OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן

בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן (ברוסית: Ряза́нское гвардейское вы́сшее возду́шно-деса́нтное кома́ндное учи́лище) הוא מכון הכשרה צבאי של משרד ההגנה הרוסי. הוא הוקם לראשונה כקורס חי"ר בריאזאן ב-13 בנובמבר 1918 ולכן היא אחת האקדמיות הצבאיות הוותיקות ביותר ברוסיה של ימינו והאקדמיה לצנחנים הוותיקה בעולם.<ref></ref> זוהי האקדמיה הצבאית הרשמית ומרכז ההכשרה המתקדם של חיל הצנחנים הרוסי.

== היסטוריה ==
כיכר האדומה .]]
ב-13 בנובמבר 1918 הקים הצבא האדום את קורסי החי"ר בריאזאן. ב־29 ביוני 1920 שונה שם הקורסים לקורסי חיל הרגלים הסובייטיים ה-30. שם הקורסים שונה לבית הספר ה-15 לחיל הרגלים של ריאזן ב-31 בדצמבר. בית הספר לחי"ר בטמבוב שולב עם בית הספר בריאזאן ב-1 באוקטובר 1924<ref name=":0"></ref>

כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, בית הספר לחי"ר בריאזאן הועבר לאיוואנובו ב-25 באוקטובר 1941. הוא חזר לריאזאן ב-15 בפברואר 1942. בית הספר לחי"ר בריאזאן החל את הכשרתם של 500 מפקדי מחלקה לצבא ברלינג ב-1 באוגוסט 1943. ב-20 בספטמבר הוקם בית ספר לקציני צבא ברלינג. לבית הספר לחי"ר בריאזאן הוענק ב-12 בנובמבר אותה שנה עיטור הדגל האדום. ב-1 ביולי 1944 הציג בית הספר קורסי הכשרה דו שנתיים.

בית הספר לחי"ר בריאזאן הציג מחדש קורסים להכשרה בת שלוש שנים ב-15 בספטמבר 1946 ובית הספר הפך לבית הספר לפיקוד צבאי עליון של ריאזאן ב-17 באוגוסט 1958. בית הספר לצנחיה, ששכן בעבר באלמטי, התמזג עם בית הספר בריאזאן ב-4 במרץ 1959. כאשר רוב הבוגרים הוצבו לשירות בחיל הצנחנים ושמו שונה לבית הספר לצנחנים העליון ב-23 במרץ 1964.

עם התמיכה המוגברת של הסובייטים בצפון וייטנאם, הוקמה ב-1 בפברואר 1965 מחלקה מיוחדת להכשרת קציני ותפקידי המשנה של צבא העם הווייטנאמי. לבית הספר הוענק עיטור הדגל האדום בפעם השנייה ב-22 בפברואר 1968. בשנת 1969 הוקמה בבית הספר הגדוד התשיעי למטרות מיוחדות. ב-20 במרץ החלה העבודה על הקמת מוזיאון חיל הצנחנים שהושלם ב-28 ביולי 1972.

בית הספר הציג קורסים לחמש שנים באוגוסט 1994. אנדרטה לוסילי מרגלוב הוקמה ב-13 בנובמבר 1995 ובית הספר נקרא על שם מרגלוב ב-12 בנובמבר 1996. ב-31 באוקטובר 1998 שונה שם בית הספר כמכון ריאזאן לצניחה. ב-31 בדצמבר 2004 הוא הפך לבית הספר לפיקוד הגבוה לצנחנים בריאזאן.

ב-19 ביוני 2006 הוענק לבית הספר דגל היחידה מטעם משרד ההגנה הרוסי. בשנת 2008 החלה הכשרה נשים לחיל הצנחנים. המכון הצבאי לרכב ובית הספר לקציני חיל הקשר נוסדו ב-17 בדצמבר 2009, כשלוחות של בית הספר ומאז זהו מרכז ההכשרה המרכזי של חיל הצנחנים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://rvvdku.mil.ru/ בית הספר הפיקוד הגבוה לצנחנים של ריאזאן], באתר משרד ההגנה הרוסי

==הערות שוליים==

קטגוריה:צניחה צבאית
קטגוריה:רוסיה: אקדמיות צבאיות
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטן עלינו

"קטן עלינו" הוא שיר שכתבו והלחינו הזמר סטטיק והמפיק המוזיקלי ג'ורדי, בביצוע אמנים ישראלים שונים. השיר הופק בעקבות משבר הקורונה בישראל.

== רקע והפקה ==
את השיר כתבו והלחינו סטטיק וג'ורדי והפיק ג'ורדי. השיר הופק בעקבות משבר הקורונה בישראל וההכנסות שלו יתרמו לבתי החולים, המחלקות והצוותים הרפואיים בישראל המטפלים במגפת הקורונה. בשיר משתתפים כ-40 אמנים ישראלים.

== האמנים המשתתפים ==
<small>(לפי סדר הא"ב):</small>
<div class="catlist-in-columns">
* אגם בוחבוט
* איזי
* אלה לי להב
*אלון דה לוקו
* אליעד נחום
* אנה זק
* בסטוני
* ג'יין בורדו
* גידי גוב
* גלי עטרי
* דודו אהרון
* הצל
* טל טירנגל
* טליסמאן
* יסמין מועלם
* לוקץ'
* ליאור נרקיס
* מוקי
* מיכאל סוויסה
* מרגי
* משה פרץ
* נועה קירל
* נורוז
* נסרין קדרי
* סאבלימינל
* סטטיק ובן-אל תבורי
* סטפן לגר
* עדן אלנה
* עדן בן זקן
* עדן חסון
* עומר אדם
* עומרי סגל
* פלד
* ראסטי
* רוני דלומי
* רותם כהן
* שחר סאול
* שלום אסייג
* רמי קלינשטיין
* שרק וצוקוש
</div>

== ביקורת ==
לשיר הופנו ביקורות מעורבות. איתמר זהר מעיתון הארץ טען כי אף על פי שהשיר הוגדר כשיר המעביר מסר של אחדות, סולידריות ואהבת חינם, הוא "בעיקר מביך". דודי פטימר ממעריב אונליין אמר כי "למרות הפוטנציאל העצום של נבחרת כוכבים כזו, השיר די משעמם מבחינה מוזיקלית" וכי אף על פי שהשיר "מצוין ומפיח תקווה", הוא "לא מתרומם לשום מקום וקשה לי לראותו מנצח את מבחן הזמן, למרות הכוונה הטובה והמבורכת", והגדיר אותו כ"המנון מפוספס".

== מיקומי שיא ==

== יחד תמיד ==

ב-3 בדצמבר 2023, בצל מלחמת חרבות ברזל, יצאה גרסה מחודשת לשיר, תחת השם "יחד תמיד", בביצוע יוצר השיר המקורי סטטיק ואחת ממבצעיו אגם בוחבוט, ביוזמת חיל החינוך והנוער. בגרסה זו, משפטים מתוך השיר שונו והותאמו למלחמה ונוסף בית ראפ חדש לשיר בביצוע סטטיק. זהו שיר הלל לחיילות ולנשים הישראליות בעורף ובחזית. בווידאו קליפ של השיר מופיעים בוחבוט, חיילת בשירות חובה בצה"ל וסטטיק, קצין בדרגת סגן במילואים, מבצעים את השיר, לצד קטעי וידאו מיחידות צה"ל השונות.

===מיקומי שיא===

== ראו גם ==
* שבט אחים ואחיות
* על מי את חכמה?

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nli.org.il/he/items/NNL_MUSIC_AL997009549340805171/NLI לדף השיר] באתר הספרייה הלאומית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2020
קטגוריה:סינגלים מ-2020
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:שירי סטטיק
קטגוריה:שירי אגם בוחבוט
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'ורדי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סטטיק
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ורדי
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי רומן בוצ'אצקי
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:שירי צדקה
קטגוריה:שירים מרובי אמנים
קטגוריה:שירים על מגפת הקורונה
קטגוריה:סינגלים בהוצאת Mobile1 Music
יחסי ליבריה–רוסיה

יחסי ליבריה–רוסיה הם יחסי החוץ בין ליבריה ורוסיה.

== היסטוריה ==
=== היחסים בעבר ===
בשנת 1924 נציג ליבריה בעבר ב דן עם ממשלת ברית המועצות על כינון יחסים דו-צדדיים. בתחילה הביעו הסובייטים עניין בהצעה, אך שום קשר דיפלומטי לא התממש.

בשנת 1946 התקיים משא ומתן לחוזה על ידידות ליברית-סובייטית, אך שום הסכם לא התממש. בשנת 1952 שלחה ממשלת ליבריה הזמנה לברית המועצות להשתתף בהשבעה הנשיאותית השנייה של ויליאם טובמן , אולם הסובייטים דחו את ההזמנה. בינואר 1956 השתתפה משלחת סובייטית בהשבעה הנשיאותית השלישית של טובמן, וב-11 בינואר כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, ובכך הייתה ליבריה למדינה הראשונה באפריקה שמדרום לסהרה אשר כוננה יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות. המשלחת הסובייטית בהשבעה הובלה על ידי אלכסנדר פ' וולקוב, יו"ר הסובייט העליון, אשר הציע סיוע כלכלי לליבריה, אך ההצעה נדחתה על ידי טובמן.

במהלך השנים הבאות המגעים בין שתי המדינות היו ספורדיים. הסובייטים הזמינו את טובמן לבקר במוסקבה בשנת 1956, אך ההזמנה הביאה תגובה נגדית מצד ארצות הברית, בת בריתה המסורתית של ליבריה. טובמן הודיעו כי ביקור ממלכתי במוסקבה ישפיע לרעה על יחסי ארצות הברית–ליבריה. טובמן נותר ספקן לגבי כוונות הסובייטים, וסירב לפורמליזציה של היחסים הדיפלומטיים. בספטמבר 1957 ביקרה משלחת חקלאית מליבריה בברית המועצות. ביוני 1959 ביקרה משלחת בריאות מליבריה בברית המועצות, ואחריה משלחת חקלאית בחודש שלאחר מכן.

נוריטדין מוכיטדינוב הוביל את המשלחת הסובייטית בהשבעה הנשיאותית הרביעית של טובמן בינואר 1960. בנובמבר 1960 ביקרה משלחת של פקידי ממשל מקומי מליבריה בברית המועצות. בפברואר 1962 ביקר בליבריה צוות מדעי סובייטי, בראשות הקוסמונאוט יורי גגארין. באוגוסט 1962 ביקר סגן נשיא ליבריה ויליאם ר' טולברט ג'וניור בברית המועצות. באוקטובר 1962 ביקרה משלחת תרבות סובייטית בליבריה, ואחריה משלחת תרבות ליברית בברית המועצות באפריל 1963 וחבורת תרבות סובייטית לליבריה בדצמבר אותה שנה.

ביוני 1972 הקימו שתי המדינות שגרירויות זו אצל זו. בשנת 1974 קיבלה ליבריה סיוע כלכלי מברית המועצות. לאחר הסכם מ-1976 קיבלו סטודנטים מליבריה מלגות ללימודים בברית המועצות. ב-19 במאי 1979 נחתם הסכם מדע ותרבות בין המדינות. [11] משלחת פרלמנטרית של ליבריה ביקרה בברית המועצות ב-26 במאי וב-1 ביוני 1977. משלחת של הסובייט העליון ביקרה בליבריה בין התאריכים 16–22 בנובמבר 1978. במהלך החודשים האחרונים של נשיאות טולברט, היחסים הידרדרו וכמה דיפלומטים סובייטים גורשו מליבריה.

היחסים הליבריים-סובייטים התדרדרו תחת נשיאות סמואל דו, שיישר קו הדוק עם רונלד רייגן. אף על פי כן, ברית המועצות, קובה, לוב ואחרות היו חיוביות בתחילה להפיכה שהוביל דו בשנת 1980. זמן קצר לאחר ההפיכה, חידש דו את הקשרים הדיפלומטיים עם ברית המועצות. ב-24 באוקטובר 1980 נחתם הסכם על שירותי אוויר בין ליבריה לברית המועצות. בשנת 1983 דו גירש דיפלומטים סובייטים מליבריה, והאשים את ברית המועצות בתמיכה במזימה לובית לסילוקו מהשלטון. דו סגר את השגרירות הסובייטית במונרוביה ב-18 ביולי 1985. 14 סטודנטים ליבריים נעצרו, והואשמו בשיתוף מודיעין עם השגרירות הסובייטית. ב-3 באוגוסט 1985 סגרו הסובייטים את שגרירות ליבריה במוסקבה. זאיר ייצגה את ליבריה בברית המועצות לאחר ניתוק הקשרים הדיפלומטיים, ואילו פולין ייצגה את ברית המועצות בליבריה. היחסים שוקמו במקצת ביולי 1986.

=== היחסים כיום ===
ליבריה ורוסיה חידשו את היחסים הדו-צדדיים במרץ 2010 וחברה רוסית אף קיבלה זיכיון לכריית עפרות ברזל כסימן ליחסי סחר עתידיים. בשנת 2016 חגגו שתי המדינות 60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.

== הערות שוליים ==
דב הרשקוביץ (אדריכל)

דב הרשקוביץ (1878 – 5 בדצמבר 1935) היה אדריכל ארץ ישראלי ומהנדס העיר השני של תל אביב בשנים 1924–1927.

==קורות חיים==
נולד בשם בוריס הרשקוביץ בעיר קחובה באוקראינה, אז חלק מן האימפריה הרוסית.
למד בתיכון ריאלי בעיר חרסון ובמכון הממשלתי למהנדסים בנאים בפטרסבורג, לימודים שכללו גם תרגילים באדריכלות ברוח האקדמיה.
נישא לאנה (חנה) מויסייבנה, פסנתרנית. לשניים נולדו בן (מיכאל) ובת, המאיירת איזה.
שימש שבע שנים כמהנדס העיר טאגאנרוג, במערב רוסיה. המשיך כמהנדס אדריכל בחרקוב, אוקראינה. עם פרוץ המהפכה מונה למהנדס הראשי של חבל הדון.

בשנת 1923 עלה לארץ ישראל עם המשפחה בהזמנת ידידו, מאיר דיזנגוף, ראש העיר של תל אביב. המשפחה השתקעה בתל אביב. ביתו ומשרדו של הרשקוביץ היו ברחוב בצלאל יפה 3.
התמנה לתפקיד מהנדס העיר זמן קצר לאחר עלייתו, בשנות כהונתו של ראש העירייה דוד בלוך-בלומנפלד. במסגרת תפקידו תכנן מספר מבני ציבור כגון בית הספר הראשון בעיר – בית הספר אחד העם, ובתי הספר תל נורדאו ובית הספר התיכוני למסחר ובית החולים הדסה ברח’ בלפור.
כתובתו האחרונה: רחוב החשמונאים 62.

דב הרשקוביץ נפטר בבית החולים הדסה בירושלים. נטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.

=== מבנים שתכנן ===
* בית הספר תל נורדאו - בית ספר יסודי ברחוב מנדל'ה מוכר ספרים 19, תל אביב-יפו.
* בית הספר התיכוני למסחר – ברחוב גאולה 30. נבנה במהלך שנת 1925. שלמה פיינגולד נמנה עם התורמים להקמתו.
* בית הספר תלפיות לבנות – ברחוב העבודה 25, נבנה בשנת 1926.
* הסבת בית דיזנגוף בשדרות רוטשילד 16: בשלהי שנות ה-20 התווספה לבניין קומה שנייה והמבנה עוצב בסגנון האקלקטי.
* האולם הפתוח בקולנוע עדן.
* בית זלמן רבינוביץ' ברחוב ביאליק 10. נבנה בשנת 1924. מיזם פרטי שביצע במקביל לעבודתו כמהנדס העיר. בבית זה התגוררו המשורר יעקב כהן והרופא מכס מרקוזה.
* בית ועד הקהילה ברחוב יבנה 27, פינת שדרות רוטשילד 42. נבנה בשנת 1924.
* הבית האדום ברחוב הירקון, נבנה בשנים 1923–1926. נהרס, ובמקומו עומד מלון שרתון.
* בית דובובסקי, בית מגורים ברחוב אחד העם 41. נבנה בסביבות 1925 כמבנה בעל קומה אחת. ב-1929 נוספה עוד קומה שהושכרה כדירת פאר.
* בית שימשי ברחוב מונטפיורי 46.
* בית החולים הדסה ברחוב בלפור. אבן הפינה הונחה ב-1925 והבניין נחנך בינואר 1929. הבניין נהרס ובמקומו עומד מתחם רובע לב העיר.
* בית שטיימן ומסעדת ישורון, ברחוב מזא"ה 4. נבנה ב-1930 לערך בסגנון הבינלאומי עם גג שטוח.
* בית שנקר, רחוב ביאליק 26 (נהרס). נבנה בשנת 1931 עבור התעשיין אריה שנקר. הרשקוביץ עיצב את חזיתו בסגנון האר-דקו. הבניין נהרס ב-1994 ובמקומו עומד מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה.
* בית קרליץ, ברחוב יבנה 9. נבנה ב-1931.
* מצבה על קבר האחים של חללי מאורעות תרפ"ט בבית הקברות טרומפלדור. נבנתה בשנת 1931 
* בית אילגובסקי ברחוב ביאליק 13. נבנה ב-1932 בסגנון האר דקו.
* בית דוד וחוה רזניק – ברחוב מזא"ה 18, נבנה בסביבות 1934.

קטגוריה:אדריכלים ביישוב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:העיר הלבנה: אישים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:מהנדסי העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:מהנדסי ערים בתקופת המנדט
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1878
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1935
אלוואן

אַלְוַואן (באנגלית: Alwan; מערבית: ألوان – "צבעים", על שום צבעי הקשת בדגל הגאווה) הוא ארגון זכויות אדם חוץ-ממשלתי, הממוקם בהמבורג שבגרמניה. הארגון נוסד על מנת לבטא את הסבל והחששות של להט"בים במזרח התיכון ובצפון אפריקה.<ref name=":0"></ref>

== היסטוריה ==
אלוואן הוקם בנובמבר 2014 בעיראק. מטרת הארגון היא לתעד עבירות נגד להט"בים במזרח התיכון ובצפון אפריקה (MENA), ולאחר מכן לכתוב דו"חות ומחקרים, ולחקור אותם באופן שיטתי ובאובייקטיביות על מנת להבטיח את זכויותיהם של הקורבנות.

ארגוני זכויות אדם רבים, מקומיים ובין-לאומיים, ממשלתיים וחוץ-ממשלתיים, וכן מגוון רחב של סוכנויות ידיעות, בין-לאומיות, מקומיות וערביות, מכירים בדיווחי הארגון כמהימנים ועושים בהם שימוש.<ref name=":0" />

== דו"חות הארגון ==
{| class="wikitable"
|+
!כותרת
!תאריך
!יום
!מיקום
|-
|דו"ח על מצב הלהט"בים באזורי ה-MENA<ref></ref>
|4 באוגוסט 2018
|שבת
|המבורג, גרמניה
|-
|דו"ח על מעמד הלהט"בים במאוריטניה<ref></ref>
|6 ביולי 2018
|שישי
|נואקשוט, מאוריטניה
|-
|דו"ח על מצב הלהט"בים בעיראק<ref></ref>
|6 ביולי 2018
|שישי
|בגדאד, עיראק
|}

== אירועים ==
{| class="wikitable"
|+
!שם האירוע
!תאריך
!מיקום
|-
| (הפגנת "מאוחדים נגד הגזענות")<ref></ref>
|29 בספטמבר 2018
|המבורג, גרמניה
|-
|We Will Not Forget You (לא נשכח אותך)
|6 ביולי 2018 – 4 באוגוסט 2018
|המבורג, גרמניה
|}

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגוני להט"ב
קטגוריה:להט"ב בגרמניה
קטגוריה:להט"ב בעיראק
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
אלכסנדר טירנניץ'

אלכסנדר טירנניץ (בסרבית: Aleksandar Tirnanić; 15 ביולי 1910 – 13 בדצמבר 1992) היה כדורגלן ומאמן יוגוסלבי, ששיחק בעמדת הכנף ימני. הוא השתתף עם נבחרת יוגוסלביה במונדיאל הראשון ב-1930, ונחשב לאחד מגדולי שחקני OFK בלגרד בכל הזמנים.

==ביוגרפיה==
טירנניץ' נולד ב-15 ביולי 1910 בעיירה הקטנה קרניבו שבממלכת יוגוסלביה של אז. כשהיה תינוק עבר עם משפחתו לבירה בלגרד. הוא בקושי זכר את אביו שמת בשנת 1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה. טירנניץ' פיתח אהבה לכדורגל מגיל צעיר ושיחק במגרשי שכונת בארה ונצ'יה שלצד נהר סאווה. את קריירת הנוער שלו החל כאשר המאמן רדנקו מיטרוביץ' הבחין בו משחק שם והביא את הכישרון הצעיר למחלקת הנוער של SK יוגוסלביה. עם זאת, טירנניץ' עבר במהרה למחלקת הנוער של OFK בלגרד, שם התפתח לשחק ככנף ימני. כשהוא מימש את הפוטנציאל שלו הוא פרש מלימודים למען הכדורגל.

בשנת 1927 כשהוא בן 17 עשה את הופעת הבכורה במדי OFK בלגרד, תפס את מקומו במהרה ושיתף פעולה בקישור עם בלאגויה מריאנוביץ'. את מרבית הקריירה הוא בילה במועדון שעבורו ערך 500 הופעות וכבש 523 שערים, ובנוסף לכך זכה עימו ב-5 תוארי אליפות. בשנת 1937 עזב את OFK בלגרד ושיחק בכמה קבוצות מהעיר בלגרד, חלקן לא קיימות יותר, עד שפרש מכדורגל ב-1943.

במדי נבחרת יוגוסלביה השתתף במונדיאל 1930. ב-14 ביולי, יום לפני יום הולדתו ה-20, כבש טירנניץ' את השער הראשון בהיסטוריה של יוגוסלביה בטורניר בניצחון 1–2 על ברזיל. בחצי הגמר נבחרתו הפסידה 6–1 למארחת אורוגוואי. הוא זכה עימה בטורניר גביע בלקאן של 35–1934 תוך כדי שהוא ואלכסנדר תומאסביץ' כובשים 3 שערים ומסיימים כמלכי השערים.

מאוחר יותר טירנניץ' גם אימן אותה במונדיאל 1954 ו-1958, המשחקים האולימפיים ב-1948, 1952, 1960 (בו זכתה במדליית זהב) וביורו 1960 בו סיימה במקום השני.

טירנניץ' נפטר ב-13 בדצמבר 1992 בבלגרד בגיל 82. בשנת 2014 יצא סרט סרבי בשם "נראה אותך במונטווידאו" המדבר על הנבחרת היוגוסלבית במונדיאל 1930. דמותו שוחקה על ידי מילוש ביקוביץ'.

==תארים==
===כשחקן===
;OFK בלגרד
*אליפות יוגוסלביה (5): 1931, 1933, 1935, 1936, 1939
;נבחרת יוגוסלביה
*מקום רביעי בגביע העולם: 1930
*גביע בלקאן: 35–1934
===כמאמן===
*סגנית אליפות אירופה: 1960
*מדליית זהב אולימפית: 1960
*מדליית כסף אולימפית (2): 1948, 1952

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלני נבחרת יוגוסלביה
קטגוריה:כדורגלני OFK בלגרד
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1930
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1910
קטגוריה:יוגוסלבים שנפטרו ב-1992
פרס טוביאס

פרס טוביאס (בשוודית: Tobias Priset) היה פרס עבור מחקר לטיפול בהפרעות המטולוגיות, שנוסד על ידי קרן טוביאס בשנת 2008. הפרס הורכב מבונוס אישי של 100,000 קרונה שוודית (כ־11,000 דולר ארצות הברית) ומענק מחקר של 2 מיליון קרונה שוודית (כ־220,000 דולר ארצות הברית) בשנה לחמש שנים. מטרתו העיקרית היה לתת לזוכה הפרס את האמצעים לבצע מחקר ברמה גבוהה הנוגע לבעיות בעלות חשיבות לטיפול בתאים בהפרעות המטולוגיות (מחלות של מערכת הדם). הפרס האחרון הוענק בשנת 2016. זוכי הפרס נבחרו על ידי האקדמיה השוודית המלכותית למדעים.

קרן טוביאס נוסדה בשנת 1992 במטרה "לתמוך בהקמת רישום מח עצם / תאי גזע שוודיים ולתמוך במחקר הנוגע למחלות שניתן לטפל בהן באמצעות השתלת תאי גזע / עצם". הקרן העניקה מענקי מחקר והקימה מאגר תורמי מח עצם / תאי גזע של 135,000 תורמים. בשנת 2001 העניקה קרן טוביאס מימון למשרת פרופסור למשך 15 שנים בחקר תאי גזע לפרופסור יונאס פריסן, ממכון קרולינסקה. מאז הקמתה ועד שנת 2007, קרן טוביאס העניקה 102 מענקים קטנים ליותר מ־51 חוקרים.

== זוכי הפרס ==
* 2008 - פרופ' קטרינה לה בלאן, בית החולים האוניברסיטאי בקרולינסקה
* 2009 - פרופ' סטפן קרלסון, אוניברסיטת לונד
* 2011 - פרופ' האנס-גוסטף לונגגרן, מכון קרולינסקה
* 2014 - פרופ' סטן אייריק ג'ייקובסן, מכון קרולינסקה
* 2016 - עוזר פרופ' דייוויד ברידר, אוניברסיטת לונד.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.tobiasstiftelsen.com/ אתר האינטרנט] של קרן טוביאס , (בשוודית)
* [https://www.kva.se/en/priser/tobias-priset אתר האינטרנט] של פרס טוביאס באקדמיה המלכותית השוודית למדעים 

== הערות שוליים ==

טוביאס
טוביאס
הלנה דוניץ' ניווינסקה

הלנה דוניץ-ניווינסקה (בפולנית: Helena Dunicz-Niwińska; 28 ביולי 1915 – 12 ביוני 2018) הייתה כנרת פולנייה, חברה בתזמורת הנשים באושוויץ מתרגמת וסופרת פולנייה.

==ביוגרפיה==

ילידת וינה, גדלה בלבוב, שם התגוררה עם הוריה ואחיה עד שנת 1943. היא החלה לנגן בכינור בגיל עשר בקונסרבטוריון לבוב של החברה המוזיקלית הפולנית והמשיכה בלימודי פדגוגיה בשנים 1934–1939.

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה היא נותרה בלבוב ונעצרה שם יחד עם אמה ב -1943. באוקטובר אותה שנה גורשה למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו. ככנרת היא שולבה בתזמורת הנשים במחנה, בניהולה של אלמה רוזה.

התזמורת ניגנה בשער המחנה בשעות יציאתם וחזרתם של עובדי המחנה. בקיץ יצאו העובדים בין השעות 6–5 ושבו ב-8 בערב, ובחורף יצאו בין 8 ל-7 וחזרו ב-5. לפי אחת הגרסאות, בשלבים הסופיים של השואה, עם הגירושים ההמוניים של יהודי מזרח אירופה שנשלחו ישירות לתאי הגזים, נועדה נגינת התזמורת להרגיע את הקורבנות. המוזיקה שימרה את האשליה, שהיהודים מובלים "אל המזרח", ואיפשר לאס אס להרוג באופן יעיל יותר. עם זאת, חברת התזמורת פניה פנלון (Fénelon) הכחישה בספרה האוטוביוגרפי שהתזמורת ניגנה במהלך הסלקציות, וכינתה זאת אגדה. הנגניות נאלצו גם להופיע בקונצרטים פרטיים בימי ראשון עבור קציני המחנה, וניגנו לעיתים קרובות עבור יוזף מנגלה, שהיה חובב מוזיקה קלאסית. ביום ראשון אחד הוטל על התזמורת להופיע יחד עם קרקס גמדים; הגמדים נתנו אמון מסוים ברופא האס אס, שהתלוצץ עמם, ולאחר מכן שלח אותם לתא הגזים. התזמורת נגנה גם בקונצרטים ערב מיוחדים לאנשי האס אס, שם נוגנו יצירותיהם של אדוורד גריג, רוברט שומאן ומוצרט. היא הופיעה בתזמורת מחנה בירקנאו עד ינואר 1945, ואז פונתה למחנות ריכוז אחרים בראוונסבריק ובנוישטאדט-גלווה, שם שוחררה בשנת 1945.

לאחר השחרור נסעה לקרקוב. עד 1975 עבדה כסגנית ראש מערכת ההוצאה לאור לחינוך מוזיקלי בהוצאת המוזיקה הפולנית. היא תרגמה ספרות מקצועית.

דוניץ' ניווינסקה נפטרה ב־12 ביוני 2018 בגיל 102.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתרגמים פולנים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:חברות תזמורת הנשים של אושוויץ
קטגוריה:כנריות
קטגוריה:נשים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ילידות 1915
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1915
קטגוריה:נפטרות ב-2018
קטגוריה:נפטרים ב-2018
נעמי בלייק

נעמי בלייק לבית זיסל דום (11 במרץ 1924 – 7 בנובמבר 2018) הייתה פסלת יהודייה-בריטית.

==קורות חיים==
"איש כנגד הסיכויים" של בלייק ב[[אוניברסיטת תל אביב]]
בלייק נולדה במוקאצ'בו, צ'כוסלובקיה (כיום מוקצ'בו, אוקראינה) להורים יהודים אורתודוקסים, אלעזר דום וחיה – עאדל שלוס, ב-11 במרץ 1924.<ref name="LEnfield"></ref><ref name="GPlatt"></ref><ref></ref><ref name="TJC"></ref> הצעירה מבין עשרה ילדים, בלייק נקראה במקור זיסל, על ידי הוריה ושינתה את שמה לנעמי בשנת 1948. היא שרדה את השואה כנערה באושוויץ. רבים מבני משפחתה נרצחו שם.<ref name="BuckmanVol1"></ref> לאחר אושוויץ נשלחו בלייק ואחותה מלכי לעבודה במחנה תחמושת בצפון פולין. עם התקדמות הצבא האדום בתחילת 1945 הוצעדו אסירי המחנה לעבר המדינות הבלטיות על ידי הנאצים. האחיות הצליחו להימלט מצעדת המוות ובסופו של דבר, למרות הסכנות שארבו בדרך, חזרו למוקצ'בו. בשנת 1942 כללה משפחתה 32 בני משפחה. ארבעה סבים, הוריה, תשעה אחים, שישה בני זוג ועשרה אחיינים ואחיינים צעירים, אך עד 1945 שרדו רק שמונה מהם.

לאחר המלחמה עלתה בלייק על ספינת מעפילים בלתי לגאלית כדי לעשות את דרכה לארץ ישראל. הספינה נעצרה על ידי הבריטים ובלייק הוחזקה במחנה המעצר בעתלית ליד חיפה. עם שחרורה הצטרפה לפלמ"ח אך נורתה בצווארה על ידי חייל בריטי באפריל 1947. בזמן ששהתה בבית החולים החלה לגלף פסלונים קטנים שהפכו במהרה לתשוקה עבורה. בשנת 1948 בלייק הצטרפה לחיל הנשים של צה"ל, וסיימה את שירותה בדרגת סגן משנה.

לאחר השחרור התגוררה בלייק במילאנו, רומא וירושלים, לפני שהתחתנה עם בעלה השני, אשר בלייק, פליט גרמני, בשנת 1952. הם עברו להתגורר במוסוול היל שבצפון לונדון. בלייק למדה בבית הספר לאמנות הורנזי בצפון לונדון (כיום אוניברסיטת מידלסקס), בין השנים 1955 עד 1960, והשתתפה בשיעורי ערב.

== יצירותיה ==
"פליט" בקתדרלת בריסטול
חלק ניכר מעבודותיה של בלייק התמקדו בביטוי חוויותיה. עם זאת עבודתה בעיקר אופטימית, צופה פני עתיד וחיובית. בלייק בעבודותיה הנציחה את מורשתם של ששת מיליון היהודים שנרצחו על אדמת אירופה. ביצירותיה היא ניסתה לקדם רעיונות של אחדות, בניית הבנה בין הדתות ותקווה לעתיד.

בלייק הציגה עבודות מאז 1962. עבודותיה הוצגו בגלריות רבות, בבריטניה ומחוצה לה. תערוכות יחיד של יצירותיה נערכו בגלריית וודסטוק בשנת 1972, בגלריית רחוב מגדלנה ב-1976, בגלריית אמבנקמנט בשנת 1980 ובקתדרלת נוריץ' בשנת 1987, באקדמיה המלכותית במערב אנגליה בבריסטול במהלך שנת 1989 ועבודותיה הוצגו בשנת 1991 פסטיבל קתדרלת צ'למספורד.

פסלים של בלייק מוצגים לצמיתות באתרים רבים, בין היתר בכיכר פיצרוי ובכנסיית סנט אתלברגה בלונדון, במרכז סקרמן באוניברסיטת לסטר, מרכז השואה, נוטינגהמשייר. פסל הארד שלה משנת 1980, "The Refugee" (הפליט), ממוקם בגן קתדרלת בריסטול ואילו יצירה דומה משנת 1985, "Sanctuary" מפיברגלס, נמצאת בכנסיית אלדגייט של סנט בוטולף בעיר לונדון.<ref name="PWJ"></ref><ref name="DMerritt"></ref> עבודותיה נמצאות גם באוספים פרטיים שונים, כולל אלה של אליזבת, המלכה האם והנסיך מוויילס. היא הייתה חברה באגודת הפסלים הבריטית המלכותית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוקצ'בו: אישים
קטגוריה:אמניות יהודיות
קטגוריה:אמנים יהודים בריטים
קטגוריה:פסלים אנגלים
קטגוריה:פסלים יהודים בריטים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:לוחמות הפלמ"ח
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1924
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1924
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2018
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2018
בינופארם

בינופארם (ברוסית: Биннофарм או Binnopharm בשמה הבינלאומי) היא חברת ביוטכנולוגיה רוסית העוסקת במחקר, פיתוח, ייצור והפצה של מוצרים פרמצבטיים. היא חברת בת של AFK Sistema והיצרנית הראשונה בעולם של חיסון ספוטניק V.

==תחומי פעילות==
בינופארם היא אחת מחברות הביופרמצבטיקה הרוסיות הגדולות ביותר עם חטיבת מו"פ משלה. החברה מפתחת ומייצרת תרופות ביוטכנולוגיות מהונדסות גנטית, כולל חיסון נגד הפטיטיס B, בהתאמה מלאה לתקני האיכות הבינלאומיים של GMP ומבצעת ייצור וסיטונאות של תרופות וחומרים פרמצבטיים. 74% מההון המורשה של החברה שייך לחברת סיסטמה.<ref></ref><ref></ref>

בינופארם מחזיקה ביכולות GMP הגדולות ביותר ברוסיה לייצור חיסון באמפולות (עד 80 מיליון אמפולות בשנה), כמו גם מעבדת בקרת איכות מצוידת באופן מקיף לרוסיה.

החברה מפתחת תרופות משולבות מקוריות, ביוסימילרים, תרופות ביוטכנולוגיות מקבוצות טיפוליות שונות: ריאתי, נוירולוגיה, קרדיולוגיה, אונקולוגיה, גסטרואנטרולוגיה ואנדוקרינולוגיה.

==מוצרים==
* בקלומתאזון
* גלוקוז
* קיפרון
* קומביפק
* נתרן כלורי
* פרוסטופין
* חיסון Regevac B למבוגרים
* חיסון Regevak V לילדים
* סלבוטאמול
* אריתרופויטין
* פרמאקונאדזור

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצרני תרופות רוסיים
קטגוריה:חברות שמפתחות חיסונים נגד COVID-19
רצח חיים גרון

חיים גרון{{תמונה להחלפה}}
רצח חיים גרון התרחש בחודש יוני 1967. גרון היה נער שעמד בפני גיוסו לצה"ל. בימיה האחרונים של מלחמת ששת הימים נכנס לרצועת עזה שזה עתה נכבשה במטרה להצטרף לכוחות צה"ל שם כמתנדב. הוא נרצח על ידי תושב הרצועה וגופתו התגלתה שם לאחר כארבעה חודשים. בית דין צבאי הרשיע אדם אחד ברצח.

==הרצח==
חיים גרון (נולד ב-5 בספטמבר 1949) היה בן יחיד להוריו, תושב קריית ביאליק. אביו מת בתאונה מעט לפני שנולד. הוא היה חובב טבע וטיולים ובעל נטייה להרפתקנות. הוא הפסיק את לימודיו בבית הספר התיכון ובילה שנה באוניות בלב ים במסגרת צי הסוחר. לאחר מכן עבר לגור בקבוצת שילר בציפייה למועד גיוסו לצה"ל, שנקבע לחודש יולי 1967.

ביום השני למלחמת ששת הימים עוכב גרון על ידי משטרת אשקלון, בעת שניסה להיכנס לרצועת עזה ולהצטרף לחיילי צה"ל שלחמו שם. הוא נחקר במשטרה ושוחרר. לאחר מכן נעלמו עקבותיו.

כעבור ארבעה חודשים, ב-10 באוקטובר, נמצאה גופתו של גרון קבורה בקרקע בנחל ליד היישוב דיר אל-בלח ברצועה. נראה שלאחר ששוחרר מהחקירה במשטרה הוא הצליח להיכנס לרצועה ונרצח שם. נמצא שהגופה הוצתה, כנראה כדי לטשטש את עקבות הרוצחים. גרון זוהה בין היתר באמצעות הגופיה שלבש, שעליה נמצא סימן של מכבסת קבוצת שילר. הוא הובא לקבורה בקבוצה.

במהלך חקירת הרצח זוהה נתיב שבו ככל הנראה הובל גרון הפצוע על גבי חמור אל מקום קבורתו, שנעשתה ככל הנראה על מנת להסתיר את עובדת הפגיעה בו. צה"ל פוצץ מספר בתים ובקתות לאורך נתיב זה.

