OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מחלת לב מסתמית

תרשים המתאר את קולות הלב, בין היתר במחלות לב מסתמיות שונות.
מחלת לב מסתמית היא מחלה המתאפיינת בפגיעה באחד מארבעת מסתמי הלב. מחלות אלו, בעלות אופי מולד או נרכש, יכולות לערב מסתם אחד או יותר מבין מסתמי הלב. ככלל, מבין המחלות המסתמיות, המחלות המערבות את מסתמי הלב השמאליים – המסתם הצניפי ומסתם אבי העורקים – נפוצות יותר מן המחלות המערבות את מסתמי הלב הימניים – המסתם התלת-פסיגי ומסתם עורק הריאה, כאשר המחלה המסתמית הנפוצה ביותר היא אי-ספיקת המסתם הצניפי.

מחלות הלב המסתמיות נחלקות באופן גס למחלות היצרות מסתם ולמחלות אי-ספיקת מסתם. ישנן גם הפרעות משולבות עם היצרות ואי-ספיקה יחד באותו המסתם. במחלות היצרות, המסתם מעובה ואינו נפתח מלוא רוחבו, דבר הדורש מפל לחץ גבוה יותר על מנת להזרים את הדם על פני המסתם. להבדיל, במחלות אי-ספיקה, חלה דליפה, או , של דם על פני המסתם, בזמן שזה אמור להיות סגור, והדבר מעמיס נפח על המדור הקודם למסתם במחזור הדם. מצבים רפואיים נוספים המסווגים תחת מחלות לב מסתמיות ואינם גורמים בהכרח להיצרות מסתם או לאי-ספיקה שלו הם מסתם ותיני דו-פסיגי וצניחה של המסתם הצניפי. סיכום של המחלות המסתמיות השונות מובא בטבלה:
{| class="wikitable"
|-
! colspan="4" | מחלות לב מסתמיות
|-
! !! היצרות || אי-ספיקה || מצבים נוספים
|-
| המסתם הצניפי || היצרות המסתם הצניפי || אי-ספיקת המסתם הצניפי || צניחה של המסתם הצניפי
|-
| מסתם אבי העורקים(מסתם הוותין) || היצרות מסתם אבי העורקים || אי-ספיקת מסתם אבי העורקים || מסתם ותיני דו-פסיגי
|-
| המסתם התלת-פסיגי || היצרות המסתם התלת-פסיגי || אי-ספיקת המסתם התלת-פסיגי ||
|-
| מסתם עורק הריאה || היצרות מסתם הריאה|| אי-ספיקת מסתם עורק הריאה ||היצרות עורק הריאה
|}

הסיבה העיקרית למחלות מסתמיות היא הסתיידות של המסתם על רקע גיל מבוגר, וכן מצבים מולדים כמו מסתם ותיני דו-פסיגי. השכיחות של מחלת לב שיגרונית היא כיום נמוכה מאוד בעולם המפותח בשל מניעה ראשונית של קדחת שיגרונית, אולם במדינות המתפתחות זו עדיין סיבה נפוצה להתפתחות מחלות מסתמיות.

מחלות מסתמיות בדרגת חומרה קלה אינן גורמות לתסמינים ואינן מצריכות טיפול רפואי, אלא מעקב. לעומת זאת, מחלות מסתמיות בדרגת חומרה קשה מביאות בדרך כלל להופעת תסמינים של אי-ספיקת לב, תעוקת לב ותסמינים נוספים כתלות במחלה. האזנה לקולות הלב במסכת היא השיטה הנפוצה ביותר לסיקור של מחלות לב מסתמיות. שיטה זו מבוססת על כך שהפרעות בתפקוד המסתמים גורמות לשינויים אופייניים בקולות הלב ולהופעת אוושות.

הטיפול התרופתי במחלות מסתמיות קשות אינו תמיד מספיק כדי למנוע את החמרתן, ובמקרים רבים נדרשת התערבות ניתוחית לתיקון המסתם או להחלפתו. מחלות לב מסתמיות הן הגורם לכ-10%–20% מכלל ניתוחי הלב המבוצעים בארצות הברית. כשני שלישים מהניתוחים הם החלפה של מסתם אבי העורקים, רובם בשל היצרותו. ניתוחים במסתם הצניפי מבוצעים בעיקר בשל אי-ספיקה של המסתם ומתבצעים בגישה מלעורית. המסתם המושתל יכול להיות מסתם ביולוגי, שמקורו בבעל חיים, או מסתם לב מלאכותי.

==ראו גם==
* דלקת פנים הלב

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Catherine M. Otto, Robert O. Bonow, Valvular Heart Disease, Braunwald's Heart Disease, 9th Edition, Elsevier Saunders, 2012, pp. 1468-1539
* Patrick O'Gara, Joseph Loscalzo, Valvular Heart Disease, Harrison's Principles of Internal Medicine, 18th Edition, McGraw-Hill Companies, 2012, Vol. 2 pp. 1929-1950
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
בתי הספר של בית ישראל

בתי הספר של בית ישראל הייתה רשת חינוך יסודית שפעלה באתיופיה למען קהילת ביתא ישראל בין השנים 1955 ו-1981. הרשת מומנה בתחילת והופעלה על ידי הסוכנות היהודית, לאחר מכאן על ידי האגודה לרווחת הפלאשים ולבסוף הארגונים אורט וג'וינט. 

ראשיתה של הפעילות החינוכית שהביאה ליצירת הרשת החלה ב-1953 כאשר הגיע שליח המחלקה לתרבות וחינוך תורניים בגולה של הסוכנות היהודית, הרב שמואל בארי, לאתיופיה והקים יחד עם יונה בוגלה שהתפטר מתפקידו במשרד החינוך האתיופי את בית הספר למען נדחי ישראל באסמרה שתפקידו היה להכשיר מורים ולשמש כבית ספר ופנימייה לתלמידים. במסגרת פעילות זו נשלחו לישראל שתי קבוצות של תלמידים, האחת ב-1955 והשנייה ב-1956, לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה.

הרשת החלה לפעול ב-1955 כאשר הכהנים שלמדו בבית הספר למען נדחי ישראל שבאסמרה הקימו בתי ספר של מורה אחד או שניים ביישובי הקהילה. שנה לאחר מכאן החליף יהודה סיוון את הרב בארי וששימש בתפקיד עד ראשית 1958. ב-1957 נסגר בית הספר באסמרה ובשנה העוקבת הועבר אל מחוז בגמדר, שבו חייתה רוב הקהילה, והיה למרכז הרשת. במקביל נפתחו בתי ספר נוספים על ידי נערי ביתא ישראל שהשתלמו בכפר בתיה. בינואר 1958 הוחלף סיוון במשה בר יודא שניהל את הרשת עד אוגוסט ובתקופתו הרשת נקלעה למשבר כאשר הסוכנות היהודית החלה לקצץ בתקציבה והביאה לכך שכל בתי הספר נסגרו פרט למרכזי. לאחר בר יודא היה יונה בוגלה למנהל הרשת.

בראשית שנות ה-60 החלו לתמוך ברשת ארגונים יהודיים בריטים ובעיקר יק"א שגויסו על ידי נורמן בנטוויץ' ובתי הספר נפתחו מחדש. משנת 1967 ועד 1977 הארגון העיקרי שתמך ברשת היה האגודה לרווחת הפלאשים שכלל בתוכו את כל הארגונים שפעלו למען ביתא ישראל. בשנת 1976 מונה גרשון לוי מטעם האגודה למנהל הרשת במקומו של בוגלה ושנה לאחר מכאן הגבירו הג'וינט ואורט את מערבותם באגודה והחלו לפעול באופן ישיר. הארגונים באו במשא ומתן עם ממשלת אתיופיה שהתנתה את פעילותם בהנגשת הרשת לאוכלוסייה הכללית.

סופה של הרשת הגיע ב-1981 שבה גורשו מהמדינה הארגונים שתמכו בה וזאת לאחר שמוריה ועובדיה עודדו ועזרו ליהודים לצאת לסודאן במסגרת מבצע אחים בהוראת ישראל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רשתות בתי ספר
קטגוריה:בתי ספר יהודיים בתפוצות
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
פינג (נהר)

פינג (בתאית: แม่น้ำปิง) הוא נהר הזורם בצפון-מערב תאילנד ומוצאו בגבול תאילנד-מיאנמר. נהר פינג הוא אחד משני היובלים העיקריים של נהר צ'או פראיה.

== גאוגרפיה ==
מקור הנהר ברכסי ההרים אשר בגבעות צפון תאילנד בפרובינציית צ'יאנג מאי. לנהר מספר יובלים והעיקרי מביניהם הוא נהר הוואנג.

בעיר נאקון סאוואן, נפגש נהר זה יחד עם נהר הנאן ומשילובם נוצר נהר צ'או פראיה הזורם דרומה כ-624 קילומטרים.

אגן הניקוז של נהר פינג הוא השני בגודלו מבין יובלי נהר צ'או פראיה. על נהר הפינג נמצא סכר ינאי. מספר ערים שוכנות על גדות הנהר וביניהן קמפהנג פט, צ'יאנג מאי וטק.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:תאילנד: נהרות
צ'יבי

צ'יבי (Csibi) הוא ספר ילדים מאת הסופר היהודי-הונגרי בלה סנש. 
הספר נחשב לקלאסיקה, והיה פופולרי מאוד בשנות החמישים בישראל.

הספר המספר על מאבקו של בן-עניים ישר ואמיץ, שילדי הכיתה בני-העשירים הטילו עליו חרם, עד שרכש את אהדת הכיתה והביא לה תהילה.

הספר אויר בגרסאותיו המוקדמות על ידי פולה טיבור (Pólya Tibor) ובגרסאותיו המאוחרות על ידי המאייר הצ'כי אונדז'יי סקורא .

== עלילה ==
כריכת הספר המקורי בהונגרית

סיפורו של ילד עני יתום מאביו, אישטוואן הורבץ', שמכורח הנסיבות נאלץ לעזוב את בית הספר שלו ואת חבריו, ולעבור לבית ספר בשכונת פאר, שם עובדת אמו במשק בית.
בבית הספר החדש הגימנסיה ברחוב הזיכרון, בכיתה החמישית, מתקבל צ'יבי בשנאה ובלעג על ידי התלמידים והמורים. 
חברו היחיד בבית ספרו החדש הוא טיבור לוי ("שפנפן"), ילד קטן וחלוש שסופג גם הוא התעללויות מילדים אחרים. 

הילד מכונה על ידי חבריו "צ'יבי" ככינוי גנאי לפרחח (בהונגרית):
"צ'יבי כינוי לטף, אך גם כינוי זילזול של המילה "צ'בס" שפרושה פרחח, גונב תרנגולות, קונדס" (הסבר בגוף הספר).

אולם הילד הדחוי פילס את דרכו בחברה באמצעות יושר, חריצות, כוח רצון ומנהיגות הבאים לידי ביטוי סביב משחק הכדורגל. 

המספר מזכיר בסיפורו ספרי ילדים אחרים וביניהם את הספר הנערים מרחוב פאל המתרחש גם הוא בבודפשט.

== השראה==
הכדורגלן היהודי הונגרי יוז'ף בראון, שכונה צ'יבי, היווה ההשראה לספר..
הספר ראה אור בשנת 1919 – השנה שבה היה בראון בן ה-18 לכוכב החדש של הכדורגל בהונגריה וגיבור לאומי בהונגריה. 
צ'יבי בראון שיחק כמו הדמות הספרותית במ.ט.ק. הונגריה וזכה בה לתהילה.
למרות שנות התהילה, הוא מת בעבודות כפייה בגדודי העבודה ההונגריים בחזית הרוסית במלחמת העולם השנייה.

==הקשר היהודי==
בספר לא מוזכר כל קשר יהודי אך הסופר, מקור ההשראה, וחברו היחיד של הגיבור בסיפור הם יהודים.
גם משמו של הגיבור נרמז שהוא יהודי.
שם משפחתו, הורבץ', הוא שם שאימצו היהודים במקום השם יהודי הגלוי הורוביץ (המורה הקשוח מתבלבל בין שמות אלו).

המחבר בלה סנש, האמין מאוד בהשתלבות היהודים בחברה בהונגריה, והספר מקרין אופטימיות לאפשרות זו.
אולם גורלם של בתו של המחבר חנה סנש, של מקור ההשראה לספר יוזף (צ'יבי) בראון ושל שאר יהדות הונגריה היה אכזר מאוד.

== תרגומים לעברית ==
הספר ראה אור בתרגום עברי מאת אביגדור המאירי בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת תש"י (1950), מלווה באיוריו של אונדז'יי סקורא (Ondřej Sekora). בשנת תשמ"ג-1983 הופיעה מהדורה ה' מחודשת של הספר.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://benyehuda.org/hameiri/csibi.html צ'יבי], בתרגום אביגדור המאירי, בפרויקט בן-יהודה
* [http://www.kibutz-poalim.co.il/product?c0=41268 "צ'בי", הוצאת הקיבוץ המאוחד]. פרטי הספר באתר ההוצאה
* 
* [http://debuzzer.sport5.co.il/dorfan/619 רונן דורפן, "צ'בי", בלוג "תופעת דורפן"] באתר ספורט 5, 2008, פורסם במקור בישראל היום.
* [http://www.tarbut.cet.ac.il/ShowItem.aspx?ItemID=17c4d051-0b98-431e-89a9-755aec975977&lang=HEB עדי רובינשטיין, "יוזף "צ'יבי" בראון 1901–1943", אתר תרבות, 2013].
* [http://www.tapuz.co.il/blog/net/ViewEntry.aspx?entryId=2024293&skip=1 בלוג, "האבא של המיתוסים", בלוג תפוז, 2011].

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1919
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרות יהודית
קטגוריה:ספרות הונגרית
קטגוריה:יהדות הונגריה
קטגוריה:הוצאת הקיבוץ המאוחד: ספרי ילדים
למען נדחי ישראל

למען נדחי ישראל היה בית ספר עברי, סמינר למורים ופנימייה שפעל למענם של ביתא ישראל בעיר אסמרה שבאריתריאה, אז כחלק מפדרציה עם אתיופיה, בשנות ה-50 של המאה ה-20.

בית הספר הוקם ב-27 בדצמבר 1953 על ידי שליח המחלקה לתרבות וחינוך תורניים בגולה של הסוכנות היהודית, הרב שמואל בארי, והיה כמרכז להכשרת מורים ומוסד חינוכי ולימודי לקהילת ביתא ישראל. המוסד הופעל על ידי הרב בארי ששימש כמורה ויונה בוגלה שהתפטר מתפקידו במשרד החינוך האתיופי והיה לסגנו ולמורה. ב-1956 הוחלף הרב בארי ברב יהודה סיוון. תוכנית הלימודים לתלמידים כללה שיעורים ביהדות, דינים, אגדה, עברית, מולדת וחשבון.

תוכנית הכשרת המורים שהופעלה במוסד עם הקמתו כללה חמישה כהנים בנוסף לשליחתם של שתי קבוצות של תלמידים, האחת ב-1955 והשנייה ב-1956, לתוכנית הכשרת מורים בכפר בתיה. תוכנית הכשרת הכהנים הסתיימה ב-1955 שלאחריה קמה רשת של בתי ספר בישובי הקהילה, לאחר מכאן עם חזרתה של הקבוצה הראשונה מהכשרתה בכפר בתיה נפתחו בתי ספר נוספים.

המוסד חדל מלהתקיים ונסגר ב-1957 ופעילותו הועברה אל מחוז בגמדר, שבו חייו רובם של ביתא ישראל, והיה למרכזה של רשת בתי הספר שהוקמה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות אריתריאה
קטגוריה:בתי ספר יהודיים בתפוצות
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
מלאבס (זמר)

מלאבס,2018
ליר מלאבס איירון (המוכר בשם הבמה מלאבס; נולד ב-23 במרץ 1987) הוא זמר רוק ויוצר ישראלי.

==קריירה==
מלאבס, יליד שכונת אחדות, פתח תקווה, החל להופיע לראשונה בסוף שנת 2002, בעת לימודיו בתיכון בן-גוריון. בשנת 2003 החל לכתוב שירים, רובם בעברית. חלק מהשירים שכתב באותה תקופה הוקלטו באולפן מקצועי ויצאו כתקליט ראשון לרדיו בשנת 2004. בהתחלה, נסיונותיו להשתלב בתעשיית המוזיקה הישראלית בעברית לפני הגיוס לא צלחו. בשנת 2005 התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר בדרום.

אלבומו המקצועי הראשון של מלאבס איירון באנגלית - Standing By Your Side הופק בין השנים 2011 - 2013 ויצא לאור בשנת 2013. האלבום לא נחל הצלחה מסחרית, חרף השמעות הסינגלים בתחנות רדיו פופולריות. לקראת סוף אותה שנה החל מלאבס לעבוד עם משרד יחסי ציבור בולט בלונדון אשר דרכו הפיץ סינגלים מתוך אלבום זה כמו Natural Disaster, Hold You Again וזכה להשמעות רדיו רבות.

אלבומו השני Toxic Love כמו הראשון גם בהפקתם המוזיקלית של ראובן חיון, גל דוידסון (Electric Zoo) האלבום יצא כ EP בשנת 2016 (אלבום מלא הופץ בין 2021-2022) עם כמה סינגלים כמו Our Way Out שנבחר לשיר השבוע בתחנת הרדיו כאן 88 בתוכנית של השדרן גדי לבנה "ערב עירוני". עוד סינגל בולט כמו Toxic Love שיצא באותו EP. בנוסף הופץ סינגל זה בחו"ל בעיקר בבריטניה וזכה לשידורי רדיו רבים. 

ב-אוגוסט 2019 השיק מופע חדש משותף בו חבר ללהקות אינדי רוק, איתם יזם ביחד פסטיבלים עצמאיים קטנים במועדוני רוק בתל אביב. בשנת 2019 החל להופיע עם להקת הליווי החדשה שלו בשם סאונדגרם. 

ב 1 בינואר 2022 שחרר סינגל כפול Monster,One Last Promise מתוך האלבום השלישי Matching Color לתחנות הרדיו בישראל והפצה בינלאומית לקליפ Monster בערוצי רשתות ה MTV בבריטניה וארצות הברית, סינגלים אלו שודרו ברצועת הרוק של שדרן הרדיו מנשה סעד ב רדיו ירושלים "ירושלים בדיסטורשן"

במהלך שנת 2022 החל להפיק אירועי מוזיקה עצמאית במסגרת הליין "Rockadance" בו ארח להקות ומוזיקאים בתעשייה.
באותה שנה בעקבות אירועים שונים נדחה השקת האלבום לשנת 2023 ובעקבות מלחמת חרבות ברזל השקת האלבום נדחתה ל-11 במרץ 2024

בחודש פברואר 2024 הפיק אירוע מוזיקה בשם Rock & Art Festival בו אירח בין היתר את הצייר יעקב קרצ'ין (גלריית TikvaKovsky) אשר צייר בלייב את הציור שצולם כעטיפת הסינגל "War" שיצא ב 1 באפריל אותה שנה - חודש אחרי שיצא הסינגל הראשון "Hostage" במסגרת אלבום רביעי - Mellabes Express

ב-23 במרץ הפיק את המופע פסטיבל ברגמן במתחם אולפני הבונקר בפ"ת, שם האירוע נקרא על שם חבורת ברגמן - קבוצת מוזיקאים ויוצרים הפועלים בפ"ת ולוקחים חלק באירוע תרבות ומוזיקה והפקות משותפות בעיקר במתחם הבונקר.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומים===
* 2013: Standing By Your Side
* 2021: Toxic Love
* 2023: Matching Color
* 2024: MellabesExpress

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131214145505/http://www.yosmusic.com/article.asp?id=12270&xyz=100 יוסי חרסונסקי כותב על הסינגל החדש של מלאבס]
* [http://www.yosmusic.com/%D7%9E%D7%9C%D7%90%D7%91%D7%A1-our-way-out/ יוסי חרסונסקי ביקורת על הסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי של מלאבס]
* [http://www.iba.org.il/program.aspx?scode=1933901 שיר השבוע ב88FM]
* [http://www.atlanticaradio.com/it/?start=16 מלאבס - כתבה בתחנת רדיו באיטליה 2012]

קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון בן-גוריון (פתח תקווה)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
בית הכנסת פייטב

ארון הקודש בבית הכנסת פייטב
בית הכנסת פֵּיְטַב (בלטבית: Peitavas ileas sinagoga, ביידיש: פאייטאוו שול) הוא בית הכנסת היחיד ששרד בריגה לאחר השואה ופעיל עד היום.

== היסטוריה ==
הנאצים ועוזריהם הלטבים הרסו ושרפו את כל בתי הכנסת בריגה ב-4 ביולי 1941. את בית הכנסת הגדול ברחוב גוגול הם הציתו על עשרות יהודים שנגררו למקום ונשרפו חיים.

בית הכנסת פייטב שרד היות שהיה צמוד לבתים ולכנסייה. כומר הכנסייה שכנע את הגרמנים כי הריסתו תפגע בכנסייה. הוא אף החביא את ספרי התורה שהיו בו.

בית הכנסת, הממוקם בעיר העתיקה של ריגה, נבנה בשנים 1903–1905 בסגנון אר נובו על ידי הארכיטקט וההיסטוריון וילהלם ניומן .

במלחמת העולם השנייה שימש בית הכנסת כמחסן סחורות. לאחר המלחמה חזרו כ-150 יהודים לריגה. בית הכנסת פייטב היה מהמעטים שפעלו בתחומי ברית המועצות ואחד מארבעה בתי כנסת בהם הייתה מקהלה. הקהילה היהודית תִחזקה ושִפצה את בית הכנסת על חשבונה.

בשנת 1998 התרחש פיצוץ ליד המבנה.

בשנים 2007–2008 עבר בית הכנסת שיפוץ נרחב במימון האיחוד האירופי, מדינת לטביה וועד הקהילות היהודיות בלטביה. עד שנת 2017 הוא היה בית הכנסת היחיד הפעיל בריגה, באפריל 2017 נפתח במרכז ריגה בית כנסת חבד ובית הכנסת פייטב משמש בעיקר לאירועים קונצרטים ותערוכות וביקורי תירים.

== גלריה ==
<gallery>
5-Riga_Syna-DSC04909.JPG|פנים בית הכנסת
Peitav Synagogue (1).JPG|חזית בית הכנסת
Peitav Synagogue (3).JPG|מנורת בית הכנסת
Peitav Synagogue-memorial to the Riga Ghetto jews murdered in the Holocaust.JPG|לוחית זיכרון ליהודי ריגה
5-Riga Syna-DSC04895.JPG|מבנה בית הכנסת
Peitav Synagogue (2).JPG|תקרת בית הכנסת
Ministru prezidents Valdis Dombrovskis piedalījās atjaunotās Rīgas sinagogas atklāšanā (3858407337).jpg|נשיא לטביה ואלדיס זאטלרס, ראש ממשלת לטביה ואלדיס דומברובסקיס ושר התפוצות של ישראל יולי אדלשטיין בפתיחה המחודשת של בית הכנסת, 2009
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130929224456/http://www.jews.lv/en/content/riga-synagogue-peitavas-street-peitav-shul בית הכנסת פייטב], באתר הקהילות היהודיות בלטביה
* [http://www.youtube.com/watch?v=kookiuISB40 בתי הכנסת כורל ופייטב], באתר יוטיוב
* [http://www.youtube.com/watch?v=CpV98ZtoS9g בית הכנסת פייטב], באתר יוטיוב
* [https://web.archive.org/web/20140927090106/http://www.synagogues360.org/synagogues.php?ident=latvia_001 סיור וירטואלי בבית הכנסת פייטב], באתר Synagogues 360

קטגוריה:ריגה: מבנים
פייטב
קטגוריה:יהדות ריגה
צ'או פראיה

צ'או פראיה (בתאית: แม่น้ำเจ้าพระยา) הוא הנהר המרכזי בתאילנד ואורכו 372 קילומטרים. הוא זורם דרך בנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד.

== גאוגרפיה ==
הצ'או פראיה נוצר משילובם של הנהרות נאן ופינג, סמוך לעיר נאקון סאוואן. הנהר זורם מהמישורים במרכז תאילנד לבנגקוק ונשפך למפרץ תאילנד. במחוז שאי נט מתפצל הנהר לנהר מקביל לנהר צ'או פראיה, ששמו טה צ'ין, שנשפך גם הוא במפרץ תאילנד.

הנהר זורם במספר ערים בתאילנד ובהן הבירה בנגקוק והערים נונתאבורי ונאקון סאוואן. במהלך תקופת איוטהאיה, תושבי העיר איוטהאיה חפרו תעלות כדי לעקוף את פיתולי הנהר ולקצר את דרכו לים.

נהר הצ'או פראיה חוצה את בנגקוק וכדי להגיע מגדה אחת לגדה שנייה של עיר זו יש לחצות את הנהר באמצעות אחד הגשרים על הנהר, מעבורת או סירה.

נהר צ'או פראיה נותר כיום נתיב המים החשוב ביותר עבור תושבי מרכז תאילנד. הנהר מהווה קישור תחבורה חשוב למשלוח טיק ואורז לבנגקוק. תושבים מקומיים הפכו את גדות הנהר לביתם עוד מימי קדם ויצרו את פרנסתם מסביבתם. כיום מקומיים המתגוררים לאורך גדות נהר צ'או פראיה שומרים על אורח חיים אותנטי. הנהר ממלא תפקיד חשוב גם בפסטיבלים התוססים של תאילנד כמו Loy Krathong, המתקיימים מדי חודש נובמבר כאשר תודה מובאת לאל המים, ו-Songkran – חגיגות השנה החדשה של תאילנד.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאילנד: נהרות
ביראבידזשאנער שטערן

ביראָבידזשאנער שטערן (נהגה: "בּירוֹבּידזַ'אנֶר שטֶרן", יידיש: 'כוכב בירוביג'ן'; ברוסית: Биробиджанская звезда) הוא עיתון המתפרסם ביידיש וברוסית בעיר בירוביג'ן. העיתון החל להופיע בשנת 1930, והוא יוצא לאור מאז ועד היום, עם הפסקה בשנים 44–1941. החל מ-1991 רוב חומריו מתפרסמים ברוסית.

ב-1934 עמדה תפוצת העיתון על 500 עותקים, עד 1970 גדלה התפוצה, על פי מידע רשמי, ל-12,000 עותקים.

בראשיתו עמדה תפוצתו של העיתון על אלפיים עותקים והוא יצא לאור שלוש פעמים בשבוע. תכולתו עסקה בעיקר בתיאור הישגים בבניה ותעשייה. עם הקמת האוטונומיה היהודית העיתון החל לצאת לאור חמש פעמים בשבוע ותפוצתו הוכפלה. בתקופת מלחמת העולם השנייה אוחד העיתון עם עיתון בירוביג'נסקיה זווזדה שפורסם בשפה הרוסית, אך ב-1945 שוב הפך לעיתון עצמאי.

בתקופת הרדיפות של סטלין כלפי היהודים זה לא פסח גם על בירוביג'ן, בעיר נסגרו בית ספר ותיאטרון יהודיים, חלק מחברי מערכת העיתון נעצרו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.gazetaeao.ru/birobidzhaner-shtern/ אתר העיתון] 
* בוריס (דב בער) קוטלרמן, 
* [https://www.webcitation.org/6HNXMVorg?url=http://www.gazetaeao.ru/istoriya.html תולדות העיתון] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:עיתונים סובייטיים
קטגוריה:בירוביג'ן
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:רוסיה: עיתונים
פיק ויתרס

דייוויד "פיק" וית'רס (אנגלית: David "Pick" Withers; נולד ב-4 באפריל 1948) הוא מתופף בריטי. הוא ידוע כמתופף של להקת דייר סטרייטס בארבעת אלבומי האולפן הראשונים שלה.

== חייו ==
וית'רס, יליד לסטר, אנגליה, החל לתופף במצעדים של תנועת הנוער הנוצרית "חטיבת הנערים." הוא החל את דרכו המקצוענית בגיל 17, כמתופף של להקה בשם "הפרימיטיבים," ולאחר מכן בלהקה "אביב," שהקליטה אלבום אולם לא זכתה להצלחה. הוא שימש כמתופף הבית של אולפני "רוקפילד" בוויילס. הוא למד תיפוף בבית הספר "טק מיוזיק סקול" בלונדון.

לוית'רס סגנון ייחודי בתיפוף, בהיותו מתופף רוק שנמנע מהצליל הכבד והחזק שאופייני לרוב מקצבי הרוק, ומעדיף הקשות רכות ומעודנות על תוף הסנֵר ועל מצילות ההיי האט על פני מופעי וירטואוזיות ומהירות תיפוף. בדומה למנהיג להקת ה"דייר סטרייטס", מארק נופלר, סגנונו של וית'רס מבוסס על מקצבי בלוז. נופלר פגש את וית'רס בלונדון בשנת 1973 כשהצטרף ללהקת הבלוז "Brewers Droop", שם שימש וית'רס כמתופף. הוא המשיך לשתף פעולה עם נופלר במהלך שנות השבעים, תוך כדי כך שניגן עם להקת הרוק-פולק "מגנה כרטה".

וית'רס היה חבר בלהקת ה"דייר סטרייטס" מתחילת דרכה ועד שנת 1982, אז עזב כדי להקדיש יותר זמן למשפחתו ולמוזיקת בלוז. בריאיון עיתונאי טען, שהוא חושש להפוך למתופף רוק. את מקומו כמתופף של ה"דייר סטרייטס" תפס טרי ויליאמס.

==דיסקוגרפיה==
* עם הדייר סטרייטס:
** 1978, Dire Straits
** 1979, Communiqué
** 1980, Making Movies
** 1982, Love Over Gold

* עם אחרים:
** 1979, רכבת איטית מגיעה (Slow Train Coming), בוב דילן
** 2011, Giant From The Blue, גארי פלטצ'ר

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.liverpooldailypost.co.uk/culture/arts/pick-withers-dire-straits-bob-5458147 כתבה] על וית'רס ב"ליברפול דיילי פוסט"

קטגוריה:דייר סטרייטס
קטגוריה:מתופפים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1948
לוח השנה הצפון קוריאני

סוציאליסטי על מגדל ג'וצ'ה]]
לוח השנה הצפון קוריאני או לוח ג'וצ'ה הוא שיטת תיארוך שנים בה נעשה שימוש בקוריאה הצפונית.

==היסטוריה==
לוח ג'וצ'ה הוצג לראשונה בשנת 1997 ומבוסס על תאריך לידתו של קים איל-סונג: 15 באפריל 1912. שנה זו נספרת כג'וצ'ה 1 והשנים נספרות מכאן ואילך. אין שנת ג'וצ'ה 0. לוח ג'וצ'ה עושה שימוש בחודשי הלוח הגרגוריאני וכן במספר הימים בחודש של לוח זה. לפיכך, כדי לחשב את שנת הג'וצ'ה משנה גרגוריאנית לאחר 1912, ניתן פשוט להחסיר 1911.

===דוגמה===
{| class="wikitable" border="1"
|-
! שנת ג'וצ'ה
! דנגון
! הלוח הגרגוריאני
! הלוח העברי
|-
| 1
| 4245
| 1912
| 5673 / 5672
|-
| 51
| 4295
| 1962
| 5723 / 5722
|-
| 86
| 4330
| 1997
| 5758 / 5757
|-
| 100
| 4344
| 2011
| 5772 / 5771
|-
| 112
| 4356
| 2023
| 5783 / 5784
|}

==שימוש בפועל==
===קוריאה הצפונית===
במקרים רבים בהם נעשה שימוש בלוח ג'וצ'ה בידי לא-קוריאנים, שנת הג'וצ'ה מצוינת לאחר השנה הגרגוריאנית המקבילה, למשל 12 ביוני 2007 (ג'וצ'ה 96). מבחינה טכנית הדבר לא נכון, שכן המקורות הצפון קוריאנים הרשמיים מציינים את השנה הגרגוריאנית שנייה, כך: 12 ביוני ג'וצ'ה 96 (2007).

==ראו גם==
* אידאולוגיית ג'וצ'ה
* מגדל ג'וצ'ה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לוחות שנה
קטגוריה:קוריאה הצפונית: תרבות
רוני חפר

גן סיפור "האוצר של צ'מבלו" בחולון
גן סיפור "האוצר של צ'מבלו" בחולון
רוני חפר (נולד ב-15 באוקטובר 1965) הוא סופר ילדים ומאייר ישראלי.

==ביוגרפיה ==
רוני חפר נולד בתל אביב בשנת 1965. למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון בעירו, ובתיכון למד במגמת אדריכלות בבית הספר אורט טכניקום גבעתיים. כל ילדותו התבלט בכישרון הציור שלו ונמשך במיוחד לתחום הקריקטורה והאיור ההומוריסטי. בצבא שירת כלוחם קרבי בחיל התותחנים, ולאחר שחרורו למד עיצוב גרפי באקדמיה "בצלאל" בירושלים.

עם סיום לימודיו החל לעבוד כארט דירקטור במשרד הפרסום בינג ליניאל (עם הקופירייטרים אז והסופרים היום אשכול נבו ואורי לברון) ובהמשך עבד במשרדי פרסום נוספים, ביניהם אריאלי פובליסיס. בשנת 2002 עזב את תחום הפרסום והחל לעבוד כמעצב גרפי עצמאי, ובמקביל הוציא לאור את ספרו הראשון "האוצר של צ'מבלו". בשנת 2010 עזב את תחום העיצוב והחל להתמסר לכתיבה ואיור של ספרי ילדים ולמפגשי סופר בבתי ספר, גנים וספריות ברחבי הארץ.

מקיים מפגשי סופר בבתי ספר, גני ילדים וספריות ברחבי הארץ. ספרו הראשון, "האוצר של צ'מבלו", זכה אף לגינת סיפור בחולון ולאפליקציה בהוצאת "עברית".

== חיים אישיים ==
חפר נשוי למיכל ואב לשניים, ומתגורר במושב זיתן שבסמוך לנתב"ג.

==ספריו==
ספריו (כולם בהוצאת כתר):
*האוצר של צ'מבלו (2003)
*סיפורי חייזרים (2004)
*פומי - סיפור על טפיר (2005)
*משעמם לי! (2010)
*מתי מגיעים? (2011)
* בא לי (2014)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרי אורט טכניקום
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:מועצה אזורית שדות דן: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:זיתן
התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל

התוכנית ליישובה מחדש של ביתא ישראל (בקיצור: תוכנית חומרה) הייתה תוכנית התיישבות לקהילת ביתא ישראל באתיופיה. בתחילה מטרתה הייתה לפתור את בעיית חוסר הרסת של יהודי אזור גונדר ובהמשך הפכה לחלופה העיקרית לעליית הקהילה לאור התנגדות ישראל.

תוכניות ליישובם של יהודי סביבות גונדר, או חלק מהם, על מנת לפתור את בעיית חוסר הרסת והאריסות, החלו עם פניות של ראשי ביתא ישראל לקיסר היילה סלאסי במהלך המחצית השנייה של שנות ה-40 של המאה ה-20. באוקטובר 1946, עם ביקורו של היילה סלאסי באזור גונדר פנו אליו ראשי הקהילה, בראשם הליקה כהנת ברהן ברוך, ושטחו בפניו את הבעיות הכלכליות והחברתיות שעמדו בפני הקהילה, בהן בעיית חוסר הרסת, גירושם של אריסים יהודים מאדמות שעבדו שנים רבות והמסים הכבדים ששולמו לבעלי האדמות, לכנסייה ולממשלה. הקיסר השיב כי תינתן פקודה להגנה על הקהילה וכן אדמות עתידיות שהקיסר יפנה אליהם. בנוסף נתן מושל המחוז הוראה מהקיסר למסור את האדמות שמעובדות בידי אריסי הקהילה לקהילה עד שתימצא אדמה.

בשלהי שנות ה-50 פנו שוב ראשי הקהילה, שבראשם ליקה כהנת ברהן ברוך, לקיסר ודיווחו שוב על אותם הנושאים, בנוסף להידרדרות המצב הכלכלי-חברתי מאז וכן טענו שהבטחות הממשלה אשר לא קוימו. בשנת 1958 נמצא מקום התיישבות באזור שירה שבמחוז תיגראי ובהרשאת מושל המחוז, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.

בשנות ה-60 הסתמן כי ממשלת ישראל מתנגדת לעליית הקהילה ופעילים החלו להציע יישוב מחדש באתיופיה כחלופה לכך. במקביל הציע הקיסר ליונה בוגלה, כנציג הקהילה, את הפניית "מיזם הפיתוח החקלאי סתתי-חומרה" אשר באזור ארמצ'הו, בין היישובים חומרה עבדארפי ואברה ג'רה, שבמחוז בגמדר לביתא ישראל. ההצעה אומצה על ידי האגודה לרווחת הפלאשים וזו החלה במשא ומתן עם ממשלת אתיופיה בנושא. יחד עם מימון של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ומהארגונים שהרכיבו את האגודה, לרבות יק"א, הוצאה התוכנית לפועל.

בתחילה, עם ראשית ההתיישבות במקום, התברר כי האזור הוא במחלוקת בין אתיופיה לסודאן, והמתיישבים היו למטרות של צבא סודאן, לאחר מכן יושמה התוכנית באזור אחר של המיזם שלא היה במחלקות.

בשל העובדה שיהודי באתיופיה היו נתונים תחת הנהגתו של ליקה כהנת ברהן ברוך, פנה יונה בוגלה לקס הגדול, כדי שיברך ויקרא לעם להגר לחבל חומרה. קס ברהן התנגד בתוקף לרעיון, הן משום שחבל הארץ לא התאים לאורח החיים של היהודים והן בשל העובדה שבאזור היו נפוצות מחלות הקדחת והמלריה. עם זאת, מאוחר יותר מכל הבחין בסכנה הטמונה בהתיישבות בסמוך לגבול עם סודאן. בזכות סירובו של הקס הראשי נמנע אסון גדול.

התוכנית באה לסופה עם פרוץ מלחמת האזרחים במדינה, כאשר הפך האזור למרכז הפעילות של ארגוני מורדים, בעיקר האיחוד הדמוקרטי האתיופי הפרו-מלוכני, שגרמו למתיישבים לנטוש את המקום.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
*David Pelley, On the Possibility of the Resettlement of the Falashas in the Humera Abd El Rafi Area: Report on a Mission (20.5.69 - 13.6.69), Israel Committee for Falasha Population in Ethiopia & Ministry of Agriculture, 1969
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עליית ביתא ישראל
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
טרקלין נייד

טרקלין נייד (באנגלית: Mobile Lounge) הוא כלי רכב בשדה תעופה, המשמש להעברת נוסעים בין שערי עלייה למטוס לבין מטוסים. 

הרכב הוא למעשה אוטובוס - קרון ובו מושבים לעד כמאה נוסעים, המותקן על גבי שלדה ממונעת. תחת הקרון מותקן מנגנון המאפשר להגביה או להנמיך אותו, באופן שניתן להביא את גובה רצפת הקרון לגובה מפלס שער היציאה או פתח המטוס. באופן זה, ובשונה מבאוטובוס, הנוסעים בטרקלין אינם נדרשים לשימוש במדרגות לצורך מעבר אל הקרון או ממנו. בחלק מדגמי הטרקלין מותקן תא נהג בשני קצותיו לשימוש לפי הצורך.

הטרקלין הנייד פותח בשנות החמישים על ידי חברת קרייזלר בשיתוף עם חברת באד (Budd), במחשבה להשתמש בו לצורך עלייה למטוסים כמו גם לשם העברת נוסעים בין טרמינלים בשדות תעופה. השימוש בו שולב בתכנון הטרמינל הראשי בנמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס על ידי האדריכל אירו סארינן. הטרקלין היה מצוי בשימוש נרחב גם בנמל התעופה שארל דה גול שליד פריז ובנמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו.

פיתוח גשר העלייה למטוס והרכבות הפנימיות, המובילות נוסעים בין הטרמינלים, דחקו את רגליו של הטרקלין הנייד. כיום הוא מצוי בשימוש במספר מוגבל של שדות תעופה. נמל התעופה דאלס ונמל התעופה במונטריאול מוסיפים להשתמש בו, אך בהיקף מצומצם יותר.

בתחילת עידן מעבורות החלל השתמשה נאס"א בטרקלין הנייד בבסיסיה במרכז החלל קנדי ובבסיס חיל האוויר אדוארדס על מנת להסיע אסטרונאוטים בין בניין המוצא לבין המעבורות לקראת המראה ובכיוון ההפוך לאחר נחיתתם.

<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="3">
תמונה:Mobile lounge at Dulles Airport.jpg|טרקלין נייד מעמיס נוסעים מטרמינל בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת'
תמונה:Mobile lounge Washington Dulles Airport 2010.jpg|דגם מאוחר של טרקלין נייד בנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת'
תמונה:Mexico city airport vehicle.jpg|טרקלין נייד בנמל התעופה הבינלאומי של מקסיקו סיטי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אוטובוסים
קטגוריה:כלי רכב תעופתיים
מירטל קורבין

מירטל קורבין
ג'וזפין מירטל קורבין (באנגלית: Myrtle Corbin; 12 במאי 1868 טנסי - 6 במאי 1928) הייתה אישה מרובת רגליים. היא נולדה עם שני אגנים שונים מחוברים והיו לה זוג רגליים רגילות "חיצוניות" וזוג רגליים נוספות "פנימיות". נאמר שהיא יכלה להזיז את רגליה הפנימיות אבל הן היו חלשות מדי מכדי לשאת את משקל גופה. היא חיה כל חייה בטקסס, ארצות הברית.

== חייה ועבודתה ==
הוריה של מירטל היו וויליאם ה. קורבין, שהיה בן 25 בעת לידתה, וננסי קורבין, שהייתה בת 34. הרופאים שבחנו את מירטל זמן קצר לאחר לידתה תיארו את ההורים כבעלי מראה דומה מאוד, "לשניהם היה שיער אדמוני, עיניים כחולות וגוון עור בהיר מאוד". הדמיון ביניהם היה כה רב עד שהרופאים הרגישו בצורך לבדוק שאינם קרובי דם. לבני הזוג היו ילדים נוספים, ארבעה בנים וארבע בנות, כולל בת אחת מנישואיה הקודמים של ננסי. לדברי אימה, לידתה של מירטל לא תוארה "יוצאת דופן בהיריון או בלידה", למרות שבפועל, המצב היה שונה: רופאים שבחנו את התינוקת לאחר הלידה העירו שלידת העכוז "הייתה יכולה להיות הרת אסון לתינוקת וככל הנראה גם לאם". מירטל גדלה להיות תינוקת בריאה, ושלושה שבועות לאחר לידתה שקלה כ-4.5 ק"ג. בכתבה שפורסמה כשנה לאחר לידתה נאמר שהיא "יונקת בצורה בריאה".

בגיל 13, מירטל החלה לעבוד במופע שוליים תחת השם "הילדה בעלת ארבע הרגליים מטקסס". היא הייתה כה אהודה בקרב מופעי השוליים עד שאמנים התחזו לה והציגו גפיים תותבות כגפיים נוספות שלהם.

בגיל 19 התחתנה עם קלינטון ביקנל, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן.

==בספרות הרפואית==
טרטולוגים ורופאים שונים נוספים ניסו לאבחן את מצבה של מירטל. כל אחד מהם סיווג אותה לפי מחלה או לפי מונח רפואי אחר שונה ומשונה.

באביב 1887, כשנה לאחר נישואיה לקלינטון, מירטל נכנסה להיריון לראשונה בחייה. ההיריון התגלה על ידי רופא בשם ד"ר לואיס וואליי, שהוזמן לטפל במירטל לאחר שהחלה לסבול מכאבים בצידה השמאלי, צמרמורות, כאבי ראש ואובדן תיאבון. הרופא תיעד בנוסף שהיו "הקאות ואל-וסת במשך חודשיים רצופים". הריונה גרם לה להיות מאוד חולה, ולאחר שד"ר וואליי התייעץ עם עמיתיו הוא החליט לבצע הפלה מלאכותית שמונה שבועות לאחר גילוי ההיריון (בשלב זה היא הייתה בחודש השלישי או הרביעי של ההיריון). היא החלימה לחלוטין, ותהליך ההפלה וכן האנטומיה הייחודית שלה לא מנעו ממנה מלהרות בעתיד.

הספרות הרפואית גילתה בה עניין מחודש לאחר הלידות והיא תוארה כ"נאה בפנים, בריאה פיזית ומסוגלת לדאוג לכל צורכי ביתה". במקומות אחרים נכתב שהיא "מאוד אינטליגנטית" ו"אישה עדינה בעלת טעם במוזיקה".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמני מופעי שוליים
קטגוריה:נכים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1928
טושיו סוזוקי

טושיו סוזוקי (ביפנית: 鈴木 敏夫; נולד ב־19 באוגוסט 1948) הוא מפיק סרטי אנימה יפני. סוזוקי ידוע כאחד המפיקים המצליחים ביותר של יפן וכנשיא לשעבר של סטודיו ג'יבלי.

==ביוגרפיה==
סוזוקי החל את דרכו בחברת ההפקות טוקומה שוטן, אליה הצטרף זמן קצר אחרי שסיים את לימודיו.

הוא עבד במגזין "Asahi Geino" ובשנת 1978 החל לעבוד כעורך בחברת "Animage", שם פגש את הבמאי הייאו מיאזאקי. סוזוקי שכנע את מיאזאקי לעבד את סיפורה של נאוסיקה לסרט, ולאחר מכן היו לשניים מהמייסדים של סטודיו ג'יבלי, תחילה כחבר במספר ועדות בהן בוועדה ליצירת הסרטים "השכן הקסום שלי טוטורו" ו"קבר הגחליליות", ובשנת 1991 הצטרף באופן רשמי כמפיק באולפן. הוא הוביל את האולפן החל משנת 2005, ועזב את תפקידו בשנת 2008 (אך עדיין מכהן כמנכ"ל החברה). בשנת 2021 קיבל את פרס וינזור מקיי בטקס פרסי אנני ה-49.

סוזוקי בעל תואר בספרות מאוניברסיטת קיו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.animenewsnetwork.com/encyclopedia/people.php?id=1186 טושיו סוזוקי], באתר anime news network 
* [http://www.nausicaa.net/miyazaki/whoswho/#suzuki טושיו סוזוקי], באתר הסרט נאוסיקה 

קטגוריה:מפיקי קולנוע יפנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1948
אולם הבד (איפר)

אולם הבד באיפר
אולם הבד ו[[קתדרלת מרטין הקדוש במהלך מלחמת העולם הראשונה]]

אולם הבדים (בפלמית: Lakenhal או Lakenhalle) של איפר, בלגיה, היה אחד המבנים המסחריים הגדולים ביותר שנבנו בימי הביניים. האולם נבנה בסגנון גותי מוקדם, ושימש כשוק העיקרי וכמחסן לתעשיית הבדים המשגשגת של העיר הפלמית.
== היסטוריה ==
בניית המבנה המקורי החלה עם הקמת מגדל הפעמונים בשנת 1200 ונמשכה יותר ממאה שנים. האגף המזרחי החל להיבנות ב-1260, והאגף המערבי החל להיבנות ב-1286, המבנה הושלם בשנת 1304. הבניין נחרב כמעט לחלוטין לאחר הפצצה ארטילרית על איפר במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1933 ל-1967, האולם שוחזר למצבו לפני המלחמה. עם אורך של 125 מטר ומגדל פעמונים בגובה 70 מטר, אולם הבדים משחזר את החשיבות והעושר של עיר מסחר מימי הביניים. סמוך לאולם נמצאת הקתדרלה של מרטין הקדוש, שגם היא ספגה נזקים כבדים במהלך המלחמה ושוחזרה.

אולם הבדים נבנה בלב העיר, על גדתה המזרחית של תעלת איפרלה, יובל של הנהר אֵיזר הנשפך לים הצפוני, על מנת לאפשר לספינות מסחר להתקרב למקום ולטעון ולפרוק סחורה. אורך האולם הוא 125 מטר. המבנה היה בן שתי קומות, ונבנה כמלבן המקיף חצר פנימית, ששימשה שוק למוצרי הטקסטיל. בדרומו של המבנה נקבעו 48 דלתות יציאה אל כיכר השוק, שהייתה סמוכה לאולם הבדים. בקומה הראשונה היו אולמות בעלי תקרת לבנים קמורה, ששימשו למסחר ולאחסון הטקסטיל. הקומה השנייה הורכבה מאולמות רבים, חלקם מפוארים מאוד, וקורתה בקורות עץ ענקיות. האולמות בקומה זו שימשו את הסוחרים לאחסון, סעודות, פגישות של חברי גילדות הסוחרים, וחברי מועצת העיר.

חזית אולם הבדים נבנתה משלוש שורות של קשתות מחודדות זו על גבי זו שסוגרות על חלונות וגומחות. לפני מלחמת העולם הראשונה ניצבו בהן פסלים של אישים היסטוריים, דוכסים ודוכסיות של פלנדריה. בארבע פינות המתחם נבנו צריחים מחודדים בסגנון גותי. במאה השבע עשרה נבנה אגף חדש לאורך צלעו הדרומית של המבנה הישן. אגף זה נבנה בין 1619 ל-1622 בסגנון הרנסאנס. גם באגף זה שתי קומות, הבנויות על גבי עמודים מקושתים, היוצרים ארקדה רחבה לאורך הבניין. האגף החדש משמש כיום את עיריית איפר.

מגדל הפעמונים בעל ארבעה צריחים ומגדל מרכזי מכיל קריון בעל 49 פעמונים. המגדל מהווה חלק מאולם הבד, ומגיע ל-70 מטרים. ממוט היוצא מעל למגדל ניצב דרקון המשקיף על העיר. את אבן פינתו ירה בלדווין הראשון מקונסטנטינופול בשנת 1201. המגדל נבנה על מנת לשמש כמגדל שמירה עבור אנשי העיר ורכושם. המגדל מציע מבט מורחב על סביבתו והוצב בו צופה שצפה אל מחוץ לעיר במשך 24 שעות ביממה, על מנת להבחין באויבים הקרבים ובאים לעיר. הוא צפה גם אל העיר פנימה, על מנת לאתר שרפות בהקדם האפשרי. במגדל היו שלוש קומות, ולעיתים שימשה הקומה הראשונה כבית הכלא העירוני. שאר הקומות שימשו כארכיון, נשקייה, אולמות פגישות ועוד. בתחתית המגדל מוביל מעבר מקומר מן הרחוב אל החצר הפנימית, בה הייתה כיכר השוק. בזמנים פחות נאורים, חתולים, שבתקופה ההיא היו קשורים למאגיה שחורה, הושלכו מהמגדל מסיבה שטרם הובנה עד היום.

ב-1999 הכריז אונסק"ו על אולם הבד ומגדל הפעמונים אתר מורשת עולמית עם שאר מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת.

בעבר ניתן היה להגיע אל אולם הבדים באמצעות סירה דרך מעבר המים איפרלה (Ieperlee), אך כיום מעבר זה כוסה. האולמות המרווחים בקומת הקרקע, שם נמכרו בדים וצמר, משמשים כיום כאולם תצוגה; בקומה השנייה, ששימשה בעבר כמחסן, שוכן כיום מוזיאון שדות פלנדריה, המוקדש להיסטוריה של מלחמת העולם הראשונה.

==ראו גם==
* מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת
* קרבות איפר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בלגיה: מבנים
קטגוריה:איפר
ערוץ הכלבים (סדרת טלוויזיה)

ערוץ הכלבים (באנגלית: TV Colosso, ידוע גם בשם The Hot Dog Channel) היא סדרת טלוויזיה שמקורה בברזיל, ששודרה ב-1997 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב עברי.

בתוכנית כיכבו בובות כלבים שעובדים בתחנת טלוויזיה. הסדרה הורכבה מקטעים קצרים ששימשו כקטעי מעבר בין סדרות אחרות ששודרו בחינוכית ושודרו במקור בקיץ בשעות הבוקר ובשידורים חוזרים בשעות אחר הצהריים. 

== דמויות ==
*המנהל
*שוקי - עוזר המנהל ומנחה החידון
*פרסילה - המפיקה של ערוץ הכלבים
*בוקי - הבמאי של ערוץ הכלבים
*צנובר - אחד מטכנאי התחנה
*פרשן - מגיש חדשות הערוץ
*מכשי המכשף - מכשף מגלה עתידות
*ג'ק פאלאדיום - מנחה טלוויזיה שהיה מספר שקרים, שאחיניו שהיו צופים בו, מעירים לו דרך המסך והוא היה מתעמת איתם מחוצה לו. 
*קוסטלו - מאוהב בפרסיליה
*רובוכלב - כלב רובוטי על גלגלים
*קנובר - אחד מטכנאי התחנה
*סנובר- אחד מטכנאי התחנה
*סופיה - הייתה המתחרה של פרסיליה. 
*חד-חוטם
*בובי - היה המתחרה של קוסטלו על ליבה של פרסילה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
*[http://www.infantv.com.br/tvcolosso.htm מידע על התוכנית] 

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בכיכובן של בובות
ישיבת כנסת יצחק (מודיעין עילית)

ישיבת כנסת יצחק קריית ספר (מכונה גם חדרה - קריית ספר, או בראשי התיבות חדק"ס) היא ישיבה גדולה ליטאית בעיר מודיעין עילית. בישיבה כ-400 בחורים.

==תולדות הישיבה==
===הקמת הישיבה===
הישיבה נוסדה על ידי הרב אבא מרדכי ברמן, ונקראה אז בשם ישיבת "עיון התלמוד". בשנת ה'תשס"ב (2002) הישיבה עמדה על סף סגירה בשל חולשתו של הרב ברמן. בעקבות כך ביקש הרב מיכל יהודה ליפקוביץ, מהרב יהושע גרשון ארנברג, ראש ישיבת כנסת יצחק בחדרה, שייקח את הישיבה תחת חסותו. הרב ארנברג שלח למקום צוות חדש בראשות הרב שמעון נוביק, וכן בחורים מישיבתו. לצד הרב ארנברג המשיך הרב ברמן להעביר את ה"שיעור הכללי", עד לפטירתו בשנת ה'תשס"ה (2005).

בשנותיה הראשונות תפקדה הישיבה כסניף של הישיבה בחדרה. קבלת בחורים חדשים נעשתה בידי הרב ארנברג, אנשי צוות ותלמידים היו עוברים בין הישיבות באופן שוטף לפי שיקולי ההנהלה.

לאחר חמש שנות פעילות מינה הרב ארנברג בתחילת שנת הלימודים ה'תשס"ח (2008) את הרב יעקב קרפ ששימש עד אז ר"מ בחדרה, לכהן כראש הישיבה. מאז החלה הישיבה להתגבש באופן עצמאי, בראשות הרבנים נוביק וקרפ. בשנת ה'תשע"ב (2012) הושלמה ההתנתקות בין שתי הישיבות, עם כניסת הישיבה במודיעין עילית לבנייני הקבע החדשים שלה.

==צוות הישיבה==
הרב יעקב קרפ פרש בסיוון ה'תשע"ז (2017) מתפקידו כראש הישיבה לאחר שנקרא לעמוד בראשות ישיבת קריית מלך, בעקבות פטירת הרב שמואל יעקב בורנשטיין.

ראש הישיבה כיום הוא הרב שמעון נוביק; המשגיח הוא הרב יהושע עלזאס. צוות הר"מים: הרב יחיאל פישהוף - מחבר סדרת הספרים "טעם ודעת" על סדר טהרות; הרב מנחם בראך; הרב אליעזר שטיינהויז; הרב דוד מרדכי מרגליות; הרב ישראל אלתר והרב ישראל משה יגלניק.

בעבר כיהנו כר"מים: הרב שמואל יהודה מלר, שפרש בקיץ ה'תש"ע (2010) עם מינויו לר"מ בישיבת פוניבז'; הרב איסר זלמן שוורצמן, שפרש בחורף ה'תשע"ז (2017); הרב אהרן ולדמן, שפרש בקיץ ה'תשע"ז (2017).

== משכן הישיבה ==
עם הקמתה שכנה הישיבה במבנה ישיבת "עיון התלמוד" ברחוב שדי חמד במודיעין עילית. בשנה הראשונה נדדה הישיבה בין בתי מדרש שונים בעיר, ואף שכרה במשך תקופה את קומת המרתף של ת"ת "דעת זקנים".

באלול ה'תשס"ג (2003) הוקצה עבור הישיבה שטח ברחוב מסילת ישרים בעיר, שבו הועמדו קרוואנים. מבנה בית המדרש הורחב מספר פעמים עם הגידול במצבת התלמידים.

באלול ה'תשע"ג (2013) נכנסה הישיבה למבני הקבע שלה ברחוב שערי תשובה 4 בעיר. באלול ה'תשע"ו (2016) נוספה קומה תשיעית לבניין הישיבה.

== מוסדות הישיבה ==
לצד הישיבה הגדולה שבה כ-350 בחורים, מוסדות הישיבה כוללים גם כולל אברכים המונה כ-100 אברכים. עד לקיץ ה'תשע"ז (2017) שכן הכולל בעזרת הנשים של הישיבה. בקיץ ה'תשע"ז (2017) עבר הכולל למבנה קבע ברחוב שערי תשובה בעיר. בראשות הכולל עומד הרב אלכסנדר שטרנבוך ובנשיאות הכולל עומד הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון.

באלול ה'תשע"ד (2014) נוספו למוסדות הישיבה שתי ישיבות קטנות, "משכן עזרא" ו"אבן האזל". 

באלול ה'תשפ"א (2021) נסגרה ישיבת "משכן עזרא" ורק שיעור ג' נשאר והוא הועבר לחדר"ש בעזרת נשים עד אלול ה'תשפ"ב (2022).

באלול ה'תשפ"ג (2023) נוספה למוסדות הישיבה ישיבה קטנה "משכן התלמוד".

קטגוריה:מודיעין עילית: ישיבות
קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
קטגוריה:ישיבות ליטאיות בישראל
אי הדובים (סדרת טלוויזיה)

אי הדובים (צרפתית: L'Île Aux Ours) היא סדרת אנימציה בת 26 פרקים שמקורה בצרפת ושודרה ב-1990 בערוץ 2 הנסיוני בדיבוב של אולפני זאונד, ובהמשך שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב חדש. חלק מפרקי הסדרה של אולפני זאונד נכללו בחלק מסדרת הקלטות "סיפורים קלאסיים מצוירים".

==עלילה==
גיבור הסדרה הוא דב בשם אדי שהגיע בטעות בהיותו גור לאי של ארנבים. אדי מתבגר ביחד עם חברו הארנב מקס ומשוכנע שגם הוא בעצמו ארנב. אך כשהוא מתבגר רוח רפאים קטנה מספרת לו שהוא בעצם דב. אדי מחליט לצאת למסע בכדור פורח כדי לחפש את בני מינו. מקס מתגנב לכדור הפורח בניגוד להוראותיו של אדי וכמו כן גם רוח הרפאים נלקחת בטעות. וכך יוצאים השלושה למסע לחיפוש אי הדובים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סדרות הנפשה צרפתיות 
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
סבב הגרנד פרי בשחמט

סבב הגרנד פרי הוא סדרה בת שש תחרויות שחמט שמאורגנות על ידי פיד"ה. 

השחמטאים שזוכים להישגים המשוקללים הגבוהים ביותר בסדרה נמנים עם הזכאים להשתתף בתחרות המועמדים לאליפות העולם בשחמט, לגברים ולנשים בהתאמה. הנוהג לקיים סדרות אלו כשלב מקדים לאליפות העולם החל בשנת 2008.

== הזוכים בסבבי הגברים ==
{|class="wikitable"
|-
!שנים
!מספר שלבים
!פרס כספי כולל
!style="background:#ffd700|מנצח
!style="background:#c0c0c0|סגן
!style="background:#cc9966|מקום שלישי
|-
| 2008–2010 || 6 || €1,272,000 || style="background:#ccffcc;"| לבון ארוניאן || style="background:#ccffcc;"| טיימור רג'אבוב || אלכסנדר גרישצ'וק
|-
| 2012–2013 || 6 || €1,440,000 || style="background:#ccffcc;"| וסלין טופאלוב || style="background:#ccffcc;"| שחריאר ממדיארוב || פביאנו קרואנה
|-
| 2014–2015 || 4 || €480,000 || style="background:#ccffcc;"| פביאנו קרואנה || style="background:#ccffcc;"| היקרו נקמורה || דמיטרי יאקובנקו
|-
| 2017 || 4 || €520,000 || style="background:#ccffcc;"| שחריאר ממדיארוב || style="background:#ccffcc;"| אלכסנדר גרישצ'וק || טיימור רג'אבוב
|-
|2019 ||4 || €800,000 || style="background:#ccffcc;"| אלכסנדר גרישצ'וק || style="background:#ccffcc;" | יאן נפומניאשצ'י ||מקסים ושייה-לגראב
|}

== הזוכות בסבבי הנשים ==
{|class="wikitable"
|-
!שנים
!מספר שלבים
!פרס כספי כולל
!style="background:#ffd700|מנצחת
!style="background:#c0c0c0|סגנית
!style="background:#cc9966|מקום שלישי
|-
|2009-2011 || 6 || €300,000 || style="background:#ccffcc;"| חואו ייפאן || style="background:#ccffcc;"| האמפי קונרו || ננה דזאגנידזה
|-
| 2011-2012 || 6 || €300,000 || style="background:#ccffcc;"| חואו ייפאן || האמפי קונרו || אנה מוזיצ'וק
|-
| 2013-2014 || 6 || €450,000 || style="background:#ccffcc;"| חואו ייפאן || האמפי קונרו || ג'ו ונג'ון
|-
| 2015-2016 || 5 || €390,000 || style="background:#ccffcc;"| ג'ו ונג'ון || האמפי קונרו || ולנטינה גונינה
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://grandprix.fide.com סבב הגרנד פרי], באתר פיד"ה 

קטגוריה:תחרויות שחמט
קטגוריה:אליפויות עולם בשחמט
רחמים אלעזר

רחמים אלעזר (בשמו האמהרי מהרטו מוצ'נך; נולד ב-1955) הוא שדרן רדיו בקול ישראל שהיה פעיל למען עלייה וקליטה של ביתא ישראל.
== ביוגרפיה ==
נולד בכפר באזור סקלט שבמחוז בגמדר שבאתיופיה למשפחת אריסים יהודית. בילדותו עסק ברעיית צאן עד אשר החל ללמוד בבית הספר היהודי שבאמבובר שממנו המשיך לבית ספר כללי בעיר גונדר. בשלהי שנות ה-60 פגש בשלושה עיתונאים ישראליים בהם ארנולד שרמן ושלום רוזנפלד שעזרו לו להגיע לישראל ב-1971. בהגיעו לישראל נתמך על ידי העיתונאים ונשלח להתחנך בכפר הנוער אלוני יצחק שבסיומם גויס לעתודה האקדמית במסגרת צה"ל שבה למד לימודי אפריקה והמזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב ובהמשך למד בה תקשורת.

בשלהי שנות ה-70 ובמרוצת שנות ה-80 שימש כפעיל למען עליית קהילתו בתחילה במסגרת התאחדות יהודי אתיופיה בישראל ובהמשך בארגונים אחרים בהם המועצה הציבורית למען יהודי אתיופיה. 

בתחילת שנות ה-80 החל בתפקידו הנוכחי כשדרן רדיו ומגיש חדשות בשפה האמהרית ברדיו רק"ע.

==לקריאה נוספת==
*רחמים אלעזר וברוך המאירי (עורכים), חלום בן סורגים, גפן, 1998

==קישורים חיצוניים==
*
* סיני גז, [http://edootproject.com/139/%D7%94%D7%A7%D7%94%D7%99%D7%9C%D7%94-%D7%94%D7%99%D7%94%D7%95%D7%93%D7%99%D7%AA-%D7%91%D7%90%D7%AA%D7%99%D7%95%D7%A4%D7%99%D7%94-%D7%95%D7%94%D7%A2%D7%9C%D7%99%D7%99%D7%94-%D7%9C%D7%99%D7%A9%D7%A8/ ריאיון עם רחמים אלעזר], באתר פרויקט עדות
*

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:עליית ביתא ישראל: אישים
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער אלוני יצחק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
עידו אמין

עידו אמין (נולד ב-1 בינואר 1956) הוא קומיקסאי, מוזיקאי, עיתונאי רשת ומחלוצי האינטרנט בישראל.

==ביוגרפיה==
אמין נולד בקריית שלום בשם עידו אילן. ב-1973 השתתף ביצירת פנזין קומיקס חתרני בשם "פריקי". לאחר מלחמת יום הכיפורים הועמדו לדין מחברי הפנזין באשמת הפצת דבר תועבה ופעילות חתרנית. בהמשך הם הורשעו בבית משפט השלום אך בית המשפט המחוזי זיכה אותם מכל אשמה.

בשנת 1982 היה שותף כמתופף להקמת להקת "מ.ע.צ", שכתבה שירי מחאה נגד מלחמת לבנון הראשונה והוזמנה להופיע בפסטיבל השלום של ארגון יש־גבול, שנערך באכזיב ב-1983. אמין עזב אחר כך את הלהקה, אך היא המשיכה לערוך חזרות ולהקליט באולפן הביתי שלו, והוציא אלבום אחד בשם "שבת אחים". בהמשך הנהיג את ההרכב "עידו אמין והרגשות שלו" שבו שר וניגן בגיטרות וקלידים. הקלטת היחידה של ההרכב יצאה בשנת 1990 ונקראה "לדיכאון ובחזרה". ב-1992 יצר את הטראק האלקטרוני "שיא הנתק הטוטאלי" בו סימפל קטעי דיאלוג מתוך הסרט "אדי קינג".

אמין עיצב את עטיפות הספרים "שירת הסירנה" (1991) ו"שתי שלגיות" (1994) של עירית לינור. פרסם קומיקס, טורים ואיורים בעיתונים: "חדשות", "הארץ", "עיתון תל אביב", "העיר" ו"גלובס".

ב-1995 היה לבלוגר הישראלי הראשון. באותה שנה החל לכתוב את הטור "דו"ח אמין" במוסף "קפטן אינטרנט" של עיתון "הארץ". ב-1996 הקים את הפורטל "דפי רשת". ב-1997 הוציא לאור בהוצאת אופוס מדריך אינטרנט בשם "דפי רשת". בשנת 2000 עזב את העיתונות ועבר לעמק הסיליקון. ב-2004 הכתיר אותו "עכבר העיר" כאישיות המשפיעה ביותר באינטרנט הישראלי. ב-2006 תרגם לעברית את ספרו של ריימונד סמוליאן "מה שמו של ספר זה? תעלומת דרקולה וחידות היגיון אחרות".
ב-2011 חזר לישראל והחל לעוסק ביצירת אנימציות, סרטוני הדרכה ותדמית.

ב-2013 השתתף ביצירת תשדירי התעמולה של מפלגת מרצ לקראת הבחירות לכנסת ה-19.

ב-2014 זכה בפרס הראשון בתחרות Made for Web של איגוד המפיקים לקולנוע ולטלוויזיה, בשיתוף YouTube ובחסות משרד הכלכלה.

השתתף בתערוכות במוזיאון ישראל ("קומיקס" באגף הנוער, 1985, ו"זמן", אגף הנוער, 2000), במוזיאון תל אביב ("זמן אמת", 1991), ובמוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ("X+Y", 2011, ו"פצעי בגרות", 2013).

==קישורים חיצוניים==

* [https://reliable-productions.com/ האתר המקצועי של עידו אמין]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלוגרים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל גלובס
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:פעילי אינטרנט ישראלים
קטגוריה:קומיקסאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
1-בוטנול

1-בוטנול או n-בוטיל אלכוהול הוא כוהל ראשוני, המכיל 4 אטומי פחמן בשרשרת לא מסועפת, הנוסחה המולקולרית C<sub>4</sub>H<sub>9</sub>OH. הכוהל מופיע בטבע כתוצר משני של תסיסה של סוכרים ופחמימות אחרות ומצוי בכמה מאכלים ומשקאות. החומר משמש כממס בייצור לכה וכתוסף מזון לשיפור ארומה בחמאה, שמנת, גלידה, ממתקים ומאפים. היישום העיקרי של 1-בוטנול הוא כחומר גלם לסינתזה של האסטר בוטיל אצטט (משמש בעצמו כתוסף טעם למזון וממס תעשייתי).

==ייצור==
להפקת 1-בוטנול הופכים פרופן לבוטיר-אלדהיד:
<chem> CH3CH=CH2 + H2 + CO -> CH3CH2CH2CHO </chem>.
התגובה ליצירת בוטיר-אלדהיד (2 האיזומרים) מפרופן
התגובה מתרחשת בקטליזה של קומפלקסים מסיסים במים של רודיום והאלדהיד הנוצר בתגובה יוצר פאזה נפרדת.
חיזור במימן הופך את האלדהיד לכהל:
<chem> CH3CH2CH2CHO + H2 -> CH3CH2CH2CH2OH </chem>.
חיזור בוטיר-אלדהיד ל-1-בוטנול

==שימושים==
1-בוטנול משמש לייצירת בוטיל אצטט – ממס ותוסף מזון על ידי תגובה עם חומצה אצטית בקטליזה של חומצה גופרתית.
התגובה לקבלת בוטיל אצטט מ-1-בוטנול

בנוסף משמש 1-בוטנול כמרכיב בבשמים וכממס למיצוי שמנים אתרים, חומרים אנטיביוטיים, הורמונים וויטמינים. החומר משמש כממס לצבעים, שרפים טבעיים ומלאכותיים, אלקלואידים ועוד.
הוצע להשתמש בחומר כתחליף לסולר ובנזין. יתרונו על אתנול כדלק הוא בצפיפות האנרגיה ובנוחות האחסון שלו. מתקיים מחקר שמטרתו יצירת כמויות גדולות של החומר על ידי חיידקים.

==מטבוליזם==
1-בוטנול נספג במהירות דרך המעי או הריאות. בבעלי חוליות החומר מחומצן לאלדהיד במנגנון דומה לזה של אתנול כלומר על ידי האנזים אלכוהול דהידרוגנז. בוטיר-אלדהיד מתחמצן בהמשך לחומצה בוטירית והיא הופכת בתאים בשלמות לדו־תחמוצת הפחמן ומים.
הרעילות בבליעה נמוכה וערכי LD50 שנמדדו בחולדות היו 790–4360 מ"ג לק"ג מסת גוף (בהשוואה ל-7,000-15,000 מ"ג לק"ג עבור אתנול). בכמויות שאינן קטלניות החומר מדכא את מערכת העצבים המרכזית בדומה לאתנול אך השפעתו המשכרת חזקה יותר בשל האיטיות היחסית בה הוא מתחמצן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כהלים
אלבה פהרוואר

אלבה פהרוואר (בהונגרית: Alba Fehérvár) היא קבוצת כדורסל הונגרית מהעיר סקשפהרוואר, המתמודדת בליגת העל ההונגרית וביורופקאפ. 

==היסטוריה==
הקבוצה נוסדה בשנת 1949. בתחילת שנות ה-90 נרכשה הקבוצה על ידי בעלים פרטיים ושמה השתנה ל"אלבקומפ", מאז החלה להאבק על תארים בצמרת הטבלה. בעונת 1997/98 זכתה הקבוצה באליפות הראשונה שלה. ובעונת 1998/99 זכתה הקבוצה בדאבל הראשון שלה. בעונה שלאחר מכן זכתה בדאבל השני. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה בדאבל השלישי שלה. בתחילת עונת 2013/14 שונה שם הקבוצה ל"אלבה פהרוואר". בעונת 2016/17 זכתה בדאבל הרביעי שלה.

===במסגרת אירופאית===
הקבוצה השתתפה בעבר בגביעי אירופה השונים. בין היתר בגביע קוראץ', גביע ספורטה וביורופ-קאפ, בו הגיעה עד שלב רבע הגמר והפסידה לקבוצת דינמו מוסקבה בסיכום שני מפגשים. בעונת 2008/09 השתתפה ב"ליגה המרכז אירופאית" (CEBL), בה זכתה בגביע לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלבה טימישוארה 66-92. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה בשלב הבתים של היורוקאפ בפעם הראשונה בתולדותיה.

הקבוצה מארחת באולם הספורט וודאפון-ספורטצנטרום בעיר, המכיל 3,000 מקומות ישיבה. 

==תארים והישגים==
*הליגה ההונגרית:
**אליפות (5): 1998, 1999, 2000, 2013, 2017
**מקום שני: 2006, 2011, 2016
**חצי גמר: 1996, 2000, 2003, 2004, 2005, 2008, 2012
*הגביע ההונגרי:
**זכייה (4): 1999, 2000, 2013, 2017
**גמר: 2004, 2005, 2011 
**חצי גמר: 2006, 2007, 2010, 2012
*יורופ-ליג:
**רבע גמר: 2005

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל הונגריות
בריאן גריפין

בריאן גריפין (באנגלית: Brian Griffin) הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת האנימציה "איש משפחה". בריאן הוא כלב המחמד של משפחת גריפין. דמותו של בריאן נוצרה, עוצבה ודובבה על ידי סת' מקפרלן.

בריאן ערך את הופעת הבכורה שלו בסדרה ב-20 בדצמבר 1998 והשתתף גם בספין-אוף "המופע של קליבלנד".

==אודות הדמות==
בריאן הוא כלב מואנש עם פרווה לבנה. בעל התנהגות אנושית. למעט מקרים בהם התנהג כמו כלב לצרכים קומיים. במרבית הפעמים, התנהג בריאן בצורה אינטליגנטית וחכמה יותר משאר הדמויות בסדרה. בריאן מביע רבות בסדרה עמדות השייכות לשמאל האמריקאי, והוא חבר ופעיל במפלגה הדמוקרטית. הוא גם כתב מספר רומנים שנחלו כישלון. חברו הטוב ביותר של בריאן היה סטואי גריפין. במהלך הסדרה, בריאן נגמל מעישון סיגריות ומעישון מריחואנה. אך ניכרת אצלו לאורך מספר פרקים נטייה לאלכוהוליזם. על פי הסדרה, לחם במלחמה בעיראק. 

בריאן נהרג בעונה ה-12 בפרק ה-6 "חייו של בריאן" ששודר ב-24 בנובמבר 2013 לאחר שנפגע על ידי מכונית. לאחר מותו של בריאן, הוא הוחלף על ידי ויני, כלב בעל מבטא איטלקי, שהוא הכלב החדש שמשפחת גריפין אימצו כדי להתגבר על מותו של בריאן. בהמשך העונה, בפרק חג המולד, דמותו של בריאן שבה לסדרה, לאחר שסטואי חוזר לעבר בעזרת מכונת הזמן שלו כדי להציל את בריאן.

== ביקורת ==
בריאן קיבל ביקורות חיוביות רבות. צופים רבים של הסדרה מחשיבים את בריאן לדמות הטובה ביותר בה וכי החברות בינו לבין סטואי נהדרת.. בנוסף, נאמר גם בביקורת על בריאן כי אם סת' מקפרלן יירצה לעשות פרודיה על ג'יימס בונד, בריאן יהיה בחירה מושלמת לתפקיד. ההפקה קיבלה ביקורות שליליות רבות בעקבות מותו.

== הופעות אורח ==
בריאן הופיע כדמות אורחת בסדרה "סאות' פארק", בפרק פרודיה על הסדרה "איש משפחה" ובסדרת הספרים המבוססת על סדרה זו. בנוסף, בריאן וסטואי הגישו פרס אמי יחדיו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.fox.com/familyguy/bios/brian-griffin/ בריאן גריפין], באתר רשת Fox 
* [http://familyguy.wikia.com/wiki/Brian_Griffin בריאן גריפין], באתר Family Guy Wiki 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דמויות איש משפחה
קטגוריה:כלבים בדיוניים