OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לנתן

לַנְתָּן (באנגלית: Lanthanum) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי La ומספרו האטומי 57. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==
לנתן הוא יסוד מתכתי רקיע ורך שצבעו לבן-כסוף והוא נמצא במינרלים המכילים מתכות נדירות, בעיקר צריום. הוא מגיב במהירות עם היסודות פחמן, חנקן, בורון, חמצן, סלניום, צורן, זרחן, גופרית ועם הלוגנים, וכשהוא נחשף לאוויר, הוא מתחמצן במהירות. תחמוצת הלנתן מגיבה עם הלחות שבאוויר ליצירת הידרוקסיד (NOH), תוך כדי שהיא מתפוררת לאבקה לבנה עדינה. על מנת להגן על הלנתן מהסביבה שומרים אותו בשמן מינרלי או במיכל אטום הכולל סביבה מגנה (כגון חנקן או ארגון). 

==שימושים==
* ל-La<sub>2</sub>O<sub>3</sub> שימושים בייצור זכוכית:
** זכוכית המסננת אור תת אדום.
** עדשות למצלמות וטלסקופים.
* ללנתן יישומים בתאורת פחמן.
* כמויות קטנות של לנתן שמוספות לפלדה משפרות את חשילותה ורקיעותה.
* כמויות קטנות של לנתן שמוספות למוליבדן מפחיתות את חוזקו.
* ללנתן יישומים בעיבוד וזירוז תהליכים בנפט.
*משמש במצברים היברידיים עם ניקל
* כמויות קטנות של לנתן יכולות לשמש לשיפור ביצועים של התקני מיקרואלקטרוניקה מתקדמים, באמצעות כוונון המבנה האלקטרוני של תחמוצות.

==היסטוריה==
מקור השם לנתן במלה היוונית "לנתניין" שמשמעותה "הישארות במחבוא". הוא זוהה בשנת 1839 על ידי קרל מוסנדר (Carl Mosander) כשפירק דגימה לא טהורה של צריום חנקתי והשרה אותה בחומצה חנקתית. מהתמיסה שקיבל הוא בודד מתכת חדשה (בצורת La<sub>2</sub>O<sub>3</sub>) וקרא לה "לנתנה".

לנתן טהור הופק רק בשנת 1923.

==תפקיד ביולוגי==
ללנתן אין תפקיד ביולוגי. כשנבלע הוא אינו נספג בגוף וכשמוזרק הוא מסולק מהגוף בצורה איטית. לנתן כלורי (LaCl<sub>3</sub>) מנוצל ברפואה כחומר מונע קרישה. בנוסף משמש לנתן לספיחת זרחן במערכת העיכול בחולים עם אי ספיקת כליות כרונית.

==צורה בטבע==
לנתן נמצא בקרום כדור הארץ בריכוז 18–35 חלקיקים למיליון. מחצביו העיקריים הם מונזיט ((Ce, La, Th, Nd, Y)PO<sub>4</sub>) ובסטנסיט ((Ce, La, Y)CO<sub>3</sub>F) והוא מהווה 25%-38% מהם.

ניתן להפיק לנתן ממחצביו בעזרת טכניקה הנקראת "חילוף יונים".

==אמצעי זהירות==
ללנתן רעילות נמוכה ויש לטפל בה בהתאם. הזרקת תמיסות לנתן לבעלי חיים משפיעה על הכבד, גורמת ללחץ דם נמוך ולהתנוונות הטחול.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/La/index.html לנתן ב-Webelements (אנגלית)]
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
פרסאודימיום

פרסאודימיום (באנגלית: Praseodymium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pr ומספרו האטומי 59. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==

הפרסאודימיום הוא מתכת רכה, כסופה ממשפחת הלנתנידים. כשנחשף לאוויר, הפרסאודימיום מתכסה בתחמוצת (Pr<sub>6</sub>O<sub>11</sub>) ירוקה אך הוא עמיד יותר בפני קורוזיה מאירופיום, לנתן, צריום ונאודימיום.

==שימושים==

שימושי הפרסאודימיום:
* לסגסוגות פרסאודימיום עם מגנזיום חוזק רב והן משמשות לבניית מנועי מטוסים.
* בתעשיית הסרטים, לפרסאודימיום יישומים בתאורת פחמן.
* הוספת מלחי פרסאודימיום לזכוכית מעניקה צבע צהוב.
* משקפי מגן של נפחים ורתכים מכילות לעיתים פרסאודימיום.

==היסטוריה==

הכימאי האוסטרי קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) הצליח להפריד את המתכת דידמיום מהמינרל סמרסקיט ב-1885. לאחר מכן הוא העביר דגימות דידמיום דרך הספקטרוסקופ שלו וגילה שני קווים נפרדים, אחד כחול והשני צהוב. כך, קרל השיג עדות משכנעת שדידמיום היא תערובת של שני יסודות חדשים.

מאוחר יותר דידמיום הופרד לשני יסודות חדשים - פרסאודימיום ונאודימיום.

ב-1931 בודד לראשונה פרסאודימיום טהור.

==צורה בטבע==

הפרסאודימיום נמצא במינרלים שמכילים לנתנידים כמו מונזיט ובסטנסיט. בקרום כדור הארץ הוא נמצא בריכוז של 5–9 חלקיקים למיליון. 

ניתן לבודד פרסאודימיום מ PrF<sub>3</sub> במהלך תגובה עם סידן, כך:

<math>2PrF_3 + 3Ca \rightarrow 2Pr + 3CaF_2</math>

כמו כן, ניתן לבודד פרסאודימיום בטכניקות נוספות, כמו למשל חילוף יונים.

==אמצעי זהירות==

כמו לנתנידים אחרים, לפרסאודימיום אין תפקיד ביולוגי ורעילותו נמוכה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Pr/index.html פרסאודימיום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
נקודת חן

נקודת חן (שומה) היא נגע עורי המופיע כאזור עור אדמדם או כהה, בעל גבול ישר, שצבעה נע בין ורוד לחום ועד לשחור. שומה היא גידול שפיר של מרכיבי עור, המייצרים תאי מלנוציטים. הצטברות הפיגמנט מלנין, האחראי על צבע העור, יוצרת את השומה, וריכוז המלנין קובע את צבעה. שומה היא ריכוז פיגמנטים של העור במקום אחד. בדרך כלל גודל השומה תלוי בצבע הפנים ובכמות הפיגמנט שהצטבר בה.

לרוב האנשים יש מספר נקודות חן (שומות) על גופם, כאשר ברוב המקרים הן שפירות. רוב השומות נרכשות (מופיעות החל מגיל שנה ועד גיל 40 שנה, כאשר רוב השומות מופיעות בגיל 10 עד 20 שנה), ומיעוטן מולדות (מופיעות בשנה הראשונה לחיים).

נקודות החן בדרך כלל קטנות ובצורה עגולה או אליפטית. כמות הנקודות שעל גופו של אדם, צורתן וצבען הם לרוב נתונים תורשתיים.

נקודות חן מסוימות הן סימן מקדים חשוב לסרטן העור.

נקודת חן המשתרעת על שטח גדול מכונה נבוס.

== נקודות חן וסרטן השומה ==
יש סיכון שהשומה השפירה תהפוך לגידול ממאיר כדוגמת מלנומה ממאירה, ולכן, ככל שמספר השומות גדול יותר, כך גם גדל הסיכון. במקרה שחלים שינויים באופי נקודות החן שעל הגוף נהוג לפנות לרופא עור לבדיקה דרמוסקופית. הסרה מוקדמת של נקודות חן סרטניות עשויה למנוע התפתחות סרטן העור. סימנים המחשידים נקודת חן כעלולה להיות ממאירה הם בין השאר: אסימטריות, צבעים שונים, גבולות לא ברורים, גודל, דימום וכל שינוי בשומה קיימת או הופעת שומה חדשה.

== הסרה ==
הסרת שומה שעירה נעשית לרוב בניתוח פשוט על ידי כירורג או פלסטיקאי, בדרך כלל בהרדמה מקומית. ישנן שיטות חלופיות אחרות, כמו למשל שימוש בלייזר או בחומר הכימי סולקודרם, אך האגודה למלחמה בסרטן מזהירה משימוש בשיטות אלו, מאחר שכל שומה (גם אם היא תקינה למראה) עלולה להתגלות כמלנומה, ולכן קיימת חשיבות מרובה לבדיקה פתולוגית. לאחר ההסרה הנקודה נשלחת לבדיקה פתולוגית לקבלת אבחנה מפורטת לגביה.

הסרה של נקודת חן בניתוח תמיד משאירה צלקת מסוימת, אם כי טיפול זהיר יכול למזער אותה.

== אסתטיקה ==

נקודות החן עשויות להוסיף או להחסיר מהיופי, כאשר למספרן ומיקומן יש השפעה מכרעת. כך למשל נקודת חן גדולה על האף עשויה להתפרש כ"לא יפה", כאשר נקודת חן קטנה על הלחי או מעל לשפה (כדוגמת מרילין מונרו או מדונה) עשויה להתפרש כמושכת. יש שמוסיפים נקודות חן מזויפות כדי להעשיר את המראה האישי, דבר אשר היה פופולרי במיוחד בתקופת הרנסאנס באירופה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060513230400/http://www.cancer.org.il/template/default.asp?textSearch=&maincat=4&catid=106 גילוי מוקדם של מלנומה - סרטן עור ממאיר], האגודה למלחמה בשומה

קטגוריה:גידולים שפירים
קטגוריה:מומים מולדים ומחלות כרומוזומליות
בית הנובר

בית הנובר (בגרמנית: Haus von Hannover) היא שושלת מלכים ממוצא גרמני שמלכה באנגליה ובבריטניה משנת 1714 ועד המלך הראשון בשושלת, ג'ורג' הראשון, הומלך לאחר מותה של המלכה אן, כיוון שהיה הפרוטסטנטי הקרוב ביותר אליה מבחינה משפחתית (שניהם היו ניניו של ג'יימס הראשון כך שלמעשה בית הנובר הוא מעין המשך לבית סטיוארט, דרך סופיה מהנובר, נכדתו של ג'יימס הראשון ואמו של ג'ורג' הראשון).

בנוסף לכך שלטה השושלת גם בנסיכות הבוחר מהנובר, שהפכה לבסוף לממלכת הנובר. בחלק מן השנים הייתה ממלכה זו תחת אוניה פרסונלית עם הממלכה הבריטית.

==מקור השם==
בית הנובר נקרא כך, כיוון שתחילת השושלת היא מממלכת הנובר שבגרמניה. הנובר, באותם ימים, הייתה בעלת יחסים מיוחדים עם בריטניה. לכן בתחילת המלכות של בני השושלת, נקראו בפי העם "גרמנים" או "זרים". בתחילה גם המלכים היו בעלי צביון גרמני, עד שהמלך ג'ורג' השלישי התנתק מצביון זה ונהיה קרוב יותר לעם הבריטי.

==תחילת שושלת הנובר==
בית הנובר החל את דרכו בשנת 1692. ארנסט אוגוסט (נחשב לראשון לבית הנובר) קיבל תואר של נסיך בוחר מקיסר האימפריה הרומית – לאופולד הראשון כאות הוקרה על תרומתה של משפחת הנובר במלחמת תשע השנים. לאחר פטירתו, הוריש ארנסט אוגוסט את תאריו ואדמותיו לבן שלו – גאורג לודוויג. ב-1705 נפטר הדוכס של גלוסטר שהיה בנה והיורש היחיד של אן, מלכת בריטניה. הפרלמנט הבריטי העביר חוק שלפיו יעבור הכתר לאחר מותה לקרוב המשפחה הפרוטסטנטי הראשון. מכיוון שהקרובה הפרוטסטנטית הייתה בת דודתה סופיה, אמו של גאורג, היא הפכה באופן מיידי ליורשת העצר. בשנת 1708 לאחר מלחמת הירושה הספרדית אישרה האספה הקיסרית את מעמדו של גאורג כנסיך בוחר. בשנת 1714 לאחר מותה של אמו, הוא הפך להיות יורש העצר וחודשיים לאחר מכן, מתה המלכה אן והפרלמנט הכריז על גאורג כ- ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה. כאן מתחילה תקופת כהונתו של בית הנובר כבית המולך בבריטניה עד שנת 1901 בה הוא מתחלף עם בית וינדזור.

== אחרי בית הנובר ==
להלכה, הסתיימה מלכות בית הנובר בשנת 1901. למעשה, שושלת זו מולכת באנגליה עד היום הזה. המלכה ויקטוריה הייתה המלכה האחרונה לבית הנובר. לאחר מותה, בשנת 1901, ירש את כסאה בנה, המלך אדוארד השביעי. מכיוון שאדוארד לא נשא את שם משפחת אמו (הנובר) אלא את שם משפחת אביו, היה למלך הראשון מבית סקסה-קובורג-גותה. יורשו, ג'ורג' החמישי החליף את שם משפחתו במהלך מלחמת העולם הראשונה, מבית סקסה-קובורג-גותה לבית וינדזור (הגייה: וינזור) על-שם טירת וינדזור, שהיא ביתה של משפחת המלוכה. הסיבה להחלפת השם הייתה המלחמה בין אנגליה לגרמניה, והמלך סבר שלא מן הראוי הוא להבליט שבראש בריטניה עומד מלך מבית גרמני. ולכן שינה אותו ל"בית וינדזור", שהוא הבית המולך בממלכה המאוחדת עד היום.

== השושלת המלכותית של בית הנובר ==

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:בתי אצולה גרמניים
קטגוריה:יחסי גרמניה – הממלכה המאוחדת
סמריום

סמריום (באנגלית: Samarium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Sm ומספרו האטומי 62. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==

סמריום הוא מתכת לבנה כסופה בעלת ברק מתכתי, עמידה בצורה סבירה בפני קורוזיה ומתלקחת ב-150 מעלות צלזיוס.

==שימושים==

שימושי הסמריום:

* בדומה ללנתנידים אחרים, לסמריום יישומים בתאורת פחמן בתעשיית הסרטים.
* סמריום משמש כמגן נייטרונים בכורים גרעיניים.
* לסמריום יישומים בסגסוגות.
* לSmCo<sub>5</sub> יישומים בייצור מגנטים חזקים במיוחד העמידים בפני דמגנטיזציה (דעיכת מגנטיות).
* Sm<sub>2</sub>O<sub>3</sub> שמוסף לזכוכית סופג אור תת אדום. בנוסף לכך חומר זה משמש כזרז במספר ריאקציות כימיות.

==היסטוריה==

הסמריום זוהה ב-1853 באנליזה ספקטרוסקופית של דידמיום (תערובת מתכות) על ידי כימאי שווצרי בשם ג'ין צ'ארלס (Jean Charles Galissard de Marignac). סמריום בודד לראשונה מהמינרל סמרסקיט ((Y,Ce,U,Fe)<sub>3</sub>(Nb,Ta,Ti)<sub>5</sub>O<sub>16</sub>) ב-1879 על ידי כימאי צרפתי בשם פול אמיל לקוק (Paul Émile).

==צורה בטבע==

סמריום לא מופיע בטבע בצורתו החופשית, אלא נמצא במספר מינרלים כגון מונזיט, בסטנסיט וסמרסקיט. המקורות המסחריים של סמריום הם מונזיט (שמכיל 2.8% סמריום) ובסטנסיט. את הסמריום מבודדים באמצעות אלקטרוליזה של תערובת של SmCl<sub>3</sub> מותך עם NaCl (או CaCl<sub>2</sub>). בתהליך זה מתקבל כלור כתוצר לוואי. שיטה נוספת לבידוד סמריום היא באמצעות חילוף יונים.

==אמצעי זהירות==

כמו לנתנידים אחרים, לסמריום רעילות נמוכה. מנגנוני רעילותו לא נחקרו, וידוע מעט על אופן פעולתם. <br>
לסמריום אין תפקיד ביולוגי, אך הוא עלול להאיץ מטאבוליזם.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Sm/index.html סמריום ב-Webelements (אנגלית)]

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
נאודימיום

נֵאוֹדִּימְיוּם (באנגלית: Neodymium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Nd ומספרו האטומי 60. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה. נאודימיום הוא משאב קריטי בייצור מנועים חשמליים בעלי יחס כוח/משקל גבוה, החיוניים בתחומים כדוגמת מכוניות חשמליות - כל אחד ממנועי מכונית חשמלית מכיל למעלה מקילוגרם של נאודמיום.

==תכונות==
נאודימיום הוא מתכת לבנה כסופה בעלת ברק מתכתי. נאודימיום הוא בין המתכות היותר פעילות ממשפחת הלנתנידים, הוא מגיב במהירות עם אוויר ויוצר Nd<sub>2</sub>O<sub>3</sub> שלאחר מכן מתפורר וחושף את שאר המתכת לאוויר.

==שימושים==
שימושי הנאודימיום:

* משקפי מגן של נפחים ורתכים מכילות לעיתים נאודימיום.
* לנאודימיום שימוש בהסרת הצבע הירוק בזכוכית שנגרם בעקבות זיהומי ברזל.
* ליוני נאודימיום יישומים בייצור לייזרים.
* למלחי נאודימיום יישומים בציפוי אמאיל.
* לנאודימיום שימושים בתור מגנט חזק, לתרכובת Nd<sub>2</sub>Fe<sub>14</sub>B (שזולה ויעילה יותר ממגנטים אחרים כמו מגנטי סמריום-קובלט) תפקיד בייצור אוזניות וחומרת מחשב.
* בשל הדמיון בין היון Nd<sup dir=ltr>3+</sup> לבין Ca<sup dir=ltr>2+</sup>, משמשים לעיתים יוני נאודימיום בתור דשן (בעיקר בסין).

מגנטי נאודימיום נפוצים במיוחד בפרויקטים מדעים של תלמידים, מאחר שהם חזקים יותר ממגנט רגיל וניתן להשיגם בקלות על ידי פירוק כוננים קשיחים שאינם בשימוש.

==היסטוריה==
הנאודימיום (מקור השם במילה היוונית "נאוס" - "חדש" ו"דידימוס" - "תאום") זוהה על ידי כימאי אוסטרי בשם קרל וולסבך (Carl Auer von Welsbach) בווינה בשנת 1885. קרל הפריד את נאודימיום בזמן אנליזה ספקטרוסקופית של דידמיום (תערובת נאודימיום ופרסאודימיום). נאודימיום בודד לראשונה בשנת 1925.

==צורה בטבע==
נאודימיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית לעולם, הוא מופיע כמחצב כמו מונזיט ((Ce, La, Th, Nd, Y)PO<sub>4</sub>) ובסטנסיט ((Ce,La,Th,Nd,Y)(CO<sub>3</sub>)F).

ניתן לבודד נאודימיום מNdF<sub>3</sub> כך:

<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
2NdF<sub>3</sub> + 3Ca → 2Nd + 3CaF<sub>2</sub>
</div>

טכניקה נוספת לבידוד נאודימיום היא בעזרת חילוף יונים.

==אמצעי זהירות==
אבק נאודמיום מתכתי הוא חומר דליק ועלול להתלקח.

לתרכובות נאודימיום רעילות נמוכה, אך מלחיו מגרים את העיניים, העור והאף. כשמוזרק לווריד, נאודימיום יכול לשמש כחומר מונע קרישה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Nd/index.html נאודימיום ב-Webelements] 
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
פרומתיום

פרומתיום (באנגלית: Promethium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Pm ומספרו האטומי 61. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים.

== מקור השם ==
נקרא על שם פרומתאוס, הענק שעל-פי המיתולוגיה היוונית הביא את האש לבני האדם.

==תכונות==
פרומתיום קיים בשתי צורות אלטרופיות ומלחיו פולטים אור בחשכה בעקבות דעיכה רדיואקטיבית. נוסף על כך, אין לפרומתיום איזוטופים יציבים.

==שימושים==
שימושי הפרומתיום:

* מקור לקרינת בטא.
* מקור אור (כאשר זרחן סופג את קרינת הבטא ומפיק אור).
* ל-<sup>147</sup>Pm יישומים בתאים פוטואלקטריים.
* בעתיד יוכל לשמש כמקור נייד לקרני רנטגן, וכמקור אנרגיה וחום בחלל.

==היסטוריה==
ב-1902 נחזה קיומו של פרומתיום על ידי בוהסלב בראונר (Bohuslav Brauner) וב-1914 אושר על ידי הנרי מוזלי (Henry Moseley). במשך השנים טענו מספר קבוצות שהצליחו להפיק פרומתיום, אך טענות אלו לא אושרו בעקבות הקושי בהפרדתו מיסודות אחרים. 
קיומו של פרומתיום הוכח סופית ב-1945 כאשר מרינסקי (Jacob A. Marinsky), גלנדנין (Lawrence E. Glendenin) וצ'ארלס קורייל (Charles D. Coryell) הפיקו אותו בזמן אנליזת תוצרי לוואי של דעיכת אורניום. צוות המחקר היה עסוק מדי במחקר צבאי בזמן מלחמת העולם השנייה ולכן לא דיווח על הממצא עד 1947.

כיום מופק פרומתיום מתוצרי לוואי של דעיכת אורניום. כמו כן, ניתן להפיקו על ידי הפצצת <sup>146</sup>Nd בנייטרונים. בתהליך זה הופך <sup>146</sup>Nd ל-<sup>147</sup>Nd ומתפרק התפרקות בטא ל-<sup>147</sup>Pm (בעל זמן מחצית חיים של 11 ימים).

==צורה בטבע==
פרומתיום לא מופיע באופן טבעי על כדור הארץ, אך הספקטרום שלו נצפה במספר כוכבים.

==אמצעי זהירות==
פרומתיום מצריך טיפול זהיר, מכיוון שהוא חומר רדיואקטיבי ובזמן התפרקות בטא עלול לפלוט קרני רנטגן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Pm/index.html פרומתיום ב-Webelements] 
* 
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
קטגוריה:יסודות רדיואקטיביים
פוליטיקה של סמואה האמריקנית

בית המחוקקים של סמואה האמריקנית
הפוליטיקה של סמואה האמריקנית היא במסגרת של מדינת חסות בעלת שיטת משטר של דמוקרטיה נשיאותית ייצוגית, כאשר המושל הוא ראש הממשלה, ובמדינה יש מערכת רב-מפלגתית.

סמואה האמריקנית היא טריטוריה השייכת לארצות הברית אך אינה אחת מהמדינות המרכיבות אותה, והיא מנוהלת על ידי המשרד לענייני איים, המשתייך למחלקת הפנים האמריקנית. החוקה שלה אושרה ב-1966 ונכנסה לתוקף ב-1967. הכוח הביצועי מופקד בידי הממשלה. הכוח החקיקתי מפוצל בין שני בתי המחוקקים. המערכת המפלגתית היא העתק של זו שבארצות הברית. הרשות השופטת לא תלויה ברשות המבצעת וברשות המחוקקת.

כמו כן, בסמואה האמריקנית מתקיימת גם מערכת פוליטית כפרית מסורתית, הנקראת פאאמאטאי והפאאסמואה, שממשיכה להתקיים הן בסמואה האמריקנית והן בסמואה העצמאית.

הפאאסמואה היא מונח המתאר שפה ולבוש, והפאאמאטאי היא פרוטוקולים של הפונו (מועצה) והמערכת שבראשה עומד צ'יף. הפאאמאטי והפונו הם חלק בכל הרמות של הגוף הפוליטי הסמואי, החל מהמשפחה, עובר בכפר, ממשיך ברמת האזור, ועד לעניינים לאומיים. המאטאי (צ'יפים) נבחרים בקונצנזוס בתוך הפונו של המשפחה המורחבת ושל הכפרים שאליהם הם שייכים.

המאטאי והפונו (שבעצמה מורכבת ממאטאי) מחליטים על פיזור של המשפחות הסוחרות ועל תקופת השכירות של אדמות ציבוריות. רוב האדמות בסמואה האמריקנית ובסמואה העצמאית הן אדמות ציבור. מאטאי יכול לייצג קבוצה של משפחה קטנה או של משפחה מורחבת גדולה שנמצאת גם מעבר לאיים, כלומר, גם בסמואה האמריקנית וגם בסמואה העצמאית.

==הרשות המבצעת==
{|border=1 align=center
|+ראשי המדינה
|המשרה
|מחזיק המשרה
|מפלגה
|מתאריך
|-
|נשיא ארצות הברית
|
|המפלגה הדמוקרטית
|20 בינואר 2021
|-
|מושל סמואה האמריקנית
|למנו פלטי מאוגה
|המפלגה הדמוקרטית
|3 בינואר 2021
|}

המושל וסגן המושל נבחרים בבחירות המתקיימות פעם בארבע שנים. שיטת ההצבעה היא פתק אחד לשניהם.

==הרשות השופטת==
בית המשפט העליון (נשיא בית המשפט ושאר השופטים ממונים בידי מזכיר הפנים של ארצות הברית)

===ארגונים בינלאומיים הפעילים בסמואה האמריקנית===
* ועדת האומות המאוחדות לכלכלה וחברה עבור אסיה והאוקיינוס השקט
* האינטרפול (סניף מקומי)
* הוועד האולימפי הבינלאומי
* מזכירות הקהילה הפאסיפית

==קישורים חיצוניים==

*
סמואה האמריקנית
אירופיום

אירופיום (באנגלית: Europium) הוא יסוד כימי מתכתי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Eu ומספרו האטומי 63. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==

אירופיום הוא היסוד הפעיל ביותר מסדרת הלנתנידים והוא מתחמצן במהירות באוויר. כמו לנתנידים אחרים, אירופיום מתלקח באוויר בטמפרטורה של 150-180°C.

==שימושים==

לאירופיום אין שימוש מסחרי בצורתו המתכתית. בעבר הוא שימש ליצירת לייזרים ובזכות יכולתו לספוג נייטרונים הוא נמצא בכורים גרעיניים. אירופיום חמצני Eu<sub>2</sub>O<sub>3</sub> שימש ליצירת צבע אדום בטלוויזיות. מלחי אירופיום מתחרים עם חומרים פלואורסצנטיים (תרכובות זרחן) מכיוון שחלקם זוהרים ימים לאחר שנחשפו לכמה דקות באור.

