OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אליזבת אבג

לוחית הזיכרון בביתהּ של אליזבט אבג שבטמפלהוף]]
אליזבת אבג (בגרמנית: Luise Wilhelmine Elisabeth Abegg; 1882 – 1974), הייתה מתנגדת לנאצים וחסידת אומות העולם מגרמניה.

==לפני עליית הנאצים לשלטון בגרמניה==
אבג הייתה בתו של עורך הדין הגרמני יוהאן פרידריך אבג ואשתו מרי קרולין אליזבת אבג. היא נולדה בסטרסבור שבאלזס והתחנכה בהשראת מורשתו של אלברט שווייצר. היא למדה בין השנים 1912–1916 באוניברסיטת שטרסבורג היסטוריה ולימודים קלאסיים וכן באוניברסיטת לייפציג, שם קיבלה את תואר הדוקטור לפילוסופיה. בשנת 1924 עבדה כמורה להיסטוריה בבית ספר לבנות בברלין. היא הייתה פעילה חברתית וקהילתית במזרח ברלין, בארגון למען צעירים וצעירות בעלי מוגבלויות. היא הייתה בקשרים עם פעילים במפלגות השמאל הליברליות בגרמניה של ויימר.

==בתקופת השלטון הנאצי בגרמניה==
אבג לחמה עם מורים וסטודנטים אחרים נגד אפליית הסטודנטים היהודיים במוסדות החינוך באזורה. בשנת 1935, לאחר שסירבה להישבע את שבועת הנאמנות להיטלר, התעמתה עם מנהלת בית הספר, סומנה על ידי הרשויות ב"בלתי אמינה מבחינה פוליטית" והועברה ממשרתה. היא הייתה בקשר עם קבוצת מתנגדי המשטר הנאצי של רובינסון ושטרסמן . בשנת 1938 נחקרה על ידי הגסטפו על קשריה עם תאולוגים מתנגדי המשטר הנאצי. בשנת 1941 השמיעה בכיתה בה לימדה ביקורת על המשטר הנאצי, ועקב כך אולצה לפרוש סופית מהוראה.

אבג הציעה עזרה לידידתה, אנה הירשברג, אך זו סירבה להצעת העזרה ובשנת 1942 גורשה לאושוויץ, שם נרצחה ב-1944. גירושה של הירשברג הניע את אבג למעורבות בסיוע ליהודים הנרדפים. אבג הקשיבה לשידורי ה-BBC בסתר וכך למדה על רצח היהודים בשטחים הכבושים במזרח אירופה. היא הסתירה 12 יהודים בדירה בה חיו אמה ואחותה ג'ולי. אבג השתמשה בכרטיסי קיצוב המזון האישיים שלה, במטרה לשפר את תזונתם של יהודים אלה. עוד מכרה אבג את תכשיטיה כדי לאפשר את הברחתו של יהודי לשווייץ. בינואר 1943 ביקרה אבג יהודיה בשם ליזלוטה פרלס (Liselotte Perles) ואחייניתה בת התשע סוזי (Susie) שגורשו לבית יהודים בברלין, לאחר גירוש כל יושביהם היהודיים של בתי ילדים אחרים למחנות ההשמדה במזרח, ושכנעה אותה להסתתר עם אחייניתה. פרלס ואחייניתה עשו כך, וניצלו מהגירוש שהתבצע זמן קצר לאחר מכן.

עם מכריה ושותפיה לסיוע ליהודים, רבים מהם קווייקרים, הסתירה אבג כ-80 יהודים - רובם זרים מוחלטים - או סייעה להסתרתם. רובם של יהודים אלה ניצלו מרצח בשואה. את פעילותה עשתה אבג למרות הסיכון שהיה כרוך בעובדה שחלק משכניה היו נאצים פעילים.

==לאחר המלחמה==
לאחר המלחמה עבדה אבג כמורה עד לפרישתה. היא הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית בגרמניה והייתה פעילה בתנועה הקווייקרית בברלין. חלק מהניצולים נותרו עמה בקשר גם לאחר המלחמה, וביקרו אותה במשותף בשנת 1957, לרגל יום הולדתה ה-75.

בשנת 1967 הכיר יד ושם באבג כחסידת אומות העולם.

בשנת 2004 נקרא רחוב על שמה בשכונת מואביט בברלין.

== לקריאה נוספת ==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.yadvashem.org/yv/en/exhibitions/righteous-teachers/abegg.asp אליזבת אבג] באתר יד ושם 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: גרמניה
קטגוריה:אנשי חינוך גרמנים
קטגוריה:מורות להיסטוריה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:ילידות 1882
קטגוריה:גרמניות שנפטרו ב-1974
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1974
דויד פ. בודר

דויד פבלו בודר (; 9 בנובמבר 1886 – 18 בדצמבר 1961) היה פרופסור לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי של אילינוי בשיקגו. ב-1946 הוא נסע לאירופה והקליט ראיונות עם ניצולי השואה.
במשך מסע זה הוא הקליט יותר ממאה ראיונות (עם יותר ממאה ועשרים שעות הקלטה), על מכשיר הקלטה חדיש, על חוט מתכת , שפותח על ידי עמיתו במכון בשיקגו, דוקטור מרווין קמראס . הוא למעשה היה הראשון שתיעד והקליט את החוויות שעברו ניצולי השואה, ונחשב למקור ראשוני ואותנטי בנושא.

== משפחה וקורות חיים ==
בודר נולד כאהרון מנדל מיכאלזון, לברל ובטי מיכאלזון, משפחה יהודית שחיה בעיר לייפאיה שבלטביה. הקהילה היהודית הגדולה שהייתה בעיר איפשרה לבודר לגדול תוך שימוש ביידיש וגרמנית כשפות דיבור עיקריות, בנוסף לרוסית ששמשה בבתי הספר. בגיל 19 החל בודר ללמוד פכיסולוגיה, תחילה בלייפציג ומאוחר יותר בסנקט פטרבורג. בסנקט פטרבורג הוא נישא, ב-1907, לפאולין לוויאנסקי, ובתם הלנה נולדה באותה שנה. הם התגרשו ב-1909.

ב-1919 נסעו בודר, אשתו השנייה נדז'דה ובתו למקסיקו, בורחים במלחמת האזרחים ברוסיה. נדז'דה מתה באותה שנה מהשפעת הספרדית. בודר למד במהירות ספרדית והחל ללמד באוניברסיטה הלאומית שם. הוא נישא בשלישית לדוקטור דורה נווהלוף, ב-1925, ואיתה עבר לארצות הברית.
בארצות הברית בודר למד לתואר באוניברסיטת שיקגו ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, כל זאת תוך כדי עבודה במכון הטכנולוגי של אילינוי.

== פרויקט עקורי אירופה ==
בסוף מלחמת העולם השנייה הגה בודר את הרעיון לפרויקט לאיסוף, הקלטה ותיעוד של ראיונות עם עקורי המלחמה באירופה וניתוח ההשפעה הפסיכולוגית של חוויה זו עליהם. לאחר שנה של ניסיונות כושלים לקבלת מלגה לביצוע הפרויקט מכל מקור אפשרי, נסע בודר ביולי 1946 לפריז במימון עצמי . במשך תשע שבועות ערך בודר כ-130 ראיונות ביותר מ-16 אתרים - בצרפת, גרמניה, שווייץ ואיטליה,
עובר בין מרכזי שיקום, ומחנות עקורים, לבד, מאתר מרואיינים פוטנציאלים, מוצא פינה נוחה, מציב ומפעיל את מכשיר ההקלטה הכבד, ומראיין. 

באותו זמן שלט בודר בשבע שפות, שאיפשר לו לערוך את הראיונות בשפת המקור של המרואיינים, שהיו בדרך כלל יהודים ממזרח אירופה.
באוקטובר 1946, חזר בודר לארצות הברית והחל לתמלל את הראיונות ולכתוב עליהם בספר, תוך שימוש במענק מהמכון הלאומי לבריאות הנפש. בדצמבר 1947 כתב בודר על התרשמותו הראשונית מהמסע במאמר בירחון של המכון הטכנולוגי של אילינוי
ב-1949 פרסם בודר את כתב היד בספר "לא ראיינתי את המתים"
 
שבו הוא תמלל וניתח שמונה מתוך הראיונות שהקליט. על אף שמכירות הספר היו עלובות, המשיך בודר לתמלל את הראיונות עד שכספי המענק הסתיימו.
ב-1951 ראיין בודר עקורים מההצפה הגדולה בקנזס סיטי. 
ב-1952 פרש בודר מהמכון הטכנולוגי של אילינויז ועבר, עם רעייתו, לקליפורניה, לעבוד ללא תשלום כעוזר מחקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. 
הוא נפטר בגיל 75 מהתקף לב בדצמבר 1961.

==הערות שוליים ==

קטגוריה:פסיכולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת נורת'ווסטרן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1886
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1961
קראמטורסק

קראמטורסק (אוקראינית: Краматорськ) היא עיר במחוז דונצק שבמזרח אוקראינה.

==היסטוריה==
במאה ה-18 החלו להתיישב ביישוב קוזקים. בשנת 1868 חובר היישוב לקו מסילת הברזל, והוקמה בו תחנת הרכבת קראמטורסקיה. בשנת 1878 הוקם ביישוב בית חולים, ובשנת 1897 הוקמו בו סניף דואר ראשון ובית מרקחת. שנה מאוחר יותר חובר היישוב לטלגרף. ב-17 ביולי 1932 קראמטורסק קיבלה מעמד של עיר, וחמש שנים מאוחר יותר החל לפעול בעיר טרמוואי.

ב-2 באוקטובר 1941, במהלך מבצע ברברוסה, הופצצה העיר לראשונה בידי הגרמנים, וב-28 באוקטובר 1941 נכבשה על ידם. בתקופת הכיבוש הטילו הגרמנים גזירות שונות על יהודי העיר, וריכזו אותם בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה. כתוצאה מרעב, ממגפות וממעשי התעללות, מתו רבים מיושבי הגטו, ועד ה-26 בינואר 1942 נרצחו כל יושביו בידי הגרמנים. 
ב-5 בפברואר 1943 נהדפו הכוחות הגרמנים מן העיר. אך כעבור כשלוש שבועות נכבשה שוב על ידם במהלך קרב חרקוב השלישי.
ב-6 בספטמבר 1943 שוחררה העיר סופית על ידי הצבא האדום.

באפריל 2014 העיר הפכה לאחד המרכזים של מלחמת האזרחים באוקראינה. כמו ברוב הערים במחוז דונצק , גם כאן התמרדו התושבים נגד הדחת הנשיא במסגרת היברומאידאן. בעקבות ההתמרדות תקף צבא אוקראינה את העיר עד שב-5 ביולי 2014 כוחות הבדלנים הפרו-רוסים נסוגו, ועל בניין העירייה הונף דגל אוקראינה. העיר הפכה למרכז הניהולי הזמני של מחוז דונצק, בעקבות האירועים סביב המלחמה בדונבאס והשתלטות הבדלנים על בירת החבל, דונצק.

==אוכלוסייה==
הרכב אוכלוסיית קראמטורסק לפי לאום ב-2001:
{| class="wikitable"
| ||לאום || מספר תושבים מכלל אוכלוסייה || אחוז מכלל אוכלוסייה
|-
|1 || אוקראינים || 151,389 || 70,18
|-
|2|| רוסים || 58,002 || 26,89
|-
|3 || בלארוסים || 1439 || 0,67
|-
|4 || ארמנים || 1386 || 0,64
|-
|5 || אזרים || 370 || 0,17
|-
|6 || יהודים || 262 || 0,12
|-
| || סה"כ || 312,284 || 100
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז דונצק: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1868
וינצ'נצו פג'ולו

וינצ'נצו פג'ולו (באיטלקית: Vincenzo Fagiolo; 5 בפברואר 1918 – 22 בספטמבר 2000) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.

==ביוגרפיה==
פג'ולו נולד בסניי (Segni) שליד לאציו באיטליה. הוא התחנך באוניברסיטה כנסייתית וקיבל תואר דוקטור בתאולוגיה ובמשפט קאנוני. הוא הוסמך לכמורה במרץ 1943 ועבד בדיוקסיה של רומא. בתחילת שנות השישים היה יועץ מיוחד לוועידת הוותיקן השנייה. בשנת 1971 מינה אותו האפיפיור פאולוס השישי לתפקיד ארכיבישוף. פג'ולו היה קרדינל ובשנת 1990 מינה אותו האפיפיור יוחנן פאולוס השני לתפקיד בכיר בקוריה הרומאית, בו היה אחראי על טקסטים חקיקתיים. בתפקיד זה כיהן פג'ולו עד 1994.

==פועלו במלחמת העולם השנייה==
ביום בו רוכזו יהודי רומא כדי לשלחם למחנות הריכוז, ב-16 באוקטובר 1943, יום שנודע בשם "השבת השחורה", נמלט צעיר יהודי בשם מיכאל טליאקוצו (Tagliacozzo) מהאס אס ומצא מקלט בביתה של מורתו לספרות. ב-22 באוקטובר נמלט עקב התעוררות חשדותיהם של שכניה. פג'ולו נתן לו מקלט בשטח הוותיקן, שהיה בעל חסינות דיפלומטית, ושכנע את הממונה עליו, פייטרו פאלאציני, לסייע לו בהצלתו של טליאקוצו. השניים העניקו מחסה לטליאקוצו עד פברואר 1944. יהודים נוספים מצאו מקלט באותו מקום. טליאקוצו נמלט עקב פשיטת כוחות של איטליה הפשיסטית ומצא מקלט אצל הכומר הבפטיסטי דניאל קופרטינו (Cupertino), ממנהיגי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בעיר. באפריל 1944 נמלט טליאקוצו שוב, ושב לשטח החסות של הוותיקן, שם שהה בבזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו עד שחרור העיר בידי בעלות הברית ב-5 ביוני 1944.

==הנצחה==
בשנת 1983 הכיר יד ושם בפג'ולו כחסיד אומות העולם וכן בכומר קופרטינטו, באשתו תרזה ובקרדינל פלאציני.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר אנשי דת נוצרים
קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:חשמנים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1918
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2000
האדם הבלתי נראה

האדם הבלתי נראה הוא רומן של הסופר האפרו-אמריקני רלף אליסון, אשר יצא לאור בשנת 1952. הספר מתייחס לסוגיות חברתיות ואינטלקטואליות שעמדו בפני שחורים בארצות הברית בעשורים הראשונים של המאה ה-20, כולל לאומנות שחורה, היחסים בין זהות שחורה למרקסיזם, והפוליטיקה הגזעית הרפורמיסטית של בוקר טי. וושינגטון, בנוסף לעניינים שקשורים לאינדיבידואליזם וזהות אישית. 

האדם הבלתי נראה זכה בפרס הספר הלאומי של ארצות הברית לשנת 1953. ב-1988 הספרייה המודרנית דירגה את הספר מספר 19 ברשימת 100 הספרים הטובים בשפה האנגלית של המאה ה-20. טיים מגזין כלל אותו ברשימת 100 הספרים הטובים בשפה האנגלית משנת 1923–2005.

==תרגום לעברית==

האדם הבלתי נראה, תרגם אורי בלסם, הוצאת זמורה-ביתן, 1988.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ספרות אפרו-אמריקאית
קטגוריה:ארצות הברית: גזענות
קטגוריה:זוכי פרס הספר הלאומי האמריקאי
לייזר לויד

לויד פנחס בלומן (נולד ב-7 במאי 1966), ידוע בשם הבמה שלו לייזר לויד (באנגלית: Lazer Lloyd), הוא זמר-יוצר, וגיטריסט ישראלי-אמריקאי. סגנונו מושפע מבלוז, גוספל וגרוב מטאל, ומשלב בלוז מסורתי עם מוזיקה יהודית וניגונים חסידיים.

==ביוגרפיה==
נולד בשם לוייד פול בלומן בניו יורק וגדל בקונטיקט. אביו שר וניגן בגיטרה עם פול סיימון. בגיל חמש עשרה החל לנגן במועדוני לילה לאורך קו החוף בקונטיקט ובניו הייבן עם להקתו Legacy, שעשתה קאברים ללהיטים משנות ה-50. בגיל שמונה עשרה החל ללמוד מוזיקה קלאסית בניו יורק בסקידמור קולג אצל מילט הינטון, נגן הבס של הזמר לואי ארמסטרונג, ואצל רנדי ברקר מההרכב דם, יזע ודמעות. עם סיום לימודיו חזר לקונטיקט שם הקים להקת רוק המבוססת על בלוז בשם The Last Mavericks. בהמשך נסע למנהטן כדי לבצע הקלטות עבור חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.

ב-1993 פגש בניו יורק את הזמר הרב שלמה קרליבך והושפע ממנו עמוקות. קרליבך הזמין אותו לנגן עמו בישראל אך נפטר כעבור זמן קצר. בשנת 1994 פרש מלהקתו, התקרב לדת ועבר ללמוד בישיבה בירושלים. בהמשך הצטרף ללהקת רבע לשבע כנגן גיטרה מוביל וכזמר שני והקליט איתם במשך עשור. בשנת 2004, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "Higher Ground", ששילב רוק פולק, שירה מלאת רגש לצד קטעי גיטרה "מלוכלכים" ו"אגרסביים".

לויד הקים שלישיית בלוז-רוק וכתב והפיק את אלבומי הלהקה "Passin'over" בשנת 2007 ו-"Real people" בשנת 2008. הלהקה סיירה בישראל, כמו גם בקמפוסים בארצות הברית. בשנת 2012 הוציא אלבום כפול אקוסטי ואלקטרוני, My Own Blues, שנבחר על ידי ארגון הבלוז הישראלי כאלבום הבלוז הטוב ביותר.

נשוי ואב לחמישה ילדים, מתגורר בבית שמש.

==סגנון מוזיקלי==
לויד משלב את אורח חייו הדתי בנגינת בלוז ורוק שורשיים. במהלך השנים הופיע לצד מיטב הנגנים והזמרים בישראל, צבר פופולריות בקרב חוגי הבלוז, הרוק האלטרנטיבי והמוזיקה היהודית והוצב על ידי מבקרי מוזיקה אחדים בשורה הראשונה של הגיטריסטים בישראל. סגנונו המוזיקלי הושווה לנגינה של נגני בלוז ורוק שחורים כגון בי בי קינג וג'ימי הנדריקס ושל נגנים לבנים שהלכו בעקבותיהם כגון אריק קלפטון.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20150402173340/http://lnk.nana10.co.il/Article/?ArticleID=775989 לייזר לויד בהופעה שהכניסה את לונדון וקירשנבאום לדיכאון], לונדון את קירשנבאום
* 
* Anthony Weiss, [http://www.jta.org/2014/12/01/news-opinion/the-telegraph/hasidic-musician-lazer-lloyd-sings-the-black-hat-blues?utm_source=twitterfeed&utm_medium=twitter&utm_campaign=jtafeed Hasidic musician Lazer Lloyd sings the black hat blues], JTA, December 1, 2014

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים חסידיים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי בלוז
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
קטגוריה:זמרים חסידיים
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה

מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (באנגלית: Defense Distinguished Service Medal, ובקיצור: DDSM) היא עיטור שמוענק על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית לקצינים בכירים שהתבלטו בשירות מצוין ותרמו לביטחון הלאומי של ארצות הברית. המדליה היא העיטור הצבאי הגבוה ביותר המוענק בימי שלום על שירות במחלקת ההגנה או במטות המשולבים. 

העיטור נוסד ביולי 1970 בהוראת נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון. הוא מוענק לקצינים בכירים שמילאו תפקיד במחלקת ההגנה, במטות המשולבים, סוכנות ביטחון או פעילות משולבת זרועות אחרת. המדליה מוענקת על ידי מזכיר ההגנה של ארצות הברית בלבד, ללא אפשרות להאציל את הסמכות להענקה לגורם אחר.

==תיאור==
חזית המדליה מורכבת מסמל משרד ההגנה של ארצות הברית מוזהב: עיטם לבן-ראש האוחז בטפריו שלושה חצים ולצדיו 13 כוכבים המסמלים את 13 המושבות. העיטם נמצא על רקע מחומש (פנטגון) כחול המסמל את חמש זרועות הכוחות המזוינים וכן את הפנטגון, מטה משרד ההגנה. 

בגב העיטור חרותות המילים: "For Distinguished Service", ובמרכז המדליה "From The Secretary of Defense To".

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150402155023/http://www.tioh.hqda.pentagon.mil/Catalog/Heraldry.aspx?HeraldryId=15239&CategoryId=3&grp=4&menu=Decorations%20and%20Medals&ps=24&p=0 על העיטור] באתר המכון להרלדיקה
* [http://www.dtic.mil/whs/directives/corres/pdf/134833vol1.pdf מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה], עמ' 37 במדריך משרד ההגנה של ארצות הברית

*
קטגוריה:מחלקת ההגנה של ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: עיטורים
נדין בומר

נדין בומר ימיני (נולדב ב-1968) היא כוריאוגרפית ישראלית המשמשת כמנהלת האמנותית של להקת המחול "נדין אנימטו".

==ביוגרפיה==
נולדה בניו יורק, שם החלה את לימודי המחול באקדמיה ABT. לאחר מכן קיבלה מלגה לבית הספר הגבוה Alvin Ailey.

עם חזרתה לארץ בגיל ההתבגרות, גויסה נדין בומר להוראת מחול לילדים ונוער בקשיים. 

הוראתה ההומוריסטית והיצירתית זיכתה אותה במענק לימודים שבו השתמשה לפתח את אהבתה לתנועה.

בשנים האחרונות, פתחה נדין שפה תנועתית חדשה הנקראת "קינטיקה".

סגנונה הייחודי של נדין ושיטת הוראה שלה נלמדים ב-15 בתי ספר שונים ברחבי ישראל, במכללה האקדמית לחינוך - סמינר הקיבוצים, ובסדנאות מאסטר ברחבי אירופה מדי שנה.

בשנת 1990 ייסדו בומר ובן זוגה זיו ימיני את המרכז למחול "קצב הגוף".

בשנת 2003 הקימה את האקדמיה למחול "נדין".

במהלך השנים זכו בוגרי האקדמיה בפרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות באירופה עם כוריאוגרפיות קצרות של בומר, אשר היוו גרסה צעירה ליצירות להקת "נדין אנימטו" שהוקמה מאוחר יותר, בשנת 2009.

ה"אנימטו" הוא ז'אנר חדש בתחום התיאטרון-מחול וזהו סגנונה הייחודי של להקת "נדין אנימטו". בומר יוצרת דמויות אותנטיות וסיטואציות בהשראת עולם האנימציה, תוך שימוש בשפת ה"קינטיקה". 

בשנת 2007 קיבלה בומר הכרה ממשלתית ותמיכה ממשרד המדע, התרבות והספורט לשיטה ואקדמיה "נדין". באותה שנה הוזמנה נדין עם היצירה "מנימיישן" לבכורה בינלאומית בפירנצה, איטליה.

הלהקה מופיעה ומוזמנת לפסטיבלי מחול גדולים בארץ ובעולם. נדין בומר מציגה את סגנונה הייחודי על במות אלו ומקבלת כבוד ותשבחות על שפת התנועה החדשנית שלה ועל הכוריאוגרפיות השנונות.

==פסטיבלים ופרסים==
*2013: מנימיישן - מקום שני בתחרות לכוריאוגרפיה ברומא, נדין בומר -הכוריאוגרפית הטובה ביותר, "פרימיו רומא דנצה", איטליה.
*2013: "הדרבי" מוזמן לפסטיבלים בגרמניה, ארצות הברית וצ'כיה.
*2012: "קולנוע אמריקאי" – פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ישראל.
*2012: "מנימיישן" מוזמן לפסטיבל בינלאומי במיאמי, ארצות הברית.
*2011: "מנימיישן" – פסטיבל עכו לתיאטרון אחר, ישראל.
*2010: "קולנוע אמריקאי" זכה מקום ראשון בפסטיבל "בלט דה טוסקן" בפירנצה, איטליה.
*2010: "מנימיישן" – זכה בפרס "חביבי הקהל" בתחרות "נו באלט" בגרמניה.
*2009: "מנימיישן" בפסטיבל בינלאומי לתיאטרון, סיביו, רומניה.
*2007: בכורה עולמית של "מנימיישן" בפסטיבל "בלט דה טוסקן" באיטליה.
*2007: "בס סטופ" ו"גוספל" זכו מקום ראשון בפסטיבל "בלט דה טוסקן" באיטליה.
*2006: "קנדי מן" השתתף בפסטיבל "מחול לוהט", ישראל.
*2005: "נבט" – השתתף בפסטיבל "מחול לוהט", ישראל.
*2005: "קלונינג" השתתף בפסטיבל "אופוס בלט" וזכה מקום 2 בקטגוריה ג'אז מודרני.
*2004: "אמה" השתתף בפסטיבל "מחול לוהט" – סוזן דלל, ישראל.
*2000-2004: השתתפות בפסטיבל בפירנצה, איטליה וזכייה במקום 1.
*1996-1999: השתתפות בפסטיבל פרייבורג, גרמניה וזכייה במקומות 1 ו-2 על כוריאוגרפיה וביצוע.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כוריאוגרפיות ישראליות
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפיות יהודיות
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
אגד לוגיסטי אוגדתי

אגד לוגיסטי בצה"ל אחראי על נושאי לוגיסטיקה, רפואה, טנ"א ושיטור של היחידה שבמסגרתה הוא פועל, כדי לאפשר הספקה ותחזוקה ליחידות שמתחתיה. עד 2006 היה לאוגדות אגד תחזוקה, מ-2006 הוחלט לצמצם אותם ולהחליפם באגד לוגיסטי מרחבי (אלמ"ר). כחלק מלקחי מלחמת לבנון השנייה הוקמו אגדים לוגיסטיים אוגדתיים (אלו"ג) אם כי במתכונת יותר מצומצמת מאגדי התחזוקה.

מטרת האגד הלוגיסטי האוגדתי הוא מתן מענה לדרגים הנמוכים יותר באוגדה (גדוד, חטיבה) במקרים בהם נדרש סיוע עקב עומס או הגבלה ביכולת המענה במסגרות השונות. האגד הלוגיסטי מקביל ברמתו ומבנהו לחטיבה ומפקדו הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.

==מבנה האגד==
אגד לוגיסטי אוגדתי בתצורתו הנוכחית מורכב מהיחידות הבאות:
*יט"א (יחידת טכנולוגיה ואחזקה) - מטרתה מתן מענה אחזקתי בדרג האוגדתי בכלל תחומי הרק"ם, הרכב והנשק.
**פלק"ד א - אחראי על מתן מענה בתחומי הטנקים והנגמ"שים (כולל נמ"רים, אכזריות ופומ"ה). הפלק"ד יהיה בנוי למול אמל"ח האוגדה.
**פלק"ד ב - זהה במבנהו לפלק"ד א' ונועד להחליפו עם שחיקתו, לסייע לו בחלפים ובכ"א או להפרס בנקודה אחרת במסגרת האוגדתית.
**פלוגה מסייעת - אחראית על מתן מענה בתחומי הרכב, הצמ"ה, הארטילריה (כולל מרגמות), הנשק והאופטיקה.
*2 פלגות הספקה - אחראיות על תגבור פלגות ההספקה בגדודים ובחטיבות ובסיוע הזרמת תספוקת מהמל"ן.
*3 חוליות שליטה - אחראיות על הכנסת והובלת כוחות חבירים ממסגרות שונות או דרגים אחרים (פיקודיים ומטכ"ליים).
*פלוגת מ"צ - אחראית על חסימת צירים וניתוב בעורף גזרת הלחימה ומניעת כניסת אזרחים לשטחים מאוימים.
*פלוגת רפואה - דומה לפלה"ק בחטיבה ותפקידה מתן מענה רפואי ופינוי נפגעים במהירות האפשרית.
*פלת"ח (פלוגת תחמושת) - אחראית על תספוק חטיבת האש האוגדתית בפגזים.

==תגי יחידה של אגדי תחזוקה ההיסטוריים==
<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="5">
תמונה:91 log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת הגליל
תמונה:319_log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת המפץ
תמונה:143 log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת עמוד האש
תמונה:IDF 36th Division's Logistics Regiment New Tag.svg|תג האגד הלוגיסטי של עוצבת געש
תמונה:36_logistika.png|תג אגד התחזוקה הקודם של עוצבת געש
תמונה:Etgar_log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת אתגר
תמונה:Logo_alog_98.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת האש
תמונה:340 logistika.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת עידן
תמונה:162_log.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת הפלדה
תמונה:Div_380_-_logistics.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת להבות האש
תמונה:Div_252_-_logistics.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת סיני
תמונה:Div_210_-_logistics.png|תג אגד תחזוקה של עוצבת נתיב האש (אוגדת הבשן של היום)
תמונה:Ugdat Lahav Eged Tahzuka.svg|תג אגד תחזוקה של עוצבת להב
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* סא"ל אילן רפאלי, [https://web.archive.org/web/20200222224130if_/http://maarachot.idf.il/PDF/FILES/5/113075.pdf הגודל קובע אבל גם הגמישות], מערכות

קטגוריה:חיל הלוגיסטיקה
קטגוריה:צה"ל: יחידות תחזוקה
נוקוס

נוקוס (באוזבקית: Нукус/Nukus; בקאראקלפאקית: Нөкис/Nókis; בפרסית: نوکاث, תעתיק מדויק: נוכאת) היא בירת הרפובליקה האוטונומית קאראקלפאקסטן בצפון-מערב אוזבקיסטן. היא שוכנת ליד ראש הדלתא של נהר האמו דריה. היישוב הזעיר נוקוס, ששכן בתוך החולות המדבריים, הפך לעיר בשנת 1932 ובשנת 1939 הפך לבירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסאטית האוטונומית הקאראקלפאקית. בעיר הנוכחית יש מספר תעשיות מזון ותעשיות קלות אחרות, סניף קרקלפקסטן באקדמיה למדעי האוזבקים, אוניברסיטת מדינת נוקוס (1979), מוזיאון ותיאטרון.

על פי ממצאים ארכאולוגיים על שטחה של נוקוס המודרנית התקיים יישוב עתיק בין המאה ה-4 לפנה"ס ל לספירה של ח'ווארזם. בשנת 1860 הוקם כפר נוקוס (נוקוס שמו של אחד משבטים האוזבקיים). עד אמצע המאה ה-20 העיר צמחה לעיר גדולה ומפותחת. בידודה של העיר גרם לכך שצבא ברית המועצות הקים כאן מכון למחקר כימי.

==דמוגרפיה==
{|class="wikitable"
|-
!שנה
!גודל אוכלוסייה
|-
|1939||align="right"|10,000
|-
|1959||align="right"|39,000
|-
|1974||align="right"|88,000 
|-
|1991||align="right"|180,000
|- 
|1999||align="right"|199,000
|-
|2010||align="right"|271,400
|-
|2014||align="right"|295,200
|-
|1 בינואר 2015||align="right"|300,658
|-
|1 בינואר 2020||align="right"|319,583
|-
|1 בינואר 2023||align="right"|334,557
|}
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה 334,557 בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר הגדולה ביותר במערבה של אוזבקיסטן ולחמישית במדינה כולה, לאחר טשקנט, נמנגן, סמרקנד ואנדיז'ן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוזבקיסטן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1860
דז'יזק

דז'יזק (באוזבקית: Жиззах/Jizzax; ברוסית: Джизак; בפרסית: جیزک, תעתיק מדויק: ג'יזכ) היא עיר במזרח אוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה כ-170 ק"מ דרום-מערבית לבירה טשקנט. דז'יזק הוקמה על דרך המשי. ב-1220 העיר נהרסה על ידי צבאו של ג'ינגיס חאן. במאות ה-14 וה-15 העיר שוקמה תחת מדינתו של טימור לנג והפכה למרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי חשוב. לקראת 1860 העיר הייתה מרכז של מחוז דז'יזק של אמירות בוכרה, אז התגוררו בעיר כעשרים אלף תושבים. ב-1868 על העיר הוטל מצור על ידי חיילי צבא רוסיה, העיר נכבשה כעבור 7 ימים ורוב מגיני העיר נטבחו לאחר הכיבוש. החל מ-1887 דז'יזק הייתה חלק ממחוז סמרקנד של האימפריה הרוסית. ב-1916 דז'יזק הייתה לאחד המרכזים של התקוממות נגד השלטון הרוסי.

==דמוגרפיה==
{| class="wikitable"
|-
!שנה
!גודל אוכלוסייה
|-
|1970||align="right"|37,800
|-
|1991||align="right"|54,700 
|- 
|2004||align="right"|138,400
|-
|2011||align="right"|160,300
|-
|2014||align="right"|163,200
|-
|1 בינואר 2015||align="right"|165,036
|-
|1 בינואר 2020||align="right"|177,447
|-
|1 בינואר 2023||align="right"|191,620
|}
על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מונה 191,620 בני אדם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוזבקיסטן: ערים
דן סגל

הרב דן זאב סגל (נולד ב-1938, ה'תרצ"ח; בעגה חרדית: רֶבּ דָּן), הוא בעל מוסר ליטאי בולט.

==קורות חייו==
נולד להוריו ר' אשר מרדכי הלוי סגל ולפעסיל פנינה הלוי סג"ל, משפחה דתית מודרנית, בשכונת שערי חסד שבירושלים. למד בישיבת חורב, בישיבת קול תורה אצל הרב שלמה זלמן אוירבך, ואחר כך בישיבת פוניבז' שבה התקרב למשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין ולראש הישיבה הרב שמואל רוזובסקי ובכולל פוניבז' שם היה לתלמידם ומקורבם של ראש הכולל הרב אהרן יהודה לייב שטינמן והרב אלעזר מנחם שך ראש הישיבה. כמו כן היה מקורבו של הרב יעקב ישראל קניבסקי, "הסטייפלר".

שימש כר"מ בישיבת תפארת נתניה שבנתניה, בישיבת בית אליהו שבגני תקוה (שמאז עברה לעיר אלעד) ובישיבת תושיה שבתפרח, בה מונה בהמשך למשגיח.

התגורר תקופה בירושלים בשכונת הבוכרים-נווה צבי ברחוב רבינו גרשום 26 ושימש תקופה ארוכה מעת פטירת אביו כשליח ציבור בבית כנסת ושטיבלאך סדיגורא הסמוך (ברחוב; אבינדב, פינת רחובות; יחזקאל, שמואל הנביא) בתפילת שחרית עם ניגונים מיוחדים ותפילות ארוכות שסחפו קהל רב מגוון, כיום מתגורר לסירוגין בשכונת גבעת משה בירושלים ובשכונת בורו פארק בניו יורק, בשתי השכונות הוא מתפלל במניין מיוחד בבית כנסת שבו הוא מכהן כרב, ונוסח התפילה בהם כולל ניגונים רבים שהלחין בעצמו.

נחשב לתלמיד מובהק של המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין וברוב שיחותיו מזכיר דברים בשמו.

היה חברותא בנגלה ובנסתר של חברו מילדות, הרב שמואל אוירבך. רואה חשיבות רבה בהשכנת שלום בין המחנות ב, ולשם כך נפגש כמה פעמים עם הרב שטיינמן.

