OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נקודת התלקחות

נקודת ההתלקחות של ראש גפרור היא 80°C
נקודת התלקחות או נקודת הצתה עצמית (באנגלית: Autoignition temperature) היא הטמפרטורה הנמוכה ביותר שבה חומר מתלקח מעצמו בסביבה אטמוספירית רגילה (לחץ של אטמוספירה אחת וריכוז חמצן של כ-21%), ללא הפעלה של מקור הצתה חיצוני. בטמפרטורה זו קיימת רמה מספקת של אנרגיית שפעול, לצורך יצירת בעירה.

טמפרטורת ההתלקחות של חומר כימי תלויה בלחץ המופעל עליו ובריכוז החמצן בסביבה שבה הוא נמצא. ככל שהלחץ הסביבתי וריכוז החמצן עולים, כך יורדת טמפרטורת ההתלקחות העצמית. גם כמות החומר היא בעלת השפעה על נקודת ההתלקחות והיא יורדת ככל שנפח החומר גדל.

נקודת התלקחות של חומר אינה תואמת בהכרח את נקודת הרתיחה או את נקודת ההבזק שלו, אלא קשורה יותר לכושר החימצון שלו.

==משוואת ההתלקחות==
הזמן שבו לוקח לחומר להגיע לנקודת ההתלקחות שלו מתקבל מן הנוסחה הבאה:

<math>t_{ig} = \left ( \frac{\pi}{4} \right ) \left (k \rho c \right )\left [ \frac{T_{ig}-T_{o}}{q} \right]^2 </math>

כאשר:
*<math> k </math> = מוליכות תרמית של החומר <math>(W/(m \cdot K))</math>
*<math> \rho </math> = צפיפות החומר <math>(kg/m^3)</math>
*<math> c </math> = החום הסגולי של החומר <math>(J/(kg \cdot K))</math>
*<math> T_{o} </math> = הטמפרטורה במעלות קלווין שבה מצוי החומר.
*<math> q </math> = שטף החום המופעל על החומר <math>(W/m^2)</math>

==דוגמאות==
{| class="wikitable" style="text-align:center"
! חומר !! נקודת ההתלקחות
|-
| זרחן לבן|| 34°C
|-
| אתר || 160°C
|-
| נייר || 233°C
|-
| סולר || 257°C
|-
| שמן צמחי || 450°C
|-
| מתנול || 455°C
|-
| מגנזיום || 473°C
|-
| בנזן ||555°C
|-
| מימן || 535°C
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תרמודינמיקה

sv:Självantändning#Självantändningspunkt
ראסאד 1

ראסאד 1 (בפרסית: رصد 1; תרגום לעברית: "תצפית") הוא שמו של לוויין מפיתוח איראני עצמאי. קיומו של הלוויין נחשף לכלי התקשורת באיראן ביולי 2010. על פי דוברים איראנים רשמיים, זהו לוויין תצפית שמטרותיו הן חישה מרחוק של כדור הארץ.

הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל בין 24 ל-30 באוגוסט 2010, שבוע שהוכרז באיראן כשבוע הישגי הממשלה, באמצעות משגר לוויינים מפיתוח איראני. ב -16 באוגוסט 2010 הודיע שר איראני רשמית כי השיגור נדחה, וחלון הזמן הוא עד סוף מרץ 2011. גם מועד זה חלף ללא ששוגר.

הלוויין הוצג לראשונה ב-7 בפברואר 2011, במסגרת אירועי המהפכה האסלאמית באיראן. הלוויין שוגר בהצלחה לחלל באמצעות המשגר סאפיר ב-15 ביוני 2011. הלוויין הזעיר מיוצב על ידי מוט, וצידו המצויד במצלמה מופנה כלפי כדור הארץ. ב-6 ביולי 2011 חדר הלוויין לאטמוספירה של כדור הארץ, נשרף ובכך הסתיימה פעולתו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לוויינים איראניים
נעמי שיהאב נאי

נעמי שיהאב נאי (Naomi Shihab Nye; נולדה ב-12 במרץ 1952) היא משוררת וסופרת אמריקאית ממוצא פלסטיני.

== ביוגרפיה==
שיהאב נאי נולדה בשנת 1952 בסנט לואיס שבמדינת מיזורי בארצות הברית. אביה, עזיז, הוא פלסטיני מוסלמי יליד ירושלים שהיגר לארצות הברית שם עסק בכתיבה ועיתונות, אמה היא אמריקאית נוצרית ממוצא גרמני שווייצרי. היא למדה בנעוריה בבית הספר של הקווייקרים ברמאללה ובבית הספר הארמני בעיר העתיקה בירושלים. בארצות הברית למדה אנגלית ודתות ב-Trinity University בטקסס.

בשנת 2010 יצא ספר משיריה, "אמנות ההיעלמות", בתרגום מאנגלית של משה דור בהוצאת "מבע".

היא נשואה לצלם מייקל נאי ואם לבן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://elihirsh.com/?p=1935 נעמי שיהאב נאי, אמנות ההיעלמות], אלי הירש
* [http://www.poets.org/nsnye/ נעמי שיאהב נאי], באתר poets.org
* [http://books.google.com/books?id=H1aoDINM5AIC&printsec=frontcover&dq=inauthor:%22Naomi+Shihab+Nye%22&lr=#v=onepage&q&f=false שירים של נעמי שיהאב נאי ]
* 
* 

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:משוררות אמריקאיות
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:משוררות פלסטיניות
קטגוריה:משוררים פלסטינים
קטגוריה:סופרות פלסטיניות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טריניטי (טקסס)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
קטגוריה:מיזורי: אישים
יוסי בן נון

יוסי בן נון (נולד ב-1958) הוא פסנתרן ומלחין תיאטרון.

== ביוגרפיה ==
בן נון הוא בוגר תואר ראשון באקול נורמל סופרייר בפריז, בוגר תואר שני בבית הספר מנהטן למוזיקה. 

הופיע כסולן עם כל התזמורות הסימפוניות בארץ.

הלחין וניהל מוזיקלית הצגות בתיאטראות רבים בארץ. בין עבודותיו:

*התיאטרון הקאמרי – "אשכבה", "נורה", "הבכיינים", "כטוב בעיניכם", "קברט חנוך לוין", "מעיין הכבשים" בשיתוף תיאטרון חיפה, "אמא קוראז'", "המלט", "היה או לא היה", "שמו הולך לפניו", "גפן בלאדי", "ג'וני הלך", "ינטל", "גטו", "איחש פישר", "האריסטוקרטים" ו"רומן משפחתי". מנצח ומנהל מוזיקלי של "המפיקים", "כנר על הגג", "קברט", "קזבלן" ו"כימים אחדים".
*תיאטרון הבימה – "ירמה", "ההולכים בחושך" בשיתוף תיאטרון חיפה, "בית ברנרדה אלבה", "קופסה שחורה", "הנאהבים והנעימים", "חודש בכפר", "העז או מי זאת סילביה", "מלחמה", "אנה קארנינה", "החגיגה", "כל החיים לפניו", "איולף הקטן", "כמעט נורמלי", "גברתי הנאווה", "אדיפוס- תיאור מקרה", "אוויטה", "פליישר", "עלובי החיים", "סימני דרך" (מחזמר המבוסס על הביוגרפיה והשירים של נעמי שמר), "מיקה שלי" (מחזמר המבוסס על שירי יאיר רוזנבלום), "מאחורי הגדר", "בעלה של אשתי", "ורסצ'ה", "הרובוטית", "מקווה", "בית בובות".
*הפקות משותפות של הקאמרי והבימה - "אנטיגונה", "המורדים" ו"שלוש אחיות".
*תיאטרון בית ליסין – "מתנקשים", "עשו עליך פעם סרט", "אלטלנה", "חשמלית ושמה תשוקה", "יומנים", "אוליבר טוויסט", "הדוד וניה", "פרינסס מרי 7", "מלאכת החיים", "סוסים על כביש גהה", "אז בפראג", "בית מרקחת שטרנבלום".
*התיאטרון העברי - "כנר על הגג", "צלילי המוזיקה", "רוחה'לה מתחתנת".
*האופרה הישראלית - הלחין את שירי הילדים של חנוך לוין למופע פתיחת העונה באופרה הישראלית. 
*תיאטרון באר שבע – "כשאת אומרת לא", "בלדה ספרדית", "קומדיה של טעויות", "השחף", "דרך השלום".
*תיאטרון חיפה – "מחיר הכבוד".
*תיאטרון הסמטה - "השמשים".
*פסטיבל עכו - "פרומות".
*תיאטרון המדיטק – "אוזו ומוזו", "ציפור הנפש", "לרקוד עם אבא", "עלילות פרדיננד פדהצור בקיצור", "נחמן".
*תיאטרון אורנה פורת – "הברווזון המכוער".
*מועדון צוותא – "איש'ל ורומנצקה"
*פסטיבל פליציה בלומנטל למוזיקה – ערבי שירי לורקה
* ב-2007 הלחין את פסקול המוזיקה של סרט הטלוויזיה "וסרמן איש הגשם".

==פרסים והוקרה==
* זוכה קרן שרת במשך 12 שנים ברציפות. 
* פרס אקו"ם להלחנה לתיאטרון. 
* פרס מאיר מרגלית להלחנה לתיאטרון. 
* פרס התיאטרון הישראלי 2004, על הלחנת המוזיקה למחזה "הנאהבים והנעימים" של הבימה. 
* פרס מלחין השנה לילדים 2008.
* פרס לנדאו של מפעל הפיס על הלחנה לבמה 2023.

== קישורים חיצוניים ==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:תלמידי אריה ורדי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
דרור ורמן

דרור ורמן (נולד ב-22 בינואר 1960) הוא היסטוריון ישראלי ופרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים, שם הוא שימש כדקאן של הפקולטה למדעי הרוח. החל מ-2020 מכהן ורמן כנשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו.

== ביוגרפיה ==
דרור הוא בנו של יעקב ורמן, מבכירי הביולוגים בישראל ופרופסור באוניברסיטה העברית<ref></ref>. ורמן סיים תואר ראשון באוניברסיטה העברית בשנת 1986, תואר שני מאוניברסיטת תל אביב בשנת 1987 ודוקטורט מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1993.

בשנת 1995 יצא ספרו Imagining the Middle Class: The Political Representation of Class in Britain, בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג', העוסק בהתגבשות מעמד הביניים בבריטניה במאות ה-18 וה-19 בעקבות המהפכה התעשייתית.

בשנת 2004 יצא ספרו The Making of the Modern Self, בהוצאת אוניברסיטת ייל, בו הוא בוחן כיצד התגבשה התודעה של הזהות העצמית באירופה במאה ה-18 והשימוש בקטגוריות של מין, גזע ומעמד לתיאור הזהות העצמית.

בשנים 2014–2018 כיהן ורמן כדקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה העברית,<ref></ref> והחל מ-2020 מכהן כנשיא המכללה האקדמית תל אביב-יפו<ref></ref>.

ורמן מתגורר ביפו עם בת זוגו, האמנית רוני טהרלב.

== מספריו ==
* דרור ורמן, [https://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsArticles/Warman.Bukhara.pdf הבוכרים ושכונתם בירושלים], הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1991
<div style="direction: ltr;">
* The Making of the Modern Self. New Haven, CT: Yale University Press, 2004.
* The Age of Cultural Revolutions: Britain and France, 1750-1820, edited with Colin Jones. Berkeley: The University of California Press, 2002.
* Imagining the Middle Class: The Political Representation of Class in Britain, c. 1780-1840. Cambridge, UK: Cambridge University Press, 1995.
* Capturing the Holy Land: Mendel John Diness and the Origins of Photography in Jerusalem. Cambridge, MA: Harvard Semitic Museum, 1993.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100706140741/http://www.indiana.edu/%7Ehistweb/faculty/Display.php?Faculty_ID=44 דף אישי] באתר אוניברסיטת אינדיאנה.
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית תל אביב-יפו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
וילהלמשטראסה

וילהלמשטראסה 1934 - לשכת הקאנצלר ומשרד החוץ
וילהלמשטראסה: מבט מכיוון [[אונטר דן לינדן; מימין: שגרירות בריטניה]]
וילהלמשטראסה (מגרמנית: Wilhelmstraße) הוא רחוב במרכז ברלין, בירת גרמניה.

הרחוב שימש כמרכז השלטוני והמנהלתי של פרוסיה ולאחר מכן של גרמניה על שלל גלגוליה, מאז המחצית השנייה של המאה ה-19 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה.

הרחוב נמתח לאורך כ-2.5 קילומטרים בכיוונים צפון-דרום מזרח, כאשר בחלקו הצפוני הוא מצטלב עם שדרת אונטר דן לינדן, ובחלקו הדרומי עם רחוב שטרזמן ושער האלה, ברובע קרויצברג.

תוואי זה של הרחוב קיים למן תחילת המאה ה-18, והוא קיבל את שמו הנוכחי בשנת 1740 (ביחד עם הרחוב המקביל לו, "פרידריכשטראסה") לכבודו של פרידריך וילהלם הראשון מלך פרוסיה, שבתקופת שלטונו זכה האזור לפיתוח מואץ.

==היסטוריה==
בתחילת תקופת בנייתו ופיתוחו שימש הרחוב לארמונות המגורים של בני משפחת המלוכה הפרוסית. בשנת 1875 נבנתה ברחוב (במס' 77) לשכת הקנצלר, ובתקופת רפובליקת ויימאר נבנתה ברחוב לשכת הנשיא (במס' 73).

בשנת 1938 נבנתה מדרום ללשכת הקאנצלר ועד פינת רחוב פוס, לשכה חדשה עבור הקאנצלר באותה עת, אדולף היטלר, בתכנונו של האדריכל אלברט שפר. בחזית המבנה נקבעה מרפסת, שממנה נהג היטלר לנאום בפני ההמונים. בתקופת השלטון הנאצי נקבעו ברחוב גם משרד החוץ (בבניין שבו שכנה בעבר לשכת הנשיא) משרד האוצר (במס' 61), משרד התעמולה (במס' 8–9), משרד החקלאות (במס' 72) ומשרדי ממשלה נוספים. בנוסף לכך שכנה ברחוב גם שגרירות בריטניה (במס' 70).

המבנה היחיד מתקופת השלטון הנאצי אשר לא הוחרב בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונותר עומד על תלו עד ימינו הוא בניין מיניסטריון האוויר (במס' 81–85) פינת רחוב לייפציגר, אשר לאחר המלחמה שימש את ממשלת גרמניה המזרחית.

==לאחר המלחמה==
בשנים שלאחר המלחמה הקפידו השלטונות הסובייטיים ולאחר מכן המזרח-גרמניים להשאיר את הרחוב בהריסותיו כתזכורת למשטרים הקודמים ופעילותם. רק בשנות ה-80 החלה הבניה מחדש של הרחוב בקטע שמדרום לאונטר דן לינדן ועד רחוב לייפציגר.

כיום משמש רחוב וילהלמשטראסה כעורק תנועה חשוב, אך הוא לא חזר למעמדו מן העבר כמרכז השלטוני של גרמניה. מבני הציבור היחידים הממוקמים בו הם משרד האוצר (בבניין מיניסטריון האוויר לשעבר), משרד החקלאות ושגרירות בריטניה. לאורך הרחוב, ליד הבתים, נקבעו שלטי זיכרון, אשר מתארים את המבנים ששכנו בהם לפני המלחמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ברלין: רחובות ושדרות
קטגוריה:המלחמה הקרה
סימפוניות מס' 90–92 של היידן

הסימפוניות של יוזף היידן שמוספרו 90-92, נכתבו בין השנים 1788-1789. לאחר הצלחתן של שתי הסימפוניות הקודמות שהיידן הלחין, ואשר הושמעו בפריז, הזמין ב-1788 הרוזן מאוניי (Comte d'Ogny), שעמד בראש "האגודה של התא האולימפי", מהיידן, שלוש סימפוניות. אותה אגודה פריזאית הזמינה מהיידן גם את סדרת הסימפוניות אשר ידועה כ"סימפוניות פריז" (82-87). היידן למעשה לא היסס למכור את אותן הסימפוניות לשני גופים שונים, והוא מכר את הסימפוניות הללו גם למזמינים מבוואריה.

==הסימפוניות==
===סימפוניה מספר 90 בדו מז'ור (1788)=== 

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

====פרקיה====
#אדג'יו-אלגרו אסאי
#אנדנטה - פרק בצורת וריאציות כפולות
#מנואט וטריו - אלגרטו
#פינאלה: אלגרו אסאי - פרק זה מכיל בין השאר הלצה מוזיקלית של היידן. לפרק קודה ארוכה שבאמצעה הפרק כביכול מסתיים, אך אחרי כמה שניות של הפסקה הנושא מנוגן שוב במודולציה נועזת, ומוביל לקטע וירטואוזי ארוך (באוניסון) שבסופו מגיע הסיום האמיתי של הפרק.

===סימפוניה מספר 91 במי-במול מז'ור (1788)=== 

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות וכלי קשת. זו הסימפוניה האחרונה של היידן אשר אינה כוללת חצוצרות וטימפני.

====פרקיה====
#לארגו-אלגרו אסאי
#אנדנטה
#מנואט וטריו
#ויואצ'ה

===סימפוניה מספר 92 בסול מז'ור ("אוקספורד" 1789)===

מתוזמרת לחליל, שני אבובים, שני בסונים, שתי קרנות, שתי חצוצרות, טימפני וכלי קשת.

הסימפוניה בסול מז'ור היא מן היותר ידועות בסדרה זאתה, וניתן לה הכינוי "אוקספורד" משום שהיידן ניצח על השמעת הבכורה שלה בשנת 1791, בטקס אשר בו הוענק לו תואר דוקטור של כבוד מטעם אוניברסיטת אוקספורד. התואר עצמו הוענק כבר שנה קודם, אך היידן לא יכול היה להיות נוכח באותה העת בבריטניה. מלכתחילה הסימפוניה יועדה לביצוע בפריז לאחר כתיבתה, בשנת 1789.

====פרקיה====
#אדג'יו-אלגרו ספיריטואוזו - מבוא איטי ופרק מהיר בצורת סונטה.
#אדג'יו קנטבילה - הפרק השני כתוב בצורה תלת חלקית, והוא מושתת על נושא מלודי, שלאחריו חלק אמצעי מינורי ודרמטי יותר.
#מנואט וטריו - אלגרטו
#פרסטו

קטגוריה:סימפוניות מאת היידן
אלון גונן

אלון גונן (נולד ב-1966 בתל אביב) הוא שף ישראלי המתמחה בבישול צרפתי כפרי. הוא ידוע כמקדם את תעשיית היין הישראלי והוא כותב ומסקר אירועים בנושא עבור פורטל היין הישראלי. בנוסף, הוא משמש ככתב ומבקר יין באתר היין "אדום או לבן" וכותב מאמרים קבוע בנושא יין וקולינריה באתר "אקדמיק".

גונן למד קולינריה בבית הספר תדמור במגמת בישול וקונדיטוריה. מקום עבודתו הראשון היה מסעדת "גראנד מונארק" בעיירה שארט בצרפת, שם התחיל כמתמחה אצל השף מישל מינייה ולאחר תקופת ההתמחות החל לעבוד במקום במשרה מלאה. גונן השלים לימודי יין בבית הספר "French Sommelier School".

בשנת 2004 פתח את מסעדת "ספידו בר" במתחם נמל תל אביב אשר התבססה על שיתוף פעולה עם חברת "ספידו" והתמקדה באוכל ישראלי בריא.

בשנת 2005 פתח את מסעדת "דון ויטו" באור יהודה, אשר הייתה מסעדת הגורמה הכשרה הראשונה באזור זה.

בשנת 2006 פתח מסעדה בסגנון ספרדי יחד עם בן זוגו, רקדן הפלמנקו אורי כהן. המסעדה, "אל באריו", שילבה אוכל ספרדי עם מוזיקה ספרדית וריקודי פלמנקו..

בשנת 2010 פתח גונן מסעדה כשרה בבית מלון בקורסיקה עבור איש עסקים ישראלי.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפים להט"בים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
לומטיום פארי

לומטיום פארי (שם מדעי: Lomatium parryi) הוא עשב רב שנתי ממשפחת הסוככיים. הצמח נפוץ באזורים גבוהים במערב אמריקה, בפארקים לאומיים בארצות הברית ובעבר נאכל על ידי האוכלוסייה האינדיאנית המקומית.

השם פארי ניתן לו לכבודו של צ'ארלס כריסטופר פארי (1823–1890), הבוטנאי הראשי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://ucjeps.berkeley.edu/cgi-bin/get_JM_treatment.pl?329,426,461 אודות הצמח]
* [http://plants.usda.gov/java/profile?symbol=LOPA תמונות ומידע]

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1918
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יימס פרנסיס מקברייד
קטגוריה:עשבי תיבול
קטגוריה:סוככיים
שילה בנחביב

שילה בנחביב (באנגלית: Seyla Benhabib; נולדה ב-9 בספטמבר 1950) היא פילוסופית יהודיה אמריקאית, המשמשת כפרופסור לפילוסופיה ומדעי המדינה באוניברסיטת ייל.

==קורות חיים==
בנחביב נולדה באיסטנבול למשפחה מצאצאי יהדות ספרד שברחה בעקבות האינקוויזיציה הספרדית. בילדותה דיברה בלאדינו וטורקית ולמדה צרפתית, איטלקית ואנגלית מאמה. 

בתחילת שנות ה-70 קיבלה מענק ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס. עבודת התזה שלה " The Unity of Epistemology and Politics in the Thought of Thomas Hobbes" (אחדות האפיסטמולוגיה והפוליטיקה בהגותו של תומאס הובס) נכתבה בהנחיית אלסדייר מקינטאייר. בשנת 1977 היא סיימה דוקטורט בפילוסופיה מאוניברסיטת ייל, עבודת הדוקטורט שלה "Natural Right and Hegel: An Essay in Modern Political Theory" (הזכות הטבעית והגל: מאמר בתיאוריה פוליטית מודרנית) נכתבה בהנחיית ג'ון אדווין סמית' . <ref>[https://politicalscience.yale.edu/sites/default/files/cv-benhabib-seyla02021-08-17.pdf קורות חיים של שילה בנחביב]</ref>

בין השנים 1993 ל-2000 היא לימדה באוניברסיטת הרווארד.

בשנת 2009 זכתה בפרס ארנסט בלוך.

==בעברית==
* "שימוש בכוח-מאבק בכוח", בתוך זמנים: רבעון להיסטוריה ודמוקרטיה מספר 51-50, 1994
* "רציונליות דיונית ודגמים של לגיטימיות דמוקרטית", זמנים, 50-51, (1994), עמ' 67–79.

==ספריה==
<div class="mw-content-ltr">
* Dignity in Adversity: Human Rights in Troubled Times, (2011)
* Politics in Dark Times: Encounters with Hannah Arendt, (2010)
* Another Cosmopolitanism (Oxford University Press, 2006)
* The Rights of Others (Cambridge University Press, 2004)
* The Reluctant Modernism of Hannah Arendt (Rowman and Littlefield, 2003)
* The Claims of Culture (Princeton University Press, 2002)
* Democracy and Difference (Princeton University Press, 1996)
* Situating the Self: Gender, Community and Postmodernism in Contemporary Ethics (Routledge, 1992)
* Critique, Norm and Utopia (1986)</div>

==ראו גם==
* דמוקרטיה דיונית
* ג'ודית באטלר
* קוסמופוליטיות

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.yale.edu/polisci/people/sbenhabib.html דף הבית] באתר אוניברסיטת ייל
* [https://web.archive.org/web/20110105205729/http://en.qantara.de/webcom/show_article.php/_c-476/_nr-1224/i.html ריאיון עם בנחביב] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודיות טורקיות
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:יהודיות חברות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברנדייס
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:פילוסופים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
קטגוריה:זוכי פרס ארנסט בלוך
אולריק פלסנר

אולריק פלסנר, או בשמו המלא ג'יימס יוהאן אולריק פלסנר (בדנית: James Johannes Ulrik Plesner; 13 ביולי 1930 – 2 ביוני 2016) היה אדריכל ישראלי ממוצא דני.

== ביוגרפיה ==
פלסנר נולד בפירנצה, ובגיל ארבע עבר עם הוריו לדנמרק. אביו היה צייר והיסטוריון דני שעשה בפירנצה את לימודיו לדוקטורט בהיסטוריה של ימי הביניים. אמו, אמנית ובת של יצרן ויסקי סקוטי, ברחה ממשפחתה לאיטליה, שם נפגשו השניים. בשנת 1938 נפטר אביו מדלקת התוספתן. אביו החורג, קאר קלינט, היה אדריכל ומעצב דני. לדברי פלסנר אימו הייתה קתולית מאמינה. הוא ראה עצמו כבודהיסט.

לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, עבר פלסנר ללמוד אדריכלות באקדמיה הדנית. לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון, קיבל הזמנה מהאדריכלית מינט דה סילווה (minnette de silva) לעבוד עמה בסרי לנקה בעקבות זכייתו בפרס שלישי בתחרות לעיצוב פסל לבודהה בניו דלהי. אחר כך היה שותפו של האדריכל ג'פרי באווה, ופתח משרד אדריכלים ובית ספר לאדריכלות. בסוף שנות השישים עזב את סרי לנקה לאחר שהשלטון בה התחלף לשלטון קומוניסטי.

שער הכניסה ל[[בית גבריאל, שפלסנר הוא ממתכנניו]]
פסל "ג'רי הדרקון" בעיצוב פלסנר ב[[גן פעמון הדרור]]
בסוף שנות השישים הגיע פלסנר לישראל לצורך תכנון מלון הילטון. במהלך הביקור פגש את הסטודנטית תמר ליבס (לימים פרופסור לתקשורת באוניברסיטה העברית). ליבס חזרה עמו לסרי לנקה. הם התחתנו, בסוף שנות השישים עזב פלסנר את סרי לנקה ועבר ללונדון, שם עבד במשך חמש שנים במשרד האדריכלות "arup associates".

