מנדל קרמר

מנדל קרמר עונד מדליות הצטיינות טורקיות

מנחם מֶנְדֶל קרמר (1869? – 5 בפברואר 1938) היה בעל בית מרקחת בשכונת מאה שערים, כתב בעיתוניו של אליעזר בן-יהודה "השקפה" ו"הצבי", אשר שימש גם כסוכן עבור המשטרה העות'מאנית, ומאוחר יותר עבור המשטרה הבריטית בירושלים.

==קורות חייו==
מנדל קרמר נולד במינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של רוסיה (כיום בירת בלארוס). עלה לארץ עם משפחתו בילדותו, בשנת 1873 והתחנך בישיבת 'עץ חיים'. השתכן בשכונת מאה שערים בירושלים וב-1890 פתח בקומת הקרקע של ביתו בית מרקחת. במקביל לעבודתו כרוקח, היה מקורב לראשי השלטון הצבאי העות'מאני בירושלים, ועבד כסוכן עבור המשטרה העות'מאנית.

במהלך ביקורו של בנימין זאב הרצל בארץ ישראל בשנת 1898, מונה קרמר להיות מלווהו מטעם השלטונות, כאשר בכיסו היה צו מעצר כנגד הרצל לשימוש במקרה שיתעוררו מהומות. הרצל לא התקשה לזהות את הסוכן שעקב אחריו, והוא מזכיר אותו ביומניו. עם זאת, כפי הנראה קרמר סייע להרצל יותר מאשר הפריע למטרותיו. לאחר המפגש בין הרצל והקיסר בירושלים, כאשר מנעו חיילים טורקים מהרצל להמשיך במסעו, שוחח עמם קרמר ובעקבות זאת ניאותו החיילים לאפשר את המשך המסע. מאוחר יותר אף העניק קרמר מתנת מזכרת להרצל.<ref>מרדכי (מוטי) פרידמן, הסנה בוער ואוכל: המסע הציוני של בנימין זאב הרצל, הוצאת הספרייה הציונית תשע"ו, עמ' 164.</ref>

החל משנת 1903 שימש כתב עבור העיתון "השקפה", בו היה ממונה על הטור "השבוע", שתיאר אירועים בירושלים, ובמיוחד ידיעות על ראשי השלטון העות'מאני בעיר, ומאוחר יותר שימש כתב "הצבי". במסגרת תפקידו היה ממונה על תרגום העיתונים היהודיים עבור השלטון העות'מאני. העיתונאי איתמר בן-אב"י כתב אודותיו: "לדעתי, לא היה איש רע בטבעו, ולפעמים עשה גם טובות. לפעמים ניסה גם להחביא ולהסתיר מעיני הרשות דברים שעלולים היו להמיט אסון על כותבי המאמרים... תביעתו העיקרית של סוכן זה בעד ידידותו היתה, לפרסם את ידיעותיו בעיתון בשמו המלא או בראשי תיבות".<ref>איתמר בן-אב"י, החצוף הארצישראלי, בעריכת מיכל זמיר, הוצאת ידיעות אחרונות 2016, עמ' 193.</ref>

קרמר המשיך לשמש כסוכן עבור המשטרה במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, היה מוסר מידע גם בכיוון ההפוך, כלומר על תנועות וכוונות של השלטונות העות'מאנים ביחס ליישוב היהודי.<ref>בזכרונותיו כותב יהודה אהרן וייס שקרמר "היה הנאמן על הממשלה המחוזית ופקידיה. כן היה נאמן על הציבור, שאפשר לדבר איתו גלויות, וכל קשה-לב היה פונה אליו ועל ידו יושרו כל ההדורים, וב"דמי לא יחרץ" שמסרו על ידו בשביל הפקידים הטורקים - הפך כל חייב לזכאי" (בשערייך ירושלים, ירושלים תש"ט, עמ' 94 הערה 2).</ref> כך לדוגמה, כאשר נודע לו על כוונת המושל אחמד ג'מאל פאשה לאסור את מנהל בנק אפ"ק, פנה אל המנהל באישון לילה, והבריח אותו ליריחו. בכך, ככל הנראה, הציל את חייו.

לאחר מלחמת העולם הראשונה עבד עבור המשטרה הבריטית,<ref>לדוגמה: [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DHY%2F1921%2F11%2F15&id=Ar00305&sk=A0D41C2C אספת היהודים האמריקאנים בירושלם], דואר היום, 15 בנובמבר 1921, עמ' 3.</ref> עד כשנה לפני מותו.<ref>[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1936%2F09%2F07&id=Ar00511&sk=2E7F7B49 במשטרה], דבר, 7 בספטמבר 1936.</ref> דוד תדהר כותב שבתקופת המנדט הבריטי לא היה קרמר פקיד רשמי אך היה מקבל 6 לא"י לחודש ל'הוצאות שונות של המשטרה'. תדהר מציין ש"כדי שהקהל ידע ויקבל את הרושם שהוא פקיד "חשוב" היה יושב בכל בוקר על כיסא, שהיה מעמיד על המדרכה ליד חנות הבגדים "ספיר את ווייט" ברחוב יפו בירושלים, ושם היה מעיין בעיתונים, כדי שהקהל העובר שם יראה איך הוא מסמן בעיפרון האדום את הכתוב בעיתון... כאילו כל המשטרה הייתה תלויה בו... בו בזמן שבמרכז המשטרה במגרש הרוסים, ישב מתרגם מומחה, צבי רוזן, עם עוזרים...".

תדהר גם מציין שזמן מה לאחר מינוי של תדהר כמפקד המשטרה בעיר החדשה בירושלים (1921) הוא עצר את מנדל קרמר, שהיה אז "כבן שבעים ומעלה - אדם נמוך בעל כרס גדולה", בעברות של שחיתות ומירמה, ואולם בלחץ קצינים אנגלים בכירים קרמר שוחרר. קרמר אף תואר כ"שומר ראש" של הנציב העליון הרברט סמואל, תפקיד שלא תאם את גילו ומבנה גופו העגלגל.

בזיכרון הקולקטיבי של היישוב וישראל נודע קרמר כאישיות שלילית – כ"מוֹסֵר", בעיקר בזכות אזכורו ביומניו של הרצל, וכן בשל שמועות אודות סחיטת יהודים שהועמדו לשירות צבאי בצבא העות'מאני בזמן מלחמת העולם הראשונה, בתמורה לדמי שתיקה מצדו. מאידך ידוע גם שקרמר פעל במספר מקרים בהשתדלות לטובת יהודים אל מול השלטונות העות'מאניים. קרמר עצמו טרח לעטוף את דמותו ופעילותו במעטה מסתורין, וכפי הנראה חרושת השמועות סביבו שירתה את מטרותיו.

השער הסמוך לביתו בשכונת מאה שערים זכה לכינוי "השער של מנדל קרמר".<ref></ref>

בנו נתן קרמר היה קצין משטרה, אשר שימש בין השאר מפקד משטרת תל אביב ומשטרת אזור פתח תקווה.

<gallery>
קובץ:Kremer1.JPG|מנדל קרמר (משמאל) בלוויות הרב הראשי יעקב מאיר בעת סיור של הנציב העליון הרברט סמואל בירושלים, 1925
קובץ:Herbert Samuel, Kook and Kremer,.JPG|קרמר (מאחור מימין) צועד לצידו של הרב קוק (מאחור משמאל) בעת סיור של הנציב העליון הרברט סמואל (מקדימה מימין) בירושלים, 1925; לפניהם צועד קאוואס
קובץ:Mendel Kremer.JPG|מנדל קרמר, 1915
קובץ:Mendel Kremer in the uniform of a Turkish soldier.jpg|מנדל קרמר במדי חייל טורקי, 1910
קובץ:Kremer commercial.JPG|פרסומת לבית המרקחת של מנדל קרמר, תלויה בתחנת הרכבת ירושלים, 1898
קובץ:Kremer at WW1 anniversary ceremony.JPG|קרמר בחברת חיילים ותיקי מלחמת העולם הראשונה במהלך טקס לציון יום השנה להפסקת האש, מגרש הרוסים, 1927
קובץ:Mendel Kramer Caricature.JPG|קריקטורה המציגה את מנדל קרמר
</gallery>

==לקריאה נוספת==
*אלי שילר ושלומית לנגבוים, 'עוללות וסיפורים ממאה שערים', בתוך: מאה שערים וסביבתה (אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל, 164-165, מרץ 2004), בעריכת אלי שילר וגבריאל ברקאי, עמ' 176–177

==קישורים חיצוניים==

* – ראיון עם דב גנחובסקי לרגל צאת ספרו הרביעי, שבו בין היתר מופיע תיאור פרשת מנדל קרמר
* 
* 
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1938%2F02%2F27&id=Ar00300&sk=8B998954 בדור הולך - בעקבות פטירתו], הצופה, 27 בפברואר 1938, עמ' 3
* מ. א. רקובסקי, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HARETZ%2F1938%2F03%2F08&id=Ar00422&sk=F047F9D8 מנדל קרמר: לפטירתו], הארץ, 8 במרץ 1938, עמ' 4
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית ביישוב
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הקדושים
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:רוקחים ביישוב
קטגוריה:סגל הצבי
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:נפטרים ב-1938