אחיו היה העיתונאי ישראל סגל שנפטר ב-2007. המשפחה החרימה את הלווייתו, על פי השמועות, לפי הוראתו של הפוסק החרדי הרב יוסף שלום אלישיב לא ישבה שבעה, בחצר הרב אלישיב הכחישו הוראה זו.

הרב סגל הלחין ניגונים רבים, אחד המוכרים ביותר הוא על המילים "טאטאל'ע קום שויין א היים [אבא בא כבר הביתה]<ref></ref>", והוא בוצע על ידי רבים מהזמרים החרדיים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==חיים אישיים==
נשוי ואב למספר ילדים, ביניהם; הבכור איש עסקים רבי משה אהרן סגל, אחיו רבי דוד שמעיה סגל, משמש כראש כולל בבית כנסת 'משכן אסתר' בשכונת סנהדריה בירושלים, ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.kolhalashon.com/New/Shiurim.aspx?Path=Hebrew%7CRavDirectory%7CRavDir_ס%7C0141%7CR0141-9 שיעורי הרב דן סגל], באתר קול הלשון
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי ישיבת חורב-ירושלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:משגיחים ישראלים
קטגוריה:עזרת תורה: אישים
קטגוריה:גבעת משה: אישים
קטגוריה:שכונת הבוכרים: אישים
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
ז'מרינקה

ז'מרינקה (אוקראינית: Жмеринка; יידיש: זשמערינקאַ) היא עיר במחוז ויניצה אוקראינה.

==היסטוריה==
האזכור הראשון של העיר מתייחס למאה ה-18. ב-1903 ז'מרינקה קיבלה מעמד של עיר.

===יהודי ז'מרינקה===
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בז'מרינקה 4,630 יהודים שהיוו כחמישית מכלל האוכלוסייה של העיר. 

ב-17 ביולי 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. הודות לקרבתה של העיר למסילת הרכבת הצליחו רבים מן התושבים להימלט, בכללותם גם יהודים רבים. עד סוף אוגוסט 1941 היו בעיר כ-600 יהודים. בעיר הוקם גטו. בהמשך הועברה ז'מרינקה לשליטת הרומנים. לגטו הגיעו יהודים גם מרומניה עצמה. במרץ 1943 ביקרה במקום משלחת של ועדת העזרה היהודית האוטונומית של מרכז היהודים בבוקרשט, אז היו בגטו 3,274 יהודים, מתוכם 2,700 מרחבי אוקראינה.

העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב־20 במרץ 1944.

==דמוגרפיה==
{| class="wikitable"
|-
! שנה
! גודל אוכלוסייה
|-
| 1989 || align="right" | 41,080
|-
| 2001 || align="right" | 37,349 
|- 
| 2005 || align="right" | 36,684
|-
| 2009 || align="right" | 36,220
|}

==לקריאה נוספת==
* 

==ערים תאומות==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-18
אלברט ג. מאקי

וושינגטון]]
אלברט גלטין מאקי (באנגלית: Albert Gallatin Mackey; 12 במרץ 1807 – 20 ביוני 1881) היה היסטוריון ומדען, רופא וסופר אמריקאי, חבר מסדר הבונים החופשיים. נודע בעיקר בזכות ספריו ומאמריו הרבים על הבונים החופשיים, שעסקו בעקרונות תנועה זו, חוקתה, סמליה וטקסיה.

== ביוגרפיה ==
אלברט גאלאגן מאקי נולד בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה. בנו של ג'ון מאקי (1765-1831), רופא, עיתונאי ומחנך בכיר, שפרסם ספר מקיף בתחום האריתמטיקה. אחיו היה אדמונד ויליאם מקגרגור מאקי, חבר בית הנבחרים של דרום קרוליינה. לאחר סיום לימודיו, מאקי לימד בבית הספר לפרנסתו למשך זמן מה.

בשנת 1832 סיים את לימודיו האקדמיים ברפואה בקולג' של דרום קרוליינה. ב-1844 פרש מתחום הרפואה.

לאורך חייו, מאקי כתב על מגוון נושאים, והתמחה בחקר שפות, מאפייני תקופת ימי הביניים ובנייה חופשית. ב-1849 ייסד מגזין בנושאי הבונים החופשיים, אותו מימן בעיקר מכספו במשך שלוש שנים. בין השנים 1858 – 1860 הוא ניהל רבעון שהוקדש לאותו נושא.

מאקי למד באופן עצמאי שפות שונות, בהן לטינית, יוונית ועברית. הוא נהג להרצות בתחום ההתפתחות האינטלקטואלית והמוסרית בתקופת ימי הביניים. בהמשך הוא התמקד בייחוד בחקר הסימבוליזם ומחקרי קבלה ותלמוד.

הוא שירת כמרצה ומזכיר בכיר בלשכה הגדולה של מסדר הבונים החופשיים בדרום קרוליינה, וכמו כן כמזכיר ראשי של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית בדרום ארצות הברית.

הוא מת במדינת וירג'יניה.

==מספריו==
<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.gutenberg.org/ebooks/12186 The Principles of Masonic Law by Albert Gallatin Mackey], 1856
* [http://www.gutenberg.org/files/11937/11937-h/11937-h.htm The Symbolism of Freemasonry], 1882
</div>
* תורגם לעברית על ידי טל ורשבסקי: "הסמליות בבנייה החופשית", בהוצאת הלשכה הגדולה למדינת ישראל, 2019

== לקריאה נוספת ==
* בן-ציון ח. אילון, בין העמודים, אוצר רב בונה, 1965.
* מרדכי צבירן, אמת אחרת - הנוסח הסקוטי, הוצא בחסות המועצה העליונה של הדרגה ה-33 והאחרונה של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית במדינת ישראל, 2008.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1807
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1881
זווית ישרה ומחוגה

הסמל עם האות G
הרב־בונה הגרמני הולצשניט פון יוסט אמאן, 1536, מחזיק את הסמלים
תבליט אבן של הסמל באנגליה
זווית ישרה ומחוגה (בעברית גם: מזווית ומחוגה; באנגלית: Square and Compasses) הוא סמל בינלאומי, המזוהה ביותר עם הבנייה החופשית. הזווית הישרה והמחוגה הם כלים של אדריכלים ומשמשים בטקסים של הבנייה החופשית כדי ללמד לקחים סמליים. 

לשכות בנייה חופשית וטקסים מאסוניים מסבירים את הסמלים האלה כלקחים בהתנהגות: למשל, ספר "סדר העבודה בדרגת תלמיד־בונה־חופשי" של הלשכה הגדולה למדינת ישראל מסביר אותם כך: "המזווית תכוון את פעולותינו, והמחוגה תתווה תחום ליחסינו עם בני־האדם בכלל ועם אחינו הבונים החופשיים בפרט". 

עם זאת, מכיוון שהבנייה החופשית אינה דוגמטית, אין פרשנות מוסכמת לסמלים האלה (או לכל סמל מאסוני אחר), שמשמש את כלל הבנייה החופשית.

==עם האות G==
בארצות דוברות אנגלית הזווית הישרה והמחוגה מוצגות לעיתים קרובות עם האות G במרכז. האות מתפרשת בתור סמל למילים שונות באזורים שונים. הפרשנויות הנפוצות ביותר: "G" מייצגת את אלוהים (God) ומזכירה לבונים החופשיים שאלוהים נמצא במרכז של הבנייה החופשית. בהקשר הזה היא יכול לסמל גם את האדריכל הגדול של היקום (The Great Architect of the Universe), רמז לאלוהים. בהקשר אחר, האות מייצגת גאומטריה (Geometry), שמתוארת בתור "האצילה שבמדעים" ו"היסוד שעליו מוקם מבנה־העל של הבנייה החופשית".

== לקריאה נוספת ==
* בן-ציון ח. אילון, בין העמודים, אוצר רב בונה, 1965.
* מרדכי צבירן, אמת אחרת - הנוסח הסקוטי, הוצא בחסות המועצה העליונה של הדרגה ה-33 והאחרונה של הנוסח הסקוטי הקדמון והמקובל בבנייה החופשית במדינת ישראל, 2008.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הבונים החופשיים
קטגוריה:סמלים
ארנסט פלאג

ארנסט פלאג (באנגלית: Ernest Flagg; 6 בפברואר 1857 – 10 באפריל 1947) היה אדריכל אמריקאי המזוהה עם סגנון הבוזאר. הוא תמך ביצירת רפורמות הקשורות בתכנון אורבני וטען שהאדריכלות היא בעלת השפעה ואחריות חברתית.

==ביוגרפיה==
ארנסט פלאג נולד בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית. עזב את בית הספר בו למד בגיל 15 לטובת עבודה משרדית בוול סטריט. הוא עבד עם אביו ואחיו בעסקי הנדל"ן מספר שנים. בשנת 1880 תכנן בית דירות תחת האדריכל .

, בן דודו של פלאג עקב נישואיו ל, התרשם מעבודתו ושלח אותו ללמוד בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז בין השנים 1889–1891 תחת פטרונותו. בשנת 1891, החל פלאג בהכשרתו המקצועית בניו יורק.

בשנת 1894 הקים יחד עם , אותו הכיר בפריז, את משרד האדריכלים "פלאג וצ'מברס". פרויקט בולט שתכננו השניים הוא מוזיאון קורקורן.

בשנת 1908, תכנן את בניין סינגר - הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1908–1909.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Flagg, Ernest - Genealogical Notes of the Founding of New England: My Ancestors Part in that Undertaking Lockwood & Brainard Co. (1926) 
* Mardges Bacon, Ernest Flagg: Beaux-Arts Architect and Urban Reformer, MIT Press (1986)
* Paul Malo, "Boldt Castle", Laurentian Press (2001)
* Paul Malo, "Fools' Paradise", Laurentian Press (2003)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nyc-architecture.com/ARCH/ARCH-Flagg.htm ארנסט פלאג] באתר NYC Architecture
* [https://web.archive.org/web/20060930014151/http://mitpress.mit.edu/catalog/item/default.asp?ttype=2&tid=8186 ארנסט פלאג] ב-MIT Press
* [http://structurae.net/persons/ernest-flagg אנרסט פלאג] באתר Structurae.
* [http://www.loc.gov/pictures/search?q=Ernest%20Flagg&co=hh מבנים שתוכננו על ידי אנסט פלאג] במאגר המידע של ספריית הקונגרס האמריקאי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת ואנדרבילט
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1857
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
אנטוני טורס

אנטוני טורס גארסיה (בספרדית: Antoni Torres García; 29 ביוני 1943 – 24 בפברואר 2003) היה כדורגלן ומאמן ספרדי ששיחק במשך שנות ה-60 וה-70 במדי הרקולס וברצלונה כבלם. טורס נפטר מסרטן ב-26 בפברואר 2003, בגיל 59.

== קריירה ==
=== כשחקן ===
טורס החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 1963, במדי הרקולס, ששיחקה בזמנו בליגה השנייה בספרד, שם ביסס את מעמדו כבלם. בסוף עונתו הראשונה בהרקולס, עונת 1963/64, השתתף טורס עם הקבוצה בפלייאוף ההעפלה לליגה הראשונה, אך היא כשלה במשימתה ונשארה בליגה השנייה עונה נוספת. בעונה הבאה שותף טורס ל-30 משחקי ליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום הרביעי.

בסיום העונה, בקיץ 1965, הצטרף טורס לברצלונה. טורס ביסס את מעמדו בקבוצה במהרה והיה שחקן הרכב ברוב משחקי ברצלונה במשך 11 עונות. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע ערי הירידים. התואר המקומי הראשון בו זכה טורס עם ברצלונה היה גביע הגנרל בעונת 1967/68, לאחר שברצלונה גברה על ריאל מדריד 1-0 במשחק הגמר. באותה עונה זומן לראשונה לנבחרת ספרד בשל היכולת הטובה שהציג במדי ברצלונה. טורס הופיע במדי הנבחרת הספרדית 4 פעמים נוספות בלבד, האחרונה שבהן הייתה ב-1969.

בעונת 1968/69 הבקיע טורס שער ליגה ראשון במדי ברצלונה, בניצחונה 1-0 על אספניול ב-24 בנובמבר 1968. בעונת 1970/71 היה טורס שותף לזכייה נוספת בגביע הגנרל ולהגעתה של הקבוצה לגמר גביע ערי הירידים. בעונה זו הבקיע טורס את שערו השני והאחרון בליגה כשחקן ברצלונה, בניצחון 1–4 על סבאדל. שלוש שנים מאוחר יותר, טורס לקח חלק משמעותי בזכיית ברצלונה באליפות ראשונה מזה 14 שנים, כשבדרך לזכייה זו ניצחה ברצלונה את ריאל מדריד 0–5 באצטדיונה הביתי, משחק שקירב את ברצלונה לזכייה בתואר על חשבונה של מדריד. מעמדו של טורס החל לדעוך בעונה הבאה, והוא פתח רק ב-13 משחקי ליגה. בתחילת עונת 1975/76 פרש טורס ממשחק, אחרי שנערך לכבודו משחק פרידה.

=== כמאמן ===
לאחר פרישתו ממשחק הצטרף טורס לצוות ההנהלה והאימון של ברצלונה. בעונת 1978/79 החל לאמן את קבוצת המילואים של ברצלונה, ברצלונה אתלטיק, עד אפריל 1979, אז הצטרף לז'ואקים ריפה כעוזרו באימון הקבוצה הבוגרת. בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע המחזיקות הודות לניצחון על פורטונה דיסלדורף בבזל. לאחר שרפה פוטר במהלך עונת 1979/80, שב טורס לתפקידו כמאמן בקבוצה המשנה. טורס מילא את התפקיד במשך 3 עונות נוספות, עד סוף עונת 1982/83.

בקיץ 1983 החל לאמן את קסטיון, ששיחקה אז בליגה השנייה. בעונתו הראשונה הדריך את הקבוצה למקום העשירי, ובעונתו השנייה למקום ה-12. בסוף העונה עזב את קסטיון ועבר לאמן את הרקולס, הקבוצה בה החל את הקריירה המקצועית שלו כשחקן. בעונה הראשונה כמאמנה, עונת 1984/85, סיימה הרקולס במקום ה-15 בליגה הראשונה, רק נקודה אחת מעל מאלגה שירדה לליגה השנייה. בעונה הבאה ירדה הרקולס לליגה השנייה מהמקום ה-17, המקום לפני האחרון, וטורס עזב את הקבוצה.

ב-1984 הקים טורס בצוותא עם ריפה, חואן מנואל אסנסי וקרלס רשאק את בית הספר היוקרתי לכדורגל "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי התיבות של שמות המקימים.

== תארים ==
* גביע ערי הירידים: 1965/66
* גביע הגנרל: 1967/68, 1970/71
* הליגה הספרדית: 1973/74

== קישורים חיצוניים ==

* [http://arxiu.fcbarcelona.cat/web/english/club/historia/jugadors_de_llegenda/torres.html אנטוני טורס] במדור השחקנים האגדיים של ברצלונה
* 

קטגוריה:בלמי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:בלמי כדורגל קטלאנים
קטגוריה:כדורגלנים קטלאנים
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני הרקולס אליקנטה
קטגוריה:מאמני ברצלונה (כדורגל)
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2003
קווירקור

קוויקרור (באנגלית: Queercore; מוכר גם כהומוקור) היא תת-תרבות פאנק להט"בית מחתרתית שהחלה להתפתח באמצע שנות ה-80 מתוך סצנת הפאנק בארצות הברית ובבריטניה. תת-תרבות הקוויקור מתבטאת לרוב בסגנון DIY, דרך פנזינים, מוזיקה (לרוב מוזיקת פאנק), אמנות, קולנוע וכתיבה. תרבות הקווירקור חולקת השפעות עם תרבות הריוט גירל והאנרכו-פאנק.

==מוזיקה==
כסוגה מוזיקלית, להקות קווירקור רבות מנגנות בסגנון הארדקור פאנק, אך מושפעות גם מסגנונות האינדי רוק, אינדסטריאל, פאוור פופ ועוד. מילות השירים המשתייכים לזרם הקוויקור עוסקות לרוב בסוגיות הנוגעות לנטייה מינית, זהות מגדרית ולשחרור מגדרי של הפרט, ומבקרים מבנים חברתיים הטרוסקסיסטיים.

בין להקות קווירקור בולטות אפשר למנות את Limp Wrist, Lesbians on Ecstasy, Pansy Division, Mouthfull, The Little Deaths.

==ראו גם==
* אנרכיזם קווירי

==הערות שוליים==

קטגוריה:פאנק (Punk)
קטגוריה:תרבות להט"ב
יצחק נסיהו

יצחק נסיהו (27 בנובמבר 1926 - 9 בפברואר 2015) היה המזכיר הצבאי של ראש הממשלה בשנים 1963–1966, בדרגת אלוף-משנה. שירת בתפקיד זה תחת ראש הממשלה לוי אשכול, וקודם לכן כממלא מקום המזכיר הצבאי בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה.
== ביוגרפיה ==
יצחק נסיהו נולד בחיפה בשנת 1926 ליהושע נסיהו, שעלה מגליציה והיה מזכיר הכספים וגזבר הטכניון, ולאסתר לבית בלום, בת למשפחה שנמנתה עם מייסדי ראש פינה. בן דודו היה מרדכי נסיהו. סבו, יצחק בלום, היה שומר במושבה יבנאל ונרצח בידי ערבי בשנת 1909.

בשנת 1940 הצטרף לגדנ"ע. הוא שירת כנוטר והיה חבר ב"הגנה". עבר את קורס הקצינים הראשון של צה"ל, בפיקודו של חיים לסקוב. שירת כקצין מודיעין בחיל השריון, בחטיבת גולני ובפיקוד המרכז. ב-1957 היה ראש לשכת הרמטכ"ל משה דיין. ביוני 1958 עבר ללשכת המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, והיה ממלא מקומו של המזכיר הצבאי, חיים בן-דוד, בעת כהונתו של דוד בן-גוריון כראש הממשלה. עם פרישתו בן-גוריון מכהונת ראש הממשלה פרש גם בן-דוד מכהונתו, וביולי 1963 מונה נסיהו למזכיר הצבאי של ראש הממשלה החדש, לוי אשכול. באפריל 1964 הועלה לדרגת אלוף-משנה. כיהן כמזכיר הצבאי עד תחילת 1966. במלחמת ששת הימים היה עוזר לשר הביטחון, משה דיין.

לאחר סיום שירותו הצבאי עבד בכור תעשיות, היה מנכ"ל משרד הפרסום "בינג־ליניאל" ועבד בהוצאת הספרים ההסתדרותית "ספרי".

נישא לרחל, ונולדו להם שתי בנות.

נפטר ב-9 בפברואר 2015.

== אילן היוחסין של משפחתו ==

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

יצחק
קטגוריה:מזכירים צבאיים של ראש הממשלה
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:ראשי לשכת הרמטכ"ל
קטגוריה:קציני מודיעין של פיקוד המרכז
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
TOS-1

משגר מסוג TOS-1 בעת ירי
TOS-1 (ברוסית: тяжёлая огнемётная система; באנגלית: Heavy Flamethrower System) המכונה בוראטינו הוא משגר רב-קני בעל 30 קנים של 220 מ"מ. המשגר מבוסס על מרכב של הטנק T-72. הTOS-1 עוצב במטרה לפגוע בכוח רגלים של האויב הנמצא בתוך ביצורים, בשדה פתוח ובכלי רכב בעלי שריון קל. הTOS-1 השתתף בקרב לראשונה ב-1988 בקרב עמק פנז'שיר במלחמת אפגניסטן. הפעם ראשונה בה הTOS-1 נראה לציבור הרחב היה ב-1999 באומסק. אם כי TOS-1 נחשב כארטילריה, בצבא הרוסי הוא לא משמש כארטילריה.

"בוראטינו" הוא שמו של גיבור "מפתח הזהב", אחד הספרים המפורסמים ברוסיה של אלכסיי ניקולאייביץ' טולסטוי שהוא גרסה רוסית לפינוקיו.

==פיתוח==
הרעיון של משגר רב קני קצר טווח המצויד בראש נפץ תרמובארי (ראש נפץ המצית אש, פצצת דלק אויר, פצצת ריק) התעורר בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20. מערכת לחימה הכוללת כלי לחימה, רקטות ואת כלי הטעינה פותחה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 באומסקטרנסמש (מפעל המפתח, מייצר ומעצב כלי לחימה) באומסק, הפרויקט נשאר סודי זמן רב.
הTOS-1 מיועד לפגיעה בחיל רגלים, ציוד צבאי ומבנים צבאיים (כולל מבנים מוגנים). המשגר נבנה על מרכב ושריון של טנק T-72, זאת עקב המשקל הרב של המשגר והצורך בשריון חזק ועמיד במיוחד.
כלי הטעינה, TZM, נבנה על מרכב (שאסי) משאית הקרוס קאונטרי, Kraz-225B. 
ב-2001 נוצרה מערכת משודרגת, הTOS-1A, שנכנסה לשירות עוד באותה שנה. השדרוג כלל הגדלת הטווח ל-8 קילומטר ושיפור המחשב הבליסטי.

==היסטוריית מלחמות==
הTOS-1 לראשונה שימש את הצבא האדום בקרב עמק פנז'שיר במלחמת אפגניסטן, לאחר מכן השתתף בקרב על גרוזני במלחמת צ'צ'ניה השנייה והמשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022). 
הTOS-1A לראשונה שימש את צבא עיראק נגד כוחות דאעש

==משתמשים==
* - 18
* - 4
* - 3
* - בערך כ15 משגרים

==ראו גם==
* TOS-2 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רקטות ארטילריות סובייטיות
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1988
קאס גילברט

קאס גילברט (באנגלית: Cass Gilbert; 24 בנובמבר 1859 - 17 במאי 1934) היה אדריכל אמריקאי. בין עבודותיו הידועות: בניין וולוורת', בניין הקפיטול של המדינות וירג'יניה המערבית, מינסוטה וארקנסו, בניין בית המשפט העליון של ארצות הברית, מוזיאון סנט לואיס לאמנות (SLAM), הספרייה הציבורית של סנט לואיס, מבנה האודיטוריום והגלריה של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות בניו יורק.

גילברט תכנן מבני ציבור רבים בסגנון הבוזאר מתוך "השקפה אופטימית אמריקאית הרוחשת כבוד לדמוקרטיה היוונית, החוק הרומאי וההומניזם של הרנסאנס".

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Christen, Barbara S. and Flanders, Steven (editors). Cass Gilbert, Life and Work: Architect of the Public Domain New York: W.W. Norton, 2001.
</div>
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cassgilbertsociety.org/ Cass Gilbert Society]
* [https://web.archive.org/web/20070613151733/http://www.mnhs.org/market/mhspress/MinnesotaHistory/FeaturedArticles/5305196-207/ West Hails East- Cass Gilbert in Minnesota] article by Sharon Irish
* 
* 
=== אדריכלות ===
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.cr.nps.gov/history/online_books/butowsky2/constitution9.htm Architectural tour of the US Supreme Court Building]
* [http://www.nyc-architecture.com/ARCH/ARCH-CassGilbert.htm New York Architecture Images-Cass Gilbert]
</div>
=== אוספים ארכיוניים ===
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20051223142128/http://americanhistory.si.edu/archives/d8214a.htm Cass Gilbert Collection, 1897-1936] Archives Center, National Museum of American History
* [http://mnhs.mnpals.net/F/1EBUX59KM8MGIEJFUCX9YMQPBN5A692QAC6XEPBBFCXG5PFPUT-42547?func=full-set-set&set_number=211343&set_entry=000005&format=999 Cass Gilbert Papers, Minnesota Historical Society.]
* [http://dlib.nyu.edu/eadapp/transform?source=nyhs/Gilbert.xml&style=nyhs/nyhs.xsl&part=body Guide to the Cass Gilbert collection, 2005] Abstract of the Gilbert papers from the New-York Historical Society
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1859
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1934
נואבה אספרטה

נואבה אספרטה (בספרדית: Nueva Esparta) היא אחת מ-23 המדינות המרכיבות את ונצואלה. המדינה מורכבת מהאיים מרגריטה, קוצ'ה וקובגואה הנמצאים בים הקריבי, מול חופי מדינת סוקרה.

המדינה משתרעת על שטח של 1,150 קילומטרים רבועים והיא המדינה הקטנה ביותר מבחינת שטח בוונצואלה (לא כולל הישויות הפדרליות שאינן מדינות). במדינה מתגוררים 491,610 תושבים (נכון ל-2011). בירתה של המדינה היא לה אסונסיון והעיר הגדולה ביותר בה היא פורלמר.

==היסטוריה==
האירופאי הראשון שהגיע לאיים היה כריסטופר קולומבוס ב-15 באוגוסט 1498. קולומבוס קרא לאי הגדול מביניהם לה אסונסיון. כעבור שנה שם האי שונה למרגריטה על ידי פדרו אלונסו ניניו וקריסטובל גרה, ככל הנראה בשל הפנינים הרבות שנמצאו סביב האי (משמעות השם "מרגריטה" בלטינית היא פנינה).

לאחר מלחמת העצמאות של ונצואלה במאה ה-19 האיים צורפו לרפובליקת קולומביה הגדולה. לאחר שרפובליקת קולומביה הגדולה התפרקה ב-1830 האזור צורף לוונצואלה. ונצואלה חולקה לפרובינציות והאזור הפך לפרובינציית מרגריטה.

ב-1864 ונצואלה הפכה להיות מדינה פדרלית ושטחי הפרובינציה הפכו למדינת נואבה אספרטה. משמעות השם היא "ספרטה החדשה", והוא הוענק למדינה כהוקרה לגבורה של הלוחמים המקומיים במלחמת העצמאות של ונצואלה שהזכירה את גבורת הלוחמים הספרטנים ביוון העתיקה.

ב-1881 המדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות, אך חזרה להיות מדינה נפרדת בסוף המאה ה-19. ב-1904 המדינה אוחדה עם עוד מספר מדינות באזור שמעמדן הורד למחוז פדרלי שנקרא סקסיון אוריינטל, אך ב-1909 נואבה אספרטה השיבה לעצמה את מעמדה.

==כלכלה==
כלכלת המדינה מסתמכת בעיקר על תיירות ומסחר, בייחוד מאז שהאי מרגריטה הוגדר כאזור סחר חופשי ב-1966 וב-1974, כאשר הנמל של האי מרגריטה הוכרז כנמל חופשי. בנוסף לענפים אלו הכלכלה מסתמכת גם על חקלאות, הכוללת בין היתר גידול חצילים, תירס, מלונים ועגבניות, גידול מקנה ודיג.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ונצואלה: מדינות
חיים קרלינסקי

הרב חיים קרלינסקי (א' בטבת ה'תרס"ז, 18 בדצמבר 1906, ליובוניץ - כ"ח בתשרי ה'תש"ן, 27 באוקטובר 1989) היה רב אמריקאי ממוצא ליטאי ועורך תורני פורה. הביוגרף של רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק", מחבר "בית הלוי".

==ביוגרפיה==
נולד לרב ישעיה קרלינסקי ולחנה בתו של רבי תנחום גרשון ביליצקי, בעיירה ליובוניץ בה כיהן אביו כרב. למד בישיבת סלובודקה ונמנה עם הגרעין המייסד של שלוחת הישיבה בחברון בה'תרפ"ה, 1925. בה'תרפ"ז עזב את חברון בשל בעיות רפואיות, ועבר לישיבת מרכז הרב בירושלים, ונעשה מקורבו של ראש הישיבה, הרב הראשי לארץ ישראל, רבי אברהם יצחק הכהן קוק, שהיה מקורב לסבו הרב ביליצקי ותלמידו של חותנו הרב נח חיים אברהם שפירא ב"קיבוץ" בסמרגון.

בקיץ ה'תרפ"ח, 1928, נשא, בירושלים, את חוה פינס, ובקיץ ה'תרפ"ט היגרו בני הזוג לארצות הברית, אליה הגיע אביו ומשפחתו בשנים שחלפו מאז עלותו ללמוד בארץ ישראל. הוא כיהן כרב במשך שנה וחצי, ואז חזר לארץ ישראל. בשנת ה'תרצ"ד שב לארצות הברית והתמנה כרב בברוקלין, וכחבר אגודת הרבנים. לאחר קום מדינת ישראל, ניסה לעלות בשלישית לארץ בשנת ה'תשי"ג (1953), התגורר בחיפה ושימש כסגן מנהל מחלקת החינוך בעירייה מטעם המפד"ל, אולם שב וחזר לארצות הברית בה'תשי"ז, 1957. התמנה כסגן נשיא אגודת הרבנים, ושימש כרב האחראי על מתן הכשרות מטעם "חבר הרבנים של מנישביץ".

מלבד עיסוקיו הרבניים, היה קרלינסקי עורך וסופר פורה, הוא ערך כתבי עת שונים, המפורסם שבהם "היהודי", ערך את כתביהם של רבנים אחרים מגדולי רבני ארצות הברית, כמו הרב אליעזר סילבר. כן כתב את ספרו "הליכות יצחק". בשנותיו האחרונות הדפיס את ספרו הביוגרפי על רבי יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, "הראשון לשושלת בריסק".

קרלינסקי נפטר בניו יורק, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים.

==קישורים חיצוניים==
* 
*[https://kaye7.org.il/he/הרב-חיים-קרלינסקי-זצל/ הרב חיים קרלינסקי זצ"ל], באתר מת"ל
* 

===ספריו===
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:ניו יורק: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:תלמידי הראי"ה קוק
קטגוריה:משפחת אריה לייב שפירא
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
גרגורי היינס

גרגורי אוליבר היינס (באנגלית: Gregory Oliver Hines; 14 בפברואר 1946 – 9 באוגוסט 2003) היה רקדן, שחקן, זמר וכוראוגרף אפרו-אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בתור אחד הכוכבים בהיסטוריית ריקוד הסטפס, על במה ועל מסך הקולנוע, ונחשב כממשיך דרכו של ביל רובינסון. בין סרטיו הבולטים: "מבוהלים בשטח" (Running Scared), "לילות לבנים" (White Nights), "עסקת המאה" (Deal Of The Century), "מועדון הכותנה" (The Cotton Club), וסדרת הטלוויזיה "אבודים בבית" של רשת ABC. בין הפרסים שהוא זכה בהם הם פרס הטוני ופרס אמי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:רקדנים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:כוריאוגרפים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: הופעה בתוכנית אנימציה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
חואניטה הול

חואניטה הול (אנגלית: Juanita Hall; 6 בנובמבר 1901 – 28 בפברואר 1968) הייתה שחקנית תיאטרון מוזיקלי וקולנוע אפרו אמריקאית. ידועה בעיקר בשל תפקידיה בהפקות המקוריות של מחזות הזמר של רוג'רס והמרשטיין, בעיקר עבור גילום התפקיד "בלאדי מרי" בדרום פסיפיק, שבזכותו הייתה לאישה השחורה הראשונה שזכתה בפרס הטוני לשחקנית משנה.

הול חזרה על תפקיד בלאדי מרי בסרט "דרום פסיפיק"" שיצא בשנת 1958. 
ב-1961 השתתפה בעיבוד הקולנועי של המחזמר "שירת תוף הפרח", גם הוא של רוג'רס והמרשטיין.

ב-1950 הול הקליטה את השיר "Old Bojangles Is Gone" לזכרו של ביל רובינסון, שחקן ורקדן שעשה היסטוריה כשחצה את קווי הגזע על הבמה ועל מרקע הקולנוע.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://archive.org/details/JuanitaHall-OldBojanglesIsGone1950 קובצי אודיו לשיר "Old Bojangles Is Gone"] של חואניטה הול
* 

קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקניות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1968
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1968
מורון (מונגוליה)

מורון (מונגולית: Мөрөн) היא בירת איימאג חובסגול מונגוליה.

העיר התפתחה ממנזר בודהיסטי שהוקם ב-1809. ב-1921 חיו במנזר 1,300 נזירים בודהיסטים (לאמות). המנזר נהרס ב-1937. בראשית שנות התשעים של המאה ה-20 בעיר הוקם מנזר בודהיסטי קטן, אז גם נמצא בקרבת העיר קבר המוני ובו כחמשת אלפים גופות של נזירים שהוצאו להורג (מספר זה הוא כאחוז אחד של כלל האוכלוסייה הבוגרת של מונגוליה ב-1937.

בעיר יש נמל תעופה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונגוליה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1809
אליזבת טיילור (סופרת)

אליזבת טיילור (באנגלית: Elizabeth Taylor; 3 ביולי 1912, רדינג, אנגליה - 19 בנובמבר 1975, פן, אנגליה) הייתה סופרת בריטית שחיברה רומנים וסיפורים קצרים. קינגסלי אמיס תיאר אותה כ"אחת ממחברי הרומנים המעולים שנולדה במאה הזו"; אנטוניה פרייזר קבעה שטיילור היא "אחת הסופרות הכי פחות מוערכות שלא בצדק במאה העשרים", והילרי מנטל כתבה על טיילור שהיא "מוכשרת, הגיעה להישגים, ומשום מה לא מוערכת דיה".

==ביוגרפיה==
טיילור נולדה בשם אליזבת קולס (Coles) לאוליבר קולס, מפקח בתחום הביטוח, ולאלזי מיי פיוטרל, בעיר רדינג. התחנכה ב-Abbey School בעיר (מוסד חינוך לנערות, ברוח הכנסייה האנגליקנית), ולאחר מכן עבדה כאומנת, מורה פרטית, וספרנית.

היא נישאה לג'ון טיילור, בעל חברת ממתקים, בשנת 1936. הם השתקעו בכפר פֶּן (Penn) אשר בנפת בקינגהאמשייר לאורך כמעט כל משך נישואיהם. לאחר חברות קצרה במפלגה הקומוניסטית הבריטית, עזבה והצטרפה למפלגת הלייבור הבריטית למשך כל חייה.

==יצירתה==
טיילור פרסמה רומן ראשון בשנת 1945, ושמו "אצל גברת ליפינקוט", ולאחריו אחד עשר רומנים נוספים. כמו כן פרסמה סיפורים קצרים בכתבי עת, ואלו קובצו לימים בארבע אסופות.

המבקר פיליפ הנשר תיאר את הרומן The Soul of Kindness כספר 

יצירתה עוסקת בדקויות חיי היומיום, והיא רצופה בדיוקנאות חדי-עין אך אוהדים של החברה האנגלית של המעמד הבינוני והגבוה.

היא הייתה מיודדת עם אייווי קמפטון־ברנט, ועם הסופר והמבקר רוברט לידל. חליפת מכתבים ארוכה שלה עם לידל שימשה בסיס לסיפור קצר שלה, בשם "כותבי המכתבים" (פורסם באסופה The Blush, 1951), אך המכתבים עצמם הושמדו, כחלק משמירתה על פרטיותה. חרדה מתשומת לב ציבורית עומדת במרכז סיפור קצר ידוע אחר שלה, בשם "אחיות", שנכתב בשנת 1969.

אן טיילר השוותה את טיילור לג'יין אוסטן, לברברה פים, ולאליזבת בואן - "כולן אחיות בנפש", לדבריה.

טיילור מתה מסרטן, בעיירה פן, בה התגוררה, בגיל 63.

בשנת 2005 צולם סרט על בסיס הספר שלה עם ג'ואן פלורייט בתפקיד ראשי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות בריטיות
קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1912
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1912
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1975
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1975