OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ריימונדו ויאלה

ריימונדו ויאלה (באיטלקית: Raimondo Viale) (1907, לימונה פיאמונטה שבצפון-מערב איטליה - 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.

==קורות חיים==
ויאלה היה עוזר לכומר ולאחר מכן כומר בקהילת בורג'ו סן דלמצו שבנפת קונאו.

===פעילותו בתקופת השואה===
בשנת 1940 נדון ויאלה לארבע שנות מאסר עקב התנגדותו למשטר הפשיסטי באיטליה ובפרט לכיבוש דרום-מזרח צרפת על ידי איטליה, אך שוחרר כעבור 15 חודשים והורשה לחזור לתפקידיו. 

לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 החל צבא איטליה לסגת מאזור הכיבוש האיטלקי בדרום-מזרח צרפת. מאות יהודים ברחו עם הצבא האיטלקי הנסוג, עקב חששם מפני הצרפתים והגרמנים, והגיעו לערים וליישובים בנפת קונאו. ויאלה החל לעזור לעניים שבהם, בעיקר באזורים הכפריים. ב-12 בספטמבר 1943 כבש הצבא הגרמני את האזור, תפס מאות יהודים וכלא אותם במחנה מעבר בבורג'ו סן דלמצו. רובם גורשו לאושוויץ ב-21 בנובמבר 1943, ויתר היהודים, כ-25 במספר, גורשו בין דצמבר 1943 ופברואר 1944. 

ויאלה ניסה לעזור ליהודים אחרים ששהו באזור, בסיוע תושבים מקומיים אחרים, בהם כמרים כגון פרנצ'סקו רפטו מג'נובה, שלימים הוענק גם לו התואר "חסיד אומות העולם". הוא היה מבקר את היהודים שנזקקו לעזרה והיה מתנייד על אופניו ממקום למקום במחוז קונאו. הוא החביא כשלושים יהודים בבית מגוריהם של הכמרים, בית ששכן בסמוך לכנסייתו. הוא העביר מסמכים מזויפים, מזון ובגדים למשפחות שלמות שהסתתרו בסמוך. כך עשה עד השחרור באביב 1945.

==הנצחה==
בשנת 1998 נחנכה בבורג'ו סן דלמצו כיכר על שמו של ויאלה ולכבוד שותפיו להצלת היהודים בנפה.

ב-2000 העניק יד ושם לוויאלה את התואר "חסיד אומות העולם".

ויאלה היווה את ההשראה לדמותו של הגיבור בספר "Il prete giusto" (הכומר הצדיק) מאת נוטו רבלי (Nuto Revelli) שיצא לאור ב-1998.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1907
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1984
יאן סטיין

יאן הביקסזון סטֶיין (בהולנדית: Jan Havickszoon Steen; ליידן 1625 או 1626 – נקבר ב-3 בפברואר 1679) היה צייר הולנדי שציוריו הצטיינו בהומור, דמויות של אנשים פשוטים, ובחירת צבעים אופיינית לצייר.

==ביוגרפיה==
יאן סטיין, נולד בליידן, הבכור מבין שמונה ילדים של האביק סטין ואליזבת קפיטיין. הוא נרשם ב-1646 לאוניברסיטת ליידן. את הכשרתו כצייר רכש באוטרכט מצייר גרמני בשם ניקולאוס קנופפר ממנו שאב השראה כמו גם מהצייר אדריאן ון אוסטדה שגר בהארלם וצייר את חיי הכפר.

ב-1648 הקים יאן סטיין יחד עם חבריאל מטסו את גילדת הציירים סנט לוקאס. ב-1649 הצטרף סטיין לצייר הנוף ואן יאן גוין בהאג וגם התחתן עם בתו מרגריט, איתה נולדו לו שמונה ילדים. הציירים עבדו יחד עד 1654, ואז סטיין עבר לעיר דלפט, שם ניהל אכסניה – לא בהצלחה מרובה. הכלכלה בעיר נפגעה קשות לאחר פיצוץ אדיר באתר לחומר נפץ, שהחריב בתים רבים בעיר. מדלפט עבר סטיין לשנים ספורות לעיר בשם ווארמונד ובמשך כעשור, 1660–1670, גר בהארלם שם חווה את התקופה היצירתית ביותר שלו. עם זאת, הוא נאלץ להמשיך לשלם חובות שגרר עוד מתקופות מגוריו בדלפט.
ב-1669 מתה עליו אשתו. שנה לאחר מכן מת אביו והוא עבר שוב לליידן וגר בבית שירש מהוריו עד יום מותו. ב-1673 הוא נישא למריה ואן אגמונט. בשנים אלו הוא גם שב להוביל את גילדת סנט לוקאס, ובמקביל חובותיו תפחו שוב בעקבות שנת האסון בהולנד.
יאן סטיין נפטר ב-1679 ונקבר בכנסיית פיטר (פיטרסקרק) בליידן.

==עבודותיו==
הנושא העיקרי של ציוריו של יאן סטיין היה תמונות מחיי היום יום. רבים מהציורים שוקקי חיים, ואפילו קאוטים, עד כדי כך שנטבע הביטוי: "משק בית של יאן סטיין" – מטבע לשון המתאר משק בית בלגניסטי ומושאל גם לתחומים אחרים בחיים כאשר רוצים לתאר בלגן באווירה נעימה. רבים מהציורים מתייחסים לביטויים הולנדים ישנים, ואפשר למצוא בהם לא פעם גם רמזים וסמלים דרכם ביקש סטיין להעביר מסר סמוי. בני משפחתו דגמנו לעיתים קרובות בציוריו.

הוא צייר נושאים שונים: מצבים היסטוריים, מיתולוגיים, דתיים, דיוקנאות, טבע דומם ועודו והתפרסם בתשומת לבו לפרטים בעיקר כשזה נגע לטקסטיל, השליטה בטכניקת האור, הצורה בה צייר ילדים. הוא צייר כ-400 ציורים במהלך הקריירה שלו.
סטיין צייר מספר דיוקנאות עצמיים, אף אחד מהם לא מצביע על יוהרה כלשהי אצל האומן.

עמיתיו בני זמנו העריכו את עבודותיו ובהתאם היה מחירן. לסטיין לא היו תלמידים אך עבודותיו היוו מקור השראה לאומנים נוספים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.rijksmuseum.nl/en/rijksstudio/artists/jan-havicksz-steen Jan Havicksz. Steen]
* [http://artuk.org/discover/artists/steen-jan-162516261679 Jan Steen], באתר Art UK
* 
* 

<gallery mode="packed" heights="400">
Jan Steen - Het Driekoningenfeest.jpg|, 1668, שמן על קנבס, 105 ס"מ × 80 ס"מ
</gallery>

קטגוריה:ציירים הולנדים
קטגוריה:ציירי תור הזהב של הולנד
קטגוריה:ילידי 1626
קטגוריה:הולנדים שנולדו במאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1679
קטגוריה:הולנדים שנפטרו במאה ה-17
פרנצ'סקו רפטו

פרנצ'סקו רפטו (באיטלקית: Francesco Repetto, 1914, ג'נובה – 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.

==קורות חיים==
בין השנים 1940–1945 היה רפטו מזכירו האישי של הקרדינל פייטרו בואטו בג'נובה.

===פעילותו בתקופת השואה===
בשנות המלחמה האיץ בואטו ברפטו לפעול עם רשת דלאסם להצלת יהודים. רפטו שיתף פעולה עם יהודים ונוצרים מאזור ג'נובה, שהיו חברים במחתרת האנטי-נאצית והאנטי-פשיסטית באזור. לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 נאלצו פעילי דלסם לסגור את מפקדתם בג'נובה, ומרכז פעילותם עבר לכנסייה הקתולית תחת מנהיגותו של בואטו. מאותה עת ואילך ארגן רפטו את כל פעילות ההצלה. בשיתוף פעולה עם יהודים רבים וכן כמרים רבים אחרים, בהם ריימונדו ויאלה ורופינו ניקאצ'י, שלימים זכו אף הם בתואר חסיד אומות העולם, סייע רפטו בהצלתם של מאות יהודים - יהודים איטלקים ויהודים בעלי אזרחויות זרות, בבורגו סן דלמצו, בפירנצה, בלוקה, ברומא וביישובים אחרים. הג'וינט הפקיד כסף בשווייץ וכסף זה הועבר על ידי ארגון דלסם לרפטו. רפטו השתמש בכסף זה כדי לארגן מקלטים ליהודים, לתת להם מזון, טיפול רפואי, אשפוז בלתי חוקי ומסמכים מזויפים. כמו כן הציע ליהודים הנרדפים סעד רוחני.

ב-4 ביולי 1944 הצליח רפטו להימלט בקושי מקציני אס אס שנשלחו מוורונה לעצרו אך מאותה עת ואילך נאלץ להפחית את קצב פעילותו. את מקומו תפס קרלו סאלבי (Salvi), שלימים זכה אף הוא בתואר חסיד אומות העולם.

==הנצחה==
בשנת 1955 העניק איחוד יהודי איטליה לרפטו מדליית זהב כאות הוקרה על פעולתו להצלת יהודים.

ב-1976 העניק יד ושם לרפטו את התואר "חסיד אומות העולם".

הסופר והחוקר אלכסנדר סטיל (Stille) הנציח את פועלו של רפטו בספרו Benevolence and Betrayal: Five Italian Jewish Families under Fascism (נדיבות ובגידה: חמש משפחות של יהודים איטלקים תחת הפשיזם), שיצא לאור בשנת 1991.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:כמרים איטלקים
קטגוריה:איטלקים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה

קטגוריה:ילידי 1917
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1984
ניסים מנחם

מנחם מנגן על גיטרה בערב משפחתי
ניסים מנחם (21 בדצמבר 1938 – 4 ביולי 2016) היה גיטריסט וירטואוז וזמר ישראלי.

==ביוגרפיה==
מנחם נולד בישראל, בכ"ח בכסלו ה'תרצ"ט, וגדל בכרם התימנים. בן ליהודה ומרים, אח ל-9 ואבא ל-2 ילדים.
בשנות ה–50 היה חבר בצמד "צ'אנגו גיטר" עם יצחק אליעזרוב.
לאחר שפגש את יוסי חורי במסיבה, החליטו בשנת 1960 להקים את צמד הפרברים. במשך שנות פעילות הצמד הייתה פריטתו על גיטרת הרקינטו אחד מסימני ההיכר של הצמד.
בשנת 1977 החליט מנחם לחזור בתשובה. תחילה, הצמד נאלץ לבטל הופעות בימי שישי ושבת ומנחם הופיע כשכיפה על ראשו. כיוון שמנחם לא חש בנוח לשיר שירי אהבה, עזב לבסוף את הצמד. לאחר מכן, החל ללמוד בישיבת "אורות התורה" בבת ים. לאחר חזרתו בתשובה סירב לחזור לבמה והופיע רק במסגרת המשפחה.

ניסים מנחם נפטר בבת ים ונטמן בבית עלמין בבני ברק.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר והפזמון
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר המזרחי
קטגוריה:זמרים ישראלים ממוצא תימני
קטגוריה:אמנים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
מנשה אייכנשטיין

רבי מְנַשֶּׁה אַיְּיכְנְשְׁטֵיין (כונה גם "האלפי מנשה"; ה'תרכ"ה – ט"ז בתמוז ה'תרצ"ד). היה רב, דיין ואדמו"ר בדור הרביעי בשושלת זידיטשוב.

== ביוגרפיה == 
נולד בזידיטשוב לרבי ישכר בעריש מזידיטשוב (בעל ה"מלבוש לשבת ויום טוב"), ולשיינדל בתו של רבי מנשה רובין מרופשיץ,. בהיותו בן שבע שנים בלבד שידכו סבו רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב עם שרה רעכיל בתו של רבי יהושע הורוביץ (בעל ה"עטרת ישועה"). נישא בדז'יקוב בשנת תרל"ח.

אחר נישואיו נתמנה לרב ומו"צ בדז'יקוב, בה גם חיבר (בשנת תקנ"ה) את ספרו הראשון "אלפי מנשה" על שולחן ערוך חושן משפט. 

בשנת תרנ"ז מינהו אביו למלא את מקומו ברבנות העיר וורצקי, וכעבור שנתיים נתמנה גם לראב"ד ברישא, וכדי לרצות את שתי הערים היה שוהה בחורף ברישא ובקיץ בוורצקי. ברישא הדפיס (בשנת תרס"ה) את ספרו "תורת האשם" על ענייני טומאה וטהרה.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט רבי מנשה לווינה בירת אוסטריה, משם עבר לגרוסוורדיין שם שהה אביו, ולאחר מכן חזר לרישא.

עם פטירת אביו בכ"א בניסן תרפ"ד במונקאטש, עבר למונקאטש למלא את מקומו כאדמו"ר מזידיטשוב ביחד עם אחיו רבי משה מסטרי. בכך הפסיק לשמש כראב"ד רישא, אך עדיין המשיך לכהן ברבנות וורצקי עד שנתו האחרונה, אז מינה את נכדו רבי אברהם אליהו אייכנשטיין כממלא מקומו ברבנות העיר. בכהונתו כאדמו"ר הדפיס (בשנת תרפ"ז) את ספרו "מטה מנשה" על המועדים.

נפטר במונקאטש בט"ז בתמוז תרצ"ד. בנו רבי חיים יוסף מהוקליווא מילא את מקומו באדמו"רות. לאחר פטירתו הדפיסו ילדיו את ספרו "אלפי מנשה" על התורה.

== צאצאיו ==
* רבי חיים יוסף אייכנשטיין (תרמ"ג - ד' בסיוון תש"ד), אב"ד הוקליווא וממלא מקום אביו באדמו"רות. נישא לציפורה בת רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב.
* רבי מתתיהו אייכנשטיין (תרמ"ד - ה' באלול תשכ"ט), נישא לבינה בת רבי אברהם יעקב מהולושיץ - כיהן כאדמו"ר מדז'יקוב בהולושיץ ולאחר מכן בארצות הברית.
* רבי דוד (נפטר בח' בסיוון תשמ"א), חתן הרב מטלין מדבלין שבאירלנד.
* חיה דבורה (נפטרה בט' בחשוון תשמ"ב) נישאה לרבי חנוך דוב רובין מסאסוב.
* ברכה

==קישורים חיצוניים==
* ספרו [http://www.hebrewbooks.org/8583 אלפי מנשה על שו"ע חו"מ] באתר היברובוקס.
* ספרו [http://www.hebrewbooks.org/9768 תורת האשם] באתר היברובוקס.
* ספרו [http://www.hebrewbooks.org/31348 אלפי מנשה על התורה] באתר היברובוקס.
* ספרו [http://www.hebrewbooks.org/37487 מטה מנשה על המועדים] באתר היברובוקס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית זידיטשוב
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:פרשני השולחן ערוך
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ז'שוב: רבנים
קטגוריה:מוקצ'בו: רבנים
קטגוריה:אדמו"רי בית זידיטשוב
ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה

ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה (באיטלקית: Vittorio Emanuele I; 24 ביולי 1759 - 10 בינואר 1824), היה מלך סרדיניה בשנים 1802–1821.

==ביוגרפיה==
ויטוריו אמנואלה נולד בטורינו ב-24 ביולי 1759 להוריו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה.

ב-4 ביוני 1802 ויתר אחיו קרלו אמנואלה הרביעי, מלך סרדיניה על הכתר, ומכיוון שלא היו לו ילדים, עלה ויטוריו אמנואלה לשלטון במקומו.

בשנת 1814, עם התמוטטות הקיסרות הנפוליאונית, שב בית סבויה לנחלותיו בפיימונטה ובסבויה, ואף נוספו להן נחלות שהיו שייכות לרפובליקת ג'נובה שחדלה מלהתקיים. הסדרים אלו אושרו על ידי קונגרס וינה.

בשנת 1821 פרצו התקוממויות בממלכה בדרישה ליותר חופש וליברליזם, ומשום כך ב-12 במרץ 1821 ויתר ויטוריו אמנואלה על הכתר. מכיוון שהיו לו רק בנות ולא בנים, עלה אחיו קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה לשלטון במקומו. ב-10 בינואר 1824 מת ויטוריו אמנואלה בטורינו.

==משפחתו==
ב-25 באפריל 1789 התחתן ויטוריו אמנואלה עם מריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתו של הארכידוכס פרדיננד, דוכס ברייזגאו ומריה ביאטריצ'ה ד'אסטה, דוכסית מאסה, ממנה היו לו 7 ילדים:
* מריה ביאטריצ'ה (1792–1840).
* מריה אדליידה קלוטילדה (1794–1802).
* קרלו אמנואלה (1796–1799).
* בת (1800–1801).
* מריה תרזה פרננדה פליצ'יטס גאטנה (1803–1879).
* מריה אנה ריקרדה קרלוטה מרגריטה (1803–1884).
* מריה כריסטינה קרלוטה ג'וזפינה גאטנה (1812–1836).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| ויטוריו אמונאלה הראשון, מלך סרדיניה בית סבויה נולד:24 ביולי 1759 מת:10 בינואר 1824
|-
| rowspan="1" align="center"| קרלו אמנואלה הרביעי
| rowspan="1" align="center"| ממלכת סרדיניה 1821–1831
| rowspan="1" align="center"| קרלו פליצ'ה
|}

קטגוריה:בית סבויה
קטגוריה:מלכי סרדיניה
קטגוריה:ילידי 1759
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1824
סיפורו של פרדיננד

סיפורו של פרדיננד (באנגלית: The Story of Ferdinand) הוא ספר ילדים קלאסי מאת סופר הילדים האמריקאי מונרו ליף, עם רישומיו של רוברט לוסון. הספר ראה אור לראשונה באנגלית בשנת 1936 ופורסם בעברית ב-1969 בתרגומה של תתי כדורי, בהוצאת עם עובד.

מאז פרסומו תורגם הספר לעשרות שפות, זכה לביקורות משבחות, היה לרב-מכר ונהפך לקלאסיקה של ספרות ילדים, שאף עובדה לסרטים ולתיאטרון.

== עלילת הספר ==
פרדיננד הוא פר קטן בספרד, שגדל להיות פר גדול ומפואר. בעוד הפרים האחרים עסוקים במלחמות וקרבות, הוא מעדיף לשבת תחת עץ השעם ולהריח פרחים להנאתו. אלא שכשבאים לבחור פרים למלחמת השוורים ופרדיננד אינו מנסה להיבחר וניגש לשבת תחת עץ השעם, הוא מתיישב בטעות על דבורה, נעקץ ומשתולל מכאב. לכן דווקא הוא נבחר להשתתף במלחמת שוורים בבירה מדריד, מתוך מחשבה שהוא פר חזק ופראי במיוחד. עם כניסתו לזירה, הוא מריח פרחים, מתיישב לשאוף את הריח ומסרב להילחם, עד שהוא מוחזר הביתה, אל עץ השעם שלו.

== משמעות הספר ==
הספר נחשב לטקסט פציפיסטי הדוגל באי-לחימה, כמו גם בחיבור לטבע. דמותו של פרדיננד חריגה על רקע הקרבות המתחוללים סביבו. יש בטקסט גם מחאה נגד מסורת מלחמות השוורים. כמו כן הוא מדגיש היטב את העובדה שבחירה במה שנכון לכל אחד, בלי להיכנע לתכתיבים חברתיים, היא חשובה ויכולה להבטיח אושר. מה שהופך את סיפורו של פרדיננד לשיר הלל לבחירה החופשית של כל אדם, הוא אפשרותו לבחור בדרך אחרת: הלוא מדובר בפר חזק וגדול ובחירתו שלא לנצל את כוחו ולא ללכת במסלול ה"קבוע" של כל הפרים מלמדת על הבנתה יש ישות חזקה ומגובשת, שאין לה צורך לבזבז את חייה בלחימה ומכאן העדיפות לאסתטיקה ולחדוות החיים.

== ראו גם ==
* פרדיננד (סרט)

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.am-oved.co.il/page_622 דף הספר], באתר הוצאת עם עובד
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=0nSBxrFsLTY פרדיננד הפר], סרט אנימציה משנת 1938

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
קטגוריה:ספרי 1936
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:שור בתרבות
קטגוריה:ספרים שהוחרמו על ידי גרמניה הנאצית
עוואמה

עוואמה (בערבית: عوامة) הוא קינוח מתוק ומטוגן שמקורו באזור המזרח התיכון ונפוץ במטבח הלבנוני והסורי<ref></ref>.

הקינוח מורכב מכדורי בצק שמרים (בערך בקוטר של כ-5 ס"מ) מטוגנים בשמן עמוק הנטבלים בדבש או סירופ סוכר ומי ורדים<ref></ref><ref></ref>.

נהוג להגיש את הקינוח בעיקר בחתונות, פסטיבלים ובסעודת האפטאר המסיימת את יום צום הרמדאן.

מלבד הגרסה הבסיסית, קיימת גם גרסה בה הרוטב מבוסס על לימון<ref></ref>.

הקינוח מוכר גם בשמות נוספים: לוקמת אל קאדי (لُقْمَةُ ٱلْقَاضِيِ) וזלאביה (زلابية).

==ראו גם==
*סופגנייה
*ספינג'
*גולאב ג'אמון
== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.hashulchan.co.il/עוואמה/ עוואמה – סופגניות לבנוניות קטנטנות], באתר השולחן.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח הערבי: קינוחים
קטגוריה:סופגניות
הכנסייה העירונית (ויטנברג)

ממוזער
הכנסייה העירונית בוויטנברג (בגרמנית: Stadtkirche Wittenberg) היא כנסייה לותרנית, בה הטיף מרטין לותר את תורתו ובה נערכה לראשונה תפילת מיסה בגרמנית במקום בלטינית. היא נחשבת לכן לכנסיית האם של הרפורמציה הפרוטסטנטית.

הכנסייה מוזכרת לראשונה ב-1185 כ"כנסיית העיר והקהילה על שם מריה הקדושה" (Stadt- und Pfarrkirche St. Marien). ב-1522 במסגרת האיקונוקלאזם הוסרו כל הפסלים והקישוטים של ימי הביניים פרט לפסל חזירת היהודים.

ב-1811 עוצבה הכנסייה בסגנון נאו גותי. מעל למזבח בכנסייה נמצא ציור הסעודה האחרונה של לוקאס קראנאך האב שבו מופיע לותר עם השליחים. בכנסייה גם נמצא קברו של לוקאס קראנאך הבן.

שני המגדלים של הכנסייה מתנשאים מעל כיכר העיר, באחד שעון ובשני פעמונים.

ב-1996 הוכרזה הכנסייה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו, חלק מהאתר אנדרטאות מרטין לותר באייסלבן ובוויטנברג.

==חזירת היהודים בוויטנברג==
על הקיר הדרומי החיצוני של הכנסייה נמצא פסל של חזירת היהודים (Judensau) משנת 1305.

מעל הפסל כתוב Rabini Schem HaMeforas (רב, השם המפורש).

הפסל מתאר חזירה שמניקה יהודים המשתעשעים עם חזירון. רב יהודי מרים את זנבה ומתבונן באחוריה שם הוא אמור למצוא את השם המפורש של היהודים.

לותר קיווה שהיהודים ימרו את דתם ויצטרפו אליו לנצרות הפרוטסטנטית ובכך יזרזו את הביאה השנייה של ישו. לאחר שהיהודים סירבו לעשות זאת הוא הפך לאנטישמי קיצוני.

בספרו Vom Schem Hamphoras משנת 1543 הוא השווה את היהודים לשטן וכתב על פסל חזירת היהודים בוויטנברג:

<gallery>
Judensau in Wittenberg.jpg|פסל חזירת היהודים על קיר הכנסייה העירונית (בצד ימין)
Wittenberg Stadtkirche (1).jpg|הקיר הדרומי של הכנסייה העירונית
Wittenberg Stadtkirche (3).jpg|הכנסייה העירונית. מעל המזבח-ציור הסעודה האחרונה של לוקאס קראנאך האב
Wittenberg Stadtkirche - Organ.jpg|האורגן בכנסייה העירונית
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://onegshabbat.blogspot.co.il/2012/08/blog-post_13.html השם המפורש בגרמניה וחזירת היהודים], באתר עונג שבת

קטגוריה:גרמניה: כנסיות
קטגוריה:ויטנברג
שאנה מואקלר

שאנה מואקלר
שאנה מואקלר (באנגלית: Shanna Moakler; נולדה ב-28 במרץ 1975) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.

==ביוגרפיה==
מואקלר נולדה ברוד איילנד כצעירה מבין ארבעת ילדיו של רופא שיניים, ולה שני אחים ואחות .לאחר התיכון, היא הגיעה למיאמי כדי להמשיך בקריירת דוגמנות.

ב-1992 ייצגה את רוד איילנד בתחרות "מיס הנוער של ארצות הברית", ושם עלתה לחצי הגמר, ובנוסף זכתה במקום הראשון בתחרות יופי נוספת לבנות נוער. היא עברה להתגורר בניו יורק על מנת לפתח שם קריירת דוגמנות. ב-1995 נבחרה למיס ניו יורק, ובתחרות הארצית של מיס ארצות הברית נבחרה לסגנית ראשונה. לאחר שהזוכה, צ'לסי סמית, נבחרה למיס תבל, הוכתרה מואקלר למיס ארצות הברית.

היא הופיעה על שער המגזין "קוסמופוליטן", וב-2001 חתמה על חוזה עם המגזין "פלייבוי", ובדצמבר של אותה שנה הייתה נערת החודש של "פלייבוי" ובנוסף הובילה קמפיין של מותג וויסקי.

=== משחק ===
כשחקנית היא הופיעה ב-1996 בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן". ב-1997 שיחקה בסרט הקולנוע "פיתוי קטלני 3: פיתוי חדש" לצדה של ג'יימי פרסלי, ושיחקה בסרט של NBC לצד שאנון דוהארטי. ב-1998 שיחקה בפרק של סדרה המבוססת על הסרט "טיימקופ". ב-2004 שיחקה בסרט הקומדיה "מתראים עם אחרים" לצד לורן גרהאם. ב-2005 שיחקה תפקיד אורח בקומדיית המצבים "ג'ואי". ב-2006 התחרתה בעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים", והודחה שנייה.

=== חיים אישיים ===
מואקלר הייתה נשואה מ-2004 ועד 2008 לטראוויס בארקר, ולזוג בן ובת. בנוסף יש לה בת נוספת ממערכת יחסים קודמת שניהלה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס נוער ארצות הברית
קטגוריה:זוכות מיס ניו יורק ארצות הברית
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:מתחרי האח הגדול (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1975
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
עמודי מסינה

העמוד שעל חוף סיציליה
עמודי מסינה הם זוג עמודי מתח גבוה בגובה של 232 מטר, הניצבים על חוף הים התיכון משני צידיו של מצר מסינה שבין איטליה לסיציליה. בשנים 1955 עד 1994 נשאו העמודים קו מתח גבוה שהוליך חשמל מקלבריה לסיציליה. עד שנת 1978 היו אלו עמודי המתח הגבוה הגבוהים ביותר בעולם.

עמודי הפלדה, שהושלמו ב-1955, מתנשאים לגובה של 232 מטר, וניצבים על בסיסי בטון בגובה של 8 מטרים. לכל עמוד זרוע אופקית בגובה של 212 מטרים, שנשאה ארבעה כבלי חשמל (קו תלת-פאזי וכבל נוסף ליתירות). בנוסף קבועות בראש כל עמוד שתי זרועות בצורת V שנשאו שני כבלי חשמל נוספים. בשונה מבעמודים דומים, ניצבות פאות העמודים באלכסון לכיוון הכבלים שנישאו על ידיהם. בצד כל עמוד נבנתה תחנת מיתוג. העמודים ניצבים במרחק של 3,646 מטרים זה מזה.

עד 1971 נשאו העמודים כבלים שהוליכו חשמל במתח של 150 קילו-וולט. באותה שנה הועלה המתח ל-220 קילו-וולט והוספו לעמודים שני כבלים נוספים, באופן שכושר ההולכה של קו המתח הגבוה הגיע ל-300 מגה ואט. הכבלים נמתחו מעל מצר מסינה כאשר תחתית הקשת נמצאת בגובה של 70 מטרים מעל פני המים, על מנת לאפשר לכלי שיט גדולים לעבור תחתם. 

בראשית שנות השמונים כבר לא היה די בכושר ההולכה של קו המתח הגבוה בין העמודים, ומסיבות טכניות ובטיחותיות לא ניתן היה להגדיל אותו. ב-1985 הונח על קרקעית מצר מסינה כבל חשמל תת-ימי בעל כושר הולכה של 1000 מגה ואט. ב-1993 הופסקה הולכת החשמל בכבלים שבין שני העמודים והכבלים הוסרו מהם בשנה שלאחר מכן.

לאחר הסרת הכבלים נותרו העמודים על עומדם, וניתן להם מעמד של מונומנטים היסטוריים. הם משמשים למדידות מטאורולוגיות, לאימוני חילוץ בגובה רב ולטלקומוניקציה. בשנת 2006 נפתח העמוד הסיציליאני בחוף מסינה למבקרים, וניתן לטפס בגרם של 1,250 מדרגות עד ראש העמוד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://structurae.net/structures/messina-straits-high-voltage-pylons עמודי מסינה], באתר Structurae
* [http://skyscraperpage.com/diagrams/?buildingID=61025 העמוד בקלבריה] ו[http://skyscraperpage.com/diagrams/?buildingID=2723 העמוד בסיציליה], באתר Skyscraperpage

==הערות שוליים==

קטגוריה:איטליה: מבנים
קטגוריה:אספקת חשמל
קטגוריה:סיציליה: מבנים
קטגוריה:קלבריה
הבחורה על הרכבת (סרט)

הבחורה על הרכבת (באנגלית: The Girl on the Train) הוא סרט קולנוע אמריקאי מ-2016 בבימויו של טייט טיילור. הסרט מבוסס על רב-המכר מאת פולה הוקינס באותו השם. בסרט מככבים אמילי בלאנט, רבקה פרגוסון, היילי בנט, ג'סטין ת'רו, לוק אוונס ואדגר רמירס.

==עלילה==
רייצ'ל היא גרושה טרייה שעדיין פגועה מאוד מהפרידה שעברה, היא סובלת מאלכוהוליזם ומפוטרת בשל כך מעבודתה. רייצ'ל נהיית אובססיבית לחיי בעלה לשעבר, שכעת מתגורר עם רעייתו החדשה, אנה, וילדתם המשותפת. היא מטרידה אותם בשיחות טלפון ובביקורים לא רצויים, בנוסף וללא ידיעתם, היא נוסעת מדי יום ברכבת למנהטן החולפת בסמוך לבית מגוריו. בבית סמוך מתגורר זוג צעיר, מייגן וסקוט ורייצ'ל מפנטזת על חייהם המושלמים. באחת הנסיעות היא עדה למעשה שמטלטל את עולמה.

==דמויות ושחקנים==
*אמילי בלאנט - רייצ'ל ווטסון
*רבקה פרגוסון - אנה ווטסון
*היילי בנט - מייגן היפוול 
*ג'סטין ת'רו - טום ווטסון
*לוק אוונס - סקוט היפוול
*אליסון ג'ני - חוקרת המשטרה ריילי
*אדגר רמירס - ד"ר קאמל עבדיק
*ליסה קודרו - מרתה, אשת הבוס לשעבר של טום
*לורה פריפון - קתי, השותפה לדירה של רייצ'ל

==הפקה==
הזכויות לסרט קולנוע על בסיס ספרה של פולה הוקינס, נרכשו על ידי אולפני דרימוורקס ב-2014 ומרק פלאט מונה למפיק הסרט. הפקת הסרט היא שיתוף פעולה ראשון בין סרטי יוניברסל לחברת אמבלין פרטרנס שייסדו סטיבן ספילברג, ג'ף סקול, אניל אמבאני ודארן ת'רופ. 

צילומי הסרט בוצעו מנובמבר 2015 עד ינואר 2016 במדינת ניו יורק וכללו בין השאר אתרים בעיר ניו יורק, וייט פליינס ואירווינגטון.

תקציב הסרט הוערך בכ-40 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==
* 

;ביקורות
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2016
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סרטי מסתורין אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על אלכוהוליזם
קטגוריה:סרטי טייט טיילור
הארמייה הראשונה (האימפריה הרוסית)

הארמייה הראשונה (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה פאול פון רננקמפף. יחד עם הארמייה השנייה היא פלשה לפרוסיה המזרחית, ונחלה תבוסה קטנה בקרב שטלופנן. הארמייה הראשונה נחלה ניצחון על הגרמנים בקרב גומבינן, אולם אז הביסה הארמייה הגרמנית השמינית את הארמייה הרוסית השנייה בקרב טננברג, ולאחר מכן נפנתה לטפל בארמייה הראשונה. רננקמפף נחל תבוסה מכריעה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ונאלץ לסגת מפרוסיה המזרחית. מאוחר יותר ספגה הארמייה תבוסה בקרב לודז'. רננקמפף שהיה ממוצא גרמני הואשם בבגידה והוחלף באלכסנדר ליטבינוב. הארמייה המשיכה להילחם עד שפורקה ב-1918.

==מפקדים==
* גנרל פאול פון רננקמפף (19 ביולי 1914 - 5 בדצמבר 1914)
* גנרל אלכסנדר ליטבינוב (5 בדצמבר 1914 - 2 באפריל 1917)
* לוטננט גנרל איליה אודישילידזה (12 באפריל 1917 - 24 באפריל 1917)
* לוטננט גנרל מיכאיל אלקסייביץ' סוקובנין (24 באפריל 1917 - 30 ביולי 1917)
* לוטננט גנרל גלב מיכאלוביץ' ואנובסקי (31 ביולי 1917 - 9 בספטמבר 1917)
* לוטננט גנרל ולדימיר ולדימירוביץ' פון נוטבק (9 בספטמבר 1917 - נובמבר 1917)

==ראו גם==
* החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה

1
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הארמייה הראשונה (האימפריה האוסטרו-הונגרית)

ימין
הארמייה הראשונה של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
הארמייה הראשונה הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה ויקטור דנקל. הארמייה נלחמה בקרב גליציה, ובקרב קרשניק הנחילה תבוסה לארמייה הרביעית הרוסית. היה זה הניצחון האוסטרו-הונגרי הראשון במלחמה זו. באוקטובר 1914 השתתפה בקרב על הוויסלה יחד עם הארמייה הגרמנית התשיעית, אך לא הצליחה להגיע לידי הישגים. לאחר מכן הוחזקה הארמייה הראשונה בעתודה באזור הקרפטים, ולא השתתפה בקרבות. במאי 1915 השתתפה הארמייה במתקפת גורליצה-טרנוב ובתחילה זכתה להצלחה מרובה, אך בהמשך נבלמה בקרב אפטא. לאחר מכן הוחלף דנקל בקרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך. הארמייה השתתפה בקרבות ברומניה, ובעקבות כניעתה של זו האחרונה התפרקה הארמייה, שספגה אבדות גבוהות בחזית המזרחית.

==מפקדים==
* גנרל חיל הפרשים ויקטור דנקל (אוגוסט 1914 - 23 במאי 1915)
* גנרל חיל הפרשים קרל פון קירשבאך אאוף לאוטרבאך (23 במאי 1915 - 10 ביוני 1915)
* פלדצויגמייסטר פאול פואהלו פון ברלוג (10 ביוני 1915 - 26 ביולי 1916)
* גנרל חיל הרגלים ארתור ארץ פון שטראוסנבורג (26 ביולי 1916 - 28 בפברואר 1917)
* גנרל אוברסט פרנץ רוהר פון דנטה (28 בפברואר 1917 - 15 באפריל 1918)

==ראו גם==
* החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה

1
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הארמייה השנייה (האימפריה הרוסית)

הארמייה הראשונה (ברוסית: ) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אלכסנדר סמסונוב. יחד עם הארמייה הראשונה היא פלשה לפרוסיה המזרחית, ובתחילה נחלה ניצחונות ואילצה את הארמייה השמינית הגרמנית לסגת עד הוויסלה. עם זאת, הגרמנים הנחילו לארמייה השנייה תבוסה מוחצת בקרב טננברג, וסמסונוב התאבד. הארמייה לא הושמדה לחלוטין, ויחד עם עוד שלוש ארמיות זכתה בניצחון בקרב על הוויסלה. היא הובסה שוב בקרב לודז', ובתחילת שנת 1915 הועברה לאזור פולין. במרץ 1916 היא ביצעה את מתקפת אגם נארוץ' הכושלת. היא פורקה ב-1918.

==מפקדים==
* גנרל חיל הפרשים אלכסנדר סמסונוב (19 ביולי 1914 - 30 באוגוסט 1914)
* גנרל חיל הפרשים סרגיי שיידמן (14 בספטמבר 1914 - 12 בדצמבר 1914)
* גנרל חיל הרגלים ולדימיר סמירנוב (12 בדצמבר 1914 - 24 באפריל 1917)
* לוטננט גנרל אנטון ואסילובסקי (12 ביולי 1917 - 24 באפריל 1917)
* גנרל חיל הרגלים ניקולאי דנילוב (24 באפריל 1917 - 7 באוגוסט 1917)
* לוטננט גנרל פיוטר טלציקוב (7 באוגוסט 1917 - 22 באוגוסט 1917)
* גנרל חיל הרגלים ניקולאי דנילוב (22 באוגוסט 1917 - 20 בנובמבר 1917)
* לוטננט גנרל אלכסיי באיוב (20 בנובמבר 1917 - 24 בדצמבר 1917)

==ראו גם==
* החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה

2
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הארמייה השנייה (האימפריה האוסטרו-הונגרית)

הארמייה השנייה של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה ארמייה אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
הארמייה השנייה הוקמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולמפקדה מונה אדוארד פון בהם-ארמולי. הארמייה נשלחה לסרביה, אולם בעקבות הפלישה הרוסית לגליציה, הועברה לחזית המזרחית. הארמייה לחמה בקרב גליציה, אך הגיעה מאוחר מכדי לשנות את התוצאות. לאחר מכן השתתפה הארמייה בקרב על הוויסלה ובמתקפת הקרפטים. בקיץ 1915 השתתפה הארמייה במתקפת גורליצה-טרנוב, ביולי השתתפה בקרבות הנסיגה הגדולה, וב-22 ביוני 1915 כבשה את לבוב. לארמייה היה חלק נכבד בבלימת מתקפת ברוסילוב ביוני 1916, ומתקפת קרנסקי ביוני 1917. ב-3 באוגוסט של אותה השתתפה יחד עם כוחות גרמניים בכיבוש צ'רנוביץ. בפברואר 1918 השתתפה במבצע אגרוף במסגרתו פלשו כוחות גרמניים ואוסטרו-הונגריים לאוקראינה. הארמייה פורקה במאי של אותה שנה, ועל בסיסה הוקם כוח כיבוש שנקרא "ארמיית המזרח".

==ראו גם==
* החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה

2
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
הארמייה העשירית (איטליה)

הארמייה העשירית של הצבא האיטלקי (באיטלקית: Armata 10), הייתה ארמייה איטלקית שלחמה במהלך מלחמת העולם הראשונה נגד מעצמות המרכז, ופורקה עם סיום המלחמה. הוקמה מחדש במהלך מלחמת העולם השנייה, ולחמה לצד מדינות הציר במהלך הפלישה למצרים.

==היסטוריה==
===מלחמת העולם הראשונה===
הארמייה הראשונה הוקמה בשנת 1917 לאחר התבוסה האיטלקית הקשה בקרב קפורטו. היא הייתה למעשה כוח בריטי-איטלקי בפיקודו של רודולף למברט. הארמייה לקחה חלק מכריע בקרב ויטוריו ונטו, ופורקה עם סיום המלחמה.

===מלחמת העולם השנייה===
הארמייה הוקמה מחדש ב-15 באוקטובר 1939 בלוב האיטלקית. ב-9 בספטמבר 1940 השיקה הארמייה את הפלישה האיטלקית למצרים. הארמייה העשירית הגיעה לסידי בארני ב-16 בספטמבר והורה לעצור את המתקפה בשל בעיות לוגיסטיות ומחסור באמצעי תחבורה, שאפיין עוד קודם את הארמייה העשירית. על אף רצונו של בניטו מוסוליני להמשיך במתקפה המפקד העליון של הכוח האיטלקי רודולפו גרציאני התחפר בעמדותיו ובנה ביצורים במקומות שכבש. הארמייה הגיעה 130 ק"מ מערבית לריכוז הכוח הבריטי העיקרי במרסא מטרוח. בדצמבר 1940 השיקו הבריטים מתקפת נגד שזכתה לכינוי "מבצע מצפן". המתקפה החלה בצורה מוצלחת ביותר, והארמייה נאלצה לסגת חזרה ללוב. הבריטים התקדמו בלוב במהירות, וב-5 בפברואר 1941 נשלחה הדיוויזיה המשוריינת השביעית הבריטית לבלום את הנסיגה האיטלקית.

למחרת הגיעה למקום הארמייה העשירית, והחלה לתקוף את הכוח הבריטי הקטן במטרה לפרוץ דרכו ולהיחלץ מהכיתור. במשך יומיים נלחם הכוח הבריטי הקטן, שכלל 500 רובאים, פלוגת טנקים ומספר תותחי שדה ותותחים נגד טנקים הכוח האיטלקי חזק בהרבה. האיטלקים הפעילו לחץ כבד על כוח החסימה הבריטי, ולא היה רחוקים מלפרוץ דרכו. הלחימה הייתה קשה ונואשת והתנהלה בטווחים קצרים. ניסיון הפריצה האיטלקי האחרון התבצע ב-7 בפברואר כאשר 20 טנקים קלים איטלקיים מדגם פיאט M13/40 פרצו דרך חגורה דלילה של רובאים ותותחים נגד טנקים ונעצרו רק באמצעות אש תותחי שדה במרחק קצר ממפקדת הדיוויזיה הבריטית. כאשר הגיעו לזירה הכוחות הבריטיים העיקריים, שנעו לאורך כביש החוף, נשברה ההתנגדות האיטלקית. מפקד הארמייה ג'וזפה טאלארה נהרג, והבריטים לקחו בשבי 25,000 חיילים, 216 תותחים, 100 טנקים ו-1,500 כלי רכב.

===מלחמת העולם הראשונה===
* רודולף למברט (נובמבר 1917–1918)

===מלחמת העולם השנייה===
* גנרלה פרנצ'סקו גיודי (אוקטובר 1939 - ספטמבר 1940)
* גנרלה מריו בארטי (ספטמבר 1940 - דצמבר 1940) 
* גנרלה איטלו גריבולדי (ממלא מקום)
* גנרלה ג'וזפה טאלארה (דצמבר 1940 - פברואר 1941)
* גנרלה אניבל ברגונזולי (נכנע לבריטים בשם הארמייה)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.axishistory.com/books/110-italy-army/italy-army-higher-units/974-10-army-italy הארמייה העשירית] באתר Axis History 
קטגוריה:ארמיות איטלקיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטליה: היסטוריה צבאית
קטגוריה:ארמיות איטלקיות
ג'קי לוגרי

ג'קי לוגרי (באנגלית: Jackie Loughery; ) הייתה שחקנית אמריקאית. מיס ארצות הברית הראשונה.

==ביוגרפיה==
לוגרי נולדה בניו יורק.

ב-1952 נבחרה למיס ניו יורק ארצות הברית בטקס שהתקיים בפעם הראשונה. בתחרות מיס ארצות הברית הראשונה, שנערכה בקליפורניה, נבחרה למקום הראשון ובתחרות מיס תבל הראשונה, עלתה לשלב עשר המועמדות הסופיות. במסגרת הפרסים שהוענקו לה על זכייתה במיס ארצות הברית היה כלול גם חוזה עם אולפני יוניברסל.

ב-1951 היא הופיעה במופע קומי בטלוויזיה הנקרא "שבעה באחת עשרה".

ב-1954 הנחתה לצד ג'וני קרסון את שעשועון הטלוויזיה "הרווח את החופשה שלך".

ב-1955 הופיעה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה המשפטית "לשפוט את רוי בין".

ב-1956 שיחקה בסרט "Pardners" לצד דין מרטין.

ב-1957 שיחקה בסרט הדרמה "בן שמונה עשרה וחרדתי" לצד ויליאם קמפבל.

ב-1958 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט התעופה "המלאך החם". בנוסף היא ביצעה הופעת אורח בתוכנית "המופע של ג'ורג' ברנס וגרייס אלן".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכות מיס ארצות הברית
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1952
קטגוריה:זוכות מיס ניו יורק ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
ולנטין צ'אושסקו

ולנטין צ'אושסקו (ברומנית: Valentin Ceaușescu; נולד ב-17 בפברואר 1948) הוא פיזיקאי רומני, עסקן כדורגל ידוע ברומניה ובנם הבכור של ניקולאה צ'אושסקו ואלנה צ'אושסקו.

== ביוגרפיה ==
צ'אושסקו סיים לימודיו בבית ספר תיכון על שם פטרו גרוזה בשנת 1965 והמשיך שנתיים לימודי פיזיקה באוניברסיטת בוקרשט. הוא המשיך בלימודי פיזיקה באימפריאל קולג', בלונדון. צ'אושסקו שב לרומניה ב-1970 והתחיל לעבוד במכון לפיזיקה גרעינית של רומניה. הוא התמיד במקום עבודתו 40 שנים עד שיצא לגמלאות. ב-3 ביולי 1970 נשא לאישה את יורדנה בורילה, בתם של זוג קומוניסטים ותיקים, בת לאם יהודייה, יקטרינה אברהם. לזוג נולד בן בשם דניאל ולנטין. בני הזוג התגרשו ב-1988 וב-1995 נשא צ'אושסקו לאישה את רוקסנה דונה ולזוג נולדה בת בשם אלכסנדרה.

ב-1971 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הרומנית, אולם לא ידוע על פעילות במסגרתה עד חודש לפני המהפכה הרומנית (1989), כאשר התמנה כחבר מחליף בוועד המרכזי של המפלגה. אחרי המהפכה נעצר, כמו כל יתר בני משפחת צ'אושסקו, ונחקר כחשוד בחבלה בכלכלת רומניה. הוא שוחרר כעבור חודשים ללא משפט, בין היתר בהשתדלותם של שחקני ואוהדי קבוצת הכדורגל, שנתמכה על ידו.

ולנטין צ'אושסקו שיחק כדורגל במסגרת הליגה העירונית של בוקרשט. הוא התבלט כאוהד ותומך של סטיאווה בוקרשט ומייחסים לתמיכתו תרומה ניכרת לזכיית הקבוצה בליגת האלופות ב-1986.

צ'אושסקו הוא אספן ספרים ואמנות ובמהלך חייו יצר לעצמו אוסף משמעותי, שהוחרם כשנעצר לאחר המהפכה. במאבק משפטי ממושך הצליח להשיב לעצמו את האוסף.

== לקריאה נוספת ==
* Tiranul מאת Lavinia Betea, Florin-Răzvan Mihai, Ilarion Țiu, הוצאת Cetatea de Scaun, 2015.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.cnsas.ro/documente/2004%20-%20Membrii%20CC.pdf Consiliul național pentru studierea arhivelor securității, עמוד 143] 
* [http://adriancioflanca.blogspot.co.il/2010/02/valentin-ceausescu-si-datoria.html VALENTIN CEAUŞESCU ŞI DATORIA DISCREŢIEI] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קומוניסטים רומנים
קטגוריה:רומניה הקומוניסטית: אישים
קטגוריה:אספני ספרים
קטגוריה:עסקני כדורגל
קטגוריה:פיזיקאים רומנים
ולנטין
קטגוריה:ילדי נשיאי רומניה
קטגוריה:עסקני ספורט רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1948
מפרץ תוניס

תמונה של מפרץ תוניס, כפי שנראה מהחלל
מפה טופוגרפית של מפרץ תוניס
מפרץ תוניס (בערבית: خليج تونس) הוא מפרץ גדול בים התיכון, אשר נמצא בצפון-מזרח תוניסיה. אורכו 63 קילומטרים.

העיר תוניס שוכנת בדרום-מערב המפרץ, יחד עם שרשרת של יישובים וערים נוספות השוכנות במפרץ. העיר תוניס ממוקמת במרכז המפרץ, כך שיש לה יתרון אסטרטגי של הגנה מפני תקיפות מהים. בחוף העיר ממוקם נמל גדול המשמש את כל תוניסיה. העיר העתיקה קרתגו, שהיא כיום אתר מורשת עולמית, ממוקמת בצפון המפרץ.

ג'יבל ראסיס , הר השוכן באזור המפרץ, מתנשא לגובה של 795 מטרים כ-15 קילומטרים מחוף המפרץ, והוא ההר הגבוה ביותר באזור.

המפרץ כולל מספר איים לרבות זמברה.

==קישורים חיצוניים==

תוניס
קטגוריה:תוניס
תוניס
אדווין אליס (משורר)

עותק של יצירתו של [[ויליאם בלייק, "שירי התום והניסיון", שעל כותרת עמוד השער שלה בלייק רשם שהיא אמורה להראות את שני המצבים המנוגדים של הנשמה האנושית, מאת אדווין ג'ון אליס (1893).]]
אדווין ג'ון אליס (1848–1946) היה משורר ומאייר בריטי. כיום הוא זכור בעיקר, בשל האוסף בן 3 הכרכים של יצירותיו של ויליאם בלייק, "עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת", אשר אותן הוא ערך בשיתוף עם המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס. אולם יש להדגיש שבימינו, מועברת ביקורת על עבודתם, מפאת מקצועיות לא מספקת ומפאת הנחות בסיס מוטעות, שאותן גיבשו המחברים מראש.

== חייו ==
אליס היה בנו של אלכסנדר ג'ון אליס.הייתה לו ידידות ארוכת שנים עם ג'ון בטלר ייטס, איתו הוא חלק עניין באסתטיקה והחל מ-1869 הם גם ניהלו במשותף סטודיו לאמנות בלונדון, ברחוב ניומן. אך יחסיו עם אשתו של ג'ון, סוזאן, לא היו כשורה.

ב-1869, אליס הצטרף לקבוצת האמנים "האחווה" (The Brotherhood). במסגרת הקבוצה שיתף פעולה עם האמנים ג'ון טריבט נטלשיפ (John Trivett Nettleship) וסידני הול (Sydney Hall), גם הם מעריצים של בלייק, ובנוסף, ג'ון בטלר ייטס וג'ורג' וילסון (אמן סקוטי, שקיבל השראה מזרם האמנות הפרה-רפאליטי). אולם, יש לציין שהאמן סידני הול, עזב כבר בשלב מוקדם את הקבוצה.

בזמן שמשפחת ייטס עברה להתגורר בבדפורד פארק שבלונדון, דבר שהתרחש בשנת 1879, אליס  פגש בבן, ויליאם בטלר ייטס. החל מ-1888, ייטס יצר קשר חברי הדוק עם אליס. גולת הכותרת של קשר זה, הייתה עבודתם המשותפת, שהחלה ב-1889 והסתיימה ב-1893, על החיבור הפרשני ליצירותיו של ויליאם בלייק, "The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical" (The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical, 1893). במסגרת עבודה זו, ייטס ואליס גילו תגלית טקסטואלית מרעישה, את כתב היד של יצירתו של בלייק, "ואלה, או ארבע הזואות". יצירה זו מעולם לא פורסמה על ידי בלייק, והם החליטו להוציאה לאור באופן מיידי. 

אליס לקח חלק בכנסים של קבוצת המשוררים, ריימרס קלאב, ותרם להם בכתיבתו חלק מאנתולוגיות השירה שלהם. ר.פ. פוסטר מתאר את יחסיו עם ויליאם בטלר ייטס כיחסים של שיתוף פעולה אמנותי. ייטס גמל לו על כך, כשהוא כלל אותו בחיבורו, "ספר אוקספורד לשירה מודרנית", 1892 - 1935, אוסף שירים מאת אמנים שהיו קרובים אישית לייטס. כמו כן, ייטס כלל ברשימת משוררים זו, אנשים אשר העניקו לו השראה אומנותית. 

== עבודותיו ==
* גורל בארקדיה ושירים נוספים 1892 
* העתקים מקוריים של תחריטים ללא צבע ליצירה "שירי התום והניסיון", מאת האמן הבריטי ויליאם בלייק 1893
* עבודותיו של ויליאם בלייק: פואטיקה, סימבוליזם וביקורת (בשיתוף עם ויליאם בטלר ייטס), 1893
* בלייק האמיתי; דיוקן ביוגרפי, 1907
* "נראה בשלושה ימים"
* "סנקן, המשורר הנודד"

== משפחה ==
אליס היה נשוי לאישה גרמנייה, אשר נפטרה קרוב לשנת 1922.

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div class="mw-content-ltr">
* [http://tigerprints.clemson.edu/cgi/viewcontent.cgi?article=1008&context=cudp_bibliography The Works of William Blake: Poetic, Symbolic and Critical, edited by Edwin John Ellis and W. B. Yeats], with an introduction by Wayne K. Chapman
* [http://www.jacobboehmeonline.com/yahoo_site_admin/assets/docs/Zoas.14493358.pdf THE FOUR ZOAS VALA - Jacob Boehme Online]
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררים בריטים
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1916
קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה

קרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה (באיטלקית: Carlo Emanuele III; 27 באפריל 1701 - 20 בפברואר 1773), היה מלך סרדיניה בשנים 1730–1773.

==ביוגרפיה==
קרלו אמנואלה נולד ב-27 באפריל 1701 בטורינו לויטוריו אמדאו השני, דוכס סבויה ולאן מארי ד'אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן והנרייטה אן, נסיכת אנגליה.

ב-3 בספטמבר 1730 הדיח קרלו אמנואלה את אביו ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, ועלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת הירושה הפולנית, לחם קרלו אמנואלה לצד צרפת וספרד נגד אוסטריה, וכבש את מילאנו, פאוויה ושטחים בלומבארדיה, ובחוזה וינה קיבל את נוברה וטורטונה. במלחמת הירושה האוסטרית לחם קרלו אמנואלה לצד אוסטריה נגד צרפת וספרד, ובשלום אקס-לה-שפל קיבל את ויג'וואנו, אף שנאלץ לוותר על שטחים אחרים.

הישגיו של קרלו אמנואלה הקנו לממלכת סרדיניה מעמד מכובד באירופה. בנוסף, קרלו אמנואלה ביצע תיקונים חשובים במינהל, בשיפוט ובכלכלת הממלכה.

ב-20 בפברואר 1773 מת קרלו אמנואלה בטורינו, ובנו ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה עלה לשלטון במקומו.

==משפחתו==
ב-15 במרץ 1722 התחתן קרלו אמנואלה עם אנה כריסטינה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתו של תאודור יוסטאך, רוזן פפאלץ-זולצבאך ומריה אלאונורה, רוזנת הסן-רוטנבורג, ממנה היה לו בן אחד:
* ויטוריו אמדאו תאודורה (1723–1725).

ב-20 באוגוסט 1724 התחתן קרלו אמנואלה עם פוליקסנה, רוזנת הסן-רוטנבורג, בתו של ארנסט לאופולד, רוזן הסן-רוטנבורג ואלאונורה, רוזנת לוונשטיין-ורטהיים-רוכפורט, ממנה היו לו 6 ילדים:
* ויטוריו אמדאו (1726–1796).
* אלאונורה מריה תרזה (1728–1781).
* מריה לואיזה גבריאלה (1729–1767).
* מריה פליציטה (1730–1801).
* אמנואלה פיליברטו (1731–1735).
* קרלו פרנצ'סקו רומואלדו (1733).

ב-1737 התחתן קרלו אמנואלה עם אליזבת תרז, נסיכת לורן, בתו של לאופולד, דוכס לורן ואליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי, ממנה היו לו 3 ילדים:
* קרלו פרנצ'סקו (1738–1745).
* מריה ויטוריה מרגריטה (1740–1742).
* בנדטו מריה מאוריציו (1741–1808).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| קרלו אמונאלה השלישי, מלך סרדיניה בית סבויה נולד:27 באפריל 1701 מת:20 בפברואר 1773
|-
| rowspan="1" align="center"| ויטוריו אמדאו השני
| rowspan="1" align="center"| ממלכת סרדיניה 1730–1773
| rowspan="1" align="center"| ויטוריו אמדאו השלישי
|}

קטגוריה:דוכסי סבויה
קטגוריה:בית סבויה
קטגוריה:מלכי סרדיניה
קטגוריה:ילידי 1701
קטגוריה:נפטרים ב-1773
יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Joseph I, Heiliger Römischer Kaiser 26 ביולי 1678 - 17 באפריל 1711), היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה מ-1705 עד 1711, ומלך הונגריה מ-1687 עד 1711.

==ביוגרפיה==
===בצעירותו===
יוזף נולד ב-26 ביולי 1678 ללאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג, בתו של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ורעייתו אליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט. ב-9 בדצמבר 1687 הוכתר יוזף למלך הונגריה, וב-23 בינואר 1690 הוכתר למלך הרומאים (מלך גרמניה). בניגוד לרבים מבני משפחתו, לא היה יוזף כל כך אדוק בדת, ואהב מאוד מוזיקה וציד. במהלך מלחמת הירושה הספרדית הצטרף יוזף לכוחו של לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן, והשתתף עמו במצור על לנדאו.

===שלטונו===
ב-5 במאי 1705 מת אביו לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ויוזף עלה לשלטון במקומו. יוזף הראשון השתדל לייעל את הבירוקרטיה באימפריה, ולהפחית את המיסים. כמו כן, השתדל לחזק את מעמדו באימפריה, על מנת לחזק את מעמדה של אוסטריה כמעצמה גדולה. בנוסף, יוזף תבע זכויות קיסריות באיטליה, אף הסתכן בעימות עם האפיפיור על דוכסות מנטובה.

בתחילת שלטונו התרחש מרד אצילים בטרנסילבניה, והקיסר נאלץ לנקוט פעולות צבאיות נגדו. אולם, השתדל להגיע לפשרה, ובכך סלל את הדרך להשתלבות הונגריה באימפריה.

היה זה מזלו הטוב של יוזף הראשון למשול באימפריה, כשלצידו המצביא הדגול אויגן, נסיך סבויה, וג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, שפעלו במשותף נגד צבאות לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.

במהלך כל תקופת שלטונו, נאלץ יוזף לפעול נגד פרנץ ראקוצי, שהוביל מרד בניסיון להשיג את עצמאות ממלכת הונגריה, ובסופו של דבר מצא מקלט באימפריה העות'מאנית.

ב-17 באפריל 1711 מת יוזף בווינה, כתוצאה ממגפת אבעבועות שחורות שמתו ממנה גם לואי, הדופן הגדול ושלושת אחיו של פרנץ מלורן. יוזף הראשון נקבר בקריפטה הקיסרית, ואחיו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.

==משפחתו==
ב-24 בפברואר 1699 התחתן יוזף עם וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג בתו של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ורעייתו בנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
* מריה יוזפה (1699–1757).
* לאופולד יוזף (1700–1701).
* מריה אמליה (1701–1756).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בית הבסבורג נולד:26 ביולי 1678 מת:17 באפריל 1711
|-
| rowspan="3" align="center"| לאופולד הראשון
| rowspan="1" align="center"| האימפריה הרומית הקדושה, ארכידוכסות אוסטריה, ממלכת קרואטיה, ממלכת בוהמיה, דוכסות טשן 1705–1711
| rowspan="3" align="center"| קרל השישי
|-
| rowspan="1" align="center"| מלך גרמניה 1690–1711
|-
| rowspan="1" align="center"| ממלכת הונגריה 1687–1711
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:אצולה אוסטרית
קטגוריה:שליטי אוסטריה
קטגוריה:מלכי הונגריה
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:קיסרי האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:ילידי 1678
קטגוריה:נפטרים ב-1711
פני צ'לנוב-קריגר

פני צ'לנוב-קריגר (1898–1977) הייתה רופאת ילדים ישראלית, ילידת רוסיה, ויו"ר איגוד הרופאות בישראל, בהר"י.

==קורות חיים==
צ'לנוב-קריגר נולדה במוסקבה, והייתה בתו של המנהיג הציוני והרופא ד"ר יחיאל צ'לנוב. למדה רפואה בקניגסברג ובברלין, והתמחתה בברלין ברפואת ילדים במחלקתו של פרופ' צרני.

עלתה לארץ ישראל בשנת 1924, עם אמה רבקה, ושני אחיה: בנימין וזאב. עבדה בכפר הנוער מאיר שפיה, ובבתי החולים הדסה-ירושלים והדסה-צפת.

בצפת הכירה את ד"ר משה קריגר, לו נישאה בשנת 1929. היא ילדה את בתם נירה קריגר-דן (1930–2015) ואת בנם יחיאל. הזוג עבר לתל אביב. בשנת 1934 הקימה עם בעלה את "בית קריגר" בשדרות רוטשילד 71. בשנות השלושים היא גם הקימה, ביחד עם ד"ר שפירא את "לטף" - בית ילדים וסנטוריום בתל אביב.

משנות השלושים של המאה העשרים היא הייתה יושב ראש איגוד הרופאות בישראל, ומילאה מגוון תפקידים ציבוריים נוספים. במהלך מלחמת העולם השנייה התנדבה לשירות בצבא הבריטי, בדרגת קפיטן (סרן). היא גם עבדה במגן דוד אדום, במשמר האזרחי ובמרפאות קופת חולים כללית באזור תל אביב עד יום מותה.

נהרגה בתאונת דרכים ב-21 באוקטובר 1977, בשובה מעבודתה במרפאת ילדים של קופת החולים. ביתם של פני ומשה, "בית קריגר", הפך למלון בוטיק לאחר ששופצו 25 דירות יוקרה.

ד"ר אפרים סיני נזכר: .

==לקריאה נוספת==
* ניסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1984", הוצאת איתי בחור, זכרון יעקב, מרץ 2012, מהדורה שנייה, מהדורה מעודכנת ומורחבת ליובל המאה לההסתדרות הרפואית בישראל (1912-2012), עמוד 377.
* "מידע לרופא", פברואר 1978.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רופאות ביישוב
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:רופאים צבאיים בריטים
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:רופאות צבאיות ישראליות
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטאות בגרמניה
קטגוריה:ראשי ארגון הרופאות בישראל
קטגוריה:אנשי מגן דוד אדום
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:רופאות ילדים ישראליות
קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:הרוגות תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:יהודים בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1977
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
קרלוס הרביעי, מלך ספרד

קרלוס הרביעי, מלך ספרד (בספרדית: Carlos IV de Borbón; 11 בנובמבר 1748 – 20 בינואר 1819) היה מלך ספרד בשנים 1788–1808, ולאחר מכן הודח לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, ושוב לטובת ז'וזף בונפרטה.

==ביוגרפיה==
משפחתו של קרלוס הרביעי
קרלוס הרביעי, היה בנו השני של קרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה. הוא נולד בנאפולי בזמן שאביו היה מלך נאפולי וסיציליה. אחיו הבכור דון פליפה עבר להיות השני בתור לכס המלוכה בשל לקויות הלמידה והאפילפסיה שלו. בנאפולי וסיציליה כונה קרלוס "נסיך טורונטו". הוא כונה גם אל קזדור ("הצייד") בשל העדפותיו לספורט ולצייד, במקום לעסוק בענייני המדינה. קרלוס נחשב על ידי ההיסטוריון סטנלי ג'י. פין כ"טוב לב אך חלש ופשוט מחשבה".

ב-14 בדצמבר 1788 נפטר אביו קרלוס השלישי, מלך ספרד, וקרלוס עלה לשלטון במקומו. קרלוס ביקש לשמור על הישגי הרפורמות של אביו, ובשל כך נשאר בתחילה בברית עם צרפת המהפכנית, למרות מה שעוללה לקרוביו מבית בורבון הצרפתי. אולם, בשנת 1793 יצא קרלוס למלחמה על צרפת, בהשפעת מנואל דה גודוי, ואיבד את חלקו המזרחי של האי סנטו דומינגו.

בשנת 1796 כרת קרלוס ברית עם ממשלת הדירקטוריון של צרפת, אולם בשנת 1797 ספגו הצי הספרדי-צרפתי המשולב מפלה מידי הצי הבריטי בקרב כף סנט וינסנט. בשנת 1800 מכר קרלוס לצרפת את לואיזיאנה, ובשנת 1801 פלש לממלכת פורטוגל. בשנת 1807 הסכים קרלוס עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודיעה אשתו מריה לואיסה מפארמה שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה לרומא.

קרלוס הרביעי נפטר ב-20 בינואר 1819 ברומא, זמן קצר לאחר אשתו שמתה ב-2 בינואר 1819.

==משפחתו==
בשנת 1765 התחתן קרלוס עם מריה לואיסה מפארמה, בתו של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, ממנה היו לו 14 ילדים:
* קרלוס קלמנטה (1771–1774).
* קרלוטה ז'ואקינה (1775–1830).
* מריה לואיסה (1777–1782).
* מריה אמליה (1779–1798).
* קרלוס דומינגו (1780–1783).
* מריה לואיסה (1782–1824).
* קרלוס פרנסיסקו דה פאולה (1783–1784).
* פליפה פרנסיסקו דה פאולה (1783–1784).
* פרננדו (1784–1833).
* קרלוס מריה איסידרו בניטה (1788–1855).
* מריה איזבלה (1789–1848).
* מריה תרזה (1791–1794).
* פליפה מריה (1792–1794).
* פרנסיסקו דה פאולה (1794–1865).

==אילן יוחסין==

== ראו גם ==
* הרפורמות הבורבוניות
* מלכי ספרד

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי ספרד
קטגוריה:בית בורבון
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:ילידי 1748
קטגוריה:נפטרים ב-1819
ציון לוז

הרב ציון לוז (אילוז) (נולד ב-5 באפריל 1963) הוא דיין ישראלי, ציוני דתי, חבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים, ואב"ד בית הדין הרבני בבאר שבע לשעבר.

ייסד ועומד בראש ישיבת "תפארת ישראל" ביד בנימין יחד עם הרב משה אמסלם,

==ביוגרפיה==
הרב ציון לוז (אמצעי) בטקס [[יום ירושלים בישיבת מרכז הרב יחד עם הרב קלמן בר והרב משה אמסלם, תשע"ה]]
מימין:הרבנים; [[קלמן בר, ציון לוז, משה אמסלם ומשה ביגל בעצרת לציון יום ירושלים בישיבת מרכז הרב]]
נולד במרוקו בשנת 1963 לשמעון ולאסתר אילוז. בשנת לידתו עלה לישראל ומשפחתו התיישבה בבאר שבע. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה, שם היה לתלמידו של הרב אברהם סילברט, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שם היה תלמידו של הרב חיים יעקב גולדויכט. כמו כן למד במכון להכשרת מורים "מורשת יעקב". בשירותו הצבאי שירת בחיל השריון.

קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1992 ובשנת 1997 קיבל כושר לדיינות. למד בכולל ארץ חמדה במשך שש שנים והיה לתלמידו של הרב שאול ישראלי. במסגרת לימודיו שם סיים את מבחני הדיינות בהצטיינות.

לאחר סיום לימודיו בארץ חמדה, שימש כר"מ בישיבת כרם ביבנה עד למינויו לבית הדין הרבני.

ב-29 באוקטובר 2007 מונה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע.

ב-25 באוקטובר 2015 התמנה לאב בית הדין הרבני בבאר שבע, וב-12 ביולי 2016 מונה כחבר בית הדין הרבני הגדול לערעורים בירושלים. הוא נודע בין הדיינים כעילוי.<ref></ref>

במשך שנים היה חוקר במחלקה למשפט העברי במשרד המשפטים, בפרויקט "חוקה לישראל". כמו כן לימד במכללות דתיות לחינוך.

בשנת 2023, הקימו הרב לוז והרב משה אמסלם, אב"ד באשדוד, את הישיבה הגבוהה "תפארת ישראל" ביד בנימין, והם עומדים בראשה.<ref></ref>

הרב לוז הוא חבר הוועדה של קרן אחד לאחד שהקים הרב יצחק נריה.

=== חיים אישיים ===
נשוי לרונית אילנה,<ref>ראו: הרב הושע רבינוביץ, מאורות הרצי"ה, אלקנה תשע"א, כרך א, עמ' 19</ref> יועצת חינוכית, בתו של הרב ד"ר הושע רבינוביץ, ואב לשמונה, גר ביד בנימין. חתנו הוא אבישי גרינצייג, כתב לענייני משפט בכאן חדשות.
הרב ציון לוז והרב רצון ערוסי משוחחים בסוכות [[תשע"ח]]

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.daat.ac.il/daat/psk/nosim.asp?dayan=174 פסקי הדין של הרב ציון לוז בבית הדין הרבני בבאר שבע], אתר דעת.
* [https://www.youtube.com/results?search_query=ציון+לוז&spfreload=10 שיעורי הרב ציון לוז ביוטיוב]
* [http://www.kby.org.il/hebrew/torat-yavneh/results.asp?psearch=&x_file_cat1=-9&file_rav=32&task=search&Submit=%E7%F4%F9%21 שיעורי הרב ציון לוז באתר ישיבת כרם ביבנה]
* 
* [https://www.inn.co.il/news/569294 סרוגים משפיעים: הרב אליעזר איגרא, הרב שלמה שפירא והרב ציון לוז]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דייני בית הדין הרבני הגדול
קטגוריה:בוגרי ישיבת כרם ביבנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת אהל שלמה
קטגוריה:בוגרי כולל ארץ חמדה
קטגוריה:בוגרי מכללת אורות ישראל/מורשת יעקב
קטגוריה:רבנים מרוקאים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:יד בנימין: רבנים
קטגוריה:חוקרי משפט עברי
קטגוריה:עובדי ייעוץ וחקיקה
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:תלמידי הרב שאול ישראלי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
פראנה (הינדואיזם)

איור
פראנה (בהינדית प्राण) היא מילה בסנסקריט עבור "כוח החיים" או עיקרון חיוני. בפילוסופיה ההינדית הכוללות יוגה, רפואה הודית, ואמנויות לחימה, המונח מתייחס באופן קולקטיבי לכל האנרגיה הקוסמית הקיימת ביקום.
פראנה כולל גם אנרגיות של חפצים דוממים. בספרות, פראנה מתואר לפעמים כאילו הוא מוצרים שמקורם מהשמש, המחברים את האלמנטים של היקום. אנרגיית החיים זו מופעלת בבהירות ומתוארת בוודות ובאופנישדות העתיקה.

ביצורים חיים, אנרגיה אוניברסלית זו נחשבת אחראית לכל תפקודי הגוף באמצעות חמישה סוגים של פראנה, הידועים בחמשת הוודות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פילוסופיה
קטגוריה:הינדואיזם