OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
The Stage

The Stage הוא שבועון ואתר בריטי המסקר את תעשיית הבידור, ובמיוחד את עולם התיאטרון. העיתון נוסד בשנת 1880, והוא כולל חדשות, ביקורות, דעות ופרסומות, המכוונים בעיקר לעוסקים בתיאטרון ובאמנויות הבמה.

== היסטוריה ==
המהדורה הראשונה של The Stage פורסמה (תחת השם The Stage Directory – a London and Provincial Theatre Advertiser) ב-1 בפברואר 1880, בעלות של שלושה פני ישנים עבור שנים עשר עמודים. המהדורות פורסמו מדי חודש עד ל-25 במרץ 1881, אז הופקה המהדורה השבועית הראשונה. במקביל, קוצר השם ל-The Stage ומספור המהדורות אותחל.

העיתון היה מיזם משותף בין העורך והמייסד צ'ארלס ליונל קרסון ומנהל העסקים מוריס קומרפורד. משרדי המטה של העיתון היו מול תיאטרון דרורי ליין. קרסון, ששמו האמיתי היה ליונל קורטייר-דוטון, צוין כמייסד העיתון.

העיתון נשאר בבעלות המשפחה. עם מותו של ליונל, בנו של קרסון ב-1937, ששימש כמנהל ועורך, השליטה על העיתון עברה למשפחת קומרפורד.

הכל משנת 1995, מעניק העיתון את פרסי Stage למצוינות במשחק באדינבורו פרינג' פסטיבל.

בשנת 2004, הכותב סיימון בלומנפלד בן ה-96, הוכר על ידי גינס שיאי עולם ככותב העיתון השבועי הוותיק ביותר בעולם.<ref></ref> כתיבתו בעיתון נמשכה עד זמן קצר לפני מותו ב-2005.<ref></ref>

בשנת 2010, החל העיתון להעניק את פרסי The Stage. הפרסים מוענקים מדי שנה ומכירים בארגונים מצטיינים הפועלים בתיאטרון ומחוצה לו.

במאי 2019, שיתף העיתון פעולה עם קרן אנדרו לויד ובר ותיאטרון בריטניה על מנת להשיק את "Get Into Theatre",<ref></ref> אתר המוקדש לקריירות תיאטרון.

== עורכים ==
* 1880–1901 – צ'ארלס קרסון
* 1901–1904 – מוריס קומפורד
* 1904–1937 – ליונל קרסון
* 1937–1943 – ברנרד ולר
* 1943–1952 – ס. ר. ליטלווד
* 1952–1972 – ארק ג'ונס
* 1972–1992 – פטר הפל
* 1992–1994 – ג'רמי ג'הו
* 1994–2014 – בריאן אטווד
* 2014–2017 – אליסטייר סמית' (הדפסה) ופדי סמית' (אונליין)
* 2017–הווה – אליסטייר סמית'

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תיאטרון בריטי
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיתונים
מארי שלינק

מארי-ז'אן שלינק (בצרפתית: Marie-Jeanne Schellinck; 25 ביולי 1757 – 1 בספטמבר 1840) הייתה בלגית שזכתה לפרסום כאשר התחזתה לגבר והתגייסה לצבא המהפכה הצרפתי.

==ביוגרפיה==
שלינק נולדה בגנט ב-25 ביולי 1757. ב-15 באפריל 1792 היא התחזתה לגבר והתגייסה לגדוד הבלגי השני של צבא המהפכה הצרפתי. באותה שנה היא השתתפה בקרב ז'מפ ונפצעה קשה משש מכות חרב. ארבעה ימים לאחר הקרב היא קיבלה דרגת לוטננט משנה. ב-1795 היא עזבה את הצבא ונישאה ללוטננט לואי-ז'וזף דקרמן. היא התלוותה אליו במערכות הבאות שבהן נלחם במסגרת מלחמות המהפכה הצרפתית. ב-1808 דקרמן פרש מהצבא והתיישב בליל יחד עם מארי. אגדה פופולרית גורסת שהיא עוטרה בלגיון הכבוד בידי נפוליאון בונפרטה. עם זאת, היסטוריונים מודרניים הוכיחו שהסיפור אינו אפשרי וככל הנראה נפוליאון מעולם לא פגש את מארי שלינק. האישה הראשונה שעוטרה בלגיון הכבוד הייתה אנז'ליק ברילון שקיבלה אותו מנפוליאון השלישי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:נפטרות ב-1840
קטגוריה:ילידות 1757
קורפוס המילואים ה-25 (האימפריה הגרמנית)

קורפוס המילואים ה-25 (בגרמנית: XXV. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.

==היסטוריה==
הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של אברהרד פון קלאר. הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-47 וה-48. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית בפיקוד רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה. הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובנובמבר 1914 הועבר לחזית המזרחית, שם לחם בקרבות באזור לודז' כחלק מהארמייה התשיעית. לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות שונים בגזרה המרכזית של החזית המזרחית, עד לפרישת רוסיה מהמלחמה בסוף 1917. בתחילת 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.

==מפקדים==
* ריינהרד פון שפר-בויאדל (25 באוגוסט 1914–3 בספטמבר 1916)
* קרל זורן (3 בספטמבר 1916–18 בנובמבר 1916)
* מנפרד פון ריכטהופן (18 בנובמבר 1916–8 במרץ 1917)
* קונסטנץ פון היינקיוס (8 במרץ 1917–23 בנובמבר 1917)
* הורסט אדלר פון דר פלאניץ (23 בנובמבר 1917–20 בדצמבר 1917)
* וילהלם גרנר (20 בדצמבר 1917–25 בפברואר 1918)
* ארנולד פון וינקלר (25 בפברואר 1918 - סוף המלחמה)
==קישורים חיצוניים==
* [http://www.deutsche-kriegsgeschichte.de/akrkgk.html הקורפוסים של הצבא הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה] באתר Die höchsten Kommandostellen des Heeres 
25
הקורפוס ה-53 (האימפריה הגרמנית)

הקורפוס ה-53 (בגרמנית: Generalkommando zbV 53 היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. הוא הוקם בספטמבר 1916 ופורק בתום המלחמה. <ref></ref>

== היסטוריה ==
הקורפוס ה-53 <ref>Note that Corps (z.b.V.) were designated with Arabic, not Roman, numerals.</ref> <ref>General Commands for Special Use Generalkommandos zur besonderen Verwendung (Genkdo z.b.V.)</ref> הוקם בספטמבר 1916. <ref></ref> עם תחילתה של מלחמת החפירות הכיר הצבא הגרמני כי לא ניתן עוד לתחזק את יחידת הקורפוס המסורתית, שהייתה מורכבת משתי דיוויזיות, בעוד שבזמנים מסוימים (ובמקומות מסוימים) היה די בקורפוס בן שתי דיוויזיות, בפעמים אחרות היו נחוצות 5 או 6 דיוויזיות. לפיכך, תחת פיקודו של הינדנבורג (מקיץ 1916) נוצרו מטות קורפוס ללא דיוויזיות אורגניות.<ref></ref> הקורפוס החדש הזה נקבע כמפקדה כללית לשימוש מיוחד (בגרמנית: Generalkommandos zur besonderen Verwendung).

הקורפוס לחם בגזרות שונות של החזית המזרחית, ובסתיו 1918 הועבר לבלקן, שם לחם כחלק מהארמייה ה-11 עד סוף המלחמה.

== מפקדים ==
* קונסטנץ פון היינקיוס (31 באוגוסט 1916–8 במרץ 1917)
* מנפרד פון ריכטהופן (8 במרץ 1917<ref>Von Richthofen took command on 8 March 1917 according to The Prussian Machine, but 18 November 1916 according to German War History.</ref>–18 בינואר 1918)
* לאו לימבורג (18 בינואר 1918 - סוף המלחמה)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גייסות הקיסרות הגרמנית
אין קונספט

אין קונספט הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט. את האלבום הוציאה לאור ב-9 בפברואר 2022 חברת התקליטים z.i הפקות.

== רקע ==
ב-30 בינואר 2022 פרסמה בוחבוט בחשבון האינסטגרם שלה את תאריך יציאת האלבום ואת עטיפתו. אירוע השקת האלבום התקיים ב-9 בפברואר 2022 בהופעה חיה של בוחבוט על בימת "רידינג 3". בריאיון לאתר "פרוגי" הסבירה כי היא הרגישה במהלך שנת 2021 יותר בוגרת באמצעות הקול הפנימי שלה. עוד הוסיפה כי הקול הנחה אותה וסייע לה לברור בין השירים ולבחור אלו מהם יכללו באלבום. בין יוצרי האלבום שסייעו לבוחבוט בכתיבתו והפקתו נמצאים ג'ורדי, רון ביטון, איתי שמעוני, גיל ויין, דולי ופן ומשה פרץ.

== רשימת רצועות ==

== הערות שוליים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2022
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי אגם בוחבוט
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ורדי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי גיל ויין
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דולי ופן
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי Triangle
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טליס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טל פורר
רומאנדי

אזור רומאנדי בשווייץ מסומן במפה בצבע סגול
רומאנדי (בצרפתית: Romandie) או שווייץ הרומאנדית (בצרפתית: Suisse romande) הוא החלק דובר הצרפתית של שווייץ הממוקם בחלק המערבי של המדינה. בשנת 2018 הכיל אזור רומאנדי כ-2.1 מיליון תושבים אשר היוו כ-25.1% מאוכלוסיית שווייץ.<ref>[http://www.bfs.admin.ch/bfs/portal/fr/index/themen/01/02/blank/data/01.Document.67224.xls]</ref> אזור רומאנדי משתרע על פני כ-9,508.2 קמ"ר משטחי שווייץ (כ-23% משטח המדינה).

החבל מורכב מהקנטונים ז'נבה, וו, נשאטל וז'ורה, וכולל גם את החלקים דוברי הצרפתית של הקנטונים ברן, ואלה ופריבור.

העיר ז'נבה היא העיר הגדולה ביותר באזור רומאנדי.

אזור רומאנדי מוגדר אך ורק מבחינה תרבותית ולשונית. אין לאזור זה משמעות רשמית מבחינה פוליטית, למרות שבכל זאת יש לו חשיבות רבה עבור תושבי שווייץ הדוברים צרפתית.

השפות הדומיננטיות ביותר באזור הן הניב השווייצרי של השפה הצרפתית, השפה הפרנקו-פרובנסאלית, והשפה האוקסיטנית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שווייץ: גאוגרפיה
קטגוריה:שווייץ: דמוגרפיה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות צרפתית
סיוטט וליה

סיוטט וליה (בקטלאנית: Ciutat Vella) הוא אחד מעשרת מחוזות ברצלונה ואזור העיר העתיקה של העיר. המחוז נקרא גם מחוז מס' 1. מחוז זה כולל את הרובע הגותי, את שכונת אל בורן, את שדרת לה רמבלה ואת שכונת אל רבאל.

מחוז סיוטט וליה משתרע על פני כ-4.49 קמ"ר וכלל 109,672 תושבים נכון ל-2021.

אולם הקונצרטים פלאו דה לה מוזיקה קטלנה, אשר נמצא באזור סיוטט וליה, הוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997.

משמעות מילות השם בקטלאנית היא: עיר (Ciutat), ישנה או ישן (Vella). בספרדית השם המקביל הוא Ciudad Vieja , "סיודד וייחה".

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="250px">
Barceloneta_2007.jpg|חוף הים בסיוטט וליה
Maremagnum - panoramio.jpg|מרכז הקניות "מרמגנום"
Barcellona_ramblas_2004_09.jpg|שדרת לה רמבלה
</gallery>

== ראו גם==
* תכנון עירוני של ברצלונה

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ברצלונה: מחוזות
נקודת טרט

נקודת טרט או נקודת טורט (באנגלית: Turret Point; מילולית: נקודת הצריח), היא לשון יבשה באי המלך ג'ורג', באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה.

לשון היבשה מכוסה סלעים גבוהים, הבולטים למרחוק.

לשון היבשה מהווה את הגבול הדרומי של פתחו של מפרץ המלך ג'ורג'.

== היסטוריה ==

הנקודה מופתה לראשונה בשנת 1937 על ידי צוות ספינת המחקר דיסקברי II (Discovery II).

=== מקור השם ===

צוות הספינה נתן ללשון היבשה את שמה.

זהו שם תיאורי: "צריח האבנים" (Turret משמעו באנגלית צריח).

עם השנים נוצר בלבלול האם הכוונה ללשון היבשה, או לאיון קטן בסמוך לחוף.

הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (של בריטניה). נתנה בשנת 1960 את השם ללשון היבשה, מאחר שהשם "נקודה" (באנגלית "point") מתייחס על פי רוב לאתר יבשתי, ולא לאתר מימי.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://copernix.io/#?where=-56.5935949220925,-63.87714086102489,6&?query=Turret%20Point&?map_type=hybrid תצלום לוויין של אזור הנקודה, תוך סימון אתרים נוספים באזור] באתר copernix

טרט
ביורן ביסרופ

ביורן אינגמן ביסרופ (בדנית: Bjørn Ingemann Bisserup; נולד ב-13 באפריל 1960) הוא גנרל דני בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 2017–2020.

==ביוגרפיה==
ביסרופ נולד ב-13 באפריל 1960 בקופנהגן. הוא נכנס לאקדמיה הצבאית הדנית המלכותית בשנת 1982 וסיים את לימודיו בשנת 1984. ב-1986 מונה למפקד מחלקה וב-1988 מונה למפקד פלוגה במשמר המלכותי. בהמשך שרת כקצין מודיעין בכוח שמירת השלום של האו"ם בקפריסין. ב-1990 מונה למפקד אסקדרון במשמר המלכותי ובהמשך שרת כקצין מבצעים גדודי. בין השנים 1995–1997 שרת כקצין מטה בענף הלוגיסטיקה של הפיקוד העליון הדני. בין 1997–2000 שרת כקצין מטה במשרד ההגנה הדני, ובין 2000–2002 שימש כמפקד גדוד במשמר המלכותי. בין 2004–2008 שימש כסגן שר ההגנה. ב-5 באוקטובר 2009 הוא מונה לממלא מקום ראש ההגנה במקום טים ירנסן שנאלץ להתפטר מתפקידו בעקבות השערורייה שנוצרה עם פרסום ספרו של תומאס ראתסאק "Jæger – i krig med eliten". ביסרופ הודיע מראש שהוא אינו מעוניין להמשיך בתפקיד ונשאר בו רק עד ששר ההגנה מינה את קנוד ברטלס לתפקיד. מיד לאחר מינויו של ברטלס לתפקיד הועבר ביסרופ למלא תפקיד בכיר בפיקוד ההגנה.

ב-2 בנובמבר 2012 התפטר ברטלס מתפקידו כדי להתמנות כיו"ר הוועדה הצבאית של נאט"ו. ביסרופ מונה שוב כממלא מקום זמני עד שפיטר ברטרם מונה לתפקיד. ב-10 בינואר 2017 סיים ברטרם את כהונתו, וביסרופ נקרא למלא את מקומו. הוא שימש כראש ההגנה עד 1 בדצמבר 2020 אז הוחלף בידי פלמינג לנטפר. מאז פרישתו, משמש ביסרופ כיועץ בכיר בחברת הייעוץ "Rud Pedersen Public Affairs" המתמחה בעניינים כלל אירופאיים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://forsvaret.dk/FKO/Om%20Forsvaret/Forsvarets%20ledelse/Chefen%20for%20Forsvarsstaben/Documents/Bjørn%20Bisserup%20CV.pdf ביורן ביסרופ] באתר הצבא הדני
* [https://www.rudpedersen.com/bjorn-bisserup?s=true ביורן ביסרופ] באתר Rud Pedersen Public Affairs

קטגוריה:ראש ההגנה (דנמרק)
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1960
אדמונד אנטאכר

אדמונד אנטאכר (בגרמנית: Edmund Entacher; נולד ב-30 בספטמבר 1949) הוא גנרל אוסטרי בדימוס אשר שימש כראש המטה הכללי של צבא אוסטריה בשנים 2007–2013.

==ביוגרפיה==
אנטאכר נולד בזלצבורג ב-30 בספטמבר 1949. בין השנים 1971-1974הוא למד באקדמיה הצבאית התרזיאנית. לאחר מכן הוא הוצב בגדוד היגרים ה-21 בקופשטיין. בין 1979–1982 הוא למד בקורס קציני המטכ"ל ולאחר מכן היה קצין הרואה במכון להכשרת קצינים ומורה באקדמיה הצבאית התרזיאנית. ב-1992 מונה למפקד בריגדת הפאנצרגרנדיר ה-3 במאוטרן על הדנובה. ב-2002 מונה למפקד פיקוד זרוע היבשה, עד 2005 עת אוחד הפיקוד עם פיקוד הכוחות המזוינים.

ב-30 בנובמבר 2007 מונה אנטאכר לראש המטה הכללי בידי שר ההגנה נורברט דראבוש. עם זאת, עד מהרה נוצרו חילוקי דעות בין אנטאכר, שרצה לבטל את גיוס החובה בצבא אוסטריה, לבין דראבוש שטען כי גיוס חובה הוא מודל הכרחי עבור הצבא האוסטרי. ב-1 בינואר 2011 פיטר דראבוש את אנטאכר ומינה במקומו את סגנו אוטמר קומנדה. הפיטורין נתפסו באוסטריה כצעד שרירותי וכוחני של דראבוש. גם נשיא אוסטריה היינץ פישר, אשר מתוקף חוקת אוסטריה משמש כמפקד העליון של הצבא האוסטרי, התנגד למהלך של דראבוש, והביע תמיכה באנטאכר. ב-7 בנובמבר פסלה ועדת המינויים הפדרלית את החלטתו של דראבוש, ואנטאכר חזר לתפקידו.

ב-23 במרץ 2013 סיים אנטאכר את תפקידו וקומנדה הוחזר לתפקיד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bmlv.gv.at/cms/artikel.php?ID=3827 Artikel zur Bestellung], auf der Website des BMLV
* [http://derstandard.at/1295570731087/Generalstabschef-Entacher-von-Verteidigungsminister-Darabos-abberufen Generalstabschef Entacher von Verteidigungsminister Darabos abberufen.], In: derstandard.at, Jänner 2011
* [http://www.bmlv.gv.at/sk/images/entacher.jpg Foto von Entacher als Generalstabschef], auf der Website des BMLV

קטגוריה:גנרלים אוסטרים
קטגוריה:ראש המטה הכללי (אוסטריה)
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1949
פטר ואן אום

פטרוס יוהנס מתיאס "פטר" ואן אום (בהולנדית: Petrus Johannes Mathias "Peter" van Uhm; נולד ב-15 ביוני 1955) הוא גנרל הולנדי בדימוס, אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא הולנד בין השנים 2008–2012.

==ביוגרפיה==
ואן אום נולד בניימכן ב-15 ביוני 1955. אחיו הצעיר הוא הגנרל מארק ואן אום. ב-1972 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה. כעבור ארבע שנים הוצב ברגימנט הרגלים הממוכן ה-48 בדן בוס. ב-1982 מונה למפקד פלוגה ברגימנט הרגלים הממוכן ה-43. שנה לאחר מכן נשלחה הפלוגה שלו ללבנון כחלק מכוח יוניפי"ל. לאחר חזרתו להולנד הועלה לדרגת קפטן והוצב ברגימנט השריון ה-48. בין 1984–1986 השתתף בקורס מתקדם לקציני מטה באקדמיה הצבאית המלכותית בהאג. לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה לראש אגף ההדרכה בצבא.

ב-1991 שימש ואן אום לזמן קצר קצין קישור במשרד החוץ ההולנדי ולאחר מכן מונה לראש אגף התכנון במטה הקורפוס ה-1 של צבא הולנד. ב-1994 הוא מונה למפקד רגימנט, ושנה לאחר מכן הועלה לדרגת קולונל ומונה למנהל לשכתו של ראש ההגנה. לאחר מכן שימש כראש אגף המדיניות הכללית במטה הצבא ולאחר מכן כראש האגף לעניינים צבאיים-אסטרטגיים. ב-2001 הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד בריגדת התובלה האווירית ה-11. ב-2005 הוא מונה למפקד כוחות היבשה של צבא הולנד.

ב-17 באפריל 2008 מונה ואן אום לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) ובהתאם לכך הועלה לדרגת גנרל. יום לאחר מכן נודע כי בנו של ואן אום ששרת בכוח המשימה באורוזגאן נהרג בפיגוע של הטליבאן. ב-28 ביוני 2012 סיים ואן אום את תפקידו ובמקומו מונה טום מידנדורפ. ואן אום פרש מהצבא ולאחר מכן הוא שימש כעוזר מיוחד לביאטריקס, מלכת הולנד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nato.int/cps/en/SID-8D903CEB-AAACBEC9/natolive/who_is_who_50434.htm פטר ואן אום] באתר נאט"ו

קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:מסדר אוסטרליה: מפקדים
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:גנרלים הולנדים
קטגוריה:ראש ההגנה (הולנד)
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1955
שיחות הרב צבי יהודה

שיחות הרב צבי יהודה הוא שמה של סדרת ספרים בה מובאות שיחותיו התורניות של הרב צבי יהודה הכהן קוק, שיחות שמסר כראש ישיבת מרכז הרב. את הסדרה ערך הרב שלמה אבינר.

בשנת ה'תשל"ט החלה הסדרה לצאת כחוברות, ולאחר מספר שנים נערכה כסדרת ספרים.

בספרים מוגשים דברי הרב צבי יהודה בלשונו של העורך, הרב אבינר. בתשעת החודשים הראשונים של יציאת החוברות, עקב הרב צבי יהודה בקפדנות אחרי העריכה והעיר הערות.

בנוסף, הוציא הרב אבינר גם כמה ספרים של שיחות משוכתבות כלשונן, בצירוף דיסקים עם הקלטה של השיחות<ref></ref>.

עורך משנה של הסדרה הוא הרב זאב נוימן. הסדרה יצאה לאור בהוצאת "ספרית חוה".

==שיטתו של הרב צבי יהודה בשיחותיו==
===לראות את דברי התורה במבט כולל ומקיף===
בשונה מפרשנות קלאסית העוסקת בביאורי פסוקים ועניינים בתורה, לדברי הרב צבי יהודה מטרתו בשיחותיו היא לפגוש את כללות התורה, את דבר ה' המתגלה בתורה. 
===לימוד אמונה===
הרצי"ה דגל בלימוד שיטתי עמוק ומקיף של ספרות האמונה היהודית, בדגש על ספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי. גישה זו ניכרת הן בסוגי הנושאים בהם עסק בשיחותיו, והן בתכני השיחות על כלל הנושאים. בדרך זו, לדידו של הרצי"ה, מתקיימים דברי רבי אלעזר בן שמוע "דע מה שתשיב לאפיקורוס": 

==כרכי הסדרה==
נושאי הספרים בסדרה:
* חמשה חומשי תורה - חמישה כרכים
* מועדי ישראל (לרבות המועדים שנתחדשו במדינת ישראל: יום העצמאות ויום ירושלים) - שני כרכים
* נושאים שונים: תלמוד תורה, ארץ ישראל, מסילת ישרים, עם ישראל, סגולת ישראל, מידות, בניין הבית ועוד - עשרה כרכים
* ספר אורות - שלושה עשר כרכים
* אורות התשובה - כרך אחד (על תחילת הספר)
בנוסף, הרב אבינר הוציא סדרה של שיחות מוקלטות ומשוכתבות (ולא ערוכות) על נ"ך, עקבי הצאן, אורות התורה, אורות התשובה, הכוזרי, קנין תורה - שישה כרכים.

==ביאורים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשנות המקרא
קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
קטגוריה:סדרות ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי הרצי"ה קוק
תומאס ראתסאק

תומאס ראתסאק (בדנית: Thomas Rathsack; נולד ב-4 במרץ 1967) הוא חייל לשעבר בקורפוס היגר של הצבא המלכותי הדני, סופר ופרשן צבאי.

==ביוגרפיה==
ראתסאק נולד בקופנהגן ב-4 במרץ 1967. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה ב-1985, ושנה לאחר מכן התגייס לצבא המלכותי הדני והוצב במשמר המלכותי. ב-1990 התקבל לקורפוס היגר - יחידת הכוחות המיוחדים של הצבא המלכותי. ב-1994 הוא עזב את הצבא. בין השנים 1995–1997 עבד כצלם בדרום אמריקה. בשנת 2000 הוא חזר לצבא והשתתף במשימות סודיות בקווקז, אפגניסטן ועיראק. ב-2008 הוא עזב את הכוחות המיוחדים והצטרף כקצין הדרכה במשמר המולדת הדני.

ב-2009 עזב ראתסאק את הצבא וכתב ספר אוטוביוגרפי על חייו בשם "Jæger – i krig med eliten" (צייד - במלחמה עם הכוחות המיוחדים). הצנזורה הצבאית ניסתה למנוע את פרסום הספר בטענה שהוא כולל מידע מסווג אודות הכוחות המיוחדים של דנמרק, אולם העיתון פוליטיקן (Politiken) פרסם אותו בספטמבר 2009. פרסום הספר גרר סערה במערכת הצבאית בדנמרק. הסערה התגברה כאשר התגלה כי באינטרנט התפרסם תרגום מחתרתי של הספר לערבית, מה שהגדיל את החשש שגורמי טרור יחשפו למידע המסווג שבספר. בעקבות הסערה נאלץ ראש ההגנה טים ירנסן להתפטר.

מאז 2011 ראתסאק כתב מספר רומנים בדיוניים, והוא מוכר בדנמרק כפרשן צבאי שמופיע רבות בכלי התקשורת.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.gratisupload.dk/download/33687/ Politikens gratis upload af Thomas Rathsacks Jæger – i krig med eliten] (PDF)
* [http://wikileaks.org/wiki/Thomas_Rathsack:_Jæger_-_i_krig_med_eliten%2C_15_Sep_2009 Jæger – i krig med eliten] som plain text hos Wikileaks.

קטגוריה:אנשי צבא דנים
קטגוריה:סופרים דנים
קטגוריה:דנים שנולדו ב-1967
ארווין פוסנגר

ארווין יוליוס פוסנגר (בגרמנית: Erwin Julius Fussenegger;5 במאי 1908 - 4 במרץ 1986) היה גנרל אוסטרי אשר שימש כראש המטה הכללי הראשון של צבא אוסטריה לאחר מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
פוסנגר נולד ב-5 במאי 1908 בעיר גיור שנמצאה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום נמצאת בהונגריה. אביו היה קצין בצבא האוסטרו-הונגרי. אמו מתה כמה ימים לאחר לידתו ואביו נישא מחדש. אחותו למחצה היא הסופרת גרטרוד פוסנגר. את ילדותו הוא העביר בין מחנות הצבא השונים בהם שרת אביו בכל רחבי האימפריה. ב-1926 הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת אינסברוק, אולם שנה לאחר מכן עזב את האוניברסיטה והתגייס לרגימנט הארטילריה ה-6 של צבא אוסטריה. הוא למד באקדמיה לקצינים וסיים אותה ב-1931 בדרגת לויטננט.