גבר בן 75 מדיר אל בלח ושני בניו, בני 45 ו-19, נעצרו בחשד לביצוע הרצח. האב העיד כי מצא את גרון כשהוא פצוע, כנראה ירוי, העמיס אותו על חמור והוביל אותו לנחל, שם קבר אותו, כנראה בעודו בחיים. האחראי לפגיעה הראשונית בגרון זוהה, אך הוא הספיק להימלט לירדן ולא נתפס.

הגבר ושני בניו הועמדו למשפט צבאי בפני הרכב של שלושה קצינים. בית הדין הצבאי הרשיע את האב ברצח גרון על פי הודאתו וגזר עליו מאסר עולם. שני בניו זוכו על ידי בית הדין, לאחר שלא מצא ראיות המוכיחות את השתתפותם ברצח.

==קישורים חיצוניים==
* [https://laad.btl.gov.il/Web/He/TerrorVictims/Page/Default.aspx?ID=37607 חיים גרון], באתר לזכר האזרחים נפגעי פעולות האיבה
* ידיעות באתר עיתונות יהודית היסטורית:
** [https://www.nli.org.il/he/newspapers/lmrv/1967/11/13/01/article/101 נמשכת החקירה בנסיבות מותו של חיים גרון], למרחב, 13 בנובמבר 1967
** [https://www.nli.org.il/he/newspapers/dav/1967/11/28/01/article/35 18 נעצרו בדיר-אל-בלח כחשודים ברצח ח. גרון], דבר, 23 בנובמבר 1967
** [https://www.nli.org.il/he/newspapers/mar/1967/11/28/01/article/78 פעולות עונשין ברצועה על רצח חיים גרון], מעריב, 28 בנובמבר 1967
** [https://www.nli.org.il/he/newspapers/hzh/1968/02/02/01/article/76 מאסר עולם לרוצח הנער ח. גרון; שני בניו זוכו מחוסר הוכחות], הצופה, 2 בפברואר 1968

קטגוריה:רצועת עזה: פיגועים
גרון, חיים
גרון, חיים
קטגוריה:1967 בישראל
קטגוריה:פעולות טרור ב-1967
מרטין טיילור

מרטין טיילור (באנגלית: Martin Taylor; נולד ב-9 בנובמבר 1979 באשינגטון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.

מרטין טיילור למד כדורגל בעיר הולדותו ובגיל 17 הצטרף למועדון בלקברן רוברס. הוא שיחק מספר שנים בהשאלה בקבוצות אחרות באנגליה. בשנת 2004 הוא עבר לברמינגהאם סיטי. מרטין טיילור שיחק במועדון מספר עונות והיה שותף לעלייתו לפרמייר ליג בשנת 2007. אמנם לאחר העלייה הוא עבר בהשאלה לנוריץ' סיטי אך כעבור חודש בלבד חזר לקבוצת האם. בעקבות פציעה של רפאל שמיץ והעדר שחקן נוסף מרטין טיילור קיבל הזדמנות להתברג להרכב הקבוצה ולאור ההישגים על המגרש נותר בהרכב עד סוף העונה.

בשנת 2008 הוא גרם לפציעה חמורה של אדוארדו דה סילבה מארסנל. לאחר התנצלות, הפרשה הסתיימה בפסילת טיילור ל-3 משחקי ליגה.

בשנת 2010 טיילור עבר לווטפורד ובשנת 2012 לשפילד ונסדיי בעקבות עלייתה לפרמייר ליג.

בשנים 1998–2001 מרטין טיילור שיחק מספר משחקים בנבחרת אנגליה לנוער.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני נוריץ' סיטי
קטגוריה:כדורגלני ברמינגהאם סיטי
קטגוריה:כדורגלני שפילד ונסדיי
קטגוריה:בלמי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1979
רנו GBC 180

רנו GBC 180 (בצרפתית: Renault GBC 180) היא משאית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר מיוצרת עבור צבא צרפת משנת 1997.

=="רנו GBC 180"==

* בשנת 2009 היו בשירות צבא צרפת 5,500 יחידות. ב-31 בדצמבר 2012 נותרו בשירות 5,410 יחידות, ב-31 בדצמבר 2013 נותרו בשירות 5,386 יחידות. ב-31 בדצמבר 2019 נותרו 5,077 יחידות.
* מספר מושבים בקבינה (תא נהג): נהג + 2.
* מנוע טורבו-דיזל מתוצרת "רנו" סוג מנוע "MIDR 06.02.26".
* סוג הנעה: 6x6.
* טווח נסיעה: מעל 800 ק"מ, ניתן להטיס את המשאית.
* שיפוע 50%.
* שיפוע צדדי 30%.
* מרווח קרקע ~ 0.6 מטר.
* תעלה ~ 0.6 מטר.
* טווח טמפרטורות תפעולי: מינוס -20°C עד +45°C מעלות צלזיוס.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:GBC 180 BFA.JPG | "רנו GBC 180"
קובץ:Milouf-p1030620.jpg | "רנו GBC 180"
קובץ:Renault GBC 180 photo-14.JPG | "רנו GBC 180"
קובץ:Renault GBC 180 photo-10.JPG | "רנו GBC 180"
קובץ:Renault GBC 180 photo-11.JPG | "רנו GBC 180"
קובץ:RenaultTrucksDefense.jpg | "רנו GBC 180"
קובץ:Renault GBC 180 photo-5.JPG | "רנו GBC 180"
קובץ:Strasbourg opération Sentinelle février 2015-1.jpg | "רנו GBC 180"
</gallery>

==ראו גם==
* רנו R
* רנו AHx
* רנו גליון
* רנו טיאראם 10000

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:משאיות
GBC 180
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1997
קטגוריה:כלי רכב צרפתיים
קטגוריה:כלי רכב צבאיים
קטגוריה:כלי רכב 6 גלגלים ויותר
יחסי אקוודור–צרפת

שגרירות אקוודור בפריז
יחסי אקוודור–צרפת הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין אקוודור לצרפת.

== סקירה כללית ==
נשיא אקוודור רפאל קוראה ערך ביקור רשמי בפריז וליון ב-6–8 בנובמבר 2013. פגישתו עם נשיא צרפת פרנסואה הולנד הביאה להצהרה משותפת בה הם הסכימו לפתח שיתוף פעולה מדעי, אקדמי ותרבותי ולחזק את הסחר בין שתי המדינות. ביקור זה עזר לתת תנופה חדשה ליחסים הדו-צדדיים.

בשש השנים האחרונות התקיימו כמה ביקורים רמי דרג בין שתי המדינות.

== יחסים כלכליים ==
צרפת ממלאת תפקיד קטן יחסית בכלכלת אקוודור והיא ממשיכה לנהל גירעון סחר דו-צדדי עם המדינה: בשנת 2015 עלה היצוא הצרפתי לאקוודור ב-26.2% ל-145 מיליון אירו, שהיה יותר מפי שניים מהגידול ביצוא הצרפתי לאמריקה הלטינית. (+ 11.8%). היצוא הצרפתי לאקוודור עלה אפוא ב-52.06% על פני שנתיים, אם כי טרם חזר לרמת השיא שהושגה בשנת 2012 (163.6 מיליון אירו). יבוא צרפת מאקוודור עלה באותה תקופה ב-5.5% ל-359 מיליון אירו, וצמח מהר יותר מסך היבוא הצרפתי (+ 0.8%). אקוודור היא הספקית ה-75 בגודלה של צרפת, והיא מדורגת במקום אחד גבוה יותר מאשר בשנת 2014, והיא הספקית הגדולה ביותר שלה באמריקה הלטינית.

בתחום ההשקעות, עם מניות של כ-500 מיליון דולר, צרפת מיצבה את עצמה כמשקיעה השלישית בגודלה באירופה ב-15 השנים האחרונות. במהלך ביקורו של מר פקל בקיטו בדצמבר 2014, הוחלט כי יש להקים קבוצת עבודה צרפתית-אקוודורית בנושא סחר והשקעות. הפגישה הראשונה שלה התקיימה במרץ 2015. סיכויי המסחר העיקריים באקוודור קשורים לתחבורה, מים, אנרגיה ואווירונאוטיקה.

לתשע עשרה חברות צרפתיות יש סניפים מסחריים או חברות בת באקוודור. הם כוללים קבוצות כמו Alcatel, Hôtel Mercure, Ibis, Schneider, Sanofi Aventis, Coface Rating, Bic, CGG, ו-Pernod Ricard and Alstom. Lafarge, המשקיעה הצרפתית המובילה באקוודור, מכרה את כל נכסיה לחברת Unacem הפרואנית במאי 2014. בינתיים, ויאוליה השתלטה על זיכיון המים בגואיאקיל ובנק לזרד מילא תפקיד חשוב בשינוי ארגון החוב החיצוני של אקוודור בשנת 2009. באפריל. בשנת 2010 חתמה EDF על הסכם עם חברת CELEC, חברת החשמל הציבורית באקוודור, בביקורו של השר האקוודורי לאנרגיה וחידוש אנרגיה מתחדשת, מיגל קלורהורנו, בצרפת. באותה שנה רכשה לקטליס שני מפעלים לייצור מוצרי חלב. יותר לאחרונה, Valhrona (קבוצת Bongrain) פתחה מפעל לייצור שוקולדים יוקרתיים ביולי 2014; ביוני 2014 חתמה קבוצת אקור על הסכם לבניית 10 מלונות איביס. סוכנות הפיתוח הצרפתית (AFD) הוסמכה לפעול באקוודור מאז סתיו 2014, ושש הלוואות הוענקו מאז 2015. JC Decaux זכתה בחוזה לאוטובוסים לפרסום של העיר גואיאקיל ב-22 במאי 2017.

== נציגויות דיפלומטיות ==
* אקוודור מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
* צרפת מחזיקה באקוודור שגרירות בקיטו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.diplomatie.gouv.fr/en/country-files/ecuador/ יחסי אקוודור–צרפת], באתר משרד החוץ הצרפתי

== הערות שוליים ==
פרשת רכישת מסוקי העטלף

פרשת רכישת מסוקי העטלף היא פרשת שחיתות שהייתה כרוכה ברכש מסוקי יורוקופטר AS-565 פנתר (שכונו בישראל עטלף) על ידי ישראל מארצות הברית.

==רקע==
מסוק יורוקופטר SA565 פנתר, "עטלף"

ה-AS565 פנתר הוא מסוק בינוני, דו-מנועי, רב משימתי, מתוצרת חברת איירוספסיאל (בהמשך יורוקופטר, ואחר כך איירבוס הליקופטרס), הצרפתית. למסוק יכולת לבצע מגוון משימות לסיוע לכוחות ימיים ויבשתיים, ובהם סיור ימי, חיפוש והצלה, פינוי נפגעים, תספוקת אנכית, פיקוח ומעקב, תובלת סער לכוחות מיוחדים, לוחמה נגד צוללות ולוחמה נגד יחידות שטח. לפנתר שני מנועי טורבו-ציר טורבומקה אריאל, המניעים את הרוטור ואת רוטור הזנב, הבנוי בתצורת פנסטרון. המסוק נוח לתמרון ויכול לעמוד בעומסי ג'י משמעותיים ולשמור על רמה גבוהה של יציבות.

חיל האוויר הישראלי מפעיל מסוקי פנתר עבור משימות של חיל הים הישראלי. המסוקים נרכשו מחברת בת של חברת איירוספסיאל הפועלת בארצות הברית, "אמריקן יורוקופטר", כדי שמדינת ישראל תוכל להשתמש בכספי הסיוע האמריקאי, המחייבים רכש מארצות הברית. המסוקים הראשונים הגיעו לישראל ב-12 באוגוסט 1996 ונקלטו בטייסת 193 ("מגיני המערב"). בסך הכל נרכשו חמישה מסוקים, שהוטסו מארצות הברית במטוס מטען כשהם מפורקים בארגזים. עלות המסוקים הייתה כ-9 מיליון דולר למסוק. מסוקי ה"עטלף" נועדו להחליף את היורוקופטר HH-65 דולפין, שסבלו במהלך שירותם בטייסת מתקלות רבות. במסוקים הוכנסו מספר שינויים שנועדו להתאמתם לצורכי חיל האוויר הישראלי. בין השאר, הותקנו על המסוקים אמצעי הגנה שכללו משגרי מוץ ונורים ומערכת לוחמה אלקטרונית. ב-1997 יצאו סופית מסוקי ה-HH-65A ("דולפין") משירות בחיל האוויר הישראלי.

==פרשת השחיתות ברכש המסוקים==
בשנת 1994, פתחה ממשלת ארצות הברית בחקירה בחשד כי העסקה לרכישת המסוקים, שהייתה בהיקף של כ-58 מיליון דולר ונעשתה בכספי הסיוע האמריקאי נופחה בכ-10 מיליון דולר. אף על פי שהמסוקים היו תוצרת חברת איירוספסיאל הצרפתית, הם נרכשו מחברת בת שלה הפועלת בארצות הברית, חברת "אמריקן יורוקופטר" (זאת כדי שמדינת ישראל תוכל להשתמש בכספי הסיוע האמריקאי המחייבים רכש מארצות הברית). 10 מיליון דולר מסכום העסקה לא שלמו לחברת "אמריקן יורוקופטר" אלא לגורמים שונים. מתוכם קיבל המתווך אורי אדלסבורג, מנכ"ל חברת אדלטק, 4.8 מיליון דולר ועוד 2.4 מיליון דולר הועברו ל"פקידים זרים". גורל יתרת הסכום נותר לוט בערפל. בשנת 1996, סמוך למועד מסירת המסוקים, דרש ה-FBI מהרשויות בישראל לחקור את הפרשה. ונפתחה חקירה נגד אדלסבורג ונגד ראש הפרויקט בחיל הים באותה עת, תת-אלוף אלכס אייל. תת-אלוף אייל שיתף פעולה בחקירה, עבר בהצלחה בדיקת פוליגרף ונוקה מכל חשד, אך אדלסבורג שמר על זכות השתיקה.

בינואר 1997, הוגש בבית משפט בווירג'יניה כתב אישום נגד אדלסבורג ונגד שני חשודים נוספים. אחד מהם הורשע ונגזר עליו מאסר על תנאי. אדלסבורג בחר שלא להתייצב למשפט בארצות הברית, והוכרז עבריין נמלט. בפברואר 1997, הפסיק משרד הביטחון את התקשרותו עם אורי אדלסבורג, וביטל את היתר הייצוא הביטחוני של חברת אדלטק שבבעלותו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשות שוחד בישראל
קטגוריה:יחסים צבאיים ארצות הברית – ישראל
BBK אלקטרוניקה

תאגיד האלקטרוניקה BBK (במנדרינית תקנית: 广东步步高电子工业有限公司; בפין-יין: guǎngdōng bùbùgāo diànzǐgōngyè yǒuxiàngōngsī; תרגום מילולי: חברת האלקטרוניקה בּוּ-בּוּ-גָאוֹ מגואנגדונג בע"מ) הוא קונגלומרט סיני רב לאומי המתמחה באלקטרוניקה, כגון מכשירי טלוויזיה, נגני MP3, מצלמות דיגיטליות וסמארטפונים.

== פעילות תאגידית ==
תאגיד BBK אלקטרוניקה משווקת סמארטפונים במותגים Oppo,<ref name="Intro"></ref> Vivo,<ref></ref><ref></ref> OnePlus,<ref></ref> Realme ו-iQOO. היא משווקת גם נגני בלו-ריי, אוזניות, מגברי אוזניות ושעונים חכמים במותג Oppo Digital.<ref></ref><ref></ref> במרץ 2019, הכריזה BBK אלקטרוניקה על iQOO, תת-מותג המתמחה בביצועים, כחברה החדשה ביותר שלה.<ref></ref>

משרדי BBK אלקטרוניקה ובסיס הייצור שלה ממוקמים בצ'אנגאן שבדונגגוואן.<ref name="Intro" />

ברבעון הראשון של 2017, ייצאה BBK אלקטרוניקה 56.7 מיליון סמארטפונים, והפכה ליצרנית הסמארטפונים השנייה בגודלה בעולם, בהפרש קטן מסמסונג, ובכך עקפה הן את וואווי והן את אפל.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* יניב אביטל, [https://www.geektime.co.il/bbk-electronics-review/ חברה שבטח לא שמעתם עליה מייצרת יותר סמארטפונים בשנה מאפל], גיקטיים, 20 באפריל 2018
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יצרני טלפונים חכמים
קטגוריה:חברות אלקטרוניקה סיניות
יחסי טובאלו–רוסיה

יחסי טובאלו–רוסיה הם היחסים בין טובאלו לבין רוסיה.

== סקירה כללית ==
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 בספטמבר 2011. באוקטובר אותה שנה הכירה טובאלו בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה, מדינות חסות של רוסיה, ובתמורה קיבלה משלוח סיוע מאבחזיה. ב-31 במרץ 2014 ביטלה טובאלו את הכרתה בשתי המדינות וכוננה מחדש יחסים דיפלומטיים עם גאורגיה, בתגובה לפעולותיה של רוסיה במהלך המשבר בחצי האי קרים.

== הערות שוליים ==
אלנה צאגרינו

אלנה צאגרינו (; נולדה ב-16 בנובמבר 1994) היא זמרת יוונית. צאגרינו היא נציגת קפריסין באירוויזיון לשנת 2021 ברוטרדם, הולנד, עם השיר "El Diablo".

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייה ===
אלנה צאגרינו נולדה באתונה שביוון ב-16 בנובמבר 1994, הבכורה משני אחים. צאגרינו עוסקת בתחום המוזיקה מאז שהייתה צעירה, היא למדה בתיכון מוזיקלי. בשנת 2009 השתתפה צאגרינו בגרסה היוונית לתוכנית "Got Talent" והגיעה לשלב חצי הגמר.

=== קריירה ===
ב-2013 נבחנה צאגרינו ללהקת OtherView והתקבלה, היא חתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Feel Good Records". צאגרינו זכתה להצלחה עם הלהקה שלה והוציאה עמה מספר גדול של סינגלים ולהיטים. בעקבות ההצלחה שלה בלהקה היא שימשה בין השנים 2016–2017 כמנחה בתוכנית "The Voice" היוונית.

ב-2018 עזבה צאגרינו את הלהקה שלה לקריירת סולו והוציאה את הסינגל הראשון שלה "Pame Ap Tin Arhi"(Πάμε απ' την αρχή שזכה להצלחה יחסית ביוון. מאז, הוציאה הזמרת לאור מספר שירים עם אמנים מצליחים ביוון וביססה את מקומה בתרבות הפופ המקומית.

ב-25 בנובמבר 2020 נודע כי אלנה צאגרינו תייצג את קפריסין, הסמוכה ליוון והדוברת יוונית, בתחרות האירוויזיון לשנת 2021, עם השיר "El Diablo". ב-18 במאי 2021, צאגרינו ביצעה את השיר בחצי הגמר של התחרות. בתום ההצבעות, הגיעה למקום השישי עם 170 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה צאגרינו למקום ה-16 עם 94 נקודות.

=== חיים אישיים ===
מאז 2017 צאגרינו נמצאת במערכת יחסים עם הראפר היווני מייק.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2021
קטגוריה:זמרות יווניות
קטגוריה:נציגי קפריסין באירוויזיון
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1994
יחסי קיריבטי–רוסיה

יחסי קיריבטי–רוסיה הם היחסים בין קיריבטי לבין רוסיה.

== סקירה כללית ==
בשנת 2011 איש העסקים והפוליטיקאי הרוסי אנטון באקוב, יושב ראש מפלגת המונרכיה של רוסיה הציע לממשלת קיריבטי השקעה של 350 מיליון דולר להקמת אתר תיירות, אולם, הממשלה בטאראווה דחתה את דרישתו כי העסקה תכלול זכויות ריבוניות על שלושה מהאיים הבלתי מיושבים של המדינה - איי מאלדן, סטארבוק ומילניום - בשרשרת האי המזרחית של קיריבטי במטרה להקים מחדש את שושלת רומנוב שהודחה בשנת 1917. 

== הערות שוליים ==
יחסי אוקראינה–איראן

יחסי אוקראינה–איראן הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ואוקראינה.

== סקירה כללית ==
לפני שנת 2020 היחסים בין שתי המדינות היו חזקים. איראן ניסתה לחזק את היחסים באירופה כולל אוקראינה. בשנת 2010 הציג שגריר אוקראינה אולכסנדר סמרסקי את אמנתו הדיפלומטית לשר החוץ האיראני, מנוצ'הר מותכי, וקרא לשתי המדינות להגביר את שיתוף הפעולה זו עם זו. מותכי הסכים עם ההצהרה.<ref></ref> ב-8 בינואר 2020, הצבא האיראני הפיל בטעות את טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס, מה שהעיב על היחסים בין שתי המדינות.<ref></ref>

=== מעורבות איראן במלחמת אוקראינה–רוסיה ===

בספטמבר 2022, אוקראינה הודיעה כי היא תפחית את דרגת הקשרים הדיפלומטיים עם איראן בשל החלטתה של טהראן לספק לכוחות הרוסיים מל"טים.<ref></ref><ref></ref>

באוקטובר 2022, יממה לאחר מתקפה רוסית על קייב, שבוצעה בעזרת עשרות מל"טים איראניים מתאבדים, הודיע שר החוץ האוקראיני כי ימליץ לנשיא זלנסקי לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם טהרן. רוסיה ואיראן הכחישו שימוש זה.<ref></ref> 

בתחילת 2023, הורידה אוקריאנה את דרג היחסים עם איראן והטילה עליה סנקציות בעקבות מעורבותה של איראן במלחמת אוקראינה–רוסיה, כולל איסור מסחר למשך 50 שנה.

== נציגויות דיפלומטיות ==
* איראן מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.
* אוקראינה מחזיקה באיראן שגרירות בטהראן.<ref></ref><ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
יחסי אוקראינה–מלזיה

שגרירות מלזיה בקייב
יחסי אוקראינה–מלזיה הם יחסי החוץ בין מלזיה לאוקראינה.

== היסטוריה ==
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-3 במרץ 1992 ומלזיה הייתה בין המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אוקראינה.<ref name="bs"></ref><ref></ref> בשנת 2003 הגיע ראש ממשלת מלזיה, מאהאטיר מוחמד, לביקור רשמי לפגישה עם נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה. מאז הביקור, היחסים בין שתי המדינות הללו התמקדו בהיבטים כלכליים, מדעיים, צבאיים-טכניים והומניטריים. אוקראינה שיבחה את מלזיה על הטיפול בנושאי האסלאם במדינה והביעה עניין ללמוד מהניסיון של מלזיה בעניין זה.<ref></ref>

== יחסי חינוך ==
מלזיה סיכמה מזכר הבנות עם שלוש אוניברסיטאות בולטות באוקראינה להפעלת שלוש תוכניות לתארים רפואיים בקמפוס בחו"ל כדי להעניק לסטודנטים מקומיים תואר דוקטור לרפואה.<ref></ref>

== יחסים כלכליים ==
בשנת 2012, יצוא אוקראינה למלזיה (שהוערך בכ-236.6 מיליון דולר) כלל דשנים כימיים ואורגניים ושמן חמניות. הייצוא של מלזיה לאוקראינה (בסביבות 125.7 מיליון דולר) כלל שמן דקלים, מכונות וציוד חשמלי, ציוד וידאו ושמע, גומי, דוודים, מכונות וציוד תעשייתי, רהיטים, מוצרי פלסטיק ופלסטיק, קקאו, סבונים וציוד אחר להכנת כביסה.<ref name="te"></ref>

== נציגויות דיפלומטיות ==
* מלזיה מחזיקה באוקראינה שגרירות בקייב.<ref></ref>
* אוקראינה מחזיקה במלזיה שגרירות בקואלה לומפור.<ref></ref><ref name="bs2"></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
דניאל מרקוביץ'

דניאל מרקוביץ (נולד ב-18 ביוני 1989) הוא מלחין, מתזמר ומפיק מוזיקלי לסרטים וטלוויזיה, המתגורר בארצות הברית וישראל.

==ביוגרפיה==
מרקוביץ' למד הלחנה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר למוסיקה ודרמה גילדהול שבלונדון. סרטים אשר הלחין הוקרנו בפסטיבלים גדולים ברחבי העולם, בין היתר בפסטיבל הסרטים בקאן וויאנלה.

הוא הלחין בין היתר את סדרת הדרמה המשטרתית "בלקספייס", וכתב מוזיקה עבור סדרת האנימציה העולמית לגו נינג'גו.

הוא ידוע בשיתוף פעולה שלו עם הבמאי הישראלי-אמריקאי אייל רש. בין השאר עבדו יחדיו על הסרט See Through בכיכובה של לורן רידלוף ועל Ruth - A Little Girl's Big Journey העוסק בחיה המוקדמים של רות וסטהיימר.

אחד משיתופי הפעולה הבולטים שלו הוא עם המלחין והמפיק עידו ריבלין יחדיו הלחינו מספר סדרות וסרטים ביניהם הסרט ארץ שלג של הבמאי יוני זיכהולץ ו"גאליס - המסע לאסטרה".

זוכה פרס אופיר למוזיקה הטוב ביותר על סרט הקולנוע המוזיקלי "המנצחים" (2023)

כיום הוא חבר פעיל ב-Society of Composers and Lyricists בלוס אנג'לס לאחר שהשתתף בתוכנית המנטורים שלהם בשנת 2018.

החל משנת 2020 הוא חלק מהאקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.danielmarkovichmusic.com/ אתר האינטרנט הרשמי Daniel Markovich Music]
*[https://www.imdb.com/name/nm6374517/?ref_=nmbio_bio_nm דניאל מרקוביץ'] ב-IMDb

קטגוריה:מלחינים ישראלים
פרס סטפן ברגמן

פרס סטפן ברגמן (באנגלית: The Stefan Bergman Prize) הוא פרס מתמטיקה, במימון עזבונו של אלמנתו של המתמטיקאי סטפן ברגמן ונתמך על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה. הפרס מוענק למחקר מתמטי ב: "1) תורת פונקציית הגרעין ויישומיה בניתוח אמיתי ומורכב; או 2) שיטות תאורטיות פונקציות בתורת משוואות דיפרנציאליות חלקיות מסוג אליפטי תוך התייחסות לשיטת המפעיל של ברגמן."
הפרס מוענק לכבודו של סטפן ברגמן, מתמטיקאי הידוע בעבודתו על ניתוח מורכב. האגודה האמריקאית למתמטיקה התבקשה על ידי בנק ולס פארגו מקליפורניה, מנהלי קרן ברגמן, להקים ועדת שופטים שתבחר את מקבלי הפרס. בנוסף האגודה סייעה לבנק בפירוש תנאי הצוואה כדי להבטיח מספיק רוחב בתחומים המתמטיים בהם ניתן להעניק את הפרס. הערך הכספי של הפרס משתנה ומבוסס על ההכנסה מקרן הפרס; בשנת 2005 הוערך הפרס בכ־17,000 דולר אמריקאי. החל משנת 1989, הפרס מוענק בתדירות שנתית או דו־שנתית.

== זוכי הפרס ==
רשימת זוכי הפרס נכון לשנת 2020:
* 1989 - דייוויד קטלין
* 1991 - סטיבן ר' בל, אווה ליגוקה
* 1992 - צ'ארלס פפרמן
* 1993 - יום-טונג סיו
* 1994 - ג'ון אריק פורנאס
* 1995 - הרולד פ'בואס, אמיל ג'יי שטראובה
* 1997 - דייוויד בארט, מייקל כריסט
* 1999 - ג'ון ד'אנג'לו
* 2000 - מסאטאקה קוראנישי
* 2001 - לאשלו למפרט, סידני ובסטר
* 2003 - מ' סלאח באואנדי, לינדה פריס רוטשילד
* 2004 - ג'וזף ג'ון כהן
* 2005 - אליאס שטיין
* 2006 - קנגו היראצ'י
* 2007–2008 - אלכסנדר נגל, סטיבן ויינגר
* 2009 - נגאיימינג מוק, דואונג פונג
* 2011 - גנאדי הנקין
* 2012 - דייוויד ג'ריסון, ג'ון לי
* 2013 - שיאוג'ון הואנג, סטיב זלדיץ'
* 2014 - סלובומיר קולודז'יי, טאקו אוסאווה
* 2015 - אריק בדפורד, ז'אן פייר דמילי
* 2016 - צ'ארלס אפשטיין, פרנסואה טרבס
* 2017 - בו ברנדטסון, נסים סיבוני
* 2018 - יוהנס שויסטרנד
* 2019 - פרנק פורסטנריך, מיי-צ'י שו
* 2020 - אלין בונאמי, פיטר אבנפלד

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ams.org/prizes-awards/paview.cgi?parent_id=36 אתר האינטרט] של פרס סטפן ברגמן באתר האגודה האמריקאית למתמטיקה 

== הערות שוליים ==

סטפן ברגמן
שביט רבניצקי

שביט רבניצקי הוא שחקן ומוזיקאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
בצה"ל שירת בלהקת חילות השדה. ב-1989 סיים 3 שנות לימודי משחק בבית הספר לאומנויות הבמה בית צבי.

ב-2007 העביר סדנאות מוזיקה ומדיטציה יהודית במרכז הרוחני "התקשרות" במצפה רמון.

מנחה סדנאות משחק וסדנאות העצמה, דינמיקה קבוצתית ותקשורת בין-אישית.

==בתיאטרון==
ב-1990 שיחק במחזמר "פצצת טום" (ע"פ שירי טום לרר) שעיבד קובי לוריא וביים דן רונן בבית ציוני אמריקה בתל אביב. 

ב-1990 שיחק ב"הערב מחזמר" שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי. ב-1991 שיחק בהצגה "הלוויה חורפית" מאת חנוך לוין שביים אורי פסטר בתיאטרון הספרייה. ב-1992 שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי, ושיחק לצד רפי אדיר וצופית גרנט בהצגה "זה עובר עם עגיל" שכתב וביים פיני עדן בתיאטרון מופע. ב-1993 שיחק בהצגה "ענבי זעם" מאת פרנק גלאטי (המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון סטיינבק) שביים אילן רונן בתיאטרון הקאמרי, ובהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים ליביו צ'וליי בתיאטרון הקאמרי.

ב-2005, בעידוד הרב שמואל אליהו, העביר (לצד דניאל דיין) סדנת תיאטרון בישיבת ההסדר צפת.

בין השנים 2008 עד 2017 ניהל את תיאטרון אישונים.

ב-2019 ביים את ההצגה "רוקד בין עולמות" שכתב ושיחק אביאל פרנס. באותה שנה כתב וביים את ההצגה "כאילו את אוויר" בתיאטרון אישונים.

==מוזיקה==
בשנת 2000 הוציא את האלבום "אהבה", אותו הלחין ושר. את האלבום הפיק מוזיקלית אמיר פייס. האלבום יצא בהוצאת NMC.

==משפחה==
מאז 1995 נשוי לשחקנית ענת רבניצקי ולהם 4 ילדים. בעבר התגוררו בצפת, אמירים ובמצפה רמון. כיום הם גרים ברמת גן.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:במאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:חברי להקת מפקדת חילות השדה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
צארייביץ' איוואן איוואנוביץ'

איוואן איוואנוביץ (ברוסית: Ива́н Иванович; 28 במרץ 1554 – 19 בנובמבר 1581) לבית רוריק, היה יורש העצר של רוסיה. היה בנו של איוואן האיום, שבסופו של דבר הרג אותו.

== חיים מוקדמים ==
איוואן היה בנו השני של איוואן האיום מאשתו הראשונה אנסטסיה רומנובנה. אחיו היה פיודור. איוואן הצעיר ליווה את אביו במהלך הטבח בנובגורוד בגיל 15. במשך חמישה שבועות הוא ואביו היו צופים באופריצ'ניקים בהתלהבות ופורשים לכנסייה לתפילה. בגיל 27 איוואן נקרא לפחות כמו אביו, ובזמנו הפנוי כתב ביוגרפיה על אנטוניוס מסיה. איוואן נחשב כמי שהציל פעם את אביו מניסיון חיסול. אסיר לבוני בשם ביקובסקי הרים חרב נגד הצאר, רק שנדקר במהירות על ידי יורש העצר.

== נישואין ==
בשנת 1566 הוצע כי איוואן בן ה־12 יתחתן עם וירג'יניה אריקוסדוטר, בתו של המלך אריק ה־14 משוודיה, אך הדבר לא קרה. בגיל שבע עשרה התארס איוואן ליבדוקסיה סבורובה, שהוצעה בעבר ככלה עבור הצאר איוואן. ואכן, היא הייתה אחת משנים עשר נשים שהופיעו לפני הצאר במופע כלות לבחירתו. הצאר דחה את יבדוקסיה ככלה לעצמו, אך מאוחר יותר היא נישאה לבנו של הצאר. הצאר רצה שכלתו תייצר יורש במהירות רבה, וזה לא קרה, ולכן הצאר גירש אותה למנזר והשיג לבנו כלה נוספת. אשתו השנייה הייתה פרסקוביה סולובה, שזכתה במהירות באותו גורל כמו קודמתה והוכנסה גם היא למנזר. לאחר מכן השיג הצאר לבנו אישה שלישית, ילנה שרמיטבה, שנמצאה בהריון באוקטובר 1581. קרוב לוודאי שילד זה הופל בסביבות הזמן בו איוואן נרצח בידי אביו בנובמבר 1581.
"איוואן האיום עושה מדיטציה על מיטת בנו", מאת ויאצ'סלב שוורץ (1861)
Шелом}} (קסדה) של איוון איוואנוביץ', לפני 1557

== מוות ==
ההערכה היא כי איוון איוואנוביץ' נהרג על ידי אביו, איוון האיום<ref></ref>.

יחסיו של איוואן איוואנוביץ' עם אביו החלו להידרדר בשלבים המאוחרים של מלחמת לבוניה. כועס על אביו על כישלונותיו הצבאיים, איוואן דרש לקבל פיקוד על כמה חיילים לשחרור פסקוב הנצורה.

היחסים ביניהם התדרדרו עוד כאשר ב-15 בנובמבר 1581 הצאר, לאחר שראה את כלתו ההרה של יורש העצר לבושה בבגדים קלים לא שגרתיים, תקף אותה פיזית. כששמע את צרחותיה, מיהר יורש העצר להגנתה וצעק בכעס, "שלחת את אשתי הראשונה למנזר ללא שום סיבה, עשית את אותו הדבר עם השנייה שלי, ועכשיו אתה מכה את השלישית וגורם למות הבן שהיא מחזיקה ברחמה." לאחר מכן ילנה עברה הפלה טבעית<ref></ref>. הצארייביץ' התעמת עם אביו בעניין, רק כדי לשנות את הנושא לחוסר כפיפותו בנוגע לפסקוב. הצאר איוואן האשים את בנו בהסתה למרד, האשמה שאיוואן הצעיר הכחיש, אך דבק בתוקף בדעה שיש לשחרר את פסקוב. כועס, אביו של איוואן הכה אותו בראשו עם שרביטו. בוריס גודונוב שנכח במקום ניסה להתערב אך קיבל מכות בעצמו. איוון הצעיר נפל, בקושי בהכרה ועם פצע מדמם. איוואן הבכור מייד השליך את עצמו על בנו, מנשק את פניו ומנסה לעצור את הדימום, תוך שהוא בוכה שוב ושוב, "ארור הנני! הרגתי את הבן שלי! הרגתי את הבן שלי!" איוואן הצעיר שב להכרה לזמן קצר ונחשב כמי שאמר "אני מת כבן מסור והמשרת הצנוע ביותר". בימים הבאים התפלל איוואן האב ללא הרף לנס, אך ללא הועיל, והצארייביץ' מת מפצעיו ב־19 בנובמבר 1581.

למותו של איוואן היו השלכות חמורות על רוסיה, מכיוון שהיא לא הותירה שום יורש מוכשר לצאר. לאחר מותו של הצאר בשנת 1584, בנו פיודור הראשון שלא היה מוכן לירושה, ירש אותו עם גודונוב כשליט בפועל. לאחר מותו של פיודור, רוסיה נכנסה לתקופה של חוסר ודאות פוליטית המכונה זמן תקופת הצרות.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קורבנות רצח ברוסיה
קטגוריה:יורשי עצר שלא זכו למלוך
קטגוריה:איוואן האיום
קטגוריה:ילידי 1554
קטגוריה:נפטרים ב-1581
פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית

פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית (באנגלית: The Norbert Wiener Prize in Applied Mathematics) הוא פרס בסך 5,000 דולר, המוענק עבור תרומה יוצאת מן הכלל ל"מתמטיקה יישומית במובן הגבוה והרחב ביותר". הוא נוסד בשנת 1967 לכבוד נורברט וינר וממומן על ידי תרומות וקרן מהמחלקה למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ומוענק במשותף על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה והאגודה למתמטיקה יישומית ותעשייתית . מקבל הפרס צריך להיות חבר באחת מהאגודות המעניקות את הפרסים.החל משנת 2004 הפרס מוענק כל שלוש שנים.

== זוכי הפרס ==
להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2020:
* 1970 - ריצ'רד בלמן
* 1975 - פטר לקס
* 1980 - טוסיו קאטו וג'רלד ויט'אם
* 1985 - קליפורד גרדנר
* 1990 - מייקל אייזנמן וג'רולד מרסדן
* 1995 - הרמן פלאשקה וסיפריאן פויאס
* 2000:- אלכסנדר ג'ורין וארתור ווינפרי
* 2004 - ג'יימס סת'יאן
* 2007 - קרייג טרייסי והרולד וידום
* 2010 - דייוויד דונוהו
* 2013 - אנדרו מג'דה
* 2016 - קונסטנטין דפרמוס
* 2019 - מרשה ברגר וארקדי נמירובסק
* 2022 - איתן תדמור

== ראו גם ==
* פרס נורברט וינר על אחריות חברתית ומקצועית

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ams.org/prizes-awards/paview.cgi?parent_id=33 אתר האינטרנט] של פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית באתר האגודה האמריקאית למתמטיקה 
* [https://www.siam.org/prizes-recognition/joint-prizes/detail/norbert-wiener-prize אתר האינטרנט] של פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית באתר האגודה למתמטיקה תעשייתית ויישומית 

== הערות שוליים ==

נורברט וינר למתמטיקה יישומית