OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ישראל הבוקר

ישראל הבוקר היא תוכנית הבוקר של עכשיו 14, בהגשתם של שי גולדן וטל מאיר בימים ראשון עד חמישי. התוכנית מתחילה עם מונולוג של גולדן, 'כותרות הבוקר' מ-6:00 עד 7:00 והתוכנית עצמה בין השעות 7:00-9:30, התוכנית משלבת כתבים פרשנים ואורחים על ענייני היום.

בימי שישי מוגשת התוכנית על ידי עידו טאובר והיא משודרת בין השעות 07:00-10:00.

עורך התוכנית הוא אורן שטנברג.

==היסטוריה==
ישראל הבוקר עם שי גולדן והדר מילר
מנובמבר 2021 הגיש גולדן את התוכנית יחד עם הדר מילר, השניים הנחו את התוכנית במשך כמה חודשים. ב-23 בפברואר 2022 הודיעה מילר על סיום תפקידה כמגישת התוכנית.בתחילת אוגוסט 2023 החלה להגיש לצידו דנה ורון באופן קבוע. במהלך מלחמת חרבות ברזל החלה להגיש את התוכנית טל מאיר לצידו של גולדן. כמו כן, הוארכה התוכנית בחצי שעה נוספת ומאז היא מתחילה ב-06:00 במקום ב-06:30. כמו כן, החלה התוכנית להיות משודרת גם בימי שישי בהגשת עידו טאובר עד השעה 10:00.

במרץ 2023 עקפה התוכנית את תוכנית העולם הבוקר עם גאולה אבן-סער בערוץ 13 עם רייטינג של 2.3%.

במהלך יום הזיכרון תשפ"ג שחל ב-24.04.23 קבעה התוכנית שיא רייטינג חדש של 2.5% והגדילה את הפער מול התוכנית "העולם הבוקר" בערוץ 13 שהסתפקה ב-1.6% רייטינג.

ע"פ נתוני ועדת המדרוג, "ישראל הבוקר" הפכה לרצועת הבוקר השנייה מבחינת נתוני הצפייה, במהלך ארבעת החודשים הראשונים של מלחמת "חרבות ברזל" (חודשים אוקטובר-ינואר), עם נתון ממוצע של 2.5%.

==קישורים חיצוניים==
*

*
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:עכשיו 14: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות חדשות ואקטואליה
קטגוריה:תוכניות בוקר ישראליות
שגרירות ישראל באדיס אבבה

שגרירות ישראל באדיס אבבה היא הנציגות הדיפלומטית של ישראל באתיופיה.

== היסטוריה ==
ב-1956 פתחה ישראל נציגות ראשונה באתיופיה, בדרג קונסוליה.

במאי 1962 הועלה דרג הנציגות לשגרירות. בפברואר 1963 מונה נספח צבאי בשגרירות, הראשון ביבשת אפריקה.

בנובמבר 1967 נהרג שגריר ישראל באתיופיה חיים בן-דוד, בתאונת מטוס, בעת שטס מאדיס אבבה לחווה חקלאית שנוהלה בידי ישראלים במסגרת ארגון המזון והחקלאות של האו"ם.

ב-23 באוקטובר 1973, אתיופיה, בהשפעת ארגון אחדות אפריקה, ניתקה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל.

ישראל החזיקה נציגות חשאית באתיופיה לאחר סגירתה הרשמית של השגרירות, אך לאחר גילוי קיומה על ידי שר החוץ משה דיין בראיון ב-1978 לתקשורת השווייצרית, היא נסגרה.

בינואר 1990 נפתחה מחדש שגרירות ישראל באתיופיה.

במרץ 1990 התפוצץ מטען במלון הילטון, בו התגורר השגריר מאיר יפה, שנחשד כנועד לפגוע בו.<ref name=":0"></ref> בעקבות האירוע הכריזה אתיופיה על שני דיפלומטיים לוביים שנחשדו במעורבות באירוע כאישיות בלתי רצויה.<ref name=":0" />

יולי 1991 פתחה השגרירות סניף בחבל גונדר.

השגריר דורון גרוסמן נמצא ירוי בביתו במרץ 2005, כשהערכה היא שהתאבד<ref></ref><ref></ref>.

== האמנות נוספות ==
השגרירות מואמנת גם לבורונדי, מחידוש היחסים עם ישראל ב-1995.

השגרירות ייצגה את ישראל ברואנדה מחידוש היחסים בינה לבין ישראל ב-1994, אך ב-2019 נפתחה שגרירות ישראל ברואנדה.

השגרירות מואמנת גם לאיחוד האפריקאי שמושבו באדיס אבבה, ושגריר ישראל באתיופיה אללי אדמסו הגיש ביולי 2021 כתב האמנה לארגון כמשקיף, אך חלק מחברות הארגון התנגדו למהלך וטענו שמדובר ב"מחטף". בפברואר 2022 הוחלט להקים וועדה שתדון בעניין.

== שגרירים ==
{| class="wikitable"
!שם
!תקופת כהונה
!הערות
|-
|ראובן פלפול
|1956–1958
| rowspan="3" |קונסולים
|-
|חנן בר-און
|1958–1960
|-
|רפאל רופין
|1960–1962
|-
|שמואל דיבון
|1962–1966
|
|-
|חיים בן-דוד
|1966–1967
|מת במהלך כהונתו
|-
|אורי לוברני
|1968–1971
|
|-
|חנן עינור
|1971–1973
|
|-
|מאיר יופה
|1990
|
|-
|אשר נעים
|1990–1991
|
|-
|חיים דיבון
|1991–1993
|
|-
|אורי נוי
|1993–1995
|
|-
|אבי גרנות
|1995–1998
|
|-
|אריאל כרם
|1998–2002
|
|-
|דורון מרדכי גרוסמן
|2002–2005
|התאבד במהלך כהונתו
|-
|יעקב אמיתי
|2005–2008
|
|-
|עודד בן חיים
|2008–2012
|
|-
|בליינש זבדיה
|2012–2017
|
|-
|רפאל מורב
|2017–2020
|
|-
|אללי אדמסו
|2020–מכהן
|
|}

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

*
אדיס
קטגוריה:אדיס אבבה: מבנים
קטגוריה:יחסי אתיופיה–ישראל
בית רחל ובית לאה

בית רחל ובית לאה הם שני מבנים יהודיים בחברון, בסמוך למערת המכפלה ועל רחוב השוהדא.

== היסטוריה ==
המבנה היה בבעלותו של שמסי זעתרי, שמסר ייפוי כוח לבנו, יוסף זעתרי ביחס לכל רכושו, ויוסף זעתרי מסר ייפוי כוח ביחס מתחם לידי חברת 'קרן גאולת קרקע ליד מדרשת א"י' ב-2009, שהעבירה את הזכויות לחברת 'אלעאידון ללעקראת (טלמון) בע"מ' ב-2012<ref name=":0"></ref>.

הכניסה הראשונה של יהודים למבנה נעשתה ב-21 בינואר 2016, והם פונו לאחר מספר ימים בהוראת שר הביטחון משה יעלון בעקבות טענות בני משפחת זעתרי כי המבנים בבעלותם וכי הם לא מכרו אותם<ref></ref>. ההחלטה גררה תגובות חריפות בקואליציה, וחבר הכנסת אורן חזן איים כי לא יצביע עם הקואליציה<ref></ref>.

לאחר מספר ימים, ב-26 בינואר 2016 הגיש יוסף זעתרי תלונה במשטרה, במסגרתה טען כי ייפוי הכוח משנת 2008 זויף; לאחר כשנה וחצי, נסגר תיק החקירה שנפתח בשעתו בעניין מחוסר ראיות.

ביולי 2017 ריתך צה"ל את דלתות המבנים, כדי למנוע פלישה אליהם.

בשנת 2017 הורה השר לביטחון פנים, גלעד ארדן על חקירה מיוחדת, וזו דחתה את טענות הפלסטינים.

ב-26 במרץ 2018 חתם ראש המנהל האזרחי על היתרי עסקה, לאחר שהמכירה נמצאה תקנית בעיניו, ואושרה שהיית יהודים במבנה<ref>}</ref><ref></ref>.

ביולי 2019 דחה בג"ץ עתירה פלסטינית שדרשה את פינוי היהודים מהמבנים כפולשים וקבע כי הרחיבי היא המחזיקה בנכסים, ולא העותרים<ref>העתירה לא עסקה בשאלת הבעלות.</ref><ref>}</ref><ref></ref>.

מוכר המבנה, יוסף זעתרי, נעצר ונחקר על ידי המשטרה הפלסטינית בשל המכירה<ref name=":0" />.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://hebron.org.il/news/822 ברוך מציב גבול אלמנה, אושרה רכישת 'בית רחל ולאה' בחברון], באתר היישוב היהודי בחברון
* [https://supremedecisions.court.gov.il/Home/Download?path=HebrewVerdicts%5C18%5C700%5C044%5Co16&fileName=18044700.O16&type=4 פסק-דין בתיק בג"ץ 4470/18]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היישוב היהודי בחברון: מבנים
מאיר דלויה (רב)

שער ביאורי רבי מאיר דלויה
הרב מאיר דלויה (מכונה: מהר"ם דלויה<nowiki/>'; סביב ה'ש"ס, 1600 - סביב ה'ת"ם, 1680) היה דרשן, פרשן מקראי ודיין במרקש במאה השבע עשרה.
== קורותיו ==
נולד במרקש למשפחת דלויה שהייתה ממגורשי ספרד. לימים התמנה לדיין בבית הדין של מרקש, ככל הנראה בראשותם של הרב יהודה בן ישראל ורבי יהודה בנבנישתי.<ref name=":0">ראו 'קורא הדורות' (נדפס בתוך: אוסף כתבי היד הרבניים עמ' 208-211).</ref> עסק בפירוש המקראות, ובפירוש מדרשי חז"ל. והיה משיב ליהודי העיר על שאלותיהם במקרא.<ref>ראו ביאורו לפרשת מקץ, ספר תורת משפחת דלויה עמ' 172.</ref> שיטתו דומה לשיטת האברבנאל והאלשיך, לשאול מספר שאלות דקדוקיות ולענות עליהן במהלך אחד כולל. בפירושיו נטה ללמד זכות על אישי התנ"ך, ולא לבקר אותם.<ref>ראו: ספר תורת משפחת דלויה עמ' 37-8.</ref> האמין בתורת הגלגולים.<ref>ראו 'ביאורי מהר"ם דלויה', דרשה 'לנפטר ביסורין' (נדפס בספר תורת משפחת דלויה עמ' 240-245).</ref> כבר בחייו, כתביו זכו לפרסום והעתקות שונות,<ref>ראו כ"י בניהו, מאיר, ירושלים, ישראל Ms. G 32. </ref> וכתביו הגיעו גם לערי צפון מרוקו, כדוגמת מקנס<ref>ראו פירוש על ההושענות מאת רבי יהודה טולידאנו, מבוא א', עמ' 16, הוצאת מכון טולדיאנו. ראו גם הקדמה לספר 'מראה עיניים' לרבי אלעזר בהלול, מקנס, תע"ב.</ref> וצפרו.<ref>ראו: 'קבוץ גליות' דפים ו-ז, מאת רבי ישעיה דיאבילא. (נדפס בתוך: 'מלל לאברהם').</ref>

נפטר במרקש סביב שנת ה'ת"ם, 1680.<ref name=":0" />

לרבי מאיר ארבעה בנים תלמידי חכמים: רבי יצחק שכיהן כרבה של מרקש. רבי יעקב שהיה דרשן,<ref>רבי מאיר מזכיר את בנו בביאוריו לפרשת 'לך 'לך' (נדפס בספר תורת משפחת דלויה עמ' 143).</ref> רבי משה שהיה מורה צדק במרקש,<ref>ראו: 'לשון למודים' קמו, לרבי יעקב אבן צור.</ref> ורבי יהודה שלימים נרצח על קידוש השם.<ref>ראו: לשון למודים קמח, לרבי יעקב אבן צור.</ref>

== חיבוריו ==
* ביאור על המקרא
* ביאור על מדרשי חז"ל
* דרשות

מקבץ משארית כתביו הנ"ל, נדפסו בתוך ספר 'תורת משפחת דלויה' - 'ביאורי מהר"ם דלויה' עמ' 137–261.

== לקריאה נוספת ==
* מבוא ראשון - תולדות משפחת דלויה וחכמיה<nowiki/>', נדפס בספר 'תורת משפחת דלויה' עמ' 33–47.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מרקש: רבנים
קטגוריה:דיינים
קטגוריה:פרשני המקרא
דוד ורטהיים

דוד מזרחי ורטהיים (נולד ב-21 בספטמבר 1975) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי, שהיה כתב ועורך בהארץ, וואלה!, נענע10 וגלובס.

==ביוגרפיה==
ורטהיים נולד בחדרה ולמד באוניברסיטת תל אביב. ב-2003, היה עורך חדשות ב-MSN, כתב תקשורת וצרכנות בהארץ ועורך האתר 'אולמרקטינג'.

ביוני 2008 מונה לכתב ועורך ערוץ המדיה של נענע 10. ב-2012 החל לערוך את מדור 'וואלה ברנז'ה' באתר וואלה!.

ב-2015 במקביל לתפקידו בוואלה, הגיש בגל"צ בתוכניתו של אראל סגל, וב-2018 עבר יחד איתו לרדיו 103fm.

באוקטובר 2018 הודיע על פרישתו מתפקידו. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת ניהל את קמפיין מפלגת מרצ.

ב-2019 החל לערוך את מדור נתח שוק ואת מגזין ומוסף המדיה 'פירמה' בגלובס, ובשנים 2019–2020 הגיש את הפודקאסט 'אוף דה רקורד' בגלובס.

ביוני 2021 חזר לוואלה, ומדור הברנז'ה חודש לאחר שלוש שנות השבתה.

לוורטהיים ילד בהורות משותפת.
==קישורים חיצוניים==

*[https://b.walla.co.il/writer/119 הכתבות של דוד ורטהיים] באתר וואלה!
*[https://www.globes.co.il/news/דוד_ורטהיים.tag הכתבות של דוד ורטהיים] באתר גלובס
*[https://103fm.maariv.co.il/tags/tag.aspx?gntVQ=GJIHI דוד ורטהיים] באתר 103fm
*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל 103fm
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל וואלה!
קטגוריה:סגל גלובס
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
קטגוריה:חדרה: אישים
קטגוריה:להט"בים ישראלים
חנה בדולח

חנה בדולח-אפשטיין (נולדה בשנת 1932) משוררת ישראלית. שירתה בפלמ"ח בחטיבת יפתח. הייתה ממקימי קיבוץ עמיעד.

== ביוגרפיה ==
נולדה בירושלים להורים עולי עיראק וגדלה בקיבוץ חולדה ובתל אביב. במלחמת תש”ח הייתה חברת קיבוץ עמיעד וגרה שם חמש שנים. לאחר מכן עברה עם בעלה שלמה לגבעת-שמואל ושם עבדה כמחנכת בבית הספר המקומי במשך שנים רבות<ref></ref>. בדולח למדה בסמינר הקיבוצים ובאוניברסיטת בר-אילן. החלה לפרסם משיריה במוספי-הספרות ובביטאונים ספרותיים ב-1967. היא ערכה והנחתה מפגשים ספרותיים בגבעת-שמואל. היא לימדה במערכת החינוך במסגרות מגוונות הכוללות הוראה בכיתות רגילות, ניהול אולפני עולים והדרכת טיולים<ref></ref>. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים<ref></ref>.

היא אם לשלושה.

=== פרסים ===
בדולח זכתה בפרס עידוד מטעם האגודה לקידום המחקר והיצירה (אח"י).

== ספריה ==
* נחל ערוגות שלי: שירספור (תל אביב: תגא, 1983)
* מרווח בטוח: שירים (תל אביב: אל"ף, 1986)
* תחבולת הקקטוס: שירים (תל אביב: עקד, 1989)
* בהילוך איטי (תל אביב: ספרית פועלים, 1993) 
* המיתר השביעי: שירים (תל אביב: ספרית פועלים, 1998)
* שפיות העגורים (תל אביב: עקד, 2003)
* פעימות חדשות (תל אביב: עקד, 2011)

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.e-vrit.co.il/Author/15100/חנה_בדולח_אפשטיין חנה בדולח-אפשטיין] באתר עברית.
* [https://merhav.nli.org.il/primo-explore/search?query=any,contains,חנה%20בדולח&sortby=rank&vid=NLI&lang=iw_IL חנה בדולח] באתר הספרייה הלאומית.
* [https://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=22470 חנה בדולח] באתר סימניה.
* דבורה סילברסטון-סיון, [http://www.daat.ac.il/daat/ktav_et/maamar.asp?ktavet=1&id=415 בין הגינה וחנות התכשיטים] באתר מעמקים גיליון מס' 12 - כסליו תשס"ח 11/07.
* ריינגולד ליאורה, [https://heksherimlexicon.bgu.ac.il/lexicon-entry/בדולח-אפשטיין-חנה/ בדולח-אפשטיין חנה] באתר הקשרים מתאריך 8.1.2018.
* הרצל ובלפור חקק, [https://www.news1.co.il/Archive/0024-D-133244-00.html?AfterBan=1 שקט וסערה - וטבע מלא הארה] באתר News1 מתאריך 25.3.2019.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:מייסדות קיבוצים
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:עמיעד: אישים
קטגוריה:בוגרות סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
מייקל בייקר

מייקל בייקר (באנגלית: Michael Allen Baker; נולד ב-27 באוקטובר 1953, ממפיס) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.

==קורות חיים==
מייקל בייקר נולד בעיר ממפיס שבמדינת טנסי וגדל בקליפורניה. בשנת 1975 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת טקסס באוסטין.

לאחר סיום הלימודים בייקר סיים קורס טיס. בשנת 1978 הוא הוצב בנושאת מטוסים "מידוויי (CV-41)" בה היה טייס במטוס "ווט A-7 קורסייר II". בשנת 1981 הוא סיים קורס טייסי ניסוי. בשנת 1983 בייקר חזר לבית ספר לטיסה והיה מדריך. בהמשך הוא היה מדריך בבית ספר של חיל האוויר המלכותי. בסך הכול הוא עשה כ-5400 שעות טיסה ב-50 מטוסים שונים.

==שירות בתחום החלל==
בשנת 1985 בייקר נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-43 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ג'ון בלאהה היה מפקד צוות). המשימה כללה הצבת לוויין TDRS במסלול. במשימת STS-52 בשנת 1992 (ג'ים ות'רבי היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל קולומביה. במהלך המשימה שוחרר למסלול לוויין LAGEOS-2 שנבנה על ידי נאס"א תוך שיתוף פעולה עם סוכנות החלל האיטלקית. בשנת 1994 בייקר היה מפקד צוות של STS-68 במעבורת החלל אנדוור. המשימה פעלה לפי תוכנית של חקר כדור הארץ. בשנת 1997 בייקר טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-81 על מעבורת החלל אטלנטיס. המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר, הביאה אספקה והחזירה לכדור הארץ ממצאי המחקרים.

בשנת 1995 בייקר היה נציג נאס"א במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים. בשנת 1997 הוא מונה לתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון. מספר שנים הוא היה נציג נאס"א ברוסקוסמוס. באוגוסט 2001 הוא חזר למרכז החלל ג'ונסון.

==לאחר פרישה מנאס"א==
בשנת 2017 בייקר פרש מנאס"א ונקלט בתעשייה פרטית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/bios/astronauts/english/baker_michael.htm קורות חיים]

קטגוריה:אסטרונאוטים אמריקאים
קטגוריה:טייסי צי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:בוגרי בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טקסס באוסטין
קטגוריה:טייסי ניסוי אמריקאים
קטגוריה:מעוטרי צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
קטגוריה:עובדי נאס"א
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
ג'וזף קרוהול

ג'וזף קרוהול (באנגלית: Joseph Crawhall; 20 באוגוסט 1861 – 24 במאי 1913)<ref>Who's Who 1914, p. xxi</ref> היה אמן אנגלי שנולד במורפת', נורת'מברלנד.

== ביוגרפיה ==
קרוהול היה הילד הרביעי ובנם השני של ג'וזף קרוהול השני ומרגרט בויד. קרוהול התמחה בציור בעלי חיים וציפורים. הוא נולד ב-20 באוגוסט 1861 במורפת', נורת'מברלנד. הוא התאמן בקינגס קולג' בלונדון לפני שנסע לפריז ב-1882.<ref></ref>

בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19, עבודתו נקשרה לחבורה של גלאזגו. הוא הושפע מאוד מהאימפרסיוניסטים, ויצירתו, כמו שלהם, נדחתה על ידי הממסד האמנותי, במקרה שלו בדמות האקדמיה המלכותית הסקוטית.

ב-1887/88 הוא ביקר בטנג'יר עם פולוק ניסבט, רוברט אלכסנדר ובנו של רוברט אדווין.<ref></ref>

בשנות ה-80 הוא טייל ברחבי מרוקו וספרד, נטש את ציור השמן ועבר לצבעי מים עם פלטה בהירה יותר.

באפריל 1894 סוחר האמנות אלכסנדר ריד העניק לקרוהול את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בתערוכת הפתיחה בגלריה החדשה של ריד ברחוב סנט וינסנט 124 במרכז גלאזגו. הקונה העיקרי של עבודתו של קרוהול מתערוכה זו היה ויליאם בורל. ריד הציג את קרוהול ובורל במסיבת ארוחת ערב פרטית בביתו ב-13 באפריל.<ref>Alexander Reid in Context, Frances Fowle,_vol1</ref>

רבות מיצירותיו של קרוהול נמצאות בגלריה והמוזיאון לאמנות קלווינגרוב ובאוסף בורל. יצירותיו מעטות כי ידוע שהוא הרס את אלה שהוא לא היה מרוצה מהם.

הוא מת בלונדון במאי 1913.<ref>"Mr. Joseph Crawhall". The Times. 29 May 1913. p. 11</ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="220">
 File:Joseph Crawhall, 1888 - The Aviary, Clifton.jpg
File:Joseph Crawhall, 1885c - The Forge.jpg
File:Algeciras Bullring crop on right.jpg
File:Joseph Crawhall Spangled Cock 1903.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1861
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1913
שלום עמאר

הרב שלום עמאר (ט"ו בכסלו ה'תרכ"ג, 1862 – כ"ג בתשרי ה'תר"ס, 1899) היה דרשן, פוסק הלכה ומשורר. דיין במקנס במחצית השנייה של המאה ה-19.

== קורותיו ==
נולד במקנס לאביו רבי שמואל שהיה מדייני העיר, ולאימו רבקה לבית טולידאנו, שהייתה דור חמישי למהרי"ט.<ref>ראו: שמע שמואל עמ' מו.</ref> נקרא בשם 'שלום' על שם השלום שהושג בין אביו הרב שמואל לשד"ר רבי מנשה ארזי.<ref>ראו: תקנות חכמי מכנאס, תקנה מז.</ref> למד גמרא אצל רבי אברהם הלחמי. התחתן עם שמחה לבית אסודרי. לאחר נישואיו הצטרף לישיבה של תלמידי חכמים בעיר, בין חביריו ניתן למנות את רבי יוסף בירדוגו, רבי חיים מוריגון, רבי חיים בירדוגו ורבי שלמה בירדוגו. עם האחרון התיידד במיוחד.<ref>ראו הקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 22.</ref>

=== רבנותו ===
לאחר פטירת אביו בי"ח אלול ה'תרמ"ט, צירפו את רבי שלום לבית הדין בראשות הרב יעקב בירדוגו (ה'עדות ביעקב') והרב רפאל אבן צור. בכ"ח תשרי ה'תר"ן הוכתר באופן רשמי. יחד עם רבי שלום, הצטרפו דיינים נוספים.<ref>ראו: הקדמה ל'דברי שלום ואמת' עמ' 27.</ref> כחלק מפעילותו הציבורית, העלה את מס ה'גאבילה' שהיו משלמים הקצבים על בהמת בשר, בכדי לעזור לעניי הקהילה. תמך בעלייה לארץ ישראל, ובהקמת ישובים חקלאיים בה.<ref>ראו מכתבו לברון רוטשילד, נדפס בהקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 30.</ref> כמו כן פנה לברון הירש לבקשת תמיכה לעניי קהילתו.<ref>ראו הקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 30.</ref> בשנותיו הראשונות ברבנות סבל מאנשי מחלוקת שרצו לבזות את מעמדו.<ref>ראו הקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 31-33.</ref>

=== פטירתו ===
בשלהי שנת ה'תרנ"ט, תכנן לעלות לארץ ישראל יחד עם ידידו רבי חיים משאש, לאחר חג הסוכות בשנה הבאה.<ref>ראו בהקדמה ל'אוצר המכתבים' מאת הרב יוסף משאש.</ref> בשנת ה'תר"ס לקראת חג הסוכות, לאחר שעטף את האתרוג שבחר, לפתע ניטל הדד של האתרוג, רבי שלום התעלף, וראה בזה סימן שלא יגמור שנתו. ואכן בחג הסוכות נפל למשכב, ובשמחת תורה נפטר במקנס. בפטירתו ספד לו רבי חיים משאש. הרב ידידיה טולידאנו והרב אהרן חסין כתבו קינות לפטירתו.<ref>ראו בהקדמה לדברי שלום ואמת עמ' 38-40.</ref>

=== משפחתו ===
לרבי שלום ארבעה בנים ושתי בנות. בנו הרב מרדכי כיהן כדיין במקנס. בתו הגדולה מסעודא נישאה לרבי אהרן אסודרי מחכמי העיר מקנס. בתו הקטנה רחל נישאה לרבי רפאל ברוך טולידאנו.

== חיבוריו ==
*שאלות ותשובות
*דרושים
*חידושים על התנ"ך
*חידושים על הש"ס

מקבץ מכתביו יצא לאור בספר 'דברי שלום ואמת' על ידי רבי אברהם עמאר ורבי מאיר עמאר, הוצאת אהבת שלום, תש"ס.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקנס: רבנים
קטגוריה:דיינים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:ילידי 1862
קטגוריה:נפטרים ב-1899
ג'יימס גאת'רי

ג'יימס גאת'רי (באנגלית: James Guthrie; 10 ביוני 1859 – 6 בספטמבר 1930) היה צייר סקוטי, הקשור לחבורת גלאזגו. הוא נחשב כצייר של הריאליזם הסקוטי.<ref>Brian Sewell. The Cabbage Patch Kids" (London Evening Standard, 18 Nov 2010).</ref>

== ביוגרפיה ==
גאת'רי נולד בגרינוק, בנם הצעיר של הכומר ג'ון גאת'רי, מכנסיית האיחוד האוונגליסטי.<ref>"GUTHRIE, Sir James". Who's Who. Vol. 59. 1907. p. 748.</ref> הוא נרשם במקור לאוניברסיטת גלאזגו כדי ללמוד משפטים, אך ב-1877 נטש זאת לטובת הציור. בניגוד לרבים מבני דורו, הוא לא למד בפריז, היה בעיקר אוטודידקט, אם כי למד תקופה קצרה אצל ג'יימס דראמונד בגלאזגו ולאחר מכן אצל ג'ון פטי בלונדון. ב-1879 הוא עבר ללונדון כדי ללמוד ציור. במהלך הקיץ הוא צייר במקומות כפריים.<ref>Donald Fullarton (14 August 2012). "Leader of the Glasgow Boys". Helensburgh Heritage Trust. Retrieved 18 January 2023.</ref> גאת'רי בילה עם חברו אדוארד ארתור וולטון שהתגורר בצ'לסי.<ref>"Settlement and building: Artists and Chelsea Pages 102-106 A History of the County of Middlesex: Volume 12, Chelsea". British History Online. Victoria County History, 2004. Retrieved 21 December 2022.</ref>

== קריירה ==
גאת'רי חי את רוב חייו בגבולות סקוטלנד, מאז 1883 בברוויקשייר, שם צייר כמה מיצירותיו החשובות ביותר, כולל בתו של הינד (1883), וחבריו ללימודים (1884). הוא הושפע מאוד מהריאליסטים הצרפתים, במיוחד ז'ול בסטיאן-לפאג', והיה קשור לחבורת גלאזגו.

ב-1888 הוא נבחר למקורב של האקדמיה המלכותית הסקוטית, וחבר מלא ב-1892. בנובמבר 1902 הוא נבחר פה אחד לרשת את סר ג'ורג' ריד כנשיא.<ref>The Royal Scottish Academy". The Times. No. 36924. London. 13 November 1902. p. 10.</ref> והוא עבר עם משפחתו מגלזגו לאדינבורו. בשנת 1903 זכה לתואר אבירות. כחבר במועדון האמנות של גלאזגו, גאת'רי הציג לעיתים קרובות בתערוכות השנתיות של המועדון.<ref></ref>

בשנת 1919 הוזמן גאת'רי על ידי איש הכספים הדרום אפריקאי סר אברהם ביילי, הברונט הראשון, לצייר דיוקן קבוצתי של 17 פוליטיקאים ומדינאים של בריטניה ובעלות בריתה שכיהנו בתפקידם במהלך מלחמת העולם הראשונה. הציור, "מדינאי מלחמת העולם הראשונה", הושלם ב-1930, זמן קצר לפני מותו של גאת'רי. הציור נתרם לגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון. 17 ציורי ההכנה בשמן של גאת'רי נתרמו לגלריה הלאומית של סקוטלנד לפורטרטים.

בשנת 1920, מלך בלגיה העניק לגאת'רי את צלב מפקד מסדר הכתר.<ref>No. 32095". The London Gazette. 22 October 1920. p. 10197.</ref>

בשנת 1921, הוא הצטרף לאגודה החדשה לאמנות גרפית, והציג איתם ב-1921.

== נישואים ומוות ==
בסוף שנות ה-80 פגש גאת'רי את הלן ניוטון וויטלאו, אלמנה עשירה הם נישאו ב-1897 וב-1899 נולד בנם תומאס וויטלאו בויד גאת'רי בצ'לסי, לונדון. ב-20 באוקטובר 1912 אשתו נפטרה מסרטן בגיל 52.

גאת'רי מת בבית אבות ב-1930. קברו תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ניסבט פטרסון.<ref>Donald Fullarton (14 August 2012). "Leader of the Glasgow Boys". Helensburgh Heritage Trust. Retrieved 18 January 2023.</ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="270">
 File:James Guthrie - Schoolmates 1884.jpg|בדרך לבית ספר
File:James Guthrie - To Pastures New 1883.jpg|רועת אווזים
File:James Guthrie - Midsummer 1892.jpg|אמצע הקיץ
File:Statesmen of World War I by Sir James Guthrie.jpg|מדינאים במלחמת העולם הראשונה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:נפטרים ב-1930
שגרירות יפן בישראל

שגרירות יפן בישראל היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של יפן בישראל. השגרירות שוכנת בתל אביב. השגריר הנוכחי הוא מיזושימה קואיצ'י.

== היסטוריה ==
ב-1954 החל שגריר יפן בטורקיה לכהן במקביל כציר בישראל.<ref name="MOFA of Japan"></ref>

ב-1 ביולי 1955 נפתחה צירות יפן בישראל.

ב-1963 הועלה דרג הנציגות לשגרירות.<ref name="MOFA of Japan" />

== מיקום ==
מגדל המוזיאון קומה 19 ו-20, רחוב ברקוביץ 4, תל אביב.

== קונסוליית הכבוד של יפן בירושלים ==
קונסוליית הכבוד הכללית של יפן בירושלים היא קונסוליה כללית של כבוד שהוקמה על ידי יפן בירושלים, בירת ישראל. היא נמצאת באחריותה של שגרירות יפן בישראל. הקונסוליה שוכנת ברחוב כורזים 15, ירושלים.

;קונסולים
{| class="wikitable"
! מספר
! שם
! התחלת תפקיד
! סיום תפקיד
! הערות
|-
! 1
| גיל שפר
| 1 באפריל 2015
| מכהן
| יועץ ל
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחסי יפן–ישראל
יפן
ז'אן קאלה

מאסרו של ז'אן קאלה
"המוות האכזרי של קאלה, שנשבר על הגלגל בטולוז, 10 במרץ 1762."
זַ'אן קַאלָה (בצרפתית: Jean Calas; 1698 – 10 במרץ 1762) היה סוחר שחי בטולוז בצרפת, שנשפט, עונה והוצא להורג בגין רצח בנו, למרות מחאותיו על חפותו. קאלה היה פרוטסטנטי בחברה קתולית רשמית. ספקות לגבי אשמתו הועלו על ידי מתנגדי הכנסייה הקתולית והוא נוקה מאשמה בשנת 1764. בצרפת הוא הפך לקורבן סמלי של , יחד עם ו.

==רקע==
קאלה, יחד עם אשתו, היה פרוטסטנטי. צרפת הייתה אז מדינה קתולית; הקתוליות הייתה דת המדינה, ללא זכות חוקית ליחידים לעסוק בדתות אחרות. אף ש נמוג ברובו, הפרוטסטנטים היו, במקרה הטוב, נסבלים. לואי, אחד מבניו של קאלה, המיר את דתו לקתולית ב-1756.

==מותו של מארק-אנטואן קאלה==
ב-13–14 באוקטובר 1761, אחד מבניו האחרים של קאלה, מארק-אנטואן, נמצא מת בקומת הקרקע של בית המשפחה. השמועות אמרו שז'אן קאלה רצח את בנו משום שגם הוא התכוון להמיר דתו לקתוליות. בחקירה, המשפחה טענה תחילה כי מארק-אנטואן נהרג על ידי רוצח. אחר כך הם הכריזו שמצאו את מארק-אנטואן מת, תלוי; מכיוון שהתאבדות נחשבה לפשע מתועב נגד עצמו, וגופות המתים של המתאבדים נטמאו, הם ארגנו שהתאבדות בנם תיראה כמו רצח.

==משפט והוצאה להורג==
אף על פי שז'אן קאלה טען שהמוות היה התאבדות, ועדותה של ז'אן וינייר (Jeanne Vigneire), האומנת הקתולית של קאלה, פסק בית המשפט בטולוז שז'אן קאלה רצח את בנו. קאלה נידון גם לעינויים לאחר שנשפט ונמצא אשם. ידיו ורגליו עד שנעקרו מהתושבת שלהם. שבעה עשר ליטר מים נשפכו לגרונו. הוא נקשר לצלב בכיכר הקתדרלה שם כל אחד מאיבריו נשבר פעמיים על ידי מוט ברזל. גם עם כל העינויים הללו, הוא המשיך להכריז על חפותו.

ב-9 במרץ 1762 גזר (בית המשפט האזורי) גזר דין מוות על ז'אן קאלה באמצעות גלגל שבירה. ב-10 במרץ, בגיל 64, הוא מת בעינויים על הגלגל, תוך שהוא עדיין טוען בתקיפות לחפותו.

==ההתערבות של וולטר והזיכוי מאשמה שלאחר המוות==
דונה קאלה (Donat Calas), בנו הצעיר של ז'אן קלה נמלט לז'נבה, נפגש שם עם הפילוסוף הצרפתי וולטר וסיפר לו על האירוע. לאחר שהחשדות הראשוניים כי קאלה היה אשם בקנאות אנטי-קתולית התבדו, החל וולטר במסע לביטול עונשו של קאלה, בטענה שמארק-אנטואן התאבד בגלל חובות הימורים ואי יכולתו לסיים את לימודיו באוניברסיטה בשל דתו.

מאמציו של וולטר הצליחו, ולואי החמישה עשר, מלך צרפת נפגש עם המשפחה וביטל את גזר הדין ב-1764. המלך פיטר את ה-Capitoul, השופט הראשי של טולוז, המשפט בוטל, ובשנת 1765 ז'אן קאלה זוכה מאשמה לאחר מותו בשל "פגם פרוצדורלי" (vice de procedure), כשהמשפחה קיבלה פיצוי בסך 36,000 ליברות מהמלך. וולטר, מבקר גלוי של הכנסייה הקתולית, ציטט את המקרה כדוגמה לחומרת הכנסייה בחיבורו משנת 1763, .

==קישורים חיצוניים==

* 
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.site-magister.com/afcal.htm l'Affaire Calas] (in French)
* Voltaire's [https://web.archive.org/web/20161205173443/http://athena.unige.ch/athena/voltaire/voltaire_traite_tolerance.html Traité sur la Tolérance à l'occasion de la mort de Jean Calas] (in French)
* [https://en.wikisource.org/wiki/Catholic_Encyclopedia_(1913)/Calas_Case Herbermann, Charles, ed. (1913). "The Calas Case"]. Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:הוגנוטים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בצרפת
קטגוריה:טולוז
קטגוריה:ילידי 1698
קטגוריה:נפטרים ב-1762
יום הדין של פלוטו

יום הדין של פלוטו (באנגלית: Pluto's Judgement Day) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. למרות שצוין כסרט של מיקי מאוס, הכוכב הראשי הוא דווקא פלוטו.<ref></ref> זהו הסרט הקצר ה-78 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשביעי באותה השנה.<ref></ref>

== עלילה ==
פלוטו רודף אחר חתלתול דרך החלון ישר לחיקו של מיקי, וממשיך לדלוק אחריו באופן הגורם לבלגן בביתו של מיקי. מיקי נוזף בחומרה בפלוטו על יחסו המרושע והבריוני כלפי חתולים, ומוסיף כי יהיה לו הרבה מה לענות ביום הדין שלו אם ימשיך כך. מיקי מצפנה לרחוץ את החתלתול בעוד פלוטו נרדם מול האח.

בעודו ישן, חתול פנטום מדרבן את פלוטו לרדוף אחריו, תוך התנגדותו של מיקי הפנטום, ופלוטו מתפתה היישר למלכודת שבה הוא נכבל ומועמד למשפט כשהחתולים מכריזים עליו כ"אויב הציבור מספר 1" על כל הפשעים שלו נגד חתולים. כל החתולים שסבלו תחת ידו של פלוטו מעידים נגדו: חתול גוץ ושמן מעיד על כך שפלוטו שיטח אותו באמצעות מכבש קיטור, חולה פסיכיאטרי מוצג בפני הקהל כדי להציג את הפרעת הדחק הפוסט-טראומטית שפיתח עקב נביחותיו של פלוטו ושלושה חתלתולות עם השחרת פנים שרות על איך פלוטו גנב את הארוחות שלהן והטביעו את הדוד שלהן, תום (כאשר תשע נשמותיו של תום מופיעות לזמן קצר). פלוטו, ללא מנוס, נמצא אשם ובהיותו מועמד להעלאה על המוקד בידי החתולים הזועמים, הוא מתעורר לאחר שגחלת לוהטת מהאח פוגעת בישבנו. כדי להקל על הכוויה, פלוטו האחוז בהלה אץ רץ לתוך גיגית המים שמיקי רוחץ בה את החתלתול. מיקי בתגובה מפציר בשניים להתפייס, ועד מהרה הצמד מלקק אחד את השני.

== דמויות ומדבבים ==
* מיקי מאוס – וולט דיסני
* פלוטו – פינטו קולביג
* החתול התובע – בילי בלטשר
* חתלתול והחתול השופט – קלרנס נאש

== טריוויה ==
* סצנה מטרידה וידועה לשמצה שהוסרה מרוב שידורי הטלוויזיה, אך נשמרה בגרסאות וידאו ביתיות, הראתה שלישיית חתלתולות שרות על פלוטו המטביע את דודן תום ומביאות כראיה את קברו (שמתוכו צצות ורוקדות כל תשע נשמותיו האבודות). 
** שלושת החתלתולות השחורות מזכירות את מראה השחרת הפנים, והדוד תום הוא התייחסות ברורה לדמות בעלת אותו השם מהרומן המפורסם, "אוהל הדוד תום".
* בילי בלטשר, המדבב הראשון של פיט, דיבב את החתול התובע (חתול בעל מראה שֵׁדִי הלבוש בגלימות אדומות), בעוד שקלרנס נאש, המדבב הראשון של דונלד דאק, דיבב את החתול השופט והחתלתול.
* הסרט מסמן את ההופעה הראשונה של מיקי מאוס בעיצובו החדש, שכעת יש לו גוף בצורת אגס כדי להיראות גמיש יותר.
* באחד השלטים שהחתולים-שדים מחזיקים כתוב: "Sic semper tyrannus", שמתורגם בדרך כלל מלטינית כ"כך תמיד לרודנים". באופן אירוני, לרוב מאמינים שהמילים הללו הן מה שאמר ברוטוס לפני שדקר את יוליוס קיסר וגם מה שאמר ג'ון וילקס בות' (שכוונתו הייתה לחקות את ברוטוס) לפני שירה בלינקולן בחלק האחורי של הראש.
* לסרט בוצעה מעין פרודיה בפרק של "משפחת סימפסון", "?How Munched is That Birdie in the Window", בכיכובם של איצ'י וסקראצ'י.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיקי מאוס
קטגוריה:סרטים קצרים של דיסני
ליאורה בן-יצחק

ליאורה בן-יצחק (נולדה ב־13 בינואר 1950) היא משוררת וסופרת ישראלית. כתבה עד כה שישה ספרי שירה וספר ילדים אחד. צ'לנית בעברה.

== ביוגרפיה ==
נולדה בקיבוץ העוגן. שיריה התפרסמו בכתבי עת, ביניהם "מֹאזנים", "שבו", "כרמל" ו"עתון 77"<ref></ref>. מנחה סדנאות לכתיבה יוצרת לילדים, לנוער ולמבוגרים.

חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים<ref></ref>.

=== חיים אישיים ===
מתגוררת בהוד השרון. אם לשני בנים<ref></ref>.

== ספריה ==
* כרית סביונים: שירים (ירושלים: כרמל, 1995)
* גלה גלגולה (קריית גת: דני ספרים, 1996)
* ידיים חולמות מילים (ירושלים: כרמל, 2004)
* עיר פנימית: שירים 2004–2012 (רעננה: אבן חושן, 2012)
* לו היה לי צ'לו (חיפה: פרדס הוצאה לאור ספרות עברית מתקדמת, 2015)
* געגועים למסעות שיהיו: שירה 2015–2017 (תל אביב: ספרי עיתון 77, 2018)
* מפרה את השקט: 2019-2018 (תל אביב: עמדה, 2020)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [https://www.nillydagan.com/ליאורה-בן-יצחק ליאורה בן יצחק] באתר של נילי דגן
* 
* [https://readbooks.co.il/liora-ben-isacc-2013/ ביקור בית עם המשוררת ליאורה בן יצחק: עיר פנימית] באתר ספרים סופרים ומה שביניהם מתאריך 13.1.2013
* [http://www.elihirsh.com/?p=4628 ליאורה בן יצחק, עיר פנימית] באתר אלי הירש קורא שירה מתאריך 11.1.2013
* [https://gilion13archion.wordpress.com/ליאורה-בן-יצחק/ ליאורה בן יצחק] – גיליון 12 ב' נתיבים
* [https://lyrica.org.il/?p=420 שמחת הכתיבה / ליאורה בן יצחק] באתר ליריקה מתאריך 18.2.2014
* [https://www.kefelmagazine.com/single-post/ליאורה-בן-יצחק ליאורה בן יצחק] באתר קפל - גיליון מספר 8, מאי 2018
* יהודית מליק שירן, [https://www.e-mago.co.il/issue-1838.htm ידיים חולמות מילים] באתר אימגו מתאריך 12.9.2012
* [http://www.sofrim.org/writer-post/קורות-חיים-49/ ליאורה בן יצחק] באתר איגוד כללי של סופרים בישראל
* עודד פלד, [https://saloona.co.il/general/געגועים-למסעות-שהיו-ספר-שירה-חדש/ געגועים למסעות שיהיו] באתר סלונה מתאריך 8.4.2018
* [http://www.evenhoshen.co.il/?CategoryID=156&ArticleID=550 עיר פנימית] באתר אבן חושן
* 
* רן יגיל, [http://www.yekod.co.il/עַד_קְצוֹת_%D7%94%D6%B7%D7%91%D6%BC%D6%B9%D7%A7%D6%B6%D7%A8/ עַד קְצוֹת הַבֹּקֶר], באתר יקוד, 17.9.2020
* רן יגיל, [https://blogs.bananot.co.il/171/?p=1802 מפרה את השקט], באתר בננות, 18.7.2020
* עודד פלד, [https://iton77.com/געגועים-למסעות-שיהיו/ געגועים למסעות שיהיו], עיתון 77, 5.3.2018
* [https://www.google.co.il/search?tbo=p&tbm=bks&q=inauthor:%22ליאורה+בן+יצחק%22 ליאורה בן-יצחק] באתר גוגל ספרים
* ליאורה בן יצחק, [https://mssociety.org.il/2015021786/ צער העולם], ידיעות אחרונות / 24 שעות, 24.10.2012
* ליאורה בן יצחק, [https://megafon-news.co.il/asys/archives/194860 בין הדורות], 'מִדּוֹר לְדוֹר' – אנתולוגיה פואטית באתר מגפון, 6.1.2014

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:העוגן: אישים
קטגוריה:הוד השרון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
בנימין טהירוביץ'

בנימין טהירוביץ (בבוסנית: Benjamin Tahirović; נולד ב-3 במרץ 2003 בספגנה שבשוודיה) הוא כדורגלן בוסני יליד שוודיה המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אייאקס ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.

== קריירת מועדונים ==
טהירוביץ' גדל במחלקות הנוער של א.י.ק סולנה ודיורשולם. בשנת 2020 חתם בווסאלונדס מהליגה השוודית השלישית, במדיה ערך 27 הופעות ליגה.

ב-1 בפברואר 2021 חתם טהירוביץ' על חוזה לחמש שנים וחצי ברומא מהסרייה א'. ב-13 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד טורינו במסגרת המחזור ה-15 בליגה לעונת 2022/2023.

ב-21 ביוני 2023 חתם טהירוביץ' לחמש שנים באייאקס.

== קריירה בינלאומית ==
ב-23 במרץ 2023 ערך טהירוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בניצחון 3-0 על נבחרת איסלנד במסגרת מוקדמות יורו 2024.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים בוסנים
קטגוריה:קשרי כדורגל בוסנים
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:ספורטאים זרים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהולנד
קטגוריה:ילידי 2003
האם פריז בוערת?

האם פריז בוערת? (באנגלית: Is Paris Burning?) הוא סרט קולנוע אמריקאי-צרפתי משנת 1966, מסוגת דרמה היסטורית, אשר בוים על ידי רנה קלמנט. הסרט עוסק בשחרור פריז בסוף מלחמת העולם השנייה.

==עלילה==
הסרט עוסק בימיו האחרונים של הכיבוש הגרמני בפריז במלחמת העולם השנייה. בעלות הברית מתקדמות במהירות מחזית המערב, אולם הן מתכוונות לדלג על פריז ולהסתפק בהטלת מצור עליה. היטלר ממנה את הגנרל דיטריך פון קולטיץ למושל פריז, ומורה לו כי במקרה שלא יצליח להגן על העיר, עליו להחריב אותה לחלוטין. 

במקביל, מתפתח מאבק בין המחתרת הצרפתית - הרזיסטאנס, לבין אנשי צרפת החופשית. הרזיסטאנס מעוניינים לפתוח במרד כנגד הגרמנים ולשחרר את פריז, בעוד נציגי צרפת החופשית דורשים לשמור על השקט עד שיגיעו בעלות הברית. בסופו של דבר שני הגופים פותחים בהתקוממות, והעיר הופכת לזירת קרבות בין המורדים הצרפתים לחיל המצב הגרמני. הצרפתים מצליחים לשלוח שליח אל מפקדת בעלות הברית, שמשכנע את הגנרל פיליפ לקלרק לנוע עם כוחותיו אל פריז. כאשר מתקרבים הכוחות של לקלרק, קולטיץ מבין שהוא עומד להפסיד את העיר. במקום למלא את פקודתו של היטלר להחריב את העיר, קולטיץ מחליט להיכנע ולהגן על העיר ועל אתריה ההיסטוריים. הסרט מסתיים כאשר קולטיץ נלקח למאסר, ומשפופרת הטלפון במשרדו בוקע קולו של היטלר שדורש לדעת בצרחות: "האם פריז בוערת?"

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי 1966
קטגוריה:סרטי מלחמת העולם השנייה
טבח ארפורט

טבח ארפורט התרחש בקהילה היהודית בארפורט, גרמניה, בא' בניסן ה'ק"ט (21 במרץ 1349), כחלק מגזירות ק"ט בימי המוות השחור. במהלך הפרעות נטבחו כ-3,000 יהודים מבני הקהילה,<ref></ref><ref></ref><ref>.</ref><ref name="Graetz2009"></ref> והניצולים מבני הקהילה גורש מהעיר. חלק מהיהודים הציתו את בתיהם ורכושם ונספו בלהבות לפני שניתן היה להתקיף אותם. הטבח החל בשבת בבוקר, בעת תפילת שחרית, ואחד ממוקדי הטבח העיקריים היה בית הכנסת של הקהילה. בית הכנסת עצמו ניזוק בפרעות, אך שופץ והוא עומד על תלו עד היום.

יש הסוברים שבין הנרצחים היה הרב אלכסנדרי זוסלין הכהן, מחבר "ספר האגודה".<ref name="Heller2004"></ref> ר' ישראל ברבי יואל מארפורט, שניצל מן ההריגה, כתב קינה על האירוע, בשם: "ציון אֲרַיַוֵךְ בכי", ובה מוזכר ר' אלכסנדר זוסלין.

כתבי יד עבריים רבים שהיו בידי הקהילה הושחתו במהלך הטבח ונבזזו בידי הפורעים. לאחר גירוש היהודים, הוחרמו כתבי היד בידי עיריית ארפורט, ואחדים מהם נמכרו על ידה לאורך השנים. אוסף גדול של כתבי יד עבריים שהיו בבעלות קהילת ארפורט התגלגלו לספריית הכנסייה האוונגליסטית בעיר. בשנת 1879 מכרה הכנסייה האוונגלית את כתבי היד היהודיים שברשותה לידי ספריית המדינה בברלין, תמורת 5,000 מרקים, ושם הם שמורים עד היום כ"אוסף ארפורט". בין כתבי היד באוסף ארפורט ספרי תורה, חומשים, מחזור וכן כתב יד ארפורט לתוספתא, אחד מכתבי היד החשובים של התוספתא.

==מועד הטבח==
מקורות שונים מוסרים תאריכים שונים למועד הטבח: 21 במרץ 1349, 2 במרץ או באוגוסט של אותה שנה. עם זאת, מרבית המקורות מציינים את התאריך 21 במרץ, שחל באותה שנה בשבת, א' בניסן ה'ק"ט. תאריך זה אומת גם מהשוואה לממצאים שנמצאו על ספרי התורה שהושחתו ונבזזו מבית הכנסת במהלך הטבח. סימני השריפה וההשחתה שנמצאו על ספרי התורה מראים שספר תורה אחד היה גלול לפרשת תזריע ואחר לפרשת פינחס. קריאות אלה תואמות את הקריאות שהיו אמורות להקרא בשבת שבה אירע הטבח (פרשת תזריע הייתה פרשת השבוע באותה שבת, ומפרשת פינחס קראו לכבוד ראש חודש). כמו כן, על מחזור הקהילה שנבזז אף הוא נמצאו כתמי דם בעמוד היוצר לפרשת החודש שנאמר באותה שבת.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרעות, פוגרומים ועלילות דם בימי הביניים
קטגוריה:גירוש יהודים באירופה בימי הביניים
קטגוריה:1349
קטגוריה:המוות השחור
קטגוריה:יהדות גרמניה
קטגוריה:ארפורט
סויוז TM-20

סויוז TM-20 (ברוסית: Союз TM-20) הייתה חללית מסדרת סויוז, שהמריאה ב-3 באוקטובר 1994 מקוסמודרום בייקונור שנמצא בקזחסטן ומופעל על ידי רוסיה. המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת החלל מיר עם משלחת מס' 17. 

==צוות==
* אלכסנדר ויקטורנקו - מפקד
* ילנה קונדקובה - מהנסדת טיסה
* אולף מרבולד - אסטרונאוט חוקר (בהמראה בלבד)
* ולרי פוליאקוב - רופא-קוסמונאוט (בנחיתה בלבד)

===צוות גיבוי===
* יורי גידזנקו - מפקד
* סרגיי אוודייב - מהנסדת טיסה
* פדרו דוקו - אסטרונאוט חוקר

==תיאור המשימה==
"סויוז TM-20" שוגרה ב-3 באוקטובר 1994 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-TM. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U. 

במהלך עגינה בתחנת החלל מיר כשלה מערכת אוטומטית ותמרון נעשה ידנית. הצוות ביחד עם צוות סויוז TM-19 התחיל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. באותה שעה בתחנת החלל היו 5 אנשים. ב-4 בנובמבר חללית "סויוז TM-19" התנתקה מתחנת החלל וצוותה ביחד עם אולף מרבולד חזר לכדור הארץ. ולרי פוליאקוב שהגיע עם חללית "סויוז TM-18" בינואר 1994 המשיך שהייתו בחלל. 

רוב המחקרים היו קשורים לחקר חוסר כבידה. אולף מרבולד ביצע תוכנית שהוכנה על ידי סוכנות החלל האירופית וכללה כ-30 ניסויים. ניסוי בתורת החומרים נכשל עקב בעיה בציוד. אולף מרבולד ביצע כל יום בדיקות דם ובדיקות שתן. לראשונה בוצע ועידת וידאו. 

מצבה הטכני של פאנלים סולארים של תחנת החלל היה ירוד. במשך חודש בתחנה פעלו 6 אנשים ובעקבות כך גדלה צריכת החשמל.ב-11 באוקטובר עקב קצר במערכת החשמל החלו בעיות באספקת החשמל. התקלה תוקנה ב-15 באוקטובר. בעקבות תקלה זו היה צורך לאבד מחדש תוכנית מדעית. לאחר החלפת חלקי מצבר פגומים עבודה תקינה של תחנת החלל חודשה. 

ב-16 במרץ 1995 לתחנת החלל התחברה חללית סויוז TM-21. בכך צוות תחנת החלל גדל ל-6 אנשים. ב-22 במרץ "סויוז TM-20" התנתקה מתחנת החלל כאשר על סיפונה אלכסנדר ויקטורנקו, ילנה קונדקובה וולרי פוליאקוב. הנחיתה עברה ללא בעיות וחללית נחתה בצפון קזחסטן. ולרי פוליאקוב חזר לכדור הארץ לאחר 437 ימים בחלל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tm20.htm נתוני המשימה]
* [http://www.astronautix.com/s/soyuztm-20.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1994 ברוסיה
קטגוריה:1995 ברוסיה
ג'יימס קאדנהד

ג'יימס קאדנהד (באנגלית: James Cadenhead; 12 בינואר 1858 – 22 בינואר 1927) היה צייר נוף ודיוקנאות סקוטי.<ref>Biography Archived 2008-12-25 at the Wayback Machine ("Greyfriars Bobby)</ref>

== ביוגרפיה ==
ג'יימס קאדנהד נולד באברדין, בנו היחיד של ג'ורג' קנהד, עורך דין של העיר. ג'יימס קיבל את הכשרתו המוקדמת באמנות באברדין, והראה כישרון לציור בעיפרון, תחריט ודיוקנאות. הוא זכה לעידוד במאמציו האמנותיים על ידי ד"ר ג'ון פורבס ווייט (אספן אמנות וצלם) שעורר את עניינו במאסטרים הישנים, ובאמני הברביזון הצרפתי והאסכולה ההולנדית המודרנית. הוא המשיך ללמוד באקדמיה המלכותית הסקוטית באדינבורו, ולאחר מכן, ב-1882, נסע לפריז כדי ללמוד בסטודיו של קרולוס-דוראן. שם הוא גם הושפע מאוד מיצירתו של ז'אן-שארל קאזין (1840–1901).<ref>International studio, volume 46 (1897) pp. 10-20.</ref>

קאדנהד חזר לאברדין בשנת 1884, עבר לאדינבורו בשנת 1891. בשנת 1893, הוא נבחר לחבר באגודה הסקוטית המלכותית של ציירים בצבעי מים, ובשנת 1902 מונה לשותף באקדמיה הסקוטית המלכותית, ולאחר מכן חבר מן המניין.<ref></ref> הוא הפך ליו"ר אגודת האמנים הסקוטיים, והיה אחד מחברי הוועדה המקורית של האגודה הסקוטית לאמנויות מודרניות. הוא היה מייסד "אגודת אדינבורו של השמונה" ב-1912.<ref>Mowat, Alison (Ed.) (2013), James Cadenhead RSA RSW 1858 - 1927: His Letters Home as a Young Man, Alison Mowat, p.179</ref> הוא הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית הסקוטית ובמכון המלכותי לאמנויות גלאזגו, ונבחר לאקדמיה מלכותית סקוטי ב-1921.

בין דיוקנאותיו ניתן למצוא את אחת של אמו בשם "גברת עם ציור יפני ודג זהב" 1886). קאדנהד התגורר במושבה האמנותית והאינטלקטואלית שהקים פטריק גדס קרוב לטירת אדינבורו, בתחילת המייל המלכותי.<ref>Edinburgh and Leith Post Office Directory 1900-1901</ref> הוא היה קשור קשר הדוק לתנועת התחייה התרבותית הסקוטית Fin de Siècle ("מעבר המאות") של גדס, ותרם איורים לכל ארבעת הכרכים של הסדרה "ירוק עד" שפרסם פטריק גדס ועמיתיו בין 1895 ל-1897.<ref>The Evergreen: A Northern Seasonal: The Book of Spring, Patrick Geddes and Colleagues, Edinburgh (1895)</ref><ref>he Evergreen: A Northern Seasonal: The Book of Winter, Patrick Geddes and Colleagues, Edinburgh (1896)</ref>

הוא נפטר באדינבורו ב-22 בינואר 1927. הוא קבור בבית הקברות ווריסטון, ליד השער המזרחי.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:Deeside by James Cadenhead.JPG
File:Cadenhead - Lady with Japanese sreen.JPG
File:James Cadenhead - A Highland Pastoral - NG 2106 - National Galleries of Scotland.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:ילידי 1858
קטגוריה:נפטרים ב-1927
ג'ורג' ליווינגסטון רובינסון

ג'ורג' ליווינגסטון רובינסון (19 באוגוסט 1864 - 18 ביולי 1958) היה סופר ידוע, חוקר מקרא ומרצה.

הוא נולד במערב חברון, ניו יורק לוויליאם ומרי (ארצ'יבלד) רובינסון. בשנים 1880–1883 הוא למד לימודים קלאסיים בפורט אדוארד כהכנה ללימודים גבוהים שיכשירו אותו להיות כומר. הוא קיבל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת פרינסטון, בה למד בשנים 1883–1887. הוא ביקר פעמים רבות באירופה ובלבנט. הוא הכיר את אשתו, ג'סי הארווי, והתחתן במצרים. הוא קיבל את הדוקטורט שלו בשפות עתיקות מאוניברסיטת הומבולדט של ברלין, בה למד בשנים 1893–1895, אצל אוגוסט דילמן . הוא החל לעבוד כמרצה בנוקס קולג', טורונטו ובמכללה הסורית הפרוטסטנטית בביירות. בעת שעבד כמנהל בית הספר לחקר המזרח<ref>King, Philip J. 1983. American Archaeology in the Mideast: A History of the American Schools of Oriental Research. Philadelphia</ref> בירושלים (1913–1914), הייתה לו הזדמנות לחקור אתרים עתיקים רבים בארץ ישראל. הוא נודע בכך שזיהה את המשמעות הדתית של "המקום הגבוה" בפטרה, מזבח מתקופת הברזל. הוא היה מהחוקרים המערביים היחידים שהורשו לבקר במערת המכפלה.

שנים רבות הוא כיהן כפרופסור בסמינר התאולוגי של מקורמיק בשיקגו. הוא שלט בלטינית, גרמנית, עברית, יוונית קלאסית וכתב יתדות אשור. הוא הלחין והוציא לאור את מזמור "הרהורים". ספריו שפורסמו כוללים את הסרקפוקוס של הציוויליזציה העתיקה (מקמילן, 1930), מנהיגי ישראל, ספר ישעיהו, שנים עשר הנביאים הקטנים והאוטוביוגרפיה של ג'ורג' ל. רובינסון, היסטוריה קצרה של חיים ארוכים, בנוסף למאות חיבורים, מונוגרפיות ופרסומי מחקר.

הוא מת בסיינט פול ב-18 ביולי 1958.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1958
DS (סדרת לוויינים)

DS (ברוסית:Днепропетровский Спутник, ספוטניק מדנייפרופטרובסק) סדרת לוויינים של ברית המועצות. הלוויינים תוכננו ב"משרד תכנון יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק בניהול של מיכאיל יאנגל. הלוויינים שוגרו בשנים 1961–1982 ורובם קיבלו כינוי "קוסמוס". 

בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 במשרד תכנון בניהולו של יאנגל פותח טיל בליסטי R-12. בשנת 1960 הוחלט על בסיס טיל זה לפתח משגר חלליות ולוויינים לשיגור לוויינים קטנים. הלוויינים קיבלו שם "DS". השיגור הראשון שבוצע בשנת 1961 לא היה מוצלח. הלוויין הראשון שקל 165 ק"ג. ב-16 במרץ 1962 בוצע שיגור מוצלח ראשון. לוויין זה היה במשקל 43 ק"ג. בהמשך לוויין זה קיבל שם "קוסמוס 1" והיה הראשון בין לווייני "קוסמוס" הסובייטים. חלק מלווייני DS נוצלו בתוכנית אינטרקוסמוס ובתוכנית סובייטית-צרפתית "אוראול". משקל החלליות גדל בהדרגה והגיע לכ-350 ק"ג.

כל השיגורים בוצעו על יד משגרים מסדרה "קוסמוס".

רוב הלוויינים היו מיועדים לכיול מערכות הגנה נגד טילים ולווייני ריגול. לצורכי מחקר פותחו 3 דגמים:

* DS-1U למחקרים קצרי טווח. מקור חשמל היו סוללות מצברים. דגם היה בשימוש בשנים 1966–1972.
* DS-2U עם הארכת אורך חיים של הלוויין על ידי הצבת פאנילים סולאריים. היו בשימוש בשנים 1967–1977.
* DS-U3 עם מנועים לשינוי מיקום הלוויין. היו בשימוש בשנים 1967–1976.
==רשימת לוויינים==
המספר בסוגריים - שיגורים שנכשלו.
{| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" width="900"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| דגם|| מס' שיגורים ||יעוד
|-
| DS-1, DS-2|| 4(3)|| בדיקת משגר
|-
| DS-1A|| 7(3)|| בדיקת קרינה מניסוי גרעיני
|-
| DS-K|| 3(2)|| חקר מטאורים
|-
| DS-MG|| 2|| חקר שדה מגנטי של כדור הארץ
|-
| DS-MT|| 3(1) || חקר מטר מטאורים
|-
| DS-MO|| 2|| חקר אטמוספירה
|-
| DS-P1|| 96(10)|| כיול לווייני ריגול מודיעין אותות
|-
| DS-U1|| 8(1)|| חקר בתחומים שונים של אסטרונומיה ומדעי כדור ארץ
|-
| DS-U2|| 30 || חקר בתחומים שונים של אסטרונומיה ומדעי כדור ארץ
|-
| DS-U3|| 8|| חקר בתחומים שונים של אסטרונומיה ומדעי כדור ארץ
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.astronautix.com/d/ds.html נתונים על השיגורים]
* [http://www.novosti-kosmonavtiki.ru/content/numbers/147/45.shtml תיאור הלוויינים] 

קטגוריה:לוויינים סובייטיים
פרנסואה זולא

פרנסואה זולא (בצרפתית: François Zola, 7 באוגוסט 1796 - 27 במרץ 1847), שנולד בשם Francesco Antonio Giuseppe Maria Zolla (פרנצ'סקו אנטוניו ג'וספה מריה זולא) בוונציה היה איש צבא ומהנדס צרפתי, בונה סכר זולא ואבי אמיל זולא.

==ביוגרפיה==
משפחת זולא הייתה משפחת אנשי צבא שמוצאה בעיר זאדאר שבדלמטיה ומכאן השם זולא. סבא של פרנסואה, אנטוניו זולא, היה קפטן של יחידת חיילים איטלקיים בשירות הרפובליקה של ונציה. אבא של פרנסואה, שארל זולא, למד במכללה הצבאית של ורונה, היה קפטן בחיל ההנדסה ומ-1801 היה המפקח הכללי של מבני הציבור של ונציה. הוא נישא פעמיים, פעם שנייה, ב-1782, לאימו של פרנסואה, צעירה יווניה מקורפו. פרנסואה היה הילד השלישי, שנולד לזוג.

מאוקטובר 1810 למד זולא בבית הספר הצבאי המלכותי של פאביה. באפריל 1812 סיים את לימודיו והוצב כסגן משנה ברגימנט הרגלים הקלים. ביולי הועלה לדרגת סגן והועבר לרגימנט הארטילריה המלכותית האיטלקית. לאחר נפילת נפוליאון ב-1815 שירת זולא בגדוד אוסטרי של ממלכת לומברדיה-ונטו עד 1821. בשנים 1817 - 1818 הרשה לו הצבא ללמוד באוניברסיטת פאדובה, שם קיבל הסמכה כמהנדס ודוקטורט במתמטיקה.
[[סכר זולא הקרוי על שם בונהו, פרנסואה זולא]]
ב-1821 עזב את הצבא ונסע לאוסטריה, שם עבד במדידות הקדסטר באוסטריה עילית. זולא פיקח על בניית המסילה עבור הרכבת הרתומה לסוסים בין צ'סקה בודיוביצה ובין לינץ, מסילת הרכבת הראשונה באירופה היבשתית.

ב-1830 עזב את אוסטריה, עבר לזמן מה להולנד ולאחר מכן לאנגליה ולבסוף השתקע בצרפת וגם שינה את שמו הפרטי מ"פרנצ'סקו" ל"פרנסואה". הוא התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, שזה עתה הוקם, בדרגת סגן. באוקטובר 1832 יצא אל אלג'יריה, התפטר ועבר למרסיי, מקום בו עבד כמהנדס של עבודות ציבוריות. בהמשך הגיע לפריז, שם, ב-16 במרץ 1839 נשא לאישה את אמילי אובר, הצעירה ממנו ב-23 שנים. כעבור שנה, ב-2 באפריל 1840, נולד בנם, אמיל זולא.

=== המעבר לפרובנס ===

מגפת כולירה, שהתחילה בהודו והתפשטה על פני כל אירופה, הגיעה לצרפת במחצית הראשונה של שנות השלושים של המאה ה-19 וגרמה ליותר ממאה אלף מיתות. התפרצות נוספת של הכולירה באקס-אן-פרובאנס, ב-1837, שכנעה את הרשויות שחייבים לפתור את בעיית מי השתייה. פרנסואה זולא הציע תוכנית להובלת מים מהר סנט-ויקטואר, באמצעות סכר ותעלה - התוכנית התקבלה על ידי מועצת העיר ב-18 באפריל 1843 ובעקבות זאת עברו זולא ובני ביתו לאקס-אן-פרובאנס. הזיכיון נחתם בשנת 1844 ולאחר זאת יצר זולא, עם שותפים פיננסיים, את חברת "תעלת זולא". בעל המניות הגדול ביותר בחברה היה ז'ול מיגון. העבודה החלה בשנת 1847 וזולא מת מדלקת ריאות ב-27 במרץ 1847 לאחר שניהל את בניית סכר זולא באקס-אן-פרובאנס. לאחר מות האב הוגשו תביעות משפטיות נגד חברת תעלת זולא על ידי ספקים ושותפים פיננסיים ובראשם פול מיג'ו, רוזן רומי, פוליטיקאי ואיש עסקים. ב-1852 הוכרזה החברה כפושטת רגל, ובמאי 1853 נמכרה במכירה פומבית ונרכשה על ידי הנושים, שהחליפו את שמה ל-Migeon et Compagnie.

== הנצחה ==
לאחר מותו של זולא השתלטו אחרים על המפעל שיזם והם העבירו אותו על שמם, אולם כעבור זמן השלטונות המקומיים קראו לסכר, לאגם המלאכותי שהוא יצר וגם לתעלה על שמו של זולא.

לפי בקשה של בנו, הסופר אמיל זולא, נקראה שדרה בעיר אקס-דה-פרובאנס על שם אביו ומאוחר יותר, לאחר מות הסופר שונה השם לשדרה על שם פרנסואה ואמיל זולא.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהנדסים איטלקים
קטגוריה:מהנדסים צרפתים
קטגוריה:אנשי לגיון הזרים הצרפתי
קטגוריה:משפחת זולא
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1796
קטגוריה:נפטרים ב-1847
גבעת הרואה (מאחז)

גבעת הרואה היא שכונה ביישוב גבעות הרואה, בצפון-מזרח מועצה אזורית מטה בנימין. במקור הייתה השכונה מאחז שהוקם כשכונה של היישוב עלי, וב-2023 הוחלט על הסדרת הגבעה עם גבעת הראל כיישוב מאוחד.

== היסטוריה ==
הגבעה הוקמה בשנת תשס"ג כשכונה של היישוב עלי. מיקומה נבחר על מנת ליצור רצף טריטוריאלי בין צידו המזרחי של גוש שילה לעלי ולמעלה לבונה במערב הגוש. הגבעה מתנשאת לגובה של 762 מטרים מעל לפני הים, מתגוררות בו היום 49 משפחות בהן כ-150 ילדים. בינואר 2016 הפך היישוב לרשות עצמאית במועצה אזורית מטה בנימין - על מנת לקדם חזון של הקמת ישוב. בחודש מרץ 2017 הכריזה המדינה על חלקים נרחבים היושבים על ההר כאדמות מדינה.

בגבעה קיים מצפור הצופה על נחל שילה, למרגלות ההר שוכן מעיין עין עוז, בוסתן פינות פיקניק בחיק הטבע, מסלולי שטח, ועוד.

בפברואר 2023 החליט הקבינט להסדיר את המאחז יחד עם גבעת הראל הסמוכה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.goyosh.co.il/ישובים/גבעת-הרואה גבעת הרואה], באתר לגור ביו"ש
* [https://kerenbinyamin.org.il/גבעת-הרואה/ גבעת הרואה], באתר הקרן לפיתוח מטה בנימין וההתיישבות

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מועצה אזורית מטה בנימין
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2003
קטגוריה:עלי
קטגוריה:גבעות הרואה
נייג'ל פאק

נייג'ל כריסטיאן פאק (באנגלית: Nijel Christian Pack; נולד ב-22 במאי 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיאמי.

==קריירה==
פאק נולד וגדל בוויסקונסין, אך עבר לשחק כדורסל בתיכון לורנס סנטרל בעיר אינדיאנפוליס.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> לאחר שדחה הצעות ממספר אוניברסיטאות אחרות, בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של קנזס.

ב-30 בינואר 2021 רשם שיא עונתי של 26 נקודות, חמישה אסיסטים ושלוש חטיפות בהפסד 68–61 לאוניברסיטת טקסס A&M. במשחק זה הוא קלע 8 מ-14 שלשות, וקבע את שיא האוניברסיטה לשלשות של שחקן בעונתו הראשונה.<ref></ref> את עונתו הראשונה סיים פאק עם ממוצעים של 12.7 נקודות, 3.8 אסיסטים ו-3.7 ריבאונדים למשחק.<ref></ref> ב-22 בינואר 2022 קלע שיא קריירה של 35 נקודות בהפסד 78–75 מול קנזס.<ref></ref> בעונתו השנייה הוא נבחר ל-First-team All-Big 12, והעמיד ממוצעים של 17.4 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק. לאחר העונה, הוא הכריז על מועמדותו לדראפט 2022 ב-NBA,<ref></ref> אך לאחר מכן משך את מועמדותו, עזב את קנזס וב-23 באפריל 2022 חתם באוניברסיטת מיאמי.<ref></ref> הוא הכריז על מועמדותו גם לדדראפט 2023 ב-NBA, אך משך אותה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:ויסקונסין: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של קנזס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2001
פתח הנשימה

דולפין]]
לוויתן אפור]]
פתח הנשימה הוא חור בחלק העליון של הראש בבעלי-חיים מסוימים, שדרכו מתבצעת נשימת אוויר. אצל לווייתני מזיפות, למשל, קיימים שני חורים. הפתח הוא הומולוגי לנחיר של יונקים אחרים.<ref></ref> המיקום האחורי של פתח הנשימה מפחית למינימום את האנרגיה הנצרכת בעת נשימה על פני המים. כאשר הלווייתנים מגיעים אל פני המים כדי לנשום, הם מוציאים אוויר בכוח דרך פתח הנשימה. פעולה זו נראית לעיתים קרובות מרחוק כשפריץ לבן.

== מטרה ומנגנון ==
שקי אוויר מתחת לפתח הנשימה מאפשרים ללווייתנים להפיק צלילים לתקשורת, ועבור לווייתני שיניים, בביצוע איכון הד שקי האוויר הללו מלאים באוויר, שמשוחרר שוב כדי להפיק צליל באופן דומה לשחרור אוויר מבלון. כאשר לווייתנים צוללים מתחת למים פקק האף שלהם מכסה את מעבר האף אל פתח הנשימה. השרירים השולטים בפקק האף רפויים בזמן זה, אך כאשר הלוויתן עולה לאוויר השרירים הללו מתכווצים ומאפשרים לפתוח את פתח הנשימה.

ללווייתני מזיפות יש שני פתחי נשימה הממוקמים בצורת V ואילו ללווייתני שיניים יש רק חור נשיפה אחד. חור הנשיפה של ראשתן גדול-ראש ממוקם משמאל לאזור הקדמי של החוטם, והוא למעשה נחיר שמאל שלו, בעוד שלנחיר הימני אין פתח.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://gizmodo.com/whales-don-t-spray-water-out-of-their-blowholes-1445483468 לווייתנים לא מרססים מים מחורי הנפוחים שלהם], באתר גיזמודו
* [https://books.google.com/books?id=ASIVAAAAIAAJ&dq=whale+blowhole&pg=PA66 לווייתנים של העולם]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לווייתנאים
קטגוריה:נשימה