ניצחון הרוח

ניצחון הרוח (אנגלית: Triumph of the Spirit) הוא סרט בכיכובו של וילם דפו שיצא בשנת 1989 על סיפור חייו של המתאגרף שלמה ארוך על רקע שואת יהודי יוון. זהו הסרט הראשון שנעשה בהוליווד בנושא השואה שצולם באושוויץ.

==עלילה==
===ההתחלה===
שלמה ארוך (סאלמון ארוך) הוא מתאגרף יהודי החי בעיר סלוניקי שביוון עם הוריו, אחיו ואחיותיו. בשנת 1941 פולשת גרמניה הנאצית ליוון, לאחר מכן עוברת המשפחה לגור בגטו. סאלמון עובד בעבודות כפייה תחת הכיבוש הנאצי, אך ממשיך לשמור על אורח חייו היהודי. 

בשנת 1943 מצווים הגרמנים על כל תושבי הגטו להגיע לתחנת הרכבת. לאחר מסע של שישה ימים בקרון משא, מגיעה משפחת ארוך לאושוויץ, בלילה (בשונה במעט מסיפורו המקורי של שלמה ארוך, הרכבת בסרט נכנסת אל תוך בירקנאו). בהגיעם למחנה מתבצעת סלקציה, סאלמון אביו ואחיו נשארים בחיים, ואילו אימו של סאלמון נשלחת עם בתה לתאי הגזים.

===החיים במחנה===
סאלמון, אביו ואחיו נשלחים לעבודות כפייה. באחד מהימים במחנה העבודה מחליט סאלמון לא לשתוק למראה הקאפו האכזרי אשר מתעלל ביהודים. סאלמון מכה את הקאפו במכות אגרוף, ולאחר שהוא מנצח אותו, מובל סאלמון אל אחד מקציני ה-SS.

קצין ה-SS מעוניין שסאלמון ילחם בשבילו בקרבות אגרוף אשר נועדו לשעשע את הנאצים. בקרבות אילו נלחמו שני אסירים, עד שאחד מהם לא היה מסוגל לעמוד על רגליו. 
עד מהרה מתגלה סאלמון כמתאגרף טוב מאוד, ולא מפסיד באף קרב. על כל ניצחון שלו הוא מקבל אוכל נוסף, אותו חולק עם חבריו לצריף. סאלמון מתחבר עם הקאפו החדש של הצריף, וזוכה ממנו למעט אוכל, שתייה וסיגריות.

באחד מהימים, נערך מסדר בו מצווים הגרמנים על מספר אנשים, ביניהם אחיו של סאלמון לעבור לעבודה חדשה. העבודה החדשה היא להיות חלק מהזונדרקומנדו באושוויץ. במהלך סצנה זאת, שחוזרת לקראת סוף הסרט, נראים תאי הגזים באופן מפורט מאוד. אחיו של סאלמון וחבריו מסרבים להיות חלק מתהליך הרצח, ונשלחים להשמדה.

במהלך הסרט נערכות סלקציות נוספות. באחת מהם נשלח אביו של סאלמו לתאי הגזים אל מותו. במחנה הנשים שורדות חברתו של סאלמו, אלגרה ואחותה. 
באחד מימי העבודה נשמעת אזעקה מפחד תקיפת בעלות הברית.

===סוף הסרט===
לקראת סוף הסרט, נשלחים אחרוני היהודים שיכולים לעבוד אל גרמניה בצעדות המוות ואילו סאלמון נשלח לעבוד בתאי הגזים. בשלב זה פורץ מרד הזונדרקומנדו: האסירים מפוצצים את קרמטוריום 4 ומצליחים להרוג שלושה גרמנים (המרד מדוכא במהירות, וכ-450 יהודים הוצאו להורג במהלך דיכויו וכפעולת עונשין).

סאלמון נשאר בחיים, והוא נשלח אל בלוק מס' 11 באושוויץ, בלוק הכלא והעינויים.
בסוף הסרט סאלמון יוצא משערי בירקנאו, כאשר הוא מבטיח למצוא את חברתו ולעלות לארץ ישראל.

==אמיתות הסרט==
התסריט לסרט נכתב על פי עדותו של שלמה ארוך, ניצול אושוויץ, ועל פי פרטי מידע. ארוך עצמו נכח בצילומים אשר רובם צולמו באושוויץ ובירקנאו המקוריים. 

הסרט מציג בבירור את תנאי החיים הקשים במחנה, את עבודת הפרך, את הקור ואת הרעב. בנוסף, מציג הסרט כיצד נערך משלוח לאושוויץ, מהרגע שהיהודים עולים לקרון בעיר אשר בה גרים ועד שהם נשרפים במשרפות. החיים במחנה, העבודה במחנה, המוות במחנה ואפילו צעדות המוות מוצגים בסרט.

כדי לצלם את הסצנות בתאי הגזים בנו מפיקי הסרט את המבנים על פי התוכניות המקוריות.

סוף הסרט חורג מעדותו של ארוך. ארוך נשלח ב-1944 למחנה ברגן-בלזן ואילו בסרט נראה כי הוא שוחרר במחנה אושוויץ. אך סוף זה הוא עדיין מקורי הודות לעדויות על המרד באושוויץ ועל החיים בבלוק 11, בלוק העינויים.

צילומי הסרט ארכו ארבעה חודשים ורובם צולמו באושוויץ. הקרמטוריום הנראה בסרט הוא הקרמטוריום המקורי מאושוויץ. בסרט השתתפו שישה ישראלים, שחקנים אמריקאים וניצבים פולנים וגרמנים. צילומי הסרט החלו ב-3 בפברואר 1989. הצילום הראשון שנעשה היה הכניסה למחנה.

==הפקה==
במאי הסרט רוברט יאנג לא רצה לעשות את הסרט כשפנו אליו לראשונה עם התסריט, ומצא שהנושא קשה מדי לסרט. הוא הסכים לביים רק כשסופק תסריט שהתמקד באלמנט קטן של הסיפור וכמובן בחיו של סאלמון ארוך במחנה. הסרט צולם בתקציב של 12 מיליון דולר. המפיקים הצליחו לקבל אישור להשתמש בכמה מבנים קיימים במחנה הריכוז אושוויץ. הסרט צולם גם בחלקו בישראל. מאמן האיגרוף טדי אטלס, ששיחק את התפקיד של קלאוס זילבר, היה יועץ האיגרוף של ההפקה.

==ראו גם==

* ויקטור פרץ
* הארי האפט

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1989
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:אושוויץ בתרבות
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי יוון