נהר רריטאן

נהר רריטאן (באנגלית: Raritan River) הוא הנהר הארוך והגדול ביותר של מדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית. אגן הניקוז שלו מנקז חלק גדול מהאזור ההררי של אזור מרכז המדינה, וחלק קטן יותר מהאזור הצפוני שלה. הנהר נשפך אל מפרץ רָריטַאן (שליד סטטן איילנד) שהוא חלק ממפרץ ניו יורק התחתון.

== היסטוריה ==
גאולוגים סבורים שנהר רריטאן התחתון היווה לפני כ-6,000 שנה את שפך נהר ההדסון<ref>Steinberg, Ted 2010. [https://cmc.marmot.org/Record/.b42507169 Gotham Unbound: The Ecological History of Greater New York]. Simon & Schuster. p. 4.</ref>. לאחר סיום עידן הקרח האחרון, המֵצָרִים עדיין לא נוצרו, וההדסון זרם לאורך הרי הוואטצ'ונג עד לבאונד ברוק של ימינו, ולאחר מכן עקב אחר המסלול דהיום של הרריטאן מזרחה, אל מפרץ ניו יורק התחתון<ref></ref>.

השם רריטאן נובע ככל הנראה מענף של אנשי הלנאפי הנקראים הנאריטיקונגים<ref></ref>, האנשים הראשונים שידוע כי התיישבו בעמק הרריטאן לפני כאלף שנים<ref></ref>.

בעקבות סכסוך עם המתיישבים ההולנדים שהגיעו, נאלצו ילידי האזור למכור את שטחם ליד מפרץ רריטאן, ולהתקדם יותר מערבה לאורך עמק הנהר<ref></ref>. כשהקולוניאליסטים האנגלים השתלטו על האזור, הם ניצלו את מיקומו של הנהר בין ניו יורק לפילדלפיה וכן רשת דרכים שפותחה על ידי הלנאפי, כדי להפוך את האזור למרכז תחבורה ומסחר<ref name=":0">DeAngelo, W. A. 2008. The History of Middlesex County. New Brunswick: Middlesex County, Board of Chosen Freeholders. pp.&nbsp;22–23</ref>. כתוצאה מכך, נהר רריטאן הפך לנתיב מים חשוב עבור נסיעות ומסחר קולוניאלי<ref></ref>, המאפשר פיתוח מרכזֵי סחר באתרים כמו Raritan Landing וניו ברונסוויק דהיום, שבהם ניתן היה למכור מוצרים חקלאיים וחומרי גלם<ref name=":0" />.

במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית, הנהר היה אתר מלחמת גרילה של אנשי מיליציה אמריקאים נגד סיורים בריטיים, שהגיעו לשיא בקרב על באונד ברוק, שבו כוח בריטי גדול תקף מוצב אמריקאי מדרום לנהר<ref></ref>.

הצלחתה של תעלת אירי (שהושלמה בשנת 1825) עוררה "קדחת תעלות" בארצות הברית, וזירזה את בניית תעלת דלאוור ורריטאן (D&R) בין ניו ברונסוויק על נהר רריטאן לבורדנטאון על נהר הדלאוור. תעלת ה-D&R הושלמה ב-1834 וסיפקה קישור משמעותי בין פילדלפיה (וכל שאר אזור האמצע-אטלנטי הגדול), לניו יורק, וצפונה לאזור ניו אינגלנד רבתי, שכן ערים אלו היו ממוקמים לאורך הנהרות דלאוור והדסון, בהתאמה<ref></ref>. הרוב המכריע של הסחורות שעברו לאורך התעלה היה פחם אנתרציט של פנסילבניה, והשאר היו בעיקר מוצרים חקלאיים וטקסטיל. בשיאה, ב-1866 העבירה תעלת ה-D&R יותר מטען מאשר תעלת אירי<ref></ref>. בשנת 1932 נסגרה תעלת D&R לשימוש מסחרי. בשנת 1974 פותחה התעלה כפארק מדינתי לשימוש פנאי, ונשארה בשימוש כאספקת מים למרכז ניו ג'רזי<ref name=":1"></ref> (ראו בפרק אספקת מים להלן). עיירות טחנה שונות נוצרו לאורך התעלה והנהר ויובליו. אלה הן בעיקר (מדרום לצפון/מערב למזרח): טרנטון, קינגסטון, בלֶקוֶולְס מילס, גריגסטאון, הילסבורו, מנוויל, צ'סטר, ברנרדס, קלינטון, רריטאן, מילטאון ווודברידג'<ref name=":1" /><ref></ref><ref></ref>.
במבט מערבה, מפגש של הענף הדרומי (משמאל) הזורם צפונה, עם הענף הצפוני (מימין) הזורם דרומה, ויחד יוצרים את נהר רריטאן, הזורם מזרחה (לכיוון המצלמה).

== מסלול הנהר ==
הנהר נוצר במפגש הענפים הצפוני והדרומי שלו ממש מערבית לסומרוויל בגבול העיירות ברידג'ווטר, ברנצ'בורג והילסבורו, כולן במחוז סומרסט שבניו ג'רזי. הוא זורם כ-26 ק"מ לפני ההאטה במי הגאות בניו ברונסוויק, והשפך שלו משתרע לאורך עוד 23 ק"מ נוספים, ונכנס לקצה המערבי של מפרץ רריטאן בדרום אמבוי<ref></ref>.

== אקולוגיה ==
המחלקה להגנת הסביבה במדינה נקטה צעדים מקיפים לצמצום הזיהום, ולהגברת איכות המים. פעולות אלו הועילו לאוכלוסיית הדגים הכוללת: בס גדול-לוע, בס קטן-לוע, חמנוניים, שפמנונאים, טרוטה, פורל, Chain pickerel, צלופחים אמריקאיים, קרפיון, טס צהוב ועוד. ניתן למצוא זאב נהרות בשפע יחסי בחלקים מסוימים של הנהר כמו קלינטון וקאליפון. מדי פעם הוצא מהנהר זאב נהרות מוסקי. קטעי הגאות והשפל של הנהר (הסמוכים למפרץ), מארחים מיני דגי מים מלוחים נודדים כמו: בס מנומר, פלאונדר קיץ, פלאונדר חורף, Cynoscion וגומבר טורף. לאחרונה נעשו מאמצים לשיקום אוכלוסיות דגים אנדרומיות, שבוצעו על ידי הסרת רבים מהסכרים המיושנים, ובניית ותשתית מעקפים לסכרים שנבנים. כל זאת במטרה להביא לשיקום אוכלוסיות ה-Alosidae, באס מנומר וחדקניים בנהר. סרטנים כמו סרטן טופר כחול, סרטני כנר וסרטנים ירוקים נמצאים גם כן בקטעי הגאות והשפל של הנהר. סרטני נהרות ניתן למצוא במעלה הזרם. ציפורים כמו דמויי-דרור, ציפורי שכשוך וברווזיים רבים חיים בנהר ולאורכו על גדותיו, כמו ברכייה, ברנטה קנדית, אנפה כחולה גדולה, קורמורן מצויץ ומרגון גדול. ציפורי השיר הנפוצות כוללות את קיכלי אדום-חזה, דרור השירים, זמיר צפוני, חצץ מצוי ופזאי אדום-כנף<ref></ref>. הנהר משמש גם לשֵיט פנאי, כולל שימוש על ידי צוות החתירה של אוניברסיטת ראטגרס בניו ברונסוויק.

== אספקת מים ==
נהר רריטן הוא מקור חשוב למי שתייה עבור החלק המרכזי של ניו ג'רזי. מפעל טיהור מים המופעל על ידי ניו ג'רזי אמריקן ווֹטֶר ממוקם בסומרסט, ושואב את מימיו במפגש של נהר רריטאן ויובלו הגדול ביותר נהר מילסטון, המספק בממוצע 500,000 מ"ק של מים ביום.<ref></ref>.

רשות אספקת המים של ניו ג'רזי מפעילה שני מאגרים מחוץ לנהר רריטן: מאגר ספרוס ראן ומאגר רונד ואלי, ושולטת בשחרור מים כדי להבטיח את "קצבי הזרימה המינימליים" שנאכפים על ידי המחלקה להגנת הסביבה של ניו ג'רזי<ref></ref>. בנוסף, תעלת דלאוור ורריטן, המנוהלת על ידי רשות אספקת המים של ניו ג'רזי, משמשת אספקת מים השואבת למעלה מ-380,000 מ"ק של מים מדי יום מנהר דלאוור לנהר רריטאן, ומשרתת למעלה ממיליון לקוחות לאורך הדרך<ref></ref>

== שיטפונות ==
נזקי ההצפה מ[[הוריקן איירין. התמונה צולמה ב-28 באוגוסט 2011.]]
בנהר רריטאן קיימות תופעות הצפה מתמשכות כאשר גשם מעל הממוצע הרב שנתי מסופות, משפיע על אגן הניקוז של הנהר. בעיית ההצפות משפיעה בעיקר על העיירה באונד ברוק, הבנויה בחלקה על מישור ההצפה הטבעי במפגש של כמה יובלים<ref></ref>, ומנוויל, שבה יש שכונה גדולה הידועה בשם Lost Valley, השוכנת במישור ההצפה בין נהר רריטאן והיובל הגדול ביותר שלו, נהר מילסטון המוזכר לעיל<ref></ref>. עיירות אחרות באגן הניקוז של הנהר חוות גם הן הצפות, אך במידה פחותה.

שיטפונות שיא בעקבות הוריקן פלויד בספטמבר 1999 כשפסגת השיטפון הגיעה ל-12.84 מ' שהם 4.3 מ' מעל "מדרגת" השיטפון, גרמו להתעניינות מחודשת בפרויקט בקרת שיטפונות בשם פרויקט בקרת השיטפונות הירוקה של באונד ברוק, שנועד להגן על באונד ברוק מפני שיטפון בעל זמן חזרה של 150 שנה. באוגוסט 2011, שיטפונות שיא התרחשו פעם נוספת לאחר שהוריקן איירין שטף את האזור. בעיה זו הוחמרה עקב גשמים בכמות גבוהה מהממוצע שירדו בשבועות שלפני פגיעת הסופה, ודרבן את השלמת פרויקט בקרת השיטפונות של חיל ההנדסה<ref></ref>. נכון לשנת 2015, המצב הנוכחי של פרויקט זה הוא:

# מערכת ה-R2 Levee הושלמה פונקציונלית - מערכת R2 Levee. נועדה לספק לבאונד ברוק הגנה מפני רמת הצפה של שיטפון בעל זמן מחזור של 150 שנה. הסוללה בנויה לגובה Talmage Avenue Bridge.
# שערי הסגירה לאורך הנהר הושלמו מבחינה פונקציונלית - סגירת השערים על פני מסילת הברזל של קו "ניו ג'רזי טרנזיט" בצד המערבי של באונד ברוק ובמעבר התת-קרקעי של רחוב סאות' הראשי, המוביל לגשר קווינס הושלמו, ומשמשים להרחקת מי השיטפונות מהעיירה.
# גשר Talmadge Avenue החדש המחבר את באונד ברוק עם ברידג'ווטר, ניו ג'רזי, הושלם מבחינה פונקציונלית. הגשר החלופי נבנה לגובה ה-R2 Levee כדי למנוע ממימי מידל ברוק(יובל של הרריטאן) ומימי נהר רריטאן להיכנס ל-באונד ברוק ממערב.
# כדי לשפר את זרימת המים דרך באונד ברוק, הוסרו במהלך שנת 2007 גשר קונרייל שעבר מעל נהר Raritan וסוללת הרכבת הקשורה אליו שהיו ממזרח לבאונד ברוק. הגשר והסוללה, כשהיו במקומם, פעלו לחסימת זרימת הנהר דרך אזור באונד ברוק. כדי לבנות את סוללת Bound Brook R2 הראשית, היה צורך להסיר את הגשר והסוללה<ref></ref>.

== גשרים ==
גשר דריסקול משמאל, ומימינו (ממזרח לו) גשר אדיסון
מעל הענף הראשי של הנהר 24 גשרים. בנוסף להם 11 גשרים מעל הענף הדרומי ועוד 3 גשרים מעל הענף הצפוני של הנהר. הגשרים הבולטים במיוחד אלה ארבעת הגשרים שנבנו בסמוך מאד לשפך הנהר:

# גשר רריטאן ביי דראוברידג', שהוא גשר הרכבת של קו ניו ג'רזי טרנזיט, המשרת את קו החוף של צפון ניו ג'רזי<ref></ref> הוא המזרחי ביותר מבין הארבעה, ומאפשר תנועת ספינות מתחתיו, בהיותו גשר נדנדה (Swing Bridge).
# גשר הניצחון הנושא את הכביש המדינתי 35 (שמחבר את פרת' אמבוי וסיירוויל, ניו ג'רזי)<ref></ref>. גם הוא מאפשר תנועת ספינות בהיותו גשר נדנדה.
# גשר אדיסון, הנושא את הכביש הבינמדינתי 9 (המחבר את העיר וודברידג' וסיירוויל) והוא ממש צמוד ממזרח לגשר הבא (הרביעי);
# גשר דריסקול, הנושא את הגארדן סטייט פארקווי (מחבר את העיירה וודברידג' וסיירוויל)<ref></ref>.

== ראו גם ==
* מפרץ ניו יורק

==קישורים חיצוניים==

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו ג'רזי: גאוגרפיה
קטגוריה:ניו ג'רזי: מפרצים