OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בארץ' (הונגריה)

בארץ (בהונגרית: Barcs) היא עיר במחוז שומוג' בהונגריה. העיר מוקפת בפארק הלאומי של דנובה-דראווה . פירוש שם העיר בהונגרית הוא "מרגמה".

==היסטוריה==
בארץ' מוזכרת לראשונה במסמכים היסטוריים שנכתבו בין השנים 1389–1417. הטירה שבמקום מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1460. בעלי האדמות באזור באותה תקופה היו אצילים מקומיים. ב-1480 נפטר בעל האדמות בלא להותיר יורשים, ואדמות היישוב הועברו לבית המלוכה ההונגרי, אשר העניק אותן למשפחת אצולה אחרת. מסמכי מיסוי משנת 1500 מעידים על שינוי נוסף של הבעלות על הקרקע ועל העברתה לידי משפחת אצולה אחרת. באמצע המאה ה-16 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית וממפקד אוכלוסין ומיסוי שביצעו פקידי האימפריה ב-1566 עלה כי ביישוב יש 46 בתים. בשנת 1664 נכבש האזור שוב על ידי הונגריה. בקרבות שהתחוללו בעת הכיבוש, נשרפה הטירה המקומית.

במרידות אביב העמים של 1848 כבשו את בארץ' מורדים קרואטים למשך מספר שבועות, עד שהובסו על ידי כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1857 חרבו חלקים גדולים של העיירה בשריפה.

הבניין העתיק ביותר הקיים ביישוב כיום, להוציא הטירה, הוא בניין בסגנון נאו-קלאסי מתחילת המאה ה-19, שבמקור יועד לשמש כמחסן סחורות שהועברו על הנהר דראווה. הוא נחשב בית היסטורי על פי חוק.

בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-6,500 תושבים, כשני שלישים מהם הונגרים, כרבע מהם גרמנים, וכן מאות יהודים ומאות קרואטים. כ-80% מתושבי העיירה היו קתולים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בארץ' בשטח יוגוסלביה. בשנת 1928 הוענק לה מעמד של עיר.

==קהילה יהודית==
ב-1941 חיו בעיר כ-300 יהודים מתוך כ-7,000 תושביה. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה, והקהילה היהודית השתייכה לזרם הנאולוגי. בתקופת מלחמת העולם השנייה גויסו גברים יהודים רבים מהעיר לשרות העבודה.

בשנת 1944 חיו בעיר 284 יהודים ובאפריל של אותה שנה הוקם גטו בעיר ויהודי האזור נכלאו בו, וכן 1,580 יהודים ממחוזות ומיישובים הונגריים סמוכים. במאי גורשו יהודים אלה לאושוויץ.

== ילידי המקום ==
* מרתה גרגיי (במקור לוסטיג, 1913–1973) הייתה סופרת יהודייה-הונגרייה, סופרת נוער, עורכת.
* יאנוש טאוס (1911–1988) היה פוליטיקאי יהודי-הונגרי, שר בממשלת הונגריה, חבר באספה הלאומית ההונגרית.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:גטאות בהונגריה
קטגוריה:מחוז שומוג'
תוכנית ארזים

תוכנית ארזים היא מסלול הכשרה ושירות בצה"ל, שמטרתו שיבוץ מצטיינים בעלי יכולות מנהיגותיות באזורי המחקר הטכנולוגי-מתמטי באגף המודיעין ובאגף התקשוב וההגנה בסייבר. בתחילת המסלול, לומדים חניכי התוכנית תואר ראשון דו חוגי במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, ואז משרתים כ-6 שנים באזורי מחקר מתמטי וטכנולוגי שבאגפים אלה. ההכשרה בתוכנית, אשר אורכת כשנתיים, כוללת בנוסף לתואר הראשון גם קורס קצינים, וכן קורס הכשרה של חיל המודיעין או של חטיבת ההגנה בסייבר.
תוכנית ארזים נחשבת לאחת התוכניות היוקרתיות ביותר שמציע צה"ל.

== מסלול ההכשרה ==
ההכשרה ברובה מתקיימת באוניברסיטת תל אביב כאשר מרבית שכר הלימוד של התואר האקדמי הוא במימון של צה"ל.

חניכי התוכנית עוברים הכשרה בתחומי האקדמיה, המודיעין וטכנולוגיה. הם לומדים לתואר ראשון במסלול דו-חוגי משולב באוניברסיטת תל אביב וזוכים לחניכה אישית לאורך כל תקופת ההכשרה ולתכני העשרה אקדמיים, מקצועיים, אישיותיים ופיקודיים שיסייעו להם בהמשך השירות. על אף שתואר זה אורך לרוב שלוש שנים, חניכי התוכנית מסיימים אותו בהיקפו המלא רק בשנתיים.

חניכים שסיימו תואר ראשון כבר במהלך התיכון לומדים בתוכנית ארזים 2 - לימודי תואר שני במתמטיקה או במדעי המחשב בשנה אחת בלבד במקום תואר ראשון.<ref></ref>

לאחר מכן, חניכי ארזים מקבלים הכשרה צבאית ומודיעינית המותאמת לתפקידם העתידי: קורסים במקצועות מודיעין, הנפרשים על פני סדנת קיץ בין שתי שנות הלימודים, טירונות בסיסית (רובאי 02), קורס קצינים בבה"ד 1 שלאחריו מקבלים דרגת סגן. לבסוף, הם עוברים הכשרה מקצועית ואינטנסיבית האורכת בין שלושה חודשים לחצי שנה.
==לאחר ההכשרה==
בסיום ההכשרה המקצועית, בוגרי התוכנית משובצים במדורים השונים של היחידות. הבוגרים יעסקו במחקר מתמטי וטכנולוגי פורץ דרך ובעיצוב ופיתוח תשתיות מחשוב, תשתיות מחקר ומערכות סייבר מתקדמות, תוך שימוש בטכנולוגיות ויכולות מסווגות ביותר. צוותים קטנים, בהם משרתים בוגרי ארזים לצד בוגרי מסלולים איכותיים אחרים (כגון תוכנית אודם, גאמא ותלפיות), בשילוב עם טכנולוגיה מתקדמת, יוצרים סביבת עבודה ייחודית באופיה המעודדת למידה מתמדת, עבודת צוות ומצוינות אישית. לאחר שצברו ניסיון, בוגרי המסלול מיועדים גם להוות שדרה פיקודית ומקצועית ביחידה. חלק מהבוגרים שימצאו מתאימים יוכלו להשתלב במערך ההדרכה של היחידה והתוכנית.

== המיונים והקבלה לתוכנית ==
המועמדים לתוכנית עוברים מסלול מיונים ממושך וקפדני, אשר מתחיל במבחני "שחקים" של חיל המודיעין, וכולל מבדקי יכולת מתמטית, יכולות בין-אישיות, פוטנציאל מנהיגותי ויכולות אנליטיות. בעבר המיונים לכל חיל נעשו בנפרד, אולם כיום נעשים ברובם במשותף.

בנוסף לשלבי המיון, על המועמדים לעמוד בתנאי הקבלה של האוניברסיטה הן בציוני הבגרות והן בבחינה הפסיכומטרית.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://araz.im אתר על תוכנית ארזים]
* [https://www.mitgaisim.idf.il/%D7%AA%D7%A4%D7%A7%D7%99%D7%93%D7%99%D7%9D/%D7%9E%D7%A1%D7%9C%D7%95%D7%9C-%D7%90%D7%A8%D7%96%D7%99%D7%9D-%D7%90%D7%9E%D7%9F/ מסלול ארזים אמ"ן], באתר "מתגייסים"
* [https://www.mitgaisim.idf.il/%D7%AA%D7%A4%D7%A7%D7%99%D7%93%D7%99%D7%9D/%D7%9E%D7%A1%D7%9C%D7%95%D7%9C-%D7%A9%D7%97%D7%A7%D7%99%D7%9D-%D7%90%D7%A8%D7%96%D7%99%D7%9D/ מסלול שחקים - ארזים], באתר "מתגייסים"

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגף המודיעין
קטגוריה:אגף התקשוב
קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:תוכניות מצטיינים אוניברסיטאיות
קטגוריה:מסלולי הכשרה בצה"ל
קטגוריה:העתודה האקדמית
הודיה בונן-אלק

הודיה בונן-אלק (נולדה בשנת 1987) היא סופרת ישראלית.

== חייה ==
בונן-אלק גדלה בעיר נהריה, בעלת תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בספרות בהתמחות בכתיבה יוצרת מאוניברסיטת חיפה, תלמידת מחקר בחוג לספרות עברית והשוואתית שבאוניברסיטת חיפה.

== ספריה ==
בונן-אלק כתבה את ספרה הראשון, "כח 12", בגיל 18 בשיתוף עם אבי רט. הספר יצא בהוצאת ידיעות אחרונות וזכה בפרס "ספר הזהב" לשנת 2011 של התאחדות הוצאות הספרים בישראל, לציון מכירת 20,000 עותקים. שנה לאחר הם המשיכו בשיתוף הפעולה עם ספר לבני נוער, "שלם יותר מלב שבור".

