OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פיטר דיאמנדיס

פיטר דיאמנדיס (באנגלית: Peter H. Diamandis; נולד ב-20 במאי 1960, ניו יורק, ארצות הברית) הוא דמות מרכזית בתחום יוזמות החלל הפרטיות - הוגה רעיון Google Lunar X PRIZE, פרס כספי בן עשרה מיליון דולר שהוצע לקבוצה פרטית שתבנה ותטיס בביטחה על פני הירח רובר רובוטי.

דיאמנדיס עומד בראש קרן פרס האיקס, המעודדת יזמות ויצירת פתרונות טכנולוגיים בתחומי מחיה שונים ובהם רפואה, אנרגיה ירוקה וחינוך. על פעילותו זו זכה ב-2006 בפרס היינליין.

==ספרו שתורגם לעברית==
* פיטר ה. דיאמנדיס וסטיבן קוטלר, עולם של שפע, הוצאת מטר, מאנגלית: אסתי וכטל, 2014.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.xprize.org/ אתר קרן פרס האיקס]
* 

קטגוריה:יזמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
גי לרוש

גי לרוש (בצרפתית: Guy Laroche; 16 ביולי 1921 – 17 בפברואר 1989) היה מעצב אופנה צרפתי ומייסד חברה הנושאת את שמו.

==ביוגרפיה==
גי לרוש נולד בלה רושל, צרפת, למשפחה יהודית-תוניסאית. הוא החל את קריירת האופנה שלו בכובענות ומ-1949 עבד עבור ז'אן דס עד שנעשה לעוזרו. ב-1955 הוא ביקר בארצות הברית ובדק שיטות חדשות לייצור בגדים המוניים. הוא ייסד את בית המלאכה שלו לאופנה הגבוהה ב-1956 או 1957 בשדרת פרנקלין רוזוולט ב-1956 או 1957, פריז. בקולקציה הראשונה שלו שהתקבלה באהדה, הוא הציג מחדש צבעים מלאי חיים כמו ורוד, תפוז, אלמוג, טופז, וטורקיז. בגדיו גם הציגו מחשוף בצוואר ובאזור הגב. הוא היה ידוע כצנוע ואדיב בחייו הפרטיים – בניגוד לטבעם היהיר של רוב המעצבים הפריזאיים – הוא עיצב אופנה עילית אבל גם כזו שנשים יוכלו ללובשה ביום יום, והשיק קו ביגוד נפרד לשוק האמריקאי. 

ב-1961 הוא עבר למגורים חדשים, לבניין בשדרות מונטיין 29, פריז, שם פתח בוטיק והציג את קולקציית הבגדים הראשונה שלו שיועדה לייצור המוני. 

ב-1966 השיק לרוש את פיג'י (Fidji), הבושם הראשון שלו לנשים, הוא עיצב קולקציה ביגוד לייצור המוני עבור גברים ופתח את בוטיק הגברים של גי לרוש. הוא יצר בשמים נוספים כמו: 
*	1972 Drakkar 
*	1977 J'ai Ôse 
*	1982 Drakkar Noir 
*	1986 Clandestine 
*	1993 Horizon 
לרוש הלך לעולמו ב-17 בפברואר 1989 בפריז.

==מקורות==
<div style="direction: ltr;">
*	Anne Rapin (March 1996). "Interview with Fashion Designer Michel Klein", Label France magazine, No. 23, Ministry of Foreign Affairs, France 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://vintagepatterns.wikia.com/wiki/Category:Guy_Laroche דוגמאות לתלבושות של גי לרוש]

קטגוריה:מעצבי אופנה צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1921
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1989
משחק אדטיבי

בתורת המשחקים משחק אדטיבי הוא משחק בצורה קואליציונית.

==הגדרה פורמלית==
משחק <math>\; \left( N,v \right)\;</math> נקרא משחק אדטיבי אם לכל קואליציה לא ריקה <math>\;S\;</math> מתקיים <math>\;v\left( S \right)=\sum\limits_{i\in S}{v\left( i \right)}\;</math>.

* הליבה של משחק אדטיבי אינה ריקה, למעשה הליבה מכילה רק את וקטור התשלומים היחיד במשחק:
לכל קואליציה <math>\;S\;</math>, הווקטור <math>\ x = \left( x_{i} \right)_{i\in S}\;</math> המוגדר ע"י: <math> \ x_{i} \ = v(i)\;</math>.

זהו וקטור התשלומים היחיד במשחק העומד בתנאים הדרושים להיותו בליבה, ולכן וקטור התשלומים היחיד בה.

* תכונה חשובה של הגרעינון והקדם גרעינון היא שאם הליבה אינה ריקה, שניהם נמצאים בליבה. במקרה של משחק אדטיבי, מכיוון שהליבה מכילה וקטור תשלומים יחיד, הם מתלכדים. 

==משפטים==

* משחק אדטיבי הוא משחק מאוזן לחלוטין.
* משחק <math>\; \left( N,v \right)\;</math> הוא משחק מאוזן לחלוטין אם ורק אם הוא מינימום של מספר סופי של משחקים אדטיביים.
* משחק <math>\; \left( N,v \right)\;</math> הוא משחק שוק אם ורק אם הוא מינימום של מספר סופי של משחקים אדטיביים.

==לקריאה נוספת==
*

קטגוריה:תורת המשחקים
עיזבת א-טביב

עיזבת א-טביב (בערבית: عِزبة الطَبِيب) הוא כפר פלסטיני בשומרון השייך לנפת קלקיליה. הכפר שוכן כ-6 ק"מ מזרחית לקלקיליה, צפונית-מזרחית לאלפי מנשה, מערבית לעזון וצמוד לכביש 55 המוביל לשכם. נכון לשנת 2010 חיים בכפר כ-250 תושבים.

בשנת 2012 הרשות הפלסטינית החליטה על איחוד מוניציפלי של עיזבת א-טביב ו-ח'ירבת עסלה <small>(ער')</small> עם עזון.<ref></ref>

== היסטוריה ==
מרבית תושבי הכפר הם צאצאי פליטים פלסטינים. בשנת 1948 נאלץ רופא פלסטיני ערבי להימלט מהכפר טאבסור שעל אדמותיו שוכנות היום רעננה ובצרה. בבעלות הרופא (רופא - "טביב", בערבית) היו 125 דונם אדמה עליהם התיישבו הוא ומשפחתו והמקום נקרא עיזבת א-טביב. תושבי המקום רכשו אדמות נוספות בסביבתו ובמרוצת השנים והצטרפו אליהם משפחות נוספות, בהם גם מיעוט ממוצא בדואי. בתקופת השלטון הירדני סווג הכפר כשטח חקלאי, ורק שישה בתים בו היו בעלי היתר מהרשויות הירדניות.

מאז החלת הממשל הצבאי הישראלי בשטחים בשנת 1967, הכפר אינו מוכר רשמית, ולא ניתנו בו אישורי בנייה, אף לא למבנים ציבוריים כגון גן ילדים, כך שכ-90% מ-50 מהמבנים בכפר נחשבים כלא-חוקיים, ולרבים קיימים צווי הריסה. בעקבות מצב זה הכפר גם לא מחובר למערכות חשמל וביוב, אך בשנת 2004 ניתן אישור ישראלי לחברו למערכת המים של מקורות, במימון תוכנית הפיתוח של האו"ם. בשנת 2004 בעקבות בניית גדר ההפרדה באזור ג'יוס, שהתוואי שלה חדר אל שטח יהודה ושומרון, הופרד הכפר מכ-40% מאדמותיו, עליהם גדלו בעיקר עצי זית וחיטה.

ביום האדמה בשנת 2010 התקיימה בכפר עצרת בהשתתפות ראש ממשלת הרשות הפלסטינית הד"ר סלאם פיאד, מזכ"ל היוזמה הלאומית הפלסטינית ד"ר מוסטפא ברגותי, חבר הכנסת וראש מפלגת חד"ש מוחמד ברכה, ראש תנועת גוש שלום אורי אבנרי, תושבי הכפר, מאות פלסטינים ועשרות פעילי שמאל ישראלים. ראש הממשלה הפלסטיני נטע עץ בכפר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת קלקיליה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
מוזיאון הדואומו

מוזיאון הדואומו (באיטלקית: Museo dell'Opera del Duomo; מילולית: מוזיאון יצירות האמנות של הדואומו) הוא מוזיאון בפירנצה המציג יצירות אמנות מקוריות מהקתדרלה סנטה מריה דל פיורה, הבפטיסטריום של פירנצה ויצירות שהוצמדו אל מגדל הפעמונים קמפנילה די ג'וטו. המוזיאון, שנפתח ב-1891, צמוד לקתדרלה ממזרח.

== מוצגים ==
במוזיאון נמצאים התבליטים המקוריים של שער גן העדן מעשי ידי לורנצו גיברטי, גלריית המוזיקה (ה"קנטוריה") ובה תבליטי שיש של נערים שרים ומנגנים מעשי ידי לוקה דלה רוביה, התבליטים המשושים ובהם תיאור האמנויות שעיטרו את הקמפנילה די ג'וטו, מעשה ידי אנדראה פיזאנו וחברי סדנתו והפסלים שניצבו בגומחותיו מעשי ידי טובי פסלי הרנסאנס, בהם חבקוק ועקדת יצחק של דונטלו. כמו כן מוצג במוזיאון פסל הפייטה הפלורנטינית של מיכלאנג'לו ופסל מרים המגדלית בעלת התשובה של דונטלו.

בשנת 1966 עלה נהר הארנו על גדותיו והציף חלקים מהכנסייה וסביבותיה. עקב כך נפגעו יצירות אמנות מקוריות רבות שניצבו במקומן המקורי בכנסייה. לאחר שיחזור הוחזרו היצירות הפגועות למוזיאון ובמקומן הוצבו העתקים, גם יצירות מקוריות יקרות ערך שלא נפגעו הוכנסו למוזיאון ובמקומן הוצבו העתקים (למשל התבליטים המשושים בקומת המסד של מגדל הפעמונים).

== קישורים חיצוניים ==
 
* 
גלריה במוזיאון

קטגוריה:פירנצה: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:אמנות הרנסאנס
קטגוריה:מבנים ויצירות שהועתקו ממקומם
ארנולפו די קמביו

ארנולפו די קמביו (באיטלקית: Arnolfo di Cambio; סביבות 1240 – 1300 עד 1310), היה אדריכל ופסל איטלקי.

== ביוגרפיה ==
די קמביו נולד בעיירה קולה די ואל ד'אלזה (Colle di Val d'Elsa) שבטוסקנה. 

הוא היה בין עוזריו ותלמידיו של ניקולא פיזאנו בהקמת דוכן ההטפה בדואומו (קתדרלת סיינה ב-1265. בין השנים 1266–1267 עבד ברומא עבור שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה, ויצר פסל שלו בדמות סנטור רומי הנמצא במוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו.

בשנת 1282 יצר בכנסיית סן דומניקו באורבייטו מונומנט עבור הקרדינל דה בריי, הכולל מדונה המפוסלת לפי תבנית של פסל רומאי של אלת המזל הטוב (אבונדנטיה, Abundantia). הוא הושפע מאמנות הקוסמטסקו (באיטלקית: Stile cosmatesco), פסיפס גאומטרי עדין שהיה נפוץ ברומא בימי הביניים. הוא שיבץ אמנות זו בעבודותיו בסנטה מריה מג'ורה ברומא, בבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות (1285) ובסנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה (1293). באותה תקופה גם סיים את פסלו של פטרוס הקדוש בבזיליקת פטרוס הקדוש. 

בין השנים 1294–1295 עבד די קמביו בפירנצה, בעיקר כאדריכל. הוא הכין את תוכניות הבסיס לדואומו של פירנצה, סנטה מריה דל פיורה, לבזיליקת סנטה קרוצ'ה ולארמון מועצת העיר, פאלאצו וקיו. פסלים שלו גם שובצו בחזית הכנסייה עד 1589.

ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על די קמביו בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori), וציין אותו כאחד ממניחי היסודות לאמנות הרנסאנס האיטלקי.

==גלריה==
<gallery widths="200" heights="200" perrow="3" caption="">
Sta-reparata-madonna88.jpg|אמנות אופיינית, קבוצת פסלים לשעבר בקתדרלה של פירנצה, כיום במוזיאון הדואומו בעיר
The death of the Virgin (fragments) by Arnolfo di Cambio.jpg|מות מרים, אם ישו מתוך החזית הראשונה של סנטה מריה דל פיורה במוזיאון בודה
Enthroned Madonna by Arnolfo di Cambio.jpg|מדונה במוזיאון בודה
Monument to Charles I of Anjou by Arnolfo di Cambio.jpg|פסל של שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה בדמות סנטור רומי במוזיאון הקפיטוליני
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-14
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-14
סופוט (בולגריה)

סופוט (בבולגרית: Сопот) היא עיר במרכז בולגריה, בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת לרגלי המורדות המרכזיים של הרי הבלקן, בשטח עמק קרלובו, 5 ק"מ מערבית לקרלובו, 63 ק"מ צפונית לפלובדיב ו-136 ק"מ מזרחית לסופיה.

==היסטוריה==
היישוב נוסד במאה ה-12, תקופת האימפריה הבולגרית השנייה ובחפירות ארכאולוגיות שבוצעו, נמצאו שרידי כנסייה שנהרסה ונשרפה בעת הכיבוש העות'מאני. סביר להניח שהיישוב היה חלק, או שלוחה של עיר המבצר המרכזית באזור, קופסיס אשר על חורבותיה צמחה העיר המודרנית קרלובו. בסוף המאה ה-14 נכבש האזור על ידי צבא האימפריה העות'מאנית ושוחרר רק בינואר 1878 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית. לאחר המלחמה, מתוקף חוזה סן סטפנו הפך היישוב חלק מנסיכות בולגריה אשר הפכה בהמשך למדינת הלאום בולגריה. אחד מסמליה של העיר סופוט היא משפחת ואזוב, אשר בניה מסמלים את עידן התחיה הלאומית הבולגרית וכינון המדינה העצמאית ומהם ניתן למנות את המשורר והסופר איוון ואזוב ואחיו, הגנרלים ולדימיר ואזוב גיבור שלושת הקרבות ליד אגם דויראן במלחמת העולם הראשונה וגאורגי ואזוב.

==אקלים==
בעיר שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת בשל מיקומה של העיר בתוך עמק. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4<sup>o</sup>c, כשערכי הקיצון נעים מ-0<sup>o</sup>c בינואר ועד 22<sup>o</sup>c ביולי. כמות המשקעים השנתית עומדת על 655 מילימטרים.

==כלכלה ודמוגרפיה==
51.3% מאוכלוסיית העיר הן נשים ו-48.7% הם גברים. באזור הרשות המקומית מגדלים חיטה, שעורה, שיפון, ענבים, ורדים מהם מייצרים שמן ורדים לתעשיית התמרוקים. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיית מוצרי חלב ובשר.
סופוט נמצאת בנתיבו של הכביש המהיר E1-6 שמסלולו סופיה – קרלובו – בורגס וכן על תוואי מסילת הרכבת המקבילה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערי מחוז פלובדיב
ארקולה דל ריו

אחת מבעיות השחמט שהגה
ארקולה דל ריו (באיטלקית: Ercole del Rio; 1718 – 1802) היה סופר ועורך דין איטלקי. הוא פרסם ספר שחמט בן 110 עמודים בשנת 1750 שעמד בבסיס עבודתו של גיאמבטיסטה לולי שלוש עשרה שנים מאוחר יותר. בנוסף, הוא חיבר בעיות שחמט רבות.

==ראו גם==
* בעיית שחמט

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחמטאים איטלקים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט
קטגוריה:עורכי דין
קטגוריה:פרובלמאים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1723
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1802
הנדריק פלוריס כהן

הנדריק פלוריס כהן (בהולנדית: Hendrik Floris Cohen; ) הוא היסטוריון של המדע ממוצא יהודי-הולנדי.

== קורות חיים ==
נולד בהארלם למשפחה יהודית ליברלית בהולנד. אביו אדולף היה פרופסור להיסטוריה. למד בתיכון העירוני בהארלם ואחר כך למד היסטוריה באוניברסיטת ליידן. סיים תואר שני ב-1970 בהתמחות בהיסטוריה סוציו-אקונומית ובהיסטוריה של המדע. בשנת 1974 סיים דוקטורט בהנחיית פרופ' דיק ואן ארקל (Dick van Arkel) במחלקה להיסטוריה חברתית באוניברסיטת ליידן. עבודתו הייתה בנושא "מאמצי חידוש הסוציאל-דמוקרטיה בהולנד במהלך העשור הראשון אחרי מלחמת העולם הראשונה". בין השנים 1975 ל-1982 היה אוצר מוזיאון המדע בוהרהייב. בשנת 1982 מונה לפרופסור מן המניין בהיסטוריה של המדע באוניברסיטת טוונטה באנסחדה שבהולנד. בשנת 2001 יצא לגמלאות מוקדמות. החל משנת 2006 הוא משמש כפרופסור של כבוד במחלקה למדעי הרוח באוניברסיטת אוטרכט.

בספרו "המהפכה המדעית: חקירה היסטוריוגרפית" דן כהן בתגליות של גלילאו, קפלר וניוטון ובשאלה מדוע המהפכה המדעית התרחשה במערב אירופה במאה ה-17 ולא ביוון העתיקה, בסין או בעולם המוסלמי.

בשנת 2007 יצא ספרו "איך המדע המודרני הגיע לעולם: היסטוריה השוואתית", שזכה בפרס יורקה (Eureka Book Prize) לשנת 2008. הספר מסביר מדוע המדע המודרני הצליח להתפתח במאה ה-17.

נשוי למרתה ואב לאסתר. הוא אחיו של יוב כהן, ראש עיריית אמסטרדם לשעבר ומועמד לראשות ממשלת הולנד.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* De herschepping van de wereld. Het ontstaan van de moderne natuurwetenschap verklaard, (Egnlish: The Recreation of the World : The origins of modern science explained), Bert Bakker, 2007
* The Scientific Revolution: A Historiographical Inquiry, University of Chicago Press, 1994
* Quantifying Music: The Science of Music at the First Stage of Scientific Revolution 1580-1650, Springer, 1984
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:היסטוריונים הולנדים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים הולנדים
קטגוריה:היסטוריונים של המדע
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ליידן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אוטרכט
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1946
לוקה דלה רוביה

לוקה דלה רוביה (באיטלקית: Luca della Robbia; 1400 לערך – 10 בפברואר 1482) היה פסל איטלקי, ידוע בשל עבודותיו בקרמיקה. המציא זיגוג (גלזורה) לציפוי אריחים, כך שיוכלו לשרוד בתנאי מזג האוויר ולפיכך יתאימו לציפוי חיצוני של מבנים. התמות ביצירותיו רוגעות בדרך כלל ולא דרמטיות.

==ביוגרפיה==
הוא נולד בפירנצה, אין ידיעות ברורות בקשר לימי נעוריו והכשרתו.

היצירה הראשונה המשויכת לו בוודאות היא ה"קנטוריה" או "גלריית הזמרה" (Cantoria ; 1431–1438), שהייתה מוצבת בגלריית המקהלה שב"דואומו" (כנסיית סנטה מריה דל פיורה, הקתדרלה של פירנצה), וכיום מוצבת במוזיאון הדואומו. היצירה מתארת נערים שרים ומנגנים לתהילת האל בהשראת תהילים, מזמור ק"נ (הַלְלוּהוּ, בְּתֵקַע שׁוֹפָר; הַלְלוּהוּ, בְּנֵבֶל וְכִנּוֹר./ הַלְלוּהוּ, בְּתֹף וּמָחוֹל; הַלְלוּהוּ, בְּמִנִּים וְעֻגָב./ הַלְלוּהוּ בְצִלְצְלֵי-שָׁמַע; הַלְלוּהוּ, בְּצִלְצְלֵי תְרוּעָה./ כֹּל הַנְּשָׁמָה, תְּהַלֵּל יָהּ: הַלְלוּ-יָהּ.).

דלה רוביה התקבל ב-1432 לגילדת הפסלים ובמשך שני העשורים הבאים פיסל בברונזה ובשיש. 

ב-1437 הוזמנו אצלו תבליטים להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו, מגדל הפעמונים של פירנצה. הוא הוסיף מלאכים מברונזה לגלריית השירה והקים דלתות ברונזה לדואומו, יחד עם מיכאלוזו. 

יצירות הטרה קוטה שלו בכנסיית סנטה מריה דל פיורה, "הקימה לתחיה" (1445) ו"העלייה של ישו" (1446) מציגות יכולת שימוש בזיגוג, בשימוש באור ובצבע. כך גם יצירתו "שנים עשר השליחים" בקפלת פאצי הקטנה (בקלויסטר של בזיליקת סנטה קרוצ'ה) בפירנצה (1443–1450).

דלה רוביה יצר סדנה בה לימד ועבד גם אחיינו, אנדראה דלה רוביה שהיה לאמן מפורסם בפני עצמו ושכלל את אמנות הקרמיקה עם זיגוג ובנו, ג'ובאני דלה רוביה (בן אחיינו של לוקה דלה רוביה), שניהל את הסדנה עם מות אביו.

ג'ורג'ו וזארי כלל פרק על דלה רוביה בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" (Le Vite delle più eccellenti pittori, scultori, ed architettori).

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Cantoria by Luca della Robbia-Museo dell'Opera del Duomo (Florence).jpg|"גלריית הזמרה" מראה כללי במוזיאון הדואומו
קובץ:Cantoria Della Robbia OPA Florence 6.jpg|פרט מ"גלריית הזמרה"
קובץ:Cantoria luca della robbia22.jpg|פרט מ"גלריית הזמרה"
קובץ: Plato and Aristotle dialectics by Luca della Robbia-Museo dell'Opera del Duomo-Florence.jpg|תבליט דיאלוג בין אפלטון ואריסטו להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
קובץ: Orpheus, music by Luca della Robbia-Museo dell'Opera del Duomo (Florence).jpg|תבליט לייצוג אורפיאוס ואמנות המוזיקה להשלמת העיטור סביב קמפנילה די ג'וטו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.thais.it/scultura/robbluca.htm אתר המוקדש ליצירתו] 
* [https://web.archive.org/web/20050515083625/http://easyweb.easynet.co.uk/giorgio.vasari/lrobbia/lrobbia.htm ביוגרפיה מאוירת לפי וזארי] 
* 

קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:פסלים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:אמני קרמיקה
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1399
קטגוריה:נפטרים ב-1482
פאדיה נאסר אבו אלהיג'א

פאדיה נאסר אבו אלהיג'א
פאדיה נאסר אבו אלהיג'א (מערבית: فادية ناصر أبو الهيجا; נולדה ב-1955) היא חוקרת ערביה-ישראלית של שיטות מחקר, הערכה ומדידה בחינוך. היא פרופסור מן המניין לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ומשמשת כראש בית-הספר לחינוך. אבו אלהיג'א היא הערביה-ישראלית הראשונה שקיבלה פרופסורה באוניברסיטה בישראל והאישה הערביה הראשונה שמונתה כחברה במועצה להשכלה גבוהה בישראל. בפברואר 2016 הייתה אחת משישה מתוך 19 חברי המועצה, שהתפטרו במחאה על כך ששר החינוך נפתלי בנט הדיח את פרופסור חגית מסר ירון מתפקידה כסגן יושב ראש המועצה.

== ביוגרפיה ==
עבדה כמורה בתיכון בטירה. בשנת 1977 סיימה תואר ראשון במדעים באוניברסיטת תל אביב (במתמטיקה, ביולוגיה וכימיה). בשנת 1980 קיבלה תעודת הוראה במתמטיקה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1989 סיימה תואר שני בשיטות מחקר בחינוך באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1997 סיימה דוקטורט בשיטות מחקר, הערכה וסטטיסטיקה בחינוך מאוניברסיטת ג'ורג'יה בארצות הברית במלגת השגרירות האמריקאית בתל אביב לסטודנטים ערביים.

בשנת 2010 מונתה לדרגת פרופסור באוניברסיטה, בכך הייתה לאישה הערבייה הראשונה שקיבלה דרגת פרופסור באוניברסיטה בישראל. בשנת 2012 מונתה בהמלצת שר החינוך כחברה במועצה להשכלה גבוהה, אך בפברואר 2016 הייתה אחת משישה מתוך 19 חברי המועצה, שהתפטרו במחאה על כך ששר החינוך נפתלי בנט הדיח את פרופסור חגית מסר ירון מתפקידה כסגן יושב ראש המועצה. בשנת 2016, לרגל יום האישה הבינלאומי, נבחרה כאחת מ-11 חוקרות מעוררות השראה באוניברסיטת תל אביב, ובשנה זו נבחרה גם כמצטיינת הוראה בפקולטה לחינוך.

תחומי המחקר שלה הם: במתמטיקה, במדעים ובסטטיסטיקה - גורמים המשפיעים על הישגים, אבחון תפישות מוטעות ומדידה. תחומי ההוראה שלה הם: מדידה, מתודולוגיה מחקרית, שיטות מחקר וסטטיסטיקה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://education.tau.ac.il/profile/fadia דף אישי], באתר אוניברסיטת תל אביב
* [http://a-list.org.il/profile-page/241 הפרופיל של פאדיה נאסר אבו אלהיג'א], באתר A-LIST
* [http://haaretz.com/hasite/pages/ShArt.jhtml?more=1&itemNo=1158843 לראשונה בתולדות האוניברסיטאות בישראל מונתה פרופסורית ערבייה], אור קשתי, הארץ
* [http://portal.macam.ac.il/ArticlePage.aspx?id=1655 מדוע השימוש בתוצאות המבחנים הבינלאומיים שנוי במחלוקת?], מאת פאדיה נאסר-אבו אלהיג'א
* 

==ביאורים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות אקדמיה ערביות ישראליות
קטגוריה:אנשי אקדמיה ערבים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: חינוך
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:חברי המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:חברות המועצה להשכלה גבוהה
קטגוריה:טירה (עיר): אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
אנטואן שלחת

אנטואן שלחת (בערבית: أنطـوان شلحـت; נולד ב-1956) הוא מבקר ספרות, מתרגם, מחזאי ועיתונאי ערבי-ישראלי.

== ביוגרפיה ==
ב-1977 החל לעבוד כמשכתב בעיתון "אל-איתיחאד". בהמשך עבר לכתוב ביקורות ספרות ותיאטרון. לאחר מספר שנים מחוץ לעיתון שב ב-1999, ועד 2001 שימש ממלא מקום העורך הראשי. בשנים 2001-2004 עבד בעיתון "פסל אל-מקאל" של תנועת בל"ד.

שלחת כתב שני מחזות בערבית. הראשון, משנת 1991, נקרא "עאמוד אלכהרבא" ("עמוד החשמל"), השני משנת 2005 נקרא "מראיא" ("מראות").

שלחת משמש כחבר מערכת בכתב העת "משארף", הוא גם עובד במסגרת "מדאר", המרכז הפלסטיני ללימודים ישראלים שמרכזו ברמאללה, ערך תרגומים רבים של כותבים ישראלים מעברית לערבית. חבר בהנהלת מרכז "אעלאם", ארגון תקשורת ערבי-פלסטיני בישראל.

לקראת סוף שנת 2005 קיבל שלחת צו מאת שר הפנים האוסר עליו לצאת את ישראל עד סוף 2005. אחר כך הוציא ראש הממשלה אהוד אולמרט צו נוסף שאסר עליו לצאת עד סוף 2006. הצו ניתן על סמך תקנות ההגנה (שעת חירום) ומחשש ששלחת ייצור קשר עם גורמים עוינים. שלחת עתר בנושא לבג"ץ באמצעות מרכז עדאלה, וצירף חוות דעת של סמי מיכאל ופרופסור ששון סומך. בדיון בעתירה שהתקיים בבג"ץ ב-27 במרץ 2006 האזינו השופטים, בראשות השופט אהרון ברק, לטענות נציג השב"כ מאחורי דלתיים סגורות, לאחר שהעותרים הוצאו מהאולם, בלי שניתנה אפשרות לשלחת או לעורך דינו לדעת מה נטען. העותרים משכו את עתירתם כדי למנוע הסבת נזק כלשהו למר שלחת על ידי אשרור המצג הסודי של השב"כ באמצעות פסיקת בג"ץ.

==חיים אישיים==
שלחת נשוי ואב לשלושה ילדים, מתגורר בעכו. 

== תרגומים מעברית לערבית ==
* עמוס קינן, הדרך לעין חרוד, 1983.
* ישעיהו ליבוביץ, עם, ארץ, מדינה, 1986.
* ק. צטניק, העימות, 1991.
* פאול קור כספיון, הדג הקטן (ספור לילדים), 1999.
* יהושע סובול, גטו (מחזה), 2000.
* חנוך לוין, מלכת אמבטיה (מחזה), 2000.
* בני מוריס, תיקון טעות - יהודים וערבים בארץ ישראל 1936 - 1956.
* עמוס עוז, סיפור על אהבה וחושך.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים ערבים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מעברית לערבית
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
דמיטרי לויצקי

דמיטרי לויצקי (ברוסית: Дмитрий Григорьевич Левицкий; 1735 – 16 באפריל 1822) היה צייר רוסי ממוצא אוקראיני מתקופת עידן האורות, בלט בציור פורטרטים.

== ביוגרפיה ==
דמיטרי לויצקי נולד בעיר קייב במשפחת כומר שהיה ידוע כצייר. בצעירותו למד ציוד דתי אצל אביו וביחד איתו השתתף בעיטור קתדרלת אנדריי הקדוש בקייב. בשנת 1758 עבר לסנקט פטרבורג והחל ללמוד בבית הספר הגבוה לציור. בשנת 1779 החל ללמד בעצמו באותו בית הספר. 

הוא היה מורה של ולדימיר בורוביקובסקי, אלכסנדר ורנק וציירים נוספים.

בשנים האחרונות לחייו, עקב ויכוחים עם הנהלת בית הספר לציור נאלץ לעזוב את משרתו. במקביל, מספר ההזמנות קטן בהרבה. 

נפטר בסנקט פטרבורג ונטמן בבית הקברות המקומי.

==שולחנות==
<gallery>
קובץ:Levitsky kokrinov.jpg|שולחן עגול
קובץ:Pavel Pavlovich Demidov 2.jpg|דמידוב 1773
קובץ:Levitzky Khruscheva Khovanskaya.jpg|נסיכת חובנסקי 1773
קובץ:Ekaterina Ivanovna Nelidova by Dmitry Levitzky 001.jpg|נסיכת נלידובה 1773
קובץ:Levitsky mniszek.jpg|אוסולה מנישק 1782
קובץ:Catherine II the Legislatress by D.Levitskiy (1783, Novosibirsk musem).jpg|יקטרינה הגדולה 1783
קובץ:E. Vorontsova-Dashkova by Dm. Levitsky (1784, Hillwood).jpg|וורונצובה-דשקובה 1784
קובץ:Levitsky Igelstrom.jpg|גנרל איגלסטרום 1790
קובץ:Count Artemiy Vorontsov.jpg|Count Artemiy Vorontsov, late1780s
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.abcgallery.com/L/levitzky/levitzky.html תמונות וקורות חיים]
* [https://web.archive.org/web/20090413042740/http://artonline.ru/encyclopedia/354 קורות חיים ותמונות]
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:מורים לציור
קטגוריה:ילידי 1735
קטגוריה:נפטרים ב-1822
הסכם יאשי

תיאור הגבולות בהתאם להסכם
הסכם יאשי הוא הסכם שנחתם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית ב-9 בינואר 1792 בעיר יאשי שברומניה.

==רקע==
במהלך המאה ה-18 הפכה רוסיה לאויבת העיקרית של האימפריה העות'מאנית. בסדרת קרבות שנמשכו לסירוגין במשך כמה עשרות שנים הצליחו הרוסים לכבוש שטחים נרחבים, ובסופו של דבר נאלצו העות'מאנים לחתום על הסכם זה. ההסכם שנחתם ביאש סיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).

==סעיפי ההסכם==
* חצי האי קרים והחוף הצפוני של הים השחור עוברים לרוסיה.
* השטחים בין הבוג הדרומי לבין הדנייסטר עוברים לרוסיה.
* באזור הקווקז הגבול לא השתנה.
* הטורקים מוותרים על השפעתם על גאורגיה ומתחייבים לא לבצע פעילות עוינת נגדה.

לאחר חתימת ההסכם, מספר רב של תושבי מולדובה עברו את נהר דנייסטר והתיישבו בשטחים שבשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1794 הוקמה העיר אודסה בחוף הים השחור. בשנת 1795 הוקמה העיר טירספול.

נסיכות מולדובה נהפכה להיות מקום בו רוסיה, אוסטריה וצרפת נאבקו על השפעתן.

==קישורים חיצוניים==

* טקסט של ההסכם
* 

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אמנות והסכמים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אמנות והסכמים
קטגוריה:הסכמי שלום במאה ה-18
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-18
הסכם יאש
ז'אק-מרטין אוטטר

ז'אק מרטין אוטטר (בצרפתית: Jacques-Martin Hotteterre, הידוע גם בשמות ז'אק-מרטין או ז'אק אוטטר, 29 בספטמבר 1673 – 16 ביולי 1763) היה מלחין וחלילן צרפתי בתקופת הבארוק. ז'אק-מרטין אוטטר היה הנודע ביותר במשפחה של בוני כלי נשיפה מעץ ונגנים בכלים אלה.

== קורות חייו ==
אוטטר נולד בפריז, בן למרטין אוטטר (יליד 1712). בראשית הקריירה שלו חי אוטטר ולמד ברומא, וכינויו "הרומאי" מקורו בתקופה זו. במשך שנתיים עבד בשירות הנסיך פרנצ'סקו רוספולי, הנסיך הראשון לבית צ'רווטרי, ברומא, לפני שאימץ לו את הכינוי "הרומאי" בין השנים 1705 ל-1707. בשנת 1708 התמנה לנגן בחצרו של לואי הארבעה-עשר מלך צרפת, יחד עם פרנסואה קופרן ומישל דה לה באר, וב-1717 ירש את משרתו של רנה פיניון דקוטו בחצר המלוכה.

אוטטרר הנציח את תהילתו בעיקר בזכת כישרונו בנגינה על חליל. כלי נגינה שעבורו הלחין מספר קטעי מוזיקה, והרחיב משמעותית את הרפרטואר לכלי. בנוסף, הוא ניגן על בסון ואבוב.
מנגינה מאת ז'אק-מרטין אוטטר
בתו של אוטטר, מארי-ז'נבייב, נישאה למלחין, הצ'מבליסט ונגן העוגב קלוד בלבסטר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלילנים צרפתים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
חליל
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1674
קטגוריה:נפטרים ב-1763
ג'ינה ג'י

ג'ינה ג'י (אנגלית: Gina G; נולדה ב-3 באוגוסט 1970 בבריזביין, קווינסלנד שבאוסטרליה בשם ג'ינה מרי גארדינר) היא זמרת יוצרת אוסטרלית המתגוררת בממלכה המאוחדת.

==ביוגרפיה==
הקריירה המוזיקלית של ג'ינה ג'י החלה בשנת 1990 כאשר עבדה כ-DJ במלבורן. בהמשך נודעה כסולנית של הרכב הדאנס האוסטרלי Culture Bass. השיר Love the Life של הרכב זה, אשר נכתב על ידי ג'ינה ג'י עצמה, הגיע לטופ-20 במצעד הדאנס האוסטרלי. בשנת 1993 עזבה את אוסטרליה כדי לפתח קריירה עצמאית בממלכה המאוחדת.

כוכבה דרך כאשר נבחרה לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון 1996. השיר בביצועה, Ooh Aah... Just A Little Bit, הגיע רק למקום השמיני בתחרות, אולם הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בשבוע בו התקיימה התחרות. לאחר זמן מה הגיע גם למקום ה-12 במצעד האמריקאי (בילבורד הוט 100) והתברג למקומות גבוהים גם במצעדים אחרים בארצות הברית. השיר הצליח מאוד בכל העולם והגיע למקום הראשון במצעדים בכמה מדינות, לרבות סין, יפן ואף המצעד הלועזי בישראל. השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית הקלטת הדאנס בשנת 1998.

סינגל נוסף שהוציאה ג'ינה ג'י - I Belong To You - נכנס אף הוא לטופ-10 במצעד הבריטי. בשלהי 1997 הוציאה ג'ינה ג'י את אלבום הבכורה שלה - Fresh!. מתוכו הוציאה ארבעה סינגלים - Ti Amo, Gimme Some Love, Everytime I Fall, ושיר הנושא של האלבום. מבין אלה זכה השיר Gimme Some Love להצלחה רבה (מקום 46 בבילבורד הוט 100), ואילו הצלחת האחרים הייתה מתונה. לאחר הצלחתה הראשונית בשנים 1998-1996 נעלמה ג'ינה ג'י למשך כמה שנים. במשך אותה תקופה ניהלה מאבק משפטי מתיש עם מנהלה לשעבר והייתה מנועה מלהוציא חומרים שהקליטה.

בשנת 2000 הקליטה כמה שירים עם צמד המפיקים המוזיקליים השוודיים "לאגונה", ובכלל זה גרסאות חדשות ללהיטה Ooh Aah... Just A Little Bit ולשיר These Boots Are Made For Walking של ננסי סינטרה. השיר השני יצא כסינגל אולם לא משך את תשומת הלב הציבורית. ג'ינה ג'י חזרה לאור הזרקורים במרץ 2003 כאשר השתתפה בתוכנית הריאליטי Reborn in the USA שבה עשרה זמרים וזמרות פופ שהצליחו בבריטניה בשנות השמונים והתשעים נשלחו לארצות הברית והתחרו על ליבו של הקהל המקומי. למרות שזכתה במרבית קולות המצביעים בתוכנית הראשונה, הודחה ג'ינה ג'י כבר בתוכנית השלישית.

בתחילת 2005 התמודדה ג'ינה ג'י על הזכות לייצג את הממלכה המאוחדת באירוויזיון, אולם השיר שביצעה - Flashback - הגיע למקום החמישי מבין חמישה מתמודדים בתחרות המקדימה. באוגוסט אותה שנה הוציאה את אלבומה השני - Get Up & Dance, אשר הופץ באמצעות אתר האינטרנט שלה. במרץ 2009 החלה הפצתו של האלבום גם באמצעות iTunes.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:זמרות אוסטרליות
קטגוריה:זמרות פופ אוסטרליות
קטגוריה:נציגי הממלכה המאוחדת באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1996
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1970
המוזיאון הרוסי

המוזיאון הרוסי הממלכתי (ברוסית: Государственный Русский музей) הוא מוזיאון לאמנות רוסית בסנקט פטרבורג. המוזיאון הוא בעל האוסף הגדול של האומנות הרוסית מכל הזמנים.
== היסטוריה ==
המוזיאון הוקם ב-13 באפריל 1895 בהתאם לצו של הצאר ניקולאי השני לזכר אביו הצאר אלכסנדר השלישי (שעל שמו נקרא המוזיאון במקור), ונפתח לציבור בשנת 1898. האוסף המקורי של המוזיאון היה על בסיס יצירות אמנות מהארמיטאז', מארמון אלכסנדר ומהאקדמיה הרוסית לאומנות. לאחר שנת 1917 מספר רב של אוספים פרטיים עברו למוזיאון.

הבניין הראשי של המוזיאון הוא ארמון בסגנון נאו-קלאסיציזם שנבנה בין השנים 1819–1825 והיה מעונו של הנסיך הגדול. בנוסף לבניין הראשי עברו לרשות המוזיאון בניינים נוספים.

אוסף המוזיאון כולל בסך הכול כ-400 אלף פריטים, ביניהם אוסף עשיר של איקונינות רוסיות החל מהמאה ה-12, וכן אוסף עשיר של תמונות של ציירים רוסים של המאה ה-18 וה-19: ולדימיר בורוביקובסקי, איליה רפין, דמיטרי לויצקי, איוואן מרטוס, אורסט קיפרנסקי, אלכסיי ונציאנוב, קארל ברולוב ואלכסנדר איוואנוב.

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 צורפה טירת מיכאילובסקי למוזיאון ועתה מוצגות בה תערוכות מאוסף המוזיאון.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.rmtour.ru/ הסיור הווירטואלי]
* [http://enlight.ru/camera/360/index.html אולמות המוזיאון (1)]
* [http://enlight.ru/camera/361/index.html אולמות המוזיאון (2)]
* [http://enlight.ru/camera/362/index.html אולמות המוזיאון (3)]

קטגוריה:סנקט פטרבורג: מוזיאונים לאמנות
איג הגדול

איג הגדול (צרפתית Hugues le Grand, 898 - 16 ביוני 956) בנו של רובר הראשון, מלך צרפת ואביו של איג קאפה מייסד השושלת הקאפטינגית.

==ביוגרפיה==
הוא נולד בפריז ונשא לאישה את איאדהילד, בתו של אדוארד הזקן מלך אנגליה, שילדה לו את איג קאפה שב-987 הפך למלך צרפת ולמייסד השושלת הקאפטינגית.

ב-936, אחרי מותו של ראול, מלך צרפת, איג הגדול שהיה דוכס הפרנקים ורוזן פריז, שלט כמעט בכל האזור שבין הלואר לבין הסן - שטח מקביל לזה של נויסטריה העתיקה, להוציא את האזור שנמסר לנורמנים ב-911. הוא השתתף בקריאתם של האצילים ללואי הרביעי לשוב מאנגליה ולרשת את כתר צרפת, אך נישואיו להדוויג מסקסוניה, בתו של היינריך הראשון, מלך גרמניה, גרמו למריבה בין איג הגדול לבין לואי הרביעי.

איג הגדול נשבע אמונים לאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ותמך בו במאבקו נגד לואי הרביעי. ב-945 כאשר לואי הרביעי נפל בשבי הנורמנים, הם מסרו אותו לאיג הגדול ששחרר אותו ב-946 בתנאי שימסור לו את עיר המבצר לאן. ב-948 איימה מועצת הכנסייה, שהתכנסה באינגלהיים שבגרמניה, לנדות את איג הגדול, אלא אם כן יסכים לשלם פיצויים ללואי הרביעי. ב-950 איג הגדול הפך לוסאל של לואי הרביעי והשיב לו את העיר לאן.

ב-954, אחרי מותו של לואי הרביעי, הכיר איג הגדול בלותר, מלך צרפת, שבתמורה העניק לו את דוכסות בורגונדיה ואת אקיטן. איג הגדול הפך לדוכס בורגונדיה, אולם לא הצליח להשתלט על אקיטן.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פרנקים
קטגוריה:ילידי 898
קטגוריה:נפטרים ב-956
כנעאן מקייה

כנעאן מקייה (בערבית: كنعان مكية, נולד ב-1949 בבגדאד) הוא אינטלקטואל עיראקי ופרופסור ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס. הוא אדריכל בהכשרתו.

== ביוגרפיה ==
נולד ב-1949 בבגדאד למשפחה שיעית ולמד בתיכון בעיר שהופעל על ידי ישועים מארצות הברית. הוא הצטיין במתמטיקה ובאנגלית, ובשנת 1967 התקבל ללימודי ארכיטקטורה בMIT ועזב את עיראק לצורך הלימודים. ב-MIT הוא החל להתעניין בפוליטיקה, ושם הוא פגש את עמנואל פרג'ון, דוקטורנט למתמטיקה שהיה פעיל שמאל מרקסיסטי והושפע רבות מהרעיונות הפוליטיים שלו. בסיום לימודיו הוא הצטרף לחברת "מקייה ושותפים" ותכנן פרויקטים במזרח התיכון. בשנת 1974 למד בבית הספר לכלכלה של לונדון והשלים שם תואר שני בתכנון אורבני.

ב-1981 עזב את משרתו והחל לכתוב ספר אודות עיראק, "רפובליקת של פחד: הפוליטיקה של עיראק המודרנית", שתיאר את משטר של סאדם חוסיין ומפלגת הבעת' בעיראק, שפורסם ב-1989, ונהיה לרב-מכר. את הספר פרסם תחת השם הבדוי סמיר אל-ח'ליל, מחשש שסאדם יפגע בבני משפחתו שעדיין בעיראק. 

בשנת 1991 בעקבות המרידות הכורדיות בעיראק, מקייה ביקר בצפון בעיראק. בשנת 1992 יצא ספרו "שדות ההרג של סדאם", שבו תיאר את הטיהור האתני שסדאם ניסה לעשות לכורדים במדינה. לאחר הפלתו של סדאם על ידי האמריקאים בשנת 2003 מקייה החל לפעול למען הנצחת קורבנות משטר חוסיין. ביוני 2003 הוא הקים את "קרן הזיכרון העיראקי" (Iraq Memory Foundation). 

הוא משמש כפרופסור ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת ברנדייס ועמית במרכז ללימודי מזרח-תיכון באוניברסיטת הרווארד.

מקייה כתב בעבור הניו יורק טיימס, The New York Review of Books, והלונדון טיימס.

בשנת 2003 הוענק לו דוקטור כבוד לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2007 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטה העברית בירושלים.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Republic of fear: the politics of modern Iraq, University of California Press, 1989
* Republic of fear: the inside story of Saddam's Iraq, Pantheon Books, 1990
* The monument: art, vulgarity, and responsibility in Iraq, University of California Press, 1991
* Cruelty and silence: war, tyranny, uprising and the Arab world, Cape, 1993
* The rock: a tale of seventh century Jerusalem, Constable, 2002
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.brandeis.edu/facguide/person.html?emplid=6447a5a7a9266a1f51aa814b69ced0d6c41dcc1c דף פרטים] באתר אוניברסיטת ברנדייס
* [http://www.brandeis.edu/directory/choose_user?uid=kmakiya דף אישי] באתר אוניברסיטת ברנדייס
* [https://web.archive.org/web/20110628042400/http://video.google.com/videoplay?docid=5136847450448404477 ריאיון עם מקייה]
* 

קטגוריה:מזרחנים אמריקאים
קטגוריה:עיראקים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עיראקים שנולדו ב-1949
רחל אלבוים-דרור

רחל אלבוים דרור
רחל אלבוים-דרור (1939 – 6 בינואר 2020) הייתה חוקרת והיסטוריונית של החינוך, פרופסור לחינוך, תרבות והיסטוריה בחוג לחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. זוכת פרס א.מ.ת לחינוך בשנת 2008.

== ביוגרפיה ==
נולדה בפולין ב-1939 ועלתה לארץ עם הוריה כשהייתה בת חמש. היא גדלה בבית יוסף שבעמק בית שאן ואחר-כך בכפר יחזקאל. למדה במחזור הראשון של העתודה האקדמית בצה"ל באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר בוגר בחינוך, בסוציולוגיה ובספרות ולתעודת הוראה לבתי ספר תיכוניים. בצה"ל סיימה קורס קצינות. היא זכתה במלגת לימודים באוניברסיטת הרוורד, ושם סיימה לימודי תואר מוסמך וכן תואר דוקטור.

בשובה לארץ החלה ללמד בבית הספר לחינוך באוניברסיטה העברית. באוניברסיטה ייסדה את המגמה למדיניות, מינהל ותכנון החינוך ועמדה בראשה שנים רבות. ב-1989 הוענק לה מעמד של פרופסור מן המניין, ובכך הייתה לאישה הראשונה שקיבלה את הדרגה הזו בתחום החינוך באוניברסיטה העברית.

זכתה בפרסים שונים, בהם פרס ירושלים לחינוך בשנת 1992 על ספרה "החינוך העברי בארץ ישראל" ובפרס ארנולד וישניצ'ר בשנת 1993 על ספרה "המחר של האתמול: האוטופיה הציונית".

בשנת 2003 פרסמה רומן באנגלית בשם "מוות נקי בתל אביב".

הייתה חברה במערכת כתב העת "עולם קטן" לחקר ספרות ילדים.

נפטרה ב-6 בינואר 2020. הייתה נשואה לחתן פרס ישראל יחזקאל דרור, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטה העברית.

== ספריה ==
* החינוך העברי בארץ ישראל, כרך א, 1914-1854, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1986
* החינוך העברי בארץ ישראל, כרך ב, 1920-1914, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1986
* המחר של האתמול - כרך ראשון: האוטופיה הציונית, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1993
* המחר של האתמול - כרך שני: מבחר האוטופיה הציונית, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1993
* מדיניות ומינהל: תאוריה ויישומים לחינוך - מקראה
<div style="direction: ltr;">
* The relationship of teacher salary levels to the selection of elementary school teaching as a vocation in Israel, Harvard Graduate School of Education, 1959
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.emetprize.org/hebrew/Product.aspx?Product=81&Year=0 ביוגרפיה] באתר פרס א. מ.ת
* [http://www.emetprize.org/hebrew/viewmovie.aspx?Product=81&Category=&Year=2008 ריאיון עם רחל] באתר פרס א. מ.ת
* [http://pluto.huji.ac.il/~msred/ דף אישי] באתר האוניברסיטה העברית
* 
* 
* 

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חינוך
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:כפר יחזקאל: אישים
קטגוריה:בוגרות העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2020
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
סמדר אוטולנגי

סמדר אוטולנגי (27 בנובמבר 1937 – 10 באוגוסט 2003) הייתה משפטנית ישראלית, מומחית לדיני אגודות שיתופיות ובוררות, פרופסור בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ומייסדת המוסד לבוררות עסקית באיגוד לשכות המסחר.

==ביוגרפיה==
אוטולנגי נולדה בחיפה ב-27 בנובמבר 1937 למשפטן אהרן חטר-ישי ורחל רבינוביץ-תאומים. בתיכון למדה בבית הספר הריאלי. שירתה בפרקליטות הצבאית, בערבים למדה בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ובשנת 1960 סיימה תואר במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטה העברית. ב-1962 התקבלה כעורכת דין בלשכה. הייתה האשה הראשונה בסגל הבכיר של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1991 אוטולנגי ייסדה את המוסד לבוררות עסקית באיגוד לשכות המסחר וכיהנה כנשיאתו הראשונה במשך יותר מעשור.

ספרה "בוררות, דין ונוהל", יצא בשלוש מהדורות, היה לספר יסודי בתחום הבוררות ולאחד מספרי המשפט הנמכרים ביותר בארץ. מהדורה רביעית מיוחדת, אותה כתבה במהלך מחלתה, יצאה לאור לאחר שנפטרה.

ב-1968 נישאה לאריאל אוטולנגי, והייתה אם לשלושה ילדים. נפטרה ב-10 באוגוסט 2003 בעקבות מחלת הסרטן. מאז מותה נערך מדי שנה יום עיון לזכרה בנושאי אגודות שיתופיות ובתהליכי בוררות וגישור בסמינר אפעל.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://law.tau.ac.il/Smadar_Otolangi אודות סמדר אוטולנגי], באתר אוניברסיטת תל אביב
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרות בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרות בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:עורכות דין ישראליות
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2003
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
פרס ורנר פון בראון

פרס ורנר פון בראון של אגודת החלל הלאומית (אנגלית: NSS Von Braun Award) הוא פרס הניתן לאישים בולטים שגילו הצטיינות בניהול מיזם חלל מוצלח, תוך עבודת צוות. הפרס, הקרוי על שם חלוץ הטילאות בגרמניה הנאצית וארצות הברית ורנר פון בראון, מוענק מדי שנתיים.

==זוכים בולטים==
*ארנסט שטולינגר - מראשוני הטילאים בגרמניה הנאצית ודמות מרכזית בתוכנית החלל האמריקאית ומיזם החלל אפולו (1993)
*מתכנן המטוסים והחלליות ברט רוטאן (2005)
*מייסד חברת SpaceX אילון מאסק (2009)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20150202034637/http://www.nss.org/awards/vonbraun_award.html מידע מורחב על הפרס ורשימת הזוכים בו]

ורנר פון בראון
פרדי נעים

פרדי נעים
פרדי נעים (נולד ב-31 בדצמבר 1966) הוא אתלט ישראלי. שנות פעילותו בנבחרת ישראל היו בשנים 1984–1996. נעים ייצג במשך שנות פעילותו את מדינת ישראל בתחרויות רבות ברחבי העולם, בהן זכה במדליות רבות ובהישגים מכובדים.

