OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניקולאי נבוגטוב

ניקולאי איבנוביץ' נבוגטוב (ברוסית: Николай Иванович Небогатов; 20 באפריל 1849 - 4 באוגוסט 1922) היה קצין ימיה רוסי. שירת כמפקד השייטת הפסיפית השלישית במהלך מסע הצי הבלטי וכמפקד החטיבה השלישית במהלך קרב צושימה.

== חייו ==
נבוגטוב נולד למשפחה של קצין בקרבת סנקט פטרבורג והפך בגיל 16 לצוער בחיל הים. ההתקדמות שלו בצי הבלטי הייתה איטית וב-1889 התמנה לתפקיד פיקודי ראשון על סיפון אוניית התותחים גרד. 

בשנת 1894 קודם נבוגטוב לדרגת קפטן וב-1901 לתת-אדמירל. עם פרוץ המלחמה נבוגטוב פיקד על יחידת האימונים של הארטילריה של צי הים השחור. בדצמבר אותה שנה הוא מונה למפקד פלוגת מס' כלי שיט שנדחו על ידי השייטת של הצי הפסיפי בפיקודו של זינובי רוז'סטבנסקי ונשארו מאחור.

נבוגטוב החל את מסעו ב-15 בפברואר 1905 וחצה בדרכו את תעלת סואץ. בשל העובדה שרוז'סטבנסקי עזב מוקדם מהמתוכנן את מדגסקר נבוגטוב הפליג ישירות למפרץ קמראן שנמצא בווייטנאם, שם הוא הצליח להצטרף לשאר הצי. רוז'סטבנסקי, שהתנגד ליציאה לדרך של נבוגטוב לא שיתף אותו בתוכניותיו גם בשלב קריטי זה וגם לא בשלב שהוא הפך לשני בדרגת הפיקוד לאחר שאדמירל דימיטרי פון פלקרצאם נהרג בקרב ב-24 במאי 1905 .

את היום הראשון של קרב צושימה שרדו הכוחות תחת פיקודו של נבוגטוב ללא פגע למרות התקפות טורפדו. במהלך החשיכה כל הכוחות הרוסיים ששרדו את היום הראשון הצטרפו אליו תחת פיקודו. בבוקר ה-28 במאי 1905 למראה כוחות הצי הקיסרי היפני שהופיעו באופק, הוא החליט להיכנע, אף על פי שהיה במצב של יכולת להילחם ונגד עמדתם של קציניו. במהלך הכניעה אמר נבוגטוב לקציניו כי הוא כבר זקן ואינו חושש לעצמו. הוא חש דאגה ואחריות רבה לכל האחרים שהיו עדיין צעירים. הוא דחק בהם לעבוד קשה ולשחזר את הצי למען מדינתם ואמר כי הוא ייקח על עצמו את מלוא האחריות לכניעה.

עם חזרתו לרוסיה לאחר שהוחזק במחנה שבויים ביפן, הוא הועמד לדין בקרונשטאדט בדצמבר 1906 יחד עם 77 מקציניו, הוא הואשם בכך שנכנע ללא צורך. להגנתו טען שאוניות לא תקינות, תותחים ותחמושת לא תקינים גרמו לחוסר יכולתו להתגונן ביעילות: "לא הייתי מהסס להקריב חיי 50,000 חיילים לו היה זה משרת מטרה כלשהי, אולם איזה זכות הייתה לי להקריבם ללא כל מטרה?". למרות זאת בית המשפט החליט כי התנהגותו ופיקודו היו הנושא העיקרי ולא מצב אוניותיו, ודן אותו בשל כך למוות יחד עם שלושה מקציניו. אולם, בהתחשב בנסיבות מקלות, פנה בית המשפט לרחמי הצאר ניקולאי השני, ומאוחר יותר הומר עונש המוות בעשר שנות מאסר. במאי 1909 שוחרר ממאסר ונעלם לאלמוניות.

==לקריאה נוספת==

<div style="direction: ltr;">
Kowner Rotem, Historical Dictionary of the Russo-Japaneese War, The Scarecrow press, 2006 
*.History of the Russo-Japanese war,Volume V, Cassell's 1905-1906
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדמירלים רוסים
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1849
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1922
טוקומאן

סן מיגל דה טוקומאן (בספרדית: San Miguel de Tucumán, העיר מכונה בפי כל רק טוקומאן) היא בירתה של פרובינציית טוקומאן שבצפון ארגנטינה, כ-1300 קילומטר צפונית-מערבית לבואנוס איירס. העיר מאופיינת באקלים סובטרופי.

מקור השם במלה 'יוקומן' בשפת הקצ'ואה, שמשמעותה "מוצא הנחלים".

על פי המפקד הלאומי של שנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר כ-550,000 איש ואוכלוסיית המטרופולין כולו כ-830,000 נפש.

כלכלתה של העיר מתבססת בעיקר על סוכר, טבק ופירות.

טוקומאן היא מרכז תרבותי מרכזי בסביבתה ועיר היסטורית בעלת חשיבות בהיסטוריה הארגנטינאית, במיוחד עקב הכרזת העצמאות של ארגנטינה, שנישאה בקונגרס טוקומאן ב-9 ביולי 1816.

העיר ידועה לחובבי הסדרה הלב, המבוססת על ספרו של אדמונדו דה אמיצ'יס, כמקום בו מצא מרקו את אמו.

הזמרת מרסדס סוסה, מהנערצות ביותר באמריקה הלטינית, היא ילידת העיר.

== ערים תאומות ==

לטוקומאן יש שתי ערים תאומות:

* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:טוקומאן: ערים
קטגוריה:פרובינציות ארגנטינה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
תמיסה מוצקה

תרשים 1 דיאגרמת פאזות בינארית המציגה תמיסות מוצקות בכל הטווח הריכוזים היחסיים.

תמיסה מוצקה היא תערובת הומוגנית בין מומס (אחד או יותר) וממס הנמצאים בפאזה מוצקה. התערובת נחשבת תמיסה ולא תרכובת כאשר המבנה הגבישי של הממס אינו משתנה וגם יש פזה הומוגנית משותפת לתערובת. המומס יכול להשתלב במבנה הגבישי של הממס באמצעות החלפה של חלקיק ממס בגביש, או באמצעות השתלבות בין חלקיקי הממס ללא החלפתם. שני סוגי התמיסה המוצקה משפיעים על תכונות החומר בכך שהם מעוותים את הסריג הגבישי ומפרים את ההומגניות הפיזית והחשמלית של החומר הממס.

תערובות מסוימות יטו ליצור תמיסות מוצקות עבור טווח רחב של ריכוזים, בעוד אחרות לא יהפכו לתמיסות מוצקות כלל ויישארו כתערובת. הנטייה של שני חומרים ליצור תמיסה מוצקה היא עניין מורכב המושפע מהתכונות הכימיות, הקריסטלוגרפיות והקוונטיות של החומרים הנידונים. בהתאם לחוקי יום-רותרי תמיסות מוצקות יכולות להיווצר אם לממס ולמומס יש:

*רדיוס אטומי דומה (עד 15% הבדל).
*מבנה גבישי זהה במצב טהור (BCC, FCC, וכו').
*אלקטרושליליות קרובה
*ערכיות זהה

דיאגרמת הפאזות (תרשים 1) מתארת סגסוגת של שתי מתכות היוצרות תמיסה מוצקה בכל ריכוז יחסי בין שני החומרים. במקרה זה, הפזות הטהורות של כל יסוד (ערכי הקצה של הריכוזים) הן בעלות אותו מבנה גביש, ותכונות דומות של היסודות מאפשרים החלפה חופשית ביניהם בכל ריכוז יחסי.

לתמיסות מוצקות יש שימושים מסחריים ותעשייתיים חשובים, שכן במקרים רבים יש להם תכונות עדיפות על אלו של מתכות טהורות. סגסוגות רבות הן תמיסות מוצקות. אפילו ריכוזים קטנים של מומס יכולים להשפיע על התכונות החשמליות והפיזיות של המומס.

תרשים 2 דיאגרמת פזות בינארית זו מתארת שתי תמיסות מוצקות: α ו-β.

דיאגרמת הפאזות של תמיסה הבינארית (תרשים 2) מציג את הפאזות של תערובת אאוטקטית (eutectic) של שני חומרים בריכוזים שונים. האזור המסומן ב-α ("אלפא") הוא תמיסה מוצקה, כאשר החומר בטא מומס במטריקס של אלפא, ובקצה השני של הסקלה, התחום המסומן ב-β ("בטא") הוא תמיסה מוצקה, כאשר החומר אלפא מומס במטריקס של בטא. התחום המוצק הגדול בין אלפא ובטא המסומן כ-α+β אינו תמיסה מוצקה. בדיקה של המבנה ברמה המיקרוסופית בטווחי ריכוזים אלו תראה שמדובר בשתי פאזות שונות- תמיסה מוצקה של אלפא מומס בטא ותמיסה מוצקה של בטא מומס באלפא, אולי בצורת למלא או גרגירים.

==אקסולוציה==
כאשר יציבות התמיסה המוצקה מתערערת (עקב קירור לדוגמה), מתרחשת אקסולוציה (הפרדת תמיסה למרכיביה) ושתי הפאזות נפרדות בצורה מובהקת ברמה המיקרוסקופית או כלמלא שניתן לראותן בעין בלתי מזוינת. אקסולוציה אופיינית לחומר אאוטקטי (Eutectic system). דוגמה לכך ניתן למצוא במינרל אלקלי פלדספר מזן פרטיט בו ניתן להבחין בשכבות דקות של אלביט לבן בתוך מיקרוקלין ורוד.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
*
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תכונות כימיות
קטגוריה:הנדסה כימית
קטגוריה:המסה
גאלי (עיר)

גאלי (בגאורגית: გალი, באבחזית: Гал) היא עיירה במחוז גאלי שבאבחזיה, גאורגיה,<ref>אבחזיה נמצאת במחלוקת טריטוריאלית בין הרפובליקה של אבחזיה לגאורגיה. הרפובליקה של אבחזיה הכריזה באופן חד צדדי על עצמאות ב-23 ביולי 1992. אך גאורגיה לא מכירה בהכרזת ההעצמאות, וממשיכה להגדיר את האזור כחלק משטחה הריבוני שלה שנכבש על ידי רוסיה. אבחזיה קיבלה הכרה רשמית כמדינה עצמאית מ-7 מתוך 193 מדינות חברות באו"ם, אחת מהן חזרה בה לאחר מכן מההכרה בה.</ref> והמרכז המינהלי של המחוז. העיירה הייתה בתוך אזור הביטחון המפורז של האו"ם עד שנת 2009.

העיירה ממוקמת 77 ק"מ דרומית לעיר הבירה סוחומי.
==דמוגרפיה==
נכון לשנת 2020, העיירה מונה 7,449 תושבים.<ref></ref>

{| class="wikitable"
|+ אוכלוסיית גאלי לאורך השנים
! שנה !! גודל האוכלוסייה
|-
| 1886 || 2,401
|-
| 1926 || 3,305
|-
| 1939 || 3,847
|-
| 1959 || 9,368
|-
| 1970 || 13,628
|-
| 1979 || 14,405
|-
| 1989 || 15,763
|-
| 2003 || 7,169
|-
| 2011 || 7,604
|-
| 2015 || 7,485
|-
| 2016 || 7,438
|-
| 2017 || 7,443
|-
| 2018 || 7,446
|-
| 2019 || 7,447
|}

אוכלוסיית גאלי הגיעה לשיאה בסוף שנות ה-80 - תחילת שנות ה-90, אז חיו בעיירה מעל ל-15,000 תושבים.

לאחר מלחמת אבחזיה, חלה ירידה גדולה באוכלוסייה עקב הטיהור האתני של הגיאורגים באבחזיה ועקירת האוכלוסייה לשאר חלקי גיאורגיה. למרות שהיו הרבה עקורים שנפגעו מהסכסוך, העיר לא איבדה אוכלוסייה בצורה משמעותית כמו ערים אחרות (לדוגמה אוצ'מצ'ירה).רובם המכריע של תושבי העיירה הם ממוצא גאורגי - מגרלי. ולכן, השפה העיקרית הדבורה בעיירה היא מגרלית, ובנוסף גם השפות גאורגית ורוסית מדוברות בצורה פחותה בעיירה.<ref></ref>
{| class="wikitable"
|+
!
! colspan="2" |1979<ref></ref>
! colspan="2" |2011<ref></ref>
|-
!קבוצה אתנית
!אוכלוסייה
!אחוז מכלל האוכלוסייה
!אוכלוסייה
!אחוז מכלל האוכלוסייה
|-
|סך הכל
|14,405
|100%
|7,604
|100%
|-
|גאורגים
|13,648
|94.7%
|7,360
|96.8%
|-
|אבחזים
|28
|0.2%
|126
|1.7%
|-
|רוסים
|476
|3.3%
|73
|1%
|-
|ארמנים
|28
|0.2%
|11
|0.1%
|-
|אוקראינים
|70
|0.5%
|10
|0.1%
|}

==היסטוריה==
גאלי קיבלה מעמד של עיירה בשנת 1932.

ב-15 באפריל 1953, העיתון איזבסטיה דיווח כי תושבי גאלי חגגו יומולדת 132 לתושב הזקן בעיירה (Tlabgan Ketsba) ושהוא הקים את העיירה במאה ה-19.

== כלכלה ==
בגאלי תחנת רכבת, מפעלי תה ושמנים אתריים, תיאטרון ומוזיאון מקומי.

==אישים מפורסמים==
* באדור ג'ובאווה - רב-אמן בשחמט.
* גאורגי זנטראיה - ג'ודוקא אלוף העולם בג'ודו לשנת 2009.

==ראו גם==
* מחוז גאלי

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאורגיה: יישובים
קטגוריה:אבחזיה: יישובים
קטגוריה:קווקז: יישובים
פרס אגא חאן לאדריכלות

אגא חאן הרביעי
פרס אגא חאן לאדריכלות (באנגלית: Aga Khan Award for Architecture או AKAA; בערבית: جائزة أغاخان للعمارة) הוא פרס בתחום האדריכלות המוענק עבור הישגים אדריכליים המעניקים מענה לצרכים של חברות מוסלמיות, בתחומי העיצוב, הבינוי, הפיתוח הקהילתי, השימור ואדריכלות הנוף.

== היסטוריה ==
הפרס נוסד בשנת 1977 על ידי אגא חאן הרביעי, האימאם של כת האיסמאעיליה השיעית, המכהן כיושב ראש ועדת ההיגוי של קרן הפרס. הפרס מקושר אל קרן אגא חאן לתרבות (Aga Khan Trust for Culture או AKTC) ולקרן אגא חאן לפיתוח (Aga Khan Development Network או AKDN). הוא מוענק אחת לשלוש שנים, בכל פעם למספר מיזמים אדריכליים שיצאו אל הפועל בשלוש השנים החולפות. לקראת כל סבב הענקת פרסים מוקמת ועדת היגוי הממנה את צוות השופטים ומנסחת את הקריטריונים לבחירת המיזמים המועמדים. הוועדה קובעת מדיניות לניהול קרן הפרס בהווה ובעתיד, והיא מקיימת פעילות שוטפת של השתלמויות וביקורים בשטח, מארגנת תערוכות ואת טקס הענקת הפרסים וכן דואגת להוצאה לאור של פרסומים. הפרס מוענק על ידי צוות השופטים, והוא מגיע עד לסכום של מיליון דולר, דבר המקנה לו את המעמד של פרס האדריכלות בעל השווי הכספי הגבוה בעולם.<ref>Canadian Architect, [https://www.canadianarchitect.com/aga-khan-award-for-architecture-prize-doubled-to-us-1-million/ Aga Khan Award for Architecture Prize doubled to US$ 1 million], canadianarchitect.com, Apr 26, 2012.</ref> עד שנת 2008 הוענק הפרס בעשרה סבבים, הראשון ב-1980 ולאחרונה בשנת 2007, ל-99 מיזמים אדריכליים. בנוסף מוענק פרס היושב ראש לאדריכלים עבור מפעל חיים.

==ראו גם==
* פרס פריצקר - הפרס היוקרתי ביותר בתחום האדריכלות

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.akdn.org/aktc אתר קרן אגא חאן לתרבות]
* [https://web.archive.org/web/20100209085035/http://www.akdn.org/default.asp אתר קרן אגא חאן לפיתוח]

== הערות שוליים ==

אגא חאן
קארפי

קארפי (באיטלקית: Carpi) היא עיר באיטליה בת כ-71,000 תושבים, שנמצאת בנפת מודנה במחוז אמיליה-רומאניה, מדרום לנהר הפו, במישור המכונה "פדנה התחתונה". העיר מהווה מרכז למלאכה, תעשייה, מסחר ותרבות.
== היסטוריה ==
מקורו של השם קארפי הוא מהצמח "carpinus betulus", סוג של "אֵלָה לבנה", אשר היה נפוץ בימי הביניים בעמק נהר הפו. בעידן הפרהיסטורי היה במקום יישוב של בעלי תרבות וילנובה (Civiltà villanoviana)

העיר הנוכחית נוסדה בשנת 752 על ידי "איסטוף" מלך לומברדיה אשר הקים בה את כנסיית סנטה מריה
במצודה "Castrum Carpi". בין השנים 1319 - 1525 היא נשלטה על ידי משפחת פיו (Pio). לאחר מכן היא נרכשה על ידי בית אסטה (Este) והייתה לחלק מדוכסות מודנה.

האתרים החשובים בעיר הם:
* הכיכר המרכזית בסגנון הרנסאנס. היא נחשבת לגדולה מסוגה במחוז. מסביב לכיכר ארקדה בת 52 עמודים.
* ארמון פיו, הייתה המצודה של משפחת פיו. היא כוללת חלקים מתקופות שונות: מגדל, חזית בסגנון הרנסאנס, מגדל, ומגדל שמירה מהמאה ה-17. יש בה גם קפלה.
* קתדרלה שבניתה החלה בשנת 1514 והושלמה עם חזית בסגנון הבארוק בשנת 1667.
* כנסייה במצודה La Sagra - דוגמה מקומית לסגנון רומנסקי

חזית בית הכנסת בבית השני משמאל לרחוב שממול

בארמון פיו, שמרכז העיר, שוכן בקומת הקרקע מוזיאון לזכר המגורשים על רקע גזעי או פוליטי. בכפר פוסולי ליד העיר היה מחנה הריכוז פוסולי. בעיר עצמה הייתה קהילה יהודית קטנה. ארון הקודש שהיה בבית הכנסת של הקהילה הועבר לבית ספר עיינות. יש תוכנית להקים במבנה בית הכנסת, המצוי במרכז העיר, מוזיאון יהודי.

