עד אחד נאמן באיסורין

עד אחד נאמן באיסורין הוא כלל הלכתי, שמשמעותו שלעד אחד יש נאמנות בנידונים הלכתיים הנוגעים לאיסור והתר כגון כשרות מאכלים או טהרת המשפחה, זאת בשונה מדיני ממונות ודיני נפשות בהם נצרכים שני עדים כדי לקבוע את המציאות..

==מקור==
הדין מופיע לראשונה בתחילת מסכת גיטין ישנן שם שתי שיטות בראשונים במקור הלכה זו: 
#רש"י למד זאת מהיגיון, שהרי לא מצאנו שהתורה אוסרת על אדם לאכול אצל חבירו וכיצד יכול אדם לסמוך על כשרות המאכלים אם לא על סמך עדות חבירו ומכאן שעד אחד נאמן באיסורין.
#התוספות חולקים וסוברים שכלל זה נלמד מן פסוק המדבר על זבה שכתוב שלאחר שהפסיקה לראות דם , הגמרא בכתובות דורשת "לה" לעצמה כלומר שנאמנת לומר לבעלה שספרה שבעה נקיים ועכשיו היא טהורה ואינה צריכה עוד עדות או ראייה מלבד דבריה ומכאן מוכח שעד אחד נאמן באיסורין.

== הגבלות הכלל ==
תוקפו של כלל זה חל רק במקרים דלהלן:
* לא "אתחזק איסורא" כלומר לדבר עליו בא העד להעיד לא היה זמן בו היה אסור בודאות לדוגמה חתיכה שאנו מסתפקים בה אם של חלב היא ואסורה או של שומן היא ומותרת מאז ומעולם במקרה זה לא היה זמן בו החתיכה הייתה אסורה בודאות ולכך נאמן העד ללא תנאים נוספים.
* בידו במקרה בו "אתחזק איסורא" בדבר כלומר היה זמן בו הדבר היה אסור בודאות לדוגמה לגבי הפרשת תרומה שודאי היה זמן בו היו הפירות טבל ונאסרו באכילה לא נאמן עד אחד אלא אם כן היה בידו לתקן הדבר ולהתירו כך שבדוגמה לעיל אם הפירות שייכים לו נאמן מכיון שבידו להפריש מהם תרומה.

== עד אחד לאסור ==
ישנן שתי שיטות עיקריות בראשונים :

לשיטת התוספות במסכת קידושין<ref> בדיבור המתחיל "נטמאו".</ref> ועמם הרא"ש והמרדכי אותן הגבלות שנאמרו לגבי עד אחד הבא להתיר קיימות גם בעד הבא לאסור ולפיכך במקרה בו "איתחזק התירא" כלומר היה זמן בו הדבר היה מותר בודאות לדוגמה לגבי טהרות שנטמאו לא נאמן עד אחד אלא אם כן מתמלא אחד משני התנאים:

# בידו לאסור הדבר.
# במקרה בו אין בידו נאמן העד באופן בו בעל הדבר שותק ושתיקתו מתפרשת כהסכמה לדברי העד משום שיש לו רגלים לדבר שכך היה ונראים לו דברי העד נכונים במקרה זה נאמן העד אף אם אין בידו משום שמצטרפת עדותו לשתיקת בעל הדבר שהרי היא כהסכמה.

ואילו הרשב"א הר"ן והריטב"א חולקים וסוברים שעד הבא לאסור נאמן ב"איתחזק התירא" ואפילו שתיקתו של בעל הדבר אינה מחמת שמסכים עם העד אלא מחמת שאינו יודע, כמו כן אין צריך שיהיה הדבר בידו אלא בכל מקרה נאמן העד.

להלכה פוסק הש"ע כשיטת התוספות .

=== דבר שאפשר לבררו ===
אף במקום שעד אחד אינו נאמן באיסורים, כגון נגד חזקת היתר, לסוברים כן (שיטת התוספות) במקרה בו המציאות יכולה להתברר כעת לדוגמה בא עד ואומר "שרץ בטהרותיך" או "עכו"ם מנסך יינך בא ואראך האיסור" במקרה כזה מוטל על האדם לבדוק את דברי העד ואם לא בדק הרי הדבר בחזקת איסור.

==ראו גם==
* עדות

==לקריאה נוספת==
* [http://www.otzar.org/wotzar/Book.aspx?145113& אוצר עדות באיסורין], יהודה דוב רוטנר. באתר "אוצר החכמה"
* האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים, [http://www.otzar.org/wotzar/Book.aspx?9274& חידושי סוגיות חלק י'] "סוגיא עד אחד נאמן באיסורין". באתר "אוצר החכמה"

==קישורים חיצוניים==
* [https://asif.co.il/ספריית-יומא/הלכה/עולם-הספק/עד-אחד-בממון-באיסור-ובערוה/ מאמרים בנושא עד אחד], באתר ספריית אסיף
* 
* הרב אחיקם קשת, , מתוך הספר קובץ יסודות וחקירות
* 
* 
* הרב אשר וייס, [https://minchasasher.com/he/shiur/פרשה-שיעורים/עד-אחד-נאמן-באיסורין/ עד אחד נאמן באיסורים], באתר מנחת אשר
* אביעד אברדם, [http://www.daat.ac.il/daat/maamar.asp?id=30 עד אחד באיסורים] באתר "דעת", מעליות כ"ט טבת תשס"ט
* יואב מייזלס, [https://web.archive.org/web/20120210082024/http://www.mercazharav.org.il/default.asp?pg=3&id=799 עד אחד נאמן באיסורין], באתר ישיבת מרכז הרב

==הערות שוליים==

קטגוריה:כללים ועקרונות בהלכה
קטגוריה:דיני ספקות