שרקרק מצוי

שְׁרַקְרַק מָצוּי (שם מדעי: Merops apiaster) הוא מין של עוף קטן במשפחת השרקרקיים. הוא מקנן בדרום ומרכז אירופה, בצפון ובדרום אפריקה ובמערב אסיה. פרט לאוכלוסייה יציבה בדרום אפריקה, המין נודד, וחורף באפריקה הטרופית. מין זה מזדמן באביב צפונה מעבר לתפוצתו הרגילה, ומקנן לעיתים בצפון אירופה.

בישראל הוא חולף נפוץ ביותר בעונות הנדידה, ומקייץ ואף מקנן נפוץ למדי בצפון ובמרכז, מקו באר שבע וצפונה (בבקעת הירדן צפונה מיריחו).<ref name=":3"></ref> 

== טקסונומיה ואטימולוגיה ==
המין שרקרק מצוי תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע השוודי קארולוס ליניאוס בשנת 1758 במהדורה העשירית של הספר Systema Naturae שלו תחת שמו המדעי הנוכחי Merops apiaster.<ref></ref> שם הסוג Merops מגיע מהשם ביוונית עתיקה שניתן לשרקרק, ושם המין הספציפי apiaster מגיע מלטינית apiastra, שפירושו "אוכל-דבורים", מ-apis, "דבורה".<ref name="job"></ref> זהו גם מקור שמו העממי באנגלית, "Bee-eater".

זהו מין מונוטיפי, כלומר לא תוארו תת-מינים נפרדים.<ref name=":0"></ref>

=== מקור שמו העברי ===
השם "שרקרק" נזכר לראשונה בתלמוד הבבלי, כזיהוי לרחם הנזכר במקרא:

על-פי רש"י שמו של השרקרק הוא בעצם אונומטופיה: . גם תרגום אונקלוס יכול להתאים לזיהויו עם השרקרק המודרני; הוא תרגם את הרחם ל"ירקרקא", מה שמתאים לניצויו.<ref></ref>
== תיאור ==
אורכו של השרקרק המצוי כ-25–29 ס"מ (בנוסף בליטת זנב באורך של כ-3.3 ס"מ)<ref name=":0" />, מוטת כנפיו כ-36–40 ס"מ, ומשקלו כ-44–78 גרם.<ref></ref> זהו מין בעל ניצוי ייחודי וצבעוני למדי, עם בטן כחולה, גרון צהוב, וחלקים עליונים חלודיים. הרגליים והמקור הארוך שחורים. הקשתית אדומה כהה, ויש לו פס-עין שחור. בתעופה בולטת שפת הזרימה הכהה של הכנף. צלליתו בתעופה מהווה אף היא סימן טוב לזיהוי, עם כנפיו המחודדות, מקורו הארוך, ובליטת הזנב שלו הנוצרת מנוצות זנב מרכזיות מוארכות.

הזוויגים דומים, אך הנקבה נוטה להיות עם נוצות ירוקות יותר מאשר זהובות בכתפיים. בלבוש חורף הניצוי יותר דהוי, הגב מקבל גוון ירקרק ופחות כחול, והוא מאבד את בליטת הזנב. הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך עם פחות שונות בניצוי. הבוגרים מתחילים חילוף ראשון ביוני או ביולי ומשלימים את התהליך עד אוגוסט או ספטמבר. ישנו חילוף נוסף ללבוש חיזור בחורף באפריקה.<ref>RSPB Handbook of British Birds (2014). UK .</ref>

=== קולות ===
קריאותיו של השרקרק, הנשמעות כמעין "רריפ רריפ" גרוני, נשמעות למרחק, ומסגירות לעיתים קרובות להקה מתקרבת.

== אקולוגיה ==

=== תפוצה ===
השרקרק המצוי הוא מין נודד ברובו, בעל שתי תפוצות רבייה מופרדות בבירור. רוב השרקרקים מקננים בדרום אירופה ובחלקים מצפון אפריקה, חצי האי ערב ומערב אסיה עד למערב מונגוליה.<ref name="IUCNmap">BirdLife International and NatureServe (2014) [http://maps.iucnredlist.org/map.html?id=22683756 Merops apiaster], Bird Species Distribution Maps of the World. 2014, läst 2016-05-01</ref> הוא חורף באפריקה הטרופית. יש גם אוכלוסייה יציבה ומקננת בדרום אפריקה ובנמיביה. למרות שתי האוכלוסיות המובחנות, המין נותר מונוטיפי ואינו מופרד לתת-מינים שונים.<ref name="CC">Clements, J. F., T. S. Schulenberg, M. J. Iliff, D. Roberson, T. A. Fredericks, B. L. Sullivan, and C. L. Wood (2016) The eBird/Clements checklist of birds of the world: Version 2016 http://www.birds.cornell.edu/clementschecklist/download, läst 2016-08-11</ref>

=== בית גידול ===
באירופה, מין זה חובב עמקי נהר רחבים, שדות אחו ושטחים חקלאיים עם מחסה ועצים פזורים; גבעות שטופות שמש, כרי דשא, שדות תלתן, מישורים, ערבות שוממות, גדות נחל מכוסות שיחים במדבר למחצה; ולמעשה כל ארץ פתוחה משובצת בצומח, כגון יערות אלון השעם, מטעי זיתים, אשל, שדות אורז, דגניים וגידולי שורש, ומאקי שיחים ים-תיכוני. באפריקה המין נצפה גם בסוואנות, חופי אגמים ואדמות חקלאיות.<ref name=":1"></ref>

=== קינון ===
במהלך החיזור, הזכר מאכיל את הנקבה בפריטי טרף גדולים, כשהוא עצמו אוכל את הקטנים יותר. לרוב הזכרים מונוגמיים, אך ישנם גם מקרים של ביגמיה.<ref name="avery1988"></ref>

עונת הקינון מתרחשת ממאי עד יוני באירופה. הקן הוא מחילה שנחפרת בקרקע חולית שטוחה או משופעת, או לעיתים קרובות יותר בגדות נהר על מצוק עפר או אבן גיר, שם ניתן למצוא מושבות קינון של זוגות רבים. מחילת הקינון בנויה אופקית, ואורכה יכול להגיע אף לשני מטרים. בקצה שלה נחפר תא הטלה שקוטרו כ-20 ס"מ. השרקרקים אינם מרפדים את התא, הם לנים בו, פולטים בו את צנפותיהם, וכך מצטברת בקרקעיתו שכבת שיירי חרקים (בעיקר כנפיים ורגליים) עליה מוטלות הביצים. שני בני הזוג משתתפים בחפירת המחילה, עם קצב התקדמות של בין 10 ל-30 ס"מ ביום, כשהחפירה נשלמת כעבור כשבועיים.<ref name=":3" />

התטולה מכילה בין ארבע לעשר ביצים כדוריות ולבנות. הדגירה נמשכת כעשרים יום, ובסופה בוקעים הגוזלים באופן א-סינכרוני (כלומר יש הפרש של מספר ימים בין בקיעת הגוזל הראשון והאחרון). שני בני הזוג מטפלים בגוזלים.<ref name=":1" /> קצב האכלת הגוזלים הולך ועולה עם גדילתם והוא מגיע לכ-50 האכלות בשעה לקראת סוף גידולם. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 30 יום, והם מואכלים על ידי הוריהם עוד כשלושה שבועות לאחר הפריחה.<gallery mode="packed" heights="180">
קובץ:Feeding of bee-eater.jpg|הורה מאכיל את צאצאו במחילת הקינון
קובץ:Polluelo de Merops apiaster - Gabriel Familiar García · © 2021 watson.ph.png|גוזל שרקרק מצוי, צרפת
קובץ:Merops apiaster MHNT ZOO 2010 11 160 Saintes-Maries-de-la-Mer.jpg|ביצי שרקרק מצוי, אוסף מוזיאון טולוז
קובץ:מצוק השרקרקים.JPG|קיר קינון של מושבת שרקרקים, המורכבת ממחילות רבות שנחפרו באבן גיר. מודיעין, ישראל
</gallery>

=== תזונה ===
שרקרק פולט [[צנפה של חלקי מזון בלתי מעוכלים]]
כפי שניתן לדעת משמו האנגלי (Bee-eater), השרקרק אוכל בין השאר דבורים, צרעות ושאר מיני חרקים. בין השאר הוא ניזון גם מלטאות ומצפרדעים. הוא מסיר את העוקץ ממיני הדבורים והצרעות שהוא אוכל על ידי חבטה שלהם על ענף. השרקרק פולט בצורת צנפה את החלקים הקשים יותר לעיכול, כמו הכנפיים והשלד החיצוני הנוקשה. הדבורים והצרעות אהובים עליו במיוחד - נצפו שרקרקים שאכלו 250 דבורים ביום.

המרכיב החשוב ביותר בתזונה של השרקרק הוא דבוראים, בעיקר דבורת הדבש האירופית. מחקר בספרד מצא כי דבורים אלה מהוות 69.4% עד 82% מהתזונה של השרקרק המצוי.<ref></ref> על-אף זאת, השפעתם על אוכלוסיות הדבורים קטנה. הם אוכלים פחות מ-1% מהדבורים הפועלות באזורים בהם הם חיים.<ref></ref> מחקר מצא כי השרקרקים "ממירים מזון למשקל גוף בצורה יעילה יותר אם הם ניזונים מתערובת של דבורים ושפיריות מאשר אם הם אוכלים רק דבורים או רק שפיריות".<ref name="GoodenoughMcGuire2009"></ref>
<gallery mode="packed" heights="180">
קובץ:Bijeneter - Merops apiaster 03.jpg|עם ציקדה במקורו, צרפת
קובץ:Pair of Merops apiaster feeding.jpg|הנקבה (בחזית) ממתינה לזכר שיציע לה מזון
קובץ:European bee-eaters (Merops apiaster) with dragonflies.jpg|עם שפיריות במקור
</gallery>

=== טרף של דבורי דבש ===
מושבת שרקרקים שהושמדה בידי כוורנים. הכניסות למחילות הקינון נחסמו במזיד באמצעות אבנים.
אם מכוורת מוקמת קרוב למושבת קינון של שרקרקים, השרקרקים אוכלים מספר גדול יותר של דבורי דבש מכיוון שהן מצויות בשפע רב יותר. עם זאת, מחקרים מראים שהשרקרקים אינם עפים בכוונה לתוך שטח המכוורת, אלא הם ניזונים מחרקים שנלכדו בשטחי מרעה וכרי דשא ברדיוס של 12 ק"מ מהמושבה, כאשר מרחק מרבי זה מגיע רק כאשר יש מחסור באוכל. תצפיות מראות שהשרקרקים נכנסים לשטח המכוורת רק בתקופות קרות וגשומות, כאשר הדבורים אינן עוזבות את הכוורת ולשרקרקים קשה יותר לזהות טרף אחר.<ref></ref>

כוורנים רבים מאמינים שהשרקרקים מהווים את המכשול העיקרי הגורם לדבורים הפועלות לא לחפש מזון, ולהישאר במקום זאת בתוך הכוורות במשך רוב היום בין מאי לסוף אוגוסט. עם זאת, מחקר שנערך ביער אקליפטוסים באזור אלאלוס, 80 ק"מ מזרחית לטריפולי שבלוב, הראה שהשרקרקים לא היו המכשול העיקרי של חיפוש מזון לדבורים, אלא ההפך ממה שחושבים כוורנים. שיעור חיפוש המזון בחלק מהמקרים היה אף גבוה יותר בנוכחות השרקרקים מאשר בהיעדרם. תזונה ממוצעת כללה 90.8% דבורי דבש ו-9.2% חיפושיות.<ref></ref>

סבירות גבוהה יותר לטריפה כאשר קיימת כאש הדבורים מתנחלות מחדש או במהלך שיא הנדידה, מסוף מרץ עד אמצע אפריל, ובאמצע ספטמבר. כוורות הקרובות לעצים או כבלי חשמל עיליים נמצאות גם הן בסיכון מוגבר כאשר השרקרקים מסתערים על דבורים מעופפות מעמדות הציד הללו.<ref name="toM"></ref>

== סטטוס ==
זהו מין בעל תחום תפוצה נרחב ואוכלוסייה גדולה ויציבה, ולכן הIUCN סיווג אותו במצב שימור "ללא חשש" ברשימה האדומה שלו.<ref name=":2"></ref>

גודל האוכלוסייה המקננת באירופה הוערך בשנת 2015 בכ-2,800,000–5,050,000 זוגות, מה שמתרגם ל-5,600,000–10,100,000 פרטים בוגרים. אירופה מהווה כ-40% מטווח התפוצה העולמי של המין, כך שאומדן ראשוני של האוכלוסייה העולמית עומד על 14,000,000–25,250,000 פרטים בוגרים, אם כי נדרשים אישושים נוספים להערכה זו.<ref name=":2" />

== גלריה ==
<gallery mode="packed">
קובץ:Cotek Shahlûr.jpg|זוג יושב על ענף
קובץ:European Bee-eater (Merops apiaster) (16694256861).jpg|מבט מהגב. הפארק הלאומי קרוגר, דרום אפריקה
קובץ:European Bee-eater (Merops apiaster) (27635795294).jpg|הצללית האופיינית ניכרת בתעופה, עם הכנפיים המחודדות בעלות שפת הזרימה הכהה, מקורו המוארך, וזנבו הארוך בעל הבליטה. גילגיט-בלטיסטן, פקיסטן
קובץ:Merops apiaster, Israel 2.jpg|פרט צעיר עם ניצוי דהוי וקשתית כהה. ישראל
קובץ:European Bee-eater from the Crossley ID Guide Britain and Ireland.jpg|מגוון זוויות וניצויים במגדיר קרוסלי
קובץ:European bee-eaters (Merops apiaster).webm|סרטון של שרקרקים בקרבת קיר קינון בספרד. ניתן לצפות בזכר מחזר אחר נקבה על-ידי האכלתה, הזדווגות, והכאה בדבורה עד ליציאת העוקץ
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* ליאור כסלו, [http://www.tatzpit.com/site/pages/inPage.asp?catID=9&subID=29&subsubID=363 שרקרקים מצויים], תצפית לעולם הטבע
* [https://ebird.org/species/eubeat1 תצפיות, קטעי וידאו, תמונות וקולות של שרקרק מצוי], באתר eBird
* [https://xeno-canto.org/species/Merops-apiaster הקלטות אודיו של שרקרק מצוי], באתר xeno-canto

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: שרקרקיים
קטגוריה:שרקרקיים
קטגוריה:צרפת: עופות
קטגוריה:ספרד: עופות
קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:בוסניה והרצגובינה: עופות
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: עופות
קטגוריה:אפגניסטן: עופות
קטגוריה:סרביה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758