OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טירת מיר

טירת מיר (בבלארוסית: Мі́рскі за́мак, ברוסית: Мирский замок), היא טירה בבלארוס, ליד העיירה מיר בראיון קרליץ במחוז הורדנה. הטירה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

== היסטוריה ==
בנייתה של הטירה החלה בסוף המאה ה-15. הטירה נבנתה בסגנון גותי והקמתה הושלמה על ידי הדוכס איליניץ' בתחילתה של המאה ה-16. בסביבות שנת 1568 עברה טירת מיר לידיו של הדוכס הליטאי ממשפחת רדזיוויל, שסיים לבנות את הטירה בסגנון הרנסאנס. שלוש קומות נוספות נבנו בחומות הצפוניות והמזרחיות של הטירה, וחלקה הקדמי קושט ושופץ.

לאחר שננטשה משך קרוב למאה שנים וניזוקה קשות במהלך המלחמות הנפוליאוניות, שוקמה הטירה בסוף המאה ה-18. בשנת 1895 נקנתה על ידי ניקולאי סוויאטופולק-מירסקי, ובנו החל לבנות את הטירה מחדש לפי תוכניתו של האדריכל תאודור בורס. משפחת סוויאטופולק-מירסקי הייתה בעלת הטירה עד לשנת 1939. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה האזור היה תחת ריבונות גרמנית נאצית, והטירה שימשה כגטו לאוכלוסייה היהודית המקומית.

== הטירה ==
אורכו של המבנה הוא 78 מטר, רוחבו 72 מטר והוא משתרע על שטח של 18,750 מ"ר. יחד עם הגנים שסביבו והמבנים הנוספים הכלולים בהכרזה הוא מגיע לשטח כולל של 270 דונם. 

חומות הטירה יוצרות מרובע לא משוכלל ובארבע פינותיו ניצבים מגדלי שמירה הנישאים לגובה של חמש קומות ולהם גגות רעפים משופעים. גובה המגדלים נע בין 22 ל-26 מטר. במרכז החזית המערבית, מעל לשער, ניצב מגדל חמישי הנישא לגובה של שש קומות. קומותיהם הנמוכות של כל המגדלים רבועות בעוד שהקומות הגבוהות יותר וגגות הרעפים בנויים בצורת מתומנים. במרכזה של הטירה חצר מרכזית רבועה שאורך כל אחת מצלעותיה הוא 42 מטר. חזיתות המבנה בנויות מלבנים ומסגרות החלונות והדלתות וכן המרפסות מאבן חול. כל גגות הטירה עשויים מרעפים ומגיעים לגובה של 17 מטר. 

מזרחית לטירה שוכנת קפלה ובה קבריהם של בני משפחת סוויאטופולק-מירסקי. לקפלה ספינה בודדת, קריפטת קבורה ומגדל פעמונים, והיא עשויה לבנים אדומות ועליה מתנוסס פסיפס גדול של ישו. ארמון מרובע נוסף בן שתי קומות נבנה בסוף המאה ה-19, והוא שוכן בקצהו המזרחי של המתחם. עוד כולל המתחם מספר מבנים נוספים וביניהם קפלה נוספת ובית השומר. 

בצידו הצפוני של המתחם ניצבת אנדרטה בצורת אסטלה לזכר יהודי מיר שנרצחו במקום בשואה. גיא ההריגה עצמו מסומן במשטח ריצוף על הקרקע.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px">
Belarus-Mir-Castle-3.jpg|שער הטירה הנושא את תיעוד ההכרזה כאתר מורשת עולמית
Belarus Mir Castle Central Tower.jpg|אחד ממגדלי הטירה
Belarus-Mir-Castle-11.jpg|מראה בחצר המרכזית
Belarus-Mir-Chapel-Burial-Vault of Svyatopolk-Mirsky-1.jpg|קפלת הקבורה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.data.minsk.by/history/mir/ אודות הטירה]
* [http://radzima.org/pub/pomnik.php?lang=en&nazva_id=hrkammir01 תמונות ומפות האתר]

קטגוריה:בלארוס: אתרי מורשת עולמית
מיר
גנרליסימו

חנרליסימו [[פרנסיסקו פרנקו]]
גנרליסימו (Generalissimo; באיטלקית מבוטא ג'נרליסימו, בספרדית חנרליסימו) היא הדרגה הבכירה ביותר במספר צבאות בעולם.

דרגת הגנרליסימו הוענקה למפקדים בכירים אשר פיקדו על כל הכוחות המזוינים של המדינה או למפקדים של כוחות צבא מאוחדים של כמה מדינות בנות ברית. כמו כן הוענקה דרגה זו גם כתואר כבוד לבני משפחת המלוכה בכמה מדינות אירופה.

דרגת גנרליסימו הוענקה לראשונה בשנת 1569 ליורש העצר הצרפתי אנרי דוכס אנז'ו (לימים המלך אנרי השלישי).

באימפריה הרומית הקדושה, ברוסיה ובברית המועצות נודעה שם הדרגה הזאת בצורתה המקורית הלטינית, גנרליסימוס.

בימי מלחמת העולם השנייה, והמלחמה להגנת המולדת, מנהיג ברית המועצות, יוסיף סטלין העניק לעצמו את דרגת הגנרליסימוס, לפי מסורת שהושאלה מרוסיה הצארית.

== מפקדים מפורסמים בדרגת גנרליסימו (מנין חלקי) ==
 צרפת 
* אנרי דוכס אנז'ו
* אנרי הראשון, דוכס גיז
* לואי השני, נסיך דה קונדה
* מוריס גמלן
 אוסטריה 
* אלברכט פון ולנשטיין
* הנסיך אויגן מסבויה
 מקסיקו 
* אנטוניו לופס דה סנטה אנה
 רוסיה 
* אלכסיי שיין
* אלכסנדר מנשיקוב
* אלכסנדר סובורוב
 ברית המועצות 
* יוסיף סטלין
 ספרד 
* דון חואן דה אוסטריה
* פרנסיסקו פרנקו
 סין 
* צ'יאנג קאי שק
 שוודיה 
* לנארט תורסטנסון

== דרגות מקבילות והמפקדים שהחזיקו בהן ==
גנרל הצבאות (ארצות הברית)
* ג'ון פרשינג
* ג'ורג' וושינגטון (הוענקה לאחר מותו)
* יוליסס ס. גרנט (הוענקה לאחר מותו)
רייכסמרשל (גרמניה הנאצית)
*הרמן גרינג

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:דרגות גנרל
פרידל קלוסמן

לוח הקדשה לפרידל קלוסמן בכניסה למשטח סיבוב הקרונות
פרידל קלוסמן (באנגלית: Friedel Klussmann; 1896–1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947.

== פועלה ==
ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית.

יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים".

בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה:

בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים.

ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים.
קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street).

עם מותה של קלוסמן ב-1986, כוסו קרונות הכבל במעטה שחור לזכרה. בנוסף, הקדישה לה העיר את המשטח המסתובב שבטרמינל "פישרמן'ס וורף" בקו פאואל-הייד. לעומתה לפהאם, שנחשב לראש עיר מוצלח, נשאר בזיכרון הקולקטיבי כאיש שניסה לשים קץ לקרונות הכבל.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.cable-car-guy.com/html/cclm.html#top עוד על פועלה של פרידל קלוסמן]
* [http://www.sfbeautiful.org/about/ לאתר ארגון סן פרנסיסקו היפה]

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:פעילות חברתיות אמריקאיות
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1986
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
חצי האי קיאי

עולי רגל בודהיסטים בקיאי
חצי האי קִיאִי (ביפנית: 紀伊半島, "קיאי האנטו") הוא אחד מחצאי האיים הגדולים באי הונשו שביפן. חצי האי כולל את מחוז וקאיאמה וחלקים מהמחוזות אוסקה, נארה ומיה. מפרץ אוסקה ומיצר קיאי שוכנים ממערב לחצי האי, ומדרום וממזרח לו נמצא האוקיינוס השקט.

על האתרים החשובים בחצי האי נמנים:
* העיר נארה, בירתה לשעבר של יפן.
* הר קויה, בסיס כת השינגון הבודהיסטית.
* ואקאיאמה, מקום מוצאו של ענף קיאי בשוגונות טוקוגאווה.
* איסה, מקום מושבו של מקדש איסה ומרכז לייצור פנינים.
* איגה, המפורסמת באגדות הנינג'ה שלה.
* מחוז יושינו, אזור הררי ומיוער, ביתו של הענף הדרומי של חצר הקיסרות בזמן תקופת שתי החצרות הקיסריות.
* מחוז קומאנו, ביתם של מקדשי קומאנו ומפלי נאצ'י. שם נוסף הוא מחוז מורו.
* נקודת שיאונו, הנקודה הדרומית ביותר בהונשו.

בשנת 2004 הכריז ארגון אונסק"ו על שלושה מהאתרים כאתרי מורשת עולמית:
* יושינו והר אומינה, אזורים הררים בצפון חצי האי.
* מקדשי קומאנו.
* הר קויה, ההר הקדוש במערב חצי האי.
ההכרזה מתייחסת גם להרים המיוערים שסביב שלושת האתרים ולדרכי העולים לרגל המובילות אליהם.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קיאי
קטגוריה:קנסאי
מפגשים מהסוג השלישי

מפגשים מהסוג השלישי (באנגלית: Close Encounters of the Third Kind) הוא סרט מדע בדיוני משנת 1977, שנכתב ובוים על ידי סטיבן ספילברג. עלילת הסרט מתמקדת באדם אשר חווה מפגש עם חייזרים ובאובססיה אותה הוא מפתח בעקבות כך לעב"מים.

סרט זה הוא אבן דרך בתולדות הקולנוע מסוגת המדע הבדיוני, לא רק בשל האפקטים המיוחדים בו, אלא בעיקר משום שזהו הסרט הראשון שמתאר מפגש חיובי עם יצורים מעולמות אחרים, בו החייזרים אינם עוינים וניתן לתקשר עימם - שינוי משמעותי מהסרטים ההוליוודיים שקדמו לו, בהם החייזרים הוצגו כמפלצות.

== שם הסרט ==
שם הסרט מתבסס על אחד מהסיווגים של האסטרונום וחוקר העב"מים ד"ר ג'יי אלן היינק למפגשים פוטנציאליים עם חוצנים - המונח "מפגשים מהסוג השלישי" מתייחס למצב בו נצפו יצורים שאינם אנושיים.

== תקציר העלילה ==
קלוד לקומב (פרנסואה טריפו) הוא חוקר עב"מים צרפתי מומחה שמזומן למקסיקו לאחר שטייסת מטוסי קרב אמריקאית אשר נעלמה באופן מסתורי ב-1945 מתגלה במפתיע בלב מדבר סונורה כאשר כל המטוסים שלמים ובמצב מכני ואופרטיבי מושלם; אליו מתלווה המתורגמן שלו, הקרטוגרף דייוויד לופלין (בוב בלבן). במקביל לכך אירועים בלתי מוסברים נוספים קורים ברחבי הגלובוס ודוקטור לקומב סבור כי עומד להתקיים מפגש היסטורי ראשון מסוגו בין יצורים תבוניים מהעולם החיצון לבין המין האנושי.

באותו הזמן, בכפר קטן באינדיאנה, רוי נירי (ריצ'רד דרייפוס) הוא טכנאי כבלים אשר רואה עב"מ וכתוצאה מכך הוא מתחיל לקבל חזיונות חזקים לגבי מקום מסתורי בו אמור להתקיים מפגש בין בני האנוש לחייזרים. רוי מנסה ליצור קשר עם אנשים נוספים אשר ראו את העב"ם וחווים בעקבות כך "חזיונות" דומים. ובעקבות כך רוי פוגש את ג'יליאן (מלינדה דילון), אישה אשר איבדה את בנה לחייזרים.

בשל התנהגותו הביזארית של נירי ובשל העובדה שמשפחתו איננה מאמינה לו, אשתו נוטשת אותו ולוקחת עימה את שלושת ילדיהם. בהמשך נירי רואה במבזק חדשות את המקום אשר נגלה אליו בחזיונות - מגדל השטן בוויומינג. ג'יליאן אשר גם רואה את אותו המבזק מזהה את ההר ובעקבות כך שניהם מחליטים לנסוע למקום.

== ראו גם ==
* מגדל השטן

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי סטיבן ספילברג
קטגוריה:סרטי חוצנים
קטגוריה:סרטים בשימור ספריית הקונגרס
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:זוכי אוסקר: עריכת הקול הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: הישגים מיוחדים
קטגוריה:סרטי ריצ'רד דרייפוס
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1978
מאיר כהן-אבידב

מאיר כהן-אבידב (18 בפברואר 1926 – 4 במרץ 2015) היה איש ציבור ועורך דין ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.

==ביוגרפיה==
כהן-אבידב נולד בחיפה לוויקטוריה וחיים-שלמה, בשם "מאיר כהן". בסיום לימודיו בתיכון סנט לוקס בעיר, למד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך לעריכת דין.

בשנת 1943 הצטרף לארגון האצ"ל ופעל במסגרתו עד למעצרו, בשנת 1946. עד קום המדינה היה עצור בידי הבריטים.

בשנת 1945 החל כהן-אבידב לעבוד בעיריית חיפה כעורך דין. בשנים 1961–1966 שימש כמבקר העירייה. במקביל החלה פעילותו הפוליטית כחבר תנועת החרות, בה היה חבר מרכז ההנהלה והמזכירות הארצית ונבחר מטעמה ליו"ר סניף המפלגה בחיפה. בין השנים 1969–1973 כיהן כחבר מועצת עיריית חיפה. פעילותו נמשכה במסגרת הליכוד.

כהן-אבידב נבחר מטעם הליכוד לכנסת השמינית. כהונתו נמשכה לאורך ארבע כנסות רצופות, במשך כ-14 שנים. במהלך תקופה זו כיהן כסגן יושב ראש הכנסת והיה חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדת הכספים וועדת הכנסת. במקביל לכהונתו בכנסת שימש, בין השנים 1977–1981, יו"ר סיעת הליכוד בהסתדרות. בין השאר כחבר כנסת הוביל את המאבק נגד העלאת המחזה "סינדרום ירושלים" בתיאטרון חיפה, ותערוכה משותפת של ציירים יהודים וערבים בעיר. בנוסף היה מתומכי פעילי המחתרת היהודית וסיפק להם תמיכה כספית במהלך משפטם.

במאי 1984, בעת שניהל דיון כסגן יו"ר הכנסת, עורר סערה שכינה את ארגון "אמהות נגד שתיקה", שפעל למען הנסיגה מלבנון " "פרות הבשן, פרות דיזנגוף" ואמר על פעילי המחתרת היהודית "ליבי ליבי עם העצורים האלה, בחורים לתפארת ישראל. הם בחורים טובים ביותר". באוקטובר אותה שנה שוב עורר סערה, לאחר שגינה שני סטודנטים ישראלים, רון לוי ורויטל סרי, שנרצחו סמוך מנזר כרמיזן ליד הר גילה שהם הלכו כ"צאן לטבח".

בכנסת ה-11 הוצע לתפקיד יו"ר הכנסת, אך הוא הפסיד בהצבעה למועמד המערך, שלמה הלל.

כהן-אבידב הביעה תמיכה מספר פעמים ברעיון הטרנספר, ב-1983 אמר במהלך דיון בוועדת החוץ והביטחון שהיה צריך לבצע טרנספר במהלך מלחמת ששת הימים. הוא חזר על הדברים שבוע אחר כך, בריאיון לשבועון "כותרת ראשית", והסביר:.
=== משפחתו ===
היה נשוי לוויקטוריה ואב לארבעה.

כהן-אבידב שכל שני אחים ובן. אחיו, , נהרג במלחמת העצמאות; אח נוסף, ברוך כהן, שהיה איש "המוסד", נרצח בשנת 1973 במדריד ובנו, , נהרג בהתרסקות מטוס בטיסת אימונים של חיל האוויר בשנת 1977. לאחר מותו של בנו, הוסיף לשם משפחתו את השם אבידב.

בן נוסף שלו הוא איקי כהן - פעיל פוליטי במפלגת הליכוד שביולי 2021 מונה ליועץ פוליטי ליו"ר האופוזיציה בנימין נתניהו.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעילי תנועת החרות
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:חברי מועצת העיר חיפה
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת העשירית
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת האחת העשרה
קטגוריה:מבקרי פנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
כרמל (אתר מקראי)

כַּרְמֶל - אתר מקראי בדרום הר חברון הנמצא בתחום הכפר הפלסטיני אל כרמל. משמעות השם כרמל היא סוג של גרעיני דגן. 

כרמל המקראית הייתה בשטח נחלת שבט יהודה. היא מוזכרת במקרא בסיפור נבל הכרמלי, בעת שדוד ברח מפני שאול אל מדבר הרי חברון.

האונומסטיקון - רשימת השמות - של אוסביוס מקיסריה שנכתב במאה ה-4 מסכם את תולדות המקום כך:

# כרמל () שם התגורר נבל. עד היום יש כפר נקרא בשם כרמלה, הנקרא (בכתוב) כרמל, מהמיל העשירי מחברון למזרח, שם יושב משמר צבא.
# כרמל () במטה יהודה. משם היה נבל. כפר גדול מאוד (נקרא) כרמל בדרומא (שם חבל הארץ), אצל חברון דרומא. שם יושב משמר חיילים.
#...סמוך לה נמצא כרמלה - הנקרא (בכתוב) הכרמל. כך נקרא עד היום כפר של יהודים.

==אזכורים מקראיים==
מעון]]
בעת חלוקת ארץ ישראל לשבטי ישראל כרמל הייתה לנחלת שבט יהודה, ככתוב בספר יהושע: . בכרמל ישבו בני משפחת כלב בן יפונה. על נבל הכרמלי נאמר כי היה כליבי, כלומר מוצאו ממשפחת כלב ().

כרמל נזכרת גם בסיפור המלחמה של שאול בעמלק: לאחר הניצחון במלחמה עם עמלק, שאול מקים 'יד', מצבת ניצחון, בכרמל: .

כשנמלט דוד משאול המלך הגיע לכרמל. הוא והאנשים אשר עמו שהו עם רועי הצאן של נבל הכרמלי. וכך כתוב בספר שמואל א': 

בסופו של האירוע, בא דוד בא לכרמל ונשא את אלמנת נבל הכרמלי, אביגיל לאישה.

==זיהוי המקום==
כרמל המקראית מזוהה עם "חורבת כרמל", 5 ק"מ, דרומית לעיירה הפלסטינית יטא. לפי ההערכה, היישוב הקדום השתרע על שטח נרחב, אשר במרכזו גיא, עם נביעות זעירות - עיון אל-כרמיל - ובריכת אגירה גדולה, האוספת מי גשמים, הקיימת עד היום.

קיומו של מקור מים יציב על ספר מדבר יהודה היה גורם חיוני לתפקודה של כרמל, בימי המקרא ואף בתקופות לאחר מכן. בתקופה הרומית, הביזנטית וגם בתקופה צלבנית היה לבסיס צבאי, מנהלי וכלכלי חשוב - בנוסף להיותו צומת דרכים חשוב.

==הקשר בין כרמל לבין מעון==
הפסוק מספר שמואל מסביר את הקשר בין שני היישובים: "וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל" - כלומר במעון - בתי מגורים ובכרמל - מרכז כלכלי. עם הגילוי של בית כנסת קדום במעון, ומבני מגורים אחדים, במדרון הצפוני של תל מעון, דרומית לכרמל, העלה החוקר דוד עמית את ההשערה כי יהודי כרמל למעשה גרו במעון. מעון הייתה כעין "שכונה" של כרמל. שהרי עקב היות כרמל בסיס מנהלי וצבאי יש להניח כי היהודים לא ירצו להתגורר בקרבתו. בכרמל נמצאו שרידים של שלוש כנסיות אבל לא שרידים יהודיים מעל פני הקרקע.

נמצאו גם שרידי דרך רחבה, הסלולה בקו ישר, מכרמל למעון, כעין רחוב מקשר בין שני המקומות. מכאן מסקנתו של החוקר כי היישוב היהודי במעון היה חלק מן המערך היישובי של כרמל. אוסביוס אינו מציין קיום יישוב יהודי במעון. כך שההשערה שמעון היא חלק מכרמל רבתי עשויה להתקבל על הדעת. לצד הדרך תועדה ונחקרה מערת קבורה יהודית מהמאה השנייה לספירה. לדעת החוקר ד"ר יובל ברוך תושבי המקום המשיכו לעשות שימוש בגלוסקמות לליקוט עצמות המת והבאתו לקבורה משנית גם לאחר חורבן הבית וכאשר מנהג זה הלך ונעלם<ref></ref>.

==ראו גם==
* דרומא

==לקריאה נוספת==
* דוד עמית - רשות העתיקות, לשאלת זיהויה של כרמל היהודית, מתוך הכנס השנתי השלישי הספר והמדבר בארץ ישראל - תשס"ח - 2007, בעריכת יעקב אשל, מרכז סיור ולימוד סוסיא, תשס"ח.
<div style="direction: ltr;">
* 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:יהודה
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:כרמל (מושב)
חוף החלל

מיקום האזור בפלורידה
חוף החלל (באנגלית: Space Coast) הוא אזור במדינת פלורידה שבארצות הברית, לחוף האוקיינוס האטלנטי. מקור שמו של האזור בהחלטה למקם בו את מרכז החלל קנדי. 

הערים העיקריות באזור זה הן טייטוסוויל , קוקה , מריט איילנד, מלבורן ופאלם ביי. האזור נמצא באזור ברווארד.

האזור התפתח בעקבות פתיחת נמל החלל קייפ קנוורל ואתרים נלווים. בשנת 2001 בעיר טייסוויל נפתח מוזיאון החלל האמריקאי.

מדרום לאזור זה נמצא חוף האוצר, ומערבית וצפונה לו מרכז פלורידה.

==קוד הטלפון של האזור==
קוד הטלפון של האזור שונה ב-1 בנובמבר 1999 ביוזמה של רוברט אוסבאנד, דייר מקומי, אשר גילה כי קוד טלפון 321 אינו תפוס על ידי אף אזור אחר (והיה שמור לגידול עתידי של העיר שיקגו). אוסבאנד פנה לרשויות וביקש קוד זה מאחר שהוא מזכיר את הספירה לאחור בעת המראה לחלל.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פלורידה: אזורים
דוד שטרן

דוד שטרן (29 במרץ 1910 - י' באדר א' ה'תשס"ג, 13 בפברואר 2003) היה מנכ"ל חברת בנייה ישראלית נשיא התאחדות הקבלנים וחבר הכנסת מטעם הליכוד ב.

==קורות חיים==
שטרן נולד בעיירה סובאלק שבצפון-מזרח פולין, (במערב תחום המושב של האימפריה הרוסית). למרדכי, רופא שיניים, ולהדסה-לאה לבית של גרושקין-ליפשיץ, מיילדת. הוא אחיו הצעיר של אברהם שטרן (יאיר), לימים מפקד הלח"י. ביתה של משפחת שטרן היה בית יהודי חילוני.
למד בגימנסיה העברית בעיר הולדתו. היה פעיל בתנועת בית"ר, ארגן את הכינוס הראשון של התנועה בפולין, שימש כחבר המפקדה בפלך ביאליסטוק ונתמנה לקצין נציבות בית"ר בפולין.
בשנת 1929 יצא ללימודי הנדסה בטכניון בברין שבצ'כוסלובקיה. בשנת 1935 סיים את לימודיו בתואר מהנדס, נישא לחברתו הינדה לבית שפרלינג וביחד עלו בשנת 1935 לארץ־ישראל במסגרת פלוגות הגיוס של בית"ר. לאחר עלייתו לארץ שימש כמפקד פלוגת הגיוס של בית"ר בהרצליה ועבר קורס סגנים של האצ"ל.
לאחר מכן עבר לתל אביב ושימש כמפקד הקן בעיר, ממלא מקום נציב בית"ר וכחבר בהנהלת התנועה הרוויזיוניסטית.
לימים הצטרף, כאחיו, לארגון לח"י.

משנת 1942 ניהל שטרן חברת בנייה שהייתה בבעלות הסתדרות העובדים הלאומית של תנועת החרות. החברה בנתה בנייני מגורים והייתה מהראשונות שבנו באילת, דימונה ובאר שבע, כמו גם בירושלים שלאחר מלחמת ששת הימים, וכן את היכל הספורט יד אליהו.
ב-5 באוגוסט 1947 נכלא במחנה המעצר בלטרון, יחד עם ראשי ערים אחרים ופעילי התנועה הלאומית, בעוון סיוע למחתרות. מאוחר יותר הועבר לעתלית ושוחרר במרץ 1948.

לאחר קום המדינה היה פעיל ב"מפלגת הלוחמים" של יוצאי הלח"י ובארגון רשימת הלוחמים (ט"ו) לבחירות לכנסת הראשונה.
בסוף שנות השישים יזם את הקמת נשיאות המגזר העסקי בישראל והיה חבר בה.

בשנת 1969 כיהן כחבר מועצת עיריית תל אביב. בשנת 1979 נבחר שטרן לכנסת התשיעית מטעם הליכוד במקום שמואל רכטמן, והיה חבר בוועדות הכנסת השונות.
שטרן היה גם חבר הנהלת תנועת החרות ושימש כציר הליכוד לקונגרס הציוני העולמי.

בשנים 1981–1988 כיהן שטרן כנשיא התאחדות הקבלנים. לאחר סיום תפקידו מונה לנשיא כבוד של ההתאחדות. כמו כן היה יו"ר העמותה להנצחת מורשת לוחמי חירות ישראל.

דוד שטרן נקבר בבית הקברות נחלת יצחק, בסמוך לקברו של אחיו אברהם. הותיר אחריו בת, אמירה שטרן, ובן, עו"ד אבי שטרן.

== קישורים חיצוניים ==
קברו של דוד שטרן

* [http://lehi.org.il/?p=2784 קורות חייו], באתר העמותה להנצחת הלח"י
* 
* [http://www.inn.co.il/News/News.aspx/44719 הודעה על פטירתו], באתר ערוץ 7
* [https://thebank.org.il/stern-david/ דוד שטרן], באתר הבנק אוצר התיישבות היהודים

קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:נציבי בית"ר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
דוד
קטגוריה:קבלני בניין ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1990
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
חוף האוצר

מפת אזור חוף האוצר בפלורידה. המחוזות המסומנים באדום הן, מצפון לדרום: אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין. המחוז המסומן בורוד הוא מחוז אוקיצ'ובי, אשר יש הכוללים אותו באזור חוף האוצר
חוף האוצר (באנגלית: Treasure Coast) הוא כינויו של אזור החוף של מדינת פלורידה שבארצות הברית הכולל את המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין המצויים לאורך החוף המזרחי של המדינה - לחוף האוקיינוס האטלנטי. יש הכוללים גם את מחוז אוקיצ'ובי שאינו גובל באוקיינוס, במסגרת אזור זה.

מועצת התכנון האזורית חוף האוצר אחראית על תכנון המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין, וכן פאלם ביץ' אך לא אחראית לתכנון מחוז אוקיצ'ובי.

מקורו של השם בשלהי המאה ה-17 וראשית המאה ה-18 עת ספינות רבות שהפליגו מהים הקריבי לאימפריה הספרדית התרסקו לחופי פלורידה באזור זה כתוצאה מסופות הוריקן.

==אוכלוסייה==
אזור חוף האוצר כולל שני אזורים מטרופוליניים:
{| class="wikitable"
! האזורים המטרופוליניים של חוף האוצר !! 2005
|-
| פורט סנט לוסי || 381,033
|-
| סבסטיאן-ורו ביץ' || 130,043
|}

באזור מספר ערים עיקריות (אוכלוסייה נכון לשנת 2004 אלא אם נאמר אחרת):
*פורט סנט לוסי (141,000) 
*פורט פירס (37,959) 
*פאלם ביץ' (20,097) (מפקד 2000)
*סבסטיאן (18,671) 
*ורו ביץ' (17,209) 
*סטיוארט (15,728) 
*הוב סאונד (11,376) (מפקד 2000)
*אוקיצ'ובי (5,376) (מפקד 2000)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070810022245/http://www.tcrpc.org/ מועצת התכנון האזורית של חוף האוצר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פלורידה: אזורים
מצודת זאכרי טיילור

האתר ההיסטורי המדינתי מצודת זאכרי טיילור (באנגלית: Fort Zachary Taylor State Historic Site) המכונה בקיצור "מצודת טיילור" (Fort Taylor - "פורט טיילור") הוא אתר מדינתי היסטורי ופארק מדינתי המצוי בקצה הדרומי של האי קי וסט באזור הקיז של מדינת פלורידה שבארצות הברית.

==היסטוריה==
פורט טיילור, ציור מאת [[סת' איסטמן (1808-1875)]]

===1845-1900===
עבודות הקמת המצודה החלו בשנת 1845 כחלק מתוכנית לבניית מצודות צבאיות לאורך החוף הדרום מזרחי של ארצות הברית. בשנת 1850, נקראה המצודה על שם נשיא ארצות הברית זאכרי טיילור (כמספר חודשים לאחר מותו של הנשיא).
עבודות ההקמה נתקלו בקשיים רבים בהם מגפות קדחת צהובה שפגעה בעובדים, מחסור בחומרי בנייה, ומחסור במים באי (באי קי וסט, כמו ביתר איי הקיז, אין מעיינות מים). בראשית מלחמת האזרחים האמריקנית, בשנת 1861 השתלטו כוחות האיחוד על הצמודה בפיקודו של קפטן ג'ון בראנון. המצודה הקשתה על כוחות הקונפדרציה להעביר אספקה מחופה הדרומי לחופה המזרחי של הקונפדרציה. עבודות הקמת המצודה נמשכו במהלך המלחמה והיא הושלמה בשנת 1866. במצודה נעשה שימוש רב בזמן המלחמה הספרדית-אמריקאית.

===המאה ה-20===
בשנת 1947 העביר צבא ארצות הברית את המצודה, שלא נדרשה לו, לצי ארצות הברית אשר הקים בחלק זה של האי קי וסט בסיסי צוללות. בשנת 1968 נערכה באתר חפירה ארכאולוגית, במסגרתה הוצאו מתוך החומות של המצודה תותחים מתקופת מלחמת האזרחים אשר נקברו בתוך החומות בעת הרחבת המצודה. בשנת 1971 נרשמה המצודה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, ובשנת 1973 הוכרזה המצודה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.

בעבר שכנה המצודה לחוף הים, בקצה האי, אולם עם השנים הצטבר סחף וחול והמצודה נמצאת במרכז חוף ים וחורשה. שטחו הכולל של האתר ההיסטורי הוא 352,000 מ"ר.

עד שנת 1974 הייתה המצודה חלק מבסיס הצוללות שנקרא על שמה "מתחם זאכרי טיילור". בשל העובדה שנשיא ארצות הברית הארי טרומן התגורר במתחם (בבית הלבן הקטן) שונה שם המתחם ל"מתחם טרומן". בחוף המצודה הוסדר חוף רחצה מיוחד פרטי עבור הנשיא, אולם טרומן העדיף להתרחץ בחופי הרחצה הפומביים של האי.

בשנת 1974, עם סגירת הבסיס, הפך המתחם לשכונה פרטית, אולם מתאפשרת גישה למצודה ולחופיה לכל הציבור בשעות הבוקר.

כיום המצודה מהווה אתר תיירות, ונערכים בה שחזורים של קרבות מלחמת האזרחים. כמו כן, מיד שנה, לקראת האלווין מקושתת המצודה כ"בית רדוף רוחות" בתמה של מלחמת האזרחים.

== גלריה ==
<gallery>
Fortzacharytaylor.jpg|מצודת זאכרי טיילור
Fort zachary taylor yard 2006.jpg|חצר המצודה
Key West FH000017.jpg
Key West FH000018.jpg
Key West FH000019.jpg
Key West FH000020.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.abfla.com/parks/FortZacharyTaylor/fortzacharytaylor.html ההיסטוריה של המצודה] באתר [http://www.abfla.com Absolutely Florida]

קטגוריה:פלורידה: פארקים מדינתיים
קטגוריה:פלורידה: מבצרים
קטגוריה:קי וסט
יחזקאל זכאי

יחזקאל זכאי (24 באפריל 1932 – 31 במרץ 2021) היה איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך וכמנכ"ל משרד החקלאות.

== חייו ==
זכאי נולד בשנת 1932 בכורדיסטן שבעיראק ועלה לישראל בשנת 1950.

פעילותו הציבורית החלה כמזכיר מושב עזריה (1952–1953). לאחר מכן שימש זכאי מדריך ביישובי ההר ובשנת 1963 מונה למנהל ארגון מושבי מבואות ירושלים.

בשנים 1974–1977 היה משנה למזכ"ל תנועת המושבים, תפקיד בו החזיק בעת שנבחר למזכיר מחוז המושבים של מפלגת העבודה. בשנת 1977 נבחר מטעם המפלגה לכנסת התשיעית והעשירית, במהלכן כיהן כחבר ועדת הכספים.

לאחר סיום כהונתו בכנסת, בשנת 1984, מונה למנכ"ל חברת "מקורות".

בין השנים 1989–1992 שימש כמנכ"ל משרד החקלאות.

עמד בראש הפדרציה הספרדית בישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מנכ"לי משרד החקלאות
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי כורדיסטן
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:מנכ"לי מקורות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:עזריה: אישים
רמניקו ולצ'ה

רמניקו ולצ'ה (ברומנית: Râmnicu Vâlcea), על גדת נהר אולט, היא העיר הגדולה (107,726 תושבים) ביותר במחוז ולצ'ה, שבמערב חבל מונטניה ברומניה. קיומו של יישוב במקום תועד לראשונה בכתובים ב-1388.

==ערים תאומות==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:רומניה: ערים
מאיר תלמי

מאיר תלמי (3 באפריל 1909 – 18 בנובמבר 1994) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.

== חייו ==
תלמי נולד בשנת 1909 בוורשה שבפולין. עלה לארץ ישראל בשנת 1932, במסגרת "השומר הצעיר". טרם עלייתו היה חבר ההנהגה הראשית של התנועה בפולין.

שנה לאחר הגעתו לארץ התקבל כחבר קיבוץ משמר העמק, והחל לפעול במסגרת הקיבוץ הארצי. לימים כיהן תלמי כמזכיר התנועה, ונבחר לשמש מזכ"ל מפ"ם.

מטעם מפ"ם נבחר לכהן כחבר כנסת בכנסת השמינית והתשיעית, במסגרת המערך. שימש חבר ויו"ר ועדת החוץ והביטחון.

ב-10 באפריל 1977 פרשו תלמי, חייקה גרוסמן, אליעזר רונן, דב זכין, אהרון אפרת ויהודה דרניצקי מהמפלגה והקימו בחזרה את מפ"ם העצמאית, אך יומיים לאחר מכן חזרו למערך.

בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום ב-104 ברשימת מרצ.

אשתו, אמה תלמי, כיהנה גם היא, לפניו, כחברת הכנסת. אב לשלושה בנים, הבכור בהם יגאל תלמי בעל עיטור המופת.

==כתביו==
* השאלה הלאומית: והמציאות היהודית בימינו, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1956.
* משמר העמק בשנות השמונים (ערך: אריה פלגי), קיבוץ משמר העמק: משמר העמק, תשנ"ג-1993.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:מזכירי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:משמר העמק: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במשמר העמק
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:משמר העמק: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
ברנאר מוויין

ברנאר מוויין (778 – 22 בינואר 842) היה הבישוף של ויין בצרפת החל מ-810 ועד למותו. הוא נחשב לקדוש. 

לפני שנכנס למנזר, היה ברנאר חייל בצבאו של קרל הגדול. מותם של הוריו גרם לו למשבר, במהלכו הוציא את כל כספו על צדקה: לכנסייה, לעניים ולילדיו. הוא קנה ובנה מנזר באמרונה והפך לאב המנזר. ב-810 הוא הפך לארכיבישוף של ויין.

הוא תמך בלותר הראשון מול אביו, לואי החסיד ובאחדותה של האימפריה הפרנקית. סינוד טיונוויל החליט לפיכך לסלקו מתפקידו, אך ההחלטה לא בוצעה. 

ב-837, לפני מותו, פרש וחי במנזר באזור מחוז אַן של ימינו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:בישופים
קטגוריה:ילידי 778
קטגוריה:נפטרים ב-842
קוטל זרע

קוטל זרע הוא אמצעי למניעת היריון אשר פוגע בקרום תא הזרע ובכך משמיד אותו.

קוטל הזרע מצוי בצורה נוזלית, קצף, ג'ל, פיסות בד ספוגות או פתילות. קוטלי הזרע מוחדרים לנרתיק, בדרך כלל לפני קיום יחסי מין, והם נחשבים כאמצעי מניעה בעל יעילות בינונית, שמומלץ להשתמש בו יחד עם אמצעי מניעה נוסף כמו קונדום או דיאפרגמה (שיעור הכישלונות של קוטל הזרע לבדו נע בין 6% ל-21%). קוטלי הזרע הורסים גם את קרומי החיידקים הגורמים למחלות מין כמו חיידקי הקלמידיה, זיבה, צהבת מסוג B, הרפס ואיידס, אולם יעילותם במניעת הידבקות במחלות אלה אינה ברורה.

לאחר החדרת קוטלי הזרע, יעילותם הולכת ופוחתת, ובדרך כלל מומלץ לחזור על פעולת החדרת קוטל הזרע אם לא קוימו יחסי המין בתוך שעה. 

קוטלי הזרע השכיחים:
* קרם דלפן
* נרות גלובן של חברת טבע. 
* ספוגיות פרמטקס - של חברת אגיס.
* ג׳ל טבעי Caya 
* דף מתמוסס למניעת הריון ללא הורמונים VCF

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמצעי מניעה
מנטובה

מנטובה (באיטלקית: ; בלטינית: Mantua) היא עיר בלומברדיה (באזור עמק הפו באיטליה) ובירת נפת מנטובה. נכון לסוף 2008, התגוררו בעיר כ-48,000 איש. שטחה הוא 64 קמ"ר. בשנת 2008 הוכרזה העיר כאתר מורשת עולמית, יחד עם סביונטה. בין השנים 1530–1708, בירת דוכסות מנטובה.

מנטובה מוקפת באגמים מלאכותיים משלושה כיוונים. ארבעה אגמים נוצרו על ידי האדריכל והמהנדס אלברטו פיטנטינו (Alberto Pitentino) במאה ה-12 והקיפו את כל העיר לשם הגנתה, אך האגם הרביעי התייבש במהלך המאה ה-18. העיר ידועה בין היתר בזכות הקתדרלה שלה, כנסיית אנדראה הקדוש וארמון הדוכס (Palazzo Ducale) וארמון טה. העיר היא גם אחד המרכזים לשווק תוצרת חקלאית בעמק הפו.

הדואומו, אפריל 2005
פסל [[ורגיליוס במנטובה]]
במשך שנים העיר הייתה מרכזה של דוכסות בשליטת בית גונזגה. במהלך מלחמת שלושים השנים היא נכבשה ונשדדה על ידי כוחות של האימפריה הרומית הקדושה בפיקודו של יוהאן פון אלדרינגן. לאחר הכיבוש והמגפה העיר לא הצליחה להשתקם שנים רבות.

==יהדות מנטובה==

עידן הזהב של היהודיים במנטובה היה במאה ה-16, בתקופת דוכסות בית גונזגה (Gonzaga). מספר היהודים במנטובה הגיע ל-3,000 ומעלה, כ-7% מאוכלוסיית העיר. בתקופה זו יהודים תושבי העיר עבדו אצל משפחת הדוכס בתור רופאים, שחקנים ומוזיקאים. עם זאת עיסוקם המרכזי היה בבנקאות ומתן הלוואת בריבית. הסיבה העיקרית לכך שהורשו לגור בעיר הייתה הקמת מוסדות להלוואה בריבית, תפקיד שהיה אסור לנוצרים.

בתהליך איחוד איטליה היו בין יהודי העיר אישים מפורסמים שנטלו חלק בהקמת ממלכת איטליה כמו: ג'וזפה פינצי (Giuseppe Finzi) וריברולו מנטובנו (Rivarolo Mantovano). לאחר מלחמת העולם השנייה מספרם של יהודי העיר פחת והיום רק משפחות יהודיות בודדות עדיין מתגוררות בעיר.

ניתן להבחין בשרידי הגטו העתיק באזור הרחובות: ויה גוברנולו, פיאצה ברטצולי, ויה נורסה ופיאצה סרמידה. הבניינים באזור שומרים על ייחודם מהעבר והם לא שונו. בעיר יש היום שני אתרים יהודיים, מלבד בית הקברות, שניהם במרכז הגטו ההיסטורי: בית הכנסת ובית הרב. בית הכנסת הנוכחי הוא מבנה של שלוש קומות אשר משנת 1825 שימש כבית אבות. בית הכנסת הוקם בשנים 1899–1902 והוא בקומה השנייה. "בית הרב" הוא מבנה, שכנראה בו היה גר הרב. חזית המבנה מקושטת בקישוטים ובציורים בנוסח המאה ה-17 ובלוחות עם ציורים מהתנ"ך.

בקרבת מנטובה גם בסביונטה הייתה קהילה יהודית. היא נודעה בבית הדפוס שהיה בה שהיה שייך למשפחת פואה. במבנה בית הכנסת נערך שחזור, הכולל מוזיאון להכרת היהדות וישראל.

==ערים תאומות==

למנטובה 9 ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://merhav.nli.org.il/primo-explore/search?query=any,contains,mantua&tab=default_tab&search_scope=Local&sortby=lso01&vid=NLI&facet=searchcreationdate,include,1574%7C,%7C1800&mfacet=rtype,include,maps,1&mfacet=tlevel,include,online_resources,2&lang=iw_IL&offset=0&came_from=sort מפות עתיקות של מנטובה], מאוסף המפות ע"ש ערן לאור, הספרייה הלאומית
* 
* 

== הערות שוליים ==

פיאצה דלה ארבה, הארמון הוא פאלצו דלה ראג'יונה
פלאצו דוקלה - ארמון הדוכס במנטובה.

*
קטגוריה:לומברדיה: ערים
רמזים

רמזים הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת הישראלית ריטה, אשר יצא ב-14 בינואר 2008, אחרי שלוש שנות עבודה, בהפקתו המוזיקלית של עברי לידר.

==רקע==
האלבום כולל 11 שירים, רובם בהלחנתו של רמי קלינשטיין, בעלה לשעבר. ריטה עצמה אחראית למילים בשניים משירי באלבום, וכן השתתפו בו עברי לידר, עידן רייכל, עילי בוטנר, יהונתן גפן ואמנים נוספים.

האלבום כולל, בין היתר, את הסינגל "אני גרה מול המים", אותו כתב יוסי בנאי והלחינה ענבל סמדר, שהוקלט לציון שנה למותו של בנאי (בנאי עצמו הקליט גרסה משלו לשיר עם לחן של יונתן בר גיורא שיצאה באלבומו "לאט").
טרם צאתו, שוחררו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחרי שאהב", שהלחין רמי קלינשטיין למילים של יהונתן גפן, "הפעם", שכתב והלחין עברי לידר, ו-"מחכה" שהלחין עידן רייכל למילים של ריטה.

האלבום מתאפיין בקו מאופק, מעודן ואינטימי יחסית לאלבומיה הקודמים. מרבית הטקסטים בו עוסקים בזוגיות. קדמה לצאתו פרידתה המתוקשרת של ריטה מבעלה רמי קלינשטיין, אך לדבריה האלבום נכתב לפני הפרידה.

האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה והגיע תוך שבועיים למעמד אלבום זהב, וכעבור כחודשיים, למעמד אלבום פלטינה, לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-40,000 עותקים. נכון לדצמבר 2008 נמכר ביותר מ-50,000 עותקים. והוא נחשב לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים במיוחד.

בעקבות יציאת האלבום יצאה ריטה לסיבוב הופעות הנושא את שם האלבום "רמזים".

==רשימת השמעה==

==אמנים משתתפים==
*ריטה - שירה
*עברי לידר - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי
*אורי מיילס - אקורדיון
*גלעד שמואלי - תופים
*עילי בוטנר - גיטרות
*ג'נגו - בס
*גליה חי - ויולה
*אייל שחר - קלידים
*יונתן פריג' - גיטרות
*עדי גולדשטיין - קלידים, תכנותים

==סינגלים==

==קליפים==
*הפעם (בימוי: רומן לינצקי)
*מחכה (בימוי: נירית ירון)

==נתוני מכירות==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תואר
!מכירות
|-
!ישראל (IFPI)
|פלטינה
|50,000
|}

==קישורים חיצוניים==

*
*
*
*
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2008
קטגוריה:אלבומי ריטה
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?

"מאין באנו? מה אנחנו? לאן אנו הולכים?" (בצרפתית: D'où venons-nous? Que sommes-nous? Où allons-nous?) הוא ציור מאת הצייר הצרפתי פול גוגן.

== ההיסטוריה של הציור ==
את הציור יצר גוגן בשנת 1897 בטהיטי, אליה עקר בשנת 1891 במטרה להתרחק מן החברה האירופית. בשנת 1898 שלח גוגן את הציור לצייר ולאספן הצרפתי . הציור נמכר מספר פעמים עד שנקנה בשנת 1936 על ידי בעבור 80,000 דולר. 

== תיאור ==
הציור, בעל המבנה הפנורמי, מציג קבוצה של 13 דמויות אנושיות הנמצאות בטבע הפרימיטיבי של טהיטי. הדמויות מצוירות בסגנון אקספרסיבי, אולם הן שומרות על תלת-הממדיות שלהן. גוני העור של הדמויות נע בין צהוב לחום, דבר המגיש את תפיסתן כפרימיטיבית. אף על פי שאין בציור תיאור פרספקטיבי או תיאור נפילת הצל של הדמויות על גבי הקרקע, עדיין מורגשת הכוונה לתיאור מרחב, הנחסם על ידי עצים ותיאור נוף במישור האחורי של הציור. במרכז הציור מופיעה דמות גבר בעלת גוון עור צהוב הלובשת אזור חלציים מבד לבן. היא מתוארת לכל גובהו של הציור ומדגישה את מבנה הקומפוזיציה. 
 
באחד ממכתביו המתאר את הציור, כותב גוגן כי יש להתבונן בציור מן הימין אל השמאל. הוא מתאר את הדמויות השונות כמעלות את השאלות האונטולוגיות בקשר למהות הקיום האנושי. לפי כתיבתו משמש האליל הכחול כייצוג של "המעבר" ואילו האישה הזקנה בקצה השמאלי של הציור נמצאת במצב "קרוב למוות".

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פול גוגן
קטגוריה:ציור פוסט-אימפרסיוניסטי
קטגוריה:בוסטון: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
הוטל נסיונל

הוטל נאסיונל
הוטל נאסיונל דה קובה (בספרדית: Hotel Nacional de Cuba, מכונה בקיצור "הוטל נאסיונל") הוא בית מלון מפואר ברובע ודאדו שבהוואנה, בסמוך למאלקון.

==היסטוריה==
המלון נחנך ב-30 בדצמבר 1930, על גבעה שעליה הוצבה בעבר סוללת תותחים להגנת העיר. באותה העת הייתה התיירות האמריקאית לקובה בשיאה, והמלון נועד לשרת את עשירי ארצות הברית, שנהרו למועדונים ולבתי הקזינו של הוואנה. המלון התחבב על סופרים, שחקנים ואמנים רבים, לצד ראשי המאפיה האמריקאית, שניהלו כמה מבתי הקזינו בעיר.

ב-4 בספטמבר 1933 התבצרו במלון 300 אנשי צבא ממתנגדיו של פולחנסיו בטיסטה, שזמן קצר קודם לכן תפס את השלטון בקובה. לאחר קרב עקוב מדם הצליחו אנשיו של באטיסטה להשתלט על המלון. כמה מהמתבצרים הוצאו להורג לאחר כניעתם.

לאחר המהפכה הקובנית הפסיקו התיירים האמריקאים לפקוד את המדינה, והוא הפך בעיקר למעונם של דיפלומטים זרים. המלון ירד מגדולתו, ובדומה למבנים רבים בהוואנה, סבל מהזנחה. לאחר התמוטטות ברית המועצות סבלה קובה ממשבר כלכלי חריף, וממשלתה החליטה לקדם את התיירות למדינה. במסגרת הצעדים שננקטו, שופץ המלון ב-1992, אך עדיין אין בכך כדי לשחזר את ימי הזוהר שלו.

==המבנה==
המלון נבנה בסגנון אקלקטי (לקטני), המשלב אלמנטים של אר דקו ואלמנטים נאו-קלאסיים עם תכנון כללי המזכיר את הבנייה המורית בספרד אשר השפיעה רבות מאוחר יותר גם על הבנייה הקולוניאלית באמריקה הלטינית. אולם המבואה עוצב כאולם של כנסייה מימי הביניים והמלון מוקף בגנים ובהם קלויסטרים שעוצבו בסגנון מורי ומזכירים מעט חצרות של ארמונות מוסלמיים וחצרות מנזר אירופאיות.

במלון 8 קומות, ובהן 362 חדרים, ביניהם 30 סוויטות ועוד 4 סוויטות מיוחדות. חלק מהסוויטות נקראו על שם ידוענים ששהו בהן בעבר, ביניהם פרנק סינטרה, אווה גרדנר וג'וני וייסמילר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הוואנה: מבנים
קטגוריה:קובה: בתי מלון
אושן קולור סין

אושן קולור סין (באנגלית: Ocean Colour Scene) היא להקת רוק בריטית מברמינגהאם.

== חברי הלהקה ==
* סטיב קרדוק - גיטרות, פסנתר, מנדולינה, קשת אלקטרונית, אוטו-הארפ, עוגב, קולות.
* סימון פאולר - מפוחית, גיטרה אקוסטית, קולות.
* אוסקר הריסון - תופים, פסנתר, קולות.
* דיימון מינכלה - גיטרה בס.

דיימון מינכלה פוטר מהלהקה ב-2003 והוחלף על ידי דן סילי בתור נגן בס. לאחר מכם נוסף ללהקה עוד גיטריסט, אנדי בנט.

כמו כן, אמנים רבים ממדינות שונות תרמו ללהקה הן בהקלטות והן בהופעות, מה שהפך את צליל המוזיקה של הלהקה למגוון.

== היסטוריה ==
הלהקה הוקמה מאיחוד שתי להקות מקומיות שהתפרקו- Fanatics ו־The Boys.

הסינגל הראשון של הלהקה יצא בתחילת שנות ה-90', יחד עם עידן האינדי הבריטי. מיד לאחר יציאת הסינגל, חברת התקליטים בה היו חתומים נקנתה על ידי חברה גדולה יותר, שם הסינגל עורבב כדי להתאים לטרנד המדצ'סטר וזאת בניגוד לרצון הלהקה. כך יצא, שעם האלבום שנועד לכישלון, ועם הריב המתמשך בין הלהקה לחברת התקליטים, הלהקה נותרה בצללים למשך מספר שנים.

עם פרוץ עידן הבריטפופ, המוזיקה של הלהקה חדר למודעות הציבור באנגליה ומחוץ לה. האלבום השני, בו ארבעה להיטי סינגל, הגיע עד המקום השני במצעדים וזכה בשבחי המבקרים. האלבום העוקב לו אף הוריד את אואזיס מראשית טבלת המצעדים.

ב-1998 יצאה הלהקה למסע הופעות מוצלח, ששיאו היה שלושה לילות של הופעות בטירת סטירלינג בסקוטלנד.

הלהקה עדיין ממשיכה לפרסם אלבומים מוצלחים יחסית, אך מזה מספר שנים שאין היא מצליחה לשחזר את ההצלחה לה זכתה בסוף שנות ה-90', ושל האלבום השלישי בפרט.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* Ocean Colour Scene (1992)
* Moseley Shoals (1996)
* Marchin' Already (1997)
* One from the Modern (1999)
* Mechanical Wonder (2001)
* North Atlantic Drift (2003)
* A Hyperactive Workout for the Flying Squad (2005)
* On the Leyline (2007)
* Saturday (2010)

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:להקות בריטפופ
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989
גראנמה

גראנמה (Granma) הוא שמה של היאכטה שעל סיפונה הגיעו פידל קסטרו ו-81 לוחמים נוספים ממקסיקו לקובה ב-1956, במטרה להפיל את משטרו של פולחנסיו בטיסטה. היאכטה באורך 18 מטרים נבנתה בשנת 1943, ותוכננה במקור להוביל 12 נוסעים.

== תפקידה במהפכה הקובנית ==
מסלולה של הגראנמה מטוקספאן לפלאיה לוס קולוראדס

תנועת ה-26 ביולי בראשות פידל קסטרו, שיצא לגלות במקסיקו אחרי שחרורו מהכלא הקובני ב-1955, ניסתה לרכוש כלי שיט למטרת החציה של מפרץ מקסיקו והגעה לקובה בדרך הים. הניסיונות לרכוש סירה צבאית מהירה או אפילו מטוס ימי מדגם קטלינה נכשלו בשל מחסור בתקציב. לבסוף, בחודש אוקטובר 1956, נרכשה הגראנמה בסכום של 50,000 פסו מקסיקני (כ-15,000 דולר) על ידי אזרח מקסיקני בשם אנטוניו דל קונדה, שהיה שליחו הסודי של קסטרו. הסכום לקניית היאכטה גויס בפלורידה על ידי נשיא קובה לשעבר, קרלוס פריו סוקאראס.

בליל ה-25 בנובמבר 1956 בעיר הנמל המקסיקנית טוקספאן עלו לסיפון הגראנמה 82 מחברי התנועה, כולל מנהיגם פידל קסטרו, אחיו ראול קסטרו, צ'ה גווארה וקמילו סיינפואגוס. הקבוצה, שמאוחר יותר נודעה בשם "אנשי המשלחת של היאכטה גראנמה" (los expedicionarios del yate Granma), הפליגה מנמל טוקספאן בשעה אחת אחר חצות, ולאחר מסע סוער בן שבעה ימים ביאכטה הרעועה והעמוסה לעייפה, נחתה ב-2 בדצמבר בפלאיה לוס קולוראדס. המיקום נבחר כדי לחקות את מסעו של הגיבור הלאומי חוסה מארטי, שנחת באותו אזור 61 שנים קודם לכן במהלך מלחמת העצמאות הקובנית. המורדים נתגלו זמן קצר לאחר נחיתתם בחוף, ונאלצו להילחם בכוחות הצבא הקובני תוך כדי מנוסה להרי הסיירה מאסטרה, שם קבע קסטרו את בסיסו לניהול מלחמת הגרילה.

==לאחר המהפכה==
הגראנמה מוצגת במוזיאון המהפכה בהוואנה

זמן קצר לאחר שקסטרו הצליח לתפוס את השלטון בקובה ב-1959, הועברה הגראנמה למפרץ הוואנה, וב-1976 הועברה לביתן זכוכית בסמוך למוזיאון המהפכה בהוואנה והיא מוצגת בו מאז דרך קבע.

ב-1976 חולק מחוז אוריינטה לכמה מחוזות, כאשר האזור הכולל את המקום בו נחתה היאכטה נקרא על שמה, מחוז גראנמה. מקום הנחיתה עצמו הוכרז כפארק לאומי (הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה) וב-1999 אף הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית. מסעה של הגראנמה משוחזר ב-25 בנובמבר מדי שנה על ידי בני נוער קובנים, וה-2 בדצמבר נחגג כיום הכוחות המזוינים של קובה. ביטאונה הרשמי של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הקובנית נקרא אף הוא "גראנמה".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:המהפכה הקובנית
קטגוריה:צ'ה גווארה
קטגוריה:אוניות נוסעים
מוקטסומה השני

מוקטסומה השני (Moctezuma) או מוטקוסומה השני (Motecuhzoma) (1466–1520; ידוע גם כמונטזומה או מונטסומה, על פי הדרך בה נוהגים דוברי אנגלית להגות את שמו) היה השליט התשיעי של האצטקים. בתקופתו נכבשה האימפריה האצטקית (באזור מקסיקו של ימינו) על ידי הרנאן קורטס הספרדי. בשפת הנאוואטל הוא נקרא "מוטקסוימה" (Motecuhzoma) כלומר "הזועם באופן אצילי" ובתקופתו, זכה לכינוי "מוטקסוימה חוקויוטסין" כלומר "מוקטסומה הצעיר המכובד", כדי להבדיל בינו לבין מוקטסומה הראשון.

== ביוגרפיה ==
בשנת 1502 ירש מוקטסומה את השלטון בממלכה האצטקית מדודו איויטסוטל (מלך בשנים 1486–1502). היות שאותן שנים היו שנות שלווה באימפריה האצטקית אשר התרחבה והתבססה, נבחר מוקטסומה בעיקר עקב היותו למדן אדוק בדת ולא בזכות תכונות מנהיגות או בזכות היותו מצביא.

המקורות השונים על התקופה מוסרים גרסאות שונות ואף סותרות לגבי התנהלותו ושלטונו. בתחילת שלטונו הרחיב במעט את תחומי האימפריה שהשתרעה על פני כל מרכז אמריקה, ממקסיקו ועד פנמה של ימינו. מוקטסומה השליט מנגנון בירוקרטי ומנהלתי כך שהאימפריה חולקה למחוזות ששליטיהם היו כפופים לו ישירות. מנגד, הוא הסתכסך עם השבטים שהיו בברית איתו בעיקר בגלל מכסת קורבנות האדם הגבוהה שדרש מהם. מוקטסומה טיפח פולחן אישיות, אולם חרד הן לגורלו האישי והן לגורל הממלכה. על מנת להגן על הממלכה הקריב קורבנות אדם ללא הפסק ובנה מקדשים חדשים - שגם בהם הוקרבו קורבנות אדם.

===הכיבוש הספרדי===
על פי ברנרדינו דה סהגון, האצטקים האמינו כי אסון מתרחש. לפי אמונתם, כל מחזור של 52 שנים צריך לחול שינוי מהותי. לקראת השנה ה-52 מאז הקמת הממלכה האצטקית (סוף המחזור החמישי של 52 שנים) עלו אצטקים רבים למקדשים המרכזיים על מנת לבקש עידן נוסף של רגיעה. הכוכבים, כמו גם אותות מבשרי פורענות, תופעות טבע כמו כוכב שביט, שרפה במקדש, מראות מוזרים בשמים וקול יללה מסתורי שנשמע בלילות, הובילו את מוקטסומה לחפש תשובה על העומד להתרחש. 

כשהחלו להופיע דיווחים ראשונים על זרים, שבאו מהים, מוקטסומה, שהיה איש דתי מאוד, סבר שהאל קצלקואטל חוזר ובא לרשת אותו על כיסא מלכותו. קצלקואטל (קוּאֶטְסַלְקוֹאַטְל) היה שמו של אל כוכב השחר וכוכב הערב, שהנהיג על פי המיתולוגיה המקומית את העיר הקדומה טולה בימים עברו ועתיד לחזור ביום מן הימים. משום כך הורה מוקטסומה לקדם את פני הזרים במתנות ובזהב, במחשבה שהם פמליית האל. בכך גירה עוד יותר את תאוותו של קורטס. 

קורטס, שהצליח למצוא בעלי ברית בין השבטים המשועבדים שנידונו להקריב קורבנות אדם, הצליח ב-1519 להיכנס בראש 500 לוחמים לעיר הבירה טנוצ'טיטלאן, בלי שנתקל בהתנגדות ממשית. הוא שבה את מוקטסומה, והצליח בעזרתו לשלוט בעיר ולבזוז את אוצרותיה. החלטת מוקטסומה לפתוח את השערים לקורטס, לערוך טקס חגיגי לכבוד חזרתו של קצ'לקואטל כביכול, ולתת ביד קורטס את מוסרות השלטון, נחשבת בעיני ההיסטוריונית ברברה טוכמן בספרה מצעד האיוולת לאחד ממעשי האיוולת הגדולים בהיסטוריה. יש לציין שבחצר המלכותית לא היו הכול תמימי דעים: אחיו של המלך ואחרים התנגדו בחריפות להחלטה. 

הספרדים, שחלק ממטרתם הייתה כפיית הדת הנוצרית על המקומיים, נתקפו זעם בשל טקסי הקרבת קרבן האדם ועבודת האלילים, טבחו באצטקים וניתצו פסלים במקדשים. בתגובה, התארגנו האצטקים בהנהגת אחיו הצעיר של מוקטסומה, ותקפו את הספרדים. מוקטסומה ניסה לפשר, עלה על אחת הבמות בניסיון לקרוא לרגיעה, אולם נרגם באבנים על ידי הקהל ומצא את מותו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: היסטוריה
קטגוריה:אצטקים

קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ילידי 1466
קטגוריה:נפטרים ב-1520
בטון מצטופף מעצמו

בטון מצטופף מעצמו (באנגלית: Self Consolidating Concrete, או בקיצור SCC) הוא בטון בעל תכונות ראולוגיות שמאפשרות יציקה ללא גריפה או ריטוט של הבטון.

==רקע==
הבטון פותח ביפן במטרה לחסוך בעלויות כוח אדם ביציקות בטון ולשפר את הבטחת האיכות בתהליך היציקה.

התכונות הנדרשות מבטון כזה הן:
* יכולות מילוי תבניות
* יכולת מעבר בין ברזלי זיון (מעברים צרים)
* התנגדות לסגרגציה (הפרדות מרכיבי הבטון השונים)

שימוש בחומר זה מביא לשיפור בסביבת העבודה ולהומוגניות של הבטון ומעניק אפשרות ביצוע של מבנים מיוחדים בעלי צורה מורכבת או זיון צפוף.
בדיקת עבידות SCC - מילוי תבנית L
בדיקת עבידות SCC - תבנית L בסיום המדידה
בדיקת עבידות SCC - מילוי תבנית U
בדיקת עבידות SCC - תבנית U בסיום המדידה

==תכונות==
בטון הוא חומר טיקסוטרופי (Thixotropic). הוא מאופיין בנוסף לצמיגות, בעומס מינימלי דרוש למעבר מהתנהגות של מוצק להתנהגות של נוזל. בבטון מצטופף מעצמו המטרה היא לא להוריד את הצמיגות אלא את עומס הכניעה, העומס בו הבטון יתנהג כנוזל.

בטון הוא מערכת רב-פאזית. הוא מורכב מנוזל (מים), מוצקים (אגרגט גס, אגרגט דק ואבקות) ואוויר. צמיגות נמוכה של תערובת הבטון גורמת לסגרגציה, התמיינות של החומרים בבטון, כלומר שקיעה של גרגרי החצץ והחול על-פי גודלם ועליה של המים כלפי מעלה. מכיוון שבטון מצטופף מעצמו מתנהג כנוזל, נדרשת בו דווקא צמיגות גבוה יותר.

==טכנולוגיה==
תערובת הבטון לבטון מצטופף מעצמו מכילה נפח קטן של חצץ גס (כ־50% ממשקל האגרגטים הדרושים למלא את הנפח במהודק), כמות חול כמחצית מנפח המלט, כמות מים קטנה, ויתר הנפח נתפס על ידי אבקות (חלקיקים קטנים מ-90 מיקרון). התערובת מכילה מוסף מפחית מים רחב טווח (סופר פלסטיסייזר) כדי להוריד את עומס הכניעה. האבקות ומוספים מצמיגים משמשים לשמירה על צמיגות גבוהה של התערובת.

==בדיקות עבידות==
לא ניתן להשתמש בקונוס אברהמס לבדיקת הירד של בטון מצטופף מעצמו, מכיוון שהוא משאיר מתחת לקונוס שלולית בגובה של בערך האגרגט המרבי. לכן פותחו מספר בדיקות ייעודיות לעבידות של בטון מצטופף מעצמו.

===בדיקת שׂירוע===
בבדיקה זו ממלאים קונוס אברהמס, שמונח על-גבי משטח חלק, בבטון. מרימים את הקונוס ובודקים את משך הזמן בו הבטון ממשיך לזרום, ואת קוטר שלולית הבטון המתקבלת.

===בדיקת זרימה בתבנית L===
בדיקה זו מדמה מילוי של תבנית בטון עם זיון. תבנית L מורכבת מחלק אנכי וחלק אופקי. בין החלקים יש שׂריג של ברזלי זיון, ומחסום זחיח. ממלאים את החלק האנכי בתבנית בצורת L שחלקה התחתון חסום (ראו תמונה). מרימים את המחסום ומודדים את משך הזמן הדרוש לבטון להגיע לגובה מוסכם בחלקו המרוחק של החלק האופקי.

===בדיקת זרימה בתבנית U===
בדיקה זו מדמה מילוי של תבנית בטון עם זיון. תבנית U מורכבת משני חלקים אנכיים. בין החלקים יש שׂריג של ברזלי זיון, ומחסום זחיח. ממלאים את החלק הגבוה של התבנית בבטון (ראו תמונה). מרימים את המחסום ומודדים את הזמן עד לשוויון גבהים בין שני חלקי התבנית.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:בנייה
קטגוריה:חומרי בניין
אלכסנדר רוזנבאום

אלכסנדר יעקובלביץ' רוזנבאום (ברוסית: Александр Яковлевич Розенбаум; נולד ב-13 בספטמבר 1951) הוא זמר-יוצר (בארד) ופוליטיקאי רוסי-יהודי מסנקט פטרבורג.

==קורות חייו==
רוזנבאום נולד בלנינגרד במשפחה יהודית, הוריו היו רופאים. רוזנבאום למד בבית הספר לרפואה ע"ש פבלוב בלנינגרד בין 1968 ל-1974, ולאחר מכן עבד כרופא בשירות העזרה הראשונה בעירו. למד פסנתר וכוריאוגרפיה בהיכל התרבות ע"ש סרגיי קירוב.

לאחר מספר שנים בהן עבד כרופא, עבר לתחום השירה והחל להופיע כזמר מקצועי. הוא החל להופיע עם שיריו בשנת 1983, עם הופעתו ב-14 באוקטובר של אותה שנה בהיכל התרבות של משרד הפנים הרוסי ע"ש דזרז'ינסקי.

בצעירותו, המיר את דתו מיהדות לנצרות.

==יצירה==
שיריו מתחילת דרכו של רוזנבאום עוסקים בעולם הפשע ברוסיה ובאודסה של שנות ה-20, ובין היתר במאפיה היהודית שם. שירים נוספים עוסקים בהיסטוריה הרוסית, בין היתר בקוזאקים, בצוענים וכו'.

שיריו הידועים ביותר הם "ולס בוסטון" (Вальс-бостон) ו-"גופ-סטופ" (Гоп-стоп). בסך הכל חיבר רוזנבאום מעל 1,000 שירים.

בשנת 2011 הוא הוציא אלבום משותף עם גרגורי לפס.

==פעילות פוליטית==
רוזנבאום היה חבר בדומה הרוסית מטעם סיעת רוסיה המאוחדת בדומה הרביעית, בין השנים 2003 ו-2007. בישראל הביע רוזנבאום תמיכה במפלגת ישראל ביתנו, ואף שינה את שירו "ירושלים" כך שיכיל מילים בעברית, וצילם וידאו קליפ לשיר בעיר העתיקה, שכולל בתוכו את אביגדור ליברמן ונערי מפלגתו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:משוררים יהודים רוסים
קטגוריה:זמרים יהודים רוסים
קטגוריה:בארדים רוסים
קטגוריה:זמרי שאנסון רוסים
קטגוריה:בארדים יהודים
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט הרוסי
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:זמרים-יוצרים יהודים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1951
דנגו

דנגו (בקנג'י: 団子, בקאנה: だんご) הוא מאכל יפני - כופתה הנעשית מקמח אורז דביק, ומוגשת בדרך כלל עם תה ירוק. הוא נבדל ממוצ'י, כיוון שלהכנתו משתמשים בקמח של האורז הדביק כשהוא מעובה במים, ועבור בצק מוצ'י מבשלים את האורז עצמו וחובטים בו עד שהופך לבצק.

הדנגו אינו מאכל עונתי, אך סוגים שונים שלו אופייניים לעונות מסוימות של השנה. שיפוד דנגו מכיל שלוש עד חמש כופתאות הנעוצות בשיפוד במבוק.

== סוגי דנגו ==
*דנגו אנקו - (בקאנה: あんこ) דנגו בציפוי ממרח שעועית אזוקי (אנקו).
*דנגו האנאמי - (בקנג'י: 花見, מילולית: "צפייה בפרחים") דנגו מסורתי בשלושה צבעים. העליון ורוד, מסמל את הסאקורה, השני נייטרלי ולבן, והשלישי ירוק בתוספת מאצ'ה. נאכל מסורתית בחגיגות הצפייה בפרחי הדובדבן , אך זמין כל השנה ואהוב על ילדים. לדנגו זה קיים אמוג'י: 🍡.
*דנגו גומה - (בקאנה: ごま) בתוספת משחת שומשום, לרוב שחור.
*דנגו קינאקו - (בקאנה: きなこ) בתוספת קינקו, קמח פולי סויה קלויים.
*דנגו מיטאראשי - (בקאנה: みたらし) מצופה במיטאראשי, רוטב סמיך ומתוק המורכב מסויה, סוכר ועמילן. לרוב עובר צלייה על גריל שמעניקים לכדורים מעטה פריך וסימני חריכה, ומוגש בפסטיבלים ודוכני רחוב.
*דנגו צוקימי - (בקנג'י: 月見) דנגו המוגש בפסטיבל אמצע הסתיו
=== תמונות ===
<gallery>
Hanami Dango.jpg|דנגו האנאמי
Goma dango 001.jpg|דנגו גומה
Kinako dango in Isezakicho.jpg|דנגו קינאקו
Gyoen Park (46428076851).jpg|דנגו מיטאראשי צלוי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ptitim.com/dango/ מתכון בסיס לדנגו ותוספות מסורתיות] באתר [http://www.ptitim.com/ ptitim]

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:כופתאות