OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אלימינציה (כימיה)

אֵלִימִינַצְיָה (מאנגלית: Elimination; בעברית: תגובת החסרה) היא סוג של תגובה כימית האופיינית לתרכובות אורגניות.

תגובת אלימינציה מהווה במידה רבה את התגובה ההפוכה לתגובת סיפוח. בתגובת אלימינציה מאבדת תרכובת שני אטומים; במקומם נוצר קשר קוולנטי כפול בין שני אטומי הפחמן הסמוכים. האטומים העוזבים הם מתמירים—הם אינם מהווים חלק משרשרת הפחמנים הראשית של התרכובת.

בתגובות ההתמרה השכיחות ביותר חומר המוצא הוא הלואלקאן (אלקאן בעל אטום הלוגן) והתוצר הוא אלקן. שני האטומים העוזבים הם אטום ההלוגן ואטום מימן. תגובה זו היא אחת הדרכים העיקריות לסינתזה של אלקנים. תגובת אלימינציה כפולה של אלואלקאן המכיל שני הלוגנים מביאה לעזיבתם של ארבעה אטומים ולקבלת אלקין (פחמימן בעל קשר קוולנטי משולש).

בתגובת אלימינציה נדרש בסיס לואיס אשר יתקוף את אטום המימן העוזב. לבסיס לואיס, מעצם הגדרתו, זוג אלקטרונים לא-קושר. זוג זה יוצר קשר קוולנטי עם אטום המימן וגורם לניתוקו מהאלקאן. 

תגובת אלימינציה. חומר המוצא הוא ההלואלקאן 2-כלורו-2-מתיל פרופאן; התוצר הוא האלקן 2-מתיל פרופּן; בנוסף נוצר [[מימן כלורי]]

== מנגנון ==

תגובות אלימינציה מתרחשות בשני מסלולים עיקריים: התהליך יכול להיות חד-שלבי (אזי מסומנת התגובה כ-E2) או דו-שלבי (E1). הספרה בסימון אינה מתייחסת למספר השלבים אלא למספר המולקולות המשפיעות על מהירות התגובה (ובמלים אחרות: המספר מציין את סדר התגובה בקינטיקה כימית). בתגובת E2 משפיע ריכוז שני המגיבים (בסיס הלואיס והאלקאן) על מהירות התגובה; זוהי תגובה דו-מולקולרית. בתגובת E1 משפיע רק ריכוז האלקאן על מהירות התגובה; זוהי תגובה חד-מולקולרית.

;התגובה לפי מנגנון E1. 

בתגובה זו שני שלבים נפרדים: ראשית מתנתק ההלוגן (ברום, באדום) מהאלקאן; האלקאן הופך לקרבוקטיון. בשלב השני תוקף בסיס לואיס (אשלגן אתאוקסיד, בכחול; אטום החמצן הוא התוקף, ולאשלגן אין כל תפקיד בתגובה) את אטום המימן הקשור לפחמן הסמוך לפחמן שממנו התנתק ההלוגן. התנתקות המימן מביאה ליצירת קשר כפול בין שני הפחמנים. בסיס הלואיס הופך לכוהל:

E1

;התגובה לפי מנגנון E2. 

התגובה מתרחשת בשלב יחיד, תוך היווצרות מצב מעבר בלתי-יציב אשר מתפרק לאחר שבריר שנייה (מצב המעבר מתואר מעל לחץ התגובה). תגובת E2 מתרחשת בנוכחות בסיס חזק (בעל זיקה חזקה ליוני מימן). הבסיס תוקף מיידית את אטום המימן באלקאן, מבלי "לחכות" להתנתקות ההלוגן. התנתקות ההלוגן מתרחשת לאחר יצירת הקשר הכפול. בתגובת E2 לא נוצר קרבוקטיון. תגובות E1 ו-E2 הפוכות, לפיכך, בסדר התרחשות הדברים:
E2

== ראו גם ==
* כלל זייצב
* כלל הופמן

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:תגובות כימיות
הנריק שרינג

הנריק בולסלאב שרינג (בפולנית: Henryk Bolesław Szeryng; 22 בספטמבר 1918 – 8 במרץ 1988) היה כנר יהודי-פולני, שהיגר למקסיקו והיה לאזרח המדינה.

== ביוגרפיה ==
שרינג נולד בז'לאזובה וולה בפולין, שם החל בלימודיו. בהמשך למד בברלין אצל קרל פלש. הופעת הסולו הראשונה שלו הייתה בשנת 1933, בנגינת הקונצ'רטו לכינור של יוהנס ברהמס. משנת 1933 עד 1938 למד קומפוזיציה בפריז, אצל נדיה בולאנז'ה ובשנות מלחמת העולם השנייה עבד כמתורגמן ופרשן מטעם ממשלת פולין הגולה (שרינג שלט בשבע שפות) וניגן בקונצרטים לפני חיילי בעלות הברית בכל רחבי העולם. באחד הקונצרטים האלה במקסיקו סיטי קיבל הצעה לקבל עליו את מחלקת כלי הקשת באוניברסיטה המקומית. הוא נענה להצעה ובשנת 1946 קיבל אזרחות מקסיקנית.

בשנים הבאות התמקד שרינג בהוראה, לפני שחידש את קריירת הקונצרטים שלו בשנת 1954. הופעתו הראשונה בניו יורק קצרה שבחים רבים ומאז עד סוף חייו הרבה במסעות קונצרטים. הוא מת בקאסל, גרמניה.

גישתו למוזיקה נחשבת לשקולה, נטולת יומרות ועתירת כבוד למלחין. מורשתו המוזיקלית מציבה אותו בין גדולי הכנרים של המאה ה-20.

לשרינג הקלטות רבות, ביניהן שתיים של מכלול הסונאטות והפרטיטות לכינור מאת יוהאן סבסטיאן באך וכמה מן הסונאטות של בטהובן וברהמס, עם הפסנתרן ארתור רובינשטיין. שרינג עסק גם בהלחנה; יצירותיו כוללות מספר קונצ'רטי לכינור ויצירות מוזיקה קאמרית.

בין תלמידיו נמנה הכנר מרדכי ברוצקי.

==פרסים ואותות הוקרה==

פרס גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית:

* פייר פורנייה, ארתור רובינשטיין והנריק שרינג על שוברט: שלישיות מס' 1 ב-סי במול מז'ור, אופוס 99 ומס' 2 ב-מי במול מז'ור, אופוס 100 (שלישיות פסנתר), (1976)
* פייר פורנייה, ארתור רובינשטיין והנריק שרינג על ברהמס: שלישיות (מכלול)/שומאן: שלישייה מס' 1 ב-רה מינור (1975)

* גראן פרי די דיסק 1959 לקונצ'רטו לכינור של ברהמס עם התזמורת הסימפונית של לונדון בניצוח פייר מונטה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:כנרים יהודים פולנים
קטגוריה:נגנים יהודים פולנים
קטגוריה:כנרים מקסיקנים
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:מקסיקנים שנולדו ב-1918
קטגוריה:נפטרים ב-1988
יעקב פרי (פרולוב)

יעקב פרי (פרולוב) (24 באוגוסט 1915 – 8 בפברואר 2001) היה מפקד בכיר ב"הגנה" ובצה"ל, בו הגיע לדרגת אלוף. בין התפקידים שמילא: מ"מ אלוף פיקוד הדרום, מפקד מחוז ירושלים, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים, מפקד פיקוד ההדרכה, ולאחר שחרורו מצה"ל, יו"ר האגודה למען החייל.

== ביוגרפיה ==
יעקב פרי נולד בסופיה שבבולגריה בשם יעקב פרולוב. הוא עלה לארץ ישראל ב-1925. עוד כתלמיד בגימנסיה הרצליה הצטרף פרי ל"הגנה". ב-1939 סיים קורס מפקדי מחלקות בג'וערה. מאז היה במנגנון הקבע של ההגנה. בשנים 1942-1946 פיקד על החי"ש בתל אביב ואחר כך פיקד על נפת הדרום.

במלחמת העצמאות הקים את גדוד 52 עם לוחמי נפת אפרים במחוז תל אביב. כאשר הוקמה חטיבת גבעתי צורף הגדוד לחטיבה. כמפקד הגדוד הוא פיקד על כיבוש משלטי חוליקאת במבצע יואב. בסוף המלחמה החליף את שמעון אבידן בתפקיד מפקד חטיבת גבעתי. אחר כך שימש כראש מחלקת מבצעים במטכ"ל, ראש מטה וממלא מקום מפקד הפיקוד השמיני וכראש מטה פיקוד הדרום. ב-1954 שימש כאלוף הפיקוד כממלא מקומו של אלוף משה צדוק. בשנים 1955–1957 שימש ראש מנהל הסגל. לאחר מכן שימש מפקד פיקוד ההדרכה, מפקד מחוז ירושלים (1959–1961), בתקופה זו פיקד על מצעד צה"ל שנערך בירושלים. ב-1961 מונה לנספח צה"ל באיטליה, שווייץ ויוגוסלביה. בדצמבר 1963 מונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, ושנה אחר כך הועלה לדרגת אלוף.

לאחר שחרורו מצה"ל, כיהן כיושב ראש האגודה למען החייל, בשנים 1969–1979, וכיושב ראש "יד לבנים" רחובות.

בשנת 1970 קיבל פרי את תואר יקיר העיר רחובות.

פרי היה נשוי לחסיה לבית לנדו (נפטרה ב-1964), שמשפחתה הייתה ממקימי העיר רחובות. לזוג נולדו שלושה בנים. בנו נהרג במלחמת יום הכיפורים. לאחר פטירתו, נקבר יעקב פרי לצד בנו, בבית הקברות הצבאי בעיר רחובות, בה קרוי רחוב על שמו.

==קישורים חיצוניים==

יעקב פרי נואם, לצידו [[דוד בן-גוריון ופולה]]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:מפקדי פיקוד הדרום
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:נשיאי בית הדין הצבאי לערעורים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים באיטליה
קטגוריה:ראשי האגודה למען החייל
קטגוריה:יקירי רחובות
קטגוריה:מפקדי חטיבת ירושלים
קטגוריה:מפקדי פיקוד ההדרכה
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד הדרום
קטגוריה:מפקדי חטיבה 5
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בשווייץ
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת סיני
אופטימיות

אופטימיות (מלטינית: optimum - הטוב ביותר) היא אמונה שיהיה טוב, שבסופו של דבר העניינים יסתדרו לטובה. יש הסוברים כי מדובר בהשקפת עולם הרואה בעולמנו מקום חיובי במהותו. ההשקפה הנגדית לאופטימיות היא פסימיות. אופטימיסטים מאמינים כי אנשים הם טובים במהותם, ומאורעות בחיים הם מבשרי טוב.

הדוגמה הקלאסית המובאת לעיתים קרובות להבחנה בין השקפה אופטימיסטית לפסימיסטית היא זו של "האם הכוס חצי ריקה או חצי מלאה?" האופטימיסטים יאמרו: "הכוס חצי מלאה", ואילו הפסימיסטים ישיבו: "הכוס חצי ריקה".

הפילוסוף ששמו נקשר להשקפת עולם אופטימיסטית הוא גוטפריד לייבניץ, אשר טען בספרו Theodicee כי אנו חיים בטוב מכל העולמות האפשריים. כמאמין אדוק ייחס לייבניץ לאלוהים יכולת אינסופית (כל-יכולת: Omnipotence), ידע אינסופי (Omniscience) וטוב אינסופי (Omnibenevolence).לייבניץ הסיק מתכונות אלו של האלוהים כי יצירתו של האל המושלם חייבת גם כן להיות מושלמת: עולמנו חייב להיות, בהתאם לטבע הבורא "הטוב שבעולמות האפשריים" או העולם האופטימלי:

הפילוסוף הצרפתי וולטר לעג להשקפה זו בספרו קנדיד. השקפת עולם פסימיסטית מתגלמת למשל בהגותו של ארתור שופנהאואר. שופנהאואר יצא נגד השקפתו של לייבניץ וטען כי אנו חיים ברע מכל העולמות האפשריים.

הפילוסוף האנרכיסט ויליאם גודווין מייצג גרסה חזקה עוד יותר של אופטימיזם מזו של לייבניץ. הוא מייחל ליום שבו החברה האנושית תגיע למצב שבו ביטויי ההיגיון יבואו במקום כל ביטויי האלימות והכוח, הרוח האנושית תכפיף למרותה את החומר, והתבונה האנושית תגלה את סוד חיי הנצח.

קיימת התאמה (קורלציה) חזקה בין אופטימיות אישית לבין הערכה עצמית, רווחה פסיכולוגית ובריאות. הפסיכולוג והסופר מרטין זליגמן אשר חקר בתחום זה, יוצא נגד אנשי אקדמיה על שהם מתמקדים יותר מדי בגורמים לראייה פסימיסטית ולא מקדישים די מזמנם לאופטימיות. הוא מצביע על כך שבשלושת העשורים האחרונים של המאה העשרים פורסמו 46,000 מאמרים פסיכולוגיים על דיכאון בעוד שבאותה עת פורסמו 400 מאמרים בלבד על אושר.

אלה הנוקטים בהשקפת עולם אופטימיסטית כאידאולוגיה עשויים להסביר התרחשויות העומדות בניגוד לתחזיותיהם, בכך שהאופטימיות שלהם באותו מקרה לא הייתה במקומה, אולם יטענו כי אין בכך כדי לערער את השקפתם האופטימית.

מספר מלומדים טענו כי על אף שאופטימיזם ופסימיזם נראים כניגודים, אין הדבר כך במונחים פסיכולוגיים. העובדה כי לאדם יש יותר אופטימיות אין פירושה שהוא פחות פסימי. הגורמים המגבירים את האחד, אינם מפחיתים בהכרח את האחר. במצבים רבים בחיים אנו זקוקים לשתי התכונות במידה שווה. אנטוניו גראמשי, הוגה דעות מדיני ופוליטיקאי איטלקי מתחילת המאה העשרים, קרא "פסימיזם של ההיגיון ואופטימיזם של הרצון". האחד להמריץ לפעולה, האחר כדי לחשל את האמונה ולהמשיך להאמין כי הפעולה תניב שינוי משמעותי אפילו אל מול סיכויים נמוכים. אף הסופר אמיל חביבי ראה אפשרות בשילוב שתי השקפות עולם אלה היוצרות את "האופסימיסט". מונח שהשתרש בשפה העברית.

ביהדות בולטת השקפת העולם האופטימית כבר בספר הספרים. פרק א' בספר בראשית, המספר את מעשה הבריאה, מסיים כל יום בבריאת העולם (להוציא יום שני), במילים "וַיַּרְא אֱלֹהִים, כִּי-טוֹב". רבים פרשו אמירה זו בדרך המצביעה על כך כי העולם, כפי שנברא בידי אלוהים, הוא טוב במהותו.

==ראו גם==
*Don't Worry, Be Happy
*פסימיות

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונחים בפילוסופיה
פייר פורנייה

פייר פורניה (בצרפתית: Pierre Fournier; 24 ביוני 1906 – 8 בינואר 1986) היה צ'לן צרפתי, שכונה "אציל הצ'לנים" על שום גישתו האלגנטית למוזיקה ועל הצליל המלכותי שלו.

== קורות חייו ==
פורניה נולד בפריז, בן לגנרל בצבא צרפת. אמו לימדה אותו לנגן בפסנתר, אולם מקרה קל של שיתוק ילדים בו לקה בילדותו גרם לו לאבד את הזריזות וקלות התנועה ברגליו. מחמת הקושי להפעיל את דוושות הפסנתר, פנה לצ'לו.

הוא סיים את הקונסרבטואר של פריז בגיל 17, בשנת 1923. הוא נקרא "צ'לן העתיד" וזכה בשבחים על הווירטואוזיות שלו ועל טכניקת הקשת שהפגין. פורניה התפרסם כשניגן עם תזמורת אדוארד קולון בשנת 1925 והחל במסעות קונצרטים ברחבי אירופה. הוא ניגן עם כל המוזיקאים הדגולים של זמנו והקליט את מכלול המוזיקה הקאמרית של ברהמס ושוברט בשביל ה-BBC על תקליטי אצטט, אך הם התבלו לפני שאפשר היה להעביר את ההקלטות לאמצעי עמיד יותר. 

פורניה לימד במשך שנתיים (מ-1937 עד 1939) באקול נורמל דה מוזיק בפריז, וירש את משרתו של פבלו קזאלס. אלפרד קורטו וז'אק טיבו קראו לו ב-1943 להצטרף אליהם בשלישייה המפורסמת שלהם, שכן חברם קזאלס, שמצא מקלט בפראדס, סירב לנגן באותה העת. ב-1941 מונה פורנייה לפרופסור לצ'לו בקונסרבטואר של פריז, שם התכחש לסטודנטים יהודים. במסגרת טיהור האמנים לאחר מלחמת העולם השנייה הוא קיבל עונש הרחקה לשלוש שנים מהופעות משום שהקליט שידורים רבים לרדיו פריז בזמן הכיבוש. למרות זאת, הוא חידש את הקריירה שלו כסולן וכמוזיקאי קאמרי: עם הפסנתרן ארתור שנבל, הכנר יוזף סיגטי והכנר ויליאם פרימרוז, הוא ערך סיבוב הופעות חשוב בארצות הברית בשנת 1948. הוא הופיע שם בניו יורק ובבוסטון וזכה בהצלחה רבה. הצלחת סיבוב ההופעות הזה גרמה לו לעודד לוותר על פעילות ההוראה שלו בקונסרבטוריון (1949) ולהרחיב את התחייבויותיו להופעות ולהקלטות.

משנת 1956 ואילך, קבע את מושבו בשווייץ, אם כי מעולם לא ויתר על אזרחותו הצרפתית. בשנת 1963 קיבל אות לגיון הכבוד הצרפתי.

הוא המשיך להופיע עד שנתיים לפני מותו, בגיל 79. בנו, ז'אן-פייר, היה לפסנתרן קונצרטים תחת השם ז'אן פונדה.

==פרסים ואותות הוקרה==

פרס גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית:

* פייר פורניה, ארתור רובינשטיין והנריק שרינג על שוברט: שלישיות מס' 1 בסי במול מז'ור, אופוס 99 ומס' 2, במי במול מז'ור, אופוס 100 (1976).
* פייר פורניה, ארתור רובינשטיין והנריק שרינג על ברהמס: שלישיות (מכלול) / שומאן: שלישייה מס' 1 ברה מינור (1975).

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:צ'לנים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1906
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1986
רוק תל אביב

עטיפת האלבום "רוק תל אביב"
רוק תל אביב הוא תקליט הסולו הראשון של הזמר והיוצר הישראלי מני בגר, אשר יצא במאי 1981 בחברת התקליטים "סי.בי.אס".

מני בגר, מי שהיה סולן להקת גן עדן, עזב את הלהקה, עבר לגור בתל אביב והוחתם על חוזה עם חברת סי בי אס. השיר הראשון שלו כסולן, "הלילה לבד", הוקלט ויצא כסינגל בהפקת יזהר אשדות כבר ב-1980, אבל נגנז והוקלט מחדש בגרסה אחרת עם המפיק ירוסלב יעקובוביץ' שנבחר לאלבום וגם הוסיף קטעי סקסופון. האלבום הוקלט גם בשפה העברית וגם בשפה האנגלית, מכיוון שחברת סי בי אס חשבה להפיץ אותו גם בחו"ל, אך בסופו של דבר ניסיון זה נכשל, והאלבום הופץ בארץ בלבד.

נגני התקליט היו יעקובוביץ’ בסקסופונים וליריקון, אלונה טוראל בקלידים, חיים קריו בגיטרות ושני נגני להקת תמוז - מאיר ישראל בתופים וכלי הקשה ואיתן גידרון בבס. את התקליט הקדיש בגר לאימו. חוץ מ"הלילה לבד" יצאו כסינגלים גם "עייף מכדי לקום", "לעולם לא מאוחר לרוקנרול" והלהיט הגדול ביותר שהניב התקליט:"זה היה ביתי", שכתב והלחין בגר.

במאי 2021, האלבום יצא לראשונה על גבי תקליטור.

== רשימת רצועות ==
# "לעולם לא מאוחר לרוקנרול"
# "זה היה ביתי"
# "הלילה לבד"
# "אשת השטן"
# "איש לא ידוע (נגן אלמוני)"
# "המסך עולה"
# "אמא יש לי להקה"
# "רק לא ליפול"
# "עייף מכדי לקום"
# "בוא איתי לשם"

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1981
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ירוסלב יעקובוביץ'
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
הר ויטני

הר ויטני (באנגלית: Mount Whitney) הוא ההר הגבוה ביותר בחלק היבשתי הרציף של ארצות הברית וגובהו הוא 4,421 מטרים (הר דנאלי, הנמצא באלסקה, הוא ההר הגבוה ביותר בארצות הברית כולה כיוון שגובהו הוא 6,168 מטרים). ההר נמצא על גבול המחוזות איניו וטוליר של מדינת קליפורניה. המדרונות המערביים נמצאים בשטח הפארק הלאומי סקוויה והמזרחיים ביער הלאומי איניו.

ההר נקרא על שם פרופסור ג'וסיה דוויט ויטני, שהיה הגאולוג הראשי של קליפורניה ויו"ר סוכנות הסקר הגאולוגי של קליפורניה בין השנים 1860–1874, ופרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת הרווארד מ-1865.

הר ויטני, נמצא במרחק של כשעתיים נסיעה מהמקום הנמוך ביותר בארצות הברית, עמק המוות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

ויטני
הר שסטה

הר שסטה (באנגלית: Mount Shasta) הוא הר געש המתנשא לגובה 4,322 מטר, הוא ההר השני בגובהו ברכס קסקייד והחמישי בגובהו במדינת קליפורניה של ארצות הברית.

הוא נמצא במחוז סיסקיו של קליפורניה.

עד לפני כ-4,500 שנה, היה ההר מתפרץ בכל 800 שנים, אך מאז עלתה התדירות לפעם ב-600 שנים. התפרצותו האחרונה של שסטה התרחשה בשנת 1786 בקירוב.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

שסטה
שסטה
שסטה
עצם הגומד

עצם גומד ימנית. משמאל-מבט קדמי, מימין-מבט תיכון. 1.זיז המרפק, 2.הזיז הווי, 3.חריץ סהרוני לעצם הזרוע, 4.חריץ לראש החישור, 5.הרכס הבין גרמי, 6.ראש, 7.זיז החרט
עצם הגֹּמֶד (TA: Ulna, בלטינית: אולנה - מרפק), או עצם הזֶנֶד, היא עצם ארוכה הממוקמת בין עצם הזרוע לשורש כף היד, מרכיבה את שלד האמה ביחד עם עצם החישור.

== מבנה אנטומי ==
עצם הגומד רחבה בחלקה העליון, והיקפה הולך ומוצר ככל שמתקרבים לחלקה התחתון.

=== חלק עליון ===
לחלקה העליון של העצם צורה המזכירה מפתח צינורות. לוע המפתח מורכב מזיז המרפק (Olecranon) הבולט (זיז המרפק אינו מכוסה ברקמה למעט עור, לכן הוא ניתן למישוש בקלות) ומהזיז הַוָּוִי (Processus coronoideus ulnae). חלקו הפנימי של הלוע, החריץ הסהרוני (Trochlear notch), מופרק עם הסליל (Trochlea humeri) של עצם הזרוע. מפרק החישור והגומד המקורב נמצא בחלק הצידי של עצם הגומד, בין חריץ מתאים לראש החישור.

בזיז המרפק נאחז פושט המרפק - שריר הזרוע התלת ראשי. שרירים נוספים, בהם שריר הזרוע והשריר כופף האצבעות העמוק, נאחזים בזיז הווי ובגבששת הגומד (Tuberositas ulnae), המרוחקת ממנו קמעה.

=== גוף העצם ===
לחלקו העליון של גוף העצם צורת מנסרה. שלושה קווים מחלקים את הגוף לשלושה משטחים. הקו הבולט ביותר הוא הרכס הבין גרמי (Margo interosseus ulnae), אזור האחיזה של הקרום הבין גרמי (Membrana interossea) המחבר בין העצם לעצם החישור.

השרירים כופפי האצבעות נאחזים באזור הקדמי והתיכון של גוף העצם. בנוסף לאחרים, נאחזים בגוף העצם גם השרירים המסובבים את האמה פנימה והחוצה.

=== חלק תחתון ===
חלקה התחתון של עצם הגומד קטן וכולל שתי בליטות. הבליטה הצידית יותר, הראש (Caput ulnae) המעוגל, מופרקת עם עצם החישור. הבליטה השנייה, צרה יותר מהראש ותיכונה לו, היא זיז החרט (Processus styloideus ulnae).

בחריץ שבין הבליטות, עובר גיד הפושט את שורש כף היד.

== ראו גם ==

*עצמות - מונחים

==קישורים חיצוניים==

* 

גומד
השבת השחורה (לבנון)

השבת השחורה הוא כינוי לשורה של מעשי טבח בביירות, שבוצעו בשלביה הראשונים של מלחמת האזרחים הלבנונית החל מ-6 בדצמבר 1975.

==מהלך האירועים==
האירועים הנדונים נמצאים במחלוקת בין תומכי המחנה הנוצרי לבין תומכי המחנה הרדיקלי. לטענת הנוצרים, החל מהשבוע הראשון של מלחמת האזרחים, החלו לוחמי אש"ף להקים מחסומים ברחבי העיר, וביצעו מעשי טבח וזוועה בנוצרים, לעיני המעוכבים במחסומים. לטענת הנוצרים, ב-30 במאי 1975, בתגובה לרציחתו של מוסלמי במזרח ביירות, 30 אזרחים לבנונים נחטפו ונרצחו לעיני הציבור.

על כל הצדדים מקובל, כי ביום שבת, 6 בדצמבר 1975, גופותיהם של ארבעה חברים בפלנגות המרוניות, נמצאו במכונית נטושה במזרח ביירות. נראה כי לאחר שחגגו במסיבה באזור חבל מתן, עברו בשעות הליל ליד מחנה הפליטים הפלסטיני תל א-זעתר. הארבעה נרצחו במכות גרזן, וגופותיהם עברו התעללות.

לוחמי הפלנגות זעמו בעקבות האירוע (שלטענת הנוצרים, לא היה מעשה הרצח הראשון), והאשימו את התנועה הלבנונית הלאומית, של המוסלמים והפלסטינים ברציחות. כוחות של הפלנגות והמיליציה הנמרים תקפו מוסלמים שנעו במזרח ביירות, שמרבית תושביה היו נוצרים, וירו ללא הבחנה בהתקהלויות אנשים. עשרות שבויים מוסלמים נחטפו ברחבי בעיר, ושוחררו בעד כופר או נרצחו.

הלוחמים הנוצרים, בהנהגת ג'וזף סעד, אביו של אחד מארבעת הנרצחים, החלו להקים מחסומים בדרכים המרכזיות בביירות. מכוניות והולכי רגל נעצרו במחסומים, והתבקשו להראות תעודות מזהות. פלסטינים (שבהיותם פליטים לא נשאו תעודת זהות) ומוסלמים (תעודות הזיהוי הלבנוניות מראות את דת מחזיק התעודה) נרצחו בו במקום בשיסוף הגרון. מרבית ההרוגים היו עובדי הנמל, שהמשיכו לעבוד במזרח ביירות הנוצרית ברובה. מוסלמים רבים נחטפו ועונו במהלך האירועים.

מאות בני אדם נהרגו תוך שעות ספורות, מרביתם אזרחים. ההערכות לגבי מספר הקורבנות נעות בין 110 ל-600. מפקדת הפלנגות הודיעה ביום למחרת, כי הנקמה על הרצח צריכה הייתה להיות מוגבלת לחטיפות, אולם מספר לוחמים סוררים הפרו את הכללים.

מיד לאחר מכן, לוחמי המחנה הרדיקלי תקפו את עמדות הפלנגיסטים במלונות סנט ג'ורג' ופיניקיה בתגובה ורצחו 38 מהנוצרים שעבדו במלונות. הלחימה המסיבית התנהלה בכל העיר ובפאתיה, עד 22 ביוני 1976.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.yabeyrouth.com/7140-الحرب-الأهلية-اللبنانية יא ביירות], מלחמת האזרחים בלבנון
* [http://www.aljazeera.net/programs/lebanonwar/2005/1/10/%D8%AD%D8%B1%D8%A8-%D9%84%D8%A8%D9%86%D8%A7%D9%86-%D8%A7%D9%84%D8%A7%D9%86%D9%81%D8%AC%D8%A7%D8%B1-%D8%AC3 حرب لبنان.. الانفجار ج3], באתר אל-ג'זירה, 10 בינואר 2005

השבת השחורה (לבנון)
שבת שחורה
קטגוריה:1975
קטגוריה:מלחמת האזרחים בלבנון
סיינה

סיינה (איטלקית: Siena) היא בירתה של נפת סיינה בחבל טוסקנה, איטליה.

מרכזה ההיסטורי של סיינה הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. סיינה היא אחד האתרים האטרקטיבים באיטליה עם יותר מ-163 אלף מבקרים (בשנת 2008). סיינה מפורסמת באוכל, באומנות, במוזיאונים, במרכז העיר בסגנון ימי הביניים ובפאליו, מרוץ סוסים הנערך פעמיים בשנה.

פיאצה דל קמפו ממגדל הפעמונים

== היסטוריה ==
בדומה לערים טוסקניות רבות שנמצאות באזור הררי, מיישביה הראשונים של סיינה היו האטרוסקים (900 עד 400 לפנה"ס), ובפרט שבט ה"סאינה". הרומאים הקימו עיר שנקראה סאינה יוליה (Saena Julia) באתר היישוב הקדום בתקופת הקיסר אוגוסטוס. תיעוד ראשון של העיר מתוארך לשנת 70 לספירת הנוצרים.

בין המאה ה-2 לפני הספירה למאה ה-1 לספירה, עבר השלטון מהאטרוסקים לרומאים<ref name=":0" />. 

סיינה לא שגשגה תחת הרומאים בשל מיקומה המרוחק מהדרכים הראשיות, עד כי גם הנצרות לא חדרה אליה עד המאה הרביעית לספירה, אז השתלטו עליה הלומברדים. העיר החלה לפרוח רק עם קביעת תוואים חדשים לדרכים דרך סיינה בגלל התקפות ביזנטיות על הדרכים העתיקות. עקב כך הפכה סיינה מרכז מסחר בדרך בין צפון איטליה לרומא, ותנועת הצליינים לרומא עברה דרכה והייתה נדבך משמעותי בכלכלתה במהלך ימי הביניים.

במאה ה-12 המשטר האריסטוקרטי בסיינה השתנה בהדרגה למשטר רפובליקני. באותה עת, נבנו מבניה המפורסמים של העיר, כולל הקתדרלה והפיאצה דל קמפו. ב-1203 הוקמה אוניברסיטת סיינה הפועלת עד ימינו אלה. העיר ספגה מכה קשה מן המוות השחור ב-1348.

במהלך ימי הביניים ובתקופת הרנסאנס, סיינה הייתה יריבה פוליטית של שכנתה פירנצה, ואף התחרתה עמה בתחום האמנויות והתרבות. לאחר מאבקים ממושכים ומצור שנמשך כשנה בפיקוד של בלז דה מונלוק, נכנעה סיינה ב-1557 לפירנצה כאשר מ-40 אלף תושבים שרדו רק כ-8 אלפים. היא סופחה לדוכסות הגדולה של טוסקנה אשר תחת שלטונה נשארה עד איחוד איטליה במאה ה-19.

כיום, סיינה עודנה מרכז אקדמאי ותרבותי באיטליה. הודות למבניה ורחובותיה מימי הביניים, העיר מושכת אליה רבבות תיירים מדי שנה, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.

== ספורט ==
קבוצת הכדורגל של העיר, קאלצ'ו סיינה, נוסדה ב-1904 ומשחקת בסרייה א', הליגה האיטלקית הראשונה. הישג השיא שלה הוא זכייה בודדת בקופה איטליה.

קבוצת הכדורסל מונטפסקי סיינה נוסדה ב-1871 והייתה לקבוצת הכדורסל הראשונה באיטליה כולה. בשנות האלפיים הפכה מונטפסקי למעצמת כדורסל, זכתה מספר פעמים באליפות ובגביע המדינה, ואף העפילה לפיינל פור של היורוליג, אך מעולם לא הגיעה לגמר.

== ארכאולוגיה ==
בנובמבר 2022 נמצאו מעל 20 פסלי ברונזה ואלפי מטבעות המתוארכים לתקופה בסביבות המאה ה-1 לספירה, ושהשתמרו בבית מרחץ עתיק בעיירה סן קשאנו די באני<ref name=":0"></ref>

==ראו גם==
* פאליו
* פאלאצו פובליקו
* בית הכנסת בסיינה

==קישורים חיצוניים==
* 
https://www.&#x20;claudiocalvani.it<ref></ref>
* 
* סולו איטליה - [https://www.soloitalia.co.il/אתרים-בסיינה-דלית-קצנלנבוגן/ אתרים בסיינה]
* 
* 

== הערות שוליים ==

[[קתדרלת סיינה]]
[[פיאצה דל קמפו הנחשבת לאחת הכיכרות הנאות באירופה כולה]]

*
קטגוריה:טוסקנה: ערים
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
דיוק ניוקם 3D

דיוק ניוקם 3D (באנגלית: Duke Nukem 3D) הוא משחק ירי בגוף ראשון שנוצר בשנת 1996 על ידי חברת 3D Realms, והוא המשחק השלישי בסדרת דיוק ניוקם (אחרי דיוק ניוקם ו-דיוק ניוקם 2). זהו המשחק הראשון בסדרה שהוסב לקונסולת משחקים כלשהי (שני המשחקים הקודמים היו זמינים למחשב האישי בלבד).

==עלילה==
גיבור המשחק הוא "דיוק ניוקם" (Duke Nukem), שכיר חרב מאצ'ו שרירן ושוביניסט שאוהב להתעסק עם רובים ובחורות. זירת המשחק היא בלוס אנג'לס עתידנית, לאחר שחייזרים השתלטו על העיר. בהמשך המשחק מוצגים אויבים חדשים, כלי נשק חדשים, חשפניות, שלבים שונים ומגוונים ומשפטי מפתח מבדרים של דמות השחקן.

המשחק עוצב ופותח על ידי חברה ששמה 3DRealms, חברת בת של Apogee, שהוציאה משחקים תלת־ממדיים אשר כללו דמויות מוכרות ממשחקים אחרים, כמו דום. למרות שמשחק הפך להצלחה מיידית, הוא ספג ביקורת על השימוש בפורנוגרפיה ושוביניזם במשחק עצמו.

המשחק דומה לדום ומתנהל דרך עיניה של הדמות, החמושה במגוון רובים ויורה אל עבר אויבים הבאים להרגה. כלי הנשק במשחק נעים מהבעיטה, האקדח ורובה הציד המסורתיים עד למשגרי רקטות, רובי קרח ורובים מכווצים. חידוש במשחק לעומת "דום" היא היכולת לכוון עם העכבר ולנוע בזירה תלת-ממדית, כולל לגובה.

=== גרסאות ===
גרסאות המשחק למערכות הפעלה שונות ("פורט"):
* Duke3d_w32 - גרסה לחלונות שמטרתה לשמר את סגנון המשחק תוך הפעלתו על חלונות XP.
* Duke3dw - גרסה משופרת לחלונות
* xDukeששש - גרסה לחלונות שמטרתה לשמר את סגנון המשחק תוך הפעלתו על חלונות XP, עם הוספת תפריט נוח בתוך המשחק ומספר אופציות נוספות. מבוסס על קוד המקור של Duke3d_w32.
* [https://www.moddb.com/mods/duke-plus DukePlus] - גרסה שמרחיבה את יכולות המשחק (למשל הוספת שחקנים בוטים שיכולים לעבוד בצוות עם השחקן האנושי) תוך ביסוס על EDuke32
* JFDuke - גרסה שמפעילה את המשחק על חלונות. כוללת שיפור מקיף למנוע הגרפי של המשחק ואופציות נוספות.
* EDuke32 - מבוססת על JFDuke ודומה לה, אך מאפשרת שינויים גלובליים, תכנות חיצוני של מודים ושינויים מקיפים במשחק.

=== תוכנות להרצת המשחק באינטרנט ===

# Dukonnector - תוכנה המאפשרת לשחק במצב מרובה משתתפים על ידי האינטרנט או רשת ביתית. תומכת בכל הפורטים.
# DukesterX - תוכנה להרצת המשחק ברשת. תומכת ב־JFDuke וב־Rancid Meat.
# Duke Matcher
# NukemNet - תוכנה מבוססת IRC להרצת המשחק ברשת, בנוסף לתמיכה במשחקים רבים אחרים.
# Yang

== ראו גם ==
* דיוק ניוקם לנצח

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 
* [https://www.duke4.net duke4.net] - אתר חדשות למשחק, מתעדכן בתדירות גבוהה.

==הערות שוליים==

3
קטגוריה:משחקי DOS
קטגוריה:משחקי Sega Saturn
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1996
קטגוריה:משחקי יריות ממוחשבים (גוף ראשון)
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן
קטגוריה:משחקי רשת
קטגוריה:משחקי פעולה-הרפתקאות
קטגוריה:משחקי וידאו קואופרטיבים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בארצות הברית
קאן

קאן (בצרפתית: Cannes) היא עיר קיט בדרום-מזרח צרפת השוכנת בריביירה הצרפתית, ובה כ-70,000 תושבים. בעיר נערך מדי שנה פסטיבל סרטים בינלאומי נודע, "פסטיבל קאן".

==דמוגרפיה==
אוכלוסיית העיר קאן מנתה 67,304 תושבים במפקד האוכלוסין שהתקיים ב-1999. ההערכות כיום אומדות את אוכלוסייתה בכ-69,700 תושבים. היא מהווה חלק מהמטרופולין של ניס, שאוכלוסייתו הכוללת עולה על 900,000 תושבים.

==גאוגרפיה==
קאן שוכנת בריביירה הצרפתית, ויש אליה גישה נוחה מכיוון האלפים הימיים. היא ידועה בזכות חופיה החוליים, אשר מרביתם פתוחים לציבור.

==היסטוריה==
בימי הביניים הייתה קאן חלק פיאודלי ממנזר מקומי. עד תחילת המאה ה-19, הייתה קאן כפר חקלאי, שרבים מתושביו התפרנסו מדיג. בכפר הייתה צפיפות אוכלוסייה גבוהה יחסית לאזור. בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-19, אריסטוקרטים זרים, ביניהם צרפתים, בנו בתי קיט באזור, ובכך הפכו את הכפר בהדרגה לעיר קיט.

ב-1 במרץ 1815 נחת נפוליאון בקאן, לאחר שברח מהאי אלבה שאליו הוגלה לאחר תבוסתו.

האחראי לגדילת הכפר היה הלורד הנרי פטר ברוהאם (1777–1868), פוליטיקאי בריטי מוכשר ונשוא פנים בזמנו שגילה את קאן ב-1834 בדרכו לאיטליה. הוא קנה אדמה מערבית לכפר, שהיום מהווה את הכניסה לעיר. ברוהם השתמש בקשריו הפוליטיים בצרפת על מנת לפתח את האזור.

פיתוחה של עיר החוף הביא להתפתחות הרכבת הקלה באזור, ובייחוד לפתיחתה של הרכבת הקלה של קאן, שנפתחה ב-1899.

==כלכלה==
קאן מאופיינת כעיר קיט המארחת מגוון של ירידים, פסטיבלים ותערוכות מהבולטים בתחומם בעולם. בין השאר מתקיים בקאן מדי שנה בחודש מאי פסטיבל הקולנוע בקאן, במרץ יריד הנדל"ן MIPIM, מדי שנה פסטיבל הפרסום הבינלאומי (האריה של קאן), ומדי שנתיים יריד תעשיית המוזיקה MIDEM.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== ראו גם ==
* מלון קרלטון (קאן)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קטגוריה:פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור: ערים
ג'נט ארקיין

ג'נט דוס סנטוס ארקיין (בפורטוגזית: Janeth dos Santos Arcain; נולדה ב-11 באפריל 1969 בסאו פאולו שבברזיל) היא כדורסלנית עבר ברזילאית ששיחקה בליגת ה-WNBA. בשנת 2015 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים.

==קריירה ב-WNBA==
ארקיין היא אחת השחקניות המקוריות של ליגת ה-WNBA, מאז הקמתה ב-1997. בדראפט 1997, היא נבחרה במקום ה-13, על ידי יוסטון קומטס. ארקיין שיחקה בכל משחק של הקומטס, בשבע העונות הראשונות שלה בקבוצה וזכתה עימה בארבע אליפויות רצופות. עונת השיא שלה הייתה 2001, בה סיימה עם ממוצע נקודות של 18.5, זכתה בתואר השחקנית המשתפרת של השנה והייתה חלק מחמישיית העונה הראשונה של ה-WNBA.

==קריירה בינלאומית==
ארקיין זכתה עם נבחרת ברזיל באליפות העולם 1994 ובשתי מדליות אולימפיות: כסף ב-1996 וארד ב2000.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.wnba.com/voices/arcain_voices_050729.html ריאיון עם ארקיין]

קטגוריה:מדליסטים אולימפיים ברזילאים
קטגוריה:שחקניות WNBA
קטגוריה:כדורסלניות ברזילאיות
קטגוריה:חברי היכל התהילה של כדורסל הנשים
קטגוריה:כדורסלניות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורסלניות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורסלניות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:משתתפות אולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מברזיל
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית מברזיל
קטגוריה:ברזילאיות שנולדו ב-1969
גייזר ויימנגו

גייזר ויימנגו בזמן התפרצות
גייזר ויימנגו בסביבות 1910
מקומו של הגייזר ב-2011
גייזר ויימנגו (באנגלית: Waimangu) הוא גייזר הממוקם בניו זילנד, ליד הר רוטורואה. אחת מהתפרצויותיו, שקרתה ב-1904, היא הגבוהה ביותר שאירעה: שיא גובה המים אז היה 457 מטרים.

רוב סביבתו של הגייזר נהרסה בהתפרצות הר געש סמוך לשנת 1886.

הגייזר נוצר בשנת 1900 ובכל התפרצויותיו שיא גובה המים היה גבוה מהרגיל.

ב-31 באוגוסט 1903 נהרגו ארבעה תיירים, בעת התפרצות של הגייזר.

הגייזר נאטם בעקבות מפולת סלעים בשנת 1904.

==הערות שוליים==

ויימנגו
ארגון הפעולה הקומוניסטית

ארגון הפעולה הקומוניסטית (ערבית: منظمة العمل الشيوعي في لبنان) הוא מפלגה לבנונית מרקסיסטית-לניניסטית.

== היסטוריה ==
ארגון הפעולה הקומוניסטית נוסד בשנת 1970 כאיחוד בין שתי קבוצות שמאל רדיקליות, הארגון למען לבנון הסוציאליסטית ותנועת הלבנונים הסוציאליסטים, מושאן איברהים מונה להיות מנהיג המפלגה, ארגון הפעולה הקומוניסטית מתח ביקורת קשה על המפלגה הקומוניסטית הלבנונית ומזכ"לה ג'ורג' חאווי והאשימה אותה בנטיות "רפורמיסטיות", אולם האיבה ביניהם פחתה באמצע שנות השבעים והם ניהלו משא ומתן על איחוד שבסוף לא צלח.

במהלך מלחמת האזרחים השנייה, ארגון הפעולה הקומוניסטית השתייך למחנה הרדיקלי, איברהים היה מזכיר התנועה הלאומית הלבנונית, שהתפרקה אחרי תחילת מלחמת לבנון הראשונה וסילוקו של אש"ף מביירות. עם התחזקות האחיזה הסורית בלבנון ארגון הפעולה הקומוניסטית ירד למחתרת מכיוון שהוא סירב לאמץ את המדיניות האנטי-פלסטינית של סוריה ולקטוע את קשריו עם אש"ף. ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים קשרים קרובים עם החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כתוצאה מהאידאולוגיה הקרובה של שתי המפלגות.

במהלך הנוכחות הישראלית ברצועת הביטחון ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים יחסים קרובים עם חזבאללה ותמך במאבקו לסילוק ישראל מדרום לבנון.

== חברות ==
ארגון הפעולה הקומוניסטית הוא אחת מהמפלגות הלבנוניות המעטות שהם רב-עדתיות, בין חבריו יש נוצרים, סונים ודרוזים, ובסיס כוחו נמצא באוכלוסייה השיעית. בשנות השמונים של המאה העשרים, למפלגה היו כ-2,000 חברים.

קטגוריה:לבנון: מפלגות
קטגוריה:מפלגות קומוניסטיות באסיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1970
כוח ההרתעה הערבי

כוח ההרתעה הערבי (בערבית: قوات الردع العربية, תעתיק לעברית: קוואת א-רדע אלערביה) היה כוח התערבות צבאי שהוקם על ידי הליגה הערבית במטרה לשמור על הפסקת האש (הזמנית) שהושגה בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים בלבנון.

עם החרפת מלחמת האזרחים הלבנונית ב-17 וב-18 באוקטובר 1976, התכנסה הליגה הערבית לוועידת ריאד, בה הושג הסכם הפסקת אש, והוקם כוח ההרתעה הערבי כדי לאכוף את הפיקוח על יישום הפסקת האש. בשל היותה ועידה לא-רשמית הייתה הוועידה בעלת מעמד שולי ולא מחייב. מצב זה חייב את התכנסותן של המדינות שוב במסגרת ועידה בקהיר ב-25 וב-26 באוקטובר, לאשרור החלטות ועידת ריאד וקבלת ההחלטה הסופית על גודל הכוח הכלל-ערבי: 30,000 חיילים.

בוועידת קהיר החליטה הליגה על הגדלת כוח שמירת השלום הערבי, שמנה עד אז 2,300 חיילים, ל-30,000. כוח התערבות שנוצר, הורכב במרביתו מכוחות סוריים, עם תרומה סמלית של מדינות ערביות אחרות, ובכלל זאת סעודיה ולוב. הכוח אמנם נשלח מלכתחילה לבקשתו של ראש ממשלת לבנון סולימאן פרנג'יה, ואמור היה להיות תחת פיקודו של נשיא לבנון, אולם למעשה היה הכוח תחת פיקודה הישיר של סוריה.

בראשיתו כלל הכוח 30,000 חיילים, מתוכם 25,000 חיילים שנשלחו מטעם סוריה. עיראק (יריבתה המרה של סוריה באותה העת) התנגדה לכוח, לאור חששה כי כוח זה יאפשר לסוריה להגביר את השפעתה בלבנון, בחסות כלל-ערבית. אולם, כשהכוח הפך לעובדה קיימת, ניסתה לשלוח את חייליה דרך סוריה (המעבר היבשתי היחיד ללבנון), אולם המשטר הסורי מנע את כניסתם. באביב 1979, לאחר שהליגה הערבית האריכה את מנדט הכוח, הסודאנים, הסעודים וחיילים מאיחוד האמירויות עזבו את הכוח, וכך הוא הפך לכוח סורי בלבד.

למעשה, הכוח יצר נראות של כוח פאן-ערבי, ובכך הכשיר בדיעבד את פלישתה של סוריה ללבנון במאי 1976 (חצי שנה טרם יצירת הכוח).

==הסכם שתורא==

כדי להבהיר את ההסכמות שהושגו בהסכם קהיר מאוקטובר 1976, בנוגע לפעילות הפלסטינית בדרום לבנון, נציגי לבנון, סוריה (במסווה של כוח ההרתעה הערבי) והפלסטינים נפגשו בשתורא החל מה-21 ביולי 1977. ההסכם שהושג בין הצדדים ארבעה ימים לאחר מכן, תאם במרביתו את העמדה הסורית. במסגרתו: הכוחות הפלסטיניים ייסוגו 15 ק"מ מהגבול עם ישראל, וצבא לבנון יהיה אחראי על הבטחת האזור ממנו ייסוגו. כוח ההרתעה הערבי יאבטח את רצועת החוף המערבית, יסייע בשיקום צבא לבנון, ויחד עם צבא לבנון יהיה אחראי על הביטחון בכל המדינה. חיילי הכוח החלו להתפרס ב-30 ביולי באזורים האסטרטגיים בבקאע, סביב ביירות, באזור צידון וטריפולי. אולם שום סעיף מלבד זה בהסכם, לא יושם בסופו של דבר, בשל חוסר יכולתו של צבא לבנון לפנות את אש"ף מבסיסיו בדרום.

ביוני 1983 בחרה הממשלה הלבנונית שלא להאריך את מנדט הכוח, וכך למעשה סיימה את קיומו. סוריה לא הסיגה את כוחותיה, והבטיחה להשאירם "כל עוד נוכחותם נחוצה לממשלה הלבנונית". החלטה 1559 של מועצת הביטחון אילצה את סוריה לסיים את כיבושה הצבאי בלבנון ב-2005.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
כוח הרתעה ערבי
כוח הרתעה ערבי
קטגוריה:כוחות צבא בין-לאומיים
שארל דבאס

שארל דבאס (בערבית: شارل دباس; 1884–1935), היה נשיא לבנון הראשון בתקופת המנדט הצרפתי. בניגוד למרבית הנשיאים שבאו אחריו, דבאס היה יווני-אורתודוקסי ולא מרוני.

דבאס מונה לנשיא פעמיים על ידי הנציב הצרפתי, בעיקר על רקע היותו נשוי לצרפתייה. לפני שנכנס לזירה הפוליטית היה עורך עיתון בצרפתית שיצא לאור בלבנון. לאורך כהונתו כנשיא סירב דבאס להשתמש במכונית השרד שלו אלא לנסיעות רשמיות, וראה במשרה את פסגת הקריירה שלו. גם כששכב על ערש דווי בפריז ב-1935, עדיין קיווה לשוב ללבנון ולתפוס בשנית את כס הנשיאות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשיאי לבנון
קטגוריה:ראשי ממשלת לבנון
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-1935
אלפרד ג'ורג' א-נקאש

א-נקאש (מימין) עם נשיא סוריה תאג' אלדין אלחסני. שני האישים מונו על ידי הצרפתים
אלפרד ג'ורג' א-נקאש (בערבית: ألفرد جورج النقاش; 1887–1978) היה מדינאי לבנוני נוצרי-מרוני שכיהן כראש ממשלת לבנון וכנשיא המדינה בזמן המנדט הצרפתי על לבנון. 

הוא התמנה לנשיאות על ידי השלטונות הצרפתיים לאחר התפטרותו של אמיל אדה באפריל 1941, ולפני שהושבע לתפקיד כיהן פייר ג'ורג' ארלאבוס כנשיא זמני במשך 6 ימים. הוא כיהן בתפקיד עד 18 במרץ 1943. בבחירות בשנת 1943 התמודד לפרלמנט במחוז ביירות. 

כיום קרוי אחד הרחובות המרכזיים בביירות על שמו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי לבנון
קטגוריה:ראשי ממשלת לבנון
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:לבנון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ילידי 1887

קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-1978
נדיה בולאנז'ה

נדיה בולאנז'ה (בצרפתית: Nadia Boulanger; 16 בספטמבר 1887 – 22 באוקטובר 1979) הייתה מלחינה, מנצחת ופרופסור למוזיקה בעלת השפעה רבה בעולם המוזיקה. לימדה רבים מחשובי המלחינים והמנצחים של המאה ה-20.

==משפחתה==
סבתה של נדיה בולאנז'ה הייתה הזמרת ז'ולייט בולאנז'ה. סבה, פרדריק בולאנז'ה, זכה בפרס ראשון לנגינה בצ'לו בשנתו החמישית (1797) בקונסרבטואר החדש של פריז. אביה, ארנסט בולאנז'ה למד בהמשך באותו מוסד (בין מוריו היה שארל-ולנטן אלקאן) וזכה בפרס רומא בשנת 1835. בשנים הבאות לימד בקונסרבטואר שם פגש את אמה של נדיה, הנסיכה הרוסית ראיסה מישצקאיה.

==ביוגרפיה==
חיי הרגש של נדיה בולאנז'ה התרכזו במידה רבה סביב אהבתה לאחותה, לילי בולאנז'ה, שהייתה צעירה ממנה בשש שנים. לילי הייתה אחת מתלמידי הקומפוזיציה הראשונים של נדיה, והנחייתה אחראית במידה רבה לכך, שלילי הייתה לאישה הראשונה שזכתה בפרס רומא, בשנת 1913.

נדיה נכנסה לקונסרבטוריון של פריז בגיל עשר. כאן למדה עוגב אצל אלכסנדר גילמן ואחר כך אצל שארל-מארי וידור. כן למדה קומפוזיציה אצל גבריאל פורה. אחרי שזכתה בפרס ראשון בנגינת עוגב- ליווי ופוגה, הגיעה למקום השני בפרס רומא בשנת 1908.

בולאנז'ה, שאהבה להיקרא "מדמואזל", הייתה האישה הראשונה שניצחה על כמה תזמורות סימפוניות חשובות, ביניהן הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, תזמורת פילדלפיה ובאנגליה, על תזמורת האלה במנצ'סטר ותזמורת רשות השידור הבריטית.

מִשׂרַת ההוראה הראשונה שלה הייתה בבית הספר הגבוה למוזיקה של אלפרד קורטו בפריז, בשנת 1916. אחרי מלחמת העולם הראשונה (1921) התמנתה לפרופסור להרמוניה בקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה בפונטנבלו, שם גילה אותה דור חדש של מלחינים אמריקאים (ראו להלן). עם הזמן הייתה למנהלת המוסד (1950). היא הורתה גם בבית הספר לונגי למוזיקה ובקונסרבטוריון של פריז.

רבים מתלמידיה משנות ה-20', ביניהם אהרן קופלנד, וולטר פיסטון, רוי האריס ווירג'יל תומסון
ייסדו אסכולת הלחנה חדשה, שהתבססה על משנתה המוזיקלית. וולטר פיסטון, נוסף ליצירותיו, הוציא גם שלושה ספרי לימוד מעולים בנושאי הרמוניה, קונטרפונקט ותזמור. היה מקובל להגיד, שלכל עיר בארצות הברית יש תלמיד בולאנז'ה משלה. השפעתה הייתה עצומה ונפרשה על רוב העולם המוזיקלי המערבי.

שיטות ההוראה של בולאנז'ה כללו הרמוניה מסורתית, קריאת פרטיטורה ליד הפסנתר, קונטרפונקט לסוגיו, ניתוח יצירות ושליטה בשירה בקריאה מהדף (בשימוש בסולפג' לפי דו קבוע). תלמידיה היו אמורים לשנן את "הפסנתר המושווה" של באך, כרכים 1 ו-2 וללמוד אלתור פוגות (כפי שבאך נהג לעשות). היקף הידע שלה היה פנומנלי, שמיעתה מושלמת, זכרונה צילומי לכאורה ודרישותיה הדיסציפלינריות מוחלטות. כל אופייה היה חדור מסירות נלהבת, נדיבות ואהבת חיים כבירה.

==תלמידיה==
להלן רשימה לא מלאה של תלמידי המוזיקה של בולאנז'ה. היא ואנט דיודונה, חברתה ועוזרתה לכל אורך חייה, לא ניהלו רישומים של התלמידים שלמדו אצל בולאנז'ה. נוסף לכך, אין כל אפשרות, למעשה, לקבוע מה בדיוק היה טבע הלימודים הפרטיים של כל תלמיד אצל בולאנז'ה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלחינות צרפתיות
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מורות למוזיקה
קטגוריה:משפחת בולאנז'ה
קטגוריה:צרפתים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של מונמארטר
קטגוריה:צרפתים ממוצא רוסי
קטגוריה:מנצחות
קטגוריה:סגל קולג' בארד
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינות המאה ה-19
קטגוריה:מלחינות מן המאה ה-20
קטגוריה:ילידות 1887
קטגוריה:נפטרות ב-1979
קטגוריה:זוכי פרס רומא
קיטל

קיטל
קיטל ("גלימה" ביידיש) או "סַרְגֶנֶס" (ביידיש מערבית) היא גלימה לבנה שלובשים יהודים אשכנזים דתיים במועדים מיוחדים, בליל הסדר ובימים נוראים.

==טעם לבישת הקיטל==

לפי דעה אחת הקיטל מסמל ניקיון מן החטא כמו המלאכים. לפי סברה שנייה הקיטל נועד לעורר את האדם אל התשובה, משום שהקיטל מזכיר לו את יום המיתה בהיותו דומה לתכריכי המת. אכן יש שנהגו ללבוש קיטל התפור מכל עבריו ללא כפתורים ועיטורים, בדומה לתכריכים. 

טעם נוסף הוא שהקיטל נועד למשוך חסד ורחמים על האדם, שכן הצבע הלבן קשור למידת החסד.

==זמן לבישת הקיטל==
לבישת הקיטל מוזכר בפירוש המפה של הרמ"א על השולחן ערוך לגבי יום הכיפורים. בקהילות מסוימות לובשים קיטל ביום הכיפורים בלבד כעיקר המנהג, אך בקהילות רבות מתקשר מנהג לבישת הקיטל לכלל הימים הנוראים ועל כן לובשים אותו גם בראש השנה; כך הוא המנהג בעיקר בקהילות "אשכנז המערבי" (מערב אירופה), ובמיעוט מקהילות מזרח אירופה (בהן חסידויות מסוימות). אולם רוב החסידים וקהילות אשכנז המזרחיים נוהגים שמלבד בעלי התפילה, בעל התוקע והמקריא (ולעיתים גם הכוהנים), הלובשים קיטל גם בראש השנה, כלל הציבור אינו לובש קיטל בראש השנה אלא ביום כיפור בלבד. יש קהילות מסוימות, בעיקר מחסידי פולין (כגון גור), שאף ביום כיפור אינם לובשים קיטל. יש הנוהגים גם כי שליח הציבור לובש קיטל במהלך תפילות הושענא רבה, משום שיום זה נחשב ליום החיתום האחרון של ימי הדין. בחסידויות ירושלמיות וכן בחסידות סלונים נוהגים כולם ללבוש קיטל בהושענא רבה. יש מנהגים נוספים בהם שליח הציבור לובש קיטל גם במהלך תפילת מוסף של שמיני עצרת, בו נאמרים פיוטי הגשם, ובמהלך תפילת מוסף של יום-טוב ראשון של פסח, כאשר נאמרת תפילת טל.

בנוסף, רבים נוהגים ללבוש קיטל במהלך ליל הסדר. יש סברה שאומרת כי הדבר נעשה כדי להבטיח שלא יהיה שום פירור של חמץ על הבגד, מה שמתאים רק לקיטל אותו נוהגים ללבוש ביום הכיפורים שהוא יום צום.

===לבישת הקיטל בחתונה===
חתן לבוש קיטל תחת החופה
על-פי מנהגים רבים, האדם לובש את הקיטל לראשונה בהיותו חתן, מתחת לחופה. צבעו הלבן מסמל טהרה ואיחוד עם הכלה שגם צבע בגדיה לבן. הסבר נפוץ אחר גורס שהדבר בא לרמז על כך שביום הנישואין נמחלים כל עוונותיו של האדם, בדומה לימים הנוראים. כן מובא הטעם להזכיר לחתן את יום המיתה. 

המנהג ללבוש בגדים לבנים בחתונה מוזכר כבר אצל הרב אהרון הכהן מלוניל בספר אורחות חיים. 

מנהג חב"ד ללבוש קיטל אחת בשנה בלבד, ביום הכיפורים או תחת החופה. לפיכך חתן הלובש קיטל ביום חופתו, אינו לובשו שוב ביום הכיפורים שלאחריו. בקהילות אשכנז המערבי גם נוהגים שאינו לובש קיטל בשנה הראשונה של הנישואין, אבל מאחר שלא נוהגים ללבוש קיטל בחתונה, צריכים לומר שזה בגלל טעם אחר.

==מנהגים שונים==
הקיטל של הליטאים עשוי מבד רגיל, בדומה לחלוק רופאים. החסידים הירושלמים לובשים כתונת פסים לבנה וחלק מחסידי סלונים לובשים קפוטה חלקה בצבע לבן. 

נהוג שעד גיל 20 לא לובשים קיטל בימים הנוראים מכיוון שעד גיל 20 אין בית דין של מעלה מענישים, ובהרבה קהילות נוהגים שרק מי שנשוי לובש קיטל.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בגדי שבת ויום טוב
קטגוריה:יום הכיפורים
כל ילדיי

כל ילדיי (באנגלית: All My Children) היא אופרת סבון של רשת ABC האמריקאית ששודרה מ-5 בינואר 1970. הסדרה מביאה את סיפורם של תושבי עיירה בורגנית בדיונית בשם "פיין ואלי" הממוקמת בפנסילבניה.

במספר מקרים הסדרה פרצה דרך בעיסוק בנושאים שהיוו טאבו בתעשיית הבידור האמריקאית. ב-1983 היא הייתה אופרת הסבון הראשונה שעסקה בגלוי בהומוסקסואליות והציגה דמות לסבית, וב-1987 הייתה בין הראשונות שעסקו במחלת האיידס וביחס החברה לחולים במחלה.

הסדרה היוותה קרש קפיצה לכמה ממשתתפיה, ובראשם שרה מישל גלר ששיחקה בתור קנדל הארט, ולאחר מכן כיכבה בסדרה באפי ציידת הערפדים. ג'סי מקרטני, ששיחק בסדרה מ-1998 ועד ל-2001, זכה על תפקידו בשני פרסי אמי. בסדרה שיחקה גם שאנון קיין. אחת הדמויות האייקוניות של הסדרה היא אריקה קיין, אותה גילמה סוזן לוצ'י במשך 41 שנה, מ-1970 ועד ביטול הסדרה ב-2011.

בישראל, שודרה הסדרה החל מיוני 1999 ועד 2004 באופן יומי בערוץ 2. לאחר הפסקה של מספר חודשים, הסדרה חזרה לשידור בערוץ 1 מנובמבר 2004 עד אמצע ינואר 2006.

באפריל 2011 הודיעה רשת ABC על הפסקת שידורה של הסדרה ב-23 בספטמבר 2011, לאחר 41 שנים.
בחודש אפריל 2013 כל ילדיי ולחיות את החיים חזרו לשדר פרקים חדשים לאחר שחברת PROSPECT PARK שרכשה את הזכויות וההיסטוריה של אופרות הסבון מרשת ABC החלה לשדר פרקים חדשים באמצעות iTunes ו-Hulu בארצות הברית. שידורי הסדרה הסתיימו ב-2 בספטמבר 2013.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20090121080558/http://abc.go.com/daytime/allmychildren/index.html האתר של כל ילדיי] ברשת ABC
* 
* 

קטגוריה:אופרות סבון אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: בימוי דרמה
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: תסריט דרמה
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: דרמה
קטגוריה:ABC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טרנסג'נדר בטלוויזיה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בפילדלפיה
הר ארבוס

הר הגעש פעיל
רוס]]
הר אֶרֶבּוּס (Mount Erebus) באנטארקטיקה הוא הר הגעש הפעיל הדרומי ביותר בכדור הארץ. ההר נמצא באי רוס, והוא מתנשא לגובה 3,794 מטרים. באי מצויים שלושה הרי געש נוספים, רדומים. ארבוס פעיל באופן רצוף מאז שנת 1972. על ההר קיימת תצפית מדעית המנוהלת על ידי "המכון הטכנולוגי למכרות וטכנולוגיה של ניו מקסיקו". הר הגעש יושב מעל פרוסת קרום דקה, כך שסלע מותך מתרומם ביתר קלות מתוך כדור הארץ. בלועו של הר ארבוס קיים אגם של לבה נוזלית, אחד מאגמי הלבה הבודדים בעולם. הלבה מתפרצת מן האגם מספר פעמים ביום, כמו בהר הגעש סטרומבולי. בשנת 2005 נצפו מספר התפרצויות אפר וזרמי לבה קטנים מתוך פירים ליד אגם הלבה.

היישוב האנטארקטי הגדול ביותר - תחנת מק'מרדו, המופעלת על ידי ארצות הברית - נמצא בטווח הראייה של הר הגעש (כ -40 ק"מ משם).

הר ארבוס התגלה בשנת 1841 על ידי חוקר הקוטב סר ג'יימס קלארק רוס, שקרא לו על שמה של "ארבוס", אחת משתי אוניות המשלחת. מקור השם במיתולוגיה היוונית, הכינוי שניתן לחלק מעולם השאול, שאותו עוברים המתים בדרכם לממלכת המתים, היא האדס. הספינה האחרת הייתה "טרור", שהעניקה את שמה להר טרור (הר געש אחר). המטפסים הראשונים להר היו חברי משלחת נמרוד של ארנסט שקלטון לקוטב הדרומי, בשנת 1908.

==האסון האווירי על הר ארבוס==

ב-28 בנובמבר 1979 התרסק על הר ארבוס מטוס אייר ניו זילנד בטיסה מספר 901. זו הייתה טיסת תיור שיצאה משדה התעופה באוקלנד אל עבר אנטארקטיקה לצורך תצפית. המטוס, מדגם DC-10-30, התרסק אל צלע ההר וכל 257 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20061010163559/http://www.ees.nmt.edu/Geop/mevo/mevo.html התצפית המדעית על הר ארבוס], מידע מקיף על ההר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ארבוס
ארבוס
צ'ולנונט סוריוד

הגנרל בדימוס צ'ולנונט סוריוד (בתאית: สุรยุทธ์ จุลานนท์; נולד ב-28 באוגוסט 1943), ראש הממשלה הזמני של תאילנד ומפקד צבא תאילנד לשעבר.

ב-40 שנות הקריירה הצבאית שלו, נתפס סוראיוד כמפקד יעיל וישר, וזכה לשבחים רבים על תפקודו כמפקד הצבא. עם פרישתו מהצבא בשנת 2003, מונה כחבר המועצה המייעצת למלך תאילנד. סוראיוד נחשב כמקורב לגורמים בצבא ארצות הברית, שהרבו לשבח את תפקודו. עם שחרורו מהצבא, הצטרף סוראיוד, בודהיסט אדוק, למנזר בודהיסטי, ושהה במקום למשך תקופה מסוימת. בעבר הכריז כי אין בכוונתו להיכנס ל"ביצה הפוליטית", אולם כאמור, לבסוף עשה זאת.

סוריוד נבחר על ידי השבועון "טיים" ל"גיבור של אסיה", בשל היותו חייל מקצועי המעוניין ברפורמות. הוא נתפס בארצו כאיש הגון ובעל כישורים מוכחים.

מיד לאחר השבעתו אמר סוריוד כי ממשלתו החדשה תתמקד ברווחתם של האזרחים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ראשי ממשלת תאילנד
קטגוריה:תאילנדים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:ילידי 1943
תזה

תֶּזָה (מיוונית: θέσις) היא רעיון שאדם מציג, תוך שהוא בוחן את מאפייניו ומשמעותו. בעולם האקדמי, תזה מציגה מחקר שערך מציג-התזה, והיא משמשת בדרך כלל למילוי חלק מהדרישות לקבלת תואר שני. המסמך המקביל, לקבלת תואר "דוקטור" (ובמדינות אירופיות ואסייתיות רבות, גם לקבלת דרגת פרופסור), נקרא "דִּיסֶרְטַצְיָה".

מציג התזה מקבל הדרכה אישית במהלך כתיבת התזה מאיש מחקר המכונה "מנחה התזה". המנחה הוא גם אחד מהאנשים השופטים את איכות התזה לשם קבלת התואר. קבוצת שופטים זו מכונה "ועדת התזה". ועדה זו מכילה, ברוב האוניברסיטאות בעולם, שלושה אנשי מחקר במקרה של תזה לקבלת תואר שני, וחמישה אנשי מחקר במקרה של דיסטרציה לקבלת תואר "דוקטור".

התזה אינה כלי נוח לדיווח על ממצאי מחקרים ובמאה ה-21, היא נכתבת רק כמטלה לימודית ומכוחה של מסורת. הסיבה לכך היא אורך התמליל הדרוש לניסוחה. הכלי המרכזי לדיווח על ממצאי מחקר הוא עתה מאמר בכתב עת אקדמי בעל ביקורת עמיתים. ככל שהאינטרנט מתפתח, קל יותר לאתר מאמרים בכתבי עת כאלה והדבר גורם לירידה מתמדת במעמדן של התזות. אמצעים מקובלים אחרים לדיווח על ממצאים הם קיום הרצאה מול קהל בכינוס מחקרי, כשההרצאה כוללת מצגת, או הצגת פוסטר בכינוס מחקרי.

הכתיבה של תזה מועברת כחלק מתהליך השלמת הדוקטורט, והיא משמעותית להצלחתו של תהליך זה. תזה מוצלחת מחייבת תוכן מקיף, משקף את המחקר הביבליוגרפי והחדשני, ומוכיח את הידע המקצועי והיכולות האנליטיות של המחקר. עבודה בעלת איכות גבוהה מהווה יתרון גדול בעיניהם של אנשי הוראה ותלמידים פוטנציאליים, ועשויה לעזור להם לקבל מעמד מוערך בקהל החוקרים ובעולם האקדמי בכללי.

== פטור מכתיבת תזה ==
במאה ה-21 ישנם מוסדות אקדמיים המקיימים מסלולי לימודים לתואר שני ללא תזה. הלומדים בהם אינם נדרשים להגיש עבודת מחקר, ואז מספר הקורסים שעל הסטודנט ללמוד במסגרת המסלול, גדול יותר מאשר במסלולים הכוללים תזה. במרבית המקרים, צריכים הסטודנטים במסלולים אלה להגיש בתום הלימודים עבודת גמר יישומית (לא מחקרית). תואר שני ללא תזה אינו מאפשר המשך ללימודי דוקטורט.

בחלק מהמוסדות האקדמיים, פטורים תלמידי דוקטורט מכתיבת תזה, אם הם פרסמו מספר מאמרים בכתבי עת מחקריים שבהם נהוגה ביקורת עמיתים. מבין המוסדות שאינם פוטרים מכתיבת תזה במקרה כזה, יש כאלה שפוטרים את התלמידים מעריכת מחקר חדש עבור התזה, ומאפשרים להם לסכם את כל המאמרים שהם כבר פרסמו לחיבור בעל מבנה של תזה.

תלמידים שהצטיינו בלימודי התואר הראשון יכולים כיום להתקבל למסלול ישיר לדוקטורט. ישנן מדינות בהן מסלול זה מדלג לחלוטין על כל לימודי התואר השני וישנן מדינות, כמו ישראל, שבהן הוא מדלג רק על כתיבת התזה של התואר השני, אך לא על הגשת הצעת המחקר המקדימה לה. תלמידים שמצטיינים בלימודי התואר השני יכולים להתקבל למסלול משולב לדוקטורט.

==ראו גם==
* עבודה אקדמית
* מאמר מדעי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תיעוד, תקשורת והוראת מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:כתיבה
קטגוריה:מדע וטכנולוגיה
פרח אדום (להקה)

פרח אדום היא להקה ישראלית המתמחה בסגנון מוזיקת הרבטיקו היוונית.
== היסטוריה ==
סגנון המוזיקה רבטיקו נוצר בסוף המאה ה-19 באסיה הקטנה בסמירני, איזמיר של היום והמשיך להתפתח בפיראוס, אתונה וסלוניקי. להקת ״פרח אדום״ רואה עצמה כממשיכת דרכן של הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי<ref name=":0"></ref>אשר הייתה מגדולות זמרות יוון (נפטרה ב-1980) והזמרת היהודיה סטלה חסקיל (1918–1954), וכן את דרכם של יהודי סלוניקי בעיקר צדיק וגאזוז, אשר נהגו לשיר את שירי הרבטיקו בשפת הלדינו. תומר כץ, סולן הלהקה ומנהלה המוזיקלי, כתב טקסטים בעברית למנגינות רבטיקו ויצר שירים ולחנים עבריים חדשים ומקוריים בסגנון זה, כמו כן השתתף תומר בסרט הדוקומנטרי על הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי "קנרית מתוקה שלי" של הבמאי רועי שר<ref name=":0" />

הלהקה משתפת פעולה עם אומנים יוונים, ביניהם המשורר הידוע מנוליס רסוליס<ref></ref>הזמרת סופיה פפזוגלו ושני נגני הבוזוקי המובילים ביוון מנוליס קרנתיניס וניקוס תאתאסופולוס, וזכתה לביקורות נלהבות בארץ וכן ביוון.

ב-4 בנובמבר 2012 להקת ״פרח אדום״ ובראשה תומר כץ ארגנו את סמינר הרבטיקו הראשון מסוגו בישראל בו התארח נגן הבוזוקי היווני אדוניס חראלומבופולוס מטובי נגני הבוזוקי ביוון, הסמינר התקיים בבית הקהילה היוונית בירושלים. מאז מתקיים הסמינר כל שנה בהדרכת המוזיקאים החושבים ביותר ביוון בין היתר Dimitris Mystakidis, Evgenios Voulgaris

באוקטובר 2013 ארחה להקת ״פרח אדום״ את המוזיקאית היווניה ת'יאודורה את'נסיו למופע ראשון מסוגו בישראל, שהוקדש לשיריה של הזמרת היהודיה סטלה חסקיל.

באוגוסט 2016 להקת ״פרח אדום״ אירחה למופע משותף את אחת הזמרות הגדולות ביוון הזמרת מריו.

בינואר 2016 להקת ״פרח אדום״ העלתה מופע חדש "יוון והקשר הישראלי" בו הלהקה משתפת פעולה עם האומנים הוותיקים דקלון ויהודה קיסר.

הלהקה הוציאה עד כה את האלבומים "פרח אדום בהופעה", "אש של אהבה" וכן D.V.D של הופעה חיה "בבית הקונפדרציה".

== חברי הלהקה ==
* תומר כץ - בוזוקי, עוד, בגלמה, ניהול מוזיקלי, לחנים וטקסטים
* אלעד קינר - קונטרבס
* ורה גורנשטיין - כינור
* רעות-רבקה שאבי, ענבל דדון - שירה
* אוראל תמוז, נימרוד עצמון - גיטרה
* גבריאל פיסק, עומר להב - כלי הקשה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=3&Area=0&ArticleID=12098 על פרח אדום] בפורטל "הבמה"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות אתניות ישראליות