OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה סער

משה סער (סימי) (נולד ב-5 בדצמבר 1935) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שירת כטייס קרב, פיקד על שתי טייסות קרב במלחמת ההתשה ושימש מפקד כנף בחיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים.

==ביוגרפיה==

סער נולד בעיירה ראדיביליב (בפולנית Radziwiłłów ובאוקראינית Радивилів) שבפולין (כיום אוקראינה) בשם משה סימיגרן, ושרד כילד את השואה. לאחר המלחמה ופטירתו של אביו, שמחה סימיגרן, העפיל עם משפחתו (אמו מלכה, אביו החורג משה ואחיו בני) לארץ ישראל באוניית המעפילים "מולדת". האונייה נתפסה על ידי הבריטים והם הוגלו למחנות המעצר בקפריסין (מחנה 67). ביולי 1948 עלו מקפריסין לארץ באונייה "עצמאות".
בארץ שוכנו במעברת כפר ברנדייס (ליד חדרה) ומשם הועברו לשכונת ואדי ג'מאל בחיפה (עין הים). שם, התגוררה המשפחה כשנה ולאחריה עברה לדירה בשכון עולים בקריית חיים שם למד בבית ספר מקצועי "עמל". לאחר סיום לימודיו עבד בבוקר במפעל "המגפר" והשלים את בחינות הבגרות בבי"ס "אליאנס" בחיפה. אביו החורג, משה פיטקוביץ, עבד בעבודות דחק וכנגר בחברת "העוגן" במספנות חיפה. אמו, מלכה פיטקוביץ, עבדה כאחראית מטבח בבית ספר.

סער התגייס לצה"ל בשנת 1955 וב-1957 סיים את קורס טיס מס' 23 כחניך מצטיין והוצב בקורס אימון מתקדם בטייסת 113. לאחר מכן עבר לשרת בטייסת 109 (טייסת מיסטר בבסיס רמת דוד) ובהמשך עשה הסבה למטוסי ווטור ושירת בטייסת 110 בין היתר בתפקיד סמ"ט א' והדריך בבית הספר לטיסה.

בשנת 1966 סיים למודיו בפו"מ והוצב כראש מדור במטה חיל האוויר בהצבת חירום שירת כטייס קרב בטייסת 110. עם פרוץ מלחמת ששת הימים הוביל במסגרת מבצע מוקד את מבנה התקיפה הראשון של בסיס בני סואף במצרים עילית כשנווטו הוא עלי מלצר (ענבר). בהפצצה הושמדו שמונה מפציצי טופולב Tu-16, כרבע מכוח המפציצים האסטרטגיים של חיל האוויר המצרי. בגיחתו הבאה באותו יום הוביל מבנה תקיפה לשדה התעופה דמייר בסוריה כשנווטו הוא אורי טלמור. בגיחה נוספת הוביל מבנה לתקיפה השנייה של שדה התעופה H-3 בעיראק.

לאחר מלחמת ששת הימים, בדצמבר 1967 מונה למפקד טייסת 116, טייסת מטוסי מיסטר. בדצמבר 1969 מונה למפקד טייסת 102 (מטוסי סקייהוק), שמפקדה הקודם ניסים אשכנזי נפל בשבי המצרי. סער עשה הסבה לסקייהוק ופיקד על הטייסת עד דצמבר 1970. בתקופה זו הוביל את הטייסת למבצעים רבים במלחמת ההתשה. בהמשך שירותו שימש בתפקיד מפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס חצרים.

במאי 1973 מונה למפקד כנף 15 ובמלחמת יום הכיפורים טס בהצבת חירום בטייסת 102. בספטמבר 1974 הקים את מנהל בקרת איכות ובטיחות (מבק"א) במטה חיל האוויר ושירת בתפקיד במשך ארבע שנים והשתחרר מצה"ל בדרגת אל"ם בשנת 1982.

לאחר שחרורו הצטרף למנהלת פרויקט הלביא בתעשייה האווירית, סיים תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן והמשיך ללימודי תואר שני וכיום עובד כיועץ לארגונים עסקיים בתחום מערכות אבטחת איכות.

סימי נשוי לצפרא סער (לבית ליכטמן) ולהם שני ילדים.

==לקריאה נוספת==
*דני שלום, כרעם ביום בהיר, מבצע "מוקד" – כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר - פרסומי תעופה, 2002, עמ' 345-353, 498-500, 572-575
*דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר חלק א' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), אוויר - פרסומי תעופה, עמ' 133, 368, 556

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מפקדי בסיס שדה דב
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל האוויר
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:גולי מחנות המעצר בקפריסין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרי בית הספר אליאנס (חיפה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
אלונה שגיא

אלונה שגיא (נולדה ב-1962) היא חוקרת מוזיקה, פסנתרנית ואומנית ג'אז ישראלית.

== ביוגרפיה ==
למדה נגינה, תאוריה וקומפוזיציה אצל פרופ' צבי קרן, אביה.

עבודת התואר השני שלה עסקה בתחום הג'אז. בשנת 2002 קיבלה את תואר הדוקטור שלה במוזיקולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן. עבודת הדוקטורט שלה, שכותרתה "השפעת הג'אז המודאלי על המוזיקה של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס: 1958-67", הייתה הראשונה שנכתבה בישראל על נושא בתחום הג'אז.

הופיעה כפסנתרנית עם מיטב נגני הג'אז בארץ.

כיהנה כשופטת בוועדה לבחירת הזוכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים בתחום הג'אז בשנת 2011, והייתה חברה בחבר הנאמנים לשנת 2014.

כיהנה כמרצה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן מאז שנת 1990 בתחומי הביצוע, התאוריה וההיסטוריה של הג'אז. כיום היא ראש המחלקה ללימודי ג'אז באוניברסיטת בר-אילן ומלמדת את התחומים הבאים:
* הרמוניה מודרנית ליד המקלדת
* האזנה מודרכת לסגנונות הג'אז
* סגנונות הרמוניים בג'אז
* אומנות האלתור בג'אז וניתוח קטעי מבצעים
* מבוא לתולדות הג'אז

הופיעה בפסטיבלי "ג'אז, בלוז ווידאוטייפ", ברדיו, בטלוויזיה ובקונצרטים של המחלקה למוזיקה בבר-אילן בביצוע יצירות ועיבודים מפרי עטה. שימשה כמנהלת מוזיקלית, מנחה ונגנית בסדרת הקונצרטים המוסברים "ג'אז בקמפוס", שנערכה בשנת 2003 במחלקה למוזיקה באונ' בר-אילן.

=== תחומי המחקר שלה ===
* מוזיקה בסגנון הג'אז - Jazz Music
* הג'אז בישראל
* פסנתרנית המופיעה בקונצרטים בתחום הג'אז
* התפתחויות ותמורות בסגנונות הג'אז, מאז היווצרותו ועד היום
* סגנונות הרמוניים בג'אז – מהרמוניה של ג'אז מסורתי ועד להרמוניה מודרנית
* הוראת אלתור במגוון סגנונות
* השפעת הג'אז המודאלי על הג'אז בשנות ה-60
* המוזיקה של ג'ון קולטריין ומיילס דייוויס
* כתיבה, הלחנה ועיבוד של יצירות ג'אז להרכבים כליים וקוליים
* הקמה, ניהול  מוזיקלי וארגון הופעות של הרכבי ג'אז
* כתיבת טרנסקריפציות של ביצועי נגנים וזמרי ג'אז
* הדרכת סדנאות לביצוע ג'אז

== פרסומים ==
<div class="mw-content-ltr">
* Zvi Keren: His Contribution to Israel's Music Scene," Min-Ad: Israel Studies in Musicology Online, Vol. 2, 2002
* Miles Davis's Improvised Solos On `Walkin'`: 1954-1967," Annual Review of Jazz Studies, Vol. 13, 2003.
* Bessie Smith: `Down Hearted Blues` and `Gulf Coast Blues` Revisited," Popular Music, Vol. 26, No. 1, 2007.
* Joseph Schillinger: A Disciple's Reminiscences of the Man and his Theories. An Interview with Prof. Zvi Keren," Tempo, Vol. 64, No. 251, January 2010.
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20140806083934/http://music.biu.ac.il/sagee מידע נוסף על אלונה שגיא]
* [http://www.washington.ac.il/michlala/%D7%9E%D7%A1%D7%9C%D7%95%D7%9C%D7%99-%D7%9C%D7%99%D7%9E%D7%95%D7%93/%D7%AA%D7%95%D7%90%D7%A8-%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%9F-%D7%9E%D7%A1%D7%9C%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%9D-2/%D7%A9%D7%A2%D7%A8-%D7%9C%D7%97%D7%95%D7%92-%D7%9C%D7%9E%D7%95%D7%96%D7%99%D7%A7%D7%94/%D7%94%D7%9B%D7%99%D7%A8%D7%95-%D7%90%D7%AA-%D7%94%D7%9E%D7%A8%D7%A6%D7%99%D7%9D/%D7%93%D7%A8-%D7%90%D7%9C%D7%95%D7%A0%D7%94-%D7%A9%D7%92%D7%99%D7%90/ מידע נוסף על אלונה שגיא]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיקאיות ישראליות
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מוזיקה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1962
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
פרויקט רונברג

פרויקט רונברג (בשוודית: Projekt Runeberg) הוא מיזם ליצירת ספרייה ממוחשבת חופשית באינטרנט. המיזם מתמקד בספרות של המדינות הנורדיות. המיזם החל ללקט ספרות בשפות סקנדינביות בדצמבר 1992. הוא כולל בין היתר את הספר נורדיסק פמילייבוק, עבודות של מחברים סקנדינביים בשפה הלטינית. יוזמת הפרויקט באה בעקבות יצירת פרויקט גוטנברג. 

מייסד פרויקט רונברג הוא לארס ארונסון.

==שם הפרויקט==
הפרויקט קרוי על שמו של המשורר הפיני הלאומי לודוויג רונברג. כמו כן, ניתן לתרגם את הלחם המלים Rune (אות) ו-berg (הר) כ"הר אותיות".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספריות דיגיטליות
קטגוריה:תוכן חופשי
קטגוריה:ספרות נורדית
מנת קרינה של בננה

בננה מכילה חומרים רדיואקטיביים שאינם מעשה אדם, ביניהם אשלגן
מנות קרינה מייננת, בקירוב, ביחידות [[סיוורט, מיומיומית עד ממיתה. פורסם ב-Xkcd]]
מנת קרינה של בננה (או מק"ב; באנגלית: BED, banana equivalent dose) היא ביטוי של כמות חשיפה לקרינה מייננת. היא מהווה כלי חינוכי להדגמת ההסתברות לחשיפה לקרינה ממקור המכיל רדיונוקלידים הנמצאים בטבע. מק"ב היא כמות הקרינה שאדם יחשף לה עקב אכילת בננה בגודל ממוצע. מק"ב אחת שווה כ-0.1 מיקרוסיוורט. בניגוד למנת קרינה רגילה, מק"ב איננה מנת קרינה מצטברת, עקב תהליכי מטבוליזם הגורמים להפרשת האטומים הרדיואקטיביים מן הגוף. לכן, היחידה מכוונת רק להציג קיום איזוטופים רדיואקטיביים ואינה מקובלת כיחידת מידה בשימוש מדעי רגיל.

מנת קרינה של בננה אחת מהווה כאחוז אחד מן הקרינה המייננת הממוצעת שבן אדם נחשף לה מדי יום. רמת הדליפה המותרת מתחנות כוח גרעיניות היא כ-2,500 מק"ב (250 מיקרוסיוורט), בטומוגרפיה ממוחשבת של החזה הנבדק חשוף לכ-70,000 מק"ב (7 מיליסיוורט) והמנה הממיתה היא בערך 80,000,000 מק"ב (8 סיוורט).

==ההיסטוריה של המונח==
המונח הופיע לראשונה, כנראה, בדוא"ל בנושאי בטיחות קרינה של "רד סייף" ב-1995, שם הוצע כי בננה שמסתה 150 גרם פולטת סיוורט.

==מקור הקרינה==
היסוד העיקרי האחראי לקרינה רדיואקטיבית מבננות הוא אשלגן. כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי הוא האיזוטופ , שזמן מחצית החיים שלו הוא כ-1.248 מיליארד שנים. לפיכך, לאשלגן-40 רדיואקטיביות בעוצמה של כ-265,000 בקרל/גרם, כלומר, כ-265,000 גרעינים בכל גרם של אשלגן-40 מתפרקים כל שנייה, בממוצע. מכיוון שאשלגן-40 מהווה כ-0.0117% מהאשלגן הטבעי, רמת הרדיואקטיביות של אשלגן היא כ-31 בקרל/גרם. בבננה יש גם איזוטופים רדיואקטיביים אחרים, אבל השפעתם על הרדיואקטיביות הכללית נמוכה יחסית. אף שרמת קרינה של כ-31 בקרל/גרם היא נמוכה למדי, כמות גדולה של בננות יכולה ליצור אזעקת שווא בגלאי חומרים רדיואקטיביים המיועדים לבדיקת הברחות של חומרים כאלו.

גוף האדם מכיל כ-2.5 גרם אשלגן לכל קילוגרם מסת גוף, או כ-175 גרמים ב-70 קילוגרמים. לפיכך, הרדיואקטיביות של האשלגן בגוף אדם שמסתו 70 קילוגרם היא כ-5,425 בקרל.

==פליטת קרינה מייננת מירקות ופירות אחרים==
פרט לבננות, ישנם עוד כמה ירקות ופירות העשירים באשלגן. אלו כוללים, בין היתר, תפוחי אדמה, סוג אחד של שעועית מצויה, גרעיני חמניות ואגוזים. האגוז הברזילאי עשיר לא רק באשלגן אלא גם בכמויות גדולות יחסית של רדיום, שהפעילות שלו מגיעה ל-10<sup>10</sup>×3.7 בקרל/גרם, אולם באופן מוחלט כמות הרדיום באגוז היא קטנה, ועוצמת הקרינה הרדיואקטיבית שתורם הרדיום היא 0.2 בקרל/גרם<ref></ref>.

==ראו גם==
*רדיואקטיביות
*קרינת בטא

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טכנולוגיה גרעינית: בטיחות
קטגוריה:בננה
מעלית ברקה

המעלית בחפיר העיר. מראה מכיוון רציפי הנמל הגדול
מעלית ברקה (באנגלית: Barrakka Lift) היא מעלית חיצונית בגובה של 58 מטרים או כ-20 קומות, המחברת בין רציפי הנוסעים של הנמל הגדול בוולטה, בירת מלטה וקו המעבורת המגיע אליה מבירגו, אל גני ברקה העליונים והלאה אל שער העיר ולמרכזה של העיר.

==המעלית הנוכחית==
פיר המעלית הוקם בחפיר הדרום-מזרחי של העיר, סמוך לחומות העיר מהמאה ה-16. בשנת 2010 ניתן אישור ההקמה ומגדל המעליות נחנך ב-15 בדצמבר 2012 בידי ראש ממשלת מלטה לורנס גונצי. עלות ההקמה בסך 2.5 מילין אירו מומנה בעיקר בידי האיחוד האירופי. בפיר שניצב באופן עצמאי הותקנו שתי מעליות בקיבולת של 21 איש בכל אחת, ובהספק של 800 נוסעים לשעה, וכן גרם מדרגות. המגדל עשוי מבטון מזוין ומוקף במעטפת אלומיניום בגוון דבש, על מנת שישתלב בקיר הביצורים שמשמש לו רקע. המיזם הוזמן על ידי "החברה לחידוש הנמל הגדול בע"מ" (Grand Harbour Regeneration Corporation plc), ותוכנן בידי Architecture Project, AP, כחלק ממתיחת הפנים שעוברת העיר לקראת מינויה של מלטה לנשיאה התורנית של מועצת האיחוד האירופי בשנת 2017, ולקראת הכרזתה כאחת משתי בירות התרבות של אירופה לשנת 2018.

==המעלית ההיסטורית==
בעבר קישרה מעלית קודמות בין הנמל לעיר. במגדל מעליות זה שהתנשא לגובה של 60 מטרים פעלו שתי מעליות שהגיעו לרום של 52 מטרים מבסיסו, והתחברו לגשר מאוזן באורך של שבעה מטרים, אשר הוביל לגנים. בכל מעלית היה מקום ל-12 איש. המגדל שקל 75 טון ועלות הקמתו הסתכמה ב-5,000 ליש"ט. המגדל הוקם עבור החברה האנגלית אשר הניחה את פסי החשמלית ברחבי מלטה, ונחנך בשנת 1905. למעט בשנים 1917–1919, פעלו המעליות ברציפות עד 2 בפברואר 1973, אך בעשור האחרון לפעולתן הן לא היו כלכליות. באוגוסט 1983 המגדל נהרס.

== גלריה ==
<gallery>
Baraka liftimage90.jpg|המעלית ההיסטורית
HDR Valetta (9964036923).jpg|המעלית לעת ערב - מבט לכיוון מזרח לעבר העירם בירגו וסנגלאה שמעבר לנמל הגדול
Malta - Valletta - Xatt Lascaris - Valletta Ditch + Barrakka Lift 01 ies.jpg|מעבר הכניסה אל המעלית מגני ברקה העליונים
Malta - Valletta - Pjazza Kastilja - Upper Barrakka Gardens - Barrakka Lift 02 ies.jpg|ראשו של מגדל המעלית
Malta - Valletta - Xatt Lascaris+SS Peter and Paul Bastion+custom house+Upper Barrakka Gardens (MSTHC) 02 ies.jpg|המעלית מדרום-מזרח והגשר המחבר אותה אל גני ברקה העליונים שמימין לה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://architecture-project.com/projects/barrakka-lift/ מעלית ברקה] באתר architecture-project
* [https://vassallohistory.wordpress.com/the-barrakka-lift/ המעלית ההיסטורית]

ברקה
קטגוריה:ולטה: מבנים
קטגוריה:מלטה: מבני תחבורה
מנחם שרון

מנחם שרון (נולד ב-1942) הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, טייס קרב ואלוף הפלות בחיל האוויר הישראלי. כיהן כראש מינהל התעופה האזרחית.

== ביוגרפיה ==
שרון גדל בכפר פינס, בנם של שפרה ופנחס שורצון.

===שירות בחיל האוויר===
התגייס לחיל האוויר ב-1960, תחילה שירת בחיל ההנדסה הקרבית ולאחר חצי שנה עבר לקורס טיס אותו סיים בהצטיינות בנובמבר 1962. שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 101. ב-1967 הוצב כמדריך בטייסת 113, טייסת קורס אימון מתקדם על מטוסי אוראגן ושירת כמוביל בכיר בטייסת. 
במלחמת ששת הימים, הוביל מבנה של טייסת 113 לתקיפת שדה התעופה המצרי ביר גפגפה בגל הראשון של מבצע מוקד.

לאחר מלחמת ששת הימים מונה ל ב' בטייסת 101, טייסת מטוסי מיראז' ובאפריל 1969 מונה ל א' בטייסת. הוא השתתף בקרבות אוויר רבים במהלך מלחמת ההתשה. 
את הפלת הבכורה שלו רשם ב-11 בנובמבר 1969 במהלך מבצע רימון 12 כשהפיל מטוס מיג 21 מצרי באזור ג'בל עתקה. ב-16 במרץ 1970 הפיל מטוס מיג 21 נוסף בקרב אוויר בשעה שהיה במשימת חיפוי על תקיפת מחפורות טילים באזור תעלת סואץ. בתפקידו הבא שירת כראש מדור במחלקת מבצעים במטה חיל האוויר.

באוגוסט 1973 מונה שרון למפקד טייסת 144, טייסת מטוסי נשר בבסיס עציון. הוא פיקד על הטייסת במהלך מלחמת יום הכיפורים בה הפילה 40 מטוסי אויב ללא אבדות מצדה. שרון עצמו רשם ארבע הפלות של מטוסי אויב בקרבות אוויר, מיג 17 מצרי ו-3 מיג 21 מצריים, והיה בכך לאלוף הפלות.

באוגוסט 1974 מונה שרון למפקד טייסת 69 - "קורנס" בבסיס רמת דוד. בצד פעילות מבצעית שוטפת, תקופת פיקודו אופיינה בלימוד ויישום לקחים מפעילות חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים. הטייסת קלטה סוגי נשק מתקדמים תוך עדכון תורת הלחימה אשר השאירו חותם במלחמת לבנון הראשונה.

בתפקידיו הבאים בחיל האוויר שימש ראש מחלקת תכנון וארגון במטה חיל האוויר, היה מפקדו האחרון של בסיס עציון ונעשה מפקדו הראשון של בסיס עובדה.

שרון פיקד על הבסיס במלחמת לבנון הראשונה והשתתף בגיחות הפצצה כטייס כפיר בטייסת 144. כמו כן שימש מפקד נציגות חיל האוויר בפיקוד הצפון.
יחידה לשיתוף פעולה, 1985. מימין לשמאל: המפקד הנכנס תא"ל מנחם שרון, מפקד חיל האוויר אלוף עמוס לפידות, המפקד היוצא תא"ל נחמיה דגן]]
בהמשך שירותו פיקד שרון על היחידה לשיתוף פעולה.

שרון הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.

===תפקידים אזרחיים===
לאחר שחרורו משירות הקבע, כיהן שרון בשנים 1992 עד 1997 כראש מינהל התעופה האזרחית. הוא שימש חבר הוועדה ציבורית לבחינת בטיחות התעופה האזרחית בראשות עמוס לפידות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:מפקדי בסיס עובדה
קטגוריה:מפקדי בסיס עציון
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:אלופי הפלות ישראלים
קטגוריה:מפקדי היחידה לשיתוף פעולה
קטגוריה:ראשי מחלקת תכנון וארגון בחיל האוויר
קטגוריה:כפר פינס: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
ארמון לוקסמבורג

ארמון לוקסמבורג (בצרפתית: Palais du Luxembourg) ממוקם ברובע השישי של פריז. הוא נבנה במקור (1615-1645) על פי עיצוב של ארכיטקט צרפתי בשם סולומון דה ברוסי, על מנת לשמש כמקום המגורים המלכותי של מארי דה מדיצ'י, אימו של המלך לואי השלושה עשר. לאחר המהפכה הצרפתית הוא עוצב מחדש (1805–1799) על ידי ז'אן קלגרין והוסב לבית מחוקקים, בהמשך הוא הורחב משמעותית ועוצב (1835-1856) על ידי אלפונס דה ג'יזור. מאז 1958 הארמון משמש כמקום מושבו של הסנאט.

הארמון ממוקם בגני לוקסמבורג, ובסמיכות אליו נמצא מוזיאון לוקסמבורג.

== היסטוריה ==
אחרי מותו של המלך אנרי הרביעי ב-1610, הוכרזה אלמנתו מארי דה מדיצ'י כעוצרת בשמו של בנה, לואי השלושה עשר, שהיה בן תשע שנים בלבד. מכיוון שקודמה לעמדת כוח חזקה, החליטה מארי דה מדיצ'י להקים ארמון שישמש לה כמגורים. היא הייתה מעוניינת בארמון הדומה לפאלאצו פיטי שהיה בעיר מולדתה פירנצה, ולצורך כך נשלח ארכיטקט לעיר מולדתה שהכין תרשים מפורט של המבנה. היא קראה למבנה ארמון מדיצ'י (Palais Médicis).

ב-1642, הורישה מארי דה מדיצ'י את הארמון לבנה השני והמועדף, גאסטון, דוכס אורליאן, אשר קרא למבנה ארמון אורליאן (Palais d'Orléans).

עם מותו של גאסטון עבר הארמון לאלמנתו, מרגריט דה וריין ולאחר מכן לביתו הבכורה מנישואיו הקודמים, אן, דוכסית מונפנסייה. ב-1660 מכרה אן את הארמון לאחותה למחצה אליזבת מרגריט אשר העבירה אותו ב-1694 לבן דודה, המלך לואי הארבעה עשר.

ב-1715, הארמון שימש למגורים של מרי לואיז אליזבת דה אורליאן עד שעזבה את הארמון ואת פריז ב-1719.

ב-1750 הפך הארמון למוזיאון, גרסה מוקדמת של הלובר, והוא היה פתוח יומיים בשבוע עד 1779. ב-1778 העניק המלך לואי השישה עשר, את הארמון לאחיו, המלך לואי השמונה עשר. במהלך המהפכה הצרפתית הארמון שימש כבית סוהר למשך תקופה קצרה, ואז הפך למקום מושבה של הממשלה הצרפתית בשלב האחרון של המהפכה. ב-1799 שימש כמקום מגוריו של נפוליאון בונפרטה, הקונסול הראשון של צרפת וכמושבו של הסנאט השמרני.

== הארמון כפרלמנט ==
מ-1799 עד 1805 הסב הארכיטקט ז'אן קלגרין את הארמון לבית מחוקקים. הוא הרס את גרם המדרגות המרכזי, והחליף אותו באולם הסנאט בקומה הראשונה, שהתרחב והרס את קפלת מארי דה מדיצ'י. קלגרין סגר את הטרסות והפך אותן לספרייה. במקביל הוא בנה גרם מדרגות באדריכלות נאו-קלאסית באגף המערבי, אשר היה מוקף עמודים איוונים. הבנייה הסתיימה בהריסת גלריה ארוכה שבה היו ציוריו של פטר פאול רובנס.
אולם הכנסים
בתחילת 1835 הארכיטקט אלפונס דה ג'יזור הוסיף אגף גינה חדש, מקביל לגינה הישנה. אולם הסנאט החדש היה ממוקם במה שהיה באותו הזמן אזור החצר בין הגנים. האגף החדש כלל ספרייה ובה הוצגו ציוריו של אז'ן דלקרואה (1845-1847). ב-1850 לבקשתו של נפוליאון השלישי, יצר ג'יזור אולם כנסים (בהשראת גאלרי ד'אפולון בארמון לובר).

במהלך כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית בשנים 1940–1944, השתלט הרמן גרינג על הארמון והפך אותו למפקדה של הלופטוואפה בצרפת, בנוסף לקח לעצמו מספר סוויטות מפוארות כדי שימשו אותו בביקוריו בצרפת. סגנו הוגו שפרלה, קיבל גם הוא מגורים בארמון לוקסמבורג, והעביר את רוב זמנו בהנאה מהסביבה המפוארת.

הארמון היה מקום אסטרטגי עבור הכוחות הגרמנים אשר הגנו על העיר באוגוסט 1944. בעקבות החלטת הגנרל דיטריך פון קולטיץ להפר את פקודתו של היטלר להחריב את פריז בשלב הלחימה האחרון, נגרם לארמון נזק מינימלי.

מ-29 ביולי עד 15 באוקטובר 1946, שימש הארמון כמקום לשיחות ועידת השלום בפריז.

החזית הדרומית של הארמון
אולם הסאנט

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פריז: ארמונות
קטגוריה:הרובע השישי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קטגוריה:הסנאט (צרפת)
גולשי ספות

גולשי ספות היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית שנוצרה והופקה על ידי חברת ארצה הפקות עבור חברת HOT תקשורת.
התוכנית לוקחת קבוצה של 8-7 אנשים למסע עולמי אשר המשתתפים אינם יודעים לאן הם נוסעים ובאילו ספות הם עומדים לישון.

התוכנית החלה לשדר ב-15 במרץ 2013 את עונתה הראשונה. עונתה השנייה של התוכנית (VIP) עלתה ב-31 במרץ 2015.

==המשתתפים==
===עונה ראשונה===
*אסתי בן ארי - גרושה, חרדית בת 40 עם 5 ילדים, חיה בבית שמש. יוצאת למסע לניפוץ המסגרת הדתית, ומגיעה למדריד שבספרד.
*מאור ברוכמן - רווקה, בת 22, גרה בצפון תל אביב. יוצאת למסע כדי להוכיח שיכולה להסתדר בכוחות עצמה, ומגיעה לפאבלה שבברזיל.
*אביחי בטיטו - נשוי, בן 36 עם 3 ילדים, מנהל השקעות. יוצא למסע כדי לבעוט בחייו הבורגניים, ומגיע לברזיל.
*קובי שטח וליעד קליין - בזוגיות שנה וחצי, בן 32 ובת 27, גרים בתל אביב. יוצאים למסע כדי להפוך את היחסים לפתוחים, ומגיעים למיאמי שבארצות הברית.
*איתי ברנר ואסף לוי - חברי ילדות, בני 28, חנונים. יוצאים למסע כדי להיפתח לנשים, ומגיעים לבלגרד שבסרביה.

===עונה שנייה - VIP===
*יעל פוליאקוב - נשואה, שחקנית וקומיקאית בת 38 שגרה בתל אביב. יוצאת למסע עם אחיה, איתמר פוליאקוב, כדי להתקרב אחרי שהתרחקו הרבה זמן, והשניים מגיעים לדרום אפריקה.
*אפרת גוש - אמא, זמרת בת 31 שגרה בתל אביב. יוצאת למסע כשהיא עוד בהריון, ומגיעה לקרואטיה.
*אבי אטינגר - רווק, קומיקאי ותסריטאי בן 45. יוצא למסע כדי לצאת משגרת חייו האפרורית, ומגיע בגפו לברלין.
*ירון ברובינסקי ואורי גוטליב - רווקים, שחקנים ומנחי התוכנית "בייב מגנט", בני 39 ו-46. יוצאים למסע כדי להפסיק לשלוט בחייהם, ומגיעים לקולומביה.
*גאיה שליטא כץ - רווקה, שחקנית וכוכבת נוער בת 26 שמתגוררת בתל אביב. יוצאת למסע כדי להרגיש אישה בוגרת, ומגיעה לניו יורק.
*מרסל מוסרי - רווקה, סופרת בת 25 שמתגוררת ביפו. יוצאת למסע כדי לעבור את המכשול ולמצוא אושר אמיתי, ומגיעה לניו יורק.

==ראו גם==
* פעם בחיים

==קישורים חיצוניים==
*כתבות על העונה השנייה [https://web.archive.org/web/20150422160816/http://hot-connect.co.il/magazine/category/גולשי-ספות/ במגזין hot-connect]
*[http://hot.ynet.co.il/home/0,7340,L-10816,00.html גולשי ספות, באתר הוט ]ynet
* 
*גולשי ספות ב[https://www.facebook.com/golsheysapot?fref=nf פייסבוק]

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות תיעודיות ישראליות
קטגוריה:הוט 3
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קורט אלדר

קורט אלדר (גרמנית: Kurt Alder; 10 ביולי 1902 - 20 ביוני 1958) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1950 במשותף עם אוטו פאול הרמן דילס, על עבודתם לפיתוח תגובת דילס-אלדר, שיטה לסינתזת מולקולות טבעתיות בעזרת מולקולות בעלות שני קשרים כפולים (דיאן).

==חייו==
אלדר נולד בקניגסהוטה, שלזיה (כיום חוז'וב בפולין), ושם התחנך. אלדר עזב את האזור כאשר קניגסהוטה הייתה לחלק מפולין בשנת 1922, והחל בלימודי כימיה באוניברסיטת ברלין באותה שנה. לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קיל, אצל אוטו דילס, וסיים בשנת 1926, אם כי המשיך עוד במחקר באוניברסיטת קיל.

ב-1930 התמנה למרצה זוטר (reader) לכימיה בקיל, ולמרצה ב-1934. ב-1936 עזב את קיל והצטרף לאי גה פארבן בלברקוזן, שם עסק בפיתוח גומי סינתטי. ב-1940 עזב את החברה, וקיבל משרת פרופסור לכימיה ניסיונית וטכנולוגיה כימית באוניברסיטת קלן, והיה גם למנהל המכון לכימיה באוניברסיטה.

==תגובת דילס אלדר==
אלדר עסק רבות בחקר תגובות בכימיה אורגנית, ובייחוד תגובות סטריאוכימיות, בהן תגובה יוצרת תוצר בעל מבנה מרחבי מסוים, מבין מגוון מבנים אפשריים. מחקריו בקיל בשנים 1927–1928, בשיתוף דילס, הביאו לתגלית המשותפת של תגובת דילס-אלדר, אותה חקרו ובדקו באופן יסודי ונרחב. תגובה זו משמשת לסינתזה של מולקולות טבעתיות תוך שימוש במולקולה בעלת שני קשרים כפולים (דיאן) ומולקולה נוספת. תגובה זו מייצרת תרכובת טבעתית (בעלת טבעת אחת או יותר) בלתי רוויה, כלומר בעלת לפחות קשר כפול אחד. זוהי אחת התגובות המרכזיות בעולם הכימיה האורגנית, ובמיוחד בקרב תגובות היוצרות קשרי פחמן-פחמן.

תגובת דילס-אלדר, אותה גילו השניים ב-1928

אלדר פרסם מעל ל-150 מאמרים מדעיים, וזכה למגוון פרסים, בראשם פרס נובל לכימיה לשנת 1950, יחד עם מנחהו ושותפו לתגלית, אוטו דילס. אלדר נפטר בקלן בשנת 1958.

מכתש אלדר בירח קרוי על שמו, כמו גם קוטל החרקים אלדרין, אותו מכינים בעזרת תגובת דילס-אלדר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nndb.com/people/444/000100144/ פרטים אודותיו] באתר NNDB
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים גרמנים
קטגוריה:זוכי פרס נובל גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קלן
קטגוריה:כימאים אורגניים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1902
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1958
Software-defined networking

Software-defined networking או SDN היא גישה לניהול ובקרה של רשתות תקשורת נתונים. בגישה זו ניהול ובקרת הרשת ובפרט השליטה בקישוריות ובתעבורת הרשת, נעשים בצורה ריכוזית ואוטומטית על ידי אפליקציות תוכנה השולטת ברשת ומכונה "בקר SDN Controler) "SDN). הדבר מעניק גמישות לרשת ומאפשר השתנות מהירה של הרשת. ברשת SDN מקובל להפריד בין מישור העברת המידע ברשת (Data Plane) לבין מישור השליטה בתעבורת הרשת (Control Plane). כאשר העברת המידע נעשית על ידי התקני הרשת והשליטה בקישוריות ובתעבורה נעשים, באופן ריכוזי, על ידי בקר SDN. זאת בניגוד לרשת מסורתית בה, בנוסף לעברת המידע, התקני הרשת גם שולטים בקישוריות ובתעבורה באופן מבוזר תוך החלפת מידע ביניהם. בקר ה-SDN שולט בתעבורה בהתקני הרשת באמצעות ממשק פתוח כגון פרוטוקול Openflow<ref>ONF - Open Networking Fundatio, [https://opennetworking.org/wp-content/uploads/2013/02/TR_SDN_ARCH_1.0_06062014.pdf SDN architecture, Issue 1, June2014, ONF TR-502] </ref>. הטכנולוגיה מקודמת על ידי "הקרן לרשת פתוחה" (Open Networking Fundation - ONF) שהוא קונסורציום של חברות שלא למטרות רווח. 

ניהול ובקרת הרשת נעשים ללא תלות בטכנולוגיה הספציפית של רכיבי הרשת. הדבר נעשה על ידי הסתמכות על הפשטה של רכיבי הרשת הנמצאים ברמות נמוכות. באמצעות גישה זו ניתן להגדיר ולנהל רשתות מתוחכמות, בצורה יעילה ומהירה על ידי תכנון הרשת על פי עקרונות כלליים אותם רוצים ליישם, ולייתר את הצורך לטפל בפרטים הקטנים. עקרון ההפשטה, או "אבסטרקציה" הוא עקרון חשוב בעולם מדעי המחשב המאפשר לכל משתמש להשתמש בשכבה החשובה לו, מבלי שיצטרך להבין כיצד עובדת השכבה התחתונה יותר, או מבלי שיצטרך להקדיש לכך מחשבה ומאמץ. כך לדוגמה אדם הכותב מסמך במעבד תמלילים אינו נדרש להבין כיצד תוכנתה תוכנת מעבד התמלילים ואילו מפתח התוכנה לא צריך להבין כיצד מתורגמת התוכנה שהוא פיתח לפקודות שפת מכונה המופנות למעבד המחשב. באופן דומה, גישת SDN מאפשרת תכנון של הרשת מבלי לדאוג לטיפול ידני בכל אחד מרכיבי הניתוב שנמצאים לאורך הדרך ולבצע שינויים מהירים במבנה הרשת.

חוות שרתים מודרניות המסתמכות על קישוריות גבוהה בין מחשבים וכן מכונות וירטואליות רבות, ובייחוד פתרונות מחשוב ענן, מחייבים שימוש בטכנולוגיות SDN. בחוות שרתים אלו טכנולוגיית ה-SDN מאפשרות קישוריות דינאמית בין המכונות הווירטואליות השונות וביצוע שינויים מהירים הנחוצים בעולם מחשוב הענן, לדוגמה בעקבות הוספה והסרה מהירות יחסית של מחשבים וירטואליים או העתקה של מכונות וירטואליות ממחשב אחד לשני.

לעיתים מתייחסים לגישת ה-Software-defined networking כאל "וירטואליזציה של רשתות" כיוון שזו, כאמור, מאפשרת לתאר את הרשת בצורה וירטואלית, ללא התחשבות ביישום הפיזי בפועל, בדומה לעבודה על מכונות וירטואליות המספקות וירטואליזציה של חומרה.

SDN משולב לעיתים קרובות עם גישת "וירטואליזציה של פונקציות רשת" (Network Function Virtualization או NFV). בגישה זו הפונקציות של רכיבי הרשת מבוצעות על ידי מכונות וירטואליות ולא ציוד חומרה ייעודי. וטכנולוגיית SDN מאפשר את הקישוריות בין המכונות.

חוקרים ישראלים הגישו בקשות למספר פטנטים בתחום שבהמשך נזנחו ובכך הפכו לנחלת הכלל. הפטנטים הוגשו בשנת 2007 ופורסמו בשנת 2009 וכוללים: פתרון אבטחה בעזרת SDN <ref></ref>, מערכת הפעלה לרשת וירטואלית <ref></ref>, הרשת כמעבד וירטואלי <ref></ref>, סגמנטציה לוגית של רשת <ref></ref>.

== ראו גם == 
* תשתית מוגדרת תוכנה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכיטקטורת רשת
יצחק אלוני

יצחק אלוני (שֶכטֶר) (Schächter; 5 באפריל 1905 – 2 ביוני 1985) היה אמן שחמט יהודי-פולני וישראלי, שהיה אלוף ישראל בשחמט שלוש פעמים.

==ביוגרפיה==
אלוני נולד כיצחק שכטר בבוצ'אץ', באותה תקופה באימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין. הוא היה אלוף לבוב בשנים 1936 ו-1939 והשתתף באליפויות פולין בשחמט.

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לקזחסטן ושם גויס לצבא אנדרס בפיקודו של ולדיסלב אנדרס. צבא אנדרס נשלח לאיראן והמשיך למזרח התיכון וב-1944 במהלך המלחמה הגיע לארץ ישראל, התיישב בחיפה ועברת את שמו ל"אלוני". בישראל הוא הופיע במשחקים סימולטניים במקומות שונים והשתתף באליפויות השחמט המקומיות. היה אלוף חיפה, ובשנת 1945 כשהתקיימה אליפות ארצית, לראשונה אחרי חמש שנים, זכה במקום הראשון. שנים רבות שיחק במועדון השחמט המוביל דאז "לסקר".

בשנת 1955 תיאר אותו שאול הון במעריב:
:"אלוני [...] איננו עשיר בידיעה של תאוריה, אולם הוא תכססן מעולה ולוחם נמרץ."

ב-1938 נישא בלבוב למרים. ב-1948 התגייס לצבא והשתתף בהגנת שכונת התקווה. מ-1949 עבד כפקיד גבייה בעיריית תל אביב. נפטר ב-1985, בגיל 80.

==הישגים בולטים==
* 1936, 1939 - זכה במקום ראשון באליפות לבוב
* 1938 - זכה במקום ראשון באליפות קרקוב
* 1945 - זכה במקום ראשון באליפות ארץ ישראל
* 1954 - זכה במקום ראשון באליפות תל אביב
* 1955 - מקום 2–4 באליפות ישראל
* 1957 - מקום 2 באליפות ישראל
* 1961, 1965 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל.

== הופעות באולימפיאדות השחמט ==

יצחק אלוני השתתף 8 פעמים בנבחרות ישראל באולימפיאדות השחמט.

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="100%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1952|| 4 ||6.5 מ-10||6+ 1= 3-||65|| 10 קבוצתי
|-
| 1954|| 4 ||11.5 מ-17||9+ 5= 3-||67.65|| 7 קבוצתי
|-
| 1956|| 3 ||10 מ-17||8+ 4= 5-||58.82|| 12 קבוצתי
|-
| 1958|| 3 ||8 מ-15||6+ 4= 5-||53.33|| 17 קבוצתי
|-
| 1960|| 3 ||9 מ-15||7+ 4= 4-||60|| 13 קבוצתי
|-
| 1962|| 2 ||5.5 מ-14||3+ 5= 6-||39.29|| 15 קבוצתי
|-
| 1964|| 4 ||6 מ-14||4+ 4= 6-||42.86|| 14 קבוצתי
|-
| 1966|| 5 ||9 מ-11||8+ 2= 1-||81.82|| 19 קבוצתי
|-
|}

משחקו באולימפיאדת 1954 בו ניצח את רב אמן קוטוב מברית המועצות, מנדולי שחקני השחמט בתקופתו, התפרסם בארץ ובעולם. באולימפיאדה זו גם סיים בתיקו עם רבי אמנים מפורסמים אחרים. באולימפיאדת 1960 ניצח את רב אמן דמיאנוביץ מיוגוסלביה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחמטאים יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:נציגי ישראל באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:אלופי ישראל בשחמט
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי צבא אנדרס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
תירסוס

תירסוס (יוונית עתיקה: θύρσος) הוא זמורת גפן בראשו אצטרובל עטוף עלי גפן, קיסוס ולעיתים סרטים. פלוטרכוס זהה את התירסוס כלולב. 

התירסוס הוא סמל של שגשוג, פריון, נהנתנות והנאה שכן במסורת היוונית העתיקה יוחס התירסוס כמקל בו אוחז דיוניסוס האל. במהלך הפולחן לדיונסוס, נהגו המינאדות, הנשים המשתוללות, להתהלך עם תירסוסים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
Cytoscape

Cytoscape היא תוכנה ביואינפורמטית מבוססת קוד פתוח לוויזואליזציה של רשתות אינטראקציות של מולקולות, פרופילי התבטאות גנים ואינטגרציה עם מידע נוסף. התוכנה תומכת בתוספים המרחיבים את יכולותיה בצורות הצגה נוספות, תמיכה בפורמטים נוספים וקישור לבסיסי נתונים נוספים. התוכנה כתובה בשפת Java, וקיים פרויקט מקביל Cytoscape.js אשר מבוסס על JavaScript ומאפשר ניתוח וויזואליזציה של גרפים בדפדפן.

פיתוח Cytoscape החל ב-2002 על ידי המכון לביולוגיה מערכתית בסיאטל וכיום היא מפותחת על ידי קונסורציום בינלאומי של מפתחים. גרסה 0.8 של התוכנה יצאה לאור ביולי 2002, ובנובמבר אותה שנה יצאה גרסה 0.9. גרסה 1.0 יצאה במרץ 2003. גרסה 2.0 יצאה ב-2004, ובמאי 2012 יצאה הגרסה האחרונה של 2.xx גרסה 2.83. גרסה 3.0 יצאה בפברואר 2013.

התוכנה מיועדת לניתוח וויזואליזציה של גרפים של רשתות מתחום הביולוגיה, אך יכולה לעבוד גם על סוגי רשתות אחרות.

התוכנה יכולה לקבל כקלט קובצי אינטראקציות גולמיים (פורמט SIF), המתארים קשרים בין חלבונים או בין חלבונים ו-DNA. עבור שמרים ואורגניזמי מודל אחרים קיימים בסיסי נתונים גדולים של אינטראקציות כאלו כדוגמת BIND ו-TRANSFAC. את הרשתות או התכונות של הצמתים והקשתות יכולה התוכנה לשמור ולטעון בפורמט של GML (Graph Modelling Language), פורמט XGMML (eXtensible Graph Markup and Modeling Language). התוכנה יכולה לטעון מידע על התבטאות גנים מקבצי טקסט בפורמט csv ו-tsv. התוכנה מסוגלת להתממשק עם בסיסי נתונים KEGG וGene Ontology (GO), המאפשרים לספק אנוטציות פונקציונליות לגנים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ביואינפורמטיקה
קטגוריה:תוכנות הכתובות ב-Java
צ'רבונוהראד

[[אנדרטה לזכר יהודי קריסטינופול שנספו בשואה, בבית העלמין הדרום]]
צֶ'רְבוֹנוֹהְרַאד (באוקראינית: Червоноград, בפולנית: Czerwonogród, ביידיש: קריסניפאָליע; שמה של העיר עד 1951 קריסטינופול (אוקראינית: Кристинопіль, Кристинополь)) היא עיר במחוז לבוב אוקראינה.

==היסטוריה==
העיר הוקמה ב-1692 בשם קריסטינופול על ידי פליקס-קאזימיר פוטוצקי, הוא קראה לה כך על שם אשתו קריסטינה.

ב-1772 קריסטינופול יחד עם כל גליציה אחרי חלוקת פולין עברה לידיה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחרי זמן קצר משפחת פוטוצקי עזבה את העיר והיא עברה לבעלות מלאה של האימפריה. ב-1878 בעיר נבנה כביש, ב-1884 נבנתה מסילת רכבת.

אחרי מלחמת העולם הראשונה העיר חזרה לידיה של פולין. ב-15 בפברואר 1951 פולין מסרה את קריסטינופול וסביבתה לברית המועצות, אז שונה שמה לצ'רבונוהראד. בתמורה קיבלה פולין את אוסצ'יקי דולנה וסביבתה. מהלך זה נעשה כתוצאה מהימצאות מצבורי פחם בסביבת צ'רבונוהראד ונפט בסביבת אוסצ'יקי.

ב-1990 צ'רבונוהראד הפכה לעיר הראשונה בברית המועצות שבה הרסו את פסלו של ולדימיר לנין.

==יהודי העיר==
יהודים ישבו בעיר עם היווסדה, ובאמצע המאה ה-18 נמנו בה 759 משלמי מס יהודים. בשנת 1880 נמנו בעיר 2,747 יהודים, רוב מוחלט בקרב תושביה. רוב יהודי העיר נמנו בתקופה זו על חסידות בלז.

בתחילת מלחמת העולם הראשונה ערכו הקוזקים פוגרום ביהודי העיר, תוך רצח 5 יהודים, הרס וביזת רכוש רב ואונס של כ-30 נשים. לאחר מכן, הוצא צו גירוש לגברים היהודים מהעיר. מאורעות המלחמה, כמו גם השפל הכלכלי שנלווה לה, הביאו רבים מיהודי העיר לעזוב אותה. בין מלחמות העולם נמנו בעיר 2,086 יהודים מתוך 2,805 תושבים, והתקיימה בה פעילות ציונית.

בתחילת מלחמת העולם השנייה עברה העיר מיד ליד בין הפולנים, הרוסים והגרמנים, ובזמן זה נרצחו בה כ-20 יהודים. בהתאם להסכם ריבנטרופ מולטוב נקבעה העיר בתחום הכיבוש הגרמני בפולין, וכמעט כל יהודיה נמלטו ממנה בשלב זה לשטח השליטה הסובייטי.

==אוכלוסייה==
אוכלוסיית צ'רבונוהראד לפי שנים:
{| class="wikitable"
| ||שנה || מספר תושבים
|-
|1 || 1939 || 3,000
|-
|2 || 1959 || 19,000
|-
|3 || 1970 || 54,000
|-
|4 || 1974 || 61,000
|-
|5 || 1981 || 78,000
|-
|6 || 1989 || 89,000
|-
|7 || 2001 || 85,500
|-
|8 || 2005 || 83,400
|- 
|9 || 2010 || 82,900
|-
|10 || 2013 || 82,395
|}

==תושבים מפורסמים==
* יעקב אייכנבוים - היה איש תנועת ההשכלה ומחלוצי החינוך המודרני בקרב יהודי רוסיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20140530225207/http://moreshet.pl/he/node/1215 מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז לבוב: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1692
מחרוזן דו-גוני

מחרוזן דו-גוני, נְחַשׁ הַמַּחֲרֹזֶת או מחרוזן הטבעות (שם מדעי: Micrelaps muelleri) הוא נחש תת-ארסי האנדמי למזרח התיכון.

==מידע כללי==
המחרוזן הדו-גוני אנדמי למזרח התיכון והוא מצוי בסוריה, ירדן, לבנון וישראל. בישראל הנחש מצוי באזורים מיושבים מצפון הארץ עד באר שבע, בבקעת הירדן או באזורים מזרחיים לארץ. במשך היום הוא מבלה את זמנו מתחת לסלעים ופעיל יותר בלילה. 

ניתן למצוא אותו במקווי מים שם שותה ואורב לטרף. נחש זה ניזון בעיקר מבעלי חיים קטנים כמו פרוקי-רגליים, עכברים ולטאות, אך תזונתו העיקרית היא טריפת נחשים אחרים הקטנים ממנו. הוא ניזון בעיקר בלילה. הנחש עשוי להגיע לאורך של כ-60 ס"מ, אך לרוב מגיע לאורך של כ-45 ס"מ. מראהו פסים בצבעי שחור וצהוב עד לבן. 

נחש זה מוגדר כתת-ארסי בעל שיני ארס אחוריות, אך במגע עם אדם הוא אינו תוקף או נושך במטרה להכיש. הכשה מלאה נדירה ואילו ברוב הפעמים מדובר בהכשה חלקית שאינה מתבטאת ביותר מנפיחות באזור המוכש. לרוב כאשר רוצה במרחק מבני אדם הוא מתנשף להרחקתם.

ב-2006 פוצל מין זה לשני מינים, כאשר השני נקרא "מחרוזן אוכפים" (שם מדעי: Micrelaps tchernovi), אולם ב-2020 אוחדו שני המינים בחזרה.

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 216-217

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20140804220234/http://icb-reptiles.com/site/reptile.asp?RecordID=300 מחרוזן דו-גוני באתר "זוחלים ועוד"]
* [https://www.youtube.com/watch?time_continue=71&v=RIj04mggMVU מחרוזן הטבעות (Micrelaps muelleri)] באתר יוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1880
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אוסקר בטגר
קטגוריה:צפעוניים
קטגוריה:נחשים תת-ארסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: נחשים תת-ארסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים אנדמיים
הוראציו מלייאלה

הוראציו ולנטין מֶלֶייאֶלֶה (ברומנית: Horațiu Valentin Mălăele, נולד ב-31 ביולי 1952 בטרגו ז'יו) הוא שחקן ובמאי תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה רומני, ידוע גם כקריקטוריסט ומחבר.

== קורות חיים ==
הוראציו מלייאלה נולד בטרגו ז'יו, בירת המחוז גורז' בחבל אולטניה. הוא למד בתיכון על שם טודור ולדימירסקו בטרגו ז'יו. בכיתה י"ב הציג תערוכת ציורים ראשונה בבית התרבות של העיר. התכוון ללמוד אמנויות יפות בבוקרשט אך אחרי שראה הצגות בתיאטרון בולנדרה החליט להיות שחקן תיאטרון. סיים בשנת 1975 לימודי משחק במכון לתיאטרון וקולנוע בבוקרשט על שם יון לוקה קאראג'אלה, בכיתה של אוקטביאן קוטסקו.
כשחקן תיאטרון השתתף בהתחלה בהצגות בסטודיו קסנדרה ובתיאטרון הנוער בפיאטרה ניאמץ.
אחרי שעבר לבוקרשט, שיחק בתיאטראות נוטארה, אודיאון, התיאטרון הלאומי, בולנדרה, בתפקידים כמו פדינאר ב"רובע הקש האיטלקי" מאת לאביש, המורה ב"השיעור" מאת אז'ן יונסקו, ואניה ב"הדוד וניה" מאת צ'כוב, טרטאליה ב"מלך צבי" מאת קרלו גוצי 
הופיע בבכורה בשנת 1974 בסרט "Muntele ascuns" ("ההר המוסתר"). מאז שיחק במספר רב של תפקידים בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
בשנת 1999 ביים שתי אפיזודות בסדרה Ministerul comediei ("משרד הקומדיה"). בשנת 2000 שיחק 
בין השאר, בסרט של קוסטה גברס, "הממלא מקום".
בשנת 2008 ביים את סרטו הראשון לפי תסריט מקורי (נכתב ביחד עם אדריאן לוסטיג)-Nunta mută ("חתונה אילמת").

בנוסף לעיסוקיו תחום אמנויות הבמה, מלייאלה מצייר, בעיקר קריקטורות. הציג מעל 3,000 קריקטורות ב-36 תערוכות לאומיות ובינלאומיות. תערוכה קבועה של ציוריו נמצאת בכניסת המסעדה "נבאב" בבוקרשט. היה לתקופה העורך הראשי של כתב העת "סאטירול". מלייאלה נשוי לבוגרת פקולטה למחשבים ויש לו שני בנים.

==פרסים ואותות הוקרה==
*פרסים על משחקו במחזות "Tinerețe fără bătrânețe" (נעורים ללא זקנה - עיבוד מאת אדוארד קובאלי, לפי אגדה מאת פטרה איספורסקו, "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני, "ההר" מאת דומיטרו ראדו פופסקו, "טיל אוילנשפיגל"- עיבוד לפי שארל דה קוסטר

==בימוי==
*2008 - Nunta mută (חתונה אילמת- לעזאזל עם סטלין!), סרט קולנוע
*2004 Pălăria (המגבעת) - טלוויזיה
*1999 הסדרה Ministerul comediei (משרד הקומדיה) 2 פרקים - טלוויזיה

==ספרים==
*Horațiu despre Mălăele
*Rătăciri (נדודים), רומן

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.eva.ro/familie/vedete-in-familie/horatiu-malaele-un-tata-tolerant-articol-6132.html ראיון של אואנה גרצ'ה עם מלייאלה, באתר נשים eva.ro]
* [http://www.teatruldepelipscani.ro/horatiu-malaele/ ביוגרפיה התיאטרון בליפסקאן]

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רומנים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רומנים
קטגוריה:במאי קולנוע רומנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע רומנים
קטגוריה:במאי תיאטרון רומנים
קטגוריה:קריקטוריסטים רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1952
ג'ורג'ה מיכאיצה

ג'ורג'ה מיכאיצה (ברומנית: George Mihăiță, נולד ב-23 בספטמבר 1948 מורֶן (Moreni) מחוז דמבוביצה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע, ופובליציסט רומני. החל משנת 2000 מכהן כמנהל התיאטרון לקומדיה בבוקרשט.

==קורות חיים==
ג'ורג'ה מיכאיצה נולד בשנת 1948 ביישוב מורן במחוז דמבוביצה. למד משחק במכון לתיאטרון וקולנוע על שם יון לוקה קאראג'אלה בבוקרשט, בכיתה של פרופ' סאנדה מאנו.
הוא שיחק ב-110 תפקידים בתיאטרון ובסרטים, כולל 55 במופעי תיאטרון טלוויזיוני. התפקיד שלדבריו השפיע באופן המכריע ביותר בחייו היה ראש העיר ב"רביזור" מאת גוגל.

מכאיצה השקיע מאמצים רבים ברפורמות של חינוך המתבגרים ברומניה שלאחר הדחת המשטר הקומוניסטי.
הוא ניהל שני מגזינים לנוער, Salut (1990) ו-Salut Generation Pro (1998), והתמנה בשנת 2000 למנהל לשם כבוד של Super Magazine. בשנת 1994 יזם את קביעת יום המתבגר ביום א' השני של חודש מאי, תאריך שנחקק ברומניה בחוק בשנת 1997. בשנת 1992 כיהן גם כיושב ראש מועדון "אונסקו" למתבגרים. 

הקים את פסטיבל הקומדיה הרומנית בבוקרשט.

==פרסים ואותות הוקרה==
*1975 - הפרס השלישי בפסטיבל התיאטרון בבקאו עם רסיטל מכתבי מרין סורסקו
*1976 - פרס החוג "פלאקרה" (הלהבה)
*1994 -פרס השחקן הטוב ביותר בתפקיד טרסיטס במחזה טרוילוס וקרסידה מאת שייקספיר, בבימויו של דרגוש גלגוציו
*2001 - פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הלאומי לקומדיה בגאלאץ, עבור משחקו בתפקיד הנרי פרקינס ב"Bani din cer" (כסף קל) מאת ריי קוני, בבימויו של הוראציו מלייאלה 
*2002 - עיטור מסדר השירות הנאמן, בדרגת אביר - לרגל מלאת 150 שנה לתיאטרון הלאומי של בוקרשט (יחד עם שחקנים נוספים)
*2010 -הפרס לשחקן הטוב ביותר בגאלת איגוד התיאטראות (UNITER) ברומניה- על משחקו בתפקיד אמטיסטוב ב"הדירה של זויה" מאת מיכאיל בולגקוב בבימויו של אלכסנדרו טוצ'ילסקו

==לקריאה נוספת==
*ריאיון אצל אלה ביטמן בעיתון הישראלי בשפה הרומנית "Gazeta românească" ב-5 בפברואר 2015, עמ' 9: Aștept cu emoție întâlnirea cu publicul israelian ("אני מחכה בהתרגשות למפגש עם הקהל הישראלי")

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150315082355/http://www.port.ro/pls/pe/person.person?i_pers_id=142016 הרפרטואר של מיכאיצה באתר port ro]
* [http://www.filmoteca.ro/actor/george-mihaita פילמוטקה]
* [https://web.archive.org/web/20150319184017/http://www.comedie.ro/biografii-actori-cv.php?id=20 ביוגרפיה באתר התיאטרון לקומדיה בבוקרשט]

קטגוריה:שחקני תיאטרון רומנים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רומנים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1948
איגור קוליבנוב

איגור ולדימירוביץ' קוליבנוב (ברוסית: И́горь Влади́мирович Колыва́нов; נולד ב-6 במרץ 1968) הוא כדורגלן עבר סובייטי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות דינמו מוסקבה, פוג'ה ובולוניה. קוליבנוב הספיק לשחק גם בשלוש נבחרות - ברית המועצות, חבר המדינות ורוסיה. השתתף ביורו 1992 ויורו 1996.

מאז פרישתו ממשחק פעיל הפך למאמן כדורגל. נכון לשנת 2022 מאמן את קבוצת טקסטילשצ'יק איוואנובו מההליגה הרוסית השנייה

==תארים==
===כשחקן===
* מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1990 
* כדורגלן השנה בברית המועצות - 1991
* מלך השערים של ליגת העל הסובייטית - 1991

===כמאמן===
מקום ראשון באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17 - 2006
אליפות מרכז של ליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה - 2019

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל רוסים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סובייטים
קטגוריה:מוסקבה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:כדורגלני פוג'ה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:כדורגלני נבחרת רוסיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 1992
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:מאמני כדורגל רוסים
קטגוריה:מאמני טורפדו מוסקבה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1968
ביטר למון

ביטר למון (אנגלית: Bitter lemon; מילולית: לימון מריר) הוא משקה מוגז המבוסס על לימון וכינין. שלא כמו מי טוניק, ביטר למון מכיל גם מיץ וקליפה של לימון.

המשקה נשתה כמות שהוא או משמש מיקסר (הרכיב הלא-אלכוהולי העיקרי) בקוקטיילים. הוא נפוץ במדינות רבות מסביב לעולם, אך ישנן מדינות שבהן כינויו שונה; בדרום אפריקה, למשל, הוא מכונה "דריי למון" (לימון יבש).

המשקה שווק לראשונה בשנת 1843. חברת שוופס משווקת אותו משנת 1957.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משקאות מוגזים
משה גרשון פלדשטיין

משה גרשון פלדשטיין (כ"ט בחשוון ה'תרל"ט, 25 בנובמבר 1878, בריסק – י"ט באייר ה'תרצ"ג, 15 במאי 1933, ורשה), שנודע בשם העט ר' משה, היה עיתונאי, פיליטוניסט, משורר, ופעיל ציוני יהודי-פולני. בעל המדור "בקרן זווית" בעיתון "הצפירה" ממייסדי אוצר התיישבות היהודים.

== ביוגרפיה ==
משה גרשון פלדשטיין נולד בבריסק (ברסט) שבליטא (האימפריה הרוסית) בכ"ט בחשוון ה'תרל"ט (25 בנובמבר 1878), למשפחה יהודית שומרת מצוות. הוא לא התחנך ב"חדר" אלא בביתו עם מורים שבאו ללמדו. כבר בצעירותו נתפס לרעיון התחייה הלאומית, שלאורו הלך כל ימי חייו. בגיל 18, לאחר שנפטרה אמו, עזב את בריסק ועבר לגור בסוסנוביץ (בעקבות קבלת משרה בבנק) ובנוסף לכך שם הכיר את חיים נחמן ביאליק ואף גרו ביחד. 
לאחר מכן, עבר לעיר ורשה בעקבות משרה חדשה בבנק, שם התגורר עד למותו - בורשה הקים בית ספר, יסד את בית הכנסת "שערי ציון" בעיר ועד יום מותו היה ראש הוועד בבית כנסת זה, כתב לעיתון הצפירה, היה פעיל ציוני משמעותי בעיר, ייסד והיה חבר דירקטוריון של "אוצר התיישבות היהודים". הוא נפטר בי"ט באייר ה'תרצ"ג (15 במאי 1933) ונקבר בחלקת הסופרים בבית הקברות היהודי בעיר.

ארכיונו שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.<ref></ref>

=== פעילות ציונית ===
בבגרותו היה פעיל ציוני בפולין, השתתף בקונגרס הציוני הפולני השלישי ואף הוצב במקום ה-30 של הרשימה המאוחדת של ציוני ורשה.
בנוסף לכך, הקים את גימנסיית "חינוך" בוורשה שחרתה על דגלה לימודים בשפה העברית.
נמנה עם מייסדי "אוצר התיישבות היהודים", ארגון של הקונגרס הציוני העולמי.

=== כתבי עת ===
תחילה פרסם משה גרשון את יצירותיו בעיתון פליוטונים. בנוסף לכך ר' משה היה בעל המדור "בקרן זווית" שבעיתון הצפירה. במדור הביע את תמיכתו ברעיון הציוני ואף כתבי העת שלו זכו להיות על גבי העמוד הראשי בגיליונות "הצפירה":

==חיים אישיים==
משה גרשון פלדשטיין עם בנו חיים פלדשטיין
בשנת 1903, כאשר היה בן 26, נישא לאסתר לבית יפה והזוג היו הורים לשלושה: בנימין פלדשטיין, חיים פלדשטיין ועזרא פלדשטיין. בתו של בנימין, ורדה אלשיך, היא שופטת ישראלית בדימוס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים יהודים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:סופרים יהודים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים פולנים הידועים בשם עט
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בוורשה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1878
קטגוריה:נפטרים ב-1933
אודינת

אודינת מלך תדמור (בארמית: 𐡠𐡣𐡩𐡮𐡶; ערבית: أذينة Uḏaina; בערך 220 – 267) היה מייסד שושלת של האימפריה התדמורית קצרת הימים, שמרכזה היה בתדמור שבסוריה. 

==אודינת בספרות התלמודית==
אודינת מכונה במקורות היהודיים "בן נצר". "נצור" מתועד בכתובות תדמוריות כאחד מאבות השושלת התדמורית. באיגרת רב שרירא גאון מסופר על פפא בן נצר, שליט תדמור, שהחריב את נהרדעא בשנת תק"ע למניין השטרות, שהיא שנת ד'י"ט, 258-259 לספירה. עם זאת יחיעם שורק סבור, בניגוד למקובל עד אליו בספרות המחקר, שפפא בר נצר שהחריב את נהרדעא אינו אודינת המפורסם אלא נסיך השייך לשושלת הזאת.

התלמוד מביא את בן נצר כדוגמה למצב ביניים בין מלך וליסטים, ובכך מיישב סתירה בין ברייתות. ההלכה קובעת שאשת איש שנבעלה אסורה לבעלה אלא אם כן היה זה אונס. ברייתא אחת טוענת שאישה שנשבתה בידי מלכות ונבעלה מותרת לבעלה ואם נשבתה בידי ליסטים אסורה לבעלה, וברייתא אחת גורסת ההפך. התלמוד מתרץ שהמקרה בו אסורה לבעלה הוא כאשר השובה הוא בן נצר, כלומר מצב ביניים בין מלכות לליסטות, מקור אחד מתייחס לזה כאל ליסטים ומקור שני מתייחס לזה כאל מלכות.

רש"י מבאר ש"בן נצר - לסטים היה ולכד עיירות ומלך עליהם ונעשה ראש לסטים" והסיבה שאישה שנשבתה לו אסורה לבעלה היא "סברה מינסב קא נסיב לה (=הוא נושא אותה לאישה) ונבעלת ברצון". 

במדרש רבה מופיע בן נצר כפרשנות לאחת מהקרניים של החיה הרביעית בחלום דניאל. המדרש מפרש את תפילת יעקב, "הצילני נא מיד אחי מיד עשו", כתפילה לעתיד על הצלת צאצאי יעקב מצאצאי עשו. בדברי חז"ל צאצאי עשו הם רומא העתיקה והנצרות והם הנמשל של החיה הרביעית בחלום דניאל. מדברי המדרש מסיק הרמב"ן שבן נצר היה בזמן האימפריה הרומית, שהיא תקופת החיה הרביעית. הרמב"ן העלה השערה שהוא נבוכדנצר אך דחאה לאור דברי המדרש.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בתלמוד
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:תדמור
קטגוריה:נפטרים ב-267
מטה משה

משה מכה בסלע עם המטה. ציור משנות השלושים של המאה ה-17 של הצייר ההולנדי [[פיטר דה גרבר.]]
בחומש שמות מסופר על מטה משה, מקלו של משה, שבו עשה חלק מעשר המכות ובו הכה את הסלעים להוציא מהם מים. על מטה זה מופיעות אגדות רבות במדרשי חז"ל. המטה מוזכר לעיתים גם כמטה האלוהים.

==הופעות במקרא==
בעת ההתגלות הראשונה למשה, נהפך המטה לנחש לאחר שהשליכו ארצה בציווי ה', ולאחר שאחז בזנבו והרימו הפך שוב למקל. את הנס הזה הוא ביצע שוב אצל פרעה באמצעות מטה אהרן והפעם הפך לתנין (המילה תנין בלשון התנ"ך מתארת כל סוג זוחל, אך גם כן הכוונה לנחש). חרטומי פרעה עשו זאת גם הם במטותם, ומקלו של אהרן בלע את מטותם.

לאורך עשר המכות השתמש משה במטה כמה פעמים, לפי ציוויו של ה':

* במכת דם משה מאיים על פרעה שיכה על מי היאור "במטה אשר בידי", וכן מופרש בהמשך ספר שמות (ראה להלן) שמשה הכה במטהו את היאור. אמנם בתיאור ההכאה עצמו מוזכר גם אהרן ולפי רוב הפרשנים המסורתיים הוא מי שהכה בפועל. 
* במכת ברד הטה משה את המטה לעבר השמים.
* במכת ארבה נטה את ידיו על ארץ מצרים, 
* במכת חשך נטה את המטה לעבר השמים.

לעומת זאת, במכות צפרדע וכינים, השתמש אהרן במטהו שלו.

בסיפור הכאת הצור, המופיע בחומש שמות (י"ז 1-7), מצווה ה' את משה לקחת "את מטך אשר הכית בו את היאור" ולהכות את הצור. משה עושה כמצווה ומוציא מים לעם. לעומת זאת בסיפור הדומה בבמדבר (כ' 1-13)<ref>הפרשנים המסורתיים (למעט בכור שור) סבורים שאלו שני אירועים שונים, ואילו רוב חוקרי המקרא המודרניים רואים בהם תיאורים שונים של אותו אירוע.</ref> ה' מצווה את משה ואהרון "קח את המטה... ודברתם אל הסלע לעיניהם", משה מדבר ברוגז אל העם ומכה בסלע - שמוציא מים. בסיכום סיפור זה נאמר כי משה ואהרון לא יכניסו את העם לארץ ישראל "יען לא האמנתם בי להקדישני לעיני בני ישראל". עונש זה, אם אמנם מדובר בעונש, היווה מוקד לדיונים אצל כל הפרשנים, והוצעו עשרות תשובות לשאלה מה היה חטאו של משה.

==בחז"ל==
במסכת אבות מופיע שנברא בין השמשות. בתרגום המיוחס ליונתן ובפרקי דרבי אליעזר מופיעה אגדה על מקור המטה, המזכירה את האגדה הבריטית על אקסקליבר:

במדרשים שונים מוזכר שהמטה היה עשוי מאבן ספיר.

==דעות שונות==
יש דעה במדרש שמטה זה הוא מטה אהרן.

בספר שיבולי הלקט מביא מאחיו רבי בנימין, שפירש את דברי ההגדה של פסח, "ובזרוע נטויה - זו החרב", שזהו השם המפורש שמכונה "מטה משה".<ref></ref> כלומר שמטה משה היה החפצה בלבד.

== ראו גם ==

* הסנה הבוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיפורי ספר שמות
קטגוריה:סיפורי ספר במדבר
קטגוריה:פרשת שמות
קטגוריה:נסים בתנ"ך
קטגוריה:משה
קטגוריה:דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות
כל מקום ואתר

כל מקום ואתר הוא לקסיקון לידיעת הארץ, הערוך בסדר אלפביתי וכולל מידע בסיסי על כל היישובים ומרבית האתרים בעלי החשיבות (אתרים ארכאולוגיים, אתרי טבע ונוף, נחלים, מעיינות, שמורות טבע, נקודות ציון בעלות ערך היסטורי ועוד) בארץ ישראל. המידע לגבי כל מקום ואתר, הכולל נתונים גאוגרפיים, היסטוריים ודמוגרפיים, מועבר בדרך תמציתית, על ידי טקסט קצר ושורת סמלים ליד שם הערך.

בשנים 1953–1967 ראו אור חמש מהדורות של פנקס הכיס להכרת הארץ לחייל "כל מקום" שהופיע בהוצאת ענף השכלה באכ"א (ובהמשך גם ב"מערכות") ביוזמתו של קצין חינוך ראשי אהרן זאב.

בשנת 1978 יזם ברוך שראל מהדורה שישית, מורחבת ומעודכנת, של הספרון לציבור הרחב. המדריך, בשם כל מקום ואתר: מדריך שלם להכרת הארץ, ראה אור בהוצאת משרד הביטחון והוצאת כרטא. למדריך זה ראו אור מספר מהדורות מעודכנות במהלך שנות ה-80 ושנות ה-90, חלקן נמכרו במארז פלסטיק שהכיל בנוסף למדריך גם מפות ארץ ישראל בקנה מידה 1:170,000.

בנוסף לעדכון פרטים, כגון גודל אוכלוסייה, בכל מהדורה, כלל העדכון גם הוספת ערכים על יישובים שהוקמו והסרת ערכים על יישובים שפונו ונהרסו ואתרים שחדלו להיות בשליטת ישראל. בהתאם לכך, עד החזרת חצי האי סיני נכללו במדריך גם יישובים יהודיים ומספר אתרים אחרים בסיני.

בשנת 2000 ערך זאב ענר מהדורה מספר שבע-עשרה של המדריך, מורחבת ומעודכנת, בשם כל מקום ואתר: מדריך לכל מקום ואתר בארץ ישראל. המהדורה כללה לראשונה מפות 1:250,000 משולבות במדריך, מפות ערים מורחבות וצבעוניות, לוח תקופות בתולדות ארץ ישראל ומילון מונחים בארכאולוגיה ובתולדות ההתיישבות לצד עדכון, הרחבה ועריכה-מחדש של כל הערכים במדריך. גם מהדורה זו עודכנה פעמים אחדות, ומהדורה 20 יצאה לאור בשנת 2005.

== אישים שלקחו חלק בעריכת מהדורות "כל מקום ואתר" ==
* ברוך שראל – יוזם ההוצאה המורחבת של מהדורת 1978
* הארכאולוגים זאב ייבין ואדם דרוקס – חיברו את ערכי האתרים הארכאולוגיים במהדורת 1978, ששימשו בסיס לכל מהדורות שלאחר מכן
* הארכאולוגים גבי ברקאי ודן בהט – בדקו ועדכנו את תחום הארכאולוגיה במהדורות המתקדמות
* הבלשן אבא בנדויד – קבע את שיטת תעתיק השמות הערביים
* יהודה זיו
* אריה יצחקי
* זאב ענר – העורך הראשי של מהדורת 2000

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=18224547 "כל מקום ואתר" באתר "כותר"] (הטקסט המלא מוצג רק למנויים)
* 

קטגוריה:ספרי ארץ ישראל
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:ספרי 1978
קטגוריה:ספרי משרד הביטחון – ההוצאה לאור
קטגוריה:ספרי הוצאת כרטא