פרס נובל לשלום

פרס נובל לשלום מוענק בכל שנה לאנשים בעלי חזון שפעלו למען השלום והתגברו על מעגלי אלימות, עימותים, או דיכוי באמצעות הנהגה מוסרית. כמו כן, הפרס מוענק גם למנהיגי מדינות שנטשו את דרך המלחמה והחליפו אותה במשא ומתן במטרה להגיע לשלום או אישים שפעלו למען מטרות הומניטריות כמו זכויות האדם ומודעות סביבתית.

בניגוד לשאר פרסי נובל, המוענקים בסטוקהולם, בירת שוודיה, מוענק פרס נובל לשלום בבית עיריית אוסלו, בירת נורווגיה, שם גם נמצא מרכז נובל לשלום. הדבר נעשה על פי קביעה מפורשת של נובל בצוואתו, שאת ועדת הפרס יבחר הפרלמנט הנורווגי. לפי ועדת הפרס סיבה אפשרית להחלטתו של נובל לקבוע את נורווגיה כמרכז הפרס היא שבניגוד לשוודיה לא הייתה לנורווגיה מסורת מלחמתית.

==מועמדות לפרס==
[[מרכז נובל לשלום, באוסלו]]
מועמדים לפרס יכולים להיות מוצעים על ידי אנשים שהוגדרו על־פי תקנות הוועדה, כגון: זוכי פרס נובל לשעבר, חברי הפרלמנט הלאומי, פרופסורים (בתחומים מסוימים), רקטורים ונשיאי אוניברסיטאות, שופטים בינלאומיים, חברי הוועדה לשעבר ועוד. הוועדה שומרת את רשימת המועמדים בסוד ואף מבקשת מהמועמדים עצמם שלא לפרסם זאת.

המועמדויות מוגשות בדרך כלל בסביבות חודש פברואר של שנת הפרס, אך הן יכולות להיות מוגשות עד ישיבתה הראשונה של הוועדה.

הוועדה היא בת חמישה חברים וראשת הוועדה הנוכחית היא ברית רייס-אנדרסון, חברת פרלמנט ושרה לשעבר, שכיהנה מטעם מפלגת העבודה הנורווגית. היא מכהנת בתפקידה מ-2017. שפת הדיונים של הוועדה היא נורווגית. המועמדויות יכולות להיות מוגשות בשפות שונות, בדרך כלל אנגלית, אולם היו מועמדויות שהוגשו בגרמנית וצרפתית.

רשימת המועמדים לפרס בשנים 1901–1955 פורסמה.

עם פרסום רשימות המועמדים התברר כי אדולף היטלר היה מועמד לפרס נובל לשלום בשנת 1939 על ידי אריק ברנדט, חבר פרלמנט שוודי מהמפלגה הסוציאליסטית. ברנדט ביטל את הגשת המועמדות של היטלר כעבור מספר ימים, והגשתו הייתה סאטירית ונועדה להגחיך את מועמדותו של נוויל צ'מברלין על חלקו בהסכם מינכן.<ref>[https://qz.com/803976/adolf-hitler-was-nominated-for-the-nobel-peace-prize-in-a-darkly-ironic-letter-by-erik-gottfrid-christian-brandt/ The darkly ironic 1939 letter nominating Adolf Hitler for the Nobel Peace Prize]</ref> מועמדים ידועים לשמצה נוספים לפרס נובל לשלום היו יוסיף סטלין ובניטו מוסוליני.

לא רק אישים יכולים להיות מועמדים אלא גם ארגונים. בין הארגונים המפורסמים שזכו בפרס נמנים: הצלב האדום, האיחוד האירופי, והארגון למניעת הפצת נשק כימי. 

== זוכים שסירבו לקבל את הפרס ==

רק זוכה אחד סירב לקבל את הפרס מיוזמתו: לה דק טהו (וייטנאם): דחה את פרס נובל לשלום לשנת 1973 אותו נבחר לקבל עם הנרי קיסינג'ר.

