OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כריסטוף הופמן

גוטלוב כריסטוף יונתן הופמן (בגרמנית: Gottlob Christoph Jonathan Hoffmann; 2 בדצמבר 1815 – 8 בדצמבר 1885) היה תאולוג גרמני, ממייסדי תנועת הטמפלרים.

== חייו ==
בצעירותו למד באוניברסיטת טיבינגן תאולוגיה, וב-1848 נבחר כנציג האוניברסיטה באספה הלאומית של פרנקפורט, לאחר שניצח את המועמד הנגדי דוד שטראוס.

לאחר שנכזב מחוסר יכולתו להשפיע על אופייה הדתי של המדינה באמצעות פוליטיקה, החליט הופמן להקדיש את חייו להקמת "ממלכת האל" בארץ ישראל. הוא הצטרף לקבוצת מאמינים, אשר התפרסמה ב-1854 בשם "ידידי ירושלים", ומאוחר יותר, ביוני 1861, התאגדה באופן רשמי ככנסייה עצמאית בשם "Deutscher Tempel" ("המקדש הגרמני"). חברי הקבוצה כינו עצמם בכינוי "טמפלרים".

ב-1868 התיישבו הטמפלרים והופמן בראשם בארץ ישראל.תחילה במושבה הגרמנית בחיפה וב-1869 קנו בתים ואדמות ביפו מידי ההתיישבות הכושלת של ג'ורג' אדמס האמריקני, והקימו את המושבה האמריקאית-גרמנית ביפו. 

ב-1880 הציע הופמן לד"ר קרל לורץ' לנהל את בית החולים הגרמני ביפו.
.

הופמן מת ב-8 בדצמבר 1885 במושבה הגרמנית בעמק רפאים.

ספרו האוטוביוגרפי למחצה "Mein Weg nach Jerusalem" ("דרכי לירושלים", נדפס ב-1884) מתאר את התלאות שעבר בדרך להגשמת החזון למציאות.
בנו, כריסטוף הופמן השני (1911-1847), שימש כיושב הראש של אגודת הטמפלרים משנת 1890 ועד פטירתו.

הרחוב הראשי במושבה הטמפלרית שרונה נקרא על שמו של הופמן, אך כיום זהו רחוב דוד אלעזר בקריה.

בית הקברות הטמפלרי. על קברו הפסוק מיוחנן 11 פסוק 25 – "אני התחיה והחיים. המאמין בי יחיה גם אם ימות".]]

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.deutsche-biographie.de/sfz33059.html כריסטוף הופמן] במהדורה המקוונת של הביוגרפיה הגרמנית החדשה 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:טמפלרים (תנועה)
קטגוריה:חברי האספה הלאומית של פרנקפורט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טיבינגן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1815
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1885
HNLC

כמות כלורופיל ממוצעת לשטח בתקופה של ינואר 1998 עד דצמבר 2006
באקולוגיה ימית, אזור HNLC (High-Nutrient, low-chlorophyll) הוא אזור באוקיינוס שבו כמות הפיטופלנקטון קטנה וקבועה יחסית למרות הימצאות של ריכוז נוטריינטים גבוה (ניטראט, פוספט, חומצה צורנית). תרכובות לא אורגניות חיוניות, כדוגמת ניטראט עשויים להימצא במי האוקיינוס בריכוז נמוך דיו כדי להוות גורם מגביל, אולם באזורי HNLC כמות הניטראט אינה נמוכה באופן משמעותי. באזורי HNLC הגורם המגביל אינו ניטראט, אלא ברזל בצורה הזמינה לצריכה על ידי אורגניזמים. אזורי HNLC משתרעים על פני כ-20% משטחי האוקיינוסים בכדור הארץ ב-3 אזורים עיקריים: האוקיינוס השקט באזור קו המשווה, האוקיינוס השקט באזור התת-אקרטי, והאוקיינוס הדרומי.

שתי תאוריות מרכזיות מסבירות את תופעת אזורי HNLC:
*היפותזת הברזל (iron hypothesis) - על פי היפותזה זו חוסר בברזל מונע מהפיטופלנקטון להגיע לפריחה. ברזל הוא מרכיב חיוני לצורך קיבוע חנקן הנדרש לייצורן של חומצות אמינו. המחסור בברזל מעכב את הגדילה של פיטופלנקטון גדול יותר, כדוגמת צורניות, ואזורי HNLC גדלים במקום זאת מיני פיטופלנקטון קטנים המסוגלים לצרוך ברזל בריכוז קטן יותר.
*היפותזת בקרת המרעה (grazing control hypothesis) - מיני פיטופלנקטון קטנים יכולים להיאכל על ידי מיקרו-זופלנקטון הידועים כפרוטוזואונים, ולאלו כושר התרבות שווה או גדול משל הטרף שלהם. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אקולוגיה
דקאפול (האימפריה הקדושה)

דקאפול (בצרפתית: Décapole; בגרמנית: Zehnstädtebund או Dekapolis) הוא כינוי לברית של עשר הערים הקיסריות החופשיות באלזס בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית הקדושה. הברית נוצרה ב-1354 והתפרקה ב-1679.

עיר חופשית הייתה עיר שנשלטה ישירות על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולא על ידי אצילים מקומיים. קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ייסד את הברית הזו בשנת 1354 ואיגד בה את כל הערים החופשיות שהיו בחבל אלזס. הערים היו:
* אגנו
* קולמר
* קייזרסברג
* מונסטר
* אוברנה
* רוֹסַיְם
* סֵלֵסְטַה
* טורקהיים
* ויסמבור
* מילוז – עד 1515 אז הצטרפה לקונפדרציה ההלווטית
* סלץ – בין 1357 ל-1414
* לנדאו – משנת 1521

העיר אגנו שימשה כעיר הממשל מקום מושבו של מרכז השפיטה הראשי של אלזס (Grand-Bailliage d'Alsace; Reichslandvogtei), הארכיון של הברית היה בסלסטה. שטרסבורג שהייתה עיר קיסרית (אך לא עיר קיסרית חופשית) לא הוכנסה לברית.

לעשר הערים המקוריות של הברית ייסדו את הברית הצטרפה סלץ מיד לאחר שקיבלה מעמד של עיר קיסרית חופשית בשנת 1357 אך נאלצה לצאת מהברית בעקבות סיפוחה לרוזנות פאלץ שעל הריין (Pfalzgrafschaft bei Rhein) בשנת 1414. בשנת 1500 עשר הערים הצטרפו למעגל נחלות (Circulus imperii) ריין עילי (Oberrheinischer Reichskreis). בשנת 1515, העיר מילוז יצאה מהברית לאחר שהצטרפה כעיר-מדינה בשם הרפובליקה של מילוז לקונפדרציה ההלווטית. מילוז הוחלפה בעיר לנדאו בשנת 1521.

ערים אלו נפגעו מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את האזור בהתאם לשלום וסטפאליה ב-1648. הברית שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לדקאפול. רק מילוז עוד נשארה בקונפדרציה ההלווטית עד שהיא סופחה ב-1789 לרפובליקה הצרפתית הראשונה. לנדאו כחלק מרוזנות פאלץ שעל הריין ניתנה לבוואריה בשנת 1815 בעקבות קונגרס וינה.

כיום נחשבת ברית זו לתחילתה של אלזס כיחידה נפרדת שנלחמה על עצמאותה

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:אלזס
סרחניים

הסַּרְחָנִיִּים היא משפחה בעלת תפוצה עולמית של תת-הסדרה פשפשים. המשפחה מונה כ-750 מינים ב-120 סוגים, בישראל ידועים 33 מינים. בדומה לרבים מהפשפשים הסרחניים הם בעלי בלוטות ריח מפותחות, אשר משמשות בין השאר להגנה. בתקופת ההזדווגות, מינים אחדים כגון הסרחן שחור-כנף נמשכים בהמוניהם למקורות תאורה וריכוזם הגדול מפיץ ריח שאינו נעים, ומכאן נגזר שמם בעברית.

גודל המינים נע בין 1.5 ל-16 מ"מ, גופם שחור, חום או אדום, לעיתים עם עיטורים לבנים או ברק מתכתי. המחוש בעל 4 או 5 פרקים אשר בזמן מנוחה מכונסים מתחת לגוף. רבים מהמינים מעבירים את חייהם מתחת לקרקע וניזונים מחלקי צמח תת-קרקעיים כגון שורשים, לשם כך הם מצוידים ברגלי חפירה בעלות זיפים קשים. עם זאת קיימים מינים כגון אלו השייכים לשבט Sehirini אשר ניזונים מחלקי צמח עיליים. בתת-המשפחה Garsauriinae מינים ניזונים ומתגוררים תחת קליפות עצים, בתת-המשפחה Amnestinae קיימת סימביוזה עם נמלים. כמה מהמינים השייכים לתת-המשפחה Cydninae ניזונים מזרעים.

הסרחניים הם משפחה עתיקה יחסית ועדויות של מאובנים ניתן למצוא עוד מתור היורה המאוחרת, אך הם הפכו נפוצים יותר רק בתור הקרטיקון בעקבות שינויים פאוניסטים. מבין כלל מאובני הפשפשים, הסרחניים נפוצים במיוחד ביחידת הפלאוגן והם מאובני הפשפשים הנפוצים ביותר במקבצי פצלים מתור השלישון, אך כמעט שאינם מופיעים בתוך ענברים.

== מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית) ==
* תת-משפחה Cephalocteinae
** שבט Cephalocteini
* תת-משפחה Cydninae
** שבט Cydnini
*** סרחן אוכמני Cydnus aterrimus
** שבט Geotomini
** סרחן חום Macroscytus brunneus
* תת-משפחה Sehirinae
** שבט Amaurocorini
** שבט Sehirini
*** סרחן שחור-כנף Canthophorus melanopterus

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פשפשאים
יוהאן אמברוסיוס באך

יוהאן אמברוסיוס באך (בגרמנית: Johann Ambrosius Bach; 4 במרץ 1645 - 2 במרץ 1695) היה מוזיקאי גרמני אשר נודע בעיקר בזכות בנו, יוהאן סבסטיאן באך.

==ביוגרפיה==
נולד בארפורט, גרמניה, כאחיו התאום של יוהאן כריסטוף באך. הועסק ככנר בארפורט.
הוא נשא לאשה את מריה אליזבת לאמרהירט ב-1 באפריל 1668, ממנה נולדו לו שמונה ילדים, שארבעה מהם היו למוזיקאים, וביניהם יוהאן סבסטיאן באך המפורסם.
ב-1671 הוא עבר עם משפחתו לאייזנך שבתורינגיה שבה הוא הועסק כחצוצרן בית משפט ומנהל של מוזיקאי העיר. 

מריה, אשתו הראשונה של אמברוסיוס, מתה ב-3 במאי 1694. בחודש נובמבר של אותה שנה, נשא לאישה את ברברה מרגריטה לבית קאול. הוא מת באייזנאך פחות משלושה חודשים לאחר מכן.

==ראו גם==
* משפחת באך

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

יוהאן אמברוסיוס
קטגוריה:ילידי 1645
קטגוריה:נפטרים ב-1695
תום בומבדיל

תום בומבדיל (באנגלית: Tom Bombadil) היא דמות המופיעה בספר שר הטבעות מאת ג'ון רונלד רעואל טולקין. לעומת תפקידה המזערי בעלילה של הספר, מהווה דמותו המסתורית של תום בומבדיל כר נרחב לפרשנויות והשערות מצד חובבי הטרילוגיה.

בומבדיל הושמט ממספר עיבודים שנעשו לסדרת הספרים, בין השאר מהטרילוגיה הקולנועית המצליחה שביים פיטר ג'קסון. ג'קסון נימק את ההחלטה בכך ש"בומבדיל אינו מקדם את העלילה".

== תפקיד בעלילה ==
כאמור, תפקידו בעלילה אינו גדול. תום מופיע בספר "שר הטבעות" לראשונה בתחילת מסעם של פרודו וחבריו לריבנדל, כשהוא מציל את מרי ופיפין ממלכודת של עץ ערבה ביער העתיק שליד בוקלנד שפרודו וחבריו הסתבכו בו, לאחר מכן מארח את ההוביטים בביתו, לאחר שההוביטים יוצאים לדרכם, הם נלכדים על ידי "צלמי התילים" (רוחות רפאים מאנגמאר), אז שוב נחלץ תום לעזרתם ומשחררם משפלות התילים.

==מראהו==

הוא לבוש בגדים צבעוניים בוהקים, במעיל כחול ומגפיים צהובות ואף גרביים ירוקות. קומתו גדולה מקומת הוביט, אך נמוכה מקומת "האנשים הגדולים". זקנו ארוך ועיניו כחולות.

==תיאור דמותו==

דמותו של תום בומבדיל היא חידה, לא ניתן הסבר לאיזה מין הוא שייך, מה מוצאו, ומהם כוחותיו. עם זאת ניתן לגלות מהספר כמה פרטים עליו: תום הוא היצור החי העתיק ביותר המסתובב על האדמה. כוחותיו הגדולים מתבטאים כאשר הוא מתמודד ללא קושי עם צלמי התילים ועם עץ הערבה. כמו כן הטבעת האחת - לא רק שאינה מפתה אותו אלא אף אינה משפיעה עליו, לזה יש להוסיף שבמועצת אלרונד הועלתה הצעה למסור לו את הטבעת האחת למשמורת. לעומת זאת הוא מתואר כיצור עליז המפזם כל היום פזמונים להנאתו, מסתובב עם בגדים צבעוניים, טיפוס קל דעת ולעיתים אף טיפשי ואין אף דבר המטרידו.

הניגוד הזה באופיו העלה השערות רבות בנוגע למהותו, מקובל לתארו כסוג של מימוש כוח הטבע - גילדור רואה את כוחו ככוח האדמה, גנדלף אומר עליו כי : "משול הוא לאבן שאין לה הופכין" - כוח נייטרלי תמידי מעל להווית העולם.

תום נשוי לגולדברי שאף היא דמות חידה, המתוארת כ"בת הנהר".

== ראו גם ==
* שר הטבעות
* הרפתקאות תום בומבדיל

== קישורים חיצוניים==

*[http://numenore.com/arda/index.php/%D7%98%D7%95%D7%9D_%D7%91%D7%95%D7%9E%D7%91%D7%93%D7%99%D7%9C תום בומבדיל] באנציקלופדיה של ארדה.
==הערות שוליים==

קטגוריה:שר הטבעות: דמויות
אודון טהאני

אודון טהָאנִי (בתאית: อุดรธานี; בתעתיק לטיני: Udon Thani) היא העיר החמישית בגודלה בתאילנד, ומשמשת כבירת מחוז אודון טהאני. שוכנת בצפון-מזרח המדינה, בחבל ארץ איסאן. 

אודון טהאני מרוחקת כ-560 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק, העיר היא מרכז מסחרי חשוב ומשמשת כשער ללאוס, צפון וייטנאם, ודרום סין.

== היסטוריה ==
היישוב העתיק ביותר בתאילנד, אתר המורשת העולמית באן צ'יאנג, ממוקם כ-47 קילומטרים מזרחית לעיר. באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שתוארכו למאה ה-21 לפנה"ס.

בתקופת מלחמת וייטנאם השתמש חיל האוויר של ארצות הברית, בבסיס חיל האוויר המלכותי התאילנדי הסמוך לעיר. החיילים האמריקאים הרבים שהוצבו בבסיס, הביאו להקמת בתי מלון, בארים, ובתי קפה.

פליטים וייטנאמים רבים הגיעו לעיר, צאצאיהם עדיין מתגוררים בה, הם דוברים ביניהם וייטנאמית, וכיום נמצא בעיר הריכוז הגדול ביותר של וייטנאמים בתאילנד.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:תאילנד: ערים
נאקון סי טמרט

נאקון סי טמרט (בתאית: นครศรีธรรมราช) היא העיר העשירית בגודלה בתאילנד, שוכנת בדרום המדינה, ומשמשת כבירת מחוז נאקון סי טמרט.

העיר שוכנת לחופו הצפון-מזרחי של חצי האי המלאי, ומרוחקת כ-610 קילומטרים מעיר הבירה בנגקוק. במרבית שנות קיומה, הייתה העיר המרכז המנהלי של דרום תאילנד.

== היסטוריה ==
נאקון סי טמרט היא אחת הערים הקדומות בדרום תאילנד. מקור העיר אינו ידוע, מרבית ההיסטוריונים מכירים בממלכה הקדומה טמברלינגה (Tambralinga) כמייסדת העיר.
על פי האגדה המקומית, ננטשה העיר לחלוטין ונבנתה מחדש, נתון המסביר את הקרע בתולדות העיר בין תקופת טמברלינגה לנאקון סי טמרט.

ממלכה בשם פולינג (poling) מופיעה במקורות סיניים, וממוקמת בין שנות שושלת טאנג לשנות שושלת מינג. חוקרים רבים מזהים את פולינג עם מאלינג (Maling) ודנמאלינג (Danmaling), אשר היו חלק ממלכת סריוויג'איה (Srivijaya) ששלטה על מרבית הארכיפלג המלאי. פולינג עשויה להיות גם טמברלינגארט (Tambralingarat, מדינת טמברלינגה) המופיעה במקורות הודיים.

עד לסוף המאה ה-12 הייתה טמברלינגה לממלכה עצמאית בממלכת סריוויג'איה. עד למאה ה-14 כבשה טמברלינגה את כל חצי האי המלאי, והפכה לאחת מהמדינות הדומיננטיות באזור. בסוף המאה ה-14, הייתה טמברלינגה לחלק מסיאם, תחת השם נאקון סי טמאראג'.

בזמן ממלכת סוקותאי (Sukhothai) הייתה ממלכת נאקון סי טמרט, לאחת הממלכות שהיו תחת שליטת תאילנד. במאה ה-16 הייתה העיר ידועה לסוחרים האירופאים בשם ליגור (Ligor).

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* אודליה יקיר, [http://atmag.co.il/%D7%98%D7%99%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D-%D7%95%D7%9E%D7%A1%D7%A2%D7%95%D7%AA/%D7%9E%D7%A1%D7%A2%D7%95%D7%AA-%D7%95%D7%98%D7%99%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%97%D7%95%D7%9C/%D7%9E%D7%A1%D7%9C%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D-%D7%95%D7%98%D7%99%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D/%D7%AA%D7%90%D7%99%D7%9C%D7%A0%D7%93-%D7%A9%D7%9C%D7%90-%D7%94%D7%9B%D7%A8%D7%AA%D7%9D תאילנד שלא הכרתם], באתר את, 15 ביוני 2015

קטגוריה:תאילנד: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1910
קלרנס (אי)

האי קלרנס (באנגלית: Clarence Island) הוא האי המזרחי ביותר באיי שטלנד הדרומיים. אורכו של האי 19 ק"מ. שמו של האי ניתן לו בשנת 1821. ארנסט שקלטון חלף ליד האי במסע ההצלה המפורסם שלו, אך לא נחת בו. בריטניה, ארגנטינה וצ'ילה טוענות לבעלות על האי כחלק מהטריטוריות שלהן באנטארקטיקה.

הר אירווינג (Mount Irving) שגובהו 1,950 מטרים מעל פני הים ניצב 3 ק"מ צפונית לנקודה הדרומית ביותר באי. 

שני איים קטנים נמצאים ממזרח לאי קלרנס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איי שטלנד הדרומיים: איים
קטגוריה:איים לא מיושבים
מרווין דוויד לוי

מרווין דוויד לוי (באנגלית: Marvin David Levy; 2 באוגוסט 1932 - 9 בפברואר 2015) היה מלחין אמריקאי. 
== חייו ==
נולד בניו ג'רזי. הוא נודע בעיקר באופרה "האבל יאה לאלקטרה", שהצגת הבכורה העולמית שלה התקיימה במטרופוליטן אופרה ב-1967. אף כי היצירה נחשבה לכישלון בזמנה, היא הוחזרה לבמה בשנת 1998 בגרסה מתוקנת בידי המלחין וזכתה להצלחה גדולה באופרה הלירית של שיקגו. האופרה של ניו יורק והאופרה של סיאטל העלו את היצירה בשנת 2003 וגראנד אופרה של פלורידה העלתה אותה על בימתה בשנת 2013. נפטר ב-2015 בפורט לודרדייל שבפלורידה.

עוד כשלמד במכללה החל לוי קריירה נוספת, של מנהל אופרה ובמאי ב-The American Opera Society במשך עשר שנים (1952-62). בסופו של דבר הוא הפך לעוזרו של הבמאי אלן סוון אוקסנבורג, והיה מעורב בכל מדיניות הניהול והאמנות. החברה הניו יורקית הייתה ייחודית בגילוי מחדש לא רק של יצירות מופת מוזנחות, אלא גם של קטעים מרכזיים של תקופות שלמות, כמו אופרות ה"בל קאנטו", שרבות מהן הצטרפו מאז לרפרטואר הסטנדרטי.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.boosey.com/pages/opera/moreDetails.asp?musicID=12 על האופרה "האבל יאה לאלקטרה" באתר של הוצאת בוזי את הוקס]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלחיני אופרה אמריקאים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2015
Live at the Isle of Wight 1970

Live at the Isle of Wight 1970 הוא אלבום הופעה של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן שיצא לאור ב-20 באוקטובר 2009. האלבום הוקלט במהלך הופעתו של כהן בפסטיבל האי וייט 1970 בשנת 1970. האלבום יצא בגרסת ה-CD וגם בגרסת ה-DVD כולל צילום של ההופעה.

לאונרד כהן הופיע בשנתו השלישית של הפסטיבל, בשעות הבוקר המוקדמות של 31 באוגוסט 1970, בפני קהל שמוערך בלפחות 600,000 איש. כהן עלה להופיע אחרי ג'ימי הנדריקס, והקהל היה משולהב שאף התפרע. כהן השתלט על המצב והרגיע תחילה את הקהל. אמנים כמו ג'ואן באאז, קריס קריסטופרסון, ג'ודי קולינס ואחרים סיפרו שהם נכחו בקהל ופשוט השתאו.

==רשימת השירים==
===בגרסת ה-CD===
# Introduction
# Bird on the Wire
# Intro to So Long, Marianne
# So Long, Marianne
# Intro: "Let’s renew ourselves now..."
# You Know Who I Am
# Intro to Poems
# Lady Midnight
# They Locked Up a Man (poem) / A Person Who Eats Meat / Intro
# One Of Us Cannot Be Wrong
# The Stranger Song
# Tonight Will Be Fine
# Hey, That's No Way to Say Goodbye
# Diamonds In The Mine
# Suzanne
# Sing Another Song, Boys
# The Partisan
# Famous Blue Raincoat
# Seems So Long Ago, Nancy

===בגרסת ה-DVD===
# Intro: Diamonds In The Mine
# Famous Blue Raincoat
# “It’s A Large Nation”
# Bird On The Wire
# One Of Us Cannot Be Wrong
# The Stranger Song
# Tonight Will Be Fine
# “They’ve Surrounded The Island”
# Hey, That’s No Way To Say Goodbye
# Sing Another Song Boys
# Judy Collins Introduces Suzanne
# Suzanne
# Joan Baez On The Isle Of Wight
# The Partisan
# Seems So Long Ago, Nancy
# Credits: So Long, Marianne
# Bonus Interviews: Bob Johnston, Judy Collins, Joan Baez, Kris Kristofferson.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.leonardcohenfiles.com/livewight.html מילות שירי האלבום ודגימות מהם]

קטגוריה:אלבומי לאונרד כהן
קטגוריה:אלבומי הופעה באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
ג'נט ג' אפס

ג'נט ג'. אפס (באנגלית: Jeanette J. Epps; נולדה ב-3 בנובמבר 1970) היא אקוונאוטית ואסטרונאוטית אמריקאית. נבחרה במסגרת כיתת האסטרונאוטים של 2009, וטרם טסה לחלל.

==ביוגרפיה==
אפס נולדה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, והיא בוגרת בית הספר תומאס ג'. קורקורן בעיר. בשנת 1992 השלימה תואר ראשון בפיזיקה במכללת לי-מאיון. בשנת 1994 קבלה תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2000 השלימה דוקטורט בתחום זה.

ג'נט קיבלה מלגה מנאס"א בשנים 1996–1998. בנוסף, היא ייצגה את אוניברסיטת מרילנד בשנים 2003–2004 ושנת 2008 בפקולטה לחלל והנדסה.

לאחר סיום התואר השני, אפס החלה לעבוד בחברת פורד כמומחית טכנית במעבדת המחקר המדעית, שם פיתחה פטנט לזיהוי מקום התנגשות של כלי רכב. ב-2002 הצטרפה ל-CIA, שם היא עבדה במשך יותר מ-7 שנים כקצינת מודיעין טכנית. היא קיבלה תגמולים ופרסים רבים על עבודתה שם.

ביולי 2009 אפס נבחרה לאסטרונאוטית בנאס"א כחלק מ-14 האסטרונאוטים של המחזור ה-20 של האסטרונאוטים של נאס"א. לאחר בחירתה החלה לעבור התמחות הכוללת הכרת ותפעול מערכות תחנת החלל הבינלאומית, פעילות חוץ-רכבית (EVA), אימון טיסה T38, הכשרת מים והישרדות במדבר. אפס סיימה את הכשרתה כאסטרונאוטית ב-2011.

אפס חברה במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (American Institute of Aeronautics and Astronautics, AIAA) וב"אגודה למען מדע וציבור" (Society for Science and the Public). בריאיון שנתנה לאחר בחירתה לאסטרונאוטית, אפס אמרה כי אחד מתחביביה הוא עבודה עם ילדים בתחומי מדעים וטכנולוגיה על מנת להצמיח דור של סקרנים ומדענים לעתיד.

בשנת 2014 הפכה לאקוונאוטית כאשר שהתה 9 ימים במעבדה התת-ימית אקווריוס במהלך משימת NEEMO 18. המשימה, שהתרחשה בין התאריכים 21–29 ביולי 2014, כללה דימוי הליכת חלל מתחת למים.

בינואר 2016 הכריזה נאס"א כי אפס תהיה מהנדסת טיסה וחלק מצוות משלחות 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית. עם מינוי זה אפס אמורה הייתה להיות האפרו-אמריקאית הראשונה ששוהה כצוות במהלך משימה ארוכת טווח על תחנת החלל הבינלאומית.
אולם, בינואר 2018 נאס"א הכריזה שאפס הוחלפה מהמשלחת והגיבוי שלה, סרינה אוניון-צ'נסלור תהיה במקומה.
באוגוסט 2020, הודיעה נאס"א כי אפס תשתתף בטיסת הבואינג המתוכננת (בואינג סטארליינר) לתחנת החלל הבין-לאומית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* "[http://www.nasa.gov/astronauts/2009_epps.html In Their Own Words: Jeanette J. Epps]": ריאיון עם אפס לאחר היבחרה לאסטרונאוטית, אתר נאס"א 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסטרונאוטיות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי מכללת לה מוין
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
אצטדיון פישט

האצטדיון האולימפי פישט (רוסית Олимпийский стадион Фишт) הוא אצטדיון השוכן לחופי הים השחור ברובע "אדלר" במזרחה של העיר סוצ'י שברוסיה. האצטדיון קרוי על שמו של הר פישט (באדיגית: Фыщт – "ראש לבן") שבקווקז הגדול, המתנשא לגובה של 2,867 מטרים מעל פני הים.
== היסטוריה ==
האצטדיון אירח את משחקי החורף האולימפיים של אולימפיאדת סוצ'י בשנת 2014 והוא נמנה עם 11 האצטדיונים אשר אירחו את משחקי מונדיאל 2018. האצטדיון נחנך בשנת 2013 והיה מיועד להכיל 47,000 צופים בזמן משחקי החורף האולימפיים, אך לבסוף נבנה עם תכולה של 40,000 מושבים. תוכניות להרחבתו לקראת משחקי המונדיאל ב-2018 בוטלו תחילה אך לאחר מכן יושמה תוכנית הרחבה בשנת 2017, שהגדילה את תכולת המושבים רק במעט, ל-41,220.

האצטדיון תוכנן בידי משרד האדריכלים הבינלאומי Populous בשיתוף עם חברות ומשרדי אדריכלים נוספים. תחילה תוכנן המבנה להידמות לביצת פברז'ה, אך בסופו של דבר נבנה לו גג שקוף מסיבי פוליקרבונט, שאמור לשוות לו מראה של פסגה מושלגת. עלות הקמתו של המבנה תוכננה להסתכם ב-49 מיליון דולר, אך הגיעה בסופו של דבר ל-778.7 מיליון דולר.

באוקטובר 2013 הנפיק הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית שטר כסף בערך של 100 רובל שעל צדו האחד נראה האצטדיון לצד דמותו של עוף החול האגדי.

בשנים 2013–2017 שימש האצטדיון כמגרשה הביתי של קבוצת סוצ'י, עד לפירוקה.

ביוני 2018 האצטדיון אירח משחקים במסגרת מונדיאל 2018 ולאחר הטורניר משמש כמגרשה הבייתי של קבוצת סוצ'י, שהוקמה עם מעברה של קבוצת דינמו סנקט פטרבורג לסוצ'י והיא אירחה בו לראשונה את ניז'ני נובגורוד במסגרת המחזור השביעי של ליגת הכדורגל הלאומית, ב-18 באוגוסט 2018.

במרץ 2019, יניסיי קרסנויארסק אירחה באצטדיון הזה את רוסטוב במסגרת מחזור 18 בליגת העל הרוסית בכדורגל, בזמן שאצטדיונה שימש כזירה מרכזית לאוניברסיאדה.
==גלריה==
<gallery>
קובץ:Sochi 2014 olympic coastal cluster map-HE.svg|מפת הכפר האולימפי בסוצ'י
קובץ:2014 Winter Olympics opening ceremony (2014-02-07) 02.jpeg|טקס פתיחת האולימפיאדה
קובץ:Fisht Stadium in January 2018.jpg|האצטדיון מואר בלילה
קובץ:«Фишт» Южная сторона.JPG|חזית האצטדיון
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130610024042/http://sc-os.ru/en/activity/objects_5/ אודות הקמת האצטדיון]
* [https://web.archive.org/web/20140103235201/http://olympiad.be/categories/Fisht-Olympic-Stadium/5/page1.html/ מדיה אודות האצטדיון]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט אולימפיים
פישט
פישט
קטגוריה:סוצ'י (כדורגל, 2018)
ארמון מויקה

אולם התיאטרון בארמון
[[סאפפו ופאון, ציור של ז'אק-לואי דויד, אוסף יוסופוב מארמון מויקה]]
ארמון מויקה (ברוסית: Дворец Юсуповых на Мойке – מילולית: "ארמון בני משפחת יוסופוב על המויקה"), או ארמון יוסופוב, היה בעבר משכנם העיקרי של בני משפחת יוסופוב בסנקט פטרבורג ברוסיה. המבנה הוא האתר שבו נרצח גריגורי רספוטין ב-1916. הארמון שוכן על נהר המויקה.
== היסטוריה ==
הארמון נבנה לראשונה בסביבות שנת 1770 על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן-בטיסט ולן דה לה מוט (Jean-Baptiste Vallin de la Mothe). במהלך השנים עבדו על המבנה מספר אדריכלים, והוא תוצר תערובת של סגנונות אדריכליים. המבנה קיבל את צורתו הנוכחית כאשר אנדריי מיכאילוב (Михайлов) בנה את הבניין מחדש בשנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר שמשפחת יוסופוב רכשה את המבנה.

בין 1830 ל-1917 היה הארמון שייך לבני משפחת יוסופוב, משפחת אצולה עשירה מאוד, שנודעה בנדבנותה ובאוספי האמנות שלה. משום כך כונה הארמון בתקופה הצארית "ארמון יוסופוב".

חדרי הארמון לא נפלו בפארם ובעושרם מהארמונות המלכותיים. יותר מ-40,000 עבודות אמנות, כולל יצירות של רמברנדט, עבודות צורפות ועבודות פיסול, נשמרו בארמון. האוסף של משפחת יוסופוב הולאם והועבר למוזיאון הארמיטאז' ולמוזיאונים אחרים. ארנסט פרידריך פון ליפהרט (Ernst Friedrich von Liphart), שהיה האוצר של הציורים בארמיטאז', צייר קודם לכן את המסך והתקרה של התיאטרון בארמון.

עם זאת, הארמון התפרסם בשל מעשיו של הנסיך האחרון פליקס יוסופוב, שהיה עשיר כמו הצאר. ברוסיה לבד היה יוסופוב בעליהם של 57 ארמונות, כולל ארבעה בסנקט פטרבורג. הארמון על המויקה היה משכן המגורים המועדף על הנסיך בעת שהותו בבירה.

המאורעות המדויקים סביב מותו של רספוטין שנויים במחלוקת. השתלשלות העניינים, לדברי יוסופוב, הייתה שבליל 16 בדצמבר 1916, הוא, יחד עם הדוכס הגדול דמיטרי פבלוביץ' מבית רומנוב, הזמינו את גריגורי רספוטין לארמון מויקה. הם הגישו לרספוטין עוגות ויין אדום שבהם מסכו ציאניד – לכאורה, כמות רעל שהיה בה די כדי להרוג חמישה אנשים. לאחר שנראה כאילו הרעל לא משפיע על רספוטין, שלף יוסופוב רובה וירה בגבו של רספוטין. בהנחה שרספוטין מת, החבורה התכוננה להתפזר. יוסופוב חזר זמן קצר אחר כך וגילה שרספוטין עדיין בחיים. הוא והקושרים האחרים ירו ברספוטין שלוש פעמים נוספות, אך רספוטין ניסה עדיין לעמוד ולהימלט. נואשים הכו הקושרים את רספוטין במוט ברזל על ראשו שוב ושוב, עטפו אותו בשמיכה, סחבו אותו אל מחוץ לארמון והשליכו אותו לנהר המויקה. ניתוח לאחר המוות גילה שסיבת המוות לא הייתה הרעלה, פצעי הירי המרובים או מכות מוט הברזל על ראשו – רספוטין מת מהיפותרמיה. מרבית תיאורו של האירוע על ידי יוסופוב נשמעת כיום בלתי סבירה.

המהפכה הרוסית התרחשה זמן לא רב לאחר הירצחו של רספוטין, וכאשר הסובייטים עלו לשלטון, הם החרימו את רכושם של בני האצולה. ב-1925 הועבר הארמון לקומיסריון החינוך. בעוד מרבית הארמונות של בני האצולה הוסבו לשימושים שגרתיים, החליט קומיסריון החינוך לשמר את בית האחוזה כמוזיאון ציבורי. כיום משמש הארמון כ"בית התרבות של עובדי מערכת החינוך", והוא פועל גם כמוזיאון לרצח רספוטין. החצר שאליה ניסה רספוטין להימלט מרוצחיו היא כיום מגרש משחקים של גן הילדים הצמוד לארמון.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

מויקה
אמיל מוריס

אמיל מוריס (בגרמנית: Emil Maurice; 19 בינואר 1897 – 6 בפברואר 1972) היה מחבריה הראשונים של המפלגה הנאצית ונמנה עם מייסדי האס אס. מוריס היה חבר של אדולף היטלר, שדאג להעניק לו מעמד "ארי לשם כבוד" על אף מוצאו היהודי החלקי.

==ביוגרפיה==

מוריס היה שען במקצועו, והיה חבר קרוב של היטלר; עוד משנת 1919 החלו היחסים האישיים ביניהם. עם ייסוד האס אה בשנת 1920, מוריס היה מפקדו הראשון של הארגון.

בשנת 1923, מוריס היה למפקד דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה, יחידת אס אה שהייתה אחראית על אבטחת היטלר בכנסים ובעצרות של המפלגה הנאצית. הוא נאסר יחד עם היטלר ורודולף הס בכלא לנדסברג לאחר הפוטש במרתף הבירה. בעודו כלוא העלה על הכתב את הפרקים הראשונים של הספר מיין קמפף, עד שהוחלף בהס. ב-1925, שנתיים לאחר ניסיון הפוטש הכושל, מוריס והיטלר הקימו מחדש את יחידת הלייבשטנדרטה וכן את האס אס. בזמנו, היטלר היה החבר מספר 1 באס אס וחברו נעשה למספר 2 ברשימה. מוריס קיבל דרגת אס-אס-פיהרר בארגון החדש, אם כי הפיקוד על האס אס ניתן לראשונה ליוליוס שרק. מוריס נעשה לנהגו של היטלר. היו שמועות על כך שהסיבה לכך שאיבד את המשרה לבסוף הייתה פרשת אהבים עם גלי ראובל, אחייניתו של היטלר.

כאשר האס אס התארגן מחדש והתרחב בשנת 1932, מוריס קיבל דרגת אוברפיהרר. אף כי הוא מעולם לא קיבל תפקיד בכיר באמת, הרישום שלו כמספר 2 ברשימת הארגון העניק לו יוקרה בקרב הארגון, לדוגמה, היינריך הימלר שהיה הרבה יותר בכיר ממנו, היה רק מספר 168 ברשימה.

לאחר שהימלר מונה למפקד העליון של האס אס, נאלץ מוריס לעמוד בתקנות שקבע הרייכספיהרר לטוהר הגזע של המשרתים. ב-1935, לפני שנישא, היה עליו להציג מסמכים לגבי ההיסטוריה של משפחתו. כל קציני האס אס היו צריכים להוכיח שלא היה פגם באילן היוחסין שלהם עד 1750. למוריס היו שורשים יהודיים: שארל מוריס שוורצנברגר (1805–1896), המייסד של תיאטרון תַליה בהמבורג, היה אבי-סבו. מבחינה גזעית, הוא היה שמינית-יהודי. לדבר לא היו השלכות מבחינת חוקי נירנברג (שסיווגו רק רבע-יהודים ומעלה והתעלמו מפחות מכך), אולם הימלר ביקש לסלקו מהאס אס בהתאם לתקנות, יחד עם אחרים ממשפחתו. אך היטלר תמך בחברו הוותיק. במכתב חשאי שנכתב ב-31 באוגוסט 1935, היטלר הורה להימלר לחרוג מן החוקים בנוגע למוריס ולאחיו. הם הוכרזו "ארים של כבוד" והותר להם להישאר באס אס.

ב-29 במרץ נעשה לחבר ברייכסטאג מטעם המפלגה הנאצית, ובשנת 1937 מונה ליושב-ראש איגוד בעלי המלאכה במינכן. בשנים 1940 עד 1942 הוא שירת בלופטוואפה כקצין.

לאחר המלחמה בשנת 1948 הוא נידון ל-4 שנים במחנה עבודה, אך שוחרר מוקדם.

==לקריאה נוספת==
* Anna M. Sigmund, Des Führers bester Freund, Heyne, 2003.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גנרלים באס אס
קטגוריה:ארים לשם כבוד
קטגוריה:נאצים שהשתתפו בפוטש במרתף הבירה
קטגוריה:אנשי הצוות האישי של אדולף היטלר
קטגוריה:מקבלי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1897
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1972
מרכז למחקרי יהדות מתקדמים

הבניין הראשון של אוניברסיטת דרופסי
המרכז למחקרי יהדות מתקדמים (באנגלית: Center for Advanced Judaic Studies) באוניברסיטת פנסילבניה הוא המוסד היחיד בעולם המוקדש למחקר פוסט-דוקטורט בתרבות יהודית. הוא נמצא ברובע העתיק של פילדלפיה. מנהל המרכז הוא פרופ' סטיב ויצמן (בעבר עמד בראשו פרופ' דוד רודרמן).

== היסטוריה ==
=== דרופסי קולג' ===

המכון הידוע היום בשם מרכז ללימודי יהדות מתקדמים נוסד ב-1907 כדרופסי קולג' ללימודי עברית ונושאים קרובים () ולבסוף כאוניברסיטת דרופסי. היא נקראה על שם התורם, משה אהרן דרופסי (1821–1905) שהיה גֵר שציווה את כל הונו לקידום הוראת העברית והשפות הקרובות ובספרויות שלהן.

דרופסי העניקה יותר מ-200 תוארי דוקטור בין הקמתה עד סגירתה כמוסד המעניק תארים ב- 1986. היא גם המו"ל של Jewish Quarterly Review שנחשב בזמנו ככתב העת היוקרתי ביותר בתחום מדעי היהדות .

אחרי סגירתה ב-1986 כמוסד מעניק תארים היא נעשתה לאחד המוסדות החשובים בארצות הברית בהם יש תוכנית פוסט דוקטורט בין תחומית. היא התאחדה עם אוניברסיטת פנסילבניה ב- 1993 ואחרי כן שונה שם המוסד למרכז למחקרי יהדות מתקדמים. הוא ממשיך לפרסם את Jewish Quarterly Review שהוא כתב העת הוותיק ביותר היוצא לאור בתחום מדעי היהדות באנגלית.

== עמיתים == 
כיום תומך המרכז ב-24 עמיתים בכל שנה המנהלים את המחקרים שלהם באוניברסיטת פנסילבניה. כל עמית מקבל משרד משלו במרכז העיר פילדלפיה והעמיתים נפגשים לסמינר פעם בשבוע. החיבורים שהם כותבים מתפרסמים בתום שהותם בתוכנית על ידי הוצאת אוניברסיטת פנסילבניה.

בכל שנה יש נושא מיוחד. החוקרים פונים אם נושא מחקרם העכשווי מתאים לנושא של אותה שנה. כך למשל, הנושא עבור השנה האקדמית 2005-6 היה "הספר היהודי: טקסטים והקשרים השוואתיים". הנושא לשנה 2006-7 היה "חייהם של יהודים, נוצרים ומוסלמים תחת שלטון החליפים והסולטאנים".

== ספרייה ==

צירוף ספריית דרופסי/אננברג עם זו של אוניברסיטת פנסילבניה יצר אוסף של 350,000 כרכים ביודאיקה הכולל יותר מ-8,000 ספרים נדירים ומבחר של לוחות בכתב היתדות. הטקסטים הזמינים לחוקרים הם בעברית, אנגלית, גרמנית, יידיש, לדינו, ערבית ולטינית.

כמו כן יש 451 קודקסים ב-11 סוגי אלפבית ב-24 שפות ודיאלקטים. בין השפות והדיאלקטים נכללים ערבית יהודית, ארמנית, טלוגו וסורית. משלימים את האוסף קטעים מגניזת קהיר וקטעים אחרים הכתובים בקופטית ובכתב דמוטי על פפירוסים.

יש ברשות הספרייה, גם, מכתבים של יותר מ-50 מנהיגים יהודים אמריקאים מן המאה ה-19 והמאה ה-20. ביניהם מכתבים של יצחק ליסר, אברהם נוימן, כורש אדלר (שהיה נשיא של דרופסי קולג'), שבתאי מוראיס ואחרים.

== חברי סגל בדרופסי קולג' ==

* כורש אדלר, מנהיג יהודי דתי וחוקר – נשיא.
* מקס מרגוליס, חוקר שפות שמיות ומקרא.
* זאב חומסקי, בלשן עברי ידוע ואביו של נועם חומסקי
* בנציון נתניהו, היסטוריון של היהודים בספרד בימי הביניים ואביהם של בנימין ויוני נתניהו
* רפאל פטאי, אתנוגרף ואנתרופולוג
* שלמה קלמן רייף, היסטוריון ומומחה לעברית של ימי הביניים
* שלמה צייטלין, היסטוריון העוסק בתקופת בית שני והנצרות המוקדמת.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מתקדמים
קטגוריה:אוניברסיטת פנסילבניה
בתוך הבית

ארנסט אומהאור, השחקן שמגלם את הנער קלוד גרסיה, אחת משתי הדמויות הראשיות בסרט
פבריס לוקיני, השחקן שמגלם את ז'רמן, מורהו של קלוד, הדמות הראשית השנייה בסרט.
בתוך הבית (בצרפתית: Dans la maison) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2012, בבימויו של פרנסואה אוזון. הסרט מבוסס על המחזה "הנער בשורה האחורית" (The Boy in the Last Row), מאת המחזאי הספרדי חואן מיורגה. בין הנושאים בהם עוסק הסרט: מציצנות, חדירת זר למשפחה, יחסי גבר מבוגר וצעיר, תהליך היצירה, אופי היוצר ומקומם של היוצר והצופה-קורא ביצירה; בחלקם עסק אוזון גם ביצירותיו הקודמות.

הסרט הוא זוכה פרס "צדף הזהב" לשנת 2012, הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סאן סבסטיאן, כמו גם זוכה פרס חבר השופטים לתסריט הטוב ביותר באותו פסטיבל.

הסרט הופק באולפני "מנדרין סינמה", בתקציב של 9.2 מיליון אירו. בהפקתו תמכו גם ערוץ הטלוויזיה הצרפתי France 2 וחברת Mars Films, מפיצת הסרט. צילומי הסרט ארכו שמונה שבועות במהלך אוגוסט וספטמבר 2011.

"בתוך הבית" זכה לציון משוקלל של 86% ביקורות חיוביות באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes.

==צוות השחקנים ודמויות==
*פבריס לוקיני - ז'רמן ז'רמן, מורה לספרות בתיכון. ז'רמן מבקש להדריך את תלמידו המוכשר קלוד, אך נסחף לתוך סיפוריו של האחרון, שאף מבצע עליו מניפולציות שונות. ז'רמן רואה בקלוד את עצמו בצעירותו, אך שניהם מודעים לכך שלא היה לז'רמן את הכישרון שיש לנער.
*ארנסט אומהאור (Umhauer) - קלוד גרסיה, תלמיד תיכון בן 16, יתום מאם ומטפל באביו הנכה. קלוד מגיש למורהו סיפורים שהם ספק מציאות, ספק דמיון, אודות קשריו עם חברו לספסל הלימודים ושהותו בחיק משפחת החבר.
*קריסטין סקוט תומאס - ז'אן ז'רמן, אשתו של ז'רמן, מנהלת גלריה לאמנות מודרנית שחוששת לעתידה המקצועי. ז'אן קוראת עם בעלה את סיפורי הנער, ומבחינה שבעלה מבקש למלא את החסך בבן בדמותו של קלוד, עד כדי מצב בו הקשר הזוגי שלהם נפגע בשל כך.
*באסטיין אוגטו - רפא ארטול הבן, חברו לספסל הלימודים של קלוד. רפא מתקשה בלימודי המתמטיקה, וקלוד עוזר לו ומתחבר עמו, זאת במטרה "לחדור", במילותיו, לתוך ביתו ומשפחתו "הנורמלית" של רפא ובעיקר להתוודע לאימו.
*עמנואל סנייה - אסתר ארטול, אימו של רפא. עקרת בית ואשת מעמד הביניים, שחולמת על שינוי בחייה ועל קריירה כמעצבת פנים או אדריכלית.
*דני מנושה - רפא ארטול האב, אביו של רפא. חברו הטוב ביותר של רפא הבן מלבד לקלוד. רפא האב טרוד בעבודתו ובמצבו לעומת עמיתיו לעבודה, ולא מעניק לאשתו תשומת לב רבה.
*יולנד מורו - התאומות. בעלות הגלריה של ז'רמן, שמאיימות עליה שאם יצירות לא ימכרו הן תסגורנה את המקום.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סרטי פרנסואה אוזון
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה
סיירוס אדלר

סיירוס אדלר בצעירותו
פנחס סיירוס (כורש) אַדלֶר (באנגלית: Cyrus Adler; 13 בספטמבר 1863 – 7 באפריל 1940) היה מחנך אמריקאי, מנהיג יהודי דתי וחוקר.

== קורות חיים ==
אדלר נולד בוואן ביורן שבארקנסו. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה ב-1883 וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ב-1887, שם הוא לימד שפות שמיות מ-1884 עד 1893. הוא עבד בסמית'סוניאן במשך כמה שנים בהתמקדות על ארכאולוגיה ולימודים שמיים. הוא גם ניהל את הספרייה מ-1892–1905. הוא היה נשיא דרופסי קולג' מ-1908 עד 1940 ונשיא בית המדרש לרבנים באמריקה.

הוא היה עורך האנציקלופדיה היהודית והיה בוועדה שתרגמה את גרסת הוצאת האגודה היהודית להוצאה לאור של התנ"ך, שיצאה בשנת 1917. בסוף מלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בוועידת השלום בפריז. היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים.

כתביו המחקריים הרבים כוללים מאמרים על דת השוואתית, אשורולוגיה ופילולוגיה שמית.

אדלר נשא לאישה את רייסי פרידנוולד ב-1905 כשהיה בן 42. נולדה להם בת אחת. הוא נפטר בפילדלפיה. מאמריו נשמרים במרכז למחקרי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה.

== לקריאה נוספת ==
* 
<div style="direction: ltr;">
* Adler, Cyrus. I Have Considered the Days. Philadelphia: The Jewish Publication Society of America, 1941.
* Neuman, Abraham A. Cyrus Adler: A Biographical Sketch. New York: The American Jewish Committee, 1942.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.shapell.org/manuscript.aspx?world-exposition-1893 Cyrus Adler Lectures on His Presidentially-Mandated Tour of The Levant] Shapell Manuscript Foundation
* [http://www.bjpa.org/Publications/results.cfm?Authored=Cyrus-Adler&AuthorID=3312 Articles written by Cyrus Adler] on the Berman Jewish Policy Archive @ NYU Wagner
* [http://www.jtsa.edu/library/archives/jtsarchives/adler_cyrus.html The Jewish Theological Seminary, New York] archival entry on Adler's papers.
* [https://web.archive.org/web/20070928013429/http://www.cjh.org/academic/findingaids/AJHS/nhprc/CyrusAdlerf.html Center for Jewish History] Guide to the papers of Cyrus Adler (and biography).
* [http://www.factmonster.com/ce6/people/A0802511.html Fact Monster Entry] for Cyrus Adler.
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ספרנים ומידענים אמריקאים
קטגוריה:ספרנים ומידענים יהודים
קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פילולוגים אמריקאים
קטגוריה:פילולוגים יהודים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:מתרגמי התנ"ך
קטגוריה:מתרגמים לאנגלית
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מזרחנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה היהודית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
פרס ברונו קרייסקי

פרס ברונו קרייסקי (בגרמנית: Bruno Kreisky Preis für Verdienste um die Menschenrechte) הוא פרס דו-שנתי, שנוסד באוקטובר 1976, לרגל יום הולדתו ה-65 של ברונו קרייסקי. הפרס מוענק למקדמי זכויות האדם בעולם. את הפרס מעניקה הקרן לזכויות האדם על שם ברונו קרייסקי וערכו נע בין 7,000 ובין 30,000 יורו.

בשנת 1993 הוחלט לפצל את הפרס לשתי קטגוריות, האחת לזכויות אדם והשנייה עבור הישגים.

== הזוכים בפרס לפי שנים ==
=== 1979 ===
* הקרדינל ראול סילבה הנריקז מצ'ילה
* אריה אליאב מישראל
* עיסאם סרטאווי יליד עכו
* הארכיבישוף מיגל אובנדו בראבו מניקרגואה
* הילדגארד גוס-מאיר מאוסטריה וז'אן גוס מצרפת פעילים נגד אלימות
* Beyers Naudé, פעיל נגד אפרטהייד בדרום אפריקה
* אמנסטי אינטרנשיונל
* אמנסטי אינטרנשיונל קבוצה שנייה מאוסטריה
* הוועד למען זכויות האדם, איגוד העובדים הבינלאומי באוסטריה

=== 1981 ===
* הסתדרות העובדים הכללית החדשה בישראל
* נלסון מנדלה מדרום אפריקה
* Domitila Chúngara מנהיגה פמיניסטית בבוליביה
* אורלנדו פלס בורדה, הוגה דעות מקולומביה
* קים דז'י חה, משורר ומחזאי בקוריאה הדרומית וקים דה-ג'ונג
* פליקס אלמקורה ורוזה יוכמן, שניהם מאוסטריה

=== 1984 ===
* שולמית אלוני
* לואיז אינסיו דה סילבה
* אגודת ידידי אוניברסיטת תל אביב באוסטריה

=== 1986 ===
* המכון היהודי ערבי בבית ברל

=== 1988 ===
* נווה שלום
* בנזיר בהוטו
* לטיף דורי
* אגודת ידידי המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר באוסטריה

=== 1991 ===
* ג'לאל טאלבאני
* יעל דיין
* פייסל חוסייני
* פליציה לנגר

=== 1993 ===
* אייבי נתן
* האב הישועי גאורג ספורשיל

=== 1995 ===
* קן סארו-ויווה

=== 1997 ===
* אורי אבנרי

=== 2000 ===
=== 2002 ===
* עמירה הס

=== 2005 ===
=== 2007 ===
* קופי אנאן

=== 2011 ===
* דניאל בארנבוים
* תזמורת דיוואן מזרח-מערב

=== 2013 ===
== קישורים חיצוניים ==
* 

ברונו קרייסקי
ברונו קרייסקי
*
קומסומולסק על אמור

קומסומולסק על אמור (ברוסית: Комсомольск-на-Амуре) היא עיר במחוז חברובסק, מזרח רוסיה. אוכלוסייתה מונה (נכון לשנת 2021) 241,072 בני אדם. העיר משתרעת על כ-30 ק"מ לאורך הנהר אמור, ומהווה מרכז תעשייתי חשוב וצומת במסילת הרכבת באיקל-אמור.

==היסטוריה==
בתחילת שנות ה-30 הממשל הסובייטי פעל לפיתוח אזור המזרח הרחוק הסובייטי. בהתאם לכך, ב-10 במאי 1932 אוניות הביאו לאזור את בוני העיר החדשה. באזור היה רק כפר קטן ולא היו תשתיות של ממש לאלפי בוני העיר, שהתגוררו באוהלים. לפי המידע הרשמי, העיר נוסדה על ידי צעירי הקומסומול ואסירי גולג. בתקופה הסובייטית תפקידם של האסירים בבניית העיר הושתק. עתה, נושא זה מהווה נושא מרכזי במוזיאון העיר.

באופן רשמי העיר נוסדה ב-10 בדצמבר 1932.

העיר שוכנת על שפת הנהר אמור כ-348 ק"מ מחברובסק. בחודשי החורף הטמפרטורות יורדות מתחת ל-30 מעלות מתחת לאפס. הקיץ קצר אך הטמפרטורה יכולה לעלות למעל ל-30 מעלות. למרות שהעיר שוכנת דרומית ממוסקבה האקלים בה קשה ודומה לאקלים באזורים הצפוניים של רוסיה.

בחלוקה היסטורית העיר כוללת שני אזורים. "העיר" הוא האזור שנבנה בתחילת שנות ה-30 סביב מפעל לבניית אוניות. האזור השני התפתח סביב מפעל לבניית מטוסים בסוף שנות ה-30. מעשית, כל אזור מהווה יישוב עצמאי ולעיר עצמה אין מרכז אחיד. בשיא התפתחותה, בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, התגוררו בעיר מעל ל-300 אלף תושבים. לאחר התפרקות ברית המועצות מורגשת הגירה שלילית ומספר תושבי העיר ירד באופן משמעותי.

העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב. מפעל המטוסים הוא אחד המפעלים הגדולים בעיר. המפעל קשור עם משרד תכנון הסוחוי ומתמחה בבניית מטוסי קרב בתכנון משרד זה. בנוסף לכך, בעיר פועל בית זיקוק גדול כמו גם מפעל לבניית ותיקון אוניות, שבו נבנות צוללות גרעיניות עבור הצי הרוסי. בשל ריבוי מפעלי תעשייה ביטחונית בעלי רגישות גבוהה, בתקופה הסובייטית הכניסה לעיר הייתה אסורה לזרים .

קומסומולסק מהווה מרכז תחבורתי חשוב וצומת כבישים ומסילות רכבת. בקרבתה נמצאים שני שדות תעופה - האחד משרת את מפעל המטוסים, ובדרך כלל לא מנוצל לטיסות אזרחיות; השני היה סגור תקופה ארוכה, אך לאחרונה חידש את הפעילות וממנו יוצאות טיסות סדירות.

החל משנת 1955 פועלת בעיר אוניברסיטה, ובנוסף לה פועלים מוסדות נוספים להשכלה גבוהה.

מכיוון שהעיר נוסדה בתקופה הסובייטית, עד לשנות ה-90 של המאה ה-20 לא היו בה מוסדות דת. מאז, הוקמו מספר כנסיות ומסגד. כמו כן פועלת קהילה יהודית המסונפת לפדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה.

== ספורט ==
בעיר יש תשתית ספורטיבית טובה ובה מתקני ספורט שונים.

===כדורגל===
מועדון הכדורגל הגדול בעיר הוא מועדון הכדורגל סמנה המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה. משנת 2011 העיר זוכה לייצוג גם בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, בה מתמודדת קבוצת DSI.

== ערים תאומות ==
לעיר שלוש ערים תאומות:
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:חבל מנהלי חברובסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1932
Yes Sir, I Can Boogie

Yes Sir, I Can Boogie הוא סינגל משנת 1977 של צמד הזמרות הספרדי באקארה .

== הפקה ==
השיר נכתב על ידי פרנק דוסטל ורולף סוג'ה, והופק על ידי סוג'ה. שיר דיסקו סטנדרטי זה היה ללהיט גדול בכל רחבי אירופה והפך לסינגל היחיד של הצמד שהגיע למקום ראשון בבריטניה, כששהה בראש מצעד הפזמונים שם במשך שבוע אחד במהלך אוקטובר 1977. הסינגל לא צעד במצעדי פזמונים בארצות הברית, על אף שהושמע במגוון תחנות. זהו אחד מעשרת הסינגלים של כל הזמנים שמכרו 15 מיליון (או יותר) עותקים ברחבי העולם, וכרגע הוא עומד על מספר 7 ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, עם סך משוער של 18 מיליון עותקים.

באקארה היו רקדניות פלמנקו ספרדיות, מייטה מטאוס ומריה מנדיולה, שרקדו פלמנקו ושרו שירים מסורתיים לתיירים בפורט אוונטורה, עד שהוחתמו על ידי ליאון דין, מנהל מחברת RCA Records.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!גרמניה (BVMI)
|זהב
|250,000
|-
! colspan="3" |סיכום
|-
!בכל העולם
|N/A
|18,000,000
|}

== גרסאות כיסוי ==
במרוצת השנים הוקלט "Yes Sir, I Can Boogie" בידי אמנים שונים ברחבי העולם:
* בשנת 1993 הקליטה את "Yes Sir, I Can Boogie" הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל כחלק מאלבום הבכורה שלה, דנה אינטרנשיונל.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1977
קטגוריה:שירי 1993
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-1977
קטגוריה:שירי דנה אינטרנשיונל
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי פרנק דוסטל
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רולף סוג'ה
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי פרנק דוסטל
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי רולף סוג'ה
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי עופר ניסים
קטגוריה:שירים על ריקודים
קטגוריה:שירי דיסקו
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בגרמניה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשוודיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשווייץ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד אירופה הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
איוואן ליסאצ'ק

איוואן פרנק ליסאצ'ק (באנגלית: Evan Frank Lysacek; נולד ב-4 ביוני 1985 בשיקגו) הוא מחליק אמנותי על קרח אמריקאי. אלוף אולימפי (ונקובר 2010) ואלוף עולם (2009) בהחלקה אמנותית על הקרח ליחידים. היה למחליק האמנותי האמריקאי הראשון מזה 22 שנה, אחרי בריאן בויטנו, שזוכה במדליית זהב אולימפית.

בשנת 2010 זכה ליסאצ'ק בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.

== הישגים בולטים ==
{| class="wikitable" style="text-align:center"
|-
! אירוע
! 2000/01
! 2001/02
! 2002/03
! 2003/04
! 2004/05
! 2005/06
! 2006/07
! 2007/08
! 2008/09
! 2009/10
|-
| align=right | אולימפיאדת החורף || || || || || || מקום 4 || || || || bgcolor=gold | אלוף 
|-
| align=right | אליפות העולם || || || || || bgcolor=cc9966 | מקום 3 || bgcolor=cc9966 | מקום 3 || מקום 5 || || bgcolor=gold | אלוף ||

|-
| align=right | אליפות ארצות הברית || מקום 12 || מקום 12 || מקום 7 || מקום 5 || bgcolor=cc9966 | מקום 3 || bgcolor=silver | מקום 2 || bgcolor=gold | אלוף || bgcolor=gold | אלוף || bgcolor=cc9966 | מקום 3 || bgcolor=silver | מקום 2
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופי עולם: החלקה אמנותית
קטגוריה:זוכי פרס ג'יימס סאליבן
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח באולימפיאדת טורינו (2006)
קטגוריה:מחליקים אמנותיים על קרח באולימפיאדת ונקובר (2010)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: החלקה אמנותית
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1985
וגינה דנטטה

גרפיטי של וגינה דנטטה מאת האמנית FOMA (אנה מירקין), [[קריית המלאכה, תל אביב]]
[[חגורת צניעות משוננת מוונציה.]]
וגינה דנטטה (מלטינית: נרתיק משונן) מתאר סיפור פולקלורי ובו נאמר כי נרתיק של אישה מכיל שיניים, תוך המשמעות האסוציאטיבית כי קיום יחסי מין עלול לגרום לפציעה או סירוס עבור הגבר המעורב.

==בפולקלור==
לעיתים קרובות, סיפורים עממיים שכאלו מסופרים כסיפורי אזהרה, המתריעים על הסכנות הטמונות בחוסר הידע אודות נשים וכדי להרתיע גברים מביצוע מעשי אונס.

הפסיכולוג אריך נוימן מתבסס על מיתוס אחד שכזה, בו "דג שוכן בתוך נרתיק של אמא איומה; הגיבור הוא האדם שמתגבר על אמא הנוראה, שובר את השיניים אל מחוץ לנרתיק שלה, וכך הופך אותה לאישה".

האגדה מופיעה גם במיתולוגיה של שבטי צ'אקו וגיאנה שבדרום אמריקה. בחלק מהגרסות, הגיבור משאיר שן אחת. סיפור בשפת איינו, המכיל רכיב זה, יצא לאור בשם "The Island of Women" מאת בזיל הול צ'מברלין, שבו הוא מתואר כסיפור יפני ידוע היטב מאת אדוארד טיילור.

===הינדואיזם===
בהינדואיזם, אנדהקה, בנם של שיווה ופרוואטי, נהרג על ידי שיווה, כשהוא מנסה להכניע את שיווה המחופש, ולאלץ אותו לשחרר את פרוואטי. אדי, בנו של אנדהקה לובש את הצורה של פרוואטי, על מנת לפתות ולהרוג את שיווה, תוך שימוש בנרתיק משונן, על מנת לנקום את מותו של אנדהקה, אך הוא נכשל ומת.

==שימוש מטאפורי==
בספרה רב-המכר השנוי במחלוקת "Sexual Personae" (1991), קמיל פאליה כתבה:

בספרו "The Wimp Factor", סטיבן ג'יי דוקט מביע דעה דומה, שהמיתוסים אלה מבטאים את האיום שקיום יחסי מין מציבים בפני גברים, אשר למרות תרועות ניצחון, תמיד עוזבים פחותים.

==ברפואה==
במקרים נדירים, ניתן למצוא שיניים בנרתיק. ציסטות נוצרות מהשכבות החיצוניות של תאי עור. תאים אלו מסוגלים להתפתח ולהפוך לעצמות שיניים או שיער, וציסטות אלה מסוגלות להיווצר בכל מקום שבו קיים עור, או קפלי עור כלפי פנימה, כגון באוזן או בנרתיק.

ציסטות לרוב נוצרות בשחלה. אם הציסטה נקרעת שם, השן עשויה לנוע דרך הנרתיק.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20040411194001/http://www.healthcentral.com/DrDean/Deanfulltexttopics.cfm?ID=13198 ד"ר דין אדל, באתר Health Central]
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A2316016 מאמר ב-BBC - h2g2]
==הערות שוליים==

קטגוריה:אגדות אורבניות
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:נרתיק
מריה קיסליובה

מריה אלכסנדרובנה קיסליובה (ברוסית: Мария Александровна Киселёва; נולדה ב-28 בספטמבר 1974) היא שחיינית צורנית סובייטית ורוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 2 מדליות זהב.

== ביוגרפיה ==
מריה קיסליובה נולדה למשפחת מהנדסים בעיר סמרה. עד לשנת 1978 המשפחה התגוררה בסמרה ואחר כך עברה ללנינגרד. בשנת 1980 עברה משפחתה להתגורר במוסקבה. בהיותה בת 10 החלה להתאמן בשחייה צורנית. 

בשנת 1993 זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד שבאנגליה. בשנת 1994 היא סיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית באליפות העולם בשחיה שנערכה ברומא.

באולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה קיסליובה לראשונה, במשחקים האולימפיים וסיימה במקום רביעי בתחרות הקבוצתית. באותה שנה היא החלה את לימודיה באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה לעיתונאות.

===אלופת עולם===
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1998 זכתה קיסליובה במדליית זהב, בתחרות הזוגות ביחד עם אולגה ברוסניקינה.

===אלופה אולימפית===
חודשיים לפני אולימפיאדת סידני (2000) נמצאה קיסליובה חיובית לאפדרין וקיבלה הרחקה של שלושה חודשים מתחרויות. ההרחקה קוצרה לחודש אחד וכך יכלה להשתתף במשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות זהב בתחרות זוגות ובתחרות הקבוצתית.

באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה קיסליובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.

==לאחר הפרישה מספורט==
לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 2000 בסידני פרשה קיסליובה מספורט תחרותי והחלה לעבוד בטלוויזיה בהנחיית מספר תוכניות. לאחר הפסקה של כשנתיים היא חזרה להתאמן

לאחר המשחקים האולימפיים בשנת 2004 פרשה קיסליובה בפעם השנייה מספורט תחרותי וחזרה לעבוד כמנחת שעשועון הטלוויזיה הפופולרי החוליה החלשה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלופות עולם בשחייה צורנית
קטגוריה:ספורטאיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:חברי הדומה העירונית של מוסקבה
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:שחייניות צורניות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: שחייה צורנית
פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר

פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר ועיצוב השיער (באנגלית: Academy Award for Best Makeup and Hairstyling) הוא פרס אוסקר שניתן על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע לסרט מצטיין בתחומי האיפור ועיצוב השיער.

המועמדות הסופית לפרס נקבעת על ידי חברי סניף האיפור של האקדמיה, והסרט הזוכה נבחר על ידי האקדמיה כולה. בדרך כלל, לפרס מועמדים רק שלושה מועמדים ולא חמישה כמו ברוב הקטגוריות בפרס האוסקר. מקרים יוצאים מן הכלל קרו בתחילת שנות השמונים, כאשר היו רק שני מועמדים, ובשנת 1999, אז היו ארבעה מועמדים.

לפני התחלת חלוקת הפרס, שני סרטים זכו בפרס על הישג מיוחד בתחום האיפור:
*בשנת 1964 - ויליאם טאטל על הסרט 7 פנים של ד"ר לאו. 
*בשנת 1968 - ג'ון צ'יימברס על הסרט כוכב הקופים.

הקטגוריה נוצרה בשנת 1981 בשם "פרס האוסקר לאיפור הטוב ביותר", לאחר שהועלו תלונות שעבודת האיפור בסרט איש הפיל (אשר מקבלת בסרט מקום רב) לא תזכה להערכה. לבסוף, תחום האיפור בסרט לא היה מועמד לפרס כלשהו, אך היה בכך עידוד ליצירת הקטגוריה לתחום זה עבור הטקסים הבאים. בשנת 2013 הורחבה הקטגוריה לתחום עיצוב השיער ושמה שונה ל"פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר".

המאפר ריק בייקר מחזיק בשיא הזכיות בפרס (7 פרסים), וכן בשיא המועמדויות לפרס (11).

==זכיות==
{| class="wikitable"
|-
! שנה !!סרט!!זוכה\ים
|-
|1981||זאב אמריקאי בלונדון||ריק בייקר
|-
|1982 ||Quest for Fire||שרה מונזי, מישל בורק
|-
|1983||לא הוענק|| —
|-
|1984||אמדאוס|| פול לבלנק, דיק סמית'
|-
|1985||מסכה||מיכאל ווסטמור
|-
|1986 ||הזבוב||כריס וולס
|-
|1987|| הארי וההנדרסונים ||ריק בייקר
|-
|1988||ביטלג'וס ||וה ניל
|-
|1989||הנהג של מיס דייזי||לין ברבר
|-
|1990||דיק טרייסי ||ג'ון סגיליון ג'וניור, דוג דרקסלר
|-
|1991 ||שליחות קטלנית 2: יום הדין||סטן ווינסטון
|-
|1992||דרקולה ||מישל בורק
|-
|1993 ||גברת דאוטפייר ||וה ניל
|-
|1994||אד ווד ||וה ניל, ריק בייקר
|-
|1995||לב אמיץ||פול פטיסון
|-
|1996||הפרופסור המטורף||ריק בייקר
|-
|1997||גברים בשחור||ריק בייקר
|-
|1998||אליזבת||ג'ני שירוס
|-
|1999||טופסי טרווי||כריסטין בלונדל
|-
|2000||הגרינץ'||ריק בייקר
|-
|2001||שר הטבעות: אחוות הטבעת||ריצ'רד טיילור
|-
|2002||פרידה||ג'ון ג'קסון
|-
|2003||שר הטבעות: שיבת המלך||ריצ'רד טיילור
|-
|2004|| סדרה של צרות||ביל קורסו
|-
|2005||סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים ||תמי ליין
|-
|2006||המבוך של פאן ||דייוויד מאטרי
|-
|2007||החיים בוורוד||יאן ארצ'יבלד
|-
|2008 ||הסיפור המופלא של בנג'מין באטן||גרג קאנון
|-
|2009 ||סטארטרק||מינדי האל
|-
|2010 ||איש הזאב||ריק בייקר
|-
|2011||אשת הברזל ||ג'יי רוי האלנד
|-
|2012 ||עלובי החיים ||ליסה וויסקוט
|-
|2013 || מועדון הלקוחות של דאלאס || אדריותה לי ורובין מת'יואס
|-
|2014 || מלון גרנד בודפשט || פרנסס האנון ומארק קולייר
|-
|2015 || מקס הזועם: כביש הזעם || דמיאן מרטין, לזלי ונדרואלט ואלקה ורדגה
|-
|2016 || יחידת המתאבדים || אלסנדרו ברטולזי, ג'ורג'יו גרג'וריני וכריסטופר נלסון
|-
|2017 || שעה אפלה|| קזוהירו צוג'י, דייוויד מלינאוסקי ולוסי סיביק
|-
|2018 || סגן הנשיא|| גרג קאנום, קייט ביסקו ופטרישה דהייני
|-
|2019 || פצצה || קזוהירו טסוג'י, אן מורגן, ויויאן בייקר
|-
|2020
|הבלוז של מא רייני
|סרג'יו לופז-ריברה, מיה ניל וג'מיקה וילסון
|-
|2021
|העיניים של תמי פיי
|לינדה דודס, סטפני אינגרם וג'סטין ראלי
|-
|2022
|הלוויתן
|אדריאן מור, ג'ודי צ'ין ואנמרי בראדלי
|-
|2023
|מסכנים שכאלה
|נדיה סטייסי, מארק קולייר וג'וש ווסטון
|}

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:פרס אוסקר
קטגוריה:פרסי אופנה
אוסקר