OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דרסט השביעי, מלך הפיקטים

דרסט השביעי (באנגלית: Drest VII; נפטר ב-729) היה מלך הפיקטים במשך כשנתיים, משנת 724 ועד הדחתו בשנת 726. הוא המשיך לטעון לכתר עד מותו.

==ביוגרפיה==
דרסט עלה לשלטון לאחר שקודמו נכטאן בנו של דר איליי ויתר על כיסאו בשנת 724 ועבר להתגורר במנזר.

לא ידוע שמו של אביו של דרסט (השם אינו מופיע ב"דברי ימי אלסטר", "דברי ימי טיגרנאך" או ב"דברי ימי הפיקטים"), אולם אזכור מאוחר יותר ב"דברי ימי הפיקטים" מזכיר את טאלורגן כאביו של דרסט השביעי. ככל הנראה היה דרסט השביעי קרוב משפחה של נכטאן מאחר שלא הייתה מחלוקת בדבר עלייתו לשלטון. מאחר שבניו של נכטאן נפטרו, ככל הנראה מדובר בבן אחיו - וייתכן שדרסט היה בנו של טאלורג בן דרוסטן (אחיו של נכטאן או אחיו המאומץ של נכטאן).

בשנת 725 נכלא סימול, בנו של דרסט (לא ברור על ידי מי), ובשנת 726 כלא דרסט את נכטאן, מעשה זה הביא להדחתו של דרסט על ידי אלפין בשנת 726. דרסט הביס את אלפין ושב ומלך אולם מלחמת הירושה על הכס נמשכה בשנת 728 עת טענו דרסט, נכטאן, אלפין ואואנגוס מק פרגוסה לכתר. דרסט נהרג בקרב כנגד כוחותיו של אואנגוס בשנת 729. לאחר מותו שב לשלטון נכטאן.

==קישורים חיצוניים== 
* [http://celt.ucc.ie/publishd.html דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך]
* [http://www.mimas.ac.uk/~zzalsaw2/pictish.html דברי ימי הפיקטים]

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-729
ארץ יצורי הפרא (סרט)

ארץ יצורי הפרא (באנגלית: Where the Wild Things Are) הוא סרט פנטזיה משנת 2009, שבוים על ידי ספייק ג'ונז ונכתב על ידי דייב אגרס. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר ילדים בעל אותו שם מאת מוריס סנדק משנת 1963.
==הפקה והפצה==
על הפקת הסרט הוכרז במובמבר 2007 ושלורן אמברוז כמדובבת אחד התפקידים הראשיים, KW, אחד הענקים המוזרים החיים בארץ יצורי הפרא. מדובב בולט נוסף בסרט היה ג'יימס גנדולפיני כוכב "הסופרנוס" הסרט משלב צילומי לייב אקשן, אנימציה ממוחשבת ובובות שהופעלו באתר הצילומים על ידי שחקנים ועל ידי שימוש ברובוטיקה.

את הפסקול הלחינה והפיקה קארן או.

הסרט יצא לאקרנים בצפון אמריקה, בבתי הקולנוע הקונבנציונליים והן ב-IMAX, ב-16 באוקטובר 2009. הוא הכניס כ-32.7 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו בבתי הקולנוע. הוא הכניס 77.2 מיליון דולר בצפון אמריקה, ובתוספת 22.8 מיליון דולר הכנסות בינלאומיות. עם זאת האולפן הפסיד מההפקה, מכיוון שהתקציב הסופי של הסרט הוערך בכ-100 מיליון דולר.
== תקציר העלילה ==
הסרט מתמקד בהרפתקאותיו של מקס, ילד בן 9 מרדן ושובב. בערב אחד, לאחר שהוא שמתחצף לאמו הוא נשלח כעונש לחדרו, ושם, בעודו לבוש בתחפושת זאב, מקס מפליג בדמיונו לארץ בשם "ארץ יצורי הפרא" המאוכלסת במפלצות גדולות ומסתוריות שבהמשך מתיידדות עמו ואף מכתירות אותו למלך.

==ביקורות ותגובות==
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 73% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 248 ביקורות.

==מועמדויות וזכיות בפרסים==
{| class="wikitable"
|-
! width="7%"| שנה
! width="30%"| פרס
! width="33%"| קטגוריה
! width="10%"| תוצאה
|-
| rowspan="5" align="center" | 2010
| rowspan="4" align="center" | פרס סאטורן
| align="center" | סרט הפנטזיה הטוב ביותר
| 
|-
| align="center" | ספייק ג'ונז, דייב אגרס - התסריט הטוב ביותר
| 
|-
| align="center" | קתרין קינר - השחקנית הטובה ביותר
| 
|-
| align="center" | מקס רקורדס - המשחק הטוב ביותר של שחקן צעיר
| 
|-
| align="center" | פרס גלובוס הזהב
| align="center" | קרן אורזולק, קרטר בורוול - המוזיקה המקורית הטובה ביותר
| 
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

ביקורות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים שהולחנו על ידי קרטר בורוול
קטגוריה:סרטי פולחן
פלזמת קווארקים-גלואונים

פלזמת קווארקים-גלואונים (באנגלית: Quark-gluon plasma) היא מצב צבירה של החומר שבו הקווארקים מופרדים מהגלואונים ואינם כלואים יחד בתוך ההאדרונים. שמה ניתן לה כהקבלה לפלזמה רגילה, שבה אטומים נייטרליים מבחינת מטען חשמלי מופרדים לאלקטרונים חופשיים וליונים, כלומר לחלקיקים בעלי מטען. באופן דומה, בפלזמת קווארקים-גלואונים, האדרונים כדוגמת פרוטונים ונייטרונים מופרדים לקווארקים וגלואונים.

פלזמת קווארקים-גלואונים יכולה להיווצר רק בתנאים קיצוניים של טמפרטורה גבוהה. משערים שתנאים כאלו התקיימו ביקום הקדום, כעשר מיקרו-שניות לאחר המפץ הגדול. ייתכן שהיא נמצאת גם בכוכבי קווארקים - כוכבים היפותטיים שנוצרים בגלעיני כוכבי נייטרונים מסיביים במיוחד.

ניסיונות ראשונים ליצור פלזמת קווארקים-גלואונים נעשו בשנות השמונים של המאה ה-20. הפלזמה נוצרה לראשונה בניסוי בשנת 2010 במאיץ LHC בטמפרטורה של כעשרה מיליוני מיליונים מעלות קלווין (10<sup>13</sup>). התנאים להיווצרות הפלזמה מתקיימים כאשר האנרגיה של היונים המתנגשים גבוהה מספיק. פלזמת קווארקים-גלואונים נוצרת לזמן קצר מאוד, והיא מתגלה רק באמצעות ניתוח מדוקדק של החלקיקים שנוצרים לאחר שהפלזמה מתקררת.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.bnl.gov/RHIC/QGP.htm אודות פלזמת קווארקים-גלואונים] באתר של מאיץ RHIC

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצבי צבירה
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
נכטאן השלישי, מלך הפיקטים

[[סרקופג אנדרו הקדוש.]]
נכטאן מק דר איליי או נכטאן מק דארגארטו (באנגלית: Nechtan mac Der-Ilei או Nechtan mac Dargarto; 686 לערך - 732) היה מלך הפיקטים במשך שתי תקופות כהונה: בין השנים 702 ועד 724 ומשנת 729 ועד מותו.

נכטאן עלה לשלטון בשנת 706 לאחר מותו של אחיו ברידיי הרביעי. נכטאן היה נוצרי אדוק, וביצע רפורמות דתיות רבות בעת שלטונו. בשנת 724 החליט לפרוש מכיסאו ולהיכנס למנזר, כשהוא מוריש את כס המלוכה לדרסט השביעי, ככל הנראה אחינו.

==קורות חיים==
לא ברור אם נכטאן היה בנו של דר אילי, או בנו של דארגארט (לפי אזכור המופיע ב"דברי ימי אלסטר" בשנת 710). ככל הנראה דארגארט המוזכר הוא דארגארט מקר פינגווין אשר נפטר בשנת 686 והיה בן משפחת המלוכה של דאל ריאטה. ישנה סברה לפיה דר -אילי המוזכרת בכרוניקות הייתה אימו של נכטאן ואביו היה דארגראט.

לנכטאן היו מספר אחים ובהם קיניאד (קנת') שנהרג בשנת 713, טאלורגן בנו של דרסט היה אחיו למחצה, וייתכן שהיה אח נוסף בשם קונגאס שנפטר בשנת 712.

על פי כתביו של בדה (Bede) יחסי ממלכת הפיקטים ונורת'מבריה היו יחסי שלום בתקופת שלטונו אבל "דברי ימי אלסטר" מספרים על תבוסה פיקטית בקרב מול נורת'מברלנד שנערך במאג מאנון (כנראה ליד סטירלינג בשנת 711).

בדה, בספרו היסטוריה אקלסיאסטיקה ג'נטיס אנגלורום (Historia ecclesiastica gentis Anglorum - ההיסטוריה הכנסיתייתית של אנגליה) מזכיר מכתבים שנשלחו אל המלך נכטאן בעניין מועד חגיגת חג הפסחא בשנת 711. מהמכתבים עולה כי נכטאן היה בקיא בחוקי הדת וייתכן והיה תאולוג נוצרי. במסגרת הוויכוח השתכנע המלך בגרסת קאולפריד אב המנזרים מונקווירמאות' וג'ארו והורה על חגיגת חג הפסחא במועד שתואם לגרסתם. ככל הנראה - גירוש הנזירים מהאי איונה בשנת 717 על ידי נכטאן קשור לסכסוך זה. כמו כן ישנה מסורת המשייכת את יסוד מנזר אברנת'י לנכטאן.

שני בניו של נכטאן נפטרו בשנת 710 וככל הנראה לא היו לו בנים נוספים. על פי "דברי ימי טיגרנאך" נכנס נכטאן למנזר בשנת 724, ודרסט השביעי מלך במקומו. סימול, בנו של דרסט נכלא בשנת 725 וככל הנראה החל סכסוך מלוכה. דרסט כלא את נכטאן בשנת 726, ובתגובה הדיח אלפין הראשון את דרסט לזמן קצר. דרסט שב לשלטון לאחר שאואנגוס הראשון הביס את אלפין ובשנת 729 שב נכטאן למלוך.

נכטאן מלך עד שנת 732, ולאחר פטירתו ירש אותו אואנגוס.

ישנה סברה לפיה סרקופג אנדרו הקדוש נבנה על ידי אואנגוס עבור נכטאן בעוד היסטריונים אחרים סבורים שהסרקופג נבנה עבור אואנגוס עצמו.

==קישורים חיצוניים== 
* [http://celt.ucc.ie/publishd.html דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך]
* [http://www.mimas.ac.uk/~zzalsaw2/pictish.html דברי ימי הפיקטים]

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-732
חוסה סאנד

חוסה גוסטבו סאנד (José Gustavo Sand; נולד ב-17 ביולי 1980 בבז'ה ויסטה שבפרובינציית קוריינטס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בקבוצת לנוס.

== קריירה ==
סאנד החל לשחק בקבוצת הנוער של ריבר פלייט אך ערך את הופעת הבכורה שלו כשחקן מקצועי בקבוצת קולון סנטה פה אליה הושאל ב-1999. הוא שיחק כמושאל גם באינדפנדיינטה ריבדביה מהליגה השנייה בארגנטינה ובויטוריה מהליגה הברזילאית. ב-2004 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ריבר פלייט אך לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה. ב-2005 עבר לשחק בבאנפילד ושנה מאוחר יותר הצטרף שוב לקולון.

פריצתו הגדולה התרחשה עם מעברו ללנוס. הוא כבש 15 שערים ב-16 משחקים והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות האפרטורה לשנת 2007 בפעם הראשונה בתולדות המועדון. הוא המשיך ביכולתו הטובה גם בקלאוסורה וכבש 7 שערים ב-14 משחקים. את האפרטורה לשנת 2008 פתח בצורה מצוינת ונכון ל-14 באוקטובר 2008 מאזנו עומד על 10 שערים ב-9 משחקים. 

ב-7 באוקטובר 2009 נמכר לקבוצה אל עין מאבו דאבי תמורת 10 מיליון דולר, במשחקו הראשון עם הקבוצה הבקיע את שערו הראשון והפסיד 2-1 מול ולנסיה, ב-5 בינואר 2011 המועדון דפורטיבו לה קורוניה הודיעה אשר חוסה נמכר עבורה תמורת 3 מיליון יורו. ב-3 ביוני באותה שנה נמכר שוב למועדון טיחואנה ממקסיקו עבור 4 מיליון יורו. ב -8 ביולי 2012, חתם עם קבוצת ראסינג קלוב מארגנטינה. בקיץ 2013 עבר בפעם ה-12 בקריירה שלו לקבוצת טיגרה הארגנטינאית. סאנד נדד בין מועדונים בארגנטינה: ארחנטינוס ג'וניורס, בוקה אונידוס מליגת המשנה הארגנטינאית ואלדוסיבי, בחלקן מיעט להופיע, עד שבינואר 2016 עבר ללנוס.

== נבחרת ארגנטינה ==
ב-15 באוקטובר 2008 ערך סאנד את הופעת הבכורה במדי נבחרת ארגנטינה כשעלה כמחליף בהפסדה של ארגנטינה לצ'ילה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20071116122252/http://www.clublanus.com/interior.php?pag=futbol_ficha_jugador.php&id=268 דף השחקן באתר הרשמי של לנוס]

קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו קולון
קטגוריה:כדורגלני ויטוריה
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני באנפילד
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני אל-עין
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו לה קורוניה
קטגוריה:כדורגלני טיחואנה
קטגוריה:כדורגלני ראסינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני טיגרה
קטגוריה:כדורגלני ארחנטינוס ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני אלדוסיבי
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו קאלי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1980
מזבח פרגמון

חזית המזבח, ב[[מוזיאון פרגמון, באי המוזיאונים שבברלין]]
חלק של האפריז
המקום בו ניצב בעבר המזבח
מזבח פרגמון הוא מזבח שיש שהוקם במאה השנייה לפנה"ס בעיר היוונית פרגמון (כיום בסמוך לעיר ברגמה שבטורקיה, בצפון מערב אנטוליה). ככל הנראה הוקם המזבח בעקבות הניצחונות הצבאיים של אומנס השני על אויביו.

המזבח המרשים מוזכר בחזון יוחנן שבברית החדשה כ"כיסא השטן" ([http://www.kirjasilta.net/ha-berit/Haz.2.html פרק ב' 12-13]). אורכו של המזבח 113 מטרים, והוא מוקף באפריז. מחקרים מודרניים מראים שהאפריז הוקם לאחר שנת 172 לפנה"ס, וככל הנראה עיקר העבודות נערכו בשנת 160 לפנה"ס לערך.

==העברת המזבח לאירופה==
החפירות באקרופוליס של פרגמון החלו רשמית ב-1878 על ידי הארכאולוג הגרמני קארל הומן, שפעל להעברת הממצאים, בעיקרם האפריזים של המזבח, למוזיאוני ברלין. ב-1901 הוקם מוזיאון חדש לתצוגתם, אך בשל תקלות מבניות נבנה במקומו מוזיאון גדול יותר שהיה בו להכיל את מבנה המזבח בשלמותו, והוא כונה בשל כך בשם מוזיאון פרגמון. המוזיאון, שבנייתו החלה בשנת 1910 ונמשכה עד 1930, מציג במרכזו את המזבח ובסמוך לו את שער השוק של מילטוס ואת שער אישתר שהובא מחפירות בבל. שרידים נוספים של אפריז המזבח מוצגים במוזיאון אשמוליאן באוקספורד שבאנגליה.

העברת המזבח לגרמניה נועדה להראות את גדולתה של האימפריה הגרמנית. בהשראת מזבח פרגמון תכנן אלברט שפר את בימת העצרות באתר הכינוסים של המפלגה הנאצית בנירנברג. לאחר מלחמת העולם השנייה נלקחו חלקים של המזבח על ידי יחידות התגמול הסובייטיות למוזיאון הארמיטאז' בלנינגרד, אולם בשנת 1956 בהוראת ניקיטה חרושצ'וב הושב המזבח לברלין (אז בירת גרמניה המזרחית).

==תיאור האפריז==
מקובל לחלק את האפריז לארבעה חלקים. בחלקו המזרחי מתוארת ממלכת של האלים האולימפיים, בצד המערבי ממלכתם של אלי הארץ והמים, בצד הדרומי ממלכתם של אלי האור, ובצד הצפוני אלי הלילה והכוכבים.

על פי ספרה של אריקה סימון משנת 1975 Pergamon und Hesiod מתוארים באפריז המזרחי בניהם של גאיה ואורנוס (מיתולוגיה), מאבק הטיטנים באלי האולימפוס. באפריז המערבי מתוארים צאצאי של פונטוס - אלי מים, ובאפריז הצפוני צאצאי ניקס - המזוהים עם הלילה והגורל.

בצידו הפנימי של המזבח מתוארים חיי טלפוס, בנו של הרקולס.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אי המוזיאונים
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:מוזיאון פרגמון
קטגוריה:מבנים ויצירות שהועתקו ממקומם
גאיוס אנטוניוס

מטבע של גאיוס אנטוניוס
גאיוס אנטוניוס (בלטינית: Gaius Antonius; ? - 42 לפנה"ס), פוליטיקאי רומאי.

== תולדות חייו ==
אנטוניוס נולד ברומא. אביו, מרקוס אנטוניוס קרטיקוס, היה בנו של הנואם הגדול מרקוס אנטוניוס אוראטור, אשר הוצא להורג בידי אנשי גאיוס מריוס בשנת 86 לפנה"ס. דרך אמו היה קרוב רחוק של יוליוס קיסר. אביו מת בעודו בגיל רך, ואנטוניוס ואחיו לוקיוס ומרקוס נותרו בהשגחת אמם יוליה. יוליה נישאה לפובליוס קורנליוס לנטולוס סורה, אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר קטילינה להפלת הרפובליקה הרומית בשנת 63 לפנה"ס.

נעוריו של אנטוניוס התאפיינו בהיעדרה של השגחה הורית. על פי היסטוריונים כפלוטרכוס הוא בילה את שנות נעוריו בהשתוללות ברומא עם אחיו, ועם ידידים כפובליוס קלודיוס פולכר (שנודע לשמצה בשל כך שחילל את טקס "האלה הטובה", אליו היו מוזמנות רק נשים, והוא הסתנן אליו בלבוש אישה). רעים אלו פיתחו אורח חיים פרוע, הימרו, שתו לשוכרה, וקיימו מערכות יחסים לא נאותות עם נשים.

כמו יתר אחיו גם אנטוניוס היה מתומכיו של יוליוס קיסר ועם פרוץ מלחמת האזרחים כנגד פומפיוס הוא שירת כלגאטוס בצבאו של קיסר, הוא נלחם בצי הפומפיני ליד קוריקטה (כיום קרק שבקרואטיה) שהביסו ואילצו להיכנע להם.

כאשר אחיו מרקוס כיהן כקונסול בשנת 44 לפנה"ס אנטוניוס כיהן כפראיטור, לאחר כהונתו הוא מונה למושל מוקדון אולם מינויו בוטל לאחר מכן על ידי הסנאט. אנטוניוס סירב לוותר על הפרובינקיה שלו והוא נלחם כנגד מרקוס יוניוס ברוטוס, אחד מרוצחיו של קיסר שיחד עם יתר הקושרים נמלטו לפרובינקיות המזרחיות, ברוטוס הבין את הסכנה שנשקפת למעמדו מצידו של אנטוניוס ולכן שינע את צבאו ופלש לאיליריה, חלק מצבאו של אנטוניוס ערק לצידו ואנטוניוס עצמו הובס במספר קרבות ונפל בשבי. למרות שיעצו לו להוציא את אנטוניוס להורג ברוטוס שמר עליו בחיים ונתן לו יחס נאות, ייתכן שהסיבה לכך היא שעדיין הייתה לו תקווה להגיע להסדר עם אחיו אולם כשאנטוניוס ניסה לעורר מרד בקרב צבאו של ברוטוס הוא נתפס והוצא להורג.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
מוסטפא יוסף אל-לדאוי

מוסטפא יוסף אל-לדאוי (ערבית: مصطفى يوسف اللداوي ; עזה, נולד ב-1964<ref></ref>) הוא סופר וחוקר פלסטיני ששימש כנציג החמאס בסוריה ולבנון.

==ביוגרפיה==
מוסטפא נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה למשפחה שמוצאה מהעיר לוד. הוא למד רפואה ביוגוסלביה, שם היה מעורב בפעילות של הסטודנטים האיסלאמים. ב-1986 החל את הלימודים בפקולטה למדעים באוניברסיטת ביר זית ועמד בראש ה"גוש האיסלמי" באוניברסיטה. הוא בעל תואר דוקטור במדעי המדינה ותואר ראשון במשפט אסלאמי.

מוסטפא נעצר תשע פעמים על ידי ישראל בשנות השמונים. הוא גורש ללבנון ב-1991, מונה לנציג החמאס בסוריה וכיהן בתפקיד זה בשנים 1991 - 1993. לאחר מכן מונה לנציג החמאס בלבנון וכיהן בתפקיד זה בשנים 1993–1998. כיום הוא מתגורר בלבנון.

אל-לדאוי כתב תשעה ספרים ומאות מאמרים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי חמאס
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: אישים
קטגוריה:מגורשים ממולדתם
אוטו אריך דויטש

אוטו אריך דויטש (בגרמנית: Otto Erich Deutsch, 5 בספטמבר 1883 – 23 בנובמבר 1967) היה מוזיקולוג אוסטרי ממוצא יהודי. פרסומו העיקרי בא לו מן הקטלוג - הראשון המקיף - שיצר ליצירות פרנץ שוברט, הקטלוג יצא לאור בשנת 1951 באנגלית ובמהדורה חדשה בגרמנית ב-1978. מן הרשימה הזו לקוחים מספרי D המשמשים לזיהוי יצירות שוברט.

בהמשך למחקריו בתולדות האמנות ובספרות בווינה ובגראץ, עבד דויטש כמרצה במחלקה לתולדות האמנות באוניברסיטת וינה וכספרן בארכיון המוזיקלי של אנתוני ואן הובוקן. 

על אף שהמיר את דתו לנצרות, בשל מוצאו היהודי נמלט מגרמניה הנאצית לאחר האנשלוס וחי בקיימברידג' שבאנגליה בשנים 1939 עד 1951, אז שב לווינה.

דויטש גם כתב מאמרים רבים על שוברט ועל מוצרט וכן כינס וערך את "ביוגרפיות דוקומנטריות", קבצים של מסמכים תקופתיים הנוגעים לנושא) על שוברט, מוצרט והנדל.

דויטש היה ידיד קרוב של היינריך שנקר. אחייניתו סופי דויטש הייתה תלמידתו עד למותה. הוא נטמן בקבר כבוד בבית הקברות המרכזי בווינה (חלקה 40, מס' 12).

==ביבליוגרפיה==
* דויטש, אוטו אריך (1955). הנדל: ביוגרפיה דוקומנטרית
* דויטש, אוטו אריך (1965). מוצרט: ביוגרפיה דוקומנטרית. הוצאת אוניברסיטת סטנפורד
* דויטש, אוטו אריך (1995). הקטלוג התמאטי של שוברט. הוצאת דובר. 

==ראו גם==
* פרנץ שוברט
* רשימת דויטש ליצירות שוברט

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקולוגים אוסטרים
קטגוריה:קטלוגים מוזיקליים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:היסטוריונים של המוזיקה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1883
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת טיבינגן
עימאד עקל (ג'באליה)

עמאד חסן אבראהים עקל (בערבית: عماد حسن إبراهيم عقل, 10 ביולי 1971 – 24 בנובמבר 1993) היה המפקד הארצי של גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס. התחמקויותיו הרבות מכוחות הביטחון הישראליים הקנו לו את הכינוי "האיש בעל תשע הנשמות". עד להריגתו בנובמבר 1993 היה מעורב בהרג 11 חיילי צה"ל, וברצח אזרח ישראלי וארבעה תושבים פלסטיניים.

== ביוגרפיה ==
עקל נולד במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה. מוצא משפחתו בעיירה יבנא. עימאד השלים את לימודיו בשנת 1988 במחנה וביקש ללמוד רוקחות במכון אל אמל בעזה, אולם בספטמבר 1988 נאסר בשל חברותו בחמאס והשתתפותו באינתיפאדה וריצה 18 חודשי מאסר בישראל עד למרץ 1990. לאחר שחרורו ביקש ללמוד בעמאן את חוקי השריעה, אולם ישראל מנעה ממנו לצאת לירדן.

בתחילת 1991 החל עקל לפעול במסגרת ההתארגנות הראשונה של גדודי עז א-דין אל-קסאם, שעיקר פעולתה הייתה רציחתם של משתפי פעולה עם ישראל ואיסוף נשקם לשימוש בפעולות עתידיות. במאי 1992, תחת לחץ השב"כ, נאלץ עקל, יחד עם פעילי חמאס נוספים כגון בשיר חמאד, מפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם ברצועת עזה, ומוחמד דוחא, להעתיק את פעילותו לגדה המערבית. בגדה הקים עקל מספר חוליות צבאיות שהיוו את התשתית הצבאית העתידית של החמאס באזור. בסוף אותה שנה הפך עימאד עקל למפקד הארצי של חוליות עז א-דין אל-קאסם. 

עימאד עקל היה הרוח החיה בפעילות הצבאית של החמאס בחברון. הפיגוע הראשון שתכנן עקל היה ירי מן המארב כלפי כלי רכב ישראלי בכביש חברון–באר שבע ליד ההתנחלות בית חג"י, מדרום לחברון ב-22 באוקטובר 1992. בפיגוע ירתה החוליה כלפי מכונית רנו 5 צבאית שהתדרדרה לתעלה ושני יושביה נפצעו. באותו הזמן חוליה אחרת שאימן עקל תכננה לבצע פיגוע במערת המכפלה. ב-25 באוקטובר ירתה חוליה בפיקודו של עקל על עמדת שמירה ישראלית במערת המכפלה בחברון. מהירי נהרג אחד החיילים ואילו חברו נפצע באורח קל עד בינוני. 

בנובמבר 1992, לאחר שביסס מספר חוליות, ולאחר שפעילים רבים בגדודי אל-קסאם נעצרו בגדה, שב עקל לרצועת עזה. ב-7 בדצמבר 1992 השתתף עקל בפיגוע בסג'עיה, שהקנה לו את עיקר תהילתו. בפיגוע התקיפה חוליה בירי ג'יפ סיור של צה"ל, שנע על כביש עוקף עזה והרגה את שלושת חיילי המילואים שנסעו ברכב. ב-12 בדצמבר השתתף עקל בפיגוע ירי נוסף כלפי ג'יפ סיור של צה"ל בעיר חברון בו נהרג חייל אחד ונפצעו שניים. ב-19 בדצמבר ירתה החוליה לעבר מחסום צבאי ליד הכפר בני נעים ופצעה באורח קל חייל אחד.

ב-24 בנובמבר 1993, אחרי מרדף בן כשנתיים, נהרג עקל, בכיר המבוקשים של עז א-דין אל-קאסם באותה העת, בפעילות יזומה של צוות מסתערבי יחידת שמשון, בפיקוד , במבצע סיכול ממוקד בשכונת שג'אעייה בעזה. למחרת הריגתו פרצו ברצועת עזה התפרעויות קשות, שהזכירו את ימי ראשית האינתיפאדה. עשרות פלסטינים יידו אבנים ובקבוקי תבערה לעבר סיורי צה"ל, מאחזים ובסיסים של כוחות הביטחון. במהומות נפצעו 33 תושבי הרצועה. החמאס והפת"ח הכריזו על שלושה ימי שביתה כללית לאות אבל.

== לקריאה נוספת ==
* שקד רוני ושאבי אביבה, חמאס - מאמונה באללה לדרך הטרור, כתר, 1994.
* ע'סאן צוער, עמאד עקל - אסטורה אלג'האד ואלמקאומה, (עמד עקל - דרך הג'יהאד וההתנגדות), לונדון: מנשורת פלסטין אלמסלימה, 1994.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.qassam.ps/martyr-10-Emad_Aqel.html עימאד עקל באתר החמאס]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:מחנה הפליטים ג'באליה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1971
קטגוריה:נפטרים ב-1993
הספרייה היהודית המקוונת

הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית: Jewish Virtual Library) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית, המתפרסמת על ידי התאגיד לשיתוף אמריקאי-ישראלי (AICE). היא נוסדה ב-1993 על ידי מיטשל בארד ומהווה אנציקלופדיה יהודית המכסה את ישראל, העם היהודי והתרבות היהודית. היא זכתה להכרה ופרסים מטעם אנציקלופדיה בריטניקה, העיתון יו.אס.איי טודיי והסוכנות היהודית. 

הספרייה היהודית המקוונת מכילה למעלה מ-13,000 ערכים וכ-6,000 תמונות ומפות. 

הספרייה היהודית המקוונת מכילה 13 שערים:
{|
|
*ההיסטוריה 
*נשים (יהודיות)
*השואה
*מסע
*ישראל וארצות הברית
*מפות
*פוליטיקה
|
*ביוגרפיות
*ישראל 
*דת
*אוצר יהודי של הקונגרס האמריקאי
*סטטיסטיקה בסיסית (של העם היהודי) 
*הערות שוליים
|}

כל אחד מהשערים הללו מכיל תת-קטגוריות. השער של "דת", לדוגמה, מכיל את הטקטס המלא של התנ"ך ומובאות אחרות מארון הספרים היהודי, ערכים על החגים היהודים, כמו גם ערכים הנוגעים ליחסים שבין יהודים, נוצרים ומוסלמים. ניתן גם למצוא בספרייה כרוניקה של מצבת אוכלוסיות היהודים בכל מדינה שבה יש מספר יהודים משמעותי, כמו גם ערכים הנוגעים ליחסים שבין ישראל ורבות ממדינות בעולם.

התאגיד לשיתוף אמריקאי-ישראלי (AICE), היושב בארצות הברית, הוא ארגון ללא מטרות רווח (הפטור ממס עקב סטטוס חוקי זה), ארגון א-פוליטי שמגדיר את מטרתו כ"חיזוק יחסי ארצות הברית–ישראל, על ידי הדגשת העקרונות של הברית".

==הכרה אקדמית==
מלבד ההכרה לה זכו מאיגוד הספריות האמריקאי כמו גם הערוץ הציבורי באמריקה (PBS), הספרייה היהודית המקוונת, נמצאת בשימוש אקדמי וברשימת ההפניות והביבליוגרפיות של אוניברסיטת פנסילבניה, אוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת וושינגטון, קינגס קולג' לונדון, המרכז ללימודי שואה, רצח עם ושלום באוניברסיטת נבדה ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.jewishvirtuallibrary.org/ הספרייה היהודית המקוונת] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנציקלופדיות אינטרנט
קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1993
עימאד עקל (נוסייראת)

עימאד עקל (בערבית: عماد عقل, תעתיק מדויק: עמאד עקל), הוא ראש מערך העורף, ופעיל בכיר בזרוע הצבאית של חמאס, משמש בתפקידו כאיש חבלה בכיר, המסייע רבות באימון והכנת אמל"ח לאנשי ועדות ההתנגדות העממית.

== ביוגרפיה ==
ב-9 באוקטובר 2002 חוליה בראשותו של עימאד עקל חיסלה את ראג'ח אבו אל-יחיא, מפקד משטרת ההפגנות בעזה. אל-יחיא, בן 47, נסע במכוניתו עם שומרי ראשו בעיר עזה כאשר באחד הצמתים הומי האדם פתחה לפתע קבוצה של רעולי פנים בירי לעבר המכונית. אל-יחיא נהרג מיד, ושומרי ראשו נפצעו. גופתו של אל-יחיא נלקחה לבית החולים "שיפא" בעזה. חולית החמאס לבשה מדים של הביטחון הלאומי הפלסטיני ושל המודיעין הצבאי. לאחר החיסול דרשה המשטרה הפלסטינית להסגיר לידיה את אנשי החוליה שביצעו את הרצח ובראשם עימאד עקל.

על ההתנקשות נטלו אחריות בני חמולת עקל, שאחד מבניה הוא אחד מששת ההרוגים שנורו על ידי שוטרים פלסטינים סמוך לאוניברסיטה האיסלאמית. האירוע התרחש במהלך פיזור הפגנת תמיכה באוסאמה בן לאדן בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בני משפחת עקל טענו כי הרשות הפלסטינית לא הגיבה לרצח המפגינים, ולא טיפלה כלל בנושא.

ב-20 באוקטובר 2003 נעשה ניסיון לחסל את עימאד עקל, כאשר מסוקי צה"ל שיגרו טילים אל טנדר פז'ו במרכז עזה. ברכב נסעו שני בכירים בזרוע הצבאית של החמאס, וכן נהג הרכב, שנהרגו מהירי. בתקיפה נפצעו 11 בני אדם, בהם חמש נשים ושני ילדים. מקורות פלסטיניים מסרו כי המכונית שהותקפה שייכת לפעיל החמאס עימאד עקל, אולם הוא לא נהרג. אל הרכב שנפגע חשו עשרות פלסטינים, ובהם צוותי רפואה. אז ירו המסוקים שני טילים נוספים, מהם נהרגו 5 אזרחים, בהם רופא, וכ-50 בני אדם נפצעו.

עימאד עקל מעורב בניסיון הפיגוע במעבר קרני ב-26 באפריל 2006. הפיגוע בוצע על ידי חוליית מחבלים המשתייכים לפלג ועדות ההתנגדות העממית מעזה בראשות מומתאז דוע'מוש.

ב-2 בינואר 2009, במסגרת מבצע עופרת יצוקה, הפציץ חיל האוויר הישראלי את ביתו שבמחנה הפליטים נוסייראת. בתקיפה נהרגו שלושה מחבלים, אך עקל, שלא שהה בביתו בעת התקיפה, לא נפגע.

== קישורים חיצוניים ==
* מוחמד דחלאן [http://www.memri.org.il/cgi-webaxy/sal/sal.pl?ID=107345_memri&act=show&dataid=1379&dbid=articles&lang=he מאיים על עימאד עקל]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעילי חמאס
אנתוני ואן הובוקן

אנתוני ואן הובוקן (בהולנדית: Anthony van Hoboken; 23 במרץ 1887 – 1 בנובמבר 1983) היה מוזיקולוג הולנדי. נולד ברוטרדם שבהולנד ומת בציריך, שווייץ.

==חיבוריו==

הובוקן נודע בעיקר בחיבורו Thematisch-bibliographisches Werkverzeichnis, רשימה נושאית-ביוגרפית של יצירות יוזף היידן, שיצא לאור ב-1957, ובקטלוג הובוקן ליצירות יוזף היידן. במקרים רבים מתייחסים אל יצירות היידן על פי "מספר הובוקן" (המקוצר על פי רוב ל-"Hob" או "H" בלבד), הלקוח מקטלוג זה.

הקטלוג של הובוקן מחולק במבנה הבא: היצירות מחולקות קודם על פי קטגוריות, ובתוך כל קטגוריה סודרו ברשימה מספרית-כרונולוגית (על אף שבמקרים רבים קיים חוסר דיוק רב בסדר הכרונולוגי). לדוגמה: הסימפוניות הן קבוצה I, ובתוך קבוצה זו מסודרות כל 108 הסימפוניות הידועות. הסימפוניה שלדעת הובוקן היא הראשונה במספר נכתבת I\1. רביעיית כלי הקשת אופוס 76 מס' 1 היא Hob. III\75 ברשימת הובוקן (ה-75 בקבוצה 3) וכן הלאה. קיימות יותר מ-30 קבוצות שונות, וביניהן קבוצת אופרות, אורטוריות, טריו פסנתר, יצירות קאמריות עם פסנתר, רביעיות כלי קשת, רביעיות שונות, כאשר הקבוצה האחרונה היא עיבודים לשירי עם.

==אנקדוטה==
המוזיקולוג האוסטרי אוטו אריך דויטש, מחבר רשימת דויטש ליצירות פרנץ שוברט, עבד במהלך הקריירה שלו כספרן בארכיב של הובוקן בווינה, אוסטריה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מוזיקולוגים
קטגוריה:יוזף היידן
קטגוריה:מוזיקאים הולנדים
קטגוריה:ילידי 1887

קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1983
ראובן קלינסקי

ראובן קלינסקי (נולד ב-21 ביולי 1963) הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.

== ביוגרפיה ==
נולד בבת ים. בוגר החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב ומכון כרם להוראה בירושלים. 

בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ביים את "האסקוריאל", מאת מישל דה גלדרודה, ו"סיפור גן החיות", מאת אדוארד אלבי. ב-1986 ב-1989 ביים את הצגה "החתול והירח" מאת ויליאם בטלר ייטס אשר את הוצגה לראשונה בפסטיבל עכו באותה השנה. 

ב-1990 כתב וביים לפסטיבל ישראל את המחזה "סוחר הציפורים". ב-1994 כתב וביים עיבוד לסיפור קצר מאת גבריאל גרסיה מרקס, "הסיפור העצוב שלא יאמן על ארנדירה התמה וסבתה האכזרית", ההפקה עלתה במסגרת התחרות פסטיבל עכו 1994. 

ב-2009 תרגום, עיבוד ובימוי - טריינספוטינג על פי מחזה מאת הארי גיבסון ורומן מאת אירווין וולש..

ב-2008 "אמסטרדם. בלוג", בבימוי דליה שימקו קריאה מבוימת, פסטיבל "פותחים במה" בתיאטרון בית ליסין . 

"אמסטרדם בלוג" כתיבה ובימוי, בפסטיבל עכו ב-2014 ובתיאטרון תמונע מינואר 2015 עד אוגוסט 2017. ההצגה עלתה בתמונע, בית מזי"א ותיאטרון הפרינג' של באר שבע. אמסטרדם בלוג זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר והתאורה בפסטיבל עכו 2014. המחזה תורגם לאנגלית - שיר פרייבך. אמסטרדם בלוג תורגם לצ'כית - Sára Foitová ועלה בקריאה מבוימת בפראג ב- Švandova divadla, דצמבר 2017.

בשנת 2016 גילם עמיר חלימי בסדרה מטומטמת. 

מלמד בימוי ומשחק בתיכון לאומנויות, בירושלים. חבר בעמותה אי״ב - ארגון יוצרים עצמאים בתיאטרון.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
חומר אפור

חומר אפור (TA: Substantia grisea) הוא מרכיב עיקרי של מערכת העצבים המרכזית, מורכב מגופי תא עצב, תאי גלייה (אסטרוציטים ואוליגודנדרוציטים), נימים ותאי עצב קטנים השולחים שלוחות (אקסונים ודנדריטים) לאתרים אחרים במוח ומעבדים מידע.

== תיאור ==
החומר האפור מורכב מגופי התאים, בניגוד לחומר הלבן הבנוי רובו מאקסונים. צבעו האפור-חום של חומר זה בא מן הנימים המשרתים את התאים ומן גופי תאי העצב.

בגיל ההתבגרות, בעוד שהחומר הלבן עובר התעבות הדרגתית ושווה בין כל אזורי המוח, התפתחות החומר האפור משתנה מאזור לאזור. כתוצאה מכך יש אזורים שבהם החומר האפור יתעבה עקב גידול במספר הסינפסות ויש אזורים שבהם החומר האפור יירד בעוביו עקב הגיזום בסינפסות.

החומר האפור מרכיב את קליפת המוח של המוח הגדול, את שכבתו החיצונית של המוח הקטן, את מעמקי המוח הגדול (התלמוס, ההיפותלמוס, הסובתלמוס, גרעיני הבסיס, גרעין האקומבנס ועוד), מעמקי המוח הקטן וגזע המוח, ואת השכבה הפנימית של חוט השדרה.

תפקידו של החומר האפור הוא לנתב מידע על גירויים חושיים או תנועתיים לתאי ביניים עצביים של מערכת העצבים המרכזית כדי ליצור תגובה לגירויים דרך סינפסות בתגובה כימית. מבני חומר אפור, כמו קליפת המוח, מעבדים מידע שמקורו באיברי החישה או במבני חומר אפור אחרים. מידע זה מועבר דרך שלוחות תאי עצב (אקסונים ארוכים) מיוחדים המרכיבים את חלק הארי של החומר הלבן של המוח הגדול, הקטן, וחוט השדרה.

== בתרבות ==
בתרבות נעשה פעמים רבות שימוש במושג "התאים האפורים", אם כי גם "החומר האפור" בשימוש. כשמשתמשים במושג הזה בהקשרים לא אנטומיים רפואיים, הכוונה בדרך כלל לשכל, וליכולת חשיבה לוגית. המערכת העצבית בכלל, והחומר האפור בפרט, אחראים לכל התפקוד העצבי: כמו מוטורי, סנסורי, אמוציונלי ולוגי, אך בתרבות, כשמדברים על "התאים האפורים", הכוונה בדרך כלל לחשיבה לוגית, ולא לשאר התפקידים של החומר האפור. אחת הדמויות הספרותיות שהרבתה להשתמש בביטוי "התאים האפורים" בהתייחסות ליכולת הסקת מסקנות לוגיות הוא הבלש הרקול פוארו, מגיבוריה של הסופרת אגאתה כריסטי. באנגלית, וגם בעברית ובשפות נוספות, הביטוי "התאים אפורים", או "החומר האפור" משמש למעשה מעין סיסמה למצבים בהם נדרשת יכולת חשיבה לוגית והסקת מסקנות גבוהה, כמו פתרון חידות ותשבצים, והתמודדות עם אתגרים בעולם המעשה. 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.infomed.co.il/glossary/g_1522.htm חומר אפור], מתוך מילון המונחים הרפואי שבאתר InfoMed.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכת העצבים המרכזית

קטגוריה:המוח
נס רשות המכס האוסטרלית

נס רשות המכס האוסטרלית הוא דגל ימי אשר מונף על ספינות רשות המכס האוסטרלית ולעיתים על בנייני הרשות. כל ספינה אשר משמשת בתפקיד רשמי מטעם רשות המכס האוסטרלית חייבת להניף נס זה. הגרסה הנוכחית היא למעשה הדגל הלאומי של אוסטרליה בצירוף המילה "CUSTOMS" (באנגלית: "מכס") באותיות בולטות בין כוכב חבר העמים לצלב הדרומי. העיצוב הנוכחי נמצא בשימוש הרשות מאז 1988.

==ההיסטוריה של הדגל==
===דגל המכס הקולוניאלי===
דרישות החוק הבריטי כי על ספינות רשות המכס יונף דגל ייחודי מוכרות עוד משנת 1784. התיעוד הראשוני להנפת דגל מכס באוסטרליה היה דגל בית המכס של ניו סאות' ויילס ברשימות משרד הרשם והדואר של ניו סאות' ויילס משנת 1832. הדגל היה נס בריטי אדום מושחת בכתר זהב והאותיות "CH" על הארכית.

דגל מאוחר יותר של בית המכס של ניו סאות' ויילס תואר בהנחיות ממשלת המושבה

===דגל המכס בחבר העמים של אוסטרליה===
חוק המכס 1901 הועבר מיד לאחר איחוד אוסטרליה וכמו חקיקות בריטיות וקולוניאליות רבות דרש שימוש בדגל מכס. הדגל הראשון אשר הונף תחת החוק החדש תואר בכתב העת של חבר העמים של אוסטרליה

דבר המלך במועצה מ-16 ביוני 1904 שינה את החקיקה והוריד את המילה "אוסטרליה" מהדגל.

השינוי לגרסה הנוכחית של הדגל הושג בתיקון מס SR297 17 בדצמבר 1987 ויושם ב-1 בינואר 1988.

==מקורות==
<div style="direction: ltr;">
*P. Chinn & K. Hannan, [https://web.archive.org/web/20050701054450/http://www.customs.gov.au/webdata/resources/files/manifest_winter_2005.pdf Flying the Customs flag], Manifest Winter 2005, Australian Customs Service ISSN 1329-7961. Page 27
</div>.

==קישורים חיצוניים==
* 

מכס

אוסטרליה, נס רשות המכס
קטגוריה:דגלים בצבע אדום-כחול-לבן
גיום דפארדיה

גיום דפארדיה (בצרפתית: Guillaume Depardieu; 7 באפריל 1971 – 13 באוקטובר 2008) היה שחקן קולנוע צרפתי.

==ביוגרפיה==
דפארדיה נולד בפריז לשחקן ז'ראר דפארדיה ולרעייתו הראשונה, השחקנית אליזבת דפארדיה. אחותו היא השחקנית ז'ולי דפארדיה, ויש לו אח ואחות נוספים מנישואיו המאוחרים של אביו.

בשנת 1974 השתתף לראשונה בסרט קולנוע ("Pas si méchant que ça") לצד אביו. בשנת 1986 השתתף לצד אביו ואמו בסרט "ז'אן דה פלורט". בשנת 1996 זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "Les Apprentis" משנת 1995.

בשנת 2008, מעט לפני מותו, הספיק דפארדיה להצטלם לסרטו האחרון "On War" מאת הבמאי ברטראן בונלו. הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוקטובר 2008, כשנים עשר ימים לפני מותו.

== חיים אישיים ==
בין השנים 2003-2000 היה נשוי לשחקנית אליז ונטרה ולשניים נולדה בת אחת.

בשנת 1988, בהיותו בן 17, נכלא לזמן מה בגין עבירות סמים. בשנת 1995 היה מעורב בתאונת אופנוע ונזקק לניתוח בברכו. בבית החולים נדבק בזיהום חיידקי; כעבור שמונה שנים של שימוש באנטיביוטיקה ומשככי כאבים החליט בשנת 2003 לעבור ניתוח לכריתת הרגל.

=== מותו ===
גיום דפארדיה נפטר ב-13 באוקטובר 2008 בבית החולים לאחר שחלה בדלקת ריאות חריפה באתר צילומים ברומניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:שחקנים ילדים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1971
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2008
המנונים הומריים

ההמנונים ההומריים (יוונית עתיקה: Ὁμηρικοὶ Ὕμνοι, Homērikoi Hymnoi) הם אוסף של 33 המנונים ביוונית עתיקה שחוברו ככל הנראה במקומות שונים, בתקופות שונות, על ידי מחברים שונים, עבור אירועים שונים. הקדומים שבהם הם כנראה מהמאה השביעית לפני הספירה, אולי אף השמינית. ההמנון המאוחר הוא מן התקופה ההלניסטית, ככל הנראה מהמאה השנייה לפני הספירה, וישנם חוקרים המייחסים שניים מההמנונים לתקופה הרומית.

בשם המנון (ςυμνο,hymnos) כינו היוונים שיר תהילה לכבוד אחד האלים. כינוים של ההמנונים "הומריים" נשמר להם משום שהם כתובים בסגנון המושפע מהאיליאדה והאודיסיאה, המיוחסים להומרוס, והם כתובים במשקל ההקסמטר דקטילי, האופייני לאפוסים ההומריים. 

==מאפייני ההמנונים==
מבחינת התוכן, משלימים ההמנונים את הפער הנראטיבי בין המסופר ב"תאוגוניה" להסיודוס אודות היווצרות העולם והולדת האלים, לבין האפוסים של דור הגיבורים, ובהם מלחמת טרויה המסופרת באיליאדה ושיבתו של אודיסאוס ממלחמה זו כמסופר באודיסיאה. ההמנונים ההומריים כוללים שלוש יחידות ספרותיות: פתיחה, גוף ההמנון ובו מידע רב על האלים ומעלליהם, ויחידת סיום. נהוג להבחין בין ארבעה המנונים הומריים ארוכים לבין שאר ההמנונים, הנחשבים כקצרים. ההמנון הארוך ביותר, לאפולו, מכיל 595 שורות, ואילו הקצר ביותר, לדמטר ולפרספונה, מכיל שלוש שורות. כל אחד מההמנונים הוקדש למעללים ולאירועים מכוננים של אל, או אלה, או לבני זאוס הרקולס, והדיוסקורים הנחשבים כגיבורים או אלים-למחצה. שלושה המנונים הוקדשו ליותר מדמות אחת, המקיימות ביניהן זיקה הדוקה, כגון הדיוסקורים, שהם אחים תאומים, או דמטר ובתה פרספונה, ואפולו והמוזות.

עדות פנימית מתוכן ההמנונים מעידה שלפחות המנון אחד חובר לתחרות (ההמנון הארוך לאפרודיטה), המנון אחר חובר לחג שנתי שנערך לרגל חגיגות היין (ההמנון הקצר לדיוניסוס). בהמנון הארוך לאפולו ישנה התייחסות לחגיגות שנערכו לאפולו בדלוס, ואולי גם בדלפי. וישנם חוקרים הטוענים שבהמנון משתקף חג בו איחד פוליקראטס את הפסטיבל בדלפי עם זה שבדלוס, חוקרים אחרים סבורים שההמנון משקף את חידוש הפולחן בדלוס ובדלפי על ידי פייסיסטראטוס, לאחר מיגור הפרסים מיוון.

בין האלים המרכזיים במיתולוגיה היוונית הזוכים לשבחים ושירי ההלל: אפרודיטה, אפולו, ארס, אסקלפיוס, ארטמיס, אתנה, דיוניסוס, דמטר, קסטור ופולוקס, גאיה, הליוס, הרה, הרקולס, הרמס, הפייסטוס, הסטיה, פאן, פוסידון, אפולו הפיתוני, סלנה וזאוס.

==ראו גם==
*ההמנון ההומרי לדמטר
*ההמנון ההומרי לאפרודיטה
*ההמנון ההומרי לאפולו
*ההמנונות ההומריים לדיוניסוס
*ההמנון ההומרי להרמס
*ההמנון ההומרי לארס

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:הומרוס
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
מרכז השלטון האזורי בישראל

מרכז השלטון האזורי בישראל (נקרא בעבר מרכז המועצות האזוריות) הוא ארגון ארצי של חמישים וארבע המועצות האזוריות הקיימות במדינת ישראל ובשטחי יהודה ושומרון. בראש המרכז עומד שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים. איציק אשכנזי הוא מנכ"ל המרכז.

==אודות==
מטרת הארגון, שרשום כעמותה, הוא לייצג את המועצות האזוריות בפני משרדי הממשלה ומוסדות המדינה, לחתום על הסכמים בשם המועצות האזוריות, לתאם ולקבוע מדיניות בקרב המועצות האזוריות בישראל. לעמותה אספה כללית המורכבת מכל ראשי המועצות והיא בוחרת את יו"ר המרכז, המנכ"ל, הנהלה המורכבת מ-20 חברים, ומזכירות המורכבת מארבעה חברים.

ב-2019 נבחר לתפקיד יו"ר מרכז השלטון האזורי בישראל שי חג'ג', המכהן גם כראש מועצה אזורית מרחבים מאז 2012.

שמואל ריפמן, ראש המועצה האזורית רמת נגב לשעבר, כיהן בתפקיד יו"ר המרכז במשך 20 שנה, עד לחודש ספטמבר 2016. בינואר 2017 נפטר ריפמן.

מרכז השלטון האזורי בישראל מלווה את 54 המועצות החברות בו ומקדם נושאים שונים הנוגעים להן. במרכז ישנם ראשי תחומים בנושאי: ביטחון וחירום, חקלאות, קיימות ואיכות סביבה, חינוך, קהילה, צעירים, תכנון וקרקעות, ספורט, מגדר וכלכלה.

בינואר 2021 החליטה האספה הכללית של מרכז המועצות האזוריות לשנות את שם הארגון לשם "מרכז השלטון האזורי בישראל".

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:שלטון מקומי בישראל
פורטיטודו בולוניה

פורטיטודו פלקנסטרו בולוניה 103 הוא מועדון כדורסל איטלקי מהעיר בולוניה המתמודד בסרייה A2.

==היסטוריה==
עד אמצע שנות ה-90 הקבוצה שיחקה בליגה השנייה ומדי פעם העפילה לליגה הבכירה, ללא הצלחה יתרה. 
בעונת 1967/68 הגיעה לגמר הגביע האיטלקי והפסידה לפרטנופה נאפולי.
בעונת 1976/77 הגיעה הקבוצה לגמר גביע קוראץ' והפסידה לקבוצת ק.ק ספליט.

לאחר שג'יורג'יו סראניולי התמנה לנשיא המועדון בשנת 1993, המועדון החל לצבור תאוצה בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 ותוך שנים מספר הפך המועדון לאחד המועדונים הבכירים באיטליה ובאירופה. בין הישגיו אפשר למנות פעמיים זכייה באליפות איטליה, את הזכייה בגביע האיטלקי ואת הישגו המרשים באירופה עד היום, כשהגיע לגמר היורוליג בשנת 2004, בו לבסוף הובס על ידי מכבי תל אביב.

בשנת 2007 ספונסר המועדון היה רשת חנויות הכלבו אופים.

בשנת 2009 הורדה הקבוצה לליגה הרביעית עקב בעיות כלכליות. ובשנת 2010 זכתה בגביע הליגות הנמוכות כשניצחה בגמר את קבוצת פולגר ליברטס פורלי. מאז עלתה הקבוצה בחזרה במערכת הליגות עד שחזרה לליגה הראשונה ב-2019.

לקבוצה יריבות עירונית קשה ורבת שנים עם וירטוס בולוניה.

אולם הבית של המועדון הוא היכל פלאדוצה המכיל כ-5,800 מקומות ישיבה.

==תארים והישגים==
*ליגת העל האיטלקית:
**אליפות (2): 2000, 2005
**מקום שני: 1996, 1997, 1998
*הגביע האיטלקי:
**זכייה (1): 1998
**גמר: 1968
*הסופרקאפ האיטלקי:
**זכייה (2): 1998, 2005
*יורוליג:
**גמר: 2004
*גביע קוראץ:
**גמר: 1977

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל איטלקיות
קטגוריה:בולוניה: ספורט
בזייה

בזייה (בצרפתית: Béziers; בספרות העברית הביניימית בדרש), עיר בחבל אוקסיטניה בדרום צרפת בקרבת חוף הים התיכון.

בזייה שוכנת על צוק מעל נחל אורב וב-2007 נאמדה אוכלוסייתה ב-76,000 תושבים. שמה נחרט בהיסטוריה בגלל הטבח שנערך בתושביה הקתולים והקתרים במהלך מסע הצלב האלביגנזי.

בבזייה חיו בימי הביניים הרבנים משולם בן משה מבדרש וידעיה הפניני.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:לנגדוק-רוסיון: ערים
קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קנבס

פינה של מסגרת עץ ועליה מתוח קנבס לציור
קַנְבָס (בעברית: בד ציור) הוא בד הארוג בצורה גסה ומשמש ליצירת מפרשים, אוהלים, לציפוי סירות קאנו וכדומה. הבד גם פופולרי כמשטח לציור.

מקור המילה "קנבס" במאה ה-13, במילה "canevaz" שבאנגלית עתיקה, או במילה "canevas" שבצרפתית עתיקה. שתיהן נובעות, כנראה, מן המילה "cannapaceus" שפירושה בלטינית וולגארית הוא "עשוי מקנבוס". בד הקנבס המודרני עשוי מכותנה או מפשתן ושונה מבדים כגון ג'ינס באופן האריגה הפשוט שלו (Plain weave). בארצות הברית מקובל לדרג בדי קנבס באחת משתי דרכים: על פי משקלם (אונקיות ליארד רבוע), על פי מספר דירוג כך שככל שהמספר גבוה יותר כך הבד קל יותר.

==קנבס כבד ציור==
החל מן המאה ה-14 הפך הקנבס למשטח ציור נפוץ לציור בצבע שמן. עד לשימוש בקנבס, היה מקובל להשתמש בלוחות עץ, שעליהם היה נהוג לצייר בעיקר בצבעי טמפרה. עד המאה ה-16 וה-17 קיבל הקנבס מעמד בכורה באיטליה ובצפון אירופה. בין האמנים המובילים בשימוש בקנבס היו הציירים הוונציאנים כגון אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), שהבד היה זמין עבורם בשל היות העיר מעצמה ימית.

לפני הציור נהוג למתוח את בד הקנבס על גבי מסגרת עץ ולמרוח אותו בשכבה של ג'סו. תפקיד הג'סו הוא למנוע מן הצבע לחלחל אל תוך סיבי הבד, דבר העלול לגרום לריקבון שלהם.

==ראו גם==
* הדפסה על קנבס

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:בדים

nl:Canvas
pl:Płótno
פול וולפוביץ

פול וולפוביץ (באנגלית: Paul Dundes Wolfowitz; נולד ב-22 בדצמבר 1943) הוא דיפלומט ואיש ממשל יהודי-אמריקני אשר כיהן גם כנשיא הבנק העולמי. לפני תפקידו האחרון, הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באינדונזיה וכסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית. כיום הוא מכהן כחוקר במכון המחקר השמרני American Enterprise Institute (AEI), אשר בו הוא עוסק בנושאים של כלכלה בינלאומית, אפריקה ושותפויות ציבוריות-פרטיות.

כסגן שר ההגנה האמריקני, הוא היה מההוגים הבולטים של "דוקטרינת בוש" הקובעת כי על ארצות הברית להתמודד עם איומים חיצוניים לפני התממשותם, על ידי נקיטה, במידת הצורך, במכת מנע (preemption) ועל ידי קידום הדמוקרטיה במזרח התיכון, כדי למנוע מארגוני טרור את הבסיס לתמיכה בהם. עם תום הכהונה הראשונה של ממשל בוש, וולפוביץ מונה לתפקיד נשיא הבנק העולמי. לאחר שכיהן בתפקיד זה כשנתיים הוא התפטר בעקבות הגילוי כי סייע לקידומה של בת זוגו בבנק העולמי. הוא דובר אנגלית, ערבית, צרפתית, גרמנית, עברית ואינדונזית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:קצרמר דיפלומטים
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:דיפלומטים יהודים
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירים באינדונזיה
קטגוריה:כלכלנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:נאו-קונסרבטיבים
קטגוריה:יהודים פקידי ממשל בארצות הברית
קטגוריה:חברי AEI
קטגוריה:נשיאי הבנק העולמי
קטגוריה:משנים למזכיר ההגנה של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:חברי ועד השלישייה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פולני-יהודי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
פתחה נגשת

פתחה נגשת (בגעז: ፍትሐ ነገሥት, בעברית: "חוק המלכים") הוא ספר אשר נכתב במצרים במהלך 1240 על ידי הסופר הקופטי אבו אלפאדל אבן אלעסאל ('Abul Fada'il Ibn al-'Assal) בשפה הערבית שיותר מאוחר תורגם לשפת הגעז ונהפך לחוקה הרשמית של האימפריה האתיופית.

== תוכן ==
החלק הראשון של הספר עוסק בעיקר בענייני כמורה ודת בנוסף למבנה של הכנסייה. בנוסף לכך מוזכרים גם פסוקים וחלקים מהתנ"ך וכתבי קדושים נוצרים שונים כמו כן נכלל בה גם החלטות ועידת ניקיאה וועידת אנטיוכיה.

בחלק השני הספר עוסק בענייני משפחה, מנהל מקומי. בהמשך ישנם את החובות והזכויות של השליט חלק זה מכונה בשם "קאנון המלכים" חלק זה הוא למעשה אוסף מכמה ספרים של ימי הביניים, הספרים הם:

*פרוצירוס נומוס ("Procheiros Nomos") - קודקס חוקים שנקבעו על יד הקיסר הביזנטי בסיליוס הראשון.
*הגרסה הערבית של ספר החוקים הסורי-רומאי ("The Syro-Roman Law Book") משנת 480.
*הגרסה הערבית של אקלוגה ("Ecloga") ספר חוקים ביזנטי נוסף שפורסם על ידי הקיסר לאו השלישי ב-726.
*ספר נוסף מצוות ספר התנ"ך ("Precepts of the Old Testament") הכולל בתוכו מצוות וציווים מהתורה עם פירוש נוצרי.

נוסף על כך הספר מושפע גם מהמשפט הרומי של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בתחילה ספר זה היה ידוע כ"אוסף הקאנונים" ובגרסתו הערבית בשם "הנומוכאנון של איבן א-עסל" הכוונה המקורית הייתה שהספר יהווה מדריך לנוצרים קופטים.

== כחוקה ==

האזכורים הראשונים של הספר בשפת הגעז היה בשנת 1450 תחת שלטונו של הקיסר זרע יעקב. אך הספר נהפך לחוקה רק כאשר עלה לשלטון הקיסר סרצה דנגל ב-1563. הגרסה האתיופית של הספר אינה כוללת בתוכה את הערות של הסופר המקורי יחד עם זאת נוספו לו הגרסאות האתיופיות של הספרים שממנו הוא נלקח וכך זכה לשמו "חוק המלכים" חוקה כתובה ראשונה לאימפריה האתיופית. הפתחה נגשת במהלך שנות שלטונו של יורש העצר טפרי מקונן ב-1921 כונה על ידו כספר אכזרי וחסר תועלת, טפרי ניסה לשנותו והוסיף לו תיקונים מודרניים אך בגלל ההתנגדות הוא לא ביטל אותו, ב-1931 כאשר הומלך בשם היילה סלאסי הוא ביטל אותו לגמרי וחוקק חוקה מודרנית חדשה.

== לקריאה נוספת ==
*אבא פאולוס צדוה ופטר ל. סטרוסס, פתחה נגשת: חוק המלכים, <small>(אנגלית)</small>

קטגוריה:אתיופיה: פוליטיקה
קטגוריה:ספרות געז
קטגוריה:אתיופיה: חוקות
אתיופית, האימפריה ה-
פטיש אוויר

שימוש בפטיש אוויר בעבודות בניית [[סכר של רשות עמק טנסי, שנת 1942]]
עבודות בינוי עירוניות באמצעות פטיש אוויר (המדחס נראה ברקע)
פטיש הידראולי המותקן על [[מחפר בעת ביצוע עבודות תשתית]]
פטיש אוויר (מוכר בסלנג עברי גם כ"קונגו" או "קנגו") הוא כלי עבודה פנאומטי (המופעל על ידי לחץ אוויר) נייד, המשמש לחציבה באמצעות תנועות חוזרות ונשנות של הקשה. שימושיו העיקריים של הכלי הם חציבה בסלע ושבירת מדרכות במסגרת עבודות בינוי עירוניות. בשפה האנגלית במדינות צפון אמריקה ובאוסטרליה הוא מכונה Jackhammer.

==מנגנון הפעולה==
טכניקת הקידוח של הכלי דומה להפעלת פטיש או אזמל, והוא מבצע את מלאכת החציבה תוך נעיצה של הלהב שלו בחומר הנחצב - בניגוד לתנועה הסיבובית של כלים כגון מקדחה. 

טכניקת החציבה של פטיש האוויר מסתמכת על משקלו הרב של הכלי, אשר מקל על חדירת הלהב אל תוך החומר הנחצב. תחת השפעת הכבידה, משקלו של הכלי מכה במשטח פעם אחר פעם, עם כל מחזור של הקשה. יתר על כן, מפעיל הכלי משתמש לעיתים גם במשקל גופו על מנת להפעיל לחץ על המכשיר ולהקל בחדירתו למשטח הנחצב. בשל כך, השימוש בכלי לחציבה בקירות או במשטחים משופעים בתלילות אינו יעיל. 

לחץ האוויר לפטיש האוויר מסופק בדרך כלל על ידי מדחס אוויר (נפוץ בכינויו בישראל "קומפרסור", שמו של המדחס בשפות לועזיות [Kompresor]) נייד. כיום נפוץ השימוש במדחסים בורגיים המונעים במנוע דיזל. אך בעבר היו נפוצים גם מדחסי בוכנה. המדחס ממוקם בדרך כלל על עגלה נגררת, עליה מותקן גם גנרטור חשמלי לטובת הפעלת כלים חשמליים אחרים ואספקת אור.

==כלים נוספים המשמשים למטרות דומות==
* פטיש הידראולי - משתמש בכוח של דחיסת נוזל על מנת לבצע את פעולתו. זהו כלי גדול משמעותית מפטיש האוויר, ומוצמד לעיתים לכלי צמ"ה כגון מחפרים ומחפרונים. הכלי ההידראולי משמש לעבודות בינוי, חציבה, כרייה או הריסת מבנים.
* פטישון - כלי חשמלי, קטן יותר מפטיש האוויר הסטנדרטי, אשר מדמה באמצעים אלקטרו-מכניים את פעולת ההקשה. כלי זה מיועד בדרך כלל למשימות בינוי פשוטות (ולעיתים אף למלאכות שיפוץ ביתיות), או למקומות שאינם נגישים לציוד כבד ולעגלת המדחס.

==סכנות לבריאות==
הרעש שמפיק פטיש האוויר בהקשותיו, בשילוב עם רעש מדחס האוויר, יכולים להגיע עד לרמה מסוכנת של 100 דציבל במרחק של 2 מטרים מנקודת ההפעלה. רעש זה עלול לגרום לנזקי שמיעה (בעיקר לטיניטוס), ועל כן מפעילי הכלי מחויבים ברוב המקרים בחבישת כיסוי אוזניים. פטישי אוויר חדישים כוללים משתיק קול המורכב בצורה גלילית על הכלי (בדומה לפעולתו של משתיק קול המורכב על כלי ירייה).

סכנה נוספת לבריאות נובעת מחשיפה ממושכת לויברציה שמייצר המכשיר. ויברציה זו עלולה לגרום לכשלים בזרימת הדם באצבעות המפעיל - תופעה המכונה "אצבע לבנה". הוויברציה עלולה אף לגרום לנזק בעצב התווך בשורש כף היד.

==פטיש האוויר בתרבות הישראלית==
בסרט תעלת בלאומילך של אפרים קישון משנת 1969, הדמות המרכזית היא אדם משוגע אשר מפגין גילויי אהבה לפטיש האוויר שלו - ומשתמש בו על מנת לחצוב תעלה לאורך רחוב אלנבי בתל אביב. עלילת הסרט עוסקת ברעש הרב שמלאכת הקדיחה מייצרת, תוך הפרעה לרווחת התושבים במקום, ובסצנות מסוימות בסרט לא ניתן לשמוע דבר פרט לרעש הקדיחה הבלתי פוסק.

בסלנג הישראלי, הכינוי "פטיש אוויר" שימש בעבר כהרחבה לכינוי "פטיש", והוא מהווה כינוי מחמיא לגבר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
אוויר
קטגוריה:כלי עבודה פנאומטיים
שעונית מבאישה

שְעוֹנִית מַבְאִישָׁה (שם מדעי: Passiflora foetida, מוכרת גם בשם מרקוזה פראית) היא מטפס זוחל בעלת פרי אכיל ועלים בעלי ריח דוחה. היא מקומית לאמריקה הדרומית ולאיים הקריביים, וניתן למצוא אותה גם במדינות דרום מזרח אסיה כגון וייטנאם והוואי.

== תיאור ==
עלי שעונית מבאישה
הגבעולים דקים ומכוסים בשערות דביקות בצבע צהוב. העלים בעלי שלוש או חמש אונות, שעירים ודביקים. הם משחררים ריח דוחה בעת מעיכה. הפרחים לבנים עד קרם בקוטר 5–6 ס"מ. הפרי עגול בקוטר 2–3 ס"מ, צהוב-כתום עד אדום בהבשלה ומכיל מספר זרעים שחורים קבועים בציפה. הפרי נאכל והזרעים מופצים על ידי ציפורים.

החפים של צמח זה משמשים כמלכודת לחרקים, אך עדיין לא ידוע האם הצמח מעכל וניזון מהם או שמא זהו רק מנגנון להגנה על הפרחים והפרי.

שעונית זו מסוגלת לסבול קרקע יבשה, אך משגשגת בקרקע לחה. במקומות מסוימים, מין זה נחשב מין פולש.

== שימושים ==
לפרי השעונית המבאישה יש קליפה אדומה דקה, המקיפה ציפה לבנה סמוקה בטעם מתקתק עדין, וגודלו הוא בערך כגודלו של כדור פינג פונג. מלבד הפרי, גם העלים הצעירים והאמירים הם אכילים.

ברפואה המסורתית בווייטנאם, משמשת חליטת עלי הצמח המיובשים כאמצעי נגד נדודי שינה.

== גלריה ==
<gallery perrow=5>
תמונה:P foetida fruit.jpg|פירות
תמונה:P foetida bracts.jpg|חפים
תמונה:Passiflora foetida - DSCF2778.JPG|עלווה ופרח
תמונה:Passiflora foetida - DSCF2691.JPG|שחלה לאחר הפריה
תמונה:Passiflora foetida MHNT.BOT.2009.13.9.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שעונית
קטגוריה:פירות טרופיים
ילדה

ילדה בת 3
ילדה בכפר אפיווטקה שבברזיל
ילדה היא נקבה אנושית צעירה בתקופה שמהלידה ועד גיל ההתבגרות. 

המונח משמש לעיתים קרובות גם כמילה נרדפת ל"בת". עם זאת המונח "בת" יכול לתאר גם יחס שארות הקושר נקבה אל הוריה (המושג המקביל לזכר הוא בן). כמו כן ההבחנה בן או בת יכולה לחול על אישה בכל הגילים. החל מגיל ההתבגרות מכונה האישה "נערה".

היחס והמעמד של בנות בכל חברה קשור בדרך כלל במעמדן של הנשים באותה התרבות. בתרבויות בהן לנשים יש מעמד חברתי נמוך, בנות עשויות להיות לא רצויות על ידי הוריהן, והמדינה עלולה להשקיע פחות משאבים במתן שירותים הנחוצים לבנות.

== דמוגרפיה ==
בדרך כלל נולדים מעט יותר בנים מבנות (בארצות הברית לדוגמה נולדים כ-105 בנים לכל 100 בנות), אך אצל בנות יש מעט פחות סיכויים למות בילדות.

בשנת 2011 היו בהודו 91 בנות מתחת לגיל 6 לכל 100 בנים. מפקד האוכלוסין של 2011 הראה כי שיעור הבנות בהשוואה לבנים מתחת לגיל 6 ירד גם בעשור האחרון מ-927 בנות עבור כל 1,000 בנים בשנת 2001 ל-918 בנות עבור כל 1,000 בנים בשנת 2011. בסין שיעור הבנות בהשוואה לבנים הוא 794 בנות עבור כל 1,000 בנים באזורים כפריים. באזרבייג'ן שיעור הבנות בהשוואה לבנים הוא כ-862 בנות לכל 1,000 בנים בממוצע בשנה.

סטיבן מושר, נשיא המכון לחקר אוכלוסין בוושינגטון, ציין בעבר: "עשרים וחמישה מיליון גברים בסין לא יכולים למצוא כלות כי יש מחסור בנשים צעירות ... ולכן יצטרכו לנסוע לחו"ל על מנת למצוא כלות." אחת הסיבות לחוסר האיזון המגדרי באזורים הללו הוא הגידול סחר בבני אדם לתעשיית המין. דו"ח האו"ם משנת 2005 קבע כי במסגרת הסחר בבני אדם בסין עד 800,000 אנשים עברו מסין למדינות שונות כאשר כ-80% הם נשים ונערות.

== ראו גם ==
* ילדות
* נערה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילדות
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:מעגל החיים
קטגוריה:פסיכולוגיה התפתחותית
קטגוריה:מונחים לנשים
קטגוריה:אדם
שעונית חיקית

שעונית חיקית (שם מדעי: Passiflora alata) המכונה גם שעונית בעלת גבעול דמוי כנף, היא מטפס הנושא פרי אכיל. היא מקומית לאמזוניה אשר בברזיל. המקומיים אשר חיים באזורים שבהם צמח זה משגשג מכנים אותו אאוּוָקה, אשר משמעותו כוכב אדום בשל מראה הפרח.
הפרי גם כן מאוד מוערך על ידי המקומיים ונאמר שהוא טעים.

== תיאור ==
העלים אובליים או מוארכים, באורך 10-15 ס"מ ו 1-10 ס"מ רוחב. הפרח ריחני וקוטרו 7-10 ס"מ. לרוב פורח בסוף הקיץ או תחילת הסתיו, זקוק לשמש מלאה. מין זה מושך דבורים, פרפרים וציפורים ומתאים לגידול בבית.

הפרי מזכיר ביצה בצורתו, צבעו צהוב עד כתום בהיר, אורכו 8-15 ס"מ ורוחבו 5-10 ס"מ. משקלו מ-90 ועד 300 גרם. הפרי מטופח במספר אזורים בברזיל ומאוד מוערך שם בגלל מספרם המועט של פרחיו.

== גלריה ==
<gallery perrow=5>
Passiflora alata - DSCF2703.jpg|עלווה
Passiflora alata1.jpg|מבט צידי
Passiflora alata2.jpg|גבעול עם פרחים
Passiflora alata4.jpg|מבט מלמעלה
Passiflora alata flower.jpg|פרח
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1788
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם קרטיס
קטגוריה:שעונית
קטגוריה:פירות טרופיים
קרקסון

קרקסון (בצרפתית: Carcassonne) היא עיר מבוצרת בחבל אוקסיטניה בדרום־מערב צרפת, בקרבת הגבול עם ספרד.

== גאוגרפיה ==
קרקסון ממוקמת על הדרך הקדומה המחברת בין הים התיכון ובין האוקיינוס האטלנטי, במרחק כ-80 קילומטרים מטולוז. ב-1999 התגוררו בעיר 43,950 תושבים.

בעיר קתדרלה הבנויה בסגנון גותי, אך היא ידועה בעיקר בזכות ביצוריה המרשימים, הכוללים חומת עיר כפולה ובה משובצים צריחים ומגדלי שמירה. הביצורים שוקמו במאה ה-19 על ידי האדריכל והמשמר הצרפתי אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק. העיר מהווה את אחת התחנות של תעלת מידי.

ב-1997 הוכרזה העיר ההיסטורית המבוצרת של קרקסון כאתר מורשת עולמית.

קיימות עדויות על נוכחות יהודים בעיר עוד במהלך המאה ה-9, כמו גם עדויות שאבותיו היהודים של נוסטרדמוס מוצאם מעיר זו. בהמשך הם גורשו מהעיר מספר פעמים וקיבלו אישור לחזור. בתקופת מלחמת העולם השנייה, האזור היה תחת שליטה של משטר וישי ופליטים יהודים רבים הגיעו לעיר. המצב החמיר לאחר שהאזור נכבש על ידי הנאצים. אלבר גו, כומר מקומי פעל להצלת יהודים ועל פעילתו הוכר כחסיד אומות העולם.

== גלריה ==
<gallery>
Carcassonne - Cathédrale St-Michel.jpg|חזית קתדרלת סן מישל בקרקסון
Carcassonne - la Cité.jpg|חומות העיר
Tour Pinte.JPG|חומות העיר והמצודה
Cite carca nuit.jpg|החומה הכפולה ומגדלי שמירה בלילה
</gallery>

== ערים תאומות ==

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://dbs.anumuseum.org.il/skn/en/c6/e220700/Place/Carcassonne קהילת יהודי קארקאסון] באתר אנו – מוזיאון העם היהודי
* 

קטגוריה:לנגדוק-רוסיון: ערים