OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ארונה (עיר)

ארונה (באיטלקית: Arona, במילאנזית: Aruna) היא עיר בפיימונטה (על גבול לומברדיה) בצפון איטליה, על גדות אגם מאג'ורה.

==היסטוריה==
לפי ממצאים ארכאולוגיים התקיימה במקום התיישבות במאות ה-18 עד ה-13 לפנה"ס. במקום היו התיישבויות של קלטים, רומאים ולומברדים.

במאה ה-11 נוסד במקום מנזר בנדיקטיני על שם המרטירים פליניוס וגראטיאנוס.

מ-1277 הייתה העיר פייף של בית ויסקונטי ממילאנו בראשית המאה ה-14 הפכה לקומונה חופשית השייכת למנזר, העיר הוענקה ב-1439 כרוזנות לבית בורומאו.

==אתרים==
* ה-Sancarlone (או Colosso di San Carlo Borromeo) - פסל ארד בגובה 35 מטרים שהוקם ב-1614 לכבוד הקדוש קארלו בורומאו על ידי בן-דודו הקרדינל פדריקו בורומאו. הפסל הושלם רק ב-1698 והיה לפסל הארד הניצב הגדול ביותר בעולם בזמנו (שני רק לפסל החירות). הפסל נועד לשמש כמרכז למספר מבנים מהם הוקמו במאה ה-17 רק בזיליקה וארמון הקרדינל.
* La Rocca - פארק המצודה של משפחת בורומאו. מצודה עצמה נחרבה במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
* הכנסייה Collegiata della Natività di Maria Vergine (כנסיית המולד של מרים הבתולה) מ-1482 מכילה ציורים אודות חיי הקדוש קארלו בורומאו מעשי ידי צ'זרה נביה (1536–1614).
* חוף האגם למרגלות האלפים.

== ערים תאומות ==
הערים התאומות של ארונה הן:
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.arona.net פורטל העיר] 
* [http://www.aronanelweb.it היסטוריה ואירועים] 

קטגוריה:פיימונטה: ערים
מיטת שדה

ללא מסגרת
מיטת שדה (נקראת גם מיטה מתקפלת, מיטה צבאית או מיטה צרפתית) היא מיטת יחיד שבנויה באופן הבסיסי ביותר שמאפשר שכיבה מוגבהת מעל לקרקע. בניגוד למיטות רגילות, ניתן לקפל מיטת שדה, תכונה ההופכת אותה לניידת ומתאימה למחנאות ולשימוש צבאי.

בישראל, מיטת השדה הידועה והנפוצה בצה"ל הייתה במקור מיטת שדה מתוצרת אמריקאית שהובאה לישראל בתקופת מלחמת העולם השנייה על ידי הצבא הבריטי. מיטת השדה שבשימוש צה"ל בעשרות השנים האחרונות היא עותק של המיטה הצבאית הצרפתית. המיטה מורכבת מחמישה חלקי מתכת הכוללים שני חלקי מסגרת עליונים ושלוש רגליים. החלק העליון הוא יריעת ברזנט הנמתחת בעזרת רצועות. משקל המיטה הוא כ-8 קילוגרם.

<gallery>
קובץ:American Army Folding Bed-WWII.jpg|מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה
File:Bed-folding Status.jpg|מיטת שדה של הצבאי האמריקני מתקופת מלחמת העולם השנייה במצב מקופל
קובץ:US Navy 071023-N-5086M-023 Culinary Specialist 2nd Class Yan Ng prepares cots for potential evacuees during the San Diego wildfires, which have already burned more than 250,000 acres in San Diego County.jpg|מיטות שדה אמריקניות מודרניות בשימוש הצבא האמריקני
קובץ:French portable field bed dsc06886.jpg|מיטת שדה של הצבא הצרפתי עם רשת נגד יתושים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שדה
קטגוריה:לוגיסטיקה צבאית
קטגוריה:ציוד מחנאות
תותח 18 ליטראות

תותח 18 ליטראות (באנגלית: QF 18 pounder Gun, תותח מהיר ירי 18 ליטראות) היה תותח השדה הסטנדרטי בצבא הבריטי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בתקופת המלחמה הפך התותח לעמוד השדרה של הארטילריה הבריטית ויוצר במספרים גדולים (כ-10,500). כמו כן, השתמשו בו חילות חבר העמים הבריטי בכל זירות הלוחמה והחיילים הבריטים ברוסיה ב-1919. בתחילה הוא נגרר על ידי סוסים ובשנות ה-30 עבר לגרירה ממוכנת.<br />
גרסתו הראשונה הוצגה ב-1904 וייצור גרסאותיו השונות נמשך עד 1942. בין שתי מלחמות העולם הוא היווה את הבסיס לתותח החדש בן ה-25 ליטראות שירש את מקומו כתותח העיקרי של בריטניה בסוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תותחים בריטיים
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם הראשונה
נשיקות הרשי

נשיקות הרשי (באנגלית: Hershey's Kisses) הם מותג של ממתקי שוקולד המיוצר על ידי חברת הרשי האמריקאית.

לממתק שוקולד זה צורה ייחודית דמוית דמעה הפוגעת במשטח (חלקה התחתון של הדמעה שטוח, ומאפשר העמדת הממתקים). הממתק עטוף בנייר כסף וקשור בסרט נייר.

נשיקות הרשי הם אחד ממותגי הממתקים הפופולריים ביותר בארצות הברית. בשנת 1989 היו הנשיקות מותג השוקולד החמישי הנמכר ביותר בארצות הברית, והממתק נמכר בשווי כולל של 400 מיליוני דולרים בשנה.

כיום, כ-80 מיליון נשיקות מיוצרות במפעל הרשי מדי יום.

== היסטוריה ==
מנורת רחוב בצורת נשיקה של הרשי, בעיר הרשי שבמדינת פנסילבניה.]]
נשיקות הרשי הומצאו בשנת 1907. לא ידוע כיצד קיבל הממתק את שמו. אגדה אורבנית מספרת כי מקור השם בקול שנשמע מהמכונות שייצרו את הממתק, שהזכיר לעובדים קול נשיקה.

בשנות הייצור הראשונות כל נשיקה ונשיקה נעטפה ידנית על ידי עובדי המפעל. מכונה המאפשרת עטיפת הנשיקות באופן אוטומטי הומצאה בשנת 1921. בתקופה זו נוספה פתקית הנייר לכל נשיקה, כחלק מאמצעי מניעת זיופי המוצר (הפיתקית מוגנת כסימן מסחר שמספרו 186,828).

ייצור הנשיקות נמשך באופן רציף מאז שנת 1907 ועד היום, למעט בין השנים 1942–1949 בהן החילה מועצת הייצור המלחמתית קיצוב במוצרים בשל מלחמת העולם השנייה שמנע את ייצור המוצר בהיעדר אלומיניום לייצור נייר הכסף העוטף את הממתק.

בשנת 2001 נרשם הסימן המסחרי KISSES (מספר רישום 2,416,701)

==טעמי המוצר==
המוצר המקורי היה עשוי שוקולד חלב בלבד. עם השנים נוספו טעמים שונים, שחלקם זמינים רק באזורים מסוימים ברחבי העולם.
*שוקולד חלב
*שוקולד חלב עם שקדים
*שוקולד חלב ממולא קרמל
*שוקולד לבן
*שוקולד מריר
*שוקולד בטעם דובדבנים
*ממולא חמאת בוטנים
*טרפל
*שוקולד חלב עם אגוזי לוז
*שוקולד חלב עם פירורי עוגיות
*"מקל סוכרייה" - שוקולד לבן בטעם מנטה עם פסים אדומים
*קרם קוקוס
*תה ירוק (נמכר רק באסיה)

===מהדורות מיוחדות===

* עוגת גבינה ניו יורקית
* קרם תפוזים
* קרם וניל
* קרם לימון
* טריו (שילוב של שוקולד מריר, חלב ולבן, בנשיקה אחת)
* שוקולד עם מרשמלו
* קרם יוגורט וניל
* טרפל מנטה
* שוקולד מריר עם תותים
* טרפל שמפניה
* "נפולי" (שילוב של שוקולד, וניל ותות)
* שוקולד חלב ממולא קרם מרשמלו
* תפוח מקורמל
* דלעת
* מנטה
* אוכמניות
* שוקולד חלב ממולא קרם תותים
* אייריש קרים
* קרם חמאה
* אספרסו

==סוגי עטיפות==
העטיפה המקורית של הנשיקות הייתה נייר בצבע כסף. בשנת 1962 הופיעו לראשונה עטיפות בצבעים נוספים: אדום, ירוק וכסף - צבעי חג המולד - במהדורה מיוחדת לתקופת החגים. בשנת 1968 נעטפו הנשיקות בצבעים כחול פסטלי, ורוד וירוק לרגל חג הפסחא. בשנת 1986 לרגל יום ולנטיין יצאה מהדורה בעטיפות אדומות. בשנת 1991 הופיעו עטיפות בצבעי סתיו (כתום וחום).

המדורה מיוחדת לרגל יום העצמאות של ארצות הברית כללה עטיפה מוכספת עם פסים אדומים וכוכבים כחולים. כמו כן מהדורה מיוחד לתמיכה במלחמה בסרטן השד יצאה ובה העטיפה הייתה בצבע ורוד.

מהדורה מיוחדת להאלווין כללה עטיפה בצבעי צהוב, לבן וכתום.

==סרט הנייר==
סרט הנייר נוסף לעטיפה בשנת 1929 על מנת למנוע זיופי הנשיקה. על סרט זה מופיע סימן המסחר הרשום: "נשיקות" - "Kisses®".

בחגים מופיעים על הסרטים כיתובים מיוחדים כגון:
*A Kiss for You (נשיקה בשבילך)
*Happy Valentine (יום ולנטיין שמח)
*Happy Holidays (חג שמח)

כמו כן ישנן מהדורות המיועדות לאירועים מיוחדים:
*Just Married (זה עתה התחתנו)
*It's a Boy (הולדת בן)
*It's a Girl (הולדת בת)

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.ehow.com/about_5413217_history-hershey-kisses.html ההיסטוריה של נשיקות הרשי]

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:הרשי
האחיות הבורומאיות

[[מנזר האחיות הבורומאיות, דרך בית לחם, ירושלים]]
מסדר אחיות החסד של הקדוש בורומאו (באיטלקית: Le Suore della Carità di San Carlo, בצרפתית: Sœurs de la Charité de Saint-Charles, בגרמנית: Die Borromäerinnen oder Barmherzige Schwestern vom hl. Karl Borromäus) הוא מסדר נזירות - אחיות שמקורו בעיר נאנסי בצרפת הנקרא על שם פטרון המסדר מן המאה ה-16, הקדוש קארלו בורומאו. המסדר קיים עד ימינו כאיגוד של מסדרים שונים במספר מדינות, הפועלים לפי אותו תקנון נזורה.
שלט מורשת בסמוך למבנה אכסניית סנט צארלס בירושלים, משכנו של מנזר של האחיות הבורומאיות

==היסטוריה==
המסדר צמח ב-1626 על רקע הקונטרה-רפורמציה הקתולית לשם סיוע לחולים בבית החולים (הנקרא כיום) סן-שארל בנאנסי. בסביבות 1650 נטל הקרדינל קארלו בורומאו חסות על המסדר. במקביל לטיפול בחולים סיפקו האחיות גם חינוך לילדים, בפרט יתומי המגפות. על אף שמדובר במנזר קתולי, מבני המסדר מצטיינים בצניעות העיטורים ובארכיטקטורה פשוטה.

בתקופת המהפכה הצרפתית נרדף המסדר אך המשיך בפעילות ועם עליית נפוליאון בונפרטה זכה להכרה רשמית בפעילותו.

בשנת 1859 נקבע תקנון המסדר, המבוסס על התקנון של אוגוסטינוס. התקנון זכה לאשרור אפיפיורי מאת האפיפיור לאו השלושה-עשר ב-1892. במהלך המאה ה-19 נפתחו תתי-מסדרים רבים של בורומאיות בבוהמיה, מוראביה, אוסטריה, שלזיה, (מחוז המשתרע סביב משולש הגבולות בלגיה-הולנד-גרמניה) ועוד.

הענף הגרמני של המסדר (שמרכזו במדינת סקסוניה-אנהלט) החל לפעול במזרח התיכון ב-1884 במנזר שנפתח באלכסנדריה. בהמשך נפתחו מנזרים בורומאים בירושלים (מנזר האחיות הבורומאיות; 1886), חיפה (1888), קהיר (1904) ואמאוס ניקופוליס (ליד לטרון).

==קישורים חיצוניים==

* 
* ערך באנציקלופדיה הקתולית 
* [http://www.operasancarlo.it דף הבית של המסדר] 
* [http://www.orden-online.de/wissen/b/barmherzige-schwestern-vom-hl-karl-borromaeus דף הבית של חלק מהמסדרים הבורומאים] 
* [http://www.german-hospice.de האחיות הבורומאיות בירושלים] , 

בורומאיות
קטגוריה:סיעוד
אגם מאג'ורה

אגם מאג'ורה (באיטלקית: Lago Maggiore), למרות שפירוש שמו הוא "הגדול יותר", הוא האגם השני בגודלו באיטליה (לאחר אגם גארדה). האגם מוארך ומשתרע לאורך 70 ק"מ בין לוקרנו, שווייץ בצפון לבין ארונה, איטליה. רוחבו הממוצע של האגם 3–5 ק"מ ובנקודה הרחבה ביותר רוחבו 10 ק"מ. האגם עמוק מאוד, עומקו הממוצע 177 מ' ועומק הנקודה העמוקה ביותר בו הוא 372 מ'.

נוף האגם ואקלימו בצפונו הוא אלפיני ובדרומו הוא משתרע באזור גבעות ומישור לומברדיה. האגם משרה בסביבתו אקלים ים-תיכוני. ליד העיירה סטרזה (Stresa) שעל גדות האגם נמצא גן בוטני גדול. מול חופי סטרזה, במפרץ בורומאו מצוי האי היפה (איזולה בלה Isola Bella- באיטלקית).

בזמן מלחמת העולם השנייה בוצע טבח ביהודים אשר נמלטו לאזור מיוון ואזורים שונים באיטליה.

במאי 2023 טבעה ספינה בחלק האיטלקי של האגם, כשעל סיפונה סוכני ביון ישראלים ואיטלקים. שני איטלקים וישראלי אחד נספו' בנוסף נספתה אזרחית רוסיה. השלטונות באיטליה הקימו לוח זיכרון במטה משרד המודיעין לביטחון איטליה, לזכר שני הסוכנים האיטלקיים שטבעו<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lago-maggiore.info אתר מידע על האגם] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של שווייץ
קטגוריה:קצרמר איטליה
מאג'ורה
מאג'ורה
מאג'ורה
Bouncing Babies

Bouncing Babies (מוכר בישראל גם בשם תינוקות מקפצים) הוא משחק וידאו למחשב אישי משנת 1984 שפותח על ידי דייב בסקין. המשחק מבוסס על משחק Fire שנכתב בשנת 1980 עבור Game & Watch.

== תיאור המשחק ==
השחקן חייב להציל תינוקות הנזרקים מבניין בוער בצדו השמאלי של המסך.

השחקן שולט בשני כבאים המחזיקים באלונקה וצריכים "להקפיץ" בבטחה את התינוקות לאמבולנס הנמצא בצידו הימני של המסך. בשלבים המתקדמים של המשחק מהירות המשחק גוברת ומספר התינוקות שנזרקים בכל פעם מהחלון עולה.

משקל המשחק הוא בערך 22 קילובייט בגרסת DOS.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.mobygames.com/game/bouncing-babies Bouncing Babies] באתר MobyGames 
* "[http://www.old-games.org/games/bouncing תינוקות מקפצים']" באתר מסע אל העבר
* [http://www.youtube.com/watch?v=5CdB8y3GHvs וידאו מתוך המשחק] - באתר יוטיוב

קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1984
קטגוריה:משחקי DOS
ארקאנויד

ארקאנויד (באנגלית: Arkanoid) הוא משחק ארקייד שפותח במקור על ידי חברת טאיטו בשנת 1986. המשחק היה פופולרי למדי במהלך שנות ה-80.

== תיאור המשחק ==
השחקן שולט במחבט קטן בתחתית המסך אשר באמצעותו ניתן להקפיץ כדור לעבר הלבנים המסודרות בחלקו העליון של המסך. כאשר הכדור פוגע באחת הלבנים הוא גורם ללבנה בה פגע להיעלם. כאשר כל הלבנים נעלמו, השחקן עובר לשלב הבא, בו מופיעות לבנים חדשות. ישנם שלבים בהם יש וריאציות אחרות (כגון לבנים בהן יש לפגוע מספר פעמים עד שהן נעלמות, ספינות חלל מעופפות, וכו'). כמו כן, מאחורי חלק מהלבנים מסתתרות הפתעות שמאפשרות בין היתר להגדיל את המחבט, להכפיל את מספר הכדורים, לצייד את השחקן בתותח הלייזר או לעבור ישירות לשלב הבא. לאחר 30 שלבים השחקן צריך להילחם בבוס של המשחק.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.mobygames.com/game/arkanoid ארקאנויד] באתר MobyGames 
* "[http://www.old-games.org/games/arkanoid ארקאנויד']" באתר מסע אל העבר
* [http://www.youtube.com/watch?v=SGiiF24JiHE וידאו מתוך המשחק] - באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1986
קטגוריה:משחקי סופר נינטנדו
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
פיליפו מריה ויסקונטי

פיליפו מריה ויסקונטי
פיליפו מריה ויסקונטי (באיטלקית: Filippo Maria Visconti; 23 בספטמבר 1392 - 13 באוגוסט 1447) היה דוכס מילאנו, האחרון בשושלת בית ויסקונטי.

==תולדות חייו==
אביו היה דוכס מילאנו ג'אן גלאצו (Gian Galeazzo), שם אמו היה קתרינה. כבר מילדות סבל מרככת קשה שמנעה ממנו ללכת ואף לעמוד במשך זמן ממושך. עם מות אביו ב-1402 היה למושל פאביה וב-1412, לאחר רצח אחיו הבכור, ג'ובאני מריה, היה לדוכס מילאנו, נאמן לאימפריה הרומית הקדושה. 

ויסקונטי ביסס את עמדתו כמדינאי על ידי כך שהעסיק יועצים טובים ומצביאים טובים, בהם פרנצ'סקו ספורצה. בשנת 1423, עם מות שליט העיר פורלי, נטל ויסקונטי אפוטרופוסות על בנו הצעיר של השליט ויצא למלחמת ירושה ברומאניה במסגרתה נלחם עם פירנצה וונציה, שתמכה בה. ב-1425 התפשטה המערכה ללומברדיה. לאחר שאיבד את ברשה ואת החוף המזרחי של אגם גארדה לוונציה, נאלץ ויסקונטי לקבל את תנאי השלום שהוצעו על ידי האפיפיור מרטינוס החמישי. למרות השלום, הסכסוכים מול ונציה לא חדלו. ב-1431 הוביל ספורצה בהצלחה את צבא מילאנו בקרב נגד ונציה, בתמורה הציע לו ויסקונטי לשאת לאשה את בתו, ביאנקה מריה, שהייתה בת שש באותה עת, במטרה לחזק את קשריו של המצביא עם מילאנו. בין השנים 1433 עד 1435 הוביל ספורצה את צבא מילאנו נגד צבאו של האפיפיור אך לאחר שכבש את אנקונה, החליף צדדים וקיבל על עצמו להיות מושל העיר מטעם הכס הקדוש עצמו. בשנים 1436 עד 1439 שירת גם את פירנצה וונציה. ב-1440 נכבשו אחוזותיו של ספורצה בממלכת נאפולי על ידי אלפונסו החמישי, מלך אראגון. כדי לקבל חזרה את אחוזותיו הסכים ספורצה להתפייס עם ויסקונטי וב-25 באוקטובר 1441 נשא לאשה את בת הדוכס ביאנקה מריה, בת ה-16. ספורצה היה בן 40 באותה עת.

ויסקונטי נפטר ב-1447, ללא יורש זכר. את מקומו ירשה, לאחר קרבות רחוב, הרפובליקה האמברוזית קצרת הימים. ב-1450 עלה לכס דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110930153050/http://www.kleio.org/en/history/famtree/sforza/1064.html ייצוגים של ויסקונטי באמנות]
* [http://www.storiadimilano.it/Personaggi/Visconti/filippomaria.htm ביוגרפיה באתר העיר מילאנו] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דוכסי מילאנו
פיליפו מריה
קטגוריה:ילידי 1392
קטגוריה:נפטרים ב-1447
אילף ופטרוב

אילף ופטרוב, 1932
אילְף ופֶּטרוֹב (ברוסית: Ильф и Петров) היו שני סופרים סובייטים: איליה אִילְף (ברוסית: Илья Ильф; 1897–1937, במקור: איליה (יחיאל לייב) ארנולדוביץ' פַיינְזילברג, Илья Арнольдович Файнзильберг – יהודי, אשר שם העט שלו "אילף" הוא ראשי התיבות של שמו איליה פיינזילברג, ויבגני פֶּטְרוֹב (ברוסית: Евгений Петров; 1903–1942, במקור: יבגני פטרוביץ' קָטָאיֶיב, Евгений Петрович Катаев). הם פעלו בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים וכתבו בשפה הרוסית. את רוב עבודתם הספרותית עשו השניים יחדיו, וכמעט תמיד מתייחסים אליהם כ"אילף ופטרוב".

השניים גדלו באודסה של תחילת המאה ה-20. הם היו שייכים לקבוצת סופרים צעירים שפעלה בעיר וכללה בנוסף להם גם את ולנטין קטייב, יורי אולשה, אדוארד בגריצקי וורה אינבר. כולם התפרסמו לאחר העברתם למוסקבה.

==פרסום==
אילף ופטרוב קנו את עיקר פרסומם בעקבות שני הספרים הפופולריים שלהם, "שנים עשר כיסאות" וספר ההמשך שלו, "עגל הזהב". שני הספרים עוסקים בגיבור הראשי שלהם, הנוכל אוסטפ בנדר, אשר עסוק במרדף אחר העושר. שני הספרים מתארים את מעלליו של בנדר וחבריו המחפשים אחר קיומו של העושר במציאות הסובייטת דאז. הספרים נכתבו בתקופה ליברלית יחסית בהיסטוריה הסובייטית, בזמן הנא"פ. הדמויות הראשיות נמנעות, בדרך כלל, ממגע עם מערכת החוק.

על כתיבתם המשותפת כתב איליה, "איך אנחנו כותבים ביחד? הנה איך אנחנו כותבים ביחד: 'היה יום (ערב) קיצי (חורפי), כאשר איש (אישה) צעיר (לא כל כך צעירה) במגבעת (בכובע) בהירה (כהה) עשויה (עשוי) לבד דק, עבר (נסעה)'...

שני הסופרים טיילו יחד בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. אילף צילם תמונות רבות במהלך המסע, והמחברים הפיקו יחד כתבה מצולמת תחת הכותרת, "הצילום האמריקאי" שפורסם במגזין "אוֹגוֹנְיוֹק". זמן קצר לאחר מכן הם פרסמו את הספר Одноэтажная Америка ("אמריקה החד־קומתית"), שתורגם לאנגלית בשם "אמריקה הזהובה והקטנה", כרמז לספר "עגל הזהב", שבאנגלית נקרא The Little Golden Calf. המהדורה הראשונה של הספר לא כוללת את תצלומיו של אילף. הספר מתאר בהומור האופייני את הרפתקאותיהם. אילף ופטרוב לא חששו להפריז בשבחים על אורח החיים האמריקני.

הסופרים שיתפו פעולה ופרסמו יצירות קצרות בכתב עת סאטירי סובייטי קרוקודיל.

במהלך נסיעתם של הסופרים בארצות הברית לאיליה אילף התחדשה השחפת והוא נפטר ב-12 באפריל 1937 במוסקבה. יבגני פטרוב היה כתב צבאי במהלך מלחמת העולם השנייה ונהרג בשנת 1942 כשמטוס בו חזר מאזור החזית הופל.

בשנת 1949 במהלך המאבק נגד קוסמופוליטיות יצירות של אילף ופטרוב נאסרו להפצה.

==הנצחה==

כוכב הלכת המינורי אילף-פטרוב 3668 נתגלה על ידי אסטרונום סובייטי ב-1982 שקרא אותו על שמם.

==כתביהם שתורגמו לעברית==
* 12 כֻּרסאות / אילף-פטרוב (תורגם מרוסית על ידי יהודית אביטל), תל אביב: כתבים, תשי"א 1951.
* שנים-עשר הכיסאות / אילף ופטרוב (תרגום מרוסית: מוטי לבון), תל אביב: ספרות יפה (ספריית ספרות העולם), 2003.
* שנים עשר כיסאות / איליה אילף ויבגניי פטרוב (תרגמה מרוסית: דינה מרקון; מבוא: מרק אמוסין), ירושלים: כרמל, תשס"ז 2007.

* עגל הזהב: רומן / איליא אילף וייבגני פטרוב (מרוסית: אליהו מיטוס), תל אביב: תבל, [תש"-?].
* עגל הזהב / אילף ופטרוב (תרגום מרוסית: מוטי לבון; עריכה: דליה גמזו), תל אביב: ספרות יפה, 2007.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=EH7J3xxGq6k ספר השמע "שנים-עשר הכיסאות" ביוטיוב.]

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:סאטיריקנים רוסים
קטגוריה:סופרים סובייטים הידועים בשם עט
עולם השוקולד של הרשי

לוגו עולם השוקולד של הרשי
עולם השוקולד של הרשי (באנגלית: Hershey’s Chocolate World) הוא מוזיאון שוקולד ומרכז מבקרים הצמוד למפעלי הייצור של חברת הרשי בעיר הרשי במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. המתחם כולל חנויות, מסעדות ומתקנים המתארים את ייצור השוקולד על ידי חברת הרשי.

המתחם ממוקם בדרך פארק הרשי (Hersheypark Drive) בסמוך לפארק השעשועים הרשיפארק, בסמוך למוזיאון הרשי ולמתקני הספורט אצטדיון הרשיפארק וארנת הרשיפארק.

אף שעולם השוקולד של הרשי ופארק השעשועים הרשיפארק צמודים זה לזה, הם שייכים לחברות שונות - עולם השוקולד של הרשי נמצא בבעלות חברת הרשי ואילו הרשיפארק נמצא בבעלות חברת הבידור והנופש הרשי (Hershey Entertainment and Resorts Company). הן חברת הרשי והן חברת הבידור והנופש הרשי נמצאות בבעלות חברת הנאמנות הרשי (Hershey Trust Company).

== היסטוריה==
מרכז המבקרים נבנה על מנת להחליף את הסיור שנערך במפעל הייצור עצמו של חברת הרשי - סיור שלא עמד בעומס המבקרים באתר והפריע לעבודה השוטפת של המפעל. במתחם נבנתה אטרקציה הדומה באופיה למתקני פארק שעשועים או למתקני יריד עולמי. המרכז נפתח ב-30 ביוני 1973 וכלל מתקן המציג את הליך ייצור השוקולד. במהלך השנים עברה האטרקציה מספר שינויים.

מרכז המבקרים הורחב בשנת 1978 ונוספו לו מספר חנויות בעלות מראה נוסטלגי.

ב-1 ביוני 1986 ביקר במרכז המבקרים המבקר ה-20 מיליון.

שיפוץ נוסף נערך בשנת 1987 בעלות של 4.5 מיליון דולרים. שיפוץ זה הושלם בשנת 1988.

== מתקני מרכז המבקרים==
* סיור השוקולד - מתקן אפל בשיטת אומנימובר במסגרתו מוסעים המבקרים במסע בן 10 דקות המציג את הליך ייצור השוקולד. מתקן זה היה המתקן הראשון שנבנה והחל לפעול עם פתיחת מרכז המבקרים.
* חוויית הייצור במפעל (Factory Works Experience) - מתקן המיועד לילדים ובמסגרתו חווים הילדים ייצור נשיקות הרשי ואריזתן.
* המופע התלת־ממדי הגדול באמת (Really Big 3-D Show) - מתקן זה נפתח בשנת 2002 הכולל סרט הנפשה תלת־ממדי המוצג בתיאטרון ובו 250 מושבים. הסרט מוצג מספר פעמים ביום, ומדבב אותו דני דה-ויטו.
* החשמלית של הרשי (Hershey Trolley Works) - מתקן שנוסף בשנת 1988. החשמלית, ובה כרטיסנים מזמרים נוסעת בסיור בן שעה ברחובות העיר הרשי. הכרטיסנים המזמרים מספרים על ההיסטוריה והתרבות של העיר.
* חוויית קבוצת הטעימה של הרשי (Hershey's Chocolate Tasting Group Experience) - המבקרים לטועמים סוגי שוקולד שונים.

במרכז המבקרים מספר חנויות המוכרות מזכרות ושוקולדים, וכן מספר בתי קפה ומסעדות. במתחם חנות השוקולדים של הרשי - אחת מחנויות השוקולד הגדולות בעולם.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20130120162121/http://www.hersheyarchives.org/resources/search-results.aspx?Type=Search&Text=Hershey%27s+Chocolate+World ההיסטוריה של עולם השוקולד של הרשי]
קטגוריה:ארצות הברית: פארקי שעשועים
קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:פנסילבניה: מוזיאונים
קטגוריה:הרשי
אידיוט מושלם

אידיוט מושלם (באנגלית: Dinner for Schmucks, מילולית: ארוחת ערב לשמוקים) הוא סרט קולנוע קומי אמריקאי משנת 2010 בבימויו של ג'יי רואץ' ובכיכובם של סטיב קארל ופול ראד. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ב-30 ביולי 2010.

הסרט מבוסס על הסרט הצרפתי "Le Dîner de Cons" משנת 1998.

== תקציר העלילה ==
טים (פול ראד) הוא איש עסקים צעיר ושאפתן המנסה לזכות בקידום בחברה בה הוא עובד. טים מקבל הזדמנות לעשות כן כאשר הוא מוזמן לארוחת ערב יוצאת דופן המאורגנת על ידי בכירי החברה בה טים עובד, המכונה "ארוחת ערב לשמוקים", בה כל אחד מהמוזמנים צריך להביא עמו אדם תמהוני בעל כישרון מיוחד. העובד שמביא את האדם התמהוני והמגוחך ביותר יזכה בקידום. טים מחליט להצטרף לארוחת הערב לשמוקים לאחר שהוא נתקל במקרה בבארי (מגולם על ידי סטיב קארל), עובד מס הכנסה תמהוני העוסק בזמנו הפנוי בפחלוץ עכברים מתים ושיבוצם בתוך מיניאטורות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:חידושים לסרטים
בית ויסקונטי

שלט האצולה המשפחתי]]
הסמל על בית ארמון הארכיבישוף של מילאנו
בית ויסקונטי (באיטלקית: Visconti) היא משפחת אצולה איטלקית. שליטי ודוכסי מילאנו בין השנים 1277–1447. ענף קדום יותר של המשפחה (המכונה Gallura "תרנגול", על שם שלט האצולה שלהם) פעל בפיזה ובממלכת סרדיניה. משפחת ויסקונטי זכתה לכינוי "הצפעונים של מילאנו" ושלטונם של חלק ניכר מבניה התאפיין ב:

==שליטי מילאנו==
ראש השושלת היה אוטונה ויסקונטי (1207 – 1295), ארכיבישוף מילאנו שבשנת 1277 נטל גם את כתר השליט. בני ויסקונטי היו מאז שליטי העיר באופן רצוף לאורך למעלה מ-150 שנה. ברנבאו ויסקונטי הנהיג במילאנו שלטון רודני, עריץ ורצחני, הוא הצליח להכפיף לשלטונו כמעט את כל לומברדיה, הטיל נטל מס כבד ושלט ביד ברזל. ב-1386 הדיח אותו בן-אחיו, ג'אן גלאצו ויסקונטי, כלא אותו וכנראה גם הרעילו. ב-1395 קיבל ג'אן גלאצו ויסקונטי תואר דוכס מאת ונצסלאוס, מלך הרומאים. הוא הביא את השטח שתחת שלטונו לשיא ושלט כמעט על כל לומברדיה ופיימונטה ועל חלקים נוספים באיטליה בהם לוקה, פדובה, פיזה, אסיזי, סיינה ובולוניה.

ברברה טוכמן מציינת שבני ויסקונטי, (ומשפחות אחרות מסגה כגון בני מלטסטה מרימיני) שלטו בנחלותיהם ללא זכות חוקית או תואר אלא באמצעות כוח בלבד.

במאה ה-16 קשרה המשפחה קשרי נישואין עם בית ספורצה ובית בורומאו ושלוש המשפחות יצרו את ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile) ששלט במילאנו, שילוש זה מונצח בסמל שלוש טבעות שזורות זו בזו הקרוי טבעות בורומאיות.

חברים נוספים במשפחה הם:
* האפיפיור גרגוריוס העשירי 
* ולנטינה ויסקונטי, סבתו של לואי השנים עשר, מלך צרפת
* פיליפו מריה ויסקונטי, דוכס מילאנו האחרון בשושלת ויסקונטי
* בתו, ביאנקה מריה, אשתו של פרנצ'סקו ספורצה

==שלט האצולה==
על שלט האצולה של המשפחה מופיע נחש בולע נער (אולי הנער מורי). הסיבה לסמל זה, הקרוי בהרלדיקה biscione או vipera, אינה ברורה. ייתכן שהסמל נלקח מסמל על מגן של לוחם סרצני בעת מסעי הצלב או שהוא מתייחס לאגדה אודות תאודוריק הגדול.

הסמל מופיע כמטען בשלטי האצולה של בית ספורצה, של בית בורומאו, של דוכסות מילאנו, של ארכיבישוף מילאנו ושל מותג הרכב אלפא רומיאו (לצד סמל מילאנו). 

מכונית הקונספט אלפא רומיאו ויסקונטי קרויה על שם בית ויסקונטי.

==לקריאה נוספת==
* ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995, בעמ' 244. [http://books.google.co.uk/books?id=eQ64xErVPY4C&lpg=PA403&ots=Uf7W6h00c2&pg=PA244#v=onepage&q&f=false גרסה מקוונת], ב-Google Books

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100731015820/http://www.ultimateitaly.com/culture-antropology/visconti-family.html שושלת ויסקונטי] 
* גנאלוגיה של בית ויסקונטי
** [http://genealogy.euweb.cz/italy/visconti1.html - חלק 1]
** [http://genealogy.euweb.cz/italy/visconti2.html - חלק 2]
* [http://www.storiadimilano.it/Personaggi/Visconti/visconti.htm באתר משפחות אצולה איטלקיות] 
* [http://www.redicecreations.com/winterwonderland/serpentman.html על שלט האצולה] 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מילאנו
ויסקונטי
קטגוריה:איטליה: ימי הביניים
עגל הזהב (ספר)

עגל הזהב (ברוסית: Золотой телёнок) הוא רומן סאטירי מפורסם של שני הסופרים הסובייטים אילף ופטרוב, שיצא לאור בשנת 1931. הדמות הראשית בעלילה היא אוסטפ בנדר, שהופיעה כבר ברומן הקודם של המחברים הנקרא "שנים עשר כיסאות". השם מרמז על עגל הזהב התנ"כי. ב-1968 יצא סרט שחור לבן המבוסס על העלילה וב-2008 שודרה סדרת טלוויזיה בת 8 חלקים המבוססת אף היא על הספר.

==עלילה==
אוסטפ בנדר, 'הקומבינטור הגדול' קם לחיים, לאחר ששרד איכשהו את הרצחו בספר הקודם. בתחילת הספר מספר לו שורה בלגנוב, אחד מ'בניו' של ליטננט שמידט (האפיזודה הסאטירית ההתחלתית המספרת על אמנת בניו של ליטננט שמידט הונצחה במטבע לשון 'בניו של ליטננט שמידט' שהפך לחלק מהפולקלור הרוסי) על מיליונר מחתרתי (שהרי בברית המועצות הסובייטית אין מיליונרים גלויים) בשם אלכסנדר קורייקו אשר עושה מיליונים (אבל חי על 46 רובל כל חודש) תוך ניצול מלא של השחיתות הפושה בתקופה המדוברת, תקופת הנא"פ. קורייקו חי בצ'רנומורסק כרואה חשבון במשרד ממשלתי והוא שומר לו סליק גדול של כסף בתוך מזוודה ומחכה לנפילת הממשלה הסובייטית כדי שיוכל להשתמש בו סוף סוף. 

יחד עם עוד שני פושעים 'קלים' ונהג מונית נאיבי ותמים בנדר מתחיל לאסוף את כל המידע שהוא יכול להשיג על פעילותו של קורייקו. קורייקו מנסה לברוח, אבל בסופו של דבר הוא נלכד על ידם בטורקסטן, על מסילת הרכבת טורקסיב שאך זה עתה נבנתה. שם בנדר סוחט ממינו מיליון רובל.

בנדר מוצא את עצמו לפתע עשיר, אך אז מתגלה הבעיה החמורה: הכיצד אפשר להיות מיליונר במדינה בה אין אפילו מיליונר חוקי אחד? שום דבר מחלומות המיליונר שלו לא יכול לצאת אל הפועל.

מתוסכל מחלומותיו שנכזבו הוא אפילו מחליט לתרום את כל כספו באופן אנונימי למשרד האוצר, אבל בסוף משנה את דעתו. הוא ממיר את הכסף בזהב ותכשיטים ומסה לחצות את הגבול הרומני. אולם אז הוא נשדד על ידי משמר הגבול הרומני שמשאיר אותו רק עם מדליית מסדר גיזת הזהב.

זהו ספר נוכלים טיפוסי שבו שם בנדר לצחוק את המשטר החברתי הסובייטי. בתחילת הספר הוא מצהיר, "בשנה הראשונה התגלעו חילוקי דעות ביני לבין השלטון הסובייטי. השלטון הסובייטי רוצה לבנות סוציאליזם, אני לא. לדעתי בניית סוציאליזם מייגעת".

==דמויות ראשיות==
*אוסטפ בנדר - הדמות הראשית.
*שורה בלגנוב - "הבן" השני של ליטננט שמידט.
*מיכאל פניקובסקי - "הבן" השלישי של ליטננט שמידט.
*אדם קוזלביץ' - נהג מונית.
*אלכסנדר קורייקו - מיליונר.

== קישורים חיצוניים ==

* (פתיחת הפרק הראשון)

קטגוריה:ספרות סובייטית
קטגוריה:ספרי 1931
קטגוריה:ספרי סאטירה
קטגוריה:רומן פיקרסקי
המשחקים הפאראלימפיים אורנסקולדויק (1976)

משחקי החורף של המשחקים הפאראלימפיים בשנת 1976 התקיימו בעיר אורנסקולדויק שבשוודיה. הייתה זו התחרות האולימפית הראשונה לבעלי נכות שהתקיימה במתכונת משחקי החורף האולימפיים.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 198 ספורטאים (161 גברים ו-37 נשים), שהתחרו במגוון קטגוריות (על פי רמות וסוגי נכות שונים) בשני מקצועות: סקי אלפיני וסקי למרחקים.

==טבלת המדליות==
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|-
| bgcolor="#efefef" | <center>מקום</center>
| bgcolor="#efefef" | <center>מדינה</center>
| bgcolor="gold" | זהב || bgcolor="silver" | כסף
| bgcolor="#CC9966" | ארד || bgcolor="#efefef" | סה"כ
|-
| 1 || גרמניה המערבית || 10 || 12 || 6 || 28
|-
| 2 || שווייץ || 10 || 1 || 1 || 12
|-
| 3 || פינלנד || 8 || 7 || 7 || 22
|-
| 4 || נורווגיה || 7 || 3 || 2 || 12
|-bgcolor=ccccff
| 5 || שוודיה (מארחת) || 6 || 7 || 7 || 20
|-
| 6 || אוסטריה || 5 || 16 || 14 || 35
|-
| 7 || צ'כוסלובקיה || 3 || 0 || 0 || 3
|-
| 8 || צרפת || 2 || 0 || 3 || 5
|-
| 9 || קנדה || 2 || 0 || 2 || 4
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

1976
המשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:1976 בספורט
דומיניון (משחק קלפים)

דומיניון הוא משחק קלפים שנוצר על ידי דונלד וקריניו, ומופץ על ידי החברה ריו גראנדה משחקים. 
המשחק הושק ב-2008 במהלך יריד המשחקים השנתי בעיר אסן שבגרמניה וזכה לתואר המשחק הטוב ביותר ביריד. המשחק זכה בפרסים נוספים במהלך השנה הראשונה ובעקבות הפופולריות של המשחק גם לחיקויים של המנגנון העיקרי בו - בניית חבילת קלפים (Deck building). 

==מהלך המשחק==
דומיניון הוא משחק קלפים שבו כל שחקן בונה לעצמו את חבילת הקלפים תוך כדי משחק, ובאמצעות החבילה שנבנתה מנסה לצבור את מספר נקודות הניצחון הגבוה ביותר במועד סיום המשחק. ניתן לחלק את סוגי הקלפים במשחק למספר קבוצות:
* קלפי ניצחון - קלפים השווים נקודות ניצחון, הנקודות נספרות בסוף המשחק, ובמהלכו הקלפים אינם פועלים.
* קלפי קללה - קלפים בעלי ערך שלילי של נקודות ניצחון.
* קלפי אוצר - באמצעותם ניתן לרכוש קלפים אחרים במשחק.
* קלפי פעולה - קלפים אשר ניתן להפיל אותם בשלב הפעולה ומבצעים פעולות מסוימות.

חלק מהקלפים עשויים לכלול מאפיינים נוספים. לדוגמה, קלף פעולה עשוי להיות מסוג התקפה על שחקנים אחרים, כגון הטלת חובה עליהם להוריד את מספר הקלפים שבידם או לקבל קלף קללה. מנגד קיימים קלפי פעולה מסוג תגובה, שעשויים להגן בצורה מלאה או חלקית מהתקפות מסוימות.

כל תור מורכב מפעולה וקניה כאשר חלק מהקלפים במשחק מאפשר לבצע עוד פעולה, או עוד קניה. המשחק מגיע לסיום כשאחד משני תנאים מתקיים - אם נגמרות 3 חפיסות או שנגמרת חפיסת קלפי הניצחון הגבוהים (פרובינציות). בשלב זה כל שחקן סוכם את נקודות הניצחון שיש לו והשחקן עם הערך הגדול ביותר של קלפי ניצחון מנצח.

==קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.pundak.co.il/reviews/boardgames/460-dominion סקירה של דומיניון (Dominion)] עם תמונות של קלפים לדוגמה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי קלפים
קטגוריה:משחקי קופסה
יואל לייב הלוי הרצוג

הרב יואל לייב הלוי הרצוג (תרכ"ה, 1865 – תרצ"ד, 1934) היה רב בפולין, בבריטניה ובצרפת. אביו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

==תולדותיו==
נולד בלומז'ה שבפולין לרב נפתלי הירץ הרצוג ולאמו שרה בלומה. היה תלמידו של הרב נח יצחק דיסקין, אב"ד לומז'ה. נסמך לרבנות בידי רבו הרב דיסקין ובידי אחיו הרב אברהם שמואל דיסקין מוולקוביסק. נשא את מרים ליבה, בת הרב אריה ליבו. לאחר נישואיו שימש כרב בלומז'ה ונודע כדרשן. היה מתומכי תנועת חובבי ציון ואף נסע לביאליסטוק לפגוש את הרב שמואל מוהליבר<ref></ref>. בשנת תר"נ (1890) הוציא את חיבורו "הסבלני" על מגילת רות.

בשנת תרנ"ז (1897) היגר עם משפחתו לבריטניה, שם שימש כרב בעיר לידס. בשנת תרס"ב (1902) פרסם את חיבורו "תשובה כהלכה" על הלכות טרפה. ערב מלחמת העולם הראשונה עקר עם משפחתו לפריז, והתמנה לכהן כרב בית הכנסת אגודת הקהילות של יוצאי רוסיה ופולין שברחוב פאווה .

מאז תחילת שנות ה-20 החל להוציא בפריז את סדרת ספריו "אמרי יואל" על התורה. מלבד פירושים על הפרשה הם מכילים דרשות רבות שדרש בפני קהילתו.

נפטר בשנת תרצ"ד ובי"ד באייר תרצ"ה ארונו הועלה ארצה והוא הובא לקבורה בהר הזיתים. אשתו עלתה לארץ ישראל והתגוררה אצל בנה וכלתה בירושלים. נפטרה בגיל 84, בט"ז בשבט תש"ז (6 בפברואר 1947).

בשנת תשכ"ט יצא בהוצאת יד הרב הרצוג ספרו "גליוני יואל", הכולל הגהות, מראי מקומות והערות לתלמוד הבבלי והירושלמי.

==משפחתו==

נינו, יואל הרצוג (בנו של חיים הרצוג וחתנו של איש העסקים נסים גאון מז'נבה), נקרא על שמו. נין נוסף שלו הוא יצחק הרצוג, נשיא מדינת ישראל.

בתו אסתר, שנישאה לראובן גולדברג מהעיירה מיילץ (mielec) בגליציה, עלתה ארצה. נכדתו אנט חנה גולדברג נספתה בשואה. נכדו חיים גולדברג נפטר בצעירותו בשנת 1917 בפריז<ref></ref>.

==ספריו==
* 
* יואל הרצוג, [http://hebrewbooks.org/41378 אמרי יואל על ספר שמות], לונדון, תרפ"ב, באתר HebrewBooks
* 
* 
* יואל הרצוג, [http://hebrewbooks.org/41377 אמרי יואל על ספר דברים], לונדון, תר"ץ, באתר HebrewBooks
* 
* גליוני יואל – הגהות ומראי מקומות והערות לתלמוד בבלי וירושלמי, יד הרב הרצוג, ירושלים, תש"ל
* תשובה כהלכה – תשובה בהלכות טרפות, לידס, 1902

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים צרפתים
קטגוריה:רבנים בריטים
יואל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:פריז: רבנים
קטגוריה:בית הכנסת אגודת הקהילות
קטגוריה:לידס: אישים
קטגוריה:לידס: רבנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:נפטרים ב-1934
יוהנס קליימן

יוהנס קליימן (בהולנדית: Johannes Kleiman; 17 באוגוסט 1896 – 28 בינואר 1959) היה אזרח הולנדי וחבר קרוב של אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק. ביחד עם אחרים הוא סייע למשפחה להסתתר מאימת השלטונות הנאציים.

== ביוגרפיה ==
יוהנס קליימן פגש את אוטו פרנק בשנת 1923 והפך לשותפו בבנק מיכאל פרנק, שפשט את הרגל בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. הוא המשיך לעבוד עם אוטו פרנק כמנהל חשבונות בסניף ההולנדי של חברת אופקטה, והפך חבר קרוב של המשפחה בשנת 1933 כאשר נאלצו לברוח מגרמניה מפחד הנאצים שעלו לשלטון. תחילה פעל סניף אופקטה מביתו של קליימן במשך 5 חודשים עד שפעילות החברה הועתקה לבית הידוע כבית אנה פרנק. במשרדים אלו עבדו ויקטור קוגלר, בפ ווסקאול עבור חברה בבעלות אוטו פרנק שנקראה פקטקון ומיפ חיס ובעלה יאן חיס עבור אופקטה. חבורה זו היא שאיפשרה למשפחת פרנק להיכנס למחבוא במחסני החברה ביום 6 ביולי 1942. המחבוא, (הולנדית:Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, היה חלל בן שלוש קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו שני חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.

בבוקר של 4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

ויקטור קוגלר ויוהנס קליימן נאסרו והועברו לבית כלא באמרספורט (Amersfoort). קליימן שוחרר לאחר שבעה שבועות קשים בהתערבות הצלב האדום, בגין בריאותו הרעועה, אך קוגלר נותר במאסר במתקני כליאה שונים עד לסוף המלחמה. מיפ חיס ובפ ווסקאול שוחררו לאחר חקירה קצרה על ידי המשטרה. לאחר המלחמה, ועם פרסום יומנה של אנה פרנק, פונו משרדי אופקטה, והוא הדריך מבקרים לבית ולמחבוא. כך הפך לאחד ממייסדי הקרן על שם אנה פרנק; אך הוא נפטר בעת עבודתו, ב-28 בינואר 1959, לפני פתיחתו הרשמית של המוזיאון.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:אישים שקשורים לאנה פרנק
קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1896
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1959
אשתאול (אתר מקראי)

נחלות שבטי ישראל
אֶשְׁתָּאוֹל הייתה עיר בשפלת יהודה בתקופת המקרא.

בספר יהושע היא מוזכרת פעמיים, בראשונה, עם היישובים צרעה ואשנה, כשייכת לנחלת שבט יהודה:

ובשנייה, עם צרעה ועיר שמש כשוכנת בנחלת שבט דן:

וכך בדומה נאמר על שמשון בספר שופטים:

ולאחר מותו של שמשון נאמר:

על בני שבט דן קשתה ההתיישבות באשתאול, והם חיפשו אזור פנוי כך עולה מהפסוקים בספר שופטים:

ולאחר שחקרו את הארץ, העתיקו לבסוף את מקום מושבם לצפונה:

במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהותה באֶשְוַע מצפון לערתוף, בסמוך לצרעה; באתר נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו בו ממצאים, כגון חרסים, מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. חוקרים הציעו לזהות את אשתאול גם בערתוף.

בשנת 1949, לאחר מלחמת העצמאות הוקם על ידי עולים מתימן מושב בשם אשתאול, מצפון לבית שמש ושייך למועצה אזורית מטה יהודה.

==לקריאה נוספת==
* הערך: אשתאול, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 133.
* יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 64, 79, 80, 107, 130.

==קישורים חיצוניים==

* עמית הורן, [http://www.etzion.org.il/dk/5764/954drachecha.htm צרעה, אשתאול וכמה קברי דן], באתר ישיבת הר עציון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:נחלת שבט דן
קטגוריה:יהודה
ויקטור קוגלר

ויקטור קוגלר (בהולנדית: Victor Kugler; 5 ביוני 1900 – 14 בדצמבר 1981) היה הולנדי ממקור אוסטרי שהתגורר בהולנד בזמן מלחמת העולם השנייה, עבד עם אוטו פרנק אביה של אנה פרנק וסייע למשפחה להסתתר מאימת הנאצים. על כך הוא זכה בשנת 1973 לאות חסידי אומות העולם ממוסד יד ושם.

==ביוגרפיה==
ויקטור קוגלר נולד בחלק הגרמני של צפון מזרח בוהמיה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום בצ'כיה). הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי בעת מלחמת העולם הראשונה ושוחרר בסמוך לתום המלחמה בשנת 1918, לאחר שנפצע תוך כדי השירות. הוא עבר להתגורר באוטרכט שבהולנד בשנת 1920 והחל לעבוד כחשמלאי בחברה הגרמנית לייצור פקטין אופקטה. בשנת 1938 הוא הפך לאזרח הולנדי. בשנת 1940, עם כיבוש הולנד על ידי הצבא הגרמני, הוא הפך למנהל של סניף חברת אופקטה ביחד עם יאן חיס על מנת למנוע את החרמת החברה על ידי השלטונות כחברה המנוהלת על ידי יהודים. מהלך זה הותיר למעשה את אוטו פרנק כמנהל בסתר של החברה, איפשר לחברה אופקטה להמשיך להתקיים כגוף עצמאי ולמשפחת פרנק להמשיך ולהתקיים.

ביום 6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא, (הולנדית: Achterhuis) שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של יומנה של אנה פרנק, מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן 3 קומות, שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו 2 חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.

בבוקר של יום ה-4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד האס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ואיתו עוד 3 קציני משטרה. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטאפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים. לאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

ויקטור קוגלר סומן על ידי הגסטאפו כעומד בראש הקנוניה והוא נעצר, נחקר וביום 7 בספטמבר הועבר לתא הנידונים למוות בבית הכלא. ב-11 בספטמבר הועבר למחנה הריכוז אמרספורט. הוא הפך לאסיר עבודה במחנות עבודה בכפייה בהולנד.
ב-28 במרץ 1945 הוא יצא במסע רגלי עם עוד 600 אסירים נוספים לכיוון גרמניה. המסע נעצר על גבול הולנד-גרמניה בגלל הפצצות של מטוסי בנות הברית. ויקטור קוגלר הצליח לברוח, להסתתר אצל איכר לכמה ימים ובעזרת אופניים להגיע לביתו באפריל 1945. הוא הסתתר שם עד לשחרור הולנד מידי הגרמנים ב-5 במאי 1945.

ב-6 בדצמבר 1952 נפטרה אשתו, לאורה. שלוש שנים לאחר מכן הוא נשא לאישה את לוסי ון לנגן והיגר לקנדה.

קוגלר קיבל עיטור והכרה כחסיד אומות העולם בשנת 1973. בשנת 1977 קיבל אות ופרס כספי מהסניף הקנדי של הליגה נגד השמצה.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Rick Kardonne: Victor Kugler: The Man Who Hid Anne Frank, Gefen Publishing House 2008. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:אישים שקשורים לאנה פרנק
קטגוריה:מצילים בשואה: הולנד
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1900
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1981
בפ פוסקאול

אליזבת "בפ" פוסקאול (בהולנדית: Elisabeth "Bep" Voskuijl; 5 ביולי 1919 – 6 במאי 1983) הייתה אזרחית הולנדית שסייעה להסתיר את אנה פרנק ומשפחתה בזמן הכיבוש הגרמני של הולנד בעת מלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
פוסקאול נולדה באמסטרדם, בת למשפחה בת שמונה ילדים בשנת 1937 היא נתקבלה לעבודה בסניף ההולנדי של החברה הגרמנית אופקטה בניהולו של אוטו פרנק ובשנת 1942 הפכה למנהלת האדמיניסטרטיבית של החברה.

ב-6 ביולי 1942 עברה משפחת פרנק למחבוא (בהולנדית: Achterhuis), שנודע כ"האגף הסודי" בתרגומים לאנגלית של "יומנה של אנה פרנק", מחשש לחייהם מידי הגסטפו ומשתפי הפעולה ההולנדיים עושי דברם. המחבוא היה חלל בן שלוש קומות שהכניסה אליו הייתה ממבואה בקומה העליונה של משרדי החברה. בקומה הראשונה של החלל היו שני חדרים קטנים ובצמוד אליהם חדר אמבטיה ושירותים. בקומה השנייה היה חדר גדול ואליו צמוד חדר קטן, ממנו הוביל סולם לעליית הגג. הכניסה למחבוא הוסתרה, זמן מה לאחר כניסת המשפחה, בארון ספרים.

היא סייעה למשפחה ולנלווים אליה במחבוא והייתה חברה קרובה לאנה פרנק. אביה יוהאן פוסקאול בנה את ארון הספרים שהסתיר את הכניסה למחבוא.

בבוקר 4 באוגוסט 1944 פרצו למחבוא שוטרים ממשטרת הסדר הגרמנית (Ordnungspolizei) שפעלו על סמך הלשנה של אדם שנותר אלמוני עד היום. בראש הכוח עמד נגד אס אס קרל זילברבאואר מהאס דה ועמו שלושה קציני משטרה נוספים. משפחת פרנק ושאר דיירי המחבוא נלקחו למטה הגסטפו ומשם הועברו, לאחר חקירה, לבית מעצר בו שהו יומיים ולאחר מכן הועברו למחנה המעבר המשטרתי ליהודים וֶסְטֶרְבּוֹרְק.

בפ פוסקאול הצליחה להימלט מהפשיטה ועבדה בחברה עד לנישואיה בשנת 1946. בתה אנה-מרי שנולדה בשנת 1960 נקראה על שם אנה פרנק. היא התרחקה מפרסום אך שמרה על קשר עם אוטו פרנק עד ליום מותו.

בשנת 1972 הוכרה פוסקאול על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.annefrankguide.net/en-GB/bronnenbank.asp?aid=10850 ריאיון עם בפ פוסקאול] 
* 

קטגוריה:אישים שקשורים לאנה פרנק
קטגוריה:הולנדיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: הולנד
קטגוריה:הולנדיות שנולדו ב-1919
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1919
קטגוריה:הולנדיות שנפטרו ב-1983
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1983
שיר ילדים

שירי ילדים הם שירים שמבוגרים מחברים עבור ילדים ששרים ביניהם באופן מסורתי, למטרות בידור או חינוך.

חוקרי הפולקלור יונה ופיטר אופי (Iona & Peter Opie) מיינו את שירי הילדים לכאלו שמבוגרים מחברים עבורם ומלמדים אותם, כגון שירי ערש, וכאלו שילדים מחברים בעצמם ומלמדים זה את זה.

החוקרים סיווגו בשנות ה-60 וה-70 את שירי הילדים לקטגוריות שונות. בין השאר ציינו שירי ערש, שירי שעשוע (כולל שירים המלווים משחקי ידיים למיניהם), ושירי רחוב, שחלקם מקושרים למשחקים וחלקם נועדו לבידור (כולל שירי בדיחה, משחקי מילים, מוזיקה פופולרית, שירים מקאבריים, ג'ינגלים, סלוגנים, שעשועי לשון כגון משפטים שוברי שיניים ועוד).

שירי ילדים הם שונים בין תרבויות שונות, בחלקן התופעה נפוצה יותר ובחלקן פחות.

==ראו גם==
* שיר משחק
* שעשוע ילדים
* פסטיבל שירי הילדים

==לקריאה נוספת==
* גיא טנא, ילד, כבש, זנב ושירים, הוצאת סער, 2017.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://shironet.mako.co.il/html/indexes/works/62.html שירי ילדים], באתר שירונט
* [https://web.archive.org/web/20111129054907/http://kaye7.school.org.il/poems.htm מבחר שירי ילדים ודקלומים עבריים ופעילויות חינוכיות לגביהם]; [https://web.archive.org/web/20111126195424/http://kaye7.school.org.il/songs_listen.htm שירי ילדים ושירים לאומיים], באתר מכללת קיי
* [http://nostalheb.brinkster.net/amuta/album_details.asp?id=73 זר שירי ילדים - אוסף משירי הילדים של פעם], באתר העמותה למורשת הזמר העברי
* [http://www.zemereshet.co.il/tags.asp?tag=29 שירי ילדים], באתר זמרשת

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מוזיקה לילדים
קטגוריה:סוגי שירים
יעקב ליטמנוביץ

יעקב ליטמנוביץ (Yaacov I. Litmanovitch) (כ"ג בשבט ה'תרע"א, 21 בפברואר 1911 - ב' בתשרי ה'תש"ן, 1 באוקטובר 1989) היה רופא ישראלי, מומחה לאנגיולוגיה, מנהל בית החולים הדסה בתל אביב וממייסדי בית חולים איכילוב (לימים חלק מהמרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי).

==ביוגרפיה==
נולד בלודז' שבפולין למקסימיליאן (משה) ולפאולינה ליטמנוביץ. לאחר סיום לימודיו בגימנסיה בלודז' התגייס לצבא פולין ועם הכשרתו כקצין ארטילריה שירת בחיל המילואים עד 1937, אז עבר לחיל הרפואה. היה ראש המטה הארצי של "ברית החייל" בפולין. כמו כן היה נציב בית"ר בשווייץ.

למד באוניברסיטאות בפראג, ברטיסלאבה ובזל.
בשנת 1940 עלה לארץ ישראל. בשנת 1943 נישא למרתה ורבר. במלחמת העולם השנייה שירת בבריגדה היהודית. היה חבר באצ"ל, ובמהלך שירותו נכלא במחנה המעצר בלטרון. במלחמת העצמאות נפצע.

בסוף שנות ה-40 החל לעבוד כרופא בבית החולים הדסה בתל אביב. בשנת 1951 התמנה לסגן מנהל בית החולים. בשנת 1954 עבר לנהל את מינהל ותכנון בתי חולים במשרד הבריאות. כעבור זמן שב לתפקידו כמנהל בית החולים הדסה בתל אביב. היה ממקימי בית החולים איכילוב בתל אביב. במשך תקופה היה מנהל הלשכה לתכנון ופיתוח שירותי האשפוז.

היה ממייסדי לשכת "תיאודור הרצל" של בני ברית בתל אביב ונשיא מועדון ליונס בתל אביב.

משנת 1963 היה חבר המועצה המדעית של הקולג' הבינלאומי לאנגיולוגיה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:מנהלי בית החולים הדסה (תל אביב)
קטגוריה:סגל בית החולים הדסה תל אביב
קטגוריה:עובדי משרד הבריאות
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:חברי בני ברית ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
בן יוריק

בן יוריק (באנגלית: Ben Urich) הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס דרדוויל וספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Daredevil #153 מיולי 1978 ונוצרה על ידי הכותב רוג'ר מקנזי והמאייר ג'ין קולן. 

בן יוריק הוא עיתונאי חוקר קשוח שעבד במערכת העיתון "הדיילי ביוגל" בעיר ניו יורק. הוא הצליח לגלות את זהותו הסודית של דרדוויל, ומשתמש בו כמקור למידע. כך גם במקרה של ספיידרמן, כאשר פיטר פארקר מתלווה אליו למשימות, כצלם עבור ה"ביוגל". יוריק השתמש בקשריו אלו כדי לחשוף נבלי-על כקינגפין והגובלין הירוק.

יוריק משחק תפקיד חשוב במיני סדרה Circle of Blood בקומיקס המעניש. בסיפור זה, פרנק קאסל הוא עדיין חסר ניסיון וצעיר, אשר מאמין כי הרג את הקינגפין ושולח לבן יוריק מסר. אולם בהמשך מתגלות גופותיהם של מספר אנשי מאפיה וכן עשרות חפים מפשע, מה שמלמד שהקינגפין עדיין חי וקיים.

לאחר אירועי מלחמת האזרחים, ולאחר שסיקר את מעורבותו של איירון מן, יוריק עוזב את מערכת העיתון "הדיילי ביוגל" בברכתו של העורך הראשי ג'יי ג'ונה ג'יימסון ומקים מערכת עיתון עצמאית בשם "פרונט ליין" (קו החזית).

דמותו של בן יוריק הופיעה בסרט הלייב אקשן "דרדוויל", אותו גילם השחקן ג'ו פנטוליאנו. את דמותו בסדרת הלייב אקשן "דרדוויל" גילם השחקן והבמאי וונדי קרטיס-הול.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.marvel.com/characters/ben-urich דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Ben_Urich דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:דרדוויל
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
היד

היד (באנגלית: The Hand) הוא ארגון בדיוני מרושע המופיע בחוברות הקומיקס "דרדוויל" ביקום "מארוול קומיקס". הארגון הוזכר לראשונה בחוברת Daredevil #174 מספטמבר 1981 ונוצר על ידי פרנק מילר.

על פי העלילה, הארגון הוא מסדר מיסטי של מתנקשי נינג'ה המעורבים בפשע המאורגן ובשכירות חרב, וחבריו חושקים בכוח מעל לכל. המסדר נוסד בערך בשנת 1588 ביפן, כחברה סודית של סמוראים, ששיתפו פעולה עם שבט נינג'ות המשרת שד בשם "החיה". חברי הארגון מיומנים בשימוש בקסם תורת הנסתר, ויכולים לרצוח אדם ולהחזירו לחיים כמשרת "היד". יריביהם הגדולים ביותר הם מובלעת טריטוריאלית בשם "הטיהור" (The Chaste), אסופת לוחמים בראשותו של סטיק, אמן לחימה עיוור ומורהו הרוחני לשעבר של מאט מורדוק.

במאורעות "דרדוויל: ארץ הצל" של שנת 2010, דרדוויל הפך למנהיג ארגון "היד" בטרם נכנס קינגפין לשורותיו ותפס את הפיקוד.

ארגון "היד" מוזכר בסרט הלייב אקשן "אלקטרה". את דמותו של המתנקש קיריגי מגלם השחקן ויל יון לין; את סטיק, מנהיג "הטיהור", מגלם טרנס סטמפ. ארגון "היד" מופיע בסדרת הלייב אקשן "דרדוויל", שם את דמותו של סטיק מגלם השחקן סקוט גלן. גלן שב לגלמו בסדרה "המגנים", בה הארגון משמש כאנטגוניסטים הראשיים, ומקורם ביקום הקולנועי של מארוול נחשף - בגרסה זו הוקם הארגון בידי חמישה מנזירי קון-לון, הידועים כמנהיגי הארגון ו"חמש אצבעות היד", שגורשו מקון-לון אחרי שלמדו לרתום את אנרגיית הצ'י שלהם לצורך החייאת המתים. "חמש אצבעות היד" הם אלכסנדרה רייד בגילומה של סיגורני ויבר, מאדאם גאו בגילומה של ויי צ'ינג הו, באקוטו בגילומו של רמון רודריגז, סוואנדה בגילומו של באבס אולוסאנמוקון ומורקאמי בגילומו של יוטאקה טקאוצ'י.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.marvel.com/teams-and-groups/hand דף הקבוצה] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Hand דף הקבוצה] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:דרדוויל
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
עפרה (שבט מנשה)

עָפְרָה הייתה עיר מקראית בנחלת שבט מנשה, עירו של השופט גדעון שנלחם במדין כמתואר בספר שופטים בפרקים ו-ח. מכונה גם עָפְרָה אֲבִי הָעֶזְרִי או עָפְרָת אֲבִי הָעֶזְרִי כשם משפחת גדעון - אביעזר, כדי להבדילה מעפרה שבבנימין.

בעפרה התגלה מלאך ה' לגדעון וציווה אותו לצאת ולהציל את שבטי ישראל מיד מדין. גדעון הקים מזבח לה' בעפרה וניתץ את מזבח הבעל שהיה שם. הקרב בין גדעון ואנשיו למחנה מדין נערך בעמק יזרעאל והסתיים בניצחון כביר. לאחר הניצחון עשה גדעון "אפוד" משלל מדין לזכר הישועה הגדולה והציב אותו בעירו, אך העם הפך אותו למקום פולחן של עבודה זרה. לאחר מותו, נקבר גדעון בעירו, בעפרה.

לזיהויה של עפרה הוצעו כמה אתרים בארץ ישראל. הצעות אלו מתבססות על שמם הנוכחי של המקומות, על אזורי ההתיישבות של בני שבט מנשה ועל תיאור חייו של גדעון ומלחמתו במדיינים.

# תל אל-פארעה - צפונית-מזרחית לשכם. זיהוי זה אינו מקובל כיום, ובמקומו מקובל לזהות את התל עם העיר תרצה.
# טייבה בשרון.
# עפולה.
# טייבה בעמק יזרעאל. זיהוי זה מקובל גם על פרופ' זאב וילנאי, והוא סמוך מאד לאתרים הנזכרים בסיפור המקראי- מעיין חרוד וגבעת המורה. <ref></ref>
# ח'רבת עופר - דרומית-מערבית לשכם (הצעתם של חנן אשל וזאב ח' ארליך).
# ח'רבת א-טייבה - ממזרח לאום אל-פחם (הצעתו של צבי גל).

==קישורים חיצוניים==
* 
** 
** 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:נחלת שבט מנשה
המשחקים הפאראלימפיים גיילו (1980)

משחקי החורף הפאראלימפיים 1980, הם המשחקים הפאראלימפיים שנערכו בפעם השנייה במתכונת אולימפיאדת החורף. האירוע התקיים בגיילו שבנורווגיה בין 1 בפברואר ל-7 בפברואר 1980.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 299 ספורטאים (229 גברים ו-70 נשים) שהתחרו בשלושה ענפים. בנוסף לסקי האלפיני ותחרויות הסקי למרחקים הוחלט להוסיף קטגוריות תחרות במקצה ההחלקה המהירה. המארחת, נורווגיה, שלחה משלחת של 37 ספורטאים (27 גברים ו-10 נשים) שזכו עבור מולדתם ב-54 מדליות, בהן 23 מדליות זהב, 21 כסף ו-10 מדליות ארד.

==טבלת המדליות==
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|-
| bgcolor="#efefef" | <center>מקום</center>
| bgcolor="#efefef" | <center>מדינה</center>
| bgcolor="gold" | זהב || bgcolor="silver" | כסף
| bgcolor="#CC9966" | ארד || bgcolor="#efefef" | סה"כ
|-bgcolor=ccccff
| 1 || (מארחת) || 23 || 21 || 10 || 54
|-
| 2 || || 15 || 7 || 12 || 34
|-
| 3 |||| 6 || 10 || 6 || 22
|-
| 4 || || 5 || 3 || 8 || 16
|-
| 5 || || 4 || 2 || 3 || 9
|-
| 6 || || 4 || 1 || 1 || 6
|-
| 7 || || 3 || 5 || 9 || 17
|-
| 8 || || 2 || 3 || 1 || 6
|-
| 9 || || 1 || 1 || 1 || 3
|-
| 10 || || 0 || 1 || 0 || 1
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

1980
גיילו
קטגוריה:1980 בספורט
חן שיפריס

חן שיפריס (נולד בשנת 1935) הוא בוטנאי ישראלי, מומחה לצמח הפלפל. במשך שנים רבות היה חוקר במינהל המחקר החקלאי ("מכון וולקני").

==ביוגרפיה==
נולד בעין גנים לפסיה ונתן שיפריס, איש העלייה השנייה, ממייסדי עין גנים. בשנת 1956 החל את לימודי מדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1961 סיים תואר מוסמך, והתמחה בבוטניקה. לאחר מכן נסע ללמוד בוטניקה באוניברסיטת קורנל שבאית'קה, ניו יורק. בשנת 1965 הוענק לו תואר דוקטור. עבודת הדוקטורט הייתה בנושא: "עמידות המלפפון לווירוס המוזאיקה".

בשנת 1966 שב לישראל והחל לעבוד כחוקר במחלקה לגנטיקה והשבחת צמחים באגף לגידולי שדה וגן במכון וולקני. עיקר מחקריו עסקו בלימוד התורשה של צמח הפלפל ובהשבחתו. הוא יצר סדרה של זני פלפל חדשים, ובמשך שנים הם היו זנים בלעדיים בשוק המקומי בישראל. כמו כן טיפח זנים ליצוא, וכן יצר זני מכלוא של פלפל, ששווקו בארצות הברית ובמקסיקו. כמו כן יצר זני מכלוא המיועדים למטרות נוי, במגוון צבעים וצורות. הזנים שפיתח עמידים למחלות ויראליות ופטרייתיות.

בשנות ה-70 פעל מטעם המרכז לשיתוף חקלאי בינלאומי כיועץ לענייני טיפוח ירקות במקסיקו וברומניה.

במשך מספר שנים היה חבר הנהלת מינהל המחקר החקלאי.

פרסם עשרות מאמרים בתחומי מחקריו. כמו כן פרסם שני ספרים העוסקים בהשבחת צמחים והשבחת הפלפל.

==משפחתו==
נשוי לאורה שיפריס ואב לארבעה. בנו הוא ההיסטוריון נתן שיפריס. בשנות ה-90 חן, אורה ונתן שיפריס השתתפו בגל המחאה על פרשת ילדי תימן שעורר הרב עוזי משולם.

אחיו היה הבוטנאי פרופסור עובד שיפריס.

==ספריו==
* השבחת הפלפל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1993
* [http://sifruta.com/?page=itempage&bookPage=14154 מדריך בסיסי לגנטיקה והשבחת צמחים], הוצאת ראובן מס, 2003

קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:חקלאות: חוקרים
קטגוריה:סגל מרכז וולקני
קטגוריה:משפחת צדיקוב-שיפריס
קטגוריה:עין גנים: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קורנל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935