OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חסן טהסין

חסן טהסין (בטורקית Hasan Tahsin; 1888 - 15 במאי 1919) היה עיתונאי טורקי, פעיל בשירות החשאי העות'מאני (Teşkilat-ı Mahsusa) וגיבור לאומי טורקי.

==ביוגרפיה==
טהסין נולד בסלוניקי בשם רג'פ בן אוסמן נוורס (Recep oğlu Osman Nevres). 

לאחר ניסיון התנקשות כושל במדינאים הבריטים צ'ארלס ונואל בוקסטון בבוקרשט, הוא נדון לעשר שנות מאסר, אך נמלט מרומניה ב-1916. ב-1918 שינה את שמו והחל לעבוד כעיתונאי באיזמיר. 

בעת כיבוש איזמיר בידי היוונים ב-15 במאי 1919 ירה טהסין את "הכדור הראשון" לעברם והרג את נושא הדגל היווני. בחילופי האש שהתפתחו עקב כך נהרגו כ-300 עד 400 טורקים וכמאה יוונים, ואף טהסין עצמו מצא את מותו באירוע. 

בטורקיה נקשר שמו של טהסין באירועי אותו יום בפרט ובמלחמת יוון–טורקיה בכלל. ב-1973 נחנכה "אנדרטת הכדור הראשון" (İlk Kurşun Anıtı) שהוקמה לזכרו בכיכר קונק במרכז איזמיר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחמת העצמאות של טורקיה
קטגוריה:איזמיר
קטגוריה:סלוניקי: אישים
קטגוריה:ילידי 1888

קטגוריה:נפטרים ב-1919
Undertow

Undertow (אנדרטאו) הוא אלבום הבכורה משנת 1993 של להקת טול, בתקופה בה הגראנג' היה בשיאו והחלו להתפתח שירי פופ פאנק המתאימים לרדיו, אנדרטאו עזר למטאל ולפרוג להתבלט כסגנון מוזיקה ובכך איפשר ללהקות בעלות סגנון דומה לפרוץ לתודעת הציבור. האלבום הוכרז כפלטינה כפולה על ידי ארגון תעשיית ההקלטות של אמריקה (RIAA) ב-14 במאי 2001.

==הקלטות==
האלבום הוקלט בין אוקטובר לדצמבר 1992 בגראנד מאסטר סטודיוז בהוליווד, קליפורניה, על ידי סילביה מאסי.

==מוזיקה==
באלבום יש רצועה נסתרת שנקראת "Disgustipated", שבה באים לידי ביטוי התעניינות הלהקה במוזיקה ניסיונית, שימושם בסאטירה וכוונתם לאתגר את אוזני המאזין, לצאת מהתפיסה של מה שעד עתה החשיב כמוזיקה. הרצועה הושמה כשיר מספר 69 בתקליטור - כמשחק עם יכולות ההקלטה על תקליטורים, בזמן שחרורו. הרצועה מתחילה בהספד, ממשיכה לצלילים עיליים סאטיריים הנוגעים לדת ונגמרת ב"קצירת גזרים" (חלק ממילות הרצועה), ולבסוף שוככת אל תוך צליל של צרצרים. הרעיון להקלטת השיר נבע מערב בפאלאדיום בלוס אנג'לס, בזמן הופעה נגד ניסויים בבעלי חיים ש"טול מצאו את עצמם חלק ממנה".

==עטיפת האלבום==
העטיפה המצונזרת
עטיפת האלבום עוצבה על ידי הגיטריסט אדם ג'ונס. תמונות בתוך האלבום של אישה שמנה עירומה החובקת גבר רזה עירום וחברי הלהקה עם סיכות בצידי ראשם עוררו מחלוקות אשר גרמו לכך שהאלבום הורד ממדפי חנויות כגון קיימארט ווולמארט. תגובת הלהקה הייתה לשחרר אלבום בגרסה שונה, אשר מציגה ברקוד גדול על רקע לבן. בגרסה זו צורף פתק מהלהקה (ראו תמונה).

הפתק הנוסף לגרסה המצונזרתהמסר על תמונות הלהקה הוא "Trust me trust me trust me trust me trust me I just want to start this over say you won't go this is love i'll make weapons out of my imperfections lay back and let me show you another way only this one holy medium brings me peace of mind cleanse and purge me in the water twice as loud as reason euphoria I've been far too sympathetic no one told you to come I hope it sucks you down life feeds on life this is necessarry." הקטע מכיל חלקי משפטים ממילות השירים באלבום.

==השירים באלבום==
<div style="direction: ltr;">
1. "Intolerance" – 4:53

2. "Prison Sex" – 4:56

3. "Sober" - 5:06

4. "Bottom" - 7:13 (Tool/Henry Rollins)

5. "Crawl Away" - 5:29

6. "Swamp Song" - 5:31

7. "Undertow" - 5:21

8. "4°" - 6:02

9. "Flood" - 7:45

69. "Disgustipated" - 15:47
</div>

==משתתפי האלבום==
*מיינארד ג'יימס קינן - שירה
*אדם ג'ונס - גיטרה
*פול דאמור - גיטרה בס
*דני קארי - תופים

===משתתפים נוספים===
*הנרי רולינגס - שירה ב"Buttom"
*סטאטיק - תכנות ב"Disgustipated"
*סילביה מאסי - פיתוח האלבום ועיבוד ב"Disgustipated"
*רון סט. גרמיין - עיבוד

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.last.fm/music/Tool/Undertow האלבום בלאסט.פמ]
* [http://toolshed.down.net/ טולשד]

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1993
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:מחלוקות סביב טענות לתועבה במוזיקה
קטגוריה:אלבומי פלטינה באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
בראווה (כף ורדה)

נובה סינטרה
בראווה (בפורטוגזית: Brava) הוא אי געשי באיי כף ורדה שבאוקיינוס האטלנטי. האי הוא הקטן באיי כף ורדה, ומהווה חלק מקבוצת האיים סוטאוונטוס.

האי יושב לראשונה במאה ה-16. אוכלוסיית האי גדלה לאחר שנמלטה אליו אוכלוסיית האי פוגו לאחר התפרצות הר הגעש פוגו בשנת 1675.

עיקר תעשיית האי מתבססת על החקלאות. היישוב המרכזי באי הוא וילה נובה סינטרה.

באי נמצא שדה התעופה היחיד הפעיל של איי כף ורדה.

==גאוגרפיה==
שטחו של האי 67 קמ"ר. האי הררי ומכוסה יערות. בחלקו הדרומי של האי מספר עמקים מיוערים. האקלים באי לח בשל רוחות הסחר, והאי מכוסה בענן תמידי המאפשר את גידולה של הצימחיה הרבה שבאי.

כל הכפרים באי מצויים בצידו הצפוני של האי, הגדול שבהם הוא הכפר וילה נובה סינטרה. בכפר פורנה ישנו נמל מסחרי המשמש את האי.

==היסטוריה==
האי התגלה לראשונה על ידי מגלים אירופאים פורטוגזים בשנת 1462. היישוב הראשון באי נוסד בשנת 1573 וכלכלתו התבססה על סחר עבדים. בשנת 1680 ברחו תושבי האי לאי הסמוך פוגו בשל התפרצות הר הגעש באי. 

במאות ה-17 וה-18 היו יישובי האי נתונים להתקפות שודדי ים. 

במהלך המאה ה-19 היגרו מהגרים רבים מהאי לארצות הברית.

==אוכלוסין==
אוכלוסיית האי לאורך ההיסטוריה:

{| class="wikitable" border="1"
! שנה
! מספר תושבים
|-
| 1940
| 8,528
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 1950
| 7,937
|-
| 1960
| 8,625
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 1970
| 7,756
|-
| 1980
| 6,985
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 1990
| 6,975
|-
| 2000
| 6,820
|}

==כלכלה==
עיקר כלכלת האי מתבססת על החקלאות והדייג. מרבית תושבי האי נוהגים לקבל כספים מקרובי משפחתם העובדים בארצות הברית ובקנדה.
האי אינו מהווה אתר תיירות בשל חופי הים התלולים שבאי, שאינם נוחים לרחצה.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20060116083217/http://www.umassd.edu/SpecialPrograms/caboverde/brava.html מידע על האי בראווה באתר אוניברסיטת מסצ'וסטס] 
* [http://www.kauberdi.net/english/?page=brava תיאור האי] 
* [https://web.archive.org/web/20070624015158/http://www.capeverdedevelopment.com/brava.asp אתר על פיתוח האי] 
*[http://www.mindelo.info/forum/album_cat.php?cat_id=13 תצלומי האי]
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:איי כף ורדה
בארלאוונטו

איי בארלאוונטו (בפורטוגזית: Barlavento; "עם כיוון הרוח") הם קבוצת איים בצפונה של כף ורדה.

קבוצת איים זו מחולקת לשני תתי קבוצות: 
* האיים סנטו אנטאו, סאו ויסנטה, סאו ניקולאו, סנטה לוציה, אילהאו ברנקו ואילהאו ראסו במערב - איים סלעיים וגעשיים. עיקר כלכלת איים אלה מתבססת על החקלאות. בקרבת האי סאו ויסנטה מצוי האיון אילהאו דוס פאסארוס.
* והאיים סאל, ובואה ויסטה במזרח - איים שטוחים ומדבריים. עיקר כלכלת איים אלה מתבססת על מכרות המלח בהם. לאחרונה החלה התיירות להתפתח באיים אלה. איים אלה דומים במאפייניהם הגאוגרפיים לאי מאיו שבאיי סוטאוונטו. בקרבת האי בואה ויסטה מצויים האיונים אילהאו דה סאל ריי ואילהאו דו באלוארטה, ובקרבת האי סאל מצוי האיון אילהו ראבו דה ג'ונקו.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
אינפוסיס

אינפוסיס טכנולוגיות בע"מ (Infosys Technologies Ltd, סימול ) היא חברת שירותי טכנולוגיית מידע (IT) שנוסדה בפונה, הודו, בשנת 1981. שנתיים לאחר מכן עברה החברה לבנגלור, בירת קרנאטקה. נכון ל-2015 פעלה החברה מתשעה מרכזי פיתוח בהודו ו-30 משרדים נוספים ברחבי העולם, והיוותה את אחת מחברות ה-IT הגדולות בהודו ובעולם כולו עם למעלה מ-300,000 עובדים.

באוגוסט 2021 הגיע שווי השוק של החברה ל-97 מיליארד דולר.

==היסטוריה==
החברה נוסדה ב-2 ביולי 1981 תחת השם "Infosys Consultants Pvt Ltd", כאשר מייסד החברה נראינה מורטי, לווה 10,000 רופי מאשתו וחבר לשישה מעמיתיו במשרד שהקימו בביתו של נ.ס. רגאוואן במומבאי. בשנת 1987 גייסה החברה את הלקוח הזר הראשון שלה, "Data Basics Corporation" מארצות הברית.

בשנת 1999 הייתה אינפוסיס לחברה ההודית הראשונה שנסחרה בנאסד"ק ושנתיים לאחר מכן דורגה כ"מעסיק הטוב ביותר בהודו" על ידי העיתון "Business Today". בשנים 4–2003 זכתה החברה בפרס MAKE (Most Admired Knowledge Enterprises) והייתה החברה ההודית הראשונה לזכות באות הוקרה זה.

== פעילות בישראל ==
ב-2012 חתמה החברה על הסכם שיתוף פעולה במחקר ופיתוח עם המדען הראשי במשרד הכלכלה.  בפברואר 2015 ביצעה את הרכישה הראשונה שלה בישראל, כשרכשה את חברת התוכנה פאנאיה (Panaya) תמורת 230 מיליון דולר. על בסיסה פתחה אינפוסיס מרכז פיתוח בישראל.

==פעילות בקהילה==
בשנת 1996 הקימה החברה את "קרן אינפוסיס" שהחלה לפעול בקרנאטקה בתחומי בריאות הציבור, שיקום חברתי, חינוך, תרבות ופיתוח אזורי הספר. הקרן הרחיבה את פעולתה גם לטאמיל נאדו, אנדרה פרדש מהאראשטרה, אודישה ופנג'אב. אינפוסיס גם מפעילה מגוון תוכניות לשיתוף פעולה עם האקדמיה ותוכניות לבני נוער החושפות אותם לעולם ההיי-טק ומדעי המחשב בחופשת הקיץ.

החל מ-2002 מפעילה אינפוסיס בשיתוף בית הספר לעסקים וורטון באוניברסיטת פנסילבניה תוכנית המעניקה פרס לעסקים ואנשים אשר חוללו שינוי משמעותי בעולם המחשוב. בין מקבלי הפרס בעבר: סמסונג, אמזון, הבנק המלכותי של סקוטלנד ואחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות הודיות
קטגוריה:חברות הנסחרות בנאסד"ק
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 100 מיליארד דולר
ה"א השאלה

ה"א השאלה (גם: ה"א הַתֵּמַהּ), בדקדוק עברי, באה בראש מילת שאלה במשפט שאלה ומשמשת לציון שאלה או תמיהה. לרוב, מצטרפת ה"א השאלה לפועל או לשם עצם. 

השימוש בה"א השאלה אינו רווח בעברית מודרנית וכדי לשאול מסתפקים בשינוי הטון. במשלב גבוה אומרים "האם", "כלום" ו"וכי". עם זאת, השימוש נפוץ מאוד בעברית מקראית. דוגמאות: "השומר אחי אנוכי?" (); "העוד לכם אח?" (); "ההייתה זאת בימיכם?" (). ב־1930 כתב על כך הלשונאי יצחק אבינרי:

ניקודה היסודי של ה"א השאלה הוא בחטף פתח, למשל: "הֲראית איזה יופי?". לפני האותיות אהח"ע בלתי קמוצות ולפני שווא או חטף, ניקודהּ פתח, למשל: "הַעולים אתם?", "הַשְמעתם?". לפני אהח"ע קמוצות ובלתי מוטעמות, ניקודהּ סגול, למשל: "הֶהָיתה כזאת?".
<div style="text-align: center;">

{| class="wikitable" border="1"
! ניקוד יסודי
! לפני אהח"ע בלתי קמוצות או לפני שווא/חטף
! לפני אהח"ע קמוצות לא מוטעמות
|-
| הֲ
| הַ
| הֶ
|}
</div>

בניגוד לה"א הידיעה, ה"א השאלה לא גוררת אחריה דגש חזק. לכן, עיצורי בכ"פ הבאים אחריה צריכים להיהגות רפויים. למשל, בפסוק המקראי "הֲבֵן יַקִּיר לִי אֶפְרַיִם, אִם יֶלֶד שַׁעֲשֻׁעִים" (), אין מדובר בה"א הידיעה, ולכן אין להגות "הבּן" אלא "הבֿן". יש במקרא חריגים לכלל זה ("הַכְּצַעֲקָתָהּ").

בערבית, כמו בארמית, האות אל"ף משמשת בתפקידים אותם ממלאת בעברית האות ה"א. כך, למשל, היא משמשת במקום ה' השאלה. למשל, ב-"أَتَكْتُبُ بِٱلْعَرَبِيَّةؚ؟" (תעתיק: אַתַכְתֻבֻ בִאלְעַרַבִיַּה?) שתרגומו: "התכתוב בערבית?", ניתן להשתמש גם במילית هَلْ.

==ראו גם==
* אותיות השימוש
* ה"א הידיעה

==קישורים חיצוניים==

* , 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דקדוק עברי
קטגוריה:לשון המקרא
דריק ויבלי

דריק ג'ייסון ויבלי (באנגלית: Deryck Jason Whibley; נולד ב-21 במרץ 1980) הידוע גם כביזי D, הוא מוזיקאי ומפיק קנדי, הידוע כסולן, גיטריסט וכותב השירים בלהקת הפאנק רוק, סם 41. כמפיק, הוא אחד ממקימי ומנהלי חברת ההפקות "Bunk Rock Music".

==ביוגרפיה==
ויבלי נולד בסקרבורו, אונטריו, אך עיר מגוריו היא באג'אקס, אונטריו.

===סם 41===
ויבלי היה חבר במספר להקות לפני סם 41, עד שפגש את סטיב ג'וקס בתיכון. ויבלי וג'וקס הפכו לחברים טובים והקימו את להקת "Kaspir". בלהקה ויבלי היה הסולן, ג'וקס המתופף, מארק קוסטנזו היה הגיטריסט ומארק ספיקולוק ניגן בגיטרת בס. מאוחר יותר, חברי הלהקה העיפו את ספיקולוק בגלל שהיה מסתבך בצרות, וקוסטנזו עזב כדי להקים את להקת הפופ "Len". חברי הלהקה הנותרים הזמינו את דייב בקש לנגן בגיטרה ושינו את שמם לסם 41. 
ב-1999, הצטרף ג'ייסון מקאסלין כבסיסט קבוע של הלהקה, לאחר שהתחלפו הרבה בסיסטים במשך השנים. שירה הראשון של הלהקה נקרא "5-0 grind".

===קריירה מקצועית===
בנוסף לסם 41, פיתח ויבלי קריירה מקצועית בתעשיית המוזיקה כמפיק ומנהל. הוא היה חלק מ" Bunk Rock Music", חברת הפקות וניהול מוזיקה. ב"Bunk Rock" הוא הפיק חלק מהאלבומים של להקת "Treble Charger". באלבום הלהקה, " Detox", ביצע ויבלי קולות רקע. בנוסף הוא גם הפיק אלבומים ללהקת "No Warning". מאז שנפרד מהשותפות עם ג'רג נורי, מכר ויבלי את חלקו בחברה, בתחילת 2005.

במהלך ההפסקה שלקחה סם 41 ב-2005 ו-2006, השתתף ויבלי באלבומו של טומי לי, "Tommyland: The Ride", שם הוא ניגן גיטרה וביצע קולות רקע. בנוסף הוא השתתף באלבומו של איגי פופ, "A Million in Prizes: The Anthology".

כיום, ויבלי מפיק את המיני-אלבום של להקת " The Operation M.D.", בה חבר חברו ללהקה ג'ייסון מקאסלין. זהו פרויקט צד של מקאסלין, בנוסף לעבודתו בסם 41. בנוסף הפיק ויבלי את האלבום האחרון של סם 41, "Underclass Hero" שיצא ביולי 2007.
ב-2007, עבד ויבלי על אלבום הבכורה של להקה חדשה בשם "Permanent Me". בנוסף הוא היה מעורב ביצירת שני האלבומים האחרונים של אבריל לאבין, "The Best Damn Thing" ו"Goodbye Lullaby". הוא הפיק את האלבום, ניגן בו גיטרה ובס, ביצע קולות רקע והלחין מחדש את המוזיקה לשירי הרוק והפאנק רוק.
בפברואר 2022, הוציא ויבלי בשיתוף עם סימפל פלאן סינגל בשם "Ruin My Life".

חוץ מקריירה מוזיקלית, עובד ויבלי לעיתים כשחקן. בשנת 2005, הוא שיחק את הדמות המשנית טוני בסרט אהבה מלוכלכת, וסם 41 ביצעו הופעת אורח וניגנו את שיר הפסקול בסרט ספיידרמן. בנוסף הוא ביצע תפקיד אורח בהמלך היל.

==חייו האישיים==
ב-2003, יצא ויבלי עם פאריס הילטון.
בינואר 2004, החל ויבלי לצאת עם הזמרת הקנדית, אבריל לאבין. הם התארסו במהלך טיול בוונציה. הזוג נישא בטקס מסורתי ב-15 ביולי 2006 באחוזה פרטית במונטקיטו, קליפורניה. בסוף 2009, התגרשו השניים.

ב-30 באוגוסט 2015, נישא ויבלי לדוגמנית אריאנה קופר בלוס אנג'לס. ב-1 במרץ 2020, נולד בנם ליידון.

בשנת 2014, אושפז ויבלי עקב בעיות בכבד ובכליה עקב אלכוהוליזם ממנו סבל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרים קנדים
קטגוריה:אבריל לאבין
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1980
יוהאן תיילה

"סצנת מוזיקה ביתית" של יוהאן פורהאוט, 1674. נגן ה[[ויול משמאל הוא כנראה יוהאן תיילה]]
יוהאן תיילה (בגרמנית: Johann Theile; 29 ביולי 1646 – 24 ביוני 1724) היה מלחין גרמני בן תקופת הבארוק, נודע ביותר באופרה הדתית Der erschaffene, gefallene und aufgerichtete Mensch ("האדם שנברא, חטא ונשפט", הידועה גם בשם אדם וחוה), שבוצעה לראשונה בהמבורג ב-2 בינואר 1678.

==ביוגרפיה==
אחרי סיום לימודי המשפטים בלייפציג ובהאלה, למד הלחנה בווייסנפלס אצל היינריך שיץ; תיילה היה בין תלמידיו האחרונים של שיץ.

בשנים 1673 עד 1675 התמנה למשרת הממונה על המוזיקה (קפלמייסטר) בחצר הדוכס כריסטיאן אלברכט משלזוויג-הולשטיין-גוטורף. כעבור שנה עבר למשרה דומה בוולפנביטל, כמחליפו של יוהאן רוזנמילר. בהמשך עבד בנאומבורג, שוב כקפלמייסטר, עבר לברלין - כמורה החצר למוזיקה - ומשם אל ליבק ושטטין, שוב כמורה החצר, שם גם חיבר את יצירותיו המוזיקליות. בליבק חיבר בשנת 1673 את הפסיון על פי מתי.

בשנת 1694 חזר לעיר הולדתו כיועץ הדוכס של צייץ, ונשאר שם עד מותו בשנת 1724.

תיילה חיבר זינגשפיל, אופרות, מיסות, מזמורי תהילים אריות וקאנצונטות וכן סונאטות ומוטטים. הצגת האופרה שלו "אדם וחוה" חנכה את תיאטרון הגנסמארקט בהמבורג, בית האופרה הראשון בגרמניה שלא היה בחצר אצולה כי אם פתוח לקהל. תיילה היה גם תאורטיקאי ופדגוג מוזיקה ופרסם חיבורים, בעיקר בתחום הקונטרפונקט. על פי יוהאן מאתזון ראה תיילה בדיטריך בוקסטהודה (שהיה מבוגר ממנו בתשע שנים, אך נפטר זמן רב לפניו) את תלמידו החשוב ביותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:נגני עוגב גרמנים
קטגוריה:תאורטיקאי מוזיקה
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1646
קטגוריה:נפטרים ב-1724
אקס ליבריס

[[אקס ליבריס של דוד וולפסון (1913) בעיצוב הרמן שטרוק]]
1=[...] not that imparted knowledge / doth diminish learning's store [..]}}{{ש}}אקס ליבריס מספר כימיה (לונדון, 1741) ובו הודעה בחרוזים הקוראת למוצא הישר להחזיר את הספר לבעליו
אקס ליבריס (מלטינית: ex-librīs, מילולית: "מספריו של...") היא תווית נייר מודפסת ומאוירת המודבקת בספר, או חותמת המוטבעת בספר, לרוב על גבי החלק הפנימי של העטיפה, על מנת לציין מיהו בעליו של הספר.

תוויות אקס ליבריס עשויות לשאת על גביהן שם, מוטו, שלט אצולה ורכיבי הרלדיקה אחרים (כגון ציצה, סיכה) או כל מאפיין אחר המקושר אל בעלי הספר או שבעל הספר הנחה את האמן או המעצב לכלול באקס ליבריס שלו.

==היסטוריה==
אקס ליבריס מסביבות [[1480, של ספרים שנמסרו למנזר בבוקסהיים]]

אקס ליבריס התפתחו מרישומי בעלות בכתב יד שהיו נהוגים בספרים באירופה בימי הביניים. התוויות המודפסות המוקדמות ביותר הידועות הן מהמאה ה-15, מגרמניה. דוגמה מפורסמת היא אקס ליבריס של הספרים שנמסרו למנזר בעיר בוקסהיים (Buxheim) בגרמניה על ידי אחד הנזירים - הילדברנד ברנדנבורג מביבראך, בסביבות שנת 1480 - השנה שונתה על גבי התווית בהתאם לתאריך המתנה. אקס ליבריס זה הוא חיתוך עץ צבוע בעבודת יד המתאר מלאך נושא שלט אצולה.

האקס ליבריס המוקדם ביותר המוכר מצרפת הוא של ז'אן ברטו דה לה טור-בלאנש, משנת 1529.
בהולנד המוקדם ביותר הוא של אנה ון דר אה מ-1597, באיטליה - משנת 1622 ובארצות הברית - האקס ליבריס של ג'ון ויליאמס מ-1679.

בגרמניה הוכנו אקס ליבריס על ידי אמנים מהשורה הראשונה. אלברכט דירר הכין לפחות שישה תחריטים בין 1503 ל-1516 וסיפק עיצובים לכמה נוספים. אקס ליבריס הוכנו גם על ידי לוקאס קראנאך האב והנס הולביין ועל ידי אמני הפורמט הקטן, ביניהם: האחים בהאם, וירגיל זוליס, מתיאס צונדט, יוסט אמאן, זאלדורפר, גאורג הופשמאן.

==תווי ספר עבריים==

הדפסת אקס ליבריס הייתה נפוצה בקרב היהודים החל מהמאה ה-19. גדולי האמנים היהודים נרתמו לאיורים של אקס ליבריס, וידועים אקס ליבריס שאוירו בידי אפרים משה ליליין, הרמן שטרוק, ארתור שיק ואמנים רבים אחרים.
== ראו גם==
* דגל מדפיסים

==לקריאה נוספת==
* Philip Goodman, Illustrated Essays on Jewish Bookplates, New York, Ktav Pub. House, 1971
*א[ברהם] מ[איר] הברמן, תווי ספר יהודיים (אכס ליבריס), צפת: המוזיאון לאמנות הדפוס; תל אביב: מסדה, תשל"ב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090129111637/http://www.hachalon.com/?page_id=62 אקסליבריס ישראלי]
*
* 
* 
* [https://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=7&t=62620 אשכול תוי ספר (אקס ליבריס)] בפורום אוצר החכמה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספר
קטגוריה:עיצוב גרפי
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
שבעת הספרים של דיאנה

שבעת הספרים של דיאנה (בספרדית: Los siete libros de la Diana) היא יצירתו העיקרית של הסופר הספרדי חורחה דה מונטמיור שנתפרסמה בשנת 1559.

זהו רומן רועים שעלילתו הפסטורלית קטועה על ידי הרהורים ממושכים, והשתלשלות המאורעות בו איטית היא, אבל תוכן הרומן טפל לעומת הנאומים הנמלצים וזמירות האהובים שנשזרו לתוכו. חשיבותו רבה מבחינת תיאורי הנוף היפים שבו – ההרים, היערות, האחו, המעיינות והבארות, ומבחינת הניתוח הרגשי של הדמויות, קלילות החרוזים וסגנון הפרוזה הרך.
== עלילה ==
הרועה דיאנה שבתה את לבם של שני רועים, אך רק אחד מהם היא אוהבת. בהיעדרו של בחיר ליבה משיאים אותה לעלם אחר בן הכפר. שני הרועים מקבלים את הידיעה הקודרת ביגון וייאוש, ובמר נפשם הם גומרים אומר להתרחק משם. בדרך הם נשבים בידי פראים ולמזלם הטוב מצילה אותם עלמה יפה. וכך הם מתגלגלים למזימות מרושעות ושלל הרפתקאות, להתעוררות האהבה ומפח נפש. לבסוף מתיישבים הדברים יפה והכול בא על מקומו בשלום.

רומן זה זכה להצלחה רבה, תורגם מיד לשפות שונות, וממנו שאבו את השראתן יצירות דומות בספרד ובארצות אחרות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרות ספרדית
מריו בוטה

מריו בוטה (באיטלקית: Mario Botta; נולד ב-1 באפריל 1943) הוא אדריכל שווייצרי בולט.

==ביוגרפיה==
מריו בוטה נולד בקנטון טיצ'ינו דובר האיטלקית בשווייץ.

בוטה שלא הסתדר בבית הספר פרש ממנו כבר בגיל 15 והתחיל לעבוד כשוליה ב "קרלוני וקמניש" בעיר לוגאנו. במשרד זה החלה להתפתח אהבתו הגדולה לעיצוב ושלוש שנים מאוחר יותר הוא כבר התמנה למנהל פרויקט תכנון ראשון בבניית קומפלקס חדש. בין השנים 1961–1964 עזב את המשרד ועובד ללמוד במילאנו כתלמיד אקסטרני. לאחר סיום הלימודים במילאנו עבר לוונציה ונשאר ללמוד שם ב עד 1969. הוא למד אצל שלושה אדריכלים גדולים בתקופה, לה קורבוזיה, לואי קאהן וקרלו סקרפה אשר את ההשפעות שלהם ניתן לראות בעבודותיו.

ב-1969 הצטרף ללואי קאהן בתכנון ובניית בית הקונגרס בוונציה וב-1970 פתח משרד עצמאי בלוגאנו.

==עבודותיו==
בוטה מרבה להשתמש בעבודותיו בלבנים, בדרך כלל עשויות בטון בצבעים משתנים. בהשפעת האדריכלים מהם למד, בנייניו מתאפיינים בסדר ובגאומטריה פשוטה של קווים אורתוגונליים ושימוש זהיר באלמנטים גליליים. הוא מרבה ליצור פתחים גדולים הנגרעים מתוך מסת הבניין במקום חלונות רגילים ומשתמש בהם למיסגור הנוף הנראה מהם. השפעות לה קורבוזיה וקאן ניכרות גם בשימוש באור במבנה, בבטון חשוף ובארגון המבנה תוך הדגשה של איכויות מעשה ידי האדם בדיאלוג קונטרסטי עם הטבע וסביבתו.

בישראל תכנן בוטה את בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה במרכז קמפוס אוניברסיטת תל אביב ברמת אביב. הבניין מורכב משני אולמות להם ניתן ביטוי בעיצובו החיצוני של הבניין. למרות העיצוב הדומה בחזית הבניין, נועד האולם המזרחי לבית כנסת ובו ריהוט אותו עיצב בוטה בעצמו, ובחלק המערבי אולם רב-תכליתי. הבניין חריג בנוף הודות לצורתו ולחומריותו. בהמשך היה בוטה מעורב גם בעיצוב "תיבת נוח" שהוקמה בגן החיות התנ"כי בירושלים ונחנכה ב-2011.

משרדו של בוטה פעיל עד היום והוא גם מלמד מעת לעת בבתי ספר לאדריכלות.

== גלריה ==
<gallery>
San_Francisco_Museum_of_Modern_Art.jpg|המוזיאון לאמנות מודרנית בסן פרנסיסקו
Cymbalista2 Synagogue.jpg|בית הכנסת והמרכז למורשת היהדות ע"ש צימבליסטה באוניברסיטת תל אביב
Harting Minden.jpg|בניין בנורדריין-וסטפאליה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2024/08/01/%d7%a1%d7%99%d7%91%d7%95%d7%91-%d7%91%d7%9b%d7%a0%d7%a1%d7%99%d7%99%d7%94-%d7%94%d7%9e%d7%91%d7%95%d7%93%d7%93%d7%aa-%d7%a9%d7%aa%d7%9b%d7%a0%d7%9f-%d7%9e%d7%a8%d7%99%d7%95-%d7%91%d7%95%d7%98%d7%94/ סיבוב בכנסייה המבודדת שתכנן מריו בוטה במרומי האלפים השווייצרים], באתר 'חלון אחורי', 1 באוגוסט 2024
* מיכאל יעקובסון: [https://www.davar1.co.il/452024/ "זה בית כנסת? קשה לנחש"], באתר דבר, 22 בספטמבר 2022.

קטגוריה:אדריכלים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1943
יוהאן מאתזון

יוהאן מאתזון (בגרמנית: Johann Mattheson לרוב מופיע כ-Johannes) (28 בספטמבר 1681 – 17 באפריל 1764) היה מלחין, סופר, מילונאי, דיפלומט ותאורטיקאי מוזיקה גרמני.

==ביוגרפיה וקריירה==

מאתזון נולד ומת בהמבורג. היה ידיד קרוב של הנדל, אף כי כמעט והרג אותו בריב פתאומי, במהלך הצגת האופרה "קלאופטרה" של מאתזון בשנת 1704. הנדל ניצל רק הודות לכפתור גדול, שהיטה הצידה את חרבו של מאתזון. השניים התפייסו לאחר מעשה.

מאתזון, בנו של גובה מס אמיד, קיבל חינוך ליברלי רחב-יריעה ולצד הכשרה מוזיקלית כללית, למד נגינה בכלי מקלדת ובכינור, הלחנה ושירה. בגיל תשע כבר שר וניגן בעוגב בכנסייה והיה חבר במקהלת האופרה של המבורג. הופעת הסולו הראשונה שלו הייתה עם האופרה של המבורג בשנת 1696. תחילה שר תפקידי נשים ואחר, כשקולו התחלף, המשיך להופיע באופרה בתפקידי טנור, ניצח על חזרות וחיבר אופרות בעצמו. הוא כיהן כמנצח מקהלה בקתדרלה משנת 1718 עד שחירשות גוברת הביאה לפרישתו מן התפקיד.

במקצועו היה מאתזון דיפלומט, וזה היה עיסוקו העיקרי משנת 1706. מאתזון למד אנגלית בבית הספר ודיבר בה באופן שוטף. הוא היה מחנכו של בן השגריר האנגלי, סר ג'ון ויץ', ובהמשך היה למזכירו של השגריר. במסגרת תפקידו ייצג את השגריר בשליחויות דיפלומטיות מחוץ לגרמניה. היה מעורה בחיי המוזיקה של לונדון ואף מיודד עם מספר מלחינים אנגליים בהם הנדל וויליאם בבל. בשנת 1709 נשא אישה אנגליה.

==כתיבתו התאורטית==

מאתזון מפורסם בעיקר כתאורטיקאי מוזיקה. כתביו בנושאים של ביצועי מוזיקה, סגנון תיאטרלי והרמוניה של הבארוק הגרמני הם היסודיים והמעמיקים ביותר. נוסף לכתבים מקוריים - בייחוד בנושא הקשר בין שיטות לימוד של רטוריקה ומוזיקה - אסף וערך את רוב הרעיונות שנודעו בזמנו. חיבורו הידוע ביותר כיום יצא לאור בצורת ספר עב-כרס הוא Der vollkommene Capellmeister (דר פולקומנה קאפלמייסטר, בתמונה משמאל). הספר סוקר בצורה מעמיקה את יסודות המוזיקה אשר על המושא הכותרת, "המנהל המוזיקלי המושלם", לשלוט בהם ולהכירם. יש לציין שמאתזון היה אדם דעתן וגם חיבורו עוסק בהשקפת עולמו המוזיקלית האישית ועל כן יש להתייחס לתוכן הדברים בהתאם.
Der vollkommene Capellmeister

==כתיבתו המוזיקלית==

עיקר תפוקתו היוצרת הייתה ווקאלית וכללה שמונה אופרות ומספר רב של אורטוריות וקנטטות. כמו כן כתב סונאטות ומוזיקה לכלי מקלדת, כולל יצירות שתכליתן הוראת נגינה בכלי מקלדת. כל המוזיקה שלו, פרט לאופרה אחת, אורטוריה אחת וכמה קבצים של מוזיקה אינסטרומנטלית, נעלמה במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הושבה להמבורג על ידי ירוואן (ארמניה) בשנת 1998. במכלול הזה ארבע אופרות ורוב האורטוריות. כתבי היד נמצאים כיום בספרייה הממלכתית והאוניברסיטאית של המבורג, לשעבר הספרייה העירונית של המבורג.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* "Johann Mattheson", "Rhetoric and music" from The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era. New York, W.W. Norton & Co., 1947. 
</div>
* יוהאן מאתזון, "מוזיקה ורתוריקה" מתוך מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון.
* מנפרד בוקופצר, "מוזיקה בתקופת הבארוק", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1947.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחיני אופרה גרמנים
קטגוריה:לקויי שמיעה
קטגוריה:נכים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1681
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1764
דוכוס הורנט

צילום כתב היד "דוכוס הורנט"
דוכוס הורנט (Dukus Horant) הוא שיר עלילה מן המאה ה-14 שחובר בגרמניה על ידי יהודים.

כתב היד המצוי כיום בקיימברידג' נתגלה בגניזת קהיר, ורשום באותיות עבריות באחת הצורות של גרמנית עילית תיכונה, שממנה התפתחה שפת יידיש של ימינו. השיר מעורר עניין רב בקרב חוקרי הלשון והספרות הגרמנית, כיוון שנשתמר בו נוסח קדום של שירה אפית הקרובה לאפוס הגרמני קודרון. לסיפור זה על הורנט לא נשמר זכר במקורו הגרמני, אלא רק בטקסט שבכתב היד היהודי, והוא אפוא שריד יחיד של שירה גרמנית שאבדה.

העשייה היהודית בטקסט גרמני זה מוגבלת להעתקתו לאותיות עבריות, תוך החלפה של מושגים נוצריים בכינויים ובמונחים המקובלים על היהודים. הסברה כי אין זו יצירה יהודית, אלא העתקה בכתב או בעל פה של יצירה נוצרית, נתמכת בגלל הכנסתם של שינויים מינימליים בתחום אחד בלבד: בדברים שנראו למעתיק פסולים מן הבחינה היהודית. אין הוכחה משכנעת יותר לכך מאשר בחוסר העקביות שנקט המעתיק: בעוד שבאחת השורות מכונה הכנסייה בשם הגנאי הרגיל בפי היהודים "צו דער תיפלה", הרי כעבור כמה שורות היא מכונה "צו דער קירכן"; שני הכינויים מתייחסים למילה הגרמנית Kirche. לפיכך מתברר כי במקרה הראשון הבחין בה המעתיק והחליפה בכינוי הגנאי, אך במקרה השני לא שם לב אליה, וכך נשתמר הנוסח המקורי בעל המטען הנוצרי.

==ראו גם==
*בבא-בוך

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*L. Fuks, The Oldest Known Literary Documents of Yiddish Literature (c. 1382), Leiden: Brill, 1957. 
*P.F.Ganz, F. Norman and W. Schwarz (ed.), Dukus Horant (Altdeutsche Textbibliothek, Ergänzungsreihe 2), Tübingen: Niemeyer 1964. 
</div>

==קישורים חיצוניים==
*[https://cudl.lib.cam.ac.uk/view/MS-TS-00010-K-00022/41 צילום כתב היד]
*[http://www.hs-augsburg.de/~harsch/germanica/Chronologie/14Jh/Dukus/duk_hora.html טרנסקריפציה] (תעתיק הגאים)
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:ספרות ימי הביניים
קטגוריה:ספרות יהודית של ימי הביניים
קטגוריה:כתבי יד עבריים
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:גניזת קהיר
בולגריה הישנה

פיזור הבולגרים במהלך המאה ה-6 וה-7
בולגריה הישנה הידועה גם כ"אונוגוריה" או "האימפריה הבולגרית-אונוגורית", הייתה ישות מדינית שנוצרה מאיחוד השבטים הבולגרים על ידי המנהיג קובראט.

שבטים של בולגרים חיו בתחילת המאה ה-7 באזור שמצפון להרי הקווקז, בערבה שבין הדניסטר ובין הוולגה התחתונה.

קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת דולו. בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך והוטבל לנצרות. בתקופה זו הוא התחבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס וקיבל את התואר פטריקיוס.

קובראט שב מביזנטיון לטריטוריות המיושבות בשבטי הבולגרים, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד ויצר בכך את המדינה שכונתה על ידי היוונים בולגריה הישנה (כדי להבדילה מהבולגריות האחרות). בירתו של קונראט הייתה כנראה בעיר פאנאגוריה, בחצי האי טאמאן. בסביבות שנת 660 הוביל את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה של הוולגה, אך בנו הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה.
הבולגרים שנשארו בבולגריה הישנה תחת שלטון בתבאיאן כונו "בולגרים שחורים". אחרי מותו של בתבאיאן הממלכה הכוזרית הכלילה את הטריטוריות של בולגריה הישנה לתוך גבולותיה. משערים שהבלקרים (שיבוש של ה"בולגרים") החיים ברפובליקה קברדינו-בלקריה, הם צאצאי הבולגרים השחורים.

== קישורים חיצוניים ==

* http://www.protobulgarians.com/ y]
* [http://www.tertullian.org/fathers/nikiu2_chronicle.htm John of Nikiu Chronicles] 47
* [http://www.kroraina.com/p_bulgar/p_bulg5.htm Old Great Bulgaria - facts and sources-hebrew, greek and latin]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: ימי הביניים
קטגוריה:מדינות לשעבר באירופה
קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: ימי הביניים
ארז אבני

ארז אבני (נולד ב-1 בספטמבר 1975) הוא צייר ישראלי, המצייר בעיקר ציורי שמן.

==ביוגרפיה==
אבני החל לצייר בגיל 21, לאחר שחזר מטיול במזרח הרחוק. לאחר כארבע שנות ציור עצמאי, המשיך לשנת לימודים בבצלאל. 

כסייף בעברו ואוטודידקט, בחן אבני את התנועה ועסק בתחום זה בציוריו. אבני הוא לקוי שמיעה מילדותו, ומשתמש בעבודתו בראייה ובתקשורת ויזואלית באופן מוגבר מהרגיל. ציוריו עשירים בצבע ובתנועה. בציוריו מבטא אבני סיפורים ורגשות, ולעיתים מביע ביקורת על החברה, ב-2013 יצר וכתב את הסדרה "פרופיל 64".

== תערוכות ==
* 2001 - "קשרים", תערוכה קבוצתית, הסדנה לאמנות, יבנה
* 2002 - "ציורים מאי-פה", תערוכת יחיד, גלריה הוראס ריכטר, יפו
* 2003 - "פסטיבל הארץ", פסטיבל אמנות "הארץ", תל אביב
* 2004 - "הסימפוניה האנושית", תערוכת יחיד, גלריה הוראס ריכטר, יפו
* 2004 - "Cummunication", תערוכת יחיד, "קורדליה", יפו

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:כבדי שמיעה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
סילבר סיטי (ניו מקסיקו)

סילבר סיטי (באנגלית: Silver City) היא עיירה במחוז גראנט, ניו מקסיקו, שבארצות הברית. אוכלוסיית העיירה עומדת על 10,273 תושבים, נכון ל-2012. העיירה היא ביתה של אוניברסיטת ניו מקסיקו.

==היסטוריה==
האתר של סילבר סיטי נודע במקור כ"לה סיינגה דה סן ויסנטה" (מספרדית: הביצה של ויסנטה הקדוש), ולפני ההתיישבות האנגלית העמק שימש כאתר התיישבות של שבטי האפאצ'ים. אולם עם בואו של גל של מחפשי זהב בשנות השישים של המאה ה-19, צורת העמק השתנתה במהרה.

סילבר סיטי נוסדה בקיץ 1870, זמן קצר לאחר גילוי מצבורי כסף בידי קפטן ג'ון מ. בולארד במישור כלוריד, הנמצא על גבעה מערבית לחוותו של קפטן בולארד ואחיו ג'יימס. בעקבות גילוי מצבורי הכסף, ייסד קפטן בולארד את הרחובות של עיר הכסף החדשה (סילבר סיטי) בשטחי חוותו, ועיר אוהלים התעוררה במהירות לחיים. למרות קצב ההתפתחות המהיר של סילבר סיטי, לעומת ערים אחרות, קפטן בולארד עצמו לא זכה אפילו לראות את תחילתו של יישוב הקבע, מפני שהוא נהרג בעימות עם פושטים משבטי האפאצ'י פחות משנה לאחר מכן, ב-23 בפברואר 1871. 

העיירה נודעה כנקודת התחלה למסעות של ציידי אוצרות רבים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ניו מקסיקו: עיירות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1878
רפובליקניזם

רפובליקניזם היא אידאולוגיה לפיה השלטון הראוי במדינה הוא רפובליקה. צורת שלטון זו שמה דגש על חירות האדם, שלטון העם, והסגולה האזרחית (civic virtue). רפובליקניזם עומד בניגוד לאריסטוקרטיה ודיקטטורה. במובן הרחב יותר, אידאולוגיה זו מתייחסת למערכת פוליטית המגנה על חירות האדם, בפרט על ידי הכללה של שלטון החוק אשר לא מאפשר לשליטים להתעלם ממנו.
רבות נכתב על מהם הנושאים והערכים אשר נחוצים מצד האזרחים כדי שהרפובליקה תשרוד ותשגשג – הדגש הוא תמיד על כך שעל הציבור הרחב להיות שותף, להפגין סגולה אזרחית, והתנגדות לשחיתות. 

בעוד שהרפובליקניזם מנוגד למונרכיה בה המלך הוא בעל עוצמה, קיימת טענה כי אידאולוגיה זו תואמת עם מונרכיה חוקתית בו תפקיד המונרך הוא סמלי בלבד (כגון בריטניה ויפן).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אידאולוגיות
בטבאיאן

החאן בָּטְבַּאיָאן (בבולגרית: Батбаян; 640 משוער – 690), היה מנהיג שבטי בקרב הבולגרים (עם טורקי), שליט בולגריה הישנה ובנו בכורו של קובראט מייסדה של בולגריה הישנה ובולגריה של הוולגה. קובראט היה אחיהם של הנסיך אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, קובר, קוטראג ואלצק ומוצאו מ שושלת דולו שמקורה בחבל גאנסו שבסין.

ב-665 הלך לעולמו קובראט מייסד בולגריה הישנה ובולגריה שעל הוולגה ובטבאיאן הבכור הפך לראש השבט המרכזי ומנהיג בולגריה הישנה. תחום שלטונו השתרע מפולטבה דרך השטחים צפונית לים השחור ועד ים אזוב. כשעלה לשלטון כבר היה נתונה הישות הבולגרית תחת פלישה מסיבית של שבטי כוזרים. בטבאיאן מתועד לראשונה ב-668 כאשר במהלך מלחמות שבטיות עם הכוזרים נאלץ לסגת לאזור חצי האי קרים. הכוזרים תקפו והשתלטו על השטח שבין הנהר דון לבין הרי אורל. בטבאיאן הובס ובהתאם להסכם השלום שנחתם עם הכגן הכוזרי קאבאן נלקחו בטבאיאן ואחותו חוּבָּה בשבי. לפי חלק מהמקורות הורשה בטבאיאן לשלוט על חלק מממלכתו המקורית תחת התואר אלטבר והיה וסל כוזרי. מ-671 פסק התיעוד הישיר לגבי בטבאיאן. לפי מקורות משניים מעריכים כי הלך לעולמו ב-690.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שליטי הבולגרים (עם טורקי)
קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:נפטרים ב-690
חצי האי טאמאן

חצי האי טאמאן נמצא ברוסיה ומפריד בין ים אזוב מצפון ובין הים השחור מדרום. ממערב לחצי האי טאמאן נמצא מצר קרץ', המפריד בינו ובין חצי האי קרים ומחבר בין הים השחור ובין ים אזוב.
== גאוגרפיה ==
חצי האי טאמאן שוכן בדרום-מערב רוסיה, מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא שייך לנפת טמריוק במחוז קרסנודאר. 
מפת אזור חצי האי טאמאן
באלף הראשון לפני הספירה ישבו באי בני שבט הסינדי (Sindi), שהיו ממוצא סקיתי. הם קברו את מתיהם בקורגנים, לעיתים ביחד עם סוסיהם.
בתקופה העתיקה התיישבו בחצי האי טאמאן יוונים שהקימו את המושבות פאנאגוריה וחרמאנוסה . בתקופה הקלאסית של ההיסטוריה היוונית חצי האי טאמאן היה חלק מבוספורוס הקימרית. בין המתיישבים במקום היו סרמטים, יוונים ויהודים. במאה הרביעית נפל האזור לידי ההונים ומאוחר יותר הייתה פאנאגוריה בירת בולגריה הישנה. 

לאחר כיבוש המקום על ידי הממלכה הכוזרית היה חצי האי לחלק מהמדינה הכוזרית היהודית. הכוזרים בנו את המצודה טמוטאראכאן שכונתה על ידי הערבים בשם סאמקרץ' היהודית, שם שרימז על זהות תושביה. 

משנת 980 שלטה במקום רוס של קייב והנסיכות הרוסית של טמוטאראכאן ומשנת 1100 עבר השלטון לידי הקיפצ'קים. במקום שלטו גם המונגולים ובתקופת מסעי הצלב, בשנת 1239, הפך לחלק מהטריטוריה של רפובליקת ג'נובה.

החל משנת 1419 נוהל המקום על ידי משפחה יהודית מג'נובה, כשמייסד השושלת היה שמעון גיזולפי, שבא מג'נובה והתחתן עם הנסיכה המקומית ביחחנים. ב-1483 נכלל חצי האי טאמאן בחאנות קרים ומ-1783 באימפריה העות'מאנית. ב-1791, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית, עבר חצי-האי לשליטת האימפריה הרוסית. בשנת 1792, בהוראתה של הקיסרית יקטרינה הגדולה התיישבו באזור קוזאקים אוקראינים.

בשנת 2019 החלה תנועה בגשר קרים שמקשר את האזור עם חצי האי קרים שהחל משנת 2014 עבר לשליטה רוסית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רוסיה: חצאי איים
קטגוריה:הים השחור
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנודאר: גאוגרפיה
פטר קורנליוס

קרל אוגוסט פטר קורנליוס (בגרמנית: Carl August Peter Cornelius; 24 בדצמבר 1824 – 26 באוקטובר 1874) היה מלחין, חוקר מוזיקה, משורר ומתרגם גרמני. הוא נולד ומת במיינץ.

== ביוגרפיה ==
קורנליוס ניגן בכינור וחיבר לידר מגיל צעיר. בשנת 1841 החל ללמוד הלחנה אצל היינריך אסר. בין השנים 1844 ל-1852 התגורר בברלין, אצל דודו, הצייר פטר פון קורנליוס ובתקופה זו פגש דמויות ידועות-שם כמו אלכסנדר פון הומבולדט, האחים גרים, פרידריך ריקרט ופליקס מנדלסון. במהלך שנותיו האחרונות בברלין, כתב קורנליוס ביקורת מוזיקה לכמה כתבי עת ברלינאים חשובים וקשר ידידות עם יוזף פון אייכנדורף, פאול הייזה והנס פון בילוב.

יצירותיו הראשונות הבשלות של קורנליוס (כולל האופרה "הספר מבגדד") חוברו בעת שהייתו הקצרה בויימאר (1852-1858). מקום מגוריו הבא היה בווינה, שם נשאר חמש שנים. בווינה החלו קשרי הידידות של קורנליוס עם ריכרד וגנר. לבקשת וגנר עבר קורנליוס למינכן בשנת 1864 ושם נשא לבסוף אישה והוליד ארבעה ילדים. 

על אף ידידותו עם וגנר ועם פרנץ ליסט, קשריו עם אסכולת ההלחנה הגרמנית החדשה, כפי שכונתה, לא התנהלו על מי מנוחות. הוא לא נוכח בהצגת הבכורה של טריסטן ואיזולדה עם פון בילוב ווגנר, וכתירוץ להיעדרו השתמש בבכורה של האופרה שלו עצמו, "אל סיד". המיזם האופראי השלישי והאחרון שלו, "גונלד", המבוסס על האדות (קובצי שירים ואגדות איסלנדיים) הנורדיות, נשאר לא גמור בגלל מותו (מסוכרת).

==יצירות==

מכלול יצירותיו של קורנליוס קטן יחסית ומקיף בעיקר לידר (בסביבות 100), דואטים (23) ויצירות כוראליות (רבות, למקהלת גברים). רבות מן היצירות הווקאליות הללו (וכל שלוש האופרות שלו) נכתבו לטקסטים של קורנליוס עצמו. כמו כן כתב מספר קטן של יצירות לפסנתר סולו, ביניהן סונאטה לפסנתר (1848).

===אופרות===
* "הספר מבגדד" - אופרה קומית בשתי מערכות, שחוברה בשנים 1855-1858 (בכורה בוויימאר, 15 בדצמבר 1858)
* "אל סיד" (Der Cid) דרמה לירית בשלוש מערכות, חוברה ב-1860-1865 (בכורה בוויימאר, 21 במאי 1865)
* "גונלד" (Gunlöd) אופרה בשלוש מערכות, חוברה בשנים 1866-1874, לא הושלמה
::השלמה של קרל הופבאואר - 1879 (בכורה בוויימאר,6 במאי 1891)
::השלמה של ולדמר פון באוזנן - 1906 (בכורה בקלן, 15 בדצמבר 1906)

===מוזיקה קאמרית===
* מבוא, אנדנטה ופולונז אופוס 1 (אבוב ופסנתר, 1840)
* 3 סונאטות לכינור אופוס 2:
::סונאטה לכינור מס' 1 בדו מז'ור (1840)
::סונאטה לכינור מס' 2 במי במול מז'ור (1844)
::סונאטה לכינור מס' 3 במי מז'ור (1846)
* 4 רביעיות מיתרים:
::רביעיית מיתרים מס' 1 בלה במול מז'ור (1841)
::רביעיית מיתרים מס' 2 בדו מז'ור (1841)
::רביעיית מיתרים מס' 3 בסול מז'ור (1842)
::רביעיית מיתרים מס' 4 ברה מז'ור (1842)

===יצירות כוראליות חשובות===
* מיסה נסיונית על קנטוס פירמוס במודוס דורי - ארבעה קולות (סופרן, אלט, טנור, בס) ועוגב (1852)
* 3 שירים למקהלה, אופוס 11 (1871, לטקסטים של היינריך היינה ופרידריך ריקרט)
::"המוות, זה הלילה הקריר" - סופרן, אלט, טנור, בס, סופרן, אלט, טנור, בס (היינה)
::"על רוח הסערה" - סופרן, אלט, טנור, בס, סופרן אלט, טנור בס (ריקרט)
::"נעורים, שיכרון ואהבה" - סופרן, סופרן, אלט, טנור, טנור, בס (ריקרט)
* 3 מקהלות גברים, אופוס 12 (1872-73):
::"החייל הזקן" - 6 טנורים, 3 בסים (טקסט של יוזף פרייהר פון אייכנדורף)
::"שיר הפרש" - טנור, טנור, בס, בס, טנור, טנור, בס, בס (אייכנדורף)
::"השבועה הגרמנית" - טנור, טנור, בס, בס (קורנליוס)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:מיינץ: אישים
קטגוריה:ילידי 1824
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1874
יהושע קניאל

יהושע קָניאל (20 באוגוסט 1939 – כ"ח בסיוון תשנ"ח, 1998) היה פרופסור להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן.

==חייו ופועלו האקדמי==

קניאל נולד בלובלין שבפולין ערב הפלישה לפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה. מזמן גירוש יהודי פולין בשנת 1942 הוסתר במשך שלוש שנים על ידי פולני בעיירה ושם שהה עד לשחרור פולין. עלה לישראל בשנת 1949, וגדל בבני ברק. למד בישיבת היישוב החדש ואחר כך בישיבת פוניבז' בבני ברק. שירת בחיל המודיעין והשתחרר בדרגת רב-סרן.

בשנות השישים החל ללמוד תולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. הגיש את עבודת המאסטר בשנת 1970 בנושא: "היחסים בין הספרדים והאשכנזים ביישוב הישן בירושלים: מהתיישבות תלמידי הגר"א עד שנות ה-80 של המאה ה-19". מדריכו היה פרופ' נתנאל קצבורג. שימש בין השנים 1970 עד 1977 כאסיסטנט במחלקה. ב-1978 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו; נושא הדיסרטציה היה "היחסים בין היישוב הישן ליישוב החדש בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה והשנייה". העבודה יצאה לאור בספר בהוצאת יד בן צבי ואף זיכתה אותו בפרס.

בין השנים תשמ"ט עד תשנ"א כיהן כראש המחלקה לתולדות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן. מחקרו התמקד ביחסים בין העדות היהודיות ביישוב הישן בארץ ישראל בכל המאה ה-19, באופן שילובה של ההגירה הציונית בראשיתה ובאינטראקציה בין היישוב הישן ליישוב החדש. שימש כמנהל המכון לחקר הציונות הדתית בשנים תשנ"ד עד תשנ"ה.

==ספרים שכתב==
* במעבר: היהודים בארץ-ישראל במאה הי"ט בין ישן לחדש ובין יישוב ארץ הקודש לבין ציונות: מבחר מאמרים / יהושע קניאל. ירושלים: יד בן-צבי, תש"ס-2000.
* המשך ותמורה: היישוב הישן והיישוב החדש בתקופת העלייה הראשונה והשנייה / יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ב

==ספרים שערך==
* ישראל עם ארץ ומדינה/ עורך ראשי: אביגדור שנאן, עורכים: אהרן אופנהיימר, אברהם גרוסמן, יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי תשנ"ח-1998
* העלייה השנייה/ העורכים: ישראל ברטל, זאב צחור, יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשנ"ח-1997.
* אליעזר בן-יהודה בבית האסורים: חנוכה תרנ"ד/1893: איגרות/ ערך, הוסיף מבוא והערות: יהושע קניאל. ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ד-1983.
* משפט היישוב החדש בארץ ישראל/ אברהם שמואל הירשברג; פתח דבר: יהושע קניאל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשל"ט-1979.
* ותיקין: מחקרים בתולדות היישוב: לזכרו של ר' יוסף יצחק ריבלין – עשור לפטירתו: תשכ"ג–תשל"ג/ ערוך בידי ח"ז הירשברג; בהשתתפות יהושע קניאל. רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ה-1975.
* רשימת היישובים היהודיים במזרח ובמגרב: בימי פריחתה של האימפריה העות'מאנית/ ערוכה בידי י' קניאל, בסיוע י' איילון, רמת גן: אוניברסיטת בר-אילן – המכון לחקר היהדות במזרח, תשל"ג-1974.

==לקריאה נוספת==
* ישראל ברטל, "דרכו של יהושע קניאל בחקר הלאומיות היהודית", במעבר, ירושלים: תש"ס - 2000, עמ' 1–9.
* יוסף פרידלנדר, (על) יהושע קניאל, "המשך ותמורה : היישוב הישן והיישוב החדש בתקופת העלייה הראשונה והשנייה" (תשמב), האומה 66/67 (תשמ"ב-1982), עמ' 146–143.
* יצחק קונפורטי, "יהושע קניאל: המשך ותמורה בהיסטוריוגרפיה", אוניברסיטת בר-אילן – מרעיון למעש ב (תשס"ו-2006), עמ' 81–92.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תולדות ישראל
קטגוריה:היסטוריונים של ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
ססיל שמינאד

ססיל שמינאד (בשמה המלא בצרפתית: Cécile Louise Stéphanie Chaminade; 8 באוגוסט 1857 – 13 באפריל 1944) הייתה מלחינה ומוזיקאית צרפתייה.

== קורות חייה ==
שמינאד נולדה בפריז להורים אמידים. עוד בהיותה בת שמונה התרשם מנגינתה המלחין ז'ורז' ביזה, שהיה מידידי המשפחה, ואף כינה אותה "מוצרט קטן".

מ-1881, בהיותה בת 24, בוצעו יצירותיה בפומבי, ואחדות מהן עלו על הבמה פעמים רבות. מ-1887 יצאה למסעי הופעות כפסנתרנית בלונדון ובארצות הברית, ובמשך כל אותו זמן חיברה קטעי נגינה לפסנתר, רובם קצרים, קלים וקליטים.

תפוקתה במהלך חייה הייתה רבה, וכללה מעל 400 יצירות, כמחציתן לפסנתר, 140 שירים, מוזיקה קאמרית, קונצ'רטינו לחליל, ואופרות. בארצות הברית הופיעה לראשונה ב-7 בנובמבר 1908. היא ניגנה יצירה שחיברה, את Concertstück, בליווי תזמורת פילדלפיה.

שמינאד לא נישאה מעולם. היא הייתה מן הנשים היחידות במאה ה-19 שהגיעו למעמד של מלחינה ומוזיקאית עצמאית ויוצרת.

זמרת המצו-סופרן אן סופי פון אוטר ייחדה תקליטור שלם לביצוע שיריה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מלחינות צרפתיות
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינות המאה ה-19
קטגוריה:מלחינות מן המאה ה-20
קטגוריה:ילידות 1857
קטגוריה:נפטרות ב-1944
חליל ברקטאי

חליל ברקטאי (בטורקית: Halil Berktay; נולד ב-27 באוגוסט 1947) הוא היסטוריון טורקי, בעל טור ביומון Taraf.

==חייו ופועלו==
חליל ברקטאי נולד בשנת 1947 לארדואן ברקטאי, שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של טורקיה, שפעלה בחשאי. ב-1964 סיים את קולג' רוברט באיסטנבול. למד כלכלה באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, קיבל תואר ראשון ב-1968 ותואר שני ב-1969. עשה את הדוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת ברמינגהאם באנגליה, וקיבל תואר דוקטור ב-1990. שימש מרצה באוניברסיטת אנקרה בין השנים 1969–1971 ובין השנים 1978–1983. הוא היה מאואיסט בשנות ה-60 וה-70. בין השנים 1992 ל-1997 לימד ב'אוניברסיטה הטכנית של המזרח התיכון' באנקרה (METU) ובאוניברסיטת בוספורוס באיסטנבול. היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ב-1997. מאז אותה שנה מלמד באוניברסיטת סבנג'י באיסטנבול.

==מחקרו ודעותיו==
תחומי מחקרו של חליל ברקטאי הם הלאומיות הטורקית במאה העשרים וההיסטוריוגרפיה שלה. חוקר את ההיסטוריה החברתית והכלכלית באירופה, במיוחד זאת של ימי הביניים מפרספקטיבות משוות. כתב על בניין הזיכרון הלאומי הטורקי.

בספטמבר 2005 ערך עם היסטוריונים מרקעים אקדמיים שונים (מוראט בלג', אדהם אלדם, סלים דרינגיל ורבים אחרים) ועידה שנויה במחלוקת על שקיעתה של האימפריה העות'מאנית.

==ספרים שכתב==
<div class="mw-content-ltr">
* Bir donem kapanirken/ Halil Berktay
* Kabileden feodalizme/ Halil Berktay
</div>

==כתבי עת שערך==
<div class="mw-content-ltr">
* New approaches to state and peasant in Ottoman history/ edited by Halil Berktay and Suraiya Faroqhi. The Journal of peasant studies; v.018, no. 3-4, 1991. London: Frank Cass, 1991
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://myweb.sabanciuniv.edu/hberktay/ Halil Berktay], באתר של אוניברסיטת סבנג'י
* [https://web.archive.org/web/20101007235112/http://www.taraf.com.tr/halil-berktay/ הטורים של חליל ברקטאי], באתר של יומון Taraf (טורקית)

קטגוריה:היסטוריונים טורקים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אנקרה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ברמינגהאם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1947
מחוש

מחושים
מָחוֹשׁ או אנטנה (ברבים: מְחוֹשִׁים) הם זוג איברי-חישה המחוברים לראשם של פרוקי-רגליים למעט בעלי כליצרות וקדַמזְנבאים (Protura). חריג נוסף הם הסרטנאים, אשר אצלם כל זוג חיישנים מחולק לשני ענפים. בדרך כלל יוצאים המחושים מהראש ונמתחים קדימה. המחושים מהווים איברים חושיים, אולם סוג החוש והאופן שבו הקליטה עובדת אינו זהה אצל כל הקבוצות, ולעיתים אף אינו ברור כלל. חושים אפשריים הם בדרך כלל חוש המישוש, טמפרטורה, רטט (צלילים), ובעיקר חוש הריח או הטעם.

==אטימולוגיה==
במילונים עבריים ישנים נעשה השימוש במילה מְשׁוֹשָׁה (אנטנה) לתיאור איבר החישה של חרקים וחסרי חוליות. בזמן זה חודשה גם המילה מָחוֹשׁ. במשך הזמן חודשה המילה משושה למָשׁוֹשׁ. כיום נהוג להבדיל בין מָחוֹשׁ, איבר נוקשה בעל שלד חיצוני כגון מחוש החרקים, ובין מָשׁוֹשׁ, שהוא איבר חסר שלד וגמיש כגון זה המצוי בחלזונות. 

מקור המילה מחוש (מחושים) במילה חישה (לחוש), ומקור המילה משוש (משושים) במילה מישוש (למשש).

==חרקים==
מחושים משמשים את החרקים בעיקר כחיישני ריח, ובהתאם מצוידים במגוון רחב של שערות חישה (sensilla). על פי רוב איברי החישה של הזכרים מפותחים יותר לצורך איתור הנקבות, ולפיכך לעיתים ניתן להבדיל בין הזוויגים על ידי צורת המחושים. למחושים תפקידים רבים אחרים, לא כולם ידועים. אצל חלק מהחרקים הם משמשים כחיישני טמפרטורה או לחות, אמצעי מישוש, מרכז שיווי משקל או בקרה מוטורית בזמן תעופה.

===מבנה===
מונחים המשמשים לתיאור צורות שונות של מחושי חרקים
מחוש החרקים מחולק לרוב לשלושה חלקים: הפרק הראשון נקרא בסיס או גזע (scape), השני גבעול (pedicel) והשלישי שוטון (flagellum), שעשוי לרוב מפרקים רבים המכונים פרקי השוטון (flagellomere). פרק הבסיס מחובר למצח החרק ולשרירים בתוך הראש, בעזרתם החרק שולט בזווית המחוש. פרק הגבעול מכיל לעיתים את איבר ג'ונסון , העשוי ממספר תאי חישה לזיהוי תנועת אוויר. פרקי השוטון אינם מכילים שרירים ולכן החרק אינו יכול להזיזם באופן עצמוני, אלא בעזרת פרקי הבסיס והגבעול, עם זאת הם מכילים איברי חישה המושפעים מתזוזת פרק השוטון למשל בזמן תעופה. אצל חרקים מסוימים כגון תריסיתיים פרק הגבעול מחולק לשני חלקים (מקורב, מרוחק) ולכן למחוש 5 פרקים בניגוד לרוב הפשפשים האחרים שלהם רק ארבע פרקים.

{| class="wikitable sortable"
! colspan="3" | טיפוסים שונים של מחושי חרקים
|-
! מונח עברי !! מונח לועזי !! תיאור
|-
| אלה || Clavate || קצה פרק השוטון מעובה
|-
| אלה דפדפי || Lamellate || כמו אלה אך חלק מהפרקים המעובים דמויי דפים
|-
| אלה מניפי || Flabellate || כמו אלה אך כל פרקי השוטון דפיים כמו מניפה.
|-
| בעל זיף || Aristate || פרק שלישי בעל זיף
|-
| בעל ראש || Capitate || דומה לאלה אך החלק המעובה מופיע בפתאומיות ולא בהדרגה
|-
| ברכי || Geniculate || שוטון המחוש בזווית ישרה לבסיס, דמוי ברך
|-
| דו-מסרקי || Bipectinate || כמו מסרקי אך משני צידי הפרקים.
|-
| זיפי || Setaceous || המחוש דמוי זיף
|-
| חוטי || Filiform || דמוי חוט או שרשרת דקה
|-
| חרוזי || Moniliform || המחוש דמוי שרשרת חרוזים
|-
| מנוצה || Plumose || דמוי נוצה או מברשת
|-
| מסרקי || Pectinate || דמוי מסרק, פרקים בעלי 
|-
| מסורי || Serrate || לפחות חלק מהפרקים משוננים, דמויי שיני מסור.
|}

== סרטנאים ==
סרטנאים נושאים שני זוגות מחושים. הזוג הראשון דמוי רגל והשני בעל שני פרקים (Biramous) המחוברים בבסיסם. לרוב המחושים משמשים כאברי חישה אצל הבוגרים אך גם, בחלק מהמינים, כאברי שחיה בשלב הפגית.

== ראו גם ==
* משוש

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה של פרוקי-רגליים
מעשירי רגל

מַעֲשִׂירֵי רֶגֶל (שם מדעי: Decapoda, מיוונית: δέκα, deca – שפירושו: 'עשר'; πούς / ποδός, pod – שפירושו: 'רגל') היא סדרה של סרטנאים במחלקת הסרטנים העילאיים. בסדרה זו נכללים סרטנים מוכרים שלחלקם ערך כלכלי רב, בהם סרטנים קצרי בטן, סרטני נהרות, לובסטרים, חסילונים, וסרטן היטי השעיר שהתגלה ב-2005. על סדרת מעשירי הרגל נמנים 2,700 סוגים ו-15,000 מינים, בהם 3,300 מינים מאובנים.

=== מורפולוגיה ===
לסרטנים מסדרה זו חמישה זוגות רגלי-חזה משני צידי הגוף, ובסך הכל, עשר רגליים. זוג הזרועות הראשון נקרא צבתות.

==מיון==
*סדרה מעשירי רגל (Decapoda)
**תת-סדרה פראונים (Dendrobranchiata)
****על-משפחה: Penaeoidea
****על-משפחה: Sergestoidea
**תת-סדרה Pleocyemata
***אינפרא-סדרה Achelata
***אינפרא-סדרה Anomura
***אינפרא-סדרה Astacidea
***אינפרא-סדרה Axiidea
***אינפרא-סדרה סרטנים קצרי בטן (Brachyura)
***אינפרא-סדרה חסילונים (Caridea)
***אינפרא-סדרה Gebiidea
***אינפרא-סדרה Glypheidea
***אינפרא-סדרה Polychelida
***אינפרא-סדרה Stenopodidea

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Crab on Panamanian Beach 01.jpg
קובץ:Cancer pagurus.jpg
קובץ:Austropotamobius pallipes.jpg
קובץ:101116 Ghost crab Gnaraloo Bay Rookery.JPG
קובץ:Stenopus spinosus 1.jpg|סרטן נקאי
קובץ:Spider crab at manila ocean park.jpg|סרטן עכביש יפני
קובץ:Cardisoma guanhumi.jpg
קובץ:Lobster 300.jpg|לובסטר קוצני
קובץ:Gecarcinus quadratus (Nosara).jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אנדרה לטריי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1802
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בדבון
ויסנטה אספינל

ויסנטה גומז מרטינז-אספינל (בספרדית: Vicente Gómez Martínez-Espinel; 28 בדצמבר 1550 – 4 בפברואר 1614), סופר ומוזיקאי ספרדי.
== ביוגרפיה ==
אספינל רכש את השכלתו באוניברסיטת סלמנקה ואחר באוניברסיטת גרנדה. בתום לימודיו נעשה חייל ונושא כליהם של אדונים שונים. במהלך שירותו נפל בידי שודדי ים והוחזק שבוי באלג'יריה. לאחר ששוחרר עשה עוד שלוש שנים באיטליה כאיש צבא. עם שובו למדריד הוסמך לכמורה בשנת 1589.

אספינל התפרסם בלחניו. לזכותו נזקפת גם הוספת המיתר החמישי לגיטרה. הוא תרגם כמה מיצירותיו של הורציוס מלטינית לספרדית. בשנת 1591 הופיעו השירים שחיבר ב"חרוזים" (Diversas rimas). בשנת 1618 פורסמה יצירתו החשובה "חייו של נושא הכלים מרקוס דה אוברגון". רומן זה כולל יסודות אוטוביוגרפיים ומשתייך לסוגת הסיפורת הפיקרסקית.

עניין מחודש ביצירתו של אספינל התעורר במאה ה-18, בעקבות צאתם לאור של "הרפתקאות ז'יל בלאס" מאת אלן-רנה לסאז' בשנים 1715–1735. הסופר הצרפתי שאב את המסד לרומן הפיקרסקי שלו מעבודתו של אספינל, כמו גם ממקורות אחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1624
אסתי ממו

אסתי ממו (נולדה ב-3 במרץ 1983) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
ממו נולדה בשנת 1983 בעיירה צ'ילגה, אתיופיה. בשנת 1992, בהיותה בת 9 עלתה ממו עם אמה ושלוש אחיותיה לישראל והמשפחה השתכנה בקריית מלאכי.

בנעוריה הקימה ממו את להקת המחול "מנגו" המורכבת מיוצאות אתיופיה. הלהקה הופיעה במועדונים בישראל וייצגה את ישראל בפסטיבל נוטינג היל בלונדון.

את קריירת הדוגמנות החלה ממו בגיל 18, והייתה לדוגמנית הראשונה מקהילת יהודי אתיופיה המצליחה בישראל. מאז שהחלה לדגמן, הופיעה ממו על שערי מגזינים רבים ובהם Elle וווג. בין השאר פרסמה את נייקי, Kenvelo, קסטרו, לוריאל, קו מוצרי השיער של שוקי זיקרי, חברות ההלבשה התחתונה אינטימה ופמינה, פפסי קולה ושוקולד קדבורי.

בשנת 2005 סיימה ממו קורס משחק אצל הבמאי חיים בוזגלו והשתתפה בסדרת הטלוויזיה כתב פלילי. בשנה זו התראיינה לעיתון הבריטי "דיילי טלגרף". בראיון האשימה את מדינת ישראל ביחס גזעני כלפי בני עדתה, הבא לידי ביטוי גם בראיונות עבודה. בתגובה לדברים אלה אמרה בטי רוקאווי, הבעלים של סוכנות הדוגמנות אימאג': "אסתי צודקת, ויש אכן אפליה כנגד דוגמניות אתיופיות בישראל. מפיקים שונים מעדיפים דוגמניות בצבעי שוקו-וניל ודוחים דוגמניות שחורות". בראיון מאוחר יותר טענה ממו כי קהילת העולים מאתיופיה חשה מושפלת על ידי החברה הישראלית, תחושת נחיתות המביאה להתאבדות בני נוער מהעדה, ובהם אחיה ששם קץ לחייו בשנת 2004. "אני לא אוהבת לדבר על כך, כי זה כואב מאד" אמרה ממו, "אך עלי להתבטא, כי לא רק אחי היה קורבן. זה קורה לנוער אתיופי בכל רחבי הארץ". כשנשאלה באותו ראיון מה תעשה בתום קריירת הדוגמנות, ענתה ממו "אשוב לישראל וארוץ לכנסת".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:עולות בשנות ה-1990
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות אתיופיה
קטגוריה:ישראלים ילידי אתיופיה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983