OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מימזיס (ספר)

מימזיס - התגלמות המציאות בספרות המערב (בגרמנית: Mimesis: Dargestellte Wirklichkeit in der abendländischen Literatur) הוא ספר מאת הפילולוג וחוקר הספרות היהודי-גרמני אריך אוארבך, שהופיע לראשונה ב-1946 בברן שבשווייץ, ונחשב עד היום לאחד מהספרים החשובים ביותר בחקר הספרות.

הספר חוקר את דרך ייצוג המציאות (מימזיס) בספרות המערב. אוארבך בוחן את האודיסיאה של הומרוס, את התנ"ך ואת יצירותיהם של דנטה, סרוואנטס, מולייר, שייקספיר, רבלה, וירג'יניה וולף, מרסל פרוסט ויוצרים מרכזיים אחרים בתרבות המערבית, ומנסה לתאר על פי ייצוג המציאות בספרים אלה כיצד השתנתה תפיסת המציאות בהיסטוריה המערבית.

על פי אוארבך, בספרות המערב יש שני אופני ייצוג עיקריים: האחד, שתחילתו בהומרוס, דוגל בהפרדת סגנונות. סגנון "גבוה" לדמויות הרואיות, וסגנון "נמוך" לדמויות קומיות. הזרם השני, שתחילתו במקרא, מבטל את רמות הסגנון השונות, ומציג גיבורים "גבוהים" ו"נמוכים" באותו הסגנון. אוארבך בוחן קטעים מתוך ספרות המערב, ומעניק להם קריאה צמודה. הוא מנתח את המבנה התחבירי ואת בחירת המילים בטקסטים, ומנסה לקשרם לתפיסת המציאות בתרבות שבה נכתבו טקסטים אלה. עניינו העיקרי הוא הציבור הקורא ותגובתו לטקסט, והוא נע מהקטע הספציפי ביצירה לסגנון הכתיבה הנפוץ בזמן חיבור היצירה.

גישתו של אוארבך היא, כפי שהוא כינה אותה, "פרספקטיבה היסטורית". לטענתו, בכל תקופה קיימים אמצעים וטכניקות ספרותיות משלה, שנותנות ביטוי ייחודי לתפיסת האדם בתקופה זו. להבדיל מחוקרים אחרים, הוא לא משבח את דנטה, למשל, על שהוא "מודרני" יותר מיוצרים אחרים בתקופתו, אלא הוא מנסה להבין כיצד סגנונו של דנטה קשור לתקופתו ולאמצעי הביטוי שלה, וכיצד אלו קשורים לתפיסה חברתית כוללת.

==תרגום עברי==
* אריך אוארבך, מימזיס: התגלמות המציאות בספרות המערב, תרגם ברוך קרוא, הוסיף מבוא דב סדן, ירושלים: מוסד ביאליק, תשי"ח (1957). (התרגום זיכה את מחברו בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת)

==לקריאה נוספת==
* גלילי שחר, "מונותאיזם וספרות", בספרו: שארית ההתגלות: החוק, הגוף ושאלת הספרות, מוסד ביאליק, 2011, עמ' 20–43.

==קישורים חיצוניים==
* 
* יואב רינון, 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:חיבורים אסתטיים
קטגוריה:ספרי 1946
קטגוריה:ספרי מוסד ביאליק
פול דה מאן

פול דה מאן (פלמית: Paul de Man; 6 בדצמבר 1919 - 21 בדצמבר 1983), היה פילוסוף וחוקר ספרות דקונסטרוקציוניסט.

== חייו ==
דה מאן נולד בבלגיה, לאנרי דה מאן שהיה יו"ר מפלגת הפועלים הבלגית ופנה לכיוון הנאציונל-סוציאליזם, ולאחר מלחמת העולם השנייה לימד בארצות הברית.

דה מאן ידוע במיוחד בקריאותיו המעודנות בשירה ובפילוסופיה רומנטית, ובשל מאמריו הקצרים על מגוון שאלות פילוסופיות וספרותיות. המאמר, "ההתנגדות לתאוריה" ("The Resistance to Theory"), שחוקר את מטרות והנחות היסוד הפילוסופיות של תורת הספרות, הוזמן כהקדמה לספר על חקר הספרות, ונדחה לאחר מכן על ידי האגודה לשפות מודרניות. המאמר טוען, שההתנגדות הרחבה והפולמוסית לתאוריה היא, למעשה, התנגדות לקריאה עצמה, התנגדות לשימוש בשפה לשם דיבור על שפה. מאמר זה פורסם לאחר מותו, בשנת 1986, בספר בשם זה, שבו נכללים גם עוד כמה מהמאמרים הידועים שפרסם בשנותיו האחרונות.

תורתו של דה מאן חלחלה בעיקר דרך השפעת סטודנטים שלו, אם כי לאחרונה עבודותיו שלו נעשו יותר ויותר נפוצות.

מחלוקת חריפה פרצה בסוף שנות השמונים, כאשר, לאחר מותו של דה מאן, מאמריו לעיתון בלגי, ששיתף פעולה עם הנאצים, התגלו. חלק מהמאמרים מכילים דעות אנטישמיות. הכרך, Responses : on Paul de Man's wartime journalism (נערך על ידי ורנר המאכר, ניל הרץ ותומס קנן. נברסקה, 1989), מכיל אוסף מאמרים שנכתבו על ידי תלמידיו של דה מאן וקולגות שלו, שעוסקים במחלוקת חדשה זו סביב עבודתו של דה מאן. בין השאר, אף ז'אק דרידה, פילוסוף יהודי צרפתי, וידידו של דה מאן, ניסה להגן על שמו הטוב של חברו, ולהסביר את הביטויים האנטישמיים במאמרים אלו. מיכל בן-נפתלי, תלמידתו של דרידה, ומרצה באוניברסיטה העברית, כתבה מאמר בו היא מנסה להגן על הגנתו של דרידה על פול דה מאן.

הספר "ההתנגדות לתאוריה" תורגם לעברית על ידי שי גינזבורג, ויצא לאור בהוצאת רסלינג ב-2010.

==קישורים חיצוניים ==
* [http://www.press.jhu.edu/books/hopkins_guide_to_literary_theory/paul_de_man.html Johns Hopkins Guide to Literary Theory]
* 
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות בלגים
קטגוריה:פוסטמודרניזם
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:מהגרים מבלגיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
גרון

איור של גרון, המציג את ה[[לוע, בית הקול, מכסה הגרון, קנה הנשימה]]הגרון הוא הפרוזדור לכניסת חמצן לריאות ומזון למערכת העיכול. הגרון הוא הפתח היחיד בגוף שדרכו מתקבלים חומרים חיוניים. עקב זאת, עשויים לעבור דרכו לתוך הגוף גם מיקרואורגניזמים העלולים לגרום נזק לבריאות. לכן קיימים "שומרים" העומדים על המשמר בפה ובלוע.

בפה נמצא הרוק, המכיל מוצין , שהוא ריר שלוכד מיקרואורגניזמים; ברוק מצויים גם ליזוזומים שמפרקים חיידקים ואימונוגלובולינים, חלבונים שמתפקדים כנוגדנים שמסייעים למערכת החיסון לחסל גורמים מזיקים.

משני צידי הלוע נמצאים שני קשרי לימפה, בלוטות לימפה גדולות המכונות "שקדים", אשר מהוות חלק בלתי נפרד ממערכת הלימפה ומערכת החיסון; תפקידם הוא ללכוד ולחסל חיידקים ונגיפים. בתוך לוע האף (נזופרינקס) מצוי פוליפ הקרוי אדנואיד (Adenoid), שגם הוא קשור למערכת החיסון.

עקב העמידה המתמדת בפני זיהומים, עלולים השומרים עצמם להזדהם, להתלקח ולהתנפח למצב הידוע בשם דלקת גרון או דלקת הלוע (Acute Laryngitis).

== סרטן הגרון ==

סרטן הגרון כולל סוגים שונים של סרטן, כולל סרטן הלוע (pharyngeal cancer) וסרטן הגרון (laryngeal cancer). סרטן זה מתפתח בדרך כלל בתאים המצפים את הגרון והוא יכול להופיע בכל אחד מחלקי הגרון.<ref name="throat_cancer_general">[https://www.cancer.org/content/dam/CRC/PDF/Public/8666.00.pdf Laryngeal and Hypopharyngeal Cancer Early Detection, Diagnosis, and Staging], American Cancer Society</ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צוואר
מימזיס

מימזיס (מיוונית: μίμησις) הוא מונח פילוסופי וביקורתי שפירושו "חיקוי" או "ייצוג" של המציאות.

אריסטו היה זה שטבע את המושג. הן אפלטון והן אריסטו ראו במימזיס ייצוג של הטבע. עם זאת, אפלטון חשב שהבריאה כולה היא חיקוי של עולם האידיאות, ולכן החיקוי האומנותי הוא למעשה "חיקוי של חיקוי". אריסטו חשב אף הוא על מימזיס כעל חיקוי של הטבע, אולם, ככל הנראה, במונח "טבע" הוא התכוון לשינוי. העלילה, לכן, היא חיקוי של שינוי, של פעולה.

המושג משמש בעולם האמנות והתיאטרון. באמצעות המימזיס (חיקוי המציאות) הצופה קולט את המסר החינוכי שנלמד מהמחזה. ביוון העתיקה היה תפקיד המחזאי חשוב, שכן הוא מעביר בצורה ישירה לאזרחי הפוליס את הערכים שעליהם להפנים ולחיות על פיהם.

==מימזיס בניגוד לדיגסיס==
אריסטו ואפלטון הנגידו בין מימזיס לדיגסיס. בדיגסיס אין זו הצורה בה יצירת אמנות מחקה את המציאות, אלא האופן בו המחבר או הדובר מתארים את המאורעות המיוצגים לקהל. בדיגסיס המחבר פונה לנמעניו ישירות, כדי לבטא את החופש שהוא נטל לעצמו בייצוג בדיון. לרוב חושבים על דיגסיס כעל "הגדה" (telling), המחבר מספר על הפעולות באופן בלתי ישיר, ומתאר מה הדמויות חושבות ומרגישות, בזמן שמימזיס נתפס כ"הראיה" (showing) של המתחולל בנפש הדמויות באמצעות פעולתן.

ההבחנה בין "הראיה" ל"הגדה" הייתה מקובלת עד לשנות החמישים, כשספרו של וויין בות', "The Rhetoric of Fiction", התפרסם. בות' טען שהבחנה זו היא מלאכותית, מאחר שכל סיפור דורש מספר, בין אם הוא מדגיש את קיומו בטקסט ובין אם לא. בהתאם לכך, גם ההעדפה המקובלת של "הראיה" על פני "הגדה" אין בה תועלת. על כל סופר לבחור את המספר המתאים לאפקטים האמנותיים אותם הוא מנסה להשיג.

==ראו גם==
*מימזיס - ספרו של אריך אוארבך

==לקריאה נוספת==
* אריך אוארבך, מימזיס - התגלמות המציאות בספרות המערב, מוסד ביאליק, 1958

==קישורים חיצוניים==
* [http://haraayonot.com/idea/mimesis מימזיס] באנציקלופדיה של הרעיונות
* 

קטגוריה:מטאפיזיקה
קטגוריה:מונחים ספרותיים
קטגוריה:אסתטיקה
פרנק ריימונד ליוויס

פרנק ריימונד ליוויס (באנגלית: Frank Raymond Leavis) (14 ביולי 1895 - 14 באפריל 1978) היה מבקר ספרות בריטי חשוב. הוא לימד ולמד במשך כמעט כל חייו באוניברסיטת קיימברידג', והיה נשוי לחוקרת הספרות קוויני ליוויס. כמשתתף בזרם הביקורת החדשה, ליוויס רומם את המוניטין של כמה אישים מתחום הספרות, והשפיל מוניטין של אישים אחרים על ידי אישיותו רבת הכוח ופרשנויותיו מלאות ההשראה. כך, לדוגמה, קבלת שירתם של ת"ס אליוט, עזרא פאונד, וג'רארד מנלי הופקינס, חבה רבות להצהרותיו של ליוויס באשר לגדולתם.

ליוויס הקים את הרבעון Scrutiny, שפרסם את כתביהם של טובי מבקרי הספרות האנגלים בזמנו. המוזיקולוג וילפריד מלרס כתב ברבעון ביקורות מוזיקה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.press.jhu.edu/books/hopkins_guide_to_literary_theory/f._r._leavis.html Leavis page from the Johns Hopkins Guide to Literary Theory]
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות בריטים
קטגוריה:חברים במסדר עמיתי הכבוד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בריסטול
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1895
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1978
איוור ארמסטרונג ריצ'רדס

איוור ארמסטרונג ריצ'רדס (באנגלית: Ivor Armstrong Richards; 26 בפברואר 1893–1979) היה מבקר ספרות ורטוריקן אנגלי. ספריו, במיוחד משמעות המשמעות, Practical Criticism, Principles of Literary Criticism, ו-The Philosophy of Rhetoric, היו מהספרים המכוננים של אסכולת הביקורת החדשה (הנחשבת לתחילת ביקורת הספרות האנגלית המודרנית), ורוב הדמויות המשפיעות באסכולה זו נמנו עם תלמידיו.

==רעיונותיו לגבי מטאפורות==
כתוצאה מן הדבקות בעיון יסודי בטקסט ובמרכיביו, כגון המשפט, הניבים והמילים, ביטא ריצ'רדס בספרו "הפילוסופיה של הריטוריקה" עיון מעמיק במרכיבי הכתיבה והמטפורה האנגליים. במקום שני מרכיבי המטפורה - מילת היסוד (הפיגורה) והמשמעות המושאלת - שנידונו ברטוריקה הקלאסית, הציע ריצ'רדס את המונחים vehicle, tenor, & focus:
* ה-vehicle הוא הכלי או המילה הפשוטה המובילה על גבה את המשמעות המושאלת. 
* הטנור ("רוכב", מושאל מתחום המוזיקה) הוא מקביל ל-vehicle אך בא מתחום אחר ועדיין אין הוא נותן את המשמעות המלאה של הפיגורה. יחסי ה-vehicle והטנור הם אנלוגיים ועל כן מצויה לפחות תכונה אחת (לעיתים יותר) המשותפת להם. המילים "רכב" ו"רוכב" מרמזות על תנועת העברה (טרנספר) בין שני המרכיבים, גם אם התכונה אינה משותפת במרכיבים לכתחילה. מאוחר יותר טענו חוקרים כוולפגנע קייזר שהעברה זו היא מהותית והדדית בין שני המרכיבים הראשיים של הביטוי המטפורי. התכונה המשותפת ממיינת את מילת ה-vehicle ואת מילת הטנור הבאות מתחומים רחוקים זו מזו לקטגוריה אחת. מיון זה דומה לדרכי המיון של המיתוס או של החלום, המצרפים זה לזה תכנים מתחומים שונים ורחוקים זה מזה. 
* הפוקוס (ground) היא התכונה המשותפת היוצרת את המיון של המילים ל-vehicle וטנור. כונתה על ידי ריצ'רדס בשם "גראונד" ובמילונו של שיפלי (Shipley) בשם "פוקוס" (מוקד) המפגיש בין תוכן ה-vehicle לתוכן הטנור. 

לכל אחד משלושת המרכיבים יש גם תכונות עצמיות וגם משמעויות משניות, ואלה זוכות לגילוי ולהבלטה על ידי האנליזה של הפיגורה הלשונית למרכיביה. כך מתקבלת מטפורה רב-גונית ורב-משמעית, המעניקה לשיר או לטקסט את עושרו הרב-משמעי. על יסוד זה טענו חוקרים מאוחרים יותר, שהמונחים של ראצ'רדס כבר רומזים לכך, שהאנליזה של המטפורה משמשת כיסוד פרשני עיקרי בפירוש השירה הלירית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.press.jhu.edu/books/hopkins_guide_to_literary_theory/i._a._richards.html I.A. Richards page from the Johns Hopkins Guide to Literary Theory]
* [https://web.archive.org/web/20040223183007/http://mysite.freeserve.com/jbcpub/richards/iar.html The I.A. Richards Web Resource]
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:רטוריקנים ונואמים
קטגוריה:חוקרי רטוריקה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1893
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1979
ויליאם קורץ וימסט

ויליאם קורץ וימסט הבן (באנגלית: William Kurtz Wimsatt, Jr; 17 בנובמבר 1907 - דצמבר 1975) היה מבקר ספרות אמריקאי. וימסט נחשב לאחד מהפורמליסטים המשפיעים ביותר של הביקורת החדשה.

הוא ידוע במיוחד בשל שני מאמרים שכתב יחד עם מונרו ברדסלי, "The Intentional Fallacy" ו-"The Affective Fallacy", שהיוו מסמכים חשובים של הביקורת החדשה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1907
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
מונרו קרטיס ברדסלי

מונרו קרטיס ברדסלי (באנגלית: Monroe Curtis Beardsley; 10 בדצמבר 1915 – 18 בספטמבר 1985) היה פילוסוף אמריקאי שעסק באסתטיקה. ידוע במיוחד בזכות שניים ממאמריו, שנכתבו יחד עם ויליאם וימסט - "The Intentional Fallacy" ו-"The Affective Fallacy". מאמרים אלו היו מאמרי מפתח של הביקורת החדשה. כמו כן, ברדסלי כתב טקסט מבוא באסתטיקה וערך אנתולוגיה נחשבת בפילוסופיה.

ברדסלי התחנך באוניברסיטת ייל (B.A. 1936, Ph.D. 1939), שם קיבל את פרס ג'ון אדיסון פורטר. הוא לימד במספר מכללות ואוניברסיטאות, כולל מכללת מאונט הולוק ואוניברסיטת ייל, אך את מרבית הקריירה שלו בילה במכללת סווארמור (22 שנים) ובאוניברסיטת טמפל (16 שנים). עבודתו באסתטיקה ידועה בעיקר בזכות דגלה בתאוריה האינסטרומנטליסטית באמנות ובמושג החוויה האסתטית. ברדסלי נבחר לנשיא האגודה האמריקאית לאסתטיקה בשנת 1956.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:אסתטיקנים
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
ויליאם אמפסון

סר ויליאם אמפסון (באנגלית: William Empson;
27 בספטמבר 1906 - 15 באפריל 1984) היה משורר ומבקר בריטי.

אמפסון ידוע בעיקר בגלל הביקורות הספרותיות שלו, ובמיוחד ניתוחיו על השימוש בשפה ביצירות פואטיות. כמו כן, הוא ידוע גם בשל שירתו. בעבודתו התאורטית הוא הושפע מהפילוסוף לודוויג ויטגנשטיין, שעסק בעיקר בקושי שמציבה השפה בהבעת מחשבות בבהירות. ספרו הידוע ביותר הוא "Seven Types of Ambiguity". לספר זה נודעה השפעה מרכזית על תנועת הביקורת החדשה, אסכולה בתורת הספרות, שכיוונה תשומת לב רבה לטקסטים עצמם.

ביקורתו על מילטון ופוריטניות ב-"Milton's God", הייתה התקפה חריפה ומסודרת על האתוס הנוצרי והפוריטני.

שירתו נחשבת לנבונה ויבשה: הערכתו הרבה למשורר המטאפיזי ג'ון דאן משתקפת במקומות רבים בעבודתו, ומאוזנת בהערכתו למחשבה בודהיסטית, ונטייתו לסאטירה.

==עבודות תאורטיות==
<div style="direction: ltr;">
* 1930 Seven Types of Ambiguity
* 1935 Some Versions of Pastoral
* 1951 The Structure of Complex Words
* 1961 Milton's God
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות בריטים
קטגוריה:משוררים בריטים
קטגוריה:מבקרי ספרות בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שפילד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1984
רוברט פן וורן

רוברט פן וורן (באנגלית: Robert Penn Warren; 24 באפריל 1905 - 15 בספטמבר 1989) היה סופר ומשורר אמריקאי. זכה בפרס "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1974 וכן שלוש פעמים בפרס פוליצר לשירה ולספרות, לשנים 1947, 1958, ו-1979.

==ביוגרפיה==
פן וורן נולד בגת'רי, קנטקי וקיבל תואר מאוניברסיטת ברקלי ב-1926.

במהלך שנות ה-30 המוקדמות של המאה העשרים היה וורן מעורב בתנועת "האגררים הדרומיים" (Southern Agrarians), ותרם למניפסט האגררי, יחד עם 11 משוררים וסופרים נוספים.

==יצירתו ופרסים שקיבל==
יצירתו הידועה ביותר היא הרומן "כל אנשי המלך" , אשר זכה בפרס פוליצר ב-1947. יצירה זו נכללה ברשימת 100 הספרים הטובים באנגלית במאה העשרים שנערכה על ידי צוות העורכים של הספרייה האמריקאית המודרנית ב-2001. 

ב-1974 קיבל וורן את הזכות לשאת בוושינגטון את הרצאת ג'פרסון - Jefferson Lecture in the Humanities, הנחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח. אות זה מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד בלבד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח. 

בנוסף, פן וורן זכה בפרסי פוליצר לשירה ב-1958 על "Promises: Poems 1954-1956", וב-1979 על "Now and Then".

===רשימת יצירותיו===
* 1943 Heaven's Gate
* 1946 כל אנשי המלך
* 1954-1956 Promises: Poems
* Now and Then
*John Brown: The Making of a Martyr
*Thirty-six Poems
*Night Rider
*Eleven Poems on the Same Theme
*Selected Poems, 1923 – 1943
*Blackberry Winter
*The Circus in the Attic
*World Enough and Time
*Brother to Dragons: A Tale in Verse and Voices
*Band of Angels
*Segregation: The Inner Conflict in the South
*Selected Essays
*The Cave
*You, Emprerors, and Others: Poems 1957 – 1960
*The Legacy of the Civil War
*Wilderness
*Flood
*Who Speaks for the Negro?
*Selected Poems: New and Old 1923 – 1966
*Incarnations: Poems 1966 – 1968
*Christmas Gift 1938

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:חוקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת איווה
קטגוריה:עמיתי מקארתור
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי הרצאת ג'פרסון
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל

קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: סיפורת
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: שירה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1905
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1989
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קטגוריה:זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס
ג'ון קרואו רנסום

ג'ון קרואו רנסום (באנגלית: John Crowe Ransom; 30 באפריל 1888 - 3 ביולי 1974) היה משורר, מסאי ופרשן חברתי אמריקאי.

== ביוגרפיה ==
רנסום נולד בפולסקי, בנו של כומר מתודיסט. בגיל 15 נכנס רנסום לאוניברסיטת ואנדרבילט בנאשוויל, טנסי, וסיים את לימודיו במוסד זה בגיל 21 (1909).

בשנים 1910 עד 1913 למד באוניברסיטת אוקספורד באנגליה במסגרת מלגת רודז.

ב-1914 החל רנסום לעבוד במחלקה האנגלית בוואנדרבילט. הקריירה שלו נקטעה לזמן מה על ידי מלחמת העולם הראשונה, והוא שרת כקצין ארטילריה בצרפת. לאחר המלחמה חזר רנסום לוואנדרבילט, והפך לחבר במחלקה האנגלית באוניברסיטה זו.

ב-1930 הצטרף רנסום, יחד עם עוד 11 אגררים דרומיים (Southern Agrarians), לפרסום המניפסט האגררי, שנדמה כי סחף עמו את התרבות האמריקאית הדרומית המסורתית. בשנות השלושים פרסם רנסום מאמרים שונים, שהושפעו מהאמונות האגרריות, אך עד ל-1945 הוא הפנה את גבו לתנועה זו.

אוסף המסות שלו, "God Without Thunder", פורסם ב-1938, השנה בה הוא פרסם גם את "The World's Body". ב-1941 הוא פרסם את "The New Criticism" (הביקורת החדשה).

ב-1937 עזב רנסום את וואנדרבילט, וקיבל משרה בקניון קולג' באוהיו. ב-1945 פורם ספרו "Selected Poems". לאחר שהגיע לקניון, הוא נעשה העורך של ה-"Kenyon Review", ונשא במשרה זו עד ל-1959.

ב-1966 הוא נבחר לאקדמיה האמריקאית לספרות ולאמנויות. ב-1972 פורסם אוסף מסות נוסף שלו, שפורסמו קודם ב-"Kenyon Review".

רנסום מת בגמבייר, אוהיו ב-3 ביולי 1974. קברו נמצא מאחורי ספריית צ'למרס של הקניון קולג'.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:זוכי מלגת רודס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1888
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1974
קליאנת' ברוקס

קליאֵנת' ברוקס (באנגלית: Cleanth Brooks; 16 באוקטובר 1906 – 10 במאי 1994) היה מבקר ספרות אמריקאי רב השפעה. זוכה "הרצאת ג'פרסון" לשנת 1985.

== קורות חיים ==
ברוקס למד באוניברסיטת ואנדרבילט בה פגש את רוברט פן וורן. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת טוליין וזכה במלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד. הוא היה תלמידו של ג'ון קרואו רנסום.

==עבודתו והשפעותיו==
ברוקס היה בין החשובים והבולטים בחברי אסכולת הביקורת החדשה באמצע המאה העשרים ובלט בקריאה הצמודה שלו. בין השאר ידוע ברקוס בכך שתיאר קריאה "רשלנית" ובלתי קשובה בביטוי נפוץ גם היום - "the Heresy of Paraphrase".

ספריו של ברוקס כוללים את "Well-Wrought Urn", שפורסם ב-1947 ו-"Modern Poetry and the Tradition", שפורסם ב-1939. בשתי עבודות אלו ברוקס שם דגש על מרכזיותם של דו המשמעות והפרדוקסליות להבנת שירה. כמו כן, ברוקס כתב מחקר על ויליאם פוקנר; הוא כתב, יחד עם רוברט פן וורן, ספר לימוד משפיע, בשם "Literary Criticism: A Short History". עבודותיו המאוחרות יותר כוללות את הספר "A Shaping Joy: Studies in the Writer's Craft"

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות אמריקאים
קטגוריה:זוכי מלגת רודס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:זוכי הרצאת ג'פרסון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוליין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1906
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
פסטיש

פסטיש לפוסטר התעמולה המפורסם של [[ג'יימס מונטגומרי פלאג משנת 1917 שעודד גיוס לצבא ארצות הברית, כאשר דמותו של הדוד סם מוחלפת בגנו]]
פרט מפסטיש שבו הוסף [[מזלג לידו של סוקרטס בציור מותו של סוקרטס של ז'אק-לואי דויד משנת 1787 כדי לתאר את בעיית הפילוסופים הסועדים]]
פסטיש (Pastiche) היא טכניקה אמנותית שמחקה באופן קליל, ומבלי שלחיקוי זה תהיה חשיבות פרשנית, סגנון או עלילה של ספר אחר (בשונה מפרודיה או סאטירה). למרות שהפסטיש לרוב היתולי באופיו, לעיתים הוא נעשה מתוך כבוד לטקסט המחוקה, למשל בספרות חובבים. 

== ניתוח ומשמעות ==
בשלהי המאה ה־19 באנגליה, נעשה שימוש בפסטיש עם אלמנט נוסף של משמעות: יצירה תוארה כפסטיש אם צירפה יחדיו סגנונות של כמה יצירות מקוריות. כפי שמגדיר זאת מילון אוקספורד פסטיש: "עירוב של מרכיבים שונים: תערובת, בליל, ערבוביה". משמעות מוקדמת זו חופפת למשמעות האטימולוגית של המילה: פסטיש הוא הגרסה הצרפתית למילה האיטלקית pasticcio: סוג של פאי העשוי ממרכיבים רבים. במהלך המאה העשרים, המילה "פסטיש" שינתה את משמעותה, כך שכעת היא משמשת במשמעות שתוארה קודם, ללא קונוטציות הכרחיות לעירוב סגנונות.

הפסטיש נבחן מהפרודיה. בעוד השנייה נוטלת פסוקים ממקור ספרותי אחד ומעוותת אותם במטרה להגחיך את הנושא שבו היא דנה ולצקת משמעות חדשה, הראשונה פועלת בשיטת ההטלאה, מייבא פסוקים ממקורות אחרים, מבלי להיות מחויב ליציקת משמעות.

לפי פרדריק ג'יימסון, הפסטיש הוא פרודיה ריקה השייכת לאסתטיקה של הפוסטמודרניזם, שבו הפרודיה מוצאת עצמה ללא ייעוד, משום שהמציאות עצמה, שאותה היא אמורה להלעיג, כבר התפרקה מלכידותה. <ref>פרדריק ג'יימסון, פוסטמודרניזם או ההיגיון התרבותי של הקפיטליזם המאוחר, תרגום: ע' גינצבורג-הירש, תל אביב: רסלינג, 2002, עמ' 33–34</ref>

== שימושים ודוגמאות==
פסטיש של הציור [[אמריקן גותיק מאת גרנט ווד בפרסומת של RCA רקורדס]]
יצירות רבות בסוגות מסוימות, במיוחד בפנטזיה, הן במהותן פסטיש. ספרות מעריצים רבה כתובה בפסטיש. דוגמאות ניתן למצוא בסיפורים הרבים המציגים את שרלוק הולמס, שלא נכתבו על ידי ארתור קונאן דויל.

צ'ארלס רוזן תיאר חלק ניכר מיצירותיו של מוצארט כפסטיש של סגנון הבארוק.

הפסטיש החל לתפוס את מקומו גם בקולנוע, בשני העשורים האחרונים, כאשר התחילו לצאת סרטים פוסטמודרניים. הפסטיש תפס חלק נכבד מתרבות הפוסטמודרניזם שעיקריה היו קלילות וגיחוך על השאלות הקיומיות שהציגו במאי המודרניזם. הפסטיש, יחד עם ערבוב הסגנון וצורת הבימוי הקלילה הפכו את הקולנוע הפוסטמודרני לחוויה שלא נראתה כמוה בתולדות הקולנוע. הפסטיש, בקולנוע הפוסטמודרני, משמעותו 'הדבקת' (Paste - Pastich) רעיון המוכר לכל ושימוש בו עד כדי שחיקת הרעיון. יודגש כי מדובר בהדבקה מלאכותית, אחת שלא תראה טבעית ושיהיה ידוע לנו כי הרעיון לקוח ממקום אחר. דוגמאות לפסטיש בקולנוע הפוסטמודרני ניתן למצוא בסרטיו של קוונטין טרנטינו ובסרטיהם של האחים כהן.

הפסטיש בולט גם באדריכלות פוסט-מודרנית, למשל באתרים כמו Piazza D'Italia בניו אורלינס של האדריכל צ'ארלס מור (). התכנון כולל צירוף גרוטסקי של פיאצה איטלקית, עמודי דקור נאו-קלאסיים ואורות ניאון. דוגמה אחרת היא המלונות של חברת וולט דיסני באורלנדו, פלורידה, שעיצב מייקל גרייבס.

בפסטיש נעשה גם שימוש בפרסומות, שמחקות סגנונות ונושאים פופולריים למטרות שיווק.

== ראו גם ==

* פרודיה
* סימולקרה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכניקות ספרותיות
קטגוריה:מונחים ספרותיים
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:מינוחים בקולנוע
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
וולפגנג איזר

וולפגנג איזר (גרמנית: Wolfgang Iser 22 ביולי 1926 - 24 בינואר 2007) היה חוקר ספרות גרמני.
== ביוגרפיה ==
איזר נולד במרינברג, גרמניה, לפאול ואלזה (שטיינבאך) איזר. למד ספרות באוניברסיטאות של לייפציג וטובינגן. את עבודת הדוקטורט שלו, על השקפת עולמו של הנרי פילדינג, הגיש באוניברסיטת היידלברג ב-1950. בהמשך לימד באוניברסיטאות היידלברג ואוניברסיטת גלאזגו ובמקומות נוספים בעולם, כולל בישראל. 

איזר ידוע בשל תאוריית ביקורת תגובת הקורא בתורת הספרות שהיה שותף מרכזי בפיתוח הגישה היוניפורמיסטית שלה, המתארת את השפעת היצירה על קורא תאורטי המשתמע מתוך ועל ידי היצירה. ספרו "מעשה הקריאה - תאוריה של תגובה אסתטית" (Die Appellstruktur der Texte) תורגם מגרמנית לעברית ופורסם בהוצאת מאגנס בשנת תשס"ו. 

פועלו זכה להכרה והוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בוקרשט, אוניברסיטת סופיה, אוניברסיטת זיגן ואוניברסיטת גיסן.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חוקרי ספרות גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קלן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת היידלברג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1926
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2007
פיתוח מוטה תחבורה ציבורית

ארלינגטון, וירג'יניה. ניתן לראות אזורים צפופים עם עירוב שימושי קרקע במרחק הליכה מתחנות רכבת תחתית המסומנות בריבוע אדום. זאת לצד אזורים צפופים פחות בשוליים.]]
בתכנון עירוני, פיתוח מוטה תחבורה ציבורית (TOD – Transit Oriented Development) הוא סוג של פיתוח עירוני הממקסם את כמות שטחי המגורים, העסקים והפנאי במרחק הליכה מתחבורה ציבורית, במטרה להגדיל את כמות המשתמשים בתחבורה ציבורית, להקטין את השימוש במכוניות פרטיות, ולקדם צמיחה עירונית בת קיימא. 

במרכז הגישה עומד העיקרון שיש לתכנן את שימושי הקרקע ומערכות התחבורה הציבורית ביחד ובצורה משלימה, שתאפשר למערכת התחבורה לספק נגישות מרחבית טובה ולפעול ביעילות כלכלית. פיתוח כזה כולל בדרך כלל תחנת מעבר מרכזית (כגון תחנת רכבת, או רכבת קלה או תחנת אוטובוס) מוקפת באזור מעורב שימושים בצפיפות גבוהה. באזור זה יתוכננו מבני מגורים בצפיפות גבוהה, מסחר, משרדים ומבני ציבור, ובכלל זה מבנים . אזור זה משתרע ברדיוס 400 עד 800 מטר מסביב לתחנה, מרחק שנחשב סביר להגעה לתחנה בהליכה ברגל. 

מסביב למרכז זה מתפרסים אזורים בצפיפות נמוכה יותר, המשמשים כחלק מרשת תחבורה משולבת. אזורים אלה יכולים לשמש למבנים בצפיפות נמוכה יותר, פארקים קטנים, בתי ספר ותעשייה קלה.

הפיתוח מתוכנן בדרך כלל גם להיות נח להליכה, על ידי שימוש ברשת רחובות צפופה וצמצום שטח הקרקע המוקדש למכוניות. 

==ראו גם==

* רכבת
* רכבת פרברית
* אוטובוס

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* ניורמברג, א., רופא, י., וגבריאל, ג. (2020). נגישות וצפיפות - פתרון למשבר התחבורה בישראל. נייר עמדה. מרחב - התנועה לעירוניות בישראל (ע"ר).

* ניורמברג, א ואוחיון, ק. (2017). חוות דעת לתוכנית תמל/1034 - אופקים חדשים. המחלקה לגאוגרפיה ופיתוח סביבתי אוניברסיטת בן-גוריון ואגף שימור סביבה וטבע, החברה להגנת הטבע. ירושלים: מינהל התכנון.

* רופא, י. (דצמבר, 2010). עקרונות התכנון של פיתוח עירוני מסביב לרכבת. מאמר שהוצג בכנס פיתוח עירוני סביב תחנות רכבת. מוסד שמואל נאמן למחקר מדיניות לאומית והטכניון – מכון טכנולוגי לישראל. חיפה

* Bernick, M., & Cervero, R. (1997). Transit villages for the 21st century. New York, NY: McGraw-Hill.

* Calthorpe, Peter (1993) The Next American Metropolis: Ecology, Community and the American Dream. Princeton Architectural Press, New – York, NY
*Ewing, R., & Bartholomew, K. (2013). Pedestrian & Transit-Oriented design. Washington, D.C.: Urban Land Institute and American Planning Association.
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תכנון עירוני
קטגוריה:תחבורה בת קיימא
אנוש

אֱנוֹשׁ הוא דמות מקראית; נכדם של אדם וחוה, בנו של שת ואביו של קינן. סך ימי חייו 905 שנים.

על פי חשבון השנים המוזכרות במקרא, נולד אנוש בשנת רל"ה למניין בריאת העולם (3526 לפנה"ס). בגיל 90 הוליד את בנו קינן. ונפטר בשנת- א'ק"מ (2621 לפנה"ס). שת מייצג את הדור השני ועוד בחייו בשנת א'נ"ו נולד צאצאו נח המייצג את הדור העשירי לאדם הראשון.

בעברית המונחים בן אנוש ואנושות נגזרים מהיותו של אנוש, על פי הסיפור התנכ"י, אב קדמון משותף לכל בני האדם.

שם חיצוני לאשתו הוא נועם.

== ראשית החילון ==
בספר בראשית נאמר ". משמעותו הפשוטה של פסוק זה היא שבימי אנוש החל הפולחן לה', אך הפרשנים המסורתיים מסבירים שאז החלו לעבוד עבודת אלילים - לדעתם המילה "הוחל" באה מן המילה "חולין", ההפך מקדושה.

וכך מסביר הרמב"ם:

דבריו של הרמב"ם נתמכים גם מדברי המדרש:

לעומת זאת, פרשן המקרא משה דוד קאסוטו העדיף להיצמד לפרשנות הפשט ולטעון שהקריאה הייתה לשם האלוהים כפשוטו. הוא מסביר כי הקריאה לאלוהים בשמו היא לאו דווקא שימוש בשם "ה'" בפולחנו, כפי שסוברת ביקורת המקרא, ובוודאי לא התחלה של עבודה זרה כפי שסוברים הפרשנים המסורתיים, אלא פנייה אליו בשם המיוחד לו, מתוך הרגשה של קרבתו הפרסונלית. לפיכך אדם וחוה לא קראו ל"ה'" בשמו אלא בשם אלוהים, מתוך שהיו שרויים באבל וצער, ואילו קין, שהרג את אחיו, אלוהים נסתר ממנו ("ואין קורא בשמך... כי הסתרת פניך ממנו", ), ולכן גם הוא לא היה יכול לקרוא ל"ה'" בשמו. רק כאשר נולד נכד לאדם וחוה, התחיל דור חדש ופתח תקווה לעתיד, האבל פג והייתה בשמחה שמתוכה יכלו לקרוא בשמו של "ה'". קאסוטו מעיר כי בעברית המקראית לא קיימת הבחנה כמו באנגלית, בין דבר הנעשה בפעם הראשונה לבין דבר שהתחדש לאחר שהופסק (קידומת re), וכאן ההוראה של "הוחל" אינה במשמעות של התחלה, אלא במשמעות של התחדשות הפעולה לאחר שהופסקה.

==אסונות הטבע בדורו של אנוש==
המדרשים מייחסים לדורו של אנוש כל מיני שינויי טבע חריגים ובמיוחד מציינים כי בימיו הוצף שליש מהעולם.

בתנ"ך הוזכר פעמיים הביטוי "הַקּוֹרֵא לְמֵי הַיָּם וַיִּשְׁפְּכֵם עַל פְּנֵי הָאָרֶץ ה` שְׁמוֹ", ודרשו על כך שפעמיים עלה הים והציף את העולם. (בנוסף לאסון המבול).
וכך כותב רש"י בפירושו למילים "וגם אחרי כן": 

נחלקו התנאים במדרשים עד היכן הוצף הים בכל אחת מהפעמים, ומוזכרות במדרשים כ-שלוש שיטות בעניין זה. 

במדרש רבה לספר בראשית נאמר: 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שושלת שת
קטגוריה:אישים בתנ"ך שהגיעו לגיל 900
ליזוזים

ליזוזים (lysozyme) הוא אנזים המצוי בנוזלי גוף וכן ברקמות ובתאים שונים, הממס חיידקים על ידי פירוק דופן התא שלהם.

==היסטוריה==
גביש של ליזוזים
הליזוזים התגלה בשנת 1921 על ידי אלכסנדר פלמינג, מגלה הפניצילין, כאשר ערך בדיקות בריר האף של חולה נזלת, שהיה כנראה הוא עצמו. פלמינג שם טיפה של ריר האף על גבי צלוחית פטרי שהכילה מצע מזון המתאים לגידול חיידקים, וכאשר בחן את הצלוחית ימים אחדים לאחר מכן, שם לב לכך שבעוד שברוב שטחה של הצלוחית גדלו מושבות צהובות של חיידקים, מסביב למקום בו הניח את טיפת הריר לא הופיעו חיידקים. לאחר שחקר את התופעה, הסיק פלמינג כי חומר ממס חיידקים המצוי בריר האף הפריע לגידולם של החיידקים, וקרא לחומר זה ליזוזים ("אנזים ממס"', lysis - המסה ביוונית, zyme - סיומת המציינת אנזים). לחיידק המתמוסס בקלות קרא פלמינג "מיקרוקוקוס ליזודאיקטיקוס" (Micrococcus lysodeikticus), שפירושו ביוונית "הנקד הזעיר המראה התמוססות".

פלמינג הראה כי בניגוד לחומרים אחרים אשר השתמשו בהם באותה התקופה לחיטוי, הליזוזים אינו מזיק לרקמות הגוף, והוא קיווה כי ניתן יהיה להשתמש בו לטיפול במחלות שמקורן בחיידקים ולשם הגנה בפני זיהומים. אולם, לאכזבתו, גילה כי החיידקים שעליהם פעל הליזוזים נמנו דווקא עם אלה שאינם מסוכנים לגוף, ואילו החיידקים המסוכנים, כמו הסטפילוקוקים והסטרפטוקוקים, גורמי הדלקות למיניהן, לא היו רגישים לליזוזים. אף על פי כן, כל חייו ייחס פלמינג לליזוזים ערך רב יותר מאשר לתגליתו המפורסמת האחרת - הפניצילין, התרופה האנטיביוטית הראשונה והיעילה מכולן, שגילה פלמינג ב־1928.

הליזוזים היה האנזים הראשון, והחלבון השני, שמבנהו התלת־ממדי פוענח, וזאת על ידי דייוויד פיליפס וחבריו במכון המלכותי בלונדון בשנת 1965. פענוח מבנהו ואופן פעולתו של הליזוזים הוכיח תאוריות רבות בדבר אופן פעולת האנזימים. בתחילה הופק הליזוזים מדמעות, אך כיום הוא מופק מחלבון ביצת התרנגולת, בו הוא נמצא בריכוז גבוה.

==מבנה ופעילות==
המבנה התלת־ממדי של הליזוזים
ככל החלבונים, בנוי גם הליזוזים מורכב חומצות אמיניות המחוברת זו לזו בשרשרת ארוכה, הקרויה שרשרת פוליפפטידית. במולקולת הליזוזים של ביצת התרנגולת ישנן 129 חומצות אמיניות, ומשקלה המולקולרי כ-14,500 דלטונים. לאורך מולקולת הליזוזים עובר בקע, המשמש כאתר הפעיל שלו, אליו נקשר הסובסטרט.

הליזוזים פועל על דופן התא של החיידקים על ידי פירוק השרשרות הסוכריות (פוליסכרידים), שהן המרכיב העיקרי שלו, באמצעות ניתוק הידרוליטי של הקשרים המחברים בין היחידות הבסיסיות המרכיבות את השרשרות הסוכריות. בכך הוא הורס את דופן תא החיידק. לפיכך, שייך הליזוזים למשפחת הגליקוזידאזות, אנזימים המפרקים קשרים בין סוכרים בעזרת מים.

ה-pH האופטימלי לפעילותו של ליזוזים על סובסטרטים פשוטים הוא 5, ואילו בפעולה על חיידקים שלמים ה- pH האופטימלי יכול להיות יותר גבוה.

==מקורות==
נתן שרון ויובל אשדת, ליזוזים - אנזים ממס חיידקים, מדע, כרך י"ח, 1973.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנזימים
לימפוציט B

תאי מערכת החיסון. התאים הכחולים מהווים את מערכת החיסון המולדת, והאדומים - את [[מערכת החיסון הלומדת. התאים המוקפים במסגרת צהובה הם פגוציטים. חץ סגול מציין שתא המוצא הופך, או מתמיין, לתא היעד]]
לימפוציט מסוג B הוא סוג של תא דם לבן. לימפוציטים B, המכונים גם בפשטות תאי-B, אחראים ליצירת נוגדנים (התגובה ההומוראלית). הם נוצרים במח העצם ועם הבשלתם מגיחים למערכת הלימפה, דרכה הם מגיעים לחלקי הגוף השונים.

== סיווג ==
* תאי קדם B: בתאי העצב מבשילים תאי B על ידי תהליך של סידור מחדש של הגנום שלהם, היוצר בכל תא B אזור שונה המקודד לנוגדן עם ספציפיות לאנטיגן שונה. התא עובר ביקורת, על מנת לוודא כי הנוגדנים שלו אינם נמשכים לחומרים עצמיים לגוף, ורק אז מקבל "אישור" להמשיך בהתמיינותו.
במקרה בו התא אכן מכיל נוגדנים הקושרים אנטיגנים עצמיים, התא עשוי לקבל "הזדמנות נוספת" לסידור אחר באמצעות כרומוזומים הומולוגיים או מקטעים שונים המקודדים לנוגדן שעדיין נותרו בו (כגון שרשרת "למדא" בתת-היחידה הקלה).
* תאי B בוגרים: תאי B אלו, הנמצאים בעיקר במערכת ההובלה, מבטאים על-גבי ממברנת התא שלהם קולטנים הקרויים BCR (ראשי תיבות באנגלית: B Cell Receptor). בתגובה למפגש עם אנטיגן מתמיינים תאים אלו לתאי B מופעלים.
* תא B מופעל: תא B שבא במגע עם אנטיגן חופשי או שהוצג לו אנטיגן על ידי קומפלקס MHC מסוג II ושגורה על ידי ציטוקין מתאים. בעקבות המגע עם האנטיגן תא ה-B הופך למופעל ומנסה ליצור נוגדנים חדשים. אם תא ה-B המופעל יצליח ליצור נוגדנים יעילים שאינם מכוונים כנגד אפיטופ עצמי, הוא יתחלק ויתמיין לתאי פלזמה ולתאי זיכרון. אם תא ה-B המופעל ייכשל בייצור נוגדן יעיל, התא ימות בתהליך של מוות תאי מבוקר - אפופטוזה.
תא שהצליח ביצירת נוגדנים מתחלק ומקים "שבט" - clone של תאי B בעלי גנום זהה, המייצרים אותם נוגדנים (פרט לשינויים של התבגרות האפיניות). לעיתים מתבצעת החלפת סוג הנוגדן- class switching (רק ב Fc של הנוגדן, ללא שינוי האנטיגן) ותא הבת מפריש נוגדנים ממחלקה שונה, אך שנצמדים לאותו האנטיגן.
* תא פלזמה: תא המפריש כמות גדולה של נוגדנים שאינו מתחלק.
* תאי זיכרון: תאים בעלי ספציפיות גבוהה לאנטיגן מסוים. נוצרים בתגובה כנגד אנטיגן. מסוגלים לחיות זמן רב בגוף, עם חשיפה לאנטיגן יכולים תאים אלו להתחלק ולהתמיין לתאי פלזמה מפרישי נוגדנים.

תאי B מבטאים סמנים שונים במהלך התפתחותם, וכך, מסייעים באיבחון הסוגים שונים של לימפומות ולוקמיות. הסמנים אותם מבטאים תאי B הם CD10, CD19, CD20, CD21, CD22, CD5, CD38 וכן HLA-DR.

מקור השם לימפוציט "B" הוא בלוטת הבורסה הקיימת בעופות, שם התגלו התאים.

== חסכים חיסוניים מולדים ==
מחלת ה-SCID היא היעדר מולד מוחלט של תאי-B ותאי T. ילדים הנולדים עם ליקוי זה מכונים "ילדי בועה", כיוון שהם נאלצים לבלות את כל חייהם (הקצרים) בתוך בועת פלסטיק סטרילית, המונעת חדירת זיהומים לגופם. מספר טיפולים מוצלחים בריפוי גנטי השיבו לילדים אלו את היכולת לייצר לימפוציטים והעניקו להם סיכוי לשרוד.

מחלת ה-XLA היא היעדר מולד מוחלט של תאי B, וכתוצאה מכך מחסור בכל סוגי הנוגדנים.

==גבולות הנורמה בבדיקת דם==
בבדיקות שתן הנורמה הם 43%-22% (מספר לימפוציטים מתוך 100 לויקוציטים).

==ראו גם==
*לימפומה פוליקולרית

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מערכת החיסון
קטגוריה:מערכת הדם
קטגוריה:תא
קטגוריה:מערכת הלימפה
לקטאז

Lactase tetramer, E.Coli.
לקטאז (בקיצור LCT) הוא אנזים ממשפחת β-גלקטוזידאז המופרש על ידי בלוטות באזור המכונה "ברש בורדר" במעי הדק בתגובה לשתיית חלב המכיל את סוכר החלב - לקטוז.

תפקידו של הלקטאז הוא לפרק לקטוז לשני חד-הסוכרים המרכיבים אותו, גלוקוז וגלקטוז. יונקים מייצרים את הלקטאז בינקות כדי להזין עצמם באמצעות יניקה וממשיכים לייצר את האנזים כל עוד הם ממשיכים לשתות חלב. בני אדם רבים, מיעוט באוכלוסיות ממוצא אירופאי, ואוכלוסיות שלמות ממוצאים אחרים, חדלים בשלב מוקדם בחייהם להיזון ממוצרי חלב, הלקטאז מפסיק להיווצר בגופם, סוכר החלב, הלקטוז ממשיך כמות שהוא בלתי מפורק אל המעי הגס, שם הוא מתפרק בדרך של התססה בעזרת חיידקים בעיקר מסוג של אי קולי (Escherichia coli) המצויים שם. תופעות הלוואי של פירוק זה הן גזים (בעיקר מתאן ופחמן דו-חמצני). מחסור קיצוני בלקטאז עשוי להוביל לכאבי בטן ולשלשול מסיבה זאת חברות תרופות שונות מייצרות טבליות לקטאז בשביל בני אדם שלא מייצרים מספיק לקטאז בעצמם על מנת לחפות על המחסור.

מכניזם של פירוק [[לקטוז]]

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20071011112847/http://www.lsbu.ac.uk/biology/enztech/lactase.html שימושי לקטאז בתעשיית מוצרי החלב]
* 

קטגוריה:אנזימים
לקטופרין

מבנה לקטופרין אנושי.
לקטופרין (lactoferrin) הוא גליקופרוטאין גלובולרי, ששייך למשפחת הטרנספרינים ולו תפקידים רבים. בין היתר, החלבון קושר שני יונים של &lrm;Fe<sup>3+</sup>&lrm;, והוא מופרש במגוון נוזלים, כגון חלב אם (ובעיקר בחלב הלידה, קולוסטרום), רוק, דמעות וריר. לקטופרין מופרש בכמות גבוהה ביותר בקולוסט אחר כך בחלב אם וכן גם בחלב פרה ובחלב כבשים. 

החלבון הוא חלק ממערכת החיסון הלא-ספציפית, בשל יכולתו לדכא שגשוג חיידקים ופטריות. כמו כן, לחלבון תפקידים בהומאוסטזיס של ברזל, בהגנה מפני דלקות, בגדילה ובמיון של תאים וכן נגד גידולים סרטניים.

החלבון מגיב גם עם הפארין, DNA, RNA וכן עם פוליסכרידים. 

המחקרים הראשונים על החלבון המבודד החלו בשנות ה־60 של המאה ה־20. במחקרים אלה נמצאה המסה של החלבון, הנקודה האיזואלקטרית שלו, ספקטרום הבליעה שלו והעובדה שכל מולקולה קושרת שני יוני ברזל. החלבון בודד מחלב פרה, והוא היה קרוב מבחינה כימית לסרום טרנספרין, חלבון שאחראי על רמות הברזל בדם. בהתאם לכך, כונה החלבון ב-1961 לקטופרין, שם שבו השתמשו גם קודם לכן, ועל אף שבהמשך התגלה שהחלבון לא נמצא רק בחלב. ב-1961 התגלתה גם הפעילות האנטיבקטריאלית שלו, וקושרה ליכולתו לקשור ברזל. בשנת 2009 דיווחו חוקרים רוסיים כי הצליחו להנדס עזים שחלבן מכיל לקטופרין אנושי.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.uniprot.org/uniprot/P02788 על החלבון באתר Uniprot] 
* [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/sites/entrez?db=gene&cmd=retrieve&dopt=default&list_uids=4057 על החלבון באתר ncbi] 
* [http://www.tevalife.com/article.asp?id=3449 על החלבון באתר טבעלייף, מאת פרופ' בן-עמי סלע]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חלבונים
מונומר

במבנה שלד כימי של Polylactid]]

מונומר (באנגלית: Monomer, מיוונית: מונו – אחד, מר – יחידה) הוא אבן הבניין של הפולימר. זוהי מולקולה אשר חוזרת במחזוריות קבועה בפולימר. המונומר הטבעי הנפוץ ביותר הוא גלוקוז, הנקשר בקשרים גליקוזידיים לפולימרים רבים כמו תאית ועמילן, ומהווה למעלה מ-77% ממסת הצמח. לרוב מתייחס המונומר למולקולות אורגניות שיוצרות פולימרים סינתטיים, כגון, כלוריד ויניל שמשמש ליצור פוליוויניל כלוריד (PVC). התהליך בו מונומרים מתחברים בקצותיהם ויוצרים פולימר נקרא "פלמור".

==מונומרים טבעיים==

חומצות אמינו הן מונומרים טבעיים שמתחברות בפילמור בריבוזום על-מנת ליצור חלבונים. נוקלאוטידים מונומרים הנמצאים בגרעין התא, מתחברים בפלמור ליצירת חומצת גרעין – DNA ו-RNA. מונומרים של גלוקוז יכולים לשמש בפלמור ליצירת עמילן, גליקוגן או תאית.

==שמות המולקולה==
התרכובות הקטנות ביותר שנוצרות הבנויות ממונומרים נקראות דימרים, טרימרים, טטרמרים אם יש בהם 2, 3, 4 יחידות מונומרים בהתאמה. שמות יחידות המונומרים הללו נרמז על ידי התחילית היוונית המתאימה; כך לדוגמה דצמר (decamer) מורכב מ-10 מונומרים. באפן כללי, מולקולות המורכבות ממספר קטן יחסית של מונומרים, עד לעשרות ספורות, נקראים אוליגומרים.

==ראו גם==
*אוליגומר – כאשר מבנה של מולקולה מורכב ממספר מצומצם של מונומרים, המבנה מקבל את התחילית של "אוליגו".
*פולימר
*פלמור

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:תרכובות
קטגוריה:הנדסה כימית
hu:Molekula#Monomer
מינרלוקורטיקואיד

מינרלוקורטיקואידים (מאנגלית: Mineralocorticoid) הם הורמונים הנוצרים בשכבת הגלומרולוזה שבקליפת בלוטת יותרת הכליה, ומסייעים לוויסות משק המלחים בגוף. מקורו של השם בהשפעת הורמונים אלו על חילוף החומרים של מינרלים.

ההורמון החשוב מביניהם הוא הסטרואיד אלדוסטרון הפועל על הכליות בקידום ספיגה מחדש של יוני נתרן לתוך הדם. בעקבות הנתרן נכנסים גם מים ונשמר לחץ דם נורמלי. כמו כן פועל אלדוסטרון על בלוטות הזיעה כדי להפחית את אובדן הנתרן בזיעה, ופועל על תאי הטעם כדי להגביר את רגישות פקעיות הטעם למלח. הפרשת אלדוסטרון מומרצת על ידי ירידה ברמת יוני הנתרן בדם או עליה ברמת יוני האשלגן בדם, וכן על ידי אנגיוטנסין 2 ו-ACTH.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הורמונים
עצמאות (לוגיקה מתמטית)

בלוגיקה מתמטית, טענה שלא ניתן להוכיח אותה, וגם לא את שלילתה, מתוך מערכת נתונה של אקסיומות, היא טענה עצמאית ביחס לאותה מערכת. מערכת הוכחה נתונה היא שלמה, אם אין לה טענות עצמאיות.

ישנן כמה דוגמאות מפורסמות לטענות עצמאיות:
*אקסיומת המקבילים, הקובעת שדרך כל נקודה מחוץ לישר עובר קו מקביל אחד ויחיד - עצמאית ביחס לאקסיומות האחרות של גאומטריית המישור (ראו גם גאומטריה לא-אוקלידית).
*אקסיומת הבחירה עצמאית מהאקסיומות הרגילות של תורת הקבוצות, אקסיומות צרמלו פרנקל.
*השערת הרצף עצמאית מאקסיומות צרמלו פרנקל יחד עם אקסיומת הבחירה.

המתמטיקאי האוסטרי-אמריקאי קורט גדל הוכיח ב-1931 שבכל תורה אפקטיבית עקבית המבוססת על שפה מסדר ראשון שיש בה מספיק מושגים כדי לנסח טענות על כפל במספרים השלמים, יש נוסחאות שלא ניתן להוכיח אותן או את שלילתן. מכאן ששפה אפקטיבית חזקה מספיק, אינה יכולה להיות עקבית ושלמה, וחייבות להיות בה טענות עצמאיות. חוק זה נקרא משפט האי-שלמות הראשון של גדל, ובעקבותיו השתנתה ההתייחסות לתוכנית הילברט לבסס את כל המתמטיקה על קבוצה סופית של אקסיומות.

משפט האי-שלמות השני של גדל טוען שלא ניתן להוכיח את העקביות של תורה (אפקטיבית וחזקה מספיק) במסגרת האקסיומות של התורה עצמה. לפעמים אפשר להוכיח את העקביות של מערכת על ידי בניית מודל שלה במסגרת מערכת אחרת. למשל, אקסיומות פאנו מתארות את המספרים השלמים, וניתן לבנות מודל שלהן במסגרת תורת הקבוצות. לכן, אם תורת הקבוצות חסרת סתירות, אז כך גם מערכת פאנו.

קטגוריה:לוגיקה מתמטית
קטגוריה:בעיות לא כריעות במתמטיקה
הופכי כפלי מודולרי

הופכי כפל מודולרי הוא מושג במתמטיקה ובפרט בחשבון מודולרי.

באופן כללי, הופכי של מספר <math>\ a</math>בפעולה * הוא מספר <math>\ b</math> כך שמתקיים a*b=e כאשר לכל מספר a מתקיים a*e = a למשל, עבור מספרים רציונליים ההופכי של <math>\ a</math>בכפל הוא הוא <math>\ \frac{1}{a}</math>, ובחיבור a-.

כאשר עוסקים בחשבון מודולרי, שבו החשבון מתבצע עם מספרים שלמים בלבד, עדיין קיים מושג ההופכי. ההגדרה הבסיסית נותרת זהה: <math>\ a,b</math> הם הופכיים אם <math>\ a\cdot b=1</math>, כאשר הפעם הכפל הוא מודולרי כלומר במודולו של מספר טבעי n.

על פי ההגדרה הפורמלית, a,b הם הופכיים כפליים מודולריים מודולו n, אם <math>ab\equiv 1\ (\mbox{mod}\ n)</math>. לדוגמה, מודולו 9, ההופכי הכפלי של 2 הוא 5, מכיוון ש: <math>2\cdot 5=1\ (\mbox{mod}\ 9)</math>. על כן ניתן להגיד ש:
<math>3:2=3\cdot 5 \ (\mbox{mod}\ 9)</math>. אפשר לבדוק ולהיווכח שאכן 5 הוא ההופכי של 2 בדוגמה זו, כלומר אחרי שנבצע פעולה והיפוכה נקבל בחזרה 3. מתקיים:
<math>(3:2)\cdot 2 \ (\mbox{mod}\ 9)\equiv (3\cdot 5)\cdot 2 \ (\mbox{mod}\ 9) = 3</math>

ל-a יש הופכי מודולו n אם ורק אם a ו-n זרים. זאת מכיוון שחוג המספרים השלמים הוא תחום ראשי, עבור כל שני מספרים זרים a ו-n אפשר למצוא מספרים שלמים u ו-v כך ש- <math>\ ua+vn=1</math> (משפט Bézout). ניתן למצוא הופכי כפלי מודולרי באמצעות גרסה מורחבת של האלגוריתם האוקלידי. ההופכי של איבר בחבורת אוילר הוא ההופכי הכפלי המודולרי שלו.

בהופכי כפלי מודולרי משתמשים בפתרון קונגרואנציות (משוואת מודולריות) בין השאר בעזרת משפט השאריות הסיני, ובתחום ההצפנה, ביצירת מפתחות RSA.

== ראו גם ==
* חילוק מודולרי

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אלגברה
קטגוריה:תורת המספרים
קטגוריה:חשבון מודולרי
ספוילר

חשיפת זהותו של "קייזר סוזה" עבור הסרט [[החשוד המיידי נחשבת לספויילר מפורסם.]]
ספוילר (שאילה מאנגלית: Spoiler - מקלקל, הורס; הצעת מונח עברי של האקדמיה ללשון העברית: קַלְקְלָן) הוא מידע אודות יצירה (ספר, סרט קולנוע, סדרת טלוויזיה וכדומה) החושף פרטי עלילה, ברמז או באמירה מפורשת, באופן שעשוי לקלקל את הנאת הקריאה או הצפייה. 

ביצירות שבהן העלילה היא חלק משמעותי מהיצירה עצמה, מוצגים פרטי העלילה לקורא בצורה מחושבת, בהתאם לשיקול דעתו של היוצר. הקורא או הצופה מבין את העלילה בהדרגה, בהתאם למידע הנמסר לו. מתן פרטי עלילה, על ידי מי שכבר ראה את היצירה עד סופה, פוגע בתפיסת היצירה אצל הצופה, שהיא שונה מכפי שרקם אותה יוצרה, ובכך פוגע בהנאה של מי שטרם ראה את היצירה. גם הצפייה ביצירה המטפלת בנושא תיעודי ועלילתה חושפת אירועים שקרו בעבר, עלולה להיפגע על ידי ידע מוקדם על הדברים.

מידע מסוים על היצירה נמסר בדרך כלל בפרסומת לה, בסקירתה בעיתונים, בפורומים באינטרנט העוסקים בה ובשיחות עם חברים. לא תמיד ננקטת הזהירות הנחוצה כדי שלא למסור מידע שהוא בגדר ספוילר. 

לעיתים ניתנת לקורא אזהרה מפורשת כי פרטי עלילה עומדים להיחשף בפניו, כך שהוא יכול להחליט להימנע מהמשך קבלת המידע.

==ספוילר כאמצעי אמנותי==

סיפורו של ש"י עגנון, "הרופא וגרושתו" עוסק באהבתם של רופא ואחות, אהבה הנשלטת על ידי אובססיה של הרופא לפרט מסוים בעברה של האחות. הסיפור מתחיל בפגישתם הראשונה של השניים ממשיך בנישואיהם ומסתיים בגירושיהם. כותרתו של הסיפור, "הרופא וגרושתו" היא למעשה ספוילר, משום שעוד לפני קריאת הסיפור מספרת הכותרת את אחריתו. המסר לקורא בספוילר זה ברור: לא סופה של מערכת היחסים הוא העיקר בסיפור זה, אלא השתלשלות העניינים שהובילה אל סוף זה. דוגמה נוספת ניתן למצוא ברומן של גבריאל גארסיה מארקס "כרוניקה של מוות ידוע מראש", המתאר את השתלשלות האירועים עד למות אחת הדמויות.

מחזהו של טום סטופארד, "אינספקטור האונד האמיתי" משרטט שתי דמויות של מבקרי תיאטרון הצופים במחזה של תעלומת רצח באחוזה, ואחר כך נעשים מעורבים בעלילה עקב תאונה. הצופה רואה מחזה בתוך מחזה. במגע סטופארדי אופייני ביסס סטופארד את סיפור המתח, שבו צופים המבקרים, על עלילת המחזה "מלכודת העכברים" של אגתה כריסטי כשהוא יודע היטב שמפיקי מחזה זה (שעדיין מוצג בווסט אנד של לונדון) לא יוכלו להתלונן מבלי למשוך תשומת לב לעובדה שאותה הם רוצים להסתיר יותר מכל, שהמחזה של סטופארד (ואפילו שם המחזה בלבד) חושף את הסיום "המפתיע" של ההצגה שלהם.

==ראו גם==
* קדימון

== קישורים חיצוניים ==

* מנחם פרי, [http://www.newlibrary.co.il/HTMLs/article.aspx?C2004=14221&BSP=13175 ביקורת בורחת מספר, או: על חשיבותם של הפרטים ה"מיותרים", או: בשבח ה"ספוילֶרים"], באתר הספריה החדשה
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונחים ספרותיים
קטגוריה:מינוחים בקולנוע
קטגוריה:טלוויזיה
טפלון

מבנה הטפלון
טפלון (באנגלית: Teflon) הוא שם המותג של חברת דופונט לתרכובת פוליטטראפלואורואתן (או פוליטטראפלואורואתילן; Polytetrafluoroethylene, בראשי תיבות: PTFE).

התרכובת נתגלתה בשנת 1938 על ידי רוי פלנקט בעת שעבד בחברת דופונט. התרכובת הוצגה כמוצר מסחרי בשנת 1946. טפלון, נגזרת של האלקן הפשוט ביותר, אתן, מתאפיין ברמת חיכוך נמוכה במיוחד - השנייה הנמוכה ביותר מכל המוצקים הידועים לאדם (אחרי פחמן דמוי יהלום). תכונה זו מביאה לשימוש הנפוץ בו לציפוי מחבתות (וכלי בישול נוספים) כך שמתאפשר טיגון ללא שמן וללא הידבקות המזון המטוגן למחבת. טפלון הוא הידרופובי (דוחה מים) במיוחד; מעט מים הנמזגים למחבת המצופה טפלון מתפצלים ויוצרים טיפות, זאת בשל נטייתם להקטין ככל האפשר את שטח המגע עם הטפלון. חוזקו של הטפלון מאפשר לו לעמוד גם בפני חומצה פלואורואנטימונית – החומצה החזקה ביותר שידועה.

השימוש הראשון בטפלון נעשה במסגרת פרויקט מנהטן. טפלון משמש גם לציפוי של קליעי רובה, כך שמעבר הקליע בקנה נעשה תוך חיכוך מזערי.
תחת השם טפלון משווקת גם תרכובת דומה זו, אשר נקראת Perfluoroalkoxy polymer resin {{כ}}(PFA), לPFA מקדם חיכוך נמוך יותר משל סוגי הטפלון האחרים, ועמידות טובה יותר בחום גבוה, ועל כן הוא חומר מועדף לשימושים תובעניים כגון שימוש רפואי.

==קישורים חיצוניים==

*
* 

קטגוריה:תרכובות אי-אורגניות
קטגוריה:פחמן: תרכובות
קטגוריה:פלואור: תרכובות
הלוגן

הלוגן הוא כל יסוד השייך למשפחת ההלוגנים: קבוצת יסודות אל מתכתיים (מלבד האסטטין (At) שהוא מתכת למחצה), המאכלסים את העמודה ה-7 (17/VIIB) בטבלה המחזורית. היסודות ההלוגנים הם רעילים, צבעוניים במצב צבירה גזי. מצב הצבירה שלהם בטמפרטורת החדר משתנה, הם מתמוססים במים ובעלי ריח חריף.
הלוגנים

מקור השם "הלוגן" הוא שילוב המילים ביוונית 'הלוס' ו'גנו' שפירושן "יוצר מלחים".

== היסודות ההלוגנים ==
היסודות ההלוגנים הם פלואור (F), כלור (Cl), ברום (Br), יוד (I) ואסטטין (At).

צורת היסוד של הלוגנים טהורים היא מולקולה דו-אטומית. בטבע מופיעים ההלוגנים בתרכובות רבות, ולא ניתן למצוא אותם בצורתם הטהורה בשל פעילותם הכימית הגבוהה. כאשר הלוגן בא במגע עם מתכת, נוצר מלח.

להלוגנים יש שבעה אלקטרונים ברמת האנרגיה החיצונית (7 אלקטרוני ערכיות); דבר זה גורם להלוגנים להיות פעילים במיוחד, ולהגיב בעוצמה עם חומרים רבים. פלואור, בנוסף, הוא היסוד האלקטרושלילי ביותר בכל הטבלה המחזורית; גם עובדה זו אחראית לכך שזהו אחד היסודות הפעילים ביותר.

בשפות רבות קיימת תבנית מסוימת לשמות ההלוגנים, דבר המעיד על הקשר ההדוק ביניהם. באנגלית, למשל, מסתיימים כל שמות ההלוגנים ב-ine: כלור נכתב Chlorine, פלואור – Fluorine וכן הלאה.

תרכובות אורגניות סינתטיות רבות, כמו פלסטיק, המכילות הלוגנים, ידועים בשם תרכובות הלוגניות.

== בגוף האדם ==
כלור הוא ההלוגן היחיד שהאדם זקוק לו בכמויות יחסית גדולות בצורתו היונית. הוא הכרחי, לדוגמה, ליצירת חומצות קיבה (או חומצת מימן כלורי, HCl).

יוד נצרך בכמויות קורט והוא משמש ליצירת הורמוני התירואיד (תירוקסין). בנוסף לכך מחסור ביוד יכול לגרום לפיגור שכלי.

== נתונים נוספים על הלוגנים ==
{| class="wikitable" align="center" style="margin: auto;"
! הלוגן
! מסה אטומית
! סמל
! נקודת היתוך
! נקודת רתיחה
! אלקטרושליליות
|-
| פלואור
| 18.9984
| F2 #gas
| 53.53
| 85.03
| 3.98
|-
| כלור
| 35.5
| Cl2 #gas
| 171.6
| 239.11
| 3.16
|-
| ברום
| 80
| Br2 #liquid
| 265.8
| 332.0
| 2.96
|-
| יוד
| 127
| I2 #solid
| 396.85
| 457.4
| 2.66
|-
| אסטאטין
| 210
| At2 #solid
| 575
| 610
| 2.2
|-
| טנסין
| 294/293
| *
| *
| *
| *
|}

==ראו גם==
* נורת הלוגן
*קבוצה (כימיה)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:כימיה
קטגוריה:קבוצת יסודות
פלואורוזה

פלואורוזה (Fluorosis), הנקראת גם רעלת פלואור, היא מחלה הנגרמת עקב חשיפה גבוהה לפלואור או נטילה מופרזת של פלואוריד. מצב זה יכול להתפתח רק בילדים עד לגיל 8, כיוון שעד לגיל זה מתפתחות מתחת לחניכיים השיניים הקבועות.

פלואורוזה מתבטאת בשינויים בצבע זגוגית השן, המשתנה בהתאם לחומרה בבהירות ובצורה.

== היסטוריה ==
בשנת 1901 במדינת קולורדו תוארה לראשונה תופעה של "שיניים מנומרות" (mottled enamel).
היה זה פגם אסתטי שהתבטא בכתמים מצבע לבן דמוי גיר עד צבע חום. בשנת 1916 פורסמו תוצאות סקרים אפידמיולוגיים שיטתיים ראשונים, שקשרו את התופעה לצריכת מי-שתייה ממקורות שונים.

בשנת 1931 נמצא שמה שאפיין את המים שניתן לייחס להם את תופעת "השיניים המנומרות", היה פלואוריד ברכוז הגבוה מ-13 חלקים למיליון (ppm). אז שונה המונח "שיניים מנומרות" ל"פלואורוזיס". כבר במחקרים הראשונים נמצא כי קיים קשר הפוך בין פלואורוזיס לבין עששת – באזורים שניצפתה בהם תופעת הפלואורוזיס בשיני התושבים היה שיעור נמוך של תחלואה מעששת.

ד"ר טרנדלי דין שחקר את הקשר בין תחלואה בפלואורוזיס לבין פלואוריד במי השתייה
באותה תקופה דר' T. Dean, אמריקאי, קצין רפואת שיניים בשירותי בריאות הציבור, ערך מחקר אפידמיולוגי על קשר בין תחלואה בפלואורוזיס לבין פלואוריד במי השתייה. מסקנותיו היו הבסיס לפרקטיקה של הפלרת מי שתייה.

מאז 1945 מטפלים במדינות שונות במי השתייה: אם יש ריכוז גבוה של פלואוריד, מורידים את הריכוז כדי למנוע פלואורוזה.
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחלות חלל פה, בלוטות רוק ולסתות
קטגוריה:פלואור