OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דייוויד זינמן

דייוויד זינמן (באנגלית: David Zinman; נולד ב-9 ביולי 1936 בניו יורק) הוא מנצח אמריקאי.

==קריירה==
===השנים הראשונות===
אחרי לימודי כינור בגיל צעיר בקונסרבטוריון אוברלין, למד תאוריה וקומפוזיציה באוניברסיטת מינסוטה וניצוח בטנגלווד. אחר עבד במיין עם פייר מונטה (1958 - 1962) והיה עוזרו מ-1961 עד 1964. זינמן היה מנצח ראשי של התזמורת הקאמרית ההולנדית משנת 1965 עד 1977, מנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר משנת 1974 עד 1985 ומנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם משנת 1979 עד 1982.

אחרי שנתיים כמנצח אורח ראשי, התמנה זינמן למנהל מוזיקלי של תזמורת בולטימור בשנת 1985, משרה שבה כיהן עד 1998. עם תזמורת זו עשה הקלטות חשובות (ביניהן סדרת הסימפוניות של שומאן והרבה מוזיקה אמריקאית) והפך הרכב אזורי למוסד אמריקאי מן השורה הראשונה. לכשרונותיו המוזיקליים תרמו גם נועם הליכות, מחויבות עמוקה לחינוך מוזיקלי וקשרים בקהילה, שימוש יעיל באמצעי התקשורת ויכולת ללגלג על עצמו בהומור ("אני מל ברוקס של הכינור", הצהיר פעם).

זינמן הופיע גם עם תזמורות מובילות ובפסטיבלים בארצות הברית, קנדה ואירופה. הוא ניצח על ביצועי בכורה רבים מספור בבולטימור ובמקומות אחרים, ביניהם יצירות משל אדמס, בולקום, דניאלפור, דוהרטי, קרניס, קירשנר, ראוס וטורקה. הניצוח שלו על הסימפוניה השלישית של הנריק גורצקי עם הסינפונייטה של לונדון היה רב-מכר בינלאומי. זינמן התמנה למנהל מוזיקלי של תזמורת טונהאלה בציריך בשנת 1995 ובשנה שלאחריה התמנה למנהל מוזיקלי של פסטיבל המוזיקה ובית הספר של אספן וקיבל את פרס פיבודי מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. זינמן סיים את תפקידו בתזמורת טונהאלה בשנת 2014.

===כיום===
זינמן השלים עם תזמורת טונהאלה את הקלטת הסימפוניות של בטהובן (2004) ואת הפתיחות של בטהובן (2005) על גבי תקליטורים. הקלטות אלה נהנו משבחים בחוגי מוזיקה נרחבים. הרפרטואר המוקלט שלו מוסיף לגדול בד בבד עם שמה הבינלאומי של התזמורת השווייצרית.

אחרי השלמת מחזור בטהובן, שכלל גם את המיסה סולמניס, הקונצ'רטו המשולש, הקונצ'רטי לפסנתר והקונצ'רטו לכינור בעונת 2005–2006, זינמן מתחיל להקליט את יצירותיו של מאהלר עם תזמורת טונהאלה. שני הקונצרטים שלו עמה בסדרת קונצרטי הפרומס של ה-BBC, האחרון
בשנת 2005, התקבלו בהתלהבות והקונצרט המאוחר יותר שודר בטלוויזיה בבריטניה והציג את בקיאותו המוזיקלית, את רבגוניות פרשנותו ואת שליטתו המרשימה, אם גם ללא הבלטה, בכל היבט של התזמורת ונגינתה.

דייוויד זינמן חי בניו ג'רזי, ארצות הברית ובציריך, שווייץ. נוסף לקונצרטים והקלטות עם תזמורת טונהאלה, שהאריכה את החוזה שלו כמנהל מוזיקלי עד 2010, הוא מנצח על רוב התזמורות המובילות בעולם, ביניהן, לאחרונה, התזמורת הסימפונית של וינה, התזמורת הסימפונית של שיקגו, הפילהרמונית של ניו יורק והפילהרמונית של ברלין. בשנת 1993 ניצח על התזמורת לגרסה המוסרטת של הפקת מפצח האגוזים בבלט ניו יורק סיטי, למוזיקה של צ'ייקובסקי והכוראוגרפיה של ג'ורג' בלנשין.

בינואר 2006 קיבל דייוויד זינמן את פרס תיאודור תומאס מאת אגודת המנצחים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:בוגרי אברלין קולג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
נואף מסאלחה

נואף מסאלחה (בערבית: نواف مصالحة; 26 בנובמבר 1943 – 26 באוקטובר 2021) היה איש ציבור שכיהן כחבר הכנסת, סגן שר, מנהל המחלקה הערבית בהסתדרות וחבר מרכז מפלגת העבודה.

== ביוגרפיה ==
מסאלחה נולד ב-26 בנובמבר 1943, בכפר קרע. הוא למד באוניברסיטת תל אביב, ובמקצועו היה מורה.

בשנת 1988 נבחר מסאלחה לכנסת ה-12 מטעם סיעת המערך. הוא חבר לשמינייה של חברי הכנסת הצעירים במפלגת העבודה אברהם בורג, חיים רמון, יוסי ביילין, עמיר פרץ, חגי מרום, נסים זווילי ויעל דיין. מסאלחה היה ראש המגזר הערבי במפלגת העבודה ובישראל אחת. ב-1992 מינה אותו חיים רמון לסגן שר הבריאות, והשניים שיתפו פעולה בקידום שירותי הבריאות הציבורית במגזר הערבי ובעיקר בהקמת כמאה תחנות "טיפת חלב". בממשלת ברק שימש בשנים 1999–2001 כסגן שר שר החוץ תחת דוד לוי ושלמה בן עמי. בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, לא הצליח מסאלחה להתברג למקום ריאלי, ובעקבות כך הצטרף למפלגת עם אחד ושובץ במקום ה-12 הלא-ריאלי ברשימתה.

בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 התמודד לראשות עיריית כפר-קרע, אך לא עלה לסיבוב השני, ורשימתו למועצת עיריית כפר-קרע אף לא עברה את אחוז החסימה.

עמדותיו המדיניות של מסאלחה נחשבו חריגות בין חברי הכנסת הערבים. הן לא שללו את המדינה היהודית והציגו תמונה מאוזנת ביחס למעמד הערבים במדינת ישראל. הוא הביע הסתייגות מהזדהות גורפת עם אויבי מדינת ישראל, אף על פי שהעיד על עצמו כי הוא חצוי ברגשותיו, והציג את עצמו כמי ש"מאמין בדרך הפשרה". בריאיון עיתונאי לגידי וייץ מ-2015 אמר: .

מסאלחה נפטר ב-26 באוקטובר 2021 בגיל 77, כתוצאה מסיבוכי מחלת נגיף קורונה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ישראל אחת
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:כפר קרע: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השתים עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת החמש עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראלים שנפטרו במגפת הקורונה
בצלאל בן אורי

על פי המתואר בתנ"ך, בְּצַלְאֵל בֶּן אוּרִי היה האמן והאדריכל הראשי שהועסק בתכנון המשכן, עיצובו ובנייתו, ובעשיית כליו ובגדי הכהונה.

==משפחתו==
אורי, אביו של בצלאל, היה בנו של חור משבט יהודה, שהיה בנם של אפרת (מרים אחות משה, על פי המדרש) וכלב בן חצרון (בן פרץ בן יהודה).

ב, מובאת דרשה לפיה היה חור בנו של כלב בן יפונה ולפיה הוכחה לכך שבתקופות מסוימות היה ניתן להוליד בגיל שמונה, על פי חישוב גילו של כלב, המופיע במקרא, והמדרש שעל פיו בצלאל היה בן שלוש עשרה שנה בעת בנין המשכן.

על פי יוסף בן מתתיהו, חור היה בעלה של מרים, אורי היה בנה ובנו בצלאל היה נכדהּ.

==המינוי==
על פי ספר שמות, בשנה הראשונה ליציאת מצרים, פנה ה' אל משה, בסיום הציווי על הכנת המשכן, והציע למנות את בצלאל, יחד עם אהליאב בן אחיסמך משבט דן, לבצע את מלאכת המשכן וכליו.

משה חזר לעם ישראל ובישר להם על המינוי:

===בצלאל ומינויו בראי חז"ל===
חז"ל ראו במינויו של בצלאל דוגמה לדורות למינוי פרנס על הציבור:

חז"ל מזכירים את בצלאל לשבח, ומכנים אותו "פרנס טוב". הוא נמנה בין "שלושה דברים שמכריז עליהם הקב"ה בעצמו".

==ביצוע המלאכה==
משה קרא אל בצלאל ואל אהליאב, והטיל עליהם את ביצוע המלאכה:

הצוות בראשותו של בצלאל עבד בבניין המשכן במשך כמה חודשים. התורה מסכמת את העבודה:

חז"ל משבחים את בצלאל על חוכמתו שבה השתמש בעבודתו, ומביאים דוגמה לכך:

חוכמתו מתבטאת גם במאמר הבא:

==בצלאל בן אורי בתרבות==
דמותו של בצלאל בן אורי נתפסת כאב טיפוס של האמן. האקדמיה לאמנות ועיצוב, "בצלאל", נקראת על שמו. גם הנובלה האוטופית "ירושלים הבנויה" (1924) שחיבר בוריס שץ, מעמידה במרכזה את דמותו של בצלאל בן אורי. בסיפור "עגונות" מאת ש"י עגנון מופיעה דמות ששמה "בן-אורי" ומעוצבת כדמות האמן האידיאלי.

==ראו גם==
*אהליאב בן אחיסמך
*המשכן

==קישורים חיצוניים==
* דוד דב לבנון, [http://www.yeshiva.org.il/midrash/shiur.asp?id=3193 אומנותו של בצלאל], באתר "ישיבה"
* אילנה נח, [http://www.biu.ac.il/JH/Parasha/veyakhel/noa.html בצלאל ואהליאב בוני המשכן] , אוניברסיטת בר-אילן
* הרב יהודה ברנדס, [http://www.nrg.co.il/online/11/ART1/064/356.html בצלאל], nrg יהדות
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים קדומים
קטגוריה:אישים הקשורים לבית המקדש
קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:פרשת כי תשא
קטגוריה:אדריכלים יהודים
אפטר שייב

אפטר שייב (באנגלית: AfterShave; אפטֶר = לאחר, שֵייב = גילוח) הוא תחליב, ג'ל או נוזל המשמש בעיקר גברים לאחר שסיימו להתגלח בפניהם. אפטר שייב עשוי להכיל חומר מחטא כגון אלכוהול שתכליתו למנוע זיהומים, חומר מבשם, וכן קרם לחות לריכוך העור.

אפטרשייבים מחברות שונות משתמשים בניחוח או שמן אתרי כדי לשפר את ריחם ולבדל את עצמם מהמתחרים.

חומרי חיטוי גם משמשים לעיתים קרובות בהכנה של אפטר שייב, ותווית ה-pH של חומרי חיטוי אלה עשויה להיות משמעותית, מפני שחלקם עלולים לגרום לנזק כשמדובר ביובש עורי מתקלף חמור. מותגים רבים אינם חושפים את רמת החומציות של חומרי חיטוי במרכיבים שלהם, והם גם אינם נדרשים על פי חוק לעשות כן.

אפטרשייבים על בסיס אלכוהולי יכולים לגרום לעקצוץ בעור לאחר הגילוח. לרוב עקצוץ זה עובר לאחר כמה שניות. קיימים גם אפטרשייבים ללא אלכוהול.

בתי אופנה ומעצבים רבים נוהגים להשאיל את שמותיהם למותגים של אפטר שייב, וכך אפטר שייב לעיתים מכונה בטעות "או דה קולון".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרפומריה
קטגוריה:כלים ומכשירים (היגיינה)
קטגוריה:גבר
קטגוריה:גילוח
חזירת יהודים

חזירת יהודים ב[[פמפלט שנדפס בוויטנברג; אחד היהודים מתכונן לנשק את פי הטבעת של החזירה]]
חזירת יהודים ב[[קתדרלה של רגנסבורג]]
תפוצת "חזירת היהודים" במבנים בגרמניה ובמדינות השכנות. הפריטים באדום הם מוטיבים שהוסרו\נהרסו.
חזירת יהודים (בגרמנית: Judensau, "יוּדְנְזָאוּ") הוא מוטיב חזותי מימי הביניים באמנות הנוצרית האנטי־יהודית, ובאמנות הקריקטורה האנטישמית, כאשר יהודים מוצגים במגע אינטימי עם נקבת חזיר. המטפורה החייתית של חזירה נועדה לפגוע ולהשפיל, בעיקר משום שהחזיר נחשב ביהדות לטמא במיוחד.

איורים המציגים את "חזירת־היהודים" נוצרו כבר במאה השלוש־עשרה המוקדמת, בעיקר בגרמניה. עד היום ניתן להבחין בהם בכשלושים תבליטי אבן ופסלים בכנסיות ובמבנים אחרים, בעיקר במרכז אירופה. מאז המאה החמש־עשרה מופיע הדימוי בצורת קריקטורה בכתבי־שטנה ובמנשרים. בשפה הגרמנית נקלט הביטוי גם כקללה בעל־פה במאה התשע עשרה. הנאצים אימצוהו לצורך ביטוי־השנאה הנגזר "Saujude" (יהודי־חזירה) לשם העלבתם והשפלתם של יהודים.

==המוטיב הימי־ביניימי וקבלתו==
האיור הימי־ביניימי של חזירת יהודים מציג בני־אדם וחזירה במגע אינטימי. הדמויות האנושיות נושאות את סימני־ההיכר האופייניים ליהודים באותה עת, דוגמת "כובע היהודים" או טלאי צהוב מסוג כלשהו. בגרסה הנפוצה של האיור יונקות דמויות אלה, המאופיינות כיהודים, מעטיניה של החזירה. בגרסאות אחרות הם רוכבים על החזירה כשפניהם לאחוריה, בעודה משתינה, בעוד שבגרסאות נוספות של האיור היהודים מחבקים או מנשקים חזירים.

===תפוצתו של המוטיב===
גם בימינו ניתן למצוא פסלים ותבליטים של חזירת היהודים או איורים שלה באתרים רבים, על־פי־רוב במבני כנסיות. ברבים מהם נתן הזמן את אותותיו, כך שכמעט ואין להבחין במוטיב; אחדים מהם "התגלו מחדש" רק בשנים האחרונות. על פי מחקרו של החוקר ישעיה שחר משנת 1974 ולפי מקורות נוספים, מוטיבים של חזירת יהודים נמצאים באתרים הבאים:

המוצג המוכר העתיק ביותר (משנת 1230 לערך) נמצא בכותר־עמוד באכסדרת הקתדרלה של ברנדנבורג על נהר האבל. הוא מציג את חזירת היהודים כבת־כלאיים בין יהודי וחזיר; הגרסה הזו לא אומצה באתרים אחרים. ייצוגי חזירת היהודים מלמגו, קסנטן, אברסוולדה, וימפפן ומגדבורג משויכים למאה השלוש־עשרה. החוקר שחר מייחס את המוטיבים שבהיילינגשטאדט, בקתדרלה של קלן, במץ, ברגנסבורג, באופסלה, בגנזן, בקולמאר ובנורדהאוזן למאה הארבע־עשרה. את שאר האתרים שנמנו מתארכים למאה החמש־עשרה.

מוטיבים של חזירת יהודים שאינם מוצגים עוד ניתן היה למצוא בקתדרלה של פרייזינג, בפרנקפורט, במגדל העירייה בזלצבורג ובקלהיים (משנת 1519).

בעוד שהדוגמאות הקדומות יותר מוגבלות למבני דת, השימוש ההולך וגובר במבני חולין במהלך המאה החמש־עשרה, כמו למשל בבניין העירייה בזלצבורג, מצביע על קהל היעד ההולך וגדל של המוטיב.

==ראו גם==
*נצרות ואנטישמיות
*עלילת דם
*החזיר ביהדות
*אקלזיה וסינגוגה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנטישמיות בתרבות
קטגוריה:אמנות נוצרית
קטגוריה:חזירים בתרבות
אלעזר בן חרסום

רבי אלעזר בן חרסום היה כהן גדול בתקופת בית המקדש השני. נודע בהתמדתו בלימוד תורה ובעושרו הרב.

==כהן גדול==
רבי אלעזר בן חרסום שימש אחת-עשרה שנה ככהן גדול בבית המקדש השני.

לפי הרמב"ם, בהקדמתו לפירוש המשנה, היה רבי אלעזר בן חרסום בן דורו של אנטיגנוס איש סוכו, תלמידו של שמעון הצדיק. מאמרי חז"ל העוסקים בדמותו של ר' אלעזר בן חרסום מקשרים אותו לדור שלפני חורבן הבית, בימי אגריפס השני. לדברי ב"צ לוריא כיהן אלעזר בן חרסום ככהן גדול מיום שקיבל אגריפס את הסמכות למנות כהנים גדולים בשנת 48 ועד למינויו של ישמעאל בן פיאבי בשנת 51.

חנוך קאהוט בערוך השלם גורס כי השם הוא חְרֵסוּס, וכי מדובר בכינוי הנובע מעושרו של אביו שניתן לו על שם קרויסוס (Crösus) מלך לידיה. לדעת קאהוט אלעזר בן חרסוס זהה עם אלעזר בן חנן או חנינה המוזכר בקדמוניות היהודים (י"ח ב', ב'). ב"צ לוריא מפקפק בפירוש זה, עקב המרחק הגאוגרפי והריחוק התרבותי והלשוני.

==עושרו==
התלמוד מתאר את עושרו הרב של ר' אלעזר:

וכן הוא מוזכר בעניין אדם שמקַדֵּש את אשתו על תנאי שהוא עשיר:

בתלמוד הירושלמי מוזכר שעושרו אבד:

סיפור זה מובא בין סיפורי החורבן הקשורים למרד הגדול, ומכאן שיטת התיארוך המאוחרת.

==שקידתו בלימוד התורה==
עושרו הרב לא מנע ממנו להתמיד במצוות לימוד תורה, ובתלמוד מסופר עליו, במסגרת סיפור עני ועשיר ורשע באין לדין:

על כך אומרת הברייתא (שם): . כלומר, אדם שבא לפני בית דין של מעלה לאחר מותו, וטוען שמפני רוב רכושו לא עסק בתורה - אומרים לו: גם ר' אלעזר בן חרסום היה עשיר, ובכל זאת עסק בתורה, על כן אין טענתך מתקבלת. וכלשון הברייתא: "אם אומר עשיר הייתי וטרוד הייתי בנכסי - אומרים לו: כלום עשיר היית יותר מרבי אלעזר [בן חרסום]?".

== האם היה אחד מעשרת הרוגי מלכות ==

במדרש איכה רבה פרק ב' מוזכר שיש אומרים ש"רבי אלעזר חרסנה" היה אחד מעשרת הרוגי מלכות, וככל הנראה כוונת המדרש היא לרבי אלעזר בן חרסום.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:כהנים גדולים
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
קטגוריה:תנאים
קלינינגרד (מחוז)

מחוז קלינינגרד (ברוסית: Калининградская область) הוא אחד מ-83 הסובייקטים המרכיבים את הפדרציה הרוסית. קלינינגרד הוא המחוז המערבי ביותר ברוסיה והוא מובלעת, כלומר אין לו קישור יבשתי לשאר שטחה של רוסיה. מחוז קלינינגרד נמצא בין פולין וליטא על חוף הים הבלטי, היה חלק מפרוסיה המזרחית והשתייך לגרמניה עד שנת 1945. מחוז קלינינגרד נקרא על שם מיכאיל קלינין, נשיא ברית המועצות לשעבר.

==היסטוריה==

==גאוגרפיה==
שטח המחוז הוא 15,100 קמ"ר. בקרבת חופו של הים הבלטי נמצאים שני אגמי מים מתוקים: אגם קורוניאן, הנחלק בין מחוז קלינינגרד וליטא, ואגם ויסלה, הנחלק בין מחוז קלינינגרד ופולין. האגמים מופרדים מהים הבלטי על ידי רצועות אדמה צרות. אגם קורוניאן מופרד מהים הבלטי על ידי רצועת חוף צרה של דיונה חולית באורך 98 קילומטר וברוחב של בין 400 מטר ל-3,800 מטר אשר 46 ק"מ ממנה נמצאים בתחומי מחוז קלינינגרד ומוכרזים כגן לאומי.

המחוז נמצא באזור הזמן המזרח-אירופאי, ביחד עם ליטא, בלארוס ורומניה (זהו גם אזור הזמן של ישראל).

בירת המחוז היא קלינינגרד, שבעבר נקראה קניגסברג, בה מתגוררים כ-430,000 נפש, מעל 43% מאוכלוסיית המחוז.

==דמוגרפיה==
בהתאם לנתונים לשנת 2021 גרו במחוז קלינינגרד כ-1,018,624 בני אדם, מהם 77% בערים ו-23% בכפרים. מחוז קלינינגרד הוא מהצפופים ברוסיה עם צפיפות של 62.5 נפש לקמ"ר. האוכלוסייה מורכבת מ-86.4% רוסים, 3.6% בלארוסים, 3.7% אוקראינים, 1.1% ליטאים, 1.1% ארמנים, 0.8% גרמנים.

רוב מוחלט של האוכלוסייה הגרמנית והליטאית שהתגוררה באזור לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה גורש על ידי הרוסים בתום המלחמה. כתוצאה מכך התרוקן האזור מתושביו במהלך 1946–1947 כאשר גורשו מהאזור מעל ל-100 אלף תושבים גרמנים. בחמש השנים הבאות הייתה הגירה מסיבית של אוכלוסייה סלאבית וכל שנה היו מגיעים למחוז מעל 100 אלף מתיישבים. באותה תקופה שונו גם שמות כל היישובים במחוז משמות גרמניים לשמות רוסיים חדשים. ההגירה ההמונית פסקה בשנות ה-60.

בתחילת שנות ה-90 הגיעו לאזור גרמנים שלאחר מלחמת העולם השנייה גורשו על ידי הסובייטים לקזחסטן ולסיביר. תוך מספר שנים רובם היגרו לגרמניה ורק אלפים בודדים מתגוררים במחוז עד היום. בתחילת המאה ה-21 החלה הגירה של אוכלוסייה ממוצא רוסי מהמדינות הבלטיות.

החל משנות ה-90 של המאה ה-20 במחוז פעלה המפלגה הרפובליקנית הבלטית שמטרתה הייתה מתן אוטונומיה מוגברת לאזור.

==חלוקה מנהלית==
מחוזות המשנה המוניציפליים (ראו את שמם בטקסט)]]
בעקבות הרפורמה המוניציפלית משנת 2008 מחולק המחוז ל-7 מחוזות עירוניים (городские округа) ול-15 מחוזות-משנה מוניציפליים (муниципальные районы).

המחוזות העירוניים הם (על פי סדר א"ב):
# יאנטארני (Янтарный)
# לדושקינסקי (Ладушкинский)
# ממונובסקי (Мамоновский)
# סבטלובסקי (Светловский)
# סובייטסקי (Советский)
# פיונרסקי (Пионерский)
# קלינינגרד

מחוזות המשנה המוניציפליים הם (על פי מספרם שמופיע על המפה המצורפת):
# בגרטיאונובסקי (Багратионовский)
# בלטייסקי (Балтийский)
# גברדייסקי (Гвардейский)
# גורייבסקי (Гурьевский)
# גוסבסקי (Гусевский)
# זלנוגראדסקי (Зеленоградский)
# קרסנוזנמנסקי (Краснознаменский)
# ניימנסקי (Неманский)
# נייסטרובסקי (Нестеровский)
# אוזיורסקי (Озёрский)
# פולסקי (Полесский)
# פרבדינסקי (Правдинский)
# סבטלוגורסקי (Светлогорский)
# סלאבסקי (Славский)
# צ'רניחובסקי (Черняховский)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:רוסיה: מחוזות
קטגוריה:ברית המועצות: הגירה בכפייה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות רוסית
קטגוריה:אירופה: מובלעות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1946
א-נהאר

אַ-נַּהַאר (בערבית: النهار – "היום") הוא עיתון יומי מוביל בלבנון היוצא לאור בשפה הערבית.

העיתון הודפס לראשונה בשנת 1933 על ידי מייסדו, ג'ובראן תווייני, וארבעה אנשי צוות נוספים, במימון תרומות דלות מחברים. מן העיתון הראשון נדפסו 500 עותקים. בנו של ג'ובראן, ע'סאן תווייני, ונכדו, ג'בראן ע'סאן תווייני (שם זהה לסבו), הם ממשיכי דרכו בעריכת העיתון והפצתו.

"א-נהאר" מזוהה עם קו פוליטי ליברלי ועם תפיסה עיקשת נגד הפטרונות הסורית בלבנון. העיתון מוחרם בסוריה, בעוד העיתונים הלבנוניים האחרים נגישים לחלוטין.

תווייני הנכד נבחר לפרלמנט הלבנוני ב-2005 ונרצח ב-12 בדצמבר באותה שנה בפיצוץ מכונית תופת ליד ביירות. תווייני, מבקר חריף של סוריה ושליטתה בעניינים הלבנוניים, שב באותו זמן מפריז, שם נהג להתגורר מחשש להתנקשות בחייו.

כותבים בולטים ב"א-נהאר" הם הסופר אליאס ח'ורי וסמיר קציר (עד להירצחו ב-2 ביוני 2005).

==קישורים חיצוניים==

* 

* אתר [http://www.annahar.com א-נהאר] 

נהאר
קטגוריה:לבנון: עיתונים
עלות שולית

עקומת עלות שולית טיפוסית
בכלכלה, עלות שולית (MC - Marginal Cost) היא העלות הנוספת בייצור יחידת מוצר נוספת. היא נקראת עלות שולית משום שהיא מודדת את עלות הייצור בשוליים בלבד - ייצור יחידת מוצר אחת נוספת - בהתעלם מהעלויות שייצור כל היחידות הקודמות היה כרוך בהן. למושג עלות שולית חשיבות רבה במיקרו-כלכלה היות שעל-פי התאוריה הכלכלית, נובעת ממנה באופן ישיר התנהגותו של היצרן ופונקציית ההיצע שלו בכלכלת שוק.

==מתפוקה שולית פוחתת לעלות שולית עולה==

התאוריה המיקרו-כלכלית גורסת שלמעט בשלבי הייצור ההתחלתיים, העלות השולית עולה, בדרך כלל, ככל שגדלה הכמות המיוצרת, זאת אומרת עלות ייצור כל יחידה נוספת גדולה מעלות הייצור של היחידה שקדמה לה. דבר זה הוא פועל יוצא של חוק תפוקה שולית פוחתת, האומר שאומנם תגדל התפוקה ככל שתוגדל כמות גורם ייצור המעורב בייצורה, אך ביעילות הולכת ופוחתת - תוספת כל יחידת גורם ייצור תגדיל את התפוקה במידה פחותה מזו שתרמה יחידת גורם הייצור שקדמה לה. מכאן נובע שייצור כל יחידת מוצר נוספת כרוך בהקצאת יותר יחידות גורם ייצור למען ייצורה מאשר ייצור יחידת המוצר שקדמה לה - ולכן גם בעלות גבוהה יותר. 

מבחינה מתמטית, פונקציית העלות השולית (MC) היא הנגזרת של פונקציית העלות הכוללת (TC) ביחס לכמות התוצר (Q), היינו היא מבטאת את שיפועה של פונקציית העלות הכוללת.

<math>MC=\frac{dTC}{dQ}</math>

==עלות שולית והיצע==

בשוק בו מתקיימת הנחת תחרות משוכללת, היצרן הבודד ניצב בפני מחיר שוק נתון מבחינתו, שהוא לבדו, כאחד מיצרנים רבים המתחרים בשוק, קטן מכדי להשפיע עליו. היות שיש לו אינטרס כלכלי לייצר יחידת מוצר נוספת כל עוד התמורה שיקבל עבורה (מחיר השוק של המוצר) גדולה מעלות ייצורה, הרי שהתאוריה אומרת כי הוא ייצר עד לכמות הייצור שבה העלות השולית של הייצור (היינו, עלות ייצורה של היחידה האחרונה) שווה למחיר המוצר (MC = P). המשך ייצור מעבר לנקודה בה העלות השולית שווה למחיר, משמעותו שהעלות לייצר יחידת מוצר נוספת גדולה מהתמורה שתתקבל עבורה, ועל-כן ייצורה אינו כדאי ויפחית את סך הרווח של היצרן. 

מכאן נובע שפונקציית ההיצע של היצרן (כמות מיוצרת ומוצעת כפונקציה של מחיר) היא פונקציה עולה הנובעת ישירות מן העלות השולית העולה, כלומר ככל שיעלה מחיר המוצר - ישאף היצרן לייצר יותר יחידות ממנו. פונקציית ההיצע של היצרן הבודד תהייה זהה לפונקציית העלות השולית שלו, שכן היא מתאימה לכל מחיר אפשרי שעשוי לשרור בשוק את כמות יחידות המוצר שעד אליה ישאף היצרן לייצר.

==עלות שולית ועלות ממוצעת==
חשובה ההבחנה, מצידו של היצרן, בין עלות שולית לבין עלות ממוצעת. גם עלות ממוצעת מודדת עלות ייצור במונחי יחידה בודדת, וזאת בדרך של חלוקת סך עלויות הייצור במספר היחידות המיוצרות. שני הבדלים בולטים בין עלות שולית לעלות ממוצעות: ראשית, העלות הממוצעת לוקחת בחשבון כחלק מן העלויות את העלויות הקבועות של הייצור, היינו עלויות הקמה, היערכות, מנגנון שוטף וכדומה, שמתקיימות ללא כל תלות בכמות היחידות המיוצרות ואינן מושפעות ממנה. שנית, העלות הממוצעת מתעלמת מהשוני שבין עלות ייצור יחידות שונות במהלך תהליך הייצור, ובמיוחד מהעובדה שהעלות המשתנה פר יחידה עולה ככל שגובר הייצור, בכך שהיא מתייחסת לממוצע כולל לרוחב הכמות המיוצרת כולה. על כן, העלות הממוצעת לבדה אינה יכולה לשמש קריטריון מוצלח לקבלת החלטות טווח קצר של היצרן בנוגע להגדלה או הקטנה של כמויות הייצור בדרך של השוואה מול מחיר השוק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיקרו-כלכלה
שולית
אליאס ח'ורי (עורך דין)

אליאס דאוד ח'ורי (בערבית: الياس داؤد خوري; נולד ב-1951) הוא עורך דין ערבי-ישראלי שעובד וחי בירושלים. מומחה לדיני מקרקעין שייצג לקוחות בכל הערכאות המשפטיות, כולל פעמים רבות בבית המשפט העליון, ובוועדות לתכנון ובנייה שונות. על לקוחותיו נמנו גם פוליטיקאים פלסטינים. בנו ואביו נפלו קורבנות לטרור שכוון לפגוע ביהודים.

==ביוגרפיה==
אליאס ח'ורי נולד בגליל למשפחה שמקורה בכפר מעלול שנחרב במלחמת העצמאות. למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וחי בשכונות שועפאט ובית חנינא שבעיר. הוא נודע כמומחה מקרקעין ועורך דין חשוב ומרכזי בירושלים. בפעילותו הציבורית הביע דאגה מפני התוצאות של מיעוט ההשתתפות בפוליטיקה המקומית של ירושלמים ערבים, תוך הבעת הבנה לרציונל של אי-ההשתתפות.

אביו ובנו של ח'ורי נהרגו בפיגועי טרור. אביו של ח'ורי, דאוד ח'ורי, נהרג ב-1975 בפיגוע בו מקרר-תופת התפוצץ בכיכר ציון בירושלים. בנו ג'ורג' ח'ורי נרצח ב-19 במרץ 2004 כאשר יצא לריצה ברחובות מזרח ירושלים. "גדודי חללי אל-אקצא", הזרוע הצבאית של תנועת ה"פת"ח" לקחו אחריות. לאחר שהתברר כי הקורבן הוא ערבי-ישראלי הם התנצלו והציעו להכריז עליו כ"שאהיד למען העניין הפלסטיני". ח'ורי סירב להצעה.

לזכר בנו, יזם ח'ורי תרגום לערבית של הספר סיפור על אהבה וחושך מאת עמוס עוז.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:עורכי דין ערבים ישראלים
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:שועפאט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
אגם ז'נבה

אגם ז'נבה או אגם למאן (בצרפתית: Lac de Genève או Lac Léman) הוא אגם המים המתוקים השני בגודלו במרכז אירופה, אחרי אגם בלטון בהונגריה. 60% משטחו נמצאים בשווייץ (בעיקר בשטח קנטון ווֹ אך גם בשטח הקנטונים ואלה וז'נבה) ו-40% נמצאים בתחומי צרפת.

צורת האגם היא סהר באורך 73 קילומטרים. רוחבו המרבי הוא 14 קילומטרים ועומקו המרבי 310 מטר. הוא מכסה שטח של כ-582 קילומטר רבוע. מקורו העיקרי ומוצאו הוא נהר הרון המנקז אליו את משקעי הרי האלפים ומתנקז ממנו לצרפת.

מלבד נהר זה מתנקזים אל האגם גם מים מהרי היורה ומהרמה השווייצרית בעיקר בשלושה נהרות נוספים. חופי אגם ז'נבה מיושבים באוכלוסייה דוברת צרפתית ורצופים באתרי תיירות ובערים ועיירות שחלקן בעלות חשיבות בינלאומית בתחומים שונים כמו ז'נבה, לוזאן ומונטרה. ניתן לעבור בין הערים באונייה בבעלות "החברה הכללית לשיט באגם ז'נבה" שנוסדה בשנת 1873.

==ראו גם==
* לבו

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100924101141/http://www.cipel.org/sp/spip.php?page=secteur&id_rubrique=3 אתר הוועדה הבינלאומית להגנת ימנת ז'נבה]
* [http://www.lake-geneva-region.ch/en/ אתר התיירות של האזור (שווייץ)]
* 
* 

*
ז'נבה, אגם
קטגוריה:וו (קנטון): גאוגרפיה
קטגוריה:ואלה: גאוגרפיה
קטגוריה:ז'נבה (קנטון): גאוגרפיה
ז'נבה, אגם
קטגוריה:אתרי רמסר
ז'נבה
יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים

יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים (באנגלית: The Princess Diaries 2: Royal Engagement) הוא סרט המשך ללהיט שובר הקופות "יומני הנסיכה" מבית היוצר של דיסני. הסרט בוים על ידי גארי מרשל ונכתב על ידי שונדה ריימס. בסרט מככבות: ג'ולי אנדרוז ואן האת'וויי. הסרט יצא בארצות הברית ב-11 באוגוסט 2004.

== תקציר העלילה ==
הסרט ממשיך את עלילת הסרט הקודם. לאחר סיום לימודיה בקולג', מיה (אן האת'וויי) עוברת להתגורר עם סבתה בארמון בממלכה הבדיונית ג'נוביה. מיה חוגגת את יום הולדתה ה-21, וצפויה לרשת את המלוכה בעוד כמה חודשים, אך עליה להינשא קודם. מיה מתארסת לאנדרו ג'קובי, דוכס מאנגליה, והם צפויים להתחתן בקרוב.

העלילה מסתבכת כשרוזן מרושע, בשם הרוזן מרבי, מנסה להמליך את אחיינו, לורד דברו, במקום מיה. מיה ולורד דברו נפגשים בנשף יום הולדתה ה-21, ורוקדים. לורד דברו אינו מציג בפניה את זהותו האמיתית. במהלך הסרט השניים מתאהבים, אך מיה לא רוצה להנשא לו כדי להיות מלכה. היא פונה לממשלה ומבקשת לשנות את החוק על מנת לאפשר לה להפוך להיות מלכה ללא נישואין. הממשלה מאשרת לה את הבקשה.

== צוות שחקנים ==
* אן האת'וויי – מיה
* ג'ולי אנדרוז – המלכה קלאריס
* הקטור אליזונדו – ג'ו
* הת'ר מטרזו – לילי מוסקוביץ
* ג'ון ריס-דייוויס – לורד מברי
* כריס פיין – ניקולס
* קאלום בלו – אנדרו ג'קובי
* קתלין מארשל – שרלוט קאטאווי
* קים תומסון – אלזי קנוורת'י

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי גארי מרשל
עמי שפרן

עמי (עמיקם) שפרן (נולד ב־9 בספטמבר 1954) הוא אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף התקשוב.

== ביוגרפיה ==
עמיקם הוא בנו של הרב מנחם שפרן ונכדו של הרב בצלאל זאב שפרן. אחיו הוא הרב יגאל שפרן. 

בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת בן-גוריון ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב. 

=== שירות צבאי ===
עמי שפרן התגייס לצה"ל ב-1972 לחטיבת גולני ובהמשך הגיע לחיל הקשר והאלקטרוניקה. שפרן לחם במלחמת יום הכיפורים וב-1976 שימש כפרויקטור במערך הטכנולוגי באגף המודיעין. ב-1987 מונה לראש ענף תקשורת ומחשוב במחלקת מחקר ופיתוח באגף המודיעין, וב-1991 מונה לראש המחלקה. ב-1995 שימש כפרויקטור במינהל למחקר, פיתוח אמל"ח ותשתית טכנולוגית (מפא"ת). ב-1996 מונה לנציג מחקר ופיתוח בנציגות משרד הביטחון בוושינגטון. ב-1998 מונה לעוזר הרמטכ"ל. ב-2002 מונה לראש היחידה למחקר ופיתוח (מו"פ) במפא"ת, ומספר חודשים לאחר מכן, מונה לראש מטה משרד הביטחון.

ב-8 ביוני 2006 אישר שר הביטחון עמיר פרץ, בהמלצת הרמטכ"ל, רב-אלוף דן חלוץ, את מינויו של שפרן לתפקיד ראש אגף התקשוב והוא החליף בתפקיד את אלוף אודי שני בנובמבר 2006. מילא תפקיד זה עד אוקטובר 2011.

=== לאחר פרישתו מצה"ל ===
החל מנובמבר 2013 עומד שפרן בראש המרכז לחדשנות בסייבר באוניברסיטת אריאל בשומרון.

במאי 2014 מונה לחבר הוועדה לבחינת תקציב הביטחון ("ועדת לוקר"), שהגישה המלצותיה ביולי 2015.

כמו כן, מאז 2017 מכהן כדירקטור חיצוני וכחבר ועדת הביקורת בפז חברת הנפט. כמו כן, מכהן כדירקטור בשורה של חברות נוספות, בהן אימאג'סאט אינטרנשיונל, קומיוניטייק טכנולוגיות בע"מ, אויגילו בע"מ, אל סייט בע"מ ו-אורורה סטאר בע"מ.

שפרן גם נמנה עם המייסדים של שותפות מחקר ופיתוח נייטיב אלפא שהוקמה לשם השקעה בחברות הזנק בתחום הסייבר ותכננה הנפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב במרץ 2021 אך לבסוף ביטלה את ההנפקה.

=== חיים אישיים ===
שפרן נשוי ואב ל־5 ילדים, מתגורר ברעננה. 

==קישורים חיצוניים==

* .
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיילי מפא"ת
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:ראשי אגף התקשוב
עמי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון
קטגוריה:עוזרי הרמטכ"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:רעננה: אישים
רע כשלעצמו

רע כשלעצמו הוא תרגום לעברית של הביטוי המשפטי הלטיני: Malum in se (ברבים: mala in se), הדן בסוג העבירות הפליליות שנחשבות ל"רוע" ואסורות מטעמי מוסר, גם אם לא היה חוק האוסר עליהן מפורשות. ברור כי בפועל, ברוב שיטות המשפט קיימים חוקים האוסרים על מעשים אלה.
בין מעשים אלה נמנים רצח, אינוס, גנבה. בע"פ 3520/91, הלנה תורג'מן נגד מדינת ישראל (פ"ד מז(1) 441) מציין השופט מישאל חשין כי עבירות מסוג רע כשלעצמו הן: "העבירות שבהן מתגלה כיעורו של אדם, עבירות הנבנות על מעשיו הבזויים של העבריין".

מונח זה מבדיל בין עבירות אלה לעבירות שהן רע כי נאסר - עבירות האסורות על פי חוק מטעמים שונים, מבלי שיש פגם מוסרי במעשים הנעשים במסגרתם.

בק"פ (ירושלים) 105/02, אלון ניר נ' מסע אחר בע"מ ו-2 אח נאמר:
:"כידוע, את העבירות הפליליות ניתן לסווג באופנים שונים (לסיוגים האפשריים ראו: ש"ז פלר, יסודות בדיני עונשין, כרך ג', ירושלים, תשנ"ב-1992, עמ' 1) . אחד הסיווגים המקובלים, הרלוונטי לענייננו, הוא הסיווג לעבירות הפליליות ה'קלאסיות', שהן בעלות אופי פלילי מובהק - עבירות מטבע ברייתן - Mala in se מחד, ומאידך לעבירות 'מודרניות' שאין בהן, בדרך כלל, פגיעה במוסר, והן אסורות אך בשל קביעתן כאיסור בחוק - Mala prohibita - לעבירות מהסוג השני נקרא להלן 'עבירות מנהליות' או 'עבירות אזרחיות', כדי להבחין ביניהן לבין העבירות הפליליות במהותן."

וכן בע"פ 389/91, מדינת ישראל נ' ויסמרק ישראל, ז"ל ואח, פ"ד מט(5), 705 נקבע על ידי השופט גבריאל בך:
:"מקובל לאמר שעבירות שהן MALA IN SE, כגון רצח, אונס, גנבה, וכדומה, מושרשות בתודעת הציבור, ולכן לא תישמע טענה של אי ידיעתן. אולם, גם לגבי עבירות שהן MALA PROHIBITA, ניתן לאמר שכל מי שנוגע ועוסק בתחום אשר ביחס אליו נקבעו עבירות אלו, יש לצפות ממנו שהוא מודע לכך שהתחום מוסדר על ידי כללים כלשהם, ודבר זה מטיל עליו את החובה לברר את תוכנם. כך למשל, חריגה ממהירות הנהיגה המותרת אינה בבחינת MALA IN SE כשלעצמה, אולם יש לצפות שהנוהגים בכביש מודעים לכך שקיימים כללים מסוימים המסדירים את הנהיגה, לרבות הגבלת מהירות הנסיעה המותרת, דבר המטיל עליהם את החובה לברר ולהשיג מידע זה. יפים לעניין זה דבריו של פרופ' פלר, בספרו "יסודות בדיני עונשין", א', עמ' 53–54:
:: "אשר לסוג העבירות בשל האיסור, MALA PROHIBITA, אלה הן עבירות טכניות, המתבטאות בהפרת סדרי התנהגות הנועדים להבטיח את שלום הציבור בתחומים מוגדרים שונים... ייתכן, שלא תמיד יהיה הציבור כולו מודע, בפירוט, לכל ההסדרים הללו ולהפרותיהם, שהוגדרו כעבירות פליליות, אך לית מאן דפליג כי כאשר אדם מתקרב לכל תחום מן התחומים האמורים, הוא נותן את דעתו לכך, שחייבים להיות סדרים מיוחדים באותו תחום, והוא אף מוזהר על ידי הכללים השוררים בדרך כלל באותו תחום בצורה הממשית ביותר".

== ראו גם ==
* רע כי נאסר

קטגוריה:דיני עונשין
קטגוריה:פילוסופיה של המשפט
קטגוריה:מונחים משפטיים
סמל אל סלוודור

סמל אל סלוודור משמש את המדינה כסמל רשמי בצורתו הנוכחית מאז ה-15 בספטמבר 1912. 

במרכז הסמל נמצא משולש בו רואים חמישה הרי געש עולים מתוך הים. חמשת הרי געש אלה מסמלים את חמש מדינות איחוד הפרובינציות של מרכז אמריקה. מעל הרי הגעש מצוי כובע אדום וסביבו שמש זורחת והתאריך - 15 בספטמבר 1821 - יום העצמאות של אל סלוודור.

בראש המשולש מופיעה קשת בענן. סביב המשולש חמישה דגלי המדינה ומתחתיו קלף שעליו כתוב המוטו של המדינה: Dios, Unión, Libertad (בספרדית: "אלוהים, איחוד, חופש").

סביב המשולש זר עלי דפנה הקשורים יחד תחת דגל המדינה. הזר מורכב מ-14 חלקים המסמלים את 14 מחוזות המדינה. סביב הסמל כתוב באותיות מוזהבות בספרדית: REPÚBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMÉRICA CENTRAL (רפובליקת אל סלוודור שבמרכז אמריקה).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אל סלוודור: סמלים לאומיים
אל סלוודור

אל סלוודור
קטגוריה:קשת בענן
סמל בוטסואנה

סמל בוטסואנה אומץ רשמית ב-25 בינואר 1966. 
הסמל מורכב ממגן בעל צורה מזרח אפריקאית מסורתית, ולו שני תומכים - שתיהן זברות המייצגות את חשיבות חיות הבר ושימורן. הזברה הימנית מחזיקה בידה דורה - יבול משמעותי במדינה, והזברה השמאלית מחזיקה חט שנהב - המסמל את העובדה שבעבר התבססה כלכלת המדינה על סחר בחומר זה.

בראש מגן האבירים שלושה גלגלי שיניים המייצגים את התעשייה. במרכז המגן שלושה גלים המסמלים מים - ואת מוטו המדינה: "פולה" שמשמעו "גשם", הכתוב בתחתית הסמל על קלף כחול. בתחתית המגן שור המסמל את חשיבות גידול הבקר לכלכלת בוטסואנה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בוטסואנה: סמלים לאומיים
בוטסואנה

בוטסואנה
קטגוריה:זברות בתרבות
קטגוריה:שור בתרבות
גוריצה

גוריצה (בסלובנית: ND Gorica) הוא מועדון כדורגל סלובני מהעיר נובה גוריצה שבסלובניה. הקבוצה זכתה באליפות ליגת העל הסלובנית בעונות 1996, 2004, 2005 ו-2006, וכן זכתה בגביע הסלובני בעונות 2001, 2002 ו-2014 והייתה סגנית מחזיקת הגביע בעונת 2005. הישג השיא של הקבוצה באירופה היה הגעה לשלב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות, בו הודחה על ידי מונקו.

==תארים==
*אליפות סלובניה: 4
:: 1996, 2004, 2005, 2006
*הגביע הסלובני: 3
::2000/2001, 2001/2002, 2013/2014

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://int.soccerway.com/teams/slovenia/nd-gorica/ פרופיל הקבוצה] באתר Soccerway

קטגוריה:קבוצות כדורגל סלובניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1947
סמל בוליביה

סמל בוליביה כולל שלט אצולה שסביבו דגלי בוליביה, רובים מסוג מוסקט, ענפי זית וקונדור האנדים.

סביב מגן האבירים העגול ישנה רצועה שבחלקה התחתון עשרה כוכבים, ובחלקה העליון שם המדינה.

בתוך המגן מתואר נוף טיפוסי של הארץ - ברקע הר הסרו ריקו (השוכן בקרבת העיר פוטוסי) שמעליו זורחת השמש, ובחזית למה העומדת במישור ליד עץ ואלומת שיבולים. המישור וההרים מייצגים את פני הארץ של בוליביה, הלמה היא הסמל הלאומי של המדינה, והעץ והשיבולים מסמלים את המשאבים הכלכליים של המדינה.

משני צידי מגן האבירים שלושה דגלי בוליביה מכל צד, וכן שני זוגות רובי מוסקט המסמלים את מאבקה של בוליביה לעצמאות. ענפי הזית מסמלים שאיפה לשלום, והקונדור מסמל הן חירות והן את הנכונות להגן על המדינה.

לעיתים מוחלפים רובי המוסקט בשני תותחים מכל צד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוליביה: סמלים לאומיים
בוליביה

בוליביה
קטגוריה:גמליים בתרבות
קטגוריה:קונדוראים בתרבות
סמל בחריין

סמל בחריין עוצב בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי צ'ארלס בלגרייב, יועץ בריטי של מלך בחריין. 

הסמל דומה בעיצובו לדגל בחריין. סביב המגן מצוי זר עלי דפנה.

בעוד שבסמל הנוכחי ישנם חמישה "עמקים" לבנים, בסמל המקורי, כפי שניתן ללמוד בתמונות משנות ה-30, היו ארבעה עמקים, ככל הנראה בשל טעות של היועץ.
עמקים אלה מייצגים את חמשת עיקרי האסלאם.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:בחריין: סמלים לאומיים
בחריין

בחריין
בחריין
ז'אן רנו

חואן מורנו הררה-חימנז (Juan Moreno y Herrera–Jiménez; נולד ב-30 ביולי 1948), המוכר בשם הבמה ז'אן רנו (בצרפתית: Jean Reno), הוא שחקן צרפתי.

==ביוגרפיה==
רנו ב[[פסטיבל קאן, 2002]]
נולד בקזבלנקה שבמרוקו הצרפתית, להורים אנדלוסים (ספרדים) נוצרים-קתולים<ref name="allbusiness"></ref>. היגר לצרפת כשהיה בן 17, כדי ללמוד משחק. לאחר מכן, שירת בצבא צרפת, דבר שהיה חובה אחרי שמשפחתו קיבלה את אזרחותה הצרפתית.

== קריירה ==
הקריירה של רנו החלה ב-1983, כאשר לוהק לסרטו הראשון של לוק בסון, "הקרב האחרון", סרט מדע בדיוני בשחור לבן ללא אף מילה מדוברת. רנו הפך לשחקן קבוע של בסון ושיחק גם ב"הכחול הגדול" (1988), "ניקיטה" (1990) ו"לאון" (1994), שבו כיכב לצדה של נטלי פורטמן בת ה-13. רנו מוכר בעיקר כשחקן בסרטי פעולה או כדמות קשוחה, בעיקר עקב מבנה גופו גדול הממדים (מתנשא לגובה של 191 סנטימטרים).

בשנת 1995 שיחק בסרטם המשותף של וים ונדרס ומיכלאנג'לו אנטוניוני "מעבר לעננים", לצד אנסמבל שחקנים כמו אירן ז'קוב, ג'ון מלקוביץ', סופי מרסו ומרצ'לו מסטרויאני.

פרט לקולנוע, רנו הוא גם שחקן תיאטרון מצליח בארצות הברית, ושיחק במחזמר המצליח "קאטס".

בשנת 2004 רנו הופיע במשחק הווידאו "Onimusha 3: Demon Siege" מבית Capcom, בתור אחת משתי הדמויות הראשיות.

ב-2006 שיחק ב"צופן דה וינצ'י", העיבוד הקולנועי לספר באותו השם של דן בראון, לצד טום הנקס, אודרי טוטו, איאן מקלן, אלפרד מולינה ופול בטאני.

בשנת 2016 שיחק בסרטו של שון פן "הפנים האחרונות", לצדם של חאווייר ברדם, שרליז ת'רון, וג'ארד האריס.

בשנת 2022 הצטרף לעונתה השלישית של סדרת המסתורין המקסיקנית "מי הרג את שרה?" שם גילם את ריינלדו גומז לצדם של מנולו קרדונה, אאוחניו סייר ופולו מורין.

==חיים אישיים==
רנו נישא 3 פעמים, יש לו 2 ילדים מכל אישה, סה"כ 6 ילדים.

הוא דובר: ספרדית, צרפתית, ערבית, אנגלית ואיטלקית.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* הכחול הגדול (1988)
* ניקיטה (1990)
* אורחים מטורפים (1993)
* לאון (1994)
*מעבר לעננים (1995)
* משימה בלתי אפשרית (1996)
* אורחים מטורפים 2 (1998)
* גודזילה (1998)
* רונין (1998)
* נהרות הארגמן (2000)
* אורחים מטורפים באמריקה (2001)
* וואסאבי (2001)
* סתום ת'פה (2003)
* נהרות הארגמן 2: מלאכי האפוקליפסה (2004)
* אמפרית הזאבים (2005)
* צופן דה וינצ'י (2006)
* הפנתר הוורוד (2006)
* חיים בזרם - דיבוב (2006)
* 22 קליעים
* משוריין (2009)
* הפנתר הוורוד 2 (2009)
* נקודת איסוף (2010)
* מרגרט (2011)
* פנטומס (2012)
* אלכס קרוס (2012)
* השף (2012)
* יום וליל (2013)
* הקטור והחיפוש אחר האושר (2014)
* החופשה שלי בפרובנס (2014)
* הפנים האחרונות (2016)
* אורחים מטורפים 3 (2016)
* גרוטאה בסהרה (2019)
* דם קר (2019)
* הזהב של נורמן (2020)
* ברונקס (2020)
* מחכים לאניה (2020)
* התנגשות בלתי נמנעת (2020)
* המסע האחרון (2020)
* ליפט (2024)
* BirdsEye (TBA)
* Babygirl (TBA)
* The Man Who Saved Paris (TBA)

=== טלוויזיה ===
* ג'ו (2013)
* Die Hart (2020)
* מי הרג את שרה? (2022)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא ספרדי
קטגוריה:מהגרים ממרוקו
קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1948
ג'ון קנת גלבריית

ג'ון קנת גלְבּרָיִית (באנגלית: John Kenneth Galbraith; 15 באוקטובר 1908 – 29 באפריל 2006) היה כלכלן קנדי-אמריקאי מהאסכולה הפוסט-קיינסיאנית. גלבריית לימד באוניברסיטת הרווארד במשך שנים רבות. כתב עשרות ספרים בנושאי כלכלה וחברה, ואלפי מאמרים. נשא בכמה תפקידי כלכלן בשירות השלטון האמריקאי, ובמשרת שגריר ארצות הברית בהודו.
זוכה מדליית החירות (1945) ומדליית החירות הנשיאותית.

גלבריית היה כותב פורה וכתב 48 ספרים ולמעלה מ-1000 מאמרים בנושאים שונים. הוא היה אחד הכלכלנים הבודדים שזכה למספר עצום של קוראים. עבודתו המפורסמת ביותר הייתה אולי טרילוגיית הספרים שלו על כלכלה: קפיטליזם אמריקני (1952), חברת השפע (1958), ו-המדינה התעשייתית החדשה (1967).

גלבריית היה גם מעורב בפוליטיקה והוא שירת בממשלים של רוזוולט, טרומן, וקנדי, בין יתר התפקידים הוא שירת כשגריר ארצות הברית בהודו בתקופתו של קנדי. לגלבריית הייתה השפעה על המפלגה הדמוקרטית והוא שירת כאחד מיועציו המרכזיים של הנשיא ג'ון קנדי וכתב את המתווה לתוכנית "Great Society" של הנשיא ג'ונסון, שלמדיניותו בוייטנאם הוא התנגד לאחר מכן. קיבל את מדליית החירות (1945) מהנשיא טרומן ב-1946 ואת מדליית החירות הנשיאותית מביל קלינטון ב-2000.

גלבריית כתב גם שלשה רומנים, אחד מהם - "Tenured Professor" בו לגלג על הפרופסורים בחוג לכלכלה בהרווארד, שם לימד במשך שנים רבות.

גלבריית ראה את הכלכלה כדיסציפלינה הקשורה לתרבות ולחברה ולא רק דיסציפלינה העוסקת במספרים.

גלבריית היה שותף לביקורת של תורסטן ובלן על תרבות הצריכה לפיה תעשיית הפרסום גורמת לאנשים לצרוך מוצרים שאין להם בהם כל צורך. בספרו האחרון "The Economics of Innocent Fraud" שאותו כתב בגיל 95, גלבריית המשיך לתקוף את הנחות היסוד של הכלכלנים, את היכולת של השוק הכלכלי לפעול באופן חופשי, את הנחות הכלכלה המוניטרית ואת התנהגותם של גופי השליטה של התאגידים הגדולים.

גלבריית היה מאמין גדול בכוחו של השלטון לשנות את חייהם של בני אדם לטובה, וקרא להקמתה של קואליציה של אלה שאכפת להם - "העשירים יישארו עשירים, אלה הנהנים מחיים נוחים ימשיכו ליהנות מהם, אולם בואו נפנה מקום בשולחן גם לעניים".

גלבריית האמין בממשלה עולמית אחת ועזר לקלאוס שוואב להקים את הפורום הכלכלי העולמי.

== ספריו ==
* חברת השפע 1958;הוצאת עם עובד, תל אביב, תרגם יוסף עוזיאל, 1972
* המדינה התעשייתית החדשה 1967; הוצאת עם עובד, 1967, 1975
* כסף מאין הוא בא לאן הוא הולך 1975; הוצאת זמורה ביתן, תל אביב, תרגם עמוס כרמל, 1983
* עידן אי-הוודאות 1977; הוצאת שוקן, תל אביב, תרגם שלמה גונן, 1978
* מדריך כלכלי לכל אחד (כמעט) 1978; הוצאת שוקן, תרגום: שלמה גונן, 1981
* תרבות השאננות 1992; הוצאת הקיבוץ המאוחד, תרגם עמנואל לוטם, 1996, 1997
* החברה הטובה 1996; הוצאת אסטרולוג

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:מנהיגים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טורונטו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות (1945)
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בהודו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לוון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
איג'מאע

איג'מאע (בערבית: إجماع, תעתיק מדויק: אג'מאע) הוא מונח באסלאם המתייחס לקונצנזוס בקרב האומה, קהילת כל המוסלמים. במציאות התייחס האיג'מאע באופן מסורתי רק להסכמתם של כל חכמי הדת (עולמא), בעניינים מסוימים הנוגעים לחוק האסלאמי.

חדית' שלפיו טען מוחמד כי "קהילתי לעולם לא תסכים על דבר טעות", הוא המקור הנפוץ ביותר לתוקפו של האיג'מאע. האסלאם הסוני רואה באיג'מאע את המקור השלישי בחשיבותו לשריעה, לאחר ההתגלות האלוהית של הקוראן ודבר הנביא המופיע בסונה. ה (היקש) נחשב לרביעי בחשיבותו, והשיעים מחשיבים כמקור חמישי גם את כוחו של ההיגיון (עקל) .

דוגמאות לנהגים או אמונות שהשתרשו בעולם במוסלמי והפכו על ידי כך למקודשים הם מוסד הח'ליפות, פולחן הקדושים או האמונה שהנביא מוחמד אינו יכול לטעות (שני האחרונים התקבלו למרות היותם בניגוד לרוח הקוראן).

האיג'מאע תרם תרומה חשובה להתפתחות האסלאם בדורות האחרונים בשל האפשרות הטמונה בו לקבלת הכרעות בנושאים מודרניים שלא ניתן למצוא להם התייחסות במקורות. מאידך, תרם האיג'מאע גם להתאבנות האסלאם משום שכמעט בלתי אפשרי לבטל מבחינה הלכתית דבר שהתקבל על דעת הכלל.

כותבים מוסלמים שמרנים טענו כי השימוש באיג'מאע תואם את הדמוקרטיה, בעוד הוגים מוסלמים ליברלים ביקרו את הגישה המסורתית כי האיג'מאע הוא קונצנזוס בקרב שכבה מצומצמת של חכמי הדת, וטענו כי על הקונצנזוס לכלול את כל הקהילה, מאחר שהאסלאם אינו מכיר בהיררכיה דתית.

==ראו גם==
* איח'תילאף

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חוק אסלאמי
GMC

GMC (ג'י אם סי) הוא מותג של יצרנית כלי הרכב האמריקאית, ג'נרל מוטורס, המשווק על ידה בצפון אמריקה ובמזרח התיכון.

== דגמים ==
בין הדגמים בעבר ובהווה של GMC:
* PD-4501 סינאקרוזר - אוטובוס דו מפלסי אשר יוצר בין השנים 1954–1956. יוצרו 1,001 יחידות.
* דגמי GMC סדרה B - סדרות אוטובוסים, רובם אוטובוסים לבתי ספר אשר יוצרו בין השנים 1966–2003.
* GMC אסטרו - סדרת משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1987–1969
* GMC מוטורהום - מעונוע (קרוואן) אשר יוצר בין השנים 1978–1972
* דגם GMC ג'נרל - משאיות כבדות אשר יוצרו בין השנים 1977–1988.
* ספארי (Safari) - רכב מסוג מיניוואן. היה נפוץ בישראל במקביל לדגם "אסטרו" של שברולט. יצורו הופסק בשנת 2005 והוחלף חלקית בשברולט אפלנדר.
* יוקון (Yukon) - רכב שטח. הגיע לישראל בדגם ארוך (5 דלתות) ודגם קצר (3 דלתות). נודע בממדיו הגדולים מאוד. מקביל לדגם ה"טאהו" של שברולט. בעל מנוע בנזין בנפח 5.7 ליטר.
* סונומה (Sonoma) - רכב מסוג פיק-אפ (טנדר). הגיע לארץ בעיקר בדגמי 4X2. בראשית תקופתו בישראל נחשב ליקר אך מחירו הנוכחי קרוב יותר לזה של כלי רכב דומים. יצורו הופסק בשנת 2004 והוחלף בשברולט קולורדו שמבוססת על איסוזו I760.
* ג'ימי אס (S) (Jimmy) - "אחיו הקטן" של היוקון וקטן ממנו גם בממדיו. מקביל ל"טרייל בלייזר" של שברולט.
* ג'ימי סי/קיי (Jimmy c/k) מקביל בממדיו ליוקון, ונחלק לגרסת 4X4 שמסומלת כ-"K" או 4X2 שמסומלת כ-"C". מוצע עם מנועי בנזין 5.0/5.7/7.4 ליטר, או מנוע דיזל בנפח 6.2 ליטר.
* סיירה (Sierra) - טנדר בגודל מלא ("פול סייז"). קיימת גם גרסה בעלת גלגלים אחוריים כפולים שמשקלה מעל 3.5 טונות והנהיגה בה דורשת בישראל רישיון נהיגה מדרגה C1 (המיועד למשאית קלה). מקביל לדגם סילבראדו של שברולט.
* סוואנה (Savana) - רכב מסחרי גדול המשמש בין היתר לאמבולנסים (דגמי האמבולנסים מגיעים ללא חלונות בצד שמאל). מיובא לישראל עד היום. החליף את הדגם המיושן "ואנדורה" שאינו מיוצר מ-1996. בחלק משנות שיווקו בישראל היווה מקלט מס פופולרי לבעלי עסקים שכן משקלו הגדול מאפשר להכיר בכל הוצאותיו לצורכי מס, ומאידך אינו דורש רישיון נהיגה של משאית. שני חסרונותיו העיקריים הם צריכת סולר גבוהה, בשל מנועו הגדול בנפח 6.6 ליטרים, וגודלו הפיזי הרב, המקשה על התמרון בו בשטח עירוני.
* אקדייה (Acadia) רכב שטח בעל 8 מקומות ישיבה מפואר יותר קומפקטי מהיוקון עם עיצוב חדשני
===דגמי קונספט===
* GMC דהנאלי XT

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יצרני רכב אמריקאיים
מעיל (בגד כהונה)

מעיל הוא אחד משמונת בגדי הכהונה שאותם לבש הכהן הגדול במשכן ובבית המקדש. הציוויים על עשיית המעיל ולבישתו מופיעים בתורה, בפרשת תצווה.

==צורת המעיל==
תיאורו של המעיל בתורה מופיע בפרשת תצוה שב:

בצורת המעיל נחלקו המפרשים: יש אומרים שהוא הקיף את הגוף מסביב ורק לפניו היה פתוח ולא היו לו שרוולים, ויש אומרים שהיה בגד סגור (כמו הכתונת) עם שרוולים. אחרים סוברים שהיה חתיכת בד מלבנית שבאמצעה חור להכניס את הראש כך שהבד השתלשל מלפנים ומאחור עד לכף הרגל אך לא היה מחובר בצדדים.

המעיל היה עשוי כולו מבד ארוג צבוע בצבע תכלת. למעלה שפתו היה כפולה כדי שלא יקרע תוך כדי הוצאת או הכנסת ראש הכהן הגדול דרך החור.

בשולי המעיל היו פעמונים ורימונים, וכאשר הכהן הגדול היה נכנס למקדש לעבוד, נשמעו הפעמונים. המפרשים נחלקו בכוונת הפסוק: . יש מי שאומר שהכוונה שבין כל שני רימונים היה פעמון (רש"י ורמב"ם), ויש מי שאומר שבתוך כל רימון היה פעמון (רמב"ן). על פי הכתוב, מטרת פעמוני המעיל הייתה להודיע על בואו של הכהן הגדול למשכן על ידי צלצול הפעמונים שבתחתית המעיל.

==קישורים חיצוניים==

* הרב יאיר וייץ, [https://yhb.org.il/shiurim/%d7%94%d7%9e%d7%a2%d7%99%d7%9c-%d7%91%d7%9e%d7%a7%d7%a8%d7%90/ המעיל במקרא], באתר ישיבת הר ברכה
* הרב ירון בן דוד [https://daf-yomi.com/DYItemDetails.aspx?itemId=9890 המעיל של הכהן הגדול] באתר פורטל הדף היומי
* 
* [https://web.archive.org/web/20180502135952/http://jerusalemtour.co.il/סיורים-בירושלים-פרשת-תצווה/ פרשת תצווה ופעמון הזהב ממעיל הכהן הגדול]
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעילים
קטגוריה:פרשת תצוה
UPN

UPN (ראשי תיבות באנגלית: United Paramount Network – "רשת פרמאונט המאוחדת") הייתה רשת שידור אמריקנית שנוסדה בתאריך 16 בינואר 1995 והייתה בבעלות חברת CBS.

== אופי הערוץ ==
הרשת כיוונה לקהל צעיר, נוער ומבוגרים-צעירים, והתחרתה עם רשת קטנה נוספת, The WB. 

UPN נחשבה לקטנה יותר מ The WB וזכתה לרייטינג נמוך יותר. כ-80% מתכניה כוונו לקהל האפרו-אמריקני, ביניהן הסדרות כולם שונאים את כריס, מלקולם ואדי, אזור הדמדומים (בגרסה המחודשת המנחה היה אפרו-אמריקאי), מואישה, כולנו, חברות והטופ מודל הבאה, בהנחייתה של דוגמנית-העל השחורה טיירה בנקס. 

הסדרות היחידות שזכו לקהל רחב היו סדרת המדע הבדיוני מסע בין כוכבים: וויאג'ר, קומדיית המצבים חברות, דרמת הנעורים ורוניקה מארס ותוכנית הריאליטי הטופ מודל הבאה.

=== מיזוג עם WB ===
ב-14 בינואר 2006 חברת CBS (בעלת UPN) וחברת האחים וורנר הודיעו על הקמת ערוץ חדש בשם The CW. ערוץ זה מציג מאז תוכניות וסדרות השייכות לשני הערוצים The WB ו-UPN. 

הרשת הפסיקה את שידוריה ב-15 בספטמבר 2006, לקראת פתיחת רשת The CW. חלק מהתחנות המקומיות ששידרו את הערוץ עברו לשדר את הרשת החדשה MyNetworkTV.

== תוכניות ששודרו בערוץ ==
* שבעה ימים
* ורוניקה מארס
* כולם שונאים את כריס 
* הטופ מודל הבאה
* באפי ציידת הערפדים (עברה מ-The WB)
* מסע בין כוכבים: וויאג'ר
* מסע בין כוכבים: אנטרפרייז
* מואישה
* XFL
* דילברט
* WWE SmackDown
* אזור הדמדומים
* הסנטינל
* קווין היל

=== סדרות שהמשיכו ב-The CW ===
* "הטופ מודל הבאה" (עד היום)
* "ורוניקה מארס" (עד 2007)
* "כולנו" (עד 2007)
* "חברות" (עד 2008)
* "כולם שונאים את כריס" (עד 2009)
* "WWE SmackDown" (עד 2008)

== ראו גם ==
* The CW
* The WB

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה אמריקאיים
קונג פו (חברת תקליטים)

קונג פו רקורדס (באנגלית: Kung Fu Records) היא חברת תקליטים עצמאית אמריקנית אשר נוסדה על ידי ג'ו אקסלנט ווורן פיטזגרלד, חברי להקת הוואנדלז. לקונג פו רקורדס מספר חברות בת, כולל "סרטי קונג פו".

==אמנים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פאנק (Punk)
קטגוריה:חברות תקליטים
מקוללה

מקוללה
מקוללה (בפורטוגזית: Maculelê), הוא ריקוד המשלב אמנות לחימה בו המשתתפים מנופפים במקלות עץ או חרבות ומכים אותם זה בזה. מקורו מאזור באהיה שבברזיל והוא פותח על ידי עבדים אפריקאים. האטימולוגיה של השם מצביעה על שורשים אפריקאים משולבים. מקו משפות היורובה וללה מערבית שדיברו עבדים שמקורן ממדינות מוסלמיות באפריקה.

==המקור==
המקור של הריקוד/אמנות לחימה אינו ברור והדיון נסב סביב שלוש גרסאות. האחת טוענת כי המקוללה התפתח בשדות קנה הסוכר אשר רקדו על מנת להקל על סבלם מתנאי העבדות. הגרסה השנייה טוענת כי מקור המקוללה הוא בלחימה כאשר נלחמו העבדים באדוניהם. הגרסה השלישית טוענת למקור אמריקאי ילידי של הריקוד/אמנות לחימה והופך את המקוללה לאפרו-אינדיאני. שהמקוללה התפתח משבט הקוקומביס.

הרוקדים סביב מעגל הרודה באופן מסורתי לבושים בחצאיות קש או דשא מיובש, ואוחזים בידיהם שני מקלות מעץ הביריבה או חרבות פשוטות. לפעמים משלבים אל תוך הריקוד מאצ'טות ואפילו אש.

נוסף על כך יש

==מקצב==
ריקוד המקוללה מורכב מקצב של ארבעה רבעים, כאשר בשלושה הראשונים הרוקד מבצע אחד מצעדי המקוללה או צעד מרשים משל עצמו, וברביעי שני הרוקדים מכים זה במקלות של זה (בשני המקלות או מקל יד ימין).
במקביל, שאר הרוקדים שרים ומכים במקלות שלהם כאשר השירה מונחת על ידי אדם אחד.

במקוללה רוקדים לצלילי תוף גדול אשר מכונה "אטאבקי".

== ראו גם ==
*קפואירה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100419171323/http://www.mestrechuvisco.com/docs/TheHistoryofMaculele.html ההיסטוריה של המקוללה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחול
קטגוריה:באהיה: תרבות
קטגוריה:אמנויות לחימה
קטגוריה:קפוארה
10 (סרט)

"10" הוא סרט קומדיה, שיצא למסכים ב-1979 בכיכובם של הקומיקאי דאדלי מור, זוכת האוסקר ג'ולי אנדרוז, ובו דרק. ביים את הסרט בלייק אדוארדס הידוע מסרטים כמו "הפנתר הוורוד" ו"ארוחת בוקר בטיפאני".

== תקציר העלילה ==
ג'ורג' וובר (דאדלי מור) הוא מוזיקאי מצליח בגיל העמידה, שחגג זה עתה את יום הולדתו ה-42, שמפתח אובססיה לגבי ג'ני (בו דרק), אישה צעירה ומושכת שאותה הוא רואה כאישה המושלמת, אשר נעלמת מעיניו ברגע שהוא רואה אותה, וגורמת לו לצאת למסע חיפושים אחריה. שם הסרט נובע מסולם ההערכה שג'ורג' משתמש בו כדי לדרג את הנשים שהוא פוגש, מ-1 עד 10, כש-10 מציין את האישה המושלמת (אם כי למעשה, במהלך הסרט, כאשר ג'ורג' מתבקש לדרג את ג'ני, היא מדורגת דווקא כ-"11").

הסרט זכה להצלחה גדולה, כשהוא מסמן את כוכביו כסמלי סקס.

== שחקנים והפקה ==
* בלייק אדוארדס - במאי
* דאדלי מור - ג'ורג' וובר
* ג'ולי אנדרוז - סמנתה (סאם)
* בו דרק - ג'ני מילס
* בריאן דנהי - דונלד הברמן

== פרסים ==
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר ולחמישה פרסי גלובוס הזהב, בהם לסרט הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (דאדלי מור) ולשחקנית הטובה ביותר (ג'ולי אנדרוז).

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 1979
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי ג'ולי אנדרוז
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שוואביה החדשה

שוואביה החדשה (גרמנית: Neuschwabenland) היא חלק מיבשת אנטארקטיקה בין 20° מזרח ל 10° מערב (חופפת חלק מהתביעה הנורווגית - "ארץ המלכה מוד") שנתבע בידי גרמניה הנאצית בין 19 בינואר 1939 ל-8 במאי 1945.

==המשלחות הראשונות==
כמו מדינות אחרות, שלחה גרמניה כמה משלחות לאנטארקטיקה בסוף המאה התשע עשרה ובמאה העשרים המוקדמת, אשר רובן היו מדעיות. המשלחות בסוף המאה התשע עשרה היו אסטרונומיות, מטאורולוגיות והידרולוגיות שיעדיהן היו לאו דווקא אנטארקטיקה עצמה, אלא איי ג'ורג'יה הדרומית, איי קרגלן וארכיפלג קורזה שסביב אנטארקטיקה, ורובן שיתפו פעולה עם קבוצות ממדינות אחרות.

המשלחת הגרמנית הראשונה לאנטארקטיקה (1901–1903) הובלה בידי אריק פון דריגאלסקי, פרופסור לגאולוגיה ויוצא צבא גרמני, ובה היה השימוש הראשון בכדור פורח באנטארקטיקה. המשלחת אף גילתה ונתנה שם לארץ הקיסר וילהלם השני.

המשלחת השנייה לאנטארקטיקה (1911–1912) שהובלה בידי וילהלם פישר, נועדה לחצות את אנטארקטיקה על מנת לקבוע אם היא יבשת אחת או שמא מספר יבשות. ניסיון החצייה נכשל לפני שבכלל החל, אך בחסותו גילתה המשלחת את חוף לויטפולד ואת מדף הקרח פישר, והעניקה להם את שמותיהם.

==המשלחת להקמת שוואביה החדשה==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנטארקטיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:גרמניה באנטארקטיקה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1939
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1945
קטגוריה:גרמניה הנאצית: מחקר ופיתוח