OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יאן דה רשקה

יאן דה רשקה
יאן דה רשקה (בפולנית: Jean de Reszke; 14 בינואר 1860 – 3 באפריל 1925) היה טנור אופראי פולני.

==לימודים וקריירה==
דה רשקה נולד בוורשה בשם יאן מייצ'יסלב; אביו היה עובד מדינה ואמו זמרת חובבת מוכשרת. ביתם היה מוכר כמרכז מוזיקלי.
כנער שר במקהלה בקתדרלה של ורשה ואחרי שנים מספר של לימודי משפטים באוניברסיטה של ורשה ויתר על המקצוע ויצא לאיטליה ללמוד שירה. הופעתו הראשונה הפומבית, כבריטון, הייתה בוונציה בינואר 1874, בתפקיד אלפונסו ב"לה פאבוריטה" של דוניצטי. באפריל כעבור שנה שר לראשונה בלונדון, שם הופיע בתיאטרון דרורי ליין, וזמן מה לאחר מכן שר בפריז.

הצלחתו לא הייתה מלאה והוא פרש לעוד תקופת לימודים, שבה חל שיפור משמעותי ברגיסטר העליון של קולו והופעתו הראשונה לאחר שובו הייתה כטנור, במדריד בשנת 1879, בתפקיד הראשי ב"רוברט השד" של מאיירבר. ראשית תהילתו הגדולה של דה רשקה כזמר היא בתקופה זו. במשך עונות אחדות שר בקביעות בפריז ובשנת 1887 חזר להופיע בלונדון בתפקיד ראדאמס באאידה. בעונה הבאה הופיע שוב בלונדון, הפעם בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, בתפקיד ואסקו דה גמה ב"אפריקאית" ובתפקיד ראול ב"הוגנוטים", שתיהן של מאיירבר; הופעה זו הייתה אחראית במידה רבה לתחייתה של האופרה כבידור אופנתי בלונדון. הוא חזר להופיע בלונדון מדי שנה כמעט עד 1900. בשנת 1891 ביקר באמריקה ובין 1893 ל-1899 התקבל בברכה מדי שנה בבית המטרופוליטן אופרה בניו יורק. תפקידיו המוצלחים ביותר של יאן דה רשקה היו ב"אל סיד", שמאסנה כתב למענו, וכן כרומיאו, כלנסלוט ב"איליין" וכלוהנגרין, ולתר פון שטולצינג, זיגפריד וטריסטן באופרות של וגנר.

בשנת 1904 אילצה אותו מחלה לפרוש מן הבימה והוא חילק את זמנו בין הוראת שירה בפריז - בין תלמידיו היו אדלינה פאטי, לאו שלזאק, קלייר קרויזה ומגי טייט - וגידול סוסי מרוץ בפולין.

דה רשקה, שנודע ביכולתו לשלב סגנון הרואי עם סטנדרט גבוה של הידור ועידון, נחשב לעיתים קרובות לאחד הטנורים הגדולים ביותר בכל הזמנים. משום כך צר מאוד, ששני התקליטים שלו, שהודעות עליהם יצאו בשנת 1905, לא הופיעו מעולם, בסופו של דבר (דיווחים על קיומו של אחד מהם בשנות ה-50' של המאה ה-20 אינם אמינים), ושרק קומץ הקלטות פונוגרף שנעשו במטרופוליטן אופרה בניו יורק בשנת 1901 מספקות הצצה חטופה ובלתי מספקת לשירתו. (ספרן המוזיקה ליונל מייפלסון הקליט מבחר קטעי אופרה בפונוגרף צילינדר בעל אפרכסת ענקית, שהייתה תלויה בגובה 12 מטרים מעל הבמה.)

אחיו הצעיר של יאן דה רשקה, אדואר דה רשקה, שנולד ב-23 בדצמבר 1855 בוורשה, היה גם הוא זמר אופרה מפורסם בקול בס. הוא הופיע לראשונה בפריז באפריל 1896 ושר עם אחיו במשך עונות רבות, הן בלונדון והן בניו יורק. גם אחותם, ז'וזפין דה רשקה, פיתחה קריירת שירה מצליחה, אך פרשה ממנה בעודה בשיאה, לאחר נישואיה לבן-אצולה.

==מקורות==
המקור לערך זה מסתמך על אנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.cantabile-subito.de/Tenors/The_De_Reszke_Family/the_de_reszke_family.html אתר קנטבילה-סוביטו, משפחת דה רשקה]
* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה
קטגוריה:זמרים פולנים
קטגוריה:משפחת דה רשקה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1925
מפלגת העם הפקיסטנית

ממוזער
מפלגת העם הפקיסטנית (באורדו: پاکستان پیپلز پارٹی; ידועה בר"ת PPP (Pakistan Peoples Party)) היא מפלגת מרכז-שמאל בפקיסטן החברה באינטרנציונל הסוציאליסטי. "הפרלמנטרים של מפלגת העם הפקיסטנית" (אנגלית: The Pakistan People's Party Parliamentarians, ר"ת PPPP) נוצרה בשנת 2002 על ידי מפלגת העם הפקיסטנית כדי להתאים לחוק המפלגות הפקיסטני.

מפלגת העם הפקיסטנית נוסדה ב-30 בנובמבר 1967 על ידי זולפיקר עלי בהוטו, שהיה ליושב ראש הראשון של המפלגה. סיסמתה של המפלגה היא: "האסלאם הוא אמונתנו, דמוקרטיה היא מדיניותנו, סוציאליזם הוא כלכלתנו. הכוח כולו לעם". בתקופת השלטון הראשונה שלה, בשנת 1973, נוסחה ונחקקה החוקה הראשונה של פקיסטן. תחת מנהיגותו של זולפיקאר בהוטו הודיעה PPP על הלאמת כל התעשיות הגדולות<ref></ref>.

מפלגת העם הפקיסטנית היא ליברלית במידה משמעותית ממפלגות אחרות במדינה וידועה במאבקה בנושאים כגון: זכויות נשים וזכויות עניים ומדוכאים. הנהגת המפלגה נחשבת למשכילה יותר מזו של מפלגות אחרות וחלק ממנהיגיה התחנכו בבולטים שבמוסדות החינוך האקדמיים בעולם: אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', ועוד. המפלגה מקדמת ערכי שוויון, צדק וסובלנות ויש לה את מספר החברים הגדול בפקיסטן.

אף שבסיס הכוח העיקרי של המפלגה נמצא בפרובינציית סינד, שם היא שומרת על רוב מוצק באוכלוסייה, היא זוכה לתמיכה משמעותית אף באזורי בחירה דלילי אוכלוסין בפרובינציית פונג'אב.

==מנהיגי מפלגה בולטים==
* זולפיקר עלי בהוטו יסד את המפלגה ושימש כיושב ראשה הראשון בשנים 1967–1979.
* בנזיר בהוטו, בתו של זולפיקר, שימשה אף היא כיושבת ראש המפלגה. היא הוכרזה כיושבת ראש לשארית חייה. מנהיגותה נקטעה ב-27 בדצמבר 2007, עת נרצחה. היא שימשה יושבת ראש המפלגה החל משנת 1979.
* בילוואל בהוטו זרדארי בנה של בנזיר, ובעלה אסיף עלי זרדארי הוכרזו כיושבי ראש משותפים של המפלגה ב-30 בדצמבר 2007. מספטמבר 2008 מכהן אסיף עלי זרדארי כנשיא פקיסטן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20050405222247/http://www.ppp.org.pk/index.html אתר מפלגת העם הפקיסטנית] באנגלית.

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פקיסטן: מפלגות
קטגוריה:פקיסטן: מפלגות ליברליות
קטגוריה:מפלגות פמיניסטיות
קטגוריה:מפלגות סוציאל-דמוקרטיות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1967
אילה פננן

סתה טלוויקי אילה פננן (בשם מלא בפינית: Säde Eila Talvikki Pennanen; 8 בפברואר 1916 – 23 בינואר 1994) הייתה סופרת ומתרגמת פינית.

== ביוגרפיה ==
אילה פננן נולדה, בעיר טמפרה שבדרום-מערב פינלנד, ובה פעלה כל חייה ונפטרה. במשך רוב חייה עבדה פננן כמתרגמת מאנגלית לפינית וכעורכת לשונית בכתבי עת שונים.

==כתיבתה==
פננן התחילה את דרכה הספרותית ברומנים שבלט בהם שילוב של יסודות מיסטיים עם ניתוח פסיכולוגי: "לפני המלחמה היו הנעורים" (1942), "החוזררים הכרותים" (1944), "פרומו יצא בלילה" (1945), "העננים שופעים" (1947), "לדה והברבור" (1948) ו"הגזוזטרה" (1950).

ב-1952 פרסמה את קובץ הסיפורים "המגדל". החל מקובץ זה ואילך בלטו בכתיבתה ההתמקדות במצבי הלחץ שהגיבורים נתונים בהם, והבהרת בעיותיהם באמצעים ריאליסטיים. גישה זו באה לידי ביטוי בקובצי הסיפורים הבאים שלה, "פסיאנס" (1957) ו"בשניים" (1961), וכן ברומנים ההיסטוריים שכתבה באותן שנים, שמתאפיינים בהתחבטות גיבוריהם בבעיות מוסר ודת: "בירגיטה הקדושה" (1954) ו"ילדי האור" (1958).

בשנות השישים פרסמה בעיקר רומנים שהתרכזו בבעיות התא המשפחתי בחברה הפינית, שעברה באותן שנים תהליכי עיור מהירים שהשפיעו על המבנה הפנימי שלה. כתיבתה עסקה בין היתר בעוני, אלכוהוליזם, דיכוי האישה, אפליית האוכלוסייה הכפרית, אבטלה וזנות בקרב בני נוער. הרומנים שהיא פרסמה באותן שנים הם: "אֲבָל" (1963), "המונגולים" (1966) ו"ארעי" (1968). באותה תקופה ראו אור גם קובץ המסות "גישוש" (1965) וקובץ הסיפורים "אהבה קטנה" (1969).

בשנות השבעים פרסמה טרילוגיה של שלושה רומנים: "האהבות של הימו" (1971), "בגלל היופי" (1972) ו"שיח השושנים" (1973). הטרילוגיה מספרת את קורותיה של משפחה אחת בעיר טמפרה בראשית המאה העשרים, תוך הבלטת השפעת המאורעות החיצוניים על חיי בני המשפחה, ותיאור תפישת ההתרחשויות מנקודת מבט נשית.

קובץ הסיפורים "אהבה קטנה" תורגם לעברית בידי רמי סערי, ויצא בהוצאת כרמל בשנת 1999.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130728133910/http://www.kirjasto.sci.fi/eilap.htm על היוצרת ועל יצירתה בשפה האנגלית]

קטגוריה:סופרות פיניות
קטגוריה:מתרגמים פינים
קטגוריה:מתרגמות
קטגוריה:ילידות 1916
קטגוריה:נפטרות ב-1994
הדסאים

הדסאים (שם מדעי: Myrtales) היא סדרת צמחים בעלי פרחים, המכילה 9 משפחות שחלקן חשובות לחקלאות<ref name=":0"></ref>.

==מאפיינים==
מרבית מיני ההדסאים בעלי קליפה קשיחה ומתקלפת ועלים פשוטים, תמימים ונגדיים. הפרחים בעלי עלי כותרת צרים בתחתיתם ונפרדים זה מזה, שחלה תחתית ואבקנים המעוקלים בתוך הניצן. זחלים רבים של פרפראים ממשפחת Lycaenidae ניזונים ממיני הדסאים.

==משפחות==
#קומברטיים (Combretaceae)
#כופריים (Lythraceae) (בתוכה המשפחה לשעבר רימוניים)
#Melastomataceae
#הדסיים (Myrtaceae)
#נר הלילה (Onagraceae)
#Penaeaceae
#Vochysiaceae

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
וילהלם גרנר

וילהלם גרנר ואשתו, [[1917]]
קארל אדוארד וילהלם גרנר (בגרמנית: Karl Eduard Wilhelm Groener; 22 בנובמבר 1867 – 3 במאי 1939) היה איש צבא ופוליטיקאי גרמני.

==ביוגרפיה==
וילהלם גרנר נולד ב-22 בנובמבר 1867 בוירטמברג, ולמד בגימנסיה באולם ובלודוויגסבורג. בשנת 1884 התגייס לצבא וירטמברג. בשנים 1893–1896 למד בהאקדמיה הצבאית הפרוסית, ממנה סיים בהצטיינות. 

בשנת 1899 הוא הוצב במטכ"ל הקיסרי, במחלקת הרכבות. מהשנים הללו הוא המשיך לטפס בסולם הדרגות ונחשב לאחד האסטרטגים הצבאיים הטובים בגרמניה. בשנת 1912 הוא מונה לראש מחלקת הרכבות במטה הכללי והוא הכין את רשת הרכבות לשימוש על פי תוכנית שליפן. הצלחת השימוש ברכבות לשינוע כוחות הצבא הגרמני הביאה לו אותות הצטיינות ויוקרה רבה. בשנת 1916 צורף למשרד המלחמה הפרוסי כיועץ מיוחד. בשנת 1917 תכנן את כיבוש אוקראינה. גרנר שירת במשך שישה חודשים בחזית המערבית תחילה כמפקד הדיוויזיה ה-33, ואחר כך כמפקד קורפוס המילואים ה-25. במרץ 1918 פיקד על הקורפוס ה-1 במהלך כיבוש אוקראינה, וב-28 במרץ התמנה לרמטכ"ל קבוצת הארמיות אייכהורן. משימה זו חייבה אותו להתמודד עם אתגרים ארגוניים ופוליטיים, בפרט עימותים עם הפיקוד הגבוה של הצבא האוסטרו-הונגרי, ופיקוח על ממשלת אוקראינה שנזקקה לעזרה נגד המהפכנים הבולשביקים. לאחר התפטרותו ובריחתו של אריך לודנדורף בספטמבר 1918, מונה גרנר למחליפו. ב-10 בנובמבר 1918 יעץ, ביחד עם פילדמרשל פאול פון הינדנבורג לקייזר וילהלם השני להתפטר מכיסאו. בשנת 1919 יעץ לממשלה הסוציאל-דמוקרטית בראשותו של פרידריך אברט לחתום על חוזה ורסאי על אף תנאיו המשפילים. 

לאחר המלחמה נשאר גרנר במשרד המלחמה ובשנים 1920–1928 שימש כסגן שר ההגנה. בשנת 1927 יזם חוק שאסר על גיוס נאצים לצבא - חוק אשר המשיך להתקיים עד שנת 1944. בשנת 1928 מינה אותו הנשיא פון הינדנבורג לתפקיד שר המלחמה בממשלת האחדות בין השמרנים והסוציאל-דמוקרטים. בנאום בדצמבר 1931 אמר אל מול המשבר הכלכלי העולמי שאין תרופה מן המוכן ושגרמניה צריכה לדבוק בכוחה המוסרי. הוא גם אמר שיסודות רפובליקת ויימאר איתנים ושהממשלה תדכא כל מהומהבכוונו לנאצים ולקומוניסטים. כשר הפנים והצבא, רוכזו אל גרנר הפניות לדאוג לריסון האלימות והפעילות האנטישמית של הנאצים. אולם בגרמניה נשמעה עליו ביקורת על אוזלת ידו בטיפול בנאצים. באפריל 1932, גרנר הוציא אל מחוץ לחוק את ה-SS והאס-אה והטיל הגבלות על הרייכסבנר של הסוציאל-דמוקרטים והחזית האדומה של הקומוניסטים. בעקבות זאת העלו הנאצים תלונות נגד הרייסבאנר והנשיא הינדנבורג דרש מגרנר לאחוז בצעדים נגדם. 

הסכסוך בין גרנר להינדנבורג העמיק ובמאי 1932, בעקבות חוסר שביעות רצון ממנו בצבא, התפטר גרנר מתפקיד שר ההגנה. ההתפטרות גם באה לאחר שהסתכסך עם ידידו ומנהל משרדו, גנרל קורט פון שלייכר. 

גרנר נפטר ב-3 במאי 1939.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: פוליטיקאים
קטגוריה:שרי ההגנה של גרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1867
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
מזימטה

מזימטה (ברוסית Мзы́мта; באדיגית Мэзмытӏэ) הוא נהר בקווקז המערבי הזורם בדרום-מזרחו של מחוז קרסנודר ברוסיה, ונשפך אל הים השחור ברובע אדלר שבעיר סוצ'י. אורכו של הנהר 89 ק"מ וגליל מימיו משתרע על פני 885 קמ"ר.

מקורותיו של הנהר בקווקז הגבוה בגובה של 2,980 מטר, והוא זורם דרך עמק צר שבו שני אגמים ומספר מפלי מים. תחילה זורם הנהר לכיוון צפון-מערב וחוצה בדרכו את קרסנאיה פוליאנה השייכת לסוצ'י רבתי, ובה התקיימו חלק ניכר מענפי התחרות של משחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת סוצ'י בשנת 2014. מקרסנאיה פוליאנה משנה המזימטה את כיוון זרימתו, ופונה בקשת רחבה לכיוון דרום-מערב עד שהוא נשפך אל הים השחור.

שיפועו של הנהר עומד על 33.5 מטר/ק"מ ולאורך כל אורכו כמעט, אופיו של הנהר פראי. בעונת הפשרת השלגים עשויים מימיו להגיע לגובה של 5 מטר מעל מפלסם הרגיל, וספיקתם מגיעה ליותר מ-750 מטר מעוקב/שנייה. מסיבות אלה הנהר פופולרי בקרב העוסקים ברפטינג.

לאורך גדותיו של הנהר חורשות עצי אשור ואלון.
== גלריה ==
<gallery widths="180px" heights="180px">
Mzymta River.JPG|שפך הנהר אל הים השחור
Аэропорт Адлер 2006.jpg|נמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י הממוקם בעמק הנהר סמוך לשפכו אל הים השחור
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:הים השחור: נהרות
קטגוריה:סוצ'י
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנודאר: גאוגרפיה
וסקראן

וסקראן (בספרדית: Huascarán) הוא הר ברכס הקורדיירה בלאנקה ("הרכס הלבן") שבמרכז פרו. גובהה של פסגתו הדרומית הוא 6,768 מ' מעל פני הים, והוא ההר הגבוה ביותר בפרו, והרביעי בגובהו ביבשת אמריקה הדרומית. ההר קרוי על שמו של ואסקאר, קיסר האינקה בין השנים 1527–1532, ושמו שלו ניתן לפארק הלאומי שבתחומיו הוא נמצא.

ראשוני המעפילים לפסגתו הדרומית היו חברי משלחת גרמנית-אוסטרית, ב-1932. עוד קודם לכן, ב-1908 העפילו חברי משלחת אמריקאית לפסגתו הצפונית, הנמוכה יותר.

