OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שיטת קלט

שיטת קלט (באנגלית: input method, או input method editor שפירושו עורך שיטת קלט -נפוץ בקיצור IME) היא רכיב במערכת הפעלה, או בתוכנה, המאפשרת למידע כמו הקשות מקלדת או תנועת עכבר, להתקבל כקלט. שיטת קלט הכרחית בכל שפה שבה יש יותר גרפמות מאשר מקשי המקלדת של המשתמש.

דוגמאות לכך הם, שבמחשב בעל מקלדת לטינית מאפשרת שיטת הקלט להקליד, גם בשפות סינית, עברית, הודית, וכדומה, ובהתקנים שונים כמו פלאפונים ניתן להקליד אלף-בית בשפות שונות, למרות שהמקשים הם מספריים בבסיסם. גם הקשה במסך מגע נחשבת כשיטת קלט. במערכות הפעלה מסוימות שיטת הקלט מגדירה גם את פעולתם של מקשים מתים (מקשים שבהקשה עליהם לבד לא יביאו לשום פלט ורק בשילוב עם מקש אחר יביאו לפלט).
==קישורים חיצוניים==

*[http://inputking.com/ InputKing Online Input System] -עורך שיטת קלט מבוסס רשת לשפות שונות

קטגוריה:התקני קלט
תאולוגיית שחרור

תאולוגיית השחרור היא גישה תאולוגית נוצרית המדגישה את שחרור המדוכאים. בהקשרים מסוימים, היא עוסקת בניתוחים חברתיים-כלכליים, עם "דאגה חברתית לעניים ושחרור פוליטי לעמים מדוכאים". בהקשרים אחרים, היא מתייחסת לצורות אחרות של אי שוויון, כמו גזע או מעמד.

תאולוגיית השחרור ידועה בעיקר בהקשר הלטינו-אמריקאי, במיוחד בתוך הנצרות הקתולית בשנות ה-60 של המאה ה-20 לאחר ועידת הוותיקן השנייה, שם היא הפכה לפראקסיס הפוליטי של תאולוגים כמו גוסטבו גוטיירס, לאונרדו בוף ובישועים חואן לואיס סגונדו וג'ון סוברינו, שתבעו את הביטוי "אופציה מועדפת לעניים". ביטוי זה שימש תחילה על ידי האב הישואי פדרו ארופה ב-1968 וזמן קצר אחר כך הסינוד העולמי של הבישופים הקתולים ב-1971 בחר כנושא שלו את הצדק החברתי<ref></ref><ref></ref>.

ההקשר הלטינו-אמריקאי הוליד גם תומכים פרוטסטנטים של תאולוגיית השחרור, כמו רובן אלבס, ג'וזה מיגונס מנינו, ורנה פדילו, אשר בשנות ה-70 של המאה ה-20 קרא לשילוב של אוונגליזם ואחריות חברתית<ref></ref><ref></ref>.

תאולוגיות שחרור התפתחו גם בחלקים אחרים של העולם כמו תאולוגיה שחורה בארצות הברית ובדרום אפריקה, תאולוגיית השחרור הפלסטינית, תאולוגיה דלית בהודו ותאולוגיה של מינג'ונג בדרום קוריאה.
==תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית==
הצורה הידועה ביותר של תאולוגיית השחרור היא זו שהתפתחה בתוך הכנסייה הקתולית באמריקה הלטינית בשנות ה-60, שנוצרה בעיקר כתגובה מוסרית לעוני ולאי הצדק החברתי באזור, שאי השיוון בו הוא מהגבוהים בעולם. המונח נטבע ב-1971 על ידי הכומר הפרואני גוסטבו גוטיירס, שכתב את אחד הספרים החשובים של תאולוגיית השחרור.

תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית השפיעה על חלקים מהתנועה האוונגליסטית ועל הבישופים הקתולים בארצות הברית. השימוש שעשו חסידיה ב"מושגים מרקסיסטיים" הוביל באמצע בשנות ה-80 לגינויה על ידי הכס הקדוש, אך עם זאת קבע כי "כשלעצמו, הביטוי 'תאולוגיה של שחרור' הוא מונח תקף לחלוטין". הקרדינל רצינגר (לימים האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר) דחה צורות מסוימות של תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית בשל התמקדותה בחטא ממוסד או מערכתי ועקב זיהוי ההיררכיה של הכנסייה הקתולית בדרום אמריקה כבני אותו מעמד מיוחס, שכבר זמן רב דיכא אוכלוסיות ילידים מאז הגעתם עם הספרדים ב<ref name="Wojda, Paul J. 1995">Wojda, Paul J., "Liberation theology," in R.P. McBrien, ed., The Catholic Encyclopedia (Harper Collins, 1995).</ref>.

==התאולוגיה השחורה==
פחות או יותר במקביל לפרסומים הראשונים של תאולוגיית השחרור של אמריקה הלטינית התפתחה גם תאולוגיית השחרור השחורה ותאולוגיית השחרור הפמיניסטית. תאולוגיה שחורה מתייחסת לפרספקטיבה תאולוגית שמקורה בכמה כנסיות שחורות בארצות הברית ומאוחר יותר בחלקים אחרים של העולם, המהווה ניסיון נוצרי לעזור לאלה ממוצא אפריקאי להתגבר על הדיכוי. היא מתמקדת במיוחד בעוולות שבוצעו נגד אפרו-אמריקאים ודרום אפריקאים שחורים במהלך ההפרדה הגזעית האמריקאית והאפרטהייד, בהתאמה.

התאולוגיה השחורה מבקשת לשחרר People of color מצורות מרובות של כפיפות פוליטית, חברתית, כלכלית ודתית ורואה בתאולוגיה הנוצרית תאולוגיה של שחרור - "מחקר רציונלי של הווייתו של אלוהים בעולם לאור המצב הקיומי של קהילה מדוכאת, המקשרת את כוחות השחרור למהות הבשורה, שהיא ישוע המשיח", כותב ג'יימס האל קון, אחד התומכים המקוריים של הפרספקטיבה. התאולוגיה השחורה מערבבת את הנצרות עם שאלות של זכויות אזרח, במיוחד כפי שהועלו על ידי תנועת הכוח השחור ותנועת התודעה השחורה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
יחזקאל ישראל

יחזקאל ישראל (1927 - 2 בספטמבר 2015) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50 ויזם נדל"ן, ממייסדי חברת הנדל"ן "האחים ישראל".

==ביוגרפיה==
ישראל נולד בירושלים למשפחה מסורתית בת ארבעה ילדים. בצעירותו היה חבר האצ"ל ולחם במלחמת העצמאות.

בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1942, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם אשר ברנבלום ואהרון חסון. לאחר הקמת המדינה וחזרת הליגה לפעילות, שיחק בקבוצה בתפקיד החלוץ והמקשר הימני וניחן ביכולת כדרור גבוהה.

יחזקאל ישראל שיחק במספר משחקי ידידות של בית"ר בסוריה ולבנון בשנת 1944. היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954 והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. באחד ממשחקיו בליגה הבכירה בשנת 1955 כבש חמישה שערים בניצחון 1:6 על הפועל בלפוריה ולמעשה מחזיק בשיא ההבקעות במשחק אחד בליגה הבכירה בקבוצת בית"ר ירושלים. בשנותיו האחרונות בכדורגל חיפש מקצוע חלופי והגיע לחברת החשמל, אך משהתבקש לעבור למדי היריבה העירונית הפועל ירושלים סירב ופוטר מעבודתו. בשתי עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים (החל מ-1954) שותף יחזקאל ישראל ב-37 משחקים והבקיע 16 שערים.

לאחר פרישתו מכדורגל קנה ממנהל בית"ר דאז שמואל קירשטיין משאית שבעזרתה הקים ביחד עם אחיו יהודה חברת תובלה. בשנת 1964 יחד עם שני האחים הצעירים יחיאל ויואל את חברת הבנייה והיזמות "האחים ישראל". החברה בנתה במהלך השנים אלפי דירות, בתחילה בעיקר בירושלים ואחר כך ברחבי המדינה, והקימה פרויקטים דוגמת "קניון האחים ישראל" ובניין המשרדים האחים ישראל על חורבות קולנוע רקס ברחוב שלומציון המלכה. הוא המשיך להיות מעורב בניהול החברה עד שנות ה-2000.

יחזקאל ישראל נפטר ב-2 בספטמבר 2015.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://israelbrothers.co.il/HE/about אודות האחים ישראל] באתר האחים ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
אהרון חסון

אהרון חסון (1928 – 2004) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בקבוצת בית"ר ירושלים בשנות ה-40 וה-50.

==ביוגרפיה==
חסון נולד וגדל בירושלים. בצעירותו היה חבר האצ"ל, ולחם במלחמת העצמאות.

בנערותו שיחק בקבוצת מג"ל (מועדון גוגנהיים למשחקים). בשנת 1942, כשקבוצת בית"ר ירושלים חידשה את פעילותה לאחר חמש שנות הפסקה, הצטרף לקבוצה יחד עם חבריו אשר ברנבלום ויחזקאל ישראל. שיחק בתפקיד החלוץ והמקשר שמאלי. במקביל להיותו שחקן בקבוצה התפרנס חסון מעבודה קשה בבית חרושת ללבנים. 

חסון היה שותף לעלייה של הקבוצה לליגה הבכירה בעונת 1953/1954 והמשיך לשחק בה עד שנת 1956. חסון בישל שערים רבים והיה בועט עונשין מצטיין. זכור במיוחד שערו במשחק הדרבי נגד הפועל ירושלים באצטדיון ימק"א אז כבש בבעיטה חופשית מ-18 מטרים, בה השתמש בטכניקת ה"עין העקומה" והבקיע את שער הניצחון שלמעשה היה שערו האחרון בקבוצה. ב-3 עונותיו המתועדות בבית"ר ירושלים שותף חסון ב-32 משחקים והבקיע 6 שערים.

בשנת 2004 מצא חסון את מותו לאחר שנדרס על ידי אוטובוס בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארץ-ישראלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
א-סיידה אל-חורה

א-סיידה אל-חורה (בערבית: السيدة الحرة; 1485 - לאחר 1542; שמה המלא: א-סידה אל-חורה בינת עלי אבן רשיד אל-עלמי, חכימת תטואן) הייתה מלכה בתטואן בין השנים 1515–1542, והייתה גם מלכת פיראטים בתחילת המאה ה-16. היא נחשבת "אחת הנשים החשובות במערב האיסלאמי בעידן המודרני".

בהיותה פיראטית, כרתה א-סיידה אל-חורה ברית עם שודד הים הברברי אורוץ' ברברוסה, ושלטה בחלק המערבי של הים התיכון, בעת שהוא שלט בחלק המזרחי. היא הייתה גם המושלת של תטואן באותה תקופה. ב-1515 היא הייתה למחזיקת התואר "אל-חורה" (חופשייה) הלגיטימית האחרונה בעקבות מות בעלה, שמשל בתטואן. מאוחר יותר, נישאה למלך מרוקו, אחמד אל-וטאסי, אך סירבה לעזוב את תטואן לשם כך, וזו הייתה הפעם היחידה בהיסטוריה של מרוקו שהמלך נישא במקום שאיננו עיר הבירה (דאז), פאס.

== חייה ==
א-סיידה אל-חורה נולדה ב-1485 (לפי הספירה המוסלמית סביב 890) למשפחה מוסלמית בולטת, בנו רשיד. מקורות המשפחה היו מרוקאים או אנדלוסים. היא נמלטה עם משפחתה למרוקו כאשר פרדיננד ואיזבלה כבשו את ממלכת גרנדה המוסלמית בשנת 1492, בסופו של הרקונקיסטה; הם התיישבו בשפשאוון.

לסיידה אל-חורה הייתה ילדות מאושרת ובטוחה, אך הגלות מגרנדה עדיין העיבה על המשפחה. היא הושאה בגיל 16 לגבר בשנות הארבעים לחייו, עלי אל-מנט'רי, חבר של אביה, לו הובטחה בעודנה ילדה. ישנם מקורות לפיהם הייתה נשואה לבנו של אל-מנט'רי, אל-מנט'רי הבן.

א-סיידה אל-חורה, שהייתה בעלת אינטליגנציה גבוהה, סייעה לבעלה בעסקיו, וכשהוא נפטר ב-1515, היא הייתה למושלת תטואן. מקורות ספרדיים ופורטוגליים מתארים אותה כ"שותפתנו במשחק הדיפלומטי".

לאחר זמן לא רב נישאה שוב, למלך אחמד אל-וטאסי, שנסע עד תטואן להתחתן. הסברה הרווחת היא שא-סיידה אל-חורה תכננה את המהלך הזה כדי להרגיע את תושבי תטואן שהיא תמשיך להיות המושלת שלהם גם לאחר נישואיה.

א-סיידה אל-חורה לעולם לא התגברה על ההשפלה שחוותה בכיבוש גרנדה והגלות שבאה בעקבותיה. היא נדרה נדר שתנקום ב"אויב הנוצרי", ופנתה לפיראטיות. היא יצרה קשר עם אורוץ' ברברוסה האלג'יראי, והחלה לפעול בשיתוף עמו. פיראטיות הניבה לה הכנסות מהירות ונזילות, כולל דרך דרישת כופר עבור שבויים, וגם שמשה כמקור לתקווה לחזרה יום אחד לאנדלוסיה. הנוצרים כיבדו אותה כמלכה המחזיקה בכוח רב בשטח הים התיכון, וכל משא ומתן לגבי כופר ושבויים התנהל דרכה. לדוגמה, בספר מלכות האסלאם הנשכחות (The Forgotten Queens of Islam), פטימה מרניסי מזכירה מסמכים ספרדיים היסטוריים מ-1540 לפיהם התנהל משא ומתן "בין הספרדים לסידה אל-חורה", לאחר פשיטה פיראטית על גיברלטר, בו נטלו הפיראטים "שלל רב ואסירים רבים".

ישנם היסטוריונים הסבורים כי מידת הקבלה החריגה למדי של א-סיידה אל-חורה כמושלת ומלכה היא תוצאה של "ההיכרות האנדלוסית עם שליטות בספרד, דוגמת איזבלה, מלכת קסטיליה. אחרים מאמינים כי א-סיידה אל-חורה הצליחה כמושלת כי היא הייתה "המנהיגה הבלתי מעורערת של הפיראטים במערב הים התיכון".

לאחר ששלטה במשך 30 שנה, חתנה הפיל אותה ב-1542. ניטלו ממנה כל רכושה ומעמדה, ולא ידוע מה עלה אחר כך בגורלה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים מרוקאים
קטגוריה:שודדות ים
קטגוריה:נשים מרוקאיות
קטגוריה:מלכות המאה ה-16
קטגוריה:נשים באסלאם
קטגוריה:ילידי 1485
קטגוריה:נפטרים ב-1542
מוריקה מבריקה

מוריקה מבריקה (שם מדעי: Moricandia nitens) הוא מין של צמח ממשפחת המצליבים. תפוצתו העולמית במדבריות מצפון אפריקה ועד דרום-מערב אסיה . בישראל הוא נפוץ בנגב ובערבה.

==מאפיינים==
צומח בחורף ותחילת האביב מדצמבר ועד אפריל. גדל בדרך כלל באזור מדברי וצורת חייו היא בן-שיח. הוא גדל בשטח יבש עם קרקע חצצית. בעל גבעול עגול וארבעה עלי כותרת בלבד בצבעים ורוד וסגול. מבנה העלים הוא כך שכל עלה הוא בכל מפרק. גובהו מתנשא לכ-20–55 ס"מ. אורך צינור הכותרת הוא כסנטימטר אחד וקוטר האגן הוא כסנטימטר וחצי או יותר. בפרח ישנם שני צופנים חיצוניים בבסיס הגביע אשר מפרישים כמות גדולה של צוף. הצוף שלו מצטבר במאגר שמור בתחתית הגביע הארוך ור דבורים בעל חדק ארוכה יכול ליהנות מהצוף הנדיר של פרח. הוא אכיל גם על ידי בני אדם וטעמו חרדלי חריף.

==שימושים רפואיים==
משתמשים בו בארץ לרפואה העממית במגוון מחלות ותופעות. כדי להקל על כאבי גב ניתן להכין דבק משורשים מבושלים של הצמח. כדי להוריד חום גוף ניתן לשתות חליטת עלית ובנוסף גם לכאבי בטן ונגד שלשול. ניתן להשתמש בחליטת עלים שמרתיחים בשמן זית לריפוי פצעים בנוסף גם לדימומים מהאף או מדימומים פנימיים.
בגלל טעמו הוא משמש גם לתיבול בחלב או מוצרי חלב.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1910
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ארנסט ארמאן דוראן
קטגוריה:מצליבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מצליבים
רובה חבלים

רובה חבלים הוא התקן מכני המשגר חבל ובקצהו אנקול או חץ, מעין צלצל קטן. בגלל הקושי המכני לבנות רובה חבלים פרקטי הוא קיים בעיקר בספרות הבדיונית, בקומיקס ובקולנוע. זהו אחד הפטנטים המזוהים ביותר עם באטמן, ביחד עם הבאטראנג.

רובה החבלים של באטמן, שלעיתים מכונה Batclaw או Batline או Grapple Gun, הוא אחד הגאדג'טים החשובים והאופיינים ביותר של שלו: מדובר במשגר היורה חבל מחומר חזק במיוחד ובקצהו אנקול (קרס טיפוס), ובאמצעות כננת באטמן מושך את עצמו למעלה כאשר הקרס נתפס במטרה. עיקר השימוש של באטמן ברובה חבלים הוא לטיפוס מהיר על בניינים גבוהים, גורדי שחקים, גשרים וכדומה, וכן לתנועה מהירה על גגות גות'אם סיטי והתנדנדות מבניין לבניין, והכנה לדאייה. בנוסף, רובה החבלים של באטמן משמש גם ללחימה, כגון תפיסת האויב, תלייתו הפוך אחרי ניטרולו, ופריקת נשק מידיו. עיצובי רובה החבלים השתנו בעיבודים השונים, החל מרובה חבלים דמוי אקדח גדול שניסה להיראות כמה שיותר מציאותי וכלה ברובה חבלים עתידני המעוצב בצורה קומפקטית ביותר אך רחוק מלהיות מעשי בטכנולוגיות של סוף המאה ה-20. ברוב העיבודים אין התייחסות למלאי החבלים של באטמן ולטעינה מחדש של רובה החבלים אחרי השיגור: באטמן מצויד בכמות בלתי מוגבלת של חבלים מסוגים שונים ורובה החבלים שלו תמיד טעון ומוכן לשימוש, ולעיתים אף מתבצע בו שימוש מספר פעמים ברציפות, ללא תהליך נראה לעין של טעינה מחדש.

== ראו גם ==
* צלצל

== קישורים חיצוניים ==
* [https://batman.fandom.com/wiki/Grapple_Gun Grapple Gun] באתר "פאנדום"

קטגוריה:באטמן
קטגוריה:טכנולוגיות מדע בדיוני
בית הכנסת כפוסי

בית הכנסת כפוסי קרוי על שם רבי חיים כפוסי, פוסק הלכה ומגדולי רבני מצרים במאות ה-16 וה-17 שנפטר בשנת 1631. בית הכנסת ממוקם ברחוב "דרב אלנוציר" מס' 3 בשכונת היהודים ("חארת אליהוד") בקהיר.

==מבנה וארכיטקטורה==
בית הכנסת כפוסי הוא אחד ממבני התפילה העתיקים ביותר שהוקמו בין חומות קהיר העתיקה. לבית הכנסת מבנה ארכיטקטוני ייחודי השונה מזה של בתי כנסת אחרים במזרח התיכון ודומה למבנה של בתי כנסת המצויים בוונציה ובפאדובה שבאיטליה. על גג אולם התפילה המרכזי ניצבת כיפה המזכירה כיפות של כנסיות קופטיות רבות במצרים. אולם התפילה המרכזי בנוי משני מפלסים, כאשר הקומה התחתונה משמשת כעזרת הגברים והקומה העליונה משמשת כעזרת הנשים. ארון הקודש ממוקם בחלקו המזרחי של האולם, ומשני צידיו היו מסודרים שני טורים של ספסלי עץ שעליהם ישבו המתפללים, כמקובל בבתי הכנסת הספרדיים. בקירות בית הכנסת ובכיפה קבועים חלונות מלבניים וחלונות מוארכים שבראשם קשת.
ארגונו הפנימי של בית הכנסת כפוסי אף הוא ייחודי ושונה משל בתי כנסת אחרים במצרים. בחלקו האחורי של בית הכנסת מצויות חצרות להקמת סוכה, רחבה לחגיגת אירועים מיוחדים, חדר הגבאי ומגורים עבור שומר.
בית הכנסת שופץ בסוף המאה ה-19.

==מקורות==
* יורם מיטל, אתרים יהודיים במצרים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1995, עמ' 57–61

כפוסי
כפוסי
ויקטור לוי (כדורגלן)

ויקטור לוי (נולד ב-11 בנובמבר 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי. לוי מזוהה יותר מכל עם קבוצת בית"ר ירושלים בה שיחק ברוב הקריירה שלו, והיה שותף לזכייתה הראשונה בגביע המדינה בעונת 1976.

==ביוגרפיה==
לוי גדל בחצור הגלילית, ובשנת 1965 עשה את צעדיו הראשונים בבוגרים בקבוצה הפועל חצור ולאחר מכן עבר להפועל קריית שמונה, שם היה שחקן מפתח בקבוצת הבוגרים ושיחק בעמדה התקפית יותר.

בשנת 1971 זומן על ידי מאמן בית"ר ירושלים דאז אריה רדלר למבחנים בעקבותם צורף לקבוצה. לוי השתלב כשחקן הרכב חשוב במערך של בית"ר בשנים 1971–1978 והיה חלק משלישיית "שוקולד-מנטה-מסטיק" שכללה גם את דני נוימן ואורי מלמיליאן. לוי שיחק בעמדת הקשר האחורי והיה בצילם של נוימן ומלימיליאן ששיחקו בעמדות קדמיות והרבו לכבוש שערים בניגוד אליו, שהתמקד יותר בפעולות הגנתיות בקישור האחורי והרבה לחלץ כדורים. בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן הרכב בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה.

לאחר חילוקי דעות עם ראובן ריבלין שהיה יו"ר בית"ר באותן שנים לגבי חוזהו, סיים את דרכו בקבוצה בעונת 1977/1978 ועבר להפועל ראשון לציון. לאחר עונה בלבד חזר לבירה ליריבה העירונית הפועל ירושלים שם היה שותף בעליית הליגה של הקבוצה בעונת 1979/1980, לאחריה המשיך עוד שנתיים בקבוצה, ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. לאורך רוב שנותיו כשחקן כדורגל היה פקיד בעיריית ירושלים.

לאחר הפרישה אימן מספר שנים את קבוצת עירוני בית שמש, ומספר קבוצות נוער.

אחיינו של לוי, שלומי מלכה הגיע אף הוא מקבוצת הפועל חצור ושיחק בקבוצת בית"ר ירושלים, כאשר בשנת 1978 הביאו דודו ויקטור לוי לאימון הקבוצה, לאחר שמאמן הקבוצה דוד שויצר התפעל מכישרונו צירף אותו למדי בית"ר ירושלים, שם שיחק עד שנת 1983, לאחר מכן עבר לשחק בקבוצות מכבי רמת עמידר והפועל ירושלים, עד שפרש בתחילת שנות התשעים.

==תארים==
;בית"ר ירושלים
* גביע המדינה: 1975/1976
* אלוף האלופים: 1975/1976

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:חצור הגלילית: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
ישועה בסיס

הרב ישועה בסיס (ה'תקל"ג, 1773 – ט' בטבת ה'תר"ך, 1860) היה מגדולי פוסקי ההלכה בתוניס, אב בית הדין ורבה של תוניס במאה התשע עשרה. 

== קורות חייו ==
נולד בעיר תוניס בשנת ה'תקל"ג (1773). למד אצל רבי משה סלום (מחבר הספר "ישמח משה" על מסכת זבחים) ואצל רבי יצחק טייב (בעל "ערך השולחן").

בתחילה כיהן כדיין מן המניין בבית דינו של הרב יצחק טייב. בשנת ה'תר"ז (1847) נפטר הרב יצחק כהן טנוג'י מאנדורה, שהיה הרב הראשי וראב"ד תוניסיה, ורבי ישועה בסיס מונה לכהן תחתיו. בתפקיד זה החזיק שתים עשרה שנה, עד לפטירתו.

הרביץ תורה במשך שנים רבות, והעמיד תלמידים חשובים שהיו מגדולי הרבנים בתוניסיה בדורו ובדור שלאחריו. נודע בשל דאגתו לצורכיהם החומריים של התלמידים ותלמידי החכמים שלמדו בישיבתו.

נודע בשל עיונו העמוק וחריפותו. שני רבנים אשכנזים, הרב אפרים חיות מהונגריה (בעל "אפי רברבי") והרב אברהם זוסמן מפולין (בעל "ויוסף אברהם") מספרים כי התקשו להבין דבר-תורה, ולא מצאו לזה תשובה הולמת, אף ששאלו על כך את חכמי אשכנז ואיטליה, ובבואם לרבי ישועה בסיס, פירש להם את העניין כלאחר יד. 

נודע גם כבקי גדול בתורת הקבלה וכמחולל נפלאות. מעשים רבים מיוחסים אליו בקרב יהודי תוניסיה כפועל ישועות וכמבטל גזירות קשות על ידי מופתים שעשה. עשרות סיפורי-פלא סופרו אודותיו, שמהם ניתן לראות, כי ידע לעמוד בפרץ, ולהגן על היהודים מפני מתנכלים ופורעים ערבים. כן נודעה ידידות רבה שהייתה לו עם מלך תוניסיה "הביי". ברחבי תוניסיה נקרא בשם "מורנו הרב" סתם, או "גאון עוזנו".

הערצת חכמי דורו אליו הייתה רבה, ושמו יצא בתוניסיה ומחוצה לה. הרב אברהם אנקווה, מרבני מרוקו, כותב עליו: 

מדי שנה נהג לערוך סעודת הודאה לתלמידי חכמים לאחר שחלף חודש טבת אשר על פי הקבלה נפטרים בו צדיקים.

נפטר בגיל 87 בט' בטבת ה'תר"כ (1860). רבני דורו המליצו עליו "נפטר בכתר פז", שכן נפטר בשנת "כתר" (תר"כ) בגיל "פז" (87). בשל הערצת בני דורו אליו צמו העם יומיים ברציפות, ביום פטירתו ט' בטבת, ולמחרת בצום עשרה בטבת.

=== מתלמידיו ===
* הרב אברהם הכהן יצחקי - מחבר ספר "משמרות כהונה".
* הרב אברהם חג'אג' - ראב"ד תוניסיה ומחבר ספר "זרעו של אברהם"

=== חיבוריו ===
* אבני צדק [http://hebrewbooks.org/8755 חלק א], [http://hebrewbooks.org/41126 חלק ב] – חיבור על שולחן ערוך אורח חיים ויורה דעה. יצא לאור מכתב ידו בתוניס תרס"ג על ידי הרב משה שתרוג.
מלבד חיבורו זה כתב תשובות ופסקים רבים בהלכה, מהם נדפסו בספרים שונים, ביניהם: בספר "גנזי שלום״ לרב שלום שמעוני (נדפס לראשונה בתוניס, תרע"ו) ובספר "מעשה בית דין" (תוניס, תרנ"ו).

== ראו גם ==
* יהדות תוניסיה
* שאול הכהן

== לקריאה נוספת ==
* מיכל שרף, צמידי הזהב: סיפורים מחיי רבי חי טייב ורבי ישועה בסיס מתוניסיה, הוצאת מכון הברמן למחקרי ספרות, ירושלים 1991.
* הרב מאיר מאזוז, מגדולי ישראל חלק א (בני ברק, תשע"ו) עמ' שע-שצד.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.tunisia.co.il/?p=1345 רבי ישועה בסיס זצ"ל], באתר תוניסיה מורשת
* [http://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20842&st=&pgnum=13&hilite= הרב מאיר מאזוז על הרב ישועה בסיס], בתוך: מבוא לספר משפט כתוב, באתר HebrewBooks

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ראשיים לתוניסיה
קטגוריה:תוניס: רבנים
קטגוריה:ילידי 1763
קטגוריה:נפטרים ב-1860
ילדי המערות

ילדי המערות היא טרילוגיה מאת א. ת. זונלייטנר שנועדה לילדים ולנוער, וכוללת את הספרים: "ילדי המערות בעמק הנעלם", שיצא לאור ב-1918, "ילדי המערות בבניין הקורות", שיצא שנה לאחר מכן, ו"ילדי המערות בבניין האבנים", שיצא ב-1920.

==סיפור העלילה==
הסיפור מתרחש בתקופת מלחמת שלושים השנים במאה ה-17. אווה ופטר, שני ילדים, חיים בכפר בהרי הדולומיטים עם אח ואחות קשישים. אווה היא נכדתה של הזקנה, הנודעת כמכשפה. בדרך כלל מכבדים אותה בני הכפרים ונעזרים בכישוריה הרפואיים, אך כאשר קורה ומחלת אחד ממטופליה מחמירה, קמים עליה הכפריים ומבקשים את נפשה, והיא נאלצת להימלט מפניהם. באחת המנוסות האלה, כשהיא מוצאת מפלט בעמק הנעלם החבוי בהרים, היא פוגשת את פטר, נער רועים שאמו מתה בדרכי ההרים והוא נשאר לבדו. כאשר בא אחיה להודיעה כי החולה הבריא והיא יכולה לחזור, היא לוקחת איתה את הילד והוא גדל יחד עם אווה, הצעירה ממנו בשנים אחדות.

במשך השנים הבאות מצטרף פטר אל הזקנה בשיטוטיה בשדות וביערות ולומד ממנה רבות על עשבי מרפא, צמחי מאכל ופטריות, יחד עם רעיית הצאן שבה עסק עוד קודם. אז באה עליהם שוב הצרה, והפעם זעם הכפריים עז כל כך, שגם הזקן ואווה הקטנה נאלצים לברוח עם הזקנה ועם פטר אל העמק הנעלם. כשהם עוברים בנקיק הצר המוביל אל העמק, מתרחשת מפולת סלעים והזקן נקבר תחת האבנים עם מעט הרכוש שלקחו עמם, ובעיקר האבנים והפתילים להצתת אש וכלי העבודה שהספיק לארוז, שרידי העולם התרבותי של זמנם. 

הילדים והזקנה מצליחים לעבור בשלום, אך מאמץ הבריחה ומות אחיה קשים מדי לזקנה והיא נפטרת למחרת היום. הילדים נשארים לבדם, ללא כל אמצעי שיעזור להם להתמודד עם חייהם החדשים מלבד תושייתו של פטר, נער הרועים, והידע שצבר במשך השנים. 

בימים הבאים לומדים הילדים לשרוד ולהתקיים בסביבתם החדשה. הם מוצאים מערה למסתור ומתאימים אותה למגורים, מלקטים גרגרי יער, שורשים ופטריות ובוזזים ביצים מקני ציפורים. במשך הזמן הם מגלים את המקום שם לוקקות עזי ההרים את המלח מעל הסלעים, מצליחים לצוד ולביית עז בר, צדים בעלי חיים למאכל וללבוש, שהם מייצרים מעורותיהם ומפרוותיהם, ובלילה אחד, בשעת סערת ברקים, כאשר עץ ביער ניצת ונשרף, הם מביאים ענף בוער אל המערה וכל חייהם משתנים עם מציאת האש. 

כך נמשך סיפורם של הילדים, הגדלים והולכים ומקיפים תוך שנים ספורות את התפתחות האדם מאיש המערות אל האדם התרבותי ובעל הידע. הם מציירים ומציינים את הימים על כותלי המערה, בונים כלים מאבן ומעץ וקשתות מגידי חיות, מקשטים את בגדי העור והפרווה שלהם בבלוטים ובנוצות ציפורים ומשפרים את תנאי חייהם, ממערה לצריף קורות ומצריף לבית בנוי באבן. 

ציורים רבים מלווים את שלושת הספרים וממחישים את מעשה התפתחותם של הילדים משלב לשלב, הן כבני אנוש והן מילדות לבגרות.

==תרגום לעברית==
הטרילוגיה תורגמה לעברית בראשית שנות העשרים על ידי א. פרנק, ויצאה לאור בהוצאת אמנות בפרנקפורט על מיין, במוסקבה ובאודסה. מאז לא חודש התרגום, והעברית אכן מיושנת וקשה לקריאה במושגים של ימינו, לא רק לילדים אלא גם למבוגרים. בסוף כל ספר יש לוח של מילים "שאינן שגורות בלשון, או שאין פירושן מדויק בפי הבריות או שמחודשות לצורך השעה ובאו כהצעה", ותרגומן לגרמנית, רוסית, פולנית, צרפתית ואנגלית. בין אלה מילים, שהיום אנו רגילים בהן ואיננו רואים בהן שום חידוש, כמו תגלית, חמציץ, כוך, נדבך, מלט ועוד, וגם מילים שנשכחו, או שלא נקלטו כלל בשפה, כמו אחילית, אמגוז, חמיטה וגומץ.

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
נמל התעופה הבין-לאומי של ע'רדקה

נמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה (הורגדה) (בערבית: مطار الغردقة الدولي) שוכן בעיר ע'רדקה (הורגדה) שלחוף הים האדום במצרים, כ-500 קילומטרים מדרום-מזרח לקהיר. זהו נמל התעופה השני בגודלו במצרים מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו. בשנת 2009 עברו בו 6.7 מיליון נוסעים.

נמל התעופה משמש כשער ראשי לתיירי חוץ בדרכם לאתרי התיירות המצריים שלחוף הים האדום. הוא משרת עשרות חברות תעופה, מרביתן חברות שכר וחברות טיסה מוזלות, הפועלות בינו לבין יעדים בכל רחבי אירופה ובטורקיה, וכן משרת טיסות פנים-ארציות.

בנמל פועלים שני טרמינלים לנוסעים. הטרמינל השני בשטח של 92 אלף מטר רבוע ובו גשרי עלייה למטוסים הוקם במטרה להגדיל את קיבולת הנמל עד ל-13 מיליון נוסעים בשנה, במסגרת מאמצי ממשלת מצרים להגדיל את תנועת התיירות למדינה. הוא נבנה מדרום לטרמינל הישן, ונחנך ב-17 בדצמבר 2014 במעמד נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.

בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים. הנמל משרת גם את חיל האוויר המצרי, ובשטחו נמצאים מוסכים ממוגנים למטוסי קרב.

מאז מלחמת ששת הימים, עת הופגז שדה התעופה הצבאי בע'רדקה במבצע מוקד, ועד לשנת 1976 לא היה הנמל בשימוש.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

ע'רדקה
קטגוריה:ע'רדקה
יעל דאוקר

יעל נעים דאוקֶר (Yael N. Dowker; 1919 – ינואר 2016; נולדה כיעל נעים) הייתה מתמטיקאית אמריקאית ילידת ארץ ישראל שבלטה בעבודתה בתחומי תורת המידה והתורה הארגודית .

== ביוגרפיה ==

נולדה בתל אביב כיעל נעים. למדה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, שבמרילנד, ארצות הברית. בשנת 1941, בהיותה סטודנטית לתואר שני, פגשה את קליפורד יו דאוקר , מתמטיקאי קנדי שעבד שם בתור מדריך. בני הזוג נישאו בשנת 1944. במהלך התקופה שבין 1943 ל-1946 עבדו שניהם במעבדה לקרינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

דאוקר הפכה לתלמידת דוקטורט במכללת רדקליף (בקיימברידג', מסצ'וסטס), תחת הנחייתו של ויטולד הורוויץ' . היא פרסמה את התזה שלה ב"מידות אינווריאנטיות ומשפטים ארגודיים" ב-1947, וקיבלה דוקטורט ב-1948. בשנים 1948–1949, היא למדה לפוסט-דוקטורט במכון ללימודים מתקדמים, בפרינסטון, ניו ג'רזי. עליית המקארתיזם הביאה את בני הזוג להגר בשנת 1950 לאנגליה.

בשנת 1951 לימדה דאוקר באוניברסיטת מנצ'סטר, ומאוחר יותר המשיכה כפרופסור באימפריאל קולג' בלונדון שם הנחתה בין השאר את ביל פרי. בחלק מעבודותיה פעלה בשיתוף פעולה עם המתמטיקאי ההונגרי פאול ארדש.

יחד עם בעלה, דאוקר עזרה לחנך מעל שלושים ילדים מחוננים.

== עבודות ==
<div class="mw-content-ltr">
* Invariant measure and the ergodic theorems, Duke Math. J. 14 (1947), 1051–1061
* Finite and <math>\sigma</math>-finite measures, Annals of Mathematics, volume 54, (1951), pages 595–608
</div>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת מנצ'סטר
קטגוריה:סגל אימפריאל קולג'
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:מתמטיקאיות אמריקאיות
קטגוריה:מתמטיקאיות ישראליות
קטגוריה:מתמטיקאיות יהודיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בוגרות מכללת רדקליף
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:יורדים מארץ ישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2016
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2016
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2016
בית הכנסת הגדול של סטוקהולם

בית הכנסת הגדול של סטוקהולם (בשוודית: Stora synagogan i Stockholm) שוכן ברחוב ורנדורבגוטן, על יד פארק ברזלי, מעט צפונית לאי של העיר העתיקה במרכז סטוקהולם, בירת שוודיה. זהו בית הכנסת הגדול מבין שלושת בתי הכנסת של העיר ושייך לקהילה היהודית של שוודיה ללא הקשר לזרם דתי ספציפי, בעוד השניים האחרים, עדת ישורון ועדת ישראל, משמשים כבתי כנסת אורתודוקסים.

