OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1990

הבחירות הכלליות ביפן 1990 נערכו ב-8 בפברואר 1990 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה טושיקי קאיפו פיזר את הבית התחתון ב-24 בינואר.

==רקע ותוצאות==
החל מאמצע 1988 החלה המפלגה הליברלית-דמוקרטית לאבד מיוקרתה בעקבות מריבות פנימיות, שערוריות בהם היו מעורבים בכירי המפלגה והחלת מס קנייה. סקרים שנערכו בחודש שלפני הבחירות הראו שאחוזי התמיכה בראש הממשלה טושיקי קאיפו עמדו על כ-40%, ונראה היה שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהפכה למפלגת האופוזיציה בבית היועצים, עשויה לסכן את מעמדה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.

בבחירות התמודדו 953 מועמדים על 512 מושבים בבית הנבחרים. בסופו של דבר שמרה המפלגה הליברלית-דמוקרטית על הרוב בבית הנבחרים. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית אכן השיגה 136 מושבים בבית, אך הישגיה באו על חשבון מפלגות קטנות יותר, ולא על אלה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית.

==תוצאות==
{| class="wikitable"
|-
! מפלגה !! קולות !! % !! מושבים !! +/-<br />
<small>(לעומת בחירות קודמות)</small>
|-
| המפלגה הליברלית-דמוקרטית || 30,315,417 || 46.14% || 275 || 25
|-
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית || 16,025,473 || 24.35% || 136 || 51
|-
| מפלגת קומייטו || 5,242,675 || 7.98% || 45 || 9
|-
| המפלגה הקומוניסטית של יפן || 5,226,987 || 7.96% || 16 || 10
|-
| המפלגה הדמוקרטית-סוציאליסטית || 3,178,949 || 4.84% || 14 || 12
|-
| המפלגה הסוציאליסטית-דמוקרטית המאוחדת || 566,957 || 0.86% || 4 || 0
|-
| המפלגה הפרוגרסיבית || 281,793 || 0.43% || 1 || 1
|-
| עצמאיים || 4,807,524 || 7.32% || 21 ||12
|-
| מפלגות אחרות || 58,536 || 0.09% || 0 || 6
|-
! סך-הכול || 66,215,906 || 100 || 512 ||
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ipu.org/english/parline/reports/arc/2161_90.htm סקירת הבחירות ביפן 1990], אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

==הערות שוליים==

1990
קטגוריה:1990 בפוליטיקה
Seed Productions

Seed Productions הייתה חברת הפקת סרטים שקשורה לפוקס המאה ה-20, שהוקמה על ידי השחקנים האוסטרלים יו ג'קמן ואשתו השחקנית והבמאית דבורה לי פורנס עם המפיק והשותף העסקי ג'ון פלרמו.

== היסטוריה ==
מטה החברה היה ממוקם במתחם של חברת פוקס המאה ה-20 בסנצ'ורי סיטי שבלוס אנג'לס. המשרד האוסטרלי נפתח בשנת 2006 באולפני פוקס אוסטרליה בסידני.

הפרויקט הראשון שתכננה החברה היה "X-מן המקור: וולברין", סרט המפרט את מקורותיו של הדמות הבדיונית וולברין, שג'קמן גילם בסדרת סרטי אקס-מן. צילומי הסרט היו אמורים להתחיל מיד לאחר השלמת הסרט השלישי בסדרה, X-מן: המפלט האחרון, אך הצילומים בניו זילנד התעכבו עד ל-18 בינואר 2008. בינתיים הפיקה החברה את "הרשימה" (2008) בכיכובו של יואן מקגרגור, שלושה סרטים תיעודיים על קריקט בכיכובו של גאס וורלנד, ואת סדרת הטלוויזיה קצרת הימים "Viva Laughlin". ב-2010 החליט יו ג'קמן לפרק את החברה כדי להתרכז במשחק.

== סרטים ==
* הרשימה (2008)
* X-מן המקור: וולברין (2009)

== טלוויזיה ==
* "An Aussie Goes Barmy" (2006)
* "Viva Laughlin" (2007)
* "An Aussie Goes Bolly" (2008)
* "An Aussie Goes Calypso" (2008)

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
אוגרי הזוזו

250px

אוגרי הזוזו (באנגלית: ZhuZhu Pets) הם צעצועים אמריקאיים רובוטיים בצורת אוגר, המכוסים קטיפה, שנוצרו על ידי חברת Cepia LLC ב-2009. אוגרי הזוזו מפורסמים במדינות רבות, ובתחילת 2011 הגיעו אף לישראל.

== היסטוריה ==
אוגר זוזו מסוג "צוציק"
אוגרי הזוזו נוצרו לראשונה על ידי ראס הורנסבי שיצרם עבור החברה שלו בסנט לואיס, Cepia LLC. השם של המוצר נוצר מהשם zhūzhū במנדרינית (בסינית: 猪猪), כלומר "חזיר קטן". בשנת 2009, העסיקה החברה 46 בני אדם שייצרו את המוצר, שחלקם בארצות הברית וחלקם בסין.

=== דמויות ===
אוגרי הזוזו המקוריים היו תשע דמויות, אשר נקראו בשמות כגון "צוציק", "שרבוטי", "חתיכי" ו"מר נם-נם-נם". בתחילת פרסום המוצר, אוגרי הזוזו פורסמו יחד עם ובקינז, מוצר של חברת גאנז.

בתחילת 2010 שוחררה קבוצה של דמויות חדשות, המיועדת לבנים בני 8 - 12, לאוגרים אלו נוספו כוחות מיוחדים המאפשרים לחימה באוגרים נוספים. בדצמבר 2010, שוחררה סדרה חדשה: נסיכות אוגרי הזוזו. בנוסף לכך, שוחררה ב-2010 סדרת תינוקות אוגרי הזוזו, שהם אלקטרוניים ומכוסים קטיפה, אבל הם בעלי כדור פלסטיק קטן מתחת לבטנם. המהדורה השנייה של תינוקות אוגרי הזוזו יצאה ב-2011 וכללה מנועים.

גם בשנת 2011 נוספה סדרה חדשה של אוגרי זוזו, גורי כלבים זוזו, אשר גם הם מכוסים קטיפה ורובוטיים ומשמיעים קולות נביחה. בשנת 2010, שוחרר משחק וידאו של אוגרי הזוזו לנינטנדו DS, לאייפון ולמחשב. כמו כן, שוחררה גרסה מאוחר יותר ל-Wii. בנוסף לכך שוחררו באותה שנה לסדרת הנאבקים בנינג'ות, הכלבים והנסיכות נחשק בNintendo DS. לנסיכות שוחררו גם פריטים נוספים כגון: כרכרות, שמלות, כתרים וטירות.

בסוף שנת 2011, יצאה הגרסה השנייה של האוגרים הנאבקים בנינג'ות: אוגרים סמוראים. ב-27 בספטמבר 2011, הוציאה לאור החברה סרט של אוגרי הזוזו אשר נקרא "המסע אל הזו" ל-DVD. הסרט השני של החברה בשלבי עיבוד, וצפוי להשתחרר ב-2012.

בתחילת 2012, הוציאה לאור החברה את סדרת הספארי, הכוללות חיות בצורות של ג'ירפות, פילים, אריות, זברות וקופים.

==== אביזרים ====
בנוסף לאוגרים נוצרו אביזרים שונים ליצירת בתי גידול באופן אישי לאוגרים. לאוגרי הזוזו שני מצבים: "מצב טיפוח" בו הם משמיעים קולות ומגרגרים, ו"מצב הרפתקנות" שבו האוגר חוקר את מקום המחיה שלו ומגיב לגירויים שונים.

אוגרי הזוזו היו נחשבים לשיגעון נעורים במהלך תקופת החגים הנוצרים באמריקה בשנת 2009. הצעצועים עלו במקור כ-9 דולר, אך בגלל מחסור בייצור הצעצועים במשך הזמן הם עלו למחיר של למעלה מ-60 דולר.

בדצמבר 2009, נערכו בדיקות על ידי ארגון "GoodGuide" אשר מצאו בצעצוע "שרבוטי", כמות רבה מהמותרת של אנטימון, ייסוד רעיל. לאחר ביצוע בדיקה מעמיקה של ועדת המוצרים הבטיחותיים של ארצות הברית נמצא כי הצעצוע בתקן "מוגן ובטיחותי במידה רבה". לאחר מכן, GoodGuide פרסם מסמך התנצלות.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.cepiallc.com/ אתר Cepia LLC]

קטגוריה:צעצועים
קטגוריה:עכברים בתרבות
חייבים לדבר על קווין

חייבים לדבר על קווין (באנגלית: We Need to Talk About Kevin) הוא סרט דרמה אמריקאי-בריטי משנת 2011 בבימויה של לין רמזי אשר מבוסס על ספר בעל אותו השם מאת ליונל שרייבר משנת 2003. הסרט היה מועמד ל-29 פרסים, בפסטיבל קאן, פרס גלובוס הזהב, פסטיבל הסרטים בלונדון ועוד. הסרט זכה בחמישה עשר פרסים.

==עלילה==
אווה (טילדה סווינטון), לשעבר סופרת מצליחה, חייה בבדידות ועובדת בעיירה הסמוכה לבית סוהר בו כלוא בנה. היא נזכרת באירועים שהובילו לנידוי אותו היא חווה. קווין (עזרא מילר), בנה הבכור, היה ילד מנותק ולא מתקשר. הוא התנהג בצורה מחושבת, כאשר עורר סלידה באמו, אך מתיקות עם אביו פרנקלין (ג'ון סי. ריילי). על הרקע הזה עולים סכסוכים רבים בין בני הזוג. אווה מצטערת על אובדן החופש שלה, וקווין המרוחק והקר לא היווה פיצוי לאובדן זה. במהלך התבגרותו ניסתה האם בכל זאת, לעורר בו עניין ושיתוף פעולה, אך לשווא. כשאווה מנסה לדבר עם פרנקלין, הוא מתרץ את התנהגותו המוזרה של קווין וחושב שאווה בודה דברים מליבה. קווין שואב השראה מסיפור רובין הוד והופך לקשת חובב. פרנקלין מתנהג בסלחנות לקווין גם לאחר שאחותו איבדה את עינה על ידי חומר ניקוי בעת שהשגיח עליה. אווה לעומתו חושבת שזאת לא הייתה תאונה. אווה ופרנקלין רבים ביניהם, והוא מודיע לה כי הוא רוצה להתגרש. הוא גם מציע לה כי תטפל בעצמה, על רקע שנאתה לבנה התמים (כך לתפיסתו). ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-16 של קווין, אווה מקבלת הודעה כי בתיכון גלדסטון, בו לומד קווין התחוללה זוועה. אווה מגיעה אל התיכון ומיד מבינה כי קווין ביצע טבח נורא בחבריו ללימודים באמצעות חץ וקשת. אווה חוזרת לביתה, ומגלה כי קווין רצח גם את אביו ואחותו.
הסרט נגמר בביקור של אווה בבית סוהר, בו היא שואלת את בנה מדוע רצח, ותשובתו היא "פעם חשבתי שאני יודע, היום אני כבר לא בטוח".

==אמצעים ויזואליים==
1. במהלך הסרט נעשה שימוש רב במוטיב הצבע האדום והדם, שמרמז על סופו הנורא של הסרט.

2. ישנן סצנות בהן יש קלוז-אפים על שפתיהם של הדמויות, על מנת להדגיש פרטים חשובים בסרט.

==פיתוח==
ערוץ הבי בי סי קנה את הזכויות לעיבוד קולנועי ב-2005. כתיבת תסריט הסרט נערך כשנתיים ועוד כשלוש שנים הוקדשו להפקת הסרט. צילום הסרט החל ב-2010 והוקרן לראשונה בפסטיבל קאן 2011.

== שחקנים ==
* טילדה סווינטון - אווה (האם)
* ג'ון סי. ריילי - פרנקלין (האב)
* עזרא מילר - קווין (הבן)

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי התבגרות
מנחם פוזננסקי

מנחם פּוֹזְנַנְסקי (Menahem Poznansky; 13 בספטמבר 1887 – 20 בדצמבר 1956) היה סופר מתרגם ועורך ישראלי, יליד קמניץ-פודולסקי שברוסיה (בדרום-מערב אוקראינה של היום). חתן פרס ברנר לשנת 1956.

==ביוגרפיה==
פוזננסקי נולד בקמניץ-פודולסקי ליוסף ולאסתר לבית ווייסלוביטש. כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לברדיצ'ב, ובשנת 1898, כשהיה בן 11, עקרה המשפחה מערבה לעיר לודז' (פולין), שם גם התחנך אצל מורים פרטיים ולאחר מכן השתלם והוסמך להוראה בעברית ובספרות בבית ספר ממשלתי ליהודים.

בין השנים 1906–1908 עבד בבתי דפוס, תחילה בלודז', שם חבר למשורר יצחק קצנלסון, ולאחר מכן בלבוב, שם התוודע לסופר י"ח ברנר.

בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נישא למרים בת פיגה וליב ניברט, ויחד עלו בני הזוג לארץ ישראל. בארץ עבד תחילה בפלחה ובשמירה, ובהמשך התקבל למשרת הוראה בבית הספר לבנות בנווה צדק. בעבודת ההוראה המשיך עד ליציאתו לפנסיה (בין היתר, כמורה בבית הספר "תל נורדאו" בתל אביב).

פוזננסקי כתב סיפורים ליריים; תחילה פרסמם בכתבי העת "השילוח" וב"העולם" ובמרבית כתבי העת העבריים של תקופתו, בהם "רביבים", "האדמה", "מעברות", "מאזניים, "דבר", "אורלוגין" ועוד.

פוזננסקי תרגם קבצים רבים, בהם: "אבות ובנים" של איוון טורגנייב, "בעלי אחוזה מן הדור הישן" של ניקולאי גוגול, "זיכרונות של מהפכן" של פיוטר קרופוטקין, "חצי יובל שנים של קריניצה" על התנועה הקבוצתית בקווקז, ועוד.

פוזננסקי קיבץ והביא לדפוס את יצירותיהם של מספר סופרים נבחרים, בהם: "על גבול הדממה" של צבי שץ, רשימותיה של המשוררת פניה ברגשטיין ועזבונו של ל.א אריאלי. אולם את מרבית עבודתו בתחום ביצע בכינוס יצירותיו ואיגרותיו של יוסף חיים ברנר. הוא אף החל לעבוד במשותף עם ברנר על היצירה "מחיי יוסף טרומפלדור", שאותה המשיך פוזננסקי לאחר הירצחו של ברנר. על עבודתו במשך שלושים שנה בשימור וליקוט יצירותיו של ברנר, זכה פוזננסקי בפרס ברנר בשנת 1956, זמן קצר לפני מותו.

פוזננסקי נפטר ב-20 בדצמבר 1956. נטמן בבית העלמין קריית שאול. ארכיונו הגדול נמצא במכון "גנזים" של אגודת הסופרים בבית אריאלה בתל אביב. 

היה אב לבן, בנימין גלעד, חבר קיבוץ בית השיטה, ולבת, רות, וסב לנכדים. אחד מאחיו, לייב פוזננסקי, היה ממנהיגי "הבונד" ונספה בשואת יהודי פולין.

==כתביו==
* דמויות מלוות: ספורים, תל אביב: דבר, תרפ"ז.
לאחר מותו:
* דמויות מלוות: כתבים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשי"ח 1957.
* אגרות: תרע"ט–תשט"ז, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תש"ך 1960.

===תרגום===
* פיוטר קרופוטקין, זכרונות של ריבולוציונר; תל אביב: הסתדרות העובדים העברים הכללית בארץ ישראל, ועדת התרבות, תרפ"ה-תרפ"ו.

==לקריאה נוספת==
* מ"ז וולפובסקי, 'תוגת העלומים' (על סיפורי מנחם פוזננסקי), מאזנים (אדר א' 1957). 
* בנימין גלעד, על אביו מנחם פוזננסקי, מבפנים (ינואר 1958).
* יעקב שרת ונחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - פרקי זכרונות - כרך א, הוצאת המרכז לתרבות וחינוך תל אביב, 1974, עמודים 318-326

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* [http://urila.tripod.com/Biography.pdf אבטוביוגרפיה של פוזננסקי]
* 
* , (עם פטירתו)
* 
* 
* , 

מפרי עטו:
* [http://urila.tripod.com/Poznanski.htm הטקסט מתוך הספר דְּמֻיּוֹת מְלַוּוֹת]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס ברנר
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1993

הבחירות הכלליות ביפן 1993 נערכו ב-18 ביולי 1993 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה קיאיצ'י מיזאווה פיזר את הבית התחתון.

==רקע ותוצאות==
בעקבות החלת מס צריכה חדש, ובעקבות שערוריית Recruit, נפגעה יוקרתה של מפלגת השלטון - המפלגה הליברלית-דמוקרטית. מפלגות האופוזיציה, בהן גם מפלגות קטנות שיסדו פוליטיקאים שפרשו מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית, העלו הצעת אי אמון כנגד מיזאווה, שבתגובה פיזר את הבית התחתון ב-18 ביוני.

אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 67%, ושיקף את התפכחות הציבור מהתהליך הפוליטי. המפלגה הליברלית-דמוקרטית איבדה את הרוב בבית הנבחרים, ומפלגת אחדות של שבע מפלגות שהקימו פורשי המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגות אחרות החזיקו ברוב בבית. מפלגת האופוזיציה הראשית המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לא הצליחה לנצל את ירידת קרנה של המפלגה ששלטה ביפן מאז 1955 ואיבדה גם היא מושבים רבים בבית הנבחרים בשל התנגדות המצביעים למצב הפוליטי של אותה עת.

מוריהירו הוסוקאווה, מנהיג מפלגת יפן החדשה, התמנה לראשות הממשלה ב-9 באוגוסט.

==תוצאות==
{| class="wikitable"
|-
! מפלגה !! מועמדים !! קולות !! % !! מושבים !! +/-<br /><small>(לעומת בחירות קודמות)</small>
|-
| המפלגה הליברלית-דמוקרטית|| 285 || 22,999,646 || 36.62% || 223 || 52
|-
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית || 142 || 9,687,588 || 15.43% || 70 || 66
|-
| מפלגת שינסייטו || 69 || 6,341,364 || 10.10% || 55 || (55)
|-
| מפלגת קומייטו || 54 || 5,114,351 || 8.14% || 51 || 6
|-
| מפלגת יפן החדשה || 57 || 5,053,981 || 8.05% || 35 || (35)
|-
| המפלגה הדמוקרטית-סוציאליסטית || 28 || 2,205,682 || 3.51% || 15 || 1
|-
| המפלגה החדשה סקיגאקה || 16 || 1,658,097 || 2.64% || 13 || (13)
|-
| האיגוד הסוציאל-דמוקרטי || 4 || 461,169 || 0.73% || 4 || 0
|-
| אופוזיציה לא-קומוניסטית || 370 || 30,522,232 || 48.60% || 243 ||44
|-
|המפלגה הקומוניסטית של יפן || 129 || 4,834,587 || 7.70% || 15 || 1
|-
| אחרים || 62 || 143,486 || 0.23% || 0 || 0
|-
|עצמאיים || 109 || 4,304,188 || 6.85% || 30 || 9
|-
! סך-הכול || 955 || 62,804,145 || 100.00% || 511 ||
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ipu.org/english/parline/reports/arc/2161_93.htm סקירת הבחירות ביפן 1993], אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

==הערות שוליים==

1993
קטגוריה:1993 בפוליטיקה
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1979

הבחירות הכלליות ביפן 1979 נערכו על רקע פיזור בית הנבחרים של יפן על ידי ראש הממשלה מסיושי אוהירה ב-7 בספטמבר. הסיבה לפיזור הייתה נעוצה בעובדה שהמפלגה הליברלית-דמוקרטית, אותה הוביל ראש הממשלה, החזיקה ב-249 מתוך 511 המושבים בבית הנבחרים, ואוהירה ביקש להשיג למפלגתו רוב של 271 מושבים.

באותה עת הייתה נתונה יפן בגרעון תקציבי עמוק, ואוהירה הכריז לפני הבחירות על כוונתו להעלות הצעת חוק בנושא אימוץ מס קנייה חדש על מנת לבלום את המשך הגרעון. על אף שסקרים מוקדמים הצביעו על תמיכה נרחבת במפלגה הליברלית-דמוקרטית, במהלך הבחירות התברר שהציבור היפני אינו תומך במס החדש, ושאף אין הסכמה לגביו בתוך המפלגה. לפיכך, נדחתה הצעת החוק.

בבחירות קיבלה המפלגה הליברלית-דמוקרטית 3% יותר ממספר הקולות שקיבלה בבחירות 1976, אך הדבר לא סייע לה להשיג עוד מושבים בבית הנבחרים, והיא לא הגיעה לרוב הרצוי. לעומתה, הכפילה המפלגה הקומוניסטית של יפן את מספר המושבים שלה בבית התחתון, מ-19 ב-1976 ל-41 ב-1979.

==תוצאות==
{| class="wikitable"
|-
! מפלגה !! מועמדים !! קולות !! % !! מושבים !! +/-<br />
<small>(לעומת בחירות קודמות)</small>
|-
| המפלגה הליברלית-דמוקרטית || 322 || 24,084,130 || 44.59% || 248 || 1
|-
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית || 157 || 10,643,450 || 19.71% || 107 || 16
|-
| המפלגה הקומוניסטית של יפן || 128 || 5,625,527 || 10.42% || 39 || 22
|-
| מפלגת קומייטו החדשה || 64 || 5,282,682 || 9.78% || 57 || 2
|-
| המפלגה הדמוקרטית-סוציאליסטית || 53 || 3,663,691 || 6.78% || 35 || 6
|-
| המועדון הליברלי החדש || 31 || 1,631,811 || 3.02% || 4 || 14
|}
==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Jansen, Marius B.The Making of Modern Japan. Harvard University Press, 2002. .
</div>
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ipu.org/parline-e/reports/arc/JAPAN_1979_1980_E.PDF סקירת הבחירות ביפן 1979–1980], אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

==הערות שוליים==

1979
קטגוריה:1979 בפוליטיקה
צבי סטודינסקי

צבי (צביקה) סטודינסקי (16 בפברואר 1927 - 20 בפברואר 2012) היה כדורגלן ישראלי בולט בשנות ה-40 וה-50.
סטודינסקי שיחק במרבית שנותיו בקבוצת מכבי תל אביב (עשירי בטבלת הכובשים של המועדון) ושיחק חמש פעמים במדי נבחרת ישראל.

== ביוגרפיה ==
סטודינסקי נולד ב-1927 בברלין. בעקבות עליית המפלגה הנאצית לשלטון ב-1933 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. משפחתו התיישבה תחילה ברחובות ועברה לגור בצפון תל אביב, ליד משפחות גלזר ובלוט, בהן גדלו שייע גלזר ואשר בלוט, שהפכו לשחקנים מובילים באותה התקופה. בגיל 16 הגיע למחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובגיל 18 כבר שיחק בהרכב הבוגרים. סטודינסקי שיחק במכבי תל אביב עד 1957, ופרש בגיל 30.

סטודינסקי נודע ביכולת הכיבוש שלו (כבש 64 שערים), וגם ביכולת המסירה שלו, שהוסיפה למאזנו בישולים רבים וזיכתה אותו בתואר "הטבח" בידי חלוץ המועדון, שייע גלזר.

לסטודינסקי נולדו שתי בנות ובן.

== הופעות בולטות ==
לאורך הקריירה בקבוצה נודעה העיקר היכולת שהפגין במשחקים ביוגוסלביה ב-1950. מכבי ניצחה שם 0:2 את פרטיזן בלגרד, וגברה אף על המארחת, קבוצת נאשה קרילה. כמו כן ניצחה 2:3 את ניש סרביה, וסטודינסקי כבש במשחק זה אחד מן השערים. בסך הכל ניצחה מכבי בארבעה מ-11 משחקיה, שלושה סיימה בתיקו, ובארבעה הפסידה. העיתונות היוגוסלבית טענה כי סטודינסקי היה הכדורגלן המצטיין במסע. בהמשך אותה נסיעה כבש צבי סטודינסקי צמד שערים במשחק מול לוצרן שווייץ, בניצחון מכבי 2:5.

סטודינסקי חיזק את הפועל תל אביב במסעה לאנגליה, בספטמבר 1951, בהפסדה 6:1 מול ארסנל, בהייבורי; הוא כבש את שער הכבוד, בדקה ה-87.
באותה שנה ביקרה בארץ משלחת כדורגלני "אול-סטאר" מארצות הברית, ומכבי תל אביב גברה עליה 0:3; סטודינסקי הבקיע את אחד השערים.
הוא כבש שוב ב-1953, במדי נבחרת תל אביב, שניצחה 0:2 את פאלקירק הסקוטית. ב-1954 נוצחה מכבי 4:2 על ידי נוטס קאונטי, באנגליה; סטודינסקי הבקיע את אחד משני השערים לזכות מכבי. הוא כבש שער לזכות קבוצתו גם בניצחונה 0:3 על דמיר ספור. הבקיע צמד מול אצורי האיטלקית, במשחק שנסתיים ב-2:2, ועוד שער חשוב, בתיקו 2:2 מול מ.ט.ק. הונגריה, במשחק שהתקיים בתל אביב.

==הישגים בקריירה==
צבי סטודינסקי עם קבוצת הפועל תל אביב בנמל התעופה ב[[סאות'אנד-און-סי לקראת המשחק מול ארסנל.]]
שחקן
* עם מכבי תל אביב
** אליפויות: (5)
***1947, 1950, 1952, 1954, 1956.
** גביע המדינה: (4)
***1946, 1947, 1954, 1955.

צבי סטודינסקי במדי מכבי תל אביב במשחק חוץ.

== לקריאה נוספת ==
* דני דבורין, הגדולים של מכבי תל אביב, הוצאת שקמה, 1996
* אשר גולדברג ודני דבורין, מכבי תל אביב, 102 שנים ראשונות, הוצאת מדיה 41, 2008

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80437&national_team_id=3 עמוד השחקן של צבי סטודינסקי] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [http://maccabi-tlv.co.il/News.asp?id=1821 צבי סטודינסקי הלך לעולמו], באתר מכבי תל אביב
* 
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
ישיבת חיי עולם

ישיבת חיי עולם, תרפ"ז
משכנה החדש של ישיבת חיי עולם תוכננה על ידי אדריכל [[נתן ברין]]
חיי עולם (שם מלא: חיי עולם - תלמוד תורה ישיבה ובית תבשיל ליתומים) הוא מוסד תורני חסידי ירושלמי שהוקם במחצית השנייה של המאה ה-19.

==תולדות המוסד==
"ישיבת חיי עולם" הוקמה בי' בתמוז ה'תרמ"ו (1886) בעיר העתיקה בירושלים על ידי מספר רבנים חסידיים, רבי יצחק דוד בידרמן, בנו של רבי משה מלעלוב ואחיינו רבי דוד בידרמן, האדמו"ר מלעלוב. ובתמיכת רבי יהושע מקוטנא, וחתנו רבי חיים אלעזר וקס.

הישיבה היא המקבילה החסידית בירושלים לישיבת עץ חיים ("תלמוד תורה הכללי והישיבה הגדולה עץ חיים") של הפרושים, הוותיקה יותר, שהוקמה 45 שנים קודם לכן בידי הרב שמואל סלנט.

ראש הישיבה הראשון היה רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין, חתנו של רבי יצחק דוד בידרמן.

[[הרב קוק, והרב זוננפלד בחנוכת הבית למבנה ישיבת חיי עולם ברחוב מעלה חלדיה]]

הישיבה נוסדה במקורה בעיר העתיקה ולמשך תקופה עברה ממבנה למבנה בשכירות, ולבסוף קנתה מבנה ברחוב מעלה חלדיה ברובע המוסלמי מול שוק הכותנים. מאז שנות השמונים של המאה העשרים שוכנת במבנה זה ישיבת שובו בנים של חסידי אליעזר ברלנד שהשתלטו עליה באופן לא חוקי.
בעקבות שורת אירועים וביניהם רעידת האדמה בשנת תרפ"ז (1927) שהזיקה קשות למבנה ומאורעות תרפ"ט (1929) נרכש עבור הישיבה מגרש בשולי שכונת אחווה ("כיכר השבת" של ימינו) ובשנת ה'תרצ"ג (1933) עברה הישיבה הגדולה למשכנה החדש.

עם השנים נסגרה הישיבה ונשאר רק כולל אברכים ותלמוד תורה ששימש בעיקר את החסידים מהיישוב הישן, הקשורים לעדה החרדית. בבניין הישיבה יש בית כנסת של חסידות ראדזין, בית כנסת של חסידי אשלג הירושלמים, ממשפחות מינצברג ולמברגר ואולם שמחות.

==רמ"א==
בשנות ה-90 החלו מנהלי המוסד לקחת תקציבים ממשלתיים לתלמוד תורה. חלק מההורים הוציאו את ילדיהם מהמוסד ועסקני העדה החרדית פתחו להם תלמוד תורה חדש בשם "חיי עולם המקורית" (לימים 'מוסדות רמ"א' בנשיאות הרב משה אריה פריינד). התלמוד תורה החדש השתכן במשך מספר שנים בבניין של קרטשניף סיגט תחת חסותו של רבי צבי הירש רוזנבוים. כיום שוכנים מוסדות רמ"א בשכונת גוש 80.

==ראשי הישיבה==
*הרב בנימין יהודה לייב ברנשטיין
*הרב ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (-כ"ט בחשוון ה'תש"ט)
*הרב נפתלי צבי שמרלר (ה'ת"ש-כ"ה בסיוון ה'תש"ח)
*הרב דב בריש וידנפלד (ה'תש"ח-ה'תשכ"ו)
*הרב חייקל מילצקי
*הרב שלמה שרייבר
*הרב אהרן ברנשטיין
*הרב משה ברנשטיין

==מבוגרי הישיבה==
* האדמו"ר רבי פינחס מנחם אלתר מגור, בעל "פני מנחם"
* האדמו"ר רבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה
* הרב שלמה בנימין אשלג
* הרב שמואל אלעזר היילפרין
* הרב לוי יצחק הלפרין
* הרב משה יאיר וינשטוק
* הרב שמואל אבידור הכהן
* הרב מרדכי פרום
* הרב משה חיים שמרלר

==לקריאה נוספת==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==
* (באתר HebrewBooks)
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=12603&pgnum=32 מוסדות הראשיים, ותיקים צבוריים והמפורסמים „חיי עולם” בירושלים], הפרדס, שנה כ"ח, חוברת א', תשרי תשי"ד, עמ' 30–31 (באתר HebrewBooks)
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
חיי עולם
חיי עולם
חיי עולם
חיי עולם
קטגוריה:תנועת החסידות בארץ ישראל
קטגוריה:רחוב מלכי ישראל (ירושלים)
מדיה באיראן

המדיה באיראן שייכת לגופים פרטיים וציבוריים, אך מנוטרת ונשלטת על ידי המשטר. כלי התקשורת באיראן כוללים סוכנויות חדשות, עיתונים, בלוגים, מגזינים, ותחנות טלוויזיה. רוב העיתונים במדינה הם בפרסית אך קיימים גם כאלו באנגלית ושפות אחרות. עיתונים חשובים באיראן כאטלא'אט, קייהן, איראן דיילי, וטהראן טיימס, יוצאים במהדורה כפולה פרסית ואנגלית. קיימים מספר שידורים זרים במדינה בשפה הפרסית, ובתוכם קול ישראל בפרסית ורדיו פרדה, אך אלו סובלים לעיתים מחסימות יזומות מצד המשטר.

בשנת 2000 תואר המנהיג העליון של איראן האייתולה עלי ח'אמנאי על ידי הוועד להגנה על עיתונאים כ"אחד מעשרת האויבים הגדולים של העיתונות וחופש הביטוי".

==פיקוח וצנזורה==

בית משפט מיוחד באיראן מגדיר את קווי האיסור וההיתר באשר לתצרוכת המדיה, ועשוי לעכב ולמנוע פרסומים שונים ואף לשלול היתרים לעסוק בתחום. בבית המשפט קיים חבר מושבעים אשר תפקידו לבחון את החומרים המובאים לפניו ולהחליט האם קיימים בהם תכנים אנטי- דתיים, לשון הרע, או פגיעה באינטרסים הלאומיים. משנת 1999 הביא בית המשפט לסגירתם של כתבי-עת ועיתונים רבים אשר היו בעלי קווים רפורמיסטיים.
קיים משרד ממשלתי נוסף אשר תפקידו לפקח על המדיה באיראן ולספק רישיונות לעיסוק בתחום. המשרד נקרא הסוכנות לתרבות והכוונה אסלאמית. הממשלה מעסיקה חברת צנזורה מהגדולות בעולם אשר תפקידם לחסום השפעות זרות המגיעות לדעתם בעיקר מהתקשורת המערבית.

==ראו גם==

* ISNA - סוכנות הסטודנטים האיראנית לחדשות.
* אירנ"א - הסוכנות לחדשות הרפובליקה האסלאמית.
* רשות השידור האיראנית (IRIB)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:איראן: תקשורת
קטגוריה:איראן: טלקומוניקציה
קטגוריה:תקשורת המונים בפרסית
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 1996

הבחירות הכלליות ביפן 1996 נערכו ב-20 באוקטובר 1996 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה ריוטרו האשימוטו פיזר את הבית התחתון.

היו אלה הבחירות הראשונות תחת חוקי הבחירות החדשים שנחקקו ב-1993. לפני בחירות אלה יצגו מספר מתמודדים כל מחוז, לעיתים כולם מאותה מפלגה. לפי החוקים החדשים מועמד אחד יצג כל מחוז ואת כל מגוון האינטרסים שלו. ברשימת מפלגות נפרדת בחרו המצביעים במפלגה, במטרה לתת לקולות הבוחרים ייצוג יחסי מדויק יותר בבית הנבחרים.

השיטה החדשה תרמה לכך שעל המועמד מכל מחוז לדאוג לקשת רחבה של אינטרסים בתוך המחוז שלו, וזאת בניגוד לשיטה הקודמת, לפיה מספר מועמדים מכל מחוז נטו לפנות לקהל יעד מסוים או לאזור מסוים בתוך המחוז ולדאוג לו.

==רקע ותוצאות==
אף על פי שהבחירות אמורות היו להיערך ביולי 1997, פיזר השימוטו את בית הנבחרים ב-27 בספטמבר 1996. הסיבה לכך הייתה נעוצה בעובדה שהשימוטו נהנה מתמיכה רחבה בקרב הציבור, ושאף לחזק את מפלגתו, המפלגה הליברלית-דמוקרטית, בבית התחתון, בעיקר לאור העובדה שהעלאת מסים הייתה מתוכננת לאפריל 1997.

מערכת הבחירות הציבה את המפלגה הליברלית-דמוקרטית - שהחזיקה בשלטון במשך 38 שנים עד 1993 - מול האופוזיציה שכללה את מפלגת האופק החדשה, את המפלגה הדמוקרטית - אותה הקימו פורשים מהמפלגה הליברלית-דמוקרטית - ואת המפלגה הקומוניסטית של יפן.

אחוז ההצבעה בבחירות עמד על 59% - הנמוך זה שנים ביפן. המפלגה הליברלית-דמוקרטית ניצחה בבחירות וחסרו לה רק שני-עשר מושבים על מנת להשיג רוב מוחלט בבית הנבחרים. 
==תוצאות==
{| class="wikitable"
|-
! style="background-color:#E9E9E9" align="left" colspan="2" rowspan="2" |מפלגה
! colspan="3" | בחירות מחוזיות !! colspan="3" | בחירות יצוג יחסי
! rowspan="2" | מושבים !! rowspan="2" | +/−
|-
! קולות !! % !! מושבים
! קולות !! % !! מושבים
|-
| bgcolor=red rowspan="4" | 
| align="left" | המפלגה הליברלית-דמוקרטית
| 21,836,096 || 38.63% || 169
| 18,205,955 || 32.76% || 70
| 239 || 28
|-
| align="left" | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית
| 1,240,649 || 2.19% || 4
| 3,547,240 || 6.38% || 11
| 15 || 15
|-
| align="left" | המפלגה החדשה סקיגאקה
| 727,644 || 1.29% || 2
| 582,093 || 1.05% || 0
| 2 || 7
|-
| bgcolor=red align="left"| הקואליציה
| 23,804,389 || 42.11% || 175
| 22,335,288 || 40.19% || 81
| 256 || 6
|-
| bgcolor=blue rowspan="6" | 
| align="left" | מפלגת האופק החדשה
| 15,812,326 || 27.97% || 96
| 15,580,053 || 28.04% || 60
| 156 || 4
|-
| align="left" | המפלגה הדמוקרטית
| 6,001,666 || 10.62% || 17
| 8,949,190 || 16.10% || 35
| 52 || 0
|-
| align="left" | המפלגה הקומוניסטית
| 7,096,766 || 12.55% || 2
| 7,268,743 || 13.08% || 24
| 26 || 11
|-
| align="left" | ליגת הרפורמה הדמוקרטית
| 149,357 || 0.26% || 1
| 18,884 || 0.03% || 0
| 1 || 1
|-
| align="left" | אחרים
| 1,155,108 || 2.04% || 0
| 1,417,077 || 2.55% || 0
| 0 || 4
|-
| bgcolor=#5555ff align="left" | האופוזיציה
| 30,215,223 || 53.45% || 116
| 33,233,907 || 59.81% || 119
| 235 || 2
|-
| bgcolor=grey |
| align="left" | עצמאיים
| 2,508,810 || 4.44% || 9
| colspan="3" | –
| 9 || 1
|- align="right" style="background-color:#E9E9E9"
|colspan="2"|סך-הכול
| 56,528,422 || 100.00% || 300
| 55,569,195 || 100.00% || 200
| 500
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ipu.org/english/parline/reports/arc/2161_96.htm סקירת הבחירות ביפן 1996], אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

==הערות שוליים==

1996
יפן
טובה (קיסר יפן)

הקיסר טוֹבָּה (ביפנית: 鳥羽天皇; 24 בפברואר 1103 - 20 ביולי 1156) היה קיסר יפן ה-74 לפי הרשימה המסורתית של קיסרי יפן. שלטונו נמשך מ-1107 עד 1123.

==ביוגרפיה==
בנם של הקיסר הוריקאווה ופוג'יווארה נו אישי. לאחר מות אביו בגיל 29, ב-9 באוגוסט 1107, עלה טובה לכס הקיסרות. עד עלייתו לכס הקיסרות היה שמו הפרטי מונהיטו-שינו (宗仁親王). במהלך השנים הראשונות לשלטונו של טובה הייתה השליטה נתונה למעשה בידיו של סבו, הקיסר-לשעבר שירקאווה, בהתאם למסורת בה הקיסר מפנה את כסאו ליורשו, אך ממשיך לשלוט במדינה. 

בשנה השבע עשרה לשלטונו, ב-25 בפברואר 1123, נאלץ טובה לוותר על כסאו בהוראת סבו. כס הקיסרות עבר לבנו אקיהיטו, שהיה לקיסר סוטוקו. טובה היה רק בן 21 כשנאלץ לוותר על הכס, אך כבר שלט במשך שש עשרה שנים.

טובה נשא שלוש נשים ולקח מספר פילגשים, שהולידו לו 14 בנים ובנות.

ב-1129, עם מות הקיסר-לשעבר שירקאווה, החל טובה לכהן כקיסר-לשעבר, תפקיד בו נשא לאורך תקופת שלטונם של שלושה קיסרים: סוטוקו, קונואה וגו-שירקאווה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:קיסרי יפן
קטגוריה:ילידי 1103
קטגוריה:נפטרים ב-1156
מוטי חביב

מרדכי "מוטי" חביב (נולד ב-17 ביוני 1952) הוא עיתונאי ושדרן ספורט ישראלי.

==קורות חייו==
חביב החל את דרכו ככתב בעיתון "חדשות הספורט", שהיה עיתון הספורט הנפוץ ביותר בישראל בשנות ה-70 וה-80, ומשם הגיע לרדיו. באמצע שנות ה-70 אף התגורר בחיפה לצורך שידור משחקי הבית של הפועל ומכבי חיפה.

חביב היה מהשדרים הבכירים של תוכנית הספורט הפופולרית ברשת ב' של קול ישראל, "שירים ושערים", יותר מ-30 שנה. המעבר לטלוויזיה התרחש ב-1998, כשהחל לשדר בערוץ המזרח התיכון את משחקיה של מכבי חיפה בגביע אופ"א, והנחה מדי מוצ"ש את תוכנית האולפן "מפגש מחזור". החל משנת 2004 משדר את הליגה גם בטלוויזיה, בערוצי הספורט של צ'רלטון. חביב שידר לרדיו משני מונדיאלים (איטליה 1990 וארצות הברית 1994), מאולימפיאדת סיאול (1988) ומעוד עשרות משחקי נבחרת ישראל בארץ ובעולם. במהלך שידוריו סיגל לעצמו את ה'ריש' המתגלגלת שהפכה לסימן ההיכר שלו לאורך השנים. מילים כגון: "ארררבע דקות" או "ארררבע אפס" הפכו להיות חלק ממנו ואף קיבלו דגש מיוחד בחיקוי שקיבל בתוכנית הספורט "בובה של לילה".

במקביל לשידוריו ברדיו, שימש במשך שנים רבות כעורך מדור הספורט של העיתון "על המשמר" עד לסגירתו ב-1995.

בתחילת שנות ה-90 היה ממקימי מחלקת הספורט ב"מת"ב", שם הגיש וערך תוכנית ספורט שבועית ואת מהדורת החדשות לסירוגין עם מיקי חיימוביץ'. במשך 13 שנה ניהל את מחלקת הספורט ובד בבד שידר וערך את משחקי הקבוצות השונות בכדורגל, כדורסל, כדוריד וכדורעף באזור השידור של החברה (חולון-בת ים, נתניה-חדרה, חיפה והגליל העליון).

חביב ערך את השבועון "שבועספורט" לבני נוער ואת השבועון "לעניין" שיצא באזור המרכז. מתחילת שנות ה-90 עובד כעיתונאי ספורט ברשת המקומונים של "ידיעות תקשורת" באזור השפלה, חולון-בת ים ורמלה-לוד, וכן בחינמון "ישראל פוסט" מיום הקמתו ב-2007.

בשנת 2002 לוהק לסרט הקולנוע הישראלי "בית"ר פרובנס" שביים אורי ענבר, על פי תסריט של יובל פרידמן. חביב שיחק בתפקיד עצמו, כלומר שדר הספורט שמשדר את המשחק הגורלי בין בית"ר גבעת צורים הצנועה למכבי תל אביב במסגרת גביע המדינה.

בתחילת עונת המשחקים של 2019/20 החל להגיש את התוכנית הפרלמנט של ספורט1 אשר שודרה בחבילת הערוצים של ספורט1 בבעלות צ'רלטון בכל יום שישי בשעה 17:00 יחד צוות הפאנל הכולל את יעקב בוזגלו, שייע פייגנבוים וג'ימי טורק.

בספטמבר 2023 זכה בתואר יקיר העיר בת ים על פועלו לאורך השנים בתחום התקשורת והעשייה למען העיר<ref></ref>.
מוטי חביב מקבל מידיו של ראש עיריית בת ים [[צביקה ברוט את תואר יקיר העיר לשנת 2023]]

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל חדשות הספורט
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:שירים ושערים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:יקירי בת ים
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 2000

הבחירות הכלליות ביפן 2000 נערכו ב-25 ביוני 2000 עבור בית הנבחרים של הדיאט של יפן, לאחר שראש הממשלה יושירו מורי פיזר את הבית התחתון.

==רקע ותוצאות==
הבחירות לבית הנבחרים היו אמורות להתקיים באוקטובר 2000, אך מכיוון שראש הממשלה מורי נכנס לתפקידו באפריל 2000 בעקבות שבץ מוחי בו לקה קודמו בתפקיד, קייזו אובוצ'י, הוא שאף לזכות בתמיכת הציבור. אולם, במהלך מסע הבחירות צנחה התמיכה במורי לאחר שהתייחס ליפן כמדינה אלוהית, שבמרכזה הקיסר. התמיכה צנחה מ-40% באפריל לפחות מ-20% בערב הבחירות.

הבחירות נסבו סביב הכלכלה היפנית, והממשלה הכריזה שתזרים הון רב לפרויקטים ציבוריים, אך לא תמהר להסיר את הפיקוח הממשלתי מהשוק ולא תערוך רפורמות. האופוזיציה, מצידה, קראה לרפורמות כלכליות ולפחות פיזור כספי הציבור.

תוצאות הבחירות הראו שהממשלה בראשות המפלגה הליברלית-דמוקרטית לא נהנתה מרוב מוחלט, ונאלצה לסמוך על קואליציה. לעומתה, יריבתה העיקרית - המפלגה הדמוקרטית - התחזקה מאוד.

==תוצאות==
{| class="wikitable"
|-
! style="background-color:#E9E9E9" align="left" colspan="2" rowspan="2" |מפלגה
! colspan="3" | בחירות מחוזיות !! colspan="3" | בחירות יצוג יחסי
! rowspan="2" | מושבים !! rowspan="2" | +/−
|-
! קולות !! % !! מושבים
! קולות !! % !! מושבים
|-
| bgcolor=red rowspan="5" |
| align="left" | המפלגה הליברלית-דמוקרטית
| 24,945,806 || 40.97% || 177
| 16,943,425 || 28.31% || 56
| 233 || 38
|-
| align="left" | מפלגת קומייטו החדשה
| 1,231,753 || 2.02% || 7
| 7,762,032 || 12.97% || 24
| 31 || 11
|-
| align="left" | המפלגה השמרנית
| 1,230,464 || 2.02% || 7
| 247,334 || 0.41% || 0
| 7 || 11
|-
| align="left" | מועדון הרפורמה
| 203,736 || 0.33% || 0
| colspan="3" | –
| 0 || 5
|-
| bgcolor=red align="left"| הקואליציה
| 27,611,760 || 45.35% || 191
| 24,952,791 || 41.70% || 80
| 271 || 65
|-
| bgcolor=blue rowspan="8" |
| align="left" | המפלגה הדמוקרטית
| 16,811,732 || 27.61% || 80
| 15,067,990 || 25.18% || 47
| 127 || 32
|-
| align="left" | המפלגה הליברלית
| 2,053,736 || 3.37% || 4
| 6,589,490 || 11.01% || 18
| 22 || 4
|-
| align="left" | המפלגה הקומוניסטית של יפן
| 7,352,844 || 12.08% || 0
| 6,719,016 || 11.23% || 20
| 20 || 6
|-
| align="left" | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית
| 2,315,235 || 3.80% || 4
| 5,603,680 || 9.36% || 15
| 19 || 5
|-
| align="left" | אספת העצמאיים
| 652,138 || 1.07% || 5
| 151,345 || 0.25% || 0
| 5 || 1
|-
| align="left" | הליגה הליברלית
| 1,071,012 || 1.76% || 1
| 660,724 || 1.10% || 0
| 1 || 0
|-
| align="left" | אחרים
| 46,945 || 0.08% || 0
| 99,565 || 0.17% || 0
| 0 || 1
|-
| bgcolor=#5555ff align="left" | האופוזיציה
| 30,243,642 || 49.78% || 94
| 34,891,810 || 58.30% || 100
| 194 || 35
|-
| bgcolor=grey |
| align="left" | עצמאיים
| 2,967,069 || 4.87% || 15
| colspan="3" | –
| 15 || 11
|- align="right" style="background-color:#E9E9E9"
|colspan="2"|סך-הכול
| 60,822,471 || 100.00% || 300
| 59,844,601 || 100.00% || 180
| 480
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ipu.org/parline-e/reports/arc/2161_00.htm סקירת הבחירות ביפן 2000], אתר האיחוד הבין-פרלמנטרי.

==הערות שוליים==

2000
קטגוריה:2000 בפוליטיקה
ניב בוגין

ניב בוגין (נולד ב-29 ביולי 1960) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי. בוגין שיחק בהפועל חולון, כקפטן הקבוצה, לאורך רוב הקריירה המקצוענית שלו. הוא שיחק בתפקיד סקנד גארד, היה קלע (שמאלי), מוביל כדור ומוסר.

== קריירה ==
ניב בוגין ו[[ישראל אלימלך, 2022]]
בוגין החל לשחק כדורסל בהפועל חולון בגיל 8, יחד עם חברו מבית הספר היסודי "שפרינצק" בחולון, ישראל אלימלך, איתו שיחק בקבוצה עד 1991 ברציפות.

בעונת 1975/6 זכה עם הפועל חולון בגביע הליגה לנערים, בעונת 1977/8 זכה איתה ב"דאבל" - אליפות וגביע הליגה לנוער ובעונת 1978/9 זכה איתה שוב בגביע הליגה לנוער.

בוגין שיחק בנבחרות ישראל לנוער, קדטים (מקום 11 באליפות אירופה ב-1977), העתודה והבוגרים, בה קלע 85 נקודות ב-25 משחקים.

בעונת 1982/3 היה בוגין במקום ה-14 בטבלת קלעי הליגה עם 404 נקודות.
עם ריבוי הזרים באמצע שנות השמונים, נדחק מקומו של בוגין מהחמישייה הראשונה של חולון. על כך התבטא חברו ו"השחקן המשלים אותו": "קשה לי בלי ניב...קשה לי להתרגל למישהו אחר...הוא עזר לי מאוד במשחקים שבהם לא הלך לי. הוא לקח את העניינים לידיו. היום הוא חסר לי. לקחו ממני את החלק השני שלי".

בעונת 1985/1986 הגיע בוגין עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, בו הפסידה חולון 90:86.
ב-1987 היה שותף למשחק ההיסטורי, בו הביסה הפועל חולון את מכבי תל אביב בתוצאה 66:85.
בעונת 1990/1991 שוב הגיע עם הפועל חולון לגמר גביע המדינה, שגם בו הפסידה חולון 100:90.

ב-1991 עזב בוגין את הפועל חולון ועבר לא.ס. רמת השרון. בעונה זאת קלע 370 נקודות (16.8 נקודות למשחק). בעונת 1992/3 שיחק במכבי רמת גן (267 נקודות), בעונות 1993/4 - 1994/5 שיחק במכבי ראשון לציון (436 נקודות) וב-1995 חזר להפועל חולון לעונה נוספת (93 נקודות). לאחר עונת 1995/6 פרש ממשחק מקצועני. בכל משחקיו בליגה הישראלית קלע 3848 נקודות.

ב-1996 מונה למאמן הפועל חולון. למרות הצלחת הקבוצה בסיבוב הראשון, לאחר 15 משחקים, עוד בטרם הספיק להנחיל את סגנונו המיוחד ושיטות המשחק שלו, הוחלף "דוקטור בוגין" על ידי המאמן המיתולוגי רלף קליין.

ניב בוגין היה לאחר פרישתו בעלים של חנות לשיווק קרמיקה ואביזרי אינסטלציה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.basket.co.il/StatsPage_PlayersPoints.asp?PlayerId=10045 ניב בוגין], באתר מנהלת הליגה
* 
* . ניב בוגין בסגל הפועל חולון בעונת 1985/6.
* 
* [https://web.archive.org/web/20131019164125/http://holon.israelnow.co.il/a1471-%D7%A9%D7%97%D7%A7%D7%9F-%D7%94%D7%A4%D7%95%D7%A2%D7%9C-%D7%97%D7%95%D7%9C%D7%95%D7%9F-%D7%A0%D7%99%D7%91-%D7%91%D7%95%D7%92%D7%99%D7%9F-%D7%91%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%95%D7%9F-%D7%9E%D7%A9%D7%A0%D7%AA-1982 ניב בוגין בראיון טלוויזיוני לאורי לוי בתוכנית "מהר יותר גבוה יותר חזק יותר" 1982], באתר חדשות "חולון NOW"
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני א.ס. רמת השרון
קטגוריה:בוגרי תיכון קוגל
קטגוריה:חולון: כדורסלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
זמשקו

זמשקו (בסלובנית: Zameško), הוא יישוב קטן בגדה הימנית של נהר קרקה במועצה המקומית שנטיירני (Šentjernej) שבדרום - מזרח סלובניה, במרחק של 69 ק"מ מזרחית ללובליאנה, עיר הבירה של המדינה. המועצה כולה היא חלק מקרניאולה תחתית וכיום היא כלולה כחלק מהאזור הסטטיסטי "אזור סלובניה דרום - מזרחית".

ישנם מספר אתרי מורשת עולמית של אונסקו בקרבת מקום. אתר המורשת הקרוב ביותר בסלובניה הוא מערות סקוצ'אן במרחק של 109 ק"מ מערבה.

==ראו גם==
*אזורי סלובניה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סלובניה: יישובים
יענקל אדלר

"הקטועים" (1942–1943), מאוסף [[גלריית טייט]]
יענקל אדלר (בפולנית: Jankiel Adler; 26 ביולי 1895 - 25 באפריל 1949) היה צייר ואמן הדפס יהודי-פולני.

== אודות ==
נולד כשביעי מבן עשרה ילדים בעיירה טושין, פרבר של העיר לודז' בפולין. בשנת 1912 החל ללמוד תחריט אצל דודו בבלגרד. בשנת 1914 עבר לגרמניה שם התגורר זמן מה עם אחותו בבארמן (Barmen, כיום כלולה בעיר וופרטל) ולמד שנים במכללה לאמנות ולאומנות. 

בשנים 1918–1919 חזר ללודז' שם היה לקח חלק פעיל בקבוצה של אמני אוונגרד צעירים. בשנת 1920 הוא שב לגרמניה. בשנת 1922 עבר לדיסלדורף, שם החל ללמד באקדמיה המקומית לאמנות. בדיסלדורף אדלר נפגש עם פאול קלה, אשר ממנו הושפע בהמשך. בשנת 1928 זכה ציורו של אדלר במדליית זהב בתערוכת אמנות גרמנית בדיסלדורף. שם גם הצטרף לקבוצת האמנים יונג ריינלנד.

בשנים 1929 ו-1930 הוא יצא לסיורי לימוד במיורקה ובאתרים נוספים בספרד. בעת מערכת הבחירות בגרמניה בחודש יולי 1932 הוא פרסם יחד עם קבוצה של אמנים ואינטלקטואלים פעילי שמאל מנשר נגד המדיניות של המפלגה הנאצית ובתמיכה ברעיונות הקומוניזם. עם עליית היטלר לשלטון בשנת 1933 הוצגו שתיים מיצירותיו על ידי המפלגה הנאצית בתערוכה שנערכה במרכז האמנות במנהיים כדוגמאות לאמנות מנוונת. אדלר עזב את גרמניה ומצא מקלט בפריז תוך שהוא יוצא לביקורים רבים בפולין, יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה, רומניה וברית המועצות. בשנת 1937 הוחרמו 25 מיצירותיו בגרמניה מאוספים ציבוריים וארבע מהן נכללו בתערוכה הנודדת על אמנות מנוונת עת הוצגה במינכן. 

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב אדלר לצבא הפולני. בשנת 1941 שוחרר מן השרות מסיבות בריאות והגיע כפליט לסקוטלנד, שם התגורר ב-Kirkcudbright. בשנת 1943 עבר ללונדון ונהיה מעורב בעולם האומנות המקומי. הוא נפטר בוויטלי קוטג' (Whitley Cottage) באלדבורן שבאנגליה בשנת 1949. כל תשעת אחיו ואחיותיו נספו בשואה.הוא הובא לקבורה בבית העלמין בושי שבמחוז הרטפורדשייר. 

==יצירתו==
אדלר הושפע בעבודתו באופן בולט מיצירותיהם של פיקאסו ולז'ה. הוא נהנה לנסות שילובי חומרים שונים, כך למשל, הוא שילב ביצירותיו תערובות חול. רבות מיצירותיו עוסקות בנושאים יהודים ומעטות מהן יצירות מופשטות. יצירותיו של אדלר מוצגות במוזיאונים בולטים באנגליה, סקוטלנד, ארצות הברית, פולין, גרמניה וניו זילנד. רבות מיצירותיו נמכרו לאורך השנים במכירות פומביות, חלקן בעשרות אלפי דולר

==הנצחה==
ב- 17.6.1975, הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולי דאר שנקראה אמנות הציור 1975, שבה נכלל בול של ציור של אדלר שכותרתו משחק פורים שהוצג במוזיאון תל אביב. השירות הבולאי מכר 785.000 בולים של בול זה עד להפסקת המכירה ב-24.10.1975 . 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tate.org.uk/servlet/ArtistWorks?cgroupid=999999961&artistid=630&page=1 יצירות יענקל אדלר באוסף גלריית טייט]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים יהודים פולנים
קטגוריה:ציירים יהודים גרמנים
קטגוריה:אמני הדפס יהודים
קטגוריה:יהודים בצבא הפולני
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1895
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1949
אפרת (דמות מקראית)

אֶפְרָת מוזכרת במקרא כאשת כלב בן חצרון, משבט יהודה. חצרון היה בנו של פרץ, בנם של יהודה ותמר.

==צאצאיה של אפרת==
מסופר עליה שילדה את חור, סבו של בצלאל בן אורי בן חור, בונה המשכן. 

המפרשים חלוקים בשאלה האם "יריעות" הייתה בתו של כלב או אשתו. ממילא, לא ברור אם אפרת הייתה אשתו השנייה או השלישית.

מאחר שחצרון, חמיה של אפרת, מופיע ברשימת משפחת יעקב היורדת למצרים, ואילו כלב בנו אינו מופיע בה, מסתבר שאפרת נולדה במצרים ומתה שם.

לדעת אהרן דמסקי תחום ישיבת המשפחות המתייחסות אליה מכונה במקרא "אפרת" או אפרתה.

==זיהוי כלב ואפרת במדרש==
מדרשי חז"ל זיהו את כלב בן חצרון עם כלב בן יפונה, אחד המרגלים שבאו ממדבר סיני לתור את ארץ ישראל, ואת אפרת זיהו עם מרים הנביאה, אחותם של משה ואהרן. כמו כן זיהו את חור, בנה של אפרת, עם חור המוזכר כשופט במדבר סיני. על רקע זה הסבירו המדרשים את השם "אפרת" במובן של פרייה ורבייה, שמיוחסים במדרש לפועלה של מרים בארץ מצרים כאחת מהמיילדות העבריות שהמשיכו ליילד למרות גזרת פרעה וכן כמי שנלחמה באופן ציבורי על המשך הילודה למרות הגזרות.(שמות רבה, שם). רבי אברהם אבן עזרא שלל את הזיהויים הללו, והצביע על קשיים כרונולוגיים שונים בהם. באשר לזיהוי של כלב בן חצרון עם כלב בן יפונה הוא כותב כי "על דרך הפשט כלב בן יפונה איננו כלב בן חצרון בראיות גמורות".

על פי הסבר אחר, "אפרתי" הוא תואר כבוד, והשם "אפרת" מבטא את היותה בת למשפחה מיוחסת.

בעקבות ההסבר המדרשי לשם "אפרת" קרויה בשם זה עמותת אפרת - אגודה לעידוד הילודה בעם היהודי - עמותה ישראלית הפועלת לשכנע נשים יהודיות שלא לבצע הפלה מלאכותית. בדומה קיים מכון פוע"ה - מכון לפוריות ורפואה על פי ההלכה אף הוא על שם מרים שכונתה ע"פ המדרש בשם המיילדת פועה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשים בספרי הכתובים
בנק הולנד

בנק הולנד (בהולנדית: Hollandsche Bank-Unie) היה בנק זר שפעל בישראל מתקופת המנדט הבריטי עד שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 2010 מוזג הבנק לתוך דויטשה בנק וחדל להתקיים כבנק עצמאי.
==היסטוריה==
שלט על בניין בנק הולנד בחיפה
בנק הולנד נפתח בחיפה ב-1 באוקטובר 1934 סמוך למרכז המסחרי החדש, ברחוב הבנקים<ref></ref>, שהיה המרכז הפיננסי של העיר. הבניין היה בין הראשונים בעיר שכלל מיזוג אוויר וחדר כספות במרתף. סניף נוסף נפתח בתל אביב ב-1949.

לניהול הבנק מונה ארווין פרוינד, נתין הולנדי. ראול ולנברג, שפרוינד היה ידיד של סבו, הגיע לארץ ישראל על מנת להתמחות בבנק הולנד.

הבנק היה פעיל בעסקאות בניירות ערך ובסחר חוץ ועם לקוחותיו נמנו בעיקר יוצאי גרמניה והולנד. ב-1968 בעקבות החרם הערבי החליט בנק הולנד למכור את פעילותו בישראל לבנק דיסקונט.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קצרמר ישראל
הולנד
הולנד
קטגוריה:חיפה: בנקים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1934
יוסף בודנהיימר

יוסף שלמה בודנהיימר (1941 – 14 באוגוסט 2024) היה פיזיקאי ישראלי, פרופסור לאלקטרואופטיקה, נשיא ורקטור המרכז האקדמי לב.

==ביוגרפיה==
בודנהיימר נולד ב-1941 בקיימברידג' שבאנגליה, ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שמונה. למד בישיבת קול תורה ובישיבת מרכז הרב. שירת בצה"ל בחטיבת הנח"ל. בעצתו של פרופ' זאב לב העדיף להישאר בארץ וללמוד פיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים על פני לימודים בארצות הברית, שם קיבל מספר מלגות לימודים. תחת הנחייתו של לב קיבל בודנהיימר תואר דוקטור בשנת 1971. נושא הדוקטורט היה חקירת פרוצן באמצעות פיזור ראמאן.

===מפעלו המדעי===
עבודת הפוסט-דוקטורט של בודנהיימר עסקה בתחום ספקטרומטריית לייזר בקינגס קולג', אוניברסיטת לונדון. מחקרו זה הצליח לגלות שני מעברי פאזה חדשים, ופיתח טכניקה ספקטרומטרית חדשה.

במהלך שבתון בשנת 1978–1979 במעבדות המחקר של קודאק, כחוקר-אורח הלא-אמריקאי הראשון, ביצע עבודה חלוצית בתחום הווידאו-דיסק.

עם ייסוד המרכז האקדמי לב (בשמו דאז – בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים), הצטרף למחלקה לאלקטרואופטיקה, ומונה לראש המחלקה בשנת 1982. בהמשך קיבל תואר פרופסור מן המניין, ובשנת 1989 התמנה לרקטור המוסד. משנת 1993 עד 2009 כיהן כנשיא המרכז, (הכהונה הארוכה ביותר בתולדות המוסד).

פרופ' בודנהיימר פרסם יותר מ-80 מאמרים בספרות המקצועית, והוא מחזיק ב-11 פטנטים בתחומי האלקטרו-אופטיקה. הוא שימש כיועץ לחברות היי-טק רבות בישראל ובארצות הברית ומכהן כחבר בוועדות מדעיות ולאומיות שונות.

בשנת 2019 זכה בפרס "יקיר ירושלים" על תרומתו למדע בישראל ועל הכשרתם האקדמית והמקצועית של אוכלוסיות מגוונות ושילובם במעגל התעסוקה בישראל.

בודנהיימר הלך לעולמו ב-14 באוגוסט 2024 כשהוא בן 83. הלווייתו התקיימה באותו יום בבית העלמין סנהדריה בירושלים.

===פועלו במרכז האקדמי לב===
תחת הנהגתו נוסדו קמפוסים ותוכניות נוספות במוסד וביניהם:
* קמפוס טל
* תוכניות לציבור החרדי המאפשרות השתלבותו בכוח העבודה הישראלי
* תוכנית לימודי הנדסה לבני העדה האתיופית.

===חיים אישיים===
בודנהיימר היה נשוי לרחל, ולהם שמונה ילדים, הוא התגורר בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים ישראלים
קטגוריה:אלקטרואופטיקה
קטגוריה:סגל המרכז האקדמי לב
קטגוריה:תורה ומדע
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
היינקל

הַיִינְקל (בגרמנית: Heinkel Flugzeugwerke - "היינקל מפעל מטוסים") הייתה חברה גרמנית לייצור כלי טיס, שנוסדה על ידי ארנסט היינקל ונקראה על שמו.

החברה נודעה בעיקר בשל ייצור מטוסי הפצצה למען הלופטוואפה בזמן מלחמת העולם השנייה וכן עקב תרומותיה בתחום "טיסה במהירות גבוהה".

בשנות ה-50 של המאה ה-20 היא יצרה מכוניות מדגם "היינקל קבין".

החברה התמזגה (ובכך חדלה להתקיים) בשנת 1965 לתוך "Vereinigte Flugtechnische Werke" ("מפעלי טכנולוגיית־טיסה מאוחדים") אשר בתורה התמזגה לתוך "מסרשמיט־בולקוב־בלום" .

היינקל He 111H מתוצרת החברה, (ספטמבר 1940)]]


==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:יצרני מטוסים גרמניים
קטגוריה:חברות משתפות פעולה עם הנאצים
גיל שפר

גיל שפר (נולד ב-26 בינואר 1969) הוא איש מינהל ציבורי ישראלי. שימש כראש הסגל ומנהל לשכת ראש הממשלה.

==ביוגרפיה==
גיל ברוך שפר נולד בישראל, דור שביעי למשפחה של חסידי קרלין, שעלתה לארץ ישראל בעליית החסידים בשנת תקל"ז-1777. אביו, ישראל, הוא אחיו של אליעזר שפר. אמו, חוה, היא בתו של רבי ישראל דב אודסר.

שירת בצה"ל כקצין מודיעין. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד לתואר ראשון בתקשורת, אך לא השלימו.

בשנות ה-90 הקים חברת ייעוץ תקשורת. בין השאר עבד כאיש יחסי ציבור של הרשות השנייה. מונה לדובר המפד"ל בראשותו של זבולון המר. בין השנים 1998–2008 שימש כראש מינהל הטקסים וההסברה בעיריית ירושלים ונחשב למקורבו של אורי לופוליאנסקי.

בשנת 2009 התמנה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ ראש הממשלה לאירועים, סיורים וטקסים. בדצמבר 2010 מונה למנהל לשכת ראש הממשלה. בפברואר 2012, בעקבות התפטרות ראש הסגל בלשכת ראש הממשלה, נתן אשל, התמנה כממלא מקומו. סיים את כהונתו ביולי 2013, במקומו מונה ארי הרו.

ביוני 2015 התמנה לקונסול כבוד מטעם יפן בישראל.

בינואר 2017 המליצה המשטרה להעמידו לדין בחשד לעבירות מין שביצע בזמרת ישראלית שהסיע להופעה בפני דיפלומטים זרים, ובאוקטובר 2017 הודיעה הפרקליטות כי התיק נסגר מחוסר ראיות.

==חיים אישיים==
שפר נשוי ואב לתאומים. מתגורר בגבעת שמואל ומנהל אורח חיים דתי<ref></ref>.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנהלי לשכת ראש הממשלה
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:יועצי תקשורת ישראלים
קטגוריה:ראשי הסגל בלשכת ראש הממשלה
קטגוריה:עובדי עיריית ירושלים
קטגוריה:קונסולים של כבוד במדינת ישראל
קטגוריה:גבעת שמואל: אישים
קטגוריה:משפחת לוי מטבריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
ברוך ויניצקי

ברוך ויניצקי (16 במרץ 1918 – נובמבר 2000) היה ממקימי סניף האצ"ל בפתח תקווה, כתב בעיתון "המשקיף" ואחד מגולי האצ"ל והלח"י ששהו במחנות המעצר הבריטים באפריקה.

==קורות חיים==
נולד בפתח תקווה לליפא ומרים ויניצקי, ממקימי המושבה, אח לשישה. למד בבית-הספר נצח ישראל במושבה ובבית הספר תחכמוני בתל אביב. נישא לשושנה סנדרוב ולזוג נולדו שלושה ילדים.

החל את פעילותו המחתרתית בגיל 15. בשנת 1938 הקים את סניף אצ"ל בפתח תקווה עם עוד שישה אנשים. עיקר פעילותו הייתה בהברחת נשק.

ב-19 באפריל 1944 כשהתחיל מרד האצ"ל, נעצר במערכת עיתון "המשקיף" יחדיו עם אחיו יוסף ויניצקי, אף הוא כתב העיתון. השניים הובלו לבית הכלא המרכזי במחוז, "הקישלה" שביפו.

הם היו אסורים במשך יותר מ-4 שנים במספר מקומות שונים: תחילה שישה חודשים בלטרון, ומבוקר חמישי ב' בחשוון תש"ח הוטסו למחנות המעצר בסודאן, קניה ואריתריאה (לאריתריאה הוא הוגלה בקבוצת ה-251 עם שני אחיו). מכיוון שהיה כבר אב לילד, לא השתתף ויניצקי בבריחות ממחנות המעצר באפריקה. האחים שבו לארץ ביולי 1948.

משנת 1952 שימש כגבאי וחבר הנהלת בית הכנסת הגדול בפתח תקווה. היה חבר בהנהלת חברה קדישא. בשנת 1983 הוא היה מועמד לראשות העיר מטעם הליכוד, ופעל כחבר במועצת העיר. בשנת 1988 הוענק לו התואר "יקיר פתח תקווה".

נפטר בנובמבר 2000.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי בית הספר נצח ישראל (פתח תקווה)
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (תל אביב)
קטגוריה:גולי אפריקה
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית ביישוב
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
קטגוריה:חברי מועצת העיר פתח תקווה
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:סגל המשקיף
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
מוקדמות גביע אפריקה לאומות 1998

ערך זה מפרט את שלבי המוקדמות של גביע אפריקה לאומות 1998. בורקינה פאסו, מארחת טורניר הגמר, ודרום אפריקה, זוכת הטורניר הקודם, העפילו באופן אוטומטי ללא משחקי מוקדמות.

== טרום מוקדמות ==
בסיבוב הטרום מוקדמות התחרו מספר נבחרות על מנת להעפיל למוקדמות הטורניר.

 העפילה לשלב המוקדמות. 

 העפילה לשלב המוקדמות.

 העפילה לשלב המוקדמות.

 העפילה לשלב המוקדמות.

 העפילה לשלב המוקדמות.

 העפילה לשלב המוקדמות כאשר שיחקה משחק אחד, כיוון שבורונדי פרשה מהטורניר במהלך המשחק הראשון שהתקיים.

=== נבחרות שנאסר עליהם להשתתף בטורניר ===
על הנבחרות הבאות נאסר להשתתף בטורניר, כיוון שפרשו במהלך מוקדמות גביע אפריקה לאומות 1996. ניגריה פרשה במהלך הטורניר הסופי של גביע אפריקה לאומות 1996. 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

הנבחרות הבאות מסיבות שונות לא נכנסו לטורניר.
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== שלב המוקדמות ==
=== בית א' ===

הערה: פרשה מהתחרות ב-17 בינואר 1997 בגלל התסיסה במזרח המדינה.

בסיום משחקי בית א', ו עלו לטורניר הגמר.

=== בית ב' ===

בסיום משחקי בית ב', ו עלו לטורניר הגמר.

=== בית ג' ===

בסיום משחקי בית ג', ו עלו לטורניר הגמר.

=== בית ד' ===

הערה: נפסלה ב-30 בינואר 1997, לאחר שהממשלה מנעה מהנבחרת לשחק נגד ב-25 בינואר 1997.

הערה: פרשה שני משחקים לפני תום טורניר המוקדמות.

בסיום משחקי בית ד', ו עלו לטורניר הגמר.

=== בית ה' ===

בסיום משחקי בית ה', ו עלו לטורניר הגמר.

=== בית ו' ===

הערה: לאחר שלושת המשחקים הראשונים שלה, זאיר שינתה את שמה ל
בסיום משחקי בית ו', ו עלו לטורניר הגמר.

=== בית ז' ===

בסיום משחקי בית ז', ו עלו לטורניר הגמר.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.rsssf.com/tables/98a.html סיקור מוקדמות גביע אפריקה לאומות 1998]

בורקינה פאסו 1998