בסוף 1970 השתתף פלסנר בדיון על תוכנית אב לירושלים של אביה השמשוני וביקר את התוכנית על שאינה מתייחסת לירושלים כעיר ייחודית. 
בשנת 1972 עבר פלסנר לישראל עם משפחתו, ובשנת 1974 מונה על ידי ראש עיריית ירושלים טדי קולק למהנדס העיר ירושלים, והוא כיהן בתפקיד עד לשנת 1976. הוא סייע בתכנון פרויקטים בעיר כגן בלומפילד, גן פעמון הדרור, ואולם הכדורסל במלחה, ששימש את קבוצת הפועל ירושלים. בסוף שנות השמונים תכנן את בית גבריאל שעל גדות הכנרת.

לפלסנר ולליבס נולדו שלושה ילדים: דניאלה ומיה, שתיהן אדריכלות, שהיו שותפות במשרדו של אביהן, ויוחנן פלסנר, לשעבר חבר הכנסת מטעם קדימה, וכיום נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה.

פלסנר זכה בפרסים רבים, ביניהם פרס ליפשיץ לירושלים יפה (1983), פרס אדריכלות מטעם קרן דרייר (1987), מדליית האקדמיה המלכותית אקרסברג עבור הישג אמנותי (1987), פרס ניקרדיט לאדריכלות (1987), פרס למרכז המסחרי הטוב ביותר באירופה (מרכז הילרוד שבדנמרק, 1993), פרס רכטר (יחד עם "ספקטור-עמישר אדריכלים") עבור התכנון הטוב ביותר בישראל (בית גבריאל, 1994), פרס יקיר ישראל (בית גבריאל, 1994), מדליית הנסן - הכבוד הגבוה ביותר לאדריכל בדנמרק (פברואר 2011), "אות העיצוב" 2007 על תכנון מרכז החתירה על-שם דניאל בתל אביב, ופרס יקיר עמותת האדריכלים המאוחדים בישראל (2015).

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* In Situ. An architectural memoir from Sri Lanka. An autobiography published in Denmark in 2013 in both English and Danish. Aristo Publishing, 451 pages, illustrated.</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.plesnerarchitects.com Plesner Architects - פלסנר אדריכלים] - אתר האינטרנט של משרד האדריכלים
* [https://web.archive.org/web/20100713042527/http://www.thearchitect.lk/2008/06/plesner-in-sri-lanka/ Plesner in Sri Lanka]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:משפחת ליבס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
גן בלומפילד

מזרקת האריות בגן בלומפילד לצד [[רחוב דוד המלך, סמוך לתיאטרון החאן.]]
שבילי גן בלומפילד
פתח מערת הקבורה המרכזית שבגן, שנת 1964
גן בלומפילד הוא גן עירוני בירושלים. הגן מהווה חלק משרשרת גנים סביב אזור העיר העתיקה והסמוכים לו ביותר הם גן הפעמון שהוקם אחריו מעברו השני של רחוב דוד המלך וכן בוסתן קטן בשם "גן גוזלן" הגובל בגן ליד מלון המלך דוד.

הגן תוכנן על ידי האדריכל אולריק פלסנר והוא נמצא בין רחוב דוד המלך לשכונות ימין משה ומשכנות שאננים. הגן נבנה בתרומת ברנרד ולואיס בלומפילד ממונטריאול ונחנך בשנת 1964. בקצהו הדרומי של הגן שוכנת מזרקת האריות המפורסמת שהוצבה שם ב-1989 כמתנה מטעם ממשלת גרמניה. בלב הגן קיימות גם מערות קבורה עתיקות של אנשים חשובים, מתקופת בית שני, למשל מערת הורדוס.

מדרום לגן קיים מתחם התחנה הראשונה וכן מתחיל פארק המסילה. ב-2014 נסלל בגן שביל אופניים המחבר בין פארק המסילה דרך הגן לכיוון מרכז העיר. סביב הגן קיימים מספר מבנים מוכרים כגון מרכז מורשת מנחם בגין, טחנת הרוח במשכנות שאננים וכן מלונות ופרויקטי דיור יוקרתיים לאורך רחוב המלך דוד והרחובות הסמוכים. 

ב-2014 הוצגה תוכנית להקים בגן סמוך לטחנת הרוח של ימין משה בית קפה המשקיף לגן. אך התוכנית בוטלה בשל התנגדות תושבי הסביבה. ב-2016 הוצגה תוכנית אחרת להקים בצפון הגן ליד מלון המלך דוד מרכז תרבות שישמש את הקרן לירושלים וכן את מועדון הצוללת הצהובה ואף צפוי להכיל בית קפה המשקיף לגן.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.jerusalem.muni.il/Residents/ParksandLandscapes/Gardens/site420/Pages/PageSite_30.aspx גן בלומפילד] באתר עיריית ירושלים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: גנים ופארקים
קטגוריה:רחוב המלך דוד
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אולריק פלסנר
קטגוריה:הנצחת האחים בלומפילד
קטגוריה:ימין משה
Rock in Rio (אלבום)

Rock in Rio (מילולית: רוק בריו) הוא אלבום הופעה שהוקלט בברזיל על ידי להקת ההבי מטאל איירון מיידן ב-2001. הופעתם הייתה חלק מפסטיבל רוק בריו שנערך בברזיל. במהלך ההופעה איירון מיידן הופיעו בפני קהל המעריצים השני הגדול ביותר שלהם- 250,000 איש (כאשר רק בפסטיבל רוק בריו 1985 איירון מיידן הופיעו בפני מספר גדול יותר של מעריצים- 400,000 אנשים).

האלבום הוקלט שנתיים לאחר חזרתם של ברוס דיקינסון ואדריאן סמית' ללהקה ושנה לאחר צאת אלבום הקאמבק, Brave New World. ההופעה בברזיל הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות שלהם "Brave New World Tour" שהתחיל עם צאת האלבום Brave New World. ההופעה מכילה ברוב חלקה הראשון שירים מהאלבום Brave New World, ואילו בחלק השני את רוב להיטה של הלהקה, כולל שני שירים מתקופתו של הסולן הקודם בלייז ביילי- "Sign of the Cross" ו-"The Clansman". ההופעה גם צולמה ושוחררה כ-DVD המכיל את כל ההופעה ובונוסים.

כל ההכנסות ממכירת האלבום נתרמו למתופף הלהקה לשעבר, קלייב בר שנאבק במחלת הטרשת הנפוצה

== רשימת השירים ==
=== דיסק 1 ===

=== דיסק 2 ===

== השתתפו ==
* ברוס דיקינסון- שירה
* סטיב האריס- גיטרה בס
* אדריאן סמית'-גיטרה
* דייב מארי- גיטרה
* יאניק גרס- גיטרה
* ניקו מק'בריין- תופים
* מייקל קני- קלידים

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable"
|-
! ארץ !! הוקרה !! מכירות
|-
| ארגנטינה || פלטינה || 40,000+
|-
| ברזיל || זהב || 50,000+
|-
| גרמניה || זהב || 100,000+
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.maiden-world.com/lyrics/rock_in_rio.html מילים לשירים]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי וידאו מ-2002
קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומי הופעה באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
קטגוריה:אלבומי חברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
גביע אפריקה לאומות 2000

גביע אפריקה לאומות 2000 היה הטורניר ה-22 של גביע אפריקה לאומות. הטורניר נערך בניגריה וגאנה, אשר החליפו את זימבבואה כמארחת במשותף. מה-22 בינואר ועד ל-13 בפברואר 2000 בחסות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בטורניר זכתה נבחרת קמרון כאשר ניצחה את נבחרת ניגריה בגמר, 4–3 בדו-קרב בעיטות עונשין. הייתה זו זכייתה השלישית של קמרון בגביע.

==הנבחרות המשתתפות==
200px
{| class="wikitable sortable" style="text-align: center;"
!נבחרת
!סיבת העפלה
!מספר הופעות בטורניר
!הופעה אחרונה בטורניר
!הישג שיא (עד תחילת הטורניר)
|-
| align="right" |
|מארחת הטורניר
|12
|1998
|אלופת אפריקה (1963, 1965, 1978, 1982)
|-
| align="right" |
|מארחת הטורניר
|10
|1994
|אלופת אפריקה (1980, 1994)
|-
| align="right" |
|מנצחת גביע אפריקה לאומות 1998
|16
|1998
|אלופת אפריקה (1957, 1959, 1986, 1998)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 1 במוקדמות
|10
|1998
|אלופת אפריקה (1984, 1988)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 2 במוקדמות
|8
|1998
|אלופת אפריקה (1976)
|-
| align="right" |
|סגנית בית 2 במוקדמות
|3
|1998
|שלב הבתים (1972, 1984, 1998)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 3 במוקדמות
|13
|1998
|אלופת אפריקה (1992)
|-
| align="right" |
|סגנית בית 3 במוקדמות
|5
|1992
|אלופת אפריקה (1972)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 4 במוקדמות
|2
|1998
|אלופת אפריקה (1996)
|-
| align="right" |
|סגנית בית 4 במוקדמות
|2
|1996
|רבע גמר (1996)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 5 במוקדמות
|3
|1998
|מקום רביעי (1998)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 6 במוקדמות
|9
|1998
|מקום שני (1982, 1994)
|-
| align="right" |
|סגנית בית 6 במוקדמות
|11
|1998
|אלופת אפריקה (1968, 1974)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית 7 במוקדמות
|8
|1998
|מקום שני (1965, 1996)
|-
| align="right" |
|סגנית בית 7 במוקדמות
|10
|1998
|אלופת אפריקה (1990)
|-
| align="right" |
|מנצחת בית הפלייאוף במוקדמות
|6
|1994
|מקום רביעי (1965, 1990)
|}

== אצטדיונים ==
{| class="wikitable"
! עיר !! אצטדיון !! מקומות ישיבה
|-
| לאגוס, ניגריה || האצטדיון הלאומי || 55,000
|-
| קומאסי, גאנה || אצטדיון הספורט קומאסי || 51,500
|-
| אקרה, גאנה || אצטדיון הספורט אקרה || 35,000
|-
| קנו, ניגריה || אצטדיון סאני אבצ'ה || 25,000
|}

==שלב הבתים==
===בית א'===

===בית ב'===

===בית ג'===

===בית ד'===

==שלב הפלייאוף==

===המשחק על מקומות 3-4===

==מלכי השערים==
;חמישה שערים 
*שון ברטלט

;ארבעה שערים
* סמואל אטו
* פטריק מבומה

==קישורים חיצוניים==

2000
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-2000

קטגוריה:תחרויות כדורגל בגאנה
קטגוריה:ניגריה: כדורגל
אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי

פסלו של אוסטרובסקי, מאת [[ניקולאי אנדרייב (Андреев), מחוץ לתיאטרון מאלי]]

אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (ברוסית: Александр Николаевич Островский; 12 באפריל 1823 – 14 ביוני 1886) היה סופר ומחזאי רוסי, חבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.

==ביוגרפיה==
אביו של אוסטרובסקי שירת במערכת המשפטית, ואמו הייתה ממשפחת כמורה. היא נפטרה במהלך לידה כאשר אוסטרובסקי היה בן 4 בלבד. בשנת 1840 החל אוסטרובסקי ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, אך לא סיים את לימודיו כי לא ניגש לבחינות ועזב את הלימודים בשנת 1843. עד לשנת 1851 הוא שירת במערכת המשפטית. במקביל, בסוף שנות ה-40 של המאה ה-18, החלה הקריירה הספרותית שלו. בשנת 1849 הוא פרסם את המחזה הראשון שלו – הקומדיה "פושט רגל" (Банкрот). לצורך עלילת המחזה הוא השתמש באירועים שהיה להם עד במהלך עבודתו במערכת המשפטית. בהמשך, במשך תקופה של כ-40 שנים כתב אוסטרובסקי כ-50 מחזות, שהפכו לבסיס התיאטרון הרוסי. בשנת 1850 החל לעבוד במערכת של מגזין "מוסקביטיאנין" ("המוסקבאי"). בשנת 1859 הוא עבר לעבוד ב"סוברמניק".

בשנת 1859 יצאה לאור אוסף היצירות שלו. האוסף התקבל בברכה בציבור, וקיבל ביקורות טובות. באותה שנה הוא סיים לעבוד על אחד המחוזות המפורסמים שלו – "סערה" (Гроза, "גְרוֹזָה").

בשנת 1873 הועלה המחזה "סנגורוצ'קה" (אודות הדמות הפולקלוריסטית-מיתולוגית באותו שם). באותה שנה היה בניין תיאטרון מאלי המוסקבאי, שבו הועלו רוב מחזותיו, בשיפוצים. לכן הוא התבקש לכתוב מחזה מוזיקלי שבו השתתפו שחקני התיאטרון ושחקני האופרה של תיאטרון בולשוי. המוזיקה למחזה נכתבה של ידי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי הצעיר. מאוחר יותר חיבר רימסקי-קורסקוב אופרה בשם נערת השלג לפי המחזה.

רק בסוף חייו זכה אוסטרובסקי לרווחה כלכלית; הוא התחיל לקבל תמלוגים מהמדינה, ובשנת 1884 הוא התמנה למנהל בתחום רפרטואר התיאטראות של מוסקבה. ואולם אז כבר סבל מבעיות בריאות, והוא נפטר ממחלת לב בשנת 1886.

==מורשתו==
מחזותיו של אוסטרובסקי מועלים על בימות התיאטרון ברוסיה עד היום. הם גם הוסרטו מעל 30 פעמים, כאשר הסרט הראשון על בסיס מחזה של אוסטרובסקי צולם כבר בשנת 1911.

==כתביו שתורגמו לעברית==
* משרה ושכרה בצדה: קומדיה בחמש מערכות / א"נ אוסטרובסקי (עברית: א’ שלונסקי), מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1958.
* היער; משרה ושכרה בצדה; חכמים, היזהרו בטיפשותכם, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ו-1986.
* חסרת נדוניה: מחזה בארבע מערכות (1879) / אלכסנדר ניקולאיביץ’ אוסטרובסקי (מרוסית: רינה ליטוין; אחרית דבר: רינה ליטוין), תל אביב: י’ גולן, תשנ"ז-1997.
*כישרונות ומעריצים- תרגום:עידו ריקלין, הוצג בשנת 2007 בבית צבי בבימוי סלבה מלצב

==קישורים חיצוניים==

* [http://az.lib.ru/o/ostrowskij_a_n/ יצירותיו] 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחזאים רוסים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1823
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1886
קאלידאסה

קָאלִידָאסַה (בדוונאגרי: कालिदास, Kālidāsa, "משרתהּ של קאלי") היה משורר ומחזאי קלאסי שכתב בשפת סנסקריט. קאלידאסה נחשב, במידה רבה, לגדול המשוררים והמחזאים בשפה זו. תקופת פעילותו המדויקת אינה ידועה, אולם קרוב לוודאי שמדובר בתקופת ממלכת גופטה, ככל הנראה במאה ה-4 עד למאה ה-6.

המקום שניתן לקאלידאסה בספרות הסנסקריט, נחשב למקביל למקום שניתן לשייקספיר בספרות האנגלית. שירתו ומחזותיו מבוססים בעיקר על המיתולוגיה ההינדית ועל הפילוסופיה ההודית.

אין בנמצא תיעוד היסטורי על קאלידאסה והממצאים מתבססים על מחקר העוסק בטקסט. ככל הנראה נולד וגדל בקשמיר, על אף שניכר כי את מרבית חייו ופועלו העביר בעיר אוג'אין שבמדינת מאדהיה פרדש. חוקר הסנסקריט לקשמי דהאר קאלה (1891–1953) מתאר כיצד מתוך הכתובים ניתן לראות תיאורים עשירים של צמחייה אופיינית לקשמיר, טקסי דת ופולחן המאפיינים את אזור קשמיר או תיאורים של מקומות אזוטריים בקשמיר אשר לא היו יכולים להיות מוכרים לאדם שלא גדל בה. לאחר מכן עבר קאלידאסה למרכז תת-היבשת ההודית, לעיר אוג'אין שבמדינת מאדהיה פרדש על מנת למצוא פטרון. עדויות רבות מסיקות כי פטרונו של קאלידאסה היה המלך ויקראמאדיטיה אשר משל באוג'אין. השם ויקרמאדיטיה ככל הנראה אינו מציין דמות היסטורית והוא כינוי שניתן לכמה מלכים בתקופות שונות ובניהם צ'נדראגופטה השני אליו מיוחס קאלידאסה. התאוריה הפופולרית מניחה שקאלידאסה פרח בתקופת שלטונו במאה הרביעית והחמישית לספירה והקריירה שלו נמתחה גם אל תקופת שלטונם של קומראגופטה הראשון וסקנדאגופטה .

הממצאים הפלאוגרפים הראשונים של קאלידאסה נמצאו במקדש השמש של העיר מנדסור שבמאדהיה פרדש בכתבים סנסקריטיים המתוארכים ל-473 לספירה.

==יצירתו==
===מחזות===
כיום ידוע על שלושה מחזות שכתב קאלידאסה:
* Mālavikāgnimitram (मालविकाग्निमित्रम्), "מאלאוויקה ואגנימיטרם".
* Abhijñānaśākuntalam (अभिज्ञान शाकुन्तलम्), "זיהויה של שאקונטלה" - נחשב ליצירת מופת. מחזה זה היה אחת העבודות הראשונות בשפה הסנסקריט שתורגמו לאנגלית על ידי ויליאם ג'ונס ב-1789 ומאז הוא תורגם לשפות רבות נוספות.
* Vikramōrvaśīyam (विक्रमोर्वशीयम्), "על ויקראמה ואורוואשי".

===שירה===
====שירה אפית====
כיום ידוע על שני שירים אפיים שכתב קאלידאסה:
* Raghuvamsa (रघुवंश), "שושלת ראגהו".
* Kumārasambhava (कुमारसम्भव), "לידתו של קומארה".

====שירה לירית====
בין שיריו הליריים של קאלידאסה, שני שירים חשובים הם:
* Ṝtusaṃhāra (ऋतुसंहार), "הצגת העונות" - מתאר את שש עונות השנה, על ידי סיפור חוויותיהם של שני נאהבים בכל אחת מהעונות.
* Meghadūta (मेघदूत), "שליח עננים" - מתאר את סיפורו של יאקשה (סוג של רוח טבע במיתולוגיה ההינדואית), המנסה לשלוח באמצעות ענן מסר לאהובתו, הנמצאת בהרי ההימלאיה. אחד השירים הפופולריים ביותר של קאלידאסה, שזכה לפרשנויות רבות.

==לקריאה נוספת==
* יגאל ברונר ודוד שולמן, עין להודו, ידיעות אחרונות - ספרי חמד - הוצאת מאגנס, 2019

==קישורים חיצוניים==

* - על השפר "אות ההיזכרות של שָׁקוּנְטָלָה"
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים הודים
קטגוריה:סופרים הודים
קטגוריה:אנשי העת העתיקה
קטגוריה:הודו: היסטוריה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:מחזאים הודים
נדים רוחאנא

נדים רוחאנא (בערבית: نديم روحانا; נולד ב-1950 בעספיא) הוא פסיכולוג חברתי ערבי-ישראלי. כיום משמש כפרופסור ליחסים בינלאומיים וניהול קונפליקטים באוניברסיטת טאפטס ומשמש כמנכ"ל "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי.

== ביוגרפיה ==
רוחאנא סיים תואר ראשון באוניברסיטת חיפה בפסיכולוגיה ובסטטיסטיקה, תואר שני מאוניברסיטת מערב אוסטרליה ותואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של ויין בדטרויט. 

בין השנים 1984 ל-1986 לימד באוניברסיטת א-נג'אח בשכם, שם שימש כדיקן למחקר חברתי. אחר כך היה שנתיים תלמיד פוסט דוקטורט באוניברסיטת הרווארד ולימד בבוסטון קולג'. בין 2001 ל-2004 לימד במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לימד במרכז וואט'רהאד ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד בין השנים 1992 ל-2001. כמו כן לימד באוניברסיטת מסצ'וסטס ובאוניברסיטת ג'ורג' מייסון.

בשנת 2000 ייסד את "מדה אל-כרמל", המרכז הערבי למחקר חברתי יישומי; משמש כמנהל המרכז מאז הקמתו. היה בין יוזמי ועורכי מסמך החזון הצהרת חיפה שפורסם בשנת 2007.

בשנת 1997 יצא ספרו "Palestinian citizens in an Ethnic Jewish State: Identities in Conflict", בהוצאת אוניברסיטת ייל.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://fletcher.tufts.edu/people/faculty/nadim-rouhana דף הבית של רוחאנא], באתר אוניברסיטת טאפטס
* [https://www.vanleer.org.il/%D7%A1%D7%A8%D7%98%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D/%D7%A9%D7%95%D7%95%D7%99%D7%95%D7%9F-%D7%94%D7%90%D7%96%D7%A8%D7%97%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%A2%D7%A8%D7%91%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%A2%D7%A7%D7%91%D7%95%D7%AA-%D7%93%D7%95%D7%97-%D7%95%D7%A2%D7%93%D7%AA/ שוויון האזרחים הערבים בעקבות דוח ועדת אור], הרצאה במכון ון ליר
* [https://web.archive.org/web/20110630084214/http://video.google.com/videoplay?docid=-2760855953595472014 Nadim Rouhana - Point of View Seminar on International Conflict]
* [http://www.thenation.com/article/israels-palestinians-speak-out Israel's Palestinians Speak Out]

קטגוריה:עספיא: אישים
קטגוריה:פסיכולוגים ערבים ישראלים
קטגוריה:חוקרי יחסים בין-לאומיים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: סוציולוגיה ואנתרופולוגיה
קטגוריה:בוגרי בית ספר אורתודוקסי ערבי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של ויין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:סגל אוניברסיטת א-נג'אח
Virtual XI

Virtual XI ("אחת עשרה וירטואלי") הוא אלבום האולפן ה-11 של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן. הוא יצא לאור ב-23 במרץ 1998, והוא האלבום השני והאחרון בו השתתף הסולן בלייז ביילי. האלבום חורג מעט מהסגנון הנהוג של איירון מיידן עקב השימוש המרובה בקלידים. הקלידים באלבום זה בוצעו על ידי בסיסט ומייסד הלהקה סטיב האריס ולא על ידי מייקל קני שנגן על הקלידים באלבומים הקודמים.

בנוסף לאלבום יצא בשנת 1999 משחק מחשב של איירון מיידן בשם 'Ed Hunter'. מסע ההופעות תמך גם ביציאת האלבום וגם ביציאת המשחק למחשב. מסע הופעות זה, בדומה לקודם, התבטל בחלק מהמקומות עקב אלרגיה שתקפה את הסולן, בלייז ביילי.

זהו האלבום השלישי שלא מכיל שיר שנושא את שם האלבום (שני הראשונים היו Piece Of Mind מ-1984 ו-The X Factor מ-1995). נכון לאפריל 2009, האלבום נמכר בקצת יותר ממיליון עותקים, מה שאומר שזהו אלבום האולפן הכי פחות נמכר שאיירון מיידן הוציאו.

==נושאי שירים==
כאמור, השירים והליריקות חורגים מעט מהסגנון הרגיל של איירון מיידן, כנראה עקב השפעתו של הסולן בלייז ביילי. "The Angel and the Gambler" עוסק במישהו שלא מפחד לקחת סיכונים, "Lightning Strikes Twice" מבקש מאיתנו שלא לדחות משהו רק משום שהוא נראה בלתי סביר. "The Clansman" מספר על ניסיונם של הסקוטים לקבל עצמאות מבריטניה של ימי הביניים, "The Educated Fool" הוא שיר פילוסופי שעוסק בעובדה שעל כל בן אדם לקבל יותר ויותר אחריות כבוגר מבלי לקבל תשובות על החיים. "Don't Look to the Eyes of a Stranger" מראה את השקפת העולם של סטיב האריס לגבי הסכנות שקיימות בעולם מנקודת מבטו של אבא. השיר האחרון, "Como Estais Amigos" מוקדש לנופלים במלחמת פוקלנד בין בריטניה לארגנטינה. זהו האלבום היחידי בו השיר הסוגר של האלבום לא נכתב על ידי סטיב האריס. בנוסף, זהו אחד משני השירים היחידים של איירון מיידן ששמותם אינם באנגלית (השיר השני הוא "El Dorado" מהאלבום The Final Frontier).

עם חזרתם של ברוס דיקינסון ואדריאן סמית' ללהקה בשנת 1999, רק השירים "Futureal" ו-"The Clansman" נשארו בסט של הלהקה בהופעות חיות- "Futureal" בוצע בסיבוב ההופעות של 1999, ואילו "The Clansman" בוצע בכל סיבוב הופעות של הלהקה בין השנים 1998–2003. כמו כן גרסה חיה של "The Clansman" מופיעה באלבום ההופעה Rock in Rio שהוקלט בשנת 2001.

==רשימת השירים==

== השתתפו באלבום ==
*בלייז ביילי - סולן
*סטיב האריס - גיטרה בס
*דייב מארי - גיטרה חשמלית
*יאניק גרס - גיטרה חשמלית
*ניקו מק'בריין - תופים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1998
קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפן ביתי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
אנייס ז'אווי

אנייס ז'אווי (בצרפתית: Agnès Jaoui; נולדה ב-19 באוקטובר 1964), היא שחקנית קולנוע, תסריטאית, במאית וזמרת יהודייה-צרפתייה, זכתה שש פעמים בפרס סזאר וכן בפרס "פסטיבל קאן".

== קורות חיים ==
ז'אווי, נולדה באנטוני ליד פריז, בחבל איל-דה-פראנס למשפחה מיהדות תוניסיה.
האב הוברט ז'אווי האם ג'וזיאן (ג'יזה) זרח, התפרסמה בצרפת בשנת 1996 בהופעתה בתפקיד הראשי בקומדיה "דמיון משפחתי" בסרט שיתפה פעולה עם בן זוגה ז'אן-פייר בכרי איתו גם כתבה את התסריט לסרט ואף זכתה יחד איתו בפרס סזאר בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
הופעתה זיכתה אותה גם במועמדות לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
ב-1998 זכתה בפרס הסזאר בקטגוריית שחקנית המשנה על הופעתה בקומדיה המוזיקלית של אלן רנה "החיים הם שיר", וכן פרס סזאר בצוותא עם בעלה בכרי בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.

הסרט אשר הביא לפרסומה היה "על אהבה וטעמים אחרים" אותו ביימה וכתבה עם חברה לחיים.
בסרט הופיעה בדמותה הראשית של השחקנית מאני, סרטה זכה להצלחה עולמית רחבה ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
העניקו לז'אווי בזכות הסרט את הפרס המרכזי בטקס פרסי הסזאר, פרס הסרט הטוב ביותר. כמו כן זכתה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר לצד בעלה בכרי והייתה מועמדת לפרס הבמאי הטוב ביותר ולפרס השחקנית בתפקיד משנה באותו טקס פרסי הסזאר. הסרט זכה גם בפרס לומייר וז'אווי בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר.

בשנת 2004 זכו בני הזוג בפרס התסריט הטוב ביותר במסגרת "פסטיבל הקולנוע בקאן" על תסריטם "תסתכלו עלי".
בסרט אף הופיעו ז'אווי ובכרי בתפקידים ראשיים, ז'אווי הופיעה בדמותה של מורה לפיתוח קול, הסרט שהיה השני שלה בתור במאית היה מועמד ל"פרס דקל הזהב".

== פילמוגרפיה ==
* דמיון משפחתי (1996)
* החיים הם שיר (1997)
* על אהבה וטעמים אחרים (2000)
* עשרים וארבע שעות בחיי אישה (2002)
* תסתכלו עלי (2004)
* חמישים אביבים (2017)
* מקום ציבורי (2018)

== בתור במאית ==
* על אהבה וטעמים אחרים (2000)
* תסתכלו עלי (2004)
* בואו נדבר על גשם (2008)
* מקום ציבורי (2018)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות צרפתיות
קטגוריה:במאיות קולנוע צרפתיות
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע צרפתיות
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכות פרס סזאר
קטגוריה:זוכי פרס לומייר
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-תוניסאי
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1964
משרד המשפטים של רוסיה

משרד המשפטים של רוסיה (ברוסית: Министерство юстиции России) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על ענייני חוק ומשפט במדינה.

המשרד אחראי לביצוע פסקי דין בהקשר לענישה בעבריינים באמצעות שירות בתי הסוהר הפדרלי, רישום ארגונים לא מסחריים לרבות סניפי ארגונים בינלאומיים וארגוניים בינלאומיים לא מסחריים וממשלתיים, ארגוני ציבור, מפלגות פוליטיות וארגוני דת. המשרד מעניק שירותי נוטריון וסנגוריה ציבורית ואחראי גם לרישום מעמד אזרחי (נישואים אזרחיים ועוד).

==היסטוריה==

משרד המשפטים של האימפריה הרוסית הוקם על ידי הקיסר אלכסנדר הראשון ב-8 בספטמבר 1802 ברפורמה הממשלתית שהוא קידם בזמנו. אז גם נוצר תפקיד שר המשפטים כששר המשפטים כיהן גם כגנרל-פרוקורור של האימפריה הרוסית. בתקופת הצארים משרד המשפטים עסק במינוי שופטים ופיטורם ופיקח על פסיקותיהם. שר המשפטים הראשון היה גברייל דרז'אבין. ב-13 בדצמבר 1895 לאחריות משרד המשפטים הועבר מינהל הכלא הראשי. בעקבות מהפכת אוקטובר 1917, משרד המשפטים פורק.

המשרד הממשלתי לענייני משפט בברית המועצות הוקם בתחילה בשם "קומיסריון המשפטים העממי". ב-30 בינואר 1928 הוחלט ששר המשפטים יכהן גם כתובע וגם כיו"ר בית המשפט העליון. ב-1936 הפרקליטות הופרדה מהמשרד והפכה לארגון נפרד.

משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית הוקם ב-23 בדצמבר 1991, לשר המשפטים הראשון של הפדרציה הרוסית מונה ניקולאי פיודורוב.

==יחידות סמך==
באחריות המשרד נמצאים גופים כדוגמת: 
* משרד התובע הכללי של רוסיה
* שירות בתי הסוהר הפדרלי
* שירות ההוצאה לפועל הפדרלי

==שרי המשפטים של הפדרציה הרוסית==

שר המשפטים הרוסי הוא אחד משרי הממשל החשובים בממשלת רוסיה. מאז מאי 2008 עד ינואר 2020 כיהן בתפקיד שר המשפטים אלכסנדר ולדימירוביץ' קונובלוב עת הוחלף בקונסטנטין צ'ויצ'נקו.

===שרי המשפטים של הפדרציה הרוסית===
{| class="wikitable" width=45%
! <center>שם</center>
! <center>תקופת כהונה</center>
|-
|ניקולאי פיודורוב 
|25 בדצמבר 1991 - 24 במרץ 1993
|-
|יורי קלמיקוב
|13 באפריל 1993 - 7 בדצמבר 1994
|-
|ולנטין קובאליוב
| 5 בינואר 1995 - 2 ביולי 1997 
|-
|סרגיי סטפאשין 
|2 ביולי 1997 - 29 במרץ 1998 
|-
|פאבל קראשניניקוב 
|30 באפריל 1998 - 17 באוגוסט 1999 
|-
|יורי צ'ייקה
|17 באוגוסט 1999 - 23 ביוני 2006
|-
|ולדימיר אוסטינוב
|23 ביוני 2006 - 12 במאי 2008 
|-
|אלכסנדר קונובלוב
|12 במאי 2008 - 21 בינואר 2020
|-
|קונסטנטין צ'ויצ'נקו
|21 בינואר 2020 - ואילך
|-
|}

==גלריה==
<gallery mode=packed heights="150px">
קובץ:Italianskaya Street 25.jpg|ארמון שובאלוב, שימש כבניין משרד המשפטים מהמאה ה-18 ועד שנת 1917
קובץ:Minjust_emblem.gif|סמל משרד המשפטים לשעבר
קובץ:FSSP_LOGO.gif|סמל השירות הפדרלי לפיקוח משפטי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.minjust.ru האתר הרשמי של משרד המשפטים הרוסי]
* [http://www.fsin.su/ האתר הרשמי של שירות בתי הסוהר הפדרלי של רוסיה]
* [http://www.fssprus.ru/ האתר הרשמי של שירות ההוצאה לפועל הפדרלי], לשכת ההוצאה לפועל הרוסית

== הערות שוליים ==

משפטים
רוסיה
קטגוריה:משרד המשפטים של רוסיה
בית השגריר הצרפתי

הפינה הצפון-מערבית של המבנה
מבט מכיוון דרום-מערב
בית השגריר הצרפתי, הידוע גם כבית עבד אל-רחים, הוא מבנה לשימור השוכן ברחוב טולוז 1 בשכונת גבעת עלייה ביפו.
== היסטוריה ==
את הבית תכנן האדריכל יצחק רפופורט עבור מוחמד עבד אל-רחים, אחד מנכבדי יפו שהיה ידוע גם כ"אבו חסן". הבנייה החלה בשנת 1935 בעלות של 50,000 לירות שטרלינג ונמשכה בתקופת המאורעות. הבית נבנה בסגנון הבינלאומי אגב שילוב מוטיבים של ארט-דקו ומזרחיים, והשתרע על פני 800 מ"ר. מתחת למבנה הוקם חניון לשלוש מכוניות וסביבו נשתלה גינה ובה בריכת נוי. הבעלים, שהיה ממנהיגי היישוב הערבי ביפו, עזב עם משפחתו את הארץ בפרוץ מלחמת העצמאות וגלה לביירות, בעוד הוא משאיר בידי ידידו, אדריכל רפפורט, ייפוי כח בלתי חוזר על כל רכושו בארץ ישראל. בשנת 1949 מכר רפפורט בשמו ועבורו את הבניין (במקביל למימוש נכסים אחרים שלו) לממשלת צרפת, ומאז משמש המבנה כמשכנו הרשמי של שגריר צרפת בישראל. בשנת 1954 פגש רפופורט את עבדול רחים בנמל נאפולי ומסר לידיו שתי מזוודות מלאות במלוא התמורה שקיבל עבור הרכוש שנמכר. 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130928183059/http://rap-arch.co.il/imgbig.asp?id=101&lang= תמונות המבנה באתר רפפורט אדריכלים]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:גבעת עלייה
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
זלמן עמית

זלמן עמית (Zalman Amit; נולד ב-1934) הוא פסיכולוג ופעיל פוליטי ישראלי-קנדי, חוקר התמכרות, פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה במכון ללימודי נוירוביולוגיה התנהגותית באוניברסיטת קונקורדיה שבמונטריאול. כיום פועל כאמן.

==קורות חיים==
עמית נולד בשנת 1934 בארץ ישראל, שאליה עלו הוריו מפולין ב-1932. למד בתיכון חדש בתל אביב ובין השנים 1952 ל-1954 שירת בנח"ל. אחרי השירות הצטרף לקיבוץ חוקוק, שבו היה חבר במשך 14 שנים. את לימודיו החל באוניברסיטת ויילס שבבריטניה, והמשיך אותם באוניברסיטת מקגיל שבקנדה, שם סיים את שלושת תאריו. מחקר הדוקטורט שלו, בהנחיית הפסיכולוגית ד"ר מוריאל שטרן (Muriel Stern), עסק במנגנונים במוח העוסקים בהתמכרות לסמים, בעיקר אלכוהול. לאחר שסיים את הדוקטורט לימד במשך שנתיים באוניברסיטת תל אביב, וסיים ללמד בה בשנת 1972 בדרגת מרצה בכיר. באותה שנה חזר לקנדה ולימד באוניברסיטת קונקורדיה, שם קיבל דרגת פרופסור מן המניין בשנת 1978. בשנת 2000 פרש לגמלאות מן האוניברסיטה כפרופסור מחקר אמריטוס (Distinguished Professor Emeritus).

מחקריו של עמית עוסקים במנגנונים הנוירולוגים הקשורים להתמכרות לסמים, בעיקר לאלכוהול. הוא פרסם ארבעה ספרים, כ-40 פרקים בספרים וכ-300 מאמרים מדעיים בכתבי עת אקדמיים. הוא שימש כמנחם של 34 תלמידי דוקטורט (בהם פרופ' שמעון עמיר) ו-40 תלמידי תואר מוסמך.

עמית זכה בפרס החוקר הלאומי בתחום הבריאות והרווחה בקנדה (National Health Research Scholar award, Health and Welfare).

עמית הוא מהמייסדים של ארגון הידידים הקנדים של שלום עכשיו ("Canadian Friends of Peace Now"). הוא היה פעיל זמן מה בגוש שלום ואף חבר במזכירות הארגון. הוא בין המייסדים של "Alliance of Concerned Jewish Canadians", ארגון שמאל יהודי בקנדה. הוא מפרסם ביחד עם ד"ר דפנה לויט מידעון אינטרנט אודות הסכסוך במזרח התיכון. כתב עם ד"ר לויט [http://www.plutobooks.com/display.asp?K=9780745330297&CID=zkdtiagd ספר אודות] תהליך השלום שאמור לצאת בשנת 2011.

== חיים אישיים ==
היה נשוי לד"ר אן סאת'רלנד-עמית (לבית רדפרן) (1938–2009), פסיכולוגית, במשך 34 שנים, עד מותה.
אב לארבעה. מתגורר בקינגסבורג שבנובה סקוטיה.

== מספריו ==
<div class="mw-content-ltr">
* Israeli Rejectionism: The Secret History of the Middle East Peace Process
* Stay slim for good / Zalman Amit and E. Ann Sutherland ; with [editor] Andrew Weiner. New York : Walker, 1976.
* Stop Smoking for Good, Walker & Company, 1976
* Guide to intelligent drinking / by Zalman Amit and E. Ann Sutherland with Andrew Weiner. New York : Walker, 1977.
* Phobia free : how to fight your fears / E. Ann Sutherland and Zalman Amit with Andrew Weiner. New York : Stein and Day, 1977.
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.woodworkersguide.com/2009/02/06/an-evening-with-woodturner-zalman-amit/ An Evening With Woodturner Zalman Amit]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגים ישראלים
קטגוריה:פסיכולוגים יהודים קנדים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל 
קטגוריה:חוקוק: אישים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
שרלטן

[[פייטרו לונגי: השרלטן, 1757]]
שרלטן (מצרפתית: charlatan) הוא מין רמאי המשתמש באחיזת עיניים, בשקרים ובטכניקות שונות כדי להציג את עצמו בציבור כבעל מקצוע או כבעל יכולת אחרת או כבעל ידע מסתורי או מקצועי, וזאת על מנת להרוויח כסף, כבוד או טובות הנאה שלא ביושר. הכינוי ניתן לראשונה למוכרי תרופות בצרפת שנהגו לבשר על בואם על ידי השמעת מוזיקה ועריכת מופעי רחוב. אחד השרלטנים שזכה לפרסום רב היה הפריזאי טבארין, שהקים במה בפלס-דופין (Place Dauphine) שבעירו בשנת 1618 ושימש השראה למערכוני קומדיה דל'ארטה ולפארסה של מולייר.

==שימוש במילה==
יש להבחין בין שרלטנים לבין להטוטנים, קוסמים ומאחזי עיניים אחרים. בשונה מהאחרונים, השרלטן אינו יוצר "קשר אישי" עם השיטות והאביזרים בהם הוא עושה שימוש. הוא אינו רואה במעשיו סוג של אומנות, דרך חיים או מטרה כשלעצמה. מטרתו העיקרית של השרלטן היא לשכנע את לקוחותיו הפוטנציאליים שבאפשרותו לספק להם את המוצר או השירות בו הם מעוניינים, בעוד שהוא יודע שהדבר נבצר מיכולתו.

שרלטנים מסוימים מתחזים לבעלי ידע מקצועי או מיסטי כלשהו ומספקים שירותים כמו ייעוץ רוחני, ניבוי עתידות, סיאנסים לצורך תקשורת עם רוחות רפאים או מתן שירותים רפואיים לא מקובלים ברפואה בשל אופיים הפסאודו-מדעי. השרלטן מאופיין בכך שמטרתו להשיג תשלום כלשהו על ידי הולכת שולל את לקוחותיו.

==אטימולוגיה==
מקור אפשרי למילה שרלטן הוא במילה האיטלקית ciarlare שמשמעותה ללהג, לקשקש. לחלופין, ייתכן שמקורה במילה Cerretano, כלומר תושב העיירה האיטלקית צ'רטו די ספולטו (Cerreto di Spoleto) שהתפרסמה ברופאי האליל שלה.
==שרלטנות רפואית==
[[גריגורי רספוטין היה מיסטיקן רוסי שהציג את עצמו כבעל כוחות ריפוי על-טבעיים.]]
אחת הצורות הנפוצות ביותר שבה שרלטנים באים לידי ביטוי היא בתחום הרפואה האלטרנטיבית. השרלטן משכנע את המטופל שיש לו ידע העולה על זה של הרפואה הקונבנציונלית או יכולות על-טבעיות. חלק מציגים עצמם כאנשי דת שקיבלו את יכולתם מידי ישות עליונה.

צורת רמאות זו הייתה נפוצה מאוד בעבר, בה השרלטנים מכרו תכשירים רפואיים אמתיים או לא (חלקם מבוססים על צמחי מרפא), תוך יחוס סגולות מיוחדות לתרופה. בעת המודרנית התופעה של שרלטנים המתחזים למומחים לרפואה לא נעלמה כלל. כך גם במאה ה-21 מקובלים טיפולים פרה-רפואיים הטוענים לידע נסתר בגוף האדם, מכשירים חשמליים שונים שכביכול עוזרים לטיפול בבעיות רפואיות, יחוס סגולות לקמעות ועוד. שרלטנים מסוימים מייחסים לעצמם כוחות על טבעיים ומפרסמים הופעות שבהן הם מרפאים חולים. ההופעות לעיתים אף מוקלטות ומשודרות בטלוויזיה או מופצות באינטרנט.

== ראו גם ==
*מכשף
*קוסם
*אורן זריף

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.ricklavoie.com/controLDart.html Controversial therapies] - מאמר של ריצ'רד לבוי על דרכים שבהן הורים יכולים להבחין בין דרכי טיפול מקצועיות ויעילות עבור לקויות למידה לבין אפשרויות אחרות שמנסות לשווק עצמן ככאלו ללא הצדקה מעשית.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:הונאה