בנוסף אנדרי סחרוב שהיה דיסידנט זכה בפרס ב-1975 אך לא הורשה על ידי שלטונות ברית המועצות להשתתף בטקס. ליו שיאובו שזכה בפרס ב-2010 היה אסיר פוליטי באותה תקופה והשלטונות בסין מנעו ממנו ומאשתו להגיע לטקס הענקת הפרס.

==הסכסוך הישראלי-ערבי והפרס==
ראלף באנץ' ראשון הזוכים בפרס על תרומתו לפתרון הסכסוך. צילום: [[קארל ואן וכטן]]
מספר פעמים הוענק הפרס על מעשים הקשורים לסכסוך הישראלי-ערבי. הדבר קרה לראשונה ב-1950 כשהפרס הוענק לראלף באנץ' על ניהול המשא ומתן בין נציגי ישראל לנציגי מדינות ערב ברודוס שהתנהל בין ינואר ליולי 1949, שהביאו לבסוף לחתימת הסכמי שביתת הנשק בין המדינות המעורבות במלחמת העצמאות. פרס נובל לשלום לשנת 1978 הוענק למנחם בגין ואנואר סאדאת על הסכם קמפ דייוויד (הפרס ניתן עוד לפני הסכם השלום). פרס נובל לשלום לשנת 1994 הוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת על הסכם אוסלו. זוכה נוסף שהפרס שלו קשור לסכסוך הוא ג'ימי קרטר שהיה המתווך בין ישראל למצרים בעת שיחות השלום וזכה בפרס נובל בשנת 2002 על מפעל חייו.

הענקת הפרס לערפאת עוררה מחלוקת עזה אף בתוך ועדת הפרס עצמה. באופן חסר תקדים, קורה כריסטיאנסן, אחד מחמשת חברי הוועדה התפטר במחאה על הענקת הפרס לערפאת. אמנם גם ב-1973 התפטרו שניים מחברי הוועדה במחאה על הענקת הפרס באותה שנה להנרי קיסינג'ר, אך הם השעו את הודעת הפרישה עד לאחרי הטקס, בעוד כריסטיאנסן התפטר מיד אחרי אישור הפרס ומחה ברחובות אוסלו במהלך הטקס. בראיון שהתקיים עמו כעבור ארבע שנים הוא טען: "אינני גיבור. פשוט לא הייתי מסוגל יותר להסתכל במראה אילו המשכתי להיות חבר בוועדה שנותנת פרס לערפאת".

==זוכי פרס נובל לשלום==
[[ברק אובמה מקבל את פרס נובל לשלום - "על מאמציו לחזק את הדיפלומטיה הבינלאומית ושיתוף הפעולה בין העמים"]]
{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! width="5%" | שנה
! colspan="2" width="20%" | מקבלי הפרס
! width="10%" | מדינה
! width="65%" | פרטים
|-
| rowspan="2" | 1901
 ז'אן אנרי דינן
| שווייץ
| מייסד הצלב האדום.
|-
 פרדריק פאסי
| צרפת
| מייסד החברה הצרפתית לשלום
|-
| rowspan="2" | 1902
 אלי דוקומון
| rowspan="2" | שווייץ
| מזכיר כבוד של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ.
|-
 שארל אלבר גובאט
| מזכ"ל האיגוד הבין-פרלמנטרי
|-
| 1903
 רנדל קרמר
| הממלכה המאוחדת
| חבר הפרלמנט הבריטי ומזכיר הליגה הבינלאומית לבוררות
|-
| 1904
 המוסד לחוק בינלאומי
| 
| על מאמציה כגוף לא רשמי לנסח את העקרונות הכלליים של מדע המשפט הבינלאומי
|-
| 1905
 ברטה פון זוטנר
| 
| נשיאת כבוד של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ, האישה הראשונה שזכתה בפרס זה
|-
| 1906
 תאודור רוזוולט
| 
| נשיא ארצות הברית, על ניסוח חוזה השלום במלחמת רוסיה–יפן, הסכם פורטסמות'
|-
| rowspan="2" | 1907
 ארנסטו תאודורו מונטה
| 
| נשיא הליגה הלומברדית לשלום
|-
 לואי רנו
| צרפת
| פרופסור לחוק בין-לאומי מאוניברסיטת סורבון, פריז
|-
| rowspan="2" | 1908
 קלאס פונטוס ארנולדסון
| 
| חבר הפרלמנט השוודי ומייסד הליגה השוודית לשלום ובוררות
|-
 פרדריק באייר
| 
| חבר הפרלמנט הדני ונשיא כבוד של לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ
|-
| rowspan="2" | 1909
 אוגוסט ברנארט
|
| ראש ממשלת בלגיה וחבר הפרלמנט, חבר בית הדין הבינלאומי בהאג
|-
 פול אנרי ד'אטורנל דה קונסטן
| צרפת
| סנטור צרפתי, הקבוצה הפרלמנטרית הצרפתית לבוררות התנדבותית, ומייסד הוועדה להגנה על אינטרסים לאומיים ופשרה בינלאומית
|-
| 1910
 לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ
| שווייץ
| ששימשו כקישור בין אגודות השלום במדינות השונות.
|-
| rowspan="2" | 1911
 טוביאס אסר
| 
| מייסד הוועידות הבינלאומיות לחוק הפרטי בהאג
|-
 אלפרד הרמן פריד
| 
| עיתונאי ומייסד הפרסום Die Friedenswarte.
|-
| 1912
 אליהוא רוט
| 
| מזכיר המדינה של ארצות הברית ואחראי על מספר הסכמי בוררות
|-
| 1913
 הנרי לה פונטן
| 
| סנטור בלגי ונשיא לשכת השלום הבינלאומית בשווייץ
|-
| 1914
| colspan="4" rowspan="3" align="center" | לא הוענק עקב מלחמת העולם הראשונה.
|-
| 1915
|-
| 1916
|-
| 1917
 הוועד הבינלאומי של הצלב האדום
| שווייץ
| על לקיחת המשימה הכבירה של ניסיון להגן על זכויותיהם של אסירי מלחמה רבים בכל הצדדים (של מלחמת העולם הראשונה), לרבות זכותם ליצור קשר עם משפחותיהם
|-
| 1918
| colspan="4" align="center" | לא הוענק עקב מלחמת העולם הראשונה.
|-
| 1919
 וודרו וילסון
| 
| נשיא ארצות הברית, על הקמת חבר הלאומים
|-
| 1920
 לאון בורז'ואה
| צרפת
| מזכיר המדינה הצרפתי, נשיא הפרלמנט ונשיא מועצת חבר הלאומים
|-
| rowspan="2" | 1921
 ילמאר ברנטין
| 
| ראש ממשלת שוודיה ונציג שוודיה במועצת חבר הלאומים
|-
 כריסטיאן לאנגה
| 
| מזכ"ל הארגון הבין-פרלמנטרי
|-
| 1922
 פריטיוף ננסן
| 
| מדען וחוקר, ונציג נורווגיה לחבר הלאומים. מייסד "דרכוני ננסן" לפליטים
|-
| 1923
| colspan="4" align="center" rowspan="2" | לא הוענק
|-
| 1924
|-
| rowspan="2" | 1925
 סר אוסטן צ'מברלין
| הממלכה המאוחדת
| מזכיר החוץ הבריטי ואחד ממייסדי הסכמי לוקרנו
|-
 צ'ארלס דוז
| 
| סגן נשיא ארצות הברית ויו"ר ועדת הפיוס של בעלות הברית
|-
| rowspan="2" | 1926
 אריסטיד בריאן
| צרפת
| שר החוץ הצרפתי, אחד ממנסחי הסכמי לוקרנו
|-
 גוסטב שטרזמן
| גרמניה
| קנצלר גרמניה, שר החוץ ואחד ממנסחי הסכמי לוקרנו
|-
| rowspan="2" | 1927
 פרדיננד בואסון
| צרפת
| פרופסור באוניברסיטת סורבון ומייסד הליגה לזכויות האדם
|-
 לודוויג קווידה
| גרמניה
| פרופסור באוניברסיטת ברלין, חבר הפרלמנט הגרמני ומשתתף במספר ועידות שלום
|-
| 1928
| colspan="4" align="center" | לא הוענק
|-
| 1929
 פרנק קלוג
| 
| מזכיר המדינה של ארצות הברית ואחד ממייסדי הסכם קלוג-בריאן
|-
| 1930
 נתן סודרבלום
| 
| ארכיבישוף שוודי ומנהיג התנועה האקומנית לאיחוד כל הכנסיות הנוצריות
|-
| rowspan="2" | 1931
 ג'יין אדמס
| rowspan="2" | 
| סוציולוגית אמריקאית והנשיאה הבינלאומית של הליגה הנשית הבינלאומית לשלום וחופש
|-
 ניקולס מארי באטלר
| נשיא אוניברסיטת קולומביה ומקדם הסכם קלוג-בריאן
|-
| 1932
| colspan="4" align="center" | לא הוענק
|-
| 1933
 סר נורמן אנג'ל
| rowspan="2" | הממלכה המאוחדת
| סופר בריטי וחבר המועצה המבצעת של חבר הלאומים ושל מועצת השלום הלאומית
|-
| 1934
 ארתור הנדרסון
| מזכיר החוץ הבריטי ונשיא ועידת פירוק הנשק של 1932
|-
| 1935
 קרל פון אוסייצקי
| גרמניה הנאצית
| עיתונאי ופציפיסט גרמני, על מאבקו נגד ההתחמשות של גרמניה
|-
| 1936
 קרלוס לאמאס
| 
| מזכיר המדינה הארגנטיני, נשיא חבר הלאומים, ומתווך בסכסוך בין פרגוואי ובוליביה
|-
| 1937
 רוברט ססיל
| הממלכה המאוחדת
| פוליטיקאי ודיפלומט בריטי, ממיסדי חבר הלאומים ופעיל שלום במסגרתו
|-
| 1938
 משרד ננסן הבינלאומי לפליטים
| 
| על עבודתם בעזרה לפליטים.
|-
| 1939
| colspan="4" align="center" rowspan="5" | לא הוענק עקב מלחמת העולם השנייה.
|-
| 1940
|-
| 1941
|-
| 1942
|-
| 1943
|-
| 1944
 הוועד הבינלאומי של הצלב האדום
| שווייץ
| הוענק רטרואקטיבית בשנת 1945.
|-
| 1945
 קורדל הול
| rowspan="3" | 
| מזכיר המדינה של ארצות הברית ומשתתף בכיר בייסוד האומות המאוחדות
|-
| rowspan="2" | 1946
 אמילי גרין באלץ'
| פרופסור אמריקאית להיסטוריה וסוציולוגיה ונשיאת כבוד בינלאומית של הליגה הנשית הבינלאומית לשלום וחופש
|-
 ג'ון מוט
| יו"ר המועצה המיסיונרית הבינלאומית ונשיא הברית העולמית של האגודות הנוצריות של צעירים
|-
| rowspan="2" | 1947
| rowspan="2" מועצת שירות הידידים הבריטית
| הממלכה המאוחדת
| rowspan="2" | בשם אגודת הידידים הידועה יותר בשם "קווייקרים"
|-
| אגודה אמריקאית לשירותי הידידים
| 
|-
| 1948
| colspan="4" align="center" | לא הוענק
|-
| 1949
 לורד בויד אור
| הממלכה המאוחדת
| רופא בריטי, אחד המארגנים הראשיים ומנהל ארגון המזון והחקלאות הכללי, נשיא מועצת השלום הלאומית והארגון הבינלאומי של ארגוני שלום
|-
| 1950
 ראלף באנץ'
| 
| פרופסור באוניברסיטת הרוורד, מתווך בארץ ישראל, 1948
|-
| 1951
 לאון ז'ואו
| צרפת
| נשיא המועצה הבינלאומית של האיחוד האירופי, חבר המועצה של ארגון העובדים הבינלאומי
|-
| 1952
 אלברט שווייצר
| צרפת
| על ייסודו של בית חולים בגאבון
|-
| 1953
 ג'ורג' מרשל
| 
| מזכיר המדינה ומזכיר ההגנה של ארצות הברית, נשיא הצלב האדום האמריקאי, מייסד תוכנית מרשל
|-
| 1954
|
| נציבות האו"ם לפליטים
| 
| ארגון סיוע בינלאומי נוסד על ידי האו"ם ב-1951
|-
| 1955
| colspan="4" align="center" rowspan="2" | לא הוענק.
|-
| 1956
|-
| 1957
 לסטר פירסון
| 
| שר החוץ הקנדי, נשיא המושב השביעי של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, על הקמת כוח החירום של האומות המאוחדות לאחר מבצע סיני
|-
| 1958
 דומיניק פיר
| 
| אב המסדר הדומיניקני, מנהיג ארגון הסיוע לפליטים "l'Europe du Coeur au Service du Monde".
|-
| 1959
 פיליפ נואל-בייקר
| הממלכה המאוחדת
| חבר הפרלמנט הבריטי, פעל כל חייו לשלום ושיתוף פעולה בינלאומי.
|-
| 1960
 אלברט לוטולי
| איחוד דרום אפריקה (נולד ברודזיה הדרומית)
| נשיא הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) בדרום אפריקה
|-
| 1961
 דאג המרשלד
| 
| המזכיר הכללי של האומות המאוחדות (הפרס הוענק לאחר מותו)
|-
| 1962
 לינוס פאולינג
| 
| מדען מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, על מאבקו להפסקת הניסויים בנשק גרעיני
|-
| rowspan="2" | 1963
 הוועד הבינלאומי של הצלב האדום
| rowspan="2" | שווייץ
| rowspan="2" | עבור עבודתם בהגנה על זכויות האדם ב-100 שנות קיומה של הצלב האדום הבינלאומי.
|-
 הליגה של אגודות הצלב האדום
|-
| 1964
 מרטין לותר קינג
| 
| על מאבקו למען זכויות האזרח
|-
| 1965
|75x75 פיקסלים
| יוניסף
| 
| קרן הילדים של האומות המאוחדות
|-
| 1966
| colspan="4" align="center" rowspan="2" | לא הוענק.
|-
| 1967
|-
| 1968
 רנה קאסן
| 
| נשיא בית הדין האירופי לזכויות אדם
|-
| 1969
 ארגון העבודה הבינלאומי
| 
|
|-
| 1970
 נורמן בורלוג
| 
| על מחקרו במרכז הבינלאומי לשיפור התירס והחיטה, מקסיקו סיטי
|-
| 1971
 וילי ברנדט
| גרמניה המערבית
| על מדיניות החוץ של גרמניה המערבית שהביאה להתקרבות לגוש המזרחי (אוסטפוליטיק)
|-
| 1972
| colspan="4" align="center" | לא הוענק
|-
| rowspan="2" | 1973
 הנרי קיסינג'ר
| 
| rowspan="2" | על הפסקת האש שהייתה אמורה לסיים את מלחמת וייטנאם
|-
 לה דק טהו
| וייטנאם (צפון)
|-
| rowspan="2" | 1974
 שון מקברייד
| 
| נשיא לשכת השלום הבינלאומית, ונשיא ועדת האומות המאוחדות לענייני נמיביה
|-
 אייסאקו סאטו
| 
| ראש ממשלת יפן, הוענק עבור הוויתור על האופציה הגרעינית ביפן ועל מאמציו לקדם פיוס באזור.
|-
| 1975
 אנדריי סחרוב
| 
| על פעילותו למען זכויות אדם
|-
| rowspan="2" | 1976
 בטי ויליאמס
| rowspan="2" | הממלכה המאוחדת
| rowspan="2" | מייסדות תנועת השלום של צפון אירלנד
|-
 מייריד קוריגן
|-
| 1977
|
| אמנסטי אינטרנשיונל
| הממלכה המאוחדת
| על פעילותם להגנת זכויות האדם של אסירי מצפון ולמניעת עינויים.
|-
| rowspan="2" | 1978
 אנואר סאדאת
| 
| rowspan="2" | על המשא ומתן לשלום בין ישראל ומצרים.
|-
 מנחם בגין
| (נולד ב- רוסיה)
|-
| 1979
 אמא תרזה
| (נולדה ב-סקופיה, כיום )
| מנהיגת מסדר המיסיונרים של צדקה
|-
| 1980
 אדולפו פרס אסקיבל
| 
| על פעילותו למען זכויות אדם
|-
| 1981
|
| נציבות האו"ם לפליטים
| 
| פרס נובל שני לארגון הסיוע הבינלאומי שנוסד על ידי האו"ם ב-1951
|-
| rowspan="2" | 1982
 אלווה מירדאל
| 
| rowspan="2" | נציגים בוועדת האומות המאוחדות לפירוק החימוש
|-
 אלפונסו גרסיה רובלס
| 
|-
| 1983
 לך ואלנסה
| גבול פולין
| מייסד תנועת סולידריות ולימים נשיא פולין
|-
| 1984
 דזמונד טוטו
| דרום אפריקה
| הבישוף של יוהנסבורג; מזכ"ל לשעבר, מועצת הכנסיות של דרום אפריקה, על פעילותו נגד האפרטהייד
|-
| 1985
| 
| האגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית
| 
| על הפצת מידע ויצירת מודעות בנושא לוחמה אטומית
|-
| 1986
 אלי ויזל
| (נולד ב-)
| סופר וניצול שואה, הפרס הוענק על פועלו ב"ועדה הנשיאותית לזכר השואה", שבראשה עמד.
|-
| 1987
 אוסקר אריאס סנצ'ס
| 
| נשיא קוסטה ריקה, על יוזמתו לשיחות שלום במרכז אמריקה
|-
| 1988
|75x75 פיקסלים
| כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות
| 
| עבור מאמציהם אשר שתרמו תרומה חשובה לקראת מימוש אחד העקרונות הבסיסיים של האומות המאוחדות.
|-
| 1989
 טנזין גיאטסו
| (נולד ב-)
| הדלאי לאמה ה-14, הוענק על מאבקו למען שחרור טיבט, הוא התנגד בעקביות לשימוש באלימות. במקום זאת הוא הטיף פתרונות של שלום המבוסס על סובלנות וכבוד הדדי כדי לשמר את המורשת ההיסטורית והתרבותית של בני עמו.
|-
| 1990
 מיכאיל גורבצ'וב
| 
| נשיא ברית המועצות, על תרומתו לסיום המלחמה הקרה
|-
| 1991
 אונג סן סו צ'י
| גבול בורמה
| על מאבקה הלא אלים של מנהיגת האופוזיציה הבורמזית למען דמוקרטיה וזכויות אדם
|-
| 1992
 ריגוברטה מנצ'ו
| 
| כאות הוקרה לעבודתה לצדק חברתי ופיוס אתנו-תרבותי על בסיס כבוד לזכויות עמים ילידים
|-
| rowspan="2" | 1993
 נלסון מנדלה
| rowspan="2" | דרום אפריקה
| rowspan="2" | על עבודתם לסיומו של שלטון האפרטהייד, ועל הנחת היסודות להקמת משטר דמוקרטי בדרום אפריקה
|-
 פרדריק וילם דה קלרק
|-
| rowspan="3" | 1994
 יאסר ערפאת
|
(נולד ב-)
| rowspan="3" | על מאמצם ליצור שלום במזרח התיכון וחתימתם על הסכמי אוסלו
|-
 יצחק רבין
| 
|-
 שמעון פרס
| (נולד ב-גבול פולין)
|-
| rowspan="2" | 1995
 יוסף רוטבלט
|

| rowspan="2" | על מאמציהם להקטין את תפקידו של הנשק הגרעיני בפוליטיקה הבינלאומית, ובטווח הארוך, לחסלו כליל
|-
 קונגרס פגוואש בנושא מדע ועניינים בינלאומיים
| 
|-
| rowspan="2" | 1996
 קרלוס פליפה חימנז בלו
| rowspan="2" | 
| rowspan="2" | על פעילותם לקראת פתרון של שלום לסכסוך במזרח טימור
|-
 חוזה רמוס הורטה
|-
| rowspan="2" | 1997
|75x75 פיקסלים
| המאמץ העולמי לאיסור על השימוש במוקשים
|
| rowspan="2" | על מאמציהם לאיסור שימוש וניקוי שטחים ממוקשים נגד אדם
|-
 ג'ודי ויליאמס
| 
|-
| rowspan="2" | 1998
 ג'ון יום
|
| rowspan="2" | על מאמציהם למצוא פתרון שלום לסכסוך בצפון אירלנד
|-
 דייוויד טרימבל
|
|-
| 1999
|75x75 פיקסלים
| רופאים ללא גבולות
|
| על תרומתם ההומניטרית במספר יבשות
|-
| 2000
 קים דה-ג'ונג
| 
| על עבודתו למען דמוקרטיה וזכויות אדם בקוריאה הדרומית ובמזרח אסיה בכלל, והפיוס עם קוריאה הצפונית בפרט
|-
| rowspan="2" | 2001
 האומות המאוחדות
| 
| rowspan="2" | על עבודתם לארגון עולם שליו יותר
|-
| Kofi Annan, Photo: Harry Wad
| קופי אנאן
| 
|-
| 2002
 ג'ימי קרטר
| 
| על מאמציו למצוא פתרונות שלום לסכסוכים בינלאומיים, קידום הדמוקרטיה וזכויות האדם, וקידום של התפתחות כלכלית וסוציאלית
|-
| 2003
 שירין עבאדי
|
| על מאמציה למען הדמוקרטיה וזכויות האדם
|-
| 2004
 ואנגרי מאטאיי
| 
| על תרומתה לפיתוח בר-קיימא, דמוקרטיה, ושלום
|-
| rowspan="2" | 2005
|93x93 פיקסלים
| הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית
| 
| rowspan="2" | על תרומתם למניעת הפצת נשק גרעיני לצרכים צבאיים
|-
 מוחמד אל-בראדעי
| 
|-
| rowspan="2" | 2006
 מוחמד יונוס
| rowspan="2" | 
| rowspan="2" | על הקמת בנק להלוואות קטנות לעניי בנגלדש
|-
|113x113 פיקסלים
| בנק גרמין
|-
| rowspan="2" | 2007
|75x75 פיקסלים
|הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים
| 
| rowspan="2" | על הגברת המודעות לשינוי האקלים ולהתחממות העולמית
|-
 אל גור
| 
|-
| 2008
 מרטי אהטיסארי
| 
| על פעילותו למען השלום במספר מקומות בעולם במשך למעלה משלושה עשורים
|-
| 2009
 ברק אובמה
| 
| על מאמציו לחזק את הדיפלומטיה הבינלאומית ושיתוף הפעולה בין העמים
|-
| 2010
 לְיוּ שְיַאוֹבּוֹ
| 
| על מאבקו הארוך והבלתי אלים למען זכויות אדם בסיסיות בסין
|-
| rowspan="3" | 2011
 אלן ג'ונסון-סירליף
| rowspan="2" | 
| rowspan="3" | על מאבקן הבלתי-אלים למען ביטחון לנשים וזכויות הנשים לשותפות מלאה בבניית שלום
|-
 לימה בואי
|-
 תוואכול כרמאן
| 
|-
| 2012
 האיחוד האירופי
| 
| על שישה עשורים של תרומה לקידום השלום, הפיוס, הדמוקרטיה וזכויות האדם באירופה
|-
| 2013
|75x75 פיקסלים
| הארגון למניעת הפצת נשק כימי
| בינלאומי
|על מאמציו הנרחבים להשמיד את הנשק הכימי בעולם
|-
| rowspan="2" | 2014
 מלאלה יוספזאי
| 
| rowspan="2" | על מאבקם נגד הדיכוי של ילדים ואנשים צעירים ועל זכותם של כל הילדים לחינוך.
|-
 קאילש סאטיארת'י
| 
|-
| 2015
 קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה
| 
|על פעולותיו למען הדמוקרטיה בעת מהפכת היסמין בתוניסיה
|-
| 2016
 חואן מנואל סנטוס
| 
| על מאמציו ההחלטיים להביא סוף למלחמת האזרחים שנמשכת יותר מ-50 שנה.
|-
| 2017
|75x75 פיקסלים
|התנועה הבינלאומית להשמדת נשק גרעיני
|
| "על פועלם למקד את תשומת הלב להשלכות הקטסטרופליות של כל שימוש שהוא בנשק גרעיני, ועל מאמציו הבלתי נדלים לקדם אמנה עולמית שתאסור שימוש בנשק מסוג זה".
|-
| rowspan="2" | 2018
 דניס מקווגי
| 
| rowspan="2" | על מאמציהם להפסיק את השימוש באלימות מינית ככלי נשק במלחמות ובעימותים חמושים
|-
 נאדיה מוראד
| 
|-
| 2019
|99x99 פיקסלים
| אבי אחמד
| 
|על מאמציו לקידום השלום ושיתוף פעולה בין לאומי ובפרט על מאמציו לפתרון סכסוך הגבולות עם אריתריאה
|-
| 2020
|75x75 פיקסלים
| תוכנית המזון העולמית
| 
|על מאמציו להילחם ברעב, על תרומתו לשיפור התנאים לשלום באזורים שנפגעו מסכסוך ופועל ככוח מניע במאמצים למנוע את השימוש ברעב כנשק מלחמה וסכסוך
|-
| rowspan="2" |2021
דמיטרי מוראטוב
|
| rowspan="2" |על מאבקם למען חופש הביטוי
|-
 מריה רסה
|
|-
| rowspan="3" |2022
אלס ביאליצקי
| בלארוס
| rowspan="3" |על קידום החברה האזרחית במדינותיהם, ועל קידום הזכות לבקר כוח ולהגן על על זכויות אזרחיות בסיסיות
|-
| 
|ממוריאל
| רוסיה
|-
|
|המרכז לחירויות אזרחיות
| אוקראינה
|-
|2023
|100x100 פיקסלים
|נרגוס מוחמדי
| איראן
|על מאבקה נגד דיכוי נשים באיראן ומאבקה לקידום זכויות אדם וחירות לכולם
|}

==ראו גם==
* קונצרט פרס נובל לשלום

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.nobelprize.org/ פרס נובל], האתר הרשמי
* [http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/peace פרס נובל לשלום], האתר הרשמי
* [http://www.nobelprize.org/peace/laureates/ חתני פרס נובל לשלום], באתר פרס נובל

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
שלום
נובל
נובל לשלום