שחקני הקלפים

שחקני הקלפים (בצרפתית: Les Joueurs de cartes) היא סדרת של חמישה ציורים, שנוצרה על ידי הצייר הפוסט-אימפרסיוניסט פול סזאן בשנות ה-90 של המאה ה-19. היצירות בסדרה נבדלות בגודלן, במספר המשתתפים המשחקים בקלפים ובמיקום המשחק. כמו כן, סזאן יצר מספר סקיצות לציורי הסדרה. אחת מהגרסאות בסדרה נמכרה למשפחת המלוכה בקטר בסכום של 250 מיליון דולר ב-2011. ההערכות הן שהציור נמכר שנית בסכום של בין 225 ל-300 מיליון דולר, מה שהפך אותו לציור הכי נמכר אי פעם עד 2017.

==אודות היצירה==
היצירה נחשבת כאבן פינה עבור סזאן בשנות ה-90 של המאה ה-19 וכהקדמה ליצירותיו האחרונות. ביצירות מתוארים איכרים מפרובאנס מעשנים ומשחקים בקלפים. כל השחקנים ביצירות הם גברים ומבטם מוטה לכיוון הקלפים שהם מחזיקים בידיהם. ניכר כי השחקנים מרוכזים במשחק, והתקשורת ביניהם מתבצעת דרך הקלפים. סזאן אימץ את המוטיב הזה מסגנון אומנותי צרפתי והולנדי של שחקני קלפים רועשים ושיכורים. הז'אנר כולל גם מוטיב של דרמה. סזאן התאים את הסגנון לציוריו, אבל במקום דמויות רועשות והתרחשות דרמטית הוא צייר אנשים פשוטים באווירה נינוחה. חוץ מבקבוק יין סגור בשלוש מהגרסאות לא נעשה שימוש באלכוהול ובכסף, מוטיב שחזר בז'אנר המדובר. סזאן כנראה הושפע מציור של אחד מאחים שהוצג במוזיאון ליד ביתו של האמן באקס-אן-פרובאנס.<ref>Gaunt, William (1970). Impressionism: A Visual History. New York: Praeger Publishers. p. 256</ref> הדוגמנים ליצירה היו איכרים שעבדו באחוזת משפחת סזאן.<ref>Salinger, Margaretta M. (Summer 1968). "Windows Open to Nature". The Metropolitan Museum of Art Bulletin. The Metropolitan Museum of Art. 27 (1). 18 April 2011.</ref>

למרות שהסדרה כוללת חמישה ציורים, השלושה ציורים האחרונים זהים בכמות השחקנים ובקומפוזיציה. קיימת אי בהירות בנוגע למתי סזאן השלים כל אחת מהיצירות בסדרה, אך מומחים טוענים כי הצייר יצר את הגרסאות הראשונות והפחות מוצלחות בקנבסים גדולים ואילו את הגרסאות הסופיות הוא צייר על קנבסים קטנים יותר. הגרסה הגדולה ביותר בסדרה נעשתה בין השנים 1890 ל-1892, והיא המורכבת ביותר מכל היצירות בסדרה. היא כוללת חמש דמויות; שלושה שחקני קלפים ושני צופים מהצד. השחקנים יושבים ליד שולחן חצי מעוגל. בצד ימין בין שני שחקנים יושב לו נער המרוכז גם הוא במשחק. בצד השני בין שני השחקנים עומד לו צופה נוסף המעשן במקטרת, ככל הנראה מחכה לתורו במשחק. דמותו של אותו צופה נוצרה כדי להוסיף נדבך עומק לציור וכן כדי למשוך את עיניי הצופים ביצירה. מבקר האמנות תיאר את היצירה כ"מתח בין הפכים". אלמנטים כמו צבע, סוג הבגדים, צורת הכובעים אור וצל מביאים לניגודיות עקב השוני בין הדמויות.<ref>Wadley, Nicholas (1975). Cézanne and his art. New York: Galahad Books. p. 58. .</ref> בגרסה הזו הניגודיות היא החזקה ביותר מבשאר ציורי הסדרה. הגרסה הגדולה מוצגת ב בפילדלפיה, פנסילבניה.

