פילדלפיה 76'

פילדלפיה 76 (באנגלית: Philadelphia 76ers; מכונה גם סיקסרס ופילי) היא קבוצת כדורסל מהעיר פילדלפיה שבפנסילבניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית האטלנטי שבאזור המזרחי, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם ולס פארגו סנטר. מאז הקמתה בשנת 1946, בשם סירקיוז נאשיונלס (Syracuse Nationals), זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות NBA, בעונות , ו-.

==היסטוריה==
===1939-1949: השנים הראשונות בסירקיוז===
הקבוצה החלה את דרכה בשנת 1939 בשם סירקיוז רדס, ומוקמה בסירקיוז, ניו יורק. עד שנת 1941 שיחקו הרדס רק נגד קבוצות מקומיות כמו ניו יורק רנסאנס, ניו יורק ג'ולס ואוסווגו מרצ'נטס. כמה מהשחקנים הבולטים של הרדס בשנים אלו היו ווילמת' סידאת-סין, מארק הלר ואל סרבי (שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל). בשנים 1942–1945 עדיין לא שיחקה הקבוצה בליגה מקצוענית.

לפני עונת 1946/1947 הצטרפו הרדס לליגת ה-NBL, ושינו את שמם ל"סירקיוז נשיונלס". בעונה זו השיגו הנשיונלס מאזן 21–23 וסיימו במקום הרביעי. בפלייאוף הודחו הנשיונלס בידי רוצ'סטר רויאלס בסדרה בת ארבעה משחקים. בעונתם השנייה הנשיונלס הצליחו פחות, כשהשיגו מאזן 24–36 וסיימו את העונה במקום החמישי. הם הגיעו לפלייאוף והודחו על ידי הנדרסון דאפי פאקרס ב-3 משחקים.

לפני עונת 1947/1948 עזבו מספר קבוצות את ה-NBL לליגת ה-BAA, וההנחה הייתה שהליגות יתאחדו בקרוב. הנשיונלס החתימו את אל סרבי ודולף שייז היהודי, שבעתיד יהיה גם מאמן הקבוצה. את עונה זו סיימו הנשיונלס במאזן 40–23, בפעם הראשונה עם מאזן חיובי. הנשיונלס עברו לראשונה בהיסטוריה שלהם את הסיבוב הראשון של הפלייאוף כשניצחו את האמונדקלומט באקנירס בסדרה 2–0. בחצי הגמר הפסידו הנשיונלס להנדרסון דאפי פאקרס בסדרה בת 4 משחקים.

===1949-1963: הנשיונלס ב-NBA===
הלוגו של הסירקיוז נשיונלס
בסיום עונת 1947/1948 עברו כל הקבוצות לליגת ה-BAA, שהתאחדה עם ליגת ה-NBL ליצירת ה-NBA. עונתם הראשונה של הנשיונלס ב-NBA הייתה הצלחה מיידית, כשהם השיגו מאזן 51–13. בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA הם הדיחו את פילדלפיה ווריורס בסדרה 2–0. בגמר המזרח פגשו הנשיונלס את ניו יורק ניקס, וניצחו בדרבי של מדינת ניו יורק בסדרה בת 3 משחקים. בגמר ה-NBA התמודדו הנשיונלס מול מיניאפוליס לייקרס, והפסידו בסדרה 1–3.

אף על פי שבתחילת עונת עברו מספר קבוצות לליגת ה-NPBL (National Professional Basketball League), הנשיונלס החליטו להישאר ב-NBA. בעונתם השנייה בליגה הם הציגו יכולת בינונית וסיימו במאזן 32–34 ובמקום הרביעי בליגה. בפלייאוף הם ניצחו בסיבוב הראשון את פילדלפיה ווריורס 2–0, אך הפסידו בגמר המזרח לניקס בחמישה משחקים (2–3), כשבמשחק האחרון הם הפסידו ב-2 נקודות בלבד.

אל סרבי הפך למאמן-שחקן בעונה הבאה בנשיונלס, כשהוא מתעדף את ההתקפה על ההגנה. התצוגה ההתקפית גרמה לכך שהנשיונלס הובילו את הליגה בנקודות בממוצע למשחק, עם 79.5. הם סיימו את העונה עם מאזן 40–26, ופגשו בסיבוב הראשון של הפלייאוף את פילדלפיה. הנשיונלס ניצחו בפעם השלישית ברציפות את הווריורס בסדרה בת 3 משחקים, אך הפסידו בגמר המזרח לניקס בפעם השנייה ברציפות ב-4 משחקים.

בעונת סיימו הנשיונלס במקום השני בליגה, לאחר מאבק צמוד עם הניקס ובוסטון סלטיקס. סירקיוז סיימה במאזן 47–24, ופגשה בסיבוב הראשון הסלטיקס. הנשיונלס הפסידו במשחק הראשון 81–87 בביתם, והיו צריכים חייבים במשחק השני. המשחק הזה הפך לאחד המשחקים הארוכים ביותר בהיסטוריה של ה-NBA, והארוך ביותר בפלייאוף. הוא כלל ארבע הארכות, ובסופו הפסידו הנשיונלס 105–111.

הנשיונלס רכשו את אלכס גרוזה וראלף בירד מאינדיאנפוליס אולימפיאנס שעזבה את הליגה, והשאירה אותה עם 9 קבוצות בלבד. את עונת הם סיימו עם מאזן 42–30. הנשיונלס עברו את סיבוב הפלייאוף הראשון, שהיה בית מוקדם עם הניקס והסלטיקס, בקלות, והמשיכו במומנטום כשניצחו את הסלטיקס בגמר המזרח 2–0. בגמר הם פגשו את הלייקרס, והפסידו בסדרה קשה וצמודה בת 7 משחקים.

ליגת ה-NBA החלה להתמודד עם קשיים כספיים, ולאחר שבולטימור בולטס התפרקה נשארו בה 8 קבוצות בלבד. לנוכח אי הפופולריות של הליגה הציע מנהל הנשיונלס, דני ביאסון, שכל התקפה תארוך 24 שניות בלבד במקום 30, מה שיאפשר למשחקים להתנהל בצורה מהירה יותר. קיצור שעון הזריקות הפך להצלחה מיידית, כשממוצע הנקודות עלה ב-14 מהעונה הקודמת. בעונת סיימו הנשיונלס סיימו במקום הראשון במזרח עם מאזן 29–43. הנשיונלס העפילו אוטומטית לגמר המזרח, ניצחו בו את בוסטון סלטיקס ב-4 משחקים ועלו לגמר ה-NBA השני ברציפות שלהם. בגמר הם פגשו את פורט ויין פיסטונס. בשני המשחקים הראשונים שנערכו בביתם הנשיונלס ניצחו, אך את שלושת המשחקים הבאים בפורט ויין ניצחו הפיסטונס, שעלו ליתרון 2–3 בסדרה. במשחק ה-6 בסירקיוז ניצחו הנשיונלס 109–104, וכפו משחק שביעי ומכריע. במשחק השביעי זריקת עונשין של ג'ורג' קינג העלתה את הנשיונלס ליתרון 91–92 מספר שניות לסיום המשחק, ובמהלך הבא קינג חטף את הכדור מהוצאת החוץ של הפיסטונס, וסיים את המשחק בניצחון הנשיונלס. זו הייתה אליפות ה-NBA הראשונה בהיסטוריה של המועדון.

אחרי עונת האליפות חוו הנשיונלס ירידת מתח, וסיימו את עונת במאזן 35–37. למרות היכולת החלשה בעונה הסדירה הפתיעו הנשיונלס את הסלטיקס בסיבוב הראשון של הפלייאוף כשניצחו 2–1. בגמר המזרח הם שיחקו נגד פילדלפיה ווריורס, והפסידו בסדרה ב-5 משחקים.

לאחר משחקים בודדים בעונת פוטר המאמן אל סרבי, ובמקומו מונה פול סימור. יחד עם סימור חזרו הנשיונלס ליכולתם הטובה וסיימו את העונה במקום השני במזרח עם מאזן 38–34. בסיבוב הפלייאוף הראשון פגשו הנשיונלס את האלופה המכהנת, פילדלפיה ווריורס, והדיחו אותה עם 2–0 בסדרה. למרות זאת, הנשיונלס הודחו בסיבוב הבא אחרי תבוסה 0–3 לבוסטון סלטיקס.

לאחר שהפיסטונס עברו מפורט ויין לדטרויט והרוצ'סטר רויאלס עברו מרוצ'סטר לסינסינטי, נשארו הנשיונלס הקבוצה האחרונה בליגה שמגיעה מעיר קטנה כמו סירקיוז. למרות זאת, הנשיונלס סיימו במקום השני במזרח עם מאזן 41–31, אך הפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לפילדלפיה ווריורס.

אף על פי שהנשיונלס סיימו את עונת עם מאזן 35–37 הם עלו לפלייאוף מהמקום ה-3 במזרח. בסיבוב הראשון הם הדיחו את ניו יורק ניקס ועלו לגמר המזרח מול בוסטון סלטיקס. הם הצליחו למשוך את המשחק עד למשחק השביעי המכריע, בו הם הפסידו ב-5 נקודות הפרש והפסידו בסדרה 3–4 לסלטיקס.

עונת התאפיינה בחוזקתן של הקבוצות שבמדיהן שיחקו כוכבי על כמו ביל ראסל בסלטיקס, וילט צ'מברלין בווריורס ובוב פטיט בסנט לואיס הוקס. למרות זאת, הנשיונלס השיגו מאזן טוב של 45–30 בסיום העונה, ומקום 3 במזרח. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם הפסידו לווריורס וצ'מברלין בסדרה בת 3 משחקים והודחו.

כשהלייקרס עברו ממיניאפוליס ללוס אנג'לס נשארו הנשיונלס קבוצת ה-NBL היחידה שנשארה באותו מקום מאז המעבר ל-NBA. הם סיימו במקום השלישי במזרח עם מאזן 38–41. בסיבוב הראשון הפתיעו הנשיונלס את פילדלפיה ווריורס כשהדיחו אותם בסדרה בת 3 משחקים. למרות זאת בגמר המזרח הם הפסידו לסלטיקס ב-5 משחקים.

בעונת פספס דולף שייז 24 משחקים, ולראשונה מזה 14 שנים לא הוביל את קבוצתו בנקודות למשחק. בראשות הטבלה החליף אותו האל גריר, שקלע 22.8 נקודות בממוצע למשחק. הנשיונלס סיימו את העונה במקום ה-3 במזרח עם מאזן 41–39, ופגשו בסיבוב הראשון את הווריורס. לאחר שהפסידו בשני המשחקים הראשונים בחוץ ועמדו בפני הדחה, הם ניצחו בשני משחקי הבית שלהם וכפו משחק חמישי ומכריע. עם זאת, במשחק החמישי ניצחו הווריורס ניצחו 121–104 והנשיונלס הודחו. בסיום אותה עונה עברו הווריורס מפילדלפיה לסן פרנסיסקו, כך שלעיר פילדלפיה לא הייתה קבוצת כדורסל, ובעתיד הנשיונלס ימלאו את המקום הזה.

בתחילת עונת הציפיות היו שהנשיונלס יתחילו בתהליך דעיכה, מכיוון שסגלם התחיל להזדקן. למרות זאת הם נשארו בתמונת האליפות, כשסיימו את העונה במקום השני במזרח עם מאזן 48–32. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם פגשו את סינסינטי רויאלס. בתחילה הובילו הנשיונלס 2–1, והיו צריכים ניצחון אחד על מנת להעפיל לסיבוב הבא, אך הפסידו בשני המשחקים הבאים והודחו. ההפסד האחרון לרויאלס 127–131 הפך למעשה למשחק האחרון של הקבוצה בסירקיוז.

===1963-1968: המעבר לפילדלפיה ועידן וילט צ'מברלין===
[[וילט צ'מברלין (מימין), כוכב ה-76' בשנים 1965–1968]]
בשנת 1963 עברו הנשיונלס לפילדלפיה, לאחר שנשארו הקבוצה היחידה מעיר קטנה. המעבר התאפשר מפני שקודם לכן הפילדלפיה ווריורס עברו לסן פרנסיסקו. בנוסף, קשיים כלכליים כפו על הקבוצה את המעבר. לאחר המעבר לפילדלפיה נערכה תחרות לבחירת שם לקבוצה, בסופה נבחר הכינוי 76ers ("סֶבֶנְטִי-סִיקְסֶרְס"), קיצור לשנת 1776 שהיא שנת הכרזת העצמאות של ארצות הברית שהתרחשה בפילדלפיה. מאז הם נקראו פילדלפיה 76.

לאחר המעבר מונה למאמן דולף שייז, ששיחק קודם לכן במדי הקבוצה. את העונה הראשונה בפילדלפיה הם סיימו עם מאזן 34–46 ועלו לפלייאוף. הם הפסידו בחצי גמר המזרח 2–3 לסינסינטי קינגס.

לפני עונת רכשה פילדלפיה את האולסטאר וילט צ'מברלין מהווריורס. בסיום אותה עונה השיגה פילדלפיה מאזן 40–40 ועלתה לפלייאוף. בסיבוב הראשון ניצחו ה-76' את הקינגס ב-4 משחקים ועלו לגמר המזרח, בו פגשו את בוסטון סלטיקס. הקבוצות הגיעו למשחק שביעי ומכריע, בו ניצחו הסלטיקס 110–108. משחק זה הוא אחד המשחקים הזכורים ביותר של הסלטיקס, ונחשב לזה שהתחיל את היריבות בין הבוסטון סלטיקס לבין הפילדלפיה 76'. הכדור האחרון היה בידיים של הסיקסרס, אך מסירתו של האל גריר שהוציא את הכדור נחטפה על ידי ג'ון האבליצ'ק, שמסר את הכדור לסם ג'ונס שקלע סל ניצחון. הסלטיקס הדיחו את הסיקסרס וזכו באליפות נגד לוס אנג'לס לייקרס.

בעונת השיגו הסיקסרס מאזן 55–25, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף לסלטיקס. לפני עונת סיימו הסיקסרס את ההתקשרות עם שייז ומינו את אלכס האנום למאמן. הסיקסרס פתחו את העונה בצורה חלומית עם מאזן 46–4 וסיימו אותה עם מאזן 68–13, שהיה המאזן הטוב ביותר בעונה הסדירה עד אז. הקבוצה, שכללה אז את האולסטארים צ'מברלין, גריר, בילי קנינגהם, צ'ט ווקר, ואלי ג'ונס ולוציוס ג'קסון, העפילה לגמר המזרח, שוב נגד הסלטיקס. הפעם הסלטיקס הגיעו בסגל פצוע והפסידו 1–4. בגמר ה-NBA התמודדה פילדלפיה נגד סן פרנסיסקו ווריורס, ניצחה 4–2 וזכתה באליפות השנייה בתולדותיה.

בעונת המשיכו ה-76' להיות דומיננטיים וסיימו את העונה במאזן 62–20. בסיבוב הפלייאוף הראשון הם ניצחו את ניו יורק ניקס 4–2, ובגמר המזרח פגשו שוב את בוסטון סלטיקס. הסיקסרס הובילו לאחר ארבעה משחקים 3–1, אך על אף שהיו להם שלוש הזדמנויות לנצח הם הפסידו בשלושה משחקים ברציפות והודחו מהפלייאוף.

===1968-1984: הנפילה והבנייה מחדש===
בסיום עונת 1967/1968 ביצעה פילדלפיה טרייד שנוי במחלוקת כשהעבירה את וילט צ'מברלין ללוס אנג'לס לייקרס בתמורה לארצ'י קלארק, דארל אימהוף וג'רי צ'יימברס. בעונת 1968/1969 הירידה לא הייתה דרסטית, והם סיימו עם מאזן טוב של 55–27, אך הפסידו בסיבוב הפלייאוף הראשון לבוסטון סלטיקס 1–4. בעונה הבאה הם סיימו במאזן 40–42, אך עדיין הצליחו לעלות לפלייאוף בו לא עברו את הסיבוב הראשון. עונת 1970/1971 אופיינה בעלייה קלה ביכולת, והסיקסרס סיימו אותה במאזן 47–35, אך הפסידו בסיבוב הראשון לבולטימור בולטס 3–4.

בעונת 1971/1972 סיימו הסיקסרס במאזן 30–52, כמות הניצחונות הקטנה ביותר של המועדון מאז צורף ל-NBA. בנוסף, הם החמיצו את הפלייאוף לראשונה בהיסטוריה של המועדון גם כששיחק בליגת ה-NBL, כל זאת חמש שנים בלבד אחרי שזכו באליפות.

על אף שבעונה הקודמת הסיקסרס שברו שיאים שליליים, עונת 1972/1973 התגלתה כגרועה הרבה יותר. הם התחילו את העונה עם 15 הפסדים רצופים, וכמה חודשים לאחר מכן הם הפסידו 20 משחקים ברציפות. המאזן שלהם לאחר הרצף היה 4–58, ומתוך 35 המשחקים האחרונים שלהם הם ניצחו באחד בלבד. הם סיימו את העונה במאזן 9–73, וכונו על ידי התקשורת בפילדלפיה "9 ו-73ers". המאזן הזה הוא אחד הגרועים בהיסטוריה של הליגה, שני רק לששת הניצחונות של פרובידנס סטימרולרס מעונת 1947/1948.

לפני עונת 1973/1974 מונה ג'ין שו למאמן. בעונה זו אכן התרחשו שיפורים מהעונה הקודמת, אך הקבוצה סיימה עם מאזן 25–57 בלבד ולא עלתה לפלייאוף בפעם השלישית ברציפות. בעונה הבאה הסיקסרס המשיכו במגמת השיפור, וסיימו אותה במאזן 34–48 אך עדיין לא עלו לפלייאוף. בדראפט 1975 בחרה פילדלפיה את דריל דוקינס, ולקראת עונת 1975/1976 החתימה את ג'ורג' מקגיניס מאינדיאנה פייסרס. עם השניים הם השיגו מאזן חיובי לראשונה מזה 4 שנים, 46–36, וחזרו לפלייאוף, שם הפסידו לבאפלו ברייבס 2–1 בסדרה.
[[ג'וליוס ארווינג היה כוכב הקבוצה בשנים 1976–1987]]
עונת 1976/1977 זכורה לאוהדי הסיקסרס בעיקר בזכות רכישתו של ג'וליוס ארווינג, המכונה גם ד"ר ג'יי, מניו יורק נטס. יחד איתו הם השיגו מאזן 50–32 וחזרו להיות קבוצה חזקה. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם הדיחו את בוסטון סלטיקס בסדרה מותחת 4–3, ובגמר המזרח ניצחו את יוסטון רוקטס של מוזס מלון 4–2. בגמר ה-NBA הם פגשו את פורטלנד טרייל בלייזרס, ואחרי שניצחו בשני המשחקים הראשונים הם הפסידו בארבעה הבאים, והבלייזרס של ביל וולטון זכו באליפות.

את עונת 1977/1978, שזכורה בזכות המוטו "אנחנו חייבים לכם אחת", סיימו הסיקסרס עם שיפור במאזן, כשהשיגו 55 ניצחונות לעומת 27 הפסדים. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם הדיחו את ניו יורק ניקס בסוויפ, אך בסיבוב השני הפסידו לאלופה בסופו של דבר וושינגטון בולטס 2–4.

את עונת 1978/1979 סיימו עם 10 ניצחונות פחות, 45–37, ובסיבוב הראשון ניצחו את ניו ג'רזי נטס 2–0, אך בחצי גמר המזרח הפסידו לסן אנטוניו ספרס 3–4. בעונת 1979/1980 השתפרו הסיקסרס למאזן 59–23, והיו פייבוריטים לזכייה. בסיבוב הראשון הם ניצחו את הבולטס 2–0, ולאחר מכן ניצחו בחצי גמר המזרח את אטלנטה הוקס 4–1. בגמר המזרח ניצחו הסיקסרס את הסלטיקס 4–1 ועלו לגמר הליגה נגד לוס אנג'לס לייקרס, להם הפסידו 2–4. במשחק השישי והאחרון בסדרת הגמר שיחק רוקי הלייקרס מג'יק ג'ונסון בעמדת הסנטר במקומו של כרים עבדול-ג'באר שנפצע במשחק החמישי. ג'ונסון, שהיה רגיל לשחק כרכז, קלע 42 נקודות ועזר לקבוצתו לנצח.

את עונת 1980/1981 סיימה פילדלפיה עם מאזן 62–20, שיפור של 3 ניצחונות מהעונה הקודמת. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם הדיחו את אינדיאנה פייסרס 2–0, בחצי גמר המזרח ניצחו את מילווקי באקס 4–3 בסדרה ובגמר המזרח פגשו את בוסטון סלטיקס. לאחר ארבעת המשחקים הראשונים הם הובילו 3–1, אך שוב איבדו את היתרון והסלטיקס ניצחו 3–4.
[[מוזס מלון, שחקן הקבוצה בשנים 1982–1986 ו-1993–1994]]
את עונת 1981/1982 סיימו הסיקסרס במאזן 58–24. בסיבוב הראשון הם עברו את אטלנטה הוקס 2–0, ובחצי הגמר האזורי הדיחו את הבאקס בשישה משחקים. בגמר המזרח הם ניצחו את הסלטיקס 4–3, ועלו לגמר ה-NBA, בו שוב הפסידו ללייקרס 2–4.

המועדון נרכש בידי הרולד כץ בשנת 1982, תחתיו רכשו הסיקסרס רכשו את מי שהתברר כחתיכה החסרה בפאזל בדרך לאליפות, מוזס מלון מיוסטון רוקטס. יחד עם ארווינג ומלון שיחקו האולסטארים מוריס צ'יקס, אנדרו טוני ובובי ג'ונס, ופילדלפיה סיימה במאזן 65–17. מלון זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA, וכשהתקשורת שאלה אותו מה הציפיות שלו מהפלייאוף הוא ענה: "ארבע, ארבע, ארבע" – כלומר לנצח בכל שלושת הסיבובים בלי להפסיד, ולהדיח את הקבוצות האחרות בסוויפ.

הסיקסרס כמעט קיימו את הבטחתו של מלון, והביכו את יריבותיהם במזרח. בחצי הגמר האזורי הם הביסו בסוויפ את ניו יורק ניקס, ובגמר המזרח ניצחו את מילווקי באקס 4–1. בגמר ה-NBA הם ניצחו בסוויפ את לוס אנג'לס לייקרס, ונקמו את ההפסד בעונה הקודמת בגמר. מלון זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר ב-NBA.

את עונת 1983/1984 סיימו הסיקסרס באכזבה, לאחר שהודחו כבר בסיבוב הראשון לניו ג'רזי נטס, למרות מאזן 52–30 בעונה הסדירה.

===1984–1992: עידן צ'ארלס בארקלי===
אחרי עונת 1983/1984 המאכזבת הצטרף לפילדלפיה האולסטאר צ'ארלס בארקלי, שנבחר בבחירה ה-5 בדראפט ה-NBA {{כ}}1984. בעונת 1984/1985 שיפרו הסיקסרס את מאזנם ל-58–24 ועלו לפלייאוף. בסיבוב הראשון הם ניצחו את הוושינגטון בולטס 3–1, ובחצי גמר המזרח הביסו את מילווקי באקס בסוויפ. בגמר המזרח הם פגשו את בוסטון סלטיקס והפסידו 1–4. לקראת עונת 1985/1986 מונה מאט גוקאס למאמן, ואת העונה סיימה פילדלפיה במאזן 54–28. בסיבוב הראשון בפלייאוף הם ניצחו את הבולטס 3–2, אך בחצי גמר המזרח הפסידו לבאקס 3–4.
[[צ'ארלס בארקלי, כוכב הקבוצה בין השנים 1984–1992]]
ב-16 ביוני 1986 ביצעו הסיקסרס ביצעו את אחד הטריידים הידועים לשמצה בתולדות ה-NBA. הם העבירו את מוזס מלון לוושינגטון בולטס ואת בחירת הדראפט הראשונה של 1986 לקליבלנד קאבלירס, בתמורה לרוי הינסון, ג'ף רולנד וקליף רובינסון. שלושת השחקנים לא שיחקו בקבוצה יותר משלוש עונות, והקאבלירס בחרו בבחירת הדראפט שקיבלו את האולסטאר לעתיד בראד דוהרטי. את העונה הזו סיימו הסיקסרס במאזן 45–37 והפסידו בסיבוב הראשון של הפלייאוף לבאקס.

לאחר שנקלעו למאזן שלילי 20–23 באמצע עונת 1987/1988 פוטר המאמן גוקאס, ובמקומו מונה עוזרו ג'ים ליינאם. הסיקסרס סיימו את העונה במאזן 36–46, ולראשונה מאז 1974/1975 לא העפילו לפלייאוף. בדראפט 1988 הם בחרו את צ'ארלס סמית' בבחירה השלישית, ומיד העבירו את זכויותיו לקליפרס בתמורה לבחירה השישית, הרסי הוקינס. הוקינס הפך בשנים הבאות לאחד השחקנים הטובים בסיקסרס, וקלע כ-19 נקודות בממוצע למשחק בחמש עונות בקבוצה.

את עונת 1988/1989 סיימו הסיקסרס במאזן 46–36 וחזרו לפלייאוף לאחר היעדרות של שנה, אך הודחו בסוויפ בסיבוב הראשון על ידי הניו יורק ניקס. את העונה הבאה הם סיימו עם מאזן 53–29, ראשונים בבית האטלנטי, ובארקלי סיים במקום השני במירוץ לתואר הMVP. אחרי שהדיחו את קליבלנד קאבלירס בסיבוב הראשון הם הפסידו לשיקגו בולס של מייקל ג'ורדן בחצי גמר המזרח.

בעונת 1990/1991 ירדו הסיקסרס למאזן 38–44, אך בכל זאת העפילו לפלייאוף. בסיבוב הראשון הם הדיחו את הבאקס בסוויפ, אך בחצי גמר המזרח הפסידו בפעם השנייה ברציפות לבולס 4–1. ההפסדים הרצופים לשיקגו נחשבו למה שיגמור את עידן בארקלי, ואכן, בסיום העונה הבאה בה סיימו הסיקסרס במאזן שלילי ולא עלו לפלייאוף בפעם השנייה ב-8 השנים עם בארקלי, הוא הועבר בטרייד לפיניקס סאנס בתמורה לג'ף הורנסק, טים פרי ואנדרו לאנג.

===1992–1996: שנות המעבר===
בסיום עונת 1991/1992 מינו הסיקסרס את דאג מו למאמן, אך לאחר 56 משחקים עמד מאזנם על 19–37 והוא פוטר. הסיקסרס סיימו את העונה עם מאזן 26–56 ולא עלו לפלייאוף שנה שנייה ברציפות. בעונת 1993/1994 עמד מאזנה של פילדלפיה על 25–57, ניצחון אחד פחות מהעונה הקודמת, ובסיומה מונה ג'ון לוקאס למאמן וג'נרל מנג'ר.

הבאתו של לוקאס התבררה כשגיאה, והסיקסרס סיימו את שתי העונות הבאות עם מאזן כולל של 42–122, בשתיהן לא העפילו לפלייאוף והשלימו 4 עונות רצופות מחוצה לו.

השנים 1992–1996 בסיקסרס אופיינו בעיקר בהיעדר מנהיג, ובשנים הללו הם לא העפילו כלל לפלייאוף. אוהדי הקבוצה מכנים את השנים האלו "העידן השחור". למרות זאת, אחרי השנים הלא מוצלחות הגיעה נקודת אור. הקבוצה זכתה בהגרלת הלוטרי של הדראפט בבחירה הראשונה ובחרה את אלן אייברסון, שכונה "התשובה" לעידן השחור.

===1996–2006: עידן אלן אייברסון===
[[אלן אייברסון, כוכב הקבוצה בשנים 1996–2006, שיחק בה גם בין השנים 2009–2010]]
לפני עונת 1996/1997 הסיקסרס החליפו בעלות ועברו לאולם חדש, וואצ'וביה סנטר. ג'ון לוקאס פוטר, וכך גם שני המנהלים של הקבוצה. ג'וני דייוויס תפס את עמדת המאמן, והסיקסרס בחרו בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA {{כ}}1996 את אלן אייברסון. אייברסון נבחר לרוקי השנה ב-NBA, אך הסיקסרס סיימו את העונה במאזן 22–60 בלבד.

לאחר העונה הוחלף דייוויס בלארי בראון. בעונת 1997/1998 השתפרו הסיקסרס למאזן 31–51, אך נשארו עונה שביעית ברציפות מחוץ לפלייאוף. אחרי עונה זו נערכו מספר שינויים בקבוצה: ג'רי סטקהאוס עבר לדטרויט פיסטונס בתמורה לארון מקי ות'יאו ראטליף, ואריק סנואו צורף בינואר 1998 מסיאטל סופרסוניקס.

במהלך עונת 1998/1999 הקבוצה רכשה את טיירון היל ממילווקי באקס, ובסיום העונה (שקוצרה בשל שביתת שחקנים) השיגה מאזן 22–28, ולראשונה מזה שבע שנים עלתה לפלייאוף. בסיבוב הראשון הם גברו על האורלנדו מג'יק 3–1, אך בחצי גמר המזרח הפסידו בסוויפ לאינדיאנה פייסרס. בעונה הבאה הם השתפרו למאזן 49–33, המקום החמישי במזרח, והדיחו בסיבוב הראשון את שארלוט הורנטס בסוויפ. בחצי גמר המזרח הם הפסידו לפייסרס בשנית, הפעם ב-6 משחקים.

על אף שהקבוצה הייתה במגמת עלייה, אייברסון ולארי בראון התעמתו ביניהם, עד שנראה היה שאייברסון הולך להישלח בטרייד לקבוצה אחרת בעקבות אי ההסכמה עם המאמן. לאחר זמן קצר נפסלה האפשרות לטרייד עם לוס אנג'לס קליפרס והאולסטאר היה אמור לעבור לדטרויט פיסטונס, אך הטרייד לא התאפשר בשל מחסור בכספים אצל הסיקסרס. לאחר שהתברר שאייברסון לא יעבור לקבוצה אחרת, הוא בראון החלו לגשר על הפערים ביניהם כדי שהקבוצה תוכל לקצור את הפירות בעונת 2000/2001.

את עונה זו פתחו הסיקסרס עם ניצחונות בכל עשרת המשחקים הראשונים שלהם, ובפגרת האולסטאר עמד מאזנם על 41–14. בראון אימן את נבחרת המזרח באולסטאר, ואייברסון נבחר ל-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA. לפני הפגרה נפצע ת'יאו ראטליף, והסיקסרס היו צריכים למצוא לו תחליף מיידי. הם רכשו את דיקמבה מוטומבו מאטלנטה הוקס בתמורה לראטליף, טוני קוקוץ', נאזי מוחמד ופפה סאנצ'ס, ששוחרר מההוקס וחזר בהמשך העונה לסיקסרס. את העונה הזו הם סיימו עם מאזן 56–26, ולראשונה מאז 1989/1990 זכו באליפות הבית האטלנטי, וסיימו במקום הראשון במזרח.

בפלייאוף הם פגשו את אינדיאנה פייסרס בפעם השלישית ברציפות. במשחק הראשון איבדו הסיקסרס יתרון של 18 נקודות והפסידו 78–79 כששלשה של רג'י מילר בשניות הסיום קבעה את התוצאה, אך הסיקסרס ניצחו בשלושת המשחקים ההבאים והדיחו את הפייסרס 3–1. בחצי גמר המזרח הם פגשו את טורונטו ראפטורס של וינס קרטר. לאחר ארבעת המשחקים הראשונים הייתה התוצאה 2–2, כשאייברסון קולע 54 נקודות בניצחון במשחק השני. במשחק החמישי ניצחו הסיקסרס ברבע הראשון 12–33 והמשיכו לניצחון 88–121 בזכות 52 של אייברסון, אך הראפטורס ניצחו במשחק השישי וכפו משחק שביעי ומכריע בפילדלפיה. הסיקסרס הובילו 88–87, והחטאה של קרטר עם הבאזר קבעה את עלייתם לשלב הבא.

בגמר המזרח הם פגשו את מילווקי באקס, לאחר שוויון 1–1 לאחר שני משחקים התגלה שאייברסון לא יוכל לשחק במשחק השלישי בעקבות פציעה. אף על פי שהבאקס ציפו למשחק קל, הסיקסרס נצמדו עד לסיום אך הפסידו 74–80. הסיקסרס ניצחו בשני המשחקים הבאים ולקחו את ההובלה בסדרה, 3–2, ועל אף שבמשחק השישי הבאקס כבר הובילו ב-33 נקודות, הסיקסרס חזרו למשחק לפני שהפסידו 100–110. במשחק השביעי הם ניצחו 108–91 בזכות מחצית שנייה מצוינת ו-44 נקודות של אייברסון, הדיחו את הבאקס ולראשונה מאז 1983 עלו לגמר ה-NBA מול הלוס אנג'לס לייקרס של קובי בראיינט ושאקיל אוניל.
הלייקרס לא הפסידו בפלייאוף הזה עד הסדרה, ורבים ציפו שהם ינצחו אותה בקלילות. ההפסד הלא משמעותי לכאורה של הסיקסרס במשחק האחרון של העונה נגד שיקגו בולס גרם להם לסיים את העונה במאזן 56–26, זהה לזה של הלייקרס, והאחרונים זכו ביתרון הביתיות בשל מאזן פנימי בין הקבוצות. במשחק הראשון הלייקרס כבר הובילו 5–18 ברבע הראשון, אך הסיקסרס חזרו למשחק והובילו ב-19 במחצית. הלייקרס נלחמו כדי לחזור למשחק, שהסתיים בתוצאה 94–94 ונשלח להארכה. בתחילת ההארכה קלעו הלייקרס 5 נקודות רצופות, אך אז הגיעה ריצת 2–13 של פילדלפיה שניצחה במשחק 107–101. הלייקרס ניצחו במשחק השני 89–98. במשחק השלישי אוניל יצא בעבירה שישית ברבע הרביעי, מה שנתן יתרון לסיקסרס, אך שלשת קלאץ' של רוברט הורי גרמה לניצחון הלייקרס 86–91. בשני המשחקים ההבאים ניצחו הלייקרס, והם זכו באליפות.

עונת 2000/2001 הייתה העונה של הסיקסרס מבחינת הפרסים האישיים, והם זכו בארבעה פרסים: ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA אלן אייברסון, מאמן השנה ב-NBA לארי בראון, שחקן ההגנה של העונה ב-NBA דיקמבה מוטומבו והשחקן השישי של העונה ב-NBA ארון מקי.

הסיקסרס הגיעו לעונת 2001/2002 עם ציפיות גבוהות, אך השיגו מאזן 43–39 בלבד, סיימו במקום ה-6 במזרח והודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי הבוסטון סלטיקס 2–3. את עונת 2002/2003 הם פתחו במאזן 15–4, אבל המשך של 10–20 הוביל למאזן 25–24 בלבד בפגרת האולסטאר. אחרי הפגרה הסיקסרס השיגו מאזן 23–10 וסיימו את העונה עם 48–34 במקום הרביעי במזרח, כשהם מעפילים לפלייאוף עונה חמישית ברציפות. אייברסון קלע 55 נקודות בניצחון במשחק הראשון בסדרה נגד ההורנטס, ובסוף הסדרה הם ניצחו 4–2. בחצי גמר המזרח הם הודחו על ידי דטרויט פיסטונס בשישה משחקים.

בסיום העונה התפטר לארי בראון וחתם בפיסטונס, ולאחר שהסיקסרס לא הצליחו להחתים את ג'ף ואן גנדי ואדי ג'ורדן הם מינו את עוזר המאמן של בראון, רנדי איירס, למאמן. אחרי 52 משחקים בלבד ומאזן 21–31 הוא פוטר והוחלף בכריס פורד, שלא הצליח גם הוא לשקם את הקבוצה והיא סיימה במאזן 33–49 ופספסה את הפלייאוף לראשונה מזה שש שנים.
[[אנדרה איגודלה, כוכב הקבוצה בשנים 2004–2012]]
לקראת עונת 2004/2005 מינו הסיקסרס מינו ג'ים אובריין למאמן. תחת המאמן החדש חזר אייברסון חזר לשחק בעמדת הרכז וחווה את אחת העונות הטובות בקריירה, כשהוא גם משתף את חבריו לקבוצה בהתקפה. באותה עונה הגיעו לקבוצה כריס ובר, שהיה אמור לעזור למשחק הפנים של הסיקסרס, ואנדרה איגודלה, שנבחר בבחירה ה-9 בדראפט. איגודלה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ופילדלפיה השיגה מאזן 43–39 וחזרה לפלייאוף. בסיבוב הראשון הם הפסידו לפיסטונס של בראון 4–1, ודטרויט המשיכה לזכייה באליפות.

לפני עונת 2005/2006 פיטרו הסיקסרס את אובריין ומינו את מוריס צ'יקס, ששיחק במדי הקבוצה בשנים 1978–1989 והיה חלק חשוב באליפות ב-1983. למרות מינויו של צ'יקס הקבוצה רק התדרדרה בעונה זו וסיימה אותה במאזן 38–44, ולא עלתה לפלייאוף. בעונת 2006/2007 סיימו הסיקסרס במאזן פחות טוב מבעונה שעברה, 35–47, סיימו במקום ה-9 ושוב החמיצו את הפלייאוף.

ב-5 בדצמבר 2006 הציב אלן אייברסון המאוכזב לראשי הקבוצה אולטימטום, ואיים שאם לא יביאו שחקנים שיתמכו בו יעבור לקבוצה אחרת.

===2006–2017: בנייה מחדש===
ב-19 בדצמבר 2006 הועבר אייברסון לדנוור נאגטס ביחד עם איוון מקפרלין בתמורה לאנדרה מילר, ג'ו סמית' ושתי בחירות דראפט עתידיות, וב-11 בינואר שוחרר כריס ובר מהקבוצה. בדראפט בחרו הסיקסרס את ת'דאוס יאנג בבחירה ה-12, וצירפו את ג'ייסון סמית' שנבחר על ידי מיאמי היט בבחירה ה-21. אליהם הצטרפו דריק בייארס (הבחירה ה-42 של פורטלנד טרייל בלייזרס) והרברט היל, הבחירה ה-55 של יוטה ג'אז. ב-4 בדצמבר פוטר המנג'ר בילי קינג והוחלף באד סטפנסקי. את עונת 2007/2008 סיימו הסיקסרס במאזן 40–42 והעפילו לפלייאוף מהמקום השביעי לראשונה מזה שלוש שנים. הם הודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס 2–4.
[[אלטון ברנד, שחקן הקבוצה בשנים 2008–2012]]
ב-9 ביולי 2008 החתימו הסיקסרס את הפאוור פורוורד אלטון ברנד על חוזה ל-5 שנים בו היה צפוי להרוויח 79.795 מיליון דולר אמריקאי, לאחר שהעבירו את רודני קארני בטרייד וויתרו על הזכויות של שאר השחקנים החופשיים שלהם כדי לעמוד בתקרת השכר של ה-NBA. מאוחר יותר הם החתימו את רויאל אייבי ממילווקי באקס, כרים ראש מאינדיאנה פייסרס והחזירו את ת'יאו ראטליף אחרי שג'ייסון סמית' נפצע. ב-2 בספטמבר חתם בקבוצה גם דונייל מרשל. ראש, אייבי, ראטליף ומרשל קיבלו שכר נמוך של שחקנים ותיקים.

למרות השינויים בסגל הקבוצה לא היה שינוי גדול ביכולת. לאחר פתיחת עונת 2008/2009 עם מאזן 9–14 פוטר צ'יקס, ועוזרו טוני דילאו תפס את עמדת המאמן הראשי. הסיקסרס סיימו את העונה במאזן 41–41 והעפילו לפלייאוף מהמקום ה-6 במזרח. עונת הבכורה של ברנד בקבוצה נקטעה מוקדם מהצפוי כשהוא נפצע בכתפו ונזקק לניתוח, ובפלייאוף, לאחר סדרה מול אורלנדו מג'יק שכללה 3 משחקים שהוכרעו בסלי ניצחון, הודחה פילדלפיה 2–4 בסיבוב הראשון.

בדראפט ה-NBA {{כ}}2009 בחרו הסיקסרס בג'רו הולידיי במקום ה-17, ובנוסף שלחו בטרייד את רג'י אוונס לטורונטו ראפטורס בתמורה לג'ייסון קאפונו. ב-2 בדצמבר 2009 חזר אלן אייברסון בקבוצה בחוזה לשנה אחת, והבכורה המחודשת שלו בסיקסרס הייתה דווקא מול הקבוצה בה שיחק בטרייד קודם לכן, דנוור נאגטס. במשחק הוא קלע 11 נקודות והוסיף 6 אסיסטים ו-5 ריבאונדים. האופוריה במועדון מחזרתו של אייברסון נגמרה מוקדם מהמצופה, וב-22 בפברואר לאחר הוא הודיע שהוא לוקח חופשה כדי להיות עם בתו החולה. מספר שבועות לאחר מכן שוחרר אייברסון מחוזהו, והסיקסרס סיימו את העונה במאזן 27–55 ולא עלו לפלייאוף.

ב-18 במאי 2010 זכו הסיקסרס בבחירה ה-2 בדראפט, ויומיים לאחר מכן מונה דאג קולינס למאמן הראשי. ב-24 ביוני בחרו הסיקסרס בחרו בדראפט את אוון טרנר, וסיימו את עונת 2010/2011 עם מאזן 41–41, במקום ה-7 במזרח. בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם פגשו את מיאמי היט והפסידו 1–4.

בעונת 2013/1014 השוותה פילדלפיה את שיא ההפסדים הרצופים בהיסטוריה של הליגה, לאחר שהפסידה 26 פעמים ברצף וסיימה את העונה במקום ה-14 והלפני-אחרון במזרח עם מאזן 19–63. למרות ההישג השלילי נבחר הרוקי של הסיקסרס, מייקל קרטר-ויליאמס, לרוקי השנה ב-NBA לאחר עונת רוקי טובה בה הוביל את כל שחקני השנה הראשונה בנקודות, אסיסטים, ריבאונדים וחטיפות.

לאחר שסיימו את עונת 2015/2016 במאזן שלילי של 10–72 זכו הסיקסרס בבחירת הדראפט הראשונה ובחרו בבן סימונס, ששבר את רגלו הימנית רגע לפני תחילת העונה.

===2017–הווה: בהובלת ג'ואל אמביד===
לקראת עונת חזר סימונס לסגל הקבוצה. באותה עונה הוא הציג יכולת מצוינת, ובסיומה נבחר לרוקי השנה ב-NBA. לצידו שיחק הסנטר ג'ואל אמביד, שנבחר למשחק האולסטאר באותה עונה. הסיקסרס הצליחו להעפיל לפלייאוף ה-NBA מהמקום השלישי במזרח, והגיעו לחצי גמר המזרח בו הודחו על ידי הבוסטון סלטיקס 1–4. בדראפט 2018 בחרו הסיקסרס את לנדרי שאמט.

בעונת הפכה פילדלפיה לאחת הקבוצות החזקות ב-NBA, כששני כוכבי הקבוצה, אמביד וסימונס, נבחרו למשחק האולסטאר. בסיום העונה הגיעה פילדלפיה למקום ה-3 במזרח, והודחה על ידי טורונטו ראפטורס בחצי גמר המזרח בסדרה מותחת במיוחד של שבעה משחקים, בסיומה הצליחו הראפטורס להמשיך לזכייה באליפות בזכות סל ניצחון של קוואי לנארד.

בעונת , בניגוד לתחזיות, אכזבה פילדלפיה והגיעה למקום השישי בלבד במזרח. בפלייאוף פגשו הסיסקרס בסיבוב הראשון את בוסטון סלטיקס, והפסידו להם בסוויפ 0–4 בבועת ה-NBA.

לפני עונת מונה למאמן הקבוצה דוק ריברס. במקביל הצטרף דריל מורי, הג'נרל מנג'ר של יוסטון רוקטס, לצוות המקצועי של הקבוצה. מורי ביצע באותו קיץ מספר החלטות משמעותיות, כשהעביר לקבוצה בטרייד את דני גרין מאוקלהומה סיטי ת'אנדר וסת' קרי דאלאס מאבריקס, והחתים את סנטר הלוס אנג'לס לייקרס דווייט הווארד.

בפלייאוף 2021 הגיעה הקבוצה לסיבוב השני, בו פגשה את אטלנטה הוקס בהובלת טריי יאנג והודחה לאחר מאבק צמוד 3–4. במהלך הסדרה אכזב בן סימונס ביכולתו, לאחר שמיעט לקלוע שלשות ורשם אחוזים נמוכים במיוחד מקו העונשין. כמו כן, במשחק השישי ויתר סימונס על צעד וחצי קל לטובת מסירה ברגעי ההכרעה של המשחק השביעי. בעקבות משחקו ספג סימונס ביקורת רבה והפך לאחד השחקנים המושמצים בליגה, מה שהוביל לסכסוך מתמשך במהלך העונה הבאה בינו לבין הנהלת המועדון. במהלך המחצית הראשונה של עונת סירב סימונס לשחק במדי הקבוצה, והמעיט להשתתף בפעילויות הקבוצה ולהתראיין. בעקבות כך נקנס סימונס על ידי ההנהלה ולא קיבל שכר על המשחקים של החסיר. בעקבות חוסר שיתוף הפעולה והתקשורת הועבר סימונס בטרייד לקראת סוף חלון הטריידים ביחד עם סת' קרי, אנדרה דראמונד ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון תמורת כוכב ברוקלין נטס ג'יימס הארדן והפאוור פורוורד פול מילסאפ. בפלייאוף ניצחה פילדלפיה את טורונטו 4–2 בסיבוב הראשון אך הודחה שוב בחצי הגמר האזורי על ידי מיאמי היט 2–4.

בסיום עונת נבחר ג'ואל אמביד ל-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
==לוגואים==
<gallery>
קובץ:Syracuse nationals 1946.gif|הלוגו של הקבוצה בתקופת "סירקיוז נשיונלס" בין השנים 1946–1949.
קובץ:Syracuse Nats Logo.jpg|הלוגו של הקבוצה בתקופת "סירקיוז נשיונלס" בין השנים 1949–1963.
קובץ:Philadelphia76ers2.png|הלוגו של הסיקסרס בין השנים 1963–1977.
קובץ:76ers logo 1977-97.png|הלוגו של הסיקסרס בין השנים 1977–1997.
קובץ:76erslogo.png|הלוגו של הסיקסרס בין השנים 1997–2009.
קובץ:Philadelphia76ers.PNG|הלוגו של הסיקסרס בין השנים 2009–2015.
קובץ:Philadelphia_76ers_Logo.png|הלוגו של הסיקסרס מאז שנת 2015.
</gallery>

==מאמני הקבוצה==
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
{| class="wikitable sortable"
|-
! width="100" rowspan="2"| מאמן
! width="90" rowspan="2"| שנים
! colspan="4"| עונה סדירה
! colspan="4"| פלייאוף
! rowspan="2" class=sortable| הישגים
|- class="sortable"
! משחקים
! ניצחונות
! הפסדים
! % הצלחה
! משחקים
! ניצחונות
! הפסדים
! % הצלחה
|-
| אל סרבי
| 1949–1956
| 495
| 294
| 201
| 0.594
| 59
| 33
| 26
| 0.559
| זכייה באליפות ה-NBA <small>(1955)</small>
|-
| פול סימור
| 1956–1960
| 279
| 155
| 124
| 0.556
| 20
| 9
| 11
| 0.450
| —
|-
| אלכס האנום
| 1960–1963
| 239
| 127
| 112
| 0.531
| 18
| 8
| 10
| 0.444
| —
|-
| דולף שייז
| 1963–1966
| 240
| 129
| 111
| 0.538
| 21
| 9
| 12
| 0.429
| זכייה בפרס מאמן העונה <small>(1966)</small>
|-
| אלכס האנום (2)
| 1966–1968
| 163
| 130
| 33
| 0.798
| 28
| 18
| 10
| 0.643
| זכייה באליפות ה-NBA <small>(1967)</small>
|-
| ג'ק רמזי
| 1968–1972
| 328
| 174
| 154
| 0.530
| 17
| 5
| 12
| 0.294
| —
|-
| רוי רובין
| 1972–1973
| 51
| 4
| 47
| 0.078
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| קווין לוגרי
| 1973
| 31
| 5
| 26
| 0.161
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| ג'ין שו
| 1973–1977
| 334
| 157
| 177
| 0.470
| 22
| 11
| 11
| 0.500
| —
|-
| בילי קנינגהם
| 1977–1985
| 650
| 454
| 196
| 0.698
| 105
| 66
| 39
| 0.629
| זכייה באליפות ה-NBA <small>(1983)</small>
|-
| מאט גוקאס
| 1985–1988
| 207
| 119
| 88
| 0.575
| 17
| 8
| 9
| 0.471
| —
|-
| ג'ים ליינם
| 1988–1992
| 367
| 194
| 173
| 0.529
| 21
| 8
| 13
| 0.381
| —
|-
| דאג מו
| 1992–1993
| 56
| 19
| 37
| 0.339
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| פרד קרטר
| 1993–1994
| 108
| 32
| 76
| 0.296
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| ג'ון לוקאס
| 1994–1996
| 164
| 42
| 122
| 0.256
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| ג'וני דייוויס
| 1996–1997
| 82
| 22
| 60
| 0.268
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| לארי בראון
| 1997–2003
| 460
| 255
| 205
| 0.554
| 58
| 28
| 30
| 0.483
| זכייה בפרס מאמן העונה <small>(2001)</small>
|-
| רנדי איירס
| 2003–2004
| 52
| 21
| 31
| 0.404
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| כריס פורד
| 2004
| 30
| 12
| 18
| 0.400
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| ג'ים אובראיין
| 2004–2005
| 82
| 43
| 39
| 0.524
| 5
| 1
| 4
| 0.200
| —
|-
| מוריס צ'יקס
| 2005–2008
| 269
| 122
| 147
| 0.454
| 6
| 2
| 4
| 0.333
| —
|-
| טוני דילאו
| 2008–2009
| 59
| 32
| 27
| 0.542
| 6
| 2
| 4
| 0.333
| —
|-
| אדי ג'ורדן
| 2009–2010
| 82
| 27
| 55
| 0.329
| —
| —
| —
| —
| —
|-
| דאג קולינס
| 2010–2013
| 230
| 110
| 120
| 0.478
| 18
| 8
| 10
| 0.444
| —
|-
| ברט בראון
| 2013–2020
| 565
| 221
| 344
| 0.391
| 26
| 12
| 14
| 0.462
| —
|-
| דוק ריברס
| 2020–2023
| 236
| 154
| 82
| 0.653
| 35
| 20
| 15
| 0.571
| —
|-
| ניק נרס
| 2023–הווה
| 82
| 47
| 35
| 0.573
| 6
| 2
| 4
| 0.333
| —
|}

==מנהלי הקבוצה (ג'נרל מנג'רים)==
{| class="wikitable"
! ג'נרל מנג'ר !! תקופה !! הישגים
|-
| ליאו פריס || 1949–1955 || –
|-
| דני בייזונה || 1955–1963 || זכייה באליפות ה-NBA <small>(1955)</small>
|-
| אירב קוסלוף || 1963–1966 || –
|-
| ג'ק רמזי || 1966–1970 || זכייה באליפות ה-NBA <small>(1967)</small>
|-
| דון דז'רדין || 1970–1973 || –
|-
| ג'ין שו || 1973–1974 || –
|-
| פאט ויליאמס || 1974–1986 || זכייה באליפות ה-NBA <small>(1983)</small>
|-
| ג'ון נאש || 1986–1990 || –
|-
| ג'ין שו || 1990–1992 || –
|-
| ג'ים ליינאם || 1992–1994 || –
|-
| ג'ון לוקאס || 1994–1996 || –
|-
| בראד גרינברג || 1996–1997 || –
|-
| לארי בראון || 1997–1998 || –
|-
| בילי קינג || 1998–2007 || –
|-
| אד סטפנסקי || 2007–2010 || –
|-
| רוד ת'ורן || 2010–2012 || –
|-
| טוני דילאו || 2012–2013 || –
|-
| סם הינקי || 2013–2016 || –
|-
| בראיין קולנג'לו || 2016–2018 || –
|-
| ברט בראון || 2018 || –
|-
| אלטון ברנד || 2018–2020 || –
|-
| דריל מורי || 2020–הווה || –
|}

==הישגים ופרסים==
===שיאים למשחק בודד===
*חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .
נקודות: 70, ג'ואל אמביד מול סן אנטוניו ספרס, 23 בינואר 2024.

ריבאונדים: 43, וילט צ'מברלין מול בוסטון סלטיקס, 6 במרץ 1965.

אסיסטים: 21, וילט צ'מברלין מול דטרויט פיסטונס, 2 בפברואר 1968, ומוריס צ'יקס מול ניו ג'רזי נטס, 30 באוקטובר 1982.

חטיפות: 10, אלן אייברסון מול אורלנדו מג'יק, 13 במאי 1999.

חסימות: 10, הארווי קאצ'ינגס מול אטלנטה הוקס (1975), מאנוט בול מול סקרמנטו קינגס (1991) ודיקמבה מוטומבו מול שיקגו בולס (2001).

===שיאי קריירה בקבוצה===
*הנתונים מעודכנים לסוף עונת , ומתייחסים לעונה הסדירה בלבד. חטיפות וחסימות נספרו רק החל מעונת .

===פרסים אישיים===

=== שחקנים שמספר גופייתם הוצא לגמלאות ===
{| class="wikitable sortable"
! מספר !! שחקן !! תפקיד !! שנים בקבוצה !! שנת הפרשה
|-
| 2 || מוזס מלון || סנטר || 1982–1986, 1993–1994 || 2019
|-
| 3 || אלן אייברסון || רכז, קלע || 1996–2006, 2009–2010 || 2014
|-
| 4 || דולף שייז || פאוור פורוורד, סנטר || 1948–1964 || 2016
|-
| 6 || ג'וליוס ארווינג || סמול פורוורד || 1976–1987 || 1988
|-
| 10 || מוריס צ'יקס || רכז || 1978–1989 || 1995
|-
| 13 || וילט צ'מברלין || סנטר || 1965–1968 || 1991
|-
| 15 || האל גריר || רכז || 1963–1973 || 1976
|-
| 24 || בובי ג'ונס || פאוור פורוורד || 1978–1986 || 1986
|-
| 32 || בילי קנינגהם || סמול פורוורד, פאוור פורוורד || 1965–1972, 1974–1976 || 1976
|-
| 34 || צ'ארלס בארקלי || פאוור פורוורד || 1984–1992 || 2001
|-
| מיקרופון || דייב זינקוף || שדרן || 1963–1985 || 1986
|}

== סגל שחקנים בעונת ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל אמריקאיות
קטגוריה:פילדלפיה: מועדוני ספורט