יחסי החוץ של נאורו

נאורו, לאחר שקיבלה עצמאות מהממלכה המאוחדת, הפכה לרפובליקה ריבונית ועצמאית ב-31 בינואר 1968. מאז בנתה המדינה יחסים דיפלומטיים עם מספר מדינות, כולל רוב שכנותיה ב איתן היא מקיימת קשרים כלכליים, תרבותיים ומנהליים.

== חברות בארגונים בין-לאומיים ==
נאורו התקבלה ל ב-14 בספטמבר 1999. בקשתה של נאורו להתקבל לאומות המאוחדות נחקרה על ידי הרפובליקה העממית של סין בשל הקשרים הדיפלומטיים והמסחריים ההדוקים בין נאורו וטאיוואן. אף על פי כן, קיבלה נאורו חברות מלאה באו"ם.

מאז עצמאותה הייתה נאורו רק חברה מיוחדת בחבר העמים הבריטי, אך במאי 1999 קיבלה מעמד של חברה מלאה. לאחר שנקלעה לפיגור בתשלומים חזרה המדינה למעמד של חברה מיוחדת ב-1 ביולי 2005, והפכה לחברה מלאה שוב ביוני 2011.<ref name="RNZI_61413"></ref>

בנוסף מחוץ לאזור, נאורו חברה בארגון המדינות האפריקאיות, הקריביות והפסיפיות (ACP), ברית מדינות האיים הקטנות, הבנק לפיתוח אסיה, הוועדה הכלכלית והחברתית לאסיה והאוקיינוס השקט (ESCAP), ארגון המזון והחקלאות (FAO), G77, הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית, ארגון הימאות הבין-לאומי, איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי והוועד האולימפי הבין-לאומי.

נאורו בולטת בהיעדרותה מכמה ארגונים בין-לאומיים גדולים. נאורו היא אחת משבע חברות האו"ם היחידות שאינן חברות ב ואחת מ-12 שאינן חלק מהתאגיד הכלכלי הבין-לאומי. נאורו גם אינה חברה באיגוד הפיתוח הבין-לאומי ואין לה שום חברה הקשורה לתנועת הצלב האדום או הסהר האדום. לבסוף, כמו מדינות אחרות רבות באוקיאניה, נאורו אינה חברה בארגון ההידרוגרפיה הבין-לאומי.

== חברות בארגונים אזוריים ==
שיתוף פעולה אזורי באמצעות ארגונים רב-צדדיים שונים הוא מרכיב מרכזי במדיניות החוץ של נאורו. המדינה אירחה את הפגישה האזורית שהביאה להסכם נאורו, שעסק באינטרס המשותף בשיתוף פעולה בניהול דיג, ששמונה החותמות עליו (כולל נאורו) שולטות ביחד ב-25-30% מאספקת הטונה בעולם וכ-60% מהאספקה של מערב ומרכז האוקיינוס השקט.<ref></ref> בנוסף, נאורו היא חברה מלאה בפורום איי האוקיינוס השקט, הוועדה למדעי הגאוגרפיה היישומית של דרום האוקיינוס השקט, תוכנית הסביבה האזורית של האוקיינוס השקט ומזכירות הקהילה הפסיפית.

== אירוח פליטים ==
בשנת 2001 נאורו אירחה כ-867 פליטים, רובם אפגנים, שגורשו בזמן שניסו להיכנס לאוסטרליה באופן בלתי חוקי. שיכון זה של פליטים היה אחד מני רבים שהיו ידועים ביחד כ"פתרון הפסיפי" של אוסטרליה. בפברואר 2008, אחרוני הפליטים יושבו מחדש באוסטרליה.<ref></ref><ref></ref> על פי הדיווחים, נאורו קיבלה סיוע של כ-10 מיליון דולר מאוסטרליה בתמורה להסכמתם לשכן את הפליטים בזמן שייבחנו בקשות המקלט שלהם.

