טיסה 1812 של סיביריה איירליינס

התרסקות טיסה 1812 של סיביריה איירליינס (כיום: S7 איירליינס) כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר מעל הים השחור הייתה האסון האווירי האזרחי הכבד ביותר בתולדות ישראל. ההתרסקות אירעה בשעת צהריים מוקדמת ב-4 באוקטובר 2001 והייתה האסון האווירי הראשון שהתרחש לאחר פיגועי 11 בספטמבר, מה שעורר בתחילה חשד לפעולת טרור.

==האסון==
המטוס של חברת סיביריה איירליינס בטיסה 1812 המריא מנמל התעופה בן-גוריון לנובוסיבירסק שברוסיה. המטוס, מדגם טופולב 154 נשא על סיפונו 66 נוסעים, 51 מהם אזרחים ישראלים, רובם עולים מרוסיה, ו-12 אנשי צוות. איש מהם לא שרד את האסון.

מגדל הפיקוח ברוסיה דיווח על איבוד פתאומי של התקשורת עם המטוס. טייס מטוס ארמני ששהה באזור דיווח על הבזק שנצפה. הערכות ראשוניות של גורמי צבא אמריקאים קבעו שההתרסקות נגרמה על ידי טיל S-200 שהחטיא את מל"ט המטרה שלו (ואשר הושמד בהצלחה על ידי טיל S-300 שנורה במקביל) ובמקום להשמיד את עצמו, ננעל על מטוס הנוסעים שהיה במרחק של כ-250 ק"מ והתפוצץ 15 מטרים מעל המטוס.

צוות חיפוש רוסי פעל בים השחור למציאת שרידי המטוס וגופות הנספים, אך נתקל בקשיים באיתור הקופסה השחורה של המטוס. בנוסף יצאה משלחת ישראלית לסייע בחיפושים.

הטיל נורה בעת תרגיל של צבא אוקראינה. תזמון התרגיל והטיסה דווח כמתאים ונמצאו גם שרידים של ראש קרב של טיל בין הריסות המטוס. דווח שמילותיו האחרונות של קברניט המטוס, יורי גארוב, היו "איפה נפגענו". לממשלת אוקראינה נדרשו עשרה ימים כדי להודות שהם אחראים להתרסקות המטוס. למרות הממצאים הרבים, ניסו תחילה שלטונות קייב להתעלם מהאסון וטענו, שאין ברשותם טילים ארוכי טווח, ובכל מקרה הם אינם מסוגלים ליירט מטוס אזרחי. אחר כך, בעקבות לחץ כבד מרוסיה, הסכימו לצרף נציג מטעמם לוועדת החקירה הרוסית שחקרה את נסיבות התאונה. כלי תקשורת ברוסיה דיווחו כי שר ההגנה האוקראיני, אלכסנדר קוזמוק התפטר זמן קצר לאחר שהתברר שטיל אוקראיני גרם להתרסקות המטוס. אולם, נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה דחה את התפטרותו. ב-23 הודיע הנשיא קוצ'מה, כי הוא מקבל את ההתפטרות. לאחר שקוז'מוק קיבל עליו את האחריות להפלתו בשוגג של המטוס.

חברי פרלמנט האוקראיני דרשו את העמדתם לדין של שר ההגנה והאחראי על ההגנה האווירית; לטענתם ידעו השניים כבר ביום התאונה כי המטוס נפגע מטיל אוקראיני.

אוקראינה הסכימה לשלם פיצויים וב-25 בנובמבר 2001 משלחת מאוקראינה הגיעה לישראל להסדיר את העניין. נחתם הסכם בעניין עם ישראל, אך האוקראינים הכריזו על הפיצויים כ"אקט הומניטרי" וסירבו לקבל אחריות חוקית מלאה לאסון. ההערכה הייתה שכל משפחה תקבל כמה מאות אלפי דולרים. חלק מקרובי המשפחה של הנספים סירבו לקבל את ההסדר ותבעו את ממשלת אוקראינה בבית משפט בקייב.

==הסיקור התקשורתי וביקורת==
לאחר האסון הועלתה ביקורת לפיה התקשורת הישראלית סיקרה אותו שלא כראוי ושלא בהתאם לחומרתו. כשעה לאחר הדיווחים הראשונים על התרסקות המטוס, דווח על פיגוע ירי בעפולה וערוצי הטלוויזיה עברו לעסוק בענייני המקום. הטענה הייתה שהתייחסות ממעיטה זו נבעה מהיותם של הקורבנות ברובם המכריע עולים שזה מקרוב באו מרוסיה, ולא ישראלים ותיקים. במיוחד צרם המשך קיומו של "מצעד האהבה" בתל אביב לאחר היוודע האסון. מכיוון אחר עוררה סערה החלטתו של הרב הצבאי הראשי, הרב ישראל וייס, שלא לאפשר למשלחת חיפושים לצאת בשבת, מאחר שאין פעילותה, זיהוי וטיפול בגופות, בגדר פיקוח נפש.

==יום האבל וטקס הזיכרון==
שבוע לאחר האסון, עם הבאת הגופות ותום חג סוכות, שאין בו מנהגי אבל, הוכרז יום אבל לאומי ודגלי הלאום הורדו לחצי התורן. בבתי הספר התקיימו שיעורים מיוחדים בנושא. הכנסת קיימה ישיבת אבל מיוחדת. מספר פובליציסטים המשיכו להעביר ביקורת על הממסד וסברו שעדיין מדובר במעט מדי ומאוחר מדי. יעל פז מלמד כתבה ב"מעריב" על "המוות הלא הרואי", מוות כתוצאה מתאונה ולא מפעולת איבה, שפוליטיקאים אינם מבזבזים עליו את מילותיהם.

בטקס זיכרון במלאת שלושים יום לאסון השתתפו ראשי המדינה. בטקס במלאת שנה לאסון הונחה אבן פינה לאנדרטה לזכר הנספים ביער בן שמן. שר החוץ שמעון פרס הכריז כי "האסון הזה הוא של כולנו".

בשנת 2024 יצא לאקרנים הסרט התיעודי "טיסה 1812: לגלות את אמא" שהופק על ידי איליה זלצר ועירית זלצר. זלצר היה בנה של אחת מהנוסעות שניספו בהתרסקות.

==ראו גם==
* טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס
* הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה
* אסון ביילמר

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

סיביר אייר
קטגוריה:אסונות בישראל
קטגוריה:2001 ברוסיה
קטגוריה:2001 בישראל
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה באוקראינה
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה ב-2001
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה במעורבות מטוסי טופולב
קטגוריה:הפלת מטוסי נוסעים
קטגוריה:יחסי אוקראינה–ישראל
קטגוריה:הים השחור: היסטוריה