OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לודוביקו אינאודי

לודוביקו אינאודי (; נולד ב-23 בנובמבר 1955 בטורינו, איטליה) הוא מלחין ופסנתרן איטלקי. החל את הקריירה שלו כמלחין קלאסי, ולאחר מכן שילב סגנונות וז'אנרים אחרים כמו פופ, רוק, פולק ומוזיקת עולם.

הוא הלחין מנגינות לסדרות וסרטים רבים כמו מחוברים לחיים,זוהי אנגליה וזוכי פרס גלובוס הזהב ופרס האוסקר האב וארץ נוודים.

== אודות ==
אינאודי נולד בטורינו. אביו, ג'וליו אינאודי היה בעלים של הוצאה לאור מהבולטות באיטליה, וסבו, לואיג'י אינאודי, היה הנשיא השני של הרפובליקה האיטלקית בין השנים 1948 ל-1955. אמו, רנטה אלדרונדי, ניגנה לו בפסנתר בילדותו.<ref name="bluefat"></ref> אביה, וולדו אלדרונדי, היה פסנתרן, מנצח אופרה ומלחין שהיגר לאוסטרליה לאחר מלחמת העולם השנייה .<ref name="rock">[http://archive.rockpaperscissors.biz/index.cfm/fuseaction/current.bio/project_id/696.cfm "Bio / More About Ludovico Einaudi"] , rockpaperscissors.biz. Retrieved 5 June 2016.</ref>

איינאודי החל להלחין מוזיקה כנער, תחילה על ידי נגינה בגיטרה.<ref name="mianly"></ref> הוא למד בקונסרבטוריון של מילאנו, ובשנת 1982 קיבל דיפלומה בהלחנה.<ref></ref> באותה שנה הוא למד בשיעור תזמור של לוצ'יאנו בריו וזכה במלגה לפסטיבל המוזיקה של טנגלווד.<ref name="cn"></ref> הוא למד גם על ידי שיתוף פעולה עם מוזיקאים כמו באלקה סיסוקו ממאלי ו- ג'יבאן גספאריאן מארמניה .<ref name="mianly" /> המוזיקה שלו היא אמביינטית, מדיטטיבית ולעיתים קרובות מופנמת, ונשענת על מינימליזם ופופ עכשווי.<ref name="cn" />

לאחר כמה שנים של הלחנה סטנדרטית החל להתנסות בעבודה עם מולטימדיה והלחנת מוזיקה מינימליסטית ומוזיקת עולם.

במהלך שנות השבעים ,עבד אינואדי ביחד עם סולן להקת הדלתות ג'ים מוריסון לפני מותו כשהוסיף מוזיקת פסנתר להקראת פואמותיו של מוריסון. 

לאחר שלמד בקונסרבטוריון במילאנו, עינאודי הקדיש מספר שנים להלחנה בצורות מסורתיות, כולל כמה יצירות קאמריות ותזמורתיות.<ref name="cn2"></ref> עד מהרה הוא זכה לתשומת לב בינלאומית והמוזיקה שלו הוצגה במקומות כמו תיאטרו אלה סקאלה, פסטיבל המוזיקה של טנגלווד, מרכז לינקולן ומרכז ברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס לאמנויות הבמה.<ref name="minderovic"></ref> 

איינאודי החל להלחין פסקולים לקולנוע באמצע שנות ה-90. הוא התחיל עם שני סרטים של מישל סורדילו, Da qualche parte in città ב-1994 ו- Acquario ב-1996, שעליהם זכה בגרולה ד'אורו עבור הפסקול הטוב ביותר. ב-1998 הלחין את הפסקול של Treno di panna ואת הפרטיטורה של Giorni dispari מאת דומיניק טמבסקו.<ref name="einaudi"></ref> 

בשנת 2005, הוא מונה לקצין מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה . <ref></ref> 

בשנת 2008 היה בין עורכי התוכנית האמנותית של תיאטרון בפרוג'ה שהוקם במימון חברת ברונלו קוצ'ינלי.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-21
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1955
תחרות הערבזיון

תחרות הערבזיון (בערבית: العرفزيون) הייתה תחרות זמר טלוויזיונית שהופקת בשנים 2000 -2013 בשפה הערבית על ידי ערוץ 33 בקרב חברי המגזר הערבי בישראל.

==היסטוריה==
התוכנית החלה את שידוריה בשנת 2000 כשבטלוויזיה בערבית הרגישו שיש צורך להראות את החלק המוזיקלי של המגזר הערבי. רשות השידור החליטה להגיש הצעה לחברות ההפקה במגזר הערבי להפקת התחרות. חברת אקסטא טופ הגישה את מועמדותה להפקת ארבע תוכנית קדם ותוכנית הגמר וזכתה במכרז, ומאז אקסטא טופ הפיקה את התוכנית עבור ערוץ 33.

בשנת 2011 שודרה התחרות בערוץ 33, בערוץ הראשון. הייתה זו התכנית הראשונה שהופקה על ידי ערוץ 33 בערבית ושודרה באיכות HD.

ב-2013 שודרה העונה האחרונה של הערבזיון.

==אופי התחרות==
בכל פעם נרשמו לתחרות 100 מועמדים ומועמדות; בהמשך, הם נבחנו במבחני מוזיקה, ומתוכם נבחרו 11 מתמודדים שישירו בערבזיון. לבסוף אחד המתמודדים מהם זוכה בתואר "כוכב הערבזיון". 

אופי הערבזיון היה דומה לאופי הקדם-אירוויזיון ששודר בערוץ הראשון, אך מעמדו של הזוכה שונה בכך שהזוכה בערבזיון היה מתחרה בפסטיבל הזמר של קזבלנקה שבמרוקו כנציג "ערביי 48'".

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20120103113131/http://www.aravision.co.il/ אתר התחרות] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקה ערבית
קטגוריה:תחרויות זמר בישראל
קטגוריה:ערוץ 33: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טלוויזיה בערבית בישראל
כדור מים (מתקן)

ילדה בתוך כדור מים
כדור מים או כדור וואזו הוא מתקן מתנפח המאפשר לאדם שבתוכו להתהלך על גבי מאגרי מים. הכדור משמש בדרך כלל כמתקן לילדים, כאשר הילד נכנס לכדור דרך פתח מיוחד שאחר כך נסגר ברוכסן אטום ואז מפעיל המתקן מנפח את הכדור באוויר. לאחר מכן הילד נכנס לבריכה מיוחדת שבה הוא יכול ללכת.

==ראו גם==
* זורבינג - כדור פלסטיק המאפשר לאדם שבתוכו להתגלגל ביבשה.
* כדור אוגרים - כדור פלסטיק שמיועד לאוגרים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מתקני שעשועים
קטגוריה:כדורים
אפרים להב

אפרים להב (1914 – 11 בינואר 1987) היה קצין הנדסה ראשי (קהנ"ר) בשנים 1954–1958, וכן לוחם בחיל ההנדסה המלכותי של צבא בריטניה, בבריגדה היהודית ובצה"ל.

==ביוגרפיה==
נולד ב-1914 בגליציה המזרחית, ועלה לארץ ישראל ב-1923. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס להב אל הצבא הבריטי ב-1941 ושירת בחיל ההנדסה המלכותי. בשלהי המלחמה הצטרף לבריגדה היהודית ושירת כקצין ביחידת השדה 643 של חיל ההנדסה המלכותי.

אחרי המלחמה חזר להב ארצה, ואחרי תקופה קצרה שבה עבד בשוק האזרחי, התגייס לשירות קבע בצה"ל ב-1948 ושירת כקצין המבצעים של חיל ההנדסה. בתפקיד זה היה להב שותף לתכנון כל מבצעי ופעולות חיל ההנדסה בזמן מלחמת העצמאות. בסוף 1949 התמנה לקצין ההנדסה הפיקודי של פיקוד הדרום. בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר להב מספר הכשרות: ב-1951 השתתף בקורס המג"דים הראשון בצה"ל וב-1952 נשלח לארצות הברית לקורס קציני הנדסה בכירים בפורט בלוור שבווירג'יניה, אותו סיים כחניך מצטיין.

ב-1954 התמנה לתפקיד קצין הנדסה ראשי והמשיך בבניין החיִל שהתחיל אל"ם עמנואל שחר. בתקופתו התרחש מבצע קדש (1956) בו פעל חיל ההנדסה בהצלחה: החיל פרץ שדות מוקשים ודרכים עבור חיל השריון ועסק גם בהספקת מים ליחידות בחזית. עיקר תהילתו באה אחרי המלחמה, כאשר חיל ההנדסה הצטיין בעת נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957) ב"מבצע לקט" בו אסף שלל של טנקים, אמצעי לחימה, תחמושת, משאיות, כלי צמ"ה וציוד ממה שהותיר אחריו צבא מצרים, וב"מבצע עמורה" בו הרס גדוד "אסף" של החיל את תשתיות הצבא המצרי בחצי האי סיני לפני החזרתו למצרים. על מבצע זה זכה גדוד "אסף" בצל"ש גדודי (הצל"ש הגדודי הראשון בצה"ל).

ב-1958 סיים את כהונתו כקהנ"ר ופרש מצה"ל. באזרחות עבד בחברת החשמל ומאוחר יותר ב"סולל בונה" כאחראי על הציוד וכחבר מועצת המנהלים של החברה.

נפטר בשנת 1987, בגיל 73. נקבר בבית עלמין הדרום.

==לקריאה נוספת==
* דניאל אופיר (עורך), להב פלסים: דרכו של אפרים להב בהקמת חיל-ההנדסה, תל אביב: עמותת הפלס, תשנ"ב-1992.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.handasa.org.il/show_item.asp?itemId=32&levelId=44086&itemType=0 אפרים להב ז"ל], באתר עמותת חיל ההנדסה הקרבית

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:קציני הנדסה ראשיים
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:קציני הנדסה של פיקוד הדרום
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
ויקטור ירופייב

ויקטור ירופייב (ברוסית: Ви́ктор Влади́мирович Ерофе́ев; נולד ב-19 בספטמבר 1947) הוא סופר רוסי.
== חייו ==
נולד להורים שעבדו בשירות הדיפלומטי בברית המועצות הסובייטית. שהה חלק גדול מילדותו בפריז, שם נחשף לזרמי מחשבה מערביים שהיו זרים לרבים מבני גילו ברוסיה. 

הוא סיים לימודים בספרות ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1970, ואחר כך סיים דוקטורט בשנת 1975 בנושא פיודור דוסטויבסקי והאקזיסטנציאליזם הצרפתי. פרסם מספר מאמרים העוסקים בנושאים אלה.

בשנת 1979 החל לערוך כתב עת מחתרתי, ובמהרה סולק מ"איגוד הסופרים הסובייטים" שאליו התקבל שנה קודם לכן. הוא נעשה אחד מהסופרים הבולטים בחוגי התרבות האנטי-ממסדית בברית המועצות. בשנים אלה כתב ספרים רבים שלא פורסמו, עד לשנת 1988. ספרו "יופי רוסי", שנכתב בשנים 1980–1982 ופורסם בשנת 1990, זכה להצלחה ולשבחים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1947
תלתן ארץ ישראלי

תלתן ארצישראלי (שם מדעי: Trifolium palaestinum) הוא אחד ממיני תלתן הבר הגדלים בישראל. התלתן הארצישראלי הוא צמח חד-שנתי. הצמח פורח באביב, ממרס עד מאי, פרחו לבן ואורכו כ-15 מ"מ. התלתן נפוץ מאוד ברחבי הארץ, גדל בקרקע חולית, במיוחד במישור החוף. 

התלתן הארצישראלי קיבל את שמו במאה ה-19 על ידי החוקר השווייצרי פייר אדמון בואסייה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ארץ ישראל: פרפרניים
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
שירות הביון והביטחון של ניו זילנד

שירות הביון והביטחון של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Security Intelligence Service, בראשי תיבות NZSIS) הוא סוכנות הביון העיקרית של ממשלת ניו זילנד.

==מבנה==
בסיס הארגון בוולינגטון, בירת ניו זילנד. כמו כן, יש סניפים באוקלנד ובכרייסטצ'רץ'. ישנם בין 110 ל-140 אנשי קבע, קצת פחות מאשר הלשכה הממשלתית לביטחון תקשורת של ניו זילנד (GCSB) - סוכנות מודיעין אחרת של ניו זילנד. תקציב הארגון הוא בסביבות 43,500,000 דולר ניו זילנדי ותקציבהּ הוא גבוה יותר מזה של GCSB.

הארגון מנהל קשרים עם ארגוני מודיעין זרים, בעיקר מבריטניה ואוסטרליה. ראש הארגון הוא מנהל הביטחון, שמפוקח על ידי המפקח הכללי של המודיעין והביטחון. הארגון עצמו מדווח ישירות לראש הממשלה.

ממשלת ניו זילנד הקימה את NZSIS בשנת 1956 וסמכויותיו עוגנו בחקיקה פרלמנטרית ובחוק שירות הביון והביטחון של ניו זילנד מ-1969. תיקונים שונים שבוצעו מאז הביאו להרחבת תחומי פעילותו כאשר לתיקון השנוי ביותר במחלוקת נחשב התיקון לחוק מ-1977 של רוברט מולדון, אשר הרחיב את סמכויות הארגון לתפקידי פיקוח מורחבים.

==מנהלי עבר==
*סר ויליאם גילברט (1956-1976)
*פול מולינו (1976-1983)
*לין סמית (1983-1991)
*דון מק'איוור (1991-1999)
*ריצ'רד וודס (1999-2006)
*וורן טאקר (2006 - 2014)
*רבקה קיטרידג' (2014 - ואילך)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ניו זילנד: צבא וביטחון
קטגוריה:ניו זילנד: ארגונים
שינאנו

נהר שינאנוֹ (ביפנית: 信濃川) הוא הנהר הארוך והגדול ביותר ביפן. הנהר זורם באי הונשו לאורך 367 ק"מ ונשפך לים יפן. בחלקו העליון נקרא הנהר נהר צ'יקוּמה (千曲川).

מקורו של הנהר הוא בהר קובושי, בגבול בין חבל קאנטו לחבל צ'ובו. הוא זורם לכיוון צפון-מזרח ונפגש סמוך לנאגנו עם נהר סאי שמגיע מכיוון מאצומוטו. מפגש זה בין נהר סאי לנהר צ'יקומה היה אתר פריצת קרבות קוואנקג'ימה. לאחר המפגש פונה הנהר צפון-מזרחה עד למפגשו עם נהר אוּאוֹנוּ שנשפך אליו. ממפגש זה זורם הנהר צפונה, דרך העיר נגאוקה, אל עבר שפכו בים יפן.

בשנת 1922 נחפרה תעלת אוֹקוֹזוּ על מנת להגן על ניאיגטה והמחוז מהצפות של הנהר. הדבר אפשר את גידולו של האורז במישורי ניאיגטה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: נהרות
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
תקשורת בין תהליכים

במדעי המחשב, תקשורת בין תהליכים (באנגלית: inter-process communication או IPC) היא אוסף של שיטות ומנגנונים להעברת נתונים בין תהליכונים בתוך אותו תהליך או בין תהליכים שונים.

התקשורת יכולה להתבצע בין תהליכים שרצים על גבי אותו המחשב, או על גבי מחשבים שונים המחוברים ברשת.

ניתן לחלק את השיטות לתקשורת בין תהליכים לקטגוריות הבאות:
* העברת מסרים
* סנכרון
* זיכרון משותף
* הפעלת פרוצדורות מרחוק

השיטה הנבחרת לתקשורת בין תהליכים תלויה ברוחב הפס, בזמן ההשהיה בתקשורת בין התהליכונים, ובסוג הנתונים המועברים.

מהסיבות ליצירת תשתית המאפשרת שיתוף פעולה בין תהליכים: שיתוף מידע, זירוז תהליכים, מודולריות, נוחות, הפרדת הרשאות.

== שיטות עיקריות ==
{| class="wikitable"
|-
! שיטה !! מערכות הפעלה שתומכות
|-
| קובץ || רוב מערכות ההפעלה המודרניות.
|-
| אות (Signal) || מערכות POSIX ו-Windows (נקרא Events).
|-
| שקע (Socket) || רוב מערכות ההפעלה המודרניות.
|-
| תור || רוב מערכות ההפעלה המודרניות.
|-
| Pipeline || מערכות POSIX ו-Windows.
|-
| Named Pipes || מערכות POSIX ו-Windows.
|-
| זיכרון משותף || מערכות POSIX ו-Windows.
|-
| סמפור || מערכות POSIX ו-Windows.
|-
| קובץ ממופה-זיכרון || מערכות POSIX ו-Windows.
|}

תקשורת בין תהליכים יכולה להתבצע על ידי פורטים.

קטגוריה:מערכת הפעלה
קטגוריה:תהליכים (מדעי המחשב)
קטגוריה:תקשורת מחשבים
ועידת אוסקה

המקום בו התרחשה הוועידה באוסקה
ועידת אוסקה של 1875 (ביפנית: 大阪会議) הייתה סדרת פגישות בין המנהיגים העיקרים של הרסטורציה של מייג'י, אשר התרחשה באוסקה שביפן ב-1873, ודנה בהקמת מועצת נציגי עם במדינה. אף שהוועידה סיימה להתכנס ב-1873, החלטותיה אושרו רשמית במנשר אשר פורסם רק ב-1875, ומכאן שמה.

המנהיגים המשתתפים בוועידה היו טושימיצ'י אוקובו, טקיושי קידו, איטגאקי טאיסוקה, איטו הירובומי ואינואואה קאורו. ב-1873 פרש איטגאקי מהממשלה בעקבות משבר הסייקנרון, מחלוקת פוליטית מרכזית באותם ימים שעסקה בשאלת תקיפת קוריאה וכיבושה בידי יפן. בעקבות פרישתו הוא דיבר גלויות ובאופן פומבי התסיס את העם בדרישה למועצת נציגי העם, מתוקף תפקידו כמנהיג תנועת "החירות וזכויות האדם". כמוהו, ב-1874, פרש קידו מהממשלה בעקבות התנגדותו למשלחת לטאיוואן. 

הנותרים מבין האולגרכים של מייג'י, כפי שנודעה קבוצת מנהיגי עידן מייג'י, קראו לישיבה באוסקה בתחילת 1873, בניסיון לגשר על הפערים ולהחזיר את איטגאקי וקידו לממשלה. הוויתורים שנעשו הם הקמת סנאט (הגנרואין, מועצת הזקנים), מערכת מושלים על פי מחוזות ובית משפט עליון. 

רק לאחר שנתיים הועברו ההחלטות במנשר מיוחד, שבעקבותיו נכנסו לתוקף. 

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Fraser, Andrew. The Osaka Conference of 1875. Journal of Asian Studies, Vol. 26, No. 4 (Aug., 1967), pp. 589–610
* Banno, Junji. The Establishment of the Japanese Constitutional System. Routledge (1992). 
* Brunton, Richard. Building Japan 1868-1876. RoutledgeCurzon (1995). 
* Buruma, Ian. Inventing Japan: 1853-1964. Modern Library; Reprint edition (2004) 
* Sims, Richard. Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868-2000. Palgrave Macmillan. 
</div>

קטגוריה:תקופת מייג'י
סלו ג'ין

שזיף עוקצני, שפירותיו משמשים להכנת סלו ג'ין
סלו ג'ין (באנגלית: Sloe Gin) הוא ליקר פירות המופק על ידי השריית שזיפי בר וסוכר בג'ין. באופן מסורתי ריכוז האלכוהול בסלו ג'ין נע בין 15 ל-33 אחוזי אלכוהול.

== הכנה ==
כדי להכין סלו ג'ין משתמשים בשזיפי בר בשלים. בוקעים את השזיפים וממלאים אותם בצנצנת. בפולקלור האנגלי אין בוקעים את השזיפים בכלי ממתכת, אלא אם הכלי מצופה כסף. לאחר מכן מוסיפים סוכר, כמה עלי ציפורן מעט מקלות קינמון וממלאים בג'ין. את הצנצנת שומרים במקום מוצל וקריר והופכים מדי יום. לאחר שלושה חודשים הנוזל הופך לאדום עז וניתן לשתות אותו.

== ראו גם ==
* זיון איטי ונוח כנגד הקיר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:ג'ין
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:מאכלי שזיפים
לוואצה

פרסומת של לוואצה: משלוח קפה בחצי האי [[הודו-סין.]]
לוואצה (באיטלקית: .Luigi Lavazza S.p.A) היא חברה איטלקית המייצרת מוצרי קפה. החברה הוקמה בשנת 1895 בטורינו, על ידי לואיג'י לוואצה, ובמקור נוהלה מתוך חנות מכולת קטנה ברחוב ויה סן טומיסו מספר 10 שבטורינו. כיום העסק מנוהל על ידי הדור השלישי והרביעי למשפחת לוואצה.

==קפה==
לוואצה מייבאת את פולי הקפה בהן היא משתמשת מרחבי העולם: ממדינות כמו ברזיל וקולומביה בדרום אמריקה, גואטמלה, קוסטה ריקה והונדורס במרכז אמריקה, אוגנדה באפריקה, אינדונזיה ווייטנאם באסיה, וארצות הברית ומקסיקו בצפון אמריקה. החברה, אשר ממתגת את הקפה שלה כ"קפה האהוב באיטליה", טוענת כי 16 מיליון מתוך 20 מיליון המשפחות שרוכשות קפה באיטליה, בוחרות בקפה לוואצה. החברה מנהלת גם מספר בתי קפה (בדומה לסטארבקס), בהן היא מציעה משקאות קפה שונים, בנוסף לקפה טחון מתוצרתה, לשימוש ביתי. לוואצה משווקת את מוצריה במעל ל-90 מדינות ברחבי העולם ובישראל משנת 1985 באמצעות חברת גילס קפה, לוואצה היא חברה משפחתית עד עצם היום הזה ומנוהלת על ידי משפחת לוואצה.

החל משנת 1991, לוואצה החלה לפרסם את 'לוח השנה של לוואצה', המציג תצלומי אופנה מידיהם של חלק מהצלמים המובילים בעולם: אנני ליבוביץ' בשנת 2009, דייוויד לה-שאפל בשנת 2002, הלמוט ניוטון בשנים 1993 ו-1994 ורבים נוספים.

קפה לוואצה החל להיות מיובא לישראל לראשונה בשנת 1985, ביוזמתו של איש העסקים גיל שגיא ובאמצעות חברת "גילס קפה בע"מ" שבבעלותו. היום ניתן להשיג את קפה לוואצה בכל רשתות השיווק בארץ, במעדניות המובחרות וכן בחנויות הייבואן.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.pauza.co.il/ אתר זכיינית lavazza בישראל]
* [https://web.archive.org/web/20190609111849/http://www.lavazza.co.il/ אתר זכיינית לוואצה בישראל גילס קפה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:מותגי קפה
קטגוריה:חברות מזון איטלקיות
קטגוריה:חברות משפחתיות
אגם ביווה

250px
אגם ביווה (ביפנית: 琵琶湖) הוא אגם המים המתוקים הגדול ביותר ביפן. האגם שוכן במערבו של מרכז האי הונשו, צפונית-מזרחית לקיוטו. קרבתו זו לבירה הקודמת של יפן הביאה להתייחסויות רבות אליו בספרות היפנית.

==מקור השם==
השם ביווה נטבע בתקופת אדו, כאשר ישנן מספר תאוריות למקור השם. הסברה הרווחת היא שהשם קשור לכלי המיתר ביווה. האגם נודע בעבר בשם אוואוּמי (淡海. מיפנית: ים מים מתוקים) או צ'יקאצוּ אוואוּמי (近淡海. מיפנית: ים מים מתוקים ליד עיר בירה). בשלב מאוחר יותר שונה שמו לאגם אוֹמי, על שם החבל בו שכן באותה תקופה. האגם נקרא גם בספרות ניוֹ נוֹ אוּמי (鳰の海. מיפנית: אגם הטבלן הגמד).

==גאוגרפיה==
אגם ביווה נוצר כתוצאה מפעילות טקטונית והוא אחד מעשרים האגמים העתיקים בעולם, בהיותו מתוארך כבן 4 מיליון שנה. במהלך תקופה זו התפתחה באגם מערכת אקולוגית מגוונת, עם כ-1,100 מינים, מתוכם 58 אנדמיים. בנוסף, כ-5,000 מיני עופות ימיים מבקרים באגם מדי שנה. המגוון הביולוגי באגם ניזוק קשות, בעיקר לאחר פלישתם של דגים זרים.

שטחו של האגם הוא כ-670 קמ"ר ועומקו המרבי הוא 104 מ'. הוא מנקז מספר נהרות קטנים מההרים סביבו ונשפך לנהר סטה, אשר בהמשך משנה שמו לנהר יודו ונשפך לים הפנימי סטו במפרץ אוסקה. גובה פני האגם עולה בכשלושה מטרים באביב עם הפשרת השלגים והגשמים, וכן בסתיו לאחר גשמי הטייפון.

==שימושי האדם==
אגם ביווה משמש מקור מים לערים קיוטו ואוצו, וכן לתעשיות הטקסטיל הסמוכות. הוא מספק מי שתייה לכ-15 מיליון איש בחבל קנסאי. בשטחי האגם חלקות גידול לדגי מים מתוקים כשמך ולפנינים.

בעשור האחרון של המאה ה-19 נחפרה תעלת אגם ביווה, אשר לאחר מכן הורחבה בתקופת טאישו. תעלה זו מילאה תפקיד חשוב בעירורה של התעשייה בקיוטו, לאחר שזו שקעה כתוצאה מהעברת עיר הבירה לטוקיו.

בצדו הדרום-מערבי של האגם חופי רחצה פופולריים. כמו כן, בעיר קוסצו פועלים הגנים הבוטניים הימיים מיזונומורי ומוזיאון אגם ביווה שמגולל את ההיסטוריה של האגם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110722112154/http://www.lberi.jp/root/en/ מכון אגם ביווה לחקר הסביבה]
* 

ביווה
קטגוריה:קנסאי
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
מצפה אילן

מִצְפֵּה-אִילָן הוא יישוב קהילתי דתי בין קציר לבין חריש (כ-2 ק"מ מזרחית לחריש), בתחומי מועצה אזורית מנשה.

== היסטוריה ==
ביוני 2003 הוקמה במקום היאחזות נח"ל, בהחלטת ממשלת ישראל, בשם היאחזות הנח"ל עירון שאוישה בידי גרעיני תנועת הנוער העובד והלומד ותנועת הצופים. באפריל 2005 התיישבו במקום כ-44 משפחות מטעם תנועת אור, במטרה להפכו ליישוב אזרחי. המתיישבים העניקו למקום את השם מצפה אילן, על שמו של האסטרונאוט הישראלי הראשון אילן רמון.

מספר ארגונים להגנת הסביבה מחו על ההחלטה להקים את היישוב והחברה להגנת הטבע אף עתרה לבג"ץ בדרישה לפנות את היישוב ולנקוט הליכים פליליים נגד המתיישבים. בפברואר 2008 החליטה הממשלה לקדם את אזרוחו של היישוב החדש, שנקרא בהתחלה "מצפה עירון" ובחודש יוני 2008 אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה את הקמתו. בעקבות כך, בפברואר 2009 דחה בג"ץ את עתירת החברה להגנת הטבע ואישר סופית את הקמת היישוב.

בהמשך אכלוסו מיועד היישוב לכלול 300–350 משפחות.

ביישוב גנים, מעונות, מכינה קדם צבאית, סניף בני עקיבא, מרכז נוער, בית כנסת ומקווה נשים.

ב-4 בספטמבר 2018, הונחה אבן הפינה למכינה הקדם-צבאית "אחד משלנו" שלוחת "בית אסף" על שם סרן אסף רמון, בנם של רונה ואילן רמון. היה זה כשלושה וחצי חודשים טרם פטירתה של האם.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:מועצה אזורית מנשה
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:הנצחת אילן רמון
קטגוריה:יישובי תנועת אור
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2009
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים הקרויים על שם חללי מערכות ישראל
הימג'י

הימג'י (ביפנית: 姫路, "הימג'י-שִי") היא עיר במחוז היוגו בחבל קנסאי שביפן. אוכלוסיית העיר מונה כ-535 אלף איש (נכון ל-2011).

בעיר נמצאת אחת הטירות הידועות ביפן, טירת הימג'י, אשר הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1993.

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20120930183132/http://www.city.himeji.lg.jp/foreigner/en.html אתר העיר] 
* [https://web.archive.org/web/20150525041743/http://www.himeji-kanko.jp/en/index.html אתר התיירות של העיר] 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:קנסאי: ערים
קטגוריה:מחוז היוגו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1946
ברנאר ארנו

ברנאר ארנו (בצרפתית: Bernard Arnault; נולד ב-5 במרץ 1949) הוא מיליארדר צרפתי, מנכ"ל תאגיד LVMH. 

בשנת 2022 הוערך לראשונה כ"האיש העשיר בעולם". נכון ליולי 2024, הונו מוערך בכ-182 מיליארד דולר.

==ביוגרפיה==
ארנו נולד ברובה, עיר במחוז נור שבצפון צרפת. לאחר שהשלים את לימודי התיכון התקבל לאקול פוליטקניק וסיים לימודי הנדסה בשנת 1971. עם סיום לימודיו החל לעבוד בחברה של אביו. בשנת 1976 הוא שכנע את אביו למכור את חטיבת הבניין של החברה במחיר של 40 מיליון פרנק צרפתי ולשנות את מוקד העיסוק של החברה לנדל"ן. חברת פרינל (Férinel) התמחתה בשיווק מעונות נופש. בשנת 1979 הוא החליף את אביו כנשיא החברה.

לאחר בחירתו של הסוציאליסט פרנסואה מיטראן לנשיא צרפת בשנת 1981, היגר ארנו לארצות הברית והקים שם את חברת פרינל בע"מ (Ferinel Inc). באמצעות החברה החל לעסוק בתחום הבניין בארצות הברית והקים בניין דירות בווסט פאלם ביץ' בפלורידה. הוא לא זכה להצלחה עסקית מיוחדת בעת שהותו בארצות הברית. שלוש שנים לאחר שהיגר, מששונתה המדיניות הכלכלית של ממשלת צרפת למדיניות שמרנית יותר, שב ארנו לצרפת והפך למנכ"ל חברת פיננסייר אגאש (Financière Agache), חברה המתמחה במוצרי מותרות. בעזרת סובסידיה ממשלתית שקיבל בתמורה להבטחה שלא לקצץ בכוח האדם, ארנו רכש את חברת הטקסטיל בוסאק (Boussac) שעה שנקלעה למשבר. ארנו מכר כמעט את כל נכסי החברה שרכש, זולת מותג היוקרה כריסטיאן דיור, וחנות הכלבו הידועה ביותר בפריז Le Bon Marché.

בשנת 1987, זמן קצר לאחר יסוד התאגיד LVMH, ניצל ארנו את מפולת המניות יום שני השחור כדי לבצע רכישות ענק במניות התאגיד והגיע לאחזקה בשיעור 43% ממניותיו. כדי לחזק את כוחו הוא ביצע פיטורים נרחבים בדרג ההנהלה של התאגיד ומינה את אביו ליושב ראש מועצת הפיקוח בטרם התמנה רשמית בשנת 1989 ליושב ראש החברה ולמנכ"ל. הוא הוביל את החברה בתוכנית פיתוח שאפתנית תוך שהתאגיד הופך לאחד מתאגידי מוצרי היוקרה הגדולים בעולם.

בשנת 2007 הוא רכש 10.69% ממניות רשת המרכולים הצרפתית המובילה קרפור, שהייתה ספק המזון השני בגודלו בעולם. בספטמבר 2012, פורסם שארנו ביקש אזרחות בלגית. היו שקשרו את הבקשה עם ניסיונות של עשירי צרפת להתחמק מהעלאת מדרגת מס ההכנסה העליונה בצרפת ל-75%, אולם ארנו טען שהוא ימשיך להיות אזרח צרפתי ולשלם מיסים לצרפת.

בסוף דצמבר 2022, הפך ארנו לאיש העשיר בעולם עם הון של מעל 187 מיליארד דולר, בעוקפו את אילון מאסק וג'ף בזוס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://magazine.wsj.com/features/the-big-interview/being-arnault/ Being Bernard Arnault], WSJ, 5 במרץ 2009 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לים צרפתים
קטגוריה:אנשי עסקים צרפתים
קטגוריה:מיליארדרים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:LVMH
קטגוריה:צרפתים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1949
קטגוריה:זוכי פרס וודרו וילסון
סמל וושינגטון

חותם מדינת וושינגטון הוא הסמל הרשמי של מדינת וושינגטון, ובו מונצח דיוקן דמותו של "אבי האומה" האמריקאית, ג'ורג' וושינגטון. הדיוקן צויר על ידי גילברט סטוארט. בטבעת החיצונית של הסמל כתוב: "The Seal of the State of Washington" (עברית: "סמל מדינת וושינגטון") ושנת הקמתה של המדינה, 1889. בשנה הזאת הופכת מדינה להיות המדינה מספר 42 בקונפדרציית המדינות של אמריקה. הסמל מופיע גם בדגל מדינת וושינגטון, במרכז, כאשר מתחתיו רקע ירוק.

הסמל עוצב על ידי צ'ארלס טלאקוט, בהתבסס על דיוקנו של ג'ורג' וושינגטון, שצויר על ידי גילברט סטיוארט. בסמל היה אמור להופיע איור של הר ריינייר שנמצא במחוז פירס של מדינת וושינגטון, אבל טאלקוט התנגד לכך, והציע תחתיו את דיוקנו של ג'ורג' וושינגטון. 

==סמל סגן המושל==
בנוסף לסמל הנוכחי, לסגן מושל המדינה יש סמל משלו, שנוצר בשנת 1959. 

==ראו גם==
* מדינת וושינגטון
* דגל מדינת וושינגטון

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sos.wa.gov/ אתר המדינה] 

==הערות שוליים==

וושינגטון

קטגוריה:מדינת וושינגטון: סמלים
סירת גומי

סירת גומי (בראשי תיבות: ס"ג) היא סירה מעוטת משקל אשר צפה במים באמצעות חלל גומי ממולא באוויר. חלק מסירות הגומי הקטנות מצוידות בתחתית גמישה, אך בסירות גומי גדולות, או כאלה המיועדות לנשיאת מטען כבד, התחתית עשויה מחומר קשיח. 

חלק מסירות הגומי עוצבו באופן המאפשר לפרק ולארוז אותן בקלות אל תוך מכל קטן. בזכות תכונה זו, וכן בזכות ניידות, סירות גומי מתאימות לשמש כסירות הצלה לכלי שיט גדולים יותר ולצוותי מטוסים. הן משמשות גם למטרות צבא ונופש.
<gallery>
קובץ:Bundesarchiv Bild 146-1971-088-63, Frankreich, Aiglemont, Maas-Übergang.jpg|חיילי גרמניה הנאצית חוצים את נהר מז במהלך מלחמת העולם השנייה.
קובץ:DingiCrew.jpg|סירת הגומי ששימשה בשייטת הטרפדות לקישור ולהורדת צוות השתלטות.
</gallery>

==ראו גם==
* מורנה (כלי שיט)
* סירת הלקיט
* זודיאק (סירה)

==קישורים חיצוניים==

* סיגל בוכריס,	[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/02/1989-8-bg-178.pdf	מה עושים כשסירת גומי מתהפכת],	'בין גלים' 178 אוגוסט 1989 עמ'	57.

סירת גומי
קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:גומי
קטגוריה:מוצרים מתנפחים
מיכה פרלס

מיכה אשר פרלס (Micha A. Perles; נולד ב-1936) הוא פרופסור אמריטוס במכון איינשטיין למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

==ביוגרפיה==

נולד בירושלים ולמד באוניברסיטה העברית, קיבל בה תואר מוסמך במדעים בהנחיית מיכאל רבין והשלים בה דוקטורט במתמטיקה בשנת 1964 בהנחיית הגאומטריקן ברנקו גרונבאום. נושא התזה היה אקספוננטים קריטיים של גופים קמורים. נושאי מחקריו הם: קמירות, גאומטריה קומבינטורית, קומבינטוריקה ותורת הגרפים.

ב-1961 ניסח פרלס את למת הניפוח לשפות רגולריות יחד עם יהושע בר-הלל ואלי שמיר מהאוניברסיטה העברית בירושלים. למת הניפוח נועדה להוכיח ששפה כלשהי איננה שפה רגולרית. הלמה מגדירה תנאי הכרחי לרגולריות שפה, והשימוש העיקרי בה הוא בהוכחה בדרך השלילה ששפה איננה רגולרית על ידי הוכחת אי קיומו של התנאי עליו מדברת הלמה.

לאחר הדוקטורט המשיך לפוסטדוקטורט באוניברסיטת וושינגטון (1965-66) ומרצה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1966-67).
בשנת 1967 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטה העברית, ב-1971 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 1981 לפרופסור מן המניין. ב-2005 פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס.

פרלס העמיד תלמידים רבים, בהם נוגה אלון, גיל קלעי, יוסי שילוח, נתי ליניאל, זאב סמילנסקי ובני וגורן.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20170202061106/http://www.huji.ac.il/dataj/controller/ihoker/MOP-STAFF_LINK?sno=300498 הדף של פרופ' מיכה א' פרלס] באתר האוניברסיטה העברית בירושלים
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים יהודים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מתמטיקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
פיטר דוסברג

פיטר ה. דוסברג (נולד ב-2 בדצמבר 1936 במינסטר, גרמניה) הוא דמות מרכזית בקהילת מכחישי האיידס, הטוענים כי ה-HIV אינו קשור למחלת האיידס. הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ופרופסור מן המניין באוניברסיטת קליפורניה בברקלי לביולוגיה מולקולרית ולביולוגיה של התא. 

דוסברג קיבל תשואות בתחילת הקריירה שלו בגלל מחקרו בנושא האונקוגן ובמחקר הסרטן, בכך שהיה הראשון שבודד גן סרטן. בעזרת פיטר וגט, הוא דיווח בשנת 1970 על ממצאים חשובים בקשר לסרטן ציפורים. בגיל 36, דוסברג קיבל את פרס "Tebure" מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ובגיל 49 נבחר להיות חבר באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית. בנוסף קיבל בשנת 1986 את מענק החוקר המצטיין (OIG) מהמכונים הלאומיים לבריאות (NIH).

בשנת 1987 החל לקבל בציבור שמות גנאי רבים בגלל מאמריו הרבים שהכחישו את גורמי האיידס הרגילים והעלו גורמי איידס אחרים ולא מוכרים למוקד כמו צריכת סמים, צריכה ארוכה של תרופות, וכי ה-HIV הוא וירוס מזיק בלבד, בניגוד לקונצנזוס המדעי שאומר ש-HIV הוא פתוגן מוביל איידס. ההשערה נדחתה על ידי רוב הקהילה המדעית. דוסברג פרסם מגוון דעות לגבי הפרשה בכתבי עת מדעיים, כגון Science וNature.

==ביוגרפיה==
דוסברג גדל בזמן מלחמת העולם השנייה, גדל כקתולי בגרמניה הנאצית. הוא עבר לברקלי, קליפורניה ב-1964 כדי לעבוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

==עבודה==
===סרטן===
בשנת 1970 זכה דוסברג להערכה בינלאומיות על עבודתו פורצת הדרך בחקר הסרטן. עבודתו המוקדמת במחקר הסרטן כוללת גילוי האונקוגן v-src מהגנום של וירוס Rous sarcoma, וירוס עופות, הגורם לגידול.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.duesberg.com/ דף הבית של דוסברג]
* [https://web.archive.org/web/20061105035909/http://mcb.berkeley.edu/labs/duesberg/index.html דף הסגל של דוסברג]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גתה בפרנקפורט
קטגוריה:גרמנים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:ביולוגים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי סרטן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:חוקרי איידס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קלים קמנקו

קלים קמנקו (1 ביולי 1962 – 31 במאי 2011) היה שחקן ישראלי.

==ביוגרפיה==
קמנקו למד בבית הספר לדרמה בקייב ובה שיחק בתיאטרון המקומי, בעיקר באופרות רוק. ב-1992 עלה לישראל מברית המועצות ושנה מאוחר יותר התקבל לתיאטרון גשר וכיכב בו במספר מחזות.

ב-2003 שיחק ב"חלומות מתוקים" בתפקיד מישה לישנסקי. ב-2006 שיחק בסדרת הטלוויזיה הקומית "הפיג'מות" בתפקיד יורי גרך גרוסביץ'. ב-2007 שיחק בסדרה "המובילים" בתפקיד ולרי, אשר שודרה בערוץ לוגי עד 2009.

קמנקו הלך לעולמו בשנת 2011 בגיל 48, לאחר מאבק במחלת הסרטן, טקס האשכבה לזכרו נערך ב-1 ביוני 2011 על בימת תיאטרון גשר. בסיום הטקס, יצא מסע הלוויה אל בית העלמין ירקון, שם קמנקו הובא למנוחות.

בנו החורג הוא השחקן הנרי דוד, ואשתו הייתה ליליאן רות חיילובסקי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
HOTOL

איור של מטוס החלל HOTOL בעת טיסה באטמוספירה

HOTOL (ראשי תיבות באנגלית של HOrizontal Take Off and Laning) היה מיזם בריטי לפיתוח מעבורת חלל לשימוש חוזר, המצוידת במערכת הנעה העושה שימוש בחמצן אטמוספירי בשלב ההמראה והטיפוס אל החלל. מטוס חלל זה תוכנן על ידי שתי חברות בריטיות גדולות - רולס-רויס ובריטיש איירוספייס (כיום BAE סיסטמס). מטוס החלל הוטול אמור היה לטוס לחלל ללא השלכת שלבים או טילי עזר, תפיסה המכונה SSTO - Single Stage To Orbit.

המיזם החל במימון ממשלת בריטניה בשנת 1986, אולם בעקבות בעיות רבות בתכנונו, וחריגות בלוחות הזמנים, הופסק המימון בשנת 1988 ניסיונות לגיוס הון ממקורות אחרים נערכו, והכלי שתכנונו שונה באופן קיצוני - מטוס החלל אמור היה להמריא לאוויר על גבו של מטוס התובלה הענק אנטונוב An-225 כונה HOTOL 2, אולם גם מיזם זה נזנח.

== ראו גם ==
* סקיילון (חללית)

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:חלליות
סמל מיזורי

החותם הגדול של מדינת מיזורי אומץ ב-11 בינואר 1882. השופט רוברט ויליאם ולס, שבנוסף היה חבר קונגרס, עיצב את הסמל.
הסמל מכיל טבעת שאותה מקיפה הכתובת: "United We Stand", מצד שמאל קסדת אביר במרכז הטבעת, ומצד הימני לטבעת הכתובת: "Divided We Fall". שתי הכתובות הללו הן המוטו של המדינה. בתוך הטבעת, בצדה הימני, הסמל הגדול של ארצות הברית וסמלים המייצגים את המדינה. הצד השמאלי של תוך הטבעת מחולק לשניים: בחלק העליון חצי סהר מונח באופן אופקי, ובחלק התחתון דוב המייצג כוח גופני וגבורה. מחוץ לטבעת, באופן סימטרי עומדים שני דובי גריזלי על הכתובת הלטינית: "Salus Populi Suprema Lex Esto", המוטו הנוסף של המדינה, שפירושו בלטינית "תהי רווחת העם החוק העליון". דובי הגריזלי בטבעת המרכזית. מעל לקסדת האביר ומעל לדובים, מופיעים 23 כוכבים, מספר מדינות ארצות הברית לפני שקמה המדינה, שהייתה מספר 24. את כל זאת מקיפה טבעת חיצונית ובה כתוב: "החותם הגדול של מדינת מיזורי".

הכתובת הלטינית: "Salus Populi Suprema Lex Esto" (בעברית: "תהי רווחת העם החוק העליון" ) מקורה בחוקתו של הקיסר מרקוס טוליוס קיקרו (ספר III, חלק III, פסקה VIII) בשינוי קל: "Ollis salus populi suprema lex esto".

המשפט הוא מוטו מדינת מיזורי, ונמצא בסמל עצמו. המוטו הוא גם המוטו של אוניברסיטת דיוקינס למשפטים, של העיר סלפורד, ושל רובע לואישהאם בלונדון. ג'ון לוק השתמש בפתגם כאפיגרף בעבודתו הפילוסופית: "Two Treatises of Government".

==סמלי ממשלת מיזורי==
<gallery>
קובץ:Seal of the Missouri House of Representatives.svg| חותם בית הנבחרים של מיזורי
קובץ:Seal of the Senate of Missouri.svg| חותם סנט מיזורי
קובץ:Seal of the State Auditor of Missouri.svg| חותם מבקר המדינה
קובץ:Missouri Public Service Commission Seal.svg|חותם שירותי הנציבות
</gallery>

==ראו גם==
* דגל מדינת מיזורי

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.sos.mo.gov/symbols/symbols.asp?symbol=seal הסמל באתר המדינה]
==הערות שוליים==

מיזורי

קטגוריה:מיזורי: סמלים
קטגוריה:דוביים בתרבות
it:Salus populi suprema lex esto
יונה משה נבון

הרב יונה משה נבון (נפטר בירושלים, בכ"ג בטבת ה'תר"א) היה רב ארץ-ישראלי ששימש בתפקיד הראשון לציון באמצע המאה ה־19.

נולד בירושלים לרב בנימין נבון, מחבר הספר "פי שניים" ובנו של הרב יונה נבון. למד בבית המדרש בית יעקב פירירא, ישיבה שבה למדו רבים מחכמי ירושלים. בשנת תקנ"ט (1799), בעקבות מסע נפוליאון בארץ ישראל שהביא להתרוששות הקהילה נשלח כשד"ר ירושלים לערי צפון אפריקה, לצד בן דודו הרב יונה סעדיה נבון. בשנת תקצ"ז (1837) עם פטירת הרב שלמה משה סוזין התמנה לראשון לציון תחתיו.

סייע לגאול את "חורבת ר' יהודה החסיד" מהערבים, ולהקים בה את בית הכנסת "מנחם ציון".

נקבר בהר הזיתים.

==לקריאה נוספת==
*אברהם יערי, פנקס שליחותם של ר' יונה משה נבון ור' יונה סעדיה נבון, בתוך: סיני, כה (מוסד הרב קוק, תש"ט) עמ' שכ-של.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=36724&st=&pgnum=461 הרב יונה משה נבון בספר יהודי המזרח בארץ ישראל], מאת משה דוד גאון.

יונה משה
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:ראשונים לציון
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-19
מדרון דיפ

חתך סכמטי של [[רבדה, מדרונות דיפ פונים שמאלה, כאשר שכבות סלע קשות יותר צבועות בגוונים כהים מאשר סלעים רכים]]
מדרון דיפ הוא מבנה גאולוגי הנוצר בשכבות מוטות בעקבות סחיפה. מדרונות דיפ מצויים על רכסים חד-נטייתים שבהם צד אחד תלול ונטול צורה מסודרת (מתלול) והצד השני, מדרון הדיפ, שצורתו מישורית וזווית השיפוע שלו זהה לזווית נטיית המישור (Dip - זווית הנטייה של המישור יחסית למישור האופקי) של השכבות הבונות אותו (כלומר הוא מקביל להן). הכיוון של מדרון הדיפ מכונה כיוון המישור (strike – כיוונו של קו החיתוך האופקי בין מישור השבירה למישור אופקי דמיוני).

==היווצרות==
סוגי סלעים מסוימים (בדרך כלל סלעים רכים) נסחפים מהר יותר מסוגי סלעים אחרים. לדוגמה, פצלים מתבלים מהר יותר מאבן גיר. במצבים כאלו יכולה להתבלות כל השכבה של סלע הנסחף בקלות, בעוד שהשכבה של הסלע העמיד יותר תישאר פחות או יותר שלמה. תוצאה של תהליך כזה תהיה משטח שטוח כמעט לחלוטין שהוא גג השכבה העמידה יותר. כשתופעה כזו מתרחשת בשכבות שלא הופעלו עליהם כוחות דוגמת פעילות טקטונית, ולכן נשארו אופקיות, נוצרים הרי שולחן. כאשר השכבות מוטות נוצרים מבנים הקרויים רבדות (cuesta) - כאשר זווית הנטייה אינה גדולה, או מצלעות (hogback) - כאשר זווית הנטייה גדולה מ-30°. הרי שולחן מתאפיינים בפסגה שטוחה, בעוד שרבדות ומצלעות יראו כרכסים כשבהם צד אחד הוא מדרון דיפ והצד השני הוא מתלול.

מדרונות דיפ יכולים להיווצר גם במבנים של סלעי יסוד כדוגמת סילים. כל מבנה גאולוגי מישורי יכול ליצור מדרונות דיפ, כאשר כוחות גורמים לו לנטייה מהמישור האופקי.

==מפולות==
מדרונות דיפ חשופים למדי למפולות, בשל הנטייה של משטח העובר סחיפה. ליריעות סלעים גדולות יש נטייה להחליק במורד מדרונות דיפ.

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאומורפולוגיה
קטגוריה:גאולוגיה מבנית
קטגוריה:מדרונות
בילינים

בילינים הם קבוצה אתנית מקבוצות האגאו אשר חיה ברובה באריתריאה. הבילינם חיים ברובם בשתי טריטוריות היסטוריות: סנחתי, הדרומית, כוללת את העיר כרן, וחלחל, הצפונית, כוללת עיר עם שם זהה. הבילינים מהווים כ-2% מאוכלוסיית אריתריאה.

== היסטוריה ==
הגאוגרף תלמי מהמאה ה-1 מזכיר עם בשם "בבאיללני" שחי מצפון לאקסומים.

על פי המסורת הבילינים היגרו לאזור בו הם חיים כיום מאזור לסתה במאות ה-9 וה-10.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אריתריאה: קבוצות אתניות
סמל מיסיסיפי

חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי אומץ ב-1789, כשמיסיסיפי נכללה כבר כטריטוריה בארצות הברית, טריטוריית מיסיסיפי. כשהיא הפכה למדינה ב-1817, חותם הטריטוריה הפך לחותם המדינה.

בסמל עיט גאה הממוקם במרכז החותם, וראשו מופנה גבוה וכנפיו פתוחות לרווחה. כוכבים וקווים מעטרים את חזהו. בטפריו נעוצים עלי זית וחצים, המסמלים את הרצון והשאיפה לשלום נגד החצים, השאיפה למלחמה ואנדרלמוסיה. במעגל החיצוני טבעת ובה מונצחת הכתובת: "The Great Seal of the State of Mississippi" (בעברית: חותמה הגדול של מדינת מיסיסיפי).

==ראו גם==
* דגל מיסיסיפי

==קישורים חיצוניים==
* 

מיסיסיפי

קטגוריה:מיסיסיפי: סמלים
קטגוריה:עיט בתרבות
שלמה אפשטיין

שלמה אפשטיין (22 באוגוסט 1940 – 6 ביוני 1967) היה חובש שנהרג בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים במהלך טיפול בפצוע, ועוטר בעיטור העוז על הקרבתו ואומץ לבו.

==ביוגרפיה==
שלמה אפשטיין ("מוימה") נולד בירושלים. למד בבית ספר גאולה בחיפה ולאחר מכן למד מכונאות בבית ספר המקצועי בבת גלים. לאחר לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל המוצנח. אפשטיין עבר קורס חובשים ומילא תפקיד של חובש מחלקתי. לאחר שחרורו עבד בחקלאות בחצרים.

בפרוץ מלחמת ששת הימים הוצב בירושלים בגדוד 28 של חטיבה 55 (צנחנים במיל') והוא בדרגת טוראי. ב־6 ביוני 1967, יומה השני של המלחמה, פרץ הגדוד משכונת בית ישראל לכוון העיר העתיקה. בעוד פלוגתו של אפשטיין מסתערת רגלית באזור פתוח, פתחו עליה חיילי הלגיון הירדני בהפגזת מרגמות כבדה. חלק גדול מהצנחנים נפגעו ונותרו בשטח. שאר הלוחמים התפזרו למקומות מחסה. במהלך ההפגזה נותר אפשטיין בשטח המופגז והחל בטיפול בפצועים. בהגיעו אל הצנחן הפצוע יוסף חגואל שרגליו רוסקו, גרר אותו בסמוך לקיר וגהר מעליו כשהוא חשוף. בשלב זה התפוצץ לידם פגז. אפשטיין ספג בגופו את רסיסי הפגז ונהרג. בכך מנע מן הרסיסים לפגוע בפצוע.

==לאחר מותו==
אפשטיין נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. לאחר מותו עוטר בצל"ש הרמטכ"ל, אשר הומר בעיטור העוז בשנת 1973.
בדברי ההסבר לעיטור נאמר:

חיי הצנחן חגואל ניצלו בזכות חילוצו וטיפולו של אפשטיין.

לאחר מותו פנו הוריו של אפשטיין לאפי נצר שהיה ידידם והלחין את השיר "בלדה לחובש" וביקשוהו להתחשב ברגשותיהם ולפעול לאי השמעת השיר ברדיו. זאת מאחר שסיפור נפילת בנם דומה מאוד למילות השיר והאזנה לו גורמת להם צער. בשל בקשה זו ובקשות של משפחות שכולות אחרות לא הושמע השיר ברדיו אלא ביום הזיכרון.

בנו של הצנחן חגואל, שנולד סמוך לתום המלחמה, נקרא שלמה על שמו של אפשטיין. לאחר בקשתו של חגואל הסכים אביו של אפשטיין לשמש סנדק בטקס ברית המילה של הבן.

==לקריאה נוספת==
*משה נתן, המלחמה על ירושלים, תל אביב: אותפז, 1968

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* [https://www.gvura.org/a345261-החוב-של-יוסף-חגואל החוב של יוסף חגואל], אוקטובר 2013

==הערות שוליים==

קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי חטיבה 55
קטגוריה:חיילי חיל הרפואה
קטגוריה:בוגרי בית ספר גאולה (חיפה)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קטגוריה:ישראלים שהקריבו את עצמם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
סמל מינסוטה

חותמה הגדול של מדינת מינסוטה הוא חותם מדינת מינסוטה.

==מרכיבים==
בסמל משולבים דימויים של מתיישב ומעדר הנמצאים על נהר המיסיסיפי, ורובה אשר נח על עץ כרות, לצד הגרזן. כלי העבודה מוסרים על חיי חקלאות ויצירה; וכלי הנשק של המתיישב, מראים על מוכנותו להגן על עצמו בכל עת. כמו כן, שולב דימוי יליד אמריקאי, אינדיאני, דוהר על סוס כביכול לעבר שקיעת החמה.

==ראו גם==
* דגל מדינת מינסוטה

מינסוטה

קטגוריה:מינסוטה: סמלים
קטגוריה:סוסיים בתרבות
אלי שאלתיאל

אלי שאלתיאל (נולד ב-1945) הוא היסטוריון, סופר ועיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
שאלתיאל נולד בתל אביב להורים שעלו מסלוניקי, ולו אח ואחות. למד בבית הספר העממי "ביאליק" ולאחר מכן במגמה ריאלית בעירוני ז' ביפו. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ולימודים רוסיים ותואר שני בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. כתב את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת תל אביב בהנחייתם של אניטה שפירא ומיכאל קונפינו. עבודת הדוקטורט שעסקה ב"זקן מנהריים" הלא הוא פנחס רוטנברג ומפעל החשמל שהקים בישראל. הדוקטורט עובד לספר "פנחס רוטנברג" שיצא בשני חלקים בהוצאת עם עובד וספרית אפקים בשנת 1990. בשנת 2000 פרסם את החלק הראשון (מתוך שניים) בביוגרפיה של ח"כ ד"ר משה סנה, המתמקדת בשנותיו הראשונות 1909–1948, אף הוא בהוצאת עם עובד.

הרצה באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת תל אביב. כיום מרצה להיסטוריה במכללת ספיר.

מאמצע שנות ה-70 כותב מאמרים מדעיים, ספרותיים וביקורתיים בכתבי עת שונים ובעיתונות היומית והאינטרנטית, כדוגמת "הארץ" ו"עמדה".

ב-1970 החל לעבוד בספריית עם עובד. תחילה היה עוזרו של העורך אהוביה מלכין ובשנת 1987 מונה לעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" – סדרת ספרי העיון בהוצאת הספרים עם עובד שהחלה לצאת לאור בנובמבר 1969. בשנת 2023 פרש לגמלאות ואת מקומו כעורך הראשי של מדור "ספריית אופקים" ירש ד"ר אבי שילון.

שאלתיאל מתגורר בתל אביב. ב-1974 התאלמן משיה, אם בנו. נשוי לעיתונאית כרמית גיא ואביו של אורי שאלתיאל.

==פרסים==
*1985–1986 - עמית הרצל, מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים
*1987 - פרס יעקב טלמון לתלמידי דוקטורט מצטיינים

==ספריו==
===כתיבה===
* פנחס רוטנברג: עלייתו ונפילתו של 'איש חזק' בארץ ישראל, 1942–1879, תל אביב: עם עובד, 1990.
* תמיד במרי: משה סנה – 1909–1948, א, תל אביב: עם עובד, 2000 .

===עריכה===
* פרקים בתולדות ירושלים בזמן החדש, ספר זיכרון ליעקב הרצוג, ירושלים: יד יצחק בן-צבי ומשרד הביטחון, 1981.
* יהודים בתנועות מהפכניות: קובץ מאמרים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1982 .
* מילון פונטנה למחשבה מודרנית, תל אביב: עם עובד, 1987.
* המאה העשרים, היסטוריה מצולמת, תל אביב: עם עובד, 1990 .
* דוד בן-גוריון ראש הממשלה הראשון מבחר תעודות (1963-1947), (סדרת הנצחה לזכרם של נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה) ימימה רוזנטל, גנזך המדינה, תשנ"ז. 
* אירופה המהוללת והמקוללת: מסה על יהודים, ישראלים, אירופה ותרבות המערב / מאת יעקב שביט, יהודה ריינהרץ. תל אביב: עם עובד, תשס"ו 2006 .
* אישיות ושלטון:מעצביה ומהרסיה של אירופה המודרנית. איאן קרשו.מאנגלית יוסי מילוא. עורך הסדרה. אבי שילון. עריכה אלי שאלתיאל. עם-עובד.ספריית אופקים.תשפ'ד, 2024.

===תרגום===
* המהפכה הרוסית מלנין עד סטלין, 1917–1929, אדוארד ה' קאר, תל אביב: עם עובד, 1982 .

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

מפרי עטו:
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים של ישראל
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ז' (יפו)
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית ספיר
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
סמל מונטנה

חותמה הגדול של מדינת מונטנה או הסמל הגדול של מדינת מונטנה אומץ ב-1865, כשמונטנה הייתה שטח טריטוריאלי בארצות הברית. כשהפכה למדינה ב-1889, הוחלט להשתמש באותו החותם. ב-1891, הוצע לשנות את הסמל לסמל חדש לגמרי. לא עברה אפילו הצעה אחת. בטבעת החיצונית של הסמל מונצחת הכתובת:"The Great Seal of the State of Montana" (בעברית: "חותמה הגדול של מונטנה"). בתוך הטבעת נוף הררי, יערות והמפלים הגדולים. כלי חפירה מצוירים מקדימה, המייצגים את תעשיית המדינה. למטה סרט ובו מוטו המדינה: "Oro Y Plata" (באנגלית:"Gold and Silver" בעברית:"זהב וכסף).

==ראו גם==
*דגל מונטנה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

מונטנה

קטגוריה:מונטנה: סמלים
כרמלה כהן

כרמלה כהן, 1960
כרמלה כהן (1934 – 2011) הייתה ציירת ישראלית, ומורה לציור במרכז התרבות בית רוטשילד.

==ביוגרפיה==
כהן נולדה ביאסי, רומניה. אביה ארתור ליבוביץ' היה צייר, והיא רכשה מאביה מיומנויות של רישום אקדמי, וציור שמן על בד. עלתה לישראל ב-1950 ונישאה לחנן כהן. נולדו להם בן ובת.

למדה ציור מהאמנים אברהם ישכיל, ואברהם נסטי. כן למדה אצל הציירת פליס פזנר מלכין, ובתקופה בה ייסדה את מרכזי התרבות והקהילה בית רוטשילד ובית הגפן, העלו השתיים מספר תערוכות משותפות במוסדות אלו.

עסקה בהוראת ציור, במרכז התרבות בית רוטשילד. במקביל עבדה בתכנון בתים ומבני ציבור בחברת "שיכון עובדים".

בשנת 1968 הציגה את תערוכת היחיד הראשונה שלה בבית הגפן.

הייתה חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל, ולתקופת מה כיהנה כיו"ר סניף חיפה והצפון של האגודה.

סגנון הציור של כהן היה בתחילה סגנון ציור מופשט, אך לאורך השנים עברה לציור דוממים, דמויות ונוף כנושאים מרכזיים. טכניקת הציור כוללת טיפול בשכבות צבע תוך ניצול האור מבעדן, עיסוק במעברים בין צבעים, וטכניקת הספומאטו הכוללת יצירת הדרגתיות איטית וערפל עדין בצבעים.

ציוריה הופיעו במספר תערוכות יחיד, בהן תערוכות במוזיאון העירוני בחיפה. עבודותיה נמצאות באוספים רבים בארץ ובעולם.

==תערוכות==

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Boats - Oil on Canvas 83.48 - 1991.jpg|"סירות", שמן על קנבס, 1991 
קובץ:The-Sea Carmela Cohen.jpeg|"הים", שמן על קנבס, 1976 
קובץ:כרמלה.jpg| אוטופורטרט - איור 1975
קובץ:ספינה.jpg | "ספינה" - שמן על קנבס, 1976
קובץ:Two Women.jpg | "שתי נשים" - שמן על קנבס, 1984
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מורות לציור בישראל
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2011
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
קווינטוס רוסקיוס גאלוס

קוינטוס רוסקיוס גאלוס (בערך 126 לפנה"ס - 62 לפנה"ס) היה שחקן רומאי.

== חייו ==
בהיותו מחונן בפנים נאות ובגזרה גברית הוא למד את צורת ההגשה והמחוות של הפרקליטים הנחשבים ביותר בפורום, במיוחד של קווינטוס הורטנסיוס, וזכה לשבחים רבים על חנו והאלגנטיות שלו על הבמה. הוא הצטיין במיוחד בקומדיות. קיקרו למד אצלו. השניים התחרו בידידות כדי לבדוק מי יכול להביע מחשבות או רגש ביעילות רבה יותר, הנואם או השחקן. רוסקיוס כתב חיבור שבו הוא משווה את המשחק לתורת הנאום. קווינטוס לוטאטיוס קאטולוס חיבר מרובע לכבודו והדיקטטור סולה העניק לו טבעת זהב, תג של מעמד הפרשים – כיבוד יוצא דופן לשחקן ברומא שבה נחשב המקצוע בזוי.

כמו בן זמנו קלודיוס איסופוס (Clodius Aesopus) צבר רוסקיוס עושר רב, ונראה שהוא פרש מן הבמה זמן לא רב לפני מותו. ב-76 לפנה"ס הוא נתבע על ידי קורנליוס פניוס כַיירֵיאָה (C. Fannius Chaerea) בסכום של 50,000 ססטרטיוס וקיקרו הגן עליו בנאום מפורסם.

== מוניטין ==
בתקופת הרנסאנס היווה רוסקיוס דוגמה למצוינות דרמטית. כאשר תומאס נאש (Thomas Nashe) רצה לשבח את אדוארד אלין (Edward Alleyn) כשחקן הטוב ביותר בדורו הוא קרא לאלין רוסקיוס. ג'ון דאונז (John Downes) קרא להיסטוריה של הרסטורציה שלו drama Roscius Anglicanus (דרמה של רוסקיוס האנגלי, 1707). השחקן האפרו-אמריקאי איירה אולדרידג' שנולד בניו יורק ב-1807 ונפטר בלודז' ב-1867, והיה אחד מטובי השחקנים השייקספיריים בזמנו, נודע כ"רוסקיוס האפריקאי". ב-1850 קראה הדמות מר ברקיס ברומן דייוויד קופרפילד מאת צ'ארלס דיקנס לגיבור הספר "רושוס צעיר" (a young Roeshus). הטעות בכתיב ובהגייה כוונה, ככל הנראה, לשקף את הרקע הקרתני של ברקינס.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
*H.H. Pfluger, Cicero's Rede pro Q. Roscio Comoedo (1904). 
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון
קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
ג'ואן נייתן

ג'ואן נייתן (באנגלית: Joan Nathan) (נולדה ב-1943) היא עיתונאית ומחברת ספרי בישול יהודייה-אמריקאית.

==קורות חייה==
פסטיבל האוכל בשדרה התשיעית, ניו יורק
נייתן נולדה בפרובידנס רוד איילנד. קיבלה תואר שני בספרות צרפתית מאוניברסיטת מישיגן, ותואר שני נוסף במינהל ציבורי מבית הספר לממשל על-שם ג'ון קנדי באוניברסיטת הרווארד. במשך שלוש שנים התגוררה בישראל ועבדה אצל ראש עיריית ירושלים טדי קולק.

נייתן הייתה אחת ממייסדי פסטיבל האוכל של השדרה התשיעית בניו יורק. כן הייתה המפיקה בפועל והמנחה של התוכנית "Jewish Cooking in America with Joan Nathan", סדרה של רשת PBS המבוססת על ספרה, "Jewish Cooking in America".

במאי 2011 קיבלה נייתן פרס הוקרה מיוחד מטעם המכון למחקר יהודי על תרומתה לשימור התרבות היהודית.

נייתן נשואה לאלן גרסון, ולהם שלושה ילדים: דניאלה, דייוויד ומריסה. הם מתגוררים בוושינגטון די. סי. ובמרתה'ס ויניארד.

==ספריה==
נייתן כתבה עשרה ספרי בישול, וזכתה עבורם בפרסים רבים. שישה מהם עוסקים במטבח היהודי ושניים במטבח הישראלי. לטענתה, מטרתה היא לשמר את המסורות היהודיות על ידי ראיונות עם טבחים ותיעוד מתכוניהם וסיפוריהם עבור הדורות הבאים.

ספרה "An American Folklife Cookbook" זכה בפרס R.T. French Tastemaker (כיום פרס ג'יימס בירד) ב-1985. ספרה "The New American Cooking" זכה בפרס ג'יימס בירד ובפרס IACP לאוכל באמריקה וספר הבישול האמריקאי הטוב ביותר.

נייתן גם הייתה אוצרת אורחת של Food Culture USA בפסטיבל חיי העם הסמיתסוני ב-2005, שהתבסס על המחקר בספרה. ב-2005 זכה ספרה "Jewish Cooking in America" בפרס ג'וליה צ'יילד כספר הבישול הטוב ביותר של השנה ובפרס ג'יימס בירד לאוכל באמריקה.

<div style="direction: ltr;">
* The Flavor of Jerusalem, Little, Brown 1975
* The Jewish Holiday Kitchen, Schocken 1979
* An American Folklife Cookbook, Schocken 1984
* The Children's Jewish Holiday Kitchen, Schocken 1988
* Jewish Cooking in America, Knopf 1994
* The Jewish Holiday Baker, Schocken 1997
* The Foods of Israel Today, Knopf 2001
* Joan Nathan's Jewish Holiday Cookbook, Schocken 2004
* The New American Cooking, Knopf 2005
* Quiches, Kugels and Couscous: My Search for Jewish Cooking in France, Knopf 2010
</div>

==פרסים==
* 2008, MacDowell Fellow, the MacDowell Colony
* 2005, Silver Spoon Award, Food Arts Magazine
* 2002, Honorary doctorate from the Spertus Institute of Jewish Culture
* 2001, Inductee into James Beard Foundation’s Who’s Who in American Food and Beverage
* 1995, Golda Award, American Jewish Congress

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:מחברות ספרי בישול אמריקאיות
קטגוריה:מחברי ספרי בישול אמריקאים
קטגוריה:מחברות ספרי בישול יהודיות
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:סופרות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרות בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1943
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
קלאו צהוב-ראש

קלאו צהוב-ראש (שם מדעי: Rhabdotorrhinus exarhatus) הוא מין של עוף טרופי במשפחת הקלאוניים האנדמי לאינדונזיה באזור סולאווסי ולאיים הסמוכים.

== מאפיינים ==
קלאו צהוב-ראש חי בביצות ויערות עד. הוא קלאו קטן יחסית למינים האחרים במשפחה, אורכו רק 53 ס"מ לעומת מינים אחרים במשפחה שאורכו של הגדול מביניהם יכול להגיע ל-130 ס"מ.

הגוף והצוואר שחורים, על הצוואר יש עיגול צהוב גדול מאוד ומסביבו עיגול לבן דק. המקור צהבהב עם פסים שחורים והקסדה חומה. הקלאו אוכל תאנים, פירות וחרקים. הוא חי באזורים גבוהים יחסית, בגובה של כ-1,100 מטרים מעל פני הים. הקלאו הוא עוף חברותי, להקות של קלאויי סולאווסי נצפו בקבוצות של כעשרים פרטים. נוסף על כך, בעת הקינון, שאר חברי הלהקה שבה נמצא הזוג מסייעים לזוג.

=== קינון ===
עונת הרבייה נצפתה בשני קינים של תת-המין Penelopides exarhatus exarhatus מחודש אפריל עד יוני. הנקבה כולאת את עצמה בקן למשך כחודשיים או שלושה חודשים. היא דוגרת על הביצים במשך כ-16–19 ימים, בעוד הזכר מביא לה ולגוזלים אוכל. גודל התטולה בממוצע הוא שתי ביצים. לעיתים כשלושה קלאויים נוספים אוספים בשביל הנקבה אוכל או משמשים כשומרים על הטריטוריה של הזוג שגודלה יכול להגיע ל-139 דונם. רוב המזון שלהם בתקופת הרבייה הוא פירות (כ-85%). בתקופת הקינון הזכר מביא לנקבה מזון.

== תת-מינים ==
*Rhabdotorrhinus exarhatus sanfordi - מרכז, מזרח ודרום סולאווסי, מונא איילנד ובוטון.
*Rhabdotorrhinus exarhatus exarhatus - צפון סולאווסי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120814194920/http://www.lowryparkzoo.com/bio_aviaries_sulawesi_tarictic_hornbill.php קלאו צהוב-ראש], אתר גן חיות בפלורידה
* [http://onlinelibrary.wiley.com/doi/10.1111/j.1474-919X.1997.tb04507.x/abstract קלאו צהוב-ראש], אתר הספרייה האינטרנטית
* [http://www.photosbypreston.com/Zoos/Tampas-Lowry-Zoo/Take-a-quick-visit-here-to-the/3595372_jmKb4h/1/204590878_tZHpX#204590878_tZHpX מידע על הקלאו ותמונה של צעיר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קלאוניים
קטגוריה:סולאווסי: עופות אנדמיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:עופות יערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
ספקולציה

סְפֶּקוּלַצְיָה (בעברית: השערה) היא סברה, הנחה מתוך אמדן ושיקול הדעת בלבד, בלא ביסוס מדויק. המונח יכול להתייחס גם ל:

==ראו גם==
* השערה (מדע)
* תאוריה