פדרו קסטיו

חוסה פדרו קסטיו טרונס (בספרדית: José Pedro Castillo Terrones; נולד ב-19 באוקטובר 1969) הוא מורה פרואני, מנהיג איגוד המורים בפרו ופוליטיקאי אשר כיהן כ ה-63 של פרו בין יולי 2021<ref name=":1"></ref> לדצמבר 2022,<ref></ref> אז הודח מתפקידו לאחר שביצע ניסיון הפיכה עצמי נגד הקונגרס של פרו.<ref></ref>

קסטיו עמד בפני שלושה הליכי הדחה בקונגרס הפרואני, אם כי השניים הראשונים צלחו.<ref></ref> לאחר הצבעת ההדחה השנייה שנכשלה במרץ 2022, התגברו המחאות נגד המחירים הגבוהים שנגרמו מהפלישה הרוסית לאוקראינה יחד עם מחאות הכורים.<ref></ref><ref></ref> ב-1 בדצמבר 2022, הקונגרס של פרו אישר הצעה שיזמו מחוקקים מהאופוזיציה להתחיל בניסיון הרשמי השלישי להדיח אותו מאז כניסתו לתפקיד.<ref></ref> ב-7 בדצמבר הצהיר קסטיו כי הוא מקים ממשלת מעבר, מפזר את הקונגרס, הודיע על עוצר בכל המדינה והודיע כי יקים אספה שתנסח חוקה חדשה. הצהרתו נתפסה כניסיון הפיכה עצמית (self-coup attempt).<ref></ref> קסטילו הודח על ידי הקונגרס, נעצר בהאשמתו של המרדה ובגידה.<ref></ref> לאחר מעצרו, החלו הפגנות הקוראות לשחרורו.<ref name=":3"></ref> ממשלות ארגנטינה, בוליביה, קולומביה, הונדורס ומקסיקו המשיכו להכיר בו כנשיא פרו הנבחר באופן דמוקרטי.<ref></ref><ref></ref>

== ביוגרפיה ==
קסטיו נולד למשפחה ענייה, לזוג איכרים אנאלפביתים בעיירה פוניה, טאקממבה, צ'וטה, מחוז קחאמרקה. קחאמרקה, למרות היותו באזור של מכרה הזהב הגדול ביותר בדרום אמריקה, נותר אחד האזורים העניים ביותר בפרו. הוא הילד השלישי מתוך תשעה במשפחת הוריו.<ref name=":2"></ref>

במהלך ילדותו נאלץ קסטיו לעיתים קרובות לשלב את לימודיו עם עבודות משק בבית. הוא השלים את לימודיו בבית הספר היסודי ובתיכון במכון לפדגוגיה גבוהה יותר באוקטביו מטה קונטרס דה קוטרבו.<ref></ref> המסע היומי של קסטיו לבית הספר וממנו היה כרוך בהליכה לאורך שבילים צוקים תלולים במשך שעתיים.

כנער צעיר, קסטיו נסע ברחבי פרו כדי להרוויח כספים עבור לימודיו. החל מגיל שתים עשרה, הוא ואביו היו הולכים 140 ק"מ במשך יומיים-שלושה לעבודה במשך כמה חודשים במטעי הקפה באזור האמזונס בפרו. עם אחותו נסע קסטיו דרך האמזונאס לעבוד בגידולי אורז ולמכור גלידה על מנת לשלם שכר הלימודים. בלימה הוא מכר עיתונים וניקה חדרי מלון. הוא למד חינוך באוקטביו ותואר שני בפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטת סזאר ולג'ו.<ref></ref>

מאז 1995 עבד קסטיו כמורה בבית ספר יסודי ומנהל בבית הספר בעיירה פוניה, צ'וטה, שם היה אחראי על בישול, ניקיון והוראה עבור התלמידים בכיתתו. לדברי קסטיו, הקהילה הקימה את בית הספר לאחר שלא קיבלה שום סיוע ממשלתי. קריירת ההוראה של קסטיו כללה קבלת שכר נמוך, כאשר המעמד המקצועי של עבודתו היה מכובד ומשפיע ביותר באזורים הכפריים בפרו, מה שקידם את קסטיו להיות מעורב באיגודי המורים.<ref></ref>

=== איגוד המורים ===
לאחר שקרא מאמר חדשותי שפרו חווה צמיחה כלכלית רבה עקב עושר המינרלים במדינה, קסטיו צפה כיצד תלמידיו הגיעו לבית הספר רעבים ולא זכו בכל היתרונות מהכלכלה, מה שהעניק לו השראה לשנות את מצבו של פרו. קסטיו הפך למנהיג הסתדרות המורים במהלך השביתה של האיגוד ב-2017, שדרישותיה היו להגדיל את המשכורות, לשלם את החוב החברתי, לבטל את חוק קריירת המורים הציבורית ולהגדיל את תקציב מגזר החינוך. השביתות התפשטו לחלקים שונים בדרום פרואני ומכיוון שהתארכה, שר החינוך מרילו מרטנס וראש הממשלה פרננדו זוואלה קראו אליהם את 25 המושלים האזוריים והמנהל האזורי של לימה. למרות ההגעה להסכמה, המורים המשיכו בשביתה.

הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי הציע את עצמו כמתווך והזמין את נציגי המורים להיפגש עמו במעונו הרשמי בכדי להגיע לפתרון. הנציגים מטעמו של קסטיו החליטו שלא להתייצב למפגש, ובשל כך החריפה השביתה, עם הגעת המורים מכל המדינה ללימה, שם ערכו צעדות ומחאות.

ב-24 באוגוסט 2017, אף על פי שחלק מהמורים עדיין היו בשביתה, הממשלה הוציאה צו שהפך את הרשאות ההסכמה במשא ומתן לרשמיות.<ref></ref> הממשלה הוציאה אזהרה כי אם המורים לא יחזרו לכיתות החל מ-28 באוגוסט, משרד החינוך יחל להעסיק מורים חדשים.<ref></ref>

קסטיו הודיע על סיום השביתה ב-2 בספטמבר 2017 אך הבהיר כי מדובר בהשעיה זמנית בלבד.<ref></ref>

== קריירה פוליטית ==
בשנת 2002, קסטיו רץ ללא הצלחה לראשות עיריית אנגויה עם מפלגת המרכז-שמאל צד פרו אפשריות. הוא כיהן כחבר מוביל במפלגה בקיג'אמארקה משנת 2005, ועד לפירוק המפלגה בשנת 2017, בעקבות תוצאותיה הגרועות בבחירות הכלליות ב-2016. בעקבות מנהיגותו במהלך שביתת המורים, פנו מפלגות פוליטיות רבות בפרו לקסטיו כדי לקדם אותו כמועמד לקונגרס, אך הוא סירב ובמקום זאת החליט להתמודד לנשיאות.

במהלך מגפת הקורונה בפרו, ניסה קסטיו להמשיך וללמד את תלמידיו בזמן הסגר ששרר במדינה, אולם לקהילה הענייה שלו לא היו יכולות ללמוד בצורה מקוונת, מכיוון שכמעט לאף אחד מתלמידיו לא הייתה גישה לטלפון סלולרי, והמחשבים שהבטיחה הממשלה מעולם לא הגיעו. לאחר שחווה את המאבקים שתלמידיו התמודדו איתם במשך יותר מעשרים וחמש שנות הוראתו, קיבל קסטיו השראה להיכנס כמועמד לבחירות לנשיאות.<ref name=":0"></ref>

באוקטובר 2020 הוא הודיע על התמודדותו לנשיאות בבחירות הכלליות בשנת 2021 במפלגת פרו החופשית.<ref name=":0" /> ביום הבחירות קסטיו השיג 18% מהקולות בסיבוב הראשון, תוצאה אשר הציבה אותו במקום הראשון מבין המועמדים. הצלחתו יוחסה להתמקדותו בהבדל הגדול ברמת החיים בין לימה לפרו הכפרית. לאחר מכן הוא התמודד מול המועמד במקום השני, קייקו פוחימורי.

הספירה הרשמית בסיבוב השני הצביעה על כך שקסטיו זכה ב-50.13% מהקולות, והוביל על פוחימורי ב-44,263 קולות, אך ההצהרה על תוצאה רשמית המאשרת את התוצאה על ידי חבר השופטים הלאומי התעכבה בעקבות האשמות בהונאות בחירות מצד פוליטיקאים באופוזיציה. קסטיו מונה לנשיא הנבחר על ידי חבר השופטים הלאומי לבחירות ב-19 ביולי ונכנס רשמית לתפקיד ב-28 ביולי.<ref name=":1" />

לאחר כניסתו לתפקיד, קסטילו שיחק בין שמות של קבינט שמאל קיצוני ומתון של שמאל, לכאורה בהשפעה חזקה של מנהיג מפלגתו, ולדימיר סרון, כמו גם של פוליטיקאים שמאלנים מתקדמים יותר. הוא גם מינה חברי מפלגות מרכז ומרכז-ימין כשרי מדינה. קסטילו ציין כי מינה ארבע ממשלות שונות בתוך שישה חודשים, דבר שלא היה לו תקדים בהיסטוריה הפוליטית של פרו.<ref></ref> הוא עמד בפני שני הליכי הדחה בקונגרס, למרות ששניהם לא הצליחו משום שלא הושג הרוב הנדרש להדיחו מתפקידו.<ref></ref><ref></ref>

בעקבות הצבעת ההדחה השנייה הכושלת, התקיימה שורה של הפגנות ברחבי המדינה בשל עליית מחירי הדלק וחוסר היציבות שנוצרו על ידי הממשל, שהשפיעו במידה רבה על עובדי התחבורה. הממשל שלו לא הצליח למצוא פתרון למשבר הפוליטי, שכן הוא הלך והסלים בנוסף למחאות הכרייה ככל שכלכלת המדינה צונחת. קסטילו עזב בסופו של דבר את מפלגת פרו החופשית ביוני 2022 כדי לשלוט כמועמד עצמאי. ביולי 2022, נפתחה חקירה חמישית בחשד לשחיתות לכאורה של קסטיו. הקונגרס של פרו אישר ב-1 בדצמבר הצעה שיזמו מחוקקים מהאופוזיציה להתחיל בהליכי הדחה נגד הנשיא פדרו קסטיו, הניסיון הרשמי השלישי להדיח את הנשיא מאז כניסתו לתפקיד.

ב-7 בדצמבר 2022, פדרו קסטיו הכריז על עוצר לילי ועל "ארגון מחדש" של מערכת המשפט במדינה. הצהרה זו נתפסה כניסיון הפיכה עצמית. בנאום בטלוויזיה אמר כי הממשלה החדשה תשלוט באמצעות צווים עד ל"החזרת הדמוקרטיה".<ref></ref> בתגובה להודעתו התפטרו שרים בכירים בממשלתו. חברי קונגרס ונשיא בית המשפט החוקתי האשימו את קסטיו בניסיון הפיכה, והצבא והמשטרה בפרו הצהירו כי אין לו את הסמכות החוקתית לפזר את הקונגרס. כשעה אחרי הצהרת קסטיו הצביעו המחוקקים בעד הדחתו - והמשטרה מסרה כי "הנשיא לשעבר" נעצר.<ref></ref> חברי הקונגרס הצביעו בעד ההדחה של הקסטילו ברוב מוחץ של 101 תומכים מול 6 מתנגדים ו-10 נמנעים. יחד עם ההצבעה על ההדחה, בקונגרס החליטו למנות את דינה בולוארטה, סגניתו, כמחליפתו הרשמית.<ref></ref> לאחר מעצרו, החלו הפגנות הקוראות לשחרורו ברחבי המדינה וליד מתקן בו קסטיו עצור.<ref name=":3" /> ההפגנות אורגנו על ידי ארגונים חברתיים וקבוצות ילידיות שחשו שמפלגות מהשמאל המתון ועד השמאל הקיצוני מנעו את זכויות האזרח שלהם. המפגינים קוראים לערוך בחירות חדשות ולפזר את הקונגרס. הם רואים בקסטיו כמי שמכיר את הצרכים והקשיים של בני מעמד הפועלים והאלו החיים באזוריים הכפריים של פרו<ref></ref>

== חיים אישיים ==
קסטיו נשוי ליליה פרדס, מורה, ולהם שני ילדים משותפים. הוא קתולי, ואילו אשתו וילדיו הם אוונגליסטים.<ref name=":2" /><ref></ref> משפחתו גרה בבית בן תשעה חדרים ברובע צ'וגר ולהם חווה עם פרות, חזירים, תירס ובטטה. קסטיו חובש לעיתים קרובות כובע קש הנקרא צ'וטאנו, פונצ'ו, וסנדלים הבנויים מצמיגים ישנים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברי פרלמנטים
קטגוריה:פוליטיקאים פרואנים
קטגוריה:נשיאי פרו
קטגוריה:מורים
קטגוריה:ילידי 1969