==היסטוריה==

אירופיום הופק לראשונה על ידי פול אמיל לקוק (Paul Émile Lecoq de Boisbaudran) ב-1890 משברי סמריום - גדוליניום. אירופיום מתכתי טהור בודד רק בשנים האחרונות.

==צורה בטבע==

אירופיום מעולם לא נמצא בטבע בצורתו החופשית ויש סוגי מינרלים רבים שמכילים אותו.
מינרלים:
* פלואורידים (תרכובות פלואור)
**EuF<sub>2</sub>
** EuF<sub>3</sub>
* כלורידים (תרכובות כלור)
**EuCl<sub>2</sub>
** EuCl<sub>3</sub>
* ברומידים (תרכובות ברום)
** EuBr<sub>2</sub>
** EuBr<sub>3</sub>
* יודידים (תרכובות יוד)
** EuI<sub>2</sub>
** EuI<sub>3</sub>
* תחמוצות
** Eu<sub>2</sub>O<sub>3</sub>
** Eu<sub>2</sub>O<sub>4</sub>
* סולפידים (תרכובות גופרית)
** EuS
* ניטריטים (תרכובות חנקן)
** EuN

==רעילות==

מנגנוני רעילותם של תרכובות אירופיום עוד לא הובנו במלואם מכיוון שטרם נחקרו, אך אין עדויות שאירופיום רעיל יותר מלנתנידים אחרים. לאירופיום אין תפקיד ביולוגי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Eu/index.html אירופיום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
טרביום

טרביום (באנגלית: Terbium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Tb ומספרו האטומי 65. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==

טרביום הוא מתכת כסופה אפורה, רקיעה, ניתנת לחישול ורכה מספיק בשביל שניתן יהיה לחתוך אותה עם סכין. טרביום יציב יחסית כשנחשף לאוויר. לטרביום שתי צורות אלוטרופיות.

==שימושים==

שימושי הטרביום:

* לטרביום יישומים בייצור סגסוגות.
* לטרביום תפקיד בייצור מכשירים אלקטרוניים כטרביום פוספיד.
* לTb<sub>2</sub>O<sub>3</sub> שימוש בתור צבע בטלוויזיות צבעוניות.
* יחד עם תחמוצת זירקוניום (ZrO<sub>2</sub>), לטרביום שימוש בתור חומר מייצב בתאי דלק בטמפרטורות גבוהות.

==היסטוריה==

הטרביום זוהה ב-1843 על ידי הכימאי השוודי קרל מוסנדר (Carl Gustaf Mosander), בתור זיהום בתחמוצת איטריום (Y<sub>2</sub>O<sub>3</sub>) ונקרא על שם הכפר איטרבי בשוודיה.

==צורה בטבע==

טרביום לא מופיע לעולם בטבע בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בכמה מינרלים כגון צריט, גדוליניט, מונזיט (שמכיל מעל 0.03% טרביום), קסנוטים (YPO<sub>4</sub>) ואוקסניט (שמכיל למעלה מ-1% טרביום).

ניתן לבודד טרביום מTbF<sub>3</sub> באמצעות תגובה עם סידן כך:

<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
2TbF<sub>3</sub> + 3Ca → 2Tb + 3CaF<sub>2</sub>
</div>

==אמצעי זהירות==

לטרביום ותרכובותיו רעילות נמוכה ומנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. <br>
לטרביום אין תפקיד ביולוגי ידוע.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Tb/index.html טרביום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
דגל סמואה האמריקנית

הדגל הלאומי של סמואה האמריקנית אומץ ב-17 באפריל 1960. העיט שעל הדגל מתאר את היחסים שבין סמואה האמריקנית וארצות הברית. העיט מחזיק בציפורניו בסמלי הכוח המסורתיים השייכים למנהיגי הצ'יפים של סמואה.

==היסטוריה==
דגל סמואה האמריקנית בלהקת פסיפיק של חיל הנחתים של ארצות הברית
לפני שהמתיישבים האירופאים הראשונים דרכו על אדמת האיים במאה ה-18, לא היה דגל לאיים. הם השתמשו לראשונה בדגלים במהלך המאה ה-19, אם כי לא ברור אילו מהם הונפו עקב תיעוד חלקי. גרמניה, האימפריה הבריטית וארצות הברית תבעו ריבונות על האיים בתחילת המאה; שלוש המדינות פתרו את המחלוקת על ידי חלוקת סמואה ביניהן במהלך האמנה המשולשת בשנת 1899. כתוצאה מהסכם עם המפקדים העליונים של האי טוטילה, ארצות הברית השתלטה על סמואה המזרחית ביותר ב-17 באפריל 1900, והניפה את דגלה באותו יום. דגל ארצות הברית המשיך להיות הדגל הרשמי היחיד של סמואה האמריקאית עד 1960.

באמצע המאה ה-20 החלו הסמואים לקחת תפקיד פעיל יותר בשלטון המקומי. כתוצאה מכך, החלו דיונים על דגל טריטוריאלי חדש והסמואים הוזמנו להציע רעיונות. מנהיגי ממשל מקומיים והמכון להרלדיקה של צבא ארצות הברית עיצבו אז את הדגל תוך שילוב רעיונות אלה בתוכו. הדגל אומץ רשמית ב-17 באפריל 1960, שישים שנה ליום שבו הניפה ארצות הברית לראשונה את הדגל האמריקני מעל סמואה.

הדגל הונף לראשונה ביום הדגל, 17 באפריל 1960. בשנה הקודמת, עיצוב הדגל זכה בתחרות עיצוב הדגל בתיכון סמואנה, בעיצובו של תלמיד התיכון פארטי סוטואה. טיוטה נשלחה למכון להרלדיקה של צבא ארצות הברית.

עותק של הדגל, שהובא לירח על ידי אסטרונאוטים בארבע משימות תוכנית אפולו מ-1969 עד 1971, מוצג במוזיאון ז'אן פ. היידון בפאגו פאגו.

==עיצוב==
הדגל מורכב ממשולש לבן גדול, המופנה לכיוון המנוף, צבוע באדום ונוגע בעיט, על שדה כחול. העיט, הציפור הלאומית של ארצות הברית, מחזיק בציפורניו בסמלי הכוח המסורתיים השייכים למנהיגי הצ'יפים של סמואה.

הצבעים והסמלים של הדגל נושאים משמעויות תרבותיות, פוליטיות ואזוריות. האדום, הלבן והכחול מייצגים את הצבעים המשמשים באופן מסורתי הן ארצות הברית והן סמואה. הנשר הקירח מייצג את ארצות הברית ומופיע על הדגל, למרות שהוא אינו חי בסמואה האמריקאית. הוא אוחז בשני סמלים סמואים, מרמזים על האפוטרופסות האמריקנית על סמואה האמריקנית, וכן מעורר את החותם הגדול של ארצות הברית.

סמואה האמריקאית מקיימת חגיגת יום הדגל ב-17 באפריל בכל שנה.

==ראו גם==
* סמל סמואה האמריקנית

== קישורים חיצוניים==

* 
* 

סמואה
סמואה האמריקאית
קטגוריה:סמואה האמריקנית: סמלים לאומיים
סמואה האמריקנית
סמואה האמריקנית
דיספרוסיום

דיספרוסיום (באנגלית: Dysprosium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Dy ומספרו האטומי 66. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==

דיספרוסיום הוא מתכת כסופה, בעלת ברק מתכתי היציבה באוויר בטמפרטורת החדר. ניתן להמיס דיספרוסיום בחומצות. דיספרוסיום רך מאוד, ניתן לחתוך אותו עם סכין מטבח. תכונותיו מושפעות במידה ניכרת מזיהומים (לדוגמה מתכות אחרות), אפילו בריכוזים נמוכים.

==שימושים==

שימושי הדיספרוסיום:
* יחד עם מתכות אחרות (כמו ונדיום למשל), לדיספרוסיום יישומים בייצור לייזרים.
* בזכות יכולתו לבלוע נייטרונים, לדיספרוסיום (תחמוצת דיספרוסיום עם ניקל) יישומים בכורים גרעיניים. בנוסף לכך, לדיספרוסיום יישומים בקירור כורים גרעיניים.
* לתרכובות של דיספרוסיום וקדמיום עם יסודות מהטור ה-16 בטבלה המחזורית תפקיד בתור מקור לאור תת אדום.
* בזכות תכונותיו המגנטיות, לדיספרוסיום חשיבות בייצור דיסקים קשיחים.

==היסטוריה==

הדיספרוסיום (מקור השם במילה היוונית "dysprositos" שמשמעותה "קשה להשגה") זוהה לראשונה בשנת 1886 בפריז על ידי הכימאי הצרפתי פול אמיל לקוק (Paul Émile Lecoq). דיספרוסיום מתכתי בודד לראשונה רק בשנות ה-50.

==צורה בטבע==

דיספרוסיום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בכמה מינרלים כמו קסנוטים, פרגוסוניט, אוקסניט, פוליכרס, גדוליניט, בלומסטרנדין, מונזיט ובסטנסיט. בטבע דיספרוסיום מופיע לעיתים קרובות יחד עם ארביום והולמיום.

ניתן לבודד דיספרוסיום מDyF<sub>3</sub> באמצעות תגובה עם סידן, כך:

<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
2DyF<sub>3</sub> + 3Ca → 2Dy + 3CaF<sub>2</sub>
</div>

==אמצעי זהירות==

כמו לנתנידים אחרים, לדיספרוסיום רעילות נמוכה. מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. <br>
לדיספרוסיום אין תפקיד ביולוגי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Dy/index.html דיספרוסיום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
מחסנית

מחסנית לאקדח בקוטר 9 מ"מ
מחסנית היא אמצעי הזנה של תחמושת לכלי ירייה, לרוב רובים ואקדחים. 

== מבנה המחסנית וסוגֶיה ==
מחסנית צולבת במצב 'הכנס' ברובה [[M16]]
המחסנית עשויה לרוב ממתכת או מתכת בשילוב חומרים פלסטיים. ישנן מחסניות חד־טוריות שבהן הכדורים מסודרים בשורה אחת, וישנן מחסניות דו־טוריות בהן הכדורים מסודרים זה לצד זה וזה ומעל זה, מצידה התחתון של המחסנית. עֲקֵב המחסנית סוגר את המחסנית, ומשמש גם כמשטח ההתנגדות לקפיץ המחסנית. בחלקה העליון של המחסנית יש פתח הזנה, אשר דרכו מזינים אליה תחמושת וממנו נגרפת התחמושת אל בית הבליעה של כלי הירייה. פגמים במחסניות (כמו טעינת יתר לאורך זמן, או חלודה) הם אחד הגורמים למעצור בנשק.

לעיתים משתמשים במחסנית צולבת, שהיא למעשה שתי מחסניות המחוברות זו לזו בצורה מדורגת. מחסנית צולבת נועדה לזרז את הליך החלפת המחסנית עם התרוקנות המחסנית הראשונה.

אמצעי הזנה נוספים לנשק הם שרשיר ותוף:
* שרשיר תחמושת מורכב מתחמושת המחוברת בתרמיל. בשרשיר מתפרק מחוברים התרמילים זה לזה לרוב באמצעות חוליות מתכת קצרות; לאחר שהקליע נורה, מופרד התרמיל המשומש ומועף מתריס הנשק. בשרשיר קבוע מחוברים התרמילים זה לזה לרוב באמצעות חוליות בד; לאחר שהקליע נורה, יוצא השרשיר מצדו השני של כלי הירייה, שלם אך ריק.
* תוף תחמושות הוא מכל מעוגל המשמש כמחסנית. היה בשימוש במקלע לואיס.

==היסטוריה==
בעבר, שיטות הזנת הנשק הנהוגות היו טעינה ידנית של הנשק דרך צידו הקדמי של הקנה (אבק שרפה ותחמושת בנפרד-בדומה לשיטת ההזנה של התותחים באותה תקופה) או דרך בית הבליעה (כנהוג היום, לאחר המצאת התחמושת האחודה). עם ההתפתחות שנעשתה בכלי הנשק, הופיעו רובים בריחִיִּים בעלי שחלה (מחסנית פנימית) שבהם ניתן היה לבצע ירי מהיר יותר, בהשוואה לרובים מאותה תקופה. בחלקם נגרף הכדור עם תנועת בריח ידנית, ובחלקם היה צורך לדרוך את הנשק עם בוכנה (שיטת הפעולה של רובי הציד). לקראת ראשיתה של המאה ה-20 פותחו לראשונה כלי ירי אוטומטיים וחצי אוטומטיים בעלי הזנה ממחסנית. לעומת שיטות שהיו נהוגות בעבר, השימוש ברובה נטען ממחסנית הִקְנָה למפעילו קצב אש גבוה יותר ונוחות בתפעולו.

==ראו גם==
* התפתחות כלי הירי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחמושת
קטגוריה:כלי ירייה - מבנה ופעולה
קטגוריה:כלי קיבול
הולמיום

הולמיום (באנגלית: Holmium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Ho ומספרו האטומי 67. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==
הולמיום הוא בעל המומנט המגנטי הגבוה ביותר (10.6µB) במצבו הטבעי. כאשר משולב עם איטריום הוא יוצר תרכובות מגנטיות חזקות. זהו יסוד רך ועמיד נגד קורוזיה, יציב באוויר יבש בטמפרטורת החדר, אך באוויר לח וטמפרטורות גבוהות יותר הוא מתחמצן במהירות ויוצר תחמוצת הולמיום צהבהבה. בצורתו הטהורה, בעל ברק מתכתי כסוף.

==שימושים==
עקב תכונותיו המגנטיות, הולמיום שימושי ביצירת שדות מגנטיים. מכיוון שהוא מסוגל לספוג נייטרונים, הוא משמש בתור בולע נייטרונים בכורים גרעיניים. שימוש נוסף בתחמוצת הולמיום הוא צביעת זכוכית בצבע צהוב.

==היסטוריה==
ההולמיום זוהה על ידי מארק דלפונטיין (Marc Delafontaine) וז'אק לואי סורה (Jacques Louis Soret) ב-1878 בזמן הבחינו בשיבוש בליעה ספקטרוגרפית של יסוד בלתי-ידוע (אותו כינו יסוד X). מאוחר יותר באותה שנה, פר תיאודור (Per Teodor Cleve) זיהה את היסוד באופן בלתי תלוי כשחקר תחמוצת ארביום.

לפי הטכניקה של קארל גואסטף מוסאנדר, תיאודור הסיר כל חומר "מזהם" שהיה בדגימת תחמוצת הארביום. מאמציו הניבו שני חומרים חדשים, האחד חום והשני ירוק. הוא קרא לחומר החום "הולמיה" (על שם עיר מולדתו, סטוקהולם) ולחומר הירוק קרא תוליה (Thulia). מאוחר יותר הסתבר שהולמיה היא תחמוצת הולמיום ותוליה היא תחמוצת תוליום.

==צורה בטבע==
כלנתנידים אחרים, הולמיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אך נמצא במספר מינרלים כשהוא משולב עם יסודות אחרים (גדוליניום למשל). ניתן לבודד אותו במספר טכניקות, כמו למשל חילוף יונים.

==אמצעי זהירות==
כלנתנידים אחרים, להולמיום רעילות נמוכה, מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. חסר תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Ho/index.html הולמיום ב-Webelements] 
* 

*
קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
ארביום

אֵרְבִּיּוּם (באנגלית: Erbium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Er ומספרו האטומי 68. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==
ארביום הוא מתכת רכה, חשילה, היציבה באוויר ואינה מתחמצנת במהירות כלנתנידים אחרים. למלחיו צבע אדום, וטווח הספקטרום שלו נמצא באור הנראה, בעל-סגול וליד תת-אדום. תכונותיו משתנות בהתאם לריכוז זיהומים שנמצאים בו (לנתנידים אחרים, למשל).

==שימושים==
*משמש כמגן נייטרונים בכורים גרעיניים.
*כשמוסף לונדיום, ארביום מוריד את חוזקה של הסגסוגת ומשפר את יכולת חישולה.
*לתחמוצת ארביום (Er<sub>2</sub>O<sub>3</sub>) יישומים בייצור תכשיטים זולים, משקפי שמש וזיגוג אמאיל.
*יישומים בצילום.
*יצור מגבר אופטי EDFA.

==היסטוריה==
הארביום (נקרא על שם הכפר איטרבי בשוודיה) זוהה על ידי קרל גוסטף מוסנדר (Carl Gustaf Mosander) ב-1843. מוסנדר הפריד מהמינרל גדוליניט שלושה חומרים חדשים וקרא להם "איטריה", "ארביה" ו"טרביה". עד שנת 1860 שרר בלבול מסוים בין "ארביה" ל"טרביה", וב-1877 השמות שונו בהתאם. בשנת 1905 הצליחו ז'ורז' אורבן (Georges Urbain) וצ'ארלס ג'יימס (Charles James) לבודד באופן בלתי תלוי תחמוצת ארביום (Er<sub>2</sub>O<sub>3</sub>) טהורה. ארביום מתכתי טהור בודד רק בשנת 1934.

==צורה בטבע==
כלנתנידים אחרים, ארביום לא מופיע בטבע לעולם בצורתו החופשית, אך הוא נמצא במינרלים כמו מונזיט. מבחינה היסטורית היה קשה ויקר לבודדו ממחצביו ורק לאחר שהומצאה טכניקת "חילוף יונים" ניתן היה להפיקו בקלות יחסית. המקורות המסחריים לארביום הם המינרלים קסנוטים ואוקסניט.

==אמצעי זהירות==
לארביום ותרכובותיו רעילות נמוכה, מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. חסר תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Er/index.html ארביום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
לוטציום

לוטציום (באנגלית: Lutetium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Lu ומספרו האטומי 71. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==
לוטציום הוא מתכת בצבע לבן כסוף, עמיד בפני קורוזיה ויציב באוויר.

==שימושים==
הפקת כמויות שימושיות של היסוד כרוכה במאמץ ובמחיר גבוה, ובשל כך שימושיו מוגבלים מאוד. ביניהם:

*שימוש כזרז בתעשיית הנפט.
*שימושים באלקילציה ופילמור.

==היסטוריה==
לוטציום (על-פי שמה הלטיני הקדום של "פריז" - לוטטיה) זוהה ב-1907 באופן בלתי עצמאי על ידי המדען הצרפתי ז'ורז' אירבן (Georges Urbain) ועל ידי המינרלוג (מומחה למינרלים) האוסטרי קרל וולסבך (Carol Auer von Welsbach). שני החוקרים מצאו לוטציום כזיהום במינרל איטרביה.

תהליך הפרדה של לוטציום מאיטרביה תואר לראשונה על ידי אירבן. הוא בחר שני שמות ליסוד החדש: "ניואיטרביום" ("איטרביום חדש") ו"לוטסיום". ב-1949 השם "ניואיטרביום" נזנח לטובת "לוטציום".

==צורה בטבע==
לוטציום אינו מופיע בטבע בצורתו החופשית, אלא יחד עם מתכות אחרות. תהליך הפרדתו ממתכות אחרות הוא קשה במיוחד, מה שהופך אותו (יחד עם נדירותו) לאחד היסודות היקרים ביותר בעולם (מחירו גבוה פי שישה מזהב).

לוטציום מופק מסחרית בעיקר מהמינרל מונזיט (0.003% בקירוב). לוטציום מתכתי טהור בודד שנים רבות לאחר זיהויו בזכות התפתחות טכניקות טיהור כמו חילוף יונים.

==אמצעי זהירות==
ללוטציום רעילות נמוכה. אין לו תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Lu/index.html לוטציום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:לנתנידים
הפניום

הַפניום (באנגלית: Hafnium) הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Hf ומספרו האטומי 72.

==תכונות==
הפניום הוא מתכת מעבר בצבע אפור בעלת ברק מתכתי, עמידה בפני קורוזיה ודומה מבחינה כימית לזירקוניום (פרט לצפיפותו, שגבוהה פי שניים מזו של זירקוניום). תכונותיו מושפעות מריכוז הזירקוניום שבו ותהליך הפרדתם כרוך בקושי רב. להפניום פונקציית עבודה נמוכה יחסית של 3.9 אלקטרון-וולט.

הפניום קרביד הוא חומר בינארי (מורכב משני חלקים, כמו NaCl) בעל עמידות גבוהה מאוד בפני חום. טמפרטורת התכתו היא 3310 מעלות צלזיוס.

==שימושים==
* יישומים בבקרת כורים גרעיניים (יכולתו לבלוע נייטרונים גבוהה פי 600 מזו של זירקוניום).
* שימוש בסגסוגות, יחד עם ברזל, טיטניום, ניאוביום, טנטלום ומתכות נוספות.
* נשקל שימוש באיזוטופ הפניום בתור נשק גרעיני.
* תחמוצות הפניום משמשות החל משנת 2007 בתעשיית המיקרואלקטרוניקה, כחומר מבודד עבור טרנזיסטור MOSFET. תחמוצות ההפניום החליפו את תחמוצת הסיליקון כחומר המבודד בשל היותן בעלות מקדם דיאלקטרי הגבוה פי 4–6 מזה של תחמוצת הסיליקון, כתלות בהרכב ובמבנה התחמוצת.

==היסטוריה==
ההפניום זוהה על ידי דירק קוסטר (Dirk Coster) וג'ורג' דה הוושי ב-1923 בקופנהגן שבדנמרק. זמן קצר לאחר גילויו, הדמיון בין הפניום לזירקוניום נחזה והוא זוהה במהלך אנליזה ספקטרוסקופית של זירקון בנורווגיה.

הפניום מתכתי בודד לראשונה על ידי יאן הנדריק דה בּוּר (Jan Hendrik de Boer) בעזרת יוד וטונגסטן.

==צורה בטבע==
בטבע הפניום אינו מופיע בצורתו החופשית, אך הוא נמצא בתרכובות יחד עם זירקוניום. מינרלים כמו אלביט וזירקון מכילים בדרך כלל 1-5% הפניום.
הדמיון הכימי בין זירקונים להפניום מקשה על הפרדתם וחצי מההפניום שמופק בעולם הוא תוצר לוואי של עיבוד זירקוניום.

==אמצעי זהירות==
על אף שרוב האנשים לא יתקלו בהפניום בחייהם, יש להתייחס אל תרכובותיו כאל חומרים רעילים (גם אם הם לא מסוכנים).
אבק הפניום מתכתי יכול להתלקח באופן ספונטני באוויר ולכן מצריך הקפדה על כללי זהירות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Hf/index.html הפניום ב-Webelements (אנגלית)]
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:מתכות מעבר
חריזה (מלאכת יד)

חריזה מסורתית בגאנה 
{{סרטונים}} חריזת משולשים
חריזה היא האמנות או הטכניקה של צירוף חרוז אחד למשנהו באמצעות חוט או חבל.

בשנות האלפיים, רוב צורות החריזה משמשות לייצור חפצי הלבשה (בגדים, ארנקים ונעליים) או תכשיטים, אולם משתמשים בחריזה ליצירת אמנות, לקישוט מבנים ולפסלים. התכשיט הנוצר מחריזה נקרא מחרוזת.

==טכניקות חריזה==
טכניקות החריזה מתחלקות לשני סוגים עיקריים:
* שימוש בנול אריגה.
* ללא נול, בטכניקות של השחלה, פיוטה, ראוו, הרינגבון ונטינג.

ניתן לבצע חריזה בשילוב חומרים שונים כגון: פימו, חרס, חרוזי זכוכית, מתכות ואבנים יקרות.

==היסטוריה ותרבות==
מרבית תרבויות העולם השתמשו בטכניקות של חריזה ליצירת תכשיטים, בגדים ויצירות אמנות. עדויות ארכאולוגיות מעידות על קיומן של טכניקות חריזה כבר בתרבות הנאטופית, כ-15,000 שנים לפני זמננו.

בתקופות קדומות היה שימוש רב לחריזה ולחרוזים בייצור חפצי דת וקמעות, שהמשתמשים בהם האמינו כי הם מביאים מזל או מרפא.
כיום עם התקדמות הטכנולוגיה פותחו חרוזים באיכות מאוד גבוהה ובמגוון רחב של צבעים וציפויים. חרוזים אלו משמשים את אומני החריזה בטכניקות שונות שפותחו לרמה מתודית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלאכת יד
קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:תכשיטים
רניום

רניום (Rhenium) הוא יסוד כימי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Re ומספרו האטומי 75.

==תכונות==
רניום הוא מתכת כסופה לבנה, מבריקה, בעלת נקודת הרתיחה הגבוהה ביותר מכל היסודות. רניום הוא גם אחד היסודות הצפופים ביותר פרט לפלטינה, אירידיום ואוסמיום. דרגות החמצון שלו הן 1-, 1+, 2+, 3+, 4+, 5+, 6+ ו-7+.

סגסוגות רניום ומוליבדן הן מוליכי על בטמפרטורות הנמוכות מ-10 מעלות קלווין (מינוס 263.15 צלזיוס).

==שימושים==
שימושו העיקרי הוא בתור זרז בתהליך סילוק עופרת מדלק ובייצור סגסוגות על לחלקי מנועי סילון. שימושים נוספים:
* רניום שימש בייצור סגסוגות טונגסטן ומוליבדן.
* פרט לסילוק עופרת מדלק, לרניום שימושים נוספים כזרז ריאקציות כימיות.
* מהווה רכיב חשוב בחלק ממנורות ההבזק ("פלאש") במצלמות.
* ייצור מוליכי-על בטמפרטורות נמוכות.

==היסטוריה==
קיומו נחזה על ידי הנרי מוזלי ב-1914. בפועל, רניום זוהה בגרמניה בשנת 1925, כאשר וולטר נודאק (Walter Noddack), אידה טאק (Ida Tacke) ואוטו ברג (Otto Berg) דיווחו על יסוד חדש שמצאו במחצב פלטינה ובמינרלים קולומביט, גדוליניט ומוליבדניט. בשנת 1928 הם הצליחו למצות גרם בודד של רניום מ-660 קילוגרם מוליבדניט. את היסוד החדש כינו על שם הנהר ריין.

התהליך היה מסובך ויקר ולכן נזנח עד לשנות ה-50 המוקדמות כאשר סגסוגות טונגסטן-רניום ומוליבדן-רניום נכנסו לשימוש.

==צורה בטבע==
רניום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, גם בצורת תרכובת הוא לא מופיע והמקור המסחרי שלו הוא מחצבי מוליבדן (שיכולים להכיל בין 0.002% ל-0.2% רניום). בקרום כדור הארץ, רניום נמצא בריכוז של 0.001 חלקים למיליון (ppm).

==אמצעי זהירות==
לא ידוע האם רניום רעיל ולכן הוא מצריך טיפול בהתאם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Re/index.html רניום ב-Webelements (אנגלית)]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:מתכות מעבר
חרוז (חפץ)

חרוזים
חרוז הוא חפץ בעל נקב מפולש.

החרוז מחובר בדרך כלל לחרוזים אחרים באמצעות חוט או חבל בטכניקה הנקראת חריזה.

החרוזים נעשים בצורות שונות ובגדלים שונים. גודלם של החרוזים משתנה בין מילימטרים בודדים למספר סנטימטרים.

חרוזים עשויים מחומרים שונים כגון: זכוכית, פלסטיק, פימו, אבן, אבני חן, אבנים יקרות ואף מזרעים, מתכות, חרס, עיסת נייר, עץ ושרף.

== היסטוריה ==
חרוזים קדומים נתגלו מחומרים טבעיים של קונכיות, צדפים, עצמות בעלי חיים, חרס וזכוכית. חרוזים ידועים כאחת מצורות המסחר הקדומות ביותר של המין האנושי. שימוש ומסחר בחרוזים התקיים לאורך כל ההיסטוריה האנושית. הממצא העתיק ביותר של חרוזים הוא ממרוקו, ומתוארך לכ-150,000 שנה לפני זמננו.

חרוזי זכוכית הופיעו לראשונה כ-6,000 שנה לפני זמננו במסופוטמיה וצפון סוריה. המילה "חרוזים" מוזכרת בתנ"ך פעם אחת בלבד.

בשנת 2022 התגלה חרוז זהב בירושלים מתקופת בית ראשון. <ref></ref>

=== חרוזי זכוכית ===
חרוזי הזכוכית העתיקים נוצרו בטכניקה שנקראת ליבה, שהיא טכניקה מורכבת לייצור ולכן אינה נפוצה במיוחד. הזכוכית עצמה עשויה מחומר טבעי שהוא תרכובת של קוורץ, סיד ומלחת. בתקופות קדומות לאחר הכנת תרכובת הזכוכית היו שופכים אותה לתוך קונוס העשוי חרס, ולאחר ההתקרשות היו שוברים את החרס על מנת להפריד את הזכוכית מהקונוס.

== שימושים ==
בני אדם משתמשים בחרוזים החל מהתקופה הפרהיסטורית לצורכי אמנות, אומנות, לשיבוץ בתכשיטים, בביגוד ובמגוון חפצי נוי, אביזרים וחפצים שימושיים. חרוזים שימשו גם באביזרי דת (לדוגמה - במחרוזת תפילה), וכקמעות מזל.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Dubin, Lois Sherr. 1987. The History of Beads from 30,000 BC to the Present. London: Thames & Hudson
* Sleen, Wicher Gosen Nicholaas. 1973. A Handbook on Beads. Liège: Librairie Halbart
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלאכת יד
קטגוריה:תכשיטים
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מחרס
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מעצם
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים ממתכת
קטגוריה:רכיבי תכשיטים
אקטיניום

דוגמית של אקטיניום
אקטיניום (Actinium) הוא יסוד כימי רדיואקטיבי מתכתי, שסמלו הכימי Ac ומספרו האטומי 89. אקטיניום הוא היסוד הראשון בסדרת האקטינידים.

==מאפיינים==
צבעו של האקטיניום כסוף, ובחושך הוא זוהר בזוהר כחלחל בשל רדיואקטיביותו. בטבע הוא מופיע בכמויות קטנות בעפרת אורניום, שכן הוא אחד משלבי-הביניים של דעיכתו לעופרת. בכל טון של אורניום יש כעשירית הגרם של <sup>227</sup>Ac. בתכונותיו הכימיות האקטיניום דומה מאוד לאנלוג המחזורי שלו, הלנתן.

==שימושים==
אקטיניום הוא יסוד נדיר בטבע, אך הפקתו בצורה מלאכותית אינה יקרה. מופק בצורה מלאכותית על ידי הפצצת רדיום בנייטרון בכור גרעיני. בשל פעילותו הרדיואקטיבית הגבוהה (פי 150 מרדיום), הוא משמש כמקור נייטרונים. בנוסף לכך ניתן להשתמש בו ברדיואימונותרפיה.

==היסטוריה==
האקטיניום זוהה ב-1899 על ידי הכימאי הצרפתי אנדרה לואי דביירן, שהפיק אותו מעפרת אורניום. מאוחר יותר, בשנת 1902, זיהה אותו באופן עצמאי כימאי אחר, פרידריך אוטו גיזל הגרמני. מקור שמו במילה היוונית "אקטינוס", שפירושה "קרן אור".

==איזוטופים==
עד כה ידועים כ-36 איזוטופים של אקטיניום, העיקריים שבהם:
*217 - בעל זמן מחצית חיים של שניות.
*225 - בעל זמן מחצית חיים של 10 ימים.
*226 - בעל זמן מחצית חיים של 29.37 שעות.
*227 - בעל זמן מחצית חיים של 21.773 שנים (היציב ביותר).

האיזוטופ היחיד המופיע בטבע הוא <sup>227</sup>Ac. כמו כן לרוב האיזוטופים שלו זמן מחצית חיים בן פחות מדקה.

==זהירות==
בשל פעילותו הרדיואקטיבית הגבוהה, האקטיניום מסוכן מאוד - כפלוטוניום. כמו כן, אכילת כמויות קטנות ביותר שלו היא סכנה חמורה לבריאות.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Ac/index.html האקטיניום באתר Webelements]
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:אקטינידים
סמוך למודע

תרשים המייצג את מודל הנפש הפרוידיאני

סמוך למודע, הידוע גם כפְּרֵה־מודע או קדם־מודע (באנגלית: Preconscious), על פי התאוריה הפסיכואנליטית, הוא כלל הזכרונות, הרגשות והמחשבות שאינם נמצאים במודעות האדם ברגע נתון, אך הם נגישים לתודעה, ולכן אינם נחשבים לא-מודעים לחלוטין. זהו הרובד האמצעי במודל הטופוגרפי של זיגמונד פרויד, המצוי בין הרובד המודע לבין הרובד הלא-מודע.

התכנים המצויים בחלק הסמוך למודע של האדם, כוללים זכרונות של אירועים אישיים, מידע שנצבר לאורך החיים (למשל הידע לגבי משמעותן של מילים), ידע לגבי מיומנויות נרכשות (למשל סדרת הפעולות לקשירת שרוכי נעליים או לנהיגה במכונית), מידע שהאדם חש שנמצא "על קצה הלשון", ועוד. ברגע שמיומנויות מסוג זה נרכשות, הן בדרך כלל מבוצעות מחוץ להכרה המודעת, אך תשומת לבו של האדם יכולה להיות מופנית אליהם בקלות יחסית, או עם מאמץ מנטלי מסוים, לכשירצה בכך. על פי המודל הפרוידיאני, התכנים בסמוך למודע אינם מודחקים, כפי שמתרחש במקרה של תכנים קשים להתמודדות שמודחקים אל הלא-מודע, ולכן תכנים שבסמוך למודע זמינים בקלות להיזכרות והעלאה למודע.

תפקיד נוסף שממלא הסמוך למודע, על פי המודל, הוא תפקיד של צנזור - זהו החלק בו רעיונות לא רצויים עוברים אל הלא-מודע, בעוד תכנים נוחים להתמודדות נותרים זמינים למודעות ברובד הסמוך למודע או המודע.

למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית,<ref name=":42"></ref> ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע.<ref></ref> קיימת גם ביקורת על האפקטיביות הנמוכה של הטיפול הפסיכואנליטי.<ref></ref><ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.betipulnet.co.il/lexicon/סמוך_למודע_פרה_מודע/ סמוך למודע], בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:תורת ההכרה
לייז'–בסטון–לייז'

לייז'–בסטון–לייז הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים באפריל, בכל שנה, בבלגיה. המרוץ הוא הוותיק ביותר מבין חמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.

==ההיסטוריה של המרוץ==
המרוץ החל ב-1890 כמרוץ חובבים וב-1892 הפך למרוץ מקצועני. המרוץ מכונה גם "La Doyenne" שפירושו: הגברת המבוגרת ביותר. לאחר שלוש השנים הראשונות הופסק המרוץ, והוא התחדש שוב רק בשנת 1908. גם בשתי מלחמות העולם לא התקיים המרוץ. המרוץ נחשב למתאים גם לרוכבי הטורים הגדולים וזאת בניגוד למרוצים הקלאסיים האחרים שבהם נדרשות תכונות שלא קיימות תמיד אצל כוכבי הטור דה פראנס לדוגמה. כך אפשר לראות בין מנצחי העבר גם את אדי מרקס (חמש פעמים), פרדי קובלר (פעמיים), ז'ק אנקטיל וברנאר אינו (שזכה פעמיים במרוץ כאשר בפעם השנייה, ב-1980, הוא ניצח לאחר בריחת יחיד של 80 ק"מ בתנאי סופת שלג) שהיו מכוכביו הגדולים של הטור דה פראנס.

כיום מאורגן המרוץ על ידי חברת ASO המארגנת גם את הטור דה פראנס ואת מרוץ פריז - רובא.

==מסלול המרוץ==
המרוץ מתנהל בחלק הוולוני של בלגיה, בארדנים הבלגיים, ואורכו הוא כ-253 ק"מ. המסלול יוצא מהככר המרכזית במרכז ההיסטורי של לייז' וממשיך בכיוון כללי דרומה במתווה מישורי אל העיירה בסטון שנמצאת ליד הגבול הצרפתי, אליה הוא מגיע לאחר כ-100 ק"מ. בדרך חזרה ללייז', המסלול מתפתל ועובר 12 גבעות שהן הקושי העיקרי במרוץ, עד אשר הוא מסתיים באן שהיא עיירה בפרברי לייז'. אחרי עשרות שנים בהן קו הסיום מוקם בפרברי לייז', הוחזר ב-2019 קו הסיום למרכז העיר.

מבין 12 הגבעות, ניתן לציין את הבאות כמפורסמות ביותר וכקובעות ביותר את מהלך המרוץ:
*לה רדוט (Côte de La Redoute) – נמצאת כ-35 ק"מ לסיום ובשלב מסוים בעלייה מגיע השיפוע עד 23%.
*רוש-או-פוקון (Roche-aux-Faucons) – נמצאת כ-15 ק"מ לפני הסיום. החליפה ב-2008 את העלייה המסורתית של סאר-טילמן (Sart-Tilman) והיא קצרה ותלולה יותר מהעלייה הוותיקה.
*סן ניקולא (Côte de Saint-Nicolas) – הגבעה העשירית. בעבר היוותה את סיום המרוץ, אך כדי להקשות על הרוכבים, הוסיפו ב-1992 המארגנים כ-5 ק"מ והסיום בעיירה אן (Ans), נמצא גם הוא במעלה גבעה.

==רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ==
===חמישה ניצחונות===
* אדי מרקס בשנים: 1969, 1971, 1972, 1973 ו-1975

===ארבעה ניצחונות===
* מורנו ארג'נטין בשנים: 1985, 1986, 1987 ו-1991
* אלחנדרו ולוורדה בשנים: 2006, 2008, 2015 ו-2017

===שלושה ניצחונות===
* לאון אואה בשנים: 1892, 1893 ו-1894
* אלפונס שפרס בשנים: 1929, 1931 ו-1935
* פרד דה ברוין בשנים: 1956, 1958 ו-1959

==רשימת המנצחים בשנים האחרונות==
*1999 - פרנק ונדנברוק
*2000 - פאולו בטיני
*2001 - אוסקר קמנצינד
*2002 - פאולו בטיני
*2003 - טיילר המילטון
*2004 - דוידה רבלין
*2005 - אלכסנדר וינוקורוב
*2006 - אלחנדרו ולוורדה
*2007 - דנילו די-לוקה
*2008 - אלחנדרו ולוורדה
*2009 - אנדי שלק
*2010 - אלכסנדר וינוקורוב
*2011 - פיליפ ז'ילבר
*2012 - מקסים איגלינסקי
*2013 - דן מרטין
*2014 - סיימון גרנס
*2015 - אלחנדרו ולוורדה
*2016 - ווט פולס
*2017 - אלחנדרו ולוורדה
*2018 - בוב יאנגלס
*2019 - יאקוב פוגלסן
*2020 - פרימוש רוגליץ'
*2021 - טאדיי פוגאצ'אר
*2022 - רמקו אוונפול
*2023 - רמקו אוונפול
*2024 - טאדיי פוגאצ'אר

==ראו גם==
* לייז'–בסטון–לייז' לנשים
* הקלאסיקות של הארדנים

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.liege-bastogne-liege.be/en/history רשימת המנצחים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלגיה: מרוצי אופניים
קטגוריה:לייז': ספורט
פרוטקטיניום

ממוזער
פְּרוֹטַקְטִינְיוּם (Protactinium או Brevium) הוא יסוד כימי רדיואקטיבי מסדרת האקטינידים שסמלו הכימי Pa ומספרו האטומי 91.

שמו נלקח מהמילה היוונית Protos שפירושה הוא אבא, בתוספת שם היסוד אקטיניום, והכוונה היא ל"אבי אקטיניום", מכיוון שניתן להפיק <sup>231</sup>Pa על ידי הפגזת <sup>227</sup>Ac בקרינת אלפא.

==מאפיינים==
הפרוטקטיניום הוא מתכת מסדרת האקטינידים. לפרוטקטיניום ברק מתכתי בהיר שמתעמעם לאחר זמן מה של חשיפה לאוויר. הפרוטקטיניום הופך למוליך-על בטמפרטורת 1.4°K

==היסטוריה==
הפרוטאקטיניום זוהה לראשונה בשנת 1913 על ידי קזימיר פג'נס (Kasimir Fajans) וא.ו. גרינג ( Oswald Helmuth Göhring) בזמן שחקרו את הזדקנות האורניום. האיזוטופ שהתגלה היה <sup>234</sup>Pa עם זמן מחצית חיים של 1.17 דקות. גילויו אושר רק בשנת 1918 כשאיזוטופ 231 זוהה ונחקר על ידי שתי קבוצת מדענים, אחת בגרמניה אשר כללה את אוטו האן וליזה מייטנר, ואחת בבריטניה אשר כללה את פרדריק סודי וג'ון קרנסטון. הפרוטאקטיניום בודד לראשונה בשנת 1934 על ידי אריסטיד פון גרוס (Aristid von Grosse) אשר הצליח לבודד מהתרכובת Pa<sub>2</sub>O<sub>5</sub> ששקלה 2 מ"ג, 0.1 מ"ג של Pa על ידי החלפת החמצן ביוד, והרחקת היוד מהיודיד שהתקבל בעזרת חימום עם חוט להט בוואקום

2PaI<sub>5</sub> → 2Pa + 5I<sub>2</sub>

בשנת 1961 הצליח משרד האנרגיה הבריטי להפיק 125 גרם פרוטאקטיניום 99.99% טהור לאחר שחצבו 55 טון במכרות והשקיעו חצי מיליון דולר.

==צורה בטבע==
הפרוטקטיניום נמצא בעפרת רדיום. בכל 50 טון יש כ-125 גרם של <sup>231</sup>Pa.

==תרכובות==
נוצרו מספר תרכובות של פרוטקטיניום והן נחקרות.

*תרכובות פלואור:
PaF4

PaF5

*תרכובות כלור:
PaCl4

PaCl5

*תרכובות ברום:
PaBr4

PaBr5

* תרכובות יוד:
PaI3

PaI4

PaI5

*תרכובות חמצן:
PaO

PaO2

Pa2O5

==שימושים==
הפרוטקטיניום אינו נמצא בשימוש בשל היותו יקר ורעיל, ובינתיים הוא משמש לצורכי מחקר בלבד. אך ההערכה היא ש-<sup>231</sup>Pa ניתן לביקוע גרעיני וליצירת תגובת שרשרת. המסה הקריטית שלו היא כ-750±180 קילוגרם.

==איזוטופים==
לפרוטקטיניום 21 איזוטופים שונים. 3 האיזוטופים העיקריים הם:
*230 - בעל זמן מחצית חיים של 17.4 ימים.
*231 - בעל זמן מחצית חיים של 32,760 שנים (היציב ביותר).
*233 - בעל זמן מחצית חיים של 26.967 ימים.
תוצרי הדעיכה של הפרוטקטיניום הם <sup>233</sup>U, <sup>230</sup>U, <sup>227</sup>Ac ו-<sup>230</sup>Th.

==לקריאה נוספת==
[http://www.lispme.de/pse/small/91_Pa_1.jpg תמונה של פרוטקטיניום]
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:אקטינידים
קטגוריה:יסודות רדיואקטיביים