוולשי

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ויילס: מחוזות
מריה מזינה

מריה ולרייבנה מזינה (ברוסית: Мария Валерьевна Мазина; נולדה ב-18 באפריל 1964) היא סייפת יהודייה-רוסייה. אלופה אולימפית (סידני 2000), זוכת מדליית ארד אולימפית (אטלנטה 1996) ואלופת עולם (נים 2001) בדקר קבוצתי ופעמיים זוכת מדליית ארד באליפות עולם (1990 ו-1992) בדקר אישי.

== ביוגרפיה ==
מזינה נולדה וגדלה במוסקבה. היא החלה להתאמן בסייף מגיל 12. היא חברה בקבוצת מכבי מוסקבה מיום הקמתה בשנת 1995 ועובדת שם כמאמנת סייף.

===1990===
====מדליית ארד אישית באליפות עולם====
באליפות העולם שנערכה בליון, צרפת בשנת 1990 היא זכתה במדליית ארד בדקר אישי.

===1991===
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1991 היא זכתה במדליית ארד בדקר קבוצתי.

===1992===
באליפות העולם שנערכה בהוואנה, קובה בשנת 1992 היא זכתה בפעם השניי במדליית ארד בדקר אישי.

===1996===
====מדליית ארד אולימפית====
באולימפיאדת אטלנטה היא זכתה במדליית ארד בדקר קבוצתית ביחד עם קרינה אזנוריאן ויוליה גרייבה לאחר ניצחון על הונגריה בתחרות על מדליית הארד, בתוצאה של 45–44. בשלב חצי הגמר נבחרת רוסיה הפסידה לצרפת 39–45 שזכתה במדליית זהב. במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה. נוסף לכך, היא סיימה במקום 19 בתחרות דקר אישי, ראשונה מבין הסייפות רוסיות.

===2000===
====אלופה אולימפית====
באולימפיאדת סידני היא זכתה במדליית זהב בדקר קבוצתית ביחד עם טטיאנה לוגנובה ואוקסנה ירמקובה לאחר ניצחון על שווייץ במשחק הגמר, בתוצאה של 45–35. בשלב חצי הגמר נבחרת רוסיה ניצחה את הונגריה בתוצאה של 45–44 (קרינה אזנוריאן השתתפה במקום אוקסנה ירמקובה). נוסף לכך, היא סיימה במקום 11 בתחרות דקר אישי, לאחר הפסד בסיבוב השלישי למרגריטה זלפי מאיטליה (סיימה שביעית) 13–15 וסיימה שנייה מבין הסייפות הרוסיות.

===2001===
בתחרויות המכביה השש-עשרה שנערכו ביולי 2001 היא זכתה במדליית זהב בדקר אישי.
====אלופת עולם====
שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בנים, צרפת בסוף אוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בדקר קבוצתי.

לאחר שפרשה מתחרויות החלה לאמן סיף. משנת 2015 היא מאמנת את הנבחרת הרוסית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סייפים רוסים
קטגוריה:סייפות יהודיות
קטגוריה:מאמני סיף
קטגוריה:מאמני ספורט רוסים
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1964
יוליוס וולץ

יוליוס וולץ (באנגלית: Julius ֿWoeltz; 1911–1956) היה אמן אמריקאי הידוע בציורי הקיר והנופים שלו.<ref name=":0"></ref>

== ביוגרפיה ==
וולץ נולד בסן אנטוניו, טקסס, שם החל לראשונה את לימודי האמנות שלו אצל חוסה ארפה ולצדו של חאבייר גונזלס.<ref></ref> הוא המשיך ללמוד באקדמיה ז'וליאן בצרפת ולאחר מכן במכון לאמנות של שיקגו.<ref name=":0" /> בנוסף לציור, הוא עבד כפרופסור לאמנות במכללות ובאוניברסיטאות שונות, כולל אוניברסיטת טקסס באוסטין וסול רוס סטייטצ'רס קולג', שם שימש כמנהל האמנות ב-1932 והחל את תוכנית המושבה לאמנות הקיץ.<ref></ref>

במהלך הקריירה שלו, הוא צייר כמה ציורי קיר אזוריים, בעיקר סדרה של ציורי קיר גדולים באלפין, טקסס וכן שישה ציורי קיר עבור משרד הדואר האמריקאי באמרילו, טקסס. ציורי קיר אלה נטו לתאר נופים ופעילויות של האזור שמסביב המתוארים בסגנון האזורי שזכה לפופולריות של תומאס הארט בנטון.<ref></ref> הוא בילה בקביעות במקסיקו בלימוד ציורי הקיר שם, ונראה שהוא הושפע מדייגו ריברה וחוסה קלמנטה אורוזקו.

כמה מיצירותיו הוזמנו ומומנו על ידי ה-WPA וה-The Section.<ref></ref> <ref></ref> בימי חייו, עבודתו הוצגה בתערוכות רבות, כולל מוזיאון לגיון הכבוד, מוזיאון דאלאס לאמנויות יפות ומ. קנודלר אנד קומפני.

