OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אסמיר בגוביץ'

אסמיר בגוביץ (בבוסנית: Asmir Begović; נולד ב-20 ביוני 1987) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת השוער בקווינס פארק ריינג'רס.

==קריירת מועדונים==
בגוביץ' נולד בטרבינייה, ובגיל 4 עזב עם משפחתו לשטוטגרט, ובהמשך עבר לאדמונטון בקנדה. לאחר שהרשים בליגה האזורית, בקיץ הוא חתם בפורטסמות'. בשנת הושאל ללה לובייר.

בקיץ קיבל ויזה בריטית והושאל בין היתר למצ'ספילד טאון, בורנמות', יאוביל טאון ואיפסוויץ' טאון. במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג. בעקבות מצבו הכלכלי הגרוע של המועדון, בינואר נמכר לסטוק סיטי תמורת 3.25 מיליון פאונד. בשנתיים וחצי הראשונות שלו במועדון, שימש כשוער שני. בעונת הפך לשוער הראשון של המועדון ושותף בכל המשחקים, בסיום העונה זכה בתואר "שחקן העונה של המועדון". בנובמבר בגוביץ' הבקיע מ-97.5 מטרים לאחר 13 שניות של משחק נגד סאות'המפטון והפך לשוער החמישי בתולדות הליגה שכובש שער.

ב-13 ביולי 2015 חתם לארבע שנים בצ'לסי עבור 8 מיליון יורו. ב-30 במאי 2017 בגוביץ' חתם בבורנמות'. ב-2 בספטמבר 2019 הושאל בגוביץ' לקרבאך עד לינואר. 

ב-21 ביולי 2021 חתם בגוביץ' באברטון לעונה אחת.

ב-17 ביולי 2023 חתם בקווינס פארק ריינג'רס מהצ'מפיונשיפ.

==קריירה בינלאומית==
בצעירותו, בגוביץ' ייצג את והשתתף עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת . בשנת החליט לייצג את . ב-10 באוקטובר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 0–2 נגד . בשנת הפך לשוער הראשון של הנבחרת, והיה שותף להעפלה של הנבחרת לראשונה בתולדותיה למונדיאל 2014, בו גם שיחק בהרכב.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים בוסנים
קטגוריה:כדורגלנים קנדים
קטגוריה:שוערי כדורגל בוסנים
קטגוריה:שוערי כדורגל קנדים
קטגוריה:אדמונטון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פורטסמות'
קטגוריה:כדורגלני בורנמות'
קטגוריה:כדורגלני יאוביל טאון
קטגוריה:כדורגלני איפסוויץ' טאון
קטגוריה:כדורגלני סטוק סיטי
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני קרבאך
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני קווינס פארק ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:ספורטאים בוסנים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים קנדים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים זרים באזרבייג'ן
קטגוריה:ספורטאים זרים באיטליה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:בוסנים שנולדו ב-1987
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1987
הליום להמונים

"הליום להמונים" הוא אלבומה הראשון של להקת האוונגרד הישראלית "שממל", שיצא ב-23 ביולי 2011.

למעשה, חלקים ממנו פורסמו כבר ב-2008 וחומרים ממנו שולבו בהופעות החל משנת 2004. האלבום מורכב מיצירות שונות שהיו להצלחות בהופעות החיות. האלבום הוקלט בטכנולוגיה מיושנת של רשמקול כדי לתת למוזיקה גוון סאונד ייחודי.

השיר הסוגר, מעשה בלביבות, הוא גרסת כיסוי של שיר ילדים לחנוכה שכתבו תלמה אליגון-רוז וחנה פרנקל.

== רשימת השירים ==

== מבצעים באלבום ==
* דרור ויידמן – שירה וסקסופון
* יניב רווה - גיטרה ושירה
* שם חממי - גיטרות ושירה
* אייל רווה - גיטרה באס
* רן גנז – תופים
* מיכאל שוורץ - קלידים, אקורדיון ושירה
* אורי טבצ'ניק - סקסופון, שירה וכלי הקשה
* ליעד כהן – חצוצרה ושירה
* גל דהן - סקסופון וקלרינט
* יונתן רובין - סקסופון ושירה
* מעיין מילוא – טרומבון ושירה

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי 2011
קטגוריה:אלבומי חברת נענע דיסק
קייט אפטון

קתרין אליזבת "קייט" אפטון (באנגלית: Katherine Elizabeth "Kate" Upton, נולדה ב-10 ביוני 1992) היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית, ידועה בשל הופעתה על השער של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד במשך שנתיים ברציפות - בשנים 2012 ו-2013. בנוסף, היא כיכבה בשער בגיליון חגיגות המאה שנה למגזין ואניטי פייר.

==ביוגרפיה==
אפטון נולדה בסנט ג'וזף, מישיגן, וגדלה במלבורן שבפלורידה. היא בתם של שלי, אלופת טקסס בטניס לשעבר ולג'ף אפטון. דודה הוא חבר הקונגרס האמריקאי, פרד אפטון.

בילדותה היא החלה לרכוב על סוסים, ועד גיל 16 זכתה בחמש אליפויות בארצות הברית והייתה מדורגת במקום השלישי של APHA, אגודת סוסי הפיינט של אמריקה.

===קריירה===
אפטון השתתפה ביום גיוסים של סוכנות הדוגמנות עלית ב-2008, והיא הוחתמה על חוזה באותו יום. לאחר שנתיים היא עברה לניו יורק, שם היא הוחתמה בסוכנות הדוגמנות IMG.

ב-2010 היא נבחרה להיות הפנים של המותג Guess. ב-2011 אפטון נבחרה להופיע בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד, ושם זכתה לכינוי "טירונית השנה". היא הופיעה במגזינים קומפלקס ואסקווייר שהכתירו אותה כ"האישה של קיץ 2011". באותה שנה היא הופיעה לראשונה בסרט הקולנוע מיליארד סיבות לשוד לצידם של בן סטילר ואדי מרפי. בשנת 2013 השתתפה לצד נינה אגדל בפרסומת במשחק הסופרבול.

ב-2014, הופיעה בקליפ של ליידי אנטבלום לשיר "Bartender". בדצמבר אותה שנה, זכתה בתואר "האישה הסקסית בעולם" של מגזין פיפל.

ב-2017 הופיעה בשלישית בשער גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.

מ-2014 בזוגיות עם מגיש הבייסבול, באותה תקופה של דטרויט טייגרס, ג'סטין ורלנדר ובמאי 2016 הם התארסו. הזוג התחתן באיטליה ב-2017 ובנובמבר 2018 נולדה לזוג בת.<ref></ref>

==פילמוגרפיה==
=== קולנוע ===
*מיליארד סיבות לשוד - 2011.
*קרועים על כל הראש - 2012
*האישה האחרת - 2014
*עצירה בין טיסות - 2017
*אדם פרוע - 2017

=== טלוויזיה ===
* רובוט צ'יקן - 2018

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמניות אמריקאיות
קטגוריה:דוגמנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1992
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1992
טים הוגלי

טים הוגלי (בנורווגית: Tom Høgli; נולד ב-24 בפברואר 1984) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת המגן הימני.

==קריירת מועדונים==
הוגלי התחיל את הקריירה שלו בבודה/גלימט בתור קשר אחורי ובשנת חתם בטרומסה.

בטרומסה הוא הוסט לעמדת המגן. בשנת זכה בתואר "שחקן העונה של המועדון". ב-29 במאי 2011, הוא הבקיע את השער הראשון שלו בטרומסה בניצחון 0-4 נגד בראן. 

ב-18 ביוני 2011 הוגלי חתם בקלאב ברוז' הבלגית. 

ב-31 בינואר 2014 חתם בפ.צ. קופנהגן והעסקה יצאה לפועל ב-1 ביולי 2014. ב-20 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד סילקבורג. ב-22 בפברואר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד וסטסילאנד.

ב-12 בינואר 2018 הוגלי חזר לטרומסה ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.

==קריירה בינלאומית==
בצעירותו הוגלי שיחק בנבחרת הצעירה של נורווגיה. ב-20 באוגוסט 2008, הוגלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד . ב-11 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-3 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים נורווגים
קטגוריה:מגני כדורגל נורווגים
קטגוריה:כדורגלני בודה/גלימט
קטגוריה:כדורגלני טרומסה
קטגוריה:כדורגלני קלאב ברוז'
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קופנהגן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת נורווגיה
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1984
מרטין ביין

מרטין אדוארד ביין (באנגלית: Martin Edward Bain; נולד ב-1968) הוא מנהל ספורט סקוטי .

בעברו עסק בדוגמנות לתקופה קצרה וניהל בר מקומי בגלאזגו. ב-1996 עסק כמנהל חשבונות בחברה שעסקה בפרסום עבור גלאזגו ריינג'רס. ב-2001 הצטרף לדירקטוריון בחברה עד שמונה ב-2005 על ידי דייוויד מארי, בעלי ריינג'רס, למנכ"ל הקבוצה. בתקופותו כמנכ"ל הקבוצה, ריינג'רס זכתה בארבע אליפויות, שני גביעים והעפילה לגמר גביע אופ"א.

ב-2011 בעקבות חובות קבוצת ריינג'רס החליט הבעלים למכור את הקבוצה, ביין התנגד למהלך והנהיג את ההתנגדות בקרב שאר בעלי המניות במועדון. הוא הושעה מתפקידו כמנכ"ל על ידי הבעלים החדשים. ביוני אותה שנה הוא התפטר מתפקידו תוך כדי שהוא מגיש תביעה נגד הקבוצה. לבסוף חזר בו מן התביעה, לטובתה של הקבוצה לטענתו.

בספטמבר 2014 מונה על ידי מיטשל גולדהאר למנכ"ל מכבי תל אביב. בסוף עונת 2015/16 סיים ביין את תפקידו כמנכ"ל מכבי ועבר לתפקיד מנכ"ל סנדרלנד.

ב-22 במאי 2018 פוטר מתפקידו בסנדרלנד לאחר שהקבוצה רשמה שתי ירידות ליגה בשתי עונות

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סקוטים
קטגוריה:עסקני ספורט בריטים
קטגוריה:מכבי תל אביב (כדורגל)
קטגוריה:סקוטלנד: אישים בספורט
קטגוריה:ילידי 1965
ניזאר פארס

ניזאר פארס יחד עם [[אמיר אוחנה לאחר אסון הר מירון. קובי שבתאי ברקע.]]
ניזאר פארס הוא מפקד מחוז צפון בכבאות והצלה לישראל בדרגת טפסר. פארס הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד עוצבת הגולן וסגן מפקד עוצבת הגליל.

==קורות חיים==
פארס גדל בחורפיש, התגייס לצה"ל ב-1985 ושירת כלוחם וקצין בגדוד חרב. שירת כקצין מבצעים באוגדת עזה וסגן מפקד חטיבת הערבה. באוגוסט 2000 מונה למפקד גדוד חרב. תחת פיקודו אוחד פלס"ר 244 לגדוד. בתקופת פיקודו פרצה האינתיפאדה השנייה והגדוד בפיקודו לחם בגזרת פיקוד הדרום בגזרת נחל עוז. בפרוץ המהומות נשלח פארס לפקד על מרחב צומת נצרים. על תפקודו זכה לצל"ש מאלוף הפיקוד דורון אלמוג והגדוד נבחר לגדוד המצטיין של פיקוד הדרום. שימש סגן מפקד חטיבת מנשה. בשנת 2004 מונה למפקד עוצבת הגולן ושירת בתפקיד עד 2007, כולל בתקופת מלחמת לבנון השנייה, בתקופתו כמפקד החטיבה היא קיבלה אחריות גם לגזרת החרמון שעד אז הייתה תחת פיקוד חטיבת החרמון. בתום התפקיד יצא לתקופת לימודים בת שנה באקדמיה הצבאית בצרפת. לאחר מכן שירת כסגן מפקד עוצבת הגליל.

לאחר שחרורו הצטרף לרשות הארצית לכבאות והצלה ושירת כסגן מפקד מחוז צפון בדרגת תת-טפסר. בדצמבר 2017 מונה למפקד המחוז בדרגת טפסר בכיר (מ-2018 הדרגה נקראת טפסר), והוא הדרוזי הראשון בדרגה זו.

בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.

==קישורים חיצוניים==
*
*ניר נוימן ואורי טל, [https://web.archive.org/web/20141102193153/http://dover.idf.il/IDF/News_Channels/bamahana/07/43/10.htm אי אפשר להפתיע אותנו], במחנה, גיליון 43, 2007

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי עוצבת הגולן
קטגוריה:מעוטרי צל"ש אלוף
קטגוריה:דרוזים מעוטרי צה"ל
קטגוריה:כבאים ישראלים
קטגוריה:חורפיש: אישים
קטגוריה:קציני צה"ל בוגרי תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קוקברה כחולת-זנב

קוקברה כחולת-זנב (שם מדעי: Dacelo leachii) הוא מין של שלדג, שאנדמי לצפון אוסטרליה ולדרום גינאה החדשה.
== מאפיינים ==
אורכה של הקוקברה הוא כ-38 עד 42 ס"מ, ומשקלה הוא כ-260 עד 330 גרם. ראשה ובטנה של הקוקברה מפוספסים בשחור, עיניה לבנות וכנפיה חומות עם פס כחול. הזכר והנקבה נבדלים בגודלם ובצבע הזנב - כחול אצל הזכר וחום מפוספס בשחור אצל הנקבה. לקוקברות צעירות יש יותר פסים חומים על גופן, ועיניהן חומות.

הקוקברה כחולת-הזנב ניזונה בעיקר מבעלי חיים שחיים את חייהם קרוב לקרקע; בעונה הרטובה, הקוקברה ניזונה בעיקר מחרקים, לטאות וצפרדעים, בעוד בשאר עונות השנה היא ניזונה מפרוקי-רגליים, דגים, תולעי אדמה, עופות קטנים ומכרסמים. הקוקברה צדה את מזונה על ידי צלילה, במקור פעור, אל המקום שבו הטרף נמצא בקרקע. הטרף שהיא תפסה מוכה בענף ולאחר מכן נבלע בשלמותו; לעיתים קרובות ניתן למצוא ליד קינים של קוקברות פריטי מזון לא מעוכלים שהוקאו. מקורה של הקוקברה כולל חריץ מיוחד (בקצה הלסת העליונה) שמקל עליה לתפוס את הטרף שלה. 

עונת הרבייה של הקוקברות כחולות-הזנב מתרחשת לקראת סוף האביב (מספטמבר עד דצמבר). הקוקברות כחולות-הזנב מקננות בשיתופיות, בעוד קבוצה מורכבת מזוג ראשי ומכמה קוקברות אחרות, שמסייעות בגידול הגוזלים. הקן מוקם בחור בעץ, לעיתים קרובות בגובה של כ-25 מטרים מעל הקרקע. הנקבה מטילה 3-4 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 26 ימים. הגוזלים נולדים עיוורים וערומים, ויוצאים מהביצה בעזרת שימוש בשן בקיעה. נוצותיהם של הגוזלים מתחילות לגדול לאחר 7 ימים, ועיניהם נפקחות לאחר 10 ימים. הגוזלים פורחים מהקן לאחר 36 ימים. הוריהם של הפרחונים ימשיכו להאכיל אותם במשך 6-10 שבועות נוספים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולס אילוורד ויגורס
קטגוריה:שלדגיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1826
קטגוריה:אוסטרליה: עופות
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: עופות
מרקוס רדיקר

מרקוס רדיקר (באנגלית: Marcus Rediker; נולד ב-14 באוקטובר 1951) הוא היסטוריון ופעיל חברתי אמריקאי. מחברם של מספר מחקרים וספרים פופולריים-למחצה בנושאי היסטוריה ימית של האוקיינוס האטלנטי ובהם, בפרט, סחר העבדים ופיראטיות, כולל פיראטיות של אפרו-אמריקאים. מחבר הספר ספינת העבדים: היסטוריה אנושית וכן ספר על המרד בספינת העבדים "לה אמיסטאד".

== תולדות חייו ותפיסתו ההיסטורית ==
רדיקר נולד באוונסבורו, קנטקי וגדל בטנסי ובווירג'יניה בדרום ארצות הברית. רדיקר סבור כי אמו של אביו הייתה כנראה ממוצא שחור וילידי. את הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטת פנסילבניה. בין 1982 ל-1994 לימד באוניברסיטת ג'ורג'טאון ולאחר מכן באוניברסיטת פיטסבורג, שם הוא מכהן כראש המחלקה להיסטוריה. עמית הקרן הלאומית למדעי הרוח בשנים 2005–2006.

תפיסתו ההיסטורית של רדיקר היא ביקורת מרכסיסטית על החברה הקפיטליסטית, בפרט חברת הסחר הימי מן המאה ה-16 עד המאה ה-19. מחקריו מצטיינים באימוץ נקודת מבטם של המוחלשים ובני המעמדות הנמוכים, בפרט העבדים, אך גם הספנים הפשוטים שהיו ממעמד חברתי נמוך ביותר ופעמים רבות אסירים בעצמם והמשרתים החוזיים שאולצו להגר ל"עולם החדש". לפיכך הצליח לחקור עדויות וסוגיות שכותבי ההיסטוריה לא ייחסו להן חשיבות קודם לכן. במחקריו ניקה את הפיראטיות מן ההילה הרומנטית שאפפה את הנושא והציג את העליבות וההתעמרות הממסדית שדחפו גורמים שונים מלאומים שונים לעסוק בשוד הימי.

רדיקר זכה במספר פרסים על ספריו ומחקריו. בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטריונים האמריקאים לשנת 2008 על "ספינת העבדים",

== מספריו ==
<div class="mw-content-ltr">
* Between the Devil and the Deep Blue Sea: Merchant Seamen, Pirates, and the Anglo-American Maritime World, 1700–1750 (1987)
* Who Built America? Working People and the Nation's Economy, Politics, Culture, and Society, Volume 1 (1989)
* with Peter Linebaugh: The Many-Headed Hydra: Sailors, Slaves, Commoners, and the Hidden History of the Revolutionary Atlantic (2000)
* Villains of All Nations: Atlantic Pirates in the Golden Age (2004)
* editor with Emma Christopher and Cassandra Pybus: Many Middle Passages: Forced Migration and the Making of the Modern World (2007)
* The Slave Ship: A Human History (2007) - ספינת העבדים: היסטוריה אנושית
* The Amistad Rebellion: An Atlantic Odyssey of Slavery and Freedom (2012)
* Outlaws of the Atlantic (2013)
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* [http://www.brh.org.uk/video/pirate2.html הרצאת וידאו: הפיראטים האמיתיים של הקריבים]
* [http://www.metamute.org/editorial/video/sea-red-video-interview-marcus-rediker "הים הוא אדום": ראיון וידאו עם רדיקר]
* [http://www.pitt.edu/content/awards-presented-chancellor פרס החוקר המצטיין של אוניברסיטת פיטסבורג לשנת 2014]

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת'
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פיטסבורג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
ישעיהו ארז

ישעיהו (שייקה) ארז הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש המנהל האזרחי.

== ביוגרפיה ==
ארז התגייס לצה"ל ב-1958 ושירת כלוחם בחטיבת גולני. לאחר קורס קצינים מונה למפקד מחלקה בסיירת שקד. ב-1963 מונה להקים מחדש את סיירת אגוז כיחידת ביטחון שוטף בפיקוד הצפון ופיקד עליה עד יוני 1965. לאחר מלחמת ששת הימים פיקד על יחידת מודיעין שפעלה ביהודה ושומרון. לאחר מכן שירת כסגן מפקד סיירת חרוב וכקצין אג"ם של חטיבת הבקעה בתקופת המרדפים. ב-1972 נשלח לאתיופיה כיועץ צבאי.

ב-1975 מונה למפקד רצועת עזה ולאחר מכן שירת כמושל הצבאי של אזור צפון סיני. ב-1977 מונה למפקד עוצבת ברעם ופיקד על החטיבה במהלך מבצע ליטני. בתקופת מלחמת לבנון שירת כסגנו של דוד מימון מפקד יחידת הקישור ללבנון, שהיה אחראי על הסיוע האזרחי במדינה. ב-1985 מונה לראש המנהל האזרחי ברצועת עזה ובאוקטובר 1987 מונה לראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון, תפקיד אותו מילא מהאינתיפאדה הראשונה ועד אפריל 1991.

בספטמבר 1995 -לאחר שחרורו- מונה למנכ"ל רשות שמורות הטבע וב-2002 מונה לחבר מליאת רשות הטבע והגנים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי חטיבת גולני
קטגוריה:לוחמי סיירת שקד
קטגוריה:לוחמי סיירת חרוב
קטגוריה:מפקדי סיירת אגוז
קטגוריה:מפקדי עוצבת ברעם
קטגוריה:ראשי המנהל האזרחי
קטגוריה:מנהלי רשות הטבע והגנים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
ספינת העבדים: היסטוריה אנושית

ספינת העבדים: היסטוריה אנושית (באנגלית: The Slave Ship: A Human History) הוא ספר מאת מרקוס רדיקר על אודות ספינות העבדים שהובילו עבדים מאפריקה לאמריקה מסוף המאה ה-15 ועד סוף המאה ה-19 (ובפרט בין 1700 ל-1808, אז שונעו ב"מסע הביניים" על פני האוקיינוס האטלנטי כ-2/3 מכלל 12.4 מיליון הנפש שהפכו לעבדים). הספר ראה אור בארצות הברית ב-2007 וזיכה את מחברו בפרסים, בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטריונים האמריקאים לשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי עופרה אביגד ויואב כ"ץ וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2014.

== אודות הספר ==
הספר מבוסס על מחקר היסטורי בן שלושה עשורים של מאות יומנים אישיים, יומני ספינות, רישומי נמלים וארכיונים ימיים ומסחריים. רדיקר פונה בספר לקהל הרחב ולא לקהל אקדמי ומגולל בו בפירוט רב את מנגנון ההובלה של העבדים מרגע תפיסתם האקראית כבני-חורין באפריקה, דרך הטענתם על הספינות, תפקוד הצוות ומערכי שבירת האישיות והענישה על הספינות ועד הורדתם של העבדים הרצוצים בחופי אמריקה. למרות שנכתבו לפניו ספרים רבים על העבדות, הספר חלוצי בכך שהוא מתמקד אך ורק בהפלגה ומראה כיצד המסע בספינה היה התהליך שהפך אדם חופשי לעבד, תוך שהספינה מהווה בית חרושת לעבדים, בית כלא (לענישה) וכלי נשק (להשמדת הבלתי-מתאימים).

הספר מגולל את מסע האימים של בני-אדם, בני שבטים מעורבים, חסרי שפה משותפת, שנקלעו לכלא צף בים רווי סערות וכרישים, מחלות, עונשים אכזריים ושרירותיים שנועדו לשבור את רוחם ולהופכם לעבדים. כן מגולל הספר את סבלם הגדול עוד יותר של הנשים והילדים שסבלו שלל התעללויות מיניות מצד צוותי הספינות. כ-10% מהאפריקאים שהועלו על הספינות מתו במהלך המסע.

רדיקר מגולל לא רק את סיפורם של העבדים, שנותר כסיפור מצד הצופים בהם, כיוון שעבדים אלה של הדור הראשון לא חיברו עדויות אישיות, אלא גם את סיפורם של הספנים ורבי החובלים. הספנים היו לרוב אסירים-למחצה בעצמם על הספינות, ומילאו בלית-ברירה תפקיד בזוי ומסוכן כתחליף-מעצר. לספנים הובטחה משכורת, אך ממנה נוכו המזון והשתייה שלהם לאורך המסע, כך שפעמים רבות הם הוטלו בחוסר-כל בנמלים לאחר ההפלגה. רדיקר מתאר על פי יומניהם רבי חובלים אכזריים וסדיסטים, רבי חובלים שהונעו מתוך אמונה בצורך הפרוטסטנטי להוביל עבדים לשם שגשוג "העולם החדש" וגם רבי חובלים שגילו חמלת אמת ל"סחורה" שהובילו.

== ראו גם ==
* ג'ון ניוטון

== לקריאה נוספת ==
* מרקוס רדיקר, ספינת העבדים: היסטוריה אנושית תרגום מאנגלית: עופרה אביגד ויואב כ"ץ. תל אביב, הוצאת בבל ומשכל, 2014. 480 עמ'.
== קישורים חיצוניים ==
* [http://readingmachine.co.il/home/books/1396958316 קטעים נבחרים מן הספר], "מכונת קריאה", אתר הוצאת בבל
* [http://www.text.org.il/index.php?book=1404031 על הספר], אתר "טקסט"
* 
* ערן סבאג, [http://others.co.il/%D7%94%D7%A1%D7%A4%D7%A8-%D7%A1%D7%A4%D7%99%D7%A0%D7%AA-%D7%94%D7%A2%D7%91%D7%93%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%9E%D7%A8%D7%A7%D7%95%D7%A1-%D7%A8%D7%93%D7%99%D7%A7%D7%A8/ הספר "ספינת העבדים" למרקוס רדיקר]

קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:ארצות הברית: עבדות
קטגוריה:ספרי הוצאת בבל
סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2

סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2 (באנגלית: Scaled Composites White Knight Two (WK2)) הוא מטוס סילון שנבנה על ידי חברת סקיילד קומפוזיטס, על מנת לשאת את החללית ספייס שיפ 2 (SpaceShipTwo) של וירג'ין גלקטיק לגובה השיגור שלה. המטוס מבוסס על הוויט נייט שפותח על מנת לשאת את הספייס שיפ 1, שהתבסס על מטוס הפרוטאוס.

עיצוב המטוס נעשה בארכיטקטורה פתוחה, והוא מיועד לשימוש רב-תכליתי. המטוס מסוגל לפעול בגובה רב, ובמצבי חוסר משקל וחוסר כבידה. הוצע להשתמש במטוס גם לכבאות אווירית.

חברת וירג'ין גלקטיק הזמינה שני מטוסים מדגם זה. המטוס, יחד עם החללית ספייס שיפ 2, מהווים את צי וירג'ין גלקטיק. פורסם גם כי וירג'ין גלקטיק שוקלת להשתמש במטוס כפלטפורמת שיגור ללוויין קטן בשם "LauncherOne".

בנובמבר 2010 הודיעה וירג'ין כי היא מתכננת לבנות שלושה מטוסי וויט נייט 2 חדשים, וכן חמש חלליות ספייס שיפ 2. 

המטוס הראשון מדגם זה כונה בשם "VMS Eve" על שמה של איב ברנסון, אמו של מייסד החברה ריצ'רד ברנסון.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:וירג'ין
קטגוריה:מטוסי תובלה אמריקאיים
היהודי האחרון

היהודי האחרון הוא רומן רחב-יריעה פרי עטו של הסופר יורם קניוק, שראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד וספרית הפועלים בשנת תשמ"ב–1981.

==עלילה==
הרומן מתאר את קורותיה של משפחה אחת, מימי יעקב פרנק משיח השקר בפולין ועד למלחמת יום הכיפורים בישראל. הוא כולל התייחסות לנושאים שונים: מיסטיקה יהודית, חלוציות וצבריות, השואה, יחסי יהודים וגרמנים לאחר השואה, העיסוק בעדות של ניצולי השואה, ניצול השכול באופן ציני, והגורל היהודי.
 
עלילת הספר בנויה כהדבק (קולאז'), כלומר כל פרק עוסק בחלק אחר של העלילה. במרכזו עומדת דמותו של אבנעזר שניאורסון, בן למושבה חלוצית שנודד טרם מלחמת העולם השנייה מפלשתינה-א"י לאירופה ונכלא במחנה ריכוז. בזמן שהותו במחנה אבנעזר מוחק אט-אט את זיכרונו שלו ומחליף אותו בזיכרונותיהם של שאר האסירים. כך הוא הופך למעין זיכרון של כל הדורות ולנושא הידע והזיכרון היהודי. לאחר המלחמה אבנעזר ממשיך להחזיק בזיכרונות האחרים על חשבון זיכרונו שלו. 

במהלך שנותיו במחנה אבנעזר מאמץ לבן את שמואל ליפקר, לאחר שעזב את בנו הביולוגי בועז שניאורסון במושבה יחד עם אמו של אבנעזר, רבקה. שמואל ובועז הם דמויות מראה, והן משמשות את קניוק להצבעה על שתי אפשרויות קיום של העם היהודי: בעוד שבועז גדל בישראל ונלחם במלחמת העצמאות, שם הוא הופך להלום קרב, שמואל שורד את החיים במחנה ולאחר מכן נודד באירופה. על פי אחת הגרסאות שמתוארות בספר שמואל עולה בסופו של דבר לישראל, הופך לקצין בצה"ל ויורה בשבוי ערבי כפות. על פי גרסה אחרת הוא נודד לארצות הברית, מאומץ לבן על ידי ליונל סתר, שהיה קרוב משפחתו של אבנעזר, והופך לכותב מחזות תיאטרון העוסקים בשואה.

==מהדורות==
המהדורה המקורית:
* היהודי האחרון, תל אביב: הקיבוץ המאוחד וספרית הפועלים, תשמ"ב 1981.

מהדורת ידיעות אחרונות:
* היהודי האחרון; פתח דבר: עוזי וייל; אחרית דבר: דביר צור, תל אביב: ידיעות אחרונות – ספרי חמד (משכל) ('פרוזה עברית'), 2009.

==תרגומים==
הספר ראה אור בתרגום לשוודית (Den siste juden, סטוקהולם 1988, מאת Marion Wajngot), לדנית (Den sidste joede, קופנהגן 1989, משוודית: Ebba Roenne), לגרמנית (Der letzte Jude, פרנקפורט 1990, מאת רות אחלמה) ולאנגלית (The Last Jew, ניו יורק 2006, מאת ברברה הרשב).

==בתרבות הפופולרית==
הספר הוא הבסיס לסרטו של יקי יושע "העיט" (1981).
הספר עובד למחזה "הבן של היהודי האחרון" בתיאטרון הפרינג' באר שבע על ידי ובבימוי יואב מיכאלי

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.ybook.co.il/page_5380 פרק ראשון של הספר] באתר ידיעות ספרים
* גיורא לשם, [http://www.no-666.com/2010/02/04/כתב-החידה-של-היהודי-האחרון כתב החידה של "היהודי האחרון "], בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד", נובמבר 2009 (עם ביבליוגרפיה לקריאה נוספת)
* 
* 
* 
* רן יגיל, [https://web.archive.org/web/20141103004655/http://www.blogs.bananot.co.il/showPost.php?itemID=13471&blogID=171 על "היהודי האחרון" ליורם קניוק], בבלוג שלו, 14 באוקטובר 2009
* 
* עוזי וייל, [http://www.ybook.co.il/page_5380?c0=20428&bsp=13392&bss7206=13380,13380 פתח דבר], באתר ידיעות ספרים
* יעל פויס, [https://web.archive.org/web/20141105194057/http://www.oranim.ac.il/sites/heb/academic-units/social-sciences-faculty/hugim/hebrew-grammar-class/kenes-6/abstract/yael-pois/pages/default.aspx האוקסימורון כתחבולה להעצמת נוכחות מיתית: קווים לסגנונו של יורם קניוק ב"היהודי האחרון"], תקציר הרצאה, כנס אורנים השישי "העברית שפה חיה", 6-5 בפברואר 2007, באתר מכללת אורנים

קטגוריה:ספרי יורם קניוק
קטגוריה:ספרי 1981
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
אשר יהלום

אשר יהלום (נולד בכ"ד בחשוון, ה'תשכ"ט, 15 בנובמבר 1968 בירושלים) הוא פרופסור מן המניין לפיזיקה בפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל בשומרון.

==ביוגרפיה==
אשר יהלום נולד לשלומית ויוסף יהלום בירושלים, ולו ארבעה אחים ואחיות. סבו הוא יהודה קיל.

למד בתיכון הימלפרב בירושלים. שירת בצה"ל בשנים 1986–1989, ובמהלך שירותו הצבאי ב-1986 החל ללמוד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית. לאחר מכן המשיך לתואר שני ושלישי בפיזיקה, ובשנת 1996 קיבל תואר דוקטור על עבודה שכותרתה "Energy Principles for Barotropic Flows with Applications to Gaseous Disks".

במהלך הפוסט-דוקטורט שלו באוניברסיטת תל אביב קיבל הזמנה מיוסף פנחסי להצטרף לסגל המכללה האקדמית יהודה ושומרון (לימים אוניברסיטת אריאל בשומרון) וב-1999 הפך יהלום לחבר הסגל הרביעי במחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה. בשנת 2006 מונה לפרופסור חבר ובשנת 2013 מונה לפרופסור מן המניין. בשנים 2014–2017 כיהן כראש המחלקה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה, ובשנים 2018–2021 כיהן כסגן הדיקאן של הפקולטה להנדסה. בשנים 2020–2021 כיהן כיושב ראש חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.

על שמו רשומים 264 פרסומים שפיטים, לרבות ספרים, פרקים בספרים, מאמרים בעיתונות המדעית ומאמרים בקובצי כנסים. על שמו רשומים פטנטים אחדים.

בין השנים 2001–2020 שימש כיושב ראש ארגון הסגל הבכיר במכללה ובאוניברסיטה. לארגון היה תפקיד מרכזי בהתאמת תנאי העבודה והשכר למקובל באוניברסיטאות, ובהפיכה דה פקטו של "מכללת יהודה ושומרון" לאוניברסיטה לכל דבר ועניין. השינוי דרש מאבק בפקידי האוניברסיטה ובפקידי האוצר שדרשו להשאיר את הסגל האקדמי בתנאי עבודה ושכר של מכללה ובכך לבטל דה פקטו את ההכרה במוסד באריאל כאוניברסיטה.

עד 2022 זכו עבודותיו שבע פעמים לציון לשבח מטעם הקרן למחקרי כבידה, בפעם האחרונה על עבודתו בנושא "עידוש כבידתי", עבודה נוספת במסגרת רעיון מהפכני תחליפי לחומר אפל שהיום מקובל על הקהילייה המדעית כדי להסביר אנומליות במדידות מהירות בגלקסיות.

==חיים אישיים==
פרופ' אשר יהלום נשוי לשופטת הדס יהלום - נשיאת בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב ולהם שלושה ילדים. אחיו הוא פרופ' שלם יהלום.

==ספריו==
*קידמה בתורת השדות הקלאסית (בנת'ם, 2011)
*(The Elusive God (Cambridge Scholars 2019 (בשיתוף עם פרופסור יקיר שושני)

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.ariel.ac.il/wp/ayahalom/ אשר יהלום] באתר אוניברסיטת אריאל בשומרון
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:בוגרי תיכון הימלפרב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: הנדסה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
קטגוריה:ראשי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
אלכסנדר אייזנשטט

אלכסנדר אַיְיְזֵנְשְטָט (ברוסית: Александр Айзенштат; נולד- ב-2 בדצמבר 1951) הוא צייר יהודי חרדי ממוצא רוסי.

== ביוגרפיה ==
אלכסנדר אייזנשטט הוא צייר יהודי חרדי המתגורר בירושלים. נולד בשנת 1951 במוסקבה בירת רוסיה.
הוא היה בנם היחיד של יעקב ורעיה אייזנשטט, משפחה יהודית ממוצא אוסטרי. אביו יעקב הוא נכדו של רבי יצחק יעקב רבינוביץ. יעקב אייזנשטט היה עורך דין אשר פעל רבות למען הצלת יהודים מעונש מוות, עונש שהיה נפוץ באותה תקופה בברית המועצות. ברוב הפעמים הוא הצליח בכך ולפי חלק מהגרסאות זכה בכל המשפטים שניהל.
אמו הייתה מורה לגרמנית ולדקדוק.
אלכסנדר למד ציור בבית ספר לאמנות על שם סרוב בסוף שנות ה-60, ובהמשך למד בסטודיו של ס.פ. סקולסקי בתחילת שנות ה-70. בשנת 1974 עלה לישראל, התגורר תקופה בצפת, ב-1980 אלכסנדר התחתן בצרפת עם סוניה סמדז'ה ילידת צרפת בת להורים יהודים ממוצא תוניסאי ועבר לפריז. ב-1989 הקים יחד עם הרב משה סולובייצ'יק והרב יצחק זילבר את ישיבת תורת חיים במוסקבה.

== תערוכות ==

כצייר צעיר עבודותיו הוצגו במספר תערוכות פרטיות בפריז, מוסקבה, לונדון וניו יורק. העבודות נמכרו במכירות פרטיות.

החל משנת 2010 הצייר החל לקבל הכרה וציוריו הוצגו במוסקבה, בין היתר הציורים הוצגו במוזיאון מוסקבה לאמנות מודרנית, גלריית טריומף ובמוזיאון בולגקוב.

ב 2016, עבודותיו של הצייר הוצגו במוזיאון פושקין שבמוסקבה על ידי האוצרת, נשיאת המוזיאון אירינה אנטונבה ואנדריי טולסטוי (דירקטור מכון למחקר לתאוריה והיסטוריה של האמנויות של האקדמיה הרוסית לאמנויות). באותה שנה הציורים הוצגו בגלריית טרטיאקוב על ידי האוצרת זלפירה טרגולובה (מומחית לאמנות ומנהלת גלריית טרטיאקוב)l.

בינואר 2017, סדרת ציוריו "ספקטרום החיים" הוצגה בכריסטי'ס במוסקבה. בקיץ של אותה שנה הסדרה הוצגה בקרן של פרויקט פרידה בשיתוף פעולה של סברבנק. אוצר התערוכה היה מייקל סלובודינסקי. בשנת 2018 הוצגה הסדרה במוזיאון היהודי בעיר אייזנשטט שבאוסטריה.

== תגובות וביקורות==
בין אוצרים ואספני אמנות, עבודותיו של אייזנשטט קיבלו תגובות חיוביות. אירינה אנטונבה נשיאת מוזיאון פושקין היא מעריצה של אייזנשטט ומחשיבה אותו לגאון, היא טוענת, שבהיסטוריה של אמנות בכל שלב היה צייר בולט אחד שלא היה בר השוואה לאחרים. אייזנשטט לא הולך בעקבות זרם או אסכולה מסוימת אלא יותר "עולם משל עצמו"<ref name="Alexander Aizenshtat"/>.

דוקטור וחוקר לאמנות באקדמיה לאמנות RAKH, אלכסנדר יאקומוביץ, טוען שעבודותיו של אלכסנדר אייזנשטט דומות לאלה של רמברנדט בכוח של ההשפעה והעומק של הדימויים האמנותיים, במאמרו "אוסף מגזינים. אמנות ותרבות" כתב שאלכסנדר הוא "צייר חידתי שאף פעם לא נכשל להדהים".

אנדריי טולסטוי, מנהל מכון המחקר לתאוריה והיסטוריה של האמנות היפה של האקדמיה הרוסית לאמנויות (RAKh) , ציין כי "אלכסנדר הוא אדם שזכה במתנה של גאונות, בעל יכולות וכישרון לצייר, לצבוע ולהרכיב קומפוזיציה".

פרופ 'אנדריי לבוביץ' יורגנוב מחשיב את אלכסנדר אייזנשטט כמייסד של תנועה חדשה באמנות – אקספרסיוניזם מטפיסי.

==עיסוקים נוספים==

במקביל לעיסוקו באמנות, הוא ידוע כפעיל בתחום הפצת היהדות. והוא משמש כמנהלה בפועל של ישיבת "תורת חיים" בפרברי מוסקבה, שכאמור, היה בין מייסדיה.

אייזנשטט הוא מצאצאיו של הרב מאיר אייזנשטט - רבה הראשון של העיר אייזנשטט, בירת המדינה הפדרלית בורגנלנד באוסטריה. הוא גם נינו של הרב איצלה מפונביץ' שהיה רבה של פוניבז'.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.saatchiart.com/account/profile/296405 מידע על יצירותיו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
רוברט אטקינס

רוברט קולמן אטקינס (באנגלית: Robert Coleman Atkins; 17 באוקטובר 1930 – 17 באפריל 2003) היה רופא וקרדיולוג יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות הדיאטה שפיתח, דיאטת אטקינס.

==קורות חיים==
נולד ליוג'ין ונורמה אטקינס, בקולומבוס, אוהיו. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לדייטון, בה היו לאביו מספר מסעדות. אטקינס התפרנס בנערותו ממגוון עבודות, וגם הופיע בתוכנית רדיו מקומית. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת מישיגן בשנת 1951, ושאף להפוך לקומיקאי. אולם לאחר מספר שנים החל ללמוד רפואה באוניברסיטת קורנל, והתמחה בקרדיולוגיה, ומאוחר יותר ברפואה משלימה.

את הקליניקה הפרטית שלו באפר איסט סייד של ניו יורק פתח ב-1959.

בשנת 1989 נישא לוורוניקה, והוא בן 56.

אטקינס הופיע ברשימת עשרת המשפיעים ביותר של הטיים מגזין לשנת 2002. בשל הדיאטה שפיתח, היה אטקינס לדמות שנויה במחלוקת בקהילייה הרפואית.

הוא נפטר באפריל 2003, בהיותו בן 72, לאחר שהחליק על המדרכה בעקבות סופת שלג גדולה שפקדה יום קודם לכן את ניו יורק, הוא סבל מפגיעת ראש חמורה, ולאחר תשעה ימים בטיפול נמרץ מת מסיבוכים של הפגיעה בראשו. אלמנתו סירבה לאפשר ניתוח שלאחר המוות.

==ספריו==

== מספריו שתורגמו לעברית ==
* רוברט אטקינס, הדיאטה המהפכנית החדשה של ד"ר אטקינס: תוכנית ההרזיה שעזרה למיליוני אנשים להוריד במשקל ולהישאר שבעים, מאנגלית: יעל זיסקינד-קלר. תל אביב: מטר, תשנ"ט [מהדורה נוספת: 2002]
* רוברט אטקינס ושילה בוף, הדיאטה החדשנית של ד"ר אטקינס לשמירת הנעורים: הדרך המעשית והיעילה לרוצים להרגיש צעירים, חזקים, בריאים ונמרצים יותר, מאנגלית: יעל זיסקינד-קלר. תל אביב: מטר, תשס"א
* רוברט אטקינס, דיאטת אטקינס הנוסחה החדשה, מאנגלית: יעל זיסקינד-קלר. תל אביב: מטר, תשס"ד 2004
* רוברט אטקינס, עוצמת הריפוי של תוספי התזונה, מאנגלית: בתיה זיסו ומונה זילברמן. רמת גן: פוקוס, 2005

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Lisa Rogak, [http://books.google.co.uk/books?id=8D17uXmwieIC Dr. Robert Atkins: The True Story of the Man Behind the War on Carbohydrates] 2005, .
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קרדיולוגים יהודים
קטגוריה:קרדיולוגים אמריקאים
קטגוריה:רופאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:תזונאים יהודים
קטגוריה:תזונאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת קורנל
קטגוריה:מחברי ספרי עיון יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
דולר של הקונפדרציה

הדולר של הקונפדרציה או דולר של קונפדרציית המדינות של אמריקה (באנגלית: Confederate States of America dollar) היה המטבע אשר שימש כהילך החוקי של קונפדרציית המדינות של אמריקה בשנות קיומה, מתקופת טרום מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861 ועד לסיומה ב-1865. בניגוד למקובל, הדולר של הקונפדרציה לא גובה בנכסים ממשיים, אלא רק בהבטחתו של הממשל לשלם למחזיק לאחר סיומה של המלחמה, כל זאת בשם ניצחון הדרום ועצמאותו.

ככל שהמלחמה נטתה כנגד הקונפדרציה, אמון הציבור במטבע פחת, דבר אשר גרם לאינפלציה. עד סוף שנת 1863, עמד ערכו של דולר הקונפדרציה על 6 סנט בזהב, ואף נפל עוד יותר מכך לאחר מכן.

הדולר של הקונפדרציה, אשר כונה לעיתים קרובות "גרייבק" על שום צבעו האפור, הונפק לראשונה והוכנס למחזור בחודש אפריל 1861, כאשר הקונפדרציה הייתה רק בת חודשיים, בערב פרוץ מלחמת האזרחים.

בתחילה, היה המטבע מקובל בדרום כאמצעי חליפין בעל כוח קנייה גבוה. אך עם זאת, ככל שהתקדמה המלחמה, אמון הציבור בהצלחתו האולטימטיבית דעך, סכום כסף הנייר גדל, ותאריכי הפדיון שלהם הוארכו אל תאריכים עתידיים. על רוב השטרות הודפס בחלקו העליון של השטר המשפט , ובאמצע . וככל שהתקדמה המלחמה, המטבע פוחת ובשוקי הדרום המחירים הרקיעו שחקים באופן אופייני לאינפלציה.

לקראת סוף המלחמה, איבד המטבע את ערכו כאמצעי חליפין כמעט לחלוטין, כיוון ולא היה מאובטח או מגובה באמצעות נכסים. ובדיוק כמו המטבע שהונפק על ידי הקונגרס הקונטיננטלי במלחמת העצמאות נחשב חסר ערך.

הדולר של הקונפדרציה, על גרסאותיו, נחשב כיום לפריט אספנים. קיימים גם זיופים רבים של השטרות, מכיוון שלעיתים הם הודפסו בחופזה, נחתכו במספריים ונחתמו על ידי פקידים. באופן אירוני, חלק מהשטרות המזויפים נחשבים אף הם לפריטי אספנים ונמכרים במחירים גבוהים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קונפדרציית המדינות של אמריקה
קטגוריה:ארצות הברית: מטבעות
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
בריטני מיינרד

בריטני לורן מיינרד (באנגלית: Brittany Lauren Maynard; 19 בנובמבר 1984 – 1 בנובמבר 2014) הייתה אמריקאית אשר אובחנה במחלה סופנית והחליטה לסיים את חייה באמצעות המתת חסד. סיפור מחלתה תועד באמצעי התקשורת, וכלל גם את מאמציה לקדם את חוקי "הזכות למות בכבוד" בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
מיינרד נולדה באנהיים, קליפורניה. היא אובחנה כחולה במחלת הסרטן, עם גידול מוחי מסוג גליובלסטומה רב-צורנית בינואר 2014 בהיותה בת 29. בעקבות האבחון, היא עברה ניתוח ראש באזור האונה הרקתית כדי לעצור את התפתחות הגידול. אך באפריל באותה שנה, אבחון נוסף קבע כי הגידול חזר והוא ממשיך בקצב התפתחותו, והרופאים העריכו כי נותרו למיינרד שישה חודשים לחיות.

מיינרד עברה מקליפורניה לפורטלנד שבמדינת אורגון מתוך כוונה לנצל את חוק "הזכות למות בכבוד" במדינה, אחת מחמש המדינות האמריקניות אשר מתירות המתת חסד. מיינרד התבטאה כי "לאחר חודשים של מחקר, אני ומשפחתי הגענו למסקנה הכואבת שאין טיפול שיציל את חיי, והטיפולים המומלצים יהרסו את הזמן שנשאר לי בחיים". בחודשים האחרונים לחייה חברה מיינרד למלכ"ר הנקרא "חמלה ובחירה" (באנגלית: "Compassion & Choices"), הפועל למען הסדרה בחוק של המתות חסד, והקימה קרן הקרויה על שמה למען אותה מטרה. באוקטובר 2014 מיינרד פרסמה מאמר באתר CNN שכותרתו "הזכות שלי למוות עם כבוד בגיל 29".

מיינרד תכננה לסיים את חייה ב-1 בנובמבר, אולם ב-29 באוקטובר ציינה כי היא עדיין לא חושבת שזהו הזמן המתאים, מכיוון שהיא עדיין חשה שמחה יחד עם משפחתה וחבריה, על אף שמצבה הידרדר והיא סובלת מהתקפים. ב-2 בנובמבר פורסם כי מיינרד הלכה לעולמה ב-1 בנובמבר, כשהיא מוקפת במשפחתה הקרובה וביקיריה, לאחר שנטלה כמות גדולה של סמי הרגעה שניתנו לה במרשם רופא.

מרסיה אנג'ל, לשעבר העורכת הראשית של כתב העת המדעי "New England Journal of Medicine", כתבה כי מיינרד הפכה ל"פנים החדשות" של התנועה הפועלת למען זכות של חולים במחלות סופניות לסיים את חייהם באופן מהיר ואנושי יותר.

==חיים אישיים==
מיינרד סיימה תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ותואר שני באוניברסיטת קליפורניה באירוויין בחינוך. טיילה רבות באזור דרום-מזרח אסיה, ולימדה בבתי יתומים בקטמנדו, נפאל. בספטמבר 2012 נישאה לדניאל דיאז, לאחר היכרות של חמש שנים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.thebrittanyfund.org/ אתר הקרן על שמה של בריטני מיינרד]
* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20141104125440/http://ynet.co.il.d4p.net/articles/0,7340,L-4587768,00.html החולה הסופנית בחרה ומתה. מחאתה עבדה?], באתר ynet, 4 בנובמבר 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילות חברתיות אמריקאיות
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:מתאבדות: חולות סופניות
קטגוריה:מתאבדות אמריקאיות
קטגוריה:מתאבדים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה באירוויין
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1984
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1984
קטגוריה:אישים שנפטרו בהמתת חסד
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
ראג'ה ניינגולן

ראג'ה ניינגולן (בצרפתית: Radja Nainggolan; נולד ב-4 במאי 1988 באנטוורפן) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בבהאינגקארה. ניינגולן נחשב לקשר המשתמש בסגנון משחק קשוח ופיזי שכולל תיקולים ומאבקים פיזיים רבים.

==קריירת מועדונים==
ניינגולן נולד באנטוורפן לאם ממוצא פלמי ולאב ממוצא אינדונזי. ניינגולן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ג'רמינל בירסחוט ובשנת עבר לפיאצ'נצה. בעונת עלה לקבוצה הבוגרת.

ב-27 בינואר 2010 הושאל לקליארי. ב-7 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקליארי בהפסד 0–3 נגד אינטר מילאנו. ב-21 ביוני 2010, קליארי רכשה את ניינגולן. בתחילת אוקטובר , האריך את חוזהו במועדון עד אוקטובר .

ב-7 בינואר 2014 הושאל לרומא תמורת 3 מיליון אירו, עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בקיץ תמורת 6 מיליון אירו. ב-9 בינואר 2014 ניינגולן ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד סמפדוריה במסגרת הקופה איטליה. ב-22 בפברואר כבש ניינגולן את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–1 נגד בולוניה. בקיץ חתם רשמית במועדון.

ב-25 ביוני 2018 חתם נייגולן באינטר מילאנו תמורת 24 מיליון אירו.

ב-5 באוגוסט 2019 הושאל לקליארי לעונה אחת.
זכה בתואר שחקן החודש של הסרייה א בנובמבר 2019. ב-31 בדצמבר 2020 הושאל שוב לקליארי עד לסוף העונה.

ב-14 באוגוסט 2021 חזר לאחר 16 שנה לבלגיה ועיר הולדתו, וחתם ברויאל אנטוורפן.

===קריירת נבחרת===
ב-29 במאי 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה נגד במסגרת גביע קירין. ב-5 במרץ 2014 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד במסגרת משחק ידידות. ניינגולן זומן לסגל המורחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2014, אך לא נכלל בסגל הסופי.

ניינגולן נכלל בסגל נבחרת בלגיה ליורו 2016, השתתף בכל המשחקים והבקיע שני שערים.

ב-21 במאי 2018, לאחר שלא זומן לסגל נבחרת בלגיה למונדיאל בפעם השנייה ברציפות, פרש ניינגולן מהנבחרת.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:קשרי כדורגל בלגים
קטגוריה:אנטוורפן: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פיאצ'נצה
קטגוריה:כדורגלני קליארי
קטגוריה:כדורגלני רומא
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני רויאל אנטוורפן
קטגוריה:כדורגלני ספאל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלגיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:ספורטאים בלגים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים זרים באינדונזיה
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1988
בית הספירלה

בית הספירלה הוא בניין מגורים ברמת גן.
== המבנה ==
הבניין תוכנן על ידי האדריכל צבי הקר (הקר קיבל על המבנה את פרס רכטר לאדריכלות בשנת 1999, אותו חלק עם האדריכל רם כרמי) בשיתוף עם האדריכלים גיל ברנשטיין, שמואל גרובמן ורינה הרינג ונבנה ב-1984–1990.
הוא ניצב על צלע גבעה מול הר הבנים, ברחוב צל הגבעה 13 ומוקף במרפסות ללא קירוי. בלבו של הבניין נמצאת חצר פנימית, שאליה פונות כל הדירות. הבניין עשוי בטון ומחופה בחלקו בטיח ובחלקו באבן דקה בגוון ורוד, שברי זכוכיות ופח גלי, אלה נבחרו מכיוון שהם נקשרים בתודעה עם בנייה ענייה ועם השכונות הישנות בערים.

ליד בית הספירלה שוכן בית דובינר שגם הוא פרי תכנונו של הקר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://www.zvihecker.com/projects/project_titel-30-1.html בית הספירלה] באתר של צבי הקר

קטגוריה:רמת גן: בתי מגורים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן צבי הקר
רבאב

רבאבות במוזיאון ב[[טורקיה]]
רבאבא משנת 1900 
רבּאבּ (בערבית: ربابة) או רבּאבָּה, "כינור עם מיתר אחד", "כינור הנילוס", הוא כלי מיתר עתיק, שנפוץ מן המזרח התיכון וצפון אפריקה אל אפריקה שמדרום לסהרה, אסיה ואירופה. הכלי בנוי מצוואר עץ, עליו מתוח מיתר יחיד בגרסה הפשוטה ועד שלושה מיתרים בגרסאות אחרות. בתחתיתו מיכל המשמש גוף תהודה ומונח זקוף על הקרקע או בחיקו של הנגן. הנגינה בכלי מתבצעת באמצעות קשת בניצב למיתרים. מן הכלי הפשוט צמחו הלירה הביזנטינית, הרבק (rebec), הקמנצ'ה הפרסי, הקמנג'ה המרוקאי, המורין חור המונגולי, ההוקין הסיני ועוד. מנעד הכלי מוגבל ביותר, קצת למעלה מאוקטבה. 

הרבאב בנוי בשלל גרסאות, לפי המסורת והמצאי בשטח. מיכל התהודה עשוי פעמים רבות מדלעת יבשה או עץ חלול, אך גוף התהודה של רבאב בדואי יכול להיות קופסת-פח. במגרב מתוח המיתר לא על צוואר דק אלא על גוף עץ מעובה חלול ולרוב מעוטר.

== הרבאב ביהדות ==
חוקרים רבים נוטים ליחס את הרבאב לכינור המוזכר בתנ"ך וככלי שבו נגנו הלוים בבית המקדש. הביסוסים לטענה זו הם העובדה שהרבאב הוא כלי הקשת העתיק ביותר הידוע שממנו התפתחו כלי הקשת הידועים היום. ראיה נוספת לזה היא מקור הכלי: המזרח התיכון, חבל הארץ אליו משוייכת ארץ ישראל.

== נגני רבאב ==
<gallery>
קובץ:Rebabah.jpg|בדואי מנגן ברבאבה במהלך מלחמת העולם השנייה
קובץ:Iraqi Jawza Player.png|הג'וזה (جوزه) העיראקי - רבאב בעל ארבעה מיתרים
קובץ:COLLECTIE TROPENMUSEUM Een rebabspeler TMnr 60052115.jpg|נגן רבאב אינדונזי מפורסם
קובץ:רבאב.jpg|שייח בדואי בנגב מנגן ברבאב (2017)
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20141103180658/http://www.rebab.net/ אתר המוקדש לכלי]
* [http://www.fiddlingaround.co.uk/med/ על הכלי וכלים דומים באתר כינורות מהעולם]

קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה מזרחיים
קטגוריה:מוזיקה ערבית
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
פסק דין זיבוטפסקי נגד קלינטון

פסק דין זיבוטפסקי נגד קלינטון (באנגלית: Zivotofsky v. Clinton) היא החלטת בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 2012, שבה קבע בית המשפט כי מחלוקת על תקנות בדבר דרכונים אינה שאלה פוליטית, ולכן שפיטה. החלטה זו סללה את הדרך לפסילת חוק של הקונגרס ב-2013, לאחר שנקבע כי החוק הפר את הסמכות הבלעדית של נשיא ארצות הברית בענייני הכרה דיפלומטית.

==השתלשלות הפרשה==
ב-2002 העביר הקונגרס האמריקני חוק המורה למזכיר המדינה לרשום בדרכון "ישראל" בתור מקום הולדתו של מי שנולד בירושלים. לאחר החלת החוק, נולד בירושלים מנחם בנימין זיבוטפסקי, בנו של ארי צבי זיבוטפסקי ולו אזרחות אמריקנית. הוריו ביקשו שבדרכונו האמריקאי יהיה כתוב: "ישראל", ולא "ירושלים" - ללא ציון מדינה (כפי שנהגו קודם לכן), כמקום הולדתו. מחלקת המדינה דחתה בקשה זו עקב מדיניות ארוכת שנים של אי נקיטת עמדה בדבר מעמדה המדיני של ירושלים. ההורים פנו לערכאות. בית המשפט קבע כי זיבוטפסקי יוכל לשים למבחן בית המשפט את החוקתיות של חוק הקונגרס משנת 2002. צעד משפטי זה ננקט אל מול התנגדותה של מחלקת המדינה שטענה כי עניינים של מדיניות חוץ הם בעלי אופי פוליטי ובכך אינם שפיטים בבתי המשפט.

ביולי 2013, קבע בית המשפט לערעורים כי החוק מהווה פגיעה בלתי חוקתית בסמכויות ההכרה הדיפלומטית של הנשיא. 

בעקבות זאת העניק בית המשפט העליון ב-21 באפריל 2014 צו עיון מחדש לעתירה של זיבוטפסקי (כלומר הוא מקבל את עתירתו של זיבוטפסקי לדון בתיק), כשהתיק עתה נקרא "זיבוטפסקי נגד קרי". ב-8 ביוני 2015, פסל בית המשפט העליון את חוק הקונגרס משנת 2002 ברוב של 6-3, כשהוא קובע כי הקונגרס חרג מסמכויותיו בחקיקת חוק זה, וכי סמכויות ההכרה הדיפלומטית בריבונות ממשלה זרה (במקרה זה על ירושלים), כפי שהוא מתבטא ברישום בדרכון, הם בסמכותו הבלעדית של הנשיא (האחראי על מחלקת המדינה שרושמת את הדרכון).

==שינוי המדיניות==
ב-29 באוקטובר 2020 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ניתן לכתוב בדרכונם של אזרחי ארצות הברית שנולדו בירושלים את ישראל בסעיף "ארץ הלידה". מיד לאחר הודעה זו קיבל מנחם זיבוטפסקי משגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן, דרכון אמריקאי ובו בסעיף 'ארץ הלידה' נכתב "ישראל"..

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית המשפט העליון של ארצות הברית: פסקי דין
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ישראל
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:2012 בארצות הברית
גיורגוס צבלאס

גיורגוס צבלאס (ביוונית: Γεώργιος Τζαβέλλας; נולד ב-26 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן יווני המשחק באטרומיטוס ובנבחרת יוון בעמדת המגן שמאלי.

==קריירת מועדונים==
צבלאס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דוקסה וירונאס, ובשנת עבר לקרקירה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד לאריסה. בינואר חתם בפאניוניוס, ב-13 בספטמבר 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד פאנסרייקוס. ב-7 בדצמבר 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1 נגד לאריסה. במהלך העונה הראשונה שלו במועדון הוא הבקיע 2 שערים ב-17 משחקים.

ב-3 ביוני 2010, הוא חתם באיינטרכט פרנקפורט לשלוש שנים תמורת 1.2 מיליון אירו. עם הגעתו הוא הפך עד מהרה לחלק חשוב בהרכב של הקבוצה. ב-12 במרץ 2011, צבלאס הבקיע את השער הראשון שלו במועדון נגד שאלקה 04. השער נכבש ממרחק של 73 מ', ובכך צבלאס שבר את שיא ההבקעה מהמרחק הגדול ביותר אי פעם בליגה. ב-8 באפריל 2011, צבלאס סבל מקריעה חלקית של הרצועה הצולבת, ובכך סיים את העונה. בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה השנייה.

ב-31 בינואר 2012, צבלאס חתם במונקו שאז שיחקה בליגה השנייה בצרפת. בסיום עונת עלה עם המועדון בחזרה לליגה הראשונה.

ב-2 בספטמבר 2013, הוא חתם ל-4 שנים בפאוק סלוניקי ב-14 בספטמבר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד וריה. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד אטרומיטוס. ב-19 בספטמבר 2013, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית בניצחון 1–2 נגד שחטאר קאראגנדי. ב-9 במרץ 2014 הוא הבקיע את שער הניצחון נגד אולימפיאקוס.

ב-21 בינואר 2017 חתם באלניהספור מליגת העל הטורקית לשנתיים וחצי.

==קריירה בינלאומית==
ב-15 בנובמבר 2009 זומן לראשונה לסגל נבחרת יוון לקראת המשחק השני נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות מונדיאל 2010. הוא אף זומן לסגל המורחב לקראת מונדיאל 2010, אך לא נכלל בסגל הסופי. ב-7 בספטמבר 2010 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. צבלאס נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2012 ומונדיאל 2014.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים יוונים
קטגוריה:מגני כדורגל יוונים
קטגוריה:בלמי כדורגל יוונים
קטגוריה:אתונה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני קרקירה
קטגוריה:כדורגלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:כדורגלני מונקו
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני אלניהספור
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורגלני אטרומיטוס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:ספורטאים יוונים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים יוונים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1987
גבע (יישוב מקראי)

גֶּבַע (נודע גם כגֶבַע בִּנְיָמִן, כדי להבחינה מערים נוספות באותו השם) היא עיר מקראית בנחלת שבט בנימין המוזכרת מספר פעמים בתנ"ך. העיר מזוהה עם הכפר הפלסטיני ג'בע הנמצא צפונית לירושלים, ומשמר את שמה העברי הקדום של העיר. הכפר ג'בע שוכן מצידו הדרומי של נחל מכמש, כאשר מצידו האחר נמצא הכפר מוח'אמס, המשמר את שמה של מכמש המקראית. צפונית לכפר א-ראם, המזוהה עם רמה המקראית. בשנת 1984 נוסדה ההתנחלות גבע בנימין (אדם) בסמוך לכפר ג'בע, כך ששני היישובים, הישראלי והפלסטיני, משמרים את שם היישוב הישראלי הקדום. יש להבחין בין גבע בנימין לבין העיר המקראית גבעת שאול (ידועה גם כגבעה או גבעת בנימין), עירו המרכזית של שבט בנימין ובירתו של שאול המלך, המזוהה כיום עם תל אל-פול, תל הסמוך לפסגת זאב.הריסות גבע בנימין, כפי שתועדו בשנת 1881.

== אזכורים לאורך התנ"ך ==
בספר יהושע, העיר נזכרת כאחת מארבע ערי נחלת שבט בנימין שניתנו לכוהנים. בספר שופטים מוזכרת העיר בסיפור פילגש בגבעה אך ניתן לטעון שהכוונה היא לעיר גבעה ולא לגבע. בספר שמואל א' גבע בנימין מוזכרת כמיקומו של נציב הפלשתים. לאחר ששאול כובש את גבע הוא ממקם בה את מפקדתו וממנה יוצא יהונתן בנו לתקוף את מחנה הפלשתים. בספר ישעיהו נזכרת העיר במסע סנחריב, בין מכמש ורמה. גבע בנימין נזכרת במספר מקומות נוספים בתנ"ך, בין השאר כעיר שאסא מלך יהודה ביצר, כגבול ממלכת יאשיהו בצפון וכאחת הערים שיישבו שבי ציון בשובם מבבל, אך גם במקומות אלו יש הטוענים שהכוונה היא לגבעה ולא לגבע. כמו כן היא נזכרת בנבואה האחרונה בספר זכריה.

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר ארכאולוגיה
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט בנימין
קטגוריה:ערי הכהנים
קטגוריה:גבע בנימין
יוסף לונץ

יוסף לונץ ("לונצי") (25 בדצמבר 1935 - 13 בפברואר 1983) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כראש המנהל האזרחי ברצועת עזה.
== ביוגרפיה ==
לונץ נולד בחיפה, בנם של מרים ומשה. למד בתיכון "חוגים" בעיר. באוגוסט 1953 התגייס במסגרת גרעין נח"ל של תנועת הצופים העבריים, שירת כקצין חי"ר ולחם במלחמת סיני. לאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר והצטרף להכשרה בראש הנקרה. סיים תואר ראשון ושני בלימודי המזרח התיכון בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1962 נשלח מטעם צה"ל כיועץ לאתיופיה בה שהה במשך כשנה וחצי. לאחר מכן המשיך בשליחויות ברחבי העולם מטעם משרד הביטחון. בשירות המילואים פיקד על הסיירת של חטיבת ירושלים. במלחמת ששת הימים לחם ונפצע בהיתקלות באזור לטרון. לאחר המלחמה שימש כמושל צבאי במרחב שלמה. ב-1969 היה חבר במשלחת הישראלית לאימון צבאי של הכורדים בעיראק.

במלחמת ההתשה התנדב לשרת במילואים כקצין מנוסה ("נמר") ולפקד על מעוז בקו בר-לב. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד גדוד בגזרה המצרית. 

ב-1976 חזר לשירות הקבע ומונה למפקד נפת טולכרם ולאחר מכן שירת כמפקד נפת רמאללה ומפקד נפת שכם. שימש מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בספטמבר 1981 מונה למושל רצועת עזה ועם כינון המנהל האזרחי ברצועה במונה לראש המנהל האזרחי, תפקיד בו שירת עד פטירתו ממחלה ב-1983. 
== הנצחה ==
על שמו הוקם מצפה בהר כביר הסמוך ליישוב אלון מורה, ובהר ארבל. נטמן בבית הקברות הצבאי קריית שאול.

==לקריאה נוספת==
* בתוך: התנועה הלאומית הפלסטינית: מעימות להשלמה? (עורכים: משה מעוז וב"ז קדר), משרד הביטחון 1996: משה מעוז, לונצי והעימות היהודי־פלסטיני, עמ' 11–12; יוסף לונץ, שורשיה ומקורותיה של התנועה הלאומית הערבית בארץ ישראל ערב מלחמת העולם הראשונה, עמ' 27–51; יוסף לונץ, המגעים הדיפלומטיים בין התנועה הציונית והתנועה הערבית הלאומית עם סיום מלחמת העולם הראשונה (1962), עמ' 61–79; שיח חברים על לונצי, עמ' 411–423.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מושלים צבאיים ישראלים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:בוגרי תיכון חוגים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983
קטגוריה:חללי צה"ל
אבימי בר טובי

אבימי בר טובי היה אמורא ארץ ישראלי בן הדור הרביעי מתלמידיו של רבי אבהו.

בתלמוד הירושלמי מסופר על נכרית אחת שבאה לשאול שאלה את רבי אבהו והוא שלח את אבימי בר טובי לענות לה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור הרביעי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי אבהו
דודו דגן

דודו דגן (נולד ב-12 באפריל 1965) הוא רופא ישראלי המשמש כראש חטיבת בתי החולים הממשלתיים במשרד הבריאות, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש מנכ"ל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד וקצין רפואה ראשי (הקרפ"ר) של צה"ל.

==ביוגרפיה==
דגן נולד, גדל והתחנך בקריית ביאליק. סיים לימודיו בקריית החינוך אורט קריית ביאליק בשנת 1983. דגן הוא מומחה לרפואת ילדים וטיפול נמרץ ילדים. עשה את התמחותו בבית החולים שניידר. בעל תואר שני בניהול מערכות בריאות (MHA). בוגר פיקוד ומטה והמכללה לביטחון לאומי. שירת בצה"ל במגוון תפקידי פיקוד בחיל הרפואה בהם רופא גדוד צבר וקצין הרפואה של חטיבת גבעתי, רופא סיירת מטכ"ל, קצין הרפואה של אוגדת עזה, סגן מפקד קצין הרפואה של פיקוד הצפון ומפקד הרפואה של פיקוד המרכז. שימש סגן קצין רפואה ראשי ובמהלך כהונתו בתפקיד זה עמד בראש המשלחות הרפואיות לבולגריה ב-2012 בעקבות הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, וב-2013 לפיליפינים בעקבות פגיעת סופת הטייפון "האיאן".

בנובמבר 2014 מונה לקצין רפואה ראשי, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2017. לאחר פרישתו מצה"ל התמנה למנכ"ל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד, אך כעבור כ-10 חודשים הודיע על פרישתו מהתפקיד מסיבות אישיות.

בנובמבר 2020 מונה כראש חטיבת בתי החולים הממשלתיים לאחר התפטרותו של ד"ר ארז און מהתפקיד.

== חים אישיים ==
נשוי ליאנה, אחות מיילדת במקצועה ואב לשני בנים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הרפואה
קטגוריה:בוגרי אורט קריית ביאליק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:קציני רפואה ראשיים
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:מנהלי בתי חולים בישראל
קטגוריה:סגל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965