OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אי די בי חברה לפיתוח

סמליל החברה בתקופת דנקנר
אי די בי חברה לפתוח בע"מ המוכרת בשם המקוצר "אי די בי" היא חברת החזקות ישראלית פרטית.

עד סוף 2013 הייתה החברה ציבורית ונסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, כחברה בת של קונצרן אי די בי אחזקות. אי די בי פיתוח היא חברת האם של השקעות דיסקונט.

נכון לשנת 2020, החברה היא תאגיד מדווח בשל מספר סדרות של איגרות חוב אשר נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

בספטמבר 2020 החברה נכנסה לפירוק בעקבות חובות למחזיקי איגרות החוב.

==היסטוריה==
החברה נוסדה בשנת 1981 כדי לשמש למשפחת רקנאטי זרוע השקעות בנכסים שאינם בנקאיים, והוחזקה על ידי קבוצת אי די בי החזקות שהחזיקה גם בשליטה בבנק דיסקונט. שמה, כמו זה של החברה שהחזיקה בה, נגזר מראשי התיבות באנגלית של "בנק דיסקונט לישראל".

ביולי 2000 מוזגה חברת "כלל" לתוך "אי די בי פיתוח", באמצעות המרה של מניות "כלל" למניות "אי די בי פיתוח". ערב המיזוג החזיקה "אי די בי פיתוח" ב-61% ממניות "כלל".

בנובמבר 2005 מכרה אי די בי פיתוח כ-37% ממניות חברת קו מנחה לחברת קמן אחזקות באמצעות חברת הבת "כלל טכנולוגיות מידע".

בשנת 2009 רכשה אי די בי פיתוח את חברת התיירות הפרטית של נוחי דנקנר ואבי פישר, גנדן תיירות ותעופה (שעיקר החזקתה היא חברת ישראייר), ומיזגה אותה בחברה הפרטית כלל תיירות, המוחזקת גם כן בידי אי די בי פיתוח.

ב-26 בפברואר 2009 נענו מרבית המחזיקים במניות החברה להצעת רכש למניותיה, ומניותיה נמחקו מהבורסה. איגרות החוב של החברה המשיכו להיסחר ועל כן החברה המשיכה לדווח על תוצאותיה. במהלך יולי 2012 החברה השלימה את מכירת רוב החזקותיה בכלל תעשיות לחברה בשליטתו של לן בלווטניק.

במסגרת הסדר החוב בחברת אי די בי אחזקות, כיוון שלא הצליחה לעמוד בחובותיה, עברו מניות אי די בי פיתוח בתחילת 2014 לידי מחזיקי איגרות החוב של אי די בי אחזקות ולידי המשקיעים אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה, שגברו על הקבוצה שגיבש נוחי דנקנר בהצבעה שנוהלה על ידי משקיפים מטעם בית המשפט. בעקבות הילוך כינוס הנכסים, נמחקה החברה ממסחר בבורסה והפכה לחברה פרטית.

בעקבות סכסוך שפרץ בין אלשטיין לבן משה נקבע שבן משה ימכור את החזקותיו בחברה לאלשטיין תמורת 152 מיליון ש"ח, ונכון למרץ 2019 מחזיק אלשטיין, באמצעות חברת דולפין נדרלנדס בי.וי, במלוא הון המניות של החברה.

== תחומי פעילות ==
* IDBG - חברת נדל"ן מניב, בעלת נכס עיקרי אחד בעיר לאס וגאס שבארצות הברית.
* 25% ממניות חברת ישראייר.
* החזקה במניות מיעוט בחברת קולו טכנולוגיות

== לקריאה נוספת ==
* יניב רחימי, גאון ושבר: עלייתה ונפילתה של אי. די. בי, 2016

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות החזקות ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:אי די בי
קטגוריה:כלל (חברה)
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1981
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
גאורגי גפון

הכומר גפון
גאורגי אפולונוביץ' גפון (17 בפברואר 1870 – 10 באפריל 1906) היה כומר רוסי אורתודוקסי והיה מנהיג פועלים פופולרי לפני מהפכת 1905.
== ביוגרפיה ==
גפון היה בן של איכר אמיד באזור פולטבה. הוא רכש השכלה בסמינר תאולוגי. אחרי מות אשתו הוא עבר להתגורר בסנקט פטרבורג, והיה בוגר האקדמיה התאולוגית שם ב-1903.

גפון, שהיה איש של המשטרה החשאית הצארית - האוכרנה, ארגן תנועה שנקראה "התאגדות פועלי המפעלים הרוסיים" בסנקט פטרבורג. מטרות התנועה היו להגן על זכויות הפועלים ברוסיה ולרומם את המורל הדתי שלהם. רק אנשי הכנסייה האורתודוקסית היו רשאים להיות חברים בתנועה. תוך זמן קצר היו לתנועה 12 סניפים ו-8,000 חברים וגפון שאף להתפשטות המפלגה אף לקייב ומוסקבה.

גפון, שבתחילה היה סוכן שתול של המשטרה כדי למנוע פעילות מהפכנית, ניתק את הקשר עמם ורצה לשאוף לתוכניותיו שלו. מסוף 1904 גפון שיתף פעולה עם החוגים הרדיקליים, ורצה בחיסול המשטר האוטוקרטי של הצאר ניקולאי השני.

ב-22 בינואר 1905 הוא ארגן יחד עם חבריו לתנועה צעדה שנועדה למחות על תנאי הפועלים, לעבר ארמון החורף של הצאר בסנקט פטרבורג. תהלוכה זו נסתיימה בטרגדיה (יום ראשון העקוב מדם, 1905). באותו אירוע פתחו חיילי הצאר באש על המפגינים ואלו הגנו על גפון והוא אפילו לא נפצע. לאחר האירוע, שהחל את מהפכת 1905, נמלט גפון מרוסיה, וחזר רק לאחר פרסום מנשר אוקטובר. גפון שמר על קשר עם האוכרנה. בתור חשוד בהיותו סוכן שתול, גפון נתלה בצריף פיני על ידי פנחס רוטנברג (לימים מייסד חברת החשמל בארץ ישראל) בהתאם לגזר דין של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כמרים אורתודוקסים
קטגוריה:אנשי דת רוסים
קטגוריה:מהפכנים רוסים
קטגוריה:פעילים בארגוני עובדים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג ברוסיה וברית המועצות
קטגוריה:מרגלים שריגלו למען רוסיה
קטגוריה:רוסים ממוצא אוקראיני
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1870
קטגוריה:נפטרים ב-1906
רפלציה

רֶפְלַצְיָה היא מדיניות כלכלית שננקטת בידי ממשלה על מנת להבריא את המשק, בדגש על רמת המחירים, בדרך כלל לאחר תקופת שפל כלכלי, שגרם לרמת המחירים ולצמיחה לרדת מתחת לצפי ארוך הטווח. כדי להעלות את רמת המחירים (לגרום לאינפלציה) ולעודד צמיחה יכולות ממשלות לנקוט בפעולות כגון הרחבה כמותית, הגדלת הוצאות הממשלה, הורדת שיעור הריבית וצמצום מסים. פעולות כגון אלו מעודדות צריכה פרטית, מגדילות תפוקה, השקעות ותעסוקה ואמורות להעלות את המחירים לרמתם הרצויה. ניתן להנגיד רפלציה למדיניות מכוונת של דיסאינפלציה.

== מנגנון הרפלציה ==

מקור הכוחות הפועלים ליצירת רפלציה הוא בתקופת השפל הכלכלי עצמו. עקב השפל הכלכלי קיימת אבטלה רחבה, ציוד רב אינו מנוצל ונשחת ומצטבר מלאי גדול של סחורות שלא נמכרו. כתוצאה מכך נוצר שינוי דרסטי במרכיב הוצאות הייצור ומחיר המוצרים. חלקו של השכר במחיר יורד ועולה חלקו של חומרי הגלם, המיכון והוצאות נלוות. היות שחלקו של השכר במחיר הייצור הוא גדול, בסך הכל הוצאות הייצור פוחתות ונוצרים, על ידי כך, סיכויים לריווחיות מחידוש הייצור. יזמים (פרטיים או ממשלתיים) מחדשים את הייצור, הרווחים גדלים, מלאי הסחורות והדירות הפנויות למכירה פוחת ויש צורך בתנופת ייצור. תנופה זו דורשת חידוש המיכון ושדרוגו, השקעות הון, הרחבת אשראי, הנפקות ניירות ערך ופיתוח טכנולוגיות חדשות. כל הדברים האלו מביאים להגדלת הביקוש לסחורות ולשירותים, הגברת התעסוקה עם הפחתת האבטלה, גידול בהכנסה וגידול בביקושים. בשלב זה של הרפלציה מגיע המשק לנקודה האופטימלית שלו. מנקודה זו, אם הביקוש ימשיך לגדול, הדבר יביא בהכרח לעליית מחירים ותסתמן נטייה לאינפלציה.
הרפלציה אינה בהכרח תהליך אוטומטי המתחיל בסוף תקופת שפל כלכלי. תהליך של רפלציה יכול להתאחר, אפילו לתקופה ארוכה עקב סיבות שונות:
* ירידה בריבוי הטבעי הבולמת את הרחבת הביקוש והבנייה
* הסכמי שכר נוקשים בתקופת השפל, המונעים את ירידת השכר
* אי התערבותה של הממשלה בתהליך יכולה להביא להאטת התהליך

== סיכוני הרפלציה ==

הסיכונים היכולים לנבוע מתהליך של רפלציה הם:
* אינפלציה הנגרמת מעודף ביקוש ועליית מחירים
* התפתחות "בועות" כלכליות עקב מחירים לא ריאליים (ביחוד בתחום הנדל"ן) ומדיניות הלוואות וריבית לא אחראית של בנקים
* הגדלת הוצאות משרדי הממשלה במטרה לגרום באופן מלאכותי מקומות עבודה וביקושים.

==ראו גם==
* אינפלציה
* דיסאינפלציה
* דפלציה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מקרו-כלכלה
דיסאינפלציה

דִּיסְאִינְפְלַצְיָה היא מונח כלכלי המשמש לתיאור מצב שבו ישנה האטה בקצב עליית המחירים כלומר האטה בקצב האינפלציה, ולא דפלציה שמשמעותה ירידה של מחירים. מדינות הסובלות מאינפלציה גבוהה יחסית משתמשות בדיסאינפלציה ככלי להורדת קצב עליית המחירים (לדוגמה להוריד את האינפלציה מקצב שנתי ממוצע של 15% לקצב של 8%). הסיכון בדיסאינפלציה הוא, שהיא עשויה להתדרדר למצב של דפלציה, דבר שעלול להוביל לשפל כלכלי. כדי לגרום לדיסאינפלציה הרשויות מעלות מיסים, מגבילות את כמות האשראי ומטילות ריבית גבוהה. 

==ראו גם==
*אינפלציה
*רפלציה
*דפלציה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מקרו-כלכלה
יוליים

[[איניאס נושא את אנכיסס על גבו, מטבע של יוליוס קיסר]]
היוליים (בלטינית: "Iulii", לפעמים גם "Julii") הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד מבתי האב ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית. 
== היסטוריה ==
היוליים טענו כי מוצאם מהנסיך הטרויאני איניאס, אשר על פי המיתולוגיה היוונית היה בנה של האלה אפרודיטה, ומאסקניוס, מייסדה האגדי של אלבה לונגה. טענה זו של היוליים מחזקת את הסברה הרווחת שמוצאו של בית האב הוא מאלבה לונגה, והוא עקר לרומא לאחר חורבנה של העיר במהלך המאה ה-7 לפנה"ס.

שמה של האם שנוי במחלוקת, יש גרסאות הטוענות (בהם ורגיליוס) שיולוס נולד לאישה טרויאנית בשם קראוזה, ויש כאלו (בהם ליביוס) שטוענים ששמה היה לאווינה.

בני בית אב זה הגיעו לעמדות כוח כבר בימיה הראשונים של הרפובליקה ונבחרו למגיסטראטיות השונות. לפי כתביו של טרנטיוס וארו ידוע על כ-9 קונסולים שכיהנו ברפובליקה מקרב היוליים בין השנים 489 לפנה"ס - 267 לפנה"ס. 

אחת ממשפחות האצולה שצמחו מבית אב זה הייתה המשפחה הפטריקית קיסר ("Julii Caesares"), שאחד מבניה היה גאיוס יוליוס קיסר, מהאישים הבולטים בתולדות העת העתיקה. קיסר ייחס חשיבות רבה למוצאו מקרב היוליים, כפי שניתן לראות בהספד שנשא בהלווית דודתו: 
:"שבט היוליי, שמשפחתנו משתייכת אליו, מוונוס עצמה בא. ביחוס הזה יש למצוא איפוא גם כבוד מעלת מלכים שלהם הכוח הגדול ביותר בין בני אדם, וגם קדושת האלים, שהמלכים עצמם נתונים לרשותם".

כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא, "היוליים קלאודיים", בא משילוב שם בית האב של אוגוסטוס, הקיסר הראשון ובנו המאומץ של יוליוס קיסר, עם שם בית האב של הקיסר השני טיבריוס, שאומץ על ידי אוגוסטוס, אך אביו הטבעי היה טיבריוס קלאודיוס נירון, מבית האב של הקלאודיים.

השמות הפרטיים (פראינומן, praenomen) של הגברים מקרב היוליים היו לרוב לוקיוס, גאיוס וסקסטוס. השמות הפרטיים של בנות המשפחה היו לרוב יוליה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משפחות ושושלות רומיות
שדרות 9 ביולי

שדרות 9 ביולי
מבט-על על השדרה
שדרות תשעה ביולי (בספרדית: Avenida 9 de Julio) הן אחת השדרות הראשיות בבואנוס איירס. שם השדרה ניתן לה על שם יום העצמאות הארגנטינאי החל בתאריך זה: רפובליקת ארגנטינה זכתה בעצמאות ב-9 ביולי 1816. השדרה היא הרחבה ביותר בעולם.<ref></ref>

== תוואי ==
קו C של הרכבת התחתית (Subte) של בואנוס איירס עובר מתחת לשדרה, ומוביל מהתחנה המרכזית רטירו לכיכר החוקה. לאורך השדרה ניצבות 9 תחנות פעילות של קו C, אחת מהן בכיכר סן מרטין.

למעט מספר מעברים תת-קרקעיים, לאורך השדרה מצויים מספר מעברי חצייה שכדי לחצות בהם יש להמתין מספר דקות.

=== אורך ===
השדרה חוצה את הבירה הארגנטינית מצפון לדרום. היא מתחילה בטרמינל האוטובוסים רטירו בחלקה הצפוני של העיר ומסתיימת בתחנה המשולבת (רכבת עם רכבת תחתית) קונסטיטוסיון ("החוקה"). אורכה של השדרה הוא כקילומטר אחד.

=== רוחב ===
השדרה ידועה ברחבי העולם בשל רוחבה הרב, כ-150 מטרים. 150 מטרים הוא המרחק בין קואדרה אחת (Block), שממנה בנוי רוב רובו של מרכז העיר - בצורת רשת רחובות.

השדרה מורכבת מעד שבעה נתיבים לכל כיוון וצמודים אליה, במקביל, רחוב מכל צד, עם ארבעה נתיבים נוספים.

== היסטוריה ==
השדרה תוכננה לראשונה בשנת 1888 וצפויה הייתה להיקרא "איואומה", על שם קרב חשוב במלחמת העצמאות של ארגנטינה שנוהל על ידי הגנרל מנואל בלגראנו. אבן הפינה הונחה ביום העצמאות ה-121 של ארגנטינה (ב-9 ביולי 1937) ועל כן הוחלט לשנות את שם השדרה לתאריך שבו החלו עבודות הבנייה שלה. הבנייה הראשונית הסתיימה רק כ-30 שנה אחרי כן, בשנות ה-60. בשנות ה-80 הוחלט להאריך את השדרה עד לכיכר החוקה (Plaza Constitución), דבר שהיה כרוך בהריסות רבות ובהעברת תושבים רבים מבתיהם.

== אתרים ==
שדרת 9 ביולי בלילה
האתרים המפורסמים לאורך שדרת 9 ביולי הם:
* כיכר הרפובליקה והאובליסק הניצב בה - מונומנט מודרני (נבנה ב-1936) לציון יום השנה ה-400 לייסודה של העיר.
* התחנה המרכזית רטירו.
* תיאטרון קולון, מהמפורסמים בתיאטרוני העולם והחשוב ביותר בבואנוס איירס. בתיאטרון מועלות הצגות והפקות מקומיות וכן מופעי ריקודים - בעיקר טנגו, הריקוד הלאומי של ארגנטינה.
* פסלו של דון קישוט בהצטלבות שבין שדרות 9 ביולי ושדרות מאי (Avenida de Mayo).
* כיכר החוקה (Plaza Constitución), סופה של השדרה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

9 ביולי
קטגוריה:בואנוס איירס: תחבורה
קטגוריה:בואנוס איירס: גאוגרפיה
קולוסטרום

בצד השמאלי חלב שנשאב 4 ימים לאחר הלידה, ובצד הימני חלב שנשאב ביום ה-8
אב מאכיל ילוד קולוסטרום באמצעות [[מזרק]]
גבינה צהובה עשויה מקולוסטרום. מאכל אופייני למטבח האוקראיני המסורתי
קוֹלוֹסְטְרוּם (על פי האקדמיה ללשון העברית: חֲלַב רֵאשִׁית) הוא החלב היוצא מבלוטות החלב של יונקים במהלך ההיריון ובימים הראשונים מיד לאחר הלידה. הקולוסטרום סמיך יותר מחלב רגיל, בעל גוון צהבהב מעט, ועשיר יותר בנוגדנים ובחומרים תזונתיים הנחוצים לוולד בימיו הראשונים.

בנשים הקולוסטרום מופיע לרוב במהלך הטרימסטר השני של ההיריון, אך אצל חלקן הוא מופיע כבר בטרימסטר הראשון או מתעכב לטרימסטר האחרון או אף עד לאחר הלידה.

בישראל מועבר הקולוסטרום הנחלב מפרות לעגלים שזה עתה נולדו, על אף שהם מגודלים בנפרד מאמהותיהם, ואינו משמש לצריכת בני-אדם. באוקראינה ובארצות נוספות במזרח אירופה, הקולסטרום נחלב בנפרד ומשמש ליצירת גבינה צהובה רכה, לה מיוחסות סגולות בריאותיות.

על פי רוב נחשב קולוסטרום שנחלב מפרות כלא ראוי למאכל אדם, אם כי יש המשתמשים בו כתוסף תזונה ומייחסים לו סגולות בריאותיות בהתמודדות עם מחלות מסוימות.

ב-17 במאי 2012 מדענים בקרוליינה הצפונית בודדו לראשונה נוגדנים לנגיף HIV מתוך קולוסטרום של אמהות נשאיות.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חלב אם
קטגוריה:מוצרי חלב
קטגוריה:תזונה בינקות
קטגוריה:הנקה
המתחזים

המתחזים (באנגלית: Faking It) היא תוכנית מציאות בהפקת ערוץ 4 הבריטי המשודרת בערוץ 8. התוכנית עלתה לשידור לראשונה בשנת 2001 בערוץ 4 הבריטי. בשנת 2003 עלתה גרסה אמריקאית לסדרה בערוץ TLC אשר משודרת גם היא בערוץ 8.

בכל פרק נבחר מתמודד בעל מקצוע מסוים, אשר אמור תוך חודש ימים להתחזות לבעל מקצוע אחר, מקצוע אשר לרוב רחוק ממנו עד כדי כך שלכאורה אין שום קשר בין המקצוע המקורי של המתמודד לבין המקצוע אותו עליו ללמוד.

המתמודד לומד את המקצוע בעזרת שלושה עד ארבעה מורים - אשר הם עצמם מקצועיים וותיקים באותו מקצוע - לימוד הכולל הכולל הכרת מושגים חדשים לחלוטין ולעיתים אף שינוי המראה החיצוני (תספורת חדשה, בגדים בסגנון אחר וכיוצא באלה).

בסוף החודש מתחרה המתמודד יחד שלושה מקצוענים אשר לא מכירים אותו ולא יודעים שהוא מתחזה, וכל אחד מהם נדרש להציג את המיומנויות שלו בפני שלושה או ארבעה שופטים מקצועיים, אשר לא מודעים כלל שאחד מהמתחרים מתחזה.

לאחר שהמתחרים הציגו את מיומנויותיהם בפני השופטים, מתבקש כל שופט לזהות את המתחזה מבין המתחרים, כאשר מטרת המתמודד ומוריו להקשות על השופטים ככל האפשר לזהות את המתחזה. לרוב אחוז ההצלחה גבוה, והשופטים אכן מתקשים לזהות את המתחזה.

בחלק גדול מהתוכניות נוסף ממד נוסף, מעצם זה שהמתמודד הגיע מיישוב קטן והיה רגיל לחיים צנועים ושלווים, ונאלץ גם להתרגל לחיי הכרך .

==התחזויות שהיו בתוכנית==
* נהג מרוצי שטח - התחזה לדראג קווין
* גוזז כבשים - התחזה לספר צמרת
* כומר - התחזה למוכר מכוניות
* נגנית צ'לו - התחזתה לתקליטן
* מכין פיצה - התחזה לשף מקצועי.
* עורך דין - התחזה למתאבק מקצועי.
* פסל - התחזה לדוגמן.
* עובדת במכבסה - התחזתה לסטייליסטית.
* גננת - התחזתה לשומרת ראש.
* מגדלת ירקות - התחזתה לאשת חברה.
* עובדת מחשבים - התחזתה למדריכת כושר.
* סטודנטית לרפואה - התחזתה למתחרה בתחרות יופי.
* מדריכת טיולים וסקי - התחזתה לסוכנת נדל"ן.
* סטודנט להיסטוריה של האמנות - התחזה לאמן גרפיטי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תוכניות מציאות בריטיות
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:Channel 4
גנדן השקעות

גנדן השקעות (או בשמה הרשמי "גנדן הולדינגס בע"מ"; באנגלית: .Ganden Holdings Ltd) הייתה חברת החזקות בניהולו של נוחי דנקנר. נכון לשלהי 2016, החברה נמצאת בפירוק.

==היסטוריה==
החברה נוסדה בדצמבר 1999, כחברת החזקות והשקעות על ידי נוחי דנקנר יחד עם אביו, יצחק דנקנר, ואחותו שלי דנקנר-ברגמן, זמן קצר לאחר שמכרו את מניותיהם בחברת דנקנר השקעות, תמורת כ-55 מיליון דולר. החברה גייסה משקיעים נוספים, ביניהם מקס ושאול גילינסקי (אנשי עסקים מדרום אמריקה שהיו שותפים גם בדנקנר השקעות) משפחת שימל, דוידי גילה, עורך הדין אבי פישר, דן טהורי ורפי ביסקר (ששימש כמנכ"ל החברה הבת גנדן נדל"ן).

בתחילת דרכה עיקר השקעותיה של החברה נעשו בתחום הנדל"ן, בישראל ובאירופה. לאחר שנה וחצי של פעילות, השקיעה ב-13 פרויקטים לבניית כ-2,200 יח"ד וקרוב ל-100 אלף מ"ר של שטחי מסחר ומשרדים. כמו כן, ביצעה השקעות בחברות הבורסאיות קרדן נדל"ן, וילאר ונכסי אזורים.

ביוני 2001, ביצעה גנדן גיוס הון לפי שווי של כ-180 מיליון דולר, במסגרתו הצטרפו אליה כמשקיעים דארקו הורבט, משקיע סלובני, אשר השקיע בגנדן כ-15.5 מיליון דולר באמצעות חברת אקטיבה, ואיש העסקים הישראלי צורי דבוש, ממייסדיה של חברת אמבלייז, שהשקיע אז בגנדן כ-6.3 מיליון דולר.

ביוני 2001, חברת גנדן נדל"ן רכשה מחברת אזורים 36% ממניותיה של "נכסי אזורים" תמורת 147 מיליון שקל, ובפברואר 2002, הגדילה את החזקת מ-47% ל-83%. באוקטובר 2003 מכרה הקבוצה את שליטתה ב"נכסי אזורים".

במאי 2003 רכשה גנדן, יחד עם משפחות מנור ולבנת, מהמשפחות רקנאטי וקרסו, את השליטה בקבוצת אי די בי, שהיא אחת מהקבוצות הפעילות והמעורבות ביותר במשק הישראלי וכללה את שופרסל, נייר חדרה, מכתשים אגן תעשיות, נכסים ובניין, גב ים, אלרון, כלל עסקי ביטוח ועוד. מקור המימון העיקרי של גנדן לרכישת השליטה באי.די.בי. הייתה הלוואה מבנק לאומי, מול ההלוואה קיבל לאומי שעבוד על 31% ממניות קבוצת אי די בי. בנק מזרחי טפחות היה מלווה נוסף של גנדן עם שעבוד של 7% ממניות אי די בי. היקף האשראי שקיבלה גנדן מבנק לאומי במהלך השנים הגיעה ל-450 מיליון שקל.

בספטמבר 2012 רכש איש העסקים היהודי-ארגנטינאי אדוארדו אלשטיין 9.5% ממניות החברה תמורת 25 מיליון דולר. העסקה נחתמה בברכת הרב יאשיהו פינטו.

ב-17 בדצמבר 2013 איבדה גנדן את השליטה בקבוצת אי די בי. ב-5 בינואר 2014 קבע בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה באי.די.בי תועבר מידיו של דנקנר לשליטת קבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות החזקות ישראליות
קטגוריה:משפחת דנקנר
קטגוריה:חברות משפחתיות ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1999
ברית שמלקלדן

ממוזער
ברית שְמַלְקָלְדֶן (בגרמנית: Schmalkaldischer Bund) היא ברית שנכרתה ב-27 בפברואר 1531 בעיר שמלקלדן (תורינגיה), בין הנסיכים שתמכו בתנועה הפרוטסטנטית. הברית החלה כברית לאחר תחילת הרפורמציה, אך ראשיה פעלו לפירור האימפריה הרומית הקדושה באמצעותה. שלא כמו בריתות קודמות דומות (למשל ברית טורגאו), למדינות ברית שמלקלדן היו צבאות אשר יגנו על האינטרסים הדתיים והפוליטיים שלהן. 

המניע העיקרי לכריתת הברית היה כישלון אספת הממלכה באאוגסבורג אשר נסתה לפשר בין המחנות ולהשכין שלום בגרמניה. ראשי הברית היו הנסיך הבוחר (קורפירסט) יוהאן פרידריך מסקסוניה, שהיה פטרונו של מרטין לותר, ופיליפ הראשון, רוזן הסן. מטרתם הייתה למשוך לברית זו גם את הנסיך הבוחר יואכים השני מברנדנבורג, שלמרות שנטה לתמוך בתנועה הפרוטסטנטית, הוא לא היה כה קנאי לדת החדשה, וטרם הביע תמיכה רשמית בלותר. 

החל מ-1535 הוחלט לקבל לברית כל מדינה שמתחייבת לעקרונות אאוגסבורג. במשך שנות פעילותם הצליחו ראשי הברית לצרף אליה כמה וכמה נסיכים וערים חופשיות, בין הבולטים ניתן למנות את הנסיך מוירטמברג ואת הברית השוואבית, שלרשותה עמד צבא לא קטן. מדינות נוספות בברית היו אנהלט, פומרניה והערים הקיסריות החופשיות של אאוגסבורג, הנובר, פרנקפורט וקמפטן. 

בשנת 1532 נכנסה צרפת של פרנסואה הראשון לברית, למרות שלא הייתה פרוטסטנטית, כדי להחליש את אויבה, הקיסר קרל החמישי, הקתולי האדוק. לאחר כניעתה של צרפת לגרמניה, ב-1544, התחייבה צרפת לצאת מן הברית. 

הברית חודשה ב-1536, בתגובה ליוזמתו של האפיפיור פאולוס השלישי לכנס ועידת כמרים כללית, שבה לא יכלו הפרוטסטנטים לתת אמון. בת ברית נוספת, החל מ-1538, הייתה דנמרק. ב-1539 הצליחו למשוך אליה גם את הנסיך הבוחר של ברנדנבורג. דנמרק חתמה על הסכם עם האימפריה הרומית הקדושה, לפיו המלך כריסטיאן השלישי לא יתקוף את האימפריה. ב-1545 הצטרף לברית פרידריך השלישי ("האדוק"), הנסיך הבוחר של פפאלץ, שהמיר דתו והפך לפרוטסטנטי. הבטחת ההגנה לפרידריך השלישי גרמה בהמשך לפרוץ המלחמה השמלקלדית (1546) ולחיסולה של הברית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:בריתות
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-16
קטגוריה:האימפריה הרומית הקדושה
המליץ

שער עיתון המליץ ב-1861
המליץ היה כתב עת עברי שיצא לאור באימפריה הרוסית בין 29 בספטמבר 1860 עד 1904, תחילה במתכונת של שבועון, ומ-1886 כעיתון יומי. העיתון נכתב בשנתו הראשונה בעברית ובגרמנית באותיות עבריות.

==היסטוריה==
תחילה יצא העיתון באודסה ב- כ"ה בתשרי תרכ"א (29 בספטמבר 1860). ב-1871 עבר לבירה פטרבורג, שבה הופיע, באופן לא רציף, עד 1904. עד 1886 הופיע כשבועון, אולם הוצאת "היום" כעיתון יומי יצרה תחרות בעקבותיה החל גם "המליץ" לצאת כעיתון יומי.

רבים ממשכילי רוסיה, רדיקליים כמו מתונים, כתבו בעיתון. עם הכותבים המפורסמים בו נמנים יהודה לייב גורדון, שערך אותו בפועל בשנות ה-80 של המאה ה-19, אחד העם, משה לייב ליליינבלום, צבי כשדאי ויהודה ליב לוין (יהל"ל). אחד העם פרסם מעל דפי המליץ בשנת 1889 את בכור מאמריו: "לא זה הדרך".

בשנותיו הראשונות היה העיתון הביטאון המרכזי של תנועת ההשכלה ברוסיה. עם קום תנועת ביל"ו בשנת 1882, החל לבטא בתוכנו את השקפתה של תנועת חובבי ציון. אהרן הלוי איזגור היה כתב העיתון לענייני מדע ופרסם בה תרגומים בנושאים אקטואליים. "המליץ" נסגר בשנת 1904.

מ-1862 התפרסם ל"המליץ" מוסף בשם "קול מבשר". זה נפתח בהפצרתו של יהושע מרדכי ליפשיץ, הלקסיקוגרף היידי הראשון, שדגל בהשקפה לפיה הניב היודיאו-גרמני הוא שפת העם האותנטית. "קול מבשר" הפך לבמה מרכזית ליצירת יידיש תקנית; הוא נותר כמוסף במשך שבע שנים, ומ-1869 ועד 1872 שרד כעיתון עצמאי.

==עורכים==
המוציא לאור הראשון היה אלכסנדר צֶדֶרבוים (אר"ז), שהיה עורכו של העיתון עד יום מותו בשנת 1893. אחרי פטירתו ערך את כתב העת חתנו אהרן יצחק (ארנולד) גולדנבלום (1913-1828), והחל מגיליון 265 (13 בדצמבר 1899) ערך אותו, לאון רבינוביץ ("איש יהודי").

==ראו גם==
*המגיד

==לקריאה נוספת==
*גדעון קוץ, חדשות וקורות הימים, מחקרים בתולדות העיתונות והתקשורת העברית והיהודית, הוצאת הספרייה הציונית ואוניברסיטת תל- אביב, 2013 (ראו במפתח)
* גדעון קוץ, "העיתונים העבריים הראשונים באירופה", קשר 29 (2001), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 18–25
*גדעון קוץ, "חדש מלא ישן", קשר 32 (2002), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 97–99
*גדעון קוץ, "המיזוג שנכשל: המליץ והצפירה בכפיפה אחת", קשר 44 (2013), אוניברסיטת תל אביב, עמ' 39- 44
*גדעון קוץ, "המליץ השחור", קשר 60 (2023), אוניברסיטת תל- אביב, עמ' 9 - 19
*ארנה גולן, "יל"ג כעורך 'המליץ', ביקורת ופרשנות (יוני 1979), עמ' 73–92
*קרסל, גצל, "מאה שנה לעיתונות העברית ברוסיה", מאזניים (תש"א-תש"ב), חוברת י"ג, עמ' 159–196

==קישורים חיצוניים==

* [http://web.nli.org.il/sites/JPress/Hebrew/Pages/hmlets.aspx המליץ], באתר "עיתונות יהודית היסטורית" של הספרייה הלאומית
* [https://web.archive.org/web/20070824124641/http://jnul.huji.ac.il/dl/newspapers/hameliz/html/hameliz.pdf הערך "המליץ" מתוך לקסיקון העיתונות העברית במאות השמונה-עשרה והתשע-עשרה], מוסד ביאליק ואוניברסיטת תל אביב
* [http://www.amalnet.k12.il/meida/masa/articles/jews0069.asp?bit=1&tat=7 המליץ], באתר עמלנט
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קצרמר יהדות
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:כתבי עת של תנועת ההשכלה
קטגוריה:תקופת התחייה
קטגוריה:יהדות האימפריה הרוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: עיתונים
מערך פעולות

מערך פעולות הוא סדרה של פעולות ופעילויות נוספות העוסקת בנושא מסוים. זהו אמצעי בידיו של המדריך המסייע לו ליצור הדרכה מסודרת העוסקת בנושא באופן יסודי ומעמיק. שימוש במערך פעולות יוצר תהליך ארוך טווח ומאפשר להעביר מסר באופן יעיל. הוא מאפשר להקיף נושא אחד מכמה צדדים, להמחיש אותו במתודות שונות ובגירויים שונים.

== תהליך בניית מערך פעולות ==
# שיקוף מצב - בדיקת המצב החברתי בתוך הקבוצה. והפקת לקחים מהתהליך הקבוצתי עד כה.
# בחינת השלב בתהליך - המדריך בוחן את התקדמות הקבוצה והפרטים בתהליך הכולל, בין אם הוא ערכי או לימודי, וקובע את הנושאים (ערכים או נושאי לימוד) בהם יעסוק במהלך המערך.
# מטרות - קביעת המטרות אותם המדריך שואף להגשים באמצעות המערך.
# בניית המערך - פירוט המערך למפגשים בעלי שינוי באופי המפגש על מנת ליצור תהליך מורכב הממוקדים בהשגת המטרות. בקביעת סדר הפעילויות יוצר המדריך שלבים הדרגתיים המשרתים את המטרות. פתיחת המערך לרוב תציג את מטרות המערך או נושאיו וסיום המערך יסכם אותו. ביניהם יבוא אירוע שיא, או מספר שיאים ובכלל המערך יעשה שימוש במתודיקה מגוונת שתיצור מגוון של חוויות.
# בניית לוח זמנים - את הפעילויות ישבץ המדריך על פי גמישות הקבוצה ומחויבותם של החניכים לתהליך.
# תכנון הפעילויות - כתיבת הפעילויות, שיווקן והוצאתם לפועל.

== מסגרת שנתית של מערכי פעולות ==
כאשר מתקיימת פעילות הדרכתית מסודרת ורצופה לתקופה ארוכה, תכנון מוקדם של מסגרת שנתית המכילה את נושאי המערכים או רציונל מסוים ליצירת תהליך שנתי. באופן זה יתכנן מדריך יוגה שלבים היוצרים התקדמות הדרגתית ברמת הקושי ואילו המדריך בתנועת הנוער יתכנן שלבים הנוגעים להתפתחות החברתית והערכית של הקבוצה.

בתנועות נוער קיים לרוב מסגרת שנתית שחוזרת על עצמה מדי שנה ומגדיר את נושאי המערך ומטרותיו בכל תקופה במהלך השנה. תפקידו של המדריך הוא להתאים את הנושא המוכתב לו להתפתחות הקבוצה ולתחומי העניין שלה. באופן זה, על אף שכל שנה יחזור ויתקיים מערך בנושא מסוים ישתנה המערך משנה לשנה כנגזרת של השינוי בגיל המודרך ומאפייניו.

== ראו לדוגמה ==
*[http://www.zofim.org.il/center_show.asp?cat_id=14070001 מקבץ מערכים] מתנועת הצופים.
*[https://web.archive.org/web/20060708101054/http://www.noal.co.il/video/HADRACHA/ergon/1.htm מערך חודש ארגון] (מערך פתיחת שנה) בנוער העובד והלומד
*[http://www.bneiakiva.org.il/show_item.asp?itemId=23&levelId=58751&itemType=0 מערכי פעולות מתנועת בני עקיבא]

קטגוריה:הדרכה
פסיפס תמונות

פסיפס תמונות של הסמל של [[ויקימדיה]]
פסיפס תמונות הוא תמונת פסיפס, המורכבת ממספר רב של תמונות קטנות. תמונת המקור הראשונית מחולקת למשבצות מלבניות וכל אחת מאותן המשבצות מוחלפת בתמונה שלמה, המשולבת ומותאמת במיוחד.
אופן השילוב הייחודי כפסיפס, יוצר מצב, בו במבט ממרחק-מה, נראה שילוב התמונות כאילו היה התמונה הראשונית, בעוד שבמבט מקרוב נחשפות מאות התמונות הקטנות המרכיבות את פסיפס התמונות.

==היסטוריה==

שורשיו ההיסטוריים של פסיפס התמונות משויכים לאומנות הכתב היהודית שהחלה במאה ה-9, שנקראת מיקרוגרפיה, אומנות הכתיבה בקו עברי זעיר, אשר באמצעותו "צוירו" צורות גאומטריות וקישוטים.
אותה אומנות תורגמה בשנות ה-70 של המאה העשרים, בעידן המחשב, לטכניקה הנקראת אמנות ASCII, שבבסיסה יצירת תמונות מצירוף של האותיות הקיימות במחשב, ללא שימוש בגרפיקה ממוחשבת.

==תהליך הפקת פסיפס תמונות==

הפקת פסיפס תמונות מחייבת מספר תהליכים:
* עיבוד גרפי של התמונה המיועדת להיות תמונת היעד.
* עיבוד של כל תמונות המקור המיועדות לשמש ליצירת הפסיפס, והתאמתן כך שלא יפגמו בעת שילובן בפסיפס. גם תמונות, שהמבנה המקורי שלהן לגובה, עוברות תהליך חיתוך והתאמה, תוך שימור תוכן התמונה ועיבודה באופן שנראה כאילו צולמה במקור לרוחב.
* מעבר על תמונות המקור וניתוח המבנה של כל אחת ואחת מהן: מיון לפי צבעים וגוונים ולפי מבנה.
* תהליך הליבה - שיבוץ תמונות המקור כחלקיקים בתוך מלבני היעד: תהליך זה מבוצע באופן מדוקדק, על ידי מציאת התאמה בין תמונת המקור לבין המיקום, בו תשולב התמונה על גבי לוח המשבצות של תמונת היעד.

תהליך הפקת הפסיפס נעשה קשה עוד יותר, כאשר מתקבלת החלטה שאין לבצע שימוש חוזר רצוף בתמונות המקור, ושימוש חוזר בתמונת מקור יורשה רק בתנאי שיש בין מופעי התמונה מרחק מינימלי מסוים.

== גלריה ==
<gallery heights="200" widths ="200">
קובץ:Mosaicr seagull.jpg|פסיפס תמונות של שחף המורכב ממאות תמונות של ציפורים ותמונות טבע שונות שצורתן משושים
קובץ:Ataturk set 0017e.jpg|פסיפס תמונות של מוסטפא כמאל אטאטורק
קובץ:DaliLinc.jpg|ציורו של סלבדור דאלי מ-1976 נחשב לראשון ליישם פסיפס תמונות. במבט ממרחק 40 מטרים, נראית בבירור דמותו של אברהם לינקולן
</gallery>

== ראו גם ==
* אמנות ASCII

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:טכניקות אמנותיות
קטגוריה:טכניקות דיגיטליות
קרן וולפסון (יצחק וולפסון)

קרן וולפסון (באנגלית: The Wolfson Foundation) המבוססת בממלכה המאוחדת, היא קרן ציבורית, שהוקמה על ידי לורד יצחק וולפסון ב-1955 במטרה לתמוך בפרויקטים באמנות, חינוך, מחקר, מדע וטכנולוגיה ובריאות. בנו עמד בראשות הקרן במשך שנים רבות עד פטירתו בשנת 2010. כיום עומדת בראש הקרן בתו של לאונרד, .

קיימת קרן וולפסון נוספת של זאב וולפסון, המבוססת בארצות הברית ותומכת, בין היתר, בפרויקטים של עבודה קהילתית לאברכים.

==מפעולות הקרן בבריטניה==
חוץ מתמיכה בפרויקטים קטנים הקרן תומכת במוסדות המשקיעים בנושאים הנ"ל. היא הקימה את באוקספורד, בקיימברידג', באוניברסיטת דרהאם, שבעיר ב-2001. במספר אוניברסיטאות נוספות נמצאות מעבדות למחקר ע"ש וולפסון.

==מפעולות הקרן בישראל==
בית חולים וולפסון לקרן וולפסון]]

בישראל השקיעה הקרן בפרויקטים בתחומים שהוזכרו לעיל רבות. מכספי הקרן הוקם בית חולים וולפסון, היכל שלמה, מעבדות ובניינים באוניברסיטה העברית, הטכניון, מכון ויצמן למדע ואוניברסיטת ת"א. נציגות הקרן בארץ ממוקמת בבית הספר לכלכלה, הפקולטה למדעי החברה שבאוניברסיטת ת"א.

== ראו גם ==
* 
* פרס וולפסון להיסטוריה
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

וולפסון (יצחק וולפסון)
קטגוריה:1955 בממלכה המאוחדת
נפאלם

ווייטנאם. פצצה הכוללת תערובת של נפאלם-B ובנזין]]
סירת סיור של הצי האמריקאי משגרת תערובת נפאלם בוער בעזרת להביור במהלך [[מלחמת וייטנאם]]
פיצוץ נפאלם, מראה מהקרקע
נפאלם (באנגלית: Napalm) הוא שם כולל לנוזלים ג'ליים דליקים המשמשים כאמצעי לחימה. הנוזל מורכב מג'לי המעורב בדלק נוזלי, לרוב פטרוליום (נפט). מקור השם הוא במרכיבי תערובת הג'ל הקלאסית של הנפאלם: Naphthenic acid ו-Palmitic acid (חומצה פלמיטית וחומצה נפתנית ). כאשר ג'ל הנפאלם מעורב עם בנזין, הוא יוצר ג'ל דביק ביותר. הנפאלם פותח על ידי כימאים מאוניברסיטת הרווארד בראשות לואי פיזר בזמן מלחמת העולם השנייה לשימוש ארצות הברית.

==הנפאלם המודרני==
נוזלי הבעירה שקדמו להמצאת הנפאלם, כגון אלה שהשתמשו בהם בלהביורים, התפזרו ואזלו מהר מדי. צבא ארצות הברית מצא כי ג'ל בנזין האריך את טווח ויעילות הלהביור. אולם לשם ייצור נוזלי בעירה המבוססים על ג'ל בנזין, נדרש גומי טבעי שהיה נדיר ויקר בזמן המלחמה. פיתוח הנפאלם הציע חלופה זולה ופתר את הבעיות הקשורות לנוזלי בעירה מבוססי גומי.

נפאלם מודרני מורכב בעיקר מבנזין ופוליסטירן, ונקרא גם נפאלם-B.

נפאלם היה בשימוש בלהביורים ובפצצות של ארצות הברית ובעלות בריתה. הנפאלם שימושי בפצצות מאחר שהוא מנצל את החמצן באוויר במהירות, ויוצר כמויות גדולות של פחמן חד-חמצני כך שבני האדם היו נחנקים. מסיבה זו נוצלו פצצות נפאלם במלחמת וייטנאם כדי לטהר אזורי נחיתה למסוקים.

==הרכב==
נפאלם הוא לרוב תערובת של בנזין עם מרכיבים מעבים מתאימים. המעבים המוקדמים ביותר היו סבון, אלומיניום וחומצות שומן מהחי (רווי, עם מגנזיום) ומהצומח. כמות המעבים משפיעה על צמיגות התערובת, שיכולה לנוע בין סירופ נוזלי לג'ל אלסטי ועבה. שרשרות ארוכות של פחמימן מקנות לתערובת הידרופוביות גבוהה, שמקשה על כיבוי.

ישנם שני סוגי נפאלם: מבוסס שמן עם מעבה אלומיניום וסבון, וכן מבוסס שמן עם מעבה שומני (נפאלם-B).

==שימוש במלחמה==
הניסוי הראשון בנפאלם התבצע ב-4 ביולי 1942 מאחורי בית הספר למנהל עסקים של הארווארד, קיימבריג' מסצ'וסטס. בכדי לאמוד את עוצמת הפצצות, נבנה במתקן ניסויים ביוטה בשם "משטח דאגווי" ב-1943, שחזור מושלם של כפר יפני.

ב-17 ביולי 1944 הוטלו לראשונה פצצות נפאלם על מצבור דלק בקוטאנס, ליד סן-לו, צרפת. הפצצות הוטלו על ידי טייסי P-38 אמריקאים. בזירת האוקיינוס השקט הופיעו לראשונה פצצות נפאלם בזמן הקרב על טיניאן.

בהמשך הפציצו בעלות הברית ערים ביפן בעזרת נפאלם. במבצע מיטינגהאוס, גיחת ההפצצות ההרסנית ביותר במלחמת העולם השנייה, הוטלו 1,665 טונות של נאפלם על טוקיו ונהרגו 100 אלף איש. הנאפלם שימש גם בלהביורים בגרמניה ובאיים בשליטת יפן. היוונים השתמשו בנפאלם נגד לוחמי הגרילה הקומוניסטים בזמן מלחמת האזרחים. שימוש נוסף נעשה על ידי כוחות האו"ם בקוריאה ועל ידי מקסיקו נגד לוחמי גרילה.

במלחמת וייטנאם, צבא דרום וייטנאם עשה שימוש בפצצות נפאלם. באחת ההפצצות תועדה הילדה פאן טי קים פוק רצה עירומה בכביש לאחר שנכוותה קשות בגבה מפצצת נפאלם. תצלום זה הפך לאחד מתצלומי המלחמה המפורסמים בעולם.

בזמן מלחמת האזרחים בסוריה, הכוחות הנאמנים לבשאר אל-אסד הפציצו בנפאלם בית ספר בעיר חלב, דבר שהביא למותם של ילדים.

במרבית הצבאות המודרניים מתבצע שימוש בפצצות נפאלם או בנגזרות שלהן בעת לחימה.

== ראו גם ==
* נשק תבערה
* חימוש תרמובארי
* חימוש מצרר

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשק תבערה
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:אמצעי לחימה אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
ספוטניק 5

ספוטניק 5 הייתה חללית מתוצרת ברית המועצות אשר שוגרה ב-19 באוגוסט 1960. היא הייתה כלי הטיס הראשון שהחזיר בעלי חיים ממסלול בחלל.

החללית הייתה החמישית והאחרונה בתוכנית ספוטניק לשיגור לוויינים לחלל, והשלישית בתוכנית ווסטוק לקידום שיגור בני אדם למסלול סביב כדור הארץ. לכן נקראה החללית גם בשם קוראבל ספוטניק 2 (קוראבל ברוסית מובנו "ספינה" וספוטניק – "לווין"). השיגור סלל את הדרך לטיסה המאוישת הראשונה לחלל – ווסטוק 1, פחות משמונה חודשים לאחר מכן.

קוראבל ספוטניק 2 היה הניסיון השני לשגר חללית מסוג ווסטוק עם כלבים על סיפונה. הניסיון הראשון אירע ב-28 ביולי ונכשל כאשר החללית התרסקה סמוך לשיגור. קוראבל ספוטניק 2 שוגרה לחלל על גבי טיל נושא מסוג ווסטוק L.

החללית נשאה שתי כלבות, בלקה וסטרלקה, ארבעים עכברים, שני עכברושים וכמה סוגי צמחים. הייתה בחללית גם מצלמת וידאו שצילמה את הכלבות. לחללית צורף פתק המיועד למוצא התא, במקרה שהתא לא ינחת במקום המתוכנן ובו נכתב שאין לגעת בתא עם הכלבים אלא לצורך העמדתו על תחתיתו. החללית חזרה לכדור הארץ למחרת היום, כאשר כל בעלי החיים בריאים ושלמים. פענוח נתוני הטלמטריה של החללית הראה שאחת הכלבות סבלה מהתקפים במהלך ההקפה הרביעית של החללית את כדור הארץ, ולכן הוחלט להגביל את הטיסה המאוישת הראשונה לחלל ל-3 הקפות בלבד.

תחנת רדיו בבון, גרמניה, הייתה הראשונה לקלוט אות מהחללית בהקפתה השלישית מסביב כדור הארץ. בנוסף לכך אישרה זאת גם תחנת רדיו שוודית.

כעבור שנה, הכלבה סטרלקה המליטה ואחד מגוריה – "פושינקה" נשלחה לרעיית נשיא ארצות הברית, ג'קלין קנדי-אונאסיס, כמחווה של רצון טוב מברית המועצות. עקב המלחמה הקרה, הכלבה עברה תחילה סדרת בדיקות במרכז הרפואי וולטר ריד לפני שהועברה לביתה החדש אצל משפחת קנדי. אנשי הממשל רצו לוודא תחילה שהרוסים לא השתילו אמצעי האזנה, פצצה או חיידקים בתוך הכלבה<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:1960 בברית המועצות
קטגוריה:תוכנית ווסטוק
סמל פיג'י

סמל פיג'י הוענק רשמית בצו מלכותי ב-4 ביולי 1908. הסמל הוצג על הדגל הקולוניאלי של המושבה ונותר הסמל גם לאחר קבלת העצמאות. הסמל מופיע גם על דגל פיג'י הנוכחי.

== תיאור הסמל ==
הסמל הוא שלט אצולה לו שני תומכים - שני לוחמים פיג'יאנים הלובשים חצאית עלי דקל. השמאלי מחזיק בידו חנית ופונה קדימה, והימני מחזיק קרדום העשוי אננס ומביט לעבר הסמל.
הציצה כוללת מקאנו.
בתחתית הסמל מופיע המוטו הלאומי של פיג'י: "ררווקה נא קאלו קה דוקה נא טואי" - "פחד מהאל וכבד את המלך".
שלט האצולה מורכב מצלב ג'ורג' הקדוש המחלק את השלט לארבע. בראשו מופיע אריה צועד המסמל, יחד עם צלב ג'ורג' הקדוש, את בריטניה ששלטה באי. על הסמל מופיעים עצי דקל, בננות המסמלים את כלכלת האי ויונת שלום.

== ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

פיג'י

קטגוריה:פיג'י: סמלים לאומיים
פיג'י
קטגוריה:אריות בתרבות
קטגוריה:יוניים בתרבות
סמל קובה

סמל קובה הוא שלט אצולה המחולק לשלושה חלקים. הסמל עוצב על ידי מיגל דה טורבה טולון, ואומץ ב-24 באפריל 1906.

==תיאור הסמל==
הציצה היא מצנפת פריגית המסמלת את החירות, ועליה כוכב לבן המסמל את עצמאות המדינה.
שלושת חלקי הסמל מופרדים בענפי אלון בצד אחד ועלי דפנה בצידו השני.
האלון מסמל את חוזקה של האומה הקובנית, והדפנה - כבד ותהילה. 

שלושת חלקי הסמל מסמלים שוויון, אחווה וחירות - זכויות האדם.

בחלקו העליון של הסמל, מופיע מפתח המסמל את מיקומה של קובה בפתח מפרץ מקסיקו. ברקע רואים שמש זורחת המסמלת את עלייתה של הרפובליקה החדשה. בחלקו השמאלי התחתון של הסמל קווים אנכיים המסמלים את שלושת מחוזות המדינה (המחוז המזרחי, המרכזי והמערבי).
בחלקו השמאלי הראשון של הסמל מצוירים הרים, נהרות, עמק, ועץ דקל - העץ הלאומי של קובה המסמל את הפוריות של המדינה.

==קישורים חיצוניים==

קובה

קטגוריה:קובה: סמלים לאומיים
קובה
יוסף ברודסקי

יוסיף אלכסנדרוביץ' בְּרודְסקי (ברוסית: Ио́сиф Алекса́ндрович Бро́дский; באנגלית: Joseph Brodsky; 24 במאי 1940 – 28 בינואר 1996) היה משורר, מסאי ומחזאי יהודי-רוסי-אמריקאי, חתן פרס נובל לספרות.

==קורות חיים==
נולד במשפחתו של צלם יהודי בלנינגרד. בגיל 15 עזב את בית הספר. לפי עדותו, התחיל לכתוב שירים בגיל 16. היה מקורב למשוררת אנה אחמטובה, שניבאה לו עתיד מזהיר. ב-1964 נעצר בעוון "שוטטות". ולדימיר אדמוני היה עד הגנה וציין הישגים של ברודסי כמשורר ומתרגם. ברודסקי נשפט ל-5 שנים והוגלה לאזור ארכנגלסק. בספטמבר 1965, בזכות התגייסותם של אנשי תרבות ורוח בולטים בברית המועצות ומחוצה לה, שוחרר ברודסקי ושב ללנינגרד. חלק קטן משיריו פורסמו בברית המועצות, אולם הרוב התפרסם במערב ("שירים ופואמות", 1965).

ב-1972 גורש מברית המועצות, התיישב באן ארבור שבמישיגן, שם לימד בחוג ללימודים סלאביים באוניברסיטה המקומית. המשיך לכתוב שירים ברוסית, וכן פרסם פרוזה ודברי ביקורת באנגלית, ועסק גם בתרגומים ספרותיים. ב-1980 קיבל אזרחות אמריקנית, ב-1981 התיישב בניו יורק. היה מעורב בחיים הספרותיים בארצות הברית ובאירופה. בשנים אלו הוציא לאור שלושה ספרי שירה, וכמו כן התפרסמו שני אוספים של שיריו.

ב-1987, בגיל 47, זכה ברודסקי בפרס נובל לספרות (הוא מן הצעירים שבין חתני הפרס) על "כתיבה חובקת-כול, המלאה בהירות מחשבה ועומק פואטי".

ב-1991–1992 קיבל את התואר משורר הקונגרס, המוענק מדי שנה על ידי ספריית הקונגרס.

נפטר מהתקף לב בניו יורק, נקבר בבית הקברות סן מיקלה שבוונציה.

==ספריו שראו אור בעברית==
* שירים ראשונים ואחרונים (מרוסית: עמינדב דיקמן), תל אביב: דביר, 1997.
* מנוסה מביזנטיון: מסות (מאנגלית ואחרית דבר: גיורא לשם), תל אביב: ספרית פועלים, 1992.
* עקדת יסאק: שירים (מרוסית: עזרא זוסמן), תל אביב: עקד, 1969.
* חותם מים: תרגום: לאה דובב, ירושלים: מאגנס, 2010.
* הסטנצות החדשות לאוגוסטה - תרגום: יעקב לח, הוצאת הקיבוץ המאוחד והוצאת כתב, 2017.
* מכתב להורטיוס (מאנגלית: יותם בנשלום), דחק, סדרת דרש - כתבי מופת בפואטיקה ואסתטיקה, 2023.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/ברודסקי-יוסף-יוסיף/ יוסף ברודסקי], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.bh.org.il/he/ בית התפוצות].
* 
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל רוסים
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:משוררים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים מומרים רוסים
קטגוריה:משוררים סובייטים
קטגוריה:משוררים יהודים רוסים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סן מיקלה
קטגוריה:עמיתי מקארתור
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:מתנגדי משטר בברית המועצות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
העברה (חברה)

תעודת נאמנות
העברה הייתה חברה להעברת הון יהודי מגרמניה הנאצית לארץ ישראל. החברה פעלה במסגרת "הסכמי ההעברה" להעברת רכוש יהודי גרמניה לארץ ישראל.

הסכמי ההעברה נוצרו כתוצאה ממפגש אינטרסים בין השלטון הנאצי שהיה מעוניין להיפטר מהיהודים, המוסדות הציוניים שרצו גידול בכמות היהודים בארץ, יהודי גרמניה שרצו להציל חלק מרכושם, ושלטונות המנדט הבריטי שרצו השקעות הון בארץ ישראל.<br />
הסכם ההעברה הראשון נחתם בין חברת הנוטע (חברה-בת של בני בנימין) לבין הגרמנים. ההסכם השני שיתף את חברת אנגלו-פלשתינה. בהסכם השלישי סוכם שבנק אנגלו-פלשתינה והסוכנות היהודית יקימו חברת נאמנות שתשמש כגוף מתווך בעסקות ההעברה. 

חברת "העברה", אשר הוקמה בשנת 1933 על סמך ההסכם, קיבלה בלעדיות הן על פעולת התיווך בין היבואנים בארץ ישראל ליצואנים הגרמנים, הן על הייבוא עצמו, הן על גביית כסף מהיבואנים בארץ בגין הסחורות שהזמינו והן על העברת התשלומים לעולים. 

משנת 1935 פעלה ההעברה בפיקוח הסוכנות היהודית, אם כי הון המניות שלה היה רשום על שם קרן היסוד כפי שהיה מקובל לגבי נכסי הסוכנות היהודית.

אלו מיהודי גרמניה שרצו לעלות לארץ ישראל היו צריכים להפקיד בגרמניה את כספם (במרקים גרמניים) בחברת "העברה" או אחת המקבילות לה.<br />
גוף התיווך היה רוכש במרקים אלו מכונות, ציוד וסחורות על פי הזמנות שקיבל מחברות ומתווכים בארץ ישראל, הטובין היו נשלחים לישראל (חלק מהם נמכר הלאה על ידי מתווכים).<br />
היהודים הגרמנים היו מקבלים אישור הפקדה, כך שיכלו להוכיח שהם בעלי הון, וכשהגיעו לארץ היו מקבלים כשני שלישים מהסכום המקורי שהפקידו. 

פעילות ההעברה עוררה מחלוקת ביישוב, בשל הצורך במגע עם שלטונות גרמניה הנאצית שהיו מוקצים בעיני אנשי היישוב באותה תקופה.

פעולתה של חברת העברה נסתיימה ב-1939, מספר חודשים אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, בגלל סגר כלכלי מוחלט שהוטל על גרמניה, לאחר שכ-50,000 נפש ניצלו בזכותה ועלו לארץ בעלייה החמישית, ולאחר שהצליחה להעביר רכוש בשווי כ-12 מיליון מרק גרמני מגרמניה לארץ ישראל. 

==חשבונות רדומים==

מכתב של הסניף התל אביבי של חברת "העברה" מחודש פברואר 1938
חלק מהיהודים שהעבירו את רכושם דרך חברת "העברה" לא הצליחו להציל את גופם, ונספו בשואה.

הכספים שהעבירו קורבנות אלו לא חולקו ליורשיהם. בשנת 1939 נחקקה "פקודת המסחר עם האויב" ועל פי פקודה זו הועברו בתחילת שנות ה-40 חשבונות חברת "העברה" לניהולו של הממונה הבריטי על נכסי אויב, בשל שייכותם לאזרחי גרמניה, אויבת בריטניה. בשלב ראשון הוא הורה להקפיא את החשבונות (איסור ביצוע כל פעולה ללא אישורו). בשלב מאוחר יותר דרש להעביר אליו את הכספים. עם הקמת המדינה עברו רוב הנכסים לניהול "הממונה על רכוש האויב", וב-18 ביולי 1968 לידי האפוטרופוס הכללי. 

רק בשנת 1985 החליט האפוטרופוס לפרק סופית את חברת "העברה", וניהול החשבונות אוחד עם 376 החשבונות שנוהלו בבנק לאומי כממשיך "חברת אנגלו-פלשתינה". לעיתים נמצא שחסר היה מידע על בעלי החשבון מאחר שרק ליד חלק מהחשבונות מופיע מספר השובר של חברת "העברה".

כאשר הוקמה בשנת 2000 ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא איתור והשבת נכסים של נספי השואה, היא בדקה גם את גורלם של חשבונות אלו.

==ראו גם==
*הסכם העברה

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגונים ומוסדות ביישוב
קטגוריה:היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ארגונים ציוניים
קטגוריה:שואת יהודי גרמניה
דפנה ודודידו

דפנה ודודידו היא סדרת טלוויזיה ישראלית, הסדרה הראשונה ששודרה בערוץ הופ!. 

הסדרה עוסקת בדפנה דקל, שגרה עם דודידו בבית בשכונה של ערוץ הופ!. דודידו, שאותו הפעילו במהלך השנים גיא פרידמן ואחרים, הוא בובה בגודל אדם בוגר, וביחד עם דפנה הוא יוצא להרפתקאות רבות. הסדרה מעלה נושאים יומיומיים שנוגעים לכל הילדים ומעניקה לבני הגיל הרך כלים ראשוניים להתמודדויות במצבים שונים. בחלק מהפרקים בסדרה השתתף גם דליק ווליניץ בתפקיד הקריין.

לאור ההצלחה הרבה של התוכנית, הוחלט להרחיב את הפורמט הקיים שלה לסדרה חדשה ששמה "דפנה, דודידו וחברים", בה מופיעות גם הדמויות גומי (עדי טופול), גולה (אור אזולאי) וקוץ וצנונית (הפעלה: אבי יקיר וז'יל בן דוד, קולות: מיקי קם). בנוסף, שולב בסדרה "נחשון המנחש" (שמחזיק גם בתוכנית משלו – "נחשון כל יכול") בגילומו של אסף אשתר. דמות נוספת היא תוכי מבולבל, בשם "תיקתוכי" אשר מופיעה בסדרה "דפנה, דודידו ותיקתוכי". בעקבות הסדרה יצאו גם מופעים והצגות בחנוכה, בהם "יום הולדת לדודידו" (עם חן חגי ועומר רבין בתפקידים הראשיים) ו"הופ! בעיר - חגיגה עם דודידו" כמופע נודד בין ערים בפריפריה.

בעקבות הצלחת הסדרה יצאו מספר מוצרים נלווים (שזכו אף הם להצלחה) שמכילים בין היתר בובות, משחקים, חוברות עבודה וסרטים הנושאים את דמותו של דודידו. בין לבין, הצגות המלוות את שם הסדרה כמו "דפנה ודודידו במסע לארץ כל יכול" ו"דפנה ודודידו 2 - ממלכה ללא מלך" הופיעו ברחבי הארץ וזכו להצלחה רבה.

==הדמויות==
* דודידו (גיא פרידמן): בובה פרוותית ואילמת בצבע כתום בגודל אדם בוגר, שאינה מדברת, אך מסוגלת להפיק קולות שונים. הוא גר עם דפנה דקל שגילמה את המבוגר האחראי, בעוד דודידו גילם ילד סקרן ושובב. מאחר שדודידו אינו מסוגל לדבר, הוא חווה תסכול לעיתים קרובות, כאשר הוא לא מצליח לגרום לאחרים להבין אותו, אבל בסופו של דבר דודידו מצליח להעביר תמיד את המסר שלו, דפנה מכנה אותו "דודי". רבים נוספים גילמו את דמותו של דודידו במהלך העונות השונות ואירועי החוצות שהתלוו לסדרה, בהם השחקנים גלעד דיבון, עידן בעל-צדקה, זכי גליה ועומר רבין.
* דפנה דקל (בתפקיד עצמה): דפנה גרה עם דודידו בביתה. הם מגיעים לפתרונות לבעיות שלהם וחווים יחדיו הרפתקאות.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות ילדים של ברוש הפקות
קטגוריה:דפנה דקל
טיקאל

טיקאל (בספרדית: Tikal) היא עיר עתיקה של תרבות המאיה. העיר נמצאת באמצע הג'ונגלים של מחוז אל פטן שבצפון גואטמלה. כיום העיר היא חלק מפארק לאומי הנושא את שמה ובו חיים ציפורים, טוקניים, חרקים, קופים ומיני בעלי חיים נוספים שחיים בג'ונגלים של מרכז אמריקה. בשנת 1979 הצטרפה טיקאל לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.

==היסטוריה==
מראה בטיקאל
ההתיישבות הראשונה של בני אדם בטיקאל החלה בשנת 600 לפנה"ס. השבטים שישבו שם בתקופה זו היו פרימיטיביים ולכן המבנים העתיקים ביותר מתוארכים לשנת 300 לפנה"ס. העיר נבנתה ככפר קטן בהתחלה, ואט אט גדלה והתפתחה. רק בשנת 300 לספירה הפכה העיר למרכז חשוב של בני המאיה. כיום ידועים למעלה מ-30 מושלים ששלטו בעיר, הראשון שבהם - יאך א'ב ח'וק (Yax Ehb' Xook בשפת המאיה) במאה הראשונה לספירה, עד לאחרון שבהם שהחל את תקופת שלטונו בשנת 869 לספירה - המושל הסאו צ'אן קאוואיל השני (Hasaw Chan K'awiil II בשפת המאיה). הסברה המוכרת כיום היא שהעיר ננטשה במאה ה-10.

המבנים החשובים של העיר נבנו בין השנים 550–850 לספירה וכוללים את המקדשים הרבים והמרשימים שמהווים חלק ממנה וכן האטרקציה התיירותית המרכזית שבה. הם מכסים שטח של כ-2.5 קמ"ר. המבנים הושפעו רבות מסגנונות בנייה של תרבויות מקסיקניות שכנות. ארכאולוגים רואים בתרבות שחיה בטאוטיווקאן, היום בפאתי מקסיקו סיטי, כאחת המשפיעות המרכזיות על האדריכלות של רוב המבנים החשובים בעיר.

בין השנים 560–690 לספירה ישנו פער הנקרא "פער טיקאל", שמתבטא בחוסר השפעה על עולם המאיה, וחיסול חלקים ממצבות וכתובות. ממצאים חדשים מגלים שבתקופה זו הייתה טיקאל כבושה על ידי שושלת מלכי הנחש, שליטי העיר קלקמול.

קיומה של העיר דווח לראשונה על ידי נזיר ספרדי בשם אנדרס דה אוונדאניו, אך גילויה הרשמי של העיר מיוחס למושל פטן ב-1848, מודסטו מנדס. בתחילה הייתה העיר חבויה היטב בתוך הג'ונגל, אך עם גילוי המבנה הראשון שבה התבצעה חפירה ארכאולוגית רחבת היקף שחשפה את המקום כולו. חלק מהמבנים מכוסים עדיין בתלים חוליים ובצמחיה עבותה המאפיינת את הג'ונגל. לא כל המקדשים נחשפו לחלוטין על ידי הארכאולוגים שחפרו במקום ועדיין ניתן לראות ראיות לכך שהעיר הייתה נטושה ומוסתרת במעמקי הג'ונגל כמעט 1,000 שנה.

==תיירות==
העיר הקרובה ביותר לטיקאל היא העיר פלורס (בספרדית: flores, "פרחים"), אי קטן ומיושב בלב אגם פטן-איצה (Peten-Itza). בעיר שדה תעופה קטן המשרת טיסות פנים בגואטמלה וכן כמה מדינות שכנות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.mesoweb.com/tikal/features/history/history.html אודות הגילוי והמחקר באתר]
* [https://web.archive.org/web/20100924023100/http://authenticmaya.com/tikal1.htm אודות טיקאל]
* 
* 

קטגוריה:גואטמלה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים של מאיה
קטגוריה:שמורות ביוספריות
ברגנץ

ברגנץ (בגרמנית: Bregenz) היא עיר במערב אוסטריה ובירת המדינה האוסטרית פורארלברג. העיר נמצאת על רמה בקצה ימת קונסטנץ, אגם המים המתוקים השלישי בגודלו במרכז אירופה, למרגלות הר פפנדר. העיר היא צומת של כבישים ראשיים העוברים בעמק נהר ריין, ומתקיימים בה שירותי שיט על ימת קונסטנץ. נכון ל-2018 הייתה אוכלוסיית העיר 29,806 תושבים.

העיר ידועה בפסטיבל הקיץ שמתקיים בה מדי שנה, "פסטיבל ברגנץ" (Bregenzer Festspiele).

==היסטוריה==
היישוב הראשון בעיר ידוע משנת 1500 לפנה"ס. במאה החמישית לפני הספירה יושבה העיר על ידי קלטים ונקראה על ידם "בריגנאטיון", והיא הייתה מבצרם הגדול ביותר. בשנת 15 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי הרומאים והפכה למחנה רומי. העיר קיבלה מעמד של עירייה בשנת 50 (כ"בריגאנטיום") והייתה מושב האדמירלות בשל ימת קונסטנץ. בשנת 259 הרסו את העיר האלמנים, שבט גרמני שפרץ לאזור.

בין השנים 610–612 פעלו בעיר מיסיונרים. משנת 917 שימשה הטירה בעיר כמקום מגוריה של שושלת אודאלריכינג שכינו את עצמם התואר "הרוזנים של ברגנץ". בנו של המלך האודאלריכי הראשון היה גבהארד שנולד בשנת 947.הוא נהיה בישופ של העיר קונסטנץ ומאוחר יותר נודע כפטרונן של הנשים ההרות. השושלת נכחדה בסביבות שנת 1150. בשנת 1170 הוגו מטובינגן הקים בעיר יישוב (הוזכר לראשונה בשנת 1249) שגדל בין המאות ה-14 וה-13 ובין 1650 ל 1652.

בתחילת המאה ה-19 ועד לשנת 1814 העיר הייתה בשליטת בוואריה ואחר כך עברה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית.

במהלך מלחמת העולם השנייה בעיר פעל כקונסול ארנסט פרודולייה שהנפיק כמה מאות אשרות כניסה לשווייץ ליהודים הנמלטים.

==ערים תאומות==
ברגנץ היא עיר תאומה של הערים:
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פורארלברג: ערים
קטגוריה:ימת קונסטנץ: יישובים
מחזה מוסר

פתיחת מחזה המוסר "[[העולם והילד" מ-1522.]]
מחזה מוסר הוא סוג של מחזה אלגורי, שבה חווה הפרוטגוניסט (הדמות המרכזית במחזה) דילמות מוסריות, בהן הוא נדרש לבחור בין היושר והטוּב האלוהי, לבין הרוע. מחזות מסוג זה היו נפוצים באירופה במאה ה-15 וה-16. מבחינה היסטורית מחזה המוסר הוא החוליה המקשרת בין המחזות הדתיים של ימי הביניים למחזות החילוניים המאוחרים יותר.<br />
מחזה מוסר מתאפיין בדמויות אלגוריות כגון אהבה, ידידות, רכוש, מוות, תשוקה, קנאה.

בניגוד למה שאולי מצופה מהשם, המחזות אינם בהכרח הרצאות למדניות יבשות, אלא בהחלט משעשעות.

אחד המחזות העבריים הידועים בסוג זה הוא המחזה "לישרים תהילה" של הרמח"ל.

== ראו גם==
* כל אדם
* ביקור הגברת הזקנה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחזות
קטגוריה:מוסר
שיר להשכיר

קרית-חיים]]שיר להשכיר הוא מיזם ישראלי שנועד להפיץ שירה באמצעות מודעות עם תלישונים, בפורמט של מודעות "דירה להשכיר" הנפוצות בלוחות מודעות. בעוד שבמודעות "דירה להשכיר" רגילות, על גבי התלישונים רשום מספר טלפון ליצירת קשר, תלישוני "שיר להשכיר" כוללים חלק מטקסט השיר עצמו. באופן זה, העוברים ושבים הנתקלים בשיר יכולים לתלוש לעצמם חלק מהשיר שחביב עליהם. 
==היסטוריה==

אבי המיזם הוא תומר גרינברג, באותם ימים סטודנט בטכניון וכיום מתכנת ומלחין מירושלים. השירים הראשונים נתלו באוקטובר 2005 במקומות שונים במדינת ישראל, החל בקריית חיים בצפון וכלה בשדה בוקר בדרום. בין השירים הראשונים שנתלו ניתן למצוא משירי יהודה עמיחי, נתן זך, וכלת פרס נובל לספרות, ויסלבה שימבורסקה. מאז נתלו שירים נוספים על ידי אנשים שונים, והמיזם התרחב גם לסוגים שונים של אמנות, כגון ציור להשכיר ואף קומיקס להשכיר, אשר נתלה בבסיס הקריה בתל אביב. בשנת 2006 המיזם התרחב לראשונה אל מחוץ לישראל, ונתלו שירים להשכיר גם בשווייץ ובהולנד.

המיזם זכה לחשיפה נרחבת באתר צורה, ובכתב-העת ההולנדי לשירה Awater, גיליון קיץ 2006.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20070216232417/http://www.technion.ac.il/~gever/shir.htm אתר הבית של המיזם] 
*[http://www.tzura.co.il/tshsd/yezira.asp?codyezira=24483&code=2403 שיר להשכיר] באתר צורה
*[https://web.archive.org/web/20131014075536/http://www.technion.ac.il/~gever/interview1.pdf כתבה על שירים להשכיר] בכתב העת ההולנדי Awater, גיליון קיץ 2006 

קטגוריה:שירה