OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כריזמה

כָּרִיזְמָה (מיוונית: χάρισμα, מתנת חסד. על פי האקדמיה ללשון העברית: קִסְמָה) היא תכונה המתארת אדם בעל קסם אישי, יכולת שכנוע וכישורי תקשורת בין-אישית, לרוב מתווספת לאלו הופעה חיצונית מושכת ושונות אישיותית כלשהי מהכלל. אדם כריזמטי מסוגל להשתמש בתכונות אלו, בנוסף על דיבור והיגיון, כדי לפנות לליבם של אנשים אחרים ולהשפיע על דעתם, ובכוחה יש באפשרותו גם לסחוף אחריו המונים.

מקור המושג במילה היוונית χάρισμα (khárisma), שפירושה "מתנת חסד". המילה במשמעותה זו נפוצה במיוחד במסורת היהודית-נוצרית, כגון אצל פילון האלכסנדרוני, תרגום השבעים והברית החדשה. בהמשך נעשה שימוש בביטוי, בעיקר על ידי פאולוס, לתיאור יכולות רוחניות. את השימוש המודרני במילה, הנהיג הסוציולוג הגרמני מקס ובר שהשתמש במושג זה כדי לתאר השפעה של מנהיג, שעל-פי תפיסתו של המונהג נובעת מתכונות על טבעיות שהוא מייחס למנהיג.

==מאפיינים כריזמטיים==
אף על פי שקשה ואף בלתי אפשרי לתאר במדויק את המילה "כריזמה" (בשל קיומם של קריטריונים רבים וגיוון תרבותי רחב), המונח משמש בדרך כלל על מנת לתאר אישיות המסוגלת להוביל, להקסים, לשכנע, לעורר השראה ו/או להשפיע על אחרים. היא מתייחסת בעיקר ליכולת של אנשים מסוימים לקבל בקלות תשומת לב, הערצה והתפעלות (וגם שנאה, אם הכריזמה נתפסת כתכונה שלילית), באמצעות אישיות והופעה מושכת.

על אף הרגש שמצליחים הכריזמטיים לעורר באחרים, הם עצמם מפגינים קור רוח, ביטחון, החלטיות ושליטה עצמית, והם לרוב בעלי כישורי תקשורת מצוינים ו/או יכולת לנאום באופן שובה לבבות. ניתן להשתמש בתכונת הכריזמה גם באופן שלילי.

==מקור הכריזמה==
חלק ממרכיביה של הכריזמה ניתנים לשיפור באמצעות למידה. ניתן, למשל, ללמוד משחק, תורת הנאום, טכניקות מתחום הפרסום, טכניקות שליטה ופיקוד וכיוצא בזה, אולם נראה כי עיקרה של הכריזמה אינה נרכשת בעבודה עצמית, אלא היא תכונה מולדת (או מתפתחת במהלך הילדות).
סימן אחר לכך שלכריזמה יש מרכיבים בלתי נלמדים, הוא תפקידו של גוון הקול הצלול והמראה האסתטי של הדובר ביכולת השכנוע של דבריו. לדוגמה בעימות בין שני המועמדים לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960, ניקסון וקנדי, צופי הטלוויזיה השתכנעו ממועמד אחד ואילו מאזיני הרדיו השתכנעו מן השני.

גורם חשוב נוסף ביכולת השכנוע ובכריזמה בכלל הוא המוניטין של הדובר. אנשים נוטים לסמוך על מי שיש להם ניסיון טוב עם עצותיו, על מי שיש להם ניסיון כללי טוב איתו (למשל, גיוס זמר מפורסם למסע פרסום פוליטי משפר את סיכויי ההצלחה של מסע זה) או על מי שהחברה מחשיבה למומחה לתחומו (למשל, כשמדובר בנושאי ביטחון, נעדיף את עצתו של קצין בכיר על פני עצתו של קצין זוטר). כמו כן נעדיף להשתכנע על ידי מי שכבר הצליח לשכנע אנשים רבים אחרים מאשר על ידי מי שכמעט עוד לא שכנע איש.

== ראו גם ==
* קסם אישי שטחי

==לקריאה נוספת==
* מקס ובר, על הכאריזמה ובניית המוסדות: מבחר כתבים, האוניברסיטה העברית, 1979.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
קטגוריה:מונחים ומושגים דתיים
קטגוריה:מנהיגות
אלישבע גרינבאום

אלישבע גרינבאום (29 במרץ 1965 – 31 בדצמבר 2004) הייתה משוררת ומחזאית ישראלית.

==ביוגרפיה==
נולדה בירושלים ליהודית וזאב (צ'ארלס) גרינבאום כתאומה במשפחה בת ארבעה ילדים.
למדה בתיכון ליד האוניברסיטה (ליד"ה). שירתה בחיל המודיעין.

הוציאה לאור ספר שירה אחד בחייה, "עורף האור" בהוצאת הליקון, 2000. לאחר מותה יצאו לאור שני ספרים נוספים בהוצאת כרמל: ב-2005 "לפתע פתאום האדמה", ספר שיריה ובו גם קטעי פרוזה קצרים, וב-2006 הספר "שלושה מחזות". מלבד כתיבתה היא גם הרצתה וערכה סדנאות כתיבה.

אלישבע גרינבאום נפטרה בתל אביב ממחלת סרטן הריאה ב-31 בדצמבר 2004, בגיל 39. נטמנה בהר המנוחות והותירה אחריה בן זוג, דוד פישלוב.

== יצירתה ==
===שירה===
* בוגרת כיתת השירה של הליקון לשנת 1997.
* הוציאה את ספרה הראשון, "עורף האור" בהוצאת הליקון בשנת 2000.
* זכתה בפרס שר החינוך והתרבות למשוררים בתחילת דרכם בשנת 2002.
* זכתה בפרס "טבע" בפסטיבל המשוררים במטולה בשנת 2003.
* מסוף שנות ה-90 הנחתה סדנאות כתיבה יוצרת במסגרת מתא"ן (מפעל תרבות אומנות לנוער, הפועל מטעם החברה למתנ"סים), ב"סמינר הקיבוצים" ובכיתת השירה של הליקון.
בשנת 2005 יצא לאור בהוצאת "כרמל" הספר "לפתע פתאום האדמה", ובו אוסף משיריה.

===תיאטרון===
* "ציפור גן עדן מספר 17", 1993 בתיאטרון הסימטה.
* "התינוק של בן-שטרית", פסטיבל תיאטרונטו 1995.
* "סולטאנה אמורה", פסטיבל עכו, 1997.
* "תפוזי דם" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא 1999.
* בשנת 2002 הוצג מחזה פרי עטה, "תופרות", בתיאטרון חיפה. המחזה מבוסס על סיפורן האמיתי של קבוצת נשים במצפה רמון אשר רכשו את המתפרה שנקלעה לקשיים וניהלו אותה בעצמן כדי למנוע את סגירתה.
* בשנת 2004 השתתפה בפרויקט "פלונטר", מחזאים ישראלים ופלסטינים כותבים ביחד.
* הנחתה סדנאות תיאטרון לאסירים בבתי כלא שונים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060721133417/http://magazine.dapim.net/elisheva.shtml שירים ודברים לזכרה של אלישבע גרינבאום]
* 
* [http://www.elli7.com האתר הרשמי לזכר אלישבע גרינבאום, שעלה לרשת ביום השנה למותה]
* 
* [http://www.habama.co.il/newscomplete.asp?PageName=index.asp&id=142&subject=zarkor על המחזה "תופרות" של אלישבע גרינבאום]
* 

* 
* 
* 

מכּתביה:
* 
* 

מחזאים עבריים
מחזאים עבריים
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרות התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
מוריס ולאמנק

מוריס (דה) ולאמנק (בצרפתית: Maurice de Vlaminck; 4 באפריל 1876 – 11 באוקטובר 1958) היה צייר צרפתי, מהבולטים בזרם הפוביזם.

==ביוגרפיה==
נולד בפריז למשפחה ממוצא פלמי שעסקה במוזיקה. בגיל 16 עזב את הבית ועבר להתגורר בשאטו. התפרנס תחילה כמכונאי ואחר-כך כרוכב מקצועני במרוצי אופניים והשלים הכנסה בהוראת נגינה. ב-1899 הוא החל לצייר בעקבות מחלת טיפוס שמנעה ממנו פעילות ספורטיבית. במקביל, הוא פגש באופן מקרי את אנדרה דרן ברכבת והשניים התיידדו והחלו לצייר ביחד.

כבר בתחילת דרכו כצייר הפגין ולאמנק את אופיו הסוער ובציורו מ-1900 – "הבר" אפשר לראות כבר קומפוזיציה נועזת ושימוש בצבע אשר לא היה מקובל לפני כן, כמו גם סימנים של האקספרסיוניזם שהופיע רק חמש שנים מאוחר יותר בגרמניה. ולאמנק הושפע עמוקות מואן גוך ודבר זה ניכר בכל ציוריו באותן שנים. לעומת חבריו הפוביסטים, ובמיוחד דרן ומאטיס שהתלבטו לגבי בעיות מושגיות ותאורטיות, לולאמנק לא היו ספקות לגבי דרכו האמנותית ובציוריו משתקף אופיו הנלהב והמרדני. בשנים 1904–1901, בזמן שמאטיס הפסיק לצייר בגלל בעיות כלכליות ודרן שירת בצבא, ולאמנק היה האמן היוצר הבולט בקבוצת הפוביסטים. 

ב-1905, לאחר התערוכה ב"סלון הסתיו" שחשפה לראשונה את ציוריהם של הפוביסטים בפני מבקרי האמנות הפריזאים, ושבה הציג ולאמנק שמונה ציורים, הוא קבל חוזה מאספן האמנות אמברואז וולארד, דבר שאפשר לו לפרוש מעיסוקים אחרים ולהקדיש את עצמו לציור. בתקופה מסוימת הוא הצטרף לקוביזם, כשזה היה בשנותיו הראשונות, אך נטש את הזרם החדש וחזר לסגנונו הישן, הפעם עם השפעה חזקה של סזאן.

ב-1914 הוא גויס לצבא והשתתף במלחמת העולם הראשונה אם כי לא נטל חלק פעיל בקרבות. 
בשנים שלאחר מכן, המשיך לצייר תוך כדי שהוא מבודד את עצמו מאמנים אחרים. הוא התנגד לזרמים המודרניים באמנות וטען שהם שקריים. הוא הוזמן על ידי השלטון הנאצי, לגרמניה של לפני מלחמת העולם השנייה, להשתתף במשלחת של ציירים צרפתיים שגינתה את מה שהנאצים כינו "אמנות מנוונת". לאחר סיום המלחמה הוא נעצר והואשם על ידי הצרפתים בשיתוף פעולה עם הנאצים בעקבות ביקור זה ורק אחרי מספר שנים זכה שוב לכבוד שהיה שמור לו מלכתחילה.

אפשר לראות בדרן, מאטיס וולאמנק את שלושת הציירים שהובילו את זרם הפוביזם. משלושתם, היה זה ולאמנק שציוריו ודמותו משקפים ביותר את הכינוי שנתנו לקבוצה fauves שמשמעותו היא "חיות פרא". כשהוא מחויב לאנרכיזם, סוער וגועש מבחינה רגשית ופיזית ועקשן בגישתו האנטי אינטלקטואלית, הוא צייר לא מתוך ניתוח אובייקטיבי, כי אם מתוך דחפים אימפולסיביים. בציוריו ניכרת האחיזה התקיפה וקסם מחוספס. הוא מעולם לא למד ציור בצורה מסודרת ובשעה שדרן, מאטיס והפוביסטים האחרים הגיעו לפוביזם דרך הניתוח תאורטי והנאו-אימפרסיוניזם של פול סיניאק, ולאמנק חיקה רק את ואן גוך שאת ציוריו ראה לראשונה ב-1901. גם התנגדותו המאוחרת לזרמים המודרניים, כמו הקוביזם למשל, נבעה בעיקרה מהתנגדותו לאמנות המגיעה מתוך התאוריה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.artnet.com/artists/maurice-de-vlaminck/biography ביוגרפיה]
* [http://www.artnet.com/magazine/features/finch/finch5-19-1.asp "הבר", ציור מ-1900]
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמנים פוביסטים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1876
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1958
היבריס

כלי חרס בעלי דמות שחורה (550 לפנה"ס) המתארים את פרומתאוס מרצה את עונשו, קשור לטור.
אדיפוס המלך והמפלצת. אדיפוס נחשב לחוטא הקלאסי בחטא ההיבריס.
הִיבְּרִיס (ביוונית: Ὕβρις) במובנו המודרני הוא רגש של גאווה וגבהות־לב מוגזמים, הגוררים בעקבותיהם עונש ותבוסה. ביוון העתיקה היה מובנו של המושג שונה מעט, והתייחס לפגיעה בוטה בזכויות הזולת, אשר מביאה להשפלתו.

== במיתולוגיה היוונית ==
במיתולוגיה היוונית הייתה היבריס נימפה, אשר יצרה ביחד עם הרמס את האל־למחצה פאן.

== משמעותו הקלאסית של ההיבריס ==

אריסטו הגדיר את רגש ההיבריס כך: "ההיבריס הוא עשייתם של דברים או אמירתם במטרה להשפיל את מושאם, לא לשם רווח כלשהו לאומרם, אלא לשם סיפוק עצמי בלבד. ההיבריס אינו נועד לנקום עלבונות מן העבר; זוהי הנקמה. ההנאה שבהיבריס, זו סיבתה: בני האדם סבורים שאם ינהגו בגסות בזולתם, קרנם תעלה". 

להבנת ההגדרה הזו, חשובים המושגים היוונים של כבוד (טימֵה) ושל בושה. לפי השקפתו של אריסטו, מעשה של היבריס הוא מעשה המבייש את קורבנו על לא-עוול-בכפו, למען מילוי הסיפוק של עושה המעשה.

ההיבריס היה פשע באתונה הקלאסית. עבירות ההיבריס כללו עבירות שונות, למשל כאלה שהיו נקראות בימינו תקיפה, תקיפה מינית, הונאה וגנבה. שני מקרים מפורסמים מופיעים בנאומיו של דמוסתנס. הראשון הוא מקרה שבו חבט מדיאס באגרופו בפניו של דמוסתנס בתיאטרון (מתוך "נגד מדיאס"). המקרה השני, מתוך "נגד קונון", הוא מקרה שבו נאשם תקף אדם אחר וקרא מעליו קריאות כשל תרנגול; ההיבריס מתגלה במקרה הזה יותר בקריאות המעליבות מאשר בתקיפה עצמה. 

מקרים מוקדמים של היבריס בספרות היוונית הקלאסית של הומרוס: אצל אודיסאוס ואנשיו באיליאדה שלא הכירו תודה לאלים ובמיוחד לפוסידון - אל הים על ניצחונם הגדול בטרויה. דבר שגרם למסע ייסורים בלב ים, שבו כולם למעט אודיסאוס (שאתנה מגינה עליו) נהרגו. ואצל מחזריה החוצפנים של פנלופה, באודיסיאה, שנאלצו לשלם בסוף במותם, על הסגת הגבול היהירה שלהם בביתו של אודיסאוס. 

ההיבריס מתואר לעיתים קרובות בתור שגיאתן (άμαρτία) של הדמויות בטרגדיה היוונית, והסיבה לחורבנן, או הנמסיס שלהן. אלא שהטרגדיה מייצגת רק חלק קטן ממקרי ההיבריס בספרות היוונית, וברוב המקרים ההיבריס מתייחס לעבירות שבין אדם לחברו. כיום ידוע שהיוונים לא חשבו על פי רוב על ההיבריס כעל עניין דתי שהאלים מענישים בגללו.

המשנה במסכת אבות מזהירה על כך: "אל תשתדל לראותו בשעת קלקלתו". ההגדרה המקובלת בספרות התורנית היא: "המתכבד בקלון חבירו", שעל פי חז"ל אין לו חלק לעולם הבא.

== משמעותו המודרנית של ההיבריס ==

במובנו המודרני, היבריס משמעו גאווה וגבהות־לב מוגזמים. הוא נקשר בחוסר ידיעת ההיסטוריה ובחוסר ענווה. לפי המקובל, מי שנאשם בהיבריס צפוי להיענש, בדומה לקשר הקלאסי בין היבריס לנמסיס בעולם היווני ולציטוט התנ"כי "לִפְנֵי־שֶׁבֶר - גָּאוֹן, וְלִפְנֵי כִשָּׁלוֹן - גֹּבַהּ רֽוּחַ".

"היבריס" הוא שם חלקה הראשון של הביוגרפיה של אדולף היטלר, מאת איאן קרשו (שם החלק השני הוא "נמסיס").

==קישורים חיצוניים==

*
* 
* אפקט דאנינג-קרוגר
* הטיה לטובת העצמי
* נרקיסיזם
* שיגעון גדלות
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רגשות
קטגוריה:תיאטרון ביוון העתיקה
קטגוריה:דרמה
קטגוריה:גאווה
קטגוריה:מונחים ומושגים דתיים
מועצה אזורית בני שמעון


בני שמעון היא מועצה אזורית המאגדת 13 יישובים בצפון הנגב.

== היסטוריה ==
המועצה נוסדה באוגוסט 1951 והיא משתרעת על שטח של כ־440,000 דונם. שם המועצה נגזר מהתנ"ך. חלק משטחי המועצה נמצאים בנחלת שבט שמעון.

בשנת 2000 נחתם הסכם עם העיר הבדואית רהט, בו קיבלה תוספת של 10,000 דונם על חשבון תחום השיפוט של המועצה האזורית בני שמעון.

בעתיד תקבל מועצה אזורית בני שמעון הכנסות מפארק התעשייה שוקת שעתיד להיבנות בסמוך למחלף מיתר ומחלף שוקת.

משרדי המועצה ממוקמים סמוך לבית קמה, באזור התעשייה אבשלום.

בשנת 2023 החל קידום הקמת עיר חדשה - תילה.

==חינוך==
במועצה פועלים מספר בתי ספר: בית ספר תיכון מבואות הנגב, בתי ספר יסודיים: ניצני הנגב בקיבוץ בית קמה, נווה במדבר בקיבוץ חצרים, יובלי הנגב ביישוב גבעות בר, תלמוד תורה לבנים ובית הספר לבנות בקיבוץ שומריה וישיבה תיכונית לבנים ומכינה קדם צבאית מעורבת – מכינת עמיחי בקיבוץ כרמים.

==יישובי המועצה==
{| class="wikitable sortable"
|-align="center"
! מספר
! צורת היישוב
! יישוב
! שנת הקמה
! אוכלוסייה
! הערות
|-align="center"
| 1
| קיבוץ
| בית קמה
| 1949
| 1,420
| היישוב הגדול במועצה
|-align="center"
| 2
| מושב
| ברוש
| 1953
| 595
| מושבי יחדיו
|-align="center"
| 3
| יישוב קהילתי
| גבעות בר
| 2004
| 1,307
| 
|-align="center"
| 4
| קיבוץ
| דביר
| 1951
| 1,045
| 
|-align="center"
| 5
| קיבוץ
| חצרים
| 1946
| 857
| מ-11 הנקודות
|-align="center"
| 6
| קיבוץ
| כרמים
| 1980
| 526
| 
|-align="center"
| 7
| קיבוץ
| להב
| 1952
| 656
| 
|-align="center"
| 8
| קיבוץ
| משמר הנגב
| 1946
| 1,085
| מ-11 הנקודות
|-align="center"
| 9
| מושב
| נבטים
| 1946
| 1,067
| מ-11 הנקודות
|-align="center"
| 10
| קיבוץ
| שובל
| 1946
| 870
| מ-11 הנקודות
|-align="center"
| 11
| קיבוץ
| שומריה
| 1985
| 828
| 
|-align="center"
| 12
| מושב
| תאשור
| 1953
| 459
| מושבי יחדיו
|-align="center"
| 13
| מושב
| תדהר
| 1953
| 702
| מושבי יחדיו
|}
* כמו כן, בתחומי המועצה נמצאים מספר יישובים בדואיים שנחשבים "בלתי מוכרים".

==ראשי המועצה==
* חיים רביב מבאר שבע (1951 - 1954)
* יאיר אבישי ממשמר הנגב (1954 - 1955)
* מאיר ברגר מבית קמה (1955 - 1958)
* יוסי צור משובל (1958 - 1961)
* בנימין וייגרט משובל (1961 - 1966)
* עוזי חלמיש מלהב (1966 - 1970)
* אריה מסלני מדביר (1970 - 1976)
* שמעון גולדברג (1976 - 1979)
* יואל רויזמן ממשמר הנגב (1979 - 1984)
* אורה פוטר מבית קמה (1984 - 1989)
* שמואל קדמון מלהב (1989 - 1999)
* משה פאול מחצרים (1999 - 2009)
* סיגל מורן מבית קמה (2009 - 2018)
* ניר זמיר מלהב (2018 - היום)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://bns.localtimeline.com/index.php?lang=he סיפורה של מועצה אזורית בני שמעון] על ציר הזמן, סיפור מקומי
* 
* [https://maps.google.com/?q=%D7%91%D7%A0%D7%99+%D7%A9%D7%9E%D7%A2%D7%95%D7%9F,+%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C&hl=iw מפת המועצה האזורית] בגוגל מפות

<gallery>
מועצה אזורית בני שמעון.gif|סמל המועצה האזורית עד 2008
BneyShimonNew.svg|סמל המועצה האזורית עד 2022
</gallery>

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1951
ארגיריה

ארגיריה (Argyria) היא תופעה גופנית הנגרמת מחשיפה לתרכובות כסף, לרוב על ידי אכילה, שתייה או נשימה.

מקורו של שם המחלה בשם היווני של הכסף, ארגירוס (Argyros); משם זה נובע גם סמלו של היסוד, Ag.

תופעת הלוואי החמורה ביותר של הארגיריה היא שצבע עורו של החולה הופך לכחול או לאפור-כחול. מצב זה נחשב תמידי. המחלה לא נחשבת מסוכנת ועיקר השפעותיה הן קוסמטיות. המקרים האחרונים של הארגיריה קרו בעקבות שימוש בכסף קולואידי ("מי כסף") בתור רפואה משלימה.

מתחילת המאה ה-20 ידעו רופאים שתרכובות כסף יכולות לצבוע את העור ורקמות אחרות בצבעי הכחול כחול-אפור. ארגיריה נגרמת אצל אנשים שנשמו או אכלו תרכובות כסף למשך תקופה ארוכה (כמה חודשים עד כמה שנים). גם בחשיפה יחידה לתרכובת כסף יכול חלק ממנה להשתקע, אבל לא ידוע שזה מזיק. כנראה נחוצה חשיפה ממושכת לתרכובת כסף כדי לפתח ארגיריה. לאחר שהחולה מפתח את המחלה, המצב תמידי. רוב הרופאים והמדענים סבורים ששינוי צבע העור בארגיריה הוא תופעת הלוואי הבריאותית החמורה ביותר שיכולה להיגרם מכסף (לא במינונים קטלניים).

מקרים של ארגיריה הראו שכאשר השתמשו בתרכובות כסף במינונים של גרמים בתור תרופה על פני כמה חודשים חלק מהמטופלים חלו בארגיריה. מחקרים בחולדות הראו שמינונים מסוימים של תרכובות כסף (2.6 גרם לליטר מים) עלולים להיות קטלניים.

יש מעט מאוד מידע על השפעות בריאותיות של מגע תרכובת כסף בעור. מעולם לא נצפתה ארגיריה של כל הגוף שנגרמה בגלל מגע עם תרכובת כסף. אבל העור עלול לשנות את צבעו במקום שבו היה מגע עם תרכובת כסף. מחקר שבו נמרח מינון גבוה של כסף חנקתי (81 מיליגרם כסף חנקתי לליטר מים) על חזירי-ים למשך 28 יום, לא גרם להם למוות, אלא גרם להפרעות בצבירת המשקל שלהם. לא ידוע אם יש השפעה דומה על בני אדם.

==ראו גם==
* מי כסף (Colloidal silver)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://news.bbc.co.uk/1/hi/world/americas/2297471.stm כתבה ב-bbc של סטן גונס]
* [http://www.youtube.com/watch?v=qpP-0okXm4o&feature=player_embedded ריאיון עם איש כחול שחלה בארגיריה לאחר שטיפל בעצמו במי-כסף]

קטגוריה:תוצאים רעילים של חומרים לא רפואיים
קטגוריה:כסף (יסוד)
יצחק פוירינג

יצחק פוֹיֶרִינְג (Isaak Feuerring; 26 בדצמבר 1889, ג' בטבת תר"ן, זבורוב, גליציה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 26 בדצמבר 1937, כ"ג בטבת תרצ"ח, ירושלים) היה בנקאי יהודי ומנהיג ציוני מגרמניה, שעסק במדיניות הכלכלית של המוסדות הציוניים.

==קורות חיים==

יצחק פוירינג נולד בזְבּוֹרוֹב שבגליציה (האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום אוקראינה). ובילדותו עבר להלברשטאדט שבגרמניה, והתחנך בקלויז (בית מדרש) המפורסם של סבו, ר' שלמה כהן, על ברכי החינוך המסורתי ובאווירה ציונית.

ב-1912 היה ממייסדי "אגודת הרצל" (Herzl-Bund), שאיגדה אנשי עסקים ציונים צעירים. היה ציר לקונגרסים הציוניים. בפעילותו הציונית התמקד בניהול ההיבטים הפיננסיים. היה חבר בהנהלת הכשרת היישוב וממנהיגי ההסתדרות הציונית בגרמניה. בשנת 1932 נבחר לוועד הפועל של ציוני גרמניה.

בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב את ברלין, עלה לארץ ישראל. כאן השתקע בירושלים, והשתלב ביזמות הפרטית. ייסד את "בנק המסחרי הכללי" (לאחר מכן שונה השם ל"בנק כללי לעסקי מסחר"), שלאחר מותו התמזג עם בנק פויכטוונגר ויצר את "י. ל. פויכטונגר, בנק כללי למסחר". בארץ המשיך בעשייה הציונית. בין היתר היה ממייסדי ה"אגודה לסיום מִלון הלשון העברית לאליעזר בן יהודה".

נפטר ב-1937 בירושלים.

בצוואתו הקדיש פוירינג 10,000 לא"י למטרת מימון "מפעל ציוני לטובת המעמד הבינוני של יהודי גרמניה", לפי בחירתה של אשתו, גרטרוד. כספו הוקדש לרכישת האדמה שעליה הוקם היישוב בית יצחק, אשר לימים נקרא על-שמו. ביום השנה החמישי למותו, ב-1942, ייסדה אלמנתו קרן על שמו. מכספי הקרן נסלל כביש מבית יצחק לגן חפר, ונבנה בית העם ביישוב. בנוסף, הקרן מקיימת חוגים ביישוב.

אלמנתו ובנו יוסף התגוררו בארצות הברית. בנו נפטר בגיל צעיר, שנים ספורות לאחר מות אביו.

==לקריאה נוספת==
* יצחק פוירינג: Isaak Feuerring = ג' טבת תר"ן-כ"ג טבת תרצ"ח, תל אביב: דפוס הארץ, תרצ"ט – מאמרים וזיכרונות בעברית (עם תרגום גרמני), גרמנית או אנגלית, מאת ר' בנימין, זיגפריד הירש ועוד.
<div style="direction: ltr;">
* Isaak Feuerring, 1889-1937: Anlässlich der Gedenkfeier zu seinem 25. Todestag am 20. Jan. 1963 in Beth Jizchak / herausgegeben vom Präsidium des Herzl Bundes, Tel Aviv: Haaretz Press, 1963. 
* Barbara Schäfer, Berliner Zionistenkreise. Eine vereinsgeschichtliche Studie, Berlin, 2003 . 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:בנקאים ביישוב
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים גרמנים
קטגוריה:פעילים ציונים בגרמניה
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:ציונות כללית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1937
תעלת הוולגה-דון

שער מספר 14 בתעלת הוולגה-דון
[[תצלום לוויין של האזור. תעלת הוולגה-דון מסומנת באדום]]
תעלת הוולגה-דון (ברוסית: Волго-Донской судоходный канал), או בשמה המלא: תעלת הספנות וולגה-דון על שם ו.א. לנין (רוסית: Волго-Донской судоходный канал имени В.И.Ленина), היא תעלה מלאכותית המחברת את נהרות הוולגה והדון שברוסיה באזור שבו הם קרובים ביותר זה לזה. התעלה למעשה מחברת את הים הכספי לים השחור. אורך התעלה 101 קילומטרים, מתוכם 45 ק"מ הם נהרות ואגמים טבעיים והיתר נחפר בידי האדם.

== היסטוריה ==
מאמצי האדם לחבר את שני הנהרות החשובים החלו כבר בזמן שלטון האימפריה העות'מאנית בשנת 1569. הצאר פטר הגדול נכשל בניסיונו לחצוב את התעלה במאה ה-17, וניסה פעמים נוספות לבצע את המפעל הגדול הזה, אך ללא הצלחה.

כריית התעלה החלה לפני מלחמת העולם השנייה, ובמהלכה נפסקו העבודות. הן התחדשו ב-1948, ובשנת 1952 הסתיימה העבודה והתעלה הפכה לחלק חשוב של דרכי המים העמוקים בחלק האירופי של ברית המועצות. רבים מהעובדים היו שבויי מלחמה ואסירים שהועסקו בעבודות כפייה (ראו גם: גולאג).

תעלת הוולגה-דון מתחילה ביובל סארפצקי של הוולגה, מדרום לוולגוגרד, ומסתיימת במאגר המים צימלנסקויה, בעיר קלץ' על הדון. בתעלה יכולות לעבור ספינות עם מטען של עד 5,000 טונות.

מאזור הדון לוולגה מועברים מטענים של פחם מדונצק, חומרי בניין ודגנים. בכיוון ההפוך המטענים הנפוצים הם עץ, פיריט ומוצרי נפט. ספינות תיור וקייט מפליגות בשני הכיוונים.

תעלת הוולגה-דון ומערכת המים צימלנסקי שתוכננו בידי לאוניד פוליאקוב מהוות מכלול המוקדש לזכר הקרבות על צאריצין במלחמת האזרחים ברוסיה וקרבות סטאלינגרד במלחמת העולם השנייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

וולגה-דון
קטגוריה:מחוז וולגוגרד
קטגוריה:מחוז וולגוגרד: גאוגרפיה
האלגוריתם של קרוסקל

האלגוריתם של קרוסקל הוא אלגוריתם חמדן לפתרון בעיית מציאת עץ פורש מינימלי בגרף ממושקל קשיר לא מכוון, שתואר לראשונה במאמר של ג'וזף קרוסקל בשנת 1956. המטרה היא למצוא תת קבוצה של הקשתות שתיצור עץ המכיל את כל קודקודי הגרף (עץ כזה נקרא עץ פורש) שמשקלו מינימלי. כלומר סכום משקלי הקשתות המרכיבות אותו קטן או שווה לסכום משקלי הקשתות בכל עץ פורש אחר. ייתכן שלגרף נתון יהיו כמה עצים פורשים מינימליים. 

האלגוריתם ממיין את הקשתות לפי משקליהן תחילה. אחר כך עובר על הקשתות מהקשת המינימלית עד לקשת הגדולה ביותר במשקלה, ומוסיף כל קשת לעץ הפורש כל עוד הוספתה לא יוצרת מעגל בגרף המתקבל.
תת הגרף שמתקבל לבסוף הוא עץ פורש מינימלי.

האלגוריתם הוא חמדן, כיוון שבכל צעד נבחרת הפעולה הנראית אופטימלית באותו שלב - נוטלים את הקשת שמשקלה הקטן ביותר.

סיבוכיות האלגוריתם מושפעת בעיקר מהצורך למיין את הקשתות בתחילת הפעלתו. בגרף עם קבוצת קודקודים <math>V</math> וקבוצת קשתות <math>E</math> הסיבוכיות תהיה חסומה על ידי 
<math>O(|E|\log|E|) = O(|E| \log |V|)</math> במקרה הכללי, הסיבוכיות המינימלית למיון מבוסס השוואות של <math>\ |E|</math> איברים. עם זאת, במקרה והקשתות כבר ממויינות או שניתן למיין אותן בזמן ליניארי (לדוגמה מיון בסיס כשהמשקלים קטנים), על ידי שימוש במבנה נתונים של איחוד קבוצות זרות זמן הריצה יהיה <math>\ \Theta(|E|\ \alpha(|V|))</math> כש-<math>\alpha(|V|)</math> היא הפונקציה ההופכית לפונקציית אקרמן (פונקציה הגדלה לאט מאוד).

==פסאודו קוד==
הקוד הבא מסתמך על מבנה נתונים לאיחוד קבוצות זרות:

<div class="mw-content-ltr">
 KRUSKAL(G):
 1 A = ∅
 2 foreach v ∈ G.V:
 3 MAKE-SET(v)
 4 foreach (u, v) ordered by weight(u, v), increasing:
 5 if FIND-SET(u) ≠ FIND-SET(v):
 6 A = A ∪ {(u, v)}
 7 UNION(FIND-SET(u), FIND-SET(v))
 8 return A
</div>

== דוגמה ==

{| border=1 cellspacing=2 cellpadding=5 class="wikitable"
! תמונה !! תיאור
|-
זה הגרף המקורי שלנו. המספרים ליד הקשתות מציינים את משקלן, אף קשת לא מודגשת.
|-
הקשתות AD ו-CE שמשקלן 5 הן הקלות ביותר. AD נבחרה באופן שרירותי והודגשה.
|-
כעת CE שמשקלה 5 היא הקשת הקלה ביותר שאינה סוגרת מעגל, ולכן מודגשת.
|-
הקשת הקלה ביותר הבאה שאינה סוגרת מעגל היא DF שמשקלה 6.
|-
כעת הקשתות הקלות ביותר הן AB ו-BE שאורכן 7. AB נבחרת באופן שרירותי ומודגשת. הקשת BD נצבעת באדום כיוון שכבר קיים מסלול בין B ל-D (בירוק), ולכן היא תיצור מעגל (ABD) אם תיבחר.
|-
התהליך ממשיך ו-BE נצבעת בירוק. בשלב זה מספר קשתות נצבעות באדום: BC (כי היא תיצור את המעגל BCE), הקשת DE (כי היא תיצור את המעגל DEBA), ו-EF (שתיצור את המעגל FEBAD).
|-
לבסוף, התהליך מסתיים עם בחירת הקשת EG שמשקלה 9, ומציאת עץ פורש מינימלי (בירוק).
|}

==ראו גם==
* האלגוריתם של פרים
==קישורים חיצוניים==

קרוסקל
ערבסקה

ערבסקה במסגד פריז.
ערבסקה בתקרה של ארמון באיסטנבול.
ערבסקה בכיתוב על קירות [[מדרסה במרוקו.]]
עַרַבֶּסְקַה (מצרפתית: arabesque) היא מוטיב עיטורי המציין מערך מופשט של קווים וצורות החוזרים כדגם. לרוב מדובר בעיטור עלים, קנוקנות וגבעולים מפותלים, השזורים זה בזה והיוצרים תבנית גאומטרית. פעמים רבות מדובר בעיטור בודד החוזר על עצמו. 

==התפתחות הערבסקות==
הסיבה לקיומם של דגמים אלו, בעיקר בעיטור מבנים ובעיטור כתבי קודש מוסלמיים, היא האיסור הדתי על יצירת דיוקנאות באשר הם (השווה עם איסור עשיית פסל).

תאוריות אמנותיות שונות מייחסות לערבסקה המוסלמית את השאיפה לתיאור מיסטי ורוחני. בתקופה המודרנית משמשת הערבסקה דוגמה ליחס שווה בין דימוי לרקע, כלומר כצורה לביטול היררכיות.

==מקורות השראה==
המקור האיקונוגרפי העיקרי של צורות הערבסקה הוא במוטיבים צמחיים כדוגמת מוטיב השריגים. מקורות אחרים המופיעים בעיקר באמנות המוסלמית הם טקסטים מן הקוראן הנשזרים לדגם מופשט. 

באמנות המודרנית בולט השימוש בערבסקות כצורות לעיטור רהיטים באמנות האר-נובו וכן כאלמנט בתוך ציורים אצל ציירים מודרניים כגון אנרי מאטיס.

==בתרבות==
בסדרה של "רחוב סומסום" ששודרה ב-1998 היו סרטוני המשך לקטעי העיגולים מהגרסה האמריקאית, כשמוצגים שם ערבסקות בעיטורים שונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טכניקות אמנותיות
קטגוריה:אמנות מוסלמית
קטגוריה:תרבות ערבית
פחם עץ

פחם עץ
בוערים; מכונים גחלים]]
פַחַם עֵץ, הקרוי גם פחם (אך אין להתבלבל בינו ובין פחם אבן, ובין עץ שרוף שאינו פחם כלל), הוא דלק המתקבל מפירוליזה של עצים. על פי רוב הפחם נוצר מקלייה של גזרי עץ בטמפרטורה של 800–900 מעלות צלזיוס בנוכחות אדי מים או פחמן דו-חמצני ובהיעדר חמצן, לשם הפקת החום הדרוש מבעירים על פי רוב חלק מהעצים. החומר השחור שנוצר הוא בעל מבנה נקבובי ושטח פנים גדול. 

פחם עץ שימש בעבר כחומר הסקה, אולם היום, בשל התכלות היערות, אין מרבים להשתמש בו.

בימינו, פחם העץ משמש בעיקר לצליית מזון במנגל בחצרות, מרפסות ובשטחים ציבוריים פתוחים, ולעישון נרגילה

במהלך בעירתם, מכונים הפחמים גחלים, ובסוף תהליך בעירתם, שאריותיהם המתפוררות מכונות רמץ או אפר.

תעשיית פחמי העץ הייתה נפוצה בעבר בארץ ישראל, העניקה את שמה ליישוב אום אל-פחם, ועדיין קיימת ביישובים ערביים.

בין שימושיו הנוספים: ציפוי גבינות עזים (שברה), עפרונות לרישום, ספיחת גזים, אדים וריחות רעים, טיהור מים וסינון אוויר (נמצא במסיכות גז) ואפילו משמש לסינון סוג של ויסקי אמריקני המכונה טנסי ויסקי.

==ראו גם==
* פחם אבן
* עצי הסקה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://greenpower.com.ua Charcoal technologies]
* [http://uglezhog.ru Charcoal production furnaces]
* 

קטגוריה:דלק
קטגוריה:העץ בשירות האדם
קטגוריה:אום אל-פחם: היסטוריה
דולר נמיבי

דולר נמיבי (N$) הוא ההילך החוקי של נמיביה. הוא הונפק לראשונה על ידי הבנק של נמיביה ב-15 בספטמבר 1993. קודם לכן, השתמשה המדינה בראנד דרום-אפריקאי הדרום-אפריקני, הממשיך להיות הילך חוקי במדינה, משום שהדולר הנמיבי מוצמד אליו ביחס של אחד-לאחד. נמיביה היא גם חלק מאזור המטבע המשותף, לצד לסוטו וסווזילנד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטבעות אפריקה
קטגוריה:מטבעות

קטגוריה:נמיביה: כלכלה
המנון נמיביה

נמיביה, ארצם של האמיצים (באנגלית: Namibia, Land of the Brave) הוא ההמנון הלאומי של נמיביה. 

לאחר שקיבלה את עצמאותה בשנת 1990, ערכה נמיביה תחרות לכתיבת המנון חדש למדינה. בתחרות זכו מילותיו ומנגינתו של אחלי דואסב, מנהל קבוצת המוזיקה המסורתית ממדבר קלהרי.

בשנת העצמאות הראשונה של נמיביה הוצג ההמנון לראשונה והתקבל על ידי הציבור הרחב. אולם התקיים דיון על מילות השיר, כיוון שלדעתם של מספר מוזיקולוגים, השפה לא תמיד תואמת בהרמוניה מלאה למנגינה.

==מילות השיר==

{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! אנגלית
|-
| <poem>נמיביה, ארצם של האמיצים
במאבק לחופש ניצחנו
תהילה לאומץ שלהם
שדמם משקה את החופש שלנו
אנו נותנים את אהבתנו ונאמנותנו
יחד באחדות
המנוגדת לנמיביה היפה
נמיביה, ארצנו
ארץ אהובה של סוואנות
הניפו גבוה את דגל החירות

פזמון:
נמיביה, ארצנו,
נמיביה, מולדת,
אנו אוהבים אותך.</poem>
| dir="ltr" | <poem>Namibia, land of the brave
Freedom's fight we have won
Glory to their bravery
Whose blood waters our freedom
We give our love and loyalty
Together in unity
Contrasting beautiful Namibia
Namibia our country
Beloved land of savannahs, 
Hold high the banner of liberty

Chorus:
Namibia our Country, 
Namibia Motherland, 
We love thee.</poem>
|}

==ראו גם==

נמיביה
קטגוריה:נמיביה: סמלים לאומיים
סילבסטר הראשון

האפיפיור סילבסטר הראשון (בלטינית: Silvester I; מת ב-31 בדצמבר 335) היה הבישוף של רומא בתקופתו של קונסטנטינוס, הקיסר הרומאי הראשון שגילה יחס אוהד לנצרות. כיהן כאפיפיור מ-31 בינואר 314 עד למותו ב-335. סילבסטר נחשב לקדוש נוצרי.

לכבודו מציינים במדינות רבות בעולם את ליל הסילבסטר ב-31 בדצמבר.

== חייו ==
צו מילאנו, שניתן על ידי הקיסר המערבי קונסטנטינוס והקיסר המזרחי ליקיניוס בשנת 313, שנה בטרם החל סילבסטר הראשון לכהן כאפיפיור, הבטיח לנוצרים מעמד שווה לבני הדתות האחרות באימפריה הרומית, ואפשר להם חופש דת מלא. בזכות כך, הייתה תקופתו של סילבסטר הראשון תקופת פריחה לנצרות, והיא הפכה מדת שולית ומחתרתית לאחת הדתות הבולטות יותר באימפריה.

חוקרים שונים טוענים כי עיקר פרסומו הגיע מהעובדה כי הצליח לשכנע את הקיסר הרומי קונסטנטינוס להתנצר ולבנות את קונסטנטינופול (איסטנבול של היום), וכן לפעול להעברת בעלות על שטחים נרחבים באיטליה של היום לטובת הכנסייה הנוצרית.

בתקופת כהונתו של סילבסטר הראשון נבנו הכנסיות החשובות והגדולות של רומא: הבזיליקה וכנסיית סן פייטרו הישנה בוותיקן. נאמר עליו שהשתתף בוועידת ניקיאה הראשונה, שכונסה על ידי קונסטנטינוס, ושקיים בעצמו ועידה ברומא, שבה הוקיע את המינות האריאנית.

במסורת הנוצרית מסופר שקונסטנטינוס, הקיסר הביזנטי, חלה בצרעת, וקיבל מרופאיו הפאגנים עצה לטבול בדם תינוקות, אך כששמע את זעקות האימהות החליט שלא להרוג את התינוקות.<ref name=":0"></ref> הקדושים פטרוס ופאולוס ביקרוהו בחלום והמליצו לו לבקש עצה מסילבסטר בישוף רומא, ואכן נרפא קונסטנטינוס מקיום עצתו. עם זאת, מקור האגדה הוא במאה ה־8 ואין לה אחיזה היסטורית. קונסטנטינוס הוטבל לנצרות רק על ערש מותו, על ידי הבישוף אוסביוס מניקומדיה, כשנתיים לאחר מותו של סילבסטר. ייתכן שהמקור לאגדה זו הוא ברצון לטשטש את העובדה שקונסנטינוס, מיטיב הנצרות, לא קיבל על עצמו את הנצרות אלא רק בסוף חייו.

מסמך מזויף בשם Donatio Constantini ("מתת קונסטנטינוס") שחובר, כנראה, במאה השמינית, טען שקונסטנטינוס העניק לסילבסטר סמכות על הפרובינציות הרומאיות, ושימש את האפיפיורות להצדקת התערבותם המדינית בימי הביניים. המסמך הואשם בהיותו מזויף לראשונה על ידי הקיסר אוטו השלישי, במאה העשירית, האשמה שהוכחה כנכונה בתקופת הרנסאנס, על ידי לורנצו ואלה, על ידי בחינת השפה שבה נכתב.

ב-31 בדצמבר 335 נקבר סילבסטר בעיר רומא, ולכן זהו היום המוקדש לו על ידי הכנסייה הקתולית. בהתאם לכך, חגיגות ערב ראש השנה האזרחי, המתקיימות באותו תאריך, נקראות על שמו בכמה מדינות "ליל הסילבסטר", וזוהי כנראה הסיבה המרכזית לכך ששמו נזכר כיום.

גרסאות שונות של טענות עממיות לאנטישמיות מצד סילבסטר מייחסות לו האשמות שונות, בהן המרת יהודים לנצרות בכפייה, ורציחתם ועינוים של יהודים, ומועלות לרוב בהקשר של עידוד יהודים שלא לחגוג את ערב השנה האזרחית החדשה ("סילבסטר"). במציאות, סילבסטר התעקס במשך רוב כהונתו בעיקר בעניינים פנים־נוצריים, ובימיו נשמר חופש הדת של היהודים (רדיפת יהודים בידי נוצרים החלה מאוחר יותר; על אופי חופש הדת ראו צו מילאנו). מקור ההאשמות הוא ככל הנראה בייחוס החלטות של קונסטנטינוס לסילבסטר שהיה האפיפיור בתקופתו, או ביחס הכנסייה ליהודים בתקופות מאוחרות יותר, לאחר שהשפעתה הפוליטית גברה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-4
קטגוריה:נפטרים ב-335
אלפבית גותי

אותיות האלפבית הגותי של [[אולפילה]]
האלפבית הגותי, האלפבית אותו המציא הבישוף אולפילס על מנת להעלות על כתב את תרגום התנ"ך לשפה הגותית, השפה היחידה שנכתבה באלפבית זה.

האלפבית הגותי מבוסס בעיקר על האלפבית היווני והאלפבית הרוני בו השתמשו הגותים לצורך כתיבת השפה לפני כן, מקור שמות האותיות באלפבית הגותי נובע בבירור מהאלפבית הרוּני.

אין לבלבל את האלפבית הגותי עם "הכתב הגותי" שהיא צורה (גופן) מסוגננת לרשום אותיות לטיניות בזמן ימי הביניים, ומכונה בגרמנית בשם פרקטור (Fraktur).

==קישורים חיצוניים==

* [http://got.wikipedia.org/ ויקיפדיה בשפה הגותית]
* 

גותי
קטגוריה:גותים
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
הנפה של ארטוסתנס


מציאת כל המספרים הראשוניים בין 2 ל-120 באמצעות הנפה של ארטוסתנס, כשהסימון מתחיל ממספר בריבוע.

בתורת המספרים, הנָפָה של אֵרָטוֹסְתֶנֶס הוא אלגוריתם פשוט ויעיל למציאת כל המספרים הראשוניים עד למספר שלם מסוים. המצאת הנפה מיוחסת למתמטיקאי היווני ארטוסתנס.

מתחילים עם רשימת כל המספרים השלמים מ-2 ועד המספר הנבחר n. בכל שלב, מכריזים על המספר הקטן ביותר הלא מסומן ברשימה שעוד לא טופל כעל מספר ראשוני, ומסמנים בתוך הרשימה את כל הכפולות שלו (שהם יהיו מספרים פריקים). ממשיכים לבצע שלב אחרי שלב, כל עוד זה אפשרי. 

בסופו של תהליך, כל המספרים ברשימה שלא סומנו הם כל המספרים הראשוניים מ-2 עד n. 

את הכפולות מוצאים על ידי ספירה מהמספר כלפי מעלה בצעדים של אותו מספר. למשל, עבור 3: 6, 9, 12, 15, ... . יהיו גם מספרים שיסומנו יותר מפעם אחת, למשל 15 = 3 * 5 = 5 * 3. לכן את הספירה ניתן להתחיל מהמספר בריבוע (למשל 9 עבור 3, מכיוון ש 6 כבר יהיה מחוק בספירה מ 2). כמו כן ניתן לעבוד עם המספרים האי־זוגיים בלבד ולספור בצעדים כפולים, למשל עבור 5: 25, 35, 45, 55, ... . 

את המספר 1 אין כוללים ברשימה, משום שהוא לא נחשב לראשוני. ראו מספר ראשוני להסבר בעניין זה.

==דוגמה==
להלן פעולות האלגוריתם עבור המספרים מ-2 עד 20.

*רושמים את המספרים מ-2 ואילך, עד לגבול שקבענו מראש:

 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 

*2 הוא המספר הראשוני הראשון. סופרים מ-4 בצעדים של 2 ומסמנים את המספרים האלה:

 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 
 ^ ^ ^ ^ ^ ^ ^ ^ ^

*המספר הבלתי מסומן הראשון מעל 2 ברשימה הוא 3, המספר הראשוני הבא. סופרים מ-9 בצעדים של 3 ומסמנים:

 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 
 - - - ^ - -^ - ^ - -^ -

*המספר הבלתי מסומן הראשון מעל 3 ברשימה הוא 5. הספירה אמורה להתחיל מ-25 אך מספר זה גדול מ-20. לכן אנו מסיימים. המספרים הבלתי מסומנים ברשימה כעת הם הם כל המספרים הראשוניים מ-2 עד 20: 

 2 3 5 7 11 13 17 19

הסימנים שסימנו במהלך הפעולה מהווים את החורים בנפה שדרכם עוברים המספרים הפריקים כך שבסוף נשארים בה רק המספרים הראשוניים.

==פסאודו קוד של נפת ארטוסתנס==
<syntaxhighlight lang="java">
algorithm Sieve of Eratosthenes is
 input: an integer n > 1.
 output: all prime numbers from 2 through n.

 let A be an array of Boolean values,
 indexed by integers 2 to n,
 initially all set to true.
 
 for i = 2, 3, 4, 5, ..., not exceeding √n do
 if A[i] is true
 for j = i², i² + i, i² + 2i, i² + 3i, ..., not exceeding n do
 assign A[j] := false

 return all i such that A[i] is true.
</syntaxhighlight>

או בצורה סימבולית,

 primes = [2,3..] \ [ p²,p²+p,... for p in primes ]

== קוד לנפת ארטוסתנס בשפת פייתון ==
<syntaxhighlight lang="python3" line="1">
import math

def all_primes(n):
 lst = [True] * (n - 2)
 for i in range(2, int(math.sqrt(n) + 1)):
 if lst[i - 2]:
 for j in range(i ** 2, n, i):
 lst[j - 2] = False
 return [m + 2 for m in range(len(lst)) if lst[m]]
</syntaxhighlight>

==ראו גם==
* הנפה של אטקין
==קישורים חיצוניים==

*[http://www.box.net/shared/3sd3l62b5b הורדת יישום] הפועל לפי שיטת הנפה של ארטוסתנס. (12KB, דורש Microsoft .NET framework, גרסה 4.0 לפחות)
*ארי שביב, [https://davidson.weizmann.ac.il/online/mathcircle/articles/%D7%94%D7%A0%D7%A4%D7%94-%D7%A9%D7%9C-%D7%90%D7%A8%D7%98%D7%95%D7%A1%D7%AA%D7%A0%D7%A1 הנפה של ארטוסתנס], באתר מכון דוידסון, אוקטובר 2014
*
* 

קטגוריה:מבחני ראשוניות
קטגוריה:מספרים ראשוניים
קטגוריה:אלגוריתמים
ההתקוממות הגאורגית בטסל

מיקום האי טסל ב[[הולנד]]
בית הקברות הגאורגי בטסל
ההתקוממות הגאורגית בטסל (4 באפריל 1945 – 20 במאי 1945) הייתה מרד של גדוד חיילים גאורגים מהלגיון הגאורגי על האי ההולנדי טסל נגד הכוחות הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. הקרב שנוצר כתוצאה מהמרד, נמשך קרוב לשבועיים מעבר לתאריך כניעתה של גרמניה, מכונה לעיתים "הקרב האחרון באירופה".

== רקע ==
האי היה נדבך מרכזי בחומה האטלנטית הגרמנית (קו ההגנה כנגד פלישת בעלות הברית), ומשום כך בנו בו הגרמנים ביצורים חזקים. הגאורגים היו חיילי הצבא האדום לשעבר מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של גאורגיה שנשבו בחזית המזרחית ושעברו להילחם לצד האויב הגרמני, בין השאר משום שהאלטרנטיבה האחרת הייתה לגווע ברעב במחנות השבויים הגרמניים. גדוד החיילים הגאורגים 882 הוצב באי במחנה של שבויי מלחמה לשעבר ששירתו ככוחות עזר נגד אויבי גרמניה.

== המרד ==
בלילה שבין 4 ל-5 באפריל 1945, תוך ציפייה לכיבוש קרוב של האי על ידי בעלות הברית, התקוממו הגאורגים נגד הגרמנים והשתלטו על האי לזמן קצר. כארבע מאות גרמנים נהרגו באותו לילה, אולם סוללות תותחי החוף בצפון ובדרום האי לא נכבשו. בשל כך, לא היו המתקוממים יכולים למנוע הגעת תגבורות גרמניות. הגרמנים פתחו בהתקפת נגד בתמיכת שריון מהולנד והשתלטו על האי מחדש אחרי שבועות של לחימה עזה.

במהלך "המלחמה הרוסית" (כפי שהיא קרויה כיום בטסל) נהרגו כ-800 גרמנים, 500 גאורגים ו-120 מתושבי טסל. ההרס היה עצום, עשרות חוות עלו באש. שפיכות הדמים נמשכה מעבר לכניעה הגרמנית בהולנד גופא ב-5 במאי 1945, והכניעה הגרמנית הכללית ב-8 במאי. רק ב-20 במאי הצליחו כוחות קנדיים להשקיט את "זירת הלחימה האירופאית האחרונה".

הגאורגים שנהרגו קבורים בבית קברות טקסי בהוכברך (Hogeberg) שליד אודסכילד (Oudeschild) שבטסל. אלה שניצלו לא זכו לסוף טוב יותר. בהתאם לתנאי ועידת יאלטה הם נשלחו על ידי בעלות הברית בניגוד לרצונם ממחנות שבויי המלחמה הגרמנים לברית המועצות. סטלין התייחס לנפילה בשבי או לכניעה כאל בגידה כיוון שהחיילים לא נלחמו עד המוות. בשל כך, נשלחו כרבע מיליון משני מיליון השבויים הסובייטים לגולאג, מחנות עבודת כפייה.

== הנצחה ==
תצוגת קבע על אירועים אלה מוצגת במוזיאון האווירי בשדה התעופה של האי.

==קישורים חיצוניים==

טסל
טסל
טסל
קטגוריה:מרידות צבאיות
טסל
טסל
קטגוריה:הולנד במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:צפון הולנד
קטגוריה:הפיכות ומהפכות שלטוניות במהלך מלחמת העולם השנייה
צ'קה

צֶ'קַה - הוועדה המיוחדת הכלל-רוסית למאבק במתנגדי המהפכה ובחבלה (Всероссийская чрезвычайная комиссия по борьбе с контрреволюцией и саботажем, ЧК) היה שמה הרשמי של המשטרה החשאית הסובייטית הראשונה ושירות הביטחון, שעם מייסדיה נמנים פליקס דזרז'ינסקי וקלימנט וורושילוב.
==היסטוריה==
הצ'ה-קה הייתה המשטרה הסובייטית החשאית הראשונה. היא הוקמה ב-20 בדצמבר 1917 על פי צו רשמי של ולדימיר לנין, שמינה בראשה את האריסטוקרט הפולני שהפך לקומוניסט, פליקס דזרז'ינסקי.

בשנות קיומה הוצאו להורג מתנגדים רבים ורבים מהמתנגדים לשלטון נשלחו למאסר. פעילותו של הגוף הזה הטילה אימה ועד היום מכונים עובדי שירותי הביטחון ברוסיה "צ'קיסטים".

למן הקמתה הייתה הצ'קה הזרוע הצבאית והביצועית של המפלגה הבולשביקית, הגוף העיקרי שתחזק את מחנות המעצר ומנגנון הדיכוי הממשלתי.

ב-1918, כאשר מקום מושבה של הממשלה עבר למוסקבה, גם מטה הארגון עבר מרחוב גורוחובאיה בפטרוגרד לכיכר לוביאנקה במוסקבה, במבנה ששימש בתקופת הצאר כמטה חברת ביטוח פרטית. ב-1924 שינתה הכיכר את שמה לכיכר דזרז'ינסקי 1, כשם מייסד הארגון. ב-1922 הצ'קה הוחלפה על ידי גפא"ו.

עד היום תאריך ה-20 בדצמבר (יום היווסדה של הצ'קה) הוא יום השנה של עובדי שירותי הביטחון והמודיעין הרוסיים.

==ראו גם==
*משטרה חשאית
*ק.ג.ב.
*נקוו"ד
*מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברית המועצות: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:קהילת המודיעין הסובייטית
מסוק תובלה

[[מסוק יסעור של חיל האוויר הישראלי מדגים משימת חילוץ ופינוי רפואי - אחד מתפקידי מסוקי תובלה בחילות אוויר]]
מסוק [[UH-60 בלק-הוק (ינשוף) יכול לשאת עד 22 לוחמים, כושר התמרון שלו הופך אותו אידיאלי להסקה לשטח לחימה]]

מסוק תובלה (בצה"ל מכונה מסוק סער) הוא מסוק המשמש להובלת נוסעים או ציוד.

== היסטוריה ==

השימוש במסוקי תובלה החל בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20, אולם מלחמת קוריאה היא שהנחילה את המסוק כעובדה בשטח, והיא אף כונתה "אדמת ההוכחה של המסוק".

== שימושים אזרחיים ==

מסוקי תובלה אזרחיים משמשים בעיקר להסעת נוסעים ולצרכים רפואיים. לאורך השנים נעשו ניסיונות ליצירת מערכות תחבורה ציבורית מבוססות מסוקים, אולם הן ננטשו בשל עליונות המטוס בתחום. מבחינה רפואית, מסוקים משמשים לפינוי פצועים ברחבי העולם, אולם ישנו דיון מדעי באשר ליעילות של פינוי מוסק ולנזק האפשרי שהוא גורם.

== שימושים צבאיים ==

במסוקי תובלה נעשה שימוש על ידי צבאות רבים, בעיקר לצורכי לוגיסטיקה, תמרון ופינוי. השימוש במסוקי תובלה מוטמע בתורת הלחימה. מסוקי תובלה לוגיסטיים לרוב אינם מחומשים, אך מסוקים המיועדים לתמרון ולפינוי לרוב נושאים מקלעים ואפילו רקטות להגנה על המסוק בעת פריקת וטעינת מטענם.

== לקריאה נוספת ==
* רוברט מייסן, יונץ, הוצאת משרד הביטחון, 1987.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
תובלה
קטגוריה:תובלה צבאית אווירית
קבוצת מיקוד

קבוצת מיקוד היא כלי מחקרי איכותני (להבדיל מכמותי), במדעי החברה.

קבוצת מיקוד מכנסת מספר מצומצם של אנשים בעלי מאפיינים הומוגניים, לצורך דיון קבוצתי מונחה. משך הדיון הקבוצתי כשעתיים ובמהלכו מלבנים נושא אחד או יותר. קבוצת המיקוד היא כלי יעיל לחשוף לגלות את דפוסי ההתנהגות, החשיבה והתפישה של משתתפי הקבוצה. למטרה זו חשוב שמבנה הקבוצה יהיה הומוגני ועל בסיס זה ניתן לגלות את המכנים המשותפים לכלל הקבוצה ולהגיע למסקנות שאפשר להשליך אותן על קבוצה דומה באוכלוסייה. הדיון הפתוח מאפשר למשתתף 'להציץ' על התנהגויות אחרות, באמצעות דיווח של 'אחרים'. קבוצת המיקוד יעילה בנוסף בזיהוי עמדות ותפישות אך יתרונה הגדול והבולט נעוץ ביכולת להציף ממדים רגשיים, ולעיתים קרובות תת-הכרתיים, בהתייחסות לנושא הנחקר. לדוגמה: מתי יהיה אדם מוכן לגולל את הפרטים הקטנים והטריוויאליים אודות התנהגותו, למשל, בנוגע לאכילת שוקולד. בקבוצת המיקוד בדרך כלל יהיה אותו אב או אם שיהיו מוכנים לספר כיצד הם 'גונבים' בסתר קוביית שוקולד שהם אוסרים על ילדיהם לקחת. בראיון אחד על אחד קשה יותר יהיה להציף ממדים כאלה של התנהגות הקשורה לצריכת שוקולד. דוגמה אחרת קשורה לתפישה התדמיתית של מותג או ארגון מסוים. לא תמיד אנשים מודעים לשאלה למה הם אוהבים מותג אחד ודוחים מותג אחר. בדיון הקבוצתי הסיבות מועלות בצורה מילולית גלויה וכלל הנוכחים נעשים מודעים להן.
 
קבוצת המיקוד איננה כלי דיווחי, כלומר, ערוץ שבאמצעותו הנחקרים מדווחים על ידע שלהם בנושא זה או אחר. קבוצות 'דיווחיות' מחמיצות את העיקר, שהוא כאמור האפשרות 'לחלץ' מהנחקרים רגשות, התלבטויות, תיסכולים וכיוצא בזה. המנחה המיומן ידע כיצד לעודד כל משתתף להביע את דעתו. כלי מחקרי זה פותח על ידי פסיכולוג אמריקאי בשם רוברט מרטון, בשלהי מלחמת העולם השנייה. מרטון החל בראיונות קבוצתיים כאמצעי חסכוני לאיסוף מידע, והבין שהאינטראקציה הבין-אישית מספקת כר פורה להעלאת רגשות ומחשבות. 

שימוש נוסף בקבוצות מיקוד נעשה כדי לרדת לעומקם של פרטים. במקרים רבים תוצאות של סקר לא נותנות לנו אפשרות לקבל אמירה ממשית, אין תוצאה חד משמעית שאותה ניתן להקיש מהנתונים, ולכן במקרים אלו, לאחר המחקר הכמותני משתמשים בקבוצת מיקוד כדי להבהיר וללבן סוגיות מעורפלות. במקרה זה, קבוצת המיקוד היא כלי מחקרי נוסף על הכלי המחקרי הקודם. מקובל לחשוב שסקר כמותני מסוגל לענות בצורה טובה על שאלה של "כמה": כמה אנשים יצביעו ל... או כמה אנשים אוכלים יוגורט... או כמה אנשים נוסעים באוטובוס מדי יום?" אך שאלות ה- "למה": למה מעדיפים את היוגורט הזה? או "למה לא אוהבים את המועמד הזה לבחירות המקומיות?" נותרות ללא מענה, או עם מענה חלקי בלבד. קבוצות המיקוד מסייעות להעמיק בנושאי "הלמה". 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:שיטות מחקר במדעי החברה
קטגוריה:שיווק
קטגוריה:מחקר איכותני
גליום ארסניד

[[תא יחידה של גליום ארסניד]]

גליום ארסניד (נוסחה כימית: GaAs, לעיתים נהגה בעברית כ"גאס") הוא חומר מוליך למחצה מורכב מסדרת III-V, כלומר - חומר המורכב משני יסודות מהטורים השלישי (III) והחמישי (V) בטבלה המחזורית - מגליום ומארסן. חומר זה הוא מוליך למחצה, בדומה לצורן ולגרמניום (השייכים לטור הרביעי).

הגליום ארסניד הוא מוליך למחצה בעל פער אנרגיה ישיר, וזאת בניגוד לצורן ולגרמניום בעלי פער האנרגיה הלא-ישיר. תכונה זו מקנה לגליום ארסניד יתרונות במיוחד בהתקנים אלקטרואופטיים כגון לייזרים, דיודות פולטות אור (LED), תאים סולאריים ועוד. לגליום ארסניד פער אנרגיה של 1.424 אלקטרון וולט, הגבוה מזה של סיליקון (1.12 אלקטרון וולט) ושל גרמניום (0.66 אלקטרון וולט). ניתן להנדס את פער האנרגיה של גליום ארסניד באמצעות סגסוג. לדוגמה ניתן להקטין את פער האנרגיה באמצעות סגסוג של אינדיום, ולהגדיל את פער האנרגיה באמצעות סגסוג של אלומיניום.

פרוסה בקוטר 2 אינץ' של גליום ארסנייד חד-גבישי עם אוריינטציית פני-שטח (100). על גבי הפרוסה ניתן להבחין בהשתקפות של כפפת ניטריל בצבע סגול.

==יישומים==
תהליך ההפקה והעיבוד של גליום ארסניד הוא תהליך יקר בהשוואה לזה של הצורן (סיליקון). עם זאת, לגליום ארסניד מספר יתרונות חשובים על פני הצורן, ועל כן משתמשים בו ביישומי מיקרואלקטרוניקה ואלקטרואופטיקה מסוימים, יש לחומר יתרונות על צורן:
*מעגלי מיתוג מהירים מאוד (בקצבי מיתוג של 10 ג'יגה הרץ ומעלה).
*מעגלי הספק גבוה בתדרי רדיו ומיקרו-גל.
*מעגלי צומת מעורב (Hetero-junction) בהם נעשה שימוש בגליום ארסניד ובתרכובות אחרות של גליום-אלומיניום-ארסניד או אינדיום-אלומיניום-גליום-ארסניד.
*מעגלים אלקטרו-אופטיים, בעיקר בתחום התקשורת האופטית באורך גל 1.3 מיקרון.

==התקנים אלקטרוניים==
ההתקנים העיקריים שמיושמים בגליום ארסניד הם הטרנזיסטור הביפולרי והתקן ה-MES-FET על נגזרותיו. התקני MOSFET, שהובילו את שבבי הסיליקון לדומיננטיות מלאה בתחום המעבדים האלקטרוניים, הם בעייתיים ליישום בגליום ארסניד עקב הקושי להצמיד לגביש הגליום-ארסניד שכבת מבודד בעלת תכונות חשמליות מתאימות, בעוד שבסיליקון התהליך הוא קל ופשוט, בעיקר בהתבסס על תחמוצת סיליקון. לפיכך, הגליום ארסניד לא התפתח לתחום ה-VLSI ורמת האינטגרציה בו היא לרוב נמוכה. ישנם מקרים של מוצרים מסחריים, בהם קיימת דרישה לפונקציונליוּת לוגית בנוסף לרכיב גליום ארסניד. במקרים כאלה, משולבת פיסת גליום ארסניד לצד פיסת סיליקון המממשת את הפונקציה הלוגית.

עם זאת, בשנים האחרונות נעשים מאמצים רבים להנדסה של תחמוצות מתאימות על גבי גליום ארסניד ואינדיום גליום ארסניד, על מנת ליצור התקני MOSFET על בסיס מוליכים למחצה אלה. עיקר המאמצים מתמקדים בהנדסה של פני השטח בין התחמוצת למוליך למחצה על מנת לצמצם את מספר מלכודות פני השטח והמצבים האלקטרוניים, אשר פוגעים בביצועים של התקני MOSFET.

בתחילת המאה ה-21 החלה מגמה של שימוש במוליך למחצה מורכב נוסף, אינדיום-פוספיד (InP), אשר לו מספר יתרונות על פני הגליום ארסניד. ב-2005 הצליחו חוקרים לבנות התקן משולב של שני חומרים אלו כדי ליצור טרנזיסטור בעל מהירות העולה על 600 גיגה הרץ

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוליכים למחצה
קטגוריה:תרכובות אי-אורגניות
קטגוריה:גורמים מסרטנים
קטגוריה:גליום: תרכובות
ערפדים

ערפדים או עַרְפָּדִיִּים (שם מדעי: Desmodontinae) היא תת-משפחה במשפחת הזיזפיים. לעיתים נחשבת למשפחה נפרדת – ערפדיים, ואז שמה המדעי הוא Desmodontidae.

== מיון ==
הערפדים הם עטלפים הניזונים מדם ומצויים בדרומה של אמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. כוללים שלושה מינים המשתייכים לשלושה סוגים שונים, כל אחד מהם מין יחיד בסוגו:
* ערפד מצוי (Desmodus rotundus), מהסוג ערפד (Desmodus)
* ערפד לבן-כנפיים (Diaemus youngi)
* ערפד שעיר-רגליים (Diphylla ecaudata)

==ראו גם==
*הערפד בפולקלור
*ערפד חקיין

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זיזפיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:יונקים ארסיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1845
ועדת הייקראפט

ועדת הייקראפט (באנגלית: Haycraft Commission of Inquiry) הייתה ועדת חקירה שהוקמה ביוזמת הבריטים ב-1921, בעקבות מאורעות תרפ"א, ומטרתה לחקור את הסיבות שהובילו למאורעות. בראש הוועדה עמד השופט סר תומאס הייקראפט, שעמד בראש בית המשפט העליון של ארץ ישראל שתוארו Chief Justice (במינוח העברי של אותם ימים "זקן השופטים").

==מסקנות==
בתום שמיעת העדויות של כל הצדדים פורסמו מסקנות הוועדה:

לגבי הערבים טענה הוועדה, כי אמנם הערבים פתחו במאורעות, אולם ההתפרצות נבעה כתוצאה מחשש אמיתי בקרב הערבים לפגיעה בפרנסתם. הוועדה טענה כי הערבים חוששים משינוי האופי הערבי של ארץ ישראל, מהשתלטות היהודים על האדמות ומאותם צעירים בעלי תפיסה קומוניסטית. המסקנות היו כי כל עוד הבריטים ימשיכו לעודד עלייה יהודית באמצעות אישורי עלייה והתיישבות יהודית, תימשך אלימות הערבים.

מסקנות אלו חיזקו את הקיצונים הערבים. במקביל בעיתונות הערבית ובעיתונות האנגלית הופיעו מאמרים קיצוניים נגד העולים הקומוניסטים שמסכנים את האינטרסים הבריטיים באזור.

את מנהיגי "ועד הצירים" מבקר הדו"ח על כך שהם נתנו פרשנות קיצונית לכתב המנדט מזו שניתנה על ידי הממשלה הבריטית. בסיום הדו"ח נכתב -"צריך להסביר למהגרים את זאת! תהיינה תביעותיהם הדתיות וההיסטוריות אשר תהיינה - סוף סוף הן מחפשים הם בית בארץ שלפי שעה יש בה רוב ערבי, וכי עליהם להאחז בעמדה של מתינות כלפי העם אשר בקרבו רוצים הם בוודאי לשבת בשלוה ובידידות. מצד שני צריכים נכבדי הערבים להסביר די באר לערבים, שבשום אופן אין כפרה למעשי רצח, שוד, כפייה וביזה."

מסקנות הוועדה הובילו לפרסום הספר הלבן הראשון בשמו של צ'רצ'יל. במקביל להוצאת הספר הציע הרברט סמואל לערבים להקים "מועצה מחוקקת". ב"מועצה המחוקקת" ישבו יהודים, ערבים ובריטים. היהודים קיבלו את הרעיון אולם הערבים סירבו לקבל קיום יהודי בא"י. לאחר דחיית רעיון ה"מועצה המחוקקת", פורסם הספר הלבן הראשון.

אוסף ועדת החקירה לעניין מאורעות תרפ"א שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* כתב המינוי של הוועדה – .

==הערות שוליים==

קטגוריה:1921
הייקראפט
ליזיס

ליזיס (ביוונית עתיקה: Λῦσις; נפטר בשנת 390 לפנה"ס) היה פילוסוף מאסכולת פיתאגורס, שמוצאו היה במושבות היווניות בדרום איטליה.

ליזיס חי כפליט מדיני בתבאי, תחת חסות משפחתו של אפמינונדס הצעיר. הוא שימש כמורה לפילוסופיה של אמפמינונדס, והיה בעל השפעה רבה על הנער ועל עיצוב אישיותו.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קצרמר יוון העתיקה
קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
פלורה

תרשים סכמטי המדגים את הפלורה על אי
הפלורה של יערות הגשם של [[פנמה, בהם שלל גדול של מיני צומח.]]
אורנים בצרפת. ביערות מחטניים ישנם רק מיני עצים וצמחים בודדים.]]
פְלוֹרָה (מלטינית: Flora) או צמחייה היא אוסף כל מיני הבר שנמצאים בחבל ארץ מוגדר ומסוים. עמם נמנים באותהּ מידה צמחים זעירים ונדירים שמופיעים רק פעם אחת וצמחים גדולים ונפוצים השולטים בנוף. המונח המקביל לבעלי חיים הוא "פאונה". אוסף הצמחים ובעלי החיים יחד נקרא "ביוטה". לעיתים כוללים במונח פלורה גם חיידקים ואצות.

המילה פלורה מתייחסת גם לספר או פרסום מדעי המונה ומתאר בליווי איורים את אינוונטר הצמחים בארץ או בחבל ארץ מסוים. לדוגמה הפלורה של ארץ ישראל, על פי המיון הגאוגרפי המקובל בבוטניקה, נקראת פלורה פלשתינה (Flora Palaestina) והיא פורסמה על ידי האקדמיה הלאומית למדעים בישראל.

מקור המילה "פלורה" בלטינית, ובמקור היא מתייחסת לאלת הפרחים הרומית פלורה.

==ראו גם==
* צומח (פיטוגאוגרפיה)
*אנדמיות (ביולוגיה)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.tropicos.org/Project/Palaestina פלורה פלשתינה, צמחית ארץ ישראל באתר הגן הבוטני של מיזורי]
* [http://www.flowers-gardens.net/flora.html הפלורה בעולם בחלוקה ליבשות]
* [http://florabrasiliensis.cria.org.br/ הפלורה של ברזיל מאת מארציוס, אייכלר ואורבאן במהדורה סרוקה. נכתבה בין השנים 1840 ו-1906]

*
קטגוריה:אקולוגיה של צמחים