OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עדינה הופמן

עדינה הופמן (נולדה ב-1967) היא סופרת, חוקרת ספרות ועיתונאית ישראלית-אמריקאית.

== אודות ==
עלתה לישראל בשנת 1981 יחד עם בעלה המתרגם פיטר קול. כתבה עבור The Nation, וושינגטון פוסט, The Times Literary Supplement, The Boston Globe והג'רוזלם פוסט. הופמן הייתה מרצה אורחת ב-Wesleyan University וב- Middlebury College והיא עמיתה במרכז פרנק ילו למדעי הרוח שבאוניברסיטת ייל.

בשנת 2000 יצא ספרה "House of windows: portraits from a Jerusalem neighborhood" המתבונן בחברה ובתושבי ירושלים ובשכונת מוסררה בפרט.

בשנת 2009 יצא לאור בהוצאת אוניברסיטת ייל ספרה "My Happiness Bears No Relation to Happiness: A Poet’s Life in the Palestinian Century", ביוגרפיה של הסופר הערבי ישראלי טהא מוחמד עלי. הספר זכה בפרס וינגייט מטעם המגזין Jewish Quarterly לשנת 2010.

בשנת 2011 יצא לאור ספרה, שכתבה יחד עם בעלה פיטר קול, אודות הגניזה הקהירית: "Sacred Trash: The Lost and Found World of the Cairo Geniza". 

את חלק מהמחקר עבור הספר על גניזת קהיר עשתה הופמן בספריית שוקן, והיא התרשמה מיופיו של הבניין. בעקבות זה החלה לעבוד על ספר נוסף, שיצא לאור בשנת 2016, אודות שלושה אדריכלים שהשאירו את חותמם על ירושלים בתקופת המנדט הבריטי: אריך מנדלסון, שתכנן את ספריית שוקן, אוסטן סיינט בארב הריסון, שתכנן את ארמון הנציב ומוזיאון רוקפלר, וספירו חורי, אדריכל שתכנן את בית המון.

ב-2019 יצא לאור ספרה על המחזאי, סופר, ותסריטאי היהודי אמריקאי בן הכט.

== מספריה ==
<div style="direction: ltr;">
* House of Windows: Portraits from a Jerusalem Neighborhood, Steerforth Press, 2000, Broadway Books, 2002
* My Happiness Bears No Relation to Happiness: A Poet's Life in the Palestinian Century, Yale University Press, 2009
* Sacred Trash: The Lost and Found World of the Cairo Geniza, Knopf Doubleday Publishing Group, 2011
* Till We Have Built Jerusalem: Architects of a New City, Farrar, Straus and Giroux, 2016
* Ben Hecht: Fighting Words, Moving Pictures, Yale University Press, 2019
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20110217031745/http://www.ibiseditions.com/AdinaHoffman/index.asp אתר הבית] של עדינה הופמן

קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
Ibis Editions

לוגו ההוצאה
Ibis Editions (הוצאת איביס) היא הוצאה לאור שבסיסה בירושלים המתמחה בתרגומים לאנגלית של ספרות העוסקת במזרח התיכון, תרגומים מעברית, ערבית, יוונית, צרפתית, גרמנית ולאדינו. 

את הוצאה ייסדו שלושה סופרים הכותבים באנגלית ומתגוררים בישראל, פיטר קול, אשתו, עדינה הופמן וגבריאל לוין. בין היוצרים שההוצאה פרסמה נכללים אמיל חביבי, גרשם שלום, טהא מוחמד עלי, ח"נ ביאליק, סמיח אלקאסם, ששון סומך, ס. יזהר, יהודה הלוי, אסתר ראב ואלזה לסקר-שילר. ההוצאה מוגדרת כעמותה הפועלת ללא כוונות רווח. 

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.ibiseditions.com אתר ההוצאה]
* 

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
Charlie Bit My Finger

צילום מסך מתוך הסרטון
Charlie Bit My Finger – Again! (בעברית: "צ'ארלי נשך לי את האצבע – שוב!") הוא סרטון וידאו ביתי בן 55 שניות, שפורסם באתר YouTube ובתקופות מסוימות נחשב לסרטון הנצפה ביותר אי פעם, עם מעל מיליארד צפיות (נכון ל-2 באפריל 2024). לפי אחת המדידות, היה סרטון זה הנצפה ביותר במשך יותר משנתיים, עד אפריל 2010.

== רקע ==

הסרטון מתאר סיטואציה קצרה בין שני אחים בריטים, בגיל שלוש ובגיל שנה, היושבים בכורסה. בסרטון מגיש האח הגדול יותר, הארי, את אצבעו לפיו של האח הצעיר, צ'ארלי. צ'ארלי נושך את אצבע אחיו, בעוד האח הגדול מייבב וצועק מכאבים, עד שלבסוף מצליח לשחרר את אצבעו מפיו של צ'ארלי. אורכו של הסרטון הוא 56 שניות, והוא הועלה לרשת על ידי אביהם של הילדים, הווארד דייוויד קאר, בחודש מאי 2007. לפי דבריו של קאר ברֵאיונות, הוא העלה את הסרטון לאתר YouTube באופן תמים למדי, על מנת שקרובי משפחה בארצות הברית יוכלו לראות את הילדים, מאחר שקובץ הווידאו היה גדול מדי למשלוח בדואר אלקטרוני.

== התפשטות הסרטון ==

הסרטון הפך תוך זמן קצר לסרטון ויראלי. פחות משנה לאחר העלאתו לרשת, במרץ 2008, היו לו 12 מיליון צפיות. בדצמבר 2008 כבר היה הסרטון אחד מ-12 הסרטונים הנצפים ביותר ב-YouTube עם 65 מיליון צפיות. עד אפריל 2009 נצפה הסרטון 92 מיליון פעמים, ובחודש אוגוסט 2009 הפך לסרטון הנצפה ביותר אי פעם לאותה תקופה, והכניס לגוגל לא מעט כסף מפרסום.

== השפעות ==

כתוצאה מהתפשטות הסרטון הפכו שני הילדים לכוכבים. הארי וצ'ארלי זכו לבלוג וידאו משלהם, ואף הודפסו חולצות טי-שירט ולוחות שנה עם תמונותיהם ועם הלוגו "Charlie Bit My Finger". החל מיולי 2010 הועלו ל-YouTube למעלה מ-30 סרטונים נוספים של הארי וצ'ארלי, על ידי אביהם, בהם נראים הילדים מתבגרים, ומלווים באמם ובאחיהם הקטן. גם סרטונים אלה זכו לצפייה על ידי מיליונים. ברחבי העולם הוקמו אף מועדוני מעריצים.

4 שנים לאחר שהועלה לראשונה לרשת קיבל האב המחאה על סך 120 אלף פאונד ישירות מגוגל, שמייצגים את חלקו של בעל הסרטון מכלל ההכנסות בעקבות פרסומות באתר. בסך הכל, הרוויחה משפחתם כמיליון ליש"ט מהסרטון.

הבמאי ג'ף צ'אן ערך את הסרטון ויצר לו גרסה חדשה ומפחידה בה זומבים מסתערים ומנסים לנשוך את האצבע. הסרטון הוצג בפסטיבל CFC Worldwide Short Film Festival בשנת 2011 בטורונטו, קנדה.

באחד הראיונות עמו הגיב אביהם של הבנים ואמר: .

== מכירתו ==
במאי 2021 נמכר העותק המקורי של הסרטון כאסימון חסר תחליף (NFT -non fungible token) לאספן פרטי, תמורת 760,999 דולר, והמשפחה שיצרה אותו הורידה את המקור מיוטיוב לצמיתות.

בכך שבר הסרטון שיא נוסף, בהיותו הסרטון הביתי הקצר, שנמכר בסכום הגבוה ביותר מעולם. העותק המקורי נשאר ברשת יוטיוב עד חודש יולי 2021 עם התראה על המכירה, ואז הוסר.

עותקים של הסרטון עדיין זמינים ברשת.

== קישורים חיצוניים ==
* הסרטון המקורי "[http://www.youtube.com/watch?v=_OBlgSz8sSM Charlie bit my finger - again!]", אתר YouTube
* [https://www.youtube.com/watch?v=0EqSXDwTq6U העתק פיזי של הסרטון] באתר יוטיוב
* [https://www.youtube.com/watch?v=kV8PbItDFS4 הריאיון הטלוויזיוני הראשון של המשפחה], מתוך ערוץ היוטיוב HDCYT שהוקם עבורם, 2008
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטוני יוטיוב
קטגוריה:סרטונים: תופעות אינטרנט
הרכבת הקלה של סוצ'י

מפת הרשת המתוכננת בשחור, והתחנות הפעילות בפועל בעת האולימפיאדה באדום
הרכבת הקלה של סוצ'י (ברוסית: Сочинское лёгкое метро) הייתה תוכנית להקמת רכבת קלה בעיר סוצ'י שבדרום-מערב רוסיה לקראת משחקי החורף האולימפיים אשר נערכו בעיר בשנת 2014. הקמת הרכבת הייתה מתוכננת להסתיים בשנת 2013, ועלות הקמתה הייתה צפויה לעמוד על 758.8 מיליון דולר. בסופו של דבר התוכנית נזנחה.

ברשת היו אמורות להסלל מסילות בצורת האות T באורך כולל של 86.4 ק"מ שתוכננו להסלל על-פני הקרקע, מתחתיה ומעליה. שלושת הקווים היו אמורים לקשר בין כל שתי תחנות קצה, והרשת כולה הייתה אמורה לכלול 24 תחנות. במכרז שפורסם לרכישת הציוד הנייד זכתה רכבת מדגם ספסיום (Spacium) של חברת בומברדייה, אשר הייתה אמורה לספק 54 רכבות בנות שלושה קרונות כל אחת, עם קיבולת של עד כ-800 נוסעים. הרכבות תוכננו לפעול במרווחים של 4 דקות, במהירות מקסימלית של 70 קמ"ש, ולאפשר הסעת 70,000 איש בשעה.

בפועל הוחלפה התוכנית בשירות רכבת המחברת בין הכפר האולימפי במזרח לשדה התעופה של העיר ולמרכז סוצ'י, ובשלוחה המובילה לכפר האולימפי ההררי בקראסנאיה פוליאנה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.flickr.com/photos/vlad2154/3549217480/ סכמה של רשת הרכבת הקלה]
* [http://www.sochi2014.com/en/spectators-transport-system תחבורה באולימפיאדת סוצ'י]

קטגוריה:סוצ'י
קטגוריה:רכבת קלה
קטגוריה:רוסיה: רכבות
קטגוריה:רוסיה: תחבורה ציבורית
קטגוריה:מיזמים שבוטלו
DST

המינהל לפיקוח טריטוריאלי (בצרפתית: Direction de la Surveillance du Territoire; בראשי תיבות: DST) היה מחלקה במשטרה הלאומית הצרפתית שעסקה במודיעין פנים, סיכול ריגול, מאבק בטרור וביטחון פנים. 

למעשה היה זה שירות הביטחון הצרפתי בין השנים 1944–2008 עד שפורק על ידי נשיא צרפת ניקולא סרקוזי ביוני 2008 והוחלף על ידי DCRI (המינהל המרכזי למודיעין פנימי) שבשנת 2014 הפך ל-DGSI. 

מטה הארגון היה ברחוב נלאטון 7 בפריז.

בשנות ה-80 הוקמה המחלקה לביטחון כלכלי ולהגנת הנכסים הלאומיים שעסקה באבטחת הטכנולוגיה הצרפתית, התעשיות הביטחוניות במדינה, תעשיות הרכב, התקשורת ותעשיית הרוקחות. במובנים רבים הייתה זו המקבילה הצרפתית לשירות הביטחון הכלכלי, של שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.

== משימות ומבצעים ידועים ==
יכולתו של הארגון להוות כחומה בצורה לאיומים חיצוניים הועמדה במבחן במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה (1954–1962) כאשר נאבק ב-ORAF – הארגון להתנגדות צרפתית-אלג'ירית.

ב-3 בדצמבר 1973 סוכני DST התחזו לשרברבים ונתפסו כשהם מנסים להתקין מכשירי ציתות במשרדי העיתון Canard Enchaine, השערורייה שפרצה בעקבות המקרה הביאה להתפטרותו המאולצת של שר הפנים הצרפתי, ריימון מרסלין.

אחת מהמשימות המוצלחות ביותר שלו הייתה גיוסו של קצין ביון רוסי בכיר בתקופת המלחמה הקרה, קצין מודיעין מההירארכיה של הקג"ב או הגר"ו (המודיעין הצבאי), הקצין העריק סיפק לצרפתים מידע רב ערך לפני שנעצר בתחילת שנות ה-80 והוצא להורג.

== ראשי DST ==

== ראו גם ==
* DGSI - שירות ביטחון הפנים הצרפתי כיום 
* DGSE - סוכנות הביון הצרפתית
* SDECE - סוכנות הביון הצרפתית בתקופת המלחמה הקרה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קהילת המודיעין הצרפתית
קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
קטגוריה:צרפת: ארגונים ממשלתיים
דניאל גברון

דניאל גברון
דניאל גָבְרוֹן (נולד ב-7 בדצמבר 1935 בלונדון) הוא סופר, עיתונאי והיסטוריון ישראלי.

== ביוגרפיה ==
גברון נולד בלונדון. בנם של לילי ונתן, אביו היה עורך דין המתמחה ברישום פטנטים. גברון הגיע לישראל לראשונה בשנת 1954 כחלק משנת הכשרה עם תנועת הנוער "הבונים". בין השנים 1955 ל-1959 למד ב-School of Oriental and African Studies. בשנת 1961 עלה לישראל עם אשתו ובנו הצעיר, חי בקיבוץ ואחר כך בעיר ערד, שם שימש כאחראי על התיירות בין השנים 1961 ל-1963. בשנת 1971 עבר לאזור ירושלים. הוא עבד ככתב בקול ישראל ושימש כמנהל החדשות באנגלית. אחר כך הצטרף לג'רוזלם פוסט.

גברון כתב מאמרים בעבור "הניו יורק טיימס", ה"וול סטריט ג'ורנל" וה-"National Jewish Monthly", ושידר ב-BBC, ב-CBS וב-National Public Radio. השתתף בצוות שהקים את Palestine-Israel Journal.

נשוי לאנג'לה (1935), מורה לעיוורים, ומתגורר במוצא עילית. אב לשלושה ילדים, בהם הסופר אסף גברון.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Holy land mosaic: stories of cooperation and coexistence between Israelis and Palestinians, Rowman & Littlefield, 2008
* The other side of despair: Jews and Arabs in the promised land, Rowman & Littlefield, 2004
* The kibbutz: awakening from Utopia, Rowman & Littlefield, 2000
* Pilgrims, Creative Arts Book Company, 2000
* Saul Adler: pioneer of tropical medicine : a biography, Balaban Publishers, 1997
* Israel after Begin: Israel's options in the aftermath of the Lebanon war, Houghton Mifflin Co., 1984
* Walking through Israel, Houghton Mifflin Co., 1980
* The end of days: a novel of the Jewish war against Rome 66-73 C.E., Jewish Publication Society of America, 1970
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.pbs.org/heavenonearth/interviews_gavron.html ראיון]
* [https://web.archive.org/web/20160304053230/http://www.commongroundnews.org/article.php?id=25096&lan=he&sid=0&sp=0 אני וליברמן]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סגל הג'רוזלם פוסט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:מוצא עילית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
מוריס פיש

מוריס פיש (באנגלית: Morris Fish; נולד ב-16 בנובמבר 1938) הוא משפטן יהודי-קנדי שכיהן כשופט בית המשפט העליון של קנדה.

==ביוגרפיה==
פיש נולד בשנת 1938 למשפחה יהודית במונטריאול. הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת מקגיל וסיים שם לימודי תואר ראשון ולימודי משפטים. לאחר סיום לימודיו החל בשנת 1964 לעבוד במשרד עורכי דין בעיר. במקביל ללימודיו ועבודתו כעורך דין עבד פיש כעיתונאי של "מונטריאול סטאר" בשנים 1959–1970 וביקר במסגרת עבודתו במדינות שונות בעולם, בהן ישראל, צרפת וברית המועצות.

==מינויו לשופט==
בניין [[בית המשפט העליון של קנדה בעיר אוטווה]]
בשנת 1989 מונה פיש לשופט בבית המשפט לערעורים בקוויבק. ב-5 באוגוסט 2003 מונה על ידי ראש ממשלת קנדה, ז'אן קרטיין, לכהונה כשופט בית המשפט העליון של קנדה. מוריס פיש הוא בעל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת מקגיל במונטריאול (2001) ומישיבה יוניברסיטי בניו יורק (2009). ב-31 באוגוסט 2013 פרש מכהונתו בבית המשפט העליון.

==ראו גם==
*בית המשפט העליון של קנדה
*יהדות קנדה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.scc-csc.gc.ca/court-cour/ju/fish/index-eng.asp מוריס פיש באתר בית המשפט העליון הקנדי] 

קטגוריה:שופטים יהודים קנדים
קטגוריה:עורכי דין יהודים קנדים
קטגוריה:מונטריאול: אישים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1938
יאיר אורגלר

יאיר אורגלר (נולד ב-10 באוקטובר 1939) הוא פרופסור אמריטוס למנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, אשר שימש כיו"ר הבורסה לניירות ערך בתל אביב בין השנים 1996–2006.

== קורות חייו ==
אורגלר סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון (1963), מוסמך בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס (1965), ותואר מוסמך וד"ר (1967) בניהול תעשייתי מאוניברסיטת קרנגי-מלון בפיטסבורג. הוא בוגר תוכנית פולברייט. אורגלר כיהן כאיש סגל באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1969 ל-2003. בשנת 1973 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובהמשך היה פרופסור מן המניין. בין תפקידיו דקאן הפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי בין השנים 1981–1985 וסגן רקטור אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1990-1985.

ב-1991 הקים אורגלר את "מעלות", חברה ישראלית לדירוג ניירות ערך, והיה יושב ראש פעיל של החברה עד מאי 1996. אז מונה ליו"ר הבורסה לניירות ערך, תפקיד בו החזיק במשך עשור. בין השנים 2001 ל-2004 היה נשיא ארגון International Options Markets Association. 

בשנים 2005-2000 שימש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו. מכהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, בכימיקלים לישראל ובחברת עתידים. משנת 2005 משמש כחבר הוועד המנהל ומייסד של עמותת עתיד בטוח למניעת קורבנות אלימות בקרב ילדים ובני נוער.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20100906054045/http://www.milkeninstitute.org/about/about.taf?function=detail&Level1=ProStaff&Level2=Bio&ID=52&cat=Staff יאיר אורגלר], באתר Milken Institute
* [http://people.forbes.com/profile/yair-e-orgler/17434 יאיר אורגלר] באתר פורבס
* [http://www.atid-batuah.org.il/ דף הבית] של עמותת "עתיד בטוח" למניעת קורבנות אלימות בקרב ילדים ובני נוער.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ניהול
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תוכנית פולברייט ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
High-Speed Packet Access

HSPA (או בשמו המלא: High Speed Packet Access) הוא פרוטוקול לתקשורת סלולרית אשר מאחד את פרוטוקול High-Speed Downlink Packet Access ופרוטוקול High-Speed Uplink Packet Access כך שנוצרת רשת תקשורת יעילה יותר מרשת דור 3 רגילה. רשת זו נקראת גם 3G+ (דור 3+) או דור 3.5. ב-2010 פרוטוקול זה היה בשימוש במעל 200 מפעילים סלולריים ב-80 מדינות שונות.

הפרוטוקול שופר בשנת 2008 לרשת HSPA+ ונכנס לשימוש ברחבי העולם בשנת 2010.
הרשת הזו מאפשרת קצב תאורטי מרבי של 14.4 מגה בייט לשנייה בהורדה (downlink) ושל 5.76 מגהביט לשנייה בהעלאה (uplink). בנוסף, הפרוטוקול מאפשר ניצול של רוחב פס גדול פי חמישה בהורדה ופי שניים בהעלאה מאשר פרוטוקול W-CDMA סטנדרטי. שיפור זה קרה בזכות הייעולים הבאים:
* ניצול תדר גם להעלאה וגם להורדה.
* הקטנת משך זמן השידור (TTI) שמוקצה ליחידת קצה, זה מקטין את משך הזמן שהקו לא מנוצל בין סיום שידור של יחידת קצה אחת ליחידת קצה שנייה.
* עדכן שוטף של קידוד ואפנון כדי להגדיל את משך ההפעלה של תחנת בסיס.
* הקטנת משך הזמן בין שידורים חוזרים להקטנת הזמן שלוקח להודעה שלמה להגיע.
* שימוש באפנון 16QAM ו-64QAM.
* שימוש במודל MIMO להגדלת הקיבול. 

מהדורה מתקדמת של פרוטוקול זה הנקראת +Dual Carrier HSPA או +DC-HSPA נכנסה לשימוש בפברואר 2011 על ידי Telstra באוסטרליה והניבה נתוני שיא של 42 מגה ביט לשנייה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תקשורת סלולרית: תקנים
נילי אושרוב

נילי אושרוב (נולדה ב-20 בדצמבר 1955, ברמת גן) היא תסריטאית, סופרת, משוררת, עורכת לשונית וסאטיריקנית ישראלית.

== אודות ==
אושרוב (נבנצל) נולדה במשפחה דתית-לאומית וגדלה ברמת גן. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה העברית בירושלים במתמטיקה וספרות אנגלית והיא בוגרת בית הספר לתסריטאות בתל אביב של עידית שחורי. לאחר השירות הצבאי החלה להתרחק מהדת ובסוף יצאה בשאלה.

אושרוב כתבה תסריטים לסדרות טלוויזיה ישראליות, ביניהן: מעורב ירושלמי, החצר והשיר שלנו. היא עורכת שותפה במוסף הסאטירי "אפעס". אושרוב מפרסמת במשך שנים מקאמות סאטיריות-פוליטיות. מקאמות אלו התפרסמו במשך ארבע שנים בפינה בתוכנית של שי ודרור ברדיו תל אביב ואחר כך בתוכנית שנקראה "המקאמות של נינה". נכון ל-2010 אושרוב מפרסמת את המקאמות באתר ynet. בשנת 2008 יצא ספרה "שיכון צדיקים" בהוצאת מודן, אשר עסק בילדותה בשיכון המפד"ל ברמת גן.
באפריל 2011 יצא לאור הספר "שמאלץ" שכתבה יחד עם השף שמיל הולנד. הספר עוסק במטבח היהודי המזרח אירופאי. בשנת 2013 ערך וביים השחקן והבמאי יוני אילת את הצגת תיאטרון יידישפיל "מונולוגים מהקישקע", על פי טקסטים שכתבה אושרוב בספר זה. ההצגה כוללת מונולוגים בעברית ושירים ביידיש. החל מינואר 2012 - 2016 הייתה משתתפת קבועה בתוכנית הרדיו "סדר יום" עם קרן נויבך ברשת ב' במסגרת הפינה הפוליטית של יום חמישי, עם יואב קרקובסקי ונדב פרי, והתייחסה לאירועים הפוליטיים בפן הקומי-סאטירי שלהם. בינואר 2016 החלה להגיש תוכנית זוגית ברשת ב' בשם "שניים אוחזים", בשיתוף עם עו"ד נדב העצני. התוכנית ירדה לאחר חצי שנה. ב-2017 החלה להגיש, בשיתוף עם העיתונאית טל שניידר, את הפוד-קאסט הפוליטי "הראשונות לזהות" ברשת הפוד-קאסטים "גיקונומי", שם המשיכה לפרסם מקאמה שבועית. בשנה זו התחילה להופיע בקפה ביאליק עם מופע המקאמות "חרזת לבד?" (בהשתתפות יוני אילת, גלעד שפירא ואביבה גר). ועם פרוץ הקורונה וסגירת הקפה, היא ממשיכה להופיע במופע אישי על במות אחרות ובבתים פרטיים. היא ממשיכה לפרסם מקאמות באופן סדיר בדף הפייסבוק שלה, ומשתתפת בקביעות במופעי פואטרי סלאם. היא הוציאה לאור ארבעה ספרי ילדים: "טיול עם רוצקי בעברית ופרוסקי" (ספר שבו מארחת העברית את הרוסית), "המנופף הקטן" (איירה: דפנה אוודיש גולן), "היום ההפוך של מיכה" ו"עוד כמה דקות". הספרים נמכרים בחנויות פרטיות. אושרוב מלווה כתיבת אוטוביוגרפיות וכותבת סיפורי חיים.

אושרוב נשואה לדוד אושרוב אותו הכירה באוניברסיטה ולזוג שלושה ילדים. אושרוב הוצבה במקום ה-79 ברשימת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-19. בנה הוא חוקר הדו-לאומיות הערבית וההיסטוריה האינטלקטואלית של פלסטין, אלי אושורוב. כלתה, דינה ברדיצ'בסקי-אושורוב, ממעלה אדומים, היא מרצה עם קביעות בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב. נכדה, בנם של אלי ודינה, קרוי על שם ספרה "היום ההפוך של מיכה", שמו בישראל: מיכה. 

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.club50.co.il/Item.aspx?ItemTypeID=19&ClusterID=13256&ItemID=14114&MainCategory=583&SubCategory=708 שיכון הצדיקים של נילי], רותי קדוש, מגזין club 50
* 

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:יוצאות בשאלה
קטגוריה:פעילות מרצ
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סאטיריקנים ישראלים
קטגוריה:סאטיריקניות ישראליות
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בלשניות ולשונאיות ישראליות
קטגוריה:בלשניות ולשונאיות עבריות
קטגוריה:סביון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
משה צפור

פרופ' משה צפור
משה א' צִפּוֹר (נולד ב-4 במאי 1934 בטרנוב שבפולין) הוא פרופסור אמריטוס למקרא באוניברסיטת בר-אילן ומלמד במכללה האקדמית גבעת וושינגטון ראש החוג לתנ"ך וראש התכנית ללימודי תואר שני בתנ"ך. מחקריו עוסקים בתחום תרגומי המקרא והפרשנות הקדומה.

== ביוגרפיה ==
צפור נולד בפולין ב-1934 ועלה לארץ ישראל בשנת 1935. הוא למד בישיבת חברון שבירושלים ולמד לתעודת הוראה. הוא לימד בבית ספר יסודי, בבית-הספר התיכון הדתי "בר-אילן" בנתניה ובבית-הספר התיכון הדתי "יבנה" שבחולון. אחר כך השלים תואר ראשון במקרא, תלמוד ותולדות ישראל עם התמחות נוספת ביוונית באוניברסיטת תל אביב (1962). תואר שני בתנ"ך קיבל מאוניברסיטת בר-אילן (1969), ובה גם עשה את הדוקטורט בתנ"ך בנושא תרגום השבעים לספרי שמואל-מלכים, בהדרכת פרופ' משה גושן-גוטשטיין (1979). בשנת 1988 מונה לפרופסור חבר, בשנת 2001 לפרופסור מן המניין ובשנת 2003 יצא לגמלאות. הוא היה מופקד הקתדרה לפרשנות המקרא ע"ש קספר במשך שנתיים.

תחומי מחקרו כוללים את הפרשנות הקדומה (התרגומים הקדומים); הספרות הבתר-מקראית (מגילות קומראן, הספרים החיצוניים, ספרות חז"ל), מסירת התנ"ך ונוסחו, תרגום השבעים והתרגום הסורי (הפשיטתא), השירה המקראית, ספרות הנבואה והפרשנות הימי-ביניימית. עורך ראשי: מחקרי גבעה, שנתון המכללה האקדמית לחינוך גבעת וושינגטון, כרכים ג-ז, תשע"ב-תש"ף.

== מספריו ==
* מונחי הריאליה בתרגומים הקדמונים לספרי שמואל-מלכים, בהשוואה לתרגומי דברי הימים (דיסרטציה, בהדרכת פרופ' משה גושן-גוטשטיין), רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ט.
* על מסירה ומסורת: פרקים בתולדות הפרשנות הקדומה של המקרא, תרגומו ומסירתו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשס"א.
* תרגום הפשיטתא לספר ויקרא עם ביאור, ירושלים: הוצאת סימור, תשס"ג.
* תרגום השבעים לספר בראשית, רמת-גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו.
* טללי ורדים: עיונים במקרא, בתפילה ובמנהג, הוצאת המכללה האקדמית גבעת וושינגטון, ד.נ. אבטח, תשע"ז
* (עם אברהם שושנה) פירוש לספר יחזקאל לרבנו יוסף חיון, על פי כתב היד המכון ללימודים מזרחיים בפטרסבורג, בלוויית... הערות נוסח וביאורים.. כרך א': מבוא, פרקים א-כ"ט; כרך ב': פרקים ל-מח, נספחים ומפתחות, מכון אופק, ירושלים תשס"ו, צפור עסק רבות בכתבי רבי יוסף חיון ופרסם כחמש מאמרים בנושא.
* (עם איילה משאלי) שני פירושי ר' אברהם אבן עזרא על מגילת אסתר, מהדורה מדעית מבוארת, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת-גן, תשע"ט

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20101009123614/http://research.biu.ac.il/researcher/ZiporMoshe משה צפור], דף אישי באוניברסיטת בר-אילן 
*[https://bible.biu.ac.il/node/582 דף במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן]
* 

קטגוריה:חוקרי יהדות ישראלים
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תנ"ך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
גיטה שרובר

גיטה שרובר (8 באוגוסט 1917 - 11 ביוני 2004) הייתה נדבנית ישראלית ויקירת העיר ירושלים. באמצעות קרן גבריאל שרובר שהקימה נבנו בין היתר תיאטרון ירושלים, טיילת שרובר בירושלים ובית גבריאל על שפת הכנרת.

== ביוגרפיה ==
גיטה בלסון נולדה בריגה שבלטביה, בתם השנייה של בטי וליאופולד בלסון. כשהייתה בת שלוש, לאחר שחרור אביה מהכלא הסובייטי, עברה המשפחה לברלין בירת גרמניה. היא ואחיה היו חברים תחילה במכבי צעיר ולאחר מכן בתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית "הבונים" בקבוצתו של אנצו סרני. ב-1933 חזרו הוריה לריגה, שם נרצחו כשהנאצים הגיעו לעיר בשנת 1941. אחיה, יפים, עלה לארץ ישראל וגיטה יצאה להכשרה חקלאית בדנמרק.

בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל עם קבוצה של "הבונים" שהצטרפה לפלוגת הקיבוץ המאוחד "שער הנגב" בגדרה (לימים קיבוץ כפר סאלד), ונישאה לג'ורג' פאפה, חברהּ מהתנועה. כעבור זמן מה עבר הזוג לתל אביב. בשנת 1943 התנדבה שרובר לצבא הבריטי, הצטרפה לכוח העזר של הנשים בחיל האוויר המלכותי ושירתה בקהיר. בשנת 1945 נולד בנה היחיד גבריאל, ולאחר מכן עברה עם משפחתה לירושלים. בתקופה בין 1945 ל-1948 פעלו גיטה וג'ורג' במאבק להקמת המדינה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנת 1949 התגרש הזוג.

בתחילת שנות החמישים הקימה שרובר עסק פרטי. ולטר איתן, מנכ"ל משרד החוץ, שכר את שירותיה ותפקידה היה ללוות אישים חשובים בעת ביקורם בארץ. בשנת 1954 פגשה את מיילס שרובר, איל-פלדה יהודי עשיר מוונצואלה, שהגיע לביקור בישראל כמלווה מטעם משרד החוץ. שנה אחר כך, ב-1955, נישאה לו והוא אימץ את בנה גבריאל. המשפחה חיה זמן מה בקראקס ובשנת 1958 חזרה לישראל. המשפחה גרה בוילה שרובר, בשכונת טלביה בירושלים. באותן שנים הייתה פעילה עם בעלה למען הקמת תיאטרון ירושלים. לאחר מות בעלה בשנת 1976 המשיכה גיטה לנהל את וילה שרובר ולארח בה רבים מנכבדי העולם. בשנת 1988 נפטר בנה גבריאל ממחלת האיידס ומאז פעלה רבות להנצחת שמו, באמצעות קרן גבריאל שרובר. היא פיקחה על עבודות הקמת בית גבריאל שעל שפת הכנרת, שבו לפי רצונה היה אמור להיחתם הסכם השלום בין ישראל לסוריה.

בשנת 1995 החליטה קרן גבריאל שרובר להעניק את "פרס גבריאל לשלום".

בשנת 1997 הוענק לגיטה שרובר אות יקיר ירושלים. מיילס שרובר זכה בפרס בשנת 1975.

שרובר נקברה בהר המנוחות בירושלים.
מדליה שהוענקה לשרובר בשנת 1989

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20100901171038/http://www.betgabriel.co.il/site/sherover_gita.html גיטה שרובר] באתר בית גבריאל
* 
* מיכאל יעקובסון: [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3103880,00.html וילה שרובר, הבית המפורסם בירושלים: עבר, הווה - והעתיד?], 10.12.13, Xnet

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מתנדבי היישוב לחיל האוויר המלכותי הבריטי
קטגוריה:מתנדבות היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:נדבניות ישראליות
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:יקירות ירושלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:משפחת שרובר
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
אוטרמר

מדינות אוטרמר,"המזרח הקרוב",1135
אוּטְרמֶר (צרפתית: Outremer; או בעברית: מעבר לים) היה השם שניתן בימי הביניים למדינות הצלבניות שנוסדו לאחר מסע הצלב הראשון, דהיינו, ממלכת ירושלים, רוזנות טריפולי, רוזנות אדסה ונסיכות אנטיוכיה. למונח שורשים עתיקים יותר והוא שימש כמקבילה למונח העברי חו"ל (חוץ לארץ), כך בשמו של לואי הרביעי, מלך צרפת (921–954), הידוע גם כלואי שמעבר לים (בצרפתית Louis IV d'Outremer). 

כיום מקובל הביטוי תוך רישומו עם מקף (outre-mer) ככינוי למושבות צרפת מעבר לים (בניגוד לצרפת המטרופוליטנית), הנחלקות לטריטוריות שמעבר לים (Territoires d'outre-mer, ראשי תיבות TOM) ולחבלים מעבר לים (Départements d'outre-mer, ראשי תיבות DOM), והמכונים בהכללה "צרפת מעבר לים" (France d'outre-mer).

==ראו גם==
*היסטוריה של ממלכת ירושלים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:המדינות הצלבניות
קטגוריה:צרפת: חלוקה מנהלית
נחותי

הנְחוּתֵי (מילה ארמית שפירושה "היורדים", מכונים גם רבותינו היורדין מארץ) היו חכמים בתקופת התלמוד שהיו יורדים מארץ ישראל לבבל ועולים מבבל לארץ ישראל ומשמשים כשליחים ומגשרים בין שני המרכזים הגדולים של האמוראים יוצרי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי (רב אבינה, עולא ורב דימי). קשר זה התקיים לפחות כמאה וחמישים שנה.

==הסבר השם==
חז"ל מכנים את פעולת האדם היוצא מארץ ישראל לארץ אחרת בשם ירידה, על-פי העיקרון ההגותי ש"ארץ ישראל גבוה מכל הארצות". עיקרון זה בא לידי ביטוי כבר בתורה בפסוק: "אנכי ארד עמך מצרימה ואנכי אעלך גם עלֹה". המילה "ירד" בארמית היא: "נחת", וברבים "נחותי", וכן בעברית מודרנית "נוֹחת" פירושו יורד.

מרכזי התורה וההנהגה הגדולים של היהדות בתקופת התלמוד היו בבבל ובארץ ישראל, ובין מרכזים אלו התקיים קשר באמצעות אותם חכמים שחזרו ועברו בין המרכזים הנ"ל. לכן יש מי שמכנה את ה"נחותי" בשם: "מקשרים". יש חכמים שעברו לארץ ישראל אחרי תקופה ארוכה שבה למדו בבבל, וכן להפך. גם מבין אלה היו שכונו 'נחותי', כי עם עוברם למרכז השני העבירו מסורת תלמודית רבה.

יש מקומות בגמרא שבהם מכונים הנחותי גם בשם "נחותי-ימא" - יורדי הים. אך יש הטוענים כי זו שגיאת העתקה, עקב העובדה שבמקומות אחרים מדווחת הגמרא על שאלות אודות צמחים ובעלי חיים שנשאלו מנחותי ימא. אכן, אפשר כי אין זו שגיאה, אלא הכוונה ב"ימא" איננו לים, אלא לכיוון ימה - למערב (כך מפרש רבנו חננאל בסוכה מג, א: "כל נחותי מערבא..."), והכוונה אפוא ליורדי מערב, שמוצאם מארץ ישראל שבמערב.

==חכמים שכונו בתואר זה==
בין האמוראים המפורסמים שכונו בתואר זה ודבריהם צוינו בגמרא נמנים החכמים הבאים:
* רבה בר בר חנה
* רבי ירמיה
* רב כהנא (השני)
* רב זירא
* רב דימי
* רב שמואל בר רב יצחק
* רב חלבו
* עולא
* רבין
* רבי ברכיה

==חכמים שלמעברם מבבל לארץ ישראל או להפך הייתה השפעה רבה ==
* רבי אבא בר איבו
* רבי יצחק נפחא

==חכמים נוספים המוזכרים שהיו במסעות תדירים מארץ ישראל לבבל==
*רבי תחליפא בר מערבא

==ראו גם==
* יהדות בבל
* רב (אמורא)
* שד"ר

==לקריאה נוספת==
* הרב אברהם אורנשטיין, [http://www.hebrewbooks.org/22505 "אנציקלופדיה לתוארי כבוד בישראל"], כרך שלישי, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=22505&st=&pgnum=34&hilite= עמ' 1280] ואילך, באתר HebrewBooks.
* הרב יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים חלק ב, [https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20281&st=&pgnum=472 דף רלד ואילך], באתר HebrewBooks.

==הערות שוליים==

*
טמרמה

טמרמה (באנגלית: Tamarama) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council).

==גאוגרפיה==
טמרמה ממוקם כ-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, לחוף ים טסמן (האוקיינוס השקט). לפרבר רצועת חוף קטנה, הקרויה חוף טמרמה. הפרוורים הגובלים בו הן ברונטי מדרום, בונדיי ממערב ובונדיי ביץ' מצפון. טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסביבתו, וכולל את רצועת החוף ומספר רחובות ממערב לה.

==היסטוריה==
הפרוור נודע בתחילה כדיקסון ביי על ידי המתיישבים האירופאים הראשונים, אך שמו שונה לטמרמה בתחילת המאה ה-19. מקור השם הוא ככל הנראה "גמה-גמה" (Gamma Gamma), מילה באבוריג'ינית, והפרוור מופיע תחת שם זה במפות צבאיות מתחילת המאה ה-19.
אקווריום בונדיי, סביבות שנת 1888
בשנת 1887 הוקם בפרוור גן השעשועים הראשון בסידני, שנקרא אקווריום בונדיי (Bondi Aquarium). הפארק כלל רכבת הרים משוכללת, שהייתה מתוחה מעל קו החוף ונתנה לרוכבים בה תחושה שהם צוללים לתוך גלי האוקיינוס. גורמי משיכה נוספים בגן כללו מופעי וודוויל ואקווריום המציג חיות ודגים מרשימים, כגון כלבי ים וכרישים. גן השעשועים הפך לסימן ההיכר של הפרוור, אך לאחר 18 שנות פעילות בשנת 1906 נסגר לבסוף ונמכר. הפארק נפתח מחדש ומותג בשנית כעיר הפלאות (Wonderland City), ובמקום רכבת ההרים כלל ספינת אוויר שצפה מעל, רכבת קיטור דוהרת מסביב לאתר במסלול של 2 מייל ופילה בשם אליס שניתן לרכב על גבה לאורך החוף. גן השעשועים קיבל אספקת כח מתחנת כוח פנימית, מונעת קיטור. עיר הפלאות החזיקה מעמד 14 שנה, אך סבלה מתלונות חוזרות ונשנות של תושבי הפרוור בנוגע לצער בעלי חיים, תפעול ספינת האוויר ומניעת גישה לחוף. בשנת 1920 קנתה המועצה את שטח הגן ופינתה אותו לחוף, לרווחת התושבים.

==תרבות==
טמרמה הוא מהפרוורים הקטנים בסידני, ואינו כולל מוסדות תרבות פרט לחוף טמרמה, שלו חשיבות תרבותית. בטמרמה הוקם ב-1906 ארגון חילוץ והצלת גולשים, מהמועדונים הראשונים מסוגו באוסטרליה ובעולם. אף על פי שחוף טמרמה חשוף לזרמי ים חזקים, לא איבד מועדון ההצלה ולו גולש אחד מאז היווסדו, והוא מחלץ שנתית כאלף גולשים יותר ממועדונים דומים בחופי סידני האחרים.

חוף טמרמה זכה גם לכינוי המקומי "גלמרמרה", תודות למסורת ארוכת שנים של ידוענים הבאים להשתזף במקום.

הטיילת המשתרעת מעל ולאורך חוף טמרמה היא חלק מצעדת החוף מבונדיי לברונטי, טיילת ארוכה שמתוחזקת על ידי מועצת וייברלי כמוקד משיכה תיירותי. בטיילת זו מתארחת תערוכת פסלים שנתית, "פסלים לצד הים" (Sculpture by the Sea).

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110308213859/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=5830 טמרמה באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Tamarama/Suburbs/16285 טמרמה באתר "Sydney Suburbs"] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרוורי סידני
לאון ורת

לאון וֶרְת (בצרפתית: Léon Werth; 1878 – 13 בדצמבר 1955) היה סופר, פילוסוף פציפיסט ומבקר אמנות יהודי-צרפתי. ידיד נפשו של מחבר "הנסיך הקטן", אנטואן דה סנט-אכזופרי.

==תולדות חייו==
ורת נולד ברמירמון (Remiremont) שבחבל לורן בצרפת. בעקבות הצטיינותו הרבה בבית הספר נשלח ללימודים גבוהים בתיכון יוקרתי בפריז, אליו הגיע בעיצומו של משפט דרייפוס. עד מהרה נטש ורת את לימודיו לטובת חיי בוהמה, חבר לחוגי שמאל רדיקלי והכיר את הסופר האנרכיסט אוקטב מירבו. מירבו לקח את ורת תחת חסותו, סייע לו לפרסם את סיפוריו הראשונים בכתבי העת הנחשבים ולהוציא את ספרו הראשון "הבית הלבן", לו כתב מירבו הקדמה.

ורת היה פעיל בחוגי הפילוסופים ומבקרי האמנות. הוא קידם, למשל, את הפסלת חנה אורלוף ואת אמני הדאדא והסוריאליזם.

במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס ורת ונלחם בחפירות; הוא חזר מן החזית כפציפיסט מושבע וכתב שני רומנים המבקרים קשות את המלחמה. דבריו, שהתקבלו בתחילה בתרעומת, הפכו מאוחר יותר לקולו של הדור שלחם בחפירות ויצא משם מלא ביקורת על המלחמה ועל הגנרלים.

ב-1917 גילה התלהבות ראשונית ממהפכת אוקטובר, אך עם עלייתו של סטלין לשלטון מתח ביקורת על ברית המועצות. בשנת 1924, לאחר שחזר ממסע בהודו-סין הצרפתית (וייטנאם וקמבודיה של ימינו) כתב רומן המבקר את הקולוניאליזם הצרפתי וחוזה את תנועת הדה-קולוניזציה.

בשנת 1931 נערכה לוורת, שהיה אז כבן 53, היכרות עם אנטואן דה סנט-אכזופרי, שהיה אז כבן 31. סנט-אכזופרי, שהתייתם מאביו בגיל צעיר, ראה בוורת דמות-אב. השניים התיידדו וחלקו זה עם זה דעות ובילויים משותפים עם משפחותיהם. סנט אכזופרי ראה בוורת "מצפן מוסרי" וורת התלהב מרוח הנעורים התוססת ומדמיונו של הטייס הצעיר. כל אחד שמר על הגות ודעות עצמאיות והם קיימו ביניהם דיונים פילוסופיים שנמשכו שעות, חלקם תוך טיולים בחיק הטבע וחלקם במהלך התכתבות ענפה.

בשנת 1940, עם כיבוש צרפת במלחמת העולם השנייה, נמלט סנט אכזופרי לאלג'יריה ולניו יורק והצטרף לחיל האוויר של בעלות הברית בעוד ורת ומשפחתו נדדו 35 ימים אל בית הקיט שלהם, שהיה בדרום צרפת, תחום שנחשב בטוח יותר בהיותו בשליטת צרפת של וישי. ורת לא יכול היה לכתוב לסנט אכזופרי מכתבים, אך כתב לו ביומנו. סנט-אכזופרי כתב אף הוא מכתבים לוורת, שלא נשלחו ליעדם אלא כונסו בספר "מכתב לבן ערובה", שיצא לאור בארצות הברית ב-1943. ורת לא נזכר בו בשמו מפחד שיבולע לו.

לאחר תום המלחמה נודע לוורת על היעלמות מטוסו של סנט-אכזופרי ב-1944. ורת הוציא לאור את ספרו של סנט-אכזופרי מן העיזבון "המצודה" והוציא ספר בשם "סנט-אכזופרי כפי שהכרתי אותו" (Saint-Exupéry, tel que je l'ai connu).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים יהודים
קטגוריה:פציפיסטים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות יהודים
קטגוריה:אנטואן דה סנט-אכזופרי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1878
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1955
רצועת בקעים

רצועת הבקעים המזרחית של קילווואה
חתך סכמטי ברצועת הבקעים המזרחית של קילווואה
רצועת בקעים היא מבנה גאולוגי המופיע בכמה הרי געש, בייחוד הרי הגעש מטיפוס חרוט מגן של איי הוואי, שבהם סדרה ליניארית של מערכות סדקים במורדותיו של הר הגעש מאפשרת ללבה להתפרץ מאגפיו של הר הגעש במקום מפסגתו. לדוגמה, ההתפרצות הנוכחית של הר הגעש קילוואה בהוואי מתחוללת ברציפות מאז 1983 מחרוט האפר של פּוּ אוֹאוֹ (Puʻu ʻŌʻō) השוכן ברצועת הבקעים המזרחית של קילוואה, כ-15 קילומטרים מזרחה מלוע הר הגעש הראשי בפסגת ההר. רצועות בקעים נוטות להתפשט בקו ישר כמו קרניים היוצאות מפסגת הר הגעש. במרבית הרי הגעש של הוואי יש שתי רצועות בקעים ולפעמים שלוש. הלבה המצטברת מהתפרצויות חוזרות ונשנות מרצועת הבקעים היא הגורם לצלליתם המוארכת של הרי הגעש של הוואי (צורה המכונה "חרוט מגן"). ייתכן שהדוגמה הטובה ביותר לכך היא הר הגעש מאונה לואה. פירוש שם ההר בהוואית הוא "הר ארוך".

מקורם של ההעתקים המרכיבים את רצועת הבקעים בהתפשטות הקרום בסביבת הר הגעש. ככל שהר הגעש מטיפוס חרוט מגן צובר יותר חומר, כך הוא נעשה כבד יותר והוא מתחיל לשקוע עקב כוח המשיכה. עקב כך נמתחים פני השטח במדרונות ההר ונשברים.

הסיבה לכך שלבה מתפרצת לעיתים כה קרובות מאגפי הרי הגעש היא כוח המשיכה. קל יותר ללבה נוזלית כבדה לזרום אופקית ולהתפרץ מצדי ההר, מאשר להידחף מאות או אלפי מטרים במעלה צינור ההזנה המוביל לפסגת ההר (ראו שרטוט). מערכת של סדקים ושברים המרכיבה את רצועת הבקעים מאפשרת לתופעה זו להתרחש ביתר קלות.

==קישורים חיצוניים==

*[http://volcanoes.usgs.gov/images/pglossary/RiftZone.php רצועת בקעים] הסבר קצר באתר USGS 

קטגוריה:וולקנולוגיה
*
קטגוריה:גאולוגיה מבנית
גוסטב דלמן

גוסטף הרמן דלמן (גרמנית: Gustaf Hermann Dalman; 9 ביוני 1855 - 19 באוגוסט 1941) היה בין השנים 1902 ל-1917 המנהל הראשון של "המכון הגרמני האוונגלי למחקר עתיקות ארץ הקודש בירושלים" (בגרמנית: ) וחוקר מובהק של התנ"ך, התלמוד, והשפות השמיות - עברית, ארמית וערבית.

== חייו ==
דלמן נולד בגרמניה, לאב גרמני ולאם שוודית. הוא אימץ את שם המשפחה של אמו (שם המשפחה של אביו היה "מרקס"), והיה בקשר אמיץ עם משפחתו השוודית. את ספרו "דקדוק הלשון הארמית היהודית" הקדיש למלך שוודיה אוסקר השני (נכדו של ברנדוט).

חיבורו המפורסם ביותר הוא "דקדוק הלשון הארמית היהודית" (מהדורה שנייה 1905). בנוסף על מחקריו בתחום ההיסטוריה, הארכאולוגיה והלשון של ארץ ישראל וסביבותיה, הוא התעניין בנופים, בחי ובצומח של הארץ, והשאיר אוסף צילומים נדיר של הארץ (הנגיש מאתר המכון הנקרא עכשיו על שמו – מכון גוסטאב דלמאן). בשנים שחי בירושלים קיים יחסים הדוקים עם משכילי ירושלים, ובמיוחד מסתמך על הידע שלו "הזואולוג העברי הראשון" ישראל אהרוני, המזכיר אותו רבות בזכרונותיו ונעזר בו בזיהוי בעלי חיים בשמם העברי. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה חזר דלמן לגרמניה, ושימש פרופסור לשפות שמיות באוניברסיטת לייפציג.
בשנת 1925 פרסם (בגרמניה) את הספר "מאה צילומי אוויר של ארץ ישראל" המבוסס על צילומי אוויר של הצבא הגרמני. ב-1937 הוציא לאור סידרה של 7 ספרים בשם "מלאכות ומנהגים בארץ ישראל" (Arbeit und Sitte in Palästina).

דלמן היה יוצא דופן בזמנו מבין חוקרי הקדם הנוצרים, בכך שלא הגביל את מקורות הידע שלו לתנ"ך ולברית החדשה, אלא שלט בכל אוצר הספרות היהודית, בשני התלמודים, הבבלי והירושלמי, ובמקורות אחרים, מה שעורר עליו לא אחת ביקורת של עמיתיו, שהסתייגו מההסתמכות הרבה שלו על מקורות יהודיים כל כך מובהקים. לפי עדותו של אהרוני, הבין דלמן גם את העברית המדוברת החיה בת הזמן.

דלמן הונצח ברחוב שנקרא על שמו בשיח' ג'ראח בירושלים.

==קישורים חיצוניים==

* אוסף התצלומים שלו, וכן קישורים לפרסומיו החשובים נגישים מאתר [http://www.theologie.uni-greifswald.de/institute/gustaf-dalman-institut.html מכון גוסטף דלמאן].
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מזרחנים גרמנים
קטגוריה:תאולוגים נוצרים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1855
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1941
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא

אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא שרף א-דין (בערבית: الملك المعظم عيسى شرف الدين, נהגה: אל-מַלֶכּ אלמוּעַזם עיסא שַרַף א-דין; נפטר ב-1227) היה הסולטאן האיובי ששלט בדמשק בשנים 1227-1218, בנו של אל-מלכ אל-עאדל ואחיינו של צלאח א-דין מייסד השושלת. אל-עאדל חילק את הממלכה לשניים, ובשנת 1201 מינה את אל-מעט'ם למושלה של דמשק, ואת בנו השני אל-מלכ אל-כאמל למושלה של מצרים. שני אחים נוספים שהיו פחות בולטים באישיותם קיבלו תחת שליטתם אזורים קטנים יותר. אל-אשראף קיבל את ג'זירה, ועבד אל עזיז עות'מאן קיבל את הבניאס. בשנת 1218, עם מותו של אל-עאדל, הפך אל-מעט'ם לסולטאן דמשק. לאחר פטירתו, החליף את אל-מעט'ם בנו אל-מלכ נאצר דאוד . אל-מעט'ם בנה וביצר את ארץ ישראל, אך גם הרס מבצרים וחומות רבים.

== חומות וביצורים בירושלים ובגליל ==
כמעט מאה שנה נמצאה ירושלים תחת שלטון נוצרי-צלבני. ב- 2 באוקטובר 1187, נכבשה העיר על ידי חילותיו של צלאח א-דין, וירושלים שבה לשליטת האסלאם. כדי למנוע את שובם של הצלבנים, החלו השליטים האיוביים, במסע חיזוקים וביצורים של החומה בירושלים ובבניית מגדלים. כן הוקמו וחוזקו על ידם, מבצרים בגליל, בגלעד ובגולן. מרבית הביצורים הללו נעשו על ידי אל-מעט'ם, או בהוראתו, עוד בחיי אביו אלמלכ עאדל, בהיותו שליטה של ירושלים, אך מאוחר יותר כסולטאן, כשחשב שטובת שלטונו היא הרס הביצורים, הוא לא היסס להרוס את החומות והמבצרים שהוא בעצמו בנה. כך בשנת 1217 כשצבאו של אנדראש השני מלך הונגריה הגיע לחופי הארץ, חיזק אל-מעט'ם את ביצוריה של ירושלים, ובשנת 1219 הרס את ביצורי הר תבור שבנה אביו, כדי לעזור לאחיו אלמלכ אל-כאמל, ולהסיח את דעתם של הכוחות האירופיים שצרו על מצרים. מבצר נמרוד, השוכן למרגלות הר חרמון, נבנה על ידי שליט הבניאס אלעזיז עת'מאן, במימונו של אחיו אל-מעט'ם. מעברו של הקטע הדרומי של חומת ירושלים נמצאו בחפירות חדשות שרידי חומה ומגדלים איוביים; אלו נבנו בשלהי תקופת צלאח א-דין, בתקופת אלמלכ אל-עאדל, ובראשית שלטונו של אל-מעט'ם, אך בשנים 1219 ו- 1220 פקד אלמעט'ם להרוס אותם. במהלך ספטמבר ואוקטובר של שנת 1227 יצא שוב אל-מעט'ם מדמשק, והחל בהחרבה שיטתית של ביצורי ירושלים ומבצרים בגליל כגון: כוכב הירדן, המצודה בתבנין ומצודת צפת - אסטרטגיה בה נהג צלאח א-דין, ברצונו למנוע התבססות הצלבנים בארץ. בחודש נובמבר מת אלמלכ אל-מעט'ם עיסא, ומותו שינה את המפה הפוליטית של ממלכת ירושלים ואויביה.

== מדרשת (מאדראסת) אלמעט'מיה ==
בשנת 1218 נבנתה בצו הסולטאן אלמלכ אלמעט'ם עיסא, מדרשה ללימודי האסלאם, על פי האסכולה החנפית, אשר קיבלה את שמה על שם הסולטאן - אלמעט'מיה. מבנה המדרשה נמצא בעיר העתיקה סמוך לשער האריות ובקרבת תחילתה של הויה דולורוזה. במקום נמצאה כתובת בשפה הערבית: 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:השושלת האיובית
קטגוריה:ילידי 1176
קטגוריה:נפטרים ב-1227
הצרות שלי עם נשים

הצרות שלי עם נשים היא סדרת טלוויזיה קומית ששודרה בערוץ 10, שעלתה לשידור ב-12 ביולי 2010. העונה הראשונה זכתה לממוצע רייטינג של 6.5 אחוז. העונה השנייה עלתה לאוויר ב-24 באוקטובר 2010.

==עלילה==
ארי שניידר (דן שפירא), מעצב בחברת קוסמטיקה, לא מצליח לשמור על מערכת יחסים לאורך זמן, ולכן פונה לפסיכולוגית בשם עדינה בבאיוף (חנה לסלאו). במהלך העונה הראשונה הוא מתאהב בבוסית שלו, לילך תורג'מן (טלי שרון), ובמהלך העונה השנייה מנסה, בעזרת הפסיכולוגית שלו, לשמור על מערכת היחסים של השניים.

==דמויות==
* ארי שניידר (דן שפירא)
* עדינה בבאיוף (חנה לסלאו)
* לילך תורג'מן (טלי שרון)
* תמרה (ורד פלדמן)
* אלדד חבס (אסי ישראלוף)
* יעל חבס (טלי אורן)
* אליאנה צוק (עופרי פרישקולניק)
* שרון (מעין וינשטוק)
* סיוון (מיכל כרמי)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות מבוססות על פורמט זר
קטגוריה:דרמות קומיות ישראליות
פרד לזין

פרד לזין (באנגלית: Frederick A. Lazin; נולד ב-2 ביוני 1943) הוא פרופסור למדעי המדינה וחבר במחלקה לפוליטיקה וממשל באוניברסיטת בן-גוריון.

== אודות ==
לזין נולד ב-2 ביוני 1943 בבוסטון וגדל בעיר שרון במסצ'וסטס למשפחה קונסרבטיבית. בנעוריו היה חבר בתנועת הצופים והגיע לדרגה הגבוהה ביותר, Eagle Scout. בתיכון שימש כנשיא האזורי של תנועת הנוער יהודה הצעיר ואחרי התיכון בילה בישראל שנה במסגרת התנועה. הוא החל ללמוד לתואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס. לאחר שנה, נסע לישראל ולמד כחצי שנה כלכלה באוניברסיטת העברית. אולם, החליט לחזור לארצות הברית ושם סיים את התואר בהצטיינות יתרה (1966). הוא היה נשיא מקומי של ארגון הלל. אחר כך סיים תואר שני (1969) ושלישי (1973) במדעי המדינה מאוניברסיטת שיקגו.

בשנת 1975 עלה לישראל, הצטרף לסגל ההוראה באוניברסיטת בן-גוריון והתגורר ביישוב עומר. הוא לימד באוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת העיר ניו יורק ובאוניברסיטת קורנל.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Fred A. Lazin, The Struggle for Soviet Jewry in American Politics (expanded and revised), Beer Sheva: BGU Press. (Forthcoming, in Hebrew).
* Fred A. Lazin, Matt Evans, Vincent Hoffmann-Martinot and Hellmut Wollmann (eds.), Local Government Reforms in Countries in Transition: A Global Perspective, Lexington Books, (forthcoming).
* Fred A. Lazin, The Struggle for Soviet Jewry in American Politics: Israel versus the American Jewish Establishment, Lexington Books, 2005. (Israel Political Science Association award for Outstanding Book in English 2005).
* Fred A. Lazin, Project Renewal: Politics & Implementation, Beer Sheva: BGU Press, 1999. (In Hebrew). (Updated version of 1994 Book).
* Fred A. Lazin (ed.), The Policy Implementation Process in Developing Nations, Volume 6 of Policy Studies and Developing Nations, JAI Press, 1999.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090601080653/http://www.fredlazin.com/ האתר הרשמי] של לזין
* [https://web.archive.org/web/20100819114202/http://humweb2.bgu.ac.il/politics/he/%D7%90%D7%A0%D7%A9%D7%99%D7%9D/%D7%A1%D7%92%D7%9C-%D7%A7%D7%91%D7%95%D7%A2/%D7%A4%D7%A8%D7%95%D7%A4-%D7%A4%D7%A8%D7%93-%D7%9C%D7%96%D7%99%D7%9F דף אישי] באתר אוניברסיטת בן-גוריון
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: פוליטיקה וממשל
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
דייוויד ויימן

דייוויד ויימן (אנגלית: David Wyman; 6 במרץ 1929 - 14 במרץ 2018) היה היסטוריון אמריקאי, פרופסור מאוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, שנודע בזכות מחקריו בנוגע לתגובתה של ארצות הברית לגרמניה הנאצית. עמד בראש מכון ויימן לחקר השואה בוושינגטון די. סי.

== אודות ==
נולד בוויימאות' מסצ'וסטס, נכד לשני כמרים פרוטסטנטים. הוא סיים תואר ראשון מאוניברסיטת בוסטון ודוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1966 ל-1991 לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מההיברו יוניון קולג' ומישיבה יוניברסיטי.

נפטר ב-14 במרץ 2018.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Paper Walls: America and the Refugee Crisis, 1938-1941 (University of Massachusetts Press, 1968). 
* The Abandonment of the Jews: America and the Holocaust, 1941-1945 (Pantheon, 1984).
בעברית - הפקרת היהודים אמריקה והשואה 1941–1945, הוצאת יד ושם, 1993.
* A Race Against Death: Peter Bergson, America, and the Holocaust (with Rafael Medoff; The New Press).(מרוץ נגד המוות:פיטר ברגסון, אמריקה והשואה - יחד עם רפאל מדוף
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.wymaninstitute.org/about/bio-wyman.php על אודות ויימן] באתר מכון ויימן לחקר השואה 
* 
* [https://www.yadvashem.org/odot_pdf/microsoft%20word%20-%207064.pdf מדוע לא הפציצו את אושוויץ] - מאמר מאת ויימן, באתר יד ושם

קטגוריה:היסטוריונים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
פארק צ'או-יאנג

מראה בפארק
פארק צ'או-יאנג (בתרגום לעברית: פארק השמש העולה, בסינית: 北京朝阳公园; בפיניין: Běijīng Cháoyáng Gōngyuán) הוא פארק הממוקם ליד ארמונו של הנסיך לשעבר באזור צָ'אוֹ-יָאנְג בבייג'ינג. הפארק נפתח בשנת 1984, והוא הפארק הגדול בבייג'ינג. רוחבו 2.8 ק"מ, אורכו 1.5 ק"מ, והוא משתרע על-פני שטח של 2.89 קמ"ר. הפארק נמצא בין כביש הטבעת השלישי לכביש הטבעת הרביעי. בפארק יש גנים, רכבת הרים, מגרשי טניס וכדורסל.

== אירועים ==
מאז שנת 2005, בכל חודש ספטמבר, הפארק מארח את פסטיבל הפופ של בייג'ינג, שכולל מופעי מוזיקה בינלאומיים וסיניים. הפארק אירח את תחרות הכדורעף חופים באולימפיאדת בייג'ינג (2008), ולאחר האולימפיאדה השתמשו בחול כדי לבנות חוף ים מלאכותי בפארק. בפארק נבנה גלגל ענק, שכאשר יושלם, יהיה גובהו 208 מטר ויהיה הגלגל הגבוה יותר בעולם. עם זאת, במאי 2010 החברה שבונה את הגלגל ענק פשטה את הרגל והעבודות נפסקו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090714211239/http://www.beijingguide2008.com/chaoyang_sun_park_beijing/chaoyang_park_beijing.html מדריך מצולם של פארק השמש העולה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בייג'ינג: גנים ופארקים
ישראל בן דרור

ישראל בן דרור (3 במרץ 1932 - 18 בפברואר 2006) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת מכבי פתח תקווה בין השנים 1948–1962.

==ביוגרפיה==
ישראל בן דרור הוא בנו של מרדכי בן דרור, שהיה יו"ר מכבי ישראל. בן דרור שיחק בתפקידים רבים ובהם בלם, מגן וחלוץ, והתפרסם בזכות כדורי החוץ הארוכים שלו. הוא שיחק 157 משחקים בליגת העל וכבש 36 שערים לזכותה של מכבי פתח תקווה, והיה שותף בולט לזכייתה בגביע המדינה בשנת . לזכותו של בן דרור 3 הופעות בנבחרת ישראל, במשחקים נגד יפן, יוגוסלביה ודרום אפריקה.

עם פרישתו הקים ישראל בן דרור את מועדון הספורט אבן יהודה ופעל שנים רבות בתחום הספורט כמאמן כדורגל, כדורעף וכדורסל בקבוצות שונות. רבים מכדורגלניה של מכבי נתניה לדורותיהם התאמנו תחת שרביטו של בן דרור. בשנות ה-70 עסק בן דרור בארגון מופעי ההתעמלות בטקסי המכביה.

ישראל בן דרור שירת כקצין בצבא הגנה לישראל. היה מורה לחינוך גופני בבית הספר "בכר" באבן יהודה ובבית הספר "ביאליק" בנתניה. על פעילותו בבית הספר ביאליק ותרומתו לספורט העירוני קיבל את "פרס החינוך עירוני" של העיר נתניה בשנת 1987. במשך 38 שנים הפעיל בן דרור בביתו באבן-יהודה את קייטנת "גבעת הילדים", שם אירח ילדים בחופש הגדול.

בשנת 2003 קיבל את "אות המתנדב הארצי" על פועלו כמתנדב מתמיד מסור ואכפתי.

בן דרור נפטר בגיל 74, בעקבות שבץ מוחי. אשתו, זיוה בן דרור, כיהנה כראש המועצה המקומית אבן יהודה (בין השנים 1989-1993).

==הנצחתו==
בכל שנה מארגנת משפחתו של ישראל בן דרור בשיתוף עם ההתאחדות לכדורגל בישראל את "טורניר אלוף האלופים" ובו מאפשרת לאלופות נערים ג' בליגות השונות להתמודד אחת עם השנייה ולזכות באליפות הארצית.

לאחר מותו הקימה משפחתו את "עמותת בן דרור" המעניקה מלגות לספורטאים צעירים מצטיינים.

מתחם הספורט באבן יהודה נקרא על שמו של בן דרור.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80449&national_team_id=3 עמוד השחקן של ישראל בן דרור] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* אשר גולדברג, [http://football.org.il/Archive/Articles/Pages/historyben-dror_01junel2011.aspx.aspx ישראל בן דרור – האיש והאגדה], באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, 2 ביוני 2011
* [http://www.one.co.il/c.aspx?target=%2Fnext%2Easp%3Fid%3D73053%26Bz%3D0%26categoryid%3D1%26tableid%3D1%26nocache%3D1 ישראל בן-דרור הלך לעולמו בגיל 74], ONE
* [https://web.archive.org/web/20151212083012/http://www.bdg-events.co.il/1/ms_general_info/90/97/1/BenDror.aspx עמותת בן דרור ע"ש ישראל בן דרור]

קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
ישראל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
מיגו (מערכת הפעלה)

מיגו הייתה מערכת הפעלה בקוד פתוח מבוססת ליבת לינוקס, שנועדה לסמארטפונים וטאבלטים. מערכת ההפעלה היא שילוב של שתי מערכות שונות: Moblin של חברת אינטל ו-Maemo של נוקיה. במסיבת עיתונאים משותפת לאינטל ונוקיה שהתקיימה בפברואר 2010, הוכרז על מיזם איחוד שתי המערכות למערכת אחת שתיקרא MeeGo. מטרתו של המיזם הייתה לאחד את המאמצים של אינטל ונוקיה לתוך מיזם אחד שיצליח להתחרות במערכות ההפעלה החזקות והמתקדמות של החברות המתחרות.
המכשיר הסלולרי הראשון שנועד להריץ את מערכת ההפעלה המשולבת היה Nokia N9. המערכת שהוא הריץ כונתה מיגו, אולם בפועל הייתה המשך הפיתוח של מערכת Maemo. בעקבות הכרזתה של נוקיה על מעברה לפיתוח עם מיקרוסופט היא פרשה מהמיזם. אינטל פנתה לשיתוף פעולה עם LiMo (בעיקר סמסונג) בפיתוח ההפצה החדשה Tizen. בשנת 2011 אינטל הכריזה כי
היא סוגרת את הפיתוח של מיגו ואת פרויקט מיגו עצמו ועוברת לפיתוח מערכת הפעלה חדשה עם חברת סמסונג שתקרא Tizen (טייזן). באותה שנה עובדי חב' נוקיה שעסקו במיזם פרשו ממנה והקימו חברה יולה.

== Mer ==
הפצת לינוקס שמרכזת את הפיתוח של מיגו מחוץ לאינטל. מקור השם הוא ראשי התיבות Maemo External Repository - מאגר תוכנה חיצוני ל-Maemo. המיזם המקורי בשם זה נועד לרכז פיתוח תוכנה עבור מכשירי מיימו. עם האיחוד החל לדעוך הפיתוח של מיימו ובמקביל נוצר הצורך בפיתוח של תוכנה למיגו מחוץ למיזם הרשמי. הפיתוח של Mer ממשיך ואהרון סייגו (המנהיג של KDE) פרש מעבודתו בנוקיה והקים חברה שמייצרת התקן שמבוסס עליו אשר נקרא בהמשך ויואלדי.

== ממשקי משתמש ==
מערכת MeeGo מיועדת לרוץ על מגוון פלטפורמות חומרה, כולל מחשבי כף יד, נטבוקים, טאבלטים, מערכות בידור לרכב ואף טלוויזיות. עבור כל פלטפורמה עוצב ממשק משתמש ייחודי שיתאים לה ולמאפייניה.

למרות קיומו של מיזם פיתוח חדש, ממשק המשתמש בנטבוקים נותר כפי שהיה במערכת Moblin המקורית למעט החלפת הלוגו, עקב הצלחתה היחסית.

== גרסאות מיגו ==
{| class="wikitable"
! גרסה !! תאריך יציאה !! הערות !! נטבוקים נתמכים !! סלולריים נתמכים
|-
| style="background:khaki" | <center>1.0</center> || 26 במאי 2010 || נועדה בעיקר לנטבוקיםכוללת בתוכה השלמות קוד ל-Nokia N900 שמריץ את מערכת Maemo 5 || Asus EeePC 901, 1000H, 1001P, 1005HA, 1005PE, 1008HA, Eeetop ET1602, Dell mini10v, Inspiron Mini 1012, Acer Aspire One D250, AO532-21S, Revo GN40, Aspire 5740-6025, Lenovo S10, MSI U100, U130, AE1900, HP mini 210-1044, Toshiba NB302. || Nokia N900
|-
| style="background:khaki" | <center>1.01</center> || יולי 2010 || עדכון ליבה לגרסה 1.0 || כל הנתמכים בגרסה 1.0 || אין
|-
| style="background:#A0E75A;" | <center>1.1</center> || 28 באוקטובר 2010 || הוספת תמיכה במסכי מגע || לא ידוע || Nokia N900
|-
| style="background:skyBlue;" | <center>1.2</center> || 2011 || || לא ידוע || Nokia N9
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.merproject.org/ מיזם Mer]
* [http://moblin.org אתר Moblin]
* [http://maemo.org אתר קהילת Maemo]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס