OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רטרוטרנספוזון

רטרוטרנספוזונים (מכונים גם רטרופוזונים), הם גורמים גנטיים שמעתיקים את עצמם ל־RNA ובאמצעות רוורס טרנסקריפטאז, חזרה ל־DNA. לרבים מהרטרוטרנספוזונים יש אזורי חזרות ארוכות בקצותיהם (LTRs=Long Terminal Repeats). אזורים שיכולים לכלול למעלה מ־1000 חזרות כל אחד. כמו טרנספוזון, הם יוצרים חזרות ישירות באתר החדירה שלהם לגנום, חזרות שניתן להשתמש בהן כדי לזהות אותם. משערים ש־40% מהגנום האנושי כולל רטרוטרנספוזונים. רוב הרטרוטרנספוזונים בתאים אנושיים אינם פעילים עקב צבירת מוטציות רבות, ורובם מצויים באינטרונים. 

מספר וירוסים, דוגמת HIV ו־HTLV-1, מתנהגים כמו רטרוטרנספוזונים ומכילים רוורס טרנסקריפטאז וגם אינטגראז, שהוא המקבילה הנגיפית של טרנספוזאז.

פסאודוגנים, (נקראים גם LINE = Long Interspersed Elements), הם מקטעי DNA ארוכים שמייצגים מולקולות RNA שעברו תעתוק לאחור (באמצעות רוורס טרנסקריפטאז) לאחר ששועתקו על ידי RNA פולימראז II ל־mRNA. הפסאודוגנים אינם מכילים אקסונים אולם יכולים לקודד לרוורס טרנסקריפטאז או אינטגראז, עובדה שמאפשרת להם להעתיק את עצמם כמו גם גנים נוספים. 

מכיוון שהפסאודוגנים נעים על ידי העתקת עצמם (בניגוד לטרנספוזונים שרק נעים ממקום למקום בגנום), הם מגדילים את הגנום. הגנום האנושי מכיל, לדוגמה, 500,000 פסאודוגנים, שהם בערך 16% של הגנום. הפסאודוגנים משמשים לזיהוי טביעת אצבעות גנטית (genetic finger printing).

מקטעי DNA קצרים שמכונים: SINES (short interspersed elements מפוזרים אף הם בגנום. 
הם מייצגים מולקולות RNA קצרות ששועתקו על ידי RNA פולימראז III במקור כדי ליצור tRNA (המולקולה שאחראית על תרגום RNA לחלבונים), rRNA (מרכיב מבני של הריבוזום) ומקטעי RNA גרעיניים אחרים. ה־SINEs הנפוצים ביותר מכונים אלמנטים מסוג Alu, מקטעים שאורכם 300 זוגות בסיסים, שאינם מכילים רצף מקודד, וניתן לזהותם על ידי אנזים ההגבלה AluI (מכאן השם). 
מעריכים שישנם כמיליון עותקים בגנום ולפיכך הם מהוים 11% מהגנום האנושי. 

רצפי ה־LINE־ים וה־SINE־ים מכונים DNA אנוכי, והיוו חלק ממה שכונה בעבר DNA זבל (junk DNA), מפני שלא ברור מהו תפקידם הביולוגי.
מעריכים כי הכנסת רצפים חוזרניים אלו לגנום העניקה יתרון סלקטיבי כלשהו לאורגניזמים הנושאים אותם, הואיל ואחרת הם היו נעלמים במהלך האבולוציה, בהתאם לעקרון הברירה הטבעית. במחקרים שנערכו לאחרונה מוצאים לרטרוטרנספוזונים, כגון Alu, תפקידים בבקרת ביטוי גנים. כמו כן, ישנן הערכות שאבולוציה של אזורי בקרה קושרי חלבון בגנום, כגון פרומוטורים החלה עם הכנסת מוטציות לרצפים חוזרניים, עקב יכולת חלק מהרצפים הללו לגייס חלבונים האחראיים לביטויים ולהעתקתם ממקום למקום ברחבי הגנום.

==ראו גם==
*RNAi
*טרנספוזון
*LTR retrotransposon

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:גנומיקה
גדנ"ע צלילה

גַּדְנָ"ע צלילה היא פעילות גיבוש לבוגרי כיתה י"א שמעוניינים להתגייס ליחידת הקומנדו הימי של צה"ל - שייטת 13.

==מיונים לקראת הפעילות==
לפני ההצטרפות לגדנ"ע על המעוניינים לעבור מיונים, במטרה לסנן את המועמדים שאינם מתאימים איכותית או רפואית.

בשלב המיונים הראשון לגדנ"ע בביתן חיל הים בשכונת בת גלים שבחיפה מוצגת היחידה ומתקיימים מבחנים פסיכוטכניים בדרגות שונות, בדומה למבחנים בצו הראשון. מי שנמצא מתאים ליחידה מוזמן ליום מיונים נוסף במרכז הרפואה הימי (מר"י), שם הוא עובר סדרת בדיקות.

==הפעילות==
אלה שמילאו את כל הדרישות יקבלו הודעה מספר ימים לאחר מכן, ויוזמנו לגדנ"ע צלילה שנערך בחופש הגדול שבין כיתה י"א לי"ב. גדנ"ע הצלילה עצמו אורך חמישה ימים, והוא נערך בבסיס השייטת בעתלית. המוזמנים נדרשים לשלם סכום סמלי של כ-500 ש"ח עבור השתתפותם בגדנ"ע (הרוב מסובסד על ידי הצבא).

בגדנ"ע מתחלקים המשתתפים לקבוצות בנות 12 איש, כל אחת בראשות לוחם שייטת במילואים. הקבוצות עוברות כל יום שיעורי תאוריה בנושאי הצלילה וסיכוניה, שבסופם תיבחנה במבחן תאורטי על החומר הנלמד, וכן צלילה מעשית לרמה של "כוכב 1" (צלילה לעומק של עד 20 מטר). חניכים שהגיעו לגדנ"ע עם "כוכב 1" יצוותו יחד ויעברו קורס של "כוכב 2" (צלילה בעומק 24-30 מטר) בבריכה ובים. בין שאר הפעילויות, נערכים למלש"בים היכרות עם כלי הנשק שאיתם עובדת היחידה (תצוגת אמל"ח), שיט בסירת המנוע המבצעית מורנה, שיחה עם מפקד פלגת ההדרכה ביחידה, הצגת תרגיל הסתערות יבש (ללא אש) לעבר מטרה יבשתית ולאחר מכן שיחה עם לוחמי היחידה שהציגו את התרגיל.

בסוף הגדנ"ע מקבלים החניכים תעודת הסמכה ויומן צלילה שבו מפורטות כל הצלילות שביצעו בנוסף לחתימת המדריך, על מנת שיוכלו לגשת למכון צלילה אזרחי ולהנפיק רישיון צלילה בינלאומי על שמם.

==לאחר הגדנ"ע צלילה==
בסופו של הגדנ"ע, מי שעומד בכל התנאים עובר לשלב האחרון במיונים ליחידה שהוא הגיבוש לשייטת 13, וזאת בלי צורך לעבור יום סיירות או ימי גיבושים אחרים, אך עדיין יוכל להשתתף בהם. מי שעובר את הגיבוש היחידתי, יוכל להתגייס לשייטת.

==קישורים חיצוניים==
* [http://gadnaot-navy.co.il/ גדנ"עות זרוע הים 2018]
* [http://beforeyourarmy.com/%D7%92%D7%93%D7%A0%D7%A2-%D7%A6%D7%9C%D7%99%D7%9C%D7%94-%D7%9B%D7%9C-%D7%9E%D7%94-%D7%A9%D7%A6%D7%A8%D7%99%D7%9A-%D7%9C%D7%93%D7%A2%D7%AA/ גדנ"ע צלילה: כל מה שצריך לדעת]. לפני צבא.
* [http://www.adrenalin-israel.co.il/%D7%94%D7%9E%D7%93%D7%A8%D7%99%D7%9A-%D7%94%D7%9E%D7%9C%D7%90-%D7%92%D7%93%D7%A0%D7%A2-%D7%A6%D7%9C%D7%99%D7%9C%D7%94/ המדריך המלא גדנ"ע צלילה, גדנ"ע שייטת]. אדרנלין, כושר קרבי.

קטגוריה:גיוס לצה"ל
קטגוריה:גדנ"ע
קטגוריה:צלילה
1099

== אירועים ==

* כוחות המוראביטון החלו במצור על ולנסיה. אל סיד נפטר במהלך המצור.
* הקמת ממלכת ירושלים.

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
אשור (עץ)

אשור (מכונה גם בוק, שם מדעי: Fagus) הוא סוג עץ ממשפחת האלוניים.

== תכונות ==
עלי האשור משוננים או משוננים חלקית; פרי העץ הוא אגוז קטן הנתון בקליפה קוצנית.

== תפוצה ==
ישנם כעשרה מיני עץ אשור, הנפוצים באירופה, אסיה, וצפון אמריקה.

באירופה יש כ-100 יערות בשטחן של 18 מדינות באירופה.

== שימושים פונקציונליים ==
עצי אשור משמשים בייצור רהיטים. כחומר גלם, עץ אשור מכונה גם עץ בּוּק, על פי שמו בשפות סלביות (רוסית, פולנית) Buk,
שהוא קשור גם לשם הגרמני "בוכה" Buche.
בתרגומים מסוימים מכונה העץ גלמוש.

== אתרי מורשת עולמית ==
כ-100 יערות באירופה רשומים כאתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.

==מקומות ואתרים על שם העץ==
שמו של חלק צפוני מהארץ ההיסטורית נסיכות מולדובה, אשר הייתה במאות 18–19 בשליטה אוסטרית - בוקובינה - נגזר מעץ הבוק (אשור), וייתכן כי גם שמה של העיר בוצ'אץ'.
עץ זה נתן את שמו גם למקומות מסוימים בגרמניה כמו בוכהולץ, בוכנוואלד, בוכום, בוכולט (Bocholt) וכדומה.

== השפעות שינויי אקלים ==
במחקר שפורסם בתחילת 2022, נמצא כי שינויי האקלים בעשרות השנים שקדמו ל-2022, גרמו לירידה בשיעורי הצמיחה של העצים שעשויים לרדת עוד יותר בשנים הבאות בעיקר בדרום אירופה ובמרכזה. וככל שתמשיך הירידה בצמיחה ביערות אלה, החיוניים לספיגת גז החממה המזיק פחמן דו-חמצני, היא עשויה להשפיע באופן דרמטי על ההתחממות הגלובלית.

==ראו גם==

* אשור דרומי
* פאגוס

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:אלוניים
אשור דרומי

אשור דרומי (שם מדעי: Nothofagus) הוא סוג יחיד במשפחה אשורים דרומיים של עץ מסדרת האלונאים. האשור הדרומי מקורב לעץ האשור, אך מדובר בשני סוגים שונים.

ישנם כ-35 מינים של אשור דרומי, והם נפוצים בחצי הכדור הדרומי (ומכאן מקור השם): דרום אמריקה (צ'ילה וארגנטינה), אוסטרליה, טסמניה, ניו זילנד, גינאה החדשה, וקלדוניה החדשה. עלי העץ משוננים או משוננים חלקית; חלק ממיני העץ נשירים, ואחרים הם ירוקי-עד. פרי העץ הוא אגוז קטן, שטוח או משולש, הגדל בספלולים המכילים 7-2 אגוזים כל אחד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1850
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארל לודוויג בלום
קטגוריה:אוסטרליה: עצים
קטגוריה:ניו זילנד: צומח
קטגוריה:צ'ילה: עצים
קטגוריה:ארגנטינה: עצים
קטגוריה:הממלכה האנטארקטית
תרי עשר

תְּרֵי עֲשַׂר הוא אחד מעשרים וארבעה ספרי התנ"ך. כפי ששמו מורה (תְּרֵיסָר, שְׁנֵים־עָשָׂר בארמית) הספר כולל שנים־עשר ספרי נבואה קצרים שקובצו לספר אחד כדי שלא יאבדו מפאת קוצרם (בלשון התלמוד הבבלי<ref></ref>: "איידי דזוטר מירכס" – מתוך שקצר יאבד).

ספר זה מופיע בתנ״ך אחרי ספר יחזקאל (מיקום זה נקבע על ידי בעלי המסוֹרָה, על פי המסרנים המאוחרים) ונכלל בחטיבת הנביאים האחרונים.

==סדר הספרים==
ספרי הנבואה בתרי עשר אינם מסודרים בסדר כרונולוגי. עם נביאי תקופת בית ראשון מזוהים למשל, עמוס, יונה, הושע וצפניה, אולם מבחינה כרונולוגית עמוס מוקדם יותר מהושע אך מופיע בסדר הספרים אחריו. ספר עובדיה מתקופת הבית השני, אך הוא מופיע לפני ספר צפניה מתקופת הבית הראשון. בנוסף על כך, ישנם ספרים שבהם אין ציוני זמן, ורק על פי לשונם ורקעם ניתן לשער את זמנם, למשל: יואל, עובדיה, נחום, חבקוק ומלאכי.

סדר הספרים בנוסח המסורה הוא: הושע, יואל, עמוס, עובדיה, יונה, מיכה, נחום, חבקוק, צפניה, חגי, זכריה ומלאכי.

ואילו תרגום השבעים מציע סדר מעט שונה: הושע, עמוס, מיכה, יואל, עובדיה, יונה, נחום, חבקוק, צפניה, חגי, זכריה ומלאכי.

חגי, זכריה ומלאכי נחשבים לנביאים האחרונים שאחריהם 'פסקה הנבואה' (). הנביאים הללו עוסקים בתקופת הבית השני, בקשיים הכרוכים בבניין המקדש השני ובסדרי הפולחן בו.

קיבוצו ועריכתו של ספר זה מיוחסים בתלמוד () לאנשי הכנסת הגדולה והסיבה העיקרית בקביעת סדר זה היא סמיכות הפרשיות.

==נביאי תרי עשר==
* הושע בן בארי: פעל בתקופת ירבעם בן יואש מלך ישראל. עיקר הספר הוא נבואות תוכחה ופורענות על עם ישראל.
* יואל בן פתואל: ישנן דעות שונות בחז״ל לגבי מקומו ותקופתו, שלא צוינו בתנ״ך. עוסק בנבואה על ארבה שיגיע לארץ ישראל, ובנבואות על אחרית הימים.
* עמוס: חי בממלכת ישראל וכמו הושע בתקופת ירבעם בן יואש מלך ישראל. הספר עוסק בתוכחה ובפורענות, בעיקר על ממלכת ישראל, אך בשונה מהושע מזכיר גם ממלכות שונות ובהן ממלכת יהודה.
* עובדיה: ישנן דעות שונות לגבי תקופתו, ועל פי חז"ל היה גר אדומי. עוסק בנבואת פורענות על אדום לעתיד לבוא. זהו הספר הקצר ביותר מבין תרי־עשר ובתנ"ך בכלל (פרק אחד בלבד). רבים סוברים שחלקו נכתב בתקופה הפרסית (הבית השני), שכן הוא עוסק בנבואת אחרית ימים.
* יונה בן אמיתי: סיפורו של יונה בן אמיתי, על פי המדרש תלמידו של אלישע. היחיד מספרי תרי עשר המובא כסיפור, ולא כנבואה.
* מיכה המורשתי: ניבא בימי יותם, אחז וחזקיהו, נבואות על ישראל ויהודה.
* נחום האלקושי: ניבא כמה עשרות שנים לפני חורבן בית ראשון נבואת פורענות על העיר נינוה.
* חבקוק: לא צוינה תקופתו. נבואה קצרה על חורבן ממלכת בבל, לאור חוסר הצדק שבהצלחתם נגד ממלכת ישראל או יהודה. ומזמור שבח והלל קצר. הלשון היא עברית קדומה הדומה לזה שבספר איוב ולשפה הכנענית לבנונית.
* צפניה בן כושי: ניבא בימי יאשיהו. מיוחס לחזקיה המלך. נבואת חורבן ערי פלשת וממלכות מואב ועמון, תקומת ישראל ויהודה בירושלים, ועל אחרית הימים בה יכירו העמים כולם בה׳.
* חגי: מנבא על שבי ציון ששבו מן הגלות בבבל, ומעודד אותם לבנות את המקדש השני למרות הקשיים הכלכליים שפקדו אותם בארץ.
* זכריה בן ברכיה: מנבא אף הוא בסמוך לסיום בניית המקדש השני, ומבטיח כי עם סיומו יחזור השפע הכלכלי לארץ, ושבי ציון יזכו בברכת ה׳.
* מלאכי: ביקורת על הכהנים ופועלם הרע, והבטחת טובה באחרית הימים למעטים משארית ישראל המושארים חיים לשם ההכרה בו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* דניאל שרשבסקי, [http://anyflip.com/bgnh/yxfr משפט וחצי על הפרק], מבט קצר על פרקי תרי עשר

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:12 (מספר)
לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס

לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס
לוּקִיוּס טַרקווִינִיוס פְּרִיסקוּס (בלטינית: Lucius Tarquinius Priscus 616 - 579 לפנה"ס) היה מלכה החמישי של רומא.

הוא הוצג כבנו של פליט יווני שעבר מאטרקויניי באטרוריה לרומא, בעצת אשתו, הנביאה טַנַקְוִיל. הוא מונה לאפוטרופוס של בני אנקוס מארקיוס, והצליח לתפוס את מקומם כיורשי אביהם.

טארקוויניוס היה האחראי לבניית קירקוס מקסימוס, מערכת הביבים הגדולה ויסד את המקדש המשולש בקפיטוליום, פרויקטים שמומנו מהשלל שנלקח מהלאטינים והסאבינים.

סמלים רומיים רבים (אזרחים וצבאיים) מזוהים עם תקופת שלטונו; הוא היה הראשון לחגוג ניצחון רומאי בסגנון אטרוסקי, בלובשו גלימה ארגמנית וזהובה תוך כדי רכיבה על מרכבה שבראשה ארבעה סוסים. בשנה השלושים ושמונה למלכותו נרצח בתחבולות על ידי בניו של אנקוס מרקיוס. חרף כך הייתה בידי אשתו השפעה מספקת כדי להבטיח את מקומו של חתנה, סרוויוס טוליוס, כיורש לכס המלוכה הרומאית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלכי רומא
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
שער ניקנור

שער ניקנור (נקרא גם "שער העליון") היה שער במרכז החומה שהפרידה בין עזרת הנשים לעזרת ישראל בבית המקדש. שער ניקנור היה השער המפואר והמפורסם ביותר מבין שערי המקדש ושימש ככניסה הראשית לעזרה.

==מיקום ומבנה==
שער ניקנור מוקם בצידה המזרחי של העזרה במרכז החומה המפרידה בין עזרת הנשים לעזרת ישראל, כנגד פתח האולם ופתח עזרת הנשים. כדי להגיע לשער מעזרת הנשים יש לטפס חמש עשרה מעלות הבנויות בצורת קשת ומעברו השני נמצא דוכן הלווים. משני צידי השער נמצאים פשפש<nowiki/>ים, שערים קטנים יותר, ומעבריהם שתי לשכות, אחת מצפון ואחת מדרום. הלשכה בצפון היא לשכת פנחס המלביש ומדרום לשכת עושי חביתין. מתחת לשער נמצאות לשכות כלי השיר.
מבחינת קדושה השער נחשב כחלק ממחנה לוויה (עזרת הנשים) ולכן יכלו המצורעים המיטהרים לעמוד תחתיו בשעת טהרתם.

השער היה עשוי נחושת או פליז. על נחושת זו נאמר שהייתה צהובה כזהב, וכך אמר ר' אליעזר על הדלתות: "נחושתן היה מצהיב ויותר יפה משל זהב" (ירושלמי, יומא, י"ט ע"ב), בתלמוד הבבלי לעומת זאת נאמר רק:" ר' אליעזר בן יעקב אומר נחשת קלוניתא הייתה והייתה מאירה כשל זהב" (בבלי, יומא, ל"ח ע"א). בדומה לשאר שערי הר הבית השער היה מורכב משתי דלתות בגובה עשרים אמה (כ- 10 מטרים) ורוחב כל דלת חמש אמות (כ- 2.5 מטרים). בשונה משאר השערים לשער ניקנור הייתה מזוזה מכיוון שדרכו הגיעו ללשכת פרהדרין שבה ישב הכהן הגדול.

==מקור השם==
במקורות קיימים שני הסברים שונים לשמו של השער. 

לפי הסבר אחד, שהוא המוכר מבין השניים ומופיע במספר מקורות בתוספתא ובתלמוד, ניקנור היה נדבן יהודי מעשירי אלכסנדריה שנידב דלתות שתשמשנה כשער לבית המקדש ולכן נקראו דלתות אלו על שמו. בתוספתא מסופר כי במהלך המסע מאלכסנדריה התרחש נס לדלתות, ובשל כך גם לאחר שישראל התעשרו וציפו את כל דלתות הנחושת במקדש בזהב, הושאר שער ניקנור ללא ציפוי: 

"העצמות... של נקנר איש אלכסנדריה שעשה את הדלתות" כתובת יוונית שנמצאה על [[גלוסקמה במערת ניקנור בהר הצופים.]]
כך או כך, בתוספתא מובא כי יש האומרים שהשער הושאר ללא ציפוי מכיוון שהנחושת שלו נראתה כזהב. פירוש זה נתמך בידי הממצא הארכאולוגי של כתובת ניקנור, בה מוזכר "נקנר אשר עשה את הדלתות".

הסבר שני ופחות מוכר מופיע בברייתא בירושלמי על מסכת יומא:

== הנצחה ==
רחוב שערי ניקנור ביפו, העיר שבנמל שלה נפלט לפי האגדה אחד השערים מן הים, נקרא על שם שער זה.

==ראו גם==
*העזרה
*מערת ניקנור

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

ניקנור
פרינקפס

פְּרִינְקֶפְּס (בלטינית: princeps, לשון רבים - principes, פּרִינקִיפֶּס) הוא התואר הרשמי בו החזיק הקיסר הרומי.

מקור התואר הוא ברפובליקה הרומית, בה הוכרז מדי 5 שנים (על ידי הקנסורים) פרינקפס סנאטוס - "הראשון בסנאט". בשנת 27 לפנה"ס החליט אוגוסטוס קיסר ליטול תואר זה מתוך כוונה ליצור מראית עין של המשכיות בין שלטונו המוחלט למעשה לבין תקופת הרפובליקה.

מן המילה 'פרינקפס' נגזרה המילה 'נסיך' בכמה שפות אירופיות מודרניות: באיטלקית Principe, באנגלית ובצרפתית Prince, בגרמנית Prinz וכו', וכן המילה "ראשון" או "עיקרי" בשפות רומאניות (למשל principle באנגלית, שהגיעה מ-principle בצרפתית).

קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
אמנון ותמר

אמנון ותמר הוא שמו הנפוץ של המין סֶגֶל שְׁלָשׁ-גּוֹנִי (שם מדעי: Viola tricolor) או סיגל ססגוני, צמח בעל פרחים ממשפחת הסיגליים, שתורבת כפרח גינה ונוי. אמנון ותמר הוא ליתר דיוק מכלוא של V. altaica × V. lutea subsp. sudetica × V. tricolor. <ref></ref>

==תכונות==

אמנון ותמר הוא צמח נוי הפורח בחורף. הוא צמח חד-שנתי הגדל לגובה 10–20 ס"מ ומוצאו באזורים הקרים של אירופה, שם הוא צמח רב-שנתי. לפרח חמישה עלי כותרת רכים במרקם קטיפה, בגודל של סנטימטרים ספורים ועד 12 ס"מ, כאשר ישנם צמחים בעלי פרחים גדולים וצמחים עם פרחים קטנים.

פרחי האמנון ותמר מופיעים בשלל צבעים. הם נוחים לגידול ומשתמשים בהם לעיתים קרובות למטרות נוי באזורים עירוניים. הפרי הוא הלקט תלת קשוותי רב זרעי. הריבוי נעשה באמצעות זרעים או על ידי חלוקה של הצמח.

==שמו העברי של הפרח==
הפרח זכה ברוסית לכינוי "איוואן דה מריה" (Иван-да-марья), וסופרה עליו אגדת עם על אח ואחות אשר נפרדו בילדותם, ובבגרותם התאהבו מבלי לדעת את קרבתם; משנודע להם שהם אחים, הם מתו מחובקים זה בזו והפכו לפרח אמנון ותמר. באופן דומה, באנגלית ניתן לפרח הכינוי העממי "ג'ק וג'יל". כאשר שאול טשרניחובסקי תרגם את אגדת העם הרוסית לעברית הוא השתמש בשמותיהם של אמנון ותמר (בסיפור התנ"כי היו השניים אחים, ואמנון אנס את תמר). בנוסף שמותיהם דומים פונולוגית לשמות הרוסיים. בתרגומו לאגדת העם הוא כתב: .

בעברית נקרא הפרח בתחילה "סגל". עם זאת, הצעתו של טשרניחובסקי לשינוי שם הפרח גברה על הצעות אחרות שהועלו, כמו הצעתו של יוסף קלויזנר "קטיפנית", בשל רכות הפרח, והצעת ועד הלשון העברית "שרעפת", בהשפעת הצרפתית.

יש הטוענים כי ספרו של אברהם מאפו "אהבת ציון", שגיבוריו הם אמנון ותמר, תרם גם הוא ליצירת הצירוף "אמנון ותמר" ככינוי לזוג אוהבים ולהשתרשות השם "אמנון ותמר" כשם לפרח.

== ראו גם ==
* מעשה אמנון ותמר

== לקריאה נוספת ==
* עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, משרד הביטחון ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע. 1983. כרך 12 בעריכת יצחק ארנון, עמוד 215.

{| align=center
|<gallery widths="250px" heights="200px" perrow="2">
 תמונה:Amnonandtamar01.jpg|אמנון ותמר בבנימינה
 תמונה:Amnonandtamar02.jpg|אמנון ותמר בבנימינה
 </gallery>
|}

== קישורים חיצוניים ==

* נעמן כספי, [http://www.gardening.org.il/articles/art_viola-pansy.html אמנון ותמר] , באתר הארגון לגננות ולנוף בישראל
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-2007
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהנס נאונבורג
קטגוריה:סגליים
קטגוריה:פרחי מאכל
עראים

עראים (שם מדעי: Laurales) היא סדרה של צמחים דו־פסיגיים, השייכת למערכת בעלי הפרחים. סדרה זו קרובה לתחתית העץ האבולוציוני, ונמנית עם הדו־פסיגיים הקדומים יחד עם צמחים כגון מגנוליה, נימפאה ואבוקדו.

העראים מונים כ־85–90 סוגים המרכיבים שבע משפחות. רובם עצים הגדלים באקלים טרופי. הסדרה מיוצגת בארץ על ידי מין יחיד שהוא ער אציל.

שרידים מאובנים ראשונים של העראים שייכים לתחילת הקרטיקון. ייתכן שמוצאה העתיק של הסדרה גרם לכך, שבמהלך התורים איבדו נציגיה את הבסיס המורפולוגי שאיחד אותם מלכתחילה. כיום לא ניתן להצביע על תכונה מורפולוגית משותפת שמאחדת את כל העראים. עובדה זאת הציתה ויכוחים רבים בקרב הבוטנאים אודות תיחום גבולות הסדרה. רק בסוף המאה ה־20 נקבע ההרכב הנוכחי של הסדרה על־סמך בדיקות מולקולריות.

==מיון==
המיון המודרני נוטה לכלול בסדרת העראים את המשפחות הבאות:
* עריים (Lauraceae)
* Atherospermataceae
* Calycanthaceae
* Gomortegaceae
* Hernandiaceae
* Monimiaceae
* Siparunaceae

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
קוד ספגטי

קערת [[ספגטי נראית סבוכה ומבולגנת ומכאן מקור השם קוד ספגטי]]
קוד ספגטי הוא כינוי גנאי לקוד של תוכנית מחשב הכתוב באופן לא מובנה, כך שלקורא הנתקל בקוד לראשונה קשה מאוד להתמצא בו, והפקודות הכתובות בו מעורבבות זו בזו כספגטי בצלחת. בשל היותו קוד לא קריא, קשה לשימוש חוזר ומורכב לתחזוקה, הגישה הרווחת היא שקוד הספגטי אינו מקובל ואף מעיד על כישלון מסוים של המתכנת ליצור קוד ברור.

קוד ספגטי נוצר לעיתים קרובות במערכות תוכנה מורכבות, בעקבות יצירת גרסה ראשונית (גם כזו שכתובה היטב) של התוכנה ולאחר מכן הוספת תכונות, ללא אפשרות של תכנון מחדש של קוד מערכת התוכנה (בעיקר עקב אילוצי זמן).

מאפיין טיפוסי של קוד הספגטי הוא שימוש נרחב בפקודת goto (לפני שתכנות מובנה הפך לנורמה מקובלת), המורה למעבד המחשב "לקפוץ" לפקודה הנמצאת בשורה מסוימת, שלא לפי סדר השורות בקוד. ה"קפיצה" הזו עשויה ליצור לולאות תכנותיות - לרוב מותנות, על ידי פקודת if - או שגרות (רוטינות) מלאכותיות, באופן שייקשה לזהותן. אם ממשיכים לעשות שימוש בשיטה הזו לאורך זמן, במהלך תחזוקת אותו קוד, הולכים ונוצרים בו טלאים רבים של פקודות goto, ה"מקפיצים" את המעבד הלוך ושוב ברחבי הקוד, אשר נעשה מסובך ומפותל. בשנת 1968, פרסם אדסחר דייקסטרה את מאמרו המפורסם [http://pplab.snu.ac.kr/courses/adv_pl05/papers/p261-knuth.pdf Structured Programming with go to Statements], בו שלל את השימוש בפקודה זו, ובעקבותיו המושג תכנות מובנה הלך ותפס מאז תאוצה. כיום, השימוש בפקודת goto נחשב לבעייתי בהנדסת התוכנה, ומשתמשים בה רק במקרים חריגים (כגון יציאה מלולאה מקוננת).

על מנת למנוע מקרים של קוד ספגטי בדרך כלל מוסיפים לקוד "comments" - הערות שניתן לכתוב בקוד, אשר המחשב אינו קורא אותן וכך ניתן לכתוב הסבר בכל אורך רצוי על כל פעולה בקוד.

הקשר שבו מקובל ואף יעיל להשתמש בקוד ספגטי, הוא במקרה שבו הבלגן הוא חלק מהמטרה: קוד המכונה של וירוסים נפוצים רווי בדרך כלל בפקודות קפיצה אקראיות למראה, או אפילו אקראיות ממש. טכניקה זו מקשה על איתור הווירוס ועל הניתוח של דרך פעולתו. בנוסף, ישנן תחרויות כתיבת קוד בלתי קריא (למשל Obfuscated C Code); גם כאן, פקודות goto מעלות את מידת האי-קריאות של הקוד.

==דוגמה לקוד ספגטי==
דוגמה למקטע קוד ספגטי "קלאסי" בשפת פורטרן:
<div class="mw-content-ltr">
 10 IF (X.GT. 0.000001) GO TO 20
 X = -X
 11 Y = X*X - SIN(Y)/(X+1)
 IF (X .LT. 0.000001) GO TO 50
 20 IF (X*Y .LT. 0.000001) GO TO 30
 X = X-Y-Y
 30 X = X+Y
 ...
 50 CONTINUE
 X = A
 Y = B-A + C*C
 GO TO 11
 ...
</div>
כאשר עוברים על הקוד מלמעלה למטה, ניתן לקבל את הרושם שהשורות בין 10 ל-20 מבצעות יחד פעולה בעלת משמעות. אולם בהמשך ניתן לראות כי ישנה פקודות קפיצה אל פקודה 11, הנמצאת באמצע הקבוצה הזאת.

==ראו גם==
*תכנות פרוצדורלי

==קישורים חיצוניים==

* אדסחר דייקסטרה, "[https://web.archive.org/web/20040720081627/http://www.acm.org/classics/oct95/ Go to statment considered harmful]", Communications of the ACM,11(3), 147-148, מרץ 1968

==הערות שוליים==

קטגוריה:תכנות
אדמונדו דה אמיצ'יס

אדמונדו דה אמיצ'יס (באיטלקית: Edmondo De Amicis; 21 באוקטובר 1846 – 11 במרץ 1908) היה סופר איטלקי, הידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב".

גדל בעיר טורינו שבצפון איטליה ולאחר בית ספר יסודי עבר לפנימיה צבאית.

הרעיון של השפעה חיובית של חיי צבא כדרך חינוך המעצבת את האדם מבחינה מוסרית ערכית ושליטה עצמית ניכר בכתביו.

יצירתו הספרותית הראשונה הייתה "חיי צבא" שנכתבה ב-1868 שכתב לאחר שהשתתף בקרבות על קוסטוזה.
לאחר מכן המשיך לכתוב כעיתונאי, אף על פי כיום הוא ידוע בעיקר בזכות ספרו "הלב". את ה"הלב" תרגם אהרן ליבושיצקי לראשונה לעברית תחת השם "הנודד הקטן" בהוצאת תושיה, פיטרקוב תרנ"ט.

הייתה לו קריירה ארוכה כעיתונאי שכללה בין השאר דיווחים על מסעות בספרד, הולנד, מרוקו וקונסטנטינופול.

== ספריו בעברית ==
* הנודד הקטן, תרגום אהרן ליבושיצקי, הוצאת תושיה, ורשה, תרנ"ט, תרע"ג ([https://rosetta.nli.org.il/delivery/DeliveryManagerServlet?dps_pid=IE21962845 לספר הסרוק באתר הספרייה הלאומית])
* הלב, תרגום מנחם מבשן, א.י. שטיבל, תרפ"ג (לספר הסרוק בארכיון האינטרנט)
* מן האפנינים ועד האנדים, הוצאת אמנות, פרנקפורט ע"נ מין
* הלב, תרגום יום טוב הלמן, הוצאת אמנות, פרנקפורט ע"נ מיין
* האניה שנטרפה: ועוד ספורים, תרגום ה. נבר, הוצאת בצלאל, תל אביב

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער איטלקים
קטגוריה:איטלקים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1846
קטגוריה:נפטרים ב-1908
אמריציום

אָמֶרִיציוּם (גם: אָמֶרִיקְיוּם; Americium) הוא יסוד כימי מתכתי רדיואקטיבי מסדרת האקטינידים, שסמלו הכימי Am ומספרו האטומי 95. היסוד הטרנס-אורני השלישי.

==מאפיינים מרכזיים==
צבעו של האמריציום לבן עד כסוף, אשר דוהה במגע עם האוויר. בהשוואה לקודמיו בטבלה המחזורית, הוא רך יותר ורדיואקטיבי יותר. מצב החמצון הנפוץ ביותר שלו הוא (3+).

כיום ידועים 18 איזוטופי אמריציום; היציבים ביותר הם <sup>243</sup>Am בעל זמן מחצית חיים של 7,370 שנים ו-<sup>241</sup>Am עם זמן מחצית חיים של 432.2 שנים. כל שאר האיזוטופים הרדיואקטיביים בעלי זמן מחצית חיים של פחות מ-51 שעות, ולרובם קטן מ-100 דקות.

==שימושים==
בשל היותו רדיואקטיבי מאוד ולכן מסוכן, וכן בשל היותו קשה לייצור, האמריציום איננו נפוץ בשימוש. עם זאת, יש לו שימוש בכמויות מזעריות בגלאי עשן; כמו כן, יש לו שימוש כמקור לקרינת גמא ונייטרונים.

==היסטוריה==
האמריציום יוצר לראשונה בשלהי שנת 1944 באוניברסיטת שיקגו על ידי צוות בראשות גלן סיבורג. הצוות הצליח לייצר את האיזוטופ <sup>241</sup>Am על ידי הפגזת פלוטוניום בנייטרונים, באופן הבא:

<math>\ ^{239} Pu + ^1 _0 n \rarr ^{240} Pu; </math> <br>
<math>\ ^{240} Pu + ^1 _0 n \rarr ^{241} Pu \rarr ^{241} Am + e^- </math>

את שמו קיבל האמריציום על שם היבשת אמריקה, באנלוגיה ל"שכנו" מלמעלה בטבלה המחזורית, אירופיום.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Am/index.html האמריציום באתר Webelements]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:אקטינידים
קטגוריה:יסודות טרנס-אורניים
אמפיתיאטרון

האמפיתיאטרון הרומי בארל, כיום בצרפת]]
אמפיתיאטרון (מכונה בעברית גם "אמפי") הוא מבנה גדול ופתוח המשמש להצגות, מופעים, תחרויות ספורט וכדומה. האמפי-תיאטרון הוא המצאה רומית שמקורה בתיאטרון ביוון העתיקה. 
מקור המלה יווני: "אמפי" αμφί = "דו-", "משני צדדים", או "מסביב", ו"תיאטרון" θέατρον = "מקום צפייה".

==האמפיתיאטרון הקלאסי==
השם "אמפי-תיאטרון" ניתן במקור למבנים ציבוריים מהעת העתיקה (בעיקר מתקופת האימפריה הרומית) ששימשו לספורט עם צופים או למופעי צפייה אחרים.

ההבדל העיקרי בין אמפיתיאטרון לתיאטרון רומי, בנוסף להבדל בשימוש, הוא שהאמפי הוא עגול או עגלגל, בעוד שהתיאטרון צורתו חצי עיגול. האצטדיון היה שונה מהאמפי בגודלו ובצורתו, שהייתה בדרך-כלל מוארכת יותר.

האמפי המוכר ביותר בעולם הוא הקולוסיאום שברומא, שבנייתו החלה בשנת 72 לספירה. ברחבי העולם נותרו כ-75 אמפיתיאטראות רומיים, המפוזרים ברחבי שטחי האימפריה הרומית -- בין השאר באיטליה, אלבניה, אנגליה, בולגריה, גרמניה, הולנד, ויילס, יוון, ישראל, ספרד, צרפת, קפריסין, קרואטיה, ובתוניסיה.

==אמפיתיאטראות מודרניים==
התיאטרון ב[[קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים]]
כיום השתרשה טעות בשימוש במונח "אמפיתיאטרון" גם לתיאור מקומות פתוחים, בדרך-כלל בצורת חצי-עיגול, בעלי תכנון אקוסטי המתאים לקיום מופעים כגון מופעי מוזיקה או תיאטרון. בישראל חלקם מכונה לעיתים גם "אמפיפארקים". 

המונח אמפיתיאטרון טבעי משמש לתיאור מקומות המשמשים לקיום מופעי מוזיקה או תיאטרון, שנוצרו באופן טבעי – למשל, על צלע הר.

== טבלת השוואה בין תיאטרון רומי לאמפיתיאטרון ==

{| class="wikitable sortable"
|- bgcolor=cccccc
! !! מטרות !! גודל מבנה !! סוג מבנה !! מקום ההופעה !! קיום פודיום (במה) !! מקום ישיבת הקהל 
|-
| תיאטרון רומי || מחזות, שירת מקהלה, נאומים לקהל || בינוני || מבנה סגור, יש אקוסטיקה || ההופעה מתבצעת על הפרוסניום ועל הבמה, במקביל || יש פודיום (במה) ומאחוריו קיר גדול, ומתחם "אחורי הקלעים"|| מושבים מסודרים (אודיטוריום) לפי מעמדות. מקום הישיבה מקורה בסכך ומוצל 
|-
| אמפיתיאטרון || קרבות בין גלדיאטורים לבין עצמם, קרבות בין גלדיאטורים לחיות מסוכנות, מרוצי כרכרות || גדול || מבנה פתוח, אין אקוסטיקה || ההופעה מתבצעת על הפרוסניום בלבד || לא קיים || מושבים מסודרים (אודיטוריום) לפי מעמדות. מקום הישיבה לא מקורה 
|-
|}

==ראו גם==
*אדריכלות רומית
*אצטדיון

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110314123712/http://www.gilihaskin.com/Article.Asp?ArticleNum=390 התיאטרון בעולם הקלאסי] גילי חסקין
* 
* 
* 

*
קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:אדריכלות רומית
קטגוריה:תיאטרון
מיקרולית

בארכאולוגיה, מִיקְרוֹלִית (מיוונית, "אבן זעירה") הוא נתז אבן מאורך ובעל ממדים קטנים, אשר שוברר (סותת בעדינות לקבלת צורה מסוימת או ליצירת צד נוח לתקיעה בידית) ונעשה בו שימוש כחלק מכלי. אין הגדרה קבועה לגודל הלהבונים המוגדרים כמיקרוליתים. בדרך כלל מסווגים ככאלה להבונים באורך של חמישה ס"מ ופחות. שימוש נדיר נעשה במיקרוליתים כבר במהלך התקופה הפלאוליתית התיכונה והתקופה הפלאוליתית העליונה ומקבילותיהן האפריקאיות. עם זאת, המיקרוליתים מזוהים בעיקר עם התקופה שלאחר העידן הפלאוליתי, התקופה האפיפלאוליתית בצפון אפריקה ומערב אסיה והתקופה המזוליתית באירופה. בארץ ישראל השימוש במיקרוליתים מגדיר את הראשונה, שהתחילה לפני כ-23,000 אלפי שנים. בדרך כלל שימש המיקרולית כחלק מכלי עץ או עצם מורכב יותר, למשל מגל, חץ ודומיהם.
חומר הגלם הפופולרי ביותר ליצור המיקרולית היה הצור בזכות חדותו והתאמתו לסיתות, אולם נמצאו עדויות לשימוש באובסידיאן. המיקרוליתים נוצרו מלהבונים, שנקטמו או שובררו מלהבים, או הותזו כבר כלהבון מגרעין הצור. קיימים מיקרוליתים בעלי צורה גאומטרית מוגדרת המתקבלת על ידי השברור, כטרפז, משולש וסהרון. 

צורת המיקרולית וטכניקת יצורו מהווים סמן של קבוצות ציידים־לקטים, ובכך מסייעים בתיארוך והבדלה בין תרבות אחת לשנייה. לדוגמה, בתקופה האפיפלאוליתית של ארץ ישראל מוגדרות (בין השאר) התרבות הכבארית, לפי מיקרוליתים משובררים בפאה הצרה שלהם; התרבות הכבארית הגאומטרית לפי מיקרוליתים גאומטריים - טרפז ומלבן; והתרבות הנאטופית לפי מיקרוליתים משובררים לצורת סהרון. תוצר לוואי של תהליך יצור המיקרולית בחלק מהתרבויות היא הנקר המיקרוליתי (Microburin). 

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Belfer‐Cohen, A., & Goring‐Morris, N. (2002). [http://www.academia.edu/1576277/Why_microliths_Microlithization_in_the_Levant Why microliths? Microlithization in the Levant]. Archeological Papers of the American Anthropological Association, 12(1), 57-68.
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי אבן פרהיסטוריים
קטגוריה:התקופה האפיפלאוליתית
קטגוריה:התקופה המזוליתית
מרק אנטוקולסקי

דיוקנו של מרק אנטוקולסקי
מרק (מרדכי) אנטוֹקוֹלסקי (ברוסית: Марк Матвеевич Антокольский (בכתיב שנהג בזמנו: Маркъ Матвѣевичъ Антокольскій); 2 בנובמבר 1843 – 26 ביולי 1902) היה פסל וצייר יהודי רוסי ליטאי.

==קורות חיים==

אנטוקולסקי נולד באנטוקול, פרוור של העיר וילנה שבצפון-מערב האימפריה הרוסית (מכאן שם משפחתו), כבן למשפחה יהודית אדוקה וענייה מאוד. הוא לא למד באורח מסודר, אבל כישרונו המובהק התבלט מאז ילדותו. בזכות זאת, והודות למאמציהם של כמה בעלי אמצעים וכוונות טובות שהכירו בכישרונו, נשלח אל האקדמיה לאמנות בסנקט פטרבורג. הוא התפרסם מאוד בחוגי האמנות ברוסיה ואחר כך גם במערב אירופה. בשנות חייו האחרונות יצא לפריז, וזכה שם לתהילה רבה. 

אנטוקולסקי סבר כי היהודים הזניחו את האמנויות הפלסטיות, וביקש להקים בית-ספר לאמנות יהודית. שניים מתלמידיו אכן עשו זאת: בוריס שץ, אשר למד אצלו בשנת 1889 וייסד לימים את "בצלאל", בית-הספר הגבוה לאמנות בישראל, ואיליה גינצבורג, שהקים בפולין בית-ספר שנסגר ב-1941 על רקע מלחמת העולם השנייה.

אנטוקולסקי, שנחשב הפסל היהודי הראשון, פיסל דיוקנאות ותבליטים של אישים רבים ובהם איוואן האיום, לב טולסטוי, טורגנייב וברוך שפינוזה. פסל מפורסם נוסף שלו הוא פסלו של מפיסטו. לאחר מותו, ביקשה העיר סנקט פטרבורג לזכות להיות למקום קבורתו, וכיום קברו נמצא בבית עלמין היהודי של העיר.

של שמו של אנטוקולסקי נקראים רחוב בתל אביב (לא הרחק מבניין העירייה), רחוב בשכונת נווה בצלאל בירושלים ורחוב בווילנה.

==לקריאה נוספת==
* ד[וד] מגיד, הפרופיסור מרדכי בן מתתיהו אנטוקולסקי: קצור תולדותיו ופרשת עבודתו בשדה מלאכת המחשבת עד היום הזה, ורשה: [חמו"ל], תרנ"ז.
* מרדכי אנטוקולסקי, זכרונות וצרור מכתבים; תרגם מרוסית: י"ד אברמסקי; סוף-דבר מאת מרדכי נרקיס; בלוויית תמונות מיצירות האמן, ירושלים: מוסד ביאליק ('דברי אמנים'), תשי"ב.

<div class="mw-content-ltr">
* Musya Glants, Where Is My Home?: The Art and Life of the Russian-Jewish Sculptor Mark Antokolsky, 1843-1902, Lanham, MD: Lexington Books, a division of Rowman & Littlefield Publishers, 2010.
</div>

==קישורים חיצוניים==

שלט רחוב מרק אנטוקולסקי בווילנה
* 'אנטוקולסקי, מרדכי (מארק)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 115 (, תמונה 1313).
* 
* 
* 
* 

מיצירתו:
* "[https://web.archive.org/web/20070927212845/http://center.rusmuseum.ru/InetBookNew/antokolsky_pict_eng.htm מפיסטו]"

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים יהודים רוסים
קטגוריה:ציירים יהודים רוסים
קטגוריה:אמנים יהודים ליטאים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1843

קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1902
אמת מים

נבטית בפטרה (ירדן)]]
אמת המים ליד [[יריחו - הובילה מים ממעיינות נערן: עין נועימה, עין דיוק ועין שושה]]
[[פון דו גאר, דרום צרפת]]
[[אמת המים של סגוביה, סגוביה, ספרד]]
סולימאן ליד קיבוץ לוחמי הגטאות, מצפון לעכו]]
אמת המים שהוליכה ל[[קונסטנטינופול; הושלמה בימי הקיסר ואלנס במאה ה-4 ושימשה גם באיסטנבול העותמאנית]]
אַמַּת מַיִם (או אַקְוֶודוּקְט) היא תעלה מלאכותית שתפקידה להעביר מים ממקום אחד למשנהו. לעומת הפירוש המרחיב, לפיו המונח משמש לציון כל סוג של מערכת הולכת מים (לרבות צנורות ותעלות), קיים פירוש היסטורי מצומצם המייחד את השימוש בביטוי זה לתעלה המוגבהת (לפחות בחלקה) מעל פני השטח, באמצעות עמודים או מערכת קשתות. אמות המים הנודעות ביותר הן אלו שנבנו בידי הרומאים שלעיתים הגיעו לאורך של עשרות קילומטרים.

לַרוב, הכוח שמזרים את המים באמות המים הוא כוח הכבידה, לכן אמות מים נבנות בשיפוע. בתקופת האימפריה הרומית נהגו לבנות אמות מים בשיפוע יורד של סנטימטרים ספורים לכל מאה מטר, חריגה מהטווח המקובל עלולה לגרום לעצירת המים במקרה של שיפוע מתון מדי או לסדיקת הקירות על ידי המים במקרה של שיפוע תלול מדי. מכיוון שהתנאים הטופוגרפיים של השטח לא תמיד התאימו לשיפוע העדין של האמה השתמשו הרומאים בצינורות וקשתות כדי ליצור בסיס שטוח לאמה.

==אמות מים בתקופות שונות==
אמת המים קיבלה את שמה משום שהמידה הסטנדרטית הייתה כריית תעלה בעומק וברוחב אמה (כ-50 ס"מ).<ref>מסכת בבא קמא דף נ: ברש"י דדלאי</ref><ref>הרב שי עילם בספרו בית יער הלבנון, מועד-קטן דף ד' ע"ב</ref>.

היסטורית, חברות חקלאיות רבות בנו אמות מים כדי להשקות את שדותיהן. ארכימדס המציא את בורג המים, המעלה מים לגובה ומאפשר השקיה.

שימוש נפוץ נוסף לאמות מים הוא אספקת מי שתייה נקיים לערים גדולות. כמה מאמות המים הרומיות הידועות עדיין משמשות לאספקת מים לרומא של ימינו. בקליפורניה שבארצות הברית ישנה אמת מים גדולה המשמשת להעברת מים מצפון המדינה לאזור לוס אנג'לס.

שרידי אמות מים רומיות נמצאים במקומות שונים בעולם, כגון באיטליה, בישראל (בקיסריה ובאזור עכו), בספרד ובצרפת.
אמות מים נבנו במקומות רבים בארץ על מנת להוביל מים לצורכי חקלאות ושתייה. בין מפעלי המים הידועים ניתן למנות את אמות המים באזור קיסריה אשר נוצרו בתקופת הורדוס וכן אלו שבאזור יריחו.

מערכת אמות המים לירושלים סיפקה מים לעיר מתקופת בית שני ועד מלחמת ששת הימים (לאחר מלחמת העצמאות סיפקה המערכת מים רק לחלקה המזרחי של העיר). בתלמוד הירושלמי מסופר כי "אמת מים הייתה מושכת לו (=לבית המקדש) מעיטם"; בזמן המרד הגדול החריבו הסיקריים אמה זו. החפירות הארכאולוגיות של קונרד שיק גילו מערכת של אמות מים לירושלים, שבמרכזן בריכות שלמה. שתי אמות מים הובילו מים ממעיינות האזור אל בריכות שלמה, ושתי אמות מהבריכות לירושלים.

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הוקמה בעמק הירדן אמת מים, על פי תוכניתו של שמחה בלאס, שסיפקה מים לקיבוצים דגניה א ובית זרע ואיפשרה את הקמתו של הקיבוץ החדש אפיקים.

==ראו גם==
* אמות המים של רומא
* אספקת המים לירושלים
* אמות המים של קיסריה
* אמת המים ברניקי

==לקריאה נוספת==
*אמות מים קדומות בארץ ישראל- קובץ מאמרים, בעריכת דוד עמית, יזהר הירשפלד ויוסף פטריך, הוצאת יד בן צבי, 1989
*על אמות המים של ירושלים ראה מדריך ישראל החדש, כרך 11: "הרי יהודה", עמ' 63–70.

==קישורים חיצוניים==

* [http://sites.google.com/site/amotisrael// אמות מים בישראל] 
* מצגת מ[http://morag.artvision.co.il/ האתר של יגאל מורג]: [http://morag.artvision.co.il/vault/P-sites-archeology01/israely_eqvaducts.pps אמות מים בישראל]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==
2.

*
קטגוריה:אדריכלות רומית
קטגוריה:ארכאולוגיה
RRNA

מודל ממוחשב של יחידה 50S של ריבוזום פרוקריוטי. בכחול: חלבונים; בכתום: rRNA

rRNA (קיצור באנגלית של Ribosomal RNA; בעברית: רנ"א רִיבּוֹזוֹמִי) הוא אחד מסוגי ה-RNA הנמצאים בתאיהם של יצורים חיים.

ה-rRNA, יחד עם מספר חלבונים, הקשורים יחדיו בקשרי גופרית, מרכיב את הריבוזומים, האברונים בהם מיוצרים כל החלבונים בתא לפי תבנית הנוקלאוטידים שנושא ה-mRNA. עקב מספרם הרב של הריבוזומים, מהווה ה-rRNA בין 80% ל-90% מהמסה הכוללת של ה-RNA בתא ומקודד על ידי גנים רבים.

== ייצור rRNA ==
בחיידק Escherichia coli קיימים שבעה גנים המקודדים ל-rRNA; באאוקריוטים פשוטים קיימים בין 100 ל-200 גנים כאלו, וביצורים מפותחים—כמה מאות. ביצורים איקריוטיים נמצאים הגנים המקודדים ל-rRNA ברובם באזור מסוים בגנום; אל אזור זה, הקרוי לעיתים rDNA, נצמד הגרעינון, אברון שתפקידו לסנתז את הריבוזומים. אזורי ה-rDNA מפוזרים בגנום האנושי על גבי חמישה כרומוזומים.

הריבוזום מורכב מיחידה גדולה ומיחידה קטנה; היחידות כשלעצמן מורכבות ממספר גדילי rRNA נפרדים.
מספר גדילים שונים של rRNA מקוּדדים על ידי גן בודד; גן זה עשוי לקודד ל-rRNA של היחידה הקטנה ושל היחידה הגדולה יחדיו; סידור הגדילים השונים מתבצע לאחר השעתוק. הגנים משועתקים לשתי יחידות והריבוזום מסודרים באשכולות על גבי ה-DNA. ריבוי הגנים ביצורים השונים שהוזכר לעיל הוא למעשה הכפלה של גנים אלו; ביצורים מפותחים קיימים מאות עותקים זהים של הגנים ל-rRNA.

לאחר שעתוק הגנים ל-rRNA נוצר באיקריוטים תעתיק המכונה pre-rRNA, "קדם rRNA". תעתיק זה עובר מספר תהליכי עיבוד לפני קבלת ה-rRNA הסופי. תהליכי העיבוד, המתרחשים בגרעינון, מתבצעים בעיקר על ידי RNA") snoRNA גרעינוני קטן"). תהליכי העיבוד כוללים:
* חיתוך של ה-pre-rRNA לגדילים קטנים יותר. כל גן מקודד באופן משותף, כאמור, לגדילי rRNA המשתייכים ליחידה הקטנה וליחידה הגדולה של הריבוזום. לאחר השעתוק נחתך ה-pre-rRNA לגדילים המתאימים
* שינויים בנוקלאוטידים. ב-rRNA קיימים ריבונוקלאוטידים מיוחדים התורמים למבנה המרחבי של הריבוזום. כך, למשל, מומר הבסיס אורציל באיזומר פסאודואורציל. בנוסף מתבצעת מתילציה במקומות שונים ב-rRNA.

ביצורים איקריוטיים מוקדש האנזים RNA פולימראז I לשעתוקם של הגנים המקודדים ל-rRNA (את הגנים המקודדים לחלבון משעתק RNA פולימראז II, ואת הגנים ל-tRNA, וכן לסוג בודד של rRNA, משעתק RNA פולימראז III). הקדשת אנזים ייחודי לייצור rRNA מבטיח ייצור מהיר ויעיל ואספקה שוטפת של הכמויות הרבות של rRNA הדרושות לקיום התא. RNA פולימראז I נקשר אך ורק לקדמים השייכים לגנים של rRNA, ולפיכך "דעתו אינה מוסחת" על ידי שאר הקדמים בגנום.

== תפקיד ==
גודלם של גדילי rRNA המרכיבים את היחידה הקטנה של הריבוזום נע בין 1500 ל-1900 נוקלאוטידים. ה-rRNA של היחידה הגדולה מונה בין 2900 ל-4700 נוקלאוטידים. ה-rRNA מהווה תשתית למבנה הריבוזום ומקנה נקודות אחיזה לחלבונים הרבים הבונים את הריבוזום. עם זאת, ל-rRNA גם תפקיד קטליטי: הוא מזרז את התגובה המביאה ליצירת קשר פפטידי בין חומצות האמינו. במשך שנים סברו החוקרים כי חלבוני הריבוזום אחראיים לכך; גילוי הפעילות הקטליטית של rRNA חולל מהפכה בביולוגיה המולקולרית. rRNA חיוני, לפיכך, לבניית החלבון.

ה-rRNA הוא בעל קצב שינוי מאוד איטי, ולפיכך משמש בקביעת מרחקים פילוגנטיים (קרבה אבולוציונית) בין ממלכות ומערכות בעולם החי. למרות הצורך בכמות רבה של rRNA בתא, התגלה כי בזבוב הפירות ובצפרדע ניתן להשתיק או למחוק כמחצית מהגנים המקודדים ל-rRNA מבלי שייגרם נזק ליצור.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חומצות גרעין
אקסון (גנטיקה)

תהליך הוצאת האינטרונים מה-[[pre-mRNA (הגדיל העליון) וחיבור האקסונים האחד לשני נקרא שחבור]]
בגנטיקה, אקסון (באנגלית: Exon) הוא רצף נוקלאוטידים ב-DNA המהווה חלק מה-mRNA הבוגר לאחר ששאר חלקי הגן אשר קרויים אינטרונים מוצאים החוצה בתהליך של splicing

המושג נטבע על ידי וולטר גילברט ב-1978 והוא נגזר מהמילה Expressed באנגלית, "מבוטא". יחד עם זאת, לא בהכרח מתורגם כחלק מהחלבון. (ייתכן ונמצא ב-mature mRNA בקצה 5'-UTR או 3'-UTR)

היות שאינטרונים מופיעים כמעט באופן בלעדי ביצורים איקריוטיים, הרי שבחיידקים ובנגיפים המושג "אקסון" אינו רלוונטי; לחלופין ניתן לומר כי גן שאינו מכיל אינטרונים מורכב מאקסון בודד. האקסונים מהווים חלק קטן מרוב הגנים האיקריוטיים (בין אחוז לאחוז וחצי מכלל הגנום); רוב הנוקלאוטידים בכל גן משתייכים לאינטרונים. קצוות הגן הם תמיד אקסונים; האינטרונים מופיעים בפנים הגן בלבד. לאחר תהליך השעתוק, בו נבנה גדיל mRNA לפי תבנית ה-DNA, נחתכים האינטרונים מה-mRNA והאקסונים מחוברים האחד לשני בתהליך הקרוי שחבור. לפיכך, האינטרונים אינם זוכים לצאת מגרעין התא אל הריבוזומים ולהיות מתורגמים לחומצות אמינו, אבני הבניין של החלבונים. גדיל mRNA שטרם עבר שחבור נקרא pre-mRNA או hnRNA.

בין גנים המשתייכים למשפחה מסוימת קיימת בדרך כלל זהות רבה באקסונים, זאת לעומת שוני באינטרונים. היות שהאקסונים מקודדים לחלבונים, הרי שקיים "צורך" אבולוציוני לשמר את רצף הנוקלאוטידים ככל שניתן; באינטרונים לא קיים צורך זה והם לפיכך מועדים יותר לשינוי. הדבר נכון גם לגבי גנים הומולוגיים ביצורים שונים; בדרך כלל קיימת זהות רבה באקסונים של גנים אלו, זאת לעומת אינטרונים שונים לחלוטין.

אקסון ביצורים מפותחים מקודד בממוצע לכחמישים חומצות אמינו. הגן המקודד לחלבון האנושי טיטין מכיל את מספר האקסונים הרב ביותר בטבע—178—וכן את האקסון הארוך ביותר בגנום האנושי—17,000 נוקלאוטידים. טיטין מורכב מכ-27,000 חומצות אמינו. אקסונים מקודדים לעיתים קרובות לאזורים (או "תת-יחידות") בעלי מבנה ותפקיד מוגדר בחלבון. הדוגמה הקלאסית לתופעה זו היא הגנים המקודדים לנוגדנים של מערכת החיסון. כל אזור מוגדר בנוגדן (האזור הקבוע והאזור המשתנה, למשל) מקודד על ידי אקסון נפרד.

סך כל האקסונים בגנום מסוים מכונים אקסום (exome).
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנטיקה מולקולרית
קודון

סכימה של כל הקודונים וחומצות האמינו שהם מקודדים אליהם
סדר הופעת שבעה קודונים על קטע קצר ב-mRNA
קודון הוא רצף של 3 נוקלאוטידים שנמצא ב-DNA וב-mRNA, המקודד לחומצת אמינו מסוימת או לסיום התרגום. החומר התורשתי נקרא בשלשות נוקלאוטידים הנקראות קודונים, לפי כללי הקוד הגנטי. מסיבה זו גורמת מוטציית הוספה או החסרה להסטת מסגרת, המשבשת את קריאת הגן ממקום המוטציה והלאה.

מתוך 64 הקודונים המתקבלים מצרופים שונים של ארבעת הבסיסים החנקניים המצויים בחומר התורשתי, 61 מקודדים ל-20 חומצות האמינו, ועל כן רוב חומצות האמינו מקודדות על ידי יותר מקודון אחד. גמישות זו באה לידי ביטוי בעיקר בנוקלאוטיד השלישי, ולכן לעיתים קרובות מוטציות בנוקלאוטיד זה לא יובילו לשינוי במבנהו הראשוני של החלבון (דהיינו, רצף חומצות האמינו המרכיבות אותו) כלל. שלושת הקודונים הנותרים משמשים כקודוני סיום המקודדים לסיום תהליך התרגום.

הקודון AUG משמש, בנוסף לקידוד למתיונין כקודון פתיחה, המציין היכן יש להתחיל את התרגום. כל חלבון למעשה מתחיל בחומצה האמינית מתיונין אלא אם כן מיד לאחר ייצורו הוא עובר תהליך הקוטע ממנו חומצה אמינית זו.

בחלק מהתאים בהם יש חומצה אמינית לא שגרתית שמשולבת בחלבונים, אחד מהקודונים המקודד באופן שיגרתי להפסקת ייצור החלבון, מקודד בתאים אלה לאותה חומצה אמינית בלתי שגרתית. לדוגמה, בתאים שבהם יש סלנוציסטין, הקודון UGA מקודד לחומצה אמינית זו ולא להפסקת ייצור החלבון.

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנטיקה מולקולרית

fa:کد ژنتیکی
היפרמוטציה של תאי הגוף

היפרמוטציה של תאי הגוף (או היפרמוטציה סומטית; באנגלית: Somatic Hypermutation או SHM בקיצור) היא תופעה באימונולוגיה.

לאחר שתא B פוגש אנטיגן שיש לו ספציפיות כלפיו הוא מתחיל במיטוזה ומתפתח לשבט של תאים רבים שיש להם ספציפיות מסוימת כלפי אותו האנטיגן. מוטציות נקודתיות קורות באופן מוגבר (פי 10<sup>5</sup>–10<sup>6</sup> יותר מהסיכוי הרגיל) במיוחד במקטע ה-"V", שהוא האזור קושר האנטיגן; חלק מהמוטציות יקנו אפיניות גבוהה יותר של הנוגדן כלפי האפיטופ; אלו הן מוטציות מועדפות, המקבלות תשדורות חיוביות על ידי ציטוקינים, ומקנות לתת השבט שבו הופיעו הישרדות מוגברת, תת-השבט עשוי להיות מבוטא יותר, ואף לקחת את מקומו של שבט האב. התוצאה היא התבגרות של האפיניות, שפירושה יצירה של נוגדנים בעלי אפיניות גוברת כלפי האנטיגן. 

קטגוריה:אימונולוגיה
קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:תא
אפיניות (כימיה)

אפיניות (באנגלית: Affinity) או זיקה היא מונח בכימיה המתאר את מידת החוזק שבה מולקולה אחת קושרת מולקולה אחרת.

בפיזיקה כימית ובכימיה פיזיקלית, זיקה כימית היא התכונה האלקטרונית שבאמצעותה חומרים כימיים שונים מסוגלים ליצור תרכובות כימיות. זיקה כימית יכולה להתייחס גם לנטייה של אטום או תרכובת להתאחד על ידי תגובה כימית עם אטומים או תרכובות בהרכב שונה.

נהוג להשתמש במונח בין השאר כדי לתאר:
* קישור מולקולת נוגדן לאפיטופ (דטרמיננטה אנטיגנית).
* קישור גורם שעתוק ל-DNA.
* קישור מולקולת תרופה למטרתה.

כל האינטראקציות שאחראיות לכך הן אינטראקציות לא קוולנטיות:
*קשרים יונים דוגמת המשיכה בין חומצות אמינו בעלות מטענים מנוגדים (משיכה של מולקולה שלילית למולקולה חיובית).
*קשרי מימן
*קשרים הידרופוביים

מידת האפיניות נקבעת בהתאם לגודלו של קבוע דיסוציאציה <math>K</math>. לשם כך, נהוג להשתמש בטכניקה של דיאליזה בשווי משקל.

==ראו גם==
* קבוע דיסוציאציה

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כימיה פיזיקלית
מינור (אלגברה ליניארית)

ממוזערבאלגברה ליניארית, מינור של מטריצה ריבועית נתונה הוא המטריצה המתקבלת ממחיקת שורות ועמודות במספר שווה. את המטריצה המתקבלת ממחיקת השורה ה-<math>i</math> והעמודה ה-<math>j</math> ב-<math>A</math>, מסמנים ב-<math>A[i,j]</math> או ב-<math>A_{ij}</math>. לעיתים מעדיפים להגדיר מינור דווקא כדטרמיננטה של מטריצה זו. לדוגמה, עבור המטריצה <math>A = \begin{pmatrix} 
1 & 4 & 7 \\
3 & 0 & 5 \\
-1 & 9 & 11 \\
\end{pmatrix}</math>, 
המינור <math>A_{13}</math> שווה למטריצה <math>\begin{pmatrix}3 & 0 \\ -1 & 9 \\ \end{pmatrix}</math>, או (לפי ההגדרה השנייה) שווה לסקלר <math>\begin{vmatrix}3 & 0 \\ -1 & 9 \\ \end{vmatrix}=27</math>.

אם השורות והעמודות הן בעלות אותם מספרים סידוריים, המינור הוא מינור ראשי, למשל עבור המטריצה <math>A</math> המוזכרת לעיל, המינורים הראשיים (לפי ההגדרה הראשונה) שלה הם <math>A_{11} = \begin{pmatrix} 
0 & 5 \\
9 & 11 \\
\end{pmatrix},
\ A_{22} = \begin{pmatrix} 
1 & 7 \\
-1 & 11 \\
\end{pmatrix}
, \ A_{33} = \begin{pmatrix} 
1 & 4 \\
3 & 0 \\
\end{pmatrix}</math>.

אחד השימושים העיקריים של מינורים הוא בנוסחת קרמר, המאפשרת לחשב את המטריצה ההפכית למטריצה נתונה, באופן הבא: <math>(A^{-1})_{ij} = \frac{(-1)^{i+j}\det(A[j,i])}{\det(A)}</math> (נוסחה זו מתקבלת גם מן המשפט המרכזי עבור המטריצה המצורפת). שימוש נוסף הוא שיטת חישוב לדטרמיננטה הנקראת "פיתוח לפי מינורים".

==ראו גם==
* דטרמיננטה
* מטריצה מצורפת

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אלגברה
קטגוריה:אלגברה ליניארית
כלורופלסט

צילום של כלורופלסט במיקרוסקופ אלקטרונים
כְּלוֹרוֹפְּלַסְט (באנגלית: Chloroplast) או פְּלַסְטִידָה יְרֻקָּה הוא פלסטידה המצויה בתאיהם של כמעט כל הצמחים והאצות, והמשמש לביצוע פוטוסינתזה. שמו של הכלורופלסט הגיע מהכלורופיל המצוי בו.

== מבנה ==
לכלורופלסט צורה אליפסית. הוא בנוי משתי ממברנות עשויות שכבה כפולה של פוספוליפידים. הממברנה עוטפת נוזל צמיג הקרוי משתית (סטרומה), בתוכו יש DNA של הכלורופלסט. בסטרומה מסתעפת עוד ממברנה פנימית היוצרת מדורים רבים אשר נערמים זה על זה כצביר של דיסקיות. צבירים אלה נקראים גרנה, וביחיד גרנום. כל דיסקית כזו נקראת תילקואיד.

הכלורופלסט הוא פלסטידה; זהו שם כולל לקבוצה של אברונים המצויים בצמחים ובאצות והמשמשים בתהליכים מטבוליים ובאגירת אנרגיה. הכלורופלסט נמצא רק בתאי צמחים המקיימים את תהליך הפוטוסינתזה (הטמעה). בתהליך זה הכלורופלסט מרכיב גלוקוז ופחמימות אחרות, ממים ומפחמן דו-חמצני על ידי ניצול אנרגיית השמש. אנרגיית השמש נקלטת על ידי פיגמנטים (צבענים). לרוב הפיגמנט הוא כלורופיל אשר צבעו ירוק, אך לעיתים הפיגמנט הוא הפיגמנט הכתום-אדום קרוטנואיד. הכלורופיל מעניק, איפוא, לחלקיו הירוקים של הצמח את צבעם. הכלורופלסט גם מייצר חלק מתנובת ה-ATP של התא, שהוא מולקולה עתירת אנרגיה המאפשרת את התהליכים צורכי האנרגיה בתא.
הוא זה שמביא את צבעו הירוק של הצמח.

== התפתחות הכלורופלסט ==
על פי התאוריה האנדוסימביוטית, חיידקים אווירניים ביצעו אנדוסימביוזה של הכלורופלסט (כמו גם המיטוכונדריון), שנוצר מחיידקים קדומים פוטוסינתטיים, ולא הצליחו לעכלם; אט-אט הכלורופלסט הפך תלותי והחל לקיים סימביוזה עם הפונדקאי שלו עד שהפך לכלורופלסט ה"מודרני". התאוריה נובעת מהדמיון הרב בין הכלורופלסט לבין חיידקים פוטוסינתטיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מטבוליזם
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
קטגוריה:אברוני התא
קטגוריה:פוטוסינתזה
ציטוכרום

ציטוכרום C בירוק בעל קבוצת הם במרכזו
ציטוכרום (באנגלית: Cytochrome) הוא שם כולל לקבוצה של חלבונים המכילים קבוצת הם כקו-פקטור,(שמם נובע מהצבע שהם מקנים לתאים). לקבוצה זו תפקידים חשובים במטבוליזם בתאיהם של כל היצורים החיים.

== פעילות מטבולית ==
ציטוכרום מסוגל לעבור חמצון-חיזור (מסירה וקליטה של אלקטרונים) בעזרת אנזימים, ובכך משמש כנשא אלקטרונים בתהליך הזרחון החמצוני, השלב האחרון של הנשימה התאית. ציטוכרום משמש גם לחמצון וחיזור של חומרים שונים בכבד, בין השאר חומרים זרים המגיעים דרך המזון (אתנול, תרופות ורעלים, למשל), ובכך לניטרולם והפיכתם למזיקים פחות.

== תכונות ביוכימיות ==
האתר הפעיל בחלבוני הציטוכרום, אשר תמיד נמצאים כחלק אינטגרלי של ממברנה כלשהי (ביצורים איקריוטיים: ממברנת המיטוכונדריון), הוא אטום הברזל. הברזל מסוגל להימצא בשני מצבי חמצון שונים: <sup>+</sup>Fe<sup>2</sup> (מחוזר) ו-<sup>+</sup>Fe<sup>3</sup> (מחומצן). במצב הראשון, המחוזר, חסרים לברזל שני אלקטרונים, ולפיכך יש לו מטען חשמלי חיובי כפול, ובמצב השני, המחומצן, חסרים לו שלושה אלקטרונים והוא בעל מטען חשמלי חיובי משולש. הברזל המחומצן מסוגל לקלוט אלקטרון בודד כלומר לחמצן, ואילו הברזל המחוזר - למסור אלקטרון (לחזר); זוהי תמצית יכולתו של הציטוכרום לשמש כנשא אלקטרונים וכחומר מחזר או מחמצן.

אטום הברזל בציטוכרום נמצא במרכזה של קבוצת הם, קבוצת אטומים. בעלת מבנה גאומטרי, המכיל ארבע טבעות מחומשות שבכל אחת מהן אטום חנקן אחד היוצר קשר קואורדינטיבי עם יון הברזל. בנוסף יוצר יון הברזל 2 קשרים נוספים עם ליגנדים שמקורם בשרשרת החלבון: אטום גפרית שמקורו בחומצת האמינו מתיונין ואטום חנקן השייך להיסטידין. כך, בניגוד להמוגלובין יון הברזל שבציטוכרום קשור ל 6 ליגנדים במבנה של אוקטהדר ואינו יכול ליצור קישורים קואורדינטיבים אחרים אלא רק להשתתף בתגובות חמצון-חיזור.

=== סוגי הם ===
קיימים כמה סוגי הם הנבדלים בשרשראות הצדדיות המתפרשות בצדי המבנה הטבעתי של הפורפירין. הסוגים השונים מסומנים באות לטינית קטנה ומוטה (הם a, הם b וכן הלאה). הציטוכרומים השונים נבדלים, בין השאר, בסוג קבוצת ההם שהם נושאים, ואף הם מסומנים בהתאם באות לטינית קטנה.

== היסטוריה ==
הציטוכרומים זוהו לראשונה על ידי הרופא האירי צ'ארלס אלכסנדר מאקמון בשנת 1884, מאקמון זיהה כי הציטוכרומים משמשים כצִבְעַנֵי נְשִׁימָה מולקולות כדוגמת המוגלובין אשר מגבירות את יכולת הנשיאה המרבית של חמצן בדם. בשנות העשרים האנטומולוג היהודי דוד קיילין גילה מחדש את אותם צבעני נשימה, וקרא להם ציטוכרומים או "צבענים תאיים" (cellular pigments). בשנת 2018 קיבלה פרנסיס ארנולד פרס נובל לכימיה על פיתוח שיטה לייצור יעיל ומהיר של אנזימים באמצעות ברירה אבולוציונית במבחנה. באמצעות השיטה במעבדתה של ארנולד פיתחו גרסה של ציטוכרום C, המזרז יצירת קשרי פחמן-סיליקון ביעילות של פי 15 מהזרז התעשייתי לאותה ריקציה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:חלבונים בעלי קבוצת הם
האיים האנטילים

השם האיים האַנְטִילִים משמש כיום לתיאור האיים הקריביים או איי הודו המערבית, למעט איי הבהאמה. מבחינים בין האנטילים הגדולים, הכוללים את קובה, ג'מייקה, היספניולה, ופוארטו ריקו, לבין האנטילים הקטנים (שאר האיים). בשל הדמיון בשפה בינם לבין מדינות דוברות ספרדית, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, ופוארטו ריקו נחשבים גם לחלק מאמריקה הלטינית. מבחינה גאוגרפית, האנטילים הם חלק מאמריקה הצפונית.

==רקע==

כמו המילה "ברזיל", המילה "אנטילים" מקורה בתקופה שבטרם גילוי העולם החדש; "אַנְטְילְיָה" היה שמו של אי אגדי, "אי שבע הערים", ששכן על-פי האגדה במערב האוקיינוס האטלנטי ותואר במפות של ימי הביניים לעיתים כארכיפלג, לעיתים כיבשה רציפה, גדולה או קטנה, ששכן אי-שם בין האיים הקנריים לבין הודו המזרחית. לבסוף זוהה עם הארצות שגילה כריסטופר קולומבוס.

מאוחר יותר, כשהתחוור כי קולומבוס גילה ארכיפלג עצום המקיף את הים הקריבי ואת מפרץ מקסיקו, המילה "אנטיליה" קיבלה את צורת הרבים, "האנטילים", המשמשת באופן כולל לתיאור קבוצת האיים.

==האנטילים הגדולים==

הרשימה ממוינת על-פי גודל האיים, מהגדול לקטן.
*קובה
*אספניולה (או "היספניולה"), ובו המדינות הרפובליקה הדומיניקנית והאיטי
*ג'מייקה
*פוארטו ריקו
*איי קיימן

==האנטילים הקטנים==

האיים ברשימה מסודרים על-פי סדר האלפבית. חלק מהפריטים ברשימה הן מדינות (או אוטונומיות) הכוללות קבוצת איים.
*איי הבתולה (איי הבתולה הבריטיים ואיי הבתולה האמריקאים)
*אנגווילה
*אנטיגואה וברבודה
*האנטילים ההולנדיים
*ארובה
*ברבדוס
*גוואדלופ
*גרנדה
*דומיניקה
*טרינידד וטובגו
*מונטסראט
*מרטיניק
*סנט וינסנט והגרנדינים
*סנט לוסיה
*סנט קיטס ונוויס

==קישורים חיצוניים==

* [http://bartravel.com/newus/katavot/carib.html לכתבה "האיים הקריביים"], מתוך אתר הסוכנות Bartravel

אנטילים, האיים ה
היספניולה

היספניולה (בספרדית: La Española (לה אספניולה)) הוא האי השני בגודלו בקריביים, אחרי קובה, וה-22 בגודלו בעולם. הוא שוכן דרום מזרחית לקובה. שטח האי כ-76,480 קמ"ר וחולקות אותו האיטי, בשליש המערבי של האי (27,750 קמ"ר), והרפובליקה הדומיניקנית, בשני השלישים המזרחיים (48,730 קמ"ר).<ref></ref>

קולומבוס הגיע לאי ב-1492, וב-1493 הוקמה בו הקולוניה הספרדית הראשונה בעולם החדש.
בהיספניולה הוקמה לראשונה בתולדות העולם החדש - האנקומיינדה, מוסד זה היה מערכת שלטונית אשר באמצעותו פיקחו הספרדים על האינדיאנים המקומיים. הילידים היו עובדים בשביל האדון הספרדי והוא היה מספק להם הגנה. מאוחר יותר התברר כי האינדיאנים הועבדו בפרך, דבר שגרם למותם המהיר שנגרם גם מהמחלות אותם הביאו הספרדים לאי. האנקומיינדה חדלה להתקיים בראשית המאה ה-17 באופן סופי והוחלפה כבר במאה ה-16 על ידי ה"אסיינדה".

הנקודה הגבוהה ביותר באי, שדרת דוארטה, נמצאת בגובה של מעל 3,000 מטר. לעומת זאת, נקודת הגובה הנמוכה ביותר באי היא כ-150 מתחת לפני הים. האי מציע נוף מגוון. האי הוא המקום העיקרי שבו מצויות איגואנות קרנפיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:איים בים הקריבי
קטגוריה:האנטילים הגדולים
קטגוריה:איים מחולקים