גל חום שפקד את האזור ב-10 בינואר 1962 גרם להמסה מואצת של חלקים מהקרחון בראש ההר, וכתוצאה מכך אירעה מפולת שלגים שגרמה למותם של כ-4,000 בני אדם. מספר שנים אחר כך, ב-31 במאי 1970, אירע אסון נוסף, כשבעקבות רעידת אדמה ניתק גוש קרח וסלעים בנפח של כ-61 מיליון מ"ק מחלקו הצפוני של ההר. הגוש הידרדר במורד ההר במהירות של כ-160 קמ"ש, וקבר תחתיו את העיירות יונגאי ורנראיקה, על יושביהן. כ-20,000 בני אדם נהרגו באסון, ורק כ-400 ניצלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:פרו: הרים
הסכם אדריאנופול

שער הניצחון "מוסקבה" בסנט פטרבורג, אשר הוקם בשנים 1836–1838 לזכר ניצחון רוסיה במלחמה
הסכם אדריאנופול או הסכם אדירנה (בטורקית: Edirne Antlaşması; ברוסית: Адрианопольский мирный договор, בצרפתית: Le traité d'Andrinople), המכונה גם אמנת אדריאנופול, היה הסכם שלום שנחתם באדירנה (אז אדריאנופול) שבטורקיה ב-14 בספטמבר 1829, ואשר סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית. החוזה חיזק את העמדה הרוסית במזרח אירופה והחליש את מעמדה של האימפריה העות'מאנית. האמנה הביאה את התלות העתידית של האימפריה העות'מאנית במאזן הכוחות האירופי, וכן קבעה את התפרקותה הסופית של רכושיה הבלקניים.<ref></ref>

ההסכם נחתם בידי הרוזן אלכסיי פיודורוביץ' אורלוב בשם האימפריה הרוסית ועבדול קדיר ביי בשם האימפריה העות'מאנית, ולפיו העניקה האחרונה לרוסים גישה אל שפך הדנובה, והכירה בשליטתם בגאורגיה בנחיצ'יבאן ובחלקים מארמניה. עוד נפתחו מצרי הדרדנלים לתנועת שיט מסחרית, אם כי עניין זה נדרש להסדר נוסף במסגרת הסכם הינקאר איסקלסי (Hünkâr İskelesi Antlaşması; Ункяр-Искелесийский договор) מ-1833. הסולטאן הבטיח מתן אוטונומיה לסרביה וליוון, והתיר לרוסים להחזיק במולדובה ובוולאכיה עד לתשלום פיצויים לרוסיה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.vostlit.info/Texts/Dokumenty/Turk/XIX/1820-1840/Mir_adrianopol_1829/text.htm תוכן ההסכם] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:קצרמר האימפריה הרוסית
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:מולדובה: היסטוריה
אדריאנופול
אדריאנופול
אדריאנופול
קטגוריה:סרביה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
אדריאנופול
סטיב דייוויס

סטיב דייוויס (באנגלית: Steve Davis; נולד ב-22 באוגוסט 1957, בפלומסטד שבלונדון) הוא שחקן סנוקר עבר אנגלי. עם 28 תוארי דירוג, 56 תארים ללא דירוג, עשרה תארים קבוצתיים, ארבעה תארים חצי-מקצועניים, ושני תארים בענף הפול, לדייוויס 100 תארים בקריירה, יותר מלכל שחקן סנוקר אחר בהיסטוריית המשחק, כולל שש זכיות באליפות העולם בסנוקר במהלך שנות ה-80. כמו כן, זכה דייוויס באות הכבוד כקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).

==קריירה==
דייוויס החל לשחק סנוקר מקצועני בעונת 1978/1979, בגיל 20. הצלחתו הגדולה ביותר הייתה במהלך שנות ה-80, כאשר הוא נחשב לשחקן הסנוקר הטוב ביותר בעולם, והיה מדורג במקום הראשון בעולם במשך שבע עונות רצופות. דייוויס הגיע לשמונה גמרים של אליפות העולם בסנוקר, אך הפסגה הייתה כשהפך למיליונר הראשון מענף זה. הצלחתו הייתה כל כך גדולה עד שנטען בזמנו שהיה מופיע בטלוויזיה יותר מראש הממשלה.

דייוויס זכה ב-15 תוארי "הכתר המשולש": שש זכיות באליפות העולם, שש זכיות באליפות בריטניה, ושלוש זכיות בטורניר המאסטרס (שלישי בלבד במספר תוארי הכתר המשולש לרוני או'סאליבן וסטיבן הנדרי).

דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שביצע רצף מקסימלי רשמי של 147 נקודות בתחרות מקצוענית (טורניר קלאסיק 1982). בנוסף, הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריה שביצע מאה רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה, ובסך הכול צלח 338 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה.

דייוויס הוא שחקן הסנוקר הראשון בהיסטוריית המשחק שזכה ב"כתר המשולש" (כינוי לזכייה בשלושת התארים החשובים והיוקרתיים ביותר בעולם הסנוקר בעונה אחת: אליפות העולם, אליפות בריטניה, וטורניר המאסטרס), והוא ביצע את הישג זה בעונת 1987/1988.

אף על פי שלא זכה בתואר משמעותי מאז טורניר המאסטרס ב-1997, הוא שמר על מעמדו ברשימת 16 השחקנים הטובים בעולם כמעט בכל שנה - עד לעונת 2007/2008. גם לאחר מכן המשיך דייוויס לשחק סנוקר מקצועני, לצד עיסוקיו האחרים. בעולם הפּוּל היה אחד ממייסדי גביע מוסקוני בשנת 1994, הנערך מאז מדי שנה בין נבחרת אירופה לנבחרת ארצות הברית, וכן זכה בו עם נבחרת אירופה פעמיים בשנים 1995 ו-2002. בנוסף, פיתח דייוויס קריירה טלוויזיונית כפרשן סנוקר במהלך הסיקור הנרחב של רשת ה-BBC. הייתה לו גם הצלחה מסוימת כשחקן פוקר מקצועי, ולעיתים הוא פועל כדי-ג'יי חובב.

במהלך הקריירה, הרוויח דייוויס מסנוקר בלבד מעל 5.6 מיליון פאונד.

ב-17 באפריל 2016, בגיל 58, הודיע דייוויס על פרישתו מסנוקר תחרותי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני סנוקר בריטים
קטגוריה:אלופי עולם בסנוקר
קטגוריה:ספורטאים אנגלים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1957
גשר עבדאללה

גשר עבדאללה הוא גשר הרוס עשוי בטון וקורות פלדה הממוקם מספר קילומטרים צפונית לים המלח, דרומית ליריחו, בסמוך לאתר הישן של בית הערבה. הגשר נבנה מעל נהר הירדן בתקופת השלטון הירדני בגדה המערבית, תקופה קצרה לאחר תום מלחמת העצמאות, והיווה חלק מהכביש הראשי שקישר בין ירושלים לעמאן. כיום לא ניתן לחצות את הירדן על גבי הגשר מפני שחלקו הרוס. 

הגשר נקרא על שמו של עבדאללה הראשון, מלך ירדן. ב-7 ביוני 1967 פוצץ הגשר על ידי חבלנים מחטיבת הראל (חטיבה 10), ומאז לא שוקם ולא נעשה בו שימוש. את מקומו תפס גשר אלנבי, המשמש, מאז חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994 כמעבר גבול בין שתי המדינות.

אף שהגשר לא שוקם מאז מלחמת ששת הימים, מצאה לו ועדת השמות הממשלתית שם עברי, "גשר חוגים", על שם שמה הקודם של תנועת המחנות העולים, שחבריה הקימו את קיבוץ בית הערבה הסמוך.

הגשר מצוי מזרחית לגדר המערכת, וביקור בו טעון אישור מראש של צה"ל וליווי של הצבא. 

הגשר מוגדר היום כמבנה מסוכן: ירידת מפלס ים המלח הביאה להתחתרות נהר הירדן ולחשיפת היסודות של עמודי הגשר. בעבר רק חלקם העליון של העמודים היה גלוי מעל הקרקע. 

בצד הירדני של הגשר מסתיים קו החשמל הירדני שנבנה כדי לספק חשמל לעיר יריחו, בהתאם להסכם השלום בין ישראל וירדן. עמוד חשמל ישראלי בודד ניצב בצד הישראלי של הגשר ומחובר לרשת החשמל הירדנית, ומשם מוטמן כבל החשמל עד ליריחו.

== גלריה ==
<gallery>
Abdullabridge01.JPG|גשר עבדאללה, הצד המזרחי
Abdallabreke (16).jpg|גשר עבדאללה, מבט ממערב למזרח
Abdallabreke (10).jpg|נזקים בגשר
Abdullabridge04.JPG|גשר עבדאללה, הצד המערבי
Abdallabreke (15).jpg|הריסות ליד הגשר
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* כל מקום ואתר, משרד הביטחון וכרטא, תשל"ח 1978. עמוד 104.
* זאב וילנאי, אריאל אנציקלופדיה לידיעת ארץ ישראל, הוצאת עם עובד, 1986. עמוד 1499.
* ספי בן-יוסף, מדריך ישראל החדש כרך 7 שומרון ובקעת הירדן, הוצאת ידיעות אחרונות, משרד הביטחון וכתר 2001. עמוד 155.

== קישורים חיצוניים ==

* 

עבדאללה
עבדאללה
קטגוריה:גבול ירדן–ישראל
הנדל והנדריקס בלונדון

מוזיאון בית הנדל (באנגלית: Handel House Museum) הוא מוזיאון הממוקם בבית שבו התגורר המלחין האנגלי גאורג פרידריך הנדל ב-35 שנותיו האחרונות. הבית ממוקם ברחוב ברוק, במרכז לונדון. הנדל כתב, בין השאר, את יצירתו הנודעת משיח בעת שהתגורר בבית זה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

הנדל
קטגוריה:גאורג פרידריך הנדל
קטגוריה:וסטמינסטר: מוזיאונים
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
כלה (דושאן)

כלה (בצרפתית: Mariée) הוא ציור משנת 1912 מאת האמן הצרפתי מרסל דושאן.

==תיאור היצירה==
הקומפוזיציה של הציור מכילה תערובת של דימויים גאומטריים הנדמים כחלקים במכונה מכנית לא ברורה. דושאן מצייר את הציור בגוונים חומים המזכירים את הציור הקוביסטי, אולם התיאור איננו אנליזה או פירוק והרכבה של אובייקט ממשי, אלא הרכבה של אידיאל נשי - "הכלה" בדמות מכונה.

התעניינותו של דושאן בדמותה של הכלה קשורה לתפיסת מצב הכלולות כמימוש של המיניות. בציור נוסף שבו מופיעה "מכונת הכלה" - "המעבר מבתולה לכלה" (Le passage de la vierge à la mariée), מקיץ 1912 - מציב דושאן את הכלה במוקד של שינוי דינאמי בקומפוזיציה. הכלה המוצגת בציור היא מכונה עצמאית וסגורה, אולם ברישום "הכלה מופשטת על ידי הרווקים" (1912) מתוארת הכלה כמוקד למעין תקיפה או רמזים של אלימות מצד שתי מכונות של "רווקים" המקיפים את הכלה. מכונת הכלה המתוארת בציור מופיעה, תוך השמטות מעטות, ביצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה". 

הציור ניתן כמתנת נישואין על ידי דושאן לפרנסיס פיקבייה, שהיה שותף מרכזי של דושאן בתנועת הדאדא בניו יורק. דושאן הסביר לאשתו, לה היה נשוי כשלושה חודשים, את משמעות הנישואין בציור - "אמן מבטא עצמו בעזרת נשמתו ועם הנשמה הוא חייב להיטמע, זה מה שחשוב". 
בין הבעלים הנוספים של הציור היו פול אלואר ואנדרה ברטון, אשר מכר את הציור לאוסף של בני הזוג לואיז ווולטר ארנסברג, אשר נתרם בשלמותו למוזיאון פילדלפיה לאמנות. 

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.philamuseum.org/collections/permanent/51474.html כלה], אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות 
* [http://www.moma.org/collection/provenance/items/174.45.html המעבר מבתולה לכלה], אתר המוזיאון לאמנות מודרנית 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:מוזיאון פילדלפיה לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
משה גבעתי (צייר)

משה גבעתי (וקסלר) (15 באוקטובר 1934 - 14 באפריל 2012) היה צייר ישראלי.

==ביוגרפיה==

גבעתי נולד ב-15 באוקטובר בחדרה, אבל כיוון שאביו נפטר עוד בטרם לידתו, הוחזר לעיר הולדתה של אמו, חוטין שבבסרביה. בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, הושב לארץ והוא בן חמש.

הוא התחנך בחדרה. אימו התחתנה בשנית, ובגיל 15 הצטרף לתנועת השומר הצעיר, שבמסגרתה עבר לקיבוץ שמיר, ועשה שם תקופת הכשרה כנער. גבעתי החל לצייר כבר בילדותו. התבלט בציור קישוטים לחגים, גם בקן "השומר הצעיר" בחדרה וגם בקיבוץ שמיר. לקראת גיוסו לצה"ל, לנח"ל, ובשנת 1951 הצטרף עם חברי ההכשרה לקיבוץ שער העמקים.

גבעתי היה חבר קיבוץ שער העמקים עד שנת 1969. שם הקים את משפחתו, שם נולדו ילדיו, ובעת שהותו בקיבוץ עשה את צעדיו הראשונים בציור. בשנת 1960 למד רישום אצל הצייר מרסל ינקו, בסמינר אורנים הסמוך לקיבוצו. בראשית שנות השישים יצא לראשונה מישראל כצייר, נסע לאיטליה, להולנד, לספרד ולצרפת. בשנת 1966 יצא שוב לפריז ושהה בה כמה חודשים.

גבעתי עזב את הקיבוץ בשנת 1969, שכר סטודיו בתל אביב, והשתקע עם משפחתו בכפר האמנים עין הוד. לאחר מכן עבר לחיפה, עסק בפרויקטים משותפים עם האמן יצחק דנציגר, ולימד באוניברסיטת חיפה ובטכניון. גבעתי היה שותף בתהליך "פרויקט שיקום מחצבת נשר" (1971), ועסק ביצירת הדפסי-רשת בעקבותיו. לאחר סיום הפרויקט, המשיך גבעתי לעסוק בהפקת הדפסים לפרנסתו.

בשנת 1973 הזמין אותו מבקר האמנות חיים גמזו להציג תערוכה בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בתל אביב, למרות הצלחת התערוכה יצא גבעתי מיד אחר כך לגרמניה, אך שב באוקטובר למלחמת יום הכיפורים. הוא שירת כחצי שנה, עד אביב 1974, והיה ביחידת שריון בגזרה הצפונית של תעלת סואץ. מיד לאחר המלחמה עזב את ישראל והשתקע בניו יורק, שהייתה אז "בירת הציור העולמי". בניו יורק יצר קשרים הדוקים עם חבורת ציירים ישראלים, שלימים יקנו להם שם בציור הישראלי. עובדיה אלקרא, מאריאן, לאה ניקל, יואב בראל, מיכאל סגן-כהן, מיכאל גיטלין, יהושע נוישטיין, פנחס כהן-גן, כוכי דוקטורי, בוקי שוורץ, מיכה אולמן ורבים אחרים. בראשית שנות השמונים התקרב לחצרו של הרבי מלובביץ' ונעשה מבאי חצרו. גבעתי שהה בניו יורק כעשר שנים.

בשנת 1982 שב גבעתי לישראל עם משפחתו החדשה. הוא השתקע בתל אביב, לימד הדפס בסדנאות שונות, והמשיך לצייר ולהציג תערוכות. יצירתו עברה כמה מהפכים: הוא צייר ציור פיגורטיבי, נשבה לציור "המופשט הלירי", ושב אל ציור שיש בו צבעוניות עשירה, ופיגורטיביות מרומזת.

גבעתי עבר שורה של התקפי לב ובעיות בריאות אחרות, בין השאר היה מכור גם לאלכוהול ונגמל ממנו. בשנותיו האחרונות התגורר בתל אביב, ותערוכה גדולה מיצירתו הוצגה בשנת 2006. משה גבעתי נפטר ב-14 באפריל 2012 בגיל 78, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ גזר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090429134935/http://www.moshe-givati.co.il/default.asp?topic=about אתר הבית של משה גבעתי]
* 
* [http://www.art-text.com/exhibitions-199.htm משה גבעתי - תערוכה חדשה במוזיאון תל אביב לאמנות], אתר art-text
* 
* 
* 
* [http://www.photour.co.il/index2.php?id=14&catId=1403&lang=HEB משה גבעתי בתערוכה במלון מרינה תל אביב], באתר [http://www.photour.co.il/ PHOTOUR], מרס 2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:שער העמקים: אישים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:יהדות חוטין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
2014

למרות קור עז בתחילת השנה, 2014 הייתה שנה חמה במיוחד ועל פי פרסום NOAA באוקטובר, היו עשרת החודשים הראשונים החמים ביותר שתועדו אי פעם.

==אירועים==
[[מבצע צוק איתן: כיפת ברזל מיירטת רקטה שנורתה למרכז ישראל, 8 ביולי 2014]]
8 במרץ – התרסקה [[טיסה 370 של מלזיה איירליינס באוקיינוס ההודי]]
עדות ראשונה ל[[גלי כבידה מהמפץ הגדול נאספת בידי רדיו-טלסקופ כחלק מניסוי BICEP2]]

==נולדו==

==נפטרו==
[[אריאל שרון]]
[[שירלי טמפל]]
[[רובין ויליאמס]]
[[חנה מרון]]
[[אסי דיין]]
[[אלפרדו די סטפנו]]
[[מנחם גולן]]
[[אברהם הפנר]]
[[אאוזביו]]

== לוח שנה ==









== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
2015

==אירועים==
14 ביולי - הגשושית "[[ניו הורייזונס" של סוכנות החלל האמריקנית נאס"א טסה בקרבת כוכב הלכת הננסי פלוטו ומעבירה למרכז הבקרה תצלומים של פלוטו ברזולוציה גבוהה]]
31 באוקטובר – טיסה 9268 של מטרוג'ט מתרסקת בשמי חצי האי סיני עקב פצצה שהוטמנה במטוס. באסון נספו 224 אנשים
משבר עולמי הומניטרי של פליטים ממדינות ערב וצפון אפריקה מכה באירופה. בתמונה: מהגרים בגבול מקדוניה 24 באוגוסט 2015]]

==נולדו==

==נפטרו==
[[ז'ורז' וולינסקי, סופר וקריקטוריסט צרפתי שנרצח במתקפת הטרור על משרדי מגזין "שארלי הבדו" ב-7 בינואר 2015.]]
[[עבדאללה, מלך ערב הסעודית]]
[[לנרד נימוי]]
[[עומר שריף]]
[[מוטי קירשנבאום]]
[[בי בי קינג]]
[[יצחק נבון]]
[[אבא גפן]]
[[שאול רמתי]]
[[מנשה קדישמן]]
[[זיטו]]
[[יוסי שריד]]
[[יעקב בקנשטיין]]

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==
מקס לנגה

מקס לנגה (בגרמנית: Max Lange; 7 באוגוסט 1832 – 8 בדצמבר 1899) היה שחמטאי גרמני ופעיל בהתאחדות השחמט הגרמנית. היה בעל דוקטורט במשפטים וכן בפילוסופיה.

בין השנים 1858–1864 היה עורך הביטאון הגרמני Deutsche Schachzeitung . ייסד את "איגוד השחמט המערב גרמני" (Westdeutscher Schachbund) וארגן את הקונגרס השחמט התשיעי בגרמניה. הוא היה אחד ממייסדיו ונשיאו השני של "איגוד השחמט הגרמני" ().

לנגה זכה 4 פעמים באליפות מערב גרמניה (שלוש פעמים בדיסלדורף (1862, 1863, 1864), ופעם באאכן בשנת 1868 (בקונגרס השביעי). כמו כן, זכה בתחרות המבורג 1868.

הוא פרסם ספרי שחמט Lehrbuch des Schachspiel בשנת 1856 ואת Handbuch der Schachaufgaben בשנת 1862.

אחת ההסתעפויות של הגנת שני הפרשים קרויה על שמו - "התקפת מקס לנגה": 1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. רג4 פו6 4. ד4 ה:ד4 5. 0-0 רג5 6. ה5

== ניצחון מול אדולף אנדרסן ==
{| class="toccolours" style="margin:auto;"
|

|}

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Sammlung neuer Schachpartien mit kritischen und historischen Noten. J. J. Weber, Leipzig 1857. [http://books.google.com/books?id=FSUCAAAAYAAJ&pg=PA3&dq=de#PPP11,M1 Online Google Books]
* Handbuch der Schachaufgaben. Veit & Comp., Leipzig 1862. [http://problem64.beda.cz/silo/lange_handbuch_1862.pdf Online-] (PDF-)
</div>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט גרמנים
קטגוריה:פרובלמאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1832
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1899
מרדכי קרליץ

אליהו מרדכי (מוטל'ה) קרליץ (נולד ב-4 במרץ 1952) הוא איש ציבור ואיש עסקים חרדי ישראלי. כיהן כראש עיריית בני ברק בין השנים 1998–2003 מטעם מפלגת דגל התורה.

==ביוגרפיה==
נולד בבני ברק, בנו של הרב נסים קרליץ ולאה, בתו של הרב צבי הירש קופשיץ. למד בישיבת פוניבז'. נישא לשרה, בת הרב חיים קרפ מתל אביב. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש, שבראשו עמד אביו. בהמשך עמד בראשות כולל ללימודי חושן משפט.

בשנת 1998 נבחר לראשות עיריית בני ברק, כמועמד מוסכם על שלוש המפלגות החרדיות: דגל התורה, אגודת ישראל וש"ס. יזם את פיתוח צפון העיר בני ברק ובפרט את מתחם מגדלי המשרדים ב.ס.ר. בשנת 2003, בעקבות הסכם רוטציה בין דגל התורה לאגודת ישראל, החליף אותו ישכר פרנקנטהל, איש חסידות גור ונציג אגודת ישראל. לאחר פרישתו מראשות העירייה פנה לעסקי יזמות. הוא מעורב בעסקאות נדל"ן ובהן תיווך מכירת מתחם אסם ברחוב השומר בבני ברק לקבוצת יזמים מצרפת.

קרליץ היה ממקורביו של הרב אהרן לייב שטיינמן. בשנת 1999 היה חבר בוועדת טל שחוקקה את חוק טל. בגין פעילות זו למען בני הישיבות קיבל קרליץ מכתב הוקרה מהרב אהרן ליב שטינמן שכתב לו: "באתי בדברים אלה להודות לך על המאמצים הגדולים אשר עשית למען שכל בחור ישיבה יוכל ללמוד תורה כל זמן שירצה בלי שום הגבלה". למכתב צירפו את חתימותיהם 25 רבנים וראשי ישיבות ובהם, חברי מועצת גדולי התורה: הרב נסים קרליץ, הרב גרשון אדלשטיין ואחרים.

בשנת 2001 השתתף בניסוח אמנת כנרת. כשפורסם חלקו בעניין התבטא הרב יוסף שלום אלישיב נגד האמנה והיא ספגה גינויים נרחבים ביתד נאמן. קרליץ אמר בתגובה כי הוא לא חתם על האמנה.

בשנת 2006 הקים קרליץ בהוראת הרב אלישיב והרב שטיינמן את קרן ההסעות של החינוך העצמאי שמממנת את הסעתם של תלמידים למוסדות החינוך החרדים המרוחקים, לאחר שהמדינה הפסיקה את המימון בעקבות פסיקת בג"ץ שהמערך מפלה לטובה תלמידים במוסדות להחזרה בתשובה.

בשנת 2011 הוביל מטעם הרב שטיינמן את השינויים בשליטה בחינוך העצמאי שבעקבותיהם גברה השפעתם של אנשי דגל התורה בארגון. בשנת 2012 עמד מאחורי ביצוע המהפך בשליטה בעיתון יתד נאמן והעברתה לידי איש העסקים שמעון גליק, מקורבו של הרב שטיינמן.

ביוני 2021 מונה לחבר בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון ואף קיבל את תמיכתו של נשיא מועצת גדולי התורה, הרב גרשון אדלשטיין.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית בני ברק
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:אנשי עסקים חרדים ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם דגל התורה
קטגוריה:ועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
עם רעש נסתר

"עם רעש נסתר" (בצרפתית: A bruit secret) הוא פסל "רדי מייד" משנת 1916 מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.

את העבודה יצר דושאן ביחד עם וולטר ארנסברג (Walter Arensberg), ידידו של דושאן והאספן המרכזי של עבודותיו בשנים אלו. העבודה מורכבת מגליל של חוט הכלוא בין שתי לוחיות מתכת. ארנסברג הניח בתוך הכדור אובייקט קטן שלא היה ידוע לדושאן, ואילו דושאן כתב על לוחית המתכת כתובת שמשמעותה לא הייתה ידועה לארנסברג, כיוון והושמטו ממנה אותיות. לוחיות המתכת מוחזקות בעזרת ברגים ארוכים ואומים המשמשים גם מעין "רגליים" לעבודה. 

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.philamuseum.org/collections/permanent/51541.html עם רעש נסתר], אתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות (באנגלית)

קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:מוזיאון פילדלפיה לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:יצירות משנת 1916
L.H.O.O.Q.

L.H.O.O.Q. (בתעתיק לכתב עברי: אֶל-אַשׁ-אוֹ-אוֹ-קִי) הוא שמה של יצירת אמנות מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.

בשנת 1919 יצר דושאן רדי מייד על ידי הוספת שפם וזקנקן-תיש קטן לרפרודוקציה של הציור "מונה ליזה" מאת לאונרדו דה וינצ'י. דושאן הוסיף פרטים אלו בטכניקה של רישום או שרבוט בעיפרון. בנוסף, בתחתית העבודה רשם דושאן את האותיות "L.H.O.O.Q.", שהפכו לשמה של היצירה. כשמבטאים את שמות האותיות בצרפתית מתקבל המשפט Elle a chaud au cul, שפירושו "היא חרמנית" (מילולית: "היא חמה בתחת").

בחירת ציור ה"מונה ליזה" לא הייתה מקרית, ונבעה מהיותו סמל האמנות הקלאסית והציור המפורסם ביותר בעולם המערבי. היצירה הופצה כרפרודוקציה (שעתוק טכני) באמצעות גלויות. גרסתו של דושאן הייתה חלק מסדרת עבודות שבאו לקעקע נורמות של אמנות בפרט ונורמות חברתיות בכלל. מחד, ערערה העבודה על הגדרת מושג היוצר או "הגאון", על ידי כך שגיחכה את "מגע היד" האמנותי שלו. מאידך, הצביעה העבודה, כמו יצירות רדי מייד אחרות של דושאן, על האופן שבו הופכת האמנות לחלק משוק הסחורות בעולם המודרני.

בנוסף, מצביעה העבודה על המיניות כחלק מרכזי בעבודותיו של דושאן. מלבד השימוש בביטוי הגס, ה"מונה ליזה" מוצגת כדמות "קרוס דרסרית" או אינטרסקסואלית, ביטוי המופיע גם בדמותה של רוז סלאווי, אותה יצר דושאן בשנת 1920.

ההדפסה הציבורית הראשונה של העבודה הייתה בחודש מרץ 1920, על גבי שער מגזין שנקרא "391", אותו ערך פרנסיס פיקבייה. פיקבייה, בהכינו גרסה "משלו" לעבודה עבור המגזין, שכח לצייר את זקנקן התיש של המונה ליזה, ושרבט רק את השפם. בשנת 1964 הוציא דושאן לאור מהדורה צבעונית מחודשת של היצירה, אשר כללה 35 עותקים ואשר יועדה בעיקר לתצוגות מוזיאליות.

יצירת אמנות נוספת של דושאן "L.H.O.O.Q. מגולחת" נוצרה בשנת 1965. דושאן יצר אותה בעזרת רדי מייד של רפרודוקציה נוספת של המונה ליזה, הפעם ללא כל תוספות שרבוט, והדביק אותה על גבי נייר שעליו רשם את שמה של היצירה.

== קישורים חיצוניים ==
*Antoinette LaFarge, [https://web.archive.org/web/20130725063352/http://www.forger.com/pdfs/LaFarge_Bearded-Lady.pdf The Bearded Lady and the Shaven Man - Mona Lisa, meet Mona/Leo], forger.com

קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:רישומים
קטגוריה:דיוקנאות נשים
קטגוריה:יצירות משנת 1919
קטגוריה:מונה ליזה
גדי יציב

גדי יציב (5 באפריל 1937 – 25 בספטמבר 2004) היה סוציולוג ואיש ציבור ישראלי, ממייסדי תנועת "שלום עכשיו" ובכיר במפ"ם, כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-11, מרצה בבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה העברית ודקאן בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה.

== ביוגרפיה ==
גדי יציב (צימרמן) נולד בשנת 1937 בקיבוץ נען. בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד ובצה"ל שירת בנח"ל המוצנח. את לימודיו התיכוניים סיים בהתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים, לאחריהם למד סוציולוגיה באוניברסיטה העברית. שלושת תאריו במקצוע למד בירושלים: בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור (כותרת הדיסרטציה: "זיקה מפלגתית שכבתית" והיא נכתבה בהנחיית משה ליסק). לאחר סיום התואר השלישי נסע ל-3 שנים לפוסט-דוקטורט בבית הספר לכלכלה של לונדון.

במקצועו היה מרצה לסוציולוגיה באוניברסיטה העברית, וכן נמנה עם מקימי המרכז ללימודים סוציאליסטיים בגבעת חביבה.

ראשית פעילותו הציבורית של יציב החלה בתחילת שנות ה-30 לחייו, לאחר מלחמת ששת הימים, עם הצטרפותו לקבוצת הפרופסורים, בראשות יהושע אריאלי, מייסדי התנועה לשלום וביטחון. כעבור שנתיים, במערכת הבחירות לכנסת השביעית (1969) הקים את מפלגת "רשימת שלום" והתמודד בראשה לכנסת (המפלגה לא עברה את אחוז החסימה).

בעקבות מלחמת יום הכיפורים (1973) הצטרף יציב לתנועת של"י, ובשנת 1979 עבר ממנה לשורות מפ"ם. בין תפקידיו במפלגה נבחר לשמש כמזכיר המדיני ומאוחר יותר עמד בראש אגף ההסברה. בשנת 1988 כיהן מטעמה כחבר הכנסת בכנסת ה-11, לאחר התפטרותו של ויקטור שם-טוב.

לאחר פיזור הכנסת עזב את הפוליטיקה והתמסר לעבודתו האקדמית כמרצה בבית הספר לתקשורת של האוניברסיטה העברית ודקאן בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה (תפקיד שבו הוחלף בהמשך על ידי פרופסור ענת פירסט).

יציב היה נשוי משנת 1964 ועד מותו לבתיה לבית שוורצבך. הוא נפטר ב-25 בספטמבר 2004 בירושלים לאחר מחלה, בגיל 67. התגורר בשכונת רסקו בירושלים.

==פרסומיו==
* יוחנן פרס, גדי יציב, מבוא לשיטות מחקר במדעי ההתנהגות, ירושלים: אקדמון, תשכ"ז. (חוברת המבוססת על הרצאות במסגרת המחלקות לסוציולוגיה של האוניברסיטה העברית ואוניברסיטת תל אביב) (מהדורה ב מתוקנת: תש"ל)
* הבסיס המעמדי לזיקה המפלגתית: ישראל כדוגמה, ירושלים: האוניברסיטה העברית, המחלקה לסוציולוגיה, בית הספר לכלכלה ומדעי החברה ע"ש אליעזר קפלן ('מחקרים בסוציולוגיה'), תשל"ט (פרסום זה הוא קיצור ועיבוד של עבודת הדוקטורט שלו).
* הדברים בשפת לבם, תל אביב: אדם מוציאים לאור, 1986.
* לכסיקון חברתי, תל אביב: ספרית המינהל (המסלול האקדמי של המכללה למינהל בתל אביב – בית הספר החדש לתקשורת), 1993. (מהדורה ב: 1998; מהדורה ג: ירושלים: אקדמון, 2002)
* מבוא לסוציולוגיה נורמטיבית, תל אביב: ספרית המינהל (המסלול האקדמי של המכללה למינהל בתל אביב), 1997. (מהדורה ב: ירושלים: אקדמון, 2002)
* החברה הסקטוריאלית, ירושלים: מוסד ביאליק, תשנ"ט 1999.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

מפרי עטו:
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי שלום עכשיו
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: סוציולוגיה ואנתרופולוגיה
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:נען: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
אנטיפס מפרגמון

אנטיפס הקדוש מפרגמון הוא קדוש נוצרי, המוזכר בחזון יוחנן כמרטיר המאמין של פרגמון. על פי המסורת הנוצרית, יוחנן השליח מינה את אנטיפס כבישוף פרגמון בזמן כהונתנו של הקיסר דומיטיאנוס. על פי המסורת, אנטיפס הוצא להורג בשנת 92 לערך, באמצעות מתקן דמוי שור הפליז ששימש לגירוש שדים.

יום חגו הוא ה-11 באפריל והמאמינים רואים בו את הקדוש המגן על הסובלים ממיחושי שיניים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-92
איגנץ קוליש

הברון איגנץ קוליש (בהונגרית: Kolisch Ignác; 6 באפריל 1837 – 30 באפריל 1889) היה סוחר יהודי-הונגרי-אוסטרי, עיתונאי ואמן שחמט, שנחשב לאחד מהשחמטאים החזקים בתקופתו. 
== ביוגרפיה ==
קוליש נולד למשפחה יהודית בברטיסלאבה שנקראה אז פוז'ון בהונגרית ופרסבורג בגרמנית, באימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא הצליח היטב הן בעיסוקו כסוחר והן כשחמטאי. בתחילת דרכו היה מזכירו הפרטי של הנסיך הרוסי אורוסוב. לאחר מכן הוא עבר לווינה שם פגש את אלברט רוטשילד בשנת 1868. הוא נהיה מעורב בעסקי בנקאות והפך למיליונר ולפטרון שחמט, אשר ארגן ומימן תחרויות שחמט רבות בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19. הוא יסד את הבורסה בווינה בשנת 1869 ובזכות ניהול זהיר ונבון צבר רכוש רב. בשנת 1881 קיבל את התואר ברון של האימפריה האוסטרו-הונגרית.

כשחמטאי נודע קוליש בזכות סגנונו המבריק והתוקפני, אך הוא לא השתתף באופן תדיר בתחרויות. בשנת 1860 הוא זכה בפרס הראשון בתחרות הבינלאומית שהתקיימה בקיימברידג' שבאנגליה, בשנת 1861 הוא הפסיד בדו-קרב לאדולף אנדרסן, השחקן החזק ביותר באותם הימים בהפרש נקודה בלבד, באותה שנה סיים בתיקו דו-קרב מול לואיס פאולסן ובשנת 1867 בתחרות בפריז זכה בהביסו הן את וילהלם שטייניץ והן את שמעון אברמוביץ וינוור.

קוליש היה המייסד והעורך הראשי של העיתון הווינאי Wiener Allgemeine Zeitung, וכתב עבורו פיליטונים רבים תחת שם העט Ideka.

בשנת 1882 מימן קוליש את תחרות וינה, תחרות בה השתתפו 18 שחקנים חזקים בסיבוב כפול (34 משחקים). ניצחו בה וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור עם 24/34 ובמקום השלישי ג'יימס מייסון עם 23/34.

==דו-קרבות==
{| table class="sortable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"|
! שנה !! מיקום !! המתמודד השני !!class="unsortable"| תוצאה !!הערות
|-
|1859 || || דניאל הארוויץ ||2.5 מ-4 || ניצחון
|-
|1860 || לונדון || תומאס וילסון בארנס ||10 מ-11 || ניצחון
|-
|1860 || לונדון || ג'ון אוון ||4 מ-8 || תיקו
|-
|1860 || מנצ'סטר || ברנרד הורביץ ||3 מ-4|| ניצחון
|-
|1860 || פריז || אדולף אנדרסן ||5.5 מ-10 || תיקו
|-
|1860 || לונדון || ג'ורג' מדלי||3 מ-4 || ניצחון
|-
|1861 || לונדון || אדולף אנדרסן ||4 מ-9 || הפסד
|-
|1861 || לונדון || אדולף אנדרסן ||2 מ-4 || תיקו
|-
|1861 || בריסטול || לויס פאולסן||15 מ-31 || הפסד
|-
|1862 || סנקט פטרבורג || סרגיי אורוסוב||2 מ-4 || תיקו
|-
|1862 || סנקט פטרבורג || איליה שומוב||6 מ-8 || ניצחון
|-
|1862 || סנקט פטרבורג || סרגיי אורוסוב||3 מ-4 || ניצחון
|-
|1864 || פריז|| שמואל רוזנטל ||7 מ-8 || ניצחון
|-
|1867 || פריז|| פיליף הירשפלד||4 מ-8 || ניצחון
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.wtharvey.com/vkol.html שבע תחבולות של איגנץ קוליש], באתר wtharvey.com 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחמטאים יהודים הונגרים
קטגוריה:שחמטאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:ילידי 1837
קטגוריה:נפטרים ב-1889
איכות מזון

[[בשר בקר במרכול, עם שילוט המבטיח כי הוא רך]]
תו איכות של חברת מזוןאיכות המזון מתארת את כלל התכונות שהופכות מזון למתקבל על ידי הצרכנים, ובכלל זה מדדים סובייקטיביים כמו מראה המזון (גודל, צורה, צבע, ברק ואחידות), מרקם וטעם; ומדדי איכות מדויקים יותר - כימיים, פיזיים ומיקרוביולוגיים.

איכות המזון חשובה הן בשל הסכנה שבהרעלת מזון, והן בשל דרישות אותן יצרן המזון אמור לקיים על מנת למלא את דרישות הצרכן: אם בשל צו דתי (אוכל כשר) או מצפוני (אוכל טבעוני, ביצי חופש); ואם מסיבות רפואיות (אלרגיה למזון, מזון ללא סוכר, תכולת ויטמינים ומינרלים, סיבים תזונתיים וכו').

איכות המזון מבוססת על ציפיות, תפיסות וקבלה של הצרכנים.<ref></ref> צרכנים רבים מסתמכים גם על תקני ייצור ועיבוד במיוחד כדאי לדעת אילו מרכיבים קיימים עקב דרישות תזונתיות כגון: כשרות, צמחוני, טבעוני וכו'. בנוסף במצבים רפואיים, כגון: סוכרת, אלרגיות וכו'.

בישראל האחראית לתחום איכות המזון שייכת למשרד הבריאות.<ref></ref>

== רפורמת סימון המזון בישראל ==
מטרת הרפורמה היא הנגשת מידע על ערכים תזונתיים במוצרים שאנו קונים.

=== סוגי הסימון:<ref></ref> ===

* סימון אדום- זהו סימון חובה אשר ייעשה כאשר המזון מכיל כמות גבוהה של נתרן, סוכרים או חומצות שומן. על יצרנים להוסיף את הסימן למוצרים שמכילים כמויות גדולות מהערכים שנקבעו לסוכר, שומן רווי או נתרן.
* דוגמה לסימון מזון על גבי מוצרסימן ירוק- זהו לא סימון חובה, היצרנים יכולים לבחור להוסיף סימון זה במידה והם עומדים בתנאים שנקבעו בוועדה המדעית הנובעים מהמלצות התזונה של משרד הבריאות. 

== תקן איכות המזון ==
לפי מכון התקנים הישראל, היצרנים בישראל שרוצים להבטיח שיפור ובטיחות במזון שהם מייצרים נדרשים לפעול לפי תקן ISO 22000  שמטרתו להבטיח את בטיחות ואיכות מוצרי המזון.<ref></ref>

==ראו גם==
* איכות

==קישורים חיצוניים==

* ספי קרופסקי ושחר אילן, [https://www.calcalist.co.il/local/articles/0,7340,L-3715420,00.html באילו בתי ספר ימשיכו לאכול מזון לא בריא], כלכליסט.
* 
* [https://www.sii.org.il/he/food-safety-management-systems מזון- מכון התקנים הישראלי]
* [https://www.clalit.co.il/he/lifestyle/nutrition/Pages/food_poisoning.aspx איך להימנע מהרעלת מזון- אתר כללית]
* [https://www.ynet.co.il/news/article/b19aq1rlq כתבה על אירועי הרעלות מזון] עקב אי הקפדה על הכללים

==הערות שוליים==

קטגוריה:תעשיית המזון
קטגוריה:בטיחות ובריאות מזון
קטגוריה:מדעי המזון
מגדיר חדש לצמחי ישראל

מגדיר חדש לצמחי ישראל של מיכאל זהרי הוא מגדיר צמחים שנועד "להדריך את הציבור שעניין לו בהכרת טבע הארץ וצמחייתה" – כלשון ההקדמה לספר. הספר הוא מהדורה חדשה של "המגדיר לצמחי ארץ ישראל" מאת אלכסנדר איג, מיכאל זהרי ונעמי פינברון, שיצא לאור ב-1931 והיה בידי שוחריה של צמחיית ארץ ישראל במשך 40 שנה. המגדיר כולל את צמחי ארץ ישראל וכן את הצמחים שלא היו כלולים במגדיר הקודם, הצמחים הגדלים באזורים הבאים: הרי החרמון, רמת הגולן וחצי האי סיני.

==מבואות כלליים==
המבואות הכלליים של המגדיר כוללים פרק על מושגים על עולם הצומח וכן מבט על הצמחייה והצומח של הארץ. הפרק הוא מבוא בנושא צמחיית ארץ ישראל. בפרק נדונים הנושאים הבאים:
* תולדות החקירה של צמחיית הארץ
* קווי האופי וצורות החיים של הצמחייה
* ההבדל בין צמחי הבר לבין צמחי התרבות
* על ה"אזרחים" ו"זרים" בעולם הצמחים
* האדם והצמחים מאז ועד עתה
* האופי הפיטוגאוגרפי של צמחיית הארץ
* המעונות של צמחי הארץ

== פרקים נוספים ==
פרק הוראות שימוש במגדיר כולל את הנושאים הבאים:
*הוראות לחובבים ולחוקרים מתחילים
*הדרה והוראות לשימוש נכון במפתחות
*מבנה הצמח, צילום וביאור קיצורים
*על פלורול ומונוגרפיות הנוגעות לצמחיית אזורינו
*מפתחות לזיהוי המשפחות, הסוגים והמינים

כמו כן, המגדיר עצמו מחולק בצורה ההירארכית הבאה:
*מערכות הצומח
**השרכניים
**חשופי הזרע
**מכוסי הזרע
***מחלקת הדו-פסיגיים
***מחלקת החד- פסיגיים

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארץ ישראל: בוטניקה
קטגוריה:ספרי ארץ ישראל
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:מגדירי צמחים
נמל התעופה הבין-לאומי קי וסט

נמל התעופה הבין-לאומי של קי וסט (באנגלית: Key West International Airport) הוא נמל תעופה ציבורי המנוהל על ידי מחוז מונרו שבמדינת פלורידה שבארצות הברית. שדה התעופה ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העיירה קי וסט.

כינויו של נמל התעופה "EYW" מתחיל למעשה מהאות השנייה של שמו (Key West) משום שהאות "K" משמשת קידומת המציינת את כל שדות התעופה שבארצות הברית הנמצאים ביבשת אמריקה.

שטחו של נמל התעופה 1.03 קמ"ר, ובו מסלול אחד סלול אספלט שאורכו 1,463 מטרים ורוחבו 30 מטרים.

בשנת 1928 החלה חברת פאן אמריקן איירליינס להפעיל טיסות סדירות מקי וסט. שדה מיצ'ם היה המסלול הראשי של קי וסט. תחילה הוא שימש את הצבא לאחר הפצצת פרל הארבור, ולאחר מכן במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי חיל הים. לאחר המלחמה הוחזרה השליטה על המסלול לעיר.<ref></ref>

בשנת 2006 נחתו בנמל התעופה 94,408 טיסות (ממוצע של 258 טיסות ליום) מהן 51% טיסות נוסעים, 29% טיסות טקסי אווירי (טיסות קצרות), 14% טיסות צבאיות ו-6% טיסות מסחריות (תובלה).

<br />

== יעדים ==
{| class="wikitable"
|+
!חברות התעופה
!יעדים
|-
|דלתא איירליינס
|אטלנטה
|-
|אמריקן איירליינס
|דאלאס/פורט וורת'
|}

<br />

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.cfaspp.com/FASP/AirportPDFs/key%20west%20intl%20(april%202005%29.pdf עלון של נמל התעופה] מתוך אתר [https://web.archive.org/web/20070930201507/http://www.cfaspp.com/airports.asp CFASPP] (אפריל 2005)
שלט "ברוכים הבאים ל[[רפובליקת קונק" בנמל התעופה]]

== הערות שוליים ==

קי וסט
קטגוריה:קי וסט
אורה יעקבי

אורה יעקבי (נולדה ב-1959 כאורה יכין) היא סופרת וחוקרת ישראלית.

== ביוגרפיה ==
יעקבי נולדה בירושלים, בת שנייה במשפחה של שמונה אחים ואחיות. אביה הוא הפסל אברהם יכין ואימה היא הציירת והסופרת חנה יכין.<ref name=":0"></ref> 

במהלך שירותה הצבאי התרחש הפיגוע בבית הילדים במשגב עם, והיא החליטה לעבור להתגורר בקיבוץ עם שחרורה לאות סולידריות. יחד עימה עברו שני חיילים משוחררים נוספים, אחד מהם היה איתן, יוצא אורמיה, שלימים הפך לבעלה. 

לאורך השנים עסקה בחינוך ובהוראה, בשרטוט ממוחשב ומיפוי - בין היתר עבודתיה בשרטוט: דגמים עבור "מיני ישראל" וכן עוסקת גם באימון אישי.<ref name=":0" />

דרך איתן יעקבי נחשפה ליהדות הנאש דידן, ולקראת בר המצווה של בנה הראשון החלה לחקור את תולדות הקהילה, שמעולם לא נחקרה מבחינה אקדמית. לאחר שש שנות מחקר בהן ראיינה ותיעדה את ותיקי הקהילה, פרסמה ב-2006 את הרומן ההיסטורי אלמוס.<ref></ref> ב-2009 הוציאה יחד עם אברהם חכמי את הספר נאש דידן: תולדות יהדות אורמיה (אזרבייג'ן האיראנית). מאז הנה מרצה בנושא חקר קהילת הנאש דידן. 

=== חיים אישיים ===
יעקבי אם ל-3 ילדים. אריק מרדכי, סולן להקת נאש דידן, הוא קרוב משפחת בעלה, ואימו רחל יעקבי שימשה השראה לאחת הדמויות בספרה של יעקבי.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [https://youtu.be/v-h3PuVWqmk אורה יעקבי - ראיון עם רינו צרור בתוכנית חוצה ישראל - חלק 1], [https://youtu.be/QFM8_BjBXs8 חלק 2], [https://youtu.be/bHkB9Cb7BcI חלק 3] 2008.
* [https://www.youtube.com/watch?v=QIoZJA8CdyU אורה יעקובי - המסע לחקר נאש - דידאן - יהודי כורדיסטן], 29 באפריל 2019, ביוטיוב.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משגב עם: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1959
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:משפחת יכין
יעקב ינאי

יעקב "יאן" ינאי (1911–1996) היה בכיר במשרד הביטחון הישראלי וקצין קשר ראשי הראשון בצה"ל.

== ביוגרפיה ==
ינאי נולד בשנת 1911 בפולין למשפחת ינובסקי ולמד באוניברסיטת ורשה. עלה ארצה בשנת 1934 והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.

עם עלייתו ארצה הצטרף לארגון "ההגנה" ובמהלך המרד הערבי הגדול שירת ביחידת "הנודדת", אשר הייתה הניסיון הראשון של הארגון במערך יחידות שדה. בעקבות פציעתו במאורעות מונה ינאי לעוזר מפקד ההגנה במחוז ירושלים.

בשנת 1940 הועבר לתל אביב ושירת במחלקת ההדרכה של המפקדה הארצית. במשך כארבע שנים שימש עוזרו של ראש המפקדה הארצית, משה סנה, ובסוף 1945 מונה לקצין קשר ראשי בארגון "ההגנה". כניסתו לתפקיד הקבילה לסיום מלחמת העולם השנייה, התגברות ההעפלה והתעצמות המאבק ביישוב היהודי כנגד המנדט הבריטי. תחנת השידור הראשונה של "קול ישראל" הוקמה בתקופתו ורשתות קשר הוקמו ב-24 מדינות באירופה וארצות הברית.

לאחר הקמת המדינה נותר בתפקידו במסגרת צה"ל ושימש קצין קשר ראשי עד להחלפתו על ידי יצחק אלמוג בסוף 1949. פרש מצה"ל בשנת 1951, בדרגת אלוף-משנה והיה סמנכ"ל במשרד האוצר ומשרד הביטחון.

ב-1955 הקים את "המחלקה לשיפור נוף הארץ ופתוח אתרים היסטוריים" שהפכה לימים לרשות הגנים הלאומיים. הוא פעל לפיתוח אתרים היסטוריים כמו בית שערים, קיסריה ומצדה שבה הקים את הרכבל שאיפשר ביקור למיליוני מבקרים. במבואה לגן לאומי מצדה יש לוחית זיכרון לזכרו.

==חיים אישיים==
יעקב נישא בשנת 1942 לגלילה (גלה) ינאי (1915-2000), בתו של יעקב יכנאי (יכנוביץ'), מוציא לאור והמורה המיתולוגי של סג'רה ושל הלנה (ז'ניה) שוולוב אשר כונתה "הנסיכה הקווקזית".

בשנת 1944 נולד בנם הבכור יוסי לימים עיתונאי אשר היגר לארצות הברית, לאחריו נולדה בתם.

==לקריאה נוספת==
* יעקב ינאי ומשה פרלמן: אתרים היסטוריים בישראל; הקדמה מאת יגאל ידין; תרגם והתקין לדפוס יהודה זיו, הוצאת מסדה, 1965. (מהדורה מורחבת ומעודכנת: רמת גן: מסדה, 1980

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:קציני קשר ראשיים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:עובדי משרד הביטחון
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מנהלי רשות הטבע והגנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
צומח כרקוצי

נוף קדרים ב[[מדבר מוהאבי, קליפורניה.]]
צומח כרקוצי או צומח טרגקנטי היא צורה של בית גידול הכולל בתה של בני-שיח היוצרים כרים קוצניים. על אף שהבתה מהווה בדרך כלל שלב מעבר בטור הסוקצסיוני, באזורי הצומח הכרקוצי מהווה הבתה הכרקוצית את חברת הקלימקס. השם הלועזי של בית הגידול, צומח טרגקנטי נקרא כך על שם מין של קדד - astragalus tragacanthus האופייני לצורת חיים זו ולאזורים אלו. 

צורת הכר האופינית נובעת מצמיחה צפופה של ענפים מבסיס הצמח. הענפים אינם מסוגלים להתארך עקב פגיעה מכנית של רוחות חזקות. ענפי התפרחת מצויים אף הם בגובה הכר, והפרחים מצויים יחד עם שאר הענפים הצעירים בחלקים המוגנים. בחורף מכוסים הצמחים בחברה זו בשכבת שלג שעוביה 1 מ' ויותר.

עונת הפריחה בחגורה הכרקוצית נפתחת לאחר הפשרת השלגים ומגיעה לשיאה בחודשים יוני-יולי. במקומות מוכי הרוח רוב הצמחים מקדימים ופורחים באביב, טרם יגבר היובש באזורים אלו.

בארץ, שולט הצומח הכרקוצי בחגורה העליונה של החרמון, המכסה את ההר מרום 1800 מ' ועד לשיאו. בית גידול זה אינו אחיד אלא עשוי פסיפס של גומחות אקולוגיות. ברום של 1800–1900 מ', תנאי האקלים הופכים להיות קשים ואינם מאפשרים קיום עצים: יש שלג רב, סופות וכפור בחורף, ובקיץ - קרינה עזה, רוחות ויובש. צורת צמיחה של כרים קוצניים עגולים ונמוכים היא כנראה הצורה המתאימה ביותר לקיום בתאים קשים אלו, ולכן הצומח השליט במרומי החרמון הוא הצומח הכרקוצי, שהוא אִירָנוֹ-טוּרָני ביסודו (מאפיין את החגורה האלפינית של אזור זה).
רוב מיני הצמחים המאכלסים חגורה זו (כ-125 מינים) אינם מצויים במקומות אחרים בארץ, וניתן לראותם בחרמון בלבד.

קטגוריה:פיטוגאוגרפיה
כרבולת מקרינה

כרבולת מקרינה (שם מדעי: Onobrychis cornuta, נקראת גם כַּרְבּלֶת קוֹצָנִית) היא מין של צמח פורח ממשפחת הקטניות.

== בית גידול ==
תפוצתו משתרעת מהטאורוס עד הרי ההימלאיה ומקווקז עד החרמון.
מקור השם: פירוש שם הסוג המדעי "מאכל חמורים", משום שמינים רבי משמשים כנראה מזון לב"ח. השם העברי מרמז לצורת הפירות של המינים הגדלים בארץ, הנושאים תוספות דמויות כרבולת.

== תיאור ==
בן-שיח קוצני נשיר, דמוי חצי-כדור, היוצר כר צפוף וקוצני. 
גובהו מגיע עד 40-30 ס"מ וקוטרו – 100-80 ס"מ. העלים מנוצים, העלעלים מעטים (11-5), צרים-סרגליים, ובשל צורת ההסתעפות של הענפים נראים הקוצים דו-קרניים (ומכאן נגזר תואר המין). כרי הכרבולת הגדלים בגבעות מוכות רוח פורחים רק בצד המוגן מהרוח. לעיתים החלק הפונה לצפון-מערב יבש לגמרי והחלק שמולו מלבלב ופורח. צבע פרחיו המרובים אדום לילך ולהם סירת כותרת קטועה. הפרחים בעלי פספוס עדין של קווי אורך בהירים, המגוון את הופעתם הארגמנית הכללית. התרמיל מעט כדורי, גודלו 12-5 מ"מ.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפרניים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
האזור הים-תיכוני

חורשה ים-תיכונית בשרון

האזור הים-תיכוני הוא אזור פיטוגאוגרפי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו, אך מצויים בו גם צמחים השכיחים באזורים אחרים. הוא תופס רצועה לא רחבה מסביב לים התיכון.

==אפיון==
* אקלים ים תיכוני - בחורף נוח וגשום ובקיץ יבש.
* עונת הצמיחה היא בחורף, אך גם בקיץ מתרחשת צמיחה, אם כי מעטה.
* כמות המשקעים מ-400 עד 1,200 מ"מ.
* הצומח הים תיכוני בישראל - מצטיין בצמחייה עשירה.
* רב הצמחים חד-שנתיים וגאופיטים.

בתולדות החקלאות מילא אזור הים התיכון תפקיד חשוב וסיפק לעולם צמחים חשובים: חיטה, שעורה, תלתן, חרוב, זית וצמחי נוי רבים.

==ראו גם==
* אקלים ים תיכוני 
* חורש ים תיכוני
* הצומח הים תיכוני בישראל

==קישורים חיצוניים==
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=1861&kwd=1922 מפת החבלים הפיטוגאוגרפיים של ארץ ישראל] באתר מט"ח

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הממלכה הפלאוטרופית
קטגוריה:פלורה פלארקטית