OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יעקב בן חלפי

יעקב בן חַלְפַי או יעקב הקטן (ביוונית: Ἰάκωβος ὁ μικρός; או יעקב הצעיר) הוא אחד משנים עשר השליחים של ישו. היה אחיו של מתי. שם אמו מריה. הוא מכונה "הקטן" כדי להבדילו מהשליח יעקב בן זבדי, המכונה "הגדול". המידע עליו בברית החדשה קלוש. בכנסייה הקתולית הוא נחשב לקדוש.

בנצרות המערבית, עוד מימיו של הירונימוס (סביב 400 לספירה), מקובל לזהות את יעקב הקטן עם יעקב אחי ישו. זיהוי זה מבוסס על הבנה מילולית של הפסוק באיגרת אל הגלטיים א' 19: "וְאַחֵר מִן־הַשְׁלִיחִים לֹא־רָאִיתִי זוּלָתִי אֶת־יַעֲקֹב אֲחִי אֲדֹנֵינוּ". בנצרות המזרחית מבדילים בין שני האנשים, וכך גם דעתם של החוקרים המודרניים.

יום חגו חל בכנסייה הקתולית ב-1 במאי, ובכנסיות המזרחיות ב-9 באוקטובר.

על שמו קרוי ארמון סנט ג'יימס.

== לקריאה נוספת ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.newadvent.org/cathen/08280a.htm St. James the Less], מאמר באנציקלופדיה הקתולית, שמנסה לנמק את הזיהוי של יעקב הקטן עם יעקב אחי ישו.

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:שנים עשר השליחים
קטגוריה:נוצרים בארץ ישראל
רדיאטור

רדיאטור אופייני לרכב
רדיאטור ל[[הסקה מרכזית]]
היטסינק ([[צלעות קירור) למעבד בלוח אם|טקסט=]]
רדיאטור (בעברית גם "מקרן חום") הוא התקן מכני שתפקידו להעביר במהירות וביעילות חום לסביבה או לחלופין לקבל אותו ממנה. ברדיאטור אופייני המפזר חום לסביבה יש צנרת פנימית שבה זורם נוזל חם. לצנרת שטח פנים גדול, והיא עשויה ממתכת. הנוזל מעביר את החום לסביבה דרך שטח הפנים הגדול אל האוויר, כך שביציאתו מן המקרן הטמפרטורה שלו נמוכה מזו שבכניסתו. הרדיאטור הוא רכיב פאסיבי וזרימת הנוזל דרכו נעשית על ידי משאבה חיצונית.

השימוש הנפוץ ברדיאטורים נעשה במערכת הקירור של כלי רכב ובמכשירי חימום ביתיים. הרדיאטור במכוניות ובאופנועים משמש לפנוי החום מן המנוע על מנת לשמור על הטמפרטורה במנוע, בגבולות תחום העבודה. הרדיאטור בדרך כלל ממוקם במיקום אסטרטגי, בו משב הרוח שנוצר כתוצאה מהנסיעה, מנותב דרך צלעות הקירור ועוזר לפנות את החום ביעילות. מול הרדיאטור במנועים אלו, מוצב מאוורר, שמופעל כאשר טמפרטורת המנוע מתקרבת לגבול קבוע מראש (בדרך כלל 2/3 מהקו האדום), ותפקידו להגביר את קצב צינון הרדיאטור ופינוי החום, על ידי הזרמת אוויר דרך צלעות הקירור. ברדיאטור קיימת זרימת נוזל מתמדת פרט לשלבי החימום של המנוע. כיוון שעם הפעלתו המנוע, הוא טרם הגיע לטמפרטורת עבודה, זרימת הנוזל מופסקת על ידי התרמוסטט ומחודשת עם ההגעה לטמפרטורת המתאימה. הנוזל הזורם ברדיאטור אינו מים, אלא תערובת המכילה מים מזוקקים וחומר נוגד קיפאון (Anti-freeze), ביחס שווה. השימוש בנוזל נוגד קיפאון נובע מהעובדה שמים מתרחבים ככל שהטמפרטורה יורדת עד 4 מעלות צלזיוס, וכך עלולים לגרום נזק בלתי הפיך לחלקים במנוע. הטמפרטורה של נוזל הקירור יכולה לעלות מעל ל-100 מעלות צלזיוס, ועקב כך, פתיחת פקק הרדיאטור בזמן שהמנוע חם עלולה לגרום לכוויות קשות.

במכשירי החימום הביתיים, תפקיד הרדיאטור הוא לחמם את האוויר שסביבו. תוך כדי חימום האוויר, הנוזל שברדיאטור מתקרר והוא זורם חזרה, דרך הצנרת, אל גוף החימום. הרדיאטור נחשב אמצעי חימום ביתי בטוח, יחסית לאמצעי חימום הפועלים עם אש גלויה או סלילי להט (כגון מפזרי חום). משום כך, הוא מומלץ כאמצעי חימום לסביבה בה נמצאים ילדים. חסרונו הוא זמן חימום ארוך יחסית. רדיאטור יכול להיות נייד (כמו שנפוץ בישראל) עם נוזל במערכת סגורה, או כחלק מממערכת להסקה מרכזית (נפוץ בעיקר בבריטניה).

באלקטרוניקה, התקן הבנוי מצלעות קירור וצמוד לרכיב הדורש קירור נקרא היטסינק (באנגלית: Heat sink). התקן זה עשוי לכלול מקרן עם צנרת ונוזל הזורם בהם כדי להגדיל את יעילות הקירור. הוא משמש לקירור מעבדים, רכיבי שידור ורכיבי מיתוג הספק. ברוב המקרים מצורף להיטסינק מאוורר שמגדיל את יכולת פיזור החום, עם זאת במגברי שמע או במחשבים של אולפני הקלטה משתדלים להשתמש במקרני צלעות מיוחדים ללא מאווררים כדי למנוע את הרעש שמפיקים המאווררים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
קטגוריה:חימום
בית הולנד

בית הולנד בתצלום משנת 1896
בית הולנד (באנגלית: Holland House) הוא אחד הבניינים הראשונים שנבנה בקנזינגטון. הבניין נבנה ב-1605 עבור סר וולטר קואופ, ונקרא בתחילה "טירת קופ" (Cope Castle).

את המבנה ירש בנו של קופ: הנרי ריץ', הרוזן הראשון מהולנד. ראשו של ריץ' נערף במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, והבית הפך למפקדתו של אוליבר קרומוול. לאחר מלחמת האזרחים הושב הבית למשפחת ריץ' עד שנרכש על ידי משפחת אדוארד בשנת 1721. בשנת 1784 נרכש הבית על ידי הרוזן של אילצ'סטר.

במאה ה-19 הפך הבית, שהיה אז בבעלות הלורד הולנד השלישי, למקום מפגש של החברה הגבוהה בלונדון, ושהו בו המשורר ג'ורג' ביירון, תומאס מקאוליי, בנג'מין דיזראלי, צ'ארלס דיקנס, סר וולטר סקוט, ואף אליזבת בווס-ליון (אמהּ של המלכה אליזבת השנייה) ובעלה המלך ג'ורג' החמישי נהגו להגיע לנשפים שנערכו בבית הולנד.

הבניין נהרס במהלך הבליץ בספטמבר 1940, למעט קיר חיצוני אחד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:לונדון: מבנים היסטוריים
קטגוריה:מבנים שנפגעו במהלך הבליץ
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: בתי מגורים
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
גלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון)

גלריית הדיוקנאות הלאומית (באנגלית: National Portrait Gallery) היא מוזיאון המצוי ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה.

== היסטוריה ==
הגלריה הוקמה בשנת 1856 במטרה להציג דיוקנאות של דמויות היסטוריות ובעלות חשיבות בהיסטוריה של האומה הבריטית. הגלריה מציגה דיוקנאות, קריקטורות, תצלומים, רישומים ופסלים.

בגלריה מוצגים, בין היתר, הדיוקנאות העצמיים של ויליאם הוגארת ושל סר ג'ושוע ריינולדס, וכן דיוקנו של המלך אדוארד השישי, ציורו של פטריק ברנוול ברונטה של אחיותיו - שרלוט אמילי ואן, פסלם של המלכה ויקטוריה ובעלה הנסיך אלברט הלבושים בסגנון ימי הביניים, ועוד.

הגלריה עברה לאתרה הנוכחי בשנת 1896. לבניין נוספו שני אגפים - האחד בשנת 1933 והשני בשנת 2000. במלחמת העולם השנייה ניזוק המבנה במהלך הבליץ. בסוף 2022 פורסם שהגלריה רכשה קיוסק, שמתחתיו חלל ספרייה ציבורית ישנה, במטרה להופכו לחלל תצוגה.<ref></ref>

פרס הפורטרט של BP (אנג')

פרס הפורטרט של BP הוא תחרות דיוקנאות שנתית המתקיימת בגלריה בלונדון, אנגליה. זהו פרס המשך של פרס הפורטרט של ג'ון פלייר. זהו פרס הדיוקנאות החשוב ביותר בעולם,<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref> והוא נחשב לאחת התחרויות היוקרתיות ביותר באמנות עכשווית.<ref name="AN"></ref><ref></ref><ref></ref>. ב-2015 זכה בפרס האמן הישראלי מתן בן כנען.

==קישורים חיצוניים==
{| align="left"
|
|}

* 
* [http://www.npg.org.uk/live/pubcic.asp קטלוג הגלריה]
* [http://www.npg.org.uk/live/pubvisit.asp מדריך לגלריית הפורטרטים הלאומית מאת ג'ון קופר]
* 

== הערות שוליים ==

דיוקנאות הלאומית (לונדון), גלריית ה-
קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:מבנים שנפגעו במהלך הבליץ
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
טריטון (מיתולוגיה)

טריטון נושא נימפה על גבו; פסל ב[[ברלין.]]
[[מזרקת טריטון, מזרקה מאת הפסל ברניני בפיאצה ברבריני ברומא]]
קונכיית חצוצרה אצילה שמשמשת כסמלו של טריטון.]]
טריטון (יוונית עתיקה: Τρίτων) הוא אל ים ושליח המצולות במיתולוגיה היוונית.

== משפחתו ==
בנו של פוסידון, אל הימים והאוקיינוסים, ושל הנימפה אמפיטריטה. ביתו היא פאלאס (להבדיל מהגיגאנט פאלאס, שהיה בכלל גבר), שהתאהבה בזאוס ונהרגה בשוגג בידי ביתו וחברתה, אתנה. את גלימתה של חברתה המתה היא לקחה וצירפה את שמה של פאלאס לשמה שלה, כך ששמה המלא היה פאלאס-אתנה. טריטון מתואר כאביהם ומנהיגם של הטריטונים.

== תיאוריו ==
בדומה לאביו, טריטון נושא עמו קלשון בעל שלוש שיניים. אולם, סמלו המיוחד הוא קונכייה של חצוצרה אצילה, שבה הוא היה נושף כמו בחצוצרה כדי להרגיע או לעורר את נחשולי וגלי הים. הקונכייה הזו יכלה להפיק צלילים כה נוראיים, שהם אף הצליחו להבהיל את הענקים, שהחלו נסים על נפשם עם הישמע צליליה.

לדברי הסיודוס בספרו "תאוגוניה", טריטון גר עם הוריו בארמון שהיה עשוי כולו זהב, אלמוגים ואבני חן, וששכן בקרקעית הים. בנוסף, סיפורי הארגונאוטים מציינים שטריטון חי על יד החוף של לוב.

הוא בדרך כלל מתואר כבן-ים, בעל פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של דג.

בספר מטמורפוזות מאת אובידיוס מופיע טריטון ומרגיע את הים:
"נחו ימים מזעפם, כי אדון-על ימים [נפטון] הניח את קלשונו הנורא – יצוה לגלים וישקטו. הוא גם לטריטון יקרא ועלה בתגלתו מן המים, השבלולים מכסים את שכמו וכתפיו כאדרת." (ראו: מטמורפוזות, א'. תרגום: שלמה דיקמן).

== טריטון ואיניאס ==
טריטון מופיע גם במיתולוגיה הרומית. ב"איניאדה" מאת ורגיליוס מסופר כי מיזנוס, החצוצרן של איניאס, הזמין את טריטון לתחרות נשיפה בחצוצרה. בתגובה, טריטון הטיל אותו אל תוך הים כעונש על גאוותו.

== בתרבות ==
על שמו של טריטון קרוי טריטון, הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו קרוי בשמו של אל הים הרומאי נפטון – הוא פוסידון בקרב היוונים.

=== אומנות ===
טריטון מופיע כדמות גברית בעלת מיניות בולטת ביצירות אמנות רבות, החל מן האמנות הרומית ובייחוד בפיסול של תקופת הבארוק.

==לקריאה נוספת==
* אריאל הירשפלד, "הטריטון", בתוך: אל אחרון האלים - על מזרקות רומא, הוצאת כתר, תל אביב, 2003.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלים רומיים
קטגוריה:אלים יווניים
קטגוריה:אלי ים ונהר
שברירים

שברירים הוא סיפור קצר מפורסם של הסופרת דבורה בארון. 

זוהי אחת היצירות המוערכות של בארון והיא נלמדת כחלק מתוכנית הלימודים לבחינת הבגרות בספרות. במרכז הסיפור מעצבת בארון את דמותה של חיה-פרומה, נערה כעורה ויתומה כמו גם את דמותה של העיירה היהודית המזרח-אירופאית. בדומה ליצירות "הגיבן מנוטרדאם", ו"הברווזון המכוער", גם כאן מואשמת החברה האנושית בשטחיות ובאכזריות שבסגידה העיוורת ליופי ולחיצוניות, על חשבון התבוננות עמוקה יותר אל פנימיותו של האדם. העיירה היהודית זוכה לביקורת משמעותית ומרכזית ביצירה וזוהי אחת מהנקודות המרכזיות בסיפור. בארון מדגישה את הדיסוננס שבין ההתנהגות המחויבת על פי ההלכה כלפי מי שמצוי בתחתית החברה (ובפרט כלפי יתומים) מחד, ובין האופן בו נוהגת החברה היהודים בחריגים ובמסכנים שבה הלכה למעשה. 

==עלילה==
גיבורת הסיפור, חיה-פרומה מוצגת כדמות דחויה על ידי החברה כבר מגיל צעיר. היא הובאה לעיירה כיתומה בת חמש ואינה מוצאת בית שיהיה מוכן לאמץ אותה. בבגרותה היא נעשית לאישה פשוטה, בת כפר המשמשת כמשרתת בבתי התושבים. היא דחויה על ידי אנשי העיירה בגלל מראה החיצוני המוזנח, המגושם והדוחה:
:"... שערה המדובלל, הדהוי, כשפניה אין למצוא בהן שום קו של חן...".

שיא ההתנכרות וההסתייגות מחיה-פרומה, בסיפור, בא לידי ביטוי במפגשה עם בתו של השָמָש (גבאי בית הכנסת). ילדה זו מעוררת בחיה-פרומה את זיכרון אמא המנוחה, היא רוצה ללטף את שערה של בת השמש. אך רגשותיה מעוררים תגובה גסה - אשתו של אשת השמש מתנפלת עליה באכזריות ומגנה אותה. בעקבות המקרה הזה חיה פרומה מתנתקת מבני אדם ומתייחדת עם חפצים דוממים ולעולם לא חוזרת לביתם.

נישואיה של חיה-פרומה אינם מחלצים אותה מבדידותה ואינם מזכים אותה כלל באהבה או בחום. בעלה אמנם אינו אלים או מתעלל, ואף אינו פוגע בה מילולית. אך למצפים לשינוי של ממש נכונה אכזבה. יחסו של הבעל אל חיה-פרומה מאופיין בהתעלמות כואבת ובהיעדר כל רגש.

 

נקודת המפנה בסיפור מתרחשת כאשר פרה נכנסת לחייה. באביב אחד הבעל קנה פרה מבכירה. גם הפרה, כמו חיה-פרומה, בודדה, נלקחה מחצר בעליה שבו גדלה, והופרדה מעגלה הראשון. בפגישתן הראשונה מפנה הפרה אליה מבט, המבקש חום ותחושת השתתפות בדומה למבט שהפנתה אל החברה בבקשת תמיכה במשך כל חייה. היא מוצאת קרבה ביחסיה עם הפרה, ומעת שהתחברה לפרה הוקלה תחושת הכובד שבקרבה. חיה-פרומה נקשרת אל הפרה, מקבלת ממנה אהבה ללא תנאי ומעניקה לה חום ואהבה בחזרה:
:"נפנתה אליה הפרה בתנועת חיבה וליקקה את ידה...
:...היה זה לה כאילו התפשט חיוך פנימי בקרבה -
:היא, אשר לא ידעה צחוק - ולבה השמם הסגור על מסגר, כמו נמלא המון שברירי אור".
השהות בחברתו של יצור אחר, אוהב ומקבל, יצור שלפי בחירת הסופרת אינו אדם, גורמת לחיה-פרומה לעבור תהליך של התחסנות, ושל העזה לחפש אהבה במקום אחר, מקום שבו תזכה לקבלה. בנוסף, עולים בחיה שברירי אור בניגוד לכל החושך שחוותה במהלך כל חייה, מכאן גם שם היצירה. 

בסוף הסיפור נסגר מעגל, וחיה-פרומה הופכת מנערה עזובה ומנוכרת, פסיבית לגורלה ולמתרחש בחייה, המבקשת (ואינה מקבלת) חסות וחום בקרב אחרים, לנערה אחראית לגורלה ושולטת בחייה, הבוחרת להפוך מנזקקת לתורמת סעד ולסייע לדלים ולנזקקים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.amalnet.k12.il/meida/sifrut/alon/asi60007.htm הוראת "שברירים" של ד. בארון, בהשוואה ליצירות אחרות, מאת לאה פוקס], תיכון מקיף נהריה. 
* [http://www.education.gov.il/tochniyot_limudim/sifrut/asi60006.htm ריאליזם, אימפרסיוניזם וסמל בסיפורי ד' בארון] נעמי שני, תיכון אזורי גדרה. 

קטגוריה:סיפורים קצרים בעברית
טירסיאס

[[אודיסאוס נועץ ברוחו של טירסיאס]]
יוהאן היינריך פיסלי (Johann Heinrich Füssli), טירסיאס מופיע בפני [[אודיסאוס בעת ההקרבה, 1780–1785]]
טירסיאס (ביוונית: Τειρεσίας) הוא נביא עיוור במיתולוגיה היוונית, נביאה של תבאי, שחי כאישה במשך מספר שנים. 

==סיפור חייו==
טירסיאס היה כהן של זאוס, ובהיותו גבר צעיר נזדמן לו לראות שני נחשים גדולים מזדווגים. הוא הכה אותם עם המטה שלו. הרה, שכעסה על המעשה, הפכה אותו כעונש לאישה. כאישה, טירסיאס היה לכהן של הרה, התחתן והוליד ילדים. לאחר שבע שנים כאישה, שוב נזדמן לטירסיאס לחזות במעשה הזדווגות של נחשים. בפעם הזו הוא לא הפריע להזדווגות ביניהם, והרה החליטה להפוך אותו בחזרה לגבר. זמן-מה לאחר מכן, זאוס והרה התווכחו בשאלה איזה מין נהנה יותר מיחסי מין, וכל צד היה בטוח שהשני נהנה יותר. הם ביקשו מטריסיאס שיישב ביניהם את הוויכוח, שכן רק לו היה את הניסיון הדרוש כדי לענות על השאלה. טירסיאס צידד בזאוס, והרה בכעסה עיוורה אותו. מכיוון שזאוס לא יכול היה לבטל את מעשה ידיה של הרה, הוא העניק לטירסיאס כפיצוי יכולת נבואה. 

גרסה שונה ופחות נפוצה של הסיפור – המופיעה בהמנון החמישי של קאלימאכוס, "רחיצתה של פאלאס" – מספרת שאתנה עיוורה את טירסיאס כעונש על שראה אותה רוחצת בעירום. אמו, קאריקלו, התחננה בפני אתנה שתבטל את העונש, אך זו השיבה שאין בכוחה לעשות זאת וכפיצוי העניקה לו את יכולת הנבואה.

==אזכוריו של טירסיאס במיתוס ובמחזאות היוונית==
כאשר הרקולס התינוק חנק שני נחשים שהסתננו לעריסתו, ניבא טירסיאס לאמו שיום יבוא ובנה יהיה גיבור ששמו ייצא למרחקים ובכל העולם ישירו לו שירי הלל.

במחזהו של סופוקלס "אדיפוס המלך" קורא אדיפוס לנביא על-מנת לברר מי רצח את לאיוס במטרה לרפא את תבאי מהמגפה. השיחה עם טירסיאס שמתחילה על מי מנוחות עולה עד מהרה לטונים גבוהים כשטירסיאס מסרב לגלות לו מי הרוצח. אדיפוס לועג לכח נבואתו ואז מתגלה לראשונה המהות הטראגית של המחזה, כאשר טירסיאס מטיח לעברו של אדיפוס – (תרגום: אהרן שבתאי). אך אדיפוס אינו בשל לקבל את האמת, ולכן כעסו כלפי טירסיאס וממסד הנבואה מחריף. רק בסופו של המחזה מבין אדיפוס את נבואתו של טירסיאס ומגלה את האמת הטראגית.

במחזה אנטיגונה, המסיים את הטרילוגיה של אדיפוס, מגיע טירסיאס הנביא לקראון ונוזף בו על גזר הדין החמור שהוציא על אנטיגונה (מוות) שהפרה את הצו שלו וקברה את אחיה פוליניקס. טירסיאס מצליח במשימתו, קראון חוזר בו ויוצא להוציא את אנטיגונה ממערת הקבר. מאחר שהוא איחר את המועד התמלא ביתו צער כפי שחזה טירסיאס.

באודיסיאה של הומרוס מזמן אודיסאוס את רוחו של טירסיאס תוך שהוא מנצל את העובדה שרוחות השדים נמשכות לדמן הטרי של חיות שהועלו כקרבן.
==בתרבות==
* באלבומה של ג'נסיס Selling England by the Pound מ־1973, מצוטט טירסיאס אומר "נדדתי מציר הצפון לציר הדרום, אין נסתר ממני. לעיתים גבר זעמתי כמו הים, לעיתים אשה הענקתי כמו האדמה. למעשה יותר אדמה משאר ים."

==ראו גם==
*נביא עיוור

==קישורים חיצוניים==

* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:נביאים
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:דמויות באודיסאה
פייר בל

פייר בל (בצרפתית: Pierre Bayle; 18 בנובמבר 1647 – 28 בדצמבר 1706) היה פילוסוף וסופר צרפתי.

בל היה בנו של כומר פרוטסטנטי בעיירה קרלה שבמחוז פואה בצרפת, קרוב להרי הפירנאים הצרפתיים. בעיירה זו שבה נולד, בילה את עשרים השנים הראשונות לחייו, למד יוונית ולטינית וספג לתוכו את תורתו של קלווין. ב-1669 נשלח לקולג' הישועי בעיר טולוז (בדרום מערב צרפת), כדי להתמחות בלימודים קלאסיים, אך הפך שם לקתולי. כעבור שבעה עשר חודשים בלבד הוא חזר לקלוויניזם. כדי להימנע מן הרדיפה הדתית בצרפת, אביו שלח אותו ללמוד באוניברסיטה הקלוויניסטית שבעיר ז'נבה, אך שם גילה את כתביו של הפילוסוף רנה דקארט והתחיל להטיל ספק בנצרות. ב-1675 פייר בל נתמנה לפרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה ההוגנוטית של העיר סדן, שבצפון מזרח צרפת. ב-1681 נסגרה האוניברסיטה של סדאן על פי צו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. בל מצא משרה באקדמיה המפורסמת שבעיר רוטרדם שבהולנד, שבה שימש כפרופסור להיסטוריה ופילוסופיה.

ב-1682 פרסם בל מכתבים שבהם ביקר את ספרו של הכומר לואי מיימבורג, "היסטוריה של הקלוויניזם". באותה שנה הופיע גם ספרו "הרהורים על כוכב השביט" (Lettre sur la comète) (שביט היילי שגרם לבהלה באירופה). ב-1684 החל לפרסם בעילום שם כתב עת לביקורת ספרותית. זה היה הניסיון הראשון להפוך את הספרות לפופולרית. ב-1693 פוטר ממשרתו ברוטרדם בגלל ויכוחים עם אחד מאנשי הסגל האקדמי, אך מצב זה הותיר לו פנאי כדי לכתוב את "המילון ההיסטורי והביקורתי" המהווה את יצירתו העיקרית. שנות חייו הנותרות הוקדשו כדי להשיב לאלה שביקרו את "המילון". בל, שחלה בשחפת, נפטר ברוטרדם ב-1706.

ב-1906, הוקמה בעיר פמייה בצרפת, באזור שבו נולד, אנדרטה לזכרו שעליה נכתב: "פיצוי עבור שכחה ארוכה".

לבל נודעה השפעה על הפילוסופים של תקופת ההשכלה: מונטסקייה, וולטר, דני דידרו, לייבניץ, גוטהולד אפרים לסינג, לוק. וולטר ביסס על דמותו של בל את הדמות מרטין, חוקר מניכאי בספרו "קנדיד", על דמות של בל. האסכולה של הספקנות בפילוסופיה מצאה בו שוב את ביטויה: "אופי האדם אינו משתנה; הוא אינו לומד מן ההיסטוריה", "ההיגיון יכול ללמדנו להטיל ספק בכל, אך לעיתים רחוקות הוא מובילנו לפעול".
==לקריאה נוספת==
* אנתוני גוטליב, חלום הנאורות, מאנגלית: אביעד שטיר, 201-208: "אתנחתא על כוכב שביט". ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2020.
== קישורים חיצוניים ==

* [https://aeon.co/ideas/how-a-huguenot-philosopher-realised-that-atheists-could-be-virtuous מאמר על הנחתו של בל לפיה אתאיסטים יכולים להיות בעלי מידות תרומיות], בכתב העת המקוון Aeon. 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים של עידן הנאורות
קטגוריה:חולי שחפת צרפתים
קטגוריה:ילידי 1647
קטגוריה:נפטרים ב-1706
P53

p53 הוא חלבון מדכא גידולים המקדם אפופטוזה או מוות תאי בתגובה לנזקי DNA.
משמש כמנגנון הגנה לתאים. נקרא גם "שומר הגנום"

החלבון הוא גורם שעתוק הפועל על ידי ויסות פעולתם של גנים אחרים הקשורים למחזור התא. לפיכך, כאשר החלבון או הגן המקודד אותו לא בא לידי ביטוי הוא עלול לגרום להתפתחות גידולים.

באופן נורמלי נמצא p53 בציטופלזמה במצב בלתי-פעיל, אז הוא מעוכב על ידי חלבון Mdm2, אך בעקבות עקה שנגרמת מקרינה מייננת או חומר מסרטן מופעל החלבון p53 על ידי החלבון ATM, וכאשר הוא נכנס לגרעין התא הוא גורם לשעתוק הגן המקודד לחלבון p21, המעכב קינאזים הכרחיים לשכפול הדנ"א. ברוב התאים הסרטניים, כלומר במצב לא תקין, מנוטרלת פעילותו של החלבון p53 והדנ"א הפגום משוכפל. אף על פי שפעמים רבות נמצא החלבון בכמות גדולה הוא לרוב מוטנטי או שאינו מופעל בגלל חלבון ATM מוטנטי.

הגן המקודד ל-p53 שוכן על גבי כרומוזום 17 באדם. החלבון מורכב מ-393 חומצות אמינו. התמונה ממחישה את המבנה של החלבון כאשר הוא עובר אינטראקציה עם DNA. כאשר החלבון נמצא באינטראקציה עם DNA יש לו מבנה שונה, לאו דווקא מוגדר.

החלבון התגלה לראשונה ב-1979 על ידי שש מעבדות שונות באופן עצמאי. אחת מהן הייתה פרופ' ורדה רוטר ממכון ויצמן והגן שוכפל לראשונה באופן מלאכותי על ידי פרופ' משה אורן ממכון ויצמן ב-1983. רק ב-1989 התגלו תכונותיו האנטי-סרטניות. בתחילה הוא היה נחשב בטעות כאונקוגן אך רק יותר מאוחר התברר שהוא גן שמונע התפתחות גידולים (Tumour Suppressor).

מוטציה בP53 תגרום בדרך כלל לסרטן.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:סרטן
קטגוריה:אפופטוזה
SOAP

מבנה הודעת SOAP
SOAP, במקור ראשי תיבות של Simple Object Access Protocol, הוא פרוטוקול תקשורת מבוסס מבנה XML המיועד להעברת הודעות בשירותי רשת (Web Service), בדרך כלל, תוך שימוש בפרוטוקולי HTTP ו-RPC.
הפרוטוקול מאפשר לבצע קריאה להפעלת פונקציות משרת אחד לשרת אחר על בסיס תקשורת HTTP, שהיא התשתית הנפוצה ביותר בפרוטוקולי האינטרנט. היתרון העיקרי של הפרוטוקול הוא שניתן לתת הוראות לביצוע בין מערכות שונות בלי תלות במערכת ההפעלה או ביישום שרץ עליהן.

חלק מהגדרה הוא קובץ WSDL, שהוא קובץ ההגדרה של העברת הפרמטרים בין פונקציה ומשמש לחילול הקוד הנגדי בעת קישור בין מערכות הזרות זה לזה. ארכיטקטורה המשתמשת הרבה בפרוטוקול זה היא SOA שהיא פיזור פעולות בין שרתים שונים המתקשרים ביניהם על פי מטרתם ב-IT. הוא סטנדרט של ארגון הסטנדרטים W3C.

== תבנית של הודעת SOAP ==

הודעת SOAP הוא קובץ XML המורכב מאלמנט אב בשם מעטפה (Envelope), שבו אלמנט אופציונלי בשם כותרת (Header) ואלמנט בשם גוף (Body). בתוך אלמנט הגוף תבוא הבקשה הממשית של הפעולה הנדרשת מהשרת. בקובץ דוגמה זה אפשר להפעיל את הפונקציה GetSearch שמקבל פרמטר מחרוזתי של תוכן החיפוש.

<pre style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
<?xml version="1.0"?>
<soap:Envelope
xmlns:soap="http://www.w3.org/2001/12/soap-envelope"
soap:encodingStyle="http://www.w3.org/2001/12/soap-encoding">

<soap:Header>
 <!- content of header ->
</soap:Header>

<soap:Body>
 <!- content of Body ->

 <soap:Fault>
 <!- content of Fault ->
 </soap:Fault>

</soap:Body>
</soap:Envelope>

</pre>

== ראו גם ==

* Web service
* WSDL

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
קטגוריה:פיתוח יישומי ווב
קטגוריה:XML
סווטלנה פאופנובה

סווטלנה ייבגניה פאופנובה (ברוסית: Светлана Евгеньевна Феофанова; נולדה ב-16 ביולי 1980) היא אתלטית רוסייה. היא אלופת עולם (פריז 2003), פעמיים אלופת אירופה, שיאנית עולם וסגנית אלופה אולימפית (אתונה 2004) בקפיצה במוט.

== ביוגרפיה ==
פאופנובה נולדה במוסקבה.

===שיאנית עולם===
בתחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה ב-11 בפברואר 2004 קבעה פאופנובה בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 4.64 מטר. ב-22 בפברואר אותה שנה בתחרות שנערכה באתונה, יוון היא שיפרה את השיא העולמי והעמידה אותו על 4.85 מטר ובתחרות שנערכה ב-4 ביולי אותה שנה בהרקליון, כרתים היא קבעה שיא עולם חדש של 4.88 מטר. שלושה שבועות לאחר מכן, באולימפיאדת אתונה (2004) היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 4.75 מטר, אחרי ילנה איסינבייבה שקבעה שיא עולם חדש של 4.91 מטר.

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה פאופנובה במדליית ארד בקפיצה במוט. 

פאופנובה שברה שמונה שיאי עולם עד שנת 2005. היא זכתה בשלוש מדליות באליפות העולם באתלטיקה: מדליית כסף ב-2001, מדליית זהב ב-2003 ומדליית ארד ב-2007. באליפות העולם באולמות סיימה ראשונה ב-2003, שנייה ב-2001 וב-2010 ושלישית ב-2004 וב-2006. פאופנובה זכתה פעמיים באליפות אירופה באתלטיקה, ב-2002 וב-2010 ופעמיים באליפות אירופה באולם, ב-2002 וב-2007. 

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה פאופנובה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.75 מטר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קופצות במוט
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:מתעמלות רוסיות
קטגוריה:שיאניות עולם רוסיות: אתלטיקה
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1980
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1980
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית רוסיות: אתלטיקה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית רוסיות: אתלטיקה
בר יוחאי (יישוב)

בַּר יוֹחַאי הוא יישוב קהילתי דתי לאומי השוכן באזור הצפון ליד הר מירון ושייך למועצה אזורית מרום הגליל ולארגון המושבים של הפועל המזרחי. היישוב נקרא על שמו של רבי שמעון בר יוחאי, הקבור לפי המסורת בהר מירון הסמוך ליישוב.

==היסטוריה==
היישוב הוקם בשנת 1977 על ידי משפחות דתיות-לאומיות ועל ידי בני מושבים ממושבי הסביבה. איגוד המושבים של הפועל המזרחי ייסד את היישוב במטרה לאכלס באזור מרום הגליל משפחות בעלי מקצועות חופשיים, בעיקר בתחומי החינוך והשירותים המונציפליים שיעבדו בתחומי המועצה האזורית, אולם עם השנים עזבו רוב המייסדים את היישוב והגיעו משפחות חדשות. היישוב מורכב מרוב של משפחות מהזרם הדתי-לאומי וקבוצה של בעלי תשובה. לאחר שהגיעו ליישוב כ-30 משפחות המזוהות עם חסידות ברסלב, הופעלה ועדת הקבלה ביישוב למנוע שינוי של התמהיל הקהילתי ביישוב. ההחלטה תלויה ועומדת לפני בג"ץ.

היישוב מונה, נכון לשנת 2024, כ-1,500 תושבים – מבוגרים וילדים.

היישוב ממוקם בבקעת איילה הסמוכה להר מירון, וגובל ב-יער ביריה הממוקם מזרחית לו. הגובה הממוצע ביישוב הוא כ-720 מטר מעל פני הים. הנוף הנשקף מבתי התושבים הוא הנוף של הרי הגליל העליון ובעיקר הר מירון הנישא מעליו. בשל הגובה הרב היישוב מושלג לעיתים בחורף. היישוב נכון לשנת 2024 מתפתח מיום ליום, השלים בניה של בית כנסת חדש מרכזי ופיתוח סביבתי בשטח הגובל בבית הכנסת. בנוסף לשתי שכונות חדשות, גדולות ומפותחות ועם גנים חדשים ועוד גן מוזיקלי לילדים עם בעיית קשב.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1977
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:רבי שמעון בר יוחאי
קטגוריה:הגליל העליון: יישובים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
בית חנניה

בֵּית חֲנַנְיָה הוא מושב באזור חוף הכרמל השוכן בסמוך לכפר ג'סר א-זרקא ומשתייך למועצה האזורית חוף הכרמל. המושב נוסד ביום י"ד תמוז תש"י, 29 ביוני 1950 על ידי חברת פיק"א ועל ידי עולים ממזרח אירופה. המושב קרוי על שמו של ד"ר רוברט גוטליב חנניה, ממנהלי פיק"א בארץ ישראל.

== גאוגרפיה ==
מושב בית חנניה שוכן במחוז חיפה ומשתייך למועצה אזורית חוף הכרמל. כביש 4 נמצא מזרחית למושב ובנימינה מעבר לו, וממערב ודרום-מערב שוכנות ג'סר א-זרקא ואור עקיבא.

החלק הבנוי במושב גובל מצפון באמת המים הרומית ושביל ישראל חולף בצפון המושב. בכניסה אליו שוכן תל מבורך. בחלקו המערבי של המושב זורם נחל עדה הנשפך לנחל התנינים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://www.hof-hacarmel.co.il/images/%D7%AA%D7%9B%D7%A0%D7%99%D7%AA_%D7%90%D7%91_%D7%9C%D7%A9%D7%99%D7%9E%D7%95%D7%A8_%D7%9B%D7%A8%D7%9A_%D7%91.compressed.pdf תוכנית אב לשימור למועצה האזורית חוף הכרמל חלק שני] עמ' 274-291
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:שביל ישראל
*
בלוז 12 תיבות

בלוז 12 תיבות הוא מהלך הרמוני נפוץ בסגנון הבלוז ובסגנונות המוזיקליים המושפעים ממנו. מהלך זה- כפי שמשתמע משמו- מורכב משתים עשרה תיבות, המחולקות לשלושה משפטים בני ארבע תיבות.

המאפיין הבולט והייחודי ביותר לבלוז הוא השימוש באקורד דומיננטי על הטוניקה, וכן על הדרגה הרביעית של הסולם.

כך נראה בלוז 12 תיבות טיפוסי, בגרסתו המוקדמת (דוגמה בסולם C):
{| class="wikitable"
|+בלוז 12 תיבות בסיסי
|-
|C7
|C7
|C7
|C7
|-
|C7
|C7
|F7
|F7
|-
|G7
|C7
|F7
|G7
|}

מהלך זה נחשב לבלוז הבסיסי, והוא נפוץ בסגנונות הבלוז וה R&B בגרסה זו או בשינויים קלים שלה.

עם שגשוגו של זרם הבי בופ בג'אז האמריקני, נכתבו קטעי ג'אז וסטנדרטים רבים שהתבססו על הבלוז, אך הוסיפו לו מהלכי 2-5-1 שניוניים, האופייניים לזרם הבי-בופ הכרומטי והפונקציונלי יותר.

כך נראית הגרסה הנפוצה של הבלוז הטיפוסי לזרם הבי-בופ:
{| class="wikitable"
|+בלוז בי-בופ
|-
|Gm7 C7
|C7
|F7
|C7
|-
|Em7 A7
|C7
|F#dim
|F7
|-
|Dm7 G7
|C7 A7
|G7
|Dm7
|}

בגרסה זו נשמר המבנה של הבלוז וכן חלק מאיכויותיו ההרמוניות: הדגש על אקורדים דומיננטיים עומד על כנו. לעומת זאת, אופיו הסטטי והפלגאלי, ולמעשה אופיו העממי יותר של הבלוז הבסיסי, הולך לאיבוד בגרסת הבי-בופ, שהופכת את המהלך למודרני ועשיר יותר מבחינה הרמונית.

בקרב מוזיקאי ג'אז רבים גרסה זו היא המקובלת והנפוצה ביותר לנגינה.

גרסה נפוצה נוספת של הבלוז בן 12 התיבות היא הבלוז המינורי. מהלך זה בנוי באותו אופן, אך הוא מבוסס על סולם מינורי, ויש בו שינויים קלים של הדרגות.

הבלוז המינורי נפוץ בסגנון ה R&B ובענפיו.

כך נראה מהלך בלוז מינורי טיפוסי (דוגמה בסולם Cm):
{| class="wikitable"
|+בלוז מינורי
|-
|Cm7
|Cm7
|Cm7
|Cm7
|-
|Cm7
|Cm7
|Fm7
|Fm7
|-
|G7
|Cm7
|G7
|Ab7
|}

ישנן דוגמאות גם של קטעי בלוז בני 16 תיבות, אשר מתבססים באופן מובהק על המהלך ההרמוני של הבלוז בן 12 התיבות (לדוגמה Soul Station מאת האנק מובלי, וכן Watermelon Man המפורסם מאת הרבי הנקוק).

<br />

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בלוז

de:Blues#Das Blues-Schema
בית זייד

בֵּית זַיִיד הוא מושב על גבעות שייח' אבריק, הנושק לקריית טבעון ונמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל, בה הוא מהווה כיישוב המערבי ביותר.
== היסטוריה ==
ב-1926, לאחר שגורש עם משפחתו מכפר גלעדי, התיישב אלכסנדר זייד, מוותיקי ארגון השומר, עם רעייתו ציפורה זייד ועם ארבעת ילדיהם על הגבעות עליהן שמר בשם "הקרן הקיימת". יזם את החפירות הארכאולוגיות שערך פרופ' בנימין מזר בעתיקות בית שערים וסייע להתיישבותו של קיבוץ אלונים הסמוך. 

ב-11 ביולי 1938, בדרכו לפגישה עם אנשי אלונים, נרצח אלכסנדר זייד על ידי קאסם אל טאבש, בדואי משבט ערב אל-חילף. על שמו הוקם היישוב גבעות זייד, בו חיו בני משפחתו עד שעזבו בשנת 1951 והקימו את בית זייד במקום בו התגוררו לפני כן.

סמוך ליישוב ניצבת אנדרטת אלכסנדר זייד של דוד פולוס המראה את אלכסנדר זייד, רכוב על סוסתו, משקיף על מרחבי העמק. הפסל חובל והופל ממקומו באוקטובר 2007 ולאחר תקופה קצרה שוקם והושב למקומו.
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

מבנה בבית זייד|

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1943
קטגוריה:הנצחת אלכסנדר זייד
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
שריד

סמל קיבוץ שריד הישן
שָׂרִיד הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן בצפון עמק יזרעאל, ליד מגדל העמק, ונמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל.

== היסטוריה ==
בתקופת העלייה הרביעית (1924–1928), היה עמק יזרעאל בראש סדר העדיפויות של קק"ל, אשר רצו להקים בעמק הפורה התיישבות חקלאית משמעותית, ויצירת רצף טריטוריאלי של היישוב, על ידי חיבור חיפה לגוש ההתיישבות בין עפולה לבית שאן. במסגרת המאמץ ליישב את העמק, קק"ל רכשו 30,175 דונם מהכפרים הערביים על יד נהלל ב-1924, עליהם הוקמו היישובים משמר העמק, רמת דוד, גבת, כפר ברוך וכן, שריד.

שריד הוקם בתחילת שנת תרפ"ז (סוף שנת 1926) על גבעת כניפס. מקימי היישוב היו חברי קבוצת "אחוה" של חברי החלוץ מליטא, שעלו בשנת 1920 והחל משנת 1925 עבדו את קרקעות היישוב בעת שהותם במחנה הכשרה סמוך לגניגר. באביב 1927 הצטרפו לשריד קבוצת "ביברכה" של תנועת הנוער בלאו וייס מגרמניה שעלו בשנת 1924. בתחילה הוקצה ליישוב שטח של 2500 דונם.

היישוב קרוי על שם העיר המקראית "שריד" המזוהה עם תל שדוד הסמוך ומוזכרת בתנ"ך בגבולו של שבט זבולון.

כלכלת הקיבוץ מבוססת על המפעל לייצור אבני ליטוש "גמל" ועל ענפי חקלאות מגוונים - גידולי שדה, רפת, פרדס ועוד.

בין חברי הקיבוץ היה גם המשורר נתן יונתן. בנו שנפל במלחמת יום הכיפורים קבור בבית הקברות של הקיבוץ. את השיר שני אלונים על שני אלונים בקיבוצו שנגדעו. השיר קיבל משמעות חדשה לאחר נפילת בנו של יונתן. בשנות ה-60 של המאה ה-20 פעלה בישראל שלישיית שריד, שהורכבה משלושה אנשי קיבוץ שריד.

ליד שריד בנו הבריטים שלושה בונקרים בהם אוחסנה תחמושת לצורכי שדה התעופה הסמוך ברמת דוד. ביוזמת הקרן הקיימת לישראל ובסיועה של ממשלת סלובניה ניטעה במקום חורשה והוקם חניון הנקרא חניון הבונקרים או חורשת סלובניה.

== חינוך ==
בקיבוץ קיים מערך גנים המשרת את ילדי המקום.

תלמידי היסודי לומדים בבית הספר שגיא בקיבוץ שריד ותלמידי התיכון מתחנכים בבית הספר העמק המערבי בקיבוץ יפעת ובבית הספר עמקים תבור בקיבוץ מזרע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.romgalil.org.il/cds/183/ שריד] באתר הרשות לפיתוח הגליל
* [https://nelech.co.il/2020/08/16/חניון-הבונקרים-וחורשת-סלובניה/ חניון הבונקרים-חורשת סלובניה] באתר "נלך"
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1926
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצי הקיבוץ הארצי
קטגוריה:עמק יזרעאל
מנשייה זבדה

מנשייה זבדה (בערבית: منشية الزبدة) הוא כפר ערבי בצפון עמק יזרעאל, ליד רמת ישי, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. כמחצית מתושביו בדואים והמחצית השנייה פלאחים. הרוב המכריע של התושבים משתייך לאחת משלוש משפחות: עבד אל חלים, סעאידה וסולימני.

היישוב הוקם בשנת 1945 על ידי ג׳אסם סעאידה ועבדלחלים שהגיע מעילוט ולאט לאט הצטרפו אליו עוד אנשים מעילוט במקום. עם הזמן הצטרפו אחרים מיישובים נוספים. היישוב הוכר רשמית בשנת 1979.

במנשייה זבדה בית-ספר יסודי בשם "אל רואא" (החיזיון), המפעיל שיטה ייחודית של שילוב תלמידים בעלי צרכים מיוחדים מכל האזור עם תלמידים רגילים. השיטה פותחה על ידי מנהלת בית-הספר בשנים 2006-1984 ד"ר רחאב עבד אלחלים, תושבת הכפר. בית הספר שוכן במבנה ייחודי מרשים וזכה לפני מספר שנים במקום הראשון הארצי בתחרות "בית הספר הנאה".

על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נכון לשנת 2021 היו בכפר 1,471 תושבים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

מסגד הכפר

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1945
קטגוריה:יישובים בדואיים בישראל
גילדהול (לונדון)

הגילדהול בשנת 1805 לערך. המבנים משמאל ומימין לא נשתמרו
גילדהול (אנגלית: Guildhall) אולם הגילדות של לונדון, הוא בניין בסיטי של לונדון באזור צ'יפסייד. הבניין שימש כבניין העירייה של העיר.

==הבניין==
הבניין הנוכחי הוא על שרידי בניין קדום (שמרתפיו נבנו בימי הביניים ונשמרו עד ימינו). בתקופה הרומית היה במקום האמפיתיאטרון הגדול בבריטניה.

חלקים מהבניין הנוכחי נבנו עוד בשנת 1411 והשתמרו. הבניין היה בניין האבן היחיד שלא היה כנסייה, ששרד את השרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666, על אף שגג הבניין נשרף, ושוקם בשנת 1670, אז נבנה גג ישר במקום גג רעפים חד יותר.

הבניין שופץ בשנת 1866 לפי תוכניות הארכיטקט סר הוראס ג'ונס ששחזר את גג הרעפים של הבניין לסגנון שבו היה בימי הביניים. גג רעפים זה נהרס בשרפה הגדולה השנייה של לונדון במהלך הבליץ, ושוקם ב-1954 על פי תוכניות של סר גיילס גילברט סקוט.

כיום משמש הבניין רק לאירועים רשמיים, במבנה נמצאים גם גלריה לאמנות ומוזיאון איגוד השענים.

==גוג ומגוג==
פולקלור מקומי משייך את הענקים גוג ומגוג למקום. לפי פולקלור זה נקשרו הענקים לשערי ארמון שעמד במקום (מבחינה היסטורית לא היה ארמון כזה).
מדי שנה היו מוציאים מהגילדהול פסלים של הענקים שנשמרו בתוכו ומובילים אותם בתהלוכה של ראש העיר. 
הפסלים המקוריים נשרפו בשריפה הגדולה, והוחלפו בשנת 1708 בפסלי עץ שפיסל רב החובל ריצ'רד סאונדרס. פסלים אלה נהרסו במהלך הבליץ. פסלים חדשים מעשי ידי הפסל דייוויד אוונס הוצבו במקום 1953, ביוזמתו ובמימונו של סר ג'ורג' וילקינסון שהיה הלורד ראש העיר של לונדון בשנת 1940, עת נפגע הבניין ונשמדו הפסלים.

==תוכנית גילדהול==
ב-10 בנובמבר 1955 נשא ראש ממשלת בריטניה אנתוני אידן באולם גילדהול נאום שקרא להסכם שלום בין ישראל ומדינות ערב המבוסס על פשרה בין גבולות תוכנית החלוקה לגבולות הקו הירוק. הוא הבטיח ערבויות לשני הצדדים אם יושג הסכם ואיים שהצד שלא יסכים לפעול במתינות יאבד את אהדת בריטניה. הנאום, שנודע כנאום גילדהול, זכה לאהדה בצד הערבי, אולם זכה לתגובות נמרצות מצד ישראל והעיב על יחסי הממלכה המאוחדת–ישראל עד סוף שנת 1958 עת הצהיר שר החוץ הבריטי שתוכנית גילדהול מתה. באותן שנים, נחשב הגילדהול בישראל לסמל למדיניות אנטי-ישראלית של בריטניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.cityoflondon.gov.uk/Corporation/leisure_heritage/architectural_heritage/Buildingswithinthecity/guildhall.htm דף הגילדהול באתר איגוד העיר לונדון]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לונדון: בנייני ממשל
קטגוריה:מבנים שנפגעו במהלך הבליץ
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: בתי עירייה
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I
גבעות זייד

גבעות זייד היה קיבוץ באזור הצפון ליד בית זייד.

== היסטוריה ==
הקיבוץ הוקם בשנת 1940 על ידי גרעין ירושלמי שארגן יוחנן זייד, גרעין מבוגרי בית ספר מקוה ישראל שארגן יפתח זייד וכן עולים מרומניה ומפולין.

הקיבוץ נקרא על שמו של אלכסנדר זייד, שגר בסמוך, ונרצח בשנת 1938 על ידי ערבים בערך במקום בו שכן היישוב.

בשנת 1951 התיישבו בגבעות זייד חברי גרעין תנועת "גורדוניה" מארגנטינה שעלו בשנת 1950 וקיבלו הכשרה בקיבוץ גניגר. הקיבוץ סבל אז מבעיות כלכליות וחברתיות. באותה שנה הצטרף אליהם גרעין מאורוגוואי ובשנת 1953 הצטרפה קבוצה גדולה נוספת של חברי "דרור" מארגנטינה. בהמשך הצטרפה קבוצה של עולים מטורקיה שהתחנכו בחברת נוער בקבוצת שילר. גודל השטח, איכות הקרקע וזמינות המים במקום לא הספיקו להקמתו של משק קיבוצי, והיישוב סבל מבעיות חברתיות ומעזיבות רבות. בשנת 1957 הוחלט ב"איחוד הקבוצות והקיבוצים" לפרק את הקיבוץ. גבעות זייד נעזב וחלק מהחברים עברו להקים קיבוץ חדש בנגב. הם התיישבו במקום שבו הייתה בשנים 1955–1957 חווה חקלאית של "חברת יצור ופיתוח", והקימו יחד עם גרעין "צל-צח" של הנח"ל (של בוגרי "התנועה המאוחדת" מגבעתיים) את קיבוץ אור הנר; כבר לפני התפרקות היישוב דובר על העתקתו למקום יישוב זה, שכונה "אור נר", באזור שער הנגב, בין קיבוץ ארז ובין חוות איבים.

בשנת 1963 ניסה נגה הראובני לקבל 800 את המקום להקמת נאות קדומים אך הדבר לא יצא אל הפועל. בשנת 1964 הוקם על אדמות גבעות זייד כפר תקווה, המיועד לאנשים בוגרים בעלי צרכים מיוחדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* מפת אזור כפר יהושע<ref></ref> עם ציון 'משק זייד', 1942, בהוצאת 'ההגנה'.
* [https://www.nli.org.il/he/maps/NNL_ALEPH990038028190205171/NLI#$FL79322208 מפת Carmel East] שיצאה לאור ב-1945, ועליה סימון 'משק זייד' - מקומו של קיבוץ גבעות זייד משנת 1943. במקום זה שוכן כיום 'כפר תקווה'.
* [https://www.nli.org.il/he/maps/NNL_MAPS_JER990038097780205171/NLI#$FL25571385 מפה משנת 1949] עם סימון היישוב 'גבעות זייד", באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים ישראליים שננטשו
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
קטגוריה:קיבוצים לשעבר
קטגוריה:הנצחת אלכסנדר זייד
קטגוריה:מועצה אזורית עמק יזרעאל
קטגוריה:ישראל: יישובים לשעבר הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים הקרויים על שם חללי מערכות ישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1940
משמר השלושה

אנדרטה לנופלים במשמר השלושה
משמר השלושה היה מושב במזרח הגליל התחתון, בבקעת יבנאל מצפון וסמוך למושבה יבנאל, צורף למועצה המקומית יבנאל בשנת 1953.

המושב הוקם ביום 13 באפריל 1937 על אדמת פיק"א כיישוב חומה ומגדל במטרה ליישב את השטח בין בית-גן ויבנאל.

היישוב נקרא על שם שלושה מתושבי יבנאל, , ו, שהלכו מבית גן ליבנאל ונרצחו בדרכם, ביום 14 במרץ 1937 במהלכם של מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט, ביום השלושים למותם הונח היסוד למושב העובדים על שמם.

בשנת 1953 החליט משרד הפנים באופן חריג לשייך את המושב מבחינה מוניציפלית למועצה המקומית יבנאל. וזאת למרות שמקובל היה לשייך את ישובי ההתיישבות העובדת למועצות אזוריות. הדבר נעשה למרות מחאותיה של המועצה האזורית הגליל התחתון, ושל חלק מחברי המושב.

בשנת 1961 פרשו חלק מחברי האגודה השיתופית "משמר השלושה" והצטרפו לאגודה של החקלאית של איכרי יבנאל. הדבר הביא לפירוק האגודה השיתופית ולחיסול הסופי של המושב. כיום משמר השלושה הוא חלק אינטגרלי מהמושבה יבנאל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים ישראליים לשעבר
קטגוריה:יישובי חומה ומגדל
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
יחידות cgs

מערכת היחידות cgs היא מערכת של יחידות מידה אשר הוצעה בשנת 1832 על ידי המתמטיקאי והפיזיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס (ולכן נקראת לעיתים "המערכת הגאוסיאנית"). מערכת cgs נהוגה מאוד בעולם המדע לצד מערכת הMKS ונגזרתה, מערכת ה-SI שהונהגה בשנות ה־40 של המאה ה־20. המערכת קיבלה את שמה על שום האותיות הראשונות של יחידותיה הבסיסיות ביותר, הסנטימטר (centimeter), הגרם (gram) והשנייה .

ההבדלים המשמעותיים בין יחידות cgs ליחידות MKS הן היחידות האלקטרומגנטיות. בעוד היחידות המכניות נבדלות זו מזו רק בחזקות של 10, היחידות האלקטרומגנטיות מוגדרות באופן שונה בתכלית. במערכת MKS הגודל הבסיסי הוא האמפר, שהוגדר לפי הכוח הפועל על שני תיילים ובהם זרם. ביחידות cgs הוגדרה יחידת המטען esu כך שבחוק קולון הקבוע K יהיה שווה ל-1. 
במערכת היחידות cgs לשדה החשמלי ולשדה המגנטי אותם ממדים (כוח ליחידת מטען), בעוד שבמערכת היחידות mks לשדה החשמלי והמגנטי ממדים שונים.

==המרת גדלים למערכת היחידות SI==
להלן טבלת מעבר בין יחידות במערכת cgs ליחידות במערכת SI:

{| border="1" cellpadding="4" style="width:100%; margin:1em 1em 1em 0; background:#f9f9f9; border:1px #aaa solid; border-collapse:collapse; font-size:95%; clear:both;"
|- bgcolor="#efefef"
! הגודל הנמדד
! ביחידות cgs
! שווה ביחידות SI ל-
|- 
| אורך || סנטימטר || 10<sup>-2</sup> מטר
|-
| מסה || גרם || 10<sup>-3</sup> קילוגרם
|-
| זמן || שנייה || 1 שנייה 
|- 
| מהירות || סנטימטר לשנייה || 10<sup>-2</sup> מטר לשנייה
|- 
| תאוצה || סנטימטר לשנייה בריבוע || 10<sup>-2</sup> מטר לשנייה בריבוע
|- 
| כוח || דיין || 10<sup>-5</sup> ניוטון
|- 
| עבודה ואנרגיה || ארג || 10<sup>-7</sup> ג'אול
|- 
| הספק || ארג לשנייה || 10<sup>-7</sup> ואט 
|- 
| לחץ || דיין לסנטימטר מרובע || 10<sup>-1</sup> פסקל
|- 
| מטען חשמלי || סטטקולון, יחידה אלקטרוסטטית (יא"ס-esu), פרנקלין || <math>3.335 \times 10^{-10}</math> קולון 
|- 
| שדה חשמלי || דיין לסטטקולון || <math>2.998 \times 10^4</math> ניוטון לקולון 
|-
| מתח חשמלי || סטטוולט (ארג לסטטקולון) || 299.8 וולט 
|- 
| זרם חשמלי || סטטאמפר (סטטקולון לשנייה) || <math>3.336 \times 10^{-10}</math> אמפר 
|- 
| שדה מגנטי B || גאוס || 10<sup>-4</sup> טסלה
|-
|שדה מגנטי H
|ארסטד
|<math>1000/4\Pi</math> אמפר למטר
|- 
| שטף מגנטי || מקסוול (גאוס לסנטימטר מרובע) || 10<sup>-8</sup> ובר 
|-
| התנגדות חשמלית || סטטאוהם || <math> 9.009 \times 10^{11} </math> אוהם 
|-
| קיבול || סטטפאראד || <math> 1.113 \times 10^{-12} </math> פאראד 
|-
| השראות || סטטהנרי || <math> 8.988 \times 10^{11}</math> הנרי 
|}

==ראו גם==
*מערכת היחידות הבינלאומית
*יחידות פלאנק
*יחידות מידה על שם אישים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
CGS
קטגוריה:קרל פרידריך גאוס
מדרשת הרובע

מדרשת הרובע היא מדרשה תורנית לבנות המזוהה עם ישיבות הקו וממוקמת ברחוב חב"ד 50 שברובע היהודי שבירושלים. המדרשה נוסדה בשנת ה'תשנ"ד (1993) על ידי הרב אוהד תירוש והרבנית דנה סליי. לומדות בה נשים בגילאים מגוונים.

נשיא המדרשה היה הרב אברהם יהושע צוקרמן עד פטרתו בשנת ה'תשפ"ב (2022). בראש המדרשה עומדת הרבנית סליי.

הדגש במדרשה הוא לימוד על פי רוחו של הראי"ה קוק ובנו הרב צבי יהודה הכהן קוק. הלימודים כוללים לימודי אמונה, מוסר, תנ"ך והלכה. 

במדרשה מלמדים הרב שלמה אבינר, הרב ברוך סליי, הרב ערן טמיר, הרב עידו רוזנטל, הרב אליעזר קשתיאל, הרב אוהד תירוש, הרב מאיר נאמן, הרב מישאל רובין, הרב אריה מרזר, הרב מיכאל טוביאנו, הרב יונתן נמדר, הרב רביד ניסים, הרב דוד ברג, הרב גדי שלוין, הרב יונתן מאלי, הרב בנימין סופר, הרבנית עידית איצקוביץ, הרבנית אהובה צוקרמן, הרבנית דנה תירוש ועוד.

==תוכניות==
* בלב המדרשה עומדות תוכניות 'שנה לשמה': תוכנית הראל - שנת מדרשה לאחר שירות לאומי, ותוכנית דביר - שנת מדרשה לאחר שמינית.
* תוכנית הוראה: תוכנית ללימודי תעודת הוראה בשיתוף עם מכללת אורות
* תוכנית אגדתא: תוכנית ללמודי תואר שני בחינוך בשיתוף עם מכללת אפרתה
* תוכנית יום לימוד נשים: מדי יום רביעי מתכנסות מאות נשים לשיעורים בנושאים שונים
* תוכנית חנה: תוכנית המיועדת לבנות מצווה ואמהות לזכרה של הרבנית חנה טאו שלימדה במדרשה
* מדרשת קיץ במהלך תשעת הימים מתקבצות כמאה בוגרות שביעית לטעום מהלימוד במדרשה.
* תוכנית אלול: הכנה לימים הנוראים
* תוכנית שירות לאומי: העצמת בנות שירות לאומי המשרתות בירושלים ובסביבה
* ימי לימוד תנ"ך: המדרשה שותפה עם מדרשת אוריה וישיבת שבי חברון בשלושה ימי לימוד תנ"ך בראשית חודש אב, מתוך מחויבות למדרשי חז"ל ולפרשנות התורנית וללא עירוב של ביקורת המקרא. בתוכנית שיעורים לנשים, גברים, נוער ועובדי הוראה. בשנת תשע"ז נטלו חלק בימי הלימוד כ-5000 משתתפים, וניתנו בהם כ-200 שיעורים מפי רבנים ורבניות.

==תוכנית חו"ל==
תוכנית חו"ל של מדרשת הרובע היא מהגדולות בישראל ובראשה עומד הרב דוד מילסטון. התוכנית מעודדת את התלמידות לעלות לישראל. רוב התלמידות בה מגיעות מארצות דוברות אנגלית. לבנות התוכנית יש קשר עם הישראליות הלומדות במדרשה, המתבטא במגורים משותפים, לימוד בחברותות ועוד. בתוכנית לומדות כמאה בנות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://harova.org/uploads/files/rosh-yehudi.pdf 'בזכות נשים צדקניות' ראיון בעלון 'ראש יהודי' לפרשת ויקרא תש"ע עם הרבנית דנה סליי, ראש מדרשת הרובע]
* 

הרובע
קטגוריה:ירושלים: חינוך
קטגוריה:הרובע היהודי
סמואל האנמן

כריסטיאן פרידריך סמואל האנמן (בגרמנית: Christian Friedrich Samuel Hahnemann; 10 באפריל 1755 - 2 ביולי 1843), היה רופא גרמני, אביה המייסד של תורת ההומאופתיה אשר עקרונותיה פורסמו לראשונה בשנת 1796.
סמואל האנמן כפי שצולם בשנת [[1841]]

==ביוגרפיה==

האנמן נולד בסקסוניה הגרמנית, באימפריה הרומית הקדושה דאז. הוא סיים את לימודי הרפואה ונחשב לבקיא מאוד בממצאי הכימיה בזמנו, ולרוקח מבריק. הוא היה חבר בתנועת הבונים החופשיים ושלט במספר רב של שפות, בהן לטינית ועברית.

בשלב מסוים בחייו מאס בדרך הרפואה המקובלת, שהתבססה באותם ימים על הקזות דם ומתן מסיבי של תרופות כימיות, ומיסד את ההומיאופתיה הקלאסית. דרך ריפוי זאת התבססה על מתן תרופות ורעלנים מדוללים, אשר במינון גבוה היו גורמים למחלה או תסמיניה. את הרעיון המרכזי של ההומאופתיה "דומה בדומה ירפא" תפס האנמן, כאשר בתקופה בה היה נפוץ מאוד השימוש בכינין לריפוי מלריה, האנמן לא הסכים עם הדעה הרפואית הרווחת שהכינין מרפא את המלריה עקב היותו "חומר מכווץ".

האנמן עסק בתרגום ספרי רפואה ובאחד מימי עבודתו נתקל בתמונת ההרעלה של כינין והופתע לגלות כי התמונה הראתה תופעה הדומה מאוד בתסמיניה למחלת המלריה שאותה מרפא הכינין עצמו. בעקבות מקרה זה ובאופן לא מקובל, החליט האנמן לצרוך כינין בעצמו למרות היותו בריא והוא הופתע לגלות שהוא מפתח את תסמיני המלריה. תופעה זו גרמה להאנמן לחשוב שהכינין מסוגל לרפא את מלריה בזכות יכולתו לגרום לתסמינים דומים אצל אנשים בריאים וכך החל תהליך ארוך של "פרובינג" - לקיחה של חומרים רפואיים על ידו ועל ידי תלמידיו ורשימת כל הסימפטומים שהם יוצרים והוצאת ספרים שאיגדו את המידע שנאסף ונקראו "חומרים רפואיים טהורים".

את עקרונות השיטה ניסח האנמן בספרו "האורגנון", אשר המהדורה השישית שלו, שיצאה לאחר מותו של האנמן בשנת 1843, ממשיכה להיות אבן היסוד של ההומיאופתיה הקלאסית עד ימינו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.homeoint.org/english/index.htm אתר המציג את כל ספרות הבסיס של ההומאופתיה ומידע על התרופות כולל "האורגנון" של האנמן] 
* [https://web.archive.org/web/20191130112023/http://www.homeopathy-israel.co.il/ אתר האגודה הישראלית להומאופתיה קלאסית]
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:גרמנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1755
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1843
לינפורד כריסטי

לינפורד סיסרו כריסטי, קצין (באנגלית: Linford Cicero Christie, OBE; נולד ב־2 באפריל 1960) הוא אצן בריטי, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (1986, 1990 ו-1994) שיאן אירופה (1988–2021) ושיאן בריטניה (1988–2023) בריצת 100 מטר. 

== ביוגרפיה ==
לינפורד כריסטי נולד בסיינט אנדרו בג'מייקה, הוא גודל על ידי סבתו. בגיל שבע הוא היגר לבריטניה בעקבות הוריו שהיגרו חמש שנים קודם לכן. הוא למד בבית הספר הנרי קומפטון בפולהאם, בדרום מערב לונדון. הוא לא לקח את האתלטיקה ברצינות עד גיל 19.

תחילת הקריירה שלו לא הבטיחה רבות. הוא כשל במבחנים הבריטיים להיכלל בנבחרת לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). לאחר שהחל להתאמן תחת הדרכתו של רון רודן החל לממש את יכולתו.

===אלוף אירופה===
בשנת 1986 הוא זכה במפתיע באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בריצת 100 מטר במדליית זהב בתוצאה של 10.15 שניות וכן במדליית כסף במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכה באדינבורו בתוצאה של 10.28 שניות, אחרי בן ג'ונסון מקנדה (10.07 שניות).

באולימפיאדת סיאול (1988) כריסטי זכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר בשיא אירופה חדש של 9.97 שניות, אחרי קרל לואיס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 9.92 שניות ולפני קלווין סמית אף הוא מארצות הברית (9.99 שניות). את הריצה ניצח בן ג'ונסון הקנדי בזמן של שיא עולם מדהים 9.79 שניות, אך הוא ניפסל וניזרק מהאתר האולימפי בבושת פנים עקב שימוש בסמים אסורים.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה כריסטי במדליה היוקרתית ביותר, מדליית הזהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.96 שניות לפני פרנקי פרדריקס מנמיביה שקבע תוצאה של 10.02 ודניס מיטשל האמריקאי שקבע זמן של 10.04 שניות.

===אלוף עולם===
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט בשנת 1993 זכה כריסטי במדליית הזהב בריצת 100 מטר בשיא בריטי חדש של 9.87 שניות, לפני האצנים מארצות הברית אנדרה קסון (9.92 שניות) ודניס מיטשל (9.99 שניות). אותה שנה כריסטי החזיק בכל ארבעת התארים החשובים בריצת 100 מטר אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף אירופה ואלוף חבר העמים הבריטי.

בשנת 1993 כריסטי זכה בתואר ספורטאי השנה מתאם ה-BBC.

שנת 1994 הייתה פחות מוצלחת עבורו והובילה לירידה בהישגיו. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ניפסל עקב שני זינוקים מוקדמים בריצת הגמר ל-100 מטר וכך לא זכה להגן על תוארו. 

באופן רשמי הוא פרש בשנת 1997 מריצה תחרותית.

נכון ל-2006 משמש כריסטי כמאמן אתלטים צעירים בארצו.

== שיאים אישיים ==
* ריצת 100 מטר: 9.87 שניות (1993), שיא אירופה בעבר
* ריצת 200 מטר: 20.09 שניות (1988)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אצנים בריטים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:אלופים אולימפיים מבריטניה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אתלטים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:מהגרים לממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלופי אירופה באתלטיקה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1960
קיטיארה אות-מאטר

קיטיארה אות-מאטר היא דמות בדיונית בעולם הפנטזיה של רומח הדרקון. קיטיארה היא אחותם למחצה של קרמון ורייסטלין מאז'ר, מאהבתו לשעבר של תניס חצי-אלף ושרת דרקונים בשירותה של מלכת האופל טאקיזיס.

קיטיארה היא לוחמת ומצביאה מוכשרת, חסרת עקרונות ומעצורים. כוח המניע העיקרי של הדמות היא שאפתנות. 

הדמות של קיטיארה נוצרה במקור על ידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן בטרילוגיה המקורית של עולם רומח הדרקון, רשומות רומח הדרקון. בהתחלת הטרילוגיה הייתה קיטיארה דמות נפקדת, שאוזכרה על ידי שאר גיבורי הספרים ורק מאוחר יותר הופיעה בעלילות הספרים. דמותה הופיעה בקצרה בטרילוגיית ההמשך של וייס והיקמן, אגדות רומח הדרקון וכן במספר רב של כותרים אחרים של עולם רומח הדרקון. דמותה ועברה של קיטיארה הועמקו והורחבו באופן ניכר בסדרת שישיית המפגשים בספרים לב אפל ו"החבורה" שנכתבו על ידי טינה דניאל והספר פלדה ואבן שנכתב על ידי אלן פוראת'.

==ביוגרפיה==
===השנים הראשונות===
קיטיארה נולדה בעיר מרגוע כבתם הבכורה של גרגור אות-מאטר, אביר סולאמניה לשעבר ושכיר חרב מהולל ואשתו רוזמון. כבר בשלב מוקדם בחייה נחשפה קיטיארה לאורח חייו של אביה. כאשר הייתה קיטיארה בת 7 עזב אביה אותה ואת אמהּ ללא סיבה ברורה. אמהּ התחתנה מחדש עם חוטב עצים בשם גילון מאז'ר ולזוג נולדו זוג תאומים בשם קרמון ורייסטלין. 

קיטיארה לקחה חלק עיקרי בגידול התאומים, תפקיד שהלך וגדל לאור מחלתה המתמשכת של אמהּ. כאשר הייתה קיטיארה בת 13 היא חברה להרפתקן מפוקפק בשם אורסה וכנופייתו. אורסה היה בעל קשר לאביה וקיטיארה רצתה לנצל את ההזדמנות כדי ללמוד על גורלו של אביה. במהלך מסעה עם הכנופיה היא השתתפה בשוד שהסתבך ולבסוף ננטשה. לאחר מכן עבדה קיטיארה מספר חודשים בפונדק בכפר נידח לפני שחזרה למרגוע.

מגיל 16 והלאה חיה קיטיארה כשכירת חרב והרפתקנית, כשהיא משוטטת ברחבי קרין בחיפוש אחר עושר, תהילה ומידע על אביה. מדי כמה שנים היא ביקרה את אחיה במרגוע ואז חזרה לנדודיה. באחת מהרפתקאותיה היא נפגשה עם תניס חצי-אלף והשניים נהפכו למאהבים. מאוחר יותר קיטיארה, תניס, קרמון ורייסטלין, יחד עם סער בהיר-להב, הקנדר גדילן קוץ-רגל והגמד חלמיש כור-אש יצרו חבורת הרפתקנים. כחמש שנים לפני מאורעות דרקונים של דמדומי הסתיו נפרדה החבורה, כאשר כל אחד מהם נשבע לשוב ולהתאחד חמש שנים מאוחר יותר במרגוע.

===קיטיארה כשרת דרקונים=== 
לאחר שקיטיארה נפרדה מהחבורה היא וסער בהיר-להב נדדו צפונה ביחד. בשלב כלשהו, נפרדו דרכיהם. כנראה שכאן נולד בנה, פלד בהיר להב, אשר גודל על ידי שרה דסטן והאמן בלגיונו של לורד אריאקן ורק זמן קצר לפני שהוסמך לאביר גילה את זהות אביו והחל ללכת בין שני הנתיבים המנוגדים של הוריו. מאוחר יותר הצטרפה קיטיארה לצבאה של טאקיזיס מלכת האופל והתקדמה בשורותיו עד לדרגת שרת דרקונים. במהלך תקופה זו רכשה קיטיארה בן ברית חזק ומסוכן, האלמת האימתני לורד סות'. לקיטיארה היה דרקון כחול גדול בשם שחק, שהיה נאמן לה. 

קיטיארה נעדרה מהפגישה המחודשת של חבורתה הישנה. במהלך מלחמת הרומח היא לקחה חלק חשוב בכיבושה של אנסלון על ידי צבאות טאקיזיס. לאחר הבסתו של צבא זה הצליחה קיטיארה לשמור על חלקים גדולים מצבאה והמשיכה להוות איום על האומות והגזעים השונים של אנסלון. מאוחר יותר, במהלך מאורעות אגדות רומח הדרקון נרצחה קיטיארה על ידי דאלאמר האפל כאשר ניסתה לכבוש את העיר פלנתאס. את גופתה תבע לעצמו לורד סות', למרות שהתחננה בפני חבריה לשעבר לא לתת לו. 

קטגוריה:רומח הדרקון

en:List of Dragonlance characters#Kitiara Uth Matar