אמנון רובינשטיין

רובינשטיין (משמאל), 1969
אַמְנוֹן רוּבִּינְשְׁטֵיין (5 בספטמבר 1931 – 18 בינואר 2024) היה משפטן, פובליציסט, סופר ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל, חתן פרס ישראל למשפטים לשנת תשס"ו (2006) וחתן פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט לשנת 2010. היה פרופסור למשפטים ודיקן באוניברסיטת תל אביב, וב - בבית ספר רדזינר למשפטים של אוניברסיטת רייכמן.

==ביוגרפיה==
רובינשטיין נולד בתל אביב לאהרן, קבלן בניין מייסד "קבוצת רובינשטיין", ורחל, שעלו מפולין לארץ ישראל בתחילת שנות ה-20. משפחתו התנגדה לתנועת העבודה ובצעירותו היה תומך האצ"ל. רובינשטיין היה פעיל ציבור מגיל צעיר, ובתחילת שנות ה-50 היה חבר בשורת המתנדבים, ארגון ציבורי ששם לו למטרה להילחם בשחיתות ולסייע לעולים חדשים. רובינשטיין למד בתיכון למסחר גאולה שבתל אביב, ולאחר מכן בבית ספר תיכון בבולטימור שבארצות הברית. בצה"ל שירת כקצין בחיל התותחנים. לאחר מכן עבר הסבה ושירת במערך הנ"מ, והוסיף לשרת במערך גם בשירות מילואים.

לאחר סיום שירותו הצבאי פנה רובינשטיין ללימודי משפטים, כלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים את התמחותו בעריכת דין עשה בפרקליטות המדינה וכן אצל עורך הדין חיים צדוק (לימים שר המשפטים). הוסמך כעורך דין בשנת 1961. את תואר דוקטור למשפטים קיבל מבית הספר לכלכלה בלונדון (LSE) ב-1960. עבודת הדוקטורט שלו, בנושא "Void and voidable actions in administrative law", פורסמה כספר בהוצאת אוקספורד.
בגיל 25, במהלך לימודיו, נישא לרוני (נכדתם של יעקב ופרלה שלוש, ממייסדי תל אביב), סטודנטית גם היא. השניים הכירו בקיבוץ אפיקים, לשם נשלח לעבודות ביצורים לפני מבצע קדש. לימים הפכה גם רעייתו לעורכת דין. לשניים נולדו בן ובת.

===קריירה פוליטית===
רובינשטיין חזר לפעילות ציבורית לאחר מלחמת יום הכיפורים כשבמרץ 1974 היה ממייסדי תנועת שינוי כחלק מתנועות המחאה שקמו בתקופה זו. מאוחר יותר חבר עם יגאל ידין והקים את מפלגת ד"ש - התנועה הדמוקרטית לשינוי. עיקר מצעה של המפלגה התמקד בשינוי שיטת הבחירות ותמיכה בהנהגת בחירות אזוריות, מלחמה בשחיתות וחלוקה שווה בנטל, כינון חוקה והפרדת דת ומדינה. מפלגת ד"ש זכתה ב־15 מנדטים בבחירות 1977, אולם תקוותה כי תהיה לשון מאזניים נכזבה ומנחם בגין הצליח להרכיב ממשלה בלעדי ד"ש. לאחר מספר חודשים הסכימה ד"ש להצטרף לממשלת בגין אך רובינשטיין סירב להיכנס לממשלה, מפני שלדעתו חלק גדול ממצעה של ד"ש לא בא לידי ביטוי בהסכם הקואליציוני. ב-14 בספטמבר 1978 התפצלה ד"ש, ורובינשטיין עמד בראש החלק שנקרא "התנועה לשינוי ויוזמה" שלאחר פיצול נוסף קיבל את השם "שינוי – מפלגת מרכז". סיעת שינוי נבחרה לכנסות ה־10, ה־11 וה־12. בשנת 1992 אוחדה מפלגת שינוי עם מפלגת רצ ומפלגת מפ"ם והוקמה מפלגת מרצ כרשימה משותפת של מפלגות השלום והרפורמה החברתית-כלכלית.

רובינשטיין תרם משמעותית לקידום פרויקט חוקה לישראל. בעת כהונת הכנסת השתים עשרה יזם רובינשטיין את הצעת חוק יסוד זכויות האדם והציע את פיצולו לארבע הצעות חוק נפרדות, בהן חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו וחוק יסוד: חופש העיסוק. פיצול זה הביא לפריצת דרך, ושתי הצעות החוק נתקבלו על ידי הכנסת והפכו לחוקי־יסוד.

ב-1977 נבחר לראשונה לכנסת התשיעית וכיהן ברציפות עד 2002. במסגרת כהונתו כחבר הכנסת, שימש כיושב-ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט (בכנסת ה-15), יושב ראש ועדת הכלכלה (בכנסת ה-14), יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה (בכנסת ה-15) וכן כיהן כחבר הוועדה לבחירת שופטים.

בשנת 1999, במה שנחשב לאחד מהאירועים המביכים בתולדות הכנסת, ובעקבות הודעת כזב שקיבל אברהם בורג, יו"ר הכנסת, מזלמן שושי, עמדו חברי-הכנסת דקת דומייה לזכרו של רובינשטיין בעודו חי ונושם. בורג נשא הספד ואף נשא את תפילת אל מלא רחמים לזכרו.

ביולי 2002 הודיע רובינשטיין כי יפרוש מהכנסת. ההתפטרות נכנסה לתוקף בסוף אוקטובר אותה שנה.

רובינשטיין שימש כפטרון של האינטרנציונל הליברלי, ובעבר אף שימש כסגן-נשיא הארגון.

==== בממשלה ====
עם הקמת ממשלת האחדות בראשות שמעון פרס בשנת 1984 מונה רובינשטיין לשר התקשורת, תפקיד בו כיהן עד לשנת 1987, בממשלות ה-21 וה-22. במסגרת תפקידו הנהיג מספר רפורמות, בהן הקמת הטלוויזיה המסחרית והטלוויזיה בכבלים, הקמת הרדיו האזורי והפיכת "בזק" לחברה מסחרית. לאחר הקמתה של ממשלת רבין, בבחירות של 1992, מונה לשר המדע והטכנולוגיה ולשר האנרגיה והתשתיות. במסגרת תפקידו יזם רובינשטיין את חוק משק החשמל, התשנ"ו 1996 המורה על הקמתה של הרשות לשירותים ציבוריים–חשמל, ופעל לביטול מונופול חברות הדלק באמצעות הכנסת תחרות בייבוא הדלק.
אמנון רובינשטיין חותם על הסכם עם שגריר ארצות הברית בישראל תומאס פיקרינג ,1986. מתוך [[אוסף דן הדני שבספרייה הלאומית.]]

בשנת 1994, לאחר ששולמית אלוני, מנהיגת מרצ, הוכרחה להתפטר ממשרד החינוך לאחר שהכעיסה גורמים דתיים בממשלה בגלל התבטאויותיה על מוצא האדם, התמנה רובינשטיין לתפקיד שר החינוך, התרבות והספורט. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 1996. כשר חינוך זכה לפופולריות בזכות הליברליות שלו, במיוחד כלפי נבחני הבגרות, וכן דעותיו על הבחינה הפסיכומטרית, בהצהרתו שלו היה המבחן מתקיים בימיו, לא היה מגיע ללימודי משפטים.

כשר חינוך, יזם רובינשטיין, שתי רפורמות האחת עסקה במתכונת בחינות הבגרות. משרד החינוך בראשותו הגדיל את שעור התלמידים העוברים את בחינות הבגרות בהצלחה. הדבר נעשה בין היתר על ידי שיטת ההגרלות בה הוגרלו מספר מקצועות חובה בהם לא היה צורך בבחינה חיצונית. כך, בין שנת הלימודים תשנ"ד (1994) לשנת הלימודים תשנ"ו (1996) עלה שיעור הזכאות לבגרות ביותר מ-5% לשיעור של כ-45% מהמחזור הזכאים לבגרות.

הרפורמה השנייה שיזם רובינשטיין היא הקמת המכללות האקדמיות, הן המתוקצבות, כדוגמת המכללה האקדמית תל אביב יפו והלא מתוקצבות כמו המרכז הבינתחומי הרצליה. רפורמה זו הנגישה את ההשכלה גבוהה לאוכלוסיות מוחלשות. בשנת 2016, דיווחה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה על 89,944 סטודנטים בעלי תואר ראשון ממכללות אקדמיות. מדיווחי המל"ג(המועצה להשכלה גבוהה), 97,580 סטודנטים לומדים כיום במכללות אקדמיות - 66% מכלל הסטודנטים בישראל.

לאחר פרישתו מהפוליטיקה, בנוסף לביקורתו את הימין הישראלי, הפך למבקר חריף של השמאל הישראלי שלטענתו עבר תהליך של הקצנה שנובע מרצונו לרצות את הפלסטינים. בעקבות חתימת הסכם ז'נבה על ידי מנהיג מרצ יוסי ביילין רובינשטיין פרש ממרצ מכיוון שהתנגד לפשרה בעניין זכות השיבה שנכללה בהסכם.

במחלוקת שפרצה בקהילה המשפטית בישראל בשנת 2007, סביב תוכניותיו של שר המשפטים, דניאל פרידמן, לשינויים במערכת המשפט, התייצב רובינשטיין לצדו של פרידמן במספר נושאים, ונמנה עם יוזמיה של עצומת תמיכה בו. הוא נימק את צעדו זה: "המטרה שלי הייתה לְהָזֵם את הרושם שהפרופסורים באוניברסיטאות יצרו, כאילו האקדמיה כולה מתנגדת ליוזמות של פרידמן. צריך לבחון כל דבר לגופו של עניין ולא בהתקפות אישיות".

=== קריירה אקדמית ===
בשנת 1963 מונה רובינשטיין לדיקן הראשון של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, תפקיד בו כיהן עד לשנת 1970. מחקריו התמקדו במשפט החוקתי של מדינת ישראל - בצביונה של מדינת ישראל, ציונות, מעמדו של חוק השבות וזכויות האזרח של ערביי ישראל. בשנת 2006 זכה בפרס ישראל לחקר המשפט. חבר השופטים קבע כי רובינשטיין הוא - 
לאחר שסיים את כהונתו בכנסת, בשנת 2002, כיהן רובינשטיין כדיקן בית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה (2002–2004) ואף מונה לתקופה קצרה לנשיא המרכז הבינתחומי הרצליה.

רובינשטיין שימש כפרופ' אורח במוסדות אקדמיים מחוץ לישראל, ביניהם אוניברסיטת סטנפורד ואוניברסיטת קולומביה.

=== פובליציסטיקה וספרות ===
לרובינשטיין קריירה תקשורתית כפובליציסט. בשנות ה-60 כתב מאמרים בעיתונות נגד מה שהוא כינה כפייה דתית וכניעה לדתיים ונודע כפובליציסט ומרואיין פופולרי. בין השנים 1969 ל-1972 הגיש תוכנית ויכוחים בטלוויזיה החינוכית בשם "בומרנג". משנת 1964 ועד לשנת 2004 היה חבר במערכת "הארץ" וכותב קבוע בעיתון, שם עסק בשיטתיות בנושאי דת ומדינה ובמאבק באנטישמיות, בייחוד באנטישמיות שהוא מייחס לשמאל הפוליטי באירופה. כמו כן כתב בקביעות במוסף לשבת של עיתון מעריב ובעיתונים שונים בעולם ובהם ה-New York Times.

בתחילת 2005 יצא לאור רומן ביכורים פרי עטו של רובינשטיין, "השמיכה", המתאר סיפורי חיים נפרדים ומחוברים של דמויות ישראליות מימי טרום הקמת המדינה ועד ימינו אנו. דרך עלילות מורכבות בחייהן נפרשת יריעה רחבה העוסקת בנושאים הנוגעים למהותה של החברה הישראלית. בתחילת 2006 יצא לאור רומן נוסף פרי עטו, "כביש מספר חמש". בשנת 2007 יצא לאור רומן שלישי, "הים שמעלינו", ולאחריו שני רומנים נוספים - "כניסה נפרדת" (2009), "אהבות אסורות" (2010) ו"השמש השחורה" (2013). בשנים האחרונות הנחה רובינשטיין תוכנית רדיו בתחנת קול המוסיקה – "שחרית מוזיקלית לנהגי משאיות ואוטובוסים" (2014-2015). ב-2022 יצא לאור הרומן מתושלח.

רובינשטיין פרסם מספר מאמרים בנושא חקירות והעמדה לדין של אישי ציבור בישראל, וטען כי גופי האכיפה בישראל מחזיקים בכח רב מידי כלפי נבחרי הציבור, כח שאינו מרוסן<ref></ref>, והצביע על מספר מקרים בהם ייתכן ונעשה שימוש כזה.<ref></ref>

רובינשטיין ב-1982
רובינשטיין התגורר בתל אביב. נפטר ב-18 בינואר 2024<ref></ref>. הותיר אחריו בן ובת.

== הוקרה ==
רובינשטיין היה חתן פרס ישראל לחקר המשפט (2006).

בשנת 2003 קיבל את תואר אביר איכות השלטון (בקטגוריית מפעל חיים) מטעם התנועה לאיכות השלטון.

הוא זכה בפרסים רבים ובהם פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט (2010) ופרסים ואותות נוספים, כגון פרס גורני למשפט ציבורי לשנת 2016, על תרומה למשפט הציבורי; אות אייסף על תרומה חברתית, בשנת תשע"ג, פרס הרצוג על תרומה ייחודית למדינת ישראל (2018) ופרס עיריית רמת גן לספרות (2015). בשנת 2022 הוענק לו פרס א.מ.ת. בתחום המשפטים.

בשנת 2022 נקרא על שמו באוניברסיטת רייכמן "מרכז רובינשטיין לאתגרים חוקתיים".

==מבין ספריו של אמנון רובינשטיין==
ספרי עיון:
* 1965: Jurisdiction and Illegality (הוצאת אוקספורד) 
* 1969: המשפט החוקתי של מדינת ישראל, הוצאת שוקן (מהדורה שישית יצאה ב-2005 עם ד"ר ברק מדינה).
* 1975: אכיפת המוסר בחברה מתירנית, הוצאת שוקן.
* 1997: מהרצל עד רבין והלאה, הוצאת שוקן.
* 1998: ניסיון פוליטי מסוים, הוצאת ידיעות אחרונות.
* 1982: מהרצל ועד גוש אמונים ובחזרה, הוצאת שוקן.
* 1984: The Zionist Dream Revisited, הוצאת ספריי שוקן, ניו יורק, וקלמן לוי פריז (יצא לאור גם בצרפתית).
* 1993: חוק יסוד: הכנסת, בסדרת פירוש לחוקי היסוד, מכון הארי סאקר, יחד עם רענן הר-זהב.
* 2000: from Herzl to Rabin: The Changing Image of Zionism, הוצאת הולמס ומאיר ניו יורק (יצא לאור גם ברוסית).
* 2001: Geschichte des Zionismus: Von Theodor Herzl bis Heute
* 2001: דעת יחיד, הוצאת שוקן.
* 2003: ישראל ומשפחת העמים (יחד עם אלכסנדר יעקובסון), הוצאת שוקן.
* 2009: Israel and the family of nations - (עם אלכסנדר יעקבסון), הוצאת ראוטלידג', לונדון. (יצא לאור גם בצרפתית).
* 2012: באין ממשלה - איך לתקן את קלקולי המשטר (עם אדם וולפסון), הוצאת זמורה ביתן.
* 2014: סדקים באקדמיה: חופש אקדמי, עצמאות האוניברסיטה, מעמד הסטודנט והזכות להשכלה גבוהה (עם יצחק פשה), הוצאת נבו והוצאת דביר.
* 2017: שבטי מדינת ישראל: ביחד ולחוד - ליברליזם ורב-תרבותיות בישראל, הוצאת דביר.
* 2019: סיפורם של היהודים החילונים, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר

רומנים:
* השמיכה, הוצאת שוקן, 2005.
* כביש מספר חמש, הוצאת שוקן, 2006.
* הים שמעלינו, הוצאת שוקן, 2007.
* כניסה נפרדת (סיפורים קצרים) הוצאת זמורה ביתן, 2009.
* אהבות אסורות, הוצאת זמורה ביתן, 2010.
* השמש השחורה, הוצאת זמורה ביתן, 2013.

==לקריאה נוספת==
* [https://www.youtube.com/watch?v=bNBKcy2RRa0 "חותם אישי, עם פרופ' אמנון רובינשטיין", דן מרגלית].
* יעקב דימנט, לא היה זה חלום, תל אביב: הוצאת ירון גולן, תשס"ו-2006, עמ' 203.

==קישורים חיצוניים==

* 
*
* 
* 
* [https://www.runi.ac.il/faculty/amnon_r/ פרופ' אמנון רובינשטיין], באתר של אוניברסיטת רייכמן
* 
*[https://catalog.archives.gov.il/catalog/#!/Catalog/0b071706800228c0/Unit/0b071706800246ec/Deposit/0b0717068035a6a4#anchor0b071706800228c0 הארכיון של אמנון רובינשטיין] באתר ארכיון המדינה
* ; 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* משה בר-ניב, מישאל חשין, דניאל פרידמן, [https://www.runi.ac.il/media/hgeh25bt/barniv-cheshin-friedmann.pdf שיחה אישית עם פרופ' אמנון רובינשטיין], משפט ועסקים י"ד, ספטמבר 2012, עמ' 31–76
* עופר ברנדס [https://runilawreview.org/2012/10/31/volume14_brandes-ofer/ משפטן אוהב אדם: אמנון רובינשטיין מגדיר מחדש את מטרות החינוך] משפט ועסקים יד, ספטמבר 2012
* 
* 
* מזל מועלם, [http://www.al-monitor.com/pulse/iw/contents/articles/originals/2014/06/amnon-rubinstein-minister-education-universities-college.html הפרופ' רובינשטיין: החינוך הממלכתי-דתי הולך לכיוון לאומני], באתר אל-מוניטור, 26 ביוני 2014
* 
* 
* 
* ניצה בן-דב, "בין הים שמעלינו של אמנון רובינשטיין לבין גאות הים של א.ב. יהושע", בתוך: אל מקום שהלב מושך, הוצאת שוקן, 2022, עמ' 89–95

מכּתביו:
* [http://www.globes.co.il/news/categoryarchive.aspx?fid=3536 אמנון רובינשטיין] בעיתון "גלובס"
* 
* [http://digital-edition.israelhayom.co.il/Olive/ODE/Israel/LandingPage/LandingPage.aspx?href=SVRELzIwMTAvMDQvMDQ.&pageno=MjE.&entity=QXIwMjEwMQ..&view=ZW50aXR5 נולדתי אשכנזי עיוור צבעים], באתר ישראל היום, 4 באפריל 2010
* [http://www.amnonrubinstein.org/images/stories/pdf/journal%20hebrew/AcademicFreedomLB.pdf חופש הביטוי האקדמי], 2010
* 
בעקבות מותו:

* זיוה שמיר, [https://www.zivashamir.com/post/%D7%90%D7%9E%D7%A0%D7%95%D7%9F-%D7%A8%D7%95%D7%91%D7%99%D7%A0%D7%A9%D7%98%D7%99%D7%99%D7%9F-%D7%90%D7%99%D7%A9-%D7%94%D7%9E%D7%A2%D7%9C%D7%94-1931-2024 אמנון רובינשטיין - איש המעלה], אתר [https://www.zivashamir.com מב"ע], ינואר 2024

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ד"ש
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם שינוי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מרצ
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למשפטים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 2006
קטגוריה:חברי כנסת זוכי פרס ישראל
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: משפטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: משפטים
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:משפחת שלוש
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:זוכי פרס חשין
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2007
קטגוריה:בוגרי בית הספר בלפור (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי גימנסיה גאולה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מבית הספר לכלכלה של לונדון
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט
קטגוריה:יושבי ראש ועדת האתיקה
קטגוריה:שרי החדשנות, המדע והטכנולוגיה
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הכלכלה
קטגוריה:יושבי ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל העשרים וחמש
קטגוריה:חברי הכנסת: משפטנים
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל העשרים ושש
קטגוריה:שרי ממשלות ישראל זוכי פרס ישראל
קטגוריה:ראשי מפלגת שינוי
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול