OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אסטריקס והוויקינגים

אסטריקס והוויקינגים (בצרפתית: Astérix et les Vikings) הוא סרט אנימציה דני-צרפתי המבוסס על הספר "אסטריקס והנורמונים", התשיעי בסדרת ספרי הקומיקס "אסטריקס". הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. שיר הנושא של הסרט בוצע על ידי הזמרת סלין דיון.

== עלילה ==
חבורת ויקינגים שומעים מהמכשף של השבט כי יש אמרה הטוענת כי הפחד מעניק כנפיים. הוויקינגים עושים הגרלה על מנת למצוא את המקום בו נמצא האיש הכי "פחדן" בעולם, בוחרים בכפר של אסטריקס ויוצאים לכיוונו. במקביל, אל הכפר מגיע גודוריקס (באנגלית: justforkiks), אחיינו של ראש הכפר, המתגלה במהרה בתור מפונק, עצלן ופחדן. הוויקינגים שמים לב אליו וחושבים שהוא האיש הפחדן בעולם. הם חוטפים את גודוריקס לארצם ואסטריקס ואובליקס יוצאים בעקבותם על מנת להצילו.

==מדבבים==
=== מדבבים בגרסה הצרפתית (המקורית) ===
*אסטריקס/מבריקס - רוג'ר קארל
*גודוריקס - לורנט דויטש
*אובליקס - ז'אק פרנץ
*אבבא, בתו של גרוסבף - שרה ברוסטיאר
*קרטוגרף, הכהן של שבט הוויקינגים - פייר פלמד
*חמשיריקס - ברנרד אלן
*גרוסבף, הקפטן של הוויקינגים - מרק אלפוס
*דגוליקס - וינסנט גרס
*אשפיקס - ווניה וילס
*מתושלחיקס - ז'רארד בורגו
*ויטמין, אשתו של דגוליקס - מוריאן גם
*בסדראלפאבתיקס - ברנרד מאטרוקס
*אוטומטיקס - פסקל רנוויק
*אולף, בנו של קרטוגרף - מישל ויגן
*אס-אם-אס, היונה של גודוריקס - ברברה טיסייר
*טלגרף, ויקינג - ברונו דוברנט
*קריינות - פייר טז'ירניה
*אוקאנוניקס, אביו של גודוריקס - לוק פלורן

=== מדבבים בגרסה האנגלית ===
*אסטריקס - פול ג'יאמטי
*אובליקס - בראד גארט
*גודוריקס - שון אוסטין
*מבריקס/אס-אם-אס - די בראדלי בייקר
*חמשיריקס - ג'ס הרנל
*אבבא - אוון רייצ'ל ווד
*אוקאנוניקס - ריפ טורן
*אולף - דידריץ' באדר
*אשפיקס - ג'ף בנט
*גרוסבאף - ג'ון דימאג'יו

== שירים ==
*תשיג את זה (get tham on it) - גודוריקס רקד לצלילי שיר זה בסעודה החגיגית של הכפר.
*עין הטיגריס (Eye of the Tiger) - השיר שבוצע בקליפ שבו אסטריקס ואובליקס אימנו את גודוריקס להיות גבר.
*כל הסודות (tous les secrets) - שיר הסיום של הסרט שבוצע על ידי סלין דיון. דיון הקליטה את השיר בשתי גרסאות: בגרסה הראשונה, בצרפתית ובגרסה השנייה, באנגלית. באנגלית השיר הופץ תחת השם "Let your heart to decide" (תן לליבך להחליט).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי אסטריקס
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטים דניים
קטגוריה:סרטים מבוססי קומיקס
קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטי קומדיה מונפשים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי הנפשה צרפתיים
פרשת אהבים

[[איור מקודקס מאנסה המציג אישה מעלה מאהב לחדרה בחשאי.]]
פָּרָשַׁת אַהֲבִים או רומן הוא כינוי למערכת יחסים רומנטית ומינית עם אדם אחר, שנתון במסגרת של זוגיות. לרוב מתייחס המושג למצב בו מתנהל רומן בין אדם נשוי לבין אדם שאינו נשוי או שנשוי לאחר, אך יש גם העושים שימוש במונח לתאר מקרים בהם מערכת היחסים מוסתרת מסיבות אלו או אחרות. המונח מאהב מתאר את הצד המיני של מערכת היחסים הזוגית ("בעלי הוא גם המאהב שלי").

== מאפייני מערכת היחסים ==

לפרשת אהבים ישנם מספר מאפיינים, אשר אינם חייבים לבוא לידי ביטוי בכל מקרה ומקרה.
* קשר קבוע או מתמשך.
* אופי רגשי הנוסף לקשר המיני.
* מערכת יחסים שאינה ניתנת למיסוד מבלי לפגוע בזוגיות אחרת, קיימת.
* סודיות.
* קשר "אסור" (למשל כאשר אחד מבני הזוג או שניהם נשואים לאחר, או אם הם בין בני מעמדות שונים, או קבוצות חברתיות עוינות)

== הסיבות לפרשת אהבים ==
פרשת אהבים נחשבת על פי רוב לבגידה. ואף על פי כן, מדובר באירוע שכיח בתרבויות רבות. הסיבות העיקריות לקשרים אלו הן התאהבות באדם אחר או בעיות במערכת היחסים הזוגית. מערכת היחסים עם המאהב מספקת מספר גורמים שלעיתים קרובות חסרים במערכת זוגית רגילה כגון ריגושים שנובעים ממתח ומסיכון, הרפתקנות, ועוד. כמו כן, למערכת יחסים כזאת יתרון על היחסים הזוגיים בכך שהיא אינה נופלת למלכודות של שיגרה - מכיוון שאין משק בית משותף, על כל הלחצים הנובעים מניהולו.

בספרה "המאהבת" מעלה ויקטוריה גריפין תאוריה המתבססת על השכיחות הרבה של פרשות אהבים, לפיה הסיבה העיקרית למערכת יחסים זו היא מבנה נפשי בסיסי הקיים אצל חלק מהאנשים, המעדיף או חש צורך בסוג כזה של יחסים בלתי ממוסדים.

== מאהבים מפורסמים בהיסטוריה ==
* ג'קומו קזנובה - נחשב המאהב המפורסם בהיסטוריה.
* פייר אבלר
* סרגיי סלטיקוב, מאהבה של יקטרינה הגדולה.

== מאהבות מפורסמות בהיסטוריה ==
* דיאן דה פואטייה, מאהבתו של אנרי השני מלך צרפת, למעשה ניהלה את הממלכה.
* קמילה פרקר, בטרם מותה של הנסיכה דיאנה.
* פרנסס סטיוונסון, מזכירתו של לויד ג'ורג'.

== בתרבות ==

נושא המאהב נמצא במרכזם של יצירות ספרותיות, סרטי קולנוע וסרטי טלוויזיה רבים. להלן כמה דוגמאות:
* דוקטור ז'יוואגו
* סיפורה של O
* דמותו הספרותית של דון חואן
* שירו של לאונרד כהן "Famous Blue Raincoat" בו המשורר כותב מכתב לאחיו, שהיה בעבר המאהב של אשתו, והמסתיים במילים "אם אי פעם תבוא לכאן, למעני או למען ג'יין, ובכן, אויבך ישן, ואשתו חופשייה".
* ספרו של א"ב יהושע המאהב, המספר על מסע חיפושים של בעל אחר המאהב של אשתו שנעלם במלחמה.
* הסרט המאהב על פי ספרה של מרגריט דיראס, המספר על רומן אסור בין נערה צרפתייה צעירה לבין גבר סיני.

== לקריאה נוספת ==
* ויקטוריה גריפין, המאהבת, הוצאת ידיעות אחרונות 2002: היסטוריה, מיתוסים ופרשנויות לנושא "האישה האחרת".

קטגוריה:זוגיות
קטגוריה:התנהגות האדם
קטגוריה:משפחה
קטגוריה:אהבה
קטגוריה:יחסים מחוץ לנישואים
יחזקאל המאירי

יחזקאל המאירי{{תמונה להחלפה}}

יחזקאל המאירי (16 באפריל 1934–21 בפברואר 1989)היה דור חמישי לבני צפת, סופר, עיתונאי ומייסד מוזיאון בית המאירי, שהפך למפעל חיים במשך 30 שנה.

== ביוגרפיה ==
המאירי היה דור חמישי בארץ למשפחתו שהגיעה לצפת מאירן, אחרי רעידת האדמה בשנת 1837. מגיל 16 שימש כתב בשבועון הילדים של העיתון ידיעות אחרונות, וסיפר לילדים מסיפורי צפת. משנת 1953 שימש כתב מן המניין בעיתון ידיעות אחרונות, וכן ברשת הרדיו קול ישראל, ככתב הרדיו בצפון הארץ. בדרכו המיוחדת סיפר המאירי על התרחשויות שונות ביישובי הצפון בגבול הצפון, ונגע בסיפורים אישיים. המאירי הנחה תוכניות רדיו בנושא צפת, ויש האומרים כי בהן נולד הביטוי: "זקני צפת".

בשנות ה-60 ספרה לו מכרה על היעלמותו של ראובן ליבס והוא סייע לה באיתור עדות שליבס נמצא בכלא תדמור בסוריה. לאחר שחרורו של ליבס ישב איתו המאירי לשמוע את סיפורו, אותו כתב בספר שבויי סוריה. ספרים נוספים שכתב היו על מלחמת ששת הימים ברמת הגולן ועל מלחמת העצמאות ("צפת בצבת"). במשך 30 שנה עסק המאירי בשיקום ושיחזור מערכות מבנים בעיר העתיקה בצפת, והקים את מוזיאון בית המאירי בצפת, המוקדש למאתים שנות היסטוריה של העיר.

נפטר בשנת 1989, לאחר שזכה לראות את חלום חייו, בדמות המוזיאון לחקר תולדות היישוב היהודי בצפת, מתגשם. לאחר פטירתו הוקדש חדר מיוחד במוזיאון להנצחת האיש ועשייתו המגוונת.
מצפור על שם יחזקאל המאירי בצפת. מימין - הר מירון, למטה - בית הקברות היהודי

== ספריו ==
* משני עברי הרמה, הוצאת א. לוין אפשטיין, 1994.
* צפת בצבת : צפת במצור ובקרב תש"ח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1988
* שבויי סוריה א, הוצאת בוסתן, 1974
* שבויי סוריה ב לתדמור ובחזרה, הוצאת מודן
* בתי כנסת בצפת - קורות, אמונות ודמויות, הוצאת בית המאירי, ה'תשמ"ב
* מאורעות הדמים אב תרפ"ט - אב תשל"ט, חמישים שנה לטבח בצפת, הוצאת בית המאירי, ה'תשמ"א

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
ריאליזם נאיבי

ריאליזם נאיבי הוא האמונה שהעולם כשלעצמו הוא פחות או יותר כפי שהוא נתפס בחושינו, אמונה זו מתבססת על "השכל הישר". שלילה גמורה של הריאליזם הנאיבי נקראת ספקנות פילוסופית (שמטילה ספק בכל רעיון שניתן להטיל בו ספק). ההבדל היסודי בין ריאליזם נאיבי לבין ריאליזם מדעי הוא ההתעלמות המוחלטת של הריאליסט הנאיבי מבעיית האינדוקציה - האינדוקציה עומדת במבחן השכל הישר וזו סיבה מספיקה להצדיקה ובכך להצדיק את המדע בכלל.

בבסיס הריאליזם הנאיבי חמש הנחות יסוד:
#קיים עולם ובו ישים חומריים.
#ניתן לדעת אודותם בוודאות באמצעות החויה החושית.
#הם קיימים בעולם בין אם הם ניכרים לעין ובין אם לאו.
#בנוסף, הם גם מסוגלים לשמר תכונותיהם בין אם תכונות אלו מובחנות ובין או לאו.
#באמצעות החויה החושית ניתן להבחין בעולם באופן בלתי אמצעי ופחות או יותר כפי שהוא באמת.

== ראו גם ==
* ריאליזם מדעי
* אמפיריציזם

קטגוריה:פילוסופיה של המדע
קטגוריה:הוויכוח על ריאליזם מדעי
אריה קלנג

בית האמנים ע"ש אריה קלנג]]
אריה קלנג (1927 – 16 באוקטובר 2009) היה תעשיין ישראלי. שימש כממלא מקום ראש עיריית אשדוד ויו"ר דירקטוריון "אסותא". קלנג הוא חתן פרס התעשייה לשנת 1991. קלנג הוא יקיר העיר אשדוד. 

==ביוגרפיה==
קלנג נולד בסמוז'ה, פולין. בימי מלחמת העולם השנייה איבד חלק ממשפחתו בשואה. אריה נמלט עם אמו עמליה, אחותו שרה ואחיו דני דרך יערות פולין הקפואים, שם ניצל לאחר שהגן על אמו ואחיו מפני זאבים. לימים כשהפך לאיש משפחה הגיע מדי שנה לקראת יום השואה לבתי הספר וסיפר את סיפור הישרדותו. בגיל 15 הגיע ארצה למחנה עבודה בעתלית, ולמד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. אמו עמליה, הייתה בעלת מסעדה ביפו.

קלנג התגייס לצה"ל בשנת 1948, היישר לתוך מלחמת העצמאות. שירת בחטיבת אלכסנדרוני והשתתף בפעילות קרבית, במיוחד בפיצוץ הגשר בטולכרם ופתיחת דרך חיפה-ת"א. נפצע בקרב טנטורה המפורסם.
בשנת 1950 השתחרר מצה"ל, נשא לאשה את אווה והתגורר בתל אביב. במהלך ביקור בדרום ביום העצמאות בשנת 1962, הגיע לאשדוד.

קלנג הוא אחד מבוני ומקימי העיר אשדוד. הוא בנה את הבניין הראשון עם מעלית בעיר, הקים את מלון "מי-עמי", המלון הראשון באשדוד. קלנג הקים את חברות הבנייה "אצמד" ו"דרעד" (יחד עם חברו הטוב, יוסף שורר) וכיהן למעלה משני עשורים בראש חברת "מבני תעשייה" שבין היתר הקימה את רובע הסיטי. במקביל שימש כממלא מקום יו"ר דירקטוריון חברת עמיגור. בד בבד עם עשייתו הרבה באשדוד, היה פעיל ועשה רבות גם למען מדינת ישראל. בין היתר, כתלמיד בבי"ס החקלאי מקוה ישראל, היה שותף לבניית הדוידקה, המרגמה המפורסמת בימי מלחמת העצמאות.

קלנג שימש כחבר בדירקטוריון קופת חולים מכבי, יו"ר בית ציוני אמריקה, חבר הנהלת ההסתדרות הציונית, חבר הקונגרס היהודי העולמי, מייסד וחבר הנהלת מכבי אשדוד, יו"ר מבנה תעשייה, חבר הנהלת בית יד לבנים, חבר האגודה למלחמה בסרטן, חבר וגזבר של קרן אשדוד ועוד.

על עשייתו בתעשייה זכה בפרס התעשיין המצטיין מידי נשיא המדינה.

בבית של אריה ואווה, הוקם החוג הראשון באשדוד לריקודי עם, כשאווה ניגנה באקורדיון והחברים, ביניהם צבי צילקר, ראש העיר לשעבר, ושמעון יער מפקד המשטרה הצבאית בדימוס, משתתפים בו.
קלנג השתלב בפוליטיקה המקומית. הוא הקים את סניף הליברלים באשדוד, ונבחר בקדנציה הראשונה של המועצה המקומית כחבר מועצה. הוא כיהן במשך שלוש קדנציות כממלא מקום ראש העיר. קלנג שימש שנים רבות כיו"ר ועדת הבחירות המקומית.

ב-2016 נחנך למרגלות גבעת יונה בית האמנים על שם אריה קלנג.

==קישורים חיצוניים==

* עופר אשטוקר, [http://www.ashdodnet.com/article/14278 הלך לעולמו אריה קלנג ז"ל], ashdodnet
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי מועצת העיר אשדוד
קטגוריה:יקירי אשדוד
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
האצטדיון הלאומי (ורשה)

האצטדיון הלאומי בוורשה (בפולנית: Stadion Narodowy w Warszawie) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בוורשה, בירת פולין.
== היסטוריה ==
בניית האצטדיון החלה בשנת 2008 והסתיימה בינואר 2012. במכרז להקמתו זכתה קבוצה פולנית-גרמנית שכללה מספר חברות הנדסה לרבות PBG SA.

האצטדיון מכיל 58,145 מושבים, ומשמש כביתה של נבחרת פולין. כמו כן, אירח האצטדיון את משחק הפתיחה, שני משחקי שלב מוקדם נוספים, משחק רבע גמר ומשחק חצי גמר, במסגרת יורו 2012. בנוסף, האצטדיון מארח לעיתים משחקי בית חשובים של קבוצות לגיה ורשה ופולוניה ורשה.

בד בבד עם הקמת האצטדיון, מתוכננת הקמתם של אולם ספורט רב-תכליתי בן 15,000 מושבים, בריכת שחייה אולימפית שתכלול 4,000 מושבים, פארק מים, בית מלון עם מרכז כנסים, מתקני הסעדה ושירותים נוספים. בנוסף, תחנת הרכבת הסמוכה לאצטדיון שופצה מן היסוד, וכן הוארך אחד מקווי הרכבת התחתית עד לתחנה חדשה שהוקמה באתר.

האצטדיון אירח את גמר הליגה האירופית 2015, שבו ניצחה סביליה את דניפרו דניפרופטרובסק מאוקראינה בתוצאה 2-3.

האצטדיון יארח את הסופר קאפ האירופי 2024.

==קישורים חיצוניים==

* 

לאומי
אצטדיון הלאומי
קטגוריה:ורשה: ספורט
ורשה
קטגוריה:אצטדיוני גמר הליגה האירופית
קטגוריה:2012 בפולין
אפי עידן

אפרים (אפי) עידן (עבדו) (נולד ב-5 במרץ 1961), הוא קצין צה"ל בדימוס, ששימש בתפקידיו האחרונים כראש מטה פיקוד הדרום, מפקד עוצבת אדום ומפקד חטיבת ביסלמ"ח. לאחר סיום שירותו בצה"ל עוסק בייעוץ ביטחוני אסטרטגי.

==ביוגרפיה==

נולד בחיפה, גדל והתחנך בשכונת נווה שאנן. ביולי 1979 התגייס לצה"ל לחטיבת גולני. בגולני עבר עידן מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר. עם תום המסלול יצא בזימון מהיר לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה, מונה למפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בשנת 1983 מונה למפקד פלוגה בגולני. לאחר מכן היה עידן מפקד האימון המתקדם של החטיבה וסגן מפקד גדוד 12. בשנת 1990 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 12 (ברק). לאחר מכן שימש עידן כסגן מפקד חטיבת גולני. בקיץ 1995 קיבל דרגת אלוף-משנה ומונה למח"ט בנימין (גזרת רמאללה). תקופה זו אופיינה ביישום הסכמי אוסלו ב' שכללה היערכות מחדש באיו"ש וכן את אירועי "ברזל לוהט" בעקבות פתיחת מנהרת הכותל, שהחלו במחסום הערק מדרום לרמאללה. שימש בתפקידו עד שנת 1997. בין השנים 1997–1999 שימש מפקד חטיבת ירושלים ובמקביל מפקד מרכז אימוני החי"ר בצאלים.

בקיץ 2000 החל לשמש בתפקיד מפקד בית הספר למ"כים ומקצועות החי"ר. לאחר מספר חודשים פרצה האינתיפאדה השנייה. החטיבה בפיקודו הייתה הראשונה שהופעלה למשימה חטיבתית, ובהמשך הקימה את החטיבה המרכזית ברצועת עזה. מאוחר יותר פיקד על מבצעים חטיבתיים ברצועת עזה וכן ב"חומת מגן" באיו"ש.

בשנת 2003 שירת תקופה קצרה כסגן מפקד אוגדת יהודה ולאחר מכן כפרויקטור המבצעי של מרחב התפר ועסק בגיבוש ומימוש התפיסה המבצעית. בינואר 2004 מונה למפקד עוצבת אדום, תקופה בה התעצמו האתגרים המבצעיים שהתבססו על תשתית ההברחות שהתפתחה לאורך שנים רבות. בתקופה זו גיבש תפיסה מבצעית שלמה להגנת גבולותיה הדרומיים של המדינה ובכלל זה תוכנית "שעון חול". מיד לאחר ההתנתקות החל בתפקיד ראש מטה פיקוד הדרום כאשר האתגר המרכזי היה ניהול ההיערכות מחדש של כוחות צה"ל מחוץ לרצועה.

תפקידו האחרון של עידן בצה"ל היה בשליחות מיוחדת לייעוץ אסטרטגי רב תחומי לצבא במדינה עם קשרים אסטרטגיים מיוחדים עם ישראל. עידן סיים שירותו הצבאי ביוני 2009.

למד באוניברסיטת חיפה, סיים תואר ראשון בכלכלה ותואר שני בהצטיינות במדע המדינה. בוגר המכללה לפיקוד של הצבא האמריקאי והמכללה לביטחון לאומי.

מאז שחרורו מצה"ל עוסק בייעוץ ביטחוני. מתגורר בזכרון יעקב, נשוי לליאור ואב לשני ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ereverev.co.il/article.asp?id=1646&word=%E0%F4%E9%20%F2%E9%E3%EF אתגר למפקד], ערב ערב, מקומון העיר אילת, גיליון 2129, 22 באפריל 2004
* .
;מאמריו
* 
* [https://online.fliphtml5.com/gcjnv/edix/#p=68 מערכות נשק משוטטות במרחב הטקטי], מערכות 471, מאי 2017

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי עוצבת אדום
קטגוריה:מפקדי חטיבת ביסלמ"ח
קטגוריה:מפקדי חטיבת בנימין
קטגוריה:מפקדי חטיבת ירושלים
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד הדרום
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת גולני
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
אניולו ברונזינו

[[ונוס, קופידון, הטפשות והזמן]]
אַניוֹלוֹ בְּרוֹנְזִינוֹ (באיטלקית: Agnolo Bronzino; 17 בנובמבר 1503 – 23 בנובמבר 1572) הוא הכינוי המקובל של אניולו די קוזימו די מריאנו (באיטלקית Agnolo di Cosimo di Mariano) צייר פיורנטיני. מהבולטים שבאמני האסכולה המנייריסטית. 

ברונזינו שימש כאמן החצר של קוזימו דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה וסיפק דוגמאות מן הראשונות בהיסטוריה לציורים משפחתיים של שליטים וציורי ילדים.

==ראו גם==
* ציורי משפחת קוזימו דה מדיצ'י

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:אמנים מנייריסטים
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1503
קטגוריה:נפטרים ב-1572
תבוכ

תַבּוּכ (בערבית: تَبُوك) היא אחת מהערים הגדולות בערב הסעודית ובירת המחוז המערבי ביותר בה הקרוי על שמה. לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 התגוררו בעיר 594,350 בני אדם.

==גאוגרפיה ואקלים==
העיר שוכנת בצפון חבל חג'אז בגובה 767 מטרים מעל פני הים בקרבת הגבול עם ירדן, כ-1,090 ק"מ צפון-מערבית לבירה ריאד וכ-130 ק"מ מזרחית לחופו של ים סוף. אקלימה מדברי וקיצוני, וכמות המשקעים קטנה. הקיץ חם מאוד, והחורף נוח עד קר - הקרה שכיחה למדי, ושלג עשוי לרדת בעיר אחת למספר שנים. 

סביב העיר משתרעים שטחים חקלאיים נרחבים, שצורתם כשל עיגולים, בשל ממטרות הענק המשקות שטחים עגולים בקוטר של עד כקילומטר. בעיר שדה תעופה והיא מקושרת אל ירדן מצפון ואל ג'דה מדרום באמצעות כביש ארצי מספר 15; כביש ארצי מספר 80 מחבר אותה אל חופו של ים סוף.

==היסטוריה==
תבוכ שוכנת בסמוך למקום בו לפי המסורת הערבית נערך שפתח בשנת 628 את הסכסוך הממושך בין הערבים בהנהגת מוחמד לבין הביזנטים. העיר נזכרה באחד המסמכים הסוואהיליים המוקדמים ביותר הידועים, "Utendi wa Tambuka" ("סיפורה של טמבוקה", היא תבוכ). המסמך, שהתגלה בקניה, מתוארך לשנת 1728, והוא שיר אפי המתאר את המלחמות והקרבות בין הביזנטים לערבים ולעות'מאנים אחריהם. חוקרים מערביים מטילים ספק בכך שהקרב נערך כלל ועיקר, אם כי ב הוא נתפס כעובדה היסטורית. 

תבוכ שוכנת על קטע מסילת הרכבת החג'אזית שנחנך ב-1908, אך כיום הוא אינו פעיל. מבנה תחנת הרכבת עדיין ניצב בעיר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערב הסעודית: ערים
קטגוריה:מחוזות ערב הסעודית: ערי בירה
שליו ליצן

שליו הליצן או שליו ארלקינו (שם מדעי: Coturnix delegorguei), הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, (סוג: Coturnix), החי באפריקה החל מחלקו הדרומי של מדבר סהרה ועד לדרום אפריקה.

== מבנה ==
* גובה 16-20 ס"מ.
* משקל 57-70 גרם.
* אורך כנף 92-101 מ"מ.
* אורך הזנב 49-35 מ"מ.
* צבעים - הזכר והנקבה זהים זה לזה בצבעיהם, אך צבעי הנקבה דהויים יותר. הראש חום כהה ועל הפנים מעין מסכה בצבעי שחור לבן. העיניים אדום - חום, המקור שחור, הגרון לבן, הגב חום והרגליים צהובות.

== תפוצה ==
בית הגידול של שליו הליצן מתפרש על פני הארצות הבאות: אנגולה בוטסואנה בורונדי קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית צ'אד, קומורו, הרפובליקה של קונגו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, חוף השנהב, גינאה המשוונית, אריתריאה, אתיופיה, גבון, גמביה, גאנה, קניה, לסוטו, ליבריה, מדגסקר, מלאווי, מאלי מוזמביק נמיביה, ניגריה, עומאן, רואנדה, סאו טומה ופרינסיפה סנגל, סומליה, דרום אפריקה, סודאן, סווזילנד, טנזניה, אוגנדה, תימן, זמביה וזימבבואה.

== בית גידול, קינון ורבייה ==
שליו הליצן חי באזורים טרופיים, על שטחי מרעה פתוחים ואדמות מעובדות ולכן תפוצתו נקטעת, באזורים בהם צומחים יערות. הוא ניזון מחרקים, רכיכות ותולעים, וכן עלים, נצרים וזרעים. שליו הליצן חי בזוגות, ואינו נצפה בלהקות.

הזכר מחזר אחרי הנקבה באמצעות מתנה, הוא בוחר חרק ראוי להתכבד בו, ומגיש אותו לנקבה כשי חיזור. בנוסף, הוא פורש את כנפיו ורודף אחרי הנקבה. בתקופת החיזור הזכר תוקפני כלפי זכרים אחרים.

הקן נמצא על הקרקע, חבוי בתוך עשביה סבוכה. עונת ההטלה בין מרץ לאוקטובר, ותלויה בעונת הגשמים. הנקבה מטילה 3-9 ביצים, בצבע שמנת, מנומרות בצבעי חום אדמדם, משך הדגירה הוא 17-18 ימים. האפרוחים הם עוזבי קן וצבעם צהבהב עם פסים חומים כבדים. בגיל שלושה ימים הם יכולים ללקט מזון בכוחות עצמם, ובגיל חמישה עשר יום הם מתפלשים בעפר להסרת טפילים. הנקבה מגדלת את האפרוחים בעצמה והזכר אינו משתתף בדגירה ובאימון האפרוחים.

==ראו גם==
* שליו
* שליו נודד

==קישורים חיצוניים==

* Janice Pappas, [http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Coturnix_delegorguei.html Coturnix delegorguei-harlequin quail], University of Mishigan Museum of Zoology
* [http://www.thekruger.com/knpbirds/coturnixdelegorguei.htm Harlequin Quail], אתר הפארק הלאומי קרוגר.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1847
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:לסוטו: עופות
קטגוריה:אסוואטיני: עופות
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
כיכר איוואנובסקיה

מבט על הכיכר. בימין התמונה ניתן לראות את [[ארמון הקרמלין הגדול]]
כיכר איוואנובסקיה (ברוסית: Ивановская площадь) היא הגדולה בכיכרות הקרמלין. הכיכר מצויה במרכז הקרמלין, ונקראת על שם מגדל הפעמונים של איוואן הגדול הנמצא במערב הכיכר.

במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 היו באתר מבני שלטון רבים, ובהם משרדי הממשלה של רוסיה הצארית. כמו כן היה ממוקם בכיכר המשרד שטיפל במשלוח המכתבים הצארים, ולמעשה הכתובת הייתה כתובת הדואר המרכזית של מוסקבה. בשנים אלה הייתה הכיכר עמוסה - מאחר שכל האזרחים אשר באו בפניות אל הממשלה עברו דרכה. עם העברת הבירה ממוסקבה לסנקט פטרבורג ביוזמת הצאר פיוטר הגדול, הועברו גם מבני השלטון, ופחת השימוש במבנים המקיפים את הכיכר.

בשלהי שנות ה-20 ובראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 הורחבה הכיכר בעקבות הריסת ארמון ניקולאי הקטן ומנזר העלייה לשמיים, ורוצפה.

כיום הכיכר מפרידה בין חלקי הקרמלין הפתוחים לתיירים (במערב הכיכר) לבין מבני השלטון המצויים במזרח הכיכר (ובהם ארמון הסנאט).

== קישורים חיצוניים==

* [http://eng.kremlin.ru/articles/Squares01.shtml מידע] ב-Kremlin.ru
* [https://web.archive.org/web/20080122104707/http://www.moscow.info/kremlin/squares/ivanovskaya-square.aspx תיאור הכיכר]

איוואנובסקיה
קטגוריה:הקרמלין
מנזר העלייה לשמים

מנזר העלייה לשמיים אשר כונה גם מנזר סטארודביצ'י או מנזר ווז'נסנסקי (ברוסית: Вознесенский монастырь) היה מנזר לנשים הממוקם במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. המנזר שימש כמקום הקבורה של הצארינות והנסיכות הגדולות של רוסיה, וכן של נשות אצולה רוסיות.

==היסטוריה==
המנזר נוסד בשנת 1389 על ידי אאודוקסיה דמיטרייבנה, אלמנתו של דמיטרי דונסקוי. אבן הפינה של הקתדרלה של המנזר הונחה בשנת 1407, זמן קצר לפני פטירתה של דמיטרייבנה. בשנת 1415 נהרסה הקתדרלה בשריפה, ונבנתה מחדש בשנת 1467 על ידי הנסיכה מריה יארוסלאבנה, אשתו של וסילי השני.

המנזר נפגע בשריפה נוספת בשנת 1483 ונבנה מחדש בין השנים 1518–1519. הקתדרלה נבנתה מחדש בין השנים 1587–1588. למבנה זה היו חמש כיפות - הד צורני לקתדרלת המלאך מיכאל שניצבה מולה, מעברה השני של כיכר איוואנובסקיה.

בקתדרלה של המנזר נקברו סופיה ויטובטובנה, רעייתו של ואסילי הראשון; סופיה פאלאולוגה, רעייתו של איוואן השלישי; כמה מנשותיו של איוואן האיום; הדוכסית הגדולה אאודוקסיה אלכסייבנה (בתו של אלכסי הראשון); והצארינה מריה דולגורוקבה, רעייתו הראשונה של מיכאיל הראשון.

על פי המסורות הרוסית, במספר הימים שלפני חתונתו של הצאר נהגה כלתו לעתיד להתגורר במנזר. 

בשנת 1634, ביוזמת הצאר מיכאיל הראשון נבנתה כנסייה חדשה עבור המנזר. בשלהי המאה ה-17 נבנה בסמוך מגדל פעמונים. 

בשנת 1721 שופץ המנזר ביוזמת פיוטר הגדול. המנזר ניזוק בשריפה בשנת 1737 ושופץ ביוזמת אנה, קיסרית רוסיה. במהלך כיבוש מוסקבה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1812 חפצי הקודש של המנזר, ובהם האיקונין של מרים, אם ישו שצויר בשנת 1482 הועברו לוולוגדה. 

בשנת 1823 הורחב מבנה המנזר, ובשלהי המאה ה-19 נבנתה כנסיית קתרינה הקדושה, בסגנון נאו-גותי בתכנונו של האדריכל קארלו רוסי.

במהלך מהפכת אוקטובר נפגעו מבני המנזר מאש תותחים, ובשנת 1929 נהרס מבנה המנזר ביוזמת הממשלה הסובייטית על מנת לבנות באתר את בית הספר לפיקוד הצבא האדום.

האיקונות אשר היו במנזר הועברו לגלריית טרטיאקוב ולנשקיית הקרמלין. האיקונוסטאזיס של קתדרלת העלייה הועבר לכנסיית שנים עשר השליחים הסמוכה, וקברי בני משפחת המלוכה הועברו לאגף של קתדרלת המלאך מיכאל הסמוכה.

== גלריה ==
<gallery>
Voznesenskij Monastyr.jpg|קתדרלת מנזר העלייה לשמיים. איור מהמאה ה-16
Chudov.jpg|כנסיית קתרינה הקדושה שנבנתה בשלהי המאה ה-19
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

עלייה לשמים
קטגוריה:הקרמלין
אתנולקט

אתנולקט (Ethnolect; מיוונית "אתנוס" – "עם" ו"לגין" – "לדבר") הוא מונח בלשני המתייחס לווריאציה נבדלת של השפה, שהשימוש בה מעיד על שייכות לקבוצה אתנית או תרבותית, שבמקור דיברה בשפה אחרת או בווריאציה אופיינית אחרת. האתנולקט שונה מניב (דיאלקט) בכך שהוא מיוחד לבני אותה קבוצה, ולא לאזור גאוגרפי גרידא, אם כי המרחב הגאוגרפי עשוי להשפיע על היווצרותו או על תיחומו.

אתנולקט מושפע ממגוון נתונים חברתיים, תרבותיים ולשוניים המאפיינים את הקבוצה הדוברת אותו, שבמקרים רבים היא מיעוט בקרב קבוצה אתנית אחרת. לדוגמה, אתנולקט יכול לכלול שרידים והשפעות של שפה אחרת שבני אותו מיעוט דיברו בעבר (וראו סובסטרט). לעיתים, אתנולקט נוצר כתוצאה ממוסכמות חברתיות חדשות, הנובעות מרצונה של הקבוצה האתנית להיבדל מן החברה הסובבת, ולהזדהות כקבוצה ייחודית בעלת מאפייני תרבות ותקשורת משלה. מבטא זר עשוי להיחשב כסוג של אתנולקט, כי הוא מושפע לעיתים משייכות אתנית.

==ראו גם==
*מבטא
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלשנות
אלי גרינפלד

אלי גרינפלד (נולד ב-14 באוגוסט 1955) הוא יזם תרבות, מפיק ישראלי ומנהל אמנותי בתחום תרבויות העולם. זוכה פרס דיאלוג בין התרבויות באיטליה לשנת 2009. 

== ביוגרפיה ==
בצעירותו רכש ניסיון מקצועי בעבודה לצידו של יעקב אגמון בתיאטרון בית ליסין.
בתחילת דרכו עבד עם אמנים ישראלים ובהם קורין אלאל סוזן ופראן תימנה בראואר וניהל אמנותית פסטיבלים כמו לילות יפו, פסטיבל היין של ראשון לציון.

בהמשך עבר ליצוג אמנים בינלאומיים בישראל ובין היתר עם ז'ורז' מוסטאקי, יסמין לוי, סאפו, שנקר, מדרדאוס
בשנת 2001 יזם את פסטיבל העוד של ירושלים והקים בשנת 2003 את פסטיבל העוד של תל אביב.

יזם בשנת 2003 את פסטיבל תרבות של שלום בתל אביב.

הפקות שלו שולבו בפסטיבל ישראל פסטיבל האביב של ראשון לציון פסטיבל מחול כרמיאל ובמסגרת בימות פיס של מפעל הפיס
יזם ומנהל אמנותי של פרויקטים בהם דיאלוג בין התרבויות ובין היתר עובד בתחום זה עם תזמורת נצרת למוזיקה ערבית, גלית גיאת, לובנה סלאמה
ואמנים בינלאומיים ששיתפו פעולה עם תזמורת נצרת כמו תום יורק מרדיוהד הזמרת המרוקאית הולנדית הינד סאפו ועוד
הפיק בשיתוף ליבל מגדה דיסקים של תזמורת נצרת כולל מחווה לאום כולתום.

==פעילותו של אלי גרינפלד==
=== הפקת פסטיבלים בארץ ===
* חג המוזיקה הישראלית- עם התזמורת הפילהרמונית ומקהלות 
* פסטיבל העוד - יזם ירושלים ומפיק תל אביב.
* פסטיבל יפו – ניהול אמנותי 
* פסטיבל אישה חולון (2000)
* פסטיבל השירה הישראלית - מטולה (1998, 1997)
* פסטיבל השירה הבינלאומי - ירושלים (1994, 1996)
* פסטיבל הסרטים הבינלאומי - חיפה (1993, 1994)

=== הפקות מקור בפסטיבל ישראל ופסטיבלים אחרים ===
* שרים לאה גולדברג - בריכת השולטאן, פסטיבל ישראל בשיתוף ניצן זעירא
* חבייתק וקפה קהיר - פסטיבל ישראל 
* קולות מן השמיים – פסטיבל משגב וים המלח, חג היין ראשון לציון. 
* אום כולתום חוזרת - זהבה בן, סאפו ולובנה סלאמה בפסטיבל ישראל.

=== אמרגנות ויצוג אמנים מחו"ל ===
* עומר פארוק טקבילק - סיור מתוכנן לאוקטובר 2003
* מדרדאוס (פורטוגל) - 2 סיורים כולל בהיכל התרבות, בניני האומה (פסטיבל ישראל)
* שנקר (הודו/ארצות הברית) - הופעה עם אמנים ישראליים במשכן לאומנויות הבמה. 
* ג'ורג' מוסטאקי (צרפת) - בהיכל התרבות ראשון לציון עם התזמורת הסימפונית ראשון לציון.
* להקת "סרבנד" (בולגריה) - ליתורגיקה - ירושלים
* סאפו (צרפת) - הופעות בהיכל התרבות, בנייני האומה, פסטיבל ישראל ובריזה. 

=== ניהול אמנותי ===
* פסטיבל מנגנים עולם - היכל האמנויות החדש, הרצליה (אוקטובר 2003)
* תרבות של שלום - צוותא תל אביב (יוני 2003, יוני 2004)
* חג היין ראשון לציון - (2002, 2001, 1999)
* שיר לשלום – יפו (עירית ת"א והאיחוד האירופאי) (2014, 2000-2001)

=== הפקה בפועל ===
* גני סיפור – עיריית חולון
* 75 ליצחק נבון - חג היין ראשון לציון והטלוויזיה הישראלית 

=== ייעוץ תדמיתי ויחסי ציבור ===
* צ'יהולי/ מוזיאון מגדל דוד – ייעוץ ביחסי ציבור, תדמית ושיווק
* בית הקונפדרציה – הקמה וייעוץ בבניית תוכניות, פרסום ושיווק
* פסטיבל ישראל - יחסי ציבור (2000)
* סקייט ישראל - התחרות הבינלאומית להחלקה על הקרח – מטולה.

=== מופעים בחו"ל ===
* תזמורת נצרת וזמריה באיטליה, הולנד, צרפת, ספרד וארצות הברית.
* תזמורת נצרת ואמנים אורחים: סאפו (מרוקו/צרפת), להקת רדיו דרוויש (איטליה).
* תיאטר דה לה ויל, פריז – סאפו שרה אום כולתום 
* מרוקו - הופעות והקלטות של סאפו עם תזמורת הרדיו של רבאט. 
* איטליה – הופעות של אמל מורקוס ונגניה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
קטגוריה:מפיקים ישראלים
קרל מיינהוף

קרל פרידריך מיכאל מַיינהוף (גרמנית: Carl Friedrich Michael Meinhof; 23 ביולי 1857 - 11 בפברואר 1944) היה כומר ובלשן גרמני, ומחלוצי המחקר של שפות אפריקה.
== ביוגרפיה ==
מיינהוף נולד בפומרניה שבצפון גרמניה. הוא שימש ככומר ובזמנו הפנוי עסק בפילולוגיה. הוא למד באוניברסיטאות טיבינגן וגרייפסוולד, והחל ב-1905 היה פרופסור בבית הספר לשפות מזרחיות (Seminar für Orientalische Sprachen in Berlin) שבאוניברסיטת הומבולדט בברלין. ב-1909 היה לראש הסמינר לשפות מזרחיות בהמבורג ושימש כפרופסור במכון הקולוניאלי (Kolonialinstitut). מיינהוף נישא פעמיים, ומשתי נשותיו נולדו לו 12 ילדים, ששבעה מהם הגיעו לבגרות. 

עבודתו הידועה ביותר של מיינהוף התמקדה בחקר שפות הבנטו, ניסוח העקרונות הדקדוקיים של שפות אלה, ומחקר השוואתי חלוצי של מערכת קבוצות השם המורכבת המאפיינת את שפות משפחת השפות. בנוסף חקר מיינהוף שפות שפות ניז'ר-קונגו אחרות, שפות חוי-סאן ושפות חמיות (כיום נכללות בשפות אפרו-אסיאתיות), וניסח שיטת מיון וחלוקה שהייתה מקובלת עד שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20. מיינהוף היה בין הראשונים שהקליטו מוזיקה אפריקאית מסורתית ב-1902, וב-1917 הוא פרסם קובץ של סיפורי עם אפריקאים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bbkl.de/m/meinhof_c_f_m.shtml ביוגרפיה של קרל מיינהוף (גרמנית)]
* [https://web.archive.org/web/20160303193340/https://portal.d-nb.de/opac.htm?query=atr%3D116864281+OR+nid%3D116864281&method=simpleSearch רשימת פרסומים של קרל מיינהוף ואודותיו באתר הספרייה הגרמנית הלאומית]
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טיבינגן

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1944
לשון מדבק

לשון מִדְבָּק (באנגלית Agglutinative language) או שפה צירופית, היא שפה אשר רוב המילים בה מורכבות מהדבקה של מורפמות זו לזו. זאת בניגוד ל"שפות אנליטיות", בהן המורפמות לא משנות אלו את אלו כלל ובניגוד ל"שפות נטייתיות" בהן המורפמות גורמות לשינוי צלילי ולשינוי באיות של המורפמות הסמוכות להן. את המושגים האלו טבע וילהלם פון הומבולדט (Wilhelm von Humboldt) ב-1836, כדי לתאר שפות מנקודת מבט מורפולוגית – מהמילה הלטינית "agglutinare" (להדביק).

לשון מדבק היא סוג של שפה סינתטית (שפה שבה קיים שימוש רב יחסית במורפמות), אשר בה כל מורפמה מביעה רעיון בודד מוגדר (זמן, ריבוי, מודוס, אספקט, שייכות וכו'). המורפמות מתחברות זו לזו בצורת מוספיות, ולא בדרך של שינויים בשורש המילה, או שינויים בהטעמה או בטונאליות. המוספיות שומרות על צורה קבועה, ובדרך כלל אינן מושפעות ממיקומן במילה או מצמידותן למוספיות אחרות. בהשוואה ללשונות מדבק, שפות סינתטיות שאינן מִדְבָּק, מצרפות מוספיות יחדיו, אגב שינויים שונים, ומעניקות למוספית בודדת מספר משמעויות (לדוגמה, במילה "אכלתי" בעברית, המוספית "תי" מביעה גם את רעיון הגוף, גוף ראשון "אני", וגם את זמן העבר). בלשונות מדבק קיימת נטייה למספר גדול של מוספיות או מורפמות בכל מילה, ומכיוון שהמוספיות שומרות על צורה קבועה, הן נוטות להימנע מיוצאי דופן.

דוגמאות מלשונות מדבק:
*טורקית - Avrupa-lı-laş-tır-ama-dık-lar-ımız-dan mı-sınız (האם אתם מאלה שלא יכולנו להופכם לאירופאים?)
*סוואהילי - Ni-ta-ku-andik-ia barua (אכתוב לך מכתב)
*גאורגית - a-g-e-shen-eb-in-a-t ("הייתם בונים!", נאמר כתוכחה כלפי מי שלא בנו)
*טלוגו - నన్ను మాట్లాడమననిస్తున్నట్లున్నాడండీ (בתעתיק IAST: nannu māṭlāḍamananistunnaṭlunnāḍaṇḍī - נראה, אדוני, שהוא מרשה לי לבקש לדבר)
מִדְבָּק הוא מונח טיפולוגי, שאינו מראה בהכרח על קרבה בלשנית בין שפות. לכן לשונות מדבק עשויות להיווצר משפה-אם מדבקית או לא מדבקית, וכך הדבר גם לגבי לשון לא מדבקית. עם זאת קיימות משפחות שפות המתאפיינות בצירופיות ובהן שפות טורקיות, שפות אוראליות (לדוגמה פינית, אסטונית והונגרית), שפות דראווידיות, שפות בנטו ועוד. לשונות מדבק אחרות הן אדיגית, בסקית, גאורגית, יפנית, קוריאנית, שפות אוסטרונזיות כמו מלאית ואינדונזית, גרינלנדית ועוד. במשפחת השפות ההודו-אירופיות נחשבת פרסית ללשון מדבק, ושפות רבות שדוברו בעת העתיקה במזרח הקרוב היו מדבקיות.

ספק אם קיימת לשון מדבק לחלוטין, אנליטית לחלוטין או נטייתית לחלוטין. אם כי, יש שפות שהן מאוד מדבקיות, מאוד נטייתיות או מאוד אנליטיות. כמו כן, ישנן שפות שבהן יש גם תכונות של הדבק פונמות וגם נטיות בו זמנית. ביחס למנדרין, לדוגמה, האנגלית היא יותר מדבקית ויותר נטייתית גם יחד, וביחס לאנגלית, העברית היא יותר מדבקית ויותר נטייתית גם יחד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בלשנות
גאורגי סבירידוב

גאורגי סבירידוב (16 בדצמבר 1915 – 5 בינואר 1998) היה מלחין נאו-רומנטי מהתקופה הסובייטית.

סבירידוב נולד באימפריה הרוסית ב-1915. אביו, ואסילי סבירידוב שהיה עובד דואר נהרג במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כאשר בנו היה בן 4. הוא למד לנגן משמיעה על בללייקה והראה כישרון כה גדול שהתקבל מיד לתזמורת המקומית של כלי נגינה עממיים. בשנת 1929 החל ללמוד בבית ספר למוזיקה, לאחר 1932 הוא למד לנגן בפסנתר בעיר סנקט פטרבורג. לאחר סיום לימודיו בקונסרבטויון של לנינגרד אצל דמיטרי שוסטקוביץ', בשנת 1941 הוא גויס לצבא האדום אך שוחרר עקב בריאותו הרופפת.

אחת היצירות המפורסמות שלו- רומן וואלס לתזמורת, נקראת "סופת שלג" (“The Blizzard”), היצירה מבוססת על סיפורו של הסופר והמשורר הרוסי אלכסנדר סרגייביץ' פושקין ("The Tales of the Late Ivan Petrovich Belkin").

בשנת 1946 זכה בפרס סטלין (שלימים נקרא פרס ברית המועצות) על טריו לפסנתר. בשנת 1960 קיבל את פרס לנין ובשנת 1968 את פרס ברית המועצות. פעם נוספת זכה בפרס ברית המועצות בשנת 1980. כמו כן עוטר בתואר אמן העם של ברית המועצות, גיבור העמל הסוציאליסטי ו-4 פעמים קיבל את עיטור לנין.

==קישורים חיצוניים==

* 
 
* 
* 
* [https://youtu.be/Qz_mt6m05ag?list=OLAK5uy_keuyP2htN95aii67DVtPBvCYHtVv3kBOg סופת שלג]-סרטון באתר יוטיוב

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מלחינים רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אזרחי כבוד של מוסקבה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1915
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1998
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1998
המוזיאון הלאומי של ביירות

המוזיאון הלאומי של ביירות (בערבית: متحف بيروت الوطنيّ) הוא המוזיאון העיקרי לארכאולוגיה בלבנון, ומושבו בביירות. אוסף המוזיאון החל להיאסף לאחר מלחמת העולם הראשונה ופתיחתו הרשמית של המוזיאון הייתה בשנת 1942. אוסף המוזיאון כולל מאה אלף פריטים, רובם עתיקות מחפירות שנערכו בלבנון, המתוארכות החל מהתקופה הפלאוליתית ועד תקופת הממלוכים. כ-1,300 פריטים מוצגים לקהל.

== היסטוריה ==
המוזיאון החל דרכו בפריטי עתיקות של אספנים פרטיים, בחלקם קצינים צרפתים המוצבים בלבנון. בניית המוזיאון הסתיימה ב-1937, אך חנוכתו, שיועדה להיות שנה לאחר מכן, נדחתה עקב המצב הפוליטי עד שלבסוף, ב-1942, נפתח לקהל הרחב. ב-1975, בעת מלחמת האזרחים בלבנון, נמצא המוזיאון בשטח ההפקר שבין הצדדים הלוחמים, וספג נזק רב. גם בשנים שלאחר מכן היה המוזיאון נתון באזור לחימה. כתוצאה מכך סגר המוזיאון את שעריו באמצע שנות ה-70, וננקטו צעדים להגנת הממצאים, כגון כיסוי פסיפסים בשכבת בטון.

במהלך הפלישה הישראלית ללבנון, בשנת 1982, כבש כוח של יחידת שלדג את מתחם המוזיאון, בו התבצרו רבים מלוחמי הקומנדו הסורי. טרם הקרב, מצא קצין המודיעין של שלדג תרשים מדויק של המבנה בארכיון הלאומי של ביירות. הלוחמים פשטו בו זמנית דרך כל הפתחים, והסתערו באש וברימונים על המחבלים המבוצרים. טל רוסו, שהיה אז מפקד פלגה בשלדג, תיאר בראיון את הפריצה למתחם המוזיאון – "הצמדנו חומר נפץ לקיר המבנה. חשבנו שזה יעשה חור בקיר, אבל בפועל פוצצנו את הספרייה הלאומית של ביירות וגשם של דפים ירד עלינו. תחת אש של אר.פי.ג'י פרצנו למוזיאון." את הקרב מול אנשי הפת"ח, ניהלו לוחמי שלדג כשהם מתרוצצים בין חפצי אומנות ואוסף של מטבעות עתיקים המוטלים על הרצפה.

בשנת 1991, לאחר סיום מלחמת האזרחים, היה המוזיאון במצב של הרס, לחדרים חדרו מי גשמים, נזקי הפגזות וחורי כדורים הרסו את הקירות החיצוניים של המוזיאון, וממצאים ומסמכים רבים נשרפו בשריפות שפרצו במהלך הלחימה.

בשנת 1992 החלה יוזמה לחידוש המוזיאון, ובשנת 1995 החלו עבודות השיקום. המוזיאון שב ופתח שעריו לציבור בשנת 1997. בשנת 1998 נסגר שוב לצורכי עבודות שיקום, ובשנת 1999 שב ונפתח. במקביל לפתיחתו הכריזה ממשלת לבנון על מבצע לאיתור חפצים שנבזזו מהמוזיאון במהלך המלחמה, מבצע שהשיב לרשות המוזיאון רבים מהממצאים שהוצגו בו בעבר.

ארון אחירם
כיום מחזיק המוזיאון אוסף של מאה אלף פריטים, מתוכם מוצגים לקהל 1,300. אלו כוללים סרקופגים, פסיפסים ותבליטים. גולת הכותרת של המוצגים הוא ארון אחירם, סרקופג של המלך הפיניקי אחירם, מהמאה העשירית לפנה"ס, שנמצא בגבל וכולל את הטקסט העתיק ביותר שנמצא בכתב הפיניקי.

בצמוד למוזיאון שוכן ההיפודרום של ביירות.

==מוצגי המוזיאון==
* מבחר מכתובות מלכי גבל
* ארון אחירם
* מצבת יחומלך
* מבחר מכס עשתרת
* ארון בתנועם
* כתובת בן שפטבעל
* אובליסק אבישם
* שעון השמש הפיניקי
* קברים פיניקים ממיה מיה
* ממצאים מטירת גבל
* חפצי אמנות מחמון
* ממצאי זהב ממקדש האובליסקים בגבל
* ממצאים נאוליתיים מכפר תיבנית
* ממצאי תקופת הברזל בצור (לבנון)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

מוזיאון
לאומי
ביירות
מוזיאון
The Night Before

The Night Before (בעברית: אמש) הוא שיר של להקת הביטלס מהאלבום Help!. השיר נכתב על ידי פול מקרטני, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני. השיר הופיע בסרטה השני של הלהקה, Help!.

== רקע והקלטה ==
ג'ון לנון ניגן בפסנתר חשמלי של Hohner Pianet לאורך השיר. לבתים יש מבנה קריאה ותשובה. השירה הראשית של מקרטני מתחלפת בהרמוניה של לנון וג'ורג' האריסון שרים את הפזמון. כל ההוויה מתחלפת בלחן שני. לדעתו של המוזיקולוג וולטר אוורט, אילו הביטלס היו מקליטים את השיר בקצב איטי יותר, "זה היה יכול להיות שיר של הקינקס או האנימלס".

הביטלס הקליטו את השיר באולפני EMI (כיום אולפני אבי רוד) בלונדון ב-17 בפברואר 1965. הלהקה השיגה רצועת קצב משביעת רצון לאחר שני טייקים, ולאחר מכן ביצעה אובר-דאבינג לשירה, חלקי הגיטרה המובילים והמאראקס. סולו הגיטרה בבית השלישי חוזר בחלקו על הקודה.

== הופעה בסרט ==
בסרט Help!, הביטלס ביצעו את השיר במקום במישור סולסברי. בדיוק כשהשיר מסתיים, פצצה מתפוצצת. הסצנה צולמה ליד סטונהנג'.

== הופעות חיות ==
הביטלס ביצעו את השיר במהלך סשן הרדיו האחרון שלהם ב-BBC, ב-26 במאי 1965. הופעה זו, שנקראתה The Beatles Invite You to Take a Ticket to Ride, שודרה ב-BBC Light Program ב-7 ביוני אותה השנה.

מקרטני השמיע את השיר ב-15 ביולי 2011 ביאנקי סטדיום, והצהיר על הבמה שזו הפעם הראשונה שביצע את השיר בהופעה.

==גרסאות כיסוי==
להקת Restless Heart ביצעו גרסת כיסוי לשיר בשנת 2004.

==משתתפים==
* פול מקרטני - שירה, גיטרת בס וגיטרה מובילה.
* ג'ון לנון - קולות רקע ופסנתר אלקטרוני. 
* ג'ורג' האריסון - קולות רקע וגיטרה.
* רינגו סטאר - תופים ותוף מרים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1965
קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על לילות
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
נסים וידאל

נסים וידאל (נולד ב-30 ביולי 1939) הוא אסטרופיזיקאי ישראלי שעוסק בהבנת האסטרונומיה שעמדה לנגד עיני הרמב"ם ושאר חכמי ישראל.

==ביוגרפיה==
וידאל נולד בשנת 1939 במצרים למשפחה ממוצא יהודי-איטלקי שומרת מצוות בשנת 1939 (שם משפחתם מעיד כי גורשו מספרד) ועלה לישראל בשנת 1950. בגיל תשע עשרה החל בלימודי פיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1968 קיבל תואר שני מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "מודלים קוסמולוגיים המכילים לחץ", ובשנת 1971 קיבל תואר דוקטור לאסטרונומיה מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההתפתחות של כוכב הליום טהור בן M 140 ובעירת הליום".

במשך השנים עבד במכוני מחקר אחדים: מצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', מצפה הכוכבים על שם וייז ואוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. הוא חבר האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הוא עומד בראש "ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה" בירושלים. הוא רואה בעיסוק באסטרונומיה מצווה, בהתאם לדברי רבי יוחנן בתלמוד הבבלי: "מנין שמצוה על האדם לחשב תקופות ומזלות? שנאמר 'ושמרתם ועשיתם כי היא חכמתכם ובינתכם לעיני העמים' - איזו חכמה ובינה שהיא לעיני העמים? הוי אומר זה חישוב תקופות ומזלות". לדבריו המדע מחזק את האמונה באלוהים, ואין סתירה בין דת למדע.

פרסם מאמרים אקדמיים וחיבר שלושה ספרי מדע פופולרי. כתב סדרת ספרים בשם "צבא השמים", המכילה חמישה כרכים, ובה הוא מבאר את הסוגיות הרבות של חז"ל הנוגעות לאסטרונומיה, ובפרט באסטרונומיה של הרמב"ם ביד החזקה. בספר הלימוד "לאן הולכים כוכבי הלכת?", שהוא ספר לימוד לבתי ספר, הוא כתב: "מאז אותו יום רביעי שבו נבראו השמש והירח והכוכבים, הם סובבים כל אחד במסלולם שקבע להם הקב"ה" וכן "אבל השמש אינה נעה כגולם, אלא גם היא נשמעת להשגחתו של הבורא יתברך, ולמשל בימי יהושע בן נון היא נעצרה בשמים ככתוב 'שמש בגבעון דום'". חיבר גם תוכנית לימודים באלקטרוניקה, המכילה 12 חוברות לימוד, ומעבדה באלקטרוניקה לגילאים 4 עד 12 שנה. כמאה אלף תלמידים השתתפו בתוכנית זו בבתי ספר יסודיים בכל רחבי הארץ.

בנו הוא הרב חיים וידאל, דיין בבית הדין הרבני.

==מכּתביו==
* צבא השמים: אסטרונומיה, ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה, תשנ"ה
* פרקי אסטרונומיה, ממט"ן - המכון להוראת מדעים וטכנולוגיה, תשס"א

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* נסים וידאל, [http://www.hidabroot.org/ARDetail.asp?BlogID=7698 כוכבי שביט], באתר "הידברות"
* 
* [http://www.vosizneias.com/29850/2009/04/03/jerusalem-prof-an-expert-on-birchas-hachama-new-zealand-is-the-most-accurate-place-to-recite/ Jerusalem - Prof. An Expert On 'Birchas Hachama': New Zealand Is The Most Accurate Place To Recite ], Vos Iz Neias?
</div>
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:אסטרונומים ישראלים
קטגוריה:מדענים ישראלים שחזרו בתשובה
קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי מצרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
אליעזר פרנקל

בניין [[ישיבת הכותל]]
מבני מגורים ברובע היהודי מעל לקארדו
אליעזר פרנקל (29 באוקטובר 1929 – 9 באפריל 2012) היה אדריכל, צייר ומחנך ישראלי.

==ביוגרפיה==
פרנקל נולד בפריז, בנם של הציירים יצחק פרנל-פרנקל ומרים אניס (אניספלד)-פרנקל. גם אשתו, נורה פרנקל (1931–1996), הייתה ציירת. פרנקל למד בגימנסיה שלווה ובגימנסיה הרצליה, וכן למד אמנות בסדנתם של הוריו. במקביל פרסם שירה ופרוזה בכתבי עת ספרותיים.

פרנקל שירת במלחמת העצמאות, תחילה ככתב צבאי ולאחר מכן ביחידת מרגמות כבדות. לאחר שחרורו היה מראשוני הכתבים בסוכנות עתי"ם. משנת 1951 עסק בסיקור תערוכות עבור העיתונים "מעריב" ו"דבר".

בשנת 1953 נסע לאירופה ללימודים וב-1954 הגיע לארצות הברית ללמוד אדריכלות במכון פראט בניו יורק. עבודת הגמר שלו ב-1958 הייתה הצעה לבינוי כפר האמנים עין הוד.

תערוכתו הראשונה הייתה בגלריה קארוס במנהטן, ובה הציג תחת השם אליעזר שֶבֶת. בשנת 1960 שב ארצה ופתח משרד עצמאי בתל אביב. בארץ המשיך לצייר ולקיים תערוכות יחיד וכן תערוכות קבוצתיות עם קבוצת +10.

אליעזר פרנקל נודע בזכות עבודות השיקום של יפו העתיקה, הרובע היהודי בירושלים ובית הסראייה בצפת. בנוסף נודע כאדריכל מתחם ישיבת הכותל על שם וואהל. פרנקל החל בתכנון ישיבת הכותל כבר בסוף שנות ה-60, לאחר שיועד אתר לבניין הישיבה. תכנון מתחם הישיבה נתקל בקשיים בראשית חפירת יסודות הבניין, בגלל חשיפת אתר ארכאולוגי בעל חשיבות גדולה. הנהלת הישיבה נאלצה להפסיק את מלאכת הבנייה עד שיושלמו החפירות הארכאולוגיות. במקביל שינה פרנקל את תוכניות העמדת יסודות הבניין. עיכוב זה הביא לכך שחנוכת בניין הישיבה נערכה רק באמצע שנות ה-80.

ב-1981 ייסד פרנקל וניהל את "מכללת הסביבה – סדנא לעיצוב ואדריכלות". בשנת 1999 זכתה המכללה להכרה של המועצה להשכלה גבוהה. היא נסגרה ב-2003. בין בוגרי הסדנה, אלי גולדשטיין, נגה פאוסט, עמוס רימון, מיכאל יניב, ארנסטו חבין, איציק אלחדיף, מוטי כהן, רינת דקל קינן, רונית עדן, רועי שפירא, טליה תורג'מן, אריק שיבי, עופר סיאקי, יחיעם קרוא ומירה משקיט.

אליעזר פרנקל נפטר בשנת 2012, בן 82 במותו. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר שתי בנות, תמי שכנר ומירי עשת, ונכדים.

ארכיונו המקצועי של פרנקל הופקד לאחר פטירתו בארכיון אדריכלות ישראל.

==פרסומיו==
* אליעזר פרנקל (כתב וערך), כרונולוגיה: תולדות האמנות: אדריכלות, עיצוב, פיסול, ציור, 2 כרכים, תל אביב: הסדנא לעיצוב ואדריכלות, 1993. (מהדורה שנייה מתוקנת ומורחבת: תל אביב: מכללת הסביבה – הסדנא לעצוב ואדריכלות, 1996)
*תאוריות באדריכלות (עורך), הוצאת מכללת הסביבה - הסדנה לעיצוב ואדריכלות תל אביב, 1999.
* השפה החזותית, הוצאת מכללת הסביבה - הסדנה לעיצוב ואדריכלות תל אביב, 2003.

==לקריאה נוספת==
*צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון: חילוני מול פני הקודש - אליעזר פרנקל וישיבת הכותל ברובע היהודי, עת־מול 250, עמודים 23–26.

==קישורים חיצוניים==
* 
* מיכאל יעקובסון: [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3094482,00.html מת האדריכל אליעזר פרנקל, מחדש יפו העתיקה והרובע היהודי בירושלים], 15.4.12, Xnet.
* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2017/07/22/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%A2%D7%9C-%D7%99%D7%A9%D7%99%D7%91%D7%AA-%D7%94%D7%9B%D7%95%D7%AA%D7%9C/ סיבוב על ישיבת הכותל], באתר 'חלון אחורי', 22.07.2017
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי מכון פראט
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:קבוצת עשר פלוס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
גזבר (בית המקדש)

הגזבר היה הממונה על האוצר בבית המקדש. הוא יכול להיות כהן, לוי או ישראל, אך לפי דיני ערכין יש משמעות לכך שהגזבר יהיה כהן. הגזבר היה כפוף לאמרכל.

==תפקידי הגזבר==
* פיקוח פדיית הקדשים, ערכין, חרמים ומעשר שני.
* הוצאה מכספי המקדש לדברים הראויים להם.
* בדיקת הסולת והיין אם הם ראויים למזבח.
* סיכום עם האומנים הבונים בבית המקדש כמה יבנו ובאיזה סכום.
* קניית הקדש בהמות לקורבנות ציבור.
* מכירת חפצים של הקדש העומדים למכירה, ומכירת שדות הקודש.
* יציאה עם הפחות והסגנים לקראת מביאי הביכורים.
* פדיית העודפים לעם.

==רמזים במקרא לתפקיד הגזבר==
 
פרש רד"ק: שהבדיל את אסף הימן וידותון להיות משוררים, את האחרים להיות שוערים, ואת האחרים להיות גזברים על אוצרות בית ה'.
ומפרש מצודת דוד: ויפקדו - היו ממנים גזברים על הלשכות העשויות לאוצרות על התרומות ועל הראשית והיא החלה ועל המעשרות.

קטגוריה:בית המקדש
כנסיית הנחת הגלימה

כנסיית הנחת הגלימה או כנסיית הורדת הגלימה (ברוסית: Церковь Ризоположения) היא כנסייה הניצבת בכיכר הקתדרלות במרכז הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה. בניית הכנסייה החלה בשנת 1484 והסתיימה שנה אחר כך, על ידי בנאים שהגיעו מפסקוב. ככל הנראה מדובר באותם בנאים אשר תכננו ובנו את קתדרלת העלייה לשמים הסמוכה.

== היסטוריה ==
הכנסייה נבנתה באתר בו נצבה כנסייה קדומה יותר, אשר נבנתה בשנת 1451 על ידי יונה ממוסקבה. כנסייה קדומה זו הוקמה על מנת לציין את שחרורה של העיר מוסקבה מכיבוש הטטרים (שחרור שאירע ביום חג הגלימה). בחג הגלימה אירע נס, והטטרים נסוגו מהעיר ללא כל סיבה כשהם משאירים אחריהם את נשקיהם והרכוש שבזזו. שמה של הכנסייה מתייחס לחג נוצרי המציין, על פי האמונה הנוצרית, את הבאת גלימתה של מרים, אם ישו מירושלים לקונסטנטינופוליס במאה החמישית, במטרה להגן על העיר מפני אויבים. מסורת זו מספרת כי במלחמה בין האימפריה הביזנטית לבין הרוסים בשנת 860 הטביל פוטיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול, את הגלימה בים, וזו יצרה סופה אשר הטביעה את הספינות של הפולשים. בעקבות שרפה שפגעה בכנסיית העץ שבנה יונה, נבנתה כנסיית אבן.

בכנסייה איקונוסטזיס בן ארבע רמות, שנוצר על ידי נאזארי איסטומין סאבין בשנת 1627 וכן ציורי קיר רבים מעשה ידי איוואן בוריסוב, סידור פוספיב וסימיון אברמוב, משנת 1644. 

הכנסייה בנויה בסגנון רוסי ביזנטי, ולה כיפת בצל אחת, בסגנון זה.

לאחר הקמתה שימשה הכנסייה את הפטריארך של מוסקבה אולם באמצע המאה ה-17 הפכה לכנסייה הפרטית של משפחת המלוכה, עד מעבר בירת המדינה ממוסקבה לסנקט פטרבורג. בשנת 1737 ניזוקה הכנסייה בשרפה, אולם שוקמה זמן קצר לאחר מכן, ונבנתה מחדש כשלה חדרי מבוא פתוחים משלושה אגפים. 

הכנסייה נפגעה קשות מאש תותחים בשנת 1918, במהלך מהפכת אוקטובר, ולאחר ששוקמה הפכה למוזיאון. כיום משמשת הכנסייה כמוזיאון לחפצי דת מהמאות ה-14 עד ה-19.

== גלריה ==
<gallery>
Cerkov Rizpolozhenia (Kreml).JPG|מבט על חזית הכנסייה. לכנסייה כיפת בצל רוסית - ביזנטינית האופיינית לכנסיות הקרמלין
Moscow Kremlin fresco about war in 860.jpg|פרסקו המתאר את הקיסר הביזנטיני מיכאל השלישי והפטריארך פוטיוס הראשון מטבילים את גלימת מרים, אם ישו בתוך הים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://eng.kremlin.ru/articles/Cathedrals04.shtml מידע רשמי] באתר Kremlin.ru

קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: כנסיות
קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים לאמנות
קתדרלת העלייה לשמים

מפת הקרמלין
קתדרלת העלייה לשמים. מבט על הקתדרלה בחורף
איוואן הראשון]]
קתדרלת העלייה לשמים או קתדרלת התרדמה (ברוסית: Успенский собор) היא החשובה בקתדרלות מוסקבה ו"הכנסייה האם" של הכנסייה הרוסית. הקתדרלה ממוקמת בכיכר הקתדרלות שבמרכז הקרמלין במוסקבה, בירת רוסיה.

==היסטוריה==
במאה ה-14 שכנע ראש הכנסייה הרוסית הארכיבישוף המטרופוליטני פיוטר את הצאר איוואן הראשון (איוואן קאליטה) כי עליו לבנות קתדרלה עבור הבתולה מרים במוסקבה, בדומה לקתדרלת העלייה לשמים שבוולדימיר (בירת נסיכות ולדימיר באותה עת). הקמת הקתדרלה החלה ב-4 באוגוסט 1326 והסתיימה ב-4 באוגוסט 1327 - מועד חנוכת הקתדרלה והקדשתה. באותה עת הפכה מוסקבה לבירת הנסיכות.

בשלהי המאה ה-15, הוחלט על בניית הקתדרלה מחדש, בשל מצבה הרעוע ובשנת 1472 החלה הקמתה המחודשת של הקתדרלה בתכנונם של האדריכלים קריווצוב ומישקין. לאחר שנתיים, כאשר עבודות הבנייה עמדו בפני סיום, התמוטט הבניין בעקבות רעידת אדמה. הצאר איוואן השלישי הזמין את האדריכל האיטלקי אריסטוטלה פיוראוואנטי מבולוניה שבאיטליה לתכנן מחדש את הקתדרלה, אולם דרש כי הבנייה תהיה בסגנון ביזנטי-רוסי, כאשר הקתדרלה בוולדימיר תשמש כהשראה לקתדרלה במוסקבה. פיוראוואנטי נסע לוולדימיר על מנת ללמוד את סגנון הבנייה המסורתי ותכנן כנסייה בסגנון הרנסאנס (כנסייה רחבת ידיים) שמראה החיצוני הוא בסגנון רוסי ביזנטי מסורתי.

יסודות הקתדרלה החדשה הונחו בשנת 1475 והיא נחנכה בשנת 1479 בנוכחות גרונטיוס, מטרופוליטן מוסקבה. פנים הכנסייה עוטר בפרסקאות רבים ובאיקונות, בהם התאוטוקוס מולדימיר והבלאכרניטיסה.

ב-16 בינואר 1547 נערך בקתדרלה טקס ההכתרה של הצאר איוואן האיום. 

מאז שנת 1721 הייתה הקתדרלה מקום הכתרת כל צארי רוסיה, כמו גם טקסי משיחת הפטריארכים של הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית, עד ביטול הפטריארכיה על ידי הצאר פיוטר הגדול.
הפטריארכיה חודשה לאחר מהפכת פברואר בשנת 1917 וב-2 בנובמבר באותה שנה נמשח טיכון כפטריארך מוסקבה ורוס כולה.

בעקבות המהפכה הבולשביקית והפיכת מוסקבה לבירה הבולשביקית, נאסרו טקסים דתיים בקתדרלה, למעט טקס פסחא שנערך בהרשאה מיוחדת של ולדימיר לנין בשנת 1918.

מאז 1918 הכנסייה שימשה כמוזיאון עד נפילתה של ברית המועצות. בשנת 1990 הושבה הקתדרלה לידי הכנסייה הרוסית, וכיום, על אף היותה מוזיאון, נערכים בה הטקסים הדתיים.

===אזכורים תרבותיים===
הכיכר והקתדרלה הם מקום התרחשות סצנת ההכתרה באופרה מאת מודסט מוסורגסקי "בוריס גודונוב".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://eng.kremlin.ru/articles/Cathedrals.shtml מידע רשמי] באתר Kremlin.ru

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: קתדרלות
קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים
טייבה (נפת רמאללה ואל-בירה)

אל-טייבה (בערבית: الطيبه. תעתיק: אל-טיבה) הוא כפר פלסטיני על כביש 449, באמצע הדרך בין יריחו לרמאללה, דרומית להר בעל חצור, בגובה 850 מ' מעל פני הים, משתייך לנפת רמאללה ואלבירה. ממערב לכפר הוקמה ההתנחלות הישראלית - עפרה.

אל-טייבה הוא אחד מארבעת הכפרים (השכנים) שנקראים בשם בני סאלם. שלושת האחרים הם: רמון אל-טייבה, דיר ג'ריר וכפר מאלכּ.<ref></ref>

בכפר חיים כ-1,340 תושבים, כולם נוצרים בני זרמים שונים (יוונים-אורתודוקסים, יוונים-קתולים ורומים-קתולים).

==מקור השם==
הפירוש המילולי של שם הכפר הוא: "הטובה".

ידוע כי הערבים נהגו להמיר בשם "טייבה" (שמשמעותו "מקום טוב") שמות יישובים קדומים שכללו את השורש ע-פ-ר, משום שפירוש המילה הערבית "عفريت" (עפרית) היא "שד"; לפיכך, מזהים החוקרים את הכפר עם מקומה של עפרה המקראית המוזכרת בספר יהושע כאחת מערי בנימין.
כיכר אפרים, טייבה

המסורת הנוצרית מזהה את הכפר עם היישוב אֶפְרַיִם (Ἐφραῒμ), מקום בו התגורר ישו עם תלמידיו לפני הגעתם לירושלים על-פי הברית החדשה,<ref>הבשורה על פי יוחנן, , פסוק נ"ד</ref> ולכן התקדש המקום והוקמו בו כנסיות ומוסדות נוצרים. בפאתיו הדרום-מזרחיים של הכפר שוכנת כנסייה צלבנית על שם ג'ורג' הקדוש הבנויה על חורבות כנסייה ביזנטית. חלק מהבניינים המודרניים נבנו על יסודות בתים מהמאה ה-5.

במאה ה-19 נערך ליד הכפר הקרב העיקרי בין שבטי הבדואים במלחמת קיס וימן.
חגיגות הפסחא בטייבה, 2023
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בטייבה בשנת 1863, וכתב כי על אף שרבים מבתי הכפר היו חרבים בזמנו, גרים בו 800 איש, שרובם יוונים אורתודוקסים, ומיעוטם (60 איש) קתולים. גרן מצא במקום מבנים עתיקים, את שרידי הכנסייה על-שם גאורגיוס הקדוש, מספר בורות מים ואסמים חצובים בסלע, ומערה בשם "מאר אליאס", שעל-פי מסורת נוצרית ומוסלמית מקומית, אליהו הנביא מצא בה מקלט בדרכו ליריחו.<ref name=":0"></ref> גרן שב לטייבה בשנת 1870, כתב שהאוכלוסייה הקתולית בכפר התרחבה ל-128 איש, ותיאר את מוסדותיה ומנהיגיה.<ref name=":02"></ref>

==מבשלת בירה טייבה==
בקבוקי בירה ממבשלת טייבה
בכפר שוכנת מבשלת בירה המייצרת מאז 1995 את "בירה טייבה", הבירה הפלסטינית הראשונה. ביישוב מתקיים מאז 2005 פסטיבל בירה נודע, ואירופאיים רבים השוהים בארץ (דיפלומטים, עיתונאים וכדומה) מתאמצים להגיע אליו. הפסטיבל השנתי מתקיים בסגנון אוקטוברפסט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:ארץ ישראל: נצרות