הוא מת בסן אנטוניו, טקסס בשנת 1956 ונקבר בבית הקברות הלאומי פורט סם יוסטון.<ref name=":0" />

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:Elgin tx post office mural.jpg|חווה בטקסס, ציור קיר
File:Lobby mural- "Cattle loading," by Julius Woeltz at the J. Marvin Jones Federal Building & U.S. Courthouse, Amarillo, Texas LCCN2016648278.tif|חוות בקר, ציור קיר
File:Lobby mural- "Oil," by Julius Woeltz at the J. Marvin Jones Federal Building & U.S. Courthouse, Amarillo, Texas LCCN2016648277.tif|שדה נפט, ציור קיר
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון לאמנות של שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1956
חוקת החירות

חוקת החירות (באנגלית: The Constitution of Liberty) הוא ספר שנכתב על ידי פרידריך האייק, שפורסם לראשונה ב-1960 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו. חוקרים רבים ראו בספר את היצירה החשובה ביותר של האייק.<ref>Caldwell, Bruce, "Editorial Foreword", in </ref> בישראל הספר פורסם ב-2013 על ידי הוצאת המרכז האקדמי שלם בתרגומו של אהרן אמיר.

בעת עבודתו של האייק באוניברסיטת שיקגו בשנות ה-50, הוא התעניין בקשר בין טרנספורמציה חברתית לאופן הצגת הידע המדעי. ב-7 במרץ 1954 ביקש האייק מימון מקרן גוגנהיים עבור מסעותיו לאיטליה וליוון. הוא עשה זאת לא רק למען מחקרו על ג'ון סטיוארט מיל, אלא גם משום שהאמין שביקור באזורים הלא-מתועשים הללו יעזור לו להבין טוב יותר כיצד מסורת ותרבות מתפתחות בחברות חקלאיות. מסעות אלו היה הבסיס לספר "חוקת החירות". האייק סיים לכתוב את הספר במאי 1959, והספר פורסם בפברואר 1960.<ref></ref>

בספר זה האייק דן במושגי החירות והחופש, ומדגיש את משמעותם המקורית כהיעדר כפייה על ידי אחרים. בנוסף על כך, האייק דן בהתפתחות המטרות והערכים האנושיים, ומדגיש את חשיבותן של חברות פתוחות שבהן רעיונות חדשים יכולים להיווצר ולהתחרות זה בזה. האייק מסיים באזהרה מפני שליטה מוגזמת ומחנק פוטנציאלי של כוחות ספונטניים החיוניים לקידום חברתי.<ref name="HayekConstitution"></ref>

"חוקת החירות" הוצב במקום ה-9 ברשימת "100 ספרי העיון הטובים ביותר של המאה העשרים" של המגזין השמרני National Review.<ref></ref>
== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי הוצאת שלם
קטגוריה:ספרות פוליטית
גרגורי קריס

גריגורי יעקוביץ' קריס (באוקראינית: Григорій Якович Крісс; 24 בדצמבר 1940) הוא סייף עבר יהודי-סובייטי יליד אוקראינה. אלוף אולימפי (טוקיו 1964), סגן אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), אלוף עולם (1971), סגן אלוף עולם (1967) ו-5 פעמים אלוף ברית המועצות בדקר אישי. בסך הכל זכה ב-4 מדליות אולימפיות, מהן 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד ב-3 אולימפיאדות וב-7 מדליות מאליפוות עולם, מהן 3 זהב, 3 כסף ו-1 ארד.

== ביוגרפיה ==
קריס נולד וגדל בקייב, אוקראינה. שרת כקצין ב. בשנים 1963–1973 חבר בנבחרת ברית המועצות בסיף.

===1964===
====אלוף אולימפי====
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית זהב בדקר אישי, לפני ביל הוסקינס מהממלכה המאוחדת וחברו לנבחרת גורם קוסטבה. שלושת הזוכים מהאולימפיאדה הקודמת השתפו במשחקים אלה.

===1965===
באליפות עולם שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1965 זכה במדליית ארד בדקר קבוצתי

===1966===
באליפות עולם שנערכה במוסקבה בשנת 1966 זכה במדליית כסף בדקר קבוצתי

===1967===
====אלוף עולם====
באליפות עולם שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 1967 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בדקר קבוצתי ומדליית כסף בדקר אישי אחרי בן ארצו אלכסיי ניקנצ'יקוב ולפני רודולף טרוסט מאוסטריה.

===1968===
====סגן אלוף אולימפי====
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה בשתי מדליות כסף בדקר אישי, אחרי יוזו קולצ'ר מהונגריה ולפני ג'אנלואיג'י סאקר מאיטליה ולא הצליח להגן על תוארו ובדקר קבוצתי. לצידו בקבוצה השתתף היהודי יוסף ויטבסקי.

===1969===
באליפות עולם שנערכה בהוואנה, קובה בשנת 1969 הוא זכה במדליית זהב בדקר קבוצתי.

===1971===
====אלוף עולם אישי====
באליפות עולם שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1971 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בדקר אישי לפני ניקולה גרניירי מאיטליה ורולף אדלינג משוודיה ומדליית כסף בדקר קבוצתי.

===1972===
באולימפיאדת מינכן זכה במדליית ארד בדקר קבוצתי וסיים במקום 11 בדקר אישי.

== הנצחה ==
ב-1989 ניכנס ליד לאיש הספורט היהודי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידי 1940
קטגוריה:סייפים סובייטים
קטגוריה:סייפים יהודים
קטגוריה:ספורטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:מאמני סיף
קטגוריה:מאמני ספורט סובייטים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: סייפים
קטגוריה:אלופים אולימפיים מברית המועצות
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מינכן (1972)
דלות ההיסטוריציזם

דלות ההיסטוריציזם (באנגלית: The Poverty of Historicism) הוא ספר משנת 1957 מאת הפילוסוף קארל פופר. עיקר הספר עוסק בטענה כי רעיון ההיסטוריציזם מסוכן ופושט רגל.

"דלות ההיסטוריציזם" נכתב לראשונה כמאמר ב-1936, שהומר מאוחר יותר לספר.<ref name="Popper_1957"></ref> המאמר נדחה בידי כתב העת שאליו הוגש, והודפס לראשונה בשלושה חלקים בכתב העת אקונומיקה בין השנים 1944-1945.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> הוא אוגד לספר באיטלקית בשנת 1954, ובצרפתית בשנת 1956, ובשנת 1957 הוצא לאור גרסה מעודכנת ומורחבת באנגלית.

הספר הוקדש "לזכרם של האנשים, הנשים והילדים הרבים מספור, בני כל האמונות, העמים והגזעים שנפלו קרבן לאמונה הפשיסטית והקומוניסטית בחוקים הנחרצים של הייעוד ההיסטורי". שם הספר מתייחס לספר "דלות הפילוסופיה" של קרל מרקס.

הספר זכה לשבחים על ידי הסופר האנטי-קומוניסטי ארתור קסטלר שתיאר כי "ככל הנראה הספר היחיד שיצא לאור השנה שיאריך ימים את המאה".

בישראל הספר פורסם בשנת 2009 על ידי הוצאת שלם. את הספר תרגמה פנינה זייץ, ערך ברק בן נתן ואת המבוא כתב זאב לוי.

== ראו גם ==
* מהותנות
* גאורג וילהלם פרידריך הגל
* פילוסופיה של ההיסטוריה

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קרל פופר
קטגוריה:חיבורים פילוסופיים
קטגוריה:ספרות פוליטית
קטגוריה:ספרי הוצאת שלם
קטגוריה:ספרי 1944
יסודות הטוטליטריות

יסודות הטוטליטריות (באנגלית: The Origins of Totalitarianism) שיצא לאור ב-1951, היה היצירה המרכזית הראשונה של חנה ארנדט, שבה היא מתארת ומנתחת את הנאציזם והסטליניזם כתנועות הפוליטיות הטוטליטריות הגדולות של המחצית הראשונה של המאה ה-20.

הספר תורגם לגרמנית ב-1955 ובמהדורה שנייה ב-1958. לאחת המהדורות נוסף פרק שעסק במרד ההונגרי של 1956, אך ב-1958 פורסם כספר נפרד. בישראל הספר פורסם ב-2009 בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובתרגומה של עדית זרטל.

הספר "יסודות הטוטליטריות" בנוי משלושה מאמרים: "אנטישמיות", "אימפריאליזם" ו"טוטליטריות". הספר מתאר את התנאים המוקדמים השונים ועלייתה שלאחר מכן של האנטישמיות במרכז, במזרח ובמערב אירופה במחצית הראשונה של המאה ה-19. לאחר מכן הספר בוחן את האימפריאליזם המודרני, מ-1884 ועד תחילת מלחמת העולם הראשונה. הספר עוקב אחר הופעתה של הגזענות כאידאולוגיה, ויישומה המודרני כ"נשק אידאולוגי לאימפריאליזם", על ידי הבורים במהלך הטרק הגדול בתחילת המאה ה-19.

לה מונד מיקם את הספר בין 100 הספרים הטובים ביותר מכל סוג של המאה ה-20, וה-National Review דירג אותו במקום ה-15 ברשימת 100 ספרי העיון הטובים ביותר של המאה.<ref>[http://www.nationalreview.com/article/215718/non-fiction-100 The 100 Best Non-fiction Books of the Century], National Review</ref> הסופר נורמן פודהורץ טען שהספר השפיע עליו במיוחד.<ref name="Podhoretz"></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי 1951
קטגוריה:ספרות פוליטית
ג'וש בר

יהושע (ג'וש) בר הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף וטייס קרב בחיל האוויר הישראלי, מפקד בסיס רמון לשעבר.

==ביוגרפיה==
בר התגייס לצה"ל ב-1998 וסיים קורס טיס במגמת קרב. בהמשך, שירת כסמ"ט א' בטייסת 105 ("העקרב"), ולאחר שעבר קורס פיקוד ומטה, מונה לראש מדור עומק א' במחלקת ההתקפה, מחלקה שבהמשך כיהן בה גם כמחליפו של ראש הענף. בשנים 2016–2018 שירת כמפקד טייסת 253. בשנים 2018–2020 שירת כמפקד טייסת 69 ("הפטישים"), ולאחריהם שימש במשך שנתיים ראש מחלקת התקפה בחיל-האוויר.

ב-2022 מונה למפקד בסיס רמון. באפריל 2024 הועלה לדרגת תת-אלוף, לאחר שתקן מפקד בסיס רמון שונה לדרגה זאת. באוגוסט 2024 סיים את תפקידו כמפקד בסיס רמון והוא מיועד להתחיל לימודים במכללה לביטחון לאומי.

בר, בוגר מכללת שנקר בהנדסת תעשייה וניהול, נשוי ואב לשלושה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס רמון
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי מכללת שנקר
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ראשי מחלקת התקפה אווירית
ישראל קרויזר

ישראל קרויזר (נולד ב-21 בנובמבר 1952) הוא יזם ומהנדס בתחום האנרגיה הסולארית ופעיל חברתי ישראלי.

== ביוגרפיה ==
קרויזר נולד בשנת 1952 בירושלים, גדל בבית דתי ולמד בישיבת נתיב מאיר. בעל תואר שני בהנדסה מהטכניון.

=== קריירה עסקית ===
בגיל 27, החל לעבוד כמהנדס בחברת לוז הישראלית, שהקימה את תחנת החשמל הסולארית המסחרית הראשונה בעולם, SEGS I, ליד דאגט, קליפורניה, ב-1985. התחנה הוכיחה שהדבר אפשרי טכנית וכלכלית. החברה הובילה את הטכנולוגיה הסולרית המסחרית היחידה בזמנה, פרבולות סולאריות, ובנתה עוד שמונה שדות סולריים בהספק מותקן כולל של 394 מגווט. נכון ל-2021, שתיים מהתחנות עודנה פעילות.

בגיל 31 מונה למהנדס הראשי ובגיל 34 מונה למנכ"ל החברה, שהעסיקה בישראל 500 בני אדם, ובשנת 1986 זכה קרויזר לפרס רוטשילד על "יישום של טכנולוגיות חדישות"<ref></ref>

ב־1991 לוז פשטה רגל בתקופה בה מחירי הנפט בעולם צנחו וייצור אנרגיה סולארית הפך לא כדאי.

אחרי סגירת לוז קרויזר עבד במשך שנה כמהנדס הראשי של מקורות.
לאחר מכן הקים חברה לייעוץ וניהול פרויקטים של בנה־הפעל־העבר, הקושרים לשפכים, תחנות התפלה ותחנות כוח. במסגרת חברה זו ניהל את הקמת שלב ב' של השפד"ן, מתקני הטיפול בשפכים בלב השרון, נהריה, עכו, רהט ועוד; מתקן הסינון המרכזי של המוביל הארצי במאגר אשכול, מרכז האנרגיה של קריית הממשלה בירושלים ועוד.

ב־2006 הוא הקים עם המשקיע של לוז, ארנולד גולדמן, את ״BrightSource", שפיתחה את תחנות הכוח תרמו־סולאריות בטכנולוגית מגדל שמש. החברה בנתה את תחנת הכוח הסולרית הגדולה בעולם עד כה, באיוונפה שבקליפורניה, בהספק 440 מגווט, וכן את מגדל השמש באשלים, ותחנות כוח נוספות בדובאי ובדרום אפריקה.

ב־2021 פרש מ״BrightSource" עם בנו הבכור גיל ויחד הם הקימו את סולארגיק (SolarGik) העוסקת בפיתוח ושכלול של הטכנולוגיה הסולארית הפוטו־וולטאית. בשנת 2022 נקנתה ע״י סולאראדג' אך שומרת על עצמאות מוחלטת.

== פעילות ציבורית ==
בשנות השמונים שימש כיו"ר ועד ההורים של בית ספר אופק למחוננים וכ 12 שנה בתור יו"ר ועד ההורים של תיכון הרטמן. לאחר מכן היה חבר בוועד ההורים של תיכון פלך לבנות. 

בשנת 2023 החליט לצאת למאבק עצמאי על חשבונו ברשת החינוך העצמאי החרדית של אגודת ישראל במטרה שהמדינה תפסיק את התקצובה בניגוד להחלטת הממשלה האוסרת על תקצוב גופים שיש חשש לאיתנותם הפיננסית, שאינם מפוקחים כראוי, שיש בהם אי־סדרים וחשש לביצוע עבירות, וכן שיש חשש שתקציבים שניתנו להם אינם מגיעים ליעדם המקורי.<ref></ref> <ref></ref>לפי ממצאיו, רשת החינוך לכאורה נמצאת בפועל במצב של חדלות פירעון ועומדת על סף קריסה. הגירעון של הרשת, העומד על היותר מ 350 מיליון שקל, נובע ברובו מאי־הפקדות של כספים לתנאי הפרישה של העובדים. כמו כן, הרשת אינה מדווחת על התחייבויות של מאות אלפי שקלים בשל 74 תביעות שהוגשו נגדה, מתוכן שש ייצוגיות. בנוסף, לעמותה התחייבויות אקטואריות בסכומים גבוהים בשל מענקי פרישה לעובדים בפנסיה תקציבית וכן בשל מענקי היובל, הניתנים פעם בשנה לגמלאים בפנסיה תקציבית.

בזמן מלחמת חרבות ברזל, דחף את העיתונאי אבישי בן חיים בהפגנה למען החטופים ליד בית הנשיא<ref></ref>.

== חיים אישיים ==
משתייך לזרם הדתי ליברלי. הוריד את הכיפה בגיל 71 בעקבות המחאה נגד הרפורמה המשפטית. נשוי ללני, מתמטיקאית ועורכת לשון, ואב לארבעה. מתגורר בשכונת קטמון בירושלים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

2024 04
קטגוריה:יזמים ישראלים
קטגוריה:ישראל: אנרגיה סולארית
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
ג'ודו באולימפיאדת פריז (2024)

תחרויות הג'ודו באולימפיאדת פריז 2024 נערכו מ-27 ביולי עד 3 באוגוסט 2024 באולם הגראן פאלה הזמני. זו המהדורה ה-15 של תחרויות הג'ודו במשחקים האולימפיים. 386 ג'ודוקא התחרו ב-15 קטגוריות משקל שונות: 7 קטגוריות משקל שונות לגברים, 7 קטגוריות משקל שונות לנשים וקטגוריית נבחרות מעורבות.

== זוכים ==
===נשים===
{| class="wikitable sortable" style="width: 50%; text-align:center; font-size:100%;"
|- bgcolor="#efefef"
! משקל
| bgcolor="gold" |&nbsp;זהב &nbsp;
| bgcolor="silver" |כסף
| bgcolor="CC9966" |ארד
|-
| עד 48 ק"ג
|נאטסומי צונודה 
|באבודורג'ין בסאנקו 
|שירין בוקלי 
----טארה בבולפאט 
|-
| עד 52 ק"ג
|דיורה קלדיורובה 
|דיסטריה קרסניקי 
|לריסה פימנטה 
----אמנדין בושארד 
|-
| עד 57 ק"ג
|כריסטה דגוצ'י 
|הא מימי 
|הרוקה פונאקובו 
----שרה-ליאוני סיזיק 
|-
| עד 63 ק"ג
|אנדריאה לסקי 
|פריסקה אוויטי אלקרס 
|קלריס אגבניינו 
----לאורה פאזליו 
|-
| עד 70 ק"ג
|ברברה מאטיץ' 
|מרים בוטקרייט 
|מיכאלה פולרס 
----גבריאלה ווילמס 
|-
| עד 78 ק"ג
|אליצ'ה בלאנדי 
|ענבר לניר 
|מא ג'נג'או 
----פטריסיה סמפאיו 
|-
| מעל 78 ק"ג
|ביאטריס סוזה 
|רז הרשקו 
|קים הא-יון 
----רומן דיקו 
|}

=== גברים ===
{| class="wikitable sortable" style="width: 50%; text-align:center; font-size:100%;"
|- bgcolor="#efefef"
! משקל
| bgcolor="gold" |&nbsp;זהב &nbsp;
| bgcolor="silver" |כסף
| bgcolor="CC9966" |ארד
|-
| עד 60 ק"ג
|ילדוס סמטוב 
|לוקה מחיידזה 
|ריוג'ו נאגאיאמה 
----פרנסיסקו גאריגוס 
|-
| עד 66 ק"ג
|היפומי אבה 
|ויליאם לימה 
|גוזמן קירגיזבייב 
----דניס ויירו 
|-
| עד 73 ק"ג
|הידאייט היידרוב 
|ג'ואן-בנג'מין גאבה 
|אדיל אוסמנוב 
----סואיצ'י השימוטו 
|-
| עד 81 ק"ג
|טקאנורי נאגאסה 
|טאטו גריגאלאשווילי 
|לי ג'ון-הוואן 
----סומון מחמדבקוב 
|-
| עד 90 ק"ג
|לאשה בכאורי 
|סנשירו מוראו 
|מקסים-גאל נגאיפ האמבו 
----תיאודורוס צלידיס 
|-
| עד 100 ק"ג
|זלים קוטסוייב 
|איליה סולאמנידזה 
|פיטר פלצ'יק 
----מוזאפרבק טורובוייב 
|-
| מעל 100 ק"ג
|טדי רינר 
|קים מין-ג'ונג 
|טמור רחימוב 
----אלישר יוסופוב 
|}

=== מעורב ===
{| class="wikitable sortable" style="width: 50%; text-align:center; font-size:100%;"
|- bgcolor="#efefef"
! קטגוריה
| bgcolor="gold" |&nbsp;זהב &nbsp;
| bgcolor="silver" |כסף
| bgcolor="CC9966" |ארד
|-
| נבחרות מעורבות
|
|
|
----
|}

==טבלת המדליות==

==ישראל בתחרויות הג'ודו==

==ראו גם==
* ג'ודו במשחקים האולימפיים

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://olympics.com/paris-2024/en/sports/judo/ ענף הג'ודו - אתר הוועד האולימפי הבינלאומי]

==הערות שוליים==

*
2024
ג'ודו
פרדריק האמרסלי

מייג'ור-גנרל פרדריק האמרסלי, CB (באנגלית: Frederick Hammersley; 21 באוקטובר 1858 - 28 במרץ 1924) היה קצין בכיר בצבא הבריטי.<ref name="times"></ref>

== ביוגרפיה ==
האמרסלי נולד ב-21 באוקטובר 1858 בקורק, והיה בנם של מייג'ור-גנרל פרדריק האמרסלי (1824–1902) ושרה מרי אן קיטינג (1826–1922). הוא הצטרף לצבא והוסמך כלוטננט ברובאי לנקשייר ב-11 בספטמבר 1876.<ref></ref> הוא ראה שירות לראשונה במשלחת הנילוס של 1884–1885 בסודאן, הועלה לדרגת קפטן ב-2 בפברואר 1885, קיבל דרגת ייצוג של מייג'ור ב-15 ביוני 1885, ואושר בדרגה זו ב-9 בספטמבר 1897. הוא לחם במצור על חרטום ב-1898, והיה נוכח במהלך כיבוש כרתים מאוחר יותר באותה שנה, לפני שנפרס לדרום אפריקה ב-1899 כדי להילחם במלחמת הבורים השנייה. הוא החזיק במינוי מטה כסגן עוזר שליש גנרל בנטאל, וב-20 באוקטובר 1899 נפצע קשה בקרב גבעת טלאנה. הוא הועלה לדרגת לוטננט-קולונל ב-3 בפברואר 1900, ובמקביל מונה למפקד הגדוד הרביעי של הרגימנט שלו, שהוצב בצ'טהאם, שעליו פיקד בדרום אפריקה.<ref></ref>

בין 1906 ל-1911 פיקד האמרסלי על חטיבה 3, פיקוד אלדרשוט, אך שוחרר מתפקידו עקב גילוי שוב ושוב של הלם קרב.<ref>Col Michael Hickey, Gallipoli (John Murray Publishers Ltd, 1998), 263.</ref> במקום זאת הוא קיבל את הפיקוד על הדיוויזיה הנורת'ומברית בספטמבר 1911.<ref name="commands"></ref> למרות הלם הקרב שלו, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה למפקד דיוויזיית מערב לנקשייר באוגוסט 1914<ref name="commands" /> וזמן קצר לאחר מכן למפקד הדיוויזיה ה-11 (הצפונית) החדשה שהוקמה, חלק מצבא המתנדבים של קיצ'נר. בתפקיד זה פיקד האמרסלי על הנחיתה במפרץ סובלה על ידי הדיוויזיה שלו במהלך מערכת גליפולי. עם זאת, יכולתו לפקח על מבצע כזה הועמדה בסימן שאלה, וועדת הדרדנלים מתחה ביקורת גלויה על פיקודו. הפקודות שנתן הגנרל האמרסלי נחשבו כמבולבלות ועבודת המטה שלו לקויה.<ref>Paragraphs 108 and 109 of the [http://www.nationalarchives.gov.uk/pathways/firstworldwar/battles/p_dard_comm.htm Dardanelles Commission final report], 1919</ref> ב-23 באוגוסט 1915, הוא הורחק מהקו הקדמי במצב של קריסה והוחלף על ידי מייג'ור-גנרל אדוארד פאנשווה.<ref>Alan Moorehead, Gallipoli (Harper Perennial Modern Classics; Reprint edition, 2002), 102.</ref> הוא נשלח בחזרה לאנגליה, כשהוא סובל מעייפות קרב. לורד קיצ'נר הזהיר שיש לעקוב אחריו כדי לוודא ש"המתח של מלחמת חפירות אינו גדול מדי עבורו".<ref></ref>

הוא זכה לעיטור עמית מסדר האמבט (CB) בתחרויות יום ההולדת של 1908.

האמרסלי התחתן עם אדית גרנט, וביחד נולדו להם שתי בנות. הוא מת בגרנזי ב-28 במרץ 1924.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מסדר האמבט: עמיתים
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1858
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1924
אלנה ולורטיגארה

אלנה ולורטיגארה (באיטלקית: Elena Vallortigara; נולדה ב-21 בספטמבר 1991) היא אתלטית איטלקייה, זוכת מדליית ארד באליפות עולם (יוג'ין 2022) בקפיצה לגובה.

== ביוגרפיה ==
ולורטיגארה נולדה בסקיו שבאיטליה.

=== 2007 ===
==== מדליית ארד באליפות עולם עד גיל 18 ====
באליפות העולם עד גיל 18 שנערכה באוסטרבה שבצ'כיה ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.81 מטר.

=== 2010 ===
==== מדליית ארד באליפות עולם עד גיל 20 ====
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה במונקטון שבניו ברנזוויק, קנדה, ביולי זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר.

=== 2018 ===
באליפות אירופה שנערכה בברלין שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום 15 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.

=== 2019 ===
באליפות אירופה באולם שגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיימה במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.89 מטר.

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר באוקטובר סיימה במקום 17 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר.

=== 2021 ===
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בטורון שבפולין סיימה במקום 14 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.87 מטר.

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 16 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.

=== 2022 ===
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד שבסרביה במרץ סיימה במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר.

==== מדליית ארד באליפות עולם ====
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי אלינור פטרסון מאוסטרליה (2.02 מטר) וירוסלבה מהוצ'יך (2.02 מטר).

=== 2023 ===
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ סיימה במקום 15 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.82 מטר.

== שיאים אישיים ==
=== אצטדיון ===
* קפיצה לגובה: 2.02 מטר (2018)

=== אולם ===
* קפיצה לגובה: 1.96 מטר (2020)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קופצות לגובה
קטגוריה:אתלטיות איטלקיות
קטגוריה:קופצות לגובה באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1991
בריט ורמן

בריט ורמן (בהולנדית: Britt Weerman; נולדה ב-13 ביוני 2003) היא אתלטית הולנדית, סגנית אלופת אירופה באולם (איסטנבול 2023) בקפיצה לגובה.

== ביוגרפיה ==
ורמן נולדה באסן שבהולנד.

=== 2021 ===
==== אלופת אירופה עד גיל 20 ====
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בטאלין שבאסטוניה זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.

=== 2022 ===
==== סגנית אלופת עולם עד גיל 20 ====
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בקאלי שבקולומביה באוגוסט זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בשיא הולנד עד גיל 20 חדש של 1.93 מטר.

באליפות אירופה שנערכה בהמשך החודש במינכן שבגרמניה סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.

=== 2023 ===
==== סגנית אלופת אירופה באולם ====
באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול שבטורקיה במרץ זכתה במדליית כסף בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.96 מטר, אחרי ירוסלבה מהוצ'יך (1.98 מטר) ולפני קתרינה טבשניק (1.94 מטר), שתיהן מאוקראינה.

== שיאים אישיים ==
=== אצטדיון ===
* קפיצה לגובה: 1.95 מטר (2022), שיא הולנד

=== אולם ===
* קפיצה לגובה: 1.96 מטר (2023), שיא הולנד

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קופצות לגובה
קטגוריה:אתלטיות הולנדיות
קטגוריה:הולנדיות שנולדו ב-2003
מורן ירחי

מורן ירחי (נולדה ב-1970) היא חוקרת תקשורת, פרופסור חבר וראש ההתמחות בתודעה והשפעה בדיגיטל בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת רייכמן, ראש התוכנית לדיפלומטיה ציבורית, עמיתה בכירה במכון אבא אבן לדיפלומטיה בינלאומית, וחוקרת בכירה במכון ללוחמה בטרור (ICT) באוניברסיטת רייכמן.

== רקע אקדמי ==
ירחי אובחנה כדיסלקטית בכיתה י"א, לדבריה לקות הלמידה לא הגדירה אותה ורמת הפיצוי שלה הייתה גבוהה ואפשרה לה הצטיינות בלימודים.<ref></ref>

למדה לימודי התואר הראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת חיפה. סיימה את התואר בהצטיינות יתרה ב-2003. לימודי תואר שני במדע המדינה בתקשורת פוליטית באוניברסיטת חיפה, במסלול מואץ. סיימה ב-2004 כמצטיינת הדיקן ללימודים מתקדמים. תזת ה־MA של ירחי עסקה בהבדלים בסיקור הטרור העיתונות הישראלית – מרכז מול פריפריה. בשנת 2012, בגיל 42, קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים.<ref></ref><ref></ref>

מחקריה של ירחי עוסקים בעיקר בסיקור תקשורתי של קונפליקטים וטרור, בדיפלומטיה ציבורית וביכולת של שחקנים פוליטיים לקדם את מסריהם במסגרת מלחמת התדמית, ובסיקור מערכות בחירות בתקשורת המסורתית וברשתות החברתיות. ירחי פרסמה עשרות מאמרים בכתבי עת מובילים בתחום התקשורת הפוליטית.<ref></ref>

ירחי זכתה במספר פרסים ומלגות: פרס נינה וויין לתקשורת ציבורית ובינלאומית לשנת 2012, פרס הכט לשנים 2012-3, פרס קרן ענבר ב-2013 על עבודת הדוקטורט "דיפלומטיה פומבית בעידן של טרור", פרס מאמר מצטיין של המחלקה לתקשורת המונים בכנס השנתי של התאחדות התקשורת הבינלאומית לשנת 2014, ופרס מאמר מצטיין של המחלקה לתקשורת פוליטית בכנס השנתי של התאחדות התקשורת הבינלאומית לשנת 2019.<ref></ref><ref></ref>

מ-2014 עומדת בראש התוכנית לדיפלומטיה ציבורית, תוכנית מצטיינים שמכשירה סטודנטים ישראליים ובינלאומיים לפעול בעולם הדיפלומטיה הציבורית ולהשפיע על תדמית ישראל בעולם

== חיים אישיים ==
ירחי גרה בקיבוץ כברי, נשואה לאמיר ואם לתאומים, טבעונית.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.runi.ac.il/faculty/myarchi קורות חיים]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: תקשורת
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:כברי: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
באדיס בן חבוס

באדיס בן חבוס (בערבית: باديس بن حبوس) משושלת זיריד , היה שליט הטאיפה של גרנדה ה-3 בין השנים 1038 עד 1073. יורש את אביו חבוס אל-מוצפר.

== ביוגרפיה ==
בן לשושלת הברברית - שושלת זיריד , באדיס בן חבוס עלה על כס המלכות של הטאיפה של גרנדה עם מות אביו, חבוס אל-מוצפר, למרות קנוניה מצד בית המשפט בגרנדה שתמך בבן דודו ידייר בן חבוסה כיורש של חבוס. העלילה נכשלה, עם זאת, הודות לווזיר הגדול <small>(משנה למלך, ראש הממשלה, שר הצבא ושר האוצר)</small> של חבוס, רבי שמואל הנגיד (המלומד והמדינאי היהודי הנודע), שדאג שבאדיס יחליף את חבוס, ובכך חיזק את מעמדו שלו בממלכה.

בשנת 1038, בעקבות עימות עם זוהייר, מלך הטאיפה של אלמריה , השתלט באדיס בן חבוס על שטח הטאיפה של אלמריה ובשנה שלאחר מכן הצליח לרסן את שאיפות ההתפשטות של מלך הטאיפה של סביליה , אבו אל-קאסם , אותו הביס בקרב באצ'יה , בברית עם הטאיפה של מאלגה והטאיפה של בדאג'וז .

בשנת 1055 לערך, עם מותו של שמואל הנגיד, התמנה תחתיו בנו רבי יהוסף הנגיד, בתור הווזיר הגדול של הממלכה כשהוא רק בן 20 שנה. בשנת 1057 זכה באדיס בן חבוס בטאיפה של מאלגה, סיפח את הממלכה ההיא והציב את בנו הבכור, בולוגין בן באדיס, כמושל שלה. אף על פי כן, בולוגין לא ירש את אביו כראש הטאיפה של גרנדה, שכן הוא מת בשנת 1064 כתוצאה מהרעלה. מותו של הבכור הציב את ילדו השני של באדיס בן חבוס, מאקסן בן באדיס, כיורש העצר.

לימים חלה הרעה ביחסיו של יהוסף הנגיד עם המלך והאוכלוסייה. יהוסף נרצח במהלך טבח דמים היסטורי שנעשה ביהודי גרנדה הידוע בתור "פרעות גרנדה", ב-30 בדצמבר 1066 בו נרצחו כ-500 יהודים. יהוסף, ניסה להשחיר את פניו לבל יכירוהו, אולם המוסלמים מצאו אותו, הוציאוהו ממחבואו והרגוהו. הם סחבו את גופתו דרך חוצות העיר וצלבוהו על שער העיר. בנו של יהוסף, אברהם הוכרח להמיר דתו ועקב סירובו, נתלה למוות.

לאחר מותו של יהוסף, עמדת הווזיר למלך נכבשה על ידי הערבי אל-נאיה. לאחר הירצחו של אל-נאיה על ידי אבו אל-רבי המוזרעבי, תמרן אבו אל-רבי בהצלחה את באדיס למנות את נכדו עבדאללה אבן בולוגין ליורשו, ולא את בנו מאקסן, שאיבד את ג'אן בידיו של הטאיפה של סביליה, והיה פליט בטאיפה של טולדו . עבדאללה ירש לבסוף את באדיס כאשר הוא מת בשנת 1073.

==ראו גם==
* ממלכת גרנדה
* תור הזהב של יהודי ספרד
* פרעות גרנדה
* אל-אנדלוס
* טאיפה (ממלכה מוסלמית)
* היסטוריה של ספרד
* אל-מוואחידון
* מוראביטון

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הטאיפה של גרנדה
My 21st Century Symphony (Live at the Royal Albert Hall)

My 21st Century Symphony (Live at the Royal Albert Hall) הוא אלבום הופעה של הזמרת-יוצרת הבריטית ריי. האלבום יצא לאור ב-16 באוקטובר 2023, על ידי חברות התקליטים וורנר צ'אפל מיוזיק ו-Human Re Sources. האלבום הוקלט ב-26 בספטמבר 2023 באלברט הול, לונדון.<ref></ref> המופע מכיל ליווי תזמורת המורשת ו-Flames Collective, מקהלת גוספל בת 30 חברים, הציגה ריי המצאה מחודשת סימפונית של אלבומה My 21st Century Blues.<ref></ref><ref></ref><ref ></ref>

ריי שיתפה בעמוד האינסטגרם את ההתלהבות שלה מהקלטת הקונצרט עצמו, היא כינתה אותו "הדבר המפואר ביותר" שיצרה אי פעם, והביעה את התקווה שמאזינים יוכלו ליהנות ממנה בכל מקום שבו הם נמצאים.<ref></ref> הקונצרט שודר לראשונה בבריטניה ב-3 בינואר 2024 ברשות השידור BBC.<ref></ref>

==רשימת רצועות==

== מיקומי שיא ==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable sortable"
|+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור My 21st Century Symphony (Live at the Royal Albert Hall)
!אזור
!תאריך יציאה
!פורמט (ים)
!חברת תקליטים
!מקור
|-
!כלל העולם
|16 באוקטובר 2023
|הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליט
|וורנר צ'אפל מיוזיק • Human Re Sources
|
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי הופעה מ-2023
קטגוריה:אלבומי ריי
קטגוריה:אלבומי הופעה באנגלית
קטגוריה:אלבומים בהוצאה עצמית