גרסה יותר מרוכזת של היצירות עם ארבעה שחקנים נחשבת לציור השני בסדרה. הציור מוצג במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק, וגודלו הוא כחצי מהיצירה שנמצאת בקרן בארנס. הקומפוזיציה בציור זהה לקודמת עם שוני בחסרונו של הילד הצופה, פרספקטיבה קרובה יותר של המתבוננים ביצירה וחלל מועט בין השחקנים. בגרסה הקודמת אחד השחקנים והילד לא חובשים כובע, אולם בגרסה הזו כולם חובשים כובע. בנוסף, אין בגרסה זו את המדף עם האגרטל ואת החלק ממסגרת של התמונה במכרז היצירה, ונותרו רק ארבע המקטרות התלויות על הקיר. הגרסה של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות יותר בהירה עם פחות התמקדות בצבעים הכחולים. הגרסה עברה בדיקת קרני רנטגן והתגלו בה רישומי בסיס ושכבות רבות של צבע שמן. לאור אותו גילוי, ייתכן כי זאת הגרסה המוקדמת מבין שתי הגרסאות הגדולות בסדרה מבחינה כרונולוגית. יתר על כן, בסקיצה ניכר שסזאן צייר כל אחד מהשחקנים בנפרד ולא כקבוצה.

בשלוש הגרסאות האחרונות, סזאן פתר את הבעיה המרחבית של הצגת הקבוצה על ידי כך שהוא התרכז בפרטים המהותיים בציור ללא פרטים מיותרים.<ref>Howard, Michael (1990). Cézanne. New York: Gallery Books. p. 118. .</ref> הוא צייר סצנה של שני שחקנים ללא צופים. השחקן השמאלי חובש כובע צילינדר, מעשן במקטרת, לבוש באופן פורמלי ויושב בצורה זקופה. השחקן הימני חובש כובע נמוך, לא מעשן, לובש בגדים פחות פורמליים ונשען על השולחן. אפילו הקלפים בין השחקנים נבדלים ביניהם עקב הצל והאור. בכל אחד מהציורים של שני השחקנים ישנו בקבוק יין המשמש חיץ ביניהם. הגרסה המוכרת ביותר, וככל הנראה האחרונה בסדרה, מוצגת במוזיאון ד'אורסה שבפריז. זוהי גם הגרסה הקטנה ביותר בסדרה.

בגרסה של מוזיאון ד'אורסה דמותו של השחקן השמאלי מוצגת במלואה בעוד השחקן הימני מוצג באופן חלקי.<ref>Schapiro, Meyer (1988). Cézanne. New York: Harry N. Abrams. p. 94. .</ref> השימוש בצבעים בגרסה הזו הוא מתון יותר מבשאר הגרסאות. בשנת 1961, הגרסה נגנבה בעת שהייתה מוצגת בתערוכה זמנית ביחד עם עוד שבע יצירות נוספות של סזאן. ממשלת צרפת אף הנפיקה בול לכבוד היצירה האבודה, אולם לאחר מספר חודשים כל היצירות הגנובות הוחזרו בתמורה לכופר.<ref>Murphy, Richard A (1968). The World of Cézanne. New York: Time-Life Books. pp. 119–20.</ref>

אחת משתי הגרסאות הנוספות בסדרה מוצגת ב שבלונדון והאחרת נמצאת באוסף פרטי. בפברואר 2012, המגזין "Vanity Fair" דיווח כי משפחת המלוכה בקטר רכשה את אחת הגרסאות בסכום מוערך של בין 250 ל-320 מיליון דולר מ במהלך שנת 2011.

==יצירות נוספות בסדרה==
<gallery widths="230" heights="230" perrow="4">
קובץ:Paul Cezanne Les joueurs de cartes.jpg|הגרסה של החמישה משתתפים, 1890–1892, קרן בארנס, פילדלפיה, פנסילבניה
קובץ:Les Joueurs de cartes, par Paul Cézanne, Metropolitan Museum of Art.jpg|הגרסה של הארבעה משתתפים, 1890–1892, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק
קובץ:Paul Cézanne, 1892-95, Les joueurs de carte (The Card Players), 60 x 73 cm, oil on canvas, Courtauld Institute of Art, London.jpg|הגרסה מהשנים 1892–1895, מכון קורטולד לאמנות, לונדון
קובץ:Les Joueurs de cartes, par Paul Cézanne, collection Al-Thani, Yorck.jpg|הגרסה מהשנים 1892–1893, אוסף פרטי
</gallery>

==ראו גם==
* מכירות הציורים היקרות ביותר

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:ציורי שמן