OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אופיאקודון

…
איור של אופיאקודון.
אופיאקודון (שם מדעי: Ophiacodon; מילולית: "שיני נחש") הוא סוג של סינאפסיד מקבוצת הפליקוזאוריה אשר דמה מעט לדימטרודון. הוא חי בסוף הקרבון ובתחילת הפרם שלפני 306-280 מיליון שנה. 

המאובנים שלו נמצאו בבריטניה, צרפת ובאמריקה הצפונית במגוון חפירות. נמצאו מסוג זה מינים רבים, כשהמין הראשון, Ophiacodon mirus התגלה בידי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1878.

== מאפיינים ==
לאופיאקודון הייתה גולגולת רחבה דמוית-אליפסה באורך 50 ס"מ, גדולה יותר מכל גולגולת סיאנפסיד בתקופתו שבתוכה היו הרבה שיניים דקות ומחודדות. הוא הגיע לאורך 1.6-3 מטר ולמשקל 26-230 ק"ג, תלוי במין ובשחזור. לעיתים עצמות מינים שונים הם למעשה פרטים בני גילים שונים מאותו המין, אשר מייצרים טבעות גדילה אחרות שעשויות לבלבל.

יצור זה היה בעל מבנה דמוי-היפופוטם אך היה טורף שייתכן שחי באופן אמפיבי בהתחשב ברגליו הקצרות בעלות האצבעות הקצרות, גופו העגלגל והלסת הכבדה בעלת השיניים הקטנות שאולי יועדו לתזונה מדגים. עם זאת טענות אלה אינן מהוות הוכחה ועצמות הירך שלו התאימו יותר לאלה של יצור יבשתי. עם זאת מבנה השיניים שלו מרמז שהיה אוכל בשר.

== גלריה ==
<gallery>
Image:Ophiacodon_BW.jpg|Restauración de Ophiacodon|אופיאקודון
Image:Ophiacodon_retroversus.jpg|Esqueleto de Ophiacodon retroversus|שלד של אופיאקודון
Image:Ophiacodon_retroversus_1.JPG|Cráneo fósil de Ophiacodon|גולגולת של אופיאקודון
</gallery>

==ראו גם==
*ואראנוזאורוס - סוג קרוב

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1878
קטגוריה:אופיאקודונטיים
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי עותניאל צ'ארלס מארש
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בקרבון פנסילבני באמריקה הצפונית
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בפרם באירופה
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בפרם באמריקה הצפונית
קטגוריה:סינאפסידים שחיו בקרבון
קטגוריה:סינאפסידים שחיו בפרם
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1878
מיקלה פאצ'ה

מיקלה פאצ'ה (במלטזית: Michela Pace, נולדה ב-25 בינואר 2001) היא זמרת מלטזית, נציגת מלטה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר Chameleon. פאצ'ה נבחרה בעקבות זכייתה בתוכנית ה-X פקטור מלטה לשנת 2019. פאצ'ה כבר ניסתה בעבר להתמודד בקדם המלטזי לאירוויזיון (2017) אך לא עלתה לגמר שלו.

בחצי הגמר של האירוויזיון שנערך ב-16 במאי 2019, זכתה פאצ'ה במקום השמיני, בגמר סיימה במקום הארבעה עשר.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות מלטזיות
קטגוריה:זוכי אקס פקטור
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2019
קטגוריה:נציגי מלטה באירוויזיון
קטגוריה:מלטזיות שנולדו ב-2001
אוניזאורוס

איור של אוניזאורוס אוכל עלים
אוניזאורוס (שם מדעי: Unaysaurus; מילולית: "לטאת מים שחורים", "Unay" בשפת הטופי" – מים שחורים) הוא סוג של דינוזאור דמוי-זאורופוד פרימיטיבי שחי בברזיל בסוף הטריאס והיה קרובו של הפלטאוזאורוס האירופאי. 

== מאפיינים ==
יצור זה חי לפני 225 מיליון שנה מזמננו והיה מראשוני דמויי-הזאורופודים. מאובניו התגלו בריו גראנדה דו סול שבברזיל ב-1998 וקיבלו שם ב-2004. מאובנים אלה כללו שלד כמעט מלא המורכב מגולגולת מלאה כמעט, לסת תחתונה שלמה ועצמות מחוברות יחדיו והוא השלד השלם ביותר שנמצא בברזיל.

האוניזאורוס היה דומה במראהו לזאורופודים האמיתיים אך היה הרבה יותר קטן. הוא הגיע לאורך 2.5 מטר, לגובה 70–80 ס"מ ולמשקל 70 קילוגרם. ככל הנראה היה דו-רגלי והשתמש ברגליו הקדמיות כדי לתלוש ענפי עלים מהצמחים בדומה לעצלני קרקע.

הוא חי בברזיל הקדומה באקלים טרופי וניזון מצמחייה כמו שרכים ענקיים, ציקסיים ומחטניים כשסביבו חיו דינוזאורים קדומים כמו האאורפטור, כמה ארכוזאורים גדולים טורפים וסינאפסידים גדולים בעלי כסות פרווה.

== בתרבות ==
דינוזאור זה הופיע במשחק עולם היורה: המשחק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דמויי זאורופודים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בטריאס עליון באמריקה הדרומית
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלכסנדר קלנר
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2004
פלטאוזאוריים

פלטאוזאוריים (שם מדעי: Plateosauridae) היא משפחת דינוזאורים ארוכי צוואר מהקבוצה דמויי זאורופודים אשר ממנה התפתחו הזאורופודים העצומים. בני המשפחה חיו בתקופה טריאס עליון לפני 209-225 מיליון שנה.

הפלטאוזאוריים היו בינוניים ביחס לקבוצתם ויכלו לנוע על שתי רגליים. הם דמו למסוספונדיליים מתור היורה והיו ניזונים מצמחייה כמו שרכים ומחטניים ששגשגו בתקופתם.

==מיון==
כמה חוקרים משייכים למשפחה רק את הפלטאוזאורוס:

* Ruehleia
* Xixiposaurus
* Yimenosaurus
* פלטאוזאורוס (Plateosaurus)
* אוניזאורוס (Unaysaurus) - כיום משויך למשפחת האוניזאוריים
* אאוסקלוזאורוס (Euskelosaurus)
* lateosauravus 
* Coloradisaurus
* Jaklapallisaurus
* Plateosauravus

==קישורים חיצוניים==

*
עירית אלטמן

עירית אלטמן-לוין (נולדה ב-1960) היא דוגמנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
אלטמן נולדה וגדלה בחולון, בוגרות תיכון קוגל. השתתפה בתחרות מלכת היופי בשנת 1980, שם זכתה בתואר נערת ישראל, אחרי אילנה שושן וענת זמיר. היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל. לאחר מכן עבדה רבות כדוגמנית ודגמנה, בין היתר, לגוטקס.

ב-1982 נבחרה ל"דוגמנית השנה" בטקס שנערך במלון הילטון תל אביב.

ב-1990 לקחה חלק במשלחת של אופנה ישראלית במוסקבה שברוסיה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משתתפות בתחרות מלכת היופי (ישראל)
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס אינטרנשיונל
קטגוריה:בוגרות תיכון קוגל
קטגוריה:בוגרי תיכון קוגל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
קרב עד המוות

קרב עד המוות (באנגלית: Raze) הוא סרט אימה ופעולה אמריקאי משנת 2013 בבימויו של ג'וש וולר. הסרט הוצג לראשונה ב-21 באפריל 2013 בפסטיבל הסרטים טרייבקה. בסרט מככבות זואי בל ורייצ'ל ניקולס. עלילת הסרט מתמקדת בקבוצה של 50 נשים שנאלצו להילחם עד מוות בשביל להפיג את השעמום של האליטה העשירה.

==עלילת הסרט==
סברינה (זואי בל) ועוד 49 נשים, נחטפות על ידי אליזבת (שיליין פן) ובעלה ג'וזף (דאג ג'ונס), ונכלאות בכלא שבו נאמר להן שהן יילחמו עד מוות למען הבידור של קבוצת אנשים עשירים ומשועממים. אם הם ימותו או יסרבו להילחם, מתנקש יהרוג את יקיריהם.

==שחקנים==
* סברינה - זואי בל
* ג'יימי - רייצ'ל ניקולס
* תרזה - טרייסי תומאס
* קורטז - ברוס תומאס
* קודי - ביילי אן בורדרס
* פיבי - רבקה מרשל
* ברנדה - אלן קווינסי
* ננסי - אדריאן וילקינסון
* ג'וזף - דאג ג'ונס
* אליזבת - שירלין פן
* גלוריה - איימי ג'ונסטון
* די - טרה מקן
* איזבל תומאס - ניקול סטיינוולד
* רייצ'ל - רוזריו דוסון

==הפקה==
הבמאי ג'וש וולר סיפר כי הוא ניגש לסרט כאילו מדובר באמת בקבוצת נשים שנחטפה ואולצה להילחם על חייה, ולכן לא כלל בסרט מוטיבים פרובוקטיביים או מיניים. הסרט צולם בזמן קצר מאוד, כשתוך 30 יום בלבד צולמו כל 19 סצנות הפעולה שהסרט.

==ביקורת==
הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות. רבים טענו שהסצנות אלימות מדי, משעממות וקטעי המעבר בין סצנות הפעולה מעייפים. מבקרים אחרים טענו שהשחקניות הראשיות כלל לא מצליחות לבוא בסרט לידי ביטוי.

==פרסים==
השחקנית טרייסי תומאס זכתה עקב משחקה בסרט ב"פרס חבר השופטים הגדול לשחקנית המשנה הטובה ביותר" לשנת 2013 שהוענק בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בלאס וגאס.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה מ-2013
קטגוריה:סרטי 2013
ג'יימס אפאטוראי

ג'יימס אפאטוראי (באנגלית: James Appathurai; נולד ב-7 באוגוסט 1968) הוא עיתונאי קנדי וסגן המזכיר הכללי של נאט"ו לעניינים פוליטיים והנציג המיוחד למדינות הקווקז ומרכז אסיה.

==ביוגרפיה==
ג'יימס אפאטוראי בטורונטו, קנדה למשפחה ממוצא טמילי מסרי לנקה. הוא למד באוניברסיטת טורונטו ואוניברסיטת אמסטרדם.

לאחר סיום הלימודים ג'יימס אפרוטאי היה עיתונאי בשרות השידור הקנדי ולאחר מספר שנים עבר לעבוד במשרד ההגנה. בשנת 1998 הוא עבר לעבוד בנאט"ו ובשנת 2004 התמנה לדובר הארגון. ג'יימס אפרוטאי כיהן בתפקיד זה עד לשנת 2010 כאשר הוחלף על ידי אואנה לונג'סקו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nato.int/cps/en/natolive/who_is_who_50158.htm קורות חיים]

קטגוריה:עיתונאים קנדים
קטגוריה:דוברים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1968
סויוז TM-7

סויוז TM-7 (ברוסית: Союз TM-7) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-26 בנובמבר 1988 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר.

==צוות==
* אלכסנדר וולקוב - מפקד
* סרגיי קריקליוב - מהנדס טיסה
* ז'ן-לו קרטיין - אסטרונאוט חוקר (במהראה בלבד)
* ולרי פוליאקוב - קוסמונאוט חוקר (בנחיתה בלבד)

===צוות גיבוי===
* אלכסנדר ויקטורנקו - מפקד
* אלכסנדר סרברוב - מהנדס טיסה
* מישל טוניני - אסטרונאוט חוקר

==תיאור המשימה==
"סויוז TM-7" שוגרה ב-26 בנובמבר 1988 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. 

עגינה לתחנת החלל מיר ב-28 בנובמבר למודול "קוואנט 1" עברה ללא בעיות. בתחנת החלל פעלה משלחת מס' 3 בפיקוד ולדימיר טיטוב.

השיגור בוצע בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה מיטראן וחברי להקת פינק פלויד. 

וולקוב וקריאליוב היו אמורים להישאר בתחנת החלל ולפעול כמשלחת מס' 4. בהתאם לכך בוצע הליך העברת אחריות לתחנת החלל לצוות חדש.

ז'ן-לו קרטיין פעל בתחנת החלל כ-3 שבועות במהכה השלים תוכנית ניסויים שהוכנה עבורו וביצע פעילות חוץ רכבית. הוא עזב את תחנת החלל בחללית סויוז TM-6 ב-21 בדצמבר ביחד עם משלחת מס' 2.

חללית "סויוז TM-7" שימשה חללית חירום.

ב-22 בדצמבר חללית "סויוז TM-7" נותקה ממודול "קוואנט 1" וחוברה לתא עגינה במודול בסיסי של תחנת החלל.

ב-27 באפריל 1989 "סויוז TM-7" התנתקה מתחנת החלל מיר וחזרה לכדור הארץ כאשר על סיפונה אלכסנדר וולקוב, סרגיי קריקליוב וולרי פוליאקוב (הגיע עם חללית סויוז TM-6).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tm7.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuztm-7.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1988 בברית המועצות
קטגוריה:1989 בברית המועצות
אפג'

אפג (בהונגרית: Apagy) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.

==יהודי אפג'==
היהודי הראשון שידוע שחי בכפר הוזכר במפקד משנת 1747. רוב היהודים במקום עסקו במסחר, מלאכה וחקלאות. הקהילה התארגנה במחצית הראשונה של המאה ה-18 והקימה בית כנסת, בית עלמין וחיידר.

בשנת 1930 התגוררו במקום 109 יהודים ובשנת 1944 92 יהודים.

כשנה אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939, גויסו כעשרים יהודים מבני הכפר לעבודות כפייה.

ב-14 באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו כל תושבי הכפר היהודיים לעיר המחוז נירג'האזה ומשם גורשו למחנה ההשמדה באושוויץ.

ניצולי השואה הבודדים שנותרו מהקהילה חזרו לכפר, נתקלו בגילויי אנטישמיות מצד התושבים ועזבו את המקום תוך זמן קצר.

{| class="wikitable"
! שנה
! מספר היהודים בכפר
! כלל האוכלוסייה
|-
|1840
|30
|
|-
|1880
|160
|1,257
|-
|1910
|149
|
|-
|1920
|111
|
|-
|1930
|109
|
|-
|1941
|105
|2,390
|-
|}

==לקריאה נוספת==
*[https://books.google.co.il/books?id=M60JAQAAIAAJ&lpg&hl=iw&pg=PA162#v=onepage&q=Uszka&f=false אפג'] בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 162
*אפאג', בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 40. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הונגריה: כפרים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
חוסה וכרמן סנטאייה

ד"ר חוסה רואיס סנטאייה (בספרדית: ; 1904 – 1997), דיפלומט ואגרונום ספרדי מקורדובה, ואשתו כרמן שרדר סנטאייה (בספרדית: ; 1913 – 27 בפברואר 2012) היו חסידי אומות העולם שהצילו יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה. הוכרו על ידי יד ושם בשנת 1988.

== ביוגרפיה ==
חוסה רואיס סנטאייה וכרמן שרדר סנטאייה נישאו, ולשניים נולדו שבעה ילדים.

כרמן שרדר סנטאייה, או בשם נעוריה ולטראוד שרדר אנגרשטיין, נולדה בגרטם שבקורדובה, ספרד, למשפחה גרמנית-היספנית פרוטסטנטית.

ד"ר חוסה רואיס סנטאייה נולד בבאנה שבספרד למשפחה קתולית. הוא למד את מקצוע החקלאות באוניברסיטה הפוליטכנית של מדריד, שם הקים וניהל את בית הספר למהנדסי החקלאות של קורדובה. לצורך סיום לימודי הדוקטורט שלו בחקלאות, נסע לאוניברסיטת האלה-ויטנברג, שם פגש בשנת 1934 את כרמן. השניים התאהבו, ואנגרשטיין אף זנחה את הפרוטסטנטיות לטובת האמונה הקתולית. לאחר נישואי הזוג שינתה את שמה לכרמן שרדר סנטאייה.

בשנות ה-40, ד"ר סנטאייה שימש כנספח החקלאות בשגרירות הספרדית בברלין.

=== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ===

לאחר שעברו להתגורר בחווה בדיאדסדורף, בני הזוג סנטאייה נתנו מקלט לתופרת השמלות היהודיה שלהם, גרטרוד נוימן (Gertrud Neumann). הזוג העסיק את ניומן חרף ההגבלות שהיו על העסקת יהודים בתור אומנת לילדיהם, במטרה להסתיר אותה מפני הנאצים.

אביה של ניומן טופל בעברו בידי האחות המוסמכת היהודיה רות ארנדט (ולימים רות גמפל). לכן, ביקשה ניומן מהזוג סנטאייה להסתיר גם את רות ארנדט בביתם. באפריל 1944, לאחר שהסתתרה במספר מקומות קודמים, פגש סנטאייה את רות במלון אדלון שבברלין והוא לקח אותה במכונית הדיפולמטית שלו לחווה שבדיאדסדורף. רות הועסקה כמטפלת לילדיהם, והם אף שלחו אוכל למשפחתה שהסתתרה בברלין. חודש לאחר מכן, החלו להסתיר גם את אימה של רות, לינה ארנדט.

כדי לשמור על ביטחונן של לינה ורות, העמידו השתיים פנים כי אינן מכירות זו את זו. לינה ארנדט הועסקה כתופרת למשפחה. גם כאשר רות הייתה חולה, התעקשו בני הזוג לטפל בה עד שהבריאה.

=== לאחר המלחמה ===
לאחר המלחמה, ד"ר חוסה רואיס סנטאייה הצטרף כחבר לאקדמיה המלכותית של קורדובה למדעים ואומנויות.

=== הכרה והנצחה ===
ב-13 באוקטובר 1988, הוכרו חוסה רואיס וכרמן שרדר סנטאייה כחסידי אומות עולם, ולכבוד השניים ניטעו עצי זית בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.

ב-30 במרץ 2004, נערך על ידי השגרירות הספרדית בארגנטינה והקרן הבינלאומית על שם ראול ולנברג (IRWF) טקס כבוד לדיפלומטים הספרדים אשר הצילו יהודים בשואה. בטקס הוכרה פעילותו של ד"ר סנטאייה למען היהודים.

ב-26 ביולי 2018, נחנכה אנדרטה ביד ושם, בנוכחות ראש הממשלה בנימין נתניהו. על האנדרטה נחקקו שמותיהם של דיפלומטים אשר הוכרו כחסידי אומות העולם, וביניהם ד"ר חוסה רואיס סנטאייה.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.facebook.com/IsraelMFA/videos/pm-netanyahu-at-dedication-of-memorial-for-righteous-among-the-nations-diplomats/1999401763407892/ חניכת האנדרטה לכבוד דיפלומטים אשר הוכרו כחסידי אומות עולם]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:דיפלומטים ספרדים
קטגוריה:משפחות
קטגוריה:זוגות חסידי אומות העולם
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-1997
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2012
פסל רכוב

פסלו הרכוב של [[מרקוס אורליוס המוצג ברומא]]
פסל רכוב (באנגלית: Equestrian statue, מהמקור הלטיני: eques) הוא צורת הצגה של אישיות רכובה על סוס.

בימי קדם הוצגו פסלים רכובים בכיכרות, על כן ויצרו רושם עז. פסלים אלה, שנוצקו מארד, הותכו במהלך הזמן, כדי להשתמש במתכת ליציקת תותחים ורק פסל רכוב בודד שרד, פסלו של מרקוס אורליוס והוא שימש דוגמה לפסלי תקופת הרנסאנס, ששבו לייצור פסלים רכובים. ב-1444, הפסל דונטלו יצר פסל רכוב של Erasmo da Narni, שכונה Gattamellata ועלה מעט על פסלו של מרקוס אורליוס, הן במידותיו והן בקומפוזיציה. פסל זה הוצב בחזית הקתדרלה של פדובה.

הפסל הרכוב הגדול ביותר הוקם ב-2009 במרחק 54 קילומטרים מאולן בטור. הפסל מתנשא לגובה 40 מטר ומוקדש לג'ינגיס חאן.

בארצות הברית, אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית, נפוצה אגדה אורבנית המקשרת בין מצב רגלי הסוס בפסל רכוב ובין צורת מותה של האישיות. על פי האגדה אם שתי הרגליים הקדמיות של הסוס הן באוויר, סימן הוא שהרוכב מת בקרב, אם רק רגל אחת באוויר, סימן הוא שהרוכב מת מפצעיו או שנרצח ואם כל הרגליים על הקרקע, סימן הוא שהרוכב מת מוות טבעי. יש דוגמאות רבות של פסלים רוכבים, שגורל הרוכבים אינו תואם לאגדה אורבנית זו.

==קישורים חיצוניים==

רוכב
מריה בהם

מריה בֶּהם (בגרמנית: Maria Böhm) הייתה תושבת וינה, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על סיועה להצלת רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.

==קורות חייה עד מלחמת העולם השנייה==
מריה בהם התגוררה בווינה ברובע ה-12, ברחוב Theergasse 12, בקומה החמישית.
==הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
מריה בהם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)).

רוזליה ילידת ה-13 בדצמבר 1918, הייתה נערה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.

רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה צכל, אנה קוכאר ומריה בהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה תחילה אל צכל שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה בהם. מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.

מאוחר יותר רוזליה הועברה לביתה של אנה קוכאר, אותה הכירה לפני המלחמה. לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה צכל, שם נראה המצב בטוח יותר.

==לאחר המלחמה==
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.

==הכרה והנצחה==
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה צכל, אנה קוכאר ומריה בהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוסטריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:וינה: אישים
אנה קוכאר

אנה קוכאר (בגרמנית: Anna Kuchar) הייתה אוסטרית חסידת אומות העולם. סייעה ותרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין בתקופת השואה.

==ביוגרפיה==

אנה קוכאר הייתה תושבת וינה, נשואה לפועל ואם לשני ילדים.

==הפעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
מריה בהאם תרמה להצלתה של רוזליה וסרשטיין (Rosalia Wasserstein; עם נישואיה שמה הפך איסתה (Ista)), ילידת ב-13 בדצמבר 1918, צעירה יהודייה שחיה בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה והועסקה כתופרת ב-Jersey-Modelle. אביה גורש כבר בשנת 1939 ורוזליה ומשפחתה נאלצו לעבור לגור בדירת חדר ברחוב Novaragasse 32 ברובע השני בווינה. ב-19 במאי 1942 הגיעו חילי האס אס שפינו באלימות את כל יושבי הבית היהודיים. רוזליה הייתה בעבודה כשאמה גורשה. באותה עת אחותה עבדה במשמרת לילה במפעל לקרטון. רוזליה פנתה לקהילה היהודית שם נודע לה כי אמה גורשה לטרזיינשטט וכי גם היא נכללת ברשימת המיועדים לגירוש לפולין.

רוזליה בקשה להסתתר. על מנת להקטין את הסכנה בחשיפתה בשל פשיטות תכופות של האס אס וחשש מהלשנות השכנים, רוזליה שינתה לעיתים קרובות את מקום המסתור, בין היתר היא גרה בדירותיהן של החברות פרנציסקה צכל, אנה קוכאר ומריה בהם. שלוש הנשים סיפקו לה גם מזון ובגדים. תחילה פנתה רוזליה תחילה אל פרנציסקה צכל שהסתירה אותה למשך זמן קצר עד שהועברה לדירה ברחוב פצמניטנאסה (Patzmanitengasse), בה שהתה עד יולי 1942. היא נעצרה על ידי הגסטפו, אך הצליחה להימלט. רוזליה פנתה שוב אל פרנציסקה, שנעתרה שוב לבקשתה והחביאה אותה בביתה ודאגה לכל מחסורה כולל ביקורים תכופים בבית יתומים, של ילד שאומץ על ידי משפחתה של רוזליה. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. לאחר ביקור של פקיד אס אס בכיר בביתה של פרנציסקה, היא החליטה להעביר את רוזליה למקום מסתור חלופי – לביתה של חברתה מריה באהם. מריה ידעה על מצוקתה של רוזליה וכן הבינה היטב את הסכנה הנשקפת לה כאשר החליטה להסתירה כדי למנוע ממנה להיעצר על ידי הגסטפו, כל זאת בלי לבקש שום דבר בתמורה.

מאוחר יותר רוזאליה הועברה לביתה של אנה קוכאר, אותה הכירה לפני המלחמה. אנה הציעה לה מיד מקלט. היא ידעה שלרוזליה אין כרטיס הקצבת מזון והונה עמד על מאתיים מארק בלבד. אף על פי שגם לאנה ולבעלה הפועל לא היו אמצעים מרובים, אנה קוכאר שיתפה איתה ועם הילדים את המעט שהיה לה. היא הסתירה את רוזליה על אף הפשיטות הסדירות של האס אס והחשש המתמיד מהלשנות השכנים. אנה אמרה להם שרוזליה היא חברתה המאורסת.

לכשהסכנה גברה ואנה חששה כי ייערך חיפוש בדירתה, הועברה רוזליה חזרה לביתה של פרנציסקה צכל, שם נראה המצב בטוח יותר.

==לאחר המלחמה==
רוזליה וסרשטיין המשיכה לחיות בווינה לאחר המלחמה. אחותה של רוזליה, שהסתתרה בבית אישה אחרת, התאבדה ב-1973 משום שאמה לא שבה מטרזיינשטט. הילד, שאומץ על ידי משפחת וסרשטיין, שרד בבית היתומים היהודי. רוזליה לקחה אותו לביתה אחרי המלחמה, הוא נשאר איתה עד נישואיו.

==הכרה והנצחה==
ב-25 בדצמבר 1984 הכיר יד ושם בפרנציסקה צכל, אנה קוכאר ומריה בהם, כחסידות אומות העולם על תרומתן להצלת רוזליה וסרשטיין. טקס הענקת המדליות התקיים בווינה ב-4 בדצמבר 1985 באולם בית האיגודים המקצועיים, בנוכחות שגריר ישראל אורי פרושאור ובנוכחות נשיא הפרלמנט ויושב ראש האיגודים המקצועיים באוסטריה, מר אנטון בניה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוסטריות חסידות אומות העולם
שמואל אליהו מזוואלין

רבי שמואל אליהו טאוב (ל' בשבט תק"ף, 15 בפברואר 1820– כ"ו באייר תרמ"ח, 7 במאי 1888) כיהן כאדמו"ר בעיר זוואלין שבפולין.
==תולדות חייו==
שמואל אליהו נולד בל' בשבט ה'תק"פ בעיר פלונסק, לאביו רבי יחזקאל מקוזמיר.
מילדותו ניחן בלמדנות מופלגת ובדומה לאביו גילה כישרונות מוזיקליים נדירים. את עיקרי שרשי החסידות קיבל מאביו, רבי יחזקאל, עד אשר אמר עליו: 'ער איז איך – און איך איז ער' (מיידיש: הוא זה אני – ואני זה הוא).

לאחר פטירת אביו מילא רבי שמואל אליהו את מקומו וקבע את משכנו בעיר זוואלין. בראשית ימי הנהגתו, נתקבצו סביבו קבוצה מצומצמת של חסידים, אשר הסתופפו בצילו, כדי ללמוד ממנו נתיבות החסידות.
רבי שמואל אליהו ניהל את חצרו במשך 32 שנה. בכ"ו באייר ה'תרמ"ח נפטר ונטמן בבית הקברות שבעיר זוואלין. מדי שנה ביום פטירתו היו עולים על קברו חסידים רבים ובראשם נכדיו האדמו"רים לבית זוואלין – מודז'יץ, ואף היו עורכים סעודות הילולא בבית מדרשו שבעיר זוואלין, כשבמהלך הסעודה היו מעלים זכרו ומשנתו. האהל והמצבה שעל קברו, וכן כל בית העלמין, נחרבו כליל בימי השואה.

==דרך הנהגתו==
חסידיו היו אומרים על עבודת רבם שהיא בבחינת 'אוזר ישראל בגבורה', שהיה מנהיג את עדתו בדרך של גבורה ותקיפות, והיה מורה לחסידיו את דרך החסידות הצרופה מבלי שום פניות וחיצוניות. עם זאת, היה מוכר כאוהב ישראל גדול ולימד את חסידיו ללמד זכות על כל יהודי ולדאוג לכל יהודי בעת צרתו.

כאמור, היה רבי שמואל אליהו מלחין מוכשר, וכן היה מחונן בקול נעים וערב. עוד בימי אביו, נהג לעבור לפני התיבה ותפילתו נחשבה למיוחדת במינה. הייתה לו חזקה לשיר על שולחן אביו הזמר כי אשמרה שבת.
את כוחו הגדול של רבי שמואל אליהו בנגינה, תיאר חוקר הנגינה החסידית, מאיר שמעון גשורי:

באחת מן השבתות דרש רבי שמואל אליהו על מעלת הנגינה ותיאר באריכות כיצד ניגון יכול להעלות את האדם לדרגות רוחניות גבוהות, אך גם ביכולתו להורידו מטה. לכן אחריות המלחינים והמשוררים, היא רבה ועצומה, לפי דרשתו. מן היום ההוא והלאה, פרש רבי שמואל אליהו מעבודת השירה והזמרה, ושוב לא עבר לפני התיבה, ולא היה שר זמירות בשבתות וחגים, למעט הזמר המבדיל בין קודש לחול היה במוצאי שבת, ואנשים רבים התלקטו ובאו לשמוע בקול רינתו.

בדרך כלל לא היה אומר דברי תורה על שולחנו בשבת, רק כשבאו חסידים מעיר אחת, אמר להם שיחה של מוסר ובתוך הדברים אמר דברי תורה. כמו כן היה מקפיד על שקט מוחלט בעת עריכת השולחנות של סעודות שבת ולא היה סובל כל רעש. גם בעבודת השירה, התפילה והנגינה נהג בצנעה, שאף שהיה מחונן בקול נעים ואדיר, מנע את עצמו מלשיר ברבים ומלעבור לפני העמוד. תורתו לא חוברה לספר מסודר אך ניתן למצוא בכתבי צאצאיו תורות רבות הנאמרות בשמו.

==בניו==
*רבי משה אהרון טאוב - ממלא מקום אביו בזוואלין, ולאחר מכן בנובידבור ובוורשה.
*רבי ישראל טאוב – מייסד חסידות מודז'יץ.
*רבי יעקב ירחמיאל טאוב – כיהן כאדמו"ר בראדום.
*רבי חיים בנימין טאוב – כיהן כאדמו"ר בוורשה.
*רבי עובדיה – נפטר בגיל 32, בטרם הסכים לקבל עליו משרת רבנות.
*יחזקאל - נפטר בילדותו.

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:אדמו"רי מודז'יץ
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1820
קטגוריה:נפטרים ב-1888
משפחת פריסנג

משפחת פריסנג: אנה ולודוויג פריסנג (בגרמנית: Anna Stecher- Friessnegg; 1899 – 1 בינואר 1965; ו-; 1897 – 1 בינואר 1966); בתם אנה מנצר (פריסנג) (בגרמנית: Manzer Anna) ואדי שטחר (בגרמנית: Stecher Edi) הם חסידי אומות העולם מאוסטריה שהצילו אישה יהודייה בזמן מלחמת העולם השנייה.

==פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
אנה שטחר-פריסנג נולדה בווינה, אוסטריה בשנת 1899 והתגוררה שם ביחד עם אחיה, אדי שטחר. אנה נישאה ללודוויג פריסנג שהיה מפקח במקצועו ולבני הזוג הקתולים נולדה בת בשם אנה.

אנה ולודוויג פריסנג עם בתם אנה ואחיה של אנה, אדי שטחר, התגוררו בווינה כאשר אנה דויטש יצרה איתם קשר.

אנה מלווינה רוזנברג, יהודייה ילידת שנת 1919, התגוררה בבודפשט, הונגריה, עם בעלה הרמן רוזנברג. עם התגברות הנאציזם באירופה, הוא החליט לשנות את שם משפחתם לדויטש. עם כניסת הנאצים להונגריה ב-1944, אנה הופרדה מבעלה ונשלחה בטרנספורט יהודים לווינה. מאחר שמרבית הגברים האוסטרים גויסו לצבא, נוצר בעיר מחסור חמור בעובדי תעשייה ושירותים עירוניים. לצורך זה הובאו משלוחי יהודים, שהועסקו בעבודות כפייה. אנה דויטש צורפה ליחידה שנדרשה לפנות את ההריסות שנותרו ברחובות העיר לאחר הפצצות אוויריות. בגרמניה הנאצית, עובדי הכפייה היהודים נאלצו לעבוד מאוד קשה, קיבלו מנות מזון קטנות מאוד ולכן סבלו מרעב תמידי.

עם הזמן אנה דויטש יצרה קשר עם משפחת פריסנג. אנה פריסנג התחילה להביא מזון לאנה דויטש על בסיס קבוע, כשהשומרים לא הביטו. יום אחד, פריסנג העבירה לדויטש פתק עם כתובתה ואמרה לה לפנות אליה אם היא תהיה בסכנה. בפברואר 1945 היהודים ההונגרים בווינה הועברו ברגל בצעדות המוות, למחנה הריכוז מאוטהאוזן. לפני תחילת הצעדה, דויטש הצליחה לברוח ממקום העבודה שלה ולהגיע לבית משפחת פריסנג. הם קיבלו אותה בזרועות פתוחות ודאגו להחביאה במרתף הפחם בביתם ולספק לה את כל מחסורה, למרות העוני ומיעוט המזון שהיה ברשותם. כל בני משפחת פריסנג ואדי שטחר, נטלו על עצמם את משימת ההסתרה המסוכנת של אנה דויטש, אף על פי שהדבר היה כרוך בסיכון חיים. בזמן ההפצצות האוויריות על וינה, צרפו בני משפחת פריסנג את דויטש כשברחו למקלט הציבורי אף על פי שלא היו לה מסמכים מתאימים.

==לאחר המלחמה==
אנה דויטש שרדה את המלחמה בווינה, ועם סיומה חזרה לבודפשט. בעלה, הרמן דויטש, גויס לגדוד עבודה צבאי הונגרי וניצל. בני הזוג דויטש עלו לישראל.

אנה פריסנג נפטרה ב-1 בינואר 1965 ולודוויג נפטר בדיוק שנה לאחר מכן.

==הכרה והנצחה==
ב-29 באוגוסט 1984, יד ושם הכיר בלודוויג ואנה פריסנג, בתם אנה ואדי שטחר כחסידי אומות העולם. אדי ואנה הוזמנו לטקס קבלת התעודה. הטקס נערך באוסטריה ובסופו, ד"ר ליאון זלמן, מנהל מרכז המבקרים בווינה, הודיע כי יעמיד לרשות מקבלי האות שני כרטיסי טיסה כדי שיוכלו לנטוע את העץ בשדרת חסידי אומות העולם. 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוסטרים חסידי אומות העולם
פריסנג
פהקיואס דמטריוס

פהקיואס דמטריוס (ביוונית: Παχάκης Δημήτριος; 1 בינואר 1889 – 5 במרץ 1948, אתונה, יוון) היה עורך דין וחסיד אומות העולם, שהציל משפחה יהודית באתונה.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
דמטריוס יליד כרתים אשר התגורר באתונה, היה עורך דין ידוע. בין היתר, שימש כיועצו המשפטי של הסוחר ואיש העסקים היהודי, חיים בנרובי.

חיים בנרובי היה סוחר אמיד בסלוניקי. ידוע לנו כי היו לו לפחות שני בנים: אשר, ששרד את השואה ומילא אודות אביו את דף העד ביד ושם ושמואל. במרץ 1942 משפחת בנרובי נאלצה לברוח מסלוניקי לאתונה, בשל פעילות הגסטפו בעיר. משפחת בנרובי מצאה מקלט אצל דמיטריוס ומשפחתו. דמיטריוס הפגין אומץ וחברות בכך שלקח על עצמו את העסקים של משפחת בנרובי, דאג ושמר עליהם.

כאשר הגסטפו עלו על עקבותיהם של בני משפחת בנרובי, דימיטריוס הבריחם אל מחוץ לאתונה. הוא הביאם לבית חמו, ד"ר קוסטס אנגאסטפוליס [Dr. Kostas Anagnostopoulos] אשר היה רופא מנתח ידוע בפטרס, ושם הסתתרו במשך שנה וחצי. לאחר המלחמה השיב דימיטריוס למשפחת בנרובי את רכושם ואף סירב לקבל כל תשלום עבור עזרתו.

לאחר המלחמה המשיך דימיטריוס במשרתו כעורך דין.<br />

==הכרה והנצחה==
ב 4 באוקטובר 1989 הכירה יד ושם בפהקיואס דימיטריס כחסיד אומות העולם ושמו נחקק בקיר הכבוד.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוונים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידי 1889
קטגוריה:נפטרים ב-1948
פיאטרס באובליס

פיאטראס באובליס (בליטאית: Petras Baublys;23 במאי 1914 – 16 בדצמבר 1973) היה רופא ילדים ומנהל בית יתומים ליטאי, מחסידי אומות העולם, שבמהלך מלחמת העולם השנייה הציל עשרות ילדים יהודים ממוות בידי הנאצים.<br />

==פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
באובליס נולד בלידא, ליטא. סיים את לימודיו באוניברסיטת ויטאוטאס מגנוס שבקובנה בשנת 1936. עבד כמרצה באוניברסיטת וילנה וכרופא ילדים מוביל בליטא.

באובליס ניהל  בית יתומים ששכן בקרבת גטו קובנה. ב-1942, אמהות יהודיות שהיו פעילות במחתרת היהודית בגטו קובנה שנרדפה על ידי הנאצים, ביקשו מבאובליס  להסתיר את ילדיהן ולהצילם. האימהות נהגו להשאיר את תינוקן על מפתן בית היתומים, ואחת מהאחיות הייתה אוספת את התינוק. סוכם עם ד"ר באובליס שבתוך החיתול של התינוק, תוטמן הוכחה למוצאו של הילד כמו תעודת הטבלה או תעודת לידה. ילדים דוברי ליטאית נשלחו במהירות למשפחות ליטאיות, ואילו ילדים ששליטתם בשפה הליטאית הייתה מועטה, שהו בבית היתומים לתקופת זמן ארוכה יותר. במקביל לצירוף הילדים לבית היתומים, באובליס דאג להנפיק עבור ילדים רבים תעודות זהות מזויפות, שאיפשרו את אימוצם על ידי ליטאים.

==לאחר המלחמה==
באובליס שימש כרופא הילדים הראשי של משרד הבריאות הליטאי בין השנים 1950–1958. כתב שני ספרים על גידול ילדים והורות בליטאית. באובליס נהרג בתאונת מטוס ב-16 בדצמבר 1973.

==הכרה והנצחה==
ב-5 במאי 1977, הוכר ד"ר באובליס על ידי יד-ושם כחסיד אומות העולם בטקס ביד ושם בירושלים בנוכחות אחיו של ד"ר באובליס, ריצ'רדס באובליס. בטקס  גם הוכרו אחיו וגיסתו, סרג'יוס באובליס וידויגה באובלין על הסתרת ילד יהודי בביתם.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.vle.lt/Straipsnis/Petras-Baublys-69744 האנציקלופדיה האוניברסלית הליטאית]
* [https://books.google.co.il/books?id=772I7ZNUSKYC&pg=PA238&lpg=PA238&dq=dr+petras+baublys&source=bl&ots=yz_wxTMNbN&sig=aB1ScJKuHdB9T3M3yPSvRC6x9lA&hl=iw&sa=X&ved=2ahUKEwjFosOb9e7eAhXK_qQKHcBGC1EQ6AEwC3oECAEQAQ#v=onepage&q=dr%20petras%20baublys&f=false Hidden In Thunder] <br />[https://www.geni.com/people/Petras-Baublys/6000000071954164338 אודות פיאטרס באובליס], באתר GENI

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רופאי ילדים
קטגוריה:ליטאים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידי 1914
קטגוריה:נפטרים ב-1973
זופיה בוצ'קובסקה

זופיה בוצ'קובסקה (בפולנית: ; 1906 – ?) הייתה אגרונומית פולנייה מלבוב, שהצילה יהודים בתקופת השואה והוכרה כחסידת אומות עולם.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
זופיה למדה את לימודיה היסודיים בוורשה. ולאחר מכן, למדה בפקולטה לחקלאות. בשנת 1936 התחתנה עם סטניסלב בוצ'ובסק, ועברה לגור אצל משפחתו. בשנת 1938 זופיה ובעלה סטניסלב (Boczkowski Stanisław), עברו להתגורר ולעבוד כאגרונומים באחוזתו של הרוזן באדני ליד בוסקו-זדרוי.

ב-1942 זופיה הייתה בדרכה הביתה ולפתע הבחינה באסירים יהודים שעסקו בחפירת בורות שנועדו לגופות של היהודים לאחר הוצאתם להורג. זופיה הבחינה בילדה קטנה כבת חמש, שהשתייכה לקבוצת עובדי הכפייה. לבה של זופיה יצא אל הילדה וזופיה החליטה להציל אותה. היא פנתה אל קצין המשטרה הגרמני האחראי וביקשה ממנו לכאורה בתמימות, לקחת את הילדה מכיוון שהילדה מוכרת לה כבת להורים נוצרים. הקצין ביקש ממנה טפסים המאשרים כי הילדה היא נוצרייה אולם גם רמז שתמורת שוחד, יסכים לשחרר אותה. אף על פי שלבני הזוג הייתה כבר ילדה יהודיה שאספו לביתם ואף על פי שלא היה להם כסף רב הם החליטו להשתמש בחסכונותיהם המעטים על מנת להציל גם אותה. מעבר לבעיה הכספית, סטניסלב חשש מאוד מפני הלשנה מצד שכנים ועוברי אורח. למרות חששותיו, זופיה הייתה נחושה לפעול להצלת הילדה. היא נסעה ללבוב, הסדירה את התיעוד המתאים ובעזרתו הוכיחה שהילדה לכאורה אכן בת להורים נוצרים. לאחר מתן שוחד לקצין הנאצי הוא מסר לה את הילדה. הילדות, ינקה שטיגליץ (חנה שמולביץ) הנקה פודושין (מרי ברון), נשארו בחיים הודות לטיפול המסור של בני זוג, שדאגו לכלתן ולבושן, והסיתרו אותן במקומות שונים ודאגו לבריאותן. בנוסף לטיפול המסור עזרו ליהודים רבים נוספים בכך שסיפקו להם מזון והסתירו אותם בדירות מכריהם.

== לאחר המלחמה ==
הנקה פודושין עלתה לישראל בשנת 1957 ומסרה את עדותה בשנת 1961. גם ינקה שטינגליץ עלתה לארץ ומסרה את עדותה ליד ושם. השתיים התגוררו בחיפה. ב -31 במאי 1966 זופיה וסטניסלב הוכרו כחסידי אומות עולם. בנוסף נטעו עץ לכל אחד מהם.

== לקריאה נוספת ==
* נחום בוגנר, בחסדי זרים: הצלת ילדים בזהות שאולה בפולין. ירושלים: הוצאת יד ושם, 2000, עמ' 54–55.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פולניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1906
לוצ'יה "לוצי" פולריס

לוצ'יה "לוצי" פולרייס (בגרמנית: Lucia „Luci“ Pollreiss) הייתה תופרת ואשת עסקים וינאית מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.

== קורות חייה==
לוצ'יה פולרייס הייתה תופרת ובבעלותה חנות חייטים קטנה ברודולף-הים-פונפהאוס, ברובע ה-15 של וינה, בטרנרגאסה. לוצ'יה הייתה נשואה לחייל ששרת בארמייה השנייה הגרמנית.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
מקס ארנולד היה חייט יהודי שחי ברובע פרסבאום, מחוץ לווינה. ב-1942 קיבל הודעה מן השלטונות שעליו לעבור לווינה ולהירשם במשרדי הקהילה היהודית. מקס ציית חלקית לפקודה, כשעבר לווינה אולם בחר לא להרשם כנדרש. בווינה נשא לאישה את יוהנה, היהודיה.

כאשר ניתנה הפקודה לגירוש יהודי וינה מזרחה, החליטו בני הזוג מקס יחד עם אחותו של ארנולד ליאופולדין שטרן, להסתתר בעיר. הם חיפשו מקום מקלט ופנו אל לוצ'יה פולרייס, שהסכימה להעסיק את ארנולד כחייט ולעזור לשלושה למצוא מקום מסתור. השלושה נעו בין מקומות מסתור בווינה מ-1942 עד סוף המלחמה. מחודש ספטמבר עד אפריל 1943, התחבאו בביתה של מריה שאוור. לקראת הקיץ הגיעה למקום בעלת הבית של שאוור, שהייתה פעילה נאצית ולכן למשך הקיץ הוסתרו השלושה בביתה של לוצ'יה שדאגה להם למקום לינה, למזון ולשאר צורכי קיומם. בעלה של לוצ'יה, ששירת בצבא הגרמני והגיע רק לחופשות, ביקש ממנה להפסיק לעזור ליהודים. למרות בקשתו והסכנה לחיי שניהם, המשיכה בפעילותה. יום אחד כאשר שהו השלושה בביתה של לוצ'יה, הגיעה הגסטאפו על מנת לברר אם מישהו נוסף מתגורר בביתה. תשובתה השלילית הנחרצת, שכנעה אותם שלא לבדוק את הבית. לוצ'יה סיכנה את עצמה בהסתרת יהודים, פשע שהיה עלול להוביל לגירוש למחנה ריכוז, ובסופו של דבר למוות. היא לא קיבלה כל תמורה על פעילותה ועל כך שחלקה את מזונה ובגדיה עם היהודים, בתקופה של מחסור. לאחר המלחמה המשיכו ליאופולדין שטרן מקס ויוהנה ארנולד לחיות בווינה.

== הכרה והנצחה ==
ב-8 ביולי 1982 הכיר יד ושם בלוצ'יה פולרייס כחסידת אומות העולם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוסטריות חסידות אומות העולם
משפחת בוקמה

משפחת בוקמה (בהולנדית: Bockma) הייתה משפחה הולנדית שפעלה למען הצלת ילדים יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, בשיתוף עם התנועה המחתרתית ההולנדית ה-N.V.

הרמן בוקמה (Harmen Bockma; 1901–1981), שרה בוקמה (Sara Bockma; 1898–1977) ורינס קנוק-בוקמה (Knook Rins; 1922).

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
משפחת בוקמה הייתה משפחה הולנדית שגרה בחווה על דרך צדדית, מחוץ לאזור העירוני של הירלן, לימבורג. למשפחת בוקמה היו שמונה ילדים. הרמן, אב המשפחה, עבד כאיכר וככורה פחם.

הרמן ושרה השתייכו ל-.N.V - תנועה מחתרתית הולנדית שפעלה בזמן מלחמת העולם השנייה בעיקר למען הצלת ילדים יהודים מידי הנאצים. הקשר בין משפחת בוקמה לתנועת ה-N.V נוצר על ידי יאפ מוש (Jaap Musch). לפני הצטרפותם לקבוצה, המשפחה הסתירה את ליאו בראון בעקבות בקשת הכומר פונטייר, ראש הכנסייה הקלוויניסטית בהרלן.

הרמן ושרה החלו לקלוט אנשים ולהסתירם, עוד לפני שהוסדרה עבורם אספקת כרטיסי מזון, על מנת להזין את המוסתרים. במהלך השנים 1942–1944 הפך ביתם בהדרגה לבית מעבר לצורך הסתרת עשרות יהודים, בעיקר ילדים. נוסף על כך הם הסתירו סטודנטים שפעלו במחתרת ההולנדית. כל המשפחה נרתמה לפעולת ההצלה. ילדי המשפחה נשלחו להחליף ביגוד תמורת מזון. חלקם גם נאלצו לגנוב חיטה לשם הזנת המוסתרים.

בחורף 1942 חלו כמה מבני הבית וביניהם ילדי המשפחה וחלק מהילדים היהודים המוסתרים. שרה והרמן בוקמה כרעו תחת העומס שכן פרט לדאגה למוסתרים הם נאלצו להמשיך ולעסוק בעבודתם לפרנסת המשפחה. לפיכך הם ביקשו את עזרת בתם הבכורה, רינס קנוק-בוקמה, שעבדה כמנהלת משק בית אצל משפחה עשירה בהרלן. רינס נענתה לבקשת הוריה ונחלצה לעזרתם. היא עזרה להוריה בדאגה לאספקת כרטיסי מזון, בהעברת נשק ובקשר עם המוסתרים. באחד המקרים, אספה יחד עם אביה 5 ילדים, תוך כדי התרחשות של אקציה באמסטרדם, ואיתרה תינוק שנשאר בבית ריק לאחר שמשפחתו שולחה.

הבן הבכור של משפחת בוקמה נמלט לאנגליה, שם הצטרף לכוחות המיוחדים של בריטניה ונהרג בהולנד בפעולת מחתרת בשנת 1944.

בבית שרר מתח רב עקב היעדרויות תכופות של הרמן, והמחלות שחזרו ופקדו את הילדים. נוסף על כך, שרה הלכה ונחלשה מיום ליום וכולם חיו בפחד מתמיד להיתפס. הבת רינס הייתה שרויה בקושי נפשי, לחץ ובדידות, אך בעיני המוסתרים היא הייתה דמות משרה ביטחון.

בני משפחת בוקמה שרדו את המלחמה פרט לבנם הבכור שמצא את מותו בחזית ב־1944.

== הכרה והנצחה ==
אף על פי שכל המשפחה השתתפה במעשה ההצלה רק שלושה מהם הוכרו כחסידי אומות עולם על ידי יד ושם - הרמן בוקמה, שרה בוקמה, רינס קנוק-בוקמה.

טקס הענקת התואר מיד ושם התקיים בהאג שבהולנד.

ב-14 במאי 1967 יד ושם הכיר בהרמן ושרה בוקמה כחסידי אומות עולם.

ב-8 במרץ 1987 יד ושם הכיר ברינס קנוק-בוקמה כחסידת אומות עולם.

לכבוד שלושתם ניטעו עצים בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הולנדים חסידי אומות העולם
בוקמה
קארל איבן דניאלסון

קארל איבן דניאלסון (בשוודית: Carl Ivan Danielsson; 13 באוגוסט 1880 - 21 ביולי 1963) היה דיפלומט שוודי, שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם על מעורבותו בהצלת יהודי בודפשט בשנה האחרונה של המלחמה.

== ביוגרפיה ==
=== קריירה ===
דניאלסון נולד ב-13 באוגוסט 1880 בעיר מאלמו שבשוודיה. הוא מונה לראשונה לתפקיד במשרד החוץ השוודי ב-1903 והיה הממונה על היחסים עם פולין ובירתה ורשה.

בשנת 1919 מונה כקונסול שוודיה במדריד וליסבון למשך שנה ולאחר מכן שימש כקונסול השוודי בווינה ובבודפשט למשך שלוש שנים. מאוחר יותר כיהן למשך 12 שנה, עד שנת 1937, כקונסול בקהיר ולאחר מכן שב לשלוש שנים נוספות במדריד. אז שב לבודפשט ושם שהה עד שנת 1945.

=== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ===
במהלך מלחמת העולם השנייה, היה הדיפלומט השוודי קארל איבן דניאלסון השגריר בשגרירות השוודית שבבודפשט, הכבושה בידי הגרמנים. הוא ידע על כל הפעולות שנעשו על ידי הנאצים ואף תמך בהן. ביוני 1944 ביקש דניאלסון אישור מהממשלה ההונגרית, כי יותר לצלב האדום השוודי לסייע לצלב האדום ההונגרי להאכיל ילדים יתומים ונטושים. ההונגרים הסכימו. בדצמבר, עם התקדמות הצבא האדום לכיוון בודפשט, נסוגו הנאצים למערב הונגריה והורו לשגרירות השוודית לנוע עמם על מנת לזכות בהגנה מצידם. דניאלסון החליט להישאר בבודפשט הנצורה, כדי לא לזנוח את היהודים וכך הצליח להציל רבים מהם כשסיפק להם מחסה, הגנה ואוכל.

=== לאחר המלחמה והוקרה ===
דניאלסון חזר לשוודיה, לעיר הולדתו מאלמו, שם נפטר בשנת 1963. לאחר המלחמה שלחה לו הקהילה היהודית בסטוקהולם מכתב הוקרה על פעולותיו.

דניאלסון הוכר כחסיד אומות העולם בשנת 1982, כ-19 שנה לאחר מותו, בטקס שנערך ביד ושם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דיפלומטים שוודים
קטגוריה:שוודים חסידי אומות העולם
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1880
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1963
אדם אימריך

אדם אימריך (בסלובקית: Adam Imrich; 1 בנובמבר 1897 – 11 בנובמבר 1975) היה יערן סלובקי. בעקבות תרומתו להצלת בני משפחה יהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, יד ושם הכירה בו כחסיד אומות העולם.

==קורות חיים==
אדם אימריך נולד ב־1 בנובמבר 1897, התגורר בעיירה סבינוב שבסלובקיה, והיה נשוי לאמה. לזוג הייתה בת, יוזפינה. אימריך עבד כיערן וכמפקח ראשי בעיירת סבינוב.

==פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
אליזבטה טאקאובה, אחותה של אמה, שמוצאה נוצרי קתולי, הייתה נשואה לדסידריוס גרוסמן, רופא עיניים יהודי בעיר קושיצה. 

כאשר קושיצה נכבשה על ידי הונגריה ב־2 בנובמבר 1938 עברו דסידריוס ואליזבטה לפרשוב, שנשארה בידי סלובקיה. בשנת 1943 נולדה בתם סוזנה.

עם פרוץ המרד הסלובקי עברה המשפחה לעיירה הסמוכה, סבינוב, בה התגוררו אמה ובעלה אדם אימריך. בני הזוג אימריך הסתירו את אליזבטה ואת דסידריוס בביתם.

בשל קרבת המקום לחזית הלחימה, עובדה אשר הפכה את האזור למסוכן מאוד, עבר גרוסמן להסתתר בהרים. אליזבטה וביתה סוזנה נשארו בבית אחותה, והתחבאו במרתף לאורך היום. אימריך סיפק לגרוסמן מזון ומדי פעם החזיר אותו לביתו על מנת שינוח.

==לאחר המלחמה==
האזור שוחרר על ידי הצבא האדום ב־19 בינואר 1945. לאחר המלחמה נשארו גרוסמן ומשפחתו בסלובקיה עד 1968 אז היגרו לגרמניה.

אדם אימריך נפטר ב־11 בנובמבר 1975.

==הכרה והנצחה==
ב־2007 פנתה סוזנה, בתו של גרוסמן, ליד ושם בבקשה להכיר תודה לאדם אימריך אשר הציל את חייה ואת חיי הוריה. ב־18 ביוני 2007 הוכר אדם אימריך על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בברטיסלבה שבסלובקיה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סלובקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מהגרים לגרמניה
קטגוריה:ילידי 1897
קטגוריה:נפטרים ב-1975
אריק מירגרן

אריק מירגרן (בשוודית: Erik Myrgren; 2 בינואר 1914 – 20 באוקטובר 1996) היה כומר ממוצא שוודי בזמן מלחמת העולם השנייה, שהציל יהודים מפני הנאצים במהלך השואה והוכר כחסיד אומות העולם.

==פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
בזמן המלחמה שימש ככומר בצי הימי השוודי בעיר שצ'צ'ין בפולין. לקראת סוף שנת 1944 הופצצה כנסיית קראוטמרקט. מירגרן החליט לחזור הביתה לאשתו ובתו בסטוקהולם כדי לחגוג איתם את חג המולד. מסלול החזרה עבר בברלין. כאשר הגיע לתחנת הרכבת בברלין, קידם את פניו הכומר אריק פרווה, שהיה ממלא מקומו של כומר הכנסייה השוודית בברלין. הוא ביקש ממירגרן להישאר בברלין, ולמלא את מקומו בהיעדרו לתקופה של שבועיים.

מירגרן הסכים בתנאי שיגיע הביתה עד חג המולד. עקב תאונת מטוס שבה נהרג פרווה, נאלץ מירגרן להישאר בברלין. לאחר שנודע לו שאריק פרווה ניהל פעילות סודית ומורכבת להצלת יהודים מפני הנאצים, הוא נרתם להמשיך את דרכו.

מירגרן גילה ש-15 יהודים הוסתרו במרתף הכנסייה. הוא המשיך להסתירם, הוא דאג להם למזון, לתרופות, למסמכים מזויפים, לבגדים, ועזרה רפואית בעת הצורך.

לעיתים החביא במשך הלילה כ-50 יהודים במרתף הכנסייה.

בסוף 1944 הוצע לו לחזור לשוודיה, אך הוא סירב והעדיף להמשיך את עבודת ההצלה, למרות הסכנות הנשקפות לו. במרץ 1945 הצליח לשלוח קבוצה של יהודים עם מסמכים מזויפים דרך נמל התעופה טמפלהוף לשוודיה. במאי 1945 נכבשה ברלין על ידי הצבא האדום, והכנסייה השוודית הועלתה באש על ידי חיילים רוסים. מירגרן מצא מקלט בבניין המשלחת הדיפלומטית, ובהמשך חזר לשוודיה דרך ברית המועצות.
ממוזער

==לאחר המלחמה==
מירגרן התגורר בקהילה כפרית בשוודיה. הוא מילא בשנות ה-50 תפקיד בפיקוח על חילופי שבויים בקוריאה.

נפטר ב-20 באוקטובר 1996.

==הכרה והנצחה==
ב-11 בדצמבר 1986 הכיר מוסד יד ושם באריק מירגרן כחסיד אומות העולם. בנוסף ניטע ביד ושם עץ לכבודו של מירגרן.
==לקריאה נוספת==
* סילבר, אריק. צדיקים בסתר: ספר חסידי אומות העולם, הוצאת עידנים, 1992 פרק רביעי עמ' 89–96.
==הערות שוליים==

קטגוריה:שוודים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידי 1914
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1996
נטליה דודניק

נטליה דודניק (ברוסית: Дудник Наталья נפטרה ב-1 בינואר 1977) התגוררה בכפר ברוכבצקאיה, מצפון לעיר קרסנודאר שברוסיה של כיום. הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, לאחר שבמהלך מלחמת העולם השנייה והשואה הצילה ילדה יהודייה ממוות.

==פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
בשנת 1941 התיידדה דודניק עם משפחה יהודית ששכרה דירה משכניה, בני הזוג איליה וחיה מלכה זלמן, בתם, רבקה, ובמיוחד עם נכדתם טניה דובוביק, שהזכירה לדודניק את בתה המנוחה. משפחה זו פונתה מבורוביצ'י שבמחוז לנינגרד. באוגוסט 1942, כבשו כוחות גרמניה הנאצית את אזור קרסנודר. על פי הוראות הכובשים הנאצים, דיווחו שכניה של דודניק על שוכרי דירתם היהודים. משפחת זלמן נעצרה, ונשלחה למעצר בבית הכלא הסמוך שבעיר טימאשבאסק. לאחר מכן הוצאו להורג בני הזוג זלמן. דודניק, שידעה שגורל דומה מחכה לטניה הקטנה, החליטה להציל אותה בעזרת סיפור כיסוי, שסיפרה למשטרה המקומית. היא טענה כי מוצאה של טניה הוא רוסי, ושעקב המהומה בזמן הכיבוש, היא אבדה, וכך הגיעה לידי משפחה היהודית. המשטרה האמינה לסיפורה, ואישרה לה להשאיר את טניה בחסותה.

==לאחר המלחמה==
כאשר האזור שוחרר מהכיבוש הנאצי בפברואר 1943 הצליחה רבקה דובוביק, למצוא את בתה, טניה. רבקה הייתה מלאת הוקרה לנטליה על שהצילה את בתה היחידה ממוות בידי הנאצים. השתיים שמרו על קשר עד למותה של רבקה בשנת 1970.

==הכרה והנצחה==
ב-4 ביוני שלחה רבקה דובוביק מכתב ליד ושם, בו פירטה את אירועי חייה, וביקשה להכיר בדודניק כחסידת אומות עולם. ב-21 ביולי 1997 הוכרה נטליה דודניק כחסידת אומות עולם, עשרים שנים אחר מותה. שמה נחרט בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידי אומות העולם
קטגוריה:אוקראיניות שנפטרו ב-1977
מריה שאוור

מריה שאוור (בגרמנית: Maria Schauer) הייתה אם בית אוסטרית, שהוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, לאחר שהצילה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה יהודים ממוות בידי הנאצים.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
מקס ארנולד היה חייט יהודי שחי ברובע פרסבאום, מחוץ לווינה. ב-1942 קיבל הודעה מן השלטונות שעליו לעבור לווינה ולהירשם במשרדי הקהילה היהודית. מקס אמנם הגיע לווינה אולם בחר לא להרשם כפי שנדרש. בווינה נשא לאישה את בת זוגו, יוהנה. כאשר ניתנה הפקודה לגירוש יהודי וינה מזרחה, החליטו בני הזוג יחד עם אחותו של ארנולד, ליאופולדין שטרן (בלועזית), להסתתר בעיר. הם חיפשו מקום מקלט ופנו אל לוצ'יה פולריס, תופרת ואשת עסקים, שהסכימה להעסיק את ארנולד כחייט, ולעזור לשלושה למצוא מקום מסתור. שלושת היהודים נעו בין מקומות מסתור בווינה מ-1942 עד סוף המלחמה בשנת 1945. מחודש ספטמבר עד אפריל 1943, הם התחבאו בביתה של מריה שאוור. עם זאת, לקראת הקיץ הגיעה למקום בעלת הבית של שאוור, שהייתה פעילה נאצית מרכזית, ולכן למשך הקיץ ארחה פולריס את השלושה בביתה שלה, תוך שהיא דואגת להם למקום לינה, למזון ולצורכי קיומם.

לאחר המלחמה המשיכו שלושת היהודים לחיות בווינה.

== הכרה והנצחה ==
ב -8 ביולי 1982 הכיר יד ושם במריה שאוור כחסידת אומות העולם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוסטריות חסידות אומות העולם
מריה וונדה פטריקוביץ'

מריה פטריקוביץ (בגרמנית: Maria Petrykiewicz) וונדה בוטסי (פטריקוביץ') (בגרמנית: Bottesi Wanda; 1923 –???) אם ובתה שהצילו יהודים בתקופת השואה והוכרו כחסידות אומות עולם על ידי יד ושם.

==פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים==
וונדה בוטסי נולדה באינסברוק שבחבל טירול שבאוסטריה בשנת 1923.

ונדה ואמה מריה הצילו את הנשים היהודיות לוריין ג'סטמן-ויסניקי, מרים פוכס ורות ורג'ינה ליטמן בקיץ 1944 ממחנה ריכוז והשמדה. תחילה לקחו את הנשים אליהן לדירה, החביאו אותן במשך כמה שבועות, וסיפקו להן מזון ובגדים בסיסיים. חבריהן, אנטון דייץ, שהיה מפקח במשטרה, עזר להן לזייף מסמכים, אשר הצהירו כי הנשים הללו הן נוצריות. כך הנשים היהודיות הצליחו להינצל מהשואה כעובדות זרות.

==הכרה והנצחה==
הניצולה לוריין ג'סטמן-ויסניקי פנתה ליד ושם במכתב וביקשה שיכירו במריה וונדה כחסידות אומות עולם. הן הוכרו כחסידות אומות עולם ב-5 ביוני 1980 בטקס שהתקיים ביד ושם בנוכחות בתה של ונדה. ניטע לכבודן עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ושמן נחקק בקיר הכבוד.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוסטריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:אוסטריה: משפחות
קטגוריה:ילידות 1923
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1923
ואלי ראץ

ואלי ראץ (בהונגרית: Rácz Vali; 25 בדצמבר 1911 – 12 בפברואר 1997) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון וזמרת, יקירת הציבור ההונגרי. הוענק לה תואר "חסידת אומות העולם" על ידי יד ושם בירושלים, על הצלת יהודים בימי השואה.

== קורות חיים וקריירה מוקדמת ==
ואלי ראץ נולדה ב-25 בדצמבר 1911, להורים קתולים אדוקים, בכפר גלה בדרום מערב הונגריה. אביה היה מנהל בית הספר של הכפר. ואלי ראץ הייתה זמרת ושחקנית הונגריה, אשר הגיעה לשיא הפופולריות שלה בסוף שנות ה-30 וה-40. בנוסף להיותה שחקנית במועדון לילה, הופיעה בכ-20 סרטים הונגרים. נקראה "מרלן דיטריך ההונגרית".

לאחר שלמדה במנזר עברה לבודפשט ללמוד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. זמן קצר לאחר סיום הלימודים, החלה לקבל תפקידי שירה קטנים בסרטים בין השנים 1933 ו- 1934 שיחקה בתיאטרון העירוני ולאחר מכן בתיאטרון ההונגרי. בשנת 1936 שרה בקברט ידוע בבודפשט ובתיאטרון העיר במשך שלוש שנים.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1944, כאשר הנאצים כבשו את הונגריה והחלו לגרש את האוכלוסייה היהודית, ראץ' עזרה להחביא את חבריה היהודים בווילה שלה בבודפשט. בין אפריל לנובמבר 1944, חיו בביתה חמישה יהודים בחשאי, עד שנבגדה בטעות על ידי בעלה של אחת מהניצולות. ראץ נעצרה על ידי המשטרה החשאית ההונגרית ונכלאה במפקדתם במלון "מאג'סטיק", שבו נחקרו ועונו אסירים לפני גירושם או הוצאתם להורג. בזכות מאמציהם של תומכיה במחתרת, היא שוחררה בסופו של דבר.

== לאחר המלחמה ==
כל היהודים שהצילה שרדו את המלחמה, וחלקם עלו לישראל מאוחר יותר. אחרי 1945 היא הייתה חברה בתיאטרון רויאל רוו, בתיאטרון מדג'יאזי, ואחר כך בקמרה וארייטה. היא שיחקה ב-20 סרטים, אבל הייתה בעיקר זמרת. היא ערכה קונצרטי סולו באקדמיה למוסיקה ובאולם הקונצרטים של ויגאדו, כמו כן הופיעה בקביעות במועדון הנגלי קיוסק. בשנת 1946 התחתנה עם הסופר והעיתונאי פטר האלאש. בנם ואלר נולד ב-1950, וכעבור שנתיים נולדה בתם מוניקה, שהפכה לימים לעיתונאית בלונדון, מוניקה פורטר. המשפחה נמלטה מהונגריה בעקבות מרד 1956 והיגרה לארצות הברית. בשנת 1970 חזרו לאירופה ובשנת 1975 ראץ ובעלה קבעו את ביתם במינכן, גרמניה. ואלי ראץ נפטרה במינכן ב-12 בפברואר 1997.

== הכרה והנצחה ==
ב -25 במאי 1992 הוענק לה התואר "חסידת אומות העולם" על ידי רשות הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.

ספרה של בתה מוניקה פורטר על מעשיה של ראץ במלחמה פורסם לראשונה ב -1990. ספר זה גרם לפרסום סיפורה של ואלי ראץ בקרב קהל רחב יותר, מחוץ להונגריה.

== לקריאה נוספת ==
* Agnes Grunwald-Spier MBE (Author), Sir Martin Gilbert (Foreword) The Other Schindlers: Why Some People Chose to Save Jews in the Holocaust The History Press, 2010. Pages 45-49 are about Vali Racz's story.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.hmd.org.uk/resource/vali-racz/ פודקאסט] בו מספרת בתה עליה ומתארת גם את טקס הענקת תואר חסידי אומות עולם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשים הונגריות
קטגוריה:הונגריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:בוגרות האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:שחקניות תיאטרון הונגריות
קטגוריה:זמרות הונגריות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה הונגריות
קטגוריה:הונגריות שנולדו ב-1911
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1911
קטגוריה:נפטרות ב-1997
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1997
רוג'ר לטצ'פורד

רוג'ר לטצ'פורד (באנגלית: Roger Letchford) היה חייל בצבא הבריטי אשר השתתף בהצלתה של שרה חנה ריגלר היהודייה במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה. בזכות מעשה ההצלה זכה לקבל את אות גיבור השואה הבריטי ואת אות חסיד אומות העולם מיד ושם.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
רוג'ר לטצ'פורד השתייך לקבוצת שבויי מלחמה בריטים אשר נשבו ב-1940 בצרפת, הוגלו מזרחה ונכלאו במחנה סמוך לחוף הבלטי, שם הועבדו בחוות גרמניות.

סטן וולס, אחד מהשבויים, מצא באסם החווה בו עבדו את שרה מטוסון בת ה-16, נערה יהודייה משאוולי שבליטא אשר חמקה מצעדת המוות ומצאה מסתור באסם. הוא נתן לה מזון והביא אותה לפני השבויים האחרים, ביניהם רוג'ר לטצ'פורד, והם נדהמו ממצבה הרפואי הקשה והתגייסו לעזור לה.

הקבוצה הבריחה אותה לתוך מחנה השבויים שלהם, מחנה B 20 בגרוס גולמקאו, שם הסתירו אותה בתוך מתבן והמשיכו לטפל בה. הם הביאו לה אוכל, טיפלו בכוויות הקור שלה, השיגו פראפין על מנת לטפל בכינים שבשערה, רחצו אותה ודאגו שתבריא. הסכנה שתיחשף הייתה רבה. מחוץ למגוריהם של חברי הקבוצה הייתה תחנת משטרה וריגלר הוחבאה במתבן מעל סוסיהם של השוטרים.

לאחר זמן קצר אולצו השבויים הבריטים לעזוב, אך בליל הפינוי שלהם דאגו למצוא אישה מקומית שתמשיך לטפל בריגלר עד הגעת הצבא האדום.

ריגלר שרדה את השואה, ולאחר שגילתה כי היא הניצולה היחידה ממשפחתה היגרה מאירופה לארצות הברית.

== לאחר המלחמה ==
במשך שנים רבות ניסתה ריגלר לאתר את מציליה, אך רק 25 שנה לאחר סיום המלחמה היא הצליחה לאתר אותם וליצור עימם קשר.

== הכרה והנצחה ==
רוג'ר לטצ'פורד הוכר על ידי יד- ושם כחסיד אומות העולם ב-15 במרץ 1989 והצטרף לשותפיו לקבוצה סטן וולס, ג'ורג' המונד, טומי נובל ואלן אדוארדס, אשר הוכרו כחסידי אומות העולם ב-2 בנובמבר 1988. שאר חברי הקבוצה: ביל קיבל, ברט המבלינג, ביל סקרוטון, ווילי פישר וג'ק בקלי, הוכרו כחסידי אומות עולם ב-11 באוקטובר 2011. ב-26 במרץ 2015 קיבלו רוג'ר לטצ'פורד ושאר שותפיו את התואר "גיבור השואה הבריטי" מממשלת בריטניה.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* “Saving the Jews: Amazing Stories of Men and Women who Defied the Final Solution”, Mordecai Paldiel, Schreiber Publishing, 2000
* “10 British Prisoners-of-War Saved My Life– Sara Rigler's Gift of Life”,  Hannah Rigler, Jay Street Publisher, New York, 2006
</div>
== הערות שוליים ==

קטגוריה:בריטים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מעוטרי אות גיבור השואה הבריטי