OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פלסטרינה (עיר)

פלסטרינה (באיטלקית: Palestrina, בכתיב עתיק ובלטינית: Praeneste, פראינסטה) היא עיר עתיקה בלאציו, 35 ק"מ מרומא (המחוברת אליה על ידי הדרך הרומית וִיָה פלסטרינה). בן העיירה המוכר ביותר הוא המלחין ג'ובאני פלסטרינה. בין 1297 ל־1630 הייתה העיר נחלת משפחת קולונה ומ־1630 הפכה העיירה לנחלתם של בני משפחת ברבריני, שהבכיר בהם נושא בתואר נסיך פלסטרינה.

== היסטוריה ==

=== העת העתיקה ===
קערת המתכת הפיניקית שנמצאה בעיר
העיר הייתה מיושבת כבר במאה ה־7 לפנה"ס, במישור למרגלות גבעת העיר נמצא נקרופוליס שבקבריו נמצאו פריטים המשויכים לתרבות האטרוסקית יחד עם תכשיטים פניקיים. בעיר נמצאה גם קערת מתכת פיניקית ועליה כתובת מצרית ארוכה וכן כתובת הקדשה פיניקית .<ref name=":0"></ref> בקברים מפוארים מ־240 לפנה"ס לערך נמצאו ארון קבורה עשוי ארד ומראה מארד מלוטש, המייצגים את מיטב האמנות האטרוסקית וכן כתובות באטרוסקית ובלטינית ארכאית. 

העיר הייתה חברה בברית הלטינית עד ליצירת ברית עם רומא ב־499 לפנה"ס (לדברי ההיסטוריון טיטוס ליוויוס פטווינוס). לאחר מלחמת בעלות הברית (88–91 לפנה"ס) סופחה העיר לנחלת רומא ולתושביה ניתנה אזרחות רומית. בעת מלחמת האזרחים של סולה (82 לפנה"ס) הייתה העיר, שהייתה מעוזם של הפופולרים, נתונה תחת מצור, בו נכלא גאיוס מריוס הבן. לאחר פריצת המצור והתאבדותו של מריוס (שהעדיף להרוג את עצמו מאשר ליפול לידי סולה) התחולל בה טבח ועל חלק משטחה הוקם מחנה צבא. 

לאחר תקופה בה חוותה העיר תקופת שקיעה, הוקם בה אזור נופש לאצילי רומא, שהקימו בה וילות שהשקיפו על הנוף ונהנו מהבריזה הנעימה. העיר הוגדרה מוניקיפיום על ידי טיבריוס, שנפש בה כמו גם אביו אוקטביאנוס, מרקוס אורליוס, פליניוס הצעיר והדריאנוס. 

המקדש המרכזי בעיר הוקדש לפורטונה (Fortuna Primigenia) והיה בו אורקל.

=== ימי הביניים ===
בימי הביניים הוקמה העיר על חורבות מקדש פורטונה. בשנת 313 מוזכר לראשונה בישוף פרנסטה. ב־1297 מרד שליט העיר (שנקראה פלסטרינה) באפיפיור וכתגמול נחרשה אדמת העיר במלח בהוראת האפיפיור בוניפקיוס השמיני, שהעניק את נחלותיה למשפחת קולונה. העיר הוקמה מחדש ב־1437 והוחרבה מחדש בהוראת אאוגניוס הרביעי מספר שנים לאחר מכן. ב־1448 הקים אותה מחדש סטפנו קולונה. 

=== העת החדשה ===
ב־1630 נרכשה העיר על ידי האפיפיור אורבנוס השמיני עבור אחיינו טדאו ברבריני, שנשא לאשה את אנה קולונה שנתיים מאוחר יותר. אורבנוס הפך את העיר לנסיכות זעירה. 

בראשית המאה ה־19 התקיים ליד העיר קרב בין גריבלדי לצבא נפולאון. המרכז העתיק של העיר נחרב בהפצצות בעת מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה יצאו מאזור העיר שלוש אניות מעפילים לארץ ישראל. במרץ 1946 אורד וינגייט עם 238 מעפילים, בנובמבר 1947 קדימה עם 794 מעפילים ובינואר 1948 ל"ה גיבורי גוש עציון עם 273 מעפילים.

==ערים תאומות==
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==
 
* 
* [http://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus:text:1999.04.0006:entry=praeneste פרנסטה באנציקלופדיית פרינסטון לאתרים קלאסיים] 
* [http://www.italythisway.com/places/articles/palestrina-history.php היסטוריה של פלסטרינה] 
* [http://www.romeartlover.it/Palestrina2.html על מקדש פורטונה] 
* [http://www.tibursuperbum.it/ita/escursioni/palestrina/ אתר מידע עשיר על העיירה] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לאציו: ערים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים רומיים
קטגוריה:לאציו: אתרים ארכאולוגיים
מזרקת טריטון

מזרקת טריטון (באיטלקית: Fontana del Tritone) היא מזרקה בפיאצה ברבריני ברומא, ליד ארמון ברבריני. המזרקה נוצרה ב-1643 על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני לכבוד פטרוניו האפיפיור אורבנוס השמיני ומשפחת ברבריני.

המזרקה מתארת טריטון, אל ים ושליח המצולות (בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה) - בן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג הניצב על צדפת-ענק הנישאת על זנבותיהם של ארבעה דולפינים. ראשו של הטריטון מונף אל על והוא לוגם מקונכייה שהוא מגיש אל שפתיו. לפי האמונה, הקונכייה היא כשופר, ותפקידה לשכך סופות וסערות. כאשר החלה סופה או סערה, נפטון היה פוקד על טריטון להרגיעה, והוא היה עושה זאת באמצעות תקיעה בשופר הקונכייה. מיתוס זה בא להסביר את תפקידו הפונקציונלי של האל ושליחו וסיועם לבני האדם. בין זנבות הדולפינים נמצא שלט האצולה של משפחת ברבריני (שלוש דבורים), עם נזר אפיפיורי ושני המפתחות מסמל הוותיקן. מי המזרקה מגיעים מאקוודוקט (אמת מים) אקווה פליצ'ה (Acqua Felice) ששוקמה בהוראת אורבנוס השמיני.

המזרקה נתנה את השראתה לפרק השני ("בוקר במזרקת טריטון") מן הפואמה הסימפונית "מזרקות רומא" מאת אוטורינו רספיגי (1916).

מעבר לכביש נמצאת מזרקה נוספת שנבנתה גם כן על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני ובמימון האפיפיור אורבנוס השמיני, מזרקת הדבורים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.wga.hu/frames-e.html?/html/b/bernini/gianlore/sculptur/1630/triton.html גלריית האמנות ברשת]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טריטון
קטגוריה:רומא: יצירות אמנות
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
יואל ברוצקוס

ד"ר יואל בּרוּצקוּס (בליטאית: Joelis Bruckus; 1885 – 1951/1948?) היה מחנך עברי ליטאי, מורה לפיזיקה ומתמטיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (המוסד החינוכי העברי השני בגודלו בקובנה, ליטא, אחרי הגימנסיה הריאלית העברית) ומנהלה בשנים 1928–1940. פעיל ציוני וחבר מרכז "תרבות" בליטא.

== קורות חיים ==
יואל בן דב ברוצקוס נולד בשנת 1885 בפולאנגן, פלך קורלנד שבאימפריה הרוסית (כיום בליטא). סיים לימודי מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת מוסקבה. היה נאמן לציונות ופעיל בין הסטודנטים היהודים במוסקבה.

בימי מלחמת העולם הראשונה עבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הסְפר).

בשנת 1922 חזר לליטא (אז ליטא העצמאית מ-1918 או הרפובליקה הליטאית הראשונה) וזמן קצר עבד בוועד הלאומי היהודי (ביידיש: 'נאציונאל-ראט' – המוסד העליון של האוטונומיה היהודית בליטא). משנת 1923 היה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בגימנסיה העברית ע"ש שוואבה בקובנה (מייסודו של משה שוואבה. ואותה הגימנסיה שבה למדה בשנים 1920–1928 המשוררת לאה גולדברג), ובשנים 1928–1940 שימש מנהלה (יחד עם ד"ר אהרון ברמן – עד שנת 1936, ויחד עם שמואל קאפיט משנה זו ועד שנת 1940). בנוסף, לימד בסמינריון המורים של רשת "תרבות".

בשנת 1927 נשא לאשה את אן פִישֶלֶביץ-בּרוּצקוּס (ברוצקיינה) שלימדה גרמנית בגימנסיה הריאלית העברית בקובנה מסוף שנות ה-20. עמיתה מרדכי אלישיב (פרידמן) תיאר אותה כ"אדם חביב, שקט ומקובל על החברים ועל התלמידים כאחד".

ברוצקוס היה חבר המרכז הציוני וחבר מרכז של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בליטא. "היה מחונן בכשרון פדגוגי, שאף כל ימיו להעמיק את ידיעותיו, צנוע וסגור מטבעו, איש האמת, אציל רוח ועדין נפש, נאמן ומסור לתפקידו כמחנך הדור הצעיר." כמו כן, היה חביב על חבריו לעבודה ועל ציבור גדול של תלמידיו.

לאחר הכיבוש הסובייטי של ליטא וסגירת הגימנסיה שימש מורה למתמטיקה ופיזיקה בגימנסיה היידית מס' 11 ע"ש שלום עליכם בעיר. ואולם, כעבור זמן קצר נעצר והוגלה הוא ואשתו לסיביר,
בשל השתייכותם למחנה הציוני.

הסובייטים הפרידו ביניהם והם נמצאו במרחק 6,000 ק"מ זה מזה. במקום גלותו נפטר ד"ר ברוצקוס בעיירה בשם טרה באזור אומסק.

קרוב משפחתו, בוריס דב ברוצקוס היה כלכלן, מדען ופרופ' באוניברסיטה העברית בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* משה שמיר, 'ד"ר י. ברוצקוס ז"ל', בתוך: ישראל יבלוקובסקי (עורך), היכל ששקע: החינוך העברי בקובנה – מוסדות ואישים, תל אביב: ארגון בוגרי הגמנסיון העברי בקובנה, 1962, עמ' 253–254.
* 'יואל ברוצקוס', בתוך: אברהם תורי (עורך), תרומת יהודים מליטא לבנין הארץ ומדינת ישראל, תל אביב, אפריל 1988, עמ' 72.

== קישורים חיצוניים ==
* 'ברוצקוס, יואל בן דב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 127 טור 2 (, תמונה 1325)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:קובנה: אישים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים ליטאים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים ליטאים
קטגוריה:מורים למתמטיקה
קטגוריה:מורים לפיזיקה
קטגוריה:סגל הגימנסיה העברית ע"ש שוובה בקובנה
קטגוריה:מנהלי בתי ספר
כיעור

[[הדוכסית המכוערת, דיוקן סאטירי מעשה ידי הצייר הפלמי קוינטן מסייס]]
כיעור הוא תכונה של אובייקט (כולל עצמים חיים) או מבנה מסוים: חזותי, קולי, מילולי או רעיוני, שבשל תצורתו וארגונו גורם לאדם לחוויה הנחשבת לרוב לבלתי נעימה. 

בפתח ספרו "תולדות הכיעור" מציין אומברטו אקו:
:בכל תקופה סיפקו פילוסופים ואמנים הגדרות ליופי, והודות לעבודתם ניתן לשחזר את תולדות הרעיונות האסתטיים לאורך הדורות. לא כך קרה עם הכיעור. רוב הזמן הוגד הכיעור כהיפוכו של היופי, אך מעולם לא הוקדש לו מחקר ייחודי משלו, והוא נדון להערות אגב בעבודות מחקר שוליות.

פילוסופים אחדים, ובהם קסנופנס מקולופון, ג'יימס מוויטרי, וולטר והגל, ציינו שהקביעה לפיה אובייקט מסוים הוא מכוער מתאפיינת בסובייקטיביות השונה בהגדרתו מחברה לחברה, מתקופה לתקופה ומאדם לאדם. בדומה לאימרה "היופי הוא בעיני המתבונן", ניתן לקבוע שגם "הכיעור הוא בעיני המתבונן".

בנוסף להתייחסות לאובייקט כמכוער, מתקיימת גם התייחסות להתנהגות כמכוערת, כפי שמשתקף בהנחיה "הרחק מן הכיעור ומן הדומה לכיעור".

==במיתולוגיה==
במיתולוגיה היוונית ובמיתולוגיה הרומית סיפורים אחדים העוסקים בכיעור כהיפוכו של היופי:
* זאוס, אביה של אפרודיטה, אלת האהבה והיופי במיתולוגיה היוונית, השיא אותה לאל הנפחים המכוער הפייסטוס בתמורה לכך שישחרר את הרה ממלכודת שטמן לה. אפרודיטה לא הייתה אשה נאמנה להפייסטוס, והמיתולוגיה היוונית שופעת בסיפורים על מאהביה האלים ובני התמותה.
* ונוס, אלת האהבה במיתולוגיה הרומית, התקנאה ביופייה של בת תמותה בשם פסיכה. היא הטילה על קופידון, בנה, לרדת לארץ ולגרום בעזרת חצי הזהב שלו לכך שפסיכה תתאהב באיש המכוער ביותר בתבל. קופידון מסכים אך בהביטו בה, הוא מתאהב בפסיכה בעצמו, ולוקח אותה השמימה אל ארמונו.

==ביהדות==
באבות דרבי נתן מסופר על רבי שמעון בן אלעזר שפגש אדם מכוער ביותר (לפי אחת הגרסאות, היה זה אליהו הנביא שהתחפש לאדם מכוער על מנת לנסותו ולבחון את התנהגותו). 
 
לבסוף, לאחר הפצרתם של אנשי עירו של רבי שמעון, נעתר הנפגע וסלח לרבי שמעון. בעקבות המאורע נכנס רבי שמעון לבית מדרשו ודרש "לעולם יהיה אדם רך כקנה ולא יהא קשה כארז".

==בספרות ובקולנוע==
הכיעור אינו פופולרי בספרות ובקולנוע, המעדיפים להציג את היופי, ולשייך לעיתים את הכיעור לדמויות ה"רעות" בנרטיב. לעיתים מוצג הכיעור דווקא כקריאה מאתגרת לקורא - שלא להתבונן בחיצוניות המכוערת אלא בפנימיותו של האדם, כמו בסיפורים "הברווזון המכוער" ו"הגיבן מנוטרדאם". גישה דומה קיימת בסרט האנימציה "שרק", שגיבורו הוא עוג מפלצתי, מכוער וחסר נימוסים בעל עור ירקרק. בסרט "היפה והחיה", הגיבור הוא נסיך שקולל על ידי מכשפה והפך לחיה מכוערת, כעונש על כך שסירב להעניק לה מחסה מפני הקור בשל המראה המכוער שעטתה.

== ראו גם ==
* יופי

== לקריאה נוספת ==
* אומברטו אקו, תולדות הכיעור, תרגום ועריכה מקצועית: ד"ר שרה לוטן, כנרת, זמורה-ביתן, 2012.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* .
* שריה תנעמי, [https://s.mlp.co.il/reed/ "רך כקנה" - מעובד על פי הסיפור על רבי שמעון בן אלעזר באבות דרבי נתן].

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אסתטיקה
יוסף פרידנזון

יוסף פרידנזון (תרפ"ג, 1923 – י"ג באדר תשע"ג, 23 בפברואר 2013) היה עיתונאי ועסקן יהודי אורתודוקסי בארצות הברית, עורך ביטאון אגודת ישראל בארצות הברית "דאס אידישע ווארט".

==קורות חיים==
נולד בלודז' שבפולין, בנו של אליעזר גרשון פרידנזון, פעיל אגודת ישראל וממייסדי הביטאון "בית יעקב זשורנאל", שנמנה עם חסידות גור. למד בישיבת חכמי לובלין. בצעירותו היה מפעילי צעירי אגודת ישראל בפולין. במלחמת העולם השנייה שהה במשך תקופה בגטו לודז' ולאחר מכן נמלט למקומות מסתור שונים.

לאחר תום המלחמה היגר לארצות הברית. עם בואו החל בפעילות של עזרה וסיוע לפליטי השואה ובכללם ליתומים גלמודים ששכלו את הוריהם ובני משפחתם.

בשנת תשי"ד (1954) ייסד פרידנזון את הירחון היידי "דאס אידישע ווארט", שהיה גרסה חדשה לביטאון אגודת ישראל בשם זה שיצא בגרמניה בשנים 1947 - 1948 עבור פליטי השואה ששהו במחנות העקורים. במשך כשישים שנה היה עורך העיתון והכותב המרכזי בו. הירחון הביא את דברה של אגודת ישראל בארצות הברית ופרסם ידיעות ומאמרים מחיי היהדות האורתודוקסית בארצות הברית וישראל. כמו כן הכיל העיתון דברי תורה והגות, ביוגרפיות של גדולי הרבנים, ועסק רבות בהנצחת עולם התורה והחסידות בפולין שנכחד בשואה. במקביל לכתיבתו בעיתון יזם פרידנזון פרויקטים להנצחת יהדות פולין והרצה במסגרות שונות על מסירות הנפש והגבורה היהודית בתקופת השואה.

פרידנזון היה מבכירי עסקני אגודת ישראל בארצות הברית. היה מקורב לגדולי הרבנים שם, ובראשם הרב אהרן קוטלר, הרב משה פיינשטיין והאדמו"רים מבויאן וקופישטניץ. 

נפטר בניו יורק בשנת תשע"ג, בהיותו בן תשעים, והובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חכמי לובלין
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:ניצולי השואה
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פעילי ציבור חרדים
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
שימור עובדים

שימור עובדים מתייחס ליכולתו של ארגון להחזיק את עובדיו במקום העבודה בפרק זמן מסוים. שימור עובדים יכול להיות מיוצג על ידי נתון פשוט (לדוגמה, שיעור החזקה של 80% בדרך כלל מצביע על כך שארגון החזיק 80% מעובדיו בפרק זמן נתון). עם זאת, ישנם שרואים בו שימור עובדים כמתייחס למאמצים על ידי מעסיקים שמנסים לשמור על עובדים בכוח העבודה שלהם. במובן זה, שימור הופך את האסטרטגיות ולא את התוצאה. בסביבה עסקית.

מטרת המעסיקים היא בדרך כלל כדי להקטין תחלופת עובדים, עלויות הדרכה וכך להקטין את עלויות גיוס ואובדן של כישרון וידע ארגוני. על ידי יישום לקחים שהופקו ממעסיקי מושגי מפתח ארגוניים התנהגות יכולים לשפר את שיעורי החזקה ולהקטין את העלויות הכרוכות בתחלופה גבוהה. עם זאת, זה לא תמיד המקרה. מעסיקים יכולים לבקש "מחזור חיובי" לפיו הם שואפים לשמור רק עובדים שהם מחשיבים כבעלי ביצועים גבוהים.

== שיטות לשימור עובדים ==
ישנם שיטות שונות שנועדו לשמר את העובדים.

* ליצור חיבור בין העובדים – שיטה זו גורמת לעובד לאהוב את מקום עבודתו.
* חשיבות העובד – שיטה זו יכולה לפעול במגוון רחב של פעולות: תלבושת מיוחדת לעובדים, שמות של תפקידים (סמנכ"ל, מנהל מחלקה וכו'), התחשבות בדעתם, ועוד. מאחר שהעובד מרגיש שהוא אדם חשוב הוא לא ירצה לעזוב את מקום העבודה.
* הרגשת שותפות – ברגע שהעובד מרגיש שהוא שותף למפעל, הוא ירצה בטובת המפעל ולא יעזוב אותו.
* הבטחה כספית בנקודות זמן מסוימות – כך העובד לא יעזוב את מקום עבודתו באמצע התקופה, דבר שיכול לגרום לו להפסד כספי.

==ראו גם==
* מענק שימור

קטגוריה:משאבי אנוש
יחזקאל אדירם

יחזקאל אדירם (1 בספטמבר 1936 – 3 ביוני 2020) היה עיתונאי ישראלי, חבר מערכת "ידיעות אחרונות" בשנים 1953–2017.

==ביוגרפיה==
אדירם נולד בעיר פוניבז', שבליטא. ביום הולדתו השלישי פרצה מלחמת העולם השנייה. בשנת 1949 עלה לישראל ולמד בבית-הספר היסודי "ביל"ו" בתל אביב ובמדרשית נעם.

שירת בצה"ל ביחידה 8200 החל מ-1955. בזמן מלחמת יום הכיפורים ניהל את התחקיר על הניסיון הכושל לחצות את התעלה בעזרת גשר הגלילים.

ב-1 במרץ 1953 הצטרף למערכת ידיעות אחרונות, שם שימש ככתב במשך 64 שנים עד סוף יולי 2017.

במשך כל הקריירה העיתונאית שלו שימש ככתב לעניינים משפטיים. במשך השנים פרסם אלפי ידיעות וכתבות, והפך ל"מוסד" בבתי-המשפט של תל אביב.

בשנת 1959 חשף את פרשת יוסל'ה שוחמכר. בנוסף לפעילות העיתונאית בפרשה עמד בראש "הוועד הציבורי להצלת יוסלה", נפגש עם ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושכנע אותו להפעיל את שירות הביטחון הכללי בהנהגת איסר הראל, להשבת הילד להוריו.

בשנות השישים והשבעים פיתח נוהג של הסגרת עבריינים מבוקשים למשטרה. אסירים נמלטים ועבריינים שהמשטרה חיפשה נהגו לפנות לאדירם, לספר את סיפורם לעיתון, ולהסגיר עצמם למשטרה כשצלם של העיתון עוקב אחרי התהליך. הוא זכה לתואר "המסגיר הלאומי" ועבריינים סיפרו ש"רחוב המסגיר" נקרא על שמו.

המקרה הידוע ביותר של הסגרה אירע באוגוסט 1988, כאשר הרוצח הרצל אביטן נמלט מהכלא. בעוד המשטרה עורכת אחריו מצוד בכל הארץ, טילפן אביטן לאדירם, והתראיין מן המסתור שבו התחבא. בסופו של דבר, הסגיר את עצמו.

בשנות השבעים של המאה העשרים היה אדירם חבר מרכז הליכוד, והתמודד בשם התנועה פעמיים על ראשות עיריית חולון. הוא לא נבחר, ושימש כראש האופוזיציה בחולון.

משנת 1997 ועד שנת 1999 כיהן כיו"ר אגודת העיתונאים בתל אביב. במשך עשרות שנים שימש כחבר ועד העיתונאים ב"ידיעות אחרונות" בהמשך שימש כיו"ר ועד העיתונאים.

התגורר שנים רבות בחולון ולאחר מכן בצפון תל אביב, עד פטירתו.

==קישורים חיצוניים==

* חיים ביאור, [http://journalism.co.il/4949-2/ "המסגיר הלאומי" בגיל גבורות], באתר אגודת העיתונאים בתל אביב, 4 בספטמבר 2016

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:חברי מועצת העיר חולון
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:פעילי הליכוד
קטגוריה:כתבים משפטיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
נערת הכפר

נערת הכפר (באנגלית: The Country Girl) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה בבימויו של ג'ורג' סאטון. בסרט משחקים בינג קרוסבי, גרייס קלי ו-ויליאם הולדן. תסריט הסרט עובד על ידי סאטון והוא מבוסס על מחזה בעל אותו שם של קליפורד אודטס משנת 1950. סאטון זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר וקלי זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן.

זכייתה של קלי בפרס הפתיעה רבים כיוון שג'ודי גרלנד ששיחקה בסרט "כוכב נולד" נחשבה למובילה לזכייה. ערוץ "NBC" אף שלח צוות טלוויזיה לבית החולים שבו גרלנד ילדה כדי לראיין אותה לאחר הזכייה.

הסרט ידוע בדיאלוגים החריפים והבוטים שלו. הזמר מיקה השתמש בשורות מהסרט בשירו "Grace Kelly".

==עלילה==
הסרט מגולל את סיפורו של הבמאי ברני דואד (ויליאם הולדן) שרוצה ללהק את פרנק אלג'ין (בינג קרוסבי), כוכב זמר לשעבר, למחזה אותו הוא מביים. ברני מגלה התנגדות מצד המפיק, פיליפ קוק (אנתוני רוס), עקב הידרדרותו של פרנק לשתיית יתר בעקבות המוות של בנו.

ברני פוגש בדירתו של פרנק את אשתו, ג'ורג'י (גרייס קלי), שמתנהגת בתוקפנות וחשדנות כלפי ברני. אך לבסוף היא מצליחה לשכנע את פרנק לחתום על חוזה למחזה.

במהלך הסרט ברני חושד שג'ורג'י מנסה להשתלט על הקריירה של פרנק, אך למעשה היא רק מנסה לעזור לו בעוד הוא משקר לפרנק בכך שהוא אומר שג'ורג'י אחראית להתנהגותו העצבנית.

לבסוף ברני מגלה את האמת על פרנק, שמתוודה בפניו שמות בנו, הוא רק תירוץ להידרדרות שלו, שהחלה עוד לפני כן כתוצאה מחוסר יכולתו לעמוד בלחצי הקריירה והפרסום. ברני מתאהב בג'ורג'י, שבעקבות הגילוי החדש, מצטיירת בעיניו כרעיה נאמנה שבחרה לעמוד לצד בעלה, ברגעים קשים. לאחר הצלחת המחזה ג'ורג'י בוחרת להמשיך את נישואיה עם פרנק ולא להענות לחיזוריו של ברני.

==צוות שחקנים==

==פרסים ומועמדויות==
* מועמדות לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר (ויליאם פרלברג)
* מועמדות לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (ג'ורג' סאטון)
* מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (בינג קרוסבי)
* זכייה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (גרייס קלי)
* זכייה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (ג'ורג' סאטון)
* מועמדות לפרס אוסקר לעיצוב התפאורה הטוב ביותר (האל פריירה, רולנד אנדרסון, סמואל מ. קאמר וגרייס גרגורי)
* מועמדות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר (ג'ון פ. וורן)
* מועמדות לפרס באפט"א לשחקנית הזרה הטובה ביותר (גרייס קלי)
* זכייה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה (גרייס קלי)
* מועמדות לפרס דקל הזהב של פסטיבל הקולנוע בקאן (ג'ורג' סאטון)
* מועמדות לפרס איגוד הבמאים האמריקאי - (DGA) (ג'ורג' סאטון)
* מועמדות לפרס איגוד התסריטאים האמריקאי - (WGA) (ג'ורג' סאטון)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1954
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטי ויליאם הולדן
קטגוריה:סרטי גרייס קלי
Wikispaces

Wikispaces היה שרת אחסון אתרי אינטרנט בסגנון ויקי, ששכן בסן פרנסיסקו קליפורניה.

השרת בבעלות חברת טונגיאנט, והחל לפעול במרץ 2005. נחשב לאחד מהגדולים בתחומו, ומתחרה בויקיה, PBworks ,Google Sites, ו-Wetpaint.

ב-Wikispaces ויקים פרטיים בעלי תכונות מתקדמות, למטרות לימודים, עסקים, ולמלכ"רים, זמינים בתשלום שנתי. במרס 2009 היו מעל 2.2 מיליון משתמשים רשומים, ומעל 900,000 ויקים, מתוכם היו כ-100,000 ויקים למי שהיו לכל היותר בעלי השכלה תיכונית.

בשנת 2012 החלה Wikispaces לשתף פעולה עם פלטפורמת הלימודים (וב 2.0) Glogster EDU אשר החלה להטמיע אלמנטים באתר Wikispaces. 

ב-31 בינואר 2019, האתר נסגר.

==קישורים חיצוניים==
* 
*[https://web.archive.org/web/20140128105052/http://www.tangient.com/ אתר חברת טונגיאנט]
*[https://web.archive.org/web/20140201080946/http://www.wikimatrix.org/show/Wikispaces תכונות Wikispaces]
*[http://www.netsquared.org/blog/marshallkirkpatrick/when-and-why-wiki-interview-adam-frey-wikispaces היכן ומדוע ליצור ויקי: ריאיון עם אדם פרי מ-Wikispaces]
*[http://edu.glogster.com/ אתר הבית של Glogster EDU]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי ויקי
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2005
קטגוריה:אתרי אינטרנט שנסגרו
פובידל

פובידל (בצ'כית: povidla, בפולנית: powidła או powidło, בגרמנית: Pflaumenmus) היא מרקחת סמיכה העשויה שזיפים. המרקחת הסמיכה (המכונה בגרמנית "פירה שזיפים") עשויה משזיפים בלבד, ללא תוספת סוכר.

== מקור ומאפיינים ==
מרקחת הפובידל נעשית בדרך כלל על ידי בישול ארוך (מספר שעות) בטמפרטורה נמוכה של שזיפים בשלים. המרקחת מוכנה לרוב משזיפים הנקטפים בשלהי הסתיו או ראשית החורף, לאחר מספר קרות בהן הטמפרטורות הנמוכות מגבירות את מתיקות הפירות (בדומה ליין קרח).

באוסטריה ובבוהמיה משמשת המרקחת לייצור "עוגת פובידל", למילוי כופתאות מאודות המכונות גרמקנודל, ולמריחה על מאפה בוכטלן (מעין לחם אופייני למטבח האוסטרי).
שזיפי שגיב חתוכים בתהליך הכנת פובידל
מוצאה של הפובידל הוא במזרח אירופה, אזור המתאפיין בטמפרטורות נמוכות מאוד בחורף ובעונת קיץ קצרה ופורייה. פירות נשירים נפוצים במזרח אירופה ובהם שזיף השגיב עליו מבוססת הפובידל, הנחשב לשזיף אירופי. שזיפי שגיב אירופאיים קטנים ומתוקים יותר בהשוואה לזן הנפוץ בישראל. בשזיף האירופאי אין חמיצות כלל ומכל השזיפים הוא מבשיל אחרון. עונתו נמשכת עד סוף ספטמבר. ההבשלה שלו לא מדורגת, כך שהפירות על העצים מבשילים בבת אחת מה שמביא לכמות גדולה של פרי בזמן קצר יחסית ולכן התפתחו מאכלים שונים המבוססים על שזיף זה מלבד פובידל, בין היתר ליקר השזיפים סליבוביץ'<ref></ref>. 

==פובידל בהלכה==

הפובידל מוזכר בדברי הרמ"א בהגהותיו על השולחן ערוך בנוגע לשאלה מה מברכים על פרי שאיבד את צורתו. האם ברכת בורא פרי העץ או ברכת שהכל:

::...ולפי זה ה"ה בלטווערן הנקרא פווידל"א מברכין עליהם: בורא פרי העץ; ויש אומרים לברך עליהם שהכל (ת"ה סי' כ"ט וב"י בשם הטור), וטוב לחוש לכתחלה לברך שהכל; אבל אם בירך בורא פרי העץ יצא, כי כן נראה עיקר.

הפובידל נזכר גם בדיני שביעית בשאלה האם מותר לעשות ריבה מפירות שביעית. וכך כותב החזון איש:

::ומותר לעשות פובידל מפירות שביעית ומתרומה.

==פובידל בתרבות==

* בספרו של ש"י עגנון - אורח נטה ללון, הוא מספר על כניסתו לעיר הולדתו שבוש (כינוי לבוצ'אץ') בערב יום הכיפורים, ובעת הליכתו לישון במיטתו שבמלון הוא מריח...:

:: "ריח של פווידל"ה חמה שהטמינו בתנור המתיק את האוויר שבבית...זה הריח של שזיפים בשלים עם תוספת של ריח תנור, שמעלה על הנפש ימים שעברו, שהייתה אמא עליה השלום מורחת את פתי בפווידל"ה המתוקה..."

==קישורים חיצוניים==

* שמיל הולנד, [https://www.hashulchan.co.il/%D7%9E%D7%AA%D7%9B%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D/%D7%A4%D7%95%D7%91%D7%99%D7%93%D7%9C-%D7%A9%D7%96%D7%99%D7%A4%D7%99-%D7%A9%D7%92%D7%99%D7%91/ מתכון: פובידל – ממרח שזיפי שגיב], השולחן
* [https://www.youtube.com/shorts/wTk3tCF6ueU מתכון מצולם לפובידל], יוטיוב

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח האוסטרי
קטגוריה:ריבות
קטגוריה:מאכלי שזיפים
קטגוריה:ממרחים
קטגוריה:מגדנאות
משפחת פארנזה

סמל המשפחה, כדוכסי פארמה ופיאצ'נצה
[[פאולוס השלישי ונכדיו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה, ציור מאת טיציאן, 1546]]
משפחת פארנזה (באיטלקית: Farnese) הייתה משפחת אצולה איטלקית. השפעתה הייתה ניכרת בעיקר בתקופת הרנסאנס האיטלקי. בין האישים הבולטים במשפחה נמנים האפיפיור פאולוס השלישי ונכדיו הקרדינל אלסנדרו פארנזה ואוטאביו פארנזה, דוכס פארמה, הקרדינל אודוארדו פארנזה ואודוארדו פארנזה, דוכס פארמה וכן ג'וליה פארנזה היפה (Giulia la bella), פילגשו של האפיפיור אלכסנדר השישי לבית בורג'ה. המשפחה החזיקה בדוכסות פארמה ופיאצ'נצה בין 1545 ל-1731.

== היסטוריה ==
מקורה של המשפחה בקסטרום פרנטי (Castrum Farneti) ועדות לקיומה ניתן למצוא כבר בשנת 984. אחד מבני המשפחה, פייטרו, נזכר כמגן הגיבלינים בטוסקנה ב-1110. בני משפחה נוספים לקחו חלק במלחמות בטוסקנה עד שב-1319 התיישבו בטושיה שבלאציו ורכשו את העיירה פארנזה. בעקבות בריתות ושיתופי פעולה עם קרדינלים מובילים הצליחו להגדיל את שטחם בלאציו, שהייתה חלק ממדינת האפיפיור. למשל, ב-1368 סייע ניקולו פארנזה לאפיפיור אורבנוס החמישי במלחמותיו נגד הגיבלינים ובתמורה זכה בנחלות בצפון לאציו ובפריווילגיות שהציבו את משפחתו באותו מעמד כמו משפחות רומאיות עתיקות ונכבדות כבית אורסיני ומשפחת קולונה.

במהלך המאה ה-15 הורחבו נחלות המשפחה עד אגם בולסנה. חלק מבני המשפחה היו מצביאים-שכירים ברומא וסיינה, אחד מהם, רנוצ'יו פארנזה (1390–1450) זכה לתואר סנטור רומא. בנו, פייר לואיג'י, נשא לאשה בת משפחתו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני, משפחת קסטני, אחת העתיקות והמכובדות ברומא. בתו הייתה ג'וליה פארנזה היפה, שבגיל 19 ונשואה (לאורסינו אורסיני), שימשה כפילגשו של האפיפיור אלכסנדר השישי לבית בורג'ה. אחיה, אלסנדרו, זכה בהשתדלותה לתואר קרדינל ולימים היה לאפיפיור פאולוס השלישי. הוא הורה להקים את ארמון פארנזה במרכז רומא כבית מגורי המשפחה. הארמון קיים עד היום ומשמש את שגרירות צרפת.

את נכדו, שנקרא אף הוא אלסנדרו, מינה האפיפיור לקרדינל בגיל 14. את בנו הבלתי-חוקי פייר לואיג'י, מינה למפקד צבא מדינת האפיפיור (גונפלוניירה) והעניק לו את העיר קסטרו (בלאציו), שטחים לחופי אגם בולסנה ותואר של דוכס. ב-1545 הכתיר את בנו לדוכס פארמה. בנו, אוטאביו, הוכתר ב-1547 בתואר הכפול דוכס פארמה ופיאצ'נצה.

ב-1641 התגלע סכסוך בין אודוארדו פארנזה לבין משפחת ברבריני ובן המשפחה, האפיפיור אורבנוס השמיני. בעקבות הסכסוך נודה אודוארדו מהכנסייה וצבא האפיפיור צר על קסטרו. אודוארדו ארגן קואליציה בהשתתפות דוכס ונציה, פירנצה ומודנה. המלחמה והמצור על קסטרו, שחוללו הרס מוחלט של העיר, נמשכו עד 1644 ולאחר מותו של אורבנוס השמיני הוצתו מחדש וכלו רק ב-1649.

ב-1731 איבדה המשפחה את הדוכסות, כאשר לא נותרו בה יורשים זכרים. בת המשפחה, אליזבטה פארנזה, שנודעה בספרדית בשם איסבל דה פרנסיו, נישאה לפליפה החמישי, מלך ספרד. בנם, קרלוס השלישי, מלך ספרד ירש את הדוכסיות באיטליה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://renaissance.academic.ru/194/Farnese,_House_of ערך במילון ההיסטורי של הרנסאנס]
* [http://www.quofataferunt.com/index.php?option=com_k2&view=item&id=460:house-of-farnese ארמון פארנזה ודיוקנאות בני המשפחה]
* [http://www.ranker.com/list/members-of-the-house-of-farnese/reference רשימת דיוקנאות בני פארנזה]
* [https://web.archive.org/web/20090719102105/http://www.onlipix.com/kings/italy/farnese.htm עץ המשפחה]
* 

פארנזה
קטגוריה:לאציו
קטגוריה:דוכסי פארמה
קדד גדול-פרי

קֶדֶד גדול-פרי (שם מדעי: Astragalus macrocarpus), הוא צמח עשבוני רב-שנתי השייך לסוג קדד בתת-משפחת הפרפרניים במשפחת הקטניות.

הצמח גדל בארצות מזרח אגן הים-התיכון, ובארץ הוא גדל בעיקר בחבל הים-תיכוני ומעט בחבל הספר. מין זה גבוה יחסית לשאר מיני הקדד ובעל עלעלים מרובים. צבע הפרחים צהוב, הפרי גדול ונפוח, ספוגי בחלקו החיצוני. צבע הפרי ורוד או בז'. מין זה מהווה פונדקאי בלעדי לפרפר כחליל הקדד. זהו פרפר קטן, שצבעיו חום-כתום, ונחשב לנדיר ובסכנת הכחדה בארץ. כיום ידוע על קיומה של אוכלוסייה יציבה שלו בארץ רק באזור הרי אפרים-השרון הצפוני.
==קישורים חיצוניים==

{| align=right
|
<gallery widths="200px" heights="170px" perrow="3">
קובץ:Astragalus macrocarpus in Nahal Tut (3).jpg|שיח קדד גדול-פרי בנחל תות
קובץ:Astragalus macrocarpus in Nahal Tut.jpg|פרח קדד גדול-פרי
קובץ:Astragalus macrocarpus fruit.jpg|פרי קדד גדול-פרי
</gallery>
|}

קטגוריה:ארץ ישראל: פרפרניים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:קדד
פשטידת הפלא

פשטידת הפלא (באנגלית: The Magic Pudding) הוא ספר ילדים מאת הסופר והמאייר האוסטרלי נורמן לינדזי.

זהו ספר מסעות קומי ונונסנסי שנכתב בשנת 1918, ונחשב לקלאסיקה של ספרות הילדים והנוער האוסטרלית. הוא מספר על קואלה בשם באניפ בלוגם, הפוגש שני חברי "אגודת הפשטידאים" שברשותם פשטידת פלא - היא מדברת והולכת, ומבקשת שיאכלו אותה כל הזמן, מכיוון שהיא לעולם אינה נגמרת. 

הספר מחולק לארבע פרוסות במקום פרקים, ומכיל שירים הומוריסטיים רבים. הטון הכללי של הספר הוא פרוע ולעגני.

הספר יצא בעברית במסגרת סדרת "הרפתקה ראשונה: קלאסיקה לראשית קריאה" מבית ההוצאות אוקיינוס ומודן הוצאה לאור.

סרט הנפשה שמבוסס באופן רופף על הספר יצא לאקרנים בשנת 2000 תחת השם "פלא פודינג".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי 1918
קטגוריה:ספרים אוסטרליים
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
Locked Out of Heaven

"Locked Out of Heaven" (בעברית: "נעול מחוץ לגן עדן") הוא הסינגל הראשון מאלבומו השני של הזמר והיוצר האמריקאי ברונו מארס, "Unorthodox Jukebox". הסינגל יצא ב-1 באוקטובר 2012. מארס כתב והפיק את השיר יחד עם צוות ההפקה שלו, הסמיזינגטונס. להפקה היו שותפים גם מארק רונסון, ג'ף באסקר ואמיל הייני.

הסינגל זכה להצלחה ודורג בעשרת המקומות הראשונים ביותר מ-20 מצעדי שירים ברחבי העולם. במצעד האמריקאי שהה הסינגל שישה שבועות במקום הראשון.

==מיקומי שיא==

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי ברונו מארס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי אמיל הייני
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ג'ף באסקר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מארק רונסון
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירי פופ רוק אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בפולין
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד קנדה הוט 100
קטגוריה:שירי פלטינה מרובעת ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אלקטרה רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אטלנטיק רקורדס
קונצ'יטה מרטינס

אינמקולדה קונספסיון מרטינס ברנאט ידועה כקונצ'יטה מרטינס (בספרדית: Inmaculada Concepción Martínez Bernat, ידועה כ-Conchita Martínez; נולדה ב-16 באפריל 1972, במונסון) היא טניסאית מקצועית מספרד בעבר. דורגה במקום השני בעולם בדירוג ה-WTA ב-30 באוקטובר 1995, בעלת 3 מדליות אולימפיות (2 כסף ו-1 ארד) כולן בטורניר לזוגות נשים ומאמנת טניס.

מרטינס זכתה ב-51 טורנירים, 35 ביחידות ו-15 בזוגות נשים.

הישג השיא של מרטינס היה זכייתה באליפות וימבלדון, הטורניר היוקרתי ביותר בטניס בשנת 1994 לאחר ניצחון על מרטינה נברטילובה מארצות הברית ב-3 מערכות (6–4, 3–6, 6–3) ובכך הייתה לטניסאית אישה הספרדייה היחידה עד כה (2013) שזכתה בטורניר זה. נוסף לכך, היא הגיעה למשחקי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה (1998) שבו הפסידה למרטינה הינגיס משווייץ (1 בעולם) בשתי מערכות (3–6, 3–6) ולאליפות צרפת הפתוחה (2000) שבו הפסידה למארי פירס מצרפת בשתי מערכות (2–6, 5–7)

===גביע הפדרציה===
בשנת 1989 הגיעה מרטינס לשלב הגמר, ביחד עם ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו ונבחרת ספרד בטניס נשים, במסגרת גביע הפדרציה, אך הן הפסידו לנבחרת ארצות הברית בטניס נשים (כריס אוורט, מרטינה נברטילובה, זינה גריסון ופם שרייבר) 3-0 . שנתיים לאחר מכן, בשנת 1991, היא סייעה לנבחרת ספרד בטניס נשים לזכות לראשונה בגביע הפדרציה ביחד עם סנצ'ס ויקאריו לאחר ניצחון 1-2 על נבחרת ארצות הברית (ג'ניפר קפריאטי, מרי ג'ו פרננדז, ג'יג'י פרננדז וגריסון) ואחר כך גם בשנים 1993, 1994, 1995 ו-1998.

== קישורים חיצוניים ==

* 

** [https://web.archive.org/web/20131206165344/http://www.sports-reference.com/olympics/athletes/ma/conchita-martinez-1.html קונצ'יטה מרטינס] באתר sports-reference 

קטגוריה:טניסאיות ספרדיות
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:טניסאיות זוכות אליפות וימבלדון
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מספרד
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית: טניס
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית מספרד
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית: טניס
קטגוריה:טניסאיות להט"ביות
קטגוריה:טניסאים ספרדים
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1972
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1972
מבצע פדיון שבויים

מבצע פדיון שבויים (באנגלית: Operation Redemption of Captives) הוא מבצע שהופעל בשנים 1984–1989 על ידי האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה (AAEJ) להעלאת יהודים מביתא ישראל מאתיופיה לישראל. במסגרת המבצע הועלו לישראל 973 יהודים.

== רקע ==

== המבצע ==
{| class="wikitable" style="float: left; margin-right: 0.5em; text-align: center;"
|-
!colspan=2|מספר העולים
|-
|1984||180
|-
|1985||129
|-
|1986||115
|-
|1987||554
|-
|1988||457
|-
|1989||438
|}

לדינה שנפר, פעילת האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה, שהתנדבה באתיופיה במסגרת חיל השלום בשנת 1963 עמדה בראש המבצע שבמסגרתו יצרה קשרים עם הקהילה האתיופית בשיקגו שבו שכנה הנהלת האגודה מאז התמנות נייט שפירו לנשיאה. באמצעות קשרים אלו הכינה האגודה תוכנית על סמך דרכי הגעתם השונים של האתיופים לארצות הברית וכן בדבר אנשי מפתח בממשל באתיופיה וגייסה את ברהנו ירדו אתיופי נוצרי, וחבר קרוב של ברוך טגניה לעניין. בנוסף לכך, נעזרה שנפר בפעילים מקהילת ביתא ישראל, בהם: אבבה ברהן וישעיהו צ'אנה.

לשנפר הצטרפה סוזאן פולק והן עסקו בעיקר בעבדות ניירת בהם מסמכי מלגות סטודנטים מזויפות, מסמכים לטיפול רפואי, איחוד משפחות, מסמכי אימוץ יתומים ועוד. ירדו פעל בשטח, איתר משפחות ויחידים ועם אותם מסמכים המזויפים הוצאו מחוץ לאתיופיה והגיעו בסופו של דבר לישראל. כדי לאמת את זהותם היהודית של האנשים שהוצאו האגודה פעלה באופן הדוק מול מיכה פלדמן שהופקד על העלייה מאתיופיה בסוכנות היהודית, חיים הלחמי מהיאס ועם יוצאי אתיופיה בישראל.

עם התקדמות המבצע והסתעפותו יצר ירדו רשת של פעילים נוצרים ויהודים אתיופים שכונו "קומיטי".

במהלך 1989 ביקרה שנפר באתיופיה ויחד עם סטיב בראונשטיין הקימה בית יתומים פיקטיבי שבו התחזתה לנזירה פינית שחיפשה להציל ילדים יהודים.

המבצע הופסק עם חידוש יחסי אתיופיה-ישראל בשלהי 1989.

== ראו גם ==
*מבצע אליהו

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
*Graenum Berger, Rescue the Ethiopian Jews!: a memoir, 1955-1995, J.W. Bleeker Hampton Pub. Co., 1996, 
*Howard M. Lenhoff, Black Jews, Jews, and Other Heroes: How Grassroots Activism Led to the Rescue of the Ethiopian Jews, Gefen Publishing House Ltd, 2007, 
</div>

== קישורים חיצוניים ==
*[https://sites.google.com/site/aaejarchive/ AAEJ ארכיון מקוון] – ארכיון היסטורי

==הערות שוליים==

קטגוריה:האגודה האמריקאית למען יהודי אתיופיה
קטגוריה:עליית ביתא ישראל
פדיון שבויים
קטגוריה:שנות ה-1980
קטגוריה:יחסי אתיופיה–ישראל
ג'רונימו סטילטון

ג'רונימו סטילטון (באנגלית: Geronimo stilton) היא סדרת ספרים לבני נוער אשר נכתבה על ידי אליזבטה דאמי, תחת הפסבדונים "ג'רונימו סטילטון".

11 ספרים מהסדרה תורגמו ופורסמו בעברית. ישנה סדרת טלוויזיה מצוירת (ג'רונימו סטילטון) המבוססת על סדרת הספרים ומשודרת בערוץ לוגי וערוץ Wiz.

==דמויות==
* ג'רונימו סטילטון – הדמות הראשית בסדרה; עכבר החוקר ומנהל את "קול המכרסם", עיתון מפורסם בעיר "עכבריה". ג'רונימו הוא אחיה של טיאה, בן דוד של מלכודני ודוד של בנג'מין.
* בנג'מין סטילטון – עכבר צעיר. אחיין של ג'רונימו, טיאה ומלכודני. משמש כשולייה של ג'רונימו, עוזר לו בעבודה בעיתון ויוצא איתו למסעותיו.
* טיאה סטילטון – עכבר ואחותו של ג'רונימו. בכל הנוגע להרפתקאות היא הפוכה מג'רונימו. עובדת כשליחה בעיתון המשפחתי.
* פנדורה – חברתו הטובה ביותר של בנג'מין. מאוד אוהבת הרפתקאות ומצטרפת לבנג'מין וג'רונימו פעמים רבות כדי לפתור תעלומות שונות.
* מלכודני סטילטון – בן דודם של ג'רונימו וטיאה. הוא יוצא יחד עם המשפחה לכל ההרפתקאות. ידוע גם בפשלנותו הנוראית.

* סאלי ראסמוסן – מנהלת העיתון "עכברוש העיר", עיתון המתחרה ב"קול המכרסם". האויבת המושבעת של ג'רונימו.
* סיימון סקווילר – עכברוש שעובד כמשרת של סאלי ולרוב עוקב אחרי ג'רונימו ומנסה לגנוב ממנו כתבות.

==ספרי הסדרה==
{| class="wikitable"
|-
! שם הספר !! תאריך יציאה בעברית
|-
| קוראים לי סטילטון ג'רונימו סטילטון || 2006
|-
| מסתורי האוצר הנעלם || 2007
|-
| מסתורי עין האיזמרגד || 2007
|-
| ברד בטעם זבובים לרוזן || 2007
|-
| ארבעה עכברים במערב הפרוע || 2008
|-
| מסתורי פרמידת הגבינה|| 2009
|-
| כתב-היד המסתורי של נוסטרכבורס || 2010
|-
| האהבה היא כמו גבינה || 2011
|-
| ארבעה עכברים בג'ונגל השחור || 2012
|-
| המרתון הכי מטורף בעולם || 2013
|-
|קר נורא בהימלאיה! || 2014
|}

==הסדרה המצוירת==

בשנת 2009 עלתה לשידור סדרת אנימציה איטלקית המבוססת על ספרי הסדרה. הסדרה עלתה לשידור בישראל בפברואר 2010 בערוץ לוגי ובינואר 2017 בערוץ wiz, בסדרה 56 פרקים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סדרות ספרים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
קטגוריה:ערוץ WIZ!: סדרות
קרולין ס. גרינר

קרולין ס. גרינר (באנגלית: Carolyn S. Griner, נולדה ב-1945) הייתה המנהלת בפועל של מרכז טיסות החלל מרשל של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א, הממוקם בהאנטסוויל, אלבמה.

== קורות חיים ==
גרינר סיימה ב-1967 תואר ראשון בהנדסה אסטרונאוטית באוניברסיטת המדינה של פלורידה, בטלהאסי, כשהיא לומדת תוך כדי עבודתה במרכז מרשל. היא נשואה לדונלד גרינר ואם לשלושה ילדים.

== קריירה ==
גרינר הצטרפה לסגל של מרכז טיסות החלל מרשל ב-1964, בהנהלתו של המנהל הראשון של המרכז ורנר פון בראון. בזמנו היא הייתה אחת משלושת הנשים היחידות שהיו בעלות משרה טכנית במקום, יחס של כ-1,000 גברים לכל אשה. החל משנת 1974 היא עבדה לצד מרי ג'ונסטון על תוכניות ניסוי שונות שנערכו במרכז. ביחד הן קיבלו אימינים של אסטרונאוט. גרינר עבדה במרכז מרשל במשך 36 שנים, כשהיא מתקדמת בתפקידים בהדרגה. ב-1994 מונתה לסגנית מנהל המרכז, וסמוך לפני פרישתה כיהנה במשך כשמונה חודשים, מ-3 בינואר 1998 עד 11 בספטמבר 1998, בתפקיד מנהלת בפועל של המרכז, בין כהונתם של המנהלים השמיני והתשיעי. מרכז מרשל מנה אז כ-6,000 עובדים. בכך הייתה גרינר לאשה הראשונה בתפקיד זה. רק ב-2012 מונתה אשה שוב לתפקיד, וגם זאת, שוב, רק כמנהלת בפועל. 

גרינר פרשה מנאס"א ב-11 בספטמבר 2000. 

גרינר זכתה במספר רב של פרסים במהלך הקריירה שלה. בין השאר היא קיבלה ב-1986 את מדליית נאס"א "NASA Exceptional Service Medal". היא קיבלה פרס זה שוב בשנים שלאחר מכן, וקיבלה בנוסף גם את מדליית נאס"א "NASA Exceptional Leadership Medal". ב-1992 היא קיבלה את פרס הנשיא "Presidential Rank of Meritorious Executive", וקיבלה פרס זה שוב כעבור כמה שנים. ב-1995 קיבלה גם את פרס הנשיא "Presidential Rank of Distinguished Executive", כאשר גם את הפרס הזה היא קיבלה פעמיים. ב-30 ביוני 1999 קיבלה את אות הכבוד הגבוה ביותר של נאס"א: "Distinguished Service Medal", על תרומתה יוצאת הדופן למשימות נאס"א.

גרינר מכהנת כסגנית הנשיא של חברת תעשיות ההגנה האמריקאית Science Applications International Corporation, המעסיקה כ-45,000 עובדים ב-36 ערים ברחבי העולם ומדורגת במקום ה-285 בעולם בדירוג החברות של כתב העת Fortune.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.webcitation.org/5vJlZj8dT?url=http://www.msfc.nasa.gov/news/news/releases/2000/00-331.html "Carolyn Griner, one of NASA’s female pioneers, to retire from Marshall Center"], באתר NASA News

==הערות שוליים==

קטגוריה:עובדי נאס"א
קטגוריה:עובדות נאס"א
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אלבמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אלבמה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה של פלורידה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של פלורידה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1945
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
מבצע פניקס

מבצע פניקס (באנגלית: Phoenix Program) הוא מבצע של ה-CIA, אשר נערך בזמן מלחמת וייטנאם בין השנים 1968–1972, במהלך מבצע זה נהרגו כ-26,000 וייטנאמים ונפצעו כ-81,000 איש.
במבצע מסווג זה השתמש ה-CIA ביחידות מיוחדות, ובהן הכומתות הירוקות, סיירת חיל הנחתים ויחידת אריות הים, ובמקומיים על מנת לנטרל (לתפוס, לחטוף, להרוג) אישים ב וכך לפגוע בשרשרת הפיקודית של הארגון.
כמו כן אזרחים אשר נחשד שברשותם נמצא מידע על הוייטקונג נחטפו ועונו למוות במטרה לחילוץ המידע.

מפקד בווייטקונג אמר לאחר המלחמה שבמבצע נהרגו בעיקר אזרחים ולא אנשי וייטקונג, אך מבצע זה החליש את הווייטקונג.
==קישורים חיצוניים==
* טל טובי, [https://web.archive.org/web/20200222224130if_/http://maarachot.idf.il/PDF/FILES/7/110337.pdf ה"פניקס" - תוכנית החיסולים האמריקנית], מערכות 382, פברואר 2002, עמודים 38–45.
*[https://www.nytimes.com/2017/12/29/opinion/behind-the-phoenix-program.html Behind the Phoenix Program] אדוארד מילר, הניו יורק טיימס, 29 בדצמבר 2019

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחמת וייטנאם
פניקס
קטגוריה:הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית
החופש לבחור

החופש לבחור: עיקרי הכלכלה החופשית (באנגלית: Free to Choose: A Personal Statement) הוא ספר וסדרת טלוויזיה שנוצרו על ידי הכלכלנים מילטון פרידמן, זוכה פרס נובל לכלכלה ב-1976, ואשתו רוז, ובהם הביעו את תמיכתם בעקרונות השוק החופשי. הספר שימש בעיקר כתגובה לספרו של ג'ון קנת גלבריית "The Age of Uncertainty".

הספר יצא לאור בינואר 1980. בישראל הוא יצא בהוצאת דביר ב-1988.

==סקירה==
הספר מדבר על כך שחינוך ושוק חופשי יביאו את המיטב לכל האנשים בחברה, ומנמק באמצעות דוגמאות בהן הדבר אכן הוליד שגשוג כלכלי. הספר טוען ששיטה זו תוכל לפתור בעיות בנושאים רבים בהם דרכים אחרות כשלו בעבר. הספר כולל כ-10 פרקים המתפרשים על 297 עמודים. "החופש לבחור" הופיע בראש ברשימת רבי המכר של ארצות הברית במשך 5 שבועות.

מחברי הספר מביעים תמיכה בעקרונות "לסה פר", ומותחים ביקורת על התערבות הממשלה ופגיעה בחירות האישית והיעילות הכלכלית בארצות הברית ומחוצה לה. הם מתנגדים למיסים על גז וטבק, ולניהולה של הממשלה את בתי הספר הציבוריים. כמו כן, הפרידמנים האשימו ישירות את הממשלה בשפל הגדול והביעו תמיכה במס הכנסה שלילי כאלטרנטיבה לשיטת המיסוי הנוכחית. הם טענו שצריך לסלק את ה-FDA, להגביר פיקוח על אספקת הכסף שמגיע מהפדרל ריזרב, ואף לבטל חוקים התומכים באיגודים מקצועיים.

==הסדרה==
ב-1989, הוציאה רשת PBS לראשונה לאור סדרת טלוויזיה בת עשרה פרקים על הספר. בתוכנית, פרידמן דן במקרים של הצלחות וכשלונות כלכליים לאורך ההיסטוריה, שעל פי טענותיו קשורות לאופן בו הקפיטליזם התבטא בהם. כך למשל, במציג את הונג קונג כמדינה מצליחה, אשר ידועה בזכות השוק החופשי בה, בעוד שהודו ספגה ביקורת על התלותיות שלה בכלכלה מתוכננת ופרוטקציוניזם בתעשיית הטקסטיל שלה. לאחר ההופעה המרכזית בכל תוכנית, שוחח פרידמן עם אנשים רלוונטיים לנושא ממקומות שונים בעולם. בשנת 1990 שודרה הסדרה בשנית, הפעם על ידי מנחה אחר, אך פרידמן עדיין השתתף בה.

מספר ידוענים השתתפו בסדרה, ביניהם רונלד רייגן, ארנולד שוורצנגר, דונלד רמספלד, ג'אגדיש בהאגוואטי, ויליאם מקצ'סני מרטין ופיטר טמין.

==ישראל==
בשנת 1986 העניק מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ורג' שולץ לראש ממשלת ישראל, יצחק שמיר, עותק של הספר בצרפתית, כמתנה. בעקבות פרסום דבר המתנה שלחו מספר מרצים לעבודה סוציאלית, בהם ד"ר יצחק קדמן, מכתב לראש הממשלה בו בקשו ממנו להשיב את המתנה ולא להנהיג בישראל כלכלה חופשית וחוסר מעורבות ממשלתית. 

בשנת 1988, ביוזמת דניאל דורון, תורגם הספר לעברית ויצא בהוצאת דביר. בשנת 1989 שודרו פרקי הסדרת הטלוויזיה בערוץ 2. במקביל לשידור התכנית התקיימו בבית ציוני אמריקה דיונים של אישי כלכלה ישראליים בעקבות הסדרה.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.youtube.com/watch?v=D3N2sNnGwa4&list=PLcm84hKEpyZQfhxhVFB8r5LjTjmgdJXOu Free to Choose: Part 1 of 10 The Power of the Market (Featuring Milton Friedman)], הסדרה המלאה, באתר יוטיוב
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1980
קטגוריה:כלכלה
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
עזרא נוביק

עזרא הלוי נוביק (י"א בתמוז ה'תר"ץ, 7 ביולי 1930 – ט"ז באדר ה'תשע"ג, 26 בפברואר 2013) היה ראש ישיבות באר שבע ובית יחיאל, ר"מ בישיבת השרון ומשגיח ישיבת כנסת יצחק.

==תולדותיו==
נולד בוושינגטון, ארצות הברית, בנם של אלעזר ושרה נוביק. אביו היה איש המזרחי בארצות הברית וביתו שימש אכסניה לרבנים שהגיעו לארצות הברית, ובהם הרב אברהם דוב כהנא שפירא והרב יוסף שלמה כהנמן. בשנת ה'ת"ש (1940), החל ללמוד בישיבה בבולטימור, אצל הרב יעקב בוברובסקי. בשנת ה'תש"ז (1947) עבר ללמוד בישיבת לייקווד והיה מתלמידי הרב אהרן קוטלר. בשנת ה'תש"י (1950) עלה לישראל ללמוד בישיבת חברון בירושלים, שם למד בחברותא עם הרב ברוך מרדכי אזרחי והרב חיים גדליה צימבליסט. בתקופת לימודיו בישיבה נהג לשמוע בקביעות את שיחות המוסר שמסר הרב יחזקאל לוינשטיין בישיבת מיר בירושלים, וכמו כן עמד בקשר עם הרב איסר זלמן מלצר. 

בשנת ה'תשי"ד (1954) נישא לשרה-מרים, בת יחיאל מנדלבוים ונכדת שמחה מנדלבוים. לאחר נישואיו עבר להתגורר בבני ברק ולמד בכולל "בית יהודה" בתל אביב שבראשות הרב יחיאל מיכל פיינשטיין, ואף למד איתו בחברותא. כמו כן למד בחברותא במשך מספר שנים עם הרב שלמה ברמן בהיכל ישיבת פוניבז' בבני ברק, שם קבע את מקום תפילותיו. 

בשנת ה'תשי"ט (1959) התמנה כראש ישיבת באר שבע. בתקופה זו נהג לשהות בבאר שבע במשך כל ימות השבוע והיה שב לביתו לשבת. כעבור כמה שנים עבר לכהן כר"מ בישיבת השרון. לאחר מכן עמד בראשות כולל בנתניה, ולאחר מכן בראשות הישיבה הקטנה "בית יחיאל" בבני ברק לצד הרב אליעזר דינר.

בשנת ה'תשמ"ו (1986) נקרא על ידי הרב שך לשמש כמשגיח בישיבת כנסת יצחק, תפקיד שמילא במשך שלוש שנות פעילותה בבני ברק. בשנת ה'תשמ"ט (1989), לאחר מעבר הישיבה לחדרה, מונה תחתיו בנו, הרב טוביה. מאז הקדיש את זמנו ללימוד תורה כאברך מן המניין בכולל במושב בית מאיר. סייע בהקמת הסניף של ישיבת כנסת יצחק במודיעין עילית. הרבה לייעץ בנושאי מוסר, חינוך והשקפה.

בשנת ה'תשס"ג (2003) חלה, ומאז חלה התדרדרות במצבו הבריאותי. נפטר בבני ברק בט"ז באדר ה'תשע"ג. בהלווייתו ספד לו הרב יעקב אדלשטיין באומרו כי היה "כליל המעלות". נקבר בבית הקברות של נציבי ישיבת פוניבז' בבני ברק.

==משפחתו==
לרב נוביק 14 ילדים ומספר חתנים, בהם:
* הרב טוביה – משגיח ישיבת כנסת יצחק בחדרה
* הרב יחיאל – ראש כולל דעת יוסף באשדוד
* הרב זלמן מאיר – משגיח בישיבת עטרת שלמה בבית שמש
* הרב שמעון – ראש ישיבת ישיבת כנסת יצחק במודיעין עילית
* הרב אלעזר – ר"מ בישיבת בית אליהו במושב אחיעזר
* הרב אברהם ישעיהו – ר"מ בישיבת באר מרדכי במודיעין עילית
* הרב אהרן – ר"מ בישיבת קהילות יעקב במודיעין עילית
* חתנו הרב חיים שלמה אשלג - ראש כולל עטרת שלמה בבני ברק 
* חתנו הרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי - ראש קיבוץ בישיבת תורה בתפארתה

== קישורים חיצוניים ==
* 
*
* 

קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:בוגרי ישיבת לייקווד
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:משפחת מנדלבוים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:משגיחים ישראלים
קטגוריה:ראשי ישיבות קטנות
קטגוריה:ראשי כולל אברכים ישראלים
קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:באר שבע: רבנים
קטגוריה:רמת השרון: רבנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פוניבז'
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
יצחק יחיאל יעקבוביץ

הרב יצחק יחיאל יעקבוביץ (ו' באייר תר"צ, מאי 1930 – ג' בשבט תשע"ט, 9 בינואר 2019) היה רבה הראשי האשכנזי של הרצליה במשך 66 שנה.

