OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אידיוט (ספר)

אידיוט (או האידיוט; ברוסית: Идиот) הוא רומן מאת פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי שנכתב בשנים 1868–1869. הספר נחשב לאחד הרומנים החשובים יותר של דוסטויבסקי.

==עלילה==
הנסיך מישקין, בן למשפחה מיוחסת שהוא הצאצא האחרון שלה, חוזר לסנקט פטרבורג לאחר שהייה ארוכה בשווייץ, שם היה מאושפז בשל מחלה. אין לו כמעט דבר פרט לבגדים שלעורו, אך הוא אופטימי וידידותי בצורה יוצאת דופן. סגנונו החברותי, הישיר והפתוח הם שמקנים לו את התואר "אידיוט", אף שהוא ניחן בראייה חדה למדי, התנהגותו נדמית תמימה מאוד.

ברכבת לסנקט פטרבורג מתחבר מישקין עם רוגוז'ין, פרחח הולל שירש הון מאביו הסוחר. הלה מספר לו על תשוקתו לנסטסיה פיליפובנה, יפהפייה ידועה לשמצה בשל התנהגותה ואורח חייה. הנסיך מגיע אל ביתו של הגנרל יפאנצ'ין, בעלה של קרובת המשפחה האחרונה של הנסיך, ומתיידד עם בני הבית. משהוא רואה את תמונתה של נסטסיה הוא נתקף תשוקה עזה לראות אותה.

הנסיך מגיע למסיבה אותה עורכת נסטסיה, ורואה כיצד רוגוז'ין השתוי מציע לה הון עתק כדי שתלך איתו. הוא מציע לה נישואין כדי להציל אותה, אך היא מסרבת לקבל את עזרתו ובורחת עם רוגוז'ין, שהופך מחבר קרוב לאויבו של הנסיך ואף מנסה לרצחו.

אנו פוגשים שוב בנסיך לאחר שעברו מספר חודשים, ועברו עליו מספר חוויות נוספות בחברת נסטסיה. הוא מגיע לעיירת קיט שבה מתגוררת משפחת הגנרל יפאנצ'ין ומחדש את קשריו עם בני המשפחה, שם הולכים ומתחזקים קשריו עם בתם הצעירה, אגלאיה. אולם לבסוף משליך הנסיך את כל מה שהיה לו כדי להינשא לנסטסיה, וזו בורחת ממנו חזרה אל רוגוז'ין, שרוצח אותה. כתוצאה מכך שוקע הנסיך בטירוף, ואגלאיה משליכה את עצמה לנישואים לא מאושרים.

==תוכני הספר==
יש הטוענים כי בספר מביע דוסטויבסקי ביקורת כלפי החברה הרוסית, והצורה בה היא פוגעת בערכי החמלה ואהבת האדם שאותם מייצג הנסיך. הוא יוצא נגד תהליכי השינוי שעברו על רוסיה באותה תקופה, אך לא נרתע גם מביקורת עצמית על ביקורתו, שאותה הוא שם בעיקר בפיו של הנסיך, שמצבו הנפשי מעורער והבנתו את המציאות לאשורה אינה ברורה, ובפיו של לבדייב, קמצן ושקרן בוגדני שמוזכר גם כפרשן אפוקליפסה, תחום שדוסטויבסקי תיעב. כמו כן מביא דוסטויבסקי נאום ארוך על מהות החיים כפי שהם משתקפים דרך עיניו של איפוליט, נער צעיר הגוסס משחפת המייצג את הריקנות שבגישה הניהיליסטית שרווחה באותה התקופה, אך מיד שם את אותו הנאום ללעג ולקלס בעיני שומעיו. האמביוולנטיות של הסיפור והטראגיות של דמויותיו מבליטה את קווי האופי של החברה שבה פועלות דמויות הסיפור. יש הרואים בדמותו של הנסיך מישקין סוג של "ישו" המתקשה להתנהל בחיים כפי שהם.

==תרגומים לעברית==
* אידיוט: רומן; תרגם ש' הרברג, מצפה ירושלים – תל אביב, 2 כרכים, תרפ"ט 1929. (מהדורות נוספות: עם עובד, תשט"ז; תשל"ב; תשל"ה-1975, עם אחרית דבר מאת עזרא זוסמן.)
* אידיוט, תרגמה נילי מירסקי, הקיבוץ המאוחד תל אביב, 2 כרכים, תשנ"ג-1993.

==קישורים חיצוניים==

* [http://dostoyevsky.thefreelibrary.com/The-Idiot הטקסט המלא, מתורגם לאנגלית]
* 

קטגוריה:ספרי פיודור דוסטויבסקי
קטגוריה:ספרי 1879
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
קטגוריה:ספרי הספריה החדשה
משה מרזוק

רחוב משה מרזוק ב[[הרצליה]]
משה מרזוק (20 בדצמבר 1926 – 31 בינואר 1955) היה רופא יליד מצרים ממוצא קראי, אחד מ"נידוני קהיר", שעמדו לדין במצרים בעקבות "העסק הביש".

==ביוגרפיה==
משה (ליאטו) מרזוק נולד בקהיר בן למשפחה קראית, משפחתו החזיקה בנתינות צרפתית. בצעירותו נמנה עם פעילי התנועה הציונית והיה ספורטאי פעיל ב"מכבי" קהיר. למד רפואה במצרים וסיים את לימודיו בשנת 1951. התמחה בכירורגיה ובהרדמה, בבית החולים היהודי בקהיר.

מרזוק התעניין מאוד בדת היהודית, מקורותיה ושורשיה. הוא השתתף באופן קבוע בביטאון "אלכלים" של היהודים הקראים במצרים, ועל מאמריו חתם בשמו העברי "משה מרזוק". מאמריו בירחון זה העידו על שכנועו העמוק באמונתו.

מרזוק היה חבר בחוליה מקומית של יהודים מצרים, שהוכשרה בישראל לפעולות ריגול. בהוראתו של ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, הטמינו אנשי החוליה פצצות בבתי קולנוע, במשרד דואר ובמרכזי מידע של ארצות הברית בקהיר ובאלכסנדריה, מתוך כוונה שפעולות אלה ייתפסו כפעולות של רשת טרור מצרית, ויערערו את יחסיה של מצרים עם ארצות הברית ובריטניה.

מרזוק ויתר חברי החוליה נתפסו בשנת 1954. הוא נידון למוות (יחד עם שמואל עזר) בקהיר באשמת בגידה וריגול לטובת מדינת ישראל. פעולת החוליה, שהסתבכה וגרמה מבוכה לממשלת ישראל, כונתה, לאחר מעשה, "העסק הביש". לאחר היתפסו פנתה אמו של מרזוק לגמאל עבד אל נאצר, נשיא מצרים, בבקשת חנינה מתוקף היותה המינקת שלו, אולם נאצר סירב לבקשתה.

משפטו של מרזוק החל ב-11 בדצמבר 1954 בבית הדין לפשעים חמורים ונמשך שבועיים. הוא הוצא להורג בח' בשבט תשט"ו, 31 בינואר 1955 בכלא המרכזי בקהיר. לאחר מותו הוענקה לו דרגת סגן-אלוף בצה"ל. ב-24 באפריל 1977 הועברו עצמותיו לישראל והובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל שבירושלים.

==הנצחה==
* על שמו ועל שם שמואל עזר שהוצא יחד איתו להורג קרויים רחוב מרזוק ועזר ביפו, בלוד בקריית אונו ובאשדוד. רחוב מרזוק ורחוב שמואל עזר בקריית אתא וכן רחובות נוספים הקרויים "קדושי קהיר".
* בתאריך 22 בדצמבר 1982, דאר ישראל הנפיק גיליון מזכרת של 20 בולי דאר שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה" . אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של מרזוק שדיוקנו מופיע עליו. האמנית רות בקמן מלכא עיצבה את הדיוקן והאמן אריה גלזר עיצב את הגיליון.

==ראו גם==
* מאיר מקס בינט
* שמואל עזר

==לקריאה נוספת==
* זאב שיף, איתן הבר, אריה חשביה, "לקסיקון לביטחון ישראל", זמורה, ביתן, מודן-הוצאה לאור, מהדורת "דבר", 1976; הערך "מרזוק ליאטו משה", עמ' 343–344

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.intelligence.org.il/?module=category&item_id=22&casualty_id=624 משה מרזוק], באתר המרכז למורשת המודיעין
* 
* [http://idfarchives.bloger.co.il/239200/ ביקור אחיו של משה מרזוק הי"ד בארכיון צה"ל], בלוג "מאוצרות ארכיון צה"ל ומעהב"ט"

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:רופאים יהודים מצרים
קטגוריה:פעילים ציונים במצרים
קטגוריה:אסירי ציון במצרים
קטגוריה:אנשי יחידה 131
קטגוריה:קראים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל
קטגוריה:חללי צה"ל
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:יהודים שהוצאו להורג
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במצרים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בשנית בארץ ישראל
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1955
נקודת הטל

במטאורולוגיה ובפיזיקה בכלל, נקודת הטל או טמפרטורת נקודת הטל היא הטמפרטורה בה לחות שנמצאת בכמות מסוימת של אוויר לא מסוגלת להישאר כלחות ומתחילה להתעבות על גבי משטח מוצק (טל) כשהאוויר נמצא בלחץ נתון וקבוע. תופעה זאת קורית עקב כך שהאוויר רווי (הלחות היחסית עומדת על 100%). כאשר האוויר מסביבנו רווי, נוצרים טל או ערפל, ובמקרה שטמפרטורת נקודת הטל היא מתחת ל-0 מעלות צלזיוס, אז נוצר ערפל קפוא או כפור על חפצים. 

נקודת הטל מתייחסת לכלל הגזים, בכל גז קיימת נקודת טל שונה בלחץ נתון
==ראו גם==
*אד
*קיטור
*לחץ אטמוספירי
==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://www.kefasystem.com/he/service/taupunktrechner.html מחשבון לחישוב נקודת הטל]

קטגוריה:מטאורולוגיה
קטגוריה:טל

sv:Luftfuktighet#Daggpunkt
הידריד

הידריד (באנגלית: Hydride) הוא יון שלילי של מימן (). המונח משמש גם לציון תרכובות של יון זה, ולעיתים תרכובות אחרות של מימן, בייחוד תרכובות אי-אורגניות.

==סוגי הידרידים==

* הידריד אל-מתכתי - יצור לרוב תמיסה חומצית במים.
* הידריד מתכתי - יצור לרוב תרכובת בעלת pH בסיסי במים. ההידרידים של המתכות אלקליות ומתכות אלקליות עפרוריות פולטים בדרך-כלל מימן בתגובה עם מים: <math> NaH_{(s)} + H_{2}O_{(l)} \rarr H_{2(g)} + Na^{+}_{(aq)} + OH^{-}_{(aq)}</math>
* הידרידים יוצאי דופן הם הידרידים היוצרים קשרי מימן (הידרידים שבהם קשורים היסודות חנקן, חמצן או פלואור למימן). ייחודם של הידרידים אלה הוא בכך שנקודות ההיתוך והרתיחה שלהם גבוהות בהשוואה להידרידים אחרים שאינם יוצרים קשרי מימן.

המים, החיוניים לחיים, הם ההידריד הנפוץ ביותר בכדור הארץ. בניגוד לרוב התמיסות המימיות של ההידרידים האל-מתכתיים, ה-pH של המים הוא נייטרלי.

==השוואת נקודת הרתיחה==

אלו הם ארבעה הידרידים מהשורה השנייה במערכה המחזורית והטורים שלהם עוקבים:
*CH<sub>4</sub> מטור רביעי.
*NH<sub>3</sub> מטור חמישי.
*H<sub>2</sub>O מטור שישי.
*HF מטור שביעי.
ההידריד הראשון, CH<sub>4</sub>, יוצר קשרי ואן דר ואלס ונקודת הרתיחה שלו היא 180- מעלות צלזיוס.
שלושת ההידרידים הבאים אחריו הם הידרידים היוצרים קשרי מימן ועל כן נקודת הרתיחה שלהם תהיה גבוהה יותר. נקודת הרתיחה של NH<sub>3</sub> היא 25- מעלות צלזיוס. נק' הרתיחה של H<sub>2</sub>O היא 100 מעלות. נקודת הרתיחה של HF היא 25 מעלות.

==ראו גם==
* הידרון, יון המימן החיובי <sup>+</sup>H.
* ליתיום אלומיניום הידריד
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תרכובות אי-אורגניות
קטגוריה:אניונים
קטגוריה:מימן: תרכובות
מסגד עומר

שער הכניסה למסגד - נבנה באמצע [[המאה ה-19]]
מסגד עוּמר (בערבית: مسجد عمر, "מסג'ד עמר") הוא מסגד שנמצא ממול לכניסה הראשית (דרומית) לכנסיית הקבר הקדוש ברובע הנוצרי בירושלים.

על פי המסורת, לאחר שירושלים נכבשה על ידי המוסלמים הוזמן הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב על ידי הפטריארך סופרוניוס לבקר בכנסיית הקבר הקדוש. על פי מסורת זו, כשהגיע זמן התפילה הציע הפטריארך לח'ליף להתפלל בכנסייה, אולם הח'ליף סירב, כדי שהמקום לא יהפוך למקום קדוש גם למוסלמים, ויפתח פתח לסכסוכים ומלחמות על המקום, ויצא להתפלל מחוץ לכנסייה. באותה תקופה הייתה הכניסה אל הכנסייה מצד מזרח. ואמנם, קיימת סברה כי מסגד עומר הראשון הוקם במקום בו התפלל הח'ליף, דהיינו ממזרח לכנסיית הקבר.

המסגד הנוכחי הוקם בשנת 1193 על ידי הסולטאן אל-מליכ אל-אפד'ל עלי, בנו של צלאח א-דין, על יסודותיו של בית חולים צלבני, כדי להנציח את תפילת הח'ליף עומר. המסגד נמצא ממול (מדרום) לכניסה הנוכחית של כנסיית הקבר. צריח המסגד חודש לאחרונה בשנת 1458 לאחר רעידת אדמה שפקדה את העיר.

אין לבלבל את המסגד הזה עם כיפת הסלע המצויה על הר הבית וקרויה על ידי רבים בטעות בשם "מסגד עומר". עומר אמנם בנה על הר הבית מסגד, אך לא הייתה זו כיפת הסלע, אלא מסגד אל-אקצא, שהיה אך מבנה דל עשוי עץ, שלאחר כ-60 שנה הוחלף במבנה גדול ומפואר. (הערה: אחד מהאגפים במבנה מסגד אל-אקצא נושא אף הוא את השם "מסגד עומר").

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

עומר
קטגוריה:הרובע הנוצרי
אלמנה שחורה

אלמנה שחורה (שם מדעי: Latrodectus tredecimguttatus) הוא מין של עכביש, הידוע בשל הארס העצבי המסוכן שלו. המין נפוץ באזור הים התיכון כולל ישראל, מספרד במערב ועד מרכז אסיה במזרח. באנגלית הכינוי "black widow spider" מתייחס למספר מינים נוספים שתפוצתם שונה, דבר היוצר לעיתים בלבול.

צבע הבטן שחור בוהק, הגב בעל שלוש שורות של כתמים אדומים/כתומים או ללא כתמים כלל (מכאן נובע השם הלטיני tredecimguttatus, בעלת שלוש עשרה נקודות). בטנה בעלת פס אדום רוחבי או ללא פס כלל. גודלן של הנקבות מגיע ל-4 ס"מ וגודלם של הזכרים כמחצית מגודל הנקבות, אך רגליהם ארוכות יותר, ובטנם עדינה יותר.

האלמנה השחורה ניזונה בעיקר מחרקים, אבל לעיתים אוכלת גם נדלים, מרבי רגליים ועכבישאים אחרים. כמו כן פעמים רבות נצפתה האלמנה כאשר ברשתה עקצנים צהובים. היא טווה רשת דביקה של קורים, וברגע שטרף נלכד ברשת, האלמנה יוצאת - גולשת על הקורים, החוצה ממחבואה, ומשתקת אותו בארסה. עד לשיתוק הקורבן חולפות כ-10 דקות, ובמהלך זמן זה אוחזת האלמנה את הטרף בכוח. לאחר שהטרף שותק מפרישה האלמנה אנזימים מעכלים אל תוך טרפה ונסוגה אל תוך אוהל המחבוא שלה ביחד עם טרפה המשותק, עד תום האכילה.

נקבות האלמנה השחורה ידועות בכך שהן טורפות זכרים לאחר שהן מזדווגות עימם, דבר זה מתאפשר הודות לכך שהנקבות גדולות ביחס לזכרים. הנקבות תופסות את הזכר לאחר ההזדווגות ומזריקות לגופו ארס. מכאן מקור שמה של האלמנה, אף על פי שטריפת הזכר לאחר ההזדווגות היא מעשה שרוב העכבישות עושות ולא רק האלמנות. שמה של האלמנה השחורה משמש לעיתים ככינוי לאישה שרצחה את בעלה.

== ארס והתנהגות ==
הארס גורם לשחרור מוגבר של אצטילכולין שיוצר התכווצות ממושכת של השרירים ברוב חלקי הגוף וכתוצאה מכך נגרמים לקורבן כאבים קשים ביותר. הטיפול בנשיכת האלמנה השחורה הוא לרוב במשככי כאבים אופיואידים ובנזודיאזפינים להרגעת השרירים המכווצים.<ref></ref> לרוב לא משתמשים בנסיוב לארס האלמנה, משום שקיים סיכוי לתגובה אלרגית חריפה.<ref></ref>

אף שמספר מקרי הנשיכה אינו מבוטל, מדובר בעכביש ביישן בעל מזג רגוע הנוטה להימנע ממגע עם בני אדם וינשך רק במקרה של התגרות חוזרת או כאשר יחוש בסכנה ממשית.

בישראל, נמנה העכביש יחד עם הארסן החום על שני מיני העכבישים היחידים המסוכנים לאדם, והוא מצוי בעיקר באזורים יבשים ומבודדים: מדבר יהודה, אזור ים המלח והערבה, הנגב ובמספר מקומות מצומצם ברמת הגולן והגליל התחתון.

==קישורים חיצוניים==

* עמיר וינשטיין, [http://www.insectour.com/Web/?PageType=0&ItemID=283324 חלון פתוח לעכבישים - אלמנה שחורה].
* אסף גולן ודליה מזורי '[http://www.nrg.co.il/online/1/ART2/842/204.html כמעט הכניסה לפה: תינוקת נעקצה על ידי אלמנה שחורה] 20 באוקטובר 2016 באתר nrg
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1790
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייטרו רוסי
קטגוריה:כדורניים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים ארסיים
קטגוריה:עכבישאים ארסיים
קטגוריה:אירופה: עכבישים
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבישאים
דגל אנדורה

דגל אנדורה (בקטלאנית: Bandera d'Andorra) הוא דגלה הלאומי של אנדורה. הוא אומץ בשנת 1866. עיצוב הדגל הוא טריקולור בצבעים כחול, צהוב ואדום, עם סמל המדינה במרכז. הפס הצהוב מעט עבה יותר מהפסים האחרים.

הדגל מבוסס על דגלי צרפת וספרד, שתי המדינות המגינות על המדינה הזעירה שבפירנאים. העיצוב של הפסים האנכיים נובע מהדגל הצרפתי, כמו כן הכחול והאדום. הצהוב והאדום לקוחים מדגל ספרד. המוטו הרשום בתחתית סמל המדינה הוא "Virtus Unita Fortior" שפירושו "כוח מאוחד חזק יותר".

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנדורה: סמלים לאומיים
אנדורה, דגל
אנדורה
אנדורה
קטגוריה:פרות בתרבות
אנדורה
מ' אריה

דיוקן עצמי של מ' אריה בקרב הדמויות שאייר
אנדרטת הנ"ד בעיצובו
כרטיסי "[[שנה טובה" המעוטרים באלופי צה"ל, הוצאת "ישראנוף", סוף שנות ה־60 של המאה ה־20]]
מ' אריה היה שם העט של אריה מוסקוביץ (1930 – 26 באוקטובר 2022) שהיה צייר, מאייר ואמן גרפי ישראלי בסגנון נאיבי. אייר עשרות ספרי ילדים ועיצב מאות סמלים עבור צה"ל.

== ביוגרפיה ==
מ' אריה נולד ביאשי שברומניה. בגיל 12 החל לעבוד כשוליה לצייר תפאורות בתיאטרון ובאופרה של בוקרשט. מ' אריה היה ניצול שואה. בדצמבר 1946 עלה לארץ ישראל בגפו באוניית המעפילים "רפיח", שטבעה בסערה ליד האי היווני סירנה, וניצוליה נשלחו למחנות המעצר בקפריסין, שם שהה יותר משנה עד שעלה לארץ.

== קריירה ==
בשנת 1948 הגיע לישראל, לצפת, שם, בהוראת מפקד ההגנה המקומי, עיצב את דף השער לעיתון קול צפת, ואת בולי צפת. הוא פתח בקריירה של צייר, מאייר ומעצב גרפי, במסגרתה אייר אלפי ספרים, ועיצב סמלים רבים וידועים, בהם סמלי יחידות צה"ל.

מ' אריה אייר מספר רב של ספרי ילדים ונוער בשנות החמישים, השישים והשבעים – מסיפורי תנ"ך מעובדים ועד ל"קופיקו", ל"חסמבה" ול"דנידין". במשך שנים רבות היה מאייר הבית של הוצאת מ. מזרחי ועיצב את ספריה. כן אייר כרטיסי ברכה רבים.

איוריו מעטרים יותר מ-8,000 ספרים ישראליים.

ציוריו היו מדויקים בפרטים ומציאותיים, אך העמידו תמונה אידיאלית האופיינית לציור הנאיבי.

מ' אריה עיצב למעלה מ-300 סמלים לצה"ל. גם בשנות השבעים לחייו שירת בצה"ל בדרגת רב-סרן במילואים, ועסק בעיצוב סמלי היחידות וסמלים נוספים. בנוסף עיצב את אנדרטת הנ"ד (לאסון הנ"ד).

== חיים אישיים ==
מוסקוביץ, אדם דתי ומאמין, היה גבאי בית כנסת בצפון תל אביב, שאת קירותיו מילא בציורי הכותל וירושלים.
מוסקוביץ נפטר ב-26 באוקטובר 2022, א' בחשוון ה'תשפ"ג, בגיל 92. הותיר 3 ילדים נכדים ונינים.<ref name=":0" />

== לקריאה נוספת ==
* מ' אריה בתל אביב. מרכז באוהאוס, 2005.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* (ראיון)
* אלי אשד, [http://www.notes.co.il/eshed/6161.asp העולם המופלא של מ. אריה]
* [http://www.e-mago.co.il/news/158.htm אלי אשד, האתר של מ. אריה]
* [http://www.israbilly.com/epizoda_page.php?epz_id=14 ראיון וידאו עם מ. אריה], באתר ישראבילי 
* 
* 



== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:מעצבי בולים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
דגל ליכטנשטיין

דגל ליכטנשטיין מורכב משני פסים אופקיים בצבעים כחול (למעלה) ואדום, עם כתר מוזהב בצד התורן של הפס הכחול.

בין השנים 1719–1852 דגל ליכטנשטיין היה שונה מעט מהיום, את מקום הצבע הכחול תפס צבע צהוב ללא הכתר. ולאחר מכן זה שונה לצבעים שנגזרו ככל הנראה מצבעי משפחת המלוכה של הנסיכות במאה ה-18 ובין השנים 1852–1921 אותם הצבעים שבימינו היו במאונך ללא הכתר. הכתר הוסף בשנת 1937, לאחר שחברי הנבחרת האולימפית לאולימפיאדת ברלין בשנת 1936 גילו שדגל המדינה זהה לדגל האיטי. עיצוב הכתר שונה מעט בשנת 1982.

כאשר הדגל נתלה ממוט אופקי, יופיע הדגל בצורה שהצלב של הכתר מופנה כלפי מעלה. בדגל הטקסי של המדינה מוחלף הכתר בסמלה של ליכנטשטיין שממוקם במרכז הדגל.<gallery>
קובץ:Flag of Liechtenstein (1719–1852).svg|הדגל בין השנים 1719–1852
קובץ:Flag of Liechtenstein (1852–1921).svg|הדגל בין השנים 1852–1921
קובץ:Flag of Liechtenstein (1921–1937).svg|הדגל בין השנים 1921–1937
</gallery>

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

ליכטנשטיין, דגל
קטגוריה:ליכטנשטיין: סמלים לאומיים
ליכטנשטיין
ליכטנשטיין
פומפיי (עיר מודרנית)

פומפיי (באיטלקית: Pompei) היא עיר בנפת נאפולי שבמחוז קמפניה, איטליה. פומפיי היא מוקד תיירותי בעיקר בזכות שרידי העיר הרומית העתיקה פומפיי הסמוכים לה.

==היסטוריה==
===פומפיי העתיקה===

העיר פומפיי העתיקה נוסדה במאה ה-7 לפנה"ס על ידי האוסקאנים. במאה ה-5 הסאמניטים כבשו את העיר והביאו עמם שגשוג. במאה הרביעית לפנה"ס הוכפפה העיר לשלטון הרומי. במלחמה הפונית השנייה הייתה פומפיי אחד הערים האחרונות שנשארו נאמנות לרומא, אך במלחמת בעלות הברית מרדה נגד הרומאים יחד עם עוד ערים איטלקיות, ולאחר שכבשו הרומאים את העיר נולה, פומפיי נכנעה סופית לשלטון הרומי.

בפברואר בשנת 62 פקדה את העיר רעידת אדמה הרסנית המוערכת במגניטודה 7.5 וגרמה נזק רב לעיר. מקץ 17 שנים לרעידה, ב-24 באוגוסט 79 הר הגעש וזוב התפרץ והחריב את העיר.

===כיום===
פומפיי המודרנית נוסדה בשנת 1891 לאחר בניית כנסיית מרי הבתולה המבורכת מרוסריו.

==אתרים==
העיר מפורסמת בראש ובראשונה בזכות שרידי העיר העתיקה פומפיי. בעיר המודרנית נמצא מקדש גבירתנו מפומפיי המוקדש למרי המבורכת מרוסריו.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מפרץ נאפולי
קטגוריה:קמפניה: ערים
קטגוריה:פומפיי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1891
פוליקרפ קוש

פוליקרפ קוּש (בגרמנית: Polykarp Kusch; 26 בינואר 1911 – 20 במרץ 1993) היה פיזיקאי אמריקאי יליד גרמניה, חתן פרס נובל לפיזיקה (יחד עם ויליס לם).

==ביוגרפיה==
פוליקרפ קוש נולד בגרמניה ב-1911. ב-1912, בגיל שנה היגרו הוריו לארצות הברית.

קוש למד באוניברסיטת אילינוי, וב-1936 קיבל תואר דוקטור על מחקרו בספקטרוסקופיה אופטית. הוא שהה שנה באוניברסיטת מינסוטה, וב-1937 עבר לאוניברסיטת קולומביה, שם ערך עם איזידור רבי ניסיונות ראשונים במיקרו-גלים.

ב-1941 עבד כמהנדס בחברת וסטינגהאוס, בשנת 1943 - במעבדת הקרינה של אוניברסיטת קולומביה, וב-1944 עבד במעבדות בל.

ב-1946 חזר לאוניברסיטת קולומביה כפרופסור לפיזיקה, שם המשיך לחקור תכונות גרעיניות, אטומיות ומולקולריות של חומרים בטכניקות של מיקרו-גלים.

ב-1955 זכה בפרס נובל בפיזיקה (יחד עם הפיזיקאי האמריקני ויליס לם) על קביעתו הניסויית המדויקת שהמומנט המגנטי של האלקטרון גדול מהערך התאורטי הצפוי, קביעה שהביאה לעיון מחדש באלקטרודינמיקה קוונטית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת טקסס
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
טלגרף אלחוטי

חיילים גרמניים במלחמת העולם הראשונה מתקינים עמודי טלרגרף.
טלגרף אלחוטי הוא משלוח הודעות למרחוק, כמו בטלגרף, אולם ללא השימוש בכבלים הכרוכים בדרך-כלל בתקשורת טלגרף. טלגרפיה אלחוטית החלה להופיע בשנות השישים של המאה ה-19. אדיסון, למשל, רשם פטנט על מכשיר לקשר רדיו ברכבות בשנת 1885.

