OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פנאיוטיס ואסילופולוס

פנאיוטיס "פאנוס" ואסילופולוס (ביוונית: Παναγιώτης Βασιλόπουλος; נולד ב-8 בפברואר 1984 באתונה) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל יווני ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.

==קריירה==
ואסילופולוס החל את הקריירה שלו בקבוצת היראקליס פירגו מהליגה הרביעית ביוון בשנת 1998, ושיחק בה במשך שלוש שנים. 

ב-2001 עבר לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית, והחל בה את הקריירה המקצוענית שלו. בעונתו הראשונה בפאוק מיעט ואסילופולוס לשחק, אך בשנים שלאחר מכן הפך לאחד מהשחקנים החשובים בקבוצתו. הוא פיתח בפאוק שותפות מוצלחת יחד עם הגארד קוסטאס וסיליאדיס והפורוורד לוקאס מברוקפלידיס שכונתה "השלישייה האגדית", והצטיין במשחק ההגנה. באותה תקופה הוא ביסס את מעמדו בנבחרת יוון עד גיל 21.

בקיץ 2005 חתם ואסילופולוס באולימפיאקוס. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2005/2006, הגיעה הקבוצה לראשונה מזה ארבע שנים לגמר פלייאוף הליגה היוונית, בו הפסידה לפנאתינאיקוס. בעונה זו שיחק לראשונה במסגרת היורוליג, והעפיל עם קבוצתו עד לרבע הגמר לאחר שקלע 7.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונת 2006/2007 הוא שיפר את יכולתו מהעונה הקודמת, והעפיל עם אולימפיאקוס פעם נוספת לגמר הליגה היוונית ולרבע גמר היורוליג.

בעונת 2008/2009 סיימו ואסילופולוס וקבוצתו לראשונה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה היוונית, אך הפסידו שוב בגמר לפנאתינאיקוס. הוא אף העפיל עמה לראשונה בקריירה שלו לפיינל פור היורוליג, לאחר ניצחון על ריאל מדריד ברבע הגמר. הוא קלע 4.5 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג בעונה זו. בעונת 2009/2010 זכה עם אולימפיאקוס בגביע היווני.

==נבחרת לאומית==
ואסילופולוס שיחק בנבחרות הצעירות השונות של יוון. הוא זכה במדליות ארד באליפות אירופה עד גיל 18 ב-2002 ובאליפות אירופה עד גיל 19 ב-2003, וכן שיחק עם הנבחרת הצעירה של יוון באליפויות אירופה עד גיל 20 ועד גיל 21.

בשנת 2005 שיחק ואסילופולוס לראשונה עבור הנבחרת הלאומית של יוון באליפות אירופה בכדורסל. הוא זכה עם נבחרתו במדליית הזהב, אך בשל גילו הצעיר כמעט ולא קיבל דקות משחק בטורניר זה. באליפות העולם בכדורסל בספטמבר 2006 הוא הפך לשחקן חשוב יותר בנבחרת, והיה שותף לזכייתה במדליית הכסף.

ואסילופולוס השתתף עם נבחרת יוון גם באליפות אירופה 2007, והיה שותף להצלחה נוספת שלה - הגעה לחצי הגמר וזכייה בכרטיס לטורניר הקדם-אולימפי, תוך שהוא קולע 3.4 נקודות למשחק.

בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008, אליה הצליחה יוון להגיע מהטורניר הקדם-אולימפי, קלע ואסילופולוס 7 נקודות בממוצע למשחק. הוא העפיל עם נבחרתו לרבע גמר הטורניר האולימפי, וסיים עמה במקום החמישי.

בנוסף, זכה ואסילופולוס ארבע פעמים רצופות עם נבחרת יוון בטורניר אקרופוליס, בשנים 2005–2008.

==סגנון משחק==
ואסילופולוס מסוגל לשחק הן בעמדת הפאוור פורוורד והן בעמדת הסמול פורוורד ולעיתים אף כגארד, ובעל יכולות בהתקפה ובהגנה. הוא מצטיין במשחק מתחת לסל - בלקיחת ריבאונדים ובחסימות, וכן בעל יכולת מסירה טובה ויכולת טובה בזריקות מטווח שלוש הנקודות.

ואסילופולוס נחשב גם לשחקן בעל יכולת אתלטית טובה, ולשחקן הגנה שנצמד ליריביו ומקשה עליהם מאוד. בעקבות זאת, הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה המועילים ביותר באירופה, וגורר השוואות לשחקן העבר יורגוס סיגלאס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורסלנים יוונים
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני קולוסוס רודוס
קטגוריה:כדורסלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלני פריסטרי אתונה
קטגוריה:כדורסלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1984
צאי גוו-צ'יאנג

צַאי גְּוּוֹ-צְ'יַאנְג
צַאי גְּוּוֹ-צְ'יַאנְג בכתב סיני: 蔡国强; בפין-יין: Cài Gúoqiáng; נולד ב-1957 בצ'ואנג'ואו שבפוג'יין) הוא אמן ואוצר אמנות סיני עכשווי.

צאי נולד בשנת 1957 בעיר צ'ואנג'ואו במחוז פוג'יין שבסין, בנו של היסטוריון וצייר. את השכלתו רכש במכון לדרמה בשאנגחאי בתחום עיצוב הבמה. בעבודותיו המגוונות ניכרות השפעות שונות של מיתולוגיות עתיקות, היסטוריה וטקטיקות צבאיות, פנג שווי, דרקונים, עפיפונים, חיות ורפואה סינית.

כבר בראשית דרכו נשאו עבודותיו מסרים פוליטיים. יצירותיו באבק שרפה נולדו מתוך תחושות הדיכוי והסירוס האמנותי שבהם חש בסין של אותה תקופה, וכתגובה למצב החברתי סביבו.
בין השנים 1986–1995 חי ביפן, ובה המשיך את התנסויותיו ביצירות עם אבק שרפה. במהלך שנים אלו זכה להכרה בינלאומית, ובשנת 1995 היגר לניו יורק. מלבד ציורים בעזרת אבק שרפה, יוצר צאי אירועי פיצוצים, בנייה ופרויקטים חברתיים.

צאי ביסס לעצמו מעמד בתחום האמנות העכשווית כיוצר בעל ביקורת חברתית.
בשנת 1999 זכה בפרס אריה הזהב בביאנלה ה-48 של ונציה, ומאז זכה בפרסים נוספים. בין תערוכות היחיד שבהן הציג: "קאי גואו- קיאנג על הגג" (במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק), "אני רוצה להאמין" (במוזיאון גוגנהיים בילבאו שבבילבאו) ועוד. 
בשנת 2008 נבחר להיות המנהל החזותי ומעצב האפקטים המיוחדים באולימפיאדת בייג'ינג, ובין היתר אחראי למופע הזיקוקין די-נור המרהיב שהוצג בה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.caiguoqiang.com אתר הבית של צאי גוו-צ'יאנג] 
* 

קטגוריה:אמנים סינים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1957
התזמורת הסימפונית של קוויבק

התזמורת הסימפונית של קוויבק (בצרפתית: Orchestre symphonique de Québec) היא תזמורת קנדית, שבסיסה בעיר קוויבק. התזמורת נוסדה בשנת 1902 והיא התזמורת הקנדית הפעילה הוותיקה ביותר. ז'וזף וזינה היה המנהל המוזיקלי הראשון של תזמורת קוויבק, מ-1902 עד 1924.

תזמורת קוויבק מקיימת תחרות שנתית למוזיקאים צעירים תושבי המקום, שבה יכולים המשתתפים לזכות בפרסים כספיים ובהזדמנות להופיע כסולנים עם התזמורת. תזמורת קוויבק מופיעה גם עם התיאטרון הלירי של קוויבק (Théâtre lyrique de Nouvelle-France) ועם המקהלה של קוויבק (Choeur symphonique de Québec)

מאז 2011, מנהלה המוזיקלי של תזמורת קוויבק הוא פביאן גאבל.

== מנהלים מוזיקליים ==

* יוזף וזינה (1902 - 1924)
* רוברט טלבוט (1924 - 1942)
* אדווין בלנז'ה (1942 - 1951)
* וילפריד פלטייה (1951 - 1966)
* פרנסואה ברנייה (1966 - 1968)
* פייר דרוו (1968 - 1975)
* ג'יימס דפריסט (1976 - 1983)
* סימון סטריטפילד (1983 - 1991)
* פסקל ורו (1991 - 1998)
* יואב תלמי (1998 - 2011)
* פביאן גאבל (2011 - ממשיך)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קוויבק
קטגוריה:מוזיקה קנדית
קטגוריה:קוויבק סיטי
קטגוריה:קוויבק: תרבות
אנטוניו מוניוס מולינה

אנטוניו מוניוס מולינה (בספרדית: Antonio Muñoz Molina; נולד ב-10 בינואר 1956) הוא סופר ספרדי וחבר האקדמיה המלכותית הספרדית. מתגורר בעיר ניו יורק שבארצות הברית. ב-2004 ו-2005 כיהן כמנהל מכון סרוונטס בניו יורק.

==ביוגרפיה==
מוניוס מולינה נולד בעיר אובדה שבנפת חאאן (Jaén) אנדלוסיה. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת גרנדה ועיתונאות במדריד. את כתיבתו הספרותית החל ב-1980.

ב-1984 יצא לאור ספרו הראשון El Robinsón urbano, אוסף מאמרי עיתונות. הטורים שלו הופיעו בקביעות בעיתון אל פאיס הספרדי וביומון הגרמני די ולט.

הרומן הראשון שלו "בֵאָטוּס אילֶה או מותו וחייו של משורר" פורסם ב-1986. הוא מתאר עיירה דמיונית בשם מג'ינה המבוססת על עיר הולדתו באנדלוסיה, ומופיעה ביצירותיו המאוחרות יותר.

ב-1987 זכה בפרס הלאומי הספרדי לספרות עבור ספרו "החורף בליסבון", שהוא הומאז' (מחווה) לז'אנר של הסרט האפל ולמוזיקת ג'אז. על ספרו El jinete polaco, קיבל ב-1991 את פרס פלאנטה וב-1992 שוב את הפרס הלאומי לספרות.

ספרו "ירח מלא", עליו זכה בפרס פמינה, הוא ספר מתח פסיכולוגי, על מפקח משטרה המנסה ללכוד סוטה שהתעלל בילדה ורצח אותה. בספרו "ספרד" (במקור: Sefarad) הוא שוזר זה בזה את סיפוריהם של פליטים ונרדפים בספרד ומחוצה לה, יחד עם זכרונותיו מעיירת הולדתו ואנשים שהכיר. חלקם אנשים מוכרים כמו פרנץ קפקא ופרימו לוי וחלקם אלמונים. הספר Beltenebros הוא סיפור אהבה וקנוניה פוליטית המתרחש במדריד אחרי מלחמת האזרחים. ספרו "בלעדיה", מתאר את חייו היומיומיים של שרטט בעיר חאאן, תוך התעמקות באינטריגות בחיי נישואיו.

ב-2013 זכה מוניוס מולינה בפרס ירושלים והחליט לתרום את כספי הזכייה בפרס לעמותת “יד ביד” שעוסקת בחינוך יהודי־ערבי.

רעייתו היא הסופרת והתסריטאית אלווירה לינדו.

==ספריו==
<div style="direction: ltr;">
* El Robinsón urbano, 1984.
* Diario de Nautilus, 1985.
* Beatus Ille, 1986.
* El invierno en Lisboa, 1987.
* Las otras vidas, 1988.
* Beltenebros, 1989.
* El jinete polaco, 1991.
* Los misterios de Madrid, 1992.
* Nada del otro mundo, 1993.
* El dueño del secreto, 1994.
* Las apariencias, 1995.
* Ardor guerrero, 1995.
* La huerta del Edén, 1996.
* Pura alegría, 1996.
* Plenilunio, 1997.
* Carlota Fainberg, 1999.
* En ausencia de Blanca, 2001.
* Sefarad, 2001.
* La vida por delante, 2002.
* Las ventanas de Manhattan, 2004
</div>

===ספריו שתורגמו לעברית===
* החורף בליסבון - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 1997
* ירח מלא - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 1998
* אשרי האיש - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 2001
* ספרד - תרגמה פרידה פרס-דניאלי, הוצאת עם עובד, 2008
* בלעדיה - תרגמה יערית טאובר, הוצאת כתר, 2010
* הפרש הפולני - תרגמה טל ניצן, הוצאת עם עובד, 2013
* כצל נטוי - תרגמה ליה נירגד, הוצאת מודן, 2017

==מאמרים==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [http://www.am-oved.co.il/htmls/author.aspx?C2018=12679&BSP=12266 על אנטוניו מוניוס מולינה] באתר עם עובד
* [http://www.am-oved.co.il/HTMLs/article.aspx?C2004=19258&BSP=15463 הפרק הראשון של הספר "ספרד"] באתר עם עובד
* 
* עינת טלמון, [http://musaf-shabbat.com/2013/02/15/היהודי-שבתוכם-עינת-טלמון/ היהודי שבתוכם], שבת - מוסף מקור ראשון לתורה, ספרות הגות ואמנות, 15 בפברואר 2013
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לספרות
קטגוריה:זוכי פרס פמינה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
טום אטקינס

טום אטקינס (באנגלית: Tom Atkins; נולד ב-13 בנובמבר 1935) הוא שחקן אמריקני.

==ביוגרפיה==
אטקינס נולד בפיטסבורג, פנסילבניה, לדורותי אי. וויליאמס ולג'ורג' ס. אטקינס.

אטקינס החל את הקריירה שלו בשני סרטיו של ג'ון קרפנטר: "הערפל (1980)", בתור ניק קאסטל, וב"הבריחה מניו יורק" בתור רהם. בשנת 1982 כיכב אטקינס בתור ד"ר דניאל צ'אליס בסרט "ליל המסכות 3: עונת המכשפה", אשר בוים על ידי טומי לי וואלאס, והופק על ידי ג'ון קרפנטר.

בשנת 1986, אטקינס גילם את הבלש ריי קמרון בסרט האימה "ליל השרצים". שנה לאחר מכן, אטקינס הופיע בלהיט "נשק קטלני" בתור מייקל הונסקר. מלבד הופעות בסרטי קולנוע, אטקינס הופיע גם בטלוויזיה בתפקידי אורח במגוון סדרות, כגון: "מ.א.ש", "Baretta", "הארי או", "The Fall Guy", "זינה הנסיכה הלוחמת", "ווקר" ו"חוק וסדר".

בשנת 2009, הופיע אטקינס בסרט "בלאדי ולנטיין 3D", בתור השריף בורק.

== פילמוגרפיה ==
*1980 - הערפל
*1981 - הבריחה מניו יורק
*1982 - ליל המסכות 3: עונת המכשפה
*1982 - מופע האימים
*1986 - ליל השרצים
*1987 - נשק קטלני
*1988 - שוטר משוגע
*2001 - בריון
*2009 - בלאדי ולנטיין 3D
*2009 - Shannon's Rainbow
*2018 - מפגש
*2019 - Trick 

=== טלוויזיה ===

* Lemon Sky (1988, סרט טלוויזיה של PBS)
* זינה הנסיכה הלוחמת (1996)
* אוז (2003)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1935
אל-חיאת אל-ג'דידה

אל-חַיַאת אל-גַ'דִידִה (בערבית: الحياة الجديدة; מילולית: החיים החדשים), הוא עיתון יומי והעיתון הרשמי של הרשות הפלסטינית. העיתון יוצא לאור ברמאללה מאז שנת 1995.
העיתון מצוי באופן רשמי בבעלות הרשות הפלסטינית ועובדיו רשומים ברשימת מקבלי השכר של הרשות. עורך העיתון הוא חאפז ברגותי המכהן גם כמנכ"ל משרד ההסברה הפלסטיני. התפוצה היומית של העיתון היא כ-5,000 עותקים (2003) והיא הנמוכה מבין שלושת העיתונים היומיים היוצאים לאור ברשות הפלסטינית.

על פי מכון מבט לתקשורת פלסטינית, קריקטורות ומאמרים רשמיים שהתפרסמו מטעם מערכת העיתון כללו מוטיבים אנטישמיים כנגד הדת היהודית וכנגד היהודים שהוצגו כבעלי טבע מרושע ורצחני, כבעלי שאיפות לשליטה עולמית ודומו לבעלי חיים. 

במאמר שפרסם עורך העיתון לאחר רצח בני משפחת פוגל באיתמר כתב: "אינני סבור שהאירוע באיתמר הוא מעשה של התנגדות, אלא מעשה של יחידים שאנו מגנים אותו, במקרה שמבצעו הוא פלסטיני. דקירת ילדים בשנתם איננה מעשה גבורה אלא מעשה של חסרי לב, כמו מקצת חיילי הכיבוש והמתנחלים הרוצחים ילדים... הרוצח האמיתי באיתמר הוא המתנחלים הקנאים וכל מי שהצית עץ, תקף את בית הקברות בעורתא, גרש את תושבי ח'רבת יאנון, השתלט על חלקת אדמה או שדד יבול זיתים... הפעולה באיתמר היא מסר לכיבוש ולעולם... שמשמעותו ברורה – הכיבוש חייב להסתלק".

בפרסומים שונים של העיתון משנת 2013, נטען כי ארצות הברית עומדת מאחורי מלחמת האזרחים בסוריה במטרה לחלק ולהרוס את המדינה, כי ארצות הברית, יחד עם ישראל והאחים המוסלמים, "חטפו את המהפכה" במצרים (בין הפלת מובארכ מהשלטון ב-2011 להפלת מורסי מהשלטון ב-2013), וכי ארצות הברית ביצעה את פיגועי 11 בספטמבר בעצמה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: ארגונים
קטגוריה:תקשורת פלסטינית
קטגוריה:תעמולה פלסטינית
חיאת אל-ג'דידה
הצילו את המציל

הצילו את המציל הוא סרט קולנוע ישראלי שביים אורי זוהר בשנת 1977. הסרט מתאר את התלבטויותיו של מציל תל אביבי, נשוי ואב לילדים, בין נאמנותו לאשתו ולילדיו לבין הפיתויים במקום עבודתו. זהו סרט הקולנוע האחרון של אורי זוהר, והוא נעשה בזמן השלבים המתקדמים של חזרתו בתשובה. הסרט מכר 331,500 כרטיסים בבתי-הקולנוע בישראל.

==עלילה==
אורי זוהר מגלם בסרט מציל תל אביבי, נשוי ואב לשלושה ילדים, את אשת המציל מגלמת גילה אלמגור, המציל המתגורר בסמיכות למקום עבודתו. בסוכת המציל עובדים איתו "הזקן" (אריה ליאון קסבינר), "היפה" (גבי עמרני) ועוזר בסוכת המציל נער בן 15 (מוטי מזרחי-ארבל). אביה של אשתו (יוסף שילוח) חושד בו כי הוא נואף, ובכך שהוא ועבודתו כמציל אינם ראויים לבתו. בשל רצונו לגרום לגירושי בתו מהמציל הבוגדני, הוא שולח אליו שחקנית (אותה מגלמת חנה לסלאו), כדי שתפתה אותו ותוכיח שהוא בוגדן, ואינו נאמן לאשתו ולמשפחתו.
אשתו שרוצה שגם הוא יקנא, עושה לו תרגיל יחד עם חברו "היפה", כאשר הם גורמים לו לחשוב שיש ביניהם רומן, דבר המטלטל את המציל.

==מאחורי הקלעים של הסרט==
הסרט נעשה בתקופה של מיתון בארץ ולכן מפיק הסרט, איציק קול קבע שהצוות והשחקנים לא יקבלו כסף מראש, אלא אחוז מההכנסות העתידיות.

כבר מהיום הראשון לצילומים, זוהר היה בתהליך של חזרה בתשובה, ולימים אמר כי אילולא התחייב לאיציק קול ולצוות השחקנים, היה נמנע מלעשות את הסרט.

אורי זוהר היה מתפלל בסוכת המציל בהפסקות בין הצילומים, ועורך שיחות טלפון כדי לגייס כסף לישיבה. הסרט בוים בידי זוהר בחוסר חשק מובהק, כאשר כבר הוא ואשתו החלו בהליך תשובה מתקדם.

חזרתו בתשובה של זוהר הייתה ידועה בקרב השחקנים, וכן השפיעה על צילומי הסרט. דוגמה לכך הייתה כשזוהר עזב יום צילום באמצע כדי להגיע הביתה לפני כניסת השבת. את המשך הסצנה ביים מפיק הסרט, איציק קול.

אורי זוהר סיפר כי מעולם לא צפה בסרט במלואו בצורתו המוגמרת. הוא צפה רק פעם אחת בעשר הדקות הראשונות של הסרט, במהלך הקרנת הבכורה שלו.

לאורך הקריירה הקולנועית שלו חווה אורי זוהר מספר כישלונות מסחריים שאף הכניסו אותו ואת מפיקיו לחובות, כאשר סרטים שיצר לא זכו להצלחה לה קיווה. ואילו הסרט "הצילו את המציל" שאותו יצר בחוסר חשק, זכה לאחת ההצלחות המסחריות הגדולות ביותר בקריירה שלו, עם 331,500 הכרטיסים שמכר.

==פרסום סמוי==
בראיון שנתן המפיק איציק קול לעיתון מעריב בשנת 1990, כחלק מתחקיר שערך על פרסום סמוי, הודה קול כי הסרט נעשה במימון חברת הבנייה "האחים משה ויגאל גינדי" וחברת הסיגריות דובק, בתמורה לפרסום. בסצנת הפתיחה נראה גבי עמרני מדבר עם תיירת כשברקע שלט גדול של האחים משה ויגאל גינדי, והוא מציע לה סיגריה "סמייל" מתוצרת דובק. בסצנה אחרת, יוסף שילוח מדבר עם בתו שגולמה על ידי גילה אלמגור במטרה לשכנע אותה לעזוב את בעלה באומרו "אני אקנה לך דירה של גינדי". כמו כן, נעשה שימוש בדירות חדשות שבנתה חברת גינדי באותה עת, בסצנות רבות בסרט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* רועי רוזנטל, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART1/634/849.html קול מן העבר], 12 בספטמבר 2007
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטי אורי זוהר
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
אל-איאם

אל-איאם (בערבית: الأيام, מילולית: היָמים) הוא עיתון פלסטיני היוצא לאור ברמאללה. זהו העיתון השני בתפוצתו בשטחי הרשות הפלסטינית. העיתון בבעלותו של איש העסקים הפלסטיני בשאר אל-מסרי.

העיתון הוקם בדצמבר 1995 על ידי אכרם הניה, שהוציא לאור את העיתון "אל־שאב" מ־1972 ועד לגירושו מישראל ב־1986 עקב קשריו עם האש"ף. 

העיתון נחשב לתומך בתנועת הפת"ח. בפברואר 2008 אסר בית משפט ברצועת עזה את הפצת העיתון עקב קריקטורה שהוצגה בו שלעגה לאיסמעיל הניה, ראש ממשלת הרשות הפלסטינית מטעם החמאס.

==קישורים חיצוניים==
* 

* אורן פרסיקו, [http://www.the7eye.org.il/articles/Pages/030810_state_of_the_press_between_gaza_and_israel.aspx הרשות לא נתונה], פורסם ב"העין השביעית"

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקשורת פלסטינית
איאם
מארקאנטוניו ממו

שלט האצולה של מארקאנטוניו ממו.]]
מארקאנטוניו ממו (באיטלקית: Marcantonio Memmo; 11 בנובמבר 1536 - 31 באוקטובר 1615) היה הדוכס ה-91 של ונציה. ממו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-24 ביולי 1612 ועד פטירתו.

==קורות חיים==
מארקאנטוניו ממו נולד בוונציה, למשפחת סוחרים אמידה והיה בנם של ג'ובאני ממו וביאנקה סאנודו. בצעירותו היה סוחר זהיר אשר הצליח לעשות הון רב תוך לקיחת סיכונים מסחריים מועטים.

ממו שירת את לה סרניסמה בתפקידים פרוודיטורה, פודסטה ופרוקורטור, והיה מועמד לתפקיד הדוג'ה בשנת 1606 אולם לא נבחר בשל היותו בן לאחת ממשפחות האצולה ה"ותיקות" (vecchie) של ונציה, בעוד שכל הדוג'ים שנבחרו משנת 1382 היו בנים לאחת מהמשפחות ה"חדשות" (nuove) - עובדה שמנעה ממנו להשיג את התמיכה הנדרשת מקרב האצילים לבחירתו.

במהלך כהונת קודמו, לאונרדו דונאטו, פעל ממו מאחורי הקלעים בניסיון להשיג תמיכה של האצולה, ולאחר מותו של דונאטו, ב-16 ביולי 1612 המשיך בפעילות זו באופן גלוי על מנת להביא לבחירתו בבחירות שנערכו ב-24 ביולי 1612. בבחירות אלה ממו נבחר ברוב של 38 קולות מתוך 41 הקולות, בהצבעה הראשונה שנערכה.

בעקבות זכייתו ארגון ממו פסטיבל ממושך לחגוג את זכייתו, וזאת על מנת לזכות בפופולריות בקרב תושבי העיר (אשר למראית עין היו צריכים לאשר את הבחירה באירוע ציבורי).

תקופת כהונתו של ממו הייתה תקופה שלווה, למעט מתקפה של שודדי ים בשנת 1613 על אוניות סוחר וונציאניות.

ממו הלך לעולמו ב-31 באוקטובר 1615.

==קישורים חיצוניים==

ממו, מארקאנטוניו
ממו
קטגוריה:ילידי 1536
קטגוריה:נפטרים ב-1615
סטפן קרשניניקוב

סטפן קרשניניקוב (11 בנובמבר 1711 - 8 במרץ 1755) היה מגלה ארצות, בוטנאי וגאוגרף רוסי.

==ביוגרפיה==

קרשניניקוב נולד במוסקבה במשפחת איש צבא. עוד בהיותו סטודנט היה חבר של משלחת, שיצאה בשנת 1733 לחקר סיביר. הוא חזר לסנקט פטרבורג רק כעבור 10 שנים, בשנת 1743. במהלך השנים 1733 - 1736 הוא היה חבר במשלחת שחקרה אזורים דרומיים של סיביר כולל אזור הרי סאיין, נהר יניסיי ואגם באיקל. בחורף 1737 הוא הגיע לעיר יקוטסק. לקראת קיץ 1737 הוא הגיע לחוף האוקיינוס והחלו הכנות למעבר ימי לקמצ'טקה. בחצי האי קמצ'טקה הוא השתתף במסעות רבים במשך 4 שנים, עד לשנת 1741. הוא חקר שטחים נרחבים כולל אזורי החוף ואזורים הפנימיים של חצי האי. במהלך השנים הוא טיפס על כל הרי הגעש הגדולים בקמצטקה, חקר את הנהרות, תיאר תיאור מפורט של האקלים והחי והצומח באזור. בקיץ 1741 הוא התחיל בדרך חזרה לסנקט פטרבורג. 

בסנקט פטרבורג הוא עבד בגן הבוטני של האקדמיה למדעים והחל משנת 1747 היה מנהלו. בשנת 1750 הוא נבחר להיות חבר של האקדמיה הרוסית למדעים.

קרשניניקוב נפטר באופן פתאומי בשנת 1755. 

עבודתו הראשית "תיאור אדמת קמצ'טקה" (Описание Земли Камчатки) פורסמה כבר לאחר מותו. היא תורגמה למספר שפות והייתה מקור ללימוד האזור במשך שנים רבות.

על שמו נקראו מספר מקומות בחצי האי קמצ'טקה (אי, כף, מפרץ והר) ומספר סוגי צמחים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מגלי ארצות רוסים
קטגוריה:בוטנאים רוסים
קטגוריה:גאוגרפים רוסים
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה
קטגוריה:ילידי 1711
קטגוריה:נפטרים ב-1755
ירון בנימיני

ירון בנימיני (נולד ב-1961) הוא אמן לחימה ישראלי ומייסד מכללת ילון (לשעבר אינטרנשיונל גוג'ו ריו).
==ביוגרפיה==
בנימיני נולד בפתח תקווה, אח תאום ל, שנפל במבצע שלום הגליל. החל ללמוד ג'ודו אצל יונה מלניק בגיל 6 עד גיל 12, אז עבר ללמוד קראטה אצל יהודה פנטנוביץ'. עד גיוסו לצה"ל הגיע לחגורה שחורה, דאן 1, בקראטה גוג'ו ריו ובמהלך שירותו הפך למדריך קרב מגע וקצין כושר קרבי, תפקידים אותם עדיין ממלא במילואים.

למד בתיכון ברנר פתח תקווה.
 
לאחר שרותו הצבאי המשיך ללמוד ולפתח את כישוריו כאמן לחימה ומדריך בקראטה גוג'ו ריו עם רוני קלוגר וכן בסגנונות קונג פו שונים אותם למד ממורים ביפן וסין. בשנים 1987-1985 השתתף וזכה מדי שנה באליפות ישראל בקראטה במקצה קומיטה עד 65 ק"ג וכן במקצה הקאטה. 

ב-1987 היה חתן פרס הועד האולימפי בישראל על הישגיו הספורטיביים בתחומו וכן מונה לשופט באליפות ישראל לקראטה בשנים 1986 ו-1987 כמו גם במכביה ה-13 ב-1989. בשנת 1997 זכה בגביע עולם באליפות הבינלאומית השישית לאמנויות לחימה, בקטגוריית אמני לחימה בכירים. בשנים 1994-1998 שירת בתפקיד המזכיר הכללי בארגון EWF - European WuShu Federation ואף מונה לשופט בינלאומי מטעם ארגון זה. 

בשנת 1989, במקביל להמשך לימודיו במזרח, פתח בית ספר פרטי תחת השם אינטרנשיונל גוג'ו ריו, כיום בשם מכללת ילון.

בשנת 2008 פרש מתחום הקראטה וכיום מלמד אמנויות סיניות בלבד: קונג פו, טאי צ'י וצ'י קונג, וממשיך ללמד באופן אישי את תלמידיו במכללתו.

מופיע לעיתים בתוכנית "בתנועה" של ערוץ הבריאות, שם מציג את סגנון הטאי צ'י יאנג - 40 משפטי התנועה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.kungfu.co.il/general.htm ירון בנימיני באתר מכללת ילון]
* [http://www.kungfu.co.il אתר מכללת ילון]
* [http://www.tik-tak.co.il/WEBPRO/about/index.asp?CodeClient=198&CodeSubWeb=0&id=50 דף הנצחה לאמיר בנימיני, באתר בי"ס אמיר שנבנה לזכרו]
* [http://www.haimtov.co.il/Inner.aspx?ThemeID=1&Page=3&TreeNodeID=282 ירון בנימיני מלמד טאי צ'י בערוץ הבריאות]

קטגוריה:אמני לחימה ישראלים
קטגוריה:אמנויות לחימה
קטגוריה:קראטיסטים ישראלים
שלום כהן (שגריר)

שלום כהן (יליד 1955) הוא דיפלומט ישראלי, יליד תוניסיה.

== חייו ==
כהן החל את דרכו במשרד החוץ בשנת 1985. מ-1987 שימש כמזכיר שני בשגרירות ישראל בקינשסה. אחרי כן היה סגן הקונסול הכללי במונטריאול, קנדה, המזכיר הראשון באגף צפון אמריקה במטה משרד החוץ והיועץ המדיני בשגרירות בבריסל, בלגיה. היה יושב ראש משלחת משרד החוץ הישראלי לתוניס, תוניסיה בשנים 1996-2000, עבד במחלקה הערבית של משרד החוץ בשנים 2000-2003, ואחר כך כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף המזרח התיכון.

בשנים 2005–2010 כיהן שלום כהן כשגריר ישראל במצרים.

==קישורים חיצוניים==
* אילאיל שחר, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART/887/329.html האיש שלנו בקהיר – שלום כהן], nrg , 23/3/2005
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שגרירי ישראל במצרים
קטגוריה:קצרמר אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
לינה ורטמילר

לינה ורטמילר (Lina Wertmüller; 14 באוגוסט 1928 – 9 בדצמבר 2021) הייתה תסריטאית ובמאית קולנוע איטלקייה ממוצא שווייצרי. היא האישה הראשונה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, על סרטה "שבע היפהפיות", ואחת מארבע נשים שהיו מועמדות לפרס זה בכל תולדותיו. בשנת 2019 הוענק לה פרס אוסקר לשם כבוד.

ורטמילר ידועה בשערה הקצר ובמשקפיים בעלי מסגרת לבנה, מראה שסיגלה לעצמה מאמצע שנות ה-60.

==ביוגרפיה==
ורטמילר נולדה ברומא למשפחה קתולית אדוקה ממוצא שווייצרי. בילדותה הייתה מרדנית מאוד, סולקה מיותר מ-12 בתי ספר קתוליים שונים, ונרשמה ללימודי תיאטרון חרף רצונו של אביה שתהיה עורכת דין.

לאחר שסיימה את לימודיה תיירה באירופה במסגרת עבודתה כמפעילה בתיאטרון בובות. בעשר השנים הבאות היא עבדה בתיאטרון כשחקנית, במאית ומחזאית. במהלך תקופה זו פגשה בג'אנקרלו ג'אניני, שבהמשך כיכב בכל סרטיה הגדולים. באמצעות היכרותה עם מרצ'לו מסטרויאני פגשה בפדריקו פליני ושימשה ב-1962 עוזרת במאי בסרטו "שמונה וחצי". בהמשך השנה ביימה ורטמילר את סרט הבכורה שלה "The Lizards", סרט שהרעיון המרכזי בו (חיי העוני של האיטלקים הדרומיים) היווה מוטיב חוזר בעבודות מאוחרות יותר.

לאחר מכן זכו סרטיה להצלחה בינונית, אך ב-1972 השיגה ורטמילר הצלחה בינלאומית מתמשכת עם סדרה של ארבעה סרטים בכיכובו של ג'נקארלו ג'אניני. האחרון שבהם, "שבע היפהפיות" משנת 1975, קיבל ארבע מועמדויות לפרס אוסקר, והיה שובר קופות עולמי. ורטמילר היא האישה הראשונה שקיבלה מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, וביחד עם ג'יין קמפיון, סופיה קופולה וקתרין ביגלו הן הנשים היחידות שהיו מועמדות אי פעם לפרס.

סרטיה ידועים בשמות הארוכים שהיא נותנת להם, כגון סרטה "סחף חושים", שלפי השם המקורי באיטלקית אמור להיות: "נסחפים על ידי גורל לא רגיל בים אוגוסט הכחול". שמות אלו קוצרו בקביעות כששוחררו להפצה עולמית. היא נכנסה לספר השיאים של גינס בשם הסרט הארוך ביותר: "Un fatto di sangue nel comune di Siculiana fra due uomini per causa di una vedova. Si sospettano moventi politici. Amore-Morte-Shimmy. Lugano belle. Tarantelle. Tarallucci e vino". (סרט משנת 1979 עם 179 דמויות, ידוע בשם המקוצר "Blood Feud").

סרטיה המאוחרים זכו להצלחה פחותה מאשר סרטיה מאמצע שנות ה-70.

ורטמילר הייתה נשואה לאנריקו ג'וב (נפטר ב-4 במרץ 2008), מעצב אמנותי שעבד איתה על כמה מסרטיה.

היא נפטרה ב-9 בדצמבר 2021, בגיל 93.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Peter Biskind. "Lina Wertmuller: The Politics of Private Life" in Film Quarterly 28. (1974-5). 10-16.
*Bullaro, Grace Russo. Man in Disorder - The Cinema og Lina Wertmüller in the 1970s.
*William R. Magretta and Joan Magretta. "Lina Wertmuller and the Tradition of Italian Carnivalesque Comedy" in Genre 12. (1979). 25-43
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
*
*
*
*עופר ליברגל, [https://srita.net/2019/06/10/lina_wertmullers_cinema/ לכבוד אוסקר על מפעל חיים: קצת על הקולנוע של לינה ורטמולר ולעזאזל התקינות הפוליטית], באתר "סריטה", 10 ביוני 2019
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאיות קולנוע איטלקיות
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1928
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2021
קטגוריה:זוכות פרס קריסטל
אמנון גופר

אמנון גופר
אמנון גופר (נולד ב-30 בדצמבר 1952) הוא טייל, מורה דרך, וחוקר התרבות הגלילית.

== ביוגרפיה ==
גופר, תושב כפר ורדים, בוגר החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, שירת בצה"ל 22 שנים, והשתחרר בדרגת סגן-אלוף. עם סיום שירותו יצא לשליחות בדרום אמריקה. לאחר שובו לישראל ניהל תחנת רדיו אזורית, ולאחר מכן החל להדריך טיולים. במקביל לעיסוקו זה, כתב שני ספרי טיולים "סודות גליליים" ו"חמש דקות מהצימר" בהוצאת עם עובד. גופר מגיש את תוכנית הרדיו "זמן גלילי" ברדיו צפון ופינות רדיו המתמחות בהוויה הגלילית ברדיו צפון וברשת ב', כותב טורים וכתבות שפורסמו ב"מסע אחר", ב"טבע הדברים" וב-ynet, וכן הגיש את פינת הטיול לשבת של רשת HOT בצפון.

==ספריו==
*"סודות גליליים" – הוצאת עם עובד 2007.
*"חמש דקות מהצימר" - הוצאת עם עובד 2012

==ברדיו==
*"זמן גלילי" – רדיו צפון
*"האנציקלופדיה של הגליל" – רדיו צפון
*"המלצה לטיול" – אצל אבי אתגר - רשת ב'

==בטלוויזיה==
*ערוץ הטיולים – [http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=TC6W2Y5YkUs "בעקבות הזית בגליל"]
*ערוץ הטיולים - [http://hot.ynet.co.il/home/0,7340,L-8715,00.html "בעקבות צדיקים בגליל"] 
*ערוץ 2 - "כאן בישראל" - טיולים בגליל
*"טיול השבת עם אמנון גופר" – הוט צפון
*"מלון אמירי הגליל" – ערוץ החיים הטובים
*"הבית בגליל" – ערוץ החיים הטובים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gofer.co.il אתר הבית של אמנון גופר]

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מורי דרך בישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:כפר ורדים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
חסידות פיטסבורג

חסידות פיטסבורג, היא חצר חסידית, ענף מחסידות נדבורנה. נוסדה על ידי רבי יוסף לייפר, בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, וכיום מרכזה ברובע ג' באשדוד.

== תולדות החסידות ==
רבי אברהם אבא לייפר עם חסידיו
===רבי יוסף===
רבי יוסף לייפר היה בנו של רבי ישכר בער מסאטמר, בנו של רבי מרדכי מנדבורנה. היה תלמידו של הרב יהודה גרינוולד מסאטמר, וחתנו של הרב אברהם אבא מיזנר, חסיד זידיטשוב. כיהן בהתחלה כאדמו"ר בעיר קראלי, ובשנת ה'תרפ"ו היגר בשל חובות כספיים לארצות הברית שם הקים את חצרו בפיטסבורג שבמדינת פנסילבניה והתפרסם בארצות הברית כצדיק גדול. את בניו שלח ללמוד בישיבות אירופה שלפני מלחמת העולם השנייה, שם נספו שניים מבניו, רבי יששכר בער ורבי מרדכי. היה לו בן נוסף בשם יצחק שנפטר בילדותו. בנותיו היו לאה הינדא אשת רבי שלמה מהורניסטייפול וחיה, אשת הרב אברהם טברסקי אחיו של גיסה רבי שלמה. דברי תורתו יצאו בספר "צדקת יוסף".חוסט]]
===רבי אברהם אבא===
בנו בכורו רבי אברהם אבא לייפר ניצל מהמלחמה בנסים, בעוד שני אחיו נהרגו בשואה. בשנת ה'תש"ח נסע לארצות הברית והתגורר אצל אביו כשנה ולאחר מכן עבר לניוארק שם הקים בית מדרש ופתח קהילה משלו. לאחר פטירת אביו באדר ה'תשכ"ו, הוכתר לכהן במקומו כאדמו"ר בעיר פיטסבורג. בשנת ה'תש"ל עלה לישראל וקבע את משכנו בעיר אשדוד, שם הקים מוסדות תורה וחסד, דברי תורתו נדפסו בספר "אמונת אברהם".
===רבי מרדכי===
רבי מרדכי ישכר בער לייפר, כיהן החל משנת ה'תש"ן ועד לפטירתו בליל ב' דחוה"מ סוכות י"ז בתשרי תשפ"א ממגפת הקורונה. בהנהגתו של רבי מרדכי התבססה החסידות באשדוד, וקיימים בה מוסדות רבים. הוקמה קריית פיטסבורג בעיר, למגורי החסידים. רבי מרדכי כמו אביו הלחין ניגונים רבים, חלקם יצאו לאור בסדרת התקליטים "ניגוני חסידי פיטסבורג". כמה מניגוניו התפרסמו ביותר, בין השאר הניגון "וידע כל פעול" לראש השנה, והניגון "יה רבון" לשבת, דברי תורתו נדפסו בספרי "פתגמי אורייתא".

===רבי משולם אליעזר===
רבי משולם אליעזר, בנו הבכור של רבי מרדכי, מכהן כאדמו"ר החל מתשרי תשפ"א.

==ספרי החסידות==
* צדקת יוסף, תורותיו של רבי יוסף לייפר. יצא בשלוש מהדורות, ט"ו באדר ב' ה'תשמ"ו, ט"ו באדר ה'תשנ"ח, וח' בניסן ה'תשס"ח. בכל מהדורה נוספו דברי תורה ובמהדורה השנייה הודפס גם קונטרס "עדות ביהוסף" ובו תולדותיו של רבי יוסף.
* אמונת אברהם, תורתו של רבי אברהם אבא.
* פתגמי אורייתא, סדרת ספרים מתורתו של רבי מרדכי.

==לקריאה נוספת==
* אהרן בארי, אבא לכולם - חייו של אברהם אבא לייפער מפיטסבורג, אשדוד, ה'תשנ"ג

==קישורים חיצוניים==
*
* 

קטגוריה:חסידויות בית נדבורנה
קטגוריה:חצרות חסידיות
קטגוריה:יהדות פיטסבורג
קרלוס פואבלה

קרלוס מנואל פואבלה (בספרדית: Carlos Manuel Puebla; 11 בספטמבר 1917 – 12 ביולי 1989) היה זמר, גיטריסט טרובדור ומלחין קובני. ידוע בעיקר כחבר בתנועת הטרובה, (זרם במוזיקה הקובנית). התמחה בעיקר בבולרו ושירים נוסטלגים.

==קורות חייו==
פואבלה נולד במנסניו למשפחה צנועה ובשל כך נאלץ לעסוק במלאכת כפיים. בין השאר עסק בנגרות, מכונאות, בשדות סוכר ומכין נעליים. במהרה החל להתעניין במוזיקה והתמחה בגיטרה. על הכלי למד לנגן בעצמו אבל למד בצורה מסודרת הרמוניה ותאוריה.
החל להלחין בשנות השלושים וזכה לפופולריות מסוימת בעיר מולדתו. הוא הקליט עם להקת המסורתיים אשר הוקמה ב-1953. מ-1962 הופיע באופן קבוע בLa Bodeguita del Medio', 
בר מסעדה בהבנה העתיקה. אשר היה מקום מועדף על אינטלקטואלים מקומיים וזרים.

פואבלה היה פעיל מבחינה פוליטית ועמד לצידו של פידל קסטרו לפני מהפכת 1959. ב-1961 יצא למסע הופעות עם להקתו. פעילותו הפוליטית בנוסף למוזיקה שלו סייעה להצלחתו והוא כונה "זמר המהפכה". במהרה החל להופיע רבות בעולם. נאמר עליו כי יותר משהיה שגרירה של המוזיקה הקובנית, היה שגרירה של קובה. ב-1965, בלילה אחרי הנאום בו הכריז פידל קסטרו כי צ'ה גווארה עזב את קובה כדי לייצא את המהפכה, הלחין פואבלה המשולהב על ידי התשוקה את Hasta Siempre. יצירה זו שלו נחשבת למפורסמת ביותר שלו. מהות השיר היא הצהרת אהבה לצ'ה ותקווה בו.

==מותו==
פואבלה נפטר בהוואנה ב-12 ביולי 1989 אחרי מחלה ארוכה. אפרו הועבר לעיר מולדתו ב-1994. נקבע שם שלט לזכרו: 

==יצירותיו==
פואבלה החל את הקריירה שלו בכתיבת שירי אהבה. מתחילת שנות החמישים, החל לשיר אודות על מצבם הקשה של בני עמו ובכך החל לעורר את זעמו של הרודן פולחנסיו בטיסטה. תמלילי שיריו מאותה התקופה ידועים כישירים ורציניים. 
מהפכת 1959 עודדה אותו לכתוב שירים כגון, ואז הגיע פידל והרפורמה החקלאית, נסה להשיג שלום. יצירתו המפורסמת ביותר, Hasta Siempre, זכתה לגרסאות כיסוי רבות ביניהן של נטלי קרדונה אשר הביאה את השיר לפרסומו בצרפת.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאים קובנים
קטגוריה:זמרים קובנים
קטגוריה:גיטריסטים קובנים
קטגוריה:מלחינים קובנים
קטגוריה:זמרים-יוצרים

קטגוריה:ילידי 1917
קטגוריה:קובנים שנפטרו ב-1989
המהפכה המתמדת

המהפכה המתמדת היא מושג באידאולוגיה המרקסיסטית העוסק במהפכה המיוחלת מבחינתו של הפרולטריון העולמי.

המושג מוזכר לראשונה בכתבי קרל מרקס ופרידריך אנגלס ב"פנייה אל הוועד המרכזי של הליגה הקומוניסטית" ופותח מאוחר יותר על ידי גאורגי פלחנוב, שנחשב לאבי המרקסיזם הרוסי. על פי רעיון זה, במדינות מפגרות, דוגמת רוסיה ויתר מדינות מזרח אירופה, משימות המהפכה הבורגנית דמוקרטית לא יכולות להתבצע על ידי הבורגנות עצמה, משום חוסר התפתחותה. דברי פלחנוב נותחו ופורשו על ידי לאון טרוצקי בספר שפרסם בשנת 1905.

ב-1924, יוסיף סטלין, בהסתמך על אזכור שולי בכתבי לנין, כפר למעשה ברעיון המהפכה המתמדת כשהעלה את רעיון הסוציאליזם בארץ אחת. לאון טרוצקי, שדבק במהפכה המתמדת, הודח מההנהגה והוצג כרוויזיוניסט.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.marxist.net/trotsky/russia/r2frame.htm?permanent.html marksist.net Trotsky: In Defence of October - The permanent revolution] 

קטגוריה:טרוצקיזם
XSS-11

XSS-11 (ראשי תיבות באנגלית של eXperimental Satellite System-11) הוא מיקרו לוויין שפותח על ידי מעבדות המחקר של חיל האוויר האמריקני, לצורך הדגמת הטכנולוגיה והיישום של מבצעי פעילות קרבה בחלל - תמרון בקרבתו של לוויין אחר, צילומו ובחינתו. הלוויין נועד גם לבחון מערכות שונות המאפשרות ניווט אוטונומי של לוויינים, בקרבה של מטרים מלוויינים אחרים.

היישומים של פעילויות קרבה מגוונים, ופרט לתחום הצבאי, כוללים תדלוק לוויינים, שדרוג בחלל, ותיקונם של לוויינים מקולקלים.

==ראו גם==
* XSS-10

קטגוריה:לוויינים אמריקאיים
הדברים

הדברים (בצרפתית: Les Choses) הוא ספר שכתב ז'ורז' פרק. הספר יצא לאור במקור בצרפת, בצרפתית בשנת 1965.

הספר תורגם לעברית על ידי דן דאור ויצא לאור בישראל בהוצאת בבל בשנת 1997. הספר בן 124 עמודים כולל שני חלקים, אפילוג ומאמר שהתפרסם בעיתון לה פיגארו בדצמבר 1978 במקום אחרית דבר. על ספרו זה הוענק לפרק פרס "רנודו" לספרות.

זהו סיפור על שנות השישים בצרפת. הספר מספר על שני צעירים צרפתיים בני המעמד הבינוני הזעיר בורגני ז"רום וסילבי, הגרים בפריז ומקצועם הוא פסיכוסוציולוגים והם עוסקים בעיקר בביצוע סקרים. השניים וחבריהם הקרובים בעלי תשוקה להכות שורשים בחברה, למצוא זהות אושר ועושר. הם מצפים למצוא את אשרם בקניה ובצבירה של חפצים, באכילה, בשתייה, בקריאת עיתון ובביקור בסרטים בבתי קולנוע.

כדי לשמור על החופש שלהם הם אינם מוכנים להשתעבד לעבודה תובענית וזה פוגע בשכר שלהם ומציב קשיי פרנסה. הם חולמים על התעשרות קלה ומהירה כמו קבלת ירושה מפתיעה. בסיפור מצטייר דיוקן של חברת צריכה נרקיסיסטית. בחלקו השני של הספר הם עוברים לגור בתוניסיה שם סילבי לימדה בבית ספר צרפתי. הם חיפשו שם את עושרם אך חשו בדידות רבה וכך לאחר מספר שנים שבו לפאריס לחיקם של החברים שלהם שקבלו אותם בזרועות פתוחות.

אחרי שנים של חיי נוודות, עייפים ממחסור בכסף, עייפים מלחשוב ומלשנוא את עצמם בגלל זה, ז`רום וסילבי יקבלו משרה אחראית כפולה מלווה בשכר שאפשר לראות בו גשר זהב שהציע להם איל פרסום. הם יהיו מעתה אמידים אבל לא יחיו ממש בעושר ולא יהיו מנהלים כלליים, אלא ינהלו את המיליונים של אנשים אחרים.

הספר כתוב בגוף שלישי רבים בזמן עבר כמו: הם גרו, הם היו רגישים, הם השתנו, הם היו מאוהבים בחירות, הם נהיו אחרים. הספר כתוב גם בזמן עתיד: הם יוציאו את מכתביהם, יפתחו את העיתונים, הם יפגשו שוב, אז יכנסו לעיר הערבית דרך שער הקאסבה, הם יעזבו את פריז, הם ירגישו נח בבגדיהם הקלים, הם יקבלו משרה אחראית כפולה וכדומה.

ז'ורז' פרק מעיד על עצמו במאמר שכתב בלה פיגארו בשנת 1978 כי הוא מעולם לא כתב שני ספרים דומים ומעולם לא רצה לחזור בספר על נוסחה או על שיטה שפיתח בספר קודם. הרבגוניות שלו, כך כתב, הקשתה על אלה המחפשים בספר את טביעת האצבע של הסופר. את דרך החקירה שלו הוא מחלק לארבעה אופנים: סוציולוגי, אוטוביוגרפי, משחקי והחיבה לסיפורים ולתהפוכות.

== לקריאה נוספת ==
* ז'ורז' פרק, הדברים, תרגום דן דאור, הוצאת בבל 1997. 124 עמודים.
== קישורים חיצוניים ==
* [http://readingmachine.co.il/home/books/book_462_39 הדברים במכונת קריאה בבל]
* [http://readingmachine.co.il/home/contribs/george_perec ז'ורז' פרק במכונת קריאה בבל]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי 1965
קטגוריה:ספרים צרפתיים
קטגוריה:ספרי הוצאת בבל
החזר ראי

[[לייזר המוחזר ממראה מדגים את חוק ההחזרה]]
החזר ראי (אנגלית: Specular reflection) הוא החזר (חלקי או מלא) ממשטח שבו גל לדוגמת אור המתקדם בכיוון יחיד יוחזר בכיוון אחד בלבד על פי חוק ההחזרה. כלומר כך שזווית הפגיעה (הזווית בין כיוון ההתקדמות של האור הפוגע לבין האנך למשטח <math>\theta_{in}</math>) תהיה שווה לזווית ההחזרה (הזווית בין כיוון ההתקדמות של הגל המוחזר לבין האנך למשטח <math>\theta_{out}</math>. זאת בניגוד לפיזור שבו הגל הנכנס מוחזר בעוצמות שונות לכל הכיוונים. 

החזר ראי היא תופעה כללית של משטחים שטוחים (ביחס לאורך הגל), והיא התגלמות של חוק שימור התנע, כמו גם עקרון פרמה הטוען שאור ינוע בין שתי נקודות במרחק המינימלי האפשרי. חוק ההחזרה מתקיים עבור גלים אלקטרומגנטים, כגון אור הפוגע במים שקטים, וגם עבור חלקיקים (כדור ביליארד הפוגע בדופן ישרה).

==ראו גם==
* מראה
* חוקי פרנל

קטגוריה:אופטיקה

de:Reflexionsgesetz
es:Imagen especular
ru:Закон отражения света
אין כמו אלבמה

אין כמו אלבמה (בארצות הברית: Sweet Home Alabama) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2002, מסוגת הקומדיה. הסרט בבימויו של אנדי טאנט. הסרט יצא לאקרנים ב-27 בספטמבר 2002.

==עלילה==
מלאני, מעצבת אופנה מצליחה, מתארסת לאנדרו, בנה של ראש עיריית ניו-יורק ופוליטיקאי. מלאני רוצה לחזור לעיר מולדתה באלבמה כדי לספר להוריה אישית על החתונה, אך הסיבה האמיתית לנסיעה היא על מנת להתגרש מג'ייק, אותו עזבה לפני שבע שנים. ג'ייק מסרב להתגרש עד שיום אחד הם הולכים לבר ושם מלאני חושפת סודות אפלים של חבריה ושלה. ג'ייק גורר אותה הביתה, ולמחרת הוא חותם לה על מסמך הגירושים. מאוחר יותר, מלאני מגלה שג'ייק בא לניו יורק כדי לחפש אותה. אחר כך הם מיישבים את ענייניהם ומתפייסים. למחרת, אנדרו הארוס מגיע בהפתעה לאלבמה והוא פוגש את ג'ייק שמגלה לו את האמת על מלאני. אנדרו כועס עליה, אך הוא מסכים להתחתן איתה. ביום החתונה מתברר שמלאני לא חתמה על צו הגירושין והיא עדיין נשואה לג'ייק. לבסוף, היא נשארת עם ג'ייק ועוזבת את אנדרו.

==שחקנים==
* ריס וית'רספון - מלאני "קארמייקל" סמוטר-פרי
* ג'וש לוקאס - ג'ייק פרי
* פטריק דמפסי - אנדרו הנינגס
* קנדיס ברגן - קייט הנינגס (אמו של אנדרו)
* מרי קיי פלייס - פארל סמוטר
* פרד וורד - ארל סמוטר
* איתן אמברי - בילי ריי
* ג'ין סמארט - סטלה קי פרי
* מלאני לינסקי - לורלין
* קורטני גיינס - שריף וויד
* מרי לין רייסקוב - דורותיה
* דקוטה פנינג - מלאני הצעירה
* קולין פורד - קלינטון הצעיר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטים על גירושים
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: סרטים
קטגוריה:אלבמה
ג'ו ונוטי

ג'וספה (ג'ו) ונוטי (Giuseppe (Joe) Venuti; 16 בספטמבר 1903 – 14 באוגוסט 1978) היה כנר הג'אז הראשון.

==ביוגרפיה==
ונוטי נולד במהלך הגירת הוריו מאיטליה לארצות הברית. הוא טען שנולד על האונייה שהובילה את המשפחה לאמריקה, אך ייתכן שנולד מיד לפני כן או מיד לאחר מכן.

בשנות העשרים החל לנגן ג'אז בכינור, והיה הנגן הראשון שאלתר בכלי זה באופן קבוע ולאורך זמן. יחד עם הגיטריסט וחברו מילדות אדי לאנג, השלים צמד שהיה פופולרי ביותר. גם כאשר ניגנו השניים בתזמורות ריקודים גדולות הם התבקשו לסיים כמעט כל קטע בסולו או בדואט סוחף. השניים גם הקליטו מספר תקליטים כצמד עד מותו של לאנג בשנת 1933. ונוטי עבד עם תזמורות ביג בנד רבות בהן עם בני גודמן, ביקס ביידרבק (בתזמורות של פרנק טראמבאואר ושל פול וייטמן), בינג קרוסבי, ג'ק טיגרדן ועוד והופיע גם כסולן במועדונים ועל גבי תקליטים של מוזיקה פופולרית של אותה עת. לאחר שקיעת סגנון הסווינג של התזמורות הגדולות שקעה הקריירה שלו והוא פרש מעיסוק במוזיקה.

לקראת סוף שנות השישים "התגלה" מחדש. הוא הקים צמד מצליח עם נגן הסקסופון זוט סימס והשניים הוציאו יחד מספר תקליטים. שיתוף פעולה נוסף שלו באותן שנים היה עם "ותיק" נוסף, הפסנתרן ארל היינס ובצמד כנרים עם סטפן גרפלי. הוא הופיע והקליט גם מוזיקת קאנטרי.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Sudhalter, Richard M. Lost Chords: White Musicians and their Contribution to Jazz, 1915-1945. Oxford, 1999. 
* Baxter, James. The Blue Violin - privately published 1953 biography of Joe Venuti (acquired by AB Fable Archive in March 2001).
* "Violin Rhythm, a School of Modern Rhythmic Violin Playing" by Joe Venuti, edited by the Dutch composer Eddy Noordijk, published by Robbins Music Corp, 1937.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נגני ג'אז: כנרים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1978
ג'יין קמפיון

ג'יין קמפיון (באנגלית: Jane Campion; נולדה ב-30 באפריל 1954) היא תסריטאית, מפיקה ובמאית קולנוע מניו זילנד, זוכת פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולבימוי הטוב ביותר. נכון לשנת 2021 היא האישה הראשונה שזכתה בפרס דקל הזהב עבור בימוי.

==ביוגרפיה==
קמפיון נולדה בוולינגטון, ניו זילנד. היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ויקטוריה ב-1975, שם למדה אנתרופולוגיה, וב-1979 סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות בסידני, שם למדה ציור. את קריירת הבימוי שלה החלה בתחילת שנות ה-80 בבית הספר לקולנוע, טלוויזיה ורדיו באוסטרליה.

ב-1982 ביימה את הסרט הקצר הראשון שלה "Peel ", עליו זכתה בפרס דקל הזהב לסרט קצר בפסטיבל הקולנוע בקאן 1986. היא זכתה בפרסים נוספים גם על סרטיה הקצרים "Passionless Moments" (1983) ו"A Girl's Own Story" (1984). ב-1989 ביימה את הסרט באורך מלא הראשון שלה "Sweetie", עליו זכתה בפרסים בינלאומיים. קמפיון זכתה להכרה, על סרטה הביוגרפי והפסיכולוגי על המשוררת ג'נט פריים, "מלאך אצל שולחני" משנת 1990.

ב-1993 זכתה להכרה בינלאומית על סרטה "הפסנתר" שהיה מועמד לשמונה פרסי אוסקר וזכה בשלוש מהם, שמתוכם פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לקמפיון. בנוסף גם זכתה בפרס המכון האוסטרלי לקולנוע לבמאי הטוב ביותר. קמפיון היא אחת מארבע הנשים היחידות שהיו מועמדות אי פעם לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, כשהשלוש האחרות הן לינה ורטמילר, סופיה קופולה וקתרין ביגלו. כמו כן זכתה בפרס דקל הזהב והייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס זה (והיחידה, נכון ל-2016).

לאחר מכן עבודותיה של קמפיון נטו לקיטוב קיצוני מעבודותיה הקודמות. ב-1996 ביימה את הסרט "דיוקנה של גברת" המבוסס על ספרו בעל אותו השם של הנרי ג'יימס, בכיכובם של ניקול קידמן, ג'ון מלקוביץ', ברברה הרשי ומרטין דונובן. ב-1999 ביימה את הסרט "עד שיצא עשן" בכיכובם של הרווי קייטל וקייט וינסלט. ב-2003 ביימה את המותחן הארוטי "תשוקה חותכת", המבוסס על רב המכר של סוזנה מור, וסיפקה למג ראיין אפשרות להיפטר מתדמיתה המוכרת על המסך.

ב-2006 שימשה קמפיון כמפיקה בפועל בסרט התעודה "Abduction: The Megumi Yokota Story".

ב-2013 יצרה וכתבה את המיני-סדרה "קצה האגם" בשיתוף עם הכותב האוסטרלי ג'רארד לי. היא ביימה את הסדרה עם הבמאי גארת' דייוויס. הסדרה הופקה בהפקה משותפת של ארצות הברית, אנגליה וניו זילנד. הסדרה צולמה בניו זילנד בכיכובם של אליזבת מוס, דייוויד ונהם והולי האנטר. הסדרה זכתה לשבחים רבים. הסדרה הייתה מועמדת ל-8 פרסי אמי.

בשנת 2021 ביימה את הסרט "כוחו של הכלב", ועל כך זכתה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב.

==פילמוגרפיה נבחרת==
===במאית===
*A Girl's Own Story (1986)
*Two Friends (1986)
*Sweetie (1989)
*מלאך אצל שולחני (1990)
*הפסנתר (1993)
*דיוקנה של גברת (1996)
*עד שיצא עשן (1999)
*תשוקה חותכת (2003)
*כוכב בהיר (2009)
* קצה האגם (מיני-סדרת טלוויזיה, 2013)
*כוחו של הכלב (2021)

===מפיקה===
*Soft Fruit (2000)
*Abduction: The Megumi Yokota Story (2006)
*כוחו של הכלב (2021)

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Ellen Cheshire. Jane Campion. London: Pocket Essentials, 2000
*V. W. Wexman. Jane Campion: Interviews. Roundhouse Publishing. 1999
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאיות קולנוע ניו זילנדיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת סידני
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ויקטוריה בוולינגטון
קטגוריה:זוכי אוסקר: הבימוי הטוב
קטגוריה:זוכי אוסקר: התסריט המקורי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: במאים
קטגוריה:זוכי פרס גות'הם
קטגוריה:ילידות 1954
קטגוריה:זוכי פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לבמאי הטוב ביותר
ארקפה

ארקפה (Arcaffe) היא רשת בוטיק של בתי קפה ובייקריז' בישראל.
== היסטוריה ==
הרשת הוקמה בשנת 1995 על ידי שרה וקובי שמר בשיתוף עם חברת ארקפה איטליה בבעלות משפחת מסקיני מליבורנו.

בשנת 2004 הקימה החברה את מפעל הייצור "פטיסארט" באזור התעשייה פולג נתניה ובו בית קליית הקפה, מאפייה, קונדיטוריה ומטבח המספקים מדי יום מוצרים לכלל בתי הקפה של הרשת. המפעל מתאפיין בעבודת יד מוקפדת, שימוש בחומרי הגלם הטובים והאיכותיים ביותר, קמח ייחודי מחיטה מובחרת, מחמצת טבעית ללא משפרי אפייה וחמאה אמיתית מתוך מטרה לספק את המוצרים הטובים והאיכותיים ביותר.

בשנת 2018 הקימה החברה את "בית ארקפה" בתל אביב מעוצב בסגנון תעשייתי חשוף הוקם Arcaffe Rosters המוקדש לקפה, ובו מוקם בית הקלייה של הרשת יחד עם בית קפה. מקום הממזג מסורת ארוכת שנים של קפה איכותי ביחד עם הסיפור של הדור החדש של הקפה, המקום משמש גם לאירועים ייחודיים.

החברה המשיכה לצמוח ופיתחה מגוון פתרונות קולינריים המביאים את ארקפה עד לבית, ביניהן: מוצרי דלי טריים, מגשי אירוח, מוצרים ארקפה קפואים ומוצרים לייף סטייל לבית.

כיום מונה הרשת 55 סניפים בישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ישראל: רשתות בתי קפה
STS-37

STS-37 הייתה המשימה השמינית של אטלנטיס וה-39 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-5 באפריל 1991, ונמשכה קרוב לשישה ימים. המטרה העיקרית של המשימה הייתה הצבת מצפה קרני הגמא קומפטון במסלול.

== הצוות ==
* מפקד: סטיבן נגל (משימת חלל שלישית)
* טייס: קנת קמרון (משימת חלל ראשונה)
* מומחה משימה: ג'רי רוס (משימת חלל שלישית)
* מומחה משימה: ג'רום אפט (משימת חלל ראשונה)
* מומחה משימה: לינדה גודווין (משימת חלל ראשונה)

==המשימה==
המעבורת שוגרה לחלל ב-5 באפריל. מהלך ספירה לאחור נעצר פעמיים מחשש לתנאי מזג האוויר, אך לאחר בדיקות הוחלט להמשיך בתהליך. ביום השלישי של הטיסה הוצב במסלול מצפה קרני הגמא קומפטון. במהלך ההצבה אחת האנטנות של הטלסקופ לא נפתחה. ג'רום אפט וג'רי רוס ביצעו פעילות חוץ רכבית לשחרור האנטנה. האנטנה שוחררה בהצלחה. למחרת האסטרונאוטים ביצוע פעילות חוץ רכבית נוספת שתוכננה מראש. מטרת פעילות זו הייתה בדיקת שיטות להצבת הציודים מחוץ למעבורת. בסך הכל הם היו בחלל הפתוח כ-10 שעות.

בנוסף להצבת טלסקופ צוות המעבורת ביצע מספר ניסויים מדעים, בעיקר בתחום ביולוגיה. כמו כן בוצעו צילומי שריפות שדות נפט באזור כווית שהיו תוצאה של מלחמת המפרץ.

המעבורת נחתה בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-11 באפריל. בגלל תנאי מזג האוויר מעבורת הגיע לקרקע 190 מטר לפני תחילת מסלול נחיתה אך זה לא גרם לבעיות.

כמה שנים לאחר הטיסה, סטבן נגל התחתן עם לינדה גודווין.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-37/ דף המשימה באתר נאס"א]
* [http://spacefacts.de/mission/english/sts-37.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_039_STS-037_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=hxZzKCmCnj8 סרטון על המשימה]

STS-037
קטגוריה:1991 בארצות הברית
STS-39

STS-39 הייתה המשימה ה-40 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-28 באפריל 1991, ונמשכה שמונה ימים. זו הייתה הטיסה ה-12 של מעבורת החלל דיסקברי. הפעילויות המרכזיות של המשימה היו במסגרת מחלקת ההגנה של ארצות הברית ונחשבות לסודיות גם כיום.

==צוות==
* מפקד - מייקל קואוטס - טיסה שלישית
* טייס - בליין האמונד - טיסה ראשונה
* מומחה משימה - גרגורי הארבו - טיסה ראשונה
* מומחה משימה - דונלד מקמונגל - טיסה ראשונה
* מומחה משימה - גיון בלופורד - טיסה ראשונה
* מומחה משימה - צ'ארלס ויץ'- טיסה ראשונה
* מומחה משימה - ריצ'רד הייב - טיסה ראשונה

==תיאור המשימה==
השיגור היה מתוכנן להתבצע ב-9 במרץ 1991. במהלך עבודות הכנה בכן שיגור נמצאו ליקויים שדרשו החזרת המעבורת לאולם התחזוקה. המעבורת הוחזרה לכן השיגור ב-1 באפריל. בעקבות בעיות טכניות נוספות השיגור בוצע רק ב-18 באפריל. המשימה כללה מספר פעילויות לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית. ממספר פעילויות שבוצעו בהתאם לתוכנית המשרד רק פעילות עם Multi-Purpose Experiment Canister (MPEC) הוכרזה כסודית.

הצוות חולק ל-2 משמרות. בנוסף לפעילויות לפי תוכנית של משרד ההגנה בוצעו תצפיות ומספר מכשירים שוחררו מתא המטען של המעבורת בעזרת קנדארם.

במהלך הטיסה התרחשו מספר תקלות שדרשו פעילויות תיקון שבוצעו על ידי הצוות.

עקב תנאי מזג האוויר באזור בסיס חיל האוויר אדוארדס הנחיתה בוצע במרכז החלל קנדי ב-6 במאי 1991.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-39/ דף המשימה באתר נאס"א]
* [http://spacefacts.de/mission/english/sts-39.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_040_STS-039_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=2ftg5YfemU0 סרטון על המשימה]

STS-039
קטגוריה:1991 בארצות הברית
אבולוציה תאיסטית

אֵבוֹלוּצְיָה תֵּאִיסְטִית, וכן בְּרִיאָתָנוּת אֵבוֹלוּצְיוֹנִית, הן שתי השקפות עולם דומות במהותן, שלפיהן אין סתירה בין האמונה הדתית הקלאסית באלוהים וההבנה המדעית המודרנית של אבולוציה ביולוגית. תומכי האבולוציה התאיסטית מאמינים בקיומו של אלוהים וטוענים כי הוא ברא מלכתחילה את היקום בצורה שתאפשר את היווצרות החיים בצורה טבעית וללא התערבות ישירה, כלומר, האבולוציה הביולוגית היא פשוט תהליך אשר נובע באופן אוטומטי וטבעי מהתכנון הראשוני של היקום, ומטרתו הסופית, בין היתר, הייתה ליצור את האדם.

אבולוציה תאיסטית אינה תאוריה מדעית, אלא פרשנות ספציפית של הקשר בין מדע האבולוציה לאמונה הדתית. תומכי האבולוציה התאיסטית הם אחת מן הקבוצות אשר דוחות את הקונפילקט בין דת ומדע. כלומר, הם טוענים כי אין סתירה בין המיתוסים הדתיים של בריאת העולם והתאוריה המדעית של אבולוציה. תומכיה הראשונים של השקפה זו נקראו "דרוויניסטים נוצרים". אחד הדוברים הבולטים של גישה זו היה הביולוג האבולוציוני תאודוסיוס דובז'נסקי, במאמרו "דבר אינו הגיוני בביולוגיה אלא לאורה של האבולוציה". 

אין לבלבל בין אבולוציה תאיסטית לבין תכנון תבוני, ההשקפה הדתית לפיה האבולוציה אינה יכולה להתקיים כתהליך טבעי, ודורשת התערבות פעילה של "מתכנן תבוני" כלשהו על מנת להפיק תוצאות מורכבות.

==קבלה בציבור הרחב==
האבולוציה התאיסטית היא ההשקפה המקובלת בקרב מספר כנסיות נוצריות גדולות, ביניהן הכנסייה הקתולית, הנצרות האורתודוקסית והנצרות הפרוטסטנטית, וכן בקרב חלק מהיהודים.
לדברי יוג'יני סקוט: "בצורה כזו או אחרת, אבולוציוניזם תיאיסטי הוא תפיסת הבריאה הנלמדת ברוב הסמינרים הפרוטסטנטיים המרכזיים, ולמרות שאין לכנסייה הקתולית עמדה רשמית, היא אכן תומכת באמונה בה. מחקרים מראים שקבלת האבולוציה בארצות הברית נמוכה יותר מאשר באירופה או ביפן; מבין 34 מדינות שנדגמו, רק לטורקיה היה שיעור קבלה נמוך יותר מאשר בארצות הברית.

האבולוציוניזם התיאיסטי תואר כטוען להתאמה בין מדע לדת, וככזה הוא נתפס בבוז הן על ידי כמה אתאיסטים והן על ידי בריאתנים רבים מכדור הארץ.

== הוגים יהודיים שעסקו באבולוציה ==
החל מפרסומה של תורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין בשנת 1859, עסקו חלק מהוגים היהודיים ביחס הראוי אליה. ביניהם ניתן למנות את הרב אברהם יצחק הכהן קוק, אשר כתב עליה מספר פסקאות, למשל ב"אורות הקודש".

במאה ה-20, עם הפיכתה של תאוריית האבולוציה לרעיון מרכזי במדע הביולוגיה, הוצעו רעיונות שונים להתמודדות עם הקונפליקטים שהתעוררו בין ההסברים המדעיים להיווצרות החיים, בהדרגה ובאופן המושפע מאקראיות המוטציה (בשילוב עם ברירה טבעית), לבין המסורת היהודית התנ"כית המספרת על בריאת החיים על ידי בורא. אחד ההוגים שכתב על הנושא הוא הרב יונתן זקס. בספרו "השותפות הגדולה", הוא הציע רעיונות ליישוב הסתירות בין האמונה לבין המדע, כשפרק י"ג בספר מוקדש לדארוויניזם ומראה דרכים לראות בתורת האבולוציה רעיונות חדשניים על אלוהים ועולמו.

בשלהי המאה ה-20, פרופ' נתן אביעזר פרסם סדרת ספרים העוסקת ביחס בין תורה למדע, כשספרו הראשון, "בראשית ברא", מציע פתרון פרקטי לסתירות בין בריאה לאבולוציה ומראה תיאום בין ששת ימי הבריאה להיווצרות העולם, מערכת השמש והחיים.

== ראו גם ==

* הפודקאסט [https://yehudasam.podbean.com/ "אבולוציה זו לא מילה גסה"]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אבולוציה
קטגוריה:רוחניות ואמונה
STS-40

STS-40 הייתה המשימה ה-11 של הקולומביה, ה-41 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ומשימת "מעבדת חלל" (Spacelab) החמישית, ששוגרה ב-5 ביוני 1991, ונמשכה תשעה ימים. המשימה הייתה משימת "מעבדת חלל" הראשונה שהוקדשה כולה לביולוגיה.

==צוות==
* מפקד:בריאן או'קונור
* טייס: מרגרט ריי סדון
* מומחה משימה: פרנסיס אנדרו גפני
* מומחה משימה: תמרה ג'רניגן
* מומחה משימה: סידני גוטיירס
* מומחה מטען: ג'יימס בגיאן
* מומחה מטען: מילי יוז-פולפורד

==תיאור המשימה==
השיגור היה מתוכנן ל-22 במאי 1991. 48 שעות לפני השיגור התברר שקיימת דליפה במערכת הנעה. מערכות פגומות הוחלפו ושיגור נדחה ל-1 ביוני. לאחר דחייה נוספות, השיגור בוצע ב-5 ביוני ללא תקלות. מהלך השיגור צולם ותועד בסרט תיעודי Journey to Space.

זו הייתה המשימה החמישית בה השתמשו במערכת ספייסלאב והראשונה שהוקדשה למדעי החיים. בתחום זה הצוות ביצע ניסויים מדעיים שונים. לצורכי ההניסויים במעברות היו מספר מכרסמים ודגים. בנוסף בוצעו ניסויים בתחום תורת החומרים, שימוש בתקליטון בתנאי טיסת חלל וחקר קרינה קוסמית. 

הנחיתה בוצע בהצלחה ב-14 ביוני 1991 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-40/ דף המשימה באתר נאס"א]
* [http://spacefacts.de/mission/english/sts-40.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_041_STS-040_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=G_DLwBTkbRc סרטון על המשימה]

STS-041
קטגוריה:1991 בארצות הברית