OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עין כרמל

עֵין כַּרְמֶל הוא קיבוץ באזור הצפון במישור החוף ליד עתלית השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.

==מקור השם==
שמו של היישוב קשור למיקומו הצופה על הר הכרמל. המילה "עין" משמרת את שמו של קיבוץ עין הים (ומציינת, כפי שציינה גם במקורה, "דבר הנראה לעין", ואיננה מציינת "מעיין").

==היסטוריה==
קיבוץ עין כרמל נוסד על ידי מתיישבים מעין הים ומרמת רחל.

מגילת היסוד של היישוב נחתמה בשלהי מלחמת העצמאות, על ידי ארבעה מבוגרים ושני ילדים מכל אחת מקבוצות המתיישבים.

לאחר האיחוד, במשך כשנתיים, נבנתה ה"נקודה". באותן שנים התגוררו חברי רמת-רחל לשעבר עם ילדיהם במחנה המעפילים בעתלית.
בא' בתשרי ה'תשי"א - ספטמבר 1950 עלו באופן רשמי חברי שתי הקבוצות והתיישבו בנקודה החדשה.

==חינוך==
בקיבוץ ישנו בית ספר יסודי, "כרמל וים", הוקם בשנת 1987. בבית הספר לומדים כ-350 תלמידים מהיישובים: עין כרמל, החותרים, מגדים, עין הוד, נווה ים, נחשולים ובית אורן. בית הספר שייך למועצה האזורית חוף הכרמל.

==כלכלה==
כלכלת הקיבוץ מתבססת על מפעל קל-קר הנמצא בו ועל ענפי חקלאות, בעיקר רפת ובננות. הקיבוץ נמצא בתהליכי הפרטה. הקיבוץ מחזיק בבעלות של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.

==אתרים בשטח הקיבוץ==
מבני מועצה אזורית חוף הכרמל ממוקמים בשטחו של קיבוץ עין-כרמל.

בשטח הקיבוץ נמצאים אתר "סדנאות האומנים" וה"בזלתון" - גן פסלי-אבן בזלת.

בפאתי הקיבוץ שוכן "גן-עדן" – בית קברות ברוח אחרת.
<gallery>
קובץ:Ein-Carmel Foundation Charter 090529.jpg|מגילת היסוד של קיבוץ עין-כרמל - נחתמה בדצמבר 1948
קובץ:PikiWiki Israel 5345 statues in kibbutz ein-carmel.jpg|גן הפסלים "בזלתון" בקיבוץ עין כרמל
קובץ:Ein Carmel-3.jpg
קובץ:Ein Carmel-Basalt sculpture-garden.jpg|פסל של דגן שקלובסקי בגן הפסלים
קובץ:Ein Carmel-4.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.ein-carmel.org.il/http_new/index.asp עין כרמל], באתר קהילנט
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצים במחוז חיפה
*
נאות מרדכי

מרדכי רוזובסקי, ממנהיגי יהדות ארגנטינה
נְאוֹת מָרְדְּכַי הוא קיבוץ השוכן בצפון הארץ בעמק החולה, כ-5 ק"מ דרומית מזרחית לעיר קריית שמונה, בתחום השיפוט של מועצה אזורית הגליל העליון.

==היסטוריה==
הקיבוץ הוקם ב-2 בנובמבר 1946 על ידי עולים מצ'כיה, גרמניה ואוסטריה. בתחילת ההתיישבות במקום אסרו השלטונות הבריטיים על השלמת בנייתם של צריפים במקום עד בירור טענות ערביי הסביבה לגבי הבעלות על הקרקעות של הקיבוץ.

ב־1947, אישרה ועדת השמות את מתן השם "נאות־מרדכי" לקיבוץ, לזכרו של מרדכי רוזובסקי, ממנהיגי התנועה הציונית בארגנטינה ויושב־ראש דירקטוריון הקק"ל שם. אישורו של שם זה היה קשור בהתחייבות הקק"ל, שניתנה על רקע מפעל איסוף כספים שאורגן למענה בארגנטינה.

ב-1954, הצטרפו לקיבוץ 30 עולים מארגנטינה (וביניהם משה ענבר (ניסלבאום)), שהשתייכו לתנועת הנוער החלוץ למרחב. כמו כן קלט הקיבוץ עולים נוספים מצפון אפריקה וארגנטינה וכן תושבי ישראל.

בעבר הקיבוץ נודע בתוצרת התפוחים שלו ובייצור סיידר. עם השנים נעקרו מטעי הקיבוץ וההשקעה עברה לחברת הנעליים "טבע נאות" שהוקמה בשנת 1942 קודם בקיבוץ געתון ובתל אביב על ידי עולה מצ'כוסלובקיה, גדעון שויער, ועברה יחד איתו לנאות מרדכי. השם "טבע נאות" ניתן למפעל בשנת 1986. בקיבוץ מגדלים גם גידולי שדה ונשירים כמו כן מייצרים פוליאתילן חוסם קרינה על-סגולה לחממות (חברת פלריג). מפתחים גם את ענף התיירות.

בעקבות משבר כלכלי עמוק בקיבוץ, הוחלט בסוף שנת 1998 על ידי האספה הכללית של הקיבוץ על שינוי ראשוני בארחות החיים, ונקבעה האפשרות העקרונית לשיוך דירות המגורים לחברי הקיבוץ. באוגוסט 2002 הוחלט בפועל על שיוך הדירות לחברים. בספטמבר 2005 החליטה אספת החברים על מכירת מרבית השליטה במפעל "טבע נאות" תמורת 77 מיליון שקלים, ובספטמבר 2006 הוחלט שחלק מהתמורה תחולק בין החברים בצורת תקציב נוסף.

בספטמבר 2009 גרם קצר חשמלי לשריפה בחדר האוכל הישן. נשרף מועדון הצעירים (הפאב) בית הכנסת ועוד כמה מתקנים שהיו סמוכים למבנה. את ספר התורה הצליחו להציל וגם את כלי הנגינה שהיו מאוכסנים בסמוך. אך מועדון הצעירים, על הרהיטים והמתקנים שבו, נשרף.

בשנת 2009 הופק הסרט "נדנדות העץ" שצולם בקיבוץ על ידי נעה מאירסון, המתאר את מצבו של הקיבוץ מבעד לעיני זקני הקיבוץ העובדים במפעל לייצור צעצועי עץ במקום. הסרט הוצג במסגרת פסטיבל דוקאביב בשנת 2010.

במרץ 2014 נמכרו המניות של טבע נאות שנותרו לקיבוץ תמורת 300 מיליון שקלים.

עם מייסדיו של הקיבוץ נמנים אהוד אבריאל - פעיל ההגנה והמוסד לעלייה ב' ודיפלומט, ודן לנר - מצנחני היישוב, לוחם פלמ"ח, ואלוף בצה"ל.

הסופרת, חברת הפרלמנט האיטלקי פיאמה נירנשטיין שהתה במשך מספר חודשים בקיבוץ לפני ובעת מלחמת ששת הימים וחוויותיה מאותה תקופה ובעיקר "קבלת הפנים" שקיבלה מחבריה הקומוניסטים כשחזרה מהקיבוץ לאיטליה, הם שעיצבו לדבריה את השקפת עולמה הימנית והפרו ישראלית.

ב-1967–1968 ביקרה בקיבוץ הצלמת אנה ריבקין-בריק וצילמה בו את הספר "מרים גרה בקיבוץ" (Miriam Lives in a Kibbutz) שכתבה העיתונאית קורדליה אדוורדסון. הספר יצא לאור ב-1969 ולא תורגם לעברית. הבמאית דבורית שרגל מספרת על הצילומים בשניים מסרטיה: "איפה אלה קרי ומה קרה לנוריקו-סאן?" ו"הרביעי בטרילוגיה".

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=XtA9mD7OY9E נאות מרדכי, מספרים ועובדות] - סרטון שהופק לרגל ציון 70 שנה לעלייה על הקרקע.
* 
* 

מפעל הנעליים של הקיבוץ, 1964
חדר האוכל הישן בקיבוץ עומד לקרוס, 2009]]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1946
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:עמק החולה: יישובים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מקבלי נס הקוממיות
מגדל עוז

רצפת הפסיפס מחורבת ברכות. מוצגת ב[[מוזיאון ישראל]]
מגדל עוז (מִגְדַּל עֹז) הוא התנחלות במתכונת של קיבוץ דתי מתחדש, השוכן בגוש עציון, מדרום לעיירה אפרת וממערב לכפר הפלסטיני בית פג'אר. הקיבוץ הוקם ב-1977 בידי קבוצה של יוצאי בני עקיבא. עד ליולי 2022 הקיבוץ הוגדר כקיבוץ שיתופי.

השם לקוח מהפסוק במשלי: "מִגְדַּל עֹז שֵׁם ה' בּוֹ יָרוּץ צַדִּיק וְנִשְׂגָּב".

== היסטוריה ==
מגדל עוז עלה על הקרקע בד' באב ה'תשל"ז, 19 ביולי 1977. שמו של היישוב משמר את השם מגדל עדר, יישוב שהתקיים באזור במשך שנתיים, וחרב במאורעות תרפ"ט.

בתחילת 1980 נתבקשו אנשי הקיבוץ לפנות כ-30 דונם של תושבי בית אומר שנתפסו בצווים צבאיים. עתירה לבג"ץ נגד הפקעת הקרקעות, שהוגשה לאחר הצלחת העתירה בעניין אלון מורה, נדחתה בגלל שיהוי ולאחר שנקבע שהשיקולים הצבאיים להקמת יישוב בדרך לים המלח היו לגיטימיים.

בתחילת דרכו נטע הקיבוץ מטע של אפרסקים ושזיפים, אך הניסיון לא עלה יפה והמטעים הוחלפו בעצי דובדבן.

