OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תורת המספרים האלגברית

תורת המספרים האלגברית היא ענף מרכזי בתורת המספרים, העוסק בתכונות של השלמים האלגבריים ובתכונות אלגבריות של אוסף המספרים השלמים ושל מבנים מתמטיים הנובעים ממנו. היא עושה שימוש בכלים של אלגברה מופשטת כדי לחקור תכונות של שלמים, שברים והכללות שלהם.

ראשיתה של תורת המספרים האלגברית במחצית השנייה של המאה ה-19, בניסיונות של ארנסט קומר להכליל את משפט ההדדיות הריבועית ומאוחר יותר, להוכיח את השערת פרמה על ידי פירוק לגורמים (של שלמים אלגבריים בשדה ציקלוטומי). בצורה זו הוכיח קומר את השערת פרמה לכל ראשוני רגולרי. רעיונות אלה הביאו את ריכרד דדקינד להגדיר את המושג אידיאל המהווה פורמליזציה של רעיונתיו של קומר. דדקינד ולאופולד קרונקר חקרו בעיות של פתרון משוואות פולינומיות בשיטות של תורת גלואה. ספרים שכתבו היינריך מרטין ובר (1895) ודויד הילברט (1899) ייצבו את התחום, והעניקו לו מקום מרכזי השמור לו במתמטיקה מאז ועד עתה. ובר והילברט ניסחו את התוצאות המרכזיות בתחום, כהשערות, שכמה מהן הוכיח המתמטיקאי היפני Takagi בסוף שנות העשרים של המאה ה-20.

אחד התחומים החשובים בתורת המספרים האלגברית הוא תורת שדות המחלקה (class field theory), המתארת את כל ההרחבות האבליות של שדה נתון (לוקלי או גלובלי). בתחום זה תפס מקום מרכזי משפט ההיפוך של ארטין, שאמיל ארטין הציג ב-1923 והוכיח ב-1927.

תורת המספרים האלגברית חוקרת את כל ההרחבות האלגבריות של שדה המספרים הרציונליים, ולכן היא מעוניינת בעיקר בחבורת גלואה האבסולוטית של שדה זה ושל שדות אחרים בעלי אופי אריתמטי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

*
אלברט מוספיה

אלברט מוספיה (בסרבו-קרואטית: Albert Musafia; 28 בפברואר 1936, בלגרד ממלכת יוגוסלביה – 3 בספטמבר 2007, רעננה, ישראל) היה ניצב במשטרת ישראל.

==ביוגרפיה==

מוספיה נולד בבלגרד אשר בממלכת יוגוסלביה, למשפחה שמקורה בסקופיה וסרייבו. בתקופת השואה נמסר אלברט לדודתו שהייתה נשואה בנישואי תערובת לנוצרי. דודתו מילטה אותו מבלגרד והוא מצא מסתור במרתפו של מנזר. אמו נרצחה כאשר הייתה בחודש התשיעי להריונה. לאחר כינון מדינת ישראל, עלה לישראל בשלהי 1948 במסגרת עליית הנוער ביחד עם אביו, ניצול מחנה ההשמדה אושוויץ. את שירותו הצבאי החל בחטיבת הצנחנים ולאחר מכן עבר למשמר הגבול ולמשטרת ישראל.

שירותו בכוחות המשטרה החל בשנת 1956 במשמר הגבול. בין השאר הוא פיקד על בסיסי הדרכה של משמר הגבול ועל יחידות שפעלו ביהודה, שומרון וחבל עזה. בשנת 1976 מונה למפקד תחנת המשטרה בנמל התעופה בן-גוריון. בתחילת 1980 מונה למפקד מרחב יפו. לאחר מכן היה עוזר ראש אגף המבצעים במטה הארצי, ובנובמבר 1983 מונה לסגן מפקד משמר הגבול. בתפקידו זה היה חבר בוועדת החקירה שחקרה את אסון צור השני.

בהמשך היה מפקד המחוז הצפוני (1989–1993). לאחר פרישתו מונה על ידי השר לביטחון פנים משה שחל לנציב קבילות שוטרים וסוהרים (1995–1999).

בשנת 2007 נפטר, בגיל 71, לאחר תקופה ממושכת של מחלת אלצהיימר ומחלת הנפילה. מוספיה נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז הצפון במשטרת ישראל
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:ישראלים ילידי יוגוסלביה
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
ראסאט

ראסאט (Rasat) הוא לוויין לחישה מרחוק של כדור הארץ, שפותח על ידי סוכנות החלל של טורקיה. זהו הלוויין הראשון לחישה מרחוק המיוצר בטורקיה, והשני בסדרת לווייני תצפית שטורקיה מצוידת בהם (הראשון הוא הלוויין בילסאט, שנבנה בבריטניה). ללוויין מצלמה המפיקה תצלומי שחור לבן וכן מצלמה רב צבעית לצילומי צבע.

==משימות הלוויין==
משימות החלל, כפי שהוגדרו על ידי ממשלת טורקיה:
*שיפור הניסיון במיזם לוויינות, לאור הלקחים ממיזם הלוויין בילסאט
*יצירת מערכות ומכלולים ליישומי חלל והוכחתם בתנאי חלל
*לשרת ככל הניתן את צרכיה של טורקיה בהדמאות מלווייני תצפית
*העלאת מספר העובדים המוכשרים והמיומנים בטכנולוגיות חלל
*שיפור יכולת התעשיות הטורקיות בבניית רכיבי חלל
*הוכחת היכולות של סוכנות החלל הטורקית והתכנון שלה ללוויינים הן בטורקיה והן כלפי חוץ

==ביצועים מתוכננים==
*רזולוציה לצילומים בשחור לבן: 7.5 מטר
*רזולוציה לצילומי צבע: 15 מטר
*רוחב האזור הנסרק בכדור הארץ: 30 ק"מ

==ראו גם==
* גקטורק (לוויין)

==קישורים חיצוניים==
*[http://directory.eoportal.org/presentations/1001/10001055.html מידע טכני על הלוויין]

קטגוריה:לוויינים
קטגוריה:טורקיה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:טורקיה: תעופה
עמנואל פהו

עמנואל פהו (בצרפתית: Emmanuel Pahud; נולד ב-27 בינואר 1970) הוא חלילן סולן שווייצרי בעל שם עולמי.
החלילן עמנואל פהו מתארח ב[[פסטיבל אופוס 2016]]

==קורות חייו==
פהו נולד בז'נבה שבשווייץ, למשפחה שלא עסקה במוזיקה, והעביר את ילדותו באיטליה. הוא החל את לימודי החליל שלו בגיל ארבע. הוא למד אצל חלילנים ידועי-שם, בהם קרלו ברונל ואורל ניקולה, וקיבל את הכשרתו המוזיקלית המקצועית בקונסרבטואר של פריז. את הקריירה התזמורתית המשמעותית והסולנית שלו החל בשנת 1992, אז התקבל למשרת החלילן הסולן באחת מן התזמורת הידועות בעולם – הפילהרמונית של ברלין (אף כי באופן רשמי הוא המשנה לסולן). הוא מרבה להופיע עם תזמורות ולנגן בקונצרטים קאמריים ברחבי העולם. כמו כן, לפהו חוזה בלעדי עם חברת התקליטים EMI (כיום Warner), והוא החלילן המוקלט ביותר בשנים האחרונות (הוציא כ-30 אלבומים, נכון ל-2009). 

עמנואל פהו מפגין יכולת מרשימה בהתמחותו בכל סגנון וז'אנר, בין שבמוזיקת בארוק או ג'אז ובין שבמוזיקה קלאסית, רומנטית או מוזיקה בת זמננו – הן מוזיקה קונצ'רטנטית והן מוזיקה קאמרית. הוא מנגן על כמה דגמים של חליל מודרני – חליל מצופה כסף של ימאהה, חליל מורמצו, ובעיקר חליל של חברת ברנן-קופר.

לפהו שני בנים מנישואים קודמים, גרגואר, ואחיו הצעיר טריסטן.

===הופעותיו===

עמנואל פהו החל בקריירה בת 50 קונצרטים בשנה, אך מספר זה עלה לכ-160 קונצרטים מאמצע שנות ה-90. הוא הופיע כסולן בין היתר עם הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, תזמורת רדיו באווריה, תזמורת הרדיו של צרפת ותזמורות רבות נוספות. הוא מופיע גם עם נגנים ידועי-שם בקונצרטים של מוזיקה קאמרית ברחבי העולם. 

בשנים האחרונות, עמנואל פהו הוא אורח כמעט קבוע בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, והוא מנגן בו במסגרת אנסמבלים וכן ביצירות סולניות לחליל. בהיותו אורח כבוד של הפסטיבל, הוא גם מעביר כיתות אמן לחלילנים במרכז למוזיקה בירושלים במשכנות שאננים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
 
* [http://opusmagazine.co.il/report/emmanuel-pahud-interview-opus-festival/ ריאיון עם עמנואל פהו במגזין אופוס], פרופ' עודד זהבי
* [http://opusmagazine.co.il/report/pahud-gala-concert-israel/ הקונצ'רטו לחליל מאת ויואלדי בביצוע עמנואל פהו והפילהרמונית של ברלין]

קטגוריה:חלילנים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1970
אן הייד

אן הייד, דיוקן מעשה ידי [[פיטר ללי, שנת 1670 לערך.]]
שלט האצולה של אן הייד.]]
ליידי אן הייד (באנגלית: Lady Anne Hyde; 22 במרץ 1638 - 31 במרץ 1671) הייתה רעייתו הראשונה של ג'יימס, דוכס יורק (לימים ג'יימס השני מלך אנגליה שכונה גם ג'יימס השביעי, מלך סקוטלנד), ואימם של שתיים ממלכות אנגליה: מרי השנייה והמלכה אן.

==קורות חיים==
אן נולדה ב-12 במרץ 1637 (על פי הלוח היוליאני) או ב-22 במרץ (על פי הלוח הגרגוריאני) בווינדזור שבברקשייר לפרנסס הייד, דוכסית קלארנדון ולסר אדוארד הייד, רוזן קלארנדון.

בשנת 1659 נישאה אן לג'יימס, דוכס יורק, בברדה שבהולנד בטקס חשאי. באותה עת שהה ג'יימס בגלות בשל מלחמת האזרחים האנגלית. אביה של אן שימש כיועצו של צ'ארלס השני, אחיו הבכור של ג'יימס ששהה בגלות וטען לכתר האנגלי. 

אן הייתה העוזרת האישית של מרי הנרייטה, הנסיכה המלכותית, אחותם של צ'ארלס וג'יימס. אן לא הייתה יפה. סמיואל פיפס מציין ביומנו כי היה לה מראה פשוט ביותר, אולם הייתה חכמה ושנונה - שגריר צרפת בלונדון באותה עת מתאר אותה כ"אמיצה, חכמה ואנרגטית, הראויה להיות בת משפחת מלוכה".

לאחר השבת המלוכה, נערך ב-3 בספטמבר 1660 טקס נישואין רשמי בלונדון בין ג'יימס לאן.

חודשיים לאחר טקס הנישואים הרשמי נולד צ'ארלס, בנם הראשון של ג'יימס ואן שנפטר בינקותו. חמישה בנים ובנות נוספים נפטרו בינקותם, ורק שתי בנות הגיעו לבגרות:
* מרי (נולדה ב-30 באפריל 1662);
* אן (נולדה ב-6 בפברואר 1665).

אן נפטרה, ככל הנראה מסרטן שד, בארמון סנט ג'יימס זמן קצר לאחר לידתה השמינית, ונקברה במנזר וסטמינסטר.

===ההמרה לקתוליות===
בשנות חייה המאוחרות המירה אן את דתה לקתוליות, על אף מוצאה ממשפחה אנגליקנית. לאחר מותה גם בעלה, ג'יימס, המיר את דתו לקתוליות. בנותיהם גודלו במסגרת האמונה האנגליקנית על פי הוראתו המפורשת של המלך צ'ארלס שהבין שהציבור האנגלי והפרלמנט לא יסתכלו בעין יפה על הפיכת שושלת המלוכה לשושלת קתולית.

בשנת 1688 הודח ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת בשל הקתוליות שלו, ומרי, בתם עלתה לשלטון לצד בעלה ויליאם מאורנג'.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית סטיוארט
קטגוריה:דוכסיות יורק
קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:ילידי 1637
קטגוריה:נפטרים ב-1671
ויטליס אסטפייבס

ויטליס אסטפייבס (בלטבית: Vitālijs Astafjevs, נולד ב-3 באפריל 1971 בריגה שבברית המועצות, כיום בלטביה) הוא כדורגלן עבר לטבי ששיחק בעמדת הקשר, ושיאן ההופעות של נבחרת לטביה בכל הזמנים. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן. נכון להיום (2023) הוא עוזר מאמן של קבוצת אריס לימסול.

==קריירה קבוצתית==
אסטפייבס שיחק ב-8 קבוצות: FK דאוגבה, סקונטו ריגה (ארבע קדנציות), אוסטריה וינה, בריסטול רוברס, אדמירה ואקר, רובין קאזאן, אולימפס JFK וונטספילס. בקריירה הקבוצתית יש לו 431 משחקים ו-109 שערים. בקריירה הבינלאומית יש לו 16 שערים ו-167 הופעות.

==קריירה בינלאומית==
אסטפייבס היה קפטן נבחרת לטביה ונחשב שיאן ההופעות בנבחרת וגם שיאן ההופעות באירופה. אסטפייבס שיחק עם הנבחרת ביורו 2004.

==תארים==
*גביע באלטיק (2)
**1993, 1995
*אליפויות לטביה
**1992, 1993, 1994, 1995, 1997, 1998, 1999
*הגביע הלטבי (4)
**1992, 1995, 1997, 1998
*מלך השערים בליגה הלטבית (1)
**1995
*הכדורגלן הלטבי של השנה (3)
**1995, 1996, 2007

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים לטבים
קטגוריה:קשרי כדורגל לטבים
קטגוריה:כדורגלני סקונטו ריגה
קטגוריה:כדורגלני אוסטריה וינה
קטגוריה:כדורגלני בריסטול רוברס
קטגוריה:כדורגלני אדמירה ואקר
קטגוריה:כדורגלני רובין קאזאן
קטגוריה:כדורגלני ונטספילס
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני נבחרת לטביה
קטגוריה:לטבים שנולדו ב-1971
אנדרס אופר

אנדרס אופר (באסטונית: Andres Oper; נולד ב-7 בנובמבר 1977 בטאלין, אסטוניה) הוא כדורגלן עבר אסטוני ששיחק בעמדת החלוץ, מלך השערים של נבחרת אסטוניה בכל הזמנים.

==קריירה==
אופר החל את הקריירה שלו בפלורה טאלין בשנת 1994, שיחק בה עד 1999, כאשר ב-1996 הוא מושאל לטרביס פארנו. הוא עבר לאולבורג בולדספילקלאב ב-2 ביולי 1999, תמורת מיליון דולר. לאחר שנתיים הצטרף אינדרק ז'לינסקי והשניים היו הכוכבים בקבוצה.

ב-10 ביולי 2003 חתם לשנתיים בטורפדו מוסקבה הרוסית, אך עזב אותה לאחר שנפצע ברגלו הימנית ב-2005. ב-31 באוגוסט 2005 חתם אופר לעונה אחת ברודה, לאחר שהעדיף אותה על פני סנדרלנד. את שערו הראשון הבקיע ב-1 באוקטובר 2005, בניצחון רודה 2-3 על ויטסה ארנהיים. ב-28 במאי 2006 הוא חתם על חוזה חדש עד ה-30 ביוני 2008. את העונה הראשונה שלו בקבוצה הוא סיים בתור מלך השערים בקבוצה ובמקום השני בליגה אחרי דירק קויט. ב-16 במאי 2007 הוא חתם על חוזה חדש עד ה-30 ביוני 2009.

ב-19 ביולי 2009 חתם אופר לחצי שנה בשאנגחאי שנחווה מהליגה הסינית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול ג'יאנגסו סיינטי ב-2 באוגוסט. בינואר 2010 חזר להולנד וחתם בדן האג, ולאחר חצי עונה חתם בא.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית. בינואר 2012 חתם בנאה סלמיס פמגוסטה מאותה הליגה, ולאחר שנה וחצי שוחרר מהמועדון בקיץ 2013.

===נבחרת אסטוניה===
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אסטוניה ערך אופר לפני גיל 17, במשחק מול נבחרת לטביה בגביע הבלטי. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 3-2 לנבחרת שוודיה ב-8 ביוני 1997, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.

בסך הכל ערך אופר 134 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 38 שערים, והוא מלך השערים של נבחרת אסטוניה בכל הזמנים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אסטונים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אסטונים
קטגוריה:כדורגלני פלורה טאלין
קטגוריה:כדורגלני טרביס פארנו
קטגוריה:כדורגלני אולבורג
קטגוריה:כדורגלני טורפדו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני רודה
קטגוריה:כדורגלני דן האג
קטגוריה:כדורגלני שאנגחאי שנחווה
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. לרנקה
קטגוריה:כדורגלני נאה סלמיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אסטוניה
קטגוריה:אסטונים שנולדו ב-1977
ראמה (אל)

טקס הכתרת ראמה
ראמה (סנסקריט: राम) הוא אחד האלים הפופולריים בהינדואיזם. בווישנויזם הוא נחשב גם להתגשמות (אווטאר) של האל וישנו (האווטארה השביעית מבין עשר האווטארות שלו). על פי המסורת ראמה נולד באיודיה, ולאחר מכן היה מלך איודיה, ממלכה עתיקה בצפון הודו. סיפור עלילותיו של המלך והאל ראמה, הראמאיאנה הוא מהפופולריים שבספרות ההודית העתיקה והמודרנית, הן הקלאסית והן הפופולרית. לראמאינה גרסאות אין ספור ויש המדמים אותה לשפה, שבאמצעותה מבטאות קבוצות חברתיות ופוליטיות שונות בהודו את תפיסת עולמן. 
הודים רבים רואים בראמה דמות היסטורית שאכן שלטה על רוב האזור הידוע כיום כתת-היבשת ההודית. עבור הינדואים לאומנים משמשת מלכותו של ראמה כסמל למלכות הינדואית מושלמת ודמותו של ראמה משמשת סמל פוליטי החרוט על דגלם.

איודיה, מקום הולדתו של ראמה על פי המסורת ההינדואית, היווה במשך שנים רבות מוקד לסכסוך איודיה. בשנת 1991 הרסו עשרות אלפי חיילים את המסגד שנבנה במאה ה-16, כנראה במקום מקדש ראמה. בינואר 2024, בתקופת שלטונו של ראש המממשלה נרנדרה מודי, נחנך במקום מקדש ראמה מפואר בשטח 70 דונם. השקת המקדש, שכונה "הוותיקן ההינדי", היוותה את פתיחתו הבלתי רשמית של קמפיין הבחירות של מודי לקדנציה שלישית. בזאת צומצמה ההפרדה בהודו בין דת למדינה.
מקדש ראמה שנחנך בשנת 2024

==לקריאה נוספת==
* עמרם פטר, המיתולוגיה ההודית, ספרי תל אביב, 2001.
*אופירה גמליאל, שיוה ביער האורנים: סיפורים מהמיתולוגיה ההודית, הוצאת כתר, 1999.
* יוחנן גרינשפון, הינדואיזם: מבוא קצר, הוצאת מפה, 2005.
*קים נוט, הינדואיזם, הוצאת ידיעות אחרונות, 1998.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלים הינדואים
ג'ונתן קלרמן

ג'ונתן קלרמן (באנגלית: Jonathan Kellerman; נולד ב-9 באוגוסט 1949) הוא פסיכולוג קליני וסופר יהודי אמריקאי. ספריו עוסקים בתעלומות רצח והיו לרבי-מכר.

==קורות חיים==
נולד בניו יורק וגדל בלוס אנג'לס, קלרמן למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אז התפרנס כקריקטוריסט, כותב, עורך ומוזיקאי. בשנתו האחרונה בקולג' זכה בפרס "Samuel Goldwyn" על כתיבה. קלרמן קיבל דוקטורט בפסיכולוגיה מאוניברסיטת דרום קליפורניה (התמחות בטיפול בילדים). הוא התמחה בבית החולים לילדים לוס אנג'לס, שם גם עשה את עבודת הפוסט דוקטורט שלו בפסיכולוגיה והתפתחות אנושית וייסד וניהל את התוכנית הפסיכו-סוציאלית במחלקה לאונקולוגיה והמטולוגיה. שני ספריו הראשונים של קלרמן היו בתחומו - פסיכולוגיית ילדים. 

ב-1985 פרסם את ספרו "When the Bough Breaks", הרומן הראשון שלו והספר הראשון בסדרת אלכס דלוואר. הספר זכה בפרס אדגר אלן פו בקטגוריית הרומן הראשון הטוב ביותר ועובד לסרט טלוויזיה. אלכס דלוואר, פסיכולוג ילדים מלוס אנג'לס, הוא דמות בדיונית שמופיעה ב-23 רומנים של קלרמן. בשל הצלחת הרומן הראשון התמסר קלרמן לכתיבת ספרים ועד כה פרסם 31 רומנים ו-36 ספרים בסך הכול.

קלרמן משמש כפרופסור לרפואת ילדים באוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא נשוי לסופרת פיי קלרמן, והשניים אף שיתפו פעולה בכתיבת שני ספרים. הם יהודים אורתודוקסים ולהם ארבעה ילדים. בנם הבכור ג'ס קלרמן הוא סופר ומחזאי.

==ספריו שראו אור בעברית==
* הרשת (The Web), ראה אור ב-1996, תורגם לעברית על ידי ליאור גיא
* הקליניקה (The Clinic), ראה באור ב-1997, תורגם לעברית על ידי איטה ישראלי
* הראויים לחיים (Survival of the Fittest), ראה אור ב-1998, תורגם לעברית על ידי שלומית הנדלסמן
* ד"ר מוות (Dr. Death), ראה אור ב-2002
* מפלצת (Monster), ראה אור ב-2003, תורגם לעברית על ידי בלהה רוזנפלד
* מועדון המזימות (The Conspiracy Club), ראה אור ב-2005, תורגם על ידי נורית לוינסון
*רצח (Killer), ראה אור ב-2017
*בתה של הרוצחת (The Murderer's Daughter), ראה אור ב-2019, תורגם על ידי לינדה פניאס-אוחנה

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פסיכולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בוגרי ישיבת נר ישראל-בולטימור
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
מכון הסרטים האמריקאי

מכון הסרטים האמריקאי (באנגלית: American Film Institute; בראשי תיבות: AFI) הוא מוסד ללא כוונת רווח אמריקאי אשר הוקם על ידי סוכנות "התרומה לאומית לאומנות" של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. המכון הוקם בשנת 1967 כאשר הנשיא לינדון ג'ונסון חתם על חוק הקרן הלאומית לאמנויות ולמדעי הרוח. מנכ"ל הארגון הראשון היה ג'ורג' סטיבנס, ומאז 2007 מכהן בתפקיד בוב גאזל.

הארגון מתאר עצמו כ"מוסד לאומי המספק הנהגה והכרה בחינוך קולנועי, ומעלה על נס מצוינות באומנות הקולנוע, טלוויזיה ומדיה דיגיטלית". מכון הסרטים האמריקאי עוסק בשימור סרטים ומורשת קולנועית אמריקאית באמצעות מרכז מיוחד שהוקם לצורך מטרה זו, ומפיק סרטי לימוד בתחום הקולנוע והטלוויזיה לחטיבות ביניים ותיכונים בארצות הברית.

בשנת 1973 ייסד הארגון את "פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים", ובשנת 1987 השיק פסטיבל קולנוע עצמאי. בשנת 1998 השיק הארגון מיזם מיוחד לרגל 100 שנים של קולנוע אמריקאי, במסגרתו הוא עורך בכל שנה רשימה של 100 הסרטים האמריקאיים הטובים ביותר בכל הזמנים ("AFI 100 Years… series") בחלוקה לקטגוריות שונות.

== "מאה שנים..." ==
בשנת 1998, פרסם המכון את רשימת מאה הסרטים האמריקאיים הטובים בכל הזמנים כאשר שמה של הרשימה הוא "מאה שנים... מאה סרטים". הרשימה נקבעה על ידי 1,500 אנשים שהצביעו למאה סרטים שיכנסו לרשימה מתוך 400 סרטים שהיו כאופציה. בשנת 2007 הרשימה השתנתה אך במקום הראשון נשאר הסרט "האזרח קיין". המכון פרסם גם את הרשימות "מאה שנים... 10 הגדולים", "מאה שנים... מאה כוכבים", "מאה שנים... מאה ציטוטים" ו- "מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים".

== ראו גם ==
* מכון הסרטים הבריטי - המקבילה הבריטית ל־AFI

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:קולנוע בארצות הברית
קטגוריה:פסטיבלי קולנוע
קטגוריה:ארצות הברית: פסטיבלים
קטגוריה:ארצות הברית: פרסים קולנועיים
קטגוריה:היסטוריה של הקולנוע
קטגוריה:דרום קליפורניה: קולנוע
קאוצ'וק

עץ הקסטילואה אלסטיקה, ממנו מופק הקאוצ'וק
קָאוּצ'וּק הוא מונח המתייחס לסוג של גומי טבעי (Castilloa elastica) המופק מזנים שונים של עץ ה-Castilla (בעיקר משני הזנים Castilla elastica ו-Castilla ulei). עץ הקסטילואה אלסטיקה נפוץ בצפיפות נמוכה ברמות שבשולי אגן האמזונאס באזור גידול שצורתו כמעיין קשת המשתרעת מקולומביה, עובר באקוודור ופרו ועד לבוליביה. מחוץ לדרום אמריקה גדלים עצי הקסטילה גם במרכז אמריקה ובמקסיקו והעמים הילידים באזורים אלו הפיקו מהעץ גומי.

בו בזמן מתייחס המונח גם לצמג המופק מעצי גומי שונים, למשל כזה המופק מההוואה הברזילאית. בשפות שונות מציין הקאוצ'וק "עץ גומי" באופן כללי ומזוהה, כתוצאה מכך, עם ההוואה הברזילאית הנפוצה יותר מהקסטילואה אלסטיקה.

בשונה מההוואה הברזילאית הפקת הקאוצ'וק איננה נעשית על ידי חריצת חתכים בגזע ואיסוף החלב אלא על ידי גדיעת העץ כולו וניקוז הנוזלים שבו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות אורגניות
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:צמחיית חצי האי יוקטן
סטיץ'

סטיץ (באנגלית: Stitch) הוא דמות בדיונית של ניסוי גנטי מספר 626 שיצר ג'ומבה ג'וקיבה למען השתלטות על הגלקסיה. הדמות מופיעה בסרט ההנפשה של חברת וולט דיסני "לילו וסטיץ'" וכן בסדרת הטלוויזיה בשם זה ובסרטי ההמשך, בהם "סטיץ': הסרט" בו הוא מככב כדמות ראשית.

הופעתו הראשונה היא בסרט "לילו וסטיץ'", בו הוא מתואר ככלב שמגיע מכוכב אחר ומאומץ על ידי ילדה בשם לילו. בהמשך הסרט מגלה לילו שסטיץ' הגיע אליה בגלל ציידי גולגולות מהחלל החיצון וכי הוא עבר ניסוי גנטי; היא מחפשת דרכים לאמץ את סטיץ' ככלב.

בסרט ההמשך "סטיץ': הסרט", מנסה סטיץ' בסיוע לילו להציל את משפחתו, שנחטפת מביתה.

סטיץ' גם כיכב בסדרת הטלוויזיה "לילו וסטיץ': הסדרה", ששודרה בערוץ ג'טיקס וכיום משודרת בערוץ דיסני.

==ראו גם==
* הבריחה הגדולה של סטיץ' 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דמויות אנימציה של דיסני
קטגוריה:לילו וסטיץ'
דרור נובלמן

דרור נובלמן (נולד ב-10 בפברואר 1977 ברמת גן) הוא תסריטאי ומנחה טלוויזיה ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2008.

==ביוגרפיה==
נובלמן נולד ברמת גן, גדל בשכונת קריית קריניצי ולמד בתיכון בליך.<ref></ref> הוא למד תסריטאות באוניברסיטת תל אביב, והחל את דרכו ככותב סאטירה בעיתון הסטודנטים "תזה". בהמשך דרכו מונה ככתב מדורי סאטירה במקומון החיפאי "כלבו" ובאתר נענע. החל משנת 2007 כתב טור שבועי לענייני טלוויזיה במגזין "רייטינג", עד לסגירת העיתון בשנת 2011.

נובלמן עבד כתסריטאי בטלנובלה "מיכאלה" ששודרה ב-2004, והיה היוצר והתסריטאי הראשי של סדרות הטלוויזיה "טלנובלה בע"מ" ו"האלופה". ב-2007 היה עורך התסריט בסדרה "עבודה ערבית" ותסריטאי בסדרה "Red Band", והיה אחד הזוכים בפרס האקדמיה לטלוויזיה עבור התסריט הקומי לשנת 2008.

ב-2009 הנחה נובלמן את שעשועון המשימות "סיימון" בערוץ ביפ והשתתף כחבר פאנל קבוע בשתי העונות של התוכנית "מהדורת השבט" בערוץ 10, וכן השתתף כחבר פאנל בתוכנית "טינופת", ששודרה ב-HOT3.

נובלמן היה היוצר והתסריטאי הראשי של סדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3" שעלתה ב-2010 וזכתה בפרס האקדמיה כ"סדרה הטובה ביותר בז'אנר הילדים והנוער". כן היה התסריטאי הראשי של העונה השנייה של "Red Band" ששודרה ב-2011. נובלמן עבד גם כתסריטאי בתוכנית "המופע של רד ודביר" בערוץ 2, שאחד המגישים בה הוא רד אורבך, סולן להקת "Red Band".

ב-2011 כתב את התסריט למופע הפסטיגל.

בשנת 2013 שימש נובלמן כיוצר ותסריטאי של העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "חסמבה דור 3".

נובלמן עבד כתסריטאי בסדרה "מתים לרגע" ששודרה ב-2014.

ב-2018 היה נובלמן היוצר־שותף והתסריטאי סדרת הדרמה הקומית "מלכות" ב-HOT3. ב-2021 עלתה לשידור עונתה השנייה של הסדרה.

נובלמן הוא אחיו של המוזיקאי והיוצר שי נובלמן.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:צמחונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון בליך
קטגוריה:סגל רייטינג
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
ראובן יפת

ראובן יפת (נולד ב-1 בינואר 1935) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בהפועל פתח תקווה בשנות החמישים והשישים.

==קריירת משחק==
ראובן יפת נולד בתימן ועלה לישראל עם משפחתו באונייה שיצאה נמל עדן כשהיה בן חצי שנה. במשפחה התגוררה תחילה בשכונת כרם התימנים בתל אביב. עד לסיום שירותו הצבאי לא שיחק כדורגל במסגרת מסודרת, אלא רק בשכונה. כשבועיים לפני סיום השירות שיחק יפת במדי נבחרת פיקוד ההדרכה, לצידו של נחום סטלמך, במסגרת גביע הרמטכ"ל. קבוצתו זכתה בגביע, ויפת היה אחד המצטיינים. לאחר מכן קיבל הצעות ממספר קבוצות, ולבסוף בחר בהפועל פתח תקווה עקב המלצתו של חברו יעקב קרלינסקי, שאימן במחלקת הנוער של הקבוצה.

יפת החל לשחק בהפועל פתח תקווה לקראת סיום עונת 1955, בה זכתה באליפות ראשונה בתולדותיה. שנתיים לאחר מכן הוסיפה הקבוצה גם את גביע המדינה לארון תאריה. בין עונת 1958/59 ל-1962/63 זכתה הפועל פתח תקווה בחמש אליפויות רצופות, שיא שלא נשבר עד היום (נכון לשנת {{שנה נוכחית}}). יפת היה אחד השחקנים היציבים בקבוצה באותן שנים - מתוך 110 משחקים שנערכו בעונות האליפות, הוא פתח בהרכב ב-103. רק השוער יעקב ויסוקר שותף ביותר משחקים בפרק זמן זה.
בעונת 1964/65 עזב את הפועל פתח תקווה ועבר להפועל נחליאל מהליגה השנייה, שם שימש כמאמן-שחקן.

==קריירת אימון==
קריירת האימון של יפת הייתה קצרה למדי. לאחר ששימש כמאמן-שחקן בהפועל נחליאל, עבר לאמן את מכבי בת ים. כעבור זמן קצר נאלץ לעזוב בעקבות סכסוך עם הנהלת הקבוצה - הוא הוציא את השחקן המוביל של הקבוצה מההרכב לאחר שעישן תוך כדי משחק, וחברי ההנהלה הודיעו לו כי הצעד לא מקובל עליהם. בעקבות זאת עזב והחליט לפרוש מאימון. בהמשך עבד כטכנאי בחברת טלפונים, תפקיד שקיבל בזמן ששיחק בהפועל פתח תקווה, עד שיצא לפנסיה.

== חיים אישיים ==
יפת גמלאי של בזק. הוא נשוי ואב לשני בנים ומגורר בפתח תקווה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=26 עמוד השחקן] באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי עירוני בת ים
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
דני ניראון

דניאל (דני) ניראון (נולד ב-24 בינואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.

==ביוגרפיה==
ניראון נולד בפתח תקווה, התחנך בבית הספר בן-גוריון שבעיר הולדתו.

===קריירה ככדורגלן===

גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. עלה לקבוצה הבוגרת לקראת סיום עונת 1987/1988, כשהיה בן 17. הוא השתלב בהרכב הקבוצה עונה לאחר מכן, ובין עונת 1988/1989 לעונת 1990/1991 השתתף בשלוש סגנויות רצופות שהשיגה הקבוצה. בעונת 1991/1992 היה הכובש המוביל של הקבוצה בליגה, עם שישה שערים. באותה עונה זכתה הפועל פתח תקווה בגביע המדינה, אך ניראון לא השתתף במשחקי חצי הגמר והגמר עקב פציעה. הוא נעדר גם מתחילת עונת 1992/1993 בגין אותה פציעה, אך בסיום העונה סייע לקבוצה במאבקי הירידה עם צמד לרשת מכבי פתח תקווה בדרבי שהסתיים בניצחון 0-5, ועם צמד נוסף לרשת מכבי יפו במסגרת הפלייאוף נגד הירידה לליגה השנייה שנערך באותה עונה.

זמן קצר לאחר תחילת עונת 1993/1994 שוחרר מהקבוצה. ניראון, ששיחק כחלוץ והצטיין במשחק הראש שלו, כבש במדי הפועל פתח תקווה 28 שערי ליגה והוסיף עוד שמונה במסגרת גביע המדינה. בהמשך הקריירה שיחק בהפועל באר שבע, הפועל צפרירים חולון, הפועל בת ים, הפועל חיפה, וכמו כן שיחק עונה אחת בקבוצת ווידוברה בדנמרק.

===קריירה כמאמן===
ניראון עבד כמאמן במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה ושימש כעוזר מאמן בקבוצה תחת אייל לחמן ואלי מחפוד. בעונת 2009/2010 ניראון מונה למאמן הקבוצה הבוגרת. המינוי לא האריך ימים והוא סיים את דרכו אחרי עשרה מחזורים בלבד לאחר תבוסה להפועל תל אביב בתוצאה 7-1. מי שהחליף באופן זמני את ניראון כמאמן הקבוצה היה עוזרו דאז שביט אלימלך שקיבל על עצמו את התפקיד. ניראון מצידו עבר לאמן את עירוני ג'ת אל-אהלי מליגה א'. בשנת 2011 חזר ניראון למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.

בקיץ 2013 מונה למאמן קבוצת הנוער של הכח עמידר רמת גן. בנובמבר 2013 מונה למאמן קבוצת הבוגרים של הכח עמידר/ר"ג מהליגה הלאומית, אך בתום העונה סיים את תפקידו במועדון.

=== חיים אישיים ===
בנו עומר ניראון הוא כדורגלן אף הוא, המשחק בעמדת השוער.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=203 עמוד השחקן של דני ניראון], מוזיאון הפועל פתח תקווה

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני צפרירים חולון
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל בת ים
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים באירופה
קטגוריה:ספורטאים זרים בדנמרק
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:מאמני הכח רמת גן
קטגוריה:בוגרי תיכון ברנר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
מהיום למחר

הקלטת התוכנית "מהיום למחר" מתאריך 14 בינואר 1998 בארכיון הטלוויזיה הישראלית
"מהיום למחר" הייתה תוכנית חדשות ישראלית ששודרה בערוץ הראשון בשנים 1994–2012.

==פורמט התוכנית==
התוכנית הציגה את אירועי חדשות היום מזוויות שונות ובצורה נינוחה. תחילה שודר בתוכנית מבזק חדשות קצר לסיכום אירועי היום (בליווי שפת הסימנים הישראלית למען כבדי השמיעה), לאחר מכן התמקדה התוכנית בנושא או שניים מאירועי היום, שאליהם התלוותה פרשנות של מומחה בתחום. התוכנית, ששודרה בימים ראשון–חמישי, חתמה את שידורי הערוץ הראשון. תחילה שודרה מהשעה 23:00 עד חצות, ובהמשך קוצרה למחצית ושודרה מ-23:30 עד 00:00.
==היסטוריה==
את התוכנית ייסדו עמנואל הלפרין ודוד ויצטום. מנחה התוכנית, עוד מיומה הראשון, הוא דוד ויצטום. לעיתים ישבה בכסאו ענת שרן. כמו כן, עד 2003 הגיש את התוכנית גם עמנואל הלפרין, שהפך לסמל תרבותי עקב כך. בשנת 2004 החלה להגיש את התוכנית קרן נויבך.

ב-3 במאי 2012 שודרה המהדורה האחרונה של התוכנית.

== פינות התוכנית ==
* שרי רז, על תרבות, קולנוע ותיאטרון.
* יואב טוקר, כתב אירועי תרבות מפריז. טבע את המשפט: "כאן יואב טוקר, פריז", עם מבטא צרפתי בעברית.

==ראו גם==
* מבט לחדשות

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
מכלן

הכיכר הגדולה
מכלן (בהולנדית: Mechelen; בצרפתית: Malines, מאלין) היא עיר באזור פלנדריה שבבלגיה, במחוז אנטוורפן. העיר ממוקמת על הציר העירוני-תעשייתי הראשי המחבר בין שתי הערים הגדולות ביותר בבלגיה, בריסל–אנטוורפן, במרחק כ-25 ק"מ משתיהן.

==היסטוריה==
במאה ה-15, העיר הפכה לשליטת דוכסות בורגונדיה, שהביאה להתחלת תקופה משגשגת בתולדות העיר. שארל הראשון, דוכס בורגונדיה העביר גופים פוליטיים לתוך העיר, ומכלן שימשה למשכן בית המשפט העליון עד למהפכה הצרפתית. סחר הבדים של העיר היה רווחי ביותר, והקנה לעיר כוח כלכלי חזק בימי הביניים. העיר אפילו הפכה לבירת ארצות השפלה (הולנד, לוקסמבורג ובלגיה) במחצית הראשונה של המאה ה-16, תחת שליטת מרגרטה לבית הבסבורג.
אולם באותה מאה הכוח הפוליטי של מכלן צומצם מאוד, כיוון שהרבה מאוד מוסדות ממלכתיים העבירו את משכנם לבריסל.

בשנים 1942–1944, בימי הכיבוש הנאצי של בלגיה במלחמת העולם השנייה, פעל בעיר מחנה המעבר קסרסטין דוסין (Kazerne Dossin), המחנה שימש את הנאצים לשם כליאת 26,000 יהודים מקהילת בלגיה וצוענים לצורך ריכוזם לקראת גירוש ב־28 רכבות אל מחנות ההשמדה במזרח אירופה. רק 5% מהמגורשים ניצלו. כעת מוכר הקסרסטין כ'מוזיאון יהודי לגירוש ולהתנגדות' (Joods Museum van Deporatatie en Verzet).

== ספורט ==
מהעיר מגיע מועדון הכדורגל מכלן, המשחק בליגת העל הבלגית.

==בית הספר לנגינה על מגדל פעמונים==
ב-1922 הקים ג'ף דניין (Jef Denyn) במכלן את בית הספר הראשון בעולם לנגינה על מגדל פעמונים (Carrilon) . 'בית הספר המלכותי לנגינה על פעמוני מגדל' (Koninklijke Beiaardscholl) הנקרא על שם המייסד. בבית ספר זה למדו רוב נגני מגדלי הפעמונים של המאה ה-20, ויש בו ספריה וארכיון עשירים. בחודש יוני 2019, הוכר בית הספר כאתר מורשתשל אונסקו. על תרומתו בשימור ופיתוח תרבות הנגינה במגדל פעמונים.

==בתי אריגה לשטיחים==
במכלן כמו בעוד ערים בארצות השפלה ארגו שטיחים כבר במאה ה-16.מומחיותם הייתה כה גדולה שאצילי ארצות אחרות ניסו לשדל אורגים פלמיים להגר אליהם. במכלן נמצא בית האריגה 'דה ויט' (De Wit) שהוקם ב-1898 על ידי תיאו דה ויט שעבד לפני כן בבית האריגה בראקני (Braquenies). בבנין העתיק שבו שוכן בית האריגה אפשר לראות תערוכה של שטיחים עתיקים, מודרניים וכן אפשר לצפות מרחוק על אולם שבו מתקנים שטיחים עתיקים שנארגו לפני כמה מאות שנים. בין יתר השטיחים המיוחדים שנארגו שם, בין 1952 -1954 נארג שם השטיח הענקי 'השגי אנוש בעולם' (Human Achievements in the) התלוי בבנין האו"ם בניו יורק.

==ראו גם==
*מכלן (כדורגל) - קבוצת הכדורגל של העיר

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20110226071856/http://www.cicb.be/ אתר המוזיאון היהודי של הגרוש וההתנגדות במכלן בזמן מלחמת העולם השנייה]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:פלנדריה: ערים
הרקליאופוליס מגנה

[[תגליף מאבן גיר של רעמסס השני חובש את הכתר האדום של מצרים התחתונה מתאר יובל מלכותי. נמצא על ידי פיטרי בהרקליאופוליס מגנה]]
הרקליאופוליס מגנה הוא שמה היווני של עיר הבירה של המחוז העשרים של מצרים העתיקה. שמה של העיר לאורך השנים היה: הֵנֶן – נֶסוּת שמשמעותו "הבית של ילד המלכות", לאחר מכן שונה שמה ל- הנָס בקופטית ו- אחנס בערבית של ימי הביניים. שמה של העיר היום: איחנסיה אום אל-קימאם, שפירושו "אמא של שברי החרס". העיר שכנה באזור אל-פיום של היום.

העיר הייתה בירת מצרים התחתונה בתקופות של השושלת התשיעית והשושלת העשירית אשר שלטו בתקופת הביניים הראשונה. לאחר האיחוד של מצרים התחתונה ומצרים העליונה לממלכה אחת חשיבותה של העיר ירדה.
בתקופה העתיקה העיר הייתה מרכז הפולחן לאל הַרישֶף. אצל היוונים היה מזוהה עם הרקולס.
האגדה מספרת שבעיר היה לבירינת ענק, אבל לא נמצאו כל שרידים לכך בשטח.

==ארכאולוגיה==
הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באתר בין השנים 1903 – 1904. הממצאים באתר כללו שרידים של העיר מתקופות של השושלות התשיעית והעשירית, וכן שרידים של העיר מתקופת הביניים השלישית (המאה ה-11 לפנה"ס – המאה ה-7 לפנה"ס). נמצאו שרידים נרחבים של מקדשים מתקופות הממלכה התיכונה והאימפריה החדשה, בתי מגורים מהתקופה הרומית. האתר ממשיך להיחפר עתה על ידי משלחת ספרדית אשר מתמקדת בעיקר בבתי קברות של תקופת הביניים הראשונה. הממצאים של פיטרי כללו פסלון מזהב מתקופת הביניים השלישית של האל המקומי הרישף. הפסל נמצא עתה במוזיאון לאומנות יפה בבוסטון, פסלונים מטרה קוטה ומנורות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מצרים העתיקה: ערים
דיגניטאס

דיגניטאס (בלטינית: Dignitas) הוא מושג חברתי-ערכי שהיה קיים בחברה הרומית העתיקה לציון מעמדו האישי-איכותי והמוסרי של אדם, ועבר ממנה להגות העולם המערבי.

למילה דיגניטאס אין תרגום ישיר לעברית (או לאנגלית). משמעות המילה דומה לכבוד או כבוד האדם, במובן של סך הכבוד שצבר האדם בקהילה במהלך חייו. 

דיגניטאס היה מורכב מיוקרה, מוניטין, שם טוב, מידות מוסריות, ודעת הבריות על האדם. הצטיינות בקרב עזרה להשגת דיגניטאס וגם הוולדות למשפחה בעלת דיגניטאס גבוה.

על פי מילון אוקספורד דיגניטאס כלל בתוכו התאמה, כשירות, ערך (במובן של מצב של להיות ראוי ל...), סטטוס חברתי, כבוד והערכת הבריות.

הדיגניטאס היה רכושו החשוב ביותר של האציל הרומי. גם אם איבד את הונו ושמר על הדיגניטאס שלו זכה לכבוד רב והיה יכול להעמיד עצמו לבחירה.

המונח דיגניטאס מוזכר בכתביהם של סופרים רבים בני התקופה, בהם קיקרו, טיטוס ליוויוס וטקיטוס.

המילה האנגלית דיגניטי - הניתנת לתרגום כ"כבוד האדם" נגזרה משורש זה.

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:פילוסופיה של המשפט
קטגוריה:מעמדות וכיתות ברומא העתיקה
קטגוריה:רומא העתיקה: חוק ומשפט
ז'אק דרוז'י

זאק דרוז'י (בצרפתית: Jacques Derogy; 24 ביולי 1925 – 30 באוקטובר 1997, פריז) היה סופר ועיתונאי, מחלוצי העיתונות החוקרת בצרפת, וראש מחלקת המחקר של שבועון החדשות "ל'אקספרס" (L'Express). ראה בז'אן-פול סארטר את מורו המחשבתי.

==קורות חיים==
נולד בשנת 1925 בשם ז'אק ויצמן למשפחה יהודית מתבוללת שמוצאה היה מיהודי האפיפיור. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לתנועת ההתנגדות הצרפתית כמחאה על חקיקת חוקים כנגד יהודים וזרים, על ידי משטר וישי. עם התחלת עבודתו העיתונאית בחר בשם העט "דרוז'י".

ביולי 1947 נשלח דרוז'י מטעם העיתון הפריזאי השמאלני "פראן טירר" אל נמל "פורט דה בוק" שבחופה הדרומי של צרפת, כדי לסקר את גירושם של מעפילי ספינת אקסודוס. המפגש של העיתונאי הצעיר, היהודי המתבולל, עם בני עמו הכלואים באוניות הבריטיות שסיפונן עטור גדרות תיל, גרם לו להפסיק להתנגד לציונות ולכתוב את ספרו "פרשת אקסודוס באור חדש". ספר זה זכה בשנת 1970 בפרס "אוז'ורדואי" הניתן מדי שנה בצרפת, לספר שנושאו מדיני או פובליציסטי.

כתב גם ב"האנושות" ביטאונה של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, ידוע מחקרו הרציני בנושא ההפלות הבלתי חוקיות בצרפת.

בין השנים 1959–1987 עבד דרוז'י כעיתונאי בשבועון הנפוץ ל'אקספרס, שם הוא התפרסם בזכות החקירות העיתונאיות הרבות שלו, שלעיתים קרובות נערכו בצוותא עם העיתונאי ז'אן מארי פונטאו.

דרוז'י נפטר בגיל 72 ממחלת הסרטן ונקבר בפריז בבית הקברות מונפרנאס. השבועון ל'אקספרס, בו עבד 25 שנים הקים קרן על שמו, המעניקה פרסים לעיתונאים חוקרים מצטיינים.

==ספריו==
<div style="direction: ltr;">
*Les secrets du ballottage: le récit, heure par heure, de la course à l’Elysée (avec Jean-François Kahn), [Paris]: Fayard, [1966].
*Les deux exodes (avec Edouard Saab), Paris: Denoël, 1968.
*La loi du retour: la secrète et véritable histoire de l’Exodus, [Paris]: Fayard., 1970, c1969.
*Israël, la mort en face (avec Jean-Noël Gurgand), Paris: R. Laffont, 1975.
*Cent mille juifs à la mer, Verviers, r. de Limbourg 65: Marabout, [1976].
*Histoire secrete d’Israel, 1917-1977 (avec Hesi Carmel), [Paris]: O. Orban, 1978.
*Israel connection: la première enquête sur la mafia d’Israël, [Paris]: Plon, c1980.
*Le cas Wallenberg (Enquete de Fred Kupferman et Ariane Misrachi), Paris: Editions Ramsay, 1980.
*Enquête sur trois secrets d’État (avec Jean-Marie Pontaut; avec la collaboration d’Alain Louyot), Paris: R. Laffont, 1986.
*Israel ultra-secret (avec Hesi Carmel), Paris: R. Laffont, 1989.
*Bonaparte en Terre sainte (avec Hesi Carmel), [Paris]: Fayard, 1992.
*Le siècle d’Israël: les secrets d’une épopée, 1895-1995 (avec Hesi Carmel), [Paris]: Fayard, 1994.
*Raoul Wallenberg, le juste de Budapest (avec la collaboration de Fred Kupferman et Ariane Misrachi), [Paris]: Stock, 1994.
*Ils ont tué Rabin: enquête sur une mort annoncée (avec Hesi Carmel; [publié sous la direction de Charles Ronsac]), Paris: R. Laffont, 1996.
*Une ligne de chance: autobiographie interrompue (postface de Françoise Giroud), Paris: Fayard, 1998.
</div>

===ספרו שתורגם לעברית===
*פרשת אקסודוס באור חדש (תורגם מצרפתית בידי צבי ארד), תל אביב: עם עובד, תשל"ב.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים חוקרים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים הידועים בשם עט
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1925
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1997
זאב אבן-חן

זאב אבן-חן (נולד ב-1948) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

אבן-חן שירת במשטרת ישראל כ-25 שנים, ב-1986 הוענק לו עיטור המופת. בין תפקידיו הבולטים שימש מפקד משטרת רחובות, מפקד מרחב השרון, מפקד היחידה הארצית לחקירות הונאה, ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים משה שחל, ראש מטה המשטרה (תחת המפכ"ל אסף חפץ) ומפקד מחוז המרכז.

בהיותו מפקד מחוז מרכז, בשנים 1996–2000, הורחב שיתוף הפעולה החיצוני של המחוז על ידי פיתוח השיטור הקהילתי באמצעות ניידות סיור עירוניות והקמת יחידת "צבר" של משמר הגבול לביצוע משימות ביטחון שוטף.

בשנת 2001 מונה למנכ"ל איגוד חברות הביטוח בישראל. אבן-חן הוא בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ומוסמך לעריכת דין.

== חיים אישיים ==
נשוי ואב לשלושה ילדים; בתו טופז אבן-חן קליין (כלתו של ניצב בדימוס חיים קליין) נספתה באסון השרפה בכרמל בזמן שירותה בשירות בתי הסוהר.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:שוטרים שעוטרו בעיטור המופת
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:מפקדי מחוז המרכז במשטרת ישראל
קטגוריה:ראשי היחידה הארצית לחקירות הונאה
קטגוריה:רחובות: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
ברטי אוחיון

ברטי אוחיון (נולד בשנת 1953) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

==ביוגרפיה==
אוחיון נולד בקזבלנקה שבמרוקו, בגיל שמונה וחצי עלה עם משפחתו לישראל. התגורר בשכונת קטמון ט' בירושלים ולמד בתיכון הדתי "מעלה".

בשנת 1971 התגייס לצה"ל לחיל השריון ושירת כתותחן טנק. בשנת 1973 היה חניך בקורס מפקדי טנקים במחנה שבטה, עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, סגל וחניכי הקורס אורגנו לגדודים לוחמים, ואוחיון שובץ לתפקיד תותחן בצוות טנק מגח בגדוד 79 של חטיבה 14. במהלך המלחמה השתתף בין היתר בכיבוש החווה הסינית. על שירותו במלחמה כתב בספרו "נשארנו שם". לאחר המלחמה יצא בשאלה. בהמשך הדריך בבית ספר לתותחנות שריון שבג'וליס ואחר כך שימש כמדריך בקורסי הסבה לשריון. בשנת 1974 יצא לקורס קצינים. לאחר שהוסמך לקצין שימש כמפקד מחלקה, כסמ"פ וכמפקד פלוגה בגדוד 46 של חטיבה 401.

עם שחרורו מצה"ל בדרגת סרן בשנת 1976 התגייס לשורות משטרת ישראל. בין התפקידים בהם החזיק לאורך השנים: סגן מפקד ומפקד משטרת רחובות, קצין אגף מבצעים מרחב שפלה, סגן מפקד ומפקד מרחב שרון, ראש מנהל תנועה ארצי, סגן ראש אגף התנועה, סגן מפקד מחוז דרום, ראש מנהלת ההגירה וראש אגף מבצעים (2004 – 2008). בעקבות פרסום דו"ח ועדת אור מונה לראש צוות לגיבוש תוכנית ליישום המלצות הוועדה בכל הנוגע לעבודת המשטרה במגזר הערבי.

בספטמבר 2006 האשים את ניצב גבי גל שהתבטא נגדו בגזענות. 

לאחר שחרורו הקים חברה לייעוץ בנושאי אבטחה והערכות למצבי חירום. הוא משמש מדריך טיולים במרוקו וחיבר שני ספרים בנושא.

אוחיון בעל תואר ראשון בהיסטוריה ותואר שני בחינוך והוראה. כמו כן בוגר קורס פיקוד ומטה של משטרת ישראל.

==לקריאה נוספת==
* ברטי אוחיון, נשארנו שם: סיפורו של גדוד 79 בקרבות התעלה והפריצה אל "החווה הסינית" במלחמת יום כיפור, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2008

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:בוגרי בית הספר מעלה
קטגוריה:מורי דרך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
אריה עמית

אריה עמית (נולד ב-28 באוגוסט 1950) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל.

==ביוגרפיה==
עמית נולד בחיפה למרים ומרדכי אקסמיט. הוא בוגר מחזור י"ד של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. עמית סיים שירותו בצה"ל בדרגת סרן והוא בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים ובוגר תוכנית המנהלים של בית הספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד. במסגרת שירותו במשטרת ישראל הוכשר במכללה לביטחון לאומי. בתפקידיו האחרונים במשטרה שימש מפקד מרחב דן, ראש אגף מבצעים ובשנים 1994–1997 מפקד מחוז ירושלים.

לאחר סיום שירותו פנה עמית לעסקים. תחילה הובא על ידי דני יתום לעסוק בייעוץ ביטחוני באנגולה במסגרת חברה בבעלות ארקדי גאידמק, פרויקט שלטענתו לא יצא אל הפועל, ועד שנת 2000 היה מנכ"ל חברות טלכר, השמירה טכנולוגיות מיגון ו-S.G.I. בשנים 2000–2003 היה מנכ"ל חברת הבנייה "דיגל". מלבד זאת משמש עמית יועץ לחברות ביטחוניות בישראל וברחבי העולם, והיה עמית מחקר במרכז הבינתחומי ומרצה במכללה הישראלית לביטחון וחקירות.

בשנת 2004 היה בין החותמים על מכתב תמיכה של בכירי מערכת הביטחון בתוכנית ההתנתקות, הקובע שהתכנית חיונית לביטחון ישראל.

בשנת 2005 מונה עמית על ידי שר הפנים אופיר פינס-פז ליו"ר הוועדה הבין-משרדית למניעת אלימות באזורי בילוי. בשנת 2006 התמודד לכנסת ה-17 במקום ה-40 ברשימת העבודה-מימד ולא נבחר לכנסת. משנת 2008 עומד עמית בראש מטה המאבק של הארגון למיגור האלימות והגזענות בספורט, מטעם ארגון שחקני הכדורגל בישראל. כמו כן הוא חבר בוועדה לבחינת מצב ענף הכדורגל במשרד התרבות והספורט וחבר ועדת מעקב של עמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי לבחינת יישום המלצות ועדת אור.

עמית הוא אחיה של המתרגמת והחוקרת חנה עמית-כוכבי. ב-2022, הוא התאלמן מאשתו השנייה, רעה צור עמית.<ref></ref>

==לקריאה נוספת==
*חיים משגב, שיחות עם אריה עמית, בהוצאת ספרית פועלים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי משטרת ישראל
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף שיטור וביטחון
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:מפקדי מחוז ירושלים במשטרת ישראל
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
דוד בן יוסף פרדו

דוד בן יוסף פרדו (נפטר ב-15 במרץ 1657), חכם בקהילה הספרדית-פורטוגזית באמסטרדם.
== ביוגרפיה ==
דוד פרדו נולד בסלוניקי במחצית הראשונה של המאה ה-16. עבר עם אביו לאמסטרדם ושם נתמנה לחכם בקהילת "בית ישראל", אחת משלוש הקהילות הפורטוגזיות שהתקיימו באותו זמן בעיר. בשנת 1638 התאחדו הקהילות לקהילה אחת, ופרדו נתמנה לחכם הקהילה המאוחדת יחד עם יצחק אבוהב דה-פונסיקה, מנשה בן ישראל ושאול מורטירה. כמו כן שימש כאחראי על בית העלמין של הקהילה. בשנת 1625 ייסד את "חונן דלים", התאגדות ששמה לה למטרה לסייע לנזקקים.

פרדו פרסם תעתיק לאותיות לטיניות של החיבור Obligacion de los Coraçones מאת יוסף פורמון (תרגום של חובות הלבבות) באמסטרדם בשנת 1610.

קרוב משפחה של פרדו, הנושא אף הוא את השם דוד פרדו, חיבר את הפירוש לתוספתא "חסדי דוד".

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ילידי 1591
קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:סלוניקי: יהודים
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1657
שמעון משה דיסקין

הרב שמעון משה דיסקין (מכונה: סימוניק) (ז' בשבט ה'תרצ"ב, 15 בינואר 1932 - ט"ז בתמוז ה'תשנ"ט, 30 ביוני 1999) היה מראשי ישיבת קול תורה.

==ביוגרפיה==
נולד ברוסיה לרב יהושע זליג דיסקין. בילדותו עלה לארץ ישראל עם הוריו. המשפחה התגוררה בפרדס חנה, שם נתמנה אביו לרב המקומי. למד בישיבת פוניבז'. לאחר נישואיו בשנת 1957 היה ממקימי כולל פוניבז', ולאחר מכן הקים יחד עם הרב צבי פרידמן ישיבה לחוזרים בתשובה בנתניה בשם "תפארת נתניה". החל מאלול תשכ"ד כיהן כמגיד שיעור בישיבת אחי תמימים בראשון לציון. בהמשך עבר לכהן כר"מ בישיבת בית התלמוד ולאחר מכן מונה לר"מ בישיבת קול תורה, בראשותו של רבי שלמה זלמן אוירבך. התפרסם כבעל אמרות שנונות. 

יזם את עריכת 'ספר המפתח' שהוציא הרב שבתי פרנקל על הרמב"ם.

הרבה לעסוק בפעילות ציבורית. בין השאר עמד בראש ועדת הסמינרים שנועדה לפתור את בעיית השילוב של בנות עדות המזרח בסמינרים הליטאיים והיה חבר הוועד בתלמוד תורה המסורה עם ידידו הרב ברוך שמואל דויטש. הוא והרב רפאל שמואלביץ יזמו את הקמת השכונה החרדית רמת שלמה בירושלים. 

בשנת ה'תשל"ג זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית.

נפטר ממחלה בשנת ה'תשנ"ט. אלפים השתתפו בהלווייתו שיצאה מישיבת קול תורה.

אחיו הרב יוסף דיסקין היה מראשי ישיבת תפארת ציון. אחותו הניה רחל הייתה אשתו של ראש ישיבת פוניבז' הרב גרשון אדלשטיין.

בעיר אלעד הוקמה הישיבה לצעירים "משאת המלך", על שם סדרת ספריו.

==ספריו==
*משאת המלך - (20 כרכים) על התלמוד הבבלי, על הרמב"ם ועל המקרא. לאחר פטירתו יצאו גם הגדה של פסח, ו"הערות והארות" וספר על המועדים - כולם תחת השם "משאת המלך".
*פותח שער - קושיות והערות בעניינים שונים בתלמוד בבלי.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבני ישיבת קול תורה
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
שמעון משה
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'

קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:סגל תלמוד תורה המסורה
יומן (מגזין חדשות)

"יומן" היה משדר החדשות ששודר בערוץ הראשון הישראלי מדי יום שישי בערב, והיווה את יומן החדשות השבועי של הערוץ.
==היסטוריה==
משדר החדשות המרכזי של הערוץ הראשון בימי שישי נקרא "מבט בליל שבת" עד אמצע באפריל 1987, אז הוחלף השם והמהדורה החלה להיקרא "יומן". מתכונת המשדר נותרה דומה לאורך כל שנות שידור התוכנית: תחילה מובא מבזק חדשות לסיכום אירועי היום, ולאחר מכן מובאות כתבות המגזין. פעמים רבות מרואיינת בתוכנית דמות ציבורית חשובה, כאשר לפאנל המראיינים מצטרפים כתבי הערוץ, המוסיפים פרשנות והערות שונות שלהם.

מהדורת "יומן" האחרונה שודרה ב-5 במאי 2017. ב-9 במאי נקבע, על ידי כונס הנכסים הרשמי, לקראת מועד סגירתה של רשות השידור בשבוע שלאחר מכן, כי עוד באותו היום תשודר מהדורת "מבט" האחרונה ושאחריה, לא ישודרו עוד חדשות במסגרת הערוץ הראשון. כך יצא, שבתוכנית האחרונה של "יומן" לא נאמרו מילות פרידה, לאור המחשבה שתהיה עוד מהדורה אחת לפחות. למעשה, ב-9 במאי מסרו עובדי הערוץ, במהלך "מבט", שעוד באותו היום הם עמלו על הכנת מהדורת "יומן" הבאה.

באותה משבצת שידור, כאן 11 העלה מהדורת חדשות בשם "חדשות השבוע" ולאחר מכן נקראה "השבוע" שהיא בעלת מבנה ותכנים דומים ל"יומן". כמו כן רוב כתבי המגזין בה, כמו גם שני המגישים שלה (יאיר ויינרב ותמר אלמוג) היו בתפקידים אלה גם בתקופת "יומן".

==עורכים ומגישים==
בין מגישי התוכנית בתקופות שונות לאורך השנים היו דניאל פאר, חיים יבין, ישראל סגל, יגאל רביד ואורית לביא-נשיאל. בשנת 2001, החליפה אילנה דיין את אורית לביא-נשיאל, למשך שלושה חודשים, בעת שהייתה בחופשת לידה. עד שנת 2008, במשך כ-6 שנים, הנחתה את התוכנית גאולה אבן. איילה חסון-נשר ובן כספית הנחו את התוכנית יחדיו החל מסוף שנת 2008 עד תחילת 2010, עת פרש כספית מהגשת תוכנית זו, בעוד חסון-נשר נותרה בה כמגישה יחידה. בנובמבר 2015 עברה אילה חסון לחדשות 13 (אז חדשות 10) ומאז הוגש היומן על ידי עודד שחר. בספטמבר 2016 הוא חזר להגשת התוכנית פוליטיקה, והמגישים היו תמר אלמוג ויאיר ויינרב.

עורכי התוכנית לאורך השנים היו אליעזר יערי, אלישע שפיגלמן, ענת שרן ומשה נסטלבאום. במשך שנים רבות שימש כפרשן מרכזי בתוכנית הכתב אמנון אברמוביץ', עד למעברו לערוץ 2 בשנת 2003.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מהדורות חדשות מרכזיות
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1980
הייסנס

קבוצת הייסנס (באנגלית: Hisense Group, בסינית: 海信集团, פין-יין: Hǎixìn jítuán) או חברת הייסנס בע"מ (באנגלית: Hisense Co., Ltd.; בסינית: 海信有限公司, פין-יין: Hǎixìn yǒuxiàn gōngsī) היא חברת אלקטרוניקה סינית רב-לאומית. החברה נוסדה ב-1969, הכנסותיה בשנת 2008 הסתכמו מעל ל-7 מיליארד דולר.

בנוסף לסין, לחברה מפעלי ייצור בדרום אפריקה, צרפת, הונגריה והיא מייצאת ליותר מ-100 מדינות. החברה פתחה מטות בבלגיה ובארצות הברית על-מנת להעמיק את חדירתה לשוק האירופאי והאמריקאי. המטה הראשי של החברה ממוקם בעיר צ'ינגדאו.

== מוצרים ושירותים ==
הייסנס מייצרת מוצרים כגון: טלוויזיות, מקררים, מזגנים, ממירי טלוויזיה, ציוד טלוויזיה דיגיטלית, טלפונים, מודולים אלחוטיים, כרטיסי מחשב אלחוטיים ורכיבים אופטיים עבור טלקומוניקציה ותקשורת נתונים. כמו כן מספקת החברה מגוון שירותי ניהול נכסים, שירותי טכנולוגיית מידע, תכנון ועיצוב שבלונה של המוצר, דפוס ביצוע ועיבוד שבלונת הייצור.

הייסנס היא גם יצרנית ציוד מקורי שחלק מהמוצרים שלה נמכרים במפעלים אחרים ונושאים את שם המותג שאינו קשור להייסנס כגון Carrefour's.

החברה מוכרת תחת חמישה מותגים: Kelon, Ronshen, Savor, Hisense, Hitachi.

בנובמבר 2017 פורסם כי החברה רכשה 95% ממניות Toshiba Visual Solutions, חברה בת של טושיבה המייצרת טלוויזיות, תמורת כ-113 מיליון דולר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה סיניות
קטגוריה:חברות טכנולוגיה סיניות
פאבלו ארננדס

פאבלו ארננדס דומינגס (בספרדית: Pablo Hernández Domínguez; נולד ב-11 באפריל 1985 בקאסטיון דה לה פלאנה) הוא כדורגלן עבר ספרד ששיחק בעמדת הקיצוני.

== קריירה ==
ארננדס החל את הקריירה שלו בוולנסיה ב', קבוצת המילואים של ולנסיה, ובעונתו השנייה והאחרונה הושאל לדפורטיבו אונדה. לאחר מכן הוא קודם לקבוצה הבכירה של המועדון, וערך את הופעת הבכורה בעונת כאשר עלה כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1–2 לאוסאסונה. היה זה משחקו היחיד באותה עונה, שבסופה הושאל לקדיס, בה השתתף ב-22 משחקים.

ביולי 2007 חתמה ולנסיה על עסקה עם חטאפה, במסגרתה הועבר ארננדס תמורת אלכסיס רואנו. ארננדס היה שחקן הרכב קבוע בחטאפה, אך בסיום העונה חזר לוולנסיה תמורת 1,000,000 אירו, וחתם על חוזה לשש שנים. הוא הבקיע את שערו הראשון בניצחון הביתי על רוזנבורג בגביע אופ"א, ואת שער הליגה הראשון בתיקו 1-1 מול רקראטיבו ולבה במרץ 2009.

ב-31 באוגוסט 2012 חתם לשלוש שנים בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג עבור 5,550,000 אירו. הבקיע את שערו הראשון בקבוצה ב-20 באוקטובר נגד ויגאן אתלטיק בניצחון 1–2. ב-2014 חתם באל-ערבי מקטר. ב-28 בינואר 2015 הושאל לא-נסר מאיחוד האמירויות הערביות. ב-31 באוגוסט 2015 הושאל לראיו ואיקאנו עד לסוף העונה.

ב-2 באוגוסט 2016 הושאל ללידס יונייטד לשישה חודשים, עם אפשרות למעבר קבוע עד ינואר 2017. ב-9 בינואר 2017 חתם ארננדס על חוזה קבוע לשישה חודשים בלידס, כאשר למועדון ניתנה אפשרות להאריך את חוזהו ב-12 חודשים נוספים בתום העונה. במאי 2017 חתם ארננס על הארכת חוזה בלידס לעונה נוספת, ובאפריל 2018 הוארך חוזהו עד יוני 2020. ב-5 במאי של אותה שנה נבחר ארננדס על ידי אוהדי לידס לשחקן המצטיין של הקבוצה לעונת 2017/2018, זאת בנוסף על בחירתו לשחקן המצטיין על ידי שחקני קבוצתו.

ב-19 בנובמבר 2019 חתם ארננדס על הארכת חוזה בלידס עד 2022. שני שערי ניצחון חשובים שכבש בתחילת 2020 במשחקים נגד מילוול ורדינג סייעו ללידס להיצמד לווסט ברומיץ' אלביון בראש טבלת הליגה. ב-12 ביולי כבש ארננדס שער ניצחון נוסף בדקה האחרונה של המשחק נגד סוונסי סיטי, קבוצתו הקודמת. בזכות הניצחון נותר היה ללידס להשיג רק ארבע נקודות בשלושת המשחקים הבאים כדי להבטיח העפלה אוטומטית לפרמייר ליג.

בעונת 2020/2021, לאחר ההעפלה, ערך ארננדס את משחק הבכורה שלו במדי לידס בפרמייר ליג ב-12 בספטמבר 2020, שהסתיים בהפסד 3–4 לאלופה, ליברפול.

ב-16 בדצמבר 2020 נכנס ארננדס כמחליף במשחק מול ניוקאסל יונייטד בדקה ה-82, והספיק לבשל את שני השערים האחרונים בניצחון קבוצתו 5-2.

ב-5 ביוני 2009 זומן לראשונה לנבחרת ספרד לקראת גביע הקונפדרציות 2009 בדרום אפריקה, במקום אנדרס אינייסטה הפצוע. ב-20 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו, לאחר שהחליף את דויד וייה במשחק מול נבחרת דרום אפריקה.

בשנת 2017 רכש ארננדס, יחד עם אנחל דאלברט, את מועדון הכדורגל קסטיון, בו שיחקו בקבוצת נוער. ב-21 ביולי 2021 חזר לקבוצת נעוריו קסטיון לאחר 18 שנה. ביולי 2023, בגיל 38, הודיע על פרישה מכדורגל.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני קדיס
קטגוריה:כדורגלני חטאפה
קטגוריה:כדורגלני סוונסי סיטי
קטגוריה:כדורגלני אל-ערבי (קטר)
קטגוריה:כדורגלני א-נסר (דובאי)
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואיקאנו
קטגוריה:כדורגלני לידס יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:קאסטיון דה לה פלאנה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2009
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1985