OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנדרי רובליוב

אנדרי רובליוב (ברוסית: Андрей Рублёв; סביבות 1360/70 – 17 באוקטובר 1428) היה צייר איקונות שפעל בנסיכות מוסקבה במאה ה-15, אחד מגדולי האמנים בהיסטוריה הרוסית.

ככל הנראה הוא נולד בשטחי נסיכות מוסקבה והתחנך במשפחת ציירים. בסוף המאה ה-14 הוא הפך להיות נזיר במנזר מוסקובי.
"השילוש הקדוש", האיקונין המפורסם ביותר של רובליוב, בערך 1411. האיקונין מציג את שלושת המלאכים שביקרו את אברהם באלוני ממרא, הנחשבים בנצרות כייצוג של [[השילוש הקדוש.]]
בפעם הראשונה הוא הוזכר בכרוניקה כאשר צוין שבשנת 1405 הוא השתתף בעיטור קתדרלת הבשורה במוסקבה. הוא הוזכר כצייר השלישי וזה מרמז שהוא היה הזוטר בחבורה. בשנת 1408 הוא היה חלק מקבוצה שעבדה בקתדרלת הבשורה בעיר ולדימיר. ידוע שלאחר מכך כבר היו לו עוזרים ותלמידים. בשנות ה-20 של המאה ה-15 היה בראש קבוצה שפעלה בלאוורת השילוש-סרגייב בעיטור הקתדרלה וכנסיות נוספות.

==בתרבות הפופולרית==
אנדריי רובליוב, או "הפסיון על פי אנדריי" הוא שמו של סרטו השני של הבמאי אנדריי טרקובסקי, משנת 1969. מרביתו של הסרט מצולם בשחור לבן, אולם האפילוג המציג את עבודותיו של הצייר מצולם בצבע. טרקובסקי מבקש להציג את חיי היומיום במוסקוביה של ימי הביניים, בתקופת המעבר לשלטון הצארים. ידועה במיוחד הסצנה מתוכו בה נתקל רובליוב, בליל ירח מלא, בחגיגה פגאנית. הסרט עורר מחלוקות קשות ונאסר להקרנה בברית המועצות עד שנת 1973.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.russianartgallery.org/oldicons/inside2.htm Rublev האתר של הדלריה הממשלתית]
* [http://www.icon-art.info/author.php?lng=en&author_id=1 עבודות נבחרות]
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:נסיכות מוסקבה
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:נפטרים ב-1428
אבישי גולדברג

אבישי גולדברג (נולד ב-1958) הוא פרופסור לניהול מערכות בריאות ורפואת חירום, ואיש צבא ישראלי.

==ביוגרפיה==
גדל בגבעתיים. למד בבית הספר התיכון "דוד קלעי". לאחר גיוסו לצה"ל סיים קורס חובשים קרביים והחל להדריך בבית הספר לרפואה צבאית (בה"ד 10). בשנת 1978 יצא לקורס קצינים ובהמשך מונה למפקד קורס חובשים קרביים. לאחר שנה מונה לקצין ההדרכה של בית הספר לרפואה צבאית.

שירת בצבא הקבע ושימש בתפקידי ראש מדור הדרכה חילי, מפקד חוליית ההדרכה הארצית של חיל הרפואה, קצין אג"ם רפואה בפיקוד מרכז, ראש ענף חובשים, סגן מפקד בית הספר לרפואה צבאית, ראש ענף ארגון והדרכה חילי וסגן מפקד רפואה בפיקוד מרכז. בשנת 1996 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לתפקיד מפקד בית הספר לרפואה צבאית. בתום תפקידו מונה לתפקיד עוזר קצין הרפואה הראשי לארגון, אותו מילא עד מועד פרישתו מצה"ל בשנת 2000.

הוא בעל תואר ראשון ושני מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני מבית הספר לרפואה של הצבא האמריקאי בבריאות הציבור וניהול רפואי, ותואר שלישי בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

לאחר פרישתו מצה"ל, הצטרף לסגל הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון. שימש בתפקידי ראש המחלקה לרפואת חירום, מנהל בית הספר למקצועות הבריאות הקהילתיים ע"ש רקנאטי, סגן דיקן הפקולטה למדעי הבריאות ויושב ראש ועדת ההוראה הפקולטית. גולדברג הוא חבר סנאט האוניברסיטה וחבר בוועד המנהל. הוא פרופסור מן המניין לניהול מערכות בריאות. 

פרסם עשרות פרסומים מדעיים בתחום הניהול הרפואי ורפואת החירום, והנחה תלמידים רבים לתארים מתקדמים. זכה מספר פעמים בתואר מרצה מצטיין פקולטי ואוניברסיטאי.

גולדברג הוא חבר פעיל בוועדות מרכזיות באוניברסיטה, במערכת הביטחון ובמערכת הבריאות בישראל. משנת 1999 מכהן כחבר המועצה הלאומית ללוגיסטיקה במערכות הבריאות ועומד בראש הוועדה המדעית של המועצה.

באוגוסט 2010 מונה למשנה לרקטור אוניברסיטת בן-גוריון.

גולדברג נשוי ואב לשלושה ילדים.

==פרסומים==
<div style="direction: ltr;">
* Katz J.,Sharabi Y.,Chausho G. and A. Goldberg, "On the Association Between Hyper Cholesterolymia Cardio Vascular Disease and Severe Periodontal Disease", Journal of Clinical Periodontology, 2001, 11-12. 
* Goldberg A.,Bicasanski E.,Raz G. and D. Goldfarb, "The Health Care Services in the Orthopedic Outpatient Clinic in Hospitals in Comparison With an Orthopedic Clinic in the Community – Clients Satisfaction", Logistics in Health Care, 2001, 11-12. 
* Goldberg A., Shvarts S. and J. S . Pliskin, "Health Care Management Training For Physicians in Israel", Israel Medical Management Association Journal, 2001, 11-12. 
* Shasha S. and A. Goldberg, "Logistics and Health – What & Why", Logistics in Health Care, Vol. 3, 2000, 4-5, hebrew. 
* Ben-Abraham R.,Stein M.,Paret G.,Goldberg A.,Shemer J. and Y. Kluger, "Medics in the Israel Defense Forces and Their Experience in Trauma Care During Peacetime", The Israel Medical Association Journal, Vol. 1, 1999, 14-16 
</div>

==קישורים חיצוניים==

*[http://in.bgu.ac.il/fom/HealthDep/Pages/staff/AvishayGoldberg.aspx דף המרצה של אבישי גולדברג], באתר אוניברסיטת בן-גוריון

קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: מדעי הבריאות
קטגוריה:קציני חיל הרפואה
קטגוריה:מפקדי בה"ד 10
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:בוגרי תיכון קלעי (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
ייבוש בריסוס

תהליך ייבוש בריסוס (spray drying) הוא שיטה לייצור אבקה יבשה מתוך תערובת נוזלית או תרחיף, על ידי ייבוש מהיר באוויר חם. השיטה משמשת להכנת אבקות בתעשיית המזון, התרופות והכימיה. יתרון שיטת הייבוש הוא שגודל גרגרי האבקה הנוצרים אחיד וקטן יחסית. התהליך כולל פיזור התרחיף המקורי באמצעות נחיר רסס בעל טיפות קטנות, ומעבר בזרם אוויר חם לייבוש ואיסוף במיכל.

ניתן לשלב את השיטה עם מיקרו-אנקפסולציה, כלומר עטיפה של החלקיקים בקליפה מגנה. שימוש זה חשוב במיוחד בתעשיית התרופות לשחרור מבוקר של התרופה. העטיפה ניתנת ליצירה על ידי הוספת החומר המגן לתרחיף המקורי, כאשר בתהליך הריסוס החומר המגן נוטה להתרכז בפני הטיפה, וכך כאשר הטיפה מיובשת נשאר חלקיק האבקה עטוף בחומר המגן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדעי הרוקחות
קטגוריה:שימור מזון
אינוצ'נטי

אינוצ'נטי (באיטלקית: Innocenti), הייתה חברה איטלקית לייצור רכב שנרכשה על ידי פיאט ב-1989, והמשיכה להתקיים שם כחטיבה עד 1997.
==תולדות החברה==
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הקים פרדיננדו אינוצ'נטי חברה לייצור מכונות.

לאחר מלחמת העולם השנייה, החלה אינוצ'נטי לייצר קטנועים תחת המותג למברטה, שהורכבו ברישיון גם בישראל, והפכה למתחרה הגדולה של הווספה. 

כל הפעילות התעשייתית של הקבוצה התרכזה במפעל ענק ברובע למברטה (Lambrate), במזרח מילאנו. אינוצ'נטי הקימה מספר חברות בנות ברחבי העולם, ביניהן חברת הפלדה פלאנטה אינוצ'נטי אורינוקו באמריקה הלטינית.

קבוצת אינוצ'נטי התחלקה לשלושה חלקים נפרדים:

* אינוצ'נטי הנדסה שהתעסקה בישומי מכניקה, ויצרנית של בתי מתח גבוה ומערכות ייצור.
* אינוצ'נטי למברטה יצרנית האופנועים.
* אינוצ'נטי רכב, יצרנית מכוניות של מודלים בריטים תחת רישיון של יצרנים זרים.

עם מותו של מייסד החברה בשנת 1966, החברה נוהלה על ידי בנו לואיג'י, אשר בשנות ה -1970 המוקדמות, החליט להופך את שלוש החטיבות הנפרדות לחברות עצמאיות. בשנים אלה נמכרה חברת ההנדסה לחברת סנטאוסטקיו (Santeustachio) שבבעלות קונצרן IRI השייך לממשלת איטליה.

חרף ההצלחה של הלמברטה באיטליה, נפגעה החברה עקב העדפת המכונית על ידי האיטלקים, והמפעלים הועתקו לחברות בנות בספרד ובהודו.

בין השנים 1961 ל-1976 הפעילה אינוצ'נטי מפעל הרכבה (ברישיון) של דגמי מכוניות מתוצרת BMC (בריטיש מוטורס קומפני), ואחרי שחברת BMC נרכשה על ידי בריטיש ליילנד המשיכה אינוצ'נטי להרכיב מכוניות של ליילנד.

המכונית הראשונה שייצרה הייתה האוסטין A40 פארינה. בהמשך, ייצרה אינוצ'נטי את ה IM3,J4 ו I5 שהיו גרסאות של אינוצ'נטי ל BMC ADO16 (לימים ה מוריס 1100). לאחר מכן, ייצרה אינוצ'נטי את מכונית הקבריולה הראשונה שלה ה 950S שהייתה למעשה אוסטין הילי ספרייט אך בעיצוב איטלקי. 
באמצע שנות השישים החלה אינוצ'נטי לייצר את המיני, תחת השם האינוצ'נטי מיני וזאת ברישיון מבריטיש ליילנד, ייצור שנמשך למעלה מעשור. מכוניות מדגם זה ייבאו לישראל במשך תקופה קצרה.

ב-1972 השתלטה בריטיש ליילנד על אינוצ'נטי, והחליטה על הפסקת ייצור קטנועי הלמברטה. באותה תקופה, החלה אינוצ'נטי לייצר את הריג'נט שהייתה בעצם גרסה זהה לאוסטין אלגרו. 

ב-1976 נקלעה בריטיש ליילנד לקשיים ומכרה את אינוצ'נטי לממשלה האיטלקית ולקונצרן דה תומסו בראשות אלחנדרו דה תומסו. המכונית הראשונה שיצרה אינוצ'נטי לאחר שינוי הבעלים הייתה הברטונה, שהייתה עדיין מבוססת על מכלולים ומנוע בריטיים. ב 1982 החליפה אינוצ'נטי את כל המכלולים ואת המנוע באלו של דייהטסו. ייצורה של הברטונה המשיך כך עד 1992 תחת שמות שונים כגון דה תומסו.

ב-1993 מכרה דה תומסו את המפעל ואת המותגים שלה אינוצ'נטי ומזראטי לפיאט. פיאט סגרה את המפעל באותה שנה, והשתמשה בשם אינוצ'נטי עבור מותגים שייבאה לאיטליה, כגון אינוצ'נטי קורל עבור היוגו 45 של זאסטבה שהייתה חברה בת של פיאט ואינוצ'נטי אלבה שהייתה בעצם פיאט אונו תוצרת ברזיל. 

ב-1997 הפסיקה פיאט להשתמש במותג אינוצ'נטי ומאז המותג אינו בשימוש.

==מכוניות החברה==
<gallery>
File:Innocenti De Tomaso 001.jpg|אינוצ'נטי דה תומסו
File:Innocenti Regent Roma.jpg|אינוצ'נטי ריג'נט
File:Innocenti Mini Cooper 1300 1.jpg|אינוצ'נטי מיני
File:Austin-Innocenti A40.JPG|אינוצ'נטי A40
File:Innocenti Elba.jpg|אינוצ'נטי אלבה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצרני רכב איטלקיים
קטגוריה:פיאט
סוקר סיטי

אצטדיון סוקר סיטי (נקרא גם אצטדיון הבנק הלאומי הראשון) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בסווטו, ביוהנסבורג שבדרום אפריקה. האצטדיון ממוקם סמוך לבית התאחדות הכדורגל של דרום אפריקה שבו מוקמו בעבר משרדי פיפ"א והוועדה המקומית לארגון מונדיאל 2010. האצטדיון משמש את נבחרת דרום אפריקה במשחקיה הביתיים.

האצטדיון מסוגל לקלוט 94,700 צופים, דבר ההופך אותו לאצטדיון הגדול ביותר ביבשת אפריקה, אולם במהלך מונדיאל 2010 הוגבלה תכולתו ל-84,490. האצטדיון מארח את אירועי הכדורגל החשובים ביותר בדרום אפריקה. 

סכום של 1.5 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי הוענק לGrinaker-LTA הזוכה במכרז לשיפוץ האצטדיון. האצטדיון עבר שיפוץ רחב היקף לכבוד מונדיאל 2010 שכלל עיצוב חדש בסגנון כלי חרס דרום אפריקאים מסורתיים, הרחבת מספר המושבים, התקנת זרקורים חדשים, בניית גג מעוגל ועוד. ב-21 באוקטובר 2009 הסתיימו עבודות השיפוץ באצטדיון.

האצטדיון אירח 10 משחקים בגביע אפריקה לאומות 1996. הוא אירח את משחק הפתיחה, 5 ממשחקי הסיבוב הראשון, רבע הגמר, חצי הגמר, משחק על המקומות 3-4 והגמר. ב-2013 אירח 3 משחקים בגביע אפריקה לאומות, אירח 2 משחקי שלב הבתים, ואת משחק הגמר. 

ב-10 בדצמבר 2013 נערך באצטדיון טקס האשכבה לנשיא דרום אפריקה לשעבר נלסון מנדלה בהשתתפות קהל בן עשרות אלפים ובהם עשרות ראשי מדינות, לרבות נשיא ארצות הברית ברק אובמה.

==מונדיאל 2010==

האצטדיון היה לאחד מעשרת האצטדיונים שלקחו חלק באירוח משחקי מונדיאל 2010. הוא אירח את משחק הפתיחה, 4 ממשחקי הסיבוב הראשון, משחק אחד בסיבוב השני, משחק רבע גמר אחד ואת הגמר. 

{| class="wikitable" style="text-align: right;" width="60%"
|-
!תאריך
!שעה (+2)
!קבוצה 1
!תוצאה
!קבוצה 2
!שלב
!צופים
|-
|2010-06-11||17.00|| דרום אפריקה
|1–1
| מקסיקו|| שלב הבתים, בית א' (משחק הפתיחה)
|84,490
|-
|2010-06-14||14.30|| הולנד
|2–0
| דנמרק|| שלב הבתים, בית ה'
|83,465
|-
|2010-06-17||19.00|| ארגנטינה
|4–1
| קוריאה הדרומית|| שלב הבתים, בית ב'
|82,174
|-
|2010-06-20||21.30|| ברזיל
|3–1
| חוף השנהב|| שלב הבתים, בית ז'
|84,455
|-
|2010-06-23||21.30|| גאנה
|0–1
| גרמניה|| שלב הבתים, בית ד'
|83,391
|-
|2010-06-27||21.30|| מקסיקו
|1–3
| ארגנטינה||שמינית גמר
|84,377
|-
|2010-07-02||21.30|| גאנה
|1–1

(2–4 בפנדלים)
| אורוגוואי||רבע גמר
|84,017
|-
|2010-07-11||21.30|| הולנד
|0–1 (בהארכה)
| ספרד||גמר
|84,490
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.sa2010.gov.za/node/561 האצטדיון], באתר מונדיאל 2010

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בדרום אפריקה
קטגוריה:יוהנסבורג: ספורט
קטגוריה:סווטו
קטגוריה:יוהנסבורג: מבנים
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
קטגוריה:קייזר צ'יפס (כדורגל)
קטגוריה:אצטדיוני מונדיאל 2010
קטגוריה:אצטדיוני גמר גביע העולם בכדורגל
טכיקרדיה

טָכִיקַרְדִיָה (tachycardia, ולפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: אוּץ לֵב) היא מצב של קצב לב העולה על הקצב הנורמלי בזמן מנוחה, למרות שהאדם עצמו נמצא במנוחה. באופן כללי, טכיקרדיה מוגדרת כקצב לב שעולה על 100 פעימות בדקה אצל אדם בוגר.

==סיבות לטכיקרדיה==
ככלל, קצב הלב יכול לעלות כתוצאה מסיבות שונות:
* תגובה המודינמית – במקרים שבהם לחץ הדם צונח, הלב עובד בקצב מהיר יותר כדי להעלות את לחץ הדם (נקרא רפלקס טכיקרדיה). מצב זה יכול להתרחש גם במצבים של היפרוונטילציה וזיהומים חריפים, כתוצאה מעלייה בדרישות המטבוליות של הגוף.

* סיבות הקשורות למערכת העצבים ולמערכת האנדוקרינית – עלייה בזרוע הסימפתטית של מערכת העצבים האוטונומית יכולה לגרום לעלייה בקצב הלב – הן באופן ישיר והן על ידי עידוד הפרשת ההורמון אדרנלין, כתוצאה מעלייה ברמת הדחק (תגובת הילחם או ברח). גירוי כאמור יכול להתבצע גם בנוכחות של סמים ממריצים, אמפטמינים או שימוש בקוקאין. עלייה בקצב הלב עשויה להיגרם גם מהפרעות אנדוקריניות שונות, כגון פיאוכרומוציטומה או יתר פעילות בלוטת התריס. סיבה נוספת יכולה להיות תסמונת הטכיקרדיה התנוחתית.

* הפרעות מקצב לבביות (cardiac arrhythmias) – הפרעות מקצב בלב אשר גורמות לטכיקרדיה. הפרעות אלו יכולות לנבוע מהעלייה (כלומר, ממקור על חדרי, או טכיקרדיה על חדרית) או מהחדר (טכיקרדיה חדרית). הפרעות אלו מתרחשות במנגנונים שונים, שיתוארו להלן.

==סוגי הטכיקרדיה==
סוגי הטכיקרדיה השונים נחלקים לבאים:
# סינוס טכיקרדיה – מקורו בקוצב הלב שבעלייה הימנית.
# טכיקרדיה חדרית – מקורה בחדרי הלב.
# טכיקרדיה על-חדרית (supra-ventricular tachycardia) – מקורה בעליות. 

===סינוס טכיקרדיה===
זוהי תגובה תקינה של הגוף למצבים פתולוגיים שונים. צורת גל P תקינה, ולרוב קצב הלב קטן בדרך כלל מ-150 פעימות לדקה. הסיבות לסינוס טכיקרדיה כוללות בדרך כלל כאב, חום, תת-נפח הדם (היפוולמיה), תת-חמצון (היפוקסיה), אנמיה, חרדה, תסחיף ריאתי, אוטם שריר הלב, יתר פעילות בלוטת התריס, תרופות כגון בתא אגוניסטים, וגמילה מסמים. קומפלקס QRS הוא צר באק"ג (ככלל, נהוג באופן מסורתי להבחין בין קומפלקס "צר", המאפיין טכיקרדיות ממקור על חדרי, לבין קומפלקס "רחב", אשר לרוב מאפיין טכיקרדיות ממקור חדרי). מקורו של הסינוס טכיקרדיה הוא ב-Sino-Atrial node {{כ}}(SA node), הממוקם ליד הווריד נבוב העליון, בעלייה הימנית.

===טכיקרדיה חדרית===

טכיקרדיה חדרית היא מצב העלול לסכן חיים. לרוב מדובר בקומפלקס QRS רחב כאשר קצב הלב נע בין 120 ל-250 פעימות בדקה.
טכיקרדיה חדרית עלולה להתפתח לפרפור חדרים.
טכיקרדיה חדרית מהווה סיבוך שכיח של התקף לב (אוטם שריר הלב).

===טכיקרדיה על-חדרית===

טכיקרדיה על-חדרית יכולה להיחשב סדירה או בלתי-סדירה (כמו למשל ברפרוף עליות או פרפור עליות), והיא נחלקת לטכיקרדיה שמקורה מהעלייה עצמה או מהקשר העלייתי-חדרי (AV node).

==הטיפול בטכיקרדיה==
הטיפול בטכיקרדיה כולל בין היתר מתן תרופות להפרעות קצב ותרופות אחרות לקביעת קצב הלב, וכן מתן שוק חשמלי כדי לייצב את מקצב הלב, בהתאם לסוג ההפרעה ומקורה. כך למשל, אם מקור הטכיקרדיה ב-SA sinus, יידרש טיפול בסינוס עצמו בלבד, בעוד שאם הטכיקרדיה היא ממקור חדרי, לרוב יינתנו תרופות אנטי-אריתמיות יחד עם קוצב חשמלי. לעיתים טיפול תרופתי אינו יעיל לטווח ארוך, ואז ניתן לנסות צריבה מונחית-צנתר (אבלציה) (ניתן גם כטיפול קו ראשון); במקרה זה, נתיב ההולכה אשר הביא ליצירת טכיקרדיה נצרב. שיעורי ההצלחה של צריבה בתדרי רדיו הם גבוהים יחסית (בין 90%–100%; גבוהים מעט יותר בהפרעה מסוג AVNRT).

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחלות לב
פרס מדיסיס

פרס מדיסיס (בצרפתית: Prix Médicis) הוא פרס ספרותי צרפתי הכולל שלושה פרסים שונים ונחשב לאחד הפרסים היוקרתיים בעולם בתחום הסִפְרוּת.

==פרס מדיסיס==
הפרס המרכזי נוסד בשנת 1958 על ידי גאלה ברביזן וז'אן-פייר ז'ירודו. הפרס מוכרז מדי שנה בחודש נובמבר ומוענק לסופר הכותב צרפתית "שפרסומו עדיין אינו תואם את כישרונו". 

בין הזוכים בפרס מדיסיס: מארי קלייר בלייס (1966), אלי ויזל (1968), ז'ורז' פרק (1978), ברנאר-אנרי לוי (1984), כריסטיאן רושפור (1988).

==פרס מדיסיס לסופר זר==
בשנת 1970 נוסף לפרס על הכתיבה בצרפתית פרס נוסף פרס מדיסיס לסופר זר (בצרפתית: "Prix Médicis étranger"). 
בין הסופרים הזוכים בפרס: מילן קונדרה (1973), פיליפ רות (2002). 
הסופרים הישראלים שזכו ב"פרס מדיסיס לסופר זר": דוד שחר (1981), אהרן אפלפלד (2004), דויד גרוסמן (2011), אברהם ב. יהושע (2012).

==פרס מדיסיס לחיבור עיוני==
בשנת 1980 נוסף פרס מדיסיס לחיבור עיוני (בצרפתית: "Prix Médicis essai"). 
בין הזוכים בפרס מדיסיס לחיבור עיוני: אלברטו מנגל (1998)

== קישורים חיצוניים ==
* 

*
מדיסיס
מדיסיס
הצעת מחקר

הצעת מחקר היא מסמך שכותב מדען ובו הוא מתאר בפרוטרוט תוכנית שיש לו לחקירה של עניין מסוים בעתיד הקרוב.

הצעות מחקר נכתבות מסיבות מגוונות, כגון בקשת תקציב עבור המחקר שהן מתארות, לשם קבלת רשות לבצע את המחקר מטעם ועדת האתיקה של מוסד המחקר (אם מדובר, למשל, בניסוי בבני אדם או בבעלי חיים המוגנים בחוק), לשם קבלת רשות לבצע את המחקר מטעם ועדות המוודאות שמחקרים אינם מסכנים את החברה והסביבה (למשל מחקרים במחוללי מחלות), בתור חלק ממטלה לימודית, כגון לקראת עריכת מחקר עבור תזה, או כתנאי לקבלת עבודה במוסד מחקרי (תנאי כזה דורש לרוב גם אישור של הצעת המחקר על ידי גורם מממן).

הצעות מחקר מנוסחות בדומה למאמר מדעי, אולם בניגוד למאמרים הן כתובות בלשון עתיד והדגשים בהן מעט שונים. כמו במאמר מדעי, יש בהן פרקים הדנים ברקע למחקר, בנחיצותו, בשיטות של המחקר בתוצאות ובמשמעות התוצאות ופרק של רשימת סימוכין. אולם, ישנם הבדלים במבנה של חלק מהפרקים האלה בין הצעות המחקר לבין המאמרים המדעיים. בניגוד למאמר מדעי, פרק התוצאות דן בכמה תוצאות אפשריות או תוצאות צפויות ולא בתוצאות של ממש – כי עדיין אין כאלה תוצאות. בהתאם לזאת הפרק הדן במשמעות התוצאות דן במשמעות של התוצאות הצפויות או האפשריות. כמו כן, פרק השיטות מפורט הרבה יותר בהצעות מחקר מאשר במאמרים מדעיים וזאת כדי לאפשר בדיקה יסודית של עלות המחקר, סיכוניו וההתמודדות איתן ובעיותיו המוסריות וההתמודדות איתן. במאמר מדעי הדן בניסוי בבני אדם, לדוגמה, החוקר יכתוב כמה משתתפים התנדבו למחקר ומה הייתה שיטת הדגימה (למשל, 11 משתתפים במדגם נוחיות) אך רק בהצעה הוא יפרט כיצד בדיוק הוא עומד לגייס אותם ואילו שיטות הוא עומד לנקוט כדי לשמור על פרטיותם. הצעת מחקר עשויה לכלול תוצאות ראשוניות שהתגלו על ידי החוקר במהלך מאמץ מחקרי אחר ולא התפרסמו.

בניגוד למאמרים מדעיים, הצעות מחקר מכילות הרבה פעמים את קורות חייהם המקצועיים של החוקרים במטרה לשכנע את הגורמים המאשרים או מממנים את הצעת המחקר כי כוח האדם העתיד לנהל את המחקר אכן יכול לעשות כך. לדוגמאות: ספק אם תאושר הצעת מחקר עבור מחקר שבמהלכו ניתנת זריקה למשתתפים, כאשר אין בצוות החוקר איש המוסמך להזריק לבני אדם וספק אם הצעת מחקר בתחום הביולוגיה תמומן כשהצוות המחקרי מורכב ממתמטיקאים בלבד. בחלק מהמוסדות האקדמיים, פירוט קורות החיים של העוסקים במחקר המוצע כמטלה לימודית נועד לבדוק אם מנחה התזה אכן יכול להדריך את התלמיד בתחום מחקר זה.

לרשימת הסימוכין שבהצעות המחקר יש תפקיד נוסף לזה שיש לה במאמר מדעי. כמו במאמרים מדעיים, הסימוכין מקושרים בעיקר לפרקי הרקע והדיון בתוצאות. אולם בשונה ממאמרים מדעיים, שבהם הסימוכין נועדו כמעט ורק כדי להוכיח את טענות כותב המאמר, בהצעת מחקר רשימת סימוכין נרחבת מוכיחה גם את הכרות החוקר עם נושא המחקר. רשימת סימוכין שחסרים בה מאמרים בני השנים האחרונות או מאמרים קלאסיים בנושא המחקר עשויה לתת רושם לא טוב לגורם הממן את הצעת המחקר.

גורמים המממנים מחקרים מפרסמים על פי רוב מסמך הקרוי "קול קורא להצעות מחקר" ובו הם מפרטים את הנושאים שבהם הם מממנים מחקר ואת הדרישות הנוספות מהמחקרים שהם מוכנים לממן ואת הדרישות הניסוחיות מהצעות המחקר. גורמים כאלה עשויים להיות קרנות מחקר ממשלתיות או פרטיות וגופים עסקיים.

==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20091124044124/http://www2.smumn.edu/deptpages/~tcwritingcenter/Forms_of_Writing/ResearchProposal.htm Writing the Research Proposal] 
* [http://www.statpac.com/research-papers/research-proposal.htm Elements of a research proposal and report 2005 © David S. Walonick, Ph.D.] 
</div>

קטגוריה:מדע וטכנולוגיה
האצטדיון העירוני בוורוצלב

אצטדיון העירוני בוורוצלב (בפולנית: Stadion Miejski we Wrocławiu) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר ורוצלב שבפולין. האצטדיון, שבנייתו הסתיימה בספטמבר 2011, מכיל 42,771 מושבים ומשמש כמגרשה הביתי של קבוצת שלונסק ורוצלב. כמו כן, אירח האצטדיון מספר משחקים במסגרת יורו 2012. שמו של האצטדיון טרם נקבע, והשם הנוכחי זמני ובלתי רשמי.

מבט על היציע המרכזי באצטדיון

==קישורים חיצוניים==

* 

ורוצלב
קטגוריה:ורוצלב: מבנים
קטגוריה:אצטדיוני גמר הקונפרנס ליג
יוסף חיים שוואקי

יוסף חיים שוואקי (Yosef Chaim Shwekey; נולד בו' באייר תשמ"ד, 8 במאי 1984) הוא זמר חסידי.

== ביוגרפיה ==
שוואקי נולד בירושלים למשפחת שוויקה (במקור: שוויכה), מיוצאי חלב, מצאצאי הרב אהרן שוויכה, רבה הראשי של חלב. אמו ילידת פולין.

בצעירותו עבר עם משפחתו לארצות הברית. למד בישיבת מקדש מלך בישראל במשך שלוש שנים ואחר כך חזר לארצות הברית, שם נישא.

בשנת 2010 עלה לישראל והוא מתגורר בבית שמש. שוואקי לומד בכולל אברכים.

אחיו הגדול הוא: יעקב שוואקי.

==דיסקוגרפיה==
בשנת 2009 הוציא את אלבומו הראשון - "לא לפחד" בהפקת שמח מיוזיק. בין המלחינים: משה לאופר.

בין המעבדים יונתן רזאל.

בסוף שנת 2011 יצא אלבומו השני - "חביבין עלי". על הלחנים והעיבודים אחראים יואלי דיקמן, אלי כהן ואיצי ברי.

בשנת 2015 יצא אלבומו השלישי - "הכל לטובה".

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זמרים חסידיים
קטגוריה:חרדים אמריקאים
קטגוריה:משפחת שויקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984
קורינתיה (ספינה)

הספינה קורינתיה מביאה עולים לארץ ישראל ביולי 1947. התמונה צולמה בדרך בנמל [[אלכסנדריה, על סיפונה עולים לגליים ביחד עם עולים בלתי לגליים שעלו בעלייה ד']]
קורינתיה (ביוונית: Κορινθία) הייתה ספינה יוונית שהובילה נוסעים לארץ ישראל בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים. במקורות עבריים אחדים נקראה הספינה בשם "קורינטיה".

==היסטוריה==
הספינה קורינתיה בת 7,500 טון הפליגה בקו מרסיי - חיפה. מסלול הפלגתה, שארכה כשבוע, היה מרסיי - פיראוס - אלכסנדריה - חיפה וחזור. הקורינתיה הייתה אחת מן הספינות שעלו בהן, לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בין יתר נוסעיהן, גם עולי עלייה ד'. עלייה זו הייתה עלייה גלויה, לגלית לכאורה, אך למעשה הייתה זו צורה של ההעפלה של עולים שעלו בעזרת מסמכים מזויפים או בזהויות בדויות, בעזרת תעודות שזוויפו או דרכונים אמיתיים שהוחלפה בהם התמונה. חלק מהעולים בעלייה זאת עלו עם תעודות של חיילי הבריגדה היהודית שנשארו באירופה לצורך פעולות הבריחה, או כאלו שהתחזו לחיילים ארץ ישראלים בצבא הבריטי היוצאים לחופשה בארץ.

מאחר שהספינה הובילה לארץ, בגלוי, עולים לגליים (או שנחזו כלגליים), פורסמו בעיתונות התקופה מעת לעת מספרי העולים שהגיעו לארץ בכל הפלגה. לסיקור מיוחד זכתה הגעתו לארץ, על סיפון הקורינתיה, ב־29 באפריל 1947 של יצחק צוקרמן ממפקדי מרד גטו ורשה.

עם גבור המאבק נגד המנדט הבריטי החלו בריטים, בראשית חודש פברואר 1947 במבצע להוצאת האזרחים הבריטים מן הארץ, נשים וגברים ובעיקר נשותיהם וילדיהם של פקידי המנדט. המבצע כונה בשם מבצע פולי (Operation Polly). בתחילה רוכזו המפונים במחנות מעבר בצריפין ובחיפה ולאחר מכן הם שולחו מן הארץ. אלו מן הפקידים הבריטים שרצו למנוע את משלוח נשיהם וילדיהם, העבירו אותם ללבנון "עד יעבור זעם". משהתארכה השהייה בלבנון והמצב בארץ לא חזר לקדמותו, נאבקו המפונים על החזרתם לארץ ו־17 מן הנשים והילדים קיימו שביתת שבת בצד הלבנוני של הגבול ליד ראש הנקרה. העניין הגיע עד למשרד המושבות בלונדון ולבסוף ב־30 בספטמבר 1947 הוחלט להתיר לאלו מן המפונים הרוצים בכך, שנמצאו בבריטניה ובכל מקום אחר לשוב לארץ ישראל. בכללם היו הנשים והילדים ששהו בלבנון. הקבוצה הראשונה של 20 מן השבים הגיעה לנמל חיפה ב־4 בנובמבר 1947 על סיפון הספינה קורינתיה.

עם הכרזת המדינה הסתיים תפקידה של האונייה קורינתיה בהובלת עולים לארץ. העלייה ההמונית של ראשית תקופת המדינה הגיעה כבר למדינת ישראל על גבי ספינות ישראליות.
{| align=left
|<gallery widths="200px" heights="150px" perrow="4">
קובץ:Aliyah Dalet – Documentation - inside.jpg|תעודת עולה עליה ד' שעלה באנייה קורינתיה. שם העולה הוא השם בו עלה. ניתן לראות ששם המשפחה של האישה והילדים שעלו ליגלית שונה
קובץ:Aliyah Dalet – Documentation - outside.jpg|צידה החיצוני של התעודה. העולה יועד לקיבוץ גברעם
</gallery>
|}

קורינתיה
קטגוריה:כלי שיט בתקופת היישוב
קטגוריה:אוניות נוסעים
קטגוריה:ההעפלה
מתתיהו אדלר

מתתיהו (מכס) אַדְלֶר (ב' בתמוז ה'תר"פ – כ' בשבט ה'תשס"ד, 18 ביוני 1920 – 12 בפברואר 2004) היה מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ועדה קרואה בבאר שבע למשך שישה חודשים בשנת 1963, חבר המועצה ברמת גן, ושגריר ישראל בשווייץ.

==ביוגרפיה==
אדלר נולד בפראג לרב ד"ר שמעון אדלר ולאימו רייזל בת הרב סיני שיפר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל כסטודנט ולמד היסטוריה יהודית וכללית, ספרות וסוציולוגיה של עם ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1941 שרת כנוטר במשטרת המנדט מטעם "ההגנה". ביולי 1947 היה ראשון הנוטרים שהועלה לדרגת מפקח.

לאחר קום המדינה עבר לשרת במשרד הפנים. הוא שימש קצין מחוז פרוזדור ירושלים וכסגן ממונה על מחוז ירושלים. משם הועבר אדלר למשרד הראשי כמנהל מדור. אדלר הקים את המחלקה למועצות אזוריות וכיהן כנציב שרות לעובדים ברשויות המקומיות. במאי 1955 יצא אדלר מטעם משרד הפנים, לשבעה חודשים של השתלמות במינהל מוניציפלי בארצות הברית. ב-1958 יצא עם משפחתו לשליחות באנגליה למשך שנתיים מטעם הפועל המזרחי. בנובמבר 1961 מתוקף תפקידו כמנהל מחלקת ההדרכה במשרד הפנים יצא בראש משלחת למדינות מזרח-אפריקה (קניה, אוגנדה וטנגניקה), על מנת לסייע להן בהקמת שלטון מקומי ולהתכונן לקראת סמינר בישראל לעובדי רשויות מקומיות באפריקה.

בראשית 1963, בעקבות סכסוכים קואליציוניים במועצת עיריית באר שבע, מונה אדלר למשך חצי שנה כראש ועדה קרואה של עיריית באר שבע עד לקיום בחירות למועצה חדשה באוגוסט 1963. אדלר איזן את תקציב העירייה והביא לפינוי הרוכלים שנחשבו למטרד בעיר במשך שנים רבות. אדלר המשיך לכהן בתפקיד עד 25 בספטמבר 1963, עת נכנס אליהו נאוי לתפקיד, כראש עיר נבחר.

לקראת סוף שנת 1963 מונה למנהל אוניברסיטת בר-אילן, תפקיד בו החזיק במשך 22 שנה. במקביל הוא נבחר למועצת עירית רמת גן מטעם המפד"ל, כיהן במועצה שלוש קדנציות, ובשנים 1968-1980 כיהן בתפקיד סגן ראש העיר רמת גן. זכה לתואר יקיר עירית רמת גן לשנת 1986.

בשנים 1980-1983 שימש אדלר כשגריר ישראל בשווייץ. מ-1986 ועד פטירתו, עמד אדלר בראש השלוחה של "טורו קולג'" בירושלים, לבקשתו של ברנדר לנדר מייסדו ונשיאו של הקולג' בניו יורק. יחד עם אחיו, סיני אדלר, שיפץ את ביתו של סבו בעיירה קטנה בצ'כיה והפך אותה למוזיאון לאורח החיים של יהודי הכפרים והעיירות בצ'כיה.

ב-24 בנובמבר 1946 נשא מתתיהו לאשה את יהודית לבית פרידמן, ממנה נולדו לו שלושה ילדים, בהם הרב שמעון אדלר, אשר שימש ראש המינהל לחינוך דתי במשרד החינוך, בנו הוא שילה אדלר. אחיו הצעיר הוא הרב סיני אדלר.

==ספר זיכרונותיו==
* מפראג לירושלים / מתתיהו אדלר, ירושלים: ששר, 1996.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131011190552/http://www.tm-it.co.il/krinizi-ramat-gan/vf/ib_items/342/587_12%20adler%20matityahu%201986.jpg יקיר רמת גן מתתיהו אדלר]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ראשי ועדות קרואות
קטגוריה:ראשי עיריית באר שבע
קטגוריה:שגרירי ישראל בשווייץ
קטגוריה:חברי מועצת העיר רמת גן
קטגוריה:יקירי רמת גן
קטגוריה:עובדי משרד הפנים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נוטרים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם המפד"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
קטגוריה:צדק-מדות-מוסר
ניקולא פיזאנו

דואומו של סיינה. עיצוב: ניקולא פיזאנו]]
ניקולא פיזאנו (באיטלקית: Nicola Pisano; בין 1210–1220 – בין 1275–1287) היה פַסל ואדריכל איטלקי, הידוע בזכות הסגנון הרומי הקלסי של פסליו. יש הרואים בו את ראשון הפסלים המודרניים. שנת לידתו ומקום לידתו אינם ידועים בוודאות, וכך גם מקום ושנת פטירתו. לדעת רוב החוקרים נולד בחבל פוליה שבדרום איטליה בין 1220 ל-1225 ונפטר בפיזה בין 1278 ל-1284.

עם עבודותיו הפיסוליות העיקריות נמנות דוכן ההטפה בבפטיסטריום של פיזה – 1260, דוכן ההטפה בדואומו של סיינה – 1268 ו"המזרקה הגדולה" בפרוג'ה – 1278. על עבודותיו כאדריכל המידע מצומצם, היות שכמעט כל המבנים המוזכרים על ידי וזארי לא שרדו.

בין תלמידיו היו בנו ג'ובאני פיזאנו, ארנולפו די קמביו, ופרה גוליאמו אגנלי. הביוגרפיה של ניקולא פיזאנו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.newadvent.org/cathen/11047b.htm ניקולא פיזאנו] באנציקלופדיה הקתולית 

קטגוריה:קצרמר אדריכלים
קטגוריה:חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-13
קטגוריה:ילידי 1225
קטגוריה:נפטרים ב-1284
מערות הגמדים

מערות הגמדים (בגרמנית: Wichtelhöhlen) הן סלעי אבן חול צבעוניים בגדלים שונים השוכנות בין באד קיסינגן לאויירדורף בעמק הזאלה הפרנקוני שבחבל פרנקוניה בגרמניה. המערות כיום הן אזור מוגן בשמורה האקולוגית רֵן (Rhön).

הסלעים נמצאים ליד כביש 287 בין באד קיסינגן לאויירדורף, במרחק של כקילומטר לערך מהעיר באד קיסינגן ובמקביל למגרש הגולף של העיר. אבן החול הוא מסלע אופייני לאזור פרנקוניה התחתית.

== יצירת המערות וייחודן ==
במשך מאות ואלפי שנים התחפר אפיק נהר הזאלה, וכתוצאה מכך נוצרו סדקים בגדלים שונים בסלעים שהפכו למערות קטנות. לא ניתן לעבור דרך סדקים אלו בגלל היותם צרים. המערות כיום הן מרכיב נוף מוגן בקצה השמורה האקולוגית רֵן, והן משמשות כמקום מחסה לחיות בר בעונת החורף. הרשויות המקומיות לשמירת הטבע עורכות ביקורות תכופות במקום.

== בתרבות ==
לפני כמאה שנה פיסל האומן מיכאל ארנולד פסלים של שני גמדים. הפסלים נעלמו מאז וכיום לא ידוע היכן הם. הסופר יוהאן נפומוק מילר כתב ב-1873 חמשיר על אותם גמדים.

האגדה טוענת שרק גמדים מסוגלים לעבור דרך הסדקים הצרים שבין הסלעים ושכל לילה היו הגמדים נפגשים כדי לטכס עצה ולהחליט החלטות חשובות. אגדה נוספת מספרת שבכל לילה באו הגמדים לבית טוחן החיטה כדי לעזור לו בעבודתו, הטוחן התעשר מאוד. יום אחד הוא כעס והעליב את הגמדים והם נעלמו לנצח ועל כן חזר הטוחן להיות עני מרוד כמו בעבר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גרמניה: תיירות
קטגוריה:בוואריה: גאוגרפיה
יצחק יעקב רבינוביץ (ביאלא)

הרב יצחק יעקב רבינוביץ (י"ד בטבת ה'תר"ז, 2 בינואר 1847 – כ"ג באדר ב' ה'תרס"ה, 28 בפברואר 1905), היה האדמו"ר הראשון לשושלת חסידות ביאלא, דור רביעי בן אחר בן ליהודי הקדוש מפשיסחא ומחבר הספרים "דברי בינה" ו"ישרי לב".

==תולדות חייו==
נולד בשידלובצא שבפולין כצעיר בניהם של דבורה פעריל והרב נתן דוד רבינוביץ, האדמו"ר משידלובצא.

אחר פטירת חותנו, רבי יהושע מאוסטרובא בכ"ח בניסן ה'תרל"ג, שהיה אדמו"ר לאלפי חסידים, התמנה לממלא מקומו והעתיק את משכנו לעיר ביאלא פודולסק. בערים רבות בפולין נפתחו שטיבלך של חסידי ביאלא, בפטירתו מנתה החסידות כחמשת אלפים בתי אב.

נפטר בכ"ג באדר ב' ה'תרס"ה ונקבר לצד חותנו בבית הקברות היהודי בוורשה.

==דרכיו==
הרב רבינוביץ היה כותב פורה, הוא השאיר אחריו ארבעים ארגזי כתבי יד, והייתה לו התכתבות ענפה עם רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה.

אף שהנהיג עדה גדולה, נוהג היה לנסוע להסתופף בצילם של אדמו"רים.

הרב רבינוביץ היה מתנגד חריף לציונות.

נודע בקשר המיוחד שלו לשבת קודש. על מעשים רבים שעשה במשך השבוע, היה דן הלכתית אם הדבר מותר בשבת. הוא גם חיבר ספר מיוחד על שבת בשם "ישרי לב".

==סיפורים על דמותו==
מסופר שאביו חפץ מאוד שיהיה לו בן הקרוי על שם זקנו, רבי יעקב יצחק מפשיסחה. שלושה בנים נולדו לו קודם שנולד רבי יצחק יעקב, ובכל פעם שנולד לו בן ניגש לעריסתו, הסתכל בפניו ואמר: "עדיין לא נולד". כשנולד לו בנו הקטן הסתכל בפניו ואמר "זהו" וקרא את שמו "יצחק יעקב".

מסופר כי רבי יהודה אריה ליב אלתר, בעל ה"שפת אמת" מגור, שלח אליו קויטל ורבי יצחק מנשכיז פירש את מאמר חז"ל "השותה מים לצמאו מברך שהכל נהיה בדברו" כך: השותה מים - "אין מים אלא תורה" ר' יצחק יעקב הלומד תורה לשמה, אומר - הקדוש ברוך הוא: שהכל נהיה בדברו - על פי דברו יעשה כל דבר".

==ספריו==
לאחר פטירתו הוציאו בניו לאור את ספריו דברי בינה על התורה והמועדים, וישרי לב על ענייני שבת. הספרים הם מכתב ידו ומכתבי החסיד רבי משה הערש ממזריטש. בשנת תשנ"ח הוציא "מכון גנזי מהרי"ץ" את הספרים בהדפסה חדשה עם הקדמה ארוכה בשם "ספר מלחמות ה'" מאת נינו, האדמו"ר בן ציון רבינוביץ מביאלא, ובה ביאור לשיטתו.

בספריו הוא מדגיש שההתעלות מעל ההנאות החומריות איננה מידת חסידות אלא יסוד התורה, המצוות וההתקרבות לעבודת ה'.

מרבית כתביו נעלמו בשנות השואה.

== חיים אישיים ==
נישא לרחל לביאה בתו היחידה של רבי יהושע מאוסטרובא מחבר הספר "תולדות אדם", הנקרא בפי חסידי פולין ה"נועם אלימלך הקטן", ונכדת רבי שלמה לייב מלענטשנא.

===ילדיו===
*רבי נתן דוד מפארציווא, בצלו הסתופפו מרבית חסידי אביו.
*רבי מאיר שלמה יהודה ממעזריטש
*רבי אברהם יהושע העשיל מלובלין
*רבי ירחמיאל צבי משדליץ
*מאטיל אשת רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן מרדזימין
*חנה, אשת רבי יוסף צבי קאליש האדמו"ר מסקרנביץ ורבה של בני ברק
*רחל גיטל, שנפטרה בצעירותה

==לקריאה נוספת==
*ברכה משולשת, הרב מרדכי סוקולובר
*רבותינו מאורי הגולה, מגמ"ה ירושלים תשס"א
*תפארת אבות, הוצאת האדמו"ר מביאלא בני ברק

==קישורים חיצוניים==
* , סיני ס"ג, תשכ"ח
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי ביאלא
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בוורשה
קטגוריה:אספני ספרים
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:נפטרים ב-1905
סקוט מקלוויץ

סקוט דייוויד מקלוביץ (Scott David Mechlowicz; נולד ב-17 בינואר 1981) הוא שחקן קולנוע אמריקאי-יהודי, המוכר מתפקידיו בסרטים "יורוטריפ" ו- "לתפוס את הרגע".

==ביוגרפיה==
מקלוויץ נולד בעיר ניו יורק למשפחה יהודית, בנם של סוזן (לרמן), מטפלת בדרכי הנשימה, ומוריס מקלוויץ. יש לו גם אח אחד, סטיבן ניל. 

