OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יסו"ד

חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית) היא התארגנות פעילי שמאל-חברתי אשר הוקמה בשנת 2000.
==אודות התנועה==
על פי אתר האינטרנט של התנועה, "מטרתה לקדם את הדיון הציבורי בשאלות חברתיות-כלכליות ופוליטיות-תרבותיות פנימיות. יסו"ד חותרת להבהיר את הסכנות הממשיות הנובעות מהמהלך הנאו-ליברלי הנוכחי; להצביע על היתרונות הכלכליים של בלימת מגמת ההפרטה; ולהראות לאן ניתן להגיע חברתית, כלכלית ופוליטית מנקיטת מדיניות ציבורית סוציאל-דמוקרטית".

יסו"ד מוציאה לאור את כתב העת 'חברה' – כתב עת סוציאליסטי הנכתב בהתנדבות ועוסק בענייני חברה, כלכלה, פוליטיקה ותרבות.

בין חברי יסו"ד נמנים: פרופ' דני גוטוויין, ד"ר עמי וטורי, שי כהן, יפתח גולדמן, פעילים נוספים מקבוצות שיתופיות, מהקיבוץ העירוני בבית שמש (תמוז), ואחרים.

ב-1 במאי 2001 ערכה התנועה מפגש בסמינר אפעל, שמטרתו הייתה יצירת קואליציה של כל הארגונים החברתיים החדשים בישראל.

ב-31 בינואר 2011 השתתפו נציגי יסו"ד בכנס "בונים סוציאל-דמוקרטיה" שנערך בסמינר הקיבוצים. כנס זה אורגן על ידי מס"ד (המטה הסוציאל-דמוקרטי) ויסו"ד. השתתפו בכנס פוליטיקאים ממפלגת העבודה, בהם עמיר פרץ, מזכירת המשמרת הצעירה ויו"ר מחוז ירושלים, אילן גילאון ונציגים נוספים ממרצ, אנשי התנועה הירוקה, שרון קטרון מוועד מרצי האוניברסיטה הפתוחה ועוד כ-200 פעילים. מטרת הכנס, שהתכנס כתגובה לקריאתו של דני גוטווין הייתה בניית כוח פוליטי המורכב ממפלגות שמאל שונות, התומך בערכים סוציאל-דמוקרטיים.

== ראו גם ==
* סוציאל-דמוקרטיה
* מדינת רווחה

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20120220164519/http://hug.yesod.net/ אתר הבית של יסו"ד]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני שמאל בישראל

קטגוריה:סוציאל-דמוקרטים
פלקטה

חרב הפלקטה מהמאה ה-4 לפנה"ס
פלקטה (Falcata) היא חרב שהייתה בשימוש השבטים האיברים בעת העתיקה. הייתה בשימוש נרחב עד הכיבוש הרומי.

==מקור השם==
המושג "פלקטה" איננו עתיק, כפי שניתן היה לצפות ממושג המתאר חרב מהעת העתיקה. נראה שהמונח הומצא על ידי פרננדו פולגוסיו בשנת 1872. מקור השם הוא ככל הנראה בביטוי הלטיני ensis falcatus, כלומר "חרב מגל". הוא בחר בשם "פלקטה" ולא "פלקטוס" כי חרב בספרדית היא בלשון נקבה ואילו "פלקטוס" היא בזכר. אף שהשם לא נולד בעת העתיקה הוא אומץ על ידי הקהילה המדעית.

==היסטוריה וצורה==
מקור הפלקטה דומה למקור רוב החרבות העתיקות בעלות צורה זו. פלקטה כמו חרבות מגל אחרות הגיעה מסכין-מגל שמקורו בחקלאות בתקופת הברזל. עם הזמן הסכין התארכה עד כדי כך שאפשר היה להשתמש בה בתור חרב. חרב זו דומה לחרבות אחרות מהצורה הזאת כמו למשל הח'ופש המצרי והקופיס היווני.

פלקטה היא חרב בעלת להב אחד שהולך ומתרחב לקראת השליש האחרון של הלהב ואז חוזר ומתעקל בכיוון הנגדי על מנת ליצור את החוד. כך נוצרת חרב קמורה קמעה הטובה בעיקר לשיסוף, אך גם לדקירה. הידית מעוצבת בצורת וו ולעיתים קרובות נוספה שרשרת לידית על מנת לאפשר אחיזה טובה יותר של החרב. אף שפלקטה היא בעיקרה חרב בעלת להב אחד בלבד, נמצאו פלקטות עם שני להבים מחודדים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חרבות
זגורי (יוון)

קניון ויקוס בחבל זגורי
זגוֹרי (ביוונית: Ζαγόρι) הוא חבל ארץ בהרי פינדוס בצפון-מערב יוון, קרוב לגבול עם אלבניה. שטחו כ-1,000 קמ"ר, מספר התושבים הוא כ-3,700 בלבד והם מפוזרים ב-46 כפרים קטנים. העיר הקרובה ביותר היא יואנינה.

ב-2023 החבל הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

פירוש השם "זגורי" הוא "מעבר להרים", המעיד על ייחודו של החבל מבחינת הטבע הפראי הכולל הרים גבוהים המושלגים בחורף ונהרות שוצפים. בחבל יערות גדולים של עצי מחט שונים ושפע של בעלי חיים כמו זאבים, דובים וחיות אחרות הנמצאות בסכנת הכחדה.

כפרי האזור שמרו עד היום על צביונם העתיק ובנויים מאבנים לא מסותתות. הגגות בנויים מרעפים של אבני לווחה. בשל ריחוקם ובידודים שמרו התושבים על אוטונומיה מסוימת בתקופת השלטון הטורקי.

את הנחלים חוצים גשרי גבנון מקושתים כפי שהיה מקובל באימפריה העות'מאנית. רק בשנים האחרונות, עם שיפור תשתית הכבישים והנגישות לאזור, החלו תיירים לפקוד חבל ארץ זה.

==קניון ויקוס==

קניון ויקוס הוא תופעת טבע ייחודית ביוון. בשנת 1997 הוא הוכר ונכלל בספר השיאים של גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם. אמנם הגרנד קניון בארצות הברית עמוק ממנו אך קניון ויקוס צר ממנו. המקום מהווה פארק לאומי ומשמש מקום מפלט לבעלי חיים רבים המצויים בסכנת הכחדה, וכלולים בו מסלולי טיול רבים.

== גלריה ==
<gallery>
אבישי טייכר 065.jpg|קניון ויקוס
אבישי טייכר 069.jpg|קניון ויקוס
אבישי טייכר 066.jpg|קניון ויקוס - שיא גינס כקניון העמוק הצר ביותר בעולם
אבישי טייכר 071.jpg|קניון ויקוס
אבישי טייכר 068.jpg|גשר עתיק בזגורי
אבישי טייכר 067.jpg|בית עם רעפי צפחת אבנים בכפר ויצה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://whc.unesco.org/en/list/1695/ הנוף התרבותי של זגורי] באתר אונסק"ו 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון: גאוגרפיה
אירשאד מנג'י

אירשאד מנג'י (נולדה ב-1968) היא עיתונאית, סופרת ופעילה פוליטית קנדית פמיניסטית. מנג'י היא מוסלמית ולסבית מוצהרת, הקוראת לקריאה ביקורתית של האסלאם והפרשנות האורתודוקסית של הקוראן. היא משמשת כמנהלת של ה-Moral Courage Project באוניברסיטת ניו יורק שבארצות הברית, הפועל במסורת ליברלית ומבקש לפתח מנהיגים המערערים על תפיסות פוליטיות קונפורמיסטיות.

במקביל לפעילותה הפוליטית, הפיקה והנחתה כמה תוכניות טלוויזיה בנושאי מדיניות ציבורית, והיא משמשת כחוקרת ומרצה אורחת בכמה אוניברסיטאות מובילות בארצות הברית ובאירופה. עיקר פרסומה הגיע מהספר פרי עטה "הצרה עם האסלאם".

==ביוגרפיה==
מנג'י נולדה ב-1968 באוגנדה תחת משטרו של אידי אמין. הוריה, ממוצא מצרי והודי, היגרו לוונקובר שבקנדה כשהייתה בת 4. בקנדה למדה מנג'י במדרסה. למרות שהצטיינה בלימודיה, היא סולקה מהמדרסה, לדבריה משום ששאלה יותר מדי שאלות חתרניות. עם זאת, מנג'י המשיכה ללמוד אסלאם בספריות ציבוריות ואצל מורים ערביים.

==פוליטיקה ועיתונות==
לאחר סיום לימודיה האקדמיים, עסקה מנג'י כיועצת לחבר פרלמנט, ואחר כך כמזכירת העיתונות של השר של אונטריו לענייני נשים וככותבת נאומים למפלגה הדמוקרטית החדשה. בשנת 1992, בהיותה בת 24, החלה לכתוב מאמרי מערכת למגזין "אוטווה סיטיזן". בכך הייתה לאדם הצעיר ביותר שמונה כחבר במערכת יומון קנדי כלשהו. את תפקידה עזבה כשחזרה לקריירה פוליטית כאישה הראשונה שהנהיגה מפלגה קנדית. אז כתבה את ספרה הראשון "לסכן אוטופיה: על סף דמוקרטיה חדשה" שיצא לאור ב-1997.

==סוגיות מגדר==
מנג'י הנחתה מספר תוכניות טלוויזיה, ביניהם "קוויר טלוויז'ן" של הטלוויזיה הקנדית "סיטי T.V", בה היא ראיינה מוסלמים ומוסלמיות בעלי נטייה הומוסקסואלית. כאורחת הופיעה בתוכניות טלוויזיה ברשתות אמריקאיות רבות, והיא נפגשת עם אנשים שונים ומרצה בקמפוסים שונים.

==אסלאם מודרני==
עיקר פרסומה הוא בשל ספרה הצרה עם האסלאם - קול קורא לדיבור גלוי, אשר פורסם בלמעלה מ-30 מדינות ושפות. ספר זה, המפנה אצבע מאשימה כלפי המוסלמים בבעיות שהאסלאם מציב, נוצר לטענתה במתכונת של מכתב פתוח ממנג'י, הרואה עצמה כקול שינוי מוסלמי לאזרחי העולם.

בספר היא קוראת למוסלמים ולא מוסלמים כאחד לעזור במבצע האג'תהאד, ומעודדת נוער מוסלמי לבחון פירושים אורתודוקסיים ואחרים של האסלאם וליצור רשת של מוסלמים המעוניינים בתיקון ליברלי של האסלאם. מנג'י מיודדת עם הסופר סלמאן רושדי, כמוהו קיבלה מכתבי איומים רבים.

==ראו גם==
*אייאן חירסי עלי
*להט"ב ואסלאם

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.aljazeera.com/programmes/headtohead/2013/06/201361091619207870.html אירשאד מנג'י בשיחה על תוכן ספרה "הצרה עם האסלאם"], אל ג'זירה

==הערות שוליים==

קטגוריה:להט"בים קנדים
קטגוריה:פעילות למען זכויות להט"ב
קטגוריה:פמיניזם דתי
קטגוריה:פעילים פוליטיים אסלאמיים
קטגוריה:מהגרים לקנדה
קטגוריה:עיתונאים להט"בים
קטגוריה:סופרות קנדיות
קטגוריה:סופרים קנדים
קטגוריה:מוסלמים קנדים
קטגוריה:עיתונאיות קנדיות
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1968
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1968
גלאוודיוס, קיסר אתיופיה

גלאוודיוס (געז: "ግላዉደዎስ", גרסה אתיופית של השם "קלאודיוס") היה קיסר האימפריה האתיופית בתחילת תקופת השפל האתיופית. גלאוודיוס היה בנו השני של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה. הוכרז כקיסר אתיופיה ב-12 בספטמבר 1540 כאשר אביו נפטר, הוכתר בשם "אצנף סגד" ("לו הפסגות סוגדות"). 

תקופת שלטונו התאפיינה במאבק עם האימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי במלחמת אתיופיה-אדאל ועד לתבוסתו של אל-גאזי ומותו בקרב ווינה דגה ב-21 בפברואר 1543 בעזרת סיוע פורטוגזי. לאחר מותו של אחמד גראן כל האיחוד האיסלאמי שהיה תלוי באישיותו הכריזמטית התפורר, וגלאוודיוס גירש את המוסלמים חסרי המנהיג מהרמה האתיופית. אולם כשהיה במסע צבאי נגד האגאווים באגאו מדר וגוג'אם, פלש אמיר הרר נור איבן מוג'יהד לאתיופיה. גלאוודיוס הגיב מיד בתפיסת העיר הרר היכן שהסולטאן בראקאת איבן עומר דין מנהיג סולטנות אדאל נהרג. והיה האחרון בשושלת וולאשמה ששלטה באדאל.

מיסיונרים ישועים הגיעו בתקופתו לאתיופיה וניסו להעביר את תושבי אתיופיה הנוצרים אורתודוקסים לנצרות קתולית. בתגובה לניסיון זה הוא כתב את הצהרת גלאוודיוס שבה הגן על הדוקטרינה המונופיזיטית של הכנסייה האתיופית.

גישת אתיופיה לעולם דרך הים האדום שובשה מספר פעמיים בתקופת שלטונו ב-1557 כאשר האימפריה העות'מאנית כבשה את מסוואה. כיבוש מסוואה מנע יבוא של נשק חם לאתיופיה והחלה את מלחמת טורקיה-אתיופיה.

גלאוודיוס נהרג בלחימה מול סולטאן הרר נור אבן מוג'היד בפטגר ב-12 במרץ 1559 ביום שישי הטוב, נקבר בכנסיית מריאם שבטדבה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1523
קטגוריה:נפטרים ב-1559
ספוטניק 2

ספוטניק 2 (ברוסית: Спутник-2; מילולית: לוויין 2) הייתה החללית השנייה ששוגרה מכדור הארץ. היא שוגרה ב־3 בנובמבר 1957, והייתה הראשונה שכללה יצור חי – כלבה בשם לייקה, שנכנס למסלול סביב כדור הארץ. לייקה שכנה בתא מדוחס־אוויר. לחללית הייתה יכולת שידור של הנתונים הטכניים והביולוגיים במשך 15 דקות בכל הקפה, אך לא הותקנו בה מצלמות טלוויזיה.

==המשימה==

ספוטניק 2 שוגר ב-3 בנובמבר 1957, 32 ימים לאחר שיגורו של הלוויין ספוטניק 1, ונועד להעצים את ההצלחה התדמיתית של ברית המועצות מתוכנית ספוטניק. הכוונה לשגר את ספוטניק 2 דווח ברדיו כשבוע לפני השיגור ובדיווחים נקשר מועד השיגור עם ציון 40 שנים למהפכת אוקטובר. ספוטניק 2, כמו ספוטניק 1, היה גם לוויין ניסוי שנועד לבדוק את ההתכנות של שיגור לוויין לחלל, לפני שיגור הלוויין הראשי, ספוטניק 3.

בתחילה פורסם שעל פי התכנית, אמור היה התא שבו שכנה הכלבה לשוב לכדור הארץ לאחר כ-10 ימים. אולם, בהמשך פורסם שאין כוונה להשיב את הכלבה ושהמדענים עמלים על פתרונות להגן על החללית בכניסתה לאטמוספירה. לאחר כמה ימים פורסם שהכלבה הורעלה במנת האוכל האחרון שלה כדי למנוע ממנה סבל.

החללית שוגרה באמצעות משגר מדגם זהה לזה ששיגר את ספוטניק 1. עקב בעיות הפרדה בין הלוויין למשגר נפגעה מערכת בקרת הטמפרטורה בלוויין. כתוצאה מכך, הטמפרטורה הפנימית בתוך החללית הגיעה לכ־40 מעלות צלזיוס והכלבה שרדה רק מספר שעות בודדות במקום כ־10 ימים שתוכננו. בשעות הראשונה שידרה החללית אותות חיים מהכלבה, אולם לאחר מספר ימים נפסקו השידורים מספוטניק 2 וההערכה הייתה שהכלבה מתה.

החללית חדרה לאטמוספירה ונשרפה לאחר 162 ימים בחלל.

בעלי החיים הראשונים שטסו לחלל וחזרו בחיים היו בספוטניק 5.

==מבנה==
משקל הספוטניק 2 היה 508 קילוגרם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלליות סובייטיות ורוסיות
קטגוריה:1957 בברית המועצות
סוסניוס, קיסר אתיופיה

סוּסְנֶיוֹס (1572 – 7 בספטמבר 1632, בגעז ሱስንዮስ, ביוונית כונה סיסיניוס Σισίννιος) היה נגוס נגסת של אתיופיה (1607-1632) תחת שם ההכתרה מלאכ סגד השלישי.

אביו היה הנסיך פאסילידס נכדו של דווית השני. כתוצאה מכך יש המשייכים אותו לשושלת הסולומונית. אחרים מחשיבים אותו, במקום את בנו פַסיל, כמייסד הענף הגונדרי של השושלת הסולומונית.

==ילדותו==
בילדותו נתפסו סוסניוס ואביו על ידי שודדי אורומו והוחזקו בשבי במשך שנה, עד שחולצו על ידי דג'אזמאץ' אסבו. לאחר חילוצו מהשבי התגורר סוסוניוס אצל המלכה אדמס מוגסה, אמו של סרצה דנגל ואלמנת הקיסר מינאס.

סוסניוס היה הצעיר מחמשת בניה של אמו השפחה. הבן הבכור, אפא כרסטוס, נהיה נזיר. הבן השני, סאלה כרסטוס, היה מצביא ששירת את סוסניוס בנאמנות. האח השלישי, ימנה כרסטוס, מרד בסוסניוס ונפטר במאסר. גם הבן הרביעי, מלכא כרסטוס, מרד בסוסניוס.

משנת 1590 ואילך נתפס סוסניוס כיורש פוטנציאלי של הכתר, כיוון שבניו של הקיסר סרצה דנגל היו עדיין צעירים. המיסיונר הישועי מנואל דה אלמיידה תיאר אותו כך: "גבוה, עם מאפיינים של איש איכותי, עיניים גדולות נאות, אף מחודד ומרווח וזקן מטופח...".

ב-10 במרץ 1607 הרג סוסניוס את יעקב הקיסר בקרב צאצהובר ותפס את מקומו כקיסר. טקס ההכתרה המפואר ב-18 במרץ 1608, אך השנתיים הראשונות לכהונתו הוקדשו לדיכוי מרידות ברחבי אתיופיה, בסיוע ארבעת אחיו.

==קבלת הקתוליות==
בשנת 1612 קיבל על עצמו סוסניוס את האמונה הקתולית בסתר בהשפעת פדרו פאיש. צניעותו ולמדנותו של פאיש מצאה חן בעיני סוסניוס, שסלד מהחמדנות ומעשי הניאוף של האבונא (הגמון) שמעון. בשנת 1622 הצהיר על אמונתו הקתולית בגלוי, לאחר שראה בניצחונותיו הצבאיים המכריעים אות שמיימי כי כוונתו רצויה.

== האינקוויזיציה האתיופית ==
הקיסר מלאק סגד קבע את בירתו בעיר גורגה שבחבל דאמבייה צפונית לאגם טאנה, אזור שהיה מיושב ביהודים רבים. בירתו שימשה אחת ממקומות מושבם של המיסיונרים, ביניהם ישועים פורטוגזים. בנו מרד כנגדו בשנת 1624 ונמלט לאחר כישלון המרד לאזורי היהודים, שהעניקו לו מקלט. מלאק סגד כעס על היהודים שנתנו מקלט לבנו ויצא לנקום בהם, נקמה שנכשלה. בעקבות כישלונותיו הוא ארגן צבא חמוש היטב, כולל תותחים רובים וחיילים פורטוגזים שנשארו באתיופיה לאחר מלחמת אתיופיה-אדאל. הקיסר הורה להוציא להורג ולהילחם ביהודים באזור שבין אגם טאנה להרי סאמיאן ובייחוד בחבל דאמבייה שהיה קל לכיבוש מכיוון שהיה מישורי. בלחימה ביהודים טבחו חיילי הקיסר רבים מהם ושיעבדו נשים וילדים, הגלו את מנהיג העדה גדעון השביעי והטבילו רבים מהיהודים בכפייה לכנסייה הנוצרית. יהודים רבים שחיו באזורי הטבח החלו לברוח לאזורים אחרים כגון קווארה, ארמצחו ודמאטו שבהם היו קהילות יהודיות קטנות אך רבים עדיין נשארו בדאמבייה, ווגארה ווואלקיט. בכך גרם למעשה ליישום אינקוויזיציה אתיופית בארצו בהשפעת היישועים והלוחמים שנשלחו מפורטוגל.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:השושלת הגונדרית
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1572
קטגוריה:נפטרים ב-1632
ب

האות בַּא (ערבית: باء; במצרים נהגית: בֵּא) היא האות השנייה באלפבית הערבי. לפניה באה האות אליף ואחריה האות תא.

בא מייצגת את העיצור /b/ (כמו בי"ת). האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד'ארז".

בא המנוקדת בכסרה בתחילת מילה משמשת כתחילית במשמעות "עם".

על בסיס האות בא נוצרה פּא (ﭖ, עם שלוש נקודות דיאקריטיות) לייצוג העיצור /p/ (כמו פ"א), האות משמשת בשפות ששאלו את האלפבית הערבי בהן קיים הצליל הזה, כמו פרסית, וגם בשפה הערבית לתעתוק מילים זרות.

מקור האות בא הוא ב"בי"ת" הפניקית ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
*אלפבית עברי – ב
*אלפבית לטיני – B,b
*אלפבית יווני – Β,β
*אלפבית סורי – ܒ

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אותיות בערבית
The Muses Rapt

חואן ורדרה (באנגלית: Juan Verdera) נולד בספרד בשם חואן ורדרה פרנדז והוא עוסק בגואה טראנס ושם הבמה שלו הוא "The Muses Rapt".

== קריירה ==
חואן התחיל את הקריירה שלו בתחילת שנות ה-80 כאשר עבד בתור נגן מקלדת עם להקות פאנק ניסיוניות כמו Derribos Arias. הלהקה התפרקה ב-1984 ולאחר מכן הגיע לאיביזה והתחיל להשקיע את כספו על סטודיו, שם התחיל לכתוב מוזיקה ניסיונית בז'אנר הטכנו. כשהעלה לאוויר את מסיבת הטבע הראשונה שלו הוא התאהב בגואה טראנס והחליט להקדיש את עצמו לכתיבת מוזיקת טראנס.

לאחר מכן גילה חואן שהוא חולה בסרטן ועליו לעבור מסלול אינטנסיבי של כימותרפיה. במהלך הזמן הזה מצא חואן לעצמו שלום והקלה במוזיקת הטראנס.

לאחר אחד ממפגשי הטיפול שלו הגיע חואן אל הסטודיו שלו ותחת השפעה של השראה שהגיעה אליו הוא יצר את הטראק הקלאסי ובין המפורסמים ביותר בתחום הטראנס "Spiritual Healing" לו נוצרו 11 רמיקסים מאומנים שונים. לאחר שהטראק שוחרר, חל שיפור במצבו של חואן והוא הודיע שהבריא ממחלתו.

חואן ידוע כאחד שעובד על המוזיקה שלו לבד בלי אומנים נוספים. שיתף פעולה פעמים אחדות עם "Domi Pastor" ודיג'יי "יורג קסלר".

== דיסקוגרפיה ==
===אלבומים===
*1998 - "Spiritual Healing" תחת הלייבל "Liquid Sound Design".
*2000 - "Spiritual Healing Remixes" תחת הלייבל "דרגונפליי רקורדס (Dragonfly Records)".
*2005 - "You" תחת הלייבל "Ibiza Music".
*2008 - "Galactic Love" תחת הלייבל "Ibiza Music".
*2011 - "Released By" בהוצאה עצמית של חואן.
*2012 - "Human" בהוצאה עצמית של חואן.
*2013 - "Tabula Rasa" בהוצאה עצמית של חואן. (סינגל)
*2014 - "The Eleusinian Mysteries" בהוצאה עצמית של חואן (אלבום זה הוא אוסף של טרקים שיצר בין השנים 1996–1999 שלא שוחררו).
*2018 - "Ascend" בהוצאה עצמית של חואן.

===סינגלים===
*1999 - "Spiritual Healing" תחת הלייבל "דרגונפליי רקורדס (Dragonfly Records)".
*2000 - "Spiritual Healing Remixes" תחת הלייבל "דרגונפליי רקורדס (Dragonfly Records)".

===אוספים===
*2011 - "Released Compilation" בהוצאה עצמית של חואן.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.danza-bookings.com/the_muses_rapt.html חואן ורדרה], באתר הרשמי של חברת הבוקינג שלו

קטגוריה:תקליטנים ספרדים
קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:יוצרי מוזיקת טראנס
קטגוריה:מוזיקאים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1961
דובון הקיקיון

דובון הקיקיון (שם מדעי: Olepa schleini) הוא מין של עש ממשפחת הדובוניים (Arctiidae). המין הוגדר כמין חדש למדע בסוף 2005, והוכרז רשמית באוגוסט 2007. זיהוי דובון הקיקיון התבצע במעבדת האבחון במשרד החקלאות הישראלי, בה ניתנים שירותי זיהוי חרקים, אקריות וגורמי מחלות צמחים. אין זה מקרה יוצא דופן, מאחר שהתגלו בישראל מיני פרפראים רבים בעשר השנים שקדמו לזיהויו של מין זה. דובון הקיקיון דומה מאוד לשני מינים קרובים מאותו סוג: Olepa ricini ו-Olepa toulgoeti. המין נמצא במישור החוף בישראל.

== מקור שמו ==
המין נקרא דובון בשל הפלומה השעירה שמכסה את גופו של הפרפר בשלב הזחל (כמו אצל שאר מיני הדובוניים), וקיקיון על שם הצמח עליו הוא חי וממנו ניזון. מקור שם המין המדעי (schleini) ניתן כהוקרה על מחקריו של פרופסור יוסף שליין.

== תיאור ==
בשלב הבוגר מגיע הפרפר לאורך של 2.5 ס"מ וגופו מכוסה חלקית בקשקשים, כמו פרפראים אחרים. מוטת הכנפיים אצל הזכר 38-50 מ"מ ואצל הנקבה 60-80 מ"מ. הראש והחזה חומים-אפורים. צבע כנפיו הקדמיות אפרפר-חום עם כתמים כהים, הכנפיים האחוריות ארגמניות עם כתמים חומים. נמצאו פרטים מעטים עם כנפיים אחוריות כתומות, ואף לא פרט אחד עם כנפיים אחוריות צהובות. בטנו כתומה, ולה פסי רוחב שחורים קצרים בצדה הגבי.

== מחזור החיים ==
זחלו של דובון הקיקיון, בדומה לרוב זחלי הפרפראים, ניזון מאכילת חלקי צמחים, בעיקר עלים. הבוגר, או הפרפר, ניזון מצוף פרחים כמו רוב מיני הפרפראים שניזונים בשלב הבוגר שלהם.

בדומה למיני דובוניים נוספים, דובון הקיקיון שומע טוב הודות לאברי שמע מצוינים. הזכר מוצא את הנקבה בעזרת חוש הריח המפותח שלו (הממוקם במחושים) המכיר וקולט גם ממרחק ניכר את הפרומון שמפרישה הנקבה. לאחר ההזדווגות, מטילה הנקבה ביצים על אותו צמח שישמש מזון לזחליה.

קיימת אלרגיה חמורה הנפוצה מאוד בקרב ילדים לזחלו של הדובון.

== זיהוי המין ==
דובון הקיקיון זוהה בישראל בשנת 2001 לאחר שזחלי פרפראים שנאספו על צמחי קיקיון הובאו למעבדה לאנטומולוגיה בשירותים להגנת הצומח וביקורת במשרד החקלאות. הזחלים הוכנסו לגידול מעבדתי שפותח והתבסס על עלי קיקיון. במעקב אחר התפתחות הפרפרים נקבע כי הם משתייכים למין החדש למדע. המין החדש תואר לראשונה בספרות על ידי חוקרים מאוניברסיטת תל אביב בשיתוף עם מומחים מחו"ל, רק בסוף שנת 2005.

בגידול המעבדתי מצאו החוקרים שתי תכונות מעניינות המצויות אצל דובון הקיקיון - הגלמים עברו דיאפאוזה (מעין תרדמת חורף) שנמשכה מחודש ינואר עד סוף חודש אפריל, רק בתחילת חודש מאי החלו להגיח בוגרים בהדרגה. להערכת החוקרים הגורם המרכזי ליציאה מהתרדמה הוא אורך היום שמתארך.

תכונה נוספת, שהיא ייחודית למין פרפר זה שנצפתה במעבדה היא משך הזמן והשלבים שעובר הזחל בהתפתחותו. במעקב אחר ההתפתחות הפרפר נמצא כי למין זה קיימת דרגת זחל נוספת בהשוואה למה שהיה ידוע עד היום, כלומר הזחל עובר שבע דרגות התפתחות ולא שש בתקופת זמן של כחודשיים בטמפרטורה של 26 מעלות. בין דרגה לדרגה מתבצע נשל בו הזחל מוריד את שכבת עורו העליונה.

==קישורים חיצוניים==

* עמיר וינשטיין, [http://www.insectour.com/Web/?PageType=0&ItemID=283786 חלון פתוח לחרקים - דובון הקיקיון].

קטגוריה:דובוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפראים
סנט אוגוסטין

סָנט אוֹגוּסטִין (בגרמנית: Sankt Augustin) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.

העיר נקראת על שמו של הקדוש הפטרון של אגודת מיסיונרים של המילה הקדושה (SVD), הקדוש אוגוסטינוס. המיסיונרים הקימו מנזר בקרבת מרכז העיר כיום בשנת 1913. העיר נמצאת כשמונה ק"מ מצפון-מזרח לבון וכשלושה ק"מ דרום-מערבית לזיגבורג.

לעיר ברית ערים תאומות עם מבשרת ציון שבישראל.

בעיר שוכן אחד משני המשרדים המרכזיים של קרן קונראד אדנאואר.

== ארגונים ממשלתיים ==
* פיקוד מחוז מערב של המשטרה הגרמנית הפדרלית (Bundespolizei), מטה יחידה 9 (GSG-9) של משטרת הגבולות.
* מטה הלוגיסטיקה של צבא גרמניה (Bundeswehr). 
* המוסד התעסוקתי לבטיחות בעבודה (Berufgenossenschaftliches Institut für Arbeitsschutz, BGIA).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1913
רובה הנרי

רובה הנרי היה רובה מהפכני שפותח במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא נחשב לרובה הרב-כדורי הראשון והיה בעל קצב אש של 15 כדורים בדקה.

ייצור הרובה החל בשנת 1860 והופסק בשנת 1866. בתקופה זו נוצרו כ-14 אלף רובים.

לאחר מכן פותח מרובה ההנרי דגם מתקדם יותר, רובה וינצ'סטר, סמל המערב הפרוע. הטעינה בו הייתה פשוטה יותר, והוא כוסה עץ כדי שיהיה אפשר להחזיקו גם כשהוא מתחמם. מהירות הירי הייתה גבוהה יותר.

בסיפוריו של הסופר המפורסם, קרל מאי, אבטיפוס של הרובה ניתן ל"יד הנפץ" על ידי חברו הנרי שפיתח את הנשק. הרובה ממלא תפקיד חשוב בעלילות ספריו של מאי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20021027033240/http://www.police.gov.il/persumim/kitvey_et/01_182/13_182.asp הרובה ששינה את פני המלחמה] באתר משטרת ישראל

קטגוריה:רובים
קטגוריה:אמצעי לחימה במלחמת האזרחים האמריקנית
קטגוריה:המצאות במאה ה-19
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:נשק קל אמריקאי
רימון יד דגם 10

רימון יד דגם 10
רימון יד דגם 10 (ביפנית: 十年式手榴弾, Jyūnen-shiki Teryūdan) היה רימון הרסס הראשון שתוכנן ויוצר ביפן.

==היסטוריה==
לאחר מלחמת יפן-רוסיה ב-1904–1905 ערך הצבא היפני הקיסרי ניסויים במגוון רימוני יד, אך אף דגם לא הגיע לשלב הייצור ההמוני. משקיפים יפנים בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה ראו בעניין את הפיתוח הטכנולוגי המואץ של רימוני היד ואת שילובם הנרחב בקרבות כנשק מסייע לחיל הרגלים. לאור הלקחים שהביאו עימם הוטל על האגף הטכני של הצבא לפתח רומה רימונים שניתן יהיה להשתמש בו בצירוף עם רובה דגם 38, הרובה הסטנדרטי של חיל הרגלים היפני. פרויקט זה נכשל מכמה סיבות: קנה ארוך מדי, קוטר קטן מדי, וקשיים שבהם נתקלו המתכננים בהרכב חומר הנפץ ההודף. בשל הקשיים בתכנון פנו המתכננים לתכנון גרמני ממלחמת העולם הראשונה למרגמה קטנה. היפנים פיתחו מתכנון זה את רומה הרימונים דגם 10 שנועד לפעול כנשק עצמאי, ולא בצמוד לרובה. רימון דגם 10 תוכנן כתחמושת לרומה רימונים זה, ונועד להיות מחובר לתחל ולמטען הודף. הרימון פותח כך שניתן יהיה להשתמש בו גם עצמאית, ללא הרומה, בהשלכה ידנית. אפשרות נוספת לשימוש הייתה בירי מרומה רימונים הצמוד לרובה, כאשר לרימון חוברו מעין "זנב" שנועד לייצב את מעופו.

==מאפיינים==
הרימון הוצג לראשונה בשנת 1921. משקלו היה 530 גרם, מתוכם 50 גרם חומר נפץ מסוג TNT. אורכו היה 4.71 ס"מ וקוטרו 5 ס"מ. הרימון דמה מאוד לרימון רימון דגם 91 המאוחר יותר. גופו היה חרוץ בחריצים לאורך ולרוחב, שכונו "אננס" או "טבלת שוקולד". מטרת החריצים הייתה ליצור רסיסים שיפוזרו לכל עבר עם התפוצצות הרימון. ההבדל העיקרי בין רימון דגם 10 לרימון דגם 91 היה בראשו המחורץ של הרימון, לעומת ראשו המעוגל יותר של דגם 91. בתחתית הרימון היה שקע שאיפשר חיבור של מיכל עזר ובו מטען הודף, לשימוש בעת ירי מרומה רימונים. לחלופין ניתן היה לחבר לתחתית הרימון "זנב", לירי מרובה. המרעום הופעל בהקשה, והיה בעל השהיה. להפעלת הרימון היה החייל מסיר ניצרה ומקיש בראש הרימון, ואז הייתה השהייה של 7 - 8 שניות. כאשר נורה הרימון מרובה או ממרגמה היה המרעום מופעל אוטומטית על ידי דחיפת הטובלן בעת הירי. אחת הבעיות של הרימון הייתה חוסר האמינות של המרעום, שהביאה לכך שזמן ההשהייה לא היה אחיד. בשל כך היה הרימון עלול להתפוצץ מוקדם מדי או לאחר זמן רב מדי, שאיפשר לאויב להשליך את הרימון חזרה לפני שהתפוצץ.

==שימוש מבצעי==
צבא יפן עשה שימוש ברימון בתחילת מלחמת סין–יפן השנייה, אך הרימון הוחלף במהירות ברימון דגם 91. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש רימון זה בעיקר כנורים לתאורה ולסימון. 

קטגוריה:רימוני יד
Type 97 (מרגמה)

מרגמה Type 97
מרגמת ה-Type 97 הייתה מרגמת חי"ר בקוטר 81 מ"מ יפנית שהייתה בשימוש הצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה. המרגמה נכנסה לשירות בשנת 1937.

== נתונים ==

* טווח: 2,800 מטר
* מהירות לוע: 196 מטר/שנייה
* קוטר: 81 מ"מ
* משקל: 67 קילוגרם
* משקל פצצה: 3.3 קילוגרם
* נכנסה לשירות: 1937
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר יפן
קטגוריה:מרגמות
קטגוריה:אמצעי לחימה יפניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הצבא היפני הקיסרי
בית שמואל אזרחי-בריסקר

בית שמואל אזרחי-בריסקר הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב הקרן הקיימת מס' 19, בפינת גן הכוזרי, למול הגימנסיה העברית רחביה ובסמוך לבית המוסדות הלאומיים.

==היסטוריה==
בית זה נבנה עבור שמואל בריסקר שעלה לארץ בשנת 1911 במהלך העלייה השנייה, התגורר בירושלים ועבד כספר.

בריסקר היה מראשוני רוכשי המגרשים ברחביה, אולם לא היה בידו התקציב לבניית ביתו, ולכן הגיע להסכם עם גדוד העבודה אשר הקים את שכונת רחביה - לפיו יספר את חברי הגדוד הבונים את בתי השכונה בלא תשלום וכשיצטבר חוב מספיק יבנו את הבית. מסיבה זו נהג בריסקר לומר כעל ביתו כי הוא "עומד על חוט השערה".

הסופר יהודה האזרחי מתאר בספרו את ביקורו הראשון במגרש עליו נבנה המבנה:

המבנה, שנבנה בסגנון הבינלאומי (אולם כיתר בנייני השכונה הוא מצופה אבן), נחנך בשנת 1924 והיה אחד מראשוני הבתים שהיו בשכונת רחביה.

עוד קודם למעברו לשכונת רחביה זכתה מספרתו של בריסקר להצלחה רבה, והפכה למעשה לאתר התכנסות של אנשי עת וחברה הירושלמים, ובה הסתפרו עובדי המוסדות הלאומיים שעבדו בבית המוסדות הלאומיים הסמוך. חיים נחמן ביאליק כתב על מספרה זו, שנהג להסתפר בה:

בשנת 1931, הורד גג הרעפים של המבנה ונוספה לו קומה נוספת. בסוף שנות ה-30 נפתחו בקומה הראשונה שלוש חנויות ונוספה קומה שלישית למבנה, ובשנות ה-80 נוסף למבנה אגף אחורי ובו ארבע קומות.

==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* שמואל אזרחי בריסקר, בניתי בית, ירושלים, תשל"ה
* יהודה האזרחי, עיר אבן ושמים, תל אביב, 1968
אילן אזרחי, "שפויה בחלומה" - גאות ושפל ב-50 שנות איחוד ירושלים, אלבטרוס, הרצליה ,2017

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
בית אלישר

בית מנשה ורחל אלישר הוא בית מגורים ברחוב אלחריזי 24 שבשכונת רחביה בירושלים.

==היסטוריה==
בית אלישר נבנה עבור מנשה אלישר ורעייתו רחל (לבית קוקיה), זמן קצר לאחר נישואיהם בשנת 1930. המבנה בן שתי הקומות נבנה בסגנון הבינלאומי על ידי האדריכל דב כרמי והמהנדסים אליהו פיטלסון ומורנו מיוחס.

רחל אלישר תיארה בספרה את הגעתה לבית לראשונה:

מנשה אלישר, שהיה בן למשפחה ספרדית שהתגוררה בירושלים שנים רבות, והייתה בקשרים טובים עם משפחות מוסלמיות אמידות בירושלים, היה בין מייסדי אגודת "קדמה מזרחה" שדגלה בהידברות עם תושבי הארץ הערבים. אלישר נהג לארח בביתו את חברי האגודה ולהיפגש עם ראשי המנדט הבריטי. ראש עיריית ירושלים באותה עת, ראג'ב ביי נשאשיבי ובני משפחת חוסייני נהגו לבקר בבית לעיתים קרובות. 

רחל אלישר תיארה מפגשים אלה:

בשנת 1996 נבנתה לבית קומה שלישית.

== קישורים חיצוניים ==

==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* הדרה לזר, המנדטורים - ארץ ישראלי 1940 - 1948, ירושלים, 1990
* רחל אלישר, אלבום משפחתי, ירושלים, תש"ן

קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קטגוריה:משפחת אלישר
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
בית דב יוסף

בית דב יוסף. מבט מכיוון [[גן הכוזרי]]
בית דב יוסף הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים ברחוב אלחריזי 22. מבנה זה נודע בסגנונו הארכיטקטוני הייחודי - סגנון ספרדי מורי, והשונה מהסגנונות המקובלים בירושלים בכלל ומסגנון הבינלאומי המקובל בשכונת רחביה בפרט.

==היסטוריה==
מבנה זה נבנה עבור דב יוסף לאחר נישואיו בשנת 1922 לגולדי הופמן, ולאחר מאורעות 1929 שבעטיים החליט דב יוסף לעבור לשכונה יהודית חדשה.

המבנה נבנה על פי תכנונו של האדריכל היהודי - בריטי בנימין צייקין. המבנה עשוי בטון ומכוסה טיח לבן (ולא אבן, כמקובל בירושלים וכנדרש על פי חוק עזר עירוני). המבנה בנוי בסגנון ספרדי אקלקטי עם הדגשים מוריים (סגנון המכונה על ידי דוד קרויאנקר בספרו "סגנון פואבלו אספניול" בשל עירוב הסגנונות הספרדיים). למבנה מרפסת מסוגננת בחזית הבית האופיינית לבתים ספרדיים, סורגים מסולסלים (אלמנט ספרדי נפוץ אולם נדיר ביותר בירושלים), ועיטורי קשתות בסגנון רומנסקי.

המבנה הפך למוקד לשמנה וסלתה של ירושלים, ורעייתו של יוסף אירחה בו את ראשי המנדט הבריטי וראשי היישוב היהודי והמוסדות הלאומיים.

ב-30 ביוני 1946 ("השבת השחורה") הקיפה פלוגה בריטית את הבית וחיפשה בו מידע על ארגון ההגנה. דב יוסף, ששהה באותה עת בנתניה נעצר יחד עם מנהיגי יישוב רבים אחרים.

לאחר סיום מבצע נחשון ועם מינויו של דב יוסף למושל האזרחי של העיר ירושלים, נהג יוסף לארח בביתו את נציגי הצלב האדום והאומות המאוחדות, ובהם הרוזן ברנדוט. סגנו של ברנדוט, אגה לונסטרום מספר על האירוח:

בשנת 1975, לאחר מות רעייתו, מכר דב יוסף את הבית לחיים פז אשר הרחיב אותו בשנת 1985 על ידי בניית אגף נוסף בחלקו האחורי של המבנה.

==לקריאה נוספת==

* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996.

קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קואנקה (ספרד)

קואנקה (בספרדית: Cuenca) היא עיר בקהילה האוטונומית קסטיליה-לה מנצ'ה שבספרד. היא משמשת כבירתו של מחוז קואנקה, ובשנת 2018 התגוררו בה כ-55 אלף תושבים. העיר העתיקה שלה שוכנת על מצוק מעל הנהרות וקאר וחוקאר, דבר שהקל על השולטים בה בהגנה עליה.

יש כמה סברות באשר למקור שמה של העיר. אפשרות אחת היא שמקורו במילה הלטינית Conca, שפירושה אגן ניקוז, והוא ניתן לה בהתייחס למיקומה של העיר במפגש נהרות. אפשרות אחרת מייחסת את השם למבצר קוּנקָה, שהקימו הערבים בעת ששלטו באזור.

הבתים התלויים

==היסטוריה==
האזור בו שוכנת קואנקה היה מיושב, ככל הנראה, כבר בתקופת הברזל. עם הגעת המוסלמים לספרד ב-711, הם הבחינו בתנאים הטופגורפיים של האזור, והקימו בו מבצר בשם קונקה, וממנו יצאו מאוחר יותר לכיבוש טולדו. ב-1011, הפכה העיר לבירת האזור. כתוצאה מכך הואץ פיתוחה. היא בוצרה, אוכלוסייתה גדלה, וכלכלתה שגשגה בזכות תעשיית הטקסטיל שהתפתחה בה ומפעל שנהב שהוקם בה.

ב-1177 כבש את העיר אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה, והיא חזרה לשלטון הנוצרים. תעשיית הטקסטיל בעיר המשיכה לשגשג, ואולם החל מהמאה ה-16 דעכה העיר, ואיבדה מחשיבותה לטובת ערים אחרות בקסטיליה.

==הבתים התלויים==
שמה של העיר יצא לה בעיקר בשל הבתים התלויים (Casas Colgadas) על המצוק שמעל נהרווקאר. בתים אלה, שנבנו במאה ה-14, ומהם שרדו רק שניים, הקנו לעיר את ההכרה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1996. הבתים נבנו על מנת לארח מלכים, ואחד מהם אף נקרא "בית המלך" (Casa del Rey). הבית השני זכה לכינוי "בית הסירנה" (Casa de la Sirena), על שם זעקותיה של עלמה שהתגוררה בו, ושמאהבהּ הרג את בנם. כיום מאכלס את הבתים מוזיאון לאמנות מופשטת.

== תחבורה ==
קווי רכבות סדירים מקשרים את קואנקה למדריד, ארנחואס וולנסיה, וקווי אוטובוס סדירים מקשרים אותה לערים אלה וכן לערים טולדו וברצלונה.

== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קסטיליה-לה מנצ'ה: ערים
הסכם שימונוסקי

הסכם שִימוֹנוֹסֶקֵי נחתם ב-17 באפריל 1895, בין האימפריה היפנית לאימפריה הסינית של שושלת צ'ינג. הסכם זה, אשר הושג בתום חודש של דיונים, חתם את מלחמת סין–יפן הראשונה, בה הובסה סין בידי יפן. ההסכם נערך בעיר היפנית שִימוֹנוֹסֶקֵי.

== ההסכם של שימונוסקי התורה ==
סין המובסת נאלצה לשלם פיצויים ליפן ולוותר לטובתה על האי פורמוזה ועל חצי-האי ליאודונג, שנמצא מדרום למנצ'וריה. בנוסף, הסכימה סין לקבל את התנאי היפני להכיר בעצמאות קוריאה.

המשתתפים הבולטים מצד האימפריה היפנית היו איטו הירובומי (לימים ראש ממשלת יפן, כולל במהלך מלחמת רוסיה–יפן) ומוצו מונמיצו. מצד האימפריה הסינית השתתפו לי הונגז'אנג ולי ג'ינגפאנג.

== תוצאות והשלכות ==
החולשה של סין בסוף המאה ה-19, אשר התגלמה בין השאר במלחמת סין-יפן ותוצאותיה, הביאה להשתלטות אימפריאליסטית של מעצמות המערב על שטחים מקרבה, ביתורה של סין והחכרת שטחים ונמלים אסטרטגיים של האימפריה הסינית לעשרות שנים. ההשתלטות האימפריאליסטית וכניסת הזרים לסין באו לידי רוויה ולבסוף לפיצוץ באירוע מרד הבוקסרים בשנת 1900.

בנוסף, וכהמשך למגמת ההשתלטות המערבית על סין, היו מלחמת סין-יפן ותוצאותיה מן הגורמים לכניסת רוסיה לאזור, לחלל שהותירה סין.

האימפריה הרוסית ובעלות-בריתה, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה והסכם שימונוסקי במה שנקרא ההתערבות המשולשת, בעיקר עקב לחץ רוסי. שלוש המעצמות הגישו אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לצאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה גם מנמל פורט ארתור. דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה, אשר הואשמה בכישלון לשימור ההישג. היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע והאינטרסים באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה. כנגד רוסיה עלו קריאות נקם בקרב הציבור היפני וקמו קבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת ולמלחמה עם רוסיה.

אם כן, נקשרו מלחמת סין-יפן והסכם שימונוסקי לפרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904.

== לקריאה נוספת ==
* רותם קובנר, המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה, מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
* מירון מדזיני, מפורט ארתור עד הירושימה, עלייתו ונפילתו של המיליטריזם היפני, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2006. 

==קישורים חיצוניים==

* 

שימונוסקי
שימונוסקי
שימונוסקי
קטגוריה:1895
ההתערבות המשולשת

ההתערבות המשולשת הייתה התערבות דיפלומטית של רוסיה, צרפת וגרמניה בתוצאות מלחמת סין–יפן הראשונה ובהסכם שנחתם בסופה, הסכם שימונוסקי. ההתערבות התבצעה ב-23 באפריל 1895.

==הרקע והאינטרסים להתערבות==
מלחמת סין-יפן, שהייתה בעיקרה מאבק על ההגמוניה בקוריאה, הייתה בין הגורמים לכניסת רוסיה לאזור, לחלל שהותירה סין.
עיקר האינטרס הרוסי נסב סביב בניית המסילה הטרנס-סיבירית באזור ליאודונג, כחלק מהמאמצים לקצר את אורכה. כן חפצה רוסיה בנמל פורט ארתור אשר אינו קופא בחורף. כל זאת ועוד, היו לחלק מהאינטרס של האימפריה הרוסית בראשות הצאר ניקולאי השני, באזור דרום מזרח אסיה. אינטרס זה היה במהותו אימפריאליסטי ולחלק מהרצונות ההגמוניים הרוסיים והתחרות בין מעצמות אירופה השונות דאז.

שני הצדדים האחרים בברית, צרפת וגרמניה, התערבו בתוצאות המלחמה והסכם שימונוסקי בעיקר עקב לחץ רוסי. צרפת הייתה כבולה בברית הפרנקו-רוסית של 1892, בעוד לגרמניה היו אינטרסים משלה בסין.
 
שלוש המעצמות (רוסיה צרפת וגרמניה) הגישו ליפן אולטימטום, תוך איום צבאי, שהביא את יפן לסגת צאת מחצי האי ליאודונג, שהיה הישג משמעותי במלחמה, וכן לצאת מאזור מנצ'וריה ולמעשה גם מנמל פורט ארתור. יפן נאלצה לוותר על חלק מהישגיה הצבאיים, ולא הפכה אותם להישגים מדיניים.

==תוצאות ההתערבות==
ב-5 במאי 1895, הכריז המדינאי היפני איטו הירובומי אשר היה מעורב בהסכם שימונוסקי (והיה לראש ממשלת יפן מאוחר יותר באותה שנה) על נסיגת יפן מחצי האי ליאודונג, זאת בתמורה לפיצוי כספי מסין.

דעת הקהל ביפן זעמה על הממשלה, אשר הואשמה בכישלון לשימור ההישג. היפנים הבינו כי רוסיה, בעלת הצי הקבוע והאינטרסים באזור, היא העומדת מאחורי ההתערבות, וכי לצרפת ולגרמניה אין אינטרסים ברורים להתערבות, כפי שיש לרוסיה.
כנגד רוסיה עלו כעת קריאות נקם בקרב הציבור היפני. מול הממשלה התפתחה ביקורת פנימית, בייחוד על מדיניות-החוץ, הרפה מדי לטענתם של המבקרים. בין המבקרים ניתן היה למצוא עיתונאים, אנשי אקדמיה ופוליטיקאים וכן נעשה לצרכים אלה שימוש בתקשורת. קמו ביפן מספר ארגונים וקבוצות לאומניות, שהשמיעו את קולן למען פתרון מיידי, שעיקרו ביטול תוצאות ההתערבות המשולשת, קראו למלחמה עם רוסיה ואף להתפשטות יפנית אימפריאליסטית בכל אזור מזרח אסיה. הארגון הבולט בהם היה הארגון הימני הקיצוני קוקוריוקאי (או: אגודת הנהר אמור).

ההתערבות המשולשת והשלכותיה נחשבים לסיבה משמעותית וישירה לפרוץ מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1904.

==לקריאה נוספת==
* רותם קובנר. המערכה הנשכחת: מלחמת רוסיה–יפן ומורשתה, מערכות ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2005.
* מירון מדזיני. מפורט ארתור עד הירושימה, עלייתו ונפילתו של המיליטריזם היפני. תל אביב: משרד הביטחון, 2006
<div style="direction: ltr;">
* Okamoto, Shumpei, The Japanese Oligarchy and the Russo-Japanese War, New York: Columbia University Press, 1970
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה היפנית: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה היפנית: יחסי חוץ
קטגוריה:סין: היסטוריה
פנרים

תדמית חיי המותרות שיוחסו לפֿנרים בו[[ולאכיה: ניקולאיה מברוגני נוסע ברחובות בוקרשט במרכבה רתומה לאיילים (שנות השמונים המאוחרות של המאה ה-18)]]
פֿנרים או יוונים פֿנרים (ביוונית: Φαναριώτες (פֿאנאריוטס), ברומנית: Fanarioţi, בסרבית: Фанариоти, Fanarioti) היו בני משפחות יווניות חשובות שהתגוררו בפֿנר (Fener, Φανάρι של ימינו), הרובע היווני העיקרי של קונסטנטינופול (איסטנבול), מקום מושבו של הפטריארך האקומני.

הפֿנרים שלטו במנהל של הפטריארכט, ולעיתים תכופות התערבו בבחירת הכמרים הבכירים ובכלל זה בבחירת הפטריארך האקומני עצמו, שהיה "ראשון בין שווים" בין בישופי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. אחדים מבני משפחות אלה, שקנו להן עושר והשפעה רבים, מילאו במאה ה-17 תפקידים אדמיניסטרטיביים ופוליטיים רמי-דרג באימפריה העות'מאנית. מ-1699 עד 1821 שרתו פנרים כדרגומנים בשירות הממשל העות'מאני ("השער הנשגב") ושגרירים זרים. יחד עם ראשי הכנסייה והנכבדים המקומיים מן הפרובינציות ייצגו פנרים את המעמד היווני השליט בתקופת השלטון העות'מאני ביוון עד ראשיתה של מלחמת העצמאות. פנרים מילאו תפקיד מכריע במהלך המלחמה הזאת והשפיעו על החלטות האספה הלאומית, הגוף הייצוגי של המהפכנים היוונים, שהתכנס שש פעמים בין השנים 1821 ו-1829.

בין השנים 1711 ל-1821 מונו פנרים אחדים לגוספודרים או "דוֹמְנים" (Domni) - שליטים - של נסיכויות הדנובה (נסיכות מולדובה וולאכיה), בדרך כלל לאחר שקודמו ממשרות דרגטורי; תקופה זו נקראת בהיסטוריה הרומנית בשם "התקופה הפנרית".
גם בהיסטוריה של סרביה תחת השלטון העות'מאני הישיר קיימת תקופה הנקראת כך. אחרי ביטול הפטריארכיה הסרבית של פץ' בשנת 1766 מונו בארץ זאת בישופים יוונים, שנקראו אף הם "פנרים", והם היו רחוקים מעולמם הרוחני של צאן מרעיתם המקומי.

== ראו גם ==

* נסיכויות הדנובה
* שליטי נסיכות מולדובה
* שליטי ולאכיה
* המלחמות העות'מאניות-רוסיות

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יוון העות'מאנית
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:נסיכות מולדובה
קטגוריה:ולאכיה
קטגוריה:סרביה: היסטוריה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: נצרות
סמל גינאה

סמל גינאה הנוכחי אושר בשנת 1984.

הוא מתאר יונה המחזיקה ענף של זית.
בחלק התחתון - סרט עם המילים "עבודה", "צדק", "אחווה". 

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גינאה: סמלים לאומיים
גינאה, סמל

גינאה
קטגוריה:יוניים בתרבות
סמל זימבבואה

סמל זימבבואה אומץ ב-21 בספטמבר 1981.

==תיאור==
הסמל מתאר שני קודואים (סוג של אנטילופה) העומדים על ערימת אדמה עם גבעולי חיטה, ערמות כותנה וראש תירס. על הרגליים נמצא גם סרט עם המילים ""איחוד", "חרות", "עבודה".
המגן עצמו בצבע ירוק עם מספר גלים בצבע לבן-כחול למעלה וייצוג זימבבואה הגדולה.
מאחורי המגן-מכוש ורובה AK-47 קשורים בסרטים ממשי ירוק וצהוב.

בפסגה - כוכב אדום וציפור גדולה.

== משמעות הציורים ==
* קודואים - איחוד השבטים השונים.
* ערימת אדמה - צורך לספק אותה לתושבי המדינה.
* סרט - הצורך באיחוד וחירות
* מגן - פוריות האדמה ומים.
* זימבבואה הגדולה- מורשת היסטורית.
* מכוש ורובה - מאבק לשלום ודמוקרטיה
* רצועות משי - תקווה לעתיד. מסר על מהפכת 1980 ומאבק על חברה שוויונית.
* ציפור גדולה - זהות לאומית.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זימבבואה: סמלים לאומיים
זימבבואה, סמל

זימבבואה
קטגוריה:מעלי גירה בתרבות
סמל זמביה

סמל זמביה אומץ ב-24 באוקטובר 1964 עם הכרזת העצמאות. למעשה הוא מהווה את סמלה של המושבה צפון רודזיה משנת 1927 עם שינויים קטנים בהתייחס לסמל של פדרציה של רודזיה ונייסלנד שהתקיימה בשנים 1954–1963.

* נשר מייצג את החרות ותקוות העם לעתיד.
* מגן מייצג את מפלי ויקטוריה עם מים לבנים מעל הסלע השחור. 
* צבע שחור מייצג את תושבי המדינה ונהר זמבזי, מקור לשם המדינה.

הסמל כולל גם ציורים של משאבי הטבע, מינרלים, מכרות, חקלאות וחיי הטבע.
המגן נתמך על ידי שני אנשים (גבר ואישה) המייצגים את האומה.
מילים בסרט - "זמביה אחת, אומה אחת" מתייחס לשבטים שוחרי שלום ומאוחדים. 

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמביה: סמלים לאומיים
זמביה
זמביה
קטגוריה:נשר בתרבות
קטגוריה:זברות בתרבות
גאורגה ארג'שאנו

שמאל
גאורגה ארג'שאנו (ברומנית: Gheorghe Argeşanu; 28 בפברואר 1884 – 26/27 בנובמבר 1940) איש צבא בדרגת גנרל ומדינאי רומני אשר שירת כראש ממשלת רומניה, כשבוע ב-1939 21 בספטמבר - 28 בספטמבר.

== חייו ==
ארג'שאנו נולד בדרום רומניה. במסגרת שרותו הצבאי, במלחמת העולם הראשונה קודם לעמדות מפתח בצבא הרומני.
בשנת 1938 שימש כשר ההגנה בממשלתו השנייה של מירון קריסטאה.

לאחר רציחתו של ארמנד קלינסקו בידי אנשי התנועה הלגיונרית, התמנה ארג'שאנו על ידי קרול השני, מלך רומניה לראש ממשלה זמני.

אחד מצעדיו הראשונים היה הצגת גופתו של קלינסקו, בפומבי, תפיסתם האקראית של שלושה מחברי התנועה הלגיונרית בכל מחוז ברומניה והוצאתם להורג ללא משפט.

ארג'שאנו הוחלף בסוף ספטמבר 1939 על ידי קונסטנטין ארג'נטויאנו, והתמנה כמפקד הקורפוס השני של צבא רומניה, עד לפרישתו מהצבא ב-1940.
ביוני 1940 קודם לדרגת גנרל ובספטמבר הוצא מן השירות עם קצינים אחרים שנחשדו בנאמנות למלך קרול. 
לאחר הקמתה של המדינה הלאומית-לגיונרית על ידי התנועה הלגיונרית בספטמבר 1940, נעצר גאורגה ארג'שאנו על חלקו בהוצאות להורג של חברי התנועה הלגיונרית. הוא נכלא בכלא ז'ילבה, ועוד באותו היום הוצא להורג (ללא משפט) בטבח ז'ילבה, יחד עם עוד 65 אסירים פוליטיים נוספים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי צבא רומנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:רומנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שרי ההגנה של רומניה
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה
קטגוריה:גנרלים רומנים
קטגוריה:אסירים פוליטיים
קטגוריה:ממלכת רומניה: פוליטיקאים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1883
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1940
פיטר וסטרגור

פיטר טלבוט וסטרגור (באנגלית: Peter Talbot Westergaard; 28 במאי 1931 - 27 ביוני 2019) היה מלחין אמריקאי וחוקר של תורת המוזיקה.

==ביוגרפיה==
וסטרגור נולד באורבנה, אילינוי. הוא למד לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד וסיים את לימודיו שם ב-1953. ב-1956 קיבל תואר מוסמך מאוניברסיטת פרינסטון. בין מוריו היו רוג'ר סשנס, וולטר פיסטון, דריוס מיו, אדוארד קון, מילטון בביט ווולפגנג פורטנר בפרייבורג, גרמניה.

וסטרגור לימד באוניברסיטת קולומביה, קולג' אמהרסט ואוניברסיטת פרינסטון עד לפרישתו בשנת 2001. גם לאחר מכן המשיך בפעילותו כמלחין, בעיקר של אופרה ומוזיקה קאמרית.

נפטר ב-27 ביוני 2019.

==מוזיקה==
===אופרות===
* "Charivari" (1953).
* "מר וגברת דיסקובולוס" (1966).
* "הסערה" (1994).
* "צ'יקן-ליטל" (1997).
* "מובי דיק: תמונות מתוך אופרה מדומה" (2004).
* "אליס בארץ הפלאות" (2006).

==כתבים==
* "מבוא לתאוריה טונאלית", ניו יורק: ו. ו. נורטון, 1975.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20040404112028/http://www.tam.uiuc.edu/history/Talbot/rh_talbot5.html ביוגרפיה של פיטר טלבוט וסטרגור] באתר Wayback Machine 

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.nytimes.com/2006/06/21/arts/music/21alic.html?ex=1152244800&en=91387f7874c95024&ei=5070 New York Times review of Alice in Wonderland]
* [http://www.princeton.edu/pr/pwb/04/1018/7a.shtml Article on The Tempest from Princeton Weekly Bulletin]
</div>

קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
מפלגת הצדק

מפלגת הצדק (בטורקית: Adalet Partisi, AP) הייתה מפלגה בטורקיה שקמה ב-11 בפברואר 1961 לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה ב-1960, והתקיימה עד שפוזרה ב-12 בספטמבר 1981 בעקבות ההפיכה הצבאית השלישית.
== היסטוריה ==
מפלגת הצדק נוסדה בידי רגפ גימישפלא ואחרים כמפלגת המשך למפלגה הדמוקרטית בראשות אדנאן מנדרס וג'לל באייר, אשר פוזרה וקיומה נאסר על ידי צבא טורקיה ב-1960. גימישפלא, שהיה בעברו ראש המטות המשולבים של טורקיה, שימש כמנהיג המפלגה עד סמוך למותו ב-1964 ואז נטל סוליימאן דמירל את מקומו והצעיד את המפלגה אל מרכז הזירה הפוליטית בטורקיה. למפלגת הצדק הצטרפו רבים מיוצאי המפלגה הדמוקרטית, ומצעה היה ימני מתון וחילוני אם כי היו בה שתי קבוצות כוח עיקריות מנוגדות - האחת ליברלית והאחרת שמרנית באופן יחסי.

דמירל כיהן שש פעמים כראש ממשלת טורקיה מטעמה של המפלגה, והיא הייתה למפלגת השלטון בין 20 בפברואר 1965 ועד להפיכה הצבאית השנייה במדינה ב-12 במרץ 1971. בהפיכה זו לא נאסר קיומן של מפלגות פוליטיות, ודמירל הצליח לבסס שלוש ממשלות נוספות במחצית השנייה של שנות השבעים של המאה ה-20. שתיים מממשלות אלה היו ממשלות קואליציה, ובאחרונה אף הצליח דמירל להקים ממשלת רוב שכיהנה 10 חודשים, אך השלטון נע בתקופה של שלוש שנים כמטוטלת בין מפלגת הצדק למפלגת העם הרפובליקאית בראשות בולנט אג'וויט; ולבסוף, ב-1980, נטל הצבא את השלטון במדינה בהפיכה הצבאית השלישית. לאחר הפיכה זו פוזרו כל המפלגות הפוליטיות ודרכה של המפלגה זכתה להמשכיות בדמותה של מפלגת הדרך הנכונה, שב-27 במאי 2007 שבה ושינתה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית".

==ראו גם==
* המפלגה הדמוקרטית
* מפלגת הדרך הנכונה
* ראש ממשלת טורקיה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
צדק
קטגוריה:טורקיה: מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1961
סוליימאן דמירל

סאמי סוליימאן גינדואודו דמירל (בטורקית: Sami Süleyman Gündoğdu Demirel; 1 בנובמבר 1924 – 17 ביוני 2015) היה מדינאי טורקי אשר כיהן כראש ממשלת טורקיה שבע פעמים וכנשיאה התשיעי.

==ראשית חייו==
דמירל נולד והתחנך באספרטה והשלים את לימודיו האקדמאים בהנדסה אזרחית באיסטנבול ב-1949. הוא המשיך את לימודיו בארצות הברית בתחומי ההשקיה, הטכנולוגיה החשמלית ותכנון סכרים. ב-1954 מונה כראש מחלקת הסכרים בטורקיה (Barajlar Dairesi) ושנה לאחר מכן היה לראש ה"מנהלה הממלכתית לעבודות הידראוליות" (Devlet Su İşleri Genel Müdürlüğü, DSİ) שהוקמה ב-1953. הוא שימש כמרצה בתחום התמחותו בטכניון באנקרה ובין 1962 ל-1964 עבד כיועץ פרטי.

==קריירה פוליטית==
ב-1962 הצטרף דמירל למפלגת הצדק שנוסדה שנה קודם לכן. שנתיים לאחר מכן, בנובמבר 1964 היה ליושב ראש המפלגה וב-20 בפברואר 1965 היה שותף להקמת ממשלה של מפלגות האופוזיציה. כדי שלא להרגיז את הצבא, הועמד בראשות הממשלה דמות נייטרלית, סואט האירי אירגיפלי (Suat Hayri Ürgüplü), והוא שימש כמשנה לראש הממשלה. בבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1965, הצעיד דמירל את המפלגה לניצחון סוחף והיה לראש ממשלת טורקיה בגיל 41 בלבד. הוא הקים ממשלת רוב שכיהנה משך 4 שנים ושתי ממשלות רוב נוספות לאחר הבחירות שנערכו ב-10 באוקטובר 1969.

עם זאת, לאחר בחירות אלה הלך וגבר חוסר השקט במדינה בעיקר בקרב חוגי השמאל ומהומות רחוב התחוללו ברחביה. בשל כך ובשל חששו של ראש המטות המשולבים של טורקיה כי גורמים שמאלניים קיצוניים, גם בקרב הצבא עצמו, מתכננים לתפוס את השלטון, הוא הודיע במזכר לנשיא ג'וודט סונאי, ב-12 במרץ 1971, כי אם דמירל לא יפזר את ממשלתו ותוקם ממשלה יציבה, יתפוס הצבא את השלטון במדינה. דמירל הגיב בהתפטרות בו ביום וההפיכה זכתה בשל כך לכינוי "הפיכת המזכר".

החל ב-1977 הצליח דמירל לבסס שלוש ממשלות נוספות. שתיים מממשלות אלה היו ממשלות קואליציה ובאחרונה אף הצליח דמירל להקים ממשלת רוב שכיהנה 10 חודשים, אך השלטון נע בתקופה של שלוש שנים כמטוטלת בין מפלגתו למפלגת העם הרפובליקאית בראשות בולנט אג'וויט; ולבסוף, ב-1980, תפס הצבא את השלטון במדינה בהפיכה הצבאית השלישית. לאחר הפיכה זו פוזרו כל המפלגות הפוליטיות ועל דמירל עצמו נאסרה פעילות פוליטית משך 10 שנים.

למרות זאת, ב-1983 היה דמירל ממקימיה של מפלגת הדרך הנכונה, ממשיכת דרכה של מפלגת הצדק. בעקבות משאל עם שיזם דמירל בעניין ביטול האיסור שחל עליו בוטל זה ב-6 בספטמבר 1987, ו-18 יום לאחר מכן הוא נבחר ליושב ראש של מפלגת הדרך הנכונה באופן רשמי. ב-20 באוקטובר 1991 ניצחה מפלגתו בבחירות ודמירל היה לראש ממשלת טורקיה בפעם השביעית. עם מותו הפתאומי של נשיא טורקיה, טורגוט אזאל, היה דמירל לנשיאה התשיעי ב-16 במאי 1993. הוא סיים את כהונתו בת 7 השנים בשנת 2000.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tccb.gov.tr/sayfa/cumhurbaskanlarimiz/suleyman_demirel/ סוליימאן דמירל באתר נשיאי טורקיה]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת טורקיה
קטגוריה:נשיאי טורקיה
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:מנהיגים טורקים שהודחו במהפכה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הטכנית באיסטנבול
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1924
קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-2015
ג'וודט סונאי

ג'וודט סונאי (בטורקית: Cevdet Sunay; 1899 – 22 במאי 1982) היה איש צבא וראש המטות המשולבים של טורקיה וכן נשיאה החמישי.
== חייו ==
סונאי נולד בטרבזון והתחנך בבית הספר התיכון הצבאי באיסטנבול. במלחמת העולם הראשונה לחם בזירת ארץ ישראל בחיל התותחנים ונפצע ונפל בשבי הבריטי. לאחר שחרורו נטל חלק במלחמת העצמאות של טורקיה, תחילה במלחמת טורקיה–צרפת ולאחר מכן במלחמת יוון–טורקיה. בשנות העשרים של המאה ה-20 השלים סונאי את השכלתו באקדמיה הצבאית. לאחר ההפיכה הצבאית הראשונה במדינה, באוגוסט 1960, מונה לראש המטות המשולבים של טורקיה. סונאי כיהן בתפקיד עד שנת 1966. במהלך כהונתו התמודד עם מרידות נגד השלטון, בפברואר 1962 ובמאי 1963 וכן במתיחות בקפריסין בתחילת 1964. 

ב-14 במרץ 1966 התפטר מהצבא ומונה לחבר הסנאט של האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, כדי שיחליף את נשיא טורקיה ג'מל גירסל ששכב מחוסר הכרה בבית חולים בוושינגטון לאחר שעבר שבץ. לאחר שנקבע שקלושים הסיכויים שגירסל יוכל לשוב לתפקידו, נבחר סונאי לנשיאה החמישי של המדינה ב-28 במרץ 1966, בהסכמת כל שש המפלגות בפרלמנט. הוא נבחר בפרלמנט ברוב של 461 קולות מול 11 של יריבו ו-47 נמנעים. 

לקראת סיום תקופת כהונתו בת שבע השנים ב-28 במרץ 1973, נוצרה מתיחות בין הפרלמנט לצבא ביחס לזהות מחליפו. בשלב מסוים הוצע להאריך את כהונתו בשנתיים כפשרה, אולם לבסוף מונה מועמד הפרלמנט לנשיא על אף התנגדות הצבא. סונאי שב להיות חבר הסנאט בהתאם להוראות חוקת טורקיה. הוא נפטר במאי 1982 וגופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tccb.gov.tr/sayfa/cumhurbaskanlarimiz/cevdet_sunay/ ג'וודט סונאי באתר נשיאי טורקיה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים טורקים
קטגוריה:נשיאי טורקיה
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הממלכתי של טורקיה
קטגוריה:אנשי צבא עות'מאנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:שבויים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1899

קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-1982
סמל טנזניה

סמל טנזניה כולל מגן האבירים, דגל המדינה ומשולש הזהב.

החלק הזהוב מסמל את המינרלים של המדינה, החלק בצבע האדום מתחת לדגל מסמל את הפוריות של האדמה והגלים מסמלים את הים, האגמים והחוף של המדינה. 

בחלק הזהוב מופיע לפיד זוהר המסמל חירות, לימודים וידע. החנית מסמלת את ההגנה על החירות. גרזן ומעדר מסמלים את הכלים שתושבי המדינה מנצלים לפיתוח המדינה. 

המגן עומד על הר קילימנג'רו. חטי הפילים נתמכים על ידי גבר ואישה עם שיח שום על רגלי הגבר ושיח כותנה על רגלי האישה. הם מסמלים את נושא שיתוף הפעולה. 

סיסמת המדינה כתובה בסוואהילי ואומרת "חירות ואיחוד" 

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טנזניה: סמלים לאומיים
טנזניה, סמל

טנזניה
סמל מאוריטניה

סמל מאוריטניה בין השנים 1959 ו-2018
סמל מאוריטניה מבוסס על דגל המדינה ואומץ ב-28 בנובמבר 2018.

צבעיו הם ירוק, צהוב ואדום - הצבעים הכלל-אפריקאיים.
* ירוק - מסמל את האסלאם
* צהוב - מסמל את חולות מדבר סהרה.
* אדום - מסמל את הדם של העם המאוריטני שנשפך במאבק להשגת עצמאות מצרפת.

הכוכב והסהר מסמלים את האסלאם, הדת השלטת במדינה. הכיתוב הוא "הרפובליקה האיסלאמית של מאוריטניה" בערבית ובצרפתית.
בשנת 2018 שונה הצבע הירוק שבמעגל החיצוני לצבע האדום, כדי להתאים לדגל המדינה החדש שאומץ שנה קודם לכן.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מאוריטניה: סמלים לאומיים
מאוריטניה, סמל

מאוריטניה
מאוריטניה
סמל מאלי

תיאור הסמל של מאלי נכלל בחוק שאושר ב-20 באוקטובר 1973.

סיסמת המדינה היא "Un Peuple, Un But, Une Foi" (אומה אחת, מטרה אחת, גורל אחד) כפי שצוין בפרק 25 של החוקה. הסמל עגול ורקעו כחול.

* במרכז - מסגד בעיר ג'נה (אתר מורשת עולמית)
* מעל המסגד - נשר לבן בטיסה
* מתחת למסגד - השמש העולה בצבע צהוב
* לפני השמש - זוג קשתות עם חצים בצבע לבן.
* מסביב - המילים "רפובליקה מאלי" וסיסמת המדינה בצבע שחור.

== ראו גם ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מאלי: סמלים לאומיים
מאלי, סמל

מאלי
קטגוריה:נשר בתרבות
סמל תוניסיה

סמל תוניסיה אומץ ב-21 ביוני 1956 ושינויים קלים היו בשנת 1963.

הסמל כולל ספינה, אריה אוחז חרב ומאזניים. במרכז, מתחת לספינה כתובה בערבית ססמת המדינה "סדר, חירות, צדק". מעל הסמל ממוקם כוכב מהדגל של המדינה. צבעי הרקע של הסמל הם צהוב, כחול ואדום.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תוניסיה: סמלים לאומיים
תוניסיה, סמל
תוניסיה
תוניסיה
קטגוריה:אריות בתרבות