חישוב הקץ

שער הספר "מעייני הישועה" של דון יצחק אברבנאל, ובו חישובים רבים של מועד הגאולה. יצא בשנת [[ה'רנ"ז]]
קטע מתוך חיבור של [[בנימין וולף אייבשיץ, שבו הוא מגלה לתלמידיו מהעולם העליון את זמן הגאולה]]
ביהדות, חישוב הקץ או חישובי קיצים הוא חישוב מועד קץ הגלות ותחילת הגאולה, ימות המשיח, תחיית המתים או אחרית הימים.

החישובים לרוב מתבססים על שני מקורות עיקריים:
# ספר דניאל שבו כלולים חישובי קיצים סתומים למדי. דניאל עצמו מתואר כמי שעסוק בחישובי מועד הגאולה, אולם הוא שוגה בהם והמלאך גבריאל נדרש להופיע כדי לתקן אותו.
# ברייתא תנאית על כך שהעולם קיים ששת אלפים שנה, ויחרב באלף השביעי.

במהלך הדורות נמתחה ביקורת על מעשי חישוב הקץ בקרב אמוראים ורבנים, עקב כישלונות החיזוי שגרמו להחלשת האמונה בבואו של המשיח.<ref name=":0" />

==מחשבי קיצין בהיסטוריה==
מאז נכתב ספר דניאל, רבים עסקו בחישובי קיצים על בסיס המספרים שניתנו בו. נימוקים רבים ניתנו כדי להסביר מדוע חישוב הקץ מותר ואפשרי, על מנת לדחות את התנגדות חלק מהאמוראים לכך.

=== בימי המשנה והתלמוד ===
בית המקדש]]
על תקופת התנאים יש מספר רמזים לחישובי קץ, אך מאמריהם הגיעו לידינו משובשים כנראה.<ref></ref> הטעות המפורסמת מימיהם קשורה במרד בר כוכבא, שעליו רבי עקיבא קרא מפורשות, "זה הוא מלך המשיח!"<ref name=":6">, "דֵּין הוּא מַלְכָּא מְשִׁיחָא"</ref> ודרש את הפסוק "עוד אחת מעט היא"<ref></ref> על אותן שנים.<ref name=":0"></ref> טעות זו עלתה לו בחייו, עם הכנעת המרד.

מדרש תנא דבי אליהו קבע את הקץ לשנת 240 (4,000 לאדם הראשון):

האמורא רב שהיה בן אותו דור קבע כי "כלו כל הקיצין, ואין הדבר תלוי אלא בתשובה ומעשים טובים".<ref name=":0" /> באותו דור חי גם רבי יונתן בן אלעזר שבשמו נמסר "תיפח עצמן של מחשבי קיצין"<ref name=":0" />. מאז אותה שנה, במשך מאות שנים נהגו להוסיף בשינון המדרש את מספר השנים שחלפו ממועד הקץ, בניסוח . מספר השנים המעודכן היה ננקב במקום המילים "מה שיצאו".<ref>לצורך המשננים, רב פפא הביא נוסחה לחישוב מספר השנים שחלפו מאז, ב</ref><ref>בשני כתבי יד מופיעים התאריכים בתוך הברייתא. התאריך הקדום שבכולם מצוי בכתב יד תימני למסכת סנהדרין שנמצא בספריית יד הרב הרצוג שבו כתוב: 'יצאו מהן חמש מאות ותשעים שנה'<nowiki/> שהיא שנת 830 לספירה, ובגיליון יש הערה: 'נ"א חמש מאות שלשים ושמנה היינו שנת 778 ([https://www.nli.org.il/he/manuscripts/NNL_ALEPH990001975510205171/NLI#$FL14715317 צילום הדף] באתר הספרייה הלאומית). בכתב יד מינכן 95 שנכתב על פי הקולופון שבסופו בשנת 1343, התאריך הוא שש מאות ותשע עשרה (859 לספירה).

בתנא דבי אליהו רבה, ב א, נכתב "יותר מ-700 שנה". ו כתב: "803 שנה עכשיו".</ref>

רבי חנינא כיהן אז כנשיא, אך קבע את הקץ לשנת 469 ואף המליץ להימנע מהשקעות סמוך לאותה שנה:

התלמוד במסכת סנהדרין מספר כי אליהו הנביא גילה לרב יהודה אחי רב סלא חסידא שבן דוד יבוא בחמישים השנים שאחרי ד'ר"א (441 לספירה). עוד מסופר על רב חנן בר תחליפא ששלח לרב יוסף על מגילה עברית שנמצאה בגנזי האימפריה הרומית, ובה נכתב שהעולם יגיע לקיצו בשנת ד'רצ"א (531 לספירה).<ref name=":0" />

בהקשר זה נשמרו עדויות על עליות המוניות לירושלים מהתפוצות משנת 438 בעקבות היתר של הקיסרית אודוקיה לעליות הללו<ref></ref>; וכן ניסיון המוני לבקוע את הים בקרב יהודי כרתים שהתבצע בראשות משה מכרתים בשנת 440/448. האירועים הסתיימו במפח נפש והתנצרות של רבים. באותה תקופה התקיים גם מרד של ראש הגולה מר זוטרא בשלטון הפרסי, שהוכרע לאחר שבע שנים בתלייתו על גשר מחוזא שעל החידקל. המרד הכושל סימן את סופה של תקופת התלמוד.

בתלמוד מובא עוד, כי רב אחא בריה דרבא, גרס שבמגילה שנמצאה ברומי הקץ נחזה לשנת ה' אלפים (1240 לספירה).<ref>סנהדרין שם. לפי פירוש יד רמ"ה.</ref> חלק מהפרשנים הבינו את דבריו על שנת ה'רצ"א (1531 לספירה).<ref name=":7">אברבנאל על . רש"ש על .</ref>

=== לאחר חתימת התלמוד ===
מדרש פרקי דרבי אליעזר מתוארך לתחילת התקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל, בשל סימנים שונים של אנכרוניזם. שם נכתב כי מלכויות אדום, יוון, פרס וישמעאל ישלטו פחות מאלף שנה. לפי הסבר של יום טוב צונץ על המדרש, הכוונה הייתה לשנת 729 לספירה, שהיא התוצאה המתקבלת בסכימת שלטונן של מלכויות אלו.<ref name=":8">י.ל. צונץ, הדרשות בישראל, מוסד ביאליק, 1974, הערה 27 לפרק ששה-עשר עמ' 420.

"ארבע המלכויות ימשלו יום אחד של אלהים פחות שני שלישי שעה. יום אלהים הוא אלף שנים ושעה אחת של אלהים היא פ"ג שנים [ושליש]. לפי זה יארך השלטון תתקמ"ד שנים [וחצי] שנה. כיון שלפי סדר עולם והתלמוד משלה בבל על ישראל שבעים שנה, פרס ומדי שלשים וארבע שנים והיונים מאה ושמונים שנה - הרי נשארו בשביל רומא והערבים שש מאות וששים שנה [וחצי] שנה, ובכן בשנת תרס"א לחורבן (היא שנת 729) יש לצפות לביאת המשיח"</ref> מאותה תקופה הופיע גם מדרש שנקרא "ספר זרובבל" שקבע את סוף הגלות לשנת 1060, וסיפר שכך הכריז המלאך מטטרון.

רב סעדיה גאון (882–942) בפירושו לדניאל (הנדפס על ידי יוסף קפאח) ובספרו האמונות והדעות, חישב את הקץ בכמה דרכים לשנת 965. כישלון נבואת רב סעדיה הביא חלק מיהודי תימן לפקפק באמונה.
70px
הרמב"ם (1138–1204) באיגרת תימן שנכתבה בשנת 1173, ניסה לענות ליהודי הקהילה על שאלתם בטענה כי אף אחד לא יודע באמת את הקץ, ורב סעדיה עשה זאת רק כדי לחזק את אנשי דורו. אבל בתפנית מפתיעה הרמב"ם עצמו באותו מכתב ממש מוסר "קבלה" מאבותיו על שנת 1216 (ד'תתקע"ו), שבה תחזור הנבואה. הוא נחרץ אפילו יותר מרב סעדיה: .<ref name=":9">רמב"ם, איגרות הרמב"ם, איגרת תימן יב</ref>

רש"י (1040–1105) בפירושו לספר דניאל חישב כי מועד ביאת מלך המשיח יהיה בשנת 1354, ולאחר מכן יסתתר ל-45 שנה עד 1399. הוא הסתמך בין היתר על חישובי רב סעדיה גאון וטען שמאחר שהתאריך שלו חלף, ניתן לפרש את חישובו מחדש, והביא ראיות לטענתו כי "אמת היא".<ref name=":10">, </ref>

בפירוש לספר שיר השירים שיוחס בטעות לרמב"ן, ונכתב בידי רבי עזרא בן שלמה מגירונה (נפטר ב-1227), כתב המחבר שביאת המשיח תתרחש בתחילת האלף השישי, דהיינו שנת ה' אלפים (1240). לדבריו, תחיית המתים תהיה בשנת ה'ר' (1440), מאתיים שנה לאחר ביאת המשיח. את חישובו תלה בפסוק . כאשר מתוך אלף שנות הגאולה, יחסרו מאתיים שנה עד תחיית המתים.<ref name=":5">עזרא בן שלמה (פירוש המיוחס לרמב"ן) על : בהמשך הוא כותב: .</ref>

