OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כרמלה ברג

כרמלה ברג היא אמנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
ברג היא בוגרת אוניברסיטת תל אביב בחוגים לפילוסופיה והיסטוריה, ובוגרת בית הספר לאמנות קלישר. הציגה ומציגה באופן קבוע בישראל, אירופה, ארצות הברית, יפן וסין. עוסקת בתחומי האמנות הפלסטית, מיצב וספרי אמן.

== פרויקטים נבחרים ==
* "Knowing You Knowing Me", פרויקט משותף עם אמנים מהודו, הולנד, שוודיה וישראל, הוצג בארצות הברית, שוודיה, הולנד וישראל, 2011 ו-2012;
* "Waterfall", פרויקט משותף עם אמנים מארצות הברית ופינלנד, הוצג בבוסטון, ארצות הברית, הלממלינה, פינלנד וגבעתיים, ישראל, 2009 ו-2011;
* "צבע טרי", "גלויות נסתרות" למען מלגות לילדים מוכשרים באמנות, ישראל, 2009;
* Huntenkunst, במה בינלאומית לאמנות עכשווית, הולנד, 2008, 2009 ו-2012;
* "The Insight of Nature", מוזיאון Natural History, בייג'ינג ו-Academy of Fine Arts, טייאנג'ין, 2006;
* ביאנלה International Turkish Grameen Art למען ילדים באפריקה, אנקרה, 2005;
* ביאנלה 5 ו-6 לאמנות מקודשת, סיינה, רומא וספרד, 2004 ו-2006;
* "The Tile Project", פרויקט עם ארגון TCE, הוצג ב-22 ארצות בשיתוף אמנים בינלאומיים ומוצג באופן קבוע באוניברסיטת תל אביב, 2004;
* "הספרייה הניידת", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2004;
* "מרקרס", מוזיאון האמנים הבינלאומי, ונציה, 2003 ו-2011;
* "ראן טן ארט", המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות מודרנית בקובה, יפן, 2003;
* תערוכת אמנות עכשווית, המוזיאון העירוני בטוקיו והמוזיאון לאמנות בנגויה, יפן, 2002 ו-2004;
* "The Coaster Project", פרויקט עם ארגון TransCultural Exchange) TCE) בבוסטון, 2002;
* ביאנלה בינלאומית לאמנות עכשווית, פירנצה, 2001;
* "אבנים מדברות שלום", 2000;
* "ירוק ולא בטון", בית ביאליק, 2000;
* "ואף על פי כן שלום", מוזיאון ברעם, 2000;

== ספרי אמן ==
ספרי אמן עם הסופר עמוס עוז והמשוררת דליה רביקוביץ, הוצגו בתערוכות בין 2008 ו-2012:
* סלון הספרים, פריז;
* "60 לישראל", ספריית אוניברסיטת מילווקי, ארצות הברית;
* המוזיאון היהודי, פריז,
* ספריית בוסטון קולג', ארצות הברית;
* Musee Roybet Fould, פריז.

== תערוכות יחיד ==
תערוכות יחיד בין 2000 ו-2010:
* "אואזיס", גלריה הכיכר, יפו;
* "איפה הילד", גלריה הכיכר, יפו;
* "2000", Zero Gallery, ברצלונה;
* "עומדת במעגל", בית הבד, עין הוד;
* "מגירות ופינות אחרות", תיאטרון "יהלום", רמת גן;
* "ציור ופיסול", אגודת האמנים, אשדוד;
* "ארץ עיר", רמת גן;
* "Chat", פיס-אשכולות, רמת גן;
* "זכרונות", תיאטרון ירושלים;
* "מגירות על הכנרת", בית גבריאל, צמח;
* "Waterfall", גלריה Nave, בוסטון;

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=ברג,%20כרמלה&list=ב כרמלה ברג] באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית
* [http://karmelaberg.blogspot.co.il הבלוג של כרמלה ברג]

קטגוריה:אמניות ישראליות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
אל-עאלם

אל־עאלם (בערבית: قناة العالم الأخبارية, בפרסית: شبکه بین‌المللی العالم) הוא ערוץ חדשות בשפה הערבית מאיראן הנשלט על ידי תאגיד התקשורת הממשלתי שידורי הרפובליקה האסלאמית של איראן ("IRIB").

הסיקורים הפוליטיים של הרשת פופולרים ביותר, אך גם נושאים אחרים כמו פרשנויות, ניתוחים, עסקים וספורט זוכים אף הם לבמה. התוכניות משודרות ללמעלה מ־300 מיליון דוברי ערבית ברחבי העולם, ובפרט במפרץ הפרסי ובמזרח התיכון. ערוץ הלוויין זמין בחמש יבשות.

לערוץ יש משרדים בטהראן, בביירות ובבגדאד. בניגוד לערוצים רבים אחרים, ניתן לצפות באל-עאלם גם ללא לוויין, משום שכדי לשדרו משתמשים בהעברה קרקעית הקרובה לגבול עיראק־איראן.

אתר בשפה האנגלית, הידוע כ־״Alalam News״, הושק באוגוסט 2006. אתר זה מתיימר להפיץ חדשות בלתי־משוחדות, מלאות ומתונות.

רשת החדשות השיקה אתר גם בפרסית באפריל 2007 כדי לסקר את החדשות הבלעדיות בלבד בשפה הפרסית.

ביולי 2013 פשטו כוחות הביטחון המצריים על משרדיה של הרשת בקהיר ועצרו את מנהל התחנה באשמה של הפעלת תחנה ללא אישור.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה איראניים
קטגוריה:ערוצי חדשות
קטגוריה:אמצעי תקשורת בבעלות ממשלתית
לאח'דר בראהימי

לאח'דר בראהימי (בערבית: الأخضر الإبراهيمي; 1 בינואר 1934) הוא דיפלומט ופוליטיקאי אלג'ירי, שכיהן כשר החוץ של אלג'יריה בשנים 1991–1993 וכשליח ויועץ בעל ותק באומות המאוחדות, היה שליח מיוחד של האו"ם באפגניסטן ומאוחר יותר שליח האו"ם והליגה הערבית בסוריה ובלבנון. בראהימי הוא גם חבר בקבוצת "דה-אלדרס", קבוצה של מנהיגי עולם הפועלת למען שלום עולמי [http://www.perthnow.com.au/news/breaking-news/algerias-brahimi-could-replace-annan/story-e6frg13l-1226447307869]. פרש מתפקידו כשליח האו"ם במאי 2014.

בראהימי נולד באל-עזיזה, אלג'יריה. הוא חבר ב"ועדה להעצמה משפטית של העניים", היוזמה הגלובלית הראשונה שהתמקדה במיוחד בקשר בין הדרה, עוני וחוק. כמו כן, הוא חבר ב"קרן למנהיגות עולמית", ארגון הפועל לקידום ממשל תקין ברחבי העולם. בנוסף, הוא מכהן כיום כעמית בכיר במרכז לחקר ממשל גלובלי בבית הספר לכלכלה של לונדון וחבר ועד מנהל במכון הבינלאומי לחקר השלום של סטוקהולם .

חתנו הוא עלי בן חוסיין, נסיך ירדן.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר דיפלומטים
קטגוריה:ערבים
קטגוריה:פוליטיקאים אלג'יראים
קטגוריה:שרי חוץ
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:ילידי 1934
סאוואכ

הסַאוַאכּ (בפרסית: ساواک, שהוא קיצור של سازِمانِ اطلاعات وَ امنیَتِ کِشوَر; בתעתיק מדויק: סאזמאן אטלאעאת ו אמנית כשור, מילולית: "ארגון המודיעין והביטחון של המדינה") היה ארגון משטרה חשאית במערכת הביטחון האיראנית בימי המדינה האימפריאלית של איראן, הסאוואכ הוקם על ידי מוחמד רזא שאה פהלווי והיה הגוף המרכזי של קהילת המודיעין האיראנית ששימש כארגון מודיעין וביטחון לאומי וכארגון ביטחון פנים באיראן. הארגון נוסד במטרה לשרת את מטרותיו של השאה, בנוסף לדיכוי תנועות מרי והתמרדות נגד השלטון, תוך מיתון השאיפות האתניות-לאומיות של הקבוצות האתניות השונות הקיימות באיראן, לעיתים אף תוך איסור לימוד ההיסטוריה האתנית והשימוש בשפה. הארגון היה קיים משנת 1957 עד 1979 (פרוץ המהפכה האסלאמית).

==הכשרה וגיוס==
על מנת להכשיר את ארגון המשטרה החשאית החדשה שהוקמה בימיו של פהלווי, נעזרו בעלי תפקידים והוכשרו על ידי ה-CIA האמריקאי והמוסד הישראלי. הסאוואכ פעל בין השנים 1957–1979 ופורק בתקופת המהפכה האיראנית על ידי שאפור בח'תיאר.

בתקופת השאה תואר הסאוואכ כ"מוסד השנוא ביותר ושהכי יראים מפניו" וזאת עקב שיטות העינויים ועונשי המוות שהוחלו בזמן שלטון פהלווי. יש הטוענים כי הסאוואכ העסיק כ-60,000 עובדים, אך יש הטוענים כי העסיק רק כבין 4,000–6,000 איש.

לאחר המהפכה האסלאמית פורק הסאוואכ, ורוב סוכניו ותומכי השאה ברחו לארצות הברית. יש הטוענים כי רוב סוכני הסאוואכ הוצאו להורג בזמן המהפכה או גויסו לטובת מטרות המהפכה האסלאמית. תהליך זה קרה במקביל לרצון שלא מומש בשלב הראשון, לבטל את צבא איראן, שהיה נאמן לשאה, ולהחליפו במשמרות המהפכה האסלאמית. החלפת הצבא לא קרתה בשלב הראשון, לאור תחילת מלחמת איראן–עיראק.

== ראשי הארגון ==
* (1957−1961)
* (1961-1965)
* (1965-1978)
* (1978-1979)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איראן בימי שלטון שושלת פהלווי
קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:שושלת פהלווי
קטגוריה:איראן: היסטוריה
קטגוריה:איראן: היסטוריה צבאית
קטגוריה:איראן: יחסי חוץ
פרדיננד גאורג פרובניוס

פרדיננד גאורג פרובניוס (בגרמנית: Ferdinand Georg Frobenius; 26 באוקטובר 1849, שרלוטנבורג - 3 באוגוסט 1917, ברלין) היה מתמטיקאי גרמני שנודע עקב תרומותיו לתורת הפונקציות האליפטיות, לחקר משוואות דיפרנציאליות ולתורת החבורות. פרובניוס נחשב לאבי תורת ההצגות.

בשנת 1867, לאחר שסיים ללמוד בבית הספר בברלין, החל ללמוד באוניברסיטת גטינגן. לאחר סמסטר אחד חזר לברלין ולמד באוניברסיטת ברלין, כשבין מוריו היו לאופולד קרונקר, קארל ויירשטראס וארנסט קומר. הוא סיים דוקטורט בהצטיינות יתרה בשנת 1870. הדוקטורט, בהנחיית ויירשטראס עסק בפתרון משוואות דיפרנציאליות.

בין תלמידיו נמנים רוברט רימק, ריכרד פוקס, אדמונד לנדאו וישי שור.

==ראו גם==
*משפט פרובניוס (תורת המספרים האלגברית)
*משפט פרובניוס (תורת החבורות)
*איבר פרובניוס
*חבורת פרובניוס

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מתמטיקאים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גטינגן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1849
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1917
גיבור (אלבום)

גיבור הוא אלבומו החמישי של הזמר דודו אהרון, אשר יצא לאור ב-25 ביוני 2012 חצי שנה לאחר האלבום אין כמו אהבה. דודו כתב והלחין את רוב שירי האלבום הכולל את הלהיטים: "דובדבן" "אל תסגרי לי את הדלת" "כשאלך" ו"אוהב עדיין" שצברו צפיות רבות ביוטיוב, והושמעו ברדיו מספר שבועות. האלבום כולל שיר אותו כתב עמית בוסידן והלחין דודו אהרון, אשר יצא במסגרת פרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל לרגל יום הזיכרון לחללי צה"ל. שיר הנושא של האלבום חצה את רף מיליון הצפיות ביוטיוב בפחות מחודש. תוך מספר חודשים הגיע האלבום למעמד של זהב ונמכר ביותר מ-20,000 עותקים.

לפני צאת אלבום קדמו לו שלושה שירים:

ב-18 באפריל 2012 יצא השיר "תהיי איתי" שיר מתוך הפרויקט של גלי צה"ל ליום הזיכרון לחללי צה"ל באותה שנה, את המילים כתב החייל עמית בוסידן ז"ל את הלחן ביצע אהרון.

ב-29 באפריל 2012 יצא הסינגל השני מתוך האלבום "הנה היא נכנסת" שיר עם אווירה קדושה שמוקדש כולו ליום שבת. את המילים כתב והלחין ביחד עם ראם בושארי להפקה מוזיקלית יעקב למאי.

ב-17 ביוני 2012 יצא הסינגל השלישי והאחרון של אהרון "אל תסגרי לי ת'דלת" את השיר כתב והלחין בעצמו להפקה מוזיקלית של תמיר צור.

==שירי האלבום==
{| class="wikitable"
!מס'
!שם
!מילים
!לחן
!אורך השיר
|-
|1.
|"אל תסגרי לי ת'דלת"
|דודו אהרון
|דודו אהרון
|4:41
|-
|2.
|"אוהב עדיין"
|יוסי גיספן
|דודו אהרון
|4:15
|-
|3.
|"שיר עצוב"
|דודו אהרון
|דודו אהרון
|3:25
|-
|4.
|"חלום שלא נגמר"
|עינת הולנדר
|רביב בן מנחם
|4:19
|-
|5.
|"אני נוסע"
|אדיר מור
|אדיר מור
|3:01
|-
|6.
|"לא יכול בלעדייך"
|יוסי גיספן
|חריסטוס דאנטיס
|3:04
|-
|7.
|"כשאלך"
|דודו אהרון
|דודו אהרון
|4:04
|-
|8.
|"דובדבן"
|אדיר מור
|אדיר מור
|3:45
|-
|9.
|"גיבור"
|דודו אהרון
|דודו אהרון
|4:39
|-
|10.
|"מחכה רק לך"
|אלון צדוק
|רביד קשתי
|3:18
|-
|11.
|"לעבור את היום"
|אלון צדוק
|רביד קשתי
|3:22
|-
|12.
|"משהו בעיניים"
|דודו אהרון
|דודו אהרון
|4:35
|-
|13.
|"מוכר לך"
|דודו אהרון
|דודו אהרון
|3:45
|-
|14.
|"הנה היא נכנסת"
|דודו אהרון וראם בשארי 
|דודו אהרון וראם בשארי 
|4:24
|-
|15.
|"תהיי איתי"
|עמית בוסידן
|דודו אהרון
|3:26
|}

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי דודו אהרון
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קפטן (צי מלחמתי)

קֶפְּטֶן (באנגלית: Captain) היא דרגת קצונה ברוב ציי המלחמה של המדינות דוברות אנגלית, שהנושא אותה מפקד על אונייה גדולה. הדרגה המקבילה לה בקוד הדרגות הצבאיות של נאט"ו היא OF-5, בצבא היבשה האמריקאי היא קולונל ובזרוע הים הישראלית היא אלוף-משנה. אין לבלבל בין דרגת קפטן בצי לדרגת קפטן בצבא, בחיל האוויר ובחיל הנחתים, אשר מקבילה ל-OF-2 בקוד הדרגות של נאט"ו ולדרגת סרן בצה"ל.

הפיקוד על אוניית מלחמה ניתן על פי רוב לקצין שדרגתו בין קומנדר (OF-4) לקומודור או סגן אדמירל (OF-6). בציי מלחמה אחדים הדרגה המקבילה ל"קפטן" היא "קפיטן אונייה" (למשל capitaine de vaisseau בצרפתית ו-capitano di vascello באיטלקית), "קפיטן ימי מלחמתי" (בפורטוגזית: capitão de mar e guerra), "קפיטן של ים" (למשל Kapitän zur See בגרמנית ו-kapitein-ter-zee בהולנדית) או "קפיטן מדרגה ראשונה" (капитан 1-го ранга ברוסית).

==קפטן כשם תואר==
על פי הנוהג הימי, יש לפנות לכל קצין ים המפקד על אונייה בתואר "קפטן" כל עוד הוא נמצא על סיפונה. הפנייה לקצינים הנושאים דרגת קפטן ומפליגים באונייה אך אינם מפקדים עליה נעשית על ידי ציון דרגתם ושמם (למשל קפטן סמית'), אך אין לפנות אליהם בתואר "הקפטן" כדי לא לבלבל בינם לבין קפטן כלי השיט. על פי כללי הנימוסים והנוהג בצי האמריקני, הפנייה אל קצין ים בדרגת קפטן המצטרף להפלגה היא בתואר "קומודור".

באוניות מלחמה גדולות, כמו נושאות מטוסים, קצין המבצעים (Executive Officer, XO) יכול לשאת דרגת קפטן, ובמקרה שכזה מותר לפנות אליו תוך ציון הדרגה.

==כלי שיט בפיקודם של קצינים בדרגת קפטן==
קפטנים מפקדים בדרך כלל על אוניות מגודל סיירת ומעלה. ככל שהקצין ותיק יותר, כך גדולה יותר האונייה, אך בדרך כלל מפקדי אוניות אינם נושאים דרגה גבוהה מקפטן. בצי המלכותי הבריטי יכול קפטן לפקד על פלגת משחתות ולשאת מינוי (לא דרגה) של (Captain (D. קפטנים בצי האמריקני, אשר הם טייסים או קציני תעופה של הצי, מפקדים על נושאות מטוסים, אוניות נחיתה אמפיביות גדולות, כנפי אוויר, כנפי סיור ימי מוטס, כנפי אוויר ייעודיים או מיוחדים ולהקי אוויר.

להפלגותיהן של אוניות ראשיות גדולות, כמו נושאות מטוסים, מצטרף בדרך כלל סגן אדמירל, והאונייה משמשת כאוניית הדגל של קבוצת תקיפה או קרב (strike or battle group), אך הקפטן מוסיף להחזיק בפיקוד על האונייה גופה, וכל הפקודות עוברות דרכו מתוך נימוס. קפטנים יכולים לפקד על מתקני חוף או להחזיק בתפקידי מטה בחוף ובים.

<gallery>
קובץ:Generic-Navy-O7.svg|סימן הדרגה של קפטן בצי המלכותי הבריטי ובצי המלכותי הקנדי
קובץ:EgyptianNavyInsignia-Captain-shoulderboard.svg|סימן הדרגה של קפטן בצי המצרי
קובץ:GR-Navy-OF5.svg|סימן הדרגה של פלויארכוס (קפטן) בצי היווני
קובץ:POL PMW pagon1 komandor.svg|סימן הדרגה של "קומנדור" בצי הפולני
קובץ:SP Capitan Navio.gif|סימן הדרגה של "קפיטן דה נאוויו" (קפיטן אונייה) בצי הספרדי
קובץ:US Navy O6 insignia.svg|סימן הדרגה של קפטן בצי האמריקני
קובץ:19_-_kpt_zs.png|סימן הדרגה של "קפיטן צוּר זֵיי" (קפיטן של ים) בצי הגרמני
קובץ:Nl-marine-vloot-kapitein ter zee.svg|סימן הדרגה של "קפיטן טֵר זֵיי" בצי ההולנדי
</gallery>

==מקורות==
<div style="direction: ltr;">
*William P. Mack, Harry A. Seymour, Lesa A. McComas (1998). The Naval Officer's Guide. U.S. Navy: Naval Institute Press.
</div>

==ראו גם==
* קפטן אוניית דגל
* פוסט קפטן

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרגות צבאיות
חסן עלי מנצור

חסן עלי מנצור או חסן עלי מנסור (בפרסית: حسنعلی منصور; אפריל 1923 - 27 בינואר 1965) היה ראש ממשלת איראן בין השנים 1965-1964. נכנס לתפקידו בתחילת המהפכה הלבנה באיראן, ובינואר 1965 נרצח על ידי האיסלמיסט מוחמד בוקרי.

==ביוגרפיה==
חסן עלי נולד בטהראן לבתו של חסן ראיס זאהיר אלמלכ ולעלי מנצור, שהיה באותה עת ראש הממשלה. למד בבית הספר בטהראן וסיים את לימודיו בתיכון פיירוז-בהרם. במהלך מלחמת העולם השנייה למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת טהראן וסיים עם תואר במדעי המדינה. בזמן מלחמת העולם השנייה התחיל את הקריירה הפוליטית שלו בתור עובד במשרד החוץ הוא גם עשה כמה סיורים בגרמניה ובצרפת. בשנת 1950, הוא מונה לראש לשכת ראש הממשלה, תחילה לתקופה קצרה בעקבות השינויים בממשלה, ובפעם השנייה כיהן במשך שנתיים. בשנת 1957, ראש הממשלה, אג'בל מנושהר מינה אותו ליו"ר המועצה לכלכלה ולסגן ראש הממשלה. בנוסף לכך הוא החזיק גם בתפקידים נוספים, ביניהם: שר עבודה, שר המסחר ויו"ר החברה "בימה איראן" ביטוח.

===הקמת מפלגה והריצה לראשות הממשלה===
המפלגה הפרוגרסיבית נוסדה על ידי מנצור כדי לערוך מחקר מדיניות כלכלי וכן כדי לשגרו לראשות הממשלה בעתידו. בשנת 1962 התמודד מנצור לפרלמנט ה -21 ונבחר כנציג השני מטהראן, לאחר עבדוללה ריזי, יו"ר הפרלמנט. לאחר מכן מנצור הרחיב את בסיס כוחו על ידי יצירת קואליציה והקים את מפלגת "איראן נווין" ברוב של 175 מתוך 230 צירים נבחרים נבחר למנהיג הרוב בפרלמנט. 

מוחמד רזא פהלווי מינה את מנצור לראש הממשלה למשך ארבעים שנה. מנצור הציג בתוך הפרלמנט חברים רבים חדשים ביניהם אמיר עבאס הוויידא, שהיה אחר כך מחליפו. בזמן שלטונו מנצור קיבל לא מעט פעמים תמיכה אמריקנית.

מנצור חולל שינויים רבים בתקופת היותו מנהיג בין השאר הוא העלה את מחירו של הבנזין מ-5 ריאל ל-10 ריאל, אך מאוחר יותר נסוג לאחר שביתות של נהגי המוניות.

==הירצחו==
ב-22 בינואר 1965, ימים ספורים לפני יום השנה הראשון למהפכה באיראן, מנצור נכנס בשער הפרלמנט כדי לנאום. בסיום הנאום יצא ממכוניתו בכיכר ברסטן, ומוחמד בוקרי התקרב אליו וירה בו שלוש יריות. 

הוא חזר למכונית ונסע לבית החולים, שם נשאר במצב קריטי במשך חמישה ימים עד שלבסוף מת מפצעיו. אחרי מותו, הפרלמנט מינה את חברו של מנצור, אמיר עבאס כממלא מקום ראש הממשלה, את התפקיד הוא יירש במשך 13 שנים. ההתנקשות בחייו של מנצור התרחשה מספר שנים לאחר רצח ראש הממשלה עלי רזמרה. 

מנצור נקבר במאוזוליאום של השאה, ואבן גרניט שחורה דמוית אש הוצבה על קברו. לאחר המהפכה האיסלאמית, קברו נהרס על ידי אייתוללה ח'לח'אלי, ועצמותיו הוצאו מן הקבר ופוזרו. 

ארבעה חברי פדאיון-דואר האסלאם הוצאו מאוחר יותר להורג בגין הרצח.

==ראו גם==
*היסטוריה של איראן

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:ראשי ממשלת איראן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1923
קטגוריה:נפטרים ב-1965
מנזר איפאטייב

מנזר איפאטייב, מראה מן הערוץ הישן של הנהר קוסטרומה
מנזר איפאטייב של השילוש הקדוש (ברוסית: Свято-Троицкий Ипатьевский монастырь) הוא מנזר אורתודוקסי רוסי של גברים, ששיחק תפקיד חשוב בהיסטוריה של רוסיה במאה ה-16 ובמיוחד במאה ה-17. הוא נמצא מצפון לעיר קוסטרומה, ליד שפך הנהר קוסטרומה לתוך הוולגה. "הכרוניקה ההיפאטית" שנמצאה בו נקראת לפי שם המנזר.
המנזר הוקם בסביבות שנת 1330 על ידי המרזה הטטרי צ'ט שהתנצר תחת השם זכריה, ושהיה מאבותיו של בוריס גודונוב. הוא מהווה אחת האטרקציות העיקריות של טבעת הזהב של רוסיה.

בשנת 1435 וסילי השני, הקניאז הגדול של מוסקבה חתם על הסכם שלום עם בן דודו, וסילי קוסוי. באותה תקופה המנזר היה מרכז חינוכי חשוב.
כאן גילה ניקולאי קרמזין במאה ה-19 שלושה קובצי טקסטים מן המאה ה-14 - הכרוניקה ההיפאטית - שחלקה הראשון הוא הכרוניקה הרוסית הראשונה (של נסטור). 
בתקופת הצרות באביב של שנת 1609 נכבש המנזר על ידי תומכיו של דמיטרי הכוזב השני ובספטמבר אותה השנה עבר לידי יריביו. בסופו של דבר במנזר איפאטייב התקיימה ב-14 במרץ 1613 אספת נציגי העם - זמסקי סובור - שהכריזה על מיכאיל רומנוב כצאר החדש של רוסיה.

מרבית הבניינים של המנזר נבנו החל מן המאה ה-16- 17.
מפורסמים במיוחד הם קתדרלת השילוש הקדוש והאיקונוסטאזיס המפואר שלה.
כנסייה אחרת, קטנה יותר, של "לידת מרים", נחרבה בזמן הדיקטטורה הקומוניסטית. קיימת תוכנית לשחזרה ולהקדיש אותה לקדושים המעונים של הכנסייה ממשפחת הצאר האחרון.
את הכניסה הראשית מצד גדת הנהר בנה האדריכל קונסטנטין תון.
ביתו הפרטי של הצאר מיכאל הראשון שוחזר בימי הצאר אלכסנדר השני, אולם אדריכלים מודרניים אחדים מעמידים בספק את האותנטיות של השחזור הזה. 

מנזר איפאטייב ננטש אחרי מהפכת אוקטובר 1917 והפך למוזיאון. אחרי שיקומה, בתחילת שנות ה-1990 השלטונות הרוסים החליטו להחזירה לבעלות הכנסייה האורתודוקסית הרוסית, למרות התנגדות הרשויות המוזיאוניים המקומיים. 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:רוסיה: מנזרים נוצריים
קטגוריה:קוסטרומה
מפלגת הרפובליקה האסלאמית

מפלגת הרפובליקה האסלאמית (בפרסית: حزب جمهوری اسلامی, "חזב ג'מהורי אסלאמי"; באנגלית ידועה גם כ־IRP) הייתה מפלגה אסלאמיסטית באיראן, שהוקמה באמצע שנת 1979 כדי לסייע למהפכה האיראנית ולאייתוללה ח'ומייני לייסד תאוקרטיה באיראן. היא פורקה במאי 1987 לאחר שמטרותיה הושגו.

==מייסדים ומאפיינים==
המפלגה הוקמה על ידי מוחמד-ג'וואד באהונר, מוחמד בהשתי, עלי ח'אמנאי, אכבר האשמי רפסנג'אני ועבד אלכרים מוסווי ארדבילי, אייתוללות הקרובים לח'ומייני, כדי לארגן תמיכה עממית לרעיון הרפובליקה האסלאמית.

האייתוללות המהפכניים הללו השתמשו במפלגה במקור כדי ליצור מונופול על המדינה האיראנית התאוקרטית של אחרי המהפכה.
במאבקה עם כוחות אזרחיים השתמשה המפלגה בקשריה עם משמרות המהפכה האסלאמית ועם החזבאללה.

==הפיגוע במשרדי המפלגה==
ביוני 1981 אירע הפיגוע בשבעה בתיר, המיוחס לארגון המוג'אהדין ח'לק, שבו נרצחו 74 פעילים במפלגה. בין ההרוגים היו מספר שרים והבכיר שבהם היה מוחמד בהשתי, שהיה שני לח'ומייני.

==סיבות הפירוק==
בסוף שנות השמונים של המאה ה־20 התגברה הפלגנות במפלגה; הבעיות העיקריות שעמדו על הפרק היו מלחמת איראן–עיראק, הדילמה האם להיפתח למדינות זרות או להישאר מבודדים, והמדיניות הכלכלית. היות שכל המפלגות המתחרות הושעו, המפלגה "לא עשתה כמעט דבר והיה לה תמריץ מועט לעשות משהו.״

לפי אחמד מניסאי,

<blockquote>״בעוד שהיו פה אחד ברעיון המדינה האסלאמית המאוחדת תחת מפלגה אחת, מפלגת הרפובליקה האסלאמית [הימין הדתי] היו חלוקים ביניהם על מספר נושאים, כגון מידת הדת בחיים הפוליטיים.״</blockquote>

לפי דניאל ברומברג, פירוק המפלגה היה תגובה למחלוקת בין הנשיא עלי ח'אמנאי לבין ראש הממשלה העממי מיר-חוסיין מוסאווי – מפלגת הרפובליקה האסלאמית שירתה כ״מעוז האקטיביזם הרדיקלי״ התומך במוסאווי
.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפלגות אסלאמיות
קטגוריה:איראן: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1979
מנזר נובו-ירוסלימסקי

שער וקתדרלת התחייה שבמנזר נובו-ירוסלימסקי
מנזר נובו-ירוסלימסקי או מנזר ווסקרסנסקי נובו-ירוסלימסקי (ברוסית: Новоиерусалимский монастырь או Воскресенский Новоиерусалимский монастырь) הוא מנזר גברים אורתודוקסי רוסי סטברופגי בעיירה איסטרה באזור מוסקבה. משמעות השם "נובו-ירוסלימסקי" הוא "של ירושלים החדשה", בעוד תרגום השם ווסקרסנסקי הוא "של התחייה". במעבר הצפוני של קתדרלת ווסקרסנסקי, המוקדש ל"כריתת ראשו של יוחנן המטביל", נקבר מייסד המנזר, הפטריארך ניקון.

מנזר נובו-ירוסלימסקי הוקם בשנת 1656 על ידי הפטריארך ניקון כמקום מושבו של הפטריארך מחוץ למוסקבה. 
הוא נקרא "של ירושלים החדשה" מפני שנועד לשחזר נופים ומקומות מארץ הקודש. הנהר איסטרה מייצג את נהר הירדן, ובנייני המנזר מייצגים מקומות קדושים מירושלים.

בזמנו, גייס הפטריארך ניקון מספר נזירים זרים כדי לאכלס את המנזר, ולסמל את הרב-לאומיות של הנצרות האורתודוקסית.

המתחם האדריכלי כולל את קתדרלת התחייה (ווסקרסנסקי) הזהה לקתדרלה בעלת שם דומה בירושלים, את מושב הפטריארך ניקון (1658), חומת אבן עם מגדלים (1690–1694), כנסיית השילוש הקדוש (1686–1698) ובניינים אחרים, כשלכולם גימור עם מיוליקה וסטוקו.

בעיצוב המנזר השתתפו האדריכלים פ.אי. זבורסקי, יאקוב בוכבוסטוב, ברתולומאו רסטרלי, מטביי קזקוב, קארל בלאנק ואחרים. במאה ה-17 המנזר נובו-ירוסלימסקי כלל ספרייה גדולה שהוקמה על ידי ניקון באמצעות איסוף כתבי יד ממנזרים אחרים. עד לשנת 1764 למנזר היו 13,000 צמיתים.

לאחר מהפכת אוקטובר נסגר המנזר, ובשטחו פעלו מוזיאונים. במהלך מלחמת העולם השנייה השטח נכבש על ידי הנאצים וחיילי דיוויזיית אס אס דאס רייך פוצצו חלק מהמבנים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו במקום עבודות בשיקום הבניינים שלא הסתיימו עד היום.

בשנת 1994 חודשה פעילות דתית במתחם, והמנזר הוקם מחדש.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20160303182648/http://static.panoramio.com/photos/original/9511187.jpg מנזר נובו-ירוסלימסקי]
* [https://web.archive.org/web/20161012125254/http://static.panoramio.com/photos/original/15154182.jpg מגדל במנזר נובו-ירוסלימסקי]
* [https://web.archive.org/web/20161011214205/http://static.panoramio.com/photos/original/9360419.jpg מגדל ורוחה]
* [https://web.archive.org/web/20161103215523/http://www.panoramio.com/photo/14451862 מגדל של מנזר נובו-ירוסלימסקי]
* [https://web.archive.org/web/20161013062556/http://static.panoramio.com/photos/original/11033800.jpg חומות ומגדלים של המנזר נובו-ירוסלימסק]

קטגוריה:רוסיה: מנזרים נוצריים
זיגפריד קרקאואר

זיגפריד קרקאואר (Siegfried Kracauer; 8 בפברואר 1889 – 26 בנובמבר 1966) היה סופר, עיתונאי, סוציולוג, מבקר תרבות, ותאורטיקן קולנוע יהודי גרמני. לעיתים נקשר שמו בתאוריה הביקורתית של אסכולת פרנקפורט.

==ביוגרפיה==
קרקאואר היה נצר למשפחה יהודית שהתגוררה בפרנקפורט. למד אדריכלות וקיבל דוקטורט בהנדסה בשנת 1914. עבד כאדריכל באוסנברוק, מינכן, וברלין עד ל-1920. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התיידד עם תיאודור אדורנו הצעיר ונעשה למדריכו הפילוסופי.

משנת 1922 עד 1933 פעל כעורך בתחומי קולנוע וספרות ב"פרנקפורטר צייטונג", שהיה בתקופה זו עיתון חשוב בגרמניה, תוך כדי עבודתו גם ככתב בברלין, לצד ולטר בנימין וארנסט בלוך. ב-1930 נישא קרקאואר ללילי ארנרייך, ועם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עבר לפריז, ובעזרת וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) הגיע בשנת 1941 לארצות הברית.

בשנים 1941 עד 1943 עבד במוזאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בתקופה זו נתמך כלכלית על ידי מלגות רוקפלר וגוגנהיים, על מנת לפתח את עבודתו שהתמקדה בקולנוע הגרמני. 

בשנים האחרונות לחייו עבד קרקאואר כסוציולוג במוסדות שונים, בהם באוניברסיטת קולומביה כמנהל מחקר יישומי במדעי החברה. הוא נפטר בניו יורק בשנת 1966 מסיבוכים של דלקת ריאות.

==עבודתו==
בשנים 1923 עד 1925 כתב קרקאואר את המסה "הרומן הבלשי", שעסקה בתופעות מחיי היומיום בחברה המודרנית.
בשנים הבאות המשיך לפתח שיטות תאורטיות לניתוח קרקסים, תצלומים, סרטים, פרסומות, תיירות, תכנון ערים ומחול, שפורסמו בשנת 1927 באסופת המאמרים "העיטור של המונים".
ב-1930 פרסם קרקאואר את "השכירים", מבט ביקורתי על אורח חייהם של בני ההצווארון הלבן. אלו תוארו כחסרי מקור רוחני ונטולי זיקה למנהגים ומסורת, שמצאו מפלט בהסחות הדעת שמייצרות תעשיות הבידור.
ביקורתיות הולכת וגדלה של קרקאואר כלפי הקפיטליזם, שהתפתחה בעקבות קריאה בעבודותיו של קרל מרקס הובילה בסופו של דבר לפרישה מעבודתו בעיתון.

בשנת 1947 פרסם את החיבור "מקליגרי להיטלר: היסטוריה פסיכולוגית של הקולנוע הגרמני" המשרטט את לידתו של הנאציזם מהקולנוע של רפובליקת ויימאר. הספר סייע להניח את היסודות של ביקורת הסרטים המודרנית.
בשנת 1960 פרסם את החיבור "תאוריה של קולנוע: הפדיון של מציאות פיזית", שבו טען שהריאליזם הוא התפקיד החשוב ביותר של קולנוע.

ספרו האחרון שפורסם לאחר מותו, "היסטוריה, הדברים האחרונים לפני האחרונים" (ניו יורק, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1969).

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Kracauer, Siegfried (1947). From Caligari to Hitler: A Psychological History of the German Film.
*Kracauer, Siegfried (1960). Theory of Film: The Redemption of Physical Reality.
*Kracauer, Siegfried; Paul Oskar Kristeller (1969). History: The Last Things Before the Last.
</div>

==קישורים חיצוניים==

*זיגפריד קרקאואר, [http://slil.huji.ac.il/sites/default/files/slil/files/05-psychological.history.of_.the_.german.cinema_1.pdf מקליגרי להיטלר: היסטוריה פסיכולוגית של הקולנוע הגרמני – מבוא], הקדמה: הילה לביא ועופר אשכנזי, תרגום: הילה לביא, עריכת תרגום: ענבל קידר, סליל, כתב עת אינטרנטי להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה 10, חורף 2016, עמ' 59–69
* 

קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים גרמנים
קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:סופרים יהודים גרמנים
קטגוריה:סוציולוגים יהודים גרמנים
קטגוריה:מבקרי קולנוע גרמנים
קטגוריה:מבקרי קולנוע יהודים
קטגוריה:חוקרי קולנוע
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות: אישים
קטגוריה:אסכולת פרנקפורט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1966
אריה כנרתי

אריה כִּנַרתי (קליס) (19 באפריל 1917 – 17 במאי 2012) היה עיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
אריה כנרתי, בן גיטל וצמח קליס, נולד בשנת 1917 בליטא. למד בגימנסיה עברית, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל.
את דרכו בעיתונות החל במלחמת העולם השנייה, כשהתנדב לשירות בצנזורה הבריטית. לאחר מכן היה חבר מערכת עיתון הערב של מפא"י, "חדשות הערב". עם קום המדינה שירת בצה"ל בשנים 1948–1949. לאחר מכן עבד כעורך חדשות בלשכת העיתונות הממשלתית.
בהמשך קיבל אותו העורך-המייסד של "מעריב", ד"ר עזריאל קרליבך, כעיתונאי בעיתון. בשנת 1954 נמנה עם מייסדי "למרחב", ביטאונה של מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון. הוא כתב בו עד סגירתו ב-1971, אז הצטרף עם עיתונאים נוספים לעיתון "דבר" שבעריכת חנה זמר, ועבד בו עד פרישתו לגמלאות באמצע שנות ה-80. במקביל, כתב בעיתון "אומר", העיתון המנוקד לעולים שעל יד "דבר". היה מראשוני אגודת העיתונאים בתל אביב ופעל בה במשך שנים רבות.
גם לאחר פרישתו לגמלאות המשיך לכתוב מאמרים, דיווחים עיתונאיים וראיונות בעיתונים שונים, עד כשלוש שנים לפני מותו.
לאורך כ-70 שנות עבודתו העיתונאית סיקר תחומים רבים: פוליטיקה, תיירות, תרבות ואמנות (כתב גם ביקורת על מופעי תיאטרון, מוזיקה ותרבות).

היה נשוי לרות סיבּוֹש (איתן) (1925–2008) עד מותה, ואב לשלושה בנים.

התגורר כל השנים בתל אביב, לאחרונה ברחוב פרוג.
כנרתי נפטר באביב 2012, בגיל 95. נקבר בבית העלמין ירקון.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* 'Kinarti, Arieh,' in: Who's who, Israel, 1952, p. 383.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.neshama.info/default.aspx?pageId=7&stoneId=114601 אריה כנרתי] באתר "נשמה"
* 
* [http://www.jat.co.il/BRPortal/br/P102.jsp?arc=337293 אריה כנרתי שהיה מותיקי ומייסדי אגודת העיתונאים בת"א, נפטר בסוף השבוע בבית החולים "איכילוב" בת"א], באתר אגודת העיתונאים בתל אביב
* אלי אלון, [http://cafe.themarker.com/post/2628604 נפטר העיתונאי אריה כנרתי, מותיקי העיתונאים בארץ], דה מרקר, 21 במאי 2012

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:סגל למרחב
קטגוריה:כתבי תיירות ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:מתנדבי היישוב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
נזיאה בידואן

נזיאה בידואן (בערבית: نزهة بدوان בתעתיק מדויק: נֶזְהַה בִּדְוַאן; נולדה ב-18 בספטמבר 1969) היא אתלטית עבר ממרוקו. היא בעלת מדליית ארד אולימפית (סידני 2000) ופעמיים אלופת עולם (אתונה 1997 ואדמונטון 2001) בריצת 400 מטר משוכות. 

== ביוגרפיה ==
בידואן נולדה ברבאט.

באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה בידואן במקום 16 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 56.62 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.35 שניות.

באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה בידואן במקום 11 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.08 שניות.

===אלופת עולם===
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה בידואן במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.97 שניות, דון המינגס מג'מייקה (53.09 שניות) וקים באטן מארצות הברית (53.52 שניות).

באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה בידואן במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אפריקה חדש של 52.90 שניות, במאית השנייה בלבד אחרי דיימי פרניה מקובה (52.89 שניות) ולפני דון המינגס (53.16 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.

===מדליית ארד אולימפית===
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה בידואן במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.57 שניות, אחרי אירינה פריבלובה מרוסיה (53.02 שניות) ודיון המינגס (53.45 שניות).

באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה בידואן בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.34 שניות, יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (54.27 שניות) ודיימי פרניה (54.51 שניות). 

באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה בידואן במקום 18 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.69 שניות.

בידואן נשואה לעבד אל עזיז סאהיר, אתלט שהשתתף בשתי אולימפיאדות (סיאול 1988 ובאטלנטה 1996) וסיים במקום שישי באליפות העולם באתלטיקה (טוקיו 1991) בריצת 3000 מטר מכשולים.

== שיאים אישיים ==
* ריצת 100 מטר: 11.78 שניות (1995)
* ריצת 200 מטר: 23.29 שניות (1998)
* ריצת 400 מטר: 51.67 שניות (1998)
* ריצת 800 מטר: 2:09.8 דקות (1996)
* ריצת 100 מטר משוכות: 13.55 שניות (1990)
* ריצת 400 מטר משוכות: 52.90 שניות (1999) שיא אפריקה

==קישורים חיצוניים==
 

קטגוריה:ילידות 1969
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:רצות משוכות
קטגוריה:נושאי דגל מרוקו באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטיות מרוקאיות
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית: אתלטיקה
קטגוריה:מדליסטים אולימפיים מרוקאים
שכונת נחל עשן

פארק הילדים שנמצא בדרום השכונה.
נחל עשן (מכונה גם נווה-מנחם) היא שכונה במערב באר שבע. השכונה קרויה על שם הנחל העובר מצפון מערב לה.

השכונה גובלת במזרחה בשכונה י"א. היא נבנתה בשנות ה-90, כחלק מפרויקט בנייה לצורך שיכון עולים מברית המועצות.

בשכונה נמצאים בית הספר התיכון מקיף טוביהו, שני בתי-הספר היסודיים נווה מנחם והיובל, מספר גני ילדים, מרכז לזהירות בדרכים ומתנ"ס, בו שוכן מוזיאון הילדים לונדע.

ביולי 2017 נפתח במקום פארק הילדים. הפארק כולל מתחם אמפיתיