OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מבחן התאוג'יהי

מבחן התאוג'יהי (التوجيهي) הוא מבחן מסכם ללימודים התיכוניים בירדן, המקביל לבחינת הבגרות הישראלית. ציוני המבחן משמשים את התלמידים המעוניינים להירשם לאוניברסיטאות. קיימת נוסחה הממירה את ציוני המבחן לציונים המקבילים למבחן ה-SAT.

הנושאים בבחינה כוללים ערבית, אנגלית, מתמטיקה, פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, מדעי המחשב, גאולוגיה, אזרחות ולימודי אסלאם או נצרות, לפי בחירה. ציוני המבחן מהווים תנאי סף ללימודים אקדמאים. לדוגמה, כדי להתקבל ללימודי רפואה בירדן יש ללמוד במגמה מדעית בתיכון ולקבל ציון 85 ומעלה במבחן התאוג'יהי.

==מבחן התאוג'יהי ברשות הפלסטינית==
מבחן התאוג'יהי ברשות הפלסטינית הוא מורשת מהתקופה בה הייתה הגדה המערבית תחת שלטון ירדן. גם לאחר ממשל צבאי בשטחי יהודה ושומרון, המשיכה ירדן לפקח על בחינות הבגרות ברשות, ואף לאחר שבשנת 1988 חדלה לטעון לריבונות בהם. לאחר חתימת הסכמי אוסלו החלה הרשות הפלסטינית לפקח בעצמה על תוכנית הלימודים ועל המבחן, אולם לירדן יש עדיין מעורבות בתהליך.

בשנת 2012 נבחנו כ-87,000 תלמידים בבחינה וכ-62.2% מתוכם קיבלו ציון עובר ומעלה. מתוך הנבחנים כ-52% היו נשים, כ-50,000 התגוררו ביהודה ושומרון ו-37,000 בעזה.

בכמה מבתי הספר במזרח ירושלים נפתחו מסלולים מקבילים החל משנות ה-2000, ותלמידיהם יכולים לבחור אם לגשת לבחינת התאוג'יהי או לבחינת הבגרות הישראלית.

בשנים האחרונות, ביום פרסום תוצאות המבחן חוגגים הורי התלמידים שסיימו בהצלחה את המבחנים, בירי זיקוקים שמתחיל משעות הבוקר המוקדמות ונמשך עד לשעות הלילה.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20120928222351/http://www.maannews.net/eng/ViewDetails.aspx?ID=505858 PA ministry of education announces Tawjihi results]
* 
*בן אברהמי, אמנון רמון ויוחנן צורף, [https://jerusaleminstitute.org.il/publications/%d7%91%d7%99%d7%9f-%d7%a4%d7%a8%d7%92%d7%9e%d7%98%d7%99%d7%96%d7%9d-%d7%9c%d7%94%d7%aa%d7%a0%d7%92%d7%93%d7%95%d7%aa-%d7%9c%d7%90%d7%95%d7%9e%d7%99%d7%aa/ בין פרגמטיזם להתנגדות לאומית - עמדות הציבור במזרח ירושלים כלפי תוכנית החומש הישראלית בחינוך], מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2021

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירדן: חינוך
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: חינוך
קטגוריה:בחינות בגרות
חיים טהרלב

חיים טהרלב (2 ביולי 1915 – 25 בדצמבר 1963) היה סופר, מחזאי ומשורר עברי.

== ביוגרפיה ==
חיים נולד בליטא בשם חיים טרלובסקי. הוא עלה לארץ ישראל ב-1934, כשהיה בן 19, והצטרף לקיבוץ יגור. 

בשנת 1946 עיבד בעבור הבימה את המחזה "אהבת ציון" לפי אברהם מאפו, בבימויו של צבי פרידלנד. בשנת 1963 הוא עיבד את "המלך מתיא הראשון", ספרו של יאנוש קורצ'אק, למחזה "המלך מתיא בגטו: מחזה לגיל הנעורים". ההצגה זכתה להצלחה ותוכננה להופיע ברחבי הארץ, אולם טהרלב נפטר ממחלה בסמוך להצגתה הראשונה, בעודו בן 48 בלבד.

טהרלב פרסם שירים, מאמרים וסיפורים ב"דבר", ב"מעלה", "הדור" וב"דבר לילדים". בשנת 1998 יצאה בעריכת בנו אסופה משיריו, "נוה-סלעים", אשר כתב בשנות הארבעים והחמישים.

בנו של טהרלב היה הפזמונאי והמשורר יורם טהרלב. נכדתו היא הציירת רוני טהרלב.

== קישורים חיצוניים ==
* עמוד זיכרון באתר 'פני יגור' [https://pneiyagur.co.il/person/%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%98%D7%94%D7%A8%D7%9C%D7%91/ לחיים טהרלב]
* יורם טהרלב, [https://web.archive.org/web/20120508113628/http://www.taharlev.com/books_category.asp?id=6 על אבי חיים טהרלב וספרו "נוה הסלעים"]
* איתמר לוי, [http://www.itamar-books.co.il/newsletter/newsletter.asp?mode=nl&newsletter=39 הצגה בתוך הצגה], <small>בתוך "דף המידע של איתמר - דף מס' 39",</small> באתר "[http://www.itamar-books.co.il חנות הספרים של איתמר]", 10 ביולי 2014
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משפחת טהרלב
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:יגור: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים ביגור
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1963
סרטי טריסטאר

סרטי טריסטאר (באנגלית: TriStar Pictures) היא חברת סרטים, הפקות והפצות אמריקאית. החברה היא חברה בת של סרטי קולומביה, שבעצמה נמצאת בבעלות סרטי סוני.

== היסטוריה ==
הרעיון להקמת סרטי טריסטאר היה בשנת 1982, כאשר סרטי קולומביה, HBO ו-CBS, החליטו לפצל את העלויות ההולכות והגדלות של עשיית סרטים על ידי הקמת מיזם חדש. בשנה זו הוקמה החברה, ובשנת 1983 קיבלה את השם Tristar Pictures. החברה הייתה האולפן ההוליוודי הראשון שהוקם מאז חברת RKO, שהוקמה למעלה מיובל לפני כן. ההפקה הראשונה של החברה, שפורסמה בשנת 1984, הייתה הסרט הטוב מכולם (The Natural) בכיכובו של רוברט רדפורד. במהלך מיזם זה, רוב גרסותיה של טריסטאר יצאו ב-VHS או בווידאו ביתי של סרטי קולומביה-RCA (עכשיו סוני- סרטים ובידור ביתי), CBS/FOX וידאו (כיום CBS בידור ביתי ופוקס המאה ה-20 בידור ביתי), ו-HBO וידאו. בנוסף, HBO הרוויחה זכויות הפצה בלעדיות לסרטים האלה, ורישיונות לשידורי טלוויזיה. רשת CBS נשרה מהמיזם בשנת 1985, אף על פי שעדיין הופצו בה כמה מסרטיה של טריסטאר בווידאו ביתי לפחות עד שנת 1992. בשנת 1986, טריסטאר נכנסה לעסקי הטלוויזיה כ- TriStar Television. בשנת 1987, רשת HBO, גם נשרה ממיזם TriStar וב־7 בספטמבר, סרטי קולומביה קנתה את מניות המיזם שלה וגם את של CBS, ובכך התמזגו קולומביה וטריסטאר לסרטי קולומביה בידור. שתי החברות המשיכו לייצר ולהפיץ את הסרטים שלהן תחת השמות השונים.

== לוגו החברה ==
הלוגו של החברה הוצג לראשונה בשנת 1984 (ניתן לראותו בראש הדף בצד שמאל). בלוגו של החברה נראה פגסוס, שמסביבו נמצאים עננים כתומים, כמו בלוגו של סרטי קולומביה. הלוגו הפך למעין סמל תרבותי. הלוגו השני צויר במקור על ידי אלן ריינגולד והוצג לראשונה בשנת 1992, יחד עם לוגו סרטי קולומביה. גרסת האנימציה נוצרה על ידי Intralink Creative בשנת 1993.

המוזיקה הנשמעת במהלך הקרנת הלוגו בתחילת כל סרט של טריסטאר, הולחנה על ידי דייב גרוסין.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טריסטאר
טיול לכוכב הגבינה

פוסטר ההצגה "טיול לכוכב הגבינה"
טיול לכוכב הגבינה היא הצגה לילדים שכתבו וביימו יואב בר-לב וחנוך רעים.

==ההפקה==
בר-לב ורעים, כתבו וביימו את ההצגה ואף שיחקו בה. הם הופיעו איתה במשך 20 שנה (מ-1993 ועד 2013). 
המחזה נכתב ובוים בתוך חמישה שבועות בשיטה ייחודית בה מעלים השחקנים-יוצרים סיטואציה, מאלתרים במשך זמן נתון ואז כותבים את הדיאלוג על פי האלתור. התוצאה היא שיח דרמטי מהודק הבנוי מפרטי פרטים קטנטנים ומתקדם מרגע לרגע בהקשרים הנולדים מתוך מילים ותנועות.

ההצגה הופיעה בגרמניה בפסטיבל ברלין להצגות ילדים ב-1997 ובפסטיבל באוקינאווה, יפן בשנת 2006. 

המחזה תורגם לגרמנית, אנגלית וערבית. הוא הועלה פעמיים בגרמנית בתיאטראות בגרמניה, והוא מוצג בערבית בתיאטרון אל סאראייא ביפו. 

המחזה משמש מרכיב מרכזי בעבודות סמינריוניות ובעבודות דוקטורט שונות העוסקות באספקטים שונים של התיאטרון לילדים.
בשנת 2016 חודשה ההצגה על ידי תיאטרון לילדים ולנוער באר שבע, בבימויים של ברלב ורעים ובהשתתפות צוות שחקנים חדש. את שאול מגלם שחף ברגר, ואת גיל- בן צ'רי.
ההצגה מאושרת על ידי סל תרבות ארצי ואף קיבלה כוכבית המעידה על המלצת הסל.

==עלילה==
גיל אינו רוצה לשחק עם איש ועם שאול איש אינו רוצה לשחק. שני הילדים הבודדים האלה נפגשים בחצר האחורית. החיבור ביניהם נראה כבלתי אפשרי אבל פעלול תיאטרוני פשוט מביא אותם לשתף פעולה ויותר מכך: הם יוצאים לטיול אל כוכב הגבינה. שם הם מחליקים, נדבקים, מועדים, נופלים וקמים ובתוך כך הופכים לחברים. 
זוהי קומדיה פיזית המתרחשת על במה ריקה ללא כל עזרים טכניים. 

בשנת 2007 הוציא סל תרבות ארצי חוברת "אודות מופע" על ההצגה. 

==קישורים חיצוניים==
* מילאת ביברמן, [http://www.saltarbutartzi.org.il/ArticleID_376 על ההצגה: עולם ומלואו על ספסל עץ פשוט], באתר "סל תרבות ארצי"

קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:יצירות משנת 1993
ג'ורג' ואקנין

ג'ורג' אלי רפאל ואקנין (8 באוקטובר 1938 – 15 באוגוסט 2002) היה רופא ישראלי, אשר כיהן כמנהל המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל אביב.

==ביוגרפיה==
ואקנין נולד בעיר רבאט שבמרוקו. בגיל 17 החל לפעול כפעיל העפלה מצפון אפריקה. בגיל 20 יצא ללמוד רפואה באוניברסיטת מונפלייה שבצרפת וסיים את לימודיו ב-1965. שם גם התמחה בנוירוכירורגיה.

ואקנין עלה לישראל ב-1968 ועבד עד לשנת 1977 כרופא במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא, ושימש שם כראש היחידה לנוירוכירורגיה לילדים. בשנת 1977 עבר לעבוד במרכז רפואי רבין וב-1978 עבר למרכז הרפואי סורוקה. במקביל לעבודתו כרופא שימש מ-1969 כמרצה בחוג לאנטומיה ופתולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב והגיע שם לדרגת פרופסור ב-1974.

ב-1979 יצא ואקנין לקנדה ועד 1989 היה פרופסור באוניברסיטת מונטריאול (מ-1988- פרופסור מן המניין) וממונה על לימודי הנוירואנטומיה שם, והוכר כמרצה מצטיין. כן ניהל מ-1987 את המחלקה הנוירוכירורגית בבית החולים Hotel-Dieu de Montreal. ב-1989 שב לישראל והתמנה למנהל המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי תל אביב, אותה ניהל עד מותו.

ואקנין פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחום עיסוקו. הוא התעניין במיוחד בניתוחי בלוטת יותרת המוח ואף פיתח שיטה לניתוח הבלוטה בגישה דרך נחיר האף, ללא פתיחת הגולגולת. כמו כן ניהל מחקר חלוצי בפיזיולוגיה של חוט השדרה.

בנוסף לעיסוקו הרפואי כתב ואקנין סיפורים קצרים בצרפתית, שתיארו את קורות חייו והידע המדעי שרכש. שבעה מהם זכו בפרסים בתחרויות שנערכו בצרפת.

ואקנין חלה בסרטן הלבלב ונפטר בחודש אוגוסט 2002. הוא הוסיף לנתח עד הימים האחרונים לחייו.

בשנת 2004 הוקמה על שמו העמותה הישראלית להפרעות יותרת המוח.

==קישורים חיצוניים==
* [http://amigo.org.il/index.php?option=com_content&view=article&id=48&Itemid=55 ג'ורג' ואקנין], באתר העמותה הישראלית להפרעות יותרת המוח

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נוירוכירורגים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל מרכז רפואי רבין
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:רופאים יהודים מרוקאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
רומנסה ופיוט

רומנסה ופיוט הוא אלבום אולפן העשירי שהקליט שלמה ארצי בשנת 1977. האלבום נחשב לחריג במיוחד בקריירה של ארצי, משום שהתמקד בשירת הקודש והחול של יהדות ספרד וסטה מהסגנון המוכר שלו, שכלל שירי פופ ובלדות רומנטיות. האלבום הוקלט בעידודו של יצחק לוי, שנודע כמי שעמד בראש המאמץ לתיעוד ולשימור הפולקלור היהודי-ספרדי ותרבות הלדינו, וחלק מהשירים אכן תורגמו לעברית משפה זו.

המפגש הראשון בין ארצי ולוי התקיים זמן מה קודם לכן, במופע בשם שבת אחים שאותו יזם לוי ושהוקדש לשירים ומונולוגים מהווי הקהילה היהודית-ספרדית. לוי, שהעריך את סגנון שירתו של ארצי, יצר עמו קשר והזמינו לקחת חלק במופע. השניים התיידדו, ולוי הכיר לארצי את שירי הלדינו ואת הרומנסות הספרדיות. היכרות זו הביאה את ארצי ליזום הקלטת אלבום אולפן שיוקדש לשירים אלה.

בסך הכול הקליט ארצי 12 שירים לאלבום, שאת כולם ליקט לוי מרפרטואר שירי החול והקודש של יהודי ספרד עוד קודם לכן. צד א' של האלבום כלל לחנים מ"ספר הרומנסות הגדול" של לוי, ואילו צד ב' - לחנים מ"אתנולוגיה לחזנות ספרדית". את המלים לשירים תרגם מלדינו משה גיורא, ועל העיבודים המוזיקליים היו אחראים אריה לבנון, אילן גלבוע ושמעון כהן. בכל העיבודים בלטה הנגינה על גיטרה קלאסית ועל חליל, ובחלקם שולבה גם חטיבת כלי קשת. השירים הבולטים באלבום היו "מימי לא ראיתי", "מול ירח ערפילי", "לכה דודי", "לנצח" ו"אבוא כעני על פתח". לוי עצמו לא זכה לראות את הפרויקט מושלם: הוא נפטר ממחלה קשה במהלך הקלטת השירים.

בחברת הד ארצי, שהדפיסה את האלבום, קיוו שהוא יהפוך ללהיט. ארצי כבר נחשב אז לכוכב מוכר במוזיקה הישראלית, ואילו סגנון הרומנסות נחשב לנישתי במיוחד ולמזוהה עם זמרי פולקלור דוגמת אברהם פררה. התקווה הייתה שנוכחותו של ארצי הצעיר תהפוך את השירים למושכים יותר מבחינת הציבור הרחב. ואולם, תקווה זו נכזבה. האלבום נכשל לחלוטין מבחינה מסחרית, ולמעשה בתוך זמן קצר גם נמוג מהתודעה הציבורית. גם מבקרי מוזיקה רבים לא היו מודעים כלל לקיומו. ארצי עצמו נמנע מביצוע הרומנסות שהקליט בהופעותיו. תוצאה נוספת של הכישלון המסחרי הייתה הפיכת האלבום לפריט אספני. "הד ארצי" לא הדפיסה מהדורה נוספת של האלבום, והעותקים המעטים שנמכרו מהמהדורה המקורית הפכו נדירים ביותר.

בשנת 2008 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת של תשעת אלבומיו הראשונים של ארצי (וכל אלבום אוסף) בפורמט דיסק. "רומנסה ופיוט" נכלל בהדפסה מחודשת זו, וכך הפך שוב לנגיש מבחינת הקהל הרחב.

בפברואר 2024 הוציאה הד ארצי הדפסה מחודשת לאלבום על גבי תקליט

== רשימת רצועות ==

==ראו גם==
* עת שערי רצון להפתח (אלבום)

קטגוריה:אלבומי 1977
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומי פיוטים
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
באד בריקנאו

Große Kursaal בשנת 2010
באד בריקנאו (בגרמנית: Bad Brückenau) היא עיר מרחצאות במחוז באד קיסינגן שבצפון בוואריה. היא שוכנת בעמק של הנהר זִין, בחלקם המערבי של הרי הרון, כ-30 ק"מ מדרום לפולדה. לעיר חמישה חלקים: העיר המרכזית באד בריקנאו ופרווריה מרחצאות המדינה בריקנאו (Staatsbad Brückenau), ורנארץ (Wernarz), פולקרס (Volkers) ורמרסהאג (Römershag).

==היסטוריה==
===באד בריקנאו===
ההיסטוריה המוקדמת של באד בריקנאו אינה מתועדת היטב. בניינים ראשונים הוקמו כנראה בסמוך לגשר על הנהר זין (Sinn), ששימש בתקופתו של קרל הגדול. במאה ה-12 ההתיישבות הפכה לעיר קטנה שנקראה זין-אַאוּ (Sinn-Au). אזכור מוקדם של העיר מופיע במסמך משנת 1249, כאשר פולדה העניקה לעיר הטבות מסוימות. בשנת 1260 בנה הבישוף ארבע טירות מסביב לעיר, והעניק אותן לווסאלים. באותה תקופה גם הוקפה העיר בחומה קטנה. 

בשנת 1310 העניק המלך היינריך השביעי מעמד של עיר לזין-אאו. בשנת 1337 הגדילה מועצת העיר את חומתה וחיזקה את שעריה. בשנת 1597 קיבלה העיר את שמה הנוכחי, בריקנאו, כאשר נבנה גשר על הנהר זין. באוגוסט 1876 נהרסה העיר כמעט כליל בשרפה.

===המרחצאות===
במאה ה-15 ניתן אזכור למעיין מים מרים, ארבעה ק"מ במורד העמק לכיוון דרום-מערב. כבר אז נודעו מים אלה בכוח הריפוי שלהם. בתקופתו של היינריך פון ביברה, מושל פולדה בשנים 1759–1788, נבנו בתי מלון ראשונים, והתגלו עוד שני מעיינות. 

בשנת 1816 הפכה בריקנאו לחלק מממלכת בוואריה. היא הייתה למרחצאות המועדפים על לודוויג הראשון, מלך בוואריה, שמימן שיפוץ נרחב של המרחצאות. בניין בולט מתקופה זו הוא "גרוסה קורזאל" (Große Kursaal), שנבנה בסגנון נאו-קלאסי. לאחר אביב העמים בגרמניה בשנת 1848 ופרישתו של לודוויג הראשון, הושכרו המרחצאות ליזמים פרטיים.

בעשור הראשון של המאה ה-20, לאחר שהעיר שוקמה מהשרפה, התגלו גם בה שלושה מעיינות והוקמו שני פארקים. ברפורמה המנהלית של 1970 אוחדו המרחצאות והעיר, ולבריקנאו המאוחדת נוספה רשמית הקידומת "באד".

===יהודים===

בבאד בריקנאו התקיימה קהילה יהודית קטנה, ופעלו בה מלונות כשרים אחדים. אחת מסמטאות העיר קרויה עד היום "סמטת היהודים" (Judengasse). בשנות שהותו בגרמניה נפש ש"י עגנון בעיר זו פעמים אחדות. הווי הקהילה היהודית בעיר בתקופה זו מתואר בסיפורו "בין שתי ערים", שבו קרויה העיר "קצנאו". 

בית הכנסת של העיר נחנך בשנת 1913, ובשנת 1924 הוקם לידו בית ספר יהודי. בית הכנסת נשרף בליל הבדולח, ולאחר מכן נשלחו יהודי המקום למחנות ריכוז ולא שבו. בשנת 2001 נקבע במקום שלט זיכרון שבו נאמר: "במקום הזה עמד פעם בית הכנסת של יהודי באד בריקנאו. אנו זוכרים את השרפה של 9 בנובמבר 1938, וכן את הסבל של בני עירנו היהודים ויתר הקורבנות של הרייך השלישי."

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בוואריה: ערים
קטגוריה:מקומות מרפא
עצב הלוואי

עצב הלוואי (בלטינית: Nervus accessorius, באנגלית: Accessory nerve; נהוג לסמנו: CN XI) הוא זוג עצבי הגולגולת האחד עשר. עצב תנועה, האחראי על כמה משרירי הצוואר והכתפיים. מקובל לראות בו שני עצבים - עצב הלוואי הגולגולתי ועצב הלוואי השדרתי.

עצב הלוואי השדרתי מתחיל בחוט השדרה הצווארי, חודר לגולגולת דרך נקב העורף הגדול, מתאחד עם עצב הלוואי הגולגולתי שיוצא ישירות מהמוח המוארך. העצב המאוחד חודר את בסיס הגולגולות דרך הנקב הצווארי (jugular foramen) יחד עם עצבי הגולגולת התשיעי והעשירי.

לאחר מכן מתפצל העצב לשניים:
*סעיף פנימי (Internal branch), שמקורו עצב הלוואי הגולגולתי (זה שיוצא ישירות מהמוח המוארך) - מתאחד לתוך העצב התועה.
*סעיף חיצוני (External branch), שמקורו בעצב הלוואי השדרתי (זה שיוצא מחוט השדרה הצווארי) - ממשיך כעצב עצמאי, חודר את שריר עצם החזה, הבריח והזיז הפיטמתי (Sternocleidomastoid muscle) ושולח אליו סעיפים מוטוריים, ולאחר מכן שולח סעיפים מוטוריים אל שריר הטרפז.

שרירים המעוצבבים על ידי עצב הלוואי CN XI

== ראו גם ==

* הפרעה בעצב הלוואי

==קישורים חיצוניים==

לוואי
הרמן שטראוס

ממוזער
הרמן שטראוס (28 באפריל 1868 - 17 באוקטובר 1944) היה רופא יהודי-גרמני, מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. נספה בשואה במחנה הריכוז טרזיינשטט.

==ביוגרפיה==
הרמן שטראוס נולד בשנת 1868 בהיילברון, בן לאיש העסקים היינריך שטראוס. למד רפואה באוניברסיטת וירצבורג ובאוניברסיטת ברלין. סיים את לימודיו בשנת 1890 עם תזה על שיתוק. הגיע לברלין כעוזר רפואי במרפאה למחלות עצבים ובבית החולים על שם הקיסרית אוגוסטה, ולאחר מכן עבר לבית החולים האוניברסיטאי בגיסן. בשנת 1895 מונה לרופא ראשי בקליניקה רפואית בברלין. 

ב-1899 נישא לאלזה אִיזָק, שהייתה מחלוצי העבודה הסוציאלית בבית חולים. לזוג נולדו בן, ולטר שטראוס (1900–1976), ובת.

בשנת 1906 הקים שתי מרפאות פרטיות משלו. בשנת 1910 מונה למנהל המחלקה הפנימית בבית החולים היהודי בברלין. בשנת 1921 מונה לפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 נשלל ממנו רישיון ההוראה. ב-31 ביולי 1942 נשלחו הוא ואשתו למחנה הריכוז טרזיינשטט, שם נספה ב-17 באוקטובר 1944. אשתו שרדה את מחנה הריכוז, אך נפטרה ב-13 ביוני 1945, כתוצאה מכליאתה שם. 

שטראוס הרבה לפרסם בנושאים רפואיים. הוא חיבר 25 ספרים ויותר מ-430 תרומות ליצירות קולקטיביות וכתבי עת רפואיים. פרסומיו כוללים כמעט את כל תחום הרפואה הפנימית.

==שטראוס ועגנון==
בשנת 1916 אושפז ש"י עגנון במשך חמישה חודשים בבית החולים היהודי בברלין, ונמצא בטיפולו של שטראוס. בתום אשפוזו המליץ שטראוס לעגנון שיסע לנופש בפריגנאו, אך בעצת פטרונו, שלמה זלמן שוקן, יצא עגנון לנפוש בבאד בריקנאו.

בסיפורו "הרופא וגרושתו" מספר עגנון על שטראוס (בלי לנקוב בשמו): "זקן זה שהעמיד תלמידים הרבה ומצא רפואה לכמה תחלואים מת במחנה ריכוז, שסרדיוט נאצי מתעלל בו כל יום להתעמל בו. פעם אחת ציווה עליו לשכב על כרסו בפישוט ידיים ורגלים, כיוון ששכב ציווה עליו לקום. כיוון שלא נזדרז דרסו במגפו המסומר עד שנקצצו אליוני ידיו והורעל דמו ומת."

==לקריאה נוספת==
* Harro Jenss, Hermann Strauß (1868-1944): Internist und Wissenschaftler in der Charité und im Jüdischen Krankenhaus Berlin, Hentrich & Hentrich Gbr, 2010

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.stadtarchiv-heilbronn.de/stadtgeschichte/stichworte/s/strauss_hermann/ Hermann Strauß (1868-1944)], Haus der Stadtgeschichte Heilbronn 
* [http://collections1.yadvashem.org/notebook_ext.asp?item=92473 תמונת הרמן שטראוס], באתר "יד ושם"
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:יהודים בשואה: גרמניה
קטגוריה:נספים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1868
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1944
ויליאם קינג

ויליאם קינג (באנגלית: William King; ), גאולוג אנגלי-אירי, הראשון להציע שהעצמות שנמצאו בשנת 1856 בעמק ניאנדר שבגרמניה אינן עצמות אנושיות, אלא שייכות למין נפרד, האדם הניאנדרתלי. קינג הציע את השם הזה באספה של ה-British Science Association בשנת 1863. רבים חושבים שקינג הוא פרופסור לאנטומיה, אך הוא מעולם לא למד את הנושא.

נכדו, שנקרא באותו שם, הוא משיט יאכטות שהקיף את כדור הארץ, והיה קצין בחיל הים המלכותי הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20120716223105/http://www.nuigalway.ie/science/king.html William King.] ההיסטוריה של NUI Galway, הפקולטה למעדים ומדענים קשורים לה.
* [https://web.archive.org/web/20070530150551/http://www.nuigalway.ie/eos/museum/king.html James Mitchell Geology Museum.] William King - Dept. of Earth & Ocean Sciences, NUI, Galway.

קטגוריה:גאולוגים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1809
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1886
רוס מקדונלד

רוס מקדונלד הוא שם העט של הסופר האמריקאי-קנדי קנת' מילר (13 בדצמבר 1915 - 11 ביולי 1983), שכתב בעיקר ספרי בלשים. נודע במיוחד בסדרה בה יצר את הבלש האפל (Hard Boiled Detective) "לו ארצ'ר". בתחילת דרכו השתמש גם בשם העט ג'ון מקדונלד, מה שגרם לבלבול בינו לבין הסופר ג'ון ד. מקדונלד.

מקדונלד נחשב ליורשם של שני גדולי ספרות הבלש האמריקאית, דשיל האמט וריימונד צ'נדלר, אבל ספריו נחשבים לבעלי עומק פסיכולוגי רב יותר. עלילותיו המורכבות מתארות לעיתים קרובות משפחות מרובות סודות, שאותם על הבלש לחשוף. אחד המוטיבים החוזרים בעלילות הוא דמות בן או בת אובדים. הבלש שלו, לו ארצ'ר, שבראשיתו היה דומה מאוד לפיליפ מרלו, גיבורו של ריימונד צ'אנדלר, הופך להיות רגיש ואמפתי באופן גלוי בהמשך. לנקודת המפנה נחשב בדרך כלל הספר The Doomsters מ-1958.

ספרו המטרה הנעה עובד ב-1966 לסרט הקולנוע הארפר, בכיכובו של פול ניומן. ספריו עובדו למספר סרטים נוספים, וכן, ב-1975, לסדרת טלוויזיה בת שישה פרקים.

==בין ספריו שתורגמו לעברית==
===ספרי לו ארצ'ר===
* המטרה הנעה (במקור: The Moving Target, 1949). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* דרך המוות (במקור: The Way Some People Die, 1951). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* פרשת גלטון (במקור: The Galton Case, 1959). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* קרון המתים המפוספס (במקור: The Zebra-Striped Hearse, 1962). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* בריכת הטביעה (במקור The Drowning Pool, 1950). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1976.
* היפהפייה הנמה (במקור: Sleeping Beauty, 1973), תרגם אריה סיון, הוצאת הפועלים, 1979.
* צמרמורת (במקור: The Chill, 1964), עם עובד, 1982.
* צדו האחר של הדולר (במקור: The Far Side of the Dollar, 1965). תרגמה נורית פלד, עם עובד, 1983.
* אויב פנימי. תרגמה נורית פרז, הוצאת מודן, 1984. 


===ספרים אחרים===
* הצרה דוהרת בעקבותי (במקור: Trouble Follows Me, 1946). תרגמה צפורה חן, הוצאת בוסתן, 1975.
* עיר כחולה (במקור: Blue City, 1947). תרגמה דפנה לוי, הוצאת כתר, 1983.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:סופרי מתח ואימה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קנדי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מערב אונטריו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
יין מריאני

יין מריאני (Vin Mariani) היה משקה פופולרי שהיה מורכב משילוב של יין ושל קוקאין. המשקה נוצר על ידי הכימאי הצרפתי אנג'לו מריאני בשנת 1863.

המשקה זכה לפופולריות גדולה ועשה שימוש בטכניקות פרסום חדשניות, בהן שימוש בסלבריטאים המצולמים כשהם שותים את המשקה, שבתמורה להסכמתם לצילום הוענק להם המשקה חינם. בהם היו האפיפיורים לאו השלושה עשר ופיוס העשירי וכן ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנריק איבסן, ז'ול ורן ותומאס אדיסון.יין זה הפך במהרה ללהיט ברחבי אירופה, ונכנס אף לספרות - בין הגיבורים הספרותיים שהשתמשו בקוקאין ניתן למנות את ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד

המשקה קוקה-קולה היה מהמתחרים של יין מריאני, ונמכר כמשקה קוקאין לא אלכוהולי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nytimes.com/2011/07/20/books/howard-markel-on-cocaine-in-anatomy-of-addiction.html?_r=1&WT.mc_id=AR-D-I-NYT-MOD-MOD-M211a-ROS-0711-L1&WT.mc_ev=click The Lure of Cocaine, Once Hailed as Cure-All]

מריאני
רימון השנהב

העתק של רימון השנהב
ציור של הכתובת. האותיות החסרות מצוירות בצבע דהוי
רימון השנהב הוא פריט ארכאולוגי בגודל אצבע שנרכש על ידי מוזיאון ישראל. בניגוד למשתמע משמו, הרימון אינו עשוי משנהב אלא מעצם של היפופוטם. בעת רכישתו נחשב לפריט הארכאולוגי היחיד שנמצא עד אותה עת מבית המקדש הראשון, אולם בשנת 2004 הועלו חשדות שהפריט מזויף והוא הוסר מהתצוגה.

הפריט נושא את הכתובת "לבי (תיהו) ה קדש כהנם" ("לבית ה' קודש כהנים"), והוא זוהה כחלק משרביט ששימש את כוהני בית המקדש הראשון. קוטרו המרבי הוא כ-2 ס"מ וגובהו כ-4 ס"מ.

הראשון שחקר את הפריט היה הפרופסור הצרפתי אנדרה למר (André Lemaire) , אשר נתקל בו אצל סוחר עתיקות ירושלמי בתחילת שנות השמונים. הוא פרסם את הממצאים במאמר בשנת 1984. לאחר מכן הוצג הפריט במוזיאונים שונים ברחבי העולם. הרימון נרכש בשנת 1988 על ידי מוזיאון ישראל. הוא נרכש מסוחר עתיקות אנונימי בעבור 600 אלף דולר, אשר התקבלו מתורם שווייצרי.

לאחר רכישת הפריט החל להתעורר חשד כי הפריט מזויף. ועדת מומחים של רשות העתיקות בהשתתפות פרופ' יובל גורן קבעה בשנת 2004 כי הרימון הוא זיוף והוא הוסר מתצוגת המוזיאון. באותה שנה, משטרת ישראל הגישה כתבי אישום פליליים נגד עודד גולן, באשמת זיוף עתיקות. זו הייתה הפעם הראשונה שבית המשפט דן במקרה של זיוף עתיקות. ב-14 במרץ 2012 גולן זוכה מכל אשמה, מחמת הספק. בין הפריטים בהם דן בית המשפט היה גם רימון השנהב.

בחודש מאי 2007 שלושה מחברי ועדת המומחים המקורית בדקו מחדש את הכתובת שעל הרימון. שמואל אחיטוב, אהרון דמסקי ויובל גורן שינו חלק קטן מהמסקנות של הוועדה המקורית, אך בסופו של דבר דבקו במסקנה שמדובר בזיוף. פרופסור למר דבק בעמדתו לפיה הרימון הוא אותנטי.

בשנת 2008 הגיש פרופסור יצחק רומן חוות דעת מומחה, לפיה הרימון אינו מזויף. לדבריו טעתה ועדת המומחים מ-2004 כשטענה שמדובר ברימון עתיק שהוסיפו לו כיתוב לאחרונה. רומן בדק את הרימון באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים וגילה שהן הרימון והן הכיתוב עתיקים באותה מידה, מכיוון שקווי השבר העתיקים ברימון חוצים את האותיות. כמו כן הוא גילה שהפטינה שנמצאת בתוך האותיות לא הודבקה אליהן, אלא האותיות חרוטות לתוך החומר ולכן הפטינה טבעית.

== ראו גם ==
* רשימת ממצאים מרכזיים בארכאולוגיה מקראית

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.biblicalarchaeology.org/wp-content/uploads/ivory-pomegranate1.jpg תמונת הפריט המקורי]
* 
* [https://web.archive.org/web/20150704050718/http://www.biblicalarchaeology.org/daily/biblical-artifacts/inscriptions/analysis-of-microscope-photographs-the-ivory-pomegranate-inscription—preserved-and-missing/ Analysis of Microscope Photographs: The Ivory Pomegranate Inscription—Preserved And Missing] באתר Biblical Archaeology Society

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עתיקות ארץ ישראל
קטגוריה:כתובות עבריות מזויפות
לזר קרסטין

לזר קרסטין (בליטאית: Lazar Krestin; 1868–1938) היה צייר יהודי ליטאי. 

==קורות חיים==
ציור של לזר קרסטין: רבי [[חיים הלברשטאם מצאנז]]

קרסטין נולד בקובנה למשפחה דתית וקיבל חינוך דתי-מסורתי בחדר. הוא למד אמנות בבית הספר לעיצוב בווילנה. אחר כך למד באקדמיה במינכן ובווינה. התגורר תקופה באודסה, ובשנת 1910 עבר לארץ ישראל ללמד בבצלאל לבקשת בוריס שץ, שרצה להביא לבית ספרו אמנים נודעים, בניגוד לעמדת הוועד שבקש להעסיק בעלי מלאכה.

קרסטין עסק רבות ביודאיקה ובציורים של יהודים דתיים. הוא היה תלמידו המפורסם ביותר של איזידור קאופמן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:אמנים יהודים ליטאים
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:ילידי 1868
קטגוריה:נפטרים ב-1938
קורנת א-סוודא

קוּרְנַת אַ-סָוודַא (בערבית: القرنة السوداء; בתעתיק מדויק: אלקרנה אלסודאא; מסורית: ܩܪܢܬ ܣܗܕ̈ܐ – קֹרְנֶת סֹהְדֵא, הר המרטירים) הוא ההר הגבוה ביותר בלבנון, המתנשא כ-3,088 מטר מעל גובה פני הים. על פי הספרות הדתית מימי הביניים, פסגה זו היא האתר שבו נח, לאחר ששרד את המבול, נטע עץ קדוש.

ההר הוא חלק משרשרת ההרים של הר הלבנון, בסמיכות לעיירה בשרי בצפון המדינה. במהלך החורף ההר מושלג והטמפרטורות בו יורדות עד לכ-22 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.

האקלים השורר בהר הוא אלפיני. הקיץ קריר. טמפרטורות המקסימום נעות בין 10 ל-15 מעלות צלזיוס, ואילו המינימום 0 עד 5 מעלות. החורף ממושך, החל מאוקטובר עד סוף אפריל. ממוצע המקסימום הוא מינוס 5 מעלות צלזיוס, ובלילה הטמפרטורה עשויה לצנוח עד למינוס 22 מעלות. בממוצע יורדים 10 עד 12 מטר שלג בשנה. השלג נשאר על הקרקע עד אמצע יוני ושלוגיות נשארות עד אמצע יולי. הקרה שכיחה גם בקיץ, והטמפרטורה בלילה מגיעה לעיתים למינוס 5 מעלות.

העלייה אל ההר והירידה ממנו אורכה 12 ק"מ לכל כיוון, והיא נמשכת כ-7 שעות בסך הכל. השביל מציע למטיילים נופים ונופי עננים ייחודיים, וכן נופים מדהימים של הטבע המדברי של האזור. עם זאת, בגלל עונת השלג, השיא נגיש רק מסוף אפריל ועד תחילת אוקטובר. שיפוע המדרונות, בעיקר המערביים שהם תלולים במיוחד, מגיע ל-75 מעלות ועל כן פסגת ההר ידועה במפולות שלגים רבות וקטלניות ביותר. ההר נחשב למאגר מים, והוא מזין נהרות ממזרח כגון נהר העאסי וממערב כגון נהר קדישא.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לבנון: הרים
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
ארנון בן-דוד

ארנון בן דודו סבג (נולד בשנת 1950 בתל אביב) הוא אמן ישראלי. יצירותיו עוסקת במציאות הפוליטית־החברתית ובמנגנוני הכוח המעצבים אותה.<ref name=":0"></ref>

== אודות ==

בן-דוד הוא נכדם של המהנדס יעקב אורנשטיין והרקדנית והכוריאוגרפית מרגלית אורנשטיין. הוא בנם של הרקדנית והכוריאוגרפית יהודית אורנשטיין והצלם והגרפיקאי שלמה בן-דוד, ואחיה של הרקדנית והמשוררת נעמי בן דוד.

הוא סיים לימודי תואר ראשון (B.F.A.) בבצלאל בשנת 1977. היה מהמובילים ב"מרד הסטודנטים" במוסד. בעקבות פעילות זו יצר חיבור בין תיעוד צילומי לבין מבנים פיסוליים עשויים עץ.<ref></ref> ב-1983 סיים לימודי תואר שני (M.F.A.) במכללת האנטר בניו יורק.

במהלך שנות ה-80 התגורר בארצות הברית. בעקבות מות אשתו הראשונה שב בשנת 1987 לישראל. בעבודות שיצר במהלך עשור זה התייחס בצורה מושגית לאמנות על ידי מבני אסמבלאז' תלת-ממדיים, שהכילו הקשרים פוליטיים וחברתיים. בנוסף, יצר גם כרזות בטכניקת אופסט.

בשנת 1996 נערכה לבן-דוד תערוכת יחיד בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב שנקראה "עבודות חדשות".

התערוכה "כוח", שאצר דורון רבינא ב-2005 בבניין הטורבינות במתחם רידינג בתל אביב, כללה 2 עבודות של בן דוד. אחת מהן עשויה מסגרת עץ, שני רובי עוזי מפלסטיק ושני ציורים מופשטים קטנים.

העבודה "אמנות יהודית" של בן דוד מ-1988 נכללה בתערוכה "צ'ק־פוסט שנות השמונים באמנות ישראל" שנערכה ב-2008 במוזיאון חיפה. העבודה עוסקת בקשר בין האמנות הישראלית והפוליטיקה של הקיום בארץ. כך למשל, הדיקט ממסגר את העוזי ומייצר את ה"מסגרת" המגדירה את האובייקט כ"אמנות".<ref name=":0" />

בשנת 2011 אצר דורון רבינא בגלריה קונטמפוררי את תערוכת ״חזית אחת״ בה השתתפו קארסון פיסק-ויטורי, מתיאו לאבאנשי, יצחק דנציגר, ובן-דוד.

ב-2016 הציג תערוכת יחיד בגלריה המדרשה שכותרתה PRT - ראשי תיבות של Provincial Reconstruction Team - שעסקה ביחסי ברוקלין-תל אביב, על רקע הדיון ביחסי ארצות הברית–ישראל.

משנת 2022 עבודה של בן דוד מוצגת במוזיאון תל אביב בתערוכת הקבע החדשה של אוסף האמנות הישראלית "דמיון חומרי".<ref></ref>

== לימודים ==
* 1977-1973 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
* 1983-1980 תואר שני, הנטר קולג', ניו יורק, ארצות הברית

== פרסים ==
* 1989 פרס משרד החינוך והתרבות
* 1991 פרס משרד החינוך והתרבות
* 1994 פרס רפאל והדסה קלצ'קין, קרן תרבות אמריקה-ישראל
* 1994 פרס ישרכארט ומוזיאון תל אביב לאמנות לאמן צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
ניסים אמזלג

ניסים אמזלג (נולד ב-1962) הוא בוטנאי ישראלי.

== ביוגרפיה==
אמזלג, יליד מרוקו, גדל ולמד בצרפת (1985-1965) למד ב-École normale supérieure de Saint-Cloud . לאמזלג תואר דוקטור במדעי החיים מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), ותואר דוקטור במקרא מאוניברסיטת בן-גוריון (2015). 

אמזלג פרסם כשישים מאמרים מדעיים בתחום הביולוגיה בנושא הסתגלות התפתחותית בצמחים והשלכותיה ההורמונליות.

בתחום המקרא פרסם עד כה שני ספרים וכשלושים מאמרים מדעיים העוסקים בשני תחומים: 1) השירה המזמורית המקראית וביצועה המוזיקלי כשירת מענה. 2) היסודות המטלורגים של האמונה הישראלית והמקור הקיני של האל המקראי - אלוהי ישראל. בתחום הפילוסופיה של המדע פרסם אמזלג כשנים עשר מאמרים ושלושה ספרים על מושג האמת במדע בכלל. ועל היסודות המדעיים של תורת האבולוציה של דרווין וממשיכו. 

הוא מחברו של הספר "מהפכת הנחושת". פרסם מספר מאמרים, בהם ב-American Journal of Archaeology וב-Journal for the Study of the Old Testament. בצרפתית חיבר את הספרים, "La Raison malmenée – De l’origine des idées reçues en biologie moderne" ואת "L'Homme végétal. Pour une autonomie du vivant "

מתגורר בכפר סבא.

==ראו גם==
* עשבי קדם

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

* 
* 
** 
* 

קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
ארנה דה ביישאדה

משחק בביישאדה במחצית הראשונה של המאה ה-20
מראה האצטדיון בטרם שופץ לקראת מונדיאל 2014
אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס (פורטוגזית: Estádio Joaquim Américo Guimarães), הידוע גם כארנה דה ביישאדה (Arena da Baixada), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר קוריטיבה שבמדינת פרנה אשר בברזיל. האצטדיון, אשר מכיל 38,533 מקומות ישיבה, נמצא בבעלותה של קבוצת אתלטיקו פרנאאנסה ומשמש כמגרשה הביתי.

ארנה דה ביישאדה הוא אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 שבברזיל, במסגרתו אירח ארבעה משחקים משלב הבתים של הטורניר.

==היסטוריה==
===האצטדיון הישן===
בשנת 1914 הורה נשיא קבוצת הכדורגל אינטרנסיונל מקוריטיבה, ז'ואקים אמריקו גימראאס, לבנות אצטדיון לקבוצה. הוא בחר כאתר לאצטדיון את השפלה (בפורטוגזית: Baixada) של "אגווה ורדה" (Água Verde), היום שכונה יוקרתית ומרכזית בקוריטיבה. מאז, מוכר האצטדיון כ"ארנת השפלה" ("Arena da Baixada"). בשנת 1924 התאחדה אינטרנסיונל עם קבוצת אמריקה מקוריטיבה ויחד הן יצרו קבוצה חדשה בשם אתלטיקו פרנאאנסה. הקבוצה החדשה ירשה את אצטדיון ארנה דה הביישאדה, ושינתה את שמו הרשמי ל"אצטדיון ז'ואקים אמריקו גימראאס".

האצטדיון היה בשימוש אתלטיקו פרנאאנסה עד לשנת 1987, עת החלה הקבוצה לשכור את ה"פינייראו" (Pinheirão), אז אצטדיון חדש של התאחדות הכדורגל של פרנה, כמגרשה הביתי. אתלטיקו שחקה בפינייראו עד ל-1993, אז חזרה לארנה דה ביישאדה. ב-1994 בוצעו בו שיפוצים, במסגרתם חודשו חלק מהבטונדות והמושבים.

===האצטדיון החדש===
בשנת 1997 נהרס האצטדיון הישן כליל לטובת בנייה של אצטדיון מודרני במקומו. האצטדיון החדש נחנך ב-1999 ונחשב אז לאחד מהאצטדיונים המודרניים ביותר בדרום אמריקה. זמן קצר לאחר כניסתה לאצטדיון המשודרג, זכתה אתלטיקו פרנאאנסה בשנת 2001 באליפות הליגה הברזילאית לראשונה בתולדותיה.

למרות שנחשב לאצטדיון מודרני, לא כל התוכנית המקורית יצאה לפועל בבניה שהסתיימה ב-1999. בין היתר, רק שלושה מתוך מארבעת יציעי האצטדיון נבנו. הצד הרביעי גבל בבית ספר שיועד לעבור לאתר אחר, אולם שנים של מאבק משפטי עברו עד שניתן היה להוציא לפועל את התוכנית להשלמת האצטדיון. בשנת 2009 נחנך המפלס התחתון של היציע הרביעי, אשר הגדיל את תכולת האצטדיון ב-4,700 צופים לתכולה של 28,273.

===מונדיאל 2014===
האצטדיון נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014, ועל כן עבר שדרוג על מנת לעמוד בדרישות פיפ"א. השדרוג כלל בין היתר השלמת היציע הרביעי, קירוי מלא של היציעים, החלפת כלל המושבים, שינוי המעטפת החיצונית של האצטדיון ועוד. לאחר עיכובים רבים במועד סיום העבודות, נחנך האצטדיון באופן רשמי ב-14 במאי 2014 במשחק בין אתלטיקו פרנאאנסה לבין קורינתיאנס שהסתיים בתוצאה 2-1 לטובת קורינתיאנס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fifa.com/worldcup/destination/stadiums/stadium=5025132/index.html תיאור האצטדיון] באתר פיפ"א. 
* [https://web.archive.org/web/20121221124732/http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/south_america/brazil/parana/curitiba_baixada.shtml תמונות ארנה דה ביישאדה] באתר World Stadiums.
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
ביישאדה
קטגוריה:קוריטיבה: ספורט
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2014
קטגוריה:אתלטיקו פרנאאנסה
אוניית צב

[[רפליקה של אוניית צב במוזיאון הצבאי בסיאול.]]
אוניית צב וכן גֶּאוֹבּוּקְסֶאוֹן וקוֹבּוּקְסוֹן (거북선) הם השמות בהם נקרא סוג של אוניית משוטים מלחמתית סְפוּנָה, בה השתמש הצי המלכותי הקוריאני בתקופת שושלת ג'וסון מתחילת המאה ה-15 עד המאה ה-19.

אוניות צב קדומות יותר, אלו הנקראות "גוויסאון" (귀선; 龜船), נזכרות לראשונה ברשומות של 1413 ו-1415 בספרי השנים של שושלת ג'וסון, בתיאור קרב ראווה בין גוויסאון לאוניית מלחמה יפנית. השימוש בהן התמעט ובסוף פסק לגמרי בתקופת השלום היחסי הארוכה בין קוריאה ליפן.

אוניות צב נטלו חלק בלחימה נגד הצי היפני במהלך שני נסיונותיו של טויוטומי הידיושי לכבוש את קוריאה בשנים 1598-1592, וההיסטוריוגרפיה המסורתית ייחסה להן חשיבות רבה במלחמה זו. ברם, חשיבות זו שנויה כיום במחלוקת, בין השאר מפני שמעולם לא השתתפו יותר מחצי תריסר אוניות-צב יחד בקרב ימי אחד. תכנון האונייה ועיצובה מיוחסים לשר הצי הקוריאני יי סון-סין. אוניות הצב שבנה היו מצוידות בחמישה סוגים שונים של תותחים, לכל הפחות. המאפיין הבולט ביותר שלהן היה גליף חרטום בצורת ראש דרקון, שיכול היה לירוק אש מלועו. כל אחת מן האוניות הייתה מחופה בסיפון שלם, מגן מפני מטר חיצים, כדורי מוסקטים וכלי נשק מתלקחים. הסיפון כוסה בדורבנות ברזל כדי למנוע מן האויב לפשוט על האונייה וללוכדה. הטענה, כי הסיפון היה מחופה בלוחות ברזל, עודנה שנויה במחלוקת. 

==מקורות==
<div class="mw-content-ltr">
* Hawley, Samuel. The Imjin War: Japan's Sixteenth-Century Invasion of Korea and Attempt to Conquer China. Seoul, The Royal Asiatic Society, Korea Branch, 2005.
* Swope, Kenneth M.."Crouching Tigers, Secret Weapons: Military Technology Employed During the Sino-Japanese-Korean War, 1592–1598." The Journal of Military History, Vol. 69 (Jan. 2005), pp. 11–42 (32).
* Needham, Joseph, Ling Wang and Gwei-Djen (1971). Science and civilisation in China: Vol. 4, Physics and physical technology. Pt. 3, Civil engineering and nautics. Cambridge University Press. pp. 683–684.
</div>
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי שיט מלחמתיים
קטגוריה:אוניות מהמאה ה-16
חצר פנימית

חצר פנימית באדינבורו (1929)
חצר פנימית ב[[בית אות המוצר הירושלמי]]
חצר פנימית היא שטח המגודר בבניינים ופתוח אל השמים. חצרות פנימיות שימשו כמקומות מפגש עיקריים באכסניות ובמבני ציבור.

==היסטוריה==
חצרות פרטיות המוקפות בחומות או בניינים קיימות בארכיטקטורת המגורים מן התקופה שבה החלו אנשים להתגורר בדירות. החצרות הפרטיות הקדומות נבנו באיראן ובסין ומתוארכות עד לפני 3,000 לפני הספירה. הן שימשו למטרות רבות, בהן בישול, שינה, עבודה, משחקים, גינון, ואזור שמור עבור בעלי החיים של בעלי המבנה ואורחיהם. 

לפני שהיו חצרות פנימיות, מקור אש הובער באזור מרכזי בבית, ורק חור קטן בתקרה איפשר לעשן להיפלט מחוץ למבנה לאוויר הסביבה החיצוני. במשך הזמן, הפתחים הקטנים הוגדלו, ולבסוף הובילו לפיתוח של החצר המרכזית הפתוחה.

בתים עם חצר פנימית שכיחים יותר באקלים ממוזג, היות שחצר מרכזית פתוחה יכולה להיות כלי עזר חשוב לקירור הבית במזג אוויר חם. עם זאת, בתי חצר נמצאו גם באקלים קשה יותר, בשל הפרטיות, התאורה, האוויר, השלווה והביטחון שהיא מעניקה.

==חצרות פנימיות בעולם==
באור שהייתה עיר-מדינה עתיקה בדרום מסופוטמיה, נבנו בתים בשתי קומות סביב כיכר פתוחה, ב-2000 לפני הספירה. בקומת הקרקע היו המטבח, חלל העבודה והחללים הציבוריים ובקומה העליונה היו החדרים הפנימיים.

האזור המרכזי הפתוח בווילות הרומיות כונה אטריום, ותפקידו היה להחדיר אור אל מרכז המבנה, ולנקז את מי הגשמים אל בריכה מרכזית המכונה "אימפלוויום" (Impluvium). בתים אלה שולבו לעיתים קרובות באזור פתוח נוסף, גן, שהיה מוקף בשורות עמודים בסגנון יווני ויצר שביל סביב ההיקף של החצר.

חצר פנימית במזרח התיכון משקפת את השפעות הנוודים על האזור. במקום חדרים המיועדים לבישול, שינה, וכו' באופן רשמי, הפעילויות השונות הועברו ממקום אחד לשני במבנה בהתאם לעונה, לטמפרטורה ולמיקומה של השמש. לעיתים קרובות הגגות השטוחים של מבנים אלה שמשו לשינה במזג אוויר חם. בחלק מהתרבויות האיסלמיות חצרות פרטיות ספקו מרחב חיצוני עבור הנשים, בו הן יכלו להרגיש חופשיות ולהישאר מוסתרות מהרחוב.

בבית חצר סיני מסורתי, נבנו מספר בתים סביב כיכר. כל בית היה שייך למשפחה אחרת, ובתים נוספים מוקמו מאחוריהם כדי להכיל בני משפחה נוספים. החצר הסינית היוותה מקום של פרטיות ושלווה, כמעט תמיד שולב בה גן ואלמנט של מים. במקרים מסוימים, נבנו בתים עם חצרות מרובות שמגבירות את הפרטיות. זרים היו מתקבלים בחצר החיצונית ביותר, והחצרות הפנימיות יותר היו שמורות לחברים קרובים ובני משפחה.

<gallery>
קובץ:GreatMosqueofKairouanTunisia.jpg|החצר הפתוחה גדולת הממדים במסגד עקבה בקירואן תוניסיה
קובץ:Spain Andalusia Granada BW 2015-10-25 17-22-07.jpg|החצר הפנימית "פאטיו דה לוס אראייאנס" במתחם אלהמברה באנדלוסיה
קובץ:Old Planetarium - courtyard.JPG|מבנה חצר פתוחה סיני מסורתי
קובץ:Residenz5, München.jpg|חצר ארמון מינכן
קובץ:Hotel de ville de Bruxelles - Cour.JPG|החצר הפתוחה בבית עיריית בריסל
קובץ:Mor chowk, City Palace, Udaipur.jpg|חצר פתוחה משותפת בהודו
</gallery>

==ראו גם==
*קלויסטר
*פטיו
*ריאד מרוקאי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

פנימית
קטגוריה:בית מגורים
וינסנט רייגן

וינסנט רייגן (באנגלית: Vincent Regan; נולד ב-16 במאי 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ולשי. התפרסם בזכות תפקידיו בשוברי הקופות התקופתיים "300" ו"טרויה".

==ביוגרפיה==
רייגן נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס לזוג מהגרים איריים, בילה את ילדותו באירלנד ולמד ב"מכללת סט.ג'וזף" שבאיפסוויץ'.
החל את דרכו כשחקן בהפקות טלוויזיה בריטיות כגון "Invasion: Earth" אותה כתב ג'ד מרקוריו ו"Eureka Street" בתפקיד עליו זכה להערכה רבה באירלנד.
את הפריצה הקולנועית שלו עשה ריגן בשנת 2001 בקומדיה "האביר השחור" בכיכובו של מרטין לורנס, בה שיחק בתפקיד האביר הרשע פרסיבל.
רייגן הופיע לאחר מכן בשובר הקופות "טרויה" בתור הגנרל איודורוס מצבאו של אכילס (בראד פיט) ובסדרה התקופתית "אימפריה" בתפקיד המצביא הרומאי מרקוס אנטוניוס.

ב-2005 שיחק בהפקת הפעולה של ג'ט לי ולוק בסון "ללא מחסום" לצידו של בוב הוסקינס.
ב-2007 התפרסם רייגן בסרט הפעולה התקופתי המפורסם "300" בתפקיד קפטן ארטמיס, חברו הנאמן של המלך לאונידס (ג'רארד באטלר).
ב-2010 השתתף רייגן בפנטזיית הפעולה "התנגשות הטיטאנים" בתפקיד קפאוס מלך ארגוס.
ב-2012 הופיע רייגן בפנטזיית הפעולה "שלגייה והצייד" בתור הדוכס האמונד, בסרט הפעולה "נעולים" בתפקיד אלכס מנהיג מרד האסירים, בסדרת הדרמה "לפגוע ולהחטיא" ובסרט גיבורי העל "גוסט ריידר: רוח הנקמה".

רייגן נשוי לשחקנית אמיליה קורטיס ואב לשני ילדים.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
=== קולנוע ===
* פושע הגון (2000)
* האביר השחור (2001)
* סוכנים על הכוונת (2001) 
* טרויה (2004)
* ללא מחסום (2005)
* 300 (2007)
* באת'ורי (2008)
* אווה (2010)
* כמה שאני גדול (2010)
* אחזקות (2010)
* התנגשות הטיטאנים (2010)
* גוסט ריידר: רוח הנקמה (2012)
* נעולים (2012)
* שלגייה והצייד (2012)
*עיר של אורות זעירים (2016)
*התמונה האחרונה (2017)
*נורמנדי בעירום (2018)
*אקוומן 2: הממלכה האבודה (2022)
*לות'ר: תיק פתוח (2023)

=== טלוויזיה ===
* אימפריה (2005)
* הרחוב (2007)
* האסיר
* סקוט וביילי (2011)
* לפגוע ולהחטיא (2012)
* אטלנטיס (2014–2015)
* רויאלס (2018-2015)
* נסיכה לבנה (2017)
* בשר ודם (2020)
* לפני שנמות (2021)
* וואן פיס (2023)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ולשים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1965
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט

המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט
המרכז העירוני למוסיקה ע"ש אלפרט הוא מרכז המנוהל על ידי מנהל תרבות חברה ופנאי, אגף תרבות ואמנויות בעיריית ירושלים ונתמך על ידי הקרן לירושלים. במקום מתקיימת פעילות מוזיקלית עשירה ומגוונת, המקיפה את כל מגזרי האוכלוסייה בבירה - יהודים וערבים כאחד, ומהווה דוגמה לעשייה אמנותית באווירת הרמוניה ואחווה. המרכז נמצא בגיא בן הינום, למרגלות סינמטק ירושלים.

== תולדות המרכז ==
מבנה המרכז שימש כבית הכנסת של שכונת שמאעה בשנות ה-50 וה-60.

המרכז נוסד ב-1979 בתמיכת הקרן לירושלים והודות לתרומתם של המוזיקאי הרב אלפרט, אחיו דייב אלפרט ואחותם מימי פלדמן מארצות הברית. למרכז הם קראו על שם הוריהם - לואיס וטילי אלפרט. 

ייסודו הייתה התגשמות תוכניתו של ראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, להקים מרכז מוזיקה שישרת במשותף את האוכלוסייה היהודית והערבית בעיר. בהמשך השנים, הוקמה במרכז תזמורת הנוער העירונית לכלי הנשיפה, אליה מגיעים נגני כלי נשיפה והקשה מרחבי ירושלים.

תלמידי המרכז בני כל הגילאים, רוכשים לעצמם הרגלים מוזיקליים הן כמבצעים והן כמאזינים. רבים מבוגרי המרכז הפכו למוזיקאים מקצועיים.

במקביל לפעילות המוזיקלית הענפה, מתקיימת גם פעילות חברתית וחינוכית נרחבת. במהלך כל שנת הפעילות מתקיימות סדנאות, קונצרטים מוסברים לתלמידי בתי ספר וקונצרטים ברחבי הארץ והעולם.

== תחומי פעילות ==
* שעורים פרטיים בכלי נגינה מערביים ומזרחיים
* תזמורות ילדים ונוער לכלי נשיפה - "גור", "כפיר" ו"לביא"
* הרכב ה"ביג בנד"
* תזמורת "הראל" לבוגרי תזמורות הנוער ונוספים (18 ומעלה)
* נושפי הגיא - תזמורת כלי נשיפה למבוגרים חובבים
* הרכב יהודי-ערבי
* הרכב צועני
* הרכבים קאמריים
* מקהלת ילדים יהודית-ערבית
* הרכב קלרינטים
* הרכב מוזיקת עולם ומוזיקה חסידית
* הרכב מתופפים
* פרויקט לימודי מוזיקה לגיל השלישי
* שיעורי סולפג' למתחילים
* שיעורים פרטיים בפיתוח קול
* חדר מחשבים - לימוד תאוריה והלחנה בהדרכת מורה, תוך שימוש בתוכנות מוזיקה
* "הריטון" - אולפן הקלטות מקצועי ומאובזר
* קונצרטים בין כותלי המוסד ומחוצה לו
* כתות אומן
* ספריית תווים ע"ש סגן אריאל עובדיה
* במרכז קיימת ספריית פרטיטורות ממוחשבת, המספקת תווים למנצחים ולנגנים ניתן למצוא בה מבחר רחב של יצירות במגוון סגנונות שונים היצירות כולן מעובדות לתזמורות כלי נשיפה

== קישורים חיצוניים ==
*[http://music-center.jerusalem.muni.il אתר המרכז]

קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:מוסדות מוזיקליים בירושלים
קטגוריה:ירושלים: מוזיקה
קטגוריה:גיא בן הינום
רוז (סרט)

רוז (באנגלית: The Rose, הוורד) הוא סרט דרמה מוזיקלי אמריקאי משנת 1979 בבימויו של מרק ריידל, אודות זמרת רוק שמתמודדת עם קשיי קריירה, מנהלה האישי וחייה הפרטיים. בסרט משחקים בט מידלר, אלן בייטס, פרדריק פורסט, הארי דין סטנטון, ברי פרימוס ודייוויד קית'.

הסרט מבוסס בחלקית על סיפור חייה של הזמרת ג'ניס ג'ופלין. במקור הוא היה אמור להיקרא "Pearl" על שם אלבומה האחרון, אך משפחתה של ג'ופלין סירבה שהסרט ידבר עליה.

הסרט זכה לביקורות מהללות והוא היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר.

==עלילה==
הסרט מגולל את סיפורה של מרי רוז פוסטר (בט מידלר) המכונה "הוורד". רוז היא זמרת רוק מצליחה השקועה בסיבוב הופעות שיסתיים בביתה שבפילדלפיה. רוז סחוטה רגשית, הן בשל עבודה רבה והן בשל אורח חיים תוסס. לאחר הופעה מוצלחת היא מבקשת ממנהלה האישי ראדג' קאמפל (אלן בייטס) לצאת לשנה הפוגה בקריירה שלה, אך הוא מסרב לבקשתה.

לאחר הופעה אחת היא נפגשת עם ביילי ריי (הארי דין סטנטון), זמר שהיא מעריכה, והוא מבקש ממנה להפסיק לשיר את שיריו. רוז נעלבת מהאיש ובורחת ביחד עם יוסטון דייר (פרדריק פורסט) לבלות. בסוף הסרט, היא עולה על הבמה בפילדלפיה ומתמוטטת בפני הקהל.

== צוות שחקנים ==
* בט מידלר - מרי רוז פוסטר
* אלן בייטס - ראדג' קאמפל
* פרדריק פורסט - יוסטון דייר
* הארי דין סטנטון - ביילי ריי
* ברי פרימוס - דניס
* דייוויד קית' - מאל

== הפקה ==
מלכתחילה קן ראסל היה אמור להפיק את הסרט, אך הוא בחר לביים את הסרט "ולנטינו". מאוחר יותר, הודה ראסל שזה הטעות הגדולה ביותר בקריירה שלו.

== פרסים ומועמדויות ==
===זכיות===
* פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (בט מידלר)
* פרס גלובוס הזהב לשיר הנושא הטוב ביותר ("The Rose", אמנדה מק'ברום)
* פרס גלובוס הזהב לשחקנית החדשה הטובה ביותר (בט מידלר)
* פרס איגוד המבקרים האמריקני לשחקן המשנה הטוב ביותר (פרדריק פורסט)

===מועמדויות===
* פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (בט מידלר)
* פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (פרדריק פורסט)
* פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (רוברט וולף, קרול טימות'י אומירה)
* פרס אוסקר לקול הטוב ביותר (תיאודור סודרברג, דאגלס ויליאמס, פול וולס וג'ים ווב)
* פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
* פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע (פרדריק פורסט)
* פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (בט מידלר)
* פרס באפט"א לקול הטוב ביותר (תיאדור סודברג, דאלאס וויליאמס, פול ווילס וג'ים וובס)
* פרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר

== רימייק ==
ב-16 ביוני 2021 נמסר על פיתוח רימייק, שבו תגולם הדמות הראשית על ידי סינתיה אריבו, אשר גם תפיק ביחד עם סולום ויליאמס. הסרט החדש יהיה מחווה למקור, תוך הצגת מחירו הגבוה של הפרסום במבט עכשווי

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1979
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סמים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
דודה פרידה: המוזיאון

פרידה אורנדר, וינה, 1925
"רליק" ממוזיאון דודה פרידה
"על ריקוד וזיכרון"- בביצוע גליה יואלי, ננה אריאל, הדס קלדרון
[[הדס קלדרון, מתוך "העלמה אלזה" לשניצלר]]
דודה פרידה: המוזיאון היא יצירה בימתית שמעמידה במרכזה את ההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, קרובת משפחה רחוקה של נעמי יואלי.

==אודות ההצגה==
פרידה אורנדר בן-לוי היגרה מווינה לפלשתינה בשנות העשרים של המאה העשרים וביטאה את הציונות שלה דרך הבאת אופנת וינה לפלסתינה, בזמן שהסוציאליזם היה במרכז תפיסת ההגשמה הציונית בארץ. מצד אחד זוהי היסטוריה פרטית של אישה בלתי חשובה בעליל ומצד שני מאוד נועזת בהגשמת הציונות דרך ההוט קוטור, כשהקימה סלון תפירה עילית בירושלים בסוף שנות העשרים.

היצירה הבימתית מתנהלת כאירוע פתיחה של מוזיאון. שלוש דיילות ומארחת מזמינות את הקהל לנוע בין חללי המוזיאון תוך הצגת פרטי לבוש ואפנה, "רליקים", תצלומים וסיפורים מההיסטוריה הפרטית של דודה פרידה, כשכל אלה משולבים בקונטקסט התרבותי בו נטוע מוזיאון הזיכרון של דודה פרידה. הפרפורמריות מגישות עוגות לינצר טורטה, מזמינות את המבקרים לואלס ומסיימות בתצוגת אפנה של ניירות גזרה מרשרשים ושרידי שמלות מסלון התפירה.

בנימוקי השופטים למתן פרס ההצגה הטובה בפסטיבל עכו נאמר:

==יוצרים==
ההצגה היא יצירה משותפת בראשות יואלי ושיחקו בה נעמי יואלי, גליה יואלי, הדס קלדרון וננה אריאל. מעצב החלל: הדס עפרת, המוזיקאי: יוסי מר-חיים, מעצב התאורה: אורי רובינשטיין, מעצב התלבושות: עמית אפשטיין, מעצבת האביזרים : תמר לקס, יוצרת הווידאו – שירי גופר, מעצב הסאונד דודו שביט, מנהל האירוע: אורי יואלי.

==הופעות ופרסים==
ההצגה עלתה לראשונה בפסטיבל עכו 2006 וזכתה בו בפרס ההצגה הטובה. והציגה בתיאטרון תמונע בין אוקטובר 2006 למרץ 2009. ב-2007 זכתה בפרס קיפוד הזהב - על שפת במה.
היא הופיעה באקדמיה לאומנויות, ברלין (2008) ובפסטיבל דורדרכט, הולנד (2010).

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.youtube.com/watch?v=GNC_X2YY3wM סרטון וידאו מתוך המופע], בערוץ תיאטרון הקרון ביו טיוב
* [http://www.tmu-na.org.il/Index.asp?ArticleID=643&CategoryID=166 דודה פרידה], באתר תיאטרון תמונע
* [https://web.archive.org/web/20160304030922/http://www.haifacity.com/%D7%90%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%9D/11133/%D7%9E%D7%94%D7%99%D7%A1%D7%98%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%94-%D7%A4%D7%A8%D7%98%D7%99%D7%AA-%D7%9C%D7%90%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A2-%D7%AA%D7%99%D7%90%D7%98%D7%A8%D7%95%D7%A0%D7%99/%D7%97%D7%99%D7%A4%D7%94/ מהיסטוריה פרטית לאירוע תיאטרוני]
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=1&Area=4&EventId=13809 דודה פרידה], באתר הבמה
* 
* 
* 
* 
* מיכל בעדני, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=6000&Subj=1&Area=1 חגיגות השנה לדודה פרידה], באתר הבמה, 8 באוקטובר 2007
* [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=402370 "דודה פרידה" היא ההצגה הטובה ביותר לשנת 2006 בפסטיבל עכו], באתר נענע10, 12 באוקטובר 2006
* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=3910&Subj=1&Area=1 צבי גורן מפסטיבל עכו – חלק ג'], באתר הבמה, 12 באוקטובר 2006

קטגוריה:זוכי פרס קיפוד הזהב
קטגוריה:מחזות נעמי יואלי
קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:מחזות בעברית
קטגוריה:מחזות משנות ה-2000
קטגוריה:יצירות משנת 2007