OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה סמבטיון

משה סמבטיון (ליפסטאק; 22 ביולי 1913 - ספטמבר 1986, מונטריאול, קנדה) היה סופר, הוגה דעות וחוקר תלמוד יהודי.

== ביוגרפיה ==
סמבטיון נולד בכפר דונדושאנו, בבסרביה שברומניה למשפחה רבנית. אביו היה הרב אהרן ליבסטאג, צאצא רחוק של הבעל שם טוב, ואמו אסתר לאה הייתה בעלת ייחוס רבני. הוא קיבל בבית חינוך מסורתי בחדר ובישיבה ונחשב לעילוי. 

בנעוריו החל להתעניין בהשכלה כללית ובשירי ביאליק. כשהיה בן 13 התפרסם שירו הראשון בעיתון "העולם" הלונדוני. אחר כך ערך ירחון בשם "סמבטיון" בישיבת קישיניב שם למד. הוא גורש מהישיבה עקב התעניינותו בהשכלה ונדד לבודפשט, למד אצל הרב יונתן שטייף ובגיל 18 קיבל הסמכה להוראה. הוא החל ללמוד יהדות ופילוסופיה באוניברסיטת בודפשט. בגיל 19 קיבל תואר ד"ר לפילוסופיה על עבודתו "עקרונים פילוסופים בתלמוד".

ב-1932 עמד בראש "ברית סמבטיונים", ארגון הגנה יהודי חשאי נגד פרעות הקוזקים ברומניה.

בשנת 1934 הוא עלה לארץ ישראל, התיישב בחיפה והחל לעבוד בבניין. ב-1936 פרסם ספרון בשם "מנשר הנוער היהודאי להאומה הבריטית", בו הוא קורא למרד נגד שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל. בעקבותיו נעצר לשבוע ביפו. הוא עבר ליפו ובשנת 1937 לימד עברית באולפן של הסתדרות העובדים הלאומית.

בשנת 1939 האשים סמבטיון את ש"י עגנון בסדרת מאמרים בכתב העת הרוויזיוניסטי המשקיף בכך שגנב את ספרו ימים נוראים מספריו של הרב האמריקני שמריהו הלוי הורוויץ. הסופר ברוך קרופניק הגן על עגנון בעיתון הארץ וקרא לסמבטיון לחזור בו מהאשמותיו, אך ללא הועיל. 

בסוף 1941 הוא הקים "חוג סופרים ואמנים צעירים" וארגן בתחילת 1942 מספר אירועים מטעם הארגון, לו קרא "קולמוס - איגוד סופרים ואמנים צעירים". בשנת 1943 ניסה לארגן תערוכה של הספרות העברית בארץ ישראל בימי המלחמה, מטעם ארגון קולמוס. בתגובה פרסמו גורמים שונים הודעות שאין להם כל קשר לתערוכה ושמם שורבב לפרסומים ללא רשותם. אף פורסמה הודעה של "ועד קולמוס" שטען שהפרסומים על התערוכה נעשו ללא רשות הוועד ושסמבטיון הורחק מועד קולמוס בגלל מעשים דומים שנעשו בעבר. באוגוסט 1943 הוא פרסם על כוונת ארגון קולמוס להקים את "בית טשרניחובסקי". בתגובה פרסם שאול טשרניחובסקי שהוא מוחל על הכבוד ודורש שלא להשתמש בשמו למפעלים מפוקפקים.

==ספריו ופרסומיו==
הוא הוציא בארץ "שמון עברי", בן עשרה כרכים, המכיל את כל השמות העבריים שהצליח לאסוף ואת מקורותיהם. 

בשנת 1941 יצא ספרו "לשון נופל על לשון" אשר עסק במחקר בלשני. ב-1943 יצא ספרו "עברית סמבטיונית". בשנת 1945 פרסם את הספר "חיי סמבטיון: אפוס אדם עליון", וב-1949 יצא ספרו "שפינוזה גנב ספרותי".

בשנת 1950 פרסם סמבטיון את ספרו "לקסיקון תולדותי-ביקורתי של סופרי מופת ישראליים מכל התקופות ובכל הלשונות" (בהוצאת פע"ן, קלוב ישראלי עולמי אשכולון).

פרסם את לקסיקון הסופרים העבריים שכתב והוציא לאור לבדו, "סופרון עברי". את עצמו הגדיר סמבטיון בלקסיקון בתור "גדול הסופרים העבריים בארץ-ישראל וגדול הסופרים העבריים בעולם".

הוא הוציא ספר אוטוביוגרפי בשם "חיי סמבטיון", שתורגם לצרפתית וזכה להצלחה. הספר יצא בעברית בשנת 1946.

כתב בעיתונים "דבר", "הבוקר", "הצופה", "המשקיף" ו"משמר".
== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
רמאל רמאל

רמאל רמאל (בערבית: رمال رمال; 30 בספטמבר 1951 - 31 במאי 1991) היה פיזיקאי לבנוני.

בגיל 18 עבר רמאל לצרפת, בה למד באוניברסיטת ז'וזף פורייה שם קיבל תואר במתמטיקה בשנת 1973. את הדוקטורט קיבל במרכז הלאומי למחקר מדעי בגרנובל בשנת 1977. הוא המשיך להתגורר בצרפת במשך רוב הקריירה האקדמית שלו.

החל משנת 1993 מוענק על שמו פרס שנתי לפיזיקאי מהמזרח התיכון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פיזיקאים לבנונים
קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1951
קטגוריה:נפטרים ב-1991
מערת הסלע

פפירוס נחל צאלים 69, זהו שטר נישואין מבוטל משנת 130 לספירה שמקורו כנראה במערת הסלע
מערת הסלע היא מערת מפלט ענקית מתקופת מרד בר כוכבא, השוכנת בגדה הצפונית של ואדי אל וער, מיובליו העליונים של נחל חבר. היא המערה העשירית באורכה בארץ<ref></ref>. 

המערה נחפרה בשנות ה-90 ונמצאו בה ממצאים מימי מרד בר כוכבא, ובהם מטבע בר כוכבא מסוג סלע, אשר מצדו האחד הייתה מוטבעת חזית בית המקדש, ומצדו האחר נראים ארבעת המינים. הממצא הקנה למערה את שמה מערת סלע. שתיים מהתעודות שנכללו ב"אוסף נחל צאלים", יוחסו על ידי חנן אשל ודוד עמית, למערת סלע. החוקרים הסתמכו על עדויות בדבר חפירות שוד אינטנסיביות במערת סלע, ואזכורן של זיף, יקים, ואריסטובוליה בשתי התעודות. החוקרים סוברים שהתעודות הובאו למערת סלע על ידי אנשי זיף וסביבתה אשר ברחו אליה לקראת סוף מרד בר כוכבא. 

שתי התעודות הן:
* פפירוס נחל צאלים 9 - תעודה זו שייכת לאוסף נחל צאלים אך מקורה קרוב לוודאי בערוציו העליונים של נחל חבר, כנראה במערת סלע. זהו "שטר כפול" כתוב ארמית. נוסחת התאריך לא השתמרה מלבד אותיות בודדות בפתיחתה: "בעש[רה/רין....". על-פי שיקולים פליאוגרפיים יחסה עדה ירדני את התעודה לסוף התקופה ההרודיאנית, כלומר למאה ה-1 או לתחילת המאה ה-2. בשורה הראשונה השתמר שם המקום בו נכתב השטר: "יקים". שמו של כפר זה השתמר גם בשורה 13, בחלק התחתון, כמקום מוצאו של המוכר. צדדי עסקת המכר שנעשתה בין שני אנשים בפפירוס נחל צאלים 9, שהיו שניהם מן הכפר יקים שבזיף.
* פפירוס נחל צאלים 69 - זהו שטר נישואין מבוטל אשר נכתב כפי שצוין בגופו של השטר באריסטובוליה שבזיף, לגבר שמושבו ב"יקים".

==לקריאה נוספת==
* דוד עמית, ממצאים מתקופת מרד בר-כוכבא ממערת סלע, מערות המפלט מתקופת בר-כוכבא (תשנ"ט), עמ' 189-204.
* עדה ירדני, שטר מכר ממדבר יהודה: נחל צאלים 9, תרביץ, סג, תשנ"ד, עמ' 299-320.
* דוד עמית וחנן אשל, מרד בר כוכבא בדרום הר חברון, ארץ ישראל כו, תשנ"ו, עמ' 463-469.
* דורון שר-אבי, עין אל סח'ניה ומנזרי מדבר זיף, מחקרי יהודה ושומרון ח, תשנ"ט, עמ' 185-192.
* דורון שר-אבי, אריסטובוליה שבזיף, מחקרי יהודה ושומרון טו, אריאל, תשס"ו, עמ' 151-160.
* דוד עמית, [http://www.daat.ac.il/daat/israel/yehuda/my02.pdf חידושים בחקר מרד בר כוכבא ], מחקרי יהודה ושומרון ב, 1992, עמ' 215-227.
<div style="direction: ltr;">
* D. Amit, H. Eshel, Tetradrachm of Bar Kokhba from a Cave in Nahal Hever, Israel Numismatic Journal 11 (1990–91), pp. 33–35
* Hannah Cotton,A Cancelled Marriage Contract from the Judaean Desert, Journal of Roman Studies, Vol. 84 (1994), pp. 64-86
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דרומא
קטגוריה:אתרי המקרא
בר כוכבא
קטגוריה:בר כוכבא
סלע
ההסכמה המשולשת

הברית המשולשת, בירוק ההסכמה המשולשת ובלבן מדינות נייטרליות]]
ההסכמה המשולשת (בצרפתית: Triple Entente, ברוסית: Анта́нта), היא הברית בין בריטניה, צרפת ורוסיה, שהתגבשה בשנת 1907. זו הייתה ברית בלתי-רשמית, והיא לא כללה התחייבות להגנה הדדית.

ההסכמה נוצרה מתוך תהליך של מספר שנים, שכלל בריתות והסכמים שונים בין הארצות החברות בה.

ב-1893 נחתמה הברית הצרפתית-רוסית, שחיזקה את הקשרים בין המדינות וערערה את מקומה של גרמניה. ב-1904 נוצרה הסכמה מדינית בין בריטניה לצרפת, בעקבות חשש של בריטניה מהתעצמות הכוח הצבאי הגרמני, ובמיוחד מהתחזקות הצי הגרמני בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים הצפוני, ושתי המדינות חתמו על ההסכמה הלבבית.

הברית הצרפתית-רוסית, לצד ההסכמה הלבבית, יצרו בעקיפין את הקשר בין בריטניה לרוסיה. בשנת 1907 חתמו בריטניה, צרפת ורוסיה על ברית "ההסכמה המשולשת". ההסכמה המשולשת הביאה לקיצה את "הבדידות המזהירה", מדיניות ההתבדלות של בריטניה עד אז. במסגרת הברית הוסכם על שיתוף פעולה ואיחוד הגנתי בין שלוש המדינות, אשר עמד מול הברית המשולשת שבמרכז אירופה בין גרמניה, אוסטרו-הונגריה ואיטליה. 

ההסכמה המשולשת זכתה לתמיכה וחיזוק מצד מדינות נוספות בעולם, ובהן ארצות הברית, יפן, ספרד ופורטוגל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* https://www.jstor.org/stable/1876111
* https://www.jstor.org/stable/2212043
* https://encyclopedia.1914-1918-online.net/article/naval_race_between_germany_and_great_britain_1898-1912
* https://encyclopedia.1914-1918-online.net/article/alliance_system_1914

קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
משולשת
משולשת
משולשת
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה: דיפלומטיה
קטגוריה:יחסי צרפת–רוסיה
קטגוריה:יחסי הממלכה המאוחדת – צרפת
קטגוריה:יחסי הממלכה המאוחדת – רוסיה
הסחוס הטבעתי

הסחוס הטבעתי, בתרשים של הגרון
הסחוס הטבעתי (TA: Cartilago cricoidea. קְרִיקוֹאִיד, מיוונית: krikoeides, בעל צורה עגולה) הוא הסחוס המקיף את קנה הנשימה, והוא המעניק לו את צורתו העגולה.

== מבנה ==
הסחוס הטבעתי נמצא מתחת לסחוס התריס (Thyroid cartilage) בגרון, והוא מחובר לרצועת הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Ligamentum cricothyroideum) על ידי מפרקי הסחוס הטבעתי וסחוס התריס (Articulatio cricothyroidea). מתחת לסחוס הטבעתי נמצאים סחוסי הקנה (Tracheal cartilage), שלהם צורת פרסה (צורה של האות C) על מנת לאפשר לוושט להתרחב על חשבון הקנה בזמן אכילה. אל סחוסי הקנה, מחובר הסחוס הטבעתי באמצעות רצועה הנקראת cricotracheal ligament. הסחוס הטבעתי מקושר לבלוטת התריס. למרות מיצר התריס המפריד ביניהם, שתי אונות של בלוטת התריס מתארכות לשני צדדיו של הסחוס הטבעתי. חלקו האחורי של הסחוס רחב יותר מחלקו הקדמי ונקרא לוחית (Lamina) חלקו הקדמי של הסחוס נקרא קשת (Arch).
על גבי הסחוסי הטבעתי יושבים סחוס התריס ושני הסחוסים הקיתוניים (Arytenoid cartilage). הסחוס הטבעתי הוא הסחוס המקובע מבין הסחוסים האלו. בזמן בליעה הוא זז מעט, ובזמן דיבור אינו זז.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מערכת הנשימה
קטגוריה:ראש-צוואר
פרדריק מאן

פרדריק ר. מאן (באנגלית: Frederic R. Mann; 13 בספטמבר 1903 – 26 בפברואר 1987) היה איש עסקים, תעשיין, פוליטיקאי, דיפלומט ופילנתרופ יהודי-אמריקאי. מרכז האמנויות בפילדלפיה, פנסילבניה קרוי על שמו. היכל התרבות בתל אביב נקרא על שמו עד לשנת 2012.

== חייו ==
פרדריק ר. מאן נולד בהומל שברוסיה לאוסקר מאן ופאני (פראדקין) מאן. הוא היגר לארצות הברית והתאזרח בה.

מאן היה תעשיין, יצרן קופסאות קרטון, פעיל במפלגה הדמוקרטית. בשנת 1948 היה ציר מדינת פנסילבניה לוועידה הדמוקרטית הארצית. בשנים 1967–1969 היה שגריר ארצות הברית בברבדוס.

ייסד את "מסדר העולם החופשי" (Free World Order).

פרדריק מאן הוא מחבר הספר The Economic Rape of America, What You Can Do About It, שיצא בשנת 1992 בהוצאת מכון "אמריקה החופשית".

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20100924072338/http://buildfreedom.com/what/interview.html ראיון של ג'ון פרסטון עם פרדריק מאן] 
* טים פייג', [http://www.nytimes.com/1987/02/27/obituaries/fredric-r-mann-arts-patron.html פרדריק ר' מאן, פטרון אמנות (נפטר)], הניו יורק טיימס, 27 בפברואר 1987 
* אייזק שטרן ופרדריק מאן [https://youtu.be/_ex2Pbot0zw?list=PLT-roSWIpp1Gw49p47hfE88qJyabx5g4y&t=367 מבקרים באתר הבנייה של היכל התרבות], סרטי גבע, ארכיון שפילברג, 1957 <small><small>(התחלה 6:07)</small></small>

קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פטרוני אמנות אמריקאים
קטגוריה:פטרוני אמנות יהודים
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:תעשיינים אמריקאים
קטגוריה:תעשיינים יהודים
קטגוריה:יהודים פקידי ממשל בארצות הברית

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
מנשייה (עכו)

מנשייה (בערבית: المنشيّة, תעתיק מדויק: אלמנשיה) היה כפר ערבי במישור החוף הצפוני ששכן כ-3.5 קילומטרים צפונית מזרחית לעכו העתיקה. במהלך מלחמת העצמאות בעת הקרבות על העיר עכו וכיבושה במבצע בן עמי הכפר התרוקן מתושביו. 

במפה משנת 1799 מצוין שבמקום עמדו חורבות לא-מיושבות.
הכפר מוזכר בתזכיר שהגיש הקונסול הבריטי בעכו למשה מונטיפיורי בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת 1839 בתזכיר זה נכתב (פאדאן היא יחידת מידה של שדה חקלאי).
בסוף המאה ה-19 תואר הכפר כבנוי מאבן ומטיט, שכן במישור והיה מוקף אדמות חקלאיות מעובדות. את המים סיפק אקוודוקט מעכו ובכפר התגוררו כ-150 תושבים.

בתקופת המנדט השתייך הכפר לנפת עכו במחוז הגליל (1945). שטח אדמותיו היה 14,886 דונם. תושבי הכפר היו מוסלמים. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 460 תושבים ו-132 בתים מיושבים. במקום ישנו מקדש בהאי, ולצדו בית קברות בהאי. כן היו במקום מסגד ובית יתומים מוסלמי. בשנת 1945 מנה 810 נפשות.

במהלך המרד הערבי הגדול השתתפו תושבי הכפר בפעילות כנגד השלטונות.
בתוכנית החלוקה נועד הכפר להיות חלק מן המדינה הערבית. הכפר הוקף לראשונה על ידי יחידה יהודית חמושה ב-6 בפברואר 1948 אולם התקפה זו נהדפה. ב-14 במאי אותה שנה נכבש הכפר במהלך מבצע בן עמי. זמן לאחר כיבוש הכפר נהרסו בתיו. היישובים שמרת ובוסתן הגליל הוקמו עוד באותה שנה צפונית לחורבות הכפר, על שטחיו החקלאיים.

שרידי הכפר נמצאים היום בשטח העיר עכו באזור הרחובות אחד העם, מנוף ובורלא, צפונית לתל עכו. היישובים הנמצאים היום על אדמות הכפר: חלק משמרת חלק מבוסתן הגליל והשכונות המזרחיות של עכו (נוה אלון, נוה אביב, מוריה, בן-גוריון). 