==== השנים ה'קי"ח–ה'קס"ג ====

רמב"ן (1194–1270) ואחריו רבינו בחיי בן אשר (1255–1340), רלב"ג (1288–1344) ורבי אשתורי הפרחי (1280 –1355) קבעו את שנת קי"ח לאלף החמישי, שנת 1358, כשנה האחרונה שתתחיל את 45 שנות הגאולה, שיימשכו עד שנת ה'קס"ג (1403). הוספת 45 שנות הגאולה התבצעה בשל ההפרש בין הפסוקים בספר דניאל, שבמקום אחד כתב את המספר 1290 () ובמקום אחר את המספר 1335 (). הם פירשו את המספרים הללו כמספר השנים שאמורים לעבור מחורבן בית שני, בשנת 68 לספירה לשיטתם, ועד הגאולה.<ref name=":3">רבינו בחיי ו. רמב"ן גם כתב זאת ב[https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=38457&st=&pgnum=29 ספר הגאולה], עמ' כט. רלב"ג בפירושו לספר דניאל, פרק יב פסוק יא.</ref><ref name=":11">אשתורי הפרחי, [https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=47648&st=&pgnum=198 ספר כפתור ופרח, פרק ו], הוצאת המכון ללימודי מצוות הארץ, תמוז תשס"ד, עמ' קל</ref>

הרמב"ן תירץ את הפרת האיסור על חישוב הקץ כי אולי "אנחנו קרובים לו באמת". רבינו בחיי היה נחרץ יותר וקבע גם כי "אי אפשר להתרחק בשום פנים מקס"ג ואילך" שהיא השנה שבה יושלם תהליך הגאולה. הם ניסו גם לשלב בין חישוב 'ששת אלפי השנים' לבין המספרים שהובאו בספר דניאל.<ref name=":3" />

==== תאריכי ספר הזוהר ====
70px
בספר הזוהר, שהחל להתפרסם בשנות ה-80 של המאה ה-13 (דהיינו סביב 1280), נכתבה תחזית מפורשת ובאופן שאינו משתמע לשתי פנים על שלושה שלבים בתהליך הגאולה. השלב הראשון בשנת 1306 (ה'ס"ו), שעליה נכתב:

השלב השני הוא שנת 1648 (ה'ת"ח) שבה תהיה תחיית המתים:

השלב השלישי לפי ספר הזוהר הוא בשנת 1840 (ה'ת"ר) שבה ייפתחו "שערי החוכמה העליונה".

האכזבות בשנים הללו, בפרט האחרונה שבהן, גרמו להתנצרויות המוניות בקרב יהודים.<ref></ref>

בחלק המאוחר של ספר הזוהר, רעיא מהימנא, המתוארך לתחילת המאה ה-14,<ref></ref> הובא חישוב לשנת 1342, שבה מסתיימים 1272 לחורבן הבית השני. לדבריו, לפני שיושלמו אלף ורע"ב שנים מהחורבן, יתגלו שני המשיחים העתידיים בעולם.<ref name=":12">זוהר חלק ג, פרשת פנחס, דף רמט עמוד א, רעיא מהימנא</ref>

=== לאחר גירוש ספרד ===
שער הספר "משרא קטרין" קושטא ה'ר"ע
לדעת אברהם בן אליעזר הלוי, בן המאה ה-16, שנת 1522 תהיה שנת הפקידה, היא הגאולה השנייה מארבע הגאולות, ושנת 1530 תהיה שנת הגאולה הסופית. את אמונתו זו פרסם במכתבים רבים ששיגר לאיטליה, ובשנת ה'ר"ע בהיותו בקושטא אף הדפיס ספר בשם "מִשְׁרֵא קטרין" (בתרגום חופשי "מתיר קשרים", ע"פ ), העוסק בחישוב הקץ האמור בספר דניאל. במקום אחר כתב שהגאולה תהיה בשנת ה'רפ"ד (1524). רבי אברהם נפטר בשנת 1530 או 1535, בשנת הקץ האחרונה לדעתו או אחריה.

שלמה מולכו, בן המאה ה-16, חישב את הקץ, וחזה כי המשיח יבוא בשנת 1540. מולכו הועלה על המוקד שמונה שנים קודם למועד שחזה, ולא ראה בהתבדות תחזיתו.

דון יצחק אברבנאל (1437–1508) חווה את גירוש ספרד בהיותו בן 55. מספר שנים לאחר מכן הוא חישב את סוף הגלות בספרו 'מעייני הישועה', "כפי העיון האמיתי בפסוקים" כדבריו, לשנת 1503 (ה'רס"ג), ולטענתו לא יאוחר משנת 1533 (ה'רצ"ג).<ref name=":13">דון יצחק אברבנאל, מעייני הישועה, [https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=23900&st=&pgnum=98&hilite= מעיין ח תמר י]</ref> בדומה לרמב"ן, גם לדעתו מותר לחשב את הקץ כי "זמן קץ הגלות סתום וחתום הוא בהימשך הגלות, אבל יבינוה משכילים בסוף הגלות ובעת הגאולה. ולדעתי זמן הגאולה הנה בא ואנחנו היום בסוף הגלות והתשועה קרובה לבוא".<ref name=":1">ישעיהו ליבוביץ, [https://www.daat.ac.il/daat/vl/Geula_Mdina/Geula_Mdina13.pdf הגאולה ואחרית הימים אצל אברבנאל]</ref>

דון יוסף אבן יחיא (1494–1539) כתב בפירושו לספר דניאל כי הגאולה תבוא 2,300 שנה לאחר חזון דניאל, , דהיינו בסביבות שנת ה'ת"ש (1940).<ref name=":14">פירוש דון יוסף אבן יחיא על . הוא מתבסס על המספר 2,300 המוזכר בפסוק זה</ref>

רבי חיים ויטאל (1542–1620) כתב בשער הפסוקים: , דהיינו שנת 1575 לספירה. בהקדמתו לשמונת השערים בספר עץ חיים הוא כותב על אכזבתו בגיל 30, בשנת 1572, על כך שעברו יותר מ-1500 שנה מהחורבן והגאולה לא הגיעה:

בהמשך לתחזיות הזוהר, רבי אברהם אזולאי (1570–1643) בספרו "חסד לאברהם" חזה כי תחיית המתים תתקיים 3 פעמים: תחילה המתים בארץ ישראל, אחריהם היהודים בחו"ל ולבסוף הגויים בכל העולם. התחיה השלישית לטענתו תהיה בשנת 2000 (ה'תש"ס).<ref name=":15"></ref> הוא מביא גם בפירושו על הזוהר "אור החמה" מסורת מהרמ"ק על שנת 2040 כתאריך מקסימום של אחרית הימים: "ולא ימשך אלא עד ת"ת לאלף הששי לתחיית המתים. ויקדם הגאולה מה שיקדם".<ref name=":16"></ref>

רבי חיים בן עטר (1696–1743) מחבר האור החיים, החל בפרסום פירושו על התורה בסוף שנת 1740, ובו חישוב הקץ לאותה שנה (ה'ת"ק). בפירוש על הפסוק "כל הלילה עד הבוקר", הוא מסביר כי יממה של האל היא אלף שנה, ובשנת ה'ת"ק מפציע ה'בוקר' האחרון בששת אלפי שנות העולם.<ref name=":17"></ref> במקום אחר כתב ברמז "משיח ה' שמו חיים".<ref></ref> באותה שנה החל בהכנות לעלות לארץ ישראל, אך לאחר הגיעו נפטר בשנת 1743. חישוב מפורט לאותה שנה פרסם גם רבי יצחק קנטריני בספרו עת קץ, כבר בשנת ה'ת"ע (1710).

70pxהחתם סופר (1762–1839) קבע כי הרמב"ן בחישוביו לפניו "טעה טעות גדול" ו"שכח" שאלף שנה הם יממה אלוהית שכוללת בתחילתה גם 500 שנות לילה, והקץ אמור להגיע לפחות בשנת 1790 (ה'תק"ן).<ref name=":18">שו"ת חתם סופר, ליקוטי שו"ת, ס"א, ח</ref> בשנת 1836 בהיותו בן 74 כתב כי כשם שמשה רבינו לא ידע שהוא הגואל עד גיל 80, כך גם הגואל האחרון לא יידע כי הוא המשיח עד העת היעודה.<ref></ref>

==== הגאון מווילנה ====
70pxהגאון מווילנה (1720–1797) כתב בפירושו לספרא דצניעותא שימי העולם הם ששת אלפים שנה, וכל הפרטים שאירעו בהם נרמזים כבר בששת ימי הבריאה. לדבריו ניתן לדעת מתי קץ הגאולה על פי מה שאירע בכל שעה מימי הבריאה. לאחר דבריו אלו כתב .<ref>אליהו מווילנה, פירוש לספרא דצניעותא, פרק ה'</ref> מאוחר יותר, היו שצירפו לדבריו את דברי התלמוד בבלי במסכת סנהדרין<ref></ref> המפרטים את שלבי יצירת אדם הראשון ביום השישי, המקביל לאלף השישי בספירה העברית, על מנת לחלץ משמעויות וחישובים לקץ.<ref name=":4" />

תלמידיו ראו בפסוק משיר השירים "קול התֹר נשמע בארצנו" (ב', י"ב) רמז לגאולה, ומתוך כך קבעו כי החל משנת ה'ת"ר (1840) זו תקופת אתחלתא דגאולה ולכן עלו לארץ ישראל. בספר קול התור מנומק ההיתר שהורו לעצמם לחשב את הקץ: "מה שהזהירו ואסרו חז"ל שלא יחשבו את הקץ, הכוונה על מחשבי קצים גרידא בלי המעשים של איתערותא דלתתא משום שאינם מתחשבים עם האתחלתא דגאולה הבאה על ידי משיח הראשון- משיח בן יוסף".

==== בתנועת החסידות ====
רבי שניאור זלמן מלאדי (1745–1812) בעל ה"תניא", טען כי הקץ יגיע בשנת 1843 (ה'תר"ג), ודרש זאת על פי מספר ווי העמודים שהיו במשכן.<ref name=":19">[https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=32919&st=&pgnum=436&hilite= מאמרי אדמו"ר הזקן, פרשיות התורה ומועדים, כרך א, עמ' תכ"ג]</ref> בחסידות חב"ד אחריו הסבירו הרבה מכשלונות חישובי הקץ כהתגשמות שלבים שונים של הפצת תורת החסידות.<ref>וראה מאמרי אדה"ז הקצרים ע' שנה-ו מדוע לא התגשמו בפועל קיצים אלו.</ref>

רבי משה טייטלבוים (1758–1841) בכתב היד של ספרו "ישמח משה" כתב כי הגואל יבוא במאה השישית באלף השישי ליצירה (בין 1740 ל-1840 לספירה), בשנה שישית, ורק העשור איננו ידוע: מאחר שקטע זה נדפס לאחר תום המאה השישית (לספירה העברית), בשנת תרי"א, סימן העורך, בנו האדמו"ר בעל "ייטב לב" סוגריים למחיקה, ובמקום זאת כתב: "והזמן בפרטיות באותו אלף נעלם".<ref name=":20">מכירה פומבית: [https://il.bidspirit.com/ui/lotPage/kedem/source/catalog/auction/16094/lot/160857/share?lang=he כתב-יד, חישוב הקץ שכתב ה"ישמח משה"], אך הושמט ושונה בדפוס על ידי נכדו העורך האדמו"ר בעל ה"ייטב לב" מסיגט. וראו גם </ref>

רבי יצחק אייזיק ספרין, האדמו"ר מקומרנו (1806–1874) כתב בפירושו לזוהר כי שנת 1900 (ה'תר"ס) תהיה "עת קץ", וקבע כי "הכל יהיה בלי שום שינוי!", ולאחר מכן כפי שכתב רבי אברהם אזולאי לפניו, ב-2000 (ה'תש"ס) יהיה יום הדין הגדול והנורא.<ref name=":21">פירוש [https://www.hebrewbooks.org/21135 זוהר חי] על וירא, דף קי"ט</ref>

המלבי"ם (1809–1879) תיארך את הקץ לשנת 1913 (ה'תרע"ג), כאשר בשנת 1925 יתחילו לבנות את המקדש וב-1928 (ה'תרפ"ח) יחנכו אותו. לטענתו, בחישוב שלו מתכנסים כל המספרים בספר דניאל. ובלשונו:

רבי יוסף חיים מבגדאד, ה'בן איש חי', כתב בתשובה כי סביר שהמשיח יגיע לפחות 100 שנה לפני תום האלף השישי לבריאת העולם, דהיינו לפני שנת ה'תת"ק (2140).<ref name=":22">יוסף חיים מבגדד, שו"ת תורה לשמה, ירושלים תשל"ו, [https://beta.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20829&st=&pgnum=332 תשובה תע"ב], עמ' שכה</ref>

=== במאה ה-20 ===
רבי אברהם יעלין, בן המאה ה-19 והמאה ה-20, בספרו "גאולת ישראל" (שנכתב בשנת תרפ"ח), מוכיח כי התחלת הציונות היא קץ הגאולה בעזרת חישובי קיצים ע"פ ספר הזוהר, דעת הגר"א ועל פי ספר דניאל ופירוש המלבי"ם. בחישובו, מביא הרב יעלין תאריכים רבים, בהם מתרחשים שלבים בגאולה, חלקם זמנים שעברו וחלקם זמנים עתידיים. אחד התאריכים שהוא מציב לגמר הגאולה הוא בשנת ה'תש"ח, אולם בחודש טבת.

הרב חיים דוד הלוי, הרב הראשי של תל אביב בשנים 1974–1997, עסק בחישובי קיצין וחזה שבסביבות שנת 1990 יתחיל עידן גאולה חדש.

==== חיים שבילי ====
בשנת 1935 פרסם המרצה חיים שבילי את ספרו "חזון החיים" שהכיל פירוש לחישובים בספר דניאל. בין היתר הוא צפה מלחמה בין אנגליה לאיטליה (שתתחיל לטענתו בשנת 1938)<ref name=":2">עמ' 77</ref> ואת 'קץ הפלאות' לשנים 1936–1942.<ref>חיים שבילי, [https://tablet.otzar.org/#/book/103017/p/1/t/1/fs/0/start/0/end/0/c חזון החיים], תרצ"ה, עמ' 71. "והסיום של קץ הפלאות יתחיל בלי ספק משנת תרצ"ו והלאה עד שנת תש"ב"</ref> בספר הובאו גם הצעות נוספות להשלמת תהליך הגאולה: שנת ה'תש"ט (1949)<ref>עמ' 84</ref> ושנת ה'תשל"ג (1973).<ref name=":2" />

בשנת 1949 פרסם שבילי את הספר "חשבונות הגאולה" ובו חישובים מעודכנים. הספר יצא במספר מהדורות לאחר מכן, ובהם גם תחזית מעודכנת לתום תהליך הגאולה, הכולל את בניית בית שלישי לשנים ה'תש"ל (1970) עד ה'תש"ן (1990).<ref name=":23"> חיים שבילי, חשבונות הגאולה, מהדורת ה'תשכ"ד, עמ' 69</ref>

=== במאה ה-21 ===
במוצאי שנת ה'תשס"א שהייתה שנת שמיטה (באוקטובר 2001), ועל רקע פיגועי ה-11 בספטמבר, התפרסם כי הרב ברוך אבוחצירא נאם בעצרת בחג הסוכות וצפה כי: .<ref name=":24"></ref>

==== השמועה מפי החפץ חיים בשנת תשע"ה ====
בסוף שנת 2014 הרב צבי מאיר זילברברג מסר בשיעורו חישוב של הקץ לשנת ה'תשע"ה (2015), שהייתה גם שנת שמיטה. את דבריו תלה מפי יהודים זקנים, ששמעו זאת מרבי אלחנן וסרמן בביקורו בארצות הברית ב-1939 (תרצ"ט). לדבריו, וסרמן חזה "ברוח הקודש" שעשר שמיטות לאחר "המלחמה הקשה" (לדברי זילברברג הכוונה ל-70 השנים שאחרי מלחמת העולם השנייה, שהסתיימה בתש"ה, 1945) יהיו הכנה למשיח, ואחריהם הגעתו תהיה "בעיתה", בשנת תשע"ה.<ref name=":25">צבי מאיר זילברברג, [https://www2.kolhalashon.com/#/regularSite/playShiur/1061103/1/0/false הכנה לזמן חורף תשעה], כ"ט תשרי תשע"ה, דקה 37:13, שיעור באתר "קול הלשון"</ref>

דבריו של זילברברג זכו לתפוצה נרחבת באותה שנה והוזכרו גם בפי הרב יקותיאל פיש, הרב אמנון יצחק ועוד. הם ליקטו מסורות נוספות בשם החפץ חיים על הקץ באותה שנה, שיכלול גם מלחמת עולם שלישית.<ref name=":26">אמנון יצחק, [https://www.shofar.tv/videos/5109 מתי תהיה מלחמת גוג ומגוג לפי החפץ חיים], 28.04.2015, שיעור באתר "שופר"</ref><ref>יקותיאל פיש, [https://www.kolhalashon.com/new/Media/PlayShiur.aspx?FileName=35293545&Video=False על נבואת החפץ חיים שתפרוץ מלחמת עולם שלישית], יט סיוון תשע"ה (התאריך על פי הנאמר בהקלטה), באתר "קול הלשון". 

בשיעור זה הוסיף פיש חישובים נוספים, והזכיר את הפסוק "וְאֶת הָאֶלֶף וּשְׁבַע הַמֵּאוֹת וַחֲמִשָּׁה וְשִׁבְעִים" ב, עם האזכור בעץ חיים שער נ פרק ג בסופו, ועם חישוב הקץ של בעל התניא על אותו הפסוק (הובא לעיל).</ref><ref>דיונים ערים על החישוב נפוצו ברשת, כגון [https://rotter.net/forum/ihaveasay/17483.shtml#2 כאן], [https://forum.otzar.org/viewtopic.php?t=20009 כאן] ו[https://www.kaveshtiebel.com/viewtopic.php?t=12653 כאן]</ref>

==== חישובים נוספים ====
בערב תשעה באב תשע"ח (2018) הרב אורי שרקי מסר חישוב לשנת 2028, כשנה שבה יבנה בית המקדש.

הרב מאיר אליהו בשיעור שנמסר בשנת ה'תשע"ט חישב את הקץ לשנת ה'ת"ת (2040). את החישוב הוא ביסס על הפירוש שיוחס לרמב"ן על שיר השירים, ולטענתו זהו הקץ של "בעיתה", דהיינו הקץ שאין אחריו איחור.

בתחילת מלחמת חרבות ברזל חישב הרב ישראל אברג'ל על פי ספר הזוהר שהגאולה צריכה לבוא בחג הסוכות של שנת ה'תשפ"ה (סוף אוקטובר 2024).

יש הרואים בדברי הגמרא, "שית אלפי שנין הווי עלמא וחד חרוב" (ששת אלפי שנים יתקיים העולם, ואלף אחד יהיה חרב) חישוב של הקץ. על פי החישוב המקובל ביהדות לראשית העולם, ששת אלפי שנים יסתיימו בשנת ו' אלפים המקבילה לשנה הלועזית 2240.

== שנים שחושבו כמועד קץ ==
להלן טבלה המרכזת שנים שחושבו כמועדי קץ:
{| class="wikitable mw-collapsible"
|+
|שנה לועזית
|שנה עברית
|מקור החישוב
|הערה
|-
|166 לפנה"ס
|
|ספר דניאל
|"שבועים שבעים", 420 שנה מהחורבן הראשון בשנת 586 לפנה"ס
|-
|132 לספירה
|ג'תתצ"ב
|רבי עקיבא<ref name=":6" />
|"עוד אחת מעט היא"
|-
|240
|ד' אלפים
|תנא דבי אליהו
|"שני אלפים ימות המשיח"
|-
|470
|ד'ר"ל
|רבי חנינא
|ארבע מאות שנה לאחר חורבן הבית
|-
|490
|ד'ר"ן
|רב יהודה אחי רב סלא חסידא, בשם אליהו הנביא<ref name=":0" />
|ביובל ה-85 מבריאת העולם
|-
|531
|ד'רצ"א
|רב חנן בר תחליפא, בשם מגילה עברית מגנזי רומי<ref name=":0" />
|"העולם יתום"
|-
|729
|ד'תפ"ט
|פרקי דרבי אליעזר, לפי פירוש צונץ<ref name=":8" />
|אין הגלות של ארבע המלכויות יותר מ"יום אחד מיומו של הקב"ה"
|-
|965
|ד'תשכ"ה
|רב סעדיה גאון
|
|-
|1060
|ד'תת"ך
|ספר זרובבל והיכלות רבתי
|990 (בהיכלות הגרסה 890) שנה לאחר החורבן
|-
|1216
|ד'תתקע"ו
|רמב"ם<ref name=":9" />
|חזרת הנבואה
|-
|1240
|ה' אלפים
|רב אחא בריה דרבא לפי חלק מהפרשנים, רבי עזרא מגירונה<ref name=":5" />
|תחילת האלף השישי
|-
|1306
|ה'ס"ו
|הזוהר
|התגלות המשיח בגליל
|-
|1342
|ה'ק"ב
|זוהר – רעיא מהימנא<ref name=":12" />
|התגלות שני המשיחים בתום אלף ורע"ב שנה
|-
|1354
|ה'קי"ד
|רש"י<ref name=":10" />
|1290 שנה מהצבת השיקוץ, ע"פ דניאל יב יא
|-
|1358
|ה'קי"ח
|רמב"ן, רבינו בחיי בן אשר, רלב"ג, רבי אשתורי הפרחי<ref name=":3" /><ref name=":11" />
|1290 שנה מהחורבן, ע"פ דניאל יב יא
|-
|1403
|ה'קס"ג
|רמב"ן, רבינו בחיי בן אשר, רלב"ג, רבי אשתורי הפרחי
|1335 שנה מהחורבן, ע"פ דניאל יב יב
|-
|1440
|ה'ר'
|רבי עזרא מגירונה<ref name=":5" />
|תחיית המתים מאתיים שנים לאחר תחילת האלף השישי
|-
|1490
|ה'ר"ן
|ספר הקנה וספר הפליאה
|חצי ממשלת ספירת כתר בפעם השנייה
|-
|1530
|ה'ר"ץ
|רבי אברהם בן אליעזר הלוי, "משרא קטרין"
|
|-
|1531
|ה'רצ"א
|רב אחא בריה דרבא, לפי חלק מהפרשנים<ref name=":7" />
|
|-
|1533
|ה'רצ"ג
|דון יצחק אברבנאל<ref name=":13" />
|
|-
|1540
|ה'ש'
|רבי שלמה מולכו
|
|-
|1575
|ה'של"ה
|רבי חיים ויטאל, שער הפסוקים
|1335 מתחילת האלף החמישי, ע"פ דניאל יב יב
|-
|1648
|ה'ת"ח
|הזוהר
|תחיית המתים
|-
|1740
|ה'ת"ק
|האור החיים, ורבי יצחק קנטריני<ref name=":17" />
|שנת 500 לאלף החמישי
|-
|1740–1840
|ה'ת"ק-ה'ת"ר
|רבי משה טייטלבוים, הישמח משה<ref name=":20" />
|בשנה שישית באחד העשורים במאה ה-56 לבריאת העולם
|-
|1790
|ה'תק"ן
|החת"ם סופר<ref name=":18" />
|
|-
|1840
|ה'ת"ר
|זוהר, הגאון מווילנא, אליקים בן אברהם
|פתיחת שערי החוכמה
|-
|1843
|ה'תר"ג
|בעל התניא<ref name=":19" />
|ע"פ מספר ווי העמודים במשכן
|-
|1900
|ה'תר"ס
|האדמו"ר מקומרנה<ref name=":21" />
|
|-
|1913
|ה'תרע"ג
|מלבי"ם
|ביאת המשיח
|-
|1928
|ה'תרפ"ח
|מלבי"ם
|חנוכת בית שלישי
|-
|1940
|ה'ת"ש
|דון יוסף אבן יחיא<ref name=":14" />
|2300 שנה מנבואת דניאל, 300 שנה לפני סוף האלף השישי
|-
|1990
|ה'תש"ן
|חיים שבילי<ref name=":23" />
|"סיום כל דרגות הגאולה ובניין המקדש בכלל"
|-
|2000
|ה'תש"ס
|רבי אברהם אזולאי, האדמו"ר מקומרנה<ref name=":15" />
|תחיית המתים האחרונה
|-
|2040
|ה'ת"ת
|רבי אברהם אזולאי, הרב מאיר אליהו<ref name=":16" />
|200 שנה לפני תום האלף השישי
|-
|2140
|ה'תת"ק
|הבן איש חי<ref name=":22" />
|100 שנה קודם תום האלף השישי
|}

==התנגדות לחישוב הקץ==
דעתו של האמורא רבי יונתן לא הייתה נוחה מפעילותם של מחשבי קצין, ונאמר בשמו . בתלמוד מנמקים זאת: "שהיו אומרים כיוון שהגיע את הקץ ולא בא - שוב אינו בא".<ref name=":0" />

במסכת סנהדרין מסופר על יחסו של רבי זירא למחשבי קיצין:

רבי זירא הצביע על העובדה שחלק מהותי מהקץ הוא היותו בלתי ידוע ובלתי צפוי, ולכן עצם פעולת חישוב הקץ מרחיקה אותו: ברגע שהקץ מתגלה, מיד הוא בטל ונדחה למועד בלתי ידוע אחר.

במסכת דרך ארץ רבה נאמר: "רבי יוסי אומר, הנותן את הקץ אין לו חלק לעולם הבא".

הרמב"ם, באיגרת תימן שלו, קובע: "עליך לדעת שהקץ על דרך האמת לא ייתכן לשום אדם לדעת אותו לעולם".

מהר"ל מפראג ניסה להסביר את הפער בין הביקורת על חישוב הקץ לבין העובדה שחכמים רבים חישבו אותו, בכך שהם חישבו רק את ה"זמן המוכן" לגאולה, ולא את הזמן הוודאי:

רבי נתן מברסלב מתח גם הוא ביקורת על מחשבי הקץ של ימיו לשנת ה'ת"ר (1840), וציין לגנאי את החישובים שהתבררו כשגויים לשנים ת"ק (1740), תקנ"ז (1797), תק"ס (1800) ותקפ"א (1821).<ref>נתן מברסלב, ליקוטי הלכות, חושן משפט, חלק ח', הלכות מתנה, הלכה ה'</ref>

== לקריאה נוספת ==

* אלי אשד, [https://www.no-666.com/2017/05/08/תולדות-חישובי-הקץ-על-פי-אבא-הילל-סילבר/ תולדות חישובי הקץ על פי אבא הילל סילבר]
* עודד עיר-שי, [https://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=17550 מתי יבוא? חישובי קץ יהודים ונוצריים בשלהי העת העתיקה], בתוך: מגוון דעות והשקפות בתרבות ישראל, חוברת עשירית תש"ס
* אפרים קנרפוגל, [https://kotar.cet.ac.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=93719153#121.3503.6.default חישובי הקץ של חכמי אשכנז מרש"י ובני דורו ועד לתקופת בעלי התוספות], בתוך: רש"י: דמותו ויצירתו - מקורותיו של רש"י והשפעתו (כרך ב), ירושלים, תשס"ט, עמ' 381
* דוד תמר, [https://benyehuda.org/read/34651#ch7 הציפייה באיטליה לשנת הגאולה של"ה], ירושלים, תשמ"ו 1986

* אבא הלל סילבר, [https://ia800901.us.archive.org/2/items/SilverAbbaHillelAHistoryOfMessianicSpeculationInIsrael_201903/Silver_Abba_Hillel_-_A_history_of_messianic_speculation_in_Israel.pdf A history of messianic speculation in israel]

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mahanaim/bar-kocva/hishuv.htm חישוב קיצין לאור ההלכה] מאת פרופ' ישראל תא-שמע
* [http://www.daat.ac.il/daat/mahshevt/mekorot/teyman-2.htm איגרת תימן של הרמב"ם], באתר "דעת"
* הרב יהודה חיון, [http://www.aharit.com/A-03.html איסור חישוב הקץ]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסכטולוגיה יהודית
קטגוריה:משיח ביהדות
קטגוריה:זמנים ביהדות
קטגוריה:ניבוי עתידות ביהדות
קטגוריה:מושגים ביהדות
קטגוריה:מיסטיקה יהודית