OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Songs From The Wood

Songs from the Wood (מאנגלית: שירים מהיער) הוא אלבום משנת 1977 של להקת ג'ת'רו טאל.
== הפקה ==
האלבום היה הראשון מבין שלושה אלבומי פולק רוק שהוציאה הלהקה: Songs from the wood, Heavy Horses ו-Stormwatch. אלבום זה היה האלבום הראשון של הלהקה שקיבל ביקורות חיוביות מאז האלבום Living in the Past בשנת 1972.

האלבום רווי בדימויים מהפולקלור והפנטסיה הבריטית ומנגינות תואמות.

בשנת 2003 יצאה גרסה מחודשת דיגיטלית של אלבום זה אשר הכילה שתי רצועות נוספות, ביניהן ביצוע חי של השיר Velvet Green.

== רשימת רצועות ==
<div style="direction: ltr;">
# "Songs From The Wood" – 4:52
# "Jack-In-The-Green" – 2:27
# "Cup Of Wonder" – 4:30
# "Hunting Girl" – 5:11
# "Ring Out, Solstice Bells" – 3:43
# "Velvet Green" – 6:03
# "The Whistler" – 3:30
# "Pibroch (Cap In Hand)" – 8:27
# "Fire At Midnight" – 2:26
# "Beltane" בונוס) – 5:19)
# "Velvet Green" בונוס) – 5:56)
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.mitkadem.co.il/files/artists/jethrotull/jethro-tull-songs-wood.html תיאור האלבום ומילות השירים] באתר [http://www.mitkadem.co.il/ mitkadem.co.il]

קטגוריה:אלבומי 1977
קטגוריה:אלבומי ג'ת'רו טאל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
טרבל (שליט בולגריה)

החאן טֶרְבֶל (בבולגרית: Тервел, ביוונית טרבליס) היה בנו ויורשו של אספרוך, שליט בולגריה של חבל הבלקן בין השנים 701–721.

אחרי פלישת הערבים לאימפריה הביזנטית והחלשותה של האימפריה, התחזקו גם הבולגרים. בקרב אנכיאלו, הבולגרים, יחד עם בני בריתם הסלאבים ניצחו את כוחותיו של יוסטיניאנוס השני. כתוצאה מכך הביזנטים חתמו על הסכם שלום עם הבולגרים ובכך הכירו בקיומה של המדינה החדשה כמדינה עצמאית, תאריך זה נחשב לשנת לידתה של האימפריה הבולגרית הראשונה, אשר השתרעה בשטחי מואסיה וחלקים מתראקיה ומקדוניה.

טרבל היה מקורב ליוסטיניאנוס השני בתקופת גלותו של יוסטיניאנוס. אחרי ניסיון ההתנקשות בחייו נמלט יוסטיניאנוס אל טרבל וכרת איתו ברית: טרבל העמיד 15,000 פרשים בולגרים לעזרת יוסטיניאנוס, כדי שיוכל לכבוש בחזרה את השלטון בביזנטיון ובתמורה הבטיח יוסטיניאנוס להשיא לטרבל את בתו, אנסטסיה, לאישה ולהעניק לו את התואר קיסר וגם שטחים נוספים.

הלחימה ארכה כשנתיים ובמהלכה הצליחו הכוחות הבולגרים והביזנטים להשמיד את הכוחות הערביים הרכובים ואת הצי הערבי בים השחור, ובמספר ימים נוספים לחסל את שארית הצבא. צעד זה הביא לסיום הניסיונות הערבים (החליפות של בית אומיה) לחדור ליבשת דרך חצי האי הבלקני. עזרת הבולגרים הייתה כה משמעותית עד שמשוררים ומוזיקאים ביצירותיהם העניקו לחאן טרבל את הכינוי "מושיע אירופה".

לאחר שובו לשלטון קיים יוסטיניאנוס את הבטחותיו וטרבל היה הבולגרי הראשון שנשא את התואר קיסר. בתקופתה זו נוצר תבליט הרוכב ממדרה, שמסמל את הכרתה של האימפריה הביזנטית בממלכה הבולגרית החדשה, אשר בשנת 1979, הוכרז אתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה
קטגוריה:נפטרים ב-721
רוני קולמן

רוני קולמן - 2009
רוני דין "ביג רון" קולמן (באנגלית: Ronnie Dean "Big Ron" Coleman; נולד ב-13 במאי 1964 מונרו, לואיזיאנה) הוא מפתח גוף אמריקאי. נכון ל-2007 מתגורר קולמן בארלינגטון שבטקסס. קולמן זכה 8 פעמים בתחרות מר אולימפיה ומחזיק בשיא של מספר הזכיות הרב ביותר במר אולימפיה יחד עם לי הייני שזכה מספר פעמים זהה. ידוע גם בכינויו המלך (The King).

== בתחום פיתוח הגוף ==

משקלו בעת התחרות עומד על 150 ק"ג - המתחרה הכבד ביותר אי פעם. משקלו של קולמן ב"אוף סיזן" (התקופה שבמהלכה מפתחי הגוף מפתחים מסת שריר גבוהה ועולים במשקל) עומד על כ-169 ק"ג. ב-7 באפריל 1990 השתתף לראשונה בתחרות. הייתה זו תחרות "מר טקסס", ובה זכה בקטגוריית משקל כבד ואלוף האלופים הכללי, אז היה משקלו 214 פאונד (כ-97 ק"ג).

ב-1998 זכה קולמן לראשונה בתואר מר אולימפיה (התואר הנחשב ביותר למפתחי הגוף בעולם) כשגבר על פלקס ווילר וקווין לברוני, שהיו המועמדים העיקריים לזכייה. מאז זכה בתואר שמונה פעמים ברציפות, עד שהפסיד לג'יי קאטלר בשנת 2006. קולמן השתתף בפעם האחרונה במר אולימפיה בשנת 2007, בניסיון לזכות בתואר בפעם התשיעית ובכך לשבור את השיא של לי הייני, אך הפעם הגיע למקום הרביעי בלבד, בעוד שיריבו ג'יי קאטלר זכה בפעם השנייה ברציפות. לאחר התחרות, בנאום מרגש שנשא בפני העיתונות, הצהיר רוני קולמן כי הוא פורש מתחרויות.

ב -30 ביוני 2009 קולמן הצהיר ברדיו MuscleSport כי הוא יתחרה במר אולימפיה 2010. קולמן גם ציין כי הוא לא ישתתף בתחרות מר אולימפיה 2009 עקב מחסור בזמן לאימון. ב-2010 בסופו של דבר לא השתתף, ויריבו ג'יי קאטלר זכה שוב בתואר "מר אולימפיה". שיא משקל ההרמה של קולמן בתרגיל "סקוואט" כ- 380 קילוגרם.
גובהו של רוני קולמן הוא 1.80

== חיים אישים ==
בנוסף לעיסוקו בפיתוח גוף, קולמן מקפיד לבקר בכנסייה בכל יום ראשון, ועובד במשרה חלקית כשוטר במחלקת משטרת התנועה. כמו כן, הוא חתום על חוזה פרסום גדול עם BSN, חברת תוספי תזונה.
קולמן נישא בפעם הראשונה בגיל 43 לרואידה בדצמבר 2007, ונולדו לו שתי בנות, ולנסיה ודניאל.

== ראו גם ==
* מר אולימפיה
* פיתוח גוף

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מפתחי גוף אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
בית מנחם אוסישקין (ירושלים)

בית מנחם אוסישקין המכונה גם בית מחנים הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב אוסישקין 7 (פינת רמב"ן 32).

==היסטוריה==
בין השנים 1922–1927 התגורר מנחם אוסישקין בבית מחניים שברחוב שבטי ישראל. אוסישקין שכר את הבית מאגודת "האחים" שמקום מושבה בלונדון, שיפץ את הבית וריהט אותו בפאר רב. בשנת 1927, לאחר רעידת אדמה שפגעה בבניין אוגוסטה ויקטוריה שבו התגורר הנציב העליון הבריטי הפקיע הנציב את בית מחניים ועבר לגור בו, ואוסישקין, על אף מחאותיו, נאלץ לעזוב את המבנה. אוסישקין החליט לרכוש מגרש ברחביה ולבנות עליו את ביתו, שנבנה על פי תוכניותיו של האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי בשנת 1931.

במבנה היו שלוש דירות - שתי דירות בקומת הקרקע עבור בנו ובתו של אוסישקין ודירה נוספת בקומה העליונה בה התגורר אוסישקין. מעל הכניסה למבנה הוצב השלט "מחנים" בעברית (בעוד שבבית מחניים השלט הוא באנגלית) - זכר למבנה אותו נאלץ אוסישקין לעזוב. במרפסת המבנה הגדולה נהג אוסישקין להקים סוכה מידי חג סוכות ולארח את ראשי היישוב היהודי וראשי המנדט הבריטי.

אוסישקין זכה להנצחה כבר בחייו: לכבוד יום הולדתו ה-70 החליט ועד שכונת רחביה בירושלים להסב על שמו את רחוב קרן קיימת לישראל<ref></ref> בו הוא התגורר. בעקבות כך, רח' שמואל הנגיד שונה לרח' קרן קיימת לישראל, ושמו של שמואל הנגיד הונצח ברחוב סמוך. ישנה גרסה נוספת שהשתרשה, לפיה שמו הקודם של רח' אוסישקין היה יהודה הלוי. עם זאת, המקורות ההיסטוריים אינם תומכים בגרסה זו, ובפרט מראים שיהודה הלוי היה שמו הקודם של גן הכוזרי.

==תמונות==
{|
|-
| שם הבית בפתח המבנה|| שם הבית בפתח המבנה
|}
==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996. 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

מנחם אוסישקין
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
מנחם אוסישקין
קטגוריה:מנחם אוסישקין
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
בית ארתור רופין

בית ארתור רופין הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב רמב"ן 30.

==היסטוריה==
ארתור רופין היה ממיסדי שכונת רחביה, בהיותו זה שהחליט על רכישת הקרקע מהכנסייה היוונית אורתודוקסית על ידי חברת הכשרת היישוב. את ביתו של רופין תכננו האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר שתכננו מבנים רבים נוספים בשכונה. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי, אולם שילב מספר מוטיבים מזרחיים. הבנייה החלה בשנת 1924 והסתיימה בשנת 1925. היה זה אחד המבנים הראשונים בשכונה שנבנה על ידי פועלים עבריים. את פנים המבנה עצבה רעיתו של ארתור רופין - חנה.

על בניית הבית מספר רופין סיפר בזכרונותיו:

בעת הקמתו היה לבית קומה אחת, ובגינת הבית נבנתה בקתת גנן. הקומה השנייה נוספה בשנת 1931 והושכרה לדיירים. בביתו נהג ארתור רופין להיפגש עם מנהיגי היישוב העברי (ובהם אחד העם וחיים ארלוזורוב) ומנהיגי המנדט הבריטי (ובהם הנציב העליון ארתור ווקופ). ש"י עגנון נהג לבקר בבית דרך קבע.

רופין נפטר מהתקף לב בעודו עובד בגינתו, בשנת 1943. חנה רופין התגוררה בבית עד פטירתה בשנת 1985. בשנת 1989 נוספו למבנה ארבע קומות, בתכנונם של האדריכלים דורית ודורון הוק. המבנה המקורי נהרס ברובו ורק החזיתות נותרו.

== גלריה ==
<gallery>
RupinHouse.jpg|בית ארתור רופין, 1925 - 1937
Arthur Ruppin house(1).JPG|קשתות בדלת ובחלונות בבית רופין
Arthur_Ruppin_house.jpg|בקתת הגנן בבית רופין
Jerusalem Ramban street 30.jpg
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* ארתור רופין, פרקי חיי, תל אביב 1968.

==קישורים חיצוניים==

* 
קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:הנצחת ארתור רופין
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
סטורם

סטורם (באנגלית: Storm, בעברית: "סופה") היא דמות בדיונית של גיבורת על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Giant-Size X-Men #1 ממאי 1975 ונוצרה על ידי הכותב לן ויין והמאייר דייב קוקראם. 

סטורם היא האלטר אגו של אורורו מונרו (לעתיד אורורו איקאדי טצ'אלה), חברה בכירה בקבוצת האקס מן, המורכבת ממוטאנטים שונים שבראשה פרופסור אקס. כוחותיה הם שליטה מוחלטת במזג האוויר. 

אמה הייתה משבט אפריקאי מיוחד, והיא התחתנה עם צלם טבע אמריקאי, שלימים היה אביה של סטורם. סטורם נולדה באמריקה, וכשהייתה בת חצי שנה עברה משפחתה למצרים. לאחר חמש שנים במצרים, התרסק מטוס לתוך ביתם של משפחת מונרו. בתאונה נהרגו הוריה של סטורם, אך היא שרדה. סטורם סובלת מקלסטרופוביה (פחד ממקומות סגורים) כנראה בגלל תאונה זו. בשנים שלאחר מכן עבדה ככייסת במצרים ונשלטה על ידי מלך הצללים, ישות טלפתית חזקה מאוד מממד אחר, עד שמצא אותה שם פרופסור אקסבייר, ולקח אותה איתו לבית ספרו. בעיני שבט קטן של אפריקנים היא נחשבת לסוג של אלה. בנה (לא ביולוגי, אלא נקרא כך עקב הצלתו מיד לאחר לידתו) מיג'נרי חי עם אמו הביולוגית באפריקה. פעמים רבות הייתה סטורם מנהיגת האקס-מן, היא בעלת כוחות פיזיים חזקים ביותר ויכולת מנהיגות. 

דמותה של סטורם מדורגת במקום ה-42 ברשימת גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותה של סטורם בסרטי הלייב אקשן "אקס-מן", "אקס-מן 2", "אקס-מן 3: המפלט האחרון" ו"אקס-מן: העתיד שהיה" גילמה השחקנית האלי ברי. את דמותה הצעירה בסרטים "אקס-מן: אפוקליפסה" ו"אקס-מן: הפניקס האפלה" גילמה השחקנית אלכסנדרה שיפ, שגם הופיעה בקמע ללא קרדיט ב"דדפול 2".

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.marvel.com/characters/storm דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Storm דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:מורים בדיוניים
קטגוריה:קוסמים בדיוניים
קטגוריה:דמויות שחורות בסרטים
קטגוריה:אפרו-אמריקאיים בדיוניים
צחי בן ציון

יצחק (צחי) בן ציון
יצחק (צחי) בן ציון (נולד ב-6 בפברואר 1964), רופא, פסיכיאטר וסקסולוג ישראלי. משמש כפסיכיאטר הראשי של מחוז דרום של שירותי בריאות כללית וכמנהל המרפאה לבריאות מינית במרכז הרפואי האוניברסיטאי "סורוקה" לנגב. בעבר כיהן כסגן-מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה וכפסיכיאטר הראשי של קופת חולים לאומית. פרט לפעילותו הרפואית, נודע גם כמספר סיפורים וכאמן סטנד-אפ.

== ביוגרפיה ==

בן ציון נולד בבת ים לאביו שלמה-נתנאל שהיה מורה ולאמו אלקה שהייתה ספרנית. הוריו היו ניצולי שואה ילידי בוקובינה, שעלו מרומניה. 
הוא סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 16, והמשיך מיד ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בצה"ל שירת בחיל המודיעין. לאחר מכן החל ללמוד מתמטיקה בטכניון, אך החליט לשנות כיוון אחרי שנה, ועבר ללימודי רפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לאחר סיום לימודי הרפואה ב-1990, התמחה באורולוגיה, אך בשל רצונו לעבוד כרופא מין, פרש במחצית ההתמחות ופנה להתמחות בפסיכיאטריה - אותה השלים ב-1998. לקראת סוף ההתמחות בפסיכיאטריה נסע להולנד והשתלם ברפואת מין. הוא בעל הסמכה לרפואת מין מהאיגוד האירופי לרפואת מין FECSM. כמו כן השתלם בדנמרק ואיטליה וזכה לתואר מומחה אירופי לטיפול בהפרעות במצב רוח וחרדה ESAMD.

בן ציון כיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה, ומנהל המרפאה לטיפול בהפרעות ובתפקוד המיני והזוגי במרכז. משמש כמזכיר החברה הישראלית להפרעות בתפקוד המיני וחבר באיט"ם - האגודה הישראלית לטיפול מיני. ייסד וניהל את פורום הסקסולוגיה הראשון בעברית באינטרנט, מנהל פורום מין וזוגיות באתר האינטרנט של שירותי בריאות כללית, שם מוצגות גם הרצאותיו. כיום מנהל את פורום ההפרעות בתפקוד המיני באתר "כמוני". 

ב-2010 עזב בן ציון את בית החולים סורוקה לאחר מחלוקת עם הנהלת בית החולים, לאחר שלטענתו סירבה לנקוט הליכים נגד רופא בכיר שתקף אותו מילולית וגרם לו להתקף לב. הוא מונה לתפקיד הפסיכיאטר הראשי ומנהל השירות הסקסולוגי בקופת חולים לאומית.הוא היה שותף בכיר בעצוב הרפורמה בבריאות הנפש והקים ארבע מרפאות בריאות נפש מחוזיות וקרא להן מרפאות "ציפור הנפש". 

לקראת כניסת הרפורמה בבריאות הנפש לתוקפה, התבקש בן ציון לשוב לשירותי בריאות כללית ולהקים מחלקה חדשה לבריאות הנפש במחוז הדרום ולשוב לנהל את המרפאה לבריאות מינית ב"סורוקה". 

בשנים 2014, 2015 נבחר לאחד ממאה הרופאים הטובים בישראל מטעם המגזין "פורבס". ב-2012 הרצה במסגרת אתר ההרצאות TED.

במאי 2018 עלתה לשידור בערוץ רשת התוכנית "הזדמנות אחרונה לאהבה" העוסקת בזוגות העומדים בפני גירושין, ובה משמש בן ציון כמגשר בין בני הזוג.

בן ציון נשוי ואב לארבעה, גר בעומר.

