OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אריה לייב מקלף

בית משפחת מקלף זמן קצר לאחר הרצח, על הגבעה ברקע נראים בתי הכפר קולוניה
אריה לייב מַקלֵף (תרל"ו, 1876 – י"ח באב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929) היה איש העלייה הראשונה, ממייסדי מטולה, ממתיישבי פתח תקווה ומוצא. אביו של הרמטכ"ל השלישי מרדכי מקלף. נרצח במאורעות תרפ"ט.

==ביוגרפיה==
בית מקלף במוצא (2013)
נולד בבראנסק שבפלך גרודנה של רוסיה (רוסיה הלבנה), בנו של אברהם מקלב, מחובבי ציון. קיבל חינוך תורני וחינוך כללי. בשנת 1891 עלה עם הוריו לארץ ישראל ולמד בישיבה בירושלים. בשנת 1894 עבר לפתח תקווה והתמחה בחקלאות ובציוד חקלאי.

בשנת 1896 נשא את בתיה-חיה, בת יחיאל צ'מרינסקי, ממייסדי שכונת מחנה יהודה בירושלים. לאחר נישואיו הצטרף לקבוצת החקלאים שהקימה את מטולה. הוא התגורר במטולה חמש שנים, שם נולדו שני ילדיו הגדולים, אברהם משה (ליש) וברק. שמותיהם המקוריים ניתנו בהשראת המחנך וחוקר הלשון ד"ר יצחק אפשטיין, שהיה מנהל בית הספר וילקומיץ בראש פינה.

בשנת 1901 נאלץ לעזוב את מטולה בעקבות עימותים קשים עם שכניו הדרוזים. הוא שב עם משפחתו לפתח תקווה, שם התגורר גם אחיו הגדול משה. באותה שנה עלה לארץ אח נוסף שלהם, מרדכי, ואף הוא התיישב בפתח תקווה.

אנשי הקרן הקיימת פנו למקלף כמומחה חקלאות וביקשוהו שיסייע להם בבחירת קרקע להקמת יישוב חדש בשפלה, לימים חולדה. הוא ייעץ להם ואף הדריך את המתיישבים הראשונים בהכשרת הקרקע ובבחירת סוגי המטעים.

בשנת 1904 עבר למוצא, שם היה לחותנו כרם גדול. הוא השתקע במקום והקים משק חקלאי גדול, אותו טיפח במשך עשרים וחמש שנה. הוא העניק לשמונת ילדיו חינוך קפדני, תוך שילוב ערכי מסורת, ערכי חלוציות ועבודת אדמה, בשילוב עם השכלה ותרבות כללית. בביתו הגדול הייתה ספרייה עשירה של ספרות עברית, מדעית וכללית, וכן הפטיפון היחיד במושבה. ביתו שימש מרכז חברתי ותרבותי לבני המושבה. הוא קיים יחסי ידידות גם עם הערבים השכנים.

ביום שישי, 23 באוגוסט 1929, פרצו המאורעות בירושלים ובחברון. למחרת התנפלו תושבי הכפר הערבי הסמוך, קאלוניה, על בית משפחת מקלף, שהיה בין הבתים הקיצוניים ביישוב, ורצחו חמישה מבני המשפחה - ההורים אריה ובתיה-חיה, ושלושה מילדיהם. בין הניצולים הבן מרדכי, לימים הרמטכ״ל, והבן הגדול ליש, אביו של פלטיאל מקלף. ההרוגים הובאו לקבורה בהר הזיתים. הרצח זעזע את היישוב היהודי והיה בין האירועים הקשים הזכורים ממאורעות תרפ"ט.

ב-18 בספטמבר 1929 החל משפטם של 15 מתושבי כפר קאלוניה שהאשמו ברצח, בפני שופט חוקר שמינו שלטונות המנדט. המשפט נמשך כחודשים, במהלכו נערכו ישיבות ונשמעו עדויות מפי תושבי מוצא, קאלוניה ואנשי משטרה. אולם הם זוכו לאחר שהעדויות לא הצליחו להוכיח באופן חד משמעי מי מהם היה מעורב ברצח. עם זאת הוטל על הכפר לשלם פיצויים ועל הכפר הוטל קנס קיבוצי של 1500 לירות. במרץ 1931 התקיימה סולחה בין תושבי הכפר ליהודי מוצא.

על שמו של אריה מקלף רחוב במוצא.

==קישורים חיצוניים==
* 
* : אשתו בתיה חיה מקלף, וילדיו מינה מקלף, אברהם משה מקלף, רבקה מקלף
* ישראל עמיקם, ההתקפה על היישוב היהודי בא"י בתרפ"ט: על פי "ירושלים", "דבר הימים", "דבר הימים האלה", "דבר", "דאר היום" ומקורות אחרים, חיפה: דפוס אמנות, תרפ"ט, [http://www.daat.ac.il/daat/vl/praot/praot04.pdf שחיטת מוצא]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:משפחת מקלב
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:מטולה: אישים
קטגוריה:מוצא: אישים
קטגוריה:חללי מאורעות תרפ"ט
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הקדושים
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1876
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1929
סיוט ברחוב אלם (סרט, 2010)

סיוט ברחוב אלם (במקור: A Nightmare on Elm Street) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2010 אשר אותו כתבו וסלי סטריק ואריק הייסרר על פי דמויות מאת וס קרייבן, ואשר אותו ביים סמואל באייר, והוא התשיעי בסדרת סרטי "סיוט ברחוב אלם".

סרט זה הוא רימייק לסרט המקורי משנת 1984, ומככבים בו קייל גאלנר, רוני מארה, קייטי קאסידי, תומאס דקר, קלן לוץ, קוני בריטון וג'קי ארל היילי כפרדי קרוגר.

==תקציר העלילה==
כאשר קבוצת נערים נרצחים באופן מוזר אחד אחרי השני בשנתם, חבורת נערים מנסה לחקור ולגלות למה בחור מת עם צלקת וכפפה בעלת ארבעת הלהבים מנסה להרוג אותם בייסורים דרך חלומותיהם. כשרק שניים מהם נשארים בחיים הם מגלים שאדם בשם פרדי קרוגר היה גנן (בגינה) בגן הילדים שבו היו. הם מגלים כי הוריהם האשימו אותו אז בתקיפה מינית של ילדיהם בני החמש, ולאחר שלא מוצה עמו הדין, ההורים לא היו מוכנים לעבור על כך בשתיקה. הם החליטו לרדוף אחריו ושרפו אותו במפעל ישן וכי עכשיו פרדי חזר מעולם המתים לנקמה בהורים ששרפו אותו דרך הילדים שנפגעו ממנו. אז, הם מחפשים דרך לעצור אותו. כשהוא חזר הוא התחיל להופיע ברמזים בחלומותיהם, הקטע הכי מוכר בסרט הוא שפרדי שורט בחוזקה את צינורות המפעל וזה גורם להוצאת ניצוצות מהכפפה.

==שחקנים ודמויות==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
! גורל הדמות
|-
|ג'קי ארל היילי
|פרדי קרוגר
|הנבל בסרט
|בסוף הסרט, נמשך לעולם האמיתי מעולם החלומות ולכאורה נהרג
|-
|קייל גאלנר
|קוונטין סמית'
|ידיד של ננסי
|בסוף הסרט, נפצע קשות על ידי פרדי
|-
|רוני מארה
|ננסי הולברוק
|גיבורת הסרט
|בסוף הסרט, מצליחה להביס את פרדי, אך מגלה שהוא עדיין חי
|-
|קייטי קאסידי
|כריס פאולס
|חברתו של דין
|באמצע הסרט, פרדי משסף את בטנה עם כפפת הלהבים שלו
|-
|תומאס דקר
|ג'סי בראון
|חבר לשעבר של כריס
|באמצע הסרט, גופו פרדי משפד את החזה שלו עם כפפת הלהבים שלו
|-
|קלן לוץ
|דין ראסל
|בן-זוגה של כריס
|בתחילת הסרט, פרדי גורם לו לשסף לעצמו את הגרון
|-
|קוני בריטון
|גוון הולברוק
|אמא של ננסי
|בסוף הסרט, נמשכת למראה כשהיא נרצחת על ידי פרדי
|-
|קלנסי בראון
|אלן סמית'
|אביו של קוונטין
|
|-
|}

==ביקורות ותגובות==
הסרט קיבל ביקורות שליליות באופן כללי וציון 14% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 184 ביקורות.

==ראו גם==
* יום שישי ה-13 (סרט, 1980)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חידושים לסרטים
1
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי אימה מ-2010
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי סלאשר אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רוחות רפאים אמריקאיים
בית המכפלה

בית המכפלה הוא בית מגורים בן שלוש קומות (חמישה מפלסים) בחברון בסמוך למערת המכפלה, שנרכש בידי יהודים ומתגוררות בו משפחות יהודיות.

==ההליכים המשפטיים - כניסות ופינויים==
הבית אוכלס לראשונה בידי יהודים ב-29 במרץ 2012, כאשר עברו להתגורר בו 15 משפחות יהודיות, אך כעבור כשבוע, ב-4 באפריל, פונה ונאטם על ידי משטרת ישראל בהוראת שר הביטחון.

הבית נרכש מידי בעליו הפלסטיני, בתיווך אנשי קש, על רקע קשיים מרובים ברכישת מקרקעין על ידי יהודים ישירות מפלסטינים. מוכר הבניין, מוחמד אבו שהלה, ואיש הקש נעצרו בידי המשטרה הפלסטינית, בגין מכירת נכס לישראלים, בניגוד לדיני הקרקעות ברשות הפלסטינית, עבירה שדינה מיתה. בשנת 2017 עדיין הוחזק אבו שהלה במעצר, ללא משפט. מאידך, פלסטינים אחרים הציגו את עצמם כבעלי המבנה והתכחשו למכירתו. על רקע אי תיאום הכניסה לבית עם גורמי הביטחון והדרג המדיני, הוציא המנהל האזרחי בהוראת שר הביטחון אהוד ברק, צו פינוי ליושבי הבית. האזור הוכרז כשטח צבאי סגור וכאמור הבית פונה. ברק נימק זאת בכך שלא יתאפשר "מצב בו ננקטות פעולות המנוגדות לחוק, במטרה לקבוע או להכתיב לשלטון עובדות בשטח".

במהלך הימים הבודדים שבהם אוכלס הבית הביעו פוליטיקאים תמיכה במשפחות היהודיות שעברו אליו, בהם חבר הכנסת עתניאל שנלר (אשר קבע מזוזה בפתח הבית) ושר התחבורה ישראל כץ.
השרים דניאל הרשקוביץ, גדעון סער, לימור לבנת ויולי אדלשטיין הביעו התנגדות לצו הפינוי. שרים וח"כים נוספים הביעו ביקורת על התנהלות שר הביטחון והיו מהם שקראו להפקיע מידיו את המנדט בטיפול בהתיישבות ביהודה ושומרון עבור צוות שרים.

הבניין נרכש בידי חברת אלעאידון ללעקראת. חברה זו הגישה בקשה לפתיחה בהליכים לרישום המבנה על שמה כדי לאפשר את יישוב המשפחות היהודיות בבניין. קצין מטה רישום מקרקעין במנהל האזרחי החליט בספטמבר 2012 לדחות את הבקשה. החברה ערערה על ההחלטה וב-30 ביוני 2013 קיבלה ועדת העררים הצבאית את הערעור. הוועדה קבעה הקצין שגה בקביעתו כי בקשת הרוכשים לפתוח בהליכי רישום המבנה אינה עומדת בתנאי הסף. הוועדה המליצה לראש המנהל האזרחי, מוטי אלמוז, להורות על ביצוע בחינה מחודשת של הבקשה ופסקה כי קצין המטה ישלם הוצאות משפט של 5,000 ש"ח.

ב-22 בספטמבר 2013, בעקבות פיגוע ירי בחברון שבו נהרג חייל צה"ל, הורה ראש הממשלה, בנימין נתניהו, "לפעול לאלתר לאכלוס בית המכפלה"
עם זאת, כעבור יומיים הבהירה פרקליטות המדינה בתשובתה לעתירה לבג"ץ, כי "ראש הממשלה הביע עמדה התומכת באכלוס המבנה, אך ורק בכפוף להוראות כל דין", ולכן "אין כוונה לאשר את אכלוס המבנה בטרם השלמת ההליכים"

בדצמבר 2015 החליטה "הוועדה לרישום ראשון" של המנהל האזרחי שהרוכשים לא הצליחו להוכיח שהם אכן רכשו את הבית ושלא הוכח שהמסמכים שהוגשו לשם הוכחת הרכישה היו מהימנים. ביוני 2017 קבעה ועדת העררים של המנהל שהוועדה לרישום ראשוני טעתה בשורה של טעויות והתעלמה לכאורה ממסמכים שהוגשו לה. היא החליטה להחזיר את הדיון לוועדה לרישום ראשון כדי שתבחן מחדש את כל המסמכים בתיק..

ב-25 ביולי 2017 נכנסו לבית 15 משפחות יהודיות מספר שרים הביעו תמיכה במהלך וראש הממשלה הורה לשר הביטחון שלא לפנות אותם "עד להודעה חדשה". מח"ט חברון הכריז על המקום "שטח צבאי סגור" על מנת למנוע כניסת אנשים נוספים.

ב-25 באוגוסט 2019 נכנסו לבית המכפלה שלוש משפחות יהודיות אחר שהרכישה אושרה להסדר הרישום הראשון. בספטמבר קבע יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין מזוזה בפתח לבית.

==ראו גם==
*בית שפירא (חברון)
*בית השלום (חברון)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.inn.co.il/News/News.aspx/236028 תיעוד של בית המכפלה מבפנים]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:היישוב היהודי בחברון: מבנים
מאוריסיו פונס

קרלוס מאוריסיו פונס קרטחנה (בספרדית: Carlos Mauricio Funes Cartagena; נולד ב-18 באוקטובר 1959) הוא עיתונאי ופוליטיקאי מאל סלוודור, שכיהן כנשיא אל סלוודור בשנים 2009–2014.

== חייו ==
בנם של רואה החשבון רוברטו פונס ושל המזכירה מריה מירנה קרטחנה, מאוריסיו פונס למד במכללת "קולחיו סנטרואמריקה" ומכללה הישועית האקסטרנית "סן חוסה". בהמשך למד ספרות ותקשורת באוניברסיטה המרכז אמריקאית ע"ש חוסה סמאון קאניאס בסן סלוודור.

פונס התחיל את הקריירה העיתונאית שלו בערוץ הטלוויזיה 10 בפברואר 1986. מ-1987 הועסק בערוץ 12 בו ניהל את התוכנית הראיונות הפופולרית "ראיון היום" ותוכניות חדשות. כמו כן במשך 15 שנה היה כתב של הרשת "סי. אן.אן" בשפה הספרדית. הוא היה כתב בימי מלחמת האזרחים בסלוודור, ובאותה תקופה גיבש את השקפתו הפוליטית.

אחד מאחיו נהרג בעת מלחמת האזרחים. בנו הבכור אלחנדרו פונס ולאסקו, נרצח בגיל 27 בשנת 2007 בעת ששהה בפריז לצורך לימודי צילום, תוך כדי שנתקף על ידי גבר ממוצא מרוקאי.
פונס נבחר לתפקידו כמועמד מפלגת השמאל חזית השחרור הלאומי פראבונדו מארטי (FMLN). הוא גבר על יריבו רודריגו אווילה ממפלגת הברית הלאומית, לאחר שזכה בכ-51.3% מקולות הבחירות.

מאז נכנס לתפקידו, ניהל פונס מגוון רחב של רפורמות חברתיות שנועדו להילחם בעוני ובפערים החברתיים במדינה. בין היתר, בוטלו תשלומים עבור שירותי בריאות, הוחל באספקת מדי תלבושת אחידה ומזון לתלמידים, הממשלה החלה לבצע הכשרות מקצועיות והוחל בתשלום קצבאות זיקנה.

עם הגעתו לשלטון הנשיא פונס חידש את היחסים הדיפלומטיים עם קובה, שהיו מנותקים במשך 50 שנה, מאז המהפכה הקובנית. הוא כיהן בתפקיד עד 2014.

לאחר תקופת שלטונו הואשם בהלבנת הון וקיבל מקלט מדיני בניקרגואה.

פונס נשוי לד"ר ואנדה פיניאטו, ילידת ברזיל שהתאזרחה בסלוודור והייתה פעילה במפלגת העובדים בארץ מולדתה. יש להם בן, גבריאל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:נשיאי אל סלוודור
קטגוריה:סלוודורים שנולדו ב-1959
פיטר רונו

פיטר קיפצ'ומבה רונו (באנגלית: Peter Kipchumba Rono ; נולד ב-31 ביולי 1967) הוא אתלט עבר קנייתי. הוא אלוף אולימפי בריצת 1500 מטר.

== ביוגרפיה ==
רונו נולד בכפר קמובו ליד קפסאבט שבמחוז נאנדי שבקניה.

רונו זכה במדליית זהב באליפות אפריקה בריצת שדה שנערכה בניירובי, בשנת 1985.

באליפות העולם באתלטיקה לנוער הראשונה, שנערכה באתונה, יוון בשנת 1986 זכה רונו במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:45.62 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 14 בריצת 5000 מטר בתוצאה של 14:20.03 דקות.

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה במרץ 1987 קבע רונו בריצת 1500 מטר תוצאה של 3:48.81 דקות ולא עלה לשלב הגמר. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 22 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.76 דקות.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה רונו במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.96 דקות, לפני פיטר אליוט מבריטניה (3:36.15 דקות) וינס-פיטר הרולד ממזרח גרמניה (3:36.21 דקות) ובכך היה לאתלט הצעיר ביותר שזכה במדליית זהב במשחקים האולימפיים בריצה זו (21 שנים ו-62 ימים).

בתחרות שנערכה בלוזאן, שווייץ ביולי 1991 קבע רונו בריצת מייל תוצאה של 3:51.41 דקות. באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בסוף אוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 16 בתוצאה של 3:41.76 דקות. 

לאחר המשחקים האולימפיים, רונו לא זכה בתואר חשוב כל שהוא. הוא התמקד בלימודיו וסיים תואר ראשון ותואר שני באוניברסיטת מאונט סנט מארי שבמרילנד שעבורה השתתף בתחרויות ובהמשך גם אימן את ספורטאיה.

כיום, מתגורר רונו בניו ג'רזי עם רעייתו, מרי קירוי, בעלת מדליית ארד בריצת 10000 מטר ממשחקי אפריקה שנערכו בניירובי בשנת 1987 ומועסק על ידי חברת ניו באלאנס. ילדיו, פטריק ואירן, אף הם אתלטים מצטיינים.

== שיאים אישיים ==
===אצטדיון===
* ריצת 1500 מטר: 3:34.54 דקות (1989)
* ריצת מייל: 3:51.41 דקות (1991)
* ריצת 5000 מטר: 14:20.03 דקות (1986)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רצים קנייתים למרחקים בינוניים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 1500 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים מקניה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:קנייתים שנולדו ב-1967
ריקרדו מרטינלי

ריקרדו אלברטו מרטינלי ברוקאל (בספרדית: Ricardo Alberto Martinelli Berrocal; נולד ב-11 במרץ 1952) הוא איש עסקים שכיהן כנשיא פנמה בשנים 2009–2014.

מרטינלי שימש כמנהל הביטוח הלאומי בפנמה בין השנים 1994 ל-1996, ובין 1999 ל-2003 כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה המנהלת את תעלת פנמה וכשר לענייני התעלה. ב-1998 הקים את מפלגת המרכז-ימין קאמביו דמוקרטיקו (Cambio Democrático; "שינוי דמוקרטי"), וב-2004 היה מועמד המפלגה לנשיאות. הוא הגיע למקום הרביעי והאחרון, לאחר שקיבל כ-5.3% מהקולות, ומפלגתו השיגה שלושה מושבים בפרלמנט.

בבחירות שנערכו בשנת 2009 זכה מרטינלי בניצחון סוחף, לאחר שקיבל כ-60% מקולות הבוחרים. הוא נהנה גם מרוב מוחלט בפרלמנט, לאחר שמפלגתו קיבלה 42 מתוך 71 המושבים. הוא הושבע לנשיא ב-1 ביולי אותה שנה. ב-1 ביולי 2014 הסתיימה כהונתו של מרטינלי כנשיא.

נגד הנשיא לשעבר מתנהלת חקירה על פרשות שחיתות מרובות, וחקירה עיקרית על טענות של האזנות סתר לא חוקיות כנגד אנשי ממשל ובעלי עמדות מפתח במדינה. את מכשירי ההאזנה לפי התביעה קנה הנשיא לשעבר מחברה ישראלית שגם הגיעה ואימנה את אנשיו בהפעלתו. ב-22 בדצמבר 2015 הוצא נגדו צו מעצר בגלל אי הופעתו לבית המשפט. הנשיא לשעבר עזב את המדינה בינואר 2016 ולא חזר. ב-12 ביוני 2017 נעצר מרטינלי על ידי שירות המרשלים של ארצות הברית והוסגר לפנמה ב-11 ביוני 2018. ב-9 באוגוסט 2019 זיכה הרכב בן שלושה שופטים את מרטינלי מאשמת שחיתות וריגול פוליטי בזמן כהונתו והורה על שחרור ממעצר הבית בו שהה.

# בדצמבר 2022 הוא הועמד לדין בגין הלבנת הון מכספי ציבור בתקופת כהונתו בשנים 2014-2009 באמצעות רכישת אמצעי תקשורת. מרטינלי הכחיש את האישומים וטען כי מדובר ברדיפה פוליטית. [https://www.ynet.co.il/news/article/bkp00fizoj הוא הכריז על כוונתו לרוץ שוב לנשיאות בשנת 2024], <ref></ref>אולם ביולי 2023 הוא הורשע, מה שמהווה איום על תוכניותיו להתמודד שוב על הנשיאות<ref></ref>. 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==
Ricardo Martinelli: former Panama president not guilty of spying, The Guardian. August 10, 2019

קטגוריה:נשיאי פנמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ארקנסו
קטגוריה:פנמים שנולדו ב-1952
פורפיריו לובו סוסה

פורפיריו לובו סוסה (בספרדית: Porfirio Lobo Sosa; נולד ב-22 בדצמבר 1947), ידוע גם בכינויו "פפה לובו", היה נשיא הונדורס בין השנים 2010–2014.
== קריירה ==
לובו כיהן כנשיא הקונגרס הלאומי בין 2002 ל-2006. ב-2005 היה מועמד המפלגה הלאומית של הונדורס (Partido Nacional de Honduras), מפלגת ימין-מרכז, לנשיאות, והפסיד למנואל סלאיה לאחר שזכה ב-46% מהקולות. ב-2009 היה מועמד המפלגה פעם נוספת, וניצח לאחר שזכה בכ-56.6% מהקולות. הוא החל לכהן כנשיא הונדורס ב-27 בינואר 2010.

בתקופת כהונתו, נקט לובו מספר צעדים שנועדו להקל על העוני במדינה. בין היתר, הנהיג פנסיה חודשית בשיעור של כמאה דולרים, והעלה את שכר המינימום.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:נשיאי הונדורס
קטגוריה:ילידי 1947
תל אביב בראשיתה: 1909–1934

תל אביב בראשיתה, 1909–1934 הוא כותר ספר בעריכת ד"ר מרדכי נאור אשר ראה אור בסדרת "עידן", הוצאת יד יצחק בן-צבי בירושלים בשנת תשמ"ד 1984. 
בספר קובצו מבחר מקורות ומחקרים העוסקים בעיר תל אביב בשלושת העשורים הראשונים; על היוזמה להקים שכונה יהודית עצמאית בחולות מצפון ליפו בשנת 1906, על מימושה בהקמת שכונת "אחוזת בית" ב-1909, והמשכה בתל אביב הקטנה, ולאחר מכן, ראשית תהליכי צמיחתה של תל אביב כמרכז התרבות העברית החדשה בארץ ישראל, והפיכתה למטרופולין הכלכלי של היישוב ואוכלוסיית ארץ ישראל בכללה. תל אביב צמחה במהירות בהיקף האוכלוסייה ובמגוונותה, התפשטה לכיוון צפון ומזרח, ובתחומה הוקמו רבים מהארגונים והמוסדות החדשים של היישוב. וכך, חלק ניכר מהמגמות החדשניות שאירעו בכלל היישוב, היו מופעים תקדימיים בה, בחיי החברה, בחינוך, בציור ובאדריכלות, במוזיקה ובתיאטרון, הן בחוצותיה וברחובותיה והן בבתי התרבות שבה.

פרקי הספר הם מאמרים ורשימות: חלקם מהווים מקורות למחקר, וחלקם הם מחקרים על התקופה.
== מקורות==
* "פרוטוקולים של ועד אחוזת בית" - תל אביב מהשנים תר"ע-תרע"ד 1913-1909.
* מאמרים ורשימות מתוך העיתונות הערבית על תל אביב.
* מאמרים ורשימות על המשורר חיים נחמן ביאליק בתל אביב.
* עקיבא אריה וייס - "כיצד נוסדה 'אחוזת-בית'".
* נתן אלתרמן - "שש סקיצות תל אביביות".
* מאיר דיזנגוף - "תל אביב בת עשרים וחמש".
* פנחס יורמן - "תל אביב 1934 : תמונת מצב".
* יעקב חורגין - "צרור זכרונות ואהבה".
* יהושע פלמון - "להיות ילד בתל אביב הקטנה".
==מחקרים==
* מרדכי נאור ועמית לוינסון - "מי היו 66 מייסדי תל אביב?".
* גדעון ביגר - "התפתחות השטח הבנוי של תל אביב בשנים 1934-1909".
* ארנון גולן - "תל אביב במלחמת העולם הראשונה".
* דן גלעדי - "תל אביב בעלייה הרביעית".
* נתן הרפז - "מ'בתי חלומות' ל'בתי קופסאות' - המהפך האדריכלי של שנות השלושים בתל אביב".
* שלמה שבא - "תל אביב המצוירת".
* אהוד בן עזר - "תל אביב בראי הספרות".
== נספחים==
* מרדכי נאור - "מדרכון - מאחוזת בית ל'תל אביב הקטנה'"
* "תאריכון מפורט"
* "תל אביב בראשיתה - ביבליוגרפיה מוערת"

==קישורים חיצוניים==
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1984
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:הוצאת יד יצחק בן-צבי
ההתיישבות במישור החוף המרכזי

התיישבות היהודים במישור החוף המרכזי של ישראל החלה בסוף המאה ה-19, על אדמות שנרכשו מבעליהן הערבים, ובהמשך הוא הפך לאזור המאוכלס ביותר בארץ.

== תחילת ההתיישבות ==
עד שנת 1948 יכלו יהודים להתיישב רק במקומות שבהם מכרו להם הערבים אדמות. הערבים לא מכרו ליהודים קרקעות באזורים שהיו טובים להתיישבות, כגון השומרון והגליל התחתון.

הקרקעות שנמכרו ליהודים ממוקמים בשלושה אזורים מרכזיים:

# באצבע הגליל ואזור אגם החולה – אזורים שהיו ביצתי<nowiki/>ים ונגועים במלריה.
# בעמק יזרעאל ובעמק חרוד – שהיו גם הם אזורים ביצתיים ונגועים במלריה
# בשרון ובהמשכו הדרומי – צפון מישור יהודה.

השטחים באזורים אלו היו בלתי נוחים לחקלאות שכן השטח היה מורכב, בחלקו, מגבעות כורכר שאינן מתאימות לחקלאות. חלק אחר היה עשוי אדמות חמרה (ה"רכס האדום"), שגם הוא לא הביא תועלת רבה למשק החקלאי. משום שאין באזור מעיינות שבעזרתם ניתן להשקות את האדמה ובאותה התקופה עדיין לא ידעו על קיומם של מי תהום עמוקים באזור (וממילא לא הייתה הטכנולוגיה לשאיבתם) התקשו התושבים הערבים לעבד את אדמת החמרה. באין שימוש לאדמות, מכרו אותם ליהודים.

היהודים הציוניים, שהיו באותה התקופה חסרי ידע חקלאי, קנו את קרקעות החול האדום. בהמשך, כאשר נתגלו מי תהום עמוקים, שאבו אותם באמצעות מנועי בעירה פנימית. מנועי הבעירה הפנימית הומצאו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19 ובשנות ה-90 של המאה הגיעו מנועים ראשונים מסוג זה לארץ ישראל.

בדיעבד נראה כי הייתה ברכה בחוסר הידע החקלאי של המתיישבים היהודים, שכן "בזכותו" הם הסכימו לקנות את אדמות החול האדום (חמרה). בנוסף, גרם להם חוסר הניסיון לנסות גידולים שונים, עד שהגיעו, כעבור ארבעים שנות ניסוי וטעייה, לגידול האופטימלי לקרקע זו: ההדרים. הברון רוטשילד והמוסדות הציוניים הם שמימנו ניסיונות חקלאיים אלו.

<big>הנסיבות ההיסטוריות שאפשרו את הצלחת הגידולים החדשים:</big>

* בזכות ההמצאת החדשנית - יחסית לאותם הימים - של אוניות קיטור ואוניות קירור, יכלו החלוצים לשלוח את ההדרים לייצוא באירופה.
* התגלות הוויטמינים בראשית המאה ה-20 העלתה את ערך ההדרים והגדילה את הביקוש להם.
* עלייה ברמת החיים באירופה אפשרה את קניית פרי ההדר. 100 שנה קודם לכן, ידה של מרבית האוכלוסייה באירופה לא הייתה משגת לרכישת תפוזים.

== העיור במישור החוף ==
השגשוג במשק ההדרים נעצר בשנת 1939 עקב הניתוק מהשווקים באירופה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. ניתוק זה הגביר את הצורך של היישוב בארץ ישראל ושל הצבא הבריטי במוצרים תעשייתיים. כתוצאה מכך, רוב המושבות החקלאיות החלו להתפתח לערים ועברו לעסוק בתעשייה ובשירותים. כך למשל המושבות ראשון לציון ורחובות, שבשתיהן היה משבר בענף הפרדסים ובשתיהן התגוררו פועלים רבים שהיו מוכנים לעבור מענפי החקלאות לעבודה בתעשייה. את ההון שהצטבר השקיעו בעלי הפרדסים בענף התעשייה. כאמור, היה ביקוש רב לתוצרת תעשייתית, הן מצד האוכלוסייה והן מצד הצבא הבריטי.

המושבה נס ציונה, שהעסיקה פועלים ערבים בעיקר, לא השתתפה בתהליך זה, ונותרה מושבה חקלאית למשך שנים רבות לאחר מכן. 

תהליכים אלו התגברו עם פרוץ מלחמת העצמאות והעלייה ההמונית שבאה בעקבותיה. 

מישור החוף המרכזי הפך, אם כן, מאזור חקלאי המייצר הדרים לאזור עירוני–תעשייתי– שירותי וכך הפך לאזור המאוכלס ביותר בארץ.

קטגוריה:ישראל: דמוגרפיה
קטגוריה:מישור החוף
Pink Friday: Roman Reloaded

Pink Friday: Roman Reloaded (בעברית: יום שישי הוורוד: רומן מחדש) הוא אלבומה השני של זמרת ההיפ הופ הטרינידדית ניקי מינאז'. האלבום יצא לאור ב-2 באפריל 2012, דרך חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני וריפבליק רקורדס. האלבום כולל בעיקר שירי פופ ודאנס, בניגוד לאלבום הבכורה של מינאז שבו הופיעו בעיקר שירי היפ הופ ו־R&B.

במהלך הקלטות האלבום עבדה מינאז' ושיתפה פעולה עם אמנים שונים ובהם: ריק רוס, קמ'רון, ליל ויין, נאז, דרייק, יאנג ג'יזי, כריס בראון, בובי וי, בני מאן, דייוויד גטה, 2 צ'יינז. באלבום זה שבה דמותו של רומן זולנסקי, אחד מהאלטר אגואים של מינאז', שהופיע גם באלבום הבכורה שלה Pink Friday.

האלבום נכנס בשבוע הראשון לצאתו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, תוך שמכר 253,000 עותקים. האלבום גם נכנס למקום הראשון במצעד האלבומים של בריטניה, ובכך מינאז' הפכה לראפרית הראשונה שהגיעה לפסגת מצעד זה. האלבום גם נכנס לחמשת המקומות הראשונים בקנדה, אוסטרליה וניו זילנד.

== סינגלים וקידום האלבום ==
הוצאת האלבום תוכננה תחילה לפברואר 2012 ולבסוף נדחתה לאפריל אותה שנה. ליציאת האלבום קדמה הוצאתם של שני סינגלים וארבעה סינגלים שיווקים: "Roman Holiday", "Stupid Hoe", "Turn Me On" ו-"Roman Reloaded". כמו כן, בחודשים שקדמו ליציאתו הופיעה ניקי עם שירים שונים מהאלבום במופעי בידור גדולים בארצות הברית, ובהם טקס פרסי גראמי ה-54, משחק האולסטר ותוכנית הכישרונות אמריקן איידול. ה-"Roman Reloaded Tour", סיבוב ההופעות בעקבות הוצאתו של האלבום, החל ב-16 במאי 2012 באוסטרליה.

=== סינגלים ===
* "Starships" – יצא לאור ב-14 בפברואר 2012 כסינגל הראשון מן האלבום. הגיע למקום ה-5 במצעד הסינגלים של ארצות הברית, בילבורד הוט 100, שם גם הגיע למעמד פלטינה ×6. השיר שבר את השיא לשיר שנשאר הכי הרבה זמן בטופ 10 של המצעד, 22 שבועות. השיר נחשב לאחד השירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. השיר זכה בפרס הקליפ הנשי הטוב ביותר בטקס פרסי ה-VMAS של שנת 2012.
* "Right by My Side" – הסינגל השני מהאלבום, שיתוף פעולה עם כריס בראון. יצא ב-27 במרץ 2012.
* "Beez in the Trap" – הסינגל השלישי מהאלבום, שכולל שיתוף פעולה עם 2 Chainz. יצא ב-24 באפריל 2012. השיר היה מועמד לפרס קליפ ההיפ הופ הטוב ביותר בטקס פרסי ה-VMA של שנת 2012.
* "Pound the Alarm" – הסינגל הרביעי מהאלבום, יצא ב-2 ביולי 2012. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של ארצות הברית, שם גם הגיע למעמד פלטינה, ולמקום העשירי במצעד הפזמונים הישראלי "מדיה פורסט".
* "Va Va Voom" - הסינגל החמישי מהאלבום, יצא לאור ב-23 באוקטובר 2012. במקור היה אמור השיר לצאת לאור כסינגל הראשון מהאלבום, אך לאחר שצולם הקליפ לשיר בדצמבר 2011, ומינאז' לא הייתה מרוצה ממנו, הוחלט להוציא את השיר Starships במקומו.

== רשימת רצועות ==

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2012
קטגוריה:אלבומי ניקי מינאז'
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי בני בלנקו
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייוויד גטה
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דרימלאב
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי היט-בוי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סירקט
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה של בילבורד: אלבומים
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי חברת יוניברסל מיוזיק גרופ
קטגוריה:אלבומי חברת ריפבליק רקורדס
ביגה צ'אי

ביגה צ'אי (בטורקית: Biga Çayı) הוא נחל בנפת צ'נקלה בצפון-מערב טורקיה, המוכר גם בשם ג'אן (Can) ובשם קוג'אבאש (Kocabaş). הנהר נובע למרגלות הר קזאדאי (הר אידה) וזורם לכיוון צפון-מזרח עד שהוא נשפך לים מרמרה, סמוך לכפר קראביגה, כ-50 ק"מ מזרחית לחיבורו אל הדרדנלים.

==היסטוריה==
בעת העתיקה וביוונית מודרנית הוא מוכר בשם גרניקוס (Γρανικός), ולצידו התקיים בשנת 334 לפנה"ס קרב גרניקוס, שהיה הקרב הראשון שנערך על אדמת הממלכה האחמנית בין הצבא היווני-מקדוני שפלש לשטחיה בראשותו של אלכסנדר הגדול לצבא הפרסי. על שמו של הנהר קרוי עמק גרניקוס על הכוכב מאדים.

על הנהר הוקם גשר רומי מאבן ושיש שכונה בשם "הגשר הלבן" (Akköprü). על-סמך סגנונו מקובל לתארך את הקמתו לימיו של הקיסר קונסטנטינוס בראשית המאה ה-4, ובסוף המאה ה-17 היה עדיין שלם. הגשר נהרס במאה ה-19, וחומרי הבניין שלו נשדדו לסלילת דרך סמוכה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100309183914/http://www.bigabiga.com/index.php?topic=35.0 מידע ותמונות הנהר] 

קטגוריה:טורקיה: נהרות
קטגוריה:נהרות ונחלים הנשפכים לים התיכון
JCB (ציוד מכני הנדסי)

מחפרון מדגם JCB 3CX
מחפרון JCB
JCB (ראשי התיבות של שמו של מייסד החברה, Joseph Cyril Bamford, ג'וזף סיריל במפורד) היא חברה בריטית לייצור ושיווק ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) לתעשיות הבנייה וההריסה, לשימושים צבאיים ולחקלאות. JCB יצרה גם את כלי הרכב המהיר בעולם, שנקרא JCB Dieselmax. כלי החברה צבועים בדרך כלל בצהוב. מייסד החברה הוא ממציא המחפרון, שהוא אחד מקווי הייצור המרכזיים שלה במגוון גדלים ושימושים מותאמים. כמו כן מייצרת החברה יעים אופנִיים, מחפרים, מלגזות וכלים הנדסיים נוספים בעלי הנעת בנזין ודיזל. היצרנית השלישית בגודלה בעולם של ציוד זה.

== תולדות החברה ==
החברה נוסדה באוקטובר 1945, מיד לאחר מלחמת העולם השנייה במוסכו של במפורד, שייצר כלי הובלה חקלאית ביוטוקסיטייר (Uttoxeter) שבמערב המידלנדס באנגליה, מעודפי פלדה ששימשה לביצורים בעורף הבריטי. 

ב-1948 ייצר במפורד את המעמיס ההידראולי הראשון באירופה. ב-1950 העביר את המפעל, שכלל שישה עובדים, לרוצ'סטר, העיר שבה מרוכז מטה החברה עד היום. החל מ-1951 נצבעו כל כלי החברה בצהוב. ב-1953 הומצא ויוצר המחפרון הראשון והופיע לוגו JCB. ב-1957 הושק אחד מכלי החברה המוצלחים והנמכרים ביותר, ה-hydra-digga (הידרה-דיגה), כלי צמ"ה אחוד למספר שימושים של פילוס והעמסה בתחומי הבנייה, ההריסה, היערנות, הכרייה והחקלאות.

בשנות השישים החלה החברה לייצא לצפון אמריקה ובסוף העשור קיבל במפורד תואר קצין במסדר האימפריה הבריטית, כהוקרה על היותו יצואן מצטיין. במפורד פרש ב-1975. 

ב-1978 הוצג ה-Loadall, טרקטור להעמסה במגוון שימושים ועם מגוון תצורות לתחומים שונים, באמצעות רכיבי התאמה, גם הוא אחד ממוצרי החברה המובילים והנמכרים ביותר. 

החל מ-1979 מפעילה החברה מפעלי ייצור מחוץ לבריטניה, הראשון שבהם היה בהודו ולאחר מכן נפתחו מפעלים בברזיל, ארצות הברית, סין ועוד. נכון ל-2012 יש לחברה 18 מפעלי ייצור ברחבי העולם.

ב-2005 רכשה JCB את חברת הטרקטורים הגרמנית Vibromax.

ב-23 באוגוסט 2006 שבר נהג המרוצים אנדי גרין את שיא המהירות לרכב דיזל ביבשה עם הכלי הייעודי JCB Dieselmax במהירות של 563.418 קמ"ש.

=== בישראל ===

ציוד מכני הנדסי של JCB מיובא לישראל מאז שנת 1966 על ידי חברת בלקווד-הודג' ישראל (כיום קומסקו). נכון לשנת 2014 תפסו הכלים של JCB 65% משוק המחפרונים והמעמיסים הטלסקופיים בישראל, ו-90% משוק השופלים.

== בתרבות ==
ה"מילה" JCB משתמשת באנגלית בריטית כשם גנרי למחפרון.

בטרילוגיית הננסים, טרילוגיית ספרים לילדים שנכתבה על ידי טרי פראצ'ט, מיודד אחד הגיבורים עם דחפור JCB בשם ג'קוב.

ב-2005 הוציאה להקת ניזלופי את הסינגל "JCB" שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ב-18 בדצמבר אותה שנה. במרכז השיר ניצב המחפרון של אביו של הזמר.

החברה מספקת את מכונותיה גם לרשת פארקי שעשועים בנושאי בנייה ועבודות עפר בשם (Diggerland) הנמצאים בדבון, דורהם, קנט ויורקשייר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.guardian.co.uk/news/2001/mar/05/guardianobituaries הספד לבמפורד], גארדיאן, 5 במרץ 2001

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות צמ"ה
קטגוריה:חברות בריטיות
קו הצחיחות

נוף מ[[הפארק הלאומי אטושה, שהוא חצי-צחיח.]]
קו הצחיחות הוא קו דמיוני שמפריד בין אזור אקלים המדבר לאזור האקלים הערבתי ויורדים בו כ-200 מ"מ משקעים בשנה. קו הצחיחות אינו קבוע והוא נע בכל שנה, צפונה או דרומה (בישראל בין 30 ל-40 ק"מ לכל כיוון), וזאת על-פי כמות המשקעים שירדה באותה שנה. לכן, מקובל לדבר על אזור הצחיחות. לדוגמה: בשנה שחונה, קו הצחיחות ינוע לכיוון צפון ואילו בשנה גשומה ינוע קו הצחיחות לכיוון דרום.

לקו הצחיחות יש השפעה רבה על החקלאות מפני שלא ניתן לגדל גידולים חקלאיים שדורשים הרבה מים דרומית לקו זה. כן ניתן לגדל גידולים כמו חיטה ושעורה דרומית לקו זה מכיוון שהם לא דורשים כמות מים גדולה. כדי להיאבק במצב זה, חייב החקלאי להסתמך בחלק ניכר משדותיו על השקיה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:מדבר
קטגוריה:אקלים
יובנק

סניף יובנק ב[[רמת השרון]]
סמליל U-Bank הראשון
סמליל בנק כללי לישראל
יובנק בע"מ, המוכר במותג U-Bank, היה בנק ישראלי שהתמקד במגזרי הבנקאות הפרטית ושוק ההון. הבנק
הוקם בשנת 1934 תחת השם "בנק א"י לתועלת האשראי בע"מ". בשנת 2004 נרכש על ידי קבוצת הבנק הבינלאומי, ובשנת 2015 מוזג לתוך הבנק הבינלאומי וחדל להתקיים כאישיות משפטית נפרדת. מאז הפך הבנק לחטיבה של הבנק הבינלאומי המתמקדת בבנקאות פרטית, ניהול נכסים ושוק ההון.

==היסטוריה==
הבנק הוקם בשנת 1934 בבית לוין שבשדרות רוטשילד, תחת השם "בנק א"י לתועלת האשראי בע"מ". בשנת 1964 רכש בנק אוניקו את "בנק ארץ ישראל לתועלת אשראי" ושינה את שמו ל"בנק כללי לישראל". בשנת 1965 נרכש על ידי הבנקאי אדמונד אדולף דה רוטשילד, נכדו של הנדיב הידוע.

ב-1978 הבנק הונפק בבורסה לניירות ערך בתל אביב. ב-1986 הושלמה בנייתו של בניין ייעודי לבנק שאותו תכנן האדריכל אריה פרייברגר בשדרות רוטשילד. בינואר 1997 הבנק נרכש על ידי קבוצת הבנקאות Investec מדרום אפריקה, שמו שונה ל"בנק אינווסטק-כללי בע"מ", ובשנת 2000 ל"בנק אינווסטק (ישראל) בע"מ".

בדצמבר 2004 רכש הבנק הבינלאומי את השליטה בבנק, וגם את מניות הציבור במסגרת הצעת רכש מלאה. לאחר מכן שונה שוב שם הבנק ל"יובנק בע"מ".
בראשית שנת 2013 התארגנו עובדי הבנק במסגרת ההסתדרות ופתחו במשא ומתן להסדרת יחסי עבודה קיבוציים.

ביוני 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון הבנק הבינלאומי אישר את מיזוג הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי, שבוצע ב-30 בספטמבר 2015, ובכך חדל הבנק להתקיים כישות משפטית נפרדת והפך לחטיבה של הבנק הבינלאומי המתמקדת בבנקאות פרטית ושוק ההון.

==תחומי הפעילות==
החל משנת 1989 עסק הבנק בבנקאות פרטית, המתמחה בלקוחות בעלי עושר פיננסי באופן בלעדי. כמו כן הבנק עסק בתחומי שוק ההון, ונחשב לאחד מחמשת הגופים המובילים בפעילות בניירות ערך בארץ. במשך השנים היו לבנק רק שלושה סניפים בירושלים, תל אביב וחיפה. ב-2007 הודיע הבנק הבינלאומי על פתיחת 12 סניפים של יובנק ללקוחות אמידים. עם מיזוג הפעילות לתוך הבנק הבינלאומי רובם נסגרו או מותגו מחדש כסניפי הבנק הבינלאומי.

חברות הבנות של הבנק הפעילו קרנות נאמנות, עסקו בחיתום, וכן סיפקו באמצעות אחת מהחברות הבנות שירותי נאמנות לכ-460 קרנות נאמנות המהוות 42% מענף קרנות הנאמנות בישראל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2022/11/04/סיבוב-במגדל-יובנק-בשדרות-רוטשילד/ סיבוב במגדל יובנק בשדרות רוטשילד], באתר 'חלון אחורי', 4 בנובמבר 2022

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ביישוב
קטגוריה:ישראל: בנקים
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:תל אביב-יפו: בנקים
קטגוריה:הבנק הבינלאומי
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1934
סיגפריד אדסטרם

סיגפריד אדסטרם, בסביבות המחצית הראשונה של העשור השני של המאה ה-20
יוהנס סיגפריד אֶדסטְרֶם (בשוודית: Sigfrid Edström, 21 בנובמבר 1870 – 18 במרץ 1964) היה תעשיין שוודי והנשיא הרביעי של הוועד האולימפי הבינלאומי (1942–1952).

==ביוגרפיה==
סיגפריד אדסטרם נולד בנובמבר 1870 בכפר קטן במורלנדה שבחבל בוהוסלן. בנעוריו היה אדסטרם אצן מצטיין, והיה מסוגל לסיים ריצת 100 מטר ב-11 שניות בלבד. ב-1891, הוא סיים את לימודיו במרכז הטכנולוגי של גטבורג, ומשם המשיך ללימודים במכון הטכנולוגי של ציריך ובארצות הברית. בין השנים 1900 ל-1903, עבד אדסטרם כמנהל חשמל בצי החשמליות של גטבורג, ומשם עבר לתפקיד ברשת החשמל, ASEA. ב-1934, מונה לנשיא החברה - תפקיד בו החזיק עד שנת 1939.

כבר מגיל צעיר השתלב אדסטרם בתעשיית הספורט, וב-1912 שימש כראש הוועדה המארגנת של האולימפיאדה שנערכה באותה שנה בסטוקהולם. בזמן המשחקים, נוסדה התאחדות האתלטיקה הבינלאומית על ידי נציגים משבעה עשר ארגוני אתלטיקה לאומיים (ארצות הברית, יוון, נורווגיה, דנמרק, גרמניה, רוסיה, בלגיה, אוסטרליה, אוסטריה, מצרים, אנגליה, צ'ילה, קנדה, פינלנד, צרפת, הונגריה ושוודיה), ואדסטרם נבחר לנשיא ההתאחדות הראשון. הוא החזיק בתפקיד זה עד שנת 1946, אז החליפו לורד ברגלי.

ב-1920, הפך אדסטרם לחבר בוועד האולימפי הבינלאומי, ואחרי שהחזיק במספר משרות מפתח, הפך לסגן-נשיא הוועד ב-1931. אחרי מותו של אנרי דה באיה-לאטור ב-1942, התמנה אדסטרם לנשיא בפועל של הוועד האולימפי הבינלאומי, ועם סיום מלחמת העולם השנייה הפך לנשיא הרשמי של הוועד. מתוקף תפקידו, הייתה לאדסטרם תרומה חשובה בתחיית המשחקים האולימפיים אחרי מלחמת העולם השנייה. ב-1952, פרש אדסטרם מתפקידו ובמקומו מונה אייברי בראנדייג' האמריקאי.

ב-1931 היה אדסטרם שותף להחלטה מעוררת המחלוקת של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, שהחליטה להחרים את האצן הפיני פאבו נורמי, מהשתתפות באולימפיאדת לוס אנג'לס 1932, משום שראתה בו ספורטאי מקצועני - דבר שהיה אסור באותם ימים במשחקים האולימפיים. כתוצאה מההחלטה חלה התדרדרות של ממש ביחסים בין שתי המדינות הסקנדינביות, לפחות בכל האמור לשיתוף פעולה ספורטיבי.

אדסטרם נפטר ב-1964 בסטוקהולם, כשהוא בן 93.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120903151358/http://www.la84foundation.org/SportsLibrary/ISOR/ISOR2006k.pdf פרשת אדסטרם ופאבו נורמי]
* [http://www.olympic.org/en/content/The-IOC/The-IOC-Institution1/?Tab=3 ביוגרפיה באתר הוועד האולימפי הבינלאומי]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי הוועד האולימפי הבין-לאומי
קטגוריה:מהנדסים שוודים
קטגוריה:תעשיינים
קטגוריה:שוודיה: אישים בספורט
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1870
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1964
תת הכרה נפתחת כמו מניפה

תַּת הַכָּרָה נִפְתַּחַת כְּמוֹ מְנִיפָה הוא ספר שיריה של המשוררת יונה וולך, שראה אור לאחר פטירתה, בעריכתה של הלית ישורון. הספר ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בסדרת "סימן קריאה" (בעריכתו של מנחם פרי), בתל אביב בשנת תשנ"ב 1992. 
==חטיבות הספר==
בספר כונס מבחר משירתה של וולך בשנים 1963–1985, שראתה אור בכותרים: "דברים", "שני גנים", "שירה", "אור פרא", "צורות" ו"מופע", אליהם נוספה החטיבה: "רציתי יותר", אשר כוללת שירים שנותרו בעיזבונה, מהם פורסמו כתב העת "חדרים".
{|
|- valign="top"
| 
* איי החיים
* הלכתי אצל מי שהציע לי יותר חיים
* מחוץ לגוף
* בקן זר
* האיש עם הרוח
* עין טובה
* עכשיו לאהלה פוחדת

|
* צבעים יוצאים
* איזה אכזריות
* בשפיותי
* שוב אינני אוהבת כל כך לפחד
* הכל
* לא בשבילי

|
* אני לא מרגישה

* והיות אני עצמי
* את גרגר האני
* גם הים נסוג
* שים סכר גדול
|}

== תכנים ואמירות ==
שלושה מנושאי שירתה של וולך מופעים בהרחבה בספר שירתה זה: 
* הקיום האנושי ומצבי התודעה של האדם, או האמן, כמסמנים את משמעות החיים וכיווני החיים. 
* המיניות והחוויה המינית, וולך מתארת שלל צורות של מיניות שלא בהכרח חוותה אותם, אלא שהיא טוענת להמצאם כחלק מהמיניות האנושית, וממקדת בשירתה את משמעותם בתוך התודעה העצמית וחוויית "האני". בין קשת החוויות המיניות שמתארת וולך נמצאות הטרנס-מיניות, ההתעמרות בשותף או השותפה למעשה המיני, ובקצהּ האַל-מיניות. בנוסף, וולך מנסה לצלם את המיניות מבעד להווייה היהודית-הישראלית כגון הדת והלכה.
* מצבי הנפש, הטירוף והשפיות. אם השפיות היא מצב הנפש הנכון או בריאות הנפש, הרי וולך מערערת על הקונקרטיות של כלליה המקובלים בתרבות המערב, או בכל תרבות אחרת, כאשר היא עלול לפרוץ ניגוד בינה לבין האוטונומיה של חיי הנפש הפנימיים-העצמיים.

כותר הספר נלקח משירה ללא כותרת, שהתפרסם בקובץ שיריה: "שירה", המתחיל במילים:

בקטע שירי זה מבטאת וולך רצף תחושות וחוויות הקשורות למוות ולמה שנתפס על ידי סביבתה כמחלת נפש והטיפול בה באמצעות נזעי חשמל. הסגנון השירי משוחח עם ספרות יהודית קדומה: הביטוי "סטרא אחרא", והפיוט העברי, בחריזה בקמץ באות שלפני האחרונה, והאותיות ה"א או אל"ף לאחריה.

==לקריאה נוספת==
* רפי וייכרט, אין שליטה על הדם : על מבחר שיריה של יונה וולך "תת הכרה נפתחת כמו מניפה", מאזניים, 10, תשנ"ב-תשנ"ג, עמ' 35-32.

==קישורים חיצוניים==
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1992
קטגוריה:כתבי יונה וולך
קטגוריה:ספרי שירה בעברית
קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
פינוציטוזה

פינוציטוזה
פינוציטוזה (באנגלית: Pinocytosis), שתיית תא או גמענות היא מכניזם שבו התא מעכל נוזל חוץ תאי ומומסים, על ידי אינבגינציה של ממברנת התא החיצונית. בדרך זו נוצרת שלפוחית קטנה, שתוכנה עובר פירוק בתוך התא החי כך שיוכל לשמש אותו לצרכיו הביולוגיים. כמעט כל תא חי מבצע פינוציטוזה לשם שימוש במומסים מהנוזל החוץ תאי.

פינוציטוזה היא צורת אנדוציטוזה שאינה סלקטיבית של נוזל חוץ תאי. בניגוד לאנדוציטוזה הסלקטיבית, שבה מתרחשת אינבגינציה של חומרים לתוך התא בתיווך קולטנים על פני הממברנה, בפינוציטוזה הנוזל החוץ תאי נבלע כשהוא, מבלי שקולטנים יבררו את החומר המבוקש.

== תיאור התהליך ==
ישנם שני מנגנונים אפשריים ליצירת שלפוחיות פינוציטוזיות.

מנגנון ראשון הוא בתיווך חלבונים שעל ממברנת התא, כדוגמת חלבוני קלתרין. החלבונים, שנפוצים במעין בורות על פני הממברנה החיצונית (coated pits), "צובטים" את הממברנה ויוצרים גומחה שלבסוף מתאחה לשלפוחית בבסיסה. שניות לאחר יצירת השלפוחית, מעטה החלבונים מוסר והיא מתאחה עם האנדוזום המוקדם, כך שתוכן השלפוחית מפורק לאבני בניין בליזוזום. אבני הבניין נשפכים לציטופלזמה מהליזוזום, ומשמשים את התא החי. חלבוני הקלטרין עובדים ללא קולטנים מקשרים, כך שתוכן השלפוחית שנוצרת אינו ספציפי.

מנגנון נוסף לפינוציטוזה נפוץ בתאים אנדותלאליים שבכלי הדם וכן בתאי שריר חלק, פיברובלסטים ואדיפוציטים. מדובר בפינוציטוזה בעזרת מערוניות (Caveolae), שמופיעות כמעט בכל סוגי התאים. בממברנת התא החיצונית, ישנם מבנים עשירים במולקולות הידרופוביות כגון כולסטרול וגליקוספינגוליפידים, שהם שומנים רוויים ולכן רמת נוזליותם נמוכה מאשר שאר הממברנה. מסיבה זו קיבלו את שמם: רפסודות ליפידים (lipid rafts). קיימים שני סוגים של רפסודות ליפידים: מישוריות ושקועות. הרפסודות השקועות, שנקראות גם מערוניות (caveolaes), מכילות חלבונים ייחודיים בשם קייבאולינים (caveolins), שיכולים להתאגד בקבוצות. המערוניות נוצרות במערכת הגולג'י וייחודן הוא שהן יכולות להינתק מהממברנה החיצונית ולחזור לפנים התא, למיחזור, כשהן נושאות עמן את התוכן החוץ תאי שהוכנס באינבגינציה.

== פינוציטוזה בתאים שונים ==
קצב היווצרות שלפוחיות בצורת פינוציטוזה משתנה מתא לתא, בהתאם לתפקידו. למשל, מקרופאג מעכל נוזל חוץ תאי שנפחו כ-25% מנפח התא השלם בכל שעה. מאחר שממברנת התא החיצונית צריכה לשמור על היקף מסוים, האזורים שהופרדו ממנה על ידי אינבגינציה, צריכים להיווסף על ידי אקסוציטוזה. מסיבה זו, אנדוציטוזה מכל סוגיה ואקסוציטוזה נחשבים לתהליכים משלימים.

== ראו גם ==
* אנדוציטוזה
* אקסוציטוזה

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Bruce Alberts, Alexander Johnson, Julian Lewis, Martin Raff, Keith Roberts, Peter Walter, Molecular Biology Of The Cell, Garland Science, Taylor & Francis Group, Fifth edition, 2008
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תא
יצחק ישעיה הלברשטאם

רבי ישעיה הלברשטאם
רבי יצחק ישעיה הלברשטאם מטשחויב - קראקא
רבי יצחק ישעיה הלברשטאם (ר' שעי'לה טשכויבער, תרכ"ד, 1864 - ג' באלול תש"ג, 1943) היה בנו הצעיר של רבי חיים הלברשטאם מצאנז, כיהן באדמו"רות ורבנות בעיירה צ'כוב שבגליציה, על שמה התפרסם.

==תולדותיו==
נולד לרבי חיים ולרכיל דבורה, בת רבי יחיאל צבי אונגר מטורנה. נישא לפריידא (נפטרה בשנת תרנ"ב), בתו של רבי יחיאל מקרילוביץ (בנו של רבי משולם זוסיא השיל מאפטא-זינקוב). לאחר חתונתו התגורר בבלז שם אכל "קעסט" אצל חמיו של חמיו, רבי יהושע רוקח מבעלז. בהיותו בבעלז התחבר לדודו רבי ישכר דב רוקח לימים האדמו"ר מבעלז.

בגיל 19 מונה לרב בצ'כוב. לאחר עשר שנים, בשנת תרנ"ג (1893) עבר לסאטמר ולאחר מכן עבר לקרקוב. נישא בשנית לאסתר, בתו של רבי יעקב צבי מפוריסוב. התאלמן בשנית ונישא להינדא, בת הרב מנחם מנדל.

צדיקי דורו הפליגו בקדושתו ובנשמתו הגדולה. התפרסם במופתים.

נשרף בבוכניה בעודו עטוף בטליתו של אביו.

==צאצאיו==
מאשתו הראשונה פריידא:
*רעכיל דבורה אשת רבי (חיים) יצחק טברסקי מלויעב. בנה רבי משולם זושא, כיהן כאדמו"ר מצ'רנוביל. 
* הרב חיים (תרמ"ב – תשט"ז), כיהן כאדמו"ר מטשכויב בניו יורק. היה חתנו של רבי מנשה מרופשיץ.
* הענא אשת הרב מנחם מנדל הלברשטאם (בנו של רבי אריה לייב ממושינא).
מאשתו השנייה אסתר:
* הרב יעקב צבי (בערך תרנ"ו – תש"ג), רב בסוכא וראש ישיבות "דברי חיים" בקרקוב ובקשאנוב.
* הרב יחזקאל שרגא מקרקוב. חתן רבי בן ציון הלברשטאם מבאבוב. נרצח בשואה יחד עם חמיו, בלבוב בד' באב תש"א.

==לקריאה נוספת==
* צבי בריננער, רבינו הקדוש מטשחויב, מכון "זיכרון משה", בני ברק תשנ"ט.
* אנציקלופדיה לחכמי גליציה, מאיר וונדר.
* בתוך י"ג אורות (פשעווארסק). 

==הערות שוליים==

ישעיה
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:אדמו"רים שנספו בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:קרקוב: אדמו"רים
אדי מארסן

אדוורד מוריס צ'ארלס "אדי" מארסן (באנגלית: Edward Maurice Charles "Eddie" Marsan; נולד ב-23 ביוני 1968) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "הנקוק", "חופשייה ומאושרת", "וירה דרייק", "אמן האשליות" ו"שרלוק הולמס".

==ביוגרפיה==
מארסן נולד בשכונת סטפני שברובע טאוור האמלטס, לונדון.
גדל במשפחה ממעמד הביניים, אביו היה נהג משאית ואמו הייתה מחלקת אוכל בקפיטריית בית ספר.
למד משחק ב"אקדמיה לאומנויות מאונטוויו" שבצפון לונדון, משם סיים בהצלחה בשנת 1991.
לפני שנהפך לשחקן עסק מארסן בדפוס.

==קריירת משחק==
התפרסם לראשונה בשנת 2000 בסרט הפשע הבריטי "גנגסטר מס. 1" ובשנה שלאחר מכן בסרט האימה המלחמתי "הבונקר".
ערך את הופעתו הראשונה בהפקה הוליוודית גדולה בסרטו של מרטין סקורסזה "כנופיות ניו יורק".
המשיך עם הופעה קטנה בדרמה "21 גרם" בתפקיד הכומר ג'ון וגדולה ומוערכת יותר בדרמה הבריטית המצליחה "וירה דרייק" בתפקיד רג' בן זוגה של אתל, בתה של מבצעת ההפלות וירה דרייק (אימלדה סטאונטון).

ב-2005 הופיע בדרמה "הסוד שמעבר למילים" בהפקתו של פדרו אלמודובר.
ב-2006 התפרסם מארסן בשוברי הקופות "משימה בלתי אפשרית 3" בתפקיד בראונווי יד ימינו של סוחר הנשק אוון דאביאן (פיליפ סימור הופמן), "ונדטה" ובמותחן הקוסמות התקופתי "אמן האשליות" בתור ג'וזף פישר מנהלו של הקוסם אייזנהיים (אדוארד נורטון).

ב-2008 זכה מארסן לביקורות מהללות ובפרסי מבקרים בבריטניה על הופעתו בדרמה הקומית של מייק לי "חופשייה ומאושרת".
באותה השנה הופיע בהפקת גיבורי העל שוברת הקופות "הנקוק" בתפקיד מנהיג שודדי הבנק רד פארקר, בדרמה "אני ואורסון וולס" בתפקיד כוכב הקולנוע ג'ון האוסמן ובסדרת הדרמה המוערכת "דוריט הקטנה".

ב-2009 שיחק מארסן בסרט הפעולה "שרלוק הולמס" בתור המפקח לסטרייד ובמותחן הפשע "איפה אליס?" בתור ויק החוטף את בת העשירים אליס קריד (ג'מה ארטרטון).
ב-2011 זכה בביקורות טובות על הופעתו בדרמה העצמאית "טראינוזאור", בנוסף שיחק בסרטו של סטיבן ספילברג "סוס מלחמה" בתור סמל פריי ובשובר הקופות "שרלוק הולמס: משחק הצללים" בו שב לגלם את תפקיד המפקח לסטרייד.

בשנת 2015 שיחק במיני-סדרת הפשע הבריטית "ריבר" ברשת BBC One בכיכובו של סטלאן סקארסגארד. בשנת 2017 שיחק בסרטו הביוגרפי של פיטר לנדסמן "האיש שהפיל את הבית הלבן", בכיכובו של ליאם ניסן.
משנת 2013 מגלם מרסן את דמותו של טרי דונובן, אחיו חולה הפרקינסון בסדרה "ריי דונובן".
בשנת 2018 גילם את דמותו של שמעון פרס בסרט "שבעה ימים באנטבה".

בשנת 2021 שיחק בסרטו של שון פן "חיים במנוסה".

==חיים אישיים==
מארסן נשוי למאפרת ג'ני שניידר, והוא אב לארבעה ילדים.

==פילמוגרפיה==

=== טלוויזיה ===
* הקיסר האחרון (2001)
* צ'ארלס השני: הכוח והתשוקה (2003)
* דוריט הקטנה (2008)
* 39 הצעדים (2008)
*ת'ורן (2010)
* מובי דיק (2011)
* ריי דונובן (2013)
* סאות'קליף (2013)
*ריבר (2015)
*The Pact (2021)
*דרך רידלי (2021)
*Deceitt (2021)
*ריי דונובן: הסרט (2022) - סרט טלוויזיה של שואוטיים
*הנוכל, אשתו והסירה (2022)
*הכוח (2023)
*מלך החורף (2023)
*פרנקלין (2024)
*סופסל <small>(אנ')</small> (2024)
*לוקרבי <small>(אנ')</small> (TBA)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1968
לילה מוטרף במוזיאון 2

לילה מוטרף במוזיאון 2 (באנגלית: Night at the Museum: Battle of the Smithsonian) הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי משנת 2009, שבוים על ידי שון לוי. זהו סרט המשך לסרט מ-2006 לילה מוטרף במוזיאון.

== תקציר העלילה ==
לארי דיילי (מגולם על ידי בן סטילר), אשר עבד בעברו כשומר במוזיאון, הוא כעת איש עסקים מצליח. הוא חוזר למוזיאון ומגלה כי חבריו הפסלים הועברו אל מרתפיו של מוזיאון הסמית'סוניאן שבוושינגטון משום שהם היו מיושנים וכי הם הוחלפו בהולוגרמות אינטראקטיביות וחדשניות.

בהמשך לארי טס למוזיאון הפדרלי בוושינגטון על מנת להציל את חבריו, לאחר שג'דדיה סמית הקאובוי המיניאטורי (מגולם על ידי אוון וילסון) יוצר עמו קשר ומדווח לו ששליט הפירמידות האכזר חאמונרע [(אחיו הגדול של אחמנרע) (מגולם על ידי האנק עזריה)], יחד עם איוון האיום, נפוליאון בונפרטה ואל קפונה, חברו יחדיו וכי זוממים להשתלט על מוזיאון הסמית'סוניאן. במוזיאון הסמית'סוניאן הוא פוגש בפסל השעווה של הטייסת אמיליה ארהארט (מגולמת על ידי איימי אדמס) שמסייעת לו להציל את חבריו.
לארי פוגש את חאמונרע, שמכריח אותו למצוא את הקוד ללוח המחייה את הדמויות עד הזריחה ואם לא הוא יהרוג את ג'דדיה שנמצא ברשותו. אחרי הרבה תהפוכות מתרחש קרב סופי שבמהלכו לארי וחבורתו מנצחת בפיקודו של ג'ורג' ארמסטרונג קסטר (מגולם על ידי ביל היידר), סוגרת את שער השאול והורגת את הרעים. בסוף הסרט כל המוצגים חוזרים בחזרה למוזיאון בניו יורק.

== צוות השחקנים ==
[[אואן וילסון, איימי אדמס ובן סטילר.]]
*לארי דיילי (בן סטילר)
*אמליה ארהארט (איימי אדמס)
*תאודר רוזוולט (רובין ויליאמס)
*חאמונרע (האנק עזריה)
*ג'ורג' ארמסטרונג קסטר (ביל היידר)
*איואן האיום (כריסטופר גסט)
*נפוליאון (אלין צ'אבט)
*אל קאפונה (ג'ון ברנטל)
*אטילה ההוני (פטריק גליגצ'ר)
*ג'דדיה סמית (אוון וילסון)
*אקטאביוס (סטיב קוגן)

== ראו גם ==
* לילה מוטרף במוזיאון

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:לילה מוטרף במוזיאון
קטגוריה:סרטים על איוואן האיום
גאוגרפיה של סאו טומה ופרינסיפה

סאו טומה ופרינסיפה היא מדינת איים המשתרעת בחלקו המזרחי של מפרץ גינאה שבאוקיינוס האטלנטי.

==איי המדינה==
המדינה מורכבת משני איים עיקריים, האחד הוא "סאו טומה" (דרומי יותר) והשני "פרינסיפה" (צפוני יותר). אלה ממוקמים כ-300 קילומטר וכ-250 קילומטר בהתאמה, מהחוף הצפון מערבי של גבון שבמערב אפריקה. המרחק בין האיים מצפון לדרום, הוא כ-140 קילומטר.

לאיים 209 קילומטר של קו החוף. סאו טומה הוא האי הגדול מבין השניים - אורכו 50 קילומטר ורוחבו עומד על 30 קילומטר. פרינסיפה הוא קטן יותר מעמיתו סאו טומה - אורכו 20 קילומטר ורוחבו עומד על 6 קילומטר.

{| class="wikitable"
|-
! !! סאו טומה !! פרינסיפה
|-
| גודל || 841.4 קמ"ר || 142 קמ"ר
|-
| אוכלוסייה || 120,937 || 5,966
|-
| מרחק מהחוף || 280 ק"מ || 240 ק"מ
|}

==גאולוגיה==
שני האיים הם חלק מהרכס הגעשי של קמרון (Cameroon volcanic mountain line). זהו רכס הרים געשי, אשר כולל גם את האי ביוקו שבגינאה המשוונית השוכן ממערב לחופי קמרון, במרחק של כ-210 קילומטר מן האי פרינסיפה ומתמשך לתוך שטח מדינת קמרון, שם הוא יוצר רכס הרי געש.

שני האיים הם הרי געש שהתרוממו מתוך האוקיינוס. באי פרינסיפה פסקה הפעילות הגעשית לפני כ-15.7 מיליון שנים ומאז נשחקו פני השטח. האי מתנשא לגובה של 946 מטרים מעל פני הים, אולם קרקעית האוקיינוס נמצאת בעומק של כ-3,000 מטרים. האי סאו טומה צעיר יותר ונמצאו בו סלעים שגילם כ-100,000 שנה. האי הוא חרוט מגן המתנשא לגובה של כ-2,000 מטרים מעל פני הים (גם במקרה זה בסיסו נמצא בעומק של כ-3,000 מטרים).

==פני השטח==
הנקודה הגבוה ביותר באי סאו טומה היא ההר פיקו דה סאו טומה (Pico de São Tomé), המגיע לגובה של 2,024 מטר. האי פרינסיפה הוא נמוך יותר מסאו טומה, ופסגתו הגבוהה ביותר מגיעה לגובה של 948 מטר (פסגתו של ההר פיקו דה פרינסיפה - Pico de Principe).

==אקלים==
בגובה פני הים ישנו אקלים טרופי, חם ולח עם טמפרטורות שנתיות ממוצעות של כ-27 מעלות צלזיוס. ככל שעולים מגובה פני הים לגבעות ולהרים, הטמפרטורות השנתיות הממוצעות יורדות, ומגיעות לכ-20 מעלות צלזיוס. הלילות קרירים באופן כללי. כמות המשקעים השנתית נעה בין 5,000 מ"מ. עונת הגשמים נמשכת מחודש אוקטובר ועד חודש מאי.

קו המשווה מסומן באי
פיקו קו גרנזה (Pico Cão Grande), אחד ההרים הגבוהים במדינה, שוכן באי סאו טומה

==ראו גם==
* סאו טומה ופרינסיפה

==קישורים חיצוניים==

סאו טומה ופרינסיפה
*
תגובת פרידל-קרפטס

תגובות פרידל-קרפטס הן קבוצת תגובות שפותחו על ידי שארל פרידל וג'יימס קרפטס בשנת 1877 המאפשרות לקשור מתמירים לטבעת ארומטית. שני הסוגים העיקריים של תגובות פרידל קרפטס: 
*תגובות אלקילציה - הוספת מתמיר י
*תגובות אצילציה - הוספת מתמיר י
התגובות מלוות בהתמרה אלקטרופילית ארומטית. תרשים כללי של תגובת פרידל-קרפטס:
מרכז

==אלקילציית פרידל-קרפטס==
אליקלצית פרידל-קרפטס היא אלקילציה של טבעת ארומטית באמצעות אלקיל-הליד ושימוש בחומצת לואיס חזקה כזרז. התגובה נעשית בנוכחות FeCl<sub>3</sub>, והקבוצה האלקילית נקשרת לטבעת הארומטית במקום שבו היה הכלור:
המנגנון של אלקילציית פרידל-קרפטס

בעיה בתגובה זו היא שהתוצר הוא יותר נוקלאופילי (ריאקטיבי) מהמגיב עקב המתמיר האלקילי הנוסף לטבעת הארומטית, ומימן נוסף עשוי לעבור התמרה עם אלקיל וכך המולקולה עשויה לעבור אלקילציה נוספת. כמו כן אם הכלור לא מצוי על פחמן שלישוני, מתרחשים שחלופים של ה (בשלב הראשון). שחלופים אלו קורים בשל היציבות היחסית של קרבוקטיון שלישוני על פני קרבוקטיון שניוני או קרבוקטיון ראשוני.

דוגמה לשימוש באלקילציית פרידל-קרפטס היא בייצור אתילבנזן, באמצעות בנזן ואתן בתגובות המבוססות על אלקיציה זו. לאתילבנזן חשיבות בתעשייה הפטרוכימית בהיותו תוצר ביניים בתהליך ייצור סטירן (Styrene), המשמש בהמשך לייצור פוליסטירן.

==אצילציית פרידל-קרפטס==
אצילציית פרידל-קרפטס היא אצילציה של טבעות ארומטיות עם אציל כלוריד ובעזרת חומצת לואיס חזקה כזרז. אצילציית פרידל-קרפטס אפשרית גם עם אנהידרידים. התנאים הדרושים לתגובה דומים לאלו של אלקילציית פרידל-קרפטס. לתגובה זו מספר יתרונות על אלקילציית פרידל-קרפטס: הודות לקבוצת הקרבוניל המושכת אלקטרונים, הקטון הנוצר הוא פחות ריאקטיבי מהמולקולה המקורית, ולכן לא קורות אצילציות נוספות. כמו כן אין שחלופים של קרבוקרטיון, הודות לייצוב רזונטיבי.

מרכז
קיומה של אצילציית פרידל-קרפטס תלויה ביציבותו של האציל כלוריד המגיב. פורמיל כלוריד למשל לא יציב מספיק, ולפיכך ליצירה של בנזאלדהיד דרך פרידל-קרפטס נדרשת תגובת גטרמן קוך (Gattermann-Koch) שבה הפורמיל כלוריד יסונתז יחד עם פחמן חד-חמצני וחומצה הידרוכלורית (HCl) תחת תנאי לחץ גבוה, המזורזת על ידי אלומיניום כלוריד ו-CuCl.
תגובת גטרמן-קוך

=== מנגנון התגובה ===
השלב הראשון מורכב מניתוק יון כלוריד ליצירת קטיון של אציל:
מרכז

בהמשך יון האציליום מותקף נוקלאופילית על ידי הטבעת הארומטית:
מרכז

לבסוף אניון כלוריד (או AlCl<sub>4</sub><sup>-</sup>) עושה דה-פרוטונציה לטבעת ליצירת HCl, והזרז AlCl<sub>3</sub> נוצר מחדש:

FC acylation step III

את הקטון בסוף התגובה ניתן לחזר ולהפוך לאלקאן מתאים באמצעות חיזור וולף-קישנר (Wolff–Kishner) או חיזור קלמנסן (Clemmensen). התוצאה הסופית תהיה דומה לאלקילציית פרידל-קרפטס.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימיה אורגנית
פרידל