עוזנייה שחורה

עָזְנִיָּה שחורה (שם מדעי: Aegypius monachus) היא דורס היום הגדול ביותר בישראל. זהו מין יחיד בסוג הנקרא באותו שם. העוזנייה השחורה נפוצה לרוחב דרום אירופה ואסיה מספרד ועד יפן, אך נמצאת בסכנת הכחדה בחלק האירופי של תפוצתה. תוחלת החיים המרבית של המין היא 39 שנים. 

בישראל נכחדה כמקננת, אך התצפיות בה מתרבות עם השנים, וכיום היא חולפת וחורפת נדירה אך קבועה בגולן, בגליל, בנגב, ובערבה.<ref></ref> 

== טקסונומיה ואטימולוגיה ==
שם הסוג Aegypius מגיע ממילה יוונית (αἰγυπιός) לנשר או לעוף דומה; איליאנוס מתאר את aegypius כ"אמצע הדרך בין נשר (gyps) לעיט". חלק מהחוקרים חשבו כי זה תיאור טוב של פרס; אחרים לא. כיום aegypius הוא האפונים של המין, בלא תלות לייחוס האמיתי מיוונית עתיקה.<ref name="Celoria"></ref> שם המין הספציפי monachus מגיע מהמילה הלטינית ל-Monk, נזיר, ומתייחס לראש הקירח ולעטרת נוצות הצוואר המזכירה ברדס נזירים.

השם העממי האנגלי 'black vulture' מתייחס לצבע הנוצות, ואילו 'Cinereous vulture' (Cinereous מלטינית cineraceus, בצבע אפר; חיוור, אפור-לבנבן) היה ניסיון מכוון לשנות את שמו לשם חדש הנבדל מהאורובו השחור האמריקאי (גם כן 'black vulture' באנגלית).<ref name="Sibley"></ref>

השם המקראי – "עוזנייה", כפי שמתרגם ראב"ע: "כי מן העוז בא שמה" (כוחה הרב במקורה העצום, באמצעותו יכולה למשוך עגל).

העוזנייה השחורה היא מין יחיד בסוגה וגם מונוטיפית, כלומר לא תוארו במין תת-מינים מובחנים.<ref></ref>

== תיאור ==
עוזנייה בוגרת (משמאל) וצעירה 
העוזנייה השחורה היא עוף דורס ענק, הגדולה מבין דורסי היום (לאחר פיצול הקונדוראים). אורך גופה של העוזנייה השחורה נע בין 98 ל-120 סנטימטרים ומוטת כנפיה בין 250 ל-310 סנטימטרים. משקלה נע בין 6.3 ל-13.5 ק"ג לזכרים, ו-7.5 עד 14 ק"ג אצל הנקבות. משקל זה מציב אותה בין העופות המעופפים הכבדים ביותר.<ref name="Brown">Eagles, Hawks and Falcons of the World by Leslie Brown & Dean Amadon. The Wellfleet Press (1986), .</ref><ref name="Ferguson"></ref><ref name="Glutz">Glutz von Blotzheim, U. N., Bauer, K. M., & Bezzel, E. (1980). Handbuch der vögel mitteleuropas. Aula, Wiesbaden.</ref><ref></ref><ref>Chandler, K. P. (2013). The distribution and status of cinereous vulture (Aegypius monachus) at Jorbeer, Bikaner, Rajasthan, India: A study of near threatened monk vulture. Research Journal of Animal, Veterinary and Fishery Sciences, 1(1), 17-21.</ref> בשונה מרוב הדורסים, גודלם הממוצע של זכרי העוזנייה חופף באופן נרחב לזה של הנקבות, אם כי לרוב הנקבות עשויות להיות מעט כבדות יותר.<ref name="Brown" /> על-אף שהשונות הגנטית מוגבלת במין, גודל הגוף הממוצע גדל אצל פרטים ממערב למזרח תחום התפוצה בהתבסס על מדידות סטנדרטיות, כאשר העוזניות מדרום-מערב אירופה (ספרד ודרום צרפת) קטנות בממוצע בכ-10% מאלו ממרכז אסיה (מנצ'וריה, מונגוליה וצפון סין).<ref name="Ferguson" /> בין המדידות הסטנדרטיות נמדדו רוחב כנף של כ-73–89 ס"מ, זנב באורך כ-33–41 ס"מ, ושרשכף באורך 12–14.6 ס"מ.<ref name="Ferguson" /> המקור המסיבי של העוזנייה הוא מהגדולים מבין הדורסים, דבר הבולט עוד יותר בשל גולגולת קטנה יחסית, ואורך החלק החשוף שלו כ-8–9 ס"מ.<ref name="IndianBio">[http://avis.indianbiodiversity.org/fauna-of-british-india-2nd-ed-vol-v-1928/cinereous-vulture-aegypius-monachus.html Cinereous Vulture (Aegypius monachus)] . indianbiodiversity.org</ref>

ניוציה של העוזנייה השחורה כהה באופן בולט, כאשר כל גופה בגווני חום כהה למעט ראש בהיר אצל פרטים בוגרים. הראש מכוסה בפלומת נוצות עדינה, דבר המבדיל אותה מעוזניית הנגב הקרובה אליה. עור הראש והצוואר בצבע אפור-כחלחל, עם גוון לבנבן בהיר יותר מעל העין. לבוגרים יש עיניים חומות, דונגית האף סגלגלה, המקור כחול-אפור, והרגליים בצבע אפור-כחלחל בהיר.<ref name="Brown" /><ref name="Ferguson" /> אברות התעופה שחורות. ממרחק, פרטים בתעופה יכולים להיראות שחורים לגמרי. לצעירים ניצוי כהה יותר, והם חסרים את כתמי הראש הבהירים של הבוגרים. הכנפיים הרחבות, בעלי שפת זרימה משוננת המקנה להן מראה "דמוי מסור", מוחזקות ישרות או מקושתות מעט במעוף. המעוף איטי ודואה, עם מעט חבטות כנף כבדות ועמוקות. הזוויגים דומים בניצויים.

השילוב של גודל עצום וצבע כהה הופך את העוזנייה השחורה לקלה יחסית לזיהוי, במיוחד למול דורסים קטנים יותר. המין בעל המראה הדומה ביותר, עוזניית הנגב, נבדלת בראשה החשוף והורדרד ובניצוי המנוגד. אצל האחרונה, המעטה הרגליים והבטן כמעט לבנבנים אצל בוגרים. כל מיני הנשר נבדלים בכך שהם בעלי ניצוי בהיר יותר, לעיתים קרובות מפוספס, עם אברות ראשוניות בולטות המעניקות לכנפיים רוחב פחות אחיד.<ref name="Ferguson" />

=== קולות ===
הבוגרים שקטים לרוב. עם זאת, במהלך עונת הרבייה, העוזנייה משמיעה גניחות, שריקות, נהנות, רעשים חדים חזקים ויללות נרגנות. היא גם משמיעה קרקורים, שריקות ונהמות בהתקבצויות סביב פגרים. כאשר היא מופרעת ממנוחה, העוזנייה משמיעה נהמות, "קוקוקוקו" עולה, "גיגיגי" מחודד ו"גלי-גלי-גלי" גבוה. במהלך ההזדווגות, הן הזכר והן הנקבה משמיעים קולות שריקה.<ref name=":0"></ref>

הגוזלים בקן משמיעים "ביפ" גבוה וקרקור גרוני "ג'ה-ג'י-ג'י" כדי להביע אי נוחות. במהלך התגוננות, הגוזל משמיע קולות נשיפה.<ref name=":0" />

== תפוצה ובית גידול ==
העוזנייה השחורה היא מין אירו-אסיאתי. גבול תפוצתה המערבי מגיע לספרד ופורטוגל, עם אוכלוסייה שהושבה מחדש בדרום צרפת. היא מצויה באופן לא רציף ביוון, טורקיה ובמרכז המזרח התיכון. תפוצתה ממשיכה דרך אפגניסטן מזרחה לצפון הודו עד לגבולותיה המזרחיים במרכז אסיה, שם היא מצויה בצפון מנצ'וריה, מונגוליה וחצי האי הקוריאני. הטווח שלה מקוטע במיוחד בחלק האירופי שלו. לרוב היא יציבה, למעט חלקים מסוימים בתפוצתה בהם חורפים קשים גורמים לנדידה מוגבלת, בעיקר בגובה, ולנדידת צעירים בהגיעם לבגרות מינית. בגבולות המזרחיים של תפוצתה, עוזניות מהקצה הצפוני ביותר עשויות לנדוד מטה לדרום קוריאה ולסין. נדידה מוגבלת דווחה גם במזרח התיכון אך לא באופן נפוץ.<ref name="Ferguson" /><ref name="Hoyo"></ref><ref name="Snow"></ref>

דורס זה חובב אזורים הרריים וגבעיים, ומעדיף במיוחד בתי גידול פתוחים למחצה ויבשים, כמו כרי דשא בגובה רב בחלק גדול מהתפוצה. היא מקננת לרוב ליד קו העצים בהרים.<ref name="Glutz" /> העוזניות חיות לרוב באזורים לא מופרעים ומרוחקים עם הפרעה אנושית מוגבלת. הן מחפשות פגרים על פני סוגים שונים של שטח, כולל ערבות, אדמות עשב אחרות, חורשות פתוחות, לאורך בתי גידול של גדות ואדיות או אזורים תלולים בבתי גידול הרריים. בתפוצתן האירופית הנוכחית ודרך הקווקז והמזרח התיכון, העוזניות השחורות נמצאות ברום של בין 100 ל-2,000 מטר מעל פני הים, בעוד שבתפוצתן באסיה, הם נמצאים בדרך כלל בגובה גבוה יותר.<ref name="Ferguson" /> תועדו שני סוגי בתי גידול מועדפים על המינים בסין ובטיבט: חלק מהעוזניות באזורים אלה חיות ביערות הרריים ובשטחים שיחיים מ-800 עד 3,800 מטר, בעוד שאחרות העדיפו כרי דשא אלפיניים צחיחים או צחיחים למחצה בגובה של 3,800 עד 4,500 מטר.<ref name="Hoyo" /><ref name="Gavashelishvili9"></ref><ref name="Gavashelishvili6"></ref> מין זה יכול לעוף בגובה רב מאוד; עוזנייה שחורה אחת נצפה בגובה של 6,970 מטר על הר האוורסט.<ref name="Brown" /> היא בעלת תת-יחידת המוגלובין אלפא<sup>D</sup> מיוחדת בעלת זיקה גבוהה לחמצן המאפשרת לה לקלוט חמצן ביעילות למרות הלחץ החלקי הנמוך בטרופוספירה העליונה.<ref></ref> פרטים צעירים ותת-בוגרים, במיוחד אלו מהחלקים הצפוניים של תחום התפוצה, עשויים לנוע מרחקים גדולים על פני בתי גידול פתוחים-יבשים לא מפותחים בתגובה לירידת שלג או טמפרטורות קיץ גבוהות.<ref name="Brown" /><ref name="Gavashelishvili19"></ref>

=== תפוצה בישראל ===
החוקר והאורניתולוג טריסטראם העיד על קינונים של העוזנייה השחורה במצוקי הארבל, בסמוך לכנרת. כיום היא איננה מקננת בישראל, והיא נכחדה כדוגרת בארץ. היא מזדמנת נדירה בחורף בדרום הגולן ובחבל המדברי, ומקייצת נדירה מאוד. נצפתה לרוב בסמוך לנשרים, והאתר המומלץ לצפות בה הוא גמלא..

== התנהגות ==
העוזנייה השחורה היא מין בודד לרוב, הנצפית לבדה או בזוגות בתדירות גבוהה הרבה יותר מרוב נשרי העולם הישן. עם זאת, קבוצות קטנות עשויות להתקבץ סביב פגרים גדולים או בתחנות האכלה. קבוצות אלו עשויות להכיל באופן נדיר עד 12–20 פרטים, אך ישנן כמה תצפיות ישנות יותר של עד 30 או 40.<ref name="Brown" /><ref name="Ferguson" />

=== קינון ===
קן עוזנייה שחורה על מדף סלע, [[מונגוליה]]
באירופה, העוזנייה השחורה שבה לשטחי הקינון בינואר או בפברואר. בספרד ובאלג'יריה היא מתחילה לקנן בפברואר במרץ, בחצי האי קרים בתחילת מרץ, בצפון-מערב הודו בפברואר או באפריל, בצפון-מזרח הודו בינואר, ובטורקסטן בינואר.<ref name="Brown" /> הן מקננות במושבות רופפות, כאשר רק באורח נדיר קינים מוקמים באותו עץ או תצורת סלע, בניגוד למיני נשרים אחרים שלעיתים קרובות מקננים במושבות צפופות יותר. בספרד, קינים נמצאו במרחק של 300 מטר עד 2 ק"מ זה מזה.<ref name="Hoyo" /> שטחי הקינון של העוזנייה מצויים בהרים גבוהים וביערות גדולים, והיא בונה את קינה בעצים או מדי פעם על מדפי צוקים. עונת הקינון נמשכת מפברואר עד ספטמבר או אוקטובר. מצג החיזור הנפוץ ביותר מורכב מתנועות תעופה סינכרוניות בזוגות. עם זאת, משחקי תעופה בין זוגות לצעירים אינם יוצאי דופן, בהם העוזניות משלבות טפרים ומסתחררות מטה בשמים. העוזניות משתמשות במקלות ובזרדים כחומרי בנייה לקן, ושני בני-הזוג משתתפים בכל שלבי גידול הצעירים.<ref name="LPZCinereousVulture">[http://www.lpzoo.org/animals/factsheet/cinereous-vulture Cinereous Vulture Fact Sheet] . Lincoln Park Zoo</ref> גודל הקן הענק מגיע לרוחב של 1.45–2 מטר, ולעומק של 1–3 מטר. הקן הולך וגדל כשזוג משתמש בו שוב ושוב במהלך השנים, ולעיתים קרובות הוא מעוטר בצואה ובעורות של בעלי חיים.<ref name="Ferguson" /> הקינים יכולים להיות מוקמים בגובה של 1.5–12 מטר בעצים גדולים כמו אלון, ערער, אגס בר,<ref name="ABCC"></ref> עצי שקד או אורן. רוב עצי הקינון מצויים לאורך צוקים. במקרים בודדים תועדו עוזניות מקננות ישירות על צוקים. קן מצוקי אחד מילא לחלוטין מדף סלע ברוחב 3.63 מטר ועומק של 2.5 מטר.<ref name="Brown" />
ביצת עוזנייה שחורה, אוסף מוזיאון טולוז]]
התטולה מכילה לרוב רק ביצה בודדת, אם כי שתי ביצים עשויות להיות מוטלות באורח חריג. לביצים יש צבע בסיס לבן או צהבהב חיוור, ולעיתים קרובות הן מכוסות סימונים אדמדמים, סגולים או חומים-אדומים, כשהן מנוקדות כמעט כמו ביצי בז. גודל הביצים נמדד בין 83.4 ל-104 מ"מ גובה ו-58 עד 75 מ"מ רוחב, עם ממוצע של 90 מ"מ על 69.7 מ"מ. תקופת הדגירה נעה בין 50 ל-62 ימים, בממוצע 50–56 ימים, והבקיעה מתרחשת באפריל או מאי באירופה.<ref name="Brown" /> הגוזלים מכוסים בפלומה בגווני אפרפר-לבן עד אפור-חום שהופכת בהירה יותר עם הגיל. נוצות התעופה הראשונות מתחילות לצמוח מאותם שקעים כמו הפלומה כשהגוזל בן כ-30 יום' ומכסות את הפלומה לחלוטין עד גיל 60 יום.<ref name="Brown" /> ההורים מאכילים את הצעירים על-ידי מזון מעוכל למחצה, ולפי הדיווחים קן פעיל מפתח ריח רע מאוד.<ref name="Brown" /> משקלם של גוזלים במונגוליה נמדד החל מ-2 ק"ג בלבד כשהם בני חודש בתחילת יוני, ועלה למעט יותר מהוריהם עד כמעט 16 ק"ג; זמן קצר לפני פריחתם מהקן בתחילת הסתיו.<ref name="Reading"></ref> הפריחה מהקן מתרחשת כאשר הגוזלים בני 104–120 ימים, אם כי הם ממשיכים להיות תלויים בהוריהם למשך כחודשיים נוספים. מעקב באמצעות משדרי רדיו-לווייניים מרמז כי גיל העצמאות של צעירים מהוריהם מגיע 5.7–7 חודשים לאחר הבקיעה, כלומר כחודשיים–שלושה לאחר עזיבת הקן.<ref name="Gavashelishvili19" />

=== תזונה ===
עוזנייה שחורה אוחזת בראש עגל, [[ספרד]]
כמו כל הנשרים, העוזנייה השחורה אוכלת בעיקר נבלות. העוזנייה ניזונה מנבלות כמעט מכל סוג, מהיונקים הגדולים ביותר הזמינים לה ועד לדגים וזוחלים.<ref name="LPZCinereousVulture" /> בטיבט, פגרים הנאכלים בדרך-כלל יכולים לכלול גם יאקים פראיים וגם יאקים מבויתים (Bos mutus ו-Bos grunniens), באראלים, צבאים טיבטים (Pseudois nayaur), קיאנגים (Equus kiang), ארנבות צמריות (Lepus oiostolus), מרמיטות ההימלאיה (Marmota himalayana), כבשים מבויתות (Ovis aries), ואפילו בני אדם, בעיקר כאלו שעברו קבורת שמיים.<ref name="Hoyo" /> על-פי תצפיות ממונגוליה, מרמיטות מונגוליות (Marmota sibirica) היוו את המרכיב הגדול ביותר בתזונתן, אם כי מין זה נמצא כעת בסכנת הכחדה מכיוון שהוא מהווה מרכיב מועדף בתזונתם של אנשים מקומיים; ובנוסף טרף בר מגוון, החל משועל קורסאקי (Vulpes corsac) ועד כבש ארגאלי (Ovis ammon), עשויים להיות כלולים בתזונת העוזניות במונגוליה.<ref name="Hoyo" /><ref></ref> היסטורית, עוזניות שחורות בחצי האי האיברי ניזונו בעיקר מגופות של ארנבות אירופיות (Oryctolagus cuniculus), אך מכיוון שדלקת ריאות דימומית ויראלית (VHP) השמידה את אוכלוסיית הארנבים שבעבר הייתה משגשגת שם, העוזניות מסתמכות כעת על נבלות כבשים ביתיות, בתוספת חזירים מבויתים (Sus scrofa domesticus) ואיילים.<ref></ref> בטורקיה, התזונה המועדפת כללה כבשים ארגאלים (92 פגרים), חזיר בר (Sus scrofa) (53 פריטים), תרנגולות בית (Gallus gallus domesticus) (27 פריטים), זאבים מצויים (13 פריטים) ושועלים מצויים (Vulpes vulpes) (13 פריטים). באופן חריג, כמות גדולה של חומר צמחי נמצאה בצנפות מטורקיה, בעיקר אצטרובלים.<ref>Yamaç, E., & Günyel, E. (2010). Diet of the Eurasian Black Vulture, Aegypius monachus Linnaeus, 1766, in Turkey and implications for its conservation: (Aves: Falconiformes). Zoology in the Middle East, 51(1), 15–22.</ref>

מבין הנשרים בתפוצתה, העוזנייה השחורה מצוידת בצורה הטובה ביותר לקריעת עורות פגרים קשיחים הודות למקור החזק שלה. מקורה מסוגל אפילו לשבור עצמות, כמו צלעות, כדי להשיג גישה לבשר של בעלי חיים גדולים. היא דומיננטית על פני אוכלי נבלות אחרים בתפוצתה, אפילו על פני נשרים גדולים אחרים כמו מיני הנשר, פרסים או טורפי קרקע נועזים כמו שועלים.<ref name="Brown" /> בעוד מיני הנשר רועשים, צווחים ומעופפים מסביב לפגר, העוזניות השחורות הדוממות יותר ירחיקו אותם עד שהן יהיו מרוצות וישבעו בעצמן.<ref name="IndianBio" /><ref name="Gavashelishvili6" /> סדרת תמונות שצולמו לאחרונה מציגות עוזנייה שחורה התוקפת נשר מקראי בהימלאיה במעוף מסיבות לא ידועות, למרות שהנשר לא נפצע קשה.<ref></ref> עוזניות מרבות להציק לעיטי ערבות (Aquila nipalensis), שני המינים נמשכים לאותו טרף ונבלה בזמן החורף באסיה.<ref></ref> מעשה חומסנות נדיר ומוצלח על עוזנייה צולם בקוריאה, כאשר עיטם שטלר (Haliaeetus pelagicus) גנב ממנה מזון.<ref></ref>

קרובת משפחתה החיה הקרובה אליה ביותר היא ככל הנראה עוזניית הנגב, שצדה טרף חי מדי פעם;<ref name="Ferguson" /> בדומה אליה, גם העוזנייה השחורה תועדה צדה גם טרף חי. בעלי-חיים שלפי הדיווחים ניצודו על-ידי עוזניות שחורות כוללים עגלים של יאקים ובקר הבית (Bos primigenius taurus), חזרזירים, טלאים וגורי כלבים (Canis lupus familiaris), שועלים, טלאים של כבשי בר, ובנוסף גם גוזלים ופרחונים של עופות גדולים כמו אווזים, ברבורים ופסיונים, מכרסמים שונים ולעיתים רחוקות גם דו-חיים וזוחלים.<ref></ref> מין זה צד גם צבים (שסביר להניח שהעוזניות יהרגו על ידי נשיאה במעוף והפלה על סלעים כדי לחדור לשריון) ולטאות.<ref name="Hoyo" /> למרות שרק לעיתים נדירות תועדו עוזניות בציד של פרסתנים, עוזניות שחורות תועדו כשהן עפות נמוך סביב עדרים וניזונים מפרסתני בר שנהרגו לאחרונה, ככל הנראה על ידן. עיקר הציד הוא של טלאים או עגלים טריים, במיוחד חולים. למרות שבדרך כלל הן לא נחשבות כאיום על כבשי בית בריאים, אושרה טריפה נדירה של כבשים בריאים לכאורה.<ref></ref> מינים נוספים שמוערך כי הם ניצודים על ידי עוזניות שחורות כוללים כבשים ארגאלים, סאיגות (Saiga tatarica), צבאים מונגולים (Procapra gutturosa) ואנטילופה טיבטית (Pantholops hodgsoni).<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

בקוריאה הדרומית תועד מקרה חריג של קניבליזם: שלוש עוזניות שחורות נצפו מצמידות עוזנייה נוספת לקרקע ומנקרות אותה, כשהאחרונה קוראת בכנפיים פרושות ומתהפכת על הקרקע; לאחר 20 דקות, התנועות והקריאות פסקו, ולפחות תשע עוזניות נצפו ניזונות מזו שמתה.<ref></ref>

== סטטוס ושימור ==
אוכלוסיית העוזנייה השחורה הדלדלה ברוב תחום תפוצתה ב-200 השנים האחרונות, בין השאר עקב הרעלות על ידי אכילת פיתיון מורעל שהונח על-מנת להרוג כלבים וטורפים אחרים, ותקני היגיינה גבוהים יותר המפחיתים את כמות הנבלות הזמינות; כרגע המין מסווג במצב שימור של קרוב לסיכון. נשרים מכל המינים, על-אף שאינם מהווים מטרה בפני עצמם להרעלות, עלולים ליפול לירי על-ידי מקומיים. לכידה וציד של עוזניות שחורות נפוצה במיוחד בסין וברוסיה,<ref name="Hoyo" /> למרות שלכידה למטרות ציד ספורטיבי ידועה גם בארמניה, וכנראה במדינות אחרות בקווקז.<ref name="ABCC" /> איום גדול אף-יותר על מין חובב שממות זה הוא פיתוח והרס של בתי גידול. קינים, הממוקמים לעיתים די נמוך בעצים, הם קלים יחסית לגישה ולכן היסטורית היו פגיעים על ידי אספני ביצים ועצי הסקה באופן קבוע.<ref name="Hoyo" /><ref name="Gavashelishvili9" /> הירידה הגדולה ביותר נצפתה בחלק המערבי של תחום תפוצתה, עם הכחדה במדינות רבות באירופה (צרפת, איטליה, אוסטריה, פולין, סלובקיה, אלבניה, מולדובה, ורומניה) וכל טווח הרבייה שלה בצפון-מערב אפריקה (מרוקו ואלג'יריה). היא חדלה לקנן בישראל. טורקיה מחזיקה באוכלוסייה השנייה בגודלה של מין זה במערב הפלארקטי. למרות צוואר הבקבוק הדמוגרפי האחרון, אוכלוסייה זו שמרה על רמות מתונות של מגוון גנטי, ללא מבנה גנטי משמעותי המעיד על כך שמדובר במטא-אוכלוסייה אחת המחוברת על ידי פיזור תכוף.<ref></ref> לאחרונה, מערכות הגנה והאכלה מכוונות אפשרו התאוששויות מקומיות במספרים, במיוחד בספרד; שם גדלה האוכלוסייה לכ-1,000 זוגות עד 1992 לאחר צניחה מוקדמת יותר לכ-200 זוגות ב-1970. מושבה זו הרחיבה כעת את שטחי הגידול שלה גם לפורטוגל. במקומות אחרים באירופה, מספרים קטנים מאוד אך הולכים וגדלים מקננים בבולגריה וביוון, ותוכנית השבה לטבע מתנהלת בצרפת. מגמות באוכלוסיות הקטנות באוקראינה (קרים) וברוסיה האירופית, ובאוכלוסיות אסייתיות, אינן מתועדות דיין. בברית המועצות לשעבר היא עדיין מאוימת על ידי לכידות בלתי-חוקיות עבור גני חיות, ובטיבט על ידי הרעלות מכרסמים. היא מזדמנת קבועה במספרים קטנים בחורף באזורי החוף של פקיסטן.<ref name="Ferguson" /><ref name="Hoyo" /><ref name="Snow" />

אומדן האוכלוסייה העולמית העדכני ביותר עבור העוזנייה השחורה לפי BirdLife International הוא 7,400–11,400 זוגות, מה שמתרגם בערך לכ-25,200–34,200 פרטים בוגרים (כולל פרטים לא מקננים). אומדן זה מכיל כ-2,900–3,400 זוגות באירופה (2004) וכ-5,500–8,000 זוגות באסיה.<ref></ref><ref></ref>

== גלריה ==
<gallery widths="150" heights="150" perrow="4" mode="packed">
קובץ:Mönchsgeier im Alpenzoo Innsbruck.jpg|פרט בוגר בגן החיות אלפינזו אינסברוק
קובץ:Aegypius monachus, Catalan Pyrenees, Spain S4E7659 (25191007486).jpg|עוזנייה שחורה מתבגרת, הרי הפירנאים, ספרד
קובץ:Aegypius monachus, Bikaner, Rajasthan (25452298531).jpg|פרט צעיר בראג'סטאן, הודו
קובץ:Cinereous Vulture and Eurasian Griffon (50862528446).jpg|עוזנייה שחורה צעירה (משמאל) ונשר מקראי; ראג'סטאן, הודו
קובץ:Aegypius monachus.jpg|דיוקן ראש של עוזנייה בוגרת, גן החיות של דרמשטאדט
קובץ:Monk vulture at the Hoenderdaell animal park in Anna Paulowna 3.jpg|דיוקן ראש של עוזנייה מתבגרת, גן החיות באנה פאלונה
קובץ:Aegypius monachus - 1.jpg|עוזנייה שחורה צעירה, הר כרמל
קובץ:Cinereous Vulture (Aegypius monachus) (50788210733).jpg|עורבים הודיים מתגודדים על עוזנייה שחורה בפקיסטן
קובץ:Subadult Eurasian Black Vulture, India.jpg|מתבגר בתעופה. ניתן להבחין בצורת הכנף האופיינית בעלת הרוחב האחיד, ושפת הזרימה המשוננת כשיני מסור. הודו
קובץ:Aegypius monachus 2007 Armenian stamp.jpg|על בול דואר ארמני, 2007
קובץ:Stamp of Afghanistan - 1968 - Colnect 394080 - Cinereous Vulture Aegypius monachus.jpeg|על בול דואר אפגני, 1968
</gallery>

== לקריאה נוספת ==

* מידד גורן, [https://www.birds.org.il/he/article/כתבה-מידד-גורן-עזניה-שחורה מאין את אשרה, מפגש עם עזנייה שחורה], אתר הצפרות הישראלי, כתבות, 17 במאי 2019

==קישורים חיצוניים==

* [https://ebird.org/species/cinvul1 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של עוזנייה שחורה], באתר eBird
* [https://xeno-canto.org/species/Aegypius-monachus הקלטות אודיו של עוזנייה שחורה], באתר xeno-canto

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:נשרי העולם הישן
קטגוריה:ארץ ישראל: נציים
קטגוריה:עופות שחדלו לקנן בישראל
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:עופות: טורפי-על
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766