OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עומר תדמור

עומר תדמור (נולד ב-1973) הוא תסריטאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה.

==ביוגרפיה==
בשנת 2000 כתב את סרט הטלוויזיה "לילה ללא לולה", אשר עוקב אחר מספר התרחשויות דרמטיות מפתיעות, שנוצרות עקב התאבדותה של דמותה של לולה. את הסרט ביים שי כנות וכיכבו בו הילי ילון, דרור קרן ואיילת זורר. בשנת 2005 כתב תדמור את התסריט לסרטה של ג'ולי שלז, "מוכרחים להיות שמח", אשר עוקב אחר משפחה רבת-תסביכים, שבתה, שמחה, מנסה לאחדה בתוכנית מציאות. "מוכרחים להיות שמח", בכיכובם של סיגלית פוקס, קרן מור וטל פרידמן, זכה להצלחה רבה, בישראל ומחוצה לה, וזכה בשלושה פרסי אוסקר ישראלי.

באותה שנה כתב מספר פרקים משמעותי בסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים של הוט 3 "בטיפול", אותם ביים אורי סיון, ובהם כיכבו אסי דיין ומירב גרובר. הפרקים בהם עסק עקבו אחר משפחתו וחייו האישיים של ראובן הפסיכולוג. בסוף 2005 כתב תדמור את התסריט למיני-סדרת הטלוויזיה "בסימן ונוס", גם כן עבור ערוץ הוט 3, המבוססת על ספרו של אורי אדלמן, ועוקבת אחר ג'וב נוימן, כוכב אשר עובר תהליך גילוי עצמי, בעוד נמצא חשוד ברצח חברתו.

==פרסים==
* פרס האקדמיה לטלוויזיה - התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תסריטאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973
פטריק מבומה

הנרי פטריק אנרי מבומה דם (אנגלית: Henri Patrick Mboma Dem; נולד ב-15 בנובמבר 1970 בדואלה) הוא כדורגלן-עבר קמרוני, ונחשב לאחד מגדולי שחקני נבחרת קמרון. מבומה זכה בתואר כדורגלן השנה באפריקה לשנת 2000.

== ביוגרפיה ==
מבומה שיחק לראשונה מחוץ לקמרון ב-1990, במדי פריס סן ז'רמן מצרפת. הוא שיחק בקבוצה זו עד 1997, למעט 2 עונות בשאטורו ועונה אחת במץ. לאחר מכן, שיחק עונה אחת בקבוצה היפנית גמבה אוסקה, והיה מלך השערים של הליגה היפנית באותה שנה. ב-1998 עבר לליגה האיטלקית. הוא שיחק בליגה זו 3 שנים, שתיים מהן בקליארי ואחת בפארמה. ב-2002 עבר לפרמייר ליג, לקבוצת סנדרלנד, אך במהלך העונה עבר לאל איתיחאד מערב הסעודית. בסיום אותה עונה חזר ליפן. הוא שיחק עונה אחת בטוקיו ורדי ועונה אחת בוויסל קובה, בה סיים את הקריירה.

מבומה הופיע במדי נבחרת קמרון לראשונה ב-1995, ומאז כבש 33 שערים ב-57 משחקים. הוא זכה עם נבחרת קמרון במדליית הזהב באולימפיאדת סידני ב-2000 ובאליפויות אפריקה לאומות שנערכו ב-2000 וב-2002, והשתתף עם הנבחרת במונדיאלים שנערכו ב-1998 וב-2002.

התאסלאם בשנת 2022 ושינה את שמו לעבד אל ג׳ליל.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופים אולימפיים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלנים קמרונים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:חלוצי כדורגל קמרונים
קטגוריה:כדורגלני פריז סן-ז'רמן
קטגוריה:כדורגלני מץ
קטגוריה:כדורגלני קליארי
קטגוריה:כדורגלני פארמה
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באפריקה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קמרון
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1998
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2000
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2001
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2002
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2004
קטגוריה:ילידי 1970
ענת אסולין

ענת אסולין (נולדה ב-21 בינואר 1966) היא יוצרת ומפיקת קולנוע וטלוויזיה ישראלית. מנהלת יחד עם אחותה חגית אסולין את חברת ההפקות "ענת אסולין הפקות". זוכת 3 פרסי אופיר ופרס האקדמיה לטלוויזיה.

==ביוגרפיה==
אסולין הפיקה לאורך השנים סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה במסגרת חברת ההפקות שלה, "ענת אסולין הפקות", ושמה לה למטרה לעודד יצירה מקורית המבטאת את ההוויה הישראלית במלואה. ב-1993 הפיקה אסולין את סרט הדרמה של חגי לוי "שלג באוגוסט", בו כיכב רמי הויברגר. באותה שנה הפיקה את סרטו של אנריקה רוטנברג "נקמתו של איציק פינקלשטיין", בכיכובם של משה איבגי ואסטבן גוטפריד, שנחל הצלחה וגרף שבעה פרסי אופיר, בהם לאסולין עצמה בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.

ב-1995 הפיקה אסולין את סרטו של שבי גביזון "חולה אהבה בשיכון ג'", בו כיכבו משה איבגי, חנה אזולאי הספרי ושמיל בן ארי. גם סרט זה זכה להצלחה רבה בישראל ובעולם, וגרף שמונה פרסי אופיר, בהם לאסולין. 

בשנת 1999 יצרה יחד עם בעלה ארי פולמן, רני בלייר ואורי סיון את סדרת הטלוויזיה הדרמטית "שבתות וחגים" בערוץ 3, בכיכובם של אלון אבוטבול ויעל אבקסיס. הסדרה נחלה הצלחה, ושודרה במשך חמש עונות מלאות עד שנת 2004, במהלכן זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.

בשנת 2001 הפיקה את "Made in Israel" של ארי פולמן, בכיכובום של מנשה נוי ויבגניה דודינה, שזכה לאהדה ולשבחים. 

ב-2003 הפיקה את סרטו השלישי של שבי גביזון, "האסונות של נינה", בכיכובם של איילת זורר ויורם חטב. הסרט זכה להצלחה בינלאומית מסחררת, גרף אחד-עשר פרסי אופיר, בהם לאסולין, והשתתף בפסטיבלים בינלאומיים. 

בשנת 2006 חברה בשנית לארי פולמן ולרני בלייר ויצרה והפיקה יחד עמם את סדרת הדרמה "פרשת השבוע", אשר שודרה בהוט 3 במשך שלוש עונות עד שנת 2009. הפיקה גם את "אבידות ומציאות" בבימויו של שבי גביזון, שגם כתב את התסריט יחד עם דנה מודן. הסדרה שודרה בשנת 2008 בשידורי "רשת" בערוץ 2. ב-2010 חברה שוב לרני בלייר והפיקה את הסדרה "אדמה", ששודרה בהוט.

אסולין היא אשתו של ארי פולמן ולהם שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מפיקות קולנוע ישראליות
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
מוסטפא חאג'י

מוסטפא חאג'י (בערבית: مصطفى حاجي; נולד ב-16 בנובמבר 1971) הוא כדורגלן עבר מרוקני וכיום עוזר מאמן נבחרת מרוקו.
== קריירה ==
חאג'י, יליד אופראן, מרוקו, היגר כילד עם משפחתו לצרפת, שם חתם על החוזה הראשון שלו בקבוצת הנוער של נאנסי, והמשיך בקבוצת הבוגרים של המועדון כבר בשנתו השנייה. באמצע שנות ה-90 הוצע לו לשחק בנבחרת צרפת, אך הוא העדיף לשחק בנבחרת מרוקו. מננסי עבר לספורטינג ליסבון מפורטוגל, דפורטיבו לה קורוניה מספרד וקובנטרי סיטי מאנגליה. ב-2001 עזב את קובנטרי שירדה ליגה ועבר לאסטון וילה, ממנה שוחרר לאחר מספר משחקים, ועבר לאספניול. לאחר מכן שיחק באל-עין מאיחוד האמירויות, פ.צ. זארבריקן מגרמניה ופולה אש מלוקסמבורג.

חאג'י שיחק עם נבחרת מרוקו במונדיאל 1998, בה כבש שער נגד נבחרת נורווגיה, ובאותה השנה הוא נבחר לכדורגלן השנה באפריקה.
אחיו, יוסף חאג'י, משחק בנבחרת מרוקו ונאנסי מצרפת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים מרוקאים
קטגוריה:קשרי כדורגל מרוקאים
קטגוריה:כדורגלני נאנסי
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג ליסבון
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו לה קורוניה
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני אסטון וילה
קטגוריה:כדורגלני אספניול
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. זארבריקן
קטגוריה:כדורגלני אל-עין
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מרוקו
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באפריקה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1998
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2000
קטגוריה:ספורטאים מרוקאים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בפורטוגל
קטגוריה:ספורטאים מרוקאים בספרד
קטגוריה:ספורטאים מרוקאים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים זרים באיחוד האמירויות הערביות
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1971
ריקרדו שאיי

ריקרדו שאיי (איטלקית: Riccardo Chailly; נולד ב-20 בפברואר 1953) הוא מנצח איטלקי. הוא החל את קריירת הניצוח שלו כמנצח אופרה ובהדרגה הרחיב את הרפרטואר למוזיקה סימפונית.

שאיי נולד במילאנו למשפחה מוזיקלית. אביו, לוצ'אנו, היה מלחין וריקרדו למד איתו קומפוזיציה בנעוריו.
בגיל עשרים התמנה שאיי לעוזר מנצח לקלאודיו אבאדו בלה סקאלה. הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1978 בלה סקאלה ועד מהרה הוצף בהזמנות לנצח בבתי אופרה אחרים, בהם המטרופוליטן אופרה, בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, פסטיבל זלצבורג והאופרה הממלכתית של בוואריה.

בין השנים 1982–1988 היה שאיי מנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הגרמנית ומשנת 1982 עד 1985 היה מנצח אורח ראשי של הפילהרמונית של לונדון. משנת 1986 עד 1993 ניצח על התיאטרו קומונאלה די בולוניה.

משנת 1988 עד 2004 היה המנצח הראשי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם, שם התמסר לביצועי הרפרטואר הסימפוני המקובל, בעיקר ברוקנר ומאהלר, שהקנו לתזמורת את המוניטין שיצאו לה, אך בד בבד גם הרחיב במידה משמעותית את הרפרטואר ביצירות של המאה ה-20 ומוזיקה בת ימינו. 

בשנת 1995 ניצח שאיי על פסטיבל מאהלר, שחגג את יובל המאה לקונצרט הראשון של מאהלר בקונצרטחבאו. הוא ניצח גם על אופרות באמסטרדם, הן בקונצרט המנחה השנתי לחג המולד של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית והן באופרה ההולנדית, שם נפרד לשלום מאמסטרדם בהפקה של "דון קרלו" מאת ורדי.

באוגוסט 2005 נכנס שאיי לתפקידו החדש בלייפציג כמנצח ראשי של תזמורת הגוונדהאוס ומנהל מוזיקלי כללי של האופרה שם. בשנת 2008 הוא השתתף בסרט תעודי של הבמאי האוסטרי פולקר שמידט על חייו של ג'קומו פוצ'יני לצד נכדו של פוצ'יני.

בשנת 2016 סיים את תפקידו כמנצח ראשי של תזמורת הגוונדהאוס. בשנת 2014 החליף את דניאל בארנבוים בתפקיד המנהל המוזיקלי של לה סקאלה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
מלכיט

מלכיט, מינרל בקבוצת המינרלים הקרבונטים.
בעל קושי בינוני (3.5-4 בסולם מוס), מבנה מונוקליני 2\m ושבירה דמוית קונכייה.

מקור המילה מיוונית ופרושה: אבן ירוקה, ואכן המאפיין העיקרי של המלכיט הוא צבעו, צבע ירוק עז (שמעניק לו אטום הנחושת Cu). בגלל צבעו, רכותו ונוחות שבירתו המלכיט שימש בעבר כפיגמנט לאיפור (המצרים הקדמונים). כמו כן, הוא שולב באלמנטים ארכיטקטוניים של ארמונות שליטים (המאה ה-18 וה-19 ברוסיה) ומשמש כאבן חן המשובצת בתכשיטים עד ימינו.

המלכיט (שילוב של אטומי נחושת, פחמה (קרבונט CO<sub>3</sub>) והידרוקסיל) נוצר קרוב לפני השטח באזורים מחומצנים של בצרים סולפידיים כאשר מים עשירים בקרבונט מגיבים עם מינרלים נושאי נחושת. הוא מופיע בטבע יחד עם המינרל אזוריט (המכיל גם הוא הידרוקסיל, קרבונט ונחושת: Cu3(CO3)2(OH)2) ועם אבני גיר.

מלבד חן ויופי משמש המלכיט את האדם כמקור אפשרי של נחושת. מחצבים של מלכיט אפשר למצוא בהרי אורל שברוסיה, בדרום מערב ארצות הברית (אריזונה), אוסטרליה, אפריקה (זאיר ונמיביה). בישראל ניתן למצוא מלכיט בבקעת תמנע.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Malachite.shtml מלכיט באתר webmineral]
* 

קטגוריה:מינרלי נחושת
קטגוריה:מינרלים קרבונטיים
קטגוריה:מינרלים
פרו ורבו (סדרת טלוויזיה)

פרו ורבו (באנגלית: Baby Fever במקור: Skruk) היא סדרת טלוויזיה דנית קומית שנוצרה על ידי ניקולאי פייפר ואמלי נסבי פיק, שגם ביימו אותה. הסדרה מז'אנר של קומדיית דרמה רומנטית. העונה הראשונה עלתה לשידור בנטפליקס ב-8 ביוני 2022<ref></ref>. העונה השנייה עלתה לשידור בנטלפיקס באמצע 2024<ref></ref>. בכל עונה שישה פרקים.

== עלילה ==

=== עונה ראשונה ===
גיבורת הסדרה היא ננה, רופאה מומחית לטיפולי פוריות שעובדת במרפאת פיריון עם אחוזי הצלחה גבוהים. בכל יום היא פוגשת במרפאתה נשים רבות שמשתוקקות להיות אמהות. היא מנסה לשדר אופטימיות ולתת להן תקווה על ידי כך שהיא משתפת אותן בסיפורים בדויים שהן כביכול פרטים ביוגרפיים מחייה הפרטיים. כשהיא נשאלת על ידי רופא אחר מה הסיבה לשקרים שאותם היא מספרת למטופלות במרפאה, היא מסבירה לו שבדיוק כמו שלא היה סומך על רופא שיניים עם שיניים פגומות, המטופלות לא יבטחו בה אם לא תעמיד פנים שהיא אמא ושעברה בדיוק מה שהן עברו. 

בגיל 37 ננה עושה בדיקת אולטרה סאונד ובעקבות תוצאות היא מבינה שיש לה רק שלושה זקיקים שחלתיים ופרק זמן משוער של כשישה חודשים להיכנס להיריון. ביחד עם קולגה מהמרפאה, הן עושות ערב של שתיית אלכוהול ובעת שהיא שיכורה ננה מחליטה לגנוב מבנק הזרע של המרפאה את תרומת הזרע שהפקיד שם האקס המיתולוגי שלה. ברגע שהיא מתפכחת ומבינה מה המעשה שעשתה ושעלולות להיות לו השלכות כבדות כולל עונש מאסר, ושהפריצה צפויה לגרום לפיטוריה של חברתה הטובה שהייתה איתה באותו לילה מואשמת שלא הפעילה את האזעקה, היא חושבת איך לפתור את הבעיה. הפתרון הראשון שלה הוא הדחקה. לאחר מכן היא מחליטה שאם תקיים יחסי מין עם אותו אקס שאת מנת הזרע שלו גנבה או עם פרטנר מזדמן, היא תוכל לשכנע את אחד מהם שהוא האב של התינוק<ref></ref>. 

=== עונה שנייה ===
העונה השנייה נפתחת כשנאנה כבר אמא לתינוקת בת חודשיים, שעוד לא בחרה שם לתינוקת ומתקשה לבלות זמן בחופשת לידה בביתה עם הבת שלה. בעקבות העונה הראשונה ושינויים שנערכים בצוות המרפאה ובמבנה, היא צריכה להגיע למרפאה ולהתחנן בפני המנהלת שלה שתקבל אותה לעבודה בחזרה. הבוסית שלה מסכימה ומבקשת מנאנה לחזור לעבודה ולהתחיל לקבל מטופלות באופן מיידי. נאנה לא יודעת מה לעשות עם הבת שלה ולאחר בחינת האופציות העומדות לרשותה היא מחליטה להזמין את האמא שלה, זמרת במקצועה שאיתה יש לה מערכת יחסית סבוכה, לתפקד כבייביסיטר לתינוקת. האמא מסכימה ולאחר יום היא מגיעה עמוסת חפצים ומזוודות ונינה מבינה שהאמא מתכוונת לעבור לגור איתה בדירתה הקטנה<ref></ref>. 

== שחקנים ==

* יוזפין פארק - ננה
* אוליביה ג'וף לווריסה - סימון
* סיימון סירס - מתיאס
* שרלוט מונק - הלה
* ג'ספר אולה פייט אנדרסן - אנטון

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=O9E__Rkef0c קדימון העונה השנייה של הסדרה], יוטיוב
* עמוד הסדרה באתר IMDb

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות דרמה דניות
קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות דרמה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בדנמרק
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הדנית
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות באירופה
פידג'ין

שפת פידג'ין (או פידג'ן, פיג'ין; מאנגלית: pidgin; הגייה סינית של המלה האנגלית business) היא כל שפה חדשה שנוצרת מעירוב של כמה שפות אחרות לצורך תקשורת בין דוברי השפות הללו. שפות פידג'ין, שנוצרות בדרך כלל באופן ספונטני ולא-מוכוון, מתאפיינות בדקדוק פשוט יחסית ובכמות רבה של סינונימים (נרדפים). לשפת פידג'ין אין דוברים ילידיים; אם נוצר דור שני של דוברים, שהשפה היא שפת אמם, אז היא הופכת להיות שפת קריאול.

התנאים ליצירתה של שפת פידג'ין הם:
*מגע קבוע ומתמשך בין קהילות הדוברות שפות שונות;
*צורך בתקשורת בין הקהילות הללו;
*העדר שפה משותפת הידועה במידה מספקת לדוברים בקהילות.

חלק משפות הפידג'ין נוצרו בעקבות סחר העבדים בין המאה ה-16 והמאה ה-19. העבדים נאלצו לתקשר עם הסוחרים ועם הבעלים, ופיתחו לצורך כך שפות פידג'ין מן השפה המקורית שלהם ומן השפה של הבעלים. שפות פידג'ין אחרות נוצרו על רקע השלטון הקולוניאליסטי, או גם בעקבות יחסי מסחר. שפות פידג'ין ידועות נוצרו בהוואי (תערובת של השפה המקומית עם אנגלית, יפנית, פורטוגזית ואחרות), באיים אחרים באוקיינוס השקט, בדרום-מזרח אסיה ובאיים הקריביים. הזדמנות לעקוב מקרוב אחר יצירתה של שפת פידג'ין ניתנה לבלשנים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 כשהתפתחה שפת הסימנים של ניקרגואה.

חלק מהגדרתה של שפת פידג'ין הוא היותה שפה לא-ילידית. אם הדוברים בשפה מדברים עם ילדיהם באותה שפה והיא הופכת להיות שפת האם של הדור הבא, אז היא הופכת להיות שפת קריאול, והתהליך כולו מכונה קריאוליזציה. שפות קריאול כאלה עשויות להחליף את השפות המדוברות הקודמות ולהפוך להיות השפה הראשית בקהילה. תהליך הקריאוליזציה איננו מתרחש בהכרח בכל שפת פידג'ין; במקרים אחרים השפה עשויה להיעלם או להפוך למיותרת.

בהרבה מקרים שבהם שפת הפידג'ין מושפעת משפה "יוקרתית" (למשל שפת סוחרי העבדים או השלטון הקולוניאליסטי) לעומת שפה "נחותה" (שפת המוצא של העבדים), מושפע אוצר המילים של שפת הפידג'ין מן השפה היוקרתית, ואילו הדקדוק משמר את הדקדוק של השפה הנחותה. במקביל, מתרחש תהליך של פישוט הדקדוק לכללים שיהיו מובנים לכל הדוברים בשפה, למשל הכפלת מילה לציון ריבוי או שימוש בתנועות פשוטות (a, e, i, o, u) בלבד.

מקצת חוקרי העברית הישראלית מצביעים על קווי דמיון בין העברית בדור הראשון של תחיית הלשון (ראשית המאה ה-20) ובין שפת פידג'ין. אומנם העברית החדשה איננה מתאימה באופן מלא להגדרה של פידג'ין, אבל אפשר להצביע על תהליכים לשוניים החלים בשפת פידג'ין שחלו גם בדור הראשון של העברית החדשה, ועל תהליכים הדומים לתהליכי קריאוליזציה בדורות הבאים של דוברי העברית.

==ראו גם==
*שפה טבעית
*טרנסלנגוויג'ינג
*לינגואה פרנקה
*טוק פיסין
*פאנאגלו

==קישורים חיצוניים==
*רון כוזר, [http://www.hagada.org.il/hagada/html/modules.php?name=News&file=article&sid=3090 איך נוצרה העברית הישראלית], באתר "הגדה השמאלית" - על הדמיון בין העברית הישראלית לפידג'ין
* 

קטגוריה:בלשנות
שפות קריאוליות ופידג'ין
שפות טונגוסיות

300px
שפות טונגוסיות (או השפות המנצ'ורו-טונגוסיות) הן משפחת שפות המדוברות במזרח סיביר ובמנצ'וריה. אף שהדבר שנוי במחלוקת, רוב הבלשנים מקשרים את השפות הטונגוסיות לקבוצת השפות האלטאיות, שיש הכוללים ביניהן את השפות הטורקיות ואת השפות המונגוליות והגדרה שנויה יותר במחלוקת כוללת גם קוריאנית, יפנית, השפות האוראליות, איינו ועוד. שפות טונגוסיות רבות נמצאות בסכנת הכחדה.

==סיווג==
הבלשנים העוסקים במשפחה זו הציעו מספר חלוקות שלה לפי מאפיינים מורפולוגיים, לקסיקליים ופונולוגיים. צורת חלוקה אחת שנראית מקובלת מעט יותר מחלקת את השפות הטונגוסיות לשתי קבוצות - צפוניות ודרומיות, ואילו הדרומיות מתחלקות לדרום-מזרחיות ולדרום-מערביות.

*שפות טונגוסיות צפוניות
**אבנקית
**אבנית
*:השפות הבאות עשויות להיחשב כדיאלקטים של האבנקית, או שפות קרובות:
**אורוקנית
**נגידלית
**סולונית
**מנגירית
*שפות טונגוסית דרומיות
**שפות טונגוסיות דרום-מזרחיות
***נאנאית
***אקנית
***ביררית
***קילאית
***סמגירית
***אוֹרוֹקית
***אולצ'ית
***אורוצ'ית
***אודגית 
**שפות טונגוסית דרום-מערביות (ג'ורצ'נו-מנצ'וריות)
***מנצ'ורית
***סיבאית
***ג'ורצ'נית

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20121006081839/http://www.dartmouth.edu/~trg/languages/preface.html קבוצת מחקר השפות הטונגוסיות בקולג' דרטמות]

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונגוליה: תרבות
קטגוריה:סין: תרבות
קטגוריה:רוסיה: שפות
חונדוארה

חונדוארה (או הונדוארה, ברומנית: Hunedoara, בהונגרית: Vajdahunyad -ויידאהוניאד, בגרמנית: Eisenmarkt) היא עיר במחוז חונדוארה שברומניה בחבל טרנסילבניה. העיר ממוקמת בעמק צ'רנה (Cerna) ליד הרי פויאנה רוסקה (Poiana Ruscă) שברכס הקרפטים.
== גאוגרפיה ==
בעיר ישנו אחד המבנים החשובים ביותר ברומניה אשר נבנה בעיצוב גותי: טירת הוניאדי, שקשורה למשפחת הוניאדי (Corvin, ברומנית). הטירה שימשה כמצודה מלכותית קטנה וניתנה לוואיק (הונגרית: Vajk; רומנית: Voicu) על ידי המלך זיגמונד של הונגריה ב-1409. בנו של ואיק, יאנוש (ברומנית: יוֹאן), החל בתהליך הרחבת הטירה למבנה מגורים גותי ב-1446. הטירה נפגעה משלוש שריפות, אך שופצה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.

אוכלוסיית חונדוארה מורכבת בעיקר מרומנים, הונגרים וגרמנים. כמו כן, ישנה אוכלוסיית צוענים בכפר האסדאט (Hasdat) אשר נמצא בסמוך לעיר.

בעיר ישנן גינות ירוקות רבות ועצים עתיקים. טירת הוניאדי הפכה למוזיאון לאחר ששופצה לאחרונה. סכר גדול ממוקם כמה קילומטרים בסמוך לעיר באזור ההרים.

במהלך המאה ה-20, אוכלוסייתה של חונדוארה גדלה לכ-86,000 איש. העיר הייתה ידועה בתור המרכז השני בגודלו בתעשיית הפלדה של רומניה, אך המפעלים נסגרו ברובם. עם זאת, כלכלת העיר נהנית מהשקעות חיצוניות חדשות.

== ערים תאומות ==
* 

== ראו גם ==
* מתיאש הוניאדי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
מפלי יוסמיטי

מפלי יוסמיטי (באנגלית: Yosemite Falls) הם מפלי המים הגבוהים ביותר בצפון אמריקה. המפלים נמצאים בעמק יוסמיטי, האתר המרכזי בפארק הלאומי יוסמיטי ברכס הרי סיירה נבדה, במזרח-מרכז קליפורניה, ארצות הברית. המפלים הם אתר תיירותי חשוב בפארק, במיוחד בסוף האביב שבו כמות המים הזורמים במפלים מגיעה לשיאה. 

הגובה הכללי של המפלים - 739 מטר מתחילת הנפילה הראשונה ועד תחתית הנפילה האחרונה - העניק למפלי יוסמיטי את התואר של המפל השביעי בגובהו בעולם.

המפלים נחלקים לשלושה חלקים עיקריים:
*החלק העליון, שנפילת המים הרציפה של 436 מטרים העניקה לו לבדו מקום ברשימת 20 המפלים הגבוהים בעולם. צורתו של חלק זה עוצבה על ידי זרם המים המהיר המגיע מאפיק יוסמיטי, שלאחר התפתלות על אחו הערוץ, זורם מעבר לגבול המצוק. 
*החלק האמצעי, שהוא בעצם סדרה של מפלים קטנים, נמצא בין החלק העליון והחלק התחתון של המפל. אם מחשיבים את כל המפלים הקטנים ונפילות המים הזעירות שבו לחלק רציף אחד גובהו יהיה 205 מטרים, יותר מפי שניים מן החלק התחתון. בשל העדר כמות מים משמעותית וגישה לציבור הרחב, לעיתים קרובות מתעלמים לחלוטין מחלק זה של המפל. מרוב נקודות התצפית בעמק בלתי אפשרי להבחין בו. 
*החלק התחתון, גובהו 97 מטרים, וקרוב אליו קיימת נקודת תצפית טובה לכל המפלים. אפיק יוסמיטי מגיח מבסיס המפל וזורם אל הנהר מרסד הסמוך.

