OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אתר הנופש הפלורידיאני הגדול של דיסני

מבט על המלון מכיוון [[לגונת שבעת הימים.]]
לוגו המלון

לובי המלון]]
המונורייל.]]
אתר הנופש הפלורידיאני הגדול של דיסני (באנגלית: Disney's Grand Floridian Resort & Spa) הוא מלון הדגל של אתר הנופש דיסניוורלד. המלון ממוקם בסמוך לפארק השעשועים ממלכת הקסם הסמוכה לאורלנדו במדינת פלורידה שבארצות הברית. 

המלון נפתח ב-28 ביוני 1988, ובעת פתיחתו נקרא: "אתר הנופש של החוף הפלורידיאני הגדול" (Grand Floridian Beach Resort). בשלהי 1997 שונה שם המלון לשמו הנוכחי.

==תכנון ועיצוב==
בששת בנייני המלון נמצאים 867 חדרי המלון. שטחו הממוצע של כל חדר הוא כ-37 מ"ר. 

המלון נבנה בסגנון הוויקטוריאני ונועד לחקות את מבני הנופש שנבנו בשלהי המאה ה-19 והשנים הראשונות של המאה ה-20 לאורך חופי פלורידה (אשר היוו באותה עת חיקוי של מבנה הנופש שנבנו לאורך חופי אנגליה). תוכו של המלון הוא חיקוי של מלון דל קורונאדו שנבנה בסן דייגו שבקליפורניה, ושל מלון בלוויו-בילטמור שנבנה בבלאייר שבפלורידה.

מבני המלון נקראים על שם הקיז של פלורידה: סאגו קי, שוגרלוף קי, קונץ' קי, בוקה צ'יקה קי וביג פיין קי.

המלון נבנה בסמוך לאתר הנופש הפולינזי של דיסני, לחוף לגונת שבעת הימים המלאכותי (באזור שבו אמור היה להיבנות אתר הנופש האסייתי של דיסני).

בשנת 1992 נפתח במלון מרכז כנסים וירידים.

==מסעדות המלון==
במלון ממוקמת המסעדה: "ויקטוריה ואלברט", הקרויה על שם המלכה ויקטוריה, ובעלה אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה. התפריט במסעדה משתנה מידי ערב, והיא מדורגת על ידי American Automobile Association כמסעדה הטובה ביותר בפלורידה. המסעדה אינה מתירה לילדים מתחת לגיל 10 לסעוד בה.
Narcoossee's, מסעדה אחרת במלון ניצבת על מרפסת המאפשרת צפייה במופעי הזיקוקים הנערכים מידי ערב בפארק ממלכת הקסם. 
במסעדה Park Fare הוצב עוגב שנבנה בפריז בשנת 1909, ונעשה בו שימוש בפארק השעשועים גרנד ראפידס שבמישיגן עד שנת 1955.

==תחבורה==
במלון ממוקמת תחנה של המונורייל המקשרת את האתר לפארקי השעשועים ממלכת הקסם ואפקוט. אוטובוסים מקשרים את המלון ליתר פארקי השעשועים בדיסניוורלד, ומוניות סירה מקשרות את המלון לממלכת הקסם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://allearsnet.com/acc/faq_gf.htm תיאור המלון באתר AllEarsNet]
* [http://disney.families.com/blog/whats-all-the-fuss-at-victoria-and-alberts תיאור מסעדת ויקטוריה ואלברט]

==הערות שוליים==

קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסני: בתי מלון
קטגוריה:פלורידה: מבנים
עידו גנדל

עידו גנדל (נולד ב-1977) הוא מייקר, מתרגם, עורך וסופר ישראלי הכותב בעיקר בסוגות המדע הבדיוני והפנטסיה.

==ביוגרפיה==
עידו גנדל הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ובסוציולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה קוגניטיבית מטעם אוניברסיטת תל אביב.

הבלוג שלו, "הבייט הלבן", שעוסק בנושאי מייקינג (בעיקר מערכות אמבדד, תיכנות ואלקטרוניקה), פעיל מאז שנת 2012 והוא בין הבלוגים הבודדים בתחום בשפה העברית.

סיפוריו הקצרים הופיעו בזירות רבות בסצנת המדע הבדיוני הישראלית, ובכלל זה בשני כתבי העת המקומיים, מרקורי וחלומות באספמיה, וכן בגיליון האיחוד של פנטסיה 2000.

בשנת 2007 יצא לאור ספרו הראשון, "ימים באים", בהוצאת רסיס נהרה. הספר הוא אוסף סיפורים קצרים בז'אנר המדע הבדיוני והפנטסיה, והוא היה מועמד לפרס גפן 2008 בקטגוריית ספר המקור.

זכה פעמים אחדות בתחרויות כתיבה של האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה:
* מקום ראשון בתחרות "מיתוסיפור" 2005
* מקום שני (משותף) בתחרות "חלום ליל קיץ" 2007
* מקום שלישי בתחרות "מעבר לאדם" 2007
* מקום ראשון (משותף) בתחרות "פרס עינת" 2008

גנדל תרגם עבור המהדורה העברית של "סיינטיפיק אמריקן". הוא היה כתב מחשבים וטכנולוגיה בפורטל "נענע 10" וב-Mako, יוצר טור הנונסנס "רובונענע" והקומיקס "דאבל פאנץ' 3D" בערוץ "ג'נענע" של "נענע 10".

גנדל נשוי ואב לשלושה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.blipanika.co.il/?author=203 עידו גנדל], באתר בלי פאניקה
* [https://web.archive.org/web/20090801024516/http://www.isf.co.il/writer.asp?ref=156 עידו גנדל], באתר ISF

מיצירתו:
* [https://www.sf-f.org.il/sf-f/old_site/story_849.html מודה אני]
* [http://www.blipanika.co.il/?p=1268 לא אשאיר אותך לבד]
* [http://stage.co.il/Stories/537233421 מסיבה בטרבלינקה]
* [https://web.archive.org/web/20090901001541/http://www.isf.co.il/article.asp?ref=1243 טרגדיה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
קטגוריה:זוכי פרס עינת
הר כרמל (אונייה)

"הר כרמל", מקודם "פרוגרסו" (Progresso), נרכשה באיטליה על ידי חברת הספנות לויד ימי ארץ ישראלי ב-8 במאי 1935 כחלק מעסקת ההקמה של החברה. האונייה נרכשה מהשותף האיטלקי איגנציו מסינה, שמכר לה גם את האונייה "הר ציון" והייתה השנייה בצי החברה. 

"הר כרמל" הייתה אונייה מעורבת להובלת נוסעים ומשא. היא הייתה רשומה בנמל חיפה, ומספרה במרשם האוניות המנדטורי היה "א/ק 2". 

זמן קצר לאחר רישומה החליטו שלטונות המנדט לאכוף את תקנה מספר 917 מה-16 בדצמבר 1927, המחייבת כלי שיט הרשומים בפלשתינה להניף את דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי, ו"הר כרמל" הפליגה תחת דגל זה. ב-5 בינואר 1938, בזמן עגינתה בנמל קונסטנצה שברומניה, פרצה באונייה דליקה והיא נשרפה. במקומה רכשה החברה אונייה אחרת, את "מרים".

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20131015162759/http://www.hma.org.il/Museum/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=1316&PID=3792 מאגר הספנות העברית] על פי ספרו של רב חובל הלל ירקוני "75 שנות ספנות עברית", המוזיאון הימי הלאומי, חיפה. 
* הרצל חרמון, "מעל ספון אניה עברית". "דאר היום", 7 ביולי 1935, עמ' 2 ו-6. [https://www.nli.org.il/he/newspapers/dhy/1935/07/07/01/page/2 עותק סרוק] באתר עיתונות יהודית היסטורית של הספרייה הלאומית; [https://sfathayam.com/2024/05/28/הרצל-חרמון-מעל-ספון-אניה-עברית-הר-כרמ/ e-text] באתר "שפת הים - ים וספנות בעיתוני ההשכלה, התחייה והיישוב".

קטגוריה:אוניות משא
קטגוריה:אוניות נוסעים
קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
אומיטה

אומיטות ארגנטינאיות טיפוסיות.
אוּמִיטַה (מספרדית: Humita) מעין לביבה העשויה מעיסת תירס, ומבושלת או נאפת עטופה בעלי התירס. האומיטה היא מאכל ילידי-אמריקאי מהתקופה הפרה-היספנית, ומאכל מסורתי בארגנטינה, בוליביה, צ'ילה, אקוודור ופרו. 

האומיטות נפוצות במדינות שונות באמריקה הלטינית, אך מקורן אינו יודע. המונח "Humita" מגיע משפת הקצ'ואה, שפת אימפריית האינקה, אשר השתרעה מאקוודור בצפון ועד ארגנטינה וצ'ילה בדרום. גרסאות של המאכל נקראות גם טמלה ואיאקה.

==צ'ילה==
האומיטות הצ'ילאניות כוללת תירס טרי, בצל, בזיליקום, חמאה ושומן חזיר. הן עטופות בעלי תירס, ולעיתים כוללות גבינה קשה. בזמן הבישול עלי-התירס נקשרים בחוט או בפיסת על מנת למנוע את התפרקות העטיפה.

התיבול יכול להיות פיקנטי, מתוק או חמוץ-מתוק, זאת באמצעות תוספת סוכר, אבקת פלפל צ'ילי, מלח, עגבנייה וכיוצא בזה.

==אקוודור==
בדומה למתכון הצ'יליאני, הכנת האומיטות באקוודור כוללת שימוש בתירס טרי שנטחן בתוספת בצלים, ביצים ותבלינים שמשתנים על-פי אזור ההכנה, ולפי המסורת המשפחתית. בצק התירס נעטף בקליפות תירס, אבל עובר אידוי במקום אפיה או בישול. האומיטות האקוודוריות עשויות לכלול גבינה. המאכל נחשב כה מסורתי באקוודר עד שפותחו סירים מיוחדים לאידוי האומיטות. סגנון התיבול משתנה בין מתוק למלוח.

==פרו==
בפרו, בעיקר באזור מרכז האנדים, אומיטות מבושלות עם שומן חזיר וגבינה לבנה למנה מתובלת או עם שומן חזיר, סוכר, קינמון וצימוקים למנה מתוקה. לעיתים, האומיטות מטובלות גם עם אניס.
האומיטות הפרואניות נעטפות בעלי-תירס ומוכנות במספר דרכים: בישול במים רותחים, אפיה בתנור פצ'מנקה או אידוי. ישנן דרכי עטיפה שונות בהתאם לאזור או לסוג המילוי של האומיטה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח הארגנטינאי
קטגוריה:המטבח הפרואני
קטגוריה:המטבח הצ'יליאני
קטגוריה:אמריקה הלטינית: מטבחים
קטגוריה:מאכלי תירס
קטגוריה:המטבח הבוליביאני
חוף סופת השלגים

חוף סופת השלגים (באנגלית: Blizzard Beach) היא פארק מים הממוקם באתר הנופש דיסניוורלד במדינת פלורידה שבארצות הברית.

==הקמת הפארק==
פארק השעשועים נפתח ב-1 באפריל 1995 והיה השלישי שבין פארקי המים שהוקמו באתר הנופש (לאחר ארץ הנהר של דיסני ולגונת טייפון). התמה של הפארק היא אתר סקי שנבנה בפלורידה לאחר סופת שלגים, אולם לאחר תום הסופה החל השלג להימס, ומסלולי הסקי הפכו למסלולי שלג נמס ומים זורמים - והפכו מאתר סקי לפארק מים.

במרכז הפארק נמצא "הר גאשמור" המלאכותי, שגובהו 27 מטרים (והוא ההר החמישי בגובהו במדינת פלורידה). בהר שלושה "מסלולי סקי" בצבעים שונים - המחלקים את הפארק לשלושה אזורים: ירוק, אדום וסגול. בתוך מבנה ההר הוסתרו צינורות המים של מתקני הפארק.

==מבנה הפארק==
===המורד הירוק===
מתקן ה"נפילה מהפסגה".
מעיינות טימבואוט.
באזור המורד הירוק מספר מגלשות מים. ניתן להגיע אליהם בטיפוס במדרגות או באמצעות רכבל-כיסא. אזור זה נמצא בסמוך לפסגת הר גאשמור. באזור נמצאים המתקנים הבאים:
* ה"נפילה מהפיסגה" (באנגלית: Summit Plummet) הכולל נפילה חופשית מגובה 36 מטרים, כאשר המחליקים במגלשה יכולים להגיע למהירות של 89 קמ"ש. מתקן זה נחשב למתקן הנפילה החופשית הארוך והמהיר בעולם, והוא מוזכר בספר השיאים של גינס. 
* מעיינות טימבואוט (Teamboat Springs - מעיינות סירת הקבוצה). מתקן זה כולל נסיעה במורד אשדות שאורכם 426 מטרים. ההפלגה מתבצעת ברפסודת גומי בה בין 4 ל-6 נוסעים. 
* סלאש גאשר (Slush Gusher) - מגלשת מים שגובהה 27 מטרים, ואורכה 76 מטרים. הגולשים מגיעים למהירות של 56 קמ"ש. המגלשה כוללת שתי "מדרגות" ושלושה אזורי החלקה. 

===המורד הסגול===
באזור המורד הסגול מספר מתקנים בהם שתי מגלשות צמודות - דבר המאפשר מרוצים בין הגולשים:
* טבילה כפולה במורד הגבעה (Downhill Double Dipper) שתי מגלשות מים צמודות המאפשר מרוץ בין שני גולשים. גובה המגלשות 15 מטרים, ואורך הגלישה 70 מטרים. הגולשים מגיעים למהירות של 40 קמ"ש. שעונים מודדים את משך המירוץ ושערים אוטומטיים נפתחים בתחילת המרוץ ומונעים ירידת גולשים לפני הזמן. 
* סופות השלג (Snow Stormers) הוא מתקן הכולל שלוש מגלשות מים מפותלות, בהן מחליקים על מחצלת. אורכן של כל אחת מהמגלשות 107 מטרים. 
* מרוצי טובוגאן (Toboggan Racers) שמונה מגלשות מים צמודות שאורכן 76 מטרים. במגלשה זו מחליקים על מזרנים.

===המורד האדום===
אזור המורד האדום נמצא בחלקו האחורי של הפארק. באזור זה מתקן אחד בלבד שאינו משמש למרוצי גלישה, מאחר שמסלולי הגלישה שונים זה מזה:
* אשדות נמלטים (Runoff Rapids) הוא מגלשת מים שאורכה 180 מטרים. המתקן כולל שלוש מגלשות - שתים שאינם מקורות ואחת מקורה.

===בסיס ההר===
המעלון בפארק ומבט על אזור פטרול הסקי.
באזור בסיס ההר של הפארק מספר מתקנים:
* המפרץ הנמס (Meltaway Bay) הוא בריכת גלים ששטחה 4,000 מ"ר, הנמצאת לרגלי הר גאשמור.
* העמק חוצה הארץ (Cross Country Creek) הוא אשד איטי המקיף את שטח הפארק. אורכו של הנהר 910 מטרים והוא זורם באיטיות ומאפשר שיט אבובים עליו. הנהר מוביל את השטים לתוך מנהרות קרח בהם המים קפואים (האזור היחיד בפארק בו המים אינם מחוממים). משך זמן ההקפה של הפארק - בין 20 ל-30 דקות.
* אזור פטרול הסקי (Ski Patrol) הוא אזור המיועד לילדים קטנים וכולל בריכת פעוטות, מגלשת מים פתוחה קטנה המותאמת לילדים, ומגלשה סגורה מהירה יותר, וכן פסגת טייק (Tike's Peak) - אזור של מגלשות מים איטיות יותר המיועדות לילדים.

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:פארקי מים
מוסקטרים

מוסקטרים או מוסקטרים של המשמר היו פלוגה לוחמת של משק הבית המלכותי שהייתה אמונה על אבטחת המלוכה הצרפתית.
== היסטוריה ==
הם נוסדו בשנת 1622 כאשר לואי השלושה-עשר רענן את חיל הפרשים הקלים, שנוצרו על ידי אביו של לואי, אנרי הרביעי. הוא חימש אותם במוסקטים והמוסקטרים (ומכאן שמם) נלחמו בקרב הן ברגל (כחי"ר) והן על סוס (כפרשים). הם הקימו את המשמר המלכותי עבור המלך בזמן שהוא היה מחוץ למגורי המלוכה (בתוך בתי המגורים המלכותיים, משמר המלך היה גוף האבטחה האישי שלו). המוסקטרים של המשמר לבשו סוג מוקדם של מדים צבאיים עם תחפושת (המכונה soubreveste), המעיד על כך שהם "שייכים" למלך וצלב לבן רקום ציין את העובדה שהם נוצרו במהלך מרידות ההוגנוטים בתמיכה המטרה הקתולית.
מדים של מוסקטרים, 1660-1814 
זמן קצר לאחר הקמת המוסקטרים הוקמה יחידה שנייה של שומרי הקרדינל שהייתה כפופה לקרדינל רישלייה. עם מות הקרדינל בשנת 1642 הועברה היחידה לאחריות יורשו הקרדינל מאזארן, שפירק את המוסקטרים שלו בשנת 1646. הוא החיה את המוסקטרים בשנת 1657 עם פלוגה של 150 גברים ועם מותו בשנת 1661, המוסקטרים עברו מהקרדינל אל לואי הארבעה-עשר.

בשנת 1664 אורגנו שתי היחידות מחדש: פלוגה אחת קיבלה את השם "מוסקטרים אפורים" בשל צבע סוסיהם, ואילו השנייה נקראה "מוסקטרים שחורים" (nous mousquetaires gris ), משום שרכבו על סוסים שחורים. בערך באותה עת, הוכפל גודלן של יחידות המוסקטרים.

המוסקטרים היו מהיוקרתיים מבין היחידות הצבאיות והחברות בהן הייתה שמורה לאצילים. עם הרפורמות של מישל לה טלייה &#x2013; שאיפשרו מספר מסוים של שנות שירות צבאי לפני שאצילים יכלו להגיע לדרגת קצין &#x2013; אצילים רבים ביקשו לעשות שירות זה ביחידות המוסקטרים.

בשנת 1776 פורקו המוסקטרים על ידי לואי השישה-עשר מסיבות תקציביות. ברפורמה משנת 1789, הם פורקו שוב זמן קצר לאחר המהפכה הצרפתית. הם עברו רפורמה ב-6 ביולי 1814 והתפרקו באופן סופי ב-1 בינואר 1816 וחדלו מלהתקיים.

== מוסקטרים בולטים ==
* ד'ארטניאן (הבסיס ההיסטורי לדמותו של ד'ארטניאן בשלושת המוסקטרים של דומא)
* אנרי ד'אראמיס (הבסיס ההיסטורי לדמותו של ארמיס)
* ארמנד ד'אתוס (הבסיס ההיסטורי לדמותו של אתוס)
* אייזק דה פורתאו (הבסיס ההיסטורי לדמות פורתוס)
* ז'אן-ארמנד דו פייר דה טרויזוויל (הבסיס ההיסטורי לדמותו של מסייה דה טרוויל)
* גילברט דו-מוטייה, מרקיז דה לאפייט (לימים גנרל מלחמת המהפכה האמריקאית)
* לואי דה רוברוי, דוכס דה סן-סיימון
* אטיין דה בורה, ראש העיר הראשון של ניו אורלינס
== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="150px">
Mousceteor.jpg|מוסקטרים. שנת 1660
1663-Louis-XIV -Maison-Du-Roi -Mousquetaires.jpg|מוסקטרים בשנת 1660
Mousquetaires-de-la-maison-du-roi-.jpg|מוסקטרים, סוף המאה ה-17
Jean+Alaux,+dit+le+Romain,+Prise+de+Valenciennes.+17+mars+1677.jpg|מוסקטרים ב-17 במרץ 1677. קטע מתמונה.
Mousquetaires au prise de Gand en 1678.jpg|מוסקטרים במהומת גנט, 1678. קטע מתמונה.
Mousquetaires-1729.jpg|סקירת מוסקטרים שחורים במישור סבלונים. מאת רוברט פול פונסה אנטואן, 1729
Mousquetaires de la Garde Musician Marbot.jpg|מוסקטרים מנגנים בשנת 1724.
Musketeer 1730-50.jpg|מוסקטר המשמר, 1724
Mousquetaires de la Garde Marbot.jpg|מוסקטרים אפורים ושחורים, 1745
Mousquetaire 06303.JPG|מוסקטרים, 1816
Mousquetaire gris 6305.jpg|מוסקטרים, 1816.
</gallery>
==ראו גם==
*שומרי הקרדינל
== לקריאה נוספת ==

* 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צרפת: היסטוריה
מרים (אונייה)

מרים הייתה אוניית משא מונעת קיטור שנרכשה על ידי חברת לויד ימי ארץ ישראלי בע"מ. שמה המקורי 'סורנטו' (Sorrento) הוחלף למרים. האונייה נרשמה ברשומות נמל חיפה בשנת 1938. היא נרכשה במקומה של האונייה הר כרמל שנשרפה. שמה ניתן לה על שם אשת המנהל הכללי של החברה מר לזר ברקוביץ (ברקוביצ'י). היא הפליגה תחת דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי.

האונייה מרים הייתה מדגם "חדר הגה פתוח", ובחורף בים הצפוני התנהלה החזקת משמרת גשר והגה בתנאים קשים ביותר.

בין הימאים היהודים ששרתו על מרים היה [https://web.archive.org/web/20130205230533/http://www.ariediskin.com/ אריה דיסקין], לימים "רב מלחים" באניות הצי הישראלי, ובעל פנקס ימאי מספר 1, הימאי הראשון של מדינת ישראל.

במלחמת העולם השנייה הובילה מרים מטען מהים התיכון לאנגליה ובדרכה חזרה, חזרה עם מטען מאנטורפן למצרים. בינואר 1940 בצאתה מהים הצפוני הותקפה על ידי מטוס גרמני שהטיל עליה שלוש פצצות שאמנם לא פגעו בה ישירות, אך הסבו נזק לציר ההגה שלה. באותו ערב, באזור עיר הנמל דובר, הותקפה מרים שנית והפעם יצאה מההתקפה בשלום. בעקבות התקפות אלה מוגנו גשר הפיקוד ועמדת ההגאי בשקי חול.

את ההפלגה הבאה לאירופה עשתה כמגויסת לצי המלכותי הבריטי, והיא טובעה במבואות הנמל הצרפתי ברסט.

== קישורים חיצוניים ==
*[https://web.archive.org/web/20131015210735/http://www.hma.org.il/Museum/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=1316&PID=3836 אינדקס של רב חובל הלל ירקוני], מספרו "75 שנות ספנות עברית בא"י "

קטגוריה:אוניות משא
קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
חברת ספנות ארץ-ישראלית

דגל החברה. האות P ל[[פלשתינה-א"י]]
חברת ספנות ארץ-ישראלית (Palestine Shipping Co. Ltd) נוסדה בשנת 1934 במטרה להוציא הון מגרמניה הנאצית. בעלי החברה היו ארנולד ברנשטיין, איש ספנות ושיט, וקבוצת יהודים גרמניים שעלו לארץ ישראל. 

הם רכשו אונייה וקראו לה "תל אביב" ומשנרשמה, קבלה את סימנה א/ק1 (אוניית קיטור מספר אחת). "תל אביב" הייתה דגם מעורב למטען ולנוסעים. שופרה והותאמה להשיט 400 נוסעים בתאים נוחים מאווררים וברמה אחידה. ב-17 במאי 1935 נרשמה במרשם האוניות בנמל חיפה, והניפה דגל צי מנדטורי.

הורדת מחיר כרטיס הנסיעה של מתחרים שהפעילו 'מהלכים' אצל שלטונות נמל טרייסטה, וקשריהם של אלה עם בעלי החברה האיטלקית המתחרה בקו הזהה, חברת 'לויד טרייסטינו' , הפכה את פעילות החברה להפסדית והיא התמוטטה. נאמר אז כי "רק חברה הזוכה לתמיכה ממשלתית מתאימה יכולה לשאת בכך וחברת הספנות הישראלי, למרות יומרת השם לא זכתה לתמיכת מוסדות היישוב". 

באוקטובר 1937 נמכרה אונייתה היחידה "תל אביב" לחברת ספנות יפנית.

==לקריאה נוספת==
* דוד רמז. לרוח הים. תל אביב, הוצאת חבל ימי לישראל, תשי"ב-1952. עמ' 29-32.
* ירמיהו הלפרן. תחית הימאות העברית. תל אביב, "הדר" הוצאת ספרים בע"מ, תשכ"א. הדפסה חוזרת בסיוע משרד הביטחון/ההוצאה לאור, יוני 1982. עמ' 338.
* רב חובל זאב הים. ספינות מספרות – תולדות הספנות הישראלית". תל אביב, הוצאת ספרים אחיאסף בע"מ, 1968. עמ' 117-120.
* שמואל טולקובסקי. יהודים יורדי-ים. תל אביב, הוצאת אותפז, 1970. עמ' 173-174. 
* צבי הרמן. הכובשים בים נתיבה – תולדות הספנות העברית. תל אביב, הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם החבל הימי לישראל, 1978. עמ' 62-64.
* רב חובל הלל ירקוני. הים, האנייה ועם ישראל. חיפה, פרדס הוצאה לאור, 2009. עמ' 211.
* דניאלה רן. "תרומתה והשפעתה של העלייה הגרמנית להתפתחות הספנות בארץ ישראל". עבודה לתואר מוסמך באוניברסיטת חיפה, 1993. עמ' 59-63.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ספנות ביישוב
בוסטון טרייר

בוסטון טרייר הוא גזע כלבים שמקורו בארצות הברית ובכך מהווה את אחד הגזעים היחידים שפותחו בארצות הברית. מקורו של גזע קטן זה הוא כנראה בהכלאות של בולדוג וטרייר אנגלי לבין בולדוג צרפתי ובוקסר אשר נעשו בבוסטון. יש המכנים את הבוסטון טרייר כ "הג'נטלמן האמריקאי" או כ"כלב הלאומי של ארצות הברית".

== תיאור הגזע ==
הבוסטון טרייר הוא כלב עם מבנה גוף ריבועי חסון, קומפקטי, קצר ושרירי בעל קו גב ישר ועומק חזה בולט. נשיאת גופו קלה ומלאת חן, גפיו חזקות וישרות וזנבו קצר. ראשו של הבוסטון טרייר קצר וריבועי רמז למורשת הבולדוג - המתבטא גם באופיו הנחרץ. עיניו עגולות וגדולות המרוחקות זו מזו, ואוזניו קטנות וזקופות. שערו של הטרייר הבוסטוני קצר, חלק, מבהיק ובעל מרקם עדין. צבעיו מנומר, שחור או מעין שחור אדמדם עם כתמים לבנים. מגדלי הגזע מבחינים בין שלוש קבוצות של הבוסטון טרייר הנקבעים על פי המשקל של הכלב: בקבוצה הראשונה (הקלה) הכלבים שוקלים מתחת ל 6.8 ק"ג. בקבוצה השנייה (הבינונית) הכלבים שוקלים עד 9 ק"ג. הקבוצה השלישית (הכבדה) בה הכלבים שוקלים מתחת 11.4 ק"ג.

== מזג ==
הבוסטון טרייר הוא כלב מלא חיים, אינטליגנטי, אלגנטי מעביר רושם של נחישות, כוח ואקטיביות עם סגנון אצילי ועדין. הבוסטון טרייר הוא כלב חכם, בן לוויה מסור ומעניק אהבה וידוע בסבלנותו ואהבתו לילדים. הבוסטון טרייר מתאים להיות גם בן לוויה לאנשים מבוגרים, ולעיתים קרובות משמש ככלב לטיפול ושיקום אנשים עם צרכים מיוחדים. הבוסטון טרייר רגישים מאוד לטון הדיבור של בעליהם, ולכן הם קלים יחסית לאילוף. האינטליגנציה שלהם, והרצון שלהם לרצות את בעליהם, מאפשרת להם ללמוד ללא בעיה ובמהירות רבה. בעלי כלבים רבים מדווחים כי הבוסטונים שלהם משמשים ככלבי שמירה טובים ואשר נובחים רק בשעת הצורך. בתוך כך, יש כאלה המדווחים כי כלביהם אינם נובחים כלל. בעקבות תכונותיו החיוביות וגודלו הקומפקטי, הבוסטון טרייר הוא מהכלבים הפופולריים ביותר בארצות הברית.

== בעיות בריאותיות ==
כלבים אלה, בעלי מבנה פנים פחוס וקצר, עלולים לסבול מבעיות נשימה בשעת לחץ או מאמץ (בעיקר בתנאי מזג אוויר קשים, חום או קור). בנוסף, הם עשויים לנחור או לרייר. בעקבות אגן הירכיים הצר של הבוסטוניות ומבנה הראש הרחב של הגורים, המלטות של גזע זה עלולות להיות מסובכות ולעיתים יש צורך לערוך ניתוח קיסרי. בעיות לב וסרטן העור נמצאו כבעיות שכיחות לגזע, כמו גם בעיות עיניים הנובעות מכך שהן בולטות מארובות העיניים. במספר כלבים אשר הורבעו על ידי מגדלים לא אחראיים נתגלו בעיות התפתחות הקשורות לליקויים בגולגולת, במוח ובעצמות של הכלבים.

== תנאי מחיה ==
הבוסטון טרייר מתאים לגור בדירה בעיר כמו גם בסגנון חיים כפרי. גזע זה יחסית לא פעיל כאשר גר בבית ויכול להסתדר גם ללא גינה. הבוסטון טרייר רגיש לתנאי מזג אוויר קיצוניים.

== תוחלת חיים ==
בין 12–15 שנים, למרות שיש בוסטונים רבים המגיעים לגילאים מופלגים הרבה יותר.

== גודל השגר ==
בין 3–4 גורים. כאמור, בגלל הראש הרחב של הגורים, ניתוח קיסרי הוא דבר שבשגרה אצל גזע זה.

==קישורים חיצוניים==

* 
*

קטגוריה:הקבוצה התשיעית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השביעית של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה השישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
מספ7ים

מספ7ים (באנגלית: Numb3rs) היא סדרת מתח אמריקאית בכיכובו של רוב מורו כסוכן FBI העולה על עקבות פשעים בדרכים שונות ומתוחכמות. היא שודרה ברשת CBS בשנים 2005 עד 2010, בישראל היא שודרה ב-yes stars 2 ואחר כך עברה ל-yes stars Action.

הסדרה מתרכזת בצורה אחידה על היחסים בין דון אפס, לבין אחיו צ'ארלי אפס, ואביהם, אלן אפס, ועל מאמצי האחים להילחם בפשע, בעיקר בלוס אנג'לס. פרק אופייני מתחיל עם פשע, אשר נחקר לאחר מכן על ידי קבוצת סוכני הבולשת הפדרלית של ארצות הברית (FBI) שמונהגת על ידי דון, ומתואר באופן מתמטי על ידי צ'ארלי, לעיתים עם עזרתם של לארי פילנהרדט, אמיטה רמנוג'אן ושני הסוכנים האחרים קולבי גריינג'ר ודייוויד סינקלייר.

==הדמויות בסדרה==
* דון אפס (רוב מורו) – סוכן FBI
* צ'ארלי אפס (דייוויד קרומהולץ) – מתמטיקאי ויועץ FBI
* אלן אפס (ג'אד הירש) – מתכנן עירוני בלוס אנג'לס לשעבר ואביהם של דון וצ'רלי
* לארי פלינהרדט (פיטר מקניקול) – פיזיקאי ויועץ FBI
* קולבי גריינג'ר (דילן ברונו) – סוכן FBI ופושע לשעבר
* דייוויד סינקלייר (אלימי בלארד) – סוכן FBI
* מייגן ריבס (דיאן פאר) – סוכנת ופסיכולוגית ב-FBI (עזבה בסוף עונה 4)
* אמיטה ראמנוג'אן (נבי רוואט) – מתמטיקאית ויועצת FBI
* ליז וורנר (איה סומיקה) – סוכנת מיוחדת ב-FBI

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות משטרה ופשע
קטגוריה:סדרות מתח אמריקאיות
קטגוריה:קהילת המודיעין האמריקאית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בלוס אנג'לס
מסכה (סרט)

מסכה (באנגלית: Mask) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1985, בכיכובם של שר ואריק סטולץ ובבימויו של פיטר בוגדנוביץ'.

הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הנער רוי ("רוקי") ל. דניס (1961–1978), נער אמריקאי בעל תסמונת Craniodiaphyseal dysplasia (המכונה גם ליוניטיס) הגורמת לעיוות הגולגולת ומראה הפנים. הסרט עוסק בסוגיות חברתיות הנוגעות לקבלת החברה את השונה ואת מאבקה של אם למען שוויון הזכויות וההזדמנויות של בנה שנולד עם תסמונת זו.

==עלילה==
הסרט מספר את סיפור יחסיהם של הנער רוקי (אריק סטולץ) אשר נולד מעוות בשל המחלה הנדירה, אימו (שר) וחבורת האופנוענים אליה משתייכים האם ובן זוגה (סם אליוט).

האם שואפת להעניק לבנה אורח חיים נורמלי וחינוך איכותי על אף שהיא עצמה חיה חיים הנחשבים "פרועים" ומחוץ לנורמות המקובלות. מאבקיה מופנים גם אל החברה אשר מקבלת את בנה בחוסר סובלנות, התנשאות או רחמים וגם כלפי הממסד המפלה אותו על רקע מחלתו. חלק ממאבקה היה כנגד מנהל בית הספר אליו רצתה לרשום את בנה אשר ניסה לסווגו כבעל פיגור שכלי כדי למנוע ממנו להגיע אל בית הספר, במקום להתמודד בעצמו עם קבלת השונה. מאבק אחר היא מנהלת כנגד הרופאים, אשר מאז לידתו של רוקי, מבשרים לה כי רוקי צפוי למות תוך חודשים ספורים. במסגרת חבורת האופנוענים, בעלת התדמית הקשוחה והנונקונפורמיסטית, מתקבל רוקי באהבה ובאופן הטבעי ביותר, שם מוצא הבנה ועזרה ובינו לבינם נרקמת חברות.

רוקי מצליח בלימודיו ומשגשג בהם מעבר לרגיל. הוא מתקבל לעבודה כמדריך במחנה קיץ של עיוורים וממשיך להתקדם בכל תחומי חייו. ביטחונו העצמי עולה והוא אף מתאהב בנערה עיוורת (לורה דרן) אשר רואה רק את יופיו הפנימי ונמשכת אל טוב ליבו. בשלב זה הוא אף מסייע לאמו לנסות להיגמל מהסמים אותם היא צורכת.

סופו הטרגי של הסרט, כמו גם בסיפורו האמיתי של רוקי, עם מותו בעת שישן.

==השפעה==
הסרט זכה לשבחים וביקורות חיוביות רבות עם צאתו ולאחר מכן. הביקורות משבחות את בחירותו של הבמאי בוגדנוביץ' לעסוק בצדדים החיוביים והאופטימיים של סיפור - מערכת היחסים שלו עם האופנוענים, אהבתו ואישיותו החיובית, ואף להשתמש בהומור, במקום ליצור סרט רגשני וצפוי מראש. הסרט היווה אבן דרך בקריירה של בוגדנוביץ' לאחר מספר כישלונות חרוצים בסרטיו הקודמים, בשנות ה-70. שר, שעיקר עיסוקה עד אותה עת היה במוזיקה ובשירה, התקבלה כשחקנית דרמה רצינית ומוערכת ואף זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט בפסטיבל קאן. בעקבות הסרט גם פרצו לתודעה השחקנים אריק סטולץ ולורה דרן (הופיעה כשחקנית משנה).

==קישורים חיצוניים==

* על הנער רוי ל. דניס בוויקיפדיה האנגלית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:זוכי אוסקר: האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר
קטגוריה:סרטי 1985
ע'אדה שועאע

ע'אדה שועאע (בערבית: غادة شعاع; נולדה ב-10 בספטמבר 1972) היא אתלטית סורית בעבר. היא אלופה אולימפית ואלופת עולם בקרב שבע. שועאע הספורטאית הסורית הראשונה והיחידה שזכתה במדליית זהב אולימפית.

== ביוגרפיה ==
שועאע נולדה במחרדה שבמחוז חמאת. בנעוריה עסקה בכדורסל, אך ב-1991 החליטה להתחיל להתאמן באתלטיקה. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באותה שנה בטוקיו סיימה במקום האחרון, אך באליפות אסיה זכתה במדליית כסף. באולימפיאדת ברצלונה (1992) סבלה מפציעה וסיימה במקום ה-18. במשחקי הים התיכון של 1993 סיימה במקום השני.

נכון ל-2016 מתגוררת בגרמניה.

===אלופת העולם===
פריצתה הגדולה של שועאע הגיעה בשנת 1995. בטורניר שנערך בגציס שבאוסטריה זכתה במקום הראשון, עם תוצאה שהציבה אותה כמועמדת לזכייה באליפות העולם בגטבורג לצדה של זאבינה בראון מגרמניה. בראון נעדרה בסופו של דבר מאליפות העולם בשל פציעה, ושועאע זכתה במדליית הזהב. בהמשך, קבעה שיא אישי של 6,942 נקודות בטורניר בגציס, שנכון לשנת 2008 הוא תקף גם כשיא אסיה.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוכיחה שועאע כי זכייתה באליפות העולם לא הייתה אירוע חד פעמי, והיא זכתה גם בה במדליית זהב. הייתה זו מדליית הזהב האולימפית הראשונה בתולדות סוריה, והיחידה עד כה (2024).

לאחר האולימפיאדה סבלה מפציעות, מהן לא התאוששה עד 1999, אז זכתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בסביליה. בראשית אולימפיאדת סידני (2000) נפצעה שוב, ולא השלימה את התחרויות. לאחר מכן החליטה לפרוש מפעילות ספורטיבית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ילידות 1972
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:נוצרים סורים
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטיות סוריות
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קרב שבע
קטגוריה:נושאי דגל סוריה באולימפיאדה
פארק מים

פארק מים ב[[מלזיה]]
פארק מים ב[[פולין]]
פארק מים הוא פארק שעשועים שמתקני השעשועים שבו משתמשים בעיקר במים על מנת לשעשע את המבקרים בו. מתקנים אלה כוללים מגלשות מים, בריכות גלים, מתקני משחקים הכוללים מים, אשדים מלאכותיים, שיט אבובים בנהרות מלאכותיים, בריכות שחייה ומתקני גלישה.

ראשיתם של פארקי המים בשנות ה-40 של המאה ה-20 בארצות הברית. במהלך השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נפתחו עשרות פארקי מים ברחבי ארצות הברית והוקם ה-WWA - האיגוד הבינלאומי לפארקי מים.

פארק המים המקורה הראשון נבנה באדמונטון, בפרובינציית אלברטה שבקנדה בשנת 1985, בשל תנאי מזג האוויר בחורף באזור זה. שטחו של פארק זה, שנקרא ורל ווטרפארק, הגיע לכ-20,000 מ"ר. פארקים מקורים אלה התפשטו במדינות הצפוניות של ארצות הברית.

פארק המים הראשון באירופה נבנה בבלקפול שבאנגליה, והוא נקרא סנדקאסל ווטרוורלד. 

== בישראל ==
בישראל פועלים נכון לשנת 2024, 16 פארקי מים. והם מחולקים לשתי קטגוריות של פארקי מים גדולים לפי תקן בינלאומי, וקטנים יותר אשר עלות אחזקתם נמוכה יותר.

שלושת פארקי המים הגדולים הם:
* מימדיון, תל אביב
* ימית 2000, חולון
* פארק המים שפיים, קיבוץ שפיים

פארקי מים הקטנים יותר:
* פארק המים יבנה, יבנה
* חוף גיא, טבריה
* פארק יו ספלאש, קיבוץ אילות
* אקווה כיף, חוף גנים בכנרת
* נוף הגלים, נוף הגליל
* פארק המים חפץ חיים, קיבוץ חפץ חיים
* פארק המים מודיעין, מודיעין
* פארק המים אופקים, אופקים
* ספלאש, מתחם meex שרונים, הוד השרון
* פארק המים שונית, קיבוץ נווה ים
* Waterland, אילת
* פארק גליצ', עפולה
* גלי ים, חיפה

פארקי מים גדולים שפעלו בעבר ונסגרו:
* לונה-גל, חוף גולן בכנרת
* אשקלונה, אשקלון 
* אטרקציה, חוף קליה בים המלח 
* פארק המים נחשונית, קיבוץ נחשונים

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-5266787,00.html פארק המים הנטוש "אטרקציה" בים המלח]
* [https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-5434417,00.html סיור עצוב בפארק המים הנטוש "אשקלונה"]
* [https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-4569646,00.html מקפצות לשום מקום: פארק מים נטוש באזור]
* [http://www.waterparks.org האיגוד הבינלאומי של פארקי המים]
* 
* 
* דין פישר, [https://www.mako.co.il/news-money/consumer/Article-1b3237126786981027.htm פארקי המים החדשים שהוקמו בישראל], באתר N12, 18 ביולי 2023

==הערות שוליים==

*
מיני-סדרה

מיני-סדרה היא הפקה באמצעי תקשורת המציגה סיפור בהמשכים, כטלוויזיה או קומיקס, המספרת את הסיפור במספר פרקים מצומצם, אך בדרך כלל זמן הפרק הרגיל ארוך מפרק של סדרה טלוויזיה רגילה ולעיתים אף אורך מעל לתשעים דקות, כאשר העלילה ידועה מראש לכל פרטיה עם תחילת ההפקה.

==בטלוויזיה==
על אף שאין כלל מוחלט המבחין בין "מיני-סדרה" לסדרת טלוויזיה מן המניין, ישנם כמה מאפיינים המאפיינים "מיני-סדרה". אנציקלופדיית הטלוויזיה של האליוול ופרסר טוענת כי מיני-סדרה כוללת ארבעה עד שישה פרקים באורך משתנה סטוארט קנינגהם מגדיר מיני-סדרה כתוכנית בעלת זמן שידור מוגבל, בעלת יותר משני פרקים ופחות משלושה עשר פרקים, המספרת סיפור במהלך עונה או חצי עונה של שידור סדרתי.

אלמנט חשוב אחר עליו עמד פרנסיס וין הוא כי אופרת סבון וסדרת טלוויזיה רגילה אינן יכולות לאפשר לדמויות הראשיות להתפתח יתר על המידה, מכיוון שעל הסדרות האלו להיות משודרות ללא הגבלת זמן. במיני-סדרה, מצד שני, יש פתיחה מוגדרת, אמצע מוגדר וסוף, כבמחזה או בנובלה, המאפשרים לגיבורים להשתנות, להתבגר, או אף למות, לפי צורכי העלילה. כך, סדרה רגילה, ששידורה בוטל לאחר כמה פרקים, או שהוחלט שלא להקליט עונה נוספת שלה, אינה עונה על הגדרת "מיני-סדרה".

יש הרואים את תחילת הפורמט בשנת 1974, עם המיני-סדרה הקנדית "החלום הלאומי" (The National Dream) וסדרת הטלוויזיה של ABC "QB VII" על פי ספרו של לאון יוריס בכיכובו של אנתוני הופקינס. בעקבות ניסיונות ראשוניים אלו עובדו ספרים נוספים לטלוויזיה בפורמט זה בהצלחה רבה. "עני ועשיר" על פי ספרו של אירווין שו הייתה מיני-סדרה בת שנים עשר פרקים שאורכם שעה, ששודרה ברשת ABC ואף בישראל בשנת 1976, והוכיחה כי הצלחת הפורמט לא הייתה מקרית. בשנת 1977 שודרה המיני-סדרה "שורשים" על פי ספרו של אלכס היילי. הסדרה זכתה בארצות הברית להצלחה עצומה, ועוררה דיון פומבי בשאלות הנוגעות לאפרו אמריקאים, למשטר העבדות ולגזענות. הצלחתה הייתה באופן חלקי בשל האופן בו שודרה. שנים עשר השעות המצולמות חולקו לשמונה פרקים ששודרו ברציפות במשך שמונה ימים, עם פרק סיום בן 71 דקות, שמשך 130 מיליוני צופים, והיה בעת בה שודר הסדרה הנצפית ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה עד אז. הצלחת הסדרה קיבעה את הרעיון, ומאז צולמו מיני-סדרות רבות, ביניהן יש להזכיר את "שואה: סיפורה של משפחת וייס" ואף את "דאלאס", שהחלה את דרכה כמיני-סדרה, ומשם המשיכה כסדרת טלוויזיה מן המניין, בת 14 עונות.

בטלוויזיה הבריטית המונח "מיני-סדרה" כמעט ואינו בשימוש, אלא כאשר מדובר בסדרות אמריקניות. המונח "Serial" מתאר את המקבילה הבריטית המוכרת מאז שנות ה-50, המזכירה בזמן השידור ובפורמט את המיני-סדרה האמריקנית. עם זאת, סדרות טלוויזיה בריטיות, שהעונה שלהן קצרה מן המקובל בארצות הברית, מוצגות לעיתים בארצות הברית כ"מיני-סדרה".

== קומיקס ==

מיני-סדרה בקומיקס הוא פורמט מוכר המאפשר לספר סיפור מסוים או להתמקד בגיבור או בקבוצת גיבורים מסוימת, בין אם הסיפור עומד בפני עצמו, או קשור ליקום בדיוני מוכר מסדרות קומיקס אחרות. מיני-סדרה בקומיקס היא סדרה של 2 עד 12 חוברות.

ישנן סדרות קומיקס המספרות סיפור מסוים במספר רב יותר של חוברות, אך אלו אינן נחשבות ל"מיני-סדרה" מכיוון שלא מוכרז בתחילתן מספר מסוים של חוברות שתכלול הסדרה. באופן דומה לסדרת טלוויזיה שבוטלה, גם סדרות שתוכננו לטווח ארוך, אך הופעתן נפסקה לאחר זמן מה בשל מכירות דלות אינן נחשבות ל"מיני-סדרה" על אף שייתכן שבדיעבד יכריז המוציא לאור כי לזו הייתה כוונתו מלכתחילה.

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טלוויזיה: תוכן
קטגוריה:קומיקס
ניקוד ארצישראלי-טברני

[[כתב יד פארמה למשנה (סדר טהרות, מסכת כלים, תחילת פרק ב), מנוקד ניקוד א"י-טברני]]
הניקוד הארצישראלי-טברני או הניקוד הטברני המורחב הוא שיטה גרפית לסימון ההגייה של טקסטים עבריים וארמיים בידי יהודי ארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה, במהלך ימי הביניים. 

שיטת ניקוד זו עושה שימוש בסימנים הגרפיים של שיטת הניקוד הטברנית כדי לשקף את ההגייה הארצישראלית (הדומה להגייה הספרדית), במקום את ההגייה הטברנית. לכן, אף על פי שהסימנים הגרפיים זהים, ההגייה המשתקפת מהם שונה מזו שבשיטה הטברנית.

השיטה שימשה לניקוד המקרא, המשנה והתרגומים הארמיים למקרא (תרגום אונקלוס לתורה, תרגום יונתן לנביאים ותרגום כתובים). שימוש נפוץ נוסף הוא בסידורי תפילה ובמחזורים אשכנזיים בימי הביניים המוקדמים.

==המאפיינים העיקריים של שיטת הניקוד==

שיטת הניקוד אינה אחידה: יש לה וריאציות שונות, המציגות קרבה משתנה לכללי ניקוד הטברני. עם המאפיינים הייחודיים לשיטת הניקוד הארצישראלית-טברנית נמנים:
* חוסר הבחנה בין הקמץ והפתח מחד גיסא, ובין הסגול והצירי מאידך גיסא.
* דגש קל מופיע בכל האותיות למעט ה', ח', ע', א', ר'.
* רפה מופיע בכל האותיות שאין בהן דגש.
* הנקודה המבחינה באות שי"ן מסומנת בתוך האות, כמו דגש.
* א' שאינה נחה מסומנת במפיק.
* מפיק באות סופית נכתב לעיתים מתחת לאות ולא בתוכה.
* בחלק מכתבי היד מסומנת תנועת החולם באמצעות סימן החטף-קמץ.

== תפוצתה של שיטת הניקוד ==

בימי הביניים שלטה בארץ ישראל, צפון אפריקה ואירופה (הן במערב והן במזרח) ההגייה הארצישראלית. להגייה זו אמנם נוצרה שיטת ניקוד מיוחד (ניקוד ארצישראלי), אבל היא לא זכתה להתקבל, והשימוש בה כנראה מעולם לא חרג מעבר לגבולות ארץ ישראל. על כן כתבי יד של ספרות חז"ל ושל מחזורים וסידורים נוקדו – מי יותר ומי פחות – בשיטה הארצישראלית-טברנית. 

ואכן, שיטה זו הייתה שיטת הניקוד העיקרית לטקסטים לא מקראיים בימי הביניים. עם כתבי היד החשובים המנוקדים ניקוד ארצישראלי-טברני נמנים כתב יד פארמה למשנה (בתמונה) וכתב יד רויכלין לנביאים וכתובים, הכולל גם את תרגום יונתן ואת תרגום כתובים.

רק בימי הביניים המאוחרים החלה (בעיקר במזרח אירופה) מגמה של כפיית כללי הניקוד הטברני על טקסטים אלו, והשיטה הארצישראלית-טברנית הלכה ונזנחה.

== ראו גם ==
* ניקוד טברני
* ניקוד בבלי
* ניקוד ארצישראלי
* ניקוד העברית בת ימינו

== לקריאה נוספת ==
* שלמה מורג, הערך "ניקוד", מתוך האנציקלופדיה המקראית, כרך ה, עמ' 857-837.
* גדעון הנמן, תורת הצורות של לשון המשנה: על פי מסורת כתב יד פארמה, תל אביב תש"ם, פרק 16
* אילן אלדר, מסורות הקריאה הקדם אשכנזית, שני כרכים, ירושלים תשל"ט
<div style="direction: ltr;">
* Paul Kahle, Masoreten des Westens, Stuttgart 1930, vol. 2, pp. 57-60
* Shelomo Morag, "The Vocalization of Codex Reuchlinianus", Journal of Semitic Studies 4 (1959) pp. 216-237.
</div>
==קישורים חיצוניים==
* מרדכי מישור, [https://web.archive.org/web/20020209042724/http://hebrew-academy.huji.ac.il/question1a.html#erfurt ניקוד כ"י אֶרְפוּרְט של התוספתא – לֶקח מעשי], לשוננו לעם מחזור נג, חוברת ג, התשס"ב

* ארצישראלי-טברני
מילוס (אוניית מעפילים)

מילוס (אצילה 13), הייתה אוניית קיטור ששימשה כאוניית מעפילים ומאוחר יותר נרכשה על ידי חברת לויד ימי ארץ ישראלי ושמשה כאוניית משא, אשר הניפה דגל צי הסוחר המנדטורי. 

== תולדותיה ==
האונייה נבנתה במספנת D. & W. Henderson & Co. - Glasgow והושקה ב-1920. עד שנת 1941 הייתה בבעלות חברת הספנות היוונית "אבגרינוס", והפליגה בשם "מילוס" תחת דגל פנמה.

=== אוניית מעפילים ===
ברכישתה של "מילוס" היה מעורב ברטולד שטורפר יועץ כלכלי ממוצא יהודי באוסטריה. מעפילי המילוס כללו:
*430 אנשים שיצאו ברכבת מפראג לווינה ב-2 בספטמבר 1940:
** 250 אנשים שנרשמו במשרד של מנדלר, שכונה "השושנה השחורה"
**180 מחברי בית"ר וההסתדרות הציונית החדשה 
*220 איש מברנו
*50 פליטים שהועלו על ידי שטורפר על האונייה מלך שהפליגה במורד הדנובה והגיעה בראשית אוקטובר לטולצ'אה ברומניה.
על פי דו"ח שמסר שטורפר היו ב"מילוס" 652 נפש מאזור הפרוטקטורט ו-50 נפש מהעיר וינה. 

אוניית המעפילים הפליגה מנמל טולצ'אה ברומניה ועליה 700 המעפילים. בדרכה לארץ ישראל היא נעצרה על ידי כוחות בריטיים, הובאה לנמל חיפה, והמעפילים הועברו לאוניית הגירוש "פאטריה", שנועדה להפליג אל האי מאוריציוס. פאטריה חובלה בנמל על ידי "ההגנה" כדי למנוע את הפלגתה. חומרי הנפץ שהוצמדו לאונייה שהייתה במצב תחזוקה רעוע, גרמו לפיצוץ רב עוצמה, פי כמה מהמתכונן והרצוי והאונייה התפרקה וטבעה במהירות. וכ-200 נפש מתוך כ-1,700 מעפילים וכחמישים ימאים בריטים טבעו.

=== אוניית משא בשימוש אזרחי ===
לאחר שנתפסה בידי שלטונות המנדט הבריטי, נרכשה מילוס ב-1941 במכירה פומבית על ידי חברת "לויד ימי ארץ ישראלי" ושימשה כאוניית משא. החברה רשמה את האונייה בשמה העברי "אצילה" בנמל חיפה, שיפצה אותה שטחית והיא הפליגה תחת דגל צי הסוחר המנדטורי. 

אצילה הפליגה לפורט סעיד במצרים כדי לטעון מטען בוטנים לקפריסין. ב-8 בנובמבר 1941, תוך כדי טעינת כמות גדולה של שקי בוטנים על הסיפון, איבדה אצילה את יציבותה, התהפכה וטבעה ללא אבדות בנפש. אצילה הוכרזה כאובדן כללי ונמחקה מהרשומות ב-1945.
== לקריאה נוספת ==
* רות זריז, ברטולד שטורפר וחלקו בהצלת יהודים מגרמניה, בתוך: אניטה שפירא (עורכת), העפלה, מאסף לתולדות ההצלה, הבריחה, ההעפלה ושארית הפליטה, תל אביב: העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ן-1990, עמ' 142-124.
* דליה עופר, המסע למאוריציוס ופרשת האניות "מילוס", "פסיפיק" ו"אטלנטיק" בראי הספרות והמחקר ההיסטורי, בתוך: רעיה כהן ויוסי מאלי (עורכים), ספרות והיסטוריה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשנ"ט-1999, עמ' 207–227.
* רב חובל הלל ירקוני. 75 שנות ספנות עברית בארץ ישראל, 1927-2002. חיפה, אפי מלצר, תשס"ה-2005.
 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
קטגוריה:אוניות משא
קטגוריה:אוניות מעפילים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1940
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות העלייה מרומניה
יצחק מיכאלסון

יצחק צ'סר מיכאלסון (באנגלית: Isaac Chesar Michaelson; 1903 – 16 ביוני 1982) היה רופא עיניים ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

==ביוגרפיה==

מיכאלסון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. הוא למד אופתלמולוגיה וסיים לימודי רפואה באוניברסיטאות גלאזגו ואדינבורו בשנת 1927. הוא עסק רבות בחקר קונספטואלי ופרסומו בנוגע להתפתחות הרשתית היווה בסיס למחקרים רבים אחרים. מיכאלסון עבד כאופתלמולוג ומנתח בבית החולים למחלות עיניים בגלאזגו ושימש מרצה באוניברסיטת גלאזגו. בשנים 1939–1945 הוא ייעץ לצבא הבריטי בנושאי אופתלמולוגיה ושירת תקופה במצרים.

בשנת 1948 השלים מיכאלסון דוקטורט (PhD) ועלה עם משפחתו לישראל. תחילה הוא שימש יועץ לצה"ל ועבד כמנתח עיניים. בשנת 1949 הוא התמנה למנהל מחלקת העיניים בבית חולים רמב"ם ובשנת 1954 למנהל מחלקת העיניים בבית החולים האוניברסיטאי הדסה בירושלים, שהפכה תחת ניהולו למרכז לחקר אופתלמולוגיה, ולפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בבית החולים הוקמו על ידו מחלקה לפתולוגיה של העין, תת-מחלקות לביוכימיה של העין (שלהקמתה הזמין מומחית לנושא, פרופ' אילנה רות ברמן) ולפיזיולוגיה של הראייה, וכן מדור לחקר הטראכומה.

מיכאלסון עסק רבות בייעוץ למדינות מתפתחות, ובפרט למדינות אפריקה, ובשנת 1971 יזם את ארגון הכנס הבינלאומי למניעת עיוורון. בישראל הוא פעל לשיקום עיוורים. לאחר פרישתו מבית החולים הדסה, בשנת 1973, הקים מיכאלסון את "מכון ירושלים למניעת עיוורון" (הקרוי כיום על שמו – מכון מיכאלסון לשיקום הראייה), שבו נערכו מחקרים לחקר ולמיגור הסיבות למחלות עיניים ועיוורון.

מיכאלסון זכה בשנת 1960 בפרס ישראל לרפואה. בשנת 1968 הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.academy.ac.il/SystemFiles/19891.pdf כרטיס אישי ואודותיו], באתר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גלאזגו
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:סגל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:ישראלים ילידי סקוטלנד
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לרפואה
קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
קטגוריה:רופאי עיניים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1960
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
אדמון פלג

לוח לזכרו של אדמון פלג על קיר הבניין בו התגורר
אֶדמוֹן פְלֶג, לעיתים נהגה שמו כאדמונד פלג (בצרפתית: Edmond Fleg; 26 בנובמבר 1874 – 15 באוקטובר 1963) היה משורר וסופר יהודי ממוצא שווייצרי, שכתב בצרפתית.

== ביוגרפיה ==
נולד בשם אדמונד פלגנהיימר (Edmond Flegenheimer) בז'נבה, בן דודו של הארכיטקט ז'ול-ז'אק או ז'וליאן פלגנהיימר (Jules-Jacques Flegenheimer). אחרי לימודים בעיר הולדתו, יצא לפריז ללמוד באקול נורמל סופרייר, ועבד שם כמבקר תיאטרון. ב-1914 התנדב ללגיון הזרים הצרפתי ואז שינה את שם משפחתו לפלג (בצרפתית: Edmond Fleg). זכה בעיטור צלב המלחמה.

למרות שזכה לחינוך יהודי, התרחק פלג בפריז מהדת, עד פרשת דרייפוס, שקירבה אותו חזרה ליהדות והפגישה אותו עם רעיונות הציונות. פלג השתתף במספר קונגרסים ציוניים ובאחד מהם 
פגש את ישראל זנגוויל, ממנו הושפע. פלג למד היסטוריה ומחשבה יהודית והביע בכתביו הבטים שונים של היהדות. אחד הטקטסים הנודעים שלו נקרא 'מדוע אני יהודי'. ברומן L'enfant prophète (הנביא הילד) הציג פלג את היהדות בדרכים מרתקות לדור שלם של יהודים מתבוללים. כמו כן עסק בתרגום כתבים מעברית ויידיש לצרפתית. במהלך שנות העשרים החל לשמש כנשיא הכבוד של תנועת הצופים היהודיים בצרפת.

פלג כתב גם את הלברית לאופרה אדיפוס של ג'ורג'ה אנסקו.

במהלך מלחמת העולם השנייה נותר פלג תחילה בנפת בּוּבאלוֹן, באזור הכיבוש האיטלקי של פרובאנס, ולאחר מכן הוברח בידי הרזיסטאנס למקום בטוח. שיחותיו עם יהודים נמלטים על הדברים היפים בדתם ראו אור בשנת 1946, תחת השם Le Chant nouveau (השיר החדש); את חוויותיו בתקופת הכיבוש תיאר בספר Nous de l'Espérance (אנחנו מהתקווה). 

אחרי המלחמה שיחק פלג תפקיד חשוב בהתקרבות-מחדש בין הקהילה היהודית והנוצרית בצרפת. אף כי ביקר פעמיים בישראל (הראשונה מביניהן ב-1932, עם ידידו מרק שאגאל), הסתייג בתקופה זו מהציונות, שבה תמך בהתלהבות קודם לכן. לגישתו, על היהודים להשתלב בארצות מוצאם כאזרחים שוויי-זכויות, בין אם הם מממשים באורח פעיל את דתם היהודית ובין אם לאו. אף כי היה שווייצרי במוצאו, וזכה לאזרחות צרפתית רק ב-1921 בעקבות שירותו בלגיון הזרים, ראה את עצמו באופן מוחלט ונלהב כצרפתי. עוטר באות לגיון הכבוד. 

משנת 1957 ארגן, יחד עם ליאון אלגזי, את "הכנס השנתי לאינטלקטואלים יהודים", כנס בו השתתפו, בין היתר, עמנואל לוינס, אנדרה נהר והרב יהודה ליאון אשכנזי .

פלג נפטר בפריז ב-1963. במותו הותיר אחריו עיזבון רב-ערך, שכלל התכתבויות עם הסופרים הצרפתיים החשובים ביותר בשנים 1890-1963. שני בניו הלכו לעולמם בהפרש קצר זה מזה: בנו דניאל (נולד ב-1912) סבל מדיכאון והתאבד בשנת 1939, ואילו בנו מוריס נהרג ביוני 1940 בקרבות בפלנדריה. שנתים קודם לכן, ב- 1938, נשא מוריס לאשה את אילה לבית בן-טובים. 

על שמו נקראים רחובות בכרמל הצרפתי בחיפה ובשכונת נווה יעקב בירושלים.

ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים שווייצרים כותבי צרפתית
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:סופרים יהודים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1874
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1963
פרח מלאכותי

צילום של זר פרחים בעל עומק שדה קטן. חפץ שמעוצב בצורת פרח, בדרך כלל לצורכי נוי. צולם בפארק הירדן בינואר 2016.
פרחים מלאכותיים מפלסטיק
קטע מאוסף פרחי הזכוכית המוצג באוניברסיטת הרווארד
פרח מלאכותי או כְזַבְזֵר – חפץ שמעוצב בצורת פרח, בדרך כלל לצורכי נוי.

נוסף על שימושם לנוי, לעיתים נעשה אף שימוש בפרחים מלאכותיים לצרכים מדעיים, למשל באוסף פרחי הזכוכית אשר באוניברסיטת הרווארד, שמציג את מגוון הצומח בארצות הברית.

==היסטוריה==
בראשית המאה ה-18 התקדמו הצרפתים, שבמקור למדו את אמנות ייצור הפרחים המלאכותיים מן האיטלקים, התקדמות ניכרת במידת הדיוק של חיקוי מראה הפרח, ולקראת סוף המאה נהנו יצרני פריז ממוניטין עולמי בתחום זה. בסביבות אותה תקופה אמנות זו אף חדרה לאנגליה דרך פליטים צרפתים, ולא מאוחר מכך היא התפשטה גם לאמריקה.

==חומרי הכנה==
לאורך ההיסטוריה יצר האדם פרחים מלאכותיים מחומרים שונים ומגוונים, בהם בדי פשתן צבועים וחומר קרני צבעוני במצרים; זהב וכסף ברומא העתיקה; מעטה הגולם של טוואי המשי באיטליה; נוצות צבעוניות בדרום אמריקה; וכן שעווה וצדפות ססגוניות. גם כיום ישנן שיטות שונות להכנת פרחים מלאכותיים, ובהן פיסול ועיבוד סבון; הכנת מבנה שלדי מתיל המכוסה בכיסוי ניילון; עיבוד של תערובת אדמה, מים וצבע; פרחים מבד או מנייר (שניתן, בין היתר, ליצור באוריגמי); וכן פרחי פלסטיק שמיוצרים בייצור המוני על פי תבנית קבועה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מוצרי עיצוב
משה גנטשוף

משה גֳנְטְשוֹף (1904–1997 ט' באב ה'תשנ"ז) היה חזן ומלחין מוזיקה ליטורגית יהודית.

== קורות חיים ==
משה גנטשוף נולד באודסה, אוקראינה. אביו היה חבר מפלגת הבונד. בנערותו היגרה משפחתו לארצות הברית, המשפחה השתקעה לראשונה בטולדו, אוהיו, שם החל לקבל שיעורים במוזיקה וסולפג' מחזן מקומי בשם אירוינג קורבין. הוא שר במקהלת בית הכנסת עם החזן שלום צבי צמחזון.

לאחר מכן עבר לניו יורק שם המשיך בלימודי חזנות ומוזיקה אצל החזן יהושע לינד. הוא שר במגוון מקהלות בניו יורק, תחת שרביטם של המנצחים הידועים ליאו לוב ומאיר מכטנברג. את משרתו הראשונה קיבל בשנת 1928, בבית כנסת ברובע הברונקס. בשנת 1944 לאחר פטירתו של החזן הדגול דוד רויטמן, קיבל את משרתו בבית הכנסת שערי צדק במנהטן. בשנות הארבעים, החלה קריירת החזן שלו לפרוח, כיהן בכמה בתי כנסיות בניו יורק, יצא למסעות קונצרטים ברחבי אמריקה, אירופה וישראל, ואף הקליט תקליטים. בשנים אלה תפס מקום של כבוד בחזנות, כאשר הוא פעיל באגודות החזנים למיניהן, מלמד חזנים צעירים. במשך כ-25 שנה, שידר במסגרת שידורי הרדיו היהודי בניו יורק – WEVD תוכנית חזנות, בה שר בעצמו, לרוב יצירות שלו, ואף ארח חזנים אחרים.

החזן גנטשוף התאפיין ב"אמירה" מיוחדת, ברצ'יטטיבים הייחודיים לו, בלחניו הרבים, ובאינטרפרטציה שהעניק ללחנים אחרים.

נודע בשיתוף הפעולה המיוחד שהיה לו עם החזן ישראל אלטר, שאף הלחין עבורו יצירות רבות. דבר זה גרם לאמרה שנפוצה אז, שיצירות אלו הן "כדת משה וישראל" (משה גנטשוף וישראל אלטר).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.milkenarchive.org/artists/artists.taf?artistid=335 ביוגרפיה של החזן] בשפה האנגלית
* [http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9B03EEDE113FF93BA2575BC0A961958260 ידיעה] בניו יורק טיימס על פטירתו

* [https://merhav.nli.org.il/primo-explore/search?query=any,contains,%D7%9E%D7%A9%D7%94%20%D7%92%D7%A0%D7%98%D7%A9%D7%95%D7%A3&tab=default_tab&search_scope=Local&vid=NLI&mfacet=rtype,include,recethno,1&mfacet=rtype,include,reccomm,1&mfacet=rtype,include,recbroad,1&lang=iw_IL הקלטות של החזן משה גנטשוף] בארכיון הצליל בספרייה הלאומית

קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1904
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1997
אפוגיאה ופריגיאה

מסלול לוויין סביב כדור הארץ, עם נקודות אפוגיאה ופריגיאה
אַפּוֹגֵיאָה (באנגלית: Apogee) ופֶּרִיגֵיאָה (Perigee) הן האפסידים במסלולו של לוויין (טבעי או מלאכותי) סביב כדור הארץ, כלומר הנקודות שבהן נמצא הלוויין במקום הרחוק ביותר מכדור הארץ (אפוגיאה) או הקרוב אליו ביותר (פריגיאה).

הירח המלא הגדול ביותר ב-2008, צולם מ[[מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה בליל ה-12 בדצמבר 2008]]

==אפוגיאה ופריגיאה של הירח==

מסלולו האליפטי של הירח סביב כדור הארץ יוצר נקודות אפוגיאה ופריגיאה. האפוגיאה של הירח היא בת 405,696 קילומטר (0.0027 יחידות אסטרונומיות) והפריגיאה שלו היא בת 363,104 קילומטר (0.0024 יחידות אסטרונומיות). אירוע ויזואלי מיוחד מתרחש כאשר הירח נמצא בנקודת הפריגיאה (כלומר - במיקום הקרוב ביותר לכדור הארץ) באמצע החודש העברי, כאשר הירח נראה מכדור הארץ מואר כולו. במועד מיוחד זה, הירח נראה מפני כדור הארץ גדול יותר מהרגיל, ואורו בוהק באופן מיוחד. דוגמה לתאריכים שבהם אירע מאורע שכזה הם 12 בדצמבר 2008, 5 במאי 2012, 23 ביוני 2013, 10 באוגוסט 2014, 28 בספטמבר 2015, 14 בנובמבר 2016 ו-1 בינואר 2018 אז הגיע הירח למרחק של 356,565 קילומטר בלבד מכדור הארץ.

משיקולי שימור תנע בעת אירועי גאות ושפל, הירח מתרחק מכדור הארץ כ-3.8 סנטימטר כל שנה.

==ראו גם==
*אפהליון ופריהליון
* גאות ושפל והתרחקות הירח

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.fourmilab.ch/earthview/pacalc.html מחשבון מרחק כדור הארץ והירח], באתר פורמילאב 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדעי החלל
פויבה (מיתולוגיה)

במיתולוגיה היוונית פוֹיבֶה – "בעלת עטרת הזהב" (ביוונית עתיקה Φοίβη) שבשמה שלה הייתה ההעתק הנשי של פובוס, הייתה אחת מן הטיטאנים – צאצאי אורנוס וגאיה.

על פי המסורת היא יוחסה לירח (ראו סלנה), כפי שמציג מייקל דרייטון ביצירתו "אנדימיון ופויבה" (1595) – הייחוס הנרחב הראשוני לאגדת אנדימיון בשפה האנגלית. בן זוגה הוא אחיה הטיטאן קויוס, איתו היו לה שתי בנות – לטו, אשר ילדה את ארטמיס ואפולו, ואסטריה, אלת הכוכבים, שלה בת יחידה – הקטה. דרך לטו הייתה פויבה סבתם של אפולו וארטמיס. השמות פויבה ופבוס רומזות על מילים נרדפות לארטמיס וככינויים לאפולו. על פי נאום שאייסכילוס שם בפיה של כוהנת דלפית, במחזהו "EUMENIDES" ("נוטות החסד" – על פי תרגומו של שלמה דיקמן), פויבה השיגה שליטה על האורקל מדלפי דרך תמיס. "פויבה תחת ירושה זו נראית כהמצאה הפרטית שלו", ד.ס רוברטסון הגיע למסקנה ששלוש החלוקות הגדולות של כוחות הנבואה בדלפי, מקבילות לשלושת דורות האלים, "אורנוס, העניק את האורקל לאשתו גאיה וקרונוס מן הראוי העניק זאת לאחותו תמיס." בכל אופן, בתורו של זאוס להעניק את המתנה, אייסכילוס לא יכול היה לדווח שהאורקל ניתנה ישירות לאפולו, אשר עדיין לא נולד, וכך פויבה נכנסה לתמונה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טיטאנים
Wishbone Ash

Wishbone Ash (בתעתיק לעברית: ווישבון אש) היא להקת רוק בריטית שהוקמה בסוף שנות השישים.

== היסטוריה ==
הלהקה הוקמה בשנת 1969 על ידי גיטריסט הבס מרטין טרנר והמתופף סטיב אפטון. השניים היו חברים בלהקה בשם טנגלווד יחד עם גלן טרנר, אחיו של מרטין. כאשר גלן עזב, הלהקה פרסמה מודעה לאיתור גיטריסט חדש במגזין מלודי מייקר. כך הצטרפו ללהקה הגיטריסטים טד טרנר ואנדי פאוול. שם הלהקה נבחר מתוך שתי רשימות של מילים שבאחת מהן הופיעה המילה wishbone, כלומר עצם המזלג בגופם של עופות, שנחשבת למביאת מזל טוב, ובשנייה הופיעה המילה ash, שפירושה אפר.

ב-1970, כשחיממו את להקת דיפ פרפל, הגיטריסט ריצ'י בלקמור שם לב לכישרון חבריה ועזר לחיבורם הראשוני עם תעשיית המוזיקה הבריטית. הוא המליץ עליהם למפיק דרק לורנס, ועזר להם להשיג חוזה עם חברת התקליטים דקה.

ב-1972 הלהקה הוציאה את אלבומה השלישי והמצליח ביותר "ארגוס", שהגיע למקום ה-3 במכירות באותה שנה בבריטניה. באלבום זה הביאה הלהקה למיצוי את יכולת ניגון הגיטרה של שני חבריה, טד טרנר ואנדי פאוול, ונודעה מאז כלהקה המקפידה להפעיל שני גיטריסטים מובילים ברוב שיריה, דבר שהיה פחות מקובל באותן שנים. באותה שנה נחשבה הלהקה כאחת המבטיחות במוזיקה העולמית וקיבלה שבחים רבים, בעיקר על יכולת הניגון הווירטואוזית בהרמוניה של טרנר ופאוול.

עם השנים עזבו רוב חברי הלהקה והיא פועלת היום בהובלת אנדי פאוול, שנשאר החבר המקורי היחיד.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:אמני דקה רקורדס