ברקן סורי

בַּרְקָן סוּרִי (שם מדעי: Notobasis syriaca) הוא צמח חד-שנתי קוצני ונפוץ, יחיד בסוגו ממשפחת המורכבים. גובהו 80 עד 150 ס"מ, גבעוליו זקופים, קרקפותיו סגולות ונישאות בקבוצה של שניים או שלושה וכל אחת מהן מוקפת בחפים קוצניים סגולים ומסתעפים דמוי ברק (מכאן שמו), וארוכים ממנה. בחורף הוא מגדל שושנת עלים ענקיות מעוטרים בפסי כסף לבנים (כיסי אוויר מכסיפים). מין זה נפוץ מאוד באגן הים התיכון ותפוצתו משתרעת מאגן הים התיכון עד איראן (מערב אסיה) ובצפון עומאן<ref></ref>. בישראל הוא נפוץ כמעט בכל אזורי הארץ מלבד דרום הנגב ועמק הערבה<ref></ref>. הברקן הסורי הוא אחד מן הקוצים השכיחים ביותר בחבל הים התיכוני באזור ירושלים ובתוך העיר. 

הוא נפוץ במגוון בתי גידול: בבתי גידול טבעיים וגם בבתי גידול מופרעים בעיקר בקרבת האדם, בצדי דרכים, בקרבת תלי נמלים ושדות בור. הברקן הוא צמח שגדל היטב בקרקע עשירה בחנקן ולכן מצוי בשפע במרבצי בקר וצאן, בשדות חקלאיים מזובלים ואזורים מופרים עשירים בחנקן (למשל בשל השלכת פסולת). 

הגבעול אכיל, במיוחד חלקו העליון ובצעירותו. גם העלים אכילים בצעירותם, משמשים במיוחד בסלט מתובל. מצעית התפרחת אכילה כשהיא חיה או מבושלת.

== מורפולוגיה ==
ממוזער
ממוזער
הגבעולים עגולים, חלולים, זקופים, גבוהים למדי ומסועפים מעט בחלקם העליון.

העלים גדולים וחתוכים לאונות קוצניות (שפתם מפורצת באופן בלתי סדיר ובעלת שיניים קוצניות)<ref name=":0"></ref>, שעורקיהן המודגשים לבנים או ארגמניים, והם קירחים בצדם העליון ומכוסים בשערות כקורי עכביש בצדם התחתון<ref name=":0" />. 

העלים התחתונים בעלי פטוטרת וערוכים בשושנת בבסיס הצמח, הם גדולים, אורכם 30 ס"מ ורוחבם 15 ס"מ, ירוקים מוכתמים בלבן-כסוף. ובעלי עורקים לבנים או ארגמניים.

העלים העליונים קטנים יותר ויושבים (ללא פטוטרת).

הקרקפות גדולות ומרובות פרחים, צבען סגול, דמויי ביצה נישאות בראשי הגבעולים בקבוצות של 2 או 3 פרחים<ref name=":1"></ref>. הקרקפות שאורכם 1.5 עד 3.5 ס"מ, מוקפות (מתחת החפים) בעלים ארוכים (10 עד 15 ס"מ) מחלקים מנוצים<ref name=":0" />. עלים אלו ארוכים מהקרקפת, בלתי שווים באורכם ועשויים כקוצים מסועפים וחזקים, גונם אדום-סגול ועורקיהם כעין פס כסף<ref name=":2"></ref>. 

המצעית אינה בשרנית והיא מכוסה מוצים צרים - (קשקשים מוארכים)<ref name=":2" />. חפי המעטפת ערוכים בדורים רעופים, כל אחד מסתיים בקוץ חלש<ref name=":2" />.

הפרחים דו-מיניים, צינוריים כולם, צבעם אדום-סגול כהה, והם ערוכים בין המוצים שעל המצעית. פרחי ההיקף עקרים, פרחי המרכז פורים<ref name=":2" />.

גביע הפרח חסר.

האבקנים 5, ניצבים במסורג לעלי הכותרת<ref></ref>. הזירים מפורדים, המאבקים מאוחים על פי רוב לצינור ויוצרים צינור סביב עמוד השחלה והם נפתחים כלפי פנים. כל מאבק מסתיים בתוספת בולטת של קונקטיב<ref name=":2" />.

השחלה תחתית, בת שני עלי שחלה, מגורה אחת, ביצית הפוכה אחת, אַנְאַטְרוֹפִּית (Anatropous) – הקודקוד של גוף הביצית מופנה אחורה בכיוון לבסיס העוקץ שלו. עמוד שחלה אחד בכל סוגי הפרחים מוקפת בבסיסה בצופן.

עמוד השחלה מסתיים על פי רוב בשתי אונות ארוכות. נביטת גרגרי האבקה נעשה באזור העליון והפנימי במקום ששתי האונות נפרדות זו מזו. 

הפרי הוא זירעון (cypsela, achene) יבש בעל קליפה עבה יחסית וקשיחה, חום, בעל ציצית לבנה גדולה, מוארך, אורכו 5 עד 6.5 מ"מ, דמוי ביצה הפוכה מלוכסנת ופחוסה, חלק וקירח. מקום חיבורו של הזירעון אל המצעית הוא בבסיסו ולא בצדו. הזרעים חביבים על ציפורים, במיוחד על חוחיות.

הציצית עשויה זיפים מנוצים, המאוחים בבסיסם לטבעת ונושרים כחטיבה אחת. היא ארוכה עד פי 3 מגוף הזירעון<ref name=":1" />. שערות הציצית של הזירעונים בהיקף הקרקפת אינן מנוצות<ref name=":2" />. ציצית הזרעון נושרת מהזירעון טרם הפצתו.

== הבחנה מבדלת בין גדילן מצוי לברקן סורי ==
הברקן הוא צמח קוצני הדומה מאוד לגדילן מצוי, אבל שני המינים משתייכים לסוגים שונים. עלי המעטפת של הברקן מבריקים וקוצניים ומזכירים את הברק. קל להבדיל ביניהם לפי קוצי המעטפת (העלים המקיפים את המעטפת). בברקן קוצי המעטפת ארוכים ומסועפים  ואינם סימטריים. ואילו בגדילן הם יותר קצרים נוקשים, אינם מסועפים, בסיסם מורחב ומשונן-קוצני, והם מהווים מעגל סימטרי ושוליהם הצדדיים כפופים אחורה.

== פנולוגיה ==
ברקן סורי הוא הצמח הקוצני הנפוץ ביותר בישראל. הוא נובט בתחילת החורף, תחילת נובמבר ומצמיח שושנת עלים רחבה השרועה על גבי הקרקע. עמוד התפרחת מתחיל להתרומם בחודש מרץ והפריחה מגיעה לשיאה במחצית השנייה של חודש אפריל ומסיימת בסוף מאי. 

==הברקן במקרא==
השם 'ברקנים' נזכרו פעמיים במקרא (בצורת הרבים) כצמח קוצני שבו ייסר גדעון את אנשי סוכות על שסירבו לתת לצבאו לחם בעת המרדף אחרי מלכי מדין: . האזכור הבודד וללא כל תיאור מאפיין מונעת כמעט כל אפשרות לזהותו באופן מוחלט. לפיכך, שמות מיני הקוצים, במיוחד ברקנים, בשפה העברית המודרנית הם ברובם חסרי בסיס.

לפי מסורות והצעות זיהוי קדומות, מדובר בעשב רע, נמוך, שהוא קוצני או שפרותיו קוצניים. החוקרים הציעו מגוון רב של צמחים קוצניים, ביניהם הצמח הקרוי בימינו ברקן סורי. אך רוב הזיהויים הללו חסרי יסוד, ונראה שמדובר בשם כללי לקוצים. גם בתלמוד הבבלי נזכרו ה"ברקנים" כשם נרדף ל"קוצים" (, )<ref></ref>.

השם ברקן ניתן למין Notobasis syriaca בחוברת שחיבר הראובני בשנת תרע"ז<ref></ref>. הוא ניתן במילון "ילקוט הצמחים" (הערה 143) משנת 1930 על סמך דעת המומחים דאז<ref></ref> ובמילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 619<ref name=":02"></ref>.

== תמונות ==
<gallery>
קובץ:ברקן סורי קרקפת 1.jpg
קובץ:ברקן סורי קרקפת 2.jpg
קובץ:ברקן סורי קרקפת 3.jpg
קובץ:BarkanSuri01_ST_06.JPG|תפרחת של ברקן סורי
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:פרחים ורודים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם