OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שבט נפתלי

בול המוקדש לשבט נפתלי

שֵׁבֶט נַפְתָּלִי הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט, נפתלי בן יעקב ובלהה.

==ברכות לשבט==
===ברכת יעקב===
.

===ברכת משה===
בברכת משה לשבטים בפרשת וזאת הברכה נאמר
.

==השבט במדבר==

=== משפחות השבט ===
ארבע משפחות השבט שנמנו בתורה פעמיים<ref>בראשית מו כד, במדבר כו מח</ref> היו יַחְצְאֵל, גוּנִי, יֵצֶר וְשִׁלֵּם. ברשימות שבדברי הימים<ref>דברי הימים א ז יג</ref> 'שִׁלֵּם' מנוקד שַׁלּוּם<nowiki/>', ו'יַחְצְאֵל' מנוקד יַחֲצִיאֵל<nowiki/>'. בניגוד לרוב השבטים ובדומה לשבטים דן, וזבולון, חסר לשבט זה פירוט גנאלוגי ברשימות הללו.

===סמלי השבט===
הדגל של שבט נפתלי
הדגל של שבט נפתלי היה ציור של איילה על רקע אדום עדין כיין צלול ואבן החושן שלו היא אחלמה או שבו. החודש המקושר לשבט נפתלי הוא חשוון או כסלו או אדר.

===נשיאי השבט ===
במפקד הראשון מוזכר אֲחִירַע בֶּן עֵינָן. מוזכר 4 פעמים בספר במדבר. הקריב את קורבנות הנשיאים ביום השנים עשר (12) לחנוכת המשכן.
:כיוון שנחלת שבט נפתלי, שאחירע בן עינן היה נשיאו, היא בגליל המזרחי ועמק החולה, הונצח שם אביו במספר אתרים באזור, כגון האתר הארכאולוגי עינן, נחל עינן ומאגר עינן.

בסיפור המרגלים, נַחְבִּי בֶּן-וָפְסִי (), ובמפקד השני בסוף ספר במדבר, בפרשת מסעי, פדהאל בן עמיהוד.

===המסע במדבר===
בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט נפתלי במחנה שבט דן, שהיה מצפון למשכן.
היה שלישי במחנה זה.

*במפקד הראשון שערך משה רבנו במדבר הוא מנה 53,400 איש.
*במפקד השני שערך משה רבנו במדבר הוא מנה 45,400 איש.

==נחלת השבט==

נחלות שבטי ישראל

שבט נפתלי התנחל בחלק המזרחי של הגליל באזור עמק החולה, בקעת גינוסר וחופי הכנרת.

נחלת שבט נפתלי או כפי שהיא מכונה "ארץ נפתלי", מצויה בצפון-מזרח ארץ ישראל. היא השתרעה מהגבול הצפוני של ארץ ישראל - קו חצביה - צידון לאורך נהר הליטני עד לנחל יששכר בדרום, וכללה מספר ערים כגון עין חצור. נחלת שבט נפתלי תחומה נהר הירדן, ימת החולה וים כנרת במזרח, ועם נחלת שבט אשר ונחלת שבט זבולון. סביבת הר תבור היא נקודת המפגש לשלושת השבטים.

ארץ נפתלי נחשבה לחבל ארץ גדול. בתור שכזו היא אחד מאזורים הנכלל בתיאור הארץ מפי משה כאשר הוא עולה להר נבו, לפני פטירתו. וכך מתואר בספר דברים: וַיַּעַל מֹשֶׁה מֵעַרְבֹת מוֹאָב, אֶל-הַר נְבוֹ, רֹאשׁ הַפִּסְגָּה, אֲשֶׁר עַל-פְּנֵי יְרֵחוֹ; וַיַּרְאֵהוּ ה' אֶת-כָּל-הָאָרֶץ אֶת-הַגִּלְעָד, עַד-דָּן. וְאֵת, כָּל-נַפְתָּלִי, וְאֶת-אֶרֶץ אֶפְרַיִם, וּמְנַשֶּׁה; וְאֵת כָּל-אֶרֶץ יְהוּדָה, עַד הַיָּם הָאַחֲרוֹן.

==השבט בארץ ישראל==
שבט נפתלי השתתף במלחמות דבורה הנביאה ומבני שבט זה יצא ברק בן אבינועם, מצביא מלחמת דבורה, בן היישוב קדש נפתלי שבנחלת נפתלי. כמו כן השבט השתתף במלחמתו של השופט גדעון בן יואש במדיינים ().

הגיבור הראשי של הספר אחיקר החכם, נחשב בספר טוביה הגנוז לאחד מגולי עשרת השבטים, מבני שבט נפתלי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
==הערות שוליים==

נפתלי
קטגוריה:פרשת ויחי
מחק

מחק לעיפרון
מחק בצורת [[מקבילית]]
מחק הוא כלי כתיבה המשמש להסרת כתב או ציור שנעשו בעיפרון או בעט מחיק. חיכוך המחק בדף הנייר מסיר את סימני העיפרון. מחקים מכילים גומי, ולעיתים גם ויניל או חומרי פלסטיק. עפרונות רבים מצוידים במחק בקצותיהם.

==סוגים==
סוגים שונים של מחקים מיוצרים כיום.

סוג המחק שמחובר לעיפרון הוא בדרך כלל בצבע ורוד, ירוק או לבן, עשוי מגומי ובעל מרקם חלק. הוא יעיל לרוב המחיקות, למרות שלעיתים הוא עלול למרוח או להזיק לנייר אם משתמשים בו יתר על המידה. בנוסף, לאחר המחיקה נשארות שאריות המחק. אותן יש להסיר בזהירות שכן הן עלולות להשאיר סימנים על הנייר בצבע המחק.
סוג מחק נוסף שהוא פופולרי בקרב אמנים הוא מחק art gum, שעשוי מגומי רך ומחוספס. הוא מתאים במיוחד למחיקת אזורים גדולים ולא פוגע בנייר. המחק משאיר שאריות רבות ולא מדויק כלל. מחקים מסוג זה הם בדרך כלל צהובים או חומים.

מחק העיסה גם הוא ידוע בקרב אמנים. הוא עשוי מחומר אפור ומזכיר חימר או גומי. היתרון שלו בכך שהוא לא משאיר סימן, ולכן מחזיק מעמד זמן רב יותר ממחקים אחרים. הוא מוחק על ידי ספיגת חלקיקי הגרפיט. ניתן להשתמש בו למחיקה מדויקת או להדגשה. הוא לא מתאים למחיקת שטחים גדולים ועלול להימרח או להידבק אם הוא מתחמם יתר על המידה.

למחקים רכים מוויניל יש מרקם פלסטי והם דומים בתכונותיהם למחקים הסטנדרטיים. הם יכולים להיות מלבניים או בצורת חרוט שמתלבש על קצה העיפרון. כמו כן קיימים מחקים גליליים שנמצאים בקצה העיפרון המכני. המחק נמצא בתוך העט וניתן להוציאו בעת הצורך או להחליפו בחדש. מחקים דקורטיביים רבים מיוצרים במגוון צורות וצבעים (כמו פירות, פרחים, חיות וכדומה), והם נרכשים בעיקר בגלל יופיים ולא לשימוש מעשי.

==היסטוריה==
צמד מחקים מלבניים לבנים
בשנת 1770 מדען בשם ג'וזף פריסטלי כתב: "ראיתי חומר שמתאים בצורה מצוינת למחיקת סימני עופרת העיפרון מנייר". בכל רחבי אירופה סימני העופרת נמחקו מהנייר באמצעות קוביות קטנות של גומי. גושים של אותו חומר עדיין משמשים למטרה זו.

כמו כן, באותה שנה מהנדס אנגלי בשם אדוארד ניימי יצר את המחק הראשון. לפני יצירת המחק פירורי לחם שימשו למחיקה. ניימי מספר שהוא הרים בטעות פיסת גומי במקום פירור לחם, גילה את סגולותיו של החומר והחל למכור אותו.

אולם גומי בצורתו הגולמית לא נוח למחיקה מפני שהוא מתכלה ומתקלקל עם הזמן. בשנת 1839 הממציא צ'ארלס גודייר גילה את תהליך הגיפור, שהופך את הגומי לחומר עמיד. מחקי גומי נהיו נפוצים יותר ויותר עם גילוי התהליך.

בשנת 1858, היימן ליפמן מארצות הברית רשם פטנט על חיבור מחק לקצה עיפרון. לאחר מכן בוטל הפטנט בנימוק שהוא פשוט חיבור של שני מוצרים קיימים ולא המצאת מוצר חדש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציוד משרדי
קטגוריה:אמצעי כתיבה
רומן רומנטי

מתוך "הנשיקה" מאת [[פרנצ'סקו אייץ (צייר איטלקי מהמאה ה-19)]]
רומן רומנטי מוגדר על ידי ארגון ה-RWA (איגוד מחברי הרומן הרומנטי בארצות הברית) כספר אשר עוסק בשני אנשים ביניהם מתפתחת אהבה רומנטית ואשר מנסים לבנות מערכת יחסים יחדיו. מערכת היחסים בין הגיבורים תהיה הציר העיקרי של העלילה. תיאור של יחסים אלו במקביל לאירועים היסטוריים או ביחס למערכות יחסים אחרות יכול להתקיים, כל עוד אלו לא יהוו את מוקד העלילה. מערכת היחסים הרומנטית בין גיבורי הספר תסתיים באופן טוב או לפחות אופטימי – בדרך כלל חתונה. ספר אשר עוסק בתיאור אהבתם של שני אנשים אך מסתיים בפרידה, במות אחד הגיבורים או בחוסר בהירות בנוגע לעתידם המשותף לא יסווג בדרך כלל כרומן רומנטי.

הז'אנר מחולק לרוב לספרים היוצאים בסדרות (קטגוריות) של מוציאים לאור, ובהם מגבלות לגבי אופי העלילה ומספר המילים, לצד ספרים העומדים בפני עצמם ואשר בהם הכתיבה חופשית יותר. בנוסף מחולק הז'אנר לקטגוריות משנה הקשורות באופי העלילה ומקום או זמן התרחשותה, ביניהן רומן רומנטי היסטורי, רומן רומנטי עתידני, רומן ארוטי, רומן רומנטי עם עלילת מתח, ורומן רומנטי מבוסס פנטזיה אשר יכלול מרכיבים על-טבעיים או שבין דמויותיו יהיו יצורים כגון ערפדים או אנשי זאב.

אחת הנוסחאות הוותיקות ברומן רומנטי מציגה כגיבורה צעירה הגונה, מוכשרת, נבונה וטובת לב, ולרוב גם יפה. הגיבור יהיה לרוב מבוגר ממנה, בעל אמצעים, אשר אינו נותן אמון באנשים עד אשר הוא פוגש את הגיבורה. לעיתים קרובות יתחילו היחסים ביניהם על רגל שמאל, אך עם הזמן הם יתאהבו. ברקע היחסים יופיעו דמויות משנה אוהדות לשני הצדדים, שישתדלו לרפד את דרכם אל האושר, לצד דמויות מרושעות אשר ינסו לחבל באהבתם הגוברת. יצוין כי עלילה זו נפוצה אך ודאי אינה היחידה בז'אנר.

בקרב חוקריו מחוץ לארץ נקראים הספרים בז'אנר Romance Novels. לעיתים קרובות ישנה התייחסות מפורשת לז'אנר כמזוהה עם הוצאות הספרים Harlequin הקנדית ו-Mills & Boon הבריטית. שתי הוצאות ספרים אלו חולשות על רוב ההוצאה לאור של ספרות זו בעולם.

השם 'רומן רומנטי' ניתן בישראל לסדרה מתורגמת של ספרי כיס אשר ראו אור מאז אמצע שנות השבעים של המאה העשרים. השם רומן רומנטי נטבע בתודעת הציבור, והפך כינוי לספרות מלודרמטית בעלת ערך אסתטי מועט.

הרומן הרומנטי התפתח בנישת ספרי הכיס, אלו בעלי הכריכה הצבעונית הרכה אשר מכילים כ-150 עמודים ו-50,000 מילים. הפורמט האחיד נבע משיקולי ייצור, שיווק והפצה אך גם ממסורת, והוא הפך סימן זיהוי ובסיס לציפיות בלב הקורא. בהוצאה הישראלית היו במשך שנים שני פורמטים קבועים – מצומצם ומורחב – והמתרגמות התבקשו לקצץ בעלילה או להוסיף לה על פי דרישות ההוצאה, שלא היה להן דבר וחצי דבר עם תוכנו המסוים של ספר זה או אחר.

על פי ארגון "הסופרים הרומנטיים של אמריקה" (RWA), יצירות שעוסקות בתקופה החל משנות ה-50 של המאה ה-20 מסווגות כרומן רומנטי עכשווי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://romancebooks.co.il סיקורים, המלצות, וחדשות על ספרי רומן רומנטי]
* 
* 
* עדכונים על ז'אנר [http://romancebooks.co.il הרומן הרומנטי] וקבוצת אוהדים
* אושי דרמן, [https://www.anumuseum.org.il/he/בלוג-בית-התפוצות/הכירו-את-גרסת-היידיש-לרומן-הרומנטי-ספר/ הכירו את גרסת היידיש לרומן הרומנטי – ספרות השונד], באתר בית התפוצות, נובמבר 2017
* [https://bbooks.co.il/product-category/ספרות-רומנטית-וארוטית/ ספרי רומן רומנטי] באתר ביבוקס ספרים
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוגות ספרותיות
גשר הבוספורוס

הגשר ו[[מסגד אורטאקוי]]
גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס או גֶּשֶׁר הַבּוֹסְפוֹרוּס הָרִאשׁוֹן או באופן רשמי גשר קדושי 15 ביולי (בטורקית: Boğaziçi Köprüsü או 1. Boğaziçi Köprüsü או 15 Temmuz Şehitler Köprüsü) הוא גשר תלוי, המקשר בין הגדה האירופית של איסטנבול לגדה האסייתית, מעל מצר הבוספורוס.
הגשר מקשר בין אזור אורטאקוי (Ortaköy) בגדה האירופית, לבין אזור ביילרביי (Beylerbeyi) בגדה האסייתית.

==נתונים==
זהו גשר תלוי הנתמך על ידי שני מגדלים. אורכו 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים.
המרחק בין שני המגדלים הוא 1,074 מטרים (12 בגודלו בעולם). גובה המגדלים מעל הכביש הוא 105 מטרים, וגובה הכביש מעל פני הים, 64 מטרים.

על הגשר שלושה מסלולי תנועה, מסלול חירום ומדרכה בכל כיוון. בארבע השנים הראשונות לקיומו של הגשר הורשו הולכי רגל לחצות אותו. כיום הדבר אסור - בשל ההתאבדויות הרבות שנעשו מן הגשר, וכן בגלל חשש מפיגוע טרור.

בשל עומסי התנועה המשתנים בשעות שונות (בבוקר, בעיקר תנועה מהצד האסייתי לאירופי, ובערב תנועה הפוכה), מוקצים המסלולים בהתאם לעומס התנועה. כאשר יש עומס תנועה, שוקע הגשר כ-90 ס"מ במרכזו עקב משקל כלי הרכב.<BR>
מדי יום עוברות את הגשר 180,000 מכוניות. ב-29 בדצמבר 1997 חצה את הגשר הרכב המיליארד מאז הקמתו.

גשר הבוספורוס השני נמצא כ-5 ק"מ מצפון לגשר זה.

==בניית הגשר==
ההחלטה על בניית הגשר התקבלה בשנת 1957 על ידי ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס. בשנת 1968 נבחרה לבנות את הגשר החברה הבריטית פרימן פוקס ושות' הגשר תוכנן על ידי האדריכל הבריטי גילברט רוברטס<ref></ref>. הבנייה החלה בפברואר 1970 בטקס בו נכחו נשיא טורקיה ג'וודט סונאי וראש הממשלה סוליימאן דמירל. הבנייה בפועל בוצעה על ידי חברת הבנייה הטורקית אנקה, בשיתוף פעולה עם חברות בנייה אנגליות וגרמניות. עלות הקמת הגשר עמדה על כ-200 מיליון דולר.

בבנייה השתתפו 35 מהנדסים ו-400 פועלים, והיא הסתיימה ב-30 באוקטובר 1973 - יום לאחר יובל ייסוד טורקיה. הגשר נחנך על ידי נשיא טורקיה פהרי קורוטירק וראש הממשלה נעים טאלו. בגלל כמות האנשים הרבה, שניסתה לחצות את הגשר מיד לאחר בנייתו, החל הגשר לרעוד, וכוחות משטרה נאלצו לעצור את הקהל על מנת למנוע נזקים לגשר.

==אגרה==
גשר הבוספורוס הוא גשר אגרה. האגרה נגבית בצידו האסייתי של הגשר, רק עבור נסיעה מהצד האירופי לאסייתי. בשנת 1999 הותקנה על הגשר מערכת תשלום אגרה אלקטרונית ממוחשבת, המחייבת מכוניות העוברות את הגשר (במסלולים מסוימים) באופן אוטומטי על פי מספר הרישוי. 

==אירועים==
מדי שנה, בחודש אוקטובר, נערך באיסטנבול מרתון אירואסיה המתחיל בחלקה האסייתי של איסטנבול, חוצה את הגשר ומסתיים בחלק האירופי של איסטנבול.

== ראו גם ==
* גשר פתיה סולטאן מהמט 
* מרמריי

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.structurae.net/structures/data/index.cfm?ID=s0001368 פרטים על מבנה הגשר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איסטנבול: מבנים
בוספורוס
בוספורוס
גשר פתיה סולטאן מהמט

גשר פתיה סולטאן מהמט או גשר הבוספורוס השני (בטורקית: Fatih Sultan Mehmet Köprüsü או Boğaziçi Köprüsü) הוא גשר תלוי באיסטנבול המקשר בין החלק האסייתי לחלק האירופי של העיר, מעל מצר הבוספורוס. הגשר מקשר בין אזור היסאראיסטי (Hisarüstü) בצד האירופי של איסטנבול לאזור קוואג'ק (Kavacık) בצד האסייתי.

==נתונים==
אורכו של הגשר 1,510 מטרים ורוחבו 39 מטרים. המרחק בין שני המגדלים הנושאים את הגשר הוא 1,090 מטרים (הגשר התלוי ה-11 בגודלו בעולם).

גובה המגדלים מעל הגשר - 105 מטרים, וגובה הגשר מעל פני הים - 64 מטרים, על מנת לאפשר לנושאת המטוסים של צי ארצות הברית אנטרפרייז, וכן לאוניית הנופש המלכה אליזבת השנייה לעבור תחתיו.

על הגשר עוברת הדרך המהירה בין אדירנה ואנקרה. ישנם ארבעה מסלולי תנועה רגילים וכן מסלול חירום בכל כיוון. המסלולים משתנים בהתאם לעומסי התנועה (בבקרים - מהצד האסייתי לצד האירופי, ובערבים להפך).
אין מעבר להולכי רגל על הגשר. מדי יום עוברות על הגשר כ-150,000 מכוניות.

המעבר על הגשר כרוך בתשלום אגרה. עמדות התשלום ממוקמות בצד האירופי. בשנת 1999 הותקנה בגשר מערכת גבייה אלקטרונית אוטומטית, הגובה בחלק מהמסלולים את התשלום על פי מספרי הרישוי של כלי הרכב.

בשל גובהו של הגשר, נעשים עליו ניסיונות התאבדות רבים בקפיצה ממנו. בשנת 2001 נערכו מן הגשר 146 ניסיונות התאבדות מהם 24 צלחו. בשנת 2002, מתוך 190 ניסיונות התאבדות, 38 צלחו.

הגשר נושא את שמו של סולטאן האימפריה העות'מאנית מהמט השני אשר כבש את איסטנבול מידי הביזנטים.

==בניית הגשר==
הגשר נבנה על ידי שלוש חברות - יפנית, איטלקית וטורקית.
תכנון הגשר בוצע על ידי האדריכלים פרימן פוקס ושות'. הבנייה הסתיימה ב-3 ביולי 1988 והגשר נפתח על ידי ראש ממשלת טורקיה טורגוט אזאל אשר נהג ברכבו בעצמו וחצה את הגשר. עלויות בניית הגשר היו כ-130 מיליון דולר.

==ראו גם==
* גשר הבוספורוס

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.structurae.de/structures/data/index.cfm?ID=s0002314 מידע על הגשר באתר סטרקטורה]

קטגוריה:איסטנבול: מבנים
פתיה סולטאן מהמט
פתיה סולטאן מהמט
קטגוריה:איסטנבול: תחבורה
שנים-עשר השליחים

שנים-עשר השליחים הם תלמידיו של ישו שנשלחו לאחר מותו להפיץ את תורתו ברחבי העולם. כל השליחים, למעט יוחנן בן זבדי, לא מתו מוות טבעי.

ההתייחסות אליהם כשליחים מתוארת בבשורה על-פי לוקס כך: 

כמו כן קיימים אזכורים לעובדת היותם שליחים בבשורה על-פי מרקוס ובבשורה על-פי מתי.
על פי הבשורות, 12 השליחים הם אלו שנכחו בסעודה האחרונה בה ישו אמר לתלמידיו לאכול מהלחם שמסמל את בשרו שנבצע עבורם, ולשתות את היין המסמל את הברית החדשה בדמו, וזאת ביקש לעשות לזכרו.

==שנים-עשר השליחים==
# פטרוס הקדוש, במקור שמעון בר-יונה, שכונה גם כֵּיפָא ("סלע", ומכאן שמו היווני פטרוס). דייג יליד בית צידא. היה יד ימינו של ישו, ולפי המסורת נשלח להטיף ברומא, שבה נצלב במהופך בשנת 64 לערך. במסורת הקתולית נחשב לאפיפיור הראשון.
# אנדראס הקדוש, אחיו של פטרוס ודייג אף הוא. נשלח להטיף באסיה הקטנה ולאורך חופי הים השחור, ולפי המסורת היה הבישוף הראשון של ביזנטיון. נקרא גם "הקרוי ראשון", כי הוא היה תלמידו הראשון של ישו (יחד עם שמעון אחיו). נחשב לפטרון הקדוש של סקוטלנד ושל רוסיה. נצלב בפטרס שביוון.
# יעקב בן-זַבדַי, "יעקב הגדול". לפי מסורות מאוחרות הטיף בספרד. הוצא להורג בפקודת אגריפס הראשון בשנת 44. עצמותיו הובאו לעיר סנטיאגו דה קומפוסטלה שבספרד. נחשב לפטרון הקדוש של ספרד.
# יוחנן בן-זבדי.
# פיליפוס הקדוש מבית צידא. הטיף לנצרות בסו, יוון, פריגיה ועוד. נצלב בשנת 80 בעיר היוונית הייראפוליס.
# ברתולומאוס הקדוש, מקור השם בארמית "בר-תלמא" – בן של תלמי, נודע כמי שהביא את הנצרות לארמניה; נקרא גם נתנאל. בארמניה הוצא להורג בעקבות אמונתו – עורו הופשט מגופו והוא נצלב במהופך.
# מתי לוי (מתאוס), בנו של חלפי (אלפאוס) ומוכס בכפר נחום. לפי המסורת כתב את הבשורה על-פי מתי.
# תומאס הקדוש, או בשמו היווני יהודה דידימוס. משמעות השם דידימוס היא תאומים בדומה לשם תומא או תאמא (מלשון תאומים בארמית); הטיף בסוריה ואף בהודו.
# יעקב בן-חלפַי, הקרוי גם "יעקב הקטן". אחיו של מתי. המידע עליו בברית החדשה קלוש. יש החושבים כי הוא יעקב אחיו של ישו, אך כיום רוב החוקרים לא מאמינים בכך. 
# תדאוס הקדוש (תדאוס), היה אחד מבניו של יוסף ואחיו של ישו, הקרוי גם יהודה בן יעקב.
# שמעון הקנאי.
# יהודה איש קריות, שנודע בנצרות כמי שהסגיר את ישו. יהודה איש קריות זוכה מהאשמה בשנת 2006 על ידי הוותיקן.
לפי המסופר בספר מעשי השליחים, לאחר בגידתו של יהודה איש קריות וצליבתו של ישו, בחרו השליחים שליח חדש תחת יהודה – את השליח מתיאס (Matthias; אין לבלבלו עם מתי לוי המוזכר לעיל).

==שליחים נוספים==
פאולוס הקדוש הוא שליח נוסף של ישו, וזאת משום שלפי הברית החדשה הוא קיבל את הבשורה ישירות מישו (כפי שמתואר ב"מעשי השליחים"), ואכן פטרוס ויוחנן קיבלו את היותו "שליח לגויים". כן הוא מחשיב כשליחים את עוזריו השונים – סילא, ברנבא, אנדרוניקוס ויוניה.

יעקב, אחי ישו (המכונה גם "יעקב הצדיק") לא נחשב לשליח לפי ספרי הבשורות, אך פאולוס מתייחס אליו כאל "שליח" ב"אל הגלטים", א', 19. יעקב אחי ישו מילא תפקיד חשוב בהנהגת הנוצרים ביהודה בשנותיה הראשונות של הכת, והכנסייה היוונית-אורתודוקסית מחשיבה אותו כאחד מ"שבעים השליחים".

הסעודה האחרונה מאת לאונרדו דה וינצ'י]]

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:נצרות
קטגוריה:12 (מספר)
שמואל ברסלב

שמואל ברסלב (בפולנית: Szmuel Bresław; 1920 – 1942) היה ממפקדי הארגון היהודי הלוחם בוורשה בזמן השואה. הוא נרצח על ידי הגרמנים עוד בטרם החל מרד גטו ורשה.

שמואל ברסלב היה מראשי העיתונות המחתרתית בגטו ורשה והיה כחבר בתנועת "השומר הצעיר" אחראי על ביטאוני התנועה. בחודשי חייו האחרונים היה פעיל בארכיון עונג שבת.

בשיא הפריחה של עבודתו בגטו פורסמו תחת פיקוחו, ניהולו ועריכתו- שמונה עיתונים שונים ברחבי הגטו. מתוכם היו שני העיתונים הנפוצים ביותר בגטו.

בעת שניסה לשחרר את חברו, יוסף קפלן, מידיהם של הנאצים נתקל ברסלב בחייל גרמני, הוא נאבק בחייל וזה ירה בו והרג אותו במקום. הוא היה בן 22 במותו, ונחשב לאחד מהמנהיגים הרוחניים החשובים ביותר של השומר הצעיר ושל הקהילה היהודית בגטו ורשה.

== ביוגרפיה ==
שמואל נולד ב 21 במרץ 1920 במוסקבה, למשפחה יהודית עשירה. אביו ליפא, היה סוחר יהלומים שעשה עסקים רבים ברוסיה הצארית. בתחילת שנת 1924, בעקבות המהפכה הבולשביקית, נאלצה המשפחה לברוח לברלין, ומשם לוורשה.

משפחתו של שמואל הייתה חילונית, ולכן הוא למד בבית ספר של יוצאי רוסיה ולא בבית ספר יהודי. כיוון שלא קיבלו יהודים לתנועת הצופים הפולנית, שמואל גילה את תנועת הצופים היהודית, "השומר הצעיר". בקן השומר הצעיר בוורשה פגש שמואל ברסלב את מרדכי אנילביץ'.

בספטמבר 1939, עם פלישת הצבא הנאצי לפולין ברח שמואל עם קן הצופים שלו מזרחה לעיר קובל, ומשם המשיך לווילנה. שם הצטרף ל'קיבוץ' של תנועת החלוץ עם חברים רבים של השומר הצעיר.

במרץ 1940, חזר שמואל לוורשה בעקבות מרדכי אנילביץ', שם התאחד עם הוריו.

שמואל ברסלב יחד עם טוסיה אלטמן, מרדכי אנילביץ', יוסף קפלן ואריה וילנר היו מארגני ה'שומר הצעיר' בכל אזור ה'גנרל-גוברנמנט'.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.y-m-museum.co.il/info/museon/museon-012.htm שמואל ברסלב] באתר מוזיאון יד מרדכי

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:נספים בגטו ורשה
קטגוריה:לוחמי הארגון היהודי הלוחם
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בוורשה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1920
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1942
סמל אפגניסטן

סמל אפגניסטן הוא החותם הרשמי של המדינה המורכב ממספר סממנים המאפיינים אותה. נכון לשנת 2021, סמל המדינה (דה-פקטו) הוא סמלה של ארגון הטרור טליבאן ששולט באפגניסטן לאחר 20 שנה מאז נפילת שלטונם הקודם.

במרכז הסמל (דה-יורה) ניצבת תמונה של מסגד עם אריג תפילה ומיחרב אשר פונה לכיוון מכה. משני צידי המסגד מתנוססים דגלים אשר מייצגים את דגלי אפגניסטן. לצידי הסמל ישנם שני זרי פרחים ובתחתית הסמל ישנה כרזה עליה כתוב בערבית שמה של המדינה.

בגלגול האחרון שלו, נוסף לסמל הכיתוב "שהאדה" בשפה הערבית, והוא מופיע בראש הסמל.

סמל אפגניסטן הופיע במספר דגלי אפגניסטן לאורך ההיסטוריה של המדינה. הדגל הכי ניכר הוא הדגל בתקופת שלטון הקומוניסטים מאוקטובר 1979 ועד אפריל 1980, שהיה דגל אדום כאשר בצידו השמאלי העליון הופיע סמל אפגניסטן. וכן בדגל אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן במהלך שנות התשעים.
<gallery>
Emblem of Afghanistan (1919-1926).svg|האמירות האפגנית, עד 1926
Emblem of Afghanistan (1928-1929).svg|סמל אפגניסטן, 1928-1929
Emblem of Afghanistan (1931-1973).svg|סמל ממלכת אפגניסטן, 1931-1973
Emblem of Afghanistan (2002-2004).svg|סמל אפגניסטן בשנים 2002–2004
Emblem of Afghanistan (2013–2021).svg|סמל אפגניסטן בשנים 2013–2021
National Emblem of Afghanistan 001.svg|סמל אפגניסטן בשנים 2013–2021 (גרסת שחור-לבן)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אפגניסטן: סמלים לאומיים
אפגניסטן

אפגניסטן
קטגוריה:שהאדה
שפות הודו-איראניות

שפות הודו-איראניות, הידועות גם כ"שפות אַרִיּוֹת", הן קבוצת שפות מהקדומות, הגדולות והחשובות שיש במשפחת השפות ההודו-אירופיות. הן מדוברות בדרום אסיה, מדרום הרי אורל וחופי הים הכספי במערב, דרך איראן, אפגניסטן ופקיסטן, ועד הודו ובנגלדש.

ככל הנראה מקורן של שפות אלה הוא בערבה האוקראינית, ערש השפה הפרוטו הודו-אירופית<ref></ref> ובמהלך התפתחותן הן נפרדו לארבע קבוצות: שפות הודו-אריות, שפות איראניות, שפות דרדיות ושפות נוריסטניות. דובריהן נעו בעיקר דרומה, מזרחה ומערבה ורק מעט שפות עברו צפונה. יש הקושרים את התפשטותן במרחב זה עם המצאת המרכבה.

משפחת השפות ההודו-איראניות כוללות 300 שפות שמדוברות בפי 1.5 מיליארד דוברים. השפות ההודו-איראניות הנפוצות ביותר מהענף ההודו-ארי הן: הינדי, בנגלית, פנג'אבי, וגוג'ראטית.<ref></ref> ומהענף האיראני השפות הנפוצות הן: פרסית, פשטו, וכורדית.<ref></ref>

תפוצת השפות ההודו-איראניות

== סיווג פנימי ==
השפות במשפחה מתחלקות לקבוצות הבאות:
* שפות הודו-אריות
**סנסקריט
** אסמסה
** בנגלית
** גוג'ראטית
** הינדית
** מאיטילית
**מראטהי
** נפאלית
** אורייה
** פאלי
** פנג'אבי
** רומאני – מדוברת על ידי הרומאני (צוענים)
** סינדית
** סינהלית
** אורדו
** דיבהי
* שפות דרדיות:
** דאמלי
** דומאקי
** גאוואר-באטי
** קאלאשה
** קשמירית
** חוואר
** קוהיסטנית
** ניגאלאמית
** פאשאי
** פאלורה
** שינה
** שומשתי
* שפות נוריסטניות:
** אשקום
** קמוירי
** קאטי (באשגלי)
** פרסואנית (ווסי-וורי)
** טרגמי
** וואיגלית (קאלאשה-אלה)
* שפות איראניות:
** פרסית
** אווסטית (נכחדה)
** פהלווי ("פרסית תיכונה")
** פאשטו
** דארי של אפגניסטן
** טג'יקית
** בוכרית
** אוסטית
** כורדית
** בלוצ'ית
** טאליש
** טאטית
** ג'והורי (טאטית יהודית)
** ג'יהדי (פרסית יהודית)
** דארי של זורואסטרים
** יאגנובי

== היסטוריה ==
השפה האם של משפחת השפות ההודו-איראניות היא השפה הפרוטו-הודו-איראנית ששוחזרה בידי בלשנים.

השפות ההודו-איראניות המוקדמות ביותר שתועדו הן סנסקריט וודית, אווסטית עתיקה וצעירה ופרסית עתיקה (שפות איראניות עתיקות). מספר מילים שאולות משפה הודו-ארית אחרת נמצאו במסמכים שנמצאו בממלכה החיתית וממלכת מיתני העתיקות במזרח התיכון.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
הודו-איראניות
נורפוק

נורפוק הוא התעתיק העברי לשם Norfolk (באנגלית תיכונה), שפירושו "העם הצפוני". בשם זה נקראים מקומות רבים, במיוחד במדינות דוברות אנגלית, כמו גם כלי שיט, גזעים של בעלי חיים וכדומה.

==הערות שוליים==
99–90 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 99 – 90 לפנה"ס

==אירועים בולטים בעולם==

* אלכסנדר ינאי, שליט ממלכת יהודה, כובש את עזה, הורס את רפיח ודוחק את הנבטים מהנגב
* 92 לפנה"ס רעידת אדמה וצונאמי פוקדים את ארץ ישראל,מצרים, וקפריסין
* 91 לפנה"ס – פורצת מלחמת האיטלקים ברומא בין הרפובליקה הרומית, לבנות בריתה באיטליה 
* 91 לפנה"ס – ניקומדס ה-3 עולה לכס המלוכה של ביתיניה

==נולדו==
* 99 לפנה"ס – שנת לידתו המשוערת של המשורר הרומי טיטוס לוקרטיוס קרוס
* 95 לפנה"ס – מרקוס פורקיוס קאטו אוטיקנסיס הידוע גם כקאטו הצעיר

==נפטרו==
* 96 לפנה"ס – אנטיוכוס השמיני
* 96 לפנה"ס – אנטיוכוס התשיעי נהרג במהלך קרב עם סלאוקוס השישי
* 91 לפנה"ס – קווינטוס קיקיליוס מטלוס נומידיקוס מדינאי ומצביא רומאי בתקופת הרפובליקה הרומית ויריבו הפוליטי של גאיוס מריוס
* 91 לפנה"ס – ניקומדס ה-2, מלך ביתיניה

==קישורים חיצוניים==

*
09
בובות צללים

בובות צללים (באנגלית: Shadow Puppets) הוא ספר של אורסון סקוט קארד שיצא לאור בשנת 2002 והוא הספר השלישי בסדרת הצל (או סדרת בין).

==עלילת הספר==
פיטר וויגין, אחיו הבכור של אנדר, הוא ההגמון. כשהוא מקבל מידע מודיעיני מסין, על כך שאשיל מוחזק שם כאסיר, הוא מחלץ אותו משם באמונה שיוכל לרגל אחריו וללמוד על קשריו ואז להסגיר אותו למדינה כלשהי כדי שיועמד לדין (עד אותה תקופה, אשיל בגד ברוסיה, פקיסטן והודו).

מאחר שאשיל הורג את כל מי שראה אותו פגיע, הוא מאיים על בין ופטרה. בין מאמין שפיטר לא מעריך מספיק את יכולתיו של אשיל, ושהוא (בין) נמצא בסכנה כל עוד איננו מסתתר; הוא ופטרה נמלטים מיד ממתחם ההגמוניה בריבייראו פרטו, ברזיל. במהלך נסיעתם, פטרה משכנעת את בין להתחתן ולהביא ילדים איתה, כשהאהבה שלו אליה גוברת על הגועל שחש להנדסה הגנטית שיצרה אותו. הם מוצאים את החוקר שגילה את השינוי הגנטי שיצר את בין ואת הרופא שביצע את הניסוי שיצר אותו ובעזרתם מתחילים בהפריה מלאכותית שיוצרת תשעה עוברים; אחד מושתל ברחם של פטרה, שלושה מושמדים (בטענה שהם נושאים את המפתח של אנטון, אותו שינוי גנטי שבין סלד ממנו) והיתר מוקפאים ונשמרים.

באותו זמן, בין מקבל הודעה מהאן-טסו ("הוט סופ") הסיני, חבר מבית הספר ללחימה, הטוען שלא העביר את המידע על אשיל לפיטר. בין מבין את התרגיל, ושולח הודעה להוריו של פיטר; הם בורחים איתו ממתחם ההגמוניה. בין ופטרה חומקים מניסיון התנקשות, ובורחים לדמשק, שם חבר אחר מבית הספר ללחימה, עלי, הוא הח'ליף הלא-מוכרז של העולם המוסלמי הכמעט-מאוחד, המסייע להם. בשלב זה מתגלה לקורא עתידו הצפוי של המזרח התיכון בכלל, ושל ישראל בפרט. עובריהם של פטרה ובין נחטפים, ובין מצפה שאשיל ישתמש בהם כפיתיון.

פיטר והוריו נמלטים בעילום שם לתחנת החלל שהייתה פעם בית הספר ללחימה וכיום היא בסיס לשיגור מעבורת התיישבות, וסומכים על הגנתו של קולונל גראף, בעבר מפקד בית הספר ללחימה וכיום שר ההתיישבות. זמן קצר לאחר הגעתם, הודעה נשלחת על היותם בתחנה. בעזרתו של קולונל גראף, הם מזייפים את עזיבתם וחושפים את הבוגד ושולחים מעבורת לא מאוישת במקומם, שמיורטת מעל ברזיל (היכן שאשיל נמצא, במתחם ההגמוניה).

בספר הקודם, סין כבשה את הודו ואת הודו-סין. עלי מתכנן לשחרר את מדינות אלה על ידי פלישה לסין (כהסחה), ואז להודו (כאשר סין משכה את צבאותיה משם להגנת המולדת). הפלישה מצליחה, וכשממשלת סין מבינה את הסכנה, היא מתנערת מאשיל ומביאה הוכחה שגנב את משגר הטילים שאיתו הפיל את המעבורת שכביכול פיטר היה עליה. כשאין לו דרך מוצא אחרת, אשיל יוצר קשר עם בין שייתן לו את עובריו בתמורה למעבר חופשי.

בין ופיטר חוזרים למתחם ההגמוניה. בין חומק ממלכודותיו של אשיל, שלא מחזיק בעוברים בכלל, והורג אותו.

הספר מסתיים עם פיטר החוזר לתפקיד ההגמון, פטרה מאוחדת עם בין, חליף' המנהיג את העולם המוסלמי, סין שאיבדה שטח רב וקיבלה תנאי כניעה משפילים, וחמישה עוברים שחסרים עדיין. בין ימשיך לחפש אחריהם בספר הבא, הצל של הענק.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.opus.co.il/?id=showbook&catnum=3047 בובות צללים], באתר אופוס
קטגוריה:ספרי אורסון סקוט קארד
קטגוריה:ספרי 2002
קטגוריה:סדרות ספרים
קטגוריה:ספרי הוצאת אופוס
קטגוריה:המשחק של אנדר
בית רימון

בית רימון (בֵּית רִמּוֹן) הוא קיבוץ החבר בתנועת הקיבוץ הדתי. הקיבוץ שוכן על רכס הר תורען בגובה של 396 מטר מעל פני הים, בתחומי המועצה האזורית הגליל התחתון. זהו היישוב המערבי ביותר במועצה האזורית.
היישוב קרוי על שם היישוב המקראי "רימון" שבנחלת זבולון, ששמו השתמר לפי הסברה המקובלת בשם הכפר הסמוך רומאנה.

==היסטוריה==
הקיבוץ ממוקם 20 ק"מ מטבריה ו-25 ק"מ מחיפה והקריות ומשויך למועצה האזורית הגליל התחתון<ref name=":0"></ref>.

הקיבוץ עלה לקרקע כהיאחזות נח"ל שאוישה על ידי גרעין בני עקיבא "שובה לעלומים" בשנת 1977. טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-8 במרץ 1977, בהשתתפות אלוף פיקוד הצפון דאז רפאל איתן. בית רימון אוזרח ב-28 ביוני 1979.

במשך שנים הקיבוץ לא קלט משפחות חדשות, ועל כן נכלל ברשימת היישובים בתת-אכלוס של משרד החקלאות.

בשנת 1997 הוכרז על הרחבה קהילתית של הקיבוץ, במסגרת החלטה 737 של מינהל מקרקעי ישראל, שעניינה שינוי ייעוד בקרקעות מדינה שייעודן חקלאי אשר הוחכרו ליישובים חקלאיים. הקיבוץ יזם את ההרחבה החדשה ואף חתם על הסכם עם קבלן שיקים שכונה שאמורה לכלול 115 קוטג'ים, על שטח של כ-80 דונם, בשטח הצמוד לקיבוץ. באותה עת התגוררו בקיבוץ רק 30 משפחות. כל קונה היה אמור להיות מחויב באישור ועדת קבלה, לשלם לקיבוץ בעד שירותי מים, חשמל וחינוך, אך מבלי להיקלט כחבר הקיבוץ. בשנת 1999 החלה הקמת השכונה. בשנת 2013 התגוררו כבר כ-30 משפחות בהרחבה הקהילתית, עוד 30 מגרשים של שלב א' היו בהליכי בנייה, ו-45 מגרשים נוספים היו בהליכי תכנון ושיווק של שלב ב'.

בסוף שנת 2023 נבנתה שכונה חדשה שנקראה "השלוחה".

בשנת 2003, יזם ראש הממשלה אריאל שרון, תוכנית חדשה להקמת כעשרה יישובים קהילתיים בצפון, כולל יישוב חדש ליד בית רימון בשם שיבולת. היישובים בסביבה התנגדו להקמת היישוב מאחר שחששו שימשוך אוכלוסייה חזקה ויפגע בהם, המשרד לאיכות הסביבה והחברה להגנת הטבע התנגדו עקב הפגיעה הצפויה בטבע ובנוף. בסופו של דבר לא אישרו ועדות תכנון את הקמת היישוב.

נכון למרץ 2024, מונה הקיבוץ כ-200 משפחות, כולל ההרחבה הקהילתית.

==כלכלה==
ענפי הקיבוץ הם: רפת (משותפת עם קיבוץ גשר ועם אשדות יעקב), לול, "תבור" - יבוא ושיווק כלי עבודה, ושטחי גידולי שדה משותפים עם קיבוץ לביא.

לאורך השנים פעלה ביישוב המכינה הקדם-צבאית "כרמי-חיל", אשר שינתה את שמה ל"פרדס רימוני", בשנת 2022. המכינה עברה מקום ובמקומה הוקמה ב-2023 מכינת "קול עמי" לעולים חדשים.

== שירותים קהילתיים בקיבוץ ==
בקיבוץ יש מגוון שירותים קהילתיים ובתוכם: אולם תרבות, בית כנסת, דואר, מגרש ספורט, מועדון נוער ומועדון לחבר, מקווה, מרפאה, ספרייה, השכרת רכבים וצרכנייה<ref name=":0" />.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.romgalil.org.il/cds/338/ בית רימון], באתר הרשות לפיתוח הגליל
* 
* [https://www.glt.org.il/%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%A8%D7%99%D7%9E%D7%95%D7%9F/ בית רימון], באתר המועצה אזורית גליל תחתון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1977
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:הקיבוץ הדתי
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:הגליל התחתון: יישובים
קטגוריה:תוכנית המצפים
יאשי (מחוז)

מחוז יאשי (ברומנית: judeţ Iaşi) הוא מחוז באזור מולדובה בצפון רומניה.
בירת המחוז היא העיר יאשי שהיא השנייה בגודלה ברומניה אחרי בוקרשט.

מחוז יאשי מסומן על פי התקן הרומני באותיות IS.

==גאוגרפיה==
למחוז זה שטח כולל של 5,476 קמ"ר. הוא שוכן במישור בין נהר הנהרות סירט לנהר פרוט. שני נהרות נוספים עוברים דרך המחוז: נהר בהלואי (שעל גדותיו שוכנת העיר יאשי) ונהר ג'יג'יה.
=== מחוזות שכנים ===
* מולדובה במזרח - מחוז אונגני
* מחוז ניאמץ במערב
* מחוז בוטושאן ומחוז סוצ'אבה בצפון מערב
* מחוז וסלוי בדרום

== דמוגרפיה ==
לפי מפקד האוכלוסין של 20 באוקטובר 2011, מנה מחוז יאשי 772,348 תושבים. מצד שני, על פי נתוני 2012 שסופקו על ידי שירות מרשם האוכלוסין של המחוז, סך האוכלוסייה הרשומה של המחוז מגיע ל-873,662 תושבים. אוכלוסיית מחוז יאשי בימינו כמעט כפולה מזו שהייתה לפני שישים שנה.

{| class="wikitable"
! שנה
! אוכלוסיית המחוז
|-
! 1948
| 431,586 
|-
! 1956
| 516,635 
|-
! 1966
| 619,027 
|-
! 1977
| 729,243 
|-
! 1992
| 816,910 
|-
! 2002
| 452,834 
|-
! 2011
| 772,348 
|}

=== הרכב אתני ===
* רומנים - 97.61% 
* צוענים - 1.55%
* ליפובנים - 0.39%
* אחרים - 0.3%

=== גידול האוכלוסין במהלך השנים ===
* 1948: 431,586
* 1956: 516,635
* 1966: 619,027
* 1977: 729,243
* 1992: 811,342
* 2002: 816,910; צפיפות אוכלוסין: 149/קמ"ר
* 2011: 772,348

== פוליטיקה ==
מועצת מחוז יאשי, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-36 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
{| class="wikitable"
|- style="background:#ccc"
!
! מפלגה
! חברים
! colspan="17" | הרכב המועצה
|-
| bgcolor="#ffdd00" |
| המפלגה הלאומית ליברלית (PNL)
| style="text-align: right" | 17
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
| bgcolor="#ffdd00" |
|-
| bgcolor="#ed2228" |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD)
| style="text-align: right" | 10
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" | 
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" |
| bgcolor="#ed2228" | 
|
|
|
|
|
|
|
|-
| bgcolor="#00aae7" |
| האיחוד "הצילו את רומניה" (USR)
| style="text-align: right" | 6
| bgcolor="#00aae7" |
| bgcolor="#00aae7" |
| bgcolor="#00aae7" |
| bgcolor="#00aae7" |
| bgcolor="#00aae7" |
| bgcolor="#00aae7" |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|-
| bgcolor="#a7ce37" |
| מפלגת תנועת העם (PMP)
| style="text-align: right" | 3
| bgcolor="#a7ce37" |
| bgcolor="#a7ce37" |
| bgcolor="#a7ce37" |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|}

==חלוקה מנהלית==
במחוז יאשי יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 3 ערים ו-93 כפרים גדולים (קומונות):

=== רשויות עירוניות (מוני'יציפי) ===
* יאשי Iaşi
* פשקאן Paşcani

=== ערים ===
* טרגו פרומוס Târgu Frumos (היריד היפה)
* חרלאו Hârlău
* פודו אילואיי Podu Iloaiei

== כלכלה ==
מחוז זה הוא בעיקר חקלאי, בשל הטופוגרפיה שלו. התעשייה מרוכזת בערים. הענפים העיקריים הם:
* תוֹכנה
* תרופות
* רכב
* מטלורגיה וייצור ציוד כבד
* אלקטרוניקה ואלקטרוטכניקה
* טקסטיל
* ייצור מזון

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

יאשי, מחוז
עצור כאן חושבים

עצור כאן חושבים הוא פורום אינטרנטי ישראלי שבאתר "בחדרי חרדים", המתמקד בדיונים בנושאי יהדות. רבים מהמתדיינים בפורום הם חרדים, והוא מתאפיין בגישה שכלתנית ופתוחה.

== היסטוריה ==
הפורום נוסד בשנת 2002 על ידי קבוצת חרדים שדגלה בגישה שכלתנית יותר ליהדות מכפי שמקובל בציבור החרדי. המוטיבציה הראשונה לפתיחת הפורום באה מתלמידי הרב אהרון מילר, חרדי בעל השקפה דתית שכלתנית. למייסדי הפורום יש זיקה להשקפתו של הרב גדליה נדל ולדרך מחשבתו.

דמות בולטת ממייסדי הפורום היא זו של "מיימוני", חרדי שהשקפתו עוצבה על ידי הגישה הרציונלית של הרמב"ם. מיימוני דוחה בין השאר את אמיתות ספר הזוהר. הואיל והוא מעוניין להישאר בחברה החרדית, והואיל והוא יודע שהשקפותיו עלולות להפוך אותו למנודה, הוא אינו מביע אותן בפומבי. באותה צורה נוהגים משתתפים רבים נוספים בפורום מאותן סיבות.

זמן מה אחר פתיחת הפורום תפס בו משתמש נוסף בשם "רב סיינפלד" מקום חשוב. "רב סיינפלד", חרדי אמריקני, הוא בעל דעה נחרצת בגנות הסגירות שהשתלטה על החברה החרדית בישראל. 

באתר הייד פארק הייתה נוכחות חרדית עמוסה, ואל הפורום הזדמנו חרדים העוינים את דרכו, אשר הביעו חשש מהסכנה הטמונה בו שאותה כינו ריח ההשכלה החדשה. בפורום השכן, "בחדרי חרדים", נאסר בהתחלה להזכיר את השם "עצור כאן חושבים", אך כיום הוא אף צורף ל"פלטפורמת המסורת" המאגד תחתיו את הפורומים החרדיים בהייד פארק. בהמשך, כמו הרבה מהפורומים החרדיים האחרים, עזב גם פורום זה את הייד פארק ועבר לאתר בחדרי חרדים.

החל משלהי 2013 ההשתתפות בפורום כפופה לרישום ואישור מנהליו.

כיום משתתפים בפורום כותבים מגוונים מלבד מייסדיו – ביניהם חרדים יותר שמרנים, לא מעט אנשי אקדמיה, כותבים הקשורים לתנועה הרפורמית, כותבים השייכים לחברה הדתית לאומית, מעריצים של ישעיהו ליבוביץ וחילונים.

הפורום איבד במהלך השנים מהפופולריות לה זכה בשנותיו הראשונות, ורבים מהכותבים בו עזבו, עד שהוא קפא על שמריו כמעט לחלוטין.

== אופי הפורום ==
בפורום נדונו בהרחבה נושאים שהדיון הציבורי החרדי בהם נדיר, גם עניינים הקשורים למין. בין השאר התנהל דו-שיח עם ירון ידען, מייסד ארגון דעת אמת המעודד יציאה בשאלה. מנהלי הפורום מעדיפים לשמור על אופיו ה"אליטיסטי" קצת, ומונעים אשכולות שאינם עוסקים בדיון שכלתני, אלא בהבעת תחושות ורגשות אישיים. בפורום גם יש ניסיון להתרחק מפוליטיקה ככל האפשר.

לפורום נפתח אתר לוויין שפעילותו הופסקה אחרי זמן קצר. מתקיימים גם מפגשי פורום שמקפידים בהם על דיסקרטיות מחשש לפגיעתם של קנאים.

== ראו גם ==
פורומים חרדיים

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.bhol.co.il/forums/forum.asp?forum_id=1364 פורום עצור כאן חושבים], באתר בחדרי חרדים
* 
* 
* הרב מיכאל אברהם, [https://mikyab.net/כתבים/מאמרים/אנוסי-התבונה-על-סגירות-פתיחות-ואינטר/ אנוסי התבונה - על סגירות ופתיחות באינטרנט]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:תקשורת חרדית
קטגוריה:אתרי אינטרנט חרדיים
לאוצין

לאוצין (Leucine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז לאוצין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה יש לקבל דרך המזון.

==כימיה==
השייר של לאוצין זהה בהרכבו לשייר של חומצת אמינו אחרת, איזולאוצין, אך שונה בסידור האטומים (שני השיירים מהווים, אם כן, איזומרים מבניים). שייר הלאוצין פחמימני ומכיל ארבעה אטומי פחמן; דבר זה הופך אותה לאחת מחומצות האמינו ההידרופוביות ביותר. שיירי לאוצין נמצאים בדרך-כלל באזורים הפנימיים של חלבונים, כדי שלא יבואו במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. לאוצין יוצרת אינטראקציות הידרופוביות עם חומצות הידרופוביות אחרות, ותורמת בכך רבות לייצוב המבנה התלת-ממדי של החלבון.

==מקורות מזון==
לאוצין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

==ביולוגיה==
זוהי חומצת האמינו השכיחה ביותר, והיא מהווה בממוצע 9.1% מכלל חומצות האמינו בחלבונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חומצות אמינו חיוניות

קטגוריה:חומצות אמינו
איזולאוצין

איזולאוצין (Isoleucine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז איזולאוצין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, אותה מוכרח האדם לצרוך דרך המזון. 

==כימיה==
השייר של איזולאוצין זהה בהרכבו לשייר של חומצת אמינו אחרת, לאוצין, אך שונה בסידור האטומים (שני השיירים מהווים, אם כן, איזומרים מבניים). לאיזולאוצין שייר פחמימני הכיל ארבעה אטומי פחמן; זוהי חומצת האמינו ההידרופובית ביותר. שיירי איזולאוצין נמצאים בדרך-כלל באזורים הפנימיים של חלבונים, כדי שלא יבואו במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית. איזולאוצין יוצרת אינטראקציות הידרופוביות עם חומצות הידרופוביות אחרות, ותורמת בכך רבות לייצוב המבנה התלת-ממדי של החלבון.

==מקורות תזונה==
איזולאוצין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

==ביולוגיה==

לאיזולאוצין תפקיד חיוני במעגל קרבס, כמו כן היא ממלאת תפקיד משמעותי בגלוקונאוגנזה. 

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חומצות אמינו
קטגוריה:חומצות אמינו חיוניות
מתיונין

מתיונין (Methionine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע. תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז מתיונין ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית, שיש לקבל אותה דרך המזון. הקצובה היומית המומלצת למבוגרים לפי האקדמיה הלאומית לרפואה היא 19 מ"ג מתיונין לכל ק"ג משקל גוף.

==כימיה==
יחד עם ציסטאין, זוהי אחת משתי חומצות האמינו היחידות שבשייריהן מצוי אטום גופרית. אולם, בניגוד לציסטאין, שבה אטום הגופרית נמצא בקצה השייר ולפיכך פעיל מאוד מבחינה כימית (דבר המביא ליצירת קשרים דיסולפידיים בין שיירי ציסטאין שונים), במתיונין נמצא אטום הגופרית באמצע השייר, כך שהוא אינו חשוף לסביבה ואינו נוטה להגיב. השייר של מתיונין מורכב משתי קבוצות מתילן (CH<sub>2</sub>), מאטום גופרית ומקבוצת מתיל (CH<sub>3</sub>). ריבוי אטומי הפחמן גורם לכך שמתיונין הידרופובית באופן יחסי.

==מקורות תזונה==
המקורות המשמעותיים ביותר למתיונין, כמו לשאר חומצות האמינו, הם מזונות עשירים בחלבון כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.

==ביולוגיה==
זוהי אחת מחומצות האמינו הנדירות, והיא מהווה בממוצע 2.3% מכלל חומצות האמינו בחלבונים. עובדה זו משתקפת בקוד הגנטי: מתיונין היא אחת משתי חומצות האמינו, יחד עם טריפטופן, המקודדות על ידי קודון אחד בלבד (AUG). קודון זה מהווה בנוסף קודון פתיחה; קודון זה מאותת למנגנוני השעתוק והתרגום בתא להתחיל בפעולתם. היות שקודון הפתיחה מקודד למתיונין, חומצת אמינו זו היא הראשונה כמעט בכל שרשרת פפטידית חדשה שמסונתזת על ידי הריבוזומים בתא. בכמחצית מהחלבונים מוסר המתיונין מתחילת החלבון לאחר התרגום. בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) קיימת הבדלה בין מתיונין המיועד להצבה באמצע חלבון ובין מתיונין המיועד לאתחול חלבון; מולקולות מתיונין המיועד לאתחול כוללות קבוצת פורמיל (קבוצת אלדהיד, CHO) הקשורה לקבוצת האמינו של החומצה. בתאים איקריוטיים קיים מנגנון אחר המאפשר לריבוזום להבדיל בין שני סוגי המתיונין.

==ראו גם==
* Rs4680

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חומצות אמינו
קטגוריה:חומצות אמינו חיוניות
ואליה

וָאלְיָה היה מלך ויזיגותי, השליט הרביעי בשושלת בלתה, שמלך בין השנים 415 ו-418.
ואליה מלך הוויזיגותים

== חייו ==
ואליה עלה לשלטון בשנת 415, אחרי שמתנקש שפעל במצוות זיגריק רצח את מלך הוויזיגותים הקודם, אטהאולף. זיגריק נרצח אף הוא זמן קצר אחרי–כן. ככל הנראה התמצה קשר הדם בין ואליה לאלאריק, מייסד השושלת, בשייכות לאותו קלאן. בעלותו לשלטון, מצא את עצמו ואליה בעמדה קשה: מחד, התקשו הוויזיגותים למצוא לעצמם מקום בספרד, לשם הגיעו עם אטהאולף, כיוון שרוב חלקי הארץ, לבד מטרהקוננסיס, כבר יושבו בשבטים גרמאנים שונים. מאידך, הרומים חסמו את כל נמלי היציאה מספרד, כך שלואליה לא הייתה אפשרות לספק לאנשיו הרעבים מזון.

הוא פנה בתחילת שנת 416 דרומה וניסה לעבור לאפריקה, כדי ליהנות ממאגרי התבואה שלה, אך הצי שלו, ממש כמו של אלאריק, נטרף בים. משכשלה תוכניתו, החליט ואליה לכרות הסכם שלום עם קונסטנטינוס, האיש החזק ברומא. במסגרת ההסכם, שנחתם לפני יוני 416, הפכו הוויזיגותים לפואדרטי (נאמנים) של רומא וקיבלו בתמורה תבואה. נוסף על–כך, השיב ואליה לקיסר הונוריוס את גאלא פלקידיה, אלמנתו של אטהאולף שהייתה גם אחותו של הונוריוס וגם מושא תשוקותיו הארציות והאימפריאליות של קונסטנטינוס.

ואליה מילא את חלקו בהסכם כאשר הכה בשבט סילינג של הוונדלים ששלט בבאיטיקה בדרום ספרד ושלח את מלכם פרדבאל כמנחה להונוריוס. פעולתו גרמה לשאר השבטים הגרמאנים שישבו בספרד (האלאנים בלוסיטניה, הסואבים והוונדלים משבט אסדינג בצפון-מערב גאלאקיה) לשלוח משלחות בבקשה לאישור רשמי להתיישב כפאודרטי בספרד. האסדינג והסואבים הצליחו בכך, ואילו הסילינג והאלאנים סורבו והוכנעו על–ידי ואליה ולמעשה הושמדו כמעט לחלוטין.

בתמורה על מאמציו זכה ואליה באישור המיוחל מן הקיסר להתיישב עם הוויזיגותים על אדמה משלהם: אקוויטניה (דרום ומזרח צרפת) ולקבוע את בירתם בטולוז. כך באו אל קיצן יותר מעשרים שנה של נדודים של הוויזיגותים ברחבי אירופה. ההסדר הכפיף עדיין את הוויזיגותים לסמכות רומי והשטחים נחשבו עדיין לחלק מהאימפריה, אך הייתה זו חלקת האדמה המשמעותית השנייה (אחרי האישור לממלכת הבורגונדים על הריין) בתוך חלקה המערבי של האימפריה שהוענקה לשבטים גרמאנים, שנאמנותם הממשית לרומא הייתה מפוקפקת.

ואליה לא זכה לראות בהתממשות ההסכם. הוא מת בשנת 418, כשעל כיסאו עולה תיאודוריד הראשון, בנו הבלתי חוקי של אלאריק. נכדו של ואליה מבתו, היה ריקימר, פטריקיוס ושליטה בפועל של רומא באמצע המאה החמישית.

==ראו גם==
* הממלכה הוויזיגותית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלת בלתה
קטגוריה:ילידי 385
קטגוריה:נפטרים ב-418
פועל עומד

פועל עומד (בלועזית: פועל אינטרנזיטיבי) הוא פועל שאינו מצריך מושא (בניגוד לפועל יוצא).
את ההגדרה והמינוח בעברית נתן דונש בן לברט, כנראה מתוך מינוחי דקדוק השפה הערבית.
כך למשל המשפט "אני הולך" הוא משפט שלם ותקין דקדוקית, ולכן הפועל "הולך" הוא עומד; לעומת זאת, "אני רוצה" אינו משפט תקין, שכן "רוצה" מצריך מושא, למשל "אני רוצה את הספר". לכן הפועל "רוצה" הוא פועל יוצא.

מי שעמד על ההבדל בין פועל עומד ופועל יוצא הוא דונש בן לברט.

==פעלים אנאקוזטיביים ופעלים אנארגטיביים==

אחת החלוקות של פעלים עומדים היא לפעלים אנאקוזטיביים ולפעלים אנארגטיביים. בחלק מהשפות, פעלים אלו מסומנים על ידי מוספיות, ומתנהגות מעט שונה זו מזו. אך הבחנה זו לא מקובלת בעברית:
*פועל אנארגטיבי - שאין לו את מה להפעיל, כי הנושא הוא גם הסוכן וגם המופעל, מבצע הפעולה המופיעה במשפט או יוזם הפעולה. לדוגמה: "רץ", "דיבר".
* פועל אנאקוזטיבי - שאין לו את מי "להאשים" כלומר חסר מושא ישיר, הנושא הוא אמנם המופעל אך אין מדובר בפעולה שהוא יזם או אחראי לו. כאשר הנושא אינו הסוכן, האחראי לביצוע הפעולה במשפט. לדוגמה, הפועַל "מת", שאינו מת את מישהו, או הפועַל "נפל" שאינו נופל את משהו, אך גם לא בהכרח מפיל או ממית את עצמו.

בכל מקרה, לשני סוגי הפועל העומד אין מושא ישיר, ואין הכרח להוסיף מושאים עקיפים, או משלימים כלשהם. 

דוגמאות: 
* אני רץ. - פועל עומד מפעיל (ומופעל) עצמו - אנארגטיבי. 
* הוא נפל. - פועל עומד חסר מפעיל, מופעל עצמו - אנאקוזטיבי 

לעומת פועל יוצא: 
* אני נותן את זה להם משם. - פועל יוצא עם מושא ישיר (זה) ושני מושאים עקיפים. 
* אני נותן בכוח את זה הקטן להם החכמים משם הרחוק. - כנ"ל עם משלימי תיאור של כל אחד מחלקי המשפט: תואר הפועל (בכוח) לנשוא, ותואר השם למושאים העקיפים (הקטן, החכמים, הרחוק).

==ראו גם==
* פועל יוצא

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חלקי הדיבר
שמעון פרוג

שמעון פרוג
חוג הסופרים היהודים ב[[אודסה (1916). מימין לשמאל: שמעון פרוג, חיים נחמן ביאליק, מנדלי מוכר ספרים, ש. אנ-סקי ויהושע חנא רבניצקי]]

שמעון (סמיון) שמואל פְרוּג (ברוסית: Семён Григорьевич (Шим‘он Шмуэль) Фруг; 15 בנובמבר 1860, בּוֹבּרוֹבי-קוּט, פלך חרסון, האימפריה הרוסית – 22 בספטמבר 1916, אודסה, שם) היה משורר יהודי שכתב בעיקר ברוסית ויידיש אך גם בעברית. כתיבתו בפרוזה הייתה בעיקר ברוסית, עובדה המשקפת את נטייתה הרווחת של האינטליגנציה היהודית ברוסיה של מפנה המאות.

פרוג היה מחשובי המשוררים בתנועת "חובבי ציון" באימפריה הרוסית. הוא גר בחרסון, ובשנים 1881–1909 בסנקט פטרבורג, שבה עבד במערכות העיתונים היהודיים. מאוחר יותר עבר פרוג לאודסה, ובה נפטר.

הוא השפיע בכתיבתו על ביאליק, טשרניחובסקי ובני דורם, תקופת התחייה. שיריו הותאמו למנגינות רוסיות.

זכרו הונצח בישראל בקריאת רחובות על שמו, בהם בתל אביב, בחיפה, בחולון, בכפר סבא, ברמת גן ובנתניה.

==מכתביו==
===כתביו בעברית===
*שירים, ורשה: תושיה, תרע"ד.

===כתביו בתרגום עברי===
*שירי פרוג (תרגם ברישיון המחבר: יעקב קאפלאן, עם תמונת ותולדות חייו; ערוכה בידי ר' בריינין), ורשה: האלטער ואייזענשטאדט, תרנ"ח-תרנ"ט.
*שירי שמעון שמואל פרוג (עברית: אברהם לוינסון), תל אביב: דבר, תש"א.
*ספורים (תרגם: י' ספיבק; תולדותיו ושרטוטים לדמותו של המשורר מאת המתרגם), תל אביב: עמיחי, [תשט"ז].

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
*ראובן בריינין, [https://benyehuda.org/read/29968 שירי פרוג - תולדתו ותכונת שירתו], בפרויקט בן-יהודה
*יהושע חנא רבניצקי, [https://benyehuda.org/read/26166 שמעון־שמואל פְרוּג], בפרויקט בן-יהודה
* אברהם לוינסון, [http://benyehuda.org/levinson/frug.html שמעון שמואל פרוג], בפרויקט בן-יהודה
* זאב (וֶלוול) טשרנין, [http://aleph.haifa.ac.il/www/public/fulltext/chuliot/2007/000338822.pdf שמעון שמואל פרוג - בין רוסית ליידיש], חוליות: דפים למחקר ספרות יידיש ותרבותה, 6: 99–114, 2000
* נלי פורטנובה, [http://www.lechaim.ru/ARHIV/185/portnova.htm Семен Фруг – «поэт длЯ многих»], באתר "לחיים"
* (על ספרו Думы и песни)
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* , 
* 
* 
* , 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:ראשוני הציונות
קטגוריה:חובבי ציון
קטגוריה:חבורת אודסה
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:מסאים רוסים
קטגוריה:מסאים יהודים
קטגוריה:ילידי 1860
קטגוריה:נפטרים ב-1916
אהרון בן יוסף הרופא

אהרון בן יוסף היה רב קראי, פילוסוף, פרשן מקרא, פייטן והוגה דעות חשוב אשר חי במאה ה-13 בקרים ובקושטא. הוא מכונה "אהרון הרופא" וגם "אהרון הראשון" משום שקדם לרב קראי מפורסם אחר, גדול וחכם שנקרא אהרון בן אליהו ומכונה "אהרון האחרון" שחי לאחריו והיה שמרן יותר.

הרב אהרון בן יוסף נולד בסולכאת שבקרים. פעל בעיקר בקונסטנטינופול וחי בין השנים 1260 – 1320. כיום ידועים לנו מספר חיבורים שהוא חיבר:
# ספר המבחר וטוב המסחר – פירוש לחמשת חומשי התורה. 
# ספר מבחר ישרים – פרשנות לנביאים ולכתובים. לא כל החיבור יצא לאור, אלא רק חלק ממנו נדפס בגוזלווא, תקצ"ד.
# ספר כליל יופי – ספר דקדוק לשון הקודש.

בנוסף, הוא חיבר מספר רב של פיוטים ליטורגיים שונים, כשהמרכזיים שבהם הם פיוטים המבוססים על תוכנן של כל פרשיות השבוע, הנאמרים לפני אחת הקדושות בתפילת הבוקר של שבת. כליטורגן, הוא היה מעצבו של סידור התפלה בנוסח בו משתמשים הקראים עד לימינו, תוך שהוא התבסס על נוסחים קדומים יותר.

דמותו מסמלת שינוי בולט בפילוסופיה הקראית. עד אליו הפילוסופים הקראים נקטו בשיטת ה"מדברים" (הכלאם). ר' אהרון בן יוסף היה הראשון לאמץ עמדה אריסטוטלית. המעבר לתפיסת עולם אריסטוטלית מתבטא בדעתו של אהרון בכמה פנים שונים. כך למשל, בעוד שהפרשנים הקראים שקדמו לו סברו כי מבחינה פיזיקלית העולם מורכב מאטומים, הוא דגל בשיטה שלפיה העולם מורכב מארבעת היסודות. כמו כן הוא קיבל את התפיסה של חומר וצורה. יחד עם זאת, נראה שהוא שלל את המימד הפילוסופי הערכי שבמשל זה, על-פיו האישה מסמלת את החומר והגבר את הצורה, כפי שסברו פרשנים רבניים.

למרות שבפירושיו הוא מרבה לצטט מחכמים קראים כמו יפת בן עלי, סהל בן מצליח, יוסף הרואה וישועה בן יהודה, והוא מגן על הפרשנות ההלכתית הקראית, נראה שפרשנותו הושפעה גם מפרשנים רבניים כמו רש"י, אבן עזרא, הרמב"ם ורד"ק. כבר במבוא לספר המבחר הוא מצהיר על עצמו שלא יחשוש מלהשתמש בדברי הרבניים ובדברי המשנה.

==חיבוריו הזמינים באינטרנט==
* - פירוש על התורה מאת החכם אהרן הראשון בן יוסף. עם באור "טירת כסף" לחכם יוסף שלמה בן משה לוצקי (גוזלוו, 1835). 
* - פירוש על נביאים ראשונים ואחרונים ועל כתובים (גוזלווא, תקצ"ד) - הספר כולל את פירושיו של החכם אהרון בן יוסף לספרים יהושע, שופטים, שמואל, מלכים וחלקו הראשון של ישעיהו, וכולל פירוש של החכם יעקב בן ראובן על רובם של שאר הספרים מהנביאים והכתובים. 
* - שחבר אהרן הראשון בן יוסף (גוזלוו, 1847) - ספר דקדוק לשון הקודש.

== קריאה חיצונית ==

* 

==לקריאה נוספת==

* לובה ר' חרל"פ, פשט ודרש בפרשנות המקרא הקראית בביזנטיון: עיונים בשיטתו של אהרן בן יוסף, פעמים, 101-102 (תשס"ו), עמ' 199-220

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חכמים קראים
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-13
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-14
אספרגין

אספרגין (Asparagine ובקיצור ASN, או N) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע.

אספרגין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת: חומצה אספרטית. השייר של חומצה אספרטית מכיל קבוצת קרבוקסיל (COOH), ואילו השייר של אספרגין מכיל קבוצת אמיד (CONH). כשחומצה אספרטית מגיבה עם אמוניה (NH<sub>3</sub>) מתקבל אספרגין.

עקב הקרבה בין שתי החומצות קיים סימול ארוך המציין אספרגין או חומצה אספרטית - Asx - וכן סימול קצר - B.

השייר של אספרגין מורכב, אם כן, מקבוצת מתילן (CH<sub>2</sub>) ומקבוצת אמיד. שייר זה דומה לזה של חומצת אמינו אחרת - גלוטמין, כשהם נבדלים זה מזה בקבוצת מתילן נוספת הקיימת בשייר של גלוטמין.

קבוצת האמין (NH), המהווה חלק מקבוצת האמיד בשייר האספרגין, היא קוטבית; השייר של אספרגין מסוגל ליצור קשרי מימן עם מולקולות מים, ולפיכך אספרגין היא הידרופילית ומסיסה במים. שיירי אספרגין נוטים להופיע באזורים החיצוניים של חלבונים, שם הם מסוגלים לבוא במגע עם המים המקיפים את החלבון בסביבה התאית.

אספרגין הייתה חומצת האמינו הראשונה שנתגלתה, בשנת 1806. היא מוצתה לראשונה מצמח האספרגוס, ומכאן שמה. כמו כן נתגלה כי מזונות המכילים אספרגין ומחוממים לטמפרטורה גבוהה מ-125 מעלות צלזיוס, הופכים, עקב תגובת מייאר עם סוכר מחזר לאקרילאמיד, חומר מסרטן לבני אדם. בשנת 2018 התפרסם מחקר המזהיר מפני אכילת אספרגוס להתפשטות סרטן השד בשל המצאות אספרגין בריכוז גבוה בירק.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חומצות אמינו
אדווארד קרדל

אדווארד קרדל (בסלובנית: Edvard Kardelj, נודע גם בשם ספרנס; 27 בינואר 1910 – 10 בפברואר 1979) היה מנהיג ופוליטיקאי קומוניסט סלובני ויוגוסלבי, שעסק גם בהוצאה לאור. משנת 1960 היה חבר באקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות. כיהן כשר החוץ במדינה.

קרדל נולד בליובליאנה שבסלובניה, והצטרף בגיל 16 למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית. תחילה למד הוראה, אך לא עבד כמורה. נעצר ב-1930 על חברותו במפלגה הקומוניסטית, שהייתה בלתי חוקית בזמנו, ושוחרר ממאסר ב-1932, אז הפך למנהיג החלק הסלובני של המפלגה הקומוניסטית. הוא נסע למוסקבה ב-1935 ועבד בקומינטרן. היה בין תומכיו של יוסיפ ברוז טיטו, שסטלין מינה לעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית. ב-1937 חזרו קרדל וטיטו ליוגוסלביה וביססו את כוחה של המפלגה, עד לעלייתה לשלטון. 

בזמן השלטון הקומוניסטי ביוגוסלביה הייתה לו השפעה רבה בתחום המודיעין היוגוסלבי, הקוֹס. הוא ביצע רפורמות חשובות בממשל טיטו יחד עם מילובאן ג'ילס. היה חבר האקדמיה המדעית והאמנותית של סלובניה, והוכר רשמית כגיבור לאומי. טיטו העניק את שמו של קרדל לעיר פלוֹצ'ה שבקרואטיה, והעיר נקראה על שמו בשנים 1950–1954, ושוב מ-1980 עד 1990.

ב-1939 פרסם קרדל ספר שעסק בהתפתחות השאלה הסלובנית.

נפטר ב-1979, כשנה לפני מותו של טיטו, ונקבר בעיר הולדתו ליובליאנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פוליטיקאים יוגוסלבים
קטגוריה:חברי האקדמיה הסרבית
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:שרי ממשלות יוגוסלביה
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1910
קטגוריה:נפטרים ב-1979