OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כדור גולף

כדור גולף ליד גומה
כדור גולף הוא כדור המשמש למשחק גולף.

לפי כללי המשחק, כדור גולף שוקל לא יותר מ-45.93 גרם ובעל קוטר של לא פחות מ-42.67 מ"מ. כדורי הגולף כפופים לבדיקה ואישור של ה- (לשעבר חלק מ בסקוטלנד) ו (USGA); כדורי גולף שלא עומדים בתקנות אינם יכולים לשמש בתחרויות.

כדורי עור
==היסטוריה==
כדורי הגולף הראשונים היו כדורי עץ ששימשו בין המאה ה-14 למאה ה-17. כדורים אלה היו עשויים מעץ קשה כגון עץ אשור ונעשו על ידי נגרים עם הכלים של אותו הזמן. במאה ה-17 הוצג כדור העור שנוצר מנרתיק עור ממולא בנוצות ומצופה בצבע. יצירת כדור זה הייתה תהליך ארוך שדרש זמן רב, על כן הכדורים היו יקרים מאוד וכדור עלה בין 2 שילינג ל-5 שילינג, השווים לבין 10 ל-20 דולרים. לכדורים אלה היו כמה חסרונות: את הכדור היה קשה לעשות בצורה עגולה לחלוטין, ועל כן הכדור לא התגלגל באופן סדיר; כשהכדור נרטב מרחק הגלגול שלו קטן. אף על פי כן, כדורים אלה שימשו ככדורי הגולף הרשמיים עד המאה ה-19.

בשנת 1848 הכומר המציא כדור גומי שנעשה משרף מיובש. כדורים אלה היו נוחים וזולים יותר לייצור, והיו עגולים יותר ובעלי מבנה אווירודינמי יותר טוב. במהרה הפכו כדורי הגומי לכדורים המועדפים. התגלה כי כדורים מחוספסים יותר טובים, והומצא כדור שנודע בשם: "קוצים", כי הצורה על הכדור דומה לאטד. פריצת הדרך הבאה הייתה כשהומצא כדור הגולף המגולגל, שהיה גומי מגולגל עטוף. בשנות ה-60 הוצג גומי סינתטי חדש שהוכח כעמיד יותר לעטיפת כדורים.

בשנת 1967 חברת הייתה הראשונה ליצור כדור גולף מוצק. כיום, המפרט של כדור הגולף ממשיך להיות מנוהל על ידי הגופים השולטים של המשחק; R&A ואיגוד הגולף האמריקאי (USGA).

==עיצוב==
בשנת 1905 מהנדס ויצרן אנגלי בשם ויליאם טיילור ערך בדיקה כדי לקבוע איזה משטח יוצר טיסה טובה יותר, ופיתח כדורים עם חריצים ברווח קבוע. באותו הזמן רווחו כדורים עם חריצים בצורת רשת וחריצים בצורת קוצים, אך עיצוב החריצים הפך לדומיננטי בשל העובדה שהוא עף יותר גבוה. בכדורים שנמכרים כיום יש בין 250 ל-450 חריצים, אך יש כדורים עם יותר מ-1,000 חריצים. כדורי הגולף נועדו להיות סימטריים ככל האפשר מאז מחלוקת שנבעה מ, כדור שיוצר בשנות ה-70 המאוחרות כלל חריצים רגילים בקו האמצע וחריצים רדודים במקומות אחרים, ונפסל על ידי USGA, שנאלצה בשנת 1985 לשלם 1,300 מיליון דולרים כפיצוי. כדורי הגולף בדרך כלל לבנים, אך גם זמינים בצבעים אחרים המסייעים במציאת כדור שנאבד. כדורים בדרך כלל מודפסים עם סמלים או מספרים כדי לזהותם עם שחקנים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160124101740/https://radicalgolfcarts.com/articles/science-behind-golf-balls.asp The Science Behind Golf Balls]
* [http://www.golfeurope.com/almanac/history/golf_ball.htm A History of the Golf Ball]
* [http://www.golfball-guide.de/index.html Golfball guide]
* 

קטגוריה:גולף
קטגוריה:כדורים
מישל בקוס

מישל בקוס (בצרפתית: Michel Bacos; 3 במאי 1924 - 26 במרץ 2019) היה קברניט טיסה 139 של חברת אייר פראנס מתל אביב לפריז, שנחטף לאנטבה ב-27 ביוני 1976 על ידי מחבלים גרמנים חברי "תאי המהפכה" ומחבלים ערבים חברי "החזית העממית לשחרור פלסטין". הוא והנוסעים שוחררו במבצע יונתן. בגין תפקודו במהלך החטיפה קיבל בצרפת את אות אביר לגיון הכבוד ובישראל ניתן לו אות הוקרה מראש ממשלת ישראל יצחק רבין.

==ביוגרפיה==
נולד בפורט סעיד שבמצרים, שם אביו עבד כעורך דין. שירת בצבא צרפת החופשית במהלך מלחמת העולם השנייה.

בקוס היה קברניט טיסת אייר פראנס 139 מתל אביב לפריז ב-27 ביוני 1976. במטוס מדגם איירבוס A300 שהו 248 נוסעים ו-12 אנשי צוות אוויר. לאחר חניית ביניים באתונה, שבה עלו המחבלים, נחטף המטוס ונתיבו הוסט ללוב. לאחר שתדלקו את המטוס הפנו החוטפים את המטוס לאנטבה שבאוגנדה.

יומיים לאחר חטיפת המטוס באנטבה החליטו החוטפים להפריד בין הנוסעים הישראלים לשאר הנוסעים. את שאר הנוסעים החזירו במטוס לצרפת ואילו הנוסעים הישראלים הוחזקו בטרמינל הישן שבנמל התעופה הבינלאומי אנטבה.

בעת ביצוע ההפרדה ביקשו החוטפים לשחרר את קברניט הטיסה בקוס ואת 12 חברי צוות האוויר שעימו, אך בקוס התעקש להישאר עם הנוסעים הישראלים מכיוון שהרגיש אחריות כלפיהם. מאוחר יותר קיבל על כך את אות אביר לגיון הכבוד (העיטור האזרחי הגבוה ביותר בצרפת) וכן בישראל ניתן לו אות הוקרה מראש הממשלה דאז יצחק רבין.

הנוסעים הישראלים ועמם בקוס שוחררו על ידי צה"ל מידי החוטפים במבצע יונתן.

החטופים הישראלים מזכירים עד היום כיצד התעקש בקוס להישאר עם "הנוסעים שלו" ואיך דאג לצרכיהם. בין בקוס לבין החוטפים לא נוצרו יחסים כלשהם והוא דיבר איתם רק כשהיה צריך להשיג משהו עבור החטופים. עם זאת, מדי פעם עלו גם שאלות על החטיפה. 
שלט רחוב על שמו של מישל בקוס בעיר נתניה
נפטר ב-26 במרץ 2019, בגיל 95. הובא למנוחות לצלילי "התקווה", על פי בקשתו.

רחוב על שמו קרוי בעיר נתניה בסמוך למלון כרמל וטיילת המצוק.

===ראיונות לתקשורת===
בריאיון<ref></ref> ליעל ערבה עיתון מעריב בשנת 2006 סיפר בקוס על החזרה לשגרה לאחר החטיפה. לאחר החטיפה הוא קיבל חופשה להתאוששות ו"כבר לאחר 15 יום ביקשתי לחזור לטוס, וביקשתי שהטיסה הראשונה שלי תהיה לתל אביב". כך היה, ומאז הוא טס על הקו עוד כשש שנים עד שיצא לפנסיה.

לכל אורך השנים המשיך בקוס להגיע לישראל, ובעיקר לאזכרות ליוני נתניהו שנהרג בפעולת החילוץ. שמר על קשר עם סורין הרשקו שנפצע קשה במבצע, ובראיון שנערך איתו בגיל 92 אמר "אינני מסוגל לבוא לישראל, אבל אני מקווה שתטפלו בסורין כל חייכם כדי להודות לו על הקורבן שהקריב".

לדעתו של בקוס כעת יותר בטוח לטוס בשמיים מאשר באותן שנים. "למרות שאני בפנסיה כבר 24 שנים ואני כבר לא כל כך בעניינים אני חושב שהביטחון הרבה יותר הדוק, בעיקר לאחר פיגועי 11 בספטמבר באמריקה והפיגוע הגדול באירופה (פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד)".

בקוס גם לא פיתח דעות מוצקות לגבי הטרור בעקבות ניסיונו האישי, אבל הוא התייחס גם לאירוע החטיפה של החייל גלעד שליט בעזה ולדרישתם של החוטפים לשחרר אסירים. אמר בקוס והוסיף כי .

==חיים אישיים==
בשנת 1982 יצא לגמלאות.
היה נשוי לרוזמרי, דיילת גרמנייה ושניהם חיו בעיר ניס שם נפטר, הותיר אחריו 3 ילדים ו-7 נכדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:טייסים צרפתים
קטגוריה:מבצע יונתן
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:ניצולי תקריות ואסונות תעופה
קטגוריה:עובדי אייר פראנס
קטגוריה:בני ערובה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1924
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2019
דוקטור פאוסטוס (קומיקס)

דוקטור פאוסטוס (באנגלית: Doctor Faustus) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס קפטן אמריקה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברות Captain America #107 מנובמבר 1968 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. 

דוקטור פאוסטוס הוא האלטר אגו של יוהאן פנהוף, פסיכיאטר ואשף קרימינלי מווינה, אוסטריה. הוא מרבה להתגאות בעובדה כי הוא "רב אמן בכל הנוגע למוחם של אנשים", וידוע בשל שיטות הלוחמה הפסיכולוגית שלו. שיטותיו מערבות בדרך כלל הפעלת מניפולציה על אויביו בדרך שלפיה הם יהרגו את עצמם. בהופעתו הראשונה, דוקטור פאוסטוס גרם לסיוטים והזיות לסטיב רוג'רס מתוך מאמץ לגרום לו לאבד את שפיותו. כמו כן, הוא טיפל בחשאי בפגי קרטר חולת האמנזיה, שהייתה אהובתו של רוג'רס מימי מלחמת העולם השנייה, וכן חטף את שרון קרטר ואת הוריה בניסיון להשמיד את קפטן אמריקה. לאחר מכן, פאוסטוס רכש כלי נשק גנובים מ"תעשיות סטארק" כדי לאיים על העיר ניו יורק וארגן התאגדות של פושעים, אך מזימתו סוכלה בידי קפטן אמריקה.

דוקטור פאוסטוס נחשב למת למשך מספר שנים, עד שבתקופת מלחמת האזרחים של מארוול התגלה חי במסווה כפסיכיאטר עבור סוכנות הביון {{SHIELD}} ותחת שירותו של הגולגולת האדומה, יריבו המושבע של קפטן אמריקה. הוטל עליו להפעיל מניפולציה רגשית על שרון קרטר להתקרב לסטיב רוג'רס, ובסופו של דבר להתנקש בחייו. נעצר לאחרונה בידי פלקון והאלמנה השחורה כדי לתת עדות אופי במשפטו של חייל החורף על השיטות בהן שטפו את מוחו כדי להפוך לכלי נשק. 

שמו מבוסס על המחזה דוקטור פאוסטוס מאת המחזאי האנגלי כריסטופר מארלו, כשלעצמו מבוסס על דמותו בחיים של יוהאן גאורג פאוסט, אלכימאי ואסטרולוג גרמני. פאוסטוס הופיע בסדרת האנימציה "ספיידרמן וחבריו המופלאים", ובסדרת הלייב אקשן "הסוכנת קרטר" בגילום השחקן ראלף בראון כנבל הראשי. בסדרת הלייב אקשן "סוכני {{SHIELD}}", מכונת שטיפת המוח של ארגון הידרה נקראת "פאוסטוס" כביצת פסחא לדמותו של פנהוף.

==ראו גם==
* הוגו סטריינג' - דמות בדיונית דומה של חברת DC קומיקס המתחרה.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Doctor_Faustus דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:קפטן אמריקה
גלינה קולקובה

גלינה אלכסייבנה קולקובה (ברוסית: Галина Алексе́евна Кулакова; נולדה ב-29 באפריל 1942) היא ספורטאית סובייטית בעבר, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי). היא אלופה אולימפית, בעלת 8 מדליות, מהן 4 זהב, מהן 3 מדליות זהב באולימפיאדת סאפורו (1972) ואלופת עולם בעלת 10 מדליות, מהן 5 זהב.

קולקובה זכתה 39 פעמים בתואר אלופת ברית המועצות בתחרויות אישיות ומרוצי שליחים.

==ביוגרפיה==
קולקובה נולדה בכפר באודמורטיה למשפחת מרובת ילדים (2 אחים ו-7 אחיות). אביה נהרג במלחמת העולם השנייה. מגיל קטן היא החלה לעבוד ברפת. בשנת 1962 היא סיימה בית הספר למורים ואחר כך בית ספר למורי ספורט. בתקופה זו היא החלה להתאמן בסקי. בשנת 1967 היא נכללה בנבחרת ברית המועצות.

באולימפיאדת גרנובל (1968) זכתה קולקובה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בתחרות ל-5 ק"מ. לאחר שהובילה ברוב שלבי התחרות, היא נפלה ב-500 מטר לפני הסיום. ומדליית ארד, בתחרות שליחות ומקום שישי בתחרות ל-10 ק"מ.

===אלופת עולם===
בשנת 1970 עברה קולקובה במהלך תחרויות ארציות, ניתוח קשה. לאחר הניתוח חזרה להתאמן ובאליפות העולם שנערכה בהרי הטטרה שבצ'כוסלובקיה (באותה העת) זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.

===אולימפיאדת השיא===
באולימפיאדת סאפורו (1972) זכתה קולקובה ב-3 מדליות זהב, בכל שלושת מדליות זהב האפשריות והייתה לספורטאית המצטיינת במשחקים.

באליפות העולם שנערכה בפאלון שבשוודיה בשנת 1974 זכתה קולקובה ב-3 מדליות זהב.

באולימפיאדת אינסברוק (1976) זכתה קולקובה ב-2 מדליות, זהב וארד. בתחרות ל-5 ק"מ היא סיימה במקום השלישי, אך התברר שהיא לקחה ספריי נגד נזלת, המכיל אפדרין האסור בשימוש וכתוצאה מכך היא נפסלה. למרות הפסילה היא קיבלה אישור להשתתף בהמשך התחרויות. היא זכתה במדליית זהב בתחרות שליחות ובמדליית ארד בתחרות ל-10 ק"מ.

באליפות העולם שנערכה בלאהטי שבפינלנד בשנת 1978 זכתה קולקובה במדליית ארד בתחרות שליחות 4x5 ק"מ ופעמיים במקום רביעי בתחרות ל-5 ק"מ ובתחרות ל-10 ק"מ.

באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980) בהיותה בת 38 זכתה קולקובה במדליית כסף בתחרות שליחות 4x5 ק"מ. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתחרות ל-10 ק"מ ובמקום שישי בתחרות ל-5 ק"מ.

באליפות העולם שנערכה באוסלו שבנורווגיה בשנת 1982 סיימה קולקובה במקום חמישי בתחרות ל-20 ק"מ, במקום 10 בתחרות ל-10 ק"מ ובמקום 13 בתחרות ל-5 ק"מ. לאחר התחרות היא פרשה מספורט תחרותי וחזרה לכפר בו נולדה.

כיום, היא מתגוררת באחד מכפרי האזור ומנהלת מוזיאון סקי, הקרוי על שמה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fis-ski.com/uk/604/613.html?sector=CC&competitorid=32885&type=result גלינה קולקובה] באתר הפדרציה הבין-לאומית לסקי Fis-Ski 
* 

קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת גרנובל (1968)
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת אינסברוק (1976)
קטגוריה:גולשי סקי למרחקים באולימפיאדת לייק פלאסיד (1980)
קטגוריה:מעוטרי המסדר האולימפי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אלופות אולימפיות סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:ספורטאיות שנשללה מהן מדליה אולימפית
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית סובייטיות: סקי למרחקים
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1942
פרנצ'סקו אונופריו מנפרדיני

פרנצ'סקו אונופריו מנפרדיני (באיטלקית: Francesco Onofrio Manfredini; 22 ביוני 1684 - 6 באוקטובר 1762) היה מלחין וכנר מטוסקנה, בן זמנם של באך וויואלדי. יצירותיו מלמדות על השפעת האחרון עליו.

==חייו==
מנפרדיני נולד בפיסטויה לנגן טרומבון. הוא למד נגינה בכינור אצל ג'וזפה טורלי בבולוניה, חלק ממדינת האפיפיור דאז. למד הלחנה אצל ג'אקומו אנטוניו פרטי, מאסטרו די קאפלה בזיליקת פטרוניוס הקדוש, לאחר שתזמורת הכנסייה פוזרה ב-1696.

התמנה לכנר, בסביבות שנת 1700, בכנסיית סן ספיריטו שבפרארה. בשנת 1704 שב לבולוניה והועסק בתזמורת בזיליקת פטרוניוס הקדוש המחודשת. משפרסם את יצירותיו לראשונה מונה חבר באקדמיה פילהרמוניקה

החל מ-1711 בילה ארוכות במונקו, ככל הנראה בשירותו של הנסיך אנטואן ה-I. הנסיך היה תלמידו של לולי ממנו ירש את שרביט המנצח. טיב יחסיו המדויק עם חצר מונקו ומשך שהותו בה אינו ברור. מנפרדיני מוזכר לראשונה ברשומות החצר ב-1712. אחת העדויות לטיב יחסיהם הוא העובדה שהנסיך היה סנדק של אנטואן פרנצ'סקו, בנו של מנפרדיני, ונראה שנקרא על שם סנדקו. במהלך שהותו במונקו נולדו לו ארבעה ילדים נוספים, שנים מהם גדלו להיות מוזיקאים בעלי חשיבות בזמנם, וינצ'נזו היה ל"מאסטרו די קאפלה" האופרה האיטלקית בסנט פטרבורג וג'וזפה לזמר קסטרטו.
העובדה שמנפרדיני אינו מוזכר בפרוטוקולי החצר עד 1727 כנראה מעידה על התרצות שני הצדדים מנוכחותו בחצר הנסיך. אותה השנה חזר לעיר הולדתו, פיסטויה, כ"מאסטרו די קאפלה" בקתדרלת סן פיליפ, משרה בה החזיק עד מותו.

