OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אביב חדש (ספר)

אביב חדש (באנגלית: New Spring) הוא ספר, שמקורו בסיפור קצר, בסדרת מחזור כישור הזמן מאת רוברט ג'ורדן. הסיפור הקצר המקורי פורסם לראשונה בקובץ הסיפורים הקצרים "אגדות" שיצא ב-1999 (תורגם לעברית בהוצאת אופוס בשנת 2000 בשם "אגדות-חלק 1"), אשר כלל מספר סיפורים קצרים של סופרי פנטזיה ומדע בדיוני ידועים אודות סדרות הספרים הפופולריות שלהם.

ג'ורדן הרחיב את הסיפור הקצר לכדי רומן שלם אשר פורסם ב-2003. בעוד שקובץ הסיפורים, ובו הסיפור הקצר המקורי, תורגם לעברית, הרי שהספר עצמו לא תורגם מעולם לעברית.

בעוד שהן הסיפור הקצר והן הספר יצאו כאשר עלילת סדרת הספרים עודנה בשיאה, העלילה המתוארת ב"אביב חדש" מנותקת מההתרחשויות בצירי העלילה המרכזיים בסדרה ומהווה הקדמה ורקע לחלק מהדמויות המרכזיות בה.

== עלילה ==
הספר מתחיל בשני סיפורים שונים שבהמשך משתלבים. הזמן הוא בערך 16 שנה לפני העידן שחזר, הספר הראשון בסדרה, לאחר שמלך קאירהיין חטב את העץ שנתנו לו האיאלים במתנה והם יצאו למלחמה נגד הארצות הרטובות. בארצות הגבול לאן מוביל את חייליו (שמתעקשים לראות בו כמלך) להגנה נגד אותם איאלים.

במגדל הלבן שתי מקובלות בשלב מתקדם, סיואן סנצ'ה ומוריין דמודרד, שומעות בטעות נבואה של שומרת הרשומות גיטרה על כך שהדרקון נולד שוב, והיא מתה. האמירלין טמרה, לשעבר מהאג'ה הכחולה, סוחטת מהם הבטחה לא לספר לאף אחד. היא שולחת את כל המקובלות שבמגדל לכפרים ומחנות החיילים שבסביבה (עד הר הדרקון) כדי להתחקות אחרי הלידות שאירעו בשבוע האחרון. מוריין וסיואן הולכות ביחד ביום הראשון, אולם בערב מתקבלת הודעה שדוד של מוריין בקאירהיין, המלך לאמאן דמודרד, מת, והיא די חזקה בתמונת כס השמש (להיות מלכת קאירהיין). מוריין מסרבת אפילו להגיש מועמדות ודוחה בעדינות הצעות של אאס סדאי לעזרה בנושא המלוכה. כדי לא להכביד עליה לאור האבל, מוטל עליה ועל סיואן להישאר במגדל לעבודה "קלה" יחסית, רישום מחדש של כל הלידות. מסתבר שזה גם סוג של עונש לסיואן המרדנית כי כל המגדל ידע שהיא שונאת לבלרות.

סיואן ומוריין עוברות את "מבחן הצעיף" (שעוברות המקובלות כדי להתקבל ל"מגדל הלבן" כאחיות מן המנין) ביחד והופכות לאאס סדאי, זמן קצר אחר כך גם שריאם, חברתן לפנימיה. בלי להסס שלושתן בוחרות באג'ה הכחולה, ומתקבלות בזרועות פתוחות. למרות שמוריין וסיואן אחיות מלאות, הן מגלות שהיררכיית המגדל עדיין די מעליהן- כל מי שיותר חזקה בסאידר יכולה "לבקש" דברים מחלשה יותר. סיואן מוצאת את עצמה תקועה עם רמזים הנשלחים מרשתות הריגול של האג'ה (שכאג'ת הפוליטיקה היא בעלת זרועות הריגול המסועפת ביותר), ומוריין עם רשומות הלידות בשבוע הנבואה.

טמרה מתה פתאום, ולתפקיד האמירלין מתמנה אחות מהאג'ה האפורה. מוריין מחליטה שנמאס לה ובורחת מהמגדל בניגוד להוראת האמירלין ומגיעה לארצות הגבול. סיואן באה אחריה ומגלה לה שחמש אאס סדאי שהובאו בסוד הנבואה נרצחו, כנראה על ידי האג'ה שחורה. מוריין פוגשת את "המלך חסר הממלכה" לאן והורגת אחות שחורה בעצמה. לאור בקשתה לאן מסכים להיות לה לעוצר, אחרי שנוכחה בכישורי חרבו.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://encyclopaedia-wot.org/books/new_spring/index.html תקציר הספר באנציקלופדיית WoT]
* 

קטגוריה:מחזור כישור הזמן
קטגוריה:ספרי רוברט ג'ורדן
קטגוריה:ספרי 2003
קטגוריה:ספרי הוצאת אופוס
ז'אק רוג

ז'אק רוג (בהולנדית: Jacques Rogge, נהגה "רוֹכֶה"; 2 במאי 1942 – 29 באוגוסט 2021) היה עסקן ספורט בלגי, שכיהן כנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי ה-8 משנת 2001 עד שנת 2013.

== קריירה ==
רוג נולד בעיר גנט שבבלגיה. בצעירותו למד רפואה באוניברסיטת גנט והוכשר כאורתופד.

התחרה בשיט באולימפיאדות מקסיקו סיטי 1968, מינכן 1972 ומונטריאול 1976. כמו כן שיחק רוגבי בנבחרת הרוגבי הבלגית.

בין השנים 1989 ל-1992 כיהן רוג כנשיא הוועד האולימפי הבלגי, והחל מ-1989 עד 2001 כיהן כנשיא הוועדים האולימפיים האירופיים. ב-2001 נבחר לנשיא הוועד האולימפי הבינלאומי.

ב-6 באוקטובר 2010 ביקר רוג בישראל ונפגש עם נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.

באולימפיאדת לונדון 2012 סירב להזכיר את טבח הספורטאים במינכן שאירע ב-1972 ולאפשר דקת דומייה לציון 40 שנה לטבח וזאת חרף לחץ כבד מצד ישראל, ארצות הברית וגרמניה, את סירוב זה הסביר בכך שלדבריו "אין לערב פוליטיקה באולימפיאדה".

רוג סיים את תפקידו כנשיא הוועד האולימפי הבין-לאומי בספטמבר 2013, ובכינוס הוועדה נבחר נשיא חדש - תומאס באך מגרמניה.

נפטר ב-29 באוגוסט 2021. הותיר אחריו אישה, אן, ושני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.olympic.org/count-jacques-rogge ז'אק רוג], באתר Olympic
* [http://www.forbes.com/profile/jacques-rogge/ ז'אק רוג], באתר פורבס
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי הוועד האולימפי הבין-לאומי
קטגוריה:שייטים
קטגוריה:אורתופדים
קטגוריה:ספורטאים בלגים
קטגוריה:שחקני רוגבי
קטגוריה:משתתפי אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:מעוטרי המסדר האולימפי
קטגוריה:רופאים בלגים
קטגוריה:בלגיה: אישים בספורט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גנט
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לוון
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:ילידי 1942
קטגוריה:נפטרים ב-2021
חולצות שחורות

חוּלְצֹות שְׁחוֹרוֹת (באיטלקית: camicie nere) הוא הכינוי העממי ל"חבורת הלוחמים" שהקים בניטו מוסוליני ב־1919 – לוז־השדרה של הפשיזם האיטלקי. הם ניכרו לעין בחולצותיהם השחורות. הארגון התקיים בתקופה שאחרי מלחמת העולם הראשונה ועד סוף מלחמת העולם השנייה ובייחוד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. אנשי החולצות השחורות היו ידועים רשמית כ"מיליצית המתנדבים לביטחון לאומי".

==היסטוריה==
החולצות השחורות, אורגנו על ידי בניטו מוסוליני ככוח הצבאי של התנועה הפוליטית. ברקע להקמת הארגון, עומד המצב הפוליטי באיטליה לאחר מלחמת העולם הראשונה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הודח מוסוליני מן המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית בשל תמיכתו במלחמה. הוא החל לקבץ סביבו וסביב העיתון שלו, "איל פופולו ד'איטליה", קבוצת תומכים, "ברית הפעולה המהפכנית", שהתפרקה עם כניסת איטליה למלחמה. אחרי המלחמה, חלה תקופה של שביתות ופעילות מהפכנית, בעיקר במעמד הפועלים של צפון איטליה, תקופה המכונה לעיתים "השנתיים האדומות". מוסוליני הקים בתקופה זו גוף דמוי-צבא אשר גבה דמי חסות מבעלי מפעלים וקרקעות, ובתמורה הגן עליהם מפני הפועלים המתסיסים והאיכרים. בין חברי התנועה היו אינטלקטואלים, אנשי צבא לשעבר, ובעלי קרקעות שהתנגדו לתנועות האיכרים והפועלים. ככל שכוחו הפוליטי של מוסוליני גבר, הפכו אנשי החולצות השחורות לאכזריים יותר, והשתמשו באלימות ובהטלת אימה על מתנגדי מוסוליני.

אחד מתרגילי הכוח הבולטים של הארגון היה המצעד על רומא. ב-24 באוקטובר בשנת 1922 התגייסו כ-50 אלף מחברי "החולצות השחורות" להפגנת כוח והתרכזו בצמתים החשובים של רומא, בדרישה מן המלך, ויטוריו אמנואלה השלישי כי ימנה את מוסוליני לראש הממשלה. לאחר עלייתו לשלטון, החל מוסוליני לשלב את אנשי החולצות השחורות בצבא ובכוחות הביטחון.

אנשי החולצות השחורות שאבו השראה - כולל בעיצוב המדים השחורים - מן ה"ארדיטי", יחידות העילית האיטלקיות במלחמת העולם הראשונה.

==מורשת==
לאנשי החולצות השחורות, לארגונם ולסגנון הדמוי צבא שלהם, הייתה השפעה רבה על תנועות דומות אחרות בעולם. שתי קבוצות בולטות השתמשו במדים שחורים בהשפעת "החולצות השחורות" ואנשי איגוד הפשיסטים הבריטי אף כונו "החולצות השחורות" (Blackshirts). גם גורמים אחרים השתמשו בחולצות שחורות או במדים כמו-צבאיים. במפלגה הנאצית (ומאוחר יותר, בגרמניה הנאצית) השתמשו אנשי אס אה בחולצות חומות, בעוד שאנשי האס אס השתמשו בחולצות שחורות ואף כונו, כמו מקביליהם האיטלקיים, "החולצות השחורות". אחרים שקיבלו השראה מן "החולצות השחורות" האיטלקיות היו ויליאם דדלי פלי ו"הלגיון הכסוף" בארצות הברית; המפלגה הפשיסטית "פעולה מהפכנית מקסיקנית" (חולצות זהובות); תומכי פליניו סלגאדו בברזיל (חולצות ירוקות, כפי שהיו גם למשמר הברזל הרומני); אנשי החולצות הכחולות של הלאומן האירי אוון או'דאפי במדינת אירלנד החופשית. כחול היה גם צבעם של אנשי מפלגת האיחוד הלאומי בקנדה ושל אנשי הפלנחה הספרדית.

==ראו גם==
* איטלו באלבו – ממנהיגי החולצות השחורות

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המפלגה הפשיסטית הלאומית
קטגוריה:איטליה: ארגונים
קטגוריה:איטליה: צבא וביטחון
קטגוריה:בין שתי מלחמות העולם
קטגוריה:בניטו מוסוליני
שדה פיתגורי

שדה פיתגורי הוא שדה, שבו כל סכום של שני ריבועים הוא ריבוע ("ריבוע" בשדה הוא איבר שיש לו שורש ריבועי, כלומר, איבר מהצורה <math>\ a^2</math> כאשר a עצמו בשדה). שמם של השדות מגיע ממשפט פיתגורס, המציג את ריבוע אורך היתר במשולש כסכום של שני ריבועים.

שדות פיתגוריים באים בשני טעמים: סדורים ושאינם סדורים. כדוגמה לקבוצה הראשונה, כל שדה אוקלידי הוא פיתגורי סדור. מאידך, לא כל שדה פיתגורי סדור הוא אוקלידי. ההבדל הוא שבשדה אוקלידי, כל המספרים החיוביים הם ריבועים, ואילו בשדה פיתגורי רק הסכומים של ריבועים מוכרחים להיות ריבועים; והרי כשיש יותר מדרך אחת לסדר שדה, יש מספרים חיוביים שאינם סכומים של ריבועים.

לקבוצה השנייה שייכים השדות הפיתגוריים שאינם סדורים. לפי משפט ארטין-שרייר מה שאינו מאפשר לסדר את השדה הוא העובדה ש-<math>\ -1</math> הוא סכום של ריבועים; אבל כל מספר אפשר להציג כהפרש של שני ריבועים, ואם <math>\ -1</math> הוא ריבוע, הפרש של שני ריבועים הוא גם סכום של שני ריבועים. לכן השדות הפיתגוריים שאינם סדורים הם בדיוק השדות הסגורים ריבועית, כדוגמת שדה המספרים הניתנים לבניה.

בכל שדה, החיתוך של משפחת תת-שדות פיתגוריים היא תת-שדה פיתגורי. מכאן נובע שלכל שדה F יש סגור פיתגורי <math>\ F_{\operatorname{pyth}}</math> (חיתוך השדות הפיתגוריים המכילים אותו בתוך סגור אלגברי שלו), שהוא השדה הפיתגורי הקטן ביותר המכיל את השדה. אם F סדור, הסגור הפיתגורי שלו יהיה מוכל בסגור האוקלידי (ולכן סדור בעצמו).

לפי משפט Diller-Dress, פיתגוריות אינה מופיעה לאחר הרחבת שדות סופית; כלומר, הרחבה סופית של שדה שאינו פיתגורי, גם היא אינה פיתגורית.

שדות פיתגוריים הם השדות שמספר פיתגורס שלהם הוא 1. שדה פיתגורי סדור, שכל הרחבה אלגברית סדורה שלו היא פיתגורית, נקרא שדה פיתגורי תורשתית. ידוע ש-F שדה כזה אם ורק אם מספר פיתגורס של שדה הפונקציות <math>\ F(x)</math> שווה ל-2.

== ראו גם ==
* סכום של שני ריבועים
* מספר פיתגורס

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:שדות סדורים
גואנברה

גוּאָנָבָּרָה (בפורטוגזית: Guanabara) הייתה אחת ממדינות ברזיל בין השנים 1960 ו-1975. היא הכילה עיר אחת בלבד, ריו דה ז'ניירו, שהייתה גם בירתה. מדינת גואנברה נקראה על שמו של מפרץ גואנברה, הגובל בעיר ריו דה ז'ניירו.

עד לשנת 1960, הייתה העיר ריו דה ז'ניירו בירתה של ברזיל ומעמדה הפוליטי היה כשל מחוז פדרלי. העיר הייתה אז מוקפת (אך לא מוכלת) במדינה באותו שם, אשר בירתה הייתה ניטרוי. בשנת 1960, עם העתקת בירת ברזיל מהעיר ריו דה ז'ניירו לברזיליה, קיבלה ריו זה ז'ניירו מעמד של מדינה. מכיוון שכבר הייתה קיימת מדינה בשם ריו דה ז'ניירו, ניתן לה שם אחר והוא "גואנברה".

בשנת 1963 נערך משאל עם במדינת גואנברה, על פיו נקבע שלמדינה תהיה רשות מקומית אחת בלבד, ובכך הייתה העיר ריו דה ז'ניירו המקרה היחיד בתולדות ברזיל של עיר-מדינה.

בשנת 1975 אוחדו המדינות ריו דה ז'ניירו וגואנברה והתקבלה מדינת ריו דה ז'ניירו הנוכחית, שבירתה העיר ריו דה ז'ניירו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.crwflags.com/fotw/flags/br-gu.html Former State of Guanabara]

קטגוריה:ברזיל: מדינות
קטגוריה:מדינת ריו דה ז'ניירו: היסטוריה
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: גאוגרפיה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1960
אבנר חיפושי נפט

אבנר חיפושי נפט - שותפות מוגבלת הוקמה על פי הסכם שותפות מוגבלת בין השותף הכללי - אבנר נפט וגז בע"מ לבין השותף המוגבל - אבנר נאמנויות בע"מ. השותפות המוגבלת נרשמה ב-6 באוגוסט 1989. מטרת השותפות הייתה להשתתף בפעילות חיפושי נפט וגז והפקתם בישראל. יחידות ההשתתפות של השותפות היו רשומות למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בשנת 2017 התמזגה השותפות "לתוך" "דלק קידוחים" והוכרזה כחברה מחוסלת.

==היסטוריה==
השותפות נוסדה בשנת 1989 על ידי ד"ר דוד כהן, גדעון תדמור והגאולוג ד"ר אלי רוזנברג. השם "אבנר" נקבע על ידי רוזנברג, שנחשב לאבי חיפושי מאגרי האנרגיה בים התיכון, לפי ראשי התיבות של שמו - "אליהו בן נחום רוזנברג".

תחילה חיפשה השותפות נפט וגז בזיכיונות שקיבלה ביבשה, אך ב-1996 החליטה לבקש רישיון לחיפוש ימי. השותפות קיבלה רישיון לקידוחים ימיים בחלקו הדרומי המים הכלכליים של ישראל. ב-1997 יתרות הנזילות של השותפות הצטמקו לכ-4 מיליון דולר והיא חיפשה שותפים למימון הפרויקט והקימה את שותפות ים תטיס.

שותפות ים תטיס כללה את חברת נובל אנרג'י (47%), דלק קידוחים 25%, אבנר חיפושי נפט 23% וחברת "דלק השקעות ונכסים" 4%. השותפות מצאה שני מאגרי גז - מאגר הגז "נועה", שהתגלה ב-1999, ומאגר הגז "מרי", שהתגלה ב-2000. מאגר מרי הוערך ב-32 מיליארד מ"ק ואילו מאגר נועה הוערך ב-2 מיליארד מ"ק.

בשנת 2000 מכר רוזנברג את החזקותיו (50%) בשותף הכללי של שותפות המוגבלת אבנר לקבוצת דלק. קבוצת דלק גם רכשה את המחצית השנייה מדוד כהן וגדעון תדמור. רוזנברג מונה כגאולוג הראשי של קבוצת דלק ושמר על זכותו לקבל תמלוגים מאבנר.

בשנת 2004, ביקשה להיכנס אבנר לתחום ייצור החשמל, באמצעות השקעה בפרויקט תחנת הכוח דוראד, אך המהלך לא בוצע לבסוף.

בנובמבר 2012 הכריז הממונה על ההגבלים העסקיים על השותפות בתמר ובהן אבנר, כעל מונופול בתחום אספקת גז טבעי. אבנר היא בעלת 16% משדה תמר ו23% של ים תטיס ושל שדה הגז לווייתן.

ב-2014 מכר רוזנברג כשליש מזכויותיו על תמלוגי העל של אבנר לתאגיד "אלייד" בראשות יצחק סוארי.

אבנר (15%) ודלק קידוחים (15%), יחד עם חברת נובל אנרג'י (70%) הן בעלות זכויות במאגר "אפרודיטה" שבמים הכלכליים של קפריסין. ביוני 2015 הכריזו השותפות על אפרודיטה כעל מאגר מסחרי, שיש בו כ-4.54 TCF (טריליון רגל מעוקב) של גז טבעי.

==חיסול אבנר==
במהלך 2016 הבשילו המגעים למיזוג בין דלק קידוחים לבין אבנר. ב-29 בספטמבר 2016 נחתם הסכם המיזוג, שלפיו דלק קידוחים הייתה אמורה למזג "לתוכה" את אבנר. במהלך 2017 התבצעו הליכי המיזוג ושתי החברות הפכו לשותפות אחת בשליטת יצחק תשובה, תחת השם "דלק קידוחים. רשם השותפויות הכריז על חיסול חברת אבנר ומחק אותה מרישומי רשם השותפויות. אבנר, חלוצת גילויי הגז המסחרי בים התיכון, חדלה להתקיים. ב-21 במאי 2017 החלה השותפות הממוזגת להיסחר בבורסה כ"דלק קידוחים", ללא אזכור השם אבנר, לפי החלטת בעלי השליטה בשותפות החדשה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:ישראל: חברות נפט וגז
קטגוריה:קבוצת דלק
קטגוריה:מונופולים בישראל
קטגוריה:שותפויות מוגבלות ישראליות
אברהם ישראל משה סלומון

הרב מחרקוב{{תמונה להחלפה}}
הרב אברהם ישראל משה סלומון (בקר) (נודע בכינויו: הרב מחרקוב; 1883 - ז' בחשוון תשי"ז, אוקטובר 1956) היה רב ותלמיד חכם ברוסיה ובפולין ולאחר מכן בירושלים.

==תולדותיו==
נולד ברוסיה לרב מרדכי יחזקאל בקר. (שינה את שם משפחתו לסלומון כשעזב את רוסיה) נישא לצירל לנדינסקי, בתו של הרב משה לנדינסקי, ראש ישיבת ראדין.
בשנת תרס"ז (1907) כיהן כר"מ בישיבת תורת חיים בוורשה. כיהן כרב באורלובה (פולין) ובוולצ'נסק (רוסיה), ולאחר מכן בחרקוב, ושם התפרסם.

בשנות השלושים עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. הוא הרבה לעסוק במסכתות שבסדר קדשים, ופעל רבות ללימוד התלמוד הירושלמי. בשנת תרצ"ה (1935) ייסד בירושלים בית מדרש מיוחד ללימוד התלמוד הירושלמי, ועם לומדיו נמנו הרב שלמה צימבליסט והרב שלמה בלוך, תלמידו של החפץ חיים. היה מראשי התאחדות הרבנים פליטי רוסיא. בשנות הארבעים התקרב לרב יצחק זאב סולובייצ'יק מבריסק.

בשנותיו האחרונות נחלש, ובתקופת מלחמת העצמאות נסע לחו"ל מחשש לבריאותו. כעבור זמן שב לישראל, ובשנת תשי"ב שהה בלונדון, שם סמך להוראה אברכים מהכולל של הרב משה שניידר.

נפטר בירושלים בז' בחשוון תשי"ז.

היו לו ארבעה בנים ובת, ביניהם הרב דוד סלומון.

==ספריו==
* סדרת ספרי נתיבות הקודש על מסכתות זבחים, מנחות, ערכין, תמורה, נזיר, סוטה.
* נתיבות הקודש על התורה והמועדים

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:תלמידי רבי יצחק זאב סולובייצ'יק
קטגוריה:רבני ישיבת תורת חיים (ורשה)
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
ברכת הים הגדול

ברכת הים הגדול היא ברכה שנקבעה על ראיית ים גדול בה האדם מביע את התפעלותו מגודל הים ומברך את ה' על יצירתו.

==מקור הדין==
מקור ברכה זו, מופיע במשנה במסכת ברכות:

המשנה קובעת שקיימת ברכה כללית על ראיית ים, ברכה שמשותפת לתופעות טבע ונופים אחרים, והיא: "בָּרוּךְ אַתָּה ה' אֱלֹהֵינוּ מֶלֶךְ הָעוֹלָם עוֹשֶׂה מַעֲשֶׂה בְּרֵאשִׁית". רבי יהודה מוסיף, שקיימת ברכה חלופית ומיוחדת על ראיית הים הגדול, וחתימתה במילים: "שֶׁעָשָׂה אֶת הַיָּם הַגָּדוֹל". זאת, בתנאי שהוא רואה אותו מדי פעם ("לפרקים"). בתלמוד הבבלי ובירושלמי פירשו אמוראים ש"לפרקים" הוא מי שלא ראה את הים במשך שלושים יום.

==הדיון ההלכתי בעקבות המשנה==
הראשונים מפרשי המשנה ופוסקי ההלכה דנים על שתי נקודות:

א. האם דברי רבי יהודה מוסכמים, והוא בא להשלים פרט שלא הוזכר בדברי המשנה הסתמית (תנא קמא), או שהוא חולק על המשנה הסתמית? לשון אחרת: האם המשנה שאמרה בתחילה "ימים" התכוונה גם לים הגדול, או רק לימים קטנים ורגילים? אם אכן זוהי מחלוקת, הרי שההכרעה המקובלת היא כדעת המשנה הסתמית, שמבטאת בדרך כלל את דעת רוב החכמים.

בהקשר זה ציינו כמה מפרשים, שיש לרבי יהודה שיטה עקבית לפיה כל מקרה פרטי ראוי לברכה מיוחדת, בניגוד לדעת רוב התנאים, שקבעו ברכות מכלילות יותר. מתבקש, אפוא, שדבריו כאן הם על פי שיטתו המיוחדת, ואינם מוסכמים.

ב. מהו "הים הגדול" שעליו מדבר רבי יהודה? האם כוונתו לים התיכון, שהוא סתם "הים הגדול" במקרא ובדברי חז"ל, או כוונתו לאוקיינוס דווקא, שגודלו העצום מצדיק ברכה בפני עצמה?

קיים קשר בין שתי השאלות: אם רבי יהודה מדבר גם על הים התיכון - סביר יותר שדבריו שנויים במחלוקת, כי קשה להניח שהמשנה הסתמית שאמרה "ימים" התעלמה מן הים התיכון, שהיה הים המרכזי בתקופת המשנה.

==פסיקת ההלכה==
בשולחן ערוך נפסק שיש לברך את ברכת הים הגדול, וזאת על הים התיכון ("הים שעוברים בו לארץ ישראל ולמצרים"). לעומתו, רבים מהפוסקים קבעו שהכוונה לאוקיינוס. לדעתם, גם אם קבעו ברכה מיוחדת על הים התיכון - ניתן לצאת ידי חובת הברכה בדיעבד גם בברכה בנוסח הכוללני יותר, "עושה מעשה בראשית". דעה זו מקובלת יותר בין פוסקי ההלכה, אם כי יש גם הנוהגים כדעת השולחן ערוך.
== קישורים חיצוניים ==
* 
* הרב אליעזר מלמד, [https://ph.yhb.org.il/10-15-02/ ברכת ימים, נהרות, מדבריות, הרים וגבעות] באתר פניני הלכה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברכות הראייה
יעקב משה סלומון

הרב יעקב משה סלומון (כ' בתמוז ה'תרצ"ה, 21 ביולי 1935 – ה' בטבת ה'תשס"א, 31 בדצמבר 2000) היה ראש ישיבה ואיש ציבור חרדי, כיהן כמנכ"ל משרד הדתות.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל לרב דוד סלומון ולצפורה, בת הרב ישראל אריה ספיר, מרבני פתח תקווה. אחיו הוא הרב ברוך שמעון סלומון, רבה של העיר פתח תקווה. למד בישיבת חברון.

לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תשכ"ה (1965), מילא את מקומו כראש הישיבה הטכנולוגית בכפר אברהם, ושימש בתפקידו עד לפטירתו ב־2001.

היה מראשי סיעת "למפנה" במפד"ל בראשותו של שר הדתות יוסף בורג.<ref>[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1980%2F03%2F06&id=Ar00202&sk=63101799 "למפנה" דנה בהשכנת שלום בית במפד"ל], מעריב, 6 במרץ 1980, עמ' 2.</ref> בפברואר 1982, במסגרת פשרה בין סיעת למפנה בראשות בורג ובין סגן שר הדתות הרב חיים דרוקמן אשר ייצג באותה עת את האינטרסים של סיעת "הצעירים" בראשות השר זבולון המר,<ref>א. כנרתי, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1981%2F12%2F03&id=Ar00106&sk=15A5276F עימות בורג-המר], דבר, 3 בדצמבר 1981, עמ' 1.</ref> מונה הרב סלומון לתפקיד מנכ"ל משרד הדתות.<ref>[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1982%2F02%2F01&id=Ar00414&sk=66369F3D הרב סלומון - מנכ"ל משרד הדתות], דבר, 1 בפברואר 1982, עמ' 4.</ref> הוא החזיק בתפקיד שש שנים

== חיים אישיים ==
בשנות החמישים נישא לתמימה מונדשיין, אחותם הבכורה של החוקר וההיסטוריון יהושע מונדשיין ופרופסור אהרן מונדשיין.

חתנו הוא הדיין הרב שלמה שפירא.

==עץ משפחתי==

==הערות שוליים==

יעקב משה
קטגוריה:משפחת ספיר
קטגוריה:משפחת מונדשיין
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:מנכ"לי משרד הדתות
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
מגדל תקשורת

מגדל תקשורת הוא מגדל המשמש להצבת אנטנות. הצורך במגדל גבוה נובע מהעובדה שחלק מגלי הרדיו וכן תקשורת לייזר מצריכים קשר עין בין האנטנה המשדרת לאנטנה הקולטת, כך שככל שהאנטנה גבוהה יותר טווח השידור שלה נקי יותר מהפרעות.

לעיתים נבנה מגדל תקשורת למטרה זו בלבד, ולעיתים הוא מנוצל למטרות נוספות, כגון מרפסת תצפית לתיירים במרומי המגדל, בית משרדים בחלקו התחתון של המגדל וכדומה.

מגדל התקשורת בולט מאוד מעל סביבתו, ולכן מוצבת בראשו נורת אזהרה, שנועדה למנוע התנגשות בו של מטוס מנמיך טוס. פעמים רבות מגדל תקשורת הוא מסימני ההיכר של האזור שבו הוא נמצא.

מיקומו של מגדל תקשורת בראש גבעה או בראש הר מאפשר למקימיו ליהנות מיתרון הגובה הטבעי של מיקום זה.

אנטנת הרדיו של ורשה הייתה מגדל תקשורת בגובה של 646.38 מטר, דבר שהקנה לה את תואר "המבנה הגבוה בעולם", עד שקרסה בשנת 1991, עקב עבודות שיקום שבוצעו בה ברשלנות.

רוב מגדלי התקשורת בעולם חברים בארגון הנקרא: "הפדרציה הבין-לאומית של מגדלים גבוהים (WFGT)" שמקום מושבו הוא בשיקגו.

== גלריה ==

<gallery>

תמונה:CN Tower from Lake 2002.jpg|מגדל סי אן בטורונטו שבקנדה – המבנה הגבוה ביותר בעולם בין השנים 1975–2007
תמונה:Tokyo Tower M4854.jpg|מגדל טוקיו, יפן
תמונה:224th Flight Unit Antonov An-124 over Moscow 6 May 2010.jpg|מגדל אוסטנקינו במוסקבה, רוסיה, שהוקם לכבוד 50 שנה למהפכת אוקטובר
תמונה:Maszt radiowy w Konstantynowie.jpg|אנטנת הרדיו של ורשה, פולין
תמונה:Shanghai oriental pearl tower.JPG|מגדל הפנינה המזרחי בשאנגחאי, סין
תמונה:Berlin - Berliner Fernsehturm1.jpg|מגדל הטלוויזיה של ברלין, גרמניה
תמונה:Auckland Tower.jpg|מגדל סקיי באוקלנד, ניו זילנד
תמונה:Pyongyang TV Tower 01.JPG|מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג

</gallery>

== ראו גם ==
* תחנת בסיס
* תחנת ממסר

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.great-towers.com/ הפדרציה הבינלאומית של מגדלים גבוהים]

*
קטגוריה:תקשורת מחשבים
קטגוריה:קשר רדיו
הצהרת ונציה

הצהרת ונציה (אנגלית: The Venice Declaration) היא הצהרה של תשע מדינות השוק האירופי המשותף (הגוף שקדם לאיחוד האירופי) בנושא המזרח התיכון שניתנה ב-13 ביוני 1980 בוונציה. בהצהרה נאמר שהסוגיה הפלסטינית אינה רק בעיית הפליטים הפלסטינים אלא מדובר בעם הזכאי לזכות הגדרה עצמית, על אש"ף להיות מקושר למשא ומתן על הסדר שלום, על ישראל לסגת מהשטחים שכבשה במלחמת ששת הימים, ושההתנחלויות עומדות בניגוד לחוק הבינלאומי. 

הצהרת ונציה הייתה הסכמה ראשונה של מדינות השוק האירופי המשותף על מדיניות בנושא המזרח התיכון. היא נתקבלה בלחצה של צרפת, תוך פשרה בינה לבין מדינות אחרות בנושא אזכור אש"ף. בעוד צרפת דרשה שההצהרה תקרא לשיתוף אש"ף בשיחות שלום, הולנד בקשה את השמטת ההתייחסות לאש"ף. בפשרה שהושגה נקבע הנוסח שקורא לכך שאש"ף יהיה מקושר לשיחות. 

ההצהרה זכתה לגינוי מצד ארצות הברית שהתנגדה לשיתוף אש"ף בגלל מעורבותו בפעילות טרור. כמו כן, ההצהרה עוררה זעם רב בישראל על חד צדדיותה ונקיטת עמדה מצד אירופה בסכסוך הישראלי-פלסטיני. ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, הגדיר את ההצהרה בושה וממשלת ישראל פרסמה הודעה הדוחה את ההצהרה ככניעה נוסח הסכם מינכן ומגנה את האיחוד האירופי על אימוץ העמדה של אש"ף, אותו כינתה הממשלה "האס אס הערבי". ראש האופוזיציה שמעון פרס אמר שהעמדה הצרפתית בהצהרת ונציה קיצונית יותר מהעמדה המצרית ואמר שההצהרה אינה יותר מפיסת נייר אשר אינה משפיעה על המציאות האמיתית. אש"ף גינה את ההצהרה מפני שלא הכירה בו במפורש ולא תמכה בהקמת מדינה פלסטינית.

הדעות חלוקות לגבי תרומות ההצהרה. דו"ח שהוגש לבית הלורדים הבריטי בשנת 2007 טוען שהצהרת ונציה הקדימה את זמנה, הובילה להכרה הישראלית באש"ף במסגרת הסכמי אוסלו, ומאוחר יותר, בשנת 2002, לאימוץ העיקרון של שתי מדינות לשני עמים על ידי ארצות הברית. לעומת זאת, אחרים טוענים שההצהרה עודדה את אש"ף להמשיך בדרך הטרור ובסרבנותו להכיר במדינת ישראל. 

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.knesset.gov.il/process/docs/venice.htm הצהרת ונציה], אתר הכנסת

==הערות שוליים==

קטגוריה:האיחוד האירופי: היסטוריה
קטגוריה:1980
קטגוריה:תהליך השלום הישראלי-פלסטיני
ליו שיאובו

ליוּ שְיַאוֹבּוֹ (בפין-יין: Liú Xiǎobō; בסינית מפושטת: 刘晓波; בסינית מסורתית: 劉曉波; 28 בדצמבר 1955 – 13 ביולי 2017) היה אינטלקטואל, פעיל זכויות אדם סיני וחתן פרס נובל לשלום לשנת 2010. היה אסיר פוליטי בשנים 2009–2017.

==ביוגרפיה==
ליו נולד בשנת 1955 בעיר צָ'אנְגְצ'וּן שבמחוז ג'ילין, בצפון-מזרח סין. למד לתואר ראשון בספרות באוניברסיטת ג'ילין, ואחר כך עבר לאוניברסיטה הפדגוגית של בייג'ינג, שם עשה תואר שני וב-1988 קיבל תואר דוקטור. אחר כך הפך לחבר סגל האוניברסיטה. ב-2003 החל לכהן כנשיא המרכז הסיני העצמאי של ארגון הסופרים הבינלאומי (PEN).

ב-1989 השתתף ליו בהפגנות בכיכר טיין-אן-מן. ב-1991 הורשע ב"הפצת תעמולה אנטי-מהפכנית והסתה", אך לא הוטל עליו עונש. ב-1996 נשלח לשלוש שנות "חינוך מחדש" על "הפרת הסדר הציבורי" בשל ביקורת שמתח על המפלגה הקומוניסטית הסינית. ב-2007 נעצר לזמן קצר ונחקר בשל פרסום מאמר באתר אינטרנט מחוץ לסין.

ב-2008 השתתף בכתיבת אמנה 08, שקראה לשיפור מצב זכויות האדם ברפובליקה העממית של סין. האמנה, שעליה חתמו במקור 303 אינטלקטואלים, פעילי זכויות אדם ואנשי ציבור סיניים, נכתבה לפי הדוגמה של אמנה 77 שהוציא ב-1977 ואצלב האוול בצ'כוסלובקיה, ופורסמה ב-10 בדצמבר 2008 לרגל יובל ה-60 לפרסום ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ב-8 בדצמבר 2008, יומיים לפני פרסום האמנה, נעצר ליו בביתו על ידי המשטרה, ונשלח למעצר בבידוד ללא אפשרות לראות עורך דין. 

לאחר למעלה משנה, ב-23 בדצמבר 2009, הועמד ליו למשפט, וב-25 בדצמבר הורשע ב"הסתה לחתירה נגד שלטונות המדינה" ונשלח למאסר של 11 שנה, ולשנתיים נוספות של שלילת זכויותיו הפוליטיות. מאסרו עורר גל של מחאות ברחבי העולם.

ב-8 באוקטובר 2010 הכריזה ועדת פרס נובל על זכייתו בפרס נובל לשלום "על מאבקו הארוך והבלתי אלים למען זכויות אדם בסיסיות בסין". השלטונות בסין מתחו ביקורת על ההחלטה, ומנעו ממנו ומאשתו להגיע לטקס הענקת הפרס.

ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הכיר בליו כבאסיר מצפון.

ליו קיבל חנינה ושוחרר ממאסרו לאחר שנודע שהוא חולה בסרטן סופני בכבד, כך פרסם עורך דינו ביוני 2017. זמן קצר אחר כך מת ליו בגיל 61.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתנגדי משטר סינים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
קטגוריה:זוכי פרס נובל סינים
קטגוריה:אסירי מצפון על פי ארגון אמנסטי אינטרנשיונל
קטגוריה:אסירים פוליטיים
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1955
קטגוריה:סינים שנפטרו ב-2017
קניון גארני

קניון גארני
קניון גארני נמצא 23 ק"מ מזרחית לעיר ירוואן בארמניה ליד יישוב בשם גארני. הקניון ומצוקיו בנויים מעמודי שחפת מצויה בצורת משושים. עמודי הבזלת המשושים משתרעים לכוונים שונים, עמודים אנכיים, באלכסון וגם בכיוון אופקי. בתחתית הקניון זורם נהר שלאורך שנות זרימתו התחפר בקירות הקניון ובעמודי הבזלת.

חלקו של הקניון ליד גארני מכונה "סימפוניית האבנים". על המצוק מעל הקניון נבנה במאה ה-1 מקדש רומי ששמו היום "מקדש גארני" .

הכניסה לקניון היא באמצעות שתי דרכים. דרך אחת יורדת לקניון מאזור המקדש. הדרך השנייה היא דרך משולטת העוברת בכפר ומובילה בדרך המרוצפת באבנים לקניון. בהמשך הדרך מתפצלת פניה ימינה מובילה לגשר מהמאה ה-11 ולאזור עמודי הבזלת המשושים. פניה שמאלה מובילה במעלה הנהר לשמורת חוסרוב ולמנזר האווטס טאר.

<gallery mode=packed heights=180>
קובץ:Garni Gorge Armenia (33).JPG|עמודי בזלת משושים בקניון גארני
קובץ:Garni Gorge Armenia (3).JPG|משושים בקניון גארני
קובץ:Garni Gorge Armenia (15).JPG|קניון גארני, מבט ממקדש גארני
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.armeniapedia.org/index.php?title=Garni_Gorge מסלול טיול בקניון], בארמניפדיה 

קטגוריה:ארמניה: גאולוגיה
קטגוריה:ארמניה: גאוגרפיה
קטגוריה:קניונים
תותח אורליקון

אורליקון (באנגלית: Oerlikon), הוא שם כולל לסדרת תותחים קלים אשר עוצבו על ידי הגרמני ריינהולד בקר (Reinhold Becker) לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונמצאים עדיין בשימוש.

== היסטוריה ==
הפיתוח המקורי של בקר לתותח אוטומטי קל בקוטר 20 מ"מ התבסס על מנגנון של טעינה עצמית (blowback) כתוצאה מן התנועה אחורנית של בית המחסנית בהשפעת לחץ הגזים הנוצר בעת הירי. הדגמים הראשונים היו בעלי קצב אש של כ-300 כדורים לדקה, ומהירות לוע של כ-490 מטר לשנייה, ושימשו בעיקר כנשק נגד מטוסים וכתותח מוטס.

לאחר המלחמה וכתוצאה מן האיסור שהוטל על גרמניה לפתח ולייצר כלי נשק, הועבר המשך היצור והפיתוח של התותח לחברה שווייצרית. בשנת 1924 הוצג דגם מהיר וחזק יותר של התותח בעל קצב אש של כ-350 כדורים לדקה.

בשנת 1927 הוצג דגם נוסף של התותח בעל מהירות לוע גבוהה משמעותית של 830 מטר לשנייה אשר הושגה על חשבון הקטנת קצב האש לכ-280 כדורים בדקה. מטרת השינוי היה לשפר את עוצמת האש ואת יכולתו של התותח לשמש כנשק נגד טנקים ונגד מטוסים.

בשנת 1935 הציגה החברה פיתוח משמעותי נוסף של התותח אשר היה ניתן להתקנה בתוך או מתחת לכנפיים של מטוסי קרב. הדגמים שהותקנו על מטוסי הקרב היו בדרך כלל בעלי קצב אש של כ-500 כדורים בדקה ומהירות לוע של כ-600 מטר לשנייה. השינוי דרש בנוסף גם פיתוח של מנגנון הפעלה מרחוק על ידי הטייס. בנוסף לכך, ובמטרה להתגבר על הצורך לחימוש מחדש מדי זמן קצר, פותחו מחסניות תוף גדולות יותר עבור התחמושת שהכילו עד 100 כדורים לעומת המחסניות בנות 15 הכדורים מן הדגמים הראשונים.

בשנות ה-30 מכרה החברה לחברות אחרות במדינות זרות רישיונות לפתח ולייצר דגמים נוספים של התותח. בתקופת מלחמת העולם השנייה הותקן התותח במטוסי הקרב מדגם מסרשמיט הגרמנים וזירו היפניים ונכנס לראשונה באופן משמעותי גם כנשק המותקן באוניות הקרב כנשק נגד מטוסים. התותחים הראשונים בצי הבריטי הותקנו ב-1941, ונכנסו לשירות בצי האמריקני בשנת 1942 כאשר הם מחליפים את המקלע הכבד של בראונינג.

כיום משמש התותח בעיקר כנשק בפעילות ביטחון שוטף והגנה חופית בספינות סיור קלות.

== שימוש ישראלי ==
בתקופת מלחמת ההתשה, במסגרת פעילות מערך הנ"מ, הוסבו צריחי 0.5 מ"מ 4־קני, לצריחי 20 מ"מ מסוג "אורליקון" דו־קני. התותחים הותקנו על נגמ"שי BTR-152 שלל.([http://airdefense-center.org.il/wp-content/uploads/2017/08/בטר-20-ממ-768x491.jpg ראו תמונה])

תותח האורליקון הותקן גם על חלק מספינות חיל הים הישראלי. נכון לשנת 2011 תותח מסוג זה הוצא משירות בחיל הים הישראלי. במקומו נכנסו לשירות עמדות מיני טייפון, מק"כ 0.5 אינץ' וטייפון בעל תותח בושמאסטר 25 מ"מ בהתאמה.

== גלריה ==
<gallery>
CV-12 20mm 1945.jpg|סוללת תותחי אורליקון כנשק נגד מטוסים על סיפון ספינה אמריקנית במלחמת העולם השנייה.
File:20MMOrlikonMTBStern.jpg|תותח אורליקון בירכתי טרפדת חיל הים. 
File:LoadingMagasinOrlikonDabur.jpg|טעינת מחסנית לתותח אורליקון 20 מ"מ בספינת דבור.
DaniNechushtanOrlikon.png|מפעיל תותח אורליקון בספינת דבור.
File:20mmOrlikonSaar4.jpg|תותח אורליקון 20 מ"מ בצד הגשר של ספינה מדגם סער 4.
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=W7qExnBNWJk&index=13&list=LLvMXXHIuKWhnN6vp-h5i_hg&t=562s תותחי אורליקון במלחמת העולם השנייה] באתר 'אוניות המלחמה'.
* [https://www.youtube.com/watch?v=HwgebSpFApI&list=LL&index=6 סרטון תותח אורליקון], יוטיוב 2020.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תותחים
אורליקון
קטגוריה:תותחים ימיים
ע'אזי אל-יאוור

ע'אזי משעל עג'יל אל-יאוור (בערבית: غازي مشعل عجيل الياور; נולד ב-11 במרץ 1958 במוסול) הוא פוליטיקאי עיראקי שכיהן כנשיא עיראק בשנים 2004–2005.

== ביוגרפיה ==
נולד במוסול בשנת 1958. למד תואר ראשון בהנדסה בממלכה המאוחדת. את התואר השני למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שבארצות הברית בשנות ה-80.

לאחר הפלתו של סדאם חוסיין בשנת 2003, התבקש אל- יאוור לחזור לארצו. אל-יאוור נבחר לכהן כנשיא הזמני של עיראק לאחר העברת השלטון לעיראק מידי ארצות הברית, ששלטה בה כשנה, וזאת לאחר שמועמד אחר, שכבר הוסכם על כהונתו, עדנאן אל-פאצ'צ'י דחה את המינוי. כיהן מיוני 2004 ועד הבחירות באפריל 2005. במשך תקופה קצרה, מ-17–28 במאי 2004, כיהן כראש ממשלת עיראק. בזמן שלטונו התנגד לטענה כי הסונים נהנו מזכויות יתר בזמן שלטון סדאם.

אל-יאוור הוא מוסלמי סוני.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:נשיאי עיראק
קטגוריה:ראשי ממשלת עיראק
קטגוריה:מוסלמים סונים
קטגוריה:עיראקים שנולדו ב-1958
מלך האריות (סדרת סרטים)

מלך האריות (באנגלית: The Lion King) היא טרילוגיית סרטים מונפשת אמריקאית מבית היוצר של חברת וולט דיסני שזכתה להצלחה בינלאומית מסחררת. בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט הראשון בסדרה, מלך האריות, משנת 1994 הופקו שני סרטי המשך, סדרת ספין אוף בטלוויזיה, מחזמרים, משחקי וידאו, מרצ'נדייז ופרטי אספנות אחרים. 

בשנת 2019 נוצר גם סרט לייב אקשן המהווה עיבוד מחדש לסרט המקורי מ-1994.

==סרטי הסדרה==
* מלך האריות הוא הסרט המקורי של הסדרה שהופק בידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ויצא לאקרנים ב-24 ביוני 1994. "מלך האריות" הוא ה-32 במספר של סרטי קלאסיקות האנימציה של דיסני ומשתייך לאחד מרגעי השיא של תקופת הרנסאנס של דיסני. עלילת הסרט מושפעת בכבדות מיצירתו של ויליאם שייקספיר, המלט.

* מלך האריות 2: מלכות סימבה הוא סרט ההמשך שיצא ישירות לקלטת וידאו. הוא יצא ב-VHS בארצות הברית ב-27 באוקטובר 1998 ויצא מחדש ל-DVD ב-23 בנובמבר 1999 במהדורה מוגבלת. הסרט מושפע מרומיאו ויוליה, יצירה נוספת של שייקספיר.

* מלך האריות 3: האקונה מאטאטה הוא הסרט השלישי בסדרה שיצא גם הוא ישירות לווידאו, ב-10 בפברואר 2004. הסרט הוא סוג של פריקוול לסרט הראשון, שמתמקד בטימון ופומבה. בסרט קיימים אלמנטים המעידים על כך שהוא מושפע במקצת ממחזהו של טום סטופארד, Rosencrantz and Guildenstern are Dead שבו תוארו הדמויות כי הן נראות בכל אירוע מרכזי ב"המלט".

==הצלחה==
"מלך האריות" גרף הכנסות של כ-783 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט המצליח ביותר באותה השנה וסרט האנימציה המצליח ביותר באותה תקופה. שיא זה נשבר ב-2003 עם יציאתו של סרט האנימציה הממוחשבת "מוצאים את נמו", של חברת פיקסאר שהכניס כ-867,893,978 מיליון דולר. כיום, "מלך האריות" עדיין נחשב לסרט האנימציה המסורתית (אנימציה שאינה ממוחשבת) המצליח ביותר בכל הזמנים.

הסרט קיבל מועמדויות רבות לפרסים רבים. בין היתר, הוא זכה בפרס אוסקר לתכליל הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לסרט הקומי או המוזיקלי הטוב ביותר, ופרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר. השיר "אהבה יש באוויר" (במקור: Can You Feel the Love Tonight; התוכלי להרגיש את האהבה הלילה) זכה בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס שידור המוזיקה המאוחד ופרס גראמי לביצוע הווקאלי הטוב ביותר.

"מלך האריות 2", שיצא ישירות לווידאו, מכר 3.5 מיליון עותקים בשלושת הימים הראשונים לצאתו. סך הכל הוא מכר כ-13 מיליון עותקים, במהלך ההפצה הראשונית בשלהי שנות ה-90. שני סרטי ההמשך זכו בפרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר בהפקת בידור ביתי והסרט השלישי זכה בחמישה פרסי DVD Exclusive Awards. המחזמר המבוסס על סדרת הסרטים זכה בשישה פרסי טוני, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר.

===הכנסות קופתיות===

{| class="wikitable" width=99% border="1"
| rowspan="2" align="center" | סרט 
| rowspan="2" align="center" | תאריך יציאה 
| colspan="3" align="center" | הכנסות 
|- 
| align="center" | ארצות הברית
| align="center" | הכנסות חוץ
| align="center" | הכנסות עולמיות
|-
| מלך האריות
| 15 ביוני 1994
| $328,541,776
| $455,300,000
| $783,841,776
|-
| מלך האריות 2: מלכות סימבה
| 27 באוקטובר 1998
| ישירות לווידאו
| ישירות לווידאו
| ישירות לווידאו
|- 
| מלך האריות 3: האקונה מאטאטה
| 10 בפברואר 2004
| ישירות לווידאו
| ישירות לווידאו
| ישירות לווידאו
|}

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סדרות סרטי אנימציה
תום מנשרוב

תום מנשרוב (נולד ב-15 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.

==קריירה==
מנשרוב גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב והיה קפטן קבוצת הנוער. ב-2010 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון, ומשחקו הראשון היה ב-5 באוגוסט 2006 נגד הפועל פתח תקווה במסגרת גביע הטוטו. בדצמבר 2006 הושאל להפועל פתח תקווה עד סיום העונה. ב-2007 הושאל לעונה אחת להפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית ובמדיה שיחק ברוב משחקי הקבוצה. בסיום העונה חזר למכבי תל אביב ולא הצליח למצוא את מקומו בסגל הקבוצה, והופיע רק במשחקי גביע הטוטו ובמשחק ליגה אחד. בינואר 2010 הושאל שוב להפועל ניר רמת השרון עד סוף העונה.

ב-2010 חתם מנשרוב בסלביה סופיה מליגת העל הבולגרית, ולמרות עונה מאכזבת בליגה, הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הבולגרי נגד צסק"א סופיה. בתום העונה נרכש בחזרה על ידי מכבי תל אביב וחתם לשלוש שנים, אך שוב לא הצליח למצוא את מקומו בקבוצה ובסוף העונה חזר להפועל ניר רמת השרון, שם שיחק שתי עונות ולאחריהן פרש ממשחק.

מנשרוב שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל, כולל שתי הופעות בנבחרת הצעירה.

==תארים==
;מכבי תל אביב
* גביע הטוטו (1): 2008/2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני סלביה סופיה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת השרון
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בבולגריה
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
אבן חופה

בית הכנסת הישן באפינגן, באדן-וירטמברג]]
אבן בכפר היינסהיים (Heinsheim) שבקרבת העיר [[באד רפנאו (Bad Rappenau), בצפון מדינת באדן-וירטמברג, משנת 1796]]
אבן חופה בבית כנסת ב[[כפר ארשטאט (Ehrstädt), באדן-וירטמברג]]

אבן חופה (בגרמנית-יידית: חופה שטיין, Chuppastein; גם: Hochzeitsstein, Traustein) היא לוח אבן שהיה נקבע בקיר הפונה לירושלים של בתי כנסת רבים בגרמניה, בהתאם למנהג היהודי לשבור על האבן את כוס היין תחת החופה במהלך טקס נישואים, לזכר חורבן בית המקדש. כיום המנהג החלופי הרווח הוא שהחתן דורס את הכוס על הקרקע.

לאחר שבירת הכוס היו מכריזים משתתפי הטקס: "מזל טוב" ("מזל" = מילולית: כוכב). באבני חופה היו חרוטים סימן של כוכב, בדרך כלל במרכז האותיות מ"ט (ראשי תיבות: מזל טוב). כתובית נפוצה נוספת היו ראשי התיבות של הפסוק מירמיהו: .

אבנים אלה היו מצויות בכארבע מאות בתי כנסת, כולם בגרמניה. האבן העתיקה ביותר שהשתמרה, משנת 1660, נמצאת בעיר הוכנברג. לאחר ליל הבדולח (1938) נותרו רק כ-20 אבנים. על קיר בחצר בית הכנסת הגדול בירושלים קיים שחזור של אחת מאבני החופה ששרדו.

בתרבויות אחרות, בעיקר במשפחות אצולה בצפון אירופה עד לתקופה הוויקטוריאנית, שימשו משקופי אבן לחריטת שלטי אצולה או ראשי התיבות של הזוג הטרי, כמעין תיעוד לנישואים.

==קישורים חיצוניים==

* zeevveez, [http://magendavidalbum.blogspot.com/2007/01/blog-post_26.html אבני חופה], באתר אלבום מגן דוד

קטגוריה:נישואים ביהדות
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:יהדות אשכנז
קטגוריה:יהדות גרמניה
מילת ספירה

{| class="wikitable" style="float: left; text-align: center;"
|-
| סינית מפושטת
| סינית מסורתית
|-
| colspan="2" | מילת הספירה הכללית 'gè'. במנדרינית, בכתב מפושט ובכתב מסורתי.
|}
מילות ספירה (סינית מסורתית - 量詞, סינית מפושטת - 量词, תעתיק פין-יין - liàngcí) הן מילים מיוחדות בשפות הסיניות הבאות לפני שם עצם במשפט ומשמשות כמגדיר (דטרמינטור) להשתייכותו של שם העצם לקטגורית עצמים מסוימת ולכמותו. מילות הספירה התפתחו מיחידות מידה שונות ושמות עצם כלליים בסינית הקלאסית העתיקה, ומשמעותן כיום היא לספירה כמותית של עצמים (כמו יחידות מטריות לספירת מידות), כשלכל קטגוריית עצמים מסוימת - מילת ספירה לעצמה. כך למשל במשפט 三把椅子 (שלושה כיסאות) המילה 把 (שמשמעותה המקורית היא 'ידית') משמשת כמילת ספירה לקטגוריית העצמים בעלי ידית (אליה משתייכים גם כיסאות). לכן תרגום של כל מורפמה כשלעצמה (אך לא תרגום מילולי) יהיה 'שלוש ידיות - כיסאות'. מאחר שכללי הדקדוק הסיני דורשים התייחסות כמותית גם לעצם יחיד (השוה a chair באנגלית) הרי שמילות ספירה לעצם - יחיד יכולות להחשב אף כצורה מסוימת של יידוע.<br />
לעצמים שאינם משתייכים דקדוקית לאף אחת מקטגוריות מילות הספירה משמשת מילת הספירה הכללית 个 (בכתב מסורתי - 個) הנהגית כ-'גִה' במנדרינית. בנוסף, יכולה מילת ספירה זו לשמש במקומה של כל מילת ספירה אחרת, אך במקרים מסוימים הפיכה מסוג זה אינה מקובלת תרבותית.

<br />

קטגוריה:שפות סיניות
קטגוריה:דקדוק
נתיבות עולם

נתיבות עולם הוא ספר שכתב המהר"ל מפראג, העוסק בענייני מידות ומוסר, אשר יצא בשנת 1595. הספר מחולק ל-33 "נתיבות" (שבילים), כשכל נתיב עוסק במידה אחת בנפש. בספר מבאר המהר"ל את עניינה של כל מידה, משמעותה וחשיבותה, על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים.

==מבנה הספר==
הספר נתיבות עולם הוא ספר מוסר ובו המהר"ל מפרט את מידות הנפש השונות, מבארם ומסביר את חשיבותם, על פי דברי חז"ל בתלמוד ובמדרשים. שמו של הספר נגזר, כנראה, , שבו הנביא קורא לדרך הטובה בשם "נתיבות עולם".

בספר זה מחלק המהר"ל את תכונות הנפש ל-32, כנגד "ל"ב נתיבות פליאות" של ספר יצירה, ומגדיר את מהותן והשוני ביניהן. לכל חלק מוקדש נתיב, ובו הסבר והדרכה לתיקון "מידה" זו על פי דברי חז"ל. בנוסף לאלו, נכתב הנתיב הראשון, "נתיב התורה", המבאר את מהות ומעלת התורה ולימודה, כהקדמה לעיסוק בתיקון המידות שבנפש, "כי אם אין תורה- אין דרך ארץ".

הספר נכתב בסגנונו הפילוסופי הקלאסי של המהר"ל, שבו הוא מביא את דברי חז"ל ונותן להם הסבר מבחינה פילוסופית.

===הנתיבים===

כיום מודפס הספר בשני חלקים, כך שהחלק הראשון כולל את שמונת הנתיבים הראשונים (עד "נתיב השלום") והחלק השני כולל את שאר הנתיבים, הקצרים יותר.

"נתיב התשובה" יצא לאור גם כספר בפני עצמו, במהדורתו של הרב יהושע דוד הרטמן, עם הערות שוליים רבות ומפתח עניינים.

==ראו גם==
*תפארת ישראל (מהר"ל)
*מוסר

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20080822050158/http://www.manitou.org.il/hebrew/listen3.php?categs=18 שיעורי שמע] של הרב יהודא ליאון אשכנזי מניטו על נתיב התורה
*[http://www.machonmeir.org.il/hebrew/search.asp?q=%EE%E4%F8%22%EC&rabbi=0&cat_id=27 שיעורים מוקלטים] של הרב ראובן פיירמן על נתיב אהבת הרע
*[http://www.yeshiva.org.il/midrash/Hmidrash.aspx?cat=1117&orderby=52&search_in=0 שיעורי וידאו] של הרב ש. יוסף וייצן על נתיבות עולם
*[http://www.yeshiva.org.il/midrash/?cat=1564 שיעורים על נתיב התשובה]- באתר ישיבה
*[http://hebrewbooks.org/14202 נתיבות עולם חלק א']- באתר היברובוקס
*[http://hebrewbooks.org/14209 נתיבות עולם חלק ב']- באתר היברובוקס
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי שנות ה-1590
קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
סיקסטוס השלישי

סיקסטוס השלישי (Sixtus III; ? – 18 באוגוסט 440) היה אפיפיור בין 31 ביולי 432 לבין 18 באוגוסט 440. משמעות שמו היא "השישי" (בלטינית) או "הישר" (מיוונית). יום חגו הוא 28 במרץ. בתקופת כהונתו בוצעו עבודות בנייה גדולות ברומא.
== ביוגרפיה ==
סיקסטוס היה יליד רומא, והוא בלט בקרב אנשי הכמורה המקומיים.
היבחרותו לאפיפיור ב-432 לא הייתה הפתעה: סיקסטוס השלישי היה ממקורביהם של זוסימוס, בוניפקיוס הראשון ושל קודמו בתפקיד סלסטינוס הראשון. על אף שבצעירותו נטה אל הפלגיאניזם, הוא אימץ לבסוף את האורתודוקסיה הקתולית, לאחר חליפת מכתבים עם אוגוסטינוס.

עם מינויו לאפיפיור, הוא ניסה להשכין שלום בין קירילוס האלכסנדרוני והפטריאך יוחנן הראשון מאנטיוכיה. כמו כן, הגן על זכות השליטה של האפיפיור על איליריה, ועל מעמדו של ארכיבישוף סלוניקי כראש הכנסייה המקומית למול תביעותיו של פטריארך קונסטנטינופול.

סיקסטוס קשור לבנייתם של כמה מן המבנים הידועים בזמנו: הבזיליקה של סנטה סבינה בגבעת האוונטין הושלמה בתקופת כהונתו, והוא בנה גם את בזיליקת סנטה מריה מג'ורה, שהוקדשה למרים, אם האלוהים. ההקדשה למרים מצביעה על העובדה שסיקסטוס קיבל את החלטות הועידה האקומנית של אפסוס, שדנה בטבעו האלוהי של ישו וננעלה ב-431. בוועידה עלתה השאלה האם מרים יכולה להיחשב למולידת האלוהים, או רק כאמו של ישו. הוועידה החליטה להעניק למרים את התואר היווני תאוטוקוס ("יולדת האלוהים"). ההקדשה של הכנסייה הגדולה ברומא למרים שיקפה החלטה זו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:ילידי 390
קטגוריה:נפטרים ב-440
אלישע רודין

אלישע רוֹדִין (ברוסית: Элиша Родин; א' בשבט תרמ"ח, 1888, מסטיסלאב, פלך מוהילוב, האימפריה הרוסית – חשוון תש"ז, נובמבר 1946, מוסקבה) היה משורר עברי ויידי בברית המועצות.

==תולדותיו==
אברהם אליהו רודין (מאוחר יותר שינה את שמו, על שם אלישע בן אבויה) נולד למשפחה מסורתית ואמידה במסטיסלאב שבפלך מוהילוב, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בנעוריו רכש השכלה כללית, והחל לעבוד בהנהלת חשבונות. רודין הצטרף לחוגי מהפכנים, ונדד ביניהם ברחבי רוסיה, ליטא ופולין. הוא נישא ונולד לו בן, שאותו שיכל בשנת 1942, בחזית הקרבות בין הצבא הרוסי לבין הצבא הגרמני הנאצי במלחמת העולם השנייה.

לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ועליית הבולשביקים לשלטון ברוסיה, הוצרו צעדיהן של התרבות והיצירה העברית והיהודית על ידי השלטונות בברית המועצות, עד שנאסרו לחלוטין; למעוניינים הוצעה חלופה תרבותית ויצירה ביידיש. בשל יצירתו ופרסומיו בעברית, השלטונות הסובייטים מיררו את חייו; בשנת 1943 נשלח למחנה מעצר בסיביר, והעלייה לארץ ישראל נמנעה ממנו. לאחר שנות סבל, מחסור ומחלות, נפטר שבור ורצוץ בבית חולים במוסקבה.

על שמו נקראו רחובות בישראל. על שמם של רודין ועמיתו חיים לנסקי נקרא רחוב חיים ואלישע בתל אביב.

==יצירתו==
פרסומה הפומבי של יצירת רודין, בעברית וביידיש, החל ב-1913. לאחר מהפכת אוקטובר 1917 ולמרות גזירות השלטונות הסובייטים כנגד השפה העברית, בחר רודין לדבוק במקורות העבריים הקדומים וביצירה העברית. כך למשל כתב בשירו: 
 
שיריו בשפה העברית נשלחו לארץ ישראל ופורסמו בכתבי העת "הארץ", "גליונות" ו"דבר". כולם נאסרו לפרסום על ידי שלטונות ברית המועצות, במדינה ומחוצה, מלבד קינתו על בנו. במכתבו לצנזור הצבאי הרוסי כתב רודין: "השירים כתובים בשפת הביבליה (=התנ"ך), שהיא לשון ילדותי, לשון עמי, ואשר אוהבנה ככלי-הנגינה שלי, כי רק בלשון זו ביכולתי להביע את חוויותי הבעה נפשית מלאה ביותר. 

בעיתון "דבר" כתב עליו ולזכרו, שלוימקה, אחד מחבריו: "אלישע רודין – סמל הציונות הרוסית, שלא בטלה ולא נגוזה. בכל תהפוכות הגורל והסבל: שלא נכנעה למלשינותם של אוכלי-קורצא יהודים, יאֶבסקים האכולים נחיתות לאומית עד לשד עצמותיהם. אלישע רודין – משיירי הדור הציוני הקודם ברוסיה ... [וגם] מראשוני הדור החדש של נוער יהודי ברוסיה. כי עוד צעוד יצעד הנוער הזה והתרונן בדרך העולה לציון". 

הקינה על בנו מפרי עטו הולחנה על ידי יצחק אדל.

==מכתביו==
===בעברית===
* בפאת נכר: שירים והגיונות, תל אביב : דבר, תרצ"ח-1938.
* לבן: מצבה לבני גרישה רודין, תל אביב: עם עובד, תש"ג-1943.
* אברהם קריב (הביא לדפוס והקדים מבואות), אלישע רודין, שירים והגיונות, חיים לנסקי, שירים רשימות ומכתבים, ירושלים : מוסד ביאליק, 1954.

===ביידיש===
* לידער און פאעמען, חרקוב: האפנונג, תרע"ט-1919.
* העראאיק (האקדאמע פון יעדידע מארגאליס), הומל: מלוכע פארלאג, 1921.
* פון צוויי קוואלן, פטרוגרד: דפוס קראסני אגיטאטאר, 1924.

==לקריאה נוספת==
* משה אונגרפלד, '"האחר" הנאמן: 25 שנים למות אלישע רודין', הדאר נא (תשל"ב), 85-86.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* , 
** 
* 
* , 
* , 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:משוררי יידיש סובייטים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:משוררים ששיריהם הולחנו
קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:נפטרים ב-1946
את (כתב עת)

סמל המגזין הקודם
סמל המגזין בשנות ה-80
אַתְּ הוא כתב עת ישראלי הפונה לקהל נשים, שנוסד בשנת 1967.

== היסטוריה ==
כתב העת נוסד בשנת 1967 כירחון שהיווה מענה של קבוצת "מעריב" לשבועון הוותיק "לאשה" מבית "ידיעות אחרונות". בהמשך פעילותו הפך "את" לדו-שבועון. עורכו הראשון של "את" היה יוסף לפיד, והוא כיהן בתפקיד עד שנת 1974, אז יצא לשנת חופש. את לפיד החליפה שרה ריפין ששימשה כסגניתו עד אז והיא כיהנה בתפקיד עד שנת 1980. באותה השנה התמנה לעורך הראשי של "מעריב" שמואל שניצר, שלא אהב את פועלה הפמיניסטי במגזין וביקש ממנה לעזוב. את שם המגזין קבע דן ריזינגר שהיה המעצב הגרפי הראשון שלו.

דבורה לוין, ששימשה כעורכת האופנה של המגזין מיומו הראשון, מונתה לעורכת הבאה והיא נשארה בתפקיד עד יום מותה, באפריל 1986, אז הוזעק ממערכת מעריב יחיאל לימור ששימש כעורך עד 31 בדצמבר 1990. בתקופתו של לימור החלו להתפרסם ביחד עם המגזין מוספים רבים שהפכו את המגזין למגזין לכל המשפחה, בין המוספים המגזין "אתה" לגבר, מגזין הילדים "צ'ופר" ולראשונה בישראל גם מוסף תשבצים נפרד.

בשנת 1992 מונתה יעל פז-מלמד לעורכת המגזין והוסיפה לחבילה גם את המוספים "את גורמה" ו"את יופי".

בשנים 1996–2013 הייתה עופרה מזרחי עורכת המגזין.

בדצמבר 2012 נחתם הסכם למכירת העיתון "מעריב" יחד עם יתר כתבי העת של הקבוצה למו"ל שלמה בן-צבי. וכתבי העת של הקבוצה עברו לבעלות חברה בשם "תכלת תקשורת". ביוני 2014, נמכר "את" ליובל סיגלר, מו"ל חברת השבועון "טיים אאוט ישראל" ועבר למתכונת חודשית.

במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים זכה הירחון לפרסום רב, בעקבות מיזם צילומי אופנה של נשות המועמדים לראשות הממשלה, מיכל הרצוג ושרה נתניהו. הירחון הפיץ את הגיליון בשתי מהדורות בו בזמן, שתוכניהן דומים, אך בשער האחת דיוקנה של מיכל הרצוג ובאחרת דיוקן שרה נתניהו. ברגע האחרון ביקש הקמפיין של נתניהו להקפיא את פרסום התצלומים עד לאחר הבחירות. לאחר שלא הצליחו לדחות את פרסום הכתבה לאחרי הבחירות. פנה משרד עורך הדין דוד שמרון ל"את" במכתב התראה לפני נקיטת צעדים משפטיים, אך התצלומים פרסמו לבסוף.

במהלך מערכת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, שוב פרסום המגזין ראיון שערכה סנדרה רינגלר עם שרה נתניהו.

החל משנת 2016 נערך טקס פרסי האופנה הישראלי על ידי המגזין.

עורכת המגזין משנת 2014 עד 2023 הייתה עדי עוז.

ב-3 באוגוסט 2021 הודיעה מערכת ״את״ כי גיליון ראש השנה יהיה הגיליון המודפס האחרון.

העורכת הנוכחית של מגזין "את" היא רוני ודנאי.

== תחרויות הדוגמנות "ניו מודלס" ו"את מודלס" ==
ב-2003 ערך המגזין את תחרות הדוגמנות הישראלית "ניו מודלס". האירוע שודר בערוץ 2 אצל הזכיינית טלעד, בהנחיית סיגל שחמון.

{| class="wikitable"
|-
! תוצאה סופית
! מתמודדת
|-
| ניו מודלס 2003
|
* יאנה ברגמן
|-
| סגנית ראשונה
|
* לילה מאלו
|-
| סגנית שנייה
|
* חן שילוני
|}

{| class="wikitable"
|-
! תוצאה סופית
! מתמודד
|-
| ניו מודלס 2003
|
* עמית סולומון
|-
| סגן ראשון
|
* נועם מרדו
|-
| סגן שני
|
* עמרי בן נתן (ואחיו התאום) רועי בן נתן
|}
בשנת 2004 שונה שם התחרות ל"את מודלס" והונחה על ידי אקי אבני.

{| class="wikitable"
|-
! תוצאה סופית
! מתמודדת
|-
| את מודלס
|
* הדר קשת
|-
| סגנית ראשונה
|
* יעל ניסים
|-
| סגנית שנייה
|
* דליה צביקלר
|}

== ראו גם ==
* לאשה
* מלכת היופי

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.facebook.com/pages/AT-Magazine/58377070341 דף הפייסבוק של את]
* עידן יוסף ימין, [https://www.atmag.co.il/גיליון-ה-800/ סיפורו של מגזין "את"], 26 במרץ 2015
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מגזיני נשים ישראליים
קטגוריה:מעריב
אנדרה מיאטוביץ'

אנדרה מיאטוביץ (בקרואטית: Andre Mijatović; נולד ב-3 בדצמבר 1979) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירה==
===קבוצות===
הקריירה המקצוענית של מיאטוביץ' החלה בעיר הולדתו, בקבוצת רייקה, בה ערך את הופעת הבכורה בקיץ 1998. הוא שיחק עם הקבוצה במשך חמש עונות בליגת העל הקרואטית. לזכות מיאטוביץ' רשומות עשר הופעות ושלושה שערים במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות וגביע אופ"א.

בקיץ 2003 עבר מיאטוביץ' לדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית, שיחק בה שתי עונות כשחקן הרכב, הופיע עמה בשמונה משחקים במסגרת גביע אופ"א ואף זכה עמה בגביע קרואטיה בשנת 2004.

עם סיום חוזהו בקבוצה עבר מיאטוביץ' לגרויטר פירת' מהבונדסליגה השנייה, ואף על פי שהורחק כבר במשחקו השני בקבוצה שיחק במשך השנתיים הבאות באופן קבוע בהרכב הראשון.

ביולי 2007 חתם מיאטוביץ' על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הבונדסליגה ארמיניה בילפלד. בסיום עונתו השנייה ירדה הקבוצה לליגה השנייה.

לקראת עונת 2010/11 חתם מיאטוביץ' על חוזה לשנתיים בשורות היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה הרטה ברלין. מיד עם הגעתו לברלין מונה לתפקיד קפטן הקבוצה על ידי מאמנה מרקוס באבל תוך שהוא מועדף על פני פאל דרדאי, לבאן קוביאשווילי ורפאל
. בשנת 2012 עבר לשחק בקבוצת אינגולשטאדט 04. בסיום עונת פרש ממשחק פעיל.

===נבחרות קרואטיה===
יכולתו ויציבותו של מיאטוביץ' בתחילת הקריירה המקצוענית שלו הביאו לצירופו לנבחרות הצעירות של קרואטיה, במסגרתן הופיע בעשרה משחקים בינלאומיים. מיאטוביץ' השתתף בארבעת משחקי נבחרת הנוער באליפות העולם שנערכה ב-1999 בניגריה עד להדחה בשלב שמינית הגמר, כמו גם בארבעת משחקי מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה ב-2002 בשווייץ.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים קרואטים
קטגוריה:בלמי כדורגל קרואטים
קטגוריה:כדורגלני רייקה
קטגוריה:כדורגלני דינמו זאגרב
קטגוריה:כדורגלני גרויטר פירט
קטגוריה:כדורגלני ארמיניה בילפלד
קטגוריה:כדורגלני הרטה ברלין
קטגוריה:כדורגלני אינגולשטאדט 04
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1979