== יחסים בילטרליים ==
מדינות איתן נאורו מקיימת יחסים דיפלומטיים
רשימת מדינות שאיתן נאורו מקיימת יחסים דיפלומטיים:<ref name=":0"></ref>
{| class="wikitable sortable"
!#
!מדינה
!תאריך
|-
|1
|
|21 בנובמבר 1972<ref></ref>
|-
|2
|
|דצמבר 1972<ref></ref>
|-
|3
|
|24 ביולי 1974<ref></ref>
|-
|4
|
|4 ביולי 1975<ref></ref>
|-
|5
|
|12 בספטמבר 1975<ref></ref>
|-
|6
|
|27 באפריל 1976<ref></ref>
|-
|7
|
|24 באוקטובר 1976<ref></ref>
|-
|8
|
|1 בדצמבר 1977<ref></ref>
|-
|9
|
|15 במרץ 1978<ref></ref>
|-
|10
|
|7 ביולי 1978<ref></ref>
|-
|11
|
|20 באוגוסט 1979<ref></ref>
|-
|12
|
|ספטמבר 1979
|-
|13
|
|1979
|-
|14
|
|30 ביולי 1980<ref></ref>
|-
|15
|
|1980
|-
|16
|
|1980
|-
|17
|
|1980
|-
|18
|
|1980
|-
|19
|
|6 בפברואר 1981<ref></ref>
|-
|20
|
|25 בפברואר 1982<ref></ref>
|-
|21
|
|1982
|-
|22
|
|1982<ref></ref>
|-
|23
|
|20 בספטמבר 1984<ref></ref>
|-
|24
|
|1 באוקטובר 1984<ref></ref>
|-
|25
|
|1984
|-
|26
|
|10 באפריל 1987<ref></ref>
|-
|27
|
|30 בדצמבר 1987
|-
|—
|
|17 באוגוסט 1990, נותקו ב-23 ביולי 2002, חודשו ב-14 במאי 2005
נותקו בשנית ב-15 בינואר 2024
|-
|28
|
|22 בפברואר 1991<ref></ref>
|-
|—
|
|1 ביוני 1992<ref></ref>
|-
|29
|
|14 באוקטובר 1994<ref></ref>
|-
|30
|
|דצמבר 1994<ref></ref>
|-
|—
|
|1994
|-
|31
|
|27 בספטמבר 1995<ref></ref>
|-
|32
|
|11 בספטמבר 1997<ref></ref>
|-
|33
|
|1997
|-
|34
|
|21 במרץ 2000
|-
|35
|
|23 במרץ 2000
|-
|36
|
|9 במאי 2000
|-
|37
|
|4 בדצמבר 2000
|-
|38
|
|30 באפריל 2001
|-
|39
|
|12 בספטמבר 2001
|-
|40
|
|21 בספטמבר 2001
|-
|41
|
|7 במאי 2002<ref></ref>
|-
|42
|
|2003<ref></ref>
|-
|—
|
|9 בינואר 2004
|-
|43
|
|17 בפברואר 2004
|-
|44
|
|11 בנובמבר 2004
|-
|45
|
|2 בדצמבר 2004
|-
|46
|
|14 בינואר 2005<ref></ref>
|-
|47
|
|2 בנובמבר 2005
|-
|48
|
|9 בנובמבר 2005
|-
|49
|
|21 ביוני 2006
|-
|50
|
|6 בדצמבר 2006
|-
|51
|
|19 בפברואר 2007
|-
|52
|
|27 במרץ 2007
|-
|53
|
|25 באפריל 2007<ref></ref>
|-
|54
|
|7 במאי 2007
|-
|55
|
|28 בספטמבר 2007<ref></ref>
|-
|56
|
|19 בנובמבר 2008
|-
|57
|
|12 במרץ 2009
|-
|58
|
|24 במרץ 2009
|-
|59
|
|9 בספטמבר 2009
|-
|60
|
|5 באוקטובר 2019<ref></ref>
|-
|—
|
|15 בדצמבר 2009<ref></ref>
|-
|—
|
|16 בדצמבר 2009<ref></ref>
|-
|61
|
|21 במאי 2010
|-
|62
|
|9 בספטמבר 2010
|-
|63
|
|24 בספטמבר 2010
|-
|64
|
|25 בינואר 2011
|-
|65
|
|25 בינואר 2011
|-
|66
|
|24 בפברואר 2011
|-
|67
|
|2 במרץ 2011
|-
|68
|
|11 במרץ 2011
|-
|69
|
|14 במרץ 2011<ref></ref>
|-
|70
|
|14 באפריל 2011
|-
|71
|
|20 באפריל 2011
|-
|72
|
|24 ביוני 2011
|-
|73
|
|28 ביוני 2011
|-
|74
|
|12 ביולי 2011
|-
|75
|
|13 באוקטובר 2011
|-
|76
|
|21 במרץ 2012
|-
|77
|
|27 בספטמבר 2012<ref></ref>
|-
|78
|
|28 בספטמבר 2012<ref></ref>
|-
|79
|
|21 בדצמבר 2012<ref></ref>
|-
|80
|
|9 באפריל 2013
|-
|81
|
|24 נובמבר 2014<ref></ref>
|-
|82
|
|31 באוקטובר 2016
|-
|83
|
|22 בספטמבר 2017
|-
|84
|
|20 בדצמבר 2017<ref></ref>
|-
|85
|
|21 במאי 2018
|-
|—
|
|5 באוקטובר 2018<ref></ref>
|-
|86
|
|25 בספטמבר 2019<ref></ref>
|-
|87
|
|18 באוקטובר 2019
|-
|88
|
|2019
|-
|89
|
|31 בינואר 2020
|-
|90
|
|4 במאי 2023
|-
|91
|
|4 במאי 2023
|-
|92
|
|7 בנובמבר 2023
|-
|93
|
|21 במאי 2024
|}

=== יחסים עם מדינות ===
{| class="wikitable sortable"
!מדינה
!תחילת היחסים
!הערות
|-
|
|16 באוגוסט 1968 ברמה ייצוגית, 21 בנובמבר 1972 ברמת נציבות עליונה
|ראו יחסי אוסטרליה–נאורו
אוסטרליה ניהלה את נאורו כטריטוריה תלויה מ-1914 עד 1968, ונשארה אחת מהשותפות הכלכליות והסיוע הבולטות של נאורו לאחר מכן. היחסים בין שתי המדינות הם, נכון ל-2022, לבביים, כאשר אוסטרליה התחייבה לסייע לפיתוח הכלכלי של נאורו. לאוסטרליה נציבות עליונה באייוו ולנאורו נציבות עליונה בקנברה וקונסוליה כללית בבריזבן.
|-
|
|24 באוקטובר 1976
|ראו יחסי ארצות הברית–נאורו
לממשלת נאורו מערכת יחסים מורכבת מאוד עם ארצות הברית. ממשלתו של ברנרד דאוויוגו הסכימה להפסיק את מכירת הדרכונים והאוף-שורינג בתמורה לחבילת סיוע נרחבת. עם זאת, הסיוע הזה לא נמסר ונאורו חיפשה סיוע מיפן והרפובליקה העממית של סין. לפי מחלקת המדינה של ארצות הברית, לנאורו יחסים "לבביים" עם המדינה.
לארצות הברית אין שגרירות או קונסוליה בנאורו. השגרירות האמריקאית בסובה, פיג'י, אחראית גם על יחסי ארצות הברית עם נאורו ועורכים בה ביקורים תקופתיים.

בספטמבר 2007, דייוויד אדאנג, שר החוץ של נאורו, פרסם מספר הצהרות פומביות ביחס לארצות הברית. הוא הילל את קובה וביקר את מדיניות החוץ של ארצות הברית, במהלך ביקור באי הקריבי. לאחר מכן, מחלקת המדינה האמריקאית, בהתייחס לאירועים שנחקרו ב-2007, ביקרה את אדאנג בדו"ח זכויות האדם שלה, שפורסם לשנת 2008.
הסחר בין ארצות הברית לנאורו מוגבל בשל גודלה והבעיות הכלכליות של האחרונה. שווי הסחר הדו-כיווני ב-2005 היה 1.6 מיליון דולר.
|-
|
|1975
|ראו יחסי הודו–נאורו
הודו כוננה יחסים עם המדינה מאז עצמאותה ב-1968 ומאז ביקרו בה נשיאי נאורו רבים. הודו היא אחת התורמות הגדולות ביותר לאי בכך שהיא עוזרת למשרד החינוך ולשיפוץ מתקני הפרלמנט. הודו גם שמרה חמש משבצות לאזרחי נאורו בקורסי הכשרה במסגרת התוכנית הודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי (ITEC) בשנים 2010–2011.
|-
|
|1977
|ראו יחסי הממלכה המאוחדת–נאורו
לנאורו קונסול כבוד בלונדון, מרטין וו. א. ווסטון. ממשלת בריטניה הפסיקה למלא כל תפקיד ישיר בממשל של נאורו ב-1968.
|-
|
|
|ראו יחסי נאורו–סין
ב-21 ביולי 2002 חתם נשיא נאורו רנה האריס על הצהרה משותפת בהונג קונג לכינון יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. במסמך, ממשלת נאורו הכירה בכך ש"יש רק סין אחת בעולם, שממשלת הרפובליקה העממית של סין היא הממשלה החוקית היחידה המייצגת את סין כולה וכי טאיוואן היא טריטוריה סינית וחלק בל יינתק מסין". ההצהרה כללה גם התחייבות של נאורו לסגור את שגרירותה בטאיפיי בתוך חודש, למרות העובדה שלנאורו מעולם לא הייתה משלחת דיפלומטית לטאיוואן. מהלך זה בא בעקבות ההבטחה של סין לספק יותר מ-130 מיליון דולר למדינה.
|-
|
|17 באוגוסט 1990
|ב-21 ביולי 2002 סיימה נאורו את היחסים הדיפלומטיים שלה עם טאיוואן וכוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין. בשנת 2003, נאורו סגרה את השגרירות שלה בבייג'ינג. באפריל 2005, במהלך ביקור רשמי באיי מרשל, נשיא הרפובליקה הסינית, צ'ן שואי-ביאן, נפגש ושוחח עם נשיא נאורו לודוויג סקוטי. ב-14 במאי 2005 חתמו שתי המדינות על המסמכים הדרושים כדי להחזיר את הקשרים הרשמיים ביניהן ולפתוח מחדש את השגרירויות.
ב-15 בינואר 2024, ניתקה שוב נאורו את היחסים הדיפלומטיים עם טיוואן, החזירה את היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, והכירה ב"הרפובליקה העממית של סין כממשלה הלגיטימית היחידה של סין" ו"טייוואן כחלק" של הרפובליקה העממית של סין.
|-
|
|דצמבר 1994
|ראו יחסי ישראל–נאורו
נאורו, כמו מדינות רבות ב, נחשבת תומכת של ישראל באו"ם. באוגוסט 2019 הכירה נאורו בירושלים כבירת ישראל.
|-
|
|7 במאי 2002
|בסוף שנות ה-2000 החלה נאורו לחזק את יחסיה עם קובה. ביוני 2007, נאורו אימצה את "שיטת האוריינות הקובנית", שעל פי הדיווחים המשמשת גם בכמה מדינות אחרות. באוקטובר 2007, נסע שר החוץ ושר המסחר של נאורו דייוויד אדאנג לקובה כדי לחזק את היחסים בין שתי מדינות האי. ביקור זה הוביל להקמת ועדה בין-ממשלתית משותפת לקובה-נאורו לשיתוף פעולה כלכלי. בערך בזמן זה, יחסי נאורו–ארצות הברית עברו משבר, מסיבות שלא היו ברורות לחלוטין. בספטמבר 2008, שר החוץ של נאורו השתתף בפגישת השרים הראשונה של קובה-איי האוקיינוס השקט בהוואנה, שמטרתה "לחזק את שיתוף הפעולה" בין נאורו לקובה, בעיקר בהתמודדות עם השפעת שינויי האקלים.
|-
|
|30 בדצמבר 1987
|ראו יחסי נאורו–רוסיה
לרוסיה אין נציגות רשמית בנאורו, ונציגי שגרירות רוסיה בקנברה, אוסטרליה, אחראים גם על יחסיה של המדינה עם נאורו.

לפי דיווחים שונים הבנקים של נאורו סיפקו שירותים למאפיה ברוסיה במהלך שנות ה-90. במהלך עשור זה, כ-70 מיליארד דולר בבעלות המאפיה הרוסית הוחזקו בבנקים בנאורו.

בשנת 2009 הפכה נאורו למדינה הרביעית שמכירה במדינות אבחזיה ודרום אוסטיה, אזורים שתובעים עצמאות מגאורגיה. רק שלוש מדינות אחרות החברות באו"ם עשו זאת. דווח כי רוסיה מעניקה לנאורו 50 מיליון דולר בסיוע הומניטרי בתמורה.
|}

==== מדינות אחרות ====
לנאורו יחסים דיפלומטיים עם רוב המדינות באוקיאניה. יש לה גם קשרים עם רוב המדינות המתועשות הגדולות, כולל יפן,<ref>[http://www.mofa.go.jp/region/asia-paci/nauru/index.html Nauru-Japan diplomatic relations established in 1968]</ref> קוריאה הדרומית, רוסיה, צרפת, הממלכה המאוחדת, גרמניה, ספרד, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית ודרום אפריקה.<ref name="NauruUN">[http://www.un.int/nauru/foreignaffairs.html Nauru UN Permanent Mission - List of Establishment of Diplomatic Relations Between the Republic of Nauru and Other Countries] </ref> לנאורו יש יחסים דיפלומטיים עם האיחוד האירופי,<ref>[http://ec.europa.eu/external_relations/repdel/edelhrm/index.cfm?fuseaction=crepdel.europa&lang=EN External Service Directory - accreditations and responsibilities]</ref> רוב המדינות החברות בו ועוד כמה מדינות באירופה, כולל הכס הקדוש (קריית הוותיקן).<ref>[https://www.vatican.va/roman_curia/secretariat_state/documents/rc_seg-st_20010123_holy-see-relations_en.html Diplomatic relations with the Holy See since 01.06.1992] </ref>

בשנת 1995, נאורו ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם צרפת במחאה על ניסויים גרעיניים צרפתיים באוקיינוס השקט. היחסים חודשו בשנת 1997.<ref>AFP news agency 12 December 1997 [http://nl.newsbank.com/nl-search/we/Archives?p_product=NewsLibrary&p_multi=BBAB&d_place=BBAB&p_theme=newslibrary2&p_action=search&p_maxdocs=200&p_topdoc=1&p_text_direct-0=0F99F68FB6B9EAF3&p_field_direct-0=document_id&p_perpage=10&p_sort=YMD_date:D&s_trackval=GooglePM Micronesian state of Nauru re-establishes diplomatic relations with France]</ref>

נאורו כוננה יחסים דיפלומטיים עם קוסובו ב-23 באפריל 2008,<ref></ref> שהסתיימו ב-13 בנובמבר 2019 כאשר נאורו חזרה בה מהכרתה.<ref name="mfa.gov.rs"></ref>

נאורו כוננה יחסים דיפלומטיים עם אבחזיה ודרום אוסטיה ב-15 בדצמבר 2009.<ref>International recognition of Abkhazia and South Ossetia#States formally recognising Abkhazia or South Ossetia as independent</ref>

== יחסים עם מדינות מוכרות חלקית ==
נאורו השתמשה במעמדה כחברה באו"ם כדי לקבל תמיכה כספית הן מהרפובליקה הסינית (טאיוואן) והן מהרפובליקה העממית של סין (סין) על ידי שינוי עמדתה לגבי מעמדה הבין-לאומי של טאיוואן. ב-21 ביולי 2002, נאורו חתמה על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים עם סין. נאורו קיבלה 130 מיליון דולר מהרפובליקה העממית עבור מהלך זה.<ref></ref> בתגובה, טאיוואן ניתקה את היחסים הדיפלומטיים עם נאורו יומיים לאחר מכן. מאוחר יותר, נאורו חידשה את הקשרים עם טאיוואן ב-14 במאי 2005,<ref>AAP. 14 May 2005. [http://taiwansecurity.org/AFP/2005/AFP-140505.htm Taiwan Re-establishes Diplomatic Ties with Nauru]. Retrieved 2006-05-05. </ref> והקשרים הדיפלומטיים עם סין נותקו רשמית ב-31 במאי 2005. באופן דומה, נאורו הכירה ברפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית ב-12 באוגוסט 1981, אך ב-15 בספטמבר 2000, נסוגה נאורו מההכרה ברפובליקה וחתמה עם מרוקו על הסכמים על אזור הפוספטים, שאוזלים באי.<ref></ref><ref></ref> בשנת 2008, נאורו הכירה בקוסובו כמדינה עצמאית, אך חזרה בה מהכרתה בשנת 2019. בנוסף, בשנת 2009, נאורו הפכה למדינה הרביעית בלבד שמכירה באבחזיה ודרום אוסטיה, אשר שתיהן נתבעות על ידי גאורגיה. דווח כי רוסיה מעניקה לנאורו סיוע הומניטרי בסך 50 מיליון דולר בתמורה.<ref></ref>

== נציגויות דיפלומטיות בנאורו ==
* אוסטרליה (נציבות עליונה)<ref></ref>
* הרפובליקה העממית של סין (שגרירות)<ref>[https://eng.yidaiyilu.gov.cn/p/0790MKD9.html Chinese embassy in Nauru holds reopening ceremony - BELT AND ROAD PORTAL]</ref>

== נאורו וחבר העמים הבריטי ==
נאורו היא רפובליקה עצמאית בחבר העמים מאז 1968.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
נאורו