לאחר סיום לימודיו עבר פוסנגר ליחידת גבירגסייגר באוסטריה עילית. הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט והחל לעבוד כמורה לטקטיקה באקדמיה הצבאית התרזיאנית. ב-1936 החל ללמוד בקורס לקציני המטה הכללי. ב-1938 הוא נאלץ להפסיק את הקורס בעקבות האנשלוס. פוסנגר התגייס לוורמאכט והמשיך את לימודיו באקדמיית המלחמה בברלין. ביולי 1939 הוא הועלה לדרגת האופטמן והוצב בהיידלברג. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצב פוסנגר בדיוויזיה ההררית ה-2 בגבול צרפת. לאחר מכן הועבר לנורווגיה והשתתף במבצע וסריבונג. ב-1943 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-292 עמה לחם בחזית המזרחית.

ב-1944 מונה לראש מטה הארמייה השביעית ולחם עמה במתקפת הארדנים. עם סיום המלחמה הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית. לאחר שחרורו חזר לאוסטריה, וב-1956 התגייס לצבא האוסטרי החדש ומונה לראש המטה הכללי. מכיוון שהיה הראשון שנשא בתפקיד לאחר המלחמה, לפוסנגר היה כוח רב לעצב את הצבא כרצונו.

זמן קצר לאר כניסתו לתפקיד נאלץ פוסנגר להכין את הצבא האוסטרי לנוכח האיום הנשקף מהמרד ההונגרי. ב-1968 לנוכח האביב של פראג דרש פוסנגר להגדיל את המוכנות של הצבא האוסטרי, אולם בניגוד להמלצתו החליטה ממשלת אוסטריה ב-1 בינואר 1970 לצמצם את זמן שירות החובה בצבא. ב-22 באפריל של אותה שנה עלתה לשלטון במדינה ממשלת שמאל בהנהגת ברונו קרייסקי. עד מהרה נוצרו חיכוכים רבים בין פוסנגר השמרן לבין שרי הממשלה ב-2 באוקטובר הוא הגיש את התפטרותו לנוכח רפורמות מקיפות שדרשה הממשלה לערוך בצבא. לאחר התפטרותו התגורר בווינה עד מותו ב-4 במרץ 1986.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.bundesheer.at/truppendienst/ausgaben/artikel.php?id=123 ארווין פוסנגר] באתר צבא אוסטריה

קטגוריה:המפקח הכללי של הכוחות (אוסטריה)
קטגוריה:אנשי הוורמאכט
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1986
פיקוד המבצעים המיוחדים (דנמרק)

פיקוד המבצעים המיוחדים (בדנית: Specialoperationskommandoen או בראשי תיבות: SOKOM) הוא פיקוד מיוחד בכוחות ההגנה של דנמרק המאגד תחתיו את שני הקורפוסים למבצעים מיוחדים של הצבא: קורפוס היגר וקורפוס האמודאים.

==היסטוריה==
יחידות הכוחות המיוחדים של הצבא המלכותי הדני מרוכזות במסגרת קורפוס היגר, בזמן שהיחידות המקבילות של הצי המלכותי הדני מרוכזות בקורפוס האמודאים. ב-2014 החליט משרד ההגנה הדני על הקמת פיקוד אחד שירכז תחתיו את שני הקורפוסים. לשם כך הוקם פיקוד המבצעים המיוחדים אשר כפוף בתורו לפיקוד ההגנה. פרט לשני הקורפוסים, לפיקוד המבצעים המיוחדים כפופה גם יחידה עצמאית מובחרת של הצי הנקראת סיירת מזחלות הכלבים סיריוס, אשר אחראית על הפעילות באזור גרינלנד.

מטה פיקוד המבצעים המיוחדים נמצא בבסיס האווירי שבעיר אולבורג.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.forsvaret.dk/da/organisation/sokom/ מידע על הפיקוד] באתר צבא דנמרק

קטגוריה:כוחות ההגנה של דנמרק
מישל הופמן

מישל הופמן (Michel Hofman; נולד ב-1961) הוא אדמירל בלגי, המשמש מאז 10 ביולי 2020 כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של בלגיה.

==ביוגרפיה==
הופמן נולד באוסטנד ב-1961 ולמד בבית ספר לצוערים. ב-1978 הוא נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית ולאחר מכן התגייס לצי הבלגי. הוא שרת בתפקידים שונים על גבי מגוון כלי שיט, ובין 1991–1997 שימש כמדריך בבית הספר של הצי הבלגי בברוז'. הוא השתתף במלחמת המפרץ ובשנת 2000 קיבל את הפיקוד על הפריגטה Westdiep עמה השתתף במבצע חירות מתמשכת. ב-2006 מונה לראש אגף המבצעים של הצי. ב-2010 הוא פיקד על כלי השיט הבלגיים שהשתתפו במבצע אטלנטה כנגד הפיראטים בסומליה. בהמשך אותה שנה מונה למפקד הצי הבלגי. ביולי 2017 הוא מונה לסגן ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-10 ביולי 2020 הוא החליף את הגנרל מארק קומפרנול בתפקיד ראש ההגנה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nato.int/cps/en/natohq/who_is_who_161196.htm מישל הופמן] באתר נאט"ו

קטגוריה:אנשי צבא בלגים
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:אדמירלים
קטגוריה:מלחמת המפרץ: אישים
קטגוריה:אנשי צבא במלחמת אפגניסטן
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1961
סוגר לובסטר

כסף]]
סוגר לובסטר, הוא אביזר חיבור קטן המוחזק סגור על ידי קפיץ. את סוגר הלובסטר פותחים או סוגרים על ידי החזקת ידית קטנה, בדרך כלל באמצעות ציפורן היד. החיבור הקבוע של הסוגר (לחלקים אותם הוא מחבר) יכול להיות באמצעות חוליית שרשרת או על ידי תבריג. מנגנון הסגירה של האביזר משמש כאבטחה מפני ניתוקו מהנקודה שבה הוא אוחז.

לסוגרי לובסטר שימוש נרחב בתכשיטנות כאמצעי לסגירה ופתיחה מהירה של שרשראות וצמידים. סוגרי לובסטר נפוצים מאוד גם כחלק ממחזיקי מפתחות.

סוגרי לובסטר נקראים כך בגלל מנגנון ה"צביטה" שלהם, ולעיתים הם אף מעוצבים כמו טופר של לובסטר.
== ראו גם ==
* טבעת (טיפוס)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אביזרי חיבור
קטגוריה:רכיבי תכשיטים
נערות! נערות! נערות!

נערות! נערות! נערות! (באנגלית: !Girls! Girls! Girls) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1962 בכיכובו של אלביס פרסלי.

העלילה מתרחשת בהוואי, צעיר עובד על סירת דיג וטיולים וחולם על רכישת הסירה כששתי צעירות מתחרות על אהבתו.

פרסלי שר בסרט 14 שירים שהידוע בהם הוא "Return to Sender" (החזר לשולח) שהגיע למקום הראשון במצעד הבריטי, ולמקום השני במצעד האמריקני והפך לאחד משיריו הידועים ביותר.

הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי.

==תקציר העלילה==
רוס קרפנטר (אלביס פרסלי), הוא צעיר שמפעיל סירת דיג ותיירות עבור פאפא סטברוס (פרנק פוליה), וחולם לרכוש את הסירה שהוא ואביו המנוח בנו.
בלילות הוא מופיע במועדון הלילה של סאם אנדרסון (רוברט סטראוס) שבו מופיעה גם חברתו הזמרת רובין גנטנר (סטלה סטיבנס).

סטברוס מציע את הסירה למכירה כאשר הוא נאלץ לעבור לאריזונה בגלל מחלתה של אשתו, ורוס נחוש להרוויח מספיק כסף כדי לקנות אותה. הוא פוגש במועדון את לורל דודג' ונמשך אליה למורת רוחה של רובין.

הסירה נמכרת לווסלי ג'ונסון (ג'רמי סלייט) שמוכן למכור אותה לרוס תמורת 10,000 דולר. רוס מתחיל לעבור אצלו כשכיר בדייג טונה ומתחיל להופיע במועדון בשכר כדי לאסוף כסף לקניית הסירה. יחסיו עם לורל מתהדקים. הוא אינו יודע שהיא עשירה. לורל, ששמרה על עושרה בסוד, לומדת שרוס מקווה לקנות את המפרשית מג'ונסון. היא רוכשת את הסירה בעצמה ומציעה אותה לרוס, אבל הוא כועס מהמחווה ונעלם. לורל מגלה שרוס נסע לאי כדי לבקר כמה חברים סינים ושוכרת את ג'ונסון לקחת אותה לשם. בדרך, ג'ונסון מתקדם לעברה ומתחיל להטריד אותה מינית. רוס שהוזהר על ידי חבר שהיה עד לכך, ממהר להציל אותה והשניים מתאחדים בשמחה. רוס אינו רוצה לקבל נדבה מלורל והם מחליטים למכור את הסירה בחזרה לג'ונסון בתנאי שרוס יוכל לרכוש אותה כאשר יאסוף בעצמו את הכסף הדרוש.

לבסוף חוגגים כולם ורוס שר - "נערות! נערות! נערות!".

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|אלביס פרסלי
|רוס קרפנטר
|
|-
|סטלה סטיבנס
|רובין
|
|-
|לורל גודווין
|לורל
|
|-
|ג'רמי סלייט
|וסלי ג'ונסון
|
|-
|בהולה קוו
|מאדאם יאנג
|
|-
|בנסון פונג
|מר יאנג
|
|-
|רוברט סטראוס
|סאם אנדרסון
|בעל מועדון לילה
|-
|פרנק פוליה
|פאפא סטאברוס
|
|}

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.youtube.com/watch?v=e75ncIrK4BA קדימון ל"נערות! נערות! נערות!"], באתר יוטיוב
*[https://www.youtube.com/watch?v=9pi332NPoFU אלביס שר "Return to Sender"], באתר יוטיוב
*[https://www.youtube.com/watch?v=fHvGpdUWF9w הסצנה האחרונה של "נערות! נערות! נערות!"], באתר יוטיוב
*"[https://www.tcm.com/tcmdb/title/20155/girls-girls-girls#overview נערות! נערות! נערות!]", באתר TCM

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1962
קטגוריה:סרטי אלביס פרסלי
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על זמרים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
הרברט שמאלץ

הרברט שמאלץ (באנגלית: Herbert Schmalz: 1 ביוני 1856 – 24 בנובמבר 1935) היה צייר אנגלי.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
שמאלץ נולד באנגליה לקונסול הגרמני גוסטב שמאלץ ולאשתו האנגליה מרגרט קרמייקל, בתו הבכורה של הצייר, ג'יימס וילסון קרמייקל. הוא קיבל השכלה בסיסית בציור בלונדון, תחילה בבית הספר לאמנות סאות' קנזינגטון (בשנת 1896 שינה את שמו לקולג' המלכותי לאמנות (RCA)) ואחר כך באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA), שם למד אצל פרנק דיקסי, סטנהופ פורבס וארתור האקר. הוא המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.<ref>Trevor Blakemore, The art of Herbert Schmalz: with monographs on certain pictures by various writers, and 64 illustrations (London: 1911</ref>

לאחר שובו ללונדון עשה לעצמו שם כצייר היסטוריה, עם סגנון המושפע מהפרה-רפאליטים והאוריינטליסטים. ב-1884 הציג בהצלחה את ציורו באקדמיה המלכותית לאמנויות. לאחר מסע לירושלים בשנת 1890 הוא יצר סדרה של ציורים עם נושאי הברית החדשה, כאשר "השיבה מגולגולתא" (1891) הוא אחד הידועים ביותר.

לאחר 1895 שמאלץ צייר יותר פורטרטים. בשנת 1900 הוא ערך תערוכת יחיד גדולה באגודה לאמנות יפה ברחוב בונד.

שמאלץ היה מיודד עם ויליאם הולמן האנט, ואל פרינספ ופרדריק לייטון.

ב-1918, לאחר שגרמניה הובסה במלחמת העולם הראשונה, הוא אימץ את שם הנעורים של אמו. <ref>Apollo, Volume 23 (1976), p. 291.</ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="180">
File:Schmalz 21.jpg|השיבה מגולגולתה, 1890

File:Herbert Schmalz-Zenobia.jpg|מבטה האחרון של מלכת זנוביה על תדמור, 1888

File:Imogen - Herbert Gustave Schmalz.jpg|אימוגן (מסימבלין של ויליאם שייקספיר), 1888

File:Herbert schmalz22.jpg|נידיה, הילדה העיוורת של פומפיי, 1890
</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:ילידי 1856
קטגוריה:נפטרים ב-1935
טיבדאר פקטה

טיבדאר פֶקֶטֶה (בהונגרית: Fekete Tivadar; פץ', 2 בנובמבר 1894 – סיגישוארה, 4 בנובמבר 1940) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.

== ביוגרפיה ==
טיבדאר פקטה נולד במשפחה יהודית, השלים את לימודיו בעיר הולדתו לרבות בחינות הבגרות והמשיך בלימודי משפטים בבודפשט. הוא קטע את לימודי המשפטים והפך לעיתונאי. תחילה עבד ב"פצ'י נפלו" (יומן פץ' - Pécsi Napló) בשנים 1912–1916 וב"סגדי היראדו" (חדשות סגד - Szegedi Híradó) בשנת 1914, ולאחר מכן התיישב בארד, שם הפך לכתב של כמה עיתונים טרנסילבניים בשפה ההונגרית בין שתי מלחמות העולם, כולל כתב העת "טול" (עט - Toll), ז'ידו יבה. הוא ערך ופרסם את כתב העת "פקטה מאצ'קה" (חתול שחור - Fekete Macska) בשנים 1922–1923, בעיתון זה זה הגרפיקה הכותרות ועמוד השער אויירו על ידי שאנדור לוראנט-לאסנר.

== יצירתו ==
פקטה כתב שירה, סיפורים קצרים, לבריות של אופרטות ולהיטים, אבל הוא היה עסוק ביותר כמתרגם. הוא הציג שירה רומנית של אותה עת בהונגרית באנתולוגיה שלו בשם "גן האהבה" (ארד, 1924) ובכרך נוסף בתוספת יצירות מפורסמות של ליריקה רומנית קלאסית בשם "גן קלאסי" (קלוז', 1930). בכך הוא התקדם מהמשוררים בני משפחת ואקרסקו (Văcărescu) עד אנגֶל (Anghel), ומהמודרניים הוא העדיף את שירתם של בלגה (Blaga), קראיניק (Crainic), אפטימיו (Eftimiu), מינולסקו (Minulescu).

לאחר תרגום גולמי, הוא תרגם את השירה מרומנית להונגרית תוך ידיעה דלה של השפה הרומנית, על פי דבריו, והשתדל יותר לבטא ל"נשמת השיר". בתרגומיו, רגישותו למודרניות מעורבת במיוחד עם ספרות סלון קלה. השפעת הפיתוי של הספרות מורגשתה במיוחד בכרך המכיל את תיק העבודות שלו (עורה של הנסיכה ג'נובווה, טימישוארה, 1923), שבו הביא לחיים את דמויות העולם התחתון היוקרתי של ערי העולם, תוך שהוא שואב מחוויות הטיולים שלו בשווייץ, איטליה וצרפת. הוא בנה את הסיפורים שלו שנכתבו בעיקר על תחושה מינית קלה, מעין השבחה של הסדרה שבה הופיעה (פאן-ספרייה). כרך השירה שלו: שיר על שתי מסכות מוות (ארד, 1925).

== מאמרים קשורים ==
* קשרי ספרות רומנית-הונגרית

== ראו גם ==
* דניאל נאג' : גן מאוהב. הוצאת גניוס, 1924
* [https://moly.hu/konyvek/fekete-tivadar-szerk-szerelmes-kert טיבדאר פקטה: גן האהבה ב-Moly]
* אופרטה של טיבדאר פקטה (לברית) מיס מונטה קרלו
* [https://axioart.com/tetel/fekete-tivadar-enek-ket-halotti-maszkrol-versek-_210959 טיבדאר פקטה ספר שירה: שתי מסיכות מוות]

== לקריאה נוספת ==
* לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה : [http://mek.oszk.hu/03600/03628/html/f.htm#FeketeTivadar סיפורת, כתיבה ציבורית, ספרות מדעית, תרבות] 1981
* לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. [http://mek.oszk.hu/04000/04093/html/0276.html טיבדאר פקטה]

קטגוריה:עיתונאים יהודים הונגרים
קטגוריה:משוררים יהודים הונגרים
קטגוריה:סופרים יהודים הונגרים
קטגוריה:מתרגמים יהודים הונגרים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1894
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1940
ג'יימס וילסון קרמייקל

ג'יימס וילסון קרמייקל (באנגלית: James Wilson Carmichael; 9 ביוני 1800 – 1868) היה צייר ימי בריטי.

== ביוגרפיה ==
קרמייקל נולד בניוקאסל על הטיין, נורת'מברלנד, ב-9 ביוני 1800, בנו של ויליאם קרמייקל, נגר בספינה. הוא יצא לים בגיל צעיר, ובילה שלוש שנים על סיפונה של ספינה ששטה בין נמלים בספרד ופורטוגל. בשובו, למד בחברת בניית ספינות. לאחר שסיים את לימודיו, הוא הקדיש את כל זמנו הפנוי לאמנות, ובסופו של דבר ויתר על עסקי הנגרות, ופירנס את עצמו כאמן רישום וצייר מיניאטורות.

הציור ההיסטורי הראשון שלו שמשך תשומת לב ציבורית היה "הקרב בין השנון לצ'ספיק", שנמכר תמורת 13.65 פאונד. לאחר מכן הוא צייר את ה"הפצצה של אלג'יר" עבור בית טריניטי, ניוקאסל, עבורו קיבל 40 גינאה <ref></ref> הציור עדיין נמצא בבית טריניטי, יחד עם ציור הניצולים ההרואיים מהאוניה "Excellent" בקרב על קייפ סנט. וינסנט, צייר בשיתוף עם ג'ורג' באלמר. <ref></ref>

עבודה מוקדמת חשובה נוספת הייתה "נוף ניוקאסל" שעבורו שילם לו התאגיד העירוני 100 גינאה. במהלך הפיתוח מחדש של מרכז ניוקאסל, קרמייקל עבד עם האדריכל ג'ון דובסון כדי לייצר כמה עבודות משותפות, כולל ציורים עם עיצובים לתחנה המרכזית ולשוק גריינג'ר. <ref></ref> הוא גם שיתף פעולה עם ג'ון בלקמור להפקת ספר מאויר על ניו-קאסל ומסילת הברזל ב-1836. <ref></ref>

שמו מופיע לראשונה כמציג ב-1838, כאשר תרם ציור שמן, של מפרץ נאפולי, לחברה המלכותית של אמנים בריטים (RBA). הוא הציג גם ציורי שמן וגם צבעי מים באקדמיה המלכותית לאמנויות (RA).

הוא חי בניוקאסל עד 1845 בערך, אז עבר ללונדון, שם כבר היה ידוע כצייר ימי מיומן. בשנת 1855, במהלך מלחמת קרים הוא נשלח לאזור הבלטי לצייר רישומים עבור העיתון אילוסטרייט לונדון ניוז. הציור שלו על "הפצצת סואומנלינה", שהוא היה עד לה במהלך משימה זו, הוצג באקדמיה המלכותית לאמנויות ונמצא באוסף המוזיאון הימי הלאומי (NMM).<ref>Lambert, Andrew (2011). The Crimean War: British Grand Strategy Against Russia, 1853-56. London: Ashgate Publishing. pp. 24 5</ref>

מאוחר יותר הוא עבר לסקרבורו, שם נפטר ב-1868.

בתו אנני נישאה לוויליאם לוסון תומאס בנו של מתווך ספינות ואמן מצליח, אשר, נסער מהיחס לאמנים בעיתונות, הקים ב-1869 את העיתון "גראפיק" שהייתה לו השפעה עצומה בעולם האמנות.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="180">
File:Cullercoats from the South by John Wilson Carmichael.jpg|קולרקואסט מהדרום, 1845

File:HMS Erebus and Terror in the Antarctic by John Wilson Carmichael.jpg|אה"מ ארבוס ואה"מ טרור באנטארקטיקה, 1847

File:The Bombardment of Sveaborg, 9 August 1855 by John Wilson Carmichael.jpg|הפצצת סואומנלינה, 1885

File:Off the Dutch Coast by John Wilson Carmichael.jpg|מול החוף ההולנדי, 1858
</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים בריטים
קטגוריה:ילידי 1800
קטגוריה:נפטרים ב-1868
מיגל דה לה בסטיד

מיגל דה לה בסטיד (בספרדית:Miguel de la Bastide נולד בנובמבר 1962, סן פרננדו הוא גיטריסט, ומלחין שנולד בטרינידד ופועל בארצות הברית וקנדה.

==ביוגרפיה==
מיגל דה לה בסטיד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. כבר בגיל צעיר הוא התחיל לנגן גיטרה, בגיל 18 הוא עבר לקנדה והתיישב בטורונטו.
בהיותו בקנדה הוא למד נגינה והלחנה והמשיך בספרד בה למד ב-Amor de Dios – Centro de Flamenco y Danza Española במדריד

בשנת 1992 הוא מונה למנהל מוזיקלי של Compañia Carmen Romero הקנדית ואיתה עשה מסדרת הופעות. בשנת 1998 הוא הוציא את אלבומו הראשון El Cambio. בשנת 2000 הוא ביצע כל הקטעים של פלמנקו עבור סדרת טלוויזיה Queen of Swords. בשנת 2003 הוא הוציא את האלבום השני Siento.

בשנת 2007 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מצוות International Guitar Night בסדרת הופעות ברחבי אמריקה הצפונית. בעקבות ההופעות הוקלט אלבום נוסף בה השתתף ד'גארי, קליב קרול ובריאן גור. בשנת 2008 הם המשיכו בהופעות בבריטניה.

בשנים 2003–2005 מיגל דה לה בסטיד היה חלק מסגל בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בטורונטו. בהמשך הוא פתח בית ספר לגיטרה ופלמנקו בטורונטו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גיטריסטים
קטגוריה:מוזיקאים קנדים
קטגוריה:פלמנקו
קטגוריה:ילידי 1962
בעלת גבל

בעלת גבל (בפיניקית: 𐤁𐤏𐤋𐤕 𐤂𐤁𐤋) היא אלה פיניקית מקומית לעיר גבל.

חוקרים רבים רואים בשם "בעלת גבל" שם עצם כללי, ועל כן מנסים לזהותו ככינוי לאלה מוכרת אחרת, אך ניתן לראות את שמה גם כשם עצם פרטי וכך לזהותה כאלה בפני עצמה, והדבר מסביר את זיהוייה השונים בתקופות שונות.<ref></ref>

== תקופת הברונזה ==
Temple of Baalat Gebal}} מתקופת הברונזה בגבל
מקדש בעלת גבל מגלה כבר מתקופת הממלכה המצרית הקדומה או תקופת הברונזה הקדומה קרבה בין גבל ומצרים בעיצוב, הקישוט והפולחן, וחלק מאביזרי הפולחן בו נשלחו לגבל ממצרים.<ref></ref>

בתקופת הברונזה הייתה ידועה במצרים חתחור, לראשונה בכתבי ארונת הקבורה, כ־nbt kbn (גבירת גבל), שם המקביל ל"בעלת גבל".<ref name=":02"></ref><ref></ref> גם בגבל נמצאו כתובות לחתחור, בחלקן היא מכונה בעלת דנדרה ובחלקן בעלת גבל.<ref name=":02" /> ייתכן שהיחסים המסחריים בין מצרים וגבל התחזקו והובטחו בעזרת חסות האלה המשותפת.<ref></ref> בתקופת השושלת ה־12 המצרית (1991–1786 לפנה"ס) כאשר גבל הייתה נתונה להשפעה מצרית חזקה, תוארה בעלת גבל לעיתים קרובות בשיער ולבוש מצרי.

במכתבי אחתאתן (אל־עמארנה), מלכי גבל מברכים בשמה את הנמען מלך מצרים.<ref name=":12">, החל מעמ' 360, לרוב בצורה <sup>iltu</sup>belit ša <sup>alu</sup>gub-la, לרשימת ההופעות המלאה ראו </ref> באותם מכתבים שמה תורגם לאכדית, ולא תועתק כשם פיניקי לאלפבית אכדי, דבר המראה על הכרה בערך הסמנטי של השם.<ref></ref>

== תקופת הברזל ==
בעלת גבל מופיעה בחלק מכתובות מלכי גבל משושלת אחירם (סביבות המאות ה־10–9 לפנה"ס).<ref>KAI 4, 5, 6, 7, 9</ref>

הדגשה של איזיס על פסל של פרעה אוסרכון השני שנמצא בגבל, שכנראה הוקדש לאיזיס במקדש בעלת גבל, יוצרת זיהוי אפשרי של בעלת גבל עם איזיס; הזיהוי מתחזק לאור קשרי איזיס וגבל לפי כרך 5 ("אודות איזיס ואוסיריס") במוראליה של פלוטרכוס.<ref></ref>

בעלת גבל מתוארת רבות כוריאציה מקומית של האלה הכלל־כנענית עשתרת, שהפכה מרכזית בערי חוף כנען במאה ה־7 לפנה"ס והייתה אלת העיר בצור ובצידון.<ref></ref> בכתובת דו־לשונית פיניקית־יוונית על פסלון כס (שמוצאו לא ידוע בוודאות) מהמאה ה־4 לפנה"ס נכתב , כלומר "עשתרת האלה האדירה" ביוונית מקבילה לבעלת גבל בפיניקית.<ref></ref><ref name=":2"></ref><ref></ref> שתי כתובות קצרות נוספות ממוצא לא ידוע בוודאות מזכירות את "עשתרת רבת גבל" (צורה אחרת למילה "בעלת", שמשמעה גם כן "גבירה").<ref name=":2" /><ref></ref>

לבעלת גבל מוקדשת מצבת יחומלך (אמצע המאה ה־5 לפנה"ס).<ref>KAI 10</ref> כתובת ארון בתנועם מתעדת שאביו של עזבעל מלך גבל היה "כהן בעלת".<ref>KAI 11, ראו </ref>

== הופעות היסטוריוגרפיות בתקופה הרומית ==
גבלי מתקופת מקרינוס המציג את מקדש בעלת גבל וכיתוב ΙΕΡΑΣ ΒΥΒΛΟΥ (גבל הקדושה)]]
פילון מגבל כתב שקרונוס (הוא אל) נתן את גבל לאחותה של עשתרת, Βααλτις ("בעלת" עם סיומת ־ִיס יוונית), המזוהה עם דיון .<ref></ref>

בספרו "אודות האלה הסורית" מספר לוקיאנוס משמשתה מספר שראה בגבל (ביוונית "ביבלוס") מקדש ל־Ἀφροδίτη Βυβλίη (אפרודיטה הגבלית), שפולחנה קשור לאדוניס (או לפי חלק מהגבלים, לאוסיר).<ref>לוקיאנוס, אודות האלה הסורית, פסקה 6 (ראו במקור היווני וב[https://sacred-texts.com/cla/luc/tsg/tsg07.htm#an_6 תרגום לאנגלית])</ref>

== לקריאה נוספת ==

* מבוא לארכאולוגיה של ארץ ישראל בתקופת המקרא, יחידה 10, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמוד 28

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיתולוגיה פיניקית
קטגוריה:אלים
קטגוריה:גבל
אברהם מאיר איזראעל

הרב אברהם מאיר איזראעל (ה'תרע"ג, 5 במאי 1913 – ג' באייר ה'תשנ"ה, 3 במאי 1995) היה אב בית דין בהוניאד שבחבל טרנסילבניה (אז באימפריה האוסטרו הונגרית, כיום ברומניה), בווינה ובברוקלין. כתב מספר ספרים ובהם שו"ת ויען אברהם.

== ביוגרפיה ==
נולד לרב יהודה ולאמו פעסיל, בשנת ה'תרע"ג (1913) בהידלמש שבגבול הונגריה ורומניה. גדל בקרולה, למד בישיבת הרב שאול בראך בעיר. לאחר נישואיו התיישב בהוניאד (חואדין) שבטרנסילבניה, ופתח שם ישיבה בשנת ה'תש"א (1941). בעקבות כיבושי הנאצים בהונגריה גורש עם משפחתו לאושוויץ, שם קיבץ סביבו מספר תלמידים איתן למד בקביעות בספרים שהשיגו.

בסיום מלחמת העולם השנייה, שימש לזמן מה כרב מחוז בטרנסילבניה, לאחר מכן שימש כמזכיר הראשי של הלשכה המרכזית האורתודוקסית בעיר קלויזנבורג, ואחר כך כרב קהילה של פליטי מזרח אירופה בווינה. בשבתו שם התמודד עם תופעת 'גיורי וינה' שבה נשים רבות שהיו נשואות ליהודים ניצולי שואה, גוירו על ידי הקהילה היהודית ללא נוכחות רבנים, בכדי לאפשר להם לעלות לארץ ישראל.<ref></ref> באזור שנת ה'תש"י (1950) היגר לארצות הברית ושימש כרב קהילה בברוקלין שבניו יורק, שם נפטר באייר תשנ"ה (1995).
== ספריו ==
כתב מספר ספרים, בהם:
* קונטרס צמר ופשתים, שאותו כתב בזמן השואה בשנת ה'תש"ב.
* אמרי אברהם על התורה
* ילקוט המאירי על הש"ס (תשכ"ג)
* שו"ת ויען אברהם (תשמ"ו).
* קונטרס להג יקודי אש (תשס"ג).
* הוי אריאל, הספד לאדמו"ר מסאטמר - הרב טייטלבוים, יצא לאור בניו יורק בשנת תש"מ.

==חיים אישיים==
*נשא בזיווג ראשון לאשה את אסתר ביילא איזרעל (בת רבי עזריאל יהודה מדז') ממנה נולדו ילדיו:
**העניא פעסיל (בשם השני על שם אמו).
**עזריאל יעקב (בשם הראשון על שם חמיו). שניהם נשרפו ביום אחד בכ"ו בסיון תש"ד הי"ד יחד עם רעייתו הנזכרת שהייתה אז בת כ"ו שנה, ויחד עם אביו הרב יהודה ליב ואשתו בזיווג שני פעריל וכן שני אחיו שנהרגו שמואל דב ופנחס.

*הוא מזכיר בספרו את שמות צאצאיו שנולדו לו בזיווג שני בארצות הברית מאשתו חוה איזרעל בת רבי מאיר הלוי פריד:

**בנו, רבי חיים יהודה לייב.
**בנותיו, מלכה פייגא, ושרה מרים.
**חתנו, רבי ישעיה טויב.
**חתנו, רבי אלכסנדר בן ציון הלוי ווערצבערגער.
====אחיו====
*אחיו, זאב וולף יוליו איזריעל ששירת בצה"ל ונהרג במלחמת השחרור בקרב על כיס פאלוג'ה ב-28 בדצמבר 1948 כ"ו בכסלו ה'תש"ט.
*אחיו, משה איזריעל.
*אחיו, יעקב.
*אחיו, אשר.
*אחיו, שמואל דב.
*אחיו, פנחס.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://mevoot.michlala.edu/author.php?id=4 הרב אברהם מאיר איזראעל], באתר זיכרון בספר
* 
==לקריאה נוספת==

*[https://worldcat.org/identities/lccn-n80051314/ סדרת ספרי הרב אברהם מאיר איזריעל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: רבנים
קטגוריה:רבנים הונגרים
קטגוריה:רבנים בשואה
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
גוסטבו סימוני

גוסטבו סימוני (באיטלקית: Gustavo Simoni; 5 בנובמבר 1845 – 10 במאי 1926) היה צייר, אקוורל ומורה לאמנות איטלקי. הוא ידוע בעיקר בסצנות האוריינטליסטיות שלו.<ref>Renato Mammucari, Acquerellisti romani: suggestioni neoclassiche, esotismo orientale, decadentismo bizantino, realismo borghese, Edimond, 2001</ref><ref>Gian Francesco Lomonaco. Acquerelli dell'Ottocento, La Società degli Acquarellisti a Roma, 1987</ref>

== ביוגרפיה ==
אביו, אנטוניו, היה ספר. היה לו אח צעיר יותר אשר בעידודו הפך גם לצייר.

החל משנת 1877, הוא נסע רבות, ביקר בצרפת, ספרד ובמיוחד בצפון אפריקה, שם התגורר מספר תקופות ממושכות באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו. שנים רבות הוא התגורר בבית מבודד ליד תלמסאן, שם ביקרו אותו חבריו ומקורביו מרומא ופיתח מערכת יחסים טובים עם הרשויות המקומיות. ב-1889 הוא זכה במדליית זהב בסלון על התיאור המונומנטלי שלו של שריפת פרספוליס. המלך אומברטו הראשון היה בין לקוחותיו הקבועים. הוא גם היה חבר באקדמיה של סן לוקא.

בשנות ה-90 הוא פתח סטודיו בפריז והקים ברומא בית ספר לציור אוריינטלי. כשחזר לשם, הוא התגורר בבית חווה ששופץ על ידי חתנו, האדריכל פרנצ'סקו לה גראסה. היו לו חמישה ילדים בסך הכל, שלושה מהם הפכו לציירים: פאולו (1882–1960), גם הוא מזרחן, שמת במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה, מריו (1885–1953), שהתמחה בטבע דומם, ואטורה (1895–?), שהיגר לאריזונה וצייר נופים מדבריים.

בנוסף לסצנות האוריינטליסטיות שלו, הוא יצר סצנות ז'אנר, בתוספת סצנות היסטוריות מלאות דמיון מרומא העתיקה ומהמאות ה-17–18. יצירותיו מוכרות בדרך כלל יותר בקרב ציירי צבעי מים באנגליה מאשר באיטליה.

מחוץ לאיטליה ניתן לראות את עבודותיו בגלאזגו, לייפציג, מלבורן וניו יורק.

מריה מרטנטי ופיליברטו סברדלה היו, תלמידיו הידועים ביותר.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">

File:The Halt of the Caravan by Gustavo Simoni, 1885.jpg|עצירת שיירת הסוחרים, שמן על קנבס, 1885

File:Thais calls upon Alexander the Great to put the palace of Persepolis to the torch by G. Simoni.jpg|הטאירות קוראות לאלכסנדר הגדול לשרוף את ארמון פרספוליס, תחריט
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.artnet.com/artists/gustavo-simoni/ תמונות נוספות] באתר ArtNet

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1845
קטגוריה:נפטרים ב-1926
אשמן כיס פלי

אשמן כיס פלי (שם מדעי: Saccolaimus peli) הוא מין של עטלף מהסוג אשמן הכיס, החי ביערות הגשם של מרכז אפריקה ומערב אפריקה, במדינות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אוגנדה, גבון, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, גאנה, ליבריה וחוף השנהב.

== מאפיינים ==
אורכו של עטלף זה הוא 13 עד 16 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע שחור. לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש משולש גדול ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות. החרטום קצר ושטוח, הלוע מוארך במעט והשפתיים שסועות. האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה, והצפירים שלהן קצרים ועגולים. העיניים גדולות ובולטות והנחיריים רחבים וצינוריים. הזנב מכוסה בקרום התעופה, להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן.

אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשכה במשך כמה שעות. הם מבלים את שעות היום בשינה בסבך, במחילות, בקברים, במערות, במבנים נטושים, ובעצים וסלעים. הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים), אך מינים אחרים מהסוג נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות. במקומות מסוימים יש נדידות עונתיות מאזורים חמים לאזורים קרירים יותר.

אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות. בשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית, כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער. מאידך, מהירות התעופה שלהם גבוהה יחסית. האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד, וחלק מהפולסים שהם מפיקים נשמעים לאוזן אנושית. הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה. האשמן נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש, בזכות טווח תפוצה גדול ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1853
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:אשמניים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם האפריקאים
קטגוריה:ליבריה: יונקים
בילו בליך

בילו בליך (נולד ב-28 באפריל 1950) הוא אמן ישראלי.

==ביוגרפיה==
בילו בליך נולד בשנת 1950 בארצות-הברית. אמו הייתה האמנית מינה זיסלמן. ב-1953 חזרה משפחתו להתגורר בישראל. בתחילה התיישבו בקיבוץ עינת ולאחר מכן השתקעה בתל אביב-יפו. בין השנים 1969–1972 שירת בצה"ל. במחצית שנות ה-70 של המאה ה-20 למד אדריכלות בניו יורק. בין השנים 1982–1985 היה פעיל במסגרת גלריה "אחד העם" בתל אביב-יפו.

במקביל לעיסוקו במחקר אקדמי, עיקר יצירתו האמנותית של בליך עוסקת בהגדרת המודל האדריכלי ובקשר שלו אל המציאות החברתית. עבודותיו, העשויות במדיה הפיסול והמיצב, בוחנות את החלל, תוך שימוש בחומרים מצויים (רדי מייד).

== תערוכות יחיד ==

==לימודים==
*1978-1974 תואר ראשון באדריכלות, מכון פראט לאמנות, ניו יורק, ארצות-הברית
*1978-1977 המכון לאדריכלות ולימודים עירוניים, ניו יורק, ארצות-הברית
*1986-1983 תולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו
*1995-1991 תואר שני באדריכלות, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, הטכניון, חיפה

==הוראה==
*1989-1979 המחלקה לתיאטרון, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו
*1986-1980 הסדנה לאמנות, יבנה
*1989-1988 הסדנה לאמנות, יבנה
*1989-1984 בית הספר לאמנות הציור בתל אביב ע"ש מרגושילסקי, תל אביב-יפו
*2005-1984 מכון אקדמי טכנולוגי חולון, חולון
*1990 - בית הספר לאדריכלות, הטכניון, חיפה
*1995-1994 בית הספר לאדריכלות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו

==פרסים==
*1988 פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
*1989 פרס בתחומי האמנות הפלסטית, משרד החינוך והתרבות
*1999 פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
*2021 פרס מפעל חיים, משרד התרבות והספורט

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:זוכי פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
מנהל המרחב הקיברנטי של סין

מנהל המרחב הקיברנטי של סין (בקיצור: CAC) היא סוכנות רגולטורית מרכזית לצנזורה, פיקוח ובקרה על האינטרנט של הרפובליקה העממית של סין. המנהל מורכב ממשרד המידע הממשלתי לאינטרנט (SIIO) ומשרד המפלגה של הוועדה המרכזית לענייני המרחב הקיברנטי.

== רקע ==
המנהל הוא בעל השליטה בקרן השקעות האינטרנט של סין, שלה אחזקות בעלות בחברות טכנולוגיה כמו ByteDance, Weibo Corporation, SenseTime ו-Kuaishou .<ref></ref>

המנהל מעורב בגיבוש ויישום מדיניות במגוון נושאים הקשורים לאינטרנט הסיני. הוא נמצא תחת בסמכותה של הוועדה המרכזית לענייני מרחב הסייבר, מוסד מפלגתי הכפוף לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסינית.

== פעילות מנהל המרחב הקיברנטי ==
במהלך השנים פעל מנהל המרחב הקיברנטי של סין לסכל פעילויות אשר מנוגדות לתפיסת המשטר. כך לדוגמה בשנת 2021 פתח המנהל בחקירה כנגד חברת דידי יומיים לאחר הנפקתה בבורסה לניירות ערך בניו יורק. המנהל טען כי החקירה נפתחה מכיוון שעלה חשש שהחברה הפרה את החוק בנוגע לאבטחת מידע אישי של המשתמשים. הרשות הורתה להסיר את אפליקציית החברה ועוד 25 אפליקציות נוספות המקושרות אליה מחנות האפליקציות הסינית. בהמשך לכך נפתחו חקירות נוספות על ידי המנהל לחברות סיניות נוספות שהונפקו בארצות הברית. בעקבות כך, הודיעה חברת דידי כי היא מפסיקה להיסחר בניו יורק וכי תנפיק ב-2022 את מניותיה בבורסה בהונג קונג.

באותה שנה חייב המנהל את הרשתות החברתיות למחוק בוטים בקרב קהילות מעריצים, כתוצאה מכך הושעה מועדון מעריצים של הלהקה הדרום קוריאנית BTS ברשת החברתית וויבו שלו 1.1 מיליון מעריצים. וויבו דיווחה כי תפעל נגד התנהגות לא הגיונית של הערצת מפורסמים.
==ראו גם==
*רוסקומנדזור

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: אינטרנט
קטגוריה:צנזורה באינטרנט
ניאון גולד רקורדס

ניאון גולד רקורדס (באנגלית: Neon Gold Records) היא חברת תקליטים בוטיק שבסיסה ניו יורק. החברה נוסדה בשנת 2008 על ידי דרק דייוויס וליזי פלפינגר.<ref></ref> בתחילה, עסקה חברת התקליטים בהפצת תקליטי ויניל בלבד. החברה השיקה את אלבומי הבכורה הבינלאומיים של אמנים רבים, בהם פאשן פיט, אלי גולדינג, מרינה, גוטייה, קריסטין והמלכות, צ'ארלי XCX, מאט מייזון וטובה לו.<ref></ref>
== היסטוריה ==
ב-8 בדצמבר 2010, חתמה ניאון גולד על מיזם משותף עם קולומביה רקורדס, מה שאיפשר לה להוציא מהדורות אלבומים באורך מלא דרך קולומביה ו-RED Distribution.<ref></ref> באמצעות המיזם עם קולומביה, החברה חתמה והוציאה את אלבומי הבכורה של סנט לוסיה, להקת חיים, ומג'יק מן.

בינואר 2014, חתמה החברה על מיזם חדש עם אטלנטיק רקורדס, ובמסגרתו הוציאו את האלבום השני של צ'ארלי XCX. העסקה הפכה את ניאון גולד לחברת תקליטים החתומה תחת אטלנטיק - בניהול משותף של ג'ולי גרינוולד וקרייג קלמן, שניהל גם את Fueled by Ramen ו-Canvasback, הפעולות גם הן תחת אטלנטיק.<ref></ref>

== אמנים ==
=== אמנים נוכחיים ===

=== אמנים לשעבר ===

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות תקליטים
אדמון אבו

אדמון פרנסואה ולנטין אַבּוּ (בצרפתית: Edmond François Valentin About, נהגה ; 14 בפברואר 1828 – 16 בינואר 1885) היה סופר, פובליציסט ועיתונאי צרפתי.

אבו נודע כסופר אנטי דתי, הוא היה פעיל פוליטית בעיקר בכתיבתו. כשנה לפני פטירתו נבחר כחבר האקדמיה הצרפתית אך מת לפני שמונה בפועל לתפקיד. הוא נקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.

==קישורים חיצוניים==

* אבו, אדמון, באנציקלופדיה החדשה של קולייר , באתר ויקיטקסט באנגלית
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1828
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1885
זונא סנטרל (ריו דה ז'ניירו)

זונא סנטרל (בפורטוגזית: Zona Central) הוא אזור גאוגרפי בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל. זונא סנטרל הוא המרכז ההיסטורי, המנהלי, והפיננסי של ריו דה ז'ניירו. הוא הורחב ושופר באופן מהותי מאז שנות ה-90 של המאה ה-20.

אזור זונא סנטרל כולל את השכונות באיירו דה פטימה, קסטלו, סנטרו, קטומבי, סידאד נובה, אסטאקיו, גמבואה, לאפה, סנטה תרזה, סנטו כריסטו, וסאודה.

אזור זונא סנטרל מכיל כמה מהאתרים האייקונים ביותר של ריו דה ז'ניירו כמו אמת המים של קריוקה, הקתדרלה המטרופוליטנית של סן סבסטיאן, כנסיית קנדלריה, הסמבודרומו העירוני, והתיאטרון העירוני. מכיל את מרבית המוזיאונים הבולטים בעיר הכוללים בין היתר את המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, המוזיאון הצבאי קונדה דה לינהרס, המוזיאון הלאומי להיסטוריה, מוזיאון האסטרונומיה, מוזיאון המשטרה האזרחית, והמוזיאון לאמנות של ריו.

תחנת הרכבת המרכזית של העיר ממוקמת ברובע אסטסיו אשר בזונא סנטרל. באזור זונא סנטרל ממוקמת גם התחנה הסופית של מערכת קווי החשמלית. באזור זונא סנטרל ממוקם נמל התעופה סנטוס דומונט, שהוא אחד משני נמלי התעופה הגדולים באזור ריו דה ז'ניירו.

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="250px">
Aerial_View_of_Flamengo_1.jpg|גורדי השחקים של שכונת סנטרו
MNBA_visto_da_CMRJ_01.jpg|המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות
Estação_Central_do_Brasil.jpg|תחנת הרכבת המרכזית של ריו דה ז'ניירו
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: גאוגרפיה