== ביוגרפיה ==
נעים נולד בקריית גת והחל את דרכו הספורטיבית באגודת הפועל באר שבע תחת שרביטו של המאמן ברוך שפירא. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1985, עבר להתאמן בהפועל תל אביב אצל המאמן יהודה מור. מור ייעד את פרדי לקפיצה לגובה, לאור העובדה שבמקצוע זה הוא היה אלוף המכביה השתים עשרה, אשר נערכה מוקדם יותר באותה שנה.

תוצאתו הטובה ביותר בקפיצה לגובה היא 2.03 והיא נקבעה בשנת 1993.

לימים עשה פרדי הסבה ועבר למקצועות הקפיצה האופקיים, הפעם באגודת אס"א ת"א. תחת ניהולו והדרכתו של המאמן דוד קושניר, מאמן נבחרת הקופצים של ישראל, זכה פרדי באליפות ישראל בקפיצה משולשת ב-1993. בשנת 1991 קבע פרדי את שיאו האישי בקפיצה משולשת, 15.77 מ', בתחרות בתל אביב. תוצאה זו הקנתה לו את הניצחון בתחרות ואת מדליית הזהב. תוצאה זאת ממקמת אותו בין עשרת הקופצים הטובים ביותר של ישראל בקפיצה משולשת עד היום.

תוצאתו הטובה ביותר בקפיצה למרחק היא 7.23 מ'. הישג זה נקבע באליפות ישראל באתלטיקה בשנת 1990, באליפות זו זכה במקום השני.
כיום, עובד כמורה ומחנך בבית הספר "בליך" ברמת גן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופי ישראל בקפיצה משולשת
קטגוריה:ספורטאי הפועל תל אביב
קטגוריה:קופצים לגובה ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון רוגוזין (קריית גת)
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
סוניה ליובומירסקי

251x251 פיקסלים
סוניה ליובומירסקי (באנגלית: Sonja Lyubomirsky) היא פסיכולוגית וסופרת אמריקאית ממוצא רוסי, פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת ריברסייד בקליפורניה, וחוקרת את הפסיכולוגיה של האושר (היבט של הפסיכולוגיה החיובית).

== ביוגרפיה ==
ליובומירסקי נולדה ברוסיה ובילדותה היגרה עם משפחתה לארצות הברית. היא סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת הרווארד ב-1989 ובשנת 1994 סיימה דוקטורט בפסיכולוגיה חברתית באוניברסיטת סטנפורד. באותה שנה החלה ללמד באוניברסיטת ריברסייד קליפורניה, ובשנת 2005 מונתה לפרופסור מן המניין במוסד.

בשנת 2008 יצא ספרה "The How of Happiness: A Scientific Approach to Getting the Life You Want", בהוצאת פינגווין. הספר זכה להצלחה ותורגם ל-15 שפות.

== ספריה שתורגמו לעברית ==
* הדרך אל האושר: תוכנית פעולה לחיים שמחים, הוצאת כנרת, 2011, 396 עמ', תרגום: קטיה בנוביץ'.
* המיתוסים של האושר: מה באמת עושה אותנו מאושרים - ומה לא?, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2014, 314 עמ', תרגום: גיא הרלינג.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.faculty.ucr.edu/~sonja/ דף אישי], באתר האוניברסיטה
* [http://www.psychologytoday.com/blog/how-happiness הבלוג של ליובומירסקי]
* [https://web.archive.org/web/20080107124907/http://chass.ucr.edu/faculty_book/lyubomirsky/ The How of Happiness], האתר של ספרה
* [http://www.youtube.com/watch?v=qv6xYmh4Y-w כתבת וידאו] על ספרה

קטגוריה:פסיכולוגיות אמריקאיות
קטגוריה:פסיכולוגים אמריקאים
קטגוריה:פסיכולוגיה חיובית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
אדריאן ג'ונסטון

אדריאן ג'ונסטון (אנגלית: Adrian Johnston; נולד ב-1961) הוא מוזיקאי ומלחין בריטי.
== חייו ==
ג'ונסטון נולד בעיירה האנגלית קרלייל (Carlisle) שליד הגבול הסקוטי. הוא ניגן כמתופף בגלגול מוקדם של להקת הווטרבויז. זמן מה טייל ברחבי העולם כשניגן בליווי סרטים אילמים. הוא החל לכתוב מוזיקה למחזות בעבור התיאטרון המלכותי הלאומי ובעבור החברה השייקספירית המלכותית. ב-1996 התבקש על ידי הבמאי מייקל וינטרבוטום לכתוב את המוזיקה בעבור הסרט ג'וד, ובהמשך כתב מוזיקה לשלושה סרטי טלוויזיה נוספים בבימויו של וינטרבוטום. הלחין את המוזיקה לסרט להיות ג'יין.

מאז 1995 הלחין ג'ונסטון מוזיקה עבור למעלה מ-80 תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.

בשנת 2002 זכה ג'ונסטון בפרס אמי על הלחנת המוזיקה לסדרת הטלוויזיה "שקלטון", ובשנת 2008 זכה בפרס באפט"א על המוזיקה שכתב לסרט הטלוויזיה Capturing Mary. כמו כן הוא היה מועמד לפרס אמי נוסף (על הלחנת המוזיקה לסרט הטלוויזיה "בתו של גדעון") ולארבעה פרסי באפט"א נוספים (על המוזיקה לתוכניות הטלוויזיה "הנסיך האבוד", Tipping the Velvet, Perfect Strangers ו"ידידינו המשותף" עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס).

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.soundtrk.com/clientinfo.php?id=51&show=C ביוגרפיה] באתר soundtrk.com
* [http://www.soundtrackcollector.com/catalog/composerdetail.php?composerid=2496 ביוגרפיה] באתר soundtrackcollector.com

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1961
קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א: אישים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: פסקול למיני-סדרה או לסרט טלוויזיה
הבונדס

[[בול משנת 1951 שהונפק לכבוד הקמת מלווה העצמאות]]
משלחת הבונדס בביקור בישראל בבית הנשיא, אפריל 2018
משלחת הבונדס בעת ביקורה בישראל עם [[נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, מאי 2016]]
הבּוֹנְדְּס (או בשמו הרשמי מפעל מלווה העצמאות והפיתוח; באנגלית: State of Israel Bonds) הוא ארגון העוסק במכירת איגרות חוב של מדינת ישראל ליהודים בתפוצות. הבונדס הוקם בספטמבר-אוקטובר 1950 ביוזמת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שר האוצר אליעזר קפלן, וגולדה מאיר עם הנרי מורגנטאו, שמואל רוטברג והנרי מונטור מיהודי ארצות הברית.

בראשית ימיה היה קשה לשכנע את יהודי ארצות הברית להשקיע את כספם באיגרות חוב של מדינת ישראל שזה עתה קמה. אולם עם הזמן הצליחו אנשי הבונדס לגייס סכומים גדלים והולכים, עד שבשנות ה-60 של המאה ה-20 היה הבונדס לאחד ממקורות ההכנסה העיקריים של תקציב הפיתוח של ממשלת ישראל. מתקציב זה הוקמו בעשורים הראשונים למדינה פרויקטים כגון המוביל הארצי, מפעלי ים המלח, תחנת הכוח אורות רבין בחדרה, ופיתוח נמלי הים של ישראל (חיפה, אשדוד ואילת); ואילו בעשורים האחרונים מושקע התקציב בפרויקטים בתחום העלייה מברית המועצות ומאתיופיה, הרחבת נמל התעופה בן-גוריון ורכבת ישראל, ושיפור תשתיות.

עד סוף שנת 1967 הצליח הבונדס לגייס 1.1 מיליארד דולר. כיום מגייס הארגון כ-1.2 מיליארד דולר בשנה, שהם כמחצית ההון שמגייסת ישראל ברחבי העולם בשנה. בסך הכול גייס הבונדס מאז הקמתו יותר מ-33 מיליארד דולר.

בשנים האחרונות התעורר ויכוח בדבר נחיצותו של המפעל. השוללים את המשך קיומו טוענים, ששיעורי הריבית הגבוהים המובטחים באגרות הבונדס הם נטל בלתי מוצדק על תקציב המדינה. לעומתם, המחייבים את המשך קיומו מציינים, כי רוב רוכשי אגרות המפעל מבטאים בכך קשר וזיקה למדינת ישראל.

== נשיאי הבונדס ==
* מיכאל ארנון: 1974 עד ? - הישראלי הראשון בתפקיד
* 1979-<ref></ref>(?): יצחק רגר
* 1979-1985 יהודה הלוי
* 1989–1994: מאיר רוזן
* 1994–1997: נתן שרוני 
* 1997–2002: גדעון פת
* 2002–2011: יהושע מצא
* 2011–2016: ישראל תפוחי
* 2016–2021: ישראל מימון
* 2021-היום: דני נוה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.finance.gov.il/chov/hitzoni/bondsOrg.asp ארגון הבונדס], באתר משרד האוצר
* יחיאל רחבי ואשר וינגרטן, [https://www.boi.org.il/deptdata/neumim/neum163h.pdf יובל שנים לגיוס הון חיצוני באמצעות ארגון הבונדס], באתר בנק ישראל, 6 בספטמבר 2004
* 
* 

==הערות שוליים==

ה
קטגוריה:ישראל: כלכלה
גבריאל קרמר

גבריאל קרמר (בצרפתית: Gabriel Cramer, 31 ביולי 1704, ז'נבה, שווייץ – 4 בינואר 1752, צרפת) היה מתמטיקאי שווייצרי.

==קורות חייו==
כישרונו של קרמר בתחומי המתמטיקה התגלה כבר בצעירותו. בגיל 18 קיבל דוקטורט, ובגיל 20 היה יושב ראש משותף של המחלקה למתמטיקה. בשנת 1728 הציע פתרון לפרדוקס סנט פטרסבורג, שהיה קרוב מאוד לפתרון שהוצע על ידי דניאל ברנולי 10 שנים מאוחר יותר. עבודתו החשובה ביותר, מאמר בנושא עקום אלגברי בשם "Introduction à l'analyse des lignes courbes algébriques", פורסם בשנת 1750, כשהיה בשנות הארבעים לחייו. המאמר כולל את ההדגמה המוקדמת ביותר לכך שעקום מדרגה n נקבע על ידי n(n+3)/2 נקודות עליו, במקרה הכללי. בספר מופיע מחקר מעמיק על עקומת השטן.

קרמר ערך את עבודותיהם של יאקוב ויוהאן ברנולי. הוא כתב על הסיבות הפיזיקליות לצורה הספרית של כוכבי הלכת ועל התנועה של האפסידים שלהם (1730) ועל הטיפול של ניוטון בעקום אלגברי מעוקב (1746).

היה פרופסור באוניברסיטת ז'נבה.
Introduction à l'analyse des lignes courbes algébriques, 1750

==ראו גם==
* נוסחת קרמר
* פרדוקס קרמר

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mathpages.com/home/kmath207/kmath207.htm על פרדוקס קרמר, באתר MathPages] 

קטגוריה:מתמטיקאים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1704
קטגוריה:נפטרים ב-1752
וילה פיזאני (באניולו די לוניגו)

החזית האחורית
וילה פיזאני (Villa Pisani) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בניולו די לוניגו (Bagnolo di Lonigo). בין הווילות הפלדיאניות בוונטו קיימת וילה נוספת בעלת שם זהה, המצויה באזור מונטאניה.

הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים ויטורה, מרקו ודניאלה פיזאני. הבנייה של הבניין המרכזי התקיימה בשנות הארבעים של המאה ה-16, ואילו מבני השירותים והחצר הוספו כעשרים שנה מאוחר יותר. הווילה הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1994.

==אדריכלות==
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". נוסף על כך שרדו שלוש תוכניות חלופיות המאפשרות לעקוב אחר הלך מחשבתו של פלאדיו לאורך זמן בתכנון הבניין הזה.

תוכנית הווילה וחזיתה בעלי סימטריה דו-צדדית האופיינית לעבודותיו של פלאדיו. במרכז מצוי בית האדון הרבוע. לפי התוכנית שהתפרסמה בספרו אל הפתח המרכזי עולה גרם מדרגות רחב, ומשני צדדיו, בניצב, עולה גרם מדרגות נוסף מכל צד. גרם המדרגות המרכזי עולה אל מבואה הנראית בשרטוט כחזיתו של מקדש רומי שבו גג גמלוני הנח על ארבעה עמודים מן הסדר הדורי. במשולש הגמלון מצויר סמל המשפחה, ומעליו ניצבים פסלים. במרכז חלקו העליון של קיר חזית הבניין מצויר חלון תרמאלי גדול. מן המבואה הזו מוביל פתח רגיל אל האולם המרכזי. אם אמנם נבנתה מבואה זו, הרי כיום היא חסרה בשלמותה. מרכז חזית הבניין ניכר כיום בפתח המרכזי, הנראה קטן למדי, ובחלון התרמאלי הגדול שמעליו.

לבניין הייתה גם חזית אחורית, עם פתח המאפשר כניסה היישר אל האולם הגדול. חזית זו נפתחה אל הנהר הסמוך אל המבנה. כאן קיימת במרכז מבואה שבחזיתה שלוש קשתות בנויות אבן, והן מסותתות בסיתות גס (rusticated). הקשתות תומכות באפריז דורי המעוטר בטריגליפים ומטופות, וזה תומך בגמלון.

כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין שלוש קומות הניכרות בחלונותיהן. קומת האדון בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה גרם המדרגות. מתחתיה מצויה קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה הצרים נראים משני צידי הכבש. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה הרבועים הקטנים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית. במרכז הבניין אולם גדול, בעל מתאר דמוי האות T, החוצה את הבניין מצד לצד, וכאמור ניתן להיכנס אליו משני הצדדים. קירותיו חשופים אך תקרתו המקומרת בקמרונות צולבים מעוטרים בתמשיחי קיר (פרסקו). העיטורים מראים בציור חיקוי לפסיפסים עתיקים.

לפי התוכנית שפרסם פלאדיו בספרו, משני צידי בית האדון משוכים שני אגפים צרים וארוכים, ואלה סוגרים על חצר גדולה, מוקפת סטווי עמודים. מן הווילה שרד רק הבניין המרכזי, ואילו מבני השירותים וחצר הסטווים לא שרדו את פגעי הזמן.

==ראו גם==
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

==לקריאה נוספת==
*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 75-80.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
המפלגה הליברלית (הממלכה המאוחדת)

שיעורי התמיכה במפלגות השונות בבריטניה לאורך השנים, באחוזים מכלל הקולות. אחוז התמיכה במפלגה הליברלית בצהוב, במפלגת הלייבור (העבודה) באדום ובמפלגה השמרנית (הטורית) בכחול. שיעור התמיכה בליברלים החל לדעוך בתחילת המאה העשרים, במקביל לזינוק בכוחה של מפלגת הלייבור
המפלגה הליברלית בבריטניה, היא מפלגה שקמה באמצע המאה ה-19, מתוך שילוב של המפלגה הוויגית, טוֹרים (שמרנים) מתונים ממחנה רוברט פיל, וקבוצות פוליטיות שמאליות. למן הקמתה ועד אחרי מלחמת העולם הראשונה הייתה המפלגה אחת משתי המפלגות הגדולות, וחלקה את השלטון לסירוגין עם המפלגה השמרנית, תחת הנהגת אישים כויליאם יוארט גלאדסטון ודייוויד לויד ג'ורג'. עמדותיה של המפלגה במהלך ה-19 התרכזו בתמיכה בסחר חופשי, בהפחתת מעורבות הממשלה בכלכלה, בהפחתת כוחן הפוליטי של המלוכה, האצולה והכנסייה של אנגליה, ובהרחבת זכות הבחירה. עמדות אלה נגזרו מן ההשקפה הליברלית, המדגישה את ערך החירות והמבקשת לצמצם את כוחה של המדינה ואת המגבלות שהיא משיתה על האזרחים.

== היסטוריה ==
לאחר הבחירות של 1906, שבהן זכתה בכמעט 60% מן המושבים בפרלמנט, הצליחה המפלגה הליברלית בפעם האחרונה להרכיב ממשלה ללא שותפים. היא המשיכה להחזיק בשלטון גם לאחר מכן, אך כוחה ירד והיא נזקקה להקים קואליציות עם מפלגות אחרות. עם עליית מפלגת הלייבור (העבודה) בשנות העשרים הפכה המפלגה הליברלית לשחקן משנה בזירה הפוליטית וכוחה הלך ונעלם, בין היתר עקב שיטת הבחירות האזורית בבריטניה, שמעצימה את כוחן של שתי המפלגות הגדולות. בבחירות של 1983 ו-1987 התמודדה המפלגה ברשימה משותפת עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, פלג שפרש ממפלגת הלייבור, וב-1988 התאחדו שתי המפלגות למפלגה אחת בשם הליברל-דמוקרטים. גם בגלגול זה לא הצליחה המפלגה (עד 2010) להוות איום משמעותי על שתי המפלגות הגדולות, הלייבור והשמרנים.

חברים שפרשו מן המפלגה הליברלית עקב התנגדותם לאיחוד עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הקימו מפלגה חדשה הנושאת את שמה של המפלגה הליברלית, אך זו נותרה מפלגת שוליים ללא השפעה ציבורית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.liberalhistory.org.uk/ תיעוד ההיסטוריה של פעילות המפלגה]
* 

*
ליברלית
קטגוריה:ליברליזם
קטגוריה:מפלגות ליברליות