בגיל צעיר עבר עם משפחתו לעיר פלאנו, טקסס, שם סיים את לימודיו בתיכון פלאנו <small>(אנ')</small> ב-1999, ולמד באוניברסיטת טקסס באוסטין במשך סמסטר אחד. לאחר מכן הוא עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם השלים את לימודיו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיים את לימודיו ב-2003 בחוג למשחק של הקונסרבטוריון.

== קריירה ==
את הבכורה שלו בתחום הקולנוע ערך מקלוויץ בשנת 2004 בקומדיית הנעורים "יורוטריפ" שם גילם את גיבור הסרט סקוט "סקוטי" תומאס. בנוסף שיחק מקלוויץ בדרמת הפשע "משחקי ילדים", שבה גילם את מרטי, בחור צעיר עצבני ואלים המוביל חבורת ילדים לעשות מעשה עליו יתחרטו כל חייהם.

בשנת 2006 כיכב מקלוויץ בדרמת הספורט "לתפוס את הרגע", שבה גילם את דמותו של דן מילמן, ספורטאי צעיר בעל חלומות אולימפיים, הכל בחייו הולך חלק עד הרגע שבו הוא נפצע. בשנת 2007 שיחק בסרט המתח הבריטי-אוסטרלי "נעלם" לצידה של איבון סטרהובסקי. 

בשנת 2010 שיחק בסרט האימה "לא מתועד" (Undocumented) לצד אלונה טל ופיטר סטורמר. ובשנת 2011 שיחק בתפקיד קטן בסרט "קאט רצה", קומדיית אקשן בכיכובה של פאס וגה.

בשנת 2012 שיחק בסרט הפשע "Eden" בכיכובה של ג'יימי צ'אנג.

==פילמוגרפיה==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2003
|Neverland 
|סימי
|
|-
| rowspan="2" |2004
|יורוטריפ
|סקוט תומאס
|
|-
|משחקי ילדים
|מרטיני "מרטי" בלאנק
|
|-
|2006
|לתפוס את הרגע
|דן מילמן
|
|-
|2007
|Gone 
|טיילור
|
|-
|2010
|Undocumented 
|טרוויס
|
|-
| rowspan="2" |2011
|מחכים לנצח
|ג'ים
|
|-
|בלשים מזדמנים
|אנתוני
|
|-
|2012
|Eden 
|ג'סי
|
|-
|2014
|בלשים מזדמנים 2
|אנתוני
|
|-
|2015
|בית האימה
|בריאן
|
|-
|2017
|Mad Genius
|פין
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2003
|ימי חיינו
|טים
|2 פרקים
|-
|2004
|האוס
|דן
|פרק: "Paternity"
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פולני-יהודי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1981
כיכר ארבאט

כיכר ארבטסקאיה (ברוסית: Арба́тская пло́щадь) היא כיכר במרכז העיר מוסקבה, בירת רוסיה.

הכיכר, אחת הכיכרות העתיקות ביותר בעיר מוסקבה, ממוקמת במפגש טבעת השדרה, מדרחוב ארבאט, ורחוב ארבאט החדש (רחוב נובי ארבאט) ממערב, ורחוב זנאמנקה ורחוב ווזדוויז'נקה במזרח.

בכיכר ממוקמת תחנת ארבטסקאיה של קו פיליובסקאיה של הרכבת התחתית של מוסקבה.

במקום בו נמצאת כיום הכיכר ניצב בעבר שער ארבאט של הבלי גורוד (החומה העתיקה של מוסקבה). החומה נהרסה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-18 ומגדל השער נהרס בשנת 1792, בעקבות הריסתו נבנתה הכיכר.

בין השנים 1807–1812 ניצב בכיכר תיאטרון ארבאטסקי. התיאטרון נהרס בשריפת מוסקבה במהלך כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812.

מאגר מים לצורכי כיבוי אש הוקם בכיכר בשנות ה-40 של המאה ה-19. המאגר עוטר לימים והפך למזרקת ארבט, הממוקמת בדרום הכיכר. בשנת 1945 שופצה המזרקה והותקנו בה פסלים ולוחות גרניט. המזרקה החדשה נהרסה בשנות ה-60.

==גלריה==
<gallery mode="packed" heights="140px">
קובץ:Москва - panoramio (82).jpg 
קובץ:Москва - panoramio (130).jpg
קובץ:Arbat Square 20240609 131117.jpg

</gallery>

==קישורים חיצוניים==

ארבאט
ועד השלישייה

ועד השלישייה (מאנגלית: Trilateral Commission) הוא ארגון פרטי שהוקם בשנת 1973 ביוזמתו של דייוויד רוקפלר. מטרתו היא לקדם את היחסים ושיתוף הפעולה בין ארצות הברית, אירופה ויפן.

חברים בוועד הגיעו לעמדות מפתח מרשימות. מאז הקמתו ועד נשיאותו של ברק אובמה, 7 מתוך 12 נשיאים וסגני נשיאים, 10 מתוך 17 יועצים לביטחון לאומי, ו-6 מתוך 8 נשיאי הבנק העולמי הם חברי הוועד. הצלחה חריגה זו היוותה בסיס למספר תיאוריות קונספירציה. שניים ממעגל המייסדים הראשון, אלן גרינספן ופול וולקר, היו לאחר זמן ראשי הפדרל ריזרב.

== אודות הוועד ==
החל משנת 1972 החל דייוויד רוקפלר, בנו הצעיר של ג'ון ד. רוקפלר הבן ואיש עסקים בפני עצמו, להציע את הקמתה של "ועדה בינלאומית לשלום ושגשוג" בפורומים עסקיים שונים ברחבי אירופה.

להקמת הארגון נבחר זביגנייב בז'זינסקי, אז פרופסור ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה ויועצו של רוקפלר שעזב את משרתו למען המשימה. הוא חבר לקבוצה של מספר פוליטיקאים ופרופסורים, בהם אלן גרינספן ופול וולקר, לימים נגידי הבנק הפדרלי, כדי לארגן את הוועדה.

ביולי 1972 ערך רוקפלר את המפגש הראשון של הוועד באחוזתו בניו יורק, בהשתתפות 250 חברים שנבחרו בקפידה. באוקטובר 1973 נערכה הפגישה הראשונה של הוועד המנהל של הקבוצה בטוקיו, ובכך נחנך הוועד באופן רשמי.

החברים בוועד מחולקים באופן יחסי לשלושת האזורים המיוצגים על ידי הוועד. הם כוללים מנהלים בכירים, פוליטיקאים, אנשי אקדמיה, ראשי ועדי עובדים וראשי ארגונים ללא מטרות רווח. אולם נאסר על חברים המקבלים תפקידים בממשלה במדינתם להמשיך להשתתף בוועד ועליהם לפרוש ממנו. כיום מיוצגת צפון אמריקה ב-107 נציגים, מהם כ-15 קנדים, שבעה מקסיקנים ו-85 אמריקאים. הקבוצה האירופאית מונה 150 חברים. קבוצת אסיה, שעד שנת 2000 כללה חברים מיפן בלבד, כוללת כיום 117 חברים, מתוכם 75 יפנים, בנוסף מיוצגות בו קוריאה הדרומית, אוסטרליה, ניו זילנד, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, סינגפור, תאילנד, סין וטאיוואן.

== תאוריות קונספירציה==

כמה חוקרי תאוריית קשר מאמינים שהארגון מתווה באופן חשאי נהלים המשפיעים על ממשלות העולם, ונקשר לאילומינטי או ל. דוגמה לכך תועדה על ידי העיתונאי ג'ונתן קיי, לוק רודקובסקי, שקטע את הרצאתו של מנהל הוועדה הטרילטלית לשעבר זביגנייב בז'ז'ינסקי באפריל 2007, והאשים את הארגון וכן ארגונים אחרים, בתיזמון פיגועי 11 בספטמבר כדי ליזום סדר עולמי חדש, שממנו הרוויחו ארצות הברית ומדינות אירופה את היכולת להגביל את זכויות הפרט ולהגביר את מעורבות המדינה במעקב אחרי האזרחים. <ref></ref>
<ref></ref><ref>
</ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים == 

קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – יפן
קטגוריה:תאוריות קשר
*
בלי גורוד

בֶּלי גורוד (ברוסית: Бе́лый го́род - "עיר לבנה") הוא רובע במרכז מוסקבה, בירת רוסיה.

מקור שמו של האזור בצבעה של החומה אשר נבנתה בין השנים 1585–1593 ביוזמת הצארים פיודור הראשון ובוריס גודונוב על מנת להגן על הרובע. 

בחומה, אשר תוכננה על ידי האדריכל פיודור קון, ניצבו 28 מגדלים והיו בה 11 שערים. אורכה של החומה היה 10 קילומטרים וגובהה כ-4.5 מטרים. בראש החומה היו עמדות מגן בדומה לעמדות שבראש חומת הקרמלין. שמותיהם של השערים נשתמרו בשמות כיכרות מוסקבה אשר ניבנו באתרים בהם ניצבו השערים לאחר הריסתם. 

החומה נהרסה בתקופתם של הצארים יקתרינה הגדולה ונכדה אלכסנדר הראשון, ובמקום הוקמה טבעת השדרות של מוסקבה.

<gallery>
Bely gorod.jpg|רישום של החומה משנת 1610
Vasnetsov Semiverhaya bashnya Belogo goroda.jpg|מגדל סמיוורהיה, ציור מעשה ידי אפולינרי וסנצוב
Vasnetsov u Myasnitskih vorot Belogo goroda 1926.jpg|שער מיאסניצקי. ציור מעשה ידי אפולינרי וסנצוב
Vasnetsov Lubyanoy torg na Trube.jpg|ציור של החומה מעשה ידי אפולינרי וסנצוב
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מוסקבה: גאוגרפיה
קטגוריה:מוסקבה: היסטוריה
רמשייד

רמשייד (בגרמנית Remscheid) היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבצפון גרמניה. בשנת 2007 התגוררו בעיר 113,935 איש. העיר נוסדה במאה ה-12 אך נותרה ישוב קטן עד המאה ה-19, כאשר אז, בעקבות הגידול וההתפתחות של חבל הרוהר, גדלה ונוסדה בה תעשיית ייצור מכונות. ב-31 ביולי 1943 העיר כמעט והושמדה כליל בעקבות הפצצה בריטית שיצרה סופת אש. כיום בעיר 4 רבעים - רמשייד החדשה, רמשייד הדרומית, לנפ ולוטרינגהאוסן. ערב מלחמת העולם השנייה התגוררו בעיר כ-250 יהודים.

בשנת 1874 בעיר הוקמה חברת Vaillant Group. עד היום היא נמצאת בבעלות משפחת המייסדים וגדלה לחברה בינלאומית שמעסיקה 15 אלף עובדים ברחבי העולם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: ערים
נס במילאנו

נס במילאנו (איטלקית: Miracolo a Milano) הוא סרט נאו-ריאליזם איטלקי משנת 1951 בבימויו של ויטוריו דה סיקה. התסריט נכתב בין היתר על ידי צ'זארה זאוואטיני ומבוסס על הרומן שלו "טוטו הטוב" (באיטלקית: Toto il Buono). העלילה מתארת את חייהם של עניי העיר מילאנו בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה ואת מאבקם בשלטון ובבעלי ההון. הסרט נחשב לאחד השיאים של הנאו-ריאליזם האיטלקי.

==עלילה==
זהו סיפור פנטזיה שבמרכזו טוטו. הסיפור נפתח כשקשישה ששמה לולוטה מוצאת את טוטו התינוק בערוגת הכרובים בגינה שלה, ומאמצת אותו. אחרי שלולוטה הולכת לעולמה טוטו עובר לבית יתומים, והסרט קופץ ליום הולדתו השמונה עשרה, כשהוא עוזב את בית היתומים ומתחיל את חייו בשכונת פחונים בפאתי מילאנו.

אופיו האופטימי של טוטו וכישוריו הארגוניים משמשים אותו כדי לארגן את השכונה ולהשכין שלום בין מוכי הגורל שמאכלסים אותה. במהלך ניסיונות חפירת באר מים לשכונה, מגלים התושבים שהם יושבים למעשה על שדה נפט.

כשבעלי האדמה החוקיים שומעים על שדה הנפט, הם מגייסים לצידם את השלטונות והמשטרה כדי לפנות את יושבי השכונה ממקום מושבם. רוחה של אמו המאמצת של טוטו מתגלית לו ומעניקה לו יונת קסמים שמגשימה משאלות. בתחילה הוא משתמש ביונה כדי להילחם במפנים ולהשיב להם מלחמה שערה, ולאחר שזו מצליחה באים אליו אנשי השכונה בבקשות שונות. טוטו טוב הלב מנסה להגשים את משאלות לבם, אך מלאכים המתנגדים לאחזקת היונה בידי בני תמותה לוקחים אותה חזרה השמיימה.

השוטרים מנצלים את אובדן היונה כדי להשתלט על השכונה, ומפנים את התושבים לבית הכלא בעגלות. בדרך נס, בדרכם לכלא היונה מוחזרת לטוטו, שמבקש לשחרר לחופשי את חבריו.

בסצנה קולנועית היסטורית משתחררים טוטו וכל חבריו בכיכר המרכזית של העיר, מול קתדרלת מילאנו, ועפים השמיימה ברוכבם על המטאטאים שלקחו ממנקי הרחוב.

==הפקה==
בניגוד לסרטי נאו-ריאליזם איטלקי אחרים שנעשו באותה תקופה, הושקעו מאמצים ניכרים באפקטים המיוחדים בסרט, ולצורך כך אף נשכר מומחה אפקטים אמריקאי. כמו כן דה סיקה השתמש גם בשחקנים מקצועיים, דבר שלא היה מקובל בקולנוע הנאו-ריאליזם המוקדם יותר.

הסרט עלה לאקרנים באיטליה ב-8 בפברואר 1951, ובאפריל 1951 השתתף בפסטיבל קאן. הביקורת הרעיפה עליו תשבחות רבות, והוא אף זכה בפרס דקל הזהב.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מילאנו: תרבות
קטגוריה:סרטי נאו ריאליזם
קטגוריה:סרטי 1951
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:סרטים באיטלקית
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי שחור-לבן איטלקיים
בני סוהילה

בַּנִי סוּהֵילָה (בערבית: بني سهيلا, תעתיק מדויק: בני סהילא) היא עיר בדרום רצועת עזה השייכת לנפת ח'אן יונס והיא שוכנת כ-2 ק"מ מזרחית לח'אן יונס וגובלת בה ברצף טריטוריאלי בנוי. ממזרח לה שוכנת עבסאן א-סע'ירה ומדרום-מזרח לה עבסאן אל-כבירה. כל אלה שייכות למטרופולין של ח'אן יונס.

לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית העיר מונה כ-41,439 תושבים נכון ל-2017. 

המקום קרוי אולי על שם כוכב קאנופוס הנקרא בערבית "סהיל". 

==היסטוריה==
קבוצת עולי רגל נוצרים (1839) הזכירה את המקום בַּנִי סֻהֵיל. 

משלחת של יהודי ירושלים, שבראשה עמד יואל משה סלומון, ביקרה בבני סוהילה ב-1910 במסעה לחבל עזה כדי לרכוש קרקע להתיישבות וציינה ששמו בְּנֵי סֶלַע.

במפקד האוכלוסין בארץ ישראל בשנת 1922, נמנו בבני סוהילה 1,043 תושבים, כולם מוסלמים.

במפקד האוכלוסין בארץ ישראל בשנת 1931 נמנו 2,063 תושבים, עדיין כולם מוסלמים, ב-406 בתים. בשנות ה-30 הגיעו עשרות מבני הכפר לאזור יפו למצוא עבודה, והתגוררו במחנה אוהלים ליד יפו.

לאחר מלחמת העצמאות עברו לגור בכפר פליטים רבים.

בעקבות מלחמת סיני הייתה בני סוהילה נתונה תחת שליטת צה"ל, אשר מינה בה מועצה והעמיד בראשה את חמדאן אבו עמר. ב-1957 נמנו בעיירה 3,600 תושבים קבועים ו-2,500 פליטים.

ביולי 1972 ביקר משה דיין בכפר והוא נתבקש להרחיב את שטח השיפוט של הכפר, לאור צפיפות האוכלוסייה בכפר. באותה עת רבים מתושבי הכפר עבדו בישראל.

לאחר חטיפת האוטובוס מאשקלון באפריל 1984, הרס צה"ל בכפר ארבעה בתים, של משפחות החוטפים.

לפי מפקד התושבים של שנת 2006 חיו בעיר 32,800 תושבים, כולם מוסלמים. 

ב-7 באוקטובר 2023 השתתפו פעילי חמאס ותושבים במתקפה על אזור עוטף עזה. בתגובה לכך פשט צה"ל על בני סוהילה במהלך מלחמת חרבות ברזל, כבש את העיירה, והשמיד בה את תשתיות האויב ואת בתי פעילי הטרור.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:נפת ח'אן יונס
קטגוריה:רצועת עזה: ערים
טבעת השדרות

[[שדרת גוגולבסקי בחורף.]]
טבעת השדרות (ברוסית: Бульва́рное кольцо́) היא כביש טבעתי של מוסקבה בירת רוסיה.
== מבנה ==
טבעת השדרות היא הפנימית מבין ארבעת כבישי הטבעת של מוסקבה, ומקיפה אותה טבעת הגנים.

כביש טבעת זה נבנה במקום בו ניצבו בעבר החומות של קיטאי גורוד, ובלי גורוד (העיר הלבנה) של מוסקבה. הכביש מקיף את מרכז מוסקבה ואת הקרמלין ממזרח, מצפון וממערב, כאשר נהר מוסקבה מונע את השלמת המעגל מדרום. החומות עצמן נהרסו בשנת 1760 בצו של הצאר, אולם אף שהצו הורה כי השטח יישאר שטח פתוח, במהרה נבנו במקום בו עברה החומה מבני מגורים.

הראשונה בשדרות המרכיבות את הטבעת היא שדרת טוורסקוי שנבנתה בשנת 1796. הטבעת כולה הושלמה בשנות ה-20 של המאה ה-19 בעקבות השריפה של מוסקבה במהלך כיבוש העיר על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812, אשר שרפה את מבני המגורים עשויים העץ שנבנו על תוואי החומה.

תוכניות להשלמת חלקו הדרומי של הכביש הטבעתי דרך השכונות יאקימאנקה וזאמוסקוורצ'יה הוצעו כבר בשנת 1935 אולם לא הוצאו אל הפועל.

במהלך המאה ה-20 נשתלו עצים לאורך השדרות והשדרות הורחבו וכללו גם את שדרת פוקרווסקי ושדרת סטראסנוי.

== השדרות המרכיבות את הטבעת==
בכיוון השעון, ממערב למזרח:
הקצה המזרחי של טבעת השדרה, בסמוך לשערי יאוזה.
 שדרת סרטנסקי
* שדרת גוגול
* כיכר ארבאט
* שדרת ניקיצקי
* כיכר שערי ניקיצקי
* שדרת טוורסקוי
* כיכר פושקין
* שדרת סראסטנוי
* כיכר שערי פטרובסקי
* שדרת פטרובסקי
* כיכר טרובנאיה
* שדרת רוז'דסטוונסקי
* כיכר שערי סרטנסקי
* שדרת סרטנסקי
* כיכר טורגנווסקאיה
* שדרת כיסטופרודני
* כיכר שערי פוקרובסקי
* כיכר חוחלובסקאיה
* שדרת פוקרובסקי
* שדרת יאוזה
* כיכר שערי יאוזה

==ראו גם==
* כביש הטבעת של מוסקבה

== קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוסקבה: רחובות
קטגוריה:מוסקבה: כבישים
גשר קרים (מוסקבה)

גשר קרים או גשר קרימסקי (ברוסית: Крымский мост) הוא גשר תלוי הממוקם במרכז מוסקבה, בירת רוסיה. 

אורכו של הגשר, החוצה את נהר מוסקבה כ-1,800 מטרים מהקרמלין, והוא עשוי פלדה. הגשר חוצה את הנהר דרומית מערבית לקרמלין, ובאמצעותו חוצה טבעת הגן את הנהר. הגשר מקשר בין כיכר קרים שבצפון לרחוב קרימסקי ואל שבדרום הנהר.

הגשר הושלם ב-1 במאי 1938 כחלק מתוכניתו של יוסיף סטלין לבנות מחדש את מרכז מוסקבה. הגשר תוכנן על ידי האדריכלים וו. פ. קונסטאנטינוב וא. וו. ולאסוב, והוא הגשר התלוי היחיד במוסקבה.

== היסטוריה ==
הגשר הנוכחי הוא הגשר הרביעי החוצה את הנהר באתר זה. הגשר הראשון היה גשר צף עשוי עץ שנבנה באתר בשנת 1786. לימים הוחלף הגשר בגשר קבוע. קשת שקוטרה 15 מטרים איפשרה מעבר רפסודות מתחת הגשר.

גשר הפלדה הראשון נבנה בשנת 1873 על ידי אמאנד סטרובה על פי תכנונו של וו. ק. ספייר. הגשר היה צר ביותר ולרוב עמוס בתנועה. חברות החשמלית של מוסקבה הרשו מעבר חשמלית אחת בכל פעם על הגשר על מנת למנוע פקקי תנועה קשים.

בתקופת שלטונו של סטלין הוחלט על בנייה מחדש של כל הגשרים באזור מוסקבה. הגשר משנת 1873 נהרס רק לאחר השלמת בניית הגשר החדש, מאחר שלא ניתן היה לעצור את התנועה העמוסה בטבעת הגנים לזמן רב. אולם לצורך פינוי המקום לגשר החדש הוזז הגשר הישן מרחק של 50 מטרים - הזזה שנערכה בין ה-21 במאי וה-26 במאי 1935. על אף משקלו הרב של הגשר (4,000 טונות) ואורכו (128 מטרים) הצליחו להעביר את הגשר בשלמותו. הגשר המוזז המשיך לפעול עד השלמת הגשר החדש בשנת 1938.

הגשר שופץ לאחרונה בשנת 2001.

== תיאור הגשר ==
אורכו הכולל של הגשר (לרבות מסלולי הגישה) 668 מטרים. אורכו של הגשר עצמו 262.5 מטרים (כאשר אורך המקטע האמצעי, התלוי, של הגשר 168 מטרים, ואורך שני המקטעים הצדדיים 47.25 מטרים כל אחד).

רוחבו של הגשר 38.4 מטרים (6 מסלולי נסיעה ברוחב כולל של 24 מטרים, ושתי מדרכות ברוחב 5 מטרים).

הגשר נבנה באמצעות 10,000 טונות של פלדה.

==אזכורים==
הגשר הופיע על שני בולים של ברית המועצות: במרץ 1939, ובדצמבר 1948. 

==קישורים חיצוניים==

קרים
קרים
נחל אבוב

נַחַל אַבּוּב הוא נחל אכזב מיובליו של נחל גורר ושמה של שמורת טבע ברכס זוהר שבדרום מדבר יהודה, כ-5 ק"מ מזרחית לערד.

שְׁמוּרַת נַחַל אַבּוּב משתרעת על שטח של 2,000 דונם לכל אורכו של הנחל. בתחום השמורה נובע מעיין עין אבוב שזכה לשמו בשל כך שמימיו נובעים מתוך צינור (אבוב) הנמצא בנקרה קארסטית. עוד שוכנים בשמורה מפל מים בגובה 20 מטרים ומצפה זוהר, הנקודה הגבוהה ביותר ברכס זוהר, שגובהה 626 מטרים מעל פני הים וממנה נוף לעבר דרום ים המלח וממלכת ירדן. בשמורה גדל הצמח הנדיר יחסית יחנוק המלחות. בנוסף צומחים במקום רותם המדבר, בלוטה גלונית, שלהבית קצרת-עלים ועוד.

ראש זוהר היא גבעה בגובה של 559 מטרים מעל פני הים וממנה תצפית לעבר ים המלח וירדן. זהו המקום ממנו יצאו בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 מסעות הפלמ"ח ותנועות הנוער למדבר יהודה. במקום שרידי מבנה בטון וגדר ששימשו כתחנת משטרה בריטית בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, וכן לוח זיכרון לפנחס סלע שנרצח באזור בסוף שנת 1950 וגלעד לנופלים בדרכי המדבר.

==קישורים חיצוניים==
* ספי בן-יוסף,[http://www.masa.co.il/article/4133/נחל-אבוב/ טיול רגלי בנחל אבוב], באתר מסע אחר

קטגוריה:מדבר יהודה: שמורות טבע
קטגוריה:מדבר יהודה: נחלים
צומת גבעתי

צומת גבעתי הוא צומת המחבר בין כביש 35 (אשקלון - קריית גת) לכביש 232 לא הרחק מקיבוץ נגבה, שדה יואב ומצודת יואב.

==היסטוריה==
הצומת הייתה נקודה אסטרטגית במלחמת העצמאות. בחודשים יוני - יולי 1948 השתלט הצבא המצרי על האזור החיוני לאחר שננטש על ידי צה"ל ללא קרב וחפר בו ארבעה משלטים : גבעה 113, גבעה 100, משלט הצומת הצפוני ומשלט הצומת הדרומי. במהלך מבצע יואב, בין ה-16 באוקטובר ל-17 באוקטובר 1948, תקף גדוד 51 מחטיבת גבעתי (הגדוד הועבר ב-1956 לחטיבת גולני), עליו פיקד יהודה ואלך את המשלטים . בקרב הקשה, אבן דרך בהבקעת הדרך לנגב הנצור, נהרגו 30 מחיילי גבעתי. הצומת נקראת על שם החטיבה וגדוד 51 זכה לשם "גדוד הבוקעים הראשון".

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131008043912/http://www.givati.org.il/Info/hi_show.aspx?id=50384&t=3 קרבות משלטי הצומת], מאתר חטיבת גבעתי.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:החזית המצרית במלחמת העצמאות
גבעתי, צומת
קטגוריה:נגבה
יער המלאכים

יער המלאכים-שחריה הוא יער נטוע אורנים שננטע על ידי קק"ל והנמצא באחזקתה. שטחו משתרע על 7,000 דונם וחלק ממנו משתרע בשטחם של היישובים חרבת א-ראעי וחרבת כרוע, ששכנו על גבולו המזרחי של כיס פלוג'ה במלחמת העצמאות. היער נמצא בחבל לכיש מזרחית לקריית גת ולמושב שדה משה ולא הרחק מגן לאומי לכיש וגן לאומי בית גוברין - מרשה.

קק"ל החלה בנטיעת היער בשנת 1957 והוא נקרא "יער המלאכים-שחריה" לכבוד קהילת יהודי לוס אנג'לס (Angels=מלאכים) אשר תרמה כסף לנטיעתו ועל שמה של המעברה שחריה ששכנה בקרבת מקום. במרכז היער מגדל תצפית מבטון וסביבו פינות פיקניק מסודרות וחניון נופש פעיל. בחורף גדלות ביער פטריות רבות. בתחומי היער זורמים שני נחלים: בדרומו זורם נחל לכיש ובצפונו נחל שחריה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.kkl.org.il/forestsearch/Shahariya_Forest.aspx היער באתר קק"ל]
* 
* 

המלאכים
תאופנוס היווני

תאופנוס היווני (ברוסית: Феофан Грек; סביבות 1340–1410) מגדולי הציירים של איקונינות בנסיכות מוסקבה של המאה ה-15, מורה של אנדרי רובליוב.

== ביוגרפיה ==
הוא נולד בבירת האימפריה הביזנטית קונסטנטינופול ומכאן מקור השם "היווני". העבודות שלו שלפני הגעתו לרוסיה לא השתמרו. בשנת 1370 הוא הגיע לנובגורוד ובשנת 1378 החל לעבוד על עיטור כנסיית ספאס על רחוב אילין. רוב העבודה נשמרה עד היום. הציורים וסגנונו השפיעו רבות על הציירים האחרים בנובגורוד והשפעתו מורגשת בעיטורים של הכנסיות שנבנו באותה תקופה וגם בעיטור הספרים שבוצע במהלך המאה ה-14.
ציור בתקרת הכנסייה בנובגורוד

על המשך פעילותו לא ידוע הרבה. ככל הנראה הוא עבד בניז'ני נובגורוד ועבד גם בערים נוספות. לקראת סוף המאה ה-14 הוא הגיע למוסקבה. בשנת 1392 הוא השלים עיטור ספרי דת של אחד מאצילי מוסקבה.
לא ברור היקף הפעילות שלו במוסקבה אך לפי העדויות הוא עבד על עיטור של קתדרלת המלאך מיכאל ושל קתדרלת הבשורה ביחד עם אנדרי רובליוב. בעבודות אלו הוא בפעם ראשונה ברוסיה צייר אנשים כולל הגוף המלא.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150912124714/http://graal.org.ua/en/theodoro-principality/culture-and-art/28-shkola תיאור העבודות]
* [https://archive.today/20130126115635/www.istrodina.com/rodina_articul.php3?id=239&n=13 קורות חיים ותאור עבודות (ברוסית)]
* 

קטגוריה:נסיכות מוסקבה
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1340
קטגוריה:נפטרים ב-1410