== ספרים שכתב ==
* סקס: לא מה שחשבת, הוצאת אורנית, 2003
* סודות מחדר המיטות עם ד"ר צחי בן ציון - המדריך למיניות בריאה, הוצאה עצמית, 2020

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.facebook.com/DrZahyBZ/ דף הפייסבוק של בן ציון]
* [https://web.archive.org/web/20070809013135/http://www.clalit20plus.co.il/clalit/sex/default.asp צחי בן ציון בהרצאה באוניברסיטת בן-גוריון]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכיאטרים ישראלים
קטגוריה:סקסולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה
קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:סגל לאומית שירותי בריאות
קטגוריה:בוגרי תיכון שז"ר (בת ים)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:אנשי הדור השני לשואה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
לקסיקון אופק לספרות ילדים

עטיפת הכרך הראשון
לקסיקון אוֹפק לספרות ילדים הוא לקסיקון בשני כרכים הכולל כאלפיים ערכים, ונועד להביא בקיצור את תולדות מחברי ספרי הילדים ואת עיקרי יצירותיהם. הוא נערך על ידי ד"ר אוריאל אופק ויצא בהוצאת זמורה ביתן, תל אביב, בשנת 1985. 

הכרך הראשון כולל את הערכים מהאות א' עד כ', והכרך השני את שאר הערכים. הלקסיקון נערך במשך עשרים שנה. עורך הלקסיקון, אוריאל אופק, מבהיר במבוא לספר כי מקצוע ספרות ילדים הוא בעל השפעה עמוקה על גיבוש טעמנו ועיצוב אישיותנו, ובכך הוא מדגיש את חשיבות הלקסיקון. 

בלקסיקון נכללים מחברים מהסוגים הבאים:

* סופרים קדוּמים, כמו איסופוס היווני או ברכיה הנקדן.
* סופרים למבוגרים הנקראים בעיקר על ידי ילדים ונוער, כמו דניאל דפו שחיבר את "רובינזון קרוזו".
* סופרים הכותבים הן לצעירים והן למבוגרים, אך הדגש בכתיבתם הוא לצעירים.
* הוגי דעות, מחנכים, מו"לים, עורכי עיתונים ואומנים העוסקים בספרות הילדים, כמו משה דפנא ומשה אהרון בייגל.
* סופרים הכותבים בעיקר לצעירים, כמו עמוס בר ופוצ'ו, מרי מייפס דודג'.

בכל ערך יש פרטים על חיי הסופר, על ייחודו ועל יצירותיו וכן פירוט, עד כמה שניתן, של יצירותיו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
קטגוריה:ספרות ילדים ונוער
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
עידן סרור

עידן סרור (נולד ב-5 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל גדרה מליגה ב'.

==קריירה==
סרור החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת. בשנת 2005 הושאל השחקן להפועל פתח תקווה לשתי עונות (עד לסיום עונת 2006/2007). בעונה הראשונה בקבוצה לא זכה לדקות משחק רבות, גם בגלל סכסוך עם מאמן הקבוצה דאז, אייל לחמן. בעונתו השנייה בפתח תקווה (לאחר עזיבת לחמן) ירדה הקבוצה לליגה הלאומית, למרות יכולת אישית טובה של השחקן. בשנת 2007 היה שותף השחקן לעליית הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה לנבחרות צעירות, ולאחר מכן חזר סרור להפועל תל אביב.

בתחילת עונת 2007/2008, לפני יציאתה של הפועל תל אביב למחנה אימונים, הוצע לסרור חוזה ארוך-טווח, אך האחרון סירב. בתגובה החליטה הנהלת הפועל תל אביב להשאירו בארץ בזמן מחנה האימונים. בעזרת סוכנו ועורך דינו חשד סרור כי החוזה עם הפועל תל אביב לא תקף, לפי התקנה כי קטינים לא יכולים לחתום על חוזה שאורכו מעל ל-4 שנים. הנהלת הפועל מצידה טענה כי החוזה תקף, מפני שהחוק נחקק לאחר חתימת החוזה. בורר מטעם ההתאחדות לכדורגל קבע כי טענותיו של סרור לא מתקבלות וחוזהו תקף. לאחר עונה בה לא מצא את מקומו בהרכב האדומים היה סרור חלק מעסקה, במסגרתה עבר לעירוני קריית שמונה יחד עם חברו לקבוצה דני בונדר, ובתמורה קיבלה הפועל תל אביב את החלוץ עדן בן בסט. בעונת 2009/2010 הושאל שוב להפועל פתח תקווה, ובסופו של דבר שוחרר מהפועל תל אביב.

לקראת עונת 2010/2011 חתם סרור בקבוצת הפועל רמת גן, ובפברואר 2011 עבר למ.ס. אשדוד, שם שיחק עד תום העונה. לאחר מכן חיפש לעצמו קבוצה, ובנובמבר 2011 עבר לשחק לראשונה בקריירה בקבוצה שלא מליגת העל, וחתם בשורות מ.ס. כרמיאל/צפת מליגה א'. בינואר 2012 חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית.

את עונת החל בקבוצת אורתודוקסים לוד מליגה א', וב-20 בנובמבר 2012 חתם בקבוצת הפועל מרמורק. בספטמבר 2013 הושאל לקבוצת מכבי באר יעקב. ב-15 בספטמבר 2014 חתם סרור בקבוצת בני אילת מליגה ב', במדיה כבש עשרה שערים עד תום העונה וסייע לה להעפיל לליגה א'. בעונת המשיך סרור בבני אילת וכבש חמישה שערים בליגה א'.

בקיץ חתם סרור בקבוצת הפועל הוד השרון מליגה א'. ב-28 באוקטובר 2017 עזב את הקבוצה והושאל לעירוני בני כאבול מליגה ב', במדיה ערך שתי הופעות, וב-22 בנובמבר 2017 עבר לבית"ר כפר סבא מליגה א'.

ב-24 ביולי 2018 חתם סרור בהפועל רובי שפירא חיפה מליגה א', אך כעבור חודש שוחרר מבלי ששיחק במדי הקבוצה, וב-23 בספטמבר חתם בהפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום. ב-27 במאי 2019 חתם בשמשון בני טייבה מליגה ב', וב-27 בנובמבר 2019 עבר לבית"ר פתח תקווה מאותה הליגה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=363 עמוד השחקן] באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה
* רון עמיקם, [http://www.nrg.co.il/online/71/ART2/294/537.html נוף לכנרת: עידן סרור בדרך למטה], באתר nrg מעריב, 1 באוקטובר 2011
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני סקציה נס ציונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל מרמורק
קטגוריה:כדורגלני הפועל הוד השרון
קטגוריה:כדורגלני בית"ר כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני הפועל רובי שפירא חיפה
קטגוריה:רמלה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986
קטגוריה:בוגרי תיכון עמל א' רמלה
טרפנטין

גלויה משנת [[1913, בה מצוירים פועלים מפיקים שרף מאורנים, עבור תעשיית הטרפנטין]]
אלפא-פינן Alpha-Pinene מרכיב עיקרי בטרפנטין
בטא-פינן
טרפנטין (באנגלית: Turpentine) הוא נוזל המופק על ידי זיקוק שרף עצים, בעיקר אורנים. הוא משמש כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית. הוא מורכב מטרפנים, בעיקר המונוטרפנים אלפא-פינן ובטא-פינן. טרפנטין טיפוסי מכיל 60%- 70% (משקלי) אלפא-פינן ו 20%-25% בטא-פינן ושורה של חומרים אחרים בהם טרפנים מחומצנים המקנים לנוזל את ריחו. יש לו ריח חזק, המזכיר את ריחו של האצטון. מקור המילה בשם היווני לעץ האלה, terebinthine, שממנו הופק במקור הטרפנטין.

==ייצור==
כאמור, אחד המקורות המוקדמים ביותר לחומר היה המין אלת טרבינת (Pistacia terebinthus), עץ ים תיכוני נפוץ.

זני האורנים המשמשים לייצור טרפנטין הם:
* Maritime Pine Pinus pinaster
* Aleppo Pine Pinus halepensis
* Masson's Pine Pinus massoniana
* Sumatran Pine Pinus merkusii
* Longleaf Pine Pinus palustris
* Loblolly Pine Pinus taeda
* Ponderosa Pine Pinus ponderosa

החומר המכונה "Canada balsam" (או "טרפנטין קנדה") הוא טרפנטין המופק משרף אשוח בלסם (balsam fir). "טרפנטין ונציה" מופק מ-Western Larch Larix occidentalis.

==שימושים תעשייתיים==
לטרפנטין שני שימושים עיקריים בתעשייה - כממס, וכחומר גלם לסינתזה אורגנית.

כממס, טרפנטין משמש לדילול צבעי שמן, לייצור חומרי ציפוי, וכחומר מקור לתעשייה הכימית. בארצות המתועשות פחת מאוד השימוש בטרפנטין כממס, והוא הוחלף על ידי תחליפי טרפנטין זולים, המופקים מנפט, בייחוד "טרפנטין מינרלי" המבוסס על ספירט לבן.

טרפנטין משמש גם כמקור לחומרי גלם לסינתזה של תרכובות כימיות ריחניות. חומרים מסחריים כמו קאמפור, לינלול, אלפא-טרפינאול וגרניול מופקים כולם מאלפא-פינן ובטא-פינן, שתי התרכובות העיקריות בטרפנטין. פיננים אלה מופרדים ומטוהרים על ידי זיקוק. תערובת הדי-טרפנים וטרי-טרפנים הנותרת לאחר הזיקוק נמכרת כשרף.

טרפנטין גם משמש כתוסף לחומרי ניקוי רבים, בזכות תכונותיו האנטיספטיות, וריחו ה"נקי".

==שימושים רפואיים==
טרפנטין משמש ברפואה מימי קדם:
* בשימוש מקומי חיצוני, טרפנטין יעיל מאוד נגד כינים.
* אם הטרפנטין מעורבב עם שמן נוסף, מתקבל חומר יעיל נגד מחלות גרון ואף, במריחה על החזה.
* בעבר נהגו לשתות טרפנטין, במטרה לחסל טפילים במערכת העיכול. מנהג זה נפסק, עקב הסכנה הרבה בשתיית טרפנטין - החומר רעיל ביותר, ויכול לגרום למוות.

==סכנות==
טרפנטין הוא ממס אורגני, ורבות מהסכנות שהוא מציב משותפות לכל הממסים האורגניים. מקורו הטבעי אינו הופך אותו לפחות מסוכן מחומר מלאכותיים. אדי טרפנטין עשויים לגרום לכוויות בעור ובעיניים, לפגיעה בריאות ובמערכת הנשימה, ולנזק למערכת העצבים אם נשאף. בבליעה החומר עשוי לגרום לאי-ספיקת כליות, ובעיות נוספות. בנוסף, הטרפנטין דליק מאוד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://environmentalchemistry.com/yogi/chemicals/cn/Turpentine.html מידע כימי] אודות טרפנטין, באתר EnvironmentalChemistry.com.
* [http://www.inchem.org/documents/icsc/icsc/eics1063.htm סכנות ודרכי טיפול בטרפנטין]
* [http://www.fao.org/docrep/V6460E/v6460e00.htm סקירה על אודות הפקת טרפנטין ושרף בעולם]
* [http://www.aviv.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=45675196&nTocEntryID=45799786#14.2391.4.none טרפנטין - אנציקלופדיית אביב]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:שרפים
הלשכה לתערוכות בין-לאומיות

הלשכה לתערוכות הבין-לאומיות (בצרפתית: Le Bureau international des Expositions; בראשי תיבות: BIE) היא הגוף המנהל של התערוכות העולמיות (אקספו). הלשכה נוסדה באמנה בינלאומית שנחתמה בפריז ב־22 בנובמבר 1928. מטרותיה של הלשכה, כפי שנוסחו באמנה, הן:
# לפקח על לוח הזמנים, המכרז, הבחירה והארגון של התערוכות העולמיות;
# ליצור מסגרת המאפשרת למדינות לשתף פעולה תחת התנאים הטובים ביותר כמארגנות של תערוכות עולמיות או כמשתתפות בתערוכות אלה באמצעות ביתנים לאומיים.

הלשכה מפקחת על שני סוגי תערוכות: תערוכות בין-לאומיות רשומות (הנקראות בדרך כלל תערוכות עולמיות) ותערוכות בין-לאומיות מוכרות (הנקראות בדרך כלל תערוכות נושא/תערוכות מיוחדות, או תערוכות בין-לאומיות).

==תערוכות עולמיות==

תערוכות עולמיות מתקיימות כל חמש שנים ונמשכות כשישה חודשים. בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות. הנושאים של תערוכות עולמיות חייבים להיות נושאים מקיפי עולם והמשתתפים חייבים לעצב ולהקים את ביתניהם. גודל הביתנים נקבע על ידי הגוף המנהל ואין הגבלה על גודל שטח התערוכה. הערים המארחות מקוות בדרך כלל לנצל את אירוח התערוכה כמנוף להתחדשות עירונית.

==תערוכות נושא ותערוכות בין-לאומיות==
תערוכות נושא מתקיימות בין שתי תערוכות עולמיות ונמשכות שלושה חודשים. בתערוכות יכולים להשתתף מדינות, ארגונים בינלאומיים, ארגונים אזרחיים וחברות מסחריות, ככל שהתצוגות עולות בקנה אחד עם נושא התערוכה. ביתני התצוגה נבנים על ידי המדינה המארחת ולא על ידי הגופים המשתתפים ואין המדינה גובה דמי שכירות או תשלום אחר עבור השימוש בביתן. הביתן הגדול ביותר בתערוכה בינלאומית מוגבל לשטח של 1,000 מ"ר ושטח התערוכה כולה אסור שיעלה על שטח של 250 דונם. הערים המארחות מבקשות בדרך כלל לנצל את התערוכה כדי לחזק את תדמיתן בזירה הבינלאומית.

== ישראל בתערוכות בין-לאומיות ==
מדינת ישראל חתמה על אמנת הלשכה לתערוכות בין-לאומיות והצטרפה לארגון ב־31 במאי 1952. ישראל הפסיקה חברותה ב־18 בפברואר 1988 ושבה והצטרפה לארגון ב־10 ביוני 1997.

=== תערוכות בין-לאומיות שהתקיימו בישראל ===
התערוכה הבינלאומית הראשונה בארץ נקראה בשם: "אקספו 1953 ירושלים - לכבוש את המדבר" והיא נערכה בשנת 1953 בבנייני האומה בירושלים.

התערוכה הבינלאומית השנייה שהתקיימה בארץ והוכרה באופן רשמי על ידי הלשכה לתערוכת בין-לאומיות הייתה:
כיבוש השממה (או בשמה הרשמי: תערוכת אקספו "ירושלים 1953") הייתה תערוכה עולמית אשר נערכה בירושלים, ישראל במרכז הקונגרסים הבינלאומי בנייני האומה בין התאריכים ה־22 בספטמבר 1953 ל־14 באוקטובר 1953. התערוכה הייתה התערוכה הבינלאומית הראשונה שנערכה בישראל, התערוכה הוכרה על ידי ה־BIE. בתערוכה השתתפו 13 מדינות וביקרו בה כמיליון וחצי מבקרים. בחודש מאי 1956 נערכה בבית דגן תערוכה מיוחדת, שהוכרה על ידי ה־BIE, בנושא: "גידול הדרים", בשם: התערוכה הבינלאומית לחקלאות במסגרת פרויקט "הקונגרס הבינלאומי הרביעי של מגדלי פרי הדר התיכון" שהתקיימה בין התאריכים 21 במאי ל־20 ביוני 1956.<ref>BIE, Member States, [https://www.bie-paris.org/site/en/israel Israel-World and Specialised Expos].</ref>

== מדינות חברות ==
נכון לשנת 2021, חברות בלשכה 168מדינות בעולם:

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.expomuseum.com/ ExpoMuseum] - היסטוריה של כל תערוכות העולם 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תערוכות
קטגוריה:ארגונים בין-ממשלתיים
סליל הלמהולץ

סליל הלמהולץ
מערכת סלילי הלמהולץ היא מערכת המאפשרת יצירה של שדה מגנטי כמעט אחיד. המערכת קרויה על שמו של הפיזיקאי הגרמני הרמן פון הלמהולץ. 

== תיאור המערכת ==
מערכת סלילי הלמהולץ מורכבת מצמד סלילים זהים אשר ממוקמים אחד מול השני, ובמרחק השווה בדיוק לרדיוס של כל אחד מהם. מזרימים דרך שני הסלילים זרם חשמלי באותה העוצמה ובאותו הכיוון. במרחב שבין שני הסלילים ייווצר שדה מגנטי כמעט קבוע בגודלו ובכיוונו. עוצמת השדה היא:
:<math> B = {\left ( \frac{4}{5} \right )}^{3/2} \frac{\mu_0 n I}{R}</math>

== פיתוח ==
חישוב מדויק של השדה בכל נקודה במרחב הוא קשה למדי ומצריך שימוש בפונקציות בסל. אולם, החישוב של השדה על הציר העובר דרך מרכז שני הסלילים הוא פשוט יותר, עקב הסימטריה של הבעיה. השדה שיוצר סליל בעל n ליפופים, רדיוס R ושזורם בו זרם I, במרחק x מעל מרכזו הוא:
:<math> B = \frac{\mu_0 n I R^2}{2(R^2+x^2)^{3/2}}</math>

נניח שסליל אחד נמצא בנקודה 0 וסליל שני מולו בנקודה a. השדה שייווצר כתוצאה מסופרפוזיציה של שני השדות הוא:
:<math> B = \frac{\mu_0 n I R^2}{2(R^2+x^2)^{3/2}}+\frac{\mu_0 n I R^2}{2(R^2+(a-x)^2)^{3/2}}</math>

עקב מבנה הבעיה, הפונקציה הזאת חייבת להיות סימטרית סביב הנקודה a/2, ולכן הנגזרת בנקודה זו מתאפסת. אם נדרוש שגם הנגזרת השנייה תתאפס נקבל:
:<math>a=R</math>

אם נחשוב על הפיתוח לטור טיילור של הפונקציה סביב R/2 נבין את חשיבות ההתאפסות של הנגזרת השנייה. ברור שעקב הסימטריה כל החזקות האי-זוגיות יתאפסו. בזכות הדרישה שלנו להתאפסות הנגזרת השנייה גם האיבר הריבועי יתאפס. כלומר, האיבר הראשון שגורם לשינוי הוא x^4 ולכן הפוקציה תשתנה מאוד לאט.

==שימושים==
* סליל הלמהולץ משמש בין השאר כאחד המרכיבים במכשיר הה-MRI.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הלמהולץ, סלילי
זינו פרנצסקאטי

זינו פרנצסקאטי (בצרפתית: René-Charles (Zino) Francescatti, 9 באוגוסט 1902 – 17 בספטמבר 1991) היה כנר צרפתי.

== קורות חייו ==
פרנצסקאטי נולד במרסיי לאב כנר, שלמד אצל קאמילו סיבורי. הוא החל לנגן בגיל חמש והופעתו הראשונה לפני קהל הייתה בנגינת הקונצ'רטו לכינור (בטהובן) בגיל 10. פרנצסקאטי התמחה בפאגאניני וההקלטה שלו לקונצ'רטו הראשון של פאגאניני נחשבת עד היום לאחת הטובות ביותר מאז ומעולם. עוד הקלטה היסטורית של פרנצסקאטי היא לסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן עם רובר קאסאדסי. נוסף להצטיינותו בטכניקה כנרית, גם הפליא לנגן את כל הקונצ'רטי הגדולים. הביצוע שלו לקונצ'רטו השלישי של סן-סאנס נחשב למעולה, וכמוהו גם ביצועי הקונצ'רטי של מנדלסון וברוך. הטון הכנרי של פרנצסקאטי נחשב לקל ושירתי במיוחד.

ב-1927 נסע לפריז ללמד בבית הספר הגבוה למוזיקה (אקול נורמל דה מוזיק) ובמקביל גם ניצח על ה-Concerts Poulets.

בשנת 1931 יצא לסיור הקונצרטים העולמי הראשון שלו והופעתו הראשונה בארצות הברית הייתה עם הפילהרמונית של ניו יורק ב-1939.

פרנצסקאטי מת בפרובנס-אלפ-קוט ד'אזור, צרפת בגיל 89.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1902
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1991
רובה סלילי

רובה סלילי מופשט עם 3 סלילים, סוללות ותעלת תאוצה. כל אחד מן הסלילים מחובר לסוללה חשמלית המספקת זרם חשמלי, כך שנוצר שדה מגנטי חזק המאיץ את הקליע עשוי המתכת, וכך מאפשר לירות קליעים למהירות גבוהה
רובה סלילי ("רובה גאוס") הוא סוג של רובה שמשתמש בסלילים אלקטרומגנטיים כדי להאיץ קליעים מגנטיים למהירות גבוהה.

השם רובה גאוס מתייחס למתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס, אשר ניסח את התיאורים המתמטיים של האפקט האלקטרומגנטי הנגרם על ידי האצה מגנטית. רובים סליליים פועלים לפי אותו עקרון לפיו פועל רובה גאוס, אבל השיטות שלהם שונות: שני סוגי הרובים משתמשים בכוח משיכה מגנטי כדי להאיץ את הקליע, אבל רובה גאוס משתמש באלקטרומגנט ולעומת זאת רובה סלילי משתמש בסולנואיד (סוג של סליל).
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי ירייה
קטגוריה:מגנטיות
קטגוריה:קרל פרידריך גאוס
הרכבת התחתית של איסטנבול

תחנת [[כיכר טקסים]]
תרשים של רשת התחבורה המסילתית באיסטנבול. הרכבת התחתית M2 בכחול
הרכבת התחתית של איסטנבול (בטורקית: İstanbul metrosu) היא רכבת תחתית בעיר איסטנבול בטורקיה הכוללת, נכון לשנת 2018 שישה קווי רכבת המסומנים כ-M5, M4, M3, M2, M1 ו-M6. אורכה הכולל של מערכת הקווים הוא 105.8 קילומטרים ובה 82 תחנות.

==היסטוריה==
=== קו המטרו M2 ===
בנייתו של הקו החלה ב-19 באוגוסט 1992 והוא נחנך ב-16 בספטמבר 2000. הקו נבנה בשיטת "חפור וכסה" (cut-and-cover) שבמהלכה נחצבת המנהרה כתעלה ולאחר מכן מכוסה, והוא סוגל לעמוד ברעידות אדמה בעוצמה של עד 9.0 בסולם ריכטר. הקו משתרע בחלקה האירופי של העיר ונכון לשנת 2012 הוא כולל 13 תחנות ואורכו 17.65 ק"מ, מתחנת שישהנה (Şişhane) בדרום ועד תחנת "האג'יאוסמן" (Hacıosman) בצפון. בתחנת טקסים נפגש קו הרכבת התחתית עם החשמלית הנוסטלגית ועם פוניקולר קבאטש-טקסים המודרני. אורכן של התחנות הוא 235 מטר ועומקן נע בין 20 ל-35 מטר מתחת לפני האדמה. רוחב המסילה הוא 1,435 מ"מ ואספקת החשמל נעשית בשיטת "פס שלישי".

לפני הארכת קו הרכבת, נסעו לאורכו 34 רכבות שבכל אחת ארבעה קרונות. הקו הוביל מדי יום כ-195,000 נוסעים ב-394 נסיעות יומיות. הקו מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) בשיתוף עם חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT).

עם סיום העבודות להארכת קו הרכבת התחתית דרומה, חוצה מסילת הרכבת את קרן הזהב על גבי גשר, ומשרתת שלוש תחנות נוספות שהאחרונה שבהן הוקמה ביניקפי (Yenikapı). בתחנה זו לחופי ים השיש בדרום העיר, מתאפשר מעבר אל קו הרכבת הקלה (Hafif Metro) ואל רכבת הפרברים ששודרגה במסגרת פרויקט מרמריי. עתה, הקו כולל הקו 16 תחנות לאורך 23 ק"מ.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.iett.gov.tr/en/index.php אתר İETT]
* [http://www.istanbul-ulasim.com.tr/en/default.asp אתר איסטנבול אולשים]
* [https://web.archive.org/web/20090209185838/http://osamuabe.ld.infoseek.co.jp/subway/maincity/istanbul/istanbul.htm תמונות מתחנות הרכבת התחתית]
* [http://istanbulmap360.com/istanbul-metro-map הרכבת התחתית של איסטנבול באתר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איסטנבול: תחבורה
איסטנבול
דאצ'ה

הדאצ'ה של [[בוריס פסטרנק בפרדלקינו]]
דאצ'ה (ברוסית: дача) הוא כינוי ברוסית לבית הנמצא בשימוש עונתי או לבית משני הנמצא באזור כפרי ליד מרכזים עירוניים. הדאצ'ה נפוצה מאוד ברוסיה ואוקראינה. לרוב, הדאצ'ה תפוסה בחלק מימות השנה על ידי הבעלים, או מושכרת לאנשים אחרים. היא משמשת לנופש ולחופשה קצרה בחודשי הקיץ וגם בשאר ימות השנה.

דאצ'ות מסורתיות בנויות בדרך כלל מעץ ומתאימות לאורח חיים כפרי. בדרך כלל נמצאת לצדן גם חלקת אדמה המיועדת לגידולים חקלאיים פרטיים, היכולים לספק את צרכיו של משק הבית. אדם הגר בדאצ'ה מכונה "דאצ'ניק" (רוסית: дачник).

מרוסית התגלגלה המילה "דאצ'ה" ליידיש, במשמעות של נסיעה למטרת נופש ומנוחה.

התופעה נפוצה מאוד ברוסיה, ולפי הערכות, כ-30 מיליון אזרחים הם בעלי דאצ'ה.

==היסטוריה==
הדאצ'ות הראשונות ברוסיה הופיעו בתקופת שלטונו של פיוטר הגדול. במהלך תקופת ההשכלה, האריסטוקרטיה הרוסית השתמשה בדאצ'ות למפגשים חברתיים ותרבותיים, שלוו על פי רוב בנשף מסכות ובמופעי פירוטכניקה. בסוף המאה ה-19 הפכה הדאצ'ה למקום בילוי מועדף לחופשת הקיץ בקרב המעמד העליון ומעמד הביניים של החברה הרוסית. תופעה זו, שאפיינה את רוסיה בלבד, קיבלה ביטוי נרחב ביצירותיהם של סופרים ומחזאים רוסים באותה תקופה.

==גוסדאצ'ה==
דאצ'ה מודרנית
דאצ'ות בבעלות ממלכתית מכונות "גוסדאצ'ה" (רוסית: госдача, קיצור של государственная дача – "דאצ'ה ממלכתית"). בתקופת ברית המועצות הועמדו דאצ'ות ממלכתיות כאלה לרשותם של פקידי ממשלה, אנשי אקדמיה, אנשי צבא וחברי מפלגה בכירים. הדאצ'ה הייתה נשארת בבעלות ממשלתית, ונלקחה בחזרה עם סיום התפקיד.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 חולקו דאצ'ות לרבים מחברי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במהלך הזמן נוצר מצב בו בכירים במפלגה בנו לעצמם וילות ענק בנות 15-20 חדרים על חשבון המדינה. בפברואר 1938 עברה בפוליטביורו החלטה להסדרת מגורי הקיץ של פקידים בכירים. בהחלטה זו נקבעו קריטריונים למספר החדרים המרבי אותו יש לאפשר בבניית דאצ'ות חדשות.

בפברואר 1949 התקבלה החלטת מועצת השרים של ברית המועצות "על גינון קולקטיבי ואינדיבידואלי של עובדים" והיא הניחה את הבסיס לפיתוח רחב של גינון ביתי שהיה למעשה לדאצ'ות של אזרחים פרטיים. כבר בשנות ה-50 אזרחים רבים קיבלו לשימושם הפרטי שטחים באזורים שונים הקרובים לערי מגוריהם. גודל השטח האופייני היה 600-800 מ"ר והייתה הגבלה על גודל המבנה המותר בו. בתקופתו של ליאוניד ברז'נייב השטח הבנוי הוגבל ל-25 מ"ר ויתר שטח הדאצ'ה נועד לחקלאות בלבד. הדאצ'ות של הנומנקלטורה לא הוגבלו. 

בשנות ה-80 מרבית המגבלות על הבניה הוסרו ודאצ'יות רבות נבנו מלבנים באופן פרטי. לאחר התפרקות ברית המועצות הדאצ'ות הופרטו על ידי תושביהם. תרבות הדאצ'ות נשמרה בשטחי ברית המועצות גם במאה ה-21. הדאצ'ות משמשות לנופש בחודשי הקיץ כמין צימרים פרטיים בעלי שטח חקלאי. 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית מגורים
קטגוריה:רוסיה: תרבות
קטגוריה:רוסיה: בתי מגורים
רובר קאסאדסי

רובר קאסאדסי (בצרפתית: Robert Casadesus; 7 באפריל 1899 – 19 בספטמבר 1972) היה פסנתרן ומלחין צרפתי ידוע שם, בן למשפחת מוזיקאים. דודיו, אנרי ומריוס קאסאדסי היו אף הם נגנים מפורסמים, שעסקו בעיקר בביצוע אותנטי בכלים תקופתיים.

== קורות חיים ==
רובר קאסאדסי נולד בפריז ולמד שם בקונסרבטואר של פריז אצל לואי דיאמר וזכה בפרס ראשון בשנת 1913 ובפרס דיאמר בשנת 1920.

החל בשנת 1922 עבד קאסאדסי עם המלחין מוריס ראוול על מיזם של התאמת רבות מיצירותיו לפסנתר. קאסאדסי וראוול היו שותפים גם לבימת הקונצרטים בצרפת, ספרד ואנגליה.

קאסאדסי הרבה במסעות קונצרטים כפסנתרן סולן. לעיתים קרובות ניגן עם הפסנתרנית גבי ל'אוטה-קאסאדסי, שנשא לאישה בשנת 1921.

משנת 1935 לימד קאסאדסי בקונסרבטוריון האמריקאי בפונטנבלו. הוא ומשפחתו עברו את שנות מלחמת העולם השנייה בארצות הברית, שם קבעו את משכנם בפרינסטון, ניו ג'רזי. הוא לימד קבוצה ראויה לציון של פסנתרנים לעתיד מכל רחבי אירופה וארצות הברית, ביניהם קלוד הלפר ומוניק האס.

סגנון נגינתו היה קלאסי ומאופק, בגישה מעודנת מאוד למלודיה ולקו המוזיקלי. הוא מצטיין במיוחד כפרשן של מוצרט. בין שאר הקלטותיו יצירות משל ראוול ובטהובן, סונאטות לכינור עם הכנר זינו פרנצסקאטי. סונאטת קרויצר הוסרטה והופצה ב-DVD.

אשתו של קאסאדסי, גבי, ובנם ז'אן הצטרפו אליו בנגינת קונצ'רטי של מוצרט לשניים ושלושה פסנתרים. הם הקליטו את היצירות האלה עם תזמורת קולומביה ותזמורת קליבלנד בניצוח גיאורג סל ועם תזמורת פילדלפיה בניצוח יוג'ין אורמנדי וההקלטות יצאו ב"סוני קלאסיקל".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.robertcasadesus.com/ רובר קאסאדסי] 

קטגוריה:פסנתרנים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:משפחת קאסאדסי
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1899
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1972
אוטובוס הים באיסטנבול

אוטובוס הים באיסטנבול (טורקית İstanbul Deniz Otobüsleri או İDO) הוא שירות תחבורה ציבורית ימי המופעל בנתיבי המים סביב העיר איסטנבול בטורקיה - הבוספורוס, ים השיש ומפרץ קרן הזהב.

השירות החל בשנת 1987 ובהמשך הרחיבה החברה את שירותיה, והחלה מפעילה גם ספינות מעבורת לנוסעים ולכלי רכב, המקשרות את איסטנבול לערים ולאיים שלאורך חופו הדרומי של ים השיש, ובין היתר אל ילובה ובנדרמה. סך הכל משרתת החברה 86 תחנות ימיות.

==צי==
צי החברה כולל 99 כלי שיט כדלקמן:
{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse"
|- bgcolor=lightblue
!סוג
!סה"כ
!תכולת נוסעים
|-
|אוטובוס ים
|25
|490-1200
|-
|מעבורת מהירה
|10
|350-450
|-
|ספינת נוסעים
|32
|750-2,100
|-
|ספינות רכב
|18
|600 נוסעים + 66-to 112 כלי רכב
|-
|הספינה "Mavi Marmara"
|1
|1080
|-
|ספינת מנוע
|7
|
|-
|מונית ימית
|6
|
|-
|סה"כ
|99
|
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איסטנבול: תחבורה
ג'ונג'ון

ג`ונג`ון הוא סיפור אגדה פיוטי שכתב יוסי בנאי על ג`ונג`ון והציפור בתוך כלוב לבה.

הספר ראה אור בלווי 12 תחריטים של האמן אלי אברהמי. זהו ספרו האחרון של יוסי בנאי. כחודש לפני מותו הוקלט בנאי קורא את הסיפור והתקליטור מצורף לספר. תחילה יצאה לאור מהדורה מוגבלת בת 80 עותקים בשנת 2004 בהוצאת מרכז גוטסמן לתחריט בקיבוץ כברי. הספר עם הדפסי התחריטים והתקליטור יצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 2006.

זהו סיפור געגועים של יוסי בנאי להוריו ולילדותו. לחלומות ולחיים בשכונת מחנה יהודה. למרות מראהו אין זה ספר ילדים כפי שהוא נראה במבט ראשון. ג`ונג`ון היא אישה פרסית זקנה, גמודת קומה ובעלת קמטים, הצוחקת "בפה ריק משיניים" ומפליאה לספר סיפורים. בג`ונג`ון ניתן לזהות את דמותה של אמו של יוסי בנאי. בספר מופיעים שנים עשר סיפורים מול שנים עשר תחריטים.

== דוגמה ==
לִפְעָמִים אֲנִי פַּרְפָּר,<br>
וְהַחַיִּים אֵשׁ<br>
מְסַפֶּרֶת ג`וּנְג`וּן לַצִּפּוֹר<br>
שֶׁבְּתוֹך כְּלוּב לִבָּהּ<br>
לִפְעָמִים אֲנִי סִפּוּר עַתִּיק<br>
שֶׁמְּסַפֵּר סַבָּא רָשׁ לְנֶכֶד<br>
רָעֵב<br>
<br>
לִפְעָמִים<br>
אֲנִי שִׁיר אוֹהֲבִים הַבּוֹכִים<br>
אֶת פְּרִידָתָם<br>
וְלִפְעָמִים אֲנִי רוּחַ שֶׁמַּכָּה<br>
בְּפַעֲמוֹנֵי הַזְּמַן לִזְכֹּר<br>
וּלְהַזְכִּיר<br>
שֶׁפַּעַם הָיִיתִי תַּפּוּחַ בְּתוֹךְ צִיּוּר<br>
וְנָסִיךְ אָרוּג בְּחוּטֵי מֶשִׁי<br>
יָצָא עַל סוּס מִתּוּךְ<br>
שְׁטִיח קִיר<br>
וְחָטַף אוֹתִי אֶל<br>
יַעַר לִבּוֹ<br>

== לקריאה נוספת ==
יוסי בנאי ואלי אברהמי, ג`ונג`ון, הוצאת עם עובד, 2006

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.cabriprints.com/front/ShowCategory.aspx?Lang=HE&CatId=47 מרכז גוטסמן לתחריט - קיבוץ כברי]
*
* 

קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 2004
קטגוריה:יוסי בנאי
קטגוריה:מחנה יהודה
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
שורות המגינים

סמל שורות המגינים בקפריסין, 1948, ארכיון ההגנהשורות המגינים היה כינויה של התארגנות חשאית מטעם "ההגנה" של המעפילים שהיו עצורים במחנות המעצר בקפריסין.

במסגרת חשאית זו, אנשי הפלמ"ח ששהו במחנות קפריסין, אם אחר גירוש מישראל על ידי הבריטים או שנשלחו במיוחד כדי ליטול חלק בפעילות, הכשירו מעפילים לקראת גיוסם להגנה (ומאוחר יותר לצה"ל). 

המשימה הראשונית של "שורות המגינים" הייתה למנוע מהמעפילים, ששבו לחיות מאחרי גדרות תיל, לחזור למעמד הסביל של פליטים. המטרה הושגה באמצעות אימונים פרה-צבאיים (ומאוחר יותר - צבאיים) בתוך המחנות, הסברה ציונית ופעילויות מדודות אנטי-בריטיות כגון הפגנות, השגת הקלות, שליטה מסוימת על התור לשחרור/עלייה והשתלטות על הסדר במחנות.

המארגן והמפקד של שורות המגינים היה יואש צידון-צ'אטו. 

ראשוניי מקימי שורות המגינים היו אנשי פלי"ם שגורשו לקפריסין יחד עם מעפילי האונייה "שבתאי לוז'ינסקי". 

==קישורים חיצוניים==
*
* [http://www.irgon-haagana.co.il/show_item.asp?levelId=59812&itemId=48105&itemType=3 שורות המגינים] , באתר ההגנה
*שורות המגינים בשירו של חיים חפר: [http://www.palyam.org/Hahapala/Haim_Hefer_maqama.pdf שנת תש"ז]
* 

קטגוריה:יחידות ההגנה
קטגוריה:ההעפלה
סטיבן מילהאוזר

סטיבן מילהאוזר (באנגלית: Steven Millhauser; נולד ב-3 באוגוסט 1943 בעיר ניו יורק) הוא סופר אמריקאי המתמחה בכתיבת סיפורים קצרים ורומנים. בשנת 1997 זכה בפרס פוליצר לספרות על רומן, "מרטין דרסלר" - (Martin Dressler). הזכייה בפרס הביאה להוצאה מחודשת של ספריו הישנים.

מילהאוזר גדל בקונטיקט וקיבל בשנת 1965 תואר B.A מאוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן, המשיך ללימודי דוקטורט באנגלית באוניברסיטת בראון, אך לא סיים. הוא החל בכתיבת ספריו - (Edwin Mullhouse) ו-"בניית ממלכת מורפאוס" - (From the Realm of Morpheus) בעת ששהה באוניברסיטת בראון. כתב את ספרו "הדיוקן של הרומנטיקה" - (Portrait of a Romantic) בעת שהותו בבית הוריו שבקונטיקט.

הצלחתו הלא צפויה של ספרו "מרטין דרסר" הביאה להגברת המודעות כלפיו ובעקבות זאת בשנת 2006 סיפורו הקצר "אייזנהיים אמן-האשליות" - (Eisenheim The Illusionist) הופק לסרט המצליח "אמן-האשליות" בבימויו של נייל בורגר.

כיום מילהאוזר מתגורר בניו יורק ומלמד בקולג' סקידמוד.

==ספריו==
* Edwin Mullhouse 1972
* Portrait of a Romantic 1977
* In the Penny Arcade 1986 
* From the Realm of Morpheus 1986
* The Barnum Museum 1990
* Little Kingdoms 1993
* Martin Dressler 1996
* The Knife Thrower 1998
* Enchanted Night 1999
* The King in the Tree 2003
* Dangerous Laughter 2008

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:זוכי פרס מדיסיס לסופר זר
קטגוריה:זוכי פרס לנן: סיפורת
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: סיפורת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
פוניקולר קבאטש-טקסים

הפוניקולר במערך התחבורה המסילתי באיסטנבול (הקו הסגול העליון)
הפוניקולר בתחנת טקסים
פוניקולר קבאטש-טקסים (טורקית Taksim-Kabataş Funiküleri) הוא קו פוניקולר תת-קרקעי בעיר איסטנבול שבטורקיה. הקו, המסומן כ-F1, נחנך ב-29 ביוני 2006 על ידי ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, והצטרף אל קו הפוניקולר הוותיק המכונה "טונל" (F2). אורכו של הקו 600 מטר, והוא כולל שתי תחנות בלבד, שהפרש הגבהים ביניהן 60 מטר. לאורך הקו נעות שתי רכבות המסוגלות להוביל עד 9,000 נוסעים בשעה, והן יוצאות אחת לחמש דקות במשך רוב שעות היום. משך הנסיעה הוא 110 שניות במהירות של כ-20 קמ"ש. 

הקו מקשר בין תחנת כיכר טקסים, שם הוא נפגש עם קו הרכבת התחתית של איסטנבול, לבין תחנת קבאטש (Kabataş) שלחופי הבוספורוס, הסמוכה לקו החשמלית המודרנית ולרציף אוטובוס הים של קבאטש. 

הקו מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.istanbul-ulasim.com.tr/default.asp?menu_id=3&sayfa_id=5 הפוניקולר באתר איסטנבול אולשים (טורקית)]
* [https://web.archive.org/web/20070925023550/http://www.urbanrail.net/eu/ist/istanbul.htm המערכת המסילתית באיסטנבול באתר Urbanrail]
* [http://www.istanbul-ulasim.com.tr/en/default.asp?menu_id=1&sayfa_id=2 לוח הזמנים של הפוניקולר]

קטגוריה:איסטנבול: תחבורה
קבאטש-טקסים
קבאטש
קטגוריה:קווי רכבת תחתית
הרכבת הקלה של איסטנבול

קו M1 של הרכבת הקלה של איסטנבול בכתום
מערכת התחבורה המסילתית של איסטנבול
הרכבת הקלה של איסטנבול (בטורקית: Hafif metro או İstanbul hafif metrosu) היא מערכת בת שני קווים של רכבת קלה בחלקה האירופי של איסטנבול בטורקיה.

==קו M1==
קו הרכבת הקלה הראשון (M1) נחנך ב-3 בספטמבר 1989 והוארך מספר פעמים עד שהגיע לנמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק ב-20 בדצמבר 2002. הקו מוביל מאקסראי (Aksaray) במרכזה של העיר עד לנמל התעופה, ובדרכו חולף בתחנת האוטובוס המרכזית של העיר (Otogar). מתחנה זו מתפצלת שלוחה קצרה המובילה לאסנלר (Esenler). אורכו הכולל של הקו הוא 19.6 ק"מ ולאורכו 18 תחנות מהן 6 תת-קרקעיות, שלוש על גבי גשרים והיתר במפלס הקרקע. 4,4 ק"מ מהקו עוברים במנהרה תת-קרקעית. 

משך הנסיעה בין תחנת אקסראי לשדה התעופה הוא 32 דקות והקו מוביל כ-240,000 נוסעים ביום בממוצע ושימש כ-77 מיליון איש במהלך שנת 2006. עלות הקמתו של הקו עמדה על 550 מיליון דולר והוא מופעל על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) בשיתוף עם חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT).

הרכבת הקלה נפגשת עם קו החשמלית המודרנית בתחנות אקסראי וזייתינבורנו (Zeytinburnu). עבודות להארכת הקו ב-700 מטר, מתחנת אקסראי לכיוון דרום-מזרח ועד תחנת יניקפי (Yenikapı), יקשרו את הרכבת הקלה אל הרכבת התחתית של איסטנבול ואל רכבת הפרברים המשודרגת במסגרת פרויקט מרמריי. הארכה נוספת נמצאת בשלבי ביצוע בקטע באורך של כ-5 ק"מ בין אסנלר לבג'לר (Bağcılar). 

==קו T4==
הקו השני (T4) נחנך בשנת 2007 והוארך בשנת 2009, והוא מוביל מטופקאפי (Topkapı) אל מסג'יד-אי סלם (Mescid-i Selam). אורכו 15.3 ק"מ ולאורכו 22 תחנות. משך הנסיעה בין שתי תחנות הקצה עומד על 34 דקות, וכ-150,000 נוסעים עושים בו שימוש מדי יום בכ-372 נסיעות. שני הקווים נפגשים בתחנת אולובטלי (Ulubatlı).

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20060901121229/http://www.istanbul-ulasim.com.tr/default.asp?menu_id=3&sayfa_id=2 קו M2]
* [http://www.istanbul-ulasim.com.tr/default.asp?menu_id=3&sayfa_id=11 קו T4]
* [http://www.iett.gov.tr/en/section.php?sid=44 הרכבת הקלה באתר İETT]
* [https://web.archive.org/web/20070925023550/http://www.urbanrail.net/eu/ist/istanbul.htm מערכת התחבורה המסילתית של איסטנבול באתר Urbanril]
* [http://maps.google.com/?ie=UTF8&ll=41.040464,28.894966&spn=0.008108,0.014462&t=k&z=16&om=1 צילום אוויר באתר Google maps. קו הרכבת הקלה חוצה את תחנת האוטובוס המרכזית במרכזה, מצפון לדרום]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איסטנבול: תחבורה
קטגוריה:רכבת קלה

קטגוריה:טורקיה: רכבות
סלואן וילסון

סלואן וילסון (באנגלית: Sloan Wilson; 8 במאי 1920 - 25 במאי 2003) היה סופר אמריקאי.

== חייו ==
וילסון נולד בנורווק שבקונטיקט. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1942. הוא לחם במלחמת העולם השנייה, שירת במשמר החופים של ארצות הברית ופיקד על סיירת בחופי גרינלנד ועל אוניית אספקה צבאית באוקיינוס השקט. 

אחרי המלחמה עבד וילסון ככתב במגזין "טיים לייף". ספרו הראשון, "מסע לאי-שם", יצא לאור בשנת 1947 והסתמך על חוויותיו מתקופת המלחמה. הוא פרסם גם סיפורים ב"ניו יורקר" והרצה באוניברסיטת באפאלו, האוניברסיטה של מדינת ניו יורק.

וילסון כתב חמישה עשר ספרים, ביניהם "האיש בחליפה האפורה" (1955) ו"נווה קיץ" (1958), שהוסרטו שניהם לקולנוע. הרומן שלו "אחי הקרח" מבוסס באופן רופף על חוויותיו בגרינלנד כששירת במשמר החופים של ארצות הברית.

וילסון סבל במשך חייו מאלכוהוליזם ובאחרית ימיו חלה במחלת אלצהיימר. הוא מת בקולוניאל ביץ' שבווירג'יניה, שם חי בשנותיו האחרונות.

וילסון נישא פעמיים והיו לו ארבעה ילדים. בתו ליסה היא סופרת ובנו, דייוויד סלואן וילסון, הוא ביולוג אבולוציוני.

==קישורים חיצוניים==
* [http://wiredforbooks.org/sloanwilson/ ריאיון עם הסופר] , באתר Wired for Books
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת באפלו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
קמפרי

קמפרי (באיטלקית: Campari) הוא השם המסחרי של ליקר העשוי מתערובת של עשבים, צבעו אדום וטעמו מר-מתוק בעל 20.5-28 (כיום 25%) אחוזי אלכוהול. 

הקמפרי מיוצר במילאנו מאז שנת 1862, שנה שבה הכין אותו לראשונה גאספרה קמפרי, בעל בית הקפה "קפה קמפרינו" בעיר. המתכון המדויק להכנת הליקר לא שונה מעולם והוא מהווה סוד משפחתי של משפחת קמפרי. הצלחת המשקה הביא להקמת קבוצת קמפרי, יצרנית המשקה. על פי נתוני הקבוצה משמשים בהכנת המשקה 86 סוגים של שורשי צמחים, עשבים, תבלינים ופירות. 

רכיבי הליקר מרוככים במים מזוקקים ואחר כך מעורבבים באתנול. במקור, צבעו הייחודי של המשקה ניתן לו מצבע המאכל הטבעי כרמין (E 120), המופק מכנימות מגן מהמינים Dactylopius coccus ו-Coccus cactus, שיובשו בשמש ונטחנו. משנת 2006 החליטו לחדול מהשימוש בכנימות וכיום הצבע נוצר מקליפות רימון וצבע מאכל אדום. לאחר כמה ימים מסננים את התערובת ממשקעים שונים ומאחסנים אותה במכלים גדולים שהפנים שלהם מזוגג, בהם התערובת תדולל במים ובתמיסת סוכר לרמת שתייה (תכולת אלכוהול של 25 אחוז). לאחר 30 ימי השהייה נוספים מסננים שוב את הנוזל ומוזגים אותו לבקבוקים. 

הקמפרי הוא אפריטיף המעורר את התיאבון. ניתן להשתמש בו גם בקוקטיילים ובלונגדרינקס. בין הקוקטיילים הקלאסיים המשתמשים בקמפרי ניתן למנות את הנגרוני, הקמפרי-סודה, קמפרי-אורנג', קמפרי-טוניק ואמריקנו. 

באיטליה, בישראל, וכן במדינות אחרות נמכרות תערובות מוכנות של "קמפרי סודה" בבקבוקים קטנים דמויי חרוט.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:ליקרי עשבים
קטגוריה:אפריטיפים
אלגוריתם גאוס-לז'נדר

אלגוריתם גאוס-לז'נדר הוא אלגוריתם מהיר לחישוב קירובים של הקבוע המתמטי <math>\pi</math>, המבוסס על הממוצע האריתמטי-גאומטרי של שני מספרים. מספר הספרות המדויקות בהערכת הקבוע מוכפל בכל צעד, ובעזרת מחשב מודרני האלגוריתם מאפשר לחשב מיליארדי ספרות, ואף יותר.

אלגוריתם זה, ודומים לו, נחקרו על ידי קרל פרידריך גאוס ואדריאן-מארי לז'נדר בראשית המאה ה-19. האלגוריתם איטרטיבי מטבעו, ומבוסס על החלפה חוזרת של שני מספרים בממוצעים האריתמטי והגאומטרי שלהם. 

הגרסה השנייה המוצגת כאן ידועה כ"אלגוריתם בראנט-סלאמין", בשל העובדה שהאלגוריתם נתגלה מחדש, באופן בלתי תלוי, על ידי מדען המחשבים ריצ'רד בראנט והמתמטיקאי יוג'ין סלאמין ב-1975. 

==האלגוריתם של גאוס==
ב-1800, חקירותיו של גאוס על הממוצע האריתמטי גאומטרי הובילו אותו לגלות את הנוסחה הנפלאה:
:<math>\sum_{k=0}^\infty2^k(b_k^2-a_k^2)=1-\frac{2M^2}{\pi}</math>
כאשר <math>a_0=\frac{1}{\sqrt2},b_0=1</math> ו-<math>M</math> הוא הממוצע האריתמטי-גאומטרי של <math>a_0,b_0</math>.

==תיאור אלגוריתם בראנט סלאמין==
אתחול האלגוריתם מתבצע על ידי מתן הערכים ההתחלתיים
:<math>a_0=\frac{1}{\sqrt2}\qquad b_0=1\qquad t_0=\frac14\qquad p_0=1</math>
השלב האיטרטיבי, בו חוזרים ומעדכנים את ערכי הפרמטרים בנוסחאות הבאות עד השגת מספר הספרות הרצוי: 
(עד שההפרש בין <math>a_n,b_n</math> קטן מערך רצוי)
:<math>\begin{align}a_{n+1}=\sqrt{a_n b_n}\\b_{n+1}=\frac{a_n+b_n}{2}\\t_{n+1}=t_n-p_n(b_n-b_{n+1})^2\\p_{n+1}=2p_n\end{align}</math>
בתום השלב האיטרטיבי מחושב הקירוב ל-<math>\pi</math> בעזרת הפרמטרים <math>a_n,b_n,t_n</math> לעיל, על ידי הנוסחה:
:<math>\pi\approx\frac{(a_n+b_n)^2}{4t_n}</math>
ארבע ההצבות הראשונות בנוסחה נותנות:
:<math>\begin{align}&3.14\ldots\\&3.1415926\ldots\\&3.141592653589793238\ldots\\&3.1415926535897932384626433832795028841971\ldots\end{align}</math>

==לקריאה נוספת==
*,PI and the AGM: A Study in Analytic Number Theory and Computational Complexity, Jonathan M. Borwein, Peter B. Borwein. 1987.

==קישורים חיצוניים==
*

גאוס-לז'נדר
קטגוריה:פאי
קטגוריה:קרל פרידריך גאוס
החשמלית הנוסטלגית

החשמליות
הפסים
החשמלית הנוסטלגית (טורקית Nostalji tramvayı) היא חשמלית הפועלת לאורך שדרות איסטיקלל (İstiklal Caddesi) ברובע טקסים (Taksim) שבחלקה האירופי של איסטנבול שבטורקיה, ובקדקוי (Kadıköy) בחלק האסייתי של העיר.

==היסטוריה==
ב-3 בספטמבר 1869 החלו הקרוניות הראשונות לנוע ברחובותיה של איסטנבול. במהלך חלקה השני של המאה ה-19 התפשט השימוש בקרוניות שהיו רתומות לסוסים ברחבי העיר כולה - הן בצידה האירופי והן בזה האסייתי. במלחמת הבלקן הראשונה ב-1912 הלאים משרד הביטחון של האימפריה העות'מאנית את הסוסים לטובת המאמץ המלחמתי, והעיר נותרה ללא שירותי קרוניות משך למעלה משנה. ב-1939 הולאמו הקרוניות והועברו לרשותה של העירייה. הן המשיכו לפעול בחלקה האירופי של העיר עד 1961 וב-1966 הופסקה פעולתן גם בצידו האסייתי של הבוספורוס.

==שובן של החשמליות==
לקראת סוף שנת 1990 חודשה פעילותו של קו החשמלית T5 הנמתח לאורכה של מסילה בת 1,640 מטר בשדרות איסטיקלל, ומוביל מכיכר טקסים אל טפבשה (Tepebaşı). מאז חניכתה של הרכבת התחתית של איסטנבול בשנת 2000 ופוניקולר קבאטש-טקסים בשנת 2006 מקשרת החשמלית בין תחנת טקסים של קווים אלה לתחנה העליונה של הפוניקולר ההיסטורי הידוע כטונל. עם זאת החשמלית מובילה כ-6,000 איש ביום בלבד וחלקם הגדול תיירים. החשמלית מופעלת על ידי חברת "החשמליות והטונל של איסטנבול" (İstanbul Elektrik Tramvay ve Tünel, İETT). 

הצלחתו של קו שדרות איסטיקלל הביאה להפעלתו המחודשת של קו קדקיי-מודה (Kadıköy-Moda) בחלקה האסייתי של העיר ב-1 בנובמבר 2003. קו זה המסומן כ-T3 נוסע במעגל לאורך 2.6 קילומטר ועוצר בעשר תחנות. הוא מוביל כ-2,000 נוסעים ביום, ו-4 החשמליות שנמצאות בשירות, יוצאות מידי עשר דקות לערך להקפה הנמשכת כ-21 דקות. חשמלית זו מופעלת על ידי חברת "תחבורת איסטנבול בע"מ" (İstanbul ulaşım a.ş.) והיא עוצרת גם ברציף אוטובוסי הים של קדקיי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iett.gov.tr/en/section.php?sid=45 החשמלית הנוסטלגית בשדרות איסטיקלל באתר İETT]
* [http://www.istanbul-ulasim.com.tr/default.asp?menu_id=3&sayfa_id=4 החשמלית הנוסטלגית בהיידארפשה באתר איסטנבול אולשים]
* [http://www.istanbul-ulasim.com.tr/harita/IstanbulHarita.jpg מפת קווי החשמליות באיסטנבול (הקווים בכתום)]
* [https://web.archive.org/web/20070925023550/http://www.urbanrail.net/eu/ist/istanbul.htm מערכת התחבורה המסילתית של איסטנבול באתר Urbanril]
* [http://www.dersaadettramvayi.com/index.html אתר אודות התפתחות החשמליות באיסטנבול (טורקית)]

קטגוריה:איסטנבול: תחבורה
איסטנבול