== קישורים חיצוניים ==

* 
*[http://www.tripi.co.il/ShowItem.action?item=4957654 מפלי יוסמיטי], באתר "טריפי".
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קליפורניה: גאוגרפיה
יוסמיטי, מפלי
קטגוריה:ארצות הברית: גופי מים
הולדת הטרגדיה

הולדת הטרגדיה (בגרמנית: Die Geburt der Tragödie aus dem Geiste der Musik) הוא ספר אשר נכתב על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה. הספר פורסם בשנת 1872, ותרגום שמו המלא הוא הולדת הטרגדיה מתוך רוחה של המוזיקה.

הספר יצא בעברית בשנת 1976 בתרגומו של ישראל אלדד בהוצאת שוקן, לצד מסה אחרת של ניטשה: המדע העליז.

== הספר ==
בספר הולדת הטרגדיה מנתח ניטשה, שבסיס השכלתו הוא בלימודים קלאסיים, את ההיסטוריה של הטרגדיה היוונית, ומציג דיכוטומיה אינטלקטואלית בין היסוד הדיוניסי ליסוד האפולוני (בחלוקה גסה: דיוניסי - מציאות שלא מובדלת על ידי צורות והבחנות דומות. ומנגד מציאות המובדלת על ידי צורות, או הצורות עצמן - אפולוני). ניטשה טוען כי החיים תמיד עוסקים במאבק בין יסודות אלה, אשר נלחמים לשלוט על קיומו של האדם. במילותיו של ניטשה: "היכן שהדיוניסי ניצח, האפולוני נבלם והושמד … אך מתקפת הדיוניסי הראשונה נשרדה בהצלחה, הסמכות והתפארת של האל אפולו מדלפי מציגה עצמה כיותר קשוחה ומאיימת מאי פעם." אך איש מהצדדים לעולם לא מנצח כיוון שכל צד מכיל את השני בשיווי משקל הפנימי שלו.

ניטשה טוען שהטרגדיה של יוון העתיקה הייתה הצורה הגבוהה ביותר של אומנות בגלל שבה יש מיזוג של היסוד האפולוני והיסוד הדיוניסי לאחד, דבר המאפשר לצופה לחוות את מלוא היקפה של החוויה האנושית. היסוד הדיוניסי נמצא בשירת המקהלה, והיסוד אפולוני נמצא בדיאלוג, המהווה סימול מוחשי, אשר מאזן את החגיגיות שבדיוניסי. בקיצור, רוח האפולונית נתנה צורה למופשטות הדיוניסית.

ניטשה מציג את העידן שקדם לטרגדיה כעידן הנייח, בו אידיאל האומנות היה הפיסול, אשר יצג ההשקפה העולם האפולונית. היסוד הדיוניסי יוצג על ידי החגיגיות הפרועה של הפסטיבלים והשיכרות, ובראש ובראשונה על ידי מוזיקה. השילוב של שני יסודות אלה לאחד הוא שהביא להולדת הטרגדיה.

ניטשה כותב כי לאחר זמנם של אייסכילוס וסופוקלס, הגיע עידן בו הטרגדיה מתה. והוא קושר זאת להשפעתם של מחזאים טרגיים כגון אוריפידס, ולהתחזקות ההיגיון המיוצגת על ידי סוקרטס. אוריפידס הפחית את השימוש במקהלה, והציג בצורה יותר מציאותית את הדרמה האנושית, הופך אותה לקרובה יותר למציאות היום יומית. סוקרטס מצידו שם דגש על ההגיון ברמה שפגעה בחשיבותם של המיתוס והסבל לידע האנושי. שני משכילים אלה עזרו לרוקן את יכולתו של היחיד לקחת חלק באומנות, כיוון שהם ראו את הדברים באופן מפוכח והגיוני מדי. "קסם ההשתתפות", שהיה חלק מהאומנות והמיתולוגיה אבד, ואיתו הרבה מיכולתו של אדם לחיות באופן יצירתי ובהרמוניה אופטימית עם הסבל שבחיים.

ניטשה מסכם באומרו כי ייתכן ודרך האופרות של ריכרד וגנר (חברו הטוב אשר לו הקדיש ניטשה את הספר) נוכל לשוב לאיזון בין דיוניסי ואפולוני באומנות המודרנית, ולהביא מחדש להולדת הטרגדיה. עם הזמן היחס של ניטשה לוגנר עבר מהפך כפי שבא לבידי ביטוי בספרו פרשת וגנר.

==לקריאות נוספות==
*פרידריך ניטשה, הולדת הטרגדיה [1872]; המדע העליז [1882, 1887], ירושלים ות"א: הוצאת שוקן, מגרמנית ישראל אלדד, 1969.

==קישורים חיצוניים==

*[http://gutenberg.spiegel.de/nietzsch/tragoedi/tragoedi.htm הטקסט המקורי בגרמנית]
* 
* 

קטגוריה:כתבי פרידריך ניטשה
קטגוריה:חיבורים אסתטיים
קטגוריה:ספרי 1872
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
ישראלי (עיתון)

ה[[לוגו הראשון של העיתון]]
שער העיתון "ישראלי"
ישראלי היה חינמון ישראלי יומי בתפוצה ארצית שיצא לאור בשנים 2006–2007. עיתון זה היה החינמון הראשון שהופץ מדי יום בתפוצה ארצית בישראל.

== היסטוריה ==
העיתון "ישראלי" הוקם על ידי איש העסקים שלמה בן צבי וקבוצת "הירש מדיה".

הגיליון הראשון יצא לאור ב-3 בינואר 2006, בשם "ישראלי ניוז"; באמצע פברואר באותה שנה קוצר שמו ל"ישראלי". המוציא לאור הסביר את שינוי השם ב:
 

העיתון הופץ חינם, פעמיים ביום, בתחנות מרכזיות של רכבת ישראל ואגד ובמקומות ציבוריים נוספים. לעיתים הודפסו שתי מהדורות - בוקר וערב. העיתון כלל 32 עמודים ובהם מספר מדורים קבועים - חדשות, כלכלה (בשיתוף עיתון גלובס), דעות, תרבות, פנאי (תשבצים וחידונים אבי רובינשטיין), נופש, טלוויזיה, ספורט ולוח (בשיתוף אתר מדס).

בימיו הראשונים היה גונן גינת, בעבר עורך הצופה, העורך הזמני של העיתון. עורכו הראשי בהמשך היה אבי רצון. במהלך חודש אוגוסט 2006 מונה העיתונאי עמוס רגב להיות עורכו הראשי של העיתון. בינואר 2007 רגב פרש, ומאז ערך את העיתון בפועל ברק סרי.

בנובמבר 2006 נרכשו 50% ממניות העיתון על ידי חברת ניוזקו שבבעלות אייל ההימורים היהודי האמריקאי שלדון אדלסון. זמן קצר לאחר מכן נקלע העיתון לסכסוך בין הבעלים, בן צבי ואדלסון, שאף הגיע לבתי המשפט. הסכסוך איים על המשך פעילותו של העיתון, ואף גרם לסגירתו ליום אחד. בשלב זה עזב העורך הראשי, עמוס רגב, את תפקידו. בחודש ינואר 2007 החזיר שופט את ניהולו של העיתון לקבוצת "הירש מדיה", ואדלסון החל לפעול להקמת חינמון מתחרה בשם "ישראל היום" ואף התעניין ברכישת העיתון מעריב.

ביוני 2007 החלה דעיכה בעיתון, והתמעטו מודעותיו הפרסומיות. מספר העמודים ירד מ-32 ל-24 וחלק גדול מהמדורים בוטלו. הוא הודפס והופץ רק פעם אחת ביום, ותפוצתו ירדה מ-170,000 עותקים ביום לכ-90,000 עותקים. חלק גדול מבעלי התפקידים בעיתון פרשו.

בחודש נובמבר 2007 הופסקה הפצת העיתון, לכאורה בגלל מעבר למשרדים חדשים. בסוף נובמבר דווח על שיתוף פעולה אפשרי עם ידיעות אחרונות.
באמצע דצמבר הוחלט ברכבת ישראל לאפשר את הפצת העיתון המתחרה, "ישראל היום" בתחנות הרכבת, ובכך לשבור את המונופול של "ישראלי" בתחנות הרכבת.

בחודש ינואר 2008 העיתון נסגר.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20070312194801/http://www.ice.co.il/article.asp?pgId=90849&catId=2 "נחשף הלוגו החדש של העיתון היומי ’ישראלי’"] - כתבה באתר "אייס ניוז"
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:ישראל: חינמונים
קטגוריה:קבוצת הירש מדיה
קטגוריה:תל אביב-יפו: תקשורת
טראוויס

טראוויס (באנגלית: Travis) היא להקת רוק אלטרנטיבי סקוטית.

==היסטוריה==
הלהקה הוקמה בשנת 1990, ושמה ניתן לה בהשראת דמות מתוך הסרט "פריז, טקסס". את הסינגל הראשון שלה הוציאה הלהקה רק בשנת 1996 ואת אלבומה הראשון, "Good Feeling", רק בשנת 1997. הלהקה פרחה בתקופה של להקות הבריטפופ והרוק האלטרנטיבי בבריטניה.

למרות זאת, הפריצה האמיתית שלה לא באה בשנה זו, אלא שנתיים מאוחר יותר עם ארבעת הסינגלים המצליחים Waiting To Reach You, Driftwood, Why Does It Always Rain On Me?, Turn מהאלבום "The man who" שהיה המצליח ביותר של הלהקה, וכל הסינגלים שיצאו מתוכו נכנסו לרשימת 20 השירים הגדולים בבריטניה באותה שנה.

האלבום שאחריו, שגם הוא הצליח היה "The invisible band" שמתוכו יצאו הלהיטים "Sing", "Side" ו-"Flowers In The Window", שגם ממנו כל הסינגלים נכנסו ל-20 הגדולים, ו-Sing אף סיים את המצעד השנתי במקום השלישי, וזכור בעיקר בזכות הקליפ הביזארי שלו, הכולל מלחמת אוכל. 

מתוך האלבום "memories 12" שיצא ב-2003, יצאו שלושה סינגלים, אך רק Re-offender נכנס ל-20 הראשונים במצעד השנתי.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומים===
* Good Feeling<br>(8 בספטמבר 1997)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית)<br> #9 בריטניה
* The Man Who<br>(24 במאי 1999)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית)<br> #1 בריטניה, #135 ארצות הברית
* The Invisible Band<br>(11 ביוני 2001)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית)<br> #1 בריטניה, #39 ארצות הברית
* 12 Memories<br>(13 באוקטובר 2003)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית)<br> #3 בריטניה, #41 ארצות הברית
* The Boy with No Name<br>(7 במאי 2007)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית)<br> #4 בריטניה, #58 ארצות הברית
* Ode to J. Smith<br>(29 בספטמבר 2008)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית) 
* Where You Stand<br>(19 באוגוסט 2013)<br>Independiente Records (בריטניה) /<br>Epic Records (ארצות הברית)
* Everything At Once<br>(29 באפריל 2016)<br>Red Telephone Box

===אלבומי אוסף ו-EP===
*Singles<br>(1 בנובמבר 2004)<br>Independiente Records(בריטניה) <BR>/Epic Records (ארצות הברית)<br> #4 בריטניה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות רוק סקוטיות
קטגוריה:להקות רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:להקות בריטפופ
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1990
סושו (כדורגל)

מועדון הכדורגל סושו-מונבליאר (בצרפתית: Football Club Sochaux-Montbéliard) הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בעיר מונבליאר המשחק בליגה הצרפתית השלישית. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון אוגוסט בונאל שבמונבליאר. המועדון העפיל לחמישה משחקי גמר של הגביע הצרפתי וזכה בשניים. כמו כן, זכתה הקבוצה בשתי אליפויות הליגה הראשונה ובשתי אליפויות הליגה השנייה.

== היסטוריה ==
המועדון הוקם בשנת 1928 כקבוצת כדורגל לפועלים ממפעל פג'ו הסמוך. בשנה לאחר מכן הקבוצה כבר החלה למשוך כדורגלנים מוכשרים מכל רחבי אירופה שרצו לשחק במועדון מקצועי כמו סושו. התוצאות לא איחרו לבוא ובעונות 1935 ו-1938 הקבוצה זכתה באליפויות הליגה הראשונה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה נחלשה מעט, ומקבוצת ראש-טבלה היא ירדה לאמצע הטבלה ונשענה יותר על קבוצת הנוער המוכשרת במקום להשקיע רק בקבוצה הבוגרת. אף על פי שהקבוצה לא ירדה לליגה השנייה, היא לא הגיעה להישגים משמעותיים, עד לזכייה בגביע הליגה הצרפתית בעונת 2004.

הקבוצה השתפרה בשנים האחרונות ומתברגת בחצי העליון של טבלת הליגה הצרפתית הבכירה וכן קבוצת הנוער של המועדון מספקת שחקנים מוכשרים שמשחקים בקבוצות המובילות בצרפת. למרות השיפור, בסיום עונת ירדה הקבוצה לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיימה במקום ה-18.

בסיום עונת 2022/2023 בליגה השנייה, הקבוצה מוקמה תשיעית בטבלה, אך עקב בעיות כלכליות הורדה לליגה השלישית.

== הישגים ==
;ליגה 1:
* אליפויות (2): 1935, 1938
* מקום שני (3): 1937, 1953, 1980
;ליגה 2:
* אליפות (1): 1947, 2001
;הגביע הצרפתי:
* זכייה (2): 1937, 2007
* סגנות (3): 1959, 1967, 1988
;גביע הליגה הצרפתית:
* זכייה (1): 2004
* סגנות (1): 2003

==קישורים חיצוניים==

* 

סושו
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1928
קטגוריה:פראנש-קונטה
סטאד רן

מועדון הכדורגל סטאד רן (בצרפתית: Stade Rennais Football Club, או בקיצור ראן) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר רֶן המשחק בליגת העל הצרפתית בכדורגל ברציפות מעונת .

== היסטוריה ==
מועדון הכדורגל הוקם בשנת 1901, בשם "מועדון האוניברסיטה סטאד רן". השם שונה לגרסתו הנוכחית בשנת 1971.

בעונת ובעונת , רן סיימה במקום הרביעי של הליגה הצרפתית הראשונה, מיקומה הטוב ביותר בהיסטוריה. בעונת , אחרי מאבק צמוד וארוך על מקום לליגת האלופות וגביע אופ"א סיימה רן במקום השביעי, המאכזב יחסית מבחינתה.

בעונת 2005/2006 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת אוסאסונה מספרד והגיעה לשלב הבתים. בסיום שלב הבתים הקבוצה הגיעה למקום האחרון בבית והודחה מהטורניר. הקבוצה שבה לגביע אופ"א כעבור שתי עונות. בסיבוב הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת לוקומוטיב סופיה מבולגריה והגיעה לשלב הבתים. בסיום שלב הבתים הקבוצה הגיעה למקום האחרון בבית והודחה מהטורניר. בתום עונת 2019/2020 סיימה רן במקום השלישי המוביל לשלב הבתים בליגת האלופות.

הקבוצה מעולם לא זכתה באליפות הליגה הצרפתית העליונה וזכתה שלוש פעמים בגביע הצרפתי, בעונות 1965, 1971 ו-2019. בנוסף הקבוצה הגיעה 4 פעמים לגמר הגביע הצרפתי בשנים 1922, 1937, 2009 ו-2014.

הקבוצה זכתה בשתי אליפויות הליגה השנייה בעונות 1956 ו-1983.

בעונת 2019/2020, רן סיימה במקום השלישי בליגה, והעפילה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה. בעונת 2023-2024 הקבוצה תשחק לראשונה נגד קבוצה מישראל בשלב הבתים של הליגה האירופאית . בבבשורותיה שיחקו בעבר פטר צ'ך, אלכסנדר פריי, סילבן וילטור ועוסמאן דמבלה.

המועדון ידוע גם בשל "אקדמיה לנוער" שלו שזכתה מספר פעמים באליפות צרפת. באקדמיה זו גדלו סילבן וילטור, יואן גורקוף, מוסה סואו, עוסמאן דמבלה וקווין טפיל-קטרין.

==סגל הקבוצה==
;נכון ל-16 ביולי 2024<ref></ref>

 
 

 (קפטן)

 (קפטן שני)

==תארים==
;הגביע הצרפתי
* זכייה (3): 1965, 1971, 2019

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
רן
רן
קטגוריה:ברטאן: ספורט
קטגוריה:1901 בצרפת
מאריס יאנסונס

מאריס יאנסונס (בלטבית: Mariss Jansons; 14 בינואר 1943 – 30 בנובמבר 2019) היה מנצח לטבי.

==ביוגרפיה==
יאנסונס נולד בריגה שבלטביה, אז תחת כיבוש נאצי. אביו היה המנצח ארוויד יאנסונס ואמו, איראידה, הייתה זמרת אופרה יהודייה. אמו ילדה אותו במחבוא אחרי שהוברחה מחוץ לגטו ריגה. בגטו זה נרצחו אביה ואחיה. בשנת 1946 זכה אביו בפרס שני בתחרות ארצית ויבגני מראווינסקי בחר בו להיות עוזרו בפילהרמונית של לנינגרד. משפחתו הצטרפה אליו בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) בשנת 1956 ויאנסונס הצעיר נכנס לקונסרבטוריון של לנינגרד, שם למד פסנתר וניצוח. אביו דחק בו להמשיך בכינור דווקא. בשנת 1969 המשיך בהשתלמות בווינה אצל הנס סווארובסקי ובזלצבורג אצל הרברט פון קאראיין.

בשנת 1973 התמנה יאנסונס למנצח משנה של התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד. בשנת 1979 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו, שעליה ניצח בקונצרטים רבים, באוסלו ובסיורים בעולם, ואף בהקלטות רבות. בשנת 1992 הוזמן להיות מנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של לונדון. במרץ 1997 התמנה למנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של פיטסבורג.

בשנת 1996 היה יאנסונס קרוב למוות על דוכן המנצחים באוסלו כאשר לקה בהתקף לב בשעת ניצוח על הדפים האחרונים של "לה בוהם". מנתחים בפיטסברג השתילו בחזהו קוצב לב, להשיבו לפעילות סדירה במקרה כשל (אביו של יאנסונס מת על דוכן המנצחים).

בסתיו 2003 החל לכהן כמנצח ראשי של תזמורת רדיו בוואריה כמחליפו של לורין מאזל. ב-2004 התמנה במקביל למחליפו של ריקרדו שאיי כמנצח ראשי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם (שהודיע על פרישתו הצפויה מהתזמורת בחודש מרץ 2015).

בשנת 2006 ניצח יאנסונס על קונצרט השנה החדשה בווינה. בינואר 2006 גם קיבל את פרס אמן השנה של MIDEM בקאן. בשנת 2012 ניצח שוב על קונצרט השנה החדשה בווינה בפעם השנייה, ובשנת 2016 בפעם השלישית.

הוא התגורר עם משפחתו בסנקט פטרבורג עד מותו ב-30 בנובמבר 2019 ממחלת הלב ממנה סבל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מנצחים רוסים
קטגוריה:מוזיקאים לטבים
קטגוריה:מנצחים יהודים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
יאנסונס
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:ריגה: אישים
קטגוריה:ילדים בשואה: ברית המועצות
קטגוריה:זוכי פרס לאוני סונינג למוזיקה
קטגוריה:ילידי 1943
קטגוריה:נפטרים ב-2019
פיטר דובובסקי

פיטר דובובסקי (בסלובקית: Peter Dubovský; 7 במאי 1972– 23 ביוני 2000) היה כדורגלן סלובקי ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירה==
דובובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הצ'כוסלובקית בשנת 1991, בגיל הצעיר של 19. הוא כבש 6 שערים ב-14 משחקים עבור צ'כוסלובקיה, לפני פירוקה. אחר כך עבר לשחק עבור נבחרת סלובקיה, בה היה מלך השערים הזמני, עם 12 כיבושים ב-33 משחקים, שיא ששבר מאוחר יותר ז'ילארד נמת'.

קריירת המועדונים שלו החלה בקבוצה הקטנה וינוהראדי ברטיסלאבה, שממנה עבר למועדון הפאר הסלובקי סלובן ברטיסלאבה. בשנת 1993 הוא היה לשחקן העונה הראשון בליגה הסלובקית החדשה, ובזכות כך הועבר לקבוצת ריאל מדריד מהליגה הספרדית. הוא שיחק במדריד בין השנים 1993–1995, לפני שנמכר לריאל אוביידו.

דובובסקי נהרג בתאונת צלילה בקו סמוי שבתאילנד, ב-23 ביוני 2000.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים צ'כוסלובקים
קטגוריה:כדורגלנים סלובקים
קטגוריה:חלוצי כדורגל צ'כוסלובקים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סלובקים
קטגוריה:ברטיסלאבה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סלובן ברטיסלאבה
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני ריאל אוביידו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סלובקיה
קטגוריה:סלובקים שנולדו ב-1972
קטגוריה:נפטרים ב-2000
מלכה רפופורט חובב

מלכה רפופורט חובב (נולדה בכ"ט בכסלו ה'תשי"ד, 6 בדצמבר 1953) היא בלשנית ישראלית. ראש בית הספר למדעי הלשון באוניברסיטה העברית בירושלים וחברה במרכז לשפה, לוגיקה וקוגניציה.

==ביוגרפיה==

רפופורט חובב נולדה למנחם מנדל ויהודית רפופורט. למדה לתואר ראשון בברוקלין קולג' בניו יורק ולתואר שלישי בבלשנות ב-MIT. בשנת 1984 עלתה לישראל ונישאה לעו"ד בניהו חובב. בשנת 2003 הייתה חברה במרכז ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד.

רפופורט חובב מתגוררת בירושלים עם בעלה, והשניים הורים לארבעה.

==ספרים==
* Unaccusativity At the Syntax-Lexical Semantics Interface, (עם בת לוין), 1995 בהוצאת MIT 
* Argument Realization, (עם בת לוין) בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2004

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: אנגלית
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: בלשנות
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:בלשניות ולשונאיות ישראליות
קטגוריה:בוגרות ברוקלין קולג'
קטגוריה:בוגרי ברוקלין קולג'
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
אלן גות'

אלן הרווי גות (Alan Harvey Guth) (נולד ב-27 בפברואר 1947) הוא אסטרופיזיקאי יהודי-אמריקאי. 

גות' קיבל את כל תאריו האקדמיים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסס. למד פיזיקת חלקיקים והגה את רעיון האינפלציה הקוסמית. 

מודל זה היה אמור לפתור כמה בעיות במודל המפץ הגדול, אך נשאר סתום בכמה נקודות כגון תשובה לשאלה כיצד ומדוע נפסק תהליך האינפלציה. עם זאת, יש למודל זה תומכים ומדענים אחרים אף שכללו אותו.

== פרסים ==
* פרס מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT)
* מדליית בנג'מין פרנקלין לפיזיקה
* פרס דיראק של המכון הבינלאומי לפיזיקה תאורטית
* פרס הקוסמולוגיה על שם פיטר גלאמבר
* מדליית אוסקר קליין
* מדליית אדינגטון, 1996
* פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית, 2012
* פרס קוולי לאסטרופיזיקה, 2014

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:פיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים אמריקאים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים יהודים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:זוכי מדליית אוסקר קליין
קטגוריה:זוכי מדליית בנג'מין פרנקלין
קטגוריה:זוכי פרס גרובר בקוסמולוגיה
קטגוריה:זוכי פרס קוולי
קטגוריה:זוכי פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
קטגוריה:זוכי פרס דיראק
הבשורה על פי אלוהים

הבשורה על פי אלוהים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של אסי דיין, שיצא לאקרנים בשנת 2004.

==תקציר העלילה==

לאחר 2000 שנות שלווה, מודיע מלאך לאלוהים (אסי דיין) ולבנו, ישו (גיל קופטש), שני בטלנים חסרי-עניין, כי הגיע מועד הגאולה, וכי על ישו ללכת לארץ ישראל במטרה לעשות סדר. ישו עובר קורס מזורז ובשנת 2000 חוזר לירושלים, במסווה של סטטיסט בהפקה המצטלמת בעיר. במקביל, מחליט אלוהים לרדת גם הוא אל הארץ במטרה לחפש אהבה, אך נאלץ לחלץ את בנו, אשר כמעט נצלב בשנית. "הבשורה על פי אלוהים" הוא סרט סאטירי אנטי-דתי חתרני, המפקפק בערכי הדתות המובילות, היהדות והנצרות. זכה להצלחה בינונית בלבד ולביקורות שליליות רבות.

==שחקנים==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=80|שחקנ/ית
!width=80|דמות
|-
| אסי דיין || אלוהים
|-
| גיל קופטש || ישו
|-
| צופית גרנט || ג'ודי
|-
| יהודה אפרוני || פיוס השנים עשר
|-
| טינקרבל || שטן
|-
| גילה אלמגור || מריה
|-
| גולן אזולאי || תומאס דה טורקמדה
|-
| אייל גפן || נוסטרדמוס
|-
| יוני להב || יהודה איש קריות
|-
| דנה פרנס || ז'אן ד'ארק
|-
| אריקה קנולר || אמא תרזה
|-
| יגאל עדיקא || יוסף
|-
| רוברטו פולק || לוקאס
|-
| רבקה גור || מדריכת הצליינים
|-
| יוסי גרבר ||
|-
| ישראל פוליאקוב || מנחה המסיבה
|-
| ציון ברוך || מלאך
|}

==ראו גם==
* "דוגמה" (1999)

== לקריאה נוספת ==

* עידו רוזן. ההתגלות על פי אסי. קולנוע 2016: כתב העת של פורום מבקרי הקולנוע בישראל. 2016. 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070927225226/http://www.filmfund.org.il/page.aspx?section=625&mode=movie&itemid=2215 "הבשורה על פי אלוהים"] באתר קרן הקולנוע הישראלי

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי אסי דיין
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
דינמו סיטי

מועדון הספורט דינמו סיטי (אלבנית: Klubi Sportiv Dinamo Tirana או בקיצור FC Dinamo City) הוא מועדון כדורגל מהעיר טירנה, בירת אלבניה.

==היסטוריה==
המועדון נוסד ב־1949 בשם "דינמו טירנה" על ידי משרד הפנים האלבני בתקופת שלטונו של אנוור הוג'ה.

מועדון הכדורגל נחשב לאחד מן המועדונים המוצלחים ביותר באלבניה, והוא זכה בליגה האלבנית הראשונה 18 פעמים, במהלך השנים: 1950–1953, 1955, 1956, 1960, 1966–1967, 1972–1977, 1979–1980, 1985–1986, 1989–1990, 2001–2002, 2007–2008, 2009–2010. הקבוצה זכתה גם בגביע האלבני 13 פעמים: 1950–1954, 1960, 1971, 1974, 1978, 1982, 1989, 1990 וב-2003. 

המועדון משחק באצטדיון "סטאדיוני סלמן סטרמאזי" שתכולתו היא 12,000 מקומות. המועדון היריב הגדול של דינמו הוא אס קיי טירנה, גם כן מן העיר טירנה. ב-1995 המועדון שינה את שמו ל-"מועדון הספורט האולימפי טירנה". בשנת 1997 הוא שב לשחק תחת שמו המקורי. בעונת 2009/2010 הקבוצה זכת באליפות בפעם ה-18 ושחקן שלה אליס בקאי זכה בתואר כדורגלן השנה בפעם השנייה ברציפות. אומנם לאחר עונה זו החלה ירידה ביכולת של הקבוצה. בסוף עונת 2011/2012 המועדון ירד מליגת העל האלבנית לליגה השנייה. מעונת 2012/2013 המועדון משחק ברציפות בליגה האלבנית השנייה. הקבוצה סיימה עונת 2020/21 במקום הראשון בליגת משנה וקודמה לליגת העל האלבנית לקראת עונת 2021/22.

ב-25 באוגוסט 2023 שינה המועדון את שמו מ"דינמו טירנה" ל"דינמו סיטי".

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אלבניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1950
קטגוריה:טירנה: ספורט
לחיות כדי לספר

לחיות כדי לספר (בספרדית: Vivir para contarla), הוא ספר אוטוביוגרפי של גבריאל גארסיה מארקס, שבו הוא מספר על תחילת חייו. הספר יצא לאור בספרדית בשנת 2002 ותורגם למספר שפות, בינהן עברית. כרך זה הוא הראשון מבין שלושת ספרי האוטוביוגרפיה אותם תכנן מארקס להוציא לפני שנפטר, אך נשאר היחידי. הספר מתאר את ילדותו, יחסיו עם הוריו ובחירתו בדרכו כסופר. את הספר החל מארקס לכתוב בשנת 1999, לאחר שנודע לו כי לקה בסרטן. מארקס סיפר כי צמצם את קשריו עם העולם החיצון למינימום, נסגר בחדרו וכתב ללא הפסקה. על מנת לכתוב נעזר, כמו שעשה עבור כתיבת ספריו האחרים, בידידים מכרים ובני משפחה, מהם דלה פרטים וזכרונות. הספר עוסק בחייו עד לאמצע שנות החמישים, אז הפסיק את לימודי המשפטים שלו, והחל לעבוד בעיתונות. מבחינת סגנונו, הוא ברובו ישיר ועובדתי, אך יש בו גם נגיעות של הראליזם הפיוטי המאפיין את ספריו. 

הספר ראה אור בהוצאת עם עובד, בשנת 2003, בתרגום טל ניצן.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.am-oved.co.il/page_23545 לחיות כדי לספר], באתר עם עובד
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:ספרי גבריאל גארסיה מארקס
קטגוריה:ספרי 2002
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
בסטיה (כדורגל)

ספורטינג קלוב דה בסטיה (בצרפתית: Sporting Club de Bastia) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר בסטיה, קורסיקה. המועדון משחק בליגת המשנה הצרפתית.

== היסטוריה ==
בעונת 2004–2005, בסטיה ירדה לליגה השנייה בצרפת אחרי שסיימה במקום ה-19 בליגה הצרפתית הראשונה.

בעונת 2005–2006, המועדון סיים במקום ה-6 בליגה השנייה, ושנה אחר כך במקום התשיעי.

בעונת 2009–2010 סיימה בסטיה במקום האחרון בליגה השנייה וירדה, אבל זכתה באליפות הליגה השלישית ובעונה לאחר מכן, 2011–2012, חזר המועדון לליגה הראשונה לאחר זכייה באליפות הליגה השנייה.

בעונת 2016–2017 לאחר ארבע עונות בליגה הראשונה הקבוצה סיימה במקום ה-18 בליגה הראשונה וחזרה לליגה השנייה.

ב-22 ביוני 2017 בעקבות אי סדרים כספיים המועדון הורד לליגה השלישית. לאחר שה-DNCG המליץ שהקבוצה תורד עוד ליגה הקבוצה זומנה לבדיקת ספרי החשבונות שלה. הבדיקה העלתה שאף על פי שהמועדון הבטיח שיש לו מספיק תקציב כדי להתחרות בליגה השנייה בפועל לא היה לו מספיק תקציב כדי להתחרות בליגה השנייה. באותו היום ה-DNCG הוציא הצהרה שבה נאמר שבעקבות אי הסדרים הכספיים שנמצאו בבדיקה הוחלט להוריד את הקבוצה באופן זמני לליגה הרבעית. באוגוסט 2017 המועדון הורד ליגה נוספת לאחר שנמצאו אי סדרים כספיים נוספים במועדון הוחלט להוריד אותו לליגה החמישית.

בעונת 2018–2019 המועדון עלה חזרה לליגה הרבעית.

בעונת 2019–2020 המועדון עלה חזרה לליגה השלישית לאחר שהעונה קוצרה בעקבות מגפת הקורונה.

==הישגים==
* גמר גביע אופ"א, 1978
* הגביע הצרפתי, 1981
* גביע האינטרטוטו, 1997

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות כדורגל צרפתיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1905
קטגוריה:קורסיקה
טושיבה

בניין החברה בטוקיו
טושיבה (באנגלית: Toshiba; ביפנית: 株式会社東芝, קאבושיקי-גיישא טושיבה) היא חברה יפנית המתמקדת בייצור מוצרי צריכה חשמליים ואלקטרוניים (אלקטרוניקה ביתית, מחשבים) וכן רכיבים לתעשיית האלקטרוניקה. משרדי החברה והנהלתה שוכנים בטוקיו שביפן. מגוון המוצרים והשירותים שלה כולל טכנולוגיית מידע, ציוד ומערכות תקשורת, רכיבים וחומרים אלקטרוניים, מערכות חשמל, תשתית מערכות תעשייתיות וחברתיות, מוצרי חשמל, מכשירי חשמל לבית, ציוד רפואי, ציוד משרדי, וכן תאורה ולוגיסטיקה.

החברה נוסדה בשנת 1939 בשם טוקיו שיבאורה דנקי K.K. באמצעות שילוב של החברות שיבאורה סיסאקו-שו (אשר נוסדה בשנת 1875) וטוקיו דנקי (אשר נוסדה בשנת 1890). שם החברה שונה רשמית ל"טושיבה" בשנת 1978.

טושיבה היא היצרנית השביעית בגודלה במכירת מוצרי חשמל בעולם. נכון ל-2005, כ-35 אחוזים ממכירותיה היו בתחום המחשוב (בעיקר מחשבים ניידים) והאלקטרוניקה הבידורית (טלוויזיות, מכשירי DVD ועוד), וכ-20 אחוזים הם בתחום המוליכים למחצה, תחום בו טושיבה נמצאת ברשימת 20 היצרניות הגדולות בעולם.
סך המכירות בשנת הכספים 2007/8 הסתכמו בכ-77 מיליארד דולר. בדירוג ה-Global 500 של המגזין פורצ'ן לשנת 2011, מוקמה טושיבה במקום ה-89.

באפריל 2017 פרסמה החברה שבתשעת החודשים שהסתיימו ב-31 בדצמבר 2016 הפסידה 5.2 מיליארד דולר, והזהירה כי ייתכן שלא תוכל להמשיך בפעילותה.

==חידושים והמצאות==
החברה המציאה את טכנולוגיית הכתיבה האנכית בדיסק קשיח בגודל 1.8 אינץ'. בזכות המצאה זו ניתן לדחוס יותר נפח לשמירת מידע על כל אינץ' מרובע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות אלקטרוניקה יפניות
קטגוריה:יצרני דיסקים קשיחים
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בטוקיו
קטגוריה:יצרני סוללות
אורי קליין

אורי קליין (29 ביוני 1946 – 29 ביולי 2022) היה מבקר קולנוע ישראלי, זוכה פרס סוקולוב לעיתונאות (2007).

==ביוגרפיה==
קליין נולד בתל אביב בשנת 1946. למד בבית הספר היסודי "דובנוב", למד ספרות אנגלית וספרות צרפתית באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מכן נמנה עם המחזור הראשון של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, יחד עם איתן גרין. לקראת תום לימודיו החל ללמד תאוריה והיסטוריה של הקולנוע.

== קריירה מקצועית ==
לצד מספר מחבריו לספסל הלימודים באוניברסיטה הוציא קליין כתב עת לקולנוע, "קלוזאפ". לשער הגיליון הראשון נבחר פריים מתוך "לאן נעלם דניאל וקס", סרטו העלילתי הארוך הראשון של אברהם הפנר מ-1972.

לימד באוניברסיטת חיפה, בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה, בבית הספר לקולנוע שבמדרשה לאומנות בבית ברל, ובמוסדות לימוד נוספים.

בשנת 1975 ביים קליין את הסרט הקצר "זאב" שהוקרן בטלוויזיה הישראלית. 

החל מ-1976 היה קליין אחראי על כתבות בנושא קולנוע בתוכנית "סופשבוע" עם ורדה איתי ועלי מוהר, ששודרה ברשת ב'. 

בשנת 1979 החל לכתוב ביקורות קולנוע עבור "הארץ", כמחליף למבקר יוסף שריק שהיה בחופשה, ובהמשך אותה שנה החל לכתוב באופן קבוע עבור העיתון "דבר". 

קליין נסע לארצות הברית למשך חמש שנים, שם למד קולנוע באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1987 שב לישראל והתמנה למבקר הקולנוע של עיתון "הארץ", תפקיד אותו מילא עד מותו.

== פרסים והוקרה ==

* 2007 פרס סוקולוב לעיתונות כתובה.

* 2015 אות הוקרה על מפעל חיים בטקס הפתיחה של פסטיבל הקולנוע ירושלים.

== חיים אישיים ==
קליין היה נשוי לאירמה. הוא נפטר ב-29 ביולי 2022 בגיל 76 לאחר זיהום שהוביל לקריסת מערכות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://archive.today/20031215091418/http://www.haaretz.co.il/hasite/pages/QAHeb.jhtml?qaNo=74 שאלות ותשובות עם אורי קליין], הארץ, 15 בדצמבר 2003 (גרסת ארכיון מתוך archive.is)
* 
* 
* 
* 

ממאמריו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבקרי קולנוע ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי דובנוב (תל אביב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
טריאנגולציה

בטריגונומטריה ובמיפוי, טריאנגולציה או שילוש היא תהליך חישוב קואורדינטות של נקודה במרחב, באמצעות משולש שידוע אורך אחת מצלעותיו ומיקום שני הקודקודים שבקצות צלע זו, והזוויות הנוצרות בשני קודקודים אלה עם הצלעות המחברות אותם לנקודה המבוקשת. לחישוב משמש משפט הסינוסים.

==היסטוריה==
ככל הידוע, שימוש נרחב בשיטה החל במאה ה-16 או תחילת המאה ה-17 על ידי יישומו של ברתולומאוס פיטיסקוס לתחום הגאוגרפיה והגאודזיה וזמן קצר לאחר מכן, וילברורד סנל מצא שימוש לטריאנגולציה במדידת קו המשווה.

האסטרונום ג'ובאני דומניקו קאסיני עבד במשך כל חייו על יוזמת מיפוי טופוגרפי של צרפת באמצעות טריאנגולציה עד למותו, את עבודתו המשיכו בנו ונכדו אשר סיים את העבודה המדוקדקת לבסוף, בשנת 1789 או 1793. הייחס לעבודה הייתה כיצירת אמנות בזמנו והמפה התפרסמה בשם Carte de Cassini (לוח קסיני).

עד היום נחשבת הטריאנגולציה לטכניקה בסיסית בעבודת המיפוי, אף על פי שינויים ניכרים בטכנולוגיות המתפתחות. דוגמה לטכנולוגיה מתקדמת המשתמשת בתולדה של הטכניקה היא מערכת ה-GPS, אשר שיטת זיהוי המקום שלה מתבססת על פיתוח מאוחר יותר של הטריאנגולציה – הטריאלטרציה. עוד דוגמה לטכנולוגיה יומיומית כזו היא הטלפון הסלולרי כאשר תחנות הבסיס והקליטה מסוגלות לזהות את מקור האות של הטלפון על ידי שילוב נתונים ממספר נקודות.

==שימושים נפוצים==
תחנות המעקב משמשות ליצירת [[משולש דמיוני עם הטיל. חישוב נתוני הזוויות A ו-B, באמצעות שימוש במשפט הסינוסים, מאפשר לקבוע את הקואורדינטות של הטיל ובפרט את מרחקו מנקודת המעקב המרכזית d.]]
מערכות טלמטריה משתמשות בטריאנגולציה למעקב התנועה של אובייקט, לדוגמה, בתמונה משמאל ניתן לראות תחנת מעקב מסורתית המשתמשת בשתי נקודות ייחוס ליצירת משולש ובכך לחשב את מיקומו המדויק של הטיל במרחב התלת־ממדי.

באסטרונומיה משתמשים בשיטה כדי לקבוע את מרחקם של גרמי שמים מכדור הארץ.

טריאנגולציה באמצעות נקודות ייחוס שאינן קבועות (למשל, באמצעות תחנות במיקומים נעים) מבוצעת על ידי שלוש נקודות ייחוס ונקודה מרכזית אחת.

==ראו גם==
*היסט
*טריגונומטריה
*רשת טריאנגולציה
* טריאנגולציה (גאומטריה)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טריגונומטריה
קטגוריה:גאומטריה חישובית
קטגוריה:משולש
מתנה משמיים (2003)

הגברים שחקני הסרט
מתנה משמיים הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של דובר קוסאשווילי, שיצא לאקרנים בשנת 2003.

==עלילה==
העלילה עוקבת אחר חמישה קרובי משפחה, סבלים גאורגים, אשר מתכננים לבצע שוד יהלומים, אך נתקלים בקשיים עקב חיכוכים ובעיקר יצריהם המיניים עם נשות המשפחה. מנהיג השוד, בחו (רמי הויברגר), בוגד בקביעות באשתו העקרה ננולי (אנלי הרפז) בטענה שהוא עושה זאת כדי להביא ילדים; אחיו, ואז'ה (יובל סגל), מאוהב במרגו (רונית יודקביץ'), אמה של ארוסתו, קטו (בקי גריפין), אותה הוא מאלץ להנשא לו כדי להתקרב אל מרגו; גיסם של השניים, אוטרי (ליאור אשכנזי), נשאר לבדו אחרי שאשתו, ציאלה (אורית שר) עוזבת אותו עם שתי בנותיהן אחרי שאוטרי מכה אותה, בעוד אבי המשפחה גאורגי (מוני מושונוב) צריך להתמודד עם בתו הקטנה מריתה (רותם זיסמן) שמאוהבת בבחור שאינו גרוזיני, וגם להשליט סדר במבצע ובמשפחה; פונצ'יקה (מנשה נוי) סובל מבעיות כספיות קשות בעקבות הימורים; וג'מאלי (דובר קוסאשווילי), אשר מאמין כי חלקו בשוד יגדל אם יביא לבחו כמה שיותר בחורות.

הסרט זכה להצלחה, תוך שבועיים צפו בו 60,000 איש בבתי הקלונוע, ולביקורות מעורבות. אופיו המיני הבוטה עורר מחלוקת בקרב חלק מהצופים והמפיצים. בשנת 2006 שודר לראשונה בטלוויזיה בערוץ 2, במסגרת נותנת החסות והמפיצה, הזכיינית "קשת", כשכמעט כל סצינות המין צונזרו או נחתכו מהסרט. עצם שידור הסרט במסגרת הזכיינית עורר תרעומת רבה. הסרט שודר במלוא אורכו בעיקר ברשת הלוויון YES.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן !! תפקיד
|-
| יובל סגל || וז'ה
|-
| רמי הויברגר || בחו
|-
| מוני מושונוב || גאורגי
|-
| ליאור אשכנזי || אוטרי
|-
| דובר קוסאשווילי || ג'מלי
|-
| רונית יודקביץ' || מרגו
|-
| מנשה נוי || פונצ'יקה
|-
| בקי גריפין || קטו
|-
| אורית שר || ציאלה
|-
| אלון נוימן || רזו
|-
| אנסטסיה קובלנקו || פירה
|-
| רותם זיסמן || מריתה
|-
| עירית נתן בנדק || למרה, אשתו של ג'מלי
|-
| אברהם סלקטר || אברשה, אבא של ג'מלי
|-
| אנלי הרפז || ננולי, אשתו של בחו
|-
| נתן רביץ || גורמי
|-
| דביר בנדק || אבנר (הנפוח)
|-
| חני פרי || צרינה, אמא של מרגו
|-
| ניקו ניקולאי || ממוקה
|-
| אניה בוקשטיין || מרינה
|-
|זבולון מושיאשווילי || אורח בחתונה
|-
| רונית איתן || ורה, אשתו של רזו
|-
| יעל פרל || תמריקו
|-
| אתל קובינסקה || דיתה
|-
| אמיר וולף || גוצ'ה
|-
| מיכאל ורשביאק || חורטוצ'ה
|-
| חן קורן || זאזא
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/37041-2/ "מתנה משמיים" - הסרט המלא לצפייה בתשלום] באתר [https://jfc.org.il/ ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* [https://web.archive.org/web/20131024003036/http://vod.walla.co.il/movie/2662999/matana-mishamayim הסרט המלא לצפייה ישירה] באתר וואלה VOD
* [http://www.transfax.co.il/?CategoryID=246 "מתנה משמיים"] באתר חברת ההפקה "טרנספקס"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים בגאורגית יהודית
קטגוריה:סרטי דובר קוסאשווילי