במהלך השנים האחרונות היא מעבירה סדנאות כתיבה יוצרת לילדים מצטיינים. הילדים בסדנאות עובדים לאורך השנה על ספר משלהם ובסופה מוציאים אותו לאור.

ספרה השלישי, "שבועיים בכפר", נכתב לאחר מעברה מן העיר למושב בעמק יזרעאל.

==חיים אישיים==
נשואה ואם לשלוש בנות. מתגוררת במושב שדה יעקב שבעמק יזראל.

==קישורים חיצוניים==
* [http://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=968354 הודיה-בונן-אלק], אתר סימניה
* [https://www.e-vrit.co.il/שלם_יותר_מלב_שבור-details.aspx שלם יותר מלב שבור], אתר עברית
* [http://www.booknet.co.il/prodtxt.asp?id=40035#.VNN7dfkUHow כח 12], צומת ספרים
* 
* [http://nuritha.co.il/he/node/23227 שבועיים בכפר] באתר נוריתה

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1987
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:שדה יעקב: אישים
המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014)

הפארק האולימפי בסוצ'י
משחקי החורף הפאראלימפיים 2014 הם המשחקים הפאראלימפיים ה-11 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 7 במרץ ל-16 במרץ 2014 בעיר סוצ'י שברוסיה.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 550 ספורטאים מ-45 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים.

המשלחת הרוסית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 30 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-28 מדליות כסף וב-22 מדליות ארד ובסך הכל 80 מדליות, כמות המדליות הרבה ביותר.

==טבלת המדליות==
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|-
| bgcolor="#efefef" | <center>מקום</center>
| bgcolor="#efefef" | <center>מדינה</center>
| bgcolor="gold" | זהב || bgcolor="silver" | כסף
| bgcolor="#CC9966" | ארד || bgcolor="#efefef" | סה"כ
|-bgcolor=ccccff
|-bgcolor=ccccff
|| 1 || align="right" | (מארחת) || 30 || 28 || 22 || 80
|-
|| 2 || align="right" | || 9 || 5 || 1 || 15
|-
|| 3 || align="right" | || 7 || 2 || 7 || 16
|-
|| 4 || align="right" | || 5 || 9 || 11 || 25
|-
|| 5 || align="right" | || 5 || 3 || 4 || 12
|-
|| 6 || align="right" | || 3 || 2 || 2 || 7
|-
|| 7 || align="right" | || 3 || 1 || 2 || 6
|-
|| 8 || align="right" | || 2 || 7|| 9 || 18
|-
|| 9 || align="right" | || 2 || 5 || 4 || 11
|-
|| 10 || align="right" | || 1 || 3 || 2 || 6
|-
|| 11 || align="right" | || 1 || 2 || 1 || 4
|-
|| 13 || align="right" | || 1 || 1 || 1 || 3
|-
|| 14 || align="right" | || 1 || 0 || 0 || 1
|-
|| 16 || align="right" | || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|| 18 || align="right" | || 0 || 0 || 3 || 3
|-
|| 19 || align="right" | || 0 || 0 || 2 || 2
|-
|-class="sortbottom"
!colspan=2| בסך הכל || 72 || 72 || 72 || 216
|}

==ראו גם==
*אולימפיאדת סוצ'י (2014)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:2014 בספורט
2014
קטגוריה:אולימפיאדת סוצ'י (2014)
סוצ'י
קטגוריה:סוצ'י: תחרויות ספורט
הקרב ברחוב כייבל

ארגון מתרסים על ידי תושבי המקום

הקרב ברחוב כייבל (באנגלית: Battle of Cable Street) התחולל ב-4 באוקטובר 1936, כאשר תושבי האיסט אנד של לונדון סיכלו קיום מצעד של איגוד הפשיסטים הבריטי בראשותו של אוסוואלד מוסלי, שגובה על ידי שוטרי משטרת המטרופולין של לונדון. מוסלי וכנופיית "החולצות השחורות" שלו ביקשו לקיים מצעד דרך השכונות היהודיות הצפופות של מזרח לונדון (בפרט שכונת סטפני) במטרה להטיל טרור וקיבלו לכך אישור ואף ליווי משטרתי. מול כ-3,000 צועדים המגובים ב-2,000 שוטרים התבצרו מאחורי מתרסים קבוצות מאורגנות של כוחות אנטי-פשיסטיים, בהם יהודים (שהמרו את פי ועד שליחי הקהילות, שדרש מהיהודים להישאר ספונים בבתיהם), אנשי המפלגה הקומוניסטית של בריטניה, סוציאליסטים אנשי מפלגת הלייבור העצמאית, אנרכיסטים ואירים-קתולים. המפגינים האנטי-פשיסטים, תושבי האזור, מנו כ-100,000 איש. סיסמתם הייתה "They shall not pass" ("הם לא יעברו!", תרגום הביטוי בספרדית "no pasaran", סיסמת הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד). במהומות האלימות שהתחוללו עקב ההתנגשות, תקפו המתבצרים את הצועדים ואת השוטרים שהגנו עליהם במקלות, והשליכו עליהם אבנים, שברי ריהוט ואשפה שהכינו מבעוד מועד. קבוצת מפגינים יהודים אף שפכו חביות של גולות, שגרמו לנפילת סוסי המשטרה ולפציעתם ולפציעת השוטרים. בסופו של היום נפצעו כ-175 איש בהם נשים וילדים וכ-150 מפגינים אנטי-פשיסטים נעצרו על ידי המשטרה. המצעד הפשיסטי נעצר והפשיסטים נפוצו לכל עבר. בעקבות הקרב התפרסם "חוק הסדר הציבורי (1936)" - Public Order Act, שאסר לבישת מדים פוליטיים בציבור ותרם להתמוססות תנועתו של מוסלי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.historytoday.com/daniel-tilles/myth-cable-street המיתוס של רחוב כייבל], אתר History Today
* [http://www.bbc.co.uk/london/content/articles/2006/10/03/cablestreet_battle_feature.shtml על הקרב במלאת 70 שנה], אתר BBC
* [http://libcom.org/library/fascists-and-police-routed-battle-cable-street עדות משתתף בקרב]
* , סרט דוקומנטרי (כ-9 דק')
* , סרט דוקומנטרי (כ-40 דק')
* [http://stevesilver.org.uk/blog/76th-anniversary-of-the-battle-of-cable-street/ לרגל יובל 76 שנים לקרב]
* [https://www.pinterest.com/martinb67/battle-of-cable-street/ גלריית תמונות מהקרב]

קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:פשיזם בבריטניה
קטגוריה:מהומות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אנטישמיות
קטגוריה:1936
אלישע אפריאט

רבי רחמים אלישע אפריאט (ה'תר"ה, 1845 (בערך), צפרו, מרוקו - ט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929, ירושלים) היה רב ודיין, מחכמי יהדות מרוקו ובסוף ימיו בירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בסביבות שנת ה'תר"ה לרב יהושע אהרן, בעיר צפרו הסמוכה לפאס במרוקו. הוא נקרא עם לידתו בשם "רחמים אלישע", אך רק שמו השני היה בשימוש בקרב מכיריו. כבר בצעירותו התפרסם כצדיק ופרוש, ודבק בו התואר המליצי "קדיש דרבנן", במשמעות של חכם קדוש, ובשמו נקשרו גם סיפורי נסים ונפלאות.

במפנה המאות ה-19 וה-20 כיהן כדיין בבית דינו של הרב שלום אזולאי בצפרו, לצד הרבנים: ישמ"ח עובדיה, ורפאל עמרם מאמאן. חתימתו מופיעה על כרוזים ותקנות שונות יחד עם חבריו.

בחודש סיוון ה'תרפ"ב (קיץ 1922), עלה לארץ ישראל בראש קהילתו, חמישים ושלוש משפחות. יהודי אמיד בשם מרדכי צבע תמך בו כלכלית ובעזרתו התאפשרה עלייתו של הרב אפריאט לארץ ישראל.

הוא נפטר בט"ו בשבט ה'תרפ"ט, 26 בינואר 1929 בירושלים, והוא כבן 83. קברו בבית הקברות בהר הזיתים לצד קברו של מטיבו מרדכי צבע.

==לקריאה נוספת==
* דוד עובדיה, קהלת צפרו ח"ד, ירושלים, תשמ"ה. עמ' עח-עט.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://sefrou.co.il/portfolio/elishaafriat/ עמוד הנצחה באתר קהילת צפרו]

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
אפריאט
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1845
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1929
קלונה

קלונה (באנגלית: Kelowna) היא עיר בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה. קלונה שוכנת על הגדה המזרחית של אגם אוקנגן בעמק אוקנגן, בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. בעיר מתגוררים 117,312 תושבים (נכון ל-2011), ובמטרופולין שלה מתגוררים 179,839 תושבים (נכון ל-2011).

==היסטוריה==
הראשון שהתיישב באזור קלונה היה הנזיר הצרפתי הקתולי שארל פנדוזי (Charles Pandosy) ב-1859. הוא קרא למקום ל'אנס או סבלה (L'anse au sable), שם שמשמעותו היא "מפרץ החולות", והוא מתייחס לחוף החולי של אגם אוקנגן.

קלונה עצמה נוסדה ב-4 במאי 1905. משמעות השם בשפת אוקנגן המקומית היא "דב גריזלי".

==כלכלה==
בתור העיר הגדולה ביותר בעמק אוקנגן המתויר, כלכלת העיר מסתמכת בעיקר על תיירות. בעיר ובסביבתה יש גם תעשיית ייצור יין ענפה.

==חינוך==
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם מכללת אוקנגן וקמפוס אוקנגן של אוניברסיטת בריטיש קולומביה.

==תחבורה==
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קלונה, הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים צפון-מזרחית לעיר.

העיר מקושרת לגדה המערבית של אגם אוקנגן על ידי גשר ויליאם ר. בנט.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קולומביה הבריטית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1879
דורית שביט

דורית שביט בפגישה עם [[מאוריסיו מאקרי, ראש עיריית בואנוס איירס]]
דורית שביט (נולדה ב-13 במרץ 1949) היא דיפלומטית ישראלית בדימוס. כיהנה כשגרירת ישראל בארגנטינה.

==ביוגרפיה==
שביט נולדה בירושלים להורים שעלו מגרמניה, רעיה ואמנון אלון (קרוזו). בגיל חמש עברה עם משפחתה לשכונת מעוז אביב בתל אביב. היא למדה בתיכון חדש והייתה חניכה בתנועת השומר הצעיר.

שירתה בצה"ל ביחידה 8200. ב-1973 סיימה תואר ראשון בספרות ערבית ולימודי האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1988 סיימה תואר שני בלימודי נצרות באוניברסיטה העברית.

ב-1974 החלה לעבוד במשרד החוץ, ושימשה חוקרת במרכז למחקר מדיני. ב-1977 עברה לחטיבה המדינית במשרד החוץ. ב-1983 מונתה לסגנית הקונסול הכללי במיאמי. ב-1989 מונתה ליועצת מדינית בשגרירות ישראל בקהיר שבמצרים, ב-1992 מונתה לראש מחלקת המזרח התיכון 1 במרכז למחקר מדיני. ב-1994 מונתה לקונסול כללי בסן פאולו שבברזיל. ב-1999 מונתה לראש מרכז מצב (מרכז השליטה וחדר החירום של משרד החוץ). כמו כן שימשה לאחראית על קידום מעמד הנשים במשרד החוץ עד 2005. בשנים 2001 עד 2003 עמדה בראש חטיבת המזרח התיכון במרכז למחקר מדיני. ב-2003 מונתה לסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אמריקה הלטינית והקריביים.

ב-2011 מונתה לשגרירת ישראל בארגנטינה, תפקיד בו כיהנה עד צאתה לגמלאות ב-2016. במקביל שימשה שגרירה לא תושבת בפרגוואי עד פתיחת השגרירות הישראלית במדינה ב-2015.

שביט התאלמנה מבעלה הראשון ב-2003. היא נשואה בשנית ואם לארבעה ילדים.

==לקריאה נוספת==
* דורית שביט, דיפלומט בחצאית, הוצאת ספרי צמרת, 2018

==קישורים חיצוניים==

* [http://embassies.gov.il/buenos-aires/AboutTheEmbassy/Pages/Embajadora.aspx דורית שביט] באתר שגרירות ישראל בארגנטינה
* 
* ענת סורקיס, [https://www.intelligence.org.il/userfiles/banners/Mabat_Malam_85_internet.pdf מודיעין וספר: "דיפלומט בחצאית" מאת דורית שביט], מבט מל"מ, גיליון 85, דצמבר 2019, עמוד 59
* ענת סורקיס, [https://www.israeldefense.co.il/he/node/39851 דיפלומטיה נשית בשירות המדינה], IsraelDefense, 21.8.2020

קטגוריה:שגרירות ישראל
קטגוריה:שגרירי ישראל בארגנטינה
קטגוריה:עובדות משרד החוץ
קטגוריה:שגרירי ישראל בפרגוואי
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
M50 אונטוס

M50 או בכינויו M50 אונטוס הוא תותח מתנייע אשר יוצר בארצות הברית בין השנים 1955-1957. לתותח שישה תול"רים M40, שנועדו לירי רציף ומהיר על מטרות בודדות במטרה להבטיח פגיעה. לאחר שצבא ארצות הברית איבד עניין בפרויקט הוא נבחן בכמה קרבות מלחמת וייטנאם על ידי המארינס ודווח כיעיל ביותר. ייצורו חודש במספרים גדולים יותר והוא השתתף בקונפליקט עד סיומו.
==פיתוח==
בראשית הפיתוח, הM50 היה אמור להיות משחית טנקים המסוגל להיות מוצנח על ידי מטוס תובלה. 
הM50 היה צריך להיות עם מנוע GMC, מנוע זהה למשאיות הצבאיות של ארצות הברית באותה עת. בסופו של דבר חברת אליס צ'אלמרס קיבלה את החוזה לתחילת הייצור, היא קיבלה אישור לייצור 297 יחידות.
תחילה, אליס צ'אלמרס בנתה אב טיפוס פשוט, הוא היה על בסיס הM56 סקורפיון והיה לו צריח מפלדה עם שתי זרועות שבכול אחת מהן 3 תותחים, בגרסאות הראשונות הצריח היה מסוגל להסתובב עד 15 מעלות בלבד.
אב הטיפוס השני הכיל מערכת מתלים משוכללת יותר, זחלים טובים יותר וצריח המסתובב עד 40 מעלות, אך עם כול השכלולים החדשניים הוא יכל לשאת אך ורק 18 פגזים בגלל השטח המוגבל שבתוכו. 
כטנק, היו לו מספר בעיות, המרכזיות שבהן היו שכדאי לטעון את התותחים הצוות צריך לצאת מהטנק עצמו וגכן מספר הפגזים היה נמוך לקרב (18 סך הכול). 
אמנם הצבא ביטל את הזמנת, אך המארינס היה כול כך נואש לכלי נגד טנקים שהצבא אישר הזמנת 297 כלים. הייצור נמשך משנת 1955 עד שנת 1957, המארינס קיבלו את הכלי הראשון שלהם ב-31 באוקטובר 1956.

==תיאור==
כטנק שעוצב כמשחית טנקים, התברר שהשריון שלו, בדומה לM113 היה חסין נגד נשק קל אך פגיע ביותר לרימון או מוקש. כתוצאה מכך M50 רבים מוקמו בעמדות ממוגנות.
רוב הלוחמים ששירתו בכלים אלו אהבו את הכלי, והמפקדים שיבחו אותו. 

התותח היה קל יחסית, מה שאפשר לו להיכנס למקומות שכלים אחרים נתקעו בהם.
מדי פעם גרמו לפחד אצל האויב בגלל כמות התותחים שעליו. באחת מן המשימות במלחמת וייטנאם הוא היה הכלי היחיד שהצליח לעבור גשר פונטון, ולכן המארינס ראו בו ככלי שימושי ויעיל ביותר.
יחידות הM50 הפסיקו לפעול במאי 1969. חלק מהכלים פעלו זמן קצר ואחר כך שימשו בעיקר לחלקי חילוף. רובם הפכו לגרוטאות. בחלק קטן של הכלים, השלדה נמכרה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תותחים מתנייעים אמריקאיים
קטגוריה:משחיתי טנקים אמריקאיים
מדן (עיר)

מדן () היא עיר הבירה של מחוז צפון סומטרה באינדונזיה. העיר ממוקמת על חופו של מצר מלאקה ונחשבת למרכזו הפיננסי של האי סומטרה, ולאחת מארבע הערים המרכזיות של אינדונזיה, לצד ג'קרטה, סורבאיה ומקאסאר. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.435 מיליון תושבים, ובכך היא העיר המאוכלסת ביותר על האי סומטרה, העיר הגדולה ביותר באינדונזיה מחוץ לאי ג'אווה והחמישית במדינה כולה (אחרי ג'קרטה, סורביה, בקאסי ובאנדונג). משמעות שמה באינדונזית: "ככר / מקום מפגש".<ref>זאת מלה שאולה הקימת גם בערבית ולא ברור אם מקורה בערבית או בפרסית או בטורקית.</ref>

==היסטוריה==
ב-1 ביולי 1590 מדן נוסדה ככפר בשם קמפונג מדן על ידי גורו פטימפוס סמבירינג פלאווי (Guru Patimpus Sembiring Pelawi).

בתחילת המאה ה-17 סולטנות אצ'ה השתלטה על אזור מדן והקימה בו ממלכת חסות בשם דלי (Deli), אשר בהמשך הפכה להיות סולטנות דלי. בירת הממלכה הועברה בין ערים שונות ובשלב מסוים בהמשך המאה ה-17 גם מדן הייתה הבירה. ארמון השלטאן, ISTANA MAIMUN, "ארמון בן המזל"<ref>שתי המלים שאולות: "מימון" מערבית.</ref>, נבנה על ידי ההולנדים החל משנת 1886, כשקבל השלטאן אז את חסות ההולנדים.

בסוף המאה ה-19, כשהולנד השתלטה על שטחי אינדונזיה של היום, מדן חזרה להיות מרכז האזור. היא התפתחה עד שזכתה לכינוי "פריז של סומטרה".

כשאינדונזיה קיבלה את עצמאותה ב-1949 היא הייתה תחילה פדרציה של מדינות, ומדן נבחרה להיות בירת מדינת מזרח סומטרה. לאחר שב-1950 אינדונזיה פסקה להיות פדרציה, מדן הפכה להיות בירת מחוז צפון סומטרה.

==חינוך==
בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת צפון סומטרה, אוניברסיטת המדינה של מדן והאוניברסיטה המתודיסטית של אינדונזיה.

==תחבורה==
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי קואלנמו שנפתח ב-2013 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי פולוניה. הנמל נמצא במרחק של 39 קילומטרים מהעיר והוא מציע טיסות ליעדים בתוך אינדונזיה ובשאר חלקי אסיה.
==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 

==גאוגרפיה==
===אקלים===

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אינדונזיה: ערים
קטגוריה:סומטרה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
M59 (נגמ"ש)

נגמ"ש M59 הוא נגמ"ש אמריקאי שיוצר בארצות הברית בין 1953 ועד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא החליף את הנגמ"ש M75 בגלל 3 יתרונות מרכזיים: הוא קטן יותר, זול יותר ואמפיבי.
כ-6,300 יחידות יוצרו עד שפסק יצורו. הוא הוחלף על ידי ה-M113.

==פיתוח==
תחילת פיתוחו של ה-M59 החל בשנת 1951 על ידי Machinery and Chemical Corporation (FMC), תחילה יוצרו מספר אבות טיפוס. אב הטיפוס הטוב מביניהם, שנראה הכי מבטיח היה ה-T59 שנבחר להמשך פיתוח ויצור בסופו של דבר. במאי 1953 הצבא נתן אישור ל-FMC להתחיל בייצור.
כדי לשמור על עלותו הנמוכה, בניגוד לרוב הנגמש"ים האמריקיים, לא היה לו מנוע אחד אלא שני מנועים עוצמתיים של משאיות, כל אחד בצד אחר של גוף הנגמ"ש.
מערכת האנרגיה הלא אמינה והשריון החלש יחסית, בהשוואה עם ה-M75, היו הבעיות העיקריות.

==תיאור==
ה-M59 הוא בעל גוף פלדה מותך בעובי שני החל מ-0.95 ס"מ עד ל-2.49 ס"מ.
ה-M59 בנוי מתא אחד גדול, כשמקדימה בשמאל יושב הנהג ומימינו יושב המפקד, הנהג מצויד בפריסקופ עם ראיית לילה המבוססת על אינפרא אדום, המפקד מצויד בכיפה ובמצויד ב-12.7 מ"מ נאט"ו (0.5 אינץ').
מאוחרי המפקד והנהג נמצאים שני ספסלים המחוברים לגוף הנגמ"ש המסוגלים להחזיק כ-10 לוחמים.
ה-M59 עוצב ונועד להיות אמפיבי, כאשר הוא נכנס למים, ישנם אטמי גובי על כול הפתחים כדי למנוע כניסת מים, המהירות של ה-M59 במים היא 6.9 קמ"ש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נגמ"שים אמריקאיים
ישראל שבתי שצ'יפנסקי

הרב ישראל שבתי שצ'יפנסקי (או: שיפנסקי; באנגלית: Israel Schepansky; תרפ"ד, 1924, ורשה – כ"ד בטבת תש"ס, 2 בינואר 2000) היה חוקר תורני, מהדיר ספרות הראשונים, חבר האנציקלופדיה התלמודית ועורך כתב העת "אור המזרח" של תנועת המזרחי בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
נולד בוורשה לאלחנן שצ'יפנסקי, למד בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, אצל רבי ברוך דב ליבוביץ. שרד את השואה, ולאחר תום המלחמה הגיע לארצות הברית והשתקע בניו יורק. בה חי ופעל עד פטירתו. הוא פרסם מספר ספרים חשובים מדברי הראשונים, ובחקר המנהגים בישראל והתפתחותם. כמו גם עשרות רבות של מאמרים, בכתבי עת תורניים, כמו "הדרום" ו"אור המזרח" שאותו ערך במשך עשרות שנים (תשכ"ח-תשנ"ט). בשנות המלחמה נגרם לו מום בידו הימנית שלא אפשר לו לאחוז בה עט, בשל כך אימן את ידו השמאלית לכתיבה, וכל מאמריו וספריו נכתבו תוך מאמץ רב בידו השמאלית.

בנו, הרב ראובן שיפנסקי, מחבר "בכורי ראובן", הוא חתנו של הרב שמואל בירנבוים, ומכהן כר"מ בישיבת מיר בארצות הברית.

==מספריו==
* ארץ ישראל בספרות התשובות: ענייני ארץ-ישראל הלכה ואגדה, הנמצאים בספרות התשובות מימי הגאונים עד היום הזה, בתוספת מראי-מקומות הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשכ"ז-תשל"ט
* לוח השואה של יהדות פולין. ניו יורק, תשל"ד
* פירושים פסקים ותשובות של רבינו אפרים תלמיד חבר של הרי"ף. בצירוף מבוא מקיף ותולדות חייו, הערות וביאורים. ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ו
* התקנות בישראל: חיבור מקיף על התקנות שנתקנו בישראל על ידי נביאים, סופרים, נשיאים, סנהדראות, תנאים, אמוראים, גאונים, ראשונים ואחרונים. 4 כרכים, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשנ"א-תשנ"ג
* שארית ישראל: בענייני הלכה, אגדה והשקפה... דרשות... הספדים... הערות בספרי גדולי הדורות. ברוקלין: הוצאת המחבר, תשנ"ז
* קונטרס מעמק הבכא: ... ממאורעות חיי בשנות השואה. נספח לספרו "שארית ישראל"

==לקריאה נוספת==
* הרב יהודה דוד בלייך, שארית ישראל ומורשת ישראל: לדמותו של הגר"י שציפנסקי זצ"ל, אור המזרח, שנה מט גיליון ג-ד, ניו יורק, ניסן תשס"ד, עמ' 11 ואילך
* הרב טוביה פרשל, השתתפותו של הרב ישראל שציפנסקי זצ"ל ב"אנציקלופדיה התלמודית", אור המזרח, שנה נ גיליון ג-ד, ניו יורק, ניסן תשס"ה, עמ' 191 ואילך

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה התלמודית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
המשחקים הפאראלימפיים ונקובר (2010)

משחקי החורף הפאראלימפיים 2010 הם המשחקים הפאראלימפיים ה-10 שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 12 במרץ ל-21 במרץ 2010 בעיר ונקובר שבקנדה.

במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 506 ספורטאים מ-44 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים וקרלינג בכיסאות גלגלים.

המשלחת הגרמנית זכתה במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 13 מדליות זהב. בנוסף לכך, היא זכתה ב-5 מדליות כסף וב-6 מדליות ארד ובסך הכל 24 מדליות.

==טבלת המדליות==
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|-
| bgcolor="#efefef" | <center>מקום</center>
| bgcolor="#efefef" | <center>מדינה</center>
| bgcolor="gold" | זהב || bgcolor="silver" | כסף
| bgcolor="#CC9966" | ארד || bgcolor="#efefef" | סה"כ
|-bgcolor=ccccff
|| 1 || align="right" | || 13 || 5 || 6 || 24
|-
|| 2 || align="right" | || 12 || 16 || 10 || 38
|-bgcolor=ccccff
|| 3 || align="right" | (מארחת) || 10 || 5 || 4 || 19
|-
|| 4 || align="right" | || 6 || 2 || 3 || 11
|-
|| 5 || align="right" | || 5 || 8 || 6 || 19
|-
|| 6 || align="right" | || 4 || 5 || 4 || 13
|-
|| 7 || align="right" | || 3 || 4 || 4 || 11
|-
|| 8 || align="right" | || 3 || 3 || 5 || 11
|-
|| 9 || align="right" | || 2 || 0 || 7 || 9
|-
|| 10 || align="right" | || 1 || 4 || 1 || 6
|-
|| 11 || align="right" | || 1 || 3 || 3 || 7
|-
|| 12 || align="right" | || 1 || 3 || 2 || 6
|-
|| 13 || align="right" | || 1 || 2 || 0 || 3
|-
|| 15 || align="right" | || 1 || 0 || 0 || 1
|-
|| 16 || align="right" | || 0 || 1 || 3 || 4
|-
|| 17 || align="right" | || 0 || 1 || 1 || 2
|-
|| 18 || align="right" | || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|| 19 || align="right" | || 0 || 0 || 2 || 2
|-
|| 20 || align="right" | || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|-class="sortbottom"
!colspan=2| בסך הכל || 64 || 65 || 63 || 192
|}

==ראו גם==
*אולימפיאדת ונקובר (2010)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:2010 בספורט
2010
קטגוריה:ונקובר: ספורט
ונקובר
קטגוריה:אולימפיאדת ונקובר (2010)
קטגוריה:2010 בקנדה
מרשל פולין

דרגת כתף של מרשל פולין
מרשל פולין (בפולנית: Marszałek Polski) היא דרגת הקצונה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של פולין. 

הדרגה נקבעה ב-19 במרץ 1920 בהחלטתו האישית של יוזף פילסודסקי שגם היה למרשל פולין הראשון. במשך כל שנות קיומה הוענקה הדרגה שש פעמים בלבד. בשנת 1981 הציעה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של פולין להעניק את דרגת מרשל פולין לוויצ'ך ירוזלסקי. הוא סירב, באומרו כי: "מרשלים פיקדו על צבאות במלחמה ואני במהלך המלחמה הייתי בסך הכל מפקד מחלקה ".

==מרשלים פולנים==
מדי מרשל פולין (העתק המדים של קונסטנטין רוקוסובסקי) 
{| class="wikitable"
|-
! שם 
! תאריך הענקה
! תפקיד
|-
|יוזף פילסודסקי 
|19 במרץ 1920 
|המפקד העליון של הצבא הפולני
|-
|פרדיננד פוש
|13 באפריל 1923
|יועץ צבאי בכיר לצבא פולין
|-
|אדוורד רידז-שמיגלי 
|10 בנובמבר 1936
|המפקח הכללי של הכוחות המזוינים של פולין
|-
|מיכל רולה-ז'ימיירסקי 
|3 במאי 1945
|מפקד הכוחות המזוינים הפולניים בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה
|-
|קונסטנטין רוקוסובסקי 
|5 בנובמבר 1949
|שר ההגנה של פולין
|-
|מריאן שפיכאלסקי 
|7 באוקטובר 1963
|שר ההגנה של פולין
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

*
*
קטגוריה:פולין: צבא וביטחון
קטגוריה:דרגות צבאיות
קשר סבתא

קשר סבתא
שרוכי נעליים הקשורים בקשרי שרוכים המבוססים על קשר סבתא (משמאל) וקשר שטוח (מימין); הקשר המבוסס על קשר שטוח הוא עמיד יותר למטרה זו.]]
קשר סבתא (באנגלית: Granny knot) הוא קשר פשוט המשמש לקשירת חבל סביב חפץ.

==מקור השם==
המונח "קשר סבתא" מופיע לראשונה בכתובים באמצע המאה ה-19, ומקורו בשל שימושו הרב בשימוש יומיומי בעבודות הבית, שבוצעו על ידי נשים. לפי סברה אחרת מדובר בתרגום שגוי של המונח granny (מתורגם לרוב כ"סבתא"), שמשמעו דווקא "granary" - "שקי דגנים", והכוונה לכך שהקשר שימש לקשירת שקי דגנים.

==תיאור==
קשר סבתא הוא קשר פשוט. הוא אינו יכול לשמש לקשירת משקל כבד לנשיאת חפץ, מאחר שהקשר יכול להחליק מהחפץ ולגרום לנפילת הגוף הקשור. מאידך, בעת משיכה חזקה הקשר מתהדק וקשה לפתוח אותו. 

הקשר מבוצע על ידי שימת חלקו השמאלי של החבל על חלקו הימני, והחלקת החלק השמאלי מתחת לימני ליצירת לולאה סביבו.

== ראו גם ==
* סוגי קשרים
* קשר בוהן

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קשרים
שק (מארז)

[[מחסן ובו מערום של שקים המכילים קפה]]
כתה של [[עליית הנוער בעיינות ב-1948 - שקי חול מדפנים את הקיר]]
שק הוא מארז גמיש בעל צורה מלבנית העשוי יוטה, פוליפרופילן, נייר או חומר אחר, והמשמש לאחסון והובלה של חומרים יבשים.

גודל השקים נקבע על-פי שיקולי המשתמש, ובדרך כלל אינו מוסדר ברגולציה. בתיקון לפקודת המלט, שאושר בכנסת בדצמבר 2013, נקבע בפקודה החיוב, של מי שמייצר מלט או משווקו באריזות, לארוז את המלט גם בשקים שמשקלם אינו עולה על 25 קילוגרם. בהצעת התיקון נטען כי התיקון בא להקל על פועלי הבניין, שנאלצו להרים שקי מלט במשקל הנפוץ, 50 קילוגרם, אך על פי הערכה התיקון נועד לשמור על ריכוזיות בענף המלט בישראל להקשות על תחרות, משום שהמקובל בעולם הוא שקים במשקל 50 קילוגרם.

==שימושים==
* אחסון והובלת מזון יבש כקטניות, קמח, פסטה, תבלינים.
* אחסון והובלת חומרי בניה כמלט, חצץ, חול
* ביהדות, לבישת שק היא מנהג של אבל
* הגנה מפני שיטפונות (על ידי שקי חול)
* הגנה מפני ירי ורסיסים.

== גלריה ==
<gallery>
Moroccan Grains (4257201940).jpg|שקים בשוק במרוקו, מכילים דגנים וקטניות
Wheat sacks in a Portland, Oregon warehouse (3718620966).jpg|שקי חיטה במחסן באורגון שבארצות הברית
Een aantal bedoeienen betrokken bij het beladen van een taxi. Daarachter een zwa, Bestanddeelnr 255-3459.jpg|משאית עמוסה שקים. באר שבע, 1960
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שינוע
קטגוריה:אריזה
אבלנשורוס

אבלנשורוס (שם מדעי: Avalanchurus) הוא סוג של טרילוביטים שחיו בתקופת הסילור שבעידן הפלאוזואיקון באמריקה הצפונית. 

==מינים==
נכון ל-2023 התגלו בסוג חמישה מינים:
* A. dakon
* A. garfunkeli (על שמו של ארט גרפונקל)
* A. lennoni (על שמו של ג'ון לנון)
* A. simoni (על שמו של פול סיימון)
* A. starri (על שמו של רינגו סטאר)

==קישורים חיצוניים==

* [http://paleodb.org/cgi-bin/bridge.pl?action=checkTaxonInfo&taxon_no=21453&is_real_user=1 Avalanchurus] במאגר הפלאוביולוגי.

קטגוריה:טרילוביטים
קטגוריה:בעלי חיים הקרויים על שם מפורסמים
קטגוריה:קנדה: מאובנים
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בסילור באמריקה הצפונית
ז'אקוב

ז'קוב (Jacob) הוא ההיגוי הצרפתי לשם יעקב. 

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים
קטגוריה:שמות משפחה שמבוססים על השם יעקב
קטגוריה:שמות פרטיים צרפתיים
אייק: הספירה לאחור

אייק: הספירה לאחור (באנגלית: Ike: Countdown to D-Day) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי שנעשה עבור ערוץ A&E בשנת 2004, הסרט בוים על ידי רוברט הרמון ונכתב על ידי ליונל צ'טוינד.
הסרט מתמקד בדמותו של הגנרל האמריקאי דווייט אייזנהאואר (המגולם על ידי טום סלק), אשר ידוע בכינויו "אייק".

הסרט מתאר את הקשיים בקבלת ההחלטות שקדמו ליום הפלישה. בסרט עצמו מושם דגש כיצד אופי האנשים בתפקידי המפתח משפיע על קבלת ההחלטות. בין אנשי המפתח ניתן למנות את: עומר בראדלי - לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית (משוחק על ידי ג'יימס רימר), ג'ורג' פטון - לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית (משוחק על ידי ג'רלד מקראניי), ברנרד לו מונטגומרי - גנרל בצבא הבריטי (משוחק על ידי ברוס פיליפס) ושארל דה גול - גנרל בצבא צרפת החופשית (משוחק על ידי ג'ורג' שבטסוב).

בסרט עצמו אין סצנות אקשן ועיקרו מתמקד בעבודה שהתרחשה במפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית בימים שקדמו לפלישה. ישנה התמקדות בהחלטות שהתקבלו על ידי איזנהאואר והלחצים שהופעלו עליו באופן אישי. כמו כן ישנו דגש על יחסיו עם מספר אישים ביניהם ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל (משוחק על ידי איאן מון).
הסרט עצמו צולם כולו בניו זילנד כאשר הדמויות הבריטיות שוחקו על ידי ניו זילנדים והדמויות האמריקאיות שוחקו על ידי אמריקאים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המערכה בנורמנדי
קטגוריה:הנצחת דווייט אייזנהאואר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:A&E: תוכן מקור
קשר שתיקה

קשר שתיקה הוא מונח המתאר תופעה תרבותית, במסגרתה קבוצה של אנשים, בעלי אופי דומה (בין בשל מקום מגוריהם, מקצועם, דתם או לאומם), במסגרת מוסכמה תרבותית, אינם מזכירים או דנים בנושא מסוים.

קשר השתיקה נוצר בעקבות המוסכמה, ולא בעקבות החלטה מפורשת של אותה קבוצה; או מחשש לחרם חברתי, רדיפה פוליטית או חרם דתי. קשר השתיקה הוא לרוב תוצאה של לחץ חברתי. הוא שונה מטאבו, מכיוון שהוא נוצר בהקשרים חברתיים ופוליטיים צרים יותר, והם בדרך כלל אינם חלים על התרבות או החברה כולה. השימוש במונח מצביע על חוסר יושרה, פחדנות, או העדפת קבוצה חברתית אחת על אחרת. 

דוגמה לקשר שתיקה הוא האומרטה בקרב הפשע המאורגן (המאפיה) בדרום איטליה.

==ראו גם==
* צנזורה פנימית
* חרם חברתי

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.busha.co.il/%D7%90%D7%AA%D7%A8-%D7%91%D7%95%D7%A9%D7%94/%D7%A7%D7%A9%D7%A8-%D7%A9%D7%AA%D7%99%D7%A7%D7%94/ קשר שתיקה בחברה הישראלית] , באתר "בושה"
* חברת הכנסת מרשה פרידמן, [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=3114 קשר השתיקה], באתר מט"ח

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:סוציולוגיה
מאסטרקארד

MasterCard Incorporated או MasterCard Worldwide הוא תאגיד רב-לאומי אמריקאי לשירותים פיננסיים שמתבסס במדינת ניו יורק. מרכז השירותים הבינלאומיים של התאגיד יושב במדינת אוהיו.

עסקיו העיקריים של התאגיד הם סליקת כרטיסי תשלום הנושאים את המותג ומונפקים על ידי בנקים ותאגידי אשראי מקומיים.

התאגיד הפך לחברה ציבורית בשנת 2006, אז הונפק בבורסה של ניו יורק (NYSE), ולפני כן היה קואופרטיב של מעל ל-25,000 ארגונים פיננסיים שונים אשר הנפיקו את כרטיסיו.

תאגיד מאסטרקארד, אשר נודע במקור בשמות Interbank ו-Master Charge הוקם על ידי מספר בנקים במדינת קליפורניה במטרה לייצר תחרות לתאגיד VISA בבעלות Bank of America.

==היסטוריה==
הבנקים שעמדו מאחורי הקמת מאסטרקארד היו הבנקים: United California Bank (מוזג לבסוף ל-Wells Fargo), Wells Fargo, Crocker National Bank (אשר מוזג גם הוא לתוך Wells Fargo), ו-Bank of California (אשר מוזג מאז ל-Union Bank of California).

בשנת 1966, קבוצת הבנקים הזו הקימה את ה-Interbank Card Association (ICA). בעזרת Marine Midland Bank מניו יורק, (היום HSBC Bank USA), התאחדו להקמת "Master Charge: The Interbank Card".

בשנת 1968 חתם התאגיד עם Eurocard האירופאי, מה שנתן לתאגיד דריסת רגל בשוק האירופאי, ול-Eurocard באמריקאי. מערכת סליקת כרטיסי התשלום הבריטית Access הצטרפה לאיחוד שני התאגידים בשנת 1972.

ב-1979, שונה שם התאגיד ל-"MasterCard", השם המשמש אותו עד היום. בתחילת שנות ה-90, קנה מאסטרקארד את Access הבריטית, ומותג זה נזנח. בשנת 2002, מוזג התאגיד עם Europay International SA, תאגיד סליקת כרטיסי תשלום אירופאי גדול נוסף.

בשנת 2010, הרחיבה מאסטרקארד את עיסוקיה לתחום המסחר האלקטרוני באמצעות קניית DataCash, חברה בריטית לניהול תשלומים, ולזיהוי תרמיות אשראי.

בשנת 2012, הכריזה מאסטרקארד על התרחבות מערכת הסליקה הסלולרית שלה לשווקים במזרח התיכון.

בשנת 2014 הקימה מאסטרקארד חברה-בת מקומית בישראל.
{| align=center
|<gallery widths="190px" heights="90px" perrow="4">
 תמונה:Master_Charge_logo.svg|סמליל ראשון (1966–1979)
 תמונה:MasterCard_1979_logo.svg|סמליל שני (1979–1988)
 תמונה:MasterCard_early_1990s_logo.svg|סמליל שלישי (1988–1995)
 תמונה:MasterCard_Logo.svg|סמליל רביעי (2006-1995), הוטבע על כרטיסי האשראי מ-1995 עד 2016
 תמונה:Mastercard Worldwide Logo.svg|סמליל חמישי (2016-2006, שימש רק כסמליל החברה ולא הוטבע על כרטיסי האשראי)
 תמונה:Mastercard-logo.svg|סמליל שישי (2016-2019)
 תמונה:Mastercard 2019 logo.svg|סמליל שביעי (2019-כיום)
 </gallery>
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.instagram.com/mastercard/ מאסטראקרד], ברשת החברתית אינסטגרם

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות כרטיס אשראי
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
באצ'קי פטרובאץ

בָּאצְ'קִי פֶּטְרוֹבָאץ (בסרבית קירילית: Бачки Петровац, בסרבית בכתב לטיני: Bački Petrovac, בהונגרית: Petrőc) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.

==היסטוריה==
התיעוד הראשון בכתובים לשם פטרובאץ הוא מהמאה ה-13 והתייחס לכנסייה ששכנה במקום עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1541 נכבשה באצ'קה על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה. 

במהלך המאה ה-18 התיישבו במקום תושבים ממוצא סלובקי ומאז מהווים רוב באוכלוסיית היישוב. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.

באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה באצ'קי פטרובאץ בשטחי סרביה.

==הקהילה היהודית==
בעיירה התקיימה קהילה יהודית אורתודוקסית החל מסוף המאה ה-18. ב-1880 מנתה הקהילה 159 נפשות ונכללו בה גם מספר מועט של משפחות יהודיות שהתגוררו בכפר קוּלְפִּין . ב-1876 הוקם בית עלמין לקהילה וב-1905 בית הכנסת.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 100 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה הועבר לחזקת הונגריה. במרץ 1944, לאחר פלישת הגרמנים להונגריה הוחל בהשמדה שיטתית של יהדות הונגריה. במאי הובלו מרבית בני הקהילה למחנה ההשמדה אושוויץ ושם נרצחו.

ב-1962 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה.

== ילידי המקום ==
* שמואל ראדו, (במקור שלמה רוטפלד<ref></ref> בהונגרית: Radó Sámuel; באצ'קי פטרובאץ, 7 בפברואר 1857 – בודפשט, 18 ביולי 1919)<ref>[https://www.familysearch.org/ark:/61903/3:1:S3HT-DRD3-H11?i=16&cc=1452460 Halálesete bejegyezve a Bp. IV. ker. (belváros) állami halotti akv. 67/1919. folyószáma alatt.]</ref> היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי. אשתו הייתה קורנליה הירש, בתו של ליפוט הירש, מנכ"ל חברת דפוס ומו"ל. <ref></ref>

==לקריאה נוספת==
*פטרוץ, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 318. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

== קישורים חיצוניים == 

* 
* Aleksandra Terzić ,Željko Bjeljac,[http://www.kirj.ee/public/trames_pdf/2014/issue_1/Trames-2014-1-39-55.pdf The extermination of jewish population and heritage in BAČKA region of ap vojvodina-serbia] 
* [https://www.yadvashem.org/odot_pdf/Microsoft%20Word%20-%20767.PDF יהדות באצ'קה], באתר יד ושם

==הערות שוליים==

באצ'קי פטרובאץ
באצ'קי פטרובאץ
עין מסלע

עין אבו כלאב, [[2019]]
עין מסלע, הקרוי גם עין אל-כלב או עין אל כלאב, מצוי בגוש עציון סמוך ליישוב אלון שבות ממערב. עין מסלע הוא מעין שכבה הנובע מתחת מדף של סלע גיר קשה, והמים הנובעים נאספים אל תוך בריכת אגירה החצובה בסלע. מי הבריכה העודפים זורמים אל תעלה חצובה בסלע לעבר המדרון. מסביב למעין גדלים שני עצי תאנה גדולים וקבוצת קנים.

בסביבת עין מסלע חורבה נטושה, וסביב המעיין הוצבו שולחנות פיקניק. מרחבת המעין יש תצפית טובה לכיוון מערב וצפון, אל עבר דרום הרי ירושלים, ביתר עילית וצור הדסה.

== גאולוגיה ==
עין מסלע מצוי בחלקו הצפוני של קמר הר חברון שהמסלע שלו משתייך לחבורת יהודה מתצורת שורק. התצורה מתאפיינת בחילופים של שכבות גיר קשה מתקופת הקנומן-טורון ושכבות של חוואר צהבהב. החוואר הוא השכבה האטימה, האקווה (האקוויפר), ומעליה בוקעים מעיינות השכבה אל מדרונות ההרים.

==קישורים חיצוניים==
*[https://nelech.co.il/2022/04/25/%D7%A2%D7%99%D7%9F-%D7%90%D7%91%D7%95-%D7%9B%D7%9C%D7%90%D7%91-%D7%A2%D7%99%D7%9F-%D7%9E%D7%A1%D7%9C%D7%A2/ עין מסלע-עין אבו כלאב] באתר נלך
מסלע
קטגוריה:אלון שבות
אוניברסיטת גאלדט

ממוזער
אוניברסיטת גאלדט (באנגלית: Gallaudet University) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בוושינגטון די. סי.. האוניברסיטה הוקמה ב-1864 והיא האוניברסיטה היחידה בעולם שתוכניות הלימודים והשירותים שלה מותאמים במיוחד לאוכלוסיית החרשים וכבדי השמיעה.

==היסטוריה==
ב-1857 נוסד בעיר וושינגטון בית הספר "מכון קולומביה ללימוד חרשים-אילמים ועיוורים" (Columbia Institution for the Instruction of the Deaf and Dumb and the Blind). בתחילה למדו בו 12 חירשים ו-6 עיוורים. ב-1864 אישר הקונגרס של ארצות הברית הוספת קולג' שיכול לתת תארים אקדמאיים. האוניברסיטה נקראת על שם , מחלוצי החינוך לאנשים חירשים בארצות הברית.

==סטודנטים וצוות הוראה==
באוניברסיטה לומדים כ-1,572 סטודנטים, מתוכם כ-1,000 לתואר ראשון. האוניברסיטה מקבלת מדי שנה עד 5% סטודנטים שאינם חירשים או כבדי שמיעה. באוניברסיטה לומדים סטודנטים מכ-50 מדינות ברחבי העולם. באוניברסיטה מועסקים 890 עובדים (נכון ל-2014) מתוכם 461 הם חירשים או כבדי שמיעה. 230 הם חברי סגל או מורים. בנוסף ללימודים הגבוהים מפעילה האוניברסיטה בית ספר יסודי ובית ספר תיכון לאוכלוסיית החירשים.

הרקדן החירש הישראלי אמנון דמתי מוזמן בתכיפות ל"אוניברסיטת גאלדט" למופעים בינלאומיים ויצירת כוריוגרפיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* , עם כתוביות בעברית

גאלדט

קטגוריה:לקויות שמיעה
גאלדט
בול פתח תקווה

בול פתח תקווה, הבול העברי הראשון ב[[ארץ ישראל]]
בול פתח תקווה הוא בול דואר עברי מתחילת המאה ה-20. הבול, שיש הרואים בו את הבול העברי הראשון, נוצר בעקבות יוזמה של יצחק גולדנהירש, ראש ועד המושבה של פתח תקווה ב-1909, לפתרון בעיות הדואר של תושבי המושבה.

בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 לא היה בארץ ישראל העותמאנית שירות דואר מאורגן. ביפו היה דואר אוסטרי ודואר רוסי. יצחק גולדנהירש פנה לדואר האוסטרי והציע להם לפתוח סניף בפתח תקווה, אך הציג שלושה תנאים, יופק בול מיוחד לפתח תקווה, תהיה חותמת מיוחדת לפתח תקווה ומחצית מההכנסות מהבול של פתח תקווה יוזרמו לקופת ועד המושבה. בתמורה לקבלת תנאים אלה, תושבי פתח תקווה ישלחו את מכתביהם לחוץ לארץ באמצעות הדואר האוסטרי. האוסטרים הסכימו לתנאים והפיקו בול מיוחד לפתח תקווה, עם כיתוב עברי, במחיר 14 פארות.

בול פתח תקווה זכה לביקוש רב מצד אספני בולים מרחבי העולם וההכנסות ממכירתו הגיעו ל-1,400 פרנקים מזהב. הכנסות אלה לדואר האוסטרי ולוועד המושבה עוררו קנאה, שהובילה להלשנה לשלטונות העות'מאנים. בעקבות ההלשנה נעצר ב-1910 יצחק גולדנהירש, נאלץ לשלם שוחד ולהפסיק את מכירת הבולים.

סמל העיר פתח תקווה מבוסס על עיצוב הבול, וכולל את שלושת המוטיבים המרכזיים בו - מחרשה, שדות ועץ תפוזים. 

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20150206164159/http://www.petah-tikva.muni.il/CityInformation/Pages/bull.aspx הבול]
* [https://ptarchive.wordpress.com/2013/09/15/%D7%A1%D7%9E%D7%9C-%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%A8-%D7%A4%D7%AA סמל העיר פ"ת], הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני
* [https://ptarchive.wordpress.com/2013/09/01/%D7%94%D7%91%D7%95%D7%9C-%D7%94%D7%A2%D7%91%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%9F הבול העברי הראשון], הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני

==הערות שוליים==

קטגוריה:פתח תקווה: היסטוריה
פתח תקווה
פונטיאנאק

פונטיאנאק (באינדונזית: Pontianak) היא בירת מחוז מערב קאלימנטן באינדונזיה. העיר שוכנת על גדות נהר , במרחק קצר מהחוף המערבי של האי בורנאו וכמעט בדיוק על קו המשווה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 658,685 תושבים, מה שהופך אותה לעיר החמישית בגודלה באי בורנאו (אחרי , , קוצ'ינג ו).

==היסטוריה==
פונטיאנאק נוסדה ב-23 באוקטובר 1771 כדי להיות בירתה של שהוקמה באותו זמן. ב-1778 ההולנדים כבשו את העיר כמו את יתר האזור.

ב-16 בספטמבר 1949 פונטיאנאק קיבלה מעמד של עיר.

==כלכלה==
הכלכלה המקומית מתבססת על תעשייה, חקלאות, הכוללת בין היתר גידול מניהוט מצוי, בטטות, פרי-הג'ק, בננות ואננס, גידול מקנה ומסחר.

==חינוך==
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן .

==תחבורה==
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי סופדיו, המציע טיסות לערים מרכזיות באינדונזיה וכן למספר ערים במדינות נוספות באזור כמו מלזיה.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אינדונזיה: ערים
קטגוריה:בורנאו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1771
מוזיאון הציירים הגדולים

[[המדונה הסיסטינית - רפאל 1512]]
מוזיאון הציירים הגדולים (בגרמנית: Gemäldegalerie Alte Meister) הוא מוזיאון לאמנות בעיר דרזדן, גרמניה. המוזיאון מציג כ-750 ציורים מן המאה ה-15 ועד המאה ה-18.

==היסטוריה==
בשנת 1560 ייסד אוגוסט הראשון בדרזדן את "לשכת האומנות" של הנסיכים הבוחרים מסקסוניה. בתקופה זו, אספנות של ציורים הייתה חלק מאוספים כללים של אמנות, מדע ותחומי עניין אחרים של בעליהם. רק בתחילת המאה ה-18 החלו אוגוסט השני ובנו אוגוסט השלישי שהיה גם מלך פולין, באיסוף שיטתי של ציורים, ובמשך תקופה של כ-60 שנה הורחב האוסף באופן משמעותי. 

בשנת 1745 נרכשו 100 מן הציורים הטובים ביותר שהיו בבעלותו של דוכס מודנה וצורפו לאוסף.

בשנת 1747 הועבר האוסף מטירת דרזדן שבו אוחסן עד אז לבניין אורוות הנסיכים שהיה גדול מספיק על מנת לאפשר את אחסונן והצגתן של היצירות.

בתקופה זו התפרסם אוסף הציורים ברחבי אירופה והמשיך להתרחב באמצעות רכישת עבודות מרחבי היבשת כאשר המפורסמת מכולן הייתה הרכישה בשנת 1754, של המדונה הסיסטינית, יצירתו של רפאל משנת 1512.

בשנת 1838 הזמין פרידריך אוגוסט השני מסכסוניה את האדריכל גוטפריד סמפר, לתכנן משכן חדש וראוי לאוסף. האגף החדש של המוזיאון בארמון צווינגר נבנה בשנים 1847 ועד 1854 ובשנת 1855 נפתח "המוזיאון המלכותי החדש" בגלריית סמפר.

בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המוזיאון סגור. יצירות האומנות נשמרו במקום בטוח אך המבנה עצמו ניזוק באופן קשה כתוצאה מההפצצה המאסיבית על העיר. לאחר המלחמה הוחרמו הציורים על ידי יחידות התגמול של הצבא האדום ונמצאו ציורים שהוחבאו על ידי הנאצים במכרות והם שוחזרו והועברו למוסקבה ולקייב ואוכסנו במוזיאון פושקין. בשנת 1955 הוחזרו 1,240 ציורים לדרזדן והוצגו בקומת הקרקע ההרוסה למחצה של גלריית סמפר.

תהליך הבנייה מחדש של המוזיאון הסתיים בשנת 1960 וגלריית הציירים הגדולים נפתחה מחדש. למרות ניסיונות השימור, התברר כי 206 ציורים נהרסו ו-507 ציורים אחרים נעלמו. במשך השנים אותרו חלק קטן מן הציורים האבודים אך כיום חסרים עדיין 450 מן האוסף המקורי.

==האוסף==
כיום מוצגים במוזיאון 750 ציורים המהווים כ-40% מהאוסף. בין המוצגים יצירות מופת מתקופת הרנסאנס והבארוק פרי עבודתם של רפאל, טיציאן, רובנס, רמברנדט, ורמיר ואחרים. במוזיאון מוצג האוסף הגדול ביותר מעבודותיהם של לוקאס קראנאך האב ולוקאס קארנך הבן. 

קירות אולמות התצוגה של האוספים במוזיאון מובחנים ביניהם בצבעי רקע שונים עבור כל סגנון. אמנות איטלקית מוצגת על רקע ארגמני, אומנות הולנדית ופלמית על רקע ירוק ואומנות ספרדית וצרפתית על קירות ברקע אפור.

במוזיאון הציירים הגדולים מבקרים כ-500,000 איש מדי שנה. בסמוך אליו קיים "מוזיאון הציירים החדשים" המציג אמנות מן המאה ה-19 וה-20.

==קישורים חיצוניים==

* 

ציירים
קטגוריה:דרזדן
ציירים
BMP-2

BMP-2 (ר"ת של Боевая Машина Пехоты;בתירגום: "רכב קרבי של חיל הרגלים") הוא נגמ"ש לחימה אמפיבי ואופני מתוצרת ברית המועצות. 

ה-BMP-2 פותח כמחליף ל-BMP-1 והוא נחשב לאחד מכלי הרכב הצבאיים הנמכרים בעולם. כיום משתמשות בו כ-31 מדינות. עיצובו המוצלח הביא לכך שהיה בייצור ברוסיה בין 1980 ל-2008.

==פיתוח==
במלחמת יום הכיפורים שהייתה טבילת האש של נגמ"שי BMP-1, נפגעו נגמ"שי BMP-1 של צבאות ערב ממקלעי 12.7 מ"מ נאט"ו בצדדים ומאחור וכן מפגזי תול"ר 106 מ"מ צה"ליים. התותח (2A28 Grom) הציג אי דיוקים בתנאי שטח מעבר ל-500 מטר, וטילי הסאגר היו קשים להכוונה מעמדתם על הצריח. הצוותים הטכניים הסובייטים הוטסו לסוריה כדי לבחון כלים שעברו את הלחימה, ומתוך הלקחים והתובנות שנלמדו פותח מחליפו ה-BMP-2.

תחילה ברית המועצות הוציאה שיפור ל-BMP, ה-BMP-1P , שנועד לשמש כממלא מקום כדי לטפל בבעיות החשובות יותר שנתגלו בעיצוב הקיים. נוספו ל-BMP מדוכות עשן וטילי ה-9M14 מליוטקה הוחלפו בטילי ה-9M111 פאגוט בעלי הנחיה חצי אוטומטית., כל דגמי ה BMP-1 שודרגו ל BMP-1P בהדרגה במהלך שנות השמונים.

==עיצוב==
באופן כללי ה-BMP-2 זהה ל-BMP-1. השינויים המשמעותיים היו:

*צריח חדש המופעל על ידי 2 אנשי צוות, מפקד ותותחן (בניגוד לצריח ה-BMP-1 שכלל איש צוות יחיד), והיה מאובזר בתותח אוטומטי 30 מ"מ 2A42 בעל קצב אש הניתן לבחירה (איטי : 200 פגזים לדקה או מהיר : 550 פגזים לדקה). בפועל נעשה שימוש בקצב האיטי בלבד שכן בקצב מהיר הצטברות הגזים בצריח עולה על יכולת המאווררים לפנותם. חסרון נוסף בתותח היה זמן הטעינה הארוך שלו בתחמושת, שאורך כשעתיים. הצריח נושא משגר לטילי 9M111 פאגוט או 9M113 קונקורס.

*מקום ל-7 לוחמים, לעומת 8 ב-BMP-1. שישה מתוכם יושבים גב אל גב בתא הלוחמים והשביעי מאחורי הנהג.
*שתי דלתות מאחור המקלות על כניסה ויציאה מהנגמ"ש.
*שריון משופר.
*ה BMP-2 כבד מעט מקודמו, אולם מנוע מחוזק מפצה על כך.

==היסטוריית שירות==
בברית המועצות ה-BMP-2 היה בדרך כלל בשימוש ביחידות ממוכנות, ביחידה ממוכנת היה BMP אחד וביחידות שריון היו שני נגמ"שי BMP.

במדינות ברית ורשה ה-BMP-2 היה נפוץ. לדוגמה, במזרח גרמניה בכל יחידה ממוכנת היו שלושה BMP. פולין תכננה להחליף את כל ה-BMP-1 שלה ב-BMP-2 אך בגלל בעיות כספיות התכנון לא יצא לפועל.

מערכות בהן היו BMP-2
*2002-1975 - מלחמת האזרחים באנגולה
*1989-1979 - מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות)
*1988-1980 - מלחמת איראן–עיראק
*1993-1988 - מלחמת האזרחים של גאורגיה
*1992-1991 - מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992)
*1993-1992 - מלחמת אבחזיה
*1994-1988 - מלחמת נגורנו קרבאך
*1989 - הסכסוך האוסטי-גאורגי
*1991-1990 - מלחמת המפרץ
*1997-1992 - מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן
*1994 - מלחמת האזרחים בתימן
*1996-1994 - מלחמת צ'צ'ניה הראשונה
*1998 - מלחמת אבחזיה (1998)
*1999 - מלחמת צ'צ'ניה השנייה
*2014-2001 מלחמת אפגניסטן (2001-2014)
*2003 - מלחמת המפרץ השנייה
*2008 - המלחמה בדרום אוסטיה
*2011 - עד היום - מלחמת האזרחים בסוריה
*2014 - עד היום - מלחמת האזרחים באוקראינה
*2022 - הפלישה הרוסית לאוקראינה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי רכב אמפיביים
קטגוריה:נגמ"שים סובייטיים
קטגוריה:נגמ"שי לחימה
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1980
קטגוריה:רכבי סיור
קיריל מוסקלנקו

קיריל סמיונוביץ' מוסקלנקו (ברוסית: Кири́лл Семёнович Москале́нко) (11 במאי 1902 - 17 ביוני 1985), מרשל ברית המועצות, מצביא סובייטי במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה היה מפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות.

==ביוגרפיה==
מוסקלנקו נולד ב-11 במאי 1902 בכפר בפלך יקטרינוסלב, שהשתייכה לאימפריה הרוסית, למשפחת איכר אוקראינים. בשנת 1920 התגיסס מוסקלנקו לצבא האדום, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. בשנת 1935 מונה למפקד חטיבת הטנקים ה-23, ובשנת 1936 מונה לקצין מטה בקורפוס הממוכן ה-45. בשנת 1939 מונה למפקד הארטילריה של דיוויזיית הרובאים ה-51, ולחם עמה במהלך מלחמת החורף.

במאי 1941 מונה מוסקלנקו למפקד חטיבת הנ"ט ה-1, ולחם עמה במהלך מבצע ברברוסה בגזרה הדרומית, ובכלל זה בקרב ברודי ובקרב קייב. לאחר מכן לחם עם חטיבתו בקרב על מוסקבה, ובפברואר 1942 מונה למפקד קורפוס הפרשים ה-6. במרץ 1942 מונה למפקד הארמייה ה-38, וביוני אותה שנה מונה למפקד ארמיית הטנקים הראשונה. באוגוסט 1942 מונה מוסקלנקו למפקד ארמיית המשמר הראשונה, ולחם עמה במבצע אורנוס ובמבצע סטורן קטן. באוקטובר 1942 מונה מוסקלנקו למפקד הארמייה ה-40, ולחם עמה בקרב חרקוב השלישי, בקרב קורסק ובקרב דנייפר. באוקטובר 1943 מונה שוב למפקד הארמייה ה-38, ולחם עמה במבצע דנייפר-קרפטי ובמבצע לבוב-סנדומייז'. לאחר מכן לחמה הארמייה שבפיקודו בקרבות בקרפטים, המוראביה, ובקרב על פראג.

לאחר המלחמה מילא מוסקלנקו תפקידים שונים, ובשנת 1953 מונה למפקד המחוז הצבאי מוסקבה. ב-25 ביולי 1953 שיתף מוסקלנקו פעולה עם חרושצ'וב וז'וקוב, והביאו למעצרו של לברנטי בריה ולהוצאתו להורג. כמחווה לסיועו בתפיסת השלטון, הועלה מוסקלנקו ב-11 במרץ 1955 לדרגת מרשל ברית המועצות. בשנת 1960 מונה מוסקלנקו למפקד חיל הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות, ובשנת 1962 מונה למפקח הכללי של משרד ההגנה. בשנת 1983 פרש מוסקלנקו לביתו, וב-17 ביוני 1985 מת בביתו שבמוסקבה, ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור סובורוב
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור בוגדן חמלניצקי
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:אבירי הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב סטלינגרד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום בקרב קורסק
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1985