ניקולה טסלה ערך את ההדגמה הראשונה של מערכת שכזו בשנת 1893 בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית. הוא תיאר והדגים בפרוטרוט את העקרונות הכרוכים בטלגרף אלחוטי. המתקן בו השתמש הכיל את כל הרכיבים ששימשו לבניית מכשיר רדיו בטרם המצאת שפופרת הריק.

מערכת מאוחרת יותר, שזכתה לשימוש נרחב, הודגמה בשנת 1896 בידי גוליילמו מרקוני, אם כי שורשיה נעוצים בעבודתם של מדענים וממציאים רבים אחרים. עוד בימיהם של פאראדיי והרץ בתחילת המאה ה-19, היה ברור למרבית המדענים כי קשר רדיו אפשרי, ואנשים רבים עבדו על פיתוחם של מכשירים מסוג זה. למשל, בשנת 1832 הדגים ג'יימס באומן לינדסיי טלגרפיה אלחוטית לסטודנטים בכיתתו. בשנת 1854 הוא הדגים שידור שחצה מפרץ ברוחב כשלושה קילומטר בסקוטלנד. מרקוני ובראון חלקו את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1909 בשל "תרומתם לפיתוח הטלגרפיה האלחוטית".

כמה עשורים מאוחר יותר הפך הרדיו לנפוץ יותר. מכשירי רדיו מוקדמים לא יכלו לשדר קולות, אלא רק סימני מורס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:קשר רדיו
הרי קונלון

הרי קונלון (סינית: 昆仑山) הם מערכת רכסי הרים בשוליה הצפוניים של רמת טיבט, ואחת משרשראות ההרים הארוכות ביותר באסיה.
== גאוגרפיה ==
ההרים משתרעים בקשת גדולה מצומת ההרים של פמיר מזרחה. במקור, בפי תושבי הארץ, חל השם קונלון רק על הפינה הצפונית-מערבית של טיבט. כיום משתמשים בשם זה כדי להתייחס לאזור הררי רחב הרבה יותר: מפאמיר ועד ליובלי ההונג-הו שבסין התיכונה, לאורך כיותר מ-3,000 ק"מ.

ראשית התהוותם של הרי קונלון בקמט בסוף עידן הפלאוזואיקון, אולם הם עוצבו גם על ידי תנועות טקטוניות נוספות שגרמו להעתקים, להרמה, לשקיעה ולהקמטה. המאוחרות שבהן היו חלק מהקימוט האלפיני בשלישון התחתון, ואירעו במקביל לקימוט הרי ההימלאיה.

בקטעים אחדים במערב, מספר הרכסים (המקבילים בקירוב) הוא 4-3, ורוחב המערכת 160-120 ק"מ בלבד, ואילו בחלקים התיכונים והמזרחיים, יש שמספר הרכסים מגיע ל-12-10 ורוחבם הכולל - ל-900-700 ק"מ. המערכת מפרידה בין רמת טיבט לבין האגנים והמדבריות של שינג'יאנג ומונגוליה, ובין אגן צידם הנחשב כחלק מרמת טיבט.

האוכלוסייה הדלילה מרוכזת באגנים, שבהם אפשר לקיים חקלאות. חלק מהתושבים הם נוודים. בהרי קונלון ישנם מכרות זהב, עופרת, ניקל, ברזל ואזבסט. לרגלי הרי קונלון מפיקים נפט.

==קישורים חיצוניים==

* 

קונלון
קונלון
קטגוריה:טיבט
רונלד ריבסט

רונלד (רון) ריבסט (נולד ב-6 במאי 1947) הוא מומחה הצפנה, העובד כיום במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT). ידוע בעיקר בזכות חלקו בפיתוח שיטת המפתח הציבורי יחד עם לאונרד אדלמן ועדי שמיר, הידוע בשם RSA, עבודה שבזכותה זכו השלושה בפרס טיורינג לשנת 2002.

הוא גם ממציא שיטות המפתח הסימטרי RC2, RC4, ו-RC5, והיה שותף להמצאת שיטת RC6. המילים שיוצרות את ראשי התיבות RC הן "Rivest Cipher" - קוד ריבסט (או "Ron Cipher" - הקוד של רון). קוד RC3 פוצח עוד בשלבי הפיתוח, וכך גם עם קוד RC1, שמעולם לא פורסם. הוא גם מי שהמציא את שיטות MD4 ו-MD5.

השתתף בכתיבת הספר "מבוא לאלגוריתמים" (יחד עם תומאס קורמן וצ'ארלס לייזרסון), ספר יסוד המשמש בקורסים בפקולטות למדעי המחשב.

ריבסט הוא עמית ACM.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

*
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:קריפטוגרפים אמריקאים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:זוכי פרס טיורינג
קטגוריה:זוכי פרס חזית הידע
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:עמיתי ACM
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
אלה (עץ)

עץ אלה עתיק
אֵלָה (שם מדעי: Pistacia) הוא סוג עץ במשפחת האלתיים, שכמה ממיניו נפוצים בארץ ישראל בצורת שיח. לחלק מהמינים פירות טובים למאכל.

מינים שונים של כנימות נטפלים למינים שונים של אלה, והם מכונים כנימות האלה. כנימות אלה יוצרות עפצים בעלי צורות שונות, המשתנים ממין אחד של כנימה למשנהו.

בין מיני האלה:
*אלה אטלנטית (Pistacia atlantica, נפוצה מהגולן והגליל העליון עד הר הנגב)
*אלה אמיתית או אלת הבֻּטנה (Pistacia vera, פריו של זן זה מכונה "פיסטוק")
*אלת טרבינת (Pistacia terebinthus, נפוצה באזור הים-תיכוני המערבי)
*אלה ארצישראלית (Pistacia palaestina, נפוצה באזור הים-תיכוני של ישראל). יש הרואים בה תת-מין של אלת טרבינת.
*אלת המסטיק (Pistacia lentiscus, נפוצה באזור הים-תיכוני של ישראל, השרף המופק מתוך הגזע של זן זה נקרא "מסטיקא"
*אלת הכלאיים

== מקור השם ==
מקור שם העץ אלה, כמו גם שם העץ אלון (ואף "אילן" המופיע בלשון חז"ל), במילה "אל", בהקשר של עץ מקודש לאלים; המילה "אלה" (או "אלת" בסיומת ת' נקבית) שימשה באוגרית כשם נרדף לאשרה.<ref></ref> השם "אלה" מופיע בתנ"ך פעמים רבות, ויש המזהים את ה"בטנים" שהוזכרו ברשימת "זמרת הארץ" (בראשית מג יא) כפירות האלה האטלנטית, בין היתר בשל השתמרות שם העץ בערבית כ'בטם'.

== חשיבות בימי קדם ==
לעיתים קרובות נזכרים האלון והאלה יחד בתנ"ך, למשל "עַל־רָאשֵׁי הֶהָרִים יְזַבֵּחוּ וְעַל־הַגְּבָעוֹת יְקַטֵּרוּ תַּחַת אַלּוֹן וְלִבְנֶה וְאֵלָה כִּי טוֹב צִלָּהּ..." (הושע פרק ד פסוק יג). הושע מתאר את החטאים הפולחניים של העם שנעשו תחת עצי האלון, הלבנה והאלה ומאשים אותם בעבודה לאלוהים אחרים, ואכן, יחד עם המילה "אילן" המאוחרת בהרבה, השורש המשותף להם הוא "אל" המרמז על החשיבות הפולחנית של העצים בימי קדם.

=== אזכורים בתנ"ך ===
האלה מופיעה פעמים רבות בתנ"ך, להלן מקצת מהאזכורים:

יעקב – "וַיִּטְמֹן אֹתָם יַעֲקֹב תַּחַת הָאֵלָה אֲשֶׁר עִם־שְׁכֶם" בראשית פרק ל"ה פסוק ד

גדעון בן יואש – "וַיָּבֹא מַלְאַךְ יְהוָה, וַיֵּשֶׁב תַּחַת הָאֵלָה אֲשֶׁר בְּעָפְרָה, אֲשֶׁר לְיוֹאָשׁ, אֲבִי הָעֶזְרִי..." שופטים פרק ו' פסוק י"א

שאול המלך – "וַיָּקוּמוּ, כָּל-אִישׁ חַיִל, וַיִּשְׂאוּ אֶת-גּוּפַת שָׁאוּל וְאֵת גּוּפֹת בָּנָיו, וַיְבִיאוּם יָבֵישָׁה; וַיִּקְבְּרוּ אֶת-עַצְמוֹתֵיהֶם תַּחַת הָאֵלָה, בְּיָבֵשׁ, וַיָּצוּמוּ, שִׁבְעַת יָמִים." דברי הימים א' פרק י' פסוק י"ב

אבשלום בן דוד – "וְאַבְשָׁלוֹם רֹכֵב עַל-הַפֶּרֶד, וַיָּבֹא הַפֶּרֶד תַּחַת שׂוֹבֶךְ הָאֵלָה הַגְּדוֹלָה וַיֶּחֱזַק רֹאשׁוֹ בָאֵלָה וַיֻּתַּן בֵּין הַשָּׁמַיִם וּבֵין הָאָרֶץ, וְהַפֶּרֶד אֲשֶׁר-תַּחְתָּיו, עָבָר. וַיַּרְא אִישׁ אֶחָד, וַיַּגֵּד לְיוֹאָב; וַיֹּאמֶר, הִנֵּה רָאִיתִי אֶת-אַבְשָׁלֹם, תָּלוּי, בָּאֵלָה." שמואל ב' פרק י"ח

ישעיהו – "וְעוֹד בָּהּ עֲשִׂרִיָּה, וְשָׁבָה וְהָיְתָה לְבָעֵר: כָּאֵלָה וְכָאַלּוֹן, אֲשֶׁר בְּשַׁלֶּכֶת מַצֶּבֶת בָּם--זֶרַע קֹדֶשׁ, מַצַּבְתָּהּ." ישעיהו פרק ו' פסוק י"ג

שם האלה בארמית הוא בוטמא, וזהו גם השם הארמי של הבטנים המקראיים. לפי דעה אחת בתלמוד<ref>ראש השנה כג א</ref>, האלה נכללת בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב רבות את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז.

== ראו גם ==
* מסטיקא
* פיסטוק

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=4214 הצומח במקרא: אלה], באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:עצים בתנ"ך
קטגוריה:מיתולוגיה כנענית
דגל קירגיזסטן

דגל קירגיזסטן אומץ ב-3 במרץ 1992 על ידי המועצה העליונה של קירגיזסטן. הוא מורכב מרקע אדום ובמרכזו שמש צהובה עם 40 קרניים, המסמלים את 40 השבטים הקירגיזים שאוחדו על ידי מאנאס האב הקדמון. הקרניים בולטות בניגוד לכיוון השעון. במרכז השמש נמצאת טבעת אדומה הנחצית על ידי שתי קבוצות של שלושה קווים אדומים, המסמלים בעיצוב זה את הטונדוק, שהוא גג של יורט קירגיזי מסורתי.

בדצמבר 2023 החליטה ממשלת קירגיזסטן לשנות את הדגל כי הקודם הציג את הסמל בתור חמנייה והממשלה ראתה בזה סימן של חולשה.

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קירגיזסטן, דגל

קטגוריה:קירגיזסטן: סמלים לאומיים
קריגיסטן
הפלישה למפרץ החזירים

הפלישה למפרץ החזירים (או הפלישה לחוף חירון בשמה הקובני) הייתה מבצע כושל שיזמה ארצות הברית במטרה למוטט את משטר פידל קסטרו בקובה.

== השתלשלות האירועים ==
הפלישה תוכננה במרץ 1960 על ידי הנשיא דווייט אייזנהאואר שחתם בחשאי על צו, המורה ל-CIA להקים ולאמן כוח פלישה מיוחד שיורכב ממתנגדי קסטרו שגלו לארצות הברית. המבצע זכה לשם הקוד "פלוטו" ומטרתו הייתה הפלת משטר פידל קסטרו.

הפלישה החלה ב-17 באפריל 1961, יומיים לאחר שמפציצי B-26 הנושאים סימול קובני מזויף הפציצו את קובה, ויום לאחר שקסטרו תיאר את המהפכה שלו כ"סוציאליסטית".

חטיבה 2506, ובה 1,400 גולים קובניים שאומנו והודרכו על ידי ה-CIA, בהוראת מנהל הסוכנות אלן דאלס ובאישורו של הנשיא ג'ון פ. קנדי, שנכנס לתפקידו כשלושה חודשים קודם לכן, נחתה מדרום להוואנה בחוף חירון שבמפרץ החזירים (בקובה מכנים את הפלישה על שם החוף, ולא על שם המפרץ). ההנחה של סוכנות הביון הייתה כי הפלישה תצית ניצוץ של התנגדות עממית לקסטרו, אולם זו לא באה.

תשעים מהגולים שנחתו על החוף נהרגו בקרבות, והיתר נפלו בשבי. שתי ספינות אספקה אמריקניות, "יוסטון" ו"ריו אסקונדידו", הוטבעו על ידי מטוס קובני. הנשיא קנדי אומנם אישר את התוכנית, אותה ירש מן הממשל הקודם (והורה לשנות את יעד הפלישה ממפרץ טרינידד למפרץ החזירים), אך משהתברר במהלך הלחימה כי רק סיוע אמריקני נרחב יציל את הפלישה הכושלת, הורה קנדי שלא לסייע לגולים, על מנת שלא להעמיק את המעורבות האמריקנית במה שנראה ככישלון מהדהד, ולחסוך בחיי אדם. הלחימה הסתיימה יומיים לאחר שהחלה, ב-19 באפריל 1961.

== משפטם של הגולים ואחרית דבר ==
לתשעה מהגולים שנשבו נערכו משפטי בזק בני יומיים בעוון בגידה והם הוצאו להורג. והאחרים, כ-1,200 שבויים, הוחזקו בתנאים קשים. חלקם עברו עינויים, אחרים הוצאו להורג.

הנותרים בחיים שוחררו בסוף 1962, לאחר שנחתם הסכם בין קסטרו לפרקליט האמריקאי ג'יימס ב. דונובן. לפיו, ארצות הברית תעביר לקובה מזון, טרקטורים ותרופות בערך של 53 מיליון דולר.

אבדות הקובנים בקרבות היו גדולות יותר: מאות הרוגים ואלפי פצועים, חיילים ואזרחים.

תוצאת הפעולה הייתה שקסטרו, אשר פיקד על הלחימה באופן אישי, הוסיף ליוקרתו ושמר על מעמדו.

בעקבות הפלישה למפרץ החזירים חצה קסטרו סופית את הקווים אל זרועות ברית המועצות. ב-1 במאי הודיע קסטרו כי מעתה "קובה היא מדינה סוציאליסטית. בחירות לא יהיו עוד: כל יום מתקיימות בקובה בחירות", כדבריו, שהרי "המשטר המהפכני מבטא את רצון העם". בנאום שנמשך שמונה שעות (אחד מאותם מפגני לשון שהפכו אותו לאנדרטה בחייו) הכריז על נאמנותו למרקסיזם-לניניזם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://youtu.be/hbPEUs8gV18 קנדי נואם על משבר מפרץ החזירים], 17 באפריל 1961, ארכיון הסרטונים של AP
* 

קטגוריה:קובה: היסטוריה צבאית
מפרץ החזירים, הפלישה
קטגוריה:1961 בארצות הברית
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קובה
קטגוריה:מבצעי ה-CIA
קטגוריה:נשיאות ג'ון פיצג'רלד קנדי
קטגוריה:מלחמות קובה
קטגוריה:אמריקה: פלישות
מפרץ החזירים
קטגוריה:1961 בפוליטיקה
ארבע הליחות

ארבע הליחות הן בסיסה של גישה רפואית שהוצעה על ידי קלאודיוס גלנוס (יש המייחסים אותה להיפוקרטס בן המאה ה-5 לפנה"ס), ובאה להסביר את מקורן של המחלות.

על פי תאוריה זו לאדם ארבע ליחות – מרה שחורה, מרה צהובה או ירוקה (מרה), מרה לבנה (כיח) ומרה אדומה (דם). כאשר עקב גורמים חיצוניים יש עודף או חוסר באחת הליחות, יהיה האדם חולה. הרופא אמור לעזור לטבע בריפוי החולה באמצעות הקזה או הוספה של ליחות.

לתאוריית ארבע הליחות זיקה הדוקה לתאוריה רווחת אחרת ביוון העתיקה, זו של ארבעת היסודות. שילוב שתי התאוריות מוצג בטבלה הבאה:

{| border=1 cellpadding=2
|- bgcolor="#F0F0F0"
! ליחה || מזג || עונה || יסוד || איבר || איכויות || מצב-רוח || מאפיינים
|-
|מרה אדומה (דם) || מזג סנגוויני|| אביב || אוויר || כבד || חם ולח || בוטח || אמיץ, מלא תקווה, אוהב
|-
|מרה לבנה (ריר) || מזג פלגמטי || חורף || מים || מוח/ריאות/לבלב|| קר ולח || אדיש || רגוע, בלתי אמוציונלי
|-
|מרה צהובה (מרה) || מזג כולרי||קיץ || אש || כיס המרה || חם ויבש || מהיר חימה || נוח לכעוס, רע מזג
|-
|מרה שחורה || מזג מלנכולי ||סתיו || אדמה || טחול || קר ויבש || מלנכולי || דיכאוני, חסר שינה, מוטרד
|-
|}
עבודתו של רודולף וירכו שהתפרסמה בשנת 1858, סימנה את תום התקופה בה שלטה התפיסה הרפואית של ארבע הליחות<ref name=":6"></ref>.

== הליחות ==

=== מרה אדומה ===
האמונה הרווחת הייתה שהדם מיוצר בכבד.

=== מרה לבנה ===
עודף של מרה לבנה גורם לאדישות.

=== מרה צהובה ===
עודף של מרה צהובה גורם לאגרסיביות. כעס שהוא תוצר של אגרסיביות פוגע בכבד ויוצר חוסר איזון של המרות.

=== מרה שחורה ===
עודף של מרה שחורה גורמת לדיכאון.

== התיאוריה במאה ה-21 ==
מדע הרפואה זנח תאוריה זו החל מהתפתחות הרפואה המודרנית, אולם במשך כמעט 2,000 שנים, עד המאה ה-15, ובחלקים ממנה אפילו עד המאה ה-18, דבקו בה הרופאים המערביים וניסו לרפא לפיה. למעשה, הם אף הצליחו במקרים רבים. גם בפסיכולוגיה תאוריה זו הייתה מקובלת על רוב החוקרים, עד זמנו של וילהלם וונדט.

בהווה ישנן מספר אדפטציות של השיטה לזמנים מודרניים, לדוגמה עבודתו של הכותב הנוצרי טים לה היי. בחינוך ולדורף ובאנתרופוסופיה השיטה משמשת להבנת האישיות. הבחינה המעודכנות ביותר של השיטה, ממדי אישיות, נוצרה בקנדה ב-2003, תוך כדי שימוש בעבודתם של לינדה ברנס ודייוויד קיירסי.

תאוריה דומה קיימת באסיה ובעיקר סין. לפי תורות המזרח, קיימת ביקום ובכל גוף אנרגיית החיים, הצ'י, שהיא הבסיס לבריאות הנפשית והפיזית. בתורת הצ'י נעשה שימוש בחמשת היסודות של הרפואה הסינית: אש, עץ, אדמה, מים ומתכת, ואברי גוף שונים המשויכים לכל יסוד. הרפואה הסינית המסורתית מאבחנת ומטפלת על פי עקרונות אלו.

הביטויים העבריים "מרה שחורה", "שרוי במרה שחורה" ו"בעל מרה שחורה" עבור דיכאון או אדם הנמצא בדיכאון הם שריד לתאוריית ארבע הליחות. כך גם הביטוי: אדם בעל 'מזג טוב' - כלומר, אדם שארבע הליחות המרכיבות את גופו ממוזגות ומאוזנות ביניהן, כך שאף אחת מהן לא משתלטת יתר על המידה על אופיו.

== במוזיקה == 
קרל פיליפ עמנואל באך כתב טריו סונטה לשני כינורות ולבסו קונטינואו בדו מינור תחת הכותרת "הסנגוויני והמלנכולי" (Sanguineus et Melancholicus) שבולטים בה השינויים הפתאומיים ב "מצב הרוח". היצירה פורסמה לראשונה בשנת 1751.

בטהובן כתב בגטלה לפסנתר תחת הכותרת "עליז - עצוב" (Lustig - Traurig). היצירה פורסמה לראשונה בשנת 1802.

==ראו גם==

*מזג
*ארבעת היסודות
*חמשת היסודות

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:תאוריות מדעיות ארכאיות
הרי נצרת

עמק יזרעאל מהרי נצרת
רכס הרי נצרת הוא רכס ההרים הדרומי ביותר בגליל התחתון המרכזי והוא הגבול הצפוני של עמק יזרעאל. ההר הגבוה ביותר ברכס הוא הר יונה, שגובהו 573 מטרים מעל פני הים.

על הרכס יושב "גוש נצרת" – מעין מטרופולין קטנה, ובו הריכוז הגדול ביותר של ערביי ישראל הכולל את היישובים: נצרת, יפיע, ריינה, עילוט, כפר כנא ומשהד. השכונות הסמוכות בנוף הגליל מאוכלסות בחלקן בערבים ונחשבות אף הן חלק מרצף זה. על הרכס שוכנים יישובים נוספים, בעיקר ערביים אך גם יהודיים.

ההרים הבולטים ברכס הם הר דבורה (437 מטר), הר כסולות (440 מטר), הר הקפיצה (397 מטר), הר יונה (573 מטר) והר צמרת (477 מטר).

ברכס עובר גם שביל ישראל, שעולה אליו מהר תבור.

נצרת
נצרת, הרי
קטגוריה:שביל ישראל
חינוך חופשי

חינוך חופשי (באנגלית: unschooling; מכונה גם: למידה טבעית, חינוך ל אינ-שיעור וחינוך מתוך החיים) מייצג פילוסופיה חינוכית הטוענת שחינוך יכול וצריך להתקיים ללא מסגרת לימודית מובנית.

על פי גישת החינוך החופשי, המוטיבציה המרכזית של הילד היא סקרנותו הטבעית, אשר בהיעדר מסגרת מובנית, ניתן לה כר נרחב לביטוי ולפעולה. כמו כן, מדגישה פילוסופיה זו את חשיבות החופש ויכולת הבחירה של ילדים.

באופן מעשי, מיושמת הפילוסופיה בחינוך ביתי ובבתי ספר חופשיים. המסגרת – אם בכלל יש כזו – היא חופשית ביותר ונתונה במידה רבה לניהולו של הילד. שיטת החינוך ברובה אינה מבוססת על הדינמיקה של מורה-תלמיד, אלא על למידת חקר ועל קליטה מהסביבה. ההורים, הקרובים, החברים של המשפחה, ומבוגרים וצעירים, בעלי מקצועות, משמשים כמורים לרגע: הם מסבירים משהו שהילד שמע אותם אומרים, עונים לשאלה, מבצעים עם הילד פעילות, אך ברוב הזמן הילד לומד מהסביבה, באורח עצמאי מהתבוננות, ממשחקים, מקריאה, מהטלוויזיה, המחשב והאינטרנט.

המונח הלועזי unschooling הוטבע על ידי ג'ון הולט, מחברם של 10 ספרים על חינוך, וממובילי תנועת החינוך החופשי בארצות הברית.

==טיעונים בעד ונגד חינוך חופשי==
בעד
* התאמה אישית ועניין אישי: חינוך חופשי מאפשר לילדים לעקוב אחר תחומי העניין האישיים שלהם וללמוד בצורה שמרגישה להם טבעית ומסקרנת. זה עשוי להוביל למוטיבציה גבוהה יותר וללמידה משמעותית יותר.<ref></ref>
* פיתוח כישורי חיים מעשיים: בלמידה עצמאית, ילדים יכולים לפתח כישורי חיים חשובים כמו פתרון בעיות, קבלת החלטות וניהול זמן, שלא תמיד נלמדים בצורה יעילה בבתי הספר.<ref></ref>
* סביבה חינוכית גמישה: חינוך חופשי מאפשר סביבה חינוכית גמישה שמתאימה לצרכים השונים של הילדים, כולל צורך בשינויים, יצירתיות ותנועה.

נגד
* חוסר במבנה והנחיה: אחת הביקורות המרכזיות היא שחינוך חופשי עלול להיעדר מבנה והכוונה מקצועית, מה שעלול להוביל לפערים בידע ובכישורים החיוניים.
* חוסר בהכנה למבחנים סטנדרטיים: ילדים שלומדים בחינוך חופשי עשויים להיתקל בקשיים בהכנה למבחנים סטנדרטיים, מה שעלול להשפיע על סיכוייהם להתקבל למוסדות להשכלה גבוהה.
* בעיות חברתיות: ייתכן שחינוך חופשי אינו מספק את הסביבה החברתית המתאימה לפיתוח כישורים חברתיים, העלולים להתפתח בצורה טבעית יותר בבית הספר.<ref></ref>

חלק מהטיעונים שמוצגים כאן רלוונטיים גם לשיטות אחרות של חינוך ביתי.

==ראו גם==

*ביטול בית הספר
*חינוך ביתי
*ג'ון הולט
*חינוך דמוקרטי
*דגם סדברי

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.beofen-tv.co.il/cgi-bin/chiq.pl?%EE%E3%E5%F8_%E7%E9%F0%E5%EA_%E1%E9%FA%E9 מדור חינוך ביתי וחינוך חופשי "באופן טבעי"]
*מאמרים בנושא [http://www.dialogit.org/מאמרים/אנסקולינג/ "אנסקולינג"] באתר של דן לסרי
*[http://www.multilingual-matters.net/erie/017/0132/erie0170132.pdf המרכז לעתידנות בחינוך – מאמר של ד"ר אבירם רוני וארי ניומן על חינוך ביתי בישראל (באנגלית)]
*[https://web.archive.org/web/20160111070054/http://unschooling.com/ אתר מקיף unschooling באנגלית]
*[https://web.archive.org/web/20030618102325/http://www.democratic.co.il/index.shtml אתר "המכון לחינוך דמוקרטי" בחדרה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חינוך אלטרנטיבי
לואי בארטו

לואי בארטו (בצרפתית: Louis Barthou; 25 באוגוסט 1862 – 9 באוקטובר 1934) היה מדינאי צרפתי.

== קורות חייו ==
בארטו, יליד אולורון-סנט-מרי שבחבל הפירנאים האטלנטיים, היה איש תרבות וכתב מספר ביוגרפיות, ביניהן ביוגרפיה של ויקטור הוגו.

החל משנת 1894 שימש במספר תפקידי שר בממשלות צרפת בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. בשנת 1913 שימש בתפקיד ראש הממשלה במשך כ-10 חודשים.

הודות לכתיבה הספרותית והפוליטית שלו התקבל בשנת 1918 לאקדמיה הצרפתית.

בארטו נתמנה לשר החוץ של צרפת בשנת 1934. בארטו שאף לחזק את קשרי צרפת עם מדינות מזרח אירופה והיה דמות המפתח בגיבוש הסכם סיוע הדדי עם הסובייטים, שנחתם לאחר מותו.

ב-9 באוקטובר 1934, כשאירח את אלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה בעת ביקור ממלכתי בצרפת, נסעו בארטו והמלך במכונית פתוחה ברחובות העיר מרסיי. במהלך נסיעתם נורה המלך למוות על ידי ולאדו צ'רנוזמסקי , מתנקש בולגרי שפעל בשליחותם של בדלנים קרואטיים. בארטו אף הוא נפגע מן הירי ומצא את מותו. ב-1974, 40 שנה לאחר הרצח, הוכיחה בדיקת מעבדה, כי הכדור שפגע בבארטו נורה (ככל הנראה בשוגג) מרובהו של אחד השוטרים הצרפתים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בצרפת
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:שרי החינוך של צרפת
קטגוריה:שרי התחבורה של צרפת
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1934
נופריים

נוּפָריים (שם מדעי: Nymphaeaceae) היא משפחה של צמחים דו־פסיגיים רב־שנתיים הנפוצה באזורים חמים או ממוזגים בכל רחבי העולם. זו משפחה של צמחים הגדלים במקווי מים מתוקים או מעט מלוחים, כאשר שורשיהם חבויים בקרקעית. הפרחים בודדים, לרוב גדולים ויפים. עלי הכותרת מעט קשיחים ומותאמים להאבקה על ידי חיפושיות. העלים בעלי פטוטרת ארוכה ולרוב צפים על־פני המים, אך לעיתים נדירות גם מורמים מעליהם או נמצאים מתחת לפני המים.

הנופריים קרובים במובנים אחדים לחד־פסיגיים. כך, למשל, צרורות הרקמה המובילה (הצינורות) אינם ערוכים בטבעת, אלא פזורים בגבעול, ובתוך הצרורות חסר קמביום. מאפיין זה מעיד על גילה העתיק של המשפחה, ואכן היא בין העתיקות שבמערכת בעלי הפרחים. למעשה, היא שייכת לקבוצת הדו-פסיגיים הקדומים.

בארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי שלושה מינים: נימפאה לבנה, נימפאה תכולה ונופר צהוב. ייבוש נרחב של הביצות בשנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 צמצם מאוד את בתי הגידול הטבעיים שלהם, וכיום כולם הוכרזו כצמחים מוגנים.

== נופריים בתרבות ==
מיני נופריים רבים משמשים כצמחי נוי באגמים מלאכותיים, וגידולם אינו מסובך במיוחד. כמו כן, רוב המינים ראויים למאכל על כל חלקיהם - שורש, עלים, פרחים וזרעים.

בתרבות ההודית והמצרית העתיקה היה לפרח הלוטוס מקום מיוחד כסמל דתי. למרות ששניהם הם צמחי מים ודומים בפריחה ובגדילה, הלוטוס מצרי והלוטוס ההודי הם שני מינים שונים, הלוטוס ההודי הקדוש נקרא גם נלומבו נאכל (שם מדעי Nelumbo nucifera) ונהוג לאכול אותו במזרח. הלוטוס המצרי נקרא גם נימפאה כחולה (שם מדעי Nymphaea caerulea), וגדל בר בארץ ישראל (בסכנת הכחדה).

[[נימפאה]]

== ראו גם ==
* לוטוס

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1805
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ריצ'רד אנטוני סליסבורג
קטגוריה:משפחות צמחים
רב אשי

הקבר המיוחס לרב אשי בגליל העליון
מתפללים בקבר רב אשי לאחר חלוקתו
רב אשי (337–427, ד'קפ"ז) היה מגדולי האמוראים ומראשי הדור השישי של אמוראי בבל, פעל עד תחילת המאה ה-5. רב אשי היה מעורכי התלמוד הבבלי. עמד בראש ישיבת סורא במשך קרוב ל-60 שנה.

== חייו ==
על פי האמור בתלמוד, רב אשי נולד בעיר אֲוִירְיָא שבמדי. הוא הקים מחדש את ישיבת סורא, במתא מחסיא, פרבר של העיר הבבלית סורא, ועמד בראשה. הוא החל בעריכת התלמוד הבבלי יחד עם רבינא, עבודה שאותה השלימו ממשיכי דרכו. הוא הקפיד במיוחד על כבודם של בתי הכנסת בעירו. דוגמה לכך היא הקפדתו שלא ייבנו בתים יותר גבוהים מבית הכנסת<ref>תלמוד בבלי,שבת י,א.</ref>. פעם אחת, כאשר ראה סדקים בבית כנסת בעירו, סתר את בית הכנסת והכניס מיטתו לשם (כדי להכריח עצמו להתעסק בתיקון), ולא הוציא אותה משם עד שהתקין לו מרזבים<ref></ref>.

ידוע שהיה עשיר ורב השפעה. עליו אומרת הגמרא: "תורה וגדולה במקום אחד" (), וגם ראש הגולה, רב הונא בר נתן, שהיה מרבותיו, היה כפוף אליו.

לפני מותו נגלה אליו מלאך המוות בשוק. אמר לו: "המתן לי שלושים יום ואחזור על תלמודי, שאמרו: 'אשרי מי שבא לכאן (לעולם הבא) ותלמודו בידו'". ביום השלושים בא אליו מלאך המוות שוב. שאל אותו רב אשי: להיכן הינך ממהר? אמר לו מלאך המוות: כבר הגיע זמנו של בר נתן למלוך ולהתמנות לראשות ישיבת פומבדיתא, ואין מלכות נוגעת בחברתה כמלוא נימה.

על פי מסורת יהודית, שמקורה בימי הביניים, נמצא קברו של רב אשי בהר שנאן אשר בגבול ישראל- לבנון. במקום קבורים גם האמוראים רב פפא ובניו.

=== משפחתו ===
רב אשי היה חתנו של רמי בר אבא. בנו וממשיך דרכו היה מר בר רב אשי, שנהג לחתום בכינוי טביומי. בן נוסף היה לו ושמו רב סמא בריה דרב אשי. לפי רש"י נפטר רב סמא בחיי אביו והשאיר יתומים. אך יש חולקים וסוברים שרב סמא נפטר לאחר פטירת אביו. לרב אשי הייתה גם בת (עליה מסופר שהיו לה כאבים במעיים, ורבין דמן נרש ריפא אותה באמצעות אחת מהרפואות התלמודיות המוזכרות במסכת גיטין). בתו נישאה רק לאחר פטירת אביה ורבינא גבה לצורך הוצאות נישואיה חלק מכספי הירושה שירשו אחיה מר בר רב אשי והיתומים בני רב סמא.

== הגיית שמו של רב אשי ==
קיימות שתי שיטות בהגיית שמו של רב אשי (האות שי"ן בשם). יש שקוראים בחיריק (שִ), ויש הקוראים בצירה (שֵ), על פי דרך קריאה זו ייתכן ששמו הוא צורה מקוצרת של השם "אשר". בפירוש הרב יוסף קאפח לאיגרת תימן העיר על פי דברי הרמב"ם שכתב את איגרתו בחרוזים, ובאחד החרוזים סיים ב"משה" ובחרוז שלאחריו ב"רב אשי", כעדות קדומה למסורת הספרדית (וכמוה התימנית) ההוגה את שמו בצירה (שבהגייה הספרדית, שבה הגה הרמב"ם, מתחרז עם מֹשֶׁה) ולא בחיריק. וייתכן שכבר בתלמוד עצמו ניתן למצוא חריזה של שמו של רב אשי עם המילה "מִקְדְּשֵׁי" - "רב אשי ורבינא סוף הוראה וסימנך עַד אָבוֹא אֶל מִקְדְּשֵׁי אֵל אָבִינָה לְאַחֲרִיתָם".

== ראו גם ==
* תלמוד בבלי
* רבינא
* רבינא האחרון

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [http://www.meirtv.co.il/site/content_idx.asp?idx=40048 רב אשי], מתוך [http://www.meirtv.co.il/site/set.asp?id=22813 סדרת פינות על חכמי ישראל עם הרב אורי שרקי], באתר ערוץ מאיר.
* 
* 

== הערות שוליים ==

אשי
אשי
קטגוריה:תלמידי רב פפא
קטגוריה:תלמידי רבא
קטגוריה:ילידי 352
קטגוריה:נפטרים ב-427
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
כוח שקול

כוח שקול הוא מושג פיזיקלי המתאר את אוסף הכוחות הפועלים על גוף מסוים, והוא שווה לסכום הווקטורי של כל אותם כוחות. הכוח השקול הוא וקטור ומקובל לסמנו <math>\Sigma\vec F</math> (האות היוונית Σ, סיגמא גדולה, היא סימון מקובל לסכום). 

ניתן לחשב את שקול הכוחות בעזרת הגדרת הכיוון החיובי. לדוגמה - כאשר מופעל על גוף כוח שגודלו 20 ניוטון לימין וכוח שגודלו 30 ניוטון לשמאל, יש להגדיר מהו הכיוון החיובי. אם הכיוון החיובי הוגדר לצד ימין, שקול הכוחות הוא 20-30 = -10, לכן הגוף נע שמאלה, בעוד שאם הכיוון החיובי הוגדר לצד שמאל, שקול הכוחות הוא 30-20 = 10, לכן הגוף נע ימינה.

חוקי התנועה של ניוטון מתייחסים לכוח השקול הפועל על גוף: אם סכום הכוחות מאוזן, הגוף יתמיד במצבו (אם נע, ימשיך לנוע במהירות קבועה; אם נח, ימשיך במנוחתו); ואם סכום הכוחות השקולים אינו מאוזנים, הגוף יקבל תאוצה שגודלה שווה לעוצמת הכוחות השקולים חלקי מסת הגוף, וכיוונם יהיה זהה לכיוונו של סכום הכוחות.

במקרה בו פועלים על הגוף שני כוחות, ניתן לחשב את הכוח השקול בעזרת טכניקה הנקראת מקבילית הכוחות, שהיא למעשה מקרה פרטי של חיבור וקטורי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כוחות פיזיקליים
יוסטון סטיוארט צ'מברלין

יוסטון סטיוארט צ'מברלין (באנגלית: Houston Stewart Chamberlain; 9 בספטמבר 1855 - 9 בינואר 1927) היה הוגה דעות וסופר גרמני ממוצא בריטי שדגל בתורת הגזע.

==ביוגרפיה==
צ'מברלין נולד בסאות'סי שבאנגליה. אמו הייתה ממוצא סקוטי. בגיל 14 חלה ומשפחתו לקחה אותו למעיינות מרפא ברחבי אירופה, בלווית מורה גרמני אשר לימד אותו את התרבות וההיסטוריה הגרמניים.

בשנת 1899 הוציא לאור בגרמנית את ספרו המפורסם "יסודות המאה ה-19" . ספר זה סקר את תולדותיה של אירופה מן התקופה העתיקה ועד העת החדשה על יסוד עקרונות הגזענות. על פי הספר יש לבחון את האירועים ההיסטוריים והתרבותיים המתרחשים באירופה לאור השפעתם של שני גורמים: הגורם ה"ארי" הגרמני, החיובי, והגורם היהודי השלילי.

צ'מברלין, הגרמנופיל, סבר שכל החיובי שבעולם מקורו בגזע הארי, הגרמני. באשר ליהודים שאל את עצמו צ'מברלין את השאלה הבסיסית, היא שאלת הקיום הפרדוקסלי של העם היהודי. כיצד ייתכן שכאשר עמים עלו וירדו, מדינות נבנו ונהרסו, ממשיכים עדיין היהודים להתקיים? כשהיהודים נמצאים בגלות הם גוזלים כוח חיות מהעמים האחרים. לכן אין ליהודים נחלה וחלק בחברה האנושית. העם היהודי נענש להיות נע ונד כפי שהיה עונשו של קין כשרצח את אחיו הבל. בנוסף ממשיך צ'מברלין לטעון בספרו כי העם היהודי משקף את התגלמות העקרות, חוסר הדמיון וכוח היצירה, אך כישרונו ותחבולותיו מופנים לערעור מעמדו של הגזע העליון.

צ'מברלין טען בספרו כי רעיונותיהם של היהודים החלו לחדור לאירופה במאה ה-19 ועל כן התחזקה השליטה של הגזע הנחות ביותר, הגזע היהודי, ומצד שני הגזע הארי נאלץ להיאבק נגדם כדי לגבור על השפעותיו של הגזע הנחות.

צ'מברלין הטיף למאבק ביהודים, שחורים, יפנים ואחרים, וניסה להוכיח כי ישו לא היה יהודי מזרח-תיכוני אלא ארי בלונדיני.
ברעיונות אלו הושפע צ'מברלין מן הסופר הגזעני הצרפתי הרוזן ארתור דה גובינו. כמו כן, צ'מברלין היה מקורב מאוד לריכרד וגנר, שאב ממנו רעיונות ובסוף ימיו, לאחר גירושיו מאשתו הראשונה, היה נשוי לבתו אווה.

בימי חייו היו רעיונותיו של צ'מברלין פופולריים מאוד באירופה ובמיוחד בגרמניה, והוא הוזמן לחצרו של הקייזר וילהלם השני.
הקיסר היה משמיע מדי ערב בפני משפחתו ופמלייתו קטעים מתוך כתביו, וניסה להפוך אותם לחומר לימוד חובה בבתי הספר בגרמניה, אולם משרד החינוך לא פעל על פי המלצתו.

לרעיונותיו של צ'מברלין הייתה השפעה רבה על תנועות לאומניות בגרמניה, ביניהן התנועה הנאצית ועל אחדים מבכיריה דוגמת אדולף היטלר ואלפרד רוזנברג. במהלך מלחמת העולם הראשונה כתב צ'מברלין מספר עלוני תעמולה כנגד ארצו, בריטניה, ולאחר מכן קיבל אזרחות גרמנית. ב-1923 נפגש צ'מברלין עם היטלר והתבטא בפניו שתקוותו אודות שליטת הגזע הארי נכזבה בערוב ימיו, ורק היטלר חולל מהפכה ושוב החיה את תקוותו זו. היטלר מצידו הודה בהשפעה הרבה שיש לצ'מברלין על תורתו, וכינה אותו "נביא הרייך השלישי".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:אנטישמיות בממלכה המאוחדת: אישים
קטגוריה:אנגלים ממוצא סקוטי
יוסטון
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1855
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1927
כלל גלוגר

בזואולוגיה, כלל גלוגר (באנגלית: Gloger's rule) קובע שבעלי חיים בני מין ביולוגי אחד החיים באזורים חמים ולחים יהיו עשירים יותר בפיגמנטים מאשר קרוביהם, בני אותו מין, החיים באזורים קרים ויבשים. בפרט, בעלי החיים באזור הטרופי כהים יותר מקרוביהם שחיים באזורים אחרים. 

הכלל נקרא על שם הזואולוג קונסטנטין גלוגר שהיה הראשון שהבחין בתופעה זו בשנת 1833 כשהשווה בין עופות בני אותו מין החיים באזורים לחים ובאזורים יבשים. גלוגר מצא שצבע הנוצות של העופות שחיים באזורים הלחים כהה יותר. אחד ההסברים להבדל זה הוא העמידות הגבוהה יותר של הנוצות הכהות לחיידקים שפוגעים בנוצות.

כלל גלוגר מתקיים גם עבור יונקים. צבע העור של יונקים החיים באזורים הטרופיים נוטה להיות כהה יותר מזה של קרוביהם החיים באזורים אחרים. הסיבה במקרה זה היא שונה. משערים שתכונה זו מאפשרת לבעלי החיים שחיים באזורים בעלי קרינת שמש חלשה לנצל טוב יותר את מעט הקרינה האולטרה-סגולה באותם מקומות על מנת לייצר ויטמין D. לעומת זאת, באזורים הטרופיים הקרינה חזקה ועודף המלנין בעור מגן על בעלי החיים מפני כוויות ומפני מחלות דוגמת סרטן העור. 

באופן דומה, ניתן להיווכח בקיומו של כלל גלוגר אצל האדם. אוכלוסיות של אנשים שצבע עורם כהה התפתחו בדרך כלל באזורים החמים שסביב קו המשווה. קיימים יוצאים מן הכלל, כמו למשל הטיבטים החיים במקומות גבוהים. באזור המחיה שלהם, רמת טיבט, הקרינה האולטרה-סגולה חזקה באופן יחסי משום שעובי האטמוספירה קטן יותר, וצבע העור הכהה מעניק להם יתרון בריאותי, בדומה ליתרון שמעניק צבע העור הכהה באזורים הטרופיים. מקרה נוסף הוא האינואיטים החיים באזור הארקטי. ייתכן שבמקרה זה התפתח אצלם צבע עור כהה משום שהדיאטה שלהם המבוססת בין היתר על דגים, עשירה בוויטמין D, ולא היה להם צורך בניצול טוב של קרינת השמש לייצור ויטמין זה.

== ראו גם ==
* כלל אלן
* כלל ברגמן

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זואוגאוגרפיה
יחיאל ספרא

יחיאל ספרא (נולד ב-7 באפריל 1947) הוא בדחן, הומוריסטן וסטנדאפיסט ישראלי.

==קורות חיים==
ספרא נולד בפולין במשפחה חרדית לאב בעל מכולת ובעל קורא, שאף כתב בדיחות לבדחן היידי שמעון דז'יגאן. גדל בבני ברק ולמד בישיבת היכל התלמוד. בגיל צעיר יצא בשאלה, לפרנסתו עבד כמכין ילדים לקריאת ההפטרה בבר מצווה ובנוסף שימש כקריין "טעמי המקרא" ברדיו ובטלוויזיה. בשנות ה-80 התפרסם לאחר שנהג לשלוח בקביעות מכתבים וחידודי לשון לעיתונים, שהתפרסמו בעיקר בעיתון מעריב, ואחר כך היה בעל טור במקומון צומת השרון של רשת שוקן.

השתתף בתוכניות הרדיו "לצון נופל על לצון" ו"מפיק ודי". כמו כן הופיע עם אבשלום קור בתוכניות הלשון בערוץ 1 "הגיע זמן לשון" בטלוויזיה ו"באופן מילולי" בגלי צה"ל.

בטלוויזיה, כיכב בתוכנית ההומור "חכמים בלילה" ששודרה בערוץ 1, והגיש פינת הומור שבועית בתוכנית "שבוע טוב" בהנחיית ד"ר עליזה לביא ששודרה במוצאי שבת. כמו כן היה בין כותבי השאלות לתוכנית הטלוויזיה "הכספת" של ארז טל, וחיבר את הספר "טריוויה עד הבית", 2010 שאלות ותשובות בעריכת טל גלעד הוצאת מודן.

ספרא השתתף בפאנל התוכנית "יתוש בראש" אשר שודרה בגלי צה"ל ובטלוויזיה החינוכית.

יחיאל ספרא הוא הכותב של טוביה צפיר הוא משתתף בפסטיבל השנתי של "מספרי סיפורים"
ומופיע בערבי הומור יהודי ברחבי הארץ.

תחום נוסף שבו התפרסם ספרא הוא דיאטה: בעבר שקל למעלה מ-180 ק"ג, ובעקבות שימוש בדיאטה מיוחדת הוריד 100 ק"ג ממשקלו.
==חיים אישיים==
ספרא מתגורר בהרצליה.
בנו, יהודה ספרא, הוא כותב טורים הומוריסטיים בעיתון "ישראל היום" וחומר הומוריסטי וסאטירי באתר "לאטמה". רעייתו היא האסטרולוגית טובה ספרא.

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:הומוריסטנים ישראלים
קטגוריה:חידונאים ישראלים
קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:קומיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
פורינט

פוֹרִינְט (בהונגרית: Forint) הוא ההילך החוקי של הונגריה, סימולו הוא HUF. המטבע נטבע ב-1 באוגוסט 1946 והחליף את הפנגו לאחר ההיפר-אינפלציה בשנים 1945–1946. הקיצור המקובל בהונגריה לפורינט הוא Ft.

היסטורית, נחלק הפורינט למאה פילר (fillér), אך תת-מטבע זה אינו בשימוש מאז 1999.

למרות הצטרפותה של הונגריה לאיחוד האירופי בשנת 2004, היא לא הצטרפה לגוש האירו, כך שהמטבע בשימוש במדינה הוא הפורינט ההונגרי.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20041012162829/http://english.mnb.hu/engine.aspx?page=arfolyamlekerdezes ארכיון שערי חליפין בבנק המרכזי של הונגריה] 
* [https://budapestil.co.il/change-e2f.html שערי החליפין בפועל בבודפשט] 
* 

קטגוריה:הונגריה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות