OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה צדוק

[[דוד בן-גוריון ואלוף פיקוד הדרום משה צדוק בסיור סמוך לים המלח, 1952]]
משמאל לימין: [[צבי איילון, משה צדוק, יעקב דורי, שמעון מזא"ה, מרדכי מקלף ושלמה שמיר, 1949]]
משה צדוק (לֶרֶר) (1 ביולי 1913 – 15 במרץ 1964) היה איש "ההגנה" ואלוף בצה"ל, ראש אגף כוח אדם הראשון, אלוף פיקוד הצפון ואלוף פיקוד הדרום וראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון.

== קורות חייו ==
צדוק נולד ב-1 ביולי 1913 בעיירה ז'ליכוב שליד ראדום (אז בתחומי האימפריה הרוסית ומאז 1945 בפולין) בשם משה לרר, בנם של מנדל ונחמה לרר. למד בעיירתו בית ספר יסודי ובתיכון עד כיתה י"א, ואחר כך המשיך ללימודים בבית ספר מקצועי של "אורט" בוורשה בירת פולין. כציוני, שמגיל 14 היה חבר בתנועת נוער ציונית בעיירתו, עלה לארץ ישראל בשנת 1933. מיד עם הגיעו ארצה התגייס לארגון "ההגנה", ומשנת 1936, בה סיים קורס מ"מים בג'וערה, היה חבר במנגנון הקבע של הארגון. היה מפקד מכבי האש בחיפה במסווה לפעולות ה"הגנה" בעיר, מדריך בקורסי ה"הגנה" ומפקד גליל דרום.

עם הקמת אגף כח אדם במטכ"ל "ההגנה" במאי 1947, מונה צדוק לעמוד בראשו, ועם הקמת צה"ל המשיך לשמש בתפקיד זה, בדרגת אלוף.
בקיץ 1949 נישא להדסה פטרושקה, לה היה נשוי עד מותו. לזוג לא היו ילדים.

ב-1950 מונה לשמש כמפקח הכללי של צה"ל, ובמרץ אותה שנה מונה למפקד הפיקוד השמיני, שהוקם למטרת ארגון המילואים במרחב תל אביב. ב-17 באוקטובר 1951 מונה לאלוף פיקוד הדרום וכיהן בתפקיד זה עד ל-1 בפברואר 1954, אז מונה לאלוף פיקוד הצפון. בתפקיד זה שימש עד אפריל 1956. בתפקידו הבא שירת כקצין במטה הכללי האחראי להכנות מיוחדות לשעת חירום.

ב-1957, בגיל 44, נבחן בבחינות בגרות אקסטרניות והחל ללמוד בפקולטה לכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. הוא קיבל את התואר בשנת 1960. ב-1961 מונה לראש אגף בינוי ומשק במשרד הביטחון.

משה צדוק נפטר ממחלה ב-1964. בעקבות מחלה זאת אמר את המשפט המפורסם ״אני חולה, חולה לא יכול לשלוט בדבר״. בן 50 במותו, . נטמן בבית העלמין הצבאי קריית שאול.

אחיו הגדול, יחיאל לרר (לערער) (1910–1943), היה משורר יידיש, ממובילי התרבות היהודית בוורשה בין מלחמות העולם ופעיל במפלגת פועלי ציון צ"ס. בגטו ורשה פעל בארגון התרבות יקא"ר (יידישע קולטור אָרגאַניזאַציע). נספה בשואה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* (הספדו של פרס, סגן שר הביטחון)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מפקדי פיקוד הדרום
קטגוריה:מפקדי פיקוד הצפון
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:ראשי אגף כוח אדם
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ראשי אגפים במשרד הביטחון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
קטגוריה:חברי המטה הכללי במלחמת העצמאות
אפולו בלוודרה

אפולו בלוודרה (באיטלקית: Apollo Belvedere) הוא פֶּסֶל שיש רומי העשוי לפי מקור יווני, ייתכן של הפַּסָּל לאוכארס (ביוונית: Λεωχάρης) מן המאה ה-4 לפנה"ס. גובהו של הפסל הוא 2.24 מטרים. הפסל מוצג במוזיאון הוותיקן ברומא.

הפסל מציג את דמותו של האל אפולו. דמותו מעוצבת בסגנון הלניסטי – הדמות נשענת על רגל אחת במצב של בין שני צעדים אולם הידיים אינן נמצאות בתנוחת הקונטרה-פוסטו. ידו האחת פורצת אל החלל (לצידי הגוף וקדימה) ומחזיקה את גלימתו המפוסלת ועשירת הקפלים. ידו השנייה מונחת לצד הגוף. הדמות מפנה את מבטה לימין. שיערה עשוי בעזרת חציבה עדינה במקדח, בסגנון האופייני לתקופה ההלניסטית. הפסל נשען על גזע עץ מפוסל שהוא כנראה תוספת של ההעתק הרומי (הפיסול היווני היה עשיר בפסלי ברונזה, שלא שרדו. העתקיהם הרומיים בשיש נזקקו לתמיכה חיצונית). 

הפסל נחשב במשך זמן רב לאחת מן היצירות הידועות ביותר מן הפיסול היווני. הפסל התגלה במאה ה-15
והתפרסם מיד ברחבי העולם על ידי העתקים ותחריטים. בשנת 1504 שימש הפסל את אלברכט דירר לעיצוב דמותו של אדם בתחריט "אדם וחווה" הידוע; הפַּסָּל בונקולסי (Pier Jacopo Alari Bonacolsi) יצר לפסל העתקי ברונזה מוזהבים; שעתוק ידוע אחר הוא תחריט מאזור שנת 1530 מאת רימונדי (Marcantonio Raimondi); הפַּסָּל הניאו קלאסי אנטוניו קנובה (Antonio Canova) השתמש בדמות זו כדי לתאר את דמותו של פרסאוס. גישות מודרניות יותר מתייחסות אל הפסל בביקורתיות ותופסות אותו כ"תאטרלי" כיוון שהן תופסות את אמנות התקופה הקלאסית כשיאה של האמנות היוונית. 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:מוזיאוני הוותיקן: פסלים
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
כס"ח

250px
כס"ח (ראשי תיבות של כוח סיירות חוקר) היא סדרת ספרים שכתבה סופרת הילדים גלילה רון פדר. נכון לשנת 2015 יצאו 31 ספרים בסדרה. הספרים יצאו בהוצאת אדם. 

ב-2007 הוצאת מודן התחילה להוציא מחדש את חלק מהסדרה בשם חבורת ידיעת הארץ (ובקיצור חי"ה). הספרים בסדרה החדשה מנוקדים ועם איורים חדשים, ובנוסף יצאו לאור חמישה ספרים חדשים שלא היו בסדרת כס"ח המקורית.

==תקציר העלילה==
הסדרה מספרת על חבורת ילדים בשם כס"ח (כוח סיירות חוקר) - בהוצאה המקורית או חי"ה (חבורת ידיעת הארץ) - בהוצאה החדשה. החבורה מטיילת בארץ ופותרת תעלומות שנקרות בדרכה. חברי החבורה נתקלים בתעלומות השונות שלא ביוזמתם. בחלק מספרי הסדרה, העלילה מתפתחת בעקבות פניות של ילדים מרחבי הארץ שאיתם מתכתבת שגית, הגיבורה הראשית ומספרת את סיפור החבורה. 

החבורה החלה לפעול לאחר שרועי (דמות משנה) מסיר דף שעליו שיר שכתבה יערה, כדי לשים במקומו הזמנה ליום הולדתו ה-12. בני החבורה - שגית, שאול, יובל ויועד - נפגעו מכך (יערה לא נכחה במקום). בסיום אותו יום לימודים, מזמין שאול כמחאה את יובל, יועד, שגית ויערה לקומזיץ בזמן יום ההולדת.

אלמנט שחוזר כמעט בכל ספר הוא התפצלות של החבורה. את רגעי השיא של ההרפתקה החבורה לא עושה יחד. לעיתים במקומות שונים ולעיתים חלק מבני החבורה מפספסים את השיא.

==הדמויות הראשיות==

חברי החבורה הם:
* שאול אייל - מנהיג החבורה, שאינו מאבד את עשתונותיו גם ברגעי מתח ופחד. הוא נווט טוב (לפי הספר "הקיאקים מכפר בלום") וחובב קרטוגרפיה. הוא גר בצריף, שאת רוב חפציו בנה בעצמו וכולל מיטת הקומתיים שלו. 
* שגית - דמות המספרת. אינה פחדנית, ותלך אחרי שאול בעיניים עצומות. רוב הבנים אוהבים אותה (רועי מכיתתם, דניאל בספר "הקיאקים מכפר בלום"). אוהבת את שאול, ומחכה שהוא יציע לה חברות.
* יערה סולל - חברתה הטובה ביותר של שגית. ילדה יפה, בעלת נטייה להתאהב בקלות. אוהבת את שאול, ורוצה שהוא יציע לה חברות. בתו של ראובן סולל.
* יועד - ילד רציני ומתולתל. אחיו התאום של יובל, ואינו מפסיק לריב ולהתווכח עמו.
* יובל - ילד שאוהב לצחוק. אחיו התאום של יועד, ולא מפסיק לריב ולהתווכח עמו. אוהב חיות ויש לו שני כלבים: מקס ומוריץ.

בספרים כלולות גם דמויות משניות, כגון: יוסקה שדות, רועי, דניאל, דודו השוטר, מיכה (אחיה של שגית) והוריהם של הילדים.

==ספרים בסדרה==
#המפתח מח'רבת סעדים
#החטוף ואיזידור החמור
#החרס מתל ערד
#תעלומת החולצות הגנובות
#המעקב לבית גוברין
#התמהוני מנחל ברק
#הנזירים מוואדי קלט
#תעלומת הכלבים הגנובים
#האבובים מחוף זיקים
#הכרוזים מנחל בצת
#הקיאקים מכפר בלום
#גבעה 69 עונה בלילה
#הרימונים ממבצר שוני
#תחרות ניווטים בנגב
===רק בסדרת כס"ח===
#<li value=15>הגולשים מן החרמון</li>
#מבצע בלשי בעמנואל
#טיול ג'יפים למכתשים
#אש בהרי הגלבוע
#טיול אופניים לרמלה
#רוח רפאים משתוללת בצפת
#חפץ חשוד במרכז פתח-תקווה
#אוצר במצולות הכנרת
#המפלצת מים המלח
#מי קבור בחולות קיסריה
#שטן משוטט בהרי יהודה
#מסתורין ברובע הארמני
===רק בסדרת חי"ה===
#<li value=27>הכנופיה מפארק הירקון</li>
#שוד קברי צדיקים בגליל
#המאבק על גבעת התיתורה
#שודדי שביל ישראל
#מרדף בדרך הבשמים

==ראו גם==

* החמישייה הסודית
* השביעייה הסודית
* חבורת פופיק
* חסמבה

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:סדרות ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי גלילה רון־פדר-עמית
הנמרים

סמל המיליציה

הנמרים הייתה הזרוע הצבאית של המפלגה הליברלית הלאומית בתקופת מלחמת האזרחים בלבנון.

מיליציית הנמרים הוקמה בסעדיאת בשנת 1968 כ"הבריגדות של הנמרים הלבנונים" תחת מנהיגותו של כמיל שמעון. המיליציה לקחה את שמה משמו האמצעי של שמעון - "נימר". נעים ברדקאן הופקד על אימון היחידה, שבראשה עמד בנו של כמיל, דני שמעון. מאוחר יותר שינו את שמם ל"הנמרים של הליברלים/החופשיים" (ערבית: نمور الأحرار).

עם פרוץ מלחמת האזרחים בשנת 1975 נלחמו הנמרים, שמנו אז 3,500 איש, בתנועה הלאומית הלבנונית ובבני בריתה הפלסטינים (אשר משנת 1976 כללו גם את אש"ף). המיליציה שיתפה פעולה עם הפלנגות, בריגדת מרדה ושומרי הארזים, ולקחה חלק במעשי הטבח בקרנטינה ותל אל-זעתר בפליטים הפלסטיניים. בשנת 1977 התאחדו המיליציות והקימו את הכוחות הלבנונים, שהיו הזרוע הצבאית של החזית הלבנונית. המיליציה המאוחדת נשלטה עד מהרה על ידי הפלאנגות בראשותו של בשיר ג'ומאייל.

ב-7 ביולי 1980, בשורת מתקפות שזכו לכינוי "יום הסכינים הארוכות" ספגו הנמרים מאות נפגעים והושמדו, למעשה, ככוח לוחם, כשהפלנגות השלימו את השתלטותם על הכוחות הלבנוניים, כחלק ממהלך של ג'ומייל להפוך אותם לכוח הלוחם הנוצרי היחיד במדינה. בריגדת מרדה של סולימאן פרנג'יה נדונה לגורל דומה ב-1978. דני שמעון נמלט לסוריה ומאוחר יותר שב למערב ביירות. רק לאחר זמן שב למזרח ביירות, שם נרצח בשנת 1990.

==קישורים חיצוניים==
* [http://noumour.tripod.com אתר המוקדש לנמרים]

קטגוריה:נמר בתרבות
קטגוריה:מיליציות לבנוניות ששיתפו פעולה עם ישראל
הרמס נושא את דיוניסוס התינוק

הרמס נושא את דיוניסוס התינוק הוא פסל יווני מאת הפסל היווני פרקסיטלס, בן המאה הרביעית לפנה"ס.
הפסל מציג את דמותו של האל הרמס הנושא את דיוניסוס התינוק אל הנימפות (או האיאדות) של ניסה בשליחותו של זאוס. בכך הסתיר זאוס את בנו לאחר לידתו מהרה, אשתו.

דמותו של הרמס מעוצב כגבר צעיר הניצב בתנוחה כיאוסטית, שבה זרועות הגוף מצטלבות. שלא כבתנוחת ה"קונטרה פוסטו" (Contrapposto) הקלאסית, הגוף מוטה בסיבוב קטן, כאילו על ציר הגוף, כך שמתקבלת נטייה קטנה של הגוף בצורת האות S. ידו האחת של הרמס הושטה אל האוויר ואילו ידו השנייה, הנשענת על עמוד המכוסה בד מפוסל, מחזיקה את דיוניסוס. פניו של הרמס מורכנים מעט ומופנים אל החלל. על פניו של הרמס הבעה חולמנית. דיוניסוס התינוק משיט את ידו לעברו של הרמס. ייתכן כי נשא בידו אשכול ענבים, כאטרביוט (סמל) של האל דיוניסוס. הפרופורציות דמותו של הרמס מושלמת. בפניו למשל, אורך העין הוא כשליש האורך. לעומת הפרופורציות המושלמות אלו, דמותו של דיוניסוס מעוצבת בפרופורציות של מבוגר אשר "הוקטן" או "מוזער" לגודל תינוק.

הפסל התגלה בשנת 1877 בחפירה ארכאולוגית בעיר אולימפיה שבאליס, יוון. במאה השנייה לספירת הנוצרים ראה פאוסאניאס פסל "שזה נושאו, ועשוי לדבריו 'כפי מלאכתו' של פרקסיטלס". יש המערערים על האותנטיות של פסל ומציגים אותו כהעתק של עבודת פרקסיטלס. אחרים מתארכים אותו למאה השנייה ומציגים אותו כעבודתו של אמן אחר בעל שם זהה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרקסיטלס
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:יוון: עתיקות
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
קוטלי הטיראנים

250px

"קוטלי הטיראנים" או "הארמודיוס ואריסטוגיטון" הוא פסל של הפסל היווני אנטנור (ביוונית: Ἀντήνωρ), אתונאי בן המאה השישית לפנה"ס. הפסל מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי של נאפולי, איטליה.

הפסל מציג את דמותם של הארמודיוס (ביוונית: Ἁρμόδιος) ואריסטוגיטון (ביוונית: Ἀριστογείτων), זוג נאהבים אשר נחשבו לגיבורי אתונה כיוון שהחזירו את הדמוקרטיה בעיר בעקבות רציחתו של הטיראן היפרכוס (ביוונית: Iππαρχος) בשנת 514 לפנה"ס ונודעו בשם "קוטלי הטיראנים".

הדמויות מופרדות האחת מן השנייה אך הוצבו זו לצד זו. הארמודיוס, הצעיר יותר, עומד מימינו של אריסטוגיטון. הם ניצבים בתנוחה של צעידה קדימה, גופם נוטה לסיבוב עדין, ידיהם מונפות קדימה, אוחזות בחרב. עיצוב הגוף מדגיש את השרירים יתר על המידה ביחס לפיסול הקלאסי, אך הוא מדויק מבחינה אנטומית. פניו של הארמודיוס מעט קפואות וחסרות הבעה ותלתלי שיערו מעוצבים ברוח הפיסול הארכאי. ראשו של אריסטוגיטון אינו מקורי ומשוחזר על פי פסל אחר. 

הפסל, אשר הוצג באגורה באתונה, נגנב על ידי הפרסים אשר כבשו את העיר בשנת 480 לפנה"ס. היוונים הזמינו אנדרטה חדשה לכבוד הזוג מאת הפסלים קריטיוס ונסיוטס. אנדרטה זו הוצבה באגורה בשנת 447. הפסל המקורי הוחזר ליוון על ידי אלכסנדר הגדול. 

== ראו גם ==
* הומוסקסואליות ביוון העתיקה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
וינר נוישטאדט

וינר נוישטאדט (בגרמנית: Wiener Neustadt, נכתב לפעמים וינר נוישטט, בתרגום חופשי: "עיר וינאית חדשה") היא עיר במדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, הנחשבת לאחד ממחוזותיה. וינר נוישטאדט היא העיר המרכזית של המחוז המקיף אותה, מחוז וינר נוישטאדט.

==היסטוריה==
העיר הוקמה בשנת 1194 על ידי לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה, שמימן את בנייתה מן הכופר ששולם לו מאנגליה על מנת לשחרר את מלכם ריצ'רד לב הארי, שהוחזק על ידו כבן ערובה בעיירה האוסטרית דורנשטיין. השם "וינר נוישטאדט" שימש לראשונה כשם מבצר שנבנה בעיר על מנת להגן מפני הונגריה הסמוכה. העיר קיבלה זכויות מיוחדות במטרה לאפשר לה לשגשג.

באוגוסט 1487 מתיאש הראשון, מלך הונגריה כבש את העיר לאחר מצור של שנתיים. במאה ה-16 איבדה העיר את מעמדה כעיר מגורי הקיסרים וחשיבותה פחתה.

ב-1751 נוסדה במבצר העיר האקדמיה הצבאית הטרזיאנית, האקדמיה הצבאית הראשונה בעולם.

בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה וינר נוישטאדט מרכז תעשייתי, פעלה בה שלוחה של מפעל "Rax-Werke" אשר ייצרה מכונות וטילי V-2 ובה הועסקו כ-1,000 עובדי כפייה ממחנה הריכוז מאוטהאוזן. בעקבות היותה מרכז תעשייתי, הופצצה העיר קשות, כ-80% ממנה נהרסו והיא איבדה רבים מתושביה.

==תחבורה==
וינר נוישטאדט היא אחד הצמתים התחבורתיים החשובים באוסטריה. בעיר ישנם שני נמלי תעופה, אחד צבאי, שהוא נמל התעופה הראשון שהוקם באוסטריה, ואחד אזרחי. העיר מחוברת גם למסילת רכבת ולכביש מהיר. בעיר ישנה גם תעלה, "וינר נוישטאדטר קאנאל", שהייתה אמורה להגיע עד טריאסטה, אולם בנייתה מעולם לא הושלמה.

==הקהילה היהודית==
תיעוד ראשון בכתב לנוכחות קהילה יהודית בעיר מצוי בצו מ-1239 שהוציא פרידריך השני, דוכס אוסטריה ובו מוטלות מגבלות תעסוקה על בני הקהילה. כפי הנראה מדובר היה בקהילה מאורגנת ולה בית כנסת ובית עלמין. מצבות עתיקות שנתגלו בבית העלמין תוארכו החל משלהי המאה ה-13. בעיר פעל הרב ישראל איסרלן (1390–1460), מחשובי פוסקי ההלכה של יהדות אשכנז וכן לתקופה מסוימת הרב משה תקו מחבר הכתב תמים ובה הלך לעולמו ונקבר. עוד בלט בפעילותו הרב שלום מנוישטאדט שהיה מורם של המהרי"ל, יצחק אייזיק מטירנא ודוסא בן משה "היווני" מווידין. ב-1496 גורשו יהודי העיר על ידי מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וב-1497 הוסב מבנה בית הכנסת לכנסייה. ב-1848 התחדשה התיישבות קבע של יהודים בעיר, אך רק ב-1889 הותר להם להקים בית עלמין משלהם, ועד למועד זה נאלצו בני הקהילה לקבור את מתיהם בערים סמוכות.

==ספורט==
מועדון הכדורגל וינר נוישטאדט משחק מאז עונת 2015/2016 בליגה האוסטרית הראשונה.

==ערים תאומות==
וינר נוישטאדט היא עיר תאומה של:
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קהילות יהודיות באוסטריה
קטגוריה:אוסטריה תחתית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
האמזונה הפצועה

האמזונה הפצועה הוא פסל שיש יווני של הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος).

הפסל מציג דמות נשית של אמזונה הניצבת על רגל שמאל. היא לובשת בד פפלוס קצר. ידה הימנית מורמת ומציגה פצע מעל השד הימני. ראשה של האמזונה מורכן מעט ושיערה גושי ומסודר, אולם היא אינה מבטאת את הכאב שאותו חשה הדמות. האיפוק, האופייני לפיסול היווני הקלאסי ואי ביטוי הכאב מתבטא ומודגש כאן על רקע הסיטואציה המתוארת.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.sikyon.com/Sicyon/Polykleitos/polycl_egpg3.html האמזונה הפצועה - צילום]

קטגוריה:פוליקליטוס
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:נשים בפיסול
י"ב בתשרי

==חגים ומועדים==
* הימים שבין יום כיפור לסוכות

==אירועים היסטוריים==
* ה'תש"ה – מלחמת העולם השנייה: כוחות סובייטיים פולשים ליוגוסלביה
* ה'תש"ח – ממשלת בריטניה מודיעה לאו"ם על הסכמתה לפנות את ארץ-ישראל (26 בספטמבר 1947)
* ה'תש"ט – מלחמת העצמאות – תחילת מבצע יואב לשחרור הנגב
* ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים: נכשלה התקפת הנגד של אוגדה 162, בפיקודו של אברהם אדן, מול הצבא המצרי בתעלת סואץ
* ה'תשמ"א – נפתחת מלחמת איראן–עיראק
* ה'תשנ"ז – מהומות מנהרת הכותל
* ה'תשע"ח – הטבח בסטריפ של לאס וגאס

==נולדו==
* ה'תרפ"א – הרב עובדיה יוסף הראשון לציון הרב הראשי הספרדי וראש מועצת חכמי התורה. (נפטר בה'תשע"ד)

==נפטרו==
* ה'תקי"ט – רבי יוסף יוזפא סג"ל, מורה הוראה בדייץ שבגרמניה ומחבר "נוהג כצאן יוסף" על מנהגי פרנקפורט דמיין.
* ה'תקל"ז – ר' אברהם המלאך, בנו של המגיד ממזריטש
* ה'תשפ"ג – שושנה נתניהו, שופטת בבית המשפט העליון 
* ה'תשפ"ג – פנינה רינצלר, שחקנית ואמנית ישראלית 

----

* י"א בתשרי – י"ג בתשרי
* תשרי

א12
י12
רובל בלארוסי

רובל בלארוסי (בבלארוסית: Беларускі рубель) הוא ההילך החוקי של בלארוס. רובל בלארוסי אחד מתחלק למאה קופייקות (בבלארוסית: Капейка). בתקן ISO 4217 מסומן הרובל הבלארוסי באותיות BYN. עד שנת 2016 הוא סומן כ-BYR, ועד שנת 2000 – כ-BYB.

סימנו של הרובל הבלארוסי הוא BR. קיימים שטרות של רובל בלארוסי ביחידות של 20, 50, 100 ו-500.

==היסטוריה==
ב-1 ביולי 2016, בעקבות אינפלציה גבוהה ושטרות בעלי ערך גבוה מדי, הוכנסה למחזור סדרה חדשה של שטרות שבהם הורדו ארבעה אפסים בערכו של הרובל הבלארוסי, כך שכל שני רובלים הפכו שווים בערך לדולר אמריקני אחד. ההחלפה לשטרות הרובל החדש התבצעה בפועל ב-1 בינואר 2017 (בין יולי 2016 לינואר 2017 היה שימוש גם ברובל החדש וגם ברובל הישן). כמו כן הוחלט לראשונה בתולדות בלארוס להוסיף מטבעות למחזור, דבר שלא נעשה עד אז.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בלארוס: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
מקור זרם

סימון מקור זרם (משמאל) ב[[מעגל חשמלי]]

מקור זרם הוא התקן או מערכת שתפקידה כשמה לספק זרם למעגל חשמלי. מקור מתח מספק גם הוא זרם, אך בתלות בהתנגדות (לפי חוק אוהם) ולכן תאורטית יכול להיווצר מצב בו לא יהיה זרם במעגל (כאשר הנגד שבדרך-כלל מייצג צרכן חשמלי יהיה גדול מאוד). תפקידו של מקור הזרם הוא לספק זרם קבוע בלי תלות וקשר בצרכן שמחובר אליו.

בחישובים ומערכות אידיאליות משתמשים במקור אידיאלי בו כל הזרם הנוצר מסופק לצרכן. אולם אין במציאות מקור זרם אידיאלי ולכל מקור יש התנגדות פנימית. לפי חוק אוהם ככל שההתנגדות גדלה כך קטן הזרם.

== מקור זרם אידיאלי ==
בתורת המעגלים, מקור זרם אידיאלי הוא אלמנט במעגל אשר הזרם העובר דרכו לא תלוי במתח הנופל עליו. זהו מודל מתמטי, וביצועי רכיבים מעשיים יכולים רק לשאוף אליו. אם הזרם דרך מקור הזרם האידיאלי יכול להיקבע ללא שום תלות באף רכיב אחר במעגל, הוא נקרא מקור זרם בלתי תלוי, ולהפך; אם הזרם דרך מקור זרם אידיאלי נקבע על ידי מתח או זרם אחרים במעגל הוא נקרא מקור זרם תלוי או מקור זרם נשלט.

מקור זרם בלתי תלוי עם זרם השווה לאפס שקול לנתק. מסיבה זו, ההתנגדות הפנימית של מקור זרם אידיאלי זה היא אינסופית. המתח על פני מקור זרם אידיאלי נקבע לגמרי על ידי המעגל אליו הוא מחובר. כאשר מקור הזרם מחובר לקצר, המתח על פניו הוא אפס, ולכן גם נמסר הספק חשמלי אפסי. כאשר מקור המתח מחובר להתנגדות של עומס, המתח על פניו שואף לאינסוף (נתק). לכן מקור זרם אידיאלי יכול לספק למעגל הספק בלתי מוגבל לעד והוא מייצג מקור אנרגיה בלתי מוגבל. חיבור מעגל פתוח אידיאלי למקור זרם לא אפסי אידיאלי אינו מקובל בתורת המעגלים והמשוואות לניתוחו מייצרות פרדוקסים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זרם חשמלי
קטגוריה:רכיבים חשמליים
קושר הסרט

ראש העתק רומי, המאה השנייה לספירה, [[מוזיאון הלובר.]]
ראש עם תוספות מהמאה ה-16 על פי העתק רומי של הפסל היווני [[פוליקליטוס בגלריית אופיצי]]
"קושר הסרט" או "דיאדומנוס" (ביוונית: διαδούμενος; תעתיק לטיני: Diadumenos) הוא העתק שיש רומאי של פסל ברונזה מן המאה הרביעית לפנה"ס, מאת הפסל היווני פוליקליטוס. 

הפסל מציג צעיר אתלט אשר קושר לראשו סרט מנצחים. הפסל, מציג התפתחות סגנונית בעבודתו של הפסל. הדמות המפוסלת היא רכה יותר ו"ניכרת בו התפתחות לצד ריכוך 'הדוריות' המוגזמת שבדוריפורוס". הגוף מוצב בתנוחה כאוסטית (מוצלבת) המצליבה יד עם רגל נגדית כדי לשמור על איזון במשקל הפסל. הגוף מסובב מעט וראשה של הדמות נוטת קדימה לעומת פסלים אחרים של פוליקליטוס. גופה של הדמות רך ושערה חופשי יותר לעומת פסלים כגון האמזונה הפצועה ונושא הרומח.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליקליטוס
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:יוון: ארכאולוגיה
מעשה גנז'י

מעשה גנז'י (יפנית: 源氏物語) הוא ספר שכתבה מורסקי שיקיבו, אצילה שחיה בתקופת הייאן. הספר נכתב בשנים 1000-1008, והוא אחד מהרומנים המוקדמים ביותר שנכתבו אי פעם והראשון שנכתב ביפן. הוא נכתב בכתב ההיראגאנה, כתב הנשים. הוא מתאר את חיי האצולה בתקופת הייאן.

הרומן מספר על גנז'י, בנו של קיסר יפן מפילגש מהמעמד הנמוך, ומספר על אהבותיו במהלך חייו.

==הדמויות==
מתוך סיפורי גנג'י 
בסאגה הארוכה מופיעות כארבע מאות דמויות: הנסיך גנז'י, אהובותיו ונשותיו לאורך שלושה דורות, חבריו, ובניו.
*גנז'י - בנו בן ה-17 של הקיסר. אימו הייתה פילגשו האהובה של הקיסר, אך מתה בדמי ימיה עקב קנאת הנשים האחרות בארמון. 
*רוקוג'ו - הגברת מהרובע השישי. מאהבתו הנשואה של גנז'י, בת 24. קנאתה לגנז'י הצעיר גורמת למותה של אשתו החוקית. חרטתה וסיבלה מובילים אותה למנזר.
*אוצוסמי - בתו של שליט המחוז. גנז'י מנסה לפתות אותה בלא הצלחה.
*אאוי - אשתו של גנג'י. גרה עם הוריה, כמקובל באותה תקופה. 
*קורמיטסו - בנה של האומנת של גנז'י. גדל עמו כאח.

==על התקופה==
בתקופת הייאן היוותה האצולה ביפן רק כעשרה אחוזים מהאוכלוסייה בעיר. הספר מתאר בעיקר את חייהם של שכבה זו. מבחינה דתית בתקופה זו הבודהיזם היווה את הדת העיקרית ביפן, אם כי בעיקר הכתות האזוטריות שלו. הרוח הבודהיסטית מופגנת מאוד בספר, על אף ההתנהגות הבלתי מוסרית של הדמויות. בתקופה זו ישנה פריחה תרבותית, ולאצולה יש זמן פנוי וכסף רב, ורבים מהם פונים לעיסוק בכתיבה ובאמנות.

==תרגומים וגרסאות מודרניים==
===ביפנית מודרנית===
מורכבויות הסגנון מקשות על הקריאה על ידי יפני ממוצע אלא אם כן חקר בקפידה את לשון הסיפור. על כן תרגומים ליפנית של ימינו ולשפות אחרות עוזרים להתגבר על קשיים אלה על ידי מודרניזציה של השפה. תוך כדי איבוד חלק מהמשמעויות, ועל ידי מתן שמות לגיבורים, בדרך כלל שמות מסורתיים היוצרים לפעמים אנכרוניזמים. 
הרומן תורגם על ידי מלומדים וסופרים כאחד. התרגום הראשון לשפה מודרנית נעשה על ידי המשורר יוסאנו אקיקו. תרגומים ידועים אחרים נעשו על ידי הפרוזאיקנים ג'וניצ'ירו טניזאקי ופומיקו אנצ'י.
נהוגה הקריאה של מהדורות בקורתיות עם הערות. מהדורות כאלה חיברו סופרים כמו סייקו טנאבה, אוסאמו השימוטו וג'קוצ'ו סטוצ'י.

על בסיס "מעשה גנז'י" נוצרו גם סדרות מנגה - לפחות ארבעה עיבודים - וכמה סדרות טלוויזיה.
הסדרה של ואקי יאמטו - Asakiyumemishi נפוצה מאוד בקרב הנוער היפני, בעוד שגרסה אחרת, מאת מיאקו מאקי, זכתה בפרס שוגאקוקאן מנגה בשנת 1989.

רוב תלמידי התיכון ביפן קוראים קטעי מקור מ"מעשה גנז'י" בבתי הספר במסגרת שיעורי יפנית.

==לקריאה נוספת==
* מורסקי שיקיבו, מעשה גנז'י, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב תשל"א. תרגם והוסיף הערות: דן זקס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.wdl.org/en/item/785/?ql=eng&s=genji&view_type=gallery מעשה גנז'י] באתר הספרייה הדיגיטלית העולמית
* 
* 

קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי המאה ה-11
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
ג'ובאני בטיסטה ויוטי

ג'ובאני בטיסטה ויוטי (איטלקית: Giovanni Battista Viotti; 12 במאי 1755 – 3 במרץ 1824) היה מלחין וכנר איטלקי.

== קריירה ==
ויוטי החל לנגן בכינור בצעירותו. היה תלמידו של גאיטאנו פוניאני. הוא החל קריירה מוצלחת באיטליה בתור כנר, וב־1782 עבר לצרפת, ושם המשיך בקריירה של כנר וירטואוז וכן היה מורה לכינור. הוא היה מקובל בחוגי האצולה הגבוהה בוורסאי. עם תלמידיו נמנה גם הכנר רודולף קרויצר, שבטהובן התרשם מנגינתו והקדיש לו את הסונטה התשיעית שלו לכינור ולפסנתר (הידועה בכינוי סונטת קרויצר).

ויוטי הקים בית אופרה והעלה בו הפקות של אופרות רבות, בעיקר מפרי עטו של ידידו לואיג'י כרוביני.

עם פרוץ המהפכה הצרפתית נאלץ ויוטי להימלט ללונדון. גם שם הצליח בקריירה של כנר ושל מפיק אופרות. הוא ניסה כוחו גם במסחר ופתח בית מסחר ליינות, אך הפסיד בו את כל כספו.

בשנותיו האחרונות חזר לפריז וניהל שם את האקדמיה המלכותית למוזיקה.

ויוטי המלחין זכור כיום בעיקר בזכות 29 הקונצ'רטי שלו לכינור ולתזמורת. הידוע שבהם והמנוגן לפרקים גם בימינו הוא הקונצ'רטו מספר 22 בלה מינור (1792), שהיה אהוב מאוד על יוהנס ברהמס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.viottifestival.it/_dynapage/index_Home.asp?pageId=78&primopiano=1 אתר פסטיבל ויוטי]
* 

קטגוריה:כנרים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1755
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1824
ראובן מס

בית ראובן מס בשכונת [[טלביה בירושלים]]
ראובן מָס (Rubin Mass; 
ו' בסיון ה'תרנ"ד, 10 ביוני 1894 – ו' בסיון ה'תשל"ט, 2 ביוני 1979) היה מוציא לאור ומייסד בית ההוצאה לאור שעל שמו, "הוצאת ראובן מס".

==ביוגרפיה==
נולד בחג השבועות תרנ"ד בווישטינֶץ (Vištytis) שבליטא, אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית. בימי מלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לגרמניה, ושם עבד בהוצאת "מנורה" ובהוצאת "ילקוט". בשנת 1927 רכש בברלין את הוצאת "ילקוט".

בשנת 1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והתיישב בירושלים, בשכונה הערבית טלביה, שבהּ היה מראשוני המתיישבים היהודים. היה מוכתר השכונה עד לסתיו 1948, ובין היתר, מנע ככל יכולתו השתלטות פרועה על בתים בה לאחר בריחת תושביה הערבים.

עם עלייתו, העביר מס את הוצאת הספרים שלו לישראל והמשיך בפעילות ההוצאה לאור. בין היתר הוציא לאור מחקרים, סיפורים ופרסומים רבים.

אשתו של ראובן, חנה, התפרסמה כציירת. בנם יונתן מס היה מדען וחתן פרס ביטחון ישראל. בן נוסף, דני מס, היה מפקד מחלקת ההר (מחלקת הל"ה), ונפל בקרב בדרך לגוש עציון טרם הקמת מדינת ישראל. ראובן מס כיהן תקופה ארוכה כיו"ר ארגון יד לבנים.

בשנת תשל"ג (1973) קיבל את פרס יקיר ירושלים.

בשנת 1979 הלך לעולמו, בגיל 85.

על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות ב' בירושלים.

ארכיון מכתביו שמור בספריה הלאומית.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.massculture.co.il/ הוצאת הספרים "בית ראובן מס"]
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
ראובן
קטגוריה:חברי בני ברית ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות

קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
מוציו קלמנטי

מוציו קלמנטי (באיטלקית: Muzio Clementi; 24 בינואר 1752 - 10 במרץ 1832) היה פסנתרן ומלחין איטלקי שחי את מרבית שנותיו באנגליה. רוב היצירות שכתב היו לפסנתר.

== חייו ==
קלמנטי נולד ברומא, והיה הבן הבכור מבין שבעה ילדים. הכישרון המוזיקלי שלו נודע כבר בגיל צעיר: בגיל שבע הוא התחיל ללמוד מוזיקה, והצטיין כל כך עד שכבר בגיל תשע ניגן מול קהל. ב-1766, בהיותו בן 14, לקח אותו פיטר בקפורד לאנגליה, כדי ללמד אותו מוזיקה. ארבע שנים אחר-כך הופיע קלמנטי בפעם הראשונה כפסנתרן מקצועי בפני קהל. ההופעה הייתה מוצלחת. באותה תקופה הוא התאמן בעיקר בצ'מבלו ובעוגב. הוא הלחין אז מספר יצירות, ורובן אבדו.

ב- 1774 סיים קלמנטי ללמוד אצל בקפורד. הוא עבר ללונדון, שם הופיע לעיתים קרובות, והלחין יצירות רבות. יצירותיו המפורסמות ביותר מאותה תקופה הן שתי הסונאטות, שאותן כתב ב- 1779 ו-1780. קלמנטי התפרסם ונחשב לאחד הפסתרנים הטובים בעולם. ב- 1781 יצא קלמנטי להופיע באירופה. הוא ביקר בצרפת, גרמניה ואוסטריה. בהיותו בווינה, הסכים להתחרות נגד מוצרט, על מנת לשעשע את הקיסר יוזף השני. כל אחד מהם ניגן קטע שהלחין בעצמו. שתי היצירות היו מעולות ולכן הכריז הקיסר על שוויון בין המתמודדים. הסונאטה בסי במול מז'ור של קלמנטי הרשימה את מוצרט מאוד, והוא אפילו השתמש בה עשר שנים לאחר מכן כנושא בפתיחה לאופרה הנודעת שלו, "חליל הקסם". קלמנטי ידע שהשפיע על מוצרט, ובכל המהדורות של הסונאטה שלו דאג להבהיר, שהיא נכתבה זמן רב לפני "חליל הקסם". על כל פנים, מוצרט לא העריך את קלמנטי במיוחד, ובמכתב לאחותו כינה אותו "מכניקוס ותו לא" (כלומר, בעל טכניקה מבריקה ללא עומק). 

ב-1782 חזר קלמנטי לאנגליה, ולא עזב אותה במשך עשרים שנה. הוא המשיך להלחין, לנגן וללמד נגינה. שניים מתלמידיו הבולטים היו יוהאן בפטיסט קרמר וג'ון פילד, שלאחר מכן הרשים את פרדריק שופן בנגינתו. קלמנטי הקים בית מלאכה לפסנתרים, שנשרף ב-1807. באותה שנה הוא הפך להיות המוציא לאור של יצירות לודוויג ואן בטהובן.

ב-1810 ערך קלמנטי הופעה גדולה לסיכום כל יצירותיו. ב-24 בינואר 1813 הקים, יחד עם נגנים אחרים, את "האגודה הפילהרמונית של לונדון". ב-1830 עבר קלמנטי לגור ליד ליצ'פילד, ושם עברו עליו שנותיו האחרונות, עד למותו בגיל 80. הוא נקבר בכנסיית וסטמינסטר. במהלך חייו התחתן קלמנטי שלוש פעמים.

==קישורים חיצוניים==

* 
 
* 
* 

קטגוריה:פסנתרנים איטלקים
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:אישים הקבורים במנזר וסטמינסטר
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1752
קטגוריה:נפטרים ב-1832
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
צרצריים

צרצר השדה
צִרְצָרִיּים (שם מדעי: Gryllidae; שם תלמודי: צַרְצוּר) היא משפחת חרקים נפוצה מסדרת החגבאים.

== אטימולוגיה ==
שמו העברי של הצרצר ניתן לו, ככל הנראה כתַּצְלִיל, כחיקוי לצליל הצרצור שמשמיע הזכר על ידי חיכוך כנפיו הקדמיות זו בזו. גם בשפות ארמית גלילית, סורית, ערבית ואכדית ניתנו לחרק שמות הקרובים בצלילם למילה "צרצר". מקובל לייחס את שמו של שרץ העוף המקראי, צְלָצַל, לשם שנגזר מהמילה "צרצר". ההגייה התקנית של המילה היא צְרָצַר, ובריבוי צִרְצָרִים (במשקל סְמָדַר-סִמְדרים).

== מאפיינים ==
גופו של הצרצר גלילי ושטוח. צבעו שחור או חום, ורגליו האחוריות מותאמות לקפיצה לגובה (ולא לתעופה). 
אורכו נע בין 3 מ"מ ל־50 מ"מ. בקצה בטנו זיזים שעירים וכנפיו הקדמיות קצרות. הנקבות מצוידות בקנה-הטלה ארוך ודמוי מחט המשמש להחדרת הביצים לקרקע או לנקרות עצים.

הצרצר ניזון מן החי ומן הרקב, וחי בגומות או בסבך צמחייה, ולכן משתייך למשפחת שוכני האדמה.

מבחינים בין שני סוגי צִרצורים:
* צרצור הקריאה - נשמע למרחקים ונועד למשיכת הנקבה ולהרחקת זכרים אחרים. 
* צרצור חיזור - צרצור חלש המושמע כאשר נקבת הצרצר קרובה.

את הצרצור הייחודי יכול להשמיע רק הצרצר הזכר. הוא עושה זאת על ידי חיכוך כנפיו הקדמיות זו בזו. תדירות הצרצור תלויה במין הצרצר ובטמפרטורת הסביבה. לרוב תדירות הצרצור גדלה עם עליית הטמפרטורה, כך שבטמפרטורה של 13 מעלות צלזיוס, לדוגמה, מושמעים בממוצע 60 צרצורים לדקה. ניתן לחשב את תדירות הצרצור על ידי חוק דולבר.

צרצרים שומעים בעזרת איבר הנמצא מתחת למפרק האמצעי (מרפק) של רגליהם הקדמיות.

בעולם ידועים כ-900 מיני צרצרים. בישראל נפוצים כ-30 סוגי צרצרים, ובהם צרצר דו-כתמי ("צרצר השדה") וצרצר הבית. 

חוקרים ישראלים [https://www.sciencedirect.com/science/article/abs/pii/S0048969724020485?via%3Dihub קבעו] כי תאורה מלאכותית משבשת את מחזור הצרצור של הצרצרים גם בטבע. <ref>הוכח רשמית: תאורה מלאכותית משבשת את מחזור הצרצור של הצרצרים גם בטבע | הפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז | אוניברסיטת תל אביב (tau.ac.il)</ref> <ref></ref>

==ראו גם==
* קרב צרצרים

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1781
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן נפומוק פון לייכרטינג
חוויאר פרז דה קוויאר

חוויאר פרז דה קוויאר (בספרדית: Javier Pérez de Cuéllar de la Guerra, הגייה מדויקת: חווייר פרס דה קוּאֶיַאר דה לה גרה; 19 בינואר 1920 – 4 במרץ 2020) היה דיפלומט פרואני, שכיהן כמזכ"ל האו"ם, החל מ-1 בינואר 1982 ועד 31 בדצמבר 1991.

בשנת 1995 הפסיד בהתמודדות לנשיאות פרו נגד אלברטו פוג'ימורי. שימש כראש ממשלה וכשר חוץ מנובמבר 2000 עד יולי 2001, במהלך התקופה הסוערת שלאחר התפטרות פוג'ימורי עקב אישומי שחיתות.

בספטמבר 2004 פרש מתפקידו כשגריר פרו בצרפת, אך הוא המשיך להתגורר בצרפת.

==קריירה דיפלומטית==
חוויאר פרז דה קוויאר נולד בלימה. הוא הצטרף בשנת 1940 למשרד החוץ הפרואני. בשנת 1944 צורף לשירותים הדיפלומטיים של ארצו, ובשנים שאחר מכן שימש כמזכיר בשגרירויות פרו בצרפת, אנגליה, בוליביה וברזיל. מאוחר יותר אף מילא את תפקיד השגריר בשווייץ, ברית המועצות, פולין וונצואלה.

הוא היה חבר במשלחת הפרואנית לעצרת הכללית הראשונה של האו"ם ב-1946, וכמו כן היה חבר במשלחות ארצו לכינוסים ה-25 עד ה-30 של העצרת. בשנת 1971 מונה לנציג הקבוע של פרו באו"ם, והוביל את משלחות ארצו בכל העצרות עד 1975.

בשנים 1973 ו-1974 ייצג את מדינתו במועצת הביטחון של האו"ם, ושימש כיושב ראש של המועצה במהלך אירועי הדמים בקפריסין ביולי 1974. ב-18 בספטמבר 1975 מונה לנציגה המיוחד של מועצת הביטחון בקפריסין, תפקיד בו החזיק עד 1977, עת חזר לכהן בשירות החוץ של מדינתו.

ב-27 בפברואר 1979 מונה דה קוויאר לתת-מזכ"ל האו"ם לעניינים מדיניים מיוחדים. החל מאפריל 1981, בהחזיקו עדיין במשרה זאת, שימש כנציגו האישי של מזכ"ל האו"ם למשבר אפגניסטן. במסגרת זאת ביקר בפקיסטן ובאפגניסטן באפריל ובאוגוסט אותה שנה כדי להמשיך במגעים בהם החל מזכ"ל האו"ם כמה חודשים לפני כן.

==מזכ"ל האו"ם==
ב-31 בדצמבר 1981 החליף פרז דה קוויאר את קורט ולדהיים כמזכ"ל האו"ם. הוא נבחר מחדש לתקופת כהונה נוספת באוקטובר 1986. במהלך שתי הקדנציות שלו הוביל ניסיונות תיווך בין בריטניה לבין ארגנטינה בעקבות מלחמת פוקלנד וקידם את מאמציה של קבוצת קונטדורה להשכין שלום ויציבות באמריקה המרכזית. כן נטל חלק במשא ומתן לעצמאותה של נמיביה, תיווך בסכסוך בסהרה המערבית בין מרוקו לחזית הפוליסריו, והיה פעיל גם בנושא קפריסין. תקופת כהונתו השנייה כמזכ"ל האו"ם הסתיימה בסוף 1991.

==לאחר כהונתו באו"ם==
לאחר תום כהונתו הוסיף פרז דה קוויאר הוסיף למלא תפקידים פוליטיים ודיפלומטיים. ב-1995 התמודד ללא הצלחה מול אלברטו פוג'ימורי על נשיאות פרו, ולאחר הפסדו עבר להתגורר בפריז. לאחר התפטרות פוג'ימורי בשנת 2000 מונה דה קוויאר לראש מועצת השרים ושר החוץ בממשלתו של הנשיא הזמני ולנטין פניאחואה, תפקידים שבהם החזיק עד יולי 2001. בשנים 2002–2004 כיהן כשגריר פרו בצרפת.

פרז דה קוויאר נפטר ב-4 במרץ 2020 בגיל 100.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מזכ"לי האו"ם
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:ראשי ממשלת פרו
קטגוריה:שרי ממשלת פרו
קטגוריה:שרי החוץ של פרו
קטגוריה:שגרירים בצרפת
קטגוריה:שגרירים בפולין
קטגוריה:שגרירים בשווייץ
קטגוריה:שגרירים בוונצואלה
קטגוריה:פרו: יחסי חוץ
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לשיתוף פעולה בין-לאומי
קטגוריה:עורכי דין
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ילידי 1920
קטגוריה:נפטרים ב-2020
קטגוריה:זוכי פרס או תאנט לשלום
אוקולוס

פנתאון שברומא, בציורו של ג'ובאני פאניני.]]

אוקולוס (בלטינית: Oculus - "עין") הוא אלמנט באדריכלות המתאר חלון או פתח עגול בראש כיפה שמטרתו להאיר את המבנה. הידוע במבני האוקולוס הוא זה המצוי בתקרת כיפת הפנתאון ברומא שבאיטליה.

איכותו וחשיבותו של האוקולוס היא בהכנסת אור טבעי רב לתוך הכיפה מבלי לפגוע ביציבות המבנה. האור הנכנס משרה אווירה דרמטית בחלל המבנה ובשל שינוי מיקומה של השמש בשמיים במשך היום, כתם האור נע בתוכו. העיקרון המבני של הכיפה הוא כזה שכל עוד הפתח העגול נמצא במרכזה הגאומטרי, מאמצי הלחיצה הפועלים בראש הכיפה עוברים במישור הטבעת הנוצרת בגובה האוקולוס והכיפה לא קורסת. החיסרון של פתח זה הוא חשיפת המבנה לאיתני הטבע - כניסת רוח, גשם, ברד ושלג לתוך המבנה. מתכנני המבנים בעולם העתיק תכננו בדרך כלל מערכת של מרזבים מתחת לרצפת המבנה על מנת למנוע הצטברות משקעים בתוכו.

באדריכלות רומנסקית ואדריכלות גותית "אוקולוס" משמש גם כשם לחלון עגול. 

אוקולוס הוא גם אלמנט המאפיין [[אדריכלות איסלאמית.]]
כיפת אוקולוס שהשתמרה מן המאה הראשונה לפנה"ס, ב[[הרודיון]]

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:חלונות
נווה עוז

[[תמונת מחזור של המחזור הראשון של בית ספר נווה עוז בפתח תקווה]]
נווה עוז היא אחת השכונות הוותיקות של פתח תקווה, הממוקמת במערב העיר.

== היסטוריה ==
השכונה הוקמה ב-1947 ועד שנות ה-70 הייתה מבודדת מיתר חלקי העיר. היא נועדה להיות פתרון התיישבותי לחיילי הבריגדה היהודית לאחר מלחמת העולם השנייה. ראשוני המתיישבים היו משוחררי הבריגדה, אשר קיבלו אפשרות לרכישת דירה בת שני חדרים ומטבח על חלקת אדמה.
שטח הקרקע הראשון שנרכש היה 13 דונם פרדס יבש, באזור שנקרא חזרזור. בהמשך נרכשו 100 דונם נוספים. בפברואר 1947 הונחה אבן הפינה להקמת השכונה. הבנייה בוצעה בידי חברת "נוה-עובד".
ביולי 1947 נכנסו לגור המשפחות הראשונות.
בשנת 1948 נכנסה קבוצה שנייה לגור בשכונה. הקרן הקיימת נתנה הסכמתה לרכישות קרקע נוספות ועזרה בסכום קטן לכל משתכן. כך התפתחה השכונה ל-325 בתים בודדים, 231 בתים דו-משפחתיים ו-94 בתים שנבנו לעולים חדשים. בעקבות הבחירות בשנת 1950, החלה העירייה לפתח את המוסדות בשכונה. נבנו בית-הספר היסודי וגני הילדים. נסלל הכביש הראשון שחיבר את השכונה עם פתח-תקווה, נבנתה המרפאה ונבנו צרכניות. בשנת היובל ה-25 לשכונה, מנתה נווה-עוז 500 משפחות.
אנדרטה לזכר חללי נווה עוז- בחצר בית הספר ניצבת אנדרטה המנציחה את בוגרי בית הספר שנפלו במלחמות ישראל. האנדרטה הוקמה בשנת 1973, ביוזמת משפחה שכולה. מנהלת בית הספר חנה גילת נענתה ברצון לפניית המשפחה. האנדרטה עוצבה על ידי תושב השכונה בהתנדבות והוקמה בעזרת המשפחות השכולות, המחלקה להנצחת החייל ועיריית פתח-תקווה.

שטח השכונה היה בעבר פרדס ערבי אשר אדמותיו נקנו על ידי ההסתדרות הכללית. חלקות האדמה הוגרלו בין המתיישבים. בין ראשוני היישוב היו הצייר צבי שור והצייר זאב תשבי. במשך השנים קמו בשכונה בית ספר יסודי, חטיבת ביניים ובית ספר תיכון, אליהם מגיעים ללמוד מכל חלקי העיר.

בתי השכונה הם בתים צמודי קרקע, שחולקו בשיטת הפרצלציה ולא בשיטת הנחלות. גודל רוב החלקות נע בין 330 מ"ר לדונם. האוכלוסייה שאפיינה את השכונה בראשיתה הייתה מלומדת ומשכילה. באזור גרו סופרים ואנשי רוח רבים. הדעה הרווחת על השכונה אז סימנה אותה כמעוז סוציאליסטי, המזוהה עם מפא"י.

תושבי השכונה בראשיתה הקימו אגודה שיתופית לניהול ענייני השכונה. בבעלות האגודה "בית-רשיש" הנחשב כמרכז קהילתי ציבורי לתושבי השכונה. 

כיום התפתחו לצד השכונה שתי שכונות-בנות: "נווה עוז החדשה", שבה נבנו בעיקר קוטג'ים טוריים ודו משפחתיים, ו"פסגת הדר", הגובלת בגבעת שמואל ובה בניינים בני 15 קומות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20170202234754/http://www.rishonim.org.il/petach-tikva/Info/site_show.aspx?id=41 נווה עוז], באתר ראשונים
* שמאי עציון, [https://ptarchive.wordpress.com/2014/08/12/נוה-עוז/ נוה-עוז], באתר "הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני"
* [https://web.archive.org/web/20131023024409/http://www.kfarganim.co.il/image/users/38135/forum/3538/big/1062239.jpg תצלום אוויר של אזור נווה עוז מ-1961]: למעלה משמאל - נווה עוז, למטה משמאל - קריית אונו הישנה, מימין - גני תקווה, גת רימון, כפר מעש.

קטגוריה:פתח תקווה: שכונות
קטגוריה:הבריגדה היהודית
לותרניזם

לותרניזם הוא ענף בנצרות הפרוטסטנטית שהחל עם הפילוסופיה הדתית של מרטין לותר במאה ה-16, שנתן מעוף לרפורמציה הפרוטסטנטית. ה"וידויים" וה"כתבים הסמליים" של הכנסייה הלותרנית כתובים בספר קונקורד (Formula concordiae) שראה אור בגרמנית ב-1580 ובלטינית ב-1584.

כיום משתייכים לכנסיות לותרניות כ-70 מיליון איש ברחבי העולם, שהם כ-4% מהנוצרים בעולם.

==אמונה==

על פי הלותרניזם, התנ"ך והברית החדשה הם יצירה אלוהית ומקור כל התובנה האלוהית והכתובים הם הבסיס היחיד לאמונה והם הסמכות הבלעדית בכל נושאי הדת ואמונה. ספר קונקורד מכיל בתוכו עשרה מסמכים שהלותרנים מאמינים שהם פירושים נאמנים ומוסמכים לכתבי הקודש.

==בעולם==

מדינות בהן הלותרניזם היא הדת הנפוצה ביותר הן: דנמרק, אסטוניה, נורווגיה, פינלנד, איסלנד, לטביה, נמיביה ושוודיה.
למרות שנמיביה היא המדינה היחידה מחוץ לאירופה עם רוב לותרני, יש אוכלוסיות לותרניות גדולות במדינות רבות כגון: אוסטרליה, ברזיל, קנדה, אתיופיה, אינדונזיה, מדגסקר, פפואה גינאה החדשה, טנזניה וארצות הברית.

==בישראל==
בישראל ישנו מספר קטן ביותר של לותרנים החיים בה בדרך קבע. קיימות מספר כנסיות לותרניות ברחבי הארץ, בהן אוגוסטה ויקטוריה, וכנסיית הגואל, שתיהן בירושלים, וכנסיית עימנואל במושבה האמריקאית-גרמנית ביפו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:נצרות: זרמים
קטגוריה:דנמרק: דת
קטגוריה:גרמניה: דת
קטגוריה:שוודיה: דת
קטגוריה:נורווגיה: דת
קטגוריה:לטביה: דת
קטגוריה:אסטוניה: דת
קטגוריה:פינלנד: דת
קטגוריה:איסלנד: תרבות
נוטפרון

נוטפרון (באנגלית: Notpron) הוא משחק חידות באינטרנט. 

האתר נוטפרון הוקם ביולי 2004 על ידי דייוויד מיוניך (David Münnich), נער גרמני. האתר מכיל 140 שלבים.

הוא מכונה "החידה הקשה ביותר באינטרנט" <ref></ref>

מעבר בין השלבים כרוך בפתרון חידות בדרגת קושי עולה. נכון לאוקטובר 2019, 66 אנשים בלבד סיימו את כל השלבים.<ref></ref>

רשימה מלאה של הפותרים ניתן למצוא בפורום הרשמי [http://notpron.org/forum/viewtopic.php?p=577694#p577694 כאן]

==ראו גם==
* חפש את המטמון

== קישורים חיצוניים==
* 
* [http://notpron.com/ אתר המשחק]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חידות
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2004
קטגוריה:משחקי אינטרנט
מיקוד אוטומטי

כפתורי אוטופוקוס במצלמת Panasonic LUMIX DMC-FZ50
מיקוד אוטומטי או אוטופוקוס (מאנגלית: Autofocus) הוא מנגנון המאפשר למצלמה למקד את העדשה על עצם מסוים באופן אוטומטי, ללא עזרת הצלם. ברוב המצלמות שהן בעלות מיקוד אוטומטי ניתן גם לנטרל את מנגנון המיקוד האוטומטי ולבחור במיקוד ידני.

במצלמת רפלקס עם מיקוד אוטומטי נעשה בדרך כלל שימוש במנגנון זיהוי פאזות (Phase Detection AF). במצלמות אלה יש מספר נקודות מיקוד. כל נקודת מיקוד מורכבת מזוג מערכי חיישנים המורכבים משורות של פיקסלים בצורת קו או צלב. האור הנכנס מפוצל לשתי אלומות אור, המגיע לשני המערכים. מעבד במצלמה בודק את ההתאמה של התמונה משני מערכי הפיקסלים. לפי חישוב שמבוסס על התאמה זו מחליט המעבד לאיזה כיוון להזיז את מישור המיקוד ועד כמה. לאחרונה החלה לצבור שיטה זו תאוצה גם במצלמות דיגיטליות לא רפלקסיות (למשל מצלמות קומפקטיות או חסרות מראה), כאשר בחיישן המצלמה מוחלף המסנן הצבעוני על חלק מהפיקסלים במחסום המכסה את המחצית הימנית או השמאלית של הפיקסל. מדידת הפרש הפאזה של האות מפיקסלים קרובים עם כיסויים בצדדים שונים מאפשר למצלמה לקבוע לאיזה כיוון יש להזיז את מישור המיקוד ועד כמה.

ברוב המצלמות הדיגיטליות שאינן רפלקסיות, מנגנון המיקוד האוטומטי פועל בשיטה של זיהוי ניגודיות (Contrast Detection AF). בשיטה זו משתמשים בפלט וידאו מהחיישן הראשי של המצלמה. המעבד של המצלמה מנתח את פלט הווידאו הרציף, תוך כדי מיקוד העדשה, ומנסה למצוא את המיקוד שבו הניגוד הוא מקסימלי, באזור המיקוד הנבחר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציוד צילום
חיי כרובוט מתבגרת

חיי כרובוט מתבגרת (My Life as a Teenage Robot) היא סדרת אנימציה אמריקאית ש-28 פרקיה שודרו בערוץ ניקלודאון בשנים 2003–2007. יוצר התוכנית הוא רוב רנזאטי והיא זכתה בשנת 2004 פרס אמי על אנימציה ייחודית.

ראשיתה של התוכנית בסרטון קצר בשם "שכנתי היא רובוט מתבגרת", שהוביל להפקת סדרה המתבססת על הרעיון של רובוט חדשני, XJ9 (או ג'ני, כפי שהרובוט מעדיף לכנות את עצמו) הנראה כנערה מתבגרת, וייעודו הוא להציל את האנושות ולהשתלב בחיי החברה בבית־הספר. הדמויות המרכזיות בסדרה הן של הרובוט ג'ני (XJ9) וייקמן, ידידה הטוב בראד קרבונקל, אחיו הקטן טאק קרבונקל, המדענית ד"ר נורה וייקמן ותלמיד בית־הספר שלדון לי, המאוהב ברובוט. סגנון האנימציה בתוכנית היה, בשנותיה הראשונות, דומה יותר לזה המאפיין סרטי הנפשה ישנים, אך סגנון זה לוטש ועודן עם השנים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://teenageroblog.blogspot.com/ רובלוג מתבגרת], הבלוג הרשמי של הסדרה
* [https://web.archive.org/web/20070805093448/http://frederator.com/content.php?id=181 חיי כרובוט מתבגרת], מידע על הסדרה בסטודיו פרדאטור
* [http://www.youtube.com/watch?v=jjqUNvMvm6c ערוץ פרדאטור פרק 44], הסרטון "שכנתי היא רובוט מתבגרת" בערוץ פרדאטור.

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ניקלודיאון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכניות: הישגים באנימציה
אפולו קוטל לטאה

רומי של אפולו סַאוּרוֹקְטוֹנוֹס המוצג במוזיאון הלובר]]
תחריט של הפסל "קוטל לטאה" מראשית [[המאה ה-20]]
"אפולו קוטל לטאה" או "אפולו סַאוּרוֹקְטוֹנוֹס" (ביוונית: σαυροκτόνος) הוא פסל שיש יווני מאת הפסל היווני פרקסיטלס, בן המאה הרביעית לפנה"ס. הפסל נשמר כהעתק ומוצג במוזיאון הלובר שבפריז.

הפסל מציג את דמותו של אפולו, כנער צעיר השעון על גזע עץ. גופו עדין ורך. על העץ מפוסלת לטאה. בפסל זה ניתן לראות את השינוי שעבר הפיסול ההלניסטי. הפסל מציג שבירה של תנוחת הפיסול הקלאסי. גופו של אפולו יוצר מעין קשת המקבילה לגזע העץ וידו האחת פורצת בעדינות אל החלל. ראשו של העלם, מוטה אל כיוון הלטאה. גם אופיו של הפסל הוא "הלניסטי" בכך שהוא מציג את האל אפולו כעלם ברגע פרוזאי וחסר הרואיות. רגע זה עשוי להכיל אירוניה אם נשווה אותו אל התיאור מן המיתולוגיה היוונית בו הורג אפולו את נחש הפיתון במערות הפאנאסוס, ליד העיר דלפי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://cartelen.louvre.fr/cartelen/visite?srv=car_not_frame&idNotice=20235 תיאור ההעתק הרומי של הפסל במוזיאון הלובר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרקסיטלס
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
פרקסיטלס

פסלו של פרקסיטלס, "[[הרמס נושא את דיוניסוס התינוק"]]
פרקסיטלס (ביוונית: Πραξιτέλης; שיא פעילותו בין השנים 330–370 לפנה"ס), פסל יווני בן המאה הרביעית לפנה"ס.

==חייו ויצירתו==
פרקסיטלס פעל עד לשנות השלושים של המאה הרביעית לפני הספירה, כשלשיא פעילותו הגיע בשנות השישים של אותה מאה. עם זאת, ישנן השערות כי פעלו שני פסלים בשם זה. המוקדם מביניהם היה כנראה בן דורו של פידיאס. 

יצירתו של פרקסיטלס הייתה מגוונת וכללה גם פיסול בשיש, בנוסף לפיסול בברונזה. נהוג לראות בפסל "הרמס נושא את דיוניסוס התינוק", ובתבליט, אשר נמצא בחפירות ארכאולוגיות בעיר מנטיניאה והמציג את דמותם של לטו וילדיה אפולו וארטמיס, כעבודתו המקורית של הפסל. יצירות אחרות כגון "קוטל לטאה" "סאטיר נשען על עץ" ו"אפרודיטה מקנידוס" נשמרו כהעתקים מאוחרים. יצירות נוספות אשר נטען כי הן עבודתו של פרקסיטלס הן ראש האלה אפרודיטה מפתוורת' (Petworth) באנגליה וראש הרמס המוצג במוזיאון הבריטי. ליצירותיו אלו של פרקסיטלס מוצאים העתקים רבים, בייחוד של פסל אפרודיטה, אשר היווה מודל ליצירת דגם "אפרודיטה העירומה" באמנות.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:יוונים הלניסטיים
קטגוריה:פסלים יוונים
סלים אל-חוס

סלים אחמד אל-חוס (בערבית: سليم أحمد الحص, תעתיק מדויק: סלים אחמד אלחץ; 20 בדצמבר 1929 – 25 באוגוסט 2024) היה פוליטיקאי לבנוני שכיהן כראש ממשלת לבנון ובמשך שנים רבות היה חבר הפרלמנט הלבנוני מטעם ביירות.

==השכלה==
לאל-חוס תואר ראשון בכלכלה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות ותואר דוקטור בעסקים וכלכלה מאוניברסיטת אינדיאנה.

==הקריירה הפוליטית==
אל-חוס, מוסלמי סוני, היה ראש ממשלת לבנון שלוש פעמים. תקופת כהונתו הראשונה הייתה בשנים 1976–1980, במהלך השנים ראשונות של מלחמת האזרחים. תקופת כהונתו השנייה, מעוררת המחלוקת, הייתה בשנים 1987–1990. תקופת כהונתו השלישית הייתה מדצמבר 1998 עד אוקטובר 2000. בשתי תקופות הכהונה האחרונות שלו החזיק אל-חוס גם בתיק החוץ.

לאחר שאיבד את כיסאו בפרלמנט לטובת מועמד אנונימי יחסית בבחירות של שנת 2000, התפטר אל-חוס מראשות הממשלה והכריז על תום הקריירה הפוליטית שלו. במרץ 2005 הועלה שמו כמועמד לראשות הממשלה, בעקבות התפטרותו של עומאר כראמה, אך דווח כי אל-חוס דחה את ההצעה מסיבות בריאות, וכראמה מונה מחדש לתפקיד.

אל-חוס מזוהה כגורם פרו-סורי מובהק בלבנון ומרבה לאזכר בהתבטאויותיו את השתייכותו למחנה הלאומי הערבי ואת תמיכתו בסוריה ובחזבאללה. הוא הקים תנועה פוליטית בשם "הדרך השלישית" שלא זכתה להצלחה רבה בלבנון. למרות ההערכה שהוא זוכה לה בציבור הסוני, הוא איננו נחשב גורם חזק עוד בזירה הלבנונית כפי שהיה בעבר.

אל-חוס חבר בוועידה האנטי-אימפריאליסטית "ציר לשלום" (Axis for Peace).

===תקופת כהונתו השנייה===
מינואר 1988 ועד ספטמבר החרים אל-חוס את ישיבות הקבינט של ממשלתו, במחאה על מדיניותו של הנשיא אמין ג'ומאייל. ב-22 בספטמבר סירב לקבל את פיטוריו (ומינויו של הגנרל מישל עאון המרוני במקומו). המשבר הואץ בשל כישלונה של האספה הלאומית לבחור נשיא חדש (משרה שיועדה לפי האמנה הלאומית למרוני). חוקת לבנון קובעת שבמקרים כאלו ימנה הנשיא היוצא את ראש הממשלה להיות נשיא זמני, ובחירתו של ג'ומאייל בעאון התנגשה עם הנוהג שמקורו בהסכמה הלאומית למנות ראש ממשלה מוסלמי סוני. כתוצאה מכך התקיימו שתי ממשלות במקביל: ממשלתו של עאון בארמון הנשיאות בבעבדה וממשלתו של אל-חוס במערב ביירות (שהיא אזור מוסלמי).

לבנון נותרה ללא נשיא ועם שתי ממשלות יריבות. ממשלתו של אל-חוס נהנתה משני יתרונות: תמיכה סורית והכרה בינלאומית (למרות שמינויו של עאון היה תקף). במהלך אותה תקופה כיהן אל-חוס גם כנשיא לבנון בפועל עד 5 בנובמבר 1989, אז נכנס לתפקיד רנה מעווד, אך הלה נרצח לאחר שבעה-עשר יום בלבד. אל-חוס קיבל את תפקיד הנשיא בפועל ליומיים נוספים, עד שנבחר אליאס הראווי.

העימות בין הממשלות הפך אלים עם סירובו של עאון לקבל את הנוכחות הצבאית הסורית בלבנון. בשנת 1990 תמה מלחמת האזרחים ועאון נכנע ויצא לגלות בצרפת. גם אל-חוס התפטר ובמקומו נכנס לתפקיד עומאר כראמה.

===פעילותו לאחר הפרישה מהחיים הפוליטיים===
אל-חוס שימש כחבר פרלמנט ושר החוץ של לבנון בממשל אמיל לחוד עד שנת 2000 כאשר הוחלף על ידי מחמוד חמוד, ופרש מהחיים הפוליטיים לאחר בחירתו של רפיק אל-חרירי לראשות הממשלה.

ב-2 במאי 2017, בהיותו בן 87, ערך אל-חוס שביתת רעב בת יום אחד, כאות הזדהות עם שביתת הרעב של כ-1,500 אסירים פלסטינים המוחזקים בישראל שנערכה באותה עת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ראשי ממשלת לבנון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1929
קטגוריה:לבנונים שנפטרו ב-2024
סדקו רוצה לחיות

סדקו רוצה לחיות (בגרמנית: Sadako Will Leben, באנגלית: The Day of the Bomb) הוא ספר שנכתב על ידי הסופר האוסטרי קרל ברוקנר ב-1961.

== עלילה ==
הסיפור עוסק בילדה יפנית בשם סַדַקוֹ סַסַקִי שהתגוררה בהירושימה ומתה כתוצאה מהחשיפה שלה לקרינה כאשר הייתה בת שנתיים<ref></ref> בעת מתקפה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945.

כאשר התפוצצה הפצצה האטומית מעל שמי מרכז העיר הירושימה, נער יפני בשם שיגיאו שחה במי האגם. פתאום ראה הנער אור מבהיק שסינוור אותו, ולאחר מכן הרגיש שהאדמה רועדת מתחת רגליו. אז פתאום נזכר הנער באחותו הצעירה. אחוז אימה הנער פרץ אל הגן, קפץ מעל לגזעי עצים, פינה שיחים עקורים וזעק את שמה, סדקו, לכל עבר. לבסוף מצא אותה שוכבת על הקרקע, שמלתה קרועה, גופה זב דם אך היא עדיין בחיים.

בעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה מההפצצה, אובחנה ססקי כחולה בלוקמיה חריפה של בלוטת הלימפה חודשיים לפני יום הולדתה ה-12, ואושפזה כמטופלת בבית החולים של הצלב האדום בהירושימה. לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, וזאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. ססקי הצליחה לקפל אלף עגורים, ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה<ref></ref>.

הסיפור מתאר את ההתמודדות של סדקו עם תופעות הלוואי בעקבות הנזקים של ההפצצה ואת כוח הרצון שלה לחיות. הסיפור מתנהל בשני מישורים מקבילים: תיאור מפורט המבוסס על פרטי אמת מטיסת המפציץ האמריקני לעבר יפן, ומאבק החיים הנואש של אותה ילדה, סדקו הקטנה, שנפגעה בהפצצה.

הספר תורגם לעברית על ידי בצלאל וכסלר וראה אור בעברית בהוצאת מצפן<ref></ref>.

הספר תורגם להרבה שפות, פורסם באינטרנט, והוא משמש לעיתים קרובות כחומר חינוכי ללימוד על תהליכי שלום בבתי ספר ברחבי העולם.

הסיפור עובד גם להצגת תיאטרון שעלתה בצוותא בשם סדאקו סאן – נסיכת העגורים בבימויו של רועי הורוביץ בכיכובם של דוית גביש, אייל רוזלס, נדב ניר ועוד<ref></ref>.

== ראו גם ==
* אנדרטת השלום לילדים
* אלף עגורי אוריגמי

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20070213051443/http://www.buchklub.at/magazine/gorilla/sadako/ct_sadako.htm ברוקנר, קארל: סדקו רוצה לחיות] (בגרמנית)
* סדקו ססקי, באתר "Find a Grave" (באנגלית)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ילדים במלחמה
קטגוריה:יפנים
קטגוריה:הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי: אישים
קטגוריה:היבקושה