==תולדותיו==
נולד בגרמניה, בנם של הרב חיים יוסף יעקבוביץ, ר"מ בישיבת פרנקפורט, ודינה, בתו של הרב גרשון פוזן, מדייני העיר. בשנת תרצ"ה (1935) עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והם התיישבו בירושלים. בסוף שנות ה-30 נמנה אביו עם מייסדי ישיבת קול תורה.

היה מראשוני תלמידי ישיבת פוניבז' בחורף תש"ד. בשנות ה-50 נישא לשפרינצה מובשוביץ, בתו של הרב בנימין מובשוביץ, רבה של הרצליה ומייסד ישיבת השרון. לאחר נישואיו הצטרף לצוות רבני הישיבה, לצד דודו הרב יעקב אדלשטיין.

לאחר פטירת חותנו הרב בנימין מובשוביץ, בשנת תשי"ג (1953), התמנה תחתיו כרבה של הרצליה בהמלצת החזון איש, והחל לכהן בתפקידו כשהוא בשנות העשרים לחייו. כרב העיר נאבק מספר פעמים כנגד חילול שבת בעיר, ואף נעצר, נשפט, הורשע ונקנס. במקביל המשיך לשמש כר"מ בישיבת השרון וכאחד מראשי כולל אברכים חרדי בעיר, והיה מראשוני הפעילים לחיזוק הדת לעולים החדשים במעברות. ראה באדמו"ר מגור ה"בית ישראל" אחד ממוריו הרוחניים והרבה להתייעץ עמו.

הרב יעקבוביץ כיהן כרב העיר הרצליה במשך 66 שנים, עד לפטירתו בג' בשבט תשע"ט (9 בינואר 2019).

אלמנתו, הרבנית שפרינצה, נפטרה בגיל 91 בי' בניסן תשפ"ג (1 באפריל 2023).<ref></ref>

==משפחתו==
אחותו היא הסופרת החרדית רבקה שזורי ואחיו הוא הרב מאיר ישראל, ממייסדי מודיעין עילית ומי שכיהן כרב המקוואות בעיר. גיסיו הם הרב אורי קלרמן - שהיה מראשי ישיבת כנסת חזקיהו, הרב אברהם ארלנגר - מראשי ישיבת קול תורה, הרב אברהם עמרם קוך המכונה הצדיק מחיפה, והרב צבי ובר - רב שכונת נווה יעקב וחבר בד"ץ שארית ישראל.

בניו:
*הרב דניאל - ראש ישיבת נחלת בנימין במודיעין עילית, על שם סבו הרב בנימין מובשוביץ
*הרב חיים יוסף - ר"מ בישיבת פוניבז' לצעירים
*ישראל מאיר - מנהל ישיבת נחלת הלויים
*הרב מרדכי שלמה - ר"מ בישיבת אוצר התורה בירושלים ומשגיח בישיבה הגדולה 'דעת חיים' בבית וגן, ורב בית הכנסת הגדול בהרצליה.
*הרב אברהם ישעיהו - ר"מ בישיבת דברי מרדכי בבני ברק
*הרב יהודה- ר״מ בישיבת תורת חיים בבית שמש
==לקריאה נוספת==
*טוביה פריינד, הלב הגדול שנדם - כתבה נרחבת על הרב יעקובוביץ, המודיע - תוספת לגיליון, י"ב שבט תשע"ט, עמ' 54–59 ו-66

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.nrg.co.il/online/54/ART2/188/249.html יעל גרמן: "הרב יצחק יעקובוביץ' לא ראוי לתפקידו"], באתר nrg, 12 בדצמבר 2010
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרצליה: רבנים
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:משפחת מובשוביץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
קבר דניאל הנביא

[[תחריט מהמאה ה-19 המתאר את קבר דניאל, מתוך Voyage en Perse Moderne, מאת פלאנדין וקוסטא.]]
פנים מבנה הקבר בשושן
קבר דניאל הנביא הוא מקום קברו המסורתי של הנביא דניאל. קיימות מספר מסורות נוספות בדבר מיקום הקבר. האתר בשושן הוזכר לראשונה בכתביו של בנימין מטודלה - שם מציין מטודלה את קברו של דניאל בעיר שושן (סוסה) שבאיראן.

בספר דניאל מתואר חזון של הנביא דניאל בעיר שושן:

הספר אינו מציין את מקום פטירתו של דניאל, ורק מסורות מאוחרות מציינות את מקום קבורתו בעיר שושן.

== במסורת היהודית ==
בספר סדר הדורות הוא מציין כי ארונו של דניאל קבור בנהר חידקל . כנראה כהשראה מארונו של יוסף

==הקבר בספרו של מטודלה ==

האזכור הראשון של הקבר באתר זה מופיע בכתביו של בנימין מטודלה אשר ביקר באסיה בין השנים 1160–1163. בנימין מתאר בית כנסת בפרס שבחזיתו קבר דניאל הנביא. בנימין סיפר כי קברו של דניאל היה במיקום אחר, בחלקה האחד של העיר, ותושבי אותו הצד התעשרו באופן מפתיע בעוד בני החלק השני של העיר היו עניים, והעניים באו בטענה כי העושר נגרם לבני החלק השני של העיר בשל קבר דניאל שאצלם ודרשו להעביר את הקבר אל חלק העיר שלהם. בין בני העיר פרץ מאבק ממושך, שבסופו נהגתה פשרה מקורית: ארון הקבורה הוצא ממקומו והועבר אחת לשנה מחלק אחד של העיר לחלקה השני, ובכל חלק שהה הארון שנה אחת, ואכן בני כל העיר התעשרו. הסדר זה נהג שנים רבות, עד אשר בא לעיר השאה סינג'אר, שהוא לדברי בנימין 'המולך במלכות פרס על ארבעים וחמישה מלכים שהם תחת ידו והוא שולטאן אל-פארס אל-כביר בלשון ערב, והוא מולך משער נהר סאמארא עד עיר סמרכנת ועד נהר גוזן ועד מדינת ניסבור והרי הפתון ועד מדינת טיבת שנמצא ביערות שלה חיות שיוצא מהם המור וממשלתו מהלך ארבעה חודשים וארבעה ימים'. השאה התרעם על מנהג העברת ארונו של דניאל הנביא וראה בו בזיון חמור. הוא הורה להפסיק לאלתר את העברת העצמות, וציווה לתלות את הארון באמצע הגשר שבין שני חלקי העיר ולבנות במקום בית-תפילה לבני כל הדתות בשווה.

הקבר קדוש גם לפי מסורות מוסלמיות. על פי מסורות אלה הובא ארונו של דניאל לשושן בשנת 638 על מנת לעצור בצורת.

==מסורות אחרות==
ישנן מספר מסורות אחרות הממקמות את הקבר באתרים אחרים:
===איראן===
* אתר נוסף באיראן בו מצוין קברו של דניאל הוא בסמוך לדזפול, בפרובינציית קוזסטאן שבאיראן.
===עיראק===
* על פי מסורות נוצריות (ה-Martyrologium Romanum משנת 1583) דניאל קבור בבבל שבעיראק;
* מסורת אחרת מציין את קברו של דניאל בתוך מצודת כירכוכ שבעיראק. במקום עמד בית כנסת יהודי, שלימים הפך לכנסייה ולאחר מכן למסגד מוסלמי. במסגד מצוינים קברי דניאל, חנניה, מישאל ועזריה. אתר זה פוצץ על ידי כוחות המדינה האסלאמית ביולי 2014.
* מסורת שלישית מציינת את מקום הקבר במוקדדיה שבעיראק.

===אוזבקיסטן===
* ישנה מסורת לפיה הקבר ממוקם בסמרקנד שבאוזבקיסטן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=32&letter=D קבר דניאל באנציקלופדיה היהודית]
* [http://www.zadikim.org/index.asp?catID=46867&siteLang=3 תיאור ביקור בקרב ותמונות הקבר]
* [https://web.archive.org/web/20130206184301/http://www.greece.org/alexandria/tomb2/mosque.htm תיאור המסגד על קברו של דניאל בכירכוכ שבעיראק]

קטגוריה:אתרי מורשת של יהודי איראן ופרס
דניאל
דניאל
קטגוריה:אתרי עלייה לרגל (יהדות)
קטגוריה:איראן: מבני דת
דניאל
קטגוריה:ח'וזסתאן
גרמקנודל

גרמקנודל ברוטב [[וניל.]]
גרמקנודל (בגרמנית אוסטרית: Germknödel - "כופתת שמרים") היא מאכל קינוח אוסטרי עשוי בצק שמרים עם זרעי פרג וסוכר וממולא בפובידל. המאכל מוגש לרוב עם חמאה מומסת או עם רוטב וניל.

המאכל פופולרי באוסטריה, ובאזורי בוואריה ובוהמיה, ונאכל באופן מסורתי בימי שישי.

צורת הכופתה לרוב כלחמנייה.

יש למאכל מספר גרסאות, ובהן גרסאות בהן המאכל מוגש כמנה עיקרית.

== קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.tapuz.co.il/blog/net/ViewEntry.aspx?entryId=1839283&skip=1 תיאור המאכל]
* [https://www.ksn.co.il/מתכון-גרמקנודל-קינוח-האוסטרי/ סער אהרוני,גרמקנודל,תיאור המנה והמתכון], באתר ksn.co.il

קטגוריה:המטבח האוסטרי: קינוחים
קטגוריה:מאכלי שזיפים