אתל ווקר

אתל ווקר (באנגלית: Ethel Walker; 9 ביוני 1861 – 2 במרץ 1951) הייתה ציירת סקוטית של דיוקנאות, פרחים, נופי ים וקומפוזיציות דקורטיביות. משנת 1936, ווקר הייתה חברה ב"קבוצת לונדון"<ref>The Biographical Dictionary of Scottish Women. Edinburgh: Edinburgh University Press. 2006. p. 363.</ref> עבודתה מציגה את ההשפעה של האימפרסיוניזם, גוגן ואמנות אסייתית. ווקר השיגה הצלחה ניכרת לאורך הקריירה שלה, והפכה לחברה הראשונה שנבחרה למועדון האמנות האנגלי החדש בשנת 1900.<ref>Rideal, Liz (2002). Mirror, Mirror Self-portraits by Women Artists. Watson-Guptill Publications. p. 60.</ref>

עבודותיה של ווקר הוצגו רבות במהלך חייה, באקדמיה המלכותית, בחברה המלכותית לאמנויות ובגלריה לפבר. היא ייצגה את בריטניה בביאנלה בוונציה ארבע פעמים, ב-1922, 1924, 1928 ו-1930.<ref>Greer, Germaine. "Paula Rego is the fourth woman painter to be made a dame. I wish she'd refused". The Guardian</ref> אמנם ווקר הכריזה ש'אין דבר כזה אמנית אישה. יש רק שני סוגים של אמנים - גרועים וטובים', היא נבחרה לנשיאת כבוד של מועדון האמנות הבינלאומי לנשים ב-1932.<ref>Wullschlager, Jackie. "Queer Art At Tate Britain". Financial Times.</ref> זמן קצר לאחר מותה, היא הייתה מושא לרטרוספקטיבה גדולה בגלריית טייט ב-1951 לצד גוון ג'ון ופרנסיס הודג'קינס.

== ביוגרפיה ==
ווקר נולדה ב-9 ביוני 1861 באדינבורו,<ref>Summers, Claude (2012). The Queer Encyclopedia of the Visual Arts. New Jersey: Cleis Press. p. 338.</ref> ילדתם הצעירה של ארתור אבי ווקר (איש יורקשייר) ואשתו השנייה, איזבלה (לבית רוברטסון), סקוטית.<ref>"Ethel Walker". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press. 2004.</ref> השכלתה התיכונית הייתה בברונדסברי בלונדון, שם לימד אותה ציור הקטור קפירטי.

לאחר בית הספר התיכון, ווקר למדה בבית הספר רידלי לאמנות. ב-1880 היא הכירה את עמיתה האמנית קלרה כריסטיאן (1868–1906), והשתיים החלו לחיות, לעבוד וללמוד יחד.<ref name=":0">"Profile: Ethel Walker". glbtq.com. Archived from the original </ref> היא למדה בבית הספר לאמנות פוטני, וביקרה במדריד, שם יצרה עותקים של יצירות של דייגו ולסקס. היא למדה בבית הספר לאמנות ווסטמינסטר בלונדון, שם היה המורה הפופולרי פרדריק בראון.<ref>"Dame Ethel Walker: painter with a full range of subjects". The Times. 3 March 1951</ref> בסביבות 1893 היא הלכה בעקבות בראון לבית הספר סלייד לאמנות להמשך לימודים. בזמן שהייתה ב"סלייד", היא גם לקחה שיעורי ציור בערב עם וולטר סיקרט.<ref>Strang, Alice (2015). Modern Scottish Women: Painters and Sculptors 1885-1965. Edinburgh: National Galleries of Scotland. p. 104.</ref> היא תחזור לבית הספר סלייד ב-1912 וב-1916 כדי ללמוד ציור פרסקו וטמפרה; ושוב ב-1921 ללמוד פיסול אצל ג'יימס האוורד תומאס.

== קריירת אמנות ==
ווקר הפיקה אוסף גדול של יצירות מז'אנרים שונים, הכוללים פרחים, נופי ים, נופים ונושאים מיתיים. השפעותיה כללו אמנות יוונית ורנסאנס, כמו גם ציור סיני ופילוסופיה טאואיסטית. היא התעניינה גם בדמות האישה. ווקר ידועה בעיקר בזכות דיוקנאותיה של הדמות הנשית, תוך שימת לב מיוחדת לפרטי ההבעה והמזג האישי של הדוגמנית. משיכות המכחול הברורות והטקטיות שלה מסתירות פרטים מיותרים, ובכך מאפשרות לה להדגיש את ההיבטים של מצב הרוח של הרגע.<ref name=":0" />
אתל ווקר, שמלה אדומה
ווקר הייתה תומכת של הדמות הנשית הטבעית, ולעיתים קרובות נזפה בפומבי בנשים אחרות על לבושן, האיפור והבגדים הכבדים שהסתירו את צורתן. הדוגמניות שלה מעולם לא הורשו לשים איפור, שפתון או לק במהלך הדיגמון. היא ציירה סדרה של יצירות ששיקפו נושאים מיתולוגיים, וכמה יצירות המתארות דוגמניות עירומות.

ביצירה אחת, שכותרתה "ההשבעה", השתמשה ווקר ב-25 דוגמניות, כולן בלבוש דל או עירום, כורעות סביב שלוש דוגמניות שלובשות בד שקוף.<ref name=":0" /> ציפורים מתעופפות מעל הראשים בציור. היצירה נחשבת למפורטת ביותר שלה.<ref>"Bridgeman Images". Archived from the original</ref>

נראה היה שהעבודות של ווקר לאורך הקריירה שלה לכדו את הרוח האנושית תוך כדי הדגשת יופיו של הגוף הנשי. לאמנות שהפיקה ווקר, הייתה השפעה חיובית ומעוררת מחשבה על האמנות כולה. האמנות שלה מוצגת באופן קבוע בתערוכות בגלריות רבות, ובראשן גלריית גייטהאוס בגלאזגו, סקוטלנד.<ref>Profile Archived 2007-03-11 at the Wayback Machine, contemporaryartgalleryscotland.net; </ref> היא נבחרה לשותפה של האקדמיה המלכותית ב-1940.<ref>"Ethel Walker, A.R.A." Royal Academy. Retrieved 12 September 2016.</ref><ref>National Art-Collections Fund Review. National Art Collections Fund. 1995. p. 147.</ref>
אתל ווקר, ההשבעה
כאמנית דיוקנאות, הנושאים של ווקר היו שונים ממכרים מזדמנים ועד חברים קרובים ומקורבים. ווקר ציירה את האמנים האחרים לוסיאן פיסארו, ניקולט מקנמארה ואורובידה קמי פיסארו, כמו גם אנשי חברה כולל הפוליטיקאית האמריקאית-בריטית ננסי אסטור, הרוזנת מסטראת'קונה ועורכת המגזין והספרים ג'ואן ורנר לורי.<ref>"The Countess of Strathcona". Museum of New Zealand. Museum of New Zealand.</ref><ref>Miss Jean Werner Laurie". </ref> ידידותה של ווקר עם אסטור נפגעה לאחר שווקר סירבה לשנות את הציור המוגמר והכריזה על אסטור כ"סנובית". בסתיו 1933 פגשה ווקר את השחקנית פלורה רובסון ואת השחקן סי הארלס לאוטון וציירה לפחות שני דיוקנאות של רובסון. בתקופה זו הוא הזמין את ווקר לצייר את אשתו אלזה לנצ'סטר בתור פרו ב"אהבה לאהבה" של ויליאם קונגרב, בו כיכבו כל שלושת השחקנים ב-Sadler's Wells במרץ 1934.<ref>Pearce, Brian Louis (1997). Dame Ethel Walker An Essay in Reassessment. London: Stride Publications. p. 14.</ref> ווקר ציירה את ברברה הפוורת' הצעירה בזמן ששהתה במפרץ רובין הוד, שם היה לווקר קוטג' המשקיף על הים.<ref>Kennedy, Maev. "Early portrait of sculptor Barbara Hepworth donated to Wakefield gallery". Guardian. Guardian</ref> ווקר ציירה את דמותו של כריסטופר רובין, מילן הצעיר, שהיה תלוי בחדר העבודה של א.א. מילן, מחבר הספר פו הדוב.<ref>"176: [Milne, A.A.]--Walker, Dame Ethel". Sotheby's. Sotheby's.</ref>

== חיים אישיים ==
אתל ווקר, משפטו של פריס
ווקר נחשבה לאמנית חברתית במיוחד, שחיה במשך שנים רבות בסטודיו שלה בצ'יין ווק, צ'לסי, <ref>"Settlement and building: Artists and Chelsea Pages 102-106 A History of the County of Middlesex: Volume 12, Chelsea". British History Online. Victoria County History, 2004</ref> ולקחה חלק פעיל בחיי האמנות של האזור. <ref>Cooper, Emmanuel (2005). The Sexual Perspective Homosexuality and Art in the Last 100 Years in the West (2 ed.).</ref> הסופר, הסופר והמבקר האירי רב ההשפעה ג'ורג' מור (סופר) זיהה את כישרונה של ווקר, והכיר לה את האימפרסיוניזם הצרפתי כאשר פגשה אותו בפריז כשחזרה ללונדון מביקור בספרד.

מאוחר יותר אפשר מור לווקר שימוש בדירתו ברחוב ויקטוריה, לונדון, שם ציירה את אנג'לה, מה שראה אותה התקבלה לבית הספר לאמנות האנגלי החדש. <ref>Yu, Mengting (2020). London's Women Artists, 1900-1914 A Talented and Decorative Group. Singapore: Springer Singapore. p. 189</ref> בין חבריה של ווקר היה הסופר וויליאם רוטנשטיין, שבמארס 1935 כיבד את ווקר בארוחת ערב במלון בלגרייב בהשתתפות כשבעים אורחים, בהם חברי קבוצת בלומסברי וירג'יניה וולף, דאנקן גרנט וונסה בל, לצד האמנים עמיתיהם וילסון סטר והנרי טונקס. .<ref>Kenyon, Justine (July–August 1992). "History: In Pursuit of Heaven: Ethel Walker (1861-1951)". Women's Art Magazine. 47: 17.</ref> וולף כתבה ביומנה שהיא 'נהנתה מאוד במסיבה של אתל אמש'.<ref>Woolf, Virginia (1977). The Diary of Virginia Woolf: 1931-1935. New York: Harcourt Brace Jovanovich. p. 285.</ref> ווקר גם הציעה לצייר את וולף בעירום, כפי שתיאר וולף במכתב: 'אני הולך להיות צבוע, עירום מוחלט, על ידי אישה בשם אתל ווקר שאומרת שאני דמותה של לילית'. <ref>Woolf, Virginia (1979). The Letters of Virginia Woolf (Volume 5 ed.). London: Hogarth Press. p. 174.</ref>

בשנות השמונים לחייה התיידדה ווקר עם האמן הפולני מריאן קרטוצ'וויל, שברח מאירופה הכבושה והגיע ללא פרוטה ללונדון ב-1947.<ref>Hall, Douglas. "Obituary: Marian Kratochwil". Independent. Independent.</ref> ווקר הייתה מבוגרת מכדי לתמוך בקריירה של קרטוצ'וויל כפי שאולי קיוותה, וקרטוצ'וויל צייר את האומנית שוכבת על ערש דווי.<ref>"Ethel Walker, 1861 - 1951. Artist. (On her death-bed)". National Galleries of Scotland. National Galleries of Scotland.</ref> עם מותה של ווקר, נודע לקרטוצ'וויל כי היא הפכה אותו למוטב בירושתה, שכללה את שאר את כל הציורים בסטודיו שלה.<ref>"Marian Kratochwil". National Galleries of Scotland. National Galleries of Scotland</ref> יחד עם אשתו קתלין בראון, העניקו בני הזוג קראטצ'וויל מאוחר יותר רבות מיצירות אלו לגלריות, כולל שבע יצירות שהוצגו למכון קורטולד לאמנות ב-1973.<ref>Hall, Douglas (2008). Art in Exile Polish Painters in Post-war Britain. London: Sansom. p. 139.</ref>

ווקר מוכרת כאמנית לסבית, עובדה שמבקרים ציינו שהיא ניכרת באומץ בהעדפתה לנשים ולעירום.<ref>Hyde, Sarah (1997). Exhibiting Gender. Manchester: Manchester University Press. p. 49</ref> הוצע כי ווקר הייתה אחת האמניות הלסביות המוקדמות ביותר שחקרו את המיניות שלה בגלוי בעבודותיה. בעוד שווקר נחשבה לאחת האמניות הבריטיות הבולטות, השפעתה פחתה לאחר מותה, אולי בין השאר בשל חגיגת המיניות הנשית שלה.<ref>Reckitt, Helena (2022). The Art of Feminism, Revised Edition. London: Chronicle Books LLC. p. 83. </ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="230">
 File:Girl in Blue(042745).jpg|נערה בכחול
File:Dame ethel walker ara artists model standing in her london studio105207).jpg|הדוגמנית
File:Portrait of a Young Girl Ethel Walker.jpeg|נערה צעירה
File:Reclining Nude(022024).jpg|עירום נשי
File:Sea Piece(121715).jpg|פיסת ים
File:Two seated women(014110).jpg|שתי נשים יושבות
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירות סקוטיות
קטגוריה:ילידות 1861
קטגוריה:נפטרות ב-1951