ישי גרבש

ישי גרבש (נולדה ב-1970)<ref></ref> היא אמנית ישראלית בינתחומית העוסקת בתחומי הצילום, המיצג והמיצב.<ref name="japantimes"></ref> תחום העניין העיקרי שלה הוא טראומה והורשת הזיכרון הפוסט טראומטי.<ref name="huffingtonpost"></ref> היא גם עוסקת בנושאים של זהות ואי-נראות של נשים טרנסיות.<ref name="huffingtonpost2"></ref><ref></ref>

== ביוגרפיה ==
גרבש נולדה בהרצליה לשולמית ויעקב (ג'ק), ניצולי שואה, אחותם הצעירה של דוד ויונתן, המבוגרים ממנה ב–18 וב–14 שנה. האם הייתה עקרת בית והאב נווט באל על. בבית הספר היסודי אובחנה כדיסלקטית ודיסגרפית והיא סבלה מאוד גם מהנושא המגדרי.<ref name=":1" /> את הבגרויות במגמה ביולוגית עברה בעל־פה, שירתה בצבא כקצינה ואחרי שלושה ניסיונות כושלים ללמוד מחשבים באוניברסיטה (בתל אביב, בבר־אילן ובפתוחה), נסעה, בגיל 25, ללמוד בלנדמארק, קולג' בוורמונט (ארצות הברית) בתוכנית לסטודנטים מחוננים עם ליקויי למידה. היא למדה שם שנה, שבה למדה לכתוב.<ref name=":1" /><ref name="worldcat" />

גרבש הצטרפה למנזר הזן "Mountain" שבמדינת ניו יורק, במטרה להעמיק את החיטוט בעברה ולהתמודד עם הטראומות כבת לניצולת שואה. שם גם חזרה לתחביב ילדותה, הצילום.<ref name=":1" />

אחרי שנתיים וחצי עזבה את המנזר והחלה ללמוד צילום אצל סטיבן שור בבארד קולג', ניו יורק, בין השנים 2000 - 2004.<ref></ref><ref></ref>

ב-2004/2005 קיבלה את מלגת תומאס ג'יי ווטסון.<ref name="watsonfellowship"></ref> המענק היה בסך כ-20 אלף דולר, ותנאיו היו שאסור לחזור במשך שנה לארצות הברית או למולדת של מקבל הפרס. בכספי המענק יצאה, עם מצלמה אנלוגית גדולה, למסע בעקבות סיפור החיים של אמה, מלידתה בגרמניה, דרך הולנד, צ'כיה ופולין ועד לצעדת המוות ומחנות ההשמדה.<ref name=":1" />

גרבש מתגוררת בברלין משנת 2005, וחיה גם בטייוואן, תאילנד, יפן, קוריאה, ישראל, אמריקה ואנגליה.<ref name="thiiirdmagazine.co.uk"></ref> בשל פעילותה האמנותית, ממשלת ברלין מסבסדת את שכר הדירה שלה.

למרות שסבלה מהרעלת אפוקסי ב-2014, שממנה פיתחה אסתמה תעסוקתית ובעיות ריאות כרוניות, היא גם הטריאתלטית הטרנסית הראשונה בגרמניה.<ref></ref> היא מגדירה את עצמה כאשה שהיא טרנסג'נדרית וגם כלסבית.<ref name=":1" /> היא דוגלת בפוליאמוריות.<ref name=":1" />

== יצירות ראויות לציון ==
2004–2009

ביצירה שלה "בעקבות אמי"<ref name="worldcat"></ref><ref name="jmcolberg"></ref> חוקרת האמנית את הזיכרונות הטראומטיים שלה מחוויות השואה של אמה. לצורך הפרויקט ביקרה האמנית בכל מקום שבו נגעו חייה של אמה בתקופה זו. הפרויקט כלל תערוכה (אתר הפלא של טוקיו ב-2009,<ref name="tokyo-ws"></ref> טו-וואקו יצירות אמנות ב-2009,<ref name="artforum"></ref> וביאנלה פוסאן ב־2010<ref name="artforum2"></ref>) וספר. ספר זה היה מועמד לפרס ספרי הצילום הגרמני בשנת 2009. נכון ליוני 2017, הפרויקט מעולם לא הוצג בגרמניה.<ref name="thiiirdmagazine.co.uk" />

2008–2010

בפרויקט שלה "הִתהַוּוּת", גרבש חוקרת את גופה ואת השינויים בגופה, החל משנה לפני עד שנה אחרי ניתוח שינוי המין שלה, באמצעות יצירת זואטרופ בקנה מידה אנושי.<ref></ref> הפרויקט הזה כלל גם ספר דפדוף (Flipbook) שיצא לאור בשנת 2010<ref></ref> על ידי הוצאת מארק באטי. הפרויקט נכלל גם בביאנלה בבוסאן, דרום קוריאה בשנת 2010.<ref name="tagesspiegel"></ref><ref></ref><ref name="google"></ref> על כך היא זכתה בפרס יוצרת השנה בברלין.<ref></ref>

2010

ב"אכול אותי דמיאן", גרבש מסתכלת בחיוך על השיטות הדורסניות של עולם האמנות והמסחר העולמי. בעבודה זו האמנית מניחה את אשכיה, במהלך ניתוח לשינוי מין, במיכל דגים עם פורמלדהיד, המזכיר את הכריש של דמיאן הירסט. הפרויקט הוצג ב-"שבע", ביריד האמנות של מיאמי.<ref name="nytimes"></ref><ref></ref> גרבש הצהירה שהיא תמיד תכננה להשתמש באיברי המין בדרך כלשהי, ושהרעיון הספציפי הזה זכה להצלחה בזכות הכותרת שלו.<ref name=":0"></ref>

2011

ב"פרויקט מספר" גרבש מקעקעת על עצמה, באותו מיקום וגודל, את מספר אושוויץ של אימה. היא צילמה את זרועה וגם את עצמה במהלך חודש עד שהמקום כמעט מתרפא. מדובר בפרויקט חברתי המבקש לקשר את המספר, לאחר מות אימה, לחיי היומיום על מנת ליצור קשר עם העבר ולא לאבד משהו שהתהווה בחיי אימה.<ref></ref>

2013

נבחרה כאמנית הבית השנתית, החמישית של מכון הדסה-ברנדייס.<ref></ref>

2014

"טקס ומציאות" חוקר את הטראומה מהאסון הגרעיני בפוקושימה. תצלומים וסרטונים צבעוניים (כל אחד מהם צילום בודד של 9 עד 12 דקות) מלווים במדריך קולי המתאר את מסעה בן שלושה השבועות של גרבש דרך אזור ההדרה של פוקושימה בשנת 2013, כמו גם את ההשלכות הכלליות יותר של האסון הגרעיני.<ref name="nytimes2"></ref><ref name="mfa"></ref>

2015

"ניתוק קשרים: עשה מה שאני אומר או שיהרגו אותך" הוא חקירה של איך גדרות כמחסומים פיזיים, יוצרות פחד שמאפשר לממשלות לתמרן את האנשים שלהן.<ref name="irw.rutgers.edu"></ref> עבודה זו הוצגה בגלריה רונלד פלדמן בניו יורק בשנת 2015.<ref name="irw.rutgers.edu" /> העבודה מתרכזת סביב מסעותיה לקוריאה, בלפסט ויהודה ושומרון שם קרובות קבוצות לוחמות ומופרדות רק על ידי מחסומים כאלה. היא השתמשה בשילוב של צילום, וידאו ופיסול בתערוכה.<ref></ref> בראיון אומרת גרבש שהגדרות עוסקות ב"אחרות" וש"ככל שיש פחות מגע, כך קל יותר להפוך את האחר למפלצת", כשהיא מתייחסת גם למאבקים האישיים שלה כאישה טרנסית.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://yishay.com/ דף הבית של ישי גרבש] - יצירות אמנות ישנות יותר
* http://www.juedische-allgemeine.de/article/view/id/4994 (מאמר בגרמנית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:אמנים גרמנים
קטגוריה:אמניות גרמניות
קטגוריה:אמניות יהודיות
קטגוריה:פמיניסטים יהודים
קטגוריה:בוגרות בארד קולג'
קטגוריה:בוגרי בארד קולג'
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970