באזור, המהווה כיום חלק מעכו, נמצאים כמה שרידים מן הכפר. באזור הכפר קיים בית קברות מוסלמי שעל פי המסורת של תושבי עכו המוסלמים קבור בו דאהר אל-עומר בקבר שאינו מסומן. הקבר חריג מבחינת אורכו אבל לא סומן במטרה למנוע את זיהוי הקבר על ידי אויביו של דאהר. בסמוך לבית הקברות נמצא המקדש הבהאי, ולצדו קברי משפחות בהאיות. כן נמצא במקום בית אבו עתבי, ובו קברו של עתבי. מסגד מנשייה עודו קיים, אך הוא אטום ואין בו מתפללים, ובשנת 2006 שימש מטרה להתנכלות ולהשחתה.

==בית אבו עתבי==
הכתובת העתיקה על דלת הכניסה לקברו של אבו עתבי
קברו של אבו עתבי

בית אבו עתבי הוא מבנה בעל כיפה על גבול מנשייה שנשאר על כנו. אבו עתבי הוא קדוש מוסלמי הקבור בחדר בתוך המבנה. פירוש השם הוא "אבי המפתן", והשם ניתן לו על שם עמוד שהיה בו דרומית למפתן ואשר יוחסו לו סגולות רבות. על פי האגדה, כאשר נסוג צבא נפוליאון מעכו לאחר תבוסתו, לקח הצבא הצרפתי את העמוד איתו, אבל העמוד התעופף מידיהם וחזר אל מקומו הראשון. ליד החדר בו נמצא הקבר היה מסגד קטן. כיום מתגוררת במבנה משפחה מוסלמית שנכנסה למבנה בשנת 1949 לאחר קבלת אישור לכך מהווקף המוסלמי. חדר הקבר שמור בתוך הבית הרצפה מכוסה מחצלות ועל הקבר מונחות שמיכות מעוטרות מתנת המבקרים במקום. לחדר נכנסים דרך החדר שהיה מסגד ואשר משמש היום לחדר שינה של דיירי הבית. מעל לדלת הכניסה אל הקבר כתובת עתיקה, המספרת כי הוצבה בשנת 1140 להיג'רה, היא 1727–1728 לספירת הנוצרים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.palestineremembered.com/Acre/al-Manshiyya/index.html אל מנשייה עכו] באתר [https://www.palestineremembered.com palestineremembered]

==הערות שוליים==

קטגוריה:עכו: גאוגרפיה
קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:מישור החוף הצפוני
קטגוריה:בתי תפילה בהאים
קטגוריה:ישראל: מבני דת
קטגוריה:הבהאים בישראל
זמן קליע

זמן קליע (מאנגלית Bullet time) היא טכניקה של צילום קולנועי בריבוי מצלמות. הטכניקה מבוצעת בסרטים להמחשת אירוע שכביכול עובר כהרף-עין (כגון ירי קליע), אך הצופה חווה אותו בצורה איטית. הדבר נעשה כך שברגע שבו הפעולה מתחילה, האובייקט מוקפא או זז בהילוך איטי ואילו המצלמה ממשיכה לנוע רגיל.

==על הטכניקה==
טכניקת הצילום נוצרת כאשר מוצבות מאות מצלמות סטילס מסביב לשחקן כדי ללכוד את הסצנה; מצלמות אלו מצלמות בקצב גבוה של פריימים, כולן יחדיו. כל מצלמות הסטילס מסודרות מסביב לאובייקט המצולם. הבמאי בעריכה מחליט האם לעבור בין המצלמות באותו הפריים - דבר היוצר תנועה סביב אובייקט מוקפא; או לעבור בין המצלמות בסדר עולה בפריימים - דבר היוצר תנועה של המצלמות וגם של האובייקט. מהירות התנועה של האובייקט נקבעת בהתאם לקצב המעבר בין הפריימים העולים.

==שימוש בטכניקה==
הטכניקה יושמה בסרט "מטריקס" (1999) ארבע פעמים. היוצרים השתמשו בטכניקה מתוחכמת של ריבוי מצלמות סטילס, רקע ירוק, מנוף וכבלים. בנוסף משמשת השיטה בסרטים נוספים, סדרות טלוויזיה, קליפים ומשחקי וידאו.

==קישורים חיצוניים==
* אליוט ריז'יק, [https://web.archive.org/web/20070428162040/http://www.zahav.net.il/homepage/may_2005/article2.htm עושים קולנוע: אפקטים מיוחדים], מאי 2005, מגזין "אינטרנט זהב"

קטגוריה:אפקטים מיוחדים בקולנוע
השידור העברי של "תחנת שלום וקידמה" ממוסקבה

השידור העברי של "תחנת שלום וקידמה" ממוסקבה היה שידור רדיו יומי בשפה העברית ששודר ממוסקבה משנות ה-60 ועד לנפילת ברית המועצות.

בתקופת השלטון הסובייטי שידרה ברית המועצות שידורי תעמולה באמצעות תחנה שנקראה "קול השלום והקידמה". התחנה החלה לשדר בנובמבר 1964, מהמשדרים של רדיו מוסקבה. השידורים היו מיועדים בראשיתם לארצות דרום אמריקה, ושודרו בשפה הספרדית, ובהמשך ליתר ארצות תבל בשלל שפות. זאת בנוסף לשידורי החוץ הקודמים של רדיו מוסקבה באנגלית, בצרפתית ובגרמנית.

ברית המועצות הייתה מעורבת באותן שנים בענייני המזרח התיכון, באספקת נשק למדינות ערב, באימון צבאותיהן, בבניית סכר אסואן ובהתערבות מדינית, ונקטה עמדה אנטי-ישראלית. במסגרת מעורבות זאת מצא השלטון הסובייטי לנכון לשדר שידורי תעמולה לישראל.

רדיו מוסקבה פתח את שידוריו בכינוי "תחנת השידור מטעם ארגוני הציבור הסובייטים". השידורים נקטו בנימה שקטה ובלתי מתלהמת, אך הם ביטאו את עמדתה הקשוחה של ברית המועצות בכל נושא בינלאומי.

תחנת "קול השלום והקידמה" החלה בשידוריה בשפה העברית בסוף שנת 1967. השידור העברי שודר כל ערב בגלים בינוניים ונקלט היטב בישראל. השדרים בעברית, גברים ונשים, דיברו בעברית תקנית שוטפת, כמעט ללא מבטא זר. בישראל רווחה סברה כי השדרים הם בוגרי בתי הספר לשפות של השירותים החשאיים של ברית המועצות. לימים, בגל העלייה של שנות התשעים הגיעו לישראל אנשים שהיו קשורים לתחנה ומפיהם נתברר כי צוות הקריינים של התחנה כלל שניים-שלושה אנשים שאינם קשורים זה לזה, שכולם ישראלים לשעבר, כגון דיצה סילבר<ref></ref>, נינה סמנצ'נקו ואביגדור לויט, שעברו להתגורר בברית המועצות מסיבות אידאולוגיות או מסיבות משפחתיות. בסוף שנת 1982 הצטרף כקריין בתחנה העיתונאי הרוסי דמיטרי פרוקופייב.

בנימה מתונה ובעברית תקנית ביטאו השידורים גישה קשוחה כלפי מדינת ישראל ותמיכה בעמדת מדינות ערב בסכסוך הישראלי–ערבי. 

לאחר עלייתו לשלטון של מיכאיל גורבצ'וב בשנת 1985 והנהגת משטר הגלאסנוסט והפרסטרויקה התמתנו שידורי התחנה והפכו לענייניים יותר. ההתמתנות לא הייתה מיידית ועוד באוגוסט 1987 נאמר בשידור העברי כי טילי יריחו 2 "מהווים קריאת תגר ישירה על ברית המועצות" וכי "על מנהיגי ישראל לחשוב פעמיים על השפעת פיתוח הטיל היכול לפגוע בטריטוריה סובייטית".

בשנות שלטונו של גורבצ'וב החל לקרוס המנגנון השלטוני הסובייטי וגם העוינות למדינת ישראל נחלשה ופחת הצורך בשידורי תעמולה סובייטית לישראל. בד בבד התעוררו גם קשיי מימון ותקציב לתחנה.

בהמשך תקופת שלטונו של גורבצ'וב החלו גישושים ומגעים לחידוש היחסים בין ברית המועצות לישראל, שנותקו בעקבות מלחמת ששת הימים. בראשונה חודשו היחסים הקונסולריים. בקיץ שנת 1991, לקראת פירוקה של ברית המועצות, חדלה התחנה לשדר את השידור העברי. בשידור הפרידה נאמר כי שורר כיום חופש בברית המועצות והתחנה מתארגנת מחדש והשידור נסתיים בברכת שלום ולהתראות.

תחנת "קול השלום והקידמה", על יתר שלל השפות בהן שידרה, המשיכה בשידוריה עד לנפילת ברית המועצות, עת החלה להקרא "השירות העולמי של קול רוסיה" המשדר במספר רב של שפות, אך תחנה זו לא שידרה יותר שידורים בשפה העברית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:תחנות רדיו זרות בשפה העברית
קטגוריה:אירופה: תחנות רדיו
קטגוריה:תעמולה בברית המועצות
קטגוריה:ברית המועצות: רדיו
וילה אנגראנו

וילה אנגראנו (איטלקית: Villa Angarano) היא אחת הווילות הכפריות שתוכננה בידי האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה. הווילה ניצבת בסמוך לנהר ברנטה העובר בבסאנו דל גראפה, עליו בנה פלאדיו גשר עץ מפורסם, על פי הזמנתו של בעל הבית ג'יאקומו אנגראנו.

==אדריכלות==
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". מן המבנה המקורי הוחל, אולי, בבניית האגפים, שאמורים היו להכיל את מבני המשק והשירותים. בניין מרכזי אמנם נבנה במקום, בידי האדריכל בלדסרה לונגנה, אבל ניכר בו שאין הוא בנוי כלל בסגנונו של פלאדיו. למרות שהמבנה אינו נמנה עם יצירותיו של פלאדיו, הוכרזה וילה אנגראנו על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

==לקריאה נוספת==
אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 157.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
קטגוריה:אדריכלות הרנסאנס
הנרי ברנט

הנרי דרייפוס ברנט (באנגלית: Henry Dreyfuss Brant; 15 בספטמבר 1913 - 26 באפריל 2008) היה מלחין אוונגרד ומנצח יהודי-קנדי שפעל בארצות הברית. הוא הרבה להלחין מוזיקה אקספרימנטלית והיה ממפתחי מושג המוזיקה הספטיאלית - מוזיקה בה מיקום וצורת פיזורם של הנגנים וצורת האולם והבמה הם חלק חשוב מהיצירה עצמה.

== ביוגרפיה ==
נולד במונטריאול, קנדה בשנת 1913 להורים אמריקאים. אביו, שאול, היה כנר ולימד בקונסרבטוריון למוזיקה באוניברסיטת מקגיל. בגיל שמונה החל להלחין. בשנת 1929 עבר לניו יורק. הוא הלחין מוזיקה וניצח בעבור תוכניות רדיו, סרטי קולנוע, הופעות מחול ולהקות ג'אז וגם הלחין מוזיקה אקספרימנטלית בעבור קונצרטים.

ביצירתו משנת 1932, "Music for a Five and Dime Store", הוא משתמש במגוון כלי מטבח ליצירת צלילים, יחד עם כינור ופסנתר. הוא שימש כמנצח בעבור יצירות של המלחין אלכס נורת', כמו Cheyenne Autumn ו-Cleopatra.

יצירתו משנת 1951, "Antiphony 1", דרשה כחמש תזמורות שונות שינגנו אותה במקביל.

ביצירתו משנת 1963, "Voyage Four", הנגנים מוקמו פיזית באולם במקומות בלתי שגרתיים, כמו מתחת לרצפה ועל הקירות.

בשנת 2002 זכה בפרס פוליצר בעבור היצירה "Ice Field". בסך הכל הלחין כ-100 יצירות מהלך חייו.

החל משנות ה-40 הוא לימד באוניברסיטת קולומביה ובבית הספר ג'וליארד. בין השנים 1957 ל-1980 לימד הלחנה ב-Bennington College בוורמונט.

בשנת 2008 סיים את ספר הלימוד על ניצוח, "Textures & Timbres", פרויקט שהתחיל בשנות ה-50.

נישא למקסין פיקרד והתגרש ממנה ולפטרישיה גורמן, שממנה היה אב לשלושה ילדים וגם ממנה התגרש. אחר כך נישא בשלישית לקתי וליקובסקי.
נפטר בביתו שבסנטה ברברה בקליפורניה ב-26 באפריל 2008. היה בן 96 במותו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20040706213120/http://www.jaffe.com/brant.html אתר לזכרו]
* [http://www.thecanadianencyclopedia.com/index.cfm?PgNm=TCE&Params=U1ARTU0004173 ביוגרפיה] באנציקלופדיה הקנדית.
* [http://www.dramonline.org/blog/news/399247 הודעה על מותו ואוסף ביוגרפיות]
* [https://web.archive.org/web/20040618013957/http://www.wesleyan.edu/wmj/issue3/13.html מחווה לברנט], סמרה רייני
* [https://web.archive.org/web/20110218034215/http://www.carlfischer.com/Fischer/brantbio.html ביוגרפיה קצרה]
* [https://web.archive.org/web/20130219004507/http://www.jazz.com/music/2009/3/31/henry-brant-jazz-clarinet-concerto סקירת יצירות הג'אז שלו]
* [http://www.washingtonpost.com/wp-dyn/content/article/2008/04/29/AR2008042902918.html ביוגרפיה] באתר הוושינגטון פוסט

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: מוזיקה
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-21
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1913
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2008
הלמשטדט

הלמשטדט (בגרמנית: Helmstedt) היא עיר בסקסוניה התחתונה בגרמניה.

== היסטוריה ==
העיר הוקמה בשנת 800 בסמוך למנזר בנדקטיני על ידי המטיף הפריזי לודגר. היא נזכרת לראשונה בכתובים בשנת 952. ב־1199 הרסו אותה הכוחות של לודולף, הארכיבישוף של מגדבורג, אבל היא נבנתה במהרה מחדש וב־1230 תושביה הקיפו אותה בחומה למען שיפור יכולות ההגנה שלה; השער בחומה, המכונה "שער האוזמן" (Hausmannsturm) נזכר לראשונה ב־1286 והוא השער היחיד מסוגו שעדיין קיים. ב־1247 הלמשטדט הוכרזה כעיר.

ב־1457 היא הצטרפה לברית ערי הנזה. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר ב־1542 ורוב כנסיות העיר הפכו לפרוטסטנטיות. יוליוס, הדוכס של בראונשווייג ווולפנביטל הקים בה את אוניברסיטת הלמשטדט בשנת 1576. האוניברסיטה הייתה לאחת האוניברסיטאות הפרוטסטנטיות הראשונות ולאחד ממרכזי הלימוד החשובים באזור, אך בתחילת המאה ה-19 ירדה קרנה, וב־1809 סגר אותה מלך וסטפאליה ז'רום בונפרטה.

ב־1832 הייתה הלמשטדט למרכז מחוז. עד סוף המאה ה־19 התפתחה בסביבות העיר תעשיית הפחם. כמו כן, העיר הפכה למוקד משיכת תיירים בזכות מעיינות המים שנמצאו לידה (Bad Helmstedt).

כאשר גרמניה חולקה לאחר מלחמת העולם השנייה, נשארה העיר בגרמניה המערבית ולידה שכן אחד ממעברי הגבול העיקריים בין שתי המדינות, מעבר הלמשטדט-מריינבורן , המכונה גם "צ'קפוינט אלפא" (Checkpoint Alpha); המעבר בוטל עם איחוד גרמניה ב־1990 וכיום נמצא במקום אתר היסטורי.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090321053514/http://www.stadt-helmstedt.de/cms/stadtgeschichte/chronik/index.html תולדות העיר באתר עיריית הלמשטדט] 
* 
* 

קטגוריה:סקסוניה התחתונה
מנשייה

מנשייה (בערבית: منشيّة) או אל-מנשייה (בערבית: المنشيّة) הוא שם נפוץ לכפרים ויישובים ערביים בארץ ישראל. מקור השם בפועל הערבי "אנשא" שפירושו "בנה", "הקים". "מנשייה" פירושו "מבנה" או "שיכון". שם זה ניתן לשיכונים או כפרים בקרבת ערים.
ההתאחדות האנגלו-יהודית

התאחדות האנגלו-יהודית (באנגלית: Anglo-Jewish Association) הוא ארגון בריטי יהודי אשר הוקם בשנת 1871 במטרה לקדם את ההשכלה בקרב יהודים ולהגן עליהם מפני אפליה.

== היסטוריה ==
התאחדות הוקמה באספה ב-2 ביולי 1871 בלונדון. תוך שנים ספורות הוקמו סניפים של הארגון במנצ'סטר, ברמינגהאם ובליברפול. בשנת 1900 כבר היו להתאחדות כ-36 סניפים ברחבי האימפריה הבריטית. פרופסור יעקב ויילי נבחר כנשיא הראשון של ההתאחדות. אחריו כיהן בתפקיד הברון הנרי דה וורמס , שעמד בראש הארגון כ-14 שנים. 

הארגון פעל למען עידוד ההשכלה, על ידי הקמת בתי ספר ומימון תוכניות לימודים בקרב שכבות נמוכות בקרב יהודי בריטניה ויהודים במקומות אחרים, בין השאר בארץ ישראל.

הארגון מוציא לאור ביטאון בשם "AJA Today".

== ראו גם ==
* כל ישראל חברים

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?letter=A&artid=1525 אודות ההתאחדות] באנציקלופדיה היהודית
* [http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/judaica/ejud_0002_0002_0_01099.html אודות ההתאחדות] בספרייה היהודית המקוונת

קטגוריה:יהדות בריטניה: ארגונים
קטגוריה:מו"לים יהודים בריטים
מדריך מילה

מדריך מילה (באנגלית: Miele Guide) הוא מדריך למסעדות הטובות באסיה.

==אודות המדריך==
מדריך מילה הוקם וממומן בידי חברת מכשירי החשמל הביתיים הגרמנית Miele והוא רואה אור זו השנה השלישית (2010/2009). המדריך בוחר את 450 המסעדות הטובות באסיה (בשנה הראשונה (2009/2008) היו 320) ומדרג את 20 המסעדות הטובות ביותר ביבשת, כמו כן מדרג את חמש המסעדות הטובות ביותר בכל מדינה.

השופטים התבקשו להעריך שלושה מדדים:
:א. איכות האוכל המוגש.
:ב. האווירה של המסעדה.
:ג. רמת השירות הניתנת.
הדירוג נעשה בארבעה שלבים:
# 85 עיתונאים ומבקרי מסעדות ב-18 ארצות אסיאתיות התבקשו לנקוב בשמותיהן של 20 המסעדות הטובות ביותר בארצם ויצרו רשימה סופית של 1,054 מסעדות.
# הציבור התבקש להציע רשימה של המסעדות הטובות באסיה מתוך הרשימה הקודמת שפורסמה אונליין וכן להציע מסעדות נוספות, הציבור בחר ב-1,214 מסעדות נוספות. ההצבעה הייתה פתוחה אונליין במשך עשרה שבועות.
# במקביל הזמין כתב העת 1,500 מומחי אוכל ויין לבחור את המסעדות הטובות באסיה. דעותיהם ודעות הציבור שוקללו ביחד.
# שופטי המדריך ביקרו במסעדות הנבחרות בעילום שם ודירגו אותן, הוצאות הסעודה הן על חשבון המדריך.

הארץ שבה הכי הרבה מסעדות שדורגו בין העשרים הראשונות היא הונג קונג (חמש מסעדות), אחריה צועדת סינגפור (ארבע מסעדות). רוב המסעדות שנבחרו (מתוך ה-450) הן מיפן (91 מסעדות), אם כי רק אחת מהן דורגה בין 20 הראשונות. המסעדה שהגיעה למקום הראשון השנה היא Iggy's מסינגפור, שנה לפני כן הייתה זו האטליה של ז'ואל רובישון בהונג קונג, ובשנתו הראשונה של המדריך הייתה זו מסעדת Iggy's. השף היחידי שכמה ממסעדותיו מדורגות בין העשרים הראשונות הוא ז'ואל רובישון שמסעדות עם מסעדות האטליה שלו בהונג קונג ובטוקיו ומסעדת רובישון א-גאלרה במקאו.

המדריך הקים קרן מלגות לטבחים צעירים מהארצות המופיעות במדריך, והוא מממן להם קורס בישול בן 15 חודשים בבית הספר At-Sunrice Global Chef Academy בשיתוף עם בית הספר.
המדריך יזם פעילות התנדבותית, הוא איגד 57 מסעדות שנתבקשו להרכיב תפריט שהוגש בהן באוגוסט, 15% אחוזים מהכנסות הארוחות הלכו לארגון תוכנית המזון העולמית במטרה להילחם ברעב באסיה ויוקדשו לילדים רעבים במזרח טימור.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* The Mielle Guide: Your Guide to Asaia's Best Restaurant's 2009/2010, Ate Media Pte Ltd, Singapore, 2010, 180 pp.
</div>

==קישורים חיצוניים==
 בארכיון האינטרנט
* [https://web.archive.org/web/20100407234244/http://www.mieleguide.com/asias-top-20 רשימת המסעדות הטובות באסיה לשנת 2011/2010]
* [https://web.archive.org/web/20111113071406/http://www.mieleguide.com/asias-top-20/2009-2010 רשימת המסעדות הטובות באסיה לשנת 2010/2009]
* [https://web.archive.org/web/20111113071401/http://www.mieleguide.com/asias-top-20/2008-2009 המסעדות הטובות באסיה לשנת 2009/2008]

קטגוריה:מדריכי מסעדות
קלמנס נייתן

קלמנס ניומן נייתן (אנגלית: Clemens Neumann Nathan; 24 באוגוסט 1933 - 2 ביוני 2015) היה סוחר טקסטיל, איש ציבור ופעיל זכויות אדם יהודי-בריטי.

== חייו == 
נולד בהמבורג שבגרמניה וברח עם משפחתו לבריטניה בעקבות עליית הנאצים לשלטון.

שימש כיועץ לרנה קאסן כשהיה נשיא הארגון היהודי כל ישראל חברים. בין השנים 1983 ל-1989 היה סגן נשיא ההתאחדות האנגלו-יהודית. בין השנים 1998 ל-2003 ייסד ועמד בראש המרכז לקשר נוצרי-יהודי בעיר קיימברידג'.

למחייתו עוסק בסחר בטקסטיל. הוא שימש כסגן נשיא של מכון הטקסטיל (Textile Institute). בשנת 1987 קיבל את מדליית מכון הטקסטיל בעבור תרומה לתעשיית הטקסטיל. בשנת 1994 נעשה עמית כבוד בבית הספר לעיצוב שנקר וחבר בוועד המנהלים הבינלאומי של בית הספר. הוא חבר בהנהלת ועידת התביעות היהודיות נגד גרמניה.

בעבר שימש כסגן נשיא של המרכז ללימודים יהודיים-גרמניים באוניברסיטת ססקס.

משנת 2004 עמד בראש "מרכז קלמנס נייתן למחקר" הנקרא על שמו, המשמש כזרוע המחקר של מועצת הארגונים היהודיים העולמיים, ארגון זכויות אדם יהודי המשמש יועץ לאו"ם. מטרת המרכז היא לקדם את נושא זכויות האדם. המרכז מקיים כנסים, יוזם מחקרים ומוציא לאור ספרים.

בשנת 2006 יצא ספר מאמרים, "For the Sake of Humanity: Essays in Honour of Clemens N. Nathan", בעריכת פרופסור רפאל ולדן, לכבודו של קלמנס.

בשנת 1966 הוענק לו תואר "אביר" במסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* The Changing Face of Religion and Human Rights: A Personal Reflection, Martinus Nijhoff Publishers, 2009
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.debretts.com/people/biographies/browse/n/9376/Clemens%20Neumann+NATHAN.aspx ביוגרפיה]
* [https://web.archive.org/web/20100220051713/http://www.clemensnathanresearchcentre.org/ מכון המחקר קלמנס נייתן]
* [http://www.clemensnathanresearchcentre.org/Papers_files/Interview.pdf ראיון עמו]

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים בריטים
קטגוריה:פעילים חברתיים יהודים
קטגוריה:פעילים חברתיים בריטים
קטגוריה:יועצים לאו"ם
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1933
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2015
שרה טל

שרה טל
שרה ליס (טל) (נולדה ב-1936) היא דוגמנית ישראלית לשעבר, מלכת היופי לשנת 1956. נדבנית המתגוררת בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
נולדה כשרה בינשטוק. למדה בתיכון חדש, ובגיל 20, בהיותה סטודנטית לכלכלה, זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל. ייצגה את ישראל בתחרות מיס תבל 1956 שנערכה בלונג ביץ', והעפילה לשלב חצי הגמר, אליו הגיעו 15 המועמדות הסופיות.

במשך שנתיים, באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 התרימה למען ישראל מטעם הבונדס בסכומים מצטברים של מיליוני דולרים.

היא נשואה פעם שנייה, ואם לשתי בנות מבעלה הראשון, איש עסקים אמריקאי.

תרמה יחד בעלה השני, המיליונר האמריקאי ביל ליס, מלגות לסטודנטים ישראלים ומיליוני דולרים להקמת מרכז בניו יורק לטיפול בסרטן השד, לאחר שטל החלימה מהמחלה, בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכות היופי
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:נדבניות ישראליות
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1956
קטגוריה:ערכים שנערכו במסגרת מיזם ויקי נשים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
אפוסטולוס קאלדארס

אפוסטולוס קאלדארס (יוונית: Καλδάρας Απόστολος; 7 באפריל 1922 – 4 ביולי 1990) היה מלחין, משורר, נגן גיטרה ובוזוקי יווני, שנחשב לאחד מהמלחינים והמשוררים הפורים והפופולרים ביוון לאחר מלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
נולד בטריקלה שביוון. אמו הייתה פליטה כתוצאה ממלחמת יוון–טורקיה. הוא נסע לסלוניקי ללמוד חקלאות אך נטש את לימודיו. בשנת 1945 התיישב בפיראוס ולאחר מכן באתונה, ואז החל לכתוב את שיריו הראשונים. בשנת 1972 כתב שיר אודות אסיה הקטנה יחד עם פיתגורס פאפאסטמטיו.

הוא נפטר בשנת 1990. במהלך הקריירה כתב ב-1,200 שירים. בנו, קוסטאס, הוא גם זמר.

בין שיריו שזכו לפרסום בגרסה עברית:
*"רעיה" וכן "כמו שיכור" - בביצוע זוהר ארגוב
*"רוחות מלחמה" - בביצוע יהודה פוליקר באלבום "עיניים שלי"
*"די לי" בביצוע ארז לב ארי והחליפות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.youtube.com/watch?v=uZt9ZOvFokY ראיון עמו] ביוטיוב
* [http://www.mygreek.fm/el/artists/Kaldaras-Apostolos ביוגרפיה] ביוונית
* [https://web.archive.org/web/20100220141313/http://www.musipedia.gr/wiki/%CE%9A%CE%B1%CE%BB%CE%B4%CE%AC%CF%81%CE%B1%CF%82_%CE%91%CF%80%CF%8C%CF%83%CF%84%CE%BF%CE%BB%CE%BF%CF%82 ביוגרפיה] ביוונית

קטגוריה:זמרים יוונים
קטגוריה:זמרים השרים ביוונית
קטגוריה:מלחינים יוונים
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1922
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-1990
רונית רינת

רונית רינת וג'ק ויינטראוב בחתונתם בישראל, 1965
רונית רינת (נולדה ב-1946) היא מלכת היופי של ישראל וסגנית שנייה של מיס תבל לשנת 1964.

==ביוגרפיה==
רינת נולדה וגדלה בחיפה כבת לסוחרי תכשיטים אמידים. נולדה בשם "רונית רכטמן"

בגיל 17 זכתה במקום הראשון בתחרות דוגמנות. כפרס נשלחה לקורס דוגמנות בפריז. צילום שלה בבגד ים, שהתפרסם בעיתונות באירופה ובישראל, גרם לסילוקה ממכללה למורות שבה למדה.

שנה לאחר מכן זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל. ולאחר שנבחרה אמר אחד השופטים "היא נבחרה פה אחד יש לה יופי בלתי רגיל ונדיר".

באותה שנה נבחרה כסגנית שנייה של מיס תבל בתחרות שנערכה במיאמי ביץ', פלורידה.
אחותה הבכורה, אביבה, השתתפה בתחרות מלכת היופי כמה שנים לפניה, וזכתה בתואר סגנית מיס חיפה.

כמלכת היופי של ישראל היא השתתפה באירועים בארצות הברית, ובאחד מהם הכירה את ד"ר ג'ק ויינטראוב, גינקולוג יהודי-אמריקני עשיר, שהיה מבוגר ממנה בעשרים שנה, וחיזר אחריה נמרצות. לאחר מכן התגייסה לצה"ל, אך כעבור כמה חודשים הגיע ויינטראוב אחריה לישראל. השניים נישאו במלון דן כרמל, היא השתחררה מצה"ל ועברה בגיל 19 להתגורר עם בעלה בבית מפואר בבוורלי הילס. נולדו להם שלושה ילדים. רינת עסקה בעבודה קהילתית, וגם פתחה חנות לבגדי מעצבים.

ב-2001 נפטר בעלה מסרטן, והיא שבה לישראל. בישראל פגשה את הפסיכולוג מוטי פלג, שפנה אליה, וסיפר לה שידע כבר בגיל 17 שהיא תהיה אשתו, לאחר שראה את תמונתה בשבועון "לאשה", כשזכתה בתואר מלכת היופי. כעבור שנתיים וחצי, ב-2006, הם נישאו בחיפה. הם גרו בארצות הברית וב־2015 חזרו לישראל.

בישראל הוציאה רינת ספר בשנת 2017 בשם "סיפורים מהלב", בהוצאה לאור של סטימצקי, בספר נכלל סיפורה האישי על אונס שעברה בעת שגרה בבוורלי הילס, במהלך תקופת פרידה קצרה מבעלה הראשון. כתוצאה מהאונס היא נכנסה להיריון, ובעלה הגניקולוג ביצע את ההפלה, והם חזרו לחיות יחד.

רינת הקימה בישראל את עמותת "מעגל הקשבה".

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://www.ynet.co.il/home/0,7340,L-1011,00.html שנות השישים-מלכות היופי] באתר ynet
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכות היופי
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1964
קטגוריה:נפגעי ונפגעות תקיפות מיניות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
הוצאת מרטינוס נייהוף

לוגו ההוצאה
הוצאת מרטינוס נייהוף (Martinus Nijhoff Publishers) היא הוצאה לאור שהוקמה באמצע המאה ה-19, אשר מתמחה בספרות מקצועית בנושאי המשפט ההומניטרי, זכויות האדם, משפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים. ההוצאה נרכשה על ידי הוצאת בריל וכיום פועלת כהוצאה נפרדת בתוכה.

ההוצאה הוקמה על ידי המשורר והמסאי ההולנדי מרטינוס נייהוף, תחילה כחנות ספרים קטנה בעיר האג בשנת 1853 המתמחה בספרים נדירים. 

מדי שנה מוציאה לאור ההוצאה כ-20 כתבי עת וכ-120 ספרים. עד כה יצאו בהוצאה מעל 2,000 ספרים.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20071223143807/http://www.brill.nl/MartinusNijhoff אתר ההוצאה]
* [http://www.gpntb.ru/win/inter-events/crimea97/doc/s2/s2doc5.html אודות ההיסטוריה של ההוצאה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הוצאות ספרים
חווה לוי

חווה לוי (נולדה ב-1951) היא דוגמנית ומעצבת ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 1969.

== ביוגרפיה ==
לוי נולדה בחיפה למשפחה קשת יום בת ארבעה ילדים, אביה היה פועל בממגורות דגון ואמה עקרת בית, אמה הייתה בגטו ורשה, היא ויתרה על לימודיה בתיכון עיוני והלכה ללמוד בבית ספר לפקידות ועבדה כפקידה.

ב-1969 היא נבחרה למלכת היופי של ישראל, וכסגנית שלישית של מיס תבל.

היא התגוררה בניו יורק, פריז ואיטליה והייתה דוגמנית בינלאומית וניהלה בוטיק של מעצב איטלקי.

היא נישאה למעצב גי פיליפ וממנו נולדה לה בת, אלכסנדרה. לאחר מכן נישאה לאיש חיי הלילה של תל אביב רפי שאולי ונולד להם בן משותף. היא שימשה גם כמעצבת בגדים וניהלה זוגיות עם רוברטו קוואלי.

לוי היא דודתו של הסופר רן לוי.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכות היופי
קטגוריה:מעצבות ישראליות
קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1969
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
שביט ויזל

שביט ויזל (נולדה ב-2 בפברואר 1990) היא דוגמנית ישראלית. מלכת היופי של ישראל לשנת 2010.

== ביוגרפיה ==
ויזל נולדה באשקלון. אמה מרסל, עלתה ממרוקו בשנת 1961, והיא אחות במקצועה. אביה אבי, צבר ממוצא הונגרי, והוא יועץ לעסקים. כשהייתה בת 6, עברה משפחתה עמה להתגורר לקיבוץ בארי שבנגב המערבי. לה אח גדול בשם מאור, ואח צעיר בשם נריה. התחנכה בבית הספר התיכון נופי הבשור, במגמת צילום וגרפיקה. סבתה מצד אביה היא ניצולת שואה.

שירתה בצה"ל בחיל התקשוב וכתומכת לחימה במגלן. סיימה לימודי הוראה לחינוך בגיל הרך במכללת סמינר הקיבוצים. לפני כן, סיימה לימודי משחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין.

== קריירה ==
בגיל 20, כחיילת, השתתפה בתחרות מלכת היופי וזכתה בתואר. לאחר זכייתה יצאה לייצג את ישראל בתחרות מיס וורלד (מיס עולם) שנערכה באותה שנה בסין, אך-לא העפילה לשלבים המתקדמים.

כדוגמנית צעדה על המסלול בשבועות האופנה במילאנו, בפריז, בלונדון, ובניו יורק.

היא הצטלמה לקמפיינים של בגדי ים, הלבשה תחתונה, איפור ובישום, שמלות כלה, לחברות אופנה ישראליות ולמעצבים מפורסמים בישראל ומחוצה לה, ובהם "גו אנדר", "משכית", "לי גרבנאו", "Jump", "חגית טסה", "שול", "רונן חן", "Pandora", "גוטקס", "אליאן סטולרו", "JANET & JANET", "דיסקרט", "קסטרו", "רוברטו קוואלי", "אלון ליבנה", "ריבוק" ו"ג'ורג'ו ארמני".

ב-2017 נבחרה להנחות את התוכנית "דוגמניות מבשלות" בערוץ האוכל. בנוסף, נבחרה להוביל את קמפיין מתחם האופנה של "גינדי TLV", נבחרה על ידי רות דיין לפרזנטורית של בית האופנה המיתולוגי "משכית", ונבחרה להוביל את קמפיין סדרת המשקאות החריפים של "רוברטו קוואלי".

כיכבה על השערים של כתבי העת הישראליים: "בלייזר", "נשים", "מנטה", "זמנים מודרניים", "זמנים בריאים", "פנאי פלוס", "מגזינה", "לאשה".

ב-2010 שיחקה בתור עצמה בתוכנית "שבוע סוף החדש" בערוץ 2 של רשת.

ב-2014 שיחקה בסרט הדרמה הרומנטית "כביש 40 דרום" בבימויו של אלדד בוגנים.

מאז 2019 שימשה ככתבת חוץ בתוכנית "על הסט עם נועה תשבי" בערוץ החיים הטובים.

ב-2020 דורגה במקום ה-3 בסקר הגולשים למלכת העשור האהובה של מערכת מלכות היופי של "לאשה".

== חיים אישיים ==
ב-24 במרץ 2016, נישאה ליזם והמוזיקאי אוהד בן-נון (התמודד ב"דה וויס"). במרץ 2022, נולדה בתם המשותפת ובהמשך השנה עברו להתגורר במושב עדנים שבשרון. בפברואר 2024 דווח כי ויזל ומשפחתה החליטו לרדת מישראל – לקפריסין – בין השאר, עקב המצב הביטחוני במדינה, וכן בשל "הזדמנות עסקית" של בעלה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:מלכות היופי
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס עולם
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בארי: אישים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי מעלה הבשור
קטגוריה:בוגרות סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-מרוקאי
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-הונגרי
קטגוריה:פרזנטוריות ישראליות
קטגוריה:אשקלון: אישים
קטגוריה:עדנים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1990
קטגוריה:נשות הקיבוץ
קטגוריה:נשות המושב
קטגוריה:יורדים מארץ ישראל
קטגוריה:קפריסין: אישים בספורט
גנג'ה

גנג'ה () היא עיר בצפון-מערב אזרבייג'ן הממוקמת בפאתי הרי הקווקז על שפת נהר גיינדג'אי (יובל של נהר הקורה), כ-300 ק"מ צפון-מערבית לבאקו בירת אזרבייג'ן. העיר מהווה מרכז של אראן (Arran) - חבל היסטורי בקווקז. בשנת 1804, עם סיפוחו של האזור לאימפריה הרוסית, שם העיר שונה ל"יליזבטפול" לכבוד יליזבטה, אשת אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. בשנים 1935–1989 העיר נקראה "קירובאבד" על שם סרגיי קירוב. בשנת 2021 מנתה אוכלוסיית העיר 344,108 בני אדם והיא העיר השלישית בגודלה באזרבייג'ן, אחרי באקו וסומגאיט.

==היסטוריה==
העיר הוקמה בשנת 859 כתחנת מעבר על דרך המשי, למרות שההתיישבות במקום הייתה קיימת גם לפני זה. עם היחלשות הח'ליפה, הוקמו באזור ממלכות עצמאיות, וגנג'ה נהייתה לבירה של אחת מהן. העיר הייתה ידועה בבעלי המלאכה שעבדו בה. במחצית המאה ה-11, האזור התחיל לסבול מפלישת סלג'וקים. בשנת 1086 העיר נכבשה על ידם, והופסקה שושלת של שליטים מקומיים. השליטה בעיר, ובאזור כולו, הועברה לפולשים החדשים. במחצית המאה ה-12, האזור הועבר לשליטתה של גאורגיה, והעיר הייתה תחת שליטתה עד לפלישת המונגולים לאזור. בשנת 1139 העיר נהרסה כליל ברעידת אדמה חזקה.

במאות ה-12 וה-13, העיר הפכה לבירת הממלכה הסלג'וקית המקומית. זו הייתה תקופת הזוהר של העיר. מוצרים של בעלי המלאכה בה היו ידועים בכל האזור. במשך מספר שנים השטח היה חלק מהאימפריה העות'מאנית. בשנת 1747 הוקמה חאנות גנג'ה החזקה, אומנם מדינה זו הייתה צריכה לנהל מדיניות זהירה בהיותה ממוקמת בין האימפריה הרוסית לבין ממלכת פרס. במסגרת מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813), הרוסים, בפיקוד פאבל ציציאנוב, כבשו את העיר. הממלכה העצמאית בוטלה, ושטחה הועבר לאימפריה הרוסית. שם העיר שונה ל"יליזבטפול" לכבוד אשת אלכסנדר הראשון. 
בשנת 1868 העיר נהפכה למרכז גוברניית יליזבטפול. בשנת 1868 העיר חוברה על ידי מסילת הברזל לבאקו, טביליסי ובתומי.
בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1892 אוכלוסיית העיר הייתה מעורבת. מ-26 אלף התושבים כ-14 אלף היו מוסלמים ו-10.5 אלף ארמנים. בשנת 1905 היו מהומות אתניות בעיר, וכתוצאה מכך, כל הארמנים התמקמו בגדה השמאלית של הנהר, והאוכלוסייה המוסלמית התרכזה בגדה הימנית.
בשנת 1920 העיר נכבשה על ידי כוחות של הצבא האדום. בתקופה הסובייטית העיר התפתחה ונהפכה למרכז תעשייתי ותרבותי. עם תחילת מלחמת נגורנו קרבאך גם בעיר זה החלו מהומות אתניות. כתוצאה מכך, כל האוכלוסייה הארמנית עזבה את העיר.

==בניינים בולטים==
* המאוזוליאום של ניזאמי - הוקם בשנת 1991 לזכרו של המשורר חכים ג'מאל א-דין נזאמי.
* אכסניית הסוחרים של שאה עבאס.
* מסגד שאה עבאס - המסגד הגדול בעיר שנבנה בשנת 1606.

== ערים תאומות ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אזרבייג'ן: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-9
הסכם טורקמנצ'אי

הפסדי השטח של האימפריה הפרסית לאחר [[הסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828)]]
הסכם טורקמנצ'אי (ברוסית: Туркманчайский договор, בפרסית: عهدنامه ترکمنچای) היה הסכם שלום שנחתם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית (سلسله قاجاریه), ב-21 בפברואר 1828, בכפר טורקמנצ'אי שבאיראן, במטרה לסיים את מלחמת רוסיה-פרס (1828-1826). 

כמו ההסכם הקודם בין המדינות, ההסכם נחתם לאחר הפסדים כבדים של האימפריה הפרסית בשדה הקרב. בצד האימפריה הרוסית על ההסכם חתום איוואן פסקביץ', מצד הפרסים - שר החוץ פתח עלי שאה. אלכסנדר גריבוידוב היה בין הפעילים המרכזים בהסדרת תנאי ההסכם. ביחד עם הסכם גוליסטן, הסכם זה נחשב אחד המשפילים בהיסטוריה הפרסית המודרנית.

==תנאי ההסכם==
* לאימפריה הרוסית מועברים שטחים של חאנות ירוואן (רוב שטחה של ארמניה של היום) ושטחים נרחבים שכלולים עתה באזרבייג'ן.
* האימפריה הרוסית מקבלת פיצוי כספי על עלויות המלחמה.
* הפרסים מאבדים זכויות שיט בים הכספי.
* לרוסים תהיה זכות לשליחת משלחות לכל מקום בפרס, ולסוחרים רוסים תהיה זכות לנהל מסחר בכל תחומי פרס.
* תושבי פרס המעוניינים בכך, רשאים לעבור לתחום רוסיה במהלך השנה הקרובה.
* רוסיה הכירה בעבאס מירזא כיורש העצר.
* האימפריה הפרסית מתנצלת באופן רשמי על הפרת הסכם גוליסטן.

==השלכות ההסכם== 
עם היוודע על תנאי ההסכם, החלו מהומות בבירת פרס. ב-11 בפברואר 1829 השגרירות הרוסית נכבשה על ידי ההמון, בעקבות עימות דיפלומטי הקשור לאחד מסעיפי ההסכם. כמעט כל עובדי השגרירות, כולל השגריר אלכסנדר גריבוידוב נהרגו.

כתוצאה מההסכם, כ-80 אלף ארמנים תושבי פרס הועברו לשטח שהועבר לשליטה רוסית.

ההסכם עיצב את הגבול בין שתי המדינות עד לתחילת המאה ה-20 וכן את גבולה הדרומי של ברית המועצות באזור. גבול זה לא השתנה גם עם הקמת ארמניה ואזרבייג'ן העצמאיות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hist.msu.ru/ER/Etext/FOREIGN/turkman.htm ההסכם] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אמנות והסכמים
קטגוריה:איראן בימי שלטון השושלת הקאג'ארית
קטגוריה:איראן: אמנות והסכמים
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:אזרבייג'ן: היסטוריה
קטגוריה:ארמניה: היסטוריה
קטגוריה:קווקז: היסטוריה
קטגוריה:מלכות המשנה של הקווקז
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-19
טורקמנצ'אי
קרב הארדנים (1914)

קרב הארדנים היה אחד מן הקרבות הראשונים במלחמת העולם הראשונה. הקרב התרחש בין התאריכים 21–23 באוגוסט 1914 והיה חלק מהמערכה על הגבולות, סדרת קרבות שהתחוללו באזור דרום בלגיה ומזרח צרפת.

==הרקע לקרב==

על פי הערכות המודיעין הצרפתי, הכוחות הגרמנים שהיו ערוכים באזור יערות הארדנים היו מועטים ובעלי חימוש קל, ולא יכלו לעמוד בפני מתקפה צרפתית מהירה ובעלת קצב אש גבוה וציוד המתאים לקרב בשטח המיוער.

בהתאם למידע זה, התכוננו כוחות צרפתיים בפיקודו של הגנרל ז'וזף ז'ופר לפתוח במתקפה באזור יערות הארדנים על מנת לתמוך בכוחות הצרפתיים התוקפים באזור לורן. בדיעבד התברר, כי הערכות המודיעין הצרפתי היו שגויות ומולם עמד כוח צבאי גרמני גדול, ערוך ומאומן היטב. כבר ב-20 באוגוסט פתחו הכוחות הגרמניים בהתקפת נגד מול הצרפתים התוקפים באזור לורן, אך הגנרל ז'ופר החליט שלא לשנות את תוכניותיו באשר ליום המחרת.

==מהלך הקרב==

סדר הכוחות של הצדדים היריבים, שהשתתפו בקרב, כלל שתי ארמיות מכל צד. הכוח הצרפתי הורכב מן הארמיות השלישית והרביעית, שכללו כ-360,000 חיילים, ואילו הכוח הגרמני הורכב מן הארמיות הרביעית והחמישית, שכללו כ-380,000 חיילים. 

הצבא הגרמני באזור הארדנים, פעל במסגרת תוכנית המערכה הגרמנית, שהותוותה בתוכנית שליפן לכיבוש צרפת. הוא נועד להתקדם באיטיות לתוך שטח צרפת, לתפוס עמדות מגננה, ולספק את הציר לתנועת האיגוף של הכוח הגרמני העיקרי, שרוכז באגף הימני. הכוח הצרפתי ניסה לתקוף את מרכז הכוח הגרמני המתקדם.
 
תנאי השטח המיוערים, שהיקשו גם כך על תנועת הכוחות היריבים, הוחמרו בשל ערפל כבד, שהיקשה מאוד על הראות, וגרם לשורה של קרבות היתקלות מטווח קצר. הכוחות הצרפתיים הצליחו אמנם להפתיע את הגרמנים, אך הם צוידו במדים בהירים. ללא כל הסוואה ובלטו על רקע היער החשוך. למרות ההפתעה הראשונית, הגרמנים, שהספיקו להתחפר בעמדות בהתאם לתוכנית המערכה שלהם, הגיבו באש מקלעים מטווח קצר וזכו לסיוע ארטילרי יעיל, שגרם אבדות כבדות לכוח הצרפתי התוקף.

==תוצאות הקרב==

הצרפתים החלו בנסיגה מהירה ובלתי מאורגנת, בעוד כוחות גרמניים ממשיכים לזנב בהם. בשלב זה לא היה לפיקוד הצרפתי כל מידע מוסמך לגבי תמונת הקרב והיקף האבדות.
 
הניצחון הגרמני הברור בקרב הארדנים, הצלחתם בכיבוש השטח וההחזקה בו, הקנתה להם שליטה על מכרות הברזל האסטרטגיים באזור ואפשרה להם לבסס ראש גשר לתנועה עתידית של כוחותיהם אל תוך צרפת.

==קישורים חיצוניים==

הארדנים
הארדנים
הארדנים
קטגוריה:ארדנים
אינדוקטרינציה

ילדה אוחזת בציטוטים של היו"ר מאו (1968)
אִינְדּוֹקְטְרִינַצְיָה או הֶחְדר מִשְנָה היא תהליך של הנחלת דעות, עמדות, רעיונות, אמונות או השקפת עולם, בדרך כלל דעות דתיות או פוליטיות.

אינדוקטרינציה שונה מחינוך בכך שהמשתמשים בה אינם מצפים מהתלמידים לשאול שאלות או לבחון בצורה ביקורתית את מה שלמדו. אינדוקטרינציה שונה משטיפת מוח בכך שאינה נערכת בכפייה פיזית. המילה משמשת פעמים רבות ככינוי גנאי בידי מתנגדי הדוקטרינה, במיוחד בהקשר של דעות פוליטיות או תפיסות דתיות.

המונח אינדוקטרינציה קשור קשר הדוק לחיברות ("סוציאליזציה"); אך בעוד שהמונח אינדוקטרינציה נושא לעיתים קונוטציות שליליות, למונח חיברות, המתייחס ללמידה תרבותית או חינוכית, אין קונוטציות כאלו.

== שימושים למונח ==
למונח "אינדוקטרינציה" יש מספר שימושים:
* אינדוקטרינציה דתית – הנחלת רעיונות דתיים או מיסטיים לאנשים במטרה לצרף אותם כמאמינים של דת או של כת.
* אינדוקטרינציה צבאית – הכנה פסיכולוגית של חיילים לתפקידם במסגרת האימונים שלהם.
* בתחום אבטחת מערכות מידע – אינדוקטרינציה היא התדריך הראשוני וההנחיות הניתנים לאדם לפני שחושפים אותו למידע מסווג.

==ראו גם==
* מיון עובדים
* מניפולציה (התנהגות)
* שטיפת מוח
* תירבות (חברה)
* דוקטרינה
* פרדיגמה
* תעמולה
* דוגמה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חיברות
וילה טריסינו (ויצ'נצה)

וילה טריסינו (איטלקית: Villa Trissino) היא וילה הניצבת באתר קריקולי (Cricoli) בפאתי העיר ויצ'נצה שבאזור ונטו שבצפון איטליה. 

אף שהווילה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, במסגרת ההכרזה אודות הווילות הפלדיאניות בוונטו, היא לא נבנתה בידי אנדראה פלאדיו, אך נודעת לה חשיבות לחקר ההיסטוריה והיצירה של האדריכל.

==ג'יאנג'ורגו' טריסינו==
ג'יאנג'ורגו' טריסינו (1550-1478) היה האציל הוויצ'נטי שהביא את אנדראה פלאדיו אל תחום האדריכלות, וככל הנראה אירע הדבר בווילה טריסינו. כאן פגש את פלאדיו, עמד על כישוריו ועל הפוטנציאל היצירתי הגלום בו וכאן גרם למהפך שהפכו מבנאי לאדריכל מתכנן. טריסינו היה איש הרוח והאינטלקטואל המוביל של העיר ויצ'נצה. הוא כתב שירה ומחזות ברוח המורשת הקלאסית הקדומה. טריסינו היה האיש שהעניק לאדריכל הצעיר את השם "פלאדיו" (שמו המקורי היה אנדראה די פייטרו דלה גונדולה), שבאמצעותו ייחס לו את החכמה של פלאס–אתנה, אלת החכמה של היוונים הקדמונים. הקשרים עם טריסינו הביאו לכך שפלאדיו הפך להיות אדריכל מבוקש מאוד באזור הוונטו. המפנה החשוב אירע כאשר בשנת 1541 נסע, יחד עם טריסינו, בפעם הראשונה, לרומא. המפגש עם בניני רומא, העתיקים ובני זמנו, הוא שהאיר את עיניו של פלאדיו והביאו למה שהיה אחר כך. 

וילה טריסינו היא ציון דרך היסטורי, יותר מאשר אדריכלי, ומכאן מקומה במורשת העולמית. הווילה עצמה היא מבנה ששופץ והורחב על ידי טריסינו עצמו, שהיה בעל כישורים של מתכנן ושרטט.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 16-17.

</div>
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
מועצת הארגונים היהודיים העולמיים

מועצת הארגונים היהודיים העולמיים (אנגלית: Consultative Council of Jewish Organizations) הוא ארגון זכויות אדם יהודי בעל מעמד מייעץ באו"ם, אשר הוקם בשנת 1946 על ידי המשפטן היהודי-צרפתי רנה קאסן.

== הקמה ==
הארגון נוסד על ידי מספר ארגונים יהודיים מאירופה וצפון אמריקה, במטרה לקדם את נושא זכויות האדם לכל תושבי העולם ולהגן על יהודים מפני רדיפות ואפליה. בראש הארגון עמד המשפטן היהודי-צרפתי רנה קאסן.

בשנות השבעים של המאה העשרים היה הארגון פעיל למען שחרורם של היהודים מסורבי העלייה ואסירי ציון בברית המועצות הסובייטית. הארגון פעל במשך השנים למען השגת פיצויים חומריים לניצולי שואה.

הארגון פעל למען הקמת ארגונים המפקחים על זכויות אדם באו"ם. כיום הארגון הוא בעל מעמד מייעץ רשמי במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות באו"ם.

בשנת 2004 נוסד "מרכז קלמנס נתן למחקר" על מנת לשמש כזרוע המחקר של מועצת הארגונים. בראש המרכז עומד קלמנס נתן, אשר המרכז קרוי על שמו.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
קטגוריה:ארגונים לא-ממשלתיים
בד פיקה

תמונה מוגדלת של אריג פיקה
פיקה (מצרפתית: piqué) הוא סגנון אריג. בדרך כלל משתמשים ליצירתו בחוט כותנה, ואריגתו מתאפיינת בפתילים מקבילים מוגבהים ובצלעות עדינות, של כותנה בחיבור אלכסוני וכותנה עם אריגת פתיל, דהיינו אריגה של יותר מחוט אחד ביחד. בדרך כלל מראה בד הכותנה הוא פתילים או אמרות מוגבהות הנמשכים לאורך הבד.

אריג הפיקה קל לכביסה ועמיד, לכן הוא שימושי בעונות החמות. הוא משמש ליצירת שמיכות קיץ וחולצות פולו. ניתן לתפור ממנו שמלות, גופיות, בגדי ילדים, בגדי ספורט, מנשאי בד לתינוק ואביזרי אופנה.

מקור בד הפיקה באנגליה, שם הוא כונה מרסלה (marcella). חולצה לבנה מבד זה הייתה פריט לבוש בסגנון המכונה "עניבה לבנה". זהו קוד הלבוש הרשמי ביותר לערב אשר נהוג מאז המאה ה-18 באירופה. בד המרסלה הומצא במיוחד לקוד לבוש זה. הבד שימש בעיקר לחולצות לבנות מחויטות. זאת משום יכולתו להכיל יותר עמילן, מה שמבטיח את קשיחותה ונוקשותה של חזית החולצה. חולצת המרסלה באנגליה החליפה את רוב סוגי החולצות שקדמו לקוד לבוש זה ושהיו פשוטות יותר. אריגה זו פותחה על ידי תעשיות הכותנה במחוז לנקשייר האנגלי, בסוף המאה ה-18, בתקופת המהפכה התעשייתית. זו היא הטכניקה הממוכנת של אריגת בד כפול עם חוט עבה רציף בשתי וערב. בד הפיקה שימש במקור כחיקוי לשמיכות שהיו נפוצות באזור מרסיי בצרפת. ומכאן השם מרסלה.

==קישורים חיצוניים==

פיקה