OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית החולים הירקון

בית החולים הירקון היה בית חולים ממשלתי קטן, שפעל בצפון תל אביב. הוא הוקם כבית חולים לשעת חירום בסוף 1940, והפך לבית חולים כללי בתחילת 1944. ביוני 1953 אוחד עם בית החולים תל-השומר. 

==היסטוריה==
בנייני בית החולים הוקמו ב-1937 על מגרש בשטח שבעה וחצי דונם, כיום במרובע הרחובות שטריקר, לואי מרשל, ברנדייס ויהודה המכבי, מכספי עזבונו של אריך סלומון מדרום אפריקה, כבית עולים חדש שנועד להחליף את בית העולים הקיים ברחוב העלייה. 

===כבית חולים רזרבי===
בעקבות הפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב, בספטמבר 1940, נדרשה הקמת בית חולים רזרבי לשעת חירום. המתקן אורגן תחילה בבית הספר "הכרמל" שהלימודים בו הושבתו, ובדצמבר הועבר לבית העולים החדש. בתחילת 1941 כלל בית החולים 135 מיטות, מהן 30 מיטות פעילות. מנהל בית החולים הרזרבי היה ד"ר מטולסקי.

===כבית חולים קבוע===
על רקע מצוקת אשפוז קשה, דרשה עיריית תל אביב מממשלת המנדט לפתוח במקום בית חולים קבוע. אישור ממשרד המושבות בלונדון התקבל רק באוגוסט 1943. בינואר 1944 נפתח בית החולים הירקון כבית חולים ממשלתי קבוע, ויועד לחולי המושבות. תחילה כלל 80 מיטות בשתי מחלקות, פנימית וכירורגית, ובהמשך נוספה מחלקת ילדים ובה 10 מיטות. מנהלו היה ד"ר שמעון בטיש, לימים מנכ"ל משרד הבריאות, והמנהל האדמיניסטרטיבי היה אליהו לרמן.

במהלך מלחמת העצמאות עבר בית החולים מידי מחלקת הבריאות של ממשלת המנדט לרשות מחלקת הבריאות של הוועד הלאומי, והוגדל כדי לאפשר קליטת פצועים.

בבית החולים בוצעו מאות ניתוחי ברית מילה לעולים חדשים בוגרים. "לחדר כבר הגיעו שני המנתחים של ביה"ח, ד"ר טולצ'ינסקי וד"ר בן-טובים. זהו אחד ממאות הניתוחים הבלתי רגילים המבוצעים בבית חולים זה, מאז הקמת המדינה, כאשר נערים בני גילים שונים, ילדי פליטים ושרידי השואה, שנולדו בבונקרים, ביערות העד ברוסיה הצפונית, במקומות סתר בין נוצרים, מוכנסים עתה בבריתו של אברהם אבינו כדי להיות בישראל יהודים כדת וכדין".<ref></ref> 

ליד בית החולים פעל בית ספר לאחיות. בית הספר המשיך את פעילותו בתקופת מלחמת העצמאות, וב-1951 העניק תעודות לבוגרות של תשעה בתי ספר ממשלתיים לאחיות, שנסגרו בתקופת המעבר. 

===סגירת בית החולים===
ב-1953 הועבר בית החולים הצבאי בתל-השומר לרשות משרד הבריאות, והוחלט למזג לתוכו את בית החולים הירקון ואת בית החולים הממשלתי בפרדס כ"ץ (לשעבר, בית החולים למחלות מידבקות). 

בנייני בית החולים הועברו לוועד למען החייל, שקיים בהם אכסניה לחיילים. חלקו הצפוני של השטח הופרד, והוקם בו בית הספר תיכון עירוני י"א. ב-1981 החל לפעול במקום הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב. הבניין ששימש את הקונסרבטוריון נהרס ב-2008, ובמקומו נבנה בניין חדש.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* קלאוזנר, ל. [https://www.nli.org.il/he/maps/NNL_ALEPH997012737640205171/NLI#$FL217367418 מפת תל אביב יפו] <ref></ref>בהוצאת סטימצקי, 1952 בערך, עם סימון מיקום ב"ח ירקון.

==הערות שוליים==

הירקון
קטגוריה:הצפון החדש
הירקון
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
הירקון
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
פיטיגרילי

פיטיגרילי (באיטלקית: Pitigrilli, הוא שם העט שבו נודע דינו סגרה; Dino Segre; 9 במאי 1893 – 8 במאי 1975) היה סופר, עיתונאי ותסריטאי יהודי-איטלקי.

==ביוגרפיה==
דינו סגרה נולד בשנת 1893 בטורינו שבאיטליה, בן לאב יהודי, דוד, ואם קתולית, לוצ'יה אלנה. הוא חונך כקתולי, ובגיל שבע הוטבל. בשנת 1916 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת טורינו. תקופה מסוימת קיים קשר רומנטי עם המשוררת עמליה גוליילמינטי. באותה תקופה החל לפעול כסופר וכעיתונאי. בשנת 1920 יצא לאור הרומן הראשון שלו, Mammiferi di lusso ("יונקים דה לוקס"). בשנת 1924 יסד את כתב העת הספרותי Grandi Firme, שזכה לקהל קוראים ניכר. כתב העת פעל עד שנת 1938, שבה הוחרם על ידי ממשלת איטליה הפשיסטית בהתאם לחוקי הגזע.

בשנת 1930 החל לסייר באירופה. הוא שהה בעיקר בפריז, עם גיחות לאיטליה. לפי מסמכים ועדויות של חברי המחתרת Giustizia e Liberta ("צדק וחירות"), פיטיגרילי שימש מודיע של המשטרה החשאית הפאשיסטית, OVRA, החל מיולי 1930. כיוון שבאיטליה שררו חוקי גזע אנטישמיים, פיטיגרילי זכה לאמונם של מתנגדי הפאשיזם, בזכות מוצאו היהודי.

בשנת 1940 חזר לטורינו, חרף הסכנה שיועבר למחנה ריכוז, עקב מוצאו היהודי. ב-10 ביוני 1940 אכן הוצא נגדו צו גירוש לעיר ל'אקווילה שבמרכז איטליה, אך זה הומר, בהשתדלות ידידיו, להגליה לכפר אושו (Uscio) שבצפון איטליה, לא הרחק מטורינו. כעבור שלושה חודשים נענתה בקשתו להשתחרר, והוא חזר לטורינו, בסוף 1940 עבר לרומא, ועסק בכתיבת תסריטים. ב-13 בספטמבר 1943 נמלט לשווייץ, שם התגורר עד 1947. בשנת 1948 היגר לארגנטינה, והתגורר בה עשר שנים. לאחר מכן חזר לפריז, תוך שהוא מבקר לעיתים בביתו שבטורינו. בשנת 1949 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, Pitigrilli parla di ("פיטיגרילי מדבר").

פיטיגרילי נודע באמרות כנף שיצר, ובהן: "דקדוק: מבנה מורכב שמלמד שפה אך מעכב דיבור" וכן "אין להתבייש אם משנים דעה בכל יום; אולם כדי לשנות דעה, צריך שיהיו דעות להחלפה".

==משפחתו==
בשנת 1931 נישא לדבורה סינגליה. בשנת 1940 נישא לעורכת הדין לינה פורלן, בעודו נשוי לאשתו הראשונה, ממנה התגרש פורמלית רק ב-1973.

האדם המבקש את האהבה, פיטיגרילי, הוצאת שי, 1975

==ספריו==
פיטיגרילי כתב 47 ספרים. מרביתם יצאו לאור בהוצאת Sonzogno במילאנו. ספריו זכו לפופולריות רבה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, ותורגמו לשפות רבות. עקב תוכנם הארוטי אסר הוותיקן על קריאתם. גם בגרמניה המערבית נאסרו פרסום מודעות לספריו והצגתם בחלונות הראווה.

אחדים מספריו תורגמו לעברית:
* La cintura di castità, מילאנו, 1921. עברית: "חגורת הצניעות", תרגם א' רבותא, 1938
* Cocaina, מילאנו, 1921. עברית: "קוקאין", תרגם א' רבותא, הוצאת שביט, 1947; "קוקאין", תרגם אליעזר כרמי, הוצאת תמוז, 1986.
* La Vergine a 18 carati, מילאנו, 1924. עברית: "18 קאראט בתולים", תרגם עזריאל מכיר, הוצאה עממית.
* L'esperimento di Pott, מילאנו, 1929. עברית: "הניסוי של השופט פוט", תרגם ארנו בר, הוצאת שוקן, 2003.
* "האדם המבקש את האהבה", תרגמה אביגיל ויטורינו, הוצאת פלס, תש"ט.
* "עלבון המוסריות (וסיפורים אחרים)", תרגם א’ מאריו, הוצאת כרמי את נאור, 1954.
* "הנרקומנית", 1963
* "להט האהבה", תרגם א’ מאריו, הוצאת מסדה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים איטלקים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:עיתונאים יהודים
קטגוריה:עיתונאים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1893
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1975
בית הכנסת של ברודסקי

בית הכנסת של ברודסקי (ביידיש: די בראָדסקי שול) הוא בית כנסת היסטורי במרכז העיר קייב שבאוקראינה, שהיווה מרכז דתי ותרבותי ליהודי קייב.