==יצירתו==
אף על פי שידוע כי הלחין אורטריות כחלק ממשרותיו בכנסייה, לא נותר להן תיעוד וכך כיום רק יצירותיו הכלליות נותרו חלק מרפרטואר הביצוע. יצירתו הראשונה הייתה קובץ של 12 סונטות קאמריות אותן כינה "קונצ'רטיני קאמרה" אופוס 1.
ב-1709 הוציא לאור את "סינפונית הכנסייה" (Sinfonie da Chiesa) אופוס 2. מעין השלמה של הסונטות הראשונות שפרסם. 

ב-1718 הוציא לאור בבולוניה את שנים-עשר הקונצ'רטי גרוסי לשני כינורות וקונטינואו, אופוס 3, שהוקדשו לפטרונו. בספריית הנסיך נמצאו גם עותקים של אופוס 2 פרי עטו. 

מניחים כי מרבית יצירתו אבדה לאחר מותו, רק 43 יצירות שיצאו לאור ומגוון כתבי יד מוכרים. יצירותיו שכן יצאו לאור הן דוגמה, עשויה להפליא לסוגת הקונצ'רטי גרוסי, ראיה לכישרונו בהמצאת מלודיות ללא כל מאמץ.

==קישורים חיצוניים==

* [http://imslp.org/wiki/Category:Manfredini,_Francesco_Onofrio פרנצ'סקו מנפרדיני], באתר International Music Score Library Project 

קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1684
קטגוריה:נפטרים ב-1762
אלי הללי

אלי (אליהו) הללי (29 בדצמבר 1947 – 20 בפברואר 2004) היה ראש עיריית דימונה בין השנים 1983–1989. שירת כממלא מקום ראש העיר בקדנציה הקודמת לבחירתו בראשותו של ז'אק אמיר.

הללי, נולד בתוניסיה ליעקב ואנה אללי. בעקבות גילויי אנטישמיות החליטו הוריו לעלות לישראל. הללי עלה כשהיה בן שמונה והגיע למעברה בדימונה. שם גדל, והיה לבוגר מחזור א' בבית הספר התיכון בדימונה. אביו, יעקב היה אחד מחברי מועצת העיר דימונה עם הקמתה.

אחרי שירותו הצבאי התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר במדעי המדינה, שם הכיר את אשתו פנינה (פאולין), מתנדבת מאוסטרליה שהגיעה מיד אחרי מלחמת ששת הימים. במקביל ללימודיו עבד במשרד החוץ בירושלים. בשנת 1969 נישא לפנינה וכעבור שנה, ב-1970, נולדה בתם הבכורה ענת. חודשים ספורים אחרי לידת ענת, ב-1970, ובמהלך הלימודים קיבל הצעה ממשרד החוץ לצאת לשליחות מטעמו כצפן, ועקב כך הפסיק את לימודיו.

הללי יצא לשליחות לז'נבה והשתתף בשיחות השלום ב-1972, בשנה זו נולדה בתו השנייה טל. בהמשך שהייתו בז'נבה, ב-1975, נולד בנו עדי יעקב. בסוף 1977, אחרי שבע שנים בשווייץ, עזב את משרד החוץ במגמה לחזור לעירו דימונה ולשרת בה כראש העיר.

אחרי קדנציה בה היה ממלא מקום ראש העיר ז'אק אמיר, נבחר הללי לראש עיריית דימונה ושירת בכהונה זו במשך קדנציה אחת.
ב-1985 נולדה אביב, בתו הקטנה. במהלך הקדנציה, חולל שינויים רבים בפני העיר, בתדמיתה, בתעסוקה ובתרבות.

במהלך שנות שירותו כראש העיר נבנו בדימונה:
* היכל התרבות (כיום על שם אלי הללי),
* אמפיתיאטרון,
* מרפאת שיניים עירונית,
* ספרייה עירונית,
* מרכז תקשורת,
* אולם ספורט על שם ניסים גאון,
* קונסרבטוריון חדש,
* היכל הילד,
* בית הכנסת החדש,
* מפעל דייל.

תדמית העיר שינתה פניה, פרחים נשתלו בגנים ציבוריים, נבנו גני משחקים חדשים ונולדה הסיסמה: "פרח במדבר" ו"אני דימונאי גאה".

בנושא התרבות וחינוך שינה הללי את פני העיר: התקיימו ערבי נוער "מוזיקפה" במרכז הקהילתי, התקיימה מועצת נוער עירונית, "הבימה" קיימה סדרת מנויים בדימונה, נולדה ה"חוויה הדימונאית" - להקה בנויה מבני דימונה שהפיקה שני מופעים גדולים לרגל חגיגות 30 שנה לדימונה, להקת המחול "סופה במדבר" הגיעה להישגים רבים, נבנה מרכז מחול בבית צוקר בעיר, אנריקו מסיאס הגיע להופיע בהיכל התרבות, התזמורת העירונית ייצגה את דימונה באנדרנך, בגרמניה.

אחרי קדנציה, עת נכשל בבחירות הבאות, עבר הללי לניהול במחוזות שונים:
ניהל את חברת שיכון ובינוי בבאר שבע.
יצא לשליחות נוספת מטעם משרד האוצר כנציג הבונדס בליון שבצרפת.
אחרי שלוש שנות שליחות חזר, וניהל חברת כוח אדם (ס.ג. עובדים) ולאחריה הקים וייסד את בית אבות "אבות הנגב" של רשת משען בבאר שבע.
במהלך שבע שנות ניהול בית האבות בבאר שבע, חלה אלי הללי בסרטן, ואחרי שלוש שנים, בהן לא הפסיק את עבודתו ותרומתו לקהילה, נפטר ב-17 בפברואר 2004 2004.

הללי הותיר אישה - פנינה, וארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי עיריית דימונה
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי תוניסיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
Super Smash Bros. Melee

סופר סמאש ברוס מילי (Super Smash Bros. Melee, בתרגום חופשי: "האחים סופר-כוח") הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף (Spin off) לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק מיועד לקונסולת גיימקיוב, הוא הופץ בשנת 2001 על ידי חברת נינטנדו, והוא השני בסדרת סופר סמאש ברוס.

המשחק נחשב למשחק הנמכר ביותר בקונסולת הגיימקיוב.

== עלילה ותוכן המשחק ==
עלילת המשחק היא כמו במשחק הראשון, אולם הדמויות הם בעצם גביעים. במשחק זה נוספו שני מצבי משחק חדשים בנוסף למצב הקלאסי ולמצב הלחימה בקבוצות:

*מצב ההרפתקה: במצב זה דמות מהמשחק עוברת מסע בין משחקים שונים ונלחמת בדמויות בהתאם לשלב והיא גם כוללת סרטונים קצרים באמצע. בסוף המשחק הדמות נלחמת מול ג'יגה באוזר שהוא באוזר בגרסה ענקית ועוצמתית.
*מצב האול - סטארס: בשלב זה ניתן להילחם מול כל לוחמי המשחק בבת אחת (השלב הזה מתקבל רק כאשר מקבלים את כל הדמויות).

== הדמויות ==
גם במשחק זה מופיעות דמויות ממשחקי נינטנדו המובילים במשך השנים:

===דמויות חוזרות===
* מריו - סופר מריו
* דונקי קונג - דונקי קונג
* לינק - האגדה של זלדה
* סאמוס - מטרויד
* יושי - יושי
* קירבי - קירבי
* פוקס מקלאוד - סטאר פוקס
* פיקאצ'ו - פוקימון
* לואיג'י- סופר מריו
* קפטן פאלקון - אף-זירו
* נס- ארת'באונד
* ג'יגליפאף - פוקימון

===דמויות חדשות===
* הנסיכה פיץ - סופר מריו
* באוזר - סופר מריו
* מטפסי הקרח - אייס קליימברס
* שיק - האגדה של זלדה
* זלדה - האגדה של זלדה
* דוקטור מריו – דוקטור מריו
* פיצ'ו – פוקימון
* פאלקו לומברדי - סטאר פוקס
* מארת - פייר אמבלם
* לינק הצעיר – האגדה של זלדה
* גאנונדורף - האגדה של זלדה
* מיוטו – פוקימון
* רוי – פייר אמבלם
* מר "גיים אנד וואץ'" - Game & Watch

==קישורים חיצוניים==

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי לחימה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2001
קטגוריה:משחקי קרוס-אובר
קטגוריה:משחקי גיימקיוב
קטגוריה:Super Smash Bros.
קטגוריה:משחקי וידאו קואופרטיבים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
תחנת משטרה

[[משטרת מעלות-תרשיחא שוכנת במצודת טגארט, אחת מרשת של תחנות משטרה שהקימו בארץ ישראל שלטונות המנדט הבריטי]]
תחנת משטרה
שוטרים עם עציר בתחנת משטרה
תחנת משטרה היא מטה משטרה מקומי המופקד על פעילות המשטרה באזור מוגדר. בתחנת משטרה מרוכזת פעילות השוטרים וממוקמים המשרדים והמתקנים הדרושים לשם כך.

מרכיבים עיקריים של תחנת משטרה בישראל:
* עמדת היומנאי ממוקמת בכניסה לתחנת המשטרה, כנקודת גישה ומיון ראשונית עבור הפונים לבקשת שירותי התחנה. העמדה ממוקמת בקרבת תאי המעצר ובחלק מהתחנות היומנאי ממונה על הנעשה בהם.
* משרדי התחנה המשמשים את יחידות הסיור, החקירות, המודיעין והמנהלה.
* תאי מעצר משמשים למעצרם של חשודים ושל מי שהוצאו נגדם צווי מעצר.
* מתקנים לציוד התחנה, כגון נשקייה, חניון למכוניות המשטרה, חדר מוצגים, אולם תדרוך, חדר אוכל או מזנון וכדומה.

תחנות המשטרה מוגבלות בכוח האדם העומד לרשותן ובמשאבים שלהן. הן תחת פיקוד של יחידות גדולות יותר (מרחבים, נפות, מחוזות - תלוי בצורת הארגון של משטרת ישראל באותה תקופה) ומקבלות ממטות המרחבים שירותים, שהן אינן מסוגלות לספק, כמו מעבדת זיהוי פלילי, יחסי ציבור, טיפול בכלי רכב, פרשים, כלבנים וכדומה.

עובד סוציאלי בתחנת משטרה אינו שוטר, אלא עובד משרד הרווחה. בתוקף תפקידו הוא מושאל לתחנת משטרה ביישוב.

בהיותן סמל מובהק של השלטון, משמשות תחנות משטרה לעיתים יעד לפיגועי טרור.

==בקולנוע ובטלוויזיה==
תחנת משטרה משמשת פעמים רבות כזירת אירועים עיקרית בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. דוגמאות:
* סדרת הטלוויזיה האמריקאית "בלוז לכחולי המדים".
* "האמת העירומה" - סדרת טלוויזיה ישראלית המתנהלת כולה בתחנת משטרה.
* "חוק וסדר" - סדרת דרמה משטרתית ומשפטית, שהופקה עבור רשת NBC האמריקנית.
* "ברוקלין 99" - סדרת קומדיה, כיום ניתן לצפות בה בנטפליקס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משטרה
Super Smash Bros. Brawl

סופר סמאש ברוס ברול (Super Smash Bros. Brawl, בתרגום חופשי: "האחים סופר-כוח") הוא משחק לחימה המהווה ספין אוף (Spin off) לדמויות הדגל של משחקי נינטנדו. המשחק מיועד לקונסולת Wii, הוא הופץ בשנת 2008 על ידי חברת נינטנדו, והוא השלישי בסדרת סופר סמאש ברוס. במשחק זה משתתפות לראשונה שתי דמויות שלא שייכות לנינטנדו: סנייק מקונאמי וסוניק הקיפוד מסגה.

== עלילה ותוכן המשחק ==
עלילת המשחק היא כמו במשחק הראשון והשני, וכל מצבי המשחק נשארו ועברו שדרוגים:

מצב ההרפתקה שודרג ונקרא סופר סמאש ברוס ברול: שליחי החלל התחתון. מצב זה מאפשר לשחק בכל הדמויות השחיקות לפי סיפוריהן ולפי השגתן בעלילה, במהלך המשחק ניתן לשחק בקבוצה אחרת של דמויות, הסרטונים הקצרים מציגים את עלילות ההרפתקה.

"שליחי החלל התחתון" מספר על טורניר גדול שעורכות כל גיבורי המשחק עד שלפתע צבא "החלל התחתון" ומנהיגם השר העתיק פולשים לעולם ומנסים להשמידו ולהעבירו לעולם אחר, החלל התחתון.
חלק מהיריבים שייכים למשחקי נינטנדו שונים למשל הרובוטים שהיו פעם לצידי ה-NES, רייקוואזה ממשחקי פוקימון, פיטי פיראנה מסופר מריו ורידלי היריב של סאמוס. כמו כן ניתן להילחם ביריבים חדשים שנוצרו בשביל המשחק.

== הדמויות ==
גם במשחק זה מופיעות דמויות ממשחקי נינטנדו המובילים במשך השנים:

===דמויות חוזרות===
* מריו - סופר מריו
* דונקי קונג - דונקי קונג
* לינק - האגדה של זלדה
* סמוס ארן - מטרויד
* יושי - יושי
* קירבי - קירבי
* פוקס מקלאוד - סטאר פוקס
* פיקאצ'ו - פוקימון
* לואיג'י - סופר מריו
* קפטן פלקון - אף-זירו
* נס - ארת'באונד
* ג'יגליפאף - פוקימון
* הנסיכה פיץ - סופר מריו
* באוזר - סופר מריו
* מטפסי הקרח - אייס קליימבר
* שיק - האגדה של זלדה
* הנסיכה זלדה - האגדה של זלדה
* פאלקו לומברדי - סטאר פוקס
* מארת - פייר אמבלם
* גאנונדורף - האגדה של זלדה
* מר "גיים אנד וואץ'" - Game & Watch

===דמויות חדשות===
* מטה נייט - קירבי
* פיט - קיד איקרוס
* סאמוס (חליפת האפס) - סאמוס
* ווריו - WarioWare
* סוליד סנייק - מטאל גיר
* אייק - פייר אמבלם
* מאמן פוקימונים (מפקד על שלושה פוקימונים: סקווירטל, אייביזאור וצ'אריזרד) - פוקימון
* דידי קונג - דונקי קונג
* לוקאס - ארת'באונד
* סוניק הקיפוד - סוניק הקיפוד
* המלך דידידי - קירבי
* קפטן אולימר - פיקמין
* לוקאריו - פוקימון
* ר.ו.ב. - Stack Up / Gyromite
* לינק המצויר - האגדה של זלדה
* וולף אודונל - סטאר פוקס

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:משחקי לחימה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2008
קטגוריה:משחקי קרוס-אובר
קטגוריה:משחקי Wii
קטגוריה:Super Smash Bros.
קטגוריה:משחקי וידאו קואופרטיבים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
דודו אנתדזה

דודו אנתדזה ו[[קוטה מרג'נישווילי. 1931]]
דוֹדוֹ אַנתַדזֵה (בגאורגית: დოდო ანთაძე; 10 באוקטובר 1900 – 18 באפריל 1978) היה במאי תיאטרון גאורגי.

==ביוגרפיה==
דודו אנתדזה נולד בשנת 1900 בכפר ורדזיה שבחבל אימרתי. בשנים 1919–1920 הוא למד בסטודיו לתיאטרון של ג' ג'דברי בטביליסי. בשנים 1920–1925 הוא עבד כעוזר במאי ובשנים 1925–1927 כאחד הבמאים בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; בתיאטרון זה הוא ביים בשנת 1925 את המחזה "אסירי ליסבון" מאת פוליקרפה קקבדזה.

בשנים 1927–1928 היה אנתדזה במאי בתיאטרון הפועלים של טביליסי (תיאטרון מקצועי בעבור קהל של פרולטרים, שפעל בשנים 1926–1928); בתיאטרון זה, אנתדזה ביים את המחזה "עשרת הימים שזעזעו את העולם" לפי ספרו של ג'ון ריד. בשנת 1928 ניהל אנתדזה את תיאטרון הנערים הצופים של טביליסי (תיאטרון מקצועי עם הצגות שמיועדות לבני נוער).

בשנים 1928–1938 היה במאי בתיאטרון מרג'נישווילי, שנוסד ב-1928 בכותאיסי, הועבר ב-1930 לטביליסי וקיבל את שמו ב-1933 אחרי מות מייסדו - קוטה מרג'נישווילי. לפני מותו של מרג'נישווילי, דודו אנתדזה היה שותפו של המייסד בעבודת הבימוי של מספר הצגות. בתקופת פעילותו בתיאטרון זה, דודו אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "האילמים החלו לדבר" מאת הרצל באזוב (1932), "גוריה של נינושווילי" מאת שלווה דדיאני (1934), "הרחוק" מאת אלכסנדר אפינוגנוב (1936) ו"איצקה ריז'ינשווילי" מאת הרצל באזוב (1937).

בשנים 1938–1952 היה המנהל הראשי והאמנותי של תיאטרון מסחישווילי שבכותאיסי; בתקופה זו, אנתדזה ביים, בין היתר, את המחזות הבולטים הבאים: "אנשי האתמול" מאת שלווה דדיאני (1939), "הסיפור שלהם" מאת ו' גבסקיריה (1939), "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר (1939), "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר (1941), "חתונתו של קרצ'ינסקי" מאת אלכסנדר סוחובו-קובילין (1944), "השודדים" מאת פרידריך שילר (1948) ו"רביזור" מאת ניקולאי גוגול (1952).

בשנים 1952–1957 היה אנתדזה מנהל תיאטרון גריבוידוב שבטביליסי (תיאטרון בשפה הרוסית); המחזה הבולט שביים אנתדזה באותה תקופה הוא "זְקַן העמק גוֹצַ'ה" מאת ס' שנשיאשווילי, שהתבסס על ספרו של אלכסנדרה קזבגי (1957).

בשנים 1957–1962 היה מנהל תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי. בשנים 1962–1974 היה מנהל "החברה התיאטרלית" של גאורגיה. 

אנתדזה כתב שני ספרים; בשנים 1962–1966 הוא חיבר ופרסם בשני כרכים את הספר "ימי העבר הקרוב", שבו גולל את תולדות התיאטרון הגאורגי הסובייטי וסיפר על יצירותיהם של קוטה מרג'נישווילי ותלמידיו. בשנת 1975 הוא פרסם את הספר "לצד מרג'נישווילי" על עבודתו לצד מייסד תיאטרון מרג'נישווילי.

אנתדזה היה חבר המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1940 ובשנה זו זכה בתואר "אמן העם של גאורגיה". בשנת 1971 זכה בתואר "אמן העם של ברית המועצות". בשנת 1977 קיבל אנתדזה את הפרס הממלכתי של גאורגיה הסובייטית ע"ש קוטה מרג'נישווילי.

אנתדזה מת בשנת 1978 בטביליסי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:במאי תיאטרון גאורגים
קטגוריה:תיאטרון סובייטי
קטגוריה:ילידי 1900

קטגוריה:נפטרים ב-1978
פארק תעשיות בר-לב

פארק התעשיות בר-לב הוא אזור תעשייה השוכן כקילומטר מזרחית לצומת אחיהוד, סמוך לכביש עכו-צפת. הפארק קרוי על שמו של הרמטכ"ל השמיני, רב-אלוף חיים בר-לב. מנהלת הפארק היא חברת בת של המועצות באזור: מועצה אזורית משגב, מועצה אזורית מטה אשר וכרמיאל.

==היסטוריה==
[[מנחת ציקלון, אפריל 2022]]
הקמת הפארק החלה בשנת 1970 כשהוקם מפעל סאיקלון מוצרי תעופה ושלצידו מנחת ציקלון למטוסים קלים. במשך שנים רבות היה סאיקלון המפעל היחיד במתחם.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החל פיתוח המתחם כפארק תעשיות, הוא הוכרז כאזור עדיפות לאומית א' והחל בשיווק מגרשים ופיתוח סביבתי. בין המפעלים הראשונים שהוקמו בפארק היו מחלבת שטראוס שעברה מנהריה, דור כימיקלים ובית הדפוס של עיתון ידיעות אחרונות. באותה עת עלתה גם תוכנית, שלא יצאה לפועל, להרחיב את מסלול הטיסה של מנחת ציקלון מש-600 מטר ל-1,200 מטר, במטרה להפעיל קו טיסות לתל אביב ובכך לחסוך לאנשי עסקים את זמן הנסיעה ברכב.

בשנת 2005 נחנך מפעל למשטחי קוורץ של חברת אבן קיסר בפארק.

בשנת 2007 צורפה העיר הערבית שגור (איחוד היישובים בענה, דייר אל-אסד ומג'ד אל-כרום) כשותפה בפארק.

באפריל 2013 החלו עבודות להרחבת הפארק לשטח של 2,030 דונם.

בשנת 2017 נפתח בפארק "פארק הייטק צפון", המיועד לחברות מחקר ופיתוח. הפארק מתוכנן להיבנות בשלבים ולהכיל בסופו של דבר שמונה מבנים על שטח כולל של כ-100,000 מ"ר. מטרת הפארק לספק מקומות תעסוקה במקצועות הטכנולוגיה העילית לתושבי הגליל המערבי והצפון בכלל.

==תחבורה==
בספטמבר 2017 נפתחה, בסמוך לפארק, תחנת הרכבת אחיהוד עם השלמת פרויקט מסילת עכו - כרמיאל, מן התחנה ניתן להגיע ישירות לחיפה, לכרמיאל, לתל אביב ובאר שבע.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.barlevpark.co.il דף הבית של הפארק]
* 

== הערות שוליים ==

בר לב
קטגוריה:כרמיאל: כלכלה
קטגוריה:מועצה אזורית מטה אשר
קטגוריה:מועצה אזורית משגב
קטגוריה:הנצחת חיים בר-לב
משטרת פריז

ניידות של משטרת פריז.
משטרת פריז היא גוף השיטור המרכזי האזורי הפועל בפריז וסביבתה, המשטרה מכונה רשמית בשם הפריפקטורה של משטרת פריז (בצרפתית: Préfecture de police de Paris) ובראשה עומד המפקד, "הפריפקט", של המשטרה. בראש המשטרה עומד ברנרד בוקו, מאז ה-30 במאי 2012.

המשטרה היא חלק מהממשל המקומי ומהמשטרה הלאומית בצרפת. היא מספקת את כוח המשטרה ואחראית על שירותי החירום לרבות שירותי הכבאות. מטה המשטרה בפריז ממוקם באיל דה לה סיטה, שבפריז. ברחבי פריז פזורות 87 תחנות משטרה ובשירות המשטרה כ-35,000 שוטרים.

כבירת צרפת, סידורי הביטחון בפריז ייחודיים לעיר. כך למשל, הממשלה הלאומית היא זו האחראית לאספקת שירותי החירום ואכיפת החוק, מאז הקמת משטרת פריז (lieutenance générale de police) לראשונה ב-15 במרץ 1667. עם פרוץ המהפכה הצרפתית פורקה בשנת 1789. המשטרה הוקמה מחדש ב-17 בפברואר 1800 ומאז מתקיימת ברציפות. לעיר אין כוח שיטור עצמאי והמשטרה הלאומית היא האחראית באופן ישיר לכוחות השיטור של פריז, שכפופים ישירות לשר הפנים הצרפתי.

==מבנה==
מפקד המשטרה מתמנה לתפקיד בעצת ראש העיר, ותחתיו פועלות שלל מחלקות ביצוע, לרבות:
* משרד הקישור לז'נדרמריה
* מחלקת ביטחון הציבור
* משטרת תנועה וביטחון הציבור
* המשטרה המשפטית - בילוש וחקירות (36 quai des Orfèvres) 
* ביטחון פנים וחקירות שוטרים
* גדוד הכיבוי של פריז - שירותי הכבאות וההצלה
* מעבדת טוקסיקולוגיה
* מעבדה בליסטית ומעבדת חומרי נפץ וניתוח כימי
* המזכירות הכללית לענייני ניהול המשטרה
* הגנת האוכלוסייה מפני מגפות
* משאבי אנוש
* שירות בין-מחלקתי להגנה אזרחית

==לקריאה נוספת==
* La Grande Encyclopédie, volume 27, page 95, 1900.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרובע הרביעי של פריז
קטגוריה:פריז
קטגוריה:צרפת: צבא וביטחון
אליס קוצ'מן

אליס מארי קוצ'מן-דייוויס (באנגלית: Alice Marie Coachman-Davis; 9 בנובמבר 1923 – 14 ביולי 2014) הייתה אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית בקפיצה לגובה (לונדון 1948). הייתה לאישה השחורה הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית.

==ביוגרפיה==
קוצ'מן נולדה באולבני שבג'ורג'יה, לפרד ואוולין (ג'קסון), ילדה חמישית במשפחה ענייה בת 10 ילדים. היא עבדה בקטיף כותנה על מנת לעזור בפרנסת המשפחה בהיותה תלמידת בית ספר. היא התאמנה בחשאי בניגוד לרצונו של אביה ובגלל חוקי ההפרדה הגזעיים וכן היא רצה יחפה בשל מצבה הכלכלי. היא החלה להתאמן במכון טוסקגי שבקליבלנד בשנות ה-30.

קוצ'מן זכתה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה בין השנים 1939–1948, שיא זכיות, אך נבצר ממנה לזכות במדליות אולימפיות בשל ביטולן של אולימפיאדת 1940 ואולימפיאדת 1944 בשל מלחמת העולם השנייה.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת לונדון (1948) זכתה קוצ'מן במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא אולימפי חדש של 1.68 מטר, לאחר שעברה גובה זה כבר בניסיון הראשון, לפני דורותי טיילר-אודם מבריטניה שקפצה לאותו גובה בניסיון השני (1.68 מטר) ומישלין אוסטרמייה מצרפת (1.61 מטר). היא העניקה לארצות הברית את מדליית הזהב היחידה לנשים באתלטיקה. נוסף לכך, הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה בהיסטוריה שזכתה במדליית זהב אולימפית. 

בשובה לארצות הברית לאחר המשחקים האולימפיים, זכתה קוצ'מן בכבוד של גיבורים. היא נפגשה עם נשיא ארצות הברית, הארי טרומן ונערך לכבודה מצעד בעיר הולדתה.

לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה קוצ'מן כמורה באטלנטה.

== שיאים אישיים ==
*קפיצה לגובה: 1.68 מטר (1948)

==קישורים חיצוניים==
 
* [http://www.webcitation.org/5t4SdPT9d אליס קוצ'מן] 
* [http://www.visionaryproject.com/coachmanalice/ אליס קוצ'מן] 
* [http://www.georgiaencyclopedia.org/nge/Article.jsp?id=h-731&pid=s-54 אליס קוצ'מן] 
* 
* 
* 

קטגוריה:אתלטיות אפרו-אמריקאיות
קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:קופצות לגובה אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוסקג'י
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (1948)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
צ'יף (שבט)

[[פר רובץ היה מנהיג שבט הונקפאפא מהלקוטה, תת-קבוצה של הסו]]
צ'יף הוא מנהיג של שבט או תא חברתי הכולל מספר משפחות. חברות שבטיות הכוללות שבטים שהיו כפופים למנהיג יחיד (או זוג) צצו בתקופה הנאוליתית כהתפתחות של חברות שבטיות פחות מרובדות ופחות היררכיות ונשארו נפוצות בתקופת האבן.

בחברה אינדיאנית שבטית במדינות קולוניאליות או פוסט-קולוניאליות שבטים או מספר שבטים מתנהלים בשלטון עצמי והצ'יף הוא נציג השלטון בפני המדינה.

הסוגים הנפוצים ביותר הם ראש מועצת השבט (לרוב של זקני השבט), צ'יף מלחמה (יכול להיות נוסף או מחליף בזמן מלחמה), צ'יף הנבחר כיורש אביו והרופא-האליל הבולט ביותר פוליטית.

== ראו גם ==
* אינדיאנים
* שבט
* מנהיג

== לקריאה נוספת ==
* Gilbert Legay, Atlas of Indians of North America, BARRON'S

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20130508001506/http://www.indians.gr/chiefs-en.html ביוגרפיות של צ'יפים] באתר Americans Indians 
* 

קטגוריה:אינדיאנים
כביש 869

כביש 869, המכונה גם "מעלה גמלא", הוא כביש רוחב אזורי העולה ומתפתל אל דרום רמת הגולן מצומת מעלה גמלא במערב שבקרבת חוף הכנרת, וממשיך עד צומת דליות בקצהו המזרחי. אורכו של הכביש הוא 16 ק"מ.

==צמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!ק"מ
!שם
!סוג
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="6" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 869 ממערב למזרח
|-
| align="center" | 0
| align="center" | צומת מעלה גמלא
| align="center" align="center" | שמורת המג'רסה
| align="center" כביש 92, כניסה לשמורת המג'רסה
|-
| align="center" | 4
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" align="center" | המושב מעלה גמלא
| align="center" | כניסה למושב מעלה גמלא
|-
| align="center" | 9
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" align="center" | המושב כנף
| align="center" | כניסה למושב כנף
|-
| align="center" | 16
| align="center" | צומת דליות
| align="center" align="center" | מפלי דליות
| align="center" כביש 808 
|}

==ראו גם==
* בקעת בית צידה
* שמורת מג'רסה
* נחל דליות
* רמת הגולן
* כבישי ישראל

קטגוריה:רמת הגולן: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
רודי מקדואל

רודריק אנדרו אנתוני "רודי" מקדואל (באנגלית: Roderick Andrew Anthony "Roddy" McDowall; 17 בספטמבר 1928 – 3 באוקטובר 1998) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.

== ביוגרפיה ==
מקדואל נולד בלונדון שבאנגליה, למשפחה נוצרית. אמו שאפה להיות שחקנית ואביו היה ימאי בצי הסוחר. כבר בגיל חמש החל להופיע בפרסומות וביוזמתה של אמו החל להופיע בסרטים. כילד הופיע ב-12 סרטים והתפרסם ברחבי בריטניה.

הקריירה שלו נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. בית המשפחה בלונדון נפגע בהפצצה ואביו הצליח לפנות את רודי, אמו ואחותו לארצות הברית בספינה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי ששרץ צוללות גרמניות. הם התאחדו לאחר המלחמה. זמן קצר לאחר שהגיעו לניו יורק עברה המשפחה להוליווד ורודי עבר מבחן בד בחברת פוקס המאה העשרים. סרטו הראשון שם היה "ציד אדם", משנת 1941, בבימויו של פריץ לאנג ולצידו של וולטר פידג'ון. באותה השנה הוא נבחר לשחק בסרט "מה יפית עמק נוי" בתפקיד הראשי של הנער יו מורגן לצד השחקנים וולטר פידג'ן ומורין או'הרה. הסרט זכה להצלחה וגרף פרסים רבים. תוך זמן קצר הפך מקדואל מנער פליט לכוכב קולנוע מבוקש עם חוזה לשש שנים שהבטיח לו הכנסה גדולה. בשנת 1943 הוא הופיע בסרטים "לאסי שובי הביתה", לצידה של אליזבת טיילור, וב"ידידתי פליקה", בתור נער חובב סוסים, תקפיד אשר שב לגלם בסרט ההמשך "סער, בנה של פליקה" משנת 1945. ב-1944 הוא שיחק בסרטים "הצוקים הלבנים של דובר" ו"מפתחות הממלכה".

לאחר סיום החוזה שלו עם פוקס וסיום תקופת התבגרותו, חלה ירידה במעמדו. הוא קיבל תפקידים בסרטים פחות חשובים עם משכורת נמוכה בהרבה.

ב-1952 עזב את הוליווד והגיע לניו יורק, שם למד משחק והחל להופיע על בימות ברודוויי בהצלחה. עם ההצגות שהופיע שם נמנות "כפייה", לפי מחזהו של מאיר לוין, לצד השחקן דין סטוקוול והמחזמר "קמלוט" לצידם של ריצ'רד ברטון וג'ולי אנדרוז. ב-1960 הופיע במותחן "קולות בערפל" לצידה של דוריס דיי.

ב-1963 הוזמן להופיע בהפקת הראווה "קלאופטרה" בתפקיד אוקטבינוס, לצידם של ריצ'רד ברטון ואליזבת טיילור. על הופעתו בסרט זה היה מועמד לפרס אוסקר אך מועמדותו נפסלה מפני שהוגשה בטעות בקטגוריה של שחקן ראשי ולא שחקן משנה. ב-1965 הופיע בסרטים "דייזי", לצידה של נטלי ווד, ב"אמריקה לאן?" וב"הבלש בעל רגלי הקטיפה".

ב-1968 הופיע בסרט "כוכב הקופים" לצידו של צ'רלטון הסטון. הסרט זכה להצלחה גדולה ובעקבותיו הופקו ארבעה סרטי המשך. ב-1995 שיחק בסרט "נבל העשב".

בצד הופעותיו בקולנוע, החל להופיע בסדרות טלוויזיה והחל לעסוק בפעילויות נוספות:
*צילום - הוא פרסם צילומים אמנותיים של שחקני קולנוע כמו אליזבת טיילור, קתרין הפבורן, ג'ודי גרלנד, ספנסר טרייסי ועוד וכתב חמישה ספרים על צילום אמנותי.
*הוא החל לתעד ולשמר את ההיסטוריה של הסרטים בהוליווד והקים בביתו ארכיון פרטי גדול. האקדמיה האמריקאית לקולנוע קראה את ארכיון הצילומים שלה על שמו.
הוא נפטר מסרטן הריאות בגיל 70.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.xmoppet.org/frame.html רשימת הופעותיו של רודי מקדואל בקולנוע, תיאטרון, טלוויזיה ועוד]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס טוני: שחקנים
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן משנה בקולנוע
ניקשיץ'

ניקשיץ (במונטנגרית: Nikšić) היא העיר השנייה בגודלה במונטנגרו.
נכון לשנת 2011 מונה העיר 56,970 תושבים.

ניקשיץ' היא בירת המחוז הגדול ביותר במדינה הנושא את אותו שם והיא העיר המערבית ביותר במונטנגרו. העיר היא מרכז כלכלי ותעשייתי השני בחשיבותו אחרי הבירה פודגוריצה.

==היסטוריה==
העיר, שנקראה אז אונוגוסט, נכבשה על ידי העות'מאנים בשנת 1455. בשנות שלטונה בעיר הוקמו בה ארבעה מסגדים.

בתחילת 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית ביצרה טורקיה את העיר והחזיקה בו חיל מצב גדול. אולם משהתגבר הצורך בחיילים בחזיתות אחרות הועברו חלק מהחיילים לבולגריה. המונטינגרים ניצלו את המצב והטילו מצור על העיר. ב-27 באוגוסט 1877, לאחר 47 ימי מצור, כבש צבא מונטנגרו את העיר. מלך מונטנגרו הודיע למוסלמים בעיר כי הנשארים יזכו לחופש גמור ואלו שמעוניינים לעזוב יוכלו לקחת אתם את רכושם. הכללתה של ניקשיץ' במונטנגרו הוכרה רשמית בקונגרס ברלין.

באפריל 1944 הופצצה העיר מהאוויר על ידי בעלות הברית.

== דמוגרפיה ==
{| class="wikitable"
|+אוכלוסייה (עיר)
!מפקד
!אוכלוסייה
|-
|1948
|9,485
|-
|1953
|14,804
|-
|1961
|26,569
|-
|1971
|40,107
|-
|1981
|50,399
|-
|1991
|55,718
|-
|2003
|58,212
|-
|2011
|56,970
|}

==ספורט==
מועדון הספורט "סוטייסקה" מפעיל מספר ענפים בעיר, קבוצת הכדורגל סוטייסקה ניקשיץ' וקבוצת הכדורסל סוטייסקה ניקשיץ'. כמו כן קיימת קבוצת כדורגל נוספת בליגה הראשונה בשם "צ'ליק ניקשיץ'".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.montenegro-sheli.com/center/niksic/ המדריך המלא לעיר ניקשיץ - מונטנגרו - מתוך האתר מונטנגרו שלי - המדריך המלא למטייל(עברית)]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונטנגרו: ערים
מרסל בזנסון

מרסל בזנסון (בצרפתית: Marcel Bezençon; 1 במאי 1907, אורב, שווייץ – 17 בפברואר 1981, לוזאן, שווייץ) היה מנהל איגוד השידור האירופי עד לשנת 1970 . ב-1955 הוא הגה את רעיון תחרות הזמר אירוויזיון בהתבסס על פסטיבל סן רמו.

בזנסון סיים את לימודיו בתולדות האמנות בשנת 1932. הוא היה מנהל "רדיו לוזאן" במשך 11 שנים, ומנהל ארגון השידור הציבורי השווייצרי במשך 22 שנים. הוא היה דמות מפתח בתחילת שידורי תוכניות טלוויזיה בשווייץ ויזם תוכניות רדיו המשלבות פרוזה ומוזיקה.

החל מ-2002 ניתנים פרסים ע"ש בזנסון בתחרות האירוויזיון ובתחרות המלודיפסטיבלן לאמנים המשתתפים בתחרויות.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אירוויזיון: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לוזאן
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1907
קטגוריה:נפטרים ב-1981
אסתר ברנד

אסתר קורנליה ון הירדן-ברנד (באנגלית: Esther Cornelia van Heerden-Brand; 29 בספטמבר 1922 – 20 ביוני 2015) הייתה אתלטית דרום אפריקאית, אלופה אולימפית (הלסינקי 1952) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

==ביוגרפיה==
ברנד נולדה בספרינגבוק שבכף הצפוני.

===שיאנית עולם===
בתחרות שנערכה בסטלנבוש בכף המערבי ב-29 במרץ 1941 השוותה ברנד (באותה העת ון הירדן) בקפיצה לגובה את שיא העולם בתוצאה של 1.66 מטר. באותה העת התוצאה לא נחשבה כשיא עולם מאחר ששיא העולם היה שייך לדורה רטיין מגרמניה (1.70 מטר) שהתברר שמדובר בגבר בשם היינריך רטיין.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה ברנד במדליית זהב, בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.67 מטר, לפני שיאנית העולם שילה לרוויל מבריטניה (1.65 מטר) ואלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (1.63 מטר). נוסף לכך, היא השתתפה בתחרות זריקת דיסקוס וסיימה במקום 20 והאחרון בתוצאה של 34.18 מטר.

== שיאים אישיים ==
* קפיצה לגובה: 1.67 מטר (1952)
* זריקת דיסקוס: 40.30 מטר (1952)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ילידות 1922
קטגוריה:אתלטיות דרום אפריקאיות
קטגוריה:שיאניות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:איחוד דרום אפריקה: אישים
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:שיאני עולם דרום אפריקאים
קטגוריה:אלופות אולימפיות מדרום אפריקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קטגוריה:נפטרות ב-2015
קטגוריה:נפטרים ב-2015
קלוד בולינג

קלוד בולינג (בצרפתית: Claude Bolling; 10 באפריל 1930 – 29 בדצמבר 2020) היה מלחין ופסנתרן צרפתי, שנודע בעיקר בתחום הג'אז והמוזיקה לסרטים .

== ביוגרפיה ==
בולינג נולד בקאן, צרפת ולמד בקונסרבטוריון בניס ולאחר מכן בפריז. הוא נמשך למוזיקת ג'אז וכבר מגיל 14 התחיל לנגן עם ליונל המפטון, רוי אלדריג' קני קלארק ואוסקר פיטרסון.

חיבר מוזיקה ליותר מ-100 סרטים, בעיקר צרפתיים. בין הסרטים: בורסלינו (1970) ומלון קליפורניה (1978).

יצירתו המפורסמת ביותר היא הסוויטה לחליל ושלישיית ג'אז (פסנתר, הקשה וקונטרבס) שכתב ב-1975. הביצוע של יצירה זאת עם ז'אן-פייר רמפל זכה להצלחה עצומה. היצירה משלבת קטעים של מוזיקת בארוק עם קטעי סווינג.

הוא כתב יצירות ושיתף בהן מוזיקאים רבים, בהם פנחס צוקרמן, יו יו מא, סטפן גרפלי,דיוק אלינגטון, ג'אנגו ריינהארדט ועוד.

נפטר ב-29 בדצמבר 2020.

==יצירות==
<div class="mw-content-ltr">
* Claude Bolling Plays Duke Ellington (1959)
* Cat Anderson, Claude Bolling And Co. (1965)
* Original Ragtime (1966)
* Original Boogie Woogie (1968)
* Original Piano Blues (1969)
* Original Jazz Classics (1970)
* Original Piano Greats (1972)
* Swing Session (1973)
* Jazz Party (1975)
* With the Help of My Friends (1975)
* Keep Swingin' Volume 4 (1975)
* Suite for Flute and Jazz Piano (1975)
* Hot Sounds (1976)
* Concerto for Guitar and Jazz Piano Trio (1975)
* Suite for Violin and Jazz Piano Trio (1977)
* California Suite (1978)
* Jazz Gala 79 (1979)
* Just For Fun (1980)
* Picnic Suite for Guitar, Flute and Jazz Piano Trio (1980)
* Toot Suite (1981)
* Claude Bolling (1981)
* Reds (1981)
* Suite for Chamber Orchestra and Jazz Piano Trio (1983)
* Suite for Cello and Jazz Piano Trio (1984)
* Jazz à la Francaise (1984)
* Live at the Meridien (1985)
* Suite No. 2 for Flute and Jazz Piano Trio (1987)
* Nuances (1988)
* Sonatas for Two Pianos (1989)
* Cross Over U.S.A. (1993)
* Enchanting Versailles - Strictly Classical (1994)
* A Drum is a Woman (1997)
* Tribute To The Piano Greats (2003)
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.youtube.com/watch?v=7dVtLVSzESU Baroque and blue מתוך הסוויטה לחליל ושלישיית ג'אז בביצוע ז'אן פייר ראמפל וקלוד בולינג], באתר יוטיוב

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:פסנתרנים צרפתים
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-21
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1930
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2020
עשו (ספר)

עשו הוא רומן מאת הסופר הישראלי מאיר שלו, שיצא לאור בשנת 1991. זהו הרומן השני של מאיר שלו, ואף הוא כקודמו הפך לרב-מכר עם צאתו לאור, ומכר 55,000 עותקים תוך חצי שנה. מקור שמו של הספר בעובדה כי המספר מכנה עצמו "עשו". גם ספר זה, בדומה לספרו הראשון, נסוב סביב ההוויה החברתית, החלוצית והחקלאית של התקופה שבטרם הקמת המדינה, של המתיישבים הראשונים במושבים, במושבות ובקיבוצים. במהלך 1992 תורגם ופורסם הספר להולנדית, צרפתית, גרמנית אנגלית ועוד.

בשנת 2016 יצא כספר מוקלט בקריינותו של שדרן הרדיו בועז כהן. הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם, בבימויו של פאבל לונגין ובכיכובם של הארווי קייטל, ליאור אשכנזי, מארק איווניר, יוליה פרסילד וגילה אלמגור.

בשיחה שנערכה עמו בשנת 2020<ref></ref>, בחר מאיר שלו בספר זה כאהוב עליו מבין הספרים שכתב למבוגרים.

==סיפור העלילה==
הספר מתאר את קורותיה של משפחת אופים המתגוררת בשפלה ומקורה בירושלים. בספר מתוארת ראשיתה של המשפחה בירושלים והקורות אותה עד שהשתקעה בשפלה והקימה את המאפייה. המספר מכנה עצמו "עשו" ומספר את סיפורו בשנת 1978 עם שובו לכפר בו גדל, לאחר 30 שנה בהן חי בארצות הברית, לאחר שנודע לו על ההחמרה במחלת אביו. הוא פוגש שוב את אחיו התאום, יעקב, אביהם של רומי ומיכאל. יעקב הוא גם אביו השכול של בכורו, בנימין, ששירת כלוחם ביחידה מובחרת, ונהרג מאש ידידותית בעת פעולה מבצעית. בהמשך מתברר כי "עשו" עזב לאחר שבשנת 1948 הוכרעה סוגיית הירושה בין התאומים, ממש כמסופר בפרקי ספר "בראשית": יעקב זכה גם במאפייה וגם בלאה היפה, ואילו "עשו" עזב את הכפר לארצות הברית שם כתב ספר שנושאו "לחם" וכל הסיפורים בו הם פרי דמיונו העשיר. בעשו נתקיימה נבואתה של אמו: "לא יהיה לך משפחה. לא יהיה לך ילד. לא יהיה לך אדמה". דמותו של שלו מופיעה לרגע בספרו, בחור צולע עם משקפיים, אשר הוא חברו של בנימין מן הסיירת שנפצע בתקרית בה נהרג, המתרועע עם רומי.

כספרים אחרים של מאיר שלו, הספר כתוב בשפה עשירה המתובלת בהומור דק ודמיון פרוע ונרחב.

==לקריאה נוספת==
* יוכי שלח, "שפה ופסטיש: על הרומן 'עשו' של מאיר שלו", בתוך: העברית שפה חיה, כרך ו' (תל אביב : הקיבוץ המאוחד והמכון הישראלי לפואטיקה וסמיוטיקה ע"ש פורטר, אוניברסיטת תל אביב, 2013), עמ' 339–352

== קישורים חיצוניים ==

* 
* יוסף אורן, [http://www.daat.ac.il/daat/ktav_et/maamar.asp?ktavet=1&id=1216 שיטותיה החתרניות של היצירה הפוליטית], כתב העת "ממעמקים", גיליון מס' 42, סיון תשע"א יוני 2011
* 
* [http://www.am-oved.co.il/page_1041 עשו] באתר עם עובד
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי מאיר שלו
קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 1991
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:סיפורי ירושלים
זקני ציון (מגזין)

זקני ציון הוא מגזין סטודנטים ירושלמי המופץ באוניברסיטה העברית ובמכללות נוספות בירושלים לעשרות אלפי סטודנטים.

זקני ציון החל לצאת בשנת 2012, לקראת סוף שנת הלימודים האקדמאית תשע"א. המגזין הוקם בעקבות התמרמרות סטודנטים באוניברסיטה העברית ממגזין הסטודנטים היוצא לאור באוניברסיטה, פי האתון. הטענות כנגד פי האתון הופנו בעיקרן כנגד רמתו ונקיטת אג'נדת שמאל - קיצוני שאינה מייצגת את הסטודנטים, וכן כנגד היותו מגזין היוצא לאור מטעם אגודת הסטודנטים אשר ככזה לא יכול לבקר את אגודת הסטודנטים ביעילות.

זקני ציון התיימר להציג מגזין מאוזן פוליטית ולהוות אלטרנטיבה עיתונית- סטודנטיאלית לפי האתון. כבר בתחילת דרכו ניתנה במה לגוף המבקר את האגודה בשם [https://www.facebook.com/hujiwatch?fref=ts "הוג'י ווטש"] בדמות טור קבוע במגזין, ובכך נהיה למגזין היחיד באוניברסיטה העברית עם טור ביקורת קבוע על אגודת הסטודנטים. נוסף על כך, זקני ציון מסקר אירועים בירושלים, את המתרחש בעיריית ירושלים, סיקור סוגיות על הפרק באוניברסיטה, מדור תרבות, פורום ועוד.

מקימי המגזין הם סטודנטים מהאוניברסיטה העברית. העורך הראשי של זקני ציון בתחילת דרכו היה יאיר יעקב. בשנת 2013 נתמנתה רננה הרמן להיות העורכת הראשית של זקני ציון. בין עורכי המגזין ניתן למנות את אבנר שאקי, אמרי סדן, הילה מלמד (אשר עברה לעבוד בעיתונים מקור ראשון ומעריב), עידן דוייב, רעות המבורגר, רון גביאן ועוד.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.facebook.com/zikneyz דף הפייסבוק של זקני ציון]
* [https://web.archive.org/web/20150716041521/http://zzion.co.il/ אתר זקני ציון]
* [http://en.calameo.com/read/001813025f33f9d06d316 גיליון סיכום שנה] לזקני ציון

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: חינמונים
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת סטודנטיאליים
קטגוריה:ירושלים: תקשורת
מילדרד מקדניאל

מילדרד לואיז "מילי" מקדניאל-סיינלטון (באנגלית: Mildred Louise "Millie" McDaniel-Singleton; 4 בנובמבר 1933 – 30 בספטמבר 2004) הייתה אתלטית אמריקאית, אלופה אולימפית (מלבורן 1956) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

==ביוגרפיה==
מילדרד נולדה באטלנטה שבג'ורג'יה. היא התאמנה במכון טוסקגי שבאלבמה שבו גם שיחקה בקבוצת הכדורסל. בשנת 1953 זכתה לראשונה באליפות ארצות הברית בקפיצה לגובה. בשנים 1955 ו-1956 היא זכתה באליפות ארצות הברית הן באולם והן באצטדיון.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי שבמקסיקו בשנת 1955 זכתה מקדניאל במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.68 מטר.

===אלופה אולימפית ושיאנית עולם===
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה מקדניאל במדליית זהב, בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.76 מטר, שיפור לשיא בן 4 חודשים וחצי של יולנדה באלאש מרומניה (1.75 מטר) שסיימה במקום חמישי, לפני מריה פיסרבה מברית המועצות ותלמה הופקינס מבריטניה (1.67 מטר) שזכו בצוותא במדליית הכסף.

== שיאים אישיים ==
* קפיצה לגובה: 1.76 מטר (1956)

==קישורים חיצוניים==
 
* 

קטגוריה:קופצות לגובה אמריקאיות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2004
בחירת מין היילוד

בחירת מין היילוד הוא ניסיון לשלוט במינו של הצאצא להשגת מין רצוי. ניסיון זה יכול להתבצע במספר דרכים, גם לאחר קליטת העובר וגם לפניה.

==שיטות עממיות והיסטוריה==
יש מגוון רחב של שיטות לבחירת מין היילוד המתבססות על תזונה, זמן ביחס לביוץ אופי יחסי המין ועוד, אשר לא הוכחו כיעילות. אף על פי שחלק מהשיטות נמצאו בלתי סבירות עם שיעור "הצלחה" של 50% בלבד, רבים המשיכו להמליץ עליהם מפה לאוזן. 

=== בתרבויות קדומות ===
המצרים והיוונים האמינו כי מקור הזרע "הזיכרי" מהאשך הימני ואילו הזרע "הנקבי" מקורו בשמאלי. מכאן קשירת או כריתת האשך השמאלי תהיה ערובה להולדת זכר. תאוריה זו החזיקה מעמד עד המאה ה-18.

===ביהדות===
בתלמוד מובא שגבר המשהה את עצמו בבטן כדי שתזריע אשתו לפני הזרעתו, יהיו בניו זכרים הזרעה זו נתפרשה על ידי הראשונים כמתייחסת להנאת האישה. כמו כן, הרשב"ץ בפירושו למסכת אבות (פ"ג) מציין שזרע האישה הוא ריר שיוצא מרוב תענוג.

==בחוק==
באופן מדעי ניתן לבחור את מין היילוד רק באמצעות השמדת הזרעונים שאינם מהמין הרצוי. בישראל ברירת מין העובר למטרה שאינה רפואית היא אסורה, אך בשנת 2005 הוקמה וועדה שמוסמכת לאשרה במקרים יוצאי דופן כאשר היא מתבצעת באמצעות אבחון טרום השרשה בתהליך הפריה חוץ גופית, כך שהעובר המושמד ממילא לא היה יכול לשרוד ללא השתלה ברחם. בחמש שנותיה הראשונות של הוועדה, אישרה הוועדה 27 בקשות של הורים לבחירת מין היילוד, מתוך 377 בקשות שהוגשו. 80% מהפונים מבקשים יילוד זכר.

==לקריאה נוספת==
* שחר בן מאיר, הזכות לבחור את מין הילוד שלא למטרות רפואיות, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 5 עמוד 260, 2013

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבייה
קטגוריה:אתיקה רפואית
קניון ים המלח

קניון ים המלח הוא קניון מסחרי באזור התיירות בעין בוקק שלחוף ים המלח, שנפתח בנובמבר 2018. הקניון נבנה על ידי חברת הנדל"ן BERCLEYS.

הקניון משתרע על שטח של כ-15,000 מ"ר, על פני שתי קומות, והוקם בהשקעה של כ-300 מיליון שקלים. הקניון נותן מענה לאזור מלונות ים המלח כמרכז קניות ובילוי, ומכוון בעיקר לתיירות החוץ שמגיעה לים המלח. 

בקניון פועלות חנויות ומותגים בינלאומיים לצד מותגים מקומיים מתחומי ההלבשה, ההנעלה והתכשיטים, וכן מסעדות ובתי קפה.

==גלריה==
<gallery>
חזית הקניון.jpg|הדמיה של חזית הקניון
חזית קניון ים המלח.jpg|חזית הקניון בזמן עבודות הבנייה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

ים המלח
קטגוריה:ים המלח
קטגוריה:עין בוקק
קטגוריה:מועצה אזורית תמר: מבנים