OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יהלום (אבן חן מקראית)

איור של החושן (מ[[האנציקלופדיה היהודית)]]
יָהֲלֹם היא האבן השלישית בטור השני בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט זבולון.

==היהלום במקורות==

==זיהוי==

מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שלא ניתן לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה. בשונה מיתר אבני החושן, ככל הנראה ה"יהלום" המופיע בחושן הוא אותו יהלום המוכר כיום בשם זה. הסיבה המקלה על זיהוי ה"יהלום" המקראי עם היהלום המודרני היא, כי בשונה משאר אבני החושן ששמן וזיהויין אבד עם השנים, שם האבן זהה.

===תרגומים===

* תרגום אונקלוס מתרגם סבהלום. חוקרים חלוקים בדעתם האם מדובר ביהלום המוכר או שהוא מרמז לאבן של סביאה ושתייה, כאמתיסט.
* תרגום השבעים והוולגטה מתרגמים Iaspis.
* יוסף בן מתתיהו מתרגם Shapeiros – ספיר.
* תרגום המלך ג'יימס מתרגם Diamond.
* תרגום התנ"ך של ה-Jewish Publication Society of America משנת 1917 גורס ברקת (Emerald).
* תרגומים אחרים מכוונים לאופאל או קוורץ שקוף.
* מכון המקדש זיהו את האבן עם קוורץ שקוף.

===אבני חן ומינרלים המיוחסים ליהלום===
<gallery>
תמונה:Diamond.jpg|<center>יהלום</center>
תמונה:Emerald Obsidianite Jewelry 600px.jpg|<center>ברקת</center>
תמונה:Opal polished.jpg|<center>אופאל</center>
תמונה:Quartz_Brésil.jpg|<center>קוורץ</center>
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* מ' סברדמיש וא' משיח, אבני חן, הוצאת מדע אבנים יקרות
* עולם התנ"ך, ספר שמות, הוצאת דודזון-עתי

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080416131031/http://www.witchcraft.co.il/gemstones.htm אודות תרגום שמות אבני חן]

קטגוריה:אבני החושן
פבלו פיאטי

פבלו דניאל פיאטי (בספרדית: Pablo Daniel Piatti; נולד ב-31 במרץ 1989 ב'לה קרלוטה' שבפרובינציית קורדובה, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני.

== קריירה ==
בנעוריו שיחק פיאטי במחלקת הנוער של אסטודיאנטס לה פלאטה. ב-18 בנובמבר 2006 נכנס כמחליף במשחק הקבוצה הבוגרת מול ניואל'ס אולד בויס, במשחק עצמו כבש פיאטי את שער הניצחון. פיאטי תרם לזכייתה של אסטודיאנטס באליפות האפרטורה לשנת 2006.

פיאטי משחק לרוב כקיצוני. ב-21 במאי 2008 פרסמה קבוצת אלמריה הודעה באתרה הרשמי שהקבוצה סיכמה את העברתו של השחקן לשורותיה. העברתו של פיאטי נחשבת להעברה היקרה בתולדות המועדון הספרדי. ב-5 ביולי 2011 חתם בוולנסיה לחמש שנים עבור 7.5 מיליון אירו. ב-15 ביולי 2016 הושאל לאספניול.

ב-1 ביולי 2017 חתם פיאטי באספניול על חוזה לשלוש שנים.

ב-7 בפברואר 2020 חתם פיאטי בטורונטו מה-MLS.

ב-6 במרץ 2021 חתם פיאטי באלצ'ה מהלה ליגה.

פיאטי היה שותף לזכייתה של הנבחרת הצעירה של ארגנטינה במונדיאל הנוער ב-2007.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אלמריה
קטגוריה:כדורגלני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:כדורגלני ולנסיה
קטגוריה:כדורגלני אספניול
קטגוריה:כדורגלני טורונטו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בספרד
קטגוריה:ספורטאים זרים בקנדה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1989
אחלמה (אבן חן מקראית)

איור של החושן (מ[[האנציקלופדיה היהודית)]]
אַחְלָמָה היא האבן השלישית בטור השלישי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט גד או לשבט נפתלי.

==האחלמה במקורות==

==זיהוי==

יש הגוזרים את שם האבן משם מצרי: ח'נמ.ת<ref></ref>.

===תרגומים===
* אצל יוסף בן מתתיהו ב"קדמוניות היהודים" – Achates, המתייחס לאכטיס שמקובל לזהותה עם אגט.
* תרגום אונקלוס, הפשיטתא, ושאר התרגומים הארמיים, מתרגמים עין עגלא, עין העגל - שם אכדי שאין דרך לזהותו עם אבן חן מסוימת המוכרת כיום.3
* תרגום השבעים והוולגטה, מזהים את האחלמה עם המינרל הסגול אמתיסט.
* גם בעברית המודרנית משמשת אחלמה כתרגום מקובל לאחלמה המקראית.
* מכון המקדש זיהו את האבן עם אחלמה סגולה.

לשם "אחלמה" נוצרו פרשנויות שונות המייחסות לאבן החן סגולות רפואיות: "אבן החלומות" ו"החלמה". ייתכן וזה הרקע לזיהויה כאחלמה, שגם לה מיוחסות באמונה העממית של העת העתיקה סגולות רפואיות: שתיית יין מגביע עשוי אמתיסט תמנע שכרות.

===אבני חן ומינרלים המיוחסים לאחלמה===

<gallery>
תמונה:Agate7 hg.jpg|<center>אגט</center>
תמונה:Achat 1.jpg|<center>אגט</center>
תמונה:Amethyst ring.jpg|<center>אחלמה</center>
תמונה:Amethyst cut.jpg|<center>אחלמה</center>
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* מ' סברדמיש וא' משיח, אבני חן, הוצאת מדע אבנים יקרות
* עולם התנ"ך, ספר שמות, הוצאת דודזון-עתי

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080416131031/http://www.witchcraft.co.il/gemstones.htm אודות תרגום שמות אבני חן]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבני החושן
וילפרדו קבאז'רו

וילפרדו דניאל קבאז'רו (בספרדית: Wilfredo Daniel Caballero; נולד ב-28 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת השוער בסאות'המפטון. קבאז'רו, המכונה וילי (Willy) מחזיק גם בדרכון ספרדי.

== ביוגרפיה ==
קבאז'רו גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-5 בפברואר 2002 במשחקה של בוקה ג'וניורס מול ניואל'ס אולד בויס. הוא שימש כמחליפו של רוברטו אבודנסיירי וערך 15 הופעות במדי הקבוצה בטרם עבר בשנת 2004 לאלצ'ה, במדיה הפך לאחד השוערים הטובים בליגה הספרדית השנייה. למרות התעניינות מצידן של קבוצות מהליגה הראשונה, נותר קבאז'רו בקבוצה.

ב-2006 חזר לארגנטינה והצטרף לארסנל דה סראנדי בה שיחק במשך טורניר אחד (הליגה הארגנטינאית מחולקת לשני טורנירים) וזאת בשל סיבות אישיות. ב-2007 חזר לאלצ'ה ושימש כשוערה הראשון של הקבוצה. בשנת 2011 עבר ווילי לקבוצת מלאגה הספרדית, והיה שותף לעלייתה ההיסטורית של הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת . ב-8 ביולי 2014 חתם קבאז'רו במנצ'סטר סיטי האנגלית. במנצ'סטר סיטי קבאז'רו בעיקר שימש כשוער שני ושיחק בגביע הליגה בה הוא זכה ב-2016 ובגביע הFA. למרות זאת, הוא ערך מספר הופעות בליגת האלופות וערך 23 הופעות בפרמיירליג. ב-1 ביולי 2017 חתם קבז'ארו בצ'לסי.

=== נבחרת ===
קבאז'רו היה שותף לזכייתה של ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 2001. הוא היה בסגל הנבחרת האולימפית אשר זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה (2004). ב-23 במרץ 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על במשחק ידידות.
קבאז'רו זומן לסגל של ארגנטינה למונדיאל 2018 שם הציג יכולת גרועה כאשר איסלנד הבקיעה לו במשחק הראשון ובמשחק השני מסר את הכדור לרביץ' נגד קרואטיה (שם הכניסו לו שלושה שערים) ,לא עצר בעיטה מרחוק (קלה להצלה) של לוקה מודריץ' ושני שחקנים קרואטים עברו אותו בדרך לשער (אחד מהם היה רקיטיץ') והבקיעו לו ומאז החליף אותו פרנקו ארמני (שגם הוא הציג יכולת חלשה אך יותר טובה).

==תארים==
;צ'לסי
*הליגה האירופית: 2018/2019
*ליגת האלופות: 2020/2021

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.malagacf.com/en/malaga/squad/willy-caballero/1/3991 דף השחקן באתר מאלגה]

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:שוערי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני אלצ'ה
קטגוריה:כדורגלני ארסנאל דה סרנדי
קטגוריה:כדורגלני מאלגה
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני סאות'המפטון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:אלופים אולימפיים ארגנטינאים: כדורגל
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2005
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:ארגנטינאים ממוצא ספרדי
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים בספרד
קטגוריה:ספורטאים ארגנטינאים באנגליה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1981
הסוכריות

הסוכריות היא להקת רוק ישראלית. הלהקה הוקמה על ידי תומר אלבז בשנת 2005.

בשנת 2004 חבר אלבז למפיק והטכנאי מייק פרדיס ויחד החלו בהקלטות, אליהם הצטרפו איתי שקד בכינור, אילן שערי בגיטרה חשמלית, טל גובהרי בגיטרה בס ושמוליק אביצרור בתופים. כבר בתחילת דרכם לקח יעקב גלעד, המנהל האמנותי, את ההרכב תחת חסותו, וטיפח וליווה את כל תהליך היצירה וההקלטות.

את אלבומם הראשון, "אהיב בעליל", הקליטו חברי הלהקה בתל אביב ובניו יורק במשך כשנתיים. בנובמבר 2007 נשלח השיר הראשון לתחנות הרדיו, "על ספסל בשדרה" שזכה להצלחה, את השיר ליווה קליפ עטור שחקנים, והוא הוצג כשיר נושא מתוך סרט שלא הופק מעולם. חודשיים מאוחר יותר יצא הסינגל השני "יום שישי בערב" שזכה לפחות הצלחה מקודמו. באלבום הבכורה אירחו חברי הלהקה את חיים אוליאל, סולן וגיטריסט להקת שפתיים.

==חברי הלהקה==
* תומר אלבז - כותב וסולן
* איתי שקד - כינור
* אילן שערי - גיטרה חשמלית
* שמואל אביצרור - תופים
* טל גובהרי - גיטרה בס

== דיסקוגרפיה ==
* על ספסל בשדרה - סינגל (נובמבר 2007)
* יום שישי בערב - סינגל (ינואר 2008)
* בוקר - סינגל (מרץ 2008)
* איש וכינור - סינגל, עם חיים אוליאל (מאי 2008)
* אהיב בעליל - תקליט בכורה (יוני 2008)

== קישורים חיצוניים ==

* דורון גל, [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Article.asp?GroupID=1912&ItemID=90961&ArtistID=26944 תכירו: הסוכריות], 25 במרץ 2008, MOOMA
* 
* - במאי: אלון (הקרנף) פרידלנדר

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
ידוויגה, מלכת פולין

ידוויגה לבית אנז'ו (בפולנית: Jadwiga Andegaweńska; 3 באוקטובר 1373 – 17 ביולי 1399) הייתה שליטת פולין בין 1384 (מגיל 11) ועד למותה. ידוויגה הייתה בת לשושלת הקפטית של בית אנז'ו והייתה בתו של לאיוש הראשון מלך הונגריה ופולין ושל אשתו, אליזבתה מבוסניה. אחותה הייתה מריה מלכת הונגריה. בפולנית היא מכונה ידוויגה; במספר שפות אחרות, כולל גרמנית, הונגרית ואנגלית "הדוויג" ובלטינית הדוויגיס.

בנוסף להיותה מלכת פולין היא נחשבת מאז 1997 לקדושה נוצרייה ולפטרונית של מלכות ריבוניות (כלומר, נשים שהן עצמן שליטות, ולא נשותיו של השליט).

ידוויגה נולדה בבודה. היא נקראה על שם הדוויג מאנדכס. בגיל 11 התייתמה והפכה למלכת פולין ובגיל 13 השיאה אותה אמה, העוצרת שלה, ליוגאילה, נסיך ליטאי שהמיר דתו לקתוליות לשם כך והפך למלך פולין ובהמשך ייסד את השושלת היגלונית שתמשול על פולין וליטא. ידוויגה מתה בקרקוב בגיל 26.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי פולין
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת ואוול
קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:מלכות המאה ה-14
קטגוריה:ילידי 1374
קטגוריה:נפטרים ב-1399
אסמאעיל אבן ג'עפר

אסמעאיל אבן ג'עפר (בערבית: إسماعيل بن جعفر, בין 719 ל-721–755) בנו של האימאם השישי של השיעה, ג'עפר א-צאדק, יורשו על פי פלג האסמאעיליה והאימאם השיעי השביעי והאחרון על פי תת-הפלג האסמעיליים הטהורים.

==ביוגרפיה==
אסמאעיל נולד בשעוול כבנו הבכור של האימאם השישי של השיעה, ג'עפר א-צאדק. כבנו הבכור של האימאם הוא יועד להיות יורשו של אביו, אולם בשנת 755, עוד בחיי אביו, הוא הוכרז כמת ואביו אף הביא עדים שיעידו שבנו מת. אחד מהעדים היה המושל של מדינה.

לאחר מותו של ג'עפר א-צאדק, התפתח קרב ירושה על תפקיד האימאם והצדדים נחלקו לגבי סיפור מותו של אסמאעיל. חלק מהשיעים, האסמאעיליים הטהורים, גורסים שאסמאעיל לא מת, אלא הוא האימאם השביעי והאחרון שנעלם ועתיד לשוב כמהדי. אחרים בחרו לאימאם את בנו של אסמאעיל, מוחמד, אך הם נחלקו בתוכם לגבי הדרך בה הועברה הירושה. היו שטענו שאסמאעיל כלל לא מת בחיי אביו אלא רק התחבא ושסיפור המוות הופץ כדי להגן על אסמאעיל מרדיפות אל-מנסור הח'ליפה של אבסיד. קבוצות אחרות טענו שהוא אכן מת בחיי אביו, אך למרות זאת הוא ירש את תפקיד האימאם, בגלל הוראה מפורשת של אביו, והעביר אותו לבנו מוחמד. היו אף שטענו שההוראה של ג'עפר א-צאדק שאסמאעיל יירש אותו נועדה במיוחד לדאוג לכך שבנו מוחמד יירש אותו.

הזרם המרכזי של השיעה, המכונה גם התריסריים סובר שאסמאעיל לא ירש את תפקיד האימאם, אלא אחיו מוסא אל-כאט'ם, מכיוון שהלך לעולמו בחיי אביו או מכיוון שחטא בשתיית יין.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:האימאמים השיעים
קטגוריה:האימאמים האסמאעילים
קטגוריה:ילידי 721
קטגוריה:נפטרים ב-755
מחוז בחירה

מחוז בחירה, במדינות שבהן נהוגות בחירות אזוריות, הוא אזור גאוגרפי, שתושביו בוחרים נציג או נציגים מטעמם למוסד פוליטי ארצי. בשם מחוז בחירה מכונות לעיתים גם קבוצות אחרות של בוחרים, שמוקצה להן ייצוג במערכת פוליטית. כך למשל קיים מחוז בחירה של הקיבוצים ברחבי הארץ בבחירות המקדימות שנערכות במפלגת העבודה הישראלית לקביעת מועמדי המפלגה לכנסת.

מספר הנציגים שנבחר בכל מחוז בחירה משתנה בהתאם לשיטת הבחירות. במערכות רבות יש לכל מחוז נציג יחיד (כך למשל בבחירות לפרלמנט הבריטי או בפרלמנט הקנדי). לעיתים שולח כל מחוז שני נציגים (כמו בבחירות לבונדסטאג), ובמקרים מסוימים מיוצגים מחוזות שונים על ידי מספר שונה של נציגים, לפי מספר הבוחרים. כך למשל מחוזות הבחירה לדאל אירן האירי שולחים בין שלושה נציגים לחמישה נציגים, וששת מחוזות הבחירה של איסלנד שולחים לאלת'ינגי תשעה עד שלושה-עשר נציגים כל אחד.

מחוז הבחירה יכול לשמש גם כיחידה מִנהלית. 

קביעת מחוזות הבחירה נעשית בדרך כלל בידי גוף בלתי תלוי האחראי על ארגון הבחירות. כדי לשמור על עקרון השוויון, רצוי שהיחס בין בוחרים לנציגים יהיה שווה בכל מחוז, לכן שינויים דמוגרפיים מחייבים שרטוט מחדש של מחוזות הבחירה מעת לעת. לעיתים נעשה שינוי הגבולות באופן מוטה, תוך ניצול העובדה שמידת התמיכה במפלגות שונות משתנה מאזור לאזור. במדינות שבהן לא קיים מנגנון מוסכם וברור לשינוי גבולות המחוזות, מתפתחים לעיתים עיוותים הפוגעים בייצוגיות, כאשר שינויים דמוגרפיים גורמים לכך שהיחס בין הנבחרים לתושבי המחוז משתנה מאוד בין המחוזות.

באופן טיפוסי, בחלק ממחוזות הבחירה יש תמיכה ברורה במפלגה מסוימת. כך למשל מחוזות בחירה בבריטניה שרוב המצביעים בהם הם בני מעמד הפועלים מצביעים באופן קבוע עבור מפלגת הלייבור. המפלגות מרכזות את עיקר מאמציהן במחוזות שאינם נוטים באופן מובהק למפלגה מסוימת.

בעבר, חפפו מחוזות הבחירה במדינות רבות לגבולות של נחלות פאודליות, דבר שיצר עיוותים גדולים במידת הייצוג. בבריטניה של המאה ה-18 התקיימו מחוזות היסטוריים (שכונו "מחוזות כיס" ו"מחוזות רקובים") שבהם חיו רק מאות אנשים, ולעיתים רק עשרות, ומנגד יוצגו ערים גדולות של רבבות תושבים בידי נציג יחיד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בחירות
אנדרטה לשואה ולתקומה

האנדרטה לפני שיפוצה (2006)
אלמנט פיסולי במרכז הפסל
ה"אנדרטה לשואה ולתקומה" היא אנדרטה מאת הפסל הישראלי יגאל תומרקין, המוצבת בכיכר רבין שבתל אביב, ואשר נחנכה בשנת 1975. בשנים הראשונות לאחר הקמתה, שימשה האנדרטה כמקום שבו נערך הטקס המרכזי לציון יום השואה בעיר.

== היסטוריה ==
את הרעיון הראשוני להקמת אנדרטה בכיכר המרכזית של העיר, שנקראה אז "כיכר מלכי ישראל", קיבלה מועצת העיר תל אביב-יפו בישיבה שנערכה לקראת יום העצמאות תשי"א. אנדרטה זו, שלא נבנתה לבסוף, נועדה לציין את חיילי העיר אשר נפלו במלחמת העצמאות. בנוסף, אושרה גם הקמתן של שתי אנדרטאות נוספות, שבנייתן הושלמה, בגן הכובשים ובגן העצמאות.

בשנת 1965 הוכנה לכיכר תוכנית בינוי מקיפה על ידי האדריכלים אברהם יסקי ושמעון פובזנר, שזכו במכרז באותה שנה. במסגרתה התוכנית נקבע כי תוקם בכיכר אנדרטה לשואה ולתקומה.
בשנת 1972 הקימה העירייה ועדת שיפוט לבחירת אנדרטה מבין יצירותיהם של עשרה אמנים ישראלים שאליהם פנתה. הוועדה כללה אנשי מקצוע כגון האדריכלים אריה שרון, יסקי, מנהל "בצלאל" באותה עת דן הופנר וד"ר חיים גמזו, מנהל מוזיאון תל אביב.
על נציגי הציבור נמנו מרדכי נמיר, יהושע רבינוביץ, חיים לבנון, אבא קובנר, יצחק ארד, מנהל יד ושם, מנחם סבידור ופסח בורשטיין, יו"ר ארגוני הלוחמים בנאצים.
לאחר מחלוקת פנימית, בחרה הוועדה בהצעתו של תומרקין לתכנון אנדרטה לציון השואה.

תומרקין הציב בקצה הכיכר, קרוב לפינת הרחובות אבן גבירול ופרישמן מבנה של פירמידה הפוכה העשויה מתכת, בטון וזכוכית. הפירמידה ניצבת על גבי בסיס בצורת משולש הצבוע בצבע צהוב המזכיר טלאי צהוב. שני מרכיבים אלו יוצרים יחד צורת מגן דוד. תומרקין ראה בצורת האנדרטה "כלוב כלא הנפתח ונפרץ. פירמידה הפוכה, אשר הבא בתוכה כלוא בבסיסה הצר והמעיק". השימוש בצורת הפירמידה חוזר בעבודות נוספות של האמן. בראיון מאוחר עמו העיד תומרקין כי הפירמידה נתפשת גם כעדות לפער שבין אידאולוגיה לבין תוצאותיה המשעבדות - "מה למדנו מאז בניית הפירמידות הגדולות לפני 4,200 שנה? [...] האם עבודת כפייה ומוות משחררים?"

השימוש בזכוכית נועד לשקף את מהלך החיים בכיכר ולשלב את האנדרטה בהם כחלק אינטגרלי - "האנדרטה היא צורה המדגישה את הזמן, צורה של זמן המתפקדת כפירמידה הפוכה, צורה של זמן המדגישה את המענה לתקומה".

יצירתו של תומרקין עוררה התנגדות רבה בשל סגנונה המופשט והמודרניסטי. הוגשו אף עתירות לבג"ץ נגד הקמתה. גם לאחר בנייתה לא פסקו המחאות. בכרזת מחאה שהודפסה לאחר הצבתה נכתב כי האנדרטה היא "לעג מר לאיומה בזוועות שפקדו את העם היהודי" וקראה להעתיק את "הגוף הזר" מן הכיכר.

בשנת 1979, במלאת 70 שנה לעיר תל אביב, הופיעה האנדרטה על גבי מדליה.
בשנת 2010 שופצה האנדרטה ולוחות הפלסטיק, שהחליפו את לוחות הזכוכית המקוריים, הוסרו. בנוסף, הוקמה לצידה בריכת נוי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://tel-aviv.millenium.org.il/NR/exeres/0AD946B5-25FA-433B-9D15-72DBACA65AD1,frameless.htm?NRMODE=Published על האנדרטה לשואה ולתקומה בכיכר רבין] באתר עיריית תל אביב-יפו
* 

== הערות שוליים ==

שואה ולתקומה
שואה ולתקומה
שואה ולתקומה
קטגוריה:רחוב אבן גבירול
קטגוריה:הצפון הישן
קטגוריה:מבני פירמידה הפוכה
קטגוריה:כיכר רבין
הבוצ'יס

הבוצ'יס (באנגלית: The Butchies; בסלנג עברי: הבוצ'ות) הייתה להקת פאנק רוק אמריקאית מסוגת ריוט גירל. הן החלו את דרכן בדוראהם, קרוליינה הצפונית.

חברות בלהקה הגיטריסטית והסולנית קאיה וילסון, הבסיסטית אליסון מרתליו, והמתופפת מליסה יורק. הן החלו להופיע לאחר הקלטת האלבום הראשון, Are We Not Femme?, ב-1998 והספיקו להקליט שלושה אלבומים נוספים, Population: 1975 ב-1999, 3 ב-2001 ו-Make Yr Life ב-2003. ב-2005 הן הודיעו כי הן לוקחות פסק זמן.

שלוש האלבומים הראשונים יצאו בלייבל Mr. Lady Records, בניהולה של קאיה וילסון ותמי רה קארלאנד. מקור השם באריך-נגן עצמאי של וילסון. תחת הלייבל הזה שוחררו גם שני האלבומים הראשונים של Le Tigre.

הרצועה "Sex - I'm Lesbian" הופיעה באלבום האוסף New Women's Music Sampler. ב-2001 הופיעה הקלטה חיה של Disco באלבום אוסף בשם Calling All Kings & Queens.

בשנת 2001 הלהקה השתתפה ביצירת אלבום של איימי ריי וניגנה בסבב ההופעות שלה.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומי אולפן===
* 1998: Are We Not Femme?
* 1999: Population: 1975
* 2001: 3
* 2004: Make Yr Life

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.youtube.com/watch?v=VwhtKEf8DZc "Send Me You", The Butchies] ביו-טיוב
* [http://findarticles.com/p/articles/mi_m1589/is_1999_Nov_9/ai_57155937 "Meet the Butchies", The Advocate, 9 November 1999]

קטגוריה:תרבות להט"ב: להקות
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות ריוט גירל
המוזיאון ההיסטורי הממשלתי

תרשים הכיכר האדומה

המוזיאון ההיסטורי הממשלתי של רוסיה (ברוסית: Государственный исторический музей; בראשי תיבות: ГИM) הוא מוזיאון להיסטוריה רוסית, הממוקם בשוליה הצפון-מערביים של הכיכר האדומה במוסקבה, בין הקרמלין ממערב לשער התחייה ממזרח. במוזיאון מוצגים ממצאים מתקופת האבן ועד למאה ה-18, ומספר הפריטים שבו מונה מיליונים. חלקים מאוסף המוזיאון מוצגים גם בבניין עיריית מוסקבה, במנזר נובודוויצ'י ובכנסיית וסילי הקדוש.

== היסטוריה ==
במתחם בו שוכן המוזיאון ניצב בעבר בניין בית המרקחת הראשי של מוסקבה, שהוקם בפקודתו של הצאר פיוטר הגדול. במספר חדרים בבניין בית המרקחת היו מאוחסנים חפצים בעלי ערך היסטורי, וב-1755 החלו מתקיימים בו לימודים מטעם אוניברסיטת מוסקבה.

המוזיאון נוסד בשנת 1872 לאחר שהתקבל לכך אישור מאת יורש העצר, ומונה לו ועד מנהל. הוא הוקם על ידי מספר היסטוריונים, ובהם סרגיי סולוביוב ווסילי קלוצ'בסקי, אשר היו מעוניינים לקדם את לימודי ההיסטוריה הרוסית ואת העמקת המודעות הלאומית. בבסיס אוסף המוזיאון היו פריטים מתערוכה זמנית שנערכה באותה שנה, ועם הקמתו הוא זכה לתרומות רבות מבעלי שם ומאוספים פרטיים. הקמת בניין המוזיאון הופקדה בידיו של האדריכל ולדימיר שרווד, לאחר שזכה בתחרות שהתקיימה לשם כך, והוא נבנה בין השנים 1875 ל-1881. החלק הפנימי של המוזיאון עוטר על ידי מיטב הציירים הרוסים, ובהם ויקטור וסנצוב ואיוואן אייבזובסקי. 

המוזיאון נפתח לקהל ביום הכתרתו של הצאר אלכסנדר השלישי בשנת 1883 וזכה לשם "המוזיאון הקיסרי להיסטוריה". באותו יום נפתחו 11 מ-43 האולמות שהיו בתכנון, והאוסף כלל מוצגים עד למאה ה-12. עם זאת, טקס הפתיחה הרשמי של המוזיאון התקיים רק בשנת 1894 בנוכחותו של אלכסנדר השלישי. החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 נערכו במוזיאון תערוכות זמניות שהוקדשו לנושאים שונים. בשנת 1917 נפתחו לקהל חמישה אולמות נוספים, והתצוגה סיקרה את התקופה המסתיימת במאה ה-16. בשנת 1934 נפתחו מספר אולמות נוספים אשר הציגו ממצאים עד המאה ה-18. בתקופה הסובייטית סופחו למוזיאון בניינים נוספים, חלקם אף מחוץ למוסקבה, ולאוסף נוספו פריטים ממוזיאונים שנסגרו. בין השנים 1986 עד 1997 היה המוזיאון סגור לרגל עבודות שיחזור נרחבות, וב-1995 הוצב פסל המרשל ז'וקוב בחזית המבנה.

על פריטיו הידועים של המוזיאון נמנים סירה שנמצאה על גדות נהר הוולגה, חפצי זהב סקיתיים, כתבי יד מנובגורוד מהמאה ה-6 וכתבי יד מהמאה ה-9 עד המאה ה-11, וכן אוסף מטבעות המונה 1.7 מיליון פריטים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
רוסיה
מוזיאון ההיסטורי הממשלתי, ה
קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים
ג'וני גריפין

ג'ון ארנולד גריפין השלישי (באנגלית: John Arnold Griffin III; 24 באפריל 1928 - 25 ביולי 2008) היה סקסופוניסט טנור אמריקאי שהשפיע רבות על הבי בופ וההארד בופ. בעיני חלק מהמבקרים הוא נחשב לסקסופוניסט המהיר ביותר, אפילו מהיר יותר מצ'ארלי פארקר, ובאופן כללי לאחד המוזיקאים המהירים ביותר בג'אז, יחד עם מוזיקאים דוגמת פארקר, ארט טייטום ודיזי גילספי, הן מבחינה טכנית והן מבחינת זריזות האלתור. בעצמו אמר כי "אני אוהב לנגן מהר, זה מרגש אותי. אני צריך לשלוט את בעצמי, לרסן את עצמי, אבל כשמחלקת הקצב מתחילה אני רוצה להתפוצץ."

==חייו ונגינתו==
===בארצות הברית===
גריפין החל בנגינת הקלרינט, לאחר מכן עבר לנגן באבוב ומהאבוב עבר לנגן בסקסופון אלט. בטנור החל לנגן רק זמן קצר לאחר שהצטרף לתזמורת של ליונל המפטון, שם ניגן לצידו של ארנט קוב. בהיותו בן 15 בלבד ניגן בהרכב יחד עם טיי בון ולטר.

לאחר שניגן זמן מה עם התזמורת של המפטון, תקופה בה הקליט מספר הקלטות כולל אחת בה היה בן 17 בלבד, עבר לנגן בתזמורת של ג'ו מוריס אותו הכיר אצל המפטון. לאחר מכן הוא ניגן בשליחי הג'אז של ארט בלייקי מספר חודשים, ב-1957. בשנת 1958 ניגן בהרכבים שונים של הפסנתרן ת'לוניוס מונק. בתקופה זו הוא גם הקליט עם קלארק טרי אלבום שהצליח למדי. מחלקת הקצב שלהם הורכבה מפילי ג'ו ג'ונס בתופים, פול צ'יימברס בקונטרבס, ווינטון קלי ובפסנתר . ב-1958 ניגן גם עם נט אדרלי. בשנות השישים המאוחרות הוא חזר לנגן עם מונק, ועם אדרלי בסוף שנות השבעים.

אלבומו הראשון כמוביל "Introducing Johnny Griffin" בו משתתפים מקס רואץ' בתופים, וינטון קלי בפסנתר, וקרלי ראסל בבס, יצא באפריל, 1956 וזיכה אותו בהכרה. באלבומו הבא כמוביל, "A Blowing Session" (1957)ניגן עם הסקסופוניסטים ג'ון קולטריין והאנק מובלי, החצוצרן לי מורגן בלייקי בתופים, צ'יימברס בבס וקלי בפסנתר. בסוף שנות החמישים עזב גריפין את ארצות הברית ועבר לאירופה.

בתחילת שנות השישים שיתף פעולה עם נגן הטנור אדי לוקג'ואו דייוויס (Eddie Lockjaw Davis) בהרכב "הטנורים הקשוחים" (Tough Tenors). הם הקליטו כעשרה אלבומים בין השנים 1960–1962 וההרכב זכה להצלחה מסחרית.

===באירופה===
באירופה גריפין, מלבד הופעותיו האישיות בבמות שונות, היה לבחירה הראשונה של מוזיקאים הבאים מארצות הברית להופיע באירופה ומחפשים סקסופוניסט. גריפין עבר לדור בצרפת ב-1963 אותה עזב לטובת הולנד ב-1978, והמשיך להקליט ולהופיע עד מותו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://members.tripod.com/~hardbop/griffin.html ג'וני גריפין באתר הבית של נגני ההארד בופ]
* [http://www.jazzdisco.org/griffin/dis/ דיסקוגרפיה]
* 
* 
* 

קטגוריה:נגני ג'אז: סקסופוניסטים
קטגוריה:סקסופוניסטים אמריקאים
קטגוריה:נגני בי בופ
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:שליחי הג'אז
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1928
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
סקארה

250px
סַקַארָה (בערבית: سقّارة) הוא אתר קבורה עתיק בקרבת קהיר שהיה עיר הקברים של ממפיס, בירת מצרים העתיקה. עיר המתים הוקמה על ידי המלך ג'וסר. זהו אחד מאתרי הקבורה הפרעוניים העתיקים והחשובים ביותר שבמצרים. במוקד האתר נמצאת הפירמידה של ג'וסר שנבנתה במאה ה-27 לפנה"ס. פירמידה זו נחשבת למבנה האבן הגדול הקדום ביותר בהיסטוריה העומד כיום על תלו. מקור השם הערבי "סקארה" הוא ככל הנראה באל המצרי סוֹקַרִי, הוא אל המתים הקדום של ממפיס.

==האתר==
סקארה שימשה כנקרופוליס הראשי במשך מרבית תקופת הממלכה הקדומה באלף השלישי לפנה"ס, כאשר העיר ממפיס הייתה בירת הממלכה. סקארה נותרה אתר קבורה חשוב במשך קרוב ל-3,000 שנה, גם כאשר אתר הקבורה הראשי עבר לגיזה ובהמשך לתבאי. בנוסף לפירמידת ג'וסר ישנן באתר גם שש עשרה פירמידות נוספות, מסטבות קדומות יותר, וכן מתחם קבורה מתקופת הממלכה המאוחרת. במקום פועל מוזיאון אמחותפ המציג ממצאים מהאתר, וכן מציג את פועלו של האגיפטולוג ז'אן פיליפ לואר.

חפירות ארכאולוגיות באתר נמשכות גם במאה העשרים ואחת. בנובמבר 2008 התגלתה פירמידה נוספת באתר, וכחודש אחרי כן התגלו שתי חלקות קבר מפוארות בהן נקברו אצילים שחיו בתקופת הממלכה העתיקה.

בשנת 2018 נחשף באתר החפירות מתחם קבורה המוקדש כנראה להנצחת כהן דת, בשם ואחטי, מלפני 4400 שנה ונמצאו בו שרידי משפחתו, הירוגליפים ופסלים רבים.

==פירמידת ג'וסר==

האזור המקיף את הפירמידה נחפר ושוחזר במהלך המאה העשרים על ידי הארכאולוג ז'אן פיליפ לואר שהקדיש את חייו לפרויקט. המתחם מוקף בחפיר ובחומת אבן גיר בגובה של למעלה מעשרה מטרים. בדרום האזור ישנו קבר הדומה לקבר שתחת הפירמידה, אך ללא הבנייה העילית.

הפירמידה, המכונה גם פירמידת המדרגות, היא העתיקה ביותר מבין הפירמידות גדולות הממדים. היא נבנתה במאה ה-27 לפנה"ס כמבנה קבורה עבור פרעה ג'וסר, על ידי יועצו אמחותפ. סגנון הבנייה מהווה שלב ביניים בין מבני המסטבה לבין הפירמידות המאוחרות יותר. היא בנויה משש מסטבות, זו על גבי זו. גובהה המקורי של הפירמידה הוא כ-60 מטרים, אורך הבסיסים המערבי והמזרחי הוא כ-121 מטרים, ואורך הבסיסים הצפוני והדרומי כ-107 מטרים.

מקדש עם חצר גדולה שמשו לחגיגת חג ה"סֶד". בטקס, שהתקיים במלאת שלושים שנה לשלטונו של פרעה, הוכיח המלך את כוחו על ידי מרדף אחר שור קדוש בחצר המקדש, והוכרז כי האלים נותנים תוקף מחודש לשלטונו. יש המאמינים כי מקור הטקס באמונה שפוריות השדות תלויה במצבו הגופני של המלך. המלך סימל את מצרים ואת גאות הנילוס. לידתו מחדש של המלך מסמלת את לידתה מחדש של מצרים.

מבנה חג היובל שוחזר על פי חותמות שבהן תואר החג. השחזור לא נעשה מהחלקים המקוריים של המבנה.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Hurry Jamieson B., Imhotep, Oxford univer. press, H.Milford, 1926
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ancient-egypt.org/index.html מידע על סקארה] .
* [http://www.let.leidenuniv.nl/saqqara/homepage.htm סקארה ברשת], על ידי אוניברסיטת ליידן 
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/africa/6379431.stm ממצאים חדשים בעיר המתים המצרית], כתבה על תגליות באתר בשנת 2007 מאתר ה-בי. בי. סי .
* 
* 
* 
== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:מצרים: בתי קברות
קטגוריה:מצרים: אתרים ארכאולוגיים
חנות תגרים

חנות תגרים בתהליך של שימור אפריל 2014
צריח ומעט מהחומה החיצונית בחנות התגרים]]

חנוֹת תגרים (חאן אל תוג'אר) - הוא אתר ארכאולוגי של חאן (אכסניה) ממלוכי גדול, בגליל התחתון, מול הכניסה לקיבוץ בית קשת, על נתיב דרך הדואר הקדומה.

החאן היה בנוי סביב חצר מרכזית ובה באר. החאן כלל מסגד מפואר ממנו נותרו שרידי שלושה צריחים. מכלול החאן מוקף חומה שייתכן שהיא מאוחרת, רק מן המאה ה-16. שמו של החאן מעיד על השוק שהתקיים סביבו (תגרים = סוחרים).

==קלעת אל חאן==
על הגבעה ממול חנות תגרים מימין לכניסה לבית קשת נמצאים שרידי מצודה הנקראת בערבית קלעת אל חאן על שם החאן שממולה. תפקיד המצודה היה לשמור על החאן המבודד ולהגן עליו מהתקפות.
החאן נבנה במקום נמוך על יד הדרך הראשית אך במיקום שאיננו מוגן ועל כן היה צורך במצודה שתגן עליו.

==לקריאה נוספת==
* משה שרון, תולדות הח'אנים בארץ ישראל, קרדום 20, 1982, עמ' 109-116
==קישורים חיצוניים==

*
*צבי גל, [http://www.antiquities.org.il/site_Item_heb.asp?id=387 חנות תגרים] (ממצאים מעונות החפירה 1994-1993), אתר רשות העתיקות
*ספי בן-יוסף על [https://www.seffibenjoseph.co.il/%D7%97%D7%90%D7%9F_%D7%AA%D7%92%D7%90%D7%A8_%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%AA_%D7%AA%D7%95%D7%92%D7%A8%D7%99%D7%9D/ חנות תגרים ]

קטגוריה:בית קשת
קטגוריה:הגליל התחתון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
תגרים
קטגוריה:מועצה אזורית הגליל התחתון: מבנים
נילס גוסטף נורדנשלד

אבן החן אלכסנדריט

נילס גוסטף נורדנשלד (בשוודית: Nils Gustaf Nordenskiöld; 12 באוקטובר 1792 – 2 בפברואר 1866) היה מינרלוג פיני (בן המיעוט השוודי) ומגלה ארצות. הוא היה אביו של חוקר הארצות אדולף אריק נורדנשלד.

==חייו==
נורדנשלד נולד בדרום פינלנד שהייתה אז תחת שלטון רוסי. לאחר שלמד מינרלוגיה בפינלנד ובשוודיה מונה נורדנשלד כמפקח על המכרות בפינלנד. ב-3 באוקטובר 1819 הוא מונה כחבר של האקדמיה הרוסית למדעים, מוסד שהוקם בהוראתו של הצאר, פיוטר הגדול ב-1724.

נורדנשלד גילה ותיאר מספר מינרלים שלא היו ידועים קודם בפינלנד וברוסיה. ב-1820 פרסם נורדנשלד מסה שהייתה הספר המדעי הראשון על מינרלים בפינלנד. בנוסף יצאו מאמרים פרי עטו לאור בכתבי עת זרים, שהבטיחו את פרסמו מחוץ לסקנדינביה. את האהבה לידע הקפיד נורדנשלד להעביר לבנו, אדולף אריק נורדנשלד, שברבות הימים נודע בזכות עצמו כחוקר ארצות.

נורדנשלד חזר לפינלנד ב-1823, וב-1828 מונה למפקח כללי על מועצת המכרות שאך נוסדה בהלסינגפורס (שמה הקודם של הלסינקי), משרה בה החזיק עד מותו ב-1865.

==גילוי אבני החן==
על פי סיפור ידוע, אבל שנוי במחלוקת, גילה נורדנשלד את האלכסנדריט ביום הולדתו ה-16 של יורש העצר הרוסי אלכסנדר ב-17 באפריל 1834 וקרא לו לכבודו של הצאר העתידי. אומנם נכון שנורדנשלד שגילה את האלכסנדריט, אבל לא ייתכן שהוא גילה את האבן ונתן לה את שמה ביום הולדתו של אלכסנדר. התגלית המקורית של נורדנשלד התרחשה כתוצאה מבחינה של דגימת מינרל חדשה שקיבל מהדוכס לב אלכסייביץ פרוֹבסקי, שבתחילה הוא זיהה בטעות כאזמרגד. הקשיות הגבוהה של האבן הפתיעה אותו והוא החליט להמשיך את מחקריו בה. מאוחר יותר באותו ערב, כשהביט בדגימה לאור הנר, הוא הופתע לראות כי צבע האבן השתנה מירוק לאדום פטל. מאוחר יותר הוא אישר את גילויו של סוג חדש של כריזובריל והציע לכנותו "דיאפניט" (מיוונית "די" – שניים ו"אפאנס" בלתי נראה או "פאן" להיראות). אבל לדוכס פרובסקי היו תוכניות משלו להשתמש בממצא הנדיר על מנת לזכות בהכרת תודה של המשפחה המלכותית על ידי הגשת האבן כשי לצאר לעתיד ולקרוא לה אלכסנדריט לכבודו ב-17 באפריל 1834, אבל רק ב-1842 התפרסם לראשונה תיאור הסוג החדש משנה הצבעים של הכריזובריל תחת השם אלכסנדריט.

ב-1849 בחן נורדנשלד אבן חן שכונתה "הכריזוליט של הרי האורל" וגילה שבעצם הייתה זו וריאציה ירוקה של אנדרדיט, סוג של גארנט. והוא הציע לאבן החן החדשה את השם דמנטואיד (דמוי יהלום) שהתקבל מאז כשם אבן החן.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20071011051812/http://www.alexandrite.net/ מדריך לאספנים של אלכסנדריט, אבן הצאר]
* [http://www.ras.ru האקדמיה הרוסית למדעים]

קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:מדענים שוודים
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:ילידי 1792
קטגוריה:נפטרים ב-1866
נון סולו ורדי

נון סולו ורדי (איטלקית: Non solo Verdi, כלומר "לא רק ורדי" או, בפרפרזה, "לא על ורדי לבדו") הוא מיזם אופרה, המעלה בביצוע קונצרטי (כלומר ללא בימוי) קטעים מאופרות, שנכתבו באיטליה בעשור שבין 1861 ל-1870, בתקופת המאבק לאיחוד איטליה בראשות ג'וזפה גריבלדי.

האופרה האיטלקית שימשה כלי חשוב במאבק של נאמני התנועה הלאומית באיטליה, אנשי הרוח, הסטודנטים והאמנים, לעורר את דעת הקהל לתמיכה בתנועת השחרור כנגד ערי המדינה והכתר האוסטרי. יתרון האופרה היה ביכולתה למשוך המונים להצגותיה ולהחדיר בתכנים מסרים, שהצנזורה האוסטרית הייתה מונעת את העברתם באסיפות עם, ושהקהל היטיב לקלוט אותם. בכל עיר באיטליה היה לפחות בית אופרה אחד, ובמילאנו לבדה היו בשנת 1869 שבעה בתי אופרה פעילים.

מסרים כאלה קיימים ברבות מן האופרות של ורדי, ששרדו ומצאו את מקומן ברפרטואר האופראי עד ימינו אלה, אך בעשור האיחוד חוברו והופקו באיטליה 230 אופרות חדשות, שרובן נשכחו כליל לאחר מות המלחינים ולא נשמעו עוד במשך קרוב ל-150 שנה. פרויקט המחקר של החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, בראשות פרופסור יהואש הירשברג ותלמידות המחקר נעמה רמות, סוניה מזר, רמונה כהן-פאול ואלמה שטרן, מעלה זו השנה החמישית קטעים מתוך אופרות נשכחות, בהיקף מצומצם ובליווי פסנתר בלבד, בביצוע הפסנתרנית סוניה מזר. המבצעים הם סטודנטים לשירת אופרה באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים ובחוג למוזיקולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים.

המופע של 2008 התפתח להפקה בימתית חלקית, שכללה תלבושות תקופתיות ותפאורה מרומזת. את התלבושות עיצבה פרנסואז קוריאט. באותה מתכונת התקיים גם המופע של 2009, שכלל תמונות מאופרה אחת בלבד, "מורוסינה" של אריקו פטרלה. כבונוס מיוחד נוספו הפעם בסוף התוכנית שני דואטים של ורדי, מתוך מקבת' ומתוך אאידה. המופע של 2010 כלל תמונות מתוך "המוסקטרים" של ג'וזפה סיניקו -אריות, דואטים ושלישייה - גם הפעם בשירה מלווה משחק, בתלבושות תקופתיות ועם רמז לתפאורה.

בשש תוכניות המיזם עד כה בוצעו תמונות מן האופרות הבאות:
* "Fieschi" מאת אקילה מונטואורו
* "I Profughi Fiamminghi". "Amletto" מאת פרנקו פאצ'ו
* "לינה" ו"המאורסים" מאת אמילקארה פונקיילי
* "המאורסים", "הרוזנת מאמאלפי" ו"מורוסינה" מאת אריקו פטרלה
* "מאזפה" מאת קארלו פדרוטי
* "רומיאו וג'ולייטה" מאת פיליפו מרקטי
* "ג'ודיטה" מאת אקילה פרי
* "קפריזה של גברת" מאת אנטוניו קאניוני
* "המוסקטרים" מאת ג'וזפה סיניקו
* "גוליילמו שקספיר" מאת תומאזו בנוונוטי
* "המוסקטרים" מאת ג'וזפה סיניקו

== קישורים חיצוניים ==
<div class="mw-content-ltr">
* 
</div>

==ראו גם==
*אופרה איטלקית
*ג'וזפה ורדי
*ג'וזפה גריבלדי

קטגוריה:אופרה
קטגוריה:מוזיקה איטלקית
הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי

הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) או הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי על שם ואנוֹ סָרַג'ישווילי (ვანო სარაჯიშვილის სახ. თბილისის სახელმწიფო კონსერვატორია) היא האקדמיה הראשית למוזיקה של גאורגיה, ואחד ממוסדות התרבות וההשכלה הראשיות שלה. היא נוסדה בעיר טביליסי בשנת 1917 לאחר מהפכת פברואר בתקופת ממשלת המעבר הרוסית. 

הקונסרבטוריון כולל גם מוזיאון המשמר שרידים של תרבות המוזיקה הגאורגית, תיעוד ההיסטוריה של הקונסרבטוריון וכן את פריטים המתארים את התפתחות המוזיקה בגאורגיה.

בוגרי הקונסרבטוריון בולטים הם גיה קנצ'לי, אליסו וירסלדזה, דמיטרי בשקירוב, אלכסנדר תוראדזה ובדרי מאיסורדזה.

== היסטוריה == 

הקונסרבטוריון נוסד ב-1 במאי 1917 כקונסרבטוריון טביליסי, כאשר קודם לכן הייתה רק מכללה תיכונית בסגנון אירופאי של אותם ימים. בשנת 1924 קיבלה מעמד של קונסרבטוריון ממלכתי. משנת 1947 היא נושאת את שמו של הזמר הגאורגי, ואנו סרג'ישווילי, שמה הנוכחי גם כיום<ref></ref><ref></ref>. 

בתקופות שונות עמדו בראש המוסד מוזיקאים רוסיים וגאורגיים, ביניהם:

* ניקולאי ניקולאייב (1917-1918)
* אלכסנדר צ'רפנין (1919-1922) 
* מיכאיל איפוליטוב-איבנוב (1924-1925) 
* זכריה פליאשווילי (1918-1919, 1922-1923, 1930-1931) 
* דימיטרי ארקישווילי (1926-1929) 
* גריגול קילדזה (1938-1940, 1940-1941, 1943-1951) - מנצח
* שלווה משוולידזה (1940) 
* ואנו גוקיאלי (1941-1943) 
* יואנה טוסקיה (1952-1962) 
* אותר תכתכישווילי (1962-1964) 
* סולחן צינצדזה (1965-1984) 
* נודר גבוניה (1984-2000) 
* מננה דואיג'שווילי (2000-היום) - פסנתרנית ואשת ציבור

== מבנה הקונסרבטוריון == 

גיוס הכספים לבניית המבנה הנוכחי של הקונסרבטוריון החל בשנת 1891 עם קונצרט בביצוע אנטון רובינשטיין. תורמי תרבות גאורגיים ביניהם האחים סטפן, לבאן ויעקב זובאלאשווילי ואחרים, הצליחו לגייס את הסכום הדרוש ובניית המבנה, בתכנונו של האדריכל א. שימקביץ', הושלמה בשנת 1917. המוסד ממשיך לפעול גם היום מתרומות של תורמי תרבות ואנשי עסקים גאורגיים. 

מאז בנייתו נוספו לקונסרבטוריה "אולם הקונצרטים המפואר" (500 מקומות ישיבה), "אולם הרסיטלים" (200 מקומות ישיבה), חדר קונצרטים קטן (80 מקומות ישיבה), אולמות חזרה עבור תזמורת האופרה הסטודנטיאלי, חדרי ישיבות וספריית אודיו.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* [http://www.conservatoire.edu.ge/index.php?lang_id=ENG האתר הרשמי], אנגלית וגאורגית
* מננה דויג'אשווילי (2007), [http://books.google.com/books?id=evrHGQAACAAJ ההיסטוריה של הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי], , 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקה גאורגית
קטגוריה:טביליסי: מבנים
קטגוריה:טביליסי: חינוך
קונסרבטוריון
קטגוריה:בתי ספר למוזיקה
אוניברסיטת דיוק

אוניברסיטת דיוק (באנגלית: Duke University) היא אוניברסיטת מחקר פרטית הנמצאת בעיר דרהאם שבקרוליינה הצפונית, ארצות הברית. דיוק נחשבת כאחת מהאוניברסיטאות היוקרתיות והמובילות ביותר בעולם, ובדירוג ה'וול סטריט ג'ורנל' בארצות הברית מדורגת במקום ה-5,<ref></ref> עם אחוז קבלה של 5.7% בלבד.<ref></ref> האוניברסיטה חברה באיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA) ובאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU).

על בוגרי האוניברסיטה נמנים נשיא ארצות הברית, 15 זוכי פרס נובל, 3 זוכי פרס טיורינג, 50 זוכי מלגת רודס, 25 זוכי , 13 זוכי ו-8 זוכי , כמו גם אנשי ממשל ושופטים בכירים במערכת השירות הציבורי של ארצות הברית, לצד חוקרים בעלי שם, ו-14 מיליארדרים.<ref></ref>

==היסטוריה==
טריניטי קולג', המוסד שהיווה את התשתית להקמת האוניברסיטה, נוסד ב-1838 על ידי קווייקרים ונוצרים מתודיסטים. ב-1924 הקים איל הטבק, ג'יימס ביוקנן דיוק, קרן למימון אוניברסיטה בדרהאם, ובה 40 מיליון דולר (531 מיליון דולר בערך של 2011). לאחר סירוב של מוסד אחר להקים את האוניברסיטה בדרהאם, נודע לו כי בטריניטי קולג' בוחנים אפשרות להגדיל את המוסד, הוא פנה אל הנהלת המוסד והציע את תרומתו, הם נענו להקים את האוניברסיטה החדשה בדרהאם וזכו במימון הקרן. בעקבות התרומה קבעה האוניברסיטה את שמה על שם אביו, .

== ארגון אקדמי ==
* (1838)
* בית הספר למשפטים (1868)
* (1926)
* (1926)
* (1930)
* (1931)
* ע"ש (1938)
* ע"ש (1939)
* ע"ש (1969)
* (1971)
* (2007)
* (2013)

== דירוגים ==
=== דירוגים בין-לאומיים === 
* דירוג שאנגחאי: מקום 39 (2024)
* דירוג Times Higher Education: מקום 26 (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 57 (2024)
* דירוג U.S. News & World Report: מקום 26 (2024)

=== דירוגים בתחומים שונים ===
לצד דירוג כללי מוביל, מספר בתי ספר לתארים מתקדמים בולטים במיוחד בדירוגים שונים לאורך השנים:
* בית הספר למשפטים מדורג במקום ה-5 בארצות הברית.
* בית הספר לרפואה מדורג במקום ה-3 בארצות הברית. גם נחשב לאחד מהמוסדות הרפואיים המובילים בארצות הברית.
*בית הספר לעסקים על שם פיוקווא של אוניברסיטת דיוק מדורג במקום ה-6 בארצות הברית.

==ספורט==
לאוניברסיטת דיוק קבוצת פוטבול וקבוצת כדורסל מצליחות, אשר מכונות "", "השטנים הכחולים של דיוק". קבוצת הכדורסל נחשבת לאחת המצליחות בטורניר המכללות אי פעם וצברה לה לאורך השנים תומכים ושונאים רבים אשר רואים בה נציגה של אמריקה האליטיסטית. הקבוצה הגיעה להישגים מכובדים בטורנירי NCAA רבים בכדורסל, כאשר בשנים 1980 - 2022 מאמנה היה מייק ששבסקי. כוכבי כדורסל רבים יצאו מהמכללה ובהם כריסטיאן לייטנר, גרנט היל, אלטון ברנד, שיין באטייה, קרלוס בוזר, לואול דנג, ג'יי. ג'יי. רדיק, קיירי אירווינג וג'ייסון טייטום. בנוסף, בדראפט 2019 נבחרו 3 שחקנים שיצאו מהאוניברסיטה בעשרת הבחירות הראשונות שלו. השחקנים הם: זאיון ויליאמסון (בחירה מספר 1), אר. ג'יי. בארט (בחירה מספר 3) וקאם רדיש (בחירה מספר 10).

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

== הערות שוליים ==

*
דיוק
דיוק
קטגוריה:איגוד האוניברסיטאות האמריקניות
קטגוריה:איגוד אוניברסיטאות המחקר
ויליאם פולוק

ויליאם הנרי קראוס פולוק (באנגלית: William Henry Kraus Pollock; 21 בפברואר 1859 – 5 באוקטובר 1896), שחמטאי אירי-בריטי-אמריקאי. פעמיים אלוף אירלנד לשחמט.

== ביוגרפיה ==
פולוק נולד באנגליה, וזכה באליפות אירלנד בשחמט שהתקיימה בדבלין בשנת 1885 ובאליפות שהתקיימה בבלפסט בשנת 1886 עם 8/8 (לפני ג'וזף הנרי בלקברן ועמוס ברן).

באותן שנים לא היה פולוק תושב אירלנד, אלא חבר במועדון השחמט של דבלין בין השנים 1880–1882 במהלך שהותו שם כתלמיד רפואה. לאחר מכן חזר לאנגליה והיה למנתח.

בתחרויות שחמט שהתקיימו באנגליה, חלק מקום ראשון בתחרות באת' (דרג ב'), הגיע למקום הרביעי בתחרות לונדון 1885, חלק מקום 8–10 בתחרות הרפורד, הגיע למקום החמישי / עשירי בשתי תחרויות שהתקיימו בלונדון בשנת 1886, הגיע למקום השביעי בתחרות נוטינגהאם 1886, חלק מקום 3–5 בסטמפורד 1887, הגיע למקום החמישי בתחרות לונדון 1887, חלק מקום 9–10 בתחרות ברדפורד, חלק מקום 5–6 בתחרות לונדון 1888 (ניצח: איזידור גונסברג) והגיע למקום השני בתחרות דבלין 1889.

בשנת 1889 נסע פולוק לניו-יורק כדי להשתתף בתחרות הבינלאומית שהתקיימה במסגרת קונגרס השחמט האמריקאי השישי. פולוק הגיע למקום ה-11 (ניצחו: מיכאל צ'יגורין ומקס וייס). בתחרות זו ניצח פולוק את מקס וייס, את ג'קסון שוואלטר, את הנרי בירד, את ג'יימס מייסון, את אז'ן דלמאר, את מקס ג'וד ואת ז'אן טאובנהאוס.

לאחר מכן עבר לבלטימור כשחמטאי מקצועני והחל לכתוב טור שחמט בעיתון Baltimore Sunday News וכן לכתוב דווחים על השחמט בארצות הברית עבור הביטאון British Chess Magazine. בשנת 1890 ניצח פולוק בדו-קרב מול צ'ארלס מוהלה 7.5-6.5 בניו-יורק, ולאחר מכן הפסיד דו-קרב לאז'ן דלמאר 3-5. בתחרות לקסינגטון 1891 חלק פולוק מקום ראשון עם ג'קסון שוואלטר אך הפסיד לו במשחק הפלייאוף.

בשנת 1892 שימש פולוק כמזכירו של וילהלם שטייניץ. בשנת 1893 חלק מקום 4–5 בתחרות ניו-יורק ולאחר מכן חלק מקום 9–11 בתחרות נוספת בניו-יורק (ניצח: עמנואל לסקר). בתחרות זו ניצח את ז'אן טאובנהאוס ואת הרי נלסון פילסבורי.

בתחרות הידועה שהתקיימה בהייסטינגס בשנת 1895 הגיע פולוק למקום ה-19 (ניצח: הרי נלסון פילסבורי). בתחרות זו ניצח את זיגברט טאראש, את וילהלם שטייניץ, את אדולף אלבין, את איזידור גונסברג ואת הנרי בירד.

פולוק נפטר בשנת 1896 כתוצאה ממחלת השחפת.

==ניצחון של פולוק תוך יישום מט לגל==
במשחק משנת 1890 ניצח פולוק את הול בדרך הבאה:

1. ה4 ה5 2. פו3 פג6 3. פג3 רב4 4. רג4 פו6 5. 0-0 ד6 6. פד5 רז4 7. ג3 רג5 8. ד3 פה7 9. פ:ה5 ר:ד1 10. פ:ו6+ ז:ו6 11. ר:ו7+ מו8 12. רח6 מט.

{| class="toccolours" style="float: CENTER;margin-right: 0"
|-
|

|}

==לקריאה נוספת==
ספר אודות פולוק:
<div style="direction: ltr;">
* Pollock Memories, Moravian Chess, 158 pages, A collection of games, problems, dedicated to the life of William HK Pollock (1859-1896)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* Edward Winter, [http://www.chesshistory.com/winter/extra/pollock.html על פולוק], באתר chesshistory.com 
* [http://query.nytimes.com/gst/abstract.html?res=9B06E3D9133BEE33A2575BC1A9669D94679ED7CF כתבה על מותו של פולוק], באתר nytimes.com 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחמטאים אמריקאים
קטגוריה:שחמטאים אירים
קטגוריה:שחמטאים בריטים
קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:כירורגים אנגלים
קטגוריה:כירורגים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנפטרו משחפת
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו משחפת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1859
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1896
פארק גראמרסי

גראמרסי פארק, מאי 2007 
פארק גראמרסי (באנגלית: Gramercy Park) הוא גן ציבורי פרטי ומגודר ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

הפארק הוא אחד משני הפארקים הפרטיים האחרונים שנותרו בעיר ניו יורק (השני מביניהם הם גני סאניסייד שברובע קווינס).

הפארק ממוקם בין רחוב 20 מזרח לרחוב 21 מזרח, ובין השדרה השלישית לשדרה הרביעית. הפארק מהווה את קצה הדרומי של שדרת לקסינגטון.

== היסטוריה==
בטרם נבנה הפארק, הייתה באתר בו הוא נמצא ביצה. אזור הביצה והחוות, שהיו בסמוך לו, נרכשו על ידי סמיואל ב. ראגלס מג'יימס דוויין במטרה להקים במקום שכונה יוקרתית. ראגלס תכנן במרכז השכונה פארק פרטי לתושביה, והקים שדרות גישה לשכונה מצפון (שדרת לקסינגטון) ומדרום (רחוב אירווינג). מקור שמה של השכונה מהולנדית: krom mesje – "הסכין הקטנה העקומה" על שם פלג שעבר בסמוך (באתר בו עובר כיום רחוב 21 מזרח). ראגלס ייבש את הביצות, ותכנן שכונה בסגנון אירופאי, ובה 66 בתי דירות יוקרתיים, שרק לדייריהם הותרה גישה לפארק.

השכונה הפכה לשכונה אריסטוקרטית יוקרתית, והתגוררו בה אמנים רבים בהם הרמן מלוויל, אוסקר ויילד, מרי מקארתי והמפרי בוגרט.

במרכז הפארק ניצב פסלו של אדווין בות' – שחקן תיאטרון ידוע באותה עת אשר אף הוא התגורר בשכונה (אחיו של ג'ון וילקס בות', רוצחו של נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן). בות' התגורר בבית מספר 16 בכיכר.

בצדו הצפוני של הפארק נבנה לימים מלון פארק גראמסי.

בשנת 1966, הוכרז הפארק כאתר שימור היסטורי. הפארק עדיין מהווה פארק פרטי, תושבי השכונה צריכים לשלם "דמי מפתח" על מנת לקבל מפתחות לפארק. הפארק נפתח לציבור רק בערב חג המולד.

== אזכורים תרבותיים ==
הפארק מוזכר בסרט "נוטינג היל" בהשתתפות ג'וליה רוברטס ויו גרנט, בו רוברטס מגלמת שחקנית המשתתפת בסרט שנקרא "גראמרסי פארק".
להקת הרוק הגותי "Deadsy" הוציאה בשנת 2002 שיר המתייחס לפארק.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.nyu.edu/classes/finearts/nyc/ladies/gramercy.html ההיסטוריה של הפארק]
*[http://newyork.citysearch.com/profile/11349966#editorialreview ההיסטוריה של הפארק באתר Citysearch NYC]
*[http://www.gramercyparkhotel.com/history.html תצלומים היסטוריים של הפארק באתר מלון גראמרסי]
*[http://www.google.com/maps?t=k&ll=40.737925,-73.985925&spn=0.001947,0.003626&t=k מיקום הפארק באתר גוגל מפות]
*[http://www.nycfoto.com/showPage.php?albumID=794 תצלומי הפארק]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מנהטן: פארקים
קטגוריה:מנהטן תחתית
מריאנו בוגליאסינו

מריאנו אדריאן בוגליאסינו (בספרדית: Mariano Adrian Bogliacino; נולד ב-2 ביוני 1980 בקולוניה, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בקבוצת פלאסה קולוניה מליגת העל האורוגוואית.

==ביוגרפיה==

בוגליאסינו החל לשחק בפלאזה קולוניה בשנת 2000 והיה שותף בעליית הקבוצה לליגה הראשונה. ב-2003 עבר לקבוצת פניארול, אשר במדיה שיחק עונה אחת והופיע ב-8 משחקים. באותה שנה הצטרף בוגליאסינו לקבוצת לאס פאלמס מהליגה השנייה בספרד.

בשנת 2004 עבר לשחק באיטליה, תחילה בסמבנדטזה וב-2005 הצטרף לנאפולי ביחד עם ניקולאס אמודיו, קשא אורוגוואי שאיתו שיחק ב"סמבנדטזה". שם התפרסם והפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה. הקבוצה הצליחה לעלות תוך שנתיים מהליגה השלישית לסרייה א'. בוגליאסינו משחק לרוב באגף השמאלי ולעיתים כקשר אחורי או כחלוץ שני.

בעונת 2010/2011 הושאל לקייבו. בשנת 2011 חתם בבארי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אורוגוואים
קטגוריה:קשרי כדורגל אורוגוואים
קטגוריה:כדורגלני פניארול
קטגוריה:כדורגלני לאס פאלמאס
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני קייבו ורונה
קטגוריה:כדורגלני בארי
קטגוריה:כדורגלני לצ'ה
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו מלדונדו
קטגוריה:אורוגוואים שנולדו ב-1980
חטא על סף ביתך

חטא על סף ביתך (באנגלית: The Seven Year Itch; באופן מילולי: הגירוד בן שבע השנים) הוא סרט קולנוע אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1955. הסרט מבוסס באופן חלקי על מחזהו של ג'ורג' אקסלרוד שהוצג לראשונה בתיאטרון פולטון ב-20 בנובמבר 1952.

סרט הקולנוע הופק על ידי פוקס המאה ה-20 ובוים על ידי בילי ויילדר. בסרט השתתפו מרילין מונרו וטום יוול. הסרט זכה להצלחה רבה והפך לסרט פולחן. הסצנה בה מתעופפת שמלתה של מרילין מונרו בשל משב רוח של הרכבת התחתית של ניו יורק הפכה לאחד מסמלי הקולנוע האמריקאי והתרבות האמריקאית.

==שחקנים==
מרילין מונרו מגלמת את "הנערה" – דוגמנית ושחקנית בת 22 המופיעה בפרסומות למשחת שיניים, ואשר שמה אינו מוזכר במשך כל הסרט. טום יוול מגלם את דמותו של ריצ'רד שרמן – מוציא לאור של ספרים בכריכה דקה הגר בסמוך לנערה, ואוולין קייס מגלמת את הלן שרמן, רעייתו של ריצ'רד.

==תקציר עלילה==
ריצ'רד שרמן פוגש דוגמנית צעירה השוכרת את הדירה מעליו בבית דירות במנהטן. באותה עת שוהה אשתו במיין כדי לנוח מחום הקיץ. ריצ'רד, העוסק בפרסום רומנים בכריכה רכה, קורא ספר על רומן מחוץ לנישואין של גבר נשוי לאחר שבע שנות נישואין. ריצ'רד מזמין את הנערה לדירתו, ובדמיונו הוא מדמה שאשתו מנהלת רומן עם שכנם במדינת מיין – טום מקנזי. ריצ'רד רוצה לקיים רומן עם הנערה, אולם חושש שאשתו תגלה את הרומן ואף תירה בו למוות, ומדמיין סצנות אלה.

==צילומי הסרט==
[[מרילין מונרו וטום יוול]]
שמלתה המתנופפת של [[מרילין מונרו]]
הסרט צולם בין ה-1 בספטמבר 1954 וה-4 בנובמבר 1954, והיה הסרט היחיד של וילדר שהופץ על ידי פוקס המאה ה-20.

הסרט שונה מאוד מהמחזה – חלקים רבים מהמחזה הוסרו מאחר שלא תאמו את כללי המוסר של תעשיית הסרטים בהוליווד באותה עת. בעוד שבמחזה מתקיים רומן בין שרמן והנערה, בסרט מדובר בפנטזיה שאינה מתרחשת במציאות.

הסצנה המפורסמת בסרט הייתה הסצנה בה מרילין מונרו עומדת מעל פתח אוורור של הרכבת התחתית של ניו יורק, והרוח מהרכבת החולפת מעיפה את שמלתה. הסצנה צולמה ב-15 בספטמבר 1954 במפגש השדרה עם רחוב 52 אולם לא ניתן היה להשתמש בה בסרט בשל רעשי הדיבור של אלפי הצופים שעמדו סביב, ובהם אף בעלה לשעבר של מרילין מונרו, שחקן הבייסבול ג'ו דימאג'יו, והסצנה בה נעשה לבסוף שימוש בסרט צולמה באולפן. בסצנה המקורית התרוממה השמלה כך שראו את ירכיה של מונרו. סצנה זו צונזרה מהסרט (ובסצנה בסרט השמלה מתרוממת הרבה פחות), אולם תצלומי הסצנה שימשו לפרסם את הסרט.

בשנת 1983 תוכנן צילום מחודש של הסרט בכיכובו של אל פצ'ינו, אולם פצ'ינו סירב לתפקיד מאחר שהשתתף באותה עת בצילומי הסרט "פני צלקת", ומסיבה זו לא נעשתה גרסה מחודשת של הסרט.

==פרסים==
מכון הסרטים האמריקאי קבע כי הסרט הוא במקום 51 מבין 100 הקומדיות הטובות ביותר שצולמו במאה ה-20. השחקן טום יוול זכה בפרס גלובוס הזהב עבור השחקן הטוב ביותר, על משחקו בסרט. הבמאי בילי ויילדר היה מועמד לפרס גילדת הבמאים של אמריקה עבור בימוי הסרט, אך הפסיד לדלברט מאן שזכה בפרס על בימוי "מרטי".

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי בילי ויילדר
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 1955
קרב פילזן (1618)

קרב פילזן או המצור על פילזן היה מצור שהטילו הפרוטסטנטים הבוהמים (בראשות ארנסט פון מנספלד) ונחשב לקרב המשמעותי הראשון במסגרת מלחמת שלושים השנים. ניצחון הפרוטסטנטים וכיבוש העיר הוביל למרד הבוהמי.

==הרקע לקרב==
ב-23 במאי 1618 התמרדו האצילים הפרוטסטנטים בבוהמיה נגד שלטונו של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וסילקו את המושלים הקתולים של בוהמיה. מועצת השלטון החדשה שהוקמה על ידי האצילים ובעלי הקרקע הפרוטסטנטים הפקידה בידי פון מנספלד את הפיקוד הצבאי, בעוד האצולה הקתולית ואנשי הכמורה החלו לצאת מהמדינה ולעשות דרכם לעיר פלזן. לסברת הפליטים, בפילסן ניתן היה באפשרותם להיערך למצור ממושך במקרה קרב, על אף המחסור של כוחותיהם בכח אדם ובאבק שרפה. פון מנספלד החל בתכנון כיבושה של פלזן בטרם יקבלו יושביה תגבור וסיוע.

==המצור==
צבאו של פון מנספלד הגיע לשערי העיר ב-19 בספטמבר, בעוד יושביה חסמו שתיים מכניסות העיר ועיבו את מערך השמירה על שער הכניסה השלישי. בהערכתו את חולשת התושבים החליט מנספלד לערוך מצור על העיר ולהכריעם באמצעות רעב. ב-2 באוקטובר הגיע כח מסייע לכיבוש העיר, אך מיעוט הארטילריה לא השפיע באופן מהותי על התקדמות הכיבוש. המצור נמשך, במהלכו אזלו מאגרי המזון והנשק של פילסן ובאר המים של העיר נהרסה מהתקפות הפרוטסטנטים. ב-21 בנובמבר הצליחו הפרוטסטנטים לחדור את חומות העיר ופלשו לתוכה. הקרב בין הצדדים נמשך שעות ספורות עד להכרעתם של המגינים.

==תוצאות==
לאחר כיבוש העיר דרש מנספלד כספי פיצויים על תקופת הלחימה ועל כך שכוחותיו חסו על העיר, אך זמן קצר לאחר מכן יצאו כוחות האימפריה הרומית הקדושה לכיוון פלזן. באותה עת נבחר פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ למלך בוהמיה ובהכירו את עליונותה הצבאית של האימפריה הרומית הוא הורה להיערך למתקפות על כוחותיה בטרם הם יגיעו לשטח בוהמיה ויקבצו את כוחותיהם.

פרידריך החמישי ננטש על ידי מרבית בעלי בריתו. חלק ניכר מחייליו ערקו במהלך הזמן ליערות שבין פלזן ופראג והפסדו המהותי הראשון אירע בקרב ההר הלבן (1620).

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.worldatlas.com/articles/the-siege-of-pilsen-the-thirty-years-war.html The Siege Of Pilsen: The Thirty Years' War], worldatlas

פילזן, קרב
קטגוריה:פלזן
פרנקו די סנטו

פרנקו מטיאס די סנטו (בספרדית: Franco Matías di Santo; נולד ב-7 באפריל 1989 במנדוסה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בגזטפה.

==קריירת מועדונים==
די סנטו החל לשחק בקבוצת הנוער של גודוי קרוס, ב-2006 עבר לשחק באאודקס איטליאנו מליגת העל הצ'יליאנית.

ב-25 בינואר 2008 פרסמה צ'לסי הודעה בדבר רכישת כרטיסו תמורת כ-6 מיליון אירו. די סנטו צורף לקבוצת המילואים של הקבוצה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-11 בפברואר 2008 במשחק בו כבש שער. בשמונת המשחקים בהם שיחק בקבוצת המילואים, כבש די סנטו 7 שערים והיה אחד ממצטייני הקבוצה. לקראת עונת צורף די סנטו לסגל הקבוצה הבכירה וקיבל את החולצה מספר 9. הוא כבש שני שערים בשני המשחקים בהם שותף בהכנותיה של הקבוצה במזרח הרחוק.

בעונת די סנטו הושאל לבלקבורן לחצי עונה, בסיום עונה זו די סנטו חזר לצ'לסי. מבתחילת עונת תם חוזהו של די סנטו עם צ'לסי והוא עבר לשחק בוויגאן אתלטיק. בעונת 2012/2013 זכה עם הקבוצה בגביע ה-FA, אולם בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה.

ב-14 באוגוסט 2013 חתם השחקן בורדר ברמן על חוזה לשלוש שנים. ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לבורוסיה דורטמונד.

ב-26 ביולי 2015 חתם די סנטו בשאלקה 04 לארבע שנים. ב-31 בינואר 2019 חתם בראיו ואיקאנו עד לסוף העונה.

==קריירה בינלאומית==
די סנטו היה בסגל נבחרת ארגנטינה הצעירה באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 אך נופה ברגע האחרון מהסגל למונדיאל הנוער בו זכתה ארגנטינה ב-2007.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אאודקס איטליאנו
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני בלקברן רוברס
קטגוריה:כדורגלני ויגאן את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני ורדר ברמן
קטגוריה:כדורגלני שאלקה 04
קטגוריה:כדורגלני ראיו ואיקאנו
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני גזטפה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1989
מדורה

מדורה
תפוחי אדמה]]
מדורה היא הדלקת אש מבוקרת בשטח חיצוני מצומצם, למטרות שונות.

מדורה משמשת בעיקר לחימום הגוף ליושבים בחוץ בלילות קרים, לבישול מזון, לאיתות ולציון חגים שונים. בעת שקידשו הסנהדרין את החודש להיות חודש חסר, היו מודיעים על כך באמצעות הדלקת מדורות ('משואות') על פסגות הרים מרכזיים, כגון הסרטבא.

חומר הדלק השכיח במדורה הוא עצים, המונחים זה על זה בערימה חרוטית מרווחת, המאפשרת זרימת חמצן חלקה לבעירה טובה יותר. ההבערה הראשונית של המדורה נעשית על ידי חומרים המתלקחים בקלות (כגון זרדים, עלים יבשים או קוביות דלק), המסייעים בתורם להבעיר את בולי העץ הגדולים מהם, בתגובת שרשרת.

במקומות שונים בעולם מתקיימים ימי ציון שנתיים למאורעות היסטוריים, המשלבים הדלקת מדורות באופן מסורתי. בישראל, לדוגמה, נהוגות מדורות ל"ג בעומר, בבריטניה נחגג כך ליל גאי פוקס, ובצפון אירופה הדלקת מדורות היא טקס עיקרי בחגיגות ליל ולפורגה, המציין את המעבר מתקופת החורף לתקופת האביב.

בעבר, הדלקת מדורות הוותה חלק מרכזי בטקסים פגנים. במסגרת עבודת המולך, היו מעבירים ילדים בין שתי מדורות, או קופצים עימם מעל לבורות אש.

==ראו גם==
* קומזיץ
* בעירה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אש
קטגוריה:אירועי ליל כל הקדושים