לעיר ניתנה מדליית כסף על ההתנגדות שגילתה בשנות מלחמת העולם השנייה לכיבוש הגרמני.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: ערים
השושלת הרסולית

השושלת הרסולית הייתה שושלת מוסלמית סונית ששלטה בתימן, בחצרמוות, מ-1228/1229 עד 1454/1455. 
מטבע מ[[עדן, מתקופת השושלת הרסולית, 1335]]
הרסולים ייחסו את עצמם למוחמד בן הארון, הידוע בכינוי "רסול" ("שליח" בערבית). רסול היה מנהיג ממוצא אוע'וזי-טורקמני שהגיע לתימן בסביבות שנת 1180, שם שימש כשליח של הח'ליף העבאסי. בנו של רסול, עלי, היה מושל מכה, ונכדו, עומר בן עלי, היה הסולטאן הראשון של השושלת הרסולית. לשושלת זו השתייכו 13 שליטים בסך הכל. 

הרסולים תפסו את מקומה של השושלת האיובית המצרית, לאחר שזו נסוגה ממעוזיה בדרום חצי האי ערב, והעניקה להם את ברכתה. למרות מקורם הטורקי, טענו הרסולים למוצא מקומי. הם שלטו במדינה מהעיר זביד ולאחר מכן מתעיז. בתחילה שלטו הרסולים גם בחג'אז שמדרום למכה, אך באמצע המאה ה-14, בעקבות מאבקים בינם לבין הממלוכים על השליטה במכה ובאל-מדינה, נאלצו לסגת מאזור זה. 

תקופתם התאפיינה במאבקי שליטה פנימיים בינם לבין שבטי הזיידים השיעים. עם זאת, המאה ה-13 והמאה ה-14 נחשבות לתקופת פריחה בתולדות תימן, והמדינה נהנתה מקשרי מסחר ענפים וממיקומה על דרך הבשמים. במהלך תקופת תוהו במחצית הראשונה של המאה ה-15 הצטצמם שטח שליטתם של הרסולים והוגבל לדרום תימן.

ב-1454/5 תפסה השושלת הטאהרית את מקומם.

==ראו גם==
* היסטוריה של תימן

==לקריאה נוספת==
* G. Rex Smith, The Ayyubids and early Rasulids in the Yemen. Vols. I-II. London 1974-1978.
* El-Khazraji, The pearl-strings: A history of the Resuliyy Dynasty of Yemen. Vols. I-V. Leiden & London 1906-1918

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תימן: היסטוריה
קטגוריה:שושלות מוסלמיות
רסולית
אחמד אבן רוסתה

אחמד אבן רוסתה אספהאני (בפרסית: احمد ابن رسته اصفهانی) היה גאוגרף ומגלה ארצות פרסי בן המאה ה-10. הוא נולד ברוסתה שליד אספהאן, עיר עליה הרבה לכתוב. הוא תיאר את עשרים הרבעים סביב אספהאן בהרחבה, ואודות העיר עצמה ציין כי הייתה עגולה בצורתה, ובחומתה קבועים מאה מגדלים וארבעה שערים. 

בנוסף כתב אבן רוסתה אודות העמים הטורקים ועמים לא-מוסלמים באסיה ובאירופה, ואף על האיים הבריטים. במסעותיו פקד את נובגורוד ואת הקווקז, ודיווח מכלי שני על המדיארים, הסלאבים, הבולגרים, והכוזרים. עוד הירבה אבן-רוסתה לנסוע לחצי האי ערב והגיע עד לעיר צנעא בדרומו. 

קטגוריה:מגלי ארצות
קטגוריה:גאוגרפים פרסים
אפרים ריינר

אפריים ריינר (16 בינואר 1924 – 8 בנובמבר 2009) היה ממנהיגי הדור השני בשומר הצעיר ובמפ"ם, מנכ"ל ויושב ראש בנק הפועלים בין השנים 1977 ל-1985, כלכלן ופובליציסט שבמשך שנים רבות היה בעל טור דעה בעיתון הארץ.

==ביוגרפיה==
ריינר, יליד ירושלים, בנו של פרופסור מרכוס ריינר, חתן פרס ישראל. היה בוגר המוסד החינוכי של השומר הצעיר במשמר העמק, בעל תואר ראשון בכלכלה ובסוציולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת גולני. במשך שנים רבות שירת במילואים, הגיע לדרגת סא"ל, כסגן מפקד חטיבה. חקר את פעילות פיקוד הצפון במהלך מלחמת ששת הימים, במסגרת שירות קבע מיוחד בענף היסטוריה בצה"ל, לאחר המלחמה.

ריינר, שהיה חבר קיבוץ משמר העמק (ובהמשך עבר לגן שמואל, לאחר שנישא לבת הקיבוץ), היה פעיל במפ"ם, היה חבר מזכירות המפלגה, חבר מרכז המפלגה ויושב ראש החטיבה הצעירה. בין השאר היה פעיל במאבק לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל.

ריינר מונה ביוני 1968 למנהל "תיעוש אזורי פיתוח" - קונצרן בבעלות "חברת העובדים", שכלל מפעלים אחדים באזורי פיתוח. תחת ניהלו הגיע "תיעוש" לרווחיות לאחר שנים שפעלה בהפסדים. בעקבות התפקיד עזב את הקיבוץ, בהמשך מונה לתפקיד מזכ"ל "חברת העובדים". במקביל מילה תפקידים ציבוריים, בין היתר, יושב ראש ועדת־הבחירות המרכזית של ההסתדרות בקיץ 1973, וב-1974 עמד בראש ועדה ציבורית, שמינה שר-התחכורה אהרון יריב, שכמטרתה הייתה לבחון את תעריפי התחבורה ובדיקת המצב הכספי של הקואופרטיבים לתחבורה ציבורית.

בשנת 1977 מונה למנכ"ל וממלא מקום יושב ראש בנק הפועלים. אחר־כך היה ליו"ר הדירקטוריון של הבנק, שמש גם כיו"ר מועצת המנהלים של "אמפל - אמריקן ישראל קורפוריישן" (שהייתה חברת־בת של בנק־הפועלים) והיה יושב ראש משותף של קונצרן "כלל" יחד עם ישראל פולק. ריינר נאלץ לפרוש מתפקידו בסוף 1985, בעקבות דו"ח ועדת בייסקי על משבר מניות הבנקים. שנה אחר כך נאלץ לפרוש גם מתפקידו כיושב ראש "אמפל", ומתפקיד יו"ר משותף של "כלל", אך נשאר בתפקיד דירקטור.

לאחר 1985, ובמקביל לכהונה במועצות המנהלים של חברות עסקיות שונות, הגביר את פעילותו הציבורית, ובין היתר היה חבר בהנהלת האגודה לזכויות האזרח ונמנה עם חבר הנאמנים של המרכז הבינתחומי. במקביל, ובמשך למעלה מעשור, היה בעל טור כלכלי-חברתי בעיתון "הארץ". ב-1992 הוצב במקום ה-106 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה.

בשנת 2005 התפרסם ספרו "המניפסט הדמוקרטי", הכולל אסופה ממאמריו, שברבים מהם עשה ריינר ניסיון להציע חלופה לתאוריה הכלכלית הדומיננטית. לפי הצעתו של ריינר, תוחלף האמונה ביד הנעלמה בדמוקרטיזציה של החברה, שתאפשר לכלל האזרחים להשפיע על מבנה הכלכלה. מעין מיזוג, או דרך ביניים, בין עקרונות הסוציאליזם לבין הליברליזם כלכלי.

נפטר ב-8 בנובמבר 2009 בגיל 85.

==קישורים חיצוניים==
* 
ממאמריו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בנק הפועלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:השומר הצעיר
קטגוריה:פעילי מפ"ם
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:גן שמואל: אישים
קטגוריה:משמר העמק: אישים
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי המוסד החינוכי שומריה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כפר נחמן
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
פוג'י (אוניית מערכה)

פוג'י (יפנית: 富士) הייתה אוניית מערכה הראשונה באוניות המערכה מסדרת פוג'י מסוג פרה-דרדנוט, ששרתה בצי הקיסרי היפני. האונייה קרויה על שמו של הר פוג'י, ההר מקודש והגבוה ביותר ביפן.
יחד עם אוניות המערכה הנוספות שיקישימה, יאשימה, הצוסה, הסאי ומיקאסה היוותה את עמוד התווך של הצי היפני במלחמת רוסיה–יפן בשנים 1904-1905.

== היסטוריה ==
פוג'י ושאר חמש אוניות המערכה נבנו עבור יפן בממלכה המאוחדת כאשר ליפנים עדיין לא הייתה היכולת לבנות בעצמם אוניות מערכה. פוג'י הוזמנה במספנות התמזה בשנת 1894, מהלך הבנייה לווה על ידי 240 מהנדסים וקציני צי יפניים אשר למדו את מלאכת הבנייה.

פוג'י הועברה ליפן לאחר שהשתתפה בחגיגות ימיות לכבוד יובל היהלום למלכה ויקטוריה. היא הפליגה דרך תעלת סואץ, הגיעה ליפן בשנת 1897 ולא הספיקה להשתתף במלחמת סין–יפן הראשונה.

פוג'י הייתה אוניית מערכה מודרנית ודגם משופר של אוניות מערכה בריטיות שהמאפיין העיקרי שלהן היה מגן משוריין מוארך של עמדות התותחים אשר חייב החזרת התותחים למיקום התחלתי לצורך טעינה. המגרעת העיקרית של אוניות המערכה מסדרת פוג'י הייתה שרק 4 מתוך 10 תותחי ה-152 מ"מ הותקנו בתוך צריח משוריין.

