OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עקב עיטי

Buteo rufinus cirtensis
עַקָּב עֵיטִי (שם מדעי: Buteo rufinus) הוא מין של עוף דורס בסוג עקב המשתייך למשפחת הנציים. הוא חי ברחבי אירואסיה ובצפון אפריקה וגם בישראל.

עקב זה מגיע לאורך 50-66 ס"מ, למוטת כנפיים של 115-160 ס"מ ולמשקל של 1.1 ק"ג בזכרים ו-1.3 ק"ג בנקבות, הכבדות יותר. מראה העקב חום-אדמדם עם כנפיים בהירות יותר מסורטטות בקווים חומים ובעלי קצוות שחורים וזנב ארוך וכתום. העקב ניחן בראייה חדה מאוד, באמצעותה הוא מבחין בטרף ממרחק של כמה קילומטרים והוא בעל מקור חד ומעוקל בצבע אפור ובעל בליטה צהובה מעליו. 

העקב דואה על פני שטחים פתוחים כמו ערבות, שיחיות ויערות פתוחים ומעליהם מחפש טרף כמו יונקים קטנים כמו ארנביים ומיני מכרסמים כמו חולדות או נברנים וכן זוחלים ועופות קטנים ממנו. בדומה למרבית העופות הדורסים הוא חי בזוגיות קבועה. הנקבה מטילה 2-5 ביצים בקן עשוי ענפים על עצים, צוקים או סלעים.

בישראל העקב העיטי יציב ומקנן בכל האזורים. בעבר נהג לקנן רק במצוקים. בשנים האחרונות נצפה מקנן גם על עצים גבוהים.

לעקב זה 2 תת-מינים:
* Buteo rufinus rufinus - מצוי באזור הבלקן ומזרחה עד מונגוליה והודו. בחורף מגיע גם לצפון אפריקה
* Buteo rufinus cirtensis - מצוי בצפון אפריקה ממאוריטניה למצרים ומצוי גם בחצי האי ערב

==קישורים חיצוניים==

* BirdLife International (2004). [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/49442/all Buteo rufinus]. 2006 IUCN Red List of Threatened Species.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1829
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ ז'קוב קרצשמר
קטגוריה:עקב
קטגוריה:ארץ ישראל: נציים
זהבן מחלל

זהבן מחלל - זכר על עץ איזדרכת בסמוך לעץ תות, חיפה, מאי 2017
זהבן מחלל - נקבה על עץ תות, חיפה, מאי 2022
זהבן מחלל (שם מדעי: Oriolus oriolus) היא ציפור שיר בגודל בינוני ממשפחת הזהבניים. שמו המדעי נגזר מהלטינית הקלאסית שבה "aureolus" פירושו זהוב.

== מאפיינים ==
הזהבן הוא אחד היפים בציפורי השיר. הוא אחד מבין 26 המינים במשפחת הזהבניים, השייכת לסדרת ציפורי השיר.
גודלו של הזהבן הוא כזרזיר או כשחרור ואורכו מגיע עד 24 ס"מ.
הזהבן ניכר במראהו ובצבעיו: גופו של הזכר זהוב מבריק, כנפיו וזנבו שחורים ומקורו ועיניו אדומים. לנקבה גב ירוק-צהבהב, וכנפיה וגחונה אפורים. מקור הזהבן מוארך וחד ואורכו כאורך הראש כולו. בדרך כלל הוא מסתתר בין ענפי העצים, ועל נוכחותו מעיד רק קולו הצלול והערב.

הזהבן נפוץ באירופה התיכונה והדרומית, בצפון מערב אפריקה וביבשת אסיה למן הים הכספי ועד הרי אלטאי. הוא חורף באפריקה המשוונית והדרומית. בישראל הוא חולף בחודש אוגוסט, בדרכו לאפריקה, וכן בשובו משם בסוף האביב.
באירופה בונה הזהבן את קינו ב"מזלג" שבין שני ענפי עץ. הקן דמוי הסלסלה משמש כמקלעת של עשב וצמר, ובקיץ מטילה בו נקבת הזהבן שלוש או ארבע ביצים, שצבען חום בהיר ועליהן כתמים אדומים-שחורים. הזהבנים ניזונים בעיקר מחרקים.

==גלריה==
<gallery>
תמונה:Oriolus oriolus00.jpg|זהבן מחלל: פרט צעיר מתחת לפרט בוגר
תמונה:Oriole 2.jpg
Oriolus oriolus MHNT 232 Foret de la Mamora Maroc RdN.jpg|
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* BirdLife International, [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/51243/all Oriolus oriolus], IUCN Red List of Threatened Species, IUCN 2006. 
* Javier Blasco-Zumeta, [https://web.archive.org/web/20121113021055/http://www.ibercajalav.net/img/400_GoldenOrioleOoriolus.pdf Oriolus oriolus] (PDF) 
* [http://ibc.hbw.com/ibc/phtml/especie.phtml?idEspecie=7957 Golden Oriole videos], the Internet Bird Collection 
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:זהבניים
קטגוריה:ארץ ישראל: ציפורי שיר
קטגוריה:סלובקיה: עופות
קטגוריה:צ'כיה: עופות
קטגוריה:צרפת: עופות
קטגוריה:מרוקו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
תהילה (סרט, 1980)

תהילה (אנגלית: Fame) הוא סרט מוזיקלי משנת 1980, שנוצר והופק על ידי דייוויד דה סילבה, בוים על ידי אלן פארקר, ונכתב על ידי כריסטופר גור.

הסרט זכה בפרס אוסקר עבור הפסקול הטוב ביותר, ושיר הנושא מתוכו, "Fame", זכה בפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר. את השיר ביצעה איירין קארה שגם שיחקה בסרט.

בעקבות הצלחת הסרט, יצאו גם סדרת טלוויזיה מצליחה באותו השם, מחזמר שרץ בווסט-אנד של לונדון במשך עשר שנים וכן גרסה מחודשת בשנת 2009.

== תקציר העלילה ==
הסרט עוקב אחר תקופת לימודיהם של קבוצת תלמידים צעירים בבית ספר תיכון לאומנויות בניו יורק, החל ממבחני הקבלה שלהם למוסד, ועד לסיום הלימודים. השאיפות של התלמידים בבית הספר של אומנויות הבמה הן עצומות - כולם רוצים להתפרסם ולזכות בתהילה. אף על פי שמתבגרים רבים מנסים לעבור את בחינות הכניסה למוסד, רק אחדים נבחרים. במקביל להתמקצעות בתחומי האמנות הקרובים ללבם והתמודדות עם לימודי חובה ודרישות מאתגרות, התלמידים עוברים תהליך של התבגרות, לומדים להכיר את עצמם, לשתף פעולה בצוות וליצור קשרים אישיים של חברות ואהבה. לאחר ארבע שנים של אימונים מפרכים, רק אחדים מן התלמידים מצליחים לזכות בתהילה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fameforever.com Fame Forever] - אתר מעריצים
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט עם השיר המקורי הטוב
קטגוריה:סרטי 1980
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי להט"ב מוזיקליים
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה
גומי סינתטי

גומי סינתטי הוא תחליף לגומי, בעל תכונות משופרות. פולימרים מסוגים אחדים משמשים כגומי סינתטי. 

כפפות גומי

לראשונה נוצר גומי סינתטי בשנת 1910 על ידי הכימאי הרוסי סרגיי לבדב. יישום הטכנולוגיה נולד מתוך מחקרים שפורסמו בשנות ה-30 של המאה ה-20, שנכתבו על ידי קאורותרס והמדען הגרמני הרמן שטודינגר. מחקרים אלו הובילו בשנת 1931 ליצירת אחת הצורות היותר מוצלחות של גומי סינתטי הידוע בתור "נאופרן". נאופרן עמיד מאוד לחום ולכימיקלים כגון נפט ודלק. משתמשים בו בצינורות דלק ובתור חומר בידוד במכונות.

ב-1935 הצליחו המדענים הגרמנים לסנתז את הראשון מתוך סדרה של חומרים סינתטיים הידועים בשם "גומיות בונא". הם היו "קופולימרים", כלומר הפולימר שלהם נוצר לא ממונומר יחיד, אלא משני מונומרים. אחד החומרים האלו, קופולימר של בוטאדיאן וסטירן הידוע כ-"GR-S" (ראשי תיבות של Government Rubber Styrene), הפך לבסיס הייצור של הגומי הסינתטי בארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, שבה היה הגומי הסינתטי קריטי למאמץ המלחמתי, ויוצר במגוון רחב של צורות.

בעיה נוספת הייתה שגומי טבעי הוא נדיר יחסית בטבע, ועד אמצע שנת 1942 עברו לשליטה יפנית מרבית השטחים בהם ניתן להפיק את הגומי הטבעי. כתוצאה מכך יזמה ממשלת ארצות הברית פרויקטים עצומים כדי לזרז את ייצור הגומי הסינתטי, שבמסגרתם המציא הכימאי האנליטי היהודי איזק קולטהוף "תהליך קר" (כלומר ייצור בטמפרטורה נמוכה) לייצור גומי סינתטי. עד סוף 1944 ייצרו את החומר יותר מ-50 מפעלי ענק. תפוקת ארצות הברית לבדה הייתה כפולה מייצור הגומי הטבעי בשנים שלפני המלחמה.

לאחר המלחמה לא שב עוד הגומי הטבעי למעמדו הקודם, במיוחד אחרי שהמדענים גילו דרך לסנתז איזופרן. ה-GR-S הגרמני נשאר כגומי הסינתטי המועדף בייצור גלגלי מכוניות. הגומי הסינתטי שיחק תפקיד חשוב במרוץ לחלל ובמרוץ החימוש הגרעיני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:גרמניה: המצאות
ליסון גרוב

ליסון גרוב או ליסון גרואוב (באנגלית: Lisson Grove) היא שכונה (הקרויה על שם הרחוב העובר במרכזה) בצפון רובע הסיטי של וסטמינסטר של לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

השכונה ממוקמת בסמוך למגרש הקריקט לורדס שנמצא ביער סנט ג'ון. ממערב לשכונה נמצאים פדינגטון ורחוב ווטלינג, במזרחה נמצאת שכונת מרילבון ובמזרחה נמצאים רחוב בייקר וריג'נטס פארק.

==היסטוריה==
עד שלהי המאה ה-18 היה האזור בו ממוקמת השכונה אזור כפרי. המלחין ג'וזף היידן התגורר בחווה באזור במשך זמן קצר באביב 1791. במהלך המאה ה-19, עם התפשטותה וגידולה המהיר של לונדון הוויקטוריאנית הפכה השכונה לשכונת פועלים ענייה, ונחשבה לאחת משכונות העוני הירודות ביותר של העיר - ויותר ממחצית מ-50,000 תושביה היו עניים ירודים. שיעורי הפשיעה בה היו גבוהים ביותר, והשכונה הייתה מרכז של זנות. על פי ספרו של תומאס בימז שוטרי לונדון פחדו להיכנס לשכונה ונהגו להלך בה בזוגות.

==אזכורים תרבותיים==
דמותה של אליזה דוליטל ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון (שעל בסיסו נוצרו המחזמר וסרט הקולנוע "גבירתי הנאוה") היא מליסון גרוב.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.londontown.com/LondonStreets/lisson_grove_67f.html מפת השכונה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:לונדון: רחובות
קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:שכונות מצוקה
מילבנק

[[מוזיאון טייט בריטניה]]
[[מכללת צ'לסי לאמנות ולעיצוב]]
מילבנק (באנגלית: Millbank) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת במרכז לונדון, על גדת נהר התמזה, מזרחית לשכונת פימליקו ודרומית לווסטמינסטר.

מקור שמה של השכונה (מילולית: גדת הטחנה) בטחנת קמח שהיה במקום בבעלות מנזר וסטמינסטר.

==היסטוריה==
השכונה קרויה על שם הרחוב העובר לאורך גדתו הצפונית של נהר התמזה, בין גשר ווקסהול לרחוב אבינגדון, דרומית לכיכר הפרלמנט. הרחוב הוקם לאחר בניית רציף התמזה בשלהי המאה ה-19 במסגרת בניית מערכת הביוב של לונדון על ידי ג'וזף בזלגייט.

מרבית מבני השכונה כיום נבנו בשנות ה-30 של המאה ה-20, לאחר שהאזור נבנה מחדש בעקבות שיטפון התמזה בשנת 1928, שהציף את השכונה לאחר שאירעה התמוטטות של 25 מטרים מרציף התמזה.

בשל קרבת השכונה לארמון ווסטמינסטר (המשמש את הפרלמנט הבריטי), לאורך רחוב מילבנק מצויים מבני משרדים רבים המשמשים את הפרלמנט.

בשלהי המאה ה-19 הוקמה בשכונה המכללה הרפואית של הצבא המלכותי, בה פותח החיסון הראשון למגפת הטיפוס. כיום משמש המבנה את מכללת צ'לסי לאמנות ולעיצוב.

כמו כן פועלת בשכונה גלריית טייט מאז הקמתה, ועם הרחבת המוזיאון הפך המבנה לסניף טייט בריטניה של המוזיאון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:לונדון: רחובות
קטגוריה:וסטמינסטר
רציף התמזה

הקמת [[רציף ויקטוריה בשנת 1865.]]
רציף התמזה (באנגלית: Thames Embankment) הוא שמם הכולל של סדרת רציפים במרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת. הרציפים תוכננו על ידי המהנדס סר ג'וזף בזלגייט כחלק מבניית מערכת הביוב של לונדון. הרציפים נבנו לצד נהר התמזה במטרה לאסוף את מימי מערכת הביוב (שעד אז נשפכו אל נהר התמזה) ולהעבירם במורד הנהר אל מחוץ לעיר. כמו כן הרציפים שימשו לפיתוח מערכת התחבורה של העיר - מעל הרציפים נבנו דרכים, ומתחתיהם נבנו קווים עבור הרכבת התחתית של לונדון.

הרציפים מתחילים בגשר בטרסי במערב לונדון, ועוברים לאורך הנהר דרך השכונות צ'לסי (שם הרציף מכונה בשם רציף צ'לסי), מילבנק, בסמוך לארמון וסטמינסטר (כאשר על הרציף נמצאים גני מגדל ויקטוריה, ובסמוך לארמון ומזרחית לו נקראים הרציפים בשם רציף ויקטוריה). בין ארמון וסטמינסטר ועד גשר בלקפריירס עוברת מתחת לרציף קו דיסטריקט וקו סירקל של הרכבת התחתית של לונדון, ועל הרציף נמצאים גני הרציף (גני אמבנקמנט).

הרציף שופץ מספר פעמים במהלך המאה ה-20 בעקבות התמוטטות שנגרמה לרציף והביאה להצפת התמזה בשנת 1928, ומאוחר יותר בעקבות נזקים שנגרמו לרציפים במהלך הפצצות הבליץ במלחמת העולם השנייה.

בצידו הדרומי של הנהר נקרא הרציף בשם רציף אלברט.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:תמזה
קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:קנזינגטון וצ'לסי
קטגוריה:לונדון התת-קרקעית
קטגוריה:לונדון: מבנים
קטגוריה:לונדון: רחובות
אלי מלכה

אליהו (אלי) מלכה (נולד בצפת בשנת 1957) הוא פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה האזורית גולן.

==ביוגרפיה==
בין השנים 1991–1996 הוביל מלכה את המאבק על ריבונות ישראל ברמת הגולן בתפקידו כיו"ר ועד יישובי הגולן. בשנת 1996 הקים עם אביגדור קהלני את מפלגת הדרך השלישית ושימש כמנכ"ל המפלגה, שהתמודדה בבחירות לכנסת הארבע עשרה וזכתה בארבעה מושבים.

בשנת 2001 נבחר לראשות המועצה האזורית גולן וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2018.
בתום הקדנציה הראשונה זכה מלכה בפרס "כנס ירושלים הלאומי להתיישבות". הפרס הוענק למלכה לאור ההצלחה בפיתוח הגולן במגוון תחומים ובהם פרויקט אכלוס הגולן, הפיכת רמת הגולן לפארק תיירות ונופש מרכזי בישראל ותנופת עשייה ופיתוח יזמות.

בתקופת כהונתו כראש מועצה אזורית גולן, נקלטו בגולן אלפי משפחות.
משנת 2013 כהן מלכה כיו"ר פורום ראשי רשויות גליל מזרחי ויו"ר אשכול רשויות גליל מזרחי. במסגרת תפקיד זה הוביל מלכה תוכנית לפיתוח הכלכלה והחברה בגליל המזרחי, שבמרכזה תוכנית לפיתוח הפודטק ומזון מרפא. מלכה שמש כיו"ר ועד מנהל מכללת "אוהלו" בקצרין והיה חבר מעל עשור בוועדה מחוזית לתכנון ובניה.

מלכה הוא בעלים ומנכ"ל של חברת אמות גולן - יזום וניהול בע"מ.

== חיים אישיים ==
אלי מלכה הוא חקלאי במושב שעל משנת 1980. מלכה נשוי ואב לארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מייסדי התנחלויות
קטגוריה:ראשי מועצה אזורית גולן
קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם יש עתיד
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:פעילי הדרך השלישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
Loops and Reels

Loops and Reels הוא אלבום משנת 1983 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.

זהו אלבום נסיוני, אפילו בקני המידה של האמיל. רובו עשוי סימפולים ולולאות (Loops). ישנם מבקרים שטוענים שחלקים ניכרים מהאלבום כלל אינם מוזיקה. בנוסף, האלבום הוקלט בתנאים פרימיטיביים למדי, ולא בתנאי אולפן של ממש. כל אלה תורמים לכך שמדובר באלבום קשה למדי להאזנה.

חלק מהאלבום מהווה תמונת הבזק מתהליך העבודה של האמיל, וככזה הוא בעל ערך רב. שניים מה"שירים" הם אלתורים ממושכים, כשפה ושם מתגבשים נושאים שהאמיל השתמש בהם שנים לאחר מכן - למשל הנושא ל"Dreaming" מתוך האופרה The Fall of the House of Usher.

== רשימת שירים ==
<div style="direction: ltr;" "margin:100px">
# A Ritual Mask
# Critical Mass
# The Moebius Loop
# An Endless Breath
# In Slow Time
# My Pulse
# The Bells! The Bells
</div>!
Fireships

Fireships הוא אלבום משנת 1992 של היוצר הבריטי פיטר האמיל. Fireships נחשב לאחד השקטים ביותר בין אלבומיו.

== רשימת שירים ==
<div style="direction: ltr;">
# I Will Find You
# Curtains
# His Best Girl
# Oasis
# Incomplete Surrender
# Fireships
# Given Time
# Reprise
# Gaia
</div>

==קישורים חיצוניים==
יסעור בולוור

יסעור בולוור (שם מדעי: Bulweria) הוא סוג של עוף ימי השייך למשפחת היסעוריים, ונקרא על שם החוקר האנגלי ג'יימס בולוור.

הסוג כלל שלושה מינים:
* יסעור בולוורי (שם מדעי: Bulweria fallax), שנפוץ באוקיינוס השקט, האוקיינוס האטלנטי, והאוקיינוס ההודי
* יסעור ג'ואנין (שם מדעי: Bulweria bulwerii), שמצוי רק במערב האוקיינוס ההודי
* יסעור סנט הלנה (שם מדעי: Bulweria bifax), שהיה אנדמי לאי, נכחד בתחילת המאה ה-16 וידוע רק בזכות שרידי שלד שנמצאו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.birdlife.org/datazone/speciesfactsheet.php?id=30104 יסעור סנט הלנה באתר Birdlife International]

יסעור בולוורי ב[[איי הוואי]]

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1843
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:יסעוריים
שלגי

שַלגִּי (Schalgi), שעד שנות ה-80 נקראה רַמדוֹר, היא הוצאת ספרים ישראלית מיסודו ובבעלותו של אוּרי שַלגי שבמשך עשרות שנים התמחתה בספרות קלה וכיום מזוהה בעיקר עם פרסומי תשבצים ורומנים אירוטיים.

לדברי חוקר התרבות אלי אשד זוהי אחת משלוש הוצאות הספרים הפרטיות הוותיקות ביותר הקיימות עד היום (2008).

== היסטוריה ==
ההוצאה נוסדה בתל אביב בשנת 1964 והתמקדה בהוצאת ספרי בלשים, מתח, מסתורין ורומן רומנטי בכריכה רכה, בסוגה המכונה "ספרות זולה" בעלויות הפקה נמוכות. בתחילה כתב שלגי בעצמו ספרי בלשים, מתח ופשע שתורגמו כביכול מאנגלית (בהשראת חוברות "ספרות זולה" שהכיר) תחת שמות עט שונים ובמרכזם דמותו של ביל קארטר. רבים מהספרים הכילו אלמנטים אירוטיים ונקראו במחתרת על ידי בני נוער. לאחר מכן החל שלגי להעסיק כותבים צעירים בשכר זעום ותחת שמות עט שונים (בהם פנחס דנציגר, עמוס אריכא, אריה קרישק וגלעד מורג) וכך יצר את סדרת ספרי "פטריק קים", שהיו פופולריים ביותר ובמקביל הוקעו על ידי הממסד כבלתי-מוסריים. בנוסף יצרו שלגי ומורג סדרת ספרים שגיבורם מצ'יסטה (דמות ידועה מהקולנוע של אותה תקופה), אך לא היו מתורגמים אלא יצירה ישראלית מקורית.

משהתבססה ההוצאה החלה לרכוש זכויות תרגום והחלו לצאת בה גם ספרים מתורגמים מאנגלית משל כותבים ידועים יותר כספריו של דיימון ראניון, דיקנס ("בין שתי ערים"), רוברט לואיס סטיבנסון, ואיניד בלייטון. ההוצאה החלה להוציא גם את ספרי הרומן הרומנטי של מילס אנד בון ודניאל סטיל, מדובר ככל הנראה במאות רבות של כותרים שיצאו החל מסוף שנות ה-60.

לאחר מלחמת ששת הימים הוציא שלגי סדרת ספרים בענייני צבא וביטחון ובהם ספריהם של אורי מילשטיין, איתן הבר ושלמה נקדימון.עטיפת ספר בסדרת [[פטריק קים המזוהה עם ההוצאה ועם סוגת ה"ספרות הזולה"]]אחת מסדרות הספרים הארוכות ביותר שיצאו בהוצאת רמדור (ואחר כך שלגי) והמזוהות ביותר עמה היא סדרת ספרי "חסמבה" של יגאל מוסינזון (החל מספר מספר 18; ראו גם ביבליוגרפיה של יגאל מוסינזון).

במהלך השנים שיתפה ההוצאה פעולה עם הוצאת מ. מזרחי כאשר מאיר מזרחי, בעל ההוצאה, העביר לשלגי זכויות תרגום לספרים שלא היה מעוניין לתרגם בשל תכנים מיניים מדי, רמזים להטפה נוצרית וכדומה.

ההוצאה הוציאה ספרים גם תחת השמות "יעד", "נירם" ו"פנתר".

בדצמבר 2012 התווספה להוצאה גם מחלקת קומיקס הפועלת כגוף עצמאי ונקראת "שלגי קומיקס". מחלקה זו מוציאה לאור חוברות קומיקס בתדירות חודשית וכוללת מספר סדרות שונות, לדוגמה: אבירי הנמר, שומרי השכונה, שליטי הדינוזאורים ומופרעים עם קבלות. החוברות מופצות ברחבי הארץ ברשתות שיווק ובחנויות ספרים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* , 
* דפנה לוי, [https://thedaphna.wordpress.com/2008/10/11/כמעט-33-אלף-נשיקות-בחמישים-שנה/ כמעט 33 אלף נשיקות בחמישים שנה], על הרומנים הרומנטיים של "מילס אנד בון", בבלוג ״המדור לחיפוש קרובים״

==הערות שוליים==

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1964
בורשטיין

בורשטיין הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. זוהי הגרסה הפולנית (Bursztyn) או האוקראינית (Бурштин) לשם המשפחה "ברנשטיין", שפירושו ענבר.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
אורי צייג

פרט ממיצג הווידאו "מיתר" ([[2005), המוצג במוזיאון יד ושם.]]
אורי צייג (נולד ב-1965) הוא סופר ואמן וידאו ארט ישראלי.

==ביוגרפיה==

צייג נולד בקריית גת. בין השנים 1987-1990 למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים. יצירתו של צייג עוסקת ביחס שבין הדימוי החזותי לבין אופן בניית משמעות חברתית ופוליטית. רוב יצירותיו עשויות בטכניקות אמנות דיגיטליות כגון וידאו ארט, מיצבים וכדומה.

בשנת 1995 השתתף בתצוגת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה. במסגרת התערוכה הציג צייג מתקנים לגלויות ובהם דימויים שונים כגון "יער", "כדור" או "כתיבה מופשטת".

עבודתו "הכיכר העולמית/הסרט" (1996), שהוצגה במסגרת "ארטפוקוס" הראשון במוזיאון ישראל, הציגה תיעוד של משחק כדורגל שהתקיים בעיר לוד ובו השתמשו השחקנים בשני כדורים במקביל. הסטה זו של חוקי המשחק יצרה אופן התנהלות שונה מן השחקנים והצביעה על אופן הייצוג על ידי יצירת נראטיבים מקבילים. עבודה דומה, "Infinite" ("אינסוף"; 1998), התרחשה במעין זירה בה "שיחקו" רקדנים בכדורים בהתאם לחוקים שקבע עבורם צייג. 
 
בשנת 2005 יצר צייג עבודה לתצוגת קבע במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם. העבודה, שמוצגת בחלל בסופו של מסלול הביקור במוזיאון, מציגה ציטוטים מכתבי יד, שירים ספרים וחומרים אחרים שנכתבו בזמן השואה וכתגובה לאחריה. טקסטים אלו "מגיחים" מתוך משטח של אותיות ומספרים. בפינה נוספת של החלל מוקרנים במפגש בין שני קירות תצלומים של ספרים וכתבי יד.

בשנת 2008 מונה צייג לראש המחלקה לעיצוב טקסטיל של בית הספר הגבוה ללימודי עיצוב ברמת גן, שנקר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:אמני וידאו ארט ישראלים
קטגוריה:סגל מכללת שנקר
קטגוריה:בוגרי בית הספר לתיאטרון חזותי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
This

This הוא אלבום משנת 1998 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
== הפקה ==
קרוב למחצית מהרצועות הן קטעי קישור, לרוב נושא מאחד מהשירים. האמיל טען שרק כך יכולים הם לקבל את הכבוד המגיע להם.

האלבום ברובו שקט. ב-"Since the Kids" שר האמיל על הקושי שבהורות, ומשווה את החוויה לאקורד שבור (בלוויית אקורד תואם על פסנתר): כל התוכניות ננטשו, היו הכוונות מה שהיו:

האמיל מסכם שבמבט לאחור, מול כל התוכניות שכשלו והקשיים, הילדים הם אלו שמאחים, בעצם קיומם, את האקורד השבור.

Always Is Next הוא שיר יוצא דופן באלבום, הן מבחינת הצליל והן מבחינת התוכן. האמיל סיפר ששלד השיר - נושא רפטטיבי ואגרסיבי על בס ותופים אלקטרוניים - הוקלט תחילה, והתמליל צמח להתאים לשלד התוקפני: סיפור על זוג המתעלס בתשוקה במושב המכונית, לא מודע למתרחש סביבו, החלונות מכוסים באדים והזוג לא חש בקנאי החמוש ברובה מחוץ למכונית.

שיר הסיום - The Light Continent - הוקלט ללא ליווי מוזיקלי, ואת הליווי הפקיד האמיל בידי סטיוארט גורד ודייוויד ג'קסון מבלי שסיפק להם את השיר למעט ההנחיה "זה באורך של 14 דקות וזה ארקטי". 

== רשימת שירים ==
<div style="direction: ltr;">
# Frozen in Place
# Unrehearsed
# Stupid
# Since the Kids
# Nightman
# Fallen (The City of Night)
# Unready
# Always Is Next
# Unsteady
# The Light Continent
</div>

== קישורים חיצוניים ==
חוזה ברית הידידות בין ממשלת מונגוליה לטיבט

הברית
חוזה ברית הידידות בין ממשלת מונגוליה לטיבט הוא חוזה בין שתי המדינות, אשר נחתם בתאריך 2 בפברואר 1913, באורגה (כיום אולן בטור), ואשר מכיר בקיומן העצמאי של שתיהן, ומדגיש את נכונותן של השתיים לנהל קשרי ידידות ביניהן. נכון להיום, קיימים ספקות לגבי סמכותם של החותמים בשם טיבט לנהל משא ומתן ולחתום על חוזה מסוג זה, ומשום כך קיים ספק האם מסמך זה מהווה חוזה חוקי.

==רקע, חתימת החוזה ותקפותו==
לאחר נפילת שושלת צ'ינג ב-1912, הכריזו טיבט ומונגוליה רשמית על עצמאותן מסין, כשבראש כל מדינה עמד איש דת לאמאיסטי. שתי המדינות נכשלו בניסיון לקבל הכרה רשמית מהרפובליקה הסינית בעצמאותן. בחוזה הכריזו מונגוליה וטיבט על הכרה הדדית בעצמאות כל אחת מהן ועל ברית אמונים. נציגי מונגוליה שחתמו על החוזה היו שר החוץ, דא לאמה ראוודן (Da Lama Ravdan), והגנרל מאנלאיבאטר דאמדינסורן (Manlaibaatar Damdinsüren). נציגי טיבט שחתמו על המסמך היו אגוון דוריג'ב (Агва́н Лобса́н Доржи́ев), בן לעם הבוריאטי ואזרח האימפריה הרוסית, צ'יג'אמץ (Chijamts), וגנדון-גסלן (Gendun-Galsan), אזרח טיבטי. קיים ספק רב אם לחוזה יש תוקף חוקי. הדלאי לאמה ה-13 הכחיש כי אישר לדוריג'ב לשאת ולתת על ברית עם מונגוליה. חשוב מכך, הן כהן הדת הבכיר והן ממשלת טיבט לא אשררו את החוזה. ממשלת רוסיה טענה כי כנתין רוסי, לא היה זה אפשרי שדוריג'ב יפעל בשליחות דיפלומטית מטעם הדלאי לאמה. 

הטקסט המונגולי של החוזה פורסם על ידי האקדמיה המונגולית למדעים ב-1982.

בכל מקרה, רוב המעצמות האחרות התמידו במדיניותן שלא להכיר בעצמאותן של מונגוליה ושל טיבט, והמשיכו להכיר באופן רשמי בכפיפות של אזורים אלו לרפובליקה הסינית. האינטרסים של מעצמות המערב (בייחוד רוסיה והממלכה המאוחדת) באזורים אלו הובטחו על ידי הסכמים עם שושלת צ'ינג שהרפובליקה הסינית הבטיחה להמשיך ולקיים. לו היו מעצמות המערב מכירות בעצמאות מונגוליה או טיבט הן היו גורמות למעשה להפרת ההסכמים. בנוסף, היה חשש בין מעצמות המערב (שוב, בייחוד רוסיה והממלכה המאוחדת) שהכרה בעצמאות מונגוליה או בעצמאות טיבט תספח אזורים אלו לתחום ההשפעה של המעצמה היריבה, מצב שמבחינת המעצמות היה עלול להיות גרוע יותר מאשר המצב שבו אזורים אלו הם בשליטה לכאורה של סין החלשה.

==תוצאות==
החדשות על חתימת החוזה עוררו חשד עמוק בקרב מנהלי המשא ומתן הבריטים בכנס סימלה, שחששו שרוסיה עלולה לעשות שימוש בחוזה על מנת להשיג יכולת השפעה בניהול העניינים בטיבט. בסופו של דבר הממשלה הסינית לא חתמה על הסכם אליו הגיעו בכנס סימלה. הסכם דומה, ההסכם המשולש של קיאחטה שבבוריאטיה נחתם בין מונגוליה, הרפובליקה של סין, ורוסיה ב-25 במאי 1915. ההסכם הבטיח את האוטונומיה המלאה של מונגוליה בענייני פנים, את הזכויות הרוסיות במונגוליה, ובה בעת הכיר באופן רשמי בכפיפות של מונגוליה לסין.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.tibetjustice.org/materials/treaties/treaties14.html תרגום של נוסח החוזה מטיבטית לאנגלית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:טיבט: היסטוריה
קטגוריה:מונגוליה: היסטוריה
קטגוריה:מונגוליה: פוליטיקה
קטגוריה:הרפובליקה הסינית: פוליטיקה
קטגוריה:בריתות
קטגוריה:1913
קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
מנועים שקטים

מנועים שקטים הוא אלבום האולפן השלישי של המוזיקאי והזמר הישראלי אסף אמדורסקי שיצא בשנת 1999.

==הפקה==
האלבום זיכה את אמדורסקי בהצלחה גדולה מאוד, לווה גם במסע הופעות שהתאפיין, בדומה לאלבום, בהפקה גדולה ומושקעת. באלבום השתתפו מיטב המוזיקאים הצעירים של אותה העת ובהם יהלי סובול, אביתר בנאי, משה קופ וחיים לרוז. על הפקת האלבום סיפר אמדורסקי בריאיון לעיתונאי רז שכניק: "אחרי האלבום השני רציתי להתעסק עם סמפלרים ובעצם כמעט כל הלהקה שלי הפכה לרביעיית מפיקים ויחד הפקנו את האלבום הזה. הפסקנו לנגן והפכנו להיות אנשים שרוצים לגעת בכפתורים. זה משהו שקרה לנו באופן מאוד טבעי יחד, האהבה להפקה מוזיקלית. מדובר במושיק קופ, יובל אורי ורונן בן חורין ואני". האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב בשנת 2004, ושירים רבים בו זכו להצלחה ולהשמעות מרובות ברדיו: השיר "15 דקות" (רמיזה לביטוי חמש עשרה דקות של תהילה), "התקפת לב", "רוך וקושי" ו"חלום כהה" הכולל קטע מריאיון עם הזמרת ענבל פרלמוטר שנהרגה בתאונת דרכים בעת העבודה על האלבום. לימים התייחס אמדורסקי לכתיבת השיר: "כשראיתי איך השיר נבנה הבנתי שהוא קצת על הסיפור של ענבל, המוות שלה ומה שהיא סימלה בשבילי. הבנתי שאני רוצה לשלב בו את ענבל, את הקול שלה, כי השיר כאמור מאוד הזכיר אותה וחשבתי עליה הרבה בזמן הכתיבה שלו". "התחלתי להציק לליליאן שוץ, מי שגילתה את המכשפות, שתעזור עם הקלטה של ענבל מדברת. ראיונות, קטעי מילים בחזרות - כל מה שאפשר לסמפל. היא באה עם הקלטה מתוך תוכנית לזכר יצחק רבין מהערוץ הראשון".

השיר "15 דקות" זכה במקום ה-87 במצעד סיכום העשור (1999–2009) של ערוץ המוזיקה וגלי צה"ל. השיר גם הגיע למקום ה-34 במצעד הפזמונים העברי של רשת ג' ולמקום ה-20 במצעד השנתי של גלי צה"ל לשנת תש"ס. אלבום האוסף הכפול של אמדורסקי משנת 2003, "15 הדקות של אסף אמדורסקי", נקרא על שם שיר זה. באוסף זה נכלל גם השיר "עכשיו אני בא", שהוקלט במקור עבור "מנועים שקטים" אך לבסוף לא נכלל בו. השיר הופיע באותה שנה גם באלבום הבכורה של שרון רוטר, שביצעה אותו תחת השם "עכשיו אני באה".

ב-2013 יצא EP שכלל ארבעה רמיקסים לשיר "15 דקות" אותם יצרו עופר ניסים, נדב רביד, שי אפלברג ו-D&O (אורי פיטוסי ודור גבאי).

ב-2019 חגג אמדורסקי 20 שנה לצאת האלבום בסיבוב הופעות מצליח בהיכל התרבות ומועדון התיאטרון ובסדרת יוטיוב דוקומנטרית "מנועים שקטים מקצה לקצה" שיצר דרור נחום.

==רשימת השירים==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אסף אמדורסקי, אלא אם צוין אחרת.

==משתתפים==

==קישורים חיצוניים==

* 
*
*רז שכניק: [http://103fm.maariv.co.il/programs/Media.aspx?ZrqvnVq=GKIEKM&c41t4nzVQ=FDF מצדיעים לאלבומי המופת - והפעם: האלבום 'מנועים שקטים' של אסף אמדורסקי], אתר רדיו ללא הפסקה, 10 בנובמבר 2016
*
*
*מנועים שקטים [https://www.kan.org.il/content/kan/radio_articles/p-11437/168211/ במצעד האלבומים האלטרנטיביים הישראליים הגדולים של כאן 88]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1999
קטגוריה:אלבומי אסף אמדורסקי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אהרון קרון

אהרון קרון, צולם בקובנה, ליטא, לקראת עלייתו לארץ ישראל, שנה 1910

אהרון קרון (8 בינואר 1881 קובנה, ליטא – 1954 ראשון לציון) היה איש חינוך עברי, מנהל בית הספר חביב בראשון לציון בין השנים 1921–1947.

==קורות חיים==
אהרון קרון נולד בקובנה שבליטא, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, ב-8 בינואר 1881 (תרמ"א) לאלה ודב, סוחר. קיבל חינוך מסורתי בחדר, בישיבת טלז, וב"קיבוץ" הרב חיים עוזר גרודזנסקי בווילנה. לכשנוסדו הקורסים הפדגוגיים על ידי אהרן כהנשטם, למד בהם, וכשסיים מונה למורה ולמזכיר הקורסים. בשנים 1906-7 היה פעיל במרכז ציוני רוסיה. משנת 1909 שימש כמורה. בשנת 1911 נשלח על ידי כהנשטם לארץ ישראל.

בשנים 1919–1912 היה מנהל בית הספר במושבה יבנאל, וכן מפקח על בתי הספר ומדריך למורים במושבות הגליל התחתון. סביב החינוך ביבנאל התנהל מאבק בין אלה שחפצו בחינוך דתי לאלה שחפצו בחינוך חילוני, ובשלב מסוים הוקם ביישוב תלמוד תורה, אך בית הספר שבניהולו של קרון גבר עליו. ביוזמתו של קרון הועברו בתי הספר של פיק"א בגליל לרשת החינוך של ההנהלה הציונית. טיפל במגורשי תל אביב שהגיעו ליבנאל. בשנת 1921 עבר לנהל את בית הספר חביב בראשון לציון, והתמיד בכך 26 שנה, עד פרישתו לגמלאות. עשה רבות לטיפוח ערכי היהדות והציונות בין תלמידיו.

אחותו פסיה ואמו אלקא ניצלו בעת טבח חברון (תרפ"ט) במאורעות תרפ"ט, כשערבי תושב חברון הסתירו אותן בביתו. הוא לא הספיק להוציא לפועל את חיבורו, ספר על תולדות החינוך בארץ ובגולה.

קרון נפטר בראשון לציון בשנת 1954.<ref></ref> על שמו נקראו בעיר רחוב וחטיבת ביניים שנסגרה.

בתו הבכורה, ישראלה כהן, למדה בבית הספר חביב ולימדה בו כיתות א' ו-ב' במשך כארבעים שנה.
בתו הצעירה, תמר אבן, למדה בבית הספר "חביב" לימדה בו, וניהלה אותו בשנים 1975–1985 עד צאתה לגמלאות. בשנת 1941 נישאה ליעקב אבנר קפניס, בנם של ישראל קיפניס (אחיינו של דוד צבי קיפניס) ורוזה (בתו של ישראל דב פרומקין ואחייניתם של מנהל בתי הספר של "עזרה" בארץ אפרים כהן-רייס והאגרונום חיים (שארל) כהן-רייס), שנהרג ב-1942 בתאונה בעת ששירת כקצין זוטר בצבא הבריטי.

==לקריאה נוספת==
* מרדכי טביב, 'דברים אחרי מטתו של אהרן קרון', הד החינוך, 4 בנובמבר 1954.

==קישורים חיצוניים==
* [http://gen-mus.co.il/person/?id=434 אהרון קרון] , באתר מוזיאון ראשון-לציון
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילים ציונים בליטא
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:יבנאל: אישים
קטגוריה:ראשון לציון: אישים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית ביישוב
קטגוריה:מנהלי בית הספר חביב
קטגוריה:גירוש תל אביב: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1881
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1954
תוכנית הגרעין של גרמניה הנאצית

תוכנית הגרעין של גרמניה הנאצית (נודע בגרמניה כ-Uranverein - מועדון האורניום) החלה באפריל 1939, מספר חודשים לאחר גילוי הביקוע הגרעיני בינואר 1939. מאמץ זה להשגת נשק גרעיני הופסק אך התחדש בשנית ב-1 בספטמבר 1939 על ידי משרד החימוש הגרמני ביום תחילת מלחמת העולם השנייה.

הפרויקט התמקד במספר כיוונים: בניית כור גרעיני, ייצור מים כבדים ואורניום וכן הפרדת איזוטופים. בינואר 1942 הפנה משרד החימוש הגרמני את הפרויקט למועצת המחקר של הרייך. בתקופה זו התפצל הפרויקט בין תשעה מכונים שונים שכל אחד מהם התמקד בכיוון אחר. בתקופה זו מספר המדענים בפרויקט הלך ופחת וכשרונותיהם הופנו יותר ויותר למאמץ המלחמתי.

עם סוף המלחמה נוצל הידע הגרמני בפרויקט הגרעין בידי בעלות הברית - בריטניה, ארצות הברית, צרפת וברית המועצות. בסוף המלחמה התנהל מרוץ בין האמריקאים לסובייטים בנושא הגישה לפרויקט הגרעין הגרמני. ברוב המקרים האמריקאים יצאו כשידם על העליונה, בשל העובדה שמרבית הפרויקט רוכז בשטחים שבמערב גרמניה.

אלברט שפר היה שר החימוש, שמשרדו היה אחראי על הפרויקט. קורט דיבנר נודע כיוזם ומנהל הפרויקט. חתן פרס נובל, ורנר הייזנברג היה שותף בכיר במיזם.

פירוק הכור הגרעיני בהייגרלוך, גרמניה, אפריל 1945
==הישגים==
מדענים נאצים היו המתקדמים ביותר בהעשרת אורניום באמצעות צנטריפוגה, והיו הראשונים שבנו ב-1942 צנטריפוגה בפרויקט בראשות אריך באגה . בעזרתם של מדענים גרמנים ואוסטרים שנלקחו בשבי לאחר המלחמה פיתחו הסובייטים שיטה זו, ואת צנטריפוגת ציפה (בעזרת גרנוט ציפה, Gernot Zippe). כיום ידועה שיטת הצנטריפוגה כשיטה המוצלחת והקלה ביותר להעשרת אורניום.

ב-20 בפברואר 1944 ניסו הנאצים להעביר חביות מים כבדים במעבורת מנורוורגיה לכור בגרמניה אך המחתרת הנורווגית הצמידה לדופן המעבורת פצצה וגרמה לשקיעת המעבורת יחד עם חביות המים הכבדים, אירוע שלימים נודע כ"החבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה".

ההיסטוריון הגרמני ריינר קארלש (Rainer Karlsch) מציג בספרו "הפצצה של היטלר" (Hitlers Bombe) עדויות חדשות על פרויקט הגרעין הנאצי בראשות קורט דיבנר. הספר מציג עדויות על כך שגרמניה הקדימה את שאר העולם בפיצוץ מתקן כלשהו, ליד אורדרוף, במחוז תורינגיה, במרץ 1945. קארלש טוען כי הנאצים פוצצו מטען שהכיל כ-5 קילוגרמים של פלוטוניום שהווה מעין "פצצה מלוכלכת", שהם ניסו את הפצצה על 700 שבויי מלחמה סובייטים, וכי כולם נהרגו. תושבים מהאזור אף העידו על כאבי ראש ודימום מהאף במשך שבועיים לאחר מכן. מקום המיתקן המשוער, עמק ג'ונאס, שהיה במזרח גרמניה לאחר המלחמה, כלומר בשליטה סובייטית, נאטם בקירות בטון. ממצאיו של הספר נתמכים בהוכחות מועטות מאד. מבדיקות שערך המכון הלאומי הגרמני למדידות באזור המדובר בשנת 2006 לא נמצאו מידות קרינה החורגות מהרגיל, בהתחשב באסון צ'רנוביל.

==ראו גם==
* פרויקט מנהטן
* החבלה בייצור המים הכבדים בנורווגיה

==לקריאה נוספת==
* ניל בסקומב, מבצר החורף: כיצד נבלם מיזם פצצת האטום של היטלר, ידיעות ספרים, 2018. מאנגלית: עמנואל לוטם.
* ג'ים באגוט, הפצצה - ההיסטוריה הסודית של פצצת האטום 1939–1949, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2012
* רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, הפרק "תוכנית הגרעין הגרמנית", עמ' 451–455.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:גרמניה הנאצית: צבא וביטחון
קטגוריה:נשק במלחמת העולם השנייה
גבי קדוש

גבריאל (גבי) קדוש (נולד ב-11 בנובמבר 1953, ד' בכסלו ה'תשי"ד) הוא איש ניהול ישראלי. שימש כראש העיר השביעי של אילת, בשנים 1993–2003.

== ביוגרפיה ==
קדוש נולד במושב רינתיה למאיר ואסתר, יהודים יוצאי מרוקו, ממקימי המושב.

קדוש נשוי ואב לשניים. 

הוא סיים לימודיו בפנימייה הצבאית "אונים". עם סיום הלימודים התגייס לצה"ל והתנדב לשרת בסיירת חרוב, סיירת שהשתייכה לפיקוד מרכז, וקיימה מרדפים אחרי מחבלים בשטחי בקעת הירדן. השתחרר ב־1974, לאחר מלחמת יום-הכיפורים, והגיע לאילת בעקבות אביו שהתגורר בעיר משנת 1964 הודות לעבודתו בחברת "מקורות".

ב-1979 סיים קדוש את לימודיו בתחום התיירות ולימודי ידיעת הארץ, עסק בהדרכת תיירים, ומילא תפקידי ניהול בבתי מלון. הקים וניהל את עמותת התיירות באילת, את עמותת "נווה מדבר" באמצעותה נבנו שכונת מגורים באילת, וכיהן כנשיא רוטרי. 

בין השנים 1986–1989 כיהן כסגן ראש עיריית אילת, ממונה על השירותים העירוניים ויו"ר ועדת תחבורה.

ב-11 בנובמבר 1993 נבחר לראשות העיר אילת. במהלך כהונתו שם דגש רב על קידום נושא החינוך בעיר, והיה ממקימי קמפוס בן-גוריון, האוניברסיטאות באילת. העיר קיבלה את פרס החינוך הארצי לשנת 2003. במהלך כהונתו השנייה, קידם קדוש את רעיון הקזינו באילת, בשיתוף מפעל הפיס

בנובמבר 2003 סיים קדוש את כהונתו השנייה כראש העיר אילת. 

לאחר ניצחונו של בנימין נתניהו בבחירות 2009, מונה קדוש לשמש בסגל משרד ראש הממשלה, כיועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות, במקביל לתפקידו זה, בשנת 2011 מונה ליועץ פוליטי של נתניהו.

בהמשך עבר קדוש לחריש והתמודד בבחירות 2018 על ראשות המועצה המקומית, וזכה ב-10% מהקולות.

בשנת 2021 התמודד מול אלי לנקרי על ראשות עיריית אילת, אך לא נבחר. הוא התמודד פעם נוספת בבחירות 2024.

הוא מנהל חברת קיי. אר. קאפיטל גרופ בע"מ. 

==ספרים שפרסם==
*לא נולדתי לאמא פולנייה, הוצאת משכל (חמד וידיעות אחרונות)

==תפקידים שמילא==
*ראש העיר אילת 1993–2003
*יו"ר דירקטוריון החברה הכלכלית לאילת 1993–2003
*יו"ר קרן אילת לחינוך, תרבות ואומנות 1993–2003
*יו"ר העמותה לקידום ופיתוח התיירות באילת 1993–2003
*יו"ר ההנהלה הציבורית של פסטיבל "ג'אז בים האדום" 1993-2003
*חבר דירקטוריון בית הספר הממשלתי למלונאות – תדמור 1989–1992
*חבר דירקטוריון חברת "תמנע" 1987-1990
*חבר דירקטוריון החברה לפיתוח חוף אילת 1993–2003
*חבר דירקטוריון חברת מבני תעשייה 1987–1990
*יועץ ראש הממשלה לענייני התיישבות 2010 -
*יועץ פוליטי של ראש הממשלה 2011 -

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.eilati.co.il/nrg/exec/view.cgi/4/3175 קדוש: 10 שנות עשייה ושאף אחד לא יעז לקחת את זה ממנו] , ב"אילתי"
* [http://www.ereverev.co.il/article.asp?id=7381&word=גבי ריאיון עם גבי קדוש] - במדור אנטי-פתי 'ערב ערב באילת' 2444 6.5.10

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי סיירת חרוב
קטגוריה:ראשי עיריית אילת
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:רינתיה
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:מועצה אזורית חבל מודיעין: אישים
בין הקירות

בין הקירות (בצרפתית: Entre les murs) הוא סרט קולנוע צרפתי שיצא לאקרנים בשנת 2008 בבימויו של לורן קאנטה בהתבסס על ספרו האוטוביוגרפי באותו שם מאת פרנסואה באגודו.

==תקציר העלילה==
באגודו הוא מורה תיכון בבית ספר ברובע ה-20 של פריז. הסרט עוקב אחרי באגדו (המשחק את דמותו שלו בסרט) לאור שנת הלימודים ומציג את התמודדותו עם הכיתה הקשה אותה הוא מנסה ללמד את השפה הצרפתית. התלמידים, שלרוב מסרבים להבין את מטרת השיעור, העוסק בדקדוק הצרפתי הארכאי.
מרבית התלמידים הם בני מהגרים, שלרוב הוריהם אינם דוברים צרפתית, דבר המקשה מאוד על המורים המנסים להבהיר להורים שהתלמידים אינם מגיעים ללימודים ואינם משתפים פעולה. התלמידים מעדיפים את נבחרות מדינות אפריקה השונות על מדינות צרפת, ואף התלמידה הצרפתייה בכיתה מעדיפה שלא להזדהות עם זהותה הצרפתית. הסרט עוקב אחרי קשיי התלמידים בגיל ההתבגרות להתמודד עם סביבתם, אחד עם השני ועם מערכת ההוראה הנוקשה.

==פרסים==
הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2008, בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר ונבחר למועמד של צרפת לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

ביקורות
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:סרטי 2008
קטגוריה:זוכי פרס לומייר
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה
האובליסק של בואנוס איירס

האובליסק
האובליסק של בואנוס איירס
האובליסק של בואנוס איירס (בספרדית: El Obelisco de Buenos Aires או, בקיצור, "El Obelisco") ניצב במרכזה של כיכר הרפובליקה, במפגש השדרות 9 ביולי וקוריינטס. האובליסק הוא אחד הסמלים המזוהים עם העיר.
== מבנה ==
גובהו של האובליסק 67.5 מטר, כאשר 4.5 המטרים הגבוהים יותר מהווים את הפירמידה שבראשו. רוחבו של האובליסק 6.8 מטר בבסיסו, ו-3.5 מטר בבסיס הפירמידה. לאחר הקמתו, הפך ליעד מועדף למרססי כתובות גרפיטי, וכשבשנות ה-80 נשפך עליו צבע, הוחלט על גידורו.

האובליסק הוצב ב-1936, לציון 400 שנים לייסודה של בואנוס איירס, במקום בו הונף לראשונה דגל ארגנטינה על אדמת העיר, ב-23 באוגוסט 1812. האובליסק תוכנן בידי האדריכל אלברטו פרביש, והעבודות בוצעו בידי חברה גרמנית. העבודות הסתיימו בתוך חודש, והאובליסק נחנך ב-23 במאי 1936. עלויות הקמתו נאמדו בכ-200 אלף פסו ארגנטינאי. שנתיים בלבד לאחר הקמתו, החליטה מועצת עיריית בואנוס איירס על הריסתו, משיקולים כלכליים, אסתטיים ושלום הציבור, אך ההחלטה בוטלה תוך זמן קצר.

בשל מרכזיותו וסמליותו של האובליסק, הוא נעטף לעיתים ביריעות בד גדולות, לציון אירועים שונים: ב-1 בדצמבר 2005 נעטף ביריעה אדומה דמוית קונדום, לציון יום האיידס העולמי, ב-16 בספטמבר 2006 עוצב כעיפרון, לציון 30 שנים לליל העפרונות, וב-20 בספטמבר 2007 נעטף האובליסק בדגלי ארגנטינה וגרמניה, לציון 150 שנים ליחסים בין המדינות.

הכיכר אף נבחרה לארח את טקס הפתיחה של אולימפיאדת הנוער ב-2018.

==קישורים חיצוניים==

אובליסק של בואנוס איירס
אובליסק של בואנוס איירס
בואנוס איירס
ראס סודר

מארב הקומנדו המצרי בואדי סודר, מלחמת יום הכיפורים
ראס סודר (בערבית راس سدر) היא עיירה בדרום־מערב סיני, הנמצאת על חוף מפרץ סואץ במחוז דרום סיני (גנוב סינאא جنوب سيناء). העיירה נמצאת בסמוך לשפכו של ואדי סודר למפרץ סואץ ומכאן שמה. ב-2006 מנתה אוכלוסיית העיירה, כולל היישובים הסמוכים אליה, 17,221 נפש. מצפון מזרח לעיר נמצא שדה הנפט של עסל שהוא אחד הגדולים בחוף המזרחי של מפרץ סואץ. הנפט במקום נתגלה לראשונה ב-1947. 

במלחמת סיני נכבש המקום לאחר שגדוד 890 נע רכוב על הדרך ממצבת פרקר (ממזרח למעבר המיתלה) לכיוון דרום מערב אל ראס סודר.

במלחמת ששת הימים הונחת כוח מחטיבת הצנחנים במקום, השתלט על העיירה (יש עדויות על מקרה של רצח שבויי מלחמה מצריים במקום), והחל לנוע דרומה לכיוון אבו רודס, שם חבר עם כח צנחנים שהונחת בא-טור ונע צפונה. לפני שנסוגו מהאזור, העלו המצרים באש את מתקני הנפט.

מספטמבר 1968 ועד נובמבר 1975 הייתה ראס סודר בסיסה של יחידה 838 - יחידה של חיל הים הישראלי שהפעילה כלי שיט מסוג "צרעה" ומאוחר יותר מסוג "דבור" ותחנת מכ"ם.

במלחמת יום הכיפורים תקפו את אזור ראס סודר יחידות קומנדו מצריות מוסקות. חלק מהמסוקים הופלו על ידי חיל האוויר הישראלי ויחידות ישראליות פגעו בשאר הכוחות. בהמשך הקרבות הוכפפה ראס סודר למרחב שלמה שעבר לפיקודו של ישעיהו גביש והתקיימו באזור קרבות בין כוחות מצריים שניסו לנוע מכיוון עיון מוסה ובין כוחות ישראלים. חיל הים הישראלי מנע ניסיונות נחיתה מצריים על ידי תקיפת בסיסים מצריים במערב מפרץ סואץ. באמצע נובמבר 1975, בעקבות הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975, נסוגה ישראל מהאזור והוא עבר חזרה לשליטת מצרים.

מאז תחילת שנות ה-2000 מנסה מצרים לפתח את התיירות באזור. הוקמו מספר בתי מלון לאורך החוף ובמיוחד מפותח ספורט גלישת הקיט.

==קישורים חיצוניים==

*[http://202.org.il/Pages/kadesh/sinai/sinai_main3.php כיבוש ראס סודר על ידי חטיבת הצנחנים במלחמת סיני]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיני: ערים
קטגוריה:מצרים: ערי חוף
קטגוריה:מצרים: תיירות
אניבאלה זואילו

אניבאלה זויאלו (באיטלקית: Annibale Zoilo, נולד ב-1537 בקירוב, מת ב-1592) היה מלחין וזמר איטלקי מן האסכולה הרומאית של שלהי תקופת הרנסאנס. הוא היה בן זמנו של פלסטרינה וכתב מוזיקה בסגנון דומה מאוד לשלו, מלחין בולט ומנצח מקהלה ברומא בסוף המאה ה-16.

== חייו ==

זואילו נולד ברומא, אבל אין תיעוד רב לשנות חייו הראשונות. ב-1558 הוא מופיע ברשומות כזמר ב"קאפלה ג'וליה" (הקאפלה היוליאנית) וב-1561 כבר כיהן כמאסטרו די קאפלה של "סן לואיג'י דה' פראנצ'זי"; העובדה, שהתקדם במהירות רבה כל כך למשרת חשיבות כזאת מלמדת, שכנראה היה זמר עוד לפני האזכור הראשון שלו בקאפלה ג'וליה. הוא המשיך להחזיק במשרתו בסן לואיג'י דה' פראנצ'זי עד 1566, ומשנת 1567 עד 1570 היה מאסטרו די קאפלה בסיינט ג'ון לאטרן, אחת המשרות המוזיקליות היוקרתיות ביותר ברומא. ב-1570 החליף אותו הצרפתי ברתולומאו רוי וזואילו עבר לשיר בקול אלט במקהלת הקאפלה הסיסטינית, שם נשאר עד יולי 1577, אז פרש עקב מחלה. באוקטובר, מכל מקום, החלים די הצורך לקבל את מינוי האפיפיור גרגוריוס השלושה-עשר, יחד עם פלסטרינה, לעריכה ותיקון המוזיקה לספר התפילות הרשמי, לצד מוזיקה ליטורגית אחרת של הכנסייה.

זואילו תפס עוד משרות עם תום הקריירה שלו בקאפלה הסיסטינית, ביניהן מאסטרו די קאפלה בקתדרלת טודי, משנת 1581, מינויו המתועד הראשון מחוץ לרומא; ב-1584 תפס משרה דומה ב"סאנטה קאזה, בלורטו. נוסף לתעסוקה כמנצח מקהלה במקומות שונים, נקשר שמו ב-Oratorio di SS Trinità dei Pellegrini e Convalescenti ברומא, ארגון ששילם לו בכמה הזדמנויות, אולי בעד יצירות מוזמנות. זואילו מת בלורטו. הסיבה לעזיבתו את רומא, עיר הולדתו ומחוז הצלחתו כזמר ומנצח מקהלות, אינה מופיעה ברשומות, אבל הוא המשיך לחבר מוזיקה בשביל מקהלת הקאפלה הסיסטינית עד 1582.

== המוזיקה שלו ==

המוזיקה של זואילו דומה בסגנונה לזו של פלסטרינה בשימוש שהיא עושה בקווים קונטרפונקטיים זורמים בשופי, עם טקסט מבטא ברורות, כמעט ללא זכר לכרומטיות הנסיונית והיסודות המרקמיים המופיעים במוזיקה של צפון איטליה או נאפולי באותה תקופה. מוזיקת הקודש שלו כתובה לארבעה ולשמונה קולות וכוללת מיסות, מוטטים, מזמורים, רספונסורות (תשובות העדה בתפילה), תחינות, סופראג'ה (תפילת הכומר) ושאר מוזיקת קאפלה ווקאלית.

נוסף למוזיקת הקודש שלו, הוציא זואילו לאור שני ספרי מדריגלים. אחד המדריגלים שלו,Chi per voi non sospira, זכה לפרסום בלתי מבוטל כשהודפס בקבצים רבים; נוסף לכך, הוא שימש את וינצ'נצו גליליי ב- Fronimo: dialogo ... sopra l'arte del bene intavolare
בטבלטורה ללאוטה.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
*Harry B. Lincoln: "Annibale Zoilo", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed June 24, 2006), [http://www.grovemusic.com (subscription access)]
*Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>
* הארי ב. לינקולן: "אניבאלה זואילו", מילון גרוב המקוון בעריכת ל. מייסי.
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:זמרים איטלקים
קטגוריה:מנצחי מקהלות
קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:ילידי 1537
קטגוריה:נפטרים ב-1592
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
אליאנסה לימה

אליאנסה לימה (בספרדית: Alianza Lima; נוסדה ב-15 בפברואר 1901) היא קבוצת כדורגל פרואנית.

המייסדים אימצו את השם של אורווה בבעלותו של אוגוסטו לגיה נשיא פרו, שבה השתמשו כדי לקיים את המשחקים הראשונים שלהם.<ref></ref><ref></ref> הקבוצה נחשבת לאחת משלושת הגדולות של הכדורגל הפרואני, יחד עם אוניברסיטריו דה דפורטס וספורטינג קריסטל.<ref></ref><ref></ref>

אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אלחנדרו ויינואבה אשר מכיל 35,000 מקומות ישיבה.<ref></ref><ref></ref>

הקבוצה זכתה ב24 אליפויות ליגת העל הפרואנית. ההופעה הבינלאומית הטובה ביותר שלה הייתה ב-1976 כשזכתה בגביע סימון בוליבר.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==שחקנים מפורסמים==
* פאולו דה לה האסה
* ג'וניור ויסה
* ג'פרסון פרפאן
* קלאודיו פיסארו
* תיאופילו קוביאס

==תארים==
* ליגת העל הפרואנית (25) - 1918, 1919, 1927, 1928, 1931, 1932, 1933, 1948, 1952, 1954, 1955, 1962, 1963, 1965, 1975, 1977, 1978, 1997, 2001, 2003, 2004, 2006, 2017, 2021, 2022

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20140407080607/http://www.clubalianzalima.com/ אתר הקבוצה הרשמי]

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל פרואניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1901
קטגוריה:לימה: מועדוני כדורגל
קתדרלת וסטמינסטר

פנים הקתדרלה
קתדרלת וסטמינסטר (באנגלית: Westminster Cathedral) היא קתדרלה הממוקמת בשכונת ויקטוריה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.

קתדרלה זו היא הכנסייה הראשית (כנסיית אם) של הקהילה הנוצרית קתולית באנגליה וויילס, הכנסייה הקתולית הראשית של העיר לונדון, ומקום מושבו של הארכיבישוף מווסטמינסטר. כמו כן מבנה הקתדרלה הוא מבנה הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר באנגליה ובויילס.

יש להבדיל בין קתדרלה קתולית זו לבין מנזר וסטמינסטר הסמוך, השייך לכנסיית האנגליקנית.

== היסטוריה ==
רק באמצע המאה ה-19 התאפשר לכנסייה הקתולית לפעול באנגליה באופן סדיר וההיררכיה הכנסייתית הוסדרה. הקתדרלה הוקמה בכספים שנאספו לזכרו של הקרדינל וייסמן - הארכיבישוף הראשון מווסטמינסטר אשר כיהן בין 1850–1865. האדמות עליהן הוקמה הכנסייה נרכשו בשנת 1884 על ידי יורשו של ויסמן, הקרדינל הנרי אדוארד מאנינג (באתר היה ממוקם קודם לכן כלא שדות טוטהיל בריידוול. 
עבודות הבנייה החלו בשנת 1892 אולם הופסקו, והחלו בשנית בשנת 1895 בתקופת יורשו של מאנינג - הקרדינל הרברט ווגין, על פי תוכניותיו של האדריכל ג'ון פרנסיס בנטלי.

הכנסייה החלה לפעול בשנת 1903 אף שטרם הושלמה (בשל קשיים תקציביים). טקס הפתיחה נערך לאחר השלמת המבנה ב-28 ביוני 1910.

ב-28 במאי 1982 במהלך ביקור בן שישה ימים בממלכה המאוחדת, ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בקתדרלה.

בשנת 1995, בהזמנת הקרדינל באזיל יום, ביקרה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בכנסייה ונכחה בתפילה בה - הפעם הראשונה שמונרך בריטי נכח בתפילה כזאת מאז הקמת הממלכה המאוחדת.

== קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.newadvent.org/cathen/15599a.htm הקתדרלה באנציקלופדיה הקתולית]
*[http://www.thejoyofshards.co.uk/london/wmcath/index.shtml פסיפסים בקתדרלת וסטמינסטר]

קטגוריה:וסטמינסטר: מבנים
וסטמינסטר, קתדרלת
וסטמינסטר, קתדרלת
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
מרילבון

הכניסה לתחנת מרילבון של [[הרכבת התחתית של לונדון.]]
הכנסייה הקהילתית סנט מרילבון.
מרילבון או סנט מרילבון (באנגלית: Marylebone או St. Marylebone ובכיתוב ארכאי Mary-le-bone "מרי - לה -בון") היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. 

לעיתים נהגה שם השכונה בצורה "מאריבון" (Marribun) או "מאר לי בון" (Mar-lee-bone).

==גאוגרפיה==
השכונה ממוקמת צפונית לרחוב אוקספורד, דרומית לדרך מרילבון, מזרחית לרחוב אג'וור ומערבית לרחוב פורטלנד הגדול. לעיתים נכלל בשטח השכונה ריג'נטס פארק וכן שטח שכונת ליסון גרוב. 

השכונה היא, במרביתה, שטחי מגורים יוקרתיים, ונחשבת לאחת השכונות היקרות ביותר בלונדון.

==היסטוריה==
השכונה נקראת על שם הכנסייה המקומית הקהילתית שניקראה בעבר כנסיית "מריה הקדושה", וכיום נקראת הכנסייה הקהילתית סנט מרילבון. הכנסייה נבנתה על גדת פלג קטן (באנגלית: "בורן" - bourne) שנקרא בשם טייבורן, ובהתאם שם הכנסייה היה "כנסיית מריה הקדושה שעל הפלג" - "סנט מרי לה בון" ולימים קוצר השם לשם הנוכחי (ולא, כמו שמקובל לחשוב קיצור של "מרי הטובה" - Marie la Bonne בצרפתית).

חלק גדל משטח השכונה היה שייך למשפחת פורטמן וכונה אחוזת פורטמן, וחלק אחר מהשכונה (אזור רחוב הארלי) היה שטח של אחוזת משפחת דה ואלדן. 

בין השנים 1899–1965 היה האזור חלק מהרובע המטרופוליני של סנט מרילבון (רובע מטרופוליני במחוז לונדון). בשנת 1965 אוחד הרובע עם הרובע המטרופוליני של פדינגטון והרובע המטרופוליני של וסטמינסטר וכיום השלושה יחדיו מהווים את רובע הסיטי של וסטמינסטר.

==אתרים בעלי חשיבות==
בשכונה עובר רחוב בייקר ובו בניין 221 B אשר, על פי ספריו של ארתור קונן דויל התגורר בו הבלש שרלוק הולמס. מוזיאון שרלוק הולמס נמצא בסמוך. 

בשכונה ממוקמים בית השידור (בניין הנהלת ה-BBC), כנסיית כל הנשמות בתכנונו של האדריכל ג'ון נאש, כנסיית השילוש הקדוש מרילבון בתכנונו של ג'ון סואן, קפלת מרילבון בתכנונו של ג'יימס גיבס, מלון לנגהאם, מוזיאון מאדאם טוסו, אוסף וולאס, אולם ויגמור, מארבל ארץ' (קשת השיש), אוניברסיטת וסטמינסטר, האקדמיה המלכותית למוזיקה, המכון המלכותי לאדריכלים בריטים, יש הכוללים בשטח השכונה גם את ריג'נטס פארק (ובו גן החיות של לונדון), חנות הכולבו סלפרידג'ס, מכללת ריג'נטס ואת הייד פארק.

כמו כן בשכונה נמצאות הכיכרות מנצ'סטר, מונטאגו ורחוב הארלי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.streetmap.co.uk/newmap.srf?x=528500&y=181500&z=3&sv=marylebone&st=3&tl=Marylebone,City+of+Westminster&searchp=newsearch.srf&mapp=newmap.srf מפת השכונה]
* [http://homepages.gold.ac.uk/genuki/MDX/StMarylebone/StMaryleboneHistory.html ההיסטוריה של השכונה] 
* [https://web.archive.org/web/20040304161800/http://45.1911encyclopedia.org/S/ST/ST_MARYLEBONE.htm הערך על השכונה באנציקלופדיה בריטניקה משנת 1911]
* 

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:וסטמינסטר
פילוסופיה של המשפט

פילוסופיה של המשפט הוא ענף בפילוסופיה העוסק בטבעו של החוק, ויחסי הגומלין שלו עם תחומים משיקים למערכות נורמות נוספות, במיוחד עם האתיקה והמדיניות. עיסוק זה מוביל לשאלות ותהיות בסיסיות על מהותו של החוק, תקפותו, ומוסריותו.<ref></ref> פילוסופיה של החוק בפרט ושל המשפטים כתחום כללי הן דומות, אם כי בעיסוק במשפטים לעיתים נכללות צורות חשיבה שמתאימות לכלכלה ולסוציולוגיה.

ניתן לחלק את הפילוסופיה של המשפט למשפטנות אנליטית, ומשפטנות נורמטיבית. המשפטנות האנליטית שואפת להגיע למהות החוק באמצעות זיהוי מאפייניו המהותיים. לעומתה, המשפטנות הנורמטיבית עוסקת לא רק בנורמות המשפטיות שמתוות את החוק, אלא גם בנורמות החברתיות שמתאפשרות מהחוק, ומעצבות את הפעילות האנושית.<ref></ref>

==ראו גם==

* קווי יסוד לפילוסופיה של המשפט
*פוזיטיביזם משפטי
*משפט הטבע

==קישורים חיצוניים==

* אלון הראל, [https://exact-sciences.tau.ac.il/sites/exactsci.tau.ac.il/files/media_server/mathematics/פרויקט%20כדאי%20לדעת/hoveret-mishpat-interactive-1807.pdf מבוא לפילוסופיה של המשפט], מיזם "כדאי לדעת" של אוניברסיטת תל אביב
* 
* 
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:חוק ומשפט
גריפון (כלב)

גריפון הוא גזע של כלב לוויה זעיר, שמוצאו מבריסל בבלגיה.

הגריפון מונה שלושה גזעים של כלבים: גריפון בריסלי (בצרפתית: Griffon Bruxellois; באנגלית: Brussels Griffon), גריפון בלגי (Griffon Belge) וברבסון זעיר (Petit Brabançon). שלושת הגזעים זהים בממדי גופם ובצורתם, להוציא את סוג הפרווה וצבעה. בחלק מן הארגונים הבינלאומיים לכלבנות שלושת גזעים אלה נחשבים לואריאציות של אותו הגזע.

==תיאור==
===הופעה===
כל שלושת הגזעים קטנים במידותיהם, עם פנים פחוסות, לסת בולטת ועיניים גדולות ומרוחקות המעניקות לפניו של הגריפון מראה כמעט אנושי. לעיתים מזכיר מראה פניו של כלב זה את דמותו של הבדיונית של אִיווֹק (Ewok) בסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים, ויש הטוענים כי כלב זה שימש השראה ליוצר הסרטים ג'ורג' לוקאס. כל שלושת הגזעים הם כלבי לוויה חסונים במראם עם גוף מאוזן, המעניק להם מראה מרובע במבט צידי. גריפון המתאים לתקן הגזע חייב להיות שרירי, קומפקטי, בעל מערכת עצמות מפותחת ואסור שיראה עדין למראה, או גוצי יתר על המידה. הגריפון לעיתים מפתיע במשקלו ביחס למראהו הזעיר. כיוון שהשיפוט באשר לגזע הגריפון נעשה על פי משקלו ולא על פי גובה כתפו, יחסים נכונים של מידות הגוף חיוניים כדי לקבוע האם הכלב שמן מדי, או רזה מדי, גבוה או נמוך מדי.

תקני המשקל של הגזע אינם קבועים ומשתנים מעט בין הארגונים הכלבניים השונים. אולם, משקל אידיאלי של גריפון נע בין 3.6 ק"ג ל-4.5 ק"ג לשני המינים.

אורכו של הצוואר בינוני והוא כפוף מעט. החזה עמוק והגב ישר. הזנב קצוץ לכדי שליש מאורכו הטבעי, או שיש המותירים את הזנב. הזנב מורם ובתערוכות כלבים, נשפטת ערנותו של הכלב בין היתר על פי תנוחת זנבו. זנבות מעוקלים אינם מקובלים, אלא אם כן ניתן לקצץ את הזנב באופן שאינו מותיר עיקול (דהיינו העיקול בשני השליש החיצוניים של הזנב).

===הראש===
הראש הוא המאפיין החשוב ביותר בגזע כלבים זה. ראשו של הכלב עגלגל במראהו וחייב להיות גדול ביחס לגוף, אולם אסור שיראה כאילו הוא מוציא את הכלב מאיזון. מצחו של הכלב מעוגל, או "כיפתי". הגולגולת חייבת להיות עגלגלה (להוציא את החלק החזיתי של האף).

אוזני הכלב חייבות להיות גבוהות, מופרדות, קטנות וחצי מושפלות. בארצות הברית נהוג לקצץ את אוזני הכלב, אולם ברוב מדינות אירופה חל איסור על קיצוץ אוזניים.

עיניו כהות, מרוחקות, גדולות מאוד ומלאות הבעה. האף שחור, רחב עם נחיריים גדולים, והוא מונח בגובה העיניים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הקבוצה התשיעית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה הראשונה של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה החמישית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים