OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אלסנדרו בלאזטי

אלסנדרו בלאזטי (באיטלקית: Alessandro Blasetti; 3 ביולי 1900 – 1 בפברואר 1987) היה במאי קולנוע איטלקי שהשפיע על זרם הניאו ריאליזם האיטלקי באמצעות סרטו "הליכה בעננים" (Quattro passi fra le nuvole) משנת 1934. הוא השתתף בסרטו של לוקינו ויסקונטי "בליסימה" בתפקיד עצמו. בלאזטי נחשב לקולנוען נחוש וסמכותי (ומכאן הכינוי "מנהל במגפיים"), ולמומחה באמנות הקולנוע. בין היתר כיהן כנשיא חבר השופטים בפסטיבל קאן בשנת 1967. בלאזטי נולד ברומא, שם גם נפטר.

== חייו ==
בלאזטי בנעוריו, החל את דרכו כמבקר קולנוע של עיתונים ומגזינים. בשנת 1927 הקים ביחד עם קבוצת חברים את אולפני "אוגוסטוס", ושנה לאחר מכן יצר את סרטו הראשון "יום ראשון" שהושפע רבות מהריאליזם הסובייטי ונחשב לאחת מיצירותיו החשובות ביותר של בלאזטי, אך לא נותר זכר מסרטו.
מאוחר יותר הוא הופך למנהל האולפן ונחשב ליוצר הפורה והבולט של האולפן.
בשנת 1934 בלאזטי יוצר את סרטו 1860, המתאר את קרב קלטפימי שנערך בסיציליה, סרט שנחשב לאחד מיסודות הנאו-ריאליזם איטלקי.

סרטיו של בלאזטי הורישו לנאו-ריאליזם את הסגנון והעיצוב הפשוטים והריאליסטיים. סרטיו צולמו מחוץ לאולפן, באור טבעי, תוך שימוש בשחקנים לא-מקצועיים בכוונה תחילה.

בשנת 1935, יצר את הסרט "המשמר הישן" שהציג את חגיגות ההצלחה של המהפכה הפשיסטית בידי החולצות השחורות.ב-1942, יצר את סרטו "הליכה בעננים" שנחשב ליצירה הטובה ביותר של בלאזטי ובין המשפיעות על זרם הניאו ריאליזם של הקולנוע האיטלקי.

אף על פי שנחשב לפציפיסט נמנע בלאזטי מלבקר את השלטונות הדיקטטוריים במאה ה-20 ובמידה רבה הוא מזוהה עם המשטר הפשיסטי של בניטו מוסוליני. רק בסרטו "כתר הברזל" משנת 1940, הכניס רמזים פוליטיים וביקורת על שר התעמולה של גרמניה הנאצית, יוזף גבלס.

לאחר המלחמה, הוא מפיק סרטים אומנותיים טהורים מלבד אחד שיצר כמחווה לפרטיזנים, "יום בחיי" משנת 1946. לאחר מכן יצר מספר סרטים בעלי אופי אומנותי אחר, "חבל שהיא רעה" משנת 1954 שנחשב לסרט קומדיה עדין.

בשנת 1958 יצר את סרטו "אירופה בלילה", סרט דוקומנטרי הסוקר את חיי הלילה בערי אירופה המערבית. הסרט, בעל סממנים ארוטיים עם מאפיינים של סרטי מתח, נחשב כפורץ דרך בקולנוע והיווה את יריית הפתיחה ליצירת סרטים באסתטיקה קולנועית מזן חדש ושימוש בארוטיקה ומיניות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.moma.org/explore/inside_out/2010/11/02/the-films-of-alessandro-blasetti The Films of Alessandro Blasetti], אתר המוזיאון לאמנות מודרנית, 2 בנובמבר 2010 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1900
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1987
אברהם יעקב פרידמן (השלישי)

הרב אברהם יעקב פרידמן (ה' באלול תרפ"ח, 21 באוגוסט 1928 – י"ט בטבת תשע"ג, 1 בינואר 2013) היה האדמו"ר מסדיגורה וחבר נשיאות מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.

== קורות חייו ==
נולד בווינה לרבי מרדכי שלום יוסף פרידמן, האדמו"ר מסדיגורה. בשנת ה'תרצ"ד עבר עם משפחתו לגור בפשמישל. זמן קצר לפני השואה, בסיוון ה'תרצ"ט, עלו לארץ ישראל. למד בישיבת היישוב החדש ובישיבת לומז'ה

אחרי השואה עבר עם אביו לארצות הברית והתגוררו בקראון הייטס. רבי אברהם יעקב נשאר בניו יורק כרב הקהילה גם לאחר חזרת אביו לישראל בתשכ"ז. הוא עלה מאוחר יותר והתיישב בצפון תל אביב.

נישא לציפורה פייגה (נפטרה בי"א בתמוז תשס"ו), בת הרב יוסף אריה פלדמן, בנו של רבי אפרים פישל מחבר הספרים "ידות אפרים" ו"דגל אפרים". אחרי פטירת אביו בכ"ט בניסן תשל"ט הוכתר כאדמו"ר במקומו וירש את החצר ברחוב פנקס בתל אביב, וכן מונה במקומו לחבר במועצת גדולי התורה. בשנת תשמ"ט מונה לחבר נשיאות המועצה.<ref>מנחם רהט, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1989%2F11%2F02&id=Ar01214&sk=BB2912B4 ביקור חולים], מעריב, 2 בנובמבר 1989, עמ' 12.</ref>

עוד בחיי אביו הקים את ישיבת רוז'ין בבני ברק ושימש בה כראש הישיבה עד שהוכתר לאדמו"ר. כאדמו"ר הקים מוסדות נוספים בירושלים, אשדוד, ביתר עילית, מודיעין עילית, ניו יורק ולונדון.

בסוף ימיו העביר את מרכז החסידות לבני ברק, אך עדיין המשיך להנהיג ולהתגורר מדי פעם בחצרו בתל אביב.

דברי תורתו יצאו לאור בסדרת ספרי "עקבי אבירים".

חסידו ומחותנו היה חבר הכנסת אברהם יוסף שפירא ששימש יו"ר ועדת הכספים.

רבי אברהם יעקב היה מהאדמו"רים ה"ימניים" באגודת ישראל והתנגד בחריפות למסירת חלקים מארץ ישראל לערבים. בזמן תוכנית ההתנתקות פרסם בעיתון המודיע מכתב חריף נגד הגירוש ורכש בכספו חלקה של שני דונם באדמות כפר דרום.

נפטר בי"ט בטבת תשע"ג (1 בינואר 2013) ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק בגבעתיים.<ref></ref>

== ילדיו ==
* בנו היחיד וממלא מקומו, רבי ישראל משה.
* בתו אלישבע נשואה לרב פנחס שפירא, איש עסקים ורב בית הכנסת של החסידות "כנסת מרדכי" בתל אביב, בנו של חבר הכנסת לשעבר אברהם יוסף שפירא.
* בתו נשואה לשמואל זיינוויל שארף, איש עסקים חסיד "באבוב - 45"

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.jdn.co.il/news/167720 ההודעה על פטירתו ותולדות חייו של האדמו"ר מסדיגורה זצ"ל] מתוך אתר [http://www.jdn.co.il אידישע טעגליכע נייעס]
* [http://www.jdn.co.il/news/167815 מראות חייו של האדמו"ר מסאדיגורה זצ"ל] באדיבות ארכיון כל העולם כולו
* [http://toladot.blogspot.co.il/2013/01/blog-post.html ביוגרפיה ועץ משפחה] בבלוג "תולדות".
* [http://www.inn.co.il/News/News.aspx/249843 אדמו"רם של המתנחלים], ערוץ 7
* משה ויסברג, [https://www.bhol.co.il/news/89554 בית מלכות • סדר יומו של האדמו"ר מסאדיגורא] באתר בחדרי חרדים
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
אברהם יעקב 3
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:קראון הייטס: אישים
קטגוריה:בני ברק: אדמו"רים
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
אברהם סלומון

הרב אברהם סלומון (תרפ"ה, 1925 – כ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012) היה משגיח בישיבת חברון בירושלים במשך ארבעים שנה.

== קורותיו ==
נולד באוסטרולנקה שבמחוז לומז'ה, פולין, בן בכור למשה-אהרן ובאבע-נעמי סלומון. בשנת תרצ"ו, בגיל 11, החל ללמוד בישיבת נובהרדוק שבעירו. כעבור שנה נפטר אביו. זמן קצר לאחר מכן עלה עם סבו וסבתו לארץ ישראל, בעוד אמו האלמנה נשארה בחו"ל לגדל את ארבעת ילדיה הנותרים. לימים נספו אמו ואחיו בשואה. עם בואו לישראל למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה אצל הרב דב מאיר רובמן. כעבור ארבע שנים ייסד קיבוץ בחורים בכפר חסידים בחסות הרב המקומי, הרב מרדכי שמואל קרול.

בשנת תש"ב החל ללמוד בישיבת חברון בירושלים, והיה מתלמידי ראש הישיבה הרב יחזקאל סרנא והמשגיח הרב מאיר חדש. חברו הקרוב היה הרב דב שוורצמן.

בשנת תש"י נישא לרבקה ברוורמן, בת הרב ישראל דוד ברוורמן, בנו של הרב זרח ראובן ברוורמן. השדכן היה רבו המשגיח הרב חדש, ושושבינו בחופה היה ראש הישיבה הרב אהרן כהן. לאחר נישואיו התגורר בפתח תקווה ולמד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל, בראשו עמד גיסו הרב יצחק קאץ. כעבור זמן כיהן כר"מ בישיבתו של הרב דוד סלומון בכפר אברהם. במקביל עסק בהוצאתם של ספרי ראשונים ואחרונים, ובהם ספר משלי עם פירוש רבינו יונה ו"קובץ שיעורים" של הרב אלחנן וסרמן.

עם יסוד ישיבת נחלת דוד בפתח תקווה על ידי הרב ברוך שמעון סלומון, הוא מינה את הרב אברהם סלומון כמשגיח בישיבה (אין קשר משפחתי ביניהם). בתחילת שנות ה-70 נקרא לכהן כמשגיח בישיבת חברון, לצד המשגיחים הוותיקים הרב מאיר חדש והרב הירש פאליי.

בשנת תשס"ח לקה בשיתוק ותקשר עם סביבתו באמצעות מכשיר שקרא את אישוני עיניו. גם בתקופה זו המשיך לייעץ ולהדריך את תלמידי הישיבה.

נפטר בכ"ז בניסן תשע"ב, 19 באפריל 2012, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

קטגוריה:בוגרי ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ישראל
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:משגיחים ישראלים
קטגוריה:משפחת ברוורמן
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
קטגוריה:משגיחי ישיבת חברון כנסת ישראל
כתמה עבת-שורשים

כְּתֵמָה עֲבַת-שָׁרָשִׁים (שם מדעי: Leontodon tuberosus) הוא מין צמח ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הסובבות את הים התיכון (מלבד בחצי האי סיני). בישראל מין זה נפוץ ברחבי הארץ, מלבד במישור החוף ובערבה.

בעבר מין זה שויך לסוג כתמה (Thrincia) ונקרא Thrincia tuberosa. אולם במיונים עדכניים המין משויך לסוג שן-ארי, אך שמו העברי לא השתנה.

גובה הגבעול הוא כ-30 ס"מ ובראשו תפרחת צהובה עגולה הפורחת בתחילת החורף ועד לאביב (נובמבר עד מאי). בגלל ציצת שורשיו העבים, יש לו אפשרות להקדים את צמיחתו לפני רדת גשמי החורף.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
שן-ארי

שֶׁן-אֲרִי (שם מדעי: Leontodon) הוא סוג של צמחים ממשפחת המורכבים הנפוץ במדינות הים התיכון. 
בישראל שלושה מינים בסוג שן-ארי:
* שן-ארי שעירה Leontodon laciniatus
* כתמה עבת-שורשים Leontodon tuberosus
* שן-ארי מחוספסת Leontodon asperrimus

שמו של הסוג נקרא כך, ככל הנראה, בגלל שעליהם של מינים בסוג זה משוננים, ובגלל שהם נאחזים בחזקה בקרקע באמצעות שורש מרכזי מעובה וארוך, המדומה לנעיצת שן של אריה

==קישורים חיצוניים==

Leontodon saxatilis

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:מורכבים
חיים הלל פריד (רופא)

פרופ' חיים הלל פְרִיד{{תמונה להחלפה}}
חיים הלל פְרִיד (11 באוקטובר 1913 – 21 בנובמבר 2008) היה רופא קרדיולוג ישראלי, מנהל מחלקות ומנהל בפועל של בית החולים דונולו ביפו, פרופסור לרפואה פנימית וקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.

==ביוגרפיה==
פריד נולד בעיר וילנה שבליטא, בן לשושלת רבנים ארוכה ומיוחסת, נצר לרבי חיים מוולוז'ין (מחשובי תלמידיו של הגאון מווילנה, ומייסדה של ישיבת עץ חיים – ישיבת וולוז'ין, "אם הישיבות") וחתנו רבי הלל פריד. סבו, רבי חיים הלל פריד – נכדו של רבי הלל – היה משנה לראש ישיבת וולוז'ין, בעל שו"ת "חוט המשולש" (נפטר שנתיים לפני הולדתו, ופריד נקרא על שמו); אביו, הרב שמואל פריד, היה ממלא מקום הרב הראשי בווילנה.

פריד סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטה וילנה. התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נותר בליטא לסייע לאביו, שנפגע בתאונה. לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות ב-1941 וכיבוש וילנה היה אביו מראשוני הנרצחים בפונאר. פריד עצמו חי בגטו וילנה ועבד בו כרופא, עד לחיסול הגטו בספטמבר 1943. לאחר מכן שהה בכמה מחנות ריכוז, ולבסוף הגיע למחנה העבודה דַאוּטְמֶרְגֶן (Dautmergen) שבדרום-מערב גרמניה. באפריל 1945 הוצעד עם יתר האסירים בצעדת מוות, ובמהלכה הצליח להימלט עם כמה מחבריו.

לאחר המלחמה, בשנת 1946, עלה פריד לארץ ישראל דרך מצרים. הוא התיישב בירושלים, ובהיעדר תקנים, עבד כמתנדב במחלקה של משה רחמילביץ' (מאבות הרפואה בישראל) בבית החולים הדסה הר הצופים. לאחר נטישת בית החולים ב-1948, במלחמת העצמאות, עבר לנהל את מחלקה פנימית ב' בבית החולים הממשלתי ביפו. ב-1970 היה פריד למנהלו בפועל של בית החולים. לאחר מכן היה מנהל מחלקה פנימית בבית החולים וולפסון בחולון.

פריד היה מומחה לצנתור. הקורסים בקרדיולוגיה שהעביר היו הבסיס להקמת בית הספר ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.
כיהן כנשיא המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל.

בשנת תש"ס-2000 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.

היה נשוי לשרה פריד (1926–2011), ואב ליעל, שאלי ויהודה.

חיים הלל פריד נפטר בסתיו 2008, בן 95 במותו.
נקבר בבית העלמין קריית שאול. אשתו נפטרה כשנתיים וחצי אחריו, ונקברה לצדו.

בני-דודתו הם פרופ' חיים הלל בן-ששון ופרופ' יונה בן-ששון, אביו של פרופ' מנחם בן ששון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://collections1.yadvashem.org/notebook_ext.asp?item=66072 תצלום של פריד בצעירותו] באתר יד ושם

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרדיולוגים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בתי חולים בישראל
קטגוריה:אסירים בגטו וילנה
קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:משפחת חיים מוולוז'ין
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש אדית וולפסון
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2000
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול

קטגוריה:רופאים יהודים בשואה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
סילביה נייד

סילביה נייד (גרמנית: Silvia Neid; נולדה ב-2 במאי 1964 בולדורן) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל גרמנייה. מאז יולי 2005, מתפקדת נייד כמאמנת נבחרת הנשים של גרמניה, לאחר שבמשך מספר שנים שימשה כעוזרת של טינה טיון-מאייר. נייד נחשבת לאחת הכדורגלניות המעוטרות ביותר בתולדות הכדורגל הגרמני, כשלזכותה שבע אליפויות ושישה גביעי מדינה.

==ביוגרפיה==
סילביה נייד החלה את הקריירה שלה בשנת 1980, כשהצטרפה לקבוצת שלירסטדט, שמאוחר יותר שינתה את שמה לקלינגה סקאך. היא שיחקה בקבוצה שלוש שנים, כשבסופן היא עברה לברגיש גלדבאך - הקבוצה הגרמנית הדומיננטית ביותר באותם ימים. ב-1984 היא זכתה עם הקבוצה בדאבל, אך עזבה שנה לאחר מכן, אחרי שהקבוצה לא הצליחה לזכות באף תואר. נייד החליטה להצטרף לספורטפראונד זיגן, שם שיחקה עם חברותיה לנבחרת - מרטינה ווס ודוריס פיטשן. בתקופתה של נייד הגיעה הקבוצה לשיא הצלחתה - זכייה בשש אליפויות גרמניה, בחמישה גביעי מדינה והתבססות כקבוצת הנשים המובילה בגרמניה. ב-1994, לאחר עזיבתו של מאמן הקבוצה, גרד נאוזר, רצתה נייד להצטרף אליו ולעזוב את ספורטפראונד זיגן, אך הנהלת הקבוצה לא איפשרה לה והיא נאלצה להמשיך ולשחק במועדון. שנתיים לאחר מכן היא פרשה מכדורגל, והצטרפה מיד לצוות האימון של נבחרת הנשים של גרמניה.

את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ערכה נייד ב-10 בנובמבר 1982, במשחק נגד נבחרת שווייץ. היא נכנסה כמחליפה בדקה ה-41 וכבשה כבר בנגיעתה הראשונה בכדור, לאחר כדקה על המגרש. מאוחר יותר, היא הוסיפה שער נוסף לזכות הגרמניות. עם הנבחרת זכתה נייד בשלוש אליפויות אירופה (1989, 1991, 1995), ואף הגיעה עימה לגמר הגביע העולמי ב-1995. משחקה האחרון במדים הלאומיים היה נגד ברזיל, במהלך טורניר הכדורגל של אולימפיאדת אטלנטה 1996. היא כבשה 48 שערים ב-111 הופעות בינלאומיות - נתון המציב במקום החמישי ברשימת הכובשות המצטיינות של הנבחרת הגרמנית.

לפני שהפכה למאמנת הראשית של הנבחרת הבוגרת, אימנה נייד את נבחרת גרמניה עד גיל 19, ואף זכתה איתה באליפות העולם שנערכה בשנת 2004 בתאילנד. בשנת 2005 מונתה למאמנת הנבחרת הבוגרת, ושנתיים לאחר מכן כבר הובילה אותה לזכייה בגביע העולם שנערך בסין, לאחר ניצחון 0-2 בגמר על ברזיל. זו הייתה הזכייה השנייה ברציפות של הגרמניות בגביע העולמי. שנה לאחר מכן, זכתה הנבחרת במדליית הארד בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג.

בשנת 2011, הייתה נייד לזוכה הראשונה אי פעם בפרס מאמן השנה של פיפ"א בתחום כדורגל הנשים.

==תארים==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dfb.de/index.php?id=503204&action=showPlayer&player=neid_silvia&lang=D&cHash=adfcf46a89 פרופיל באתר ההתאחדות הגרמנית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלניות גרמניות
קטגוריה:כדורגלניות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:קשריות כדורגל גרמניות
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מאמנות כדורגל
קטגוריה:זוכי פרס מאמן השנה בעולם
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:קשרי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלניות נבחרת גרמניה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1964
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1964
ישיבת תפארת ירושלים

כתב מינוי השד"ר המקובל רבי מרדכי סויסיא לערי מרוקו לגבות כספים ולקבוע קופות עבור ישיבת תפארת ירושלים סיון תר"ע 1910.
תפארת ירושלים הייתה הישיבה הספרדית החשובה והגדולה ביותר בירושלים בשלהי התקופה העות'מאנית. בין בוגריה של הישיבה לאורך הדורות נמנו רבים מהראשונים לציון, בהם הרב חיים אברהם גאגין, הרב נסים יהודה דנון והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.

יש מסורות שונות לגבי מועד היווסדה של הישיבה. מקורות מסוימים מציינים שהישיבה בת מאות שנים, ושלאורך התקופה העות'מאנית הייתה זו המסגרת החינוכית-תורנית הגבוהה החשובה בירושלים. מקורות אחרים מציינים שהישיבה הוקמה בשנת 1843 בסמוך לתלמוד תורה שקדם לה. ידוע עם זאת שבמחצית השנייה של המאה ה-19 "תפארת ירושלים" שימשה בתור הישיבה הגדולה והמרכזית של היישוב הספרדי בירושלים.

בסוף המאה ה-19 הישיבה עברה תיקונים ונלמדו בה לא רק לימודי קודש אלא גם שפות זרות ולימודי חול. פנחס גרייבסקי תיאר את הישיבה במילים: . בישיבה למדו כ-400 תלמידים בשנת 1894, ובנוסף למדו נערים רבים בתלמוד התורה שפעל כחלק ממנה. לאחר שנת 1898 הישיבה גדלה והגיעה לשיאה, עם כ-600 תלמידים. המוסד נתמך מכספי ועד העדה הספרדית בירושלים וכן מכספי תרומות מקהילות יהודיות ברחבי העולם. <ref></ref>בשנת תר"ע 1910 נקלעה הישיבה לקשיים כלכליים לשם כך מונה כשד"ר המקובל רבי מרדכי סויסיא לערי מרוקו לגבות כספים ולקבוע קופות.

הישיבה עברה טלטלה קשה במהלך מלחמת העולם הראשונה וסבלה ממחסור חמור בהכנסות, כמו גם ממחלוקות פנימיות באשר לדרכיה העתידיות. הראשון לציון הרב יעקב מאיר ניסה לאחר המלחמה לשקם את הישיבה, אולם ההקצבה הזעומה יחסית לתלמידים והעדפת הדור הספרדי הצעיר ללמוד במוסדות השכלה כללית ופרקטית הקשו על מאמציו. בנוסף בשנת 1927 חלק ממבנה הישיבה קרס ברעידת האדמה שפגעה בירושלים. לבסוף התבטלה ישיבת תפארת ירושלים ונותר ממנה רק תלמוד התורה. ישיבת פורת יוסף הייתה היורשת שלה במובנים מסוימים, אם כי לימים היא הפגינה דפוסים שמרניים הרבה יותר ביחס למודרנה.

==הערות שוליים==

*
תפארת ירושלים
קטגוריה:היישוב הישן
תפארת ירושלים
תפארת ירושלים
תפארת ירושלים
שמחה שוסטל

הרב אליהו שמחה שוסטל (או שוסטאל; תרפ"ג, 1923 – ב' באייר תשע"ב, 24 באפריל 2012) היה ראש ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ולפני כן ראש הכולל של ישיבת בית מדרש עליון בספרינג וואלי, ניו יורק.

==קורותיו==
נולד בארצות הברית, בנו של טוביה ירוחם פישל שוסטל, חסיד אמשינוב שהיגר מפולין. בצעירותו למד בישיבת תפארת ירושלים. בגיל 13 החל את לימודיו בישיבת תורה ודעת, והיה מתלמידיו הקרובים של ראש הישיבה הרב שלמה היימן. כעבור זמן נמנה עם קבוצת התלמידים שעמה הוקמה ישיבת בית מדרש עליון.

נישא לשרה ארנפלד (נפטרה בכסלו תשע"ו, נובמבר 2015), בת הרב שמואל ארנפלד, ממשפחת החתם סופר, אב"ד מטרסדורף ומייסד קריית מטרסדורף בירושלים. לאחר נישואיו יסד את כולל האברכים בישיבת בית מדרש עליון ועמד בראשו שנים רבות.

בשנת תשל"ו יסד יחד עם הרב משה שפירא את ישיבת בית בנימין בסטמפורד, קונטיקט, ועמד בראשה למעלה משלושים וחמש שנה. כמו כן מסר שיעורים בישיבת בית מדרש עליון בסדר קדשים.

נפטר בארצות הברית בשנת תשע"ב (2012). הלווייתו יצאה מישיבת לייקווד, שבה מכהן בנו, הרב דוד שוסטל, כראש ישיבה, ומשם המשיכה לישיבת בית בנימין בסטמפורד. לאחר מכן הובא ארונו לארץ ישראל והלווייתו יצאה מישיבת בית שמואל בקריית מטרסדורף, הקרויה על שם חותנו. נקבר בהר הזיתים בירושלים.

==ילדיו==
=== בניו ===
* הרב דוד שוסטל - חתנו של הרב שניאור קוטלר ומראשי ישיבת לייקווד.
* הרב שלמה פייבל שוסטל - ראש ישיבת נאות יעקב בשכונת ליקוואוד.
* הרב טוביה שוסטל - ר"מ בישיבת עטרת תורה.

חתניו:
* הרב ירחמיאל אונגרישר - אחיינו של הרב דן אונגרישר וראש ישיבת נחלת ישראל בלייקווד.
* הרב בנימין הלפרין
* הרב ירוחם ציילברגר - ראש ישיבת בית התלמוד בברוקלין.
* הרב מיכאל בנדר - משגיח ור"מ בישיבת סטמפורד.

==ספריו==
* חמד שמחה - על הש"ס
* חמד שמחה - על סדר קדשים

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:ראשי כולל אברכים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ירושלים
קטגוריה:משפחת ארנפלד
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:בוגרי ישיבת בית מדרש עליון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
1836 במדע

==אסטרונומיה==
* 15 במאי – גילוי "חרוזי ביילי" על ידי פרנסיס ביילי.

==ביולוגיה==
* 2 באוקטובר – צ'ארלס דרווין חזר ממסע של 5 שנים והחל בניתוח הממצאים שאסף.
* גילוי פפסין

==טכנולוגיה==
* 25 בפברואר – הוצאת פטנט על אקדח תופי לסמואל קולט.
* המצאת אקדח תופי על ידי סמואל קולט
* המצאת קוד מורס על ידי סמואל מורס
* המצאת תא דניאל, תא גלווני שהומצא על ידי ג'ון פרדריק דניאל

==כימיה==
* גילוי חומצה פתלית על ידי אוגוסט לורה 
* גילוי אצטילן על ידי אדמונד דייוי
* המצאת בדיקת מארש לגילוי קיום ארסן. 

==פיזיקה==
*המצאת סליל חשמלי על ידי ניקולאס קאלאן

== נולדו ==
* 17 במאי – נורמן לוקאייר, אסטרונום בריטי (נפטר ב-1920)

==נפטרו==
* 10 ביוני – אנדרה מרי אמפר, פיזיקאי צרפתי (נולד ב-1775)
* 2 בספטמבר – ויליאם הנרי, כימאי אנגלי (נולד ב-1774)
* 7 בספטמבר – ג'ון פונד, אסטרונום אנגלי (נולד ב-1736)
* 17 בספטמבר – אנטואן-לורן דה ז'יסייה, בוטנאי צרפתי (נולד ב-1748)

==קישורים חיצוניים==

*
1837 במדע

==אסטרונומיה==
* 9 באוגוסט – גילוי שתופעת הפרסאידים מתרחשת בתדירות שנתית.
* פרסום ספר על הירח Der Mond של יוהאן פון מדלר
* פרסום Stellarum Duplicium Mensurae Micrometricae של פרידריך פון שטרובה

==גאולוגיה==
* לואי אגסי פרסם את התאוריה שלו בהקשר לעידן הקרח.

==טכנולוגיה==
* 25 בפברואר – הוצאת פטנט על מנוע חשמלי לתומאס דבנפורט.
* מאי – סמואל מורס הציג את הטלגרף שלו.
* 19 ביולי – איזמבארד קינגדום ברונל סיים בניית אונייה שמיועדת לחציית האוקיינוס בקו סדיר.
* יולי המצאת כרומוליטוגרפיה - שיטה להדפסה צבעונית.

==מתמטיקה==
* פרסום מחקרים של יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה
* פרסום ספרו של ברנרד בולצנו 
* פרסום מחקר של ויליאם רואן המילטון בתחום מספרים מרוכבים
* פרסום מחקריו של סימאון דני פואסון בתחום תורת ההסתברות
* פייר וונצל הצליח לפתור מספר בעיות גאומטריות עתיקות.
* פרסום ספרו של מישל שאל Historical view of the origin and development of methods in geometry

== נולדו ==
* 7 במרץ – הנרי דרייפר, אסטרונום אמריקאי (נפטר ב-1882)
* 3 באפריל – ג'ון בורואוס, חוקר טבע אמריקאי (נפטר ב-1921)
* 23 באוקטובר – מוריץ קפושי, רופא הונגרי (נפטר ב-1902)
* 23 בנובמבר – יוהנס דידריק ואן דר ואלס, פיזיקאי הולנדי, חתן פרס נובל (נפטר ב-1923)

==נפטרו==
* 4 בפברואר – ג'ון לאטאם, חוקר טבע בריטי (נולד ב-1740)
* 16 בפברואר – גוטפריד ריינהולד טרוויראנוס, חוקר טבע גרמני (נולד ב-1776)

==קישורים חיצוניים==

*
יומיאורי שימבון

בניין המערכת המרכזית ומטה העיתון בטוקיו
יוֹמִיאוּרי שִׂימבּון (ביפנית: 読売新聞) הוא עיתון יפני היוצא לאור בטוקיו, באוסקה, בפוקואוקה ובערים מרכזיות אחרות ביפן. זהו אחד מחמשת העיתונים בתפוצה ארצית ביפן והעיתון בעל התפוצה היומית הגדולה ביותר בעולם. מטה העיתון נמצא בטוקיו.

העיתון נוסד ב-1874. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 היה לעיתון בעל התפוצה הגדולה בעולם. התפוצה הכוללת של מהדורות הבוקר והערב של העיתון היא 14,067,000 נכון ל-2005. בנוסף למהדורה הארצית, נוספים לעיתון בערים שונות מהדורות חדשות מקומיות. היומיאורי שימבון מציג קו עריכה שמרני, אשר מאופיין לעיתים כעמדת מרכז-ימין בקשת הפוליטית ביפן.

מאז 1948 מעניק העיתון מדי שנה את פרס יומיאורי לכתיבה יוצרת, הנחשב לאחד הפרסים היוקרתיים ביפן בתחום הספרות.

בית ההוצאה לאור של היומיאורי שימבון מפרסם גם עיתון יומי יפני בשפה האנגלית, The Daily Yomiuri, שהוא העיתון בעל התפוצה הגדולה ביותר ביפן בשפה האנגלית. התאגיד מפרסם גם עיתון ספורט יומי, וכן שבועונים, ירחונים וספרים.

בכל השנים בהן נערכה אליפות העולם בכדורגל לקבוצות ביפן, מאז שנת 2006, היה העיתון נותן החסות לאירוע.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20050629001918/http://www.yomiuri.co.jp/dy/ Daily Yomiuri Online] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפן: עיתונים
קטגוריה:עיתונים בימין הפוליטי
מעבר לשיא

מעבר לשיא (באנגלית: Over The Top) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1987 מז'אנר דרמה פעולה. שני יוצרי הסרט הם הישראלים מנחם גולן ויורם גלובוס והכוכב הראשי בו הוא סילבסטר סטאלון. זהו סיפורו של נהג משאית שחולם לזכות בתואר אלוף העולם בהורדת ידיים ובמקביל מנסה לחזק את קשריו עם בנו לאחר מות אשתו, למרות התנגדות נחרצת מצד סבו של הילד.

==תקציר העלילה==
לינקולן הוק (בגילומו של סילבסטר סטאלון) הוא נהג משאית אשר מנסה לשקם את חייו. בהסכמת כריסטינה, אשתו החולה ממנה נפרד עשר שנים קודם לכן, הוא נוסע לקחת את בנו מייק (דייוויד מנדנהול) היוצא לחופשה מבית הספר הצבאי בו הוא לומד בקולורדו אל בית החולים בקליפורניה שם מאושפזת כריסטינה. סבו של הילד, ג'ייסון קאטלר (רוברט לוג'יה), איש עשיר שהתנגד מהרגע הראשון ליחסים בין בתו להוק זועם על ההחלטתה.

הוק ובנו יוצאים למסע שבין קולורדו לקליפורניה במשאית שבבעלותו. תחילה מתייחס מייק לאביו בבוז אך לאט לאט מפשירה מערכת היחסים ביניהם והוק זוכה לאמון מצד בנו. כשהם מגיעים לבית החולים הם מגלים כי כריסטינה מתה, הילד עוזב בכעס ולוקח מונית לבית סבו. הוק פורץ לבית הסבא כדי להחזיר את הילד אך המשטרה עוצרת אותו. קאטלר הסב מוכן לוותר על התלונה אם הוק יעזוב את העיר.

לאחר שחרורו נוסע הוק ללאס וגאס להתחרות באליפות העולם בהורדת ידיים שהפרס לזוכה הוא משאית חדשה ו-100 אלף דולר. הוא מודע לעובדה שהוא נחות משאר המתחרים המנוסים אך זה לא מפריע לו למכור את המשאית הישנה שלו ולהמר על עצמו ב-7,000 דולר. בינתיים באותו הזמן מוצא מייק עשרות מכתבים ששלח לו אביו במהלך השנים ומבין כי סבו הסתיר אותם ממנו. הוא בורח מהבית לכיוון בית המלון בו מתקיימת התחרות כדי לפגוש באביו. סבו ועוזריו עושים את הדרך גם כן לשם.

מייק מוצא את אביו ומתנצל על התנהגותו, מעניק לו את התמיכה הנפשית שעוזרת להוק לזכות בתחרות. קאטלר הסב מבין כי בין נכדו לחתנו נוצר קשר עמוק ומרים ידיים במאבק על משמורת הילד.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|סילבסטר סטאלון
|לינקולן הוק
|
|-
|דייוויד מנדנהול
|מייק קאטלר/הוק
|בנו של לינקולן
|-
|רוברט לוג'יה
|ג'ייסון קאטלר
|
|-
|סוזן בלייקלי
|כריסטינה קאטלר הוק
|אשתו של לינקולן
|-
|ריק זומוולט
|בול הארלי
|
|-
|}

==ביקורות==
הסרט כשל כישלון חרוץ הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל את הציון הנמוך של 36% מתוך 11 ביקורות. סילבסטר סטאלון היה מועמד לפרס פטל הזהב בקטגוריית השחקן הגרוע של השנה בתחרות שנערכה ב-1988. דייוויד מנדנהול המשחק את בנו של סטאלון בסרט זכה בפרס בשתי קטגוריות, גם כשחקן המשנה הגרוע של השנה וגם בקטגוריית התגלית הרעה של השנה.

בשבוע הראשון להקרנתו הכניס הסרט $5,149,200 אך לאחר מכן נטשו הצופים את אולמות הקולנוע. בסיכומו של דבר הכניס הסרט $16,057,580 אך עלה להפקה 25 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
1838 במדע

==אסטרונומיה==
* פרידריך בסל - לראשונה הצליח לחשב את המרחק עד לכוכב - 61 בברבור. בהמשך השנה נעשה אותו חישוב לגבי אלפא קנטאורי ו-וגה.
* אסטרונום צרפתי קלוד פואלט ביצע חישוב של היקף החום הנפלט מהשמש.
* אסטרונום דני פטר חאנסן פרסם את ספרו Fundamenta nova investigationis orbitae verae quam luna perlustrat על מסלולי הירח.

==ארכאולוגיה==
* פרסום תוצאות החפירות באושמאל

==ביולוגיה==
*גרארד מולדר (Gerardus Johannes Mulder) וינס יאקוב ברצליוס מזהים קבוצת חמרים אורגניים עבורם הם משערים מבנה ותכונות משותפות וקוראים להם "פרוטאין"
* פרסום תאוריית התא על ידי מתיאס יעקב שליידן.

==גאוגרפיה==
* 18 באוגוסט – משלחת אמריקאית לחקר האוקיינוס השקט יוצאת למסע שנמשך 4 שנים.

==טכנולוגיה==
* גילוי מחדש של תהליך ייצור פלדה מיוחדת לייצור חרב.
* מאי – סמואל מורס הציג את הטלגרף שלו.
* 19 ביולי – איזמבארד קינגדום ברונל סיים בניית אונייה שמיועדת לחציית האוקיינוס בקו סדיר.

==מתמטיקה==
* הגדרת המונח אינדוקציה מתמטית על ידי אוגוסטוס דה מורגן.
* סימאון דני פואסון -פרסם את מחקריו בתחום תורת ההסתברות כולל התפלגות פואסון.

==רפואה==
* פרסום ספרו של ז'אן אסקוירול עם תיאור מחלה שבהמשך קיבלה הכרה כתסמונת דאון.

== נולדו ==
* 5 בינואר – קאמי ז'ורדן, מתמטיקאי צרפתי (נפטר ב-1922)
* 29 בינואר – אדוארד מורלי, פיזיקאי אמריקאי (נפטר ב-1923)
* 18 בפברואר – ארנסט מאך, פיזיקאי אוסטרי (נפטר ב-1916)
* 3 במרץ – ג'ורג' חיל, אסטרונום אמריקאי (נפטר ב-1914)
* 12 במרץ – ויליאם פרקין, כימאי אנגלי (נפטר ב-1907
* 16 באפריל – ארנסט סולווה, כימאי בלגי (נפטר ב-1922
* 21 באפריל – ג'ון מיור, חוקר טבע אמריקאי (נפטר ב-1914
* 8 ביולי – פרדיננד פון צפלין, ממציא גרמני (נפטר ב-1917

==נפטרו==
* 11 במאי – טומאס נייט, בוטנאי אנגלי (נולד ב-1759)
* 5 ביולי – ז'אן איטאר, רופא צרפתי (נולד ב-1774)
* 21 באוגוסט – אדלברט פון שאמיסו, חוקר טבע גרמני (נולד ב-1781)
* 27 בספטמבר – ברנר קורטוע, כימאי צרפתי (נולד ב-1777)

==קישורים חיצוניים==

*
בדיקה גופנית

מסכת היא חלק מהליך בדיקה גופנית שגרתית]]
בדיקה גופנית

בדיקה גופנית היא הליך רפואי שבו רופא חוקר את גופו של המטופל, כשהוא תר אחר סימני מחלה. הבדיקה הגופנית באה בדרך כלל לאחר בירור של תולדות החולה, ההיסטוריה הרפואית של החולה, ובפרט התסמינים שבהם הבחין החולה כאשר החלה המחלה. לצד תולדות החולה, הבדיקה הגופנית מסייעת בקביעת האבחנה ותוכנית טיפול רפואי. המידע מן הבדיקה הגופנית הוא חלק מן הרשומה הרפואית.

==צורת הבדיקה ופרשנות הממצאים==
אף שמטפלים שונים נוקטים בגישות שונות באשר לסדר בדיקת איברי הגוף, בדרך כלל בדיקה גופנית מתחילה מן הראש ומסתיימת בגפיים התחתונות. לאחר שמערכות הגוף העיקריות נחקרו בהתבוננות, מישוש, ניקוש והאזנה, מתבצעות בדיקות מסוימות (כגון בדיקות נוירולוגיות, ואורתופדיות), או בדיקות הבאה לשלול קיום חשד למחלה מסוימת (כגון בדיקת סימן טרוסו, signe de Trousseau, להיפוקלצמיה).

שילוב הרמזים המתקבלים בעת גביית תולדות החולה, יחד עם ממצאי הבדיקה הגופנית, המטפל מסוגל לנסח אבחנה מבדלת, שהיא רשימה של גורמים אפשריים לתסמינים של החולה. בדיקות אבחוניות ממוקדות, מאששות את הגורם הייחודי לתסמינים, או שהן מצביעות על גורמים אחרים שהמטפל לא הבחין בהם.

קיים דגם כללי של בדיקה גופנית הנלמד בבתי ספר לרפואה במסורת הרפואה המערבית, ואשר אותו תלמיד הרפואה צריך לדעת. עם זאת, מומחה בענף מסוים ברפואה יתמקד במהלך בדיקתו הגופנית בתחום התמחותו ובאופי הבעיה המתוארת על ידי המטופל. מכאן, קרדיולוג לא יבצע בדרך שגרה את החלקים הנוירולוגיים של הבדיקה הגופנית, יותר מאשר להבחין כי המטופל מסוגל להשתמש בארבעת גפיו בעת שהוא נכנס לחדר הבדיקה וכן להבחין במהלך הבדיקה כי המטופל שומע, רואה ומדבר. באותה מידה, אורתופד יבחן את המפרק הכואב, ויבצע רק בדיקה שטחית של קולות הלב והחזה כדי להפחית הסיכוי כי בבדיקת המרדים תימצא מניעה לביצוע ניתוח. רופא משפחה יבצע בדיקה כללית של איברי המין של הגבר, אולם יותיר לגינקולוג ביצוע בדיקה של איברי המין נשיים.

בדיקה גופנית מלאה כוללת הערכה של הופעתו הכללית של המטופל ומערכות הגוף הנפרדות. הבדיקה מתועדת ברשומה הרפואית בשיטת רישום אחידה, המסייעת למטפלים אחרים במטופל לקרוא ולהבין את תוצאותיה. בדרך כלל הסימנים החיוניים של המטופל: חום הגוף, דופק ולחץ דם, נמדדים ונרשמים תחילה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.scribd.com/doc/23033199/%D7%91%D7%93%D7%99%D7%A7%D7%94-%D7%92%D7%95%D7%A4%D7%A0%D7%99%D7%AA-%D7%9E%D7%9C%D7%90%D7%94 בדיקה גופנית מלאה]
* [https://web.archive.org/web/20120509224409/http://medclip.com/index.php?page=videos The Connecticut Tutorial], סדרת סרטוני הדרכה לביצוע בדיקות גופניות ליד מיטת החולה 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בדיקות רפואיות
רמי בר-ניב

רמי בר-ניב (נולד ב-1 בדצמבר 1945) הוא פסנתרן, מלחין ומורה ישראלי.

== חייו ==
[[ליאונרד ברנשטיין מוחא כפיים לרמי בר-ניב הצעיר לאחר הופעתו באקדמיה למוזיקה בתל אביב. לימינו עדן פרטוש]]

=== לימודים ===
בר-ניב, ילד תל אביב, הוא בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בעיר, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן-חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש. בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר. במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.

=== קריירה כמבצע ===
בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם. ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי. כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.

בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979. ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.

בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוזיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.

טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית". בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.

בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://archive.today/20120802201307/http://www.imi.org.il/Instrumentations.aspx?SearchComposer=Bar-Niv רשימת יצירותיו של רמי בר-ניב]
* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=8466&Subj=5&Area=1 אתר הבמה, הקאמרית הרצליה מארחת את רמי בר-ניב] 4 בנובמבר 2008

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
חנה לרנר

חנה לרנר (רובינשטיין) (תרס"ט – ה' בחשוון תשנ"ח, 5 בנובמבר 1997) הייתה ציירת ישראלית.

==ביוגרפיה==
לרנר נולדה בשם חנה רובינשטיין בשנת תרס"ט בסטרטוב שברוסיה, בתם של אשקה וברוך רובינשטיין.
למדה פרסקו בבית הספר הגבוה לאמנות פלסטית "פרסקו" בוורשה ותולדות האמנות באוניברסיטת ורשה. ב-1935 זכתה בפרס עיריית ורשה.

בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל והתגוררה בהדר הכרמל שבחיפה, באותה שנה עברה לתקופה קצרה לתל אביב שם למדה ציור במועדוני תלמידים והציגה ציור קיר ביריד המזרח השני לזכר קורבנות ההתיישבות.

ביצירותיה הרבתה להשתמש במשטחים רחבים וגבוהים בקומפוזיציות צבעוניות ודקורטיבית, תוך שימוש במגוון חומרים: אבן, זכוכית, חרסינה וחומרים סינתטיים, והתמקדה בנושאים הקשורים לצפת, וליהדות.

לרנר נישאה לאריה לרנר, מבקר אמנות, מתרגם ועורך, חבר מערכת "דבר", בנו של המשורר העברי יעקב לרנר. יחד עמו הייתה ממייסדי "קריית האמנים" בצפת, לאחר כיבושה על ידי "ההגנה" במלחמת העצמאות ב-1948.

מעבודותיה הבולטות: ציור קיר בבית הנשיא בירושלים; ויטראז' בבית הכנסת הגדול בתל אביב; תמונת קיר במלון גינוסר שעל יד הכנרת; ויטראז' ושלושה קירות בספרייה, באודיטוריום ובבית המדרש של ישיבת פלטבוש בניו יורק; שישה קירות בחלוקה לשישה סדרי משנה בישיבה התיכונית קריית נוער בירושלים.

בשנות פעילותה הוסיפה מאיוריה ורישומיה למספר ספרים, בהם "דרך עקובה" של אריה ליפשיץ (1978), ו"המארב" של שמאי גולן (1983).

ב-1964 זכתה בפרס חברת מאייר על הצעתה למוזאיקה להנצחת הגימנסיה הרצליה בתל אביב.

לרנר נפטרה בסתיו 1997, ונטמנה בבית העלמין בהר הזיתים לצד בן-זוגה.
==גלריה==
<gallery>
File:Tel Aviv-Yafo (997008136719705171).jpg
קובץ:Hanalerner1947.JPG|ציור השמור במוזיאון בית אברהם קריניצי, 1947
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

מפרי עטה:
* 

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1909
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1997
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
השתק

השתק הוא כלל משפטי הקובע שאדם מנוע מלטעון טענה בבית המשפט. קיימים השתקים דיוניים, החוסמים טיעון, ולעומתם השתקים מהותיים, העשויים לבסס זכות או היעדר זכות במשפט. תורת ההשתק והמניעות מושתתת על אדניהם של עקרונות היושר והצדק והורתה בדיני היושר של האקוויטי במשפט האנגלי. ההשתק מן היושר נועד למנוע אי צדק במקום בו כללי המשפט עלולים להוביל לתוצאה בלתי צודקת.

ברבות הימים, הורחבה דוקטרינת ההשתק והמניעות למצבים המעוררים תחושת חוסר צדק, הגם שהתנאים המרכזיים להשתכללות השתק מן היושר אינם מתקיימים<ref></ref>.

קיימים סוגים שונים של השתק. בין סוגי ההשתק הדיוני המוכרים במשפט הישראלי ניתן למנות את אלה:

# השתק עילה והשתק פלוגתא - המעוגנים במסגרת כלל מעשה-בית-דין<ref></ref>;
# השתק שיפוטי;
# הכלל האוסר על שינוי או הרחבת חזית הטיעון.

בין סוגי ההשתק המהותי ניתן למנות במיוחד את אלה:

# השתק מחמת התנהגות/מצג;
# השתק הבטחה.

השתקי דיני היושר נקלטו במשפט הישראלי באמצעות חובת תום הלב (ס' 39 ו- 61(ב) לחוק החוזים (חלק כללי), תשל"ג- 1973) או החוזה מכללא או חוזה בהתנהגות, בעוד ההשתקים האחרים נקלטו בהלכה הפסוקה על אימוץ רציונליים דומים וכן קידום של יעילות והגינות דיונית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט אזרחי
קהל קדוש מקוה ישראל

משכנו הקודם של בית הכנסת מקוה ישראל, פילדלפיה
קהל קדוש מקוה ישראל הוא שמם של קהילה יהודית ובית כנסת, מהעתיקים בארצות הברית, הממוקמים בפילדלפיה, פנסילבניה מאז אמצע המאה ה-18.

== היסטוריה ==
הקהילה היהודית בפילדלפיה החלה כקבוצת יהודים קטנה, ממוצא ספרדי, תושבי העיר, שהתארגנו לתפילה משותפת בבית פרטי החל מ-1740 בערך. לקח להם כעשרים שנה בטרם רכשו ב-1761 את ספר התורה הראשון שלהם. בית כנסת ממשי הם פתחו רשמית במקום מושבו הראשון בסמטת צ'רי (כיום Cherry Street) כעבור עשר שנים, ב-1771 ואת השם "קהל קדוש מקוה ישראל" נתנו לקהילתם ולבית הכנסת, באופן רשמי ב-1773. 

בין אנשי הקהילה היו לא מעט יהודים מפורסמים, והידועים במייסדי בית הכנסת היו חיים סולומון (1740–1785), "הבנקאי" של המהפכה האמריקאית וג'ונאס פיליפס (1736–1803), לוחם במיליציה של פילדלפיה במלחמת העצמאות האמריקאית וסבו של אוריה לוי, הקומודור היהודי הראשון בצי ארצות הברית.

==מנהיגי ובנייני הקהילה==
בשנת 1829, יצחק לסר הפך להיות מנהיג הקהילה ובית הכנסת. אחריו כיהן שבתאי מוראיס. מוראיס היה המנהיג במשך ארבעים ושש שנים, והיה מתנגד מובהק של העבדות לפני ובמהלך מלחמת האזרחים. ד"ר אברהם נוימן היה הרב בין 1927-1943. הרב הנוכחי הוא הרב אלברט גבאי אשר נבחר בשנת 1988.

הקהילה התחילה בבית פרטי בסמטה בין הרחובות שרי המירוץ והרחוב השלישי והרביעי בפילדלפיה, כאשר המבנה הראשון שלה נבנה בשנת 1782. מיקומו הועבר בגלל המחאה שעוררה העובדה שהוא שכן ליד כנסייה.

בשנת 1829 נבנה בית כנסת התחייה המצרית ברחוב שרי. בית הכנסת תוכנן על ידי ויליאם סטריקלנד.

הקהילה הודיעה בשנת 1961 כי היא תחזור למרכז העיר לבניין חדש. ד"ר ברנרד ג'יי אלפרס, סגן נשיא בית הכנסת, שכנע את חברו האדריכל לואי קאהן מפילדלפיה לעסוק בתכנון בניין בית הכנסת החדש. קאהן עשה עשר גרסאות עיצוב בין 1961 ו-1972 של הבניין החדש. עם זאת, הקהילה החליטה כי עלויות הבנייה והתחזוקה גבוהות מדי, ובית הכנסת לא נבנה. מבנה צנוע יותר, נפתח במשותף עם המוזיאון להיסטוריה של עם ישראל , והוא נחנך ונפתח באוגוסט 1976. המוזיאון עבר למבנה חדש ברחוב ה-5 ב-15 בנובמבר 2010. בית הכנסת ממוקם ברחוב הרביעי (צפון) במרכז העיר פילדלפיה.

הקהילה אחראית גם על בית קברות מקוה ישראל, אחד מבתי הקברות היהודים העתיקים ביותר ששרדו בארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארצות הברית: בתי כנסת
מקוה ישראל
קטגוריה:פילדלפיה
אולימפיק ליון (נשים)

אולימפיק ליון נשים (בצרפתית: Olympique Lyonnais Féminin), המכונה בקיצור ליון, הוא מועדון כדורגל נשים צרפתי השייך לאולימפיק ליון. המועדון הוקם ב-1970, והוא המצליח ביותר בכדורגל הנשים הצרפתי; המועדון זכה ב-21 אליפויות הליגה הצרפתית הראשונה, 11 פעמים בגביע הצרפתי ושמונה פעמים בליגת האלופות.

==היסטוריה==
הקבוצה נוסדה ב-1970 כחלק ממועדון הכדורגל של ליון (FC Lyon).

ב-1985 זכתה הקבוצה לראשונה בסגנות ליגת העל, ובתחילת שנות ה-90 החלה הקבוצה להתבסס כאחת מהקבוצות הבולטות בצרפת, וזכתה בארבע אליפויות ליגה במהלכן.

בשנת 2004 הקבוצה נלקחה תחת חסותו של המועדון אולימפיק ליון - דבר שעזר לה להפוך לקבוצה המצליחה במדינה. בשנת 2007 היא זכתה באליפות ראשונה מזה עשור והחלה רצף שנמשך עד היום של שלושה עשר זכיות רצופות באליפות. בתקופה זו, היא אף זכתה בחמישה גביעי מדינה (ארבעה מהם רצופים).

בשנת 2008 העפילה הקבוצה לראשונה לחצי גמר ליגת האלופות, ושנתיים לאחר מכן הגיעה לגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים לטורבינה פוטסדאם הגרמנייה. שנה אחר כך, העפילה הקבוצה בשנית לגמר ליגת האלופות מול טורבינה פוטסדאם, אך הפעם גברה עליה 0-2 וזכתה בטורניר. היא זכתה במפעל גם בשנה הבאה, לאחר שניצחה 0-2 בגמר את פרנקפורט. שנה לאחר מכן הגיעה לגמר בפעם הרביעית ברציפות וקבעה שיא העפלות רצופות לגמר הטורניר, אך הפסידה בגמר 1-0 לוולפסבורג.

לאחר שתי עונות בהן הודחה כבר בשלב שמינית הגמר הגיעה הקבוצה להישג מרשים כשבמשך חמש עונות רצופות זכתה בליגת האלופות. בשנים אלו ניצחה בגמר את וולפסבורג בשנת 2016, פריז סן-ז'רמן בשנת 2017, וולפסבורג בשנת 2018, ברצלונה בשנת 2019 ווולפסבורג בשנת 2020. בכך הגיעה הקבוצה לשבעה תארים, הישג המהווה שיא בתולדות המפעל.

==תארים==
* ליגת העל הצרפתית (21): 1990/91, 1992/93, 1994/95, 1997/98, 2006/07, 2007/08, 2008/09, 2009/10, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2021/22, 2022/23, 2023/24
* הגביע הצרפתי (11): 2003, 2004, 2008 ,2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2020
* ליגת האלופות לנשים (8): 2010/11, 2011/12, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2021/22

==סגל נוכחי==
מעודכן ל-1 במרץ 2021

==שחקניות מפורסמות==
* הופ סולו
* קאטיה
* איזבל הרלובסן
* אמנדין אנרי
* אז'ני לה סומר
* לוטה שלין
* אדה הגרברג

==ראו גם==
* אולימפיק ליון

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.uefa.com/womenschampionsleague/season=2012/clubs/club=2600241/index.html פרופיל המועדון באתר אופ"א]

קטגוריה:אולימפיק ליון
קטגוריה:קבוצות כדורגל נשים צרפתיות
קטגוריה:ליון: מועדוני ספורט
קטגוריה:רון-אלפ: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1970
סמל בוואריה

סמל בוואריה (בגרמנית: Bayerisches Staatswappen) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית בוואריה והוא קיים בשתי גרסאות, גדולה וקטנה. הסמל עוצב בצורתו הנוכחית ב-1946 והוכרז בחוק ב-5 ביוני 1950.

==תיאור הסמל==
המגן מחולק לארבעה רבעים כאשר הרבע הראשון (הקנטון) מוטען באריה זהוב בעל טפרים ולשון אדומים, העומד זקוף על שדה שחור. חלק זה מסמל את המחוז המנהלי פפאלץ עילית (גרמנית: Oberpfalz), מכיוון שזה סמלו ההיסטורי מ-1214. הרבע השני הוא סמלו של המחוז ההיסטורי פרנקוניה והוא מכונה המגרפה הפרנקונית. הוא מחולק לשני חצאים בצבעי אדום ולבן כאשר שלושת ה"שיניים" הלבנות מייצגות את שלושת מחוזות פרנקוניה: עילית, תחתית ומרכזית. מקורו של הסמל מבישוף וירצבורג שהיה גם דוכס פרנקוניה. הרבע השלישי מציג פנתר כחול בעל טפרים זהובים ולשון אדומה, העומד זקוף על רקע לבן ומייצג את מחוזות בוואריה העליונה והתחתונה. הרבע הרביעי מוטען בשלושה אריות שחורים פוסעים ברקע זהב המייצגים את מחוז שוואביה. המגן שבמרכז צבוע כדוגמת דגל בוואריה במעוינים אלכסוניים בצבעי תכלת ולבן. מקורו של סמל זה ברוזני העיר בוגן ולאחר מכן הוא אומץ על ידי בית ויטלסבאך, מושלי בוואריה מהמאה ה-12. כיום מסמל המגן המרכזי את בוואריה כולה.<br />
הציצה היא "כתר העם" המורכב מרצועת זהב מעוטרת באבני חן שעליה חמישה עלים מקושטים. הכתר התווסף לסמל ב-1923 כדי לסמל את שלטון העם שהחליף את שלטון (כתר) המלוכה.
התומכים הם שני אריות זהב זקופים.

==הסמל הקטן==
כשהמגן המרכזי מוצג לבדו במסגרת זהב ומוכתר בכתר העם, הוא מהווה את הגרסה הקטנה של הסמל.

==היסטוריה==
200px
הסמל השתנה רבות במהלך השנים בהתאם לתהפוכות השלטון שעברו על בוואריה: דוכסות בחסות פרנקית ואחר כך בחסות האימפריה הרומית הקדושה, נסיכות, ממלכה (ממלכת בוואריה) ולבסוף מדינה גרמנית. עם זאת, המוטיבים המרכזיים - דגל בוואריה והאריה הזהוב הופיעו בכמעט כל גלגול של הסמל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוואריה
בוואריה
יחיא נפסו

יחיא נפסו (באדיגית: Ехьйэ Нэпсэу) כיהן כראש המועצה המקומית כפר כמא בין השנים 1978–1989.

==ביוגרפיה==

נפסו היה ראש מועצת כפר כמא הראשון שנבחר בבחירה ישירה של תושבי המועצה ולא על ידי חברי המליאה, דבר שהתאפשר לאחר שינוי חוק הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בכנסת בשנת 1975.

במהלך כהונתו פיתח נפסו את קשרי הכפר עם המשרדים הממשלתיים, וגייס אנשי ציבור ובהם חברי כנסת ושרים בממשלה לטובת גיוס תקציבים לכפר ולשיפור תדמיתו. בתקופה זו הוחלף מבנה בית הספר היסודי למבנה חדיש, הופשרו קרקעות בחלק הדרומי של הכפר ונבנה בהן בית תרבות עם מגרשי ספורט משולבים, נפתח חדר כושר, והחברה למתנ"סים החלה את פעילותה בכפר.

כיום נפסו הוא גמלאי, העוסק לעיתים בחקלאות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי מועצת כפר כמא
קטגוריה:צ'רקסים ישראליים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קפטן תחתונים והאסלות המחסלות

קפטן תחתונים והאסלות המחסלות (באנגלית: Captain Underpants and the Attack of the Talking Toilets) הוא ספר מאויר לילדים מאת הסופר והמאייר האמריקני דייוויד "דאב" פילקי אשר יצא לאור בשנת 1999. זהו הספר השני בסדרת ספרי קפטן תחתונים. 
בשנת 2010 יצא הספר בתרגומו של ארז אשרוב בעברית תחת השם קפטן תחתונים והאסלות המחסלות,
ובשנת 1999 יצא אותו הספר אך עם תרגום שונה תחת השם קפטן תחתונים ומתקפת האסלות המדברות על ידי כתר ספרים.

== תקציר העלילה==
בספר המשך זה הרולד וג'ורג' הורסים את יריד המדע של בית הספר במהלך סדרה של מעשי קונדס. בהמשך הילדים יוצריו ביחד רצועת קומיקס בשם "קפטן תחתונים והאסלות המחסלות" שבו קפטן תחתונים מביס אסלות מרושעות, המעוניינות להשתלט על העולם. לאחר מכן ג'ורג' והרולד מנסים ליצור עותקים של הקומיקס באמצעות מכונת צילום מיוחדת שהמציא ילד בשם מלווין אשר הופכת ציורים דו־ממדיים לאובייקטים תלת־ממדיים. המכשיר של מלווין הופך את האסלות המחסלות לאמיתיות והן מתקיפות מורים שונים בבית הספר. אף על פי כן, הודות לאחד המורים שהקיש במקרה באצבעותיו, המנהל הרשע של בית הספר מר פיפיש הופך לגיבור העל קפטן תחתונים אשר יוצא להילחם באסלות המחסלות.

==דמויות==
*ג'ורג' בירד והרולד הצ'ינס – חברים טובים בכיתה ד' אשר נוהגים לצייר ביחד רצועות קומיקס שונות.
*בנג'מין "בן" פיפיש/קפטן תחתונים – המנהל המרושע של בית הספר. כל פעם שמקישים באצבעות הוא הופך לגיבור-על בשם "קפטן תחתונים".
*האסלות המחסלות – האסלות אכזריות האוכלות בני אנוש. הנבלים הראשיים של הסיפור.
*מלוין מלשנוב – הגאון של הכיתה, אבל מלשן. מרכיב משקפיים ולובש עניבת פרפר, בספר השישי הופך את עצמו לילד נזלת רובוטי כתוצאה מניסוי שהשתבש
*גברת אנטיפה – מזכירת בית-הספר.
*גברת נורה איטה – המורה של ג'ורג' והרולד.
*אסלת טורבו 2000 – אסלה גדולה. חוזרת בספר האחד עשר.
*מר זדון – המורה לספורט של ג'ורג' והרולד. בקומיקסים של ג'ורג' והרולד אפשר לראות שהוא המורה השנוא אליהם. הראשון שבלעה אותו אסלה.

== ראו גם ==
* קפטן תחתונים

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1999
רחוב חזון איש

רחוב חזון איש הוא רחוב במרכז בני ברק. הרחוב חוצה את מרכז בני ברק מצפון לדרום, תחילתו ברחוב רבי עקיבא וקצהו הדרומי פולש לשטח השיפוט של רמת גן, סמוך לשכונת רמת עמידר.

== היסטוריה ==
עד שנות ה-50 שימש הרחוב כגבול המזרחי של בני ברק, התוחם את שכונת זיכרון מאיר ממזרח. ממערב ומדרום לו שכנו פרדסים וחורשות. בשנות ה-40 הם שימשו כמקומות מסתור ומוקדי פעילות של אנשי אצ"ל ולח"י. בשנות ה-40 עבר החזון איש מגבעת רוקח להתגורר בבית שנבנה עבורו במרכז הרחוב. הוא נהג לטייל לצורכי בריאות במעלה הרחוב, לאורך "פרדס ברמן" שבחלקו הדרומי של הרחוב. לאחר פטירת החזון איש נקרא הרחוב על שמו. בית החזון איש ניצב על תלו, עליו נוספו קומות חדשות, והוא משמש כתלמוד התורה "תשב"ר". התלמוד-תורה קרוי על שם החזון איש. בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנה עבור התלמוד-תורה מבנה נוסף ברחוב סמוך. בסמוך למבנה הישן של תלמוד תורה "תשב"ר", מוביל הרחוב לשיכון סאטמר.

לאחר פטירת החזון איש הוקם בשטח הגובל עם רחוב חזון איש, מול "פרדס ברמן", שיכון חזון איש, עבור משפחות תלמידי החזון איש.

בשנות ה-80 נמכר שטח "פרדס ברמן" ליזמים פרטיים ונבנתה עליו שכונת "רמת דוד", על שם הרב דוד פוברסקי (שמה הלא-רשמי: "קריית משה"). רבה של השכונה הוא הרב שריאל רוזנברג. עם השנים הורחבה הבנייה באזור ונבנה בו מרכז מסחרי שוקק. בשני מתחמים נפרדים בשכונה הוקמו שתי קריות חינוך לבנים ולבנות. מול השכונה, מזרחית-צפונית למפגש הרחובות חזון איש-עזרא, הוקמה קריית נדבורנה. לאחר הקמת הקריה שונה קטע הרחוב המתחבר לרחוב חזון איש ונקרא רחוב אדמו"רי נדבורנה.

בקצהו הדרומי של הרחוב, בהמשך שכונת רמת דוד, שוכנים שני בתי הקברות העירוניים - בית הקברות שומרי שבת ובית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז'. במתחם קיימת חלקה נוספת של חסידות ויז'ניץ. בשל מיקומם של בתי הקברות בקצה רחוב חזון איש, משמש הרחוב למסעות הלוויה שבהם פוסעים המלווים רגלי עד לבית הקברות. מול בתי הקברות, בשטח השיפוט של רמת גן, נבנתה שכונת מרום נווה.

ברחוב חזון איש שוכנים מספר מוסדות תורה וחסידות, ובהם: מרכז חסידות אשלג (של האדמו"ר רבי ברוך שלום הלוי אשלג) ומרכז חסידות אוזרוב, ובתי המדרש של חסידות באבוב, חסידות סרט ויז'ניץ וענף של חסידות אלכסנדר. 

בתחילת רחוב חזון איש, בסמוך למפגש הרחובות רבי עקיבא-חזון איש, התגורר הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן. מערבית למפגש הרחובות רבי עקיבא-חזון איש מפגש הרחובות רבי עקיבא-הרב שך. שני הרחובות, רחוב חזון איש ורחוב הרב שך, חוצים ביחד את כל העיר בני ברק לרוחבה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

חזון איש
קטגוריה:הנצחת החזון איש
מקסימה, מלכת הולנד

המלכה מקסימה, אמסטרדם
מקסימה, מלכת הולנד, או בשמה המקורי מקסימה סורגייטה סרוטי (Máxima Zorreguieta Cerruti; נולדה ב-17 במאי 1971) היא רעייתו של מלך הולנד וילם-אלכסנדר ואם בנותיהם, הנסיכות קתרינה אמליה, אלכסיה ואריאנה.

==שנותיה הראשונות==
מקסימה נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה בתם של חורחה הורסיו סורגייטה, פוליטיקאי ולאחר מכן שר החקלאות בממשלתו של חורחה רפאל וידלה בזמן המשטר הצבאי בארגנטינה ואשתו השנייה מריה דל כרמן. לה שני אחים ואחות ובנוסף לכך יש לה שלוש אחיות למחצה מנישואיו הראשונים של אביה. היא ממוצא איטלקי, פורטוגזי ובסקי. לאחר לימודיה בתיכון היא החלה ללמוד לתואר בכלכלה ובמהלך לימודיה עבדה כבנקאית בבנק השקעות. לאחר סיום לימודיה עבדה ככלכלנית בחברות בינלאומיות גדולות באירופה, ארגנטינה וניו יורק.

==משפחה ונישואים==
ב-1999 נפגשה סרוטי לראשונה עם בעלה לעתיד, יורש העצר ההולנדי וילם-אלכסנדר במהלך פסטיבל האביב בסביליה. לאחר היכרותם הם קבעו להיפגש שוב בניו יורק, שם עבדה מקסימה. זמן רב אחרי שהתחילו לצאת מקסימה עדיין לא פגשה את הוריו של וילם-אלכסנדר (המלכה ביאטריקס והנסיך קלאוס). בריאיון לעיתונות סיפרו בני הזוג שהנסיך סיפר לאשתו לעתיד כי הוא נסיך ובן למשפחת מלוכה זמן רב לאחר שהכירו. הידיעה על מערכת היחסים בין בני הזוג עוררה מחלוקת בהולנד לאור העובדה שאביה של סרוטי מילא תפקידים בדיקטטורה הצבאית בארגנטינה. ב-2001 הזוג הודיע על אירוסיו והפרלמנט ההולנדי אישר לנסיך להמשיך לכהן כיורש עצר לאחר חתונתם לאחר שגילו שאביה לא לקח חלק במלחמה המלוכלכת שהייתה בארגנטינה. במהלך ההודעה על האירוסין הפתיעה מקסימה את העם בכך שהיא מדברת הולנדית. שנה לאחר מכן נישא הזוג באמסטרדם ולאור המחלוקת שהתנהלה סביבו בהולנד אביה בחר שלא להיות נוכח בחתונה. מאז החתונה החזיקה סרוטי בתואר "נסיכת אורנג'" (כעת "מלכת הולנד") ובאזרחות כפולה (הולנדית וארגנטינאית).

לזוג נולדו שלוש בנות:
*הנסיכה קתרינה אמליה ביאטריקס כרמן ויקטוריה (נולדה ב-7 בדצמבר 2003)
*הנסיכה אלכסיה יוליאנה מרסלה לאורטיאן (נולדה ב-26 ביולי 2005)
*הנסיכה אריאנה וילהלמינה מקסימה אינס (נולדה ב-10 באפריל 2007)
כל אחת משלוש הבנות נקראת על שם אחת משלוש מלכות הולנד (המלכה ביאטריקס, המלכה יוליאנה והמלכה וילהלמינה).

מקסימה מכהנת כמלכה רעיה של הולנד לאחר שבעלה, יורש העצר וילם-אלכסנדר הוכתר כמלך. בנוסף היא פעילה למען זכויות האדם והשתלבותם של זרים בחברה ההולנדית ומשמשת כחברה בארגונים פיננסיים שונים ברחבי העולם. בנוסף כנסיכת הולנד ערכה ביקורים רשמיים בארצות רבות מסביב לעולם, מונתה על ידי מזכ"ל האו"ם באן קי-מון כ"בעלת ידע ומומחיות נרחבים" ותרמה רבות לעזרה ולפיתוח פיננסי במדינות מתפתחות.

== קישורים חיצוניים ==

* נטלי כהן, [http://fashionforward.mako.co.il/news/52798/?a=1&Partner=mw הכירו את מקסימה, מלכת הולנד ופאשניסטה מלידה], באתר mako, 2 במאי 2013
* 

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:בית אוראניה-נסאו
קטגוריה:נסיכות
קטגוריה:בנקאים
קטגוריה:מלכות רעיות
קטגוריה:הולנדים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:נשים ארגנטינאיות
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1971
קטגוריה:הולנדיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1971
תוצר

תוצר הוא מונח המבטא את שוויים של כלל המוצרים (הסחורות והשירותים) שיש להם ערך כספי, שמופקים במשק מסוים. במקרו כלכלה, מקובל למדוד את התוצר במשקים מסדר גודל של מדינה, ביחידות זמן של שנה ובאמצעות דולר אמריקני.

"משק" בהקשר זה יכול להיות מוגדר באמצעות כלל האזרחים שלו או באמצעות תחומיו הגאוגרפיים, ובהתאם לשתי אפשרויות אלה קיימות שתי שיטות למדידת התוצר של משק מסוים:
* תוצר לאומי גולמי - אמידת התוצר של כלל אזרחי המשק: התל"ג מבטא את סך כל המוצרים הסופיים המופקים בתקופת זמן מסוימת (בדרך כלל שנה) נתונה במשק לאומי, בתוספת ההכנסות של גורמי ייצור מקומיים כתוצאה מפעילותם מחוץ לגבולות המדינה, והחסרה של ההכנסות של גורמי ייצור חיצוניים העובדים באותו משק (כגון עובדים זרים), לפני הפחתת הבלאי.
* תוצר מקומי גולמי - אמידת התוצר שנוצר בתחומיו הגאוגרפיים של המשק: התמ"ג מציין מדידה של הערך הכולל של התוצרים שיוצרו בשטח טריטוריאלי מסוים (לרוב מדובר על מדינה) במהלך תקופה נתונה (לרוב מדובר על שנה), לפני הפחתת הבלאי. המונח שונה מתל"ג בכך שהוא מוציא מכלל החישובים העברות כספים בין מדינות, כך שהחישוב כולל למעשה את התוצר שנוצר בתוך מדינה מסוימת ולא את התוצר שנתקבל בה. 

את המילה תוצר חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מקרו-כלכלה
קטגוריה:חשבונאות לאומית
קטגוריה:מדדים כלכליים