בשטח הקיבוץ נמצאת גבעה בשם חורבת בריכות ובה שרידי יישוב יהודי מימי בית שני הכוללים מקוואות ומערות מסתור ואף קסת דיו שנותרה בשלמותה מתקופת שלהי בית שני. כמו כן נמצאים בגבעה שרידי כנסייה ביזנטית מהמאה החמישית לספירה, כולל רצפות פסיפס, שחלקן נשמרות במוזיאון ישראל ובמוזיאון השומרוני הטוב.

== הקיבוץ כיום ==
במגדל עוז פועלת מדרשה תורנית לבנות בשם בית המדרש לנשים מגדל עוז, הפועלת בחסות ישיבת הר עציון שבאלון שבות. במבנה המדרשה שוכן גם קמפוס הנשים של המכללה האקדמית הרצוג,<ref></ref> המכשירה את תלמידותיה להוראה. במכללה נלמדים 14 מקצועות. בקיבוץ פועל מפעל "מעוז תעשיות",<ref></ref> בבעלות משותפת של קבוצת יבנה ומגדל עוז, העוסק בייצור מערכות תאורה למטוסים, טנקים ואוניות.

עיסוקו העיקרי של הקיבוץ הוא בחקלאות: בשטח הקיבוץ ולידו ישנם מספר מטעי דובדבנים וגודגדנים, אותם משווק הקיבוץ. כמו כן, לקיבוץ מספר כרמים באזור גוש עציון ולכיש לגידול ענבי יין ומאכל. הקיבוץ הוא חלק מגוש עציון הכולל חוץ ממנו את הקיבוצים כפר עציון וראש צורים. הגוש מגדל חיטה, כותנה וגידולים נוספים באזור לכיש ועמק האלה. בעבר פעלו בשטח הקיבוץ גם חממות לגידול ירקות אולם אלו נסגרו משיקולים כלכליים. גאוות המשק היא ברפת מגדל עוז המונה כ-400 פרות חולבות נוסף על העגלים, ונחשבת לאחת הרפתות המצטיינות של תנובה.

רב הקיבוץ הראשון היה הרב מנחם פרומן ולאחריו כיהן כרב הקיבוץ הרב פרופסור עודד ישראלי. כיום מכהן בתפקיד הרב אורי סמט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.baitisraeli.co.il/?CategoryID=260 מגדל עוז], באתר המועצה האזורית גוש עציון
* 
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1977
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:הקיבוץ הדתי
קטגוריה:מועצה אזורית גוש עציון
לורם איפסום

דוגמה ללורם איפסום המשמש למיקוד תשומת הלב באלמנטים גרפיים בעיצוב של [[אתר אינטרנט.]]
לורם איפסום אשר פורסם בטעות באמצע כתבה בעיתון ה[[סינגפורי "The Straits Times" ב-26 באפריל 2014]]

לורם איפסום או בקיצור ליפסום (בלטינית: lorem ipsum) הוא מלל מקובל וחסר משמעות המשמש "ממלא מקום" בעת עריכה, בתחום הדפוס, ההדפסה והפרסום.

הטקסט משמש כלי לייצוג דפוס שאמור להתווסף למוצר הפרסום בעתיד. מדובר במלל ארוך במיוחד שניתן לבדוק עמו גופנים, וכן התאמת המלל לעמודים המעוצבים ובדיקת סוגי וגודלי גופן והתאמתם למוצר הסופי.

בשל הדמיון של המילים בלורם איפסום ללטינית קלאסית, רבים חושבים שיש משמעות לטקסט, אולם לא נועדה להיות לו כל משמעות. המטרה היא רק "תפיסת מקום" על ידי מלל חסר משמעות (ראו דוגמה בהמשך).

הפסקה הראשונה של הלורם איפסום הסטנדרטי היא:
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">

:Lorem ipsum dolor sit amet, consectetur adipiscing elit, sed do eiusmod tempor incididunt ut labore et dolore magna aliqua. Ut enim ad minim veniam, quis nostrud exercitation ullamco laboris nisi ut aliquip ex ea commodo consequat. Duis aute irure dolor in reprehenderit in voluptate velit esse cillum dolore eu fugiat nulla pariatur. Excepteur sint occaecat cupidatat non proident, sunt in culpa qui officia deserunt mollit anim id est laborum.
</div>

והגרסה העברית מתחילה כך:

לורם איפסום דולור סיט אמט, קונסקטורר אדיפיסינג אלית הועניב היושבב שערש שמחויט - שלושע ותלברו חשלו שעותלשך וחאית נובש ערששף. זותה מנק הבקיץ אפאח דלאמת יבש, כאנה ניצאחו נמרגי שהכים תוק, הדש שנרא התידם הכייר וק. הועניב היושבב שערש שמחויט - שלושע ותלברו חשלו שעותלשך וחאית נובש ערששף. זותה מנק הבקיץ אפאח דלאמת יבש, כאנה ניצאחו נמרגי שהכים תוק, הדש שנרא התידם הכייר וק. קוואזי במר מודוף. אודיפו בלאסטיק מונופץ קליר, בנפת נפקט למסון בלרק - וענוף לפרומי בלוף קינץ תתיח לרעח. לת צשחמי צש בליא, מנסוטו צמלח לביקו ננבי, צמוקו בלוקריה שיצמה ברורק. גולר מונפרר סוברט לורם שבצק יהול, לכנוץ בעריר גק ליץ, ושבעגט ליבם סולגק. בראיט ולחת צורק מונחף, בגורמי מגמש. תרבנך וסתעד לכנו סתשם השמה - לתכי מורגם בורק? לתיג ישבעס.

==מקור הטקסט==
מקורו של המלל בחיבורו של מרקוס טוליוס קיקרו De finibus bonorum et malorum ("על תכליות הטוב והרע"), בלטינית. הפסקה המקורית בחיבור היא:

(תרגום: אין אדם רוצה בכאב ככאב בלבד, או רוצה בו ומחפש אותו על מנת להרגישו רק כי הוא כאב).

לא ידוע מתי נוצר הנוסח הנוכחי של הטקסט. מקורו של הלורם איפסום כבר במאה ה-15 בעת המצאת הדפוס, אולם ככל הנראה מקורו של הנוסח הנוכחי מאמצע המאה ה-20.

==קישורים חיצוניים==

* De finibus bonorum et malorum הנוסח המקורי מאת קיקרו
* [http://alefalefalef.co.il/resources/hameholel/ מחולל לורם איפסום בעברית לפי נושאים] באתר של אאא
* [http://generator.lorem-ipsum.info מפיק לורם איפסום במספר שפות - בהן גם עברית]
* [http://lipsum.com מידע על ליפסום ומפיק לורם איפסום]
* [https://www.straightdope.com/21343427/what-does-the-filler-text-lorem-ipsum-mean הסבר על לורם איפסום]

קטגוריה:דפוס
קידר

קֵידָר היא התנחלות ויישוב קהילתי כפרי הנמצא במדבר יהודה דרומית למעלה אדומים בגובה של כ-450 מטרים מעל פני הים, באקלים מדברי ויבש. היישוב נמצא באחריותה ובשטחה המוניציפלי של המועצה האזורית גוש עציון ומהווה את היישוב הצפוני והמזרחי ביותר בה, אף על פי שגאוגרפית הוא אינו חלק מהגוש. מתגוררות בו כ-250 משפחות – חילוניות, מסורתיות ודתיות.

== הקמת היישוב ==
ראשוני התושבים בקידר עלו לקרקע ב-8 ביולי 1984, בסיועה של התנועה המיישבת תנועת משקי חירות בית"ר בע"מ. תחילה התגוררו המתיישבים הראשונים באתר "קידר דרום" באוהלים שהביאו איתם ובהמשך בקראוונים שנתרמו או הוקצו להם על ידי ההסתדרות הציונית העולמית וגופים אחרים נוספים.

בשנת 1992 החלו המשפחות של קבוצת המתיישבים הראשונה לבנות בתי קבע באתר "קידר צפון" הסמוך יותר למעלה אדומים ועברו אליו.

==קידר כיום==
תושבי היישוב חברים ב"קידר אגודה שיתופית להתיישבות של משקי חרות בית"ר בע"מ". הדבר נובע מתהליך קליטתם ליישוב קידר, תהליך בו הם מחויבים להצטרף כ"חברים" באגודה. אף על פי שהאגודה נרשמה על ידי אנשי התנועה המיישבת משקי חירות בית"ר, אצל רשם האגודות השיתופיות, כאגודה שיתופית חקלאית ב-1985, הרי מאז ועד היום, רובם ככולם של חברי האגודה - תושבי קידר, עובדים ומוצאים את פרנסתם בירושלים.

בקידר קיימים בית כנסת, מקווה, גני ילדים ומעונות, בריכת שחייה, אולם רב תכליתי, מועדון נוער, פארקים וגנים ציבוריים עם מתקני משחקים, מגרשי כדורסל, קט רגל, טניס ועוד. ילדי קידר לומדים במעלה אדומים.

הרב אליהו יצחק אבא-שאול, בן אחיו של הרב בן-ציון אבא-שאול, היה רב היישוב עד פטירתו ב-2017 ובעצתו שם היישוב שונה מ "קדר" ל "קידר". כיום, רב היישוב הוא הרב ישי אחיטוב, נינו של הרב עובדיה הדאיה ובוגר ישיבת מרכז הרב.

== קידר דרום ==
בסמוך לקידר הוקם בשנת 2014 היישוב קידר דרום שהוגדר כיישוב בפני עצמו וככזה הוא צעיר היישובים בתחום השיפוט של המועצה האזורית גוש עציון. ביישוב מתגוררים 34 משפחות. בכניסה ליישוב מתחיל שביל האופניים המכונה "שביל הסוכר".

==תחום שיפוט==
ליישוב קידר עתודות קרקע של כ-2,000 דונם לבניה, תעשייה וחקלאות. בחודש מאי 2008 מינה משרד הפנים ועדת חקירה אשר תפקידה לבדוק ולהמליץ בדבר שינוי תחום שיפוטה של עיריית מעלה אדומים בגבולה עם המועצה האזורית גוש עציון, בכל הנוגע ליישוב קידר. מסקנות הוועדה, שהוגשו במרץ 2009, המליצו על צירוף קידר לשטח מעלה אדומים.

בחודש מאי 2009 התפרסמה בעיתונות ידיעה כי שר הפנים אלי ישי צפוי לאמץ המלצת ועדת החקירה הנ"ל. המלצת הוועדה היא ככל הנראה לצרף את "קידר צפון" ואת "קידר דרום" ואת האדמות שביניהם לבין מעלה אדומים, אל תחום השיפוט של העיר מעלה אדומים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.kedar.org.il/objDoc.asp?PID=538601&OID=892598 האתר הרשמי של קידר]

==הערות שוליים==

ישוב קידר 2008

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1984
קטגוריה:התנחלויות ביהודה ושומרון
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:מועצה אזורית גוש עציון
קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:גוש אדומים
אנדרטת הארטילריה

אנדרטת הארטילריה (באנגלית: Artillery Memorial) היא אנדרטה הממוקמת בקרבת הייד פארק, בלונדון שבאנגליה. היא ניצבת בקרבת קשת ולינגטון.

== הקמה ==
האנדרטה נבנתה לזכר 49,000 חללי רגימנט הארטילריה המלכותי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה. על האנדרטה מופיעה הכתובת:
<center>
'In Proud Remembrance of the<br>
Forty-Nine Thousand & Seventy-Six<br>
of all Ranks of the<br>
Royal Regiment of Artillery<br>
who Gave their Lives for King<br>
and Country in the Great War<br>
1914—1919'
</center>
</div>

תרגום:

:"לזכרם של 49,076 הלוחמים בעלי כל הדרגות שמסרו את חייהם למען המלך והמולדת במלחמה הגדולה 1919 - 1914".

האנדרטה עוצבה על ידי צ'ארלס סארג'נט ג'אגר ונחנכה בשנת 1925. לאנדרטה צורת תותח הוביצר הניצב על עמוד עשוי מאבן גיר (Portland Stone). על העמוד תבליטים המתארים סצנות מלחמה.
 אנדרטת הארטילריה
סביב האנדרטה ארבעה פסלי ברונזה של חיילי רגימנט הארטילריה המלכותי. אחד מהפסלים מתאר חייל המקבל מכתב מביתו, האחר מתאר חייל מת כאשר גופתו מוסתרת על ידי מעילו ולידו הכתובת מתוך המחזה הנרי החמישי של ויליאם שייקספיר:
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
Here was a Royal Fellowship of Death
</div>
תרגום:

:"כאן שוכבת אחווה מלכותית עד המוות".

בשנת 1949 נוספו לאנדרטה שלושה לוחות ברונזה מעשה ידי הפסל דייסי בראדל המנציחים את זכרם של 29,924 חללי רגימנט הארטילריה המלכותי שנהרגו במלחמת העולם השנייה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לונדון: אנדרטאות למלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת במלחמת העולם השנייה: אנדרטאות
קטגוריה:בריטניה במלחמת העולם הראשונה: אנדרטאות
קטגוריה:לונדון: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
אנדרטת הקרב על בריטניה

אנדרטת הקרב על בריטניה (באנגלית: The Battle of Britain Monument in London) היא אנדרטה על רציף ויקטוריה שעל גדת הנהר תמזה במרכז לונדון שבאנגליה. האנדרטה מנציחה את הטייסים שהשתתפו בקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה. הלוט מעל האנדרטה הוסר ב-18 בספטמבר 2005.

האנדרטה מומנה על ידי "האגודה הבריטית ההיסטורית לזכר הקרב על בריטניה" שאספה 1.74 מיליון ליש"ט מתרומות פרטיות. בראש האגודה עומד נורמן טביט.

== מבנה האנדרטה ==
האנדרטה משתמשת במבנה אוורור שאורכו 25 מטרים והוא מצופה גרניט. המבנה שימש בעבר ארובת קיטור לרכבות שעברו מתחת לרציף בדרכן לתחנת הרכבת. במסגרת בניית האנדרטה נחצב מעבר דרך מרכז המבנה ונוצקו לוחות ברונזה המתארים את הקרב. במרכז האנדרטה פסל בגודל טבעי של טייס בדרכו למטוסו בפתיחת הקרב. על צידה החיצוני של האנדרטה רשומים בלוחות ברונזה שמות כל הטייסים שהשתתפו בקרב ההגנה על שמי בריטניה.

הפסל שנבחר להקמת האנדרטה הוא פול דיי, והנפחייה אשר יצקה את הפסלים היא מורסי סינגר בע"מ - אותה נפחיה אשר יצקה את האריות בכיכר טרפלגר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:לונדון: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנדרטאות חיל האוויר המלכותי
קטגוריה:הקרב על בריטניה
רציף ויקטוריה

חלק מאנדרטת הקרב על בריטניה

רציף ויקטוריה (באנגלית: Victoria Embankment) הוא חלק מרציפי התמזה. הרציף מצוי לאורך הגדה הצפונית של התמזה בלונדון שבאנגליה.

==היסטוריה==
רציף ויקטוריה הוקם בשנת 1870 על ידי ג'וזף באזאלגט, במטרה להקים ללונדון מערכת ביוב מודרנית. לצורך זה הוקם הרציף ותחתיו הוקמה מערכת הביוב של לונדון. על הרציף נבנה כביש במטרה להקל על עומסי התנועה בסטרנד וברחוב פליט.

הרציף נבנה על שטח שיובש מנהר התמזה, ומתחתיו נבנתה גם מנהרת קו דיסטריקט של הרכבת התחתית של לונדון. כמו כן נמצאים על הרציף גנים נרחבים ועליהם פסלים ואנדרטאות.

==מיקום הרציף==
רציף ויקטוריה מתחיל בגשר וסטמינסטר, צפונית לארמון וסטמינסטר. הרציף נמשך צפונה מעבר לגשר הנגרפורד וגשר ווטרלו. הרציף מסתיים בגשר בלקפריירס.

==אתרים תיירותיים לאורך הרציף==
על גדת הרציף נמצאת מחט קלאופטרה ואוניית הוד מלכותה פרסידנט עוגנת לידו דרך קבע, על הרציף נקבעה בשנת 2005 אנדרטת הקרב על בריטניה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לונדון: רחובות
קטגוריה:לונדון: פארקים
קטגוריה:תמזה
עליית משה

עליית משה, אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, נכתב ככל הנראה בארץ ישראל במאה הראשונה, כמה עשרות שנים לפני חורבן בית המקדש השני. המקור, שנכתב ככל הנראה בעברית, לא השתמר. השתמרו רק קטעים ממנו בתרגום ללטינית.

הספר פורסם לראשונה בשנת 1861 מתוך כתב יד לטיני בן המאה השישית שנמצא בספרייה האמברוזיאנית שבמילאנו. החוקרים זיהו אותו כתרגום של הספר האבוד עליית משה, או צוואת משה הנזכר בכתבי יד של ההיסטוריון גלסיוס. 

כתב היד, הקטוע בסופו, כולל נבואה פסאודואפיגרפית בשמו של משה רבנו, המדברת על מהלך ההיסטוריה הישראלית בדורות שיבואו אחריו ועד לתקופת בניו של הורדוס. נבואה זו ניתנת בתוך תיאור של התכוננות משה לפטירתו ומינוי יהושע בן נון כממלא מקומו.

על פי גלסיוס, מכיל חלקו האבוד של הספר קרוב לוודאי ויכוח בין השטן לבין רב המלאכים מיכאל. ויכוח זה נזכר גם בברית החדשה.

==לקריאה נוספת==
* אברהם כהנא, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=34334&st=&pgnum=332= עלית משה], ספרים החיצונים - חלק ראשון, תל אביב, תרצ"ז, עמ' 332–343.
* א. ש. הרטום, צואת משה, בתוך: הספרים החיצונים, ספורי אגדה, כרך א, הוצאת יבנה תל אביב, עמ' 1–27 (ממוספר מחדש לאחר צוואות בני יעקב).
* [https://humanities.tau.ac.il/sites/humanities.tau.ac.il/files/media_server/Jewish%20History/Teuda/Teuda-%20Vol%2025/Teuda-%20Vol%2025-%2019-%20Israeli.pdf בארץ ובתפוצות בימי בית שני ובתקופת המשנה ספר זיכרון לאריה כשר עמוד 3 "מיהו Taxo הערכה מחדש של מוצא הספר "עליית משה""]

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הספרים החיצוניים
קטגוריה:פסאודואפיגרפיה
קטגוריה:ספרות בשפה הלטינית
קשיות

בודק קשיות ב[[שיטת ויקרס]]
קַשְׁיוּת היא מאפיין של חומר מוצק המשקף את מידת ההתנגדות של החומר לשינוי של קבע בצורתו. יש שלוש הגדרות מעשיות לקשיות:
* קשיות חריצה
* קשיות עיוות 
* קשיות מוחלטת

==קשיות חריצה==

במינרלוגיה, קשיות המינרל נמדדת במידת ההתנגדות שלו לחריצה על ידי מינרל אחר. עצם העשוי ממינרל קשה יחרוץ עצם העשוי ממינרל רך יותר. קשיות חריצה נמדדת בדרך כלל בסולם מוס. יהלום טהור הוא המינרל הטבעי הקשה ביותר, וביכולתו לחרוץ כל מינרל אחר. החומר הקשה ביותר הידוע כיום הוא Ultrahard fullerite, שהוא גרסה של פולרין. קשיותו של חומר זה גדולה פי 1.17–1.52 מזו של יהלום. חומר זה קיים רק בכמויות מיקרוסקופיות, וקשיותו נמדדת תחת מיקרוסקופ אלקטרוני.

==קשיות עיוות==

קשיות עיוות, שבה עוסקים בעיקר בהנדסה ובמטלורגיה עוסקת בהתנגדותו של חומר לעיוות קבוע של צורתו. קשיות זו נמדדת בעיקר באמצעות הנחת חודרן עם משקל מסוים על החומר הנבדק, ומדידת ממדי העיוות שנוצר. יש דרכים חלופיות אחדות למדידת קשיות זו, לדוגמה קשיות רוקוול, שיטת ויקרס ושיטת ברינל.

==קשיות מוחלטת==
קשיות מוחלטת נמדדת באמצעות סקלרומטר, שהוא מכשיר שנועד למטרה זו.

הטבלה הבאה משווה בין קשיות החריצה (בסולם מוס) לבין הקשיות המוחלטת של חומרים אחדים.

{| class="wikitable" style="text-align: center;"
! קשיות חריצה !! מינרל !! קשיות מוחלטת
|- 
| 1
| align="right" |
טלק (Talc)
| 1
|- 
| 2
| align="right" | 
גבס (Gypsum)
| 3
|-
| 3
| align="right" | 
קלציט (Calcite)
| 9
|-
| 4
| align="right" | 
פלואוריט (Fluorite)
| 21
|-
| 5
| align="right" | 
אפטיט (Apatite)
| 48
|-
| 6
| align="right" | 
אורתוקלז (Orthoclase)
| 72
|-
| 7
| align="right" | 
קוורץ (Quartz)
| 100
|-
| 8
| align="right" | 
טופז (Topaz)
| 200
|-
| 9
| align="right" | 
קורנדום (Corundum)
| 400
|-
| 10
| align="right" | 
יהלום (Diamond)
| 1600
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:מינרלוגיה
קטגוריה:הנדסת חומרים
בן הקטן

בן הקטן (באנגלית: Little Ben) הוא מגדל שעון מיניאטורי עשוי ברזל יצוק, במפגש הרחובות דרך גשר ווקסהול ורחוב ויקטוריה ברובע וסטמינסטר של לונדון שבאנגליה. השעון הוא חיקוי של ביג בן, מגדל השעון של ארמון וסטמינסטר, בקצה השני של רחוב ויקטוריה.

השעון הוקם בשנת 1892, פורק בשנת 1964 והועבר למקומו הנוכחי בשנת 1981, במימון חברת אלף אקיטיין הצרפתית במטרה לסמל את הידידות הצרפתית-בריטית.

הזמן המוצג בשעון הוא שעה אחת קדימה מזמן גריניץ', כך שהשעון מציג נכונה את הזמן בבריטניה בזמן שמופעל בה שעון קיץ, ומציג נכונה את הזמן בצרפת בשאר הזמן. משמעות הדבר שהשעון מדויק רק חצי מהשנה, בהתייחסו לכל מדינה.

בתחתית השעון מופיע השיר "התנצלות עבור שעון הקיץ" המסביר זאת:

:My hands you may retard or may advance
:my heart beats true for England as for France.

תרגום:
: "להקדים או לאחר, יכולים מחוגי,
: באנגליה כמו בצרפת נכונות פעימותיי."

בשנת 1903 הוקם בוויקטוריה שבאיי סיישל העתק של בן הקטן לציון 60 שנות מלכותה של המלכה ויקטוריה.[https://www.alluringworld.com/victoria-clocktower/]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה II
קטגוריה:מגדלי שעון
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מגדלים
משיכת חבל

משיכת חבל
משיכת חבל בהודו

משיכת חבל היא תחרות ספורט שבה מתמודדות שתי קבוצות אחת כנגד השנייה במבחן חוזק באמצעות חבל. 

הספורט היה חלק מהמשחקים האולימפיים מ-1900 עד 1920, אך לא נכלל בהם מאז. לספורט זה קיימת אליפות עולם בין מדינות המתרחשת אחת לארבע שנים ומאורגנת על ידי הפדרציה העולמית למשיכת חבל (TWIF). נכון ל-2005 חברות בפדרציה כ-34 מדינות. הפדרציה מארגנת גם תחרויות בין מועדונים. מועדוני משיכת חבל קיימים בארצות רבות ובתחרויות משתתפים גם גברים וגם נשים.

בהשאלה נהוג להשתמש בביטוי על מנת לתאר שימוש בכוח ברוטלי בין שתי קבוצות מנוגדות, למשל בין שתי מחלקות בארגון. לעיתים קיים צד שלישי המשמש כ"חבל" במאבק בין הצדדים.

==חוקים==
משיכת חבל
משיכת חבל ב[[אולימפיאדת סנט לואיס (1904)]]

בתחרות חבל נערכות שתי הקבוצות בשני קצות חבל (שהיקפו כ-10 סנטימטרים). בכל קבוצה שמונה משתתפים שמשקלם הכולל אינו עולה על המשקל המקסימלי שהוגדר לקבוצת המשקל בה הם מתחרים. על החבל מסומן "קו האמצע" ושני סימונים במרחק ארבעה מטרים משני צדדיו של קו האמצע.

הקבוצות מתחילות כשקו האמצע של החבל ממוקם ישירות מעל קו התחלה המשורטט על הקרקע. ברגע שההתמודדות מתחילה, מנסה כל קבוצה למשוך את הקבוצה השנייה עד שהסימון של הקבוצה היריבה יעבור מעל קו ההתחלה המשורטט על הקרקע או עד שהקבוצה היריבה תבצע עבירה (למשל כשאחד מאנשי הקבוצה היריבה מתיישב או נופל).

הפדרציה מציינת במפורש את סוג הנעליים שמותר לנעול, למשל אסור שהנעליים יכילו עוקצים ממתכת. אחיזת החבל חייבת להיות בידיים בלבד. אסור להשתמש בכפפות או באמצעי מכני אחר לאחיזת החבל אך מותר להשתמש בשרף למניעת החלקה. האדם האחרון בכל קבוצה המכונה "עוגן", והוא היחידי שמותר לו לכרוך את החבל סביב גופו, ולכן גם מותר לו ללבוש מגן מיוחד מתחת לחולצה.

===קטגוריות===
על פי כללי הפדרציה קיימות הקטגוריות הבאות:
*תחרויות באולמות או בשדה
*גברים או נשים
*קבוצת הגיל בין 15 ל-17, מ-17 עד 23 ובוגרים.

===קבוצות משקל===
*קל מנוצה - עד 480 ק"ג
*נוצה – עד 520 ק"ג
*קל – עד 560 ק"ג
*בינוני קל – עד 600 ק"ג
*בינוני – עד 640 ק"ג
*סיירת – עד 680 ק"ג
*כבד עד 720 ק"ג
*קאטץ ללא מגבלת משקל

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tugofwar-twif.org האתר של הפדרציה העולמית TWIF]
* 

קטגוריה:ענפי ספורט
קטגוריה:משחקי ילדים
קטגוריה:ספורט אולימפי לשעבר
קטגוריה:משחקי רחוב
סטיות של פינגווינים

גיליון מספר 15
סטיות של פינגווינים היה פנזין קומיקס ומוזיקה ישראלי שיצא לאור בין השנים 1991–1998.

==היסטוריה==
הפנזין הוקם ב-1991 על ידי אייל בן משה ויואב סגל (משנת 1994 הוצא לאור ונערך על ידי ירון ניסקי ואמיתי סנדי מכפר סבא, כששניהם בני 17). הפנזין הגדיר את עצמו כ"מגזין הרוק והקומיקס לנוער ולגיל הזהב".

הפנזין עסק במין, מסרים פוליטיים שנויים במחלוקת, סאטירה, הומור שחור ואף בקצת נקרופיליה. חלק מהגיליונות עסקו באמנים ולהקות שהוציאו שירים פרובוקטיביים (ביניהם סדרני הדשא, שגיליון 17 הוקדש להם ועסק בפירוק הלהקה). סיפורים ידועים מ"סטיות" הם למשל "לזקור ולא לשכוח" המספר על נער עם דרכים משונות להרים את אונו הגברי, ועוד גיבורים כגון "הערפד הפאסיבי", סיפור על ערפד עגמומי בשם דור, ונצח, ציידת ערפדים סקסית.

לאחר כשבע שנים של פעילות, בשנת 1998 הופסקה פעילות הפנזין. סך הכל יצאו 20 גיליונות, אך האחרון קוטלג כגיליון מספר 21.

==הקשר למופע הארנבות של ד"ר קספר==
חברי העיתון הושפעו מלהקת "מופע הארנבות של ד"ר קספר". חברי הלהקה צוירו במספר גיליונות ואף תוכנן לצייר קומיקס המבוסס על הרעיון של האלבום השני של הקספרים, שהיה אמור להיקרא "סיפורה של שילה". הרעיון היה לספר את סיפורה של נערה הלוקחת סם הזיה ונחטפת למין ארץ פלאות הזויה בתוך ראשה, בה היא מגלה תכונות חדשות בעצמה ומתמודדת פנים מול פנים עם פחדיה. עוד לפני שניסה העיתון ליצור עיבוד קומיקס לסיפור, ניסו הקספרים לעבד אותו לסרט. שני הניסיונות עלו בתוהו, ושי להב, סולן וקלידן הלהקה, הסביר את הסיבה: "כל מי שניסה לספר את הסיפור הזה לא מצליח להבין אותו, לקלוע בול".

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פנזינים
קטגוריה:קומיקס ישראלי
קטגוריה:שנות ה-1990 בישראל
חזון אחרית הימים של אברהם

חזון אחרית הימים של אברהם הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את חזון אחרית הימים (אפוקליפסה) של אברהם אבינו. כמו יתר הספרים החיצוניים, הוא לא נתקבל על ידי חכמי היהדות לאורך הדורות, ועל כן כמעט ואבד. 

כפי הנראה, נכתב הספר בידי יהודי זמן קצר לאחר חורבן הבית השני בשנת 70 לספירה, קרוב לוודאי בשנת 80 מאחר שיש בו התייחסות להתפרצות הר הגעש וזוב בשנת 79. הספר נכתב בשפה העברית, אך לא שרד את כל השנים עד היום אלא בתרגום לשפה הסלבונית. יש חוקרים, הסבורים כי הספר חובר על ידי שני מחברים שונים.

קטגוריה:הספרים החיצוניים
קטגוריה:אסכטולוגיה יהודית
קטגוריה:אפוקליפסה
מורייבת

מוּרֵייְבֶּת (בערבית: المريبط, "אל-מֻרַ֫יְבַּט") הוא אתר ארכאולוגי בקרבת נהר הפרת בסוריה, ובסמוך לתל אבו הוריירה, מיישובי הקבע הראשונים בהם התפתחה החקלאות. 
 
האתר נסקר לראשונה בשנת 1964. עונת החפירות הראשונה באתר התרחשה בשנת 1971 בראשות הארכאולוג הצרפתי ז'אק קוון (Jacques Cauvin). קוון הוחלף בשנת 1993 על ידי דניאל סטרודור. ביישוב נתגלו ארבעה שלבים עיקריים: השלב הנאטופי (10,600 - 9,600 לפנה"ס) שמקביל לתקופה הנאטופית המאוחרת, השלב החיָאמי (10,000 – 9,500 לפנה"ס) שמשתרע ברובו על השלב הנאטופי, השלב המורייבתי (9,500 – 8,800 לפנה"ס) והשלב הנאוליתי הקדם־קרמי אשר נמשך לתוך האלף ה־8 לפנה"ס. 

מהמכלול הצורני באתר עולים טיפוס החודים חיאם, חלוואן, ירדן, ביבלוס ועמוּק. צורת הבתים המקובלת בכפר הייתה מעגלית, אולם לקראת תום התקופה הנאוליתית הקדם־קרמית א' חל מעבר לצורת בתים ריבועית. הבתים נבנו מלבני גיר וטיט. בתחילת התקופה המורייבתית הוקם "מבנה משותף" מעגלי אשר שימש לראשונה לאחסון דגנים, ואולי למטרות טקסיות. המבנה שמר על צורתו המעגלית גם כאשר סגנון הבניה הפך ריבועי. באותה התקופה, אומנם, המבנה החל לתפקד כמוקד דתי מובהק. 

האתר ממוקם באזור מצומצם בתוך הסהר הפורה העשיר בצמחי בר אכילים כגון: שיפון, אפונה, חיטת אינקורן, חיטת אמר, בקיה, עדשים וחומוס. רוב הזנים האלו נמצאו במורייבת. השוואת עובי זרעי החיטה בין שכבה לשכבה מעידה על מגמת גדילה לאורך הזמן. ניתן לראות בכך עדות לטיפוח וגידול של הזן המסוים, אולם עד כה לא הוצגה טענה בעד ביות הצמחים. שור הבר כנראה נצוד באזור זה בתקופות המוקדמות, ובתקופה המאוחרת בויתו הכבש, העז, החזיר והשור. 

ממצאים אחרים מהאתר כוללים כדי אבן, ריהוט וסיכות נחושת. פסלוני אלות פריון נמצאו גם כן, וכיום הם מוצגים במוזיאון הלאומי של דמשק. בנוסף לכל אלו, נתגלו באתר אותות חימר קטנים. כלים אלו שימשו, לדעת החוקרים, כאמצעי תקשורת עתיק אשר קדם לכתב. השימוש בסימנים אלו אינו ייחודי למורייבת ואף היה שכיח באזור רחב בשעתו. לכל אות חימר צורה ייחודית, ואליה מתלווה משמעות בלעדית. יושבי מורייבת אפוא תקשרו אחד עם רעהו בעזרת כלים אלו. 

לאחר הקמת סכר טבקה, האזור הוצף והאתר נמצא מתחת למי אגם אסד.

==קישורים חיצוניים==

* Torry Skurski (Minnesota State University), [https://web.archive.org/web/20090214130818/http://www.mnsu.edu/emuseum/archaeology/sites/middle_east/mureybet.html Mureybet], 2001.
* [http://perso.wanadoo.fr/atil/atil/x6.htm Les Mureybetiens] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוריה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:התרבות הנאטופית
קטגוריה:אתרים ארכאולוגים נאוליתים
המנון אריתריאה

אריתריאה, אריתריאה, אריתריאה (בתיגרינית: ኤርትራ ኤርትራ ኤርትራ፡) הוא ההמנון הלאומי של אריתריאה. ההמנון אומץ ב־1993, זמן קצר לאחר שהמדינה הוכרזה כעצמאית.

השיר נכתב על ידי סלומון צהייה ברקי, והולחן על ידי איסחק אברהם מהרג'זי ואהרון תקלה תספה-ציון. השפה התיגרינית נכתבת בכתב געז.

==מילות השיר==

{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! תיגרינית
|-
| <poem>אריתריאה, אריתריאה, אריתריאה
אויביה הושמדו,
וקורבנה זיכה אותה בחירות.

איתנה במטרתה,
מסמלת סובלנות,
אריתריאה, גאוות המדוכאים,
הוכיחה שהאמת תנצח.

פזמון:
אריתריאה, אריתריאה
שומרת על השלום הצודק שלה בעולם</poem>
| dir="ltr" | <poem>ኤርትራ ኤርትራ ኤርትራ፡
በዓል ደማ እናልቀሰ ተደምሲሱ፡
መስዋእታ ብሓርነት ተደቢሱ።

መዋእል ነኺሳ ኣብ ዕላማ፡
ትምርቲ ጽንዓት ኰይኑ ስማ፡
ኤርትራ'ዛ ሓበን ዉጹዓት፡
ኣመስኪራ ሓቂ ክምትዕውት።

ዜማ:
ኤርትራ ኤርትራ፡
ኣብ ዓለም ጨቢጣቶ ግቡእ ክብራ።</poem>
|}

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nitesoft.com/eccm/Anthem.htm תמונה של מילות ההמנון בתיגרינית] – מיועד עבור מי שבדפדפנו כתב געז מוצג כג'יבריש.

קטגוריה:אריתריאה: סמלים לאומיים
אריתריאה
אדי חיל

אֵדווָרדוֹ (אֵדי) חיל (נולד ב-7 באוקטובר 1944) הוא איש עסקים, פוליטיקאי, וזמר פיליפיני שנמנע ממנו להתחרות בבחירות 2004 לנשיאות פיליפינים.

בבחירות לפרלמנט שנערכו בשנת 2001 אדי חיל זכה ב-0.05% מהקולות.

בשנת 2004 הוא טען להיותו בנקאי בינלאומי ומיליארדר. במהלך מסע הבחירות הצהיר כי אם ייבחר יהפוך את כל הפיליפינים למיליונרים תוך מאה יום וישלם בעצמו את החוב הלאומי (שהוא מיליארדי פזות). ועדת הבחירות המרכזית של הפיליפינים (COMELEC) אישרה במקור את המועמדות. אולם אדי וילהנואבה (שהתמודד מולו) ערער על אישור המועמדות, תוך האשמתו בהיותו מטרד ציבורי, אי היכולת שלו לנהל קמפיין כלל ארצי ובשל החשש שלו מכך שמטרת ההתמודדות היא לגזול ממנו קולות בשל הדמיון בשמות. הערעור התקבל וחיל נפסל.

לאחר פסילתו, הפך חיל לזמר ומפיק, מה שהגביר את הטענות כי התמודד בעיקר כדי להתפרסם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי עסקים פיליפינים
קטגוריה:מוזיקאים פיליפינים
קטגוריה:ילידי 1944
יוסי טרבלוס

יוסי טרבלוס (נולד ב-21 בפברואר 1977) הוא סטנדאפיסט ישראלי.

==ביוגרפיה==
טרבלוס נולד בהרצליה והוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובתקשורת מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במנהל עסקים. הוא מופיע על במות הסטנד-אפ משנת 1998 ובעבר אף הופיע מספר פעמים במועדוני סטנד-אפ בניו יורק. טרבלוס מעולם לא למד משחק או תיאטרון, ואף על פי כן הוא השתתף במספר תוכניות טלוויזיה כגון "אקזיט", "פיני הגדול", "כל לילה עם אסף הראל", "לילה בכיף", "בטריבונה" ו"יום טוב". כמו כן שימש כמחמם הקהל הקבוע בתוכנית הטלוויזיה של רמי ורד בערוץ 10.

טרבלוס כתב עבור מספר תוכניות טלוויזיה כגון "לילה בכיף", "צחוק מעבודה", אברי גלעד, "קצרים", "כל לילה עם אסף הראל" ו"הכל זז עם דודו טופז". כמו כן כתב עבור פינתם של ארז שלם ורותם וענת בתוכניתו של יאיר לפיד, בתוכנית "גומרות הולכות" ו"צופית". כמו כן, כתב טור קבוע במדור הלייף סטייל של וואלה ומגזין "GO" של ידיעות אחרונות.

ב-2008 הוא היה הסטנדאפיסט הישראלי הראשון שייצג את ישראל בתוכנית "Last Comic Standing" ברשת NBC האמריקאית.
את הניסיון שלו ברדיו החל טרבלוס לאחר שנטל את שרביט פינת הבוקר של ג'ו משחר חסון ומשם עבר לפינה טלפונית בתוכניתו של יקיר אביב שהובילה לתוכנית שלו עם שחר חסון ולאחר מכן עם אמירם טובים.

כיום טרבלוס מופיע במועדונים ובאולמות בכל רחבי ישראל והעולם בעברית וגם בשפה האנגלית.

בשנת 2014 בזמן מבצע "צוק איתן" השתתף יוסי טרבלוס בסיבוב הופעות עם אמנים אמריקאים בין הבסיסים.

בשנת 2018 הוא השתתף בסיבוב הופעות באירופה ואנגליה יחד עם יוחאי ספונדר ושחר חסון.

בשנת 2019 הוא פתח את סדרת המופעים של ג'רמי פיבן בישראל.

יוסי נשוי לאלה ולהם שלושה בנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://alondon.net/%D7%A1%D7%98%D7%A0%D7%93-%D7%90%D7%A4-%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C%D7%99-%D7%91%D7%90%D7%A0%D7%92%D7%9C%D7%99%D7%94/ השמיים הם הגבול ולא השפה: סטנד-אפ ישראלי באנגליה] באתר [https://alondon.net/ עלונדון], 28 בספטמבר 2018
* [https://www.israelhayom.co.il/article/204369 צחוקים נגד טילים], באתר [https://www.israelhayom.co.il/ ישראל היום] 28 יולי 2014
* [http://www.mcmanzur.com/ האתר של שחר חסון, יוסי טרבלוס ואמירם טובים]
*[http://1062fm.co.il/he/?p=26744 יוסי טרבלוס בריאיון לפודקאסט "מאחורי כל צחוק"] של אלדד שטרית, 18 במרץ 2019
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בדרנים ישראלים
קטגוריה:סטנדאפיסטים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל וואלה!
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול

הפטריארך האֶקוּמֶני של קונסטנטינופול (ביוונית: Οικουμενικός Πατριάρχης Κωνσταντινουπόλεω) הוא הפטריארך הכללי ה"ראשון בין שווים" בנצרות האורתודוקסית. בתפקידו זה הוא ראש וראשון לכל הבישופים האורתודוקסיים, יושב בראש כל קונציל של בישופים שבו הוא נוטל חלק, ומשמש כדובר הראשי של הכנסייה. עם זאת ובניגוד לאפיפיור בכנסייה הקתולית, הוא אינו נהנה מסמכות מעשית על פני הפטריארכים השונים או האוטוקפליות השונות בכנסייה המזרחית. המכהן הנוכחי במשרה הוא ברתולומאיוס מקונסטנטינופול.

מעמדו האקומני של הפטריארך היה מקור למחלוקת עם הרפובליקה הטורקית, שלפי חוקיה ביחס למיעוטים דתיים, הוא מוכר פשוט כ"פטריארך פנר" (פנר (Fener, Φανάρι) הוא רובע באיסטנבול בו שוכן מטהו).

עם תאריו של הפטריארך נמנים תואר הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול, שהיא אחת משש עשרה כנסיות אוטוכפליות ואחד מחמשת המרכזים הנוצריים המהווים את הפנטארכיה העתיקה. בתפקידו כראש הכנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול הוא מחזיק גם בתואר "ארכיבישוף קונסטנטינופול, רומא החדשה", משרה שכיום אין לה משמעות.

על פי המסורת הנוצרית, אנדראס הקדוש מינה בשנת 38 את איסטכיס לבישוף הראשון של ביזנטיון, וזה הבסיס לפטריארכיה של קונסטנטינופול.

כאשר הפך קונסטנטינוס את ביזנטיום ל"רומא החדשה" בשנת 330, נחשב לראוי כי הבישוף שלה, שקודם לכן היה פשוט סופרגן של הראקליאה, יהפוך שני בחשיבותו רק לבישוף של רומא עצמה. האפיפיורים של רומא התנגדו נמרצות לכך במשך עשרות שנים, משום שמיאנו לשנות את ההיררכיה הקיימת בכנסייה. בשנת 381, עם זאת, קבעה ועידת קונסטנטינופול הראשונה כי "בישוף קונסטנטינופול יהיה הראשון במעלת הכבוד אחרי בישוף רומא, משום שזוהי רומא החדשה".

האפיפיור דמסוס הראשון והאפיפיור גרגוריוס הראשון סירבו לאשר את החוק הקנוני הזה, צעד חריג ומעורר מחלוקת, משום שקביעות קונצילים אקומניים נחשבו למחייבות ביחס לכל הכנסיות הנוצריות. עם זאת, יוקרת המשרה המשיכה לצמוח תחת חסות הקיסר הביזנטי.

ועידת כלקדון בשנת 451 כוננה את קונסטנטינופול כפטריארכט בעל סמכות על פני אסיה הקטנה ותרקיה, עם סמכות של ערכאה עליונה בנושאי החוק הקנוני ביחס לפטריארכיות האחרות ושני בחשיבותו אחרי רומא. האפיפיור ליאו הראשון סירב לאשר את הקנון הזה, משום שבוצע בהיעדר נציגיו ורומא המשיכה לאורך מאות שנים להעניק את המקום השני בחשיבותו לקונסטנטינופול.

רק בעקבות הקונציל הלטרני הרביעי בשנת 1215 הותר לפטריארך קונסטנטינופול לשאת בתואר. בשנת 1439 העניק קונציל פירנצה את התואר לפטריארך היווני. בפועל, היה די בסמכות הקיסר כדי להפוך את קונסטנטינופול לפטריארכיה השנייה בחשיבותה החל מקונציל כלכדון.

אחרי נפילת קונסטנטינופול תבע הסולטאן העות'מאני לעצמו את הזכות למינוי. בטורקיה של היום נדרש הפטריארך להיות אזרח טורקי, אך מותר לסינוד של קונסטנטינופול לבחור בו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.newadvent.org/cathen/11549a.htm הערך "פטריארך" באנציקלופדיה הקתולית]

קטגוריה:נצרות אורתודוקסית
קטגוריה:איסטנבול
*
קלאודיאנוס

קלאודיוס קְלָאוּדִיאָנוּס (בלטינית: Claudius Claudianus) (בערך 370 – כנראה 403 או 404) היה משורר החצר של הקיסר הונוריוס והמגיסטר מיליטום פלביוס סטיליקו. קלאודיאנוס נחשב למשורר האחרון של רומא הקלאסית.

==ביוגרפיה==
קלאודיאנוס נולד בערך בשנת 370, ככל הנראה באלכסנדריה ומת ככל הנראה בשנת 403 או 404 ברומא. הוא הגיע לרומא בערך בשנת 395, אחרי מותו של הקיסר תאודוסיוס. שני בניו של תאודוסיוס, ארקדיוס והונוריוס חילקו ביניהם את הממלכה לחלק מזרחי ומערבי. ארקדיוס היה מכשיר בידיו של הפרפקט הפראיטוריאני רופינוס במזרח, שקלאודיאנוס תקף אותו בשתי פואמות ארסיות, ואחריהן תקף בארסיות לא פחותה את יורשו, הסריס אוטרופיוס.

בחצר המערב שלט בהונוריוס הגרמאני סטיליקו, שהיה אחד המצביאים של תיאודוסיוס ונלחם מספר פעמים באלאריק מלך הויזיגותים. קלאודיאנוס השתלב ככל הנראה כמעין מזכיר ומשורר חצר של סטיליקו, בחצרו במילאנו והילל את אדונו ופעולותיו הרבות ברוב הפואמות שלו. בשנת 400 עבר עם סטיליקו לרומא ושם זכה לכבוד בדמות כתובת המתעדת אותו (בשנת 402) ופסל שלו. התיאור האחרון שהוא נותן למעשיו של סטיליקו הוא מן התבוסה שהנחיל לאלאריק בקרב פולנטיה בשנת 402. קלאודיאנוס נישא בשנת 403 לאישה עשירה מבנות חסותה של סרנה, אשת סטיליקו, ומת ככל הנראה במהלך ירח הדבש.

שירתו של קלאודיאנוס זוכה להערכה בעיקר בזכות השפה הלטינית המעודנת שלו, ששליטתו בה מפליאה במיוחד משום שככל הנראה כתב עד שנת 395 רק ביוונית. כפואמות, שיריו מתעלים לרמה גבוהה רק לעיתים רחוקות, אך יכולתו לסלסל עלבונות פולמיים עשויה להפוך משעשעת ביותר לעיתים, כמו במקרה בו הוא משתפך לאורך עשרות שורות על חילול הקודש שאין לו מחילה בדמות היותו של אוטרופיוס סריס. במקרים רבים, עם זאת, הציניות של קלאודיאנוס עשויה להיות מטרידה ומייגעת.

כמקור היסטורי, יש לשיריו של קלאודיאנוס חשיבות רבה, למרות ההטייה הברורה של הכותב, גם משום קרבתו לסטיליקו, וגם משום שכתביו נוצרו סמוך מאוד למועד התרחשות האירועים.

בחלקו הראשון של השיר "נגד אוטרופיוס", קלאודיאנוס מציין את ארץ יהודה בין הפרובינקיות שנכבשו על ידי פומפיוס והיו עתה בתחומו של הסריס אוטרופיוס ונמכרו על ידו. בהמשך חלק זה, הוא משווה את התגובה חסרת האמון לשמועה על מינוי אוטרופיוס לקונסול, לחוסר האמון המתעורר למראה "דמיונות השווא של הודו המתוארים על שטיחי הקיר היהודיים", אזכור המעיד על הפרסום שהשיגו ציירי שטיחי הקיר היהודים.

== כתביו ==
* Panegyricus dictus Probino et Olybrio consulibus
* De raptu Proserpinae (שירה אפית בלתי גמורה, שלושה ספרים הושלמו)
* In Rufinum (נגד רופינוס)
* De Bello Gildonico (על המרידה הגילדונית)
* In Eutropium (נגד אאוטרופיוס)
* Fescennina / Epithalamium - de Nuptiis Honorii Augusti
* Panegyricus de Tertio Consulatu Honorii Augusti
* Panegyricus de Quarto Consulatu Honorii Augusti
* Panegyricus de Consulatu Flavii Manlii Theodori
* De Consulatu Stilichonis
* Panegyricus de Sexto Consulatu Honorii Augusti
* De Bello Gothico (על המלחמה הגותית, 402–403 לספירה)
* פואמות קצרות יותר: Phoenix, Epithalamium Palladio et Celerinae; de Magnete; de Crystallo cui aqua inerat.

==קישורים חיצוניים==
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Claudian/home.html מהדורה לטינית/אנגלית של כתבי קלאודיאנוס]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:משוררים רומאים
קטגוריה:ילידי 370
קטגוריה:נפטרים ב-404
חכמת שלמה (ספר חיצוני)

חכמת שלמה הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, שנכתב ככל הנראה באלכסנדריה שבמצרים באמצע המאה הראשונה לפני הספירה. לספר 19 פרקים.

במאה ה-18 תורגם הספר לעברית על ידי נפתלי הרץ וייזל, אשר לימים הרחיב תרגום זה לחיבור בשם "רוח חן". התרגום כתוב על טהרת העברית המקראית, נורמה שליוותה שנים ארוכות את העברית של תנועת ההשכלה.

==שפת המקור==
הדעות חלוקות בקשר לשפת המקור של הספר והאם היא עברית או יוונית. החוקר אברהם כהנא סבור כי לספר שלושה מקורות: חלקו הראשון של הספר נכתב ככל הנראה בעברית, חלקו השני עובד ביוונית על פי מקורות עבריים ואילו חלקו השלישי נכתב ללא ספק במקורו ביוונית. בכל מקרה, המקור העברי אבד.

הרמב"ן טוען שספר נכתב במקורו בארמית עתיקה <ref>רמב"ן בדרשות על קהלת עמוד 9, הוצאת שוורץ, וינה, 1913.</ref> כלומר הספר נכתב בארמית, ותורגם בבבל.

בספרים של ימי הביניים הביאו קטעים מהספר שלא נמצאים בידינו, רבי עזריה מן האדומים אף הכיר נוסח ארמי של הספר שלא נמצא לפנינו, ייחס את הספר לשלמה המלך ושיער שכתבו ארמית.<ref>מאור עיניים (של רבי עזריה מן האדומים), חלק אמרי בינה (ימי עולם) פרק נז.</ref> לפי זה ככל הנראה הספר נכתב בארמית, ותורגם ליוונית במהלך השנים.

==חלוקת הספר ותוכנו==

יש הסוברים כי הספר מחולק לשלושה חלקים שונים, שנכתבו אולי על ידי מחברים שונים.
* פרק א'-ה'
* פרק ו' -י"א פסוק א'
* פרק י"א פסוק ב' – פרק י"ט.
בחלק הראשון פונה המחבר אל בני האדם, ובמיוחד אל השופטים, ומבקש מהם לדרוש את החכמה. הוא מדגיש את ההבדל בין הצדיקים הדורשים אותה ובין הרשעים המואסים בה. בחלק השני המחבר מבאר את מהות החכמה ומראה את הדרך המוליכה אליה. החלק השלישי הוא תיאור של המכות שהכה אלוהים את מצרים, שהיו עובדי אלילים ורחוקים מן החכמה האמיתית, לעומת הטובות שעשה לעם ישראל שהיו עובדי אלוהים ומחפשי החכמה. בחלק זה מוסיף המחבר איך באה לעולם עבודת האלילים ומהן תוצאותיה, ולועג לעושי הפסילים ועובדיהם.

==ספרים נוספים בשם זה==
בספר הזוהר מוזכר כמה פעמים ספר "חכמתא דשלמה" ומובאים ציטוטים ממנו. ככל הנראה אין קשר בין ספרים אלו. והספר המוזכר בזוהר עוסק בסודות התורה.

במלכים א' פרק יא' פסוק מא' מוזכר ספר בשם "דברי שלמה", זה ספר שאבד, אין קשר בינו לבין ספר "חכמת שלמה". 

==לקריאה נוספת==
* חכמת שלמה, בתוך: הספרים החיצונים, כרך "כתובים אחרונים", מתורגמים ומפורשים על ידי א. ש. הרטום, הוצאת יבנה תל אביב. עמ' 171–219.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/1/11/%D7%A1%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%9D_%D7%97%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9D._%D7%97%D7%9B%D7%9E%D7%AA_%D7%A9%D7%9C%D7%9E%D7%94._%D7%9E%D7%A0%D7%97%D7%9D_%D7%A9%D7%98%D7%99%D7%99%D7%9F.pdf ספר חכמת שלמה], בתרגומו של מנחם שטיין.
* אברהם כהנא, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=34335&st=&pgnum=135&hilite= חכמת שלמה], ספרים החיצונים-חלק שני, תל אביב, תרצ"ז, עמ' 135–186 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הספרים החיצוניים
קטגוריה:חיבורים המיוחסים לשלמה
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
סלאבית כנסייתית עתיקה

סלאבית כנסייתית עתיקה או סלבונית היא השפה הסלאבית הכתובה הראשונה. השפה ידועה החל מהמאה התשיעית ושמשה לתרגום הברית הישנה, הברית החדשה וכתבי קודש נוצריים אחרים עבור העמים הסלאבים.

== שם השפה ==
הכינוי המקובל ביותר לשפה בעולם המדעי של היום הוא "סלאבית כנסייתית עתיקה" או "סלבונית כנסייתית". שמות אחרים שנמצאים בשימוש הם "בולגרית עתיקה" ו"מקדונית עתיקה". הכינוי "סלאבית עתיקה" אינו נכון, מכיוון ששפה זו תועדה לראשונה בכתב כבר אחרי שהשפה הסלאבית העתיקה התפצלה לשלוש קבוצות – מזרחית, מערבית ודרומית.

השפה מכונה "כנסייתית" מכיוון שהיא נשארה שפת הפולחן בכנסיות המזרחיות האורתודוקסיות במדינות סלאביות – רוסיה, אוקראינה, בלארוס, בולגריה, סרביה ומקדוניה ובימי הביניים גם בארצות הרומניות.

== היסטוריה ==
[[תפילת האדון (מתי 6:9-13) בסלאבית כנסייתית עתיקה]]
השפה מבוססת על הסלאבית של סלוניקי ושימשה את הנזירים קירילוס ומתודיוס לתרגומים של כתבי קודש נוצריים – הברית הישנה, הברית החדשה, ספרי תפילות וכן חיבורים שלהם עצמם. לשפה היה תפקיד חשוב בהתפתחות השפות והספרויות הסלאביות. גרסה מאוחרת ומתוקנת יותר של השפה, המכונה "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית", המשיכה לשמש כלשון התפילות בכנסיות הנוצריות האורתודוקסיות והיווניות-קתוליות בארצות סלאביות ובימי הביניים גם בארצות הרומניות (נסיכות מולדובה, ולאכיה).

כחלק מההכנה למיסיון קירילוס ומתודיוס יצרו את האלפבית הגלגוליטי ותרגמו את הספרים החשובים ביותר לטקסים נוצריים: ספרי תפילה ו"אפרקטוס אוונגליאר" – תקציר של הברית החדשה שכולל רק את הפרקים הנקראים בימי ראשון וחגים. בשנים 863–865 שיעורים בשפה ובאלפבית הועברו באקדמיה של מוראביה הגדולה (בסלובקית Veľkomoravské učilište) והחלו לשמש את המסמכים של השלטונות והכנסייה. טקסטים אלה מאפיינים את השפה הסלאבית שדוברה במוראביה הגדולה של אותה תקופה.

תלמידי שני הנזירים, אשר גורשו ממוראביה הגדולה בשנת 886, הביאו את האלפבית הגלגוליטי ואת השפה אל האימפריה הבולגרית. הם לימדו אותה בשתי אקדמיות בולגריות – בפרסלב ובאוחריד. טקסטים שנכתבו באותה תקופה מאפיינים את השפה הסלאבית המדוברת של בולגריה.

בגרסה זו, המקורבת לבולגרית, נפוצה השפה לארצות סלאביות אחרות – קרואטיה, סרביה, בוהמיה, פולין ולנסיכויות של רוס, וגם לארצות הרומניות השכנות (אף על פי שבמקרה האחרון שפת הדיבור של התושבים, הרומנית, היא שפה רומאנית). הטקסטים שנכתבו בכל אחד מהמקומות ספגו השפעות לשוניות של הלשון המדוברת באותו מקום.

בתקופה מאוחרת יותר גרסאות מקומיות אלה סודרו ותוקנו מחדש לשימוש כנסייתי ומנהלי, ושפה זו ידועה בשם "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית". בארצות הסלאביות ובארצות הרומניות היה לשפה זו מעמד מכובד, דומה לזה של לטינית ויוונית במערב אירופה של ימי-הביניים. בארצות הסלביות היא גם נהנתה מקרבה יחסית לשפות המדוברות.

==ראו גם==
* האלפבית הקירילי

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20090917003440/http://www.utexas.edu/cola/centers/lrc/eieol/ocsol-0-X.html סדרת שיעורים בנושא סלאבית כנסייתית עתיקה]
* [http://www.wco.ru/biblio/books/bible_cs/Main-Con.htm התנ"ך והבריה"ח בסלאבית כנסייתית עתיקה]
* 

קטגוריה:שפות סלאביות דרומיות
קוודריגה

{| cellpadding="2" align=left
|קוודריגת [[שער ברנדנבורג בברלין]]
|-
|קוודריגת [[קשת ולינגטון בלונדון]]
|-
|קוודריגת [[שער הניצחון קרוסל בפריז]]
|-
|[[סוסי מרקוס הקדוש - השריד היחיד של קוודריגה מהעולם העתיק. כיום מוצג בוונציה.]]
|}
קוודריגה (בלטינית: Quadriga; quadri - ארבע, ו-jungere - להוביל) היא מרכבה המובלת על ידי ארבעה סוסים אשר שימשה ביוון העתיקה במשחקים האולימפיים ומאוחר יותר במרוצי מרכבות ברומא העתיקה. המרכבה סימלה את מרכבות האלים והן תוארו על גבי כדים ותבליטים כמרכבות המשוכות על ידי ארבעה סוסים. מרכבתו של אפולו, אל השמש, הנושא את אור היום בשמים מתוארת כקוודריגה.