כשפרצה מלחמת רוסיה–יפן שרתה פוג'י בדיוויזיה הקרבית הראשונה של הצי הראשון של יפן עליה פיקד קפטן מצ'ומוטו קזו. פוג'י השתתפה בהפגזות על פורט ארתור ב-9 בפברואר 1904 וספגה שתי פגיעות שגרמו נזק קל בלבד. ב-22 במרץ 1904 היא נפגעה על ידי פגז 305 מ"מ שנורה מאוניית מלחמה רוסית שעגנה בנמל פורט ארתור ובעקבות זאת נשלחה לתיקונים בססבו.

בהמשך, השתתפה פוג'י בקרב הים הצהוב ובקרב צושימה שם הטביעה את אוניית המערכה הרוסית בורודינו. ב-1910 הועברה לתפקיד של אונייה להגנת חופים וב-1922 בהתאם לאמנת וושינגטון פורקה מחימוש וקורקעה. בשני העשורים הבאים היא שימשה כאוניית אימונים ביוקוהמה וב-1948 נגרטה.

==גלריית תמונות==
<gallery>
תמונה:IJN_Fuji_2.jpg|פוג'י
תמונה:Battleship_Fuji.jpg|פוג'י
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Historical Dictionary of The Russo Japanese War/ Rotem Kowner. Scarecrow Press Inc. 2006
* Hisrory of the Russo Japanese WAr. Cassell's. Cassell Company. London 19905-6
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספינות מלחמה יפניות במלחמת רוסיה–יפן
מוחמד אבן אידריס א-שאפעי

אבו עבדאללה מוחמד אבן אידריס א-שאפעי (בערבית ابو عبد الله محمد بن إدريس الشافعي; 765 - 20 בינואר 820) היה משפטן והוגה דעות ערבי. דעותיו התגבשו לאחר מותו והובילו להיווצרות האסכולה השאפעית, הקרויה על שמו.

==ביוגרפיה==
תולדות חייו תועדו לראשונה בשנת 939, אך אלה נחשבות לחסרות אמינות היסטורית ואינן מפורטות. מידע רב אודות חייו ופועלו נכתב בשנת 1066, אך גם הוא עמוס גוזמאות. עם זאת נראה כי בדומה לנביא מוחמד ולעבאסים, השתייך א-שאפעי לשבט קורייש. הוא נולד בעזה או באשקלון בשנת 765 ועקר עם משפחתו למכה כאשר היה בן שנתיים. בהיותו בן עשר החל ללמוד פיקה ועסק בכך במשך שלוש שנים. בשנת 785 עקר לאל-מדינה והמשיך בלימודיו, אך שב לאחר מכן למכה. בשנת 799 נאסר והובא לבגדאד באשמת שווא של בגידה. הח'ליף הארון א-רשיד הורה לשחררו, והוא נותר בבגדאד משך שלוש שנים, ושם פיתח את המד'הב הראשון, שכונה "המד'הב העתיק של האסכולה השאפעית".

לאחר מכן שב למכה, ובשנת 814 עקר למצרים. בשנות חייו האחרונות במצרים כתב למעלה ממאה כתבים שהשתמרו, והידוע שבהם הוא ספר ההלכות "כיתאב אל-אום". דעותיו כי החדית' הוא המקור היחיד לפירוש המסורת היו שנויות במחלוקת בתקופתו, אך דעות אלה הפכו למקובלות בקרב רבים לאחר מותו. הוא מת בשנת 820, ונקבר בפוסטאט שבקהיר.

==ראו גם==
* האסכולה השאפעית

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sunnah.org/publication/khulafa_rashideen/shafii.htm ביוגרפיה של א-שאפעי]
* [https://web.archive.org/web/20080507170603/http://www.al-inaam.com/library/shaafiee.htm תקציר תולדות חייו של א-שאפעי]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פילוסופים מוסלמים
קטגוריה:פילוסופים ערבים
קטגוריה:עזה: אישים
קטגוריה:ילידי 765
קטגוריה:נפטרים ב-820
לאופולד לוי הצעיר

לאופולד לוי הצעיר (בגרמנית: Leopold Loewy (Löwy); 30 באוגוסט 1871 - ?) היה שחמטאי יהודי-אוסטרי.

בשנת 1893 הגיע למקום ה-12 בתחרות וינה (בתחרות ניצח ז'ק שוורץ). בשנת 1899 ניצח בתחרות החובבים בווינה והגיע למקום השלישי בתחרות וינה (בתחרות ניצח אדולף צינקל). בשנת 1902 ניצח לוי בתחרות וינה .

בתחרות וינה 1904 הגיע לוי למקום התשיעי, בשעה שאביו לאופולד לוי בן ה-64 הגיע למקום השביעי (בתחרות ניצח קרל שלכטר ). בתחרות ברמן חלק לוי מקום 3–4 (ניצחו: עקיבא רובינשטיין ואולדריך דוראס) . בתחרות נירנברג 1906 חלק לוי מקום 2–4 אחרי סבלי גריגורייביץ' טרטקובר. [https://web.archive.org/web/20070927202428/http://www.schachbund.de/chronik/meister/dem/1906/index.html].

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחמטאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1871
אונייה מחופת שריון

מוניטור", בשנת 1862 בקרב המפטון רודס]]
אונייה מחופת שריון (אנגלית: Ironclad) הוא שם כללי לאוניית מערכה משוריינת מונעת קיטור. האוניות מחופות השריון נבנו במחצית השנייה של המאה ה-19, והיו בבסיסן אוניות עץ בעלות לוחות שריון חיצוניים מברזל או מפלדה.

המניע המרכזי לפיתוחן של האוניות מחופות השריון היה פגיעותן הרבה של אוניות המערכה הקודמות עשויות העץ לפגזים דליקים או נפיצים, חיסרון שהלך והתברר עם התפתחות החימוש והתותחנות הימית במחצית הראשונה של המאה ה-19.

האונייה מחופת שריון הראשונה שנבנתה הייתה לה גלואר (La Gloire) הצרפתית בהדחק 5,360 טון, שהושקה על ידי הצי הצרפתי בנובמבר 1859. השקתה עוררה את הצי האנגלי המלכותי לפתח אוניות מחופות שריון משלו, והווריור (Warrior) הגדולה והמהירה בהדחק 9,360 טון הושקה בדצמבר 1860, והוכנסה לשירות ב-1861.

מלחמת האזרחים האמריקנית, במהלכה אירעו מספר קרבות ימיים בין אוניות מחופות שריון משני הצדדים הלוחמים, הביאה להכרה כי האוניות מחופות השריון החליפו למעשה את אוניות המערכה שקדמו להן, ככלי השיט הצבאיים בעלי העוצמה הרבה ביותר בקרב.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כלי שיט מלחמתיים
ג'ורת אל-ענב

בתי השכונה בתוך הגיא, צילום משלהי המאה ה-19
גָ'וּרַת אלעִנָּאבּ (בעברית: "גוב השיזף") הייתה שכונה שנוסדה בידי כמה עשרות משפחות יהודיות דלות אמצעים ככל הנראה בשנת 1892, בגיא בן הנום, בין בריכת הסולטאן לממילא, והתקיימה במקום זה עד 1948. על חלק מן השטח שבו הייתה השכונה נמצאים כיום מתחם חוצות היוצר ופארק טדי.

==היסטוריה==
[[אבן רחיים – מציינת את מקום טחנת הקמח והמאפייה של ברמן]]
השכונה נוסדה בידי יהודים מקרב עדות המזרח, בייחוד מעדת המוגרבים – יהודים מצפון אפריקה, שהתגוררו עד לאותה העת בעיר העתיקה. הם רכשו את הקרקע מסוחר בהמות ערבי, שניאות למכור את חלקו הדרומי של שוק הבהמות שפעל במקום. בין המייסדים היו המשפחות אלבז, נחמיאס, תורג'מן, יפרח, כהן, שאול, שחדה משה, אזולאי, טואטי (שהיה חזן, גבאי בית הכנסת שנבנה בצמוד לבית תורג'מן, ושימש "כמוכתר") ואחרים. השכונה בשיא גודלה כללה כ-50 בתים, שבאחד מהם פעל בית כנסת ותלמוד תורה, ובתיה השתרעו הן מצידו הצפוני של מתחם חוצות היוצר של ימינו, והן מצידו הדרומי. 

ש"י עגנון מתאר את השכונה בספרו תמול שלשום:
מתחם חוצות היוצר עצמו, נבנה מאוחר יותר בידי הבריטים כאזור מלאכה ומסחר. בשכונה היו שתי טחנות קמח שאחת מהן הייתה שייכת למשפחת ברמן, בעלי מאפיית ברמן. אוכלוסיית השכונה, ברובה, נחשבה לבעלת מעמד סוציו אקונומי נמוך.

מאז מאורעות תר"פ סבלו תושבי השכונה מפעם לפעם מהתנכלויות של ערבים, ביניהם משתתפי תהלוכת חגיגות נבי מוסא שעברה בסמוך. במהלך שנות העשרים נטשו רבות מהמשפחות יהודיות את השכונה, וזו הפכה לשכונה מעורבת ליהודים וערבים, שקנו או שכרו את הבתים מבעליהן היהודים. בשנת 1932 מדווח הסופר הערבי ג'ברא אברהים ג'ברא כי היא הייתה צפופה מאוד, ואינו מזכיר בה כלל נוכחות יהודית. במפקד יהודי ירושלים שנערך בשנת 1939 ביוזמת הסוכנות היהודית, נמנו בה רק משפחות יהודיות בודדות. 

בשנת 1948 ננטשה השכונה ובשטחה עבר הקו העירוני, עד 1967. בתי השכונה נותרו בחלקם הרוסים באתרם המקורי, ומפעם לפעם חדרו ילדים משכונת ממילא על מנת לשחק בהם ולבזוז את תכולתם שנותרה במקום. לאחר מלחמת ששת הימים ואיחוד העיר, נהרסו כל בתי המגורים הנטושים.

ב-1977 צולם שם הסרט "הגן" עם שייקה אופיר ומלאני גריפית.

השכונה נחשבת במחקר כ"אחות" לשכונת שמאעה והן נקראות "השכונות הנעלמות" בשל היעדרן מהנוף כיום ומיעוט התיעוד והמחקר אודותיהן.

==לקריאה נוספת==
* ראובן גפני, "למרגלות העיר ובין הגבולין: שכונת ג'ורת אלענאב בירושלים כמשקפת תהליכים גאוגרפיים והיסטוריים בלב ירושלים", אופקים בגאוגרפיה 84 (תשע"ד), עמ' 40-24

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.nli.org.il/he/maps/NNL_MAPS_JER990023670250205171/NLI#$FL35467290 מפת ירושלים של ספירידון (באנגלית) 1945], עם סימון השכונה. הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירושלים: שכונות היסטוריות
קטגוריה:גיא בן הינום
קטגוריה:יישובים עבריים שנחרבו במלחמת העצמאות
אדולף צינקל

אדולף יוליוס צינקל (בגרמנית: Adolf Julius Zinkl; 10 ביוני 1871 – 3 ביוני 1944) היה שחמטאי אוסטרי

== ביוגרפיה ==
צינקל נולד נויהאוס שבבוהמיה, ועבר לווינה שם שיחק בתחרויות רבות בשנות ה-90' של המאה ה-19. צינקל הגיע למקום הרביעי בתחרות בשנת 1892, סיים שני בשנת 1893, חמישי בשנת 1894 (ניצח: ז'ק שוורץ), סיים בתיקו דו-קרב עם קרל שלכטר 5.5-5.5 והפסיד לגאורג מרקו 2.5-5.5 בשנת 1894. בשנת 1895 הגיע למקום החמישי (ניצח: גאורג מרקו), בשנת 1896 הגיע למקום השמיני בתחרות בה ניצחו קרל שלכטר ומקס וייס, חלק מקום 4-5 בתחרות בשנת 1896 ומקום שישי בתחרות בשנת 1897 (בשתיהן ניצח גאורג מרקו). צינקל ניצח בתחרות בשנת 1899 וחלק מקום 5–7 בתחרות לזכרו של איגנץ קוליש שהתקיימה בשנת 1900 (ניצח: גזה מארוצי).

צינקל הגיע למקום ה-14 בתחרות לייפציג 1894 (ניצח: זיגברט טאראש) וחלק מקום 17–18 בתחרות ברלין 1897 (ניצח: רודולף שארושק).

נפטר ב-1944 בווינה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S146568000000141000000000035210100 מידע כללי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחמטאים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1871
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1944
קסנתיפה

קסנתיפה שופכת [[מים על סוקרטס מאת לוקה ג'ורדאנו]]
קסנתיפֶּה (ביוונית: Ξανθίππη) הייתה אשת סוקרטס, ואם שלושת בניו: למפרוקלס, הקרוי על שם אביה, סופרוניסקוס, הקרוי על שם אביו של סוקרטס, ומנקסינוס.
== ביוגרפיה ==
שמה של קסנתיפה, שידועים עליה יותר סיפורים מעובדות, לקוח מן המילים ξανθός "קסאנתוס" (בהיר שיער/בלונד) ו‘ιππος "היפוס" (סוס). "היפוס" הוא שם יווני עתיק המאפיין מורשת אצילית. עדות נוספת למוצאה קסנתיפה היא כי בכורה לא נקרא על שם אביו של סוקרטס. היה זה מנהג יווני עתיק לקרוא לבכור הבנים על שם הסבא המהולל מבין השניים. לכן ניתן להניח כי למפרוקלס, הבכור, נקרא על שם אביה של קסנתיפה, נקרא למפרוקלס, וכי אביה היה בעל מעמד רם יותר באצולה האתונאית.

קסנתיפה הייתה ככל הנראה צעירה מסוקרטס בהרבה, ייתכן שבארבעים שנה, ותוארה על ידי אפלטון (בחיבורו "פיידון") כלא פחות מאם ואישה מסורה. קסנופון (בחיבורו "ממורביליה"), מתארה באור דומה, אם כי הוא מתאר תלונות של למפרוקלס על קשיחותה. ניתן לטעון כי זהו דפוס השקפות טיפוסי של נער מתבגר על הורה קפדן. רק ב"סימפוסיום" לקסנופון נראה כי סוקרטס מסכים שהיא (במילותיו של אנטיסתנס) "הקשה ביותר להתמודד עמה מכל הנשים הקיימות" ואף על פי כן סוקרטס מוסיף כי בחר בה בדיוק בשל רוחה הווכחנית:

:זו דוגמה לרכָּב אשר חפץ להיות פרש מומחה: "איש מביניכם, רפי-הפה, יכניע חיות למעני", אומר סוקרטס, "הסוס אשר משתייך לי חייב להראות רוח". ללא ספק באמונה, שאם מסוגל הוא להתנהל עם חיה שכזו, יוכל הוא להתמודד עם כל סוס אחר. וזהו טיעוני. ברצוני להתמודד עם בני אדם, להתרועע עם אנשים בכלליות. משום כך זוהי אשתי. אני יודע זאת כי יכול אני לסבול את רוחה, יכול אני בקלות לחברני עם כל אדם אחר.

ייתכן שתמונה זו של קסנתיפה צמחה מאנטיסתנס ההיסטורי, מתלמידיו של סוקרטס, כיוון שבתחילה מכניס קסנופון השקפה זו לפיו, אך קסנתיפה מתוארת כאישה מרשעת גם על ידי דיוגנס לארטיוס, אף על פי שאין אנו יודעים את מקורותיו. נראה שתיאורה על ידי קסנופון היה המשפיע ביותר (נראה שדיוגנס לארטיוס, למשל, מצטט מהסימפוסיום, למרות שאין הוא מציין את קסנופון בשמו).
כיום שמה נרדף לאדם מעצבן ונזעף, בייחוד נשים מרשעות.

סופרים מאוחרים, כדוגמת דיוגנס לארטיוס, טוענים כי קסנתיפה הייתה אשתו השנייה של סוקרטס, וכי הראשונה נקראה מירטו. דיוגנס לא מצטט את מקורו. פלוטרכוס מתאר תיאור דומה, מציין כי הסיפור נלקח מעבודה בשם "לידה טובה", אשר נכתבה, או לאו, על ידי אריסטו. למרות זאת, בגרסתו של פלוטרכוס, סוקרטס, אשר היה כבר נשוי, דאג לחששותיה הכספיות של מירטו כאשר זו נהפכה לאלמנה. הדבר לא הוביל לחתונה. ייתכן שמקורו של דיוגנס היה דומה, או לא עדיף. כיום אין הוכחה מוצקה בנושא זה. 

האסטרואיד נקרא על שמה.
==ראו גם==
* בנות קסנטיפה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יוון העתיקה: תרבות
קטגוריה:אתונאים מן העת העתיקה
קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:נשים במאה ה-6 לפנה"ס
אולם המטווח של בייג'ינג

אולם המטווח של בייג'ינג הוא מטווח המצוי ברובע שה-ג'ינגשאן שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. המבנה נבנה עבור תחרויות הקליעה למרחק 10, 25 ו-50 מטרים במסגרת המשחקים האולימפיים בשנת 2008. 

עבודות הבנייה החלו ב-13 ביולי 2004 והסתיימו ב-28 ביולי 2007. באפריל 2008 נעשה שימוש לראשונה במבנה במסגרת גביע ISSF. 

שטחו של המבנה 45,645 מ"ר, ובו אולמות לתחרויות מוקדמות ואולם לתחרויות גמר, וכן מתקני אחסנה לכלי הנשק.

במבנה מקומות ישיבה ל-8,600 צופים, מהם 2,170 מקומות קבועים ו-6,430 מקומות ישיבה ניתנים לפירוק. באולמות התחרויות מקומות ישיבה ל-6,100 צופים, ובאולם תחרות הגמר מקומות ישיבה ל-2,500 צופים.

המבנה בנוי בצורת קשת המסמלת את מקורן של תחרויות הקליעה. האולם שבו נערכו שלבי הגמר באולימפיאדה 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080810172928/http://en.beijing2008.cn/venues/bsh/index.shtml אולם המטווח של בייג'ינג] באתר הרשמי של אולימפיאדת בייג'ינג

קטגוריה:בייג'ינג: מבנים
קטגוריה:מתקני קליעה
רשת הייצוג העצמי האוטיסטית

רשת הייצוג העצמי האוטיסטית (Autistic Self Advocacy Network) היא ארגון זכויות אוטיסטי, המנוהל על ידי אנשי הספקטרום האוטיסטי. הארגון נוסד כדי לספק תמיכה ושירותים עבור אנשי הספקטרום האוטיסטי, תוך פעילות למען שיפור התדמית הציבורית של האוטיזם ונגד מידע מוטעה על האוטיזם.

הארגון נוסד בארצות הברית, בשנת 2007, על ידי האוטיסט ארי נאמן, המכהן מאז כנשיא הארגון.
סגן נשיא הארגון, האוטיסט סקוט מייקל רוברטסון, הצטרף אל הארגון זמן קצר לאחר היווסדו.

חברי הארגון מאמינים שספקטרום האוטיזם ואנשיו מהווים חלק חשוב וחיוני מהמגוון הרחב של הגנטיקה האנושית. הארגון מקדם את קבלת האוטיזם על ידי עדוד הצלחתם של אוטיסטים בכל רמות התפקוד. באמצעות נטישת אמונות ישנות ובלתי מדויקות ואימוץ גישה חדשה המתמקדת באתגרים הייחודיים הניצבים בפני האוטיסטים ובתחומי החוזק של האוטיסטים, מקווים אנשי הארגון לשפר את איכות חייהם של האוטיסטים ולקדם גישה חדשה של הכללה וכבוד.

תחומי הפעילות של הארגון כוללים פרסום דפי עמדה, חומרי לימוד למערכת החינוך, ייעוץ משפטי והדרכה על זכויות, הכשרה והעצמה של אוטיסטים.<ref></ref><ref></ref>

הארגון פועל בשיתוף עם ארגוני זכויות אוטיסטים נוספים, כגון רשת האוטיסטים הבין-לאומית.
בישראל, פועל הארגון בשיתוף עם אס"י – קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 

* - ריאיון עם ארי נאמן מייסד הארגון
* [https://web.archive.org/web/20080705113607/http://streams.wpsx.psu.edu/session_1_-_keynote07302.html נאום של סגן נשיא הארגון, סקוט מייקל רוברטסון], בפתיחת כנס האוטיזם העשירי של אוניברסיטת פנסילבניה
* [http://nymag.com/news/features/47225/ הגל החדש של פעילי זכויות האוטיזם], במגזין ניו יורק
* [http://www.npr.org/templates/story/story.php?storyId=91054523 ריאיון עם ארי נאמן], ברשת הרדיו האמריקאית הציבורית
* [http://abcnews.go.com/GMA/OnCall/story?id=5033594&page=1 ריאיון עם ארי נאמן], בתוכנית הטלוויזיה "בוקר טוב אמריקה"
* [http://www.oprah.com/article/oprahandfriends/peetes/20080611_oaf_peetes_asan ריאיון עם ארי נאמן וסקוט מייקל רוברטסון], בתוכנית הרדיו של אופרה וינפרי
* [http://www.tapuz.co.il/blog/ViewEntry.asp?EntryId=1327482 אוטיזם אל תוך הבגרות] - כתבה הכוללת ריאיון עם סקוט מייקל רוברטסון, שהופיעה במקור בכתב העת "עבודה סוציאלית כיום"

==הערות שוליים==

קטגוריה:הקשת האוטיסטית: ארגונים
אולימפיאדת השחמט 1930

אולימפיאדת השחמט השלישית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בהמבורג שבגרמניה בין 13 ביולי ל-27 ביולי 1930.

==תוצאות הגמר==
{| cellspacing="0" class="wikitable" style="width:auto; margin:auto align="center;"
|-
!#
!מדינה
!שחקנים
!נקודות
|-
|1 || פולין ||עקיבא רובינשטיין, סבלי טרטקובר, דויד פז'פיורקה, קזימש מקרצ'וק, פאולין פרידמן||48.5
|-
|2 || הונגריה ||גזה מארוצי, שנדור טאקאץ', ארפאד ויידה, קורנל האוושי, אנדרה שטיינר||47
|-
|3 || גרמניה||קארל אהוס, פרידריך זמיש, קארל קארלס, קורט ריכטר, היינריך וגנר||44.5
|-
|4 || אוסטריה||האנס קמוך, האנס מולר, אריך אליסקסיס, יוסף לוקבנץ, זיגפריד וולף ||43.5
|-
|5 || צ'כוסלובקיה ||סאלו פלור, קארל טרייבל, יוסף רג'פיר, לדיסלב פרוקש, עמוס פוקורני ||42.5
|-
|6 || ארצות הברית ||יצחק קשדן, פרנק מרשל, הרולד פיליפס, הרמן שטיינר, ג'יימס אלן אנדרסון||41.5
|-
|7 || הולנד||הנרי וינינק, יוהאן וון דר בוש, דניאל נוטבום, שלומה לנדאו, וילם שלפהוט ||41
|-
|8 || אנגליה||מיר סולטאן חן, פרדריק ייטס,ג'ורג' אלן תומאס, ויליאם וינטר, תיאודור טיילור ||40.5
|-
|9 || שוודיה||גדעון סטולברג, קארל ברנדטסון, יסטה סטולץ, אריק לונדין, יעקובסון ||40
|-
|10 || לטביה||פריציס אפשנייקס, ולדימיר פטרוב, מובשה פייגין, ארביד טאובה ||35
|-
|11 || דנמרק || || 31
|-
|12 || צרפת|| ||31
|-
|13 || רומניה|| אברהם באראץ, אלכסנדרו טירולר ||28.5
|-
|14 || ליטא|| אלכסנדר מאכט ||22.5
|-
|15 || איסלנד|| ||22
|-
|16 || ספרד|| ||21.5
|-
|17 || פינלנד|| ||18
|-
|18 || נורווגיה|| ||16
|-
|}

==מדליות אישיות==
* מדליית זהב - עקיבא רובינשטיין (פולין) עם תוצאה 15 מ-17 (88.2%)
* מדליית כסף - סאלו פלור (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 14.5 מ-17 (85.3%)
* מדליית ארד - יצחק קשדן (ארצות הברית) עם תוצאה 14 מ-17 (82.4%)

==אליפות העולם לנשים==

{| cellspacing="0" class="wikitable" style="width:auto; margin:auto align="center;"
|-
|#
|מדינה
|שחקנית
|נקודות
|-
|1 || צ'כוסלובקיה ||ורה מנצ'יק ||6.5
|-
|2 || אוסטריה ||פולה וולף-קאלמר ||5.5
|-
|3 || גרמניה || וו. הנשל || 4.5
|-
|4 || שוודיה || קטרינה בסקוב|| 2
|-
|5 || אנגליה || אגנס סטיבנסון|| 1.5
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.olimpbase.org/1930/1930in.html 3rd Chess Olympiad: Hamburg 1930 מידע על התחרות], באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:המבורג: תחרויות ספורט
קטגוריה:1930 בגרמניה
קטגוריה:תחרויות שחמט בגרמניה
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1930
ליפמן דוד שובקס

קבר ר' ליפמאן דוד שובקס בהר הזיתים
הרב ליפמן דוד (דובצ'ה) שובקס (ה'תק"צ 1830 (בקירוב) - ז' באדר ב' תרפ"ד, מרץ 1924) היה מו"צ בעיירה קוצק ואב בית דין של בד"ץ כוללות החסידים בירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בפולין בשנת תק"צ (בערך) לר' ישראל יצחק, בן ארבע נפטרה אמו. זכה לקרבה מיוחדת מרבי מנחם מנדל מקוצק. בשנת ה'תר"ג (1843) כאשר היה בגיל 13 התארס עם מרת חוה לאה בת אחותו של הרבי מקוצק שנתיתמה בנעוריה מאביה, התנאים נכתבו בביתו של הרבי מקוצק. ובשנת ה'תר"ד נערכה החתונה בקוצק כאשר מספר שנים היה סמוך על שולחנו. בגיל 16 העניק לו סמיכה לרבנות ונתמנה על ידו כמו"צ בקהילת קוצק. ולפי המסופר, בשנים אלו היה הרבי מקוצק משמיע בפניו את הפלפול שהיה אומר לפני גדולי תלמידיו בשבת לפני התפילה, כמו כן היה משתתף בשעורים שמסר רבי יצחק מאיר אלטר מגור בפני בני עליה, וכן למד בקביעות עם רבי אברהם בורנשטין מסוכטשוב. בשנת ה'תרמ"ה (בערך) נתבקש על ידי קהילת לעווערטוב לכהן כאב"ד בקהילתם.

לאחר שבניו שנולדו בפולין נפטרו על פניו בקוצר ימים והשאירו יתומים, יעץ לו האדמו"ר רבי חיים ישראל מורגנשטרן מפילוב לעקור מביתו לעלות לארץ ישראל ולהתיישב בירושלים ואכן, בשנת ה'תרנ"ח (1898) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים עם רעיתו ושני נכדיו היתומים. בחודש אדר ה'תר"ס נפטרה אשתו מרת חוה לאה ונשא בזווג שני את מרת תמר בת רבי יעקב ישראל שואל נכד רבי יעקב מליסא בעל ה'נתיבות' וה'חוות דעת'.

==כולל ורשה==

באותה תקופה נבנתה שכונת בתי ורשה הסמוכה לשכונת מאה שערים הממונים של כולל ורשה שקעו בחובות גדולים עקב ההשקעה הכספית בבניית השכונה ונדרש סיוע רב בגיוס כספים לכיסוי החובות. כולל ורשה מינה את הרב שובקס כשליח. שליחתו הוכתרה בהצלחה והיה בכך כדי להציל את הכולל.

==רבנותו==
לאחר עלותו של הרב שובקס לירושלים, הוא נתבקש על ידי רבי שניאור זלמן פרדקין (לאדיער) לעמוד בראשות בד"ץ כוללות החסידים בירושלים וקיבל גם את ברכת הדרך מהרב שמואל סלנט. מאז ועד פטירתו שימש כמנהיגה של העדה החסידית בירושלים. לאחר הקמת הרבנות הראשית לישראל, חבר הרב שובקס ביחד עם חברי בית הדין האחרים לבית הדין של הרבנות. בשנת ה'תרצ"ז כאשר הועברה השחיטה לאחריות המועצה הדתית, עזבו הרבנים בראשות הרב ירוחם פישל ברנשטיין את בית הדין של הרבנות והצטרפו לעדה החרדית.

הרב שובקס עמד במערכות שונות בענייני ההלכה והמנהגים. בשנת ה'תרס"ט (1909) עמד בראש המערכה נגד ההיתר שנתן הרב אברהם יצחק הכהן קוק (כאשר היה רב ואב"ד ביפו) לשמן שומשום לפסח (קטניות). כאשר הובאה לירושלים מכונה לאפיית מצות פרסם הוא ובית דינו מודעה ביום כ"ד אדר ה'תרס"ו שחלילה לנו להתיר זאת. כן עמד ביחד עם הרידב"ז רבה של סלוצק ואב"ד בצפת כנגד היתר מכירה בשמיטה ופרסם כרוז מיוחד.

==ספריו==
חידושי הגר"ד חלקים א-ב-ג נערך על ידי נכדיו הרב ליפמן דוד שובקס ר"מ בישיבת 'שפת אמת', הרב יצחק שובקס ראש כולל חושן משפט בירושלים. ירושלים תשמ"ח-תשנ"ז
== משפחתו==
בנו מהזווג השני, הרב יעקב ישראל שלמה זלמן.

נכדיו, הרב משה שובקס כיהן כראש ישיבת בעלז וחבר בד"צ מחזיקי הדת. הרב ליפמן דוד שובקס.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:רבנים חסידים בארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1830
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1924
ספר שירי

"ספר שירי" הוא שירה של המשוררת העברייה רחל, אשר נכתב בתל אביב בניסן תרפ"ז 1927 ופורסם כעבור כשנה בעיתון "דבר". הוא שיר ארספואטי הפותח את ספר השירים השני שלה, "מנגד" שיצא לאור בשנת 1927. "ספר שירי" מורכב משני בתים, בני ארבע שורות כל אחד, ונעשה בו שימוש באמצעים לשוניים ובמספר אמצעים אמנותיים כגון מטפורות וניגודים. השיר נחשב לאחד משיריה הנודעים ביותר של רחל.

==ניתוח השיר==
השיר עוסק בחוויית היצירה וכתיבה של שיר.

הבית הראשון מתאר את התהליך אותו הדוברת, המייצגת בשיר את המשוררת, עוברת בכתיבת שיריה. רחל מביעה את סבלה וכואבת את הניגוד בין סבלה הכולל מצוקה וייאוש, לתוצאה המלבבת החיצונית הנראית בשיריה.

בבית השני מתארת רחל איך החוויות הקשות והאינטימיות ביותר שלה מתורגמות לשיר ונחשפות בפני ציבור הקורא את השיר בנחת ואינו מודעים לקושי הכרוך ביצירה. רחל רומזת שהציבור חטא בקהות רגשית ובזלזול כלפי המאמצים הנפשיים שדורשת היצירה מהמשוררת.

==אמצעים אמנותיים==
ישנן מספר מטאפורות המופיעות בשיר:
*"ספר שירי הלבן" – הביטוי ממחיש את הניגוד בין תהליך היצירה הסוער לבין התוצאה. המילה "לבן" בולטת ומנטרלת את הרגשות השליליים שעמדו בבסיס יצירת השיר. האסוציאציות החיוביות של הצבע הלבן, ה"נקי" והנייטרלי, מכסות על ביטויי הכאב שבאו לפני השורה האחרונה בבית. רחל אכן בחרה לכרוך את ספריה בעטיפה לבנה ופשוטה, ללא שום קישוט או איור, ובכך חיזקה את תדמיתה כמשוררת צנועה ושקטה שקולה לכאורה נשמע בקושי.
*"נחשף החתום בי באש" – בהשאלה זו מתארת רחל את הסודות שנחשפו בשיריה - סודות אשר לא סופרו מעולם לאיש עד כי היו ל"חתומים" בה וגרמו לה לכאב כה צורב, שהוא נטבע לעולם בזיכרונה.
*"תוגתו של הלב הכורע" – לשון ציורית זאת ממחישה את העצב העצום "המכופף את הלב", כחומר ממנו נוצרים השירים.

עגמת הנפש אותה מנסה המשוררת להעביר לקוראים מודגשת באמצעות שני ניגודים עיקריים:
*הניגוד בין הסבל הנובע מהתהליך היצירתי ("צריחות שצרחתי נואשת, כואבת / בשעות מצוקה ואובדן"), לעומת האופי השקט והנעים של קובץ השירים המוכן ("מחרוזת מילים מלבבת"), שנולד מאותו סבל.
*הניגוד בין החשיבות הרבה של הכתוב למשוררת ("נגלו חביונות לא גיליתי לרע, נחשף החתום בי באש"), לבין הידיעה שקוראים רבים יגיבו בצורה עניינית, אפילו אדישה, כמפגש בין קונה לבין סחורה בשוק ("ואת תוגתו של הלב הכורע, יד כל במנוחה תמשש").

השיר כתוב במקצב אמפיברכוס: רגליים בנות שלוש הברות, כשבכל פעם האמצעית מודגשת.

אמצעי לשוני המופיע בטקסט הוא אליטרציה: "מחרוזת מילים מלבבת" - עיצור זהה בתחילת מילים עוקבות.

בנוסף, בעוד שבשתי השורות הראשונות בבית א' נעשה שימוש במצלול "קשה", רועש: עיצורי ש'-צ', בשתי השורות האחרונות נעשה שימוש במצלול "רך" ו"נעים": עיצורי מ'-ל'.

==השיר בדפוס==
* רחל בלובשטיין, גַּן נָעוּל, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' עא.

==קישורים חיצוניים==

* (הפרסום הראשון של השיר)
* [https://web.archive.org/web/20080616130411/http://www.knay.alona.k12.il/SiteFiles/1/113/834.asp ניתוח השיר באתר "כפר הנוער אלוני יצחק"]

קטגוריה:שירי 1927
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
ביבשה

ביבשה היה ביטאון זרוע היבשה של צה"ל. הביטאון ראה אור לראשונה באפריל 2007, ומאז הופץ מדי שלושה חודשים בעשרות אלפי עותקים לכל הקצינים והנגדים הסדירים בזרוע, לבסיסי אימונים ולקצינים בכירים במילואים. הביטאון עסק בנושאים הקרובים ללב העשיה והפעילות בזרוע היבשה, סקר את פעילות חיילות וגופי ההדרכה השונים בזרוע ומערכות נשק יבשתיות כמו אמצעי לחימה וכלי ירי שונים.

מערכת העיתון ישבה במחנה הקריה בתל אביב והיא הורכבה מכתבים, צלמים ומפעילי אתר האינטרנט שהיו חיילים בשירות חובה. עורך העיתון היה עדי לרנר, אזרח עובד צה"ל. מערכת העיתון הייתה אחראית גם על עדכון ידיעות והמידע באתר האינטרנט של זרוע היבשה.

==ראו גם==
* במחנה
* בטאון חיל האוויר

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20160304204440/http://mazi.idf.il/700-he/IGF.aspx ארכיון ביטאון ביבשה]

קטגוריה:כתבי עת של צה"ל
קטגוריה:זרוע היבשה
אג'נדה

אג'נדה (מלטינית דרך האנגלית: Agenda) מילה שפירושה סדר יום, לוח זמנים, תוכנית, סעיף המפרט סדרת פעולות וזמנן, סדרת אירועים מפורטים עם ציון זמנם, סדרת אירועים מתוכננים, לוח פעילויות לפי סדר הזמן, אך משמשת את דוברי העברית הישראלית (בעקבות Political agenda באנגלית) לתיאור סדר היום הציבורי שאדם או קבוצה מעוניינים לקדם.

אף על פי שבמקור הלטיני מדובר במילה בלשון רבים (היחיד הוא Agendum, שהוא סעיף אחד, מתוך הרשימה שהיא סעיפים רבים - Agenda) השתרשה המילה בלשון יחיד, הן בעברית והן בשפות שמקורן לטיני.

==במדיניות ציבורית==
בחירת אג'נדה היא השלב הראשון מבין ארבעה בתהליכי מדיניות ציבורית. לאחר שנבחרת אג'נדה מעוצבת המדיניות הרצויה, השלב השלישי הוא יישום המדיניות והרביעי הוא הערכתה.

חוקרי מדיניות ציבורית מצביעים על מספר מודלים אפשריים לקביעת אג'נדה. 
לפי מודל הייזום החיצוני, קבוצות אינטרס מחוץ לממשל מקדמות נושא/עניין או אינטרס מסוים, וקיומו בשיח הציבורי הופך אותו גם לאג'נדה של הממשל. מודל זה אופייני במשטרים ליברליים.
לפי מודל המוביליזציה, הממשל עצמו הוא שמקדם את האג'נדה שלו, ומגייס תמיכה מהציבור לצעדיו ולמהלכיו. מודל זה אופייני במשטרים טוטליטריים וחד-מפלגתיים. לפי מודל שלישי, מודל הייזום הפנימי, קידום אג'נדה שאינה נחשפת לציבור נעשה בידי גורמים המקורבים לממשל או בקרב הממשל עצמו. במרבית המקרים, קידום אגנ'דה נעשה כשילוב של שלושת המודלים.

ג'ון קינגדון חקר מדוע נושאים מסוימים הופכים לאג'נדה ואחרים לא, ופיתח תאוריה שכינה "תאוריית שלושת הזרמים". לפי תאוריה זו, קיימים שלושה זרמים - זרם הבעיות, זרם החלופות המדיניות וזרם הפוליטיקה. לפי תאוריה זו, בכל רגע נתון ישנן בעיות הממתינות לפתרון, יש הצעות לפתרון שלא תמיד מתאימות לבעיות הקיימות, ויש חילופי שלטון. כשכל הזרמים משתלבים זה בזה - משטר פוליטי מסוים שיש לו פתרון מסוים לבעיה מסוימת - תקודם האג'נדה. קינגדון מצביע גם על בעיה אפשרית שיוצרת תאוריה זו - לעיתים קבוצות אינטרס מנסות לקדם בעיה מסוימת או פתרון מסוים, ובהינתן המצב הפוליטי הספציפי, ייתכנו מקרים שבהם שילוב הזרמים יוביל לכך שהפתרון שמוצע לבעיה אינו בהכרח הפתרון הטוב ביותר, או שהבעיה שפתרונה הפך לאג'נדה אינה הבעיה העיקרית, שפתרונה הוא החשוב או הדחוף ביותר.

==שימושים נוספים==
מפלגות ופוליטיקאים מציגות לציבור אג'נדה בתחומים שונים - המדיני, החברתי, הסביבתי, וכדומה, כדי שיוכלו לבדל עצמם מאחרים. כך, למשל, אמר חבר הכנסת אופיר פינס בהתייחסו למצבה של מפלגת העבודה: "צריך לייצר אג'נדה משלנו. צריך להכין תוכנית מדינית וביטחונית".

גופים ציבוריים משתמשים לעיתים במונח "אג'נדה" כדי לתאר קידום סדר יום מסוים. כך למשל "אג'נדה 21" הוא שמה של תוכנית שיזם האו"ם לקידום פיתוח בר-קיימא במאה ה-21. המועצה הלאומית לכלכלה הגישה לממשלת ישראל בשנת 2007 הצעה לתוכנית כלכלית-חברתית רב-שנתית, אותה כינתה "האג'נדה".

לעיתים, עצם קיומה של אג'נדה מסוימת נתפש כדבר שלילי. לדוגמה, אהרן ברק התנגד למינויה של רות גביזון לבית המשפט העליון משום ש"יש לה אג'נדה... ואג'נדה זו אינה מתאימה וראויה לבית המשפט העליון".

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מונחים ומושגים בפוליטיקה
אברם זמיחובסקי

אברם זמיחובסקי (ברוסית: Абрам Давидович Замиховский; 5 בינואר 1908 – 1978) היה שחמטאי יהודי-אוקראיני-סובייטי, אלוף אוקראינה לשנת 1931.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:שחמטאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:אלופי אוקראינה בשחמט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1978
אג'נדה 21

עטיפת המהדורה הראשונה של אג'נדה 21
אג'נדה 21 היא תוכנית מקיפה של ארגון האומות המאוחדות לקידום פיתוח בר קיימא. התוכנית כוללת מתווה פעולות הנדרשות ברמה הגלובלית, הלאומית והמקומית על ידי ארגוני האו"ם השונים, ממשלות וארגונים אחרים בכל תחומי פעילות האדם המשפיעים על איכות הסביבה. המספר 21 מתייחס למאה ה-21.

התכנית המלאה של "אג'נדה 21" נחשפה בפסגת כדור הארץ בריו דה ז'ניירו ביוני 1992. התוכנית מכילה סדרה מקיפה של עקרונות שנועדו לסייע לממשלות ולמוסדות אחרים לפתח וליישם מדיניות ותוכניות לשיפור איכות הסביבה, אוכלוסייה בת-שימור ופיתוח בר-קיימא.

תוכנית אג'נדה 21 מהווה בסיס לפעולה של ממשלות ושל מוסדות ממשל מקומיים. כך למשל למעלה מ-150 מדינות הקימו ועידות לאומיות לקידום דיאלוג על פיתוח וקיימות בין גורמים ממשלתיים, ארגונים סביבתיים, חברות עסקיות, והחברה האזרחית. מדינות רבות אף מיסדו תוכניות לניטור מצב הסביבה באמצעות מדדים שונים. ברמת הרשויות המקומיות, למעלה מ-2,000 יישובים עירוניים ומועצות אזוריות ברחבי העולם הקימו תוכניות "אג'נדה 21 מקומית" לקידום קיימות מקומית.

== קישורים חיצוניים ==

[https://sustainabledevelopment.un.org/content/documents/Agenda21.pdf?&~nfopt(fileDistorted=06963636948453189 המסמך הרשמי של אג'נדה 21]

[https://ecowiki.org.il/wiki/אג'נדה_21 אג'נדה 21 באקו-ויקי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האומות המאוחדות
קטגוריה:שמירת הסביבה
קטגוריה:התוכנית הסביבתית של האו"ם
מלגוז'אטה אולייניק

מלגוז'אטה אולייניק (בפולנית: Małgorzata Olejnik; אפשרות נוספת לאיות שמה בעברית: מאוגוז'אטה אולייניק; נולדה ב-3 ביוני 1966) היא פוליטיקאית ואלופה פאראלימפית פולנייה.

==ביוגרפיה==
אולייניק נולדה בקילצה. היא נכה המסתייעת בכיסא גלגלים ומתחרה בקשתות. היא ייצגה את פולין פעמים ספורות בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים. בשנת 1996 זכתה במדליית זהב, בשנת 2000 במדליית כסף (הפסידה לאניתה צ'פמן, שאותה ניצחה בגמר של האולימפיאדה הקודמת) ובשנת 2004 במדליית ארד. היא השתתפה גם בבייג'ינג 2008 אותה סיימה במקום הרביעי.

בשנים 2005–2007 כיהנה אולייניק כחברה בסיים מטעם מפלגת ההגנה העצמית של פולין.

בעלה ריצ'רד אולייניק, התחרה לצידה ב וקשתות וזכה במדליית זהב. לזוג אולייניק נולדו שני ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://orka.sejm.gov.pl/ArchAll2.nsf/Glowny5kad אולייניק באתר הסיים] 
* [https://www.paralympic.org/malgorzata-olejnik נתונים מאתר הוועד האולימפי]

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים

קטגוריה:פוליטיקאיות פולניות
קטגוריה:חברי הסיים הפולני
קטגוריה:אלופות פאראלימפיות
קטגוריה:ספורטאיות פולניות
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:קשתים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:קשתיות
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1966
הארי נייקוויסט

הארי תאודור נייקוויסט (באנגלית: Harry Theodor Nyqvist; 7 בפברואר 1889 – 4 באפריל 1976) היה פיזיקאי ומהנדס חשמל שוודי־אמריקאי, בעל תרומות חשובות לפיתוח תורת האינפורמציה.

==קורות חייו==
נולד בוורמלנד, שוודיה, ללארס נייקוויסט (1847) וקטרינה אריקסדוטר (1857). היגר לארצות הברית ב-1907. למד לתואר ראשון ושני בהנדסת חשמל באוניברסיטת דקוטה הצפונית. קיבל תואר דוקטור בפיזיקה מאוניברסיטת ייל בשנת 1917. עבד במחלקת המחקר של AT&T עד שנת 1934 והמשיך כשזו הפכה למעבדות בל, עד פרישתו בשנת 1954. 

זכה במדליית הכבוד מטעם איגוד מהנדסי החשמל והאלקטרוניקה (IEEE) בזכות "תרומות יסודיות להבנה כמותית של רעש תרמי, שידור מידע, ומשוב שלילי". באוקטובר 1960 קיבל מדליה מטעם מכון פרנקלין עבור "ניתוחיו התאורטיים והמצאותיו הפרקטיות בתחום מערכות תקשורת ב-40 השנים האחרונות, ביניהם, עבודתו המקורית בתאוריות שידור טלגרף, רעש תרמי במולכים חשמליים, ובהיסטוריה של מערכות משוב". בשנת 1960 קיבל את מדליית ה-IEEE וב-1969 קיבל מדליה מטעם האקדמיה הלאומית להנדסה.

לאחר פרישתו התגורר בפאר שבטקסס ונפטר ב-4 באפריל 1976.

==תרומותיו למדע==
כמהנדס במעבדות בל, ניקוויסט תרם רבות בנושא רעש תרמי (הקרוי רעש ג'ונסון-ניקוויסט), יציבותם של מגברי משוב, טלגרפיה, פקס, טלוויזיה ובעיות תקשורת אחרות. פיתח יחד עם הרברט איווס את מכשיר הפקס הראשון של AT&T שיצא לציבור ב-1924. ב-1932 פרסם מאמר קלאסי על יציבותם של מגברי משוב. קריטריון היציבות של ניקוויסט מופיע עד היום בכל ספר לימוד על תאוריית איזון משוב. 

עבודתו התאורטית המוקדמת על קביעת רוחב פס מינימלי לשידור אינפורמציה הניחה את היסודות לפיתוחים המאוחרים יותר של קלוד שאנון ולתורת האינפורמציה.

ב-1927 קבע כי מספר הפעימות שניתן לשדר בטלגרף ביחידת זמן מוגבל לפעמיים רוחב הפס. ניקוויסט פרסם את תוצאותיו במאמר "Certain topics in Telegraph Transmission Theory" בשנת 1928. החוק הוא אנלוגי לקריטריון ניקוויסט-שאנון בתורת הדגימה.

==ראו גם==
*תדר נייקוויסט
*דיאגרמת נייקוויסט
*רעש ג'ונסון
*קריטריון נייקוויסט ל-ISI

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מהנדסי חשמל אמריקאים
קטגוריה:עיבוד אותות
קטגוריה:מדענים אמריקאים
קטגוריה:סגל מעבדות בל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דקוטה הצפונית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי מדליית הכבוד של ה-IEEE
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976