קרלוס פואנטס

קרלוס פואנטס מסיאס (בספרדית: Carlos Fuentes Macías; 11 בנובמבר 1928 – 15 במאי 2012) היה סופר ומסאי מקסיקני, הנחשב לאחד מסופריה החשובים של הספרות הלטינו-אמריקאית, לצדם של גבריאל גרסיה מרקס, מריו ורגס יוסה, וחוליו קורטאסר, ולגדול סופריה של מקסיקו. בין יצירותיו ניתן למנות את מותו של ארטמיו קרוס (1962), אאורה פלוס (1962), טרה נוסטרה (1975), הגרינגו הזקן (1985) וכריסטופר שטרם נולד (1987). בהספד שפורסם עם מותו, תיאר הניו יורק טיימס את פואנטס כ"אחד הסופרים הנערצים ביותר בעולם דובר הספרדית ומהמשפיעים ביותר על תנועת הבום הלטינו-אמריקאי" - המתייחסת לתחילת התפשטותה של הספרות הלטינו-אמריקאית באירופה ובשאר העולם בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים,<ref name="NYT"></ref> ואילו הגרדיאן כינה אותו "הסופר המפורסם ביותר במקסיקו".<ref name="G"></ref> הפרסים הספרותיים הרבים בהם זכה כוללים את פרס מיגל דה סרוונטס וכן את הפרס היוקרתי ביותר המוענק במקסיקו, מדליית הכבוד על שם בליסריו דומינגז. שמו הוזכר פעמים רבות כמועמד לפרס נובל לספרות, אם כי בסופו של דבר לא זכה לכך.<ref name="CT"></ref>

== ביוגרפיה וקריירה ==
פואנטס נולד בפנמה סיטי, בנם של ברטה מסיאס ורפאל פואנטס, שהיה דיפלומט מקסיקני.<ref name="LAT"></ref> היות שהמשפחה נדדה בעקבו האב במשימותיו הדיפלומטיות, בילה פואנטס את ילדותו בערי בירה שונות באמריקה הלטינית, חוויה שתיאר בהמשך כזו שהעניקה לו את היכולת לראות את אמריקה הלטינית בעיניים ביקורתיות.<ref name="BBC"></ref> בין השנים 1934–1940 כיהן אביו של פואנטס בשגרירות מקסיקו בוושינגטון די.סי, ארצות הברית,<ref name="WP"></ref> וקרלוס, למד שם בבית ספר בשפה האנגלית, שהפכה לשגורה ורהוטה בפיו. הוא החל גם לכתוב במהלך תקופה זו, ויסד מגזין משלו, אותו חילק לדיירי בנין דירות במתחם בו התגוררה המשפחה.

בשנת 1938 הלאימה מקסיקו את אחזקות הנפט הזרות בשטחה, צעד שהוביל למחאה לאומית בארצות הברית; מאוחר יותר הוא הצביע על האירוע כרגע מכונן בו החל לראות את עצמו כמקסיקני. בשנת 1940 הועברה משפחת פואנטס לסנטיאגו שבצ'ילה. שם החל קרלוס להתעניין לראשונה בסוציאליזם, נושא שיהפוך לאחת מתשוקות חייו, אותו חווה בין השאר באמצעות שירתו של פבלו נרודה. הוא החל להתגורר במקסיקו לראשונה בגיל 16, כאשר החל ללמוד משפטים באוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM) במקסיקו סיטי, תוך מחשבה עתידית על קריירה דיפלומטית. במהלך תקופה זו הוא גם החל לעבוד ביומון - "היום" (Hoy) ולכתוב סיפורים קצרים. בהמשך למד במכון ללימודים בינלאומיים בז'נבה.<ref></ref>

בשנת 1957 מונה פואנטס למנהל קשרי התרבות במזכירות משרד החוץ המקסיקני. שנה לאחר מכן הוא פרסם את הרומן הראשון שלו "היכן שהאוויר בהיר" (Where the Air Is Clear), והפך מייד ל"סלבריטאי לאומי" דבר שאיפשר לו לעזוב את תפקידו הדיפלומטי ולהתמקד בכתיבה במשרה מלאה. בשנת 1959 הוא עבר להוואנה, קובה, בעקבות המהפכה הקובנית, שם כתב מאמרים ומסות בזכות פידל קסטרו. באותה שנה התחתן עם השחקנית המקסיקנית ריטה מקדו . לזוג נולדה בת משותפת, אך הנישואים לא החזיקו מעמד לאורך זמן. פואנטס שנחשב "נאה ומקובל", ניהל גם רומנים בפרופיל גבוה עם השחקניות ז'אן מורו וג'ין סיברג, אשר שימשו כהשראה לרומן השני שפרסם דיאנה: האלה הצדה לבדה . נישואיו השניים, לעיתונאית סילביה למוס, נמשכו עד מותו.

פואנטס כיהן כשגריר מקסיקו בצרפת בין השנים 1975–1977, והתפטר במחאה על מינויו של הנשיא לשעבר גוסטבו דיאס אורדס לשגריר ספרד. הוא לימד באוניברסיטת קיימברידג', בראון, פרינסטון, הרווארד, קולומביה, אוניברסיטת פנסילבניה, דרטמות' קולג' וקורנל.<ref></ref> בין חבריו הקרובים היו לואיס בוניואל, ויליאם סטיירון, פרידריך דירנמאט, והסוציולוג סי. רייט מילס, לו הקדיש את ספרו "מות ארטמיו קרוס" .<ref></ref> לעומת זאת הוא התרחק מחברו הטוב המשורר המקסיקני זוכה נובל לספרות אוקטביו פס, בשנות השמונים, בשל מחלוקת אידאולוגית בנושא החזית הסנדיניסטית, שפואנטס תמך בה. בשנת 1988, פרסם כתב העת הספרותי שייסד אוקטביו פס "סיבוב" (Vuelta) התקפה חריפה על הלגיטימיות של זהותו המקסיקנית של פואנטס, פרי עטו של האינטלקטואל וההיסטוריון אנריקה קראוזה, ופתח בכך מאבק מר בין פס לפואנטס שנמשך עד מותו של פס ב-1998. בשנת 1989 עמד פואנטס במרכזו של סרט תיעודי באורך מלא ב-PBS - שירות השידור הציבורי האמריקאי: "חציית גבולות: המסע של קרלוס פואנטס", ששודר גם באירופה ושוב ושוב במקסיקו.<ref></ref>

לפואנטס נולדו שלושה ילדים. רק אחת מהם נותרה בחיים: ססיליה פואנטס מאסדו, ילידת 1962. הבן, קרלוס פואנטס למוס, נפטר מסיבוכים הקשורים להמופיליה בשנת 1999, בגיל 25. הבת, נטאשה פואנטס למוס (נולדה ב-31 באוגוסט 1974), נפטרה ממנת יתר של סמים, לכאורה, במקסיקו סיטי ב־22 באוגוסט 2005, בגיל 30.<ref></ref>

== כתבים ==
קרלוס פואנטס כונה "הבלזק של מקסיקו". פואנטס עצמו ציין את מיגל דה סרוואנטס, וויליאם פוקנר ואונורה דה בלזק כסופרים החשובים ביותר עבורו.<ref>[https://www.theguardian.com/books/2001/may/05/fiction.books The Latin Master] The Guardian 5 May 2001</ref>

פואנטס תיאר את עצמו כסופר טרום-מודרני, המשתמש רק בעטים, דיו ונייר. הוא שאל "האם מילים צריכות משהו מעבר לכך?" פואנטס אמר שהוא מתעב את אותם סופרים שמלכתחילה טוענים שיש להם מתכון להצלחה. בנאום על תהליך הכתיבה שלו, סיפר שכאשר החל לכתוב, השאלה הראשונה ששאל את עצמו הייתה "למי אני כותב?"<ref></ref>

הרומן הראשון של פואנטס "היכן שהאוויר בהיר" (Where the Air Is Clear), זכה להצלחה מיידית. הרומן בנוי סביב סיפורו של פדריקו רובלס - שנטש את האידיאלים המהפכניים שלו כדי להפוך להיות בעל הון רב עוצמה - אך הוא מציע גם "תמונות קליידוסקופית" של מקסיקו סיטי, מה שהופך את הסיפור ל"ביוגרפיה של העיר" כשם שזו ביוגרפיה של אדם אינדיבידואלי.<ref></ref> הרומן זכה להצלחה לא רק בשל איכות הפרוזה שלו, שעשתה שימוש כבד במונולוגים פנימיים ובחיטוט בתת מודע, אלא גם בגלל "דיוקנם המובהק של אי השוויון והשחיתות מוסרית במקסיקו המודרנית".<ref></ref>

שנה לאחר מכן יצא לאור רומן נוסף, "המצפון הטוב" (Las Buenas Conciencias), המתאר את המעמד הבינוני הנהנה מזכויות יתר בעיר בינונית, שדמותה התבססה ככל הנראה על העיר גואנחואטו. הרומן תואר על ידי מבקר בן זמננו כ"רומן המרקסיסטי הקלאסי". הוא מגולל את סיפורו של צעיר בן המעמד הבינוני שנהייתו אחר שוויון חברתי דוכאה על ידי החומרנות של משפחתו.<ref name="NYT2"></ref>

הרומן הידוע ביותר של פואנטס, מותו של ארטמיו קרוס (La muerte de Artemio Cruz) הופיע בשנת 1962 ונחשב כיום ל"יצירה רבת ההשפעה של הספרות האמריקאית - ספרדית מודרנית ". כמו רבות מיצירותיו, הרומן השתמש במספרים מתחלפים, טכניקה שהמבקרת קארן הרדי תיארה כמדגימה "את המורכבות של הדמות האנושית או הלאומית". הרומן מושפע מאוד מהאזרח קיין של אורסון וולס, ומנסה לייצר הקבלות ספרותיות לטכניקות של וולס, כולל תקריב, עריכה צולבת, מיקוד עמוק ופלשבק. כמו במקרה של האזרח קיין, הרומן מתחיל עם הגיבור ששמו מככב בכותרת הספר, כשהוא על ערש דווי; סיפור חייו של קרוס מתמלא ומתברר בהמשך באמצעות פלאשבקים כשהרומן נע בין עבר להווה. קרוס הוא חייל לשעבר של המהפכה המקסיקנית שהפך לעשיר ועוצמתי באמצעות "אלימות, סחיטה, שוחד וניצול אכזרי של העובדים".<ref name="MP"></ref> הרומן בוחן את ההשפעות המשחיתות של הכוח ומעביר ביקורת על עיוות מטרותיהם המקוריות של המהפכנים באמצעות "שליטה מעמדית, אמריקניזציה, שחיתות כלכלית וכישלון הרפורמה בקרקעות".<ref></ref>

פואנטס היה סופר פורה ויצירתי מאוד. עבודותיו משנות השישים כוללות את הרומן Aura - הילה (1962), אוסף הסיפורים הקצרים Cantar de Ciego - שירת העיוור (1966), הנובלה מתחם קדוש - (Zona Sagrada (1967, ו"שינוי עור" - רומן ניסיוני שמנסה להגדיר תודעה מקסיקנית קולקטיבית על ידי בחינה ופרשנות מחודשת של מיתוס המדינה.<ref name="EB">[https://www.britannica.com/biography/Carlos-Fuentes#ref195213 Carlos Fuentes: Mexican writer and diplomat] Encyclopaedia Britannica</ref>

יצירתו של פואנטס משנת 1975 Terra Nostra - טרה נוסטרה - אולי הרומן השאפתני ביותר שלו, היא "יצירה ביזנטית מסיבית" המספרת את סיפורה של כל התרבות ההיספנית. טרה נוסטרה, שעוצבה על פי פיניגנז וייק של ג'יימס ג'ויס, עוברת באופן בלתי צפוי בין המאה השש עשרה למאה העשרים, מחפשת את שורשיה של החברה האמריקאית הלטינית העכשווית במאבק בין הכובשים לאמריקאים הילידים. בדומה לספרו ארטמיו קרוס, גם רומן זה נשען מאוד על טכניקות קולנועיות. הרומן זכה בשנת 1976 בפרס חאבייר וילהורוטיה - פרס הספרות היוקרתי המוענק לסופרים לטינו אמריקאים שפרסמו את ספרם במקסיקו, ובפרס רומולו גייגוס<ref name="EPDLP"></ref> הוונצואלי בשנת 1977.<ref name="CN"></ref>

הרומן שלו "הגרינגו הזקן" (Gringo viejo) משנת 1985, שהתבסס באופן קלוש על היעלמותו של הסופר האמריקני אמברוז בירס במהלך המהפכה המקסיקנית, הפך לרב המכר הראשון בארצות הברית שנכתב על ידי סופר מקסיקני. הרומן מגולל את סיפורה של הארייט ווינסלו, צעירה אמריקאית שנוסעת למקסיקו, ומוצאת את עצמה בחברתם של עיתונאי אמריקאי מזדקן (המכונה רק "הגרינגו הזקן") ותומאס ארויו, גנרל מהפכן. כמו רבות מיצירותיו של פואנטס, הוא בוחן את האופן בו אידיאלים מהפכניים הופכים למושחתים, כאשר ארויו בוחר לרדוף אחר שטר הקנין של האחוזה בה עבד בעבר כמשרת תחת אשר לרדוף אחר יעדי המהפכה.<ref></ref> בשנת 1989 עובד הרומן לסרט אמריקני, שנשא את שם הספר - הגרינגו הזקן, בכיכובם של גרגורי פק, ג'יין פונדה וג'ימי סמיט. כתבת פרופיל ארוכה על פואנטס שפורסמה במגזין האמריקני "אמא ג'ונס", מתארת את צילומי הסרט "הגרינגו הזקן" במקסיקו עם פואנטס על הסט.<ref></ref>

באמצע שנות השמונים פואנטס החל להמשיג את כלל יצירותיו, הן של העבר והן העתידיות, בארבעה עשר מחזורים אותם כינה "גילו של הזמן", והסביר כי סך עבודתו היא שיקוף של הזמן. תוכנית המחזור הופיעה לראשונה כדף במהדורה הספרדית של הרומן הסאטירי שלו כריסטופר שטרם נולד בשנת 1987, וכעמוד בספריו הבאים עם תיקונים קלים לתוכנית המקורית.<ref>Raymond L. Williams; The Writings of Carlos Fuentes University of Texas Press 1996, page 41</ref><ref>Raymond L. Williams; The Writings of Carlos Fuentes University of Texas Press 1996, page 110</ref>

בשנת 1992 פרסם פואנטס את המראה הקבורה: הרהורים על ספרד והעולם החדש, מאסה היסטורית שמנסה לכסות את כל ההיסטוריה התרבותית של ספרד ואמריקה הלטינית. הספר בא כהשלמה לסדרת טלוויזיה בערוץ דיסקברי ולסדרת הטלוויזיה של ה- BBC שנשאה את אותו שם.<ref>[http://movies2.nytimes.com/books/97/10/26/home/fuentes-mirror.html In the Embrace of Spain] The New York Times 26 April 1992</ref> עבודות העיון של פואנטס כוללות גם את הרומן ההיספנו-אמריקני החדש - (La nueva novela hispanoamericana), משנת 1969, שהוא יצירת הביקורת הספרותית העיקרית שלו, ו"סרוונטס או ביקורת הקריאה"משנת 1976 (“Cervantes; or, The Critique of" Reading”), הומאז' 'לסופר הספרדי מיגל דה סרוואנטס .

בשנת 1999 פרסם פואנטס את הרומן - השנים עם לאורה דיאז The Years With Laura Diaz, ספר המשך לרומן הגדול שלו - מותו של ארטמיו קרוס, הדמויות הן מאותה התקופה, אך הסיפור מסופר על ידי אישה שהוגלתה ממחוז מושבה לאחר המהפכה. הרומן כולל כמה מסיפורי ההיסטוריה המשפחתית של פואנטס בוורקרוז, והוא כונה "רומן עצום ופנורמי" העוסק ב"שאלות של קידום, מהפכה ומודרניות", וב"חייו הרגילים של הפרט הנאבק למצוא את מקומו".<ref>Raymond L. Williams; The Writings of Carlos Fuentes University of Texas Press 1996, page 152</ref><ref> Alex Clark; "A picture of mural life", The Guardian 12 May 2001</ref>

ההיסטוריון המקסיקני אנריקה קראוז היה מבקר נמרץ של פואנטס וכתביו, וכינה אותו "גנדרן הגרילה" במאמר משנת 1988. זאת לאור הפער הניכר, לטענתו, בין הפוליטיקה המרקסיסטית של פואנטס לבין אורח חייו האישיים.<ref></ref> קרוז האשים את פואנטס כי הוא "מוכר" את ממשלת PRI (מפלגת השלטון המהפכנית-המוסדית של מקסיקו באותה העת ומאז 1929) ועל כי הוא "מנותק מכל קשר עם מקסיקו", תוך שהוא דוחק באנשים לפנות לקהלים זרים להוציא דיבתה: "קיים החשד במקסיקו שפואנטס פשוט משתמש במקסיקו כנושא, מעוות את דמותה אל מול הציבור הצפון אמריקני"<ref name="T2"></ref> המאמר, שפורסם במגזין "סיבוב"- Vuelta של אוקטביו פס, עורר מאבק מר בין פס לפואנטס שנמשך עד מותו של פס. עם זאת, לאחר מותו של פואנטס, קרוז תיאר אותו לכתבים כ"אחד הסופרים המבריקים ביותר של המאה העשרים ".<ref></ref>

כתביו של פואנטס תורגמו ל-24 שפות. הוא נשאר פורה ויוצר עד סוף ימיו. מאמר שכתב על ממשלת צרפת החדשה הופיע בעיתון רפורמה ממש ביום מותו.<ref></ref>

== עמדות פוליטיות ==
הלוס אנג'לס טיימס תיאר את תפיסתו הפוליטית של פואנטס כ"ליברלית מתונה", וציין כי הוא מתח ביקורת על "סטיות השמאל והימין כאחד". פואנטס היה מבקר ותיק של ממשלת המפלגה המהפכנית - המוסדית (PRI) ששלטה במקסיקו בין שנת 1929 ועד לבחירת ויסנטה פוקס לנשיאות בשנת 2000, ומאוחר יותר ביקר את מקסיקו על חוסר יכולתה להפחית את אלימות הסמים. הוא הביע את אהדתו למורדי הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי בצ'יאפס . פואנטס היה ביקורתי גם כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית, כולל כלפי התנגדותו של רונלד רייגן לחזית הסנדיניסטית, הטקטיקות נגד הטרור של ג'ורג 'וו. בוש, מדיניות ההגירה של ארצות הברית, ותפקיד ארצות הברית במלחמת הסמים המקסיקנית . עמדותיו הפוליטיות הביאו לאיסור כניסתו לארצות הברית עד להתערבות בקונגרס בשנת 1967 שהסיר את המניעה. באחת הפעמים בהן נשלל ממנו האישור לנסוע לאירוע השקת ספרים בעיר ניו יורק בשנת 1963, הוא הגיב באומרו "הפצצות האמיתיות הן הספרים שלי, לא אני". שנים לאחר מכן, בשלב מאוחר יותר בחייו, הוא העיר כי "ארצות הברית טובה מאוד בהבנת עצמה, ורעה מאוד בהבנת אחרים."

משרד החוץ האמריקני ולשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית - FBI, עקבו מקרוב אחר פואנטס במהלך שנות ה-60 של המאה הקודמת, ועיכבו בכוונה את בקשותיו לאשרות כניסה ולעיתים קרובות אף דחו אותן.<ref name="NYC"></ref> תיק ה-FBI של פואנטס, שפורסם ב־20 ביוני 2013, חושף כי הדרגים העליונים של ה-FBI התעניינו בתנועותיו של פואנטס, בגלל חשדות לנטייה קומוניסטית של הסופר וביקורתו על מלחמת וייטנאם. ראש ה-FBI לאורך שנים, קלייד טולסון, היה מכותב לכמה עדכונים בנושא פואנטס.

אף כי תמך במהפכה הקובנית של פידל קסטרו, בתחילת הדרך, פואנטס פנה נגד קסטרו לאחר שסומן כ"בוגד" בקובה בשנת 1965 מפני שהשתתף בוועידה בניו יורק ועל רקע מאסר המשורר הקובני הברטו פאדילייה בשנת 1971 על ידי הממשלה הקובנית בשל ביקורת שהעביר עליה. הגרדיאן תיאר אותו כמי שהשיג "הישג נדיר של אינטלקטואל לטינו אמריקני, איש השמאל, שאימץ גישה ביקורתית כלפי קובה של פידל קסטרו מבלי שהוגדר חייל של וושינגטון." פואנטס ביקר גם את נשיא ונצואלה, הוגו צ'אבס, וכינה אותו "מוסוליני טרופי".

בהודעה האחרונה של פואנטס בטוויטר נכתב, "חייב להיות משהו מעבר לטבח ולברבריות שיתמוך בקיומה של האנושות וכולנו חייבים לעזור לחפש אותו."<ref></ref>

== פטירה ==
ב־15 במאי 2012 נפטר פואנטס בבית החולים אנג'לס דל פדרגל בדרום מקסיקו סיטי כתוצאה משטף דם חמור. הוא הובא לשם לאחר שרופאו מצא אותו מתמוטט בביתו במקסיקו סיטי.

נשיא מקסיקו פליפה קלדרון כתב בטוויטר, "אני מצטער מאוד על מותו של קרלוס פואנטס האהוב והנערץ שלנו, סופר ומקסיקני אוניברסלי. נוח בשלום. " חתן פרס נובל מריו ורגאס יוסה הצהיר, "עם מותו אנו מאבדים סופר שיצירתו ונוכחותו הותירו חותם עמוק". נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, כינה את פואנטס "חבר גדול של ארצנו" וקבע כי פואנטס "הגן בלהט על רעיון פשוט ומכובד של אנושיות".<ref name="T"></ref> סלמאן רושדי צייץ "נוח בשלו, קרלוס, חבר שלי".

פואנטס זכה להלוויה ממלכתית ב-16 במאי 2012, ומסע הלווייתו עצר לרגע את התנועה במקסיקו סיטי. הטקס נערך ב-ארמון האמנויות היפות והשתתף בו הנשיא קלדרון.

== רשימת עבודות ==
=== רומנים ===
* La región más transparente (היכן שהאוויר בהיר) (1958) 
* Las buenas conciencias (המצפון הטוב) (1961) 
* אאורה (1962) 
** תורגם לעברית על ידי עזה צבי וטל ניצן ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד, הספריה החדשה, סדרת ספרי סימן קריאה ב-2005
* La muerte de Artemio Cruz (מותו של ארטמיו קרוס) (1962) 
** תורגם לעברית על ידי יואב לויטס הלוי ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1988
* Cambio de piel (שינוי עור) (1967)
* Zona sagrada (מתחם קדוש) (1967)
* Cumpleaños (יום הולדת) (1969)
* טרה נוסטרה (1975)<ref></ref>
* La cabeza de la hidra (ראש ההידרה) (1978)
* Una familia lejana (יחסים רחוקים) (1980)
* Gringo viejo (הגרינגו הזקן) (1985)
* Cristóbal Nonato (כריסטופר שטרם נולד) (1987)
* Ceremonias del alba (הטקסים של אלבה) (1991)
* הקמפיין (1992)
* Diana o la cazadora solitaria (דיאנה: האלה הצדה לבדה) (1995)
* La frontera de cristal (גבול הקריסטל: רומן בין תשעה סיפורים) (1996)
* Los años con Laura Díaz (השנים עם לורה דיאז) (1999) - היה מועמד לפרס דבלין לספרות בשנת 2002 (לצד ספר של הלן דוויט)
* Instinto de Inez (2001) מכון אינז
* La silla del águila (כס הנשר) (2002)
* Todas las familias felices (כל המשפחות מאושרות) (2006), 
* La voluntad y la fortuna (הגורל והתשוקה) (2008), 
* Adán en Edén (2009 (אדם בגן עדן)
* ולאד (2010)
* Federico en su Balcón - 2012 (פדריקו במרפסת שלו) (פורסם לאחר מותו)

=== סיפורים קצרים ===
* Los días enmascarados -1954 ימים רעולי פנים
* Cantar de ciegos - 1964 שירת העיוורים
* Chac Mool y otros cuentos -1973 צ'אק מול ועוד סיפורים
* 1983 - Agua quemada מים שרופים 
* 1990 - Constancia and other Stories For Virgins קונסטנציה וסיפורים נוספים לבתולות
* 1991- Dos educaciones שתי השכלות
* 1994- El naranjo עץ התפוז
* Inquieta compañía - 2004 חברה חסרת מנוח
* 2008 - Happy Families משפחות מאושרות
* 1964 - Las dos Elenas שתי אלנות
* El hijo de Andrés Aparicio בנו של אנדרס אפריסיו

=== מאמרים ===
* La nueva novela hispanoamericana - 1969
* El mundo de José Luis Cuevas -1969
* Casa con dos puertas -1970
* Tiempo mexicano -1971
* 1976- Miguel de Cervantes o la crítica de la lectura
* 1988 - Myself With Others
* 1992- El Espejo Enterrado 
* Geografía de la novela -1993
* Tres discursos para dos aldeas 
* Nuevo tiempo mexicano - 1995
* 2000 - Retratos en el tiempo
* 2000 - Los cinco soles de México: memoria de un milenio 
* 2002 -En esto creo 
* 2004- Contra Bush 
* 2005 - Los 68
* 2012- Personas

=== תיאטרון ===
* 1970- Todos los gatos son pardos
* El tuerto es rey - 1970.
* 1971 - Los reinos originarios: teatro hispanomexicano
* 1982- Orquídeas a la luz de la luna
* Ceremonias del alba -1990

=== תסריטים ===
* 1974- ¿No oyes ladrar los perros?
* 1967- Pedro Páramo
* Los caifanes -1966
* Un alma pura -1965 (episode from Los bienamados)
* Tiempo de morir -1965 (נכתב בשיתוף עם גבריאל גרסיה מרקס)
* 1964- Las dos Elenas
* 1964- El gallo de oro (נכתב בשיתוף עם גבריאל גרסיה מארקס ורוברטו גאלדון, על פי סיפור קצר מאת חואן רולפו)

== פרסים והוקרה ==
* 1967 פרס הספרייה בגין הספר שינוי עור
* 1972 חבר הקולגיום הלאומי של מקסיקו
* 1972 פרס מאזאטלן לספרות בגין הספר Tiempo mexicano פואנטס סירב לקבל את הפרס במחאה על מדיניות ממשלת מדינת סינלואה כנגד תנועת הסטודנטים באוניברסיטה הציבורית של סינלואה<ref>[http://www.carnavalmazatlan.net/#/Arte_y_Cultrua/premio_de_literatura El premio en la página del Carnaval de Mazatlán] </ref>
* 1976 פרס חאבייר וילהורוטיה בגין הספר טרה נוסטרה
* 1977 פרס רומולו גייגלוס בגין הספר טרה נוסטרה
* 1979 פרס אלפונסו רייס הבינלאומי
* 1983 דוקטורט לשם כבוד מטעם אוניברסיטת הרווארד<ref></ref>
* 1984 הפרס המקסיקני הלאומי לאמנויות ומדעים<ref></ref>
* 1984 סדרת הרצאות מאסיי<ref></ref>
* 1987 פרס מיגל דה סרוונטס
* 1987 תואר דוקטור לשם כבוד (דוקטור לספרות) שהוענק מטעם אוניברסיטת קיימברידג '<ref></ref>
* 1989 פרס Istituto Italo-Latino Americano בגין הגרינגו הזקן
* מסדר הכשרון הלאומי של צרפת 1992
* 1992 פרס מננדז פלאיו הבינלאומי<ref name="LNE"></ref>
* מפקד מסדר הכבוד של צ'ילה 1993
* 1993 תואר דוקטור לשם כבוד (דוקטור למכתבים) שהוענק מטעם אוניברסיטת טאפטס<ref></ref>
* 1994 - פרס גרינזנה קאבור
* 1994 - פרס נסיך אסטוריאס
* 1994- מדליית פבלו פיקאסו של אונסק"ו משנת
* 1999 - מדליית הכבוד של בליסאריו דומינגז<ref></ref>
* 2001 - חברות כבוד באקדמיה למקסיקו לשפות<ref></ref>
* 2004 - פרס האקדמיה המלכותית הספרדית עבור היצירה - בזה אני מאמין<ref></ref>
* Premio Galileo פרס גלילאו<ref></ref>
* 2006 - פרס ארבע החירויות בגין חופש הדיבור וההבעה<ref></ref>
* 2006- הרצאת הויזינגה<ref></ref>
* 2006 - פרס האקדמיה האמריקאית להשגים - לוחית זהב<ref></ref>
* 2008 - הפרס הבינלאומי דון קישוט איש למאנשה
* 2009- פרס הצלב הגדול של מסדר איזבלה הקתולית
* 2011 - פרס פורמנטור
* 2012 - ייסוד הפרס הבינלאומי על שם קרלוס פואנטס ליצירה ספרותית בספרדית מטעם ממשלת מקסיקו.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* Appearances
* Carlos Fuentes
* Carlos Fuentes
* Works by or about Carlos Fuentes
* "Carlos Fuentes, The Art of Fiction No. 68" . סקירת פריז (ראיון) (82). ראיון אלפרד מק אדם, צ'ארלס א. רואס. חורף 1981.
* "The Buried Mirror" . תולעת ספרים (ראיון). בראיון מייקל סילברבלט . KCRW. יוני 1992.
* "The Orange Tree" . תולעת ספרים (ראיון). בראיון מייקל סילברבלט . KCRW. יוני 1994.
* "The Years with Laura Díaz" . תולעת ספרים (ראיון). בראיון מייקל סילברבלט . KCRW. אפריל 2001.
* "The Eagle's Throne" . תולעת ספרים (ראיון). בראיון מייקל סילברבלט . KCRW. אוגוסט 2006.
* "Destiny and Desire, Part I" . תולעת ספרים (ראיון). בראיון מייקל סילברבלט . KCRW. מרץ 2011.
* "Destiny and Desire, Part II" . תולעת ספרים (ראיון). בראיון מייקל סילברבלט . KCRW. מרץ 2011.
* [https://www.loc.gov/item/93842479 הקלטה של קרלוס פואנטס בספריית הקונגרס בארכיון הספרות האודיו של החטיבה ההיספנית ב-6 ביוני 1974]
* [https://www.kqed.org/forum/201205171030/remembering-carlos-fuentes על מותו של קרלוס פואנטס.] [https://www.kqed.org/forum/201205171030/remembering-carlos-fuentes הפורום של KQED.] [https://www.kqed.org/forum/201205171030/remembering-carlos-fuentes מאי 2012]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מונפרנאס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בראון
קטגוריה:סופרים מקסיקנים
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:זוכי פרס מיגל דה סרוואנטס
קטגוריה:ילידי 1928
קטגוריה:מקסיקנים שנפטרו ב-2012