OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סאו פרנסיסקו (נהר)

ריו סאו פרנסיסקו (Rio São Francisco) הוא אחד הנהרות הגדולים ביותר בתבל. הוא הנהר הרביעי בגודלו באמריקה הדרומית והנהר הגדול ביותר שעובר כולו בברזיל. שטח אגנו כ-700 אלף קמ"ר, אורכו 3,160 ק"מ, וספיקת מימיו 3,000 קוב לשנייה. מוצא הנהר בסרה דה קנסטרה שברמת ברזיל (במדינת מינאס ז'ראיס), לא רחוק ממקורות נהר פרנה, ומשם הוא זורם באזורים נידחים ובלתי מיושבים מעבר הרחק מאזור החוף, ומנקז אזור של כ-630,000 קמ"ר לפני שהוא פונה מזרחה לעיצוב הגבול בין מדינת באהיה ומדינות פרנמבוקו ואלגואס עד הישפכו לאוקיינוס האטלנטי בצפון-מזרח ברזיל (נורדסטה) (בין המדינות אלאגואס וסרז'יפה). 

לנהר מספר רב של יובלים. הנהר יפה לשיט לאורך 238 ק"מ מן הים ומהווה נתיב תחבורה עיקרי אל פנים ברזיל ממזרח. השיט בו מקוטע למדי בשל המפלים הרבים המצויים בו, בהם מפל פאולו אפונסו שגובהו 58 מטר וספיקת מימיו 2,800 קוב מים לשנייה. 

על הנהר הוקמו סכרים ומסילת ברזל עוקפת אותם ואת המפלים. במקורותיו מצויים יהלומים. למרות שהאזור שבו עובר הנהר מיושב בדלילות יחסית, קיימות מספר ערים על גדותיו. 

בשנת 2005 הודיעה ממשלת ברזיל על פרויקט השקיה מעורר מחלוקת, שבו מים מן הנהר ישקו שטחים בארבע ממדינות ברזיל. הפרויקט עורר ביקורת מצד פעילי איכות הסביבה.

==נהר סאו פרנסיסקו בתרבות הברזילאית==

בעבר הנהר שימש כעורק תחבורה ומסחר חשובים מאוד, שקישר בין סאו פאולו ומינאס ז'ראיס העשירות במחצבים אוצרות טבע ואדמות לחקלאות, לבין רצועת החוף של צפון מזרח ברזיל שם מתגוררת רוב האוכלוסייה בחלק זה של המדינה.
באזורים הצחיחים והדלים באוכלוסייה שבפנים המדינה, הנהר נחשב למקור חיים ופרנסה והוא זכה ליחס של כמעט סגידה מצד תושבי האזור, על גדותיו נערכים טקסים שונים ונכתבו שירים, פואמות וסיפורים רבים שמפארים ומהללים את הנהר ונכרכו סביבו אגדות ומיתוסים רבים כגון האגדה על יצור מים בשם קבלקו ג'יאגואה, קבקלו הוא יצור מימי שהפך למעין סיפור אימה של מלחים שנהגו לשוט לאורך הנהר ובחן את אומץ לבם, הסיפור הוא על יצור מימי כעור שנראה כגוש בשר גס בעל עין אחת שנוהג לחבל בספינות ולגרום לטביעתם או להפוך סירות ולהטביע את קורבנותיו, לעיתים הוא אף מערים על המלחים ומתחפש לחיה אחרת-לדג שמן, חיה בלתי מזוהה או לפעמים גם לחיות שונות שאינן שייכות לנהר כמו סוס או פר, וכשהמלח מנסה לראות מה מסתתר שם הוא מתנפל עליו.
האגדה על קבקלו ג'יאגואה הובאה כנראה על ידי מהגרי אירופה, ויש לה דמיון רב לסיפור המפלצת מלוך נס שבסקוטלנד, וגם בנהר סאו פרנסיסקו כמו בלוך נס נכתבו תילי תילים של סיפורים, עדויות ואף צילומים של אנשים שנשבעו שנתקלו באותו יצור מסתורי.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ברזיל: נהרות
קטגוריה:אלגואס
קטגוריה:באהיה: גאוגרפיה
קטגוריה:מינאס ז'ראיס: גאוגרפיה
קטגוריה:סרז'יפה
קטגוריה:פרנמבוקו: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות אמריקה הדרומית הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
אנטילוקפרה אמריקנית

אנטילוקפרה אמריקנית (שם מדעי: Antilocapra americana) היא מין פרסתן מעלה גירה ממשפחת האנטילוקפריים והיא המין היחיד בסוג אנטילוקפרה (Antilocapra) וממשפחתה, אך בעבר היו במשפחה מינים נוספים שנכחדו עד סוף הפליסטוקן.

==תיאור==
האנטילוקפרה היא החיה היבשתית המהירה ביותר באמריקה הצפונית, ובריצה למרחקים של כ-800 מטר עשויה להגיע למהירות של 86 קמ"ש. היא החיה המהירה ביותר למרחקים ארוכים, והחיה היבשתית השנייה המהירה ביותר בעולם, לאחר הברדלס, ועשויה לעבור 11 קילומטרים בכ-10 דקות, כלומר, במהירות של כ-66 קמ"ש.

לאנטילוקפרה 5 תת-מינים:
* A. a. americana
* A. a. mexicana
* A. a. oregona
* A. a. peninsularis - מצוי בסכנת הכחדה
* A. a. sonoriensis - מצוי בסכנת הכחדה

==התנהגות ואקולוגיה==
האנטילוקפרות הן טרף מושך בגלל משקלן ובשרן. על כן המבנה החברתי שלהן הוא עדר, שבו כל פרט ופרט עומד על המשמר ובוחן מדי פעם את הסביבה, גם תוך כדי אכילה. האנטילוקפרות מבחינות בתנועה ממרחק קילומטר ויותר. כשזה קורה, מרים הפרט שהבחין בטורף את זנבו. אחוריהם הלבנים משמשים כאזעקה, וכשמבחינה הלהקה בהתרעה היא פותחת בריצה מהירה.

הסיכון העיקרי לחייהן הוא הזאבים, מכיוון שגם הם מגיעים למהירויות מרשימות למרחקים ארוכים. אולם הזאב אינו יכול להתחרות בפרט בוגר, ויתרכז במקום בזקנים, בחולים ובעיקר בצעירים. כמו כל בעל פרסות, לומדים הצעירים ללכת ולרוץ תוך שעות אחדות בלבד מרגע לידתם ומשלב זה יהיו מוכנים לבריחה מטורפים - האנטילוקפרות מגיעות להישג מרשים אפילו בקנה מידה זה. אפילו בני שעות אחדות, שזה-לא-כבר למדו לעמוד על רגליהם, מגיעים עד לכ-60 קמ"ש למרחקים מרשימים ביחס לגילם. האנטילוקפרות גם מבצעות דילוגים גבוהים שמשמעותם נתונה במחלוקת.

הועלתה הסברה כי מהירות האנטילוקפרה האמריקנית התפתחה בעת שהיו באמריקה טורפים מהירים שנכחדו כבר, כגון הברדלס האמריקני, שהיה מהיר גם מהברדלס של היום. כיום אין לאנטילוקפרה טורפים המצליחים להשיג אותה, אלא אם הם טומנים לה מארב או תופסים פרטים חלשים וחולים.

==היקף תפוצה==
בשנת 1920 הצטמצמה אוכלוסיית האנטילוקפרות עד לכ-13,000 פרטים. אך הגנה על שטחי הגידול והגבלת זכויות הציד גרמו להתאוששות באוכלוסייתם וכיום מספרם עומד על בין 500,000 ל-1,000,000 פרטים.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:CMR Pronghorn USFWS.jpg
קובץ:April -conservationlands15 -bucketlist- Bodie Hills, California, for Wildflowers, Wildlife and One-of-a-Kind Ghost Town! (17159357482).jpg|אנטילוקפרה רועה לצד שכווי לענה
קובץ:Pronghorns Crossing Highway on Seedskadee NWR. (23769232906).jpg
קובץ:Male pronghorn, resting.jpg
קובץ:Pronghorn Antelope (19790726660).jpg
קובץ:2015-06-10 Pronghorn in Yellowstone National Park, USA 7862.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* Krejci, K., T. Dewey and L. Olson. 2009. "[http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Antilocapra_americana.html Antilocapra americana]" (On-line), Animal Diversity Web. Accessed July 13, 2011 
* [http://www.bbc.com/earth/story/20170403-americas-pronghorns-are-survivors-of-a-mass-extinction America's pronghorns are survivors of a mass extinction] מאתר ה-BBC

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' אורד
קטגוריה:אנטילוקפריים
קטגוריה:פאונה של המישורים הגדולים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:מינים יחידים במשפחתם
קטגוריה:פארק לאומי ילוסטון: בעלי חיים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הצפונית
קטגוריה:מקסיקו: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1815
ג'ירף מנומר

ג'ירף מנומר או ג'ירף צפוני (שם מדעי: Giraffa camelopardalis) הוא מין מהסוג ג'ירף שבעבר סווג כמין יחידי בסוגו אך פוצל לשלושה מינים. ג'ירף זה גדול וחי באזורים הצפוניים יחסית של אפריקה, בערבות עשב וסוואנות. הוא ניזון בעיקר מעלים של עץ השיטה בעזרת גובהו ולשונו הארוכה.

ישנם שלושה תת-מינים לג'ירף זה:
*ג'ירף נובי (Giraffa camelopardalis Camelopardalis)
*ג'ירף קורדופן (Giraffa camelopardalis antiquorum)
*ג'ירף מערב אפריקני (Giraffa camelopardalis peralta)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:ג'ירפיים
קטגוריה:ניגריה: יונקים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: יונקים
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
אייל מושק אלפיני

איור של אייל המושק.
אייל מושק אלפיני או מושק אלפיני (שם מדעי: Moschus chrysogaster; קרוי גם אייל מושק טיבטי), מין יונק מעלה גירה בסוג אייל מושק. 
== מאפיינים ==
המושק האלפיני חי באזורים מיוערים וסבוכים על מורדות הרים כדוגמת ההימליה בסין העממית (כולל מזרח טיבט), ובצפון הודו, בהוטן ונפאל. שמו ניתן לו עקב כך שהוא חי בבתי הגידול באזור האקלים התת-אלפיני הקפוא. כדי לשרוד בסביבה קשה זו, פרוותו ארוכה וסמיכה, ורגליו חזקות ומאמונות בקפיצה בין הסלעים. צבע פרוותו הוא שילוב של אדמדם, כתמתם וצהבהב מחוספס, והרגליים והפנים בצבע אפרפר בהיר. יש לו מספר כתמים לבנים בצוואר. המושק האלפיני ניזון מדשא ועשבים אותם הוא מוצא, כמו גם משורשים וצמחים אחרים. לעיתים, בעת החורף, כשהאדמה מכוסה בשלג, חופר המושק האלפיני באדמה כדי להגיע לצמחים אכילים.

טורפיו העיקריים של המושק האלפיני הם נמר השלג, נמר ערפילי, דול מצוי, שועל מצוי ודלק צהוב-גרון.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/13895/summ אייל מושק אלפיני] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי בריאן הוטון הודג'סון
קטגוריה:איילי מושק
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:טיבט: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1839
אייל מושק שחור

אייל מושק שחור (שם מדעי: Moschus fuscus) הוא מין בסוג אייל מושק. המושק השחור נפוץ בדרום מזרח אסיה ובמזרח הימלאיה: בסין, במיאנמר, בנפאל, בהודו ובבהוטן.

== מאפיינים ==
משקלו של המושק השחור הוא בין 10 ל-15 ק"ג ואורך גופו בין 70 ל-100 ס"מ. רגליהם האחוריות גדולות יותר מרגליהם הקדמיות והם בעלי יכולת ניתור. להם עיניים ואוזניים גדולות ומפותחות. גודלם של הזכרים ושל הנקבות דומה. להם שיער עבה שמקנה להם הגנה מהאקלים הקשה בהרים. לרוב צבע פרוותם הוא חום-שוקולד עד שחרחר והם כהים יותר משאר מיני איילי המושק. צבע פרוותם בהיר יותר באזור הבטן ועל הרגליים. מדי שנה הם משירים את שיערותיהם. הזכרים בעלי ניבים ארוכים המשמשים ללחימה.

ההיריון של נקבת המושק נמשך 185–195 ימים ובסופו מומלטים לרוב 1 או 2 ולדות במשקל של כחצי ק"ג. העופרים יונקים עד גיל 3 או 4 חודשים והם מגיעים לגודל של מושק בוגר בסביבות גיל חצי שנה. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 18 חודשים.

הם פעילים בעיקר בשחר, בין הערביים ובלילה. הריח ממלא תפקיד חשוב בתקשורת בין פרטים שמשתמשים בבלוטות ריח ובהפרשות להעברת מסרים.

המושק השחור הוא אוכל עשב ומעלה גירה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20161227195540/http://www.planet-mammiferes.org/Photos/Ongule/TragMosc/MoscFus!.jpg תמונה של אייל מושק שחור בטבע]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איילי מושק
קטגוריה:סין: יונקים
קטגוריה:ההימלאיה: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1981
אייל מושק סיבירי

אייל מושק סיבירי או מושק סיבירי (שם מדעי: Moschus moschiferus) הוא מין של פרסתן בינוני בסוג איילי מושק. המושק הסיבירי נפוץ בצפון-מזרח אסיה במדינות: רוסיה, סין העממית, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, קזחסטן ומונגוליה. שמו בא לו עקב הימצאותו באזור סיביר.

== מאפיינים ==
המושק הסיבירי הוא הגדול שבאיילי המושק: אורך ראשו וגופו 86–100 סנטימטרים, גובהו בכתפיים 56–67 סנטימטרים, ומשקלו 10–17 קילוגרם. זנבו קצרצר ובאורך של 5 סנטימטרים ויש לו זוג ניבים בולטים מהשפה שארוכים יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.

הפרווה של המושק הסיבירי עבה וארוכה ומותאמת לבית גידולו. צבעה אדמדם, חום שוקולד וכתמתם השזור ברצועות לבנות באזור הצוואר, והאזורים התחתונים נוטים להתכהות לשחור. לעופרים יש כתמים לבנים בשבועות הראשונים לחייהם בדומה לעופרי האיילים המאפשרים לאימהות שלהם להניחם במקום מסתור לזמן רב.

משך ההריון של נקבת המושק כ-160 ימים לאחריהם היא ממליטה עופר אחד או תאומים. מזונו של המושק הסיבירי כולל עשבים, טחבים וחזזיות הנפוצים במיוחד באקלים הקפוא שבו הוא חי. בית גידולו הוא בעיקר באזורים הרריים המיוערים בעצי מחט כדוגמת הטייגה הסיבירית.

המושק הסיבירי מאוים על ידי ציד הנעשה בעיקר עבור בלוטות המושק שלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:איילי מושק
קטגוריה:סיביר: יונקים
קטגוריה:קוריאה הדרומית: יונקים
קטגוריה:קוריאה הצפונית: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
איילון ג'אווני

איילון ג'אווני ב[[גן החיות התנ"כי.]]
איילון ג'אווני (שם מדעי: Tragulus javanicus), מין יונק ממשפחת האיילוניים. הוא נחשב לאחד ממכפילי פרסה הקטנים בעולם. הוא אנדמי לאי ג'אווה השייך לאינדונזיה, אך ייתכן שקיים גם על האי הסמוך באלי.

==תיאור==
האיילון הג'אווני, כמו כל בני משפחת האיילוניים, הוא חסר קרניים, ובמקומן יש לזכרים ניבים עליונים גדולים. בניבים אלו משתמשים הזכרים במאבקיהם בזכרים אחרים. הנקבות הן חסרות מאפיין זה, וכן הן קטנות יותר מן הזכרים. אורכו של האיילון הג'אווני נע בין 45 ל-56 סנטימטרים, ואורך זנבם הוא חמישה סנטימטרים. משקלם נע בין קילוגרם אחד לשניים. צדו העליון של האיילון הוא חום - כתמתם, בעוד שצדו התחתון לבן. בנוסף, על הצוואר נמצאים מספר סימנים לבנים אנכיים. ראשם מחודד וגופם עגלגל. רגליהם דקות מאוד ביחס לגופם, וקוטרן הוא כקוטרו של עיפרון.

האיילונים הג'אווניים עשויים להזדווג בכל זמן בשנה. ההריון נמשך ארבעה חודשים וחצי, ובסופו ממליטה הנקבה ולד אחד. הוולדות מפותחים יחסית בעת לידתם, וכבר לאחר כמחצית השעה הם יכולים לעמוד על רגליהם. הם דומים לפרטים הבוגרים, למעט העובדה שהם חסרים את הניבים המאפיינים את הפרטים הבוגרים (אצל הזכרים). הוולדות נוטים להתחבא ולהיות מוסתרים. הם נגמלים מיניקה בגיל 10 - 13 שבועות, ומגיעים לבגרות מינית כאשר הם בני חמישה עד שישה חודשים. תוחלת חייהם היא 12 שנים.

בדומה לאיילוניים אחרים, האיילון הג'אווני הוא בעל חיים ביישן, והוא משתדל שלא להיראות. האיילונים הג'אווניים עשויים ליצור קבוצות משפחתיות המתבססות על קשרים מונוגמיים, אולם חלקם יחיו דווקא בגפם. הם פעילי לילה מובהקים. הזכרים מגלים התנהגות טריטוריאלית, ונוהגים לסמן את הטריטוריות שלהם באמצעות צואה ושתן וכן באמצעות הפרשה נוספת המופרשת מבלוטה הנמצאת על הסנטר שלהם. הזכר יגן על עצמו ועל בת זוגו על ידי רדיפה אחר יריביו או על ידי פגיעה בהם באמצעות ניביהם החדים. הם ירקעו בפרסותיהם כאשר ירגישו מאוימים, בקצב של שבע רקיעות לשנייה לערך. הטורפים הטבעיים של האיילון הג'אווני הם עופות וזוחלים גדולים.

תזונתו של האיילון הג'אווני כוללת עלים, שיחים ופירות שנפלו מעצים. בגני חיות, הם יאכלו גם חרקים בנוסף לתזונתם הרגילה בסביבתם הטבעית. מערכת העיכול שלהם כוללת שלושה מדורים: המסס (Rumen; המדור הראשון), בית הכוסות (Reticulum; המדור השני) וקיבת המיצים (Abomasum; המדור הרביעי). כבכל האיילוניים, המדור השלישי (קיבת העלעלים, Ormasum) אינו קיים. מערכת עיכול זו, אשר נמצאים בה חיידקים המסייעים בפירוק חומרים צמחיים קשים לפירוק (מאפיין הקיים במרבית מעלי הגירה), כמו תאית, מאפשרת להם לעכל מזונות קשים במיוחד לעיכול.

האיילון הג'אווני כשמו, נפוץ ביערות על האי ג'אווה בלבד, אך ייתכן שקיים גם באי הסמוך באלי. בית הגידול המועדף עליהם הוא יערות טרופיים, וניתן למצוא אותם מסביב לסלעים, עצים חלולים ובקרבת צמחייה צפופה הסמוכה למקור מים. באזורי תפוצתו הוא ניצוד למטרות שימוש בעורו, המשמש להכנת תיקים ומעילים. נוסף על סיבה זו, אוכלוסיות האיילון הג'אווני מאוימות גם בשל הרס של בתי גידול. הרשימה האדומה של IUCN לא הצליחה לקבוע את מצב שימור שלו, והוא מסווג כמין חסר נתונים (DD).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/41780/summ איילון ג'אווני] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פהר אוסבק
קטגוריה:איילוניים
קטגוריה:ג'אווה: יונקים
קטגוריה:ג'אווה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1765
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגונוס צ'אקו

קטגונוס צ'אקו (שם מדעי: Catagonus wagneri) הוא מין פרסתן דרום אמריקאי דמוי-חזיר השייך למשפחת הפקאריים והמין היחידי בסוג קטגונוס (Catagonus). הוא קרובו של הפקארי הנכחד פלטיגונוס.

==תיאור==
הקטגונוס אנדמי לפרגוואי, בוליביה ודרום ברזיל. עד שנת 1975 היה נחשב הקטגונוס בקהילת החוקרים כחיה שנכחדה וזוהה רק על סמך שלדים.

הוא מזכיר מעט את פקארי הצווארון אך גדול יותר ומגיע לאורך ממוצע של 90 עד 110 ס"מ, גובה של 50 עד 70 ס"מ ומשקל של 30–40 ק"ג. לקטגונוס אין דו-צורתיות זוויגית בולטת. פרוותו גסה וצבעה אפור כהה עם שערות לבנות בתחתית הלסת, הסנטר והחזה. לאורך הראש, העורף והגב הקדמי בולטת רעמה פרועה.

הקטגונוס חי בקבוצות קטנות של 4 עד 10 פרטים באזורים יבשים ומדבריות קקטוסים, בהם הוא מחפש מזון מהחי ומהצומח ובעיקר פירות וזרעי קקטוסים וכן פירות ברומליים. אויביו העיקריים הם הפומה והיגואר, מהם הוא נמלט בבריחה מהירה ובצווחות חזקות.

האיום הגדול ביותר עליו כיום הוא פגיעה בבית גידולו, הפרדת אוכלוסיות, ציד לא חוקי ומחלות שהופצו בידי האדם וחיות בית שאיתו. הפקארי הוא חיה מוגנת כיום אך ההגנה עליו לא תמיד נאכפת בצורה מספקת.

==קישורים חיצוניים==

* Raffo, E. 2000. [http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Catagonus_wagneri.html Catagonus wagneri] באתר Animal Diversity Web
* [http://www.ultimateungulate.com/Artiodactyla/Catagonus_wagneri.html Chacoan peccary] באתר the Ultimate Ungulate
* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/4015/summ קטגונוס צ'אקו] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]
== הערות שוליים ==

קטגונוס שצולם בפרגוואי

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פקאריים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1930
קטגוריה:בוליביה: יונקים
חזיר מזוקן

חזיר מזוקן (שם מדעי: Sus barbatus) הוא מין בסוג חזיר החי בדרום-מזרח אסיה ומצוי בטבע בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.

== מאפיינים ==
החזיר המזוקן נפוץ ביערות הגשם של סומטרה ובורנאו. אורכו בין מטר ל-1.65 מ', גובהו כ-80 ס"מ ומשקלו כ-150 ק"ג. עורו חום ופרוותו דלילה. זיפים דקים וצהובים משני עברי פניו יוצרים מעין זקן, על שמו קרוי המין.

חזירים אלו חיים בעדרים, בדרך כלל קטנים אך יכולים להגיע עד לגודל של 200 פרטים. הם עוקבים פעמים רבות אחרי להקות של קופי מקוק וגיבון, וניזונים משאריות הפירות שאלו משליכים ארצה. לרוב הם נשארים באותה טריטוריה, אך אחת לשנה הם נודדים. בעת הנדידה, מספר משפחות יתאחדו מאחורי זכר אחד וינדדו יחדיו.

אורך ההריון של נקבת החזיר המזוקן הוא כ-4 חודשים. בסופו היא נפרדת מהעדר ובונה לעצמה בסבך השיחים קן מזרדים ועלים, שגודלו עד שני מטר. לאחר מכן היא ממליטה שגר של 2–8 גורים מפוספסים, שנשארים לצידה במשך השנה הראשונה לחייהם. 

החזיר המזוקן ניזון מפירות, שורשים, שלשולים ואשפה. טורפיו העיקריים הם טיגריס, נמר, פיתון והאדם.
גן החיות הראשון שהצליח לגדל חזירים ממין זה היה גן החיות של סן דייגו, מאז מין זה מגדול בעוד כמה גני חיות כמו גן החיות של לונדון, גן החיות של ברלין, גן החיות של גלדיס פורטר, גן החיות של מלזיה, גן החיות של סאותוויק, גן החיות של פילדלפיה, גן החיות של סינגפור וגן החיות של טייפניג.

== תת-מינים ==
*Sus barbatus oi
*Sus barbatus barbatus

== גלריה ==
<gallery>
Bearded Pig (Sus barbatus) (6707166745).jpg
Tanjung puting0222.jpg
Bearded Pig (Sus barbatus) female (8220048035).jpg
Bearded pig (23315658674).jpg
Susbarbatusbarb1.jpg
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1838
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי סלומון מולר
קטגוריה:חזיריים
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:סומטרה: יונקים
קטגוריה:בורנאו: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
חזיר יבלות ג'אווני

חזיר יבלות ג'אווני (שם מדעי: Sus verrucosus; או חזיר ורקוזי) הוא מין בסוג חזיר האנדמי לאי ג'אווה ולאיים הסמוכים, בָּאוִיאַן ומאדורה. החזיר הג'אווני חי ביערות שגובהם נמוך מ-800 מטר.
== מאפיינים ==
משקלו של החזיר הג'אווני נע בין 44 ל-108 ק"ג, כאשר הזכר שוקל למעלה מפי שניים מהנקבה. מקורות אחרים מציינים כי משקלן של הנקבות הוא 45–60 ק"ג, ושל הזכרים – 80–150 ק"ג. אורכו של החזיר הג'אווני 90 עד 190 ס"מ. צבעו נע מצהוב אדמדם ועד לשחור וחלקיו התחתונים הם בצבע צהבהב. בפניו 3 זוגות גבשושיות. יש שוני רב בגודלן של גבשושיות אלו מפרט לפרט והן אינן ניכרות אצל הנקבות. לחזירים הג'אוונים רעמת שיער ארוכה שיורדת מהעורף דרך עמוד השדרה עד לישבן. להם רגליים דקות וזנב ארוך. על הזנב יש ציצית שיער קטנה. לו ראש ארוך ואוזניים גדולות.

תקופת ההיריון בחזיר הג'אווני נמשכת בסביבות הארבעה חודשים. הם ממליטים 3–9 גורים מדי שנה בתקופת הגשמים שבין ינואר למרץ. הגורים יונקים עד גיל 3–4 חודשים, אז הם נגמלים מיניקה. הנקבות דואגות לגורים בקבוצות יחד עם נקבות נוספות בעוד שהזכרים נשארים בודדים. אורך חייו של חזיר יבלות ג'אווני הוא עד 14 שנה.

כאשר חש החזיר הג'אווני מאוים הוא זוקף את רעמת שיערו המצויה בגבו.

החזיר הג'אווני מזיק לחקלאות האדם וניצוד בשל בשרו. רק חזירים ג'אוונים מעטים מוחזקים בשבי. אלו מוחזקים במושבות רבייה, כולן בגני חיות במזרח האי ג'אווה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ultimateungulate.com/Artiodactyla/Sus_verrucosus.html Javan warty pig] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך בויה
קטגוריה:חזיריים
קטגוריה:ג'אווה: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:ג'אווה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
חזיר יבלות מדברי

חזיר יבלות מדברי (שם מדעי: Phacochoerus aethiopicus) מין בסוג חזיר יבלות ממשפחת החזיריים. חזיר היבלות המדברי נפוץ במזרח אפריקה.

משקלו של חזיר היבלות המדברי 50 עד 150 ק"ג, כשהזכרים גדולים בדרך כלל מהנקבות.

בעונת הרבייה, המתרחשת במהלך התקופה הגשומה, מתקבצים הזכרים בקבוצות ומתחרים ביניהם על הנקבות. משך ההיריון 170–175 יום ובסופו נולדים 1–8 ולדות. הם נגמלים מיניקה בגיל 4 חודשים ומגיעים לבגרות מינית בגיל 18–20 חודשים.

הם פעילי יום, אף שבמקומות בהם הם ניצודים על ידי האדם הם עשויים להפוך לפעילי לילה. להם חוש ריח ושמיעה מפותחים.

החזיר הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מעשב, פירות, פקעות, שורשים, פרחים וחרקים.

=== היסטוריה אבולוציונית ===
נמצאו מאובנים מתקופת ההולוקן המראים ששני מינים שונים של חזירי יבלות מדברי היו קיימים לפני אלפי שנים. לאבותיו של ימינו של חזיר היבלות המצוי היה מספר שונה של שיניים חותכות משל אבותיו של חזיר היבלות המדברי. 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.whozoo.org/Intro2000/thodelan/TTD_warthog.htm Wart Hog:WhoZoo] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר סימון פאלאס
קטגוריה:בעלי חיים בקרן אפריקה
קטגוריה:סומליה: יונקים
קטגוריה:קניה: יונקים
קטגוריה:חזיריים
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1766
למה מצויה

מבט מהצד על הלמה
למה בבוליביה
למה מצויה (שם מדעי: Lama glama) היא מין בסוג למה, ואחד מסמליהם המובהקים של הרי האנדים. הלמה מוכרת כחיה מבויתת באמריקה, ומשמשת לבשר וכבהמת משא עיקרית בידי הילידים. היא חיה בגבהים של 4,000-2,000 מטרים מעל פני הים. קיים תיעוד לגביה לפחות מאז התקופה הפרה-קולומביאנית. מקור שמה של החיה הוא בשפת הקצ'ואה העתיקה. באזור האנדים מבטאים את שמה לְיָמָה.

== תפוצה ואזורי מחיה ==
הרמות הגבוהות (Altiplano) בדרום-מזרח פרו ובמערב בוליביה הן אזור המחיה הטבעי של המין. אזורים אלו מכוסים בצמחייה נמוכת גובה – עצים, שיחים ועשבייה.

הרמות מחולקות לאזור הצפוני ובו מזג אוויר ממוזג ותוואי שטח הררי, ולאזור הדרומי ובו אקלים מדברי.

== תיאור הלמה המצויה ==
הלמה, כיתר הגמליים, בעלת צוואר וגפיים ארוכים, אוזניים ארוכות ומחודדות ושפה בולטת. היא חסרת דבשת, בדומה ליתר מיני הגמליים של העולם החדש – גואנקו ואלפקה, והמין הגדול בקבוצה זו.

ללמה פרווה צמרית על כל גופה, הזנים השונים בעלי גדלים שונים וצבעי פרווה מרובים. הכסות הנפוצה היא בגוון חום אדמוני, עם טלאים צהובים ולבנים.

גובה הלמה הבוגרת הוא בין 1.60 ל-1.80 מטר בגובה הראש. הן שוקלות בין 127 ל-204 ק"ג. ולד הלמה (שנקרא קריה, ) שוקל בין 9 ל-14 ק"ג. תוחלת החיים של הלמה נעה בין 15 ל-25 שנה, ומספר פרטים חיו גם 30 שנה ויותר. למות מעדיפות לחיות עם למות אחרות כעדר. למות יכולות לשאת כ-25%-30% ממשקל גופן. הלמות נחשבות לחיות נבונות יחסית, המסוגלות ללמוד משימות פשוטות בעצמן לאחר מספר חזרות.

== תזונה ==
קיימות מגוון אפשרויות להאכלת למות; זמין מגוון רחב של מזונות תעשייתיים וחקלאיים. הגורמים המכריעים העיקריים כוללים מחיר, זמינות, ערך תזונתי ואנרגיה. למות צעירות בגדילה דורשות ריכוז גבוה יותר של חומרים מזינים מלמות בוגרות בשל יכולות מערכת העיכול הפחותות שלהן.
{| class="wikitable"
! rowspan="2" |מסת גוף
(ק"ג)
! colspan="2" |ברומגראס
! colspan="2" |אספסת
! colspan="2" |תחמיץ תירס
|-
!(כפי שמאכילים)
!(חומר יבש)
!(כפי שמאכילים)
!(חומר יבש)
!(כפי שמאכילים)
!(חומר יבש)
|-
|10
|0.8
|0.7
|0.5
|0.5
|1.5
|0.4
|-
|20
|1.3
|1.1
|0.9
|0.8
|2.6
|0.7
|-
|40
|2.1
|1.9
|1.5
|1.3
|4.3
|1.2
|-
|50
|2.6
|2.3
|1.7
|1.6
|5.2
|1.4
|-
|75
|3.4
|3.1
|2.3
|2.1
|6.9
|1.9
|-
|125
|5.0
|4.5
|3.4
|3.1
|10.1
|2.8
|-
|175
|6.4
|5.7
|4.3
|3.9
|12.9
|3.6
|-
|225
|7.8
|7.0
|5.3
|4.8
|15.8
|4.4
|-
|250
|8.5
|7.6
|5.7
|5.2
|17.0
|4.8
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:גמליים
קטגוריה:בוליביה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים בהרי האנדים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:אקוודור: יונקים
קטגוריה:פרו: יונקים
קטגוריה:מינים מבויתים
גואנקו

גואנקו (שם מדעי: Lama guanicoe) הוא מין בסוג למה.

== מאפיינים ==
גואנקו הוא מבעל החיים הגדולים בדרום אמריקה. זהו אחד משני מיני הגמליים האנדמיים (ייחודיים לאזור אחד בלבד) שמצויים באזורים האלפיניים של הרי האנדים, בעוד השני הוא הוויקוניה. 

הגואנקו נפוץ לאורך הרי האנדים, מבוליביה עד לארץ האש, בדרום צ'ילה. הוא חי באזורים מגובה פני הים ועד לגובה של 4,000 מטר. בית הגידול שלו מגוון, מערבות עשב יבשות וסבכי שיחים ועד ליערות. תוחלת חייו היא כ-20 עד 25 שנים. עם בוא האירופאים לדרום אמריקה חיו בה כ-500 מיליון פרטים, אך נכון ל-2011 הצטמצמה אוכלוסייתם והיא מונה כ-500,000 פרטים.

לגואנקו גוף רזה, צוואר ורגליים ארוכות. צבעו עשוי לנוע מחום בהיר ועד חום אדמדם, חלקו התחתון לבן ופניו אפורות. ליבו של הגואנקו ותאי הדם שלו מותאמים במיוחד לחיים בגובה רב, שם האוויר דליל. גובהו של הגואנקו מגיע ל-110 ס"מ, ארכו כ-180 ס"מ. משקלו של זכר בוגר הוא 120-100 ק"ג, ומשקלה של נקבה בוגרת - 110-90 ק"ג.

גואנקו בוגר יכול לרוץ במהירות של עד 55 קמ"ש. הריצה חיונית להישרדותו, שכן באזורים הפתוחים בהם הוא חי אין מקומות מחבוא. בחורפים קשים מבלה הגואנקו ביערות. הטורף היחיד של הגואנקו הוא הפומה.

הנקבה ממליטה אחת לשנתיים לאחר 12-11 חודשי היריון. הצאצא נולד בין דצמבר לפברואר ושוקל בין 8 ל-15 ק"ג בלידה. הגור מסוגל לרוץ זמן קצר לאחר הלידה ונגמל מיניקה לאחר 12-6 שבועות. הוא נשאר עם משפחתו בסביבות שנה. 
הגואנקו חי בעדרים קטנים שכוללים זכר אחד וכמה נקבות ובכריהן. 

בעבר נעשה שימוש בעורו של הגואנקו להכנת בגדים, ופרוותו שימשה להכנת מזרנים ושמיכות, מה שגרם לירידה באוכלוסייתו. בעקבות כך, הוכנס הגואנקו לרשימת החיות המוגנות והאסורות במסחר.

==גלריה==
<gallery widths="200px" heights="150px">
קובץ:The Guanacos (5463459483).jpg
קובץ:Chester zoo guanacos.jpg
קובץ:Crazy Guanaco (5464058504).jpg
קובץ:Guanaco2.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1776
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ לודוויג סטטיוס מולר
קטגוריה:גמליים
קטגוריה:בעלי חיים בהרי האנדים
קטגוריה:בעלי חיים במדבר אטקמה
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:צ'ילה: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
אלפקה

אלפקה (שם מדעי: Vicugna pacos), הנפוצה בדרום אמריקה, היא מין במשפחת הגמליים ואחת משני המינים בסוג ויקוניה, הידועה ביכולתה לירוק על יריביה בעת סכסוכים וגם להגנה.

== מאפיינים ==
אורך גופה כמטר אחד, משקלה הממוצע 60 קילוגרמים אך יכול להגיע עד ל-130 קילוגרמים, גובה כתפיה כמטר אחד עד 1.2 מטרים, ואורך הזנב 15 סנטימטרים. משך הריון הוא אחד עשר חודשים ובסופו נולד ולד אחד. האלפקה צמחונית וניזונה מצמחים ועשבים. תוחלת חייה היא עשרים שנה ותפוצתה היא בפרו, צ'ילה ובוליביה שבאמריקה הדרומית. כיום, מספר האלפקות בטבע אינו גבוה כבשנים עברו, והיא מגודלת גם בצורה מבויתת אצל האדם.

האלפקה נפוצה במרומי הרי האנדים מעל גובה של 3,000 מטרים, ונמצאת גם ברום של 4800 מטרים מעל פני הים. צווארה ופניה דומים לאלה של גמל ואילו גופה נראה כגוף של כבש. גופה מכוסה כולו בצמר ארוך ועדין, במיוחד בצווארה הארוך. הרגליים מסתיימות בשתי אצבעות שקדמתן מכוסת פרסה וביניהן כריות ריפוד, עליהן היא דורכת בשעת פסיעתה.

בדומה לגמל החד דבשתי וגמל הדבשתיים המונגולי האלפקה התפתחה מיצור קטן בגודל ארנב. עם התפצלות היבשות מיבשת העל פנגיאה החיות ששרדו היו אלה שהסתגלו והתאימו עצמן לתנאי החיים החדשים. למשל, הגמלים במדבריות החמים והקרים פיתחו דבשת וצמר עבה במקומות הקרים, ואילו האלפקות והלמות פיתחו גוף קליל יותר לטיפוס בהרים וצמר מבודד וקל שלא יכביד עליהן.

שיניה של האלפקה, בדומה לציפורניים, גדלות לאורך כל חייה, וגודלן נשאר יציב בזכות השחיקה. החלב מועט, אך סמיך ושמנתי.

הביוץ מתרחש בזמן ההזדווגות האורכת בין 40 דקות לשעה. אין עונת ייחום, והריון יכול להתרחש בכל ימות השנה.

כ-10% מכלל האלפקות הם מסוג אלפקה סורית.

==יחסים עם האדם==
האלפקה בויתה כבר על ידי בני אינקה. בשרה נחשב טעים למדי, אך היא גודלה לצמר בלבד, ששימש לייצור גלימות למשפחת המלוכה וביגוד לשאר העם. בימינו, נחשב הצמר לטוב וליקר ביותר בעולם בשל רכותו, והוא מבוקש מאוד במפעלים לייצור בדים. האלפקות רועות בהרים, ובהַגיע עונת הגז, מורידים את העדרים מן ההרים ומכנסים אותם במכלאות. הצמר הוא ענף יצוא חשוב בארצות האנדים ורבים מתושביהן עוסקים במלאכת הגז.

האלפקה והלמה בויתו על ידי האינדיאנים בהרים הגבוהים של רכס האנדים, כדוגמת בני האינקה, ושמשו להם כגמלים וככבשים: הן מספקות חלב ובשר למאכל, עורות, שומן למאור וגלליהן שימשו כחומר בעירה. האלפקות משמשות בנוסף גם כבהמות משא.

שבטי האינדיאנים לוכדים אותן פעם בשנה כדי לגזוז את צמרן.

במצפה רמון נמצאת חוות אלפקות המגודלות לצמר ומשמשות גם כאטרקציה תיירותית.

לאלפקות יש מזג נוח ובעדרי האלפקות משמשות למות כ"כלבי שמירה".

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="150px">
קובץ:107 Alpacas Lake Titicaca Peru 3255 (15179633451).jpg|אלפקות באגם טיטיקקה, פרו
קובץ:Cañón del Colca - Detalle.jpg|אלפקות בקניון קולקה, פרו
קובץ:Alpakas, HLHA Hohenloher Alpakahof in Heimberg (Niederstetten) 2010.jpg|אלפקות
קובץ:Alpacas.JPG|עדר אלפקות באקוודור
קובץ:50 Jahre Knie's Kinderzoo - Vicugna pacos (Alpaka) 2012-10-03 16-15-20.JPG
קובץ:Vicugna pacos Toruń2.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גמליים
קטגוריה:בוליביה: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:בעלי חיים בהרי האנדים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:פרו: יונקים
קטגוריה:מינים מבויתים
ג'ירפיים

אבולוציה של הג'ירפה
ג'ירפיים (שם מדעי: Giraffidae) היא משפחה מקבוצת הפקוריים שבתת-סדרת מעלי גירה והיא קרובה למשפחת הקלימקוכרטיים הנכחדת. המשפחה כוללת שני סוגים: ג'ירף ואוקאפי, הנפוצים כיום באפריקה שמדרום לסהרה. בעבר היו מינים במשפחה שהתקיימו גם באסיה ובדרום אירופה.

== מאפיינים ==
הג'ירפיים הם חיות גדולות מאוד. גובה הכתף נע בין 1.5 ל-3.3 מטרים. הראש עשוי להתנשא לגובה של חמישה מטרים וחצי. משקלם נע בין 1,000 ל-2,000 קילוגרמים. ראשם ארוך וצר, שפתיהם דקות ולשונותיהם ארוכות. עם זאת, צוואר האוקאפי קצר באופן משמעותי מהצוואר הארוך במיוחד של הג'ירף. קרנם של הג'ירפיים קצרה, גרמית (בסיסה הוא עצם) והיא מכוסה בעור ובפרווה. לסתותיהם ארוכות מאוד. בלסת העליונה אין שיניים חותכות וניבים. בלסת התחתונה השיניים החותכות והניבים (שדומים לשיניים חותכות) מופרדים משיני הלחי על ידי רווח (דיאסטמה) גדול.

הג'ירפיים הם מעלי גירה "אמיתיים", שכן בטנם מורכבת מארבעה מדורים ותהליך עיכול המזון כולל העלאת גירה.

הג'ירף והאוקאפי שונים מאוד בהתנהגות ובאקולוגיה שלהם. בית הגידול בו חי האוקאפי הוא יערות עבותים במרכז אפריקה. האוקאפי הוא חיה סוליטרית, ותחום המחייה שלה מצומצם יחסית. לעומתו, הג'ירף הוא בעל חיים שחי בעדרים המונים של עד 25 פרטים, המנצלים תחום מחייה נרחב, לרוב בסוואנות רחבות ידיים. בניגוד לאוקאפי, ראייתו של הג'ירף מעולה.

המאובן הקדום ביותר של בעל חיים ממשפחת הג'ירפיים תוארך לתחילת תקופת המיוקן, לפני 25 מיליוני שנים לערך. מאז, ג'ירפיים שונים שוטטו באירופה ובאסיה, ונהנו משינויי האקלים שהתרחשו ושהיו אחראים לשינוי בתי הגידול מיערות לסוואנות פתוחות. שינויי האקלים אפשרו לג'ירפיים גם להתפשט לכיוון אפריקה. האוקאפי דומה יותר לאבות הקדומים של הג'ירפיים של ימינו, שהיו קטנים יותר ודמו בגודלם לאייל.

==מיון==
*סוג ללא מקור Canthumeryx - נכחד
*סוג ללא מקור Indratherium - נכחד
*סוג ללא מקור Injanatherium - נכחד
*סוג ללא מקור Progiraffa - נכחד
*סוג ללא מקור Propalaeomeryx - נכחד
*סוג ללא מקור שאנסיתריום (Shansitherium) - נכחד
*סוג ללא מקור Umbrotherium - נכחד
*סוג ללא מקור Zarafa - נכחד
*תת-משפחה Sivatheriinae - נכחדה
**סוג Birgerbohlinia
**סוג ברהמתריום (Bramatherium)
**סוג Decennatherium
**סוג הלדותריום (Helladotherium)
**סוג Hydaspitherium
**סוג שיוותריום (Sivatherium)
**סוג Vishnutherium
*תת-משפחה Giraffinae
**שבט Giraffini
***סוג Bohlinia - נכחד
***סוג Honanotherium - נכחד
***סוג מיטילנותריום (Mitilanotherium) - נכחד
***סוג ג'ירף (Giraffa) - בעבר הג'ירף היה יחידי בסוגו, אך עקב מחקר חדש המין התפצל ל-4 מינים:
*****מין ג'ירף מנומר (Giraffa camelopardalis)
*****מין ג'ירף דרומי (Giraffa giraffa)
*****מין ג'ירף מרושת (Giraffa reticulata)
*****מין ג'ירף מסאי (Giraffa tippelskirchi)
**שבט Palaeotragini
***תת-שבט Palaeotragina - נכחד
****סוג ג'ירפוקריקס (Giraffokeryx)
****סוג Macedonitherium
****סוג Palaeogiraffa
****סוג פלאוטרגוס (Palaeotragus)
****סוג סאמותריום (Samotherium)
***תת-שבט Okapiina
****סוג ומין יחיד אוקפי (Okapia johnstoni)

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

<gallery>
תמונה:Let me tell you something Mummy - geograph.org.uk - 125258.jpg|ג'ירפות
תמונה:London Zoo 00886.jpg|אוקפי
תמונה:Shansitherium fuguensis.JPG|פלאוטרגוס ושאנסיתריום
תמונה:Climacoceras gentryi e.jpg|פלאוטרגוס יחד עם Climacoceras
</gallery>

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
איילי מושק

איילי מוּשְׁק (שם מדעי: Moschidae) היא משפחה מקבוצת פקוריים בתת-סדרת מעלי גירה, בת סוג יחיד – אייל מושק (Moschus), שבו 7 מינים.
גולגולת

==הבלוטה הריחנית ושימושיה==
בזכרים בוגרים של איילי מושק מצויה בלוטת ריח מיוחדת סמוך לאברי המין, המפרישה חומר ריחני בתקופת החיזור שלהם. מקור שמו של החומר יקר הערך, מושק, הוא בשפת הסנסקריט, ומשמעותו "אשך". חומר זה שימש מאז ימי קדם לייצור בשמים, אולם לשם הפקתו היה צורך בציד בעלי חיים אלה ובהריגתם. מחירו של קילוגרם מושק טבעי מגיע לעשרות אלפי דולרים, משום שמכל זכר ניתן להפיק רק 25 גרם מהחומר החום והשמנוני. כיום, ניתן לסנתז את המושקון, המרכיב העיקרי במושק, מה שמוזיל באופן ניכר את מחיר בשמי המושק ומאפשר להגן על חיות הבר, אשר מצב השימור שלהן הוגדר כפגיע על ידי איגוד השימור העולמי.

==בספרות ההלכה==
בתלמוד הבבלי מסכת ברכות נאמר: . בספרי הפוסקים נידונה שאלת כשרותו לאכילה של בושם זה.<ref></ref>

לדעת הרמב"ם וההולכים בשיטתו, החומר הריחני שמפריש אייל המושק הוא בושם ה"מור" הנזכר בתנ"ך והמשמש כמרכיב בהכנת הקטורת ושמן המשחה. אחרים חולקים על זיהוי זה, ומזהים את המור עם בושם צמחי.

==מינים==
* אייל מושק סיני (Moschus berezovskii)
* אייל מושק אלפיני (Moschus chrysogaster)
* אייל מושק כהה (Moschus fuscus)
* אייל מושק ההימלאיה (Moschus leucogaster)
* אייל מושק סיבירי (Moschus moschiferus)
* אייל מושק קשמירי (Moschus cupreus)
* אייל מושק אנחווי (Moschus anhuiensis)

== ראו גם ==
* אלקרן הגדות
* איילון

== קישורים חיצוניים ==

*

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
פקוריים

פקוריים (שם מדעי: Pecora) היא קבוצה בתת-סדרת מעלי גירה, הכוללת מספר משפחות מכפילי פרסה. מעלי הגירה היחידים שלא נמצאים בקבוצת הפקוריים הם האיילוניים, שהם חסרי קרניים ובטנם בעלת ארבעה החללים מפותחת פחות מזו של הפקוריים.

ראשוני מינים אלה התפתחו בסוף האאוקן והם היו קטנים ושוכני יערות אך לאורך השנים הותאמו לחיים במישורי ערבות עשב וסוואנות בהם הם למדו לרוץ במהירות כדי להימלט. הם בעלי 4 מדורים בקיבתם, מה שעוזר להם לעכל עשבים וצמחייה קשיחה יחסית.

==מיון==
המשפחות הקיימות הנמצאות בקבוצה זו הן:
* איילי מושק (Moschidae)
* אייליים (Cervidae)
* ג'ירפיים (Giraffidae)
* אנטילוקפריים (Antilocapridae) - בה מין אחד: אנטילוקפרה אמריקנית
* פריים (Bovidae)

מיון הקבוצה:
*משפחה Gelocidae - נכחדה
*משפחה Hoplitomerycidae - נכחדה. בה ההופליטומריקס
*משפחה Leptomerycidae - נכחדה
*על-משפחה ג'ירפואידים (Giraffoidea)
**משפחה ג'ירפיים (Giraffidae)
**משפחה אנטילוקפריים (Antilocapridae)
**משפחה קלימקוכרטיים (Climacoceratidae) - נכחדה
*על-משפחה Cervoidea
**משפחה אייליים (Cervidae)
**משפחה איילי מושק (Moschidae)
**משפחה פלאומרכיים (Palaeomerycidae) - נכחדה
*על-משפחה Bovoidea
**משפחה פריים (Bovidae)

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Red Hartebeest (Alcelaphus buselaphus) (32453056162).jpg|בובאל איילי
קובץ:LONDON 2010 London Zoo - panoramio (1).jpg|אוקפי
קובץ:Reindeer (51600641522).jpg|אייל הצפון
קובץ:Muntiacus reevesi (19014609770).jpg|מונטיאק מצוי
קובץ:Gnou Thoiry 19803.jpg|גנו לבן זנב
קובץ:Zubr BPN 07.jpg|ביזון אירופי
קובץ:Pronghorn, La Veta, Colorado.jpg|אנטילוקפרה אמריקאית
קובץ:Addax-Jerusalem-Biblical-Zoo-IZE-481b.jpg|דישון מקראי
קובץ:Capra pyrenaica victoriae.JPG|יעל איברי
קובץ:Maasai giraffe.jpg|ג'ירף
קובץ:Kob Antelope.jpg|קובוס המשקפיים
קובץ:Male Blackbuck.jpg|אנטילופה הודית
קובץ:White bison by N A Nazeer.jpg|שני גאורים
קובץ:Siberian Musk Deer.jpg|מושק סיבירי
קובץ:Impala bull (6073693770).jpg|אימפלה
קובץ:Naemorhedus goral.jpg|גוראל ההימלאיה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1883
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם הנרי פלואר
פקארי

פקארי (שם מדעי: Pecari) הוא סוג של יונקים דמויי חזיר אך שייכים למשפחת הפקאריים. בסוג ישנם 2 מינים:

*פקארי מגוון (Pecari tajacu) - המין המוכר המצוי ברחבי אמריקה מדרום ארצות הברית עד צפון ארגנטינה.
*פקארי ענק (Pecari maximus) - מין שהתגלה בברזיל ותואר באופן מפורט ב-2007.

מינים אלה חיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית ובדרום אמריקה הצפונית והם הנפוצים שבמיני משפחת הפקאריים. הם חיים בחבורות קטנות במגוון אזורים חמימים סביב יערות, ערבות ואף מדבריות. 

== לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Roosmalen, M.G.M.; Frenz, L.; Hooft, W.F. van; Iongh, H.H. de; Leirs, H. 2007. A New Species of Living Peccary (Mammalia: Tayassuidae) from the Brazilian Amazon. Bonner zoologische Beitrage 55(2): 105-112.
</div>
== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1836
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לודוויג רייכנבאך
קטגוריה:פקאריים
טאיאסו לבן-שפתיים

טאיאסו לבן-שפתיים (שם מדעי: Tayassu pecari) הוא מין יחיד בסוג פקארי (Tayassu) ממשפחת הפקאריים. הטאיאסו לבן-השפתיים נפוץ באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית, והוא מין הפקארי הגדול ביותר.
== מאפיינים ==
חרטומו של הטאיאסו לבן-השפתיים ארוך, צווארו עבה, ראשו גדול והוא בעל זנב קטן שאורכו מגיע ל-15 עד 55 מילימטרים. אורך גופו של הטאיאסו לבן-השפתיים הוא בין 75 סנטימטרים עד מטר, גובהו 44 עד 58 סנטימטרים ומשקלו 14 עד 40 קילוגרם. לטאיאסו לבן-שפתיים בלוטות ריח גביות המשמשות לסימון הטריטוריה ולזיהוי חברי קבוצתו.

היריון נקבת הטאיאסו לבן-השפתיים נמשך 169 יום, ובסופו נולדים בין 1 ל-4 גורים. הגורים לומדים לרוץ מספר שעות לאחר לידתם וכבר ביום שלמחרת מסוגלים להתלוות לאמם.

הטאיאסו לבן-השפתיים פעיל גם ביום וגם בלילה. הוא נוהג לחיות בעדרים שמורכבים מ-50 עד ליותר מ-300 פרטים של זכרים ונקבות מכל הגילאים. הם נודדים יחדיו במטרה לתור אחר מזון ומים ביתר יעילות והתנהגות זו של נדידה בעדרים מגנה עליהם מטורפים שונים כגון היגואר.

הטאיאסו לבן-השפתיים הוא אוכל-כול וניזון מפירות, שורשים, פקעות, עשבים וחסרי חוליות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/41778/summ טאיאסו לבן-שפתיים] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]
* מוזכר בדברי המלבי"ם (שמיני סימן עג) על התורה לעניין סימני טהרה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן היינריך פרידריך לינק
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1795
קטגוריה:פקאריים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:קוסטה ריקה: יונקים
קטגוריה:אקוודור: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
קטגוריה:ברזיל: יונקים
קטגוריה:יונקים ביער האמזונאס
חזיר יבלות

חזיר יבלות (שם מדעי: Phacochoerus) הוא סוג במשפחת החזיריים הכולל את המינים:
* חזיר יבלות מדברי (P. aethiopicus)
* חזיר יבלות מצוי (P. africanus)

שתי יבלות עצם בכל צד של פניו הקנו לחזיר זה את שמו. הוא מצוי ברוב חלקי אפריקה, ומעדיף מישורי עשב ושיחים על פני יערות. חזירי היבלות ניצודים בידי חתוליים גדולים, צבועים ותנים, אך הם לוחמים בעוז כאשר הם מכותרים. הם אוכלים בעיקר מזון צמחי וגם חרקים וזחלים. אורכו של חזיר היבלות נע בין 90 ל-150 ס"מ, ומשקלו 50 עד 150 ק<nowiki></nowiki>ג. הנקבות קלות יותר מהזכרים, וגובהן 60 ס<nowiki></nowiki>מ, בעוד הזכרים בגובה 80 ס<nowiki></nowiki>מ.

בערב, החזירים מתאספים בקבוצות משפחתיות וישנים במחילות שהם חופרים בעזרת ניביהם הארוכים, אשר מספקים להם מחסה מפני טורפים כמו אריות, נמרים, זאבים טלואים, ובנוסף המחילות שומרות שלא יהיה לחזירי היבלות קר מדי בלילה. הנקבה ממליטה שם את גוריה, בין 2 ל־14 גורים, והם חיים בסביבת המחילה במשך 6–7 שבועות. ההריון נמשך כ-170 יום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1826
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרדריק קיוויה
קטגוריה:חזיריים
בעלי כרית

שחזור של [[מריכוידון]]
בעלי כרית (שם מדעי: Tylopoda) היא תת-סדרה קדומה בסדרת מכפילי פרסה שנכחדה כמעט לגמרי, למעט משפחת הגמליים החיים בדרום אמריקה ובמדבריות אסיה וצפון אפריקה והופצו גם לאוסטרליה, כשבעבר היו מינים גם בצפון אמריקה ואירופה.

לבני תת-סדרה זו פרסות מעובות ודמויות אצבע במקום רקמה קשה ומחודדת. למרות שעל פי המיון המדעי, הם נכללים בסדרת מכפילי הפרסה, אין פרסתם נחשבת כפרסה כלל לפי המקרא, כמו גם בבחינה אנטומית, דבר שניתן לזהותו בקלות, וכדברי רד"צ הופמן בעניין הגמל:

לבעלי הכרית 3 מדורים בקיבתם ולא 4 כמו אצל שאר מעלי הגירה, עם זאת הם כולם צמחוניים ולא אוכלי כל כמו דמויי החזיר שהם אכן מכפילי פרסה, אך אינם מעלים גירה כלל. ההבחנות הקשורות לבעל חיים שמפריס פרסה ומעלה גירה לפי המקרא והפרשנות מקורן בטעמים של כשרות על פי היהדות.

==מיון==
*תת-סדרה בעלי כרית (Tylopoda)
****סוג Gobiohyus – נכחד
***משפחה Homacodontidae – נכחדה
**על-משפחה Anoplotherioidea – נכחדה
***משפחה Anoplotheriidae – בה האנופלותריום
***משפחה Cainotheriidae
***משפחה Dacrytheriidae
**על-משפחה Cameloidea
***משפחה Oromerycidae – נכחדה
***גמליים (Camelidae) – המשפחה היחידה שחיה כיום
**על-משפחה מריקואידודונטידה (Merycoidodontoidea) – נכחדה
***משפחה Agriochoeridae
***משפחה Merycoidodontidae

===משפחות נוספות שממוקמות בתת-הסדרה===
*Antiacodontidae
*Choeropotamidae
*Diacodexeidae
*Dichobunidae
*Helohyidae
*Leptochoeridae
*Xiphodontidae

המשפחות הנכחדות Cebochoeridae ופרוטוצרטיים בעבר נחשבו לשייכים לתת-סדרה זו אך בהמשך הועברו לקבוצה מעלי גירה

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון קרל וילהלם יליגר
ויקוניה מצויה

ויקוניה מצויה (שם מדעי: Vicugna vicugna), הקרויה בקיצור ויקוניה, היא יונק ממשפחת הגמליים הגדל בדרום אמריקה. זהו אחד משני מיני הגמליים שמצויים באזורים האלפיניים של הרי האנדים, בעוד השני הוא הגואנקו. מספרן של הוויקוניות, נכון ל-2008, מוערך בכ-350,000 פרטים.

== תיאור ==
הוויקוניה קטנה מעט מהגואנקו. פרוותה חומה-צהבהבה מלבד על הגרון ובבטן, בהן היא לבנה וארוכה יותר. ראשה של הוויקוניה קצר מעט מזה של הגואנקו, ואוזניה מעט ארוכות יותר. אורך הראש והגוף יחד הוא 1.45 עד 1.6 מטרים, וגובה הכתפיים כ-75 עד 85 ס"מ. משקלה בין 35 ל-65 קילוגרם.

== תפוצה ובית-גידול ==
הוויקוניה מצויה באזור המרכזי של הרי האנדים: בפרו, צפון-מערב ארגנטינה, בוליביה וצפון צ'ילה, בעוד האוכלוסייה הגדולה ביותר מצויה בפרו.

בתי הגידול המועדפים על הוויקוניה הם ערבות צחיחות-למחצה ומישורים בגובה של כ-3,500 עד 5,750 מטרים מעל גובה פני הים. הוויקוניות חיות באזורים שבהם ניתן להגיע למקור מים בקלות, על מנת שיוכלו לשתות את כמות המים הדרושה להן ביום-יום.

== התנהגות ==
הוויקוניה חיה בעדרים המונים זכר אחד ובין 6 ל-15 נקבות. הטריטוריה של כל עדר מתפרשת על פני כ-18 קמ"ר. לעיתים עשויות הוויקוניות להתקבץ בלהקות גדולות, שמכילות 30, או אף 150 פרטים. עונת הרבייה היא בדרך כלל במרץ-אפריל, וההיריון נמשך כ-11 חודשים. בכר יחיד מומלט, ותקופת ההנקה נמשכת כ-10 חודשים. בגיל 12–18 חודשים, הבכר כבר נחשב לבוגר.

הוויקוניות חששניות מאוד, ורעש קטן יכול לגרום להן לנוס. הזכר הדומיננטי בדרך כלל מזהיר את העדר בקריאת אזהרה. הוויקוניות יכולות לרוץ במהירות של כ-47 קמ"ש ברום של כ-4,500 מטרים.

== הוויקוניה והאדם ==
צמרה הוא היקר ביותר בעולם, הודות לקלות משקלו, כושר החימום שלו ומרקמו החלק. צעדי ממשלת פרו, שעודדה את לכידת הוויקוניות המצויות לשם גז צמרן בלי לפגוע בהן ופיתחה שווקים למסחר בצמר, לאחר שנים של הגבלות חמורות ואיסורי סחר במדינות שונות, כמו ארצות הברית, הביאו לגידול חד במספרן, והוא עומד כיום על 350 אלף פרטים.

תושבי הכפר לוקאנס בפרו מגינים על הוויקוניות המצויות בכך שהם לוכדים אותן וגוזזים את צמרן בטקס צ'אקו עתיק, ששרד והשתמר בקרב הכפריים מימי האינקה. אירועי צ'אקו קטנים רבים מתקיימים ברחבי פרו בין מאי לספטמבר, אך האירוע הלאומי הגדול נערך כחלק מפסטיבל תרבות של שלושה ימים, ובמהלכו מכתרים האיכרים, אורחים מרחבי פרו ותיירים, את עדרי הוויקוניות ודוחקים אותם לאט ובהדרגה אל מכלאות תחת כיפת השמיים, שם גוזזים את צמרן היקר וחוזרים ומשחררים אותן. את הכסף שמכניסה מכירת הצמר משקיעים בעיירה לטובת כלל תושביה.

== שימור ==
ויקוניה על רקע הר [[צ'ימבורסו אשר באקוודור]]
הוויקוניה הייתה בסכנת הכחדה, משום שבמשך מאות שנים צדו אותן אנשים אשר חשקו בצמרה ובעורה. הוויקוניה המצויה נחשבה לחיה מקודשת באימפריה של האינקה עד שנת 1532, כשהספרדים פלשו אליה, כבשו אותה והחריבוה. מאוכלוסייה הכוללת מאות אלפי פרטים בהרי האנדים, מאקוודור עד ארגנטינה, פחת מספרן והלך, ובשנת 1964 הגיע ל-12 אלף פרטים בסך הכול, הנחשב לסף הכחדה, עד שבשנת 1969 נעשתה מוגנת בחוק. בשלב זה הכריזה פרו על הקמת שמורה לאומית באזור פאמפה גלראס באייקוצ'ו, כ-400 קילומטרים דרומית מזרחית ללימה. שמורה זו היא כיום מקום מקלט לוויקוניות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי חואן איגנסיו מולינה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1782
קטגוריה:גמליים
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים בהרי האנדים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הדרומית
למה (סוג)

למה (שם מדעי: Lama) הוא סוג בעלי חיים במשפחת הגמליים שמוצאו מהרי האנדים הכולל שני מינים:
* למה מצויה (Lama glama)
* גואנקו (Lama guanaco)

כאשר התגלו מיני הלמה על ידי הכובשים הספרדים, הם נחשבו בתחילה למין כבש (ובגלל זה מכנים אותם עד היום "גמל הכבש"), אולם במהרה התגלה דמיון מורפולוגי רב בין הלמה לגמליים של העולם הישן.
לינאוס מייסד הטקסונומיה ראה אותם כמין בסוג גמל, כאשר את המינים השונים סיווג כתת-מינים. ז'ורז' קיווייה הניח בשנת 1800 את המינים לעיל כולל האלפקה בסוג למה ואת הוויקוניה המצויה שם בסוג נפרד.

מתיעוד מאובנים נראה כי מקורו של הסוג למה (ושל סוגי הגמליים האחרים הקיימים כיום) בצפון יבשת אמריקה שלא בדומה לתפוצתו הבלעדית כיום בדרום היבשת.

למות מצויות בצ'ילה]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1800
קטגוריה:גמליים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'ורז' קיווייה
דמויי חזיר

[[חזיר נהרות]]
דְּמוּיֵי חֲזִיר (שם מדעי: Suina; בעבר: Suiformes) היא תת-סדרה של יונקים בסדרת מכפילי הפרסה הכוללת את מכפילי הפרסה הקדומים ביותר. תת-הסדרה כוללת שתי משפחות קיימות: חזיריים ופקאריים. אחד ממיני תת-הסדרה בוית - חזיר הבית.

==מיון==
*חזיריים (Suidae)
**בבירוסה (Babyrousa) בו 4 מינים
**חזיר יבלות (Phacochoerus) בו 2 מינים
**חזיר (Sus) בו 9 מינים
**מין יחיד חזיר יער ענק (Hylochoerus meinertzhageni)
** מין יחיד חזיר גמדי (Porcula salvania)
**חזיר אדום (Potamochoerus) בו 2 מינים
*פקאריים (Tayassuidae)
**מין יחיד טאיאסו לבן שפתיים (Tayassu pecari)
**מין יחיד קטגונוס צ'אקו (Catagonus wagneri)
**פקארי (Pecari) בו 2 מינים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1868
קטגוריה:תת-סדרות בעלי חיים
שפניים

[[שפן עצים מזרחי]]
[[שפן הסבך]]
שפניים (שם מדעי: Procaviidae) היא המשפחה היחידה ששרדה בסדרת השפנאים הכוללת מיני יונקים קטנים צמחוניים. 

==מקור השם==
בעברית המודרנית קיים בלבול נפוץ בין שפניים ובין ארנביים, שהן משפחות מסדרה שונה של יונקים. פעמיים בתורה נזכרים השפן והארנבת כבע"ח מעלי גירה אך לא מפריסי פרסה. 

בתהילים לעומת זאת מופיע תיאור מדויק לשפן :"סלעים מחסה לשפנים"

בעברית משמש בטעות הכינוי "שפן" על מנת לתאר בלעג אדם פחדן.
גם הביטוי "שפן ניסיונות" מקורו בבלבול בין השפן לארנבון המשמש למטרה זו.

==מיון==
* סוג ומין יחיד שפן סלע (Procavia capensis) - מצוי בישראל
* סוג שפן עצים (Dendrohyrax)
** מין שפן עצים מזרחי (Dendrohyrax arboreus)
** מין שפן עצים מערבי (Dendrohyrax dorsalis)
** מין שפן עצים בניני (Dendrohyrax interfluvialis)
* סוג ומין יחיד שפן הסבך (Heterohyrax brucei)
*סוג גיגנטוהירקס (Gigantohyrax) - נכחד

==תפוצה==
השפניים נפוצים באפריקה, חצי האי סיני, חצי האי ערב, ארץ ישראל ועד דרום סוריה.

מין השפן היחיד החי בישראל הוא שפן הסלע.

==אנטומיה והתנהגות==
אורכם של השפניים עד 60 ס"מ, אוזניהם קטנות, ברגל הקדמית ארבע אצבעות ובאחורית שלוש אצבעות. הגדול בשפנים הוא שפן הסלע (Procavia capensis) שמגיע למשקל של 4.5 ק"ג. הקטן ביותר הוא שפן עצים מזרחי (Dendrohyrax arboreus) שמגיע למשקל של 2.27 ק"ג.

השפניים ניזונים מצמחים ומפותחים אצלם המעיים: מערכת העיכול שלהם מכילה זוג מעיים ואיברים נוספים המסייעים לעיכול נוסף של המזון הצמחי. ההיריון נמשך כ-7.5 חודשים ובסופו נולדים כשלושה ולדות. תוחלת חייהם 7–13 שנה (שונה בין הסוגים). אויביהם הטבעיים הם: נחשים, עופות דורסים ויונקים טורפים כמו נמרים, קרקלים, כלביים שונים ונמיות. ישנם גם שבטים הצדים אותם.

למרות המראה של השפניים המודרניים, הם קרובי המשפחה החיים הקרובים ביותר לפילים ולתחשאים.

להלן כמה תכונות משותפות להם ולפילים:
*מבנה העצמות בראש וברגליים דומים
*לשפנים שני ניבים בלסת העליונה, שלא התפתחו כמו בפיל
*סדר הגנים וחומצות האמינו דומה
*לשניהם אשכים פנימיים הגדלים בעונת הרבייה פי 20
*בשניהם ההריון נמשך יחסית הרבה זמן
*לנקבות שתי פטמות בין הרגליים הקדמיות
*בניגוד לרוב היונקים הקטנים, השפנים נולדים עם עיניים פקוחות
*הארגון החברתי של פילים ושפנים דומה 

דמיון זה מוסבר כתורשה מאב קדמון משותף, שחי לפני 40–60 מיליון שנה והיה בגודל של היפופוטם. ממנו התפתחו הפיל והשפן לכיוונים שונים, כל אחד תוך כדי התאמה לשינויים בתנאי הסביבה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1892
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
*
מיקרומטר (כלי מדידה)

מיקרומטרים
מיקרומטר הוא שמו של מכשיר מדידה למדידת מידות שונות של עצמים בדיוק רב. לרוב המיקרומטרים דיוק טוב ממאית המילימטר, ובכך הם עולים על הקליבר. קיימים סוגים שונים של מיקרומטרים: למדידת עובי, קוטר, עומק, הברגה ועוד.

פעולת המיקרומטר מבוססת על בורג בעל כריכות צפופות ועדינות, כך שסיבוב אחד שלו מקרב את לחיי המדידה בחצי מילימטר. על המכשיר ישנן שנתות המודדות את מיקומו של ראש הבורג, ועל ראש הבורג שנתות נוניוס המודדות את הזווית שלו (הספרות מציינות את האורך המתאים לזווית), ומאפשרות דיוק טוב יותר. כיום, ישנם מיקרומטרים עם תצוגה דיגיטלית בנוסף.

רוב המיקרומטרים מודדים מרחקים של עד 25 מילימטר וטווחי המדידה שלהם מגיעים בהפרשים של 25 מיקרומטר (החל מ-25-0 וכלה ב-400-375 ויותר).

מיקרומטר המודד 5.78 מ"מ: 5.5 על הסקאלה האורכית ועוד 28 מאיות על הסקאלה הסיבובית.
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מכשירי מדידה