==קוודריגות מודרניות==
כל פסלי הקוודריגות המודרניים מבוססים על סוסי מרקוס הקדוש - פסל יחיד שנותר מהעת העתיקה. פסל זה, שעמד במקורו בהיפודרום קונסטנטינופול, ככל הנראה על קשת ניצחון, נבזז על ידי צלבנים ונציאנים במהלך מסע הצלב הרביעי בשנת 1204 והועברה למרפסת של בזיליקת סן מרקו בוונציה. בשנת 1797 נבזז הפסל על ידי נפוליאון שהעבירו לפריז, אולם הושב לוונציה עם תבוסתו של נפוליאון בשנת 1815.
בשנת השמונים של המאה ה-20 הוחלף הפסל על מרפסת הבזיליקה בהעתק בשל נזקי זיהום האוויר, והמקור הועבר למוזיאון.

* קוודריגת ברלין תוכננה על ידי יוהאן גוטפריד שדו בשנת 1793 כקוודריגת ניצחון וסמל לשלום. הקוודריגה שנהגה בה אלת ניצחון נושאת ענף זית הוצבה בראש שער ברנדנבורג בברלין שבגרמניה. הקוודריגה נבזזה על ידי נפוליאון בשנת 1806 אולם הושבה בשנת 1814. ענף עץ הזית הוחלף מאוחר יותר בצלב ברזל. במהלך מלחמת העולם השנייה ניזוק הפסל. צלב הברזל אשר זוהה עם המיליטריזם של פרוסיה והפשיזם הוחלף על ידי השלטון הקומוניסטי של גרמניה המזרחית לאחר מלחמת העולם. בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה שוחזר הפסל.
* קוודריגת הפנתר בסמפרופר בדרזדן
* קוודריגת ולינגטון קשת ולינגטון בלונדון, אנגליה. תוכננה על ידי אדריאן ג'ונס 1912. 
* קוודריגת הקארוסל ממוקמת בראש שער הניצחון קרוסל בפריז שבצרפת. הקשת עצמה נבנתה על ידי נפוליאון להנציח את ניצחונותיו, אולם הקוודירגה הוקמה על יד הבארון פרונסואה ג'וסה בוסיו להנציח את ההשבה למלוכה של שושלת בורבון. בפוסל רואים את אלת הניצחון נוהגת בקוודריגה, ולצידה שתי אלות ניצחון.
* התקדמות המדינה בבירת מדינת מינסוטה היא ייחודית בכך שהיא מכוסה כולה זהב, ובכך שהיא ממוקמת על כניסה לבניין ולא על שער ניצחון. הקוודריגה פוסלה על ידי דניאל צ'סטר פרנץ' ואדואר קלארק פוטר והוקמה בשנת 1906.

== גלריה ==
<gallery>
Attic amphora with a quadriga (6th cent. B.C.) at the National Archaeological Museum of Athens.jpg|קוודריגה ורוכבה על גבי אמפורה יוונית מסוף המאה ה-6 לפנה"ס במוזיאון הארכאולוגי הלאומי באתונה 
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:כלי רכב
קטגוריה:שערי ניצחון
קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:יוון העתיקה: ספורט
קטגוריה:טכנולוגיות מיושנות
כפר אלדד

היישוב כפר אלדד. מאחוריו מבצבצים גגות היישוב [[מעלה רחבעם, אוקטובר 2006]]
כפר אלדד הוא התנחלות קהילתית בהרי יהודה השייכת למועצה אזורית גוש עציון. היישוב נמצא דרומית-מזרחית להרודיון וצופה על מדבר יהודה. היישוב נקרא על שמו של ד"ר ישראל אלדד, ממנהיגי לח"י.

היישוב שוכן צפונית-מערבית למאחז מעלה רחבעם וצפונית-מזרחית לנוקדים.

==היסטוריה==
כפר אלדד הוקם ב-1994 במקום בו הוקם היישוב נוקדים ב-1982. היישוב שכן בקרוואנים, וב-1992 הוקמו מבני הקבע עבור נוקדים מדרום-מזרח ליישוב, והמקום ננטש.

בחלק הישן של היישוב קרוואנים שבעבר היו שייכים ל ובהם התגוררו תושבי נוקדים הראשונים. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוקמה שכונת 'ארץ הצבי' על שם מזכיר היישוב צבי אנוש. בשנת 2021 נבנו עוד כ-80 יחידות דיור בשכונת 'עלי דפנה', על שם דפנה מאיר. נכון לשנת 2023 נבנית שכונת מדורגים בשם 'עלי זית'. 

היישוב כלול באופן רשמי בשטח היישוב נוקדים.

תוכנית הבנייה העתידית של הכפר, כוללת את חיבורו עם היישוב הסמוך נוקדים תוך בניית יותר מ-2,000 יחידות דיור.

==שם היישוב==
הגרעין הראשון שיישב את המקום ב-1982 נקרא בתחילה "אל-דוד" על שמם של שניים מתושבי תקוע: אליהו פרסמן, שנפל במלחמת לבנון הראשונה ודוד רוזנפלד, שנרצח בעת שאירח בדואים מהסביבה תוך כדי עבודתו כשומר בהרודיון, אך השם הקבוע של הנקודה היה נוקדים.

עם הקמת היישוב מחדש ב-1994 הוא נקרא כפר אלדד, על שם ישראל אלדד, ממנהיגי הלח"י.

==אוכלוסייה==
אוכלוסיית היישוב מורכבת מילידי הארץ ומעולים, בעיקר מרוסיה, ובהם חילונים ודתיים. ביישוב מתגוררות (נכון לשנת 2023) כ-280 משפחות. את פרנסתם מוצאים מרבית התושבים בירושלים, המרוחקת כשבעה קילומטרים בקו אווירי.

== מוסדות ואתרים ביישוב ==
ביישוב שלושה בתי כנסת, מקווה, ספריה, משחקייה, גני שעשועים, שתי כיתות מעון וארבעה גני ילדים.

בחודש נובמבר מתקיימת פריחה נרחבת של פרח החלמונית בוואדי אבו מוחרייב שבין כפר אלדד למעלה רחבעם. רחובו הראשי של כפר אלדד נקרא רחוב החלמונית והפרח אף מצוי על סמל הכפר.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.baitisraeli.co.il/?CategoryID=259 כפר אלדד] - באתר המועצה האזורית גוש עציון

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:מועצה אזורית גוש עציון
קטגוריה:יהודה ושומרון: שכונות
קטגוריה:תקוע
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1994
תפילת מנשה

תפילת מנשה הוא אחד מן הספרים החיצוניים, המתאר את תפילתו של מנשה מלך יהודה בן חזקיהו ונקרא בוולגטה "תפילת מנשה מלך יהודה שהיה אסור בבבל". הסיפור על הגלייתו של מנשה לבבל מופיע בספר דברי הימים ואינו מופיע בספר מלכים. 

ישנם חילוקי דעות באשר למקורו ולזמן כתיבתו של הספר. אליה שמואל הרטום, בהקדמה לפירושו של תפילת מנשה (בקובץ הערוך על ידי החוקר אברהם כהנא) סבר כי מחבר הספר היה יהודי מלומד שחי במצרים במאה הראשונה או השנייה לספירה. לפיו, הספר היה חלק מתוך סידור תפילה של יהודי מצרים, והוא נכתב במקורו ביוונית<ref></ref>. לדעת הרטום ייחוסו השגוי של הספר למנשה מלך יהודה נעשה על ידי נוצרים בתקופה מאוחרת יותר. המחקר העדכני, עם זאת, מראה כי לא ניתן לייחס את התפילה בוודאות למחבר יהודי או נוצרי, ואף זמן החיבור (לפני או אחרי חורבן המקדש) אינו ידוע. טקסט בעל שם דומה נמצא במגילות קומראן, אך מקובל על החוקרים שאין קשר בינו לטקסט הכלול בספרים החיצוניים.

כאמור, מנוסח התפילה לא ניתן להסיק בבירור מי הדובר, אולם מפסוקים ט'-י"ב ניתן להבין שהדובר היה אסור, מפני שהוא חטא לה'. מה שמסתדר עם הכתוב בדברי הימים<ref></ref>, שכאשר מנשה חטא, ה' הגלה אותו לבבל ושם המלך הבבלי אסר אותו בנחושתיים, ובעקבות כך מנשה התפלל לה' והתוודה על חטאיו. 

בתפילת מנשה 15 פסוקים בלבד. המחבר משבח את אלוהי האבות ומבקש מחילה על חטאיו. 

וזהו תוכן הספר בעברית:

==לקריאה נוספת==
* אליה שמואל הרטום, תפילת מנשה, הספרים החיצונים כרך א - חלק שני, תל אביב, תרצ"ז, עמ' 3–9.
* Ariel Gutman and Wido van Peursen. The Two Syriac Versions of the Prayer of Manasseh. Piscataway, NJ: Gorgias Press, 2011

== קישורים חיצוניים ==

* 

* תפילת מנשה, בתרגומו של יצחק זקיל פרנקל:
** [https://books.google.co.il/books?id=YkFOAQAAMAAJ&pg=PT224#v=onepage&q&f=false מהדורת לייפציג, 1830], באתר "גוגל ספרים".
**

קטגוריה:פסאודואפיגרפיה

== הערות שוליים ==

תפילת מנשה
קטגוריה:חיבורים הכלולים בתרגום השבעים