OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לחמנייה שחורה

לחמנייה שחורה (באנגלית: Black bun - בלק באן) היא עוגת פאי ממולאת פירות. עוגה זו מקורה במטבח הסקוטי והיא הוגשה באופן מסורתי בלילה ה-12 (הלילה האחרון של חג המולד ערב חג ההתגלות). כיום נהוג להגיש עוגה זו באופן מסורתי בליל השנה האזרחית המכונה בסקוטלנד הוגמני.

בסיס העוגה הוא קלתית מבצק פריך. תערובת הפירות שבעוגה כוללת צימוקים, דומדמניות, שקדים, קליפת תפוז, זנגביל, קינמון, פלפל שחור, ופלפל אנגלי. הכיסוי עשוי בצק פריך.

מקובל להכין את העוגה זמן רב לפני הגשתה, ולשמור אותה בכלי אטום. באופן מסורתי נהגו להכינה כחצי שנה לפני המועד בו היא נאכלת.

עוגה זו נאכלת באופן מסורתי בסקוטלנד החל מהמאה ה-16 וככל הנראה היא נוצרה בהשפעת הפנפורטה האיטלקי. מקובל להגיש את העוגה בצורת כיכר לחם אולם לעיתים היא נאפית בצורת לחמנייה (ומכאן שמה). הצבע השחור בשם העוגה מתייחס לצבע המילוי שלה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.wisegeek.com/what-is-a-black-bun.htm היסטוריה של העוגה]
*[http://www.rampantscotland.com/recipes/blrecipe_blackbun.htm מתכון של העוגה] 
*[https://web.archive.org/web/20110908015052/http://www.scotlands-enchanting-kingdom.com/black-bun.html מתכון של העוגה]

קטגוריה:המטבח הסקוטי
קטגוריה:עוגות
קטגוריה:מאכלי פירות
קטגוריה:מאכלי חג המולד
קטגוריה:פאי (מאפה)
ולטר טריר

וַלְטֶר טְרִיר (צ'כית: Walter Trier; 25 ביוני 1890, פראג – 8 ביולי 1951, קרייגלית', אונטריו, קנדה) היה צייר ומאייר ספרים הידוע בעיקר בזכות איוריו לספרי הילדים של אריך קסטנר, ולדפי השער של כתב העת "ליליפוט" (Lilliput).

==ביוגרפיה==
טריר נולד בפראג למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. בשנת 1905 נרשם לבית הספר לאמנות שימושית, ומאוחר יותר עבר לאקדמיה לאמנות. בשנת 1910 עבר לברלין שבה חי עד לשנת 1936.

כבעל דעות אנטי-פשיסטיות, הקריקטורות שיצר היו למורת רוחו של המשטר הנאצי. בשנת 1936 היגר ללונדון, שם גם סייע למשרד ההסברה ליצור תעמולה פוליטית כנגד המשטר בגרמניה. שם עבד עבור כתבי העת "ליליפוט" ו"פיצ'ר פוסט". בשנת 1947 היגר לקנדה, והצטרף אל בתו, שהתגוררה שם עוד משנות השלושים.

טריר נפטר בשנת 1951 בקרייגלית' (Craigleith) שבאונטריו, בן 61 במותו.

==איוריו==
בול גרמני לכבוד 100 שנה להולדת אריך קסטנר. הכתובת על העמוד היא: "אמיל והבלשים". אויר על ידי ולטר טריר
בפראג עבד טריר עבור כתבי העת "זימפליציסימוס" (Simplicissimus) ו"יוגנד" (Jugend). אחר כך שוכנע לעבור לברלין כדי לאייר את כתב העת "דפים עליזים" (Lustigen Blätter). בשנת 1929 פגש את אריך קסטנר ואייר את ספרו "אמיל והבלשים". אחר כך אייר ספרים נוספים של קסטנר ("עצרת החיות", "אורה הכפולה", "שלושים וחמישה במאי", ועוד). ניתן לומר שהזיקה לספרי הילדים של קסטנר תרמה רבות לפרסומו העולמי. איור השער ל"אמיל והבלשים" הופיע בשנת 1999 על בול דואר גרמני שהוקדש לאריך קסטנר במלאת מאה שנה להולדתו.

משנת 1949 יצר את דף השער של כל אחד מגיליונות "ליליפוט". כל איור כזה הכיל תמיד דמות אדם, דמות אשה וכלב. ככל הנראה ביקש להנציח את כלבו האהוב שנדרס. 

טריר חתם תמיד את איוריו בפינה הימנית התחתונה. וולט דיסני הציע לו להצטרף אל מפעלותיו אך טריר דחה את ההצעה כי לא רצה לעבוד תחת שם אחר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ציירים אוסטרים
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:מאיירים יהודים
קטגוריה:מהגרים מצ'כיה לקנדה
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:ילידי 1890

קטגוריה:נפטרים ב-1951
כביש 206

כביש 206 (כביש אורון) הוא כביש אורך אזורי בנגב, בין המכתש הגדול למכתש הקטן, ואורכו הוא 16.4 קילומטר.
הכביש משמש בעיקר את עובדי אזורי התעשייה אורון וצין מכרות הפוספטים הסמוכים לקצהו הדרומי של הכביש, ואת המטיילים במסלולי ההליכה שבקרבת הכביש.

==תוואי הכביש==
הכביש מתחיל באורון ככביש גישה פרטי לאזורי התעשייה אורון וצין ולמכרות הפוספטים שבדרום הכביש. הכביש פתוח לכל כלי רכב החל ממצד יורקעם. משם ממשיך הכביש צפונה דרך המפגשים עם כביש 225 הפונה לכיוון המכתש הגדול וירוחם; וכביש 227 המוביל אל המכתש הקטן ומעלה עקרבים - אל נקודת הסיום שלו על כביש 25 בצומת רותם, סמוך לפארק התעשיות רותם.

==צמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!ק"מ
!צומת
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 206 מדרום לצפון
|-
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | 0
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | ללא שם
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | אזור התעשייה אורון
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | כביש פנימי, גישה למכרות הפוספטים
|-
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | 0.7
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | ללא שם
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | אזור התעשייה אורון
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | כביש גישה לאזור התעשייה צין
|-
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | 3.9
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | אין כניסה דרומה
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" | מצד יורקעם
| align="center" bgcolor="#ABCDEF" -
| align="center" | 4.5
| align="center" | צומת יורקעם (שם לא רשמי)
| align="center" | המכתש הגדול
| align="center" כביש 225
|-
| align="center" | 6.8
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" | המכתש הקטן
| align="center" כביש 227
|-
| align="center" | 10.2
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" | מחנה כמוס
| align="center" | כביש גישה למחנה כמוס
|-
| align="center" | 15.3
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" | מפעלי רותם
| align="center" | כביש גישה לפארק תעשיות רותם
|-
| align="center" | 16.4
| align="center" | צומת רותם
| align="center" | מפעלי רותם
| align="center" כביש 25
|}

==ראו גם==
*כבישי ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:הנגב: כבישים
מנשיית נאצר

מבט-על על עיר הזבל
מָנְשִיָית נאצר (בערבית: منشية ناصر) הידועה גם כעיר הזבל, היא שכונת מצוקה בפרברי קהיר בירת מצרים, המבוססת על איסוף ומיחזור האשפה של העיר. שכונת הפחונים ממוקמת במורדות גבעת אלמקטם (جبل المقطم). למרות שבאזור רחובות, חנויות ובתי מגורים (כמו בכל אזור אחר בקהיר), אין בה תשתיות עירוניות כמו מים זורמים, מערכת ביוב או חשמל. חלק ניכר מן הבניינים בעיר נבנו ללא קבלת היתרים מסודרים של הרשויות. רק לכ-10% מתושבי השכונה יש גישה למים זורמים; וכ-80% מן הבתים אינם מחוברים למערכת הביוב. 

בין תושבי השכונה יש המכונים זבאלין (زبالين) - אספני אשפה - שתפקידם להביא את האשפה לשכונה מרחבי קהיר וממיינים אותה על מנת למצות ממנה את התועלת. משפחות מסוימות "מתמחות" במיון סוג מסוים של אשפה שהם ממיינות ומוכרות. מוצרי נייר או זכוכית שנמצאים נמכרים, ואספני המתכת מתיכים אותה לשימוש נוסף. קבוצת הזבאלין מונה כ-60-70 אלף נפשות, המשתייכות ברובן לעדה הקופטית הנוצרית. בשל דתם, הם מגדלים גם חזירים, אשר ניזונים מאשפה אורגנית. בשר חזירים אלה נמכר באיטליזים של קופטים ברחבי העיר. בשנים האחרונות, בשל החרדה הציבורית משפעת החזירים, הגביר המשטר המצרי את הפיקוח על עדרי החזירים של מנשיית נאצר. כלכלת השכונה לא-פורמלית ומשפחות רבות מתקיימות מאיסוף האשפה למרות קיומם של שירותי איסוף אשפה ציבוריים בקהיר.

הכנסייה המונוליטית "שמעון הקדוש" שברובע יכולה להכיל עד 20000 מתפללים והיא הכנסייה הגדולה ביותר במזרח התיכון. 

ב-6 בספטמבר 2008 התחולל אסון בעיר, לאחר שסלעים מגבעת אלמקטם התדרדרו אל תוך השכונה וקברו תחתיהם כמה עשרות אנשים. כ-100 אנשים נהרגו באסון, וכמה עשרות נוספים נפצעו.

==אוכלוסייה==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://dornob.com/garbage-city-an-unbelievable-real-life-urban-wasteland/ Garbage City: An Unbelievable Real-Life Urban Wasteland] - תמונות מ"עיר הזבל" 
* [https://web.archive.org/web/20100914122916/http://cavechurch.com/ אתר הבית של כנסיית שמעון הקדוש]

קטגוריה:קהיר: שכונות ורבעים
קטגוריה:שכונות מצוקה
רפידוגרף

רפידוגרף תוצרת [[שטדלר]]
רפידוגרף תוצרת [[שטדלר מפורק לחלקיו בהשוואה למטבע יורוסנט]]
רפידוגרף הוא שם גנרי לעט לשרטוט טכני ולשימוש גרפי.
המשתמשים העיקריים בו הם שרטטים, מהנדסים ואדריכלים, אף שהוא משמש גם גרפיקאים, אמנים ומעצבים. העט משמש גם לתיוג אותיות הספרי תורה תפילין ומזוזות בידי סופרי סת״ם.
"רפידוגרף" הוא סימן רשום של חברת רוטרינג הגרמנית, שהפך לשם גנרי לעטים הטכניים של חברות אחרות שבאו אחריו.

== היסטוריה ==
עד אמצע המאה ה-20 השתמשו ברייספדר לצורך שרטוט. לאחר המצאת העט נובע פותח גם עט נובע עם בוכנה בתוכו במקום ציפורן, אך רק בשנות ה-50 של המאה ה-20 שוכלל הכלי בחברת רוטרינג והופץ בשם רפידוגרף.
הרפידוגרף קיבל את צורתו הסופית בשנות ה-60 והפך לעט השרטוט העיקרי של המתכננים.
מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ירד השימוש ברפידוגרף בגלל המעבר לתכנון ושרטוט ממוחשבים.

==תיאור טכני==
הרפידוגרף מורכב מבוכנה שבקצה חוט פלדה הנע בתוך שרוול דק שעוביו כעובי הקו המשורטט. הדיו, שנתון במיכל מעל הבוכנה, עוטף את הבוכנה, זורם בין החוט לשרוול, וניגר אל דף השרטוט בקצה השרוול. הבוכנה, החוט והשרוול מכונים "ראש" הרפידוגרף. 

בניגוד לרייספדר, שבו ניתן לכוון את עובי הקו המשורטט על ידי הרחבה והצרה של הרווח בין זרועותיו נושאות הדיו, כל רפידוגרף משרטט קו בעובי אחיד. לפיכך משתמשים לשרטוט טכני במספר רפידוגרפים - אחד לכל עובי קו שיש בשרטוט.

הרפידוגרפים בנויים בצורה מודולרית כך שכל הרפידוגרפים מתוצרת חברה מסוימת זהים במידותיהם מלבד ראשי הרפידוגרף שניתנים להחלפה בין כלי לכלי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמצעי כתיבה
קטגוריה:כלי שרטוט טכני
מירוסלב שאשק

מירוסלב שַׁאשֶׁק (בצ'כית: Miroslav Šašek; 18 בנובמבר 1916 – 12 במאי 1980) היה סופר ומאייר צ'כוסלובקי, נודע בסדרת ספריו על ערים ומדינות בעולם.

== ביוגרפיה ==
שאשק, יליד פראג, למד ארכיטקטורה בפראג מכוון שהוריו לא היו מעוניינים שיהיה צייר. אחר כך למד תקופה בבית הספר לאמנויות בפריז. בשנת 1948 ברח מפראג עם עליית המפלגה הקומוניסטית והתיישב במינכן. הוא מוכר בזכות סדרת ספריו "This Is...." בהם מציג בציורים מגוון מקומות ברחבי העולם. את הספר הראשון כתב על העיר פאריס בשנת 1959 בעת ששהה שם בחופשה.

בין השנים 1951 ל-1957 עבד ברדיו אירופה החופשית.

בשנים 1959 ו-1960 זכו ספריו בפרס של הספר המאויר הטוב של השנה של הניו יורק טיימס.

שאשק נישא ואחר כך התגרש, והיה לו בן חורג מאשתו. בשנות השמונים התגורר בפריז ונפטר בוטינגן, בזמן שביקר את אחותו בשווייץ.

==ספריו==
* זוהי פאריס (1959)
* זוהי לונדון (1959. עיטור ה"ניו-יורק טיימס")
* זוהי רומא (1960)
* זוהי ניו-יורק (1960. עיטור ה"ניו-יורק טיימס")
* זוהי אדניבורו (1961)
* זוהי ונציה (1961)
* זוהי מינכן (1961)
* זוהי ישראל (1962)
* זוהי סן-פרנסיסקו (1963)
* זהו כף-קנדי (1964)
* זוהי אירלנד (1965)
* זוהי הונג-קונג (1965)
* זוהי יוון (1966)
* זוהי טקסס (1967)
* זהו האו"ם (1968)
* זוהי אוסטרליה (1970)
* זוהי בריטניה (1974)

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20110714101454/http://www.miroslavsasek.com/ אתר המוקדש] לשאשק

קטגוריה:סופרים צ'כים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער צ'כים
קטגוריה:מאיירים
קטגוריה:ילידי 1916
קטגוריה:נפטרים ב-1980
יעקב מנדל

יעקב (יענק'לה) מנדל (נולד ב-23 בנובמבר 1952) הוא עיתונאי ואיש טלוויזיה ישראלי, שימש משנת 2002 עד 2021 כיושב ראש איגוד אמני ישראל. 

==ביוגרפיה==
מנדל שירת בצוות הווי צנחנים. ב-1972 התאחד ההרכב עם להקת פיקוד המרכז. לאחר שחרורו עבד מנדל בעיריית תל אביב במשך 28 שנים, שם הקים את מדור המופעים ועמד בראש אגף התרבות של העירייה. בשנת 2002 מונה לתפקיד יושב ראש אמ"י לאחר פרישתו של חנן יובל.

במשך שנים הנחה מנדל בערוץ 33 את התוכנית "הלילה יענקל'ה לאן?", בה אירח אמנים מתחומים שונים. כמו כן, הגיש את התוכנית "חולה ירח" ששודרה ברשת ב' במוצאי שבת, וכן הנחה בטלוויזיה החינוכית את התוכנית "שם נולדתי", שבה התארח אצל אנשי רוח ומוזיקאים מעדות ישראל השונות. בין המשתתפים בתוכנית היו: גברי בנאי, אילון בן יוסף, ישראל אהרוני, רבקה מיכאלי, דין דין אביב, זאב רווח וענת עצמון.
בשנים 2014-2012 הנחה מנדל לצד אירית דקל את תוכנית האירוח "נפגשים בשישי עם יענקל'ה ואירית" ששודרה בימי שישי בערוץ 1. 

מנדל נשוי לזמרת דורית ראובני, ולהם שלושה ילדים, טל מנדל (מפיק), אסי ומור (זמרת).

==קישורים חיצוניים==

*
*	

==הערות שוליים==

קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:חברי צוות הווי חטיבת הצנחנים 
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:עובדי עיריית תל אביב-יפו
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ראשי אמ"י
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
אהמט עריף

אהמט עריף (בטורקית: Ahmed Arif; 21 באפריל 1927 – 2 ביוני 1991) היה משורר טורקי ממוצא כורדי.
== ביוגרפיה ==
את לימודי התיכון עשה בדיארבקיר, שם נולד, ואחר כך למד פילוסופיה באוניברסיטת אנקרה. באותה תקופה נעצר פעמיים (1952–1953) על רקע פוליטי. הוא פרסם שירים בכתבי עת שונים בין השנים 1940 ל-1955 וזכה להצלחה. שירו "33 כדורים" שנכתב לזכרם של 33 אזרחים כורדים שהוצאו להורג ביולי 1943 בהוראת הגנרל מוסטפא מולאלי, נהפך לאחד מהמנונים של התנועה הכורדית.

נפטר באנקרה ב-2 ביוני 1991.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.kurdmedia.com/article.aspx?id=10396 33 כדורים] בתרגום לאנגלית

קטגוריה:קצרמר טורקים
קטגוריה:משוררים כורדים
קטגוריה:כורדים טורקים
קטגוריה:טורקים
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1927
קטגוריה:נפטרים ב-1991
אמילי ג'אסיר

אמילי ג'אסיר (בערבית: إميلي جاسر; נולדה ב-1970) היא אמנית רב-תחומית פלסטינית, עוסקת בצילום, וידאו ארט, פיסול ומיצבים. ג'אסיר עוסקת בתנועה, הגירה ומרחב בעבודתיה.

== חייה ==
אמילי ג'אסיר נולדה בבית לחם וגדלה בסעודיה ולמדה במכללת ממפיס לאמנות, אוניברסיטת דאלאס ובאיטליה. היא זכתה בפרס הוגו בוס היוקרתי לשנת 2008. הציגה במוזיאונים בעלי שם בהם המוזיאון לאמנות מודרנית. היא הציגה בביאנלה של ונציה בשנים 2005 ו-2007. כיום היא מתגוררת ופועלת מרמאללה.

ג'אסיר פעילה בתחומים שונים בסצנת האמנות ברמאללה ובעולם הערבי. היא עבדה עם גלריות מקומיות כמו אל-מעמל בעיר העתיקה בירושלים, וברמאללה בעמותת אל-קטאן ומרכז ח'ליל א-סכאכיני. היא מילאה את תפקיד ראשת המחזור הראשון של תוכנית שהות האמנים "אשכאל אלוואן" (أشكال ألوان) - הסדנה הביתית בביירות (2011-2012) והשתתפה בקביעת תוכנית הלימודים הכללית. ג'אסיר יזמה פרויקטים מגוונים מביניהם הגלריה הווירטואלית של אוניברסיטת ביר זית. בשנת 2017, יחד עם אחותה הבמאית אן-מרי ג'אסיר, השיקו קמפיין מימון המונים לצורך הקמת חלל תצוגה עצמאי ומרכז אמנות קהילתי בית משפחתה מהמאה ה-19 בבית לחם. 

== עבודותיה ==
העבודות של ג'אסיר חוקרות נושאים פוליטיים והיסטוריים וזיכרון קולקטיבי אחרי הנכבה תוך כדי שימוש מורחב בחומר ארכיוני. היא יצרה את סדרת הצילומים ״ex libris״ אחרי שצילמה בטלפון הנייד במשך שנתיים תמונות של ספרים בספרייה הלאומית בירושלים שנאספו מספריות פרטיות בבתים פלסטינים במהלך מלחמת 1948.

בזמן שהותה בתוכנית שהות אמנים ב- MoMA PS1 בניו יורק, יצרה ג'אסיר עבודה קהילתית בה הקימה אוהל גדול המספיק למגורי משפחה, ועליו נכתבו שמות של 418 כפרים פלסטינים מיושבים או הרוסים. 140 איש השתתפו בתיעוד שמות הכפרים.

ב- 2004 ג'אסיר הציגה בביאנלה של מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בניו יורק ובמוזיאון אולריך לאמנות בקנזס את העבודה Where We Come From (מאין אנחנו באים), סדרת צילומים וטקסטים המציגים את ההגבלות המוטלות על פלסטינים החיים תחת הכיבוש הישראלי, כמו גם על פליטים פלסטינים שלא יכולים להגיע לביקור. התערוכה עוררה סערה ונערכו הפגנות מחוץ למוזיאונים.

העבודה שזיכתה אותה בפרס הוגו בוס, המיצב Material for a film (חומרים לסרט), עוקבת אחר ההתנקשות בוואאל עאדל זועייתר ברומא ב-1972 על ידי המוסד במבצע זעם האל.

== פרסים והוקרה ==

* 2007: פרס קרן הנסיך קלאוס
*2007: פרס אריה הזהב
* 2008: פרס הביאנלה הוגו בוס
*2011: פרס אלפרט לאמנויות
* 2022: פרס הסרט הטוב ביותר על נושאים פלסטיניים, על הסרט "מכתב לחבר" בפסטיבל הסרטים אל-ארד

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20120102214512/http://www.sakakini.org/visualarts/jacir.htm פרטים ביוגרפים]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמניות וידאו ארט פלסטיניות
קטגוריה:צלמות
קטגוריה:פסלות
קטגוריה:אמניות פלסטיניות
קטגוריה:נוצרים פלסטינים
קטגוריה:נוצריות פלסטיניות
קטגוריה:ילידות 1970
קטגוריה:ילידי 1970
קטגוריה:נשים זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:צלמים פלסטינים
פליכס זולמן

פליכס גד זוּלְמן (Felix Gad Sulman; 30 במרץ 1907, ברלין – 20 בספטמבר 1986, ירושלים) היה פרופסור לפרמקולוגיה ומנהל המחלקה לפרמקולוגיה שימושית באוניברסיטה העברית בירושלים. היה ממייסדי פסטיבל אבו גוש למוזיקה.

== ביוגרפיה ==
זולמן נולד בשנת 1907 נולד בברלין בירת גרמניה. למד באוניברסיטת ברלין; בשנת 1930 קיבל ממנה תואר דוקטור לווטרינריה (DVM) ובשנת 1933 תואר דוקטור לרפואה. בנוסף, למד נגינה בפסנתר וגיטרה בקונסרבטוריון ברלין. הוא ניצח בברלין על מקהלה שנהגה לשיר בחגים בבתי כנסת.

בשנת 1925 ביקר לראשונה בארץ ישראל, ובשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה לארץ. טרם עלייתו, בשנים 1930–1932, שימש כאסיסטנט מחקר במכון למחקר היגיינה ואימונולוגיה בדאהלם שבברלין. בשנת 1934 שימש כאסיסטנט במעבדת מחקר להורמונים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1944 מונה בה למרצה, בשנת 1954 מונה למרצה בכיר, בשנת 1959 לפרופסור חבר ובשנת 1969 לפרופסור מן המניין. בשנת 1976 פרש לגמלאות.

בסוף שנות השלושים החל זולמן לארגן את מקהלת ירושלים. בשנת 1949 החל לקחת את המקהלה לשיר בכנסייה באבו גוש. הופעות אלה צברו פופולריות והיוו את הבסיס לפסטיבל אבו גוש. בשנת 1956/7 העביר את ניהול הפסטיבל לידי זיגי שטדרמן.

זולמן שימש כעורך של כתב העת "רפואה וטרינרית". בשנת תשכ"ב הוציאה את הספר "הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם" בהוצאת ספריית השדה.

היה נשוי לאדית ואב לשניים.

על שמו מוענק פרס לתלמידי מוסמך או דוקטורט מצטיינים בבית הספר לרוקחות באוניברסיטה העברית.

==כתביו==
* פ"ג זולמן, הורמונים: ספר לימוד לתורת ההורמונים והשימוש בהם, תל אביב: ספרית השדה, תשכ"ב.
* פרקים בפרמקולוגיה; ערך לפי הרצאות: דן גורדון, ירושלים: אקדמון, תש"ל.
* הגורם האנטיגונאוטרופי ובעיית האנטיהורמונים בכלל, ביחד עם פרופ' ברנרד צונדק, דפוס הפועל הצעיר, תל אביב, תש"ג.
* תפקודי הורמוני המין במנגנון המין של בעלי החיים, לפי הרצאה של פרופ' ברנרד צונדק וד"ר פ. זולמן בכנוס השנתי 1940, מו"ל : הסתדרות הרופאים הוטרינרים בא"י, 1940, (10 דפים).

==הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939==
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר פליכס זולמן: אנטי הורמונים בכלל ועל החומר הגורם הגונאדוטרופי (1 ביוני)
<gallery>
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. I.jpg
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. II.jpg
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. III.jpg
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. IV.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.bach-cantatas.com/Bio/Sulman-Felix.htm ביוגרפיה קצרה] באתר Bach Cantatas Website 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:פרמקולוגים ישראלים
קטגוריה:פרמקולוגים גרמנים
קטגוריה:פרמקולוגים יהודים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:אימונולוגים גרמנים
קטגוריה:אימונולוגים יהודים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
כביש 227

שלט הנצחה לזכרו של [[מרדכי מקלף בכביש 227, סמוך לצומת עין חצבה]]
כביש 227 הוא כביש רוחב אזורי החוצה את מזרח הנגב. הכביש מתחיל בכביש 206 סמוך לנחל חתירה, ועובר דרך מעלה עקרבים אל עבר הערבה, שם הוא מסתיים בצומת עין חצבה שעל כביש 90 (כביש הערבה). בשנת 2017, סגרה הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים את הכביש מצומת מצפור המכתש הקטן ודרומה בשל ליקויי בטיחות חמורים.

==תוואי==
מכביש 206 (כביש אורון-רותם) יוצא כביש 227 מזרחה בדרך אספלט ישנה ומשובשת וחוצה את מסילת רכבת המשא למפעלי אורון וצין. הכביש חולף מדרום למישור ימין, ועובר דרומית לכור הגרעיני - דימונה (קמ"ג). לאחר מכן עובר הכביש המשובש סמוך למכתש הקטן (מכתש חצרה), שם הוא חוצה את שביל ישראל בסמוך למצד צפיר. משם מתפתל הכביש דרומה בסמוך לנחל גוב אל מעלה עקרבים ההיסטורי, דרך משובשת ומפותלת, ובה 18 עיקולים חדים ותלולים מאוד, היורדת מהרי מזרח הנגב, רום 402 מטרים מעל לפני הים - לערבה, 80 מטרים מתחת לפני הים. שם חוצה הכביש את נחל צין וממנו מסתעפת דרך פרטית אל מפעלי התעשייה צין ואורון. מכאן נעשה הכביש ישר יותר והוא ברמת תחזוקה גבוהה יותר, והוא ממשיך מזרחה עד לנקודת סיומו בערבה בצומת עין חצבה שעל כביש 90 (כביש הערבה), סמוך ליישובים עין חצבה ועידן.
==צמתים וציונים==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!ק"מ
!שם
!צומת
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 227 ממערב למזרח
|-
| align="center" | 0
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" align="center" | מישור ימין
| align="center" כביש 206
|-
| align="center" | 1.5
| align="center" | מפגש מסילת ברזל
| align="center" | - 
| align="center" | מישור ימין
| align="center" | מסילת הברזל למפעלי אורון וצין
|-
| align="center" | 10.5
| align="center" " | ללא שם
| align="center" " align="center" " | המכתש הקטן
| align="center" " | שביל ישראל
|-
| align="center" | 18.9
| align="center" " | ללא שם
| align="center" " rowspan="2" align="center" " | מעלה עקרבים
| align="center" " | 
|-
| align="center" | 19
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" align="center" | כביש גישה לאזור התעשייה צין
|-
| align="center" | 32.7
| align="center" | צומת כניסה לעיר אובות
| align="center" align="center" | עיר אובות
| align="center" | כביש פנימי
|-
| align="center" | 33
| align="center" | צומת עין חצבה
| align="center" align="center" | עין חצבה
| align="center" כביש 90, כביש גישה לעידן
|}
==סלילת מעלה עקרבים==

מעלה עקרבים מאוזכר כבר בתנ"ך.

בשנת 1927, בתקופת המנדט הבריטי, נפרצה במקום דרך לכלי רכב בין שתיים מתחנות משטרת רוכבי הגמלים: משטרת כורנוב (ממשית) ומשטרת עין חוצוב (עין חצבה). מטרת הדרך הייתה לחזק את שליטת המשטרה באזור הפקר זה. דרך זו שימשה כעורק תחבורה עיקרי בין באר שבע לאילת עד לסלילת כביש מעלה העצמאות שבמכתש רמון (כיום כביש 40).
מעלה עקרבים

==ראו גם==
* טבח מעלה עקרבים
* המכתש הקטן
* דרך הבשמים
* כבישי ישראל
* סרפנטינות מעלה העקרבים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:הנגב: כבישים
מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה

מרגריט השלישית, רוזנת פלנדריה (בצרפתית: Marguerite III de Flandre; 13 באפריל 1350 - 16 או 21 במרץ 1405), הייתה אשתו של פיליפ השני, דוכס בורגונדיה.

==ביוגרפיה==
מרגריט נולדה ב-13 באפריל 1350, והייתה בתם של לואי לה מאל, רוזן פלנדריה ושל מרגרט מבראבנט. בהיותה בת שבע שנים בלבד, השיא אותה אביה לפיליפ דה רובר, נכדו ויורשו של אודו הרביעי, דוכס בורגונדיה. בשנת 1361 מת פיליפ דה רובר, ועם מותו דוכסות בורגונדיה עברה בירושה לז'אן השני, מלך צרפת.

בשנת 1363 מסר ז'אן השני, מלך צרפת את דוכסות בורגונדיה לפיליפ, בנו הצעיר, שהפך לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1369 נישאה מרגריט השלישית לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1384, עם מות אביה, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, היא ירשה את רוזנות פלנדריה בשיתוף עם בעלה, פיליפ השני, דוכס בורגונדיה. בשנת 1404 מת בעלה, ובנם הבכור ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה עלה לשלטון במקומו.

על פי ההיסטוריון הצרפתי פרנסואה גיזו, אביה של מרגריט, לואי לה מאל, רוזן פלנדריה, לא אבה להשיא אותה לצרפתי, משום שרצה לשמור על קשרי ידידות עם אנגליה. אך אמו של לואי לה מאל, מרגריט הראשונה מבורגונדיה, שהייתה בתו של פיליפ החמישי, מלך צרפת השפיעה על בנה להשיא את בתו לפיליפ השני, דוכס בורגונדיה.

==משפחתה==
ב-19 ביוני 1369 התחתנה מרגריט עם פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, ממנו נולדו לה 9 ילדים:
* ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה (1371–1419)
* שארל (1372–1373)
* מרגריט מבורגונדי, דוכסית בוואריה (1374–1441), התחתנה עם וילהלם השני, דוכס בוואריה
* לואי (1377–1378)
* קתרין מבורגונדי (1378–1425), התחתנה עם לאופולד הרביעי, דוכס אוסטריה
* בון (1379–1399) הייתה מאורסת לז'אן הראשון, דוכס בורבון
* אנטואן, דוכס ברבאנט (1384–1415)
* מארי מבורגונדי, דוכסית סבויה (1386–1422), התחתנה עם אמדאו השמיני, דוכס סבויה
* פיליפ השני, רוזן נבר (1389–1415)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוזני פלנדריה
קטגוריה:רוזנות (נשים)
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-15
קטגוריה:נשות אצולה במאה ה-14
קטגוריה:ילידי 1350
קטגוריה:נפטרים ב-1405
שארל עיסאווי

שארל פיליפ עיסאווי (1916 - 8 בדצמבר 2000) היה כלכלן והיסטוריון ממוצא מצרי שעסק במזרח התיכון. נמנה עם סגל אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פרינסטון. עיסאווי היה מחלוצי המחקר של ההיסטוריה הכלכלית של האימפריה העות'מאנית בתקופתה המאוחרת ושל מדינות ערב.

== חייו ==
עיסאווי נולד בקהיר למשפחה ממוצא סורי שהשתייכה לכנסייה הסורית-אורתודוקסית. למד בוויקטוריה קולג' שבאלכסנדריה ולאחר מכן בקולג' מגדלנה שבאוניברסיטת אוקספורד. החל ב-1937 שירת בממשל המצרי; תחילה במשרד האוצר המצרי ולאחר מכן בבנק הלאומי המצרי. מ-1943 החל להרצות באוניברסיטה האמריקאית בביירות וב-1947, בה סיים להורות בביירות, יצא לאור ספרו הראשון, "Egypt: An Economic and Social Analysis". המהדורה הראשונה של הספר אזלה ולאחר מכן אסרה הצנזורה המצרית (במשטר המלוכני) את המשך הוצאתו לאור. בשנים 1948–1955 כיהן במחלקה לעניינים כלכליים במזכירות האו"ם. ב-1951 החל להרצות באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ובשנים 1964-1962 ניהל את "המכון ללימודי המזרח הקרוב והתיכון" באוניברסיטה. ב-1975 עבר לאוניברסיטת פרינסטון, שם התיידד עם המזרחן, ברנרד לואיס, למרות חילוקי הדעות הפוליטיים ששררו ביניהם. ב-1986 פרש מהוראה בפרינסטון ועבר להרצות באוניברסיטת ניו יורק, שם לימד בשנים 1987–1991, אז פרש סופית מהוראה.

פרסם ספרים רבים. רובם עסקו בהיסטוריה הכלכלית של המזרח התיכון בעת החדשה, כולל עיסוק בנושא הנפט ובשילוב שבין ההתפתחויות הפוליטיות והכלכליות באזור. הוציא סדרה בת ארבעה ספרים שעסקו בהיסטוריה של כלכלת המזרח התיכון והיוו למעשה אוסף של תרגומים וקטעים נבחרים מפרסומים של חוקרים אחרים שלוו בהתייחסויותיו לנושאים השונים. בשנות ה-60 עסקו חלק מפרסומיו בתאוריות החדשניות של פיתוח כלכלי , שהיו אז נושא פופולרי בכלכלה ובאפשרות יישומן בכלכלות העולם הערבי. עמיתו, ברנרד לואיס, העריך לאחר מותו, כי חיבוריו החשובים היו ספריו שעסקו במצרים וסדרת ספרי ההיסטוריה הכלכלית שחיבר. אחד מספריו, "Egypt in Revolution", שיצא לאור ב-1963, נתרגם לעברית בשם, "מצרים במהפכה".

==קישורים חיצוניים==
* [http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9C07E7DE1539F93BA25751C1A9669C8B63 Charles P. Issawi, 84, Dies; Studied Mideast Economics], אתר הניו יורק טיימס, 18 בדצמבר 2000

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים מצרים
קטגוריה:כלכלנים מצרים
קטגוריה:היסטוריונים כלכליים
קטגוריה:נוצרים מצרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
Christmas Lights

Christmas Lights הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי. הסינגל יצא ביום רביעי, 1 בדצמבר 2010 כהורדה דיגיטלית באינטרנט.

== הפצה וקידום המכירות ==
ההודעה על תאריך הפצת הסינגל פורסמה באתר הרשמי של קולדפליי ב-24 בנובמבר 2010.

קולדפליי הפיצה שלושה קטעי וידאו דרך אייטיונס המציגים את תהליך היצירה של קליפ הסינגל. השיר נמכר בלמעלה מ-400,000 עותקים בבריטניה.

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי קולדפליי
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ויל צ'מפיון
קטגוריה:שירי חג המולד
קטגוריה:שירי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:שירי פלטינה בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סינגלים בהוצאת פרלופון
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קפיטול רקורדס
הרייך הרביעי

הרייך הרביעי (גרמנית: Viertes Reich) הוא מונח המתאר שלטון עתידי שיישם את האידאולוגיה הנאצית ויהווה המשך לרייך השלישי, מונח בו השתמשו הנאצים כדי לתאר את גרמניה הנאצית. 

המונח הופיע לראשונה בגרמניה הנאצית, בבדיחות פוליטיות שלעגו לתעמולה הנאצית שתיארה את השלטון הנאצי כנצחי (בגרמנית: Tausendjähriges Reich, הרייך בן אלף השנים). כתוצאה מכך ביולי 1939 הוצא המונח הרייך השלישי משימוש.

לאחר תבוסת גרמניה הנאצית מול בעלות הברית במלחמת העולם השנייה, נעשה במונח שימוש, כדי לתאר חזון נאו-נאצי אוטופי של תחיית הרעיונות הנאציים, או כחזון דיסטופי המתאר השתלטות של כוחות גרמנים או נאו-נאצים על אירופה. 

בחזונם של נאו-נאצים מאופיין הרייך הרביעי בהגשמת הרעיונות הנאצים (עליונות לבנה ובפרט עליונות הגזע הארי), מרחב המחיה, מיליטריזם טוטליטריזם, מימוש תורת הגזע ואנטישמיות. נאו-נאצים מאמינים שעליית הרייך הרביעי תסלול את הדרך לביסוס "האימפריה המערבית", אימפריה עולמית ארית, הכוללת ארצות עם צאצאי עמים אירופאים בולטים: אירופה, רוסיה, אנגלו אמריקה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, אמריקה הדרומית ומדינות אחרות עם מספר תושבים לבנים באופן משמעותי באמריקה הלטינית. 

לעומתם, אנטי-דויטשים גרמניים חששו מרייך רביעי לאחר איחוד גרמניה, לאור גל הפשעים נגד זרים הפוגרומים והגזעניים שפרחה מחדש במדינות מזרח גרמניה לשעבר. 

בספרו, "עלייתו של הרייך הרביעי: האגודות החשאיות שמאיימות להשתלט על אמריקה" (The Rise of the Fourth Reich: The Secret Societies That Threaten to Take Over America), טוען העיתונאי והסופר ג'ים מארס כי חלק מהאישים ששרדו מהרייך השלישי בגרמניה, יחד עם אוהדים בארצות הברית ובמקומות אחרים, מגובים במבטחים על ידי ארגונים נאצים, ועובדים "מאחורי הקלעים" מאז סיומה של מלחמת העולם השנייה, לחוקק לפחות כמה עקרונות של נאציזם לתרבות, לממשלה ועסקים לרחבי העולם, אך בראש ובראשונה לארצות הברית. הוא מצטט את ההשפעה שהביאו הנאצים אל ארצות הברית בסוף מלחמת העולם השנייה, כמו מדענים בכירים נאצים שהובאו תחת מבצע פייפרקליפ במטרה לעזור לקדם את תחום התעופה והחלל, רכישה והקמה של תאגידי ענק בידי נאצים ואוהדיהם לאחר המלחמה, הן בארצות הברית והן באירופה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Infield, Glenn Secrets of the SS (Stein and Day, New York, 1981) 
* Schultz, Sigrid Germany Will Try It Again (Reynal & Hitchcock, New York, 1944)
* Tetens, T.H. The New Germany and the Old Nazis (Random House, New York, 1961) LCN 61-7240
* Wechsberg, Joseph The Murderers Among Us: The Simon Wiesenthal Memoirs (Mc Graw Hill, New York, 1967) LCN 67-13204
* Vidojević, Milan Dosije Omega: Novi svetski poredak kao novi satanizam (IP "Metaphysica", Belgrade)
* Vidojević, Milan Četvrti Rajh: Amerika kao novi Rajh" (IP "Metaphysica", Belgrade)
</div>
* [http://omergendler.blogspot.com/2010/12/fourth-reich.html עומר גנדלר, עלייתו של הרייך הרביעי] 

קטגוריה:קצרמר גרמניה
קטגוריה:הרייך הגרמני
קטגוריה:טרמינולוגיה נאו-נאצית
כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו

כל הראוי לבילה אין בילה מעכבת בו הוא כלל הלכתי בתלמוד הקובע עיקרון מהותי לחלק מהמצוות. לפי כלל זה, אותו טבע רבי זירא, לעיתים קיימים תנאים הלכתיים מעכבים, שהדרישה של ההלכה היא שהם יוכלו להתקיים באופן תאורטי, אך אין חיוב שהתנאים יתקיימו בפועל. למשל, בטבילה במים לטהרה יש צורך שהשיניים יהיו נקיות כך שהמים יוכלו לגעת בהן, אך אין חובה שבפועל המים יגעו בשן.

==מקור הכלל==
במשנה במסכת מנחות נפסק, כי על המביא קרבן מנחה להביא עד שישים עשרונות בכלי אחד, שכן יותר מכן לא ניתן לערבב ביעילות את הקמח עם השמן שבו. התלמוד מקשה על כך מברייתא, בה נכתב כי גם אם מביא המנחה לא ערבב את מנחתו - המנחה כשרה, ואם כן מדוע המנחה חייבת להיות בשיעור כזה המאפשר ערבוב יעיל? על כך משיב רבי זירא: 

רשב"ם מסביר כי מצוות הבלילה היא סימן משמעותי על סוג המנחה עליה מדובר בתורה, שכן בתורה כתוב , וכתוב גם , ומכאן שמדובר במנחה המובאת בצורה כזו הניתנת לבלילה; נמצא, שהמביא מנחה שאינה בלולה, חסר בעיקר מצוותו, שכן אין הוא מביא כלל את המנחה עליה מדובר בתורה אלא סוג אחר לגמרי; אבל כאשר המנחה בצורתה מתאימה לזו עליה מדובר בתורה, וחסר בה רק מצוות מסוימות שנעשות כסדר הקרבת הקרבנות, שם אין מצווה זו או אחרת מעכבת כליל את הקרבת הקרבן, שכן אין מפורש בתורה שמנחה שלא נעשתה בה בלילה אינה כשרה.

==שימושים בתלמוד==
הכלל מוזכר פעמים מספר בתלמוד ובקרב הראשונים והפוסקים ככלל יסודי, בהקשרים שונים:
* הפרת נדרים: במסכת נדרים. הובא בתלמוד, שעל אף שאין חובה על הבעל לשמוע את נדרי אשתו כדי להתירו, ולכן הוא יכול אף לבצע שליח כדי להפר את הנדר, וזאת למרות שכתוב בפסוק "ושמע אישה", אין לומר כי הכוונה היא שיש חובה דווקא לשמוע את הנדר, אלא הפסוק בא להוציא חרש מלהתיר את נדרי אשתו, שכן "כל שאין ראוי לבילה - בילה מעכבת בו".
* בית הסתרים: בית הסתרים אף על פי שאין צריך שיכנסו שם המים, צריך שיהיה ראוי לביאת מים מדין 'כל הראוי לבילה - אין בילה מעכבת בו'. כלומר, שבאופן תאורטי אם היו נכנסים לשם מים, צריך שהמים יגעו בכל מקום בדיוק כשם שצריך שהמים יגיעו לכל מקום בגוף האדם בצד החיצוני הגלוי. ולכן, אם יש חציצה הדבוקה לגוף בתוך בית הסתרים, כגון חציצה בין השיניים, (באופן שבדרך כלל מקפידים על כך), אף על פי שלא צריך שיגיעו המים לשיניים, ואע"פ שבאמת לא נכנסו לשם המים, צריך לחזור ולטבול.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:קורבן מנחה
בנגרז אנד מאש

בנגרז אנד מאש - נקניקיות ופירה תפוחי אדמה.
בנגרז אנד מאש או נקניקיות ומחית תפוחי אדמה (באנגלית: Bangers and mash או sausages and mash) הוא מאכל מסורתי של המטבח האנגלי (וכן של המטבח הבריטי) העשוי ממחית תפוחי אדמה ומנקניקיות חזיר או בקר או מנקניקיית קאמברלנד, כשהם מוגשים לצד רוטב בצל. לעיתים מעוטרים הנקניקיות והמחית בבצל מטוגן.

נהוג לאכול מאכל זה בפאבים, בשל קלות הכנתו והאפשרות להכינו במהירות בכמויות גדולות. בשל עלותו הנמוכה ותפוצתו המאכל הפך לאחד המאכלים המסמלים את מעמד הפועלים בבריטניה.

==מקור השם==
המנה נקראת בשם זה מאז שנת 1919. המונח "בנגרז" מקורו בכינוי של הנקניקיות, אשר בשל איכותן הנמוכה (בייחוד בעת הקיצוב שהיה בבריטניה בתקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה) נהגו להתפוצץ בעת חימומן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.seriouseats.com/recipes/2010/03/bangers-and-mash-with-onion-gravy-recipe.html מתכון להכנת בנגרז אנד מאש]
* [http://allrecipes.com//Recipe/bangers-and-mash/Detail.aspx מתכונים להכנת בנגרז אנד מאש ומידע תזונתי]
* 

קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:נקניקיות אנגליות
נקניקיית קאמברלנד

נקניקיית קאמברלנד (באנגלית: Cumberland sausage) היא נקניקייה המיוצרת באופן מסורתי במחוז קאמברלנד שבאנגליה (כיום חלק מקאמבריה).

נקניקיות מסורתיות אלה ארוכות מנקניקיות רגילות (אורכן מגיע ל-50 ס"מ) והן נמכרות כשהן מגולגלות לסליל.

הנקניקיות עשויות מבשר חזיר ומתבלינים שהעיקרי בהם הוא פלפל שחור. הבשר נקצץ ולא נטחן, ולכן מרקמן של הנקניקיות גבישי. באופן מסורתי כמות הבשר בנקניקייה היה 98%. כיום, ייצור תעשייתי הוריד את כמות הבשר בנקניקייה ל-45%.

על פי רוב הנקניקיות מוגשות לצד ביצה עין וצ'יפס.

==היסטוריה==
נקניקיית קאמברלנד מיוצרת באזור קמברלנד מאז שלהי ימי הביניים. אזור קאמברלנד נודע בחזירים שגודלו בו ונקראו בשם חזיר קאמברלנד. לא ידוע כיצד קיבלה את צורתה יוצאת הדופן. התיבול הרב של הנקניקייה מקורו ביבוא רב של תבלינים לאזור במהלך המאה ה-18 עת שהייתה קמבריה נמל יבוא מרכזי, ודרכה עברו תבלינים רבים ומהאיים הקריביים.

בשנת 2006 פנה איגוד הקצבים של קמבריה לממשלת בריטניה במטרה שזו תכריז על הנקניקייה כמזון אזור מוגן בהתאם לכללי האיחוד האירופי.

==קישורים חיצוניים==
*[http://webarchive.nationalarchives.gov.uk/20130822084033/http://www.defra.gov.uk/foodfarm/food/industry/regional/foodname/products/documents/cumberland-sausage-pgi.pdf הפניה לממשלת בריטניה להגדרת הנקניקיה כמזון אזורי מוגן]
*[http://www.discovercumbria.co.uk/cumberland-sausages.html נקניקיית קאמברלנד באתר מחוז קאמבריה]

קטגוריה:נקניקיות אנגליות
קטגוריה:קאמברלנד
מעשה מביש

מעשה מביש (מיוונית עתיקה: ἁμαρτία) הידוע גם כמעשה זוועה הוא מונח ספרותי, שפותח על ידי אריסטו במהלך כתיבת ספרו פואטיקה. בטרגדיה הכוונה היא למעשה המחולל במישרין את החיזיון המרכזי במחזה, מעשים כמו בגידה, רצח, בעיקר של קרוב משפחה, ניאוף וגילוי עריות. על מנת לעמוד בהגדרתו כמעשה מביש, הכרחי שיהיה זה מעשה אובייקטיבי, כלומר לא כזה הנובע ממצב רוח סובייקטיבי, כלומר מנטייה סבילה של מזג ושל אופי. כדי להיות טרגי באמת, חייב המעשה המביש לייצג מעשה שכל אדם רגיל עלול לעשותו, מעשה המביע את הטבע האנושי היסודי או הנובע מגורלו היסודי של האדם. מכאן שעל פי תפיסה זו, מעשה מביש הוא בהכרח אוניברסלים, כלומר בעלי תוקף ומשמעות כלליים. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבנה הטרגדיה על פי אריסטו
מוליגטוני

מרק מוליגטוני
מוליגטוני (באנגלית: Mulligatawny) הוא מרק בסגנון הודי שפותח במטבח האנגלי בהתבסס על מתכון הודי, והפך לאחת המנות הפופולריות ביותר במטבח זה.

במקור שמו של המרק בטמילית: "מילאגו" - மிளகு משמעו פלפל חריף ו"תאני" தண்ணீர் משמעו מים, היינו "מי פלפל חריף". במערב נשמר השם אך התוכן השתנה - מרק זה שונה מהמרק הטמילי המקורי, ודומה יותר למרק טמילי בשם ראסאם (ரசம்) הסמיך יותר ומבוסס על תמרהינדי ועגבניות.

המתכון האנגלי של המרק הופיע לראשונה בספר הבישול האנגלי "Modern Cookery for Private Families" משנת 1845.

המרק האנגלי כולל עדשים וציר בקר או עוף, ומקבל את צבעו הצהוב בשל השימוש בכורכום (המתכון ההודי המקורי היה של מרק צמחוני שכלל עדשים ותבלינים בלבד). כמו כן למרק מוסיפים שמנת (בגרסאות המוקדמות היה מדובר ככל הנראה בחלב קוקוס) והוא מוגש עם אורז.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20101214232414/http://globalgourmet.com/food/sleuth/2000/0200/#axzz18HYwJsvX היסטוריה של המוליגטוני]
* [http://www.foodreference.com/html/artmuligatawny.html ההיסטוריה של המוליגטוני]

קטגוריה:מרקים
קטגוריה:המטבח ההודי
קטגוריה:המטבח האנגלי
קרביץ

קרביץ היא חברה ישראלית המספקת ומפיצה מכשירי כתיבה, ציוד וריהוט משרדי, ציוד היקפי, מוצרי אלקטרוניקה ומחשבים, מוצרי אמנות ומתנות.

== היסטוריה ==
קרביץ, סניף הקריון
חברת "קרביץ" נוסדה ב-1925 על ידי נתן קרביץ, שבצעירותו עלה לארץ ישראל מרוסיה. קרביץ סיפק ציוד משרדי בסיסי לעסקים קטנים שהחלו לקום ביישוב בעת ההיא. את החנות הראשונה שלו הקים בדרום תל אביב תחת השם "ירדניה". אחת ההתמחויות של קרביץ הייתה ייצור אלפונים ופנקסים בגדלים שונים לצורכי הנהלת חשבונות. קרביץ ובת זוגו ייצרו אותם בעבודה ידנית ובהתאמה לצרכים המיוחדים של המשרדים והמפעלים הקטנים באזור.

במהלך שנות החמישים של המאה ה-20 הצטרף לחברה חתנו של קרביץ, ישראל אורן. יחד החלו לפתח את החברה ולהקים חנויות. חנות אחת נפתחה ברחוב הרצל בשנת 1954 והשנייה ברחוב החשמונאים בשנת 1960. בהמשך נפתחו חנויות נוספות בחיפה, ירושלים וערים נוספות.

===משנות התשעים והלאה===
קרביץ מעסיקה כ-450 עובדים, מייבאת ומשווקת בישראל מבחר פתרונות, מוצרים ומותגים מסוגים שונים. נכון לשנת 2016 לקרביץ 75 סניפים בישראל. כמו כן, לקרביץ בלעדיות על שיווקם של 23 מותגים שונים מעולם ציוד האמנות, עטי יוקרה, ציוד משרדי ומכשירי כתיבה. לקרביץ חברת בת - "Rosh-rosh", המתמחה בהפקת מוצרים אופנתיים בתחום הציוד המשרדי המשווקים סביב העולם.

עד סוף העשור הראשון של המאה ה-21 המרכז הלוגיסטי של החברה שכן בהתנחלות ניל"י, משם הועבר למודיעין.

===קרביץ עסקים===
הזרוע העסקית של קרביץ אמונה על הספקה והפצה של ציוד משרדי לכ-7,000 עסקים, חברות ומוסדות ממשלתיים כגון צה"ל, משטרת ישראל, משרד הביטחון, משרדי ממשלה ובנקים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רשתות שיווק בישראל
קטגוריה:ציוד משרדי
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1925
קדגרי

קֵדְגֵ'רִי (באנגלית: Kedgeree; ההטעמה בהברה האחרונה) הוא מאכל שמקורו במטבח האנגלי אך הוא מבוסס על מאכל מהמטבח ההודי. המאכל כולל דגים שבושלו או עושנו, אורז מבושל, ביצה קשה, קארי, חמאה ושמנת. לעיתים מוסיפים למנה ענבי סולטאנינה .

מקורו של המאכל במאכל הודי בשם קיצ'רי שכלל אורז ושעועית או אורז ועדשים. המאכל הגיע לבריטניה לאחר תחילת הראג' הבריטי – שלטון האימפריה הבריטית בהודו, והוא הפך למאכל פופולרי שנאכל בארוחת בוקר במהלך התקופה הוויקטוריאנית, בשל האפשרות להשתמש בחומרי גלם שנותרו בארוחת הערב של הלילה הקודם על מנת להכינו, וכך איפשרו שימוש במזון בטרם התקלקל בהיעדר אמצעי קירור. לפי סברה אחרת, המנה הגיעה לסקוטלנד, והפכה לחלק מהמטבח הסקוטי קודם לתחילת השליטה הבריטית בהודו, והיא מופיעה בספר בישול סקוטי משנת 1790, ורק בהמשך, בעקבות ההתלהבות הוויקטוריאנית מהתרבות והמזון ההודי, הפכה לחלק מהמטבח האנגלי. המתכון מופיע בספר בישול ויקטוריאני משנת 1845.

כיום מנה זו נאכלת בעיקר בארוחות ערב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://britishfood.about.com/od/glossary/g/kedgereegloss.htm קדגרי באתר "מזון בריטי"]
* [http://www.theoldfoodie.com/2007/11/kedgeree-otherwayes.html ההיסטוריה של המנה]
* [http://www.deliaonline.com/recipes/cuisine/asian/anglo-indian/buttery-kedgeree.html ההיסטוריה של המנה ומתכון]
* [http://www.scottishrecipes.co.uk/kedgeree.htm הגרסה הסקוטית של המתכון]

קטגוריה:מאכלי אורז
קטגוריה:ארוחת בוקר
קטגוריה:מאכלי דגים
קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:המטבח הבריטי
הנערה ששיחקה באש

הנערה ששיחקה באש (בשוודית: Flickan som lekte med elden באנגלית: The Girl Who Played with Fire) הוא הספר השני בטרילוגיית מילניום מאת סטיג לרסון. הספר פורסם בשוודית בשנת 2006, באנגלית ב-2009, ובעברית ב-2010. התרגום לעברית הוא של רות שפירא.

== תקציר הסיפור ==
מיכאל בלומקוויסט, עיתונאי שהתפרסם בשוודיה לאחר שחשף פרשת שחיתות גדולה, עובד על תחקיר גדול בנושא סחר בנשים בשוודיה יחד עם עיתונאי נוסף בשם דאג סוונסון.

ליסבת סלאנדר, האקרית שעבדה עם מיכאל על תחקיר אחר שלו, עוקבת אחרי השינויים בדיסק הקשיח של מיכאל ומוצאת את המידע על התחקיר הנוכחי שלו. כיוון שהנושא קרוב לליבה, היא מחליטה לעזור בתחקיר.

בינתיים נרצחים דאג סוונסון וחברתו מיה ברגמן, והמשטרה מוצאת בזירה אקדח שעליו טביעת האצבעות של ליסבת. המשטרה משוכנעת על סמך עברה הפסיכיאטרי שהיא הרוצחת, ופותחת במרדף אחריה.

ליסבת חושדת כי אביה, אלכסנדר סלאצ'אנקו, הידוע בכינוי "סלה", הוא שרצח את דאג ומיה. היא מגלה את כתובתו ומגיעה לביתו כדי להרוג אותו. היא נתפסת על ידי רולנד נידרמן, שלוקח אותה לחצר, שם הוא מתכוון לרצוח ולקבור אותה. ליסבת מנצלת רגע של היסח הדעת וזורקת לתוך עיניו של רולנד אגרוף חול, אביה יורה בה שלושה כדורים ורולנד קובר אותה.

מיכאל מגלה שליסבת נסעה להרוג את אביה ונוסע בעקבותיה כדי לסייע לה. ליסבת מתעוררת בקברה ומצליחה להיחלץ. היא לוקחת גרזן ופוצעת את אביה במחסן העצים. רולנד שומע את זעקותיו של סלה, נכנס למחסן ומגלה את ליסבת, אותה קבר לפני מספר שעות. הוא בטוח כי היא דמות לא אנושית ובורח מהמקום. מיכאל מגיע למקום, לוכד את רולנד ומזעיק את שרותי ההצלה.

== דמויות מרכזיות בסיפור ==
*מיכאל בלומקוויסט - גיבור הסיפור, עיתונאי שהתפרסם לאחר שחשף פרשת שחיתות בשוודיה.
*ליסבת סלאנדר - האקרית על, ביתו של סוכן חשאי רוסי שערק לשוודיה. "ליסבת סלנאדר היא האישה ששונאת גברים ששונאים נשים." בלומקוויסט, יום ה' 7 באפריל.
*אריקה ברגר - העורכת הראשית של העיתון מילניום, והמאהבת של מיכאל בלומקוויסט.
*דאג סוונסון - תחקירן העובד במילניום על סיפור על סחר בנשים.
*מרים וו - חברה של ליסבת.
*נילס ביורמן - עורך דין, האפוטרופוס של ליסבת.
*אלכסנדר סלאצ'נקו - ידוע בכינוי "סלה" ובשם הבדוי קרל אקסל בודין, אביה של ליסבת.
*רולנד נידרמן - אחיה החורג של ליסבת, חולה במחלה שאינו חש כאב.
*יאן בובלנסקי - שוטר יהודי במשטרת סטוקהולם, מוביל את המצוד אחרי ליסבת.
*סוניה מודיג - סגניתו של בובלנסקי.
*הנס פסטה - מפקח במשטרת סטוקהולם.
*פאולו רוברטו - מאמן איגרוף, מתאמן עם ליסבת.
*גונאר ביורק - סוכן של הספו.
*הולגר פלמגרן - האפוטרופוס הקודם של ליסבת.

== הסרט ==
סרט על פי הספר בוים על ידי הבמאי השוודי דניאל אלפרדסון (Daniel Alfredson), והוצג לראשונה במדינות סקנדינביה בשנת 2009.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* לאה מזור,[https://mikrarevivim.blogspot.com/2019/08/blog-post_3.html ׳הנערה ששיחקה באש׳ או המסתורין האפל של ספרות המתח] בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* [http://www.text.org.il/index.php?book=1002039 הנערה ששיחקה באש], באתר "טקסט"
* [http://www.modan.co.il/prodtxt.asp?id=43936&perur=4 הנערה ששיחקה באש], באתר של "מודן הוצאה לאור"
* 
* [http://www.thegirl.co.uk/ האתר הרשמי ]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות שוודית
קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן

sv:Millennium-serien#Flickan som lekte med elden
פאי רועים

פאי רועים העשוי מ[[בשר בקר.]]
פאי רועים (באנגלית: shepherd's pie - "שפרדס פאי" או Cottage pie - "קוטג' פאי") הוא מאפה מהמטבח הבריטי או המטבח האירי הכולל בשר טחון שעליו ציפוי העשוי מחית תפוחי אדמה. במטבח הבריטי, כאשר המנה עשויה בשר בקר היא נקראת "קוטג' פאי" וכאשר היא עשויה בשר כבש היא נקראת "פאי רועים". מאכל זה נאכל הן בבתים פרטיים והן בפאבים כמזון מהיר.

==היסטוריה==
מאפי בשר היו נפוצים במטבח האנגלי כבר בימי הביניים. הבאת תפוחי האדמה לאנגליה בראשית המאה ה-18 הביאה ליצירת פאי הרועים. מקורו של הפאי ככל הנראה בצפונה של אנגליה או בדרומה של סקוטלנד.

המתכון להכנת המאפה פורסם לראשונה בספר בישול משנת 1791. היה זה מאכל עממי בשל מחירם הזול של מרכיביו ולכן כונה "פאי קוטג'" - שכן נאכל בבתיהם של הכפריים (הקוטג'ים) ולא בבתי האחוזה של האצילים.

המאפה עשה שימוש חוזר בבשר מבושל ובמחית תפוחי אדמה, וכך איפשר ניצולם החוזר בהיעדר קירור.

השם "פאי רועים" הופיע לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-19, וכך מוכר המאפה כיום ברחבי העולם.

==גרסאות של המתכון==
למאפה מספר גרסאות:
* פאי קמברלנד (Cumberland Pie) הוא גרסה הכוללת פרורי לחם על המאפה.
* גרסאות צמחוניות של המאפה כוללות תחליף בשר (כגון סויה), או גולאש בבסיס הפאי.
* האשי פרמנטייה מאפה צרפתי שנקרא על שמו של הרוקח והתזונאי אנטואן-אוגוסטן פרמנטייה ששינה בארצו את היחס לצריכת תפוחי האדמה למאכל.
* פסטל דה פאפה (Pastel de papa) גרסה דרום אמריקאית המכילה בשר, גבינה, תפוחי אדמה, עגבניות, צימוקים ותבלינים שונים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.foodtimeline.org/foodpies.html#shepherdspie ההיסטוריה של פאי הרועים]
* [http://www.cooks.org.il/פשטידות/פשטידות_בשר/article-1545.html מתכון לפאי רועים], באתר Cooks
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח האנגלי
קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:המטבח הסקוטי
קטגוריה:המטבח האוסטרלי
קטגוריה:המטבח הניו זילנדי
קטגוריה:המטבח האירי
קטגוריה:מטבח דרום-אפריקאי
קטגוריה:מאכלים לאומיים

fr:Hachis parmentier
פולמן (שיקגו)

מיקומה של פולמן, בתוך העיר שיקגו. מיוצגת במספר 50
פולמן (באנגלית: Pullman) היא כיום פרוור בדרום שיקגו שבמדינת אילינוי. בעבר, בין השנים 1880–1898 הייתה זו העיר המתוכננת הראשונה בארצות הברית שיועדה לפועלי חברת הרכבות של ג'ורג' פולמן. בשנת 1894 דוכאה בעיר ביד קשה שביתת פולמן.

==פולמן ההיסטורית==
מראה כללי של פולמן עם אכלוסה
מלון פלורנס
פועלים מול אנשי [[המשמר הלאומי של אילינוי ליד בניין הארקדה בעיר פולמן]]
בשנת 1880 רכש ג'ורג' פולמן 4,000 אקר (כ-16,000 דונם) מדרום לשיקגו במטרה לייסד עיר שתיועד כולה לעובדי תאגיד פולמן. העיר הייתה צמודה למפעל הייצור המרכזי של קרונות השינה של פולמן. את העיר תכנן האדריכל סולון ספנסר בימן והיא כללה כנסיות, בתי ספר, מרכזי קניות, כיכרות ועוד. היו בה רחובות רחבים, המבנים הציבוריים נבנו בפאר, הותקנו בה תאורת רחוב, אספקת גז ואספקת מים מרכזית (למתקנים מרכזיים, לא לבתים פרטיים). באותה עת הייתה העיר, שתוכננה לכ-10,000 איש, אחת מהערים המתקדמות באמריקה.

פולמן שלט בעירו כשליט יחיד. הוא הוציא לאור עיתון מטעמו, ולא התיר הוצאת כל עיתון או פרסום אחר. אספות פומביות נאסרו. פולמן אסר על עובדיו להצטרף לאיגוד. מחירי הסחורות בחנויות בעיר נשלטו על ידי פולמן, וכן מחירי השכירות של הדירות. ב-1893, כאשר החל המצב הכלכלי להתדרדר, הוריד פולמן את שכר העובדים, אך לא עדכן בהתאם את מחירי השכירות והסחורות, שנותרו בעינם.

באותה עת בה הציג פולמן את עירו כדגם לעיר מודרנית ומתוקנת במסגרת התערוכה העולמית של שיקגו (1893), הגיעה התסיסה בעיר הפועלים לשיא. באביב וקיץ 1894 התחוללה שביתה ארצית של פועלי הרכבת, שמרכזה היה בעיר. השביתה דוכאה ביד קשה על ידי כוחות שירות המרשלים של ארצות הברית, אנשי מיליציה מאילינוי וחיילים. בקרבות הרחוב שהתנהלו נהרגו 13 פועלי רכבת ו-57 נפצעו.

ב-1898 הכריז בית המשפט העליון של אילינוי שהבעלות הפרטית על העיר פולמן אינה חוקתית, ובעקבות זאת הפכה העיר לפרבר בשטח השיפוט של שיקגו.

כמה מן המבנים ההיסטוריים מן העיר פולמן נותרו על תילם (בהם "מלון פלורנס", בניין הארקדה, הכנסייה ועוד כ-900 מבנים מקוריים) והם מהווים אתר מורשת לאומי. בשנת 1972 הוכרזה העיר ההיסטורית (בין הרחובות 111 ו-115) כ"Pullman Historic District" במסגרת אתרי המורשת של שיקגו ומחוז קוק. מפעל ייצור הקרונות פעל עד 1982 ומאז משמש אף הוא כאתר היסטורי.

==הפרוור כיום==
מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר האזור תהליך של שינוי בהרכב האוכלוסייה שלו. נכון למפקד האוכלוסין של 1990, אוכלוסיית הפרבר מורכבת מ-81% אפרו-אמריקאים, כ-8% היספנים וכ-8% לבנים. הפרבר אכלס בעבר אוכלוסייה גדולה יחסית של צאצאי מהגרים מפולין ונמצאת בו קתדרלה בסגנון פולני. 

עם זאת, מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, עבר הפרבר תהליך של ג'נטריפיקציה (חדירה בלתי מתוכננת של אוכלוסייה מהמעמד הבינוני והגבוה לשכונות חלשות במרכזי ערים תוך שינוי מתמשך של אופי השכונה).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pullman-museum.org מוזאון וירטואלי של פולמן ההיסטורית] 
* [http://tallskinny.com/pullman אתר פולמן] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שיקגו
קטגוריה:ארצות הברית: ערים מתוכננות
ישיבת המקובלים שער השמים

היכל הישיבה, בין [[תר"ף לתר"ץ (שנות ה-20 של המאה ה-20)]]
ישיבת המקובלים שער השמים היא ישיבה אשכנזית ירושלמית בה נלמדת תורת הקבלה על פי שיטת הרש"ש. הישיבה היא הבולטת והוותיקה מבין ישיבות האשכנזיות הקבליות. כיום עומדים בראשות הישיבה הרב ראובן גרוס והרב גמליאל רבינוביץ.

==תולדות הישיבה==
הישיבה נוסדה בשנת תרס"ו (1906) על ידי הרב חיים יהודה לייב אוירבך והרב שמעון צבי הורוביץ, אנשי היישוב הישן. הרב נסים נחום שרצה להקים ישיבה אשכנזית ללימוד תורת הרש"ש תמך בה מבחינה כלכלית. בתחילה שכנה הישיבה בירושלים העתיקה וניזוקה קשות ברעידת האדמה בארץ ישראל (1927). לאחר נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות הציתו הירדנים את הישיבה על תכולתה, בניגוד לחוק הבינלאומי. לאחר קום המדינה נדדה הישיבה לשכונות קטמון ובית ישראל ולבסוף קבעה את משכנה בבית הכנסת "אהל אברהם" ברחוב רשב"ם. בשנת 1992 תרם איש העסקים רובי שראן סכום כסף נכבד לקניית בניין ברחוב רש"י בשכונת מקור ברוך בירושלים, עבור הישיבה.

כשהגיע הרב אברהם יצחק הכהן קוק לירושלים העניקו לו ראשיה באופן סמלי תפקיד "כהונת ראש" בה. לאחר פטירת הרב אוירבך בשנת 1954 עמדו בראשה הרב אפרים שמואל לרנר, הרב אהרן סלוטקין ורבי יחיאל פישל אייזנבאך. כיום מכהנים כראשי ישיבה הרב ראובן גרוס והרב גמליאל רבינוביץ. לאחר פטירת הרב אוירבך כיהן בנו הרב שלמה זלמן אוירבך כנשיא הישיבה אחריו מילא את מקומו בנו הרב שמואל אוירבך. בין רבני הישיבה בעבר וכיום: הרב משה לוריא, הרב מאיר יוסף ויצמן נכדו של הרב אשלג בעל הסולם, הרב יעקב מאיר שכטר, הרב יצחק משה ארלנגר הרב שרגא סמליוס והרב מרדכי מנשה זילבר.

בישיבה נמסרים שיעורים בתורת הקבלה ללומדים מבוגרים ומקבלים מלגה סמלית מההנהלה. בישיבה נערכים מעמדים של "פדיון נפש" שבהם מתקיימים לימוד ותפילות עבור חולים.

בישיבה קיים מכון להוצאת ספרים [בעיקר ספרי קבלה] הנקרא 'מכון שערי זיו'.

==לקריאה נוספת==
* יונתן מאיר, רחובות הנהר: קבלה ואקזוטריות בירושלים (תרנ"ו-תש"ח), הוצאת יד יצחק בן צבי, בשיתוף עם המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים תשע"א

==קישורים חיצוניים==
* Jonatan Meir, [http://www.academia.edu/913890/The_Imagined_Decline_of_Kabbalah_The_Kabbalistic_Yeshiva_Shaar_ha-Shamayim_and_Kabbalah_in_Jerusalem_in_the_Beginning_of_the_Twentieth_Century_Kabbalah_and_Modernity_eds._Boaz_Huss_Marco_Pasi_Kocku_von_Stuckrad_Brill_Leiden_and_Boston_2010_pp._197-220 "The Imagined Decline of Kabbalah: The Kabbalistic Yeshiva Sha'ar ha-Shamayim and Kabbalah in Jerusalem in the Beginning of the Twentieth Century"] in Kabbalah and Modernity. Boaz Huss, Marco Pasi, and Kocku von Stuckrad, eds. Brill: Leiden & Boston, 2010, pp. 197-220
* [http://www.bhol.co.il/forums/topic.asp?topic_id=2366732&whichpage=1&forum_id=19616 ישיבת המקובלים שער השמים], אשכול בפורום "ספרים וסופרים" באתר בחדרי חרדים
* [http://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=19&t=28547 ישיבת שער השמים - תולדותיה ומטרתה], אשכול על הישיבה בפורום אוצר החכמה
* 

==הערות שוליים==

*
שער השמים
שער השמים
שער השמים
שער השמים
קטגוריה:מקור ברוך
ארנסט בולאנז'ה

ארנסט בולאנז'ה (בצרפתית: Ernest Boulanger; 16 בספטמבר 1815 – 14 באפריל 1900) היה מלחין צרפתי.

== קורות חייו ==
ארנסט בולאנז'ה נולד בפריז למשפחת מוזיקאים. אביו, פרדריק בולאנז'ה, היה צ'לן ומורה לשירה בקונסרבטואר של פריז, ואמו, מארי-ז'ולי האנליז'ה הייתה זמרת בתיאטרון האופרה קומיק בפריז. ארנסט בולאנז'ה היה אביהן של נדיה ולילי בולאנז'ה.

בולאנז'ה למד בקונסרבטואר הפריזאי ובגיל 19 זכה בפרס רומא וקיבל מלגת לימודים לווילה דה מדיצ'י ברומא. בשנת 1842 החל שמו של ארנסט בולאנז'ה להתפרסם בחוגי המוזיקה של פריז בזכות האופרה שחיבר ואף ניצח עליה. בשנת 1870 עוטר ארנסט בולאנז'ה באות אביר לגיון הכבוד הצרפתי וב-1871 היה לפרופסור לשירה בקונסרבטואר. בין תלמידותיו שם הייתה ראיסה מיצ'טסקי הרוסיה, שאותה נשא לאישה בשנת 1877. בשנת 1881 היה לחבר האקדמיה לאמנויות יפות.

ארנסט בולאנז'ה תפס מקום של כבוד בחוגי המוזיקה של פריז ובין ידידיו היו, בין השאר, שארל גונו, ז'יל מאסנה וקאמי סן-סנס.

== יצירתו ==
=== אופרות ===

* "השד בבית הספר" לברית מאת אז'ן סקריב (1842)
* "שני הרועים" (1843)
* "המחבוא" (1847)
* "15 באוגוסט בשדות" (1852) (לברית מאת מישל קארה)
* "נעל העץ של המרקיז" (1854) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)
* "המניפה" (1860) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)
* "דון קיחוטה" (1896) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)
* "דון מוקארדה" (1902) (לברית מאת מישל קארה וז'יל בארבייה)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משפחת בולאנז'ה
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1815
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1900
קטגוריה:זוכי פרס רומא