OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
American Oxygen

American Oxygen (בעברית: חמצן אמריקאי) הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה שיצא ב-14 באפריל 2015. הוא נכתב על ידי אלכסנדר גרנט, קנדיס פיליי, סם האריס וריהאנה עצמה, והופק על ידי קניה וסט.

השיר נכתב במהלך שנה, ולקח השראה מהשיר ".Born in the U.S.A" מ-1984 של הזמר ברוס ספרינגסטין. מילות השיר מייצגות תוכן פטריוטי על אמריקה חדשה ועל רדיפה אחר החלום האמריקאי. מבקרי מוזיקה שיבחו את הבגרות של התוכן הלירי. הווידאו קליפ של השיר יצא ב-6 באפריל באתר טיידל. הוא מתאר רגעים רבים מההיסטוריה של ארצות הברית בעוד שריהאנה שרה מול דגל גדול של ארצות הברית. מבקרים ציינו את התחושה הפטריוטית של הקליפ, והשוו אותו לקליפ של הסינגל "We Didn't Start the Fire" מ-1989 של הזמר בילי ג'ואל.

== יציאה ==
השיר הופיע לראשונה בפרסומות שקידמו את טורניר אגף הכדורסל של הגברים המאורגן על ידי התאחדות ספורט הקולג'ים הלאומי. מאוחר יותר, הפך השיר לזמין לסטרימינג ב-5 באפריל 2015, דרך טיידל, שירות להזרמת מדיה בבעלות משותפת של ריהאנה יחד עם אמני מוזיקה נוספים כולל ג'יי זי, ביונסה ומדונה. ב-14 באפריל, הפך השיר לזמין להורדה דיגיטלית ברחבי העולם באמצעות חנות ה-iTunes. בקנדה וארצות הברית הוא יצא יומיים אחרי ב-16 באפריל.

== הצלחה מסחרית ==
"American Oxygen" לא שחזר את ההצלחה של הסינגלים הקודמים של ריהאנה. השיר דורג לראשונה במקום 91 במצעד הפזמונים הרשמי של ארצות הברית, בילבורד הוט 100 ב-2 במאי 2015. הוא מכר 20,000 עותקים לשבוע והוזרם במדיה 2.1 מילון פעמים. בשבוע השני, עלה השיר למקום 78 במצעד ונשאר שם במשך שני שבועות.
==מיקומי שיא==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! דנמרק (IFPI Danmark)
| זהב 
| 30,000
|-
! פולין (ZPAV)
| זהב 
| 10,000
|-
! שוודיה (GLF)
| פלטינה 
| 40,000
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי ריהאנה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ריהאנה
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי קניה וסט
קטגוריה:שירים על ארצות הברית
יהודה מודרן

רבי יהודה מודרֶן (או יודלה מודרין; ח' בטבת ה'תק"פ, 26 בדצמבר 1819 - ד' בחשוון ה'תרנ"ד, 14 באוקטובר 1893) היה למדן וראש ישיבה הונגרי מגדולי תלמידי החת"ם סופר ומחבר הספרים "זיכרון שמואל" ו"פרי העץ". התפרסם בעיקר בשל הגהותיו והערותיו בשולי הספר קונטרס הספיקות של סב אשתו.

==ביוגרפיה==
נולד לרב ישעיהו מודרן בפרשבורג ונימול בידי רבי משה סופר, ה"חתם סופר". היה תלמידם של רבי מהר"ם א"ש, רבה של אונגוואר; ורבי משה טייטלבוים מאוהלי. בהמשך נעשה תלמידו ומקורבו של ה"חתם סופר". בגיל 15 סמך אותו רבו לרבנות. לפי ר' יוסף הכהן שוורץ, הוא השתעשע רבות עם רבו בדברי תורה עד שאמרו שמן הסתם יינשא בעתיד לאחת מבנותיו.

לפי הצעת רבו, הרב משה טייטלבוים, נישא בשנת ה'תקצ"ז (1837) לחיה ראכל בתו היחידה של הגביר הלמדן ר' שמואל זנוויל כהנא מסיגט, חתנו של רב העיר, רבי יהודה כהנא הלר. הוא סירב לקבל משרות רבנות ועסק כל ימיו בתורה בסיגט ובה הדפיס את ספריו. בישיבתו בסיגט למדו גדולי תורה כמו הרב שלמה יהודה טבק, מחבר "תשורת ש"י". בשנת ה'תרכ"ז הדפיס את ספרו "זיכרון שמואל" על מסכת גיטין. ובשנים ה'תרמ"ה-ה'תרמ"ז את חיבורו "פרי העץ" על המקרא.

במהלך השנים התקרב לחסידות ואף היה נוסע לאדמו"רים שונים. נפתלי בן מנחם סבור שרבו החת"ם סופר הקפיד עליו בשל כך.

נפטר בד' בחשוון ה'תרנ"ד, 14 באוקטובר 1893.

==לקריאה נוספת==
* נפתלי בן מנחם, פרקי הגר: א. ר' יהודה מודרין, סיני, כרך סג, עמ' קעב-קעו.
* יצחק יוסף כהן, חכמי טראנסילוואניה, ירושלים: מכון ירושלים, תשמ"ט, עמ' מד.
* שוחרי השם בהרי הקרפטים,

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבה הונגרים
קטגוריה:משפחת כהנא הלר
קטגוריה:תלמידי החת"ם סופר
קטגוריה:בוגרי ישיבת פרשבורג
קטגוריה:סיגט: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:רבנים רומנים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:ילידי 1819
ארדאפפל

מרטין בהיים עם הארדאפפל
היטל הארדאפפל]]
ארדאפפל (מגרמנית Erdapfel "תפוח הארץ") הוא גלובוס שיוצר על ידי האסטרונום והגאוגרף הגרמני מרטין בהיים ( Martin Behaim ) בין השנים 1491–1493. הוא הגלובוס העתיק ביותר ששרד עד תקופתנו, ואחת עבודות הקרטוגרפיה האחרונות בהן יבשת אמריקה עדיין לא מופיעה, שכן קולומבוס חזר ממסעו הראשון במרץ 1493. 

בארדאפפל מתוארת אירופה באופן מדויק, אם כי לא בפרופורציות נכונות. גם חופיה הצפוניים והמערביים של אפריקה מתוארים היטב, מה שמעלה את הסברה שברשות בהיים הייתה מפה של ספנים פורטוגזים, או שהשתתף בעצמו במסעות לחופיה המערביים של אפריקה. קיימים דיווחים סותרים לגבי השתתפותו באחד ממסעותיו של מגלה הארצות הפורטוגלי דיוגו קאו בין השנים 1482-1486 וסביר להניח שאם הפליג הרי עשה זאת עם ספן פורטוגלי אחר שהכיר את הנתיב של קאו. העובדה שבהיים לא הכיר הייטב חלקים אחרים בעולם מתגלה ככל שמתקדמים מזרחה. המפה מאבדת מדיוקה עד כדי-כך שקשה להבחין בתת-היבשת ההודית ומזרחה ממנה מופיעים איים שאינם תואמים את מזרח אסיה כלל. יפן או בשמה על הגלובוס 'זיפנגו' (Cipangu), גדולה בהרבה מאשר במציאות ונמצאת דרומית למיקומה האמיתי. בדומה למפה אחרת מאותה תקופה, של קרטוגרף גרמני בשמו הלטיני הנריקוס מרטלוס גרמנוס (Henricus Martellus Germanus), ממזרח למלזיה מופיע חצי-אי ענקי. אי הדיוקים לגבי הודו ומזרח אסיה מראים שבהיים לא קרא את יומניו של מרקו פולו למרות שהיו מפורסמים ונגישים בדפוס. כעורכי מפות נוספים, הוא המשיך להסתמך על מקורות ישנים.

אי הדיוקים והפרטים המומצאים מלמדים על האמונות שרווחו באותה תקופה. באותן שנים המלומדים הסתמכו על שיטתו של פטולומאיוס קלאודיוס וחישוביו של פוסידוניוס לפיהם רדיוס כדור הארץ היה קטן בחצי מגודלו האמיתי. בנוסף, אירופה ואסיה צוירו גדולות מדי והים התיכון ארוך מדי. עקב כך, היה צורך לצמצם את האוקיינוס שממערב לאירופה ושהפריד כביכול בינה לבין אסיה. ממילא לא נותר מקום ליבשת נוספת. באוקיינוס זה מאויר האי המיתולוגי סט. ברנדן על שם ברנדן מקלונפרט על פי אמונה שהוא ותלמידיו גילו אי זה במסעותיהם הימיים להפצת הנצרות. 

הגלובוס הוא דוגמה לאיכות עבודתם של בעלי המלאכה בנירנברג באותה תקופה. קוטר הגלובוס 51 ס"מ. לייצורו הוכן כדור מחימר עליו דחסו ארבע שכבות פשתן מודבקות. לאחר שייבשו, נחתך הכדור לשניים על קו שעתיד להיות קו המשווה וחובר מחדש בטבעת עץ. על הכדור הודבק קלף ועליו מפת הנייר שצוירה על ידי גאורג גלוקנדון (Georg Glockendon) בצבעים מרהיבים עם 111 מיניאוטורות של חיות ואנשים ויותר מ 1,100 שמות מקומות.

הסיבה לייצורו של הגלובוס אינה ידועה. ייתכן ששימש כאמצעי המחשה למטרות סחר וגילוי ארצות או היה אבטיפוס לייצור סדרתי. סברה אחרת היא ששימש למטרות אקדמיות, להצגת הידע של אותם ימים בהתאם לרוח ההומאניזם של התקופה. כיום ארדאפפל נמצא במוזיאון הגרמני של נירנברג. הוא עבר סריקה דיגיטלית.

<gallery caption="ארדאפפל">
קובץ:Behaim_Globus.jpg|
קובץ:Behaims_Erdapfel.jpg|
קובץ:Martin Behaim 1492 Ocean Map.png|ייצוג הנתונים בגלובוס בבירור
קובץ:Carte_behaim.JPG|מפת העולם על פי ארדאפפל 1492

</gallery>

==ראו גם==
*גלובוס האנט-לנוקס
*גלובוסים של קורונלי

==קישורים חיצוניים==

* הסבר מפורט על ארדאפפל באנגלית http://cartographic-images.net/Cartographic_Images/258_Behaim_Globe.html 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:ניווט
קטגוריה:מפות
חיים יחיאל מיכל ביק

רבי חיים יחיאל מיכל ביק (א' בשבט ה'תרמ"ח, ינואר 1888 - י"ד בסיוון ה'תשכ"ד, 25 במאי 1964) היה רבה של מז'יבוז' ורב בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
נולד במז'יבוז' ונקרא על שם אביו שנפטר לפני שנולד (נפטר בכ"א בתמוז ה'תרמ"ז). בהיותו בן עשרים ושתים, בשנת ה'תרע"א (1911) נבחר לכהן כרבה של עיר הולדתו. בעקבות מלחמת העולם הראשונה ותנאי החיים היהודיים הקשים ברוסיה הסובייטית, היגר לארצות הברית אליה הגיע בשנת ה'תרפ"ה, 1925.

הוא נבחר כרבן של שלש קהילות של יוצאי מז'יבוז' בניו יורק, משנת תרצ"ג רב של קהל אנשי צדק בברוקלין, ומשנת תרצ"ו רב של קהל אהבת אחים בברוקלין, היה נשיא 'ועד הרבנים דנוא יארק רבתי' וממנהיגי 'אגודת הרבנים דארצות הברית וקנדא' והיה משיב בהלכה בכל תחומיה. עיקר מומחיותו הייתה בתחומי חושן משפט ואבן העזר. שהרבה לישב בדיני תורות. אחרי השואה נרתם למאמץ להתרת עגונות מלחמת העולם השנייה ועסק גם בשאלת העגונים הגברים שלא מצאו את נשותיהם ובשל חרם דרבנו גרשום לא יכלו להינשא.

נפטר בי"ד בסיוון ה'תשכ"ד, 25 במאי 1964.

כתביו הרבים לא נדפסו בחייו, ומהם מתפרסמים מעת לעת בכתבי עת תורניים שונים.

==משפחתו==
* בנו, הרב משה צבי אריה ביק (תרע"א, 1911 - י"ט באלול ה'תש"ן, 9 בספטמבר 1990) היה אף הוא רב בארצות הברית שהשיב לשאלות הלכתיות. כיהן משנות ה-30 של המאה ה-20 כרב קהילת יוצאי קרושניק בברונקס, ומשנות ה-70 התגורר בבורו פארק והיה מעורב בפולמוס העירוב בשכונה.
* בנו ישעיהו ביק, ממנהיגי תנועת המזרחי בארצות הברית. בנו של ישעיהו - הרב עזרא ביק, רב בישיבת הר עציון.
*בנותיו טשארנא מויטשיין, הנרייטה ברלינר, ובתיה פירסט

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.hebrewbooks.org/66647 ספר אוצר החיים על פרשיות הקיץ].

==לקריאה נוספת==
*יעקב שלמה ביק, [https://www.hebrewbooks.org/66613 קונטרס חיים למוצאיהם] : תיאר תולדות חייו של הגאון רבי חיים יחיאל מיכל ביק, אבד"ק מעזיבוזש.
* [https://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=66647&st=&pgnum=5 תולדות המחבר] בתוך אוצר החיים על התורה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים רוסים
קטגוריה:מז'יבוז': רבנים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1964
ניסים אליאס בנימין עזרא

השער של עיתון [[מבשר ישראל משנת 1929.]]
ניסים אליאס בנימין עזרא (1883–1936) אשר נודע גם בכינוי N.E.B. Ezra, היה מוציא לאור יהודי ממוצא עיראקי אשר התבסס בשאנגחאי. ייסד את "האגודה הציונית של שאנגחאי", ואת העיתון "מבשר ישראל". עזרא שימש כעורך של העיתון במשך יותר מ-30 שנה עד מותו.

== קורות חיים ==
עזרא נולד בשנת 1883, מוצא משפחתו היה מהעיר בגדאד שבעיראק. המשפחה עקרה להודו הבריטית, ועזרא נולד בלאהור (כיום בפקיסטן). מאוחר יותר עקר לעיר שאנגחאי שבסין. הקהילה היהודית בשאנגחאי נוסדה בשנת 1844. לאחר מלחמת האופיום הראשונה וחתימת חוזה נאנקינג, הסכמי הכניעה הסינית התירו למעצמות אירופה לפתוח בשאנגחאי תחנות סחר אקס-טריטוריאליות שיפוטית, ולמעשה אוטונומיה מערבית. אוטונומיה זו משכה סוחרים ותעשיינים. עם הבריטים הגיעו תעשיינים יהודים רבים ממוצא עיראקי ובראשם משפחות עשירות כגון ששון, כדורי, חרדון ואחרות ואיתם יהודים ספרדים שהגיעו מסוריה, עיראק והודו (בדומה לקהילות בהונג קונג ויאנגון).

בשאנגחאי, ייסד עזרא בשנת 1903, את "האגודה הציונית של שאנגחאי". שנה לאחר מכן, הקים עזרא את עיתון "מבשר ישראל", בשפה האנגלית, שהיה הביטאון הרשמי של האגודה. עזרא שימש כעורך הראשי של העיתון במשך שלושים שנה, ותחת הנהגתו הפך העיתון לאחד מהעיתונים היהודיים המתוחכמים ביותר במזרח הרחוק. הוא הופץ אף בארצות הברית, שם ייצב את מעמדו כקול הסמכותי ביותר של יהודי מזרח אסיה. אחייניו של עזרא האחים סרגון (בנימין, יוסף ודוד), שחיו בבומביי שבהודו, קיבלו השראה רבה ממבשר ישראל, ובהשראתו הוציאו לאור בשנת 1930 את ה-"Jewish Tribune", שהפך לעיתון היהודי המוביל בהודו.

עזרא שימש גם כמנהיג של "האגודה הציונית של שאנגחאי", האגודה זכתה לתמיכה כספית נלהבת מאיל ההון היהודי אליעזר כדורי. אולם מרבית יהודי הקהילה בשאנגחאי לא התעניינו בציונות והארגון כלל בשיאו רק 100 חברים. עם זאת הארגון זכה לתמיכה מצד פעילים סינים בולטים כגון סון יאט-סן. זה האחרון שלח מכתב לעזרא בשנת 1920 בו הוא כותב: "כל אוהבי הדמוקרטיה לא יכולים לעזור, אבל תומכים בלב שלם ומברכים בהתלהבות את התנועה לשחזר את האומה הנפלאה והיסטורית שלך, שתרמה כל כך הרבה לציוויליזציה של העולם ושראויה בצדק למקום של כבוד במשפחת העמים."

בחלק ממאמריו, הביע עזרא פסימיות כלפי עתידה של אירופה. במיוחד בתקופתו שבה נשלטה ברית המועצות בידי סטלין, גרמניה בידי היטלר, איטליה בידי מוסוליני וספרד בידי פרנקו. עזרא הביע אהדה כלפי תרבות אסיה שהולידה מנהיגים מוסריים כמו קונפוציוס, בודהה וזרתוסטרא. לדעת עזרא סין תוכל להשפיע בעתיד רבות על העולם, ולהפוך אותו למוסרי יותר. דעתו זו סבלה מביקורות קשות, שהיו מוצדקות בהתחשב בכך שבאותה תקופה סבלה סין קשות מהאימפריאליזם היפני. ב-15 בספטמבר 1933, שלח עזרא מכתב לשר החוץ היפני ממורו שיגמיטסו, בו הוא מציע ליפן לרכז במנצ'וריה את המוני היהודים שנמלטו מרדיפות הנאצים בגרמניה. תוכנית זו אכן הייתה אמורה להיות מיושמת וזכתה לכינוי "תוכנית דג הפוגו".

עזרא נפטר בשאנגחאי בשנת 1936.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*
*
*
*
*
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים סינים
קטגוריה:יהדות שאנגחאי
קטגוריה:יהודים הודים
קטגוריה:מו"לים יהודים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים
קטגוריה:פעילים ציונים בסין
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1883
קטגוריה:נפטרים ב-1936
ורנר אולק

ורנר אולק (בגרמנית: Werner Olk, נולד ב-18 בינואר 1938 באוסטרודה אין אוסטפרויסן שבגרמניה, כיום אוסטרודה שבפולין) הוא כדורגלן ומאמן עבר גרמני, ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת המגן, ושימש קפטן הקבוצה בין השנים 1965–1970.

==קריירת מועדונים ונבחרת==
אולק החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת ארמיניה הנובר בשנת 1956, וכעבור ארבע שנים חתם בבאיירן מינכן. אולק שיחק במשך כל שנות ה-60 בבאיירן מינכן, וזכה עמה בשלושה גביעים מקומיים, אליפות אחת, וגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון על גלאזגו ריינג'רס בגמר. אולק צבר 266 הופעות במדי באיירן מינכן וכבש ארבעה שערים. בשנת 1970 עבר לשחק באראו מליגת העל השווייצרית, בה הפך למאמן-שחקן, וסיים שם את קריירת המשחק הפעיל שלו בשנת 1973.

לאולק הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה, במוקדמות מונדיאל 1962.

==קריירת אימון==
אולק כאמור אימן את אראו השווייצרית, ולאחר מכן אימן במשך כשני עשורים בקבוצות רבות, כפרוסן מונסטר, אאוגסבורג, איינטרכט בראונשווייג, דרמשטאדט 98, פרייבורג, קרלסרוהה, וסנט גאלן.
בשנת 1990 מונה אולק למאמן נבחרת מרוקו, אותה אימן בגביע אפריקה לאומות 1992 אשר נערך בסנגל, ובטורניר הכדורגל של אולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992. בשנת 1995 מונה למאמן א-זמאלכ מליגת העל המצרית, שם אימן שנתיים, ולאחריהן פרש מאימון.

==תארים==
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה: 1968/69
* הגביע הגרמני (3): 1965/66, 1966/67, 1968/69
* גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966/67

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מאמני אאוגסבורג
קטגוריה:מאמני קרלסרוהה
קטגוריה:מאמני דרמשטאט 98
קטגוריה:מאמני נבחרת מרוקו בכדורגל
קטגוריה:מאמני א-זמאלכ
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1938
יהודית וינקלר

יהודית (ג'ודי) וינקלר (17 במאי 1937 - 27 באוקטובר 2015) הייתה עיתונאית ישראלית. כתבה בעיתונים "הארץ", "מעריב", "חרות" ו"היום".

== ביוגרפיה ==
יהודית וינקלר נולדה בבודפשט לאולגה לבית אשרוביץ וארנסט וינקלר.
בשנת 1944, בהיותה בת שבע, נלקח האב למחנה כפייה באזור הגבול בין אוסטריה להונגריה, שהוקם על ידי הונגרים פרו־נאצים, ועקבותיו אבדו.
יהודית ואמה נמלטו לבלגרד, שביוגוסלביה, שם הוסתרה במנזר.
בשנת 1948 עלו שתיהן לארץ ישראל. היא למדה במוסד החינוכי של קיבוץ גן שמואל. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר. התגוררה בתל אביב ברחוב סירקין, ואחר כך ברמת גן.

בשנת 1959 הצטרפה לעיתון "חרות" ועבדה בו עד לסגירתו ב-1965.
בעיתון כתבה בנושאים שונים: העיר תל אביב וכל מוסדותיה, לרבות העירייה, סעד, בריאות, תיירות ואירועים מיוחדים, מוסדות תרבות ציבוריים, מרכז השלטון המקומי, הדואר וארגונים והתאחדויות עולים. ערכה את המדורים "לאשה ולמשפחה" ו"פסיפס תל אביבי". במקביל, כתבה כפרילאנסר בעיתונים "הארץ", "מעריב" ו"לאישה".

ב-1965 עברה לעיתון "היום", ביטאונה של מפלגת גח"ל, כעורכת המדור "עולם האשה" וככתבת המסקרת את המתרחש בתל אביב.
אחר כך הייתה לכתבת פוליטית.
במרס 1968 נשלחה לארצות הברית לסיקור האו"ם, במסגרת "מלגת עבודה לעיתונאים באו"ם ע"ש דאג המרשלד".
ב-1969 הייתה בצוות שכיסה את מערכת הבחירות בישראל, שעמדה בסימן פרישתו של שמואל תמיר והקמת "המרכז החופשי".

ב-1970 החלה לעבוד בעיתון "הארץ" ככתבת לעניינים מוניציפליים.
בנובמבר 1972 ייצגה את ישראל בכנס העיתונאים הבינלאומי השני, שהתקיים במקסיקו סיטי. לאחר מכן עברה לסקר את נושא העולים החדשים, ובנובמבר 1973 נשלחה להכין סדרת כתבות על יהדות ארצות הברית בתקופת מלחמת יום כיפור ולאחריה.
לאחר מכן עסקו כתבותיה בהסתדרות הכללית, יחסי העבודה במשק הישראלי ונושאים כלכליים כלליים.
. כמו כן, שימשה כיושבת ראש "תא הכתבים לענייני עבודה" באגודת העיתונאים בתל אביב, שהייתה פעילה נמרצת בה.

בשנים 1995-1992 שימשה כשליחת "הארץ" בבון, משם דיווחה על המתרחש בגרמניה ובאירופה.

בשנת 1997 פרשה לגמלאות. המשיכה לכתוב מעת לעת ב"הארץ" על בעיות השעה שהעסיקו אותה, ועל ניצולי השואה - נושא שהיה קרוב ללבה.

== מפרסומיה ==
* 
* 
* 
* יהודית וינקלר, "ר"צ מתמסדת", הארץ, 10 ביולי 1974
* 

* יהודית וינקלר, שושי פריאל, ט"ו בשבט, תל אביב: המרכז לטכנולוגיה חינוכית, הטלוויזיה החינוכית הישראלית, תשמ"ט 1988.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.jabotinsky.org/%D7%90%D7%A8%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%9F/%D7%97%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A9-%D7%A4%D7%A9%D7%95%D7%98/%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%98-%D7%90%D7%A8%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%9F/?itemId=33478 כרזה: (עיתון) חרות בע"פ, 1 באפריל 1964 בבית שמשון, תל אביב. משתתפים: יהודית וינקלר, דן מרגלית, עודד זערור, יצחק פרנקל], באתר ארכיון מכון ז'בוטינסקי בישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניצולות השואה
קטגוריה:סגל היום
קטגוריה:סגל חרות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:ישראליות ילידות הונגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי המוסד החינוכי גן שמואל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אנדרה גליקסמן

אנדרה גליקסמן (לעיתים נכתב: גלוקסמן; בצרפתית: André Glucksmann; 19 ביוני 1937 – 10 בנובמבר 2015) היה פילוסוף, אקטיביסט וסופר יהודי-צרפתי. נמנה עם דור הפילוסופים החדשים של הפילוסופים הצרפתים.

==תפיסותיו==
אנדרה גלוקסמן. 2012
נולד בבולון למשפחה יהודיה אשכנזית ממוצא אוסטרו-הונגרי, אביו נולד בבוקובינה ממנה עבר לרומניה ואמו הייתה ילידת פראג.

בעת מלחמת העולם השנייה היו הוריו פעילים בתנועת ההתנגדות הצרפתית ואמו התנדבה בבית יתומים יהודי.

בראשית דרכו היה גליקסמן מרקסיסט, בהמשך דחה את הקומוניזם בספרו הפופולרי על הגולאג משנת 1975 "Comestor Cuisinière et d'Hommes". מאוחר יותר היה למבקר חריף של הממשל הרוסי. למרות היותו הוגה שמאלי בדעותיו, לא היו דעותיו הכתובות מקובלות לגמרי על השמאל הצרפתי, שביכר באותה תקופה לא למתוח ביקורת גלויה על המשטר הסובייטי, אך הוא עורר ביקורת של ממש רק כאשר תמך בהצבת טילים אמריקאיים על אדמת אירופה בטענה להגנה על שלום המערב.

משנות ה-70 עסק גליקסמן בעיקר בזכויות אדם והגנה על מיעוטים: צוענים בצרפת, פליטים מרואנדה, וייטנאם (אנשי הסירות ), מלחמת בוסניה וצ'צ'ניה. הוא תמך בניקולה סרקוזי בבחירות לנשיאות של 2007, אך אחרי הבחירות התאכזב ממנו ותקף אותו בשל שיתוף הפעולה שלו עם רוסיה ונשיאה ולדימיר פוטין.

בסוף שנות ה-90 חבר לבני לוי וברנאר-אנרי לוי לייסוד מכון לחקר משנתו של עמנואל לוינס בירושלים.

ביחד עם ילנה בונר , פעילת זכויות אדם ורעייתו של אנדריי סחרוב, כתב ספר על היהודים (לא תורגם).

גליקסמן נפטר בפריז בגיל 78 בנובמבר 2015.

== מספריו ==

* אנדרה גלוקסמן, שיח השנאה (תרגם: אבנר להב, אחרית דבר: "אנדרה גלוקסמן: דרכו של מתפכח", דניס שרביט), ירושלים, הוצאת כרמל, 2008.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים יהודים צרפתים
קטגוריה:פעילים חברתיים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1937
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2015
צייד החתולים

צייד החתולים (באנגלית: Cat Chaser) הוא הספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1990. בשנת 1989 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של קלי מקגיליס, פיטר ולר וצ'ארלס דרנינג.	
==עלילה==
עלילת הספר נפתחת בשנות השמונים כאשר ג'ורג' מוראן' איש עסקים גרוש החי במיאמי אשר שירת בעבר בנחתים, מפרסם מודעה במטרה לאתר לוחמת חופש אשר שש-עשרה שנים קדם לכן ארבה לו ולחבריו לכוח המשלוח האמריקני לרפובליקה הדומיניקנית בעת המהפכה. מוראן מסתבך במזימה בינלאומית הכוללת רצח. מוראן נדרש להתמודד עם פושעים ונוכלים מסוגים שונים ונסמך לשם כך על הכשרתו מימי הנחתים.

==קישורים חיצוניים==
* .
==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 1982
קטגוריה:ספרי אלמור לנארד
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
XM25

חייל אוחז במטול רימונים מסוג XM25 במרכז הניסויים באברדין. בחלקו העליון של המטול ניתן לראות את הכוונת הכוללת מד טווח לייזר
XM25 CDTE (ראשי תיבות של: Counter Defilade Target Engagement - מערכת לטיפול במטרות ממוגנות. נקרא גם Punisher, תרגום "מעניש", או Individual Semiautomatic Air Burst System) הוא מטול רימונים אמריקאי בתצורת בולפאפ, שפותח מקו הייצור של XM29. הוא נוסה מבצעית במלחמה באפגניסטן ב-2010 ותוכנן להיכנס לשימוש מבצעי בסוף 2015, אולם אתגרים טכנולוגיים וקיצוצים בתקציב דחו את תאריך היעד לתחילת 2017.

מטול ה-XM25 נועד לתת פתרון למצב שבו נדרש לפגוע במטרה המסתתרת מאחורי מחסה, באמצעות רימון מטול המפזר רסס. הפגיעה במטרה מתבססת על פיצוץ רימון המטול בעודו בשלב המעוף, באמצעות מרעום השהייה, לפני שפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה או בעצם אחר בסביבתה.

==עקרון הפעולה==
עקרון הפעולה של המטול מתבסס ראשית על הפעלת מד טווח לייזר (המובנה בגוף כוונת המטול), לצורך מדידה מדויקת של הטווח בין היורה לבין המטרה. לאחר מכן, מתוך ידיעת הטווח ומהירות הלוע של רימון המטול, מחשבת מערכת המטול את זמן המעוף הצפוי של הרימון, מרגע שיגורו ועד להגעתו לקרבת המטרה. לאחר מכן, מערכת המטול מכוונת את מרעום ההשהיה של הרימון המיועד לשיגור בהתאם לזמן שחישבה. כאשר היורה לוחץ על ההדק, רימון המטול נורה ומרעום ההשהיה שלו מתחיל לספר לאחור. כאשר מרעום ההשהיה מתאפס הוא יוזם את פיצוץ הרימון. 

לאחר שהשתמש במד טווח הלייזר כדי למדוד את הטווח למטרה, היורה מסיט מעט את המטול כך שרימון המטול לא יפגע במחסה שאחריו מסתתרת המטרה, אלא יחלוף בסמוך אליו ויתפוצץ באוויר לאחר שעבר את המחסה. כך הרסס שייווצר בפיצוץ הרימון יפגע במטרה המסתתרת.

עקרון פעולה זה מאפשר לפגוע בחייל אויב המסתתר בתוך חדר שבקירו יש חלון או דלת פתוחים או בחייל אויב המסתתר מאחורי קפל קרקע או פינת מבנה.

מלבד היותה כבדה יותר, יקרה יותר, חשופה יותר לתקלות (בהשוואה למטול רימונים רגיל, כדוגמת מטול רימונים M-203) ומצריכה סוללות, החיסרון בעקרון פעולת מטול ה-XM25 הוא שלאחר מדידת הטווח למטרה לפני הירי, אסור ליורה או למטרה לשנות מיקום משום שזה יביא לשינוי הטווח ביניהם ויחייב מדידה חדשה. בנוסף לכך, מערכת מדידת הטווח באמצעות לייזר מתקשה לפעול בתנאי אובך או אבק. מאחר שהמערכת מיועדת לשימוש על ידי חייל חי"ר, שככל הנראה ירה במצב כריעה או שכיבה על האדמה, הרי שסביר שתנאי אבק ישפיעו על יכולתה של מערכת מדידת הטווח לפעול כראוי (זאת בניגוד, לדוגמה, למערכת מדידת טווח באמצעות לייזר הפועלת מעל גבי כלי טיס).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1001079101 נשק שובר שוויון: רובה סער חדש וקטלני שנכנס לשימוש], באתר גלובס, נובמבר 2015 

קטגוריה:רובי בולפאפ
קטגוריה:ארצות הברית: צבא וביטחון
ארמון קומסוסאן

ארמון קומסוסאן
ארמון השמש קומסוסאן, לשעבר ארמון הזיכרון קומסוסאן, ולפעמים מכונה גם המאוזוליאום של קים איל סונג הוא מקום קבורתם של מנהיגי קוריאה הצפונית קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל בפיונגיאנג.

==היסטוריה==
לפני הפיכתו למוזלאום הארמון היה מקום מושבו של קים איל-סונג, לאחר מותו ציווה קים ג'ונג-איל להפוך אותו לאתר קבורה. הארמון נבנה בשנת 1976. לפי אומדנים שונים עלות השיפוצים והפיכתו למוזלאום נעה בין 100 מיליון דולר ל-900 מיליון דולר.

לאחר מותו של קים ג'ונג-איל ב-17 בדצמבר 2011, הועברה גופתו לארמון ב-29 בדצמבר 2011.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Hassig, Ralph (2009), The Hidden People of North Korea: Everyday Life in the Hermit Kingdom, Rowman & Littlefield, 
* Kim, Samuel S (2001), The North Korean System in the Post-Cold War Era, Palgrave Macmillan, 
* Kongdan, Oh (2000), North Korea Through the Looking Glass, Brookings Institution Press, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאוזוליאומים
קטגוריה:פיונגיאנג: מבנים
אולה (שירות מקוון)

הלוגו של Ola
אוֹלָה מוניות (באנגלית: Ola Cabs), או פשוט אולה, היא אפליקציה למכשירים ניידים הנותנת שירות הסעות ללקוחות פרטיים בהודו. היא החלה כאפליקציה המכילה רשימת מוניות במומבאי, והיא כעת אחד העסקים המתפתחים המובילים בהודו.

היא נוסדה בסוף 2010 על ידי באוויש אגרוואל (המכהן כמנכ"ל) ואנקיט באטי. בשנת 2014 כבר הכילה יותר מ-200,000 כלי רכב רשומים נותני שירות ב-85 ערים שונות. 

בספטמבר 2015 כבר העסיקה מעל 5,000 עובדים, ושוויה הוערך בכ-5 מיליארד דולר.

בשנת 2018 החברה החלה לפעול באוסטרליה וניו זילנד ובשנת 2019 בבריטניה.
== ראו גם ==
* אוּבּר

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות תחבורה
קטגוריה:חברות אינטרנט
קטגוריה:חברות הודיות
קטגוריה:מוניות
קטגוריה:אפליקציות בתחום התחבורה
דידי (חברה)

דידי (או דידי צ'אושינג, בעבר גם דידי קואיידי; באנגלית: DiDi; בסינית: 滴滴快的) היא רשת תחבורה סינית עם משרדים ראשיים בבייג'ינג. בשנת 2020 הוערכה, יחד עם ByteDance כאחת משתי החברות הפרטיות הגדולות בעולם, עם שווי מוערך של מעל 60 מיליארד דולר.

== היסטוריה ==
החברה הוקמה כמיזוג של חברת Didi Dache עם Kuadi Dache. לפני המיזוג שתי החברות יחד חלשו על נתח שוק גדול במיוחד וזה עוד גדל לאחר המיזוג. 

ביוני 2015 פרסמה חברת התקשורת הסינית Caixin כי בשוק הרכבים להשכרה חלשה דידי קואיידי על 80.2% מהשוק. עד ספטמבר 2015 כבר החזיקה ב-80% מהשוק לרכבים פרטיים ו-99% למוניות וסיפקה את השירות בכמעט 200 ערים שונות.

באוקטובר 2015 פורסם כי דידי קואיידי גייסה הון מצטבר של כ-4 מיליארד דולר ושיא גיוסים בסבב אחד של 2 מיליארד, עם קבוצות משקיעים בולטות בענף הטכנולוגיה כמו "Temasek Holdings", קבוצת עליבאבא, ו-Tencent. סבב הגיוסים העמיד את שווי החברה המוערך על כ-15 מיליארד דולר. החברה משקיעה בחברות מקומיות בתחום הנסיעות על מנת להתרחב בשוק העולמי, כשב-2015 השקיעה החברה באפליקציות Grab ממלזיה וב-Ola מהודו ו-Lyft וב-2017 השקיעה באפליקציית 99 מברזיל, Taxify מאסטוניה ו-Careem מדובאי.

ביוני 2016, השלימה החברה סבב גיוס מוגדל של 7.3 מיליארד דולר מאפל, עליבאבא וחברות נוספות ושוויה כמעט הוכפל לרמה של 28 מיליארד דולר.

באוגוסט 2016 רכשה את הפעילות של אובר בסין ושוויה קפץ בעקבות זאת בכ-35 מיליארד דולר.

דידי סימנה כבר בשנת 2018 את כוונתה לחבור ליצרני רכב לייצור רכבים אישיים מותאמים אישית לשירות החברה. בסין מקווים שהרכבים החשמליים יציגו אפשרות יעילה יותר מבעלי דלק מסורתיים. היא מארחת כבר כמיליון רכבים חשמליים, שיכולים לנצל רשת טעינה ארצית צומחת, ומפעילה עד 60 מיליון נסיעות מדי יום.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות סיניות
קטגוריה:חברות תחבורה
קטגוריה:חברות חד קרן
נקדן מורפיקס

נקדן מורפיקס הוא אתר אינטרנט מסחרי לניקוד אוטומטי של טקסט עברי, בבעלות חברת מלינגו. 

תוכנת האתר היא פיתוח של תוכנת הניקוד "נקדן טקסט", שפותחה בשנת 1996 במט"ח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית) על ידי פרופ' יעקב שויקה ויוני נאמן, ואף זכתה בפרס איל"א ליישומי מחשב. תוכנה זו הופצה בעבר כתקליטור.

נקדן מורפיקס מבוסס על אוצר המילים של מילון רב-מילים, וכולל מערכת לניתוח מורפולוגי המנתחת ומנקדת כל מילה וכל צורת נטייה על פי ההקשר. האתר כולל גם ממשק לתיקוני הגהה ללא צורך בהקלדת תווי ניקוד, על ידי בחירה באפשרות המתאימה מתוך אפשרויות הניקוד השונות המוצגות לכל מילה. 

השימוש באתר כרוך בתשלום דמי מינוי.

==קישורים חיצוניים==
* [http://nakdan.morfix.co.il/ אתר הבית של נקדן מורפיקס]

קטגוריה:קצרמר מחשבים
קטגוריה:ניקוד עברי
קטגוריה:שירותי אינטרנט
קטגוריה:מלינגו
כוכב עולה

כוכב עולה (באנגלית: The hot kid) הוא הספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 2007.
==עלילה==
הספר מתרחש בשנות השלושים וגיבורו הוא המרשל קַרֵל (קרלוס) וֵבּסְטֵר. ובסטר, שהרג לראשונה כבר בגיל 15, הוא אקדוחן מיומן השואף לגדולות ולפרסום. הצלחתו הראשונה מגיעה בהורגו את שודד הבנקים והרוצח אמט לונג והוא זוכה לפרסום תקשורתי ניכר. בהמשך הספר רודף ובסטר אחר ג'ק בלמונט, שודד בנקים מתוחכם.
==קישורים חיצוניים==
* .
* [http://www.text.org.il/index.php?book=07021017 דף הספר] באתר "טקסט". 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי אלמור לנארד
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
פרונטו (ספר)

פרונטו (באנגלית: Pronto) הוא ספר מאת הסופר האמריקני אלמור לנארד, אשר יצא לאור בשנת 1993. בשנת 1997 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של אייבל פרארה ובכיכובם של פיטר פאלק, לואיס גוזמן, ג'יימס לה גרוס וגלן הדלי.	
==עלילה==
עלילת הספר נפתחת בשנות התשעים כאשר מוטל על המרשל הפדרלי רַיילֵן גִיבֵנס, איש בחיל הנחתים לשעבר להגן על הארי, סוכן הימורים של המאפיה האיטלקית במיאמי ההופך לעד מדינה. גיבנס, קאובוי מודרני המתהלך כשלראשו כובע בוקרים מסוג סטֵטסוֹן, הוא צלף מיומן. במהלך הספר הוא נדרש להתמודד עם מתנקש המאפיה, טומי המחסל, שהרג את חברו של גיבנס לנגד עיניו. העימות ביניהם הופך ללב הספר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 1993
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי אלמור לנארד
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
דולפינים (על-משפחה)

[[לבנתן]]
דולפינים (שם מדעי: Delphinoidea) הם על-משפחה של יונקים ימיים מתת-סדרת לווייתני שיניים שבסדרת הלווייתנאים והיא הגדולה בעל-משפחות הלווייתנים.

== מאפיינים ==
מינים אלה מותאמים לחיים במים רדודים יחסית יותר משאר הלווייתנים וחלקם גם נכנסים לנהרות אם כי הם לא מקורבים לעל-משפחת דולפיני נהרות.

אף על פי ששם הקבוצה היא דולפינים, רוב המינים אינם מזכירים את הדולפין הטיפוסי. בני משפחות הפוקניים והחדשיניים בעלי ראשים מעוגלים וחסרי "מקורים". גם סנפירי הגב שלהם קטנים ביותר.
* על-משפחה דולפינים (Delphinoidea)
** משפחה דולפיניים (Delphinidae)
** משפחה חדשיניים (Monodontidae)
** משפחה פוקניים (Phocoenidae)
** משפחה Kentriodontidae – נכחדה
** משפחה אודובנוצטופסיים (Odobenocetopsidae) – נכחדה
** משפחה Albireonidae – נכחדה
** סוג Delphinavus – נכחד
** סוג Graamocetus – נכחד
** סוג Lamprolithax – נכחד
** סוג Miodelphis – נכחד
** סוג Nannolithax – נכחד
** סוג Oedolithax – נכחד
** סוג Oligodelphis – נכחד
** סוג Palaeophocaena – נכחד
** סוג Platylithax – נכחד
** סוג Protodelphinus – נכחד
** סוג Sinanodelphis – נכחד

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:לווייתני שיניים
גבריאלה מיקטי

גבריאלה מיקטי
נשיא המדינה ראובן ריבלין במשכן הנשיא, ינואר 2018]]
גבריאלה מיקטי (בספרדית: Gabriela Michetti; נולדה ב-28 במאי 1965) היא פוליטיקאית ארגנטינאית שכיהנה כסגנית נשיא ארגנטינה. קודם לכן כיהנה כנציגת בואנוס איירס בסנאט הארגנטינאי, כסגנית ראש עיריית בואנוס איירס וכנציגת בואנוס איירס בבית הנבחרים הארגנטינאי. בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015 התמודדה לצדו של מאוריסיו מאקרי ונבחרה לסגנית הנשיא.

==ביוגרפיה==
מיקטי נולדה בלפרידה שבפרובינציית בואנוס איירס, בת לאב רופא. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה ובדיפלומטיה וב-1988 סיימה תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת סלבדור בבואנוס איירס. לאחר הלימודים עבדה בממשל פרובינציית בואנוס איירס ובמשרד הכלכלה הארגנטינאי.

ב-2003 הצטרפה למפלגתו החדשה של מאוריסיו מאקרי, "Compromiso para el Cambio" (התחייבות לשינוי) ונבחרה למועצת העיר בואנוס איירס. ב-2007 התמודדה לצדו מאקרי ונבחרה לסגנית ראש העיר. לאחר שנתיים עזבה את תפקידה ונבחרה לנציגת העיר בבית הנבחרים של ארגנטינה. ב-2013 נבחרה לנציגת העיר בסנאט של ארגנטינה. ב-2015 התמודדה בבחירות המוקדמות של המפלגה לראשות עיריית בואנוס איירס, אך הפסידה להוראסיו לרטה.

היא הצטרפה למאקרי כסגניתו המיועדת בבחירות לנשיאות ארגנטינה ב-2015. בעקבות הניצחון החלה בכהונתה כסגנית הנשיא ב-10 בדצמבר 2015.

מיקטי נפגעה בתאונת דרכים בנובמבר 1994 ונותרה משותקת בפלג גופה התחתון. היא גרושה ואם לבן.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20151127022520/http://gabrielamichetti.com.ar/ אתר האינטרנט של גבריאלה מיקטי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הקונגרס הלאומי הארגנטינאי
קטגוריה:פוליטיקאים נכים
קטגוריה:סגני נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:פוליטיקאיות ארגנטינאיות
קטגוריה:ארגנטינאיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1965
ארתור מקדונלד

ארתור מקדונלד מציג את עצמו ואת עבודתו - 2015 {{אנגלית}}
ארתור (ארט) ברוס מקדונלד (באנגלית: Arthur Bruce "Art" McDonald; נולד ב-29 באוגוסט 1943) הוא אסטרופיזיקאי קנדי.
בשנת 2015 זכה בפרס נובל לפיזיקה יחד עם טקאקי קג'יטה על גילוי תנודות בחלקיקי נייטרינו, ובעקיפין גילוי העובדה שלחלקיקי נייטרינו יש מסה.

==ביוגרפיה==
ארתור ברוס מקדונלד נולד ב 1943 בסידני שבנובה סקוטיה, הנמצאת במזרח קנדה, שם גם למד לתואר ראשון ושני בפיזיקה. הוא קיבל תואר דוקטור במכון הטכנולוגי של קליפונרניה ומשרת פרופסור באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 2015 קיבל פרס נובל לפיזיקה בשל גילוי תנודות החלקיק נייטרינו. בשנת 2016 זכה בפרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסטרונומים קנדים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים
קטגוריה:זוכי מדליית בנג'מין פרנקלין
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל קנדים
קטגוריה:זוכי פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר אונטריו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:פיזיקאים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1943
אשור-ניררי השלישי

אשור-ניררי השלישי (משמעות השם: האל אשור הוא עזרי) היה מלך אשורי בתקופת הממלכה התיכונה, שמלך בין השנים 1197-1202 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה או בין השנים 1187-1193. הוא היה נכדו של תוכולתי-נינורתה הראשון וירש את אשור-נדין-אפלי (Ashur-nadin-apli), שהיה אביו או דודו. אשור-נדין-אפלי היה מעורב במרד נגד תוכולתי-נינורתה הראשון שהביא לרציחתו.

== חייו ==
על פי אחת מרשימות מלכי אשור (Nassouhi Assyrian King List) הוא היה בנו של אשור-נדין-אפלי, שהיה קודמו בתפקיד. גם לפי "רשימת המלכים מחורסבאד" ורשימת SDAS הוא היה בנו של אשור-נסיר-אפלי (Aššur-naṣir-apli), שמופיע ברשימת SDAS כקודמו בתפקיד. בכל שלוש רשימות המלכים הוא מלך 6 שנים. קודמו בתפקיד מלך 4-3 שנים, תקופה קצרה שיכולה אולי להצביע על כך שהוא עלה למלוכה בגיל צעיר. ייתכן וגילו הצעיר מסביר את התפקיד הבכיר שלקח ראש השרים ו"מלך חניגלבת", אילי-פאדה (Ilī-padâ) בתקופת מלכותו. שמו מופיע גם בשבר של רשימת מלכים רביעית קצרה. שנת האפונים שלו, הייתה כנראה השנה הראשונה המלאה.

שמו מופיע בשבר מכתב שנמצא בארכיון נינוה (המכתב נמצא היום באוסף נינוה במוזיאון הבריטי). מכתב זה נשלח על ידי אדד-שומה-אושור מלך בבל באותה עת והיה שייך לשושלת הכשית. המכתב הופנה אל אשור-ניררי השלישי ואל ראש השרים שלו אילי-פאדה. הוא פונה אל שניהם במונח מלכי אשור.

מכתב זה הוא מכתב מעליב, משום שהוא מתייחס לראש השרים כשווה למעמדו של המלך. המכתב הועתק ונשמר בארכיון אשור, כנראה בגלל המעמד שמכתב זה נתן לאילי-פאדה, שהיה אביו של המלך האשורי נינורתה-אפאל-אקור, שמלך כנראה בין השנים 1180-1191 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה (או תקופה קצרה יותר). צאצאיו מלכו עד המאה ה-8 לפנה"ס. טענותיהם להיותם חלק משושלת היוחסין של המלוכה היו בעייתיות והיו מבוססות רק על כך שהם היו יורשיו של המלך אריבה-אדד הראשון, שמלך בין השנים 1390 - 1364 לפנה"ס לערך והיה אביו של אשור-אובליט הראשון.

אשור-ניררי השלישי הוסר כנראה מתפקידו על ידי אנליל-קודורי-אושור, שמלך אחריו. הוא היה בן נוסף של תוכולתי-ניררי הראשון, וכנראה דודו. כנראה שבעקבות הפסקת מלוכתו, גם תפקידו של אילי-פאדה כראש השרים הסתיים. המקורות מתקופה זאת אינם רבים וחלקם, כמו הלוחות שנמצאו בתל סבי אבייד, עדיין לא פורסמו.

 
קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי אשור התיכונה
עמוד המלך זיגמונט

עמוד המלך זיגמונט
אחד מהעמודים המקוריים שבטירה
עמוד המלך זיגמונט (בפולנית: Kolumna Zygmunta) הוא עמוד הממוקם בכיכר הטירה בעיר העתיקה של ורשה שבפולין והוא אחד מציוני הדרך המפורסמים ביותר של ורשה. העמוד, שהוקם במקור בשנת 1644, מנציח את המלך זיגמונט השלישי ואזה שהעביר בשנת 1596 את עיר הבירה של פולין מקרקוב לוורשה.

על העמוד הקורינתי (שהיה אמור להיות עשוי משיש אדום), שגובהו הוא 8.5 מטר, נמצא פסל בגובה 2.75 מטרים של זיגמונט. גובהו של העמוד של זיגמונט כולל הבסיס הוא 22 מטרים, והוא מעוטר בארבעה נשרים. המלך לבוש בשריון ונושא צלב ביד אחת ומחזיק חרב בשנייה.

==העמודים==
העמוד הראשון נבנה בשנת 1644 והוחלף בשנת 1887. העמוד השני הופל ונהרס במלחמת העולם השנייה ב-1944. העמוד השלישי, שהוצב ב-1949, ניצב כיום מספר מטרים מהמקום בו ניצב העמוד השני (בעוד העמודים המקוריים מוצגים בטירה המלכותית).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ורשה: אנדרטאות
קטגוריה:עמודי הנצחה
סיימונס טאון

סיימונס טאון (באנגלית: Simon's Town או Simonstown; באפריקאנס: Simonstad) היא עיירה לחופו המערבי של מפרץ פולס בדרום אפריקה, בצדו המזרחי של כף התקווה הטובה, בתחום השיפוט של העיר קייפטאון. בסמוך לעיר שוכנים מפקדת הצי הדרום-אפריקאי ובסיס ההדרכה שלו. נכון לשנת 2011, התגוררו בסיימונס טאון כ-6,500 תושבים.
==היסטוריה==
פינגווין על החוף של סיימונס טאוןסיימונס טאון נוסדה ב-1680, ונקראה על שם סימון ואן דר סטיל, המפקד ההולנדי של מושבת הכף באותה העת, ומי שב-1691 יהפוך למושל הראשון שלה. עם זאת, רק ב-1741 החלה העיירה להתפתח, כאשר חברת הודו המזרחית ההולנדית בחרה בה כמרכזה בדרום אפריקה בעונת החורף. 

לאחר שהבריטים השתלטו על המושבה בראשית המאה ה-19, הם הקימו, ב-1813, בסיס של הצי המלכותי הבריטי בסיימונס טאון. ב-1957 עבר הבסיס לידי הצי הדרום-אפריקאי. 

ב-1832 הוכרז הנמל של סיימונס טאון כנמל חופשי.

ב-1985 התמקמה בחוף בולדרס שבפאתיה הדרומיים של סיימונס טאון להקה של פינגווינים שחורי-רגל. על אף קרבתו של החוף לבתי העיירה, התבססו הפינגווינים במקום, והמושבה שהקימו הפכה למוקד משיכה לתיירים. במקום הוקמו תשתיות המאפשרות למבקרים לצפות בפינגווינים מקרוב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.simonstown.org/ אתר האגודה ההיסטורית של סיימונס טאון] 
* 

קטגוריה:דרום אפריקה: ערים
קטגוריה:הסיטי של קייפטאון: יישובים
קטגוריה:דרום אפריקה: צבא וביטחון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1680
יעקב מאיר סגלוביץ

הרב יעקב מאיר סגלוביץ, אשתו בלומה (בורישנסקי) סגלוביץ, ונכדם יואל סגל
הרב יעקב מאיר סגלוביץ (באנגלית: Jacob Meir Sagalowitch; ה'תרל"ט, 1879 - ד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943) היה רב ועורך תורני. מו"ל כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", רבן של כמה עיירות בליטא, אב"ד דנציג רבה של בריסל.

==ביוגרפיה==
נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ, למד בנערותו אצל אביו ובבתי מדרש בווילנה. נסמך לרבנות בידי רבי רפאל שפירא, רבי צבי הירש רבינוביץ מקובנה ורבי שלמה הכהן מווילנה.

בשנת תרס"ט, 1909, נבחר לכהונת רבנות ראשונה בפודבריזה הסמוכה לווילנה. באותה שנה יזם והדפיס בווילנה את כתב העת הדרשני "מאסף דרושי", ספר שהכיל דרשות של רבנים שונים שלא הדפיסו את כתביהם בעצמם. הכרך השני של המאסף נדפס ארבע שנים מאוחר יותר (וילנה תרע"ג), אך הדפסת המאסף נקטעה בשלב זה, כנראה בשל מאורעות מלחמת העולם הראשונה. לחלק מהכותבים, היה הספר מקור יחיד לדברי תורתם ולכן נודעה לו חשיבות.

מפודבריזה עבר לכהן כרב בהרודישץ על מקומו של אבי אמו רבי בנימין יעקב. בהמשך עבר לכהן כרב בקלינין. לאחר שנים ספורות התמנה כאב"ד בעיר דנציג, הוא ניסה להתקבל כרב בדבלין, אירלנד, ואף פנה לעזרת זאב ז'בוטינסקי בעניין זה, אך המינוי לא יצא אל הפועל.

בשנת ה'תרצ"ג (1932) התמנה כרבה האורתודוקסי הראשי של בריסל בירת בלגיה. בשנותיו האחרונות היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא נפטר בד' בטבת ה'תש"ד, 31 בדצמבר 1943.

ארכיונו מופקד במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* [http://yizkor.nypl.org/images/960/b2273496/0200.gif הרב סגלוביץ (מספר 18 בתמונה)], בתוך קבוצת משתתפי ועידה ציונית במוסקבה שנאסרו באפריל 1920, בספר וויטבסק, תל אביב תשי"ז
;כתב העת בעריכתו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים גרמנים
קטגוריה:בריסל: רבנים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
הטירה המלכותית בוורשה

הטירה המלכותית בוורשה (בפולנית: Zamek Królewski w Warszawie) היא טירה, ששימשה בעבר במשך מאות בשנים כמעונם הרשמי של מלכי פולין. הטירה ממוקמת בכיכר הטירה, בכניסה לעיר העתיקה בוורשה. משרדיו האישיים של המלך ומשרדי ההנהלה של בית המשפט המלכותי של פולין היו ממוקמים שם מן המאה ה-16 עד נפילת המונרכיה של פולין.

בתחילה שימש הארמון כמקום מגוריהם של דוכסי מזוביה, ומאז המאה ה-16 כמקום מושבו של האיחוד הפולני-ליטאי: המלך והפרלמנט (בית הנבחרים והסנאט). בהיסטוריה הארוכה שלה הטירה המלכותית נשדדה שוב ושוב ונהרסה על ידי צבאות פולשים, בין היתר של פרוסיה ושל הצאר. במאה ה-19, לאחר קריסת מרד נובמבר, היא שימשה כמרכז מנהלי על ידי הצאר ועוצבה מחדש לצרכים של הממשל הרוסי הקיסרי. במהלך מלחמת העולם הראשונה זה היה מקום המגורים של המושל הכללי הגרמני. בשנים 1920–1922 משנת 1926 ועד מלחמת העולם השנייה היה הבניין מגוריו של נשיא פולין, איגנצי מושצ'יצקי.

הבניין נשרף ונבזז על ידי הנאצים שפלשו לפולין בשנת 1939 ונהרס כמעט לחלוטין בשנת 1944. לאחר מרד ורשה שכשל, הטירה נבנתה מחדש לחלוטין ושוחזרה; בשנת 1965 שברים ששרדו של הטירה והספרייה המלכותית, ארמון גג הנחושת הסמוך ואולמות קוביקי נרשמו כמונומנטים היסטוריים על ידי הממשלה. שחזור של הטירה שבוצע בשנים 1971–1984 הובל על ידי הוועדה האחראית לבנייה מחדש של ורשה. בשנת 1980 הטירה המלכותית, יחד עם העיר העתיקה, נרשמו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. היום זה מונומנט היסטורי ולאומי, והוא מסווג כמוזיאון לאומי. מבקרים בו למעלה מ-500,000 אנשים בכל שנה.

הטירה המלכותית, בשל מראה האייקוני וההיסטוריה הארוכה שלה, היא אחד מציוני הדרך הבולטים ביותר של ורשה.

מול הארמון ממוקמת כיכר הטירה שבמרכזה מוצב עמוד המלך זיגמונט.

בכיכר הטירה מתחיל הרחוב המפורסם של ורשה, קרקובסקה פשדמיישצ'ה.

<gallery>
Royal Castle in Warsasw (8121470497).jpg|מראה בחצר הפנימית של הטירה
Conference Room (Royal Castle, Warsaw)-01.jpg|אחד מחדרי הארמון
The Royal Castle in Warsaw - burning 17.09.1939.jpg|הארמון מופצץ, 1939
Burned-out Royal Castle in Warsaw 1940.jpg|הארמון בשנת 1940, לאחר שהופגז על ידי הנאצים
</gallery>

==קישורים חיצוניים ==

* 

ורשה
קטגוריה:ורשה: מוזיאונים
קטגוריה:מבנים בפולין שנהרסו במלחמת העולם השנייה
יחיאל משה סגלוביץ

רבי יחיאל משה סגלוביץ{{ש}}{{תמונה להחלפה}}
יחיאל משה סגלוביץ (ה'תרכ"ג, 1863 - ח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941) היה רב ליטאי-פולני ציוני, חבר ועד הרבנים בפולין.

==ביוגרפיה==
נולד בליטא לרב חיים סגלוביץ. למד מפי אביו ובמקביל התעניין בלימודים כלליים. בשנת 1887 התמנה כרבה של העיירה סופוצקין, אז במחוז סובאלק, בתחום פולין הקונגרסאית, וכיהן בה שש שנים.

הוא היה מזוהה עם התנועה הציונית לאחר שפרסם מאמר בשבחה בעיתון "הצפירה" בשנת 1900, הוא גם חתם על הכרוז הראשון של רבנים בפולין בעד "המזרחי". בשנת 1892 נבחר לכהן כרב בעיר מלאווה, פולין, והיה פעיל בין רבני פולין במישור הארצי כחבר ועד הרבנים בפולין.

במלחמת העולם הראשונה התפרסם כשלא נטש את עירו ואת מעט היהודים שנשארו בה במהלך הקרבות והכיבושים ההדדיים.

בשנת 1923 חבר עם הרב צבי יחזקאל מיכלסון לרב מאיר ורשביאק לעריכת כתב עת לדרשנות של אגודת רבני פולין, הם ערכו יחדיו את הגליונות הראשונים ולאחר מכן המשיך הרב ורשביאק לבדו בעריכת כתב העת. בשנת 1930 הדפיס את ספרו "קטורת סמים" בשני כרכים. שם הספר רומז לשמו, סמ"י - סגלוביץ, משה יחיאל. חלק מדרשותיו נדפסו בכתב העת הדרשני "מאסף דרושי" שהוציא לאור אחיו הצעיר, הרב יעקב מאיר סגלוביץ.

עם כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה נשלח עם רבים מבני קהילתו למחנה סולדאו, הוא חש ברע והובל ללובלין מלווה באשתו ובבתם. לאחר ימים ספורים נפטר בח' בטבת ה'תש"א, 7 בינואר 1941, ונקבר בבית הקברות היהודי בלובלין. זמן קצר לאחר פטירתו נהרס בית הקברות בידי הנאצים ובשנית בידי הפולנים.

==לקריאה נוספת==
* יצחק אלפסי, דורשי ציון בפועל, ירושלים תשס"ו, עמ' 316. (כולל תמונתו).
* הרב יחיאל משה סגלוביץ הי"ד, על מה שמח משה רבינו לפני מותו, אתר [http://toratcha.com/?p=1942 תורתך לא שכחתי]

==קישורים חיצוניים==
* 
;כתב העת בעריכתו
* 
* 
;ספרו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
הפיגועים באנקרה (2015)

הפיגועים באנקרה התרחשו ב-10 באוקטובר 2015, בשעה 10:04 על פי שעון טורקיה. שני מחבלים מתאבדים פוצצו את עצמם מחוץ לתחנת הרכבת המרכזית בעיר אנקרה שבטורקיה. בפיגועים נהרגו 102 איש ונפצעו 400. הפצצות התפוצצו במהלך עצרת מחאה נגד הסכסוך בין צבא טורקיה למפלגת הפועלים של כורדיסטן. ההתקפה הייתה הקטלנית ביותר מסוגה בהיסטוריה של טורקיה המודרנית, ראש ממשלת טורקיה, אהמט דבוטאולו, הכריז על שלושה ימי אבל לאומי.

אין ודאות מי עומד מאחורי מבצעי הפיגועים. גורמים כורדיים מאשימים את ממשלת טורקיה בניסיון לפגוע בהם, בעוד הממשלה הטורקית מטילה את האחריות על ארגון הטרור המדינה האסלאמית.

==רקע==
מקום האירוע
אזרחים מניחים זרי פרחים במקום התקיפה
שמות הנרצחים באירוע
ב-20 ביולי 2015 התרחש פיגוע קטלני בעיר סורוץ' שבטורקיה. בפיגוע נהרגו 33 בני אדם. למחרת היום נטל ארגון הטרור "המדינה האסלאמית" אחריות על האירוע. יומיים לאחר מכן, נרצחו בשנתם שני שוטרים טורקים בידי פעילים כורדים המזוהים עם מפלגת הפועלים של כורדיסטן. דובר המפלגה הכחיש את השתייכות הרוצחים אליה, וטען שמדובר בקיצוניים שפעלו על דעת עצמם. בהמשך בוצעו מספר פיגועים נוספים נגד מטרות טורקיות, לפיכך הגדיל חיל האוויר הטורקי את ההפצצות שלו נגד המדינה האסלאמית בעיראק, והכוחות המזוינים של טורקיה פתחו ב"מבצע מרטיר" נגד המורדים הכורדים במזרח המדינה. למאבק הצטרפו גם ארגונים כורדים ואסלאמיסטים נוספים, ובין יולי לאוקטובר 2015 נהרגו כ-2,000 חיילים, מורדים ואזרחים. פרשנים שונים העריכו שהמדינה על סף מלחמת אזרחים.

עוד לפני האירועים הנ"ל הסתמנה ירידה בכוחה של מפלגת הצדק והפיתוח (AKP), שהייתה במשך 13 שנים המפלגה השלטת באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. בבחירות שנערכו ביוני של אותה שנה אכן איבדה המפלגה את הרוב בפרלמנט, וזכתה ב-40.9% מהקולות בלבד. עד הרכבת הקואליציה, מונה אהמט דבוטאולו כראש ממשלה זמני העומד בראש ממשלת ביניים. באוגוסט, לאחר שנכשלו כל הניסיונות להקמת קואליציה, ביטל הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן את תוצאות הבחירות, וקבע כי יתקיימו בחירות חדשות ב-1 בנובמבר. מאוחר יותר הודה אזרח טורקי שבהתחשב במצב הפוליטי העדין במדינה, פיגוע טרור היה צפוי למדי.

==האירוע==
הפיצוצים התרחשו זמן קצר לפני התחלתה של עצרת שלום שיזמה מפלגת העם הדמוקרטית, כמחאה על פעילות הצבא הטורקי נגד הארגונים הכורדיים. כמה שעות לפני כן, כבר התאספו מחוץ לתחנת הרכבת המרכזית באנקרה, מאות אנשים ששרו שירי מחאה. הפצצה הראשונה התפוצצה בסביבות 10:04, כעבור כמה שניות התפוצצה הפצצה השנייה. זמן קצר לאחר מכן מיהרו כוחות ביטחון לפנות את כל האזרחים מהאזור מחשש להתפוצצויות נוספות, ולשם כך אף ירו באוויר בכיוון המפגינים. פעיל בכיר במפלגת העם אשר נכח באזור תיאר את רגעי ההתפוצצות:

הגופות כוסו מאוחר יותר בדגלי מפלגת העם הדמוקרטית. עוד באותו היום דיווחו מקורות טורקיים רשמיים שמספר ההרוגים הוא 86, וכי 186 נפצעו. למחרת עלה המספר ל-97 הרוגים. ב-14 באוקטובר הצהיר ראש הממשלה על 99 הרוגים. המספרים גדלו בהדרגה עקב פצועים שנכנעו למוות. עוד באותו היום הודיעה הממשלה הטורקית שככל הנראה מדובר בפיגוע התאבדות.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

אנקרה
קטגוריה:פעולות טרור ב-2015
קטגוריה:אנקרה
קטגוריה:2015 בטורקיה
אנקרה
נסיכות שאומבורג-ליפה

נסיכות שאומבורג-ליפה, מגרמנית: Fürstentum Schaumburg-Lippe) הייתה מדינה היסטורית באזור סקסוניה התחתונה של היום, אשר הועלתה בשנת 1807 על ידי נפוליאון למעמד של נסיכות, והתקיימה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
בשנת 1640 מת אוטו החמישי, רוזן שאומבורג ללא יורשים, ונחלתו חולקה בין דוכסות הולשטיין, רוזנות הסן-קאסל, ודוכסות בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1643 ירש פיליפ, רוזן ליפה-אלפרדיסן שהיה דודו של אוטו (אח אמו), חלק מנחלות שאומבורג וצירפם לנחלתו, שנקראה מכאן והלאה רוזנות שאומבורג-ליפה.

לאחר מותו של פיליפ בשנת 1681, פוצלה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך כריסטיאן ירש את שאומבורג-ליפה, ואילו בנו השני פיליפ ארנסט ירש את רוזנות ליפה-אלפרדיסן.

נכדו של פרידריך כריסטיאן וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה היה שליט חזק, והחזיק בצבא של 1,000 חיילים (צבא די גדול יחסית לשטח כה קטן). לאחר מותו של וילהלם ללא ילדים, ירש אותו פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה, ובכך איחד מחדש את הרוזנות. לאחר מותו של פיליפ השני, ירש אותו בנו גאורג וילהלם.

בשנת 1807 שודרגה הרוזנות על ידי נפוליאון לדרגת נסיכות, והצטרפה לקונפדרציה של הריין. לאחר קונגרס וינה בשנת 1815, הצטרפה הנסיכות לקונפדרציה הגרמנית.

בשנת 1860 מת גאורג וילהלם, ובמקומו עלה לשלטון בנו אדולף. בשנת 1866 הצטרפה הנסיכות בראשות אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה לאוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, אך לאחר תבוסת האוסטרים הצטרפה בשנת 1867 לקונפדרציה הצפון-גרמנית. בשנת 1870 לחמו כוחות הנסיכות לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה, ובשנת 1871 הצטרפה הנסיכות לאימפריה הגרמנית.

ב-15 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.

==לאחר מכן==
כאשר הנסיכות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1946, שאז מוזגה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה.

==שליטי שאומבורג-ליפה==
===רוזני שאומבורג-ליפה===
* פיליפ הראשון (1643–1681)
* פרידריך כריסטיאן (1681–1728)
* אלברכט וולפגנג (1728–1748)
* וילהלם (1748–1777)
* פיליפ השני (1777–1787)
* גאורג וילהלם (1787–1807)

===נסיכי שאומבורג-ליפה===
* גאורג וילהלם (1807–1860)
* אדולף הראשון (1860–1893)
* גאורג (1893–1911)
* אדולף השני (1911–1918)

===ראשי בית שאומבורג-ליפה===
* אדולף השני (1918–1936)
* ולדמר (1936–1962)
* פיליפ ארנסט (1962–2003)
* אלכסנדר (מאז 2003)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה הגרמנית
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה של הריין
קטגוריה:האימפריה הגרמנית
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית
קטגוריה:האימפריה הגרמנית: מדינות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1918
מחוון טיסו

מעוותים בגודל ובצורה]] 
כדורית אין עיוותים ולכן העיגולים אינם משתנים לא בגודל ולא בצורה]] 
מָחְוָן טיסוֹ או אליפסת טיסו (באנגלית Tissot's indicatrix או Tissot's ellipse) הוא צורה גאומטרית של מעגל או אליפסה המאפשרת להעריך את מידת העיוות של היטל גרפי. מחוון זה הומצא על ידי הקרטוגרף הצרפתי ניקולא אוגוסט טיסו.

ניתן לחלק את ההיטלים לשני סוגים: 
*באלה הקרויים 'שקולים' נשמר שטח המחוון אך צורתו המעגלית משתנה לאליפסה. הצורות המופיעות בהיטלים אלה יהיו אם כך מעוותות אך היחס בשטחן יישמר.
*בהיטלים הקרויים 'קונפורמיים' צורתו המעגלית של המחוון נשמרת אך שטחו היחסי למחוון אחר על המפה משתנה. בהיטלים מסוג זה הצורות שעל המפה דומות למקור אך שטחן היחסי זו לזו משתנה.
ההיטלים הנפוצים מייצגים פשרה בין שני סוגים אלה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:מפות
המדינה החופשית שאומבורג-ליפה

המדינה החופשית שאומבורג-ליפה (בגרמנית: Freistaat Schaumburg-Lippe) הייתה מדינה היסטורית ברפובליקת ויימאר באזור סקסוניה התחתונה של היום, והתקיימה בין השנים 1918–1946.
==היסטוריה==
מדינות ליפה ושאומבורג-ליפה
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר אדולף השני, נסיך שאומבורג-ליפה מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הנסיכות, הפכה המדינה למדינה חופשית. שאומבורג-ליפה נשארה מדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר (1918-1933), גרמניה הנאצית (1933-1945), ועוד כשנה לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, כאשר הייתה שאומבורג-ליפה באזור הכיבוש הבריטי. בשנת 1946, איבדה ליפה את עצמאותה ואוחדה לתוך מדינת סקסוניה התחתונה.

החל ב-1933 שלטה המפלגה הנאצית במדינה, נציג המפלגה היה אלפרד מייר שנשא בתואר "ראש השרים" .
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.genealogienetz.de/reg/NSAC/SLP/index.html שאומבורג-ליפה]
* [http://www.worldstatesmen.org/German_States1918.htm מדינות גרמניה לאחר 1918] 

קטגוריה:גרמניה: מדינות לשעבר
קטגוריה:סקסוניה התחתונה
שאומבורג-ליפה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1918
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1946
ברנאר אמסלם

ברנאר אמסלם (שם מלא בצרפתית: Bernard Amsalem; נולד ב-18 בנובמבר 1951) הוא איש ציבור ומנהל ספורט יהודי צרפתי. מכהן כיום כנשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. בעבר כיהן כסגן נשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה בשנים 2001-1997, כסגן נשיא הוועד האולימפי הצרפתי בשנים 2001–2009 והיה גם ראש המשלחת הצרפתית לאולימפיאדת 2012. 

אמסלם נולד וגדל בסעידה שבאלג'יריה. בגיל 15 היגר עם משפחתו לצרפת. 

הוא המייסד ונשיא הפדרציה הצרפתית לאתלטיקה. היה חבר במועצת המנהלים של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית מאז 2011. הוא שימש גם כנשיא ישיבות Areva בסן דני, צרפת בשנת 2008. 

חבר במפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, בין היתר כיהן גם כראש קומונה ואל-דה-רויל בשנים 2001 - 1981. 

הוא הועלה לדרגת קצין של לגיון הכבוד הצרפתי ביום ה-31 בדצמבר 2012.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:משפחת אמסלם
קטגוריה:עסקני ספורט צרפתים
קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1951