ככלל, בית הכנסת הגדול מקדם גישה שוויונית קונסרבטיבית, בו יכולים כל חברי הקהילה להתפלל באולם המרכזי ללא הפרדה בין גברים לנשים. בנוסף לכך, מדי חודש משמש בית הכנסת כמקום תפילה לקהילה היהודית הרפורמית.

אוטה סטייר , הרבנית הראשונה בשוודיה, היא רבתו של בית הכנסת.

==היסטוריה ואדריכלות==
מאז שנת 1775 החזיקה הקהילה היהודית בשוודיה בהשכרה שני מבנים ששימשו כבתי כנסת: הראשון פעל בשנים 1787–1790, והשני בשנים 1790–1870, שניהם בתחומי העיר העתיקה. בנייתו של בית הכנסת הגדול תוכננה על ידי האדריכל השוודי פרדריק וילהלם שולנדר והחלה בשנת 1867, והוא נחנך רשמית ב-16 בספטמבר 1870, באותה השנה בה קיבלו יהודי שוודיה זכויות אזרח מלאות. היה זה בית הכנסת הרשמי הראשון שיועד מבנייתו לשמש כמקום התפילה לקהילה היהודית בעיר, וכן המבנה הראשון שהוחזק רשמית על ידי הקהילה.

שולנדר תכנן את בית הכנסת בסגנון של מקדש אשורי, אשר כלל עיטורי פרחים על הקירות וסביב העמודים. פנים בית הכנסת הושפע מהארכיטקטורה שהביאו עימם יוצאי יהדות גרמניה הרפורמיסטים, שהיו הדומיננטיים בקרב הקהילה היהודית בשוודיה באותה תקופה, ועל כן הוא עשיר במשחקי צבעים, בעיטורים, ובקישוטים שונים.

סמוך לכניסה לבית הכנסת ניצב פֶּסֶל הברונזה של הפסל השוודי וילי גורדון , "הבורח עם ספר התורה". הפסל נוצר ב-1945 בתום מלחמת העולם השנייה ואחרי השואה וגובהו במקורו היה 53 ס"מ. אנדרטה נוספת במקום היא קבוצת אבני-רחוב שנלקחו מתוך גטו בודפשט ונתרמו על ידי העיר בודפשט שבהונגריה.

==גלריה==
<gallery>
Nordiska taflor - no-nb digibok 2014031428010-138.jpg|פנים בית הכנסת הגדול, 1873
Stora synagogan i Stockholm 01.jpg|
Stora synagogan i Stockholm 02.jpg|
Stora synagogan i Stockholm 08.JPG|
Stora synagogan i Stockholm 16.JPG|
Stora synagogan i Stockholm 03.JPG|
Stora synagogan i Stockholm 20.JPG|אבני הרחוב שמקורן בגטו בודפשט
GordonG01 bobe.jpg|"הנמלט ובידיו ספר התורה", 1945
Stora synagogan i Stockholm 09.jpg|חלק מהאנדרטה לזכר הנספים בשואה
</gallery>

==ראו גם==
* יהדות שוודיה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.bh.org.il/he/בית-הכנסת-הגדול-בסטוקהולם-שבדיה/ מידע על בית הכנסת הגדול של סטוקהולם באתר בית התפוצות]

==הערות שוליים==

סטוקהולם
קטגוריה:סטוקהולם: מבנים
מונה סהלין

מונה אינגבורג סהלין (בשוודית: Mona Ingeborg Sahlin; נולדה ב-9 במרץ 1957) היא פוליטיקאית שוודית אשר הייתה יו"ר האופוזיציה ומנהיגת מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה מ-2007 עד 2011. סהלין הייתה חברה בריקסדאג מ-1982 עד 1996 ושוב מ-2007 עד 2011 כי ייצגה את מחוז הבחירה של מחוז סטוקהולם והייתה שרת התעסוקה השוודית מ-1990 עד 1991, השרה השוודית לשיווין מגדרי מ-1994 עד 1995, ב-1998 מונתה לשרה ללא תיק והייתה שרת העסוקה והתקשורת עד 2002, ב-2002 במסגרת משרד המשפטים הייתה השרה לדמוקרטיה ושילוב עד 2004, ב-2003 שבה להיות השרה לשיווין מגדרי עד 2004 וב-2006 נהייתה השרה השוודית לפיתוח בר-קיימא מ-2004 עד 2006.

ב-14 בנובמבר 2010, בעקבות התבוסה של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות, היא הודיעה שהיא מתכוונת לפרוש מתפקידה כיו"ר המפלגה, וכך עשתה ב-2011.

==קריירה פוליטית==
הקריירה הפוליטית שלה התחילה בליגת הנוער הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בנקה, במחוז סטוקהולם בגיל 16 בשנת 1973, במהלך מלחמת וייטנאם, וכבר בגיל 13 הצטרפה לוייטקונג.
בבחירות בשוודיה ב-1982, סהלין נבחרה לריקסדאג, ובאותה תקופה הייתה חברת הפרלמנט הצעירה בכל הזמנים בריקסדאג. ב-1990 היא מונתה להיות שרת התעסוקה השוודית, אבל לאחר תבוסת מפלגתה בבחירות ב-1991, החליטה להיות יו"ר ועדת שוק העבודה בריקסדאג וכמו כן כדוברת של הסוציאל-דמוקרטים בנושאי בעיות שוק בעבודה. מ-1992 עד 1994 הייתה מזכירת המפלגה, עד 1994, שבה הסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון, ומ-1994 עד 1995 כיהנה כשרה לשיווין מגדרי.

==חיים אישיים==
ב-1982 נישאה ונולדו לה שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאיות שוודיות
קטגוריה:חברי הריקסדאג
קטגוריה:שרים לענייני נשים
קטגוריה:שרי ממשלת שוודיה
קטגוריה:שוודיות שנולדו ב-1957
מוזיאון המשאיות והתובלה

השדרה המערבית של התצוגה
מוזיאון המשאיות והתובלה של קבוצת תעבורה הוא מוזיאון ישראלי שנמצא ברמלה ליד בניין המטה של קבוצת תעבורה, צמוד לכביש 44 בין מחלף רמלוד לצומת מעשיהו. המוזיאון מציג משאיות ורכבים נוספים ששימשו להובלה ותעבורה על כבישי ישראל.

==תולדות המוזיאון==
המוזיאון הוקם בשנת 2009 לכבוד יום ההולדת ה-85 של מייסד קבוצת תעבורה, אברהם (בונדי) לבנת.

המשאיות אותרו ונאספו למוזאון ממוסכים של קבוצת תעבורה באזור רמלה ובחיפה.

רוב סוגי המשאיות המוצגות במוזיאון היו בשרות קבוצת תעבורה בין שנות ה-50 של המאה ה-20 לשנות ה-80 של המאה ה-20.

==מוצגים בולטים==
האוסף של המוזאון כולל כ-40 משאיות ורכבים נוספים.

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="6">
תמונה:Autocar 1950.JPG|Autocar דגם שנת 1950
תמונה:Autocar 1971.JPG|Autocar דגם שנת 1971
תמונה:Autocar 1971 Yellow.JPG|Autocar דגם שנת 1971
תמונה:Bedford TJ-55.JPG|Bedford TJ-55
תמונה:CATERPILLAR Ramle museun.JPG | יעה אופני של קטרפילר
תמונה:DAF 2500 Ramle museum.JPG|משאית DAF 2500
תמונה:Daf Yellow Ramla Trucks Museum.JPG|משאית DAF
תמונה:Euclid 20 ton.JPG|Euclid 20 טון
תמונה:Euclid R-100 front.JPG|Euclid R100
תמונה:Ford F-6 V-8.JPG|Ford F-6 V-8
תמונה:Kenworth 1988.JPG|Kenworth דגם שנת 1988
תמונה:Leyland Super Beaver at Ramla Trucks and Transport Museum.jpg|Leyland Super Beaver הורכב בין שנות 60-73 במפעל ליילנד אשדוד
תמונה:Leyland red Ramla Trucks Museum.JPG|משאית Leyland,הורכב במפעל ליילנד אשדוד
תמונה:Mack B-81.JPG|Mack B-81
תמונה:Mack EH years 36-50 120 hp Ramla Trucks Museum.JPG|Mack EH years 36-50 120 hp
תמונה:Paccar Pacific TR-1 Tank transporter.JPG|Paccar Pacific TR-1 Tank transporter
תמונה:Special vehicle Red.JPG|Special vehicle
תמונה:Studebaker Transtar E-13 1960.JPG|Studebaker Transtar E-13 דגם שנת 1960 הורכב בקייזר-אילין תעשיות
תמונה:Ramla-trucks-and-transportation-museum-Voolvo-1a.jpg |וולוו סטארקֶה דגם "L 465" 
</gallery>
=== רכבים מסילתיים ===
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="2">
תמונה:Faur mont Kronit.JPG|קרונית שרות לביצוע ביקורת ותחזוקת מסילת ברזל. שנת ייצור 1950. מנוע פורד, 40 כ"ס.
תמונה:Locomotive Nesher.JPG|גורר מסילתי שימש לגרירת קרנות מלט במפעל נשר בשנים 1957-1960
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.auto.co.il/%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%94-31061-%D7%9C%D7%9B%D7%91%D7%95%D7%93-%D7%97%D7%92-%D7%94%D7%A4%D7%A1%D7%97-%D7%A1%D7%99%D7%A7%D7%95%D7%A8-%D7%9E%D7%95%D7%96%D7%99%D7%90%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D-%D7%9E%D7%95.aspx לכבוד חג הפסח: סיקור מוזיאונים מוטוריים בישראל]
*[http://www.deot.co.il/%D7%A1%D7%A4%D7%95%D7%A8%D7%98-%D7%AA%D7%A8%D7%91%D7%95%D7%AA-%D7%90%D7%95%D7%9B%D7%9C/321-%D7%A8%D7%9E%D7%9C%D7%94-%D7%9C%D7%99%D7%9C%D7%93%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%97%D7%95%D7%A4%D7%A9%D7%94.html אתרים ברמלה]

המשאיות והתובלה, מוזיאון ה-
קטגוריה:מוזיאוני רכב בישראל
ציפור הנעורים המתוקה

ציפור הנעורים המתוקה (באנגלית: Sweet Bird of Youth; הוצג בישראל בשם מה יפים הנעורים) הוא סרט קולנוע קולנוע אמריקאי משנת 1962 בבימויו של ריצ'רד ברוקס שגם כתב את התסריט לפי מחזה בשם זה מאת טנסי ויליאמס משנת 1959 ומתמקד ביחסים בין שחקנית מזדקנת לבין גבר צעיר וחסון המשמש לה כג'יגולו.

פול ניומן וג'רלדין פייג' שיחקו בהפקה הראשונה בברודוויי ב-1959 בבימויו של איליה קזאן שזכתה בארבעה פרסי טוני כולל פרס לפייג' כשחקנית הטובה ביותר. שניהם שיחקו באותם התפקידים גם בסרט.

אד בגלי זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1963.

ג'רלדין פייג' הייתה מועמדת באותה שנה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה. שירלי נייט הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

ב-1983 הופק סרט טלוויזיה למחזה הזה עם אליזבט טיילור ומארק הארמון בתפקידים הראשיים.

==תקציר העלילה==
לעיר סט. קלאוד בפלורידה מגיע זוג במכונית מהודרת. האשה היא שחקנית הקולנוע המפורסמת אלכסנדרה דל לגו (ג'רלדין פייג') והגבר הוא צ'אנס ויין (פול ניומן).

דל לגו מרגישה שהקריירה הקולנועית שלה הגיעה לקיצה. היא מתוסכלת ונזקקת לצ'אנס המספק לה תרופות הרגעה, חשיש, עיסויים ומין לפי הצורך. צ'אנס הוא בחור יפה וחסון המרבה להסתובב בחזה חשוף המבליט את שיריו, הוא "ציפור הנעורים המתוקה". צ'אנס מצפה שתמורת שירותיו תעזור לו דה לגו לקבל חוזה בהוליווד. למעשה, מגיע צ'אנס לעיר בה גדל כדי לפגוש את אהובתו לשעבר, הֶבֶנלי פינלי (שירלי נייט), בתו של ראש העיר.

ראש העיר הוא טום "בוס" פינלי (אד בגלי), מיליונר השולט בעיר ביד חזקה ומדכא באלימות כל התנגדות כלפיו. הוא מטיל פחד ומרות על בני משפחתו - אחותו אנני (מילדרד דאנוק), בתו הבנלי ובנו תומאס פינלי ג'וניור (ריפ תורן). כלפי חוץ הוא מציג עצמו כאדם מוסרי בעוד שהוא מחזיק לעצמו את הפילגש לוסי (מדלין שרווד). הוא מתנגד לקשר בין בתו לצ'אנס שמשמש בסך הכל כמלצר במועדון המקומי ומשלח את צ'אנס להוליווד כדי שיוכל להרוויח כסף ובינתיים כופה על בתו לעבור הפלה.

בנו של ראש העיר מורה לזוג לעזוב את העיר מיד אחרת יאונה להם רע.

היחסים בין צ'אנס ודל לאגו מתערערים, הוא מקליט אותה מספרת על עצמה שהשתמשה בסמים ומאיים עליה שיפיץ זאת אם לא תחתים אותו על חוזה בהוליווד והיא נכנעת לו.

היחס שלה כלפי צ'אנס משתנה כשהיא מקבלת שיחת טלפון מהמפיק שלה המודיע לה שהסרט האחרון שלה הצליח מאוד והוא רוצה להחתים אותה על סרט נוסף. היא כעת נוקמת בצ'אנס ואומרת לו שהוא אפס חסר כישרון וכעת היא לא צריכה אותו אלא תסתדר בעצמה ותמצא לה גבר אחר כמו שמצאה בעבר.

צ'אנס המיואש נוסע לבית ראש העיר שם הוא מוכה קשות על ידי בנו וחבריו. הבנלי חשה אליו, מחבקת אותו ושניהם בורחים מהעיר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=6j8TA_4dduE קדימון לסרט "ציפור הנעורים המתוקה"], באתר יוטיוב

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1962
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:טנסי ויליאמס
קטגוריה:סרטי מטרו גולדווין מאייר
קטגוריה:סרטי פול ניומן
מרן (עיר)

מרן (בצרפתית: Meyrin) היא עיר וקומונה בקנטון ז'נבה שבשווייץ, העיר הרביעית בגודלה בקנטון. היא נמצאת מצפון-מערב לעיר ז'נבה, ובתחומה שוכן נמל התעופה הבינלאומי של ז'נבה.

בשנת 2004 הועבר אליה מרכז מבקרים של CERN – "גלובוס המדע והחדשנות".

== דמוגרפיה ==
כמו שכנתה ורנייה, הייתה מרן כפר קטן וחסר חשיבות אזורית עד שנות ה-60, אז הוחל בפיתוח מואץ של האזור, ונבנו בה שיכונים גדולים בהשראת רעיונותיו של האדריכל השווייצרי לה קורבוזייה. תוך שני עשורים גדלה אוכלוסיית העיר מ-3,000 תושבים עד קרוב ל-19,000. כיום מונה העיר כ-22,400 תושבים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* שיכונים בעיר[http://www.hls-dhs-dss.ch/textes/f/F2912.php מרן] במילון ההיסטורי המקוון של שווייץ (בצרפתית, גרמנית ואיטלקית)

קטגוריה:ז'נבה (קנטון): ערים
קטגוריה:ערים זוכות פרס ואקר
דידמאיה השנייה, מלכת אפירוס

דידמאיה (ביוונית: Δηϊδάμεια), הנזכרת לעיתים גם בשם לאודמיה (Λαοδάμεια; המאה ה-3 לפנה"ס), הייתה המלכה האחרונה של אפירוס, בתו של פירוס השני. לאחר רציחתה הפכה אפירוס לרפובליקה.

==ביוגרפיה==
במקורות מכונה דידמאיה "בת פירוס" ולא ברור באיזה פירוס מדובר. ההערכה הרווחת היא שמדובר בפירוס השני. ייתכן שהייתה לה אחות בשם נראיס, שנישאה לבנו של היירון השני טיראן סירקוסאי (מקובל להאמין שנראיס הייתה למעשה בתו של פירוס הראשון). דידמאיה נולדה בתקופה קשה עבור ממלכת אפירוס. מסעות המלחמה של אבותיה פירוס הראשון ואלכסנדר השני, רוששו את האוצר והקימו לאפירוס אויבים רבים. אביה שלט למשך תקופה קצרה, עד שמת בנסיבות לא וודאיות, ולאחר מכן עלה לשלטון דודה תלמי, שגם הוא לא שלט לאורך זמן (מת ממחלה או נרצח). סבתה אולימפיאס מתה מרוב צער, לפיכך הייתה דידמאיה הנציגה האחרונה של בית המלוכה האייאקדי.

מיד עם עלותה לשלטון בממלכה המפוררת, היא הצליחה להשתלט שוב על עיר הבירה אמבראקיה, שהייתה נתונה בידי המורדים הרפובליקניים, והסכימה לחוס על חיי המורדים בתנאי שהם "יכירו בזכויות התורשתיות שלה". על פי פוליאינוס, מנהיגי המורדים הסכימו "בלי להתבונן כלל בהסכמתם". דידמאיה שלטה למעשה באמבראקיה בלבד, בעוד הרפובליקנים מנהלים את שאר הארץ. היא קיוותה לסיוע מצד מלך מוקדון, שהיה נשוי לדודתה, אך עם זאת הסיוע שקיבלה היה מועט.

היא לא הייתה פופולרית בעיני ההמונים, ומתנגדיה מיד החלו לתכנן תוכניות כדי לרוצחה. הם שיחדו את אחד משומרי ראשה כדי שירצח אותה. עם זאת, ברגע האחרון הוא נרתע מפניה ונסוג בלי להשיג את מטרתו. דידמאיה הבינה שכלתה אליה הרעה, ונמלטה אל מקדש ארטמיס. אולם אדם בשם מילון, שהואשם ברצח אמו שלו, התנפל עליה שם והרג אותה. ההמונים חגגו את הרצח בהוצאת גופתו של סבה פירוס אל מחוץ לקברו, ופיזור עצמותיו ברחבי העיר. על פי יוסטינוס, מילון איבד את שפיות דעתו וקרע את בשרו לגזרים 12 יום לאחר הרצח.

תאריך הרצח אינו ידוע, אולם הוא התרחש בתקופת שלטונו של דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון בין השנים 239-229 לפנה"ס. מנגד, פאוסניאס מספר שדידמאיה מתה ללא ילדים, "ומסרה את השלטון לעם כשהייתה על סף המוות". הן הוא והן יוסטינוס, מציינים שלאחר מותה הפכה אפירוס לרפובליקה, אולם הידרדרה לאנרכיה ומהומות.

==לקריאה נוספת==
* דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, ירושלים: הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, מהדורה ראשונה תשמ"ג, מהדורה שנייה תשמ"ז.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפירוס
קטגוריה:יוונים הלניסטיים
קטגוריה:מלכות בעת העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-3 לפנה"ס
טיל (עיר)

טיל (בצרפתית: Tulle) היא עיר בצרפת, בירת מחוז קורז שבחבל אקיטן החדשה. העיר רחוקה כ-180 ק"מ מבורדו.

==היסטוריה==

===מלחמת העולם השנייה===

ביוני 1944 רוכזו ונרצחו 213 אזרחים בטיל על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה Das Reich, שלושה ימים לאחר נחיתת יום ה-D במלחמת העולם השנייה. מתוך הנרצחים, 99 נתלו ביום אחד בעיר.

לאחר מתקפה של תנועת ההתנגדות הצרפתית פרנק-טירר (Francs-tireur) ב-7 וב-8 ביוני 1944, הגעתם של חיילי Das Reich אילצה את המאקי לברוח מטיל. ב-9 ביוני 1944 עצרו אנשי אס אס ואס דה את כל הגברים בגילים שש עשרה עד שישים בעיר והורו לתלות 120 מהאסירים. 99 נתלו. בימים שלאחר מכן נשלחו 149 גברים למחנה הריכוז דכאו, שם מתו 101. פעולות הוורמאכט, הוואפן אס אס והאס דה גבו את חייהם של 213 אזרחים תושבי טיל. יום לאחר מכן, אותה דיוויזיית פאנצר, Das Reich, הייתה מעורבת בטבח באורדור-סור-גלאן.

==גאוגרפיה==
העיר, הידועה בכינויה "עיר שבע הגבעות", שוכנת על גדותיו התלולות של נהר הקורז .

==כלכלה==
העיר ידועה כמרכז חשוב למלאכה ותעשייה, ובעיקר לייצור תחרה, נשק ואקורדיונים.

==ממשל==
בין 2001 ל-2008 כיהן בראשות העיר פרנסואה הולנד, לימים נשיא צרפת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:צרפת: ערים
קטגוריה:אקיטן החדשה
יוסי אברהמי

יוסי אברהמי (נולד ב-25 בפברואר 1957) הוא כדורגלן עבר ופוליטיקאי ישראלי שכיהן כראש מועצת גבעת זאב מ־2008 עד מרץ 2024. ככדורגלן שיחק בעמדת החלוץ בקבוצת בית"ר ירושלים, והיה שותף לזכייתה בגביע המדינה בשנים 1976 ו-1979. אברהמי כונה בפי האוהדים "הווספה".

== ביוגרפיה ==
אברהמי נולד וגדל בירושלים במשפחה דתית, לשמואל ושרה, שעלו לישראל מהעיר יזד שבאיראן. אביו היה חנווני ברחוב צפניה בירושלים. אברהמי הסתיר מהוריו את העובדה ששיחק בנוער של בית"ר לנוכח העובדה שהמשחקים נערכו בשבת. אברהמי גדל כבן טיפוחיו של מישל פורטל שהעלה אותו לקבוצת הבוגרים בעונת 1974/1975.

אברהמי שיחק רוב הזמן כחלוץ, והיה ידוע בעיקר בשל מהירותו הגבוהה ביציאה להתקפות מעבר ולכן כונה "הווספה". אברהמי היווה שחקן משלים למערך של בית"ר בתקופה זו שכללה את שלישיית "שוקולד-מנטה-מסטיק" (אורי מלמיליאן, דני נוימן וויקטור לוי) אך לא הרבה לכבוש. בעונת 1975/1976 היה שותף כשחקן בתואר ההיסטורי הראשון של הקבוצה, גביע המדינה לעונת 1975/1976. בעונת 1979 זכה אברהמי יחד הקבוצה בגביע נוסף, כשבפריצה אופיינית למהירותו הרבה הבקיע את השער שהעלה את בית"ר ליתרון 0–2, שהכריע את המשחק. כמו כן, זכה אברהמי עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים לעונת 1975/1976. במהלך הקריירה של אברהמי בקבוצה, סיימה הקבוצה 4 פעמים במקום השני של הליגה.

אברהמי זכה לדקות משחק רבות דווקא בעונת 1979/1980 בה נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ואף הוזמן לשחק בנבחרת ישראל שם ערך הופעה בודדת במשחק נגד נבחרת אוסטריה בשנת 1979. לאחר עונת 1983/1984, בה הפסידה בית"ר את האליפות, החליט מאמן הקבוצה דוד שווייצר לשחרר את אברהמי, ובעקבות כך החליט אברהמי לפרוש ממשחק פעיל.

במהלך הקריירה שלו שנמשכה 10 עונות, כולן בבית"ר ירושלים, רשם אברהמי 229 הופעות במדי הקבוצה וכבש 18 שערים.

== קריירה פוליטית ==
לאחר הפרישה פנה אברהמי לפוליטיקה. אברהמי, המתגורר בגבעת זאב, ניצח בבחירות ב-2008 בבחירות לראשות המועצה, וזאת לאחר שכבר התמודד על התפקיד בעבר ומילא תפקידים אחרים במועצה. הוא נבחר מחדש לתפקיד בבחירות המקומיות ב-2013 וב-2018.

לקראת הבחירות שנועדו להיערך באוקטובר 2023 הודיע אברהמי כי אין בכוונתו להתמודד לכהונה נוספת. עקב פריצת מלחמת חרבות ברזל נדחו הבחירות עד לפברואר 2024, ואברהמי סיים את תפקידו במרץ 2024.

== תארים ככדורגלן ==
;בית"ר ירושלים
* גביע המדינה (2): 1975/1976, 1978/1979
* אלוף האלופים (1): 

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:ראשי מועצת גבעת זאב
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:גבעת זאב: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
אורורה מרדיגניאן

אַוּרוֹרָה (ארשלויס) מַרְדִיגַניאן (בארמנית: Աուրորա [Արշալոյս] Մարտիկանեան; 12 בינואר 1901, צ'מישגזק, ממורט-איל עזיז, האימפריה העות'מאנית - 6 בפברואר 1994, לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית) הייתה שחקנית וסופרת ארמנית, ניצולת רצח העם הארמני.

== ראשית דרכה ==
מרדיגניאן נולדה למשפחה ארמנית משגשגת בצ'מישגזק, כשלושים וחמישה קילומטרים מצפון לאֱלָזִיג (שנקראה בעבר הַרְפּוּט), בלב טורקיה העות'מאנית. היא חזתה בהירצחם של בני משפחתה, ואולצה לצעוד למעלה מ-2250 קילומטרים, ונחטפה ונמכרה לעבדות באנטוליה. היא הצליחה להימלט אל טיפליס (טביליסי כיום), ומשם לסנקט פטרבורג ולאוסלו, ובסופו של דבר הגיעה לניו יורק.
קטע ששרד מן הסרט, בן כ-15 דקות. הקטע שוחזר בשנת 2009.

== ארמניה הנאנסת ומכירה פומבית של נשמות ==
כרזת הסרט "מכירה פומבית של נשמות", 1919
בניו יורק פנה אליה הארווי גייטס, תסריטאי צעיר, וסייע לה לכתוב ולפרסם טקסט שמתואר בדרך כלל כספר זכרונות, בשם "ארמניה הנאנסת" (Ravished Armenia).

על בסיס הספר חובר תסריט והופק סרט אילם בשם "מכירה פומבית של נשמות" (Auction of Souls) בשנת 1919, כשמרדיגניאן מגלמת את עצמה, והוצג לראשונה בלונדון. בניו יורק הוצג הסרט בחסות משפחות ואנדרבילט והארימן, בעידוד הוועדה האמריקאית לסעד ארמני וסורי.

מרדיגניאן תיארה שש-עשרה נערות ארמניות אשר "נצלבו" בידי מעניהן העות'מאנים. בסרט "מכירה פומבית של נשמות" מוצגות הנערות מסומרות אל צלבים. ברם, מקץ כמעט שבעים שנה, גילתה מרדיגניאן להיסטוריון הקולנוע אנת'וני סלייד שהסצנה לא הייתה מדויקת, ותיארה לא צליבה אלא שיפוד. לדבריה, "הטורקים לא בנו צלבים בסגנון המוכר. הם יצרו צלבים קטנים ומחודדים. הם הפשיטו את הנערות. אילצו אותן להתכופף קדימה, ולאחר שאנסו אותן, אילצו אותן לשבת על העץ המחודד, דרך הנרתיק. כך הם הרגו - הטורקים. האמריקאים עידנו את זה. הם לא מסוגלים להציג זוועות כאלו."

בתקשורת זכתה מרדיגניאן לכינוי "ז'אן ד'ארק של ארמניה", ותוארה כדוברת קורבנות הזוועות שהתחוללו בטורקיה וברחבי האימפריה העות'מאנית. למרדיגניאן היה חלק בהיווצרות התנועה ההומניסטית בארצות הברית בשנות ה-20 של המאה ה-20 נישאה מרדיגניאן וחיה בלוס אנג'לס עד מותה בשנת 1994.

== פרס אורורה ==
בעשור השני של המאה ה-21 נחנך "פרס אורורה להקצת האנושות", אשר מוענק על ידי ניצולי רצח העם הארמני למי שבמעשיהם, ובמחיר סיכון אישי, השפיעו משמעותית על הצלת חיי אדם ועל קידום מטרות הומניטריות. הפרס הוענק לראשונה בשנת 2016, בירוואן, בירת ארמניה.
== ראו גם ==
* אונס במהלך רצח העם הארמני
== לקריאה נוספת ==
*Slide, Anthony. Ravished Armenia and the Story of Aurora Mardiganian. Jackson, Ms.: University Press of Mississippi, 2014.
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://auroraprize.com/en/ אתר פרס אורורה]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניצולי רצח העם הארמני
קטגוריה:סופרות ארמניות
קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מטורקיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1901
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1994
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
ללכת על דגים

"ללכת על דגים" הוא רומן מאת הרב חיים נבון, שיצא לאור בשנת 2012 בהוצאת "ידיעות ספרים". הרומן מספר על זוג מאורסים טריים הנחשפים לסוד משפחתי לפיו סבו של החתן הוא ממזר, ולכן לפי ההלכה צאצאיו פסולי חיתון. גילוי זה מטלטל את יחסי הזוג ואת חיי משפחת החתן ומעלה תהיות ואף התקוממות על הלכות פסולי חיתון.

==תוכן הספר==
הספר מתחיל באירוסי הזוג יושי ושירי ובתחושות המעורבות של זוגות צעירים בציבור הדתי, מידת ההתאמה, מוכנות הזוג לחתונה ולהתחייבות הכרוכה בה.

בפגישתם עם סב הכלה לאחר אירוסיהם, מתברר שהסב מכיר את משפחת החתן מכפר הולדתו, ומכריז כי "לא תהיה חתונה", כיוון שסבו של יושי היה ממזר, ולכן אסור להם להתחתן על פי ההלכה. משלב זה חייהם של שירי ושל יושי נכנסים לסחרור, שירי מזניחה את עבודתה ויושי שוקע בדיכאון ובמחשבות על ההווה, העתיד ועל ההיגיון בהלכה בכלל ובהלכות ממזרות בפרט. בעוד שירי מתלבטת מה לעשות, יוצא יושי למסע לגילוי האמת ובו מתגלה לו כי אכן אם סבו בגדה בבעלה וכתוצאה מכך נולד בנה, סבו של יושי. לאחר שמגולל יושי את הסיפור בפני רבו, עונה לו הרב כי אין כל בעיה בשידוך, מאחר שסבו נולד כתוצאה מבגידת האם עם משרת גוי, ועל פי ההלכה הוא אינו ממזר ובזכות זה יכולים בני הזוג להינשא.

== ביקורת ==

== קישורים חיצוניים ==
*
* 
* 

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 2012
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
כדרך בני מאדים (ספר)

כדרך בני מאדים (באנגלית: The Martian Way and Other Stories) היא אסופה של ארבעה סיפורים קצרים מאת הסופר אייזק אסימוב. 

הספר יצא לאור באנגלית בשנת 1955 ובעברית בהוצאת "מסדה" בשנת 1980, בתרגומו של אדם שרתיאל.

== רשימת הסיפורים ==
# כדרך בני מאדים
# נעורים
# המעמקים
# מלכודת פתאים

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:אוספי סיפורים קצרים של אייזיק אסימוב
קטגוריה:ספרי הוצאת אודיסיאה
קורט יורגנס

קברו של קורט יורגנס בווינה
קורט יורגנס (בגרמנית: Curd Gustav Andreas Gottlieb Franz Jürgens; 13 בדצמבר 1915 – 18 ביוני 1982) היה שחקן קולנוע ותיאטרון גרמני - אוסטרי.

==קורות חייו==
נולד ליד מינכן בבאוואריה ובגיל צעיר החל לעבור כעיתונאי. בהשפעת אשתו הראשונה שהייתה שחקנית החל לשחק והופיע במספר סרטים בגרמניה הנאצית.

בגלל ביקורתו על הנאציזם הוא נעצר ב-1944 ונכלא במחנה ריכוז בהונגריה. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך לאזרח אוסטרי.

הוא שיחק בעשרות סרטי קולנוע וטלוויזיה. בתחילה בסרטים דוברי גרמנית ואחרי המלחמה גם בסרטים דוברי אנגלית וצרפתית.

ב-1956 הופיע לצידה של בריג'יט ברדו בסרט "ואלוהים ברא את האשה" והחל להתפרסם מחוץ לארצות דוברות גרמנית. באותה שנה השתתף בתפקיד ראשי בהפקה צרפתית של "מיכאל סטרוגוב".

גובהו, 1.92 מטרים, וחזותו המרשימה הקנו לו תפקידים של מפקד גרמני בסרטים דוברי אנגלית:

ב-1957 הופיע כמפקד צוללת גרמני בסרט "האויב מלמטה", מול רוברט מיצ'ם.

ב-1958 הופיע לצידה של אינגריד ברגמן בסרט "פונדק האושר השישי". באותה שנה הופיע בסרט "אני והקולונל" (בארץ נקרא "יעקובובסקי והקולונל", כקצין פולני אנטישמי מול היהודי יעקובובסקי (דני קיי).

ב-1959 הופיע לצידה של מיי בריט כפרופסור עמנואל ראט בגרסה מחודשת ל"המלאך הכחול".

ב-1962 הופיע בסרט "היום הארוך ביותר", בתפקיד הגנרל הגרמני גינתר בלומנטריט.

ב- 1963 שיחק בסרט "נס הסוסים הלבנים" לצידו של רוברט טיילור.

ב-1965 הופיע בסרט "לורד ג'ים", בתפקיד קורנליוס.

ב-1969 הופיע בסרט "הקרב על נהר נרטבה" כגנרל גרמני הנלחם בפרטיזנים של טיטו ביוגוסלביה במלחמת העולם השנייה. באותה שנה הופיע בסרט "הקרב על בריטניה" כשגריר גרמניה בשווייץ, האומר למקבילו הבריטי כי המלחמה שלהם נגד "המאסטרים של אירופה" היא חסרת סיכוי וכי כדאי כבר להתחיל לדון בתנאי השלום.

ב-1977 שיחק בסרט "המרגלת שאהבה אותי", את קרל סטרומברג, נבל הסרט.

יורגנס עבד גם בתיאטרון כשחקן ובמאי. הוא מת מהתקף לב בגיל 67 ונקבר בבית הקברות המרכזי בווינה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה גרמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:זוכי גביע וולפי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1982
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1982
מתכנן ערים ואזורים

מתכנן ערים ואזורים הוא מקצוע בתחום הייעוץ של תכנון ערים ואזורים. תפקידו של מתכנן הערים ואזורים הוא לגבש תוכנית לפיתוח וניהול של אזורים עירוניים, כפריים, או פרווריים. מתכנן ערים ואזורים עורך ניתוח מקיף של שימושי הקרקע אותם הוא מתכוון לתכנן, ועורך סקר כלכלי וחברתי. מתכנן ערים ואזורים אמור לקחת בחשבון גם היבטים נוספים בעלי חשיבות שיעלו לאחר מכן כגון מצב הקרקע, האקלים, זיהום אוויר, המצב התחבורתי באזור, המצב החברתי באזור, פשיעה באזור, המצב הסוציו-אקונומי של התושבים, תברואה, וניקיון.

מתכנני ערים ואזורים נשכרים בדרך כלל על ידי יזמים, בעלי רכוש פרטיים, משרדי תכנון פרטיים, עיריות, מועצות מקומיות ואזוריות, וממשלות, על מנת להכין תוכנית מקיפה וכללית לאזור בשלבי פיתוח שנבנה כבר, או להכין תוכנית עבור אזור חדש שעדיין לא הוקם ונמצא בשלבי תכנון ראשוניים. מתכנני ערים ואזורים העובדים במשרדי ממשלה או ברשות המקומית או האזורית יתעסקו בפיתוח עתידי או בפתרון בעיות כגון: דיור, תרבות, שיקום ושימור היסטורי, ותחבורה.

מעמדו הסטטוטורי של מתכנן הערים אינו במעמד של מקצוע הדרוש ברישיון מקצועי כפי שנדרש מבעלי מקצועות שונים כמו מהנדס, אדריכל, רופא או עו"ד. הכשרתו של מתכנן הערים היא הכשרה אקדמית של שנתיים באוניברסיטאות שונות בארץ וזאת לאחר לימודי תואר ראשון בתחום הרלוונטי למקצוע כדוגמת כלכלה, סוציולוגיה, אדריכלות, הנדסה, גאוגרפיה ועוד.

בישראל פועלים: איגוד המתכננים בישראל והשלוחה הישראלית של האיגוד הבינלאומי למדעי האזור. שני מוסדות אקדמאיים המלמדים את מקצוע תכנון הערים והאזורים הם הטכניון בחיפה, האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת בר-אילן.

== ראו גם ==
* תוכנית בניין עיר
* תוכנית מתאר מקומית
* גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים - מונחים

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.aepi.org.il/ איגוד המתכננים בישראל]
* [http://www.isocarp.org/ איחוד מתכנני הערים והאזורים הבינלאומי] 
* [http://www.regionalscience.org/ האיגוד הבינלאומי למדעי האזור] 
* [http://www.planninghistory.org/ החברה הבינלאומית להיסטוריה של תכנון עירוני] 

*
*
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית