OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סביל אבו נבוט ב'

סביל אבו נבוט ב, המכונה אבו נאפורה בקרב הקהילה הערבית, הוא סביל השוכן ממערב למסגד מחמודיה ביפו העתיקה.
== היסטוריה ==
הסביל נבנה על ידי מושל יפו בתחילת המאה ה-19, מחמוד אגא א-שאמי (שכונה "אבו נבוט"), ושכן ליד הכניסה למסגד, אולם עם הרחבת הכביש הוא הוזז כ-20 מטר מערבה והוצב בליבו של מעין כיכר. השם "סביל אבו נבוט ב'" נטבע בידי זאב וילנאי, כדי להבדילו מסביל אבו נבוט הנמצא בדרך בן צבי.

בעבר היה זה מבנה מפואר הדומה לסביל בכניסה למסגד אל-ג'זאר בעכו. הסביל עצמו עשוי בצורת משושה מקושט בלוחות שיש וסביבו שישה עמודים הנושאים כותרות חטובות, כנראה בשימוש משני. העמודים תומכים בשש קשתות הנושאות כפה. במקום אין כתובות כפי שיש בסביל אבו נבוט א'. הכיכר סביב הסביל שימשה, יחד עם המסגד הסמוך, כמרכז חיי המסחר והציבור של תושבי העיר המוסלמים. המבנה שמעל הסביל נהרס בנסיבות בלתי ידועות והסביל עצמו, אף כי שרד, יצא משימוש. בתוך הסביל הותקנו ברזי מים פעילים לשטיפת ידיים וסביבו נבנתה רחבת הולכי רגל והוצבה תאורה לילית.

בשנת 2011 הוחל בשחזור הסביל על ידי האדריכל אייל זיו אשר שחזר אותו לפי ציורים מהמאה ה-19. ביצוע עבודות השחזור על ידי חברת אבנר גלעד בע"מ, עלות השחזור כ- 700,000 ש"ח והוא כלל הקמת כיפת הסביל מנחושת ועיטורה בעיטורי עץ. ב-2012 הוא נחנך ומשמש כיום מתקן שתייה פעיל למטיילים באזור.

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="150px">
קובץ:ציור של סביל אבו נבוט ב'.jpg|ציור משנת 1870 של סביל אבו נבוט ב' על רקע צריח מסגד מחמודיה
File:Sebil Abu-Nabut B', Jaffa.JPG|סביל אבו נבוט ב' על רקע צריח מסגד מחמודיה
קובץ:בסיס שיש של סביל ליד מסגד מחמודיה ביפו.jpg|סביל אבו נבוט ב' לפני השחזור
</gallery>

==לקריאה נוספת==
*זאב וילנאי: תל אביב-יפו, הוצאת אחיעבר, 1965

==קישורים חיצוניים==

* [http://tel-aviv.millenium.org.il/NR/exeres/F7451A17-3345-466D-B57E-07B1AF8E6FAB,frameless.htm?NRMODE=Published סביל אבו נבוט], באתר עיריית תל אביב-יפו
* [http://www.arco.co.il/ProjectPage/129 מבנה סביל אבו נבוט], באתר חברת ארכו

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפו העתיקה
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
אופיוליט

פארק הלאומי גרוס מורן]]
אוֹפּיוּליט הוא מקטע של קרום אוקייני הנחשף על פני השטח בגבול בין לוחות טקטוניים. לעיתים נחשפים עמו גם סלעים מן המעטפת העליונה הצמודים לחלקו התחתון של הקרום הימי.

אופיוליטים נחשפים במקומות רבים בעולם המצויים בגבול בין לוחות טקטוניים. בהרי הטרואודוס בקפריסין ניתן לראות שטח נרחב המורכב מאופיוליטים.

לחשיפתם של מקטעים אלה חשיבות רבה בהבנת תנועת הלוחות הטקטוניים והרכבם של הקרום והמעטפת העליונה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סלעי יסוד
פארק השלום בנגסאקי

פארק השלום בנגסאקי (יפנית: 平和公園) הוא פארק זיכרון בנגסאקי, יפן, לציון הטלת פצצת האטום על העיר ב-9 באוגוסט 1945, בסוף מלחמת העולם השנייה. הפארק הוקם ב-1955, בסמוך למוקד הפיצוץ של הפצצה הגרעינית, והוא ממוקם בסמוך למוזיאון הפצצה האטומית והיכל הזיכרון הלאומי לזכר קורבנות פצצת האטום. מדי שנה ב-9 באוגוסט, יום השנה לפצצה, נערך טקס זיכרון מול הפסל, וראש עיריית נגסאקי נושא הכרזת שלום לעולם.

==פסל השלום==
בקצה הצפוני של הפארק ניצב פסל בגובה 9.7 מטרים, פרי עבודתו של הפסל סייבואו קיטמורה. ידו הימנית של הפסל, המצביעה מעלה, מסמלת את האיום הגרעיני, בעוד ידו השמאלית, המושטת קדימה, מסמלת את הרצון לשלום. הפנים השלוות מסמלות חסד עליון, והעיניים העצומות למחצה מסמלות תפילה עבור נשמות קורבנות הפצצה.

==לוח זיכרון==

בסמוך למוקד הפיצוץ ניצב לוח זיכרון עליו מתוארים נזקי הפצצה:

{| class="wikitable"
|+נזק שנגרם כתוצאה מהפיצוץ האטומי
|-
! align=center|אזור שנחרב||6.7 מיליון מטרים רבועים
|-
| colspan=2 align=center|נזק לבתים
|-
| נשרפו לגמרי || 11,574
|-
| נהרסו לגמרי ||1,326 
|-
| ניזוקו בצורה קשה || 5,509
|-
! סך הכל מבנים שניזוקו || 18,409
|-
| colspan=2 align=center|נפגעים
|-
| הרוגים || 73,884
|-
| פצועים || 74,909
|-
! סך הכול || 148,793
|}

==מזרקת השלום==
בקצה הדרומי של הפארק נמצאת מזרקת השלום. המזרקה הוקמה באוגוסט 1969, כתפילה למנוחת נשמות הקורבנות שמתו בחיפוש אחר מים. לפני המזרקה עומד לוח זיכרון ובו חרוטות מספר שורות משיר שכתבה סאצ'יקו ימאגוצ'י, שהייתה בת תשע ביום ההפצצה. הכיתוב: "הייתי צמאה באופן בלתי נסבל. היה משהו שמנוני על פני המים, אך רציתי מים כל כך ששתיתי אותם."

==אזור סמלי השלום==
העיר נגסאקי חנכה את אזור סמלי השלום ב-1978, משני צדי הפארק, והזמינה את מדינות העולם להציב בו אנדרטאות לשלום. האנדרטאות המוצבות באזור הן:
* "הקלה של חברות" מפורטו, פורטוגל (עיר תאומה של נגסאקי), 1978
* "הנאת החיים" מצ'כוסלובקיה, 1980
* "קריאה" מבולגריה, 1980
* "אנדרטה לידידות האנשים" מגרמניה המזרחית, 1981
* "הגנה על עתידנו" ממידלבורג, הולנד, 1983
* "פסל השלום" מברית המועצות, 1985
* "נערת השלום" מסין, 1985
* "פרח האהבה והשלום" מפולין, 1986
* "מזמור לחיים" מפיסטויה, איטליה, 1987
* "עגור השמש של השלום" מקובה, 1988
* "אנדרטת השלום" מסנטוס, ברזיל (עיר תאומה של נגסאקי), 1988
* "אינסוף" מאנקרה, טורקיה, 1991
* "קונסטלציית כדור הארץ" מסיינט פול, מינסוטה, ארצות הברית (עיר תאומה של נגסאקי), 1992
* "ניצחון השלום על המלחמה" מסן איסידרו, בואנוס איירס, ארגנטינה, 1996
* "גלימת השלום" מניו זילנד, 2006

==ראו גם==
* פארק השלום בהירושימה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120630115813/http://www1.city.nagasaki.nagasaki.jp/peace/english/index.html שלום והפצצה הגרעינית], באתר העיר נגסאקי.
* [http://peace.maripo.com/x_japan_nagasaki.htm אנדרטאות שלום בנגסאקי].

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:נגסאקי
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
מחלף עתלית

מחלף עתלית הוא מחלף המקשר בין כביש 2 לכביש 721 ולכביש 7110, סמוך ליישוב עתלית.

המחלף נפתח לתנועה בשנת 1969 עם סלילת כביש 2 בקטע שבין חדרה לחיפה. מבנה המחלף הוא בתצורת מחלף יהלום ובו גשר עילי החוצה את כביש 2 ממזרח למערב ובשני קצות הגשר צמתים למען הפונים לכביש 721 הפונה מזרחה אל יישובי רכס הכרמל או הפונים לכביש 7110 הפונה מערבה אל היישובים עתלית ונווה ים.

בסמוך לצדו המערבי של המחלף בצמוד לכביש 7110, נמצאת שמורת טבע חורבת קרתא.

==קישורים חיצוניים==

עתלית, מחלף
קטגוריה:מחלפי יהלום
קטגוריה:עתלית: תחבורה
טורו נגאשי

פנסי נייר צפים בנהר ב[[הירושימה, כחלק מטקסי יום השנה להפצצה הגרעינית על העיר במלחמת העולם השנייה.]]
טורו נגאשי (ביפנית: 灯籠流し; באופן מילולי: שיט מנורה) הוא טקס יפני בו משיטים עששיות נייר יפניות (צ'וצ'ין) במורד נהר. 

טקס זה מתקיים בעיקר בסוף פסטיבל אובון, מתוך אמונה שהדבר מדריך את רוחות המתים חזרה לעולם הבא. הפסטיבל נחוג באזורים שונים ביפן בתאריכים שונים, כאשר התאריך הרווח ביותר הוא בסמוך ל-15 באוגוסט או ל-15 ביולי. בטקס מושטות המנורות הלבנות עבור אנשים שמתו בשנה החולפת מאז הפסטיבל הקודם. אמונה יפנית מסורתית נוספת גורסת כי מוצא בני האדם הוא מהים, כך שהמנורות גם מייצגות את גופם החוזר למים. 

טקסי טורו נגאשי מתקיימים גם באירועים אחרים, למשל בהירושימה ב-6 באוגוסט, יום השנה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי. טקס נוסף מתקיים לזכרם של הרוגי טיסה 123 של ג'פאן איירליינס. טקס דומה מתקיים גם בהוואי, לציון סיום מלחמת העולם השנייה.

==גלריית תמונות==
<gallery caption="" widths="180px" heights="200px" perrow="6">
File:Tōrō nagashi by Kids in Hiroshima.JPG|מנורות שהוכנו בידי ילדים, לקראת הציפה בהירושימה. בולטים בהם סמלי שלום ואחווה. 
File:Tōrō nagashi and Atomic Bomb Dome in Hiroshima.JPG|טורו נגאשי על רקע אנדרטת השלום בהירושימה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:מנהגי אבלות והנצחה
צינור הנפט חבשאן–פוג'יירה

צינור הנפט חבשאן–פוג'יירה (בערבית: خط أنابيب نفط حبشان الفجيرة, הידוע גם כצינור הנפט הגולמי של אבו דאבי –באנגלית: Abu Dhabi Crude Oil Pipeline, או בקיצור ADCOP) הוא צינור נפט המוביל נפט גולמי משדה הנפט היבשתי חבשאן שבאמירות אבו דאבי לנמל הנפט פוג'יירה שבמפרץ עומאן. מטרת הצינור לעקוף את מצר הורמוז דרך היבשה. עלות הצינור היא 3.3 מיליארד דולר, אורכו 360 קילומטר, בנייתו החלה בשנת 2008 והושלמה בשנת 2012<ref></ref>.

==היסטוריה==
הצינור הוזמן על ידי החברה הבינלאומית להשקעות בנפט על מנת להגביר את ביטחון האספקה ולהקטין את כמויות הנפט הזורמות דרך מצר הורמוז. עיצוב הקונספט של הצינור הושלם בשנת 2006 והחוזים הקשורים לבנייתו ניתנו בשנת 2007. בניית הצינור החלה ב-19 במרץ 2008 והושלמה ב-מרץ 2012. אולם הפעלתו התעכבה מספר פעמים והוא הופעל רק ביוני 2012.

==מפרט טכני==
אורכו של הצינור הוא 360 ק"מ (220 מייל), קוטרו 1,219 מילימטר (48 אינץ'). הקיבולת של הצינור כ-1.5 מיליון חביות נפט ביום. לצינור 3 תחנות שאיבה. הצינור אמור לספק נפט גולמי לבתי הזיקוק לנפט בפוג'יירה וכן לנמלי היצוא שלה.

==הערות שוליים==

חבשאן-פוג'יירה
קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: כלכלה
קטגוריה:פוג'יירה
בית מטבחיים

כניסת בקר לתא השחיטה
שחיטה כשרה בציור מן המאה ה-15

בקר בתהליכי הייצור בעבר
בית מטבחיים או בשמו הנוסף "משחטה" הוא מפעל לעיבוד בשר, אליו מביאים בעלי חיים המיועדים לאכילה, ממיתים אותם לצורך אכילתם, ובהמשך התהליך מנקים את הבשר, מפרקים אותו לחלקיו, עד לאריזתו ושיווקו לצרכן.

ביהדות שוחטים בשחיטה כשרה, ולאחר בדיקת כשרות בעל החי מולחים את הבשר, ורק לאחר מכן הוא מפורק ונארז. גם באסלאם יש דרישה לבשר "חלאל" אשר הומת בשחיטה לפי חוקי השריעה. במשחטות שאינן כשרות בעלי החיים מומתים בדרך כלל במכת חשמל, או בבעלי חיים קטנים (בעיקר כבשים וחזירים) על ידי נחירתם (חיתוך עורק הלב).

במשחטות כשרות שוחטים בעיקר פרות, עגלים, כבשים, תרנגולות ותרנגולי הודו. ישנן משחטות אחרות בהן ממיתים לאכילה גם בעלי חיים נוספים, כגון סוסים וגמלים.

==התהליך==
בתי המטבחיים נדרשים לפיקוח וטרינרי הדוק, למניעת הפצת חיידקים ומחלות כגון: אנתרקס, ברוצלוזיס, ספגת המוח ועוד בעיקר בבקר, ומחלות כמו שפעת העופות ועוד בעופות. לאחר הגעת בעל החיים לבית המטבחיים הוא נבדק על ידי וטרינר כדי לעמוד על מצב בריאותו.

לאחר הבדיקה בעל החיים מוכנס לתא ההמתה, שם הוא מומת. לאחר המתתו תולים את בעל החיים על אונקלים עד ליציאת כל הדם מגופו, משם ממשיכים להפשטת העור ולהוצאת האיברים הפנימיים. לאחר מכן ממשיך הבשר לשטיפה יסודית שלאחריה הוא מוכנס לקירור של 4°C למשך כיממה וממשיך לתהליכי הפירוק והעיבוד עד לאריזתו.

במקביל, האיברים הפנימיים הראויים לאכילת אדם נשטפים ונארזים, ואלו שאינם ראויים למאכל אדם משמשים לתעשיית מזון לבעלי חיים.

חלק מהבשר נמכר כבשר טרי, בצורה של חצי או רבע בהמה, אשר מגיע לקצב שממשיך בטיפול. חלק אחר עובר הקפאה בקור של 40°C- לפני שיווקו לצרכן.

==השימושים השונים==
תפוקת הבשר של המשחטה תלויה בדרך כלל בנפח הכולל של המקררים לאחסון הבשר, ולכן ברוב המשחטות קיימים שטחים נרחבים ביותר המשמשים לבתי קירור.
בסך הכל כ-40% עד 45% מבעל החיים מיועד לאכילת אדם, עוד כ-30% מועבר לתעשיות שונות, והשאר הוא פסולת.
החֵלב יכול לשמש לייצור ביודיזל או חימום שמן, העור והעצמות משמשים בין השאר לייצור ג'לטין וכן לתעשיית מזון לבעלי חיים.

==איכות הסביבה==
כמויות המים הנצרכות בבית מטבחיים הן גדולות ביותר, וברוב בתי המטבחיים בעולם מטהרים את המים לפני פינויים. בבתי מטבחיים רבים אף ממחזרים חלק מהמים.

ברוב מדינות העולם המערבי ישנו פיקוח חמור על פינוי פסולת בתי המטבחיים באופן שלא יזיק לסביבה.

==משחטות בישראל==
המשחטות הכשרות בישראל כפופות למחלקת הכשרות הרבנית המקומית של האזור, ועליהן לתאם אל מול הרבנות הראשית מחלקת השחיטה את נוהלי הכשרות. לכל משחטה יש רב אחראי, והוא אמור למנות צוות של שוחטים ומשגיחים המפקחים על הכשרות במקום.

בישראל קיימים מספר רב של משחטות לעופות (פטם והודו), כגון: משחטת עוף העמק, עוף ירושלים וזוגלובק; ומספר מועט של משחטות לבקר וכבשים, כגון: משחטת תנובה בבית שאן ומשחטת סאלח דבאח ובניו בדיר אל אסד.

==סביבת עבודה==
על פי נתונים משנת 2016 של המוסד האמריקאי לבטיחות ובריאות בעבודה (OSHA), עובדי תעשיית הבשר ובתי מטבחיים בארצות הברית נמצאים בסיכון של פי 2.5 יותר מהממוצע הלאומי, להיפצע ולחלות בעבודה. מחקר שבחן נתונים מהשנים 1994–2002 בארצות הברית, מצא שככל שמספר העובדים בבתי מטבחיים עולה בקהילה מסוימת, כך עולה גם מספר המעצרים בקהילה זו על עבירות אלימות ומין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rabanut.gov.il/vf/ib_items/510/משחטות%20עופות.pdf נוהלי הרבנות הראשית להפעלת משחטות עופות]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בשר
קטגוריה:מוצרים מן החי
משפט קניג (תורת הקבוצות)

משפט קניג (נקרא גם אי-שוויון קניג) הוא משפט מתמטי בתורת הקבוצות. משפט קניג מניח את אקסיומת הבחירה, ולמעשה שקול לה. המשפט הוכח על ידי המתמטיקאי ההונגרי-יהודי דיולה קניג (Kőnig Gyula) המשפט מהווה הכללה של משפט קנטור.

נוסח המשפט: לכל קבוצה <math>I</math>, אם לכל <math>i \in I</math> נתונות זוג עוצמות <math>\kappa_i</math> ו-<math>\mu_i</math>, כך שמתקיים <math> \kappa_i < \mu_i</math>, אז:
:<math>\sum_{i\in I}\kappa_i<\prod_{i\in I}\mu_i</math><br />

אגף שמאל של המשפט סכום העוצמות <math>\kappa_i</math>, ואילו אגף ימין הוא מכפלת העוצמות <math>\mu_i</math>. אי-השוויון הוא טריוויאלי כאשר העוצמות והקבוצה סופיים, אבל כלל אינו ברור מאליו למקרים אינסופיים. אם למשל תוחלף המכפלה באגף ימין בסכום, עשוי להתקיים שוויון (שאינו נכון כלל במקרה הסופי).

משפט קנטור מתקבל כמקרה פרטי של משפט קניג: <br />
אם לכל <math>i \in I</math> בוחרים <math> \kappa_i = 1</math> ו-<math> \mu_i = 2</math>, אז ממשפט קניג נקבל:
:<math>|I| = \sum_{i\in I} 1<\prod_{i\in I} 2 = 2^{|I|}</math>
למעשה, ממשפט קניג נובעת תוצאה חזקה יותר:
:<math>\lambda < \lambda ^ {\mbox{cf}(\lambda)} = \gimel(\lambda)</math> כאשר <math>\mbox{cf}(\lambda)</math> הוא הקופינאליות של המונה האינסופי <math>\lambda</math>, ו-<math>\gimel</math> היא פונקציית גימל.
ניתן להוכיח זאת על ידי הבחירה הבאה (בסימונים של תחילת הערך):
:<math>\forall i\, \kappa_i < \lambda \, ,\sum_{i < \mbox{cf}(\lambda)} \kappa_i = \lambda\, \,, \forall i \, \mu_i = \lambda</math>.

מהעובדה הזאת נובע השיפור הבא של משפט קנטור:
:<math>\mbox{cf}(2^\kappa) > \kappa</math>
ניתן להוכיח אותו על ידי הצבה <math>\lambda = 2^{\kappa}</math>, ואז אם נניח בשלילה: <math>\mbox{cf}(2^\kappa) \le \kappa</math> נקבל כי <math>\lambda^{\mbox{cf}(\lambda)} \le (2^{\kappa})^\kappa = 2^{\kappa} =\lambda</math>, בסתירה לטענה הקודמת.

== הוכחה ==
תהי <math>\textstyle f : \sum_{i \in I} B_i \rightarrow \prod_{i \in I} C_i</math> פונקציה, ונניח כי <math>|B_i| < |C_i|</math>, לכל i. נראה כי הפונקציה הזו איננה על.

לכל <math>i \in I</math>, נגדיר את הפונקציה f<sub>i</sub> על ידי צימצום הפונקציה f לקבוצה B<sub>i</sub> בקלט וצמצום הפלט רק לקואורדינטה ה-i שלו. אם נחשוב על איברי המכפלה כפונקציות עם קלט ב- <math>I</math>, אז <math>f_i(x) = f(x)(i)</math> עבור <math>x \in B_i</math>. הפונקציה הזו, <math>f_i : B_i \rightarrow C_i</math>, לא תהיה על בגלל שמתקיים <math>|B_i| < |C_i|</math>. לכן, ניתן לבחור <math>c_i \in C_i</math> שאינו בתמונה של f<sub>i</sub>.

נטען כי האיבר <math>c = \langle c_i | i \in I \rangle \in \prod C_i</math> לא נמצא בתמונת f, ובכך נסיים את ההוכחה. אחרת, היה לו מקור, <math>b \in B_i, \,i \in I</math>. אבל אז, הקואורדינטה ה-i של c, הייתה נמצאת בתמונה של f<sub>i</sub>, וזו סתירה לצורה בה בחרנו את c.

השימוש באקסיומת הבחירה נעשה בשלב האחרון, בו טענו כי c קיים (או באופן שקול, כאשר בחרנו לכל i את c<sub>i</sub>). ללא אקסיומת הבחירה קיים אוסף של קבוצות לא ריקות שמכפלתו ריקה. אוסף זה יסתור את משפט קניג באופן טריוויאלי.
==ראו גם==
* מונחים בתורת הקבוצות
==קישורים חיצוניים==
*[http://planetmath.org/encyclopedia/KonigsTheorem.html משפט קניג] באתר PlanetMath

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קניג
קטגוריה:אקסיומת הבחירה
פארק השלום בהירושימה

פארק השלום בהירושימה (ביפנית: 広島平和記念公園) הוא פארק זיכרון בלב העיר הירושימה, יפן. הוא מוקדש למורשת של הירושימה כעיר הראשונה בעולם שסבלה מהתקפה גרעינית, וכן להנצחת זכרם של הנפגעים הישירים והעקיפים של הפצצה (כ-140,000 בני אדם).

הפארק ממוקם היכן שהתקיים בעבר רובע המסחר והמגורים השוקק של העיר. הפארק נבנה בשטח פתוח שנוצר על ידי הפיצוץ. כיום בפארק מספר של אנדרטאות, מונומנטים, מוזיאונים ואולמי הרצאות אשר מושכים יחדיו למעלה ממיליון מבקרים בשנה. 

בפארק נערך גם טקס הזיכרון והשלום השנתי, ב-6 באוגוסט (יום ההפצצה), אשר נערך בחסות עיריית הירושימה. מטרת הפארק היא לא רק להנציח את הקורבנות, אלא גם ליצור זיכרון של זוועות הנשק הגרעיני, ולתמוך בשלום עולמי.

==סמלים בולטים==
הכיפה האטומית, לצד צילום בו היא נראית לפני הפצצה]]

===הכיפה האטומית===

אנדרטת השלום בהירושימה המכונה לרוב גם "הכיפה האטומית" או "כיפת הפצצה" היא אתר מורשת עולמית מאז שנת 1996. הבניין שהפך לאנדרטה תוכנן במקור על ידי האדריכל הצ'כי יאן לטסל. עבודות הבנייה החלו ב-1914 והבניין הושלם ונפתח באפריל 1915, אז החל לשמש כמרכז תערוכות וכנסים עירוני וכונה "אולם התערוכה המסחרית של הירושימה". כשהוטלה הפצצה האטומית היא התפוצצה במרחק 150 מטרים מהבניין, 600 מטרים מעל האדמה. בניין זה היה למבנה הקרוב ביותר למוקד הפיצוץ ששרד לפחות בחלקו, וזאת בשל העובדה שהדף הפיצוץ הגיע מכיוון כמעט אנכי. שלד האגף המרכזי של המבנה נותר עומד והוא נשאר כך עד היום. ממשלת יפן החליטה לא לשפץ את הבניין אלא להפוך אותו לאנדרטה להפצצה האטומית ולסמל של תקווה לשלום בעולם ולתמיכה בהתפרקות מנשק גרעיני.

===אנדרטת השלום של הילדים===

אנדרטת השלום של הילדים היא פסל אשר מוקדש לזכרונם של ילדים אשר מתו כתוצאה מהפצצה ומנזקי הקרינה שלה. הפסל מתאר ילדה אשר זרועותיה מושטות ומחזיקות עגור מנייר אשר מתנשא מעליה. הפסל מבוסס על סיפורה האמיתי של סדקו ססקי (ביפנית: 佐々木禎子), נערה צעירה אשר מתה מקרינה מהפצצה. היא האמינה שאם תיצור 1,000 עגורי נייר, המחלה שלה תתרפא. עד היום הזה, אנשים (בעיקר ילדים) ברחבי העולם מקפלים עגורי נייר ושולחים אותם להירושימה, שם הם מונחים ליד הפסל. ישנה קולקציה מתחדשת באופן תמידי של עגורי נייר בסמוך לפסל. האנדרטה נחנכה ב-5 במאי 1958.

==טקסים==
[[טורו נגאשי בהירושימה, על רקע אנדרטת השלום]]
[[טורו נגאשי בהירושימה, עם מסרים לשלום, אשר הוכנו בידי ילדים]]

===עצרת הזיכרון והשלום של הירושימה===
מדי שנה ב-6 באוגוסט, יום ההפצצה, עיריית הירושימה עורכת טקס אבל על הקורבנות, ותפילה להתגשמות שלום עולמי אמיתי. הטקס נערך בשעות הבוקר, מתחיל ב־8:00, מול מצבת הזיכרון בפארק, בנוכחות אזרחים רבים, כולל משפחות הנספים. במהלך הטקס, דקת דומייה נערכת ב־8:15, שעת התפוצצות הפצצה.

הטקס נערך בנוכחות אזרחים יפנים, אורחים מכל העולם, ואישים ציבוריים בולטים דוגמת ראש עיריית הירושימה, המושל של הירושימה, ראש ממשלת יפן ומזכ"ל האו"ם, אשר השתתפותם בטקס קבועה.

===טקס מנורות===

בערב ה-6 באוגוסט, יום ההפצצה, נערך טקס מנורות מסורתי, טורו נגאשי, אשר מטרתו היא לשלוח את רוחות הנספים על מנורות הנושאות מסרים של שלום. המנורות צפות במי נהר מוטויאסו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הירושימה, השלום
קטגוריה:אנדרטאות ואתרי הנצחה להטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי
קטגוריה:יפן: אנדרטאות למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הירושימה
קטגוריה:יפן: אטרקציות תיירותיות
זאק מקראקן

זאק מקראקן (באנגלית: Zak McKracken and the Alien Mindbenders) הוא משחק מחשב מסוגת משחקי ההרפתקאות בגוף שלישי, שיצא לאור בשנת 1988 על ידי חברת לוקאס ארטס (שנקראה בזמנו Lucasfilm Games). הוא המשחק השני שהשתמש במנוע SCUMM, לאחר אחוזת המטורפים.

המשחק פותח על ידי דוד פוקס, מת'יו אליין קיין, דוד ספנגלר ורון גילברט.

כיום ניתן לשחק במשחק על מחשבים חדישים באמצעות המנוע ScummVM.
== משחקיות ==
המשחק הוא דו-ממדי מגוף שלישי. הממשק שלו הוא הצבע והקלק - בניגוד לממשק אחר שהיה נפוץ למשחקי ההרפתקה באותם ימים, שבו השחקן כותב בעצמו את מה שהוא רוצה שהדמות תעשה, השחקן בוחר פועל מרשימת פעלים בסרגל כלים, לוחץ על עצם כלשהו במסך והדמות עושה את שמתאר הפועל על העצם (רוב המשחקים האחרים של לוקאס ארטס מתבססים על ממשק זה). המשחק הוא השני ממשחקי לוקאס ארטס שהשתמש במנוע SCUMM, אחרי אחוזת המטורפים. במשחק שולט השחקן על ארבע הדמויות המרכזיות שבסיפור, בניגוד לאחוזת המטורפים, השחקן אינו שולט בכל הדמויות בו זמנית, אלא בדמות אחת בכל פעם בהתאם להתקדמות העלילה).

במשחק אפשר להיתקע בדרכים רבות, מאפיין של המשחקים הישנים מאת החברות לוקאס ארטס וסיירה.

== עלילה ==
העלילה עוקבת אחר זאק, עיתונאי כושל בצהובון. אנני לאריס, מדענית עצמאית. מליסה ולסלי, שתי סטודנטיות. זאק, אנני, מליסה ולסלי מנסים להציל את העולם מפני חייזרים המעוניינים בהפחתת האינטליגנציה של בני האדם.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:משחקי הרפתקה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי מחשב
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1988
קטגוריה:משחקי לוקאס ארטס
קטגוריה:משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בארצות הברית
דניאל ג'יידלין

דניאל ג'יידלין (נולדה ב-1983) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית-בריטית.

== ביוגרפיה ==
ג'יידלין נולדה בישראל וגדלה גם בלונדון.<ref name=":0" /> בתיכון למדה בבית הספר תלמה ילין שגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית. בסיום התיכון כבת 17 היא החלה ללמוד בבית הספר למשחק ומשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר ולאחר שנה חזרה ללונדון להמשיך את הלימודים במשחק שם. היא למדה לתואר ראשון בבית הספר למשחק Arts Educational School London.

מתגוררת לסירוגין גם בתל אביב.<ref name=":0" />

== קריירה ==
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בשני פרקים של העונה הראשונה של הסדרה הבריטית "סקינס".

בנוסף ב-2007 הקימו ג'יידלין ובן זוגה הבריטי<ref name=":0" /> סטיבן הילדר את חברת ההפקה Jadelyn-Hilder Productions. הם יצרו סרטים קצרים, ביניהם סרט בן 40 דקות בשם "The Ending", וסרט באורך מלא בשם "Folie A Trois" ("טירוף כפול שלוש"), בו שיחקו אילנית גרשון, אברי ארבל ומעיין מלכה. את כל הסרטים ג'יידלין כתבה וביימה.

ב-2011 שיחקה בתפקיד יוליה בסדרה הישראלית "ילדי ראש הממשלה" ב-HOT.

ב-2012 שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" ("Dirizhyor") שעוסק בהגעת תזמורת לירושלים. השתתפה גם בעוד מספר סרטים עצמאיים. באותה שנה, ג'יידלין כתבה ושיחקה בסרט הקצר "באני לאב" אותו ביימה רוני קידר.

ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יעל גרובגלס ויון תומרקין. ב-2019 שיחקה בסרטו של יוסף אל-דרור "בלי דם".

ב-2023 הופיעה בסדרה "חאנשי" בתור נעמי, שותפתה לדירה של נוקי, שלא מחבבת את חאנשי מלכתחילה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110809103253/http://www.jadelyn-hilder.com/ Jadelyn-Hilder Productions]
* [http://www.youtube.com/user/dondygirl Danielle Jadelyn short films on YouTube]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:ישראליות שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:שחקנים יהודים בריטים
קטגוריה:במאיות ישראליות
קטגוריה:תסריטאיות ישראליות
קטגוריה:מפיקות ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
וסילי ליוואנוב

וסילי בוריסוביץ' ליוואנוב (ברוסית: Василий Борисович Ливанов; נולד ב-19 ביולי 1935) הוא שחקן, במאי, תסריטאי וסופר רוסי. את עיקר פרסומו קיבל בזכות משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון, בו גילם את דמותו של שרלוק הולמס ובשנת 2006 אף קיבל על כך את אות מסדר האימפריה הבריטית. בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.
וסילי ליוואנוב בתפקידו כ[[שרלוק הולמס]]

== ביוגרפיה ==
ליוואנוב הוא בנו של השחקן בוריס ליוואנוב, ונכדו של השחקן ניקולאי איזוולסקי. אמו יבגניה הייתה "אחת הנשים היפות ביותר במוסקבה". בין המבקרים הקבועים בבית משפחת ליוואנוב נמנו בוריס פסטרנק, אלכסנדר דובז'נקו וניקולאי צ'רקסוב.<br />
כבר בשנות לימודיו נכר בו השילוב של אינטליגנציה, שנינות רגשית, ורומנטיקה.<br />
בין השנים 1966 ל-1973 עבד באולפני סויוזמולטפילם. במהלך עבודתו דיבב כשלוש מאות דמויות, ביניהן קרלסון, התנין גֶנַה מצ'בורשקה, ויחד עם יורי אנטין יצר את הסרט המצויר "הנגנים של ברמן".<br />
בשנת 1988 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
ב-15 ביוני 2006 העניק לליוואנוב שגריר בריטניה במוסקבה את אות מסדר האימפריה הבריטית על משחקו בסדרה הרפתקאותיהם של שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון שבזכותו הוכרז כ"שרלוק הולמס הטוב ביותר בכל הזמנים".

== משפחה ==
נשוי לילנה (1949), העובדת בהנפשה. לזוג שלושה ילדים — אנסטסיה (1963), בוריס (1974) וניקולאי (1984); ושלושה נכדים. 

ב-2009 הורשע בנו בוריס בהריגה בהיותו שיכור ונידון ל-9 שנות מאסר.

== פרסים ==
* פרס על שירות מיוחד לאומה - 2005 על "תרומה גדולה לפיתוח הקולנוע"
* אות מסדר האימפריה הבריטית - 2006 על היותו "שרלוק הולמס מן הטובים ביותר בכל הזמנים"
* תואר אמן העם של ברית המועצות - 1988

== עובדות מעניינות ==
את קולו הייחודי קיבל ליוואנוב לאחר משחקו בסרט "המכתב שלא נשלח", בו הכריח הבמאי מיכאל קאלאטוזוב את השחקנים לצעוק בקור של-40 מעלות וכתוצאה מכך קרע ליוואנוב את מיתרי גרונו. לאחר שעבר טיפולים רפואיים להחזרת קולו התברר שהוא שב לדבר, אך עם צרידות ייחודית שמהווה את אחד מסמליו המסחריים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
אורי צאן

אורי צאן (21 ביולי 1924 – 29 בינואר 1996) היה לוחם פלמ"ח וסופר; ממקימי ה"חי בר" וה"טכנודע בחדרה".

== ביוגרפיה ==
נולד ב-1924 לחנה ומאיר בארץ ישראל. למד בבית-ספר "אחד-העם" בחדרה ולאחר מכן בתיכון חדרה. בגיל 17, התגייס ב-1941 לפלוגה ג' של הפלמ"ח. הוא שירת באפיקים ובאשדות יעקב במסגרת הכשרת "מעוז" יגור-אפיקים של הנוער העובד. השתתף בהעלאת עולים מלבנון לישראל; בסיס היציאה היה כפר גלעדי. במלחמת העצמאות שירת בחטיבת אלכסנדרוני ובמלחמת סיני בחטיבה 9 שירדה לשארם א-שייח'. במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים שרת בהג"א.

צאן למד במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהדרכת פרופסור היינריך מנדלסון. ב-1956 היה פקח הציד הלאומי הראשון במדינה. הוא היה כפוף ל"מדור לשמירת הטבע" במשרד החקלאות. בהמשך תפקד כעוזר ראשי לאלוף אברהם יפה ברשות שמורות הטבע. ב-1960 יזם והקים עם יפה את אגודת החי-בר; מטרת האגודה הייתה להשיב לארץ ישראל את חיות הבר התנ"כיות שחיו בה בימי קדם.

ב-1986, לאחר פרישתו מהרשות, פעל להקמת ה"טכנודע" בחדרה והיה מנהלו הראשון.

צאן כתב ארבעה ספרים: "חלום שהתגשם", המספר על הקמת שמורת חי-בר בנגב; "היצרים להטו והצבי שאג"; "הצועני"; ו"עולם אכזר הסוואנה".

אורי צאן היה נשוי למלכה (לבית גולדפיין) ונולדו להם שתי בנות. הוא התגורר בחדרה עד לפטירתו ב-1996.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:פעילי ציבור ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי תיכון חדרה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:חדרה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
מחלף אולגה

מחלף אולגה הוא מחלף המחבר את שכונת גבעת אולגה השוכנת במערב העיר חדרה, ואת העיר חדרה עם כביש 2.

==היסטוריה==
בינואר 1959 הושלמה סלילת מסלול בודד של כביש 2 מנתניה ועד לכניסה לחדרה (ללא המשך צפונה). באמצע שנת 1965 נפתח המסלול הנוסף עד גבעת אולגה, (למעט מעל נחל אלכסנדר, בגלל הצורך להרחיב את הגשר מעל הנחל). בכניסה לשכונת גבעת אולגה נבנה צומת.

בשנת 1969 הושלמה סלילתו של כביש 2 מחדרה לחיפה. במסגרת המגמה להפוך את כביש החוף לכביש מהיר לכל אורכו, נחנך ב-2 במאי 1993 מחלף במקום, על שם שכונת גבעת אולגה, הקרויה על שם אולגה חנקין.

בשנת 2019 החל המחלף לעבור שדרוג, במסגרתו חובר כביש הגישה של מרכז הקניות "מול החוף ווילג'" מכיוון גשר אריאל שרון לכיוון גשר המחלף. אחר כך החלו עבודות להקמת שני גשרים חדשים מעל כביש החוף, כשני מחלפים נפרדים, מחלף אולגה צפון ומחלף מחלף אולגה דרום. באוגוסט 2022 נהרס הגשר הישן במחלף, לאחר שהוקם במקביל לו גשר חדש רחב יותר.

ב-29 ביוני 2023 נתפח לתנועה המחלף המשודרג בשם "אולגה צפון", שבנוסף נפתח באופן חלקי מחלף חדש בשם "אולגה דרום", המשמש ככניסה נוספת לגבעת אולגה. שבועיים אחר כך הודיע השר ישראל כ"ץ שהוא פועל לשנות את שם המחלף על שמו של קלימו חלפון, פעיל ליכוד וחבר מועצת העיר חדרה לשעבר.

==מבנה המחלף==
כל היציאות והכניסות במחלף מתבצעות באמצעות נתיבי שרות היוצאים מן הכביש בשני כיווני הנסיעה במקביל לכביש הראשי. המעבר בכביש המשני מתבצע באמצעות גשר העובר מעל הכביש הראשי בצדו הדרומי של המחלף. בשנת 2019 חובר גשר זה ישירות אל גשר אריק שרון הסמוך לתחנת הרכבת חדרה מערב, והתנועה בין מרכז חדרה וכביש החוף מתבצעת ישירות, ללא צורך לחלוף ברחוב אהרונסון החוצה שכונת מגורים (שכונת ויצמן) תוך הארכת זמן הנסיעה.

החל משנת 2011 מסמן המחלף את תחילתו של קטע דרך לכיוון צפון, שבו מותרת נסיעה במהירות של 110 קילומטר לשעה.

==הערות שוליים==

אולגה, מחלף
קטגוריה:חדרה: מבנים
קטגוריה:חדרה: תחבורה
קטגוריה:חדרה: גאוגרפיה
מחלף אור עקיבא מערב

מחלף אור עקיבא מערב הוא מחלף המחבר את כביש 2 עם היישובים אור עקיבא וקיסריה, בכביש 6511.
== היסטוריה ==
בסוף שנות ה-60 נסללה הדרך המהירה מחדרה לחיפה, במסגרת הכביש החדש נבנה מעבר תחתי המקשר בין היישובים קיסריה, השוכן במערב על חוף הים התיכון, ואור עקיבא הנמצא ממזרח לכביש. עם התפתחותה של אור עקיבא עלה הצורך בחיבורה אל הכביש הראשי ולאחר תכנון ארוך נחנך המחלף בשנת 2008.

מבנה המחלף הוא כמחלף יהלום בו נתיבי הכניסה והיציאה אל המחלף נפגשים בשני מעגלי תנועה והמעבר בין שני צידי הכביש המהיר מתבצע על ידי המעבר מתחת לגשר הכביש.

בשנת 2012 הוחלט לקרוא את המחלף על שמו של יוני נתניהו.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

אור עקיבא, מחלף
קטגוריה:קיסריה: תחבורה
קטגוריה:אור עקיבא: תחבורה
קטגוריה:מחלפי יהלום
איג'יפטאייר אקספרס

איג'פטאייר אקספרס (בערבית: مصر للطيران إكسبريس, באנגלית: EgyptAir Express) הייתה חברת תעופה אזורית מצרית, חברת בת של איג'יפטאייר. החברה נוסדה בשנת 2006 וביצעה את טיסתה הראשונה בשנת 2007. החברה הייתה חברה בברית חברת התעופה סטאר אלייאנס משנת 2008. ב-4 בנובמבר 2019 היא מוזגה לחברת האם שלה כחלק מהתארגנות מחדש של החברה.

החברה נוסדה על מנת לספק שירות לטיסות פנימיות וליעדים קרובים במצרים ובסביבתה. החברה השתמשה רק במטוסים קטנים, וטסה ל-14 יעדים במצרים וכן לנמל התעופה באתונה, בודפשט, ביירות, נמל התעופה הבינלאומי של מלטה, ג'דה ותל אביב.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019 (בשעת מיזוג החברה):

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">C</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A220-300
|—
|12
|16
|110
|126
|התקבלו על ידי חברת האם
|-
|אמבראר E-170
|12
|—
|16
|60
|76
|
|-
!סה"כ
!12
!12
!colspan=4|
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות תעופה מצריות
מרי בדהם

מרי בדהם (באנגלית: Mary Badham; נולדה ב-7 באוקטובר 1952) היא שחקנית קולנוע והמועמדת הצעירה ביותר לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בגיל 10 בלבד על הופעתה בסרט "אל תיגע בזמיר".

==ביוגרפיה==
בדהם נולדה בעיר ברמינגהאם שבאלבמה לקצין צבא בדימוס ולשחקנית.
פרצה לתודעה בשנת 1962 לאחר שנבחרה לתפקיד הילדה הפראית סקאוט פינץ' בעיבוד הקולנועי של רוברט מאליגן לרומן "אל תיגע בזמיר".

בדהם הייתה לשחקנית הצעירה ביותר שנבחנה לתפקיד ובגיל 10 בלבד הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ללא ניסיון משחק קודם והייתה לצעירה ביותר המועמדת לפרס עד לשחקנית טייטום אוניל.
את הפרס הפסידה בדהם לפטי דיוק שזכתה באוסקר בגיל 16 בלבד.

לאחר מכן התפרסמה בדהם בפרק האחרון של סדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים" בתפקיד הילדה ספורט שרווד.
אף על פי שהצליחה כבר לפרוץ בהוליווד בגיל צעיר לא פיתחה לעצמה קריית משחק והופיעה למעשה רק בשנת 1966 בסרטו של סידני פולאק "בית זה עומד להיהרס" בתפקיד הילדה הפרועה ווילי סטאר. בשנת 2005 חזרה בדהם מפרישה להופעה קטנה בדרמה העצמאית "אחת משלנו".

בדהם היא אחותו הצעירה של במאי המצליח של "שיגעון המוזיקה", "משחקי מלחמה" ו"רעם כחול" ג'ון בדהם.

בדהם עובדת כרסטורית אומנות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
פנורמה נעה

סצנה 25 מתוך הפנורמה על חיי [[גריבלדי. אוניברסיטת בראון]]
איור מנגנון פנורמה נעה מ-1848.
פנורמה נעה היא אמצעי בידור שהומצא בסוף המאה ה-18. שמה נגזר רעיונית מהציור הפנורמי שהיה פופולרי באותה עת, אם כי עיצובה היה שונה והיא שרדה זמן ממושך יותר.

מקור השם פנורמה ביוונית ומשמעותו "לראות הכל". הצייר רוברט בארקר המציא את המושג "פנורמה נעה" ב-1791 כדי לתאר את ציורי אדינבורו המרשימים שצייר. זאת למרות שציוריו הללו לא היו פנורמיים (היקפיים) אלא תצוגה המשכית של סצינות חולפות, כאילו נצפו מתוך סירה שטה או מחלון רכבת נוסעת. התמונות הותקנו על סלילים ענקיים וגולגלו למול פני הקהל דרך מסך-רקע או פרוסניום, אשר הסתיר את המנגנון מהקהל. שלא כמו במוצגי ציור פנורמי, לפנורמה הנעה כמעט תמיד נלוותה קריינות שתארה את התמונות החולפות והוסיפה לדרמה של האירועים המתוארים. לעיתים נוסף גם ליווי נגינת מוזיקה.

אחד הקריינים המצליחים ביותר היה ג'ון בנבארד, שהפנורמה שלו, טיול במורד ובמעלה המיסיסיפי, הניבה סיור עולמי כה מוצלח עד שרווחיו איפשרו לו לבנות אחוזה עצומה בלונג איילנד כחיקוי לטירת וינדזור.

בבריטניה סיירו בכל קצוות המדינה מגוון פנורמות כאלו משנות ה-50 של המאה ה-19 עד סוף שנות ה-1880.

באמצע המאה ה-19 הייתה הפנורמה הנעה אחד מאמצעי הבידור הנפוצים ביותר; מאות פנורמות סיירו בקביעות ברחבי ארצות הברית, בריטניה ומדינות אירופאיות רבות.

פנורמות נעות שימשו גם במחזות מלודרמטיים. הן הפכו לרכיב ויזואלי חדש בתיאטרון ואיפשרו שילוב איכות מציאותית יותר במחזות. בנוסף להיותן אפקט מיוחד על הבמות, היוו הפנורמות אב-קדמון ובסיס לקולנוע המוקדם.

== נושאים מקובלים==
פנורמות נעות (ולעיתים גם דיורמות נעות) שימשו לשיחזור טקסי ענק. ב-1811 שוחזר בפילדלפיה אירוע משנת 1788 על גבי 400 מטר של בד מצויר. כך שוחזר גם טקס ההכתרה של ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בלונדון.

נופים ומסעות אקזוטיים היוו נושא פופולרי, בעיקר מסעות להודו, ניו זילנד, אוסטרליה והאזור הארקטי. 

בארצות הברית פנורמות פופולריות בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19 היו ערים גדולות כגיון ניו יורק ומפלי ניאגרה. 

== שרידת המדיה==
פנורמות מעטות שרדו עד ימינו, ושיקולי שימור מונעים הצגתן בפורמט המקורי. במוזיאון במיין מצויה פנורמה שצוירה בעבודה משותפת של מיטב ציירי התקופה. פנורמות מצויות גם במוזיאון במסצ'וסטס ובמוזיאון לאמנות של אוניברסיטת בריגהאם יאנג. ב-2005 נתרמה לאוניברסיטת בראון פנורמה שצוירה ב-1860 ומתארת את חיי גריבלדי. אורכה כ-43 מטרים, מצוירת משני צידיה בצבעי מים. הפנורמה כוללת 42 סצינות, לרבות טקסט הקריינות המקורי הכתוב בדיו.

==ראו גם==
* סינאורמה

== קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טכנולוגיות תצוגה
קטגוריה:היסטוריה של הקולנוע
קטגוריה:המצאות במאה ה-19
קיושי שיגה

קִיוֹשִׁי שִׁיגָה (ביפנית: 志賀 潔; ) היה רופא ובקטריולוג יפני.

== חייו ==
שיגה, שנולד במקור עם שם המשפחה סאטו, נולד בסנדאי שבמחוז מיאגי, יפן. הוא סיים את לימודי בית הספר לרפואה באוניברסיטת טוקיו הקיסרית בשנת 1896 והחל לעבוד במכון לחקר מחלות מידבקות תחת ניהולו של קיטסאטו שיבסבורו. הוא התפרסם בזכות גילוי החיידק Shigella dysenteriae, חיידק מתג מהסוג Shigella הגורם לדיזנטריה, בשנת 1898, בעת מגפה חמורה שבמהלכה דווחו למעלה מ-90,000 מקרים של דיזנטריה עם שיעור תמותה של כמעט 30%. סוג החיידק נקרא על שמו של שיגה כמו גם הרעלן שיגה שהוא מייצר.

לאחר גילוי החיידק עבד שיגה עם פאול ארליך בגרמניה בין השנים 1901 ל-1905, ואחרי שחזר ליפן המשיך את מחקרו עם קיטסאטו. הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת קאיאו בשנת 1920. בין השנים 1929–1931 היה הנשיא של אוניברסיטת קייג'ו הקיסרית בקייג'ו ויועץ רפואי בכיר למושל הכללי של קוריאה. שיגה קיבל את אות מסדר התרבות בשנת 1944, וכן את אות מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, עם מותו ב-1957.

==ראו גם==
* קיטסאטו שיבסבורו

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מיקרוביולוגים יפנים
קטגוריה:בקטריולוגים יפנים
קטגוריה:מדענים יפנים

קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר התרבות
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1871
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1957
שכונת אברהם אבינו

גינת ילדים בשכונת "אברהם אבינו"
שכונת אברהם אבינו היא שכונה יהודית בחברון, סמוך למערת המכפלה.

השכונה הוקמה בידי יהודים גולי ספרד במאה ה-16, וחרבה לחלוטין בטבח חברון (תרפ"ט) בתרפ"ט.

בשנת 1979 הוקמה במקום מחדש שכונה יהודית בשם זה.

==היסטוריה==

בית כנסת "אברהם אבינו" [[1925]]
אדמות השכונה נקנו במאה ה-16, בידי קבוצת יהודים ממגורשי ספרד. הקבוצה התיישבה בחברון בנשיאות הרב מלכיאל אשכנזי. במרכז השכונה הוקם בית הכנסת אברהם אבינו

בטבח חברון (תרפ"ט) בתרפ"ט (1929) עונו ונרצחו יהודים תושבי השכונה. התושבים ששרדו פונו לירושלים על ידי הבריטים. בכך פסקה ההתיישבות היהודית בשכונה לתקופה של 50 שנה.

לאחר הכיבוש הירדני בה'תש"ח (1948) הרסו הערבים את בתי השכונה והקימו עליהם שוק סיטונאי, מרכז איסוף אשפה ובית שימוש ציבורי. על חורבות בית הכנסת אברהם אבינו הוקם דיר עיזים וחמורים.

==תחת שלטון ישראל==
שכונת אברהם אבינו יושבה מחדש ביהודים בשנת 1979. בראש קבוצת המתיישבים עמד הרב משה לוינגר.
בשכונה נבנו מספר בנייני מגורים, בבתי השכונה מתגוררות כ-40 משפחות. בצידה הצפוני של השכונה ניצב בית הכנסת אברהם אבינו ששמו כשם השכונה. במרכז השכונה פועל בית הארחה "אשל אברהם", ולצדו דירת אירוח הקרויה "בית המערות". בשכונה שוכנים גם גני ילדים, "בית ביתר" ומשרדי היישוב היהודי בחברון. בנוסף קיים בשכונה מקווה טהרה וסמוך לו גינת משחקים שמשמשת את ילדי השכונה. 
ב-1999 אישר ראש הממשלה בנימין נתניהו הקמת בניין נוסף שנקרא בית נחום ויהודה, על שם נחום הוס ויהודה פרטוש שנרצחו בידי מחבלים.
בשנת 2001 נרצחה בשכונה התינוקת שלהבת פס מירי של צלף פלסטיני. לזכרה של שלהבת הוקמה אנדרטה במקום הרצח.

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="200" heights="200" perrow="3">
קובץ:Hébron Synagogue Avraham Avinou.jpg|פנים בית הכנסת "אברהם אבינו"
קובץ:פה נרצחה שלהבת פס.JPG|ציון מקום הירצחה של שלהבת פס
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20110609204153/http://www.hebron.org.il/hebrew/articles.php?cat_id=4 שכונת אברהם אבינו באתר "היישוב היהודי בחברון"]
*[http://www.shaveihevron.org/show_item.asp?levelId=61988 שכונת אברהם אבינו באתר ישיבת "שבי חברון"]
==הערות שוליים==

קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן סעדיה מנדל
אברהם אבינו
קטגוריה:אברהם
עיצור וילוני, סותם, אטום

עיצור וילוני סותם אטום הוא צליל עיצורי המצוי בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא K לטינית קטנה /k/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>k</tt>. זהו הצליל לאותיות <big>כּ</big> ו-<big>ק</big> - בהגיות העברית המקראית והטברנית הקו"ף מבוטאת כעיצור ענבלי, סותם, אטום.

==התרחשות==
{| class=wikitable style=text-align:center;
! שפה !! מילה !! IPA!! משמעות !! הערות
|-
| אנגלית
| kiss
| [kʰɪs]
| 'נשיקה'
|-
| עברית
| כּסף
| kesef
| 'כסף'
|-
| ערבית
| كتب
| [katabɐˈ]
| 'הוא כּתב'
|-
| צ'רקסית
| кьапсэ
| [kʲaːpsa]
| 'חבל'
| בניב שפסוגית
|}

==ראו גם==

וילוני, סותם, אטום
מחלף כפר סבא רעננה צפון

מחלף כפר סבא רעננה צפון הוא מחלף, המחבר את הערים כפר סבא ורעננה אל כביש 4.

מחלף כפר סבא רעננה צפון הוקם כמענה לעומסי התנועה הרבים מהם סבל הצומת שקדם לו, כחלק מתוכנית כוללת למחלוף כל הצמתים בכביש 4 ממחלף מורשה וצפונה. המחלף נפתח לתנועה בשנת 2009 בהשקעה של למעלה מ-250 מיליון שקלים.

מבנה המחלף משלב מחלף עלה תלתן עם מחלף יהלום. כביש 4 מצוי על גשר; הכביש המקשר בין שתי הערים עובר מתחתיו בזוג מנהרות; בפניה מכביש 4 לכיוון הערים רמפת לולאה (ללא רמזור); בפנייה מכפר סבא לצפון כביש 4 נתיב האצה ישיר (ללא רמזור); ובפניות ממזרח לדרום או ממערב לצפון זוג צמתים מרומזרים משני צידי הגשר, שלאחריהם מעבר במנהרות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

כפר סבא רעננה צפון, מחלף
כפר סבא רעננה צפון, מחלף
קטגוריה:כפר סבא: תחבורה
קטגוריה:רעננה: מבנים
קטגוריה:רעננה: תחבורה
קטגוריה:מחלפי יהלום
קטגוריה:מחלפי עלה תלתן
רקון (רכב תצפית)

רכב איסוף ותצפית רקון
רקון (באנגלית: Stalker) הוא מערכת תצפית לאיסוף מודיעין המותקנת על כלי רכב מסוג האמר המקנה לה ניידות ועבירות גם בשטחים קשים. המערכת עצמאית לגמרי ומכילה את כל המרכיבים לתנועה, תצפית, וניתוח המידע שנאסף. 

המערכת פותחה ומיוצרת על ידי רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, והיא כוללת מכ"ם קרקעי בעל יכולת להבחין בבני אדם ממרחק של כ-10 קילומטרים ומצלמה מדגם POP לאיסוף מודיעין חזותי, המורכבים על תורן טלסקופי המתנשא לגובה של עד תשעה מטרים. בנוסף מותקן על התורן אמצעי מדויק למציאת הצפון (north finder) המערכת מופעלת על ידי צוות של שלושה אנשים, היושבים בתא סגור וממוזג בחלקו האחורי של הרכב. 

המערכת פועלת משנת 2001 בשירות חיל האיסוף הקרבי, ומאוחר יותר גם בשירות משמר הגבול ומשטרת ישראל. ב-2010 נכנס לשירות צבאי אב טיפוס של ה"גרניט" שאמור בסופו של תהליך להחליף את הרקון המיושן. במשטרה משמשת המערכת לזיהוי מרחוק של פעילות עבריינית, ובמשמר הגבול משמשת המערכת לאיתור מסתננים וכן סיוע לפעילות היחידות המיוחדות של מג"ב.

==ראו גם==

* נגמפו"פ

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rafael.co.il/marketing/area.aspx?FolderID=346&docID=1383 פרסום מהאתר הרשמי של רפא"ל]
* 

קטגוריה:אמצעי איסוף מודיעין
קטגוריה:אמצעי לחימה ישראליים
קטגוריה:רפאל: מוצרים
אייר ערביה איג'יפט

אייר ערביה איג'יפט (בערבית: العربية للطيران مصر, באנגלית: Air Arabia Egypt) היא חברה לטיסות חסך מצרית שבסיסה נמצא בנמל התעופה בורג' אל-ערב שליד העיר אלכסנדריה. החברה שייכת לשלושה גופים: 10% בידי אייר עראביה איג'יפט, 40% בידי אייר ערביה ו-50% בידי Travco Group. החברה החלה את פעילותה ב-1 ביוני 2010, והיא מפעילה טיסות מנמל התעופה בורג' אל-ערב לתשעה יעדים, ובהם עמאן, כווית סיטי, ביירות, ח'רטום, מילאנו, איסטנבול ואבו דאבי.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#e62020;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="2" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#e62020;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A320-200
|3
|—
|162
|162
|
|-
!סה"כ
!3
!—
!colspan=3|
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה מצריות
אייר ערביה מרוק

אייר ערביה מרוק (בערבית: العربية للطيران المغرب, באנגלית: Air Arabia Maroc) היא חברה לטיסות חסך מרוקאית שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי בקזבלנקה. החברה היא חברת בת של חברת התעופה אייר ערביה.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2019:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#e62020;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="2" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#e62020;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|rowspan=2|איירבוס A320-200
|rowspan=2|9
|rowspan=2|—
|162
|162
|rowspan=2|
|-
|168
|168
|-
!סה"כ
!9
!—
!colspan=3|
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרוקו: תעופה
קטגוריה:חברות מרוקאיות
קטגוריה:אפריקה: חברות תעופה
כלא ברזה קרטוסקה

כלא בֶּרֶזָה קַארְטוּסקָה (בפולנית: Miejsce Odosobnienia w Berezie Kartuskiej) היה כלא פולני בעיירה בברזה קרטוסקה (לימים חלק מבלארוס), אשר פעל בין השנים 1934–1939.

== רקע ==
קיים ויכוח על הגדרתו של המקום. יש שכינוהו מחנה ריכוז, אך פולין מתנגדת להגדרה זו. המבנה המרכזי, אשר שימש בעבר ככלא צארי, הוא בניין לבנים בן שלוש קומות. הכלא אוכלס בעיקר באסירים פוליטיים, הן מימין והן משמאל. האסירים, כמה אלפים בכל שנות קיומו וכמה מאות בזמן נתון, נכלאו בו בעקבות מעצרים מנהליים. בין אסיריו המפורסמים נמנו אדווארד אוחאב, בולסווב פייסצקי, רומן שוכביץ, שמעון דובז'ינסקי ועוד. הכלא נודע בתנאיו הקשים במיוחד. בין היתר, היו האסירים נתונים ברעב ובקור, נאלצו לבצע עבודות כפייה וסבלו מעונשים כבדים כגון שהייה בצינוק, השפלות, טרטורים ואלימות.

הספר המרכזי המתעד את קורותיו של המחנה, הוא Bereziacy, אשר יצא לאור בשנת 1965. תיעוד נוסף, הוא סרטו של יורי לוחובי משנת 2007.

== מפקדים וסוהרים ==
בין מפקדי המחנה, סוהריו והאחראים עליו נמנו ווצווב קוסטק־ביירנצקי (בפולנית: Wacław Kostek-Biernacki), יוזף קמאלה־קורהנסקי (Józef Kamala-Kurhański), וינצנטי רידזיק (Rydzik Wincenty) ובולסווב גרפנר (Bolesław Greffner). לפחות אחד המפקדים נשלח להשתלם במחנות הריכוז שהקים היטלר, ובשובו הנהיג את השיטות שלמד.

== ראו גם ==
* הרפובליקה הפולנית השנייה
* סנאציה

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Pasternak, Leon (red.), Bereziacy, Warszawa: Książką i Wiedza, 1965
</div>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פולין: פוליטיקה
קטגוריה:הרפובליקה הפולנית השנייה
קטגוריה:בתי סוהר שנסגרו
ברזה קרטוסקה
משה פראוסניץ

נאוליתיים יצאה לאור כספר באנגלית.]]
 משה (מקס) ו' פּרַאוּסניץ (Moshe W. Prausnitz; 8 בדצמבר 1922, ברלין – 1 ביולי 1998, ירושלים) היה ארכאולוג ישראלי שהתמחה בתחום הפרהיסטוריה.

==ביוגרפיה==

פראוסניץ נולד בברלין בירת גרמניה ב-1922. עלה לארץ ישראל עם משפחתו בשנת 1937, בגיל 15, והתגורר על הר הכרמל בחיפה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה למד באוניברסיטת אדינבורו שבסקוטלנד. בשנת 1953 נסע להשתלם באנגליה ולמד אצל הפרהיסטוריון הנודע ויר גורדון צ'ילד. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטה העברית. עבודתו עסקה ב"כלי צור נאוליתיים" היא יצאה לאור באנגלית כספר בשם "From Hunter to Farmer and Trader".

פראוסניץ עבד באגף העתיקות. עבודתו הראשונה הייתה בחפירות בקיסריה כעוזר לפרופסור שמואל ייבין, מנהל האגף דאז. החפירה הראשונה שניהל (יחד עם מרים תדמור) הייתה בראש הנקרה. במסגרת עבודתו ניהל וחפר באתרים ארכאולוגים רבים. בין האתרים שחפר: בית הקברות ליד תל אבו הואם (1952); שרידי כנסייה ויישוב ביזנטי ליד שבי ציון (1955); תל אכזיב (1958–1998), ביחד עם המכון המזרחי של אוניברסיטת רומא, חפירה שהמשיכה אילת מזר בהצעתו, לאחר מותו; תל עלי – אתר נאוליתי מדרום לכנרת; תל כברי; בהרצליה – אתר פרהיסטורי; האתר הנאוליתי הטבוע נווה ים ביחד עם ארנסט אליעזר ורֶשנֶר; אתר מהתקופה הפלאוליתית התחתונה מחצבת עברון בגליל, ביחד עם אברהם רונן; מבצר ראש מיה בחיפה ואתרים נוספים.

בשנת 1959, בהיותו מפקח מחוז הצפון של אגף העתיקות, הגיש לרמטכ"ל חיים לסקוב תלונה כנגד משה דיין וקצינים נוספים על חפירות בלתי חוקיות שבוצעו בתל אל-ערבי הסמוך לקיבוץ יסעור בגליל, בדרישה להחזרת ממצאים שנלקחו על ידם מהאתר. לאחר מכן היה אחד מחמשת המפקחים האזוריים באגף העתיקות (יחד עם רם גופנא, יוסף נווה, יוסף ליבוביץ ולוי יצחק רחמני) שכתבו מכתב תלונה על דיין, וקראו להפסקת פעילות החפירה שלו. בן-גוריון השתיק את המאורע.

פראוסניץ שימש בתקופה מסוימת גם כעורכו של "מתקופת האבן", כתב העת המדעי של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה.

נפטר בירושלים בקיץ 1998, בגיל 75 ונקבר בבית הקברות גבעת שאול בירושלים. הותיר אחריו אישה ושלושה ילדים.
עזבונו הועבר לרשות העתיקות.

==לקריאה נוספת==
* מרים תדמור, 'לזכר נעדרים: משה פראוסניץ', קדמוניות (רבעון לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא) 32, 117 (1999), 59-60.
*עופר בר יוסף ויוסף גרפינקל, [http://www.arielp.co.il/product-p-15//הפרהיסטוריה-של-ארץ-ישראל-/-יוסף-גרפינקל---עופר-בר-יוסף/פרסומים-נוספים.html הפרהיסטוריה של ארץ ישראל: תרבות האדם לפני המצאת הכתב], ירושלים, הוצאת אריאל בשיתוף מוזיאון התרבות הירמוכית ע"ש יהודה רות, 2008, עמ' 330.
*משה פראוסניץ, 'From Hunter to Farmer and Trader', ירושלים, 1970.
<div class="mw-content-ltr">
* 'Obituaries: Prausnitz, Moshe,' Israel Exploration Journal 49 (1999), 144.
* Prausnitz, Moshe. W. (1975). [http://cat.inist.fr/?aModele=afficheN&cpsidt=12955281 Rosh Maya (Kh. Rushmiya), Haïfa]. Revue Biblique, 82(4), 591–594.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.prehistory.org.il אתר העמותה הישראלית לפרהיסטוריה] ובה גם כתב העת "מתקופת האבן"

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:עובדי רשות העתיקות
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
יסוד ושורש העבודה

יסוד ושורש העבודה, הוא ספר מוסר קבלי שנכתב על ידי הרב אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא, המדריך את האדם בהתנהגותו היומיומית, בתפילתו ובמצוות שבין אדם למקום ובין אדם לחברו. נדפס לראשונה בנובידבור בשנת תקמ"ב וזוכה עד היום לפופולריות רבה ונחשב כספר יסוד בעבודת ה'.

== מבנה הספר ==
ספר זה מלמד את עבודת השם ומביא את עיקרי המידות עליהן צריך האדם לעבוד, והן: היראה, האהבה לה', התשובה, ההקפדה על קדושה וטהרה והענווה, ומטיף על חשיבות ההכנה טרם כל מצווה, על ההתלהבות בעת התפילה, וכיצד עליו לחוש שעה שהוא מתפלל. כמו כן מבאר כוונות הפסוקים בכל התפילה ובכוונות שיש לכוון בהן ובהטעמות הנכונות שיש להקפיד עליהן ושלא להבליע את האותיות בתפילה.
כך למשל בתפילת העמידה: "השיבנו אבינו – "כשיאמר אבינו יכניס שמחה עצומה בלבו". והחזירנו בתשובה שלימה לפניך – "בתחלה יתפלל במחשבתו בשברון לב מאוד ואחר כך יתפלל תפלה פרטית על עצמו ויתפלל בלב נשבר מאוד שיתן בלבו לחזור מהן ומה טוב כי פלגי מים תרד עיניו".

כפי שעולה מעדות עצמו בצוואתו היה נאה דורש ונאה מקיים: "לבד כל הכוונות שכתבתי בחיבורי הנדפס, מעיד אני עלי שמים וארץ בני אהובי, שלא נעדר אחת מהנה שלא כוונתי בעצמי בכל התפילות ובכל ההודאות ביתר שאת וביתר עוז, ועוד רבים כהנה וכהנה שלא היה ביכולתי להציג בחבורי כוונתי אותם בעזה"ש מחמת גודל אהבת ה' יתעלה ברוך הוא וברוך שמו". ועוד להלן: "אך דעו, בניי אהובי, שבוודאי כפלי כפלים דברים כהנה וכהנה שהייתי נזהר בהם ולא העליתי אותם בכתב".

העיקר שעליו מושתת הספר הוא, לעשות נחת רוח לבורא יתברך בכל מעשינו, ושעבודת התפילה ועשיית המצוות תהיינה בשמחה רבה.

==תוכן הספר==
הספר מתחלק לשנים עשר שערים לפי שמות שערי המקדש:
* שער א' -שער הגדול, הוא מבוא גדול להלהיב לבות בני אדם אל כללות העבודה של אהבה ויראה והוא כולל עבודת הלב והמחשבה.
* שער ב' -שער האשמורת, כולל כל עבודות האשמורת וכל ברכות השחר וקרבנות עם כל הסדר עד ברוך שאמר.
* שער ג' -שער השיר, מבואר בו כוונות פסוקי דזמרה ודקדוק המלות.
* שער ד' -שער המזרח, מבואר בו כוונות איש"ר וק"ש וברכותיה וכוונת היחוד.
* שער ה' -שער הקרבן, מבואר בו כוונת תפלת י"ח ושאר כל סדר התפלה.
* שער ו' -שער הניצוץ, מבואר בו גודל מעלת הלמוד וסדר הלמוד וכוונתה.
* שער ז' -שער הבכורות, מובאר בו כוונת האכילה עם כל פרטיה וכוונת ברכת המזון וברכת הנהנין וכן תפלת מנחה וערבית וק"ש שעל המטה.
* שער ח' -שער העליון, מבואר בו כל פרטי העבודות של עש"ק וכל יום השבת עד אחר הבדלה.
* שער ט' -שער הצאן, מבואר בו כל פרטי העבודות של חודש ניסן, ואחריו על סדר החדשים חודש סיון תמוז אב.
* שער י' -שער המים, על חודש אלול, ומבואר בו התעוררת התשובה
* שער יא' -שער האיתון, על חודש תשרי, בו מבואר כל פרטי העבודות הנעשים בחדש זה עד אחר חג הסוכות.
* שער יב' -שער המפקד, בו מבואר כל פרטי העבודות של חודשי החורף עד אחר חודש אדר.
===שאר חלקי הספר===
* שער הכולל, הכולל כל שאר פרטי עבודת הקודש שלא נזכרו בחיבורו.
* ביאור גבולות ארץ ישראל, ופירוש לבניין בית המקדש שבספר יחזקאל
* הצוואה לחברא קדישא ולמשפחתו

==קישורים חיצוניים==

* [http://hebrewbooks.org/14449 יסוד שורש העבודה], באתר Hebrewbooks

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:פרשני התפילה
קטגוריה:ספרי שנות ה-1780
חברה ורווחה (כתב עת)

עטיפת כתב העת, מרץ 2019
חברה ורווחה הוא כתב עת אקדמי שפיט שנועד להרחיב ולהעמיק את הידע התאורטי, המחקרי והיישומי בתחום העבודה הסוציאלית. כתב העת מיועד לעובדים סוציאליים ולמקצועות הטיפול והרווחה הסמוכים, כגון: פסיכולוגים, קרימינולוגים, עובדי בריאות הציבור וסוציולוגים.

משנת 1955, תקופתו של שר הסעד חיים משה שפירא, החל לצאת לאור כתב העת תחת השם "סעד". כתב עת זה לא היה בעל אוריינטציה מחקרית. הוא הציג דעות ורשמים של אנשי המשרד ורשימות מעבודת השדה של העובדים בשירותי הסעד, ונועד להציג הישגים וצרכים. 

במרוצת השנים, התפתח כתב העת לכתב-עת מקצועי בלתי תלוי, בתחומי העבודה הסוציאלית בישראל. כתב העת שיקף תאוריות וגישות יישומיות שרווחו בישראל ובחו"ל, והציג חומר קריאה חיוני לעובדים הסוציאליים, לאנשי השלטון המרכזי והשלטון המקומי, לאנשי אקדמיה ולציבור המתעניין. בשנת 1978 החל לצאת בשם חדש "חברה ורווחה", שינה את אופיו לכתב עת אקדמי שפיט, וכחלק משינוי זה מונתה מערכת שכל עורכיה בעלי ותק וניסיון בתחומי המחקר של הרווחה והעבודה הסוציאלית. 

נכון ל-2019, העורכת הראשית של כתב העת היא פרופ' ורדה סוסקולני.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.molsa.gov.il/COMMUNITYINFO/MAGAZINE/Pages/ArticlesSearchPage.aspx לארכיון המאמרים של הגיליון] 

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:ישראל: עבודה סוציאלית
קטגוריה:כתבי עת במדעי החברה