OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ההמנון האולימפי

ההמנון האולימפי (ביוונית: Ολυμπιακός Ύμνος, Olympiakós Ýmnos) הוא קנטטה מקהלתית שהולחנה על ידי מלחין האופרה ספּירידון-פיליסקוס סַמאראס, על מילותיו של המשורר היווני קוֹסְטִיס פּאלאמאס.
המשורר והמלחין נבחרו שניהם על ידי דמטריוס ויקאלאס, הנשיא הראשון של הוועד האולימפי הבינלאומי.

==היסטוריה==
ההמנון בוצע בפעם הראשונה בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים של אתונה בשנת 1896. בשנים הבאות, כל מדינה מארחת הפקידה בידי מוזיקאים שונים את ההלחנה של המנון ייחודי עבור המשחקים האולימפיים שנערכו בה. נוהג זה נמשך עד אולימפיאדת רומא (1960), שכן בשנת 1958, המנונם של סמאראס ופאלאמאס הוכרז כהמנון הרשמי של המשחקים האולימפיים על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי, באספה ה-55 של הוועד שנערכה בטוקיו. מאז 1960 ועד היום, זהו ההמנון שמבוצע בכל טקסי הפתיחה של המשחקים האולימפיים.

==מילים==
{| class="wikitable"
!יוונית (הגרסה המקורית)!!תיעתוק לאותיות לטיניות!!תרגום חופשי לעברית
|-
|style="vertical-align:top;"|
<poem style="text-align: left; direction: ltr;">
Αρχαίο Πνεύμα αθάνατο, αγνέ πατέρα
του ωραίου, του μεγάλου και του αληθινού,
Κατέβα, φανερώσου κι άστραψε εδώ πέρα
στη δόξα της δικής σου γης και τ' ουρανού.

Στο δρόμο και στο πάλεμα και στο λιθάρι
Στων ευγενών αγώνων λάμψε την ορμή
Και με το αμάραντο στεφάνωσε κλωνάρι
και σιδερένιο πλάσε και άξιο το κορμί. (δις)

Κάμποι, βουνά και θάλασσες φέγγουνε μαζί σου
σαν ένας λευκοπόρφυρος μέγας ναός.
Και τρέχει στο ναό εδώ προσκυνητής σου (δις)
Αρχαίο Πνεύμα αθάνατο, κάθε λαός. (δις)
</poem>
|style="vertical-align:top;"|
<poem style="text-align: left; direction: ltr;">
Arkhéo Pnévma athánato, aghné patéra
tou oréou, tou meghálou ke tou alithinoú
Katéva, fanerósou ki ástrapse edhó péra
sti dhóksa tis dhikís sou ghis kai t'ouranoú.

Sto dhrómo ke sto pálema kai sto lithári
Ston evghenón aghónon lámpse tin ormí.
Ke me to amáranto stefánose klonári
kai sidherénio pláse ke áksio to kormí. (twice)

Kámpi, vouná ke thálasses féngoune mazí sou
san énas lefkopórfyros méghas naós
Ke trékhi sto naó edhó proskynitís sou (twice)
Arkhéo Pnévma athánato, káthe laós. (twice)
</poem>
| colspan="2" style="border-right:none; vertical-align:top;" |
<poem>
רוח בת אלמוות מימי קדם
אלוהי האמת, היופי והטוב
רדי, הופיעי, הפיצי עלינו את אורך
על האדמה הזו, תחת השמיים האלה
בהם שוררת תהילתך הנצחית

תני חיים ונפש למשחקים האצילים הללו!
זרקי זרים של פרחים מלאי צבע על המנצחים
במרוץ ובמאבק
השתילי בחזנו לבבות פלדה!

באורך, מישור הרים וים
זוהרים בצבע הורד ויוצרים יחד מקדש עצום
ובו כל האומות מתקהלות כדי להעריצך
הו רוח בת אלמוות מימי קדם!
</poem>
|}
העמוד הראשון של הפרסום הרשמי של ההמנון משנת 1896

==ראו גם==
*הדגל האולימפי
*המשחקים האולימפיים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אולימפיאדה

קטגוריה:ספורט
קטגוריה:המנונים
שינן רפואי

שינן רפואי (שם מדעי: Taraxacum officinale) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת המורכבים המצוי ברוב האזורים הממוזגים של כדור הארץ וכן על מדשאות, מדרכות, גדות ובמקומות נוספים בהם קרקע לחה.

== מאפיינים ==
לשינן יש גם כמה שימושים קולינריים. עליו הצעירים והקטנים מוספים לסלט עלים, ללא בישול. העלים הגדולים יותר דורשים בישול קל לפני מאכל עקב טעמם המר. העלים עשירים בוויטמין A, בוויטמין C, בסידן ובברזל. מן הפרחים ניתן להפיק יין ודבש.

השינן ניכר בראשו הצהוב והפורח, שהופך לזרעים נושאי ציצית הנראים ככדור כסף סיבי העף ברוח ומכונה "סבא" כמו הסביון.

בארץ ישראל צומחים שני מינים קרובים, שינן עב-שורש (Taraxacum cyprium) הפורח מאוגוסט עד ינואר בעיקר בהרי יהודה ובגליל העליון, ושינן סורי (Taraxacum syriacum) הפורח בקיץ במרומי החרמון.

== גלריה ==
<gallery>
Plate_of_Wehani_rice_with_sauteed_dandelion_greens.jpg|אורז עם גבעול ועלי שינן מבושלים
Dandelion12.jpg|ה"סבא" של השינן בתום פריחתו
Dandelion 2007.jpg|פריחתו מקרוב
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
מרק פטיסון

מרק פטיסון (באנגלית: Mark Pattison; נולד ב-10 באוקטובר 1813 – 30 ביולי 1884) היה סופר אנגלי וכומר בכנסיית אנגליה. הוא שירת כרקטור לינקולן קולג', אוקספורד.

==חייו==
הוא היה בנו של מרק ג'יימס פטיסון, רקטור האקסוול (Hauxwell), יורקשייר, שהעניק לו חינוך פרטי. אחותו הייתה דורותי וינדלואו פטיסון ("האחות דורה"). 

ב-1832 הוא נרשם ללימודים גבוהים בקולג' אוריאל, אוקספורד, שם הוא קיבל את התואר הראשון שלו ב-1836 במקום שני בכיתה. לאחר מספר ניסיונות להתקבל לאחווה הוא נבחר ב-1839 לאחוות יורקשיר בלינקולן, קולג' אנטי-פוסביט (Puseyite). פטיסון היה בזמן זה בפוסביט והושפע רבות מג'והן הנרי ניומן, שאצלו עבד, וסייע לו בתרגום הספר Catena Aurea של תומאס אקווינס וכתב ב-British Critic וב-Christian Remembrancer.

הוא הוסמך ככומר ב-1843 ובאותה שנה הוא החל ללמד בקולג' לינקולן, שם רכש מהר מאוד שם של מורה מצוין, מלהיב וחביב לתלמידיו. הנהלת הקולג' הייתה למעשה בידיו, ושמו כמלומד עלה ופרח באוניברסיטה. ב-1851 התפנתה משרת הרקטור של הקולג', והיה נדמה בוודאות שפטיסון ייבחר לתפקיד, אולם הוא נכשל בכך. הוא התאכזב מכך מאוד ובריאותו נפגעה מכך. ב-1855 הוא התפטר מהוראה, נסע לגרמניה על מנת לחקור את מערכת החינוך המקומית, והחל במחקריו על חייהם של איזק קזובון ושל יוזף יוסטוס סקליגר, בהם עסק לשארית חייו.

ב-1861 הוא נבחר לבסוף לרקטור לינקולן, ובאותה שנה נשא לאישה את אמילי פרנסיס סטרונג (שכונתה אחרי כן ליידי דילקה Lady Dilke). כרקטור הוא כתב סקירות ספרותיות רבות והתעניין במיוחד במדעי החברה, אפילו ישב בראש ועדה בנושא בקונגרס ב-1876. אולם, הוא נמנע מהשגרה של מנהלת האוניברסיטה וסירב להיות סגן הנשיא. אולם בעוד שהוא חי חיי למדנות, הוא אהב מאוד חברה, בעיקר חברת נשים. הוא הלך לעולמו בהרופייט (Harrogate), יורקשייר.

הביוגרפיה של איזק קזובון שכתב ראתה אור ב-1875; הוא גם כתב על ג'ון מילטון בסדרת "English Men of Letters" של Macmillan' ב-1879. הספרות והתאולוגיה של המאה ה-18 הייתה נושא מחקר אהוב עליו, למשל כתב ב-1860 את 'Tendencies of Religious Thought in England, 1688-1750' לספר Essays and Reviews שהיה בזמנו מפורסם; ספר אחר שלו על התקופה היה מהדורה שלו של Essay on Man של אלכסנדר פופ משנת 1869. ספרו, Sermons and Collected Essays, אותו ערך הנרי נטלשיפ (Henry Nettleship) יצא לאור אחרי מותו ( 1889), כך גם זכרונותיו (1885), אוטוביוגרפיה שטבועה במלנכוליה ובמרירות. הוא מעולם לא זכה להשלים את Life of Scaliger, עליו עבד.

==ביבליוגרפיה==
<div style="direction: ltr;">
* H.S. Jones, Intellect and Character in Victorian England: Mark Pattison and the Invention of the Don (Cambridge: C.U.P., 2007)[1]
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://fair-use.org/mind/1876/01/philosophy-at-oxford Philosophy at (Oxford], (from Mind Vol. 1, No. 1 January 1876.
* 

==הערות שוליים==

*הערך מבוסס על ערך במהדורה האחד עשר של האנציקלופדיה בריטניקה, שהיא כיום דומיין ברשות הציבור

קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1813
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1884
אורן אזרד

אורן אליהו אזרד (נולד ב-19 ביוני 1976) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה, שהשתתף באולימפיאדת סידני במדי נבחרת ישראל.

== ביוגרפיה ==
אורן אזרד התאמן בקבוצת השחייה של הפועל נס ציונה בהדרכתו של מארק פלג ואחר כך בהפועל ירושלים.

===1994===
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה אזרד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.40 שניות, אחרי דימה ריבינסקי מהפועל ירושלים (24.02 דקות) ולפני איתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.95 שניות, אחרי איתן אורבך (52.59 שניות) ולפני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (54.19 שניות).

===1997===
באליפות אירופה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 סיים אזרד במקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם יואב ברוק, ערן גרומי ואיתן אורבך בתוצאה של 3:23.10 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.66 שניות, במקום 20 במשחה ל-50 מטר חופשי תוצאה של 23.61 שניות ובמקום 21 במשחה ל-100 מטר חופשי תוצאה של 51.78 שניות. [http://www.swimrankings.net/index.php?page=meetDetail&meetId=2530721&clubId=228]

===2000===
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים אזרד במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם איתן אורבך, טל שטריקר ויואב ברוק בתוצאה של 3:25.21 דקות. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 50.86 שניות. בשלב המוקדמות הרביעייה הישראלית עלתה מהמקום השישי בתוצאה שחל 3:23.26 דקות, אלכסיי מנז'ולה שחה במקומו של שטריקר. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 51.12 שניות. [http://www.swimrankings.net/index.php?page=meetDetail&meetId=10828566&clubId=228]

באולימפיאדת סידני (2000) סיים אזרד במקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי של 3:22.06 דקות, ביחד עם מנצ'ולה, אורבך וברוק. התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 50.68 שניות.

== שיאים אישים ==
===בריכת 25 יארד===
* 50 יארד חופשי: 20.30 שניות
* 100 יארד חופשי: 43.97 שניות
* 200 יארד חופשי: 1:36.34 דקות
* 100 יארד גב: 48.92 שניות
* 200 יארד גב: 1:48.26 דקות

==קישורים חיצוניים==

* [http://sports123.com/.search?query=Oren+AZRAD&results_page=searchresults.html&use_boss= אורן אזרד] , באתר sports123 

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:שחייני גב ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שחיינים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אלבמה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
ע'וטה

אגן דמשק. משמאל ניתן להבחין בנהר הברדה היורד מן החרמון ובצד הימני והתחתון בשארית האזורים החקלאיים של הע'וטה
ע'וטת דמשק (בערבית: غوطة دمشق, מקום של נחלי מים, גנים וצמחייה) היא נווה מדבר בדרום-מערב סוריה, בו שוכנת העיר דמשק. נווה המדבר מהווה את אסם התבואה העיקרי של אגן דמשק והוא מושקה בידי נהרות העוג' והברדה. הגנים מקיפים את העיר מצדה הדרומי והמזרחי. הע'וטה מחולקת לע'וטה המזרחית ולע'וטה המערבית, ובמבחינה מנהלית חלקים ממנה שייכים למחוז דמשק וחלקים למחוז ריף דמשק.

הע'וטה הייתה מיושבת במשך אלפי שנים ברציפות וסיפקה את צורכי המזון של יושבי אזור נרחב. הגידולים החקלאיים העיקריים הם שזיף, כותנה, צפצפה ואגוזים; אספסת, תירס, חיטה ושעורה. בעשורים האחרונים החל גידול מואץ בהתיישבות בע'וטה ובדרישה למוצריה החקלאיים, כחלק מתהליך העיור שעובר על דמשק. הפיתוח האורבני, התעשייתי והחקלאי נתנו את אותותיהם עליה. מפלס מי התהום ירד, כמות היבולים ואיכותם ירדו. זיהום מים מהתעשייה ומי שפכים פגעו בסביבה ופגעו במעמדה כאזור הבילוי העיקרי של יושבי דמשק בקיץ ובאביב.

במקרא מוזכרת הע'וטה כגאוות הארמים על פני ישראל, כמאמר נעמן שר צבא בן-הדד השני:

== ראו גם ==
* המתקפה הכימית בע'וטה
* המצור על מזרח ע'וטה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דמשק
קטגוריה:סוריה: גאוגרפיה
מפת אוצר

מפת האוצר מעשה ידי הסופר [[רוברט לואיס סטיבנסון עבור ספרו "אי המטמון".]]
מפת אוצר או מפת מטמון היא מפה עליה מסומן מיקומו של אוצר או מטמון שהוחבא. מפות אלה מהוות מרכיב עיקרי בעלילות ספרי הרפתקאות ומתח, ובייחוד ספרים הקשורים לשודדי ים.

==מפות אוצר היסטוריות==
===מגילת הנחושת===

מגילת הנחושת, אחת ממגילות מדבר יהודה, היא אחת הדוגמאות הקדומות ביותר למפות אוצר. בשונה מיתר המגילות הכתובות על גבי קלף, מגילה זו עשויה נחושת וחרוטה בה רשימת של 63 מטמונים מוחבאים הכוללים כמויות עצומות של זהב, כסף, מטבעות וכלים יקרי ערך, ומקומות מחבואם של אוצרות אלה (שמשקלם הכולל מוערך בכ-100 טונות). המגילה התגלתה בקומראן בשנת 1952 ומשערים כי נכתבה במחצית השנייה של המאה הראשונה.

לדוגמה המטמון הראשון המצוין במגילה:

===שודדי ים===
תמת מפת האוצר מופיעה ברבים מהסיפורים על שודדי הים, אולם אין עדויות היסטוריות רבות לשימוש אמיתי במפות אוצר על ידי שודדי ים, ואלה לרוב לא נטו להטמין אוצרות.

המקרה היחיד למעשה בו קושר שודד ים למפות אוצר היה אוצר שהטמין קפטן קיד באי גארדינר בסמוך ללונג איילנד שבניו יורק בטרם נתפס והוצא להורג. מרבית האוצר נמצא אולם חלקים מהאוצר לא התגלו, ובמשך השנים ניסו מחפשי אוצרות רבים להסתמך על מפות עתיקות בניסיון למצוא את האוצר.

===אל דוראדו===
בשנת 1595 יצא מגלה הארצות האנגלי סר וולטר ראלי למצוא את העיר האגדית אל דוראדו. העיר לא התגלתה אולם ראלי תיאר בספריו את מסעותיו, ובעקבות ספרים אלה נהגו קרטוגרפים לציין את מיקומה של העיר במפותיהם. כך למשל הקרטוגרף יודוקוס הונדיוס ציין את מיקומה של העיר במפתו משנת 1598 וכן במפותיו של תאודור דה בריי הופיעה העיר. העיר המשיכה להופיע במפות עד שנת 1808.

==מפות אוצר בתרבות==
ספרים וסרטים רבים מבוססים על התמה של חיפוש אוצר באמצעות מפת אוצר. תיאור סטריוטיפי מציין את האוצר על המפה באמצעות האות "X". סימון זה הפך פופולרי בעקבות ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "אי המטמון" משנת 1883. השימוש באות "X" הופיע לראשונה בספרו של ג'יימס פנימור קופר "אריות הים" משנת 1849. 

סרטי קולנוע רבים, בעיקר סרטי ילדים התבססו על תמה זו, ובהם "הגוניז" בה מחפשים ילדים אוצר של שודד ים בן המאה ה-17, וכן הסרט של אולפני וולט דיסני "X מסמן את האוצר".

== ראו גם ==
*מטמון מטבעות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מפות
קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:שוד ים
פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר

פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר (באנגלית: Waterton-Glacier International Peace Park) הוא איחוד של שני פארקים לאומיים, האחד בארצות הברית והשני בקנדה: הפארק הלאומי גליישר, ששטחו כ-4,000 קמ"ר, הנמצא בצפון מערב מונטנה, והפארק הלאומי אגמי ווטרטון, ששטחו כ-525 קמ"ר, הנמצא בדרום מערב אלברטה. שני הפארקים מהווים רצף אחד, ונמצאים בשוליים המזרחיים של הרי הרוקי, ובקצה המערבי ביותר של מישורי העשב במרכז אמריקה הצפונית. שתי השמורות הוגדרו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית, והפארק המאוחד הוגדר כאתר מורשת עולמית.

בפארק ווטרטון-גליישר עדויות סטרטיגרפיות בנות 1,250 מיליוני שנים, של התפתחויות גאולוגיות בסלעי משקע ושינויים טקטוניים. תצורות סלע מעידן הפרקמבריון מכילות כמה מדוגמאות האבן העתיקות ביותר בהרי הרוקי, וכמה מאובנים קדומים ביותר. הפארק מתאפיין במעבר החד הקיים בו, בין מישורי העשב הגדולים (prairie) לתצורת נוף הררית, ובה פסגות בגבהים שמעל 2,800 מטרים. עידן קרח בתקופת הפליסטוקן שיווה לפסגות מראה מחודד, ויצר עמקים בעלי חתך בצורת U, עמקים "תלויים" (עמקים משניים החוברים לעמק ראשי, אך קרקעיתם גבוהה מקרקעית העמק הראשי), רכסים חדים וצרים, אגמים, נחלים ונהרות. בפארק גליישר ניתן למצוא בין 50 ל-60 קרחונים קטנים, הנמצאים בגובה רב. הפארק המאוחד הוא מקורם של נהרות (ובהם נהר ווטרטון) הנשפכים לשני אוקיינוסים ולשלושה ימים: לאוקיינוס השקט, למפרץ מקסיקו ולמפרץ הדסון.

בפארק ניתן למצוא חמישה אזורים אקולוגיים: טונדרה אלפינית, יער תת-אלפיני, יער הררי, אזור הצמחייה של אספן (אזור מעבר בין מישורי הדשא לטייגה בחלקים הגבוהים יותר של הפארק) וערבת דשא. בפארק נמצאו כמה סוגי צמחייה שהם ייחודיים לאזור זה, ולא נמצאו במקומות אחרים. ככלל, תועדו בפארק 1,258 מיני צמחים וסקולריים, בהם שישה מינים המוגדרים בקנדה כנדירים, ו-275 מיני חזזיות, ובהם 18 מינים המצויים רק באזור הפארק. בפארק תועדו שישים מיני יונקים, בכללם אוכלוסייה של כ-200 דובי גריזלי וכ-400 דובים שחורים אמריקניים. הפארק הוא גם חלק ממסלול הנדידה של איילים קנדיים. יותר מ-240 מיני ציפורים נצפו בפארק, בהם עיטם לבן-ראש ובז נודד. בפארק נמצאים גם מיני דגים רבים.

חלקו הקנדי של הפארק, פארק אגמי ווטרטון, הוא אחד האתרים החשובים ביותר מבחינה ארכאולוגית באלברטה. עד היום זוהו בפארק 212 אתרים ארכאולוגיים, שנים עשר מהם מתוארכים לפחות לסביבות 8000 לפני הספירה. בפארק גליישר נמצאו חמישים אתרים ארכאולוגיים. שבטים אינדיאנים רבים חיו ונדדו באזור; הר צ'יף הנמצא בגבול הצפוני של פארק גליישר הוא אתר תרבותי של שבט שחורי הרגליים (Blackfeet).

איחוד שני הפארקים הושג הודות לפעילותם של חברי ארגון רוטרי הבינלאומי במונטנה ובאלברטה, ב-1932. היה זה הפארק הראשון מסוגו בעולם, ונועד לסמל את השלום והידידות בין שתי המדינות. שני הפארקים הוכרזו על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-1976, וכאתר מורשת עולמית ב-1995.

==ראו גם==
* הפארק הלאומי גליישר

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pc.gc.ca/apprendre-learn/prof/itm2-crp-trc/htm/fwaterton_e.asp פארק ווטרטון לייקס] באתר רשות הפארקים הקנדית

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ווטרטון
ווטרטון
קטגוריה:מונטנה: גאוגרפיה
ווטרטון
דובריץ' (מחוז)

מחוז (אובלסט) דובריץ (בבולגרית: Област Добрич) הוא אחד מ-28 מחוזות בולגריה השוכן בצפון מזרח המדינה. עיר הבירה של המחוז היא דובריץ'. המחוז מצוי בחבל דרום דוברוג'ה, חלקו המזרחי מצוי במישור הדנובה ההררי והוא גובל ברומניה במזרחו וצפונו, בים השחור במערבו וכן במחוזות שומן, וארנה וסיליסטרה.

==היסטוריה==
התיישבות אנושית ראשונה באזור מתוארכת לתקופת האבן החדשה. התיישבות מאורגנת מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית. בהמשך נכבש המקום על ידי האימפריה הרומית ולאחר חלוקתה עבר לשליטת המזרחית. חבל דרום דוברוג'ה הווה מרכז להתיישבותם של השבטים הפרוטו-בולגארים ולראשיתה של האימפריה הבולגרית הראשונה. במאה ה-11 הוחרב החבל בשל פשיטות חוזרות ונשנות של פצ'נגים ועד לכיבושו על ידי האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-14, שלטו בו לפרקים האימפריה הבולגרית השנייה ונסיכות ולאכיה.

לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), נחתם חוזה סן סטפנו במסגרתו הפך המחוז חלק מנסיכות בולגריה. לאחר מלחמת הבלקן השנייה ותבוסת בולגריה, הועבר החבל לשלטון רומניה לפי תנאי הסכם בוקרשט. במהלך מלחמת העולם הראשונה הפך לזירת קרבות בין צבאות בולגריה וגרמניה מצד מעצמות המרכז לצבא הרומני מצד מדינות ההסכמה. האזור נכבש על ידי הבולגרים, אך הוחזר לרומניה במסגרת חוזה ניי ונותר בחזקת הרומנים עד 1940, עת הושב לבולגרים במסגרת הסכם קראיובה.

== כלכלה ודמוגרפיה==
80.3 אחוזים משטחי המחוז הם שטחים חקלאיים, 12.3 אחוזים הם שטחים מיוערים ו-5.5 אחוזים מיושבים. התוצר המקומי הגולמי לנפש עמד על 3,758 יורו במחירי 2004, כשהמגזר החקלאי מהווה 26.6 אחוזים מהתמ"ג, התעשייה 14.9 אחוזים והשירותים 59.8 אחוזים. בענף החקלאות הגידולים המרכזיים הם תבואה (31 אחוזים), גרעיני וזרעי חמניות (15.6 אחוזים), מטעי פירות (36.2 אחוזים) וירקות (3 אחוזים).

במחוז תעשיית מזון מפותחת המתבססת על גידולי הדגנים ומהווה 48 אחוזים מכלל הייצור התעשייתי של המחוז. כמו כן קיימות מחלבות ומפעלים לעיבוד בשר. עוד מצויים בשטח המחוז מספר מפעלי טקסטיל, עיבוד עץ, ייצור מכונות לחקלאות חומרי בניין ועוד.

בשטח המחוז עובר הכביש המהיר E-87 המחבר את בולגריה לרומניה ונמל התעופה הקרוב נמצא בעיר וארנה, מרחק כ-50 ק"מ מגבול המחוז. בשטח המחוז עובר צינור גז טבעי המחבר בין בולגריה לחבר המדינות. האזור מהווה אתר משיכה לתיירים בשל מעיינות מרפא המצויים בשטחו וכן שטחי צייד.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

דובריץ'
גיל ג'רארד

גילברט (גיל) ג'רארד (באנגלית: Gil Gerard; נולד ב-23 בינואר 1943) הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר כמי שגילם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25" , ששודרה בארצות הברית בשנים 1979–1981.

==ביוגרפיה==
ג'רארד נולד בליטל רוק שבארקנסו. הוא הצעיר מבין שלושת בניהם של גלדיס, מרצה במכללה מקומית, ופרנק ג'רארד, איש מכירות. למד בבית הספר התיכון הקתולי לבנים בליטל רוק. במהלך נעוריו השתתף בהצגות בבית הספר, עבד לפרנסתו במרכול "קרוגר" והשתתף בפעילות בתנועת הצופים (בה הגיע לדרגה הבכירה ביותר - Eagle Scout). לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת מרכז ארקנסו, אך לא השלים את לימודיו. החל לעבוד ככימאי ותוך שנים ספורות התמנה למנהל אזורי בחברת כימיקלים גדולה בבעלותו של וינת'רופ רוקפלר (מושל ארקנסו, בנו של ג'ון ד. רוקפלר, הבן). מעסיקיו אמרו לו שיקודם לתפקיד סגן נשיא החברה אם ישלים תואר שני, אך הוא העדיף להתפטר על מנת שלא לחשוף את העובדה שלא השלים את התואר הראשון.

בעקבות התפטרותו נסע ג'רארד לניו יורק, שם למד משחק בבוקר ועבד כנהג מונית בערב. אחד מנוסעיו הזמינו להיבחן לתפקיד בסרט "סיפור אהבה", שצולם באותם ימים בניו יורק. ג'רארד קיבל תפקיד קטן, והקטע בו השתתף נחתך בעריכה. אולם הייתה זו הפעם הראשונה בה זכה בקרדיט פורמלי על השתתפות בסרט קולנוע.

בשנים שלאחר מכן השתתף ג'רארד בעיקר בפרסומות טלוויזיה (כ-400 פרסומות), בין היתר כדובר חברת פורד. באמצע שנות השבעים נבחר לגלם את ד"ר אלן סטוארט באופרת הסבון "The Doctors" (הרופאים). לאחר מכן השתתף בכמה סרטים ובפרק "The Handyman" בסדרה "בית קטן בערבה". בשנת 1979 נבחר לגלם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25". תפקיד זה, אותו גילם עד לשנת 1981, הקנה לו את עיקר פרסומו. אחריו השתתף בעוד כמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה. בין היתר גילם תפקידים ראשיים בסדרות "ילד הקראטה" ו-"E.A.R.T.H. Force".

כבר בשנות השבעים החל לסבול מהשמנה. בשלב מסוים הגיע למשקל של כ-160 ק"ג, השמנת יתר חולנית אשר סיכנה את חייו. בשנת 2005 עבר ניתוח מעקף קיבה מציל חיים שבעקבותיו השיל כ-65 ק"ג ממשקלו, וסיפורו תועד ושודר בערוץ דיסקברי בריאות .

ג'רארד היה נשוי לשחקנית קוני סלקה בשנים 1979–1987 ולשניים נולד בן אחד בשנת 1981. לג'רארד בת נוספת מקשר אחר.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://gilgerard.tripod.com/ אתר המעריצים הרשמי] של ג'רארד 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרכז ארקנסו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
מחמד בן אל-קאסם

מחמד בן אל-קאסם (בערבית: محمد بن القاسم العلوي) היה אימאם שיעי ממשפחת עלי שהוביל מרד כנגד העבאסים בראשית המאה השלישית לספירה המוסלמית. המרד פרץ בפרס ובעיקר באזור תאלקאן בשנת 834 (היא 219 להג'רה) בימי אל-מעתצם באללה. למרות הצלחות ראשוניות, המרד הובס ומוחמד נעצר ונשלח לבגדאד. לאחר מאסר קצר, מוחמד הצליח להימלט משביו ומאז לא נודעו עוד עקבותיו. אחדים מאמינים שהוא נכנס לע'יבה (הסתר) והוא עתיד לשוב ולהופיע כמהדי הגואל בקץ הימים.

== לקריאה נוספת ==
* אבו אל-פרג' אל-אצפהאני, מקאתל אל-תאבעין, עמ' 519.
* אל-אצפאריני, אל-פרק בינ אל-פראק, עמ' 31.

קטגוריה:שיעה
מנטו צ'באללה מסימאנג

מנטומבזנה "מנטו" אדמי צ'באללה מסימאנג (אנגלית: Mantombazana "Manto" Edmie Tshabalala-Msimang; 9 באוקטובר 1940 - 16 בדצמבר 2009), הייתה פוליטיקאית דרום אפריקאית. כיהנה כסגנית שר המשפטים בין השנים 1996 ל-1999 וכשרת הבריאות, בין השנים 1999 ל-2008, תחת הנשיא תאבו מבקי וגם תחת הנשיא קגאלמה מוטלנטה.

מסימאנג עמדה במוקד של ביקורת בינלאומית עקב ניסיונה לטפל במגפת האיידס בדרום אפריקה בעזרת ירקות, כסלק ושום, במקום בתרופות אנטי-רטרו-ויראליות ("הקוקטייל"), ודחייתה את הקשר המדעי בין נגיף הHIV למחלת האיידס.

== אודות ==
מסימאנג נולדה בדרבן וסיימה את לימודיה באוניברסיטת פורט-הייר ב-1961. היא למדה רפואה במכון לנינגראד בברית המועצות בין השנים 1962 ל-1969. הוכשרה כגניקולוגית מורשית בטנזניה ב-1972, וב-1980 קיבלה תואר שני בבריאות הציבור מאוניברסיטת אנטוורפן.

== מדיניות איידס ==
פרסומה השלילי של מנטו הגיע בעקבות היותה "מכחישת איידס", השוללת את הקשר בין מחלת האיידס לנגיף ה-HIV ואת הטיפולים המוצעים על ידי מדע הרפואה המודרני לטיפול במחלה. היא כונתה ד"ר סלק, מכיוון שקידמה את השימוש בסלק, שום, לימון ותפוחי אדמה אפריקאים, יחד עם תזונה בריאה, ורמזה לכך שתרופות לאיידס הן רעילות. בראיון שנתנה ברדיו בשנת 2000 סירבה להגיד אם היא סבורה שיש קשר בין נגיף הHIV למחלת האיידס.

נפטרה ב-16 בדצמבר 2009 בעקבות סיבוכים הקשורים לניתוח השתלת כבד שעברה.

==קישורים חיצוניים==
[https://www.thelancet.com/journals/lancet/article/PIIS0140-6736(05)71864-X/fulltext] מאמר על כהונתה כשרת הבריאות בדרא"פ - https://www.thelancet.com/journals/lancet/article/PIIS0140-6736(05)71864-X/fulltext<nowiki/>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאיות דרום אפריקאיות
קטגוריה:ילידות 1940
קטגוריה:דרום אפריקאיות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:דרום אפריקאים שנפטרו ב-2009
ברמכים

הברמכים, בערבית אל-בַרַאמִכַה (البرامكة), היו משפחת וזירים גדולים שהשיגה השפעה רבה בתקופתם של כמה ח'ליפים עבאסיים. המשפחה הייתה במקור משפחה של כהני דת בודהיסטים מאזור נאוובהאר ממערב לבלח' באפגניסטן. השם "בראמכה" הוא הגרסה הערבית למילה Parmukh בסנסקריט (प्रमुख) שמשמעותה "כהן דת".

הברמכים היו מראשוני התומכים במרד העבאסי באומיים בראשות א-ספאח. הדבר העניק לראש המשפחה, ח'אלד בן ברמכ, השפעה ניכרת בחצר, ובנו יחיא היה הווזיר הגדול של הח'ליף אל-מהדי (775-785) והחונך של הארון א-רשיד (786-809). יחיא נפטר בשנת 809, ובניו אל-פצ'ל (קרי: אל-פדל) וג'עפר (חי בין 767–803) מילאו שניהם תפקידים רמי דרג בחצרו של הארון א-רשיד.

הברמכים היו פטרוני המדע והאמנויות וסייעו להפצת המדעים ההודיים ומאקדמיית גונדישפור הפרסית ברחבי העולם הערבי. הם היו הפטרונים של מלומדים כמו גביר (Gebir) וג'בריל אבן בוח'טישו. הם היו המייסדים של מפעל הנייר הראשון בבגדאד. הברמכים תרגמו בעיקר ספרות רפואית ובכך טמנו את הזרעים למפעל "בית החוכמה" שהוקם בימי אל-מאמון. כוחם הרב של הברמכים והשפעתם בחצר מתבטאים בסיפורי אלף לילה ולילה, בהם מככב הוזיר הגדול ג'עפר. אחד מהסיפורים הכלולים בקובץ זה טבע את הביטוי "ארוחה ברמכית" (באנגלית: Barmecide feast).

בשנת 803 סר חינם של הברמכים בעיני הארון א-רשיד והוא אסר רבים מאנשיהם. על נפילתם של הברמכים מסופרות גרסאות רבות. לפי אחת מהן היו רעיו הקרובים ביותר של הארון א-רשיד אחותו עבאסה והווזיר ג'עפר. על מנת שיוכל לבלות זמן רב יותר במחיצתם, הוסכם כי יינשאו בנישואים פורמליים בלבד ונאסר עליהם להתראות שלא במחיצתו של א-רשיד כדי שלא יעמידו צאצאים. לאחר שעבאסה ילדה תאומים, א-רשיד הוציא את ג'עפר להורג. כמו כן א-רשיד אסר והחרים את רכושם של כל בני המשפחה להוציא את מוחמד אחיו של יחיא. ייתכן כי הנקמנות המופלגת שבה נהג א-רשיד בברמכים נבעה מרמיזות של אנשי חצר שהוא היה אך ורק כלי שרת בידי הברמכים.

סיבות אחרות לנפילתם הציעו א-טברי ואבן ח'לדון. בין היתר הוזכר ההדר והפאר שבו הם חיו ואשר הטיל צל על יוקרתו של הח'ליף. הברמכים הקימו בבגדאד צבא בן 20 אלף תומכים תחת השם "גיס הכַרְנַבִיַה" והם זכו לתמיכת 30 אלף לוחמים אחרים. בהסתת השר אל-פצ'ל בן רביע הושם מעקב אחרי בני המשפחה ונתגלתה מזימה לחולל מרד בדילאם שבפרס בתמיכתם. הברמכים הואשמו גם בהתססת המוני עם בח'וראסאן. בשל האיום שהציבו על יציבות כסאו, הסיר אותם א-רשיד מעל פניו וכוחם היה לנחלת ההיסטוריה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:יחסי סונים–שיעים
הסימפוניה הלירית

הסימפוניה הלירית אופוס 18 של אלכסנדר פון זמלינסקי חוברה בשנת 1922. ביצוע הבכורה היה ביוני 1924 בפראג, בניצוח המלחין. הסימפוניה הלירית היא יצירתו המוכרת ביותר של זמלינסקי.

לסימפוניה שבעה פרקים מקושרים והיא כתובה לזמרי בריטון וסופרן סולו נוסף לתזמורת סטנדרטית; מקור הטקסטים המושרים ביצירתו של המשורר הבנגלי זוכה פרס נובל רבינדרנת טאגור, בתרגום לגרמנית של האנס אפנברגר.

== פרקי הסימפוניה ==

* "אני חסר מנוחה, אני צמא לדברים רחוקים"
* "או אמא, הנסיך הצעיר"
* "את/ה ענן הערב"
* "דבר אלי, אהובי"
* "שחרר אותי מכבלי מתיקותך, אהוב"
* "השלם אם כן את השיר האחרון"
* "שלווה לך, לבי"

אלבן ברג הצהיר על הסימפוניה כמקור השראה לכתיבתו וציטט את הפרק השלישי בסוויטה הלירית שלו לרביעיית מיתרים.

== אינסטרומנטאציה ==

סופרן, בריטון ותזמורת גדולה בהרכב הבא: 
* 4 חלילים (החלילנים ה-3 וה-4 מנגנים גם בפיקולו
* 2 אבובים
* קרן אנגלית
* 3 קלרינטים בלה (הקלרינטן השלישי מנגן גם כקלרינט במי במול)
* קלרינט בס
* 2 בסונים
* קונטרבסון
* 4 קרנות בפה
* 3 חצוצרות בדו
* 3 טרומבונים
* טובה בס
* טימפני
* כלי הקשה (כולל תוף גדול, טאמטאם, מצלתיים וקסילופון)
* הרמוניום
* צ'לסטה
* נבל
* כלי קשת
ביצירה זו עושה זמלינסקי שימוש ראוי לציון באפקט הגליסנדו הן בכלי הקשת והן בטרומבונים.

== לקריאה נוספת ==

* טקסט הסימפוניה (בגרמנית)
* טקסט הסימפוניה עם תרגומים
* דברים בתוכניית הקונצרט של התזמורת הסימפונית האמריקאית

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סימפוניות
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:יצירות על פי שירי משוררים
עמוד הקלון

ממוזער
עמוד קלון ושני אנשים נענשים בו ב[[לונדון, בצ'רינג קרוס, ב-1808]]
עמוד הקלון היה אמצעי ענישה מקובל בעולם העתיק ובימי הביניים עבור עבירות פעוטות יחסית. עמוד הקלון היה סד עץ או טבעת מתכת שריתקו אדם לעמוד או מקום מסוים, בדרך כלל מקום ציבורי מרכזי. מטרת הקשירה הייתה לבייש את הנקשר ולאפשר לעוברים ושבים לעשות בו כרצונם מבלי שהוא יוכל להתגונן.

עונש זה הוטל גם על אישים ידועים, למשל: דניאל דפו כתב בשנת 1702 חיבור פוליטי סאטירי בו טען בשבחם של ה"נון קונפורמיסטים" ובעד הסובלנות. מאמרו התפרש כפגיעה בערכיה של הכנסייה האנגליקנית, ודפו הושלך לכלא למשך שנה, וגם נכבל לעמוד הקלון בפומבי במשך שלושה ימים, כל יום במקום אחר.

== ענישה בקהילות היהודיות ==
עמוד הקלון היה מקובל גם כאמצעי ענישה בקהילות יהודיות, אמצעי שהופעל על ידי מוסדות הקהילה כנגד בני קהילה סוררים. בבתי כנסת ישנים, כמו בית-הכנסת בפְּשִיסְחָה (Przysucha) אשר בפולין, ניתן לעיתים לראות את שרידי עמודי הקלון שכונו בשם "קונה", "קונֶע" או "קונא".

לא רק אנשים נענשו בקשירה לעמוד הקלון, היו גם ספרים, שנידונו לשריפה והוצגו תחילה בעמוד הקלון, בקונא.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ענישה
קטגוריה:עינויים
אל-מתוכל

אל-מֻתַוַכִּל עלא אללה (מילולית: הנסמך על האל, בערבית: المتوكل على الله) היה שם שלטונם של מספר ח'ליפים מבית עבאס.<br />

קטגוריה:פירושון אישים
אל-מסתנג'ד

אל-מסתנג'ד באללה (מילולית: המבקש עזרה מן האל, בערבית: المستنجد بالله) היה שם שלטונם של מספר ח'ליפים מבית עבאס.<br />

קטגוריה:פירושון אישים
50 מ"ל של אוויר העיר פריז

"50 מ"ל של אוויר העיר פריז" או "אוויר העיר פריז" הוא רדי מייד מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן. העבודה מכילה אמפולת זכוכית ועליה מדבקה עם הכיתוב בצרפתית "Serum Physiologique" (בעברית: סרום פיזיולוגי). ליצירה נוצרו העתקים בשנת 1949, 1960 ו-1963, ומהדורה נוספת בת שמונה פריטים בשנת 1964.

מרבית הפרשנים נתנו לאובייקט זה פרשנות מינית. ארטורו שוורץ, לדוגמה, קושר את היצירה לנישואיה של סוזאן, אחותו של מרסל דושאן. אחרים ראו ביצירה מעין גרסה של ה"כלה" והצביעו על חוש הריח, כבעל תפקיד אסוציאטיבי באובייקט זה.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.toutfait.com/unmaking_the_museum/Paris%20Air.html אוויר העיר פריז] - מאמר על היצירה 

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:יצירות משנת 1919
האוניברסיטה העממית בתל אביב

לוגו האוניברסיטה העממית
האוניברסיטה העממית תל אביב היא מוסד להקניית "דעת, אמנות, העשרה ותרבות" שלא לצורך תואר. המוסד, מיסודם של מרטין בובר וברל כצנלסון, הוקם בתל אביב עוד לפני הקמת מדינת ישראל.
 
המוסד מקיים מגוון קורסים למבוגרים להעשרת ידע בתחומי פילוסופיה, לימודי ארץ ישראל, היסטוריה, כלכלה, מדעי ההתנהגות, מחשבים, ביולוגיה, גנטיקה, אמנות, ידיעת הארץ, תרבות חברה וכלכלה, בישול ועוד. ב-2009 התקיימו באוניברסיטה כ-140 חוגים קורסים במסלולים ובחוגים שונים.

במוסד פועלת מדרשה לאומנות הכוללת בתוכה מסלולים מקצועיים בציור ובפיסול. כמו כן, האוניברסיטה העממית מציעה קורסים ייעודיים לגמול השתלמות לעובדי המגזר הציבורי ולעובדי הוראה. הקורסים לבישול עוברים במסגרת בית הספר לאומנות בישול של השף אסף לשר.

באוניברסיטה פועל בית ספר לשפות המקיים קורסים שנתיים באנגלית, צרפתית, ערבית, איטלקית, ספרדית, סינית ויפנית במגוון של רמות. כמו כן מועברים קורסים ביוגה, פלדנקרייז, פילאטיס, עיצוב, חיטוב הגוף וכושר גופני באולם הספורט של האוניברסיטה.

בשנות השבעים החליטה עיריית תל אביב להרחיב את פעילותה של האוניברסיטה, והיא מינתה את הפרופסור הלל ברזל, למנהל מלווה אקדמי, ואת אהרון שמיר, למנהלה האדמיניסטרטיבי הראשון. בשנותיה הראשונות פעלה האוניברסיטה העממית תל אביב במוסדות חינוך מפוזרים ברחבי העיר, אך כשהתרחבה ומנתה אלפי סטודנטים, זכתה האוניברסיטה העממית לבניין משלה, ברחוב אנטוקולסקי בעיר. 

ב-2011 הוחלט כי האוניברסיטה העממית תיסגר עקב קיצוצים בתקציב עיריית תל אביב-יפו, אשר החליטה להעביר את כל יחידת המחשוב שלה לבניין באותו מועד. פעילות האוניברסיטה העממית המתחדשת מתקיימת מאז במרכזים הקהילתיים בתל אביב במסגרת אגף קהילה, נוער וספורט של העירייה. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: מוסדות חינוך
קטגוריה:הצפון החדש: חינוך
פרס יגאל אלון

פרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי מוענק החל משנת 1982 מדי שנה ביום מותו של יגאל אלון. הפרס מוענק ליחיד, גוף או ארגון על מפעל או מעשה שהם מופת לעשייה חלוצית ותרומה ליצירה ולחברה בישראל. הפרס מוענק על ידי "אגודת דור הפלמ"ח". זוכי הפרס נבחרים על ידי ועדה מיוחדת.

{| class="wikitable" border="1"
|+ זוכי פרס יגאל אלון לפי שנים
|-
! שנה
! שם הזוכה
|-align="right"
| תשמ"ב
|שמריהו גוטמן
|-
| תשמ"ג
| ברוך פדה
|-
|תשמ"ד
|אברהם שוחט
|-
|תשמ"ה
|עמוס ירקוני וסשה ארגוב
|-
|תשמ"ו
|כפר הנוער קדמה
|-
|תשמ"ז
|טדי קולק ויוסף ביגון (אסיר ציון)
|-
|תשמ"ח
|יישובי קו העימות בגבול לבנון
|-
|תשמ"ט
|נחום שריג
|-
|תש"ן
|אסירי "הפרשה" בכלא מצרים
|-
|תשנ"א
|משה כרמל ומפעל האולפנים העבריים לעולים
|-
|תשנ"ב
|קיבוץ ראשית בירושלים והחינוכית וההתיישבותית בניצנה
|-
|תשנ"ג
|ישעיהו (שייקה) דן ושמחה רותם (קז'יק)
|-
|תשנ"ד
|עזריה אלון ועמותת יד לשריון
|-
|תשנ"ה
|מאיר דודזון ומשלחת חיל הרפואה של צה"ל לרואנדה
|-
|תשנ"ו
|ישראל טל ותיאטרון גשר
|-
|תשנ"ז
|יצחק ארד ואלי עמיר
|-
|תשנ"ח
|מולה כהן
|-
|תשנ"ט
|דן רם והכפר לשיקום נפגעי סמים מלכישוע
|-
|תש"ס
|סטף ורטהיימר ועמותת "חיים" למען ילדים חולי סרטן בישראל
|-
|תשס"א
|מנשה הראל ועמותת "ער"ן
|-
|תשס"ב
|רות דיין ו"צהלה", פרויקט חונכות לבני נוער
|-
|תשס"ג
|מאיר עמית ו"אתגרים", עמותה לשילוב חברתי של נכים
|-
|תשס"ד
|שמואל טנקוס ו"מקסם", מרכזי למידה לעולי אתיופיה בחדרה
|-
|תשס"ה
|ירחמיאל אסא וזק"א, איתור, חילוץ, הצלה וזיהוי קרבנות אסון
|-
|תשס"ו
|יואל מרשק ואדם - המדרשה לדמוקרטיה ולשלום על-שם אמיל גרינצוויג
|-
|תשס"ז
|דיתה פרח ועמותת איילים, עמותה להתיישבות סטודנטים ויזמים בגליל ובנגב
|-
|תשס"ח
|ישובי קו-העימות עוטף עזה, העיר שדרות והמועצות האזוריות: אשכול, חוף אשקלון, שדות נגב, שער הנגב ולמכללה האקדמית ספיר
|-
|תשס"ט
|לאה שקדיאל ועמותת "טספצ'ין" לשילוב חברתי של ילדים ונוער, בני העדה האתיופית, ביבנה
|-
|תש"ע
|עמרם מצנע והמכינות הקדם צבאיות
|-
|תשע"א
|תנועת דרור ישראל והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
|-
|תשע"ב
|יחזקאל (איזי) שרצקי ותנועת אור
|-
|תשע"ג
|משפחת בלום מהיישוב חצבה - על קידום ופיתוח חלוציות חקלאית בעידן המאה ה-21
|-
|תשע"ד
|פרויקט בן-יהודה וכנפיים של קרמבו
|-
|תשע"ו
|עדי נגב ולקט ישראל
|-
|תשפ"א
|פרופסור משה שהם מהטכניון וארגון Start-Up Nation Central 
|-
|תשפ"ב
|קבוצת דוראל אנרגיה ופרויקט "רפואת רחוב" (עמותת מגרש ביתי)
|}

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.palmach.org.il/amuta/yigalalonprize/ אודות הפרס] באתר עמותת הפלמ"ח

==הערות שוליים==

*
אלון
קטגוריה:הנצחת יגאל אלון
אלון
מוניקה גלר

מוניקה א. גלר-בינג (באנגלית: Monica E. Geller-Bing; נולדה ב-22 באפריל 1969) היא דמות בדיונית בקומדיית המצבים האמריקאית "חברים" אשר מגולמת על ידי קורטני קוקס. דירתה שירשה מסבתה הייתה לאחד ממקומות ההתאספות העיקריים של החבורה. היא ידועה גם בשל אופייה האובססיבי לסדר וארגון ובשל טבעה התחרותי.

==רקע==
מוניקה גלר (נולדה באפריל 1969) היא אחותו הקטנה של רוס. היא גדלה בלונג איילנד. היא חברתה של רייצ'ל מימי התיכון. היא חלקה דירה עם פיבי ובמהלך הסדרה נישאת לשותפו של רוס לקולג', צ'נדלר. בנערותה הייתה מוניקה שמנה מאוד ומשקלה עלה על 100 ק"ג. היא ממוצא גרמני.

מוניקה הכירה את צ'נדלר בזמן שרוס היה בקולג'. לאחר ששמעה שקרא לה מאחורי גבה "שמנה" החליטה מוניקה לרדת במשקל ולפתות אותו במטרה לנקום בו, אך בטעות כרתה את קצה הבוהן ברגלו. מוניקה וצ'נדלר נהיו ביחד בסיום העונה הרביעית במהלך חתונתו של רוס. הם שמרו בסתר על זוגיותם הסודית במהלך העונה החמישית ולבסוף נישאו בסוף העונה השביעית. לאחר שהתגלה כי לשניים יש בעיה להרות הם אימצו תאומים מאם פונדקאית (גולמה על ידי אנה פריס), להם נתנו את השמות אריקה וג'ק, בסיום הסדרה.

לפני אירועי הסדרה, מוניקה חלקה את דירתה בניו יורק עם פיבי, אך היא עזבה מחשש שהחברות שלהן תפגע עקב אובססיית הניקיון שלה. במהלך רוב הסדרה (עונות 1–6) מוניקה חלקה את הדירה עם רייצ'ל שעברה לגור עמה ביום חתונתה, ממנה היא ברחה. מוניקה הכירה את ג'ואי כאשר הוא עבר לגור עם צ'נדלר, והם גרו ממול לדירתה באותו הבניין. התגלה כי בפגישתם הראשונה, מוניקה הייתה דלוקה על ג'ואי.

==משפחה==

מוניקה ורוס מקורבים זה לזה לצד מריבות שגרתיות. בהיותם ילדים, רוס התגרה בה בשל משקלה והִרבה להציק לה. בפרקים רבים מוניקה ורוס משתמשים במחוות ילדות משונה כמו לדפוק באגרופיהם כשהאגודלים מכוונים כלפי חוץ (כתחליף ל"אצבע משולשת"). רוס ומוניקה תחרותיים ביותר בניסיון לקבל יחס מהוריהם בעקבות העדפתם הגלויה כלפי רוס. ג'ודי, אמם, מראה בעקביות את העדפתה לרוס. כשהיו ילדים, התחרו כל חג הודיה בפוטבול, ומי שזכה, קיבל את גביע גלר השנתי. המסורת הופסקה בשנה השישית לתחרות כשמוניקה שברה "בטעות" את האף של רוס.מוניקה ורוס הם יהודים מצד אביהם, ג'ק, ובמהלך הסדרה הוזכר שמוניקה חגגה בת מצווה.

==מערכת היחסים עם צ'נדלר==
מוניקה החלה מערכת יחסים חשאית עם צ'נדלר בשבוע חתונתו של רוס בלונדון בסוף העונה הרביעית. לאחר שמוניקה הובכה כאשר אחד האורחים היה סבור כי היא אמו של רוס, היא חיפשה ניחומים אצל ג'ואי אבל צ'נדלר הוא זה שהיה בחדר והם קיימו יחסי מין בלילה שלפני החתונה. תחילה, מערכת יחסיהם הייתה מבוססת על מין בלבד "כל עוד הם בלונדון", אך כאשר חזרו לביתם היחסים הפכו רגשיים יותר והם התאהבו זה בזה. הם שמרו על כך בסוד במשך חמישה חודשים עד ששאר החברים גילו על כך. צ'נדלר עבר לגור ביחד עם מוניקה. בסוף העונה החמישית מוניקה וצ'נדלר כמעט התחתנו בלאס וגאס. הם התחרטו כשראו את רייצ'ל ורוס יוצאים מהכנסייה שיכורים. השניים התארסו בסיום העונה השישית ונישאו בסיום העונה השביעית. בסוף העונה התשיעית השניים גילו שאינם יכולים להיכנס להריון, ובסיום הסדרה הם מאמצים תאומים מאם פונדקאית אותה הם ליוו במשך כל התהליך - ג'ק (על שם אביה של מוניקה) ואריקה (על שם האם הפונדקאית).

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמויות חברים
קטגוריה:שפים בדיוניים
קטגוריה:דמויות בדיוניות יהודיות
קטגוריה:דמויות פמיניסטיות בדיוניות
המכון האירופי למדיניות חלל

המכון האירופי למדיניות חלל (באנגלית: European Space Policy Institute), המוכר בראשי התיבות ESPI, הוא מכון מחקר שהוקם על ידי סוכנות החלל האירופית ושותפים בו ארגונים ממשלתיים דוגמת המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל, סוכנות החלל האיטלקית, המרכז הגרמני לחקר החלל ומספר חברות חלל מובילות מאירופה, במטרה לחקור היבטים שונים של מדיניות חלל הנוגעים לתוכניות החלל של אירופה. מושבו של המכון בווינה ובראשו עומד קאי אובה שרוגל.

==פרסומי המכון==
המכון האירופי למדיניות חלל מפרסם מעת לעת פרסומים כמפורט:
*ספרים - ספר שנתי על מדיניות חלל באירופה
*דו"חות מחקר - דו"חות העוסקים בסוגיות משתנות
*ניירות עמדה - בהם כלולות המלצות המכון
*מזכרים - מסמכים קצרים המיועדים למקבלי החלטות 
*מאמרים - נכתבים על ידי חוקרי המכון, אך אינם מציגים בהכרח עמדה רשמית של המכון

==קישורים חיצוניים==
* 

*
קטגוריה:אירופה: ארגונים
קוד פוזיטיבי

קוד פוזיטיבי הייתה מערכת שנועדה להתריע מפני חטיפת מטוסים.
המערכת פותחה על ידי חברת אלביט מערכות, לאחר שהוזמנה על ידי משרד התחבורה הישראלי, כלקח מפיגועי 11 בספטמבר.היא נכנסה לשירות מבצעי בישראל ב-1 במרץ 2010.

המערכת מבוססת על כרטיס חכם שנמצא ברשות הטייס המטיס כלי טיס אזרחיים. לקראת הנחיתה בארץ, אמור הטייס לשדר קוד זיהוי אישי וסודי אל מרכז בקרה שהוקם לשם כך בבית דגן.

ניסויים מוקדמים במערכת החלו בשנת 2007, וניסוי מלא התקיים במשך כחודש, החל ב-4 במרץ 2009. סך הכל נבדקה המערכת בלמעלה מ-3,200 טיסות, . המערכת הייתה אמורה להיכנס לשימוש החל מ-1 באפריל 2009, וכל מטוס אזרחי של התעופה הכללית המבקש להיכנס למרחב האווירי של ישראל היה אמור להשתמש בה. אולם במערכת נתגלו שורה של ליקויים, והיא נכנסה לשירות באיחור של כשנה.

עם זאת, ארגון חברות התעופה הבינלאומי (יאט"א), הפדרציה הבינלאומית של איגודי הטייסים (International Federation of Airline Pilots' Associations, IFALPA) ואיגוד הטייסים הישראלי הביעו התנגדות חריפה להכנסת המערכת לשימוש, ולדברי האחרון:

לראיה מצביעים המתנגדים על שתי תקריות בהם הוזנקו מטוסי חיל האוויר לעבר מטוסי נוסעים בעת שקרבו לישראל, לטענתם בשל בעיות במערכת. התקרית הראשונה התרחשה באפריל 2007 (טיסת של חברת קונטיננטל איירליינס), והשנייה באפריל 2009 (טיסה של דלתא איירליינס), שלאחריה הסתבר כי חלה שגיאה בהפעלת המערכת. איגוד הטייסים הבינלאומי חזר על התנגדותו להפעלת המערכת, בכנס השנתי שלו שנערך בחודש מרץ במרקש.

בתחילת 2011 המערכת הופעלה במטוסיהן של חמש חברות תעופה בטיסותיהן לנמל התעופה בן-גוריון בתל אביב - אייר קנדה, קונטיננטל איירליינס, דלתא איירליינס, יו אס איירווייז ואתיופיאן איירליינס על בסיס וולונטרי, ונעשה ניסיון לכפות את השימוש בה על חברות נוספות, שהתנגדו להתקנתה. לאחר כמה חודשים הופסק השימוש במערכת, לאור ההתנגדות של חברות תעופה, איגודי הטייסים ומנהלת התחבורה של הנציבות האירופית.
==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: צבא וביטחון
קטגוריה:אמצעי זיהוי
טודור קנטארג'ייב

טודור קנטארג'ייב (בבולגרית: Тодор Кантарджиев; 10 בפברואר 1861, סמוקוב, האימפריה העות'מאנית – 10 בינואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה גנרל ומפקד אוגדת חיל הרגלים הכללית של צבא בולגריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בגזרת דוברוג'ה ובמסגרתה היה קנטארדז'ייב אחד ממפקדי קרב דובריץ'.

==תחילת הקריירה==
קנטארג'ייב סיים את בית הספר הצבאי בסופיה בשנת 1884 והוצב לשרת בגדוד חיל רגלים. במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885) פיקד על פלוגה שהשתתפה בהדיפת הסרבים אל מחוץ לשטחי ממלכת בולגריה ובהמשך נטל חלק בכיבוש העיר פירוט אשר בסרביה גופא. בשנת 1889 נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית בבלגיה, אותם סיים ארבע שנים מאוחר יותר, ובמקביל קודם לדרגת קולונל ומילא שורת תפקידי פיקוד על חטיבות חיל רגלים. במלחמת הבלקן הראשונה פיקד על חטיבת חיל רגלים, אשר לחמה בגזרת לולבורגז מול הצבא העות'מאני, ובמלחמת הבלקן השנייה פיקד על חטיבתו בגזרת מקדוניה, אל מול הצבא הסרבי. ב-14 בפברואר 1914 קודם לדרגת מאיור גנרל וביולי פרש מן השירות הצבאי.

==מלחמת העולם הראשונה==
באוקטובר 1915, עם כניסתה של בולגריה למלחמת העולם הראשונה, גויס קנטארג'ייב מחדש ומונה לאחראי הלוגיסטי של הארמייה הבולגרית השלישית. בראשית שנת 1916 מונה למפקד מוצב וארנה, ועם הכרזת המלחמה של רומניה על אוסטרו-הונגריה ב-27 באוגוסט 1916 וההכרזה הנגדית של מעצמות המרכז ב-1 בספטמבר, הקים מאלמנטים מהארמייה השלישית את אוגדת חיל הרגלים הכללית. האוגדה נותבה ללוחמה בגזרת הדנובה של חבל דרום דוברוג'ה, ובמסגרת זו היה אחד ממפקדי קרב דובריץ' בו הביסו הבולגרים את הרומנים והרוסים, כבשו את חבל דרום דוברוג'ה וגרמו לנסיגת כוחות מדינות ההסכמה עד לגזרת קובאדין. לאחר נפילת בוקרשט ותבוסת רומניה, הועברה אוגדתו של קנטארג'ייב לחזית המקדונית וב-15 באוגוסט 1917 הועלה לדרגת גנרל. חודשיים מאוחר יותר סיים את שירותו הצבאי. קנטארג'ייב לא עסק בפעילות ציבורית לאחר תום שירותו והלך לעולמו בסופיה ב-25 בינואר 1945. בנו הפרופסור אסן קנטארג'ייב נמנה עם מייסדי הארגון האנטישמי ראטניק.

==ראו גם==
* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

* [http://bgsoldier.eamci.bg/Scripts/isapiVWB.dll/theme?THEMEID=77507 הביוגרפיה של הגנרל קנטארג'ייב] .

קטגוריה:אנשי צבא בולגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בולגרים
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:ילידי 1861

קטגוריה:נפטרים ב-1945
קייטי לאונג

קייטי ליו לאונג (אנגלית: Katie Liu Leung; נולדה ב-8 באוגוסט 1987) היא שחקנית סקוטית, המוכרת בתפקידה כצ'ו צ'אנג בסדרת הסרטים "הארי פוטר".

== ביוגרפיה ==
לאונג נולדה במאת'רוול שבסקוטלנד להורים סינים. הוריה גרושים והיא מתגוררת אצל אביה, בעל מסעדה סינית בגלאזגו. לקייטי שני אחים ואחות בשם ויולט.

אביה של קייט, פיטר, ראה מודעה בעיתון הקוראת לליהוק שחקנים, ובעצתו הלכה קייטי למבחני הבד. אחרי שבועיים של המתנה נודע לה כי התקבלה מתוך רשימה של 4,500 מתמודדות לתפקיד צ'ו צ'אנג. קייטי היא בוגרת בית הספר הפרטי הסקוטי היוקרתי - "המילטון קולג'".

==פילמוגרפיה==
{| class="wikitable"
|- bgcolor="#CCCCCC"
! שנה !! סוג !! שם !! תפקיד
!הערות
|-
|2005
|קולנוע
|הארי פוטר וגביע האש
|צ'ו צ'אנג
|
|-
|2007
|קולנוע
|הארי פוטר ומסדר עוף החול
|צ'ו צ'אנג
|
|-
|2008
|טלוויזיה
|פוארו
|סוי טאי
|
|-
|2010
|קולנוע
|הארי פוטר ואוצרות המוות
|צ'ו צ'אנג
|
|-
|2017
|קולנוע
|נקמה זרה 
|פאן
|
|-
|2018
|טלוויזיה
|דרקון לבן
|לאו צ'ן
|
|-
|2019
|טלוויזיה
|צ'ימאריקה
|ליולי
|
|-
|2020
|טלוויזיה
|הקן
|אלאונור
|
|-
|2021
|קולנוע
|בסגר
|נטשה
|
|-
|2021-הווה
|טלוויזיה
|ארקיין
|קייטלין (דיבוב)
|
|-
|2022
|טלוויזיה
|הפריפריאל
|אש
|תפקיד ראשי; 8 פרקים
|-
|2023
|טלוויזיה
|The Chemistry of Death
|מגי קסידי
|4 פרקים
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סקוטיות
קטגוריה:בוגרות הקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד
קטגוריה:אישים ממוצא סיני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1987
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1987
אנשר

אנשר (באכדית: Anshar או Anshur, מילולית:"ציר השמיים") הוא אל שמים מסופוטמי קדום. הוא מתואר כבן זוגה של אחותו קישאר. הזוג יחדיו מציינים את השמים (ההברה אן) והארץ (ההברה קי) במיתוס הבריאה אנומה אליש והם נמנים עם הדור השני לבריאה, ילדיהם של המפלצות לחמו (Lahmu) ולחאמו (Lahamu) ונכדיהם של תיאמת (Tiamat) ואפסו (Apsu), המסמנים את המים המלוחים והמתוקים בהתאמה. בתורם, הם בעצמם הוריו של אל שמים אחר בשם אנו (Anu).

החל מימי סרגון השני, החלו האשורים לזהות את אנשר עם אשור בגרסתם למיתוס הבריאה, בגרסה זו בת זוגו היא נינ-ליל (NinLil).

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלים מסופוטמיים
טל שטריקר

טל שטריקר (נולד ב-29 במאי 1979) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת סידני במדי נבחרת ישראל.

==קורות חיים== 
שטריקר נולד ברמת גן. הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של רובי שלו.

באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 סיים שטריקר במקום 14 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:13.96 דקות ובמקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש נוסף של 1:02.85 דקות. 

באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים שטריקר במקום ה-12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.35 דקות, במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.88 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.19 שניות. בנוסף, הוא סיים במקום השמיני במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:25.21 דקות, ביחד עם איתן אורבך, אורן אזרד ויואב ברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 52.11 שניות) ובמקום השמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.48 דקות, ביחד עם אורבך, יואב מאירי וברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 1:03.15 דקות). [http://www.swimrankings.net/index.php?page=meetDetail&meetId=10828566&clubId=228]

באולימפיאדת סידני (2000) סיים שטריקר במקום ה-32 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.99 דקות ובמקום ה-32 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.33 דקות. בנוסף, הוא דורג במקום ה-17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות, ביחד עם אורבך, מאירי וברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 1:02.65 דקות). 

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה שטריקר בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.23 דקות, אחרי דב מלניק מהפועל ירושלים (1:05.10 דקות) ולפני דני מלניק ממכבי ראשון לציון שקבע שיא ישראלי לגילאי 18-17 (1:05.42 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:19.41 דקות, אחרי דב מלניק (2:17.86 דקות) ולפני דני מלניק (2:21.49 דקות).

==קישורים חיצוניים==

* [http://sports123.com/.search?query=Tal+Stricker&results_page=searchresults.html&use_boss= sports123.com] 

== הערות שוליים ==

 

קטגוריה:שחייני חזה ישראלים
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שחיינים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת סידני (2000) 
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של פלורידה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
אנצאר

אל-אנצאר (בערבית: الانصار; מילולית: העוזרים/תומכים) הוא מונח איסלאמי המייצג במקור את תושבי ית'רב (כיום אל-מדינה) המוסלמים שסייעו לעדת מאמיניו של מוחמד לאחר הגירתם ממכה בשנת 622. מרבית האנצאר נמנו עם שני שבטים: האוס והח'זרג', ויחד עם המהאג'רון (ראשוני המאמינים המהגרים ממכה) הם מהווים את הצחאבה, קבוצת רעי מוחמד המהווים מקור לתחיקה משפטית ומודל לחיקוי למוסלמים. האנצאר זכורים באדיקותם ובאומץ לבם ובין הבולטים שבהם היו מעת' בן ג'בל, סהל בן סעד וסעד בן עבידה.

מסופר כי עאישה אמרה פעם "ישנם שלושה אנשים מבין האנצאר אשר איש לא עולה עליהם במידות הטובות: סעד אבן מועד, אוסייד בן ח'וצ'ייר, ועבאד בן בשר".

לאחר מות מוחמד הפך המונח אנצאר לכינוי כללי ליחידות הצבא הערביות שפלשו לאזורים הסובבים את חצי האי ערב. האנצאר כבשו את האימפריה הסאסאנית והכו נמרצות את האימפריה הביזנטית. בהדרגה התיישבו חיילות המצב במחנות צבא שהפכו ברבות השנים לערים כמו קהיר, בצרה, כופה ואחרות. האנצאר היו חמושים בכידונים, רמחים, חרבות, קשתות ורכובים על סוסים שהקנו להם יכולות תמרון וניידות גבוהות. האנצאר שימשו לעיתים גם כחיל רגלים. הם היוו את סוג היחידה העיקרית בצבא הח'ליפות עד למאה ה-9, עת הוחלפו בידי חיילים-עבדים זרים המכונים ע'למאן או ממלוכים.

בסוף המאה ה-19 קבוצות מוסלמיות חסידיו של המהדי מוחמד אחמד יצאו לג'האד כנגד חדירת המערב בסודאן וקראו לעצמם האנצאר. השם נמצא בשימוש קבוצות טרור וחמושים אסלאמיות שונות ברחבי העולם המוסלמי, ביניהם ב: אינדונזיה, הודו, פקיסטן, אפגניסטן, עיראק, תימן, סומליה, סודאן, מצרים, אלג'יר, מרוקו וישראל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסלאם
קטגוריה:דמויות וקבוצות באסלאם
קטגוריה:מושגים באסלאם
קטגוריה:אל-מדינה
1949 בקולנוע

== סרטים שוברי קופות ==
* שמשון ודלילה ($11,500,000)
* חולות איוו ג'ימה ($5,000,000)
* הייתי כלה ממין זכר ($4,100,000)
* טייסי השחקים ($4,025,000)

== פרסים ==
פרסי אוסקר:
:הסרט הטוב ביותר: כל אנשי המלך בהפקת רוברט רוסן (סרטי קולומביה, רוסן).
:הסרט הזר הטוב ביותר: גונבי האופניים (איטליה)
:השחקן הטוב ביותר: ברודריק קרופורד בתפקיד ווילי סטארק (מתוך "כל אנשי המלך")
:שחקן המשנה הטוב ביותר: דין ג'אגר בתפקיד רב-סרן סטובל (מתוך "טייסי השחקים")
:השחקנית הטובה ביותר: אוליביה דה הבילנד בתפקיד קת'רין סלופר (מתוך "היורשת")
:שחקנית המשנה הטובה ביותר: מרסדס מקמברידג' בתפקיד סאדי בורק (מתוך "כל אנשי המלך")
:הבמאי הטוב ביותר: ג'וזף ל. מנקייביץ' על הסרט "מכתב לשלוש נשים"

פרסי גלובוס הזהב:
:הסרט הטוב ביותר: כל אנשי המלך
:הבמאי הטוב ביותר: רוברט רוסן - כל אנשי המלך
:השחקן הטוב ביותר: ברודריק קרופורד - כל אנשי המלך
:השחקנית הטובה ביותר: אוליביה דה הבילנד - היורשת

== נולדו ==
* 24 בינואר – ג'ון בלושי, שחקן אמריקאי (נפטר ב-1982)
* 22 ביוני – מריל סטריפ, שחקנית קולנוע אמריקאית
* 25 באוגוסט – ג'ון סבאג', קולנוען אמריקאי
* 31 באוגוסט – ריצ'רד גיר, שחקן קולנוע אמריקאי
* 24 בספטמבר – פדרו אלמודובר, במאי קולנוע ספרדי
* 8 באוקטובר – סיגורני ויבר, שחקנית קולנוע אמריקאית
* 24 בנובמבר – שוש עטרי, שדרנית רדיו, מגישת טלוויזיה ושחקנית ישראלית (נפטרה ב-2008)
* 29 בנובמבר – גארי שנדלינג, קומיקאי, שחקן, כותב, במאי ומפיק אמריקאי
* 4 בדצמבר – ג'ף ברידג'ס, שחקן אמריקאי
* 25 בדצמבר – סיסי ספייסק, שחקנית קולנוע זוכת פרס אוסקר

== נפטרו ==
* 6 בינואר – ויקטור פלמינג, במאי קולנוע אמריקאי (נולד ב-1889)

== סרטים נוספים ==
* קח אותי לבייסבול
* יום בניו יורק
* כל אנשי המלך
* כמעיין המתגבר
* האדם השלישי
* חרב במדבר

== ראו גם ==
*1948 בקולנוע 
*1949
*1950 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.imdb.com/year/1949/ שנת 1949] במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
בוליביה במשחקים האולימפיים

בוליביה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ברלין (1936). במשחקים אלה השתתף רק ספורטאי בוליביאני אחד, השחיין אלברטו קונראד, שסיים במקום ה-45 והאחרון במשחה ל-100 מטר חופשי, כ-20 שניות לאחר השחיין שהגיע ראשון. היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות ושבה השתתפה באולימפיאדת טוקיו (1964). מאז, נעדרה מהמשחקים רק עוד פעם אחת, כשהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה (1980) בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. איש מהספורטאים הבוליביאנים שהשתתפו במשחקים לאורך השנים לא היה קרוב לזכייה במדליה, והישגי המשלחות הבוליביאניות היו סמליים בעיקרם.

בוליביה השתתפה גם בשש אולימפיאדות חורף: אולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956), ארבע האולימפיאדות שנערכו בין 1980 ל-1992 ובאולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018). גם בהן לא ידעו הספורטאים הבוליביאנים הצלחות.

==ראו גם==
* בוליביה במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בוליביה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
ח'ראג'

בהלכה האסלאמית, ח'ראג (בערבית: خراج) הוא מס על אדמה חקלאית. לח'ראג' אין בסיס חוקי בקוראן או בחדית' אך הוא זכה להכרה מסוימת מכורח האיג'מאע (קונצנזוס ששרר בין חכמי ההלכה) והעורף , הנוהג המקובל. 

בתחילה, בימי הכיבושים האסלאמיים, ציין המונח ח'ראג' מס שנגבה באופן חד פעמי ממחוזות כבושים על ידי שרידי הפקידות הביזנטית וסאסאנית. באופן יותר רחב, שימש המונח לציון כל מס שנגבה מהנתינים הלא מוסלמיים של הח'ליפות, שזכו למעמד של בני חסות. בתקופה זו, ח'ראג' היה מילה נרדפת לג'זיה, מס הגולגולת שחויבו בו כל "בני הספר" היהודים והנוצרים בקוראן. בעלי קרקעות מוסלמיים שילמו אך ורק "עֻשרְ", או מעשר מהיבול - רמה נמוכה בהרבה של מיסוי.

לאחר שהחלה התאסלמות המונית של נוצרים וזורואסטריים נשחק הבסיס הכלכלי של האימפריה שהתבסס במידה רבה על הכנסות הג'זיה מהנתינים הלא-מוסלמיים. לאחר מסע מלחמה כושל נגד ביזנטיון בשנת 717 בידי הח'ליף האומיי סלימאן היה מצבה הכלכלי של הח'ליפות בכי רע. אף קודם לכן, בימי אל-חג'אג' בן יוסף שהיה מושל עיראק תחת מעאויה ויורשיו, נערך ניסיון לחייב מוסלמים לשלם שיעורי מס מלאים, אך הצעד נתקל בעוינות וטינה.

החל מ-719 ביצע עומר השני, יורשו של הח'ליף סלימאן רפורמה לפיה מס (ח'ראג') ייגבה מכל האדמות המעובדות שבבעלות לא-מוסלמית. לא יהיה ניתן למכור אדמות אלה למוסלמים, אך יינתן להם רכוש להחכירן בתמורה לתשלום מלא של מס הח'ראג'. בפועל, בחלוף השנים נגבה מס הח'ראג' מרוב האדמות החקלאיות ללא קשר לדת של בעליהן. נטל המיסוי הכביד והיקפם הגיע עד לכדי שליש עד רבע מכלל התוצרת החקלאית. הרפורמות של עומר השני הושלמו בימי בית עבאס, כשהמס הח'ראג' נהפך לאב הטיפוס למס אדמות אסלאמי. המונח ח'ראג' אף נהיה לכינוי גנרי לכלל המיסים.

בימי האימפריה העות'מאנית כמה מדינות שכנות שלה אולצו לשלם מס שנקרא ח'ראג' - בטורקית "חאראץ'" - לסולטאן הטורקי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חוק אסלאמי
קטגוריה:מיסים