בית הכנסת נמצא ברחוב שותא רוסתוולי 13. הוא נבנה בשנת 1898 לפי תכנונו של האדריכל גאורגיי שלייפר, ובמימון הסוחר והתעשיין אליעזר ברודסקי. הפרויקט בוצע על ידי חברת הבנייה של לב גינזבורג.

== היסטוריה ==
בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 החליט הסוחר העשיר, התעשיין והנדבן היהודי אליעזר ברודסקי לבנות לעצמו בית כנסת. באביב של שנת 1897 הוא קיבל אישור מהסנאט של האימפריה הרוסית. בית הכנסת הכוראלי נפתח ב-24 באוגוסט (5 בספטמבר לפי הלוח הגרגוריאני) של שנת 1898, ביום הולדת ה-50 של ברודסקי. עלות הבנייה הסתכמה ב-150 אלף רובלים. בטקס הפתיחה החגיגי נוכחו ראש המחוז, ראש העיר קייב ונציגים חשובים אחרים של אותה תקופה.

בקני המידה של מזרח אירופה, בית-הכנסת היה מודרני להפליא: ניתנו בו דרשות סדירות במקום פלפולים תלמודיים או שיעורי מוסר של מגידים, נאסר להרעיש ולהפריע בתפילה, צופה מהמתפללים להגיע בלבוש אירופאי והייתה מקהלת בנים עם חזן מקצועי. מוטיבים אלה (שהיו מובנים מאליהם במרכז ומערב אירופה) נחשבו לסממנים אליטיסטיים, ובית-הכנסת – כמו מוסדות דומים במזרח – שירת לא את כלל הציבור אלא את האליטה המסחרית הגליציאנית ואת החוגים המתקדמים שהיו מקורבים אליה.

אחרי מהפכת אוקטובר, בשנת 1926, בית הכנסת נסגר בהוראת השלטונות. המבנה שימש כמועדון. בשנת 1955 קיבל תיאטרון הבובות האקדמי של קייב את המבנה. במהלך השנים בוצעו במבנה שינויים רבים. ב-1970 נבנתה חזית חדשה ונבנתה מחדש הקומה השלישית.

בשנת 1992 פרסם נשיא אוקראינה חוק העוסק בהחזרת מבני דת לידי קהילות שהמבנים היו שייכים להן בעבר. לאחר פנייה של הקונגרס היהודי-אוקראיני בראשות ודים רבינוביץ' ב-1997, עבר תיאטרון הבובות למבנה אחר, והקהילה יהודית קיבלה את בית הכנסת לרשותה. ב-14 במרץ 2000 התקיים טקס חגיגי של פתיחתו המחודשת של בית הכנסת. ב-2008 הקהילה חגגה 110 שנים לבית הכנסת.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Brodsky Synagogue.jpg |המראה המודרני
קובץ:Brodsky_synagogue_in_seventieths.png |מראה בית הכנסת בשנות ה-70, עת שימש כתיאטרון בובות
קובץ:Синагога Бродского вул. Шота Руставели, 13 в Киеве 1.jpg |ארון הקודש
קובץ:Синагога Бродского вул. Шота Руставели, 13 в Киеве 2.jpg |פרוכת
קובץ:Синагога Бродского вул. Шота Руставели, 13 в Киеве 3.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים==

* [http://www.jweekly.com/article/full/12912/rededicated-kiev-synagogue-to-serve-as-community-center/ בית הכנסת עבר לידי קהילה], כתבה באנגלית

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוקראינה: בתי כנסת
קטגוריה:קייב: מבני דת
ברודסקי
קטגוריה:יהדות קייב
שלך בבגידה

שלך בבגידה (באנגלית: Unfaithfully Yours) הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1984 בבימויו של הווארד זייף ובכיכובם של דאדלי מור, נסטסיה קינסקי, ארמנד אסנטה ואלברט ברוקס. התסריט נכתב על ידי ולרי קרטין, בארי לוינסון, ורוברט קליין. הסרט מבוסס על סרט באותו השם משנת 1948. השיר "שלך בבגידה" שכתב ביל קונטי ושר סטיבן בישופ נכתב עבור הסרט.

== עלילת הסרט ==
קלוד איסטמן (דאדלי מור) הוא מלחין ומנצח של התזמורת הסימפונית היוקרתית. הוא נישא לדניאלה (נסטסיה קינסקי), אישה צעירה ויפה ממוצא איטלקי. לפני נסיעה, הוא מבקש מאב הבית האיטלקי, ג'וזפה (ריצ'רד ליברטיני), שישגיח על דניאלה, אך המסר שעבר לחברו של קלוד, נורמן (אלברט ברוקס), שישכור בלש פרטי שיעקוב אחריה.

הדו"ח של הבלש מגיע עם סרט וידאו מטושטש שנראה בו כי דניאלה בילתה עם גבר אחר בזמן היעדרותו של קלוד. הסימן היחיד שאפיין את הגבר הוא גרביים סקוטיים עם צורות מעוינות. קלוד רואה שלבן חסותו, הכנר הנאה ורודף השמלות מקסמיליאן שטיין (ארמנד אסנטה) אותו סוג הגרביים.

תחילה מחליט קלוד לא להתעמת עם מקסמיליאן, כאשר מקסמיליאן מזמין את קלוד יחד עם דניאלה ואת נורמן ואשתו למסעדה. במסעדה מתפתחת מריבת כינורות לצלילי הצ'רדש של ויטוריו מונטי.

קלוד מתעמת עם דניאלה כאשר היא אומרת לו שזה לא עניין גדול. בערב ההשקה, קלוד מנצח על התזמורת לצלילי "קונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי", ומרכיב תוכנית לרצוח את דניאלה ולהפליל את מקסמיליאן ברצח. כאשר הוא מנסה לבצע את תוכניתו, אירועים בלתי צפויים משבשים לו את התוכנית.

כאשר הבלש הפרטי שוב צופה בסרט המעקב הוא מגלה שאין זו הייתה דניאלה, אלא, אשתו של נורמן, קרלה, שניהלה רומן עם מקסמיליאן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1984
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
לודוויג פרסטר

בית הכנסת הגדול של בודפשט
לודוויג כריסטיאן פרידריך (פון) פֶרסטֶר (בגרמנית: Ludwig Christian Friedrich (von) Förster; 8 באוקטובר 1797 – 16 ביוני 1863) היה אדריכל אוסטרי.

פרסטר, יליד אנסבך, למד במינכן ובווינה. בשנת 1836 ייסד את העיתון Allgemeine Bauzeitung, שהיה בין העיתונים האדריכליים החשובים ביותר באוסטריה. בין השנים 1842-1845 לימד באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בין השנים 1861-1863 כיהן כחבר מועצת העיר וינה.

==יצירותיו==
* תיאטרון רדוטה, ברנו (1831).
* בית הכנסת הגדול של בודפשט, בודפשט (1854-1859).
* בית הכנסת טמפלגאסה, וינה (1858).
* בית הכנסת במישקולץ, מישקולץ (1863).
* ארמון טודסקו, וינה (1863).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדריכלים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1797
קטגוריה:נפטרים ב-1863
גשר שירותי השיקום התעסוקתי של ישראל

גשר – שירותי השיקום של ישראל (עד פברואר 2018 "קרן - רשת מרכזי אבחון ושיקום מקצועי", לפני כן "קרן למפעלי שיקום"), היא עמותה ציבורית ישראלית, המספקת שירותים לאבחון ולשיקום תעסוקתי במקרים של אנשים עם מוגבלויות. העמותה פועלת כהקדש ציבורי שנוסד בשנת 1964 על ידי אגף השיקום במשרד הרווחה. 

==אודות העמותה והאבחונים==

העמותה מפעילה 73 מסגרות ברחבי הארץ ונותנת שירות לכ-14,000 אנשים עם מוגבלות בשנה. הפעילות הארגונית מתמקדת באבחון, ליווי וטיפול שיקומי, הכשרה מקצועית ושילוב בעבודה של אנשים עם מוגבלות, לקויות וחסמים תעסוקתיים. ביחידות האבחון עובדים רכזי אבחון, שהם פסיכולוגים ועובדים סוציאליים שיקומיים תעסוקתיים, וכן מאבחנים בעלי השכלה אקדמית במדעי החברה ובריפוי בעיסוק.

האבחונים המתבצעים על ידי העמותה כוללים:
* אבחון ומיון תעסוקתי
* אבחון פסיכודיאגנוסטי
* אבחון תצפיתי

האבחון התעסוקתי בוחן את כישוריו ויכולותיו של האדם, למול מגבלותיו ובהתאמה עם מרכיבי אישיותו, על מנת למצוא דרכים לשלבו בשוק העבודה בהתאם לאפשרויות הריאליות העומדות לרשותו. 

תת התמחות של העמותה היא באבחון של אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, המופנים אליה מטעם משרד הרווחה, לצורך קביעת רמת תפקודם המדויקת ומתן המלצות בעניינם.

== אוכלוסיות היעד ==
העמותה מטפלת באנשים עם נכות בגיל העבודה, דורשי הבטחת הכנסה ואבטלה, עולים חדשים עם מוגבלות או חסמים תעסוקתיים, נוער חריג, אנשים בעלי מוגבלות וצרכים מיוחדים.

