OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ההסכם האנגלו-מצרי (1936)

ההסכם האנגלו-מצרי (באנגלית: Anglo-Egyptian Treaty) הוא כינויו של הסכם שנחתם בין מצרים ובין בריטניה ב-1936 שהסדיר את סיום הכיבוש האנגלי במצרים, את נסיגת הכוחות הבריטים ממצרים, ואת היחסים בין שתי המדינות בהקשר של יחסי החוץ, וניהול סודאן ותעלת סואץ.

==הרקע לחתימת ההסכם==

בשנת 1922 הכריזו הבריטים כי מצרים, שהייתה תחת שלטון צבאי בריטי משנת 1882, היא מדינה עצמאית, ותנוהל כפרוטקטורט בריטי. הכרזה זו לא סיפקה את השאיפות המצריות לעצמאות. משברים חוקתיים ומהומות סיכנו את היציבות במדינה, ועם מותו של המלך פואד הראשון הוביל ראש הממשלה מטעם מפלגת הוופד מוסטפא א-נחאס פאשה לחתימת חוזה שיסדיר את יחסי שתי המדינות.

==חתימת החוזה וסעיפיו==

ההסכם נחתם במשרד החוץ בלונדון ביום 26 באוגוסט 1936 על ידי שר החוץ אנתוני אידן, הלורד שומר החותם לורד הליפקס, שר הפנים ג'ון סיימון, ראש הממשלה רמזי מקדונלד והנציב העליון למצרים (שהוראות ההסכם שינו את משרתו לשגריר בריטניה במצרים) מיילס לאמפסון. מהצד המצרי חתמה משלחת של 13 נציגים בראשות מוסטפא א-נחאס פאשה.

תוקפו של ההסכם היה עשרים שנה, והוא הסדיר את עצמאותה של מצרים כמדינה החברה בחבר הלאומים. המדינות הסכימו על ברית צבאית ומדינית, וסוכם כי הצבא הבריטי יקטין את נוכחותו במצרים ל-10,000 חיילים וכוחות עזר, שיוצבו באזור תעלת סואץ. כן סוכם כי סודאן תמשיך להתנהל כקונדומיניום (משטר משותף) אנגלו- מצרי.

==קיומו של ההסכם==

ב-1937 מילאה בריטניה אחר שתי התחייבויות חשובות לפי ההסכם. האחת - צירופה של מצרים לחבר הלאומים, והשנייה, הסכמה לוויתור על הקפיטולציות, הזכויות המיוחדות לתושבי חוץ, שנהגו עוד מימי השלטון העות'מאני. עם זאת, ברבות הימים נתפס ההסכם כמגביל את עצמאותה של מצרים, והופר מספר פעמים על ידי בריטניה. בריטניה החזיקה במצרים צבא גדול משהתחייבה בהסכם, ולא הסתפקה בבסיסים באזור התעלה, וכן התערבה מספר פעמים בענייניה הפנימיים של מצרים. כך, למשל, ב-4 בפברואר 1942 כפתה בריטניה בכוח על המלך פארוק לפזר את ממשלתו ולשוב ולמנות את א-נחאס לראש ממשלה, לאחר שהקיפה את ארמונו בצבא.

בתקופת מלחמת העולם השנייה מילאה מצרים את מחויבויותיה על פי החוזה, והעמידה את אדמתה לרשות הצבא הבריטי, אך לא הצטרפה בעצמה למלחמה, ולא הכריזה מלחמה על מדינות הציר עד סמוך לסוף המלחמה, בשנת 1945.

==ביטול ההסכם ואחרית דבר==

באוקטובר 1951 הודיעה מצרים באופן חד צדדי על ביטול ההסכם. בשנת 1954, לאחר המהפכה המצרית ועלייתו לשלטון של גמאל עבד אל נאצר חתמו הצדדים על הסכם חדש שהסדיר באופן סופי את נסיגת כוחות בריטניה מאזור תעלת סואץ. נסיגת הכוחות הבריטיים הושלמה ב-18 ביולי 1956 וב-26 ביולי נאצר הכריז על הלאמת חברת תעלת סואץ. בעקבות צעד זה, בריטניה וצרפת השתלטו על תעלת סואץ במבצע מוסקטר, כחלק ממבצע קדש. בעקבות הלחימה, התקבלה החלטה של האומות המאוחדות על העברת תעלת סואץ לבעלות מצרים.

==ראו גם==
*העסק הביש

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://amitay.haifa.ac.il/index.php/%D7%94%D7%94%D7%A1%D7%9B%D7%9D_%D7%94%D7%90%D7%A0%D7%92%D7%9C%D7%95-%D7%9E%D7%A6%D7%A8%D7%99_%D7%A9%D7%9C_1936 ההסכם האנגלו מצרי] הוויקי של ד"ר אורי אמיתי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמנות והסכמים במאה ה-20
קטגוריה:מצרים: אמנות והסכמים
אנגלו 1936)
קטגוריה:סודאן: היסטוריה
קטגוריה:המזרח התיכון: היסטוריה
קטגוריה:1936
חמת דאר

250px
חַמֹּת דֹּאר או חַמַּת, הייתה עיר מבצר על שפת הכנרת בתקופת המקרא. 

בספר יהושע מסופר שחמת נמסרה לשבט נפתלי עם האתרים: חלף, אלון בצעננים, אדמי הנקב, ויבנאל וערי המבצר: הצדים, צֵר, וכנרת ואתרים נוספים:

בספר יהושע מסופר שחמת דאר הייתה עיר מקלט וגם נמסרה ללויים:

חוקרי מקרא הציעו לזהות בין חמת דאר או חמת, ובין העיר חמון, שהוזכרה בספר דברי הימים כשייכת לנחלת שבט נפתלי:

בתקופת בית שני הוקמה, באתר חמת דאר, העיר חמתן או חמתא, שבמעיינותיה החמים נהגו רבים לרחוץ; הוזכרה על ידי ההיסטוריון יוסף בן-מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים, ובמסכת מגילה בתלמוד הבבלי.במאה ה-20, האתר נקרא חמי טבריה.

==לקריאה נוספת==
* יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
==קישורים חיצוניים==
* [http://www.kotar.co.il/KotarApp/Index/Chapter.aspx?nBookID=95772428&nTocEntryID=95783023 חמת דאר], אנציקלופדיה מקראית, באתר כותר

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:כנען
קטגוריה:נחלת שבט נפתלי
וייטנאם במשחקים הפאראלימפיים

וייטנאם השתתפה לראשונה ב בסידני (2000) ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה וייטנאם חלק מעולם.

אל המשחקים הפאראלימפיים בסידני בשנת 2000 שלחה וייטנאם שני ספורטאים, גבר ואישה, שהתחרו בהרמת כוח ובאתלטיקה, אך הגיעו למקום האחרון במקצועותיהם. 

במדליות הפאראלימפיות הראשונות בתולדות וייטנאם, זכתה המשלחת ב, כשהצליחה לזכות בארבע מדליות - מדליית זהב, מדליית כסף ושתי מדליות ארד. ב זכה נציג וייטנאם במדליית כסף בהרמת כוח.

==מדליות לפי אולימפיאדה==
===משחקי הקיץ===
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size:100 %; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;" width=500
|- bgcolor="#efefef"
! אולימפיאדה
! bgcolor=gold | זהב
! bgcolor=silver | כסף
! bgcolor=#CC9966 | ארד
! סה"כ
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) || 1 || 1 || 2 || 4
|-
|המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) || 0 || 1 || 0 || 1
|-
| סה"כ || 1 || 2 || 2 || 5
|}

==ראו גם==
* וייטנאם במשחקים האולימפיים
* וייטנאם במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:וייטנאם: ספורט
ברברה (עיר)

בֶּרְבֵּרָה (בערבית - بربرة) היא עיר נמל בסומליה, הנמצאת בשטחה של סומלילנד, מדינה בלתי מוכרת, שהשתלטה על שטח נרחב בצפון סומליה. בעבר הייתה ברברה בירתה של המושבה סומלילנד הבריטית, מייסודה בשנות השמונים של המאה ה-19 ועד לשנת 1941, עד שהוחלפה בהרגייסה. בברברה יש נמל מים עמוקים שבנייתו הושלמה ב-1962, והוא משמש כנמל העיקרי של סומלילנד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סומליה: ערים
קטגוריה:סומלילנד: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי נמל
קטגוריה:הים הערבי: ערי נמל
פורט ליברטי

אימון צניחה בפורט ליברטי
פורט ליברטי (באנגלית: Fort Liberty), לשעבר פורט בראג (Fort Bragg), הוא בסיס צבאי של צבא ארצות הברית המשתרע על פני המחוזות קאמברלנד והוק ומחוז הרנט, ובקרבת הערים פאייטוויל וספרינג לייק במדינת צפון קרוליינה בארצות הברית. עד 2023 היה הבסיס קרוי על שמו של גנרל בראקסטון בראג, אשר פיקד על כוחות בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית.

הבסיס ידוע כמרכז להכשרתם ואימונם של הכוחות המוטסים והמוצנחים האמריקניים ובהם הדיוויזיה המוטסת ה-82 של הצבא וכן כמרכז ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. בבסיס ישנו מרכז ההכשרה ללוחמה מיוחדת על שם ג'ון קנדי, וכמו כן הוא משמש משכנם של הקורפוס המוטס ה-18, וכוח דלתא. בשנת 2011 הנשיא ברק אובמה בחר לציין את סיום המלחמה בעיראק ואת חזרתם של כוחות צבא ארצות הברית מעיראק בבסיס זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קרוליינה הצפונית
קטגוריה:בסיסי צבא בארצות הברית: צבא ארצות הברית
קטגוריה:קצרמר צבא
הנשיא הנצחי של הרפובליקה

הנשיא הנצחי של הרפובליקה (בקוריאנית: 공화국의 영원한 주석) הוא תואר שניתן לקים איל-סונג, נשיאה הראשון של קוריאה הצפונית. התואר ניתן לו במסגרת תיקון לחוקת קוריאה הצפונית שהתקבל ב-5 בספטמבר 1998. במבוא לחוקה נכתב: "תחת הנהגתה של מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית, הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה והעם הקוריאני יראו, בהערכה גדולה, במנהיג הדגול החבר קים איל-סונג את הנשיא הנצחי של הרפובליקה...". משמעות הדבר היא שאיל-סונג המנוח הוא האדם היחיד הרשאי להחזיק בתואר "נשיא המדינה".

התואר "הנשיא הנצחי של הרפובליקה" מוזכר במבוא לחוקה, ואינו מוזכר עוד בהמשך. מטבע הדברים, זהו תואר כבוד שאינו מקושר לשום משרד ממשלתי ולא ניתנו למחזיק בו סמכות או הטבות כלשהן.

סמכויות הנשיא, שתפקידו בוטל באופן רשמי עם קבלת החוקה ב-1998, חולקו בין שלושה משרדי ממשלה: ראש הממשלה, יושב ראש נשיאות אספת העם העליונה, ויושב ראש ועדת ההגנה הלאומית. יושב ראש ועדת ההגנה הלאומית נבחר גם לשמש כמנהיג המדינה דה יורה.

==ראו גם==
* חוקת קוריאה הצפונית

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
*
</div>

קטגוריה:קוריאה הצפונית: תרבות
קטגוריה:קוריאה הצפונית: פוליטיקה
קטגוריה:תארים
רבי שמעון בן יהודה

רבי שמעון בן יהודה היה תנא בדור החמישי (המחצית השנייה של המאה ה-2). תלמידו המובהק של רבי שמעון בר יוחאי, וכמעט כל מאמריו הם בשמו, פעמים - בניגוד למסורות אחרות בשם רשב"י. גם כאשר הוא ורבי אלעזר בן רבי שמעון מוסרים יחדו בשם רבי שמעון - הוזכר רבי שמעון בן יהודה לפני רבי אלעזר. מסר גם בשם רבי יוסי בן חלפתא ואף בשם רבי עקיבא ורבי ישמעאל. הוזכר ארבע פעמים במשנה, וכמאה פעמים בספרות חז"ל שבידינו בכללה.

היה תושב כפר עכו הסמוך לעיר עכו, ובמספר מקומות הובא בתור "רבי שמעון איש כפר עכו", או בשמו המלא: "רבי שמעון בן יהודה איש כפר עכו" (לעיתים בצורות כתיב אחרות: עמוס, אמוס, איבוס, עכוס, עכום, עיכום).

במקומות ספורים אמר דברים שלא בשם חכם אחר, כולם בענייני אגדה.

כנגד הדעה שבית מנוגע "לא היה ולא עתיד להיות" סיפר רבי שמעון בן יהודה על מקום בגליל שנמסר עליו שיש בו אבנים מנוגעות.

מצאנו שהתנא רבי זכאי מוסר בשמו.

מסופר על הוראות שונות שנתן לאריסו בענייני כלאים, ומן הסיפור משתמע שהתפרנס מחקלאות.

רב שרירא גאון באיגרתו הידועה מונה את ר"ש בן יהודה בין חכמי דורו של רבן שמעון בן גמליאל.

בתוספתא הוזכר חכם בשם "רבי יהודה בן אגרא איש כפר עכו", ויש משערים שהוא אביו של רבי שמעון בן יהודה. הוזכר גם "יהודה איש כפר עכו" כמי ששאל שאלה את רבן גמליאל, ואפשר שהוא אבי רבי שמעון.

בעל ספר יוחסין השלם סובר שהוא אחיו של רבי יוסי ברבי יהודה ובנו של רבי יהודה בר אלעאי. יש שתמהו על כך, שאם כן כיצד לא מצאנו אף הלכה שמסר בשם אביו, ואף לא נקרא "רבי שמעון ברבי יהודה", כפי שמצאנו רבות אצל רבי יוסי ברבי יהודה.

==לקריאה נוספת==
* 
* אטלס עץ חיים, כרך ד', עמ' 308

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:תלמידי רבי שמעון בר יוחאי
שכונת קרמידאר

שכונת קרמידאר בבוקרשט (ברומנית Mahalaua Cărămidarilor), הידועה גם בשם Cărămidarii de Jos (קרמידאר תחתית) הייתה שכונה היסטורית עממית ("מאחאלה") בדרום-מזרחה של העיר בוקרשט, בירת רומניה. קיומה כיישוב תועד לראשונה בשנת 1668. היא שכנה באדמות ביצתיות על הגדה הימנית של הנהר דמבוביצה, לא רחוק מהגבעות פיסקולוי, מרצישורולוי ווקרשט.
השכונה השתרעה מ"הגשר הישן" (פודול וק Podul vechi), כיום הגשר "טימפור נוי" (Timpuri Noi - "זמנים חדשים") ועד ליציאת הדמבוביצה מן העיר. במאה ה-18 המקום הפך לחלק מן העיר בוקרשט.

שמה - קרמידאר - ציין את מקצוע יוצרי הלבנים, ברומנית "קרמידה" (מילש שהושאלה מיוונית "קרמידי"). כאן יוצרו לבנים ששימשו לבניית בתים וארמונות רבים בבוקרשט למשך כמה מאות שנים.
בשלהי המאה ה-19 התקיים בשכונה מפעל המים שסיפק מים לעיר. במאה ה-19 תושבי השכונה התחילו לעסוק בגידול ירקות ופרחים, סנדלרות ומלאכות אחרות.

במחצית הראשונה של המאה ה-19 הייתה השכונה אחת מ"עשר היציאות" או ה"מחסומים" (המצוינים בתקנון האורגני של בוקרשט).

בשכונה זאת בילה חלק רב מילדותו הצייר ניקולאיה גריגורסקו. הוא עבר לגור בה עם אמו ואחיו בשנת 1843.
בשכונה זו נולדה בשנת 1913 הזמרת הלאומית של רומניה במאה ה-20, מריה טנאסה.

כיום, במקום שבו נמצאה בעבר שכונת קרמידאר, עומד רובע טינרטולוי (רובע "הנוער"). ציון היסטורי לשכונה שאיננה עוד נשארה כנסייה לכבוד גאורגה הקדוש (ספנטול גאורגה) הנקראת "קרמידאר דה ז'וס" (קרמידאר תחתית).

בימי מלחמת העולם השנייה, בהפצצה האווירית האמריקאית הגדולה הראשונה על בוקרשט ב-4 באפריל 1944, נהרגו בשכונה כ-140–150 אזרחים, מתוכם 75 נקברו בבית הקברות המקומי.

אתר השכונה לשעבר משתלב כעת בנוף המודרני של בוקרשט, שבו התפתחו קמפוס האוניברסיטה הפוליטכנית, הגן הבוטני, בניינים צבוריים ושיכוני מגורים.

בבוקרשט של פעם הייתה קיימת גם שכונה בשם "קרמידאר דה סוס" (קרמידאר עילית) גם על אדמות ביצתיות בקצה הצפון-מערבי של העיר, במקום שבו נכנסה הדמבוביצה אל הכפר גרוזבשט.

==קישורים חיצוניים==
*Constantin C. Giurescu Istoria Bucureştilor, Bucureşti, Vremea, 2009
*[https://web.archive.org/web/20101012192024/http://www.parohiacaramidariidejos.ro/istoric.html אתר הפארוכיה קרמידאר דה ז'וס]
*[http://www.biserici.org/index.php?menu=BIA1&code=800&criteria=&quick=&order=R.NAME כנסיית קרמידאר דה ז'וס עם תמונות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוקרשט: גאוגרפיה
קטגוריה:שכונות
קלאובולוס איש לינדוס

קלאובולוס איש לינדוס (ביוונית: Κλεόβουλος) היה אחד משבעת חכמי יוון שחי במהלך המאה ה-6 לפנה"ס.
== ביוגרפיה ==
קלאובולוס היה בנו של אבגוראס, ואזרח לינדוס שברודוס, יוון. קלמנס מאלכסנדריה אמר עליו שהיה מלך הלינדיאנים, ופלוטרכוס תיאר אותו כטיראני.

במכתב שצוטט על ידי דיוגנס לארטיוס נאמר כי קלאובולוס הזמין את סולון ללינדוס כמקום דמוקרטי, על מנת לברוח מפייסיסטראטוס הרודן באתונה, דבר שכנראה לא היה הגיוני.

קלאובולוס טען כי למד פילוסופיה במצרים, מעבר לחכמה שרכש ביוון. לקלאובולוס איש לינדוס הייתה בת בשם קלאובולינה אשר הייתה נוהגת לכתוב חידות "הקסמטר" (חידות ארוכות), שעליהן נאמר כי היו משמעותיות לא פחות משלו.

נאמר עליו כי חי עד גיל שבעים והיה מכובד ובעל מראה טוב, וכיום יש קבר על שמו בלינדוס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
קטגוריה:משוררי יוון העתיקה
קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:רודוס
קטגוריה:שבעת חכמי יוון
פיטאקוס איש מיטילנה

פיטאקוס איש מיטילנה (יוונית: Πιττακός) בנו של הירדיוס (כ 640-568 לפנה"ס), היה אחד משבעת חכמי יוון.
== חייו ==
פיטאקוס נולד במיטילנה, ושם בתור גנרל בצבא הוביל חייליו לניצחון על צבא אתונה ומפקדם פרינון. עקב ניצחונו על האתונאים, נתנו תושבי מיטילנה בידיו את כוח השלטון. לאחר עשר שנים של שלטון התפטר פיטאקוס מתפקידו, ולעיר הוכנסה חוקה למען הסדר הטוב.

בזמן שהאתונאים תקפו את העיר מיטילנה, פיטאקוס אתגר את גנרל הצבא האתונאי לקרב יחידים (אחד על אחד) מתוך הבנה כי התוצאות יקבעו את המלחמה וימנעו שפיכות דמים מיותרת. ולאחר שזכה בקרב, נבחר להיות שליט במיטילנה.

סופרים מסוימים מתארים את פיטאקוס כאב לבן ושמו טירהאאוס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יוונים בתקופה ההלנית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
קטגוריה:שבעת חכמי יוון
קייזרשמרן

אופן ההגשה הקלאסי
קייזרשמרן (בגרמנית: Kaiserschmarrn, בתרגום חופשי: סמרטוטי הקיסר) הוא שמו של קינוח מן המטבח האוסטרי.

מקור ההשראה למנה המתוקה הוא ככל הנראה מאכל בווארי בסיסי בשם Kartoffelschmarrn המורכב מחתיכות של תפוחי אדמה מבושלים המטוגנים בשמן, לעיתים בתוספת בצל, בתערובת עם קמח או ביצה.
המילה שמארן פירושה לרוב הבל או שטות. נעשה בה שימוש גם בהקשר לבגדים באיכות ירודה ("סמרטוטים").

על פי המסורת המנה הוכנה בראשונה עבור הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף והייתה חביבה עליו במיוחד, עד שנהג לאכול גם את המנה שהוגשה לאשתו הקיסרית סיסי, שהעדיפה להימנע מלאכול אותה כדי לשמור על גיזרתה הדקה.

==הכנה והגשה==
קייזרשמרן מכינים מקרעי פנקייק עבה, המורכב מקמח, ביצים מוקצפות וחלב, ומטוגן בחמאה ליצירת חביתיה אוורירית. לעיתים מוסיפים לתערובת גם צימוקים, אגוזים, או חתיכות פרי. לאחר הטיגון ובטרם ההגשה נהוג לבזוק על המנה אבקת סוכר. לצד המנה נהוג להגיש רוטב סמיך העשוי משזיפים מבושלים בסוכר.

קייזרשמרן נפוץ גם בבוואריה ונאכל שם לרוב כמנה עיקרית בלוויית רסק תפוחים.

==קישורים חיצוניים==

*[https://food.walla.co.il/recipe/650338 מתכון לקייזרשמרן], וואלה אוכל
* https://info.bml.gv.at/themen/lebensmittel/trad-lebensmittel/speisen/kaiserschmarren.html
* https://www.spiegel.de/reise/aktuell/reisespeisen-kaspar-hauser-der-kueche-a-469105.html

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח האוסטרי: קינוחים
תפוזינה

תפוזינה היא פרי הדר שנוצר מהכלאה של טנז'רינה (Citrus tangerina) ופומלו או אשכולית. גודל התפוזינה הוא כשל התפוז, אך יש בו יותר מיץ מאשר בתפוז, קליפתו דקה יותר והוא מתוק יותר.

לתפוזינה צורת כדור כאשר על ראשה בליטה.

למין זה שני זנים עיקריים, אורלנדו ומינאולה.
* אורלנדו - זהו המין הראשון שהוכלא. הוא פותח על ידי ה-USDA בשנת 1911 והוא גדל בעיקר בקליפורניה ואריזונה שבארצות הברית.
* מינאולה - מין זה נוצר ב-1931 על ידי ה-USDA מהכלאה של חצי טנז'רינה מזן דאנקי (Dancy tangerine) וחצי אשכולית מזן דאנקן (Duncan grapefruit). הוא נקרא על שם העיר מינאולה (Minneola) שבפלורידה. זהו המין הנפוץ בעולם והוא גדל בעיקר בפלורידה ובישראל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1975
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון ויליאם אינגרם
קטגוריה:הדרים
קטגוריה:צמחי כלאיים
אלכסנדר קולר

אלכסנדר קוֹלֶר (Koller; 26 בינואר 1886, לבוב, גליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית – י"א בשבט תש"ה, 22 בינואר 1948, חיפה) היה מחנך ארץ-ישראלי יליד גליציה, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם.

==ביוגרפיה==
קולר נולד בשנת 1886 בעיר לבוב (לֶמבֶּרג) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנו של דב קולר. למד בגימנסיה גרמנית בעירו, ולאחר מכן באוניברסיטאות וינה, ברלין וגרנובל, והשתלם באוניברסיטת לונדון. בשנת 1908 קיבל תואר דוקטור.
במשך כמה שנים היה מורה בגימנסיות ממשלתיות ומנהל גימנסיות יהודיות בגליציה.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. בארץ ניהל את בית הספר בזכרון יעקב. לאחר שנה עבר לנהל את בית הספר התיכוני למסחר, שאותו ניהל בשנים 1922–1930. בשנת 1931 ייסד את גימנסיה בלפור בתל אביב. בשנת 1934 ייסד את בית ספר אהל שם ברמת גן, וניהל את שני בתי הספר במקביל.

קולר היה מראשוני העיר רמת גן, ובשנת 1927 נבחר למועצת המועצה המקומית.

קולר נפטר בביתו בחיפה בינואר 1948, בן 62 במותו. נקבר בבית הקברות בזכרון יעקב.

על שמו נמסר גביע לתלמידים מצטיינים בבית ספר אהל שם ברמת גן.

נישא למרים לבית פרידמן. בנו דב קולר היה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נכדתו דפנה קולר היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, וממייסדי קורסרה (האוניברסיטה המקוונת).

==לקריאה נוספת==
* דוד קלעי (עורך), ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה, תרצ"ז 1936, עמ' 1996. 
* דב קולר, גימנסיה ריאלית בלפור תל אביב, גימנסיה אהל שם רמת גן: ד"ר אלכסנדר קולר המייסד והמנהל, ירושלים: אקדמון, תשס"ד 2003.

<div class="mw-content-ltr">
* "Koller, Alexander", in The Near and Middle East who's who, 1945, p. 98.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:מנהלים יהודים
קטגוריה:חברי מועצת העיר רמת גן
קטגוריה:זכרון יעקב: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בזכרון יעקב
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1886
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1948
נחל האלה

נחל האלה הוא נחל אכזב בשפלת יהודה הזורם אל מישור החוף הדרומי. שמו משמר את השם המקראי האלה, כמו גם את שם העמק שבו זורם הנחל – עמק האלה.

==נתיב הנחל==
אורכו של הנחל הוא כ־50 ק"מ. תחילתו ממערב לכביש 60 (קו פרשת המים הארצי), במספר יובלים המנקזים את אזור בית אומר - חלחול (בין גוש עציון לחברון), המתחברים מצפון־מערב לעיירות נובא וח'ארס, בנקודת המעבר בין הר חברון לשפלה. מנקודה זו זורם הנחל בכיוון כללי צפון־מערב, דרך עמק האלה. מעט ממזרח לקיבוץ נתיב הל"ה מתחברים לנחל היובלים מנחל עציונה ונחל סנסן, המנקזים את אזור חוסאן, צור הדסה, ביתר עילית וגוש עציון. בסמוך לעזקה ושדות מיכה מתחברים היובלים מנחל יורש ונחל לוזית, המנקזים את אזור נחושה, עזקה, בית ניר, עגור ולוזית. בהמשך דרכו עובר הנחל מעט מצפון לקריית מלאכי ומדרום לבסיס חצור, שם מתחבר אליו נחל הרי"ף, המנקז את אזור חפץ חיים וצומת ראם, סמוך למאגר חצור. הנחל מתחבר לנחל לכיש בסמוך לגשר עד הלום, הנשפך לים התיכון מצפון לאשדוד.

===ניקוז הנחל===
נחל האלה על יובליו השונים מנקז את כל השטח שבין חוסאן וצור הדסה ועד נחל תלם (מעט מצפון לכביש 35), וכן שטח נרחב בשפלת יהודה, בין נחושה, לוזית וכפר מנחם. שטח הניקוז של הנחל תחום מצפון על ידי אגן הניקוז של נחל שורק, ומדרום על ידי אגן הניקוז של נחל תלם, יובל של נחל גוברין הנשפך לנחל לכיש.

בימים של גשמים עזים הנחל עולה על גדותיו ומציף את סביבתו. הצפות כאלו פגעו בבסיס חצור בחורף 1991–1992, ב־2013 וב־2020. הוצפו מסלולי המראה, דירים תת-קרקעיים וניזוקו מטוסי קרב וסוללת כיפת ברזל.

==עמק האלה==

עמק האלה הוא עמק קטן בשפלת יהודה, מדרום לבית שמש, המקשר בין השפלה להרי יהודה ומכאן חשיבותו לאורך השנים. אורך העמק ממערב למזרח הוא כ-7 ק"מ ורוחבו בין כ-2 ק"מ במזרח ל-500 מטר במערב. והוא מנוקז על ידי נחל האלה.
מקור שמו של העמק הוא בעצי האלה הצומחים בעמק ובשוליו.

הצומח בעמק הוא ים תיכוני וכולל בעיקר אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, אלת המסטיק, חרוב מצוי, אלון מצוי, שיטה מלבינה ושיזף מצוי.

==ח'רבת ארנב==
ח'רבת ארנב היא חורבה על שלוחה מצפון לוואדי אל ח'רוב, אחד מיובליו של נחל האלה ממערב לחלחול, בגובה של כ־800 מ'. במקום מקאם שיח' מוחמד סלמה, ובו מספר עצים גדולים, ביניהם עץ אלון מצוי בגובה כ־10 מ', המוערך כבן 700–800 שנה. בסמוך לחורבה שתי בארות מים ('עין ארנב עליון / תחתון').

ב-30 ביוני 2014, 18 ימים לאחר חטיפת שלושת הנערים, נמצאו גופותיהם של שלושת החטופים, בשדה סמוך לח'רבת ארנב.

==ראו גם==
* גשר הרכבת הטורקי על נחל האלה

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

האלה
קטגוריה:עמק האלה
האלה
האלה
עדה פלג

עדה פלג (נולדה ב-31 במרץ 1952) היא מנצחת ישראלית.

===ביוגרפיה ===
עדה פלג נולדה וגדלה בחיפה פלג סיימה את לימודיה בתיכון עירוני ה' בחיפה. את שירותה הצבאי הסדיר עשתה כפקידה פלוגתית ביחידת הצנחנים 202 ובמלחמת יום הכפורים גויסה ליחידת קישור לעיתונות בדובר צהל. 
פלג סיימה בהצטיינות תואר ראשון בפסנתר באוניברסיטת רוזוולט בשיקגו (ארצות הברית), ותואר שני בקומפוזיציה באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון (ארצות הברית). היא השתתפה בכתות אמן בפסטיבל המוזיקה אספן קולורדו (ארצות הברית), בפסטיבל באך באורגון (ארצות הברית), בתזמורת הסימפונית של מינכן (גרמניה) והתזמורת הסימפונית של מוסקבה (רוסיה).

== פעילות מקצועית ==
עדה פלג ניצחה על תזמורות בארץ ובחו"ל, ביניהן התזמורת הסימפונית של מוסקבה, התזמורת הקאמרית של שטוטגרט, תזמורת קול המוסיקה של פריז, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, תזמורת הקיבוצים נתניה וכן על מקהלת האופרה הישראלית, המקהלה הקאמרית רמת גן ועוד. היא מנצחת על אנסמבל המיתרים הישראלי איתו אף הופיעה בסיורים בחו"ל והקליטה.

פלג הקימה את המרכז למוזיקה בגליל, שאותו היא מנהלת. כן ייסדה את התחרות הבינלאומית לחליל ואת התחרות הבינלאומית להלחנה והרחיבה את תחום המוזיקה הקלאסית, תזמורתית וקאמרית בפסטיבל "קלאסי צפת". באפריל 2012 ניצחה על ביצוע הסימפוניה התשיעית של בטהובן בפסטיבל עין גב,

עדה פלג פעילה בעשייה מוזיקלית ותרבותית מגוונת. במשך השנים פרסמה מאמרים רבים בעיתונות מקצועית והוזמנה להרצות בכנסים בינלאומיים.
בארצות הברית לימדה פלג באוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון וכיהנה כפרופסור אורח בקולג' מידלברי בוורמונט.

===פרסומים הרצאות ותוכניות רדיו===
* "דיאלוג עם אלוהים" כתיבה והגשה של תוכנית בת 10 פרקים ברדיו בקול המוסיקה.
* תרגום לעברית וביצוע "סיפורו של חייל" מאת סטרוינסקי עם נגני הפילהרמונית הישראלית.
* עיבוד לתזמורת וניצוח על מופע מולטימדיה של "החומה" של פינק פלויד. תזמורת, להקת רוק, רקדנים מקהלה ווידאו ארט.
* "ליטורגיקה פמיניסטית" מאמר ברבעון "מוזיקה"
* "המורפולוגיה של המוזיקה" הרצאת אורח בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, חיפה.
* "מוזיקה מתחת לשולחן-על מוזיקה וצנזורה בברית המועצות" מאמר ב "עלי ניגון"
* "סימטריה ופרופורציה בסימפוניות של מוצרט וצ'ייקובסקי" הרצאת אורח בכנס ארגון חקר הסימטריה הבינלאומי שהתקיים במכון הטכניון בחיפה
* "מלחינים ישראלים בני זמננו" הרצאת אורח באוניברסיטת לונדון SOAS
* "שושנים לפאני מנדלסון" – מאמר שהתפרסם במוסף תרבות של עיתון הארץ.

=== הקלטות ===
* עיבודים מקוריים לחליל ותזמורת מיתרים ליצירות של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי בהזמנת החלילן ג'יימס שטראוס*
*הקלטת בכורה של יצירות מאת מלחינים ברזילאים בהזמנת איגוד המוזיקאים הברזילאי.
* הקונצ'רטו לפסנתר של שומאן עם התזמורת הסימפונית של מוסקבה והפסנתרן מקס בארוס.

===פרסים ואותות הוקרה ===
* "אשת השנה" ארגון נשים מנהלות "נטע"
* פרס ראשון בתחרות הפסנתר על שם מולי מרגוליס בשיקגו,
* מלגות עמית ניצוח לפסטיבל המוזיקה של אספן, קולורדו,
*מלגת עמית לפסטיבל באך באורגון
*מלגת עמית ולסמינר ניצוח במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://omershomrony.com/2012/03/28/בטהובן-על-ים-כינרת-ראיון-עם-המנצחת-הישר/ עומר שומרוני, "בעיקר מוזיקה", 28 במרץ 2012]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחות ישראליות
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני ה' (חיפה)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ה' (חיפה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת רוזוולט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אינדיאנה בבלומינגטון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
זיכרון אירועי

זיכרון אירועי (או זיכרון אפיזודי) הוא אחד משני סוגי הזיכרון המפורש שהוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך. זהו זיכרון של חוויות אישיות.

==מאפיינים==
הזיכרון האירועי מכיל אוסף של תפיסות אודות אירועים שונים, המאורגנים על פי רצף הזמנים וההקשר הייחודי שלהם. מאוחסן בו מידע בעל אופי חוויתי ואישי המקודד על פי משמעות ונשלף באופן מודע ומכוון. בהתאם לכך, הזיכרון האירועי נחשב לבסיס של יכולת ההיזכרות המפורשת באירועים קודמים. 
הוא מאפשר לאדם לחוות מחדש אירועים מעברו. 
מידע אפיזודי יכול לבוא לידי ביטוי באופן מילולי וגלוי, ללא תלות בסוג הייצוג או מערכת העיבוד שדרכה נלמד. 

הזיכרון האירועי ייחודי לאדם והוא מאפשר לו להיזכר בעבר ולתכנן את העתיד. למעשה, יכולת קוגניטיבית מורכבת זו היא החוליה המאוחרת ביותר בשרשרת ההתפתחות האבולוציונית. היא מאפשרת לאדם לדמיין מציאות שונה מזו של ההווה, אשר ניתן לפעול להגשמתה.

הידע האפיזודי ניתן לרכישה באופן חד פעמי על ידי צעד לימוד בודד. עם זאת, הזיכרון האירועי רגיש במיוחד לשכחה. אחת הדרכים לשפר את סיכויי השליפה של מידע אפיזודי היא על ידי ארגון סובייקטיבי שלו באופן שיוצר משמעות אישית (שיכולה להיות שונה עבור כל אדם).

==תפקיד ההקשר==
כאמור, הזיכרון האירועי כולל זכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי.
כדי לשלוף מידע מהזיכרון האפיזודי יש צורך במצב מיוחד של מודעות אוטונואטית לידע כחוויה אישית בה האדם כולל את עצמו בזיכרון. זהו אפוא מידע הנשלף כחלק מהיזכרות בחוויה אישית מן העבר. בהתאם לכך הוא נשלף במסגרת הקשר של אירוע ספציפי בעל מאפיינים רבים הכוללים: זמן, מקום, מצב רגשי ועוד.

ישנן חוויות רבות המאפשרות חשיפה למידע באופן אישי. לדוגמה: צפייה בסרט, האזנה לסיפור או הרצאה, שקיעה בדמיונות או בניית תוכניות לעתיד.

בקרב תלמידים וסטודנטים הזיכרון האירועי מתקשר תהליך הלמידה לקראת מבחן. הוא בא לידי ביטוי בשליפת החומר המבוקש בעת המבחן, על ידי הניסיון להעלות בזיכרון את ההקשר הספציפי שבו הוא נלמד. כלומר את האירוע הספציפי או האפיזודה שבה נלמד החומר. באופן שליפה זה לעולם לא ישלף רק המידע המבוקש באופן "נקי", אלא יתלוו אליו תמיד פרטי ההקשר הספציפי של אפיזודת הלמידה. כן מתלווה לשליפת המידע מהזיכרון האירועי תחושה של מודעות עצמית לחוויה האישית של למידת המידע בעבר, ולא רק מודעות לעצם הידע הנלמד עצמו.

==הקשר לזיכרון הסמנטי==
הזיכרון האירועי והזיכרון הסמנטי משקפים מערכות עצביות שונות של הזיכרון המפורש.
להבדיל מהזיכרון המרומז, שני סוגים אלו של הזיכרון המפורש מתאפיינים בכך שאת הידע המאוחסן בהם ניתן לתאר בקלות במילים.
קידוד מידע חדש בזיכרון האפיזודי מסתייע בידע קודם וסכמות הקיימים בזיכרון הסמנטי. ניתן לשנות את המידע החדש המקודד באופן זה כדי שיתאים לידע הקודם.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זיכרון
תמירון מצוי

Himantopus himantopus
תְּמִירוֹן מָצוּי (לעיתים מכונה גם: אֶרֶךְ רָגְלַיִם, שם מדעי: Himantopus himantopus) הוא מין של עוף ממשפחת הסייפניים. לתמירון רגליים ארוכות ומכאן שמו. הוא נפוץ ממערב אפריקה ועד אירופה ליד מקווי מים רדודים (בריכות דגים, אגמים ונחלים).

== מראה ==
רגליו גבוהות ודקות ומקורו ארוך ודק. משקל התמירון מגיע עד 160 גרם, ואורך גופו מגיע עד 36 ס"מ.
גב התמירון, כנפיו ומקורו שחורים, רגליו ורוד כהה ושאר גופו לבן.

==מזון==
התמירון ניזון לרוב מחרקים, סרטנים קטנים, רכיכות, דגים וראשנים.

==נדידה==
התמירון חי בלהקות קטנות, חלקן נודדות. 
בישראל ישנן מושבות קבע של תמירונים ובנוסף ישנם תמירונים שחורפים בישראל (הם מגיעים בסתיו ועוזבים עם בוא האביב).

==חיזור וקינון==
הזכר בונה קן בקרבת אזור מים, או לחלופין בונה מעין גבעה בתוך מים רדודים. הזכר מזמין את הנקבה להצטרף אליו לבניית הקן באמצעות קולות וזריקת עשב אשר משמש לבניית הקן אל עבר הנקבה. כאשר הנקבה מצטרפת אל הזכר הם בונים את הקן יחדיו בעזרת עשבים וגבעולים שונים. את הקן נוהג התמירון לחזק בעזרת אבנים.

==דגירה==
שני בני הזוג דוגרים על הביצים כאשר הם מתחלפים כל כמה שעות. כאשר ההורה המחליף חוזר לקן הוא נוהג להביא עימו חומרי קינון לחיזוק הקן והגדלתו מפני הסכנות של המים המקיפים את הקן. הדגירה נמשכת בין שלושה לארבעה שבועות לאחריהם בוקעים אפרוחים בצבע צהוב-שחור.

== התנהגות ==
בדומה לכמה עופות מים אחרים, כשטורף מתקרב לקן ובו גוזל, האם מתנהגת כפצועה כדי למשוך אליה את הטורף. כשהטורף מתקרב אליה יתר על המידה, היא מתרחקת ממנו (לכיוון הרחוק מהקן) ומתחזה שוב לפצועה וחוזר חלילה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=1389 תמירון] במרכז לטכנולוגיה חינוכית - מטח.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:סייפניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חופמאים
קטגוריה:פינלנד: עופות
קטגוריה:איטליה: עופות
קטגוריה:הולנד: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
דימיטר גרקוב

דימיטר פניוטוב גרקוב (בבולגרית: Димитър Панайотов Греков; 14 בספטמבר 1847, בולגרד, נסיכות מולדובה – 7 במאי 1901, סופיה, נסיכות בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן כראש ממשלת נסיכות בולגריה.

==ביוגרפיה==
גרקוב נולד בעיר בולגרד אשר בחבל בסרביה ואת השכלתו התיכונית רכש בעיר הולדתו. הוא הוסמך למשפטים באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס שבצרפת. גרקוב עבד כעורך דין בעיר בראילה ולאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) היגר לנסיכות בולגריה ומונה לנשיא בית המשפט העליון בסופיה. בהמשך, היה חבר באספה הלאומית הראשונה של בולגריה ואף יושב הראש שלה לתקופה קצרה ב-1883. לאחר מכן מונה לשר המשפטים בממשלתו של טודור בורמוב והמשיך בתפקידו זה גם בממשלתם של קלמנט טרנובסקי ולאוניד סובולב. ב-1886 מונה לשגריר נסיכות בולגריה לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול ובהמשך, מונה על ידי סטפן סטאמבולוב לחבר משלחת איתור המועמד לתפקיד נסיך בולגריה, לאחר שאלכסנדר בטנברג ויתר על כיסאו.

בין 1890 ל-1894 כיהן בממשלתו של סטפן סטאמבולוב כשר הפנים ולתקופה מסוימת גם כשר המשפטים. לאחר פרישתו של סטאמבולוב מראשות הממשלה, עבר גרקוב ל"מפלגת העם הליבראלית" ונבחר ליושב ראשה. ב-1899, לאחר התפרקות הקואליציה בראשון קונסטנטין סטואילוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד להקים ממשלת קואליציה אשר תשלב בין חברי מפלגת העם הליבראלית, המפלגה הפרוגרסיבית והמפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בראשות וסיל רדוסלאבוב. ממשלת הקואליציה שהקים סבלה מחוסר יציבות ובאוקטובר 1899 הוא נאלץ להתפטר. גרקוב חזר להנהיג את מפלגת העם הליבראלית וב-1901 הלך לעולמו והוא בן 54 שנים.

==גרקוב והקהילה היהודית==
ב-1889 הגישה הנהגת הקהילה היהודית לאישור ממשלת בולגריה הצעה במסגרתה היא תנוהל באמצעות קונסיסטוריה מרכזית. את ההצעה קיבלו ראשי הקהילה מהרב צדוק כהן מצרפת. מספר חודשים לאחר הגשת הבקשה מונה גרקוב לשר החוץ והדתות ובהנחיית ראש הממשלה סטאמבולוב הוא אישר את הבקשה.

בספטמבר 1891 הוזמן הרב הראשי ליהודי בולגריה ד"ר סימון דנקוביץ לפתיחת מושב האספה הלאומית הבולגרית. הרב התיישב ליד ראש הכנסייה הבולגרית ולא במקום שהוקצה לו בתא הדיפלומטים הזרים, משום שסבר שכך ראוי יותר. השר גרקוב התעמת עם הרב דנקוביץ ולאחר ויכוח אשר גלש לטונים גבוהים, הורה לרב לשבת במקום שהוקצה לו. למחרת תבע השר גרקוב מראשי הקונסיסטוריון לפטר לאלתר את הרב דנקוביץ. ניסיונות הפשרה לא הועילו והרב נאלץ לעזוב את תפקידו ואת בולגריה.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">* Duncan M. Perry, [http://books.google.co.il/books?id=28nQRUIN7qIC&pg=PA221&dq=Dimitur+Grekov&hl=iw&sa=X&ei=aA-HT_D3OY6T8gPWhsy7Bw&ved=0CC8Q6AEwAA#v=onepage&q=Dimitur%20Grekov&f=false Stefan Stambolov and the Emergence of Modern Bulgaria, 1870-1895], Duke University Press, U.S.A, 1993.</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:משפטנים בולגרים
קטגוריה:שרי המשפטים של בולגריה
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:שגרירי בולגריה
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (בולגריה)
קטגוריה:ילידי 1847
קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1901
תקוה וינשטוק

תקוה וינשטוק, 2018
תקוה וַינשטוק לוריא (11 בדצמבר 1925 – 12 בדצמבר 2022) הייתה עיתונאית ישראלית, חברת מערכת "מעריב".

==ביוגרפיה==
תקוה וינשטוק נולדה בשנת 1925 בשם תקוה נאדיה כהן, בתם של ד"ר נפתלי כהן וצלה לבית אטינגון, ילידת רוסיה, בת למשפחה עשירה מחסידי חב"ד. הוריה נישאו בארץ ישראל ולאחר נישואיהם עברו להתגורר בפריז בירת צרפת, שם נולדה בתם. הנישואים לא עלו יפה; לאחר גירושיהם שבה אמה לפתח תקווה, ואילו אביה השתקע בצרפת.

וינשטוק גדלה בפתח תקווה. בשנת 1935 נישאה אמה לד"ר יהודה (צבי אריה) (הירש לייב) וינשטוק (לימים יששכרי) (1909–1965). וינשטוק, יליד ורשה, היה מורה בתיכון ומפקח של רשת "תרבות" העברית בפולין, מפעילי "הפועל המזרחי" שעלה לארץ ישראל ב-1926. בארץ ישראל עבד כעורך דין בתל אביב ופעל כעסקן ציבורי בענייני קק"ל וקרן היסוד.

התחנכה בבית ספר עממי במושבה ובגימנסיה "אחד העם" בפתח תקווה. לאחר מכן המשיכה ללימודי ספרות והיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. הייתה יו"ר ויצו הצעירה.

את דרכה העיתונאית החלה ביומון "הבוקר", ובשנת 1949, כשהייתה בת 22, החלה לכתוב כתבות ופיליטונים בעיתון "מעריב". היא המשיכה לכתוב ב"מעריב" אל תוך שנות ה-80 ובמשך שנים רבות הייתה חברת מערכת "מעריב" ו"את". בנוסף כתבה מדורים ב"על המשמר", ב"משמר לילדים" ועוד.

בשנת 2020 קיבלה אות יקירת העיר תל אביב-יפו.

== משפחתה ==
נישאה לירוחם לוריא (1914–1977), משורר, מתרגם ועורך, נכדו של אהרן שלוש, ממייסדי נווה צדק. בראשית שנות ה-60 נולד בנם היחיד, יששכר (שָׂכִי) לוריא.

דודתה (אחות אמה) הייתה הפסנתרנית נדיה אטינגון-רייכרט (ובן זוגה – ישראל רייכרט, מחלוצי המחקר החקלאי בישראל).

==ספריה==
* נמרים בעין גדי, תל אביב: י’ גולן (סדרת ברקאי לפרוזה מקורית לילדים ולנוער), תשנ"ו 1996. (ספר לילדים)
* בעקבות האב האבוד; ציורים: מנחם לרון, תל אביב: חלונות, תשס"ז 2007. (סמי־אוטוביוגרפי; לבני הנעורים)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* (על הספר "בעקבות האב האבוד")
* 
* שרון גבע, [https://sharon-geva.com/2022/12/%d7%9e%d7%94-%d7%aa%d7%a7%d7%95%d7%94-%d7%95%d7%99%d7%a0%d7%a9%d7%98%d7%95%d7%a7-%d7%90%d7%95%d7%9e%d7%a8%d7%aa/ מה תקוה וינשטוק הייתה אומרת] בבלוג אל מדף ספרי ההיסטוריה

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משפחת שלוש
קטגוריה:סגל הבקר
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:ישראליות ילידות צרפת
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות גימנסיה אחד העם (פתח תקווה)
קטגוריה:בוגרי גימנסיה אחד העם (פתח תקווה)
קטגוריה:משפחת מיכל הכהן
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:יקירות תל אביב-יפו לשנת 2020
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2020
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2022
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
אלכס לייפסן

אלכסנדר ז'יבוג'ינוביץ (בסרבית קירילית: Александар Живојиновић; נולד ב-27 באוגוסט 1953), הידוע בשם הבמה שלו אלכס לייפסן (באנגלית: Alex Lifeson) הוא מוזיקאי קנדי, הידוע בעיקר בתור הגיטריסט של הלהקה הקנדית ראש. בקיץ 1968, הקים לייפסן את להקת ראש עם חברו המתופף ג'ון רוטסי, שהוחלף על ידי ניל פירט אחרי אלבום אחד בלבד עם הלהקה.

בלהקת ראש מנגן לייפסן בגיטרה אך גם בכלי נגינה אחרים כגון מנדולינה ובוזוקי. בנוסף הוא עושה קולות רקע בהופעות ולעיתים מנגן גם על קלידים. 

שם משפחתו המקורי, ז'יבוג'ינוביץ', משמעותו בסרבית "בן החיים". לכן שמו תורגם לאנגלית בתרגום מילולי ל-"Lifeson".

ב-1996 הוציא אלבום סולו בשם "Victor" בו הוא שר, מנגן בגיטרה, בבס ובקלידים. האלבום לא זכה להצלחה מרובה. 

בשנת 1996 הפך לייפסן, יחד עם שני חבריו ללהקה, לחבר במסדר קנדה בדרגת קצין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ראש (להקה)
קטגוריה:מוזיקאים קנדים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1953
הליופאוזה

איור של וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2 מתקרבות להליופאוזה
סרטון המדגים את השפעת ההליוספירה
הליופאוזה מהווה את הגבול הסופי של השפעת רוח השמש, שהיא זרם של חלקיקים תת-אטומים מיוננים, הנפלטים מהשמש לכל הכיוונים ויוצרים בועה ענקית הנקראת בשם הליוספירה, אשר נעה יחד עם מערכת השמש במרחב הבין כוכבי.

רוח השמש נעה במרחבי מערכת השמש במהירות על קולית של 1.6 מיליון קמ"ש. במרחק של 94 יחידות אסטרונומיות מהשמש, מהירות זו נופלת לערך תת-קולי ומצב זה נקרא הלם הסיום. משם ישנו אזור המכונה heliosheath. אזור זה סוער ויש בו בועות מגנטיות ענקיות. במרחק של 118 יחידות אסטרונומיות מהשמש רוח השמש עוצרת לחלוטין, ואזור זה נקרא אזור עמידה במקום, והוא מהווה את תחילת ההליופאוזה. לא ידוע מה עובייה, אך מעבר לה מתחיל המרחב הבין כוכבי, שבו ישנם חלקיקים תת-אטומים הנפלטים מגופים אחרים בגלקסיה של שביל החלב. חציית ההליופאוזה ניתנת לזהוי באמצעות ירידת הטמפרטורה של היונים, שינוי בכיוון השדה המגנטי וגידול בעצמת הקרניים הקוסמיות שמקורן בגלקסיה. במאי 2012 נרשמה עליה חדה של 9% בחודש בקרינה הקוסמית שמדדה גשושית החלל וויאג'ר 1 לאחר גידול הדרגתי של 25% מינואר 2009 לינואר 2012 - סימן לקרבה להליופאוזה. בספטמבר 2013 הודיעה נאס"א שהגשושית חצתה את ההליופאוזה ב-25 באוגוסט 2013. 
==קישורים חיצוניים==

* 
 
קטגוריה:מערכת השמש

en:Heliosphere#Heliopause
פוקנה ממושקפת

פוקנה ממושקפת (שם מדעי: Phocoena dioptrica) הוא מין ממשפחת הפוקניים שבתת-סדרה לווייתני שיניים, הנראה רק לעיתים רחוקות. מסביב לעיניו טבעות כהות וייחודיות המבדילות אותו בבירור ממיני פוקנות אחרים ומעניקות לו את שמו. מסביב לטבעות הכהות נמצאות על-פי רוב גם טבעות בהירות יותר.

הפוקנה הממושקפת תוארה לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי פרננדו להיל (Lahille) ב-1912, על בסיס פרט שנצפה בחוף הסמוך לבואנוס איירס. השם הספציפי של המין (dioptrica) מרמז על הטבעות המקיפות את עיניו.

גופה של הפוקנה הממושקפת חסון. ראשה קטן ואין לה חוטם. גבה שחור בעוד שבטנה לבנה. עיניה שחורות, מוקפות בטבעות לבנות. על צדו העליון של הזנב נמתח פס לבן. סנפיר הגב גדול ומעוגל בקצהו. אורכן של הפוקנות לאחר הלידה הוא כ-80 סנטימטרים. בבגרות הזכרים מגיעים לאורך של כ-2.2 מטרים, והנקבות - מעט פחות. משקל הפוקנות הבוגרות - בין 60 ל-84 קילוגרמים.

תזונת הפוקנה הממושקפת מתבססת בעיקר על דיונונים ודגים, אך גם על תמנונים, חסילונים, רכיכות וסרטנאים אחרים. הפוקנות הממושקפות חיות בקבוצות שגודלן עשוי להגיע עד 25 פרטים. הן שוחות במהירות ובזריזות, ולרוב נמנעות מקרבה לסירות.

תפוצת הפוקנה הממושקפת סובבת כפי הנראה את הקוטב הדרומי. שלדים רבים נמצאו באזור ארץ האש, ולכן נראה כי אזור זה מבוקר תכופות על ידי הפוקנות. בנוסף, נצפו פוקנות ליד חופי ברזיל, איי פוקלנד ואיי ג'ורג'יה הדרומית (באוקיינוס האטלנטי), אוקלנד, טסמניה ודרום אוסטרליה (בדרום האוקיינוס השקט), ואיי הרד ואיי קרגלן (בדרום האוקיינוס ההודי). הנקודה הדרומית ביותר בה נצפתה פוקנה ממושקפת היא במעבר דרייק.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20130203212753/http://www.cms.int/reports/small_cetaceans/data/P_dioptrica/p_dioptrica.htm מידע על הפוקנה הממושקפת]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרננדו לאילה
ממושקפת
קטגוריה:לווייתני האוקיינוס הדרומי
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1912
ניל פירט

ניל אלווד פירט (באנגלית: Neil Elwood Peart; 12 בספטמבר 1952 – 7 בינואר 2020) היה מתופף קנדי, המתופף וכותב השירים של להקת ראש. זכה פעמים רבות בפרסי מוזיקה חשובים על ביצועיו כמתופף בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20, ונודע בשל טכניקות התיפוף המקצועיות שלו.
== קורות חייו ==
פירט נולד בהמילטון (קנדה). הפך למתופף וכותב השירים של להקת ראש בקיץ 1974, כשהחליף את המתופף הקודם ג'ון ראטסי, אחרי שהקליט עם חברי הלהקה את אלבומם הראשון. הוא השפיע על הרבה מתופפים, ביניהם המתופף הידוע מייק פורטנוי.

נוסף להיותו מוזיקאי, פירט היה גם סופר: הוא פרסם כמה ספרי זיכרונות, שבהם כתב על מסעותיו.

פירט גן התעניין בפילוסופיה והיה מעריץ של הסופרת איין ראנד, תכונה שהשפיעה על המוזיקה שכתב – לדוגמה השיר "Anthem" מהאלבום Fly By Night והאלבום 2112, המבוסס על הסיפור "Anthem" של אותה הסופרת.

פירט נפטר ב-7 בינואר 2020 ממחלת הסרטן.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראש (להקה)
קטגוריה:מוזיקאים קנדים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מתופפים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1952
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2020
כיכר הרפובליקה

כיכר הרפובליקה
כיכר הרפובליקה (בצרפתית: Place de la République) היא כיכר עירונית בפריז שבצרפת, בגבול הרובע השלישי, העשירי והאחד עשר של פריז. הכיכר נקראת על שם הרפובליקה הצרפתית, ובמרכזה עומד פסל גדול המוקדש למריאן.

== היסטוריה ==
הכיכר נמצאת במקום שבו עמד מבצר הטמפל, מצודה גדולה על חומת שארל החמישי. בכיכר הוקמה בשנת 1811 מזרקה בשם "Château-d'Eau" ("טירת המים") שתוכננה בידי המעצב פייר סימון גיראר. הכיכר כפי שנראית היום קיבלה את צורתה בזמן הקיסרות השנייה כחלק מתוכנית אוסמן להתחדשות פריז בידי הברון ז'ורז'-אז'ן אוסמן. רוב התיאטראות שבשדרות דו-טמפל נהרסו בתוכנית זו.

האדריכל של פריז, גבריאל דוויו, הוסיף לכיכר מזרקה שנייה המקושטת באריות.

בשנת 1879, בתחרות לעיצוב פסל גדול שיוקדש לרפובליקה הצרפתית השלישית שרק הוכרזה, זכו "האחים מוריס" ועיצבו פסל מתאים לכיכר. שני טקסים לחנוכת הפסל התקיימו במקום, הראשון ב-14 ביולי 1880 עם גרסה של הפסל מגבס, והשני ב-14 ביולי 1883 עם גרסה סופית מברונזה שניצבת בכיכר עד היום. הפסל הוא של הדמות האלגורית המסמלת את הרפובליקה הצרפתית, מריאן.

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

רפובליקה
קטגוריה:הרובע השלישי של פריז
קטגוריה:הרובע העשירי של פריז
קטגוריה:הרובע האחד עשר של פריז
טודור איבנצ'וב

טודור אִיבָנְצ'וֹב (בבולגרית: Тодор Иванчов; 1858, טרנובו, האימפריה העות'מאנית – 1905, פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית) היה פוליטיקאי בולגרי אשר כיהן במספר כהונות שר וכן כראש ממשלת נסיכות בולגריה.

==ביוגרפיה==
איבנצ'וב נולד בטרנובו ואת השכלתו התיכונית עשה במכללת רוברט באיסטנבול. ב-1881 סיים את האוניברסיטה במונפלייה שבצרפת. הוא שב לבולגריה והועסק כמורה, ובהמשך כמנהל בית ספר בקיוסטנדיל וכן כעורך עיתון. איבנצ'וב הצטרף למפלגה הליברלית-רדוסלאבובית בהנהגת וסיל רדוסלאבוב וב-1886 כיהן בממשלתו הראשונה של רדוסלאבוב כשר החינוך של הנסיכות. בהמשך, מונה לשר החינוך גם בממשלתו של דימיטר גרקוב. לאחר התפטרותו של גרקוב, הטיל עליו הנסיך פרדיננד הראשון את מלאכת הרכבת הממשלה. איבנצ'וב כיהן כראש הממשלה ולתקופה מסוימת גם כשר האוצר, ושר החוץ והדתות של הנסיכות. איבנצ'וב הוביל שורת רפורמות בתחום המינהל הציבורי וכן ניסה ליישם רפורמות אגרריות אשר הובילו לאי שקט והפגנות מצד איכרים. המהומות דוכאו בכוח ואיבנצ'וב נאלץ לסיים את תפקידו.

ב-1903 הועמדו איבנצ'וב ורדוסלאבוב לדין בעוון אי סדרים כלכליים והחלטות המנוגדות לחוקה בתקופת ממשלתו הראשונה של רדוסלאבוב, הורשעו ונדונו ל-8 חודשי מאסר. איבנצ'וב זכה לחנינה ולאחר שחרורו מהכלא, עזב את בולגריה לצרפת ושם הלך לעולמו ב-1905 והוא בן 47 שנים.

==איבנצ'וב והקהילה היהודית==
ב-1900, בתקופת כהונתו של איבנצ'וב כראש הממשלה רבו התקריות האנטישמיות בבולגריה ולאחר כינוס חירום שנערך בסופיה בעניין, המליץ אברהם דויצ'ון לוי מראשי הקהילה, לשלוח את ישועה כלב לקהילות בולגריה כדי לערוך דין וחשבון על חומרת המצב. לאחר שובו, נועדו כלב ודוויצ'ון עם ראש הממשלה וזה יעץ לכלב להגיש את הדו"ח שכתב לטיפולו של שר הפנים וסיל רדוסלאבוב. כלב הגיש את הדו"ח ולווה אותו במכתב חריף מטעמו בו נכתב בין השאר, שאם ממשלת בולגריה אינה מעוניינת שבשטחה יתגוררו יהודים, הם מבקשים ארכה של שנה ותמיכה כלכלית כדי לעזוב את הנסיכות. רדוסלאבוב נעלב מסגנון מכתבו של כלב וביקש לזמן את ראש קהילת סופיה לבירור, אך איבנצ'וב שכנעו שלא לעשות כן. בעקבות הדו"ח שהגיש כלב פנה רדוסלאבוב למושלי כל מחוזות בולגריה וציין כי זו אחריותם האישית למנוע פגיעה ביהודים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.minfin.bg/en/page/112 טודור איבנצ'וב - תקציר ביוגרפי], באתר www.minfin.bg 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:ילידי 1858

קטגוריה:נפטרים ב-1905
הנילוס העליון הגדול

מיקום [[חבל ארץ הנילוס העליון הגדול במפת דרום סודאן]]
הנילוס העליון הגדול (באנגלית: Greater Upper Nile) הוא חבל ארץ בצפון־מזרח דרום סודאן, ששטחו 236,208 קמ"ר וסך האוכלוסייה שבו נאמדת בכ־2,908,000 נפש, נכון לשנת 2008. שמו של חבל הארץ נגזר מהנילוס הלבן, אחד משני יובליו העיקרים של נהר הנילוס העובר בצפון ובמזרח אפריקה. עיר הבירה של החבל היא מלקאל.

הנילוס העליון הגדול התנתק יחד עם בחר אל-ע'זאל ואקווטוריה מסודאן ב-9 ביולי 2011 ואלו מרכיבים את מדינת דרום סודאן. 

הנילוס העליון הגדול היה מורכב משלושה מחוזות שנקראו ג'ונגליי, מדינת האיחוד ומדינת הנילוס העליון. החבל גובל באתיופיה במזרח, סודאן בצפון, חבל בחר אל-ע'זאל במערב, ואקווטוריה בדרום.

כיום, החבל כולל 13 מדינות.

==ראו גם==
* ג'ונגליי
* מדינת האיחוד
* מדינת הנילוס העליון
* הנילוס הלבן

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרום סודאן: חבלים
Parklife

Parklife הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הבריטית בלר, אשר יצא לאור באפריל 1994. אחרי נתוני מכירות מאכזבים של אלבומם הקודם Modern Life Is Rubbish, החזיר Parklife את בלר לאור הזרקורים בבריטניה, בעזרת להיטיו הרבים: "Girls & Boys", "End of a Century", "Parklife" ו "To the End". בשנה שלאחר יציאתו, האלבום זכה לפלטינה משולשת בבריטניה, ובלר נהפכה לאחת משתי הלהקות הפופולריות בסצנת הבריטפופ, יחד עם אואזיס.

==רקע==

אחרי השלמת ההקלטות לאלבומם הקודם של בלר Modern Life Is Rubbish, דיימון אלברן, סולן הלהקה, התחיל לכתוב שירים באופן פורה מאוד. בשל מצבם הכספי הרעוע באותו הזמן, בלר מיהרו לחזור אל האולפן עם מפיקם סטיבן סטריט כדי להקליט את אלבומם השלישי. ההקלטות היו מהירות יחסית, מלבד השיר "This Is a Low".

מנהיג הלהקה דיימון אלברן אמר ל-NME ב-1994 ,"בשבילי, Parklife הוא כמו אלבום קונספט רופף שמערב כל מיני סיפורים שונים. זה מסעו של שתיין מיסטי, שרואה את מה שקורה בעולם ומעיר הערות על זה". אלברן ציין את הרומן "London Fields" של מרטין איימיס כהשפעה גדולה על האלבום.

השירים עצמם נמתחים על פני ז'אנרים רבים, כמו הלהיט "Girls & Boys" שמושפע מסינת'פופ, הואלס האינסטרומנטלי "The Debt Collector", "Bank Holiday" הפאנק-רוקי, "Far Out" החללי והסיד בארטי ו-"Trouble in the Message Centre" עם השפעות הגל החדש המובהקות.

בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-438 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.

==רשימת שירים==

==משתתפים==

*דיימון אלברן - שירה מובילה וליווי, קלידים, האמונד, סינתיסייזר מוג, צ'מבלו ב "Clover Over Dover", מלודיקה, ויברפון, חלילית, תכנות
*גראהם קוקסון - שירה ליווי, גיטרות, קלרינט, סקסופון, כלי הקשה
*אלכס ג'יימס - שירה ב "Far Out", גיטרת באס, רעש קהל
*דייב ראונטרי - תופים, כלי הקשה, תכנות, רעש קהל

===מוזיקאים נוספים===

*סטיבן סטריט - קלידים ישנים, אפקטים, תכנות
*לאטישיה סדייר (מסטריאולאב) - קולות ב "To the End"
*פיל דניאלס - קריינות ב "Parklife"
*סטיבן יו - אקורדיון

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1994
קטגוריה:אלבומי בלר
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City

Grand Theft Auto: Episodes from Liberty City הוא משחק בגוף שלישי, והמשך למשחק המצליח – Grand Theft Auto IV. המשחק פותח על ידי Rockstar North הבריטית, והוא מכיל בתוכו את שתי חבילות ההרחבה שיצאו למשחק: The Lost and Damned ו-The Ballad of Gay Tony. לא כמו שתי חבילות ההרחבה לבדם אשר דורשות שהמשחק המקורי, Grand Theft Auto IV, יותקן על המחשב, משחק זה אינו דורש שהמשחק המקורי יותקן על המחשב. המשחק הופץ לקונסולת ה-Xbox 360 ב-29 באוקטובר 2009; למחשב האישי ב-13 באפריל 2010, ולקונסולת ה-PlayStation 3 ב-16 באפריל 2010.

==חבילות ההרחבה==
===Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony===

חבילת ההרחבה השנייה אשר יצאה לאור ל-Grand Theft Auto IV. עלילת ההרחבה עוקבת אחרי לואיס לופז, חבר חדש בכנופיית הסחר בסמים, ושומר הראש האיש של אנטוני פרינס, הידוע גם בשם "טוני הגיי", ובעל שני מועדוני הלילה הגדולים ביותר בליברטי סיטי. ההרחבה מביאה איתה מלבד לעלילה: כלי נשק חדשים, כלי רכב חדשים, מצבי משחק חדשים במצב המרובה משתתפים ואפשרויות חדשות במשחק.

===Grand Theft Auto IV: The Lost and Damned===

חבילת ההרחבה הראשונה שהופצה למשחק Grand Theft Auto IV, ומעניקה לנו מבט חדש לעולם הכנופיות והפשע. עלילת ההרחבה עוקבת אחרי ג'וני קלביץ', אופנוען יהודי וסגן הנשיא של כנופיית הלוסט. העלילה נפתחת בכך שנשיא הכנופיה, בילי גריי, משתחרר מהכלא בעקבות סמים ורציחות, ונוסע יחד עם כנופייתו להחזיר את האופנוע שלו שנמכר לכנופיה יריבה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:Grand Theft Auto
קטגוריה:משחקי אקס בוקס
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 3
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2010
קטגוריה:משחקי Xbox 360
קטגוריה:משחקים דמויי GTA

de:Grand Theft Auto IV#Add-ons
פרס פרל מייסטר גרינגרד

ג'ואן קורי, כלת הפרס ל-2020
ג'נט ראולי, כלת הפרס ל-2010
פרס פרל מייסטר גרינגרד (באנגלית: Pearl Meister Greengard Prize) הוא פרס המחולק מדי שנה החל מ-2004, על ידי אוניברסיטת רוקפלר בניו יורק, למדענית או מדעניות הבולטות בעולם, במחקר ביולוגי-רפואי. סכום הפרס עומד כיום על 100,000 דולר.

==הרקע לפרס==
קרול גריידר, כלת הפרס ל-2008 וזוכת [[פרס נובל]]
[[אליזבת בלקברן, כלת הפרס ל-2008 וזוכת פרס נובל]]
מייסד הפרס הוא פול גרינגרד, נוירוביולוג יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2000, אשר מימן את הפרס מכספי זכייתו בפרס נובל. הפרס קרוי על שם אמו, שנפטרה בלידתו ב-1925 ואשר זהותה, כמו גם יהדותם, שלו ושלה, הוסתרו ממנו עד הגיעו לגיל עשרים. לדברי גרינגרד, הייתה אמו אשה מבריקה, אשר נאלצה להסתפק בעבודות מזכירות בלבד. הפרס שייסד מיועד ליצור אפליה מתקנת למען נשים מדעניות, לנוכח האפליה הקיימת נגדן, לדעתו, עד היום: "מדע ברמה גבוהה הוא קשה דיו. הלחץ הנוסף של אפליה על רקע מיני יכול להפוך אותו לבלתי אפשרי כמעט. ראיתי הרבה נשים מוכשרות מאוד, שעזבו את המחקר המדעי רק בגלל דעות קדומות... יש כיום יותר נשים מאשר גברים בבתי הספר לרפואה, אבל אם מסתכלים על המשרות באקדמיה, ככל שהדרגה עולה, אחוז הנשים שם הולך ויורד."

==מעניקות הפרס==
הפרס מוענק לזוכה, מדי שנה, על ידי אשה בולטת אחרת, בתחום אחר. בין מעניקות הפרס נמצאות: 

* סנדרה דיי אוקונור - השופטת הראשונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית - 2004
* הלן תומאס - 2005
* ג'ואן דידיון - 2006
* מרתה שארפ ג'וקובסקי - 2007
* מרי רובינסון - נשיאת אירלנד לשעבר - 2008
* ואפא אל-סאדר - 2009
* אנדריאה מיצ'ל - 2010
* מיצ'ל בצ'לט - נשיאת צ'ילה הראשונה - 2011
* סילביה ארל - 2012
* אורסולה פון רידינגסווארד - 2013
* סטיב שרלי - 2014
* רייצ'ל מדאו - 2015
* רשמה סאוג'ני - 2016
* פולה ג'ונסון - 2017
* אגנס גונד - 2018
* בילי טסיאן - 2019
* פרנסס ביאנקה - 2020
* מרי שמידט קמפבל - 2021
* דווה סובל - 2022
* - 2023

==כלות הפרס==
ביאטריס מינץ, כלת הפרס ל-2007
שתיים מהנשים שזכו בפרס פרל מייסטר גרינגרד קיבלו בהמשך גם את פרס נובל - קרול גריידר ואליזבת בלקברן, שתיהן כלות הפרס ל-2008 ושתיהן קיבלו את פרס נובל בשנה שלאחר מכן:
* ניקול מרת'ה לה דוארין - 2004
* פיליפה מאראק - 2005
* מרי ליון - 2006
* גייל מרטין, ביאטריס מינץ, אליזבת רוברטסון - 2007
* אליזבת בלקברן, קרול גריידר, ויקי לונדבלד - 2008
* סוזן קורי - 2009
* ג'נט ראולי, מרי-קלייר קינג - 2010
* ברנדה מילנר - 2011
* ג'ואן סטייץ - 2012
* הודא זוע'בי - 2013
* לוסי שפירו - 2014
* הלן הובס - 2015
* בוני בסלר - 2016
* ג'ואן סטאבי - 2017
* ג'ניפר דאודנה - 2018
* שיוואוויי זואנג - 2019
* ג'ואן קורי - 2020
* פמלה ביורקמן - 2021
* קטלין קריקו - 2022
* , איב מרדר - 2023

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

*
גרינגרד
גרינגרד
קטגוריה:פרסים המוענקים לנשים: מדע וטכנולוגיה
אנמון

[[כלנית מצויה (Anemone coronaria) בצבע אדום, לזכר הדם של אנמון שנשפך]]

אנמון הייתה נימפה מהמיתולוגיה הרומית שקושרה עם רוחות הבוקר.

המיתוס המפורסם ביותר על הנימפה אנמון הוא היווצרות הכלנית (Anemone). במיתוס זה מסופר כי אנמון התארחה בביתה של אלת הפרחים כלוריס, זפירוס בעלה של כלוריס התאהב באנמון וחשק בה. אך כלוריס בקינאתה שלחה את משרתיה לרצוח את אנמון. מצער על מותה של אנמון, ונוס אלת האהבה הפכה אותה לפרח הכלנית שבאביב ובקיץ מסתתר מתחת לאדמה ובחורף ובסתיו קם לתחיה. צבעה האדום של הכלנית בא, להנציח את הדם השפוך של אנמון שנרצחה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נימפות