OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ז'אן מולן

ז'אן מוּלֶן (בצרפתית: Jean Moulin; 20 ביוני 1899 - 8 ביולי 1943) היה לוחם בשורות הרזיסטאנס בתקופת הכיבוש הנאצי בצרפת במלחמת העולם השנייה. כיום הוא אחד מסמלי ההתנגדות הצרפתית לנאציזם, וגבורת הרזיסטאנס, וזאת בשל תפקידו באיחוד ההתנגדות הצרפתית על אדמת צרפת עם אנשיו של שארל דה גול במסגרת צרפת החופשית שמעבר לים, ובזכות גבורתו ומותו בידי הגסטפו.

==חייו לפני מלחמת העולם השנייה==

מולן נולד בבזייה שבצרפת. הוא התגייס לצבא הצרפתי ב-1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה למד משפטים וסיים את לימודיו בשנת 1924. לאחר מכן נשא במשרות שונות בשירות המדינה במישור המוניציפלי. ב-1926 נישא לאישה בשם מרגריט סרוטי, אך הנישואים כשלו, והזוג התגרש בשנת 1928. במקביל לעבודתו בשירות המדינה צייר גם קריקטורות פוליטיות בעיתון בשם "Le Rire" (הצחוק), כשהוא משתמש בשם העט "רומנין".

==פעילותו ברזיסטאנס==

ב-1939 התמנה מולן למנהל מחוז אר ולואר. לאחר התבוסה הצרפתית במערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה נעצר על ידי הגרמנים, מכיוון שסירב לחתום על מסמך מזויף שהאשים חיילים סנגלים בצבא צרפת בטבח אזרחים. בעודו כלוא ניסה להתאבד באמצעות חיתוך צווארו בשבר זכוכית. ניסיון ההתאבדות נכשל, אך הותיר צלקת בולטת בצווארו, אותה נהג להסתיר באמצעות צעיף שהפך לסימן היכר של מולן.

בנובמבר 1940 הורתה ממשלת צרפת של וישי לפטר את כל ראשי הערים הנבחרים בעלי נטייה פוליטית שמאלית. מולן סירב לפטר את ראשי הערים שבמחוזו, ולכן פוטר בעצמו. הוא עבר לעיירה סן אנדיול במחוז בוש דו רון בדרום צרפת, והצטרף לשורות המחתרת הצרפתית, הרזיסטאנס. ב-1941 נסע בחשאי ללונדון כשהוא מסווה עצמו בשם ז'וזף ז'אן מרסייה, ונפגש שם עם הגנרל שארל דה גול, שעמד בראש תנועת צרפת החופשית שביקשה להתנגד לגרמנים ולמשטר צרפת של וישי. דה גול ביקש ממולן לפעול לאיחוד קבוצות הרזיסטאנס השונות. בינואר 1942 הוצנח מולן בחשאי לצרפת. כשהוא נושא את הכינויים המחתרתיים "רקס" או "מקס" נפגש עם מנהיגי קבוצות הרזיסטאנס השונות ופעל לאיחודן למחתרת לוחמת אחת.

בינואר 1943, הכריזו שלושה מפלגי הרזיסטאנס השונים על איחודם לתנועות ההתנגדות המאוחדות (Mouvements Unis de la Résistance, בראשי תיבות: M.U.R) בפברואר 1943 שב ללונדון, ובמרץ 1943 שב לצרפת עם פקודות להקים מועצה לאומית להתנגדות (Conseil national de la Résistance - CNR) שתאחד את כל פלגי הרזיסטאנס השונים, גם אלו שלא הצטרפו אל ה-M.U.R. גוף זה התכנס לראשונה בפריז ב-27 במאי 1943.

ביוני 1943 נעצר מולן כשכינס מפגש של מנהיגי הרזיסטאנס בעיר ליון. מולן ומנהיגים רבים אחרים נעצרו. מולן נחקר על ידי איש הגסטפו קלאוס ברבי שכונה "הקצב מליון", ולאחר מכן הועבר לפריז. הוא לא גילה את סודות המחתרת לחוקריו. הוא הועבר להמשך החקירה על אדמת גרמניה, ובדרכו, ברכבת, ליד העיר מץ, מת. אין לדעת אם סיבת המוות הייתה התאבדות או פגיעות שנגרמו במהלך עינויים.

==הנצחתו==

עם מותו נטמן מולן בבית הקברות פר לשז בפריז. ב-1964 הועברו שרידיו לפנתיאון בו מנציחה האומה הצרפתית את החשובים שבבניה. כיום נחשב ז'אן מולן לדמות מופת בצרפת, ועל שמו נקראו בתי ספר, אוניברסיטה בליון, ומספר רב של רחובות, כיכרות, ותחנת חשמלית בפריז.
במפקד של העיתון "לה פריזיין" בשנת 2017 נמצאו בצרפת 389 בתי ספר שנקראו על שמו
*מוזיאון ז'אן מולן בפריז מנציח את זכרו ואת מאבק הרזיסטנס.
*ב-1993 הנפיקה צרפת מטבע בן שני פרנק, הנושא את דמותו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית
קטגוריה:נספי השואה
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון של פריז
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1899
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1943
קלמן ליס

{{תמונה להחלפה}}

קַלמן לִיס (1901/1903, קובל, פלך ווהלין, האימפריה הרוסית – 19 באוגוסט 1942, אוטבוצק, גנרלגוברנמן (פולין הכבושה)) היה משורר וסופר יהודי בשפת היידיש. התמחה בחינוך ילדים פגועים בוורשה. נספה בשואה.

==ביוגרפיה==
קלמן ליס נולד בעיר קובל שבפלך ווהלין. כבר מגיל רך פורסמו שיריו בעיתונות היידיש. תוך לימודיו בגימנסיה עסק בתרגום יצירות פושקין, מיצקביץ' ואחרים. למד בסמינר העברי בווילנה ושימש כמורה בעיירות ווהלין; את זמנו הפנוי הקדיש לכתיבת שירים. שיריו התפרסמו בין השאר בכתב העת "אויפגאנג". זוהה כ"משורר של ווהלין".

ליס המשיך בלימודיו ורכש השכלה מקיפה בבית הספר הגבוה לפסיכולוגיה וחינוך ילדים פגועים בעיר אוֹטְבוֹצְק שליד ורשה. מונה כמנהל המוסד היהודי "צנטוס" (CENTOS, Centrala Towarzystwa nad Sierotami) לילדים חריגים שמטעם הג'וינט. הצטיין בעבודתו, נישא והתגורר בעיר.

נשא את שרה רובינשטיין, בתם של משה הורנשטיין וחיה מושקא הורנשטיין (בת אדמו"ר מהר"ש מלובביץ'), שהייתה נשואה קודם לכן לשמואל רובינשטיין. נולד להם בן, יעקב יוסף. אשתו נפטרה כשכרעה ללדת את הבן השני, שגם הוא לא נשאר בחיים. הילד הראשון יעקב יוסף ליס נמסר לאימוץ אצל דודיו מנחם מנדל (אח של שרה) ורעייתו שיינא הורנשטיין (בת אדמו"ר הריי"צ מלובביץ'), שלא היו להם ילדים. ליס מצא נוחם בעבודתו הספרותית והרבה בכתיבה לבני הנעורים.

עם הכיבוש הנאצי ב-1939 נשאר ליס באוטבוצק. קרוב משפחתו, רבי יוסף יצחק שניאורסון, ניסה להשיג לו ולחותנו וחותנתו הורנשטיין – דודיו של שניאורסון אשרות יציאה מאירופה וארצות כניסה לארצות הברית, ללא הצלחה. במקביל ניסה שניאורסון לחלץ את בנו של קלמן – יעקב יוסף ליס וכן את הוריו המאמצים (שהם בתו וחתנו של שניאורסון).

עם התקדמות המלחמה סירב ליס לברוח לבית אמו בקובל, ונשאר עד הרגע האחרון עם חניכיו, ביחד איתם נספה. גם בנו נספה בשואה וגם הוריו המאמצים של בנו, ואמא של אשתו שרה – חיה מושקא הורנשטיין.

==יצירתו==

==כתביו==
* וואלינער שליאכן, ורשה: מארק ראקאווסקי, 1930. ("דרכי ווהלין", פואמות)
* ווינטער אין דארף: פראגמענטן פון א פאעמע, פייטרקוב: דרוק ראזענשטיין, 1933. ("חורף בכפר", פואמה)
* דאס ליד פון פעטער באטראק: פאעמע פון די צארישע צייטן, ורשה: ווילנער פארלאג ב' קלעצקין, 1935. ("שירו של דוֹד בטרק: פואמה מימי הצאר")
* קינד און רינד, ורשה: שוואלבן, 1936. ("ילד ובהמה", שירים לילדים)
* דער הייל-פעדאגאגישער אנשטאלט צענטא און זיין דערציונג-סיסטעם (סיסטעם פון אינטימער דערציונג), ורשה: הייל פעדאגאגישער אנשטאלט צענטאס, 1937. (על המוסד החינוכי שבו עבד)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.israeli-kovel-org.org/kovelbook.html ספר קובל (1957), עמ' 184–197]
* חנה מלאָטעק, [https://yiddish2.forward.com/node/741.html פּערל פֿון ייִדישער פּאָעזיע: קלמן ליס — אַ וואָלינער קרבן פֿון די נאַציס; צו זײַן 65סטן יאָרצײַט], פארווערטס, 17 באוגוסט 2007 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים
קטגוריה:אנשי חינוך פולנים
קטגוריה:אנשי חינוך בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:נספי השואה
קטגוריה:נפטרים ב-1942
מערכת העצבים הסומטית

=== מבוא ===
מערכת העצבים הסומטית מקשרת את מערכת העצבים המרכזית עם שרירי הגוף

מערכת העצבים הסומטית היא חלק ממערכת העצבים ההיקפית ביונקים. היא כוללת סיבי עצב מוציאים (ממערכת העצבים המרכזית לכיוון הפריפריה) המוליכים את הפקודות המוטוריות מחוט השדרה וגזע המוח לשרירים, וסיבי עצב מביאים (מהפריפריה אל מערכת העצבים המרכזית) המוליכים את המידע התחושתי מהעור, השרירים ואברי החישה אל מערכת העצבים המרכזית.<ref name=":0"></ref> העצבים הסומטיים מאורגנים בזוגות המשרתים את פלג הגוף הימני והשמאלי, מהם 31 זוגות של עצבים היוצאים ונכנסים מ- ואל חוט השידרה בין החוליות, ו 10 זוגות של עצבי הגולגולת המשרתים את המבנים האנטומיים שסביב הגולגולת כמו תנועות העיניים, הדיבור והבליעה, תחושת הפנים וכו' <ref></ref>. 

=== העצבים המוטוריים התחתונים (מוציאים, efferent) ===
נקראים גם אלפא - מוטונוירונים, והם מהגדולים בתאי העצב שבגופנו. גוף התא נמצא בקרן הקדמית של החומר האפור בחוט השידרה, והמידע המתקבל על תאים אלה מגיע ברובו מתאים אחרים בחוט השידרה, המעבדים את הנחיות קליפת המוח המוטורית. האקסון של תאים אלה יוצא בשורש הקדמי (וונטרלי - לכיוון הבטן) של חוט השידרה, ומצטרף לאחר מרחק קצר לעצבים התחושתיים ליצור את העצב הפריפרי הסומטי במהלכו ברקמות. העצבים המוטוריים מסתיימים בסינפסות על סיבי השריר המשורטט, ומפרישים עליו אצטיל-כולין כנוירוטרנסמיטור. אלפא מוטונוירון אחד יכול לעצבב מספר סיבי שריר, במה שיוגדר כיחידה המוטורית הבסיסית לתנועה <ref></ref>. 

=== העצבים התחושתיים (מביאים, afferent) ===
אלו תאי עצב המוליכים מידע תחושתי מהעור והרקמות אל מערכת העצבים המרכזית. בגוף, החושים המועברים בקבוצה זו של סיבים הם מגע, טמפרטורה, כאב ותחושת המצב. לאחרונה יש הטוענים כי גם גרד הוא חוש העומד בפני עצמו. גופיפים שהתמחו בתהליך ההתמרה החושית מפוזרים בעור, בשרירים ובאיברים הפנימיים. האקסונים בעלי עובי משתנה של מיילין, בהתאמה לחוש הספציפי, והם נכנסים לחוט השידרה בקרן האחורית (גבית) ומסתיימים במערכת העצבים המרכזית. גוף התא נמצא בגנגליון האחורי, בסמוך לכניסה לחוט השידרה. 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מערכת העצבים ההיקפית
קטגוריה:אנטומיה
קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:מערכת העצבים
מורמילו

למעשה זהו סקיוטור, גרסה של המורמילו שנועדה להילחם כנגד הרטיאריוס}} מנצח, בציורו של [[ז'אן-לאון ז'רום מ-1872 "עם אגודל למטה" (Pollice verso)]]
תיאור של מורמילו (משמאל) נלחם נגד תראקי (מימין), שנת 200 לספירה.
המורמילו (ברבים: מורמיליונס) היה היורש של הגלדיאטור הגאלי, שהספיק להשתלב בחברה הרומאית בתקופת הקיסרות הרומית, ועד ימי שלטונו של אוגוסטוס כבר לא היה רצוי לכנות אותו בשם שמתאר אותו כזר (מגאליה), ולכן מעמד הגלדיאטור "הגאלי" נעלם.

== ציוד ==
סימן ההיכר של המורמילו היה הקצה הגבוה של הקסדה שלו אשר ביחד עם השוליים הרחבים שלה, עוצבה במידה מסוימת כמו דג, ולכן נקרא מורמילו, מהשם היווני Murma - סוג של דג מים מלוחים.
מציודו:

*גלאדיוס - חרב רומאית קצרה.
* סקוטום (Scutum) - מגן גבוה ומלבני שהיה בשימוש הלגיון הרומאי.
* מאניקה (Manica) - מגן לוחות על זרועו הימנית.
* גאלאה (Galea) - קסדה גדולה שהייתה בשימוש הלגיון הרומאי, בדרך כלל עשויה ברונזה, עם מגן פנים שעוטר בצורה של דג.

בנוסף הוא לבש כיסוי חלציים (Subligaculum), חגורה (Cintus), עטיפות עבות מאוד בחלק התחתון של רגל שמאל שלו (שנועדו להגן על רגלו השמאלית מפני התקפה ומפני המגן שלו עצמו), וגייטר (gaiter) על רגלו הימנית.

== סגנון הלחימה ==
סגנון הלחימה של המורמיליונס היה מתאים לגברים כבדים עם כתפיים חזקות, שיעזרו להם לסחוב את המשקל של המגן שלהם. המורמילו היה תלוי בכוחו ובסיבולת שלו כדי לשרוד נגד יריבים שהיו מותאמים יותר להתקפה. המגן המלבני נתן לו יתרון בהגנה והגלאדיוס איפשר לו לתקוף את אויביו כשהיו בטווח קרוב, המורמיליונס אומנו לבעוט ביריביהם עם רגליהם שהיו מוגנות יחסית.

==יריביו==
המורמילו בדרך כלל נלחם נגד התראקי או ההופלומכוס, עמו היה לו במשותף בכל הקשור לציוד (גלאדיוס, מאניקה, וקסדה בסגנון דומה).מספר מחברים עתיקים, כולל ולריוס מקסימוס וקווינטיליאנוס טוענים כי הוא גם נלחם באופן קבוע נגד הרטיאריוס. שילוב שבהחלט נחשב יוצא דופן, איטי אך משוריין בכבדות כנגד מהיר אך מאובזר באורח קל. עם זאת, שילוב זה שנוי במחלוקת, ותיאורים של מורמיליונס מראים אותם נלחמים כנגד התראקי או ההופלומכוס ולא כנגד הרטיאריוס. 

דוגמאות של זיווג בין המורמיליונס לסוגי גלדיאטורים אחרים אפשר לראות בפרסקאות וגרפיטי בפומפיי. בדוגמה שהשתמרה היטב מורמילו בשם מרקוס אטילוס, אשר לזכותו קרב אחד וניצחון אחד, מתואר עומד מעל דמותו המובסת של לוציוס ראסיוס פליקס (Lucius Raecius Felix), שלזכותו 12 קרבות ו-12 ניצחונות. יריבו מוצג כורע, ללא נשקו וללא קסדתו. בגרפיטי נרשם כי פליקס שרד את הקרב וקיבל את חירותו (Manumission).

==ראו גם==
* רטיאריוס

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.yorkarchaeology.co.uk/headless-romans/murmillo.htm ממצאי שלד שייתכן והיה של מורמילו, ומידע נוסף] 
* אוניברסיטת שיקגו [http://penelope.uchicago.edu/~grout/encyclopaedia_romana/gladiators/murmillo.html המורמילו], [http://penelope.uchicago.edu/~grout/encyclopaedia_romana/gladiators/murmillohelmet.html וקסדתו] 
* [https://web.archive.org/web/20131030062334/http://www.durolitum.co.uk/gladtypes.html סוגי גלדיאטורים], מידע ותמונות רסטורציה 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גלדיאטורים
קטגוריה:סוגי גלדיאטורים
בלקא

מחוז בלקא (בערבית: محافظة البلقاء) הוא אחד משנים עשר מחוזות ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר סלט. בחלקו המערבי המחוז גובל בישראל, כאשר נהר הירדן מהווה גבול בינלאומי.

המחוז מחולק לחמש נפות. שטחו 1,120.4 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 409,500 נפש, דבר שהופך אותו למחוז הרביעי המאוכלס ביותר, וכן למחוז השלישי בצפיפות האוכלוסין שלו.

== היסטוריה ==
השם "בלקא" נוכח עוד מהמאה ה-7. לא ידוע אם שם זה נגזר משם הדמות המקראית בלק.

במהלך מלחמת העולם הראשונה, הצבא הבריטי בראשות הגנרל אלנבי נכנס למחוז ב -24 במרץ 1918 ובכך סיים שלטון עות'מאני 500 שנה.

ב־21 במרץ 1968, נערכה בעיירה כרמה שבמחוז פעולת כראמה בין ישראל לבין כוחות פלסטיניים(פת"ח, אש"ף) וצבא ירדן. זה היה אחד העימותים הצבאיים הגדולים באזור בשנים שבין מלחמת ששת הימים ל מלחמת יום הכיפורים.

==נפות==
המחוז מחולק לחמש נפות:
* נפת בלקא
* נפת א-שונה אל-ג'נובייה
* נפת דיר עלא
* נפת עין אל-באשא
* נפת מאחס ואל-פוחייס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירדן: מחוזות
פפואה גינאה החדשה במשחקים הפאראלימפיים

פפואה גינאה החדשה השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984). במשחקי החורף לא נטלה פפואה גינאה החדשה חלק מעולם.

==היסטוריה==
אל המשחקים הפאראלימפים של שנת 1984 שלחה פפואה גינאה החדשה משלחת של ארבעה ספורטאים, גברים בלבד, שהתחרו במקצועות האתלטיקה. פפואה גינאה החדשה נעדרה לאחר מכן משלושה טורנירים פאראלימפיים, וחיכתה עד המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) בטרם שלחה משלחת נוספת. אל סידני שלחה המדינה משלחת של שלושה ספורטאים, שלושתם גברים, שהתחרו באתלטיקה והרמת כוח.

לאחר שנעדרו גם מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה פפואה גינאה החדשה ושלחה משלחת של שני ספורטאים, בהם לראשונה גם ספורטאית אחת. הספורטאית, ג'וילין ג'פרי, התחרתה במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T12) ולא העפילה אל תחרות הגמר. האצן פרנסיס קומפאון זכה במדליית הכסף הפאראלימפית במירוץ ל-100 מטר עם תוצאה של 11.10 שניות, ובמירוץ ל-200 מטר לא הצליח להעפיל אל מקצה הגמר.

==ראו גם==
* פפואה גינאה החדשה במשחקים האולימפיים
* פפואה גינאה החדשה במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ספורט
רטיאריוס

רטיאריוס דוקר סקיוטור עם הטריידנט שלו, המאה ה-2–3 לספירה.
הרטיאריוס (בלטינית: Retiarius, ברבים: Retiarii, - "איש רשת" או "לוחם רשת") היה גלדיאטור רומי שלחם עם ציוד המבוסס על זה של הדייג: רשת (Rete, ומכאן שמו), טריידנט (Fuscina או Tridens), ופגיון (Pugio). הרטיאריוס היה ממוגן קלות, ולבש כיסוי חלציים (Subligaculum) שהוחזק במקומו באמצעות חגורה רחבה, או טוניקה קצרה עם ריפוד קל. הוא לבש מגן זרוע גדול מהרגיל (Manica) שהתארך עד הכתף ואל הצד השמאלי של החזה. הוא נלחם ללא הגנה של קסדה וללא נעליים, אך לעיתים לבש מגן מתכת לכתף (Galerus) כדי להגן על הצוואר.

הרטיאריוס נלחם באופן שגרתי נגד הסקיוטור החמוש בכבדות. לוחם-הרשת פיצה על היעדר ציוד המגן במהירות ובזריזות, בעודו מתחמק מהתקפות יריבו, ומחכה להזדמנות לתקוף. תחילה הוא ניסה להשליך את הרשת שלו מעל יריבו, במידה והצליח, היה דוקר אותו עם הטריידנט שלו בעודו סבוך. טקטיקה נוספת בה השתמש הייתה ללכוד את הנשק של יריבו ברשת, ולמשוך אותו מאחיזתו, כך נותר ללא יכולת התקפה.
במידה והרשת כשלה, הרטיאריוס חדל משימוש בה, אם כי לעיתים אסף אותה עבור ניסיון השלכה שני. לרוב, הרטיאריוס נאלץ להסתמך על הטריידנט או הפגיון שלו כדי לסיים את הקרב. הטריידנט שגובהו כשל אדם, איפשר לרטיאריוס לתקוף את יריבו במהירות ולשמור מרחק. זה היה נשק חזק, המסוגל לגרום לפצעים נוקבים על האיברים הלא ממוגנים. הפגיון היה הגיבוי האחרון של הרטיאריוס במידה ואיבד את הטריידנט. הפגיון נשמר למצבים בהם קרב בטווח קצר היה דרוש כדי לסיים את הקרב. בקרבות מסוימים, נאלץ להילחם כנגד שני סקיוטורים בו זמנית. בקרבות אלו הגלדיאטור הושם על במה מוגבהת וקיבל אספקה של אבנים שבהם יכל להשתמש להדוף את רודפיו.

הרטיאריי הופיעו לראשונה בזירה במהלך המאה הראשונה לספירה, והפכו לאטרקציה סטנדרטית עד המאה השנייה או השלישית. היעדר השריון של הגלדיאטור מתוך הסתמכותו על טקטיקות התחמקות, גרם לכך שרבים ראו ברטיאריוס כנחות ביותר (וגם הנשי ביותר) מכל מעמד הגלדיאטורים. קטעים מתוך יצירותיו של יובנליס, סנקה, וסווטוניוס, מראים כי ייתכן והרטיאריי שנלחמו בטוניקות היוו תת-קבוצה אף נחותה יותר (Retiarii Tunicati) והם לא נחשבו ללוחמי רשת לגיטימיים, אלא לליצני זירה. עם זאת, יצירות עתיקות כוללות דוגמאות ספציפיות של לוחמי רשת שהיו בעלי מוניטין רב כלוחמים מיומנים וכמאהבים.

==ראו גם==
* מורמילו

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גלדיאטורים
קטגוריה:סוגי גלדיאטורים
פרנקו-פרובנסאלית

מפת התפוצה של הפרנקו-פרובנסאלית
מפת ארפיטניה

פרנקו-פרובנסאלית או ארפיטנית (Francoprovençâl, Arpetan) היא שפה רומאנית המדוברת בצפון-מערב איטליה ובנפת פוג'ה, במרכז חלקה המזרחי של צרפת ובמערב שווייץ. האזור בו נמצאים דוברי השפה מכונה ארפיטניה.

מספר דובריה הלך ופחת משמעותית עם הזמן. לפי אונסק"ו, זוהי שפה בסכנת הכחדה בצרפת ובשווייץ, ובעלת סיכון להיות כזו באיטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת: שפות
קטגוריה:איטליה: שפות
קטגוריה:שווייץ: שפות
קטגוריה:שפות בסכנת הכחדה
ג'רש (מחוז)

מחוז ג'רש (ערבית: محافظة جرش) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בצפון-מערב המדינה ובירתו היא העיר ג'רש.

שטחו 409.8 קמ"ר, והוא המחוז הקטן ביותר בממלכה. אוכלוסייתו מונה 183,400 נפש והוא בעל צפיפות האוכלוסין השנייה בגובהה במדינה.

==נפות==
המחוז מורכב מנפה אחת בלבד - נפת ג'רש. מלבד הבירה, במחוז 22 כפרים ושני מחנות פליטים פלסטינים.

== אתרים בולטים ==

* ג'רש, בירת המחוז ובה שרידי עיר הלניסטית-רומית המהווים את אתר התיירות השני בחשיבותו בירדן (אחרי פטרה)
* תולול אל-ד'הב, שני תלים קדומים המזוהים עם הערים המקראיות מחניים ופנואל

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירדן: מחוזות
טפילה (מחוז)

מחוז טפילה (ערבית: محافظة الطفيلة) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם במערב המדינה ובירתו היא העיר טפילה. בחלקו המערבי המחוז גובל בישראל.

המחוז מחולק לשלוש נפות ובו 32 ערים וכפרים. שטחו 2,114 קמ"ר, והוא המחוז הכי פחות מאוכלס במדינה עם אוכלוסייה המונה 82,000 נפש.

בשטח המחוז שוכן האתר של העיר העתיקה בצרה, ששימשה בעת העתיקה עיר חשוב וכנראה בירת ממלכת אדום.

==נפות==
המחוז מורכב משלוש נפות:
* נפת טפילה
* נפת בוסיירא
* נפת אל-חסא

==ראו גם==
* חוות הרוח טפילה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירדן: מחוזות
הרשות לפינוי מוקשים

הרשות לפינוי מוקשים ונפלים (רלפ"ם) היא רשות ממשלתית באמו"ן (אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים) במשרד הביטחון שתפקידה לקבוע את המדיניות והנהלים, להפעיל חברות בפרויקטים לפינוי מוקשים ולפקח עליהן.

מאז הקמתה של הרשות, ונכון לאפריל 2024, פונו כ-40 אלף דונם של שדות מוקשים.

== היסטוריה ==
הרשות הוקמה ב-2011, בהתאם להוראות . החוק נחקק בעקבות פציעתו של דניאל יובל שעלה על מוקש ברמת הגולן בפברואר 2010, והעלה לסדר היום הציבורי את סוגיית שדות המוקשים בישראל.

=== תפקידי הרשות ===
החוק קבע כי תפקידיה של הרשות יהיו:
* לקבוע מפרט לאומי לפינוי שדות מוקשים, בהתחשב בנהלים הנוהגים בצבא הגנה לישראל, התואם ככל האפשר את אמות המידה הבינלאומיות לפינוי מוקשים.
* להתקשר עם מפעילים, שתפקידם לבצע את הפינוי בפועל, ועם חברות מפקחות שיפקחו על המפעילים באופן שוטף.
* לפקח על עבודת המפעילים והחברות המפקחות, ולאחר ששניהם הצהירו בכתב כי השטח פנוי ממוקשים, לפנות למפקד הצבאי הרלוונטי לשם ביטול צו הסגירה שהוצא.
* לתאם את פעילות המפעילים מול צה"ל ומול רשויות אחרות.
* לקיים ולתכנן פעילויות הסברה לשם הגברת המודעות לקיומם של שדות מוקשים.
* להכין תוכניות שנתיות ורב-שנתיות לפינוי שדות מוקשים שהרמטכ"ל קבע שאינם חיוניים לביטחון המדינה. לתוכניות מצורפות חוות דעת של ועדה מייעצת המורכבת מנציגי משרד הביטחון, המשרד להגנת הסביבה, משרד החוץ, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, משרד התיירות, רשות מקרקעי ישראל, מרכז השלטון האזורי בישראל ונפגעי המוקשים, והיא טעונה את אישורו של שר הביטחון.

החוק קבע כי תקציב הרשות יעמוד על לפחות 27 מיליון ש"ח בשנה. כן הוקמה קרן שתפקידה לנהל כספי תרומות המיועדים לשם פינוי מוקשים.

עם הקמת הרשות, מונה לעמוד בראשה תא"ל (מיל') ארוין לביא. במרץ 2016 מונה למנהל הרשות אל"ם (מיל') מרסל אביב. ב-2022 מונה לתפקיד סא"ל (מיל') שרון חדד. בפברואר 2024 מונה תא"ל (מיל') שחר בק למנהל הרשות.

=== פרויקטים של הרשות מאז הקמתה ===
* 2012 – נאות הכיכר, ספיר א' (מקטע בנחל הערבה).
* 2013 – אילת ומתקני הערבה, ספיר ב' (מקטע בנחל הערבה), עמק המעיינות א', חוסאן א' (איו"ש).
* 2014 – עמק המעיינות א', חד נס, מג'דל שמס, שניר א', עין יהב א' (מקטע בנחל ערבה), נבי אליאס (איו"ש).
* 2015 – שניר ב', עין יהב ב' (מקטע בנחל ערבה), ים המלח דרום, נבי אליאס (איו"ש), חוסאן ב' (איו"ש).
* 2016 – שניר ג', בית המכס עליון, שעל, עין יהב ג' (מקטע בנחל ערבה), אום דרג' (איו"ש).
* 2017 – עין יהב השלמות (מקטע בנחל ערבה), קלע אלון, נווה אור, קרני שומרון, צוריף, דיר אבו דעיף (איו"ש).
* 2018 – בית המכס העליון, גשר בנות יעקב, קאסר אל יהוד, חצבה, רמת הגולן – מספר אזורים, איו"ש – מספר אזורים.
* 2019 – גשר בנות יעקב.
* 2021 – נעמה, יריחו, עין עלמין, צומת בית המכס, חוות הסוסים ומצפה גדות.
* 2024 - עין זיוון, אורטל ומרום גולן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.justice.gov.il/NR/rdonlyres/1743E8A9-4AF0-4A92-81D5-E8B7C1932996/26839/2285.pdf חוק לפינוי שדות מוקשים, התשע"א-2011] באתר הרשומות
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משרד הביטחון
קטגוריה:מיקוש
טרנבה (מחוז)

מחוז טרנבה (בסלובקית: Trnavský kraj; בהונגרית: Nagyszombati kerület) הוא אחד משמונת המחוזות בסלובקיה. בירת המחוז היא טרנבה.

המחוז ממוקם בחלק המערבי של סלובקיה והוא הקטן ביותר מבחינת אוכלוסייה. עם זאת, צפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 133 תושבים לקילומטר רבוע, נתון הגבוה מהממוצע הכלל-ארצי של 110 תושבים לקילומטר רבוע.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סלובקיה: מחוזות
פיג'י במשחקים הפאראלימפיים

פיג'י השתתפה לראשונה ב בטוקיו (1964), אך משתתפת בקביעות במשחקים רק מאז המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996). במשחקי החורף לא נטלה פיג'י חלק מעולם.

==היסטוריה==
אל המשחקים שנערכו בטוקיו בשנת 1964 שלחה פיג'י משלחת של ספורטאי בודד, שהתחרה בהרמת משקולות. פיג'י נעדרה משני הטורנירים העוקבים, וחזרה להתחרות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) כששלחה משלחת של שמונה ספורטאים שהתחרו באתלטיקה ושחייה, אך כספורטאי המשלחת הקודמת, לא זכו במדליה.

פיג'י חזרה להתחרות במסגרת המשחקים הפאראלימפיים החל מהמשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) ומאז שולחת משלחות פאראלימפיות למשחקים דרך קבע. 

במדליה הפאראלימפית הראשונה של המדינה זכה הקופץ לגובה לייסה לדנה שקטף את מדליית הזהב במסגרת המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) (קטגוריה F42) עם תוצאה של 1.74 מטרים.

==ראו גם==
* פיג'י במשחקים האולימפיים
* פיג'י במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:פיג'י: ספורט
אמיר קטר

אמיר קטר (בערבית: أمیر دولة قطر) הוא האמיר העומד בראש אמירות קטר. אמירי קטר משתייכים לבית ת'אני, צאצאיו של מוחמד בן ת'אני שהקים את מדינת קטר בשנת 1868. הבית משתייך לשבט בנו תמים, מהשבטים הגדולים בחצי האי ערב.

==אמירי קטר==
{| class="wikitable"
!rowspan="2"| #
!rowspan="2"| שם
!colspan="2"| תקופת כהונה
!rowspan="2"| הערות
|-
! התחלה !! סיום
|-
| 1 || ג'אסם בן מוחמד אאל ת'אני || 1878 || 17 ביולי 1913 || 
|-
| 2 || מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני || 17 ביולי 1913 || 1914 || ויתר, נפטר ב-1971
|-
| 3 || עבדאללה בן ג'אסם אאל ת'אני || 1914 || 20 באוגוסט 1949 || ויתר, נפטר ב-25 באפריל 1957
|-
| 4 || עלי בן עבדאללה אאל ת'אני || 20 באוגוסט 1949 || 24 באוקטובר 1960 || ויתר, נפטר ב-31 באוגוסט 1974
|-
| 5 || אחמד בן עלי אאל ת'אני || 24 באוקטובר 1960 || 22 בפברואר 1972 || הודח על ידי בן-דודו, נפטר ב-25 בנובמבר 1977
|-
| 6 || ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני || 22 בפברואר 1972 || 27 ביוני 1995 || הודח על ידי בנו, נפטר ב-23 באוקטובר 2016
|-
| 7 || חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני || 27 ביוני 1995 || 25 ביוני 2013 || פרש מתפקידו והעבירו לבנו
|-
| 8 || תמים בן חמד אאל ת'אני || 25 ביוני 2013 || מכהן || 
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

*
קטגוריה:קטר: פוליטיקה
ישראל פיינמסר

ישראל וחיה פיינסמר, 1976
פיינמסר ב-1922 כחבר בקבוצת עבודה ב[[שכונת בורוכוב]]
ישראל פיינמסר (19 בפברואר 1901 – 7 באוגוסט 1990) היה מייסד המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי ומהמתכננים הבכירים בתנועה הקיבוצית.

== חייו ==
פיינמסר נולד בוורשה שבפולין בשנת 1901. ב-1920, לאחר שהות קצרה בווינה, עלה לארץ ישראל ללא אישור משלטונות המנדט הבריטי. בספינה הכיר קבוצת עולים שמאוחר יותר הקימה את קיבוץ מזרע, שבו היה חבר עד יום מותו. בין העולים הכיר גם את חיה, שלה נישא ב-1922. בימיו הראשונים בארץ עבד כפועל בניין; בין השאר השתתף בהקמת המרכז המסחרי ברחוב הרצל פינת דרך יפו בתל אביב ולאחר מכן את בתי מושב בלפוריה שבעמק יזרעאל. במקביל החלה הקבוצה בהקמת קיבוץ מזרע על גבעה סמוכה ליישוב. באותם ימים הפך למנהל עבודה בחברת סולל בונה. במסגרת זו ניהל פרויקטים מרכזיים כמו קו המים ירקון–ירושלים, בית החולים רמב"ם בחיפה ובית חרושת נעמן.

ב-1943 ייסד פיינמסר את המחלקה הטכנית של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, שהייתה הגוף המתכנן והמבצע של כל ההיבטים הפיזיים בתנועת הקיבוץ הארצי. פיינמסר עמד בראש המחלקה במשך למעלה מ-30 שנה. במסגרת זו תוכננו תחת השגחתו אלפי יחידות דיור, תוכניות מתאר, מבני ציבור ומשק, גני ילדים, חדרי אוכל, מפעלי תעשייה ומבני תרבות. פיינמסר אמנם לא היה אדריכל או מהנדס בהכשרתו המקצועית, אך ניסיונו ועמדת הכוח שתפס תוך תקופה קצרה יחסית, הביאו אותו לתפקיד המשפיע ביותר בתחום התכנון הקיבוצי, ובכך הפך לאחד ממעצבי הרוח הקיבוצית בהיבט הפיסי והחברתי.

בגיל 75 פרש מניהול המחלקה ופנה לכתיבת הספר "הקיבוץ בתכנונו", שסיכם את הידע של תכנון הקיבוצים בישראל. בשנת 1990 נפטר ונטמן בקיבוצו.

==ספרו==
* קיבוץ בתכנונו, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1983.

==לקריאה נוספת==
* פרדי כהנא, לא עיר לא כפר: האדריכלות של הקיבוץ 1910–1990; עריכה: יעקב סתר, מוקי צור; עריכה מדעית: דיאנה דולב, רמת אפעל: יד טבנקין; בצלאל; מועצת הפיס לתרבות ולאמנות; המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ספריית יהודה דקל, תשע"א 2011.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מזרע: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:עובדי סולל בונה
קטגוריה:אישים הקבורים במזרע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
ראובן ישעיהו

ראובן ישעיהו (גם באיוך איסאייס; 1910 - 22 בדצמבר 1984) כונה "גראזמץ' באיוך" ו"אלקה באיוך" היה אחד מתלמידי יעקב פייטלוביץ, מנהיג קהילת ביתא ישראל בתקופת הכיבוש האיטלקי ואיש חינוך.

== חייו ==
נולד לאיסאייס איתמר וששטו אינברם, בילדותו עברה המשפחה להתגורר בכפר אמבה גולית. מצד אביו, היה בן דודו של ליקה כהנת ברהן ברוך.ישעיהו רצה ללמוד, אך משפחתו סרבה משום שהיה צורך בידיים עובדות. בסביבות גיל 18 ברח עם מספר נערים לבית הספר של גטה ירמיהו בעיר אסמרה. ירמיהו דחה את בקשתו של ישעיהו ללמוד בבית הספר וזה החל ללמוד באופן עצמי תגרית, ערבית ואיטלקית וכן לפרנס את עצמו. ירמיהו התרשם מכך וקיבל אותו לבית הספר ששם החל ללמוד עברית, לאחר מכאן נשלח לפלשתינה ללמוד בבית הספר תחכמוני בירושלים תחת השגחתו של אברהם צבי גולדשמידט ובכפר הנוער בן שמן. 

ב-1929 הגיע ישעיהו יחד עם עוד שלושה תלמידים לצרפת, מבלי שקיבלו אישור ועבד שם בעבודות מזדמנות. בעקבות השפל הכלכלי במדינה חזר ב-1935 וירמיהו סירב לקבלו בחזרה לבית הספר משום שעזב את פלשתינה ללא אישור. ישעיהו עשה דרכו לעיר גונדר, שם שימש כפקידו של ראש העיר.

עם הכיבוש האיטלקי מונה כמנהיג וכנציג ביתא ישראל בשלטון ולשם כך קיבל את התואר גראזמץ'. דבר אשר עזר לו לעבוד יחד עם פרופ' תאמרת עמנואל בכפרי היהודים באמבה גולית וגורבה ולהקים את הכפרים אמבובר ווזבה. בשנות ה-40, בעקבות הידיעות על מצב היהודים באירופה המליץ ישעיהו ליהודים לא להתקרב לעיר גונדר. האיטלקים החלו לשתף פעולה עם האמהרים המקומיים והחלו להפיץ עלונים שבהם הוזכרו כל הדעות הקדומות המיוחסות ליהודים בעיני החברה הנוצרית. בעקבות זאת ברח ישעיהו מחוץ לגונדר ושכן בכפרי הקהילה עד למלחמת השחרור האתיופית ב-1941.

בשנות ה-50 החל לשמש כמורה בכפר אמבובר ושעיקר תקציב בית הספר הגיע מתוך תרומות של ארגונים יהודים לרבות מארגון ברית עברית עולמית. ישעיהו לימד בעיקר קרוא וכתוב באמהרית, שיעורים בעברית העביר בזמנו הפנוי. במחזור הראשון למדו אצלו כ-80 תלמידים בגילאי 8-20. לאחר מכאן הועבר מטעם משרד החינוך האתיופי לשמש כמורה בבתי ספר ממשלתיים בוגרה ואז לאדיס עלם. בעקבות הפגנות הקהילה הוחזר ישעיהו לאמבובר ובית ספרו הוכר כבית ספר ממשלתי וקיבל חצי-תקציב לבית ספר מתוך ההקצאה לאוכלוסייה המוסלמית. 

בערוב ימיו פרש לכפר סרמלה והעביר בו שיעורים לילדי הכפר. ישעיהו נפטר ב-22 בדצמבר 1984 ונקבר בכפר סרמלה.

בנו, תדסה באיוך (נח ראובן), היה אחד מנערי ביתא ישראל שנשלחו לכפר בתיה.

==לקריאה נוספת==
* שמואל ילמה ואחרים, על כנפי היונה - 100 שנה להולדתו של יונה בוגלה: 100 שנות פעילות ציונית באתיופיה, 2008 תשס"ח, גפן בית הוצאות לאור בע"מ. 

<div style="direction: ltr;">
* Simon D. Messing, The story of the Falashas, "Black Jews" of Ethiopia, Balshon, 1982
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:תלמידי פייטלוביץ'
קטגוריה:יהודים אתיופים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים אתיופים
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
בונגו (מחוז)

בּוּנְגוֹ (ביפנית: 豊後国 – "בּוּנְגוֹ נוֹ קוּני) הוא מחוז לשעבר בצפון מזרח קיושו שביפן החופף ברובו למחוז אויטה של ימינו. יחד עם מחוז בוזן כונה המחוז לעיתים הוֹשוּ (豊州). מחוז בונגו גבל במחוזות בוזן (豊前国), היוגה (日向国), היגו (肥後国), צ'יקוגו (筑後国) וצ'יקוזן (筑前国).

==היסטוריה==
בסוף המאה השביעית פוצל מחוז טויו (豊国 – "ארץ עשירה") למחוזות "בּוּזֶן" (מילולית "החלק הקדמי של טוֹיוּ") ו"בונגו" ("החלק האחורי של טויו"). עד תקופת הייאן נהגו לקרוא לבונגו "טוֹיוֹקוּני נוֹ מיצ'י נוֹ שירי".

מקובל להניח כי בירת המחוז (国府 – "קוֹקוּפוּ" מילולית "הבירה הישנה"), שכנה בפוּרוּגוֹ (古国府), כיום אזור בעיר אויטה, אך שרידיה לא אותרו.

באמצע המאה ה-16, במהלך תקופת סנגוקו, שלטה בבונגו משפחת אוטומו. בירתם הייתה בעיר פונאי (府内, כיום אויטה). בתקופתם הגיעו האירופאים הראשונים ליפן. היו אלו סוחרים פורטוגזים שנחתו באי טנגשימה. לאחר שהידיעה על בואם הגיעה לדאימיו ממשפחת אוטומו הוא הזמין אותם לבונגו. הקשר עם הפורטוגזים התחזק בתקופת שלטונו של הדאימיו אוטומו סורין שאף התנצר. מעמדה של משפחת אוטומו נחלש לאחר שטויוטומי הידיושי השתלט על קיושו, והמחוז חולק בין כמה משפחות.

ב-1871 שולב מחוז בונגו במחוז אויטה (大分県) כחלק מרסטורציית מייג'י.

על שם המחוז קרוי המצר המפריד בין קיושו לשיקוקו תעלת בונגו.

==חלוקה לנפות==
*נפת היטה (日高郡)
*נפת קוּסוּ (球珠郡)
*נפת נאוֹאירי (直入郡)
*נפת אוֹנוּ (大野郡)
*נפת אמאבה (海部郡)
*נפת אוֹיטה (大分郡)
*נפת הייאמי (速見郡)
*נפת קוּניסאקי (国埼郡)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.japanese-castle-explorer.com/province.html?name=Bungo טירות במחוז בונגו]
*[http://wiki.samurai-archives.com/index.php?title=Bungo_province מחוז בונגו] אתר ויקיסמוראי

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפן: מחוזות לשעבר
בארות

רמות בצפון ירושלים, מעל נחל שמואל, אשר יש המזהים אותה עם בְּאֵרוֹת המקראית]]
שרידים צלבנים בראש ח'רבת אֶל-בּוּרְג'. במרחק מאחורי התל ניתן להבחין באתר נבי סמואל.
בְּאֵרוֹת הייתה עיר גבעונית בתקופת המקרא. בניגוד לעמי הארץ השונים, בחרו הגבעונים להימנע מלהילחם בשבטי ישראל. הם התחזו לשבט נודדים וכרתו בערמה ברית שלום עם שבטי ישראל בראשות יהושע בן נון. ומכוחה של הברית לא נלחמו בהם השבטים והם נשארו לשבת בארץ, כמסופר בספר יהושע:

בתקופת ההתנחלות שויכה בארות לנחלת שבט בנימין, על פי המסופר בספר יהושע:

ילידי בארות ידועים הם רכב ובענה אשר הרגו את איש בשת:

וכן, "נַחְרַי הַבֵּרֹתִי נֹשֵׂא כְּלֵי יוֹאָב בֶּן צְרוּיָה".

הגליל של כורש
בתקופת שיבת ציון שהחלה בעקבות הכרזת כורש בשנת 538 לפנה"ס, נמנו כשבע מאות וארבעים ושלושה שבי ציון שחזרו לארץ ישראל אל קריית יערים, כפירה ובארות, בספר עזרא, ובספר נחמיה.

במאה ה-20 הוצע לזהותה בחִרבת אל ברג' (שבשכונת רמות אלון שבצפון-מערב ירושלים), או באל בירה ליד רמאללה.

==לקריאה נוספת==
* הערך: בארות, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 134
* יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 56, 130, 171
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כנען
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט בנימין
קטגוריה:שיבת ציון
נעם פרל

הרב נעם פרל (נולד בתל אביב בט"ז בשבט ה'תש"ל, 23 בינואר 1970) הוא מייסד וראש הישיבה התיכונית הסביבתית בסוסיא שבדרום הר חברון. שימש כמזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 2011–2015. באלול ה'תש"פ ייסד גם ישיבה גבוהה בסוסיא אשר נסגרה שנתיים לאחר מכן, עקב חוסר בתלמידים.

==ביוגרפיה==
פרל נולד בשכונת יד אליהו שבתל אביב בן זקונים ליונה וישראל פרל, גננת וסוחר בבורסת היהלומים הישראלית.

בהמשך עבר עם הוריו לגבעתיים. למד בבית הספר חורב ברמת גן, ואחר כך במכינה לישיבות בני עקיבא בגבעת-שמואל. למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" בירושלים וסיים בישיבה התיכונית "כפר הרואה". למד בישיבת ההסדר "אור עציון" ושירת בחטיבת הצנחנים.

הדריך בבית ספר שדה סוסיא, לימד תנ"ך באולפנת נווה חנה ובשנת תשנ"ח הקים את הישיבה התיכונית סביבתית בסוסיא ועמד בראשה.

בעל תואר ראשון בחינוך ותואר שני בתלמוד מאוניברסיטת בר-אילן.

היה "רב מחנה" במחנות קיץ של בני עקיבא העולמית באירופה ובשנת תשע"ב מונה לשמש כמזכ"ל התנועה העולמית. שימש בתפקיד ארבע שנים ולאחריהן חזר לתפקידו הקודם כראש ישיבת סוסיא.

לאחר היוודע דבר רצח שלושת הנערים ב-2014 פרסם סטטוס בפייסבוק בו קרא לממשלת ישראל להפוך "את צבא המחפשים לחיל נוקמים, חיל שלא ייעצר בקו 300 ערלות פלשתים. בדם האויב יכופר הביזיון ולא בדמעותינו." בעקבות ביקורת ציבורית הוסר הסטטוס.

פרל נשוי לאורית ולהם 8 ילדים.

==ספריו==
מרבית ספרים נוגעים לענייני מדרשים, אגדות חז"ל, ארץ ישראל ותנ"ך

בששת הספרים הראשונים תלמידי ישיבת סוסיא לקחו חלק בכתיבתם, עריכתם וצילום תמונות עבורם.
*מדרשטח (הלחם מילים של מדרש ושטח) – בנושא החי הצומח והדומם של ארץ ישראל במקרא ובמדרש. לכל ערך נלווים מקורות מקראיים ותלמודיים. את הערכים כתבו תלמידי ישיבת סוסיא להנצחת זכרו של חברם נפתלי בן-ציון לנצקרון, שנרצח בפיגוע.
*אבני דרך – על מספר רב של אתרים חשובים בארץ ישראל. הספר גם הוא בעיקר בדגש על מקורות מקראיים ותלמודיים.
*נקיי הדעת – סיפורים על מגוון מחכמי ירושלים במאות האחרונות בעיקר
*הזמנה לתפילה – מדרשים בנושא התפילה. כל קטע מלווה בתמונה שצולמה בידי תלמידי ישיבת סוסיא.
*הזמנה לפרשה – מדרשים בנושא פרשת השבוע. כל קטע מלווה בתמונה שצולמה בידי תלמידיו.
*הזמנה לחגים – מדרשים בנושא חגי ישראל. כל קטע מלווה בתמונה שצולמה בידי תלמידיו.
*אגדה ופרשה – אגדות חז"ל על סדר פרשת השבוע.
*אגדה וטבע – אגדות חז"ל על מגוון מושגים מהחי ומהצומח.
*אגדות ומידות – אגדות חז"ל על מידות שונות.
*על הראשונים – טרילוגיה על ספרי נביאים ראשונים. כרך ראשון על ספר יהושע וספר שופטים, הכרך השני הוא על ספר שמואל, והשלישי הוא על ספר מלכים.
*אבות – על מסכת אבות, העוסקת בענייני מוסר ומידות.
*אדמו"רים ועגלונים – על סיפורי חסידים.
*למנצח – על ספר תהלים

כל הספרים יצאו לאור בהוצאת הספרים ספריית בית אל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי ישיבת אור עציון
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:הר חברון: רבנים
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קטגוריה:סוסיא: אישים
World of Glass

World of Glass הוא אלבום האולפן השלישי באורך מלא של להקת המטאל הגותי טריסטניה (Tristania). זהו האלבום הראשון של הלהקה אחרי שמורטן ולנד עזב, ומציג שינוי קל בסגנון המטאל הגותי הסימפוני הכבד שאפיין את הלהקה. השימוש בריפים כבדים ירד והשימוש במוזיקה אלקטרונית גדל (למשל בשיר The Modern End). למרות זאת, שירת סופרן של ויבקה סטנה לצד גראולינג של רוני תורסן מ-Trail of Tears לצד קטעי מקהלה, המשיכו את הקו של טריסטניה משני אלבומיה הקודמים. האלבום התקבל בתגובות מעורבות.

== רשימת השירים ==

{|
|
<div class="mw-content-ltr">
# "The Shining Path" – 6:46 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Moen/Bergøy)</small>
# "Wormwood" – 5:56 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Bergøy)</small>
# "Tender Trip on Earth" – 5:18 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Bergøy)</small>
# "Lost" – 6:03 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Johansen)</small>
# "Deadlocked" – 5:57 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Moen)</small>
# "Selling Out" – 6:16 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Bergøy)</small>
# "Hatred Grows" – 6:20 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Bergøy)</small>
# "World of Glass" – 5:25 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Bergøy)</small>
# "Crushed Dreams" – 7:39 <small>(music by Hidle/Moen; lyrics by Moen)</small>

Bonus Track:
#<li value = 10> "The Modern End" – 4:45 (Seigmen Cover)
</div>
|}

== יוצרים ==
=== טריסטניה ===
* ויבקה סטנה - שירה נשית, מקהלה
* אנדרס הויביק הידל - גיטרה, שירת בלאק מטאל ב-"The Shining Path" ו-"Tender Trip on Earth"
* רון אוסטרהוס - באס
* אינר מוהן - קלידים
* קנת' אולסון - תופים

=== אמנים אורחים ===
* אוסטן ברגוי - שירה גברית נקייה
* רוני תורסן - גרואלינג
* פיט יוהנסן - כינור
* יאן קנת' ברקווד - שירה גברית נקייה ב-"Selling Out" ו-"Crushed Dreams"
* Sandrine Lachapelle, Emilie Lesbros, Johanna Giraud, Damien Surian, Hubert Piazzola - מקהלה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2001
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי מטאל גותי
ג'ורדין ויבר

ג'ורדין מארי ויבר (באנגלית: Jordyn Marie Wieber; נולדה ב-12 ביולי 1995) היא מתעמלת אמריקאית. היא אלופה אולימפית (לונדון 2012) ואלופת העולם בתחרות הקרב-רב (2011).

== ביוגרפיה ==
ויבר נולדה בדוויט, מישיגן לריטה ודייוויד ויבר. היא החלה להתאמן בהתעמלות כבר בגיל 4. 

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 2011 זכתה ויבר ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. שתי מדליות זהב, בתחרות הקרב-רב אישי (שולחן קפיצות-15.716, מקבילים מדורגים-13.600, קורה-15.266, קרקע-14.800, סה"כ-59.382), לפני ויקטוריה קומובה מרוסיה (59.349 נק') ויאו ג'ינאן מסין (58.598 נק') ובתחרות הקבוצתית (179.411 נק') לפני רוסיה (175.329 נק') וסין (172.820 נק'). מדליית ארד בתרגיל על הקורה (15.133 נק'), אחרי סוי לו (15.866) ויאו ג'ינאן (15.233 נק') שתיהן מסין. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל על המקבילים המדורגים (14.500 נק') ובמקום שישי בתרגיל הקרקע (14.700 נק')

===מדליית זהב אולימפית===
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ויבר במדליית זהב בתחרות הקבוצתית (183.596 נקודות), לפני רוסיה (178.530 נקודות) ורומניה (176.414 נקודות). בתחרות הקרב רב אישי היא לא הצליחה להתברג לשלב הגמר בתחרות הקרב רב אישי למרות שסיימה במקום רביעי בשלב המוקדמות בתוצאה של 60.032 נק', אחרי ויקטוריה קומובה מרוסיה (60.632 נק'), אלכסנדרה רייזמן (60.391 נק') וגבריאל דאגלס (60.265 נק') חברותיה לנבחרת, מפני שרק שתי נציגות מכל מדינה יכולות להשתתף בשלב הגמר שבו משתתפות 24 מתעמלות. היא עלתה לשלב הגמר מהמקום השישי, רק בתרגיל הקרקע.

ב-2018 העידה כי היא הייתה מקורבנות ההתעללות המינית של רופא נבחרת ההתעמלות האמריקאית לארי נאסר. על כך זכתה יחד עם חברותיה בפרס ארתור אש למעשי אומץ וגבורה בתחום הספורט.
ג'ורדין ויבר, מלבורן 2010

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלופות עולם בהתעמלות
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: התעמלות
קטגוריה:זוכי פרס ארתור אש
קטגוריה:מתעמלות אמריקאיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1995
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1995
דניאל מקפאדן

דניאל ליטל מקפאדן (באנגלית: Daniel Little McFadden; נולד ב-29 ביולי 1937) הוא כלכלן אמריקאי, מומחה לאקונומטריקה, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2000 במשותף עם ג'יימס הקמן. מקפאדן זכה בפרס על תרומתו לפיתוח של תאוריה ושיטות לניתוח מודלים של בחירה בדידה. כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1985 היה נשיא האגודה המדעית החברה האקונומטרית.

== חייו ==
מקפאדן נולד בראלי (קרוליינה הצפונית) ולמד באוניברסיטת מינסוטה. הוא סיים שם תואר ראשון בפיזיקה בגיל 19 וקיבל את הדוקטורט במדעי ההתנהגות עם התמחות בכלכלה ב-1962. המנחה שלו לדוקטורט היה ליאוניד הורביץ, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2007.

ב-1964 החל מקפאדן ללמד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. תחומי המחקר שלו נגעו בבעיית הקישור בין התאוריה הכלכלית למדידתה ובהחלטות התנהגותיות (choice behavior).

ב-1975 זכה במדליית ג'ון בייטס קלארק וב-2000 זכה בפרס נמרס לכלכלה. ב-1981 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית). ב-1977 החל ללמד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, אולם חזר לברקלי ב-1991. לאחר שובו לברקלי הקים שם מקפאדן את המעבדה לאקונומטריקה המתמקדת בחישובים סטטיסטיים ליישומים כלכליים, בראשה הוא עומד עד היום. כמו כן, הוא חבר בחבר הנאמנים של כלכלנים למען שלום וביטחון, ארגון לא ממשלתי שבין חבריו אוסקר אריאס, אמרטיה סן, דאגלס נורת' וקנת' ארו. 

ב-10 בינואר 2011 פורסם דבר מינויו של מקפאדן לנשיא לנושא כלכלת בריאות באוניברסיטת דרום קליפורניה.

פרופסור מקפאדן ינהל פעילות משותפת בין בית ספר סול פרייס למדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה ובין המחלקה לכלכלה באוניברסיטה, לצורך בחינת בעיות יסוד עמן מתמודד מגזר הבריאות, תוך התמקדות בבחינת אופן קבלת ההחלטות של צרכנים ביחס לביטוח בריאות ושירותי רפואה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://emlab.berkeley.edu/users/mcfadden/ דף הבית של דניאל מקפאדן] באתר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
* [https://web.archive.org/web/20060222123808/http://www.northwestern.edu/provost/awards/nemmers/nemprecon.html#mcfadden דניאל מקפאדן], באתר פרס נמרס לכלכלה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מינסוטה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכלכלה
קטגוריה:זוכי פרס נמרס לכלכלה
קטגוריה:זוכי מדליית ג'ון בייטס קלארק
קטגוריה:נשיאי האגודה האקונומטרית
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1937
שאוקי ח'טיב

שאוקי ח'טיב (בערבית: شوقي الخطيب; נולד ב-15 ביוני 1956) הוא יושב ראש ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל לשעבר וראש מועצת יפיע לשעבר.

== חייו ==
שאוקי ח'טיב, מהנדס בניין במקצועו, נכנס אל החיים הפוליטיים בשנת 1988 (בגיל 32) כאשר נבחר לנציג מטעם המפלגה הקומוניסטית הישראלית בבחירות לתפקיד ראש מועצת יפיע, תפקיד לו נבחר ואותו מילא במשך 20 שנה עד לבחירות לרשויות המקומיות בישראל של 2008.

בשנת 2001 מונה לתפקיד יו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל ויו"ר ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות, תפקיד זה מילא במשך כ-7 שנים עד לשנת 2008, אז הודיע על פרישה מן החיים הפוליטיים.

קרוב לסיום תפקידו כיו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל, בסוף שנת 2008, הציע שאוקי ח'טיב להכפיל את מספר נציגי ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל מטעם המפלגות הערביות, זאת על ידי הוספת נציגה מכל מפלגה - כדי ליצור נציגות שווה לנשים ולגברים בוועדה, סוגיה זו יצרה מחלוקת שטרם נפתרה והביאה עליו ביקורת רבה מצד השייח' כמאל חטיב, סגן יו"ר התנועה האיסלאמית הצפונית ואישים נוספים שטענו שמקומן של נשים אינו בוועדה כזו.

בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב ח'טיב במקום ה-115 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת.

בשנת 2008 הקים יחד עם ג'ידא רינאווי זועבי את עמותת אינג'אז ומשמש כנשיא העמותה.

ב-2013 הקים יחד עם סטף ורטהימר את הגן התעשייתי בנצרת, והחל מאותה השנה משמש כיושב הראש הוועד המנהל של ארגון "אלפאנר" לקידום ושילוב מיעוטים, נשים ומבוגרים בתעשייה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:ערבים ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם חד"ש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
קטגוריה:ערבים בראשות רשויות מקומיות בישראל
מתיבתא תפארת ירושלים

מתיבתא תפארת ירושלים היא אחת מהוותיקות בישיבות בניו יורק והתפרסמה בהנהגתו של הרב משה פינשטיין.

==מיקומה==
לישיבה יש שני קמפוסים:
הקמפוס הישן ב-145 East Broadway כולל את כל כיתות הלימוד החל מטרום-גן ילדים ועד לכיתות על-תיכוניות. בראשו עמד עד לפטירתו הרב דוד פיינשטיין, בנו הבכור של הרב משה פינשטיין. לקמפוס זה אין מעונות ללינת התלמידים.

הקמפוס השני, הידוע גם כ"ישיבת סטטן איילנד" (Yeshiva of Staten Island) בראשו עומד הרב ראובן פיינשטיין. יש בו בית ספר תיכון וכיתות על-תיכוניות. המעונות שלו נמצאים ב-1870 Drumgoole Road East, בסטטן איילנד ניו יורק.

==היסטוריה==

הישיבה נוסדה בשנת 1907 כתלמוד תורה תפארת ירושלים ברחוב אלדריג' 87 בניו יורק.
עברה בהמשך התפתחות מהירה והחליפה כמה מקומות: רחוב הסטר 115, אחר כך מדיסון 240, מונטגומרי 13, ולבסוף באיסט ברודוויי מספר 145 ומספר 147. הבניין הנוכחי נבנה בשנת 1912. בית הספר התיכון הוקם בשנת 1929.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160311004855/https://docs.google.com/viewer?a=v&q=cache%3ANjt636yyfKEJ%3Awww.hebrewbooks.org%2Fpagefeed%2Fhebrewbooks_org_3153_406.pdf+מתיבתא+תפארת+ירושלים&hl=iw&gl=uk&pid=bl&srcid=ADGEESjpFH0QMgkQ24rrPF3l06XQuQi-bkahl71ZKz3mqM3MPVY0uZ464oqg_7hKZo24jJbl5HJUHv8fcsB8gzdxdIWjCvv56GUbFk_FCt-SK9eJIzNofUCdDhLmoyDy9qAVhnZMwDzX&sig=AHIEtbSP_9dfS18DVK9GmZKfElgX4h5e1Q על מתיבתא תפארת ירושלים בניו יורק]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: ישיבות
קטגוריה:מנהטן: מבנים
מתיבתא תפארת ירושלים (ניו יורק)
קטגוריה:לואר איסט סייד
כביש 310

כביש 310 הוא כביש אזורי המתחיל בצומת הנשיא ומסתיים במחלף להבים על כביש 6. אורכו כ-13 ק"מ.
== גאוגרפיה ==
הכביש הוא ציר המשמש כאחת הכניסות לעיר רהט ומעבר ממנה ומהנגב המערבי לערד והנגב המזרחי. בתחילה עם סלילת הכביש מצומת להבים מערבה הוא סומן כהמשכו המערבי של כביש 31 אך לאחר השלמתו וחיבורו לכביש 25 שונה סיווגו מכביש ארצי לאזורי וניתן לו מספרו- 310. אמנם הכביש היה אמור להיחשב כציר רוחב מפני שהוא נע בפועל ממערב למזרח ולא מדרום לצפון, אך מפני שהוא חיבר בין השאר בין שני צירי הרוחב כביש 25 וכביש 31 וזו התכלית שלשמה הוא נסלל - הוא נחשב ככביש אורך בעל מספר זוגי. הקטע בין צומת להבים עד להבים היווה את תחילתו של כביש 31 עד שנת 2015, אולם עם פתיחתו של כביש 6 על תוואי כביש 31 באזור, שונה גם מספרו של קטע זה ל-310 והוא נמשך כיום עד מחלף להבים החדש.

==מחלפים וצמתים לאורך הכביש==
{| class="wikitable" border=1 cellpadding=1
!ק"מ
!שם
!סוג מפגש
!מיקום
!דרכים מצטלבות
|-
| colspan="5" align="center" bgcolor="#D8 BF D8" | כביש 310 ממערב למזרח
|-
| align="center" | 0
| align="center" | צומת הנשיא
| align="center" פיקסלים
| align="center" | אשל הנשיא
| align="center" |
|-
| align="center" | 4
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" פיקסלים
| align="center" | תראבין א-צאנע
| align="center" | כניסה לתראבין א-צאנע
|-
| align="center" | 6.5
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" פיקסלים
| align="center" | גבעות בר
| align="center" | כניסה לגבעות בר
|-
| align="center" | 9.5
| align="center" | צומת רהט דרום
| align="center" פיקסלים
| align="center" | רהט
| align="center" | כניסה דרומית לרהט
|-
| align="center" | 10.5
| align="center" | מחלף עידן הנגב
| align="center" align="center" | להבים
| align="center" |
|-
| align="center" | 12
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" פיקסלים
| align="center" | להבים
| align="center" | כניסה ללהבים
|-
| align="center" | 12.5
| align="center" | צומת ללא שם
| align="center" פיקסלים
| align="center" | להבים
| align="center" | כניסה מזרחית ללהבים
|-
| align="center" | 13
| align="center" | מחלף להבים
| align="center" align="center" | להבים
| align="center" | 
|}

==ראו גם==
* כבישי ישראל

קטגוריה:ישראל: כבישים
קטגוריה:רהט: תחבורה
קטגוריה:להבים: תחבורה
פיט יוהנסן

פיט יוהנסן (בנורווגית: Pete Johansen; נולד ב-11 במאי 1962) הוא כנר נורווגי, הידוע בעיקר בזכות תרומתו לאלבומי מטאל גותי, להם הוא תורם נגינת כינור בסגנונו הייחודי.
== קריירה ==
פיט יוהנסן החל לנגן בכינור בגיל 9 ומסע ההופעות הראשון שלו היה עם להקת מוזיקת קאנטרי בגיל 16. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הוא יזם מספר פרויקטים שלא זכו להכרה רחבה, ועמד בראש להקת Modesty Blaise שהוציאה אלבום אחד בשם "Face Of The Sun". לפריצתו הגדולה זכה יוהנסן כאשר ניגן עבור להקת המטאל הגותי הנורווגית The Sins of Thy Beloved באלבומה "Lake of Sorrow". בעקבות הצלחתו ניגן באלבומי מטאל של להקות מטאל גותי נוספות, הידועות שבהן הן טריסטניה וסירניה. הוא היה שותף לאלבומים Widow's Weeds, Beyond The Veil ו-At Sixes And Sevens שנחשבים לאלבומי מפתח בתחום.

== דיסקוגרפיה ==

יוהנסן ניגן באלבומים הבאים:
* The Sins of Thy Beloved
** Lake of Sorrow
** Perpetual Desolation
* Tristania
** Widow's Weeds
** Beyond The Veil
** World of Glass
** Rubicon
* Morgul
** All Dead Here
** The Horror Grandeur
** Sketch of Supposed Murder
* Sirenia
** At Sixes and Sevens

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.metalstorm.ee/bands/bandmember.php?member_id=1312 פרופיל ב-Metal Storm]

קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:מוזיקאים נורווגים
קטגוריה:כנרים
קטגוריה:מוזיקאי מטאל גותי
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1962
בוב ריצ'רדס

רוברט יוג'ין "בוב" ריצ'רדס (באנגלית: Robert Eugene "Bob" Richards; 20 בפברואר 1926 – 26 בפברואר 2023) היה אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי פעמיים ברציפות בקפיצה במוט. הוא היה הקופץ במוט היחידי בהיסטוריה שהגן על תוארו האולימפי.

== ביוגרפיה ==
ריצ'רדס נולד בשמפיין, אילינוי. הוא למד באוניברסיטת אילינוי. 

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה ריצ'רדס במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.20 מטר, אחרי בן ארצו גן סמית' (4.30 מטר) וארקי קטיה מפינלנד (4.20 מטר).

במשחקים הפאן אמריקאיים הראשונים, שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 4.55 מטר, לפני בן ארצו דון לאז (4.50 מטר) ורגנר לונדברג משוודיה (4.40 מטר). 

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי, מקסיקו בשנת 1955 זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר ובמדליית כסף בקרב עשר בתוצאה של 6886 נק' 

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ריצ'רדס במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 4.56 מטר, לפני בן ארצו בוב גוטובסקי (4.53 מטר) ויוריוס רובניס מיוון (4.50 מטר). נוסף לכך, הוא השתתף בתחרות קרב עשר אך לאחר 9 מקצועות נאלץ לפרוש מהתחרות בשל פציעה.

נפטר ב-26 בפברואר 2023.

== הישגים ותארים ==
* בסך הכל זכה ריצ'רדס 20 פעמים בתואר אליפות ארצות הברית, מהם 17 בקפיצה במוט ו-3 פעמים בקרב עשר.
* ריצ'רדס זכה בשנת 1951 בפרס ג'יימס א' סאליבן, פרס לספורטאי החובבן הטוב ביותר.
* בשנת 1975 זכה ריצ'רדס להיכלל בהיכל התהילה האמריקאי באתלטיקה.
* בשנת 1983 זכה ריצ'רדס להיכלל בהיכל התהילה האולימפי של ארצות הברית.

== שיאים אישיים ==
* קפיצה לגובה: 1.91 מטר (1954)
* קפיצה לרוחק: 7.09 מטר (1954)
* קפיצה במוט: 4.72 מטר (1957)
* קרב עשר: 7313 נק' (1954)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה במוט (גברים)
קטגוריה:קופצים לגובה אמריקאים
קטגוריה:קופצים לרוחק אמריקאים
קטגוריה:מתחרים אמריקאים בקרב עשר
קטגוריה:קופצים במוט אמריקאים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לונדון (1948)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:זוכי פרס ג'יימס סאליבן
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית ארד אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
ננו-חוט

ננו חוטים של חלקיקי זהב קטליטי כפי שנצפו ב[[מיקרוסקופ אלקטרונים]]
ננו-חוט הוא חומר שבשניים מממדיו הוא בסדר גודל ננומטרי, ורק "הממד הארוך" שלו אינו ננומטרי. ננו חוטים עשויים להועיל כמוליכים למחצה; אולם טרם התגלה מלוא המידע שיאפשר את השימוש המלא בהם בתעשיית האלקטרוניקה והאלקטרואופטיקה.

== מחקרים ==
פרופ' ארנסטו יוסלביץ וחברי קבוצת המחקר שלו במכון ויצמן למדע, גילו דרך לגדל ננו-חוטים של חומר מוליך למחצה באופן אופקי על משטח, והצליחו לראשונה לכוון אותם לגדול במבנים מסודרים באורך מילימטר – ארוכים פי 100 מננו-חוטים המתקבלים בשיטות אחרות. מוליכים-למחצה בעלי מבנים מסודרים עומדים בבסיס מרבית הטכנולוגיות המתקדמות, ומחקר זה עשוי להוביל לפיתוח מוליכים למחצה בעלי תכונות חשמליות ואופטיות משופרות, המתאימים למגוון רחב של שימושים, כמו טרנזיסטורים, התקני LED, לייזרים, תאים פוטו-וולטאיים ונוספים.

== ראו גם ==
* ננוטכנולוגיה
* ננו-חומרים
* ננו-צינורית פחמן
* ננו-סיב

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ננוטכנולוגיה