OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פשעי אקורדיון

פשעי אקורדיון הוא רומן מאת הסופרת האיטלקית אני פרו שנכתב בשנת 1996 ועוסק בחייהם של מהגרים מארצות שונות בארצות הברית.

סיפורו של בונה האקורדיונים מבוסס על סדרה של 11 כתבות שהתפרסמו במרץ 1891 בעיתון Daily Picayune שהופץ בניו אורלינס, המתארות את מעשי הלינץ' שנעשו ב-11 איטלקים בניו אורלינס באותה שנה.

הדמויות בספר הן דמויות בדויות ששולבו באירועים אמיתיים, שחלקם עובדו לסיפורים. כמו כן הספר מכיל מודעות מעיתונים, פטפטת רדיו, כרזות, שירים, חלקי פזמונים, תווים על חפצים יומיומיים ורשימות ארגונים- חלקם אמיתיים וחלקם בדויים.

"פשעי אקורדיון" תורגם לעברית בשנת 1999 על ידי שרה פ' פרידמן.

==מבנה הספר==
הספר בנוי משמונה חלקים, כאשר כל חלק מספר את סיפורה של משפחת מהגרים אחרת, ללא כל רצף תוכני בין הסיפורים השונים, מלבד האקורדיון, המתגלגל בדרכים שונות ומשונות ממקום למקום ומיד ליד, ובכך מעביר את המוקד של עלילת הספר למקום חדש ולדמויות חדשות, אשר לא קשורות בשום אופן לדמויות שהוזכרו בסיפורים הקודמים. כל דמות חדשה שמקבלת לידיה את האקורדיון, מקבלת אותו במצב יותר ויותר גרוע, עד שלקראת סוף הספר מושלך האקורדיון החבול לאש – כמאה שנה אחרי שנבנה באיטליה.

==סגנון הספר==
כל הסיפורים מסופרים בגוף שלישי, על ידי מספר יודע-כל.

===מוטיבים===
* בתחילת כל סיפור מופיע איור של סוג מסוים של אקורדיון עם כיתוב שאומר איזה סוג זה.
* סוגריים - לכל אורך הספר, מפעם לפעם, נעצרת העלילה, אשר מבחינת הקורא מתרחשת בהווה, ונפתחות סוגריים בהן מסופר בקצרה עתידה של הדמות המדוברת, או עתיד צאצאיה, אשר לא קשור לעלילת האקורדיון. כך למשל, באמצע ההפלגה מאיטליה לארצות הברית, פתאום נפתחות סוגריים, בהן מסופר כי כעבור שנים, סילבאנו, בנו של בונה האקורדיונים, נורה למוות בג'ונגל על ידי אינדיאני. לאחר שהסוגריים נסגרות, חוזרת העלילה לספינה בה מפליג סילבאנו.
* מוטיב שחוזר על עצמו בכל חלק מחדש, הוא שכל מהגר שהאקורדיון מגיע לידיו בטוח שאקורדיון הוא כלי עממי של העם שלו, והמוזיקה שיש לנגן באקורדיון היא המוזיקה העממית של העם שלו.
* מוות כואב ועלוב- מוטיב נוסף שחוזר על עצמו לכל אורך הספר, הוא דרכים כואבות ונטולות כבוד בהן הדמויות השונות מסיימות את חייהן: כך למשל, בונה האקורדיונים האיטלקי נרצח בלינץ'; בויטל, החקלאי הגרמני תאו הבשרים (תרתי משמע), נפטר כתוצאה מניתוח באשכיו; אבלרדו, המלצר המקסיקני, נפטר לאחר יומיים של ייסורי תופת לאחר שנעקץ על ידי יתוש קטלני, וכן הלאה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1996
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
ריבלין

ריבלין הוא שם משפחה יהודי שפירושו צאצא של "רבקה". (בשם חיבה – ריבל'ה)

*
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה מטרונימיים
תאוריה קווירית

תאוריה קווירית (מאנגלית: Queer theory) היא תאוריה ביקורתית הכוללת טיעונים פילוסופיים נגד הטרונורמטיביות ובעד נזילות מגדרית ונזילות מינית.

התאוריה הקווירית הושפעה רבות מכתביהם של מישל פוקו וג'ודית באטלר, ובכלל מכתיבתן של הוגות פמיניסטיות שביקרו את הרעיון לפיו מין וזהות מגדרית חד הן מבחינה מהותנית, לעיתים בהישען על גישת קונסטרוקטיביזם חברתי ולעיתים בהישען על ממצאים ביולוגיים על אינטרסקסואליות.

בעוד לימודים קווירים בוחנים את הטבעיות או חוסר הטבעיות שבמיניות הומוסקסואלית, התאוריה הקווירית מרחיבה את ההתמקדות לכל התחום פעילות או זהות מינית הנופלת לתוך קטגוריות של נורמה או של סטייה חברתית.

התאוריה הקווירית נקשרת בהכרח בהפצת הפוליטיקה של קבוצות להט"ב והגנה עליה אל מול דיכוי והומופוביה, אולם המחקר הקווירי גולש מעבר לכך אל שאלות בסיסיות על אודות טיבן הפוליטי, ואף עצם לכידותן, של הקטגוריות הרווחות והנורמליות לכאורה של ההטרוסקסואליות.

החל משנת 2000 מתקיים באוניברסיטת תל אביב מדי שנה כנס סקס אחר ללימודי להט"ב ותאוריה קווירית.

==תאורטיקנים בולטים==

==ראו גם==

* אנרכיזם קווירי
*קוויר
*קריאה קווירית
*הטרוסקסיזם
*תפקידי מגדר
*הגל השלישי של הפמיניזם
*פמיניזם פוסטמודרני
* סיסג'נדר

==קישורים חיצוניים==
* [http://cms.education.gov.il/NR/rdonlyres/593D6EDB-0B20-48EF-8106-47F01188DA00/26973/ספרותלהטביתמומלצת.doc רשימת הספרות הקווירית המומלצת של עמותת חושן] 
* 
* [https://pigumim.org.il/family-capitalism-anus/ גי אוקנם, משפחה, קפיטליזם, פי הטבעת. פיגומים 2024]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:להט"ב: היסטוריה
קטגוריה:לימודי מגדר
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:פמיניזם
קטגוריה:פילוסופיה של המיניות
רפאל חמיצר

רפאל חמיצר (בגרמנית: Raphael Chamizer; 10 במאי 1882 – 28 באוקטובר 1957) היה רופא ופסל גרמני-ישראלי.

==קורות חיים==
חמיצר נולד בלייפציג שבגרמניה, לאגנס ולמזרחן מוריץ (מרדכי) חמיצר. אביו היה מזרחן, מנהל המחלקה המזרחנית בהוצאת בנש-דרוגולין . מוריו בבית הספר, שזיהו את כישרונו, ביקשו למושכו ללימודי אמנות או אדריכלות, אך הוא בחר ברפואה עם סיום לימודיו התיכוניים ב-1902. הוא למד רפואה באוניברסיטת לייפציג, ולאחר שעבר את מבחני המדינה בשנת 1907 התמחה בקליניקה האוניברסיטאית בלייפציג. בתום שנת התמחות קיבל הסמכה לעסוק ברפואה, ופתח מרפאה בלייפציג. באותה שנה קיבל גם תואר דוקטור, על תזה בנושא "הקשר הפיזיולוגי והפתולוגי בין בלוטות החלב הנשיות לתחום איברי המין" (Über den physiologischen und pathologischen Zusammenhang zwischen den weiblichen Brustdrüsen und der Genitalsphäre). את אמנות הפיסול גילה בעת ביקור באיטליה, שם התרשם מעבודותיו של גלברטי. עם שובו לגרמניה החל לפסל בלא שעבר הכשרה מסודרת. נושא עבודותיו היה דמויות מן המקורות כגון איוב, שלומית לצד יצירות כגון ה"פילוסוף", "הנביא" ועוד.
בשנת 1936 הופיעה בהוצאת ראובן מס מונוגרפיה על יצירתו מאת ארי אבן-זהב, שראתה אור בתרגום עברי ב-1937.

בשנת 1938 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ עסק בפיסול לצד עבודתו כרופא.

בנו, , נהרג במלחמת העצמאות בקרב על ניצנים. נכדו הוא החידונאי דן חמיצר.

נפטר ב-1957. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
== לקריאה נוספת ==
* ארי אבן-זהב, רפאל חמיצר, ירושלים: ר' מס, 1937.
* עפרת, גדעון, מקורות הפיסול הארצישראליים, הרצליה: מוזיאון הרצליה, 1990.

<div class="mw-content-ltr">
* Ari Ibn-Sahav, Raphael Chamizer. das plastische werk, Berlin: Rubin Mass, 1936.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

<div class="mw-content-ltr">
* Dr. Andrea Lorz (Leipzig), [https://www.slaek.de/media/dokumente/04presse/aerzteblatt/archiv/2011-2020/2011/02/0211_076.pdf Dr. med. Raphael Chamizer – Arzt, Literat, Bildhauer], Ärzteblatt Sachsen 2/2011, pp. 76-78 
* [https://web.archive.org/web/20160303170434/http://www.hubertlang.de/6_chamizer1.html Raphael Chamizer, Arzt und Bildhauer], in: Hubert Lang, Leipzig 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים יהודים גרמנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:פסלים ביישוב
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:משפחת חמיצר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1882
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1957
ברכיאל

ברכיאל הוא מלאך במסורת היהודית ובמסורת הנוצרית.

בספר הרזים מופיע ברכיאל כאחד המלאכים שעומדים על המעלה השלישית ברקיע השני וגם על המעלה השמינית באותו הרקיע.

במסורת הנוצרית האורתודוקסית ברכיאל הוא אחד משבעת המלאכים הראשיים (Archangels). הוא המלאך הממונה על הברכה האלוהית וזה שעומד בראש מסדר המלאכים השומרים.

ברכיאל מוזכר בספר חנוך ג'. הוא מתואר שם כמלאך-נסיך העומד בראש צבא עצום של קרוב לחצי מיליון מלאכים הכפופים לו. במקומות אחרים הוא מוזכר כמלאך האחראי על הברק והרעם.

ברכיאל מוזכר בספר הדמונולוגיה הנוצרי מהמאה ה-17 מפתח שלמה, המבוסס על מקורות מיסטיים קבליים ומוסלמים. במקורות יהודיים מסוימים הוא מוזכר כאחד המלאכים הנופלים או בני האלוהים שחטאו. במקורות אחרים (נוצריים) הוא מופיע כראש המלאכים השומרים אך ניתן להתפלל אליו ישירות במקום למלאכים השומרים על מנת לזכות בחסדיהם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלאכים
קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:מלאכים בנצרות
לילו גומפרץ-ביאטוס

לילו גוּמפֶּרץ-בּיאָטוּס (Lilo Gumpertz-Beatus; 1914 - ?) הייתה פסלת ישראלית ילידת גרמניה.

נולדה במנהיים שבגרמניה.
למדה אמנות בבית הספר למלאכת מחשבת בפרנקפורט ואחר-כך במינכן, ציריך ופריז.
בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל. עסקה בפיסול פיגורטיבי.

בשנת 1939 זכתה גומפרץ-ביאטוס בפרס דיזנגוף על פסלהּ "ראש".

==לקריאה נוספת==
* קרל שוורץ, האמנות היהודית החדשה בארץ ישראל, ירושלים: ר’ מס ('ספרית מס למדע פופולרי'), 1941, עמ' 157.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:זוכות פרס דיזנגוף
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
שילה דה-בר

שילה דה-בר (נולד בשנת 1968) הוא העורך הראשי לשעבר של העיתון "ידיעות אחרונות" בשנים 2007–2010.

==ביוגרפיה==
דה-בר נולד בדיסלדורף שבגרמניה להורים ישראלים (אדריכל וגננת) ששהו שם לצורך לימודים. דה-בר גדל והתחנך במדרשת בן-גוריון. בצה"ל שירת שירות קרבי כקצין וכלוחם. לאחר שירותו הצבאי סיים תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.

דה-בר החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות התשעים בקורס עורכים של "ידיעות אחרונות", התקדם במהירות לתפקיד רכז הכתבים בעיתון ואחר כך לראש דסק החדשות והפך למקורבו של אילון שליו שהיה עורך העיתון הראשי משנת 1998.

בשנת 2000, בעקבות הדחתו של שליו, פרש מהעיתון לעסקי היי-טק, אולם החליט ב-2002 לחזור לתחום העיתונות וקיבל על עצמו (יחד עם רם לנדס) להקים את חברת החדשות של ערוץ 10. בשנת 2005 חזר לידיעות כעוזר אישי למו"ל ארנון מוזס, שמינה אותו ב-2007 לעורך הראשי של העיתון (במקום רפי גינת). ב-28 בדצמבר 2010 הודיע על פרישה מתפקידו.

==חיים אישיים==
דה-בר הוא בנו של האדריכל אורי דה בר. נשוי בשלישית. היה נשוי בעבר להילה אלרואי. אב לחמישה ומתגורר בכפר סבא.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:עורכי ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:מדרשת בן-גוריון: אישים
קטגוריה:בוגרי התיכון לחינוך סביבתי במדרשת שדה בוקר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
מיזאנדריה

מִיזְאַנְדְרִיָה היא שנאת גברים (מיוונית: מיסוס = שנאה ואנדרוס = של גבר), המונח המקביל למיזוגיניה, שנאת נשים. לצד שני המושגים קיים מושג המיזנתרופיה, שנאת בני האדם ככלל. מושג קשור הוא אנדרופוביה, פחד מגברים. מיזאנדריה יכולה לבוא לידי ביטוי בדרכים רבות, בהן הדרה חברתית, אפליה מינית, עוינות, זלזול בגברים, אלימות נגד גברים והחפצה מינית.

המונח מיזאנדריה נמצא בשימוש פחות מהמונח מיזוגיניה, והדיון הציבורי והאקדמי עליו אינו נפוץ. מספר חוקרים, רואים את המיזאנדריה כצורה נוספת של דעה קדומה, בדומה למיזוגניה, גזענות, אנטישמיות והומופוביה. לטענת חוקרים אלו, גברים עוברים סטריאוטיפיזציה במספר דרכים כך שהם הופכים ל"שד", למי שאין בו צלם אנוש. 

אחד מהספרים הבולטים באשר למיזאנדריה הוא ספרה של הפמיניסטית ג'ודית לווין בספרה "My Enemy, My Love: Man-hating and Ambivalence in Women's Lives", הרואה את המיזאנדריה כ"השנאה אשר אינה מעזה לומר את שמה", פרפרזה של הציטוט הידוע של אלפרד דאגלס. פול ניית'נסון (Paul Nathanson) וקת'רין יאנג (Katherine K. Young) הוציאו סדרת ספרים גם הם בנושא זה.

==ראו גם==
* מיזוגיניה
* מיזנתרופיה 
* מיזולוגיה
* גזענות הפוכה
* פמיניזם

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Who Stole Feminism: How Women Have Betrayed Women, Christina Hoff Sommers, 1994.
* Sexual Correctness: The Gender-Feminist Attack on Women, Wendy McElroy. 
*Spreading Misandry: The Teaching of Contempt for Men in Popular Culture; Paul Nathanson and Katherine K. Young, McGill-Queen's University Press, Montreal, 2001. 
*Legalizing Misandry: From Public Shame to Systemic Discrimination against Men; Paul Nathanson and Katherine K. Young, McGill-Queen's University Press, Montreal, 2006.
*My Enemy, my Love: Man-hating and ambivalence in women's lives, Judith Levine, 1992.
*The Myth of Male Power, Warren Farrell, Berkley Trade, 2001.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* ג'רי הראל, [https://mida.org.il/2021/04/02/%D7%94%D7%94%D7%A1%D7%AA%D7%94-%D7%95%D7%94%D7%94%D7%9B%D7%9C%D7%9C%D7%94-%D7%A0%D7%92%D7%93-%D7%92%D7%91%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C-%D7%95%D7%91%D7%A2%D7%95%D7%9C%D7%9D/?fbclid=IwAR2rdG9czUkE-EFgaK1VmXmPM7_XyTFIl2eHR4AN7gixbPIMiyLUIXDcf1w ההסתה וההכללה נגד גברים בישראל ובעולם: תמונת מצב], אתר מידה, 2 באפריל 2021
*

קטגוריה:שנאה
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:התנהגות
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:רגשות
קטגוריה:אפליה מינית
אליעזר שטריך

אליעזר שְטְריך (1879, דווינסק – פברואר 1941, חיפה) היה פסל ארצישראלי יליד לטביה.

שטריך נולד בדווינסק, לטביה ולמד אמנות בבית הספר לאמנות בפטרבורג ואחר כך באקדמיה לאמנות בעיר. בשנת 1905 סיים בהצטיינות ונסע לפריז בעקבות מלגת לימודים שקיבל. עם סיום לימודיו שם בשנת 1907, שב שטריך לפטרבורג ועסק בעיצוב תפאורות ובעיצוב תכשיטים. בין היתר עבד עבור "בית פָבֶּרזֶ'ה". על עיצוב תבליט קיבל שטריך מדליית-זהב מן הצאר ניקולאי השני.

בשנת 1914, בגיל 35, הוזמן לנהל מחלקה של "עבודות מקשה" ב"בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", שם שהה עד 1915. ב-1917, לאחר כיבוש הארץ על ידי הבריטים, התגייס ל"גדוד העברי" ושירת בו עד 1918. לאחר שחרורו שב ללמד בבצלאל עד שנת 1921. בשנת 1923 מונה כמורה לציור בבית הספר הריאלי בחיפה ובטכניון, ושימש בתפקידים אלו כ-16 שנים. נפטר בחיפה ב-1941. 

בין עבודותיו - "דיוקן הרמן שטרוק" (1923)

==קישורים חיצוניים==

* 
* אליעזר פרנקל, '[http://www.sadnafrenkel.co.il/pdf/PDF2/10.%201900-1909.pdf#page=8 שטריך, אליעזר]', בספרו: [http://www.sadnafrenkel.co.il/pdf/PDF2/10.%201900-1909.pdf כרונולוגיה: תולדות האמנות, 1900–1909], תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993, עמ' 430–431
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:סגל בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1879
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1941
מאיר גולדברג

מאיר גולדברג (נולד ב-30 בנובמבר 1957) הוא פזמונאי, פרסומאי וקופירייטר ישראלי.

==ביוגרפיה==
מאיר גולדברג נולד בגבעתיים ב-30 בנובמבר 1957. הוא החל לכתוב שירים כבר בגיל 6. עבר טירונות גולני ואת רוב שירותו הצבאי עשה בחיל השריון.
בין השאר השתתף בקרב סולטאן יעקוב במלחמת לבנון הראשונה.

שיריו של גולדברג החלו להתפרסם רק כשהיה כבן 30. ליעל לוי כתב את השיר "לך לאן שתלך", שהלחין קובי אייזנמן ולקורין אלאל כתב מילים לכמה מלהיטיה הגדולים, בהם "זן נדיר", "ארץ קטנה עם שפם" ו"התעשייה האבירית" (שנכתב על פרויקט הלביא), שאת שלושתם הלחינה אלאל. בין האמנים הנוספים שכתב להם נמצאים רמי קלינשטיין ("ילד אחר", "אין כמוה", "תינוקי"), גלי עטרי ("מה שאת אוהבת", "ערמונים מהאש", "כשהלב הוא חופשי"), הראלה בר ("טנגו אחרון"), נתן סלור ("ילד עם קוף", "מאושרים הכונו", "איפה אתה", "עצים חולמים יותר", "רגל על רגל") ויסמין אבן ("אגדות ילדים").
במהלך השנים כתב גולדברג שירים רבים לחבריו הקרובים, בהם דנה ברגר ("בומביי", "2007", "לבנות ולהרוס" ו"אבני שפה" יחד עם איתי פרל), דודי לוי ("דוד", "כל הזמן שבעולם", "מלאך", "אם ארצה") ודן תורן ("אימפריות נופלות לאט", "יחסי הציבור של המוות", "טיפות של שיש").

בשנת 1991 שיתפו גולדברג ודן תורן פעולה בכתיבת המילים לאלבום הילדים "זנב לא שוכח".

בשנת 1998 פרסם גולדברג את ספר הילדים "לעזאזל, אני לא מוצא את ישראל" בהוצאת ידיעות אחרונות, עם איורים מאת עמוס אלנבוגן.

בשנת 2004 פתח עם חברו הזמר דן תורן סדנת פזמונאות בשם "סלון הפזמון". באותה שנה הוציא גולדברג אלבום אוסף של שיריו בשם "מילים: מאיר גולדברג". בעקבות האלבום הועלה במועדון הבארבי בתל אביב מופע מיוחד של שיריו הגדולים של גולדברג, שבוצעו על ידי אמנים איתם עבד.

בשנת 2005 זכה בפרס שרת החינוך לתמלילן השנה.

בשנת 2006 החל גולדברג לכתוב את סדרת סיפורי הקומיקס המדעיים "ננו קומיקס", בעריכתו של יבשם עזגד ובהוצאת מכון ויצמן למדע.

בשנת 2012 הוענק לגולדברג פרס אקו"ם למפעל חיים ע"ש אהוד מנור בתחום הזמר העברי.

בשנת 2018 החל גולדברג לשתף פעולה עם הזמר סמי בירנבך. אלבום הבכורה של בירנבך בעברית, "מילים בודדות", מכיל 6 קטעים שכתב גולדברג.

במקביל לכתיבת שירים עבד גולדברג לפרנסתו כקופירייטר ופרסומאי. בין השנים 1986 ל-2004 עבד במשרד הפרסום "גיתם BBDO". במהלך עבודתו זו עמד גולדברג מאחורי יצירת הסלוגנים "לימון מוסיף המון", "אשכוליות או לא להיות" ו"סוני, זה כל השוני" (לחברת סוני). בשנים האחרונות הוא מלמד ומנהל משותף במגמת הקופירייטינג ב-ACC, המכללה למקצועות הקריאייטיב ע"ש תרצה גרנות.

גולדברג היה נשוי לליקי אגינסקי (1955–2012), עיתונאית ועורכת, עד מותה, ובנם הוא דניאל גולדברג, זמר-יוצר. מאז שנת 2013 מתגורר גולדברג עם בת זוגו ירדנה ברדה בראש העין עם בנה יהל חגי.

==דיסקוגרפיה==
* מילים: אוסף שירים; כל המילים: מאיר גולדברג; עריכה והפקה: נגה טל דואניאס, אן אם סי, 2003.

== קישורים חיצוניים ==

* יואב קוטנר, , הטלוויזיה החינוכית הישראלית
* 
* דורון חלוץ וינאי יחיאל, [http://www.haaretz.co.il/st/inter/Hheb/musaf/panim/p0803/panim2.html ענייני פנים: מאיר גולדברג], הארץ
* 
* חיים מזר, [https://www.no-666.com/2008/12/15/ילד-עם-קוף-מול-הגלובליזציה ילד עם קוף מול הגלובליזציה], בבלוג של אלי אשד

==הערות שוליים==

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:בוגרי בית ספר מצדה (גבעתיים)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
B-23 דרגון

B-23 דרגון בטיסה
B-23 דרגון היה מפציץ דו-מנועי שפותח על ידי דאגלס איירקראפט קומפני עבור חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) כיורש משוכלל ל- B-18 בולו. התכנון של ה- B-23 דמה מאוד לזה של ה-DC-3 דקוטה. הוא היה המפציץ האמריקני המבצעי הראשון שצויד בעמדת תותחן זנב מזוגגת. טס לראשונה ב-27 ביולי 1939.

ה- B-23 היה חמוש טוב יותר ומהיר משמעותית מה- B-18, אך היה נחות ממפציצים חדשים יותר כגון ה-B-25 מיטשל וה- B-26 מראודר. מסיבה זו, מעולם לא נעשה שימוש קרבי ב-38 מטוסי ה- B-23 שנבנו, והם שימשו לצורכי אימונים, סיור, תובלה (תחת הכינוי UC-67) וניסויים.

המייצב האנכי הגבוה של ה- B-23 הותאם על ידי פורד לשימוש ב-B-24 ליברייטור ולמרות שהביא לביצועים משופרים, לא אומץ מעולם בייצור המטוס. המייצב המותאם הפך מאוחר יותר לסטנדרט במטוס ה- "PB4Y פרייווטיר", נגזרת של ה- B-24 ליברייטור.

== מאפיינים (B-23 דרגון) ==
=== מאפיינים כלליים ===
* צוות: 6
* אורך: 58 רגל 6 אינץ' (17.8 מטר)
* מוטת כנפיים: 92 רגל (28 מטר)
* גובה: 18 רגל 6 אינץ' (5.6 מטר)
* שטח כנף: 993 רגל<sup>2</sup> (92.3 מטר<sup>2</sup>)
* משקל ריק: 19,089 ליברות (8,677 ק"ג)
* משקל טעון: 26,500 ליברות (12,000 ק"ג)
* משקל המראה מרבי: 32,400 ליברות (14,700 ק"ג)
* הנעה: 2 מנועים רדיאליים מדגם R-2600-3 מתוצרת קרטיס-רייט, בעלי דחף של 1,600 כוח-סוס (1,194 קילו-ואט) כל אחד

=== ביצועים ===
* מהירות מרבית: 282 מיל/שעה (245 קשר, 454 קמ"ש)
* טווח: 1,400 מיל (2,300 ק"מ) כשהוא נושא פצצות במשקל 4,000 ליברות (1,800 ק"ג)
* סייג רום: 31,600 רגל (9,630 מטר)
* קצב טיפוס: 1,493 רגל/דקה (7.6 מטר/שנייה)
* עומס כנף: 26.7ליברות/רגל<sup>2</sup> (130 ק"ג/מטר<sup>2</sup>)

=== חימוש ===
* 3 מקלעים בקוטר 0.30 אינץ' (7.62 מ"מ)
* מקלע בקוטר 0.50 אינץ' (12.7 מ"מ) בצריח הזנב
* פצצות במשקל 4,000 ליברות (1,800 ק"ג)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מפציצים אמריקאיים
קטגוריה:מטוסים אמריקאיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מקדונל דאגלס
קטגוריה:מטוסי דאגלס
אסקס

אסקס (באנגלית: Essex) הוא מחוז במזרח אנגליה. עיר המחוז של אסקס היא צ'למספורד (Chelmsford). שם המחוז נוצר מצירוף של המילים East Seaxe, כלומר סקסונים מזרחיים, על שם ממלכת אסקס שהוקמה בשנת 527.

בגלל הקרבה ללונדון, רבות מהערים באסקס משמשות כערי שינה. אוכלוסיית המחוז מגיעה ל-1,729,200 איש, וצפיפותה כ-471 איש לקמ"ר.

== היסטוריה ==
מקורו של שם המחוז נמצא בתקופה האנגלו-סקסונית בימי הביניים המוקדמים. האנגלוסקסיים פלשו לאנגליה בשנת 527 והתיישבו באזור דרום-מזרח אנגליה. בשטח המחוז נמצאת העיר קולצ'סטר, אשר נחשבת לאחת הערים העתיקות בבריטניה. לאחר הכיבוש הנורמני של אנגליה אסקס הפך למחוז.

במהלך ימי הביניים שטח המחוז יועד ליעור, אך תוכניות אלו צומצמו במהלך השנים.

== כלכלה ==
התעשייה המקומית נמצאת בעיקר בדרום המחוז סמוך לשפך נהר התמזה ולנמל טילברי, כשרוב המחוז הוא חקלאי. באסקס נמצא המטה הארצי של חברת ייצור הרכבים פורד. ישנן גם כמספר חברות ביטוח הפועלות במחוז. מזרח אסקס נחשב לאחד מהאזורים העניים ביותר בדרום מזרח המדינה. באזור זה אחוז האבטלה עומד על כ-44%. בניגוד לכך, צפון ומערב אסקס נחשבים לעשירים ומבוססים, עם מעמד ביניים רחב. במחוז ישנן שתיים מתוך 20 הערים האמידות בבריטניה.

== פוליטיקה ==
אסקס נחשב למחוז שמרני מאוד. בבחירות הכלליות בשנת 2017 59% מתושבי המחוז הצביעו למפלגה השמרנית, ומפלגה זו קיבלה את כל 18 המושבים המחוזיים לבית הנבחרים. בבחירות שנערכו בשנת 2015 20.2% מהתושבים הצביעו למפלגת הימין הבדלני UKIP (יותר ממפלגת הלייבור). במשאל העם על חברות הממלכה המאוחדת באיחוד האירופי רוב מוחלט של אזרחי המחוז הצביעו בעד יציאה מהאיחוד.

מועצת המחוז מורכבת מכ-75 נציגים הנבחרים מ-70 מחוזות הבחירה. המועצה במתכונתה הנוכחית הוקמה בשנת 1889. הרכב המועצה בשנת 2017 היה:
* המפלגה השמרנית- 56 מושבים
* המפלגה הליברל-דמוקרטית- 7 מושבים
* מפלגת הלייבור- 6 מושבים
* מפלגת הירוקים של אנגליה וויילס- נציג אחד
* אחרים ועצמאיים- 5
המועצות המקומיות השונות משתנות בגודלן- מכפרים קטנים בני 200 תושבים ועד עיריות של כ-30,000 תושבים ומעלה. כיום יש למעלה מ-300 מועצות מקומיות ועיריות בתוך אסקס.

== שיתופי פעולה בינלאומיים ==
מחוז אסקס מקיים כמספר קשרים עם מחוזות מחוץ לבריטניה, הדמויים לקשרי ערים תאומות. המחוזות המקיימים שיתוף פעולה עם אסקס הם:
* ג'יאנגסו, הרפובליקה העממית של סין
* פיקרדי, צרפת
* תורינגיה, גרמניה
* אקרה, גאנה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20101123083025/http://www.essexcc.gov.uk/ אתר מחוז אסקס] 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
בלייסקי (נפה)

נפת בַּלֵייסְקִי (ברוסית Балейский район) היא אחת מ-28 הראיונים של סובייקט עבר הבאיקל, שהוא אחד מ-87 הסובייקטים המרכיבים את רוסיה.

הנפה ממוקמת במרכז המחוז, ובליי היא העיר הראשית בה. ראש הנפה הוא ויקטור אושקוב (Ушаков Виктор Иванович).

==היסטוריה==
המחוז הוקם ב-11 בפברואר 1935.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חבל מנהלי עבר הבאיקל: נפות
קפציאל

קפציאל הוא מלאך במסורת היהודית והנוצרית שלאחר המקרא, במיוחד בקבלה. שלא כמו מלאכים אחרים, קפציאל לא מתערב לרוב בנעשה ביקום, אלא בעיקר צופה בו. הוא המלאך של הבדידות והדמעות. במסורת הקבלית הוא משויך עם כוכב הלכת שבתאי, ואילו במסורת הנוצרית הוא המלאך שמפקח על מותם של מלכים.

בנצרות נחשב קפציאל לאחד משבעת הארכימלאכים.

מתוך עץ חיים-שער פרק ח': "ונבאר עניין החלום והנבואה ומלאכים והשדים דע כי י' גלגלים דאופנים דעשיה הם חומר וצורה והנה הז' גלגלים התחתונים של שצ"ם חנכ"ל הצורה והנפש שלהם הם ז' מלאכים הידועים סמא"ל למאדים קפציאל לשבתאי כו' ויש בהם טוב ורע והנה הרע שבהם הם נקרא אלהים אחרים הנקרא ע"ז ויש עובדים ע"ז גם אל חומר הגלגלים והכוכבים ונקרא צבא השמים ויש עובדין אל השדים כמ"ש..."

ר' משה קורדובירו, בספרו פרדס רימונים, בשער כד' פרק ג', המתאר את מבנה ההיכלות, בפרשנותו לספר הזהר, מסביר שקפציאל נמצא בהיכל השלישי שנקרא נגה. הוא עומד ב "פתח שלישי לצד צפון, בפתח הזה נודע כשגוזרים על אדם במיני ייסורים בין לחלאים, בין לעניות כל גזר דין שאינו למיתה. ועל הפתח הזה ממונה קפציאל, לסגור הפתח על גזרת האיש הנגזר שלא תקובל תשובתו בשום אופן בלתי אם תהיה שלמה וחזקה.

קטגוריה:מלאכים
קטגוריה:מלאכים ביהדות
קטגוריה:מלאכים בנצרות
רחוב הרכבת

רחוב הרכבת הוא רחוב מרכזי בתל אביב שנמצא בתפר שבין מרכז העיר ודרום העיר.

הרחוב מתחיל במחלף לה גוארדיה בנתיבי איילון וממשיך אל לב תל אביב, שם הוא מתחבר אל רחוב יהודה הלוי. הרחוב נקרא על שם תוואי מסילת הרכבת יפו–ירושלים שעברה לאורכו וחיברה בעבר בין שתי הערים. בקצה הרחוב הייתה תחנת הרכבת תל אביב דרום, שהייתה תחנת הקצה של הקו בין השנים 1950–1970. ב־1970 הועתקה התחנה אל מחוץ לעיר, מבניה נהרסו (למעט בית המכס הבריטי), והמסילה שעברה ברחוב הוסרה.

הרחוב מעוקל בשל היותו סלול לאורך קו האפיק הטבעי שחוצה אוכף על קו פרשת המים שבין הים התיכון ונחל איילון, והיה התוואי הנוח ביותר להנחת מסילת הרכבת עוד בתקופה העות'מאנית. קטעי המסילה המפורקת הוסבו לחניונים המקבילים לרחוב הרכבת ולרחוב יהודה הלוי עד קצה שכונת נווה צדק, לרבות הדרך העוברת מתחת לגשר שלוש (החניון שבה פורק לטובת פארק המסילה ותוואי הקו האדום מתחתיו).

בין השנים 2006–2009 התבצעו לאורך הרחוב עבודות לבניית מנהרת לה גוארדיה, במטרה להקל על העומסים בכניסה אל העיר. המנהרה מחברת את רחוב הרכבת אל רחוב לה גוארדיה ואל נתיבי איילון בכיוון דרום.

בשנת 2023 מתוכננות עבודות התחדשות ברחוב כחלק מפרויקט שדרת הקריה.

==אתרים לאורך הרחוב==
*בתחילת הרחוב, על גבעה קטנה הפונה אל צומת הרחובות "הרכבת" ו"המסגר", נמצא בית האונייה, אחד הבניינים הידועים בעיר בסגנון הבינלאומי. הכניסה לבית האונייה היא מרחוב לבנדה ולרחוב זה פונה חזיתו הרחבה.
*במפגש עם רחוב לבונטין היה בעבר בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (תל אביב) שבו הוקם המטה הארצי של משטרת ישראל.
*במפגש עם רחוב לבונטין בבית מספר 10 נמצא בניין מרכזת הטלפונים האוטומטית הראשונה של העיר תל אביב. הבניין בתכנונו של האדריכל בנימין צ'ייקין נבנה בשנת 1937 על ידי מחלקת הדואר והטלגרף של ממשלת המנדט הבריטי. המרכזת פעלה בטכנולוגיה שפיתח אלמון סטראוג'ר. הבניין שימש עד לשנת 2013 כמרכזת טלפונים ספרתית של חברת בזק ומאותה שנה שימש כאכסניה של רשת אכסניות אברהם.
*במפגש עם דרך בגין נמצא בית הדר, בניין המשרדים הראשון של תל אביב שעוצב אף הוא בסגנון הבינלאומי.
* בית המכס - מבנה הנמצא כיום על אי תנועה במרכז הרחוב, שלאורכו היו עוצרות רכבות לצורך תשלום מכס, בדרכן מנמל יפו לירושלים.
*מטה משטרת מרחב ירקון.
*בניין ממס"י.

{| align=center
|<gallery>
תמונה:Former police headquarters in Tel Aviv.JPG|בניין המטה הארצי של משטרת ישראל (תל אביב)
תמונה:בית הדר ברחוב הרכבת.jpg|בית הדר הנמצא בפינת רחוב הרכבת ודרך בגין
תמונה:בית המכס תל אביב.jpg|בית המכס וברקע מגדל לוינשטיין שנמצא על דרך בגין
תמונה:רחוב הרכבת2.jpg|בית אמות ביטוח (של חברת כלל) הנמצא מול בית הדר
תמונה:yaskysivan1997.jpg|מגדל לוינשטיין (רחוב הרכבת 30)
תמונה:PikiWiki Israel 41463 Tel Aviv.jpg|מסילת הרכבת שעברה ליד בית הדר
</gallery>
|}

*
הרכבת
ורשאבה צנטראלנה

ורשאבה צנטראלנה (פולנית Warszawa Centralna - "תחנת הרכבת המרכזית - ורשה") היא תחנת הרכבת המרכזית של ורשה בירת פולין. התחנה שאותה תכננו האדריכלים ארסניוש רומנוביץ ופיוטר שימניאק ממוקמת בשדרות ירושלים (Aleje Jerozolimskie) במרכז העיר והיא משרתת רכבות אזוריות, בינעירוניות ובינלאומיות. 
== מבנה ==
התחנה ממוקמת על קו הרכבת התת-קרקעי החוצה את מרכז ורשה ממזרח למערב, בין תחנת "ורשאבה שרודמיישצ'ה ו.קה.דה."(Warszawa Śródmieście WKD) ממערב, ו"ורשאבה שרודמיישצ'ה פה.קה.פה." (Warszawa Śródmieście PKP), המשרתות את רשת הקווים הפרוורית והמרוחקות ממנה מטרים ספורים בלבד. בקווים בינעירוניים, תחנות השירות הסמוכות לוורשאבה צנטראלנה הן "ורשאבה זַחודניה" (Warszawa Zachodnia, "ורשה מערבית") ו"ורשאבה וְסחודניה (Warszawa Wschodnia, "ורשה מזרחית"). במרחק של 400 מטר מהתחנה נמצאת תחנת הרכבת התחתית "צנטרום" (Centrum). בתחנה ארבעה רציפי אי ושמונה מסילות רכבת תת-קרקעיים, והיא כללה כבר בעת פתיחתה דלתות אוטומטיות ודרגנועים, כמקובל במבנים דומים במערב. 

בנייתה של התחנה החלה בשנת 1972 והסתיימה שלוש שנים לאחר מכן. המבנה נחשב לאחת מספינות הדגל של האדריכלות הקומוניסטית בפולין בשנות השבעים של המאה ה-20, אך הפך לפיל לבן כבר בתחילת דרכו בשל שינויים רבים בתוכניות הבנייה שפגעו בהתאמתו למטרה שלשמה נבנה ובאיכות הבנייה. מסיבות תעמולתיות הוחלט להשלים את בנייתה של התחנה בחופזה כדי שתסתיים לפני ביקורו של ליאוניד ברז'נייב בעיר ב-1975. חיפזון זה הוביל לפגיעה באיכות המבנה וחייב עבודות תיקון ושיפוץ שנמשכו בשנות השמונים של המאה ה-20.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
centralwaw.JPG
Warszawa Centralna.jpg
Warszawa Centralna 2.JPG
Warszawa Centralna.JPG
</gallery>

==ראו גם==
* רייל בלטיקה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.kolej.one.pl/index.php?dzial=stacje&id=664&okno=start אודות התחנה]

קטגוריה:ורשה: מבנים
קטגוריה:אירופה: תחנות רכבת
קטגוריה:פולין: רכבות
פנומן

פנומן (באנגלית: Phenomenon) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים בשנת 1996 בכיכובו של ג'ון טרבולטה.

בריאיון לתוכנית "סטודיו למשחק" אמר טרבולטה שסרט זה הוא המועדף עליו מבין סרטיו וכשקרא את התסריט שלו אמר שהוא מוכן לשחק בסרט אפילו בחינם.

==עלילה==
ג'ורג' מאלי (טרבולטה) הוא מכונאי הרכב החביב של העיירה המנהל את חייו על מי מנוחות. ערב אחד לאחר שהוא יוצא מהפאב הוא רואה הבזק אור מהשמים ונופל על הרצפה. כשהוא קם הוא מגלה להפתעתו שיכולותיו השכליות מוגברות באופן משמעותי. כוחותיו מתגלים בהדרגה, הוא מגלה שהוא בעל יכולת טלקינטית, הוא מסוגל לקרוא ולקלוט במהירות לא אנושית, הוא אף מסוגל ללמוד שפה חדשה תוך פחות מיום.

הכוחות של מאלי מפחידים אותו אך הוא מנסה לנצל אותם לטובתו. הוא מפתח דלק אורגני ומפתח שיטה לזיהוי רעידות אדמה מתקרבות בלי שימוש במכשירים.

בעזרת נאט, חברו חובב הרדיו, עולה ג'ורג' על שידור קוד מורס מוצפן של הצבא ומצליח לפענח את הצופן. הוא שולח הודעה מוצפנת כמעשה קונדס אך גורם לבעיות לצבא. הצבא מתחקר אותו אך משחרר אותו בלית ברירה.

כדי להתגבר על הפחד של האנשים ממנו מקים ג'ורג' דוכן הכולל את הספרים הרבים שהוא קרא. כאשר אנשים מתכנסים ודוחקים אותו הוא מתעלף ומוצא את עצמו יותר מאוחר בבית חולים.

מאלי מגלה שהבזק האור שראה בתחילת השינוי שעבר עליו נבע מסרטן במוח שבמקביל לגדילתו עורר חלקים רדומים במוח וזה מה שגרם ליכולות העל-אנושיות שפיתח. מאלי נשאר בבית חולים, ולבסוף בורח לחברתו (משום שרצו לערוך בו ניסוי) עד לפטירתו והעיירה שבה גדל משמרת את זכרו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי פנטזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1996
קטגוריה:סרטי 1996
פטר בקטוב

פֵּטְר בֶּקֶטוֹב (ברוסית: Пётр Бекетов) (1600–1661) היה קוזאק רוסי שייסד מספר ערים בסיביר.

== חייו ==
מצודת יקוטסק
על פי מסמכים בארכיון פטר בקטוב נרשם לשירות צבאי ב-1624. ב-1628 נשלח לסיביר בתור מפקח (ווֹיבוֹדָה) אל בוריאטים כדי לאסוף מיסים. במשך המסע הקשה זה הוא בנה את מצודה ריבינסק. בשנת 1632 פטר בקטוב היה בראשו של המסע לנהר לנה. על חוף נהר לנה הוא בנה את המצודה החשובה ביותר בהמשך המסעות הבאים -יקוטסק. ביקוטיה פטר בקטוב ייסד באותה שנה את ז'יגנסק וב-1636 את אולקמינסק. בשנת 1640 הוא חזר למוסקבה עם 11 אלף רובלים וקיבל תואר "ראש הקוזאקים במצודות על חוף נהר יניסיי". בשנת 1652 יצא בקטוב שנית למסע אל בוריאטים. ב-1653 הקוזאקים שלו בנו מספר מצודות כגון איגרן וצ'יטה ובשנה שלאחר מכן נבנתה נרצ'ינסק על חוף נהר נרצ'י. פטר בקטוב נאלץ לנטוש את מצודת שילקה כי הבוריאטים מרדו וסירבו לשלם מיסים. הוא חזר לאמור ואחר כך הוא חי בטובולסק שבה מת אחרי שנת 1660.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20070106083838/http://oldchita.megalink.ru/persona/beketov.htm ביוגרפיה של פטר בקטוב] 

קטגוריה:מגלי ארצות רוסים
קטגוריה:צ'יטה (עיר)
קטגוריה:ילידי 1600
קטגוריה:נפטרים ב-1661
קלמין

קלמין (Calamine) הוא המרכיב הפעיל בתרחיץ קלמין, המקל על עקיצות יתושים וגרויים שונים בעור.

הקלמין הוא תערובת של 99.5 אחוז תחמוצת אבץ (ZnO) בתוספת חצי אחוז בקירוב של תחמוצת הברזל (Fe<sub>2</sub>O<sub>3</sub>). התרחיץ מצר את נקבוביות העור וגורם ליובש באזור עליו הוא נמרח. מעבר לאלחוש המקום העקוץ, התרחיץ גם מחטא במידה מסוימת את המקום ומונע זיהום הנובע מגרד. בתרחיץ קלמין אין סטרואידים, אנטיהיסטמינים (חומרים מדכאי אלרגיה), או חומרים מלאכותיים אחרים, והוא נחשב תרופה טבעית ובטוחה יחסית להקלה מהירה מפני גרד הנובע מעקיצות חרקים או מחלות עור כגון אבעבועות רוח, אקזמה וגרדת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תרופות
קטגוריה:אבץ
קטגוריה:משחות
אקקי צרתלי

אַקַקִי צֶרֶתֵּלִי (בגאורגית: აკაკი წერეთელი; ) היה משורר גאורגי בולט, ופעיל בתנועת השחרור הלאומית הגאורגית.

== ביוגרפיה ==
צרתלי נולד בכפר סחוויטורי בנפת סצ'חרה במחוז אימרתי שבגאורגיה (קרוב מאוד לכפר סצ'חרה), ב-9 ביוני 1840, בן למשפחת אריסטוקרטים בולטת. שמו של אביו היה הנסיך "רוסטום צרתלי". את ילדותו בילה בכפר "סוונה" בבית משפחת איכרים, על ידי אומנת כפרייה אף היא, כך שכל ילדותו ספג את אווירת חיי האיכרים הגאורגים.

את חוק לימודיו הוא סיים בגימנסיום בכותאיסי, בשנת 1852. בשנת 1863 סיים את לימודיו בפקולטה לשפות מזרחיות באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

הנסיך צרתלי היה חבר קרוב של הנסיך איליה צ'בצ'בדזה, אינטלקטואל גאורגי מודרני, מנהיג הצעירים. דור שנות ה-60 של המאה ה-19 שהונהג על ידי צ'בצ'בדזה וצרתלי מחה נגד המשטר הצארי, והטיף להתעוררות תרבותית ולהגדרה העצמית של הגאורגים.

צרתלי חיבר מאות פואמות פטריוטיות, היסטוריות, ליריות וסטיריות, וכן גם סיפורים הומוריסטיים ונובלה אוטוביוגרפית. הוא היה מעורב באופן פעיל בפעילויות חינוכיות עיתונאיות ותיאטרליות.

השיר הפולקלוריסטי המפורסם, סוליקו, מבוסס על שיר לירי של צרתלי.

הוא נפטר ב-26 בינואר 1915, ונקבר בפנתאון המכובדים הגאורגיים בפנתאון מתאצמינדה שבטביליסי.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070928105717/http://www.caucasus.ge/vin%20vin%20aris/akaki_cereteli.htm אקקי צרתלי באתר www.caucasus.ge], באנגלית
* 

קטגוריה:ילידי 1840

קטגוריה:משוררים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: אצולה
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון מתאצמינדה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:נפטרים ב-1915
גאר דה ליון סנט-אכזופרי

תחנת ליון סנט-אכזופרי
פנים המבנה
גאר דה ליון סנט-אכזופרי (בצרפתית: Gare de Lyon Saint-Exupéry, "תחנת ליון סנט-אכזופרי"; בעבר, Gare de Satolas "גאר דה סטולה") היא תחנת רכבת נוסעים על קו הרכבת במהירות גבוהה "רון-אלפ" (LGV Rhône-Alpes), הממוקמת בשדה התעופה הבינלאומי של ליון בצרפת, כ-20 ק"מ ממרכז העיר. התחנה נקראת על שמו של שדה התעופה, וזה בתורו נקרא על שם חלוץ התעופה בן העיר אנטואן דה סנט-אכזופרי. שדה התעופה בליון היה בין הראשונים בצרפת שזכה בתחנת רכבת מהירה (TGV), שבועות ספורים לאחר שתחנה כזו הושלמה בנמל התעופה שארל דה גול הממוקם במטרופולין של פריז.
התחנה תוכננה על ידי האדריכל הנודע סנטיאגו קלטרווה ונחנכה ב-3 ביולי 1994, במקביל לפתיחת קו הרכבת העובר דרכה והמוביל ממונטנה (Montanay) לסנט-מרסל-לה-ולאנס (Saint-Marcel-lès-Valence). עלות הקמת התחנה הייתה 750 מיליון פרנק צרפתי.

==המבנה==
מבנה התחנה שהפך עד מהרה לסימן ההיכר של שדה התעופה כולו, עשוי בטון מזוין מכוסה בגג פלדה בצורת חצי גליל שאורכו 400 מטר ורוחבו 53 מטר. הגג שבו תבליטים בצורת פירמידות מאפשר חדירת אור מרבית מן החוץ. אורכו של המבנה 500 מטר ורוחבו 50 מטר, והוא אמור לטעת בלב המתבונן דימוי של ציפור בטרם מעופה.

בתחנה שש מסילות רכבת. שתי המסילות האמצעיות מבודדות מהאחרות בתוך "צינור 300" ("Tube 300") ששמו נובע מכך שרכבות יכולות לחלוף דרכו במהירות המרבית, 300 קמ"ש, מבלי להפריע לנוסעים בתחנה. ארבע המסילות האחרות ערוכות מצדיהם של שני רציפי אי. מעבר באורך של 300 מטר הממוקם מעל לתחנה מאפשר גישה אל שני רציפי האי באמצעות מערכת דרגנועים. בצידו המערבי של המבנה תתאפשר הרחבתו לשם בניית מסילת רכבת שתוליך ישירות לעיר ליון. התחנה מקושרת ישירות אל בית הנתיבות של שדה התעופה במעבר באורך של 250 מטר ובו מדרכות נעות.

==שירות הרכבות==
24 רכבות מהירות חולפות בתחנה מדי יום בממוצע, מהן 10 עד 14 מגיעות אל הבירה וממנה. רכבות אלה ואחרות מגיעות גם ליעדים אחרים בפרובאנס וברחבי מחוז רון-אלפ, ורכבת בינלאומית יומית עושה את דרכה אל טורינו ומילאנו. עם זאת, נטען כי עקב חוסר בחיבור עם מערכת התחבורה העירונית בליון, השימוש בתחנה דל לעיתים ובשנת 2005 עברו בה 32,000 נוסעים בלבד. אם כי בשנת 2009 כבר שירתה התחנה כחצי מיליון נוסעים.

==פיתוח==
באוגוסט 2010 הופעל קו הרכבת הקלה המקל על הגישה משדה התעופה אל העיר. בנוסף נבחנות אפשרויות לחיבור תחנת הרכבת לרשת מסילות הרכבת האזורית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מבנים שתכנן סנטיאגו קלטרווה
קטגוריה:רון-אלפ: תחבורה
קטגוריה:צרפת: תחנות רכבת
קטגוריה:ליון: מבנים
קטגוריה:אנטואן דה סנט-אכזופרי
קטגוריה:1994 בצרפת
קאמארון דה לה איסלה

פסלו של קאמארון דה לה איסלה בעיירה לה לינאה ב[[אנדלוסיה, ספרד]]

== ביוגרפיה ==
חוסה מונחה קרוז, הידוע יותר בשם הבמה קאמארון דה לה איסלה (בספרדית: Camarón de la Isla; 5 בדצמבר 1950 – 2 ביולי 1992), הוא מגדולי זמרי הפלמנקו של המאה ה-20, וסמלה של הקהילה הצוענית באנדלוסיה.

קאמארון נולד למשפחה ענייה בעיר סן פרננדו במחוז קדיס. אביו הנפח ושאר משפחתו נהגו לשיר, לנגן ולרקוד פלמנקו באופן חובבני, וכבר כשהיה ילד צעיר נהג לשיר עמם. קאמארון לא זכה להשכלה פורמלית, ועד יום מותו לא ידע קרוא וכתוב. כילד פלא נהג קאמארון להופיע ברחבי ספרד, וכבר בגיל 19 יצא אלבום הבכורה שלו שהכיל השפעות של ג'אז, רוק ומוזיקת עולם.

עד מותו בשנת 1992 מסרטן הריאות, גרם קאמארון למהפכה בפלמנקו, יחד עם אמנים נוספים עמם גם הופיע כגון פאקו דה לוסיה, ויסנטה אמיגו וטומטיטו. את המהפכה אמנם החלו אמנים כמו רמון מונטויה, כבר בראשית המאה ה-20, אך את נפחה המשמעותי קיבלה בזכות קאמארון וחבריו, שהפכו את הפלמנקו ל"פלמנקו מודרני". ה"פלמנקו המודרני" נותן יותר ביטוי לנגינה וירטואוזית על הגיטרה, ובנוסף פתוח לשימוש בכלים נוספים כמו ה"קחון" - תוף הפלמנקו, פסנתר, סקסופון, גיטרה חשמלית, בס וכדומה. 

שם הבמה "קאמארון", שפירושו בספרדית חסילון, ניתן לו על ידי דודו בשל עורו הבהיר. הסיומת "דה לה איסלה", שמשמעה "מהאי", ניתנה לו שכן עיר מוצאו סן פרננדו שוכנת על אי (איסלה דה ליאון).

==דיסקוגרפיה חלקית==
עם פאקו דה לוסיה
<div style="direction: ltr;">

# Al Verte las Flores Lloran (1969)
# Cada Vez que Nos Miramos (1970)
# Son Tus Ojos Dos Estrellas (1971)
# Canastera* (1972)
# Caminito de Totana (1973)
# Soy Caminante (1974)
# Arte y Majestad (1975)
# Rosa María (1976)
# Castillo de Arena (1977)
</div>

עם פאקו דה לוסיה וטומטיטו
<div style="direction: ltr;">
# Como el Agua (1981)
# Calle Real (1983)
# Viviré (1984)
# Potro de Rabia y Miel (1992)
</div>

עם טומטיטו
<div style="direction: ltr;">

# Te lo Dice Camarón (1986)
# Flamenco Vivo (1987)
# Camarón Nuestro (1994)
</div>

אחרים:
# La Leyenda del Tiempo 1979 - יצא לאור כאלבום סולו.
# Soy Gitano 1989 - יצא לאור יחד עם המקהלה הפילהרמונית המלכותית, עם הופעת אורח של טומטיטו.

==קישורים חיצוניים==

איור של דה לה איסלה בהופעה עם [[פאקו דה לוסיה]]
* 

קטגוריה:זמרים ספרדים
קטגוריה:זמרים השרים בספרדית
קטגוריה:זוכי פרס גראמי הלטיני
קטגוריה:נפטרים מסרטן הריאה
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1992
רוד שואו

רוד שואו (באנגלית: Road show) הוא הליך שיווקי שבו מציגות חברות את כוונות גיוס ההון שלהן בפני משקיעים. התהליך מאורגן פעמים רבות על ידי חתמים, שנשכרים על ידי החברות לסייע להן במלאכה זו. הליך זה משרת בדרך כלל את גיוסי הכספים שמבקשות החברות לבצע, משום שהוא מזרז את היכרות החברות עם סדרה גדולה של משקיעים פוטנציאליים.

בדרך כלל ישתתפו ברוד שואו בכירים בחברה (כגון מנכ"ל או סמנכ"ל כספים), החתם המלווה אותם בתהליך ויועצים. מצד המשקיעים עשויים להיות נוכחים במפגשים הללו, אנליסטים מבתי השקעות, מנהלי תיקי השקעות, מנהלי קופות גמל, מנהלי קרנות פנסיה, מנהלי השקעות פרטיים, בכירים בקרנות השקעה פרטיות וכיוצא בזה.

המושג רוד שואו באנגלית מציין גם מופע של תיאטרון נודד או מסע פוליטי שנועד לקדם אג'נדה מסוימת.

==אופן התהליך==
הרוד שואו יהיה בדרך כלל תהליך אינטנסיבי המתפרש על פני תקופה קצובה בזמן, שלעיתים היא תלויה בהגדרות שקבע החוק. למשל, חברה פרטית המעוניינת להפוך לחברה ציבורית. הרוד שואו יתקיים לאחר שפורסמה טיוטת התשקיף, ורשות ניירות ערך התירה לחברה לפתוח בהליך הגיוס. כדי לעניין סדרה ארוכה של משקיעים ונציגיהם במהלך הרוד שואו, החברה תציג להם מצגות המתבססות על פי טיוטת התשקיף או התשקיף עצמו (אם הושלם), ותבקש לעניין את המשקיעים בהשתתפות בהנפקה או בגיוס הכספים.

שמו העברי של ה"רוד שואו" עשוי פשוט להיות מצגות למשקיעים. מקור השם מגיע מארצות הברית, שם עורכות החברות המעוניינות לגייס הון, נסיעות אמיתיות המתפרשות על פני ימים ברחבי המדינה הגדולה. ה"נסיעה בדרכים", כוללת מעבר בין מדינות שונות, ועריכה אינטנסיבית של סבב מצגות שעשוי להתפרש על פני מספר שבועות לא מועט. בישראל, אורך רוד שואו בין 10 ל-21 ימים, בהתאם לגודל הגיוס ולמצב יכולת הקיבולת של השוק למספר המצגות.

קטגוריה:שוק ההון
קטגוריה:חברות
האנה פאקארינן

האנה פאקארינן
האנה הלנה פאקארינן (בפינית: Hanna Helena Pakarinen; נולדה ב-17 באפריל 1981) היא זמרת פינית, שהייתה לזוכה הראשונה בתוכנית "איידולס", הגרסה הפינית ל"פופ איידול" (שעליה מבוססת גם התחרות "אמריקן איידול").
== חייה ==
נולדה בעיר לאפנראנטה שבמזרח פינלנד, קרוב לגבול עם רוסיה. עבדה כנהגת מלגזה ביום והייתה סולנית להקת רוק מקומית בלילה, טרם זכייתה בתוכנית "איידולס". בתוכנית זו הייתה פאקארינן המועמדת הבולטת לזכייה כבר מההתחלה, ובגמר, שהתקיים ב-9 בינואר 2004 קיבלה 60% מהקולות. בעקבות כך זכתה בצ'ק בסך 30,000 אירו ובחוזה הקלטות ב-Sony BMG.

אלבומה הראשון יצא ביוני 2004 ונקרא "When I Become Me", עליו קיבלה אלבום פלטינה, כשלאחריו יצאו לחנויות התקליטים שני אלבומים נוספים: "Stronger" (ספטמבר 2005) שעליו קיבלה אלבום זהב ו"Lovers" (פברואר 2007), בו כתבה את רוב השירים.

פאקארינן ניצחה בקדם אירוויזיון הפיני, שהתקיים ב-17 בפברואר 2007, עם השיר "Leave Me Alone", המאופיין בסגנון המטאל גותי. בתחרות האירוויזיון סיימה פאקארינן במקום ה-17 בלבד, עם 53 נקודות.

באוקטובר 2007 האנה הוציאה את הסינגל Black Ice שהוא שיר הנושא של סרט בפינלנד. לשיר צולם גם קליפ. בשנת 2008 הוציאה האנה דיסק ששמו "Love In A Million Shades".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרות פיניות
קטגוריה:זמרות-יוצרות פיניות
קטגוריה:זמרות פופ פיניות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2007
קטגוריה:זוכים בתוכניות מציאות
קטגוריה:נציגי פינלנד באירוויזיון
קטגוריה:ילידות 1981
רבי אלעזר הקפר

רבי אלעזר הקפר (נקרא גם רבי אליעזר בן הקפר או רבי אלעזר בן הקפר) היה תנא בדור החמישי והאחרון של תקופת התנאים. הוא היה ידידו של רבי יהודה הנשיא. יש הסוברים שהוא בר קפרא ויש הסוברים שהוא אביו.

== כינויו ==
בהסבר כינויו הקפר קיימות כמה הצעות: 1. מקצועו של ר' אלעזר היה הכנת זפת הקרויה בארמית 'כופר'. 2. מקצועו היה הכנת יין או תרופות מצמח הצלף, שכונה באותה עת קפר או קפרס. 3. מוצאו של ר' אלעזר היה מהכפר 'קפירה'.

== תורתו ==
במשנה מובאים דבריו רק במקום אחד, במסכת אבות:

"הוא המבין" הפרוש הוא: שהקדוש ברוך הוא שומע את המחשבות של בני האדם. גם את המחשבות שבמוח וגם את המחשבות שבלב האדם. ורק הקדוש ברוך הוא מבין למה בני האדם חושבים את המחשבות שהם חושבים.

למרות מיעוט דבריו במשנה, אנו למדים הרבה על מידותיו ופועלו בספרות החיצונית של התנאים. הוא שלל את תופעת ההתנזרות<ref>.</ref> והוקיע את הגאווה העצמית היתירה של האדם. הוא אהב מאוד את ארץ ישראל ואת החיים בה, וראה את השלום כערך עליון. על מידות אלו אנו למדים מאמרותיו:
* "עתידין בתי כנסיות ובתי מדרשות שבבבל שייקבעו בארץ ישראל"
* "גדול השלום – שאין חותם כל הברכות אלא בשלום".

== בית מדרשו ==
רבי אלעזר אף הביא משל יפה מעולם הבנייה לגבי הגאווה: 

כלומר: יש צורך להיות ענו ולא להתגאות, וגם כשהכל ייחרב הענו יחזיק מעמד.

{| align=left
|<gallery widths="190px" heights="170px" perrow="4">
קובץ:Kacrinmuzesi053.jpg|משקוף בית מדרשו של רבי אליעזר הקפר במוזיאון עתיקות הגולן
</gallery>
|}

ציטוט זה הוא בעל משמעות סמלית מעניינת, בהתחשב בתגלית שנתגלה במרכז רמת הגולן;
ממצא ארכאולוגי חשוב שנמצא במסגד כפר דבורה הוא משקוף מעוטר בשני עופות דורסים, האוחזים זר במקוריהם. על המשקוף חרותה הכתובת: זה בית מדרשו שהלרבי [= של רבי] אליעזר הקפר.

זה הממצא היחיד מתקופת התנאים שבו נזכר המושג בית מדרש. וזהו, אם-כן, המבנה היחיד מימי חז"ל המזהה את עצמו כבית-מדרשו של אחד הרבנים. מעניינת העובדה כי הקפר צוטט כאומר שאל יהיה אדם כמשקוף, שהרי בשעת חורבן המשקוף לא ישרוד, ודווקא שמו שרד על משקוף.

המשקוף מוצג כיום ב"מוזיאון עתיקות הגולן" בקצרין.

== תלמידו ==
תלמידו היה רבי יהושע בן לוי. לפי מחקרו של בעל ה-"ערכי תנאים ואמוראים", היו שני רבי יהושע בן לוי, והזקן שבהם היה תלמידו של רבי אלעזר הקפר ונפטר על מיטתו (ולא עלה השמימה בחייו). ייתכן שהוא "רבי יהושע בן לוי הקפר" שקברו נמצא, בהתאם לשם רבו "רבי אלעזר הקפר".

== קברו ==
רבי בספרו "איגרת הקודש <small>(גלילות ארץ ישראל)</small>", סביב שנת 1624 לספירה, מציין את קברם של "רבי אלעזר הקפר ובנו בר קפרא" במערה ביישוב "קפרא" (קברה). כיום חורבה הממוקמת בסמוך לכרמיאל.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* ורד אליצור (נֹעם), [https://web.archive.org/web/20160303174200/http://www.herzog.ac.il/index.php/component/content/article/19-/-/806- הצצה אל עולמו של תנא גולני], רבי אליעזר הקפר, פורסם ב-"על אתר", מכללת הרצוג, ניסן, תשנ"ט
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:רמת הגולן: רבנים
קטגוריה:כתובות בכתב יהודי של ימי בית שני
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2
וילג' פיפל

וילג' פיפל (או כפי שנקראו בטעות בתרגום לעברית: אנשי הכפר (באנגלית: The Village People) הוא הרכב דיסקו קונספטואלי, הורכב בשנות השבעים המאוחרות בשכונת גריניץ' וילג' בניו יורק, מדינת ניו יורק. הלהקה ידועה במסרים החד-מיניים שלה ובכך שחבריה מופיעים לבושים במבחר תחפושות כמו: בנאי, מלח, קאובוי, אינדיאני, אופנוען ושוטר, שעם הזמן קיבלו מעמד של קאלט בקהילת הלהט"ב בפרט ובתרבות האמריקאית בכלל. 
הלהקה זכתה להכרה והצלחה בזמנה גם בזכות המנגינות הקליטות והטקסטים החד-מיניים הרומזניים שלהם, כשלעיתים קרובות הם מלגלגים על המאצ'ואיזם הזכרי בחברה האמריקאית והערצת הגבר הגיבור והלוחם, השוטר או החייל. בין הלהיטים הכי מוכרים שלהם נמצאים In the Navy, Macho Man ו-Y.M.C.A.&lrm; שעדיין פופולריים בפסטיבלים ובאצטדיונים, אף על פי שעברו מספר עשורים מתחילת הפצתם. השיר Y.M.C.A נחשב כאחת מהקלסיקות בז'אנר הדיסקו, וכגיי אייקון. 

הלהקה מכרה למעלה מ-100 מיליון אלבומים וסינגלים ונחשבת לאחת הלהקות המשפיעות והחלוצות בתחום ז'אנר הדיסקו ולאחד הסמלים הגדולים של היצירה הלהט"בית לדורותיה.

הפופולריות של הלהקה גם בישראל הודגמה באזכורה ההומוריסטי בשירה של להקת תיסלם, "תנו לי רוקנרול":

השם "אינדונזי" הוא עיוות של שם השיר "In the Navy".

==חברי הלהקה==

חברי ההרכב הנוכחי:
* ג'ף אולסון
* אריק אנזלון
* ריי סימפסון
* פליפה רוז
* אלכס בריילי
* דייוויד "צלקת" הודו

חברים לשעבר:
* רנדי ג'ונס
* גלן יוז
* ויקטור ויליס
* ריי סטיבנס
* מארק לי
* מיילס ג'יי
* פיי דאגלס
* ביל וייטפילד
* אלכס טימרמן

==דיסקוגרפיה==

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.youtube.com/channel/UCeWkruiHm7NL7OvjPyVshkw ערוץ ה"יוטיוב" של הלהקה]
* [http://www.randyjonesworld.com/ האתר הרשמי של רנדי ג'ונס]
* [http://www.milesjaye.com/ האתר הרשמי של מיילס ג'יי]
* [https://web.archive.org/web/20170627080703/http://www.victorwillisworld.com/ האתר הרשמי של ויקטור ויליס]
* [https://web.archive.org/web/20060715222027/http://www.feliperose.com/ האתר הרשמי של פליפה רוז]
* [https://www.bbc.com/culture/article/20200804-the-gay-ecstasy-of-the-village-people The gay ecstasy of the Village People] - מאתר ה-BBC

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות אמריקאיות
קטגוריה:דיסקו
קטגוריה:תרבות להט"ב: להקות
קטגוריה:הרכבים ולהקות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1977
ורטיגו (טיסה)

וֶרְטִיגוֹ הוא אובדן התמצאות מרחבית. המונח בעברית מוכר בעיקר בהקשרים של טיסה בהן הוא מתאר אובדן יכולת ההתמצאות במרחב כתוצאה מאובדן סימנים ויזואליים שנובע מתנאי אל-ראות, כגון טיסה בתוך עננים כבדים, ערפל או טיסה בלילה חשוך מעל ים, ולעיתים אף מעל יבשה. המונח ורטיגו נפל משימוש לתיאור תופעה זאת ברוב המצבים אך נשאר בשימוש בעברית והוא בעל קשר לתסמין הרפואי באותו שם שמתאר תופעה שונה: ורטיגו, שהוא איבוד שיווי משקל ואיזון עצמי בגלל בעיה באוזן הפנימית, לעומת ורטיגו בטיסה המתאר בעיה הנובעת מפרשנות שגויה לתחושה מהאוזן הפנימית.

כדי להתמודד עם הבעיה הזו, טייסים מאומנים לטוס תוך התייחסות לנקודות ציון בולטות במרחב ואל מכשירי הכיוון והניווט, כגון מצפן, מד גובה, מד אופק מלאכותי ועוד.

בעת אובדן היכולת להתייחס לנקודות ציון חיצוניות, ישנה נטייה טבעית לטייס לאבד במהירות את תחושת המרחב, ולחוש שהוא טס בכיוון, גובה ומהירות שונים מהמציאות. תאונות מטוסים רבות התרחשו עקב ורטיגו. במקרים רבים סברו הטייסים שהם עולים כלפי מעלה, בעוד שלמעשה היו הפוכים על גבם, וטסו לכיוון הקרקע.

בתעופה נפוץ המושג הלועזי Spatial Disorientation (או בראשי תיבות: SD) וגורם זה אחראי לכ-25 אחוז מכלל התאונות הקטלניות בתעופה צבאית ואף בעל אחוז תאונות גדול יותר בהקשר של הגורם האנושי בתעופה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* אורי דיין, [http://www.aopa.org.il/userfiles/files/Medical/vertigo.pdf המציאות על אי התמצאות] , אגודת התעופה הכללית בישראל
* יורם פלד, [http://www.aopa.org.il/userfiles/files/safety/YPVertigo.pdf ורטיגו] , אגודת התעופה הכללית בישראל
* 
<div style="direction: ltr;">
* Melchor J. Antunano, [http://www.faa.gov/pilots/safety/pilotsafetybrochures/media/SpatialD.pdf Medical Facts for Pilots: Spatial disorientation], FAA

</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מונחים בתעופה
דניאל חבולסון

דניאל (דניאיל) אברמוביץ' חְבוֹלסוֹן (בתעתיק ארכאי: חוואָלסאָן; בכתב רוסי: Даниил Авраамович (Абрамович) Хвольсон; 3 בדצמבר 1819, וילנה, האימפריה הרוסית – 23 במרץ 1911, סנקט פטרבורג) היה מזרחן, היסטוריון, בלשן וחוקר מקרא רוסי. יהודי מומר.

== קורות חיים ==

נולד בווילנה למשפחה יהודית. קיבל חינוך יהודי מסורתי בחדר ובישיבה. מאוחר יותר למד בכוחות עצמו רוסית, גרמנית וצרפתית. ב-1841 הגיע לברסלאו, והצליח להתקבל לאוניברסיטה, שם התמחה בשפות שמיות, ובייחוד בערבית. ב-1850 קיבל תואר דוקטור באוניברסיטת לייפציג. לאחר חזרתו לרוסיה התנצר, והתקבל ב-1855 כמרצה באוניברסיטת סנקט פטרבורג. ב-1858 החל ללמד גם באקדמיה הגבוהה של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.

== יחסו לעניינים יהודיים ==
על אף שהמיר את דתו, חבולסון נשאר מעורב בעניינים יהודיים במשך כל ימי חייו. הוא העניק בביתו מקלט ליהודים שלא הורשו להתגורר מחוץ לתחום המושב והתרועע עם אנשי רוח יהודים. כך, למשל, כותב נחום סוקולוב במאמרו על הצנזורים השונים של עיתון "הצפירה":

במספר מקרים של עלילות הדם העיד חבולסון בתור מומחה, ושלל כל אפשרות של רצח פולחני על ידי יהודים. כך, הוא השתתף בוועדת בדיקה שמונתה על ידי השלטונות בעקבות עלילת הדם בסראטוב ב-1857. כתוצאה מעבודתו בוועדה זו אף פרסם ספר ברוסית, המתאר את תולדות עלילות הדם בימי הביניים. גם בזמן עלילת הדם בסצ'חרה ("משפט כותאיסי") ב-1878 יצא בביקורת חריפה כנגד החשדות.

מסופר כי את הספר בגנות עלילות הדם שלח לידיד נעוריו הרב יצחק אלחנן ספקטור. למרות כעסו של הרב על חברו שהתנצר, הודה לו הרב וחתם במילים: "כי לכך נוצרת". חבולסון השיב: "ועכשיו שנוצרתי, כאלו לא נוצרתי".

כמו כן, הוא כתב מספר מאמרים שנועדו להגן על היהודים מהאשמות שונות שהופנו כלפיהם. כך, במספר מאמרים התמודד כנגד הטענה לפיה היהדות התלמודית דוגלת בחוסר סובלנות דתית, וכן כנגד הטענה בדבר הסתגרותה של היהדות. במאמר נוסף, הוא טען שלאמיתו של דבר מתנגדיו העיקריים של ישו לא היו הפרושים - מייסדיה של היהדות הרבנית, אלא דווקא הצדוקים. בהמשך לכך הוא טען כי צליבתו של ישו נעשתה בניגוד לחוק העברי, ולכן אין להאשים את היהודים במותו.

== עבודות ==
חבולסון פרסם מספר רב של עבודות בתחומים של ארכאולוגיה מקראית, בלשנות שמית והיסטוריה של המזרח הקדום.

הוא היה חבר בוועדה שתרגמה את התנ"ך לרוסית, תרגום שקיבל את אישור הכנסייה.

== כתביו שתורגמו לעברית ==
* מאמר התמוז: יכלכל דרישה בהוראת שם המקרא תמוז / חבר בשפת גרמנית מאת ד’ חוואלסאהן; והוכן עתה בשפת עברית ובהוספת איזה הערות מאתי איש ח"י גורלאנד, ליק: דפוס רודאלף זובערט, תרכ"ד.
* שריד ופליט: מתרגום עברי ישן לספר הראשון מספרי החשמונאים / י"ל על פי כתב יד משנת 1160-1180 לערך על ידי ד. חוואלזאהן, [<nowiki/>ברלין: מקיצי נרדמים, תרנ"ה].
* דניאל חוואלסאן, ראשית מעשה הדפוס בישראל (תרגם משפת רוסיה עם הערות ונוספות מאת המחבר, משה אלעזר אייזנשטדט), ורשה: לעווינסקי, תרנ"ז-1897. (מהדורה נוספת: תל אביב: י. רובינזון, תשמ"ד-1984.)

== לקריאה נוספת ==
* ש"ל ציטרון, מאחורי הפרגוד: מומרים, בוגדים, מתכחשים, א, וילנה: צ' מץ, 1923. פרק I: דניאל אבראמוביטש חוואלסון עמ' 7–34.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [http://benyehuda.org/zitron/chvalson.html דניאל אבראמוביטש חוואלסון] מאת שמואל ליב ציטרון בפרויקט בן-יהודה
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים מומרים רוסים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים רוסים
קטגוריה:חוקרי מקרא
קטגוריה:מזרחנים יהודים רוסים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1819
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1911