== גורמים מפנים ושותפים בתהליך השיקום ==
* משרד הרווחה – האגף לשיקום 
* המוסד לביטוח לאומי 
* שירות התעסוקה 
* משרד הביטחון 
* משרד הבריאות 
* מוסדות רפואיים 
* משרד החינוך ומסגרות חינוך 
* אגף לשרותי טיפול באדם המפגר 
* משרד התמ"ת 
* תב"ת – תנופה בתעסוקה (מיסודם של ממשלת ישראל וג'וינט ישראל)

==סכנת סגירה==
ב-2012 הגיע גירעון העמותה ל-23 מיליון שקלים. במאי 2013 נחתם הסכם הבראה שבמסגרתו יפוטרו 150 מתוך 600 העובדים בתמורה לכיסוי הגירעון. באוקטובר הודיעה העמותה כי היא עומדת לפני סגירה, עקב אי העברת כספים ממשרד הרווחה. בהסתדרות טענו כי מטרת משרדי הרווחה והאוצר הייתה לפרק את העמותה.

== קישורים חיצוניים ==
*

קטגוריה:ישראל: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:ישראל: תעסוקה
קטגוריה:נכות בישראל
קטגוריה:מוגבלות שכלית התפתחותית
קטגוריה:שיקום
קטגוריה:ישראל: עמותות
אקול מיליטר

המבנה המרכזי של האקול מיליטר
מבט רוחבי על האקול מיליטר; מאחוריו נראה [[מגדל אייפל]]
האקול מיליטר (בצרפתית: École Militaire, "בית ספר צבאי") הוא מתחם רחב-ידיים של בתי ספר להכשרה צבאית ברובע השביעי של פריז, בירת צרפת, דרום-מזרחית לשאן דה מארס ומוזיאון המלחמה של צרפת.

האקול מיליטר הוקם על ידי לואי החמישה עשר, מלך צרפת ב-1750 לפי הצעתו של הכלכלן ז'וזף פארי דוברנה (Joseph Paris Duverney) בתמיכתה של מאדאם דה פומפדור, במטרה לייסד אקדמיה צבאית לצוערים ממשפחות דלות-אמצעים. המבנה תוכנן על ידי האדריכל אנז'-ז'אק גבריאל (Ange-Jacques Gabriel), והבנייה החלה ב-1752 על חוות גרנל (Grenelle). בית הספר נפתח ב-1760. ב-1777 ערך הרוזן סן ז'רמן שינוי מבני ביעדי המוסד, ארגן אותו מחדש, ושינה את שמו ל"בית הספר לג'נטלמנים צעירים" (École des Cadets-gentilshommes). ב-1784 הצטרף לשורות בית הספר נפוליאון בונפרטה הצעיר כדי להתחנך בו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר תוך שנה אחת במקום שתיים.

המתחם כולל שני מוסדות:
*מכללת ההגנה המשותפת (Collège interarmées de défense)
*המוסד ללימודים גבוהים של ביטחון לאומי (Institut des hautes études de défense nationale)

==מכללת ההגנה המשותפת==
מכללת ההגנה המשותפת (Collège interarmées de défense) היא מוסד צרפתי ללימודי צבא גבוהים. הוא החליף את ארבע המכללות החיליות - Écoles supérieures de guerre - של חיל הרגלים הצרפתי, הצי הצרפתי, חיל האוויר הצרפתי והז'נדרמריה הצרפתית, ואת האיחוד העליון שלהן (Cours supérieur interarmées), מאז 1 בספטמבר 1993. מכללת ההגנה המשותפת ממוקמת במתחם האקול מיליטר, והיא כפופה למפקד הארגוני של צבא צרפת (Chef d'État-Major des Armées). נושאי הלימוד מגוונים ומתמקדים בשילוב ענפי הלוחמה הצבאית, ביחסים בינלאומיים ובמינהל ותכנון.

במכללה לומדים קצינים משלושת החילות הצרפתיים (אוויר, ים, יבשה), מהז'נדרמריה, משירותי הצבא (השירות הרפואי ושירות התדלוק) ומסוכנות הרכש של אמצעי לחימה. מועמדים ללימוד במכללה מתקבלים לאחר מבחנים מסננים. לאחר קבלתם, הם רוכשים הכשרה מקצועית לקראת איוש משרות בגוף הצבאי שבו שירתו קודם לכן, בתפקידים משולבים, בתפקידים קישוריים, או בכל משרה אחרת שנתונה תחת מכלול העיסוק הביטחוני בצרפת ושפועלת לפי קודי הפעילות הביטחוניים הצרפתיים.

==שיתוף פעולה עם צה"ל==
משנות החמישים של המאה ועשרים יצאו קציני צה"ל להשתלמויות בשני בתי הספר במתכונת הקודמת: "בית הספר לפיקוד ומטה" (École d'état-major) ו"בית הספר הגבוה למלחמה" (École supérieure de guerre). וביניהם אביגדור - ינוש בן גל, מנחם אבירם, אהרון דוידי, שלום עירון, מרדכי גור, דני מט, יהונתן דותן, דב שפיר, יואש צידון, דורון רובין, ארוין לביא, יוסי אבירם, צבי פולג שלמד במחזור 100 של המכללה, ועוד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: חינוך
קטגוריה:הרובע השביעי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:צבא צרפת
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קטגוריה:צרפת: אקדמיות צבאיות
קטגוריה:קציני צה"ל בוגרי בית הספר הגבוה למלחמה בפריז
ישראל זוהר

ישראל זוהר (נולד ב-1944) הוא קלרניתן, כליזמר ומלחין ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בנתניה למשפחת זונשיין, דור שביעי בארץ. החל להופיע בפני קהל בגיל תשע, ובהיותו בן 14 זכה בפרס על נגינה בקלרינט בתחרות הלנה רובינשטיין. בגיל 27 עבר להתגורר בתל אביב. כשהתזמורת הפילהרמונית הישראלית ויתרה על שירותיו של נגן הקלרינט גיורא פיידמן, היא בחרה את זוהר לתפקיד כקלרניתן וכנגן קלרינט בס.
זוהר היה חבר קבוע בפילהרמונית הישראלית החל מ-1 באוקטובר 1968 ועד 30 בספטמבר 2011.

סמוך לגיל 40, בעת שירותו במילואים בלבנון, פגש בשני בחורי ישיבה שעסקו במבצע תפילין, דרכם התוודע למוזיקה של הכליזמרים, ועבר ממוזיקה קלאסית למוזיקת נשמה יהודית. בשנת 1984 החל לחקור יחד עם המוזיקולוג עדי סולקין את הסגנון הכליזמרי הייחודי של צפת והר מירון, רכש בקיאות בסגנונות הכליזמר השונים והתקבל כנגן הרשמי בהילולה המסורתית במירון בל"ג בעומר. כתוצאה מכך יזם ועזר בהקמת פסטיבל הכליזמרים בצפת. הוא היה סולן של תזמורת וינה ועם התזמורת הפילהרמונית ביצע רבות את יצירתו "לילה במירון" במקומות רבים בארץ ובעולם, כולל בסאן פאולו בכיכר העיר לפני קהל של 250,000 איש. 

זוהר הפיק 12 אלבומים והשתתף יחד עם הכנר יצחק פרלמן בקונצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה. קונצרט זה הונצח באלבומו של פרלמן, "Tradition" (1990). 

זוהר מרבה לנגן בהופעות ברחבי הארץ ובחו"ל את תוכניתו המוזיקלית "כזוהר הרקיע". בין היתר הופיע באולם מוזיקפראיין עם הפילהרמונית של וינה, עם הפילהרמונית של ברלין, והפילהרמונית של ניו יורק. בטקס פתיחת חגיגות יום העצמאות ה-50 שנערך על יד הכותל המערבי ניגן את יצירתו של המלחין הישראלי אנדרה היידו "תרועת מלך". כמו כן הופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, ששודרו ברחבי אירופה, יפן וברזיל. זוהר גם השתתף בנגינה בתקליטים רבים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://www.youtube.com/channel/UCYXdm7cjyXHTOGruNg0TGGg ערוץ היוטיוב של ישראל זוהר]
* [https://www.youtube.com/watch?v=5vMVVWWbkcg Violin/Clarinet Klezmer Perlman\Zohar] 
* [https://www.youtube.com/watch?v=IdHguK_7NhU&list=PLshma8dxXWIUJ0wWv_ijTkGAFCc6RjEKt Klezmer Clarinet virtuoso Suite by Zohar]

==הערות שוליים==

__לחיפוש__

קטגוריה:קלרניתנים ישראלים
קטגוריה:קלרניתנים
קטגוריה:כליזמרים
קטגוריה:מירון
קטגוריה:נגנים בתזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
L3/35

L3/35 (באיטלקית מכונה גם: Carro Veloce CV-35, "טנק מהיר") הוא טנק איטלקי קל, ששימש את צבאות איטליה וצבאות נוספים בתקופה שבין מלחמות העולם, וכן בקרבות רבים במלחמת העולם השנייה. על אף שתוכנן כטנק קל, מבנהו חסר הצריח משקלו הקל וכוח האש שלו הן תכונות המאפיינות שריונית מודרנית.

הטנק הוא הדגם המרכזי בסדרת טנקים קלים המתחילה בטנק ה-CV/29 שנכנס לשימוש בשנת 1929, ה-L3/33 שהיה דגם מוקדם של ה-L3/35 וה-L3/38 שהיה דגם משופר שלו.

הטנק היה רק"מ חמוש בשני מקלעי 8 מילימטר (אם כי היו דגמים בעלי חימוש שונה), וצוותו מנה שני אנשים. המפקד שהיה גם התותחן ישב משמאל, והנהג מימין. המנוע היה מאחור.

הטנק נמכר למדינות רבות ברחבי העולם, ונעשה בו שימוש בקרבות הבאים - המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מלחמת סין–יפן השנייה, מלחמת האזרחים בספרד, המלחמה ההונגרית סלובקית וכן מרד רשיד עאלי אל-כילאני בעיראק. במלחמת העולם השנייה נעשה בטנק שימוש בכל מקום בו לחמו האיטלקים, לרבות המערכה על צרפת המערכה במדבר המערבי, המערכה במזרח אפריקה, המערכה בבלקנים, החזית המזרחית, סיציליה והמערכה באיטליה.

== ראו גם ==
* H-39 הוצ'קיס
* ויקרס סימן 6 (טנק)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:טנקים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמצעי לחימה איטלקיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים איטלקיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים איטלקיים
A Million Lights

־
A Million Lights (בתרגום חופשי: מיליון אורות) הוא האלבום השלישי של זמרת הפופ הבריטית שריל. האלבום יצא לאור ב-15 ביוני 2012, על ידי בחברת התקליטים Fascination Records. ב-18 במאי 2012, יצא הסינגל הראשון מתוך האלבום "Call My Name".

כמו כן, זהו האלבום הראשון של קול שיצא תחת השם "שריל", זאת לאחר עקבות גירושיו מבעלה מאשלי קול.

==רקע==
ב-18 באפריל 2012, חשפה קול את שמו של אלבום האולפן השלישי שלה "A Million Lights", באוות יום חשפה קול את תאריך צאת האלבום ב-15 ביוני. ב-24 במאי, הוציאה לאור שריל את עטיפת האלבום ורשימת השירים ובנוסף הודיעה שתוציא לאור שתי גרסאות גרסה סטנדרטית, וגרסת דלוקס, שריל אישרה זאת בעמוד הפייסבוק שלה.

== סיבוב הופעות ==
כדי לקדם את האלבום, קול יצאה ב-3 באוקטובר 2012, לסיבוב ההופעות הראשון שלה, "A Million Lights Tour", באירופה. אשר הסתיים ב-17 באוקטובר.

== רשימת רצועות ==

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!בריטניה (BPI)
|זהב
|200,000
|}

== היסטוריית יציאות ==
{| class="wikitable"
!מדינה
!תאריך יציאה
!פורמט
!חברת תקליטים
!גרסה
!מקור
|-
!אירלנד
| rowspan="3" |15 ביוני 2012
|תקליטור • הורדה דיגיטלית
|פולידור
| rowspan="3" |רגילה • דלוקס
|
|-
!ברזיל
| rowspan="2" |הורדה דיגיטלית
| rowspan="2" |יוניברסל מיוזיק
|
|-
!טאיוואן
|
|-
!בריטניה
|18 ביוני 2012
| rowspan="5" |תקליטור • הורדה דיגיטלית
|פולידור • פאסניישן
|רגילה • דלוקס • מארז תקליטורים <small>(סופר דלוקס)</small>
|
|-
!פולין
| rowspan="2" |19 ביוני 2012
| rowspan="5" |יוניברסל מיוזיק
| rowspan="3" |רגילה
|
|-
!איטליה
|
|-
!אוסטרליה
|22 ביוני 2012
|
|-
!הונגריה
|25 ביוני 2012
|רגילה • דלוקס
|
|-
!טאיוואן
|6 ביולי 2012
|תקליטור
|דלוקס
|
|}

==קישורים חיצוניים==

* האלבום [https://open.spotify.com/album/3oGCKjcOVye8yuxbfZknId A Million Lights] באתר ספוטיפיי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי שריל קול
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי קלווין האריס
שרה אראני

שרה אראני (באיטלקית: Sara Errani; נולדה ב-29 באפריל 1987) היא שחקנית טניס מקצוענית מאיטליה. בשיאה דורגה במקום חמישי בעולם ב-20 במאי 2013 בדירוג ה-WTA.

הישג השיא של אראני הוא זכייה באליפות צרפת הפתוחה בטורניר זוגות נשים ביחד עם רוברטה וינצ'י אף היא מאיטליה לאחר ניצחון על מריה קירילנקו ונדיה פטרובה שתיהן מרוסיה 4–6, 6–4, 6–2 וכן הגעה לשלב הגמר בטורניר זה בטורניר לנשים. בשלב הגמר היא הפסידה למריה שראפובה מרוסיה 3-6, 2-6 שזכתה לראשונה בטורניר זה ועלתה למקום הראשון בעולם.

אראני זכתה פעמיים ברציפות ביחד עם נבחרת איטליה בגביע הפדרציה בשנים 2009, 2010.

== ביוגרפיה ==
בגיל 12 נסעה אראני לפלורידה, ארצות הברית ללמוד ולהתאמן באקדמיית הטניס של ניק בולטיירי. בגיל 16 עברה להתאמן בוולנסיה, ספרד בהדרכתם של פאבלו לוזנו ודוד אנדרס.

ב-13 ביולי 2008 זכתה אראני בתואר הראשון שלה במסגרת הסבב העולמי לנשים (WTA), בטורניר פלרמו, איטליה לאחר ניצחון בשלב הגמר על מריה קוריצ'בה מאוקראינה 6–2, 6–3.

בשנת 2012 זכתה אראני בשלושה תארים ובפרסים בסכום של יותר מ-1.8 מיליון דולר. בתחילת השנה היא הגיעה לראשונה בקריירה שלה לשלב רבע גמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה ודורגה במקום 33 בעולם דירוג השיא שלה. היא הגיעה למשחק הגמר בטורניר זה בטורניר לנשים ביחד עם רוברטה וינצ'י שבו הפסידו לסבטלנה קוזנצובה ולורה זבונרבה מרוסיה 7–5, 4–6, 3–6. אל אליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה הגיעה אראני במקום 21 בעולם. בטורניר עצמו היא הגיעה לשלב הגמר לאחר ניצחונות על קייסי דלאקווה מאוסטרליה 6-4, 2-6, 2-6, מלני אודין מארצות הברית 2-6, 3-6, אנה איבנוביץ' מסרביה (14 בעולם) 6-1, 5-7, 3-6, סבטלנה קוזנצובה (28 בעולם) 0-6, 5-7, אנגליקה קרבר מגרמניה (10 בעולם) 6–3, 7–6 השחקנית הראשונה מהטופ 10 שאותה ניצחה ואת סמנתה סטוסור מאוסטרליה (6 בעולם) 7–5, 1–6, 6–3. בשלב הגמר היא הפסידה למריה שראפובה (2 בעולם) 3-6, 2-6. נוסף לכך, היא זכתה בתואר לזוגות נשים ביחד עם רוברטה וינצ'י לאחר ניצחון בשלב הגמר על מריה קירילנקו ונדיה פטרובה 4–6, 6–4, 6–2.

בעונת 2013 הרוויחה אראני 3,073,992 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.

אל טורניר ווימבלדון שנערך ביולי 2015 הגיעה אראני במקום 19 בעולם. בסיבוב הראשון גברה אראני על פרנצ'סקה סקיאבונה מאיטליה המדורגת במקום 80 בעולם בתוצאה 6:2 5:7 6:1. בסיבוב השני של הטורניר הודחה אראני על ידי אלכסנדרה קרוניק מסרביה המדורגת 82 בעולם לאחר שהפסידה 6:3 7:(2)6 6:2.

ב-2018 לאחר שנכשלה בבדיקת סמים אסורים והודתה בשימוש בלטרוזול הושעתה לעשרה חודשים.

באולימפיאדת פריז זכתה במדליית זהב במסגרת טורניר זוגות הנשים ביחד עם ג'סמין פאוליני לאחר ניצחון בשלוש מערכות על מירה אנדריבה ודיאנה שניידר מספורטאים אינדיבידואלים ניטרליים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טניסאיות איטלקיות
קטגוריה:טניסאיות באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1987
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1987
ריקלה גלזר

ריקְלֶה (רות) גלֶזֶר-קפלן (ביידיש: ריקלע גלעזער-קאַפּלאַן; 17 בדצמבר 1924 – 12 בינואר 2006) הייתה אסירה בגטו וילנה ופרטיזנית שחיברה בתקופת המלחמה שירים פופולריים העוסקים בשואה.

==ביוגרפיה==
גלזר נולדה בעיר וילנה שבפולין. בגיל 16, כשנכבשה העיר על ידי הגרמנים, גורשה לגטו וילנה.

בגטו חיברה שירים למנגינות של פזמונים ידועים. בשיר "גטו שלי" ("דו געטאָ מײַן"), שחיברה למנגינת השיר הרוסי "מוסקבה שלי" ("Моя Москва") מאת המלחין הסובייטי איסאק דוּנאיֶיבסקי, מתאר באירוניה לא את יופייה של העיר (כבמקור), כי אם את תלאות הגטו.

כשהייתה בת 18 התפרסם שירה הנודע "היה זה יום קיץ" ("ס'איז געווען אַ זומערטאָג", סִיז גֶווֵן אַ זוּמֶרטוֹג), שאותו כתבה למנגינת הלהיט היידי "פָּפִּירוֹסְן" ("פּאַפּיראָסן", 'סיגריות') מאת הרמן יבלוקוף. השיר עוסק בפּוֹנָאר, הפרוור שבו נרצחו עשרות אלפי יהודים, רובם בני וילנה. (לימים זכה השיר להקלטות, והושר בין היתר על ידי חוה אלברשטיין.)

זמן קצר אחרי כן גורשה מהגטו למחנה. היא הצליחה לקפוץ מהרכבת, יצרה קשר עם אנשי ארגון הפרטיזנים המאוחד (פ.פ.או) והצטרפה לפרטיזנים הליטאים של יערות רודניקי שמדרום לווילנה, כלוחמת בגדוד "מוות לפאשיזם". בין הפעולות הצבאיות הוסיפה לכתוב.

בחודש דצמבר 1948 עלתה לישראל עם משפחתה באונייה "נגבה" והמשפחה השתקעה בחולון.

בשנת 1991 התפרסם בהוצאת טרקלין בתל אביב ספר שיריה, "לידער פון לעבן" (לידֶר פוּן לֶבְּן, 'שירי חיים').

==ספר שיריה==
* לידער פון לעבן, תל אביב: טרקלין, תשנ"א 1991.

==לקריאה נוספת==
* לידער פון די געטאָס און לאַגערן; טעקסטן און מעלאָדיעס געזאַמלט: ש’ קאַטשערגינסקי; רעדאַקטירט: ה' לייוויק, ניו יורק: ציקא, 1948, עמ' 7–8, 364.

==קישורים חיצוניים==

* [http://digital.library.upenn.edu/webbin/freedman/lookupartist?hr=&what=3095 ריקלה גלזר] בקטלוג פרידמן, אוניברסיטת פנסילבניה
* [http://www.thepartisan.org/document/68555,0,446.aspx רות-ריקלה קפלן (גלזר)] באתר ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות
* [http://holocaustmusic.ort.org/places/ghettos/vilna/glezerrikle/ ריקלה גלזר] באתר Music and the Holocaust 
* עדות באתר יוטיוב https://youtu.be/CfZwhwLtHfs
* עדות באתר יוטיוב https://youtu.be/P0DB8ezFHEw
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי השואה
קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:אסירים בגטו וילנה
קטגוריה:ניצולות השואה
קטגוריה:עולות לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2010
The End

לוח זיכרון המצטט את מילות השיר
The End הוא שיר של להקת הביטלס מאלבומם Abbey Road מ-1969.
== הפקה ==
השיר נכתב על ידי פול מקרטני (הקרדיט ניתן גם לג'ון לנון). זהו השיר האחרון שהוקלט על ידי כל הלהקה יחד (ג'ון לנון, פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר, וגם השיר האחרון שהלהקה הקליטה. בחלקו הראשון של השיר משתעשעים לנון, מקרטני והאריסון באלתורים על הגיטרות, כל אחד בתורו, וכן סולו התופים היחיד של רינגו סטאר בכל הקלטות הביטלס. בחלקו השני, לאחר פאוזה קצרה של פסנתר, נשמע המשפט המסכם - "And in the end, the love you take is equal to the love you make" (ובסופו של דבר, האהבה שאתה מקבל שווה לאהבה שאתה נותן). אחרי משפט זה, נשמע מצלול של קולות: אורגן, גיטרות, כלי נשיפה ומיתר המסתיים באקורד רב רושם.

לכאורה, אין דרך מרשימה מזאת לסיים את האלבום האחרון של הביטלס. אך לחברי הלהקה הייתה הפתעה: בסוף השיר The End יש כ-20 שניות של שקט מוחלט -המטעה את המאזינים לחשוב שהאלבום הסתיים. לאחר מכן נשמע אקורד פתאומי וחזק, ולאחריו אותו שיר שנחתך על ידי מקרטני - Her Majesty. האקורד המפתיע אינו אלא סיומו של השיר Mean Mr. Mustard. לאחר 23 שניות שבהן פול מקרטני מדבר על הוד מעלתה, נקטע השיר במפתיע, בדיוק כמו בסוף השיר I Want You בצידו הראשון של האלבום. באלבום הרמיקס של הלהקה LOVE, נמצא סולו התופים ואלתור הגיטרות בשיר Get Back. במשחק הווידאו של הלהקה The Beatles: Rock Band, השיר מגיע בסופו של המשחק.

בסיקור של השיר סולו הגיטרה של ג'ורג' האריסון בסיום השיר זכה לתשבחות.

פיל קולינס ביצע גרסת כיסוי לשיר בשנת 1998.

== ביצוע ==
* פול מקרטני - שירה מובילה וקולות רקע, גיטרה בס, פסנתר, סולו גיטרה
* ג'ון לנון - קולות רקע, סולו גיטרה
* ג'ורג' האריסון - קולות רקע, גיטרה מובילה, קצב גיטרה, סולו גיטרה
* רינגו סטאר - תופים, קולות רקע
* ג'ורג' מרטין - תזמור

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
Golden Slumbers

"Golden Slumbers" הוא שיר של להקת הרוק הביטלס מאלבומם Abbey Road משנת 1969. השיר נכתב על ידי פול מקרטני וניתן קרדיט ללנון-מקרטני,<ref name=":0"></ref><ref></ref> והוא השיר השישי במחרוזת הבי-סייד של האלבום. השיר מלווה בשיר "Carry That Weight" ומתחיל את ההתקדמות שמובילה לסוף האלבום. שני השירים הוקלטו יחד,<ref name=":1"></ref> ושניהם מכילים כלי קשת וכלי נשיפה שעובדו והולחנו על ידי המפיק ג'ורג' מרטין.

זהו שיר הערש השני של הלהקה לאחר השיר Good Night מהאלבום The Beatles. בשיר זה משתתפים 30 נגני כלי מיתר אשר לא קיבלו קרדיט ביצירת השיר. מקרטני היה הזמר המוביל בשיר וניגן על פסנתר, ג'ורג' האריסון ניגן על גיטרה בס ואילו רינגו סטאר ניגן על התופים והטימפאני.

== הקלטה ==
מקרטני היה הסולן הראשי. הוא פותח את השיר בטון רך המתאים לשיר ערש, עם פסנתר, גיטרה בס וליווי קטעי מיתרים. התופים נכנסים בשורה "Golden slumbers fill your eyes", ומקרטני עובר לטון חזק יותר, שניהם מדגישים את המעבר לפזמון. מקרטני אמר, "אני זוכר שניסיתי להשיג קול חזק מאוד על זה, כי זה היה נושא כל כך עדין, אז עבדתי על הכוח של הקול על זה, ובסופו של דבר די מרוצה עם זה".<ref name=":0" />

ההקלטה העיקרית של "Golden Slumbers"/"Carry That Weight" הייתה ב-2 ביולי 1969.<ref name=":1" /> ג'ון לנון לא היה נוכח, שכן הוא נפצע בתאונת דרכים בסקוטלנד ב-1 ביולי, ואושפז שם עד 6 ביולי.<ref></ref>

תופים, טימפאני ושירה נוספת נוספו בסשן אוברדאב ב-31 ביולי, באותו יום בו נוצרה עריכת הניסיון הראשונה של מחרוזת הצד השני, כאשר לנון השתתף בסשן.<ref></ref> ב-15 באוגוסט נוספו אוברדאב תזמורתי שכלל 30 נגנים ל-"Golden Slumbers" ולחמישה שירים נוספים ב-Abbey Road.<ref></ref>

הלהקה הסקוטית White Trash הקליטה את השיר "Golden Slumbers/Carry That Weight" שיצא כסינגל בחברת התקליטים אפל רקורדס שבוע לפני יציאת Abbey Road.<ref></ref><ref></ref>

== משתתפים ==
לדברי איאן מקדונלד:<ref></ref>

הביטלס
* פול מקרטני - שירה, פסנתר
* ג'ורג' האריסון - גיטרה בס 6 מיתרים
* רינגו סטאר - תופים, טימפאני
מוזיקאים נוספים
* נגני סשן ללא שם - שנים עשר כינורות, ארבע ויולות, ארבעה צ'לו, קונטרבס, ארבע קרנות, שלוש חצוצרות, טרומבון, טרומבון בס
* ג'ורג' מרטין - עיבוד תזמורתי

== מצעדי כל הזמנים ==
{| class="wikitable"
|+מצעדי כל הזמנים
!ארגון
!שם
!מיקום
|-
|כאן 88
|מצעד שירי הביטלס של כאן 88
|36
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1969
קטגוריה:סינגלים מ-1969
קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים המבוססים על פואמות
קטגוריה:שירים על שינה
קטגוריה:בלדות משנות ה-1960
קטגוריה:בלדות רוק
מי יבנה בית

בונים וחוגגים בתל אביב, [[1921]]
"מי יבנה בית" הוא שירו של המשורר לוין קיפניס אשר התחבר בשנת תרפ"ט 1929. והולחן על ידי נחום נרדי. 
"מי יבנה בית" תיאר את הלך הרוח ואווירת הבנייה מאז תקופת העלייה הראשונה, ובמיוחד בשנות ה-20 של המאה ה-20, ותקופת העלייה הרביעית שבה התחבר, שבה שררה במגזרי ההתיישבות היהודית השונים בעיר ובכפר תחושה של שמחה והתרוממות נפש, בעקבות היצירה היישובית והגשמת הרעיון הציוני. הבנאים ובעלי הבתים היו יוצאים בריקודים ביום ובלילה, ואליהם היו מצטרפים קרובים, ידידים ועוברים ושבים. 

השיר המחורז כולל ארבעה בתים הנפתחים בשאלות רטוריות על זהותם של בוני ההתיישבות ומייסדיה שבהן ננקב פעמיים הפועל נשוא המשפט, ועל כולן עונה האני השר בגוף ראשון רבים, כי החלוצים יעשו את כל הנדרש לבנייה, בתשובות הפותחות במילים: „אֲנַחְנוּ הַחֲלוּצִים ...”. 

* נושא הבית הראשון הוא הבנייה במגזר העירוני, בשכונות היהודיות החדשות ובראשן, בהיקפה, העיר תל אביב. הוא פותח בשאלה: „מִי יִבְנֶה יִבְנֶה בַּיִת בְּתֵל אָבִיב?”.
* הבית השני מהלל את ההתיישבות החקלאית של אנשי העלייה הראשונה במושבה ראשון לציון, ואת גידולי הגפנים. הוא פותח בשאלה: „מִי יִטַּע יִטַּע כֶּרֶם בְּרִאשׁוֹן?”.
* נושא הבית השלישי הוא צמיחת ההתיישבות החקלאית והחלוצית של אנשי העלייה השלישית, בהזכירו את הקיבוץ בתל חי (שהתאחד לאחר כך עם קיבוץ כפר גלעדי). הוא פותח בשאלה: „מִי יִזְרַע יִזְרַע שָׂדֶה בְּתֵל חַי?”.
* הבית הרביעי חוזר ומאזכר את ההתיישבות החקלאית במושבה רחובות, ואת הפרדסים. הוא פותח בשאלה: „מִי יִשְׁתֹּל יִשְׁתֹּל פַּרְדֵּס בִּרְחוֹבוֹת?”. 

"מי יבנה בית" נעשה אהוד מאוד ביישוב, התחברו לו מספר גרסאות פרטיות ומקומיות, והוא זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, וביניהם של הזמרת ברכה צפירה.
== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שירי לוין קיפניס
קטגוריה:שירי שנות ה-1920
קטגוריה:יצירות משנת 1929
קטגוריה:שירי ברכה צפירה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נחום נרדי
קטגוריה:ציונות בתרבות
קטגוריה:שירים על תל אביב-יפו
STS-76

STS-76 הייתה משימתה ה-16 של מעבורת החלל אטלנטיס, ומשימת המעבורות החמישית בתוכנית מיר ומעבורות החלל. המשימה שוגרה ב-22 במרץ 1996 מ-LC-39B ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-31 במרץ 1996 בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה. STS-76 הייתה משימת המעבורת השלישית שעגנה בתחנת החלל מיר הרוסית, והיא נשאה עימה את האסטרונאוטית שאנון לוסיד לשהייה ממושכת בתחנה (בתחילה כחלק ממשלחת EO-21 ולאחר מכן כחלק ממשלחת EO-22), שהחלה את השהייה הרציפה של אסטרונאוטים אמריקאיים על גבי מיר, שהסתיימה בינואר 1998. המשימה נשאה עימה גם מודול מעבדה של ספייסהאב ובמהלכה בוצעה הליכת החלל הראשונה של ארצות הברית מחוץ לשני רכבי חלל מעוגנים.

==צוות==
* מפקד המשימה - קווין צ'ילטון
* טייס - ריצ'רד סירפוס
* מומחה משימה 1 - רונלד סגה
* מומחה משימה 2 - מייקל קליפורד
* מומחה משימה 3 - לינדה גודווין
* מומחה משימה 4 - שאנון לוסיד (נשארה במיר)

==תיאור המשימה==
המשימה שוגרה ב-22 במרץ 1996 מכן שיגור 39B ממרכז החלל קנדי. ביום שלישי של המשימה המעברות עגנה בתחנת החלל מיר. בתחנת החלל כבר היה צוות של משלחת מס' 21 בפיקוד יורי אונופריינקו שהגיעו בפברואר 1996 בחללית סויוז TM-23. המעברות הביאה לתחנת החלל מים וכ-2 טון ציוד לביצוע מחקרים. ביום שישי של המשימה גודוון וקליפורד ביצעו פעילות חוץ רכבית שנמשכה 6 שעות. בזמן שהות בתחנת החלל צוות ביצע מספר ניסויים בתחומים שונים לרבות ניסויים תוך שימוש במערכת ספייסהאב.

ב-29 במרץ מעבדות התנתקה מתחנת החלל כאשר שאנון לוסיד נותרה בה להמשך שהייה בחלל. המעבורת נחתה ב-31 במרץ בבסיס חיל האוויר אדוארדס בקליפורניה במסלול נחיתה מס' 22.

==ראו גם==
* תוכנית מיר ומעבורות החלל
* משימות מעבורות החלל

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nasa.gov/mission_pages/shuttle/shuttlemissions/archives/sts-76.html סיכום המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-76.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_076_STS-076_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=HwRH9OxVv4E סרטון על המשימה]

STS-076
קטגוריה:1996 בארצות הברית
STS-79

STS-79 הייתה משימתה ה-17 של מעבורת החלל אטלנטיס, משימת המעבורות השישית במסגרת תוכנית מיר ומעבורות החלל ומשימת העגינה הרביעית בתחנת החלל מיר. המשימה שוגרה ב-16 בספטמבר 1996 מ-LC-39A ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-26 בספטמבר 1996 גם כן במרכז קנדי. המעבורת נשאה עימה אל תחנת החלל מיר אספקה ואת האסטרונאוט ג'ון בלאהה, שהחליף את האסטרונאוטית שאנון לוסיד, שחזרה על גבי המעבורת לכדור הארץ לאחר שהייה בת 6 חודשים במיר. בנוסף בוצעו במהלך המשימה מספר ניסויים מדעיים על גבי יחידת המעבדה ספייסהאב שנשאה המעבורת.

==צוות==
* מפקד המשימה - ויליאם רדי
* טייס - טרנס וילקאט
* מומחה משימה 1 - תומאס אייקרס
* מומחה משימה 2 - ג'יי אפט
* מומחה משימה 3 - קארל וואלז
* מומחה משימה 4 - ג'ון בלאהה (בהמראה - נשאר במיר) / שאנון לוסיד (בנחיתה - חזרה ממיר)

==תיאור המשימה==
המעבורת שוגרה ב-16 בספטמבר 1996 וב-19 בספטמבר היא התחברה לתחנת החלל מיר. באותה עת בתחנת החלל כבר היה צוות של 3 אנשים. על המעבורת היה ציוד שונה בהיקף של 1,800 ק"ג. הוא הועבר לתחנת החלל וממנה נלקח ציוד ותוצאות המחקרים במשקל כולל של כ-900 ק"ג.

הצוות שכלל 9 אנשים החל בביצוע מחקרים לפי התוכנית. על המעבורת הייתה מותקנת מערכת ספייהאב ובנוסף בוצעו ניסויים בתחום ביוטכנולוגיה, תורת החומרים וגידול גבישים.

ב-24 בספטמבר מעברות חלל התנתקה מתחנת החלל מיר, כאשר על סיפונה שאנון לוסיד ששהתה בתחנת החלל 188 ימים. ג'ון בלאהה נותן בתחנת החלל לשהייה ארוכה, הוא חזר במשימה STS-81 בינואר 1997.

ב-26 בספטמבר מעבורת החלל נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.

==ראו גם==
* תוכנית מיר ומעבורות החלל
* משימות מעבורות החלל

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-79/ סיכום המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-79.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_079_STS-079_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=uPseuIeHSLU סרטון על המשימה]

STS-079
קטגוריה:1996 בארצות הברית
Circle in the Square Theatre School

Circle in the Square Theatre School הוא בית ספר למשחק, מוסד ללא כוונת רווח, הקשור לתיאטרון Circle in the Square Theatre, הוא בית הספר היחידי השייך לתיאטרון בברודוויי. 
הוא מציע מסלולי לימוד של שנתיים: מסלול משחק מקצועי ומסלול מחזמר מקצועי. תוכנית המחזמר מיוחדת בכך שהיא זהה לתוכנית המשחק ובנוסף לה לוקחים התלמידים שיעורים נוספים במוזיקה.
בית הספר נוסד בידי תיאודור מאן ב-1961. בשנתו הראשונה הוא שכן ברחוב בליקר שבגריניץ' וילג' ולמדו בו 15 תלמידים, באותה עת תיאטרון Circle in the Square Theatre היה באוף ברודוויי. ב-1971, הוא עבר למקומו הנוכחי בפרמאונט פלזה. לומדים בו כמאתיים תלמידים.

==בוגרים ידועים==
מילי אביטל, קווין בייקון, ריצ'רד ברוקס, רייצ'ל שאגאל, שרה קלארק, בניסיו דל טורו, ליסה אדלשטיין, לינדה פיורנטינו, ג'ינה גרשון, פיליפ סימור הופמן, פליסיטי האפמן, קריסטן ג'ונסטון, ג'סטין קירק, ג'ונתן לה-פאליה, מת'יו לילארד, אנדרו מקארתי, ג'ון מקגינלי, אידינה מנזל, קן אולין, ניקול ארי פרקר, רוברט פיקרדו, מולי שאנון, רונדל שרידן, ננסי טראוויס, קווין וייזמן ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20100610223451/http://www.circlesquare.org/history.htm ההיסטוריה של בית הספר]

קטגוריה:ניו יורק: חינוך
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:תיאטרון אמריקאי
קטגוריה:ארצות הברית: בתי ספר למשחק
שיר אל-על

"שיר אֶל-עָל" הוא שיר מאת המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי, שנכתב בשנת תרצ"ה. לימים הולחן על ידי המלחין והזמר חנן יובל.

== תכנים ואמירות ==

ב"שיר אל-על" הובאו סדרת כללים, צווים והנחיות פעולה וחיים, מעין קודקס אתי בלשון פואטית, הנדרש מהלוחם העברי, ובכלל זה חניך תנועת הנוער בית"ר, שז'בוטינסקי עמד בראשה. ההנחיות כוללות הסתכלות על הנשגב והנעלה („שָׂא אֶל-עָל מֶבַּט עֵינַיִ”) כאמת מידה לניהול החיים ונכונות למאבק תקיף ומתמיד על שיכלול החיים הציבוריים והפרטיים, אשר יביא למימושם.
מצבי החיים של הכלל והפרט נדמים בשיר לחלקי היממה ומובאים כסדרו של יום: אישון „הַלַּיִל”, שחר וצהריים; אליו מצורף מנעד צבעים, כמו בשירו "שיר הדגל" שבו הוצגה קשת הצבעים הנראים בעין האדם; אולם אל "שיר אל-על" נלקחו צבעי השמים, הטלית והדגל העברי, והם: תכלת, כחול, שחור, צחור (כמו לבן) ולבן.

השיר המחורז הכולל שישה בתים, הוא אחד משמונת שיריו הציוניים פוליטיים של ז'בוטינסקי; על פי פרופ' דן מירון רב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו. המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה"; בשמונת שירים אלו "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ... את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
השיר נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת.

ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת בית"ר, ונהוג לקרוא או לשיר אותו בכינוסים, בטקסים, באזכרות ובהתקהלויות חגיגיות.

==לקריאה נוספת==
*דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי שנות ה-1930
קטגוריה:שירי זאב ז'בוטינסקי
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי חנן יובל
קטגוריה:המנונים עבריים
בואדייה דל מונטה

בואדייה דל מונטה (ספרדית: Boadilla del Monte) הוא יישוב בקהילה האוטונומית של מדריד השוכן במרחק 14.5 ק"מ ממדריד, בירת ספרד. אוכלוסיית בואדייה דל מונטה מונה כ-47,000 תושבים. זהו אחד מהיישובים בהם רמת ההכנסה לנפש היא מהגבוהות ביותר בקהילה האוטונומית של מדריד. היישוב מהווה מוקד משיכה בעיקר בזכות הטבע, האתרים ההיסטוריים והפעילות הכלכלית המתנהלת בו. בבואדייה דל מונטה מתקיים שילוב של מסורת, טבע וקידמה כמו גם שיעור גבוה של אוכלוסייה צעירה - עובדה המגובה על ידי הרשות המקומית, שכן זהו היישוב היחיד בספרד בו מוענק סיוע לתושבים עבור לידה או אימוץ ילדים, כמו גם סיוע במימון הילדים עד הגיעם לגיל 3. מספר קווי אוטובוס וכן רכבת קלה מחברים את היישוב למדריד. ביישוב פועלות מעל 2,000 חברות, בהן בנק סנטנדר, שבמתחמו עובדים מעל 6,000 איש.

==מיקום גאוגרפי==
בואדייה דל מונטה שוכנת ממערב לעיר מדריד, וגובלת מצפון במחדהונדה, מדרום בוייאויסיוסה דה אודון ובעיר אלקורקון, ממזרח בפוסואלו דה אלרקון וממערב בברונטה וביישוב וייאנואבה דה לה קנייאדה. בנוסף על הרובע הוותיק, קיימים בבואדייה דל מונטה מרכזי אוכלוסייה דוגמת שכונות היוקרה מונטפרינסיפה (Montepríncipe), אוליבר דה מירבאל (Olivar de Mirabal), לאס לומס (Las Lomas) ובוננסה (Bonanza).

==היסטוריה==
בואדייה דל מונטה השתייכה בין היתר לרוזן מטורנו ולמרקיזים ממירבאל. חוספה ממירבאל השיגה אישור ממועצת קסטיליה למכור את האחוזה שבישוב לנסיך דון לואיס, אשר ציווה על האדריכל ונטורה רודריגז לשפץ את הארמון. באמצע המאה השמונה עשרה צורף ליישוב רומנייוס - כפר שמנה 30 תושבים.

==אתרים בישוב==
בואדייה דל מונטה נודעת בקרב חובבי האמנות, בזכות ארמון הנסיך דון לואיס אשר נבנה במאה השמונה-עשרה. לאחר ששיני הזמן נגסו בארמון, הוא נמכר בידי משפחת רוספולי לעיריית היישוב. הארמון שימש כאתר ההסרטה לסרטו של מילוש פורמן- רוחותיו של גויה. בקרבת הארמון נמצאת מזרקת ונטורה רודריגז, שעוצבה בידי האדריכל שאת שמו היא נושאת.
ביישוב נמצא גם מוזיאון בנק סנטנדר סנטרל-היספנו, השוכן בקומפלקס של הנהלת הבנק הראשית. במוזיאון מוצגות יצירות של אמנים חשובים דוגמת אל גרקו ואנתוני ואן דייק.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית): ערים
כיכר החגיגות הגדולות

כיכר החגיגות הגדולות (בערבית: ساحة الاحتفالات الكبرى) היא הכיכר המרכזית בה מתקיימות החגיגות הציבוריות בבירת עיראק, בגדאד. ככר זו משמשת גם בתור הכיכר הלאומית. הכיכר הוקמה בשנת 1986 בתקופתו של הנשיא סדאם חוסיין עם "אצטדיון מלבני" בעבור ראשי המדינה במרכזה של שדרת מצעדים והתקיימו בה כל המצעדים הצבאיים והאירועים הלאומיים. ולעיתים גם הוצאות להורג המוניות.

הכיכר ממוקמת ליד שכונת הרטנייה במרכז בגדד, סמוך לאזור הירוק המבוצר המכיל מוזיאונים ואנדרטאות, הממוקם ליד אנדרטה החייל האלמוני שהוקמה בשנת 1980 עם תחילת המלחמה עם איראן. משני צידי הכיכר נמצאים 2 שערי "הניצחון" בצורת ידיו של סדאם חוסיין שהוקמו בשנת 1989 לרגל סיום מלחמת איראן–עיראק. בכיכר נמצאים גם: בית קולנוע, ותיאטרון.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.wikimapia.org/#lat=33.3062844&lon=44.3838204&z=17&l=0&m=b כיכר החגיגות הגדולות] באתר WikiMapia

קטגוריה:עיראק: אנדרטאות
קטגוריה:בגדאד: כיכרות
מיילס איירוואן

מיילס M.57 איירוואן (באנגלית: Miles M.57 Aerovan) היה מטוס תובלה דו-מנועי לטווח קצר וזול להפעלה מתוצרת חברת מיילס איירקראפט הבריטית. המטוס תוכנן למשימות תובלה ונוסעים. המטוס זכה הן לשימוש אזרחי והן לשימוש צבאי.

==תכנון ופיתוח==
המטוס היה בעל כנף עילית ושני מנועים, ומורכב מעץ לבוד, עם חלקים מאשוחית ומתכת. המטוס צויד בכן נסע קבוע בתצורת תלת-אופן ושלושה מייצבים אנכיים (בדומה למיילס מסנג'ר). שני הטייסים ישבו תחת חופת פרספקס גדולה. בצד המטוס ארבעה או חמישה חלונות לנוחות הנוסעים. האיירוואן היה יכול לשאת מכונית משפחתית, אותה ניתן היה להעמיס דרך דלתות דמויות קונכייה בחלקו האחורי. המטוס תוכנן בשנת 1944 ונבנה במפעלי חברת מיילס בוודלי שבברקשייר, ושם הוטס לראשונה על ידי טומי רוז ב-26 בינואר 1945. המטוס יכול היה להגיע למהירות מרבית של 175 קמ"ש ולשאת כטון של מטען. 

הייצור הסדרתי החל בשנת 1946, בעיקר לצרכים אזרחיים, אם כי חילות האוויר של ישראל וניו זילנד עשו בו שימוש צבאי. יצור המטוס הסתיים בסוף שנת 1947. החברה העניקה רישיון לייצר את המטוס בצרפת, אך בסופו של דבר לא הוחל בייצור שם. שני מטוסים שהיו בשימוש חיל האוויר המלכותי של ניו זילנד הוסבו, ללא הצלחה, לפיזור דשן מן האוויר. מטוס אחד מדגם 6 שימש למחקר יחס ממדי כנף גבוה של הורל-דובואה בשנת 1957 וסומן HDM.105. באב טיפוס זה הותקנה מאוחר יותר גרסה מוקטנת ביחס 5/6 של מנוע ארמסטרונג סידלי ממבה שיועדה למיילס מרתון.

המטוס האחרון מדגם זה בשירות היה מטוס מדגם 6 שטס באיטליה בשנת 1968.

==שירות מבצעי==
רוב מטוסי האיירוואן מדגם 3 ו-4 שימשו להטסת נוסעים ומטען, טיסות שכר וטיסות כיף בממלכה המאוחדת ובמזרח הקרוב. חברת Meridian Air Maps הפעילה מטוס שסימנו G-AISF למטרת סקר מן האוויר מאוקטובר 1955 עד שהתרסק בהמראה משדה התעופה של מנצ'סטר ב-29 באפריל 1957.

חיל האוויר המלכותי הניו זילנדי בדק שני מטוסי איירוואן מדגם 4 בשנת 1950.

===בחיל האוויר הישראלי===
עמנואל צור רכש באנגליה תמורת 3,500 ליש"ט מטוס איירוואן בריטי שסימונו G-AJWI עבור חיל האוויר הישראלי אשר נכנס לשירות בחיל בטייסת א' ביוני 1948. המטוס, שיכול היה לנחות על מסלולי נחיתה קצרים שאורכם כ-300 מטרים, שימש לתובלה והטסת נוסעים ליישובים נצורים ולעמק המצלבה בירושלים, תוך שהוא חשוף לירי צלפים. בשל צורתו המוזרה כונה המטוס בחיל "הברווזה ההרה".

==== רצח נוסעי האיירוואן ====

ב-18 ביולי 1948 המריא המטוס מסדום כשבבטנו נוסעים שפונו מהישוב הנצור בדרכם לשדה דב, אך המטוס נחת בחולות מדרום לבת ים ליד נבי רובין. שניים מהנוסעים יצאו במסע רגלי לעבר בת ים כדי להזעיק עזרה ושאר נוסעי המטוס (פרט לאחד שהעמיד פני מת) נרצחו על ידי כנופיה ערבית. מטוס האיירוואן עצמו הושמד.

==לקריאה נוספת==
*יהודה עופר, ספר המטוסים עמ' 277, משרד הביטחון – ההוצאה לאור

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://www.iaf.org.il/188-18191-he/IAF.aspx?indx=1 אירוון M-57 באתר חיל האוויר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מטוסי תובלה וקישור של חיל האוויר הישראלי
מדליית המלחמה הבריטית

מדליית המלחמה הבריטית (באנגלית: British War Medal) היא מדליית מערכה שהוענקה עבור שירות במלחמת העולם הראשונה.

המדליה אושרה לשימוש בשנת 1919, לקצינים וחוגרים, בשירות האימפריה הבריטית ששירתו בין ה-5 באוגוסט 1914 וה-11 בנובמבר 1918. היא הוענקה לכל חייל בחילות הים השונים, שהשלים לפחות 28 ימי שירות פעיל ובכללותם כוחות נחתים והצי המלכותי. כמו כן היא הוענקה לכל חייל שנהרג בקרבות, גם אם לא השלים תקופת שירות זו.

מאוחר יותר השימוש במדליה הורחב לפרק הזמן שבין השנים 1919–1920 לשירות בתפקידי סילוק מוקשים בימים השונים והשתתפות במבצעים ברחבי צפון ודרום רוסיה, סיביר, הים השחור, הים הכספי ומזרח האזור הבלטי. קרוב ל-6.5 מיליון מדליות הוענקו, כשמיעוטן, קרוב ל-110 אלף היו עשויות ארד. מדליות הארד הוענקו בעיקר לסינים, מלטזים, והודים ששירתו בגדודי עבודה.

==תיאור==
* המדליה היא עיגול בצבע כסף (או לעיתים רחוקות ארד) בקוטר של 36 מילימטר. 
* על החזית מופיעה דמותו חשופת הראש של המלך ג'ורג' החמישי. כמו כן מופיע הכיתוב GEORGIVS V BRITT : OMN : REX ET IND : IMP שמשמעו "המלך ג'ורג' החמישי, מלך כל הבריטים, וקיסר הודו".
* הצד האחורי מראה את גאורגיוס הקדוש עירום, על גבי סוס, חמוש בחרב קצרה (המהווה דימוי לניצחון על הפרוסים). הסוס נראה כשהוא רומס מגן ואת עצמותיו של חייל פרוסי. מימין לדמותו של גאורגיוס מופיעה שמש המסמלת ניצחון. שנות תחילת וסיום המלחמה, מופיעות באסימטריה משמאל ומימין, 1914 ו-1918 בהתאמה.
* הסרט עליו תלויה המדליה מורכב מפס כתום רחב במרכז, כאשר באגפיו מופיעים פסים בצבעים לבן שחור וכחול (מהמרכז החוצה).

==קישורים חיצוניים==

המלחמה הבריטית
קטגוריה:מלחמת העולם הראשונה: אותות ועיטורים
Century Child

Century Child הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הסימפוניק מטאל הפינית נייטוויש. האלבום יצא ב-24 במאי 2002, והיה האלבום הראשון שבו נטל חלק מארקו היטאלה בתור בסיסט וזמר גברי. האלבום מכר פלטינה כפולה ברחבי פינלנד, ולמעלה מ-350,000 עותקים בין השנים 2002-2003, וגרף ביקורות חיוביות לרוב. האלבום מכיל גרסת כיסוי לשיר "The Phantom of the Opera", ומכיל שני שירי בונוס.

האלבום שונה מהחומרים של הלהקה עד כה, מבחינה לירית ומוזיקלית. האלבום מכיל תזמורת סימפונית (בשונה מהאלבומים הקודמים שהוקלטו באמצעות סינתיסייזר), קול עוצמתי יותר של הסולנית טאריה טורונן, ושירה חזקה של מארקו היטאלה, שלא נשמעה בעבר, הבאה לידי ביטוי בשירים כמו Feel For You", "Ever Dream", "Slaying the Dreamer", "Dead to "the World ועוד. Century Child היה גם האלבום הראשון שבו הגיטריסט, Emppu Vuorinen, כיוון את הגיטרה שלו לדרופ די, מה שמעניק סאונד כבד יותר לשירים.

==רשימת שירים==
# Bless the Child - יצא כסינגל שני. 
# End of All Hope
# Dead to the World
# Ever Dream - יצא כסינגל ראשון.
# Slaying the Dreamer
# Forever Yours
# Ocean Soul
# Feel for You
# The Phantom of the Opera
# Beauty of the Beast
# Lagoon (שיר בונוס)
# The Wayfarer (שיר בונוס)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נייטוויש
קטגוריה:אלבומי 2002
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
משמרת מעזיהו

משמרת מַעַזְיָהוּ היא המשמרת האחרונה (מספר עשרים וארבע) מבין כ"ד משמרות כהונה שסידרו דוד המלך וצדוק הכהן על פי גורל שהתקיים קודם בניית בית המקדש הראשון. המשמרת מוזכרת רק פעם אחת בתנ"ך בספר דברי הימים; . בלוח השנה במגילות קומראן היא משרתת בפסח ובתחילת חג המצות וכן ביום הזיכרון בשנה הראשונה במחזור ששת השנים. בתקופה שלאחר חורבן בית שני, משמרת זו מוכרת כמי שישבה בחמת ובאריח שסמוך לטבריה ומאוחר יותר אף בטבריה עצמה.

==בספר נחמיה==
השם מעזיהו מופיע בספר נחמיה בין הכהנים החותמים על אמנת נחמיה התרשתא: 

==בעלי מסורה ודקדוק==

לפי החוקר שמואל קליין, בעלי המסורה המאוחרים היו מכנים את העיר טבריה בשם מדינת מעזיה על שם משמרת מעזיהו שישב בחמת הסמוכה לה. בין בעלי מסורה ממשמרת זו, נמנה "אחיהו הכהן".

==מרים ברת ישוע==

גלוסקמת [[בת כהן מתקופת בית שני]]
על גלוסקמה מרים ברת ישוע הכהן (מקורה כנראה ממערת קבורה בעמק האלה) נמצאה כתובת בכתב יהודי בשפה ארמית: מרים ברת ישוע בר קיפא כהן ממעזיה מבית אמרי. פענוח אפשרי נוסף הוא "מרים ברת ישוע בר קיפא כהנם מעזיה מבית אמרי".
על סמך הכתוב קיפא (שמו של כהן ידוע ממקורות היסטוריים, שם זה הוזכר בתוספתא (מסכת יבמות א, י) מוזכרת משפחת בית קיפאי שהייתה משפחת כהנים ומקורה מבית מקושש וכן בספרו של יוסף בן מתתיהו) . 
===משמרת אמר===
ואודות הכתוב מבית אמרי (המשמרת כהונה מספר ה16 נקרא בשם משמרת אמר, וגם משפחת כהנים בשם אִמֵּר מופיעים בספר עזרא () ובספר נחמיה () כאחת מארבע משפחות כהונה שעלו לארץ ישראל בעקבות שיבת ציון), אם אמנם הכתובת מתכוונת אליהם, ניתן ללמוד ממנה על הקשר של משמר מעזיה לכהנים מבני אמר.

==בברייתות המשמרות==

==ראו גם==
*בת כהן

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כ"ד משמרות כהונה