שביעי של פסח

שביעי של פסח הוא היום השביעי והאחרון של חג הפסח, שחל בתאריך כ"א בניסן. ביום זה, על פי מסורת חז"ל, אירעה קריעת ים סוף, אם כי נצטוו על קיומו עוד בטרם יצאו ממצרים. מעבר למצוות הקיימות בכל אחד משבעת ימי הפסח, זהו יום טוב לכל דבר, שבו אסורים בעשיית מלאכה, פרט למלאכת אוכל נפש.

== שמות החג ==
בעבר כונה יום זה "יום וַיּוֹשַׁע" בגלל הפסוק הפותח את שירת הים, קריאת התורה של היום.

הקראים קוראים ליום זה "שביעי עצרת" על פי הפסוק .

כינוי רווח כיום הוא "חג שני (של פסח)". כינוי דומה, "שני של פסח", מופיע בלוח שנה מגניזת קהיר לשנת ד'תתפ"ב.

==מקור החג==
המקור הראשון בתורה לחג שביעי של פסח מופיע עוד לפני מעמד הר סיני בו קיבלו עם ישראל את מצוות התורה עליהם, ואף עוד קודם יציאת מצרים.

גם בפרשיית המועדות בפרשת אמור שבספר ויקרא מוזכר חג זה:

גם בספר דברים נצטוו ישראל לחג את היום השביעי של פסח כיום טוב:
 
וכן מופיע בפרשת פינחס בהזכרת קרבנות המוספים של החגים. לפיכך ביום שביעי של פסח ישנה מצווה מדאורייתא לשבות ממלאכה, אולם מלאכת אוכל נפש מותרת בו – כבכל יום טוב.

==תאריך החג==
בספר ברית דמשק מופיע איסור על הקרבת קרבנות החגים בשבת. יעקב הקרקסאני כותב שהצדוקים לא ספרו את יום השבת כאחד משבעת ימי חג הפסח וחג הסוכות, כך שבעצם שביעי של פסח חל בכ"ב בניסן, ושבעת ימי חג המצות המסתיימים בכ"א בניסן נחשבים רק שישה ימים ביחס לקורבנות. ראיה לכך שזהו המנהג הקדום שהיה בתחילת תקופת בית שני ניתן למצוא במגילת תענית, הפותחת במועד שנמשך מראש חודש ניסן עד ח' בניסן ולאחריו מועד שנמשך עד סוף פסח. מועדים אלה מקבילים לשבעת ימי המילואים ולימי קורבנות הנשיאים, לפי פרשנות הקראים שהמילואים החלו בא' בניסן והנשיאים בט' בניסן ונדחו מפני השבת, כך יוצא שקורבן אחירע בן עינן הוקרב בכ"ב בחודש, שהוא יום שביעי של פסח לפי לוח השנה במגילות קומראן, שהפך לאסרו חג על ידי הפרושים, שהתירו הרבה מאיסורי השבת שנהגו בזמן נחמיה, ואף להקריב קורבן פסח בשבת.

==מנהגים==
===תיקון ליל שביעי של פסח===

מנהג המקובלים בצפת, בתקופת האר"י הקדוש, היה לומר במהלך ליל שביעי של פסח, לאחר חצות הלילה, לימודים שונים ושירות, כשבכללם שירת הים, שנאמרה באשמורת הבוקר. בספר חמדת ימים הובא 'תיקון' שייאמר במשך הלילה כולו, והוא נדפס לימים בספר 'קריאי מועד'. אולם יש מהאחרונים שהתנגדו לכך, בעקבות חשדו בשבתאות של ספר חמדת ימים. כיום ישנם נוהגים לומר את הנוסח במלואו, ובכמה קהילות המנהג לומר את 'שירת הים' בלבד בלילה זה, בחצות הלילה, או לפני כן. במקומות שסמוכים לשפת הים היו שנהגו לשיר את השירה ליד הים. בחסידות חב"ד נהגו להישאר ערים כל הלילה וללמוד תורה.
===סעודת משיח===

מנהג נוסף הנוהג ביום שביעי של פסח ובחו"ל באחרון של פסח, הוא לערוך סעודה נוספת. בחסידויות מסוימות מכנים אותה סעודת הבעל־שם־טוב, על פי תקנת הבעש"ט לאכול סעודה זו היות שאורו של משיח מאיר ביום זה. בחב"ד מכנים סעודה זאת סעודת משיח, ורבי שלום דובער שניאורסון הורה משנת ה'תרס"ו (1906) לשתות גם ארבע כוסות של יין.

חלק מהליטאים נוהגים אף הם לאכול סעודה נוספת קודם צאת החג, בעקבות הנהגת הגאון מווילנה לערוך סעודה ולאכול בה מצה מפני חביבות מצות אכילת מצה קודם שמסתיים החג.

==תפילה==
===הלל===
ביום שביעי של פסח, ההלל הוא רק מנהג ולכן אומרים את נוסח ההלל הקצר כמו של ראש חודש.

===קריאת התורה===
הפטרת יום שמיני של פסח – "עוד היום בנב לעמד", [[איזמיר, סביבות תרע"ג (1913), עם תרגום ללאדינו]]
קריאת התורה של יום זה עוסקת בנס קריעת ים סוף, שעל פי מסורת חז"ל אירע בליל שביעי של פסח, וכן בשירת הים שנאמרה בעקבותיו ( – ). בהפטרה קוראים את 'שירת דוד' () שאף היא שירה כשירת הים, ונס קריעת ים סוף מרומז בה.

ביום טוב שני של גלויות, קוראים "כל הבכור" ( עד ), ואם חל בשבת (שאין מספיק פסוקים לחלק את הקריאה הנ"ל לשבע עליות), מתחילים ברוב הקהילות "עשר תעשר" (), והאיטלקים מתחילים "כי ימכר" (). מפטירים ב"עוד היום בנב לעמד" ובנבואת אילן ישי ( עד ), ובנוסח רומניא הפטירו בשירת דבורה ().

=== יזכור ===

בבתי הכנסת מנהג אשכנז המזרחי נוהגים לומר יזכור בשביעי של פסח (בחו"ל באחרון של פסח), לפני שמכניסים את ספר התורה לארון הקודש. במנהג אשכנז המערבי, לא נוהגים לומר יזכור ברגלים כלל, אך הוא הונהג בכמה קהילות מנהג זה בתקופה מאוחרת.

===פיוטים===
בליל שביעי של פסח אומרים במנהג אשכנז המערבי מערבית "אורי וישעי על הים נגלה" לרבי מנחם בן יעקב איש וורמייזא, הכולל ביכור "מתי אבוא ואראה" המדבר על עלייה לרגל. במנהג אשכנז המזרחי אומרים מעריב "ויושע ה' אום למושעות" לרבי יוסף בן יעקב. ביום טוב שני בחו"ל, ברוב קהילות אשכנז המערבי אומרים מערבית "אמונת אומן לעם זו רם זכרת" לרבי אליעזר מגרמייזא, ובקצת קהילות אומרים "אור לשביעי גש" לראב"ן. במנהג המזרחי אומרים "ויושע אומן אשכולות" לרבי יקותיאל בן יוסף.

בשני מנהגי אשכנז, אומרים ביום שביעי יוצר "ויושע שושני פרח" וזולת "אי פתרוס", שניהם לרבי שמעון בן יצחק. בקהילות אשכנזי המזרחי אומרים גם אופן "ידועי שם" החתום יעקב, ובקצת קהילות אומרים במקומו "ויושע אל אמונה", אבל במנהג אשכנז המערבי לא נוהגים לומר אופן. בקהילות אשכנז המזרחי וקצת קהילות אשכנז המערבי, אומרים גם "גאולה" יום ליבשה לר' יהודה הלוי.

כשחל יום שביעי בשבת, נוהגים להחליף את הפיוטים בברכות קריאת שמע באלה של שבת חול המועד, דהיינו היוצר על סדר שיר השירים של רבי שמעון בן יצחק. בקצת קהילות המנהג המזרחי, נוהגים במקרה זה לומר "יום ליבשה" לפני "שירה חדשה שבחו גאולים". באחרון של פסח (יום טוב שני של גלויות), אומרים יוצר קדום אנונימי "אתה הארת" וחוזרים על זולת "אי פתרוס" כדאתמול. במנהג המזרחי, אומרים אופן "מחוללת מהללת" לרבי משה בן יצחק, ובקצת קהילות אומרים במקומו "לבעל התפארת" לבנימין בן זרח. גם ביום טוב שני שחל בשבת, נוהגים לומר בברכות קריאת שמע את הפיוטים של שבת חול המועד במקום את אלה הרגילים.

בחזרת הש"ץ של שחרית, אומרים קרובת "אותותיך אז ראינו בעין" לר' שמעון בן יצחק, והיו קהילות שאמרו "אימת נוראותיך בשדה צוען כהשלחת" לר' משה בן קלונימוס בשביעי ואת קרובת שמעון בן יצחק ביו"ט שני, ויש נוהגים להחליף את הסדר כשחל שמיני של פסח בשבת. שתי הקרובות מאריכות בפיוטים עם מדרשים על קריעת ים סוף. בחו"ל, ביום טוב שני אומרים את הקרובה השנייה שלא אמרו אתמול.

במנהג איטליה, אומרים יוצר "אתה הארת", וביום טוב שני "אפל המוני נגה לעיני", ובארץ ישראל נוהגים לומר ביום טוב היחיד "אפל המוני נגה לעיני".

בצרפת, באשכנז ובאיטליה, נהגו עד סוף ימי הביניים לתרגם לארמית את קריאת התורה וההפטרה בשביעי של פסח. פייטני אשכנז כתבו הרבה פיוטים לתרגומים אלו, אך בסוף נתבטל כל עניין התרגום, והיום לא נוהגים לומר אף אחד מהפיוטים לתרגום בשביעי של פסח.

=== שהחיינו ===

שביעי של פסח הוא החג היחיד מהתורה שלא מברכים בו את ברכת "שהחיינו" (ברכת הזמן), וזאת מפני שאין הוא חג בפני עצמו אלא חלק מחג הפסח.

==צאת החג==
ליל מוצאי שביעי של פסח (או שמיני בחוץ לארץ) מכונה רומפלנאכט (ליל הבלגן) בפי חלק מיהודי אשכנז.
בקרב חלק מבני עדות המזרח, ובעיקר מקרב יהודי מרוקו, נהוג לחגוג את המימונה בליל מוצאי החג, בו נוהגים לאכול מופלטה.

מנהג נוסף של יוצאי עדות המזרח, ובעיקר יהודי תוניסיה, הוא טקס ה"כדרנא ולעאם אכדאר" (ערבית: פיזרנו ירק שהשנה תהיה ירוקה) בצאת החג.<ref></ref> בטקס זה מפזרים עלי ירק ברחבי הבית בשירת "כדרנא ולעאם אכדאר". מנהגים דומים בעדות נוספות מבני עדות המזרח.<ref></ref><ref></ref>

==ראו גם==
* יום ליבשה
* שבת שירה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.chabad.org.il/Articles/Articles.asp?CategoryID=838 מאמרים על שביעי של פסח] באתר חב"ד
* [http://www.kipa.co.il/jew/holidays/passover/5413.html מה עניינו של שביעי של פסח?], מאת ערן דאום, באתר כיפה
* [http://www.ybm.org.il/hebrew/LessonArticle.aspx?item=3643 שביעי של פסח – קריעת ים סוף], מאת יואב פלדמן, באתר ישיבת ברכת משה
* 
* [https://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=7&t=31425&start=120#p443664 אמירת שירת הים ואמירת תיקון בליל שביעי של פסח], מאת שמואל ישמח, ירחון האוצר, גיליון י"ד, ניסן תשע"ח, עמ' קל"ד.
* [http://yhb.org.il/?p=7123 הקשר בין שירת דוד לקריעת ים סוף], מאת הרב יאיר וייץ, באתר ישיבת הר ברכה

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסח
קטגוריה:אירועים בחודש ניסן
קטגוריה:פרשת אמור