OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נידרהאגן

שריד ממחנה נידרהאגן-בית השער המשמש כיום כבית מגורים
מפת מחנות ריכוז והשמדה באירופה <small>(לחצו להגדלה)</small>
מחנה הריכוז נידרהאגן (בגרמנית: KZ Niederhagen) היה מחנה ריכוז זמני שתיפקד כשלוחה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן, ולאחר מכן של מחנה הריכוז בוכנוואלד בקרבת הכפר וולסבורג במחוז פאדרבורן.

== היסטוריה ==
המחנה הוקם על פי הוראתו של היינריך הימלר במטרה לשכן בו את עובדי הכפייה שעסקו בשיפוץ טירת וולסבורג אשר יועדה לשמש כבית הספר המרכזי ומקום המפגש עבור הפיקוד העליון של האס אס, וכ"מרכז העולם" לאחר השגת הניצחון הסופי בידי הנאצים.

בשלב הראשון להקמתו לא היו במחנה מבני קבע ותנאי מחיה מינימליים, האסירים חסו באוהלים והיו חשופים לחלוטין לפגעי מזג האוויר.
בשנת 1941 הפך נידרהאגן למחנה ריכוז עצמאי, הוקמו בו מספר מבני אבן לשימוש המטבח ומגורי אנשי הצוות, וצריפים למגורי האסירים. בתקופה זו שהו בו כ-3,900 אסירים.

ההרכב האנושי של אסירי המחנה היה מעורב מכל מגזרי האוכלוסיות שהוגדרו כבעייתיות בעיני הנאצים, ובכלל זאת יהודים ושבויי מלחמה. כשליש מאסירי המחנה מתו במהלך תקופת מאסרם כתוצאה מרעב מחלות ותנאי סביבה אכזריים.

בשנת 1942 נבנתה במחנה משרפה על מנת להיפטר מן הגופות המצטברות. בשטח המחנה התנהלו בידי אנשי הגסטפו גם הוצאות להורג של מתנגדי המשטר מקרב אוכלוסיית האזור.

עם התגברות המלחמה הואט קצב העבודות במתחם הטירה, והדרישה לאספקת אסירי העבודה פחתה. בשנת 1943 שהו במחנה כ-50 אסירים בלבד. המחנה שוחרר בידי הצבא האמריקני ב-2 באפריל 1945.

== לאחר המלחמה ==
בתחילת המאה ה-21, נותרו רק שרידים מעטים ממחנה נידרהאגן. מטבח המחנה משמש כיום כבית דירות ואת תחנת כיבוי האש המקומית בכפר וולסבורג. בית השער בכניסה משמש כיום כבית מגורים פרטי.

באתר שבו הייתה רחבת המסדרים של המחנה מוצבת אנדרטה בצורת משולש, כזיכרון לטלאי הזיהוי שענדו האסירים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lwl.org/westfaelische-geschichte/portal/Internet/finde/langDatensatz.php?urlID=133&url_tabelle=tab_texte אודות מחנה נידרהאגן (בגרמנית)]

קטגוריה:מחנות ריכוז בגרמניה
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה
קטגוריה:גרמניה הנאצית: תעשייה
כן המפקדת

כן המפקדת הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2009, המתאר טירונות בחוות השומר, בסיס טירונות של אוכלוסיות מיוחדות. את הסרט הפיקו וביימו איציק לרנר ודני סיטון. הסרט זכה לשבחים רבים ואף זכה בשנת 2009 בציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים.

הסרט מתמקד בתהליך אותו עוברים הטירונים, בעלי קשיי הסתגלות ומרקע של עבר פלילי, התעללות, ונטישה.

הסרט שודר כסדרה בת 3 פרקים בערוץ 8 ובערוץ 10.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2009
שמשון בלקינד

שִמְשוֹן בֶּלְקִינְד (א' באייר תרכ"ד, 7 במאי 1864 – י"ד בניסן תרצ"ז, 26 במרץ 1937) היה חבר תנועת ביל"ו, מחלוצי העלייה הראשונה וממייסדי ראשון לציון. כמו כן, הוא היה ראש ועד המושבה האחרון של ראשון לציון, ולאחריו ראשון הפכה למועצה מקומית.

==ביוגרפיה==
בלקינד נולד בלהויסק (Лагойск) שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, לשפרה ומאיר בלקינד. במשפחה היו חמישה ילדים, ואביו, מאיר, שהיה משכיל ותלמיד חכם, היה מורו הראשון ולימדו גם עברית. הוא למד בגימנסיה רוסית במוהילב. 

אחרי שסיים לימודיו שם עבר לסנקט פטרבורג, שם גרה אחותו אולגה, עבד כעוזר בבית מרקחת ולמד רוקחות. אחיו, ישראל בלקינד, ממייסדי תנועת הביל"ויים, עלה ארצה ונמנה עם חלוצי העלייה הראשונה. שמשון הצטרף גם הוא לתנועה ועלה לארץ ישראל עם אחותו פאני ב-1 באוקטובר 1882 (כ"ט באלול תרמ"ג).

בתחילה עבד במקוה ישראל ובנובמבר 1882 הגיע לראשון לציון. ב-20 באפריל 1884 יצא לירושלים, שם במסגרת אגודת הביל"ויים "שהו" למד נגרות ולאחר מכן נפחות. בעקבות מחלה עזב את ירושלים ושב לראשון לציון, שם נשא לאישה פנינה, בתו של אהרן מרדכי פריימן, ממייסדי ראשון לציון.

כיוון שנמנה עם המורדים בפקידות הברון, הוא גורש מראשון לציון והתיישב עם רעייתו בגדרה, רכש בה נחלה ועסק בחקלאות. לאחר ביטול צו הגירוש מכר את נחלתו ושב עם רעייתו ושני ילדיו לראשון לציון.
בשנת 1888 עלו הוריו לארץ ישראל עם אחותו הצעירה סוניה, והצטרפו אליו בראשון לציון מאוחר יותר. 

לבלקינד ולרעייתו נולדו ארבעה בנים ושלוש בנות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו שניים מבניו של בלקינד, איתן ונעמן, למחתרת ניל"י.
עקב כך נאסרו בני הזוג בלקינד בידי השלטונות העות'מאנים וישבו כחודש בכלא רמלה. לאחר שובם לביתם הוחרמה המשפחה במושבה עקב סיועם לניל"י.
ב-1919, לאחר כיבוש הארץ בידי הבריטים, יצאו בלקינד ובנו איתן לדמשק להביא לקבורה בראשון לציון את גופותיהם של נעמן בלקינד ושל יוסף לישנסקי, שנתלו בדמשק בידי העות'מאנים בדצמבר 1917 (טבת תרע"ח). בן אחר של בלקינד, ישי, לחם במלחמת העולם הראשונה בצבא האוסטרלי בצרפת ונפגע מלוחמת הגזים. לאחר ששהה מספר חודשים בבתי חולים באנגליה חזר לראשון לציון.<ref></ref> לישי נולד בן מחוץ לנישואין, יוסף שופאני, שאומץ על ידי נוצרייה.<ref></ref> בן נוסף של בלקינד, [https://www.izkor.gov.il/%D7%9E%D7%90%D7%99%D7%A8%20%D7%91%D7%9C%D7%A7%D7%99%D7%A0%D7%93/en_df1790ae532f38b12cef893c6b3d2102 מאיר], נרצח במאורעות תרצ"ו ב"משק האוצר" ששכן סמוך לכפר סבא.

בשנת 1921 נבחר בלקינד לראש ועד המושבה אחרי שראש הוועד הקודם התפטר. בתקופתו כראש הוועד הוקם דואר רשמי ראשון במושבה, התחילו לגבות מיסים מסוחרים שהביאו סחורות לשוק, והפעילו מחדש את טחנת הקמח ששכנה במושבה.

שמשון בלקינד נפטר בי"ד בניסן תרצ"ז ונקבר בראשון לציון. רחוב בראשון לציון נושא את שמו.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==הערות שוליים==

מפגש משפחתי לרגל חנוכת ביתם של שמשון ופנינה בלקינד ב-[[1925]]

קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:אנשי ביל"ו
קטגוריה:משפחת פיינברג-בלקינד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ראשי ועד מושבת ראשון לציון
קטגוריה:ראשון לציון: מייסדים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1864
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1937
רצח חוקרי המשלחת הבריטית בסיני ב-1882

רצח חוקרי המשלחת הבריטית בסיני היה אירוע שהתרחש בחצי האי סיני ב-1882, במהלך המרד המצרי נגד הבריטים. הנרצחים היו אנשי משלחת בריטית שביקשה לשאת ולתת עם הבדואים בסיני כדי שיימנעו מתמיכה במורדים.

בשנת 1882 פרץ במצרים מרד עוראבי, מרד אנטי-בריטי שבראשו עמד אחמד עוראבי. האנגלים התכוננו לדכא את המרד. כדי להבטיח שהשבטים הבדואים בסיני לא יכרתו ברית עם המורדים ויסייעו בידם, שיגרו הבריטים משלחת מיוחדת לאזור. מטרה נוספת של המשלחת הייתה לרכוש או לשכור גמלים מהבדואים, לצורכי הצבא הבריטי. 

כראש המשלחת מונה החוקר אדוארד הנרי פלמר, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג' שהכיר היטב את סיני ממסעות קודמים ונחשב כמומחה בתולדות המזרח התיכון והאסלאם. אל פאלמר הצטרפו שני קצינים בריטיים נוספים, המהנדס והחוקר סרן ויליאם ג'ון גיל וקצין הצי הצעיר סרן הרולד צ'רינגטון. בנוסף, צירף פאלמר למשלחת גם את היהודי בכור חסון, תושב יפו, בן למשפחה ספרדית שעלתה מרודוס בתחילת המאה ה-19. מלבדם היו במשלחת גם סורי בשם ח'ליל עתיק וכן בדואים אחדים וגמליהם: שייח' משבט אלחויטאת וצעירים משבטי עליקאת ומוזינה. משרד המלחמה הבריטי הקציב למשלחת פאלמר 20,000 לירות שטרלינג זהב, במטרה לשחד את הבדואים ולרכוש את סיועם ואהדתם. 

חברי המשלחת הגיעו אל סיני באוגוסט 1882 מאזור סואץ הם פנו לכיוון דרום-מזרח, והתקדמו דרך ואדי סודר אל מחוז חפצם - מצודת נח'ל, השוכנת במרכז חצי האי סיני. ב-11 באוגוסט, כששהתה המשלחת בקרבת מעיין הנקרא כיום, עין אבו רג'ום, היא הותקפה מהמארב על ידי בדואים משבטי תראבין וחויטאת. השייח' המלווה חטף את הכסף ונמלט, ואילו חמשת חברי המשלחת נהרגו. 

אחרי דיכוי המרד במצרים ושיבת הבריטים אליה נלכדו הרוצחים. חמישה מהם הוצאו להורג, ואילו אחרים נידונו למאסר לתקופות שונות. משרד המלחמה הבריטי שיגר משלחת מיוחדת במטרה לאתר את גופות ההרוגים, ובראשה חוקר ירושלים הנודע, צ'ארלס וורן. אחרי מאמצים רבים, עלה בידי המשלחת לגלות את שרידי ההרוגים. חבריה אספו את העצמות הפזורות ובמקום נפילתם הציבו גל אבנים לזכרם. העצמות הובאו ללונדון וב-6 באפריל 1883, שמונה חודשים לאחר הרצח, נקברו בכבוד רב בקתדרלת סנט פול. במרתף הכנסייה קבוע בקיר לוח הקדשה המנציח את זכרם.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Saul Kelly, Captain Gill’s Walking Stick: The True Story of the Sinai Murders, I.B. Tauris, 2019 
</div>

==קישורים חיצוניים==
*
*

קטגוריה:פרשיות רצח
קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:סיני: היסטוריה
קטגוריה:1882
קטגוריה:פשע במצרים
בית הראשונים (בנימינה)

בית הראשונים (בית צ'ודקוב) בבנימינה הוא מוזיאון המציג את חיי המתיישבים הראשונים במושבה.

== היסטוריה ==
הבית הוא בית פשוט מימיה הראשונים של בנימינה, ביתה של משפחת צ’ודקוב, שעלתה ארצה עם הצהרת בלפור והתיישבה בבנימינה כמשפחת איכרים מייסדים. מנחם מנדל צ’ודקוב היה תעשיין סבון שעלה מרוסיה ולא מצא בארץ דורשים למרכולתו. לפיכך רכש נחלה וזכות לאיכרות בבנימינה, שנוסדה באותם הימים בידי הברון רוטשילד.

לאחר מותו תרמה המשפחה את הבית, על מנת להנציח את ראשית ההתיישבות. בית הראשונים נחנך במסגרת חגיגות ה–70 למושבה ב–1992. כיום הבית מתפקד כמוזיאון. ניתן לראות בו כלי חקלאות (מחרשות, דיסקוס, מפזרת דשן, משדדה ועגלת ראשונים), כלי בית (קערת כביסה, מעגילה, כדי חלב, מגפרים ועוד) ומכשירים נוספים אשר שימשו את האיכרים שייסדו את המושבה בשנות ה-20 של המאה העשרים. החדר הראשון מוקדש למייסדי בנימינה, במסדרון מוצגות תמונות מייבוש ביצות כבארה, החדר השני מציג את המשך תולדות המושבה, ובמטבח ניתן לראות כלים שהיו בשימוש: ארגז רוח ששימש כעין מקרר, מחבצה, תנור נפט מפואר, מטאטא זרדים ומעגילה.

הבית שופץ ומתוחזק על ידי "העמותה לשימור ושחזור עבר המושבה בנימינה", המפעילה במקום פעילויות של הדרכה והסברה למבוגרים ולתלמידים, כולל מילוי דפי הפעלה ופעילויות של פעם, כביסה, פעילות מהחיטה עד הלחם כולל הכנת פיתות ועוד.

כל המוצגים בבית אותנטיים, ונתרמו על ידי תושבי בנימינה. רוב הסיורים במקום מועברים על ידי עמיצור כהן, כוורן במקצועו וחבר העמותה לשימור ושיחזור עבר המושבה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.binyamina.org/first.htm בית הראשונים בבנימינה], באתר האינטרנט של "העמותה לשימור ושחזור עבר המושבה בנימינה"

קטגוריה:בנימינה: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לתולדות היהודים בארץ ישראל
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
תסמונת צחנת הדג

תסמונת צחנת הדג (בלועזית: Trimethylaminuria או fish odor syndrome) היא הפרעה מטבולית נדירה שגורמת לפגיעה בייצור של אנזים בשם FMO3 בגוף. כשאנזים זה אינו מיוצר או כשהוא מיוצר בכמות לא מספקת, מאבד הגוף את היכולת לפרק טרי-מתיל אמין (TMA) המגיע מהמזון, לטרי-מתיל אמין אוקסייד (TMAO). כך מצטבר בגוף טרי-מתיל אמין, מופרש בזיעה ובשתן, וגורם לריח פה אופייני ולריח גוף רע.

==היסטוריה==
המקרה הקליני הראשון של התסמונת תואר בשנת 1970, אצל ילדה בת 6 עם תסמונת נונאן (הפרעה גנטית המתבטאת בחריגויות גופניות שונות ובלקות שכלית), שביטאה גם ריח גוף רע שתואר כריח דגים. עם השנים נמצא במחקרים כי ההפרעה אינה קשורה דווקא לתסמונת נונאן, כפי שסברו בתחילה, וכי היא קשורה לפגיעה בייצור האנזים FMO3. 

בישראל ידוע על כ-500 אנשים הלוקים בתסמונת.

==גנטיקה==
במרבית המחקרים נמצא כי הלוקים בתסמונת ירשו אותה בתורשה אוטוזומלית רציסיבית, כלומר שני העותקים של הגן בכל תא עברו שינוי; כל אחד מההורים הוא נשא של גן לקוי, וצאצא שירש שני גנים פגומים ילקה בתסמונת. צאצא שירש גן פגום אחד, יהיה נשא כמו ההורה, ולא יפתח את התסמונת, אך הוא עשוי לבטא את התסמין האופייני לעיתים רחוקות ובעוצמה פחותה באופן משמעותי.

==תסמינים==
הלוקים בתסמונת מדיפים ריח רע דרך השתן, הזיעה, הנשימה וריח הפה, ונוזלי איברי המין. חלק מהחולים מדיפים ריח חזק כל הזמן, אך מרבית החולים מדיפים ריח בעוצמה משתנה מעת לעת. הלוקים בתסמונת לא מבטאים תסמינים פיזיולוגיים אחרים, ונראים בריאים בדרך כלל.

==אבחון==
אבחון התסמונת נעשה באמצעות מדידת היחס בין החומרים טרי-מתיל אמין וטרי-מתיל אמין אוקסייד בשתן של המטופל, או בבדיקות גנטיות.

==טיפול==
כיום לא ידוע על טיפול יעיל בתסמונת. קיימות דרכים להפחתת הריח:
* הפחתת צריכה של מזונות עשירים בכולין, כמו חלמון של ביצה, בשר אדום ודגים.
* נטילת מינונים נמוכים של אנטיביוטיקה מסוגים שונים, על מנת להפחית את כמות הבקטריות במעיים.
* שימוש באבקת כביסה בעלת חומציות גבוהה במעט מהרגיל.

בנוסף, מחקר אחד לפחות מצא שנטילת תוסף תזונה עם מרכיב פחם פעיל או נחושת, עשויה לעזור להקלת התסמין, עד כדי העלמת הריח האופייני כליל, אצל חלק מהמטופלים.

==קישורים חיצוניים==
<div class="mw-content-ltr">
* H U Rehman (1999), [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1741321/pdf/v075p00451.pdf Fish odour syndrome], Postgrad Med J 75, 451–452
* R Ayesh, S C Mitchell, A Zhang, R L Smith (1993), [http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pmc/articles/PMC1678986/pdf/bmj00038-0025.pdf The fish odour syndrome: biochemical, familial, and clinical aspects], BMJ 307, 655-7
</div>
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הפרעות מטבוליות
קטגוריה:מחלות נדירות
צחנת הדג
צמירן עקוד

צמירן עקוד (שם מדעי: Loureedia annulipes, לשעבר: Stegodyphus annulipes, Eresus semicanus, Eresus jerbae, ו-Eresus annulipes) הוא מין של עכביש בסוג לורידיה ממשפחת הסרבולניים, הידועים גם כעכבישי קטיפה. בשנת 2012 סווג העכביש לסוג נפרד אחרי שהיה בסוגים Eresus ו-Stegodyphus. מין זה היה הראשון שסווג לסוג לורידיה, ובמשך מספר שנים נחשב למין יחיד בסוגו, אולם בהמשך סווגו לסוג מספר מינים נוספים.

שמו המדעי של הסוג, Loureedia ניתן לו על שם המוזיקאי לו ריד, סולן להקת מחתרת הקטיפה, מאחר שמדובר בעכביש ממשפחת עכבישי הקטיפה החי במחילות מתחת לאדמה (משמעותה של המילה "מחתרת" באנגלית, Underground, היא גם "מתחת לאדמה").

בישראל נפוץ המין בעיקר באזור הדרום.

== קישורים חיצוניים ==

* "[http://www.iba.org.il/bet/?type=1&entity=845451 עכביש ישראלי על שמו של לו ריד]" באתר רשת ב' של קול ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1857
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי איפוליט לוקה
קטגוריה:סרבולניים
קטגוריה:בעלי חיים הקרויים על שם מפורסמים
קטגוריה:ארץ ישראל: עכבישאים
קטגוריה:המזרח התיכון: עכבישים
אהרן מרדכי פריימן

אהרן מרדכי פריימן (דרור) (19 בינואר 1846, ורשה, פולין הקונגרסאית – אוגוסט 1924, ראשון לציון) היה ממייסדי המושבה ראשון לציון.

==ביוגרפיה==
פריימן נולד בשנת 1846 בעיר ורשה, בירת פולין הקונגרסאית. אביו היה סוחר בספרים עתיקים ומשכיל. למד בחדר ובבית ספר ממשלתי. ידע רב קיבל מעיון בספרים שהיו בחנות הספרים של אביו. הוא למד בבית המדרש לרבנים מטעם השלטונות בוורשה, ואחר שבית הספר נסגר עבד כפקיד.

ב-1882 עלה לארץ ישראל. עם עלייתו הצטרף ביפו לוועד חלוצי יסוד המעלה, והיה מעשרת הראשונים שייסדו את ראשון לציון. מן ההתחלה נטל חלק בפעילות ציבורית בעיר. הוא נטע את כרם הענבים הראשון במושבה, וב-1883 הקים את בית הספר הראשון. לצורך כך הזמין מחברון מלמד. הלימודים התקיימו באוהל על מחצלות.
עם פרוץ המרד נגד פקידי הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, כאשר איים שמואל הירש להביא כליה על המושבה, קפץ פרימן כנגדו וקרא: "שקר! ראשון לציון חיֹה תחיה! קול המון כקול שדי! הלאה מפה!", ואחז ברסן הסוסים והפנה את מרכבת הפקיד חזרה לעבר יפו.

פריימן נשאר במושבה גם בשנים הקשות שאחרי ניצחון הפקידות, שהנהיגה משטר קשה במושבה. אחרי שהפקידות של הברון עזבה אחרי כמה שנים ניהלו האיכרים את ענייניהם בעצמם. פריימן היה פעיל בוועד ושימש בתפקיד ראש הוועד במשך ארבע שנים.

היה ממייסדי בית הכנסת, בית המדרש, תלמוד תורה וגמילות חסדים.
כמו כן הונהג בזמנו רישום של הנולדים והמתים, הוא שיפר את שיטת המסים. בנוסף, הקים את בית המשפט הראשון במושבה וכיהן בו כשופט.

ב־1902 הקים אגודה ציונית ביפו בשם "ברקאי", התנדב ללכת למושבות הגליל ולערים ולייסד שם אגודות ציוניות; בביירות יסד את האגודה "נס לבנון", בראש פינה - את "נחלת בנימין", בצפת - את "בית יוסף" ובמטולה יסד את אגודת "טל החרמון".

במלאת 30 שנה למושבה פרסם פריימן את "ספר היובל לקורות המושבה ראשון לציון".

אהרון מרדכי ומרים פריימן עם בתם ציפורה ובעלה [[דוד יודילוביץ]]
היה נשוי למרים והיו להם 8 ילדים.
*בנו יעקב פריימן היה ראש מועצת ראשון לציון.
*בנו שמואל היה נשוי לחנה (אנה) בת ישראל טֶלֶר.
*בנו יואל היה נשוי למלכה (עמליה) לבית מנדלינו מקושטא. בשנת 1900 כיהן כמזכיר ועד המושבה של ראשון לציון.
*בתו פנינה הייתה נשואה לשמשון בלקינד. בנם הוא איתן בלקינד.
*בתו ציפורה הייתה נשואה לדוד יודילוביץ.
*נכדו אליאל דרור (פריימן) היה סגן ראש עיריית ירושלים.

בראשית דרכו בארץ עברת פריימן את שמו, שהיה גלותי בעיניו לשם עברי: "דרור" (פירוש השם ביידיש הוא "איש חופשי"). רחוב דרור בראשון לציון נקרא על שמו.

==ספרו==
*ספר היובל לקורות המושבה ראשון לציון, 2 כרכים, ירושלים: [חמו"ל]; יפו: דפוס א' אתין, תרס"ז–תרע"ג.<ref></ref>
**כרך א: מעת הִוסדה תרמ"ב עד שנת תרס"ז, תרס"ז;
**כרך ב: חמישה-עשר באב שנת תרס"ז עד סוף שנת תרע"ב, תרע"ג.

==ראו גם==
*בית פריימן

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.gen-mus.co.il/person/?id=455 פרימן דרור אהרן מרדכי] באתר "אלבום המשפחות – עדת ראשון-לציון"
* [https://web.archive.org/web/20121111084554/http://rishonlezion.muni.il/odot/skira_historit/moshava_1882-1922/Pages/friman.aspx אהרן מרדכי פריימן] באתר עיריית ראשון לציון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:אנשי ביל"ו
קטגוריה:ראשון לציון: מייסדים
קטגוריה:ראשי ועד מושבת ראשון לציון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:חברי ועד חלוצי יסוד המעלה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1846
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1924
צבי מגן

צבי מגן (נולד ב-1945) הוא דיפלומט ואיש שירותי המודיעין הישראלים. כיהן כשגריר ישראל באוקראינה וברוסיה, כמו כן עמד בראש ארגון "נתיב".

== ביוגרפיה ==
מגן נולד בסיביר שבברית המועצות, בן לאם ניצולת השואה ילידת פולין ואב ששירת בצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא גדל בצ'רנוביץ (כיום באוקראינה), עבר עם משפחתו לפולין ומשם עלה לישראל במסגרת עליית גומולקה ב-1960. המשפחה שוכנה במעברה בראשון לציון והוא נקלט כילד חוץ בקיבוץ גן שמואל. ב-1963 התגייס לצה"ל ושירת בחיל החימוש ביחידת שריון. לאחר שחרורו הצטרף לגרעין התיישבות בקיבוץ אייל. ב-1970 התגייס לשירות קבע באגף המודיעין, שירת ביחידה 8200 בצוות של דוברי רוסית, ובחטיבת המחקר. השתחרר ב-1987 בדרגת סא"ל.

לאחר שחרורו גויס לשירות בנתיב ונשלח ב-1988 למוסקבה. שירת בחטיבת המחקר והמודיעין של הארגון, באגף המטה וכסגן ראש נתיב ופעל במוסקבה. ב-1993 מונה לשגריר ישראל הראשון באוקראינה ושגריר לא תושב במולדובה. בשנים 1998-1999 כיהן כשגריר ישראל ברוסיה. במקביל, מונה ב-1999 לראש נתיב ושירת בתפקיד עד אוקטובר 2006.

בשנים 2006 עד 2009 עמד בראש המכון ללימודי אירואסיה במרכז הבינתחומי הרצליה. מיולי 2009 מכהן כחוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.inss.org.il/heb/experts.php?cat=0&incat=&staff_id=63 צבי מגן] באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי.
* 
* 
* 
; מכתביו:
* יפתח שפיר, צבי מגן וגל פרל, [https://web.archive.org/web/20140502203301/http://heb.inss.org.il/index.aspx?id=4354&articleid=6947 מיג 35 למצרים – האמנם שינוי כיוון?], "מבט על", גיליון 544, 1 במאי 2014.
* צבי מגן, פנינה שרביט ברוך ואולנה בגנו-מולדבסקי, [http://www.inss.org.il/uploadImages/systemFiles/%D7%A7%D7%A8%D7%99%D7%9D%20-%20%D7%9E%D7%92%D7%9F,%20%D7%A4%D7%A0%D7%99%D7%A0%D7%94,%20%D7%90%D7%95%D7%9C%D7%A0%D7%94%20532012918872.pdf סיפוח קרים – ההשלכות הבינלאומיות], "מבט על", גיליון 532, 24 במרץ 2014.
* .
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי נתיב
קטגוריה:שגרירי ישראל באוקראינה
קטגוריה:שגרירי ישראל במולדובה
קטגוריה:סגל המכון למחקרי ביטחון לאומי
קטגוריה:שגרירי ישראל ברוסיה
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:מועצה אזורית דרום השרון: אישים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
הטרופודה דייווידבואי

הטרופודה דייווידבואי (שם מדעי: Heteropoda davidbowie) הוא מין של עכביש מהסוג הטרופודה ממשפחת המברישניים. את המין גילה החוקר פיטר יאגר במלזיה. יאגר קרא לעכביש על שם הזמר דייוויד בואי במטרה לעורר מודעות לסכנת ההכחדה בה נמצאים רבים מהמינים שגילה. הבחירה בבואי היא כנראה מחווה לאלבומו עלייתם ונפילתם של זיגי סטארדסט ועכבישי המאדים. העכביש תואר כ"גדול, שעיר וצהוב".

הדייווידבואי מאכלס אזורים במערב מלזיה, סינגפור, אינדונזיה וסומאטרה. כמו כן ניתן למצאו בחלקים שונים של דרום תאילנד.

צבע גופו של העכביש הוא אדמדם חום. הגוף מכוסה בכתמים ופסים שחורים ובשיערות כתומות בהירות. על רגליו של העכביש דוגמה טבעתית, והשערות הכתומות מכסות גם אותן. את חלקו האחורי של גוף העכביש חוצה במרכזו פס אדום בוהק המוקף בשיערות באותו הצבע. חלקו התחתון של העכביש הוא שחור, וכך גם פיו, שאינו מכוסה בשיערות. הנקבה גדולה מעט מהזכר (אורך הגוף 2.5-2.1 ס"מ לנקבה מול 1.8-1.5 ס"מ לזכר), דוגמת הטבעות שעל רגליה בולטת יותר, ובאזורים הבהירים יותר ישנם כתמים כהים.

ככל משפחת המברישניים, גם הסוג הטרופודה והמין דייווידבואי הם ציידים טובים. עיקר מזונם הוא פרוקי-רגליים אחרים. אבקועי העכבישים בוקעים מביצים הנשמרות בשק ביצים. הצעירים יגיעו לבגרות מלאה תוך 4 עד 12 נשלים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.cbc.ca/news/arts/music/story/2009/09/06/bowie-spider.html כתבה מאתר CBC ניוז הקנדי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מברישניים
קטגוריה:בעלי חיים הקרויים על שם מפורסמים
קטגוריה:דרום-מזרח אסיה: עכבישים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2008
מברק (עיתון)

מהדורת מוצ"ש משנת 1948 ובה מדווח על הקמת מדינת ישראל
ילד מוכר גליונות של העיתון "מברק"
"מִבְרָק" היה עיתון יומי ישראלי שהופיע בין דצמבר 1947 לספטמבר 1948. החליף את השבועון המחתרתי, המעש, והיה חלק ממהלך שינוי מעמדו של הלח"י ממחתרת לתנועה פוליטית.
מטרת העיתון הייתה להשפיע על דעת הקהל לקראת הבחירות לאספה המכוננת. בשונה מעיתוני המחתרות האחרים, "מברק" היה עיתון חוקי ובעל רישיון<ref></ref>.

== היסטוריה ==
כעיתון ערב בעברית ראה אור מה-20 בדצמבר 1947 לאחר שהכוחות הבריטיים יצאו מאזור תל אביב והלח"י עלה מן המחתרת, והחל לפעול בגלוי.

המוציאים לאור היו הלח"י ומפלגת תנועת העם למדינה עברית בראשותם של יגאל הורוביץ ובנימין לובוצקי, שהיה גם עורכו הראשון לצדו של המשורר אוריאל הלפרין (יונתן רטוש).

במרץ 1948 התפטר לובוצקי בשל מחלוקת על אופיו הפוליטי של העיתון, והוחלף על ידי אליהו עמיקם.

בימי חול הודפס העיתון על דף אחד משני צידיו, ובימי שישי נפרס על פני שמונה עמודים. מערכת העיתון ישבה ברחוב אחוזת בית 3 בתל אביב ובהמשך עברה לרחוב רענן 23.

סך הכל הוצאו 234 גיליונות של העיתון, למעט גיליונות סוף שבוע שלא מוספרו, ובשיא תפוצתו הגיע ל-7,000 עותקים במחיר של 10 מיל. העיתון פרסם לעיתים גם מהדורה שנייה ונמכר בגלוי בקיוסקים.

בעיתון פורסמו ידיעות פוליטיות ומאמרי פרשנות, ובנוסף, שירים אקטואליים מאת מרדכי שלו, כמענה לשיריו של נתן אלתרמן ב"דבר". את מאמרי המערכת ומאמרים מדיניים וספרותיים כתב ישראל אלדד, כשהוא חותם בשמות העט י. נתניה וי. אחידוב – על שם אחיו שנספו בשואה<ref></ref>. לעיתון תרמו גם כתבים מרחבי הארץ<ref></ref>.

קריאל גרדוש צייר את הקריקטורות בעיתון, וחתם עליהן בכינוי ״שיר״. בנוסף, בחודשים הסוערים של מלחמת העצמאות, יצר טורים מאוירים מהווי התקופה. עם סגירת העיתון הוא נכלא עם יתר אנשי העיתון במשטרת יפו ולאחר מכן בכלא עכו<ref></ref>. 

בשל חילוקי דעות אידאולוגיים לא היה לעיתון קו מערכתי אחיד, ועל אף שהארגון התנגד לתנועת העבודה, במאמר המערכת הראשון התייחסו לברית המועצות כבת בריתו הטבעית של העם העברי. נימה אנטי בריטית וביקורת כלפי הממסד הישראלי שאפיינו את תכניו של 'הבוקר', לפני ואחרי הכרזת המדינה, נתקלו בצנזורה לעיתונות ולתקשורת.

במהלך 1948 נכתבו מאמרים תקיפים כנגד הרוזן פולקה ברנדוט ועיתון "הארץ" שאהד אותו, וב-10 בספטמבר נכלא העורך אליהו עמיקם בכלא שאטה בשל עבירות צנזורה ומאמרי ביקורת נגד ברנדוט על חיפוש שנערך במחנה הלח"י בשיח' מוניס. בעקבות רצח ברנדוט על ידי אנשי הלח"י ב-17 בספטמבר, הוציאה מועצת המדינה הזמנית את "הפקודה למניעת טרור", עצרה פעילי לח"י והחרימה את הציוד במשרדי העיתון, ובכך למעשה סגרה אותו.

==לקריאה נוספת==
*אילנה קדמי, "'מברק' – היומון שעלה מן המחתרת", "קשר" מס' 3, מאי 1988, עמ' 99–106

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: עיתונים
קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:לח"י: תקשורת
קטגוריה:שנות ה-1940 בישראל
קטגוריה:עיתונות בעברית ביישוב
קטגוריה:תל אביב-יפו: תקשורת
קטגוריה:עיתונות מפלגתית רוויזיוניסטית בישראל
רומן רודנקו

רודנקו במהלך משפט נירנברג
רומן רודנקו (ברוסית: Роман Андреевич Руденко; 7 באוגוסט 1907 – 23 בינואר 1983, מוסקבה, ברית המועצות), היה משפטן סובייטי, אשר כיהן כתובע הסובייטי במשפטי נירנברג וראש התביעה הסובייטית בשנים 1953–1981.

== חייו ==
רומן רודנקו נולד בכפר נוסובקה בקרבת צ'רניגוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת איכרים ענייה. לאחר סיום שבע שנות לימוד החל לעבוד. ב-1926 התקבל למפלגה הקומוניסטית. בהמלצת המפלגה נסע למוסקבה וב-1929 סיים לימודי משפטים בבית הספר למשפטים בעיר וחזר לצ'רניגוב. רודנקו החל לעבוד במנגנון התביעה המחוזית. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-30, עמד רודנקו בראש התביעה בכמה מחוזות באוקראינה הסובייטית. במהלך הטיהורים הגדולים, היה רודנקו חבר בצוות מצומצם ("שלישייה") אשר קיבל סמכויות ענישה במחוז דונייצק. בשנים 1940–1942, שהה רודנקו במוסקבה בהשתלמויות ואחר כך הועסק במנגנון התביעה הכללית בבירה הסובייטית. בשנים 1944–1953 עמד בראש התביעה באוקראינה.

ביוני 1945, כיהן רודנקו כתובע במשפט משתתפי המחתרת הפולנית שחבריה התנגדו להכללת פולין בתחום ההשפעה הסובייטית. בשנים 1945–1946, שהה רודנקו בגרמניה, עמד בראש המשלחת הסובייטית למשפטי נירנברג וכיהן בתפקיד התובע מטעם ברית המועצות. ב-1953, לאחר פטירת יוסיף סטלין, קודם לתפקיד ראש התביעה הכללית של ברית המועצות. בעת כהונתו בתפקיד, השתתף במשפטיהם של לברנטי בריה ומקורביו. החל מ-1956, נטל רודנקו חלק פעיל בתהליך מתן החנינות לקורבנות רדיפותיו של סטלין. ב-1960, כיהן כתובע מטעם המדינה במשפטו של פרנסיס גארי פאוורס, אשר הופל עם מטוס הלוקהיד U-2 אותו הטיס בשמי ברית המועצות. ב-1961, נבחר רודנקו לחבר בוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית.

במהלך שנות ה-70, עסק רודנקו בהכנת מסמכים וחוות דעת על דיסידנטים הסובייטים, לראשי המפלגה הקומוניסטית.

רומן רודנקו הלך לעולמו ב-1981, בעודו מכהן בתפקיד ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

לאות הערכה על פעילותו בתחום התביעה, הוענק לו עיטור לנין (5 פעמים), עיטור הדגל האדום של העמל ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי. רודנקו עמד בראש התביעה הכללית של ברית המועצות במשך 27 שנים, החל מתקופתו של ניקיטה חרושצ'וב וכלה בתקופתו של ליאוניד ברז'נייב.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:משפטנים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1907
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1981
אלימלך כנר

אלימלך כנר (ז' בתשרי תר"ץ, 11 באוקטובר 1929 – ג' בטבת תש"ע, 20 בדצמבר 2009) היה איש חינוך ופעיל חברתי ישראלי, סגן ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978 עד 1989. כנר היה ניצול שואה, מקבוצת ילדי טהראן. ספר המבוסס על יומנו מאותה תקופה פורסם ב-1996 בהוצאת יד ושם.

==חייו==
כנר נולד לציפורה ופנחס, בפרוחניק שבפולין, וגדל בסטריז'וב. אימו נפטרה ב-1938. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם סבתו מזרחה, לאזור הסובייטי. ב-1943, בגיל 14, אחרי נדודים דרך בוכרה, סיביר ואיראן, הגיע לארץ ישראל בקבוצת ילדי טהראן, והתגורר אצל דודתו.

כנר עשה את שרותו הצבאי בחיל הקשר, ומאמצע שנות ה-50' התגורר בפתח תקווה. בשנים 1958–1973 היה מנהלו הראשון של בית הספר "יד לבנים", ובהמשך – ראש מחלקת גני הילדים בעירייה. בשנים 1978 עד 1989 היה סגנו של ראש העירייה דב תבורי, והממונה על תיק החינוך, הנוער ושיקום השכונות. היה חבר מועצת העיר עד 1996.

ב-1996 יצא בהוצאת יד ושם הספר לא הספקתי להיות עצוב – סיפורו של מיילך קנר מילדי טהרן, מאת נעמי מורגנשטרן, המבוסס על יומנו של כנר מתקופת השואה. הספר משמש בסיס לערכת לימוד המיועדת לתלמידי בתי ספר יסודיים.

כנר עסק בהנחלת זכר השואה בהרצאות לבני נוער, ובמסגרת עמותת ילדי טהראן ועמותת "זעקה".

כנר נישא ב-1954 לאורה לבית קרמפל, והיה אב לשלוש בנות. אחת מהן היא דרורית גור אריה, אוצרת מוזיאון לאומנות בפתח תקווה. ב-2001 הוענק לו עיטור יקיר העיר פתח תקווה, וב-2008 – תואר יקיר ההסתדרות. 

כנר נפטר ב-2009.
== הנצחה ==
בית הספר היסודי בשכונת כפר גנים ג', שנוסד בשנת הלימודים תשע"א, נקרא על שמו.

==קישורים חיצוניים==
*[https://elimelech-kanner.gurarie.org/ אתר הנצחה] לאלימלך כנר.
*[https://elkanerschool.tik-tak.net/%d7%90%d7%9c%d7%99%d7%9e%d7%9c%d7%9a-%d7%9b%d7%a0%d7%a8/ קורות חייו של אלימלך כנר], באתר של בית הספר אלימלך כנר
* [https://web.archive.org/web/20130927150800/http://www.ptarchive.co.il/he/ArchiveItem.aspx?t=3&p=59&iid=204 מסמכי אלימלך ואורה כנר] באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת העיר פתח תקווה
קטגוריה:ילדי טהראן
קטגוריה:ילדים בשואה: פולין
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
קטגוריה:כותבי יומן בשואה
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:סגני ראשי רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
גאליוט

ספינה ספרדית מותקפת על ידי שתי גאליוטות אלג'יראיות (1783).
גאליוט הולנדית מן המאה ה-17.
גאליוט להובלת יין בנהרות צרפת, המאה ה-18.
גאליוט (באנגלית: Galiot, בצרפתית: Galiote, בהולנדית: Galjoot) הוא שמם של שלושה סוגי ספינות מלחמה שהיו בשימוש בים התיכון ובים הצפוני ושל סוג ארבת-נהר שטוחת-תחתית מצרפת.

==ספינות מלחמה==
* הים התיכון, (מאות 16–17 לערך)
: גאליוט הייתה במקורה סוג של ספינת משוטים, שנודעה גם בשם גליאוטה (חצי-גליאה), אשר מהמאה ה-17 לערך נוספו לה גם מפרשים. הגאליוטות בהן השתמשו שודדי הים הברברים בהתקפותיהם על הספנות המסחרית של ונציה היו בעלות שני תרנים וכ-16 טורי משוטים. ספינות מלחמה מסוג זה נשאו בדרך כלל בין שניים לעשרה תותחים קטנים ובין 50 ל-150 איש.
* הים הצפוני, (מאות 17–19 לערך)
: גאליוט הייתה סוג של ספינת סוחר הולנדית או גרמנית, בעלת תפוסה ברוטו של 20 עד 400 טונות, דומה בצורתה לקטש (Ketch) ובעלת חרטום וירכתיים מעוגלים כשל פלויט (Fluyt). תחתיתה הייתה שטוחה כמעט לגמרי, כדי שתוכל לשוט במים רדודים. הגאליוטות שימשו בעיקר כספינות לסחר חופים בים הצפוני ובים הבלטי. הקטנות שבהן צוידו בחרב צדית (Leeboard), כדי להקטין את בעת שיט ברוחות קדמיות בשל השוקע הנמוך שלהן. גאליוט מסוג חדיש יותר פותחה אחרי 1830 ולה חרטום חד יותר, דומה לזה של סקונר. כלי שיט מסוג זה צוידו לעיתים נדירות בחרב צדית.
* ספינות הרעשה, (מאות 17–19 לערך)
: גאליוט היה השם שהעניקו הצרפתים לספינת הרעשה (באנגלית: Bomb vessel), כלי שיט מלחמתי קטן, שצורת המבנה שלו מבוססת על זו של הגאליוט המסחרית, ונשא מרגמות כבדות להפגזת מטרות בחוף בירי תלול מסלול.

==סירות נהר ותעלות==
* גאליוט הייתה סירה שנגררה על ידי סוסים לאורך גדות נהר או תעלת מים ונפוצה בצרפת מאמצע המאה ה-17 עד המאה ה-19.
* גאליוט, או סקיט (Scute), הייתה גם סירה שטוחת-תחתית מונעת על יד מפרש יחיד, ששימשה להובלת יין בנהרות צרפת מחבל אנז'ו ועד לה פון-דה-סה (Les Ponts-de-Cé).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוגי כלי שיט
קטגוריה:אוניות וספינות מפרשים
יוקוהמה לנדמרק טאוור

יוֹקוֹהָמָה לַנְדְמַרְק טָאוֶר (ביפנית: 横浜ランドマークタワー) הוא גורד שחקים בעיר יוקוהמה שביפן, המתנשא לגובה של 296.3 מטר – היה עד לשנת 2012 הבניין הגבוה ביותר במדינה. המגדל שוכן ברובע מינאטו מיראי 21 בעיר, בסמוך למוזיאון יוקוהמה לאמנות. בנייתו הסתיימה בשנת 1993.

בבניין מלון חמישה כוכבים הנמצא בקומות מס' 49–70 וכולל 603 חדרים בסך הכול, ואילו ב-48 הקומות התחתונות שלו נמצאות חנויות, מסעדות, מרפאות ומשרדים. בקומה ה-69 ישנו מצפה, סקיי גרדן, שממנו נשקף נוף פנורמי של 360 מעלות על העיר. בקומה ה-71 מוצבים בפינות מנוגדות של הבניין שני מנחתי תנודות (tuned mass damper).

במגדל פועלות המעליות השניות במהירותן בעולם, אשר מגיעות למהירות של 12.5 מטר בשנייה (45 קמ"ש). מהירות זו מאפשרת הגעה לקומה ה-69 בתוך 40 שניות. בעבר היו אלה המעליות המהירות בעולם, עד לבנייתן של המעליות במגדל טאיפיי 101, אשר מגיעות למהירות של כ-60 קמ"ש.

תכנון הבניין נעשה בידי משרד יו סטאבינס ושות', שכיום נקרא קלינגסטאבינס.

== תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="230px">
קובץ:Minatomirai21.JPG
קובץ:Yokohama Landmark Tower 201507.JPG
קובץ:Yokohama Landmark Tower in the evening twilight.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20111011053300/http://yokohama-landmark.jp/web/english/ אתר המגדל] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: גורדי שחקים
קטגוריה:קאנטו
סקלר (מחשבים)

בתכנות, סְקַלַר (scalar) הוא כל ערך שאינו-מורכב.

באופן כללי, כל טיפוסי הנתונים הפרימיטיביים נחשבים לסקלרים:
* טיפוס הנתונים <code>boolean</code> (או <code>bool</code> בחלק מהשפות)
* טיפוסים נומריים: <code>int</code> וטיפוסים של נקודה צפה - <code>float</code> ו-<code>double</code>
* טיפוסים של תווים: <code>char</code> ו-<code>string</code>

מקור השימוש במושג "scalar" במחשבים מתוארך לשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, אז הוא שימש כדי להבחין בין מעבד סקלרי (scalar processor) למעבד וקטורי (vector processor).

ערכים מורכבים הם למשל טיפוסי הנתונים הבאים: רשימה מקושרת, מערך ורשומות.

קטגוריה:מבני נתונים
ג'אנט קראקסטון

ג'אנט קראקסטון (באנגלית: Janet Helen Rosemary Craxton; 17 במאי 1929 - 18 ביולי 1981) הייתה אבובנית ומורה אנגליה.

==ביוגרפיה==

ג'אנט הייתה הצעירה בשישה ילדים ובתו היחידה של הפסנתרן והמורה הרולד קראקסטון. אחד מאחיה היה הצייר ג'ון קראקסטון. היא נישאה למלחין אלאן ריצ'רדסון בשנת 1961.

ג'אנט קראקסטון למדה באקדמיה המלכותית למוזיקה בשנים 1945 עד 1948 ובקונסרבטואר של פריז בשנים 49–1948. היא הייתה אבובנית ראשית בתזמורת האלה מ-1949 עד 1952, בנגני מוצרט של לונדון מ-1952 עד 1954, בתזמורת רשות השידור הבריטית מ-1954 עד 1963, בתזמורת הסינפונייטה של לונדון מ-1969 עד 1981, ובתזמורת של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן מ-1979 עד 1981. בשנת 1958 התמנתה לפרופסור לאבוב באקדמיה המלכותית למוזיקה.

קראקסטו הייתה סולנית מבוקשת מאוד וניגנה בהשמעות בכורה עולמית יצירות משל ראלף ווהן ויליאמס, לנוקס ברקלי, אלאן רואוסתורן, אליזבת לוטיינס ועוד.

== קישורים חיצוניים ==

<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.craxtonmemorialtrust.org.uk/html/jcraxton.htm Craxton Memorial Trust: Janet Craxton]
* [http://www.oboeclassics.com/Craxton.htm Oboe Classics: Janet Craxton]
* [http://www.craxtonstudios.org.uk/html/history.htm Craxton Studios: A Short History] 
</div>

קטגוריה:מוזיקאיות בריטיות
קטגוריה:מורים למוזיקה באנגליה
קטגוריה:מורות למוזיקה
קטגוריה:אבובניות
קטגוריה:מוזיקאיות אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1981
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1981
Wide Awake

Wide Awake (בעברית: ערה לחלוטין) הוא שיר של זמרת הפופ האמריקאית קייטי פרי.
== הפקה ==
השיר יצא לאור ב-22 במאי 2012 כסינגל השני מתוך מהדורתו המחודשת של אלבומה השלישי, Teenage Dream: The Complete Confection. הקליפ לשיר זכה להצלחה בשל השקעתו הרבה. בקליפ קייטי אבודה והיא בתוך מבוך שהיא לא מצליחה לצאת ממנו, היא פוגשת בילדה קטנה אשר עוזרת לה למצוא את הדרך החוצה לעולם אמיתי ויפה אשר בו קייטי מרגישה טוב יותר.

השיר הגיע למקום השני במצעד הסינגלים האמריקאי, בילבורד הוט 100 ולפסגת מצעדי קנדה, ניו זילנד, פולין, ונצואלה ומצעדים שונים בארצות הברית.

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי קייטי פרי
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סירקט
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קייטי פרי
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי סירקט
קטגוריה:שירי אלקטרופופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד קנדה הוט 100
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קפיטול רקורדס
תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור

ההיכל בו מנגנת התזמורת
תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור (בגרמנית: Orchester Musikkollegium Winterthur היא תזמורת סימפונית השוכנת בווינטרטור שבשווייץ. התזמורת, שהיא הוותיקה ביותר בשווייץ, נוסדה בשנת 1875 כ"תזמורת העיר וינטרטור". המוזיק-קולגיום עצמו כארגון ששורשיו דתיים עד ימינו אלה נוסד בשנת 1629. התזמורת מבצעת כ-60 קונצרטים בשנה, וכמו כן מתפקדת כתזמורת האופרה של ציריך.

משנת 2002 עד 2008 היה יאק פאן סטן המנצח הראשי של התזמורת. עם פאן סטן הוציאה התזמורת כמה הקלטות לחברת MDG, בהן מוזיקה של מלחיני האסכולה הווינאית השנייה ושל פרנק מרטן. באפריל 2008 הודיעה התזמורת על מינוי דגלס בויד כמנצח הראשי הבא שלה, מינוי שנכנס לתוקף בעונת 2009-10. בויד שימש בתפקיד עד שנת 2016.

ברפרטואר המודרני, התזמורת עובדת לעיתים קרובות עם היינץ הוליגר, וברפרטואר של תקופת הבארוק עם מוריץ שטגר וניקולאס קרמר.

משנת 2021 משמש הכנר והמנצח הספרדי רוברטו גונזלס-מונג'אס כמנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי של התזמורת.

== מנצחים ראשיים ==
* פרנץ ולזר-מסט (1987 - 1990)
* יאנוש פירסט (1990 - 1994)
* היינריך שיף (1995 - 2001)
* יאק פאן סטן (2002 - 2008)
* דגלס בויד (2009 - 2016)
* תומאס זהטמאיר (2016 - 2021)
* רוברטו גונזלס-מונג'אס (2021 - ממשיך)

== קישורים חיצוניים ==

* 

<div class="mw-content-ltr">
* [https://web.archive.org/web/20120216051519/http://www.musikkollegium.ch/index.php?id=78&L=0 German-language page on the history of the orchestra]
* [https://web.archive.org/web/20110713155804/http://magazin.klassik.com/vertriebe/88_22.pdf Thomas Trappmann, "Ferne Geliebte...", German-language trade article from Classaktuell, 2007 (1st quarter)]
</div>

מוזיק קולגיום של וינטרטור
מוזיק קולגיום של וינטרטור
פרס לוקוס

פרסי לוקוס (אנגלית: Locus Awards) הם סדרה של פרסים בנושא ספרות מדע בדיוני ופנטסיה הניתנים אחת לשנה על ידי הירחון לוקוס: כתב העת למדע בדיוני ופנטסיה היוצא בארצות הברית בעיר אוקלנד שבקליפורניה. הזוכים בפרס נבחרים על ידי קוראי כתב העת.

הפרסים ניתנים באירוע הנערך אחת לשנה. המוציאים לאור מקבלים תעודות המאשרות שהיצירות נבחרו וזכו בפרס.

הפרס נוסד בשנת 1971 וחולקו בו פרסים ליצירות שפורסמו בשנת 1970. המטרה העיקרית ליצירת הפרס הייתה להשפיע על תוצאות הזכייה בפרס הוגו.

==קטגוריות הפרס==
הפרס ניתן בחמש עשרה קטגוריות:
* פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר
* פרס לוקוס לרומן המדע הבדיוני הטוב ביותר
* פרס לוקוס לרומן הפנטזיה הטוב ביותר
*פרס לוקוס לרומן הראשון הטוב ביותר
*פרס לוקוס לרומן הטוב ביותר לבני נוער
*פרס לוקוס לנובלה הטובה ביותר
*פרס לוקוס ליצירת פרוזה מאוד קצרה (Novelette)
*פרס לוקוס לסיפור הקצר הטוב ביותר
*פרס לוקוס לכתב העת הטוב ביותר
*פרס לוקוס למוציא לאור הטוב ביותר
*פרס לוקוס לאנתולוגיה הטובה ביותר
*פרס לוקוס לאסופה הטוב ביותר
*פרס לוקוס לעורך הטוב ביותר
*פרס לוקוס לאמן הטוב ביותר
* פרס לוקוס ליצירה לא בדיונית או לספר האמנות הטוב ביותר

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.worldswithoutend.com/books_locus-sf_index.asp על פרס לוקוס]

*
לוקוס
לוקוס
לוקוס
היינריך שיף

היינריך שיף (בגרמנית: Heinrich Schiff; 18 בנובמבר 1951 גמונדן, אוסטריה - 23 בדצמבר 2016, וינה) היה צ'לן ומנצח אוסטרי.

== חייו ==
שיף למד נגינה בצ'לו אצל טוֹבּיאַס ְקֵינֶה (Tobias Kühne) ואנדרה נאווארה והופיע לראשונה כסולן בווינה ובלונדון בשנת 1971. הוא למד ניצוח אצל הנס סווארובסקי והופעת הבכורה שלו כמנצח הייתה בשנת 1986.

שיף היה מנהל אמנותי של הסינפוניה המלכותית הצפונית משנת 1990 עד 1996, והקליט עמה לחברת NMC. כמו כן היה המנצח הראשי של הפילהרמונית של קופנהגן בדנמרק מ-1996 עד 2000, ושל תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור בשווייץ.

בשנת 2004 מונה שיף למנצח התזמורת הקאמרית של וינה וכיהן במשרה זו משנת 2005 עד 2008. בשנת 2008 פרש ממשרתו עקב בעיות בריאות. 

שיף ניגן בצ'לו "מארה" של סטרדיוואריוס משנת 1711 ובצ'לו "היפהפייה הנמה" שבנה דומניקו מונטאניאנה בוונציה בשנת 1739. [https://app.idagio.com/albums/bach-cello-suites-E2B4CB22-6D38-4B2A-90F7-83FE3A28C6EE?utm_source=pcl ההקלטה שלו] לסוויטות הצ'לו של באך זכתה לפרסים, וההקלטה שלו לקונצ'רטי של שוסטקוביץ' זכתה ב"גראן פרי די דיסק" (Grand Prix du Disque) ההקלטה שלו לקונצ'רטו הכפול של ברהמס עם פרנק פטר צימרמן ווולפגנג זאוואליש זכתה ב"פרס התקליט הגרמני" (Deutscher Schallplattenpreis). מלחינים שונים כתבו קונצ'רטי לשיף, בהם ג'ון גאסקן ופרידריך צֶרְהָא (Friedrich Cerha) בין תלמידיו רודי שפרינג.

== קישורים חיצוניים == 

<div class="mw-content-ltr">
* [https://web.archive.org/web/20090207115021/http://intermusica.co.uk/artists/cello/heinrich-schiff/biography Intermusica agency biography of Heinrich Schiff]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:צ'לנים אוסטרים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מוצרטיאום
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1951
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2016
אליהו גולומב (אוניית מעפילים)

מעפילים ליד אוניית המעפילים אליהו גולומב, 1946
מסלול ההפלגה של "אליהו גולומב"
אליהו גולומב הייתה אוניית מעפילים שארגן המוסד לעלייה ב'. נקראה על שמו של מפקד "ההגנה" אליהו גולומב משום שיצאה לדרכה ביום השנה לפטירתו. הפליגה יחד עם האונייה דב הוז לאחר פרשת לה ספציה.

== תולדותיה ==
נבנתה בשנת 1918 כאניית חופים ממונעת במנוע דיזל, עשוית ברזל, בעלת סיפון אחד; מסוגלת למהירות 8 קשר ותפוסתה 735 טון. שמה הקודם היה "Fenice".

נרכשה על ידי אנשי המוסד לעלייה ב', עדה סירני ויהודה ארזי בנמל ג'נובה, איטליה. היא הוכנה להפלגת העפלה על ידי אנשי מספנה מקומיים. הם בנו באונייה קונסטרוקציה ועליה דרגשי לינה, מטבח ושירותים. מפקד האונייה היה פטר הופמן איש הפלי"ם ולצדו הגדעוני גרשון עציון, אשר הפעיל מכשיר קשר שהוכן במעבדת ההגנה ומקלט מתוצרת איטלקית. צוות הימאים היה איטלקי ורב החובל היה אנסלדו, שכיהן בתפקידו זה גם באונייה "חנה סנש", ועליו חובר שירו של נתן אלתרמן: "נאום תשובה לרב חובלים איטלקי".

לקראת הפלגת ההעפלה האונייה הפליגה לנמל לה ספציה ועגנה בו. אנשי המוסד לעלייה ב' ארגנו את המעפילים, כ-339 נפש, רובם ככולם חניכי תנועות נוער, פרטיזנים, ניצולי מחנות הריכוז ומחנות ההשמדה. הם נאספו תחילה במחנות ברומא, ונציה ומג'נטה. הוחלט בתיאום עם השלטונות האיטלקים, להסיעם אל נמל לה ספציה במשאיות של הצבא הבריטי. אולם במקביל, השלטונות האיטלקים חשדו כי בין המעפילים חיילים או אנשי ממשל נאציים, המנסים להימלט ממעצר ומשפט. ההסעה במשאיות יצאה אל הנמל ואז נעצרו על ידי כוחות צבא בריטיים, ששהו עדיין באיטליה. במקביל, נעצרו גם מעפילי האוניה "דב הוז". לאחר עימות ומשא ומתן ממושך בין אנשי המוסד לבין הבריטים, עלו המעפילים בגלוי אל הסיפון. יהודה ארזי ארגן את המעפילים בקבוצות וניתנו להם תפקידים של חלוקת מזון, מים ושמירה על הסדר.

האונייה הפליגה לארץ ישראל ב-8 במאי 1946 ונתיבה היה גלוי. הגיעה לנמל חיפה ב-13 במאי. המעפילים הורשו להיכנס לארץ ישראל ברישיון על חשבון מכסת העלייה השנתית.

באוקטובר 1946 חזרה האוניה והפליגה עם מעפילים על סיפונה לארץ ישראל, תחת השם "ברכה פולד".

== ראו גם ==

* מבצע מבוכה

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.amutayam.org.il/?CategoryID=305&ArticleID=441&SearchParam=אליהו+גולומב "אליהו גולומב"], באתר מוזיאון ההעפלה וחיל הים
* [http://www.palyam.org/Hahapala/Teur_haflagot/hf_Dalin ספינת המעפילים "דלין"], כינויו של אליהו גולומב, באתר הפלי"ם וההעפלה
* [http://www.palyam.org/Hahapala/Teur_haflagot/hf_La_Spazia.php ספינת המעפילים "אליהו גולומב"] ב[http://www.palyam.org/ אתר הפלי"ם ההעפלה והרכש]
* [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=14883 כשהאוניות היו עץ ואנשים ברזל - על פרשת לה ספציה], במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן

קטגוריה:קצרמר המנדט הבריטי
קטגוריה:אוניות מעפילים אחרי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הנצחת אליהו גולומב
קטגוריה:אוניות מעפילים שהפליגו ב-1946
מצודת סן סבסטיאן

מצודת סן סבסטיאן (באנגלית Fort San Sebastian; בפורטוגזית Forte de São Sebastião de Shema) היא מצודה השוכנת בעיר שאמה שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

==היסטוריה==
המצודה הוקמה על ידי הפורטוגזים בשנת 1523 ושימשה כתחנת מסחר. בשנת 1640 השתלטה חברת הודו המערבית ההולנדית על המצודה ללא קרב, שכן זו כבר הייתה הרוסה בחלקה. ההולנדים ביססו במקום מאחז צבאי. הבריטים אשר ראו במצודה איום למעוזיהם בחוף הזהב, הרסו את המצודה בשנת 1664. לא ברור אם הבריטים הצליחו להשתלט על המצודה, אולם ברי כי לא נותרו להחזיק בה. שנה לאחר מכן הקימה חברת הודו המערבית ההולנדית את המצודה מחדש, והפעילה בה תחנה לסחר בעבדים<ref></ref> אשר נשלחו לקורסאו. בשנת 1872, בעקבות הסכם סומטרה שנחתם בין הולנד ובריטניה בשנת 1871, נמסרה המצודה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי האימפריה הבריטית. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.

==האתר==
מהמצודה הפורטוגזית המקורית נותרו שרידים מעטים בלבד, והמבנה הניצב באתר כיום הוקם בידי ההולנדים. הגבעה עליה ניצבת המצודה עשויה מלטריט הנשטף בקלות במים, וכתוצאה מכך סבל המבנה מנזקים רבים לאורך השנים, וחיל המצב עסק בבניית מבנים תומכים סביב המצודה. גרם המדרגות המוביל אל הכניסה הראשית של המצודה, הוקם, גם הוא, במסגרת עבודות התמיכה במבנה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאנה: אתרי מורשת עולמית
מצודת מטל קרוס

מצודת מטל קרוס (באנגלית: Fort Metal Cross; בהולנדית: Fort Metalen Kruis - "מצודת צלב הברזל") היא מצודה השוכנת על גבעה, סמוך לכפר הדייגים דיקסקוב (Dixcove) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

==היסטוריה==
הבריטים החלו בהקמת המצודה בשנת 1683, בתגובה להקמתה של מצודת גרוס פרידריכסבורג (Fort Groß Friedrichsburg) בידי ברנדנבורג-פרוסיה, כ-15 ק"מ מערבה משם, אולם הקמת המצודה הסתיימה רק בשנות ה-90 של המאה ה-17. בשנת 1712 הושמה המצודה במצור בשתי הזדמנויות על ידי כוח מקומי שמנה 15,000 איש ואשר נתמך בידי הפרוסים. המצודה לא הוכנעה אולם בהתקפה השנייה התפוצץ מחסן אבק השרפה שלה, והסב אבדות לבריטים. הבריטים נטשו את המצודה בין השנים 1826–1830, ולאחר מכן שבו והחזיקו בה עד שנת 1868, עת נמסרה לידי ההולנדים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין ההולנדים והאנגלים בשנת 1867. עם זאת, כוח אפריקאי מקומי הצליח להשתלט על המצודה, ובעקבות הסכם סומטרה אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1871, היא עברה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי הבריטים בשנת 1872. המצודה שופצה בין השנים 1954–1956, ובשנת 1979 היא הוכרזה, יחד עם עשר מצודות נוספות בגאנה, כאתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאנה: אתרי מורשת עולמית
מצודת פיישנס

מצודת פיישנס (באנגלית: Fort Patience; בהולנדית: Fort Lijdzaamheid או Fort Leydsamheid – "מצודת הסבלנות") היא מצודה השוכנת בעיר אפאם שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

תחילתה של המצודה במבנה תחנת מסחר מאבן אשר הוקם בשנת 1697 בידי חברת הודו המערבית ההולנדית. ההולנדים ביצרו את המבנה בשנת 1704 לבקשתו של מנהיג מקומי אשר חשש מיריביו שהיו נתונים בברית עם הבריטים, והציבו בה שמונה תותחים. תקופת ההמתנה לביצורו של המבנה העניקה למצודה את הכינוי "מצודת הסבלנות". ב-1782 כבשו הבריטים את המצודה, למשך שלוש שנים, ולאחר מכן שבו ההולנדים והשתלטו עליה. המצודה נבזזה וחרבה בחלקה במהלך מלחמות שבטים מקומיים בשנת 1811, אך ההולנדים שבו והקימו אותה מחדש. בשנת 1868 נמסרה המצודה לידי הבריטים במסגרת הסכם להחלפת השליטה במספר מצודות, אשר נחתם בין שתי המעצמות בשנת 1867. המצודה שימשה כתחנת משטרה וכסניף דואר, וכיום פועל בה בית הארחה. בשנת 1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות לאורך חופי גאנה, כאתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאנה: אתרי מורשת עולמית
מצודת גוד הופ

מצודת גוד הופ (בהולנדית: Fort Goede Hoop - "מצודת התקווה הטובה") היא מצודה הרוסה השוכנת ליד היישוב סנייה בראקו (Senya Beraku) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי.

המצודה נוסדה בשנת 1667 בידי חברת הודו המערבית ההולנדית. בשנת 1782 כבשו הבריטים את המצודה, והחזיקו בה עד שנת 1785. לאחר מכן שבה המצודה לידי ההולנדים אשר החזיקו בה עד שנת 1868, למעט תקופת כיבוש בריטי נוספת, בין השנים 1811-1816. בשנת 1868 עברה המצודה באופן סופי לידי הבריטים אשר החזיקו בה עד לעצמאותה של גאנה בשנת 1957. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאנה: היסטוריה
ספרוס מצוי

סְפָּרוּס מָצוּי (שם מדעי: Pagrus caeruleostictus) המוכר בשמו העממי פארידה, הוא דג טורף ממשפחת הספרוסיים שתפוצתו בים התיכון ובמזרח האוקיינוס האטלנטי, מפורטוגל ומיצרי גיברלטר ועד אנגולה.

==תיאור==
שיניו החזקות של ספרוס מצוי משמשות לפיצוח [[צדפות. הכתם הצהוב סביב פיו מצביע על כך שזהו זכר בעונת החיזור.]]
ספרוס מצוי נפוץ באורך 50 ס"מ ועשוי להגיע עד 90 ס"מ ולמשקל מקסימלי של 11.6 ק"ג, אולם המשקל השכיח הוא כ-1-2 ק"ג. נפוץ בעומקים של בין 20–50 מטר אולם עשוי להימצא בעומקים של עד כ-200 מטר. צבעו של ספרוס מצוי הוא ורדרד-כסף, לגופו נקודות כחלחלות מעל ומתחת למערכת קו הצד. שיניו הפנימיות חזקות מאוד דמויי שיני הכלביים, 4 בלסת העליונה ו-7 בתחתונה ואחריהן שיניים כהות יותר הדומות לשיניים טוחנות. סנפיר הגב מתחיל בשני קוצים קצרים מאוד ואחריהם שלושה קוצים בולטים באופן ניכר מהיתר כשהראשון הוא הארוך ביותר. בפרטים מבוגרים וגדולים מתפתחת תפיחה גדולה באזור המצח, והשפתיים הופכות לבשרניות ובולטות יותר.

==תפוצה ורבייה==
ספרוס מצוי נמצא באזור הסובטרופי, בדרך כלל נמצא בסביבת קרקע קשה (שוניות, סלעים, שברי אבנים וספינות טרופות) כשהוא יעדיף את האזור החולי המקיף אותם בזמן הרבייה. פרטים בוגרים יימצאו באזורים עמוקים יותר והצעירים בקרבת החוף. ספרוס מצוי מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים ובאורך של בין 17–23 ס"מ, ולרוב מתקיים בשלב זה שינוי הזוויג מנקבה לזכר. הגירת הדג לצורך השרצה מתרחשת במקביל לחוף ולסירוגין בין האביב לסתיו מעל קרקע רכה במים רדודים. אצל הזכרים בתקופת החיזור צבע הראש מסביב לאזור הפה ישתנה לצהבהב.

==תזונה==
ספרוס מצוי הוא דג טורף הניזון בעיקר מצדפות אותן הוא מפצח באמצעות שיניו החזקות, מסרטנאים דיונונים, ודגים קטנים.

==דג מאכל==
כדג מאכל נחשב מבין הדגים הטעימים בים התיכון בשל בשרו המשובח והעדין, נמכר כדג טרי ומחירו גבוה יחסית. השם הנפוץ של הדג בקרב דייגים, מסעדות וחנויות לממכר דגים הוא פארידה, אם כי נעשה שימוש בשם זה גם לגבי מינים נוספים ממשפחת הספרוסיים כגון שינן הניבים (Dentex dentex).
ספרוס מצוי נידוג בארצנו באופן מסחרי ועל ידי חובבי דיג. 

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרוסיים
קטגוריה:דגי מאכל
מצודת סנטו אנטוניו

המצודה בשנות ה-70 של [[המאה ה-18]]
מצודת סנטו אנטוניו (בפורטוגזית: Forte de Santo António) היא מצודה השוכנת ליד העיר אשים (Axim) שבדרומה של גאנה, לחופי האוקיינוס האטלנטי. 

במקום שכנה תחנת מסחר פורטוגזית שהחלה לפעול בשנת 1503, ואשר עסקה בעיקר בסחר עבדים ובמסחר בזהב ובשנהב. ב-1515 הקימו הפורטוגזים את המצודה והציבו בה מספר תותחים. ב-1641 תקפה חברת הודו המערבית ההולנדית את המצודה אך לא הצליחה לכובשה. בהתקפה השנייה שהתחוללה שנה לאחר מכן הצליחו ההולנדים לכבוש את המצודה, והם החזיקו בה עד שנת 1872, למעט תקופת כיבוש בריטית ב-1664. בשנת 1872, בעקבות הסכם סומטרה שנחתם בין הולנד ובריטניה בשנת 1871, נמסרה המצודה, יחד עם כל חוף הזהב, לידי האימפריה הבריטית. ב-1979 הוכרזה המצודה, יחד עם עשר מצודות נוספות ברחבי המדינה, כאתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==
סטיבן נייט

סטיבן נייט (באנגלית: Steven Knight; נולד ב-1959) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע וטלוויזיה בריטי.

== קריירה ==
נייט כתב תסריטים עבור סדרות טלוויזיה בריטיות רבות, כגון הסדרה הבריטית של מי רוצה להיות מיליונר?, "הבלשים", ואחרות. הוא ידוע בעיקר בשל עבודתו בסרטים דברים יפים ומלוכלכים וסימנים של כבוד. עבודתו בסרט דברים יפים ומלוכלכים זיכתה אותו בפרס אדגר ובפרס המבקרים האנגלים עבור "התסריטאי הבריטי של השנה". התסריט היה גם מועמד עבור מספר פרסים אחרים ביניהם פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולפרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר.

בשנת 2017 היה שותף לכתיבת תסריט הסרט "פושעי נובמבר" בכיכובם של אנסל אלגורט וקלואי גרייס מורץ, שביים סשה גרבסי ולקח חלק בכתיבה.

==פילמוגרפיה==
=== טלוויזיה ===
*הבלשים - 1993–1997 (תסריטאי ראשי; ביים 4 פרקים)
*מי רוצה להיות מיליונר? - 1998-2010 (כתב 4 פרקים, יוצר השעשועון)
*כנופיית ברמינגהאם - 2013-הווה (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*טאבו - 2017-הווה (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*לראות - 2019-הווה (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*מזמור חג המולד - 2019 (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*תקוות גדולות - 2023 (תסריטאי ומפיק)
*כל האור שאיננו רואים - 2023 (יוצר ותסריטאי)
*A Thousand Blows- 2024 (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*הכיסוי <small>(אנ')</small> (2024) <small>-</small> (יוצר, תסריטאי ומפיק)
*This Town - TBA (יוצר, תסריטאי ומפיק)

=== קולנוע ===
*דברים יפים ומלוכלכים - 2002 - תסריט
*רוחות של חופש - 2006 - תסריט
*סימנים של כבוד - 2007 - תסריט
*הגאולה - 2013 - בימוי ותסריט
*מעגל סגור - 2013 - תסריט
*לוק - 2013 - בימוי ותסריט
*מסע של מאה צעדים - 2014 - תסריט
*הבן השביעי - 2014 - תסריט
*שובר את הכלים - 2014 - תסריט
*משחק באש - 2015 - תסריט
*בעלי ברית - 2016 - תסריט והפקה
*אישה צועדת קדימה - 2017 - תסריט
*פושעי נובמבר - 2017 - תסריט והפקה
*הנערה ברשת העכביש - 2018 - תסריט
*מים שקטים - 2019 - בימוי, תסריט והפקה
*בסגר - 2021 - תסריט
*ספנסר - 2021 - תסריט
*Maria - TBA - תסריט

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תסריטאי קולנוע בריטים
קטגוריה:במאי קולנוע בריטים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959