OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חדוה ודוד

חדוה ודוד היה צמד מוזיקלי ישראלי שנוסד ב-1965 והתפרק ב-1973. חברי הצמד היו חדוה עמרני ודוד טל (רוזנטל).

==היסטוריה==
השניים נפגשו לראשונה בלהקת פיקוד מרכז שם שירתו שניהם, בתוכניות "למה כובע" ו"לא רוצים טובות". לאחר שחרורם הקימו יחד עם אושיק לוי וגבי ברלין את "רביעיית הטיילת". הרביעייה התפרקה לאחר תוכנית אחת, והשניים המשיכו לשיר יחד, ואף היו לזוג תקופה מסוימת בחייהם הפרטיים.

בשנת 1965 הוציא הצמד את אלבום הבכורה "צמד זמרי עם", שכלל 12 קטעים ובהם שירי עם בשפות שונות. בין המצליחים שבהם היה "גוגולי גוגולי" בגאורגית (בעיבודו של דוד קריבושי), שזכה בהמשך לגרסאות וביצועים רבים. האלבום יצא בהוצאה מחודשת בשנת 2001 עם תוספות בונוסים בסדרת "נוסטלגיה עברית". ב-1966 יצא אלבומם השני, שנשא את השם "חדוה ודוד". את רוב שירי האלבום, שהיו גרסאות בעברית לשירים לועזיים, כתב חיים קינן. באותה שנה הופיעו הצמד בפסטיבל הזמר והפזמון, וזכו במקום השלישי עם השיר "השניים" ובנוסף שרו גם את השירים "דבש" ו"מגדים". ב-1967 שבו לפסטיבל עם שני שירים, "שיר ריקוד" ו"מה עוד". באותה שנה הוציאו תקליט של שירי מלחמת ששת הימים הנושא את השם "ירושלים של זהב" יחד עם נגן המפוחית לארי אדלר.

בשנת 1968 יצאו חדוה ודוד למסע הופעות של כרמון, ונשארו בארצות הברית עד יולי 1970. בשנת 1970 זכה הצמד בפסטיבל הבינלאומי של טוקיו עם שירם של תרצה אתר ודוד קריבושי "אני חולם על נעמי". השיר הגיע למקום השני במצעד הפזמונים של קול ישראל ב-1971. לזכייה בפסטיבל נלוותה הצלחה מסחרית: הצמד הקליט גרסה של השיר ביפנית שנמכרה בשנת 1971 ביפן במאות אלפי עותקים, היקף מכירות שנחשב גדול עבור זמרים לא-יפנים.

ב-1972 הקליטו בעברית ובאנגלית את השיר "קחי אותי למעלה" וב-1973 את השיר "תמיד לשוב" שהיה שירם האחרון. באוגוסט 1973 הגיעו לישראל לסיבוב הופעות לאחר שהופיעו ברחבי העולם. הצמד התפרק בשנה זו.

לאחר פירוק הצמד, עמרני השתקעה בלוס אנג'לס והופיעה בלהיטי סולו בקדם אירוויזיון: ב-1978 עם "בלב אחד" (סלאם עליכום), ב-1979 עם "שנינו יחדיו" וב-1981 עם "בוא אלי". טל עבר לארצות הברית, ניסה להתפרנס כזמר אך התמכר לסמים, ועבר לפריז לעבור תהליכי גמילה ושיקום.

ב-1993 הופיעו השניים במופע איחוד בפסטיבל ערד.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:להקות פולק ישראליות
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר והפזמון
פרוטאוס (ירח)

פרוטאוס, הידוע גם כ-נפטון VIII, הוא הירח השני בגודלו של נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש, והירח הגדול מבין הירחים הפנימיים שלו. פרוטאוס התגלה בשנת 1989 והוא נקרא על שמו של פרוטאוס, אל ים בעל יכולת שינוי הצורה במיתולוגיה היוונית.

==גילוי==

פרוטאוס התגלה מניתוח תמונות שצולמו על ידי גשושית המחקר וויאג'ר 2 בשעה שזו ביצעה מעוף באזור של נפטון בשנת 1989. סטפאן סינוט וברדפורט סמית הכריזו (IAUC 4806) על הגילוי ב-7 ביולי 1989. מאחר שהצילום בוצע במספר פריימים הגילוי עצמו התרחש כ-21 יום לפני, ב-16 ביוני באותה השנה.

==מקור השם==

עם גילויו, קיבל הירח את השם הזמני S/1989 N 1, ואת שמו הרשמי פרוטאוס הוא קיבל ב-16 בספטמבר 1991 על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי, הסמכות העליונה בקביעת שמות לגופי שמיים.

משום שנפטון נקרא על שמו של אל הים מהמיתולוגיה הרומית, הוחלט כי ירחיו של נפטון ייקראו על שמותיהם של אלי ים מהמיתולוגיות השונות. פרוטאוס היה אל ים במיתולוגיה היוונית בעל יכולת שינוי הצורה.

==מאפיינים פיזיים==
פרוטאוס הוא הירח השני בגודלו סביב נפטון, והירח הגדול ביותר מבין הירחים הפנימיים שלו. קוטרו מעל 400 ק"מ, גדול מנראיד, אך הוא לא התגלה בתצפיות מכדור הארץ בגלל קרבתו לנפטון, דבר שהקטין בצורה משמעותית את האור החוזר שלו מהשמש. פרוטאוס הוא אחד העצמים הכהים ביותר במערכת השמש, הוא שחור כמו פיח; בדומה לפובה, ירח של שבתאי, פרוטאוס מחזיר רק 6% מהאור שפוגע בו.

הירח בעל צורה מאוד לא סטנדרטית. הירח לא מראה שום סימן של פעילות גאולוגית, ופני השטח שלו מכילים הרבה מכתשים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070801204459/http://solarsystem.nasa.gov/planets/profile.cfm?Object=Nep_Proteus פרופיל של פרוטאוס] באתר של נאס"א
* [http://cfa-www.harvard.edu/iauc/04800/04806.html תיאור גילוי פרוטאוס], באתר אוניברסיטת הרווארד
* [http://www.nineplanets.org/proteus.html פרוטאוס], באתר "
תשע
 8 כוכבי לכת"
* [http://www.solarviews.com/eng/proteus.htm פרוטאוס, ירח של נפטון], באתר "במבט במערכת השמש"
* [https://web.archive.org/web/20071004222910/http://www.strykfoto.org/proteus.htm פרוטאוס], באתר של טד סטרקס
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ירחי נפטון
תרשים פארטו

תרשים פארטו המציג תיאור היפותטי של סיבות לאיחור לעבודה
גרף פַּארֵטוֹ הוא סוג מיוחד של היסטוגרמה המשמש להצגת נתונים המאורגנים לפי סדר חשיבותם. 

התרשים נקרא על-שם וילפרדו פארטו, ונפוץ בתחומי ניהול והבטחת איכות. שימוש מקובל בגרף כזה הוא הצגה, בסדר יורד לפי חומרתם, של הגורמים לבעיה. כך קל לזהות את הגורמים התורמים ביותר להיווצרותה של הבעיה.

הציר האנכי השמאלי של הגרף מציין בדרך כלל את תדירות הופעת הגורם, אך יכול לציין גם פרמטרים אחרים כגון: עלות או חשיבות. הציר האנכי הימני של התרשים מציין בדרך כלל את האחוז המצטבר של הגורם מתוך סך כל הגורמים.

תרשים פארטו הוא כלי סטטיסטי שמציג בצורה גרפית את חוק פארטו, ומאפשר לנתח מערכות שמתנהגות בהתאם לחוק זה.

== ראו גם ==
* וילפרדו פארטו
* התפלגות פארטו
* גרף (נתונים)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סטטיסטיקה תיאורית
קטגוריה:אינפוגרפיקה
Would?

Would?&lrm; הוא שיר של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס מתוך הדיסק Dirt.

השיר נכתב על ידי גיטריסט הלהקה ג'רי קאנטרל על מותו של אנדרו ווד, סולן להקת מאת'ר לאב בון שנפטר ממנת יתר של הרואין בשנת 1990.

השיר הופיע לראשונה בתור הפסקול של הסרט סינגלס ב-1992, שבו חברי הלהקה מופיעים בחלק קטן ממנו.

ג'רי קאנטרל על השיר:

"חשבתי המון על אנדרו בזמנו. תמיד היה לנו כיף גדול כשבילינו ביחד, בדיוק כמו שהיה לי עם כריס קורנל [סולן להקת סאונדגארדן]. אף פעם לא היה לנו רגע רציני, תמיד עשינו כיף. אנדי היה בחור מצחיק מאוד ומלא שמחת חיים וזה באמת היה כואב לאבד אותו. אבל תמיד שנאתי אנשים שביקרו החלטות שאחרים עשו. אז השיר גם פונה לאנשים שמעבירים ביקורת על אחרים."

== מיקום במצעדים ==
{| class="wikitable" border="1"
! שנה 
! סינגל
! מצעד 
! מיקום 
|-
| 1992
| Would?&lrm;
| בריטי
| 19
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 1992
| Would?&lrm;
| אמריקאי
| 5
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 1992
קטגוריה:אליס אין צ'יינס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים בהשראת המוות
קטגוריה:שירים על סמים
קטגוריה:שירי גראנג'
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV: קליפים
אוקטביה

אוקטביה ו[[מרקוס אנטוניוס]]
אוקטביה (לטינית: Octavia; 69–11 לפנה"ס) הייתה אצילה רומאית מהשושלת היוליו-קלאודית, אחותו של הקיסר אוגוסטוס ואשתו הרביעית של מרקוס אנטוניוס. היא הייתה גם סבתו רבתו של הקיסר קליגולה מצד אביו, סבתו של הקיסר קלאודיוס מצד אמו, וסבתו רבתא של הקיסר נרון מצד אביו.

== ביוגרפיה ==
אוקטביה נולדה ברומא לגאיוס אוקטביוס , פראיטור ששירת כמושל מוקדון, ולאטיה, בת-אחותו של יוליוס קיסר. אביה של אוקטביה נפטר בשנת 59 לפנה"ס ואמה נישאה מחדש לקונסול לוקיוס מארקיוס פיליפוס.

נישואיה הראשונים של אוקטביה היו לגאיוס קלאודיוס מרקלוס . בשנת 54 לפנה"ס, לאחר מותה של יוליה , בתו של קיסר ואשתו של פומפיוס, הציע קיסר לחתנו לשעבר לשאת תחתיה את אוקטביה, אך פומפיוס, שהעדיף שלא לחדש את בריתו עם קיסר, סירב.

בעלה של אוקטביה שהיה אחד ממתנגדיו העיקריים של קיסר, השלים עמו לאחר קרב פארסאלוס, ובתמורה התיר לו קיסר לחיות בשקט ובשלווה עם אשתו ברומא. לזוג נולד בן בשם מרקוס קלאודיוס מרקלוס, ושתי בנות בשם קלאודיה מרקלה.

בעלה של אוקטביה נפטר בשנת 41 לפנה"ס. אחיה אוקטביוס החליט להשיא אותה למרקוס אנטוניוס, שגם אשתו פולביה נפטרה באותה עת, על מנת לחזק את ברית הטריומווירט השני באמצעות יצירת קשר משפחתי בין השניים. מאחר שאוקטביה הייתה בהיריון באותה עת ולפיכך נאסר עליה על-פי החוק להינשא בזמן זה, אישר הסנאט באופן מיוחד את נישואי השניים.

לזמן-מה נראה היה כי מטרת הנישואים צלחה. אוקטביה ילדה שתי בנות, אנטוניה הזקנה ואנטוניה הצעירה, והברית בין השניים נשמרה. אך אנטוניוס, שתכנן פלישה לאימפריה הפרתית, נזקק לתמיכה כספית מצד קלאופטרה מלכת מצרים, ולכן חידש עמה את יחסיו בשנת 36 לפנה"ס.

אוקטביה ננטשה ברומא, בשנת 35 לפנה"ס היא יצאה למזרח מלווה בחיילים ובכספים שיועדו לשימושו של אנטוניוס במערכה כנגד ארמניה, אף על פי שאנטוניוס קיבל אותם הוא סירב להיפגש איתה והיא חזרה לרומא. ברומא היא התגוררה בביתו של אנטוניוס וגידלה את ילדיה יחד עם ילדיו של אנטוניוס, היא אף סייעה לחבריו של בעלה בהשגת משרות שלטוניות. התנהגותה האצילית של אוקטביה אל מול זאת של אנטוניוס, שנטש את אשתו הרומאית למען זרה, היה אחד מן הגורמים שעזרו להפנות את דעת הקהל באיטליה נגדו. באותה שנה אחיה העניק לה את החסינות הקדושה (שהייתה שמורה בדרך כלל לטריבוני הפלבס) ונתן לה מעמד עצמאי מבחינת משפטית (מעמד שרק נשים ששמשו כבתולות וסטליות נהנו ממנו).

עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 32 לפנה"ס בין אנטוניוס לאוקטביוס, אנטוניוס התגרש באופן רשמי מאוקטביה. בסופו של דבר אנטוניוס הובס בקרב אקטיום ויחד עם קלאופטרה התאבד כשאוקטביוס כבש את מצרים בשנת 30 לפנה"ס.

לאחר המלחמה אוקטביה קיבלה על עצמה לגדל את שלושת ילדיהם של אנטוניוס וקלאופטרה: תלמי פילדלפוס, אלכסנדר הליוס וקלאופטרה סלנה השנייה. בנה מנישואיה הראשונים עלה לגדולה בימיו הקיסרות המוקדמת, הוא נישא ליוליה בת אוגוסטוס ונחשב ליורשו המיועד, מותו בשנת 23 לפנה"ס שבר את ליבה.

לאחר מכן אוקטביה פנתה לקדם את מעמדו של בנה החורג יולוס אנטוניוס דרך אחיה ובעזרתה הוא מונה לקונסול. אוקטביה נפטרה בשנת 11 לפנה"ס ונקברה בהלוויה ממלכתית, הסנאט העניק לה מספר תוארי כבוד אחרי מותה, למרות שאוגוסטוס ביטל כמה מהם מסיבה לא ברורה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:השושלת היוליו-קלאודית
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:נשים ברומא העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-1 לפנה"ס
אילינג (רובע)

רובע אִילִינְג של העיר לונדון (באנגלית: London Borough of Ealing, ) הוא אחד מרובעי לונדון. הרובע מצוי במערב העיר וגובל ברבעים הילינגדון ממערב, הארו וברנט מצפונו, האמרסמית' ופולהם במזרח והאונסלו בדרום.

הרובע הוקם בשנת 1965 על ידי איחוד הרובע המוניציפלי של אילינג, הרובע המוניציפלי של סאות'הול והרובע המוניציפלי של אקטון.

==גאוגרפיה==
הרובע גובל ברובע הילינגדון במערבו, ברבעים ברנט והארו בצפונו, ברובע בדרומו האמרסמית' ופולהאם וברובע האונסלו במזרחו.

===שכונות===

שכונות רובע אילינג כוללות את 
* אילינג,
* אקטון,
* גרינפורד,
* דורמרז וולז,
* הנוול,
* נורווד גרין,
* נורת'ולט,
* פריוייל,
* סאות'הול

==השכלה==
ברובע אילינג פועלת אוניברסיטת עמק התמזה (Thames Valley University - TVU),

ומכללת אילינג, המרסמית' ומערב לונדון (Ealing, Hammersmith & West London College).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20160110160247/http://mychiswick.com/ מנוע חיפוש מקומי]

*
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
קוקה-קולה בלאק

קוקה-קולה בלאק (באנגלית: Coca-Cola BlāK) הוא משקה מוגז המכיל תמציות קפה של חברת קוקה-קולה שיוצר למן שנת 2006. מדובר, למעשה, במשקה ניסיוני הן מבחינת סוגו והן מבחינת ערכו הקלורי. מבחינת הסוג מדובר במשקה שהוא גם משקה מוגז קל, גם משקה אנרגיה וגם משקה מבוסס קפה. מבחינת הערך התזונתי הוגדר המשקה כבעל ערך קלורי "אמצעי" (mid calorie drink) בשל תכולת קלוריות המצויה בתווך בין משקאות ממותקים רגילים ומשקאות דיאטטיים המבוססים על ממתיקים מלאכותיים.

== השקה ושיווק ==
המשקה הושק תחילה בצרפת בינואר 2006, ולאחר מכן גם בארצות הברית (ב-3 באפריל 2006) ובקנדה (29 באוגוסט 2006). בפברואר 2007 הושק גם בצ'כיה. בהחדרת המוצר לשוק האמריקני הושקעו סכומי כסף ניכרים. המוצר הוצג כחדשני ופורץ דרך בתחום המשקאות הקלים בשל השילוב בין הטעם המוכר של קוקה-קולה ותמציות קפה. המשקה פנה למבוגרים בני דור ה-X, חובבי קפה ומשקאות אנרגיה ונועד להתחרות באלה ובאלה.

בין היתר, נעשתה פרסומת ייחודית ששודרה לראשונה במהלך קדם-השידור של טקס פרסי אוסקר ה-78 ברשת הטלוויזיה ABC. הפרסומת, בת 15 שניות, שכותרתה POParazzi הציגה את המשקה ככוכב זוהר הנחשף לתקשורת ולהבזקי מצלמות. במהלך ניסיונות ההחדרה חולקו אלפי בקבוקי משקה בטיימס סקוור שבעיר ניו יורק
. גם בקנדה נעשתה פעילות שיווקית אגרסיבית, שכללה חלוקת אלפי בקבוקים בדנדס סקוור בעיר טורונטו במסגרת אירוע שבו השתתפו, בין היתר, דוגמנים בלבוש תחתון שנצבעו ואופרו על מנת שייראו כמו בקבוקי המשקה החדש.

חרף ההשקעה הניכרת בפרסום ובשיווק המשקה נחל כישלון, וב-31 באוגוסט 2007 הודיעה חברת קוקה-קולה על הפסקת שיווקו בארצות-הברית. אפשר כי אי הצלחתו בארצות הברית נובעת מכך שהמשקה הוא משקה פיוז'ן שלא ניתן לסווגו לקטגוריה ברורה. חוסר הבהירות קיים הן לגבי הסוג (לא ברור האם מדובר בווריאציה של המשקה הקל קוקה-קולה, במשקה שאמור להתחרות בקפה, או במשקה אנרגיה דוגמת רדבול) והן לגבי הערך הקלורי (המשקה מצוי באזור הגבול העמום שבין המשקאות עתירי הסוכר לבין המשקאות הדיאטטיים). החברה תמשיך לייצר ולשווק את המשקה בקנדה ובאירופה.

== אריזה ==
בארצות הברית ובקנדה נעשה שימוש בבקבוקי זכוכית כהים עם פקקי פלסטיק ואילו בצרפת נעשה שימוש בבקבוקי אלומיניום. הבקבוקים עוצבו על ידי חברת העיצוב הבריטית 'פרלפישר' [http://www.pearlfisher.com] על מנת לשוות למוצר מראה מתוחכם, בניגוד לתדמית העממית של יתר מוצרי חברת קוקה-קולה. העיצוב נכנס לרשימת העיצובים המשפיעים ביותר של המגזין טיים. גם העיצוב נועד לשרת את התדמית האקסקלוסיבית שחברת קוקה-קולה ניסתה לשוות למוצר. הלוגו המוזהב המוטבע על אריזות המוצר נועד לדמות פול קפה.

== רכיבים וערך תזונתי ==
הגרסה האמריקנית של המשקה הומתקה בסירופ תירס עתיר פרוקטוז, אספרטיים ואצסולפאם-K (כלומר שילוב של ממתיקים טבעיים ומלאכותיים - כשהתוצאה היא ערך קלורי "אמצעי"). בגרסה הצרפתית ובגרסה הקנדית נעשה שימוש בסוכר במקום בסירופ תירס, ובצירוף אותם ממתיקים מלאכותיים. במנת משקה (240 מיליליטר) 45 קלוריות, 12 גרם פחמימות (סוכר), 35 מיליגרם נתרן ו-46 מיליגרם קפאין. אין במוצר חלבון או שומנים.

== טעמים נוספים ==
בנוסף לטעם הבסיסי של קוקה-קולה בלאק עלו למדפים בצרפת משקה קוקה-קולה בלאק בטעם דובדבן-וניל, משקה קוקה-קולה בלאק בטעם דובדבן-וניל ללא סוכר, ומשקה קוקה-קולה בלאק "מחוזק" (בבקבוק בהיר יותר, ראו בתמונה שלעיל).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.coca-colablak.com/ האתר הרשמי של המשקה]
* [https://web.archive.org/web/20071116011651/http://www.coca-colablak.fr/ אתר המשקה בצרפת]

== הערות שוליים ==

בלק
קטגוריה:קפה
אדהזיה

טיפות [[טל על קורי עכביש. בין מולקולות פני המים לבין אלו של קורי העכביש שוררת אדהזיה.]]
אַדְהֶזְיָה או הִדַּבְּקוּת (על פי האקדמיה ללשון העברית: תַּאֲחִיזָה) היא המשיכה בין המולקולות בשטח הפנים של שני גופים מחומרים שונים (קוהזיה מתייחסת למשיכה כזו בין חומרים דומים). כוחות האדהזיה מתקיימים בין מוצק לנוזל או בין מוצק למוצק בלבד.

דוגמה נפוצה לאדהזיה היא התעקמות פני המים לדפנות המבחנה. בין המולקולות בשולי דופן המבחנה ובין מולקולות הזכוכית (שמרכיבה העיקרי הוא SiO<sub>2</sub> – כלומר חול) בדופן נוצרים כוחות אדהזיה בשל הקשר בין המימן במולקולות המים ובין אטומי החמצן בזכוכית. בין מולקולות המים הצמודות לשוליים ובין שאר מולקולות המים קיימים קשרי קוהזיה.

כאשר השפעת האדהזיה גוברת על השפעת הקוהזיה, מתקבלת תופעת העלייה הנימית.

לאדהזיה יש השפעה משמעותית על רמת חיכוך המשטחים שנמצאים במגע – ככל שהיא יורדת החיכוך הולך וקטן.

אדהזיה וקוהזיה בנוזל

== ראו גם ==
*נימיות
*קוהזיה
==קישורים חיצוניים==
דוגמה לשימוש באדהזיה בתהליך [https://www.rightek.co.il/%D7%A6%D7%91%D7%99%D7%A2%D7%AA-%D7%90%D7%9C%D7%95%D7%9E%D7%99%D7%A0%D7%99%D7%95%D7%9D/ צביעה אלקטרוסטטית של אלומיניום]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הידרודינמיקה
מערכת שוניות המחסום בבליז

מערכת שוניות המחסום בבליז היא סדרה של שבע שוניות אלמוגים לאורך חופה של בליז, מגבול מקסיקו בצפון ועד גבול גואטמלה בדרום. אורך מערכת השוניות כ-290 ק"מ<ref></ref> והיא מרוחקת כ-300 מטר מקו החוף בצפון וכ-40 ק"מ מקו החוף בדרום. השטח הכולל של השוניות הוא 963,000 דונם. המערכת כולה הוכרזה כאתר מוגן, תחת חוקי בליז. ב-1996 הוכרזה מערכת שוניות המחסום בבליז כאתר מורשת עולמית.

השונית היא בית גידול עבור מגוון גדול של בעלי חיים וצמחים, ובהם 70 סוגים של אלמוגים קשים ו-36 סוגים של אלמוגים רכים, 500 סוגים של דגים ומאות סוגים של חסרי חוליות.

האורך הכולל של מערכת השוניות הוא 250 ק"מ והיא מערכת שוניות האלמוגים הגדולה ביותר באוקיינוס האטלנטי. מחוץ לשונית המחסום יש שלושה אטולים (איים בעלי מבנים טבעתיים). איי טרנפה ששטחם 330,000 דונם, שונית המגדלור ששטחה 126,000 דונם ושונית גלובר ששטחה 132,000 דונם.

מערכת שונית אלמוגים זו היא השנייה באורכה בעולם, אחרי שונית המחסום הגדולה באוסטרליה. השונית היא אטרקציית התיירות הראשית בבליז, ומושכת אליה כמחצית מרבע מיליון התיירים במדינה. השונית גם חיונית לענף הדיג במדינה.

עד היום נחקרו רק כ-10% משטח השונית.

==שימור סביבתי==
חלק גדול משונית האלמוגים מוגן על ידי הארגון "מערכת השימור של שוניות המחסום בבליז". הארגון משמר שבע שמורות ימיות, איים נמוכים ואטולים בשטח כולל של 960 קמ"ר. תחת שימור נמצאים האזורים הבאים:
* השמורה הימית של שונית גלובר
* החור הכחול הגדול
* המונומנט הטבעי אי חצי הסהר
* השמורה הימית הול צ'אן
* 13 איים נמוכים

נעשים מאמצים אקולוגיים וביולוגיים רבים לשמר את בתי הגידול במצבם הטבעי ולשמור על המגוון הביולוגי. בשל מאמצים אלה הוכרזה השונית כאתר מורשת עולמית ב-1996.

למרות המאמצים השונית עדיין בסכנת זיהום מפסולת מהאוקיינוס, תיירות לא מבוקרת, הובלה ימית, דיג והוריקנים. בשל ההתחממות העולמית עולה טמפרטורת האוקיינוס, וזו הסכנה העיקרית לחיים בשמורה. נטען על ידי מדענים שמאז 1988 ניזוקו כ-40% משטחי השמורה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090805075242/http://www.unep-wcmc.org/sites/wh/pdf/Belize.pdf מערכת שוניות המחסום בבליז], באתר מרכז בקרת שימור העולם
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בליז: אתרי מורשת עולמית
בליז
הקרב בנחל תרצה

הקרב בנחל תרצה (באנגלית:Battle of Tulkarm) התקיים בשלהי מלחמת העולם הראשונה בעמק שבו עובר נחל תרצה (ואדי אל-פארעה), היורד משכם לעמק הירדן.

העמק היה דרך המוצא היחידה שנותרה לחיילי הארמיות העות'מאניות הנסוגות מהרי השומרון. ב-21 בספטמבר 1918 הפכה הדרך התלולה ל"מלכודת טופוגרפית". לתוכה נהרו החיילים הנסוגים. הנסיגה הפכה למנוסת בהלה. נתיב הבריחה היה למלכודת מוות אכזרית, שבאה מידי האווירייה הבריטית.

==מתקפת מגידו==

בלילה שבין 18 בספטמבר - 19 בספטמבר 1918 החלה הבריגדה הארצישראלית של חיל האוויר המלכותי בהפצצה אווירית על מרכזי הצבא העות'מאני בעפולה: תחנת הרכבת - מרכז ההובלה והאספקה, שדה התעופה ומתקני התקשורת הצבאית שהיו בה. הייתה זו תחילתה של המתקפה הבריטית, שכונתה קרב מגידו, ששמה קץ לשלטון העות'מאני בארץ ישראל.

במקביל, הצבא הבריטי התקדם במישור החוף, בנחל עירון ירד בדרכים, בין גבעות, ל"אבו שושא", (היום משמר העמק), לכיוון המפקדה הראשית העות'מאנית בנצרת, למרכז הלוגיסטי בעפולה ולמעברות הירדן - דרך הנסיגה לדמשק. תוצאות ההפצצה האווירית ותנועת האיגוף של גנרל אלנבי הביאה את המפקדות של הצבא הטורקי בשכם ובטולכרם למצב של אי-ידיעה על המתרחש. לאחר יום יומיים, כאשר התבררה תמונת הקרב, החלה הנסיגה ההמונית של הארמיות הטורקיות.

==חיל האוויר בפעולה==
נתיב הבריחה של הארמיות הטורקיות היה מטול כרם, במסלול שבו עובר כיום כביש 57, דרך ענבתא לשכם. משם אל בלאטה, דרך ואדי בידאן ונחל תרצה לנתיב המוליך לגשר אדם על נהר הירדן, ומשם המטרה הייתה להגיע דרך עבר הירדן לדמשק.

הטייסות הבריטיות שהוקצו למערכה יצאו משדות התעופה ברמלה וליד תחנת ואדי צראר. תפקידן הראשוני היה למנוע מהמטוסים הגרמניים, שפעלו בארץ ישראל, להמריא ולסייע לכוחות העות'מאניים. בהמשך הן תקפו את מרכזי התקשורת והאספקה. בבוקר 21 בספטמבר 1918, יום שכונה "יומה של האווירייה" (The outstanding day), גילו הטייסים שדרת מסע ענקית של הצבא העות'מאני נעה, בדרכים צדדיות, מטול כרם ומשכם לכיוון בית שאן ואל מעברות הירדן.

== לקריאה נוספת ==
* דב גביש, נחל תרצה - עמק המוות במלחמה הגדולה, בתוך: זאב ח. ארליך (עורך), "שומרון ובנימין - כרך שני", הוצאת ראובן מס, 1991.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קרבות מלחמת העולם הראשונה בארץ ישראל
קטגוריה:קרבות הממלכה המאוחדת במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חיל האוויר המלכותי: קרבות ומבצעים
קטגוריה:לחימה אווירית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חיל האוויר המלכותי בארץ ישראל
קטגוריה:בקעת תרצה
המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה

המוזיאון לעיצוב ביתי ולארכיטקטורה (באנגלית: Museum of Domestic Design and Architecture או בקיצור "מודה" - MoDA) הוא מוזיאון הממוקם בצפון לונדון ברובע אנפילד. המוזיאון מציג אוסף נרחב ומקיף של מוצגי עיצוב ביתי מהמאות ה-19 וה-20.

במוזיאון מוצגים אוספים של מוצרי הסילבר סטודיו (יצרן טפטים שפעל בבריטניה מאז שנת 1880) וכן אוספים של מוצרי חברת הטפטים קראון וולפייפר שהחלה לפעול בשנת 1899.

המוזיאון מפעיל סדנאות שונות בתחום העיצוב.
המוזיאון מהווה חלק מאוניברסיטת מידלסקס ונמצא בקמפוס קט היל (Cat Hill) של האוניברסיטה. הכניסה למוזיאון בלא תשלום.

==קישורים חיצוניים==
{| align="left"
|
|}
* 

עיצוב ביתי ולארכיטקטורה, המוזיאון ל-
קטגוריה:אנפילד
קטגוריה:מוזיאוני עיצוב
קטגוריה:מוזיאונים לאדריכלות
האימפריה הדנית

קולוניות דניות ואחרות בהודו
האימפריה הדנית החלה את דרכה בתחילת המאה ה-13, כשקיבלה דנמרק את השליטה על אסטוניה. לאחר האיחוד עם נורווגיה, קיבלה דנמרק-נורווגיה את השליטה על כל הקולוניות הוותיקות של נורווגיה - גרינלנד, איי פארו, אורקני, שטלנד ואיסלנד. במאה ה-17, לאחר אבדות טריטוריאליות בחצי האי הסקנדינבי, דנמרק-נורווגיה החלה לפתח מושבות, מבצרים ועמדות מסחר באפריקה, בקריבים ובהודו. כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק היה הראשון לפתח את מדיניות המסחר שמעבר לים, כחלק מגל המרקנטיליזם שסחף את אירופה באותה התקופה. ב-1620 הקימה דנמרק את המושבה הראשונה - טרנקובאר או סרנגמבדי, הנמצאת על חופה הדרומי של הודו. השריד האחרון של האימפריה, שהיה גם הטריטוריה הגדולה בה, היא גרינלנד, שזכתה בשלטון עצמי ב-1953, ומאז היא אזור אוטונומי במדינה הדנית. איי פארו קיבלו אוטונומיה מדנמרק ב-1948.

==הודו==
דנמרק החזיקה במספר מושבות קטנות ועמדות מסחר לאורך תת-היבשת ההודית מהמאה ה-17 עד למאה ה-19. מושבות אלו נמכרו בסופו של דבר לאימפריה הבריטית, שהפכה לכוח המרכזי באזור. מושבת טרנקובאר (כיום טהאראנגמבאדי ) השתייכה לדנמרק במשך 225 שנה עד שנמכרה לבריטניה ב-1845. ב-1755 דנמרק רכשה את העיירה סרמפור, ומאוחר יותר את אחנה ופירפור. ב-1829 הוקמה אוניברסיטה דנית בסרמפור, וזו קיימת עד היום. ערים אלו נמכרו גם הן לבריטניה ב-1845. עוד ניסיון דני לקולוניזציה היה באיי ניקובר.

==האיים הקריבים==
דנמרק יישבה את האיים סנט תומאס וסנט ג'ון, ורכשה את סנט קרואה מצרפת ב-1773. כלכלת האיים נתבססה בעיקרה על קני סוכר. האיים נודעו כאיי הודו המערבית הדנים ולבסוף נמכרו לארצות הברית ב-1917 במחיר של 25 מיליון דולר. הדנים רצו להיפטר מהאיים בשל התדרדרות הכלכלה בהם. ארצות הברית קיוותה להשתמש באיים כבסיס ימי. מ-1917 האיים נודעו כאיי הבתולה האמריקאים.

==אפריקה==
דנמרק החזיקה במספר נקודות מסחר ובארבעה מבצרים לאורך חוף הזהב במערב אפריקה, באזור גאנה של היום. שלוש נקודות המסחר היו מבצר פרדניקסבורג, מבצר כריסטיאנבורג שנכבש משוודיה ופרדריקסבורג שהיה לבסיס הכוחות הדנים באפריקה ושימש כמרכז לסחר בעבדים לטובת איי הודו המערביים הדנים. המבצרים היו מבצר פרינסטנסן שנבנה בשנת 1784, מבצר אגוסטבורג מ-1787, מבצר פריאדנסבורג ומבצר קונגנסטן. דנמרק מכרה את המבצרים לבריטניה בשנת 1850. כיום נותרו ממבצרים אלו רק הריסות, למעט מבצר כריסטיאנבורג המשמש כיום כמבנה מגורים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20050404001731/http://www.colonialvoyage.com/DanishP.html רשימה של קולוניות דניות] 

דנמרק
קטגוריה:דנמרק: היסטוריה
קטגוריה:קולוניאליזם
קטגוריה:מדינות לשעבר באירופה
חיל הספר

תג הכתף של חיל הספר
חיל הסְפָר היה גוף ביטחוני דמוי ז'נדרמריה, שהוקם בישראל עם קום המדינה והיה אמור להיות מופקד על שמירה וביטחון באזורים שמחוץ לערים ובאזור הגבול ("סְפָר"). המשטרה, לעומתו, הייתה אמורה רק לעסוק בפענוח פשיעה ובמניעתה. הגוף הוקם ב-1949 ופעל עד 1951 כיחידה עצמאית בצה"ל, אז הפך לחלק מן המשטרה. ב-1953 שונה שמו למשמר הגבול. 

במובן מסוים, "חיל הספר" היה אמור להוות המשך של ארגון השומר והפועלים במסגרתו היו אמורים, בדומה לשוטרים אך בניגוד לצבא הסדיר, להיות אנשי מקצוע. ראשוני חיל הספר היו אמורים להיות מגויסים משורות אנשי משטרת המנדט. בתקופת המנדט היה "חיל הספר העבר-ירדני" (שבו חיילים מקומיים, יהודים וערביים) מופקד על השמירה על הסדר הציבורי והגבולות של המנדט. 

באוקטובר 1949 יזמה ועדה בראשות האלוף דוד שאלתיאל, המפכ"ל ושר הביטחון את הקמת חיל הספר, להתמודדות עם חדירות גבול שמהן סבלה מדינת ישראל בראשית דרכה. שאלתיאל מונה למפקד החיל ואילו את ההקמה בפועל הוביל גיורא שנאן. שנאן פיקד בתחילה על הגדוד היחיד בו, ומאוחר יותר על החיל כולו.

כחלק מהניסיון לגבש "גאווה יחידה" בין המגויסים, הוחלט להתיר להם לחבוש "כובע אוסטרלי" (הייתה גם הצעה להפוך את החיל לחיל פרשים). לחיל יגויסו גם "בני מיעוטים" אשר יהיו מעוניינים בכך. 

בעיות ארגון, תקצוב וכוח אדם גרמו לכך שלא כל התוכניות לגבי תפקודו של חיל הספר יצאו לפועל. ב-1950 החליט דוד בן-גוריון בעצה אחת עם שאלתיאל להכפיף את הכוח למשטרה. באפריל 1953, לאחר שחדל לתפקד כגוף עצמאי, שונה גם שמו בהתאם ל"משמר הגבול".

== ראו גם ==
* משמר הגבול

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.gov.il/he/departments/guides/border_police_history משמר הגבול - השנים הראשונות]: אודות חיל הספר עד הקמת משמר הגבול, באתר משטרת ישראל
* [https://allbadges.net/en/badge/8588 תג הכתף של חיל הספר]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משמר הגבול
קטגוריה:משמרות גבול
דוד טל (זמר)

דוד טל (רוזנטל) (1942 – 1999) היה זמר וחבר בצמד חדוה ודוד.

==ביוגרפיה==
דוד רוזנטל נולד בצרפת, עלה לישראל ב-1963 והצטרף לקיבוץ משמר הנגב. הוא התגייס לצה"ל, שירת תחילה בנח"ל, ובהמשך התקבל ללהקת פיקוד המרכז, שם הכיר את חדוה עמרני.

בשנת 1964 הקים את רביעיית הטיילת יחד עם אושיק לוי, גבי ברלין וחדוה עמרני. הרביעייה התפרקה ודוד נשאר בצמד יחד עם חדוה עמרני.

בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הוציא להיט סולו בשם "אליעזר ורבקה" (הכלל את הציטוט "נערה טובה יפת עיניים, הטי כדך השקיני מים"). הצלחתו הגדולה ביותר הייתה ב-1970 כשזכה בפסטיבל הבינלאומי ביפן יחד עם עמרני בשיר "אני חולם על נעמי". טל חזר לצרפת, ניסה כוחו בכמה שירים ואחר היה שותף במועדון לילה בפריז. עד מותו חי בזוגיות עם אנט הופמן, רופאת-עיניים צרפתייה-יהודייה, וגידל עמה את בנה מנישואים קודמים.

ב-1999 נפטר דוד טל מדום לב לאחר מחלת לב ממושכת.

== ראו גם ==
* חדווה ודוד

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:חברי להקת פיקוד המרכז
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:משמר הנגב: אישים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לצרפת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
מחלף הסירה

מחלף הסירה הוא מחלף המחבר את כביש 2 ואת כביש 541 המכונה גם דרך "שבעת הכוכבים" בהרצליה. במקום שבו נמצא מחלף הסירה היה בעבר צומת בעל שם דומה, אך בשל הגידול במספר כלי הרכב שעברו בו ופקקי התנועה הגדולים שנוצרו במקום הוחלט בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 להסב את הצומת למחלף כחלק מתוכנית המחלוף של כלל כביש 2. 

מבנה המחלף הוא מסוג יהלום הבנוי מגשר בכביש 2, העובר מעל הדרך העירונית שבה מתנהלת התנועה באמצעות רמזורים. הרמזור בכביש 2 בוטל עם פתיחת הכביש לתנועה בנובמבר 1994, אך ביטול רמזור סמוך נוסף ארך מספר שנים נוספות עד לקישור המחלף למחלף שבעת הכוכבים, הנמצא ממזרח למחלף הסירה.

המחלף נקרא על שם סירה המוצבת בסמוך כחלק מאנדרטת יד למעפיל האלמוני.

==אמנות במחלף==
על המחלף חולש מגדל מים, ועליו פסל צלליתו של בנימין זאב הרצל, מעשה ידי האמן אורי ליפשיץ. בפינה הצפון מזרחית של המחלף ניצבת העבודה "שדרות דקלים" (1989) מאת האמן עמי לוי.

==קישורים חיצוניים==

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:PikiWiki Israel 5071 immigrants memorial in herzlia.jpg|אנדרטת יד למעפיל האלמוני מעל קיר הכורכר שבמחלף הסירה
קובץ:HaSira034.jpg|פסל בפינה הצפון-מזרחית של המחלף
קובץ:PictureA2HLH069.jpg|מחלף הסירה מצפון, ודמותו של הרצל החולשת עליו מעל מגדל המים בפינה הדרום-מזרחית של המחלף
קובץ:P1190240הרצל בצומת הסירה.jpg|פסל של הרצל על מגדל מים
</gallery>

== הערות שוליים ==

סירה, מחלף ה-
סירה, מחלף ה-
קטגוריה:הרצליה: תחבורה
קטגוריה:הרצליה: מבנים
קטגוריה:מחלפי יהלום
פרוזה

פרוזה היא סגנון כתיבה ודיבור הדומה ביסודו לדיבור היום-יומי. פרוזה משמשת לכתיבת סיפורת, מאמרים, כתבות בעיתון וכדומה.

לפרוזה אין כללים נוקשים, מלבד כללי הדקדוק והדיבור הבסיסיים. בפרוזה הטקסט נכתב כשהוא מסודר בשורות ארוכות ובפסקאות, בניגוד לשירה, המסודרת בשורות קצרות הנחתכות ללא קשר הכרחי לכללי השפה.

על היותה של השפה המדוברת בגדר פרוזה עמד נפעם מסייה ז'ורדן, בקומדיה "גם הוא באצילים" מאת מולייר, באומרו: "חיי ראשי! זה למעלה מארבעים שנה שאני מדבר פרוזה ואינני יודע זאת כלל".

פרוזה היא בדרך כלל סיפור ארוך והיא מלאה בתיאורים על הדמויות ועל מאפיינים.

פרוזה יכולה להכיל אלמנטים של פסאודו-שירה ורמה גבוהה של אסתטיקה, והיא גם יכולה להיות יבשה ולאקונית במכוון. לעיתים היא מחקה סגנון דיבור במשלב או ניב לא סטנדרטיים לרבות שימוש בשפה לא תקנית. ובמקרים מיוחדים היא נוטשת אפילו את המגבלות של כללי התחביר כדי לבטא זרם רציף של רעיונות.

רוב הכתיבה הלא ספרותית – כגון היסטוריה ופילוסופיה, כתובה בפרוזה יבשה יחסית, המתעדפת את הדיוק, אך גם לכך קיימים יוצאי דופן.

== ראו גם ==
* סיפורת

==קישורים חיצוניים==

* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=4777 פרוזה במקרא], באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* 

קטגוריה:סוגות ספרותיות
נראיד

נראיד, הידוע גם כ-נפטון II, הוא ירח של נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. נראיד התגלה ב-1 במאי 1949 על ידי ג'ררד קאיפר, והוא היה זה שהציע את השם כאשר דיווח על הגילוי. הירח קרוי על שמן של נראידות, נימפות הים במיתולוגיה היוונית.

==גילוי==
נראיד הוא הירח השני שהתגלה סביב נפטון, כ-103 שנים אחרי גילוי טריטון. אף על פי שנראיד קטן יותר מפרוטאוס, בעל קוטר של 340 ק"מ לעומת 418 ק"מ לפרוטאוס, הוא נמצא במיקום נוח יחסית לתצפיות טלסקופיות ומחזיר יותר אור מפרוטאוס שנמצא קרוב יותר לנפטון ובקושי מחזיר אור שמש מפני השטח שלו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090826152959/http://solarsystem.nasa.gov/planets/profile.cfm?Object=Nep_Nereid פרופיל של נראיד] באתר של נאס"א
* [http://www.nineplanets.org/nereid.html נראיד], באתר "תשע כוכבי לכת"
* [http://www.solarviews.com/eng/nereid.htm נראיד, ירח של נפטון], באתר "במבט במערכת השמש"
* 

קטגוריה:ירחי נפטון
בארטים

בארטים באפריקה
הבארטים הם קבוצה אתנית החיה בגבול האתיופי סודאני. שפתם הבארטית היא שפה המשתייכת לקבוצת השפות הנילו-סהריות וככזאת הם נכללים בתוך קבוצת השנקלה. אוכלוסייתם מונה כיום כ-200,000 נפש.

== היסטוריה ==
ביתה המקורי של הקבוצה הזו הוא באזור של סולטנות סאנר לשעבר. במשך המאות ה-16 וה-17, הם הגיעו למערבה של אתיופיה לאזור הנקרא בנישנגול. זהו שם ערבי המעוות מהשם המקורי באלה שאנגאל, תרגום הסלע של שנגול. שם זה מתייחס לאבן קדושה הממוקמת באזור הנקרא מאנג, אחד המקומות בהם הבארטים התיישבו כאשר הגיעו לאזור אתיופיה. הגעתם לאתיופיה כשברקע סכסוך שטחי בין הקהילות הבארטיות הבלתי-דומות. הבארטים החלו לבנות את ישובם בגבעות שמוגנות באופן טבעי בהרים על מנת לייצור הגנה כנגד פשיטות הבאות מסודאן.
במשך המאה ה-19, האזור של בנישנגול נחלק לכמה קבוצות וטריטוריות בשליטת שייח'ים (פאדאסי, קומושה, גיזאן, אסוסה), אשר החזקה בהן הייתה תחת שלטונו של שייח' קהויאל בסוף המאה ה-19. הבארטים בסופו של דבר נכללו וסופחו לאימפריה האתיופית בכיבושיו של הקיסר מניליק השני ב-1896.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Triulzi, Alessandro. 1981. Salt, gold and legitimacy. Prelude to the history of a no man’s land. Bela Shangul, Wallagga, Ethiopia (ca. 1800-1898). Naples: Istituto di Studi Orientale.
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:סודאן: קבוצות אתניות
סביון ענק

סביון ענק (שם מדעי Dendrosenecio kilimanjari) הוא צמח פרחים השייך למשפחת המורכבים. 
== מאפיינים ==
לצמח גזע גבוה המגיע עד לגובה של 7 עד 10 מטר, והוא נפוץ בסביבתם של מקורות מים. הצמח אנדמי להרים הגבוהים של מזרח אפריקה כמו הרי סמן באתיופיה, הקילימנג'רו בצפון טנזניה, רכס רוונזורי באוגנדה ולהר קניה במרכז קניה, והוא גדל על רצועה המקיפה את ההרים בגובה של בין 3,500 מטר ל-4,500 מטר. שושנת העלים הצפופה והשעירה מגנה על קודקוד הצמיחה מקיפאון. גם העלים היבשים מכסים את הגזע ומבודדים אותו מהקור. הגידול לגובה הוא ככל הנראה התאמה לקור, אזור הצמיחה מורחק מהקרקע הקרה. הסביונים מגנים על עצמם מקור על ידי סגירת שושנת העלים בלילה ופתיחתה ביום.

עלי הצמח נותרים מחוברים אל הגזע לאחר שהם מתייבשים, והם מגינים על העלים החדשים שמעליהם מפני קרה וטמפרטורות נמוכות. האבקת הצמח נעשית על ידי רוח בלבד. מיד לאחר הפריחה מתפצל הגבעול וכך ניתן לדעת את גיל הפרט ע"פ מספר הפיצולים שבדרך כלל אינם עולים על ארבעה. התאמות סביוני הענק לסביבה הקשוחה דומות מאוד לאילו של לובליות הענק וזו דוגמה לקואבולוציה (אבולוציה מתכנסת). מקצב הפריחה הוא רב שנתי, הסביונים פורחים ומבשילים פרי כל 5 עד 29 שנים והאוכלוסייה בכל ההר מתאמת את מועד הפריחה באופן שעדיין לא ברור. 
סביונים ענקיים בקילימנג'רו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מורכבים
בארנט (רובע)

רובע בַּארְנֵט של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Barnet, ) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא בצפונה של העיר לונדון. הרובע גובל בהרטפורדשייר בצפון, וברבעים הארו וברנט במערבו, קמדן והארינגיי בדרום מזרח, ואנפילד במזרח.

==שכונות==
שכונות בארנט מפוזרות ברחבי הרובע וביניהן שטחים פתוחים. שכונות אלה ברובן הן בעלות אופי פרוורי, ובנייה בצפיפות נמוכה. בצפון הרובע נמצאת השכונה בארנט (המכונה גם "צ'יפינג בארנט" (Chipping Barnet) או "היי בארנט" (High Barnet)) על שמה נקרא הרובע. בסמוך לה נמצאות השכונות אדג'וור, טוטריג', וטסטון ומיל היל. בדרום הרובע אזורים צפופים יותר אך עדיין פרווריים באופיים: קריקלווד, קולינדייל, הנדון ופינצ'לי ובדרום הרובע נמצאת גולדרס גרין בעלת האוכלוסייה היהודית המרובה, והמפסטד גרדן סאברב.

==היסטוריה==
רובע בארנט הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע המוניציפלי פינצ'לי, הרובע המוניציפלי הנדון והרובע העירוני פריירן בארנט שהיו במחוז מידלסקס וכן הרובע העירוני מזרח בארנט והרובע העירוני בארנט במחוז הרטפורדשייר.

==אתרים בעלי חשיבות==
ברובע מצויים מספר אתרי תרבות וחינוך ובהם מוזיאון חיל האוויר המלכותי, וכן פארקים רבים ושמורות טבע. ברנט קרוס הוא אחד ממרכזי הקניות הגדולים ביותר בבריטניה.

==השכלה==
ברובע פועל קמפוס הנדון של אוניברסיטת מידלסקס וכן המכללה המשטרתית הנדון.

==ספורט==
ברובע פועלת קבוצת הכדורגל המקצועית מועדון כדורגל בארנט.

==אוכלוסין==
נכון לשנת 2001 התגוררו ברובע 314,564 תושבים ומשערים כי נכון לשנת 2007 מתגוררים ברובע למעלה מ-338,000 תושבים. ברובע זה שיעור האוכלוסייה היהודית הגבוה ביותר מבכל מחוז אחר בבריטניה - האוכלוסייה היהודית מהווה 14.8% מהאוכלוסייה. תושבים רבים ברובע הם ממוצא יהודי אולם אינם רואים עצמם כיהודים ואינם נספרים בשיעור זה, כך שלמעשה שיעור האוכלוסייה ממוצא יהודי ברובע גבוה הרבה יותר.

==תחבורה==
קווי הרכבת התחתית ברובע בארנט
קו נורת'רן של הרכבת התחתית של לונדון פועל ברובע בארנט, ומגיע לתחנות היי בארנט (High Barnet), טוטרידג' ווטסטון (Totteridge and Whetstone), וודסייד פארק (Woodside Park), מערב פינצ'לי (West Finchley), מזרח מיל היל (Mill Hill East), מרכז פינצ'לי ומזרח פינצ'לי, אדג'וור (Edgware), ברנט אוק (Burnt Oak), קולינדייל (Colindale), מרכז הנדון (Hendon Central), ברנט קרוס (Brent Cross) וגולדרס גרין (Golders Green). קו פיקדילי של הרכבת התחתית של לונדון עובר בסמוך לצפון מערב גבול הרובע.

דרך הרובע עוברות מספר דרכים ראשיות ובהם דרך M1, דרך A1, דרך A5, דרך A41 והכביש המעגלי הצפוני.

==שלטון מקומי==
רובע בארנט מחולק ל-21 מחלקות מנהליות (wards), כאשר כל מחלקה שולחת שלושה נציגים למועצת הרובע. מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולק הרובע לשלושה אזורים אדמיניסטרטיביים - הזהים בגבולותיהם לשלושת אזורי הבחירה לפרלמנט הבריטי המצויים ברובע: אזור צ'יפינג בארנט, אזור פינצ'לי וגולדרס גרין ואזור הנדון.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20051031074541/http://www.artsinbarnet.org.uk/ מועצת האמנות של רובע בארנט]

*
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
Visit Palestine

הכרזה "Visit Palestine"
כרזת Visit Palestine הייתה כרזה אמנותית מימי המנדט הבריטי שקראה לבקר בארץ ישראל ולמעשה לעלות אליה.

את הכרזה עיצב בשנת 1936 הגרפיקאי היהודי פרנץ קראוס, בהזמנת גוף ציוני שנקרא "האגודה לפיתוח התיירות בארץ ישראל" (The Tourist development Association of Palestine), המטרה הגלויה הייתה לעודד תיירות לארץ ישראל ואילו המסר הסמוי היה קריאה ליהודי התפוצות לעלות לארץ ישראל.
הכרזה מראה נוף פנורמי של העיר העתיקה בירושלים.

הכרזה פורסמה בשנת פרוץ מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט ובשיא ימי העלייה החמישית. ציור הכרזה נמסר לגרפיקאי היהודי הנודע פרנץ קראוס, שעבד אצל מוציא לאור נודע בברלין ועלה לארץ ישראל שנתיים קודם לכן, בשנת 1934.

קראוס יצר כרזה בגודל של 100 ס"מ על 70 ס"מ, המראה את ירושלים ממרומי הר הזיתים בשעת שקיעה, כשהקרקע מקבלת גוון אדמדם והשמים גוון צהוב, והרקע לנוף הוא עץ עבות. בחזית הכרזה נראה הר הבית שבמרכזו כיפת הסלע, ומאחוריו, באופק, בתיה הלבנים של ירושלים המערבית. הכרזה המקורית מ-1936 נחשבת עד היום ביטוי אמנותי מעולה של ירושלים והיא פריט לאספנים. בשנת 1995 הפיק אותה מחדש הגרפיקאי דוד טרטקובר.

על אף שבמקור הפיק את הכרזה גוף ציוני במטרה לעודד את העלייה ארצה, גם הפלסטינים רואים בה את אחד מסמליהם, היות ששם הארץ המופיע בה הוא Palestine ובמרכז הכרזה מופיעה כיפת הסלע המקודשת עליהם. כן רואים הפלסטינים בכרזה אישור לטענתם כי בימי הופעת הכרזה לא הייתה הארץ ריקה, אלא בנויה ומיושבת.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.laweekly.com/news/visit-palestine-2137248 כתבה על הפוסטר] ב-LA Weekly (לוס אנג'לס), 13 בנובמבר 2003

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המנדט הבריטי
קטגוריה:כרזות
קטגוריה:1936 בארץ ישראל
קטגוריה:היישוב בתרבות
קטגוריה:ציונות
בארקינג ודאגנהאם

רובע בָּארְקִינְג וְדָאגֶנְהָאם של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Barking and Dagenham, ) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא במזרח העיר לונדון.

==היסטוריה==
רובע בארקינג ודאגנהאם הוקם בשנת 1965 בעקבות חוק הממשל בלונדון 1963. באותה עת נקרא הרובע בשם "רובע בארקינג של לונדון" (London Borough of Barking), וכלל את שטחי הרובע המוניציפלי של בארקינג והרובע המוניציפלי של דאגנהאם שהיה שייך קודם לכן למחוז אסקס, למעט חלקו הצפוני של הרובע שהפך לחלק מרובע רדברידג'. באותה עת התגוררו באזורי הרובע כ-180,000 תושבים. בשנת 1980 שונה שם הרובע לשמו הנוכחי.

==שלטון מקומי==
מועצת הרובע מורכבת מ-51 נציגים הנבחרים מתוך 17 אזורי בחירה.

==שכונות==
רובע בארקינג ודאגנהאם גובל ברובע האברינג במזרחו ( הנהר רום מהווה גבול הרבעים). במערב גובל הרובע ברובע ניוהאם (נהר רודינג מהווה הגבול בין הרבעים). בדרום גובל הרובע בנהר התמזה המהווה גבול בינו לבין הרבעים בקסלי וגריניץ' המצויים מדרום לנהר. בצפון גובל הרובע ברובע רדברידג'.

הרובע מכיל את השכונות הבאות:
* בארקינג
* בקונטרי
* בקונטרי הית'
* דאגנהאם
* צ'דוול הית'

מרבית שכונות הרובע נבנה ביוזמת מועצת מחוז לונדון בין השנים 1918–1939. לרובע זה עברו תושבים רבים של רובע האיסט אנד של לונדון, אשר רצו לעזוב את שכונות העוני של האיסט אנד ולעבור לבתים מרווחים וחדשים יותר. בניית מפעל של חברת פורד ומפעלים כימיים בדאגנהאם יצרו מקורות תעסוקה חדשים ברובע והביאו לגידולו. בשנות ה-80 נסגרו מפעלים רבים ברובע, דבר שהביא לשינוי בהרכב אוכלוסיית הרובע, שהפך פופולרי בקרב מעמד הביניים.

==השכלה==
ברובע פועלות שתי מכללות: מכללת בארקינג ומכללת בארקינג דאגנהאם למבוגרים ([http://webarchive.nationalarchives.gov.uk/20111015023904/http://www.barking-dagenham.gov.uk/5-lifelong/adult/adult-menu.html Adult College of Barking and Dagenham]).

==ערים תאומות==
לרובע שתי ערים תאומות:
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.barkingweb.co.uk/ קישורים מקומיים]

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:לונדון: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1965
אנגלה גוסו

אנגלה נטלי גוסו (בגרמנית: Angela Nathalie Gossow, ידועה גם בכינוי סיינט גוסו; נולדה ב-5 בנובמבר 1974 בקלן, גרמניה) הייתה פעילה בלהקת דת' מטאל מלודי שוודית Arch Enemy. להקותיה הקודמות היו Asmodina ו-Mistress, גם הן בסגנון הדת' מטאל. היא אחת ממעט סולניות המטאל שמשתמשות בגראול בסגנון השירה העיקרי שלהן. ג'ף ווקר, דייוויד וינסנט, צ'אק בילי, ג'ון טארדי, קריס בארנס וצ'אק שולדינר הם עיקר ההשפעה עליה.

גוסו נולדה להורים נוצרים אורתודוקסים, אך כיום היא אתאיסטית, טבעונית ואנרכיסטית.

==קריירה==
גוסו הצטרפה ל-Arch Enemy בנובמבר 2000 אחרי שהסולן הקודם של הלהקה יוהאן ליווה פרש מהלהקה. היא ראיינה בעבר את הגיטריסט מיקל אמוט עבור מגזין אינטרנטי גרמני. בזמן הראיון גוסו מסרה לאמוט דמו וצילום וידאו שהיא תיארה כ"ווידאו באיכות גרועה" של הופעה שלה במועדון. כשיצא ליווה, ארץ' אנמי קראו לגוסו למבחן בד. אמוט דיווח ש"היא הביסה תבוסה מוחצת את שאר המתמודדים".

==דיסקוגרפיה==
*אסמודינה
*# Your Hidden Fear (דמו, 1991)
*# The Story of the True Human Personality (דמו, 1994)
*# Promo 1996 (דמו, 1996)
*# Inferno (1997)
*מיסטרס
*# Promo (דמו, 1998)
*# Worship the Temptress (דמו, 1999)
*# Party in Hell (דמו, 2000)
*ארץ' אנמי
*# Wages of Sin (שנת 2001)
*# Burning Angel (שנת 2002, EP)
*# Anthems of Rebellion (שנת 2003)
*# Dead Eyes See No Future (שנת 2004, EP)
*# Doomsday Machine (שנת 2005)
*# Revolution Begins (שנת 2007, EP)
*# Rise of the Tyrant (שנת 2007)
*# The Root of All Evil (שנת 2009)
*# Khaos Legions (שנת 2011)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.archenemy.net/ האתר הרשמי של ארצ' אנמי]

קטגוריה:טבעוניות גרמניות
קטגוריה:זמרות גרמניות
קטגוריה:זמרות-יוצרות גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1974
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1974
ג'יימס דיקי

ג'יימס לאפייט דיקי השלישי (באנגלית: James Lafayette Dickey III; 2 בפברואר 1923 - 19 בינואר 1997) היה משורר וסופר אמריקאי.

==ביוגרפיה==
ג'יימס דיקי נולד בפרבר של העיר אטלנטה . אביו, שהיה עורך דין ואוהב שירה, משך אותו לעיסוק ואהבת השירה. בתום לימודיו בשנת 1942 התגייס לחיל האוויר האמריקאי, ושירת במערכה נגד היפנים באוקיינוס השקט. המשוררים שהשפיעו עליו בצעירותו הם קונרד אייקן ודילן תומאס.

בשובו מהמלחמה למד דיקי באוניברסיטת ואנדרבילט בטנסי. הוא למד פילוסופיה, צילום אמנותי, אסטרונומיה ואנתרופולוגיה. וכן למד ספרות ואנגלית. בעידודו של מורהו החל לכתוב ולפרסם משירתו. הוא גויס שוב למלחמת קוריאה, השתלם כקצין, ובשובו החל ללמד באוניברסיטת פלורידה. בשנת 1956 יצא לניו יורק, שהה שם כמה שנים, הצטיין בקריאת שיריו, ועבד בענף הפרסום. הוא פרסם את ספר שיריו הראשון, "אל תוך האבן", בשנת 1960. מלכתחילה משכה שירתו המיוחדת את תשומת לבו של קהל קוראי השירה באמריקה. הטבע הפראי ממלא בשירתו תפקיד מכריע.

בשנת 1961 יצא דיקי עם משפחתו לאיטליה, ספרי שירתו שיצאו לאור בשנות ה-60 זכו בפרסים חשובים, ובהם "פרס הספר הלאומי". ג'יימס דיקי התמנה ל"משורר הקונגרס", או "משורר החצר", והחזיק במשרה החשובה משנת 1966 עד שנת 1968. הוא גם הוזמן לקרוא משיריו בטקס ההכתרה של הנשיא ג'ימי קרטר, כאיש רוח דרומי מפורסם וידוע. באחרית ימיו חלק לו הדרום האמריקאי כבוד רב, כגיבור מלחמה, כמשורר, כמוזיקאי, כסופר נערץ, צייד ואיש יערות, וכמי שהעלה את הטבע הפראי של הדרום לערך לאומי.

יצירתו הנודעת ביותר של דיקי היא הרומן Deliverance (בתרגום מילולי "הצלה"), שיצא לאור בשנת 1970. הספר עובד ב-1972 לסרט בשם "גברים במלכודת", בבימויו של ג'ון בורמן, וזכה לפרסום עולמי. דיקי עצמו מופיע בסרט בהופעת אורח. הביקורת כתבה על הסרט, בין השאר: "ארבעה אנשי עסקים מאטלנטה יוצאים למסע, שהופך לסיוט. המסע מעמיד את כל ערכיהם האמריקאיים הגבריים במבחן. הוא יצירה עזת ביטוי, שנעזרת בהופעתו של צוות מצוין של שחקנים: ג'ון וויט, ברט ריינולדס, נד ביטי, רוני קוקס. יותר מאשר אמירותיו של הסרט, עוצמתו נובעת מהאופן שבו בורמן ממקם את גיבוריו בנוף הפיסי והאנושי."

מיצירתו הענפה של דיקי תורגם לעברית ספרו "גברים במלכודת". שירים בודדים שלו תורגמו בידי עודד פלד, ונדפסו בכתבי עת ספרותיים.

==ספרו בעברית==
*גברים במלכודת, נוסח עברי אריה חשביה, ביתן, תל אביב, תשל"ג 1973.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20050309001927/http://www.jamesdickey.org/ קהילת ג'יימס דיקי], באנגלית.
* 
* 

קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחילות האוויר של צבא ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
פרימוס (תואר)

התואר פְּרִימוּס שימש בימי הביניים ואחריהם כתואר כבוד לאדם בעל תפקיד ראשון במעלה. התואר גזור מהמילה הלטינית "primus", שפירושה – ראשון במעלה.

== בהיררכיה הכנסייתית ==
בתואר זה כונה הבישוף האחראי של הכנסייה ההגמונית בסקוטלנד.

הפרימאס של פולין (Prymas Polski), כלומר ראש הכנסייה הקתולית הפולנית, הוא הארכיבישוף של גנייזנו.

==פרימוס ביהדות צ'כיה==
בתואר הכבוד "פרימוס" כונה הפרנס והגבאי הראשי, בקהילות יהודיות מרכזיות בצ'כיה, בבוהמיה ומוראביה, והמפורסמת שבהן היא קהילת פראג.

רבים מנכבדי פראג, ששימשו בדרך כלל גם כפרנסים ומנהיגים ודיינים בוררים התכנו "פרימוס". כך למשל חותנו של ר' נפתלי כ"ץ הראשון, הרב ישעיה ליברמן פרימוס; הרב שמעון הלוי ברנדיס חתנו של המהר"ל מפראג, ועוד רבים נוספים. כינוי זה ניתן למנהיגה הראשי של הקהילה, והוא כלל במשמעותו גם את היותו של מנהיג זה שתדלן אצל השלטונות.

בעיר ניקלשבורג, עד לשנת ה'ת"פ היה נקרא אחד מהגבאים הראשונים, החשוב שבהם, בשם "פרימוס". בשנת ה'ת"פ התקבלה החלטה למנות ארבעה גבאי-על ולבטל את משרת ה"פרימוס". בפראג נקרא ראש הקהל בתואר "פרימוס", והמהר"ל בדרשתו לשבת הגדול גינה כינוי זה משום חוקת הגויים. הפרימוס היהודי היה גם מתכבד בכיבודים שונים, כעלייה לתורה ראשון.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תארים
קטגוריה:בישופים לפי סוג
מצבת הזיכרון הטורקית בבאר שבע

מצבת הזיכרון הטורקית בבאר שבע היא אנדרטה הניצבת בשדרות דוד טוביהו, בסמוך לתחנת הרכבת הטורקית הישנה בבאר שבע. המצבה הוצבה בשנת 2002 על ידי ממשלת טורקיה, לזכר 298 חללים טורקים שנפלו בקרב באר שבע.

בבסיס המצבה הוצב לוח זיכרון לזכר החללים הטורקים שנפלו במערכה. הלוח במקורו הוצב על ידי הבריטים בקיר הכניסה לבית הקברות הצבאי הבריטי, כתגמול לחסד עם המת שעשו הטורקים כאשר הציבו מצבה לטייס בריטי שנפל בקרב נגדם. ליד המצבה ניצב פסל ראש של מוסטפא כמאל אטאטורק.

בשנת 2010 הושחתה המצבה בעקבות אירועי המשט לעזה, כשרוססה עליה הכתובת "כל הכבוד לצה"ל", ונעשה ניסיון להצית את דגל טורקיה שלצידה.

<gallery mode=slideshow>
קובץ:Battle of Beersheba 90 anniversaryM185.JPG|טקס הזיכרון במלאת 90 שנה לקרב על באר שבע - 2007
קובץ:Türk Askerleri Anıtı'nın yanındaki Osmanlı demiryolu ve Mustafa Kemal Atatürk büstü (Beerşeba, İsrail) 2.jpg|פסלו של מוסטפא כמאל אטאטורק ליד האובליסק
קובץ:תחנתהרכבתהטורקית.JPG|האנדרטה על רקע תחנת הרכבת הטורקית
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:באר שבע: אנדרטאות
קטגוריה:ישראל: עמודי הנצחה
קטגוריה:אנדרטאות באזור הדרום
קטגוריה:ישראל: אנדרטאות למלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנדרטאות לאנשי צבא
קטגוריה:טורקיה: צבא וביטחון
חנטי ומנסי (יוגרה)

המחוז האוטונומי חנטי ומנסי (ברוסית: Ханты-Мансийский автономный округ — Югра́, בתעתיק: חנטי-מנסיסקי אבטונומני אוקרוג - יוגרה) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי של אורל וטריטוריאלית שייך למחוז טיומן.

המחוז הוקם ב-10 בדצמבר 1930 כמחוז (אוקרוג) לאומי וקיבל סטטוס של סובייקט פדרטיבי בשנת 1993.

מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-9 אזורים מוניציפליים.

הנהרות הגדולים במחוז הם אוב ואירטיש.

==דמוגרפיה==
כ-92% מאוכלוסיית האזור מתגוררת בערים. עיר הבירה של האזור היא חנטי-מנסיסק, אך הערים גדולות הן סורגוט (כ-292 אלף תושבים) וניז'נוורטובסק (כ-240 אלף תושבים). הן הוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20 תוך פיתוח שדות גז טבעי ונפט בסביבה. בשנת 1970, לפני פיתוח מסיבי של שדות נפט באזור, במחוז התגוררו 271 אלף תושבים בלבד. בשנת 1987 היקף אוכלוסייה כבר היה מעל למיליון תושבים.

הרוסים מהווים כ-68% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים - 6.0%, הטטרים - 7.1%, הבשקירים - 2.3%. עמי הצפון (חנטי ומנסי) מהווים כ-2% מאוכלוסיית המחוז (בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין משנת 1939 הם היו כ-20%).

==כלכלה==
במחצית השנייה של המאה ה-20 התגלו באזור שדות גז טבעי ונפט גדולים ביותר. הדבר גרם לפיתוח מואץ של הכלכלה, פיתוח צנרת גז ונפט, הקמת ערים חדשות וכו'. עתה, המחוז מהווה מקור עיקרי של הגז והנפט של רוסיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:רוסיה: מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים
קטגוריה:מחוזות רוסיה בסיביר
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1930
ימאלו-ננץ

מחוז אוטונומי ימאלו-ננץ (ברוסית: Ямало-Ненецкий автономный округ , בתעתיק: ימאלו-ננצקי אבטונומני אוקרוג) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של אורל וטריטוריאלית משתייך למחוז טיומן.

המחוז הוקם ב-10 בדצמבר 1930, ובשנת 1992 הפך לסובייקט פדרלי של רוסיה.

מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק לשבעה אזורים מוניציפליים.

המחוז נמצא בחלקו הצפוני של מישור סיביר המערבי. מעל ל-50% משטח המחוז נמצא מעבר לקו הקוטב הצפוני. במחוז תנאים אקלימיים קשים במיוחד. בחורף, הטמפרטורה יורדת עד ל-59 מעלות מתחת לאפס. בקיץ ייתכנו גלי חום עד ל-30 מעלות.

==דמוגרפיה==
אוכלוסיית ננצי (ненцы) באוהל
בערים מתגוררת כ-83.5% מאוכלוסיית המחוז. בירת המחוז היא סלחרד, בה מתגוררים כ-50 אלף תושבים.
האוכלוסייה מונה 522,904 (נתוני 2010). בשנת 1959 התגוררו במחוז רק כ-60 אלף תושבים. עם גילוי שדות נפט וגז טבעי החל פיתוח האזור תוך הגדלה משמעותית של האוכלוסייה והקמת ערים חדשות.
הערים הגדולות - נובי אורנגוי ונויאברסק הן ערי "גז ונפט" שהוקמו בשנות ה-70 של המאה ה-20, ובהן מתגוררים מעל ל-100 אלף תושבים בסך הכל.

הרוסים מהווים (נתוני 2010) כ-62% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים כ-9.7%, הטטרים כ-5.6%, ועמי הצפון (ננצי (סמויאדים), חנטי, קומי) כ-9%. לעמת שנת 1959, אחוז עמי הצפון באוכלוסיית המחוז ירד מכ-30% לכ-9%, וזאת למרות שאוכלוסייתם כמעט הוכפלה. זאת עקב נהירה של אנשים ממרכז רוסיה בעקבות פיתוח שדות נפט וגז באזור והקמת ערים חדשות.

בשטח המחוז מתגוררים דוברי ננצית יערות - שפה בסכנת הכחדה שמספר הדוברים בה כ-1000 איש.

==כלכלה==
כלכלת האזור מתבססת על הפקת נפט וגז טבעי והעברתו למרכזי הצריכה באירופה. לאחורנה החל להתפתח פרויקט ימאל גט"ן שכולל נמל לגז נוזלי.

בשטח המחוז ממוקם מוסד בו מוחזקים פושעים שעונש מוות עבורם הומר למאסר עולם. במוסד מחזקים כ-450 פושעים לרבות דמיטרי וורוננקו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: מחוזות (אוקרוגה) אוטונומיים
*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1930
ים צ'וקצ'י

ים צ'וּקְצִ'י (ברוסית: Чуко́тское мо́ре) הוא ים שולי באוקיינוס הקרח הצפוני, המופרד ממנו על ידי מצר דה לונג והאי וראנגל במערב, ופוינט בארו (Point Barrow) במזרח. הים הצ'וקצ'י מכסה שטח של 589,600 קמ"ר, גבולותיו הם אלסקה בדרום-מזרח וסיביר וחצי האי הצ'וקצ'י ברוסיה בדרום-מערב. מצר ברינג מקשר בין ים ברינג לבין ים צ'וקצ'י. הים נקרא על שם העם המתגורר בחצי האי צ'וקוטקה.

ערי נמל החשובות לאורך חופיו של הים הן אואלן (Uelen) ברוסיה ובארו (Barrow) בארצות הברית, והוא ניתן לשייט במשך ארבעה חודשים בשנה בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ימים באוקיינוס הקרח הצפוני
קטגוריה:ימים שוליים
קטגוריה:רוסיה: ימים
קטגוריה:ארצות הברית: ימים
ים צ'וקצ'י
ים צ'וקצ'י
אלטאי (רפובליקה)

רפובליקת אלטאי (ברוסית: Республика Алтай, באלטאי: Алтай Республика) היא רפובליקה בפדרציה הרוסית, בדרום סיביר, בגבול עם סין, מונגוליה וקזחסטן.

היא הוקמה ב-1 ביוני 1922 בשם "המחוז האוטונומי אוירוט" שפוצל מפלך אלטאי . בהמשך, לאחר מספר שינויים, ב-12 בדצמבר 1993, הוקמה רפובליקת אלטאי כחלק מן הפדרציה הרוסית.

מבחינה אדמיניסטרטיבית, הרפובליקה מחולקת ל-11 אזורים.

==היסטוריה==

במאה ה-2 לפני הספירה התגוררו באזור זה סקיתים. החל מהמאה ה-6 נכלל האזור בממלכת הטורקים. בהמשך הוא היה חלק מממלכת דז'ונגר, שהשתרעה על שטחים שעתה שייכים לרוסיה, לקזחסטן, למונגוליה ולסין. עם נפילת הממלכה בשנת 1756, חלקה הצפוני סופח לאימפריה הרוסית.

==גאוגרפיה==
שטח המחוז הררי, כשמרביתו הוא הרי אלטאי (החלק הרוסי). בשטח המחוז נמצא הר בלוחה (גובה של 4500 מטר) - הנקודה הגבוהה בסיביר. בשטח יש מקורות מים רבים - כ-7000 אגמים ותחילת נהר אוב.

==כלכלה==
כלכלת הרפובליקה מבוססת על חקלאות. אין בה מפעלי תעשייה משמעותיים.

==דמוגרפיה==
מבחינה אדמיניסטרטיבית הרפובליקה מחולקת ל-11 אזורים.
רק -26% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - גורנו-אלטאיסק מתגוררים כ-50 אלף תושבים.

בהתאם לנתוני המפקד של שנת 2010, הרוסים מהווים כ-57% מאוכלוסיית הרפובליקה, האלטאים - כ-34%, הקזחים כ-6%.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

אלטאי
קטגוריה:מדינות טורקיות
קטגוריה:רפובליקות רוסיה בסיביר
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1922