OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גיליה שטרן

גיליה שטרן (נולדה ב-10 באוקטובר 1960) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה, קריינית ומדבבת ישראלית.

==ביוגרפיה==
שטרן נולדה בארצות הברית לזוג הורים ישראלים, אמה היא הקריינית עדי חרלף, בוגרת בית הספר "תלמה ילין" ולימודי משחק באוניברסיטת ניו יורק (בהצטיינות).

היא החלה את קריירת המשחק בסרט "שלוש אחיות ואח", שביימה והפיקה הדרה לוין ארדי בשנת 1987.

בשנת 1988 שיחקה במחזה "סטיות מיניות בשיקגו" של דייוויד מאמט בתיאטרון הסימטה, שתרגם וביים יורם לוי פורת.

הייתה המנחה הראשונה בערוץ הילדים, בו הגישה תוכניות שונות בשנים 1991–1993.

ב-1990 שיחקה בסדרת לימוד שפת האנגלית "Candy can do it" ומיד לאחר מכן שיחקה בסרט "רצח בשבת בבוקר". באותה שנה הופיעה גם בפינה הסאטירית 'האגף הסגור' במסגרת התוכנית "סופשבוע".

בשנת 1991 שיחקה בסרטו של חיים בוזגלו, "עונת הדובדבנים", לצידו של גיל פרנק.

ב-1992 שיחקה את מיה - מדריכת החוג לדרמה לאסירים בבית הסוהר, בסרטו של אורי ברבש, "מאחורי הסורגים 2".

ב-1994 שיחקה בסדרה קומית ללימוד אנגלית "Seven in Heaven" ובסרט "אחרי החגים". ב-1999 שימשה כמספרת בדיבוב העברי של הסדרה "טלטאביז".

ב-2001 שיחקה בסדרת הדרמה "משפחה וחצי".

בשנים 2002–2003 הנחתה את תוכנית הבוקר "בית פתוח" בערוץ 2.

בשנים 2002–2004 שיחקה בתפקיד האם של עידו בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון", וב-2004 שיחקה גם בסדרה "ראש גדול" את ריטה אגמי (אמה של טלי).

ב-2005 שיחקה בסדרה "השיר שלנו" בתור ג'יל (רופאה גינקולוגית) וקריינית. באותה השנה שיחקה גם בסרט "איזה מקום נפלא".

ב-2007 שיחקה בסרט "הבוגד הקטן".

בשנת 2008 שיחקה בסרט "הכל מתחיל בים" בתור רופאה.

ב-2009 שיחקה בסדרה "עוד משפחה וחצי", סדרת ההמשך של "משפחה וחצי". בשנים 2009–2010 שיחקה בסדרה "תיכון השיר שלנו".

ב-2018 שיחקה בסדרת הרשת הקומית "הבר מצווה".

שטרן משמשת כקריינית של ישראכרט, אופיס דיפו, 012 סמייל, וכמו כן, קריינית המוקדים הטלפוניים של לאומית ומנורה מבטחים וקריינית הכריזה של רכבת ישראל. שימשה כקריינית של חברת התחבורה דן עד מאי 2022.

==חיים אישיים==
שטרן היא אחותה הגדולה של השחקנית והבמאית שירלי שטרן.

שטרן נשואה לערן נחמד ואם לשניים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מדבבות ישראליות
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:מנחות ערוץ הילדים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרות בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קאיג'יאנגוזאורוס

קאיג'יאנגוזאורוס (שם מדעי: Kaijiangosaurus; פירוש שמו הוא: "הלטאה מקאיג'יאנג") הוא סוג של דינוזאור טורף מתת-הסדרה תרופודה. הקאיג'יאנגוזאורוס חי באמצע תור היורה, לפני כ-165-161 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו ב-1984 במחוז סצ'ואן שבסין ממאובנים שכללו עצמות חלקיות, בעיקר של חוליות צוואר וללא גולגולת. בהמשך נמצאו מאובנים נוספים שכנראה השתייכו לסוג זה.

הקאיג'יאנגוזאורוס היה אוכל בשר דו-רגלי שהיה קרובו של הגסוזאורוס והשתייך לקבוצת הטטנורים, ייתכן שקרוב מעט למגלוזאורים למרות שהשרידים מרמזים על דמיון גם לקרנוזאור. אורכו הממוצע הגיע ל-5 מטרים והוא היה בעל רגליים קצרות וראש דומה מעט לזה של מגלוזאורוס בעל שיניים מחודדות מאוד והיה בעל כפתיים נמוכות ורחבות. הוא נחשב לפרימיטיבי יחסית לקבוצתו ובעבר השתייך לצרטוזאורים הפרימיטיבים יותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טטנורים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה תיכון באסיה
כריסטובל בלנסיאגה

כריסטובל בלנסיאגה (בספרדית: Cristóbal Balenciaga; 21 בינואר 1895 – 23 במרץ 1972) היה מעצב אופנה ספרדי-בסקי, מייסדו של בית האופנה "בלנסיאגה".

==ביוגרפיה==
כריסטובל בלנסיאגה נולד בשנת 1895 בעיר הדייגים גטריה שבמחוז גיפוסקואה, בחבל הבסקים שבצפון ספרד. אמו הייתה תופרת, ובילדותו שהה בלנסיאגה במחיצתה בעת שעבדה. בגיל 12 החל לעבוד כשוליה של חייט. המרקיזה דה קאסה טורס הפכה ללקוחה ולפטרונית שלו. היא שלחה אותו למדריד, שם למד תפירה.

בלנסיאגה זכה להצלחה כמעצב. בשנת 1919 פתח בוטיק בסן סבסטיאן, שהתרחב לסניפים במדריד ובברצלונה. משפחת המלוכה הספרדית ואצולת המדינה לבשו את בגדיו. עקב מלחמת האזרחים הספרדית נאלץ לסגור את עסקיו ועבר לפריז, שם פתח בית אופנה באוגוסט 1937. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה נחשפה יצירתיותו במלואה, ובשנות ה-50 וה60 נחשבה יצירתו לשיא האופנה העילית.

בשנת 1960 יצר את שמלת הכלולות של פביולה, בנישואיה לבודואן, מלך הבלגים. מאוחר יותר תרמה המלכה את השמלה לקרן כריסטובל בלנסיאגה.

בשנת 1968, בהגיעו לגיל 74, סגר את בית האופנה שלו בפריז, ולאחר מכן את סניפיו בברצלונה ובמדריד.

הוא לימד עיצוב אופנה, והשפיע על מעצבים כאוסקר דה לה רנטה, אנדרה קוראז', עמנואל אונגרו ואובר דה ז'יבנשי.

בלנסיאגה נפטר ב-23 במרץ 1972 בסאבייה (Xàbia) שבספרד.

בית האופנה בלנסיאגה ממשיך לפעול גם כיום, בבעלות בית האופנה גוצ'י.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20130325103110/http://www.ambafrance-il.org/article10505,10505.html תערוכה של כריסטובל בלנסיאגה " אוסף אופנה פרטי"]
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מעצבי אופנה ספרדים
קטגוריה:בסקים
קטגוריה:להט"בים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1895
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1972
סרגיי יוטקביץ'

סרגיי יוסיפוביץ יוּטקֶביץ (ברוסית: Сергей Иосифович Юткевич; 28 בדצמבר 1904 – 24 באפריל 1985) היה במאי ותסריטאי קולנוע סובייטי. הוא זכה ארבע פעמים בפרס סטלין (1941, 1947, 1967 ו-1983) והוענק לו התואר אמן העם (1962). על פעילותו בתחום הקולנוע הוענקו לו מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי. בשנת 1982 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חייו.
השתתף באופן פעיל בכתיבת תסריטיהם של רבים מהסרטים שביים.

== חייו ==
סרגיי יוטקביץ' נולד בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה עבד בתפקידים שונים בתיאטראות בקייב וסבסטופול. בשנים 1921–1923 למד משחק ובימוי אצל וסבולוד מיירהולד. את סרטו הראשון ביים בשנת 1925. בשנת 1928 התמנה למנהל המחלקה הראשונה באולפני "לֶנפילם" (Ленфильм) בלנינגרד וניהל אותה במשך כעשור.

בשנת 1938 צילם את סרטו הראשון על ולדימיר לנין. נושא זה היה בין המובילים אצל יוטקביץ', ובהמשך הוא ביים מספר סרטים על לנין.

בשנת 1938 עבר למוסקבה והיה המנהל אמנותי של אולפני "סוֹיוּזדֶטפילם" (Союздетфильм), שהתמחו בסרטי ילדים והנוער. במקביל לימד במכון הסובייטי הממלכתי לאומנות הקולנוע (VGIK). במהלך מלחמת העולם השנייה המשיך לביים סרטים. הוא ביים כמה סרטים תוך שימוש בדמות החייל האמיץ שווייק שמשתתף במלחמה נגד הנאצים. אחד מסרטי הסדרה נאסר להקרנה. בשנת 1944 ביקר בצרפת וביים בה את הסרט "צרפת המשוחררת".

בשנת 1947 ביים סרט נוסף על לנין. הממסד המפלגתי היה בדעה שדמות של לנין אינה גדולה דיה, והקרנת הסרט נאסרה. הממסד החל לרדוף אותו, הוא הואשם בקוסמופוליטיות פוטר מ-VGIK ולא היה יכול להמשיך בבימוי סרטים מספר שנים. לאחר מות יוסיף סטלין יוטקביץ' חזר ללמד ב-VGIK (פעל במכון עד לסוף שנות ה-60) ולביים.

בשנת 1955 ביים את הסרט "אותלו", שהוצג בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרס. נסע לקאן וקשר קשרים עם קולנוענים ואנשי תרבות צרפתים. בהמשך הוזמן להיות בין שופטי הפסטיבל.

בשנת 1958 חזר לנושא המרכזי שלו, סרטים על לנין, וביים סרט חדש. בשנת 1965 ביים את הסרט "לנין בפולין", שזכה בפרס פסטיבל הקולנוע בקאן. גם סרטו האחרון, שבוים בשנת 1981, לאחר הפסקה ארוכה, הוקדש לחייו של ולדימיר לנין.

בשנת 1968 טיפל צוות בראשותו בשחזור סרטו של סרגיי אייזנשטיין "שדה בֶּז'ין", שנאסר להקרנה בשנות ה-30 ורק חלקים מהחומר שצולם נשמרו.

במקביל לבימוי סרטים, ביים מספר הצגות בתיאטראות של מוסקבה ולנינגרד.

יוטקביץ' נפטר במוסקבה ב-1985, בגיל 80. נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:במאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:תסריטאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - מפעל חיים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1985
ח'מודי

ח'מודי (או "חונדי") היה הפרעה החיקסוסי האחרון מהשושלת ה-15 במצרים העתיקה, שהייתה למעשה זרה במוצאה (ככל הנראה שמיים-מערביים) ושלטה על מצרים התחתונה. עיקר מושבם היה בדלתת הנילוס.

ח'מודי מוזכר ברשימת המלכים של רשימת המלכים מטורינו כמלך החיקסוסי האחרון (עמודה 10, שורה 28 – אלן גרדינר מציע 10.20). לח'מודי מיוחסים 2 חותמי חרפושית שנמצאו בתל יריחו. טביעת חותם גליל שהתגלתה בחפירות לא מסודרות בלבנון אך מיוחסת לגבל מכילה כרטוש עם כיתוב לא ברור שייתכן שנושא את שמו ודמותו של ח'מודי, אך קים רייולט מציע כי ייתכן שהשם הוא "ק'נדי" – אולי מלך לא מוכר.

הציון ל"שנת המלכות האחת עשרה" בפפירוס רינד נחשב כיום על ידי אגיפטולוגים רבים לציון שנת מלכותו של ח'מודי, שכן היא מתייחסת לדמות שכונתה "הוא מהדרום" שהיה למעשה יעחמס הראשון (שליט מצרי מקומי ממצרים העליונה שבדרום הארץ, לימים מייסד הממלכה החדשה) שהיה במסע מלחמה וכיבושים כנגד ערי החיקסוס, אותם שאף לגרש ממצרים.

לאחר נפילתם של ח'מודי ובירתו אווריס בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס, גורשו החיקסוס ממצרים ופליטיהם מצא מקלט בעיר הכנענית הדרומית שרוחן (ככל הנראה בתל שרוחן). יעחמס צר לאחר הגירוש על העיר שרוחן שלוש שנים, עד שהכניעה וככל הנראה הביא ממנה שבויי מלחמה (ייתכן שחלקם אף היו החיקסוס עצמם) בחזרה למצרים.

את התיארוך של נפילת שלטונו של ח'מודי מתארכים לפי כתובת גרפיטי שנמצאה במחצבה בטורה, בה מוזכרים "שוורים מכנען" שבהם השתמשו לפתיחת המחצבה בשנת המלכות ה-22 של יעחמס (מתוך 25 שנות מלכותו). מאחר שניתן היה לייבא בקר מכנען רק לאחר סיום המצור בן שלוש השנים על שרוחן, הרי שנפילת ח'מודי הייתה בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-15
לה סיטה דה ז'רוזלם

לה סיטה דה ז'רוזלם (L'Estat de la cité de Jerusalem, מכונה גם Le Citez de Jherusalem) הוא מדריך לטיולים בירושלים מתקופת ימי הביניים שנכתב בצרפתית עתיקה עבור צליינים ומתאר את מצב העיר לאחר כיבושה בידי צלאח א דין. משמעות השם היא "על מצב העיר ירושלים". ה'לה סיטה' הולך בתיאורו ממערב למזרח ומצפון לדרום. הספר מתוארך בין 1187–1229. ד"ר שמעון גת טוען שנכתב במאה ה-12, כיוון שהוא מתאר דברים שלא היו במאה ה-13. הספר בגרסתו המקורית כולל 53 עמודים.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Ernoul, l'estat la cite de jerusalem, ed. H . Michelant-C. Raynaud, Itineraires a Jerusalem, Paris 1882
* The City of Jerusalem. Translated by C. R. Conder. Palestine Pilgrims Text Society: London, 1896.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://he.wikisource.org/wiki/%D7%9C%D7%94_%D7%A1%D7%99%D7%98%D7%94 לה סיטה] דה ז'רוזלם באתר ויקיטקסט 
* [https://medievalsourcesbibliography.org/sources.php?id=2146115424 L'Estat de la cité de Jerusalem] – על התרגום לאנגלית על ידי קלוד קונדר בהוצאת החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל, 1897

קטגוריה:ירושלים בימי הביניים
קטגוריה:ממלכת ירושלים
קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:ספרי היסטוריה
הצרעה

הצרעה (באנגלית: Wasp) היא דמות בדיונית של גיבורת על המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Tales to Astonish #44 מיוני 1963 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. 

הצרעה היא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - ג'אנט ואן דיין ונדיה פים. ג'אנט ואן דיין היא חברה מייסדת של קבוצת האוונג'רס, אשר באמצעות חומר ביוכימי בשם "חלקיקי פים" יש בכוחה לשנות את מצב צבירת גופה לגודל צרעה ולחלופין לגודל ענק, לעוף בעזרת צמד כנפיים הצומחות מגופה בעת שינוי צורתה לגודל צרעה ולירות פרצי אנרגיה. הופיעה לראשונה כשותפתו של הנרי פים, הידוע בכינוייו "איש הנמלה" ו"האיש הענק". נהרגה לכאורה באירועי "פלישה סודית", אך חזרה ליקום מארוול במהלך אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן". אחרי מותה לכאורה נטל האנק פים בעצמו את זהות הצרעה למשך זמן מה. 

נדיה פים היא בתו של האנק פים מנישואיו הראשונים, שנחטפה בידי סוכנים סובייטים וגדלה בחדר האדום ברוסיה. כאשר גילתה על מוצאה האמיתי, היא ברחה בבגרותה מהחדר האדום לאחר שהגיע לידה משלוח לא-חוקי של חלקיקי פים. לאחר שגילתה על מותו של אביה במאבקו האחרון נגד אולטרון, היא התגנבה למעבדתו, והשתמשה בדגמים ישנים של תלבושות "איש הנמלה" כדי ליצור לעצמה תלבושת "צרעה" משלה. נדיה החליטה להשתמש בחלקיקי פים כדי להמשיך את דרכו של אביה, ולזכות בכבודם של בעלי בריתו. היא הגיעה לאחוזת האוונג'רס כאשר רצתה לפגוש את הצרעה הראשונה ואמה החורגת, ג'אנט ואן דיין, ולאחר שהצילה את חייו של ויז'ן נעשתה לבעלת בריתם של הקבוצה. לאחר עזיבתם של נובה, גברת מארוול וספיידרמן, נדיה הצטרפה לקבוצה כחברה ראשית.

דמותה של הצרעה מדורגת במקום ה-99 ברשימת מאה גיבורי-העל הגדולים, לפי אתר IGN. דמותה של ג'אנט ואן דיין כצרעה הופיעה בהופעת קמע בפלשבק בסרט "אנטמן" ללא קול, כשבסרט "אנטמן והצרעה" מגלמת אותה השחקנית מישל פייפר. הופ ואן דיין, בתה של ג'אנט המגולמת בידי השחקנית אוונג'לין לילי, מקבלת בסוף הסרט את חליפתה המשודרגת של אמה. לילי שבה לגלם את הדמות כצרעה בסרטים "אנטמן והצרעה", "הנוקמים: סוף המשחק" ו"אנטמן והצרעה: קוונטומאניה".

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.marvel.com/characters/wasp-janet-van-dyne/in-comics/profile דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Wasp דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האוונג'רס
קטגוריה:גיבורי-על במארוול קומיקס
פאסיפיק (אוניית מעפילים)

פאסיפיק הייתה אוניית מעפילים, שאורגנה במסגרת פרטית. בהכנתה היה מעורב ברטולד שטורפר, אוסטרי ממוצא יהודי, שפעל להצלתם של יהודי ארצו בשיתוף פעולה עם השלטונות הנאציים. שטורפר היה מעורב גם בהפלגתן של האוניות: "מילוס" ו"אטלנטיק".

== תולדותיה ==
הפליגה ב-7 באוקטובר 1940 מנמל טולצ'אה שברומניה ועל סיפונה 986 מעפילים. על פי דו"ח שמסר שטורפר 470 מנוסעיה באו מהעיר ברלין והיו חברי התנועה הציונית ובכלל זה החלוץ, 432 נפש מפרסבורג ו-84 נפש מווינה. האוניות "מילוס" ו"אטלנטיק" הפליגו במקביל אליה.

עם צאתה לים הוברר כי מלאי המזון והשתייה באונייה חסרים וכן חסר פחם וציוד טכני להפלגה. שטורפר נעזר בברוך קונפינו עמו עמד בקשרים וזה סייע לו להשיג היתר לאונייה לעגון בנמל וארנה. נחתם הסכם בין קונפינו לשטורפר שבתמורה להעלאת 28 מעפילים נוספים בני יהדות בולגריה, תשלים הקהילה היהודית בווארנה את החוסרים בסכום כולל של 114,000 לבות (כ-11,000 דולרים אמריקניים). לקראת סיום העמסת הציוד, ניסתה המשטרה הבולגרית להעלות בכוח עוד כמה עשרות פליטים יהודים אשר גורשו מבתיהם במסגרת המסע לגירוש נתינים זרים ושהו בווארנה. מעפילי הפאסיפיק שכבר נתונים היו בתנאי צפיפות קשים התנגדו להעלאת הפליטים, והתפתח עימות עם כוחות המשטרה הבולגריים. השוטרים הבולגרים הפעילו כוח רב ואף איימו לפתוח באש, ומעפילי הפאסיפיק נסוגו. הפליטים הועלו בכוח רב לאונייה. בסך הכל עלו לאונייה עוד 75 מיהודי בולגריה ומספר המעפילים על הפאסיפיק גדל לכדי 1,061 נפשות. קונפינו הואשם על ידי הנהגת מעפילי ה"פאסיפיק" בהפרת ההסכם ובכך שפעולת המשטרה הבולגרית תואמה עמו. עוד טענו מנהלי ההפלגה כי לפאסיפיק סופקה סחורה בשווי של 62,430 לבות וכי מדובר במירמה מכוונת מצידו של קונפינו. קונפינו מצידו, הכחיש את המעשים וכן טען שלא ידע מראש על כוונות המשטרה.

בדרך לחופי ארץ ישראל, בלב ים, "פאסיפיק" נתפסה על ידי כוחות בריטיים, והובאה לנמל חיפה. ב-1 בנובמבר היא עגנה בנמל חיפה כשעליה משמר של משטרת המנדט. 
הבריטים העלו את מעפילי הפאסיפיק על אוניית הגירוש "פאטריה", מתוך כוונה לגרשם לאי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי. ב-24 בנובמבר, לאחר הגעת ה"אטלנטיק" לנמל חיפה, פוצצה ה"פאטריה" על ידי "ההגנה" במטרה לסכל את הגירוש. אולם הפיצוץ גרם לחור גדול בדופן הפאטריה והיא טבעה במהירות. מעל מאתיים מהמעפילים נהרגו בטביעה. ניצולי "פאטריה" הועברו למחנה המעצר בעתלית והורשו להישאר בארץ ישראל.

== לקריאה נוספת ==
*יהודה ואלך (עורך), אטלס כרטא לתולדות ה"הגנה", ירושלים: הוצאת כרטא, 1991, עמ' 72.
* רות זריז, ברטולד שטורפר וחלקו בהצלת יהודים מגרמניה, בתוך: אניטה שפירא (עורכת), העפלה, מאסף לתולדות ההצלה, הבריחה, ההעפלה ושארית הפליטה, תל אביב: העמותה לחקר מערכות ההעפלה ע"ש שאול אביגור, אוניברסיטת תל אביב, הוצאת עם עובד, תש"ן-1990, עמ' 142-124.
* דליה עופר, המסע למאוריציוס ופרשת האוניות "מילוס", "פסיפיק" ו"אטלנטיק" בראי הספרות והמחקר ההיסטורי, בתוך: רעיה כהן ויוסי מאלי (עורכים), ספרות והיסטוריה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשנ"ט-1999, עמ' 207–227.
== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.palyam.org/Hahapala/ww2_haflagot על "פאסיפיק"], באתר הפלי"ם 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוניות מעפילים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1940
קטגוריה:יהדות בולגריה
קטגוריה:אוניות מעפילים בשירות העלייה מרומניה
טיוואסו

טֵיוּוָאסוּ (שם מדעי: Teyuwasu) הוא סוג של זוחל מהקבוצה דמויי דינוזאורים. הוא היה מבין הראשונים שבארכוזאורים אשר התפתחו לטורפים גדולים יותר. כמה חוקרים סוברים שהזוחל היה דינוזאור אמיתי מקבוצת התרופודה הגדולה.

הטיווסו חי בסוף תור הטריאס, כ-210 מיליון שנה לפני זמננו, ביבשת דרום אמריקה ומאובניו נתגלו בארגנטינה, בפארק הלאומי איסצ'יגואלסטו. משמעות שמו מטופי עתיקה הוא: "לטאה גדולה".

הטיוואסו היה אוכל בשר דו-רגלי באורך מטר וחצי ששקל עד חמישה ק"ג, וניזון, ככל הנראה, מזוחלים קטנים יותר.

ישנם מדענים הטוענים שסיווגו של הטיוואסו מוטל בספק ומשתייך כנראה לסטאוריקוזאורוס – מראשוני הדינוזאורים האמיתיים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דמויי דינוזאורים
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בטריאס עליון באמריקה הדרומית
נווה מדבר (בית ספר)

נווה מדבר - אבו קוידר הוא בית ספר יסודי לילדי היישוב אלזרנוג–אבו קוידר ויישובים סמוכים. הוקם בשנת 2000 במועצה אזורית אבו בסמה.

בית הספר מיועד לכיתות א'-ט' ופועלת בו גם חטיבת גנים. המוסד נמצא בשבט אבו קוידר, בכפר הבלתי-מוכר אל זרנוג, השוכן בצד שמאל של כביש באר שבע–דימונה, 14 ק"מ מזרחית לבאר שבע. בית הספר משרת האוכלוסייה שגרה מסביב ברדיוס של 5 ק"מ ויותר. 

תחזוקת ושדרוג המבנים והתשתיות בו מתבצעים על ידי המוסד עצמו, ובעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הבלתי מוכרים. בית הספר נטל על עצמו את הרחקת הכביש הראשי של היישוב משער בית הספר והסדרת מגרשי החנייה, הקמת ספרייה, הקמת פינות חמד בתוך בית הספר, שיפור סביבת הלמידה של התלמידים השתתפות בחוגי חינוך גופני למיניהם והשתתפות במפעלים חברתיים ולימודיים אחרים בעזרת עמותות העוסקות ברווחת תושבי הכפרים הלא מוכרים.

== לקריאה נוספת ==
* סואן, דן (פרופ') ; אייזנקנג-קנה, פרלה, יסודות השלטון המקומי, האוניברסיטה הפתוחה, 2002–2005.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20120825075324/http://www.dukium.org/heb/?page_id=8182 תוכנית פראוור], באתר (פורום דו קיום בנגב לשוויון אזרחי)

קטגוריה:בתי ספר יסודיים בישראל
קטגוריה:החברה הבדואית בישראל
קטגוריה:מועצה אזורית אבו בסמה
עליונות

עליונות (באנגלית: Supremacism) הוא מונח מתייחס לאמונה כי המוצא האתני, הדת, המגדר, הנטייה המינית, או התרבות של קבוצת אוכלוסייה מסוימת נעלים מזו של יתר קבוצות האוכלוסייה ועל כן הדבר מזכה את כל מי שמשתייך לאותה הקבוצה לשלוט בכל מי שהם אינם מזהים כמשתייכים לאותה הקבוצה.

== עליונות בקרב קבוצות אתניות ==
לאורך מאות שנים הקולוניאליזם האירופי בדרום אמריקה, אפריקה, אוסטרליה, אוקיאניה ואסיה הובילו להתחזקות התפיסה של עליונות הגזע הלבן על פני יתר אוכלוסיית העולם בקרב קבוצות אוכלוסייה מסוימות ממוצא אירופאי. במאה ה-19 הביטוי "משא האדם הלבן" הפך לביטוי פופולרי שנעשה בו שימוש להצדקת מדיניות אימפריאליסטית כמו כיוזמה נאצלת.

בעקבות מלחמת האזרחים האמריקנית, נוסד ארגון הקו קלוקס קלאן במדינות הדרום אשר שאף להחזיר את העליונות הלבנה לאזור לאחר תקופת השיקום. תחילה, הקבוצה צירפה חברים יהודים לתוכה, אך לאחר גדילת האנטישמיות בארצות הברית ולאחר שליאו פרנק נמצא לכאורה אשם ברצח מרי פייגן, הקבוצה הפסיקה לצרף יהודים. חברי הארגון התחילו להטיף לעליונות על כל פני כל יתר קבוצות האוכלוסייה בהם יהודים, ואוכלוסיות מיעוט אחרות.

במהלך שנות ה-30 ושנות ה-40 של המאה ה-20 המנהיג הנאצי אדולף היטלר והמפלגה הנאצית בגרמניה התחילו להטיף כי הגרמנים האתניים ואנשים אחרים ממוצא "ארי" משתייכים ל"גזע עליון" אשר נעלה מהגזעים של יתר אוכלוסיית העולם. תפיסה זו, אשר הייתה רווחת במיוחד בגרמניה בשנות ה-30 של המאה ה-20, הובילה בהמשך לכך שהיטלר זכה בפופולריות רבה ובכוח פוליטי רב, שהובילה לניסיון של המשטר הנאצי להקים אימפריה ארית ביבשת אירופה, ולניסיון של הממשל הנאצי להשמיד את העם היהודי. הנאצים נתפסים על ידי רבים כיום כאחת מהדוגמאות המובהקות ביותר לקבוצה שדוגלת בעליונות.

באפריקה, רבים מקרב האוכלוסייה הדרום סודנית השחורה טוענים כי קבוצה זו נתונה ליחסי גזעני שנובע מעליונות ערבית, אותה הם השוו לעליונות הלבנה של משטר האפרטהייד בדרום אפריקה. רצח העם שמבוצע במסגרת המלחמה המתמשכת בדרפור מתואר על ידי רבים כדוגמה לגילויי גזענות שמקורם בעליונות ערבית.

== עליונות בקרב קבוצות דתיות ==

== עליונות וארגוני טרור ==
על אף שלרוב הם אינם נחשבו בראש ובראשונה לקבוצות הדוגלות בעליונות. ארגוני טרור בולטים כגון אל-קאעידה והחמאס בעלי מאפיינים המזוהים בעיקר עם קבוצות הדוגלות בעליונות הגזע. דוגמאות למאפיינים מהסוג הזה כוללות הפצה של תעמולה אנטישמית בקרב הפעילים של אותן הארגונים והיעדים של הפיגועים שאותם הם מוציאים לפועל – אשר מכוונים לקהל יעד מגזע מסוים או מקבוצה דתית מסוימת.

== דוגמאות בולטות לקבוצות שדגלו או דוגלות באמונה זו ==
* קו קלוקס קלאן
* נאצים
* ניאו נאציזם
* האיגוד הגרמני אמריקאי
* העבריים השחורים
* אומת האסלאם
<gallery widths="210px">
File:German American Bund NYWTS.jpg|כעשרים אלף חברי האיגוד הגרמני אמריקאי במצעד שנערך בניו יורק, ב-30 באוקטובר 1939
File:Birth-of-a-nation-klan-and-black-man.jpg|השתוללות אנשי הקו קלוקס קלאן, מהסרט הולדת אומה
File:AryanGuardinKensington.jpg|פעיל נאו-נאצי מקנדה המחזיק בדגל עם הכיתוב "גאווה לבנה" ועם הסמל של התנועה הנאו נאצית
ISUPK_in_Chinatown.jpg|הפגנה של פלג מתנועת העבריים השחורים. במרכז התמונה: שלט ובו הקבוצות האתניות שמרכיבות, לטענתם, את שבטי ישראל. בתחתית התמונה משמאל: השוואת האדם הלבן לאנטיכרייסט
</gallery>

== ראו גם ==
* עליונות לבנה
* עליונות שחורה
* לאומנות
* קסנופוביה
* ג'ינגואיזם

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפליה
קטגוריה:גזענות
קטגוריה:נרקיסיזם

__noTOC__
גדי גולן

גדי גולן (נולד בשנת 1955) הוא מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, פרופסור לאלקטרוניקה, נשיא מכון טכנולוגי חולון מאוקטובר 2011 עד דצמבר 2012 ולאחר מכן נשיא מכללת אורט הרמלין ומרצה באוניברסיטת אריאל בשומרון בפקולטה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה.

==ביוגרפיה==
בשנת 1982 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. בשנת 1986 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל ובשנת 1990 קיבל תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. יצא לפוסט-דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.

בשנת 1991 הצטרף לסגל האקדמי של מכון טכנולוגי חולון. היה דקאן הפקולטה להנדסת חשמל אלקטרוניקה ותקשורת וראש המרכז למיקרואלקטרוניקה ושכבות דקות. באוקטובר 2011 מונה לנשיא המכון. בדצמבר 2012 התבקש לסיים את כהונתו כנשיא המכון.
פיתח יחד עם פרופ' אדיר בר-לב, במסגרת האוניברסיטה הפתוחה, את הקורסים "מוליכים למחצה" ו"התקני מוליכים למחצה ומיקרואלקטרוניקה", ושימש מרכז ההוראה של קורסים אלו במשך שנים רבות.

תחומי המחקר שלו הם: מיקרוסקופיה אקוסטית, אלקטרואופטיקה, הוראה מרחוק באמצעות תקשורת מחשבים, מידענות, התקני גלי שטח אקוסטיים, מיקרואלקטרוניקה בשכבות דקות.

עומד בראש חטיבת ההתקנים האלקטרוניים של IEEE מאז 1996 והוא כמזכיר הסניף של IET ישראל. עומד בראש הסניף הישראלי של SID – "החברה למידע תצוגות", והוא חבר הנהלה בהתאגדות המהנדסים SEEEI, האגודה הישראלית לתאי שמש ISES, והאגודה העולמית להנדסת הספק – CIGRE. על שמו רשומים 15 פטנטים. יזם שלש חברות הזנק בתחום ההתקנים החשמליים: ATCT, SILBID, MICRO-D.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hit.ac.il/faculty_staff/%D7%92%D7%93%D7%99_%D7%92%D7%95%D7%9C%D7%9F גדי גולן], באתר של מכון טכנולוגי חולון
* [https://web.archive.org/web/20131011022005/http://kenes.braude.ac.il/taasia2011/index.php?option=com_content&view=article&id=105%3A2011-01-16-13-29-52&catid=3&Itemid=9 גדי גולן], באתר של מכללת אורט בראודה
* [http://www.hayadan.org.il/gadi-golan-president-of-hit-1010112/ פרופסור גדי גולן מונה לנשיא HIT מכון טכנולוגי חולון], באתר "הידען", 10 באוקטובר 2011
* [http://www.tashtiot.co.il/2011/05/23/%D7%92%D7%93%D7%99-%D7%92%D7%95%D7%9C%D7%9F/ ראיון בלעדי: פרופסור גדי גולן: טכנולוגיית תאי הדלק תוביל את ישראל לחזית המדע], באתר "תשתיות", 23 במאי 2011

מכּתביו:
* [http://www.tashtiot.co.il/2010/05/02/%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%97%D7%A9%D7%9E%D7%9C-%D7%97%D7%9B%D7%9E%D7%94/ עידן חדש ברשת החשמל העולמית], באתר "תשתיות", 2 במאי 2010
* [http://www.tashtiot.co.il/2011/06/06/smart-grid/ עידן האינטליגנציה החשמלית – Smart Grid], באתר "תשתיות", 6 ביוני 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל האוניברסיטה הפתוחה: מדעי הטבע והחיים
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: הנדסה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים

סמל הקואליציה הסורית הלאומית
מדינות שלא הביעו תמיכה בקואליציה הלאומית הסורית}}}}
דגל הקואליציה הלאומית
הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים (בערבית: الائتلاف الوطني لقوى الثورة والمعارضة السورية; נקראת גם בקיצור: הקואליציה הלאומית הסורית, בערבית: الائتلاف الوطني السوري) היא קואליציה של קבוצות אופוזיציה במלחמת האזרחים הסורית.

== רקע ==
הקואליציה הוקמה ב 11 בנובמבר 2012 בדוחה, בירת קטר, ביוזמת ארצות הברית וקטר על רקע האכזבה מגוף האופוזיציה הסורי המרכזי עד אז, המועצה הלאומית של סוריה, ובניסיון להביא לליכוד שורות האופוזיציה. האימאם לשעבר של המסגד האומיי בדמשק, מועאז אל-ח'טיב, שנחשב מתון, נבחר כנשיא הקואליציה. ריאד סיף וסוהיר אתאסי, שני פעילי דמוקרטיה בולטים, והאחרונה גם פמיניסטית חילונית, וכן ג'ורג' צברא, נבחרו כסגני נשיא. המשרה לסגן נשיא נוסף תישאר פנויה ותישמר לדמות כורדית שתיבחר. מוסטפא סבאח נבחר כמזכ"ל הקואליציה. ב-7 ביולי נבחר אחמד עאסי אלג'רבא לעמוד בראש הקואליציה הלאומית הסורית. ב-12 בנובמבר נבחר אחמד טועמה להיות ראש הממשלה של ממשלת המעבר הסורית.

הרשות הכללית של הקואליציה מונה כ-63 מושבים, 22 מתוכם הם חברי המועצה הלאומית של סוריה. בסוף יוני 2013 הוחלט על הרחבת הקואליציה ב-51 חברים נוספים כדי לשפר את ייצוגיות הגוף ולתת ביטוי לזרמים שונים באופוזיציה. 13 מתוך החברים החדשים שייכים לגוש בראשותו של מישל ח'ילו, אופוזיציונר ותיק וליברל. כמו כן צורפו 15 נציגים של הצבא הסורי החופשי. מטה הקואליציה נמצא בקהיר. ב-12 בדצמבר 2012 הכירה ארצות הברית במועצה כמייצג הלגיטימי של העם הסורי.

במרץ רסאן היתו מונה לראש ממשלה הראשון והתפטר תוך זמן קצר.

לקואליציה הלאומית הסורית נציגים דיפלומטיים במספר מדינות, בהן צרפת, בריטניה, גרמניה, ארצות הברית, קטר, איחוד האמירויות, וטורקיה.

==ראו גם==
* המועצה הלאומית של סוריה
* מלחמת האזרחים בסוריה
* פוליטיקה של סוריה

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוריה: פוליטיקה
קטגוריה:ארגונים פוליטיים
קטגוריה:מלחמת האזרחים בסוריה: ארגונים
קטגוריה:סוריה: ארגונים
אחסאן עבד אל-קדוס

אחסאן עבד אל-קדוס (בערבית: إحسان عبد القدوس, 1 בינואר 1919 – 11 בינואר 1990) היה סופר, עיתונאי והוגה דעות מצרי ועורך בעיתונים "אל-אח'באר" ו"אל-אהראם". ידוע בכתיבתם של רומנים רבים שעובדו לסרטים.

==קורות חיים==
עבד אלקדוס נולד בקהיר לרוז אל-יוסף ממשפחה מוסלמית ממוצא מצרי-טורקי. התחביב האהוב עליו בתור ילד היה קריאה. בגיל 11, הוא החל לכתוב סיפורים קצרים ושירים בסגנון קלאסי. אביו, מוחמד עבד אל-קדוס, היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע מצרי. אביו דחף אותו לפתח קריירה בתחום המשפטים. אחסאן סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת קהיר בשנת 1942 ועבד כעורך דין. הוא היה גם עורך ובעל טור פופולרי בעיתון "רוז אל-יוסוף", שבועון שאמו פאטימה אל-יוסוף (שנקראה גם רוזה אל-יוסוף) הקימה. לעיתים קרובות הוא מתח ביקורת על אישים חשובים, מה שהביא למאסרו שלוש פעמים במהלך הקריירה העיתונאית שלו. מוחמד נגיב נהג לכתוב בעיתונו תחת שמות עט שונים, ולאחר שתפס את השלטון במצרים עלה אל-קדוס לגדולה ונהיה יועצו של נגיב לענייני עיתונות. לאחר ההפיכה של גמאל עבד אל נאצר בפברואר 1954 הוא מתח ביקורת על מועצת ההפיכה ובאפריל 1954 הוא נאסר. 

בשנת 1944, הוא החל לכתוב תסריטים, סיפורים קצרים, ורומנים. מאוחר יותר הוא עזב את קריירת המשפטים שלו והתמקד בקריירה הספרותית שלו. 

בסוף שנות ה-60 הוא מונה לעורך בעיתון אל-אחבאר. בשנת 1969 החל רדיו קהיר לצטט את טוריו מעיתון אל-אחבאר וטוריו נחשבו לאינדיקציה על דעותיו של נאצר. בשנות ה-70 הוא נחשב למקורב לאנואר סאדאת. בשנת 1971 הוא ביקר את המדיניות הסוציליסטית במצרים ודרש יותר ליברליזם. בשנת 1974, לאחר שמונה שנים באל-אחבאר, עבר אל-קודס לאל-אהראם והיה לעורכו הראשי. 

אחסאן עבד אל-קדוס נפטר ב-11 בינואר 1990 לאחר שלקה בשבץ.

בנו, מוחמד אחסאן עבד אל-קדוס, שנקרא על שם סבו, הוא עיתונאי ידוע.

==יצירתו==
אחסאן התייחס לנשים כסמל להקרבה בחברה המצרית וזו הסיבה שנשים היו הנושא המרכזי ביצירותיו הספרותיות. עבודותיו תרמו לשינוי במושגים המקובלים במצרים.
בניגוד ליצירה הספרותית החופשית שלו, הוא היה אדם מאוד שמרן והיה ידוע כבעל אישיות מאופקת. 

הוא כתב יותר מ-60 רומנים ואוספי סיפורים קצרים. מבין הרומנים שכתב, חמישה היו דרמטיים, תשעה שימשו כתסריטים לסדרות רדיו, עשרה היו עיבודי מיני סדרות טלוויזיה, והיו להם 49 עיבודים קולנועיים. יצירותיו תורגמו למספר שפות זרות ובהם אנגלית, צרפתית, גרמנית, אוקראינית וסינית. חלק מספריו תורגמו לעברית והפצו בישראל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים מצרים
קטגוריה:סופרים ערבים
קטגוריה:עיתונאים מצרים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1919
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1990
עוזי שוויצה

הרב עוזי שוויצה (נולד בשנת ה'תש"ח, 1948) הוא רבה האשכנזי של העיר כפר יונה משנת 1974.

== קורות חייו ==
נולד בתל אביב ב-1948 לאלימלך וחנה שוויצה. בוגר מדרשית נעם, ישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים וישיבת חברון בירושלים. שוויצה נמנה עם קבוצת התלמידים המייסדים של ישיבת "תפארת נתניה" בנתניה, בראשות הרב צבי פרידמן והרב שמעון משה דיסקין. היה פעיל בתנועת בני תורה בראשותו של הרב ברוך מרדכי אזרחי.

נישא לצביה, בתו של הרב יצחק יוסף ויסקי, מראשי ישיבת תפארת צבי בירושלים ונכדת הרב ישראל זיסל דבורץ. לאחר נישואיו התגורר בירושלים, ולאחר מכן עבר לרחובות, שם כיהן כרב בית כנסת "אבות ובנים" בשכונת חבצלת. הוסמך לרבנות על ידי הרב שלמה גורן<ref>, עמ' 125.</ref> והרב עובדיה יוסף.

בשנת ה'תשל"ד (1974) התמנה לרבה של כפר יונה ומשמש בתפקידו עד היום.

בשנת ה'תשל"ז (1977) הקים בכפר יונה את מתיבתא "שיח יצחק", על שם חותנו, הרב יצחק יוסף ויסקי. בשנת ה'תש"ן (1990) הקים את הישיבה הגבוהה של חסידות מודז'יץ בכפר יונה.

בתחילת שנות השמונים שידר פינה קבועה "פרשת השבוע בניחוח מיוחד" בתוכנית "סנדלים" של דורי בן זאב בגלי צה"ל. בעקבות כך יזם מפגשי הגות בפרשת השבוע לחוג של שחקנים ואנשי במה, ביניהם מאיר אריאל. החל משנת 1990 שידר את פינת "משנה יומית" בערוץ 7, וכיום משודרת הפינה באתר האינטרנט של הערוץ.

בשנת תשנ"א (1991) לימד נ"ך במדרשיית נעם.

שוויצה הוא אחד מרבני הגוף הבוחר לרבנות הראשית לישראל. היה חבר בחבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי. הוא נמנה עם חסידי מודז'יץ, והיה ממקורביו של רבי שלמה קרליבך.

== משפחתו ==
אשתו, צביה, עוסקת בייעוץ והכוונה להקמת בית יהודי. כתבה את הספר האוטוביוגרפי "עבותות". והיא גם מתנדבת "במוקד תהילים ארצי" של הרב מנדל

בנו, ישראל דן, הוא סגן מנהל ת"ת קריית הרצוג בבני ברק. בין חתניו: הרב אברהם הלוי ליפשיץ, רב היישוב כפר גדעון; הרב משה יוסף שי, רב קהילת "אהל רבקה" בקריית שמואל בירושלים; דוד מרגלי, מנהל מוסדות חסידות מאקווא; הרב חנוך ווסרמן, רב קהילת ישמח ישראל-כפר יונה.

== ספריו ==
* "על כנפי היונה" - כתב עת תורני
* "מעוז צור" - פירוש על הזוהר
* "הגדת עוז" - פרוש להגדה של פסח
* "פרוש הכוזרי" - פרוש על הכוזרי ל-רבי יהודה הלוי
*"פרקי אבות המבואר" - סדרת שיעורים על פרקי אבות
* עוז לעמו (3 כרכים) - שיעורים על ספר בראשית, שמות וויקרא

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.inn.co.il/Radio/Programs.aspx פינה משנה יומית], לשמיעה באתר [http://www.inn.co.il ערוץ 7]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת חזקיהו-כפר חסידים
קטגוריה:סגל מדרשית נעם
קטגוריה:כפר יונה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
מיגל אנחל רודריגס

מיגל אנחל רודריגס
מיגל אנחל רודריגס אצ'ווריה (בספרדית: Miguel Ángel Rodríguez Echeverría; נולד ב-9 בינואר 1940) הוא כלכלן, עורך דין, איש עסקים ופוליטיקאי אשר היה נשיאה של קוסטה ריקה בשנים 1998 עד 2002.

==קורות חיים==
מיגל אנחל רודריגס נולד בסן חוזה. הוא למד באוניברסיטת קוסטה ריקה וקיבל תארים בכלכלה (1962) ובמשפטים (1963). לאחר מכן עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם קיבל תואר שני ודוקטורט בכלכלה. לאחר שסיים את לימודיו חזר רודריגס לקוסטה ריקה והחל לשמש כשר התכנון וכחבר במועצת המנהלים של הבנק המרכזי של קוסטה ריקה. רודריגס התמודד בבחירות לנשיאות בשנת 1990, אך הפסיד לחבר מפלגתו רפאל אנחל קלדרון. הוא ניסה לרוץ בשנית בבחירות לנשיאות של שנת 1994, אך גם ניסיון זה לא צלח. הוא רץ שוב בפעם השלישית ב-1998 והפעם זכה בבחירות והפך לנשיא.

תקופת נשיאותו נחשבה חסרת השפעה. הניסיונות לביצוע רפורמות בשוק החופשי, כולל תוכנית לסיום מונופול המדינה על התקשורת התפרקו תחת התנגדות מצד האיגודים המקצועיים של עובדי הממשל. אך הוא זכה להצלחה בביצוע רפורמות של מערכת הפרישה. בשנת 2004 הוא כיהן תקופה של חודש בלבד כמזכיר בבחירות המקדימות הכללי של ארגון מדינות אמריקה (OAS) ונאלץ לפרוש בשל האשמות שהועלו על כך שקיבל שוחד בעת כהונתו כנשיא. משפטו החל באפריל 2010 ביחד עם עוד שבעה בכירים בתקופת ממשלו. רודריגס הורשע באפריל 2011 במעשי שחיתות ונידון לחמש שנות מאסר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשיאי קוסטה ריקה
קטגוריה:קוסטה ריקאים שנולדו ב-1940
Puppy Linux

Puppy Linux היא הפצת לינוקס קלה המתמקדת בהפשטת השימושיות בה. המערכת יכולה לפעול בשלמותה מה-RAM, ובכך מתאפשרת הסרת התקן האתחול לאחר הפעלתה.

המערכת כוללת תוכנות חופשיות כדוגמת Abiword{{כ}}, Gnumeric{{כ}}, MPlayer{{כ}}, ודפדפנים שונים הניתנים להתקנה. ההפצה פותחה במקור על ידי ברי קאולר וחברים נוספים בקהילת ההפצה. הכלי Woof יכול לבנות חבילות המתאימות ל-Puppy, תוך כדי שימוש בקבצים בינאריים המתאימים להפצות אחרות.

==תכונות==
Puppy היא מערכת הפעלה לכל דבר, הכוללת חבילות תוכנה המתאימות למגוון רחב של משימות וכן לשימוש כללי. המערכת קטנה מבחינת גודלה, כך שהיא יכולה לבצע אתחול, גם מסוגי מדיות אתחול בעלות קיבולת אחסון נמוכה. המערכת שימושית גם כתקליטור הצלה, ולשימוש במחשבים ישנים. התקנת המערכת על כונן קשיח יכולה להתבצע כמערכת הפעלה בלעדית על הכונן, או לצד מערכות נוספות הקיימות עליו.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://web.archive.org/web/20130531164422/http://puppylinux.org/main/Overview%20and%20Getting%20Started.htm אתר הקהילה הרשמי]
*[http://distrowatch.com/table.php?distribution=puppy Puppy Linux] ב-DistroWatch

==הערות שוליים==

קטגוריה:הפצות של GNU/לינוקס
עמוד ענן (אתר אינטרנט)

עמוד ענן הוא יישומון ישראלי לניווט שטח, ואתר אינטרנט ישראלי שיתופי המציג מפות טופוגרפיות של ישראל ועליהן נקודות עניין. האתר הוא אתר ויקי בחלקו, משום שנקודות העניין נוספות על ידי המשתמשים וניתנות לעריכה על ידי הציבור. ניתן להוסיף גם נקודות עניין פרטיות ומסלולי טיול פרטיים.

מטרת האתר, בלשונו, היא "הצגת מפות של ארץ ישראל, ויצירת אנציקלופדיה גאוגרפית מקוונת, שתהייה נגישה לציבור הגולשים, ללא תשלום. כל זאת במטרה להיות כלי למטיילים, לתלמידים, ולאוהבי ארץ ישראל".

== היסטוריה ==
האתר הוקם בשנת 2004 על ידי יואב רופא. שמו ניתן לו על שם עמוד הענן, שהיה "אמצעי הניווט הראשון" של עם ישראל בנדודיו במדבר. בתחילה היו באתר מפות טופוגרפיות סובייטיות של ארץ ישראל, שהותאמו לרשת ישראל החדשה ועליהן כיתוב עברי של שמות היישובים. בהמשך נוספו לאתר גם צילומי לוויין וכן מפת הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1880. בשנת 2007 הוחלפה המפה הסובייטית במפה טופוגרפית עדכנית של המרכז למיפוי ישראל.

בתחילת 2007 יצאה תוכנה לניווט שטח בשם "עמוד ענן". התוכנה שווקה על ידי חברת רונלייט, אז היבואנית הגדולה בישראל של מכשירי ניווט. התוכנה הותאמה למכשירי הניווט הייעודיים מבוססי ה-GPS של חברת Mio. בהמשך הותאמה התוכנה גם למכשירי ניווט של חברות אחרות, וכן למחשבי כף יד.

בשנת 2011 הושקה אפליקציית אייפון של עמוד ענן. במאי 2014 הושקה אפליקציה לאנדרואיד.
השימוש באפליקציה אינו מצריך רישום, אך על מנת להוסיף ולעדכן נקודות עניין, להוסיף תמונות ועוד יש צורך להרשם או להתחבר למשתמש קיים (ישירות מתוך האפליקציה).

== קישורים חיצוניים ==
* 
* גילי סופר, [https://web.archive.org/web/20090312060848/http://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-2924785,00.html חדש ברשת: מפה טופוגרפית של ישראל], באתר ynet, 1 ביוני 2004 - כתבה על האתר בתחילת דרכו
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפליקציות מובייל
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קטגוריה:ניווט
קטגוריה:ניווט לווייני: שימושים
קטגוריה:חברות תוכנה ישראליות
קטגוריה:מיקור המונים
קטגוריה:אתרי ויקי
קטגוריה:אפליקציות בתחום התחבורה
קטגוריה:סיירות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2004
קטגוריה:מפות מקוונות
זהירות: סופה

זהירות: סופה (באנגלית: Storm Warning) הוא הספר התשיעי בסדרת 39 רמזים. הספר נכתב על ידי לינדה סו פארק.

כריכת הספר אפורה, ועליה מצוירת ספינת פיראטים שעליה קואורדינטות. הקואורדינטות מסמנות מקום בג'מייקה, כשישה קילומטרים דרומית לעיירה אלברט טאון, אך ביבשה, דבר היוצר סתירה בכך שהספינה שבכריכה נראית באמצע ים סוער.

== עלילה ==
אחרי שמצאו בסין תמונה של שודדת הים אן בוני, דן ואיימי מחליטים לטוס לאיי הבהאמה ולג'מייקה שבאיי הקריביים, שם הם בפעם הראשונה במירוץ הרמזים, לא רק בורחים אלא גם רודפים, אחרי הקבראים. ההשתלשלות האירועים עם הקבראים מגיעה לכך שהנכד של חברה של גרייס מג'מייקה, לסטר, נהרג מחול טובעני ומגאות בזמן שמנסה לשמור על תיבה חשובה - אחד הסודות המדריגלים. לקראת סיום הספר, הם מגלים את הסוד על המדריגלים, ועל נלי - על כך שעבדה בשביל גרייס, ואומנה לעבודה עמה כבר מילדותה, בלי ידיעתה. בנוסף לכך בסוף הספר הם פוגשים את האיש בשחור, פיסקה קהיל, אחיה הקטן של גרייס. הוא מספר להם על גדעון קהיל, מייסד משפחת הקהילים, שבעת ניסיונותיו למצוא תרופה למחלת הדבר, מצא שיקוי ההופך את השותים אותו למוכשרים בתחומים שונים. את השיקוי חילק בין ארבעת ילדיו. עוד ביום החלוקה, מת גדעון בשרפה, ילדיו הסתכסכו זה בזה והחלו לחפש את 39 הרמזים, הלוא הם מרכיבי השיקוי. בעת מותו של גדעון, אמם הייתה בהריון עם אחותם מדליין. כשגדלה מדליין אמה אמרה לה שמטרתה ומטרת צאצאיה היא לאחד את המשפחה. צאצאיה של מדליין, הקרויים מדריגלים, המשיכו את מדליין, וניסו להשלים את מטרתה, אך טרם הצליחו בכך. 

לבסוף נלי, דן ואיימי מקבלים סמכות ודרגה של מדריגלים פעילים. נלי נעשית המדריגלית הפעילה הראשונה שמוצאה אינו ממדליין.
בתיבה של המדריגלים יש את הרמז, משיה, ומכתב שדן פותר את האנגרמה שלו, כך שהמכתב אומר שהם צריכים ללכת ללונדון.

==דמויות==
איימי קהיל: ילדה חכמה ומבריקה שתמיד רואה את התמונה הגדולה. בספר "זהירות: סופה", איימי מגלה שהיא מסוגלת להרבה מעבר למה שהיא חושבת על עצמה ומנסה להתמודד עם האמת על האומנת שלה, נלי גומז ועם האמת על המדריגלים.

דן קהיל: אחיה של איימי. ילד שתמיד יכול להסתכל על הדברים בצורה חיובית, כמעט תמיד. מומחה לפרטים הקטנים ובעל זיכרון צילומי מצוין. בספר, דן מגלה את האמת על המדריגלים ועל האומנת שלו ועובר הלם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://39clues.wikia.com/wiki/Storm_Warning זהירות: סופה, באתר The 39 Clues Wiki] 
*
* 

קטגוריה:39 רמזים - הסדרה המקורית
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
צבי שטרן

צבי שטרן (נולד בכ"ד בתשרי ה'תש"ז, 19 באוקטובר 1946), הוא רופא ומנהל ישראלי, פרופסור למנהל רפואי, נשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר המכללה האקדמית להנדסה ירושלים). 

מנהל בית החולים הדסה עין כרם בין השנים 1986 - 2001 ומנהל בית החולים הדסה הר הצופים בין השנים 2001 - 2012.

== קורות חייו ==
צבי שטרן נולד בבית החולים הדסה הר הצופים להניה ופנחס שטרן. הוא גדל בירושלים, בקריית שמואל ואחר כך בשכונת בית הכרם. בצה"ל שירת כמפקד פלוגה בחיל השריון ובהמשך כסגן מפקד גדוד בחיל הרפואה.

בשנת 1973 סיים שטרן את לימודי הרפואה (MD) בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים, התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה עין כרם בשנים 1974 - 1979 ובהמשך היה רופא בכיר במחלקה פנימית א', עד לשנת 1982.

בשנת 1982 מונה לסגן מנהל בית החולים האוניברסיטאי "הדסה" עין כרם, בירושלים, ובשנת 1986 נבחר כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" עין כרם. בשנת 2001 מונה כמנהל המרכז הרפואי "הדסה" הר-הצופים, בירושלים ומילא תפקיד זה עד שנת 2012.

ב-1984 סיים קורס למנהלי בתי חולים ומערכות בריאות באוניברסיטאות לונדון ובירמינגהם וב-1988 השתלם במינהל בתי חולים, בהנהלת בית החולים הר סיני בניו יורק ובמקביל, למד בקורס במינהל ציבורי באוניברסיטת ניו יורק.

תפקידים נוספים בהם שימש שטרן הם מנהל פרויקט ההקמה וההפעלה של בית חולים כללי בקינשסה, זאיר (1986), כיועץ לענייני רפואה של המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ ובשנים האחרונות משמש כיועץ לענייני רפואה וביטוח רפואי למפקח על הביטוח ושוק ההון, במשרד האוצר.

שטרן חבר בוועדות הערעורים של נכי צה"ל וכוחות הביטחון בבית משפט השלום בירושלים, בבית הדין המשמעתי של משרד הבריאות והוא יו"ר הוועדה האתית של איגוד מנהלי בתי החולים בישראל.

משנת 2008 שטרן הוא פרופסור מן המניין במינהל רפואי בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.

ביולי 2012 נבחר שטרן, במקומו של עוזיאל וכסלר, כנשיא עזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים (לשעבר - המכללה האקדמית להנדסה ירושלים).

שטרן מגדיר עצמו כמסורתי. הוא מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב ל-3 ילדים.

== תחומי מחקר ==
תחומי המחקר העיקריים של שטרן הם כלכלת בריאות, שיפור האיכות ובטיחות החולים. שטרן פרסם עשרות מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים, והשתתף והציג ממחקריו בכנסים ובפורומי מחקר רבים, בכל העולם.

שטרן הדריך תלמידים בעבודות לתואר ד"ר לרפואה וד"ר לפילוסופיה. הוא חינך דורות של רופאים בלימודי הרפואה והכשיר, כסגנים או כמתלמדים, רבים ממנהלי מערכת הבריאות בארץ.

קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:מנהלי בתי החולים של הדסה
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:ירושלים: רופאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
גיבור תרבות

גיבור תרבות קיים בשלל תרבויות. הוא דמות היסטורית (בדרך כלל מיתולוגית) המגלמת את תרבותה של חברה מסוימת, ונחשבת לעיתים קרובות כמיסדת שלה או מעצבת שלה מבחינה תרבות; באופן כללי יותר, זה אדם בולט או חשוב בתרבות מסוימת.<ref></ref> הוא ייצוג תקשורתי של אדם מובחן שהגיע להישג אישי שיצר שינוי בתודעה. גיבורי תרבות הם אנשים אשר יצירתם, מחשבתם, מעשה ידם וכוחם עיצבו ומעצבים את הדרך שבה אנחנו צורכים, יוצרים וחיים תרבות. גיבור תרבות בעבר היה דמות היסטורית מיתולוגית המגלמת בדמותה את השאיפה או האידיאלים של החברה. פעמים רבות, גיבור התרבות סייע לחברה בכך שהוא חי עם בני האדם בעולמם ומלמד אותם כללים דתיים, טקסים ודרכי הישרדות. גיבור התרבות, בשונה מגיבור הלוחם למשל, מקים את מוסדות הקהילה ומסורותיה; הוא ממש קובע "תרבות".<ref></ref> גיבורי התרבות העכשוויים לעומת זאת הם מוצרים תקשורתיים לכל דבר ועניין ובכל תחום. הם תחליף פופוליסטי לאיקונות, מיתוסים, ואלים מודרניים. הם יכולים להיות פוליטיקאים, שחקנים, ספורטאים, מוזיקאים וכדומה.<ref></ref>

גיבור תרבות הוא אדם מפורסם, בעל אישיות מיתית, כובשת ומלהיבה, המצליח לפרוץ מתוך התחום הצר של עיסוקו, אמנותו או תפקידו, ותורם תרומה יוצאת דופן לתרבות הכללית. גיבור תרבות אמיתי הוא זה שאישיותו היא אלמותית, והיא ממשיכה להשפיע ולהלהיב גם לאחר מותו. גיבורי תרבות מתייחסים לתרבות הכלל עולמית, או לתרבות של עם מסוים, או לתת קבוצות בתוך עמים. בקבוצה אליה הוא שייך, מהווה גיבור התרבות מודל לחיקוי. בימינו לתקשורת תפקיד משמעותי בגיבוש דמותו של גיבור תרבות.

== מאפיינים של גיבור תרבות ==
גיבור תרבות הוא אדם שאישיותו יוצרת הזדהות והוא ניחן בכָּרִיזְמָה, הוא כוכב, הוא אליל. הוא נערץ, הוא מודל, השראה, חיקוי ורצון להדמות לו. הוא איש של ההמונים וההמונים מזדהים אתו. מצד שני יש גיבורי תרבות שההכרות שלנו איתם היא לרוב בזכות התגייסותם וגיוס מעמדם האקדמי, האינטלקטואלי, או החברתי לטובת עניין מוסרי-ציבורי במטרה להשפיע על דעת הקהל ועל הפוליטיקה של התרבות, למשל גאו ג'י-שנג שהשפיע על הפוליטיקה של התרבות במעשיו ובמאמריו על צדק וזכויות אדם,. גיבורי תרבות הם אייקונים בעלי שפה חזותית מהודקת חזותם הופכת לחזות הכל זמן, מקום שפה ודימוי תרבותי.

== ראו גם ==
* מיתוס ייסוד

==קישורים חיצוניים==

*"[https://www.kan.org.il/podcast/program.aspx/?progid=5 גיבור תרבות]". פודקאסטים באתר תאגיד השידור הישראלי
*[http://www.haraayonot.com/?p=183 גיבור תרבות], באתר אנציקלופדיה של הרעיונות
* 
*ראו ערך גאו ג'י-שנג הוא גיבור תרבות ולוחם זכויות האדם

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיתולוגיה
שמן קוקוס

שמן קוקוס הוא שמן צמחי המופק בכבישה קרה מפרי קוקוס טרי. לשמן ארומה טבעית של הפרי. שמן זה משמש בעיקר לבישול ואפייה.

== תכונות ==
נקודת העשן של שמן קוקוס לא מזוקק היא 177 מעלות צלזיוס. השמן נוזלי ושקוף בטמפרטורה של מעל 25 מעלות צלזיוס, ומתחת לטמפרטורה זו מתגבש למשחה לבנה.

==שימושים==
לשמן הקוקוס שימושים רבים, ביניהם:

תחליף שומן בבישול ואפיה. שמן הקוקוס מתחמצן פחות ביחס לשמנים אחרים בחימום.

בתחילת המאה ה-21 צבר שמן הקוקוס פופולריות מסוימת בזכות היכולת שלו להילחם ברדיקלים חופשיים, ומאז הוא מופיע גם במוצרי טיפוח פנים ושיער שונים. לפי הטענות, שמן הקוקוס מטפל בדלקות, אדמומיות ונגעים בעור, תמצית החומר היא אנטי-בקטריאלית ועוזרת לטפל בפטריות ומשמש כנוגד חמצון.

==תהליך הפקת השמן==
שמן הקוקוס מיוצר מחלב קוקוס טרי ומופק באחד או יותר מהאמצעים הבאים: הרתחה, תסיסה, הקפאה, כבישה מכנית או צנטריפוגה. שמן שהופק בשיטה זו מכונה כתית (Virgin). בתהליך התססה מתסיסים את החלב במשך 24–36 שעות. במהלך ההתססה מופרדים המים והשמן. השמן עובר תהליך חימום קל, עודפי מים מופרדים ומסוננים, ומתקבל שמן שקוף בעל ריח וטעם של קוקוס.

== המלצות בריאותיות ==
שמן קוקוס הוא שומן צמחי רווי.

בגלל אחוז השומן הרווי הגבוה בשמן הקוקוס, ארגון הבריאות העולמי, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, איגוד הלב האמריקאי, האקדמיה האמריקאית לתזונה ודיאטה, שירות הבריאות הלאומי הבריטי, המועצה הבריטית לתזונה, ממליצים לצמצם או להימנע מצריכת שמן קוקוס.

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20140529122934/http://www.biogaya.co.il/שמן-קוקוס-טוב-לדיאטה.html האם שמן קוקוס טוב לדברים אחרים כמו דיאטה?], 21 בדצמבר 2013
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חומרי גלם (מזון)
קטגוריה:קוקוס
קוקוס
קוקוס
קוקוס
ר.ס. תומאס

רונלד סטיוארט תומאס (באנגלית: Ronald Stuart Thomas, 29 במרץ 1913 - 25 בספטמבר 2000) שהתפרסם כ-ר. ס. תומאס (R. S. Thomas), היה משורר וולשי וכומר אנגליקני, שהיה ידוע בלאומניותו הוולשית. היה מתנגד חריף של האנגליזציה של ויילס. היו מבקרים שראו בו את גדול המשוררים הוולשיים, והשוו את יצירתו לזו של סולז'ניצין. מאידך הוא היה משורר אנגלי גדול, ויצירתו האנגלית עולה בהרבה על כתיבתו בלשון הוולשית.

== חייו ==
תומאס נולד בקארדיף, כבנם היחיד של תומאס הוברט ומרגרט לבית דייוויס. המשפחה עברה להוליהד בשנת 1918 בשל עבודתו של אביו בצי הסוחר. בשנת 1932 זכה במענק לימודים לאוניברסיטת בנגור, שם הוא נחשף לשירה הקלאסית. בשנת 1936, לאחר שסיים את לימודי התאולוגיה במכללה אנגליקנית הוא הוסמך ככומר בכנסייה בוויילס. משנת 1936 עד 1940 הוא היה הכומר של עיירה קטנה, שם פגש את אשתו לעתיד, אלדרידג' מילדרד.

תומאס ומילדרד נישאו בשנת 1940 וחיו יחד עד מותה בשנת 1991. בנם היחיד נולד ב-29 באוגוסט 1945. משפחת תומאס חיה על הכנסה זעירה, ותומס דחה כמה וכמה הצעות לקידום, בשל אהבתו לשירה.

במשך שתים עשרה שנים, 1942-1954, תומאס היה רקטור של מכללה דתית אנגליקנית, שם החל לראשונה ללמוד את הלשון הוולשית. באותן השנים גם פרסם את שלושת ספרי שירתו הראשונים. שירתו הייחודית הוכרה מראשית הפרסום והוא זכה בכמה פרסים חשובים.

תומאס למד את השפה הוולשית בגיל 30, וטען שזה מאוחר מדי כדי לכתוב שירה מעולה. עם זאת חי בקהילה דוברת וולשית ואף כתב יצירות פרוזה בלשון זו. תומאס פרש מתפקידיו בכנסייה בשנת 1978, והתמסר לפעילות ספרותית ופעילות פוליטית לאומנית וולשית.

בשנת 1996 תומאס היה מועמד לפרס נובל לספרות, אך באותה שנה זכה בפרס המשורר האירי, שיימוס היני.

ר.ס. תומאס נפטר בספטמבר 2000, בגיל 87, בביתו, לאחר מחלת לב ממושכת. באזכרה גדולה שנערכה לו, במנזר וסטמינסטר, השתתפו גדולי המשוררים כותבי האנגלית, ושיימוס היני בראשם.

תומאס פרסם למעלה משלושים כרכים של שירה פרוזה ועוד. יצירותיו לא תורגמו ולא נדפסו ספרי שירתו בעברית. כתב יד של ספר שיריו הכין-לדפוס המתרגם-המשורר צביקה יעקבי, איש קיבוץ נען. אך הספר לא יצא לאור. כמה משיריו נדפסו בכתבי-עת ספרותיים בארץ.

==שיריו שתורגמו לעברית==
* הישועה, המלכות, שני שירים, מתרגם צביקה יעקבי, מאזנים, ירחון לספרות, ע"ב (4), עמ' 39, 1998 
* המודל האדם, נוקטורנו של בן-שאן, שני ילדים מאוימים על ידי זמיר, שירים, תרגם צביקה יעקבי, שבו, כתב-עת לשירה, 2: 94-98, 1999
* הוא, שיר של תומאס ר.ס., מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף חג - ספרות וספרים, כ' בניסן תשנ"ז, 27.4.97: 35
* עידן, שיר, מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, ט"ז בניסן תש"ס, 21.4.2000: 27
* בתוך זה, שיר, מאנגלית צביקה יעקבי, מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, י' בכסלו תש"ס, 19.11.99: 27 וכן בכתב העת לשירה כרמל של הוצאת כרמל 2001.
* נקבה, מאנגלית צביקה יעקבי, מאזנים, ירחון לספרות, ע"א (4): 22, 1997
* האי, במדורו של רוני סומק, חצי פינה, תרגם מאנגלית צביקה יעקבי, עיתון 77: לספרות ולתרבות, 234-235: 11, 1999
* שיר לאל צעיר, נוף וולשי, ינואר, SARN RHIW , ארבעה שירים, מתרגם צביקה יעקבי, נדפס בעיתון 77: לספרות ולתרבות, 230: 21, 1999
* שלושה שירים מאת ר"ס תומאס: ינואר - חמה - הערת-שולים, תרגם מאנגלית צביקה יעקבי, אפיריון, 52: 29, 1998

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:משוררים ולשים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בנגור
קטגוריה:זוכי פרס לנן: מפעל חיים

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2000
מוזיאון הפצצה האטומית (נגסאקי)

מוזיאון הפצצה האטומית (ביפנית: 長崎原爆資料館) הוא מוזיאון הממוקם בעיר נגסאקי שביפן.

המוזיאון הוקם לזכר הטלת פצצת האטום על העיר בשעה 11:02:35 ב-9 באוגוסט 1945 במהלך מלחמת העולם השנייה. המוזיאון ממוקם בסמוך לפארק השלום בנגסאקי - מוקד הפיצוץ.

המוזיאון הראשון הוקם באתר בשנת 1945, זמן קצר לאחר תום המלחמה. המוזיאון הנוכחי נפתח באתר באפריל 1996, לרגל ציון יובל להטלת הפצצה.

המוזיאון מציג את ההיסטוריה של מלחמת העולם השנייה ואת ההיסטוריה של פיתוח הנשק הגרעיני.

בסמוך למוזיאון ממוקם היכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום שנפתח בשנת 2003.

==ראו גם==
* אנדרטת השלום בהירושימה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.at-nagasaki.jp/foreign/english/spot/003.html מידע על המוזיאון באתר העיר נגסאקי]

קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:נגסאקי
פצצה האטומית
היכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום

היכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום (ביפנית: 国立長崎原爆死没者追悼平和祈念館) הוא אתר הנצחה הממוקם בעיר נגסאקי שביפן, לזכר קורבנות הטלת פצצת האטום על העיר נגסאקי. אתר ההנצחה ממוקם בסמוך למוזיאון הפצצה האטומית ולפארק השלום.

אתר ההנצחה מנציח את זכרם של 150,000 קורבנות הפצצה. באתר מוצגים תמונות ועדויות של שורדי הפצצה.

האתר תוכנן על ידי האדריכל היפני אקירה קוריו והוקם בין נובמבר 2000 לדצמבר 2002. האתר כולל שני מפלסים. במפלס התחתון ממוקמים אזור ייעוץ וספריה, חדר הרצאות, חדר מולטימדיה המציג תמונות של תוצאות הפצצה, ואולם זיכרון ובו 12 עמודי אור המסמלים את התקווה לשלום.
במפלס העליון תערוכת קבע ובה קטעי יומנים של שורדים, וכן תצפית על אולם הזיכרון. עיקר המפלס העליון הוא בריכת מים דרכה ניתן לראות את עמודי האור מהמפלס התחתון. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יפן: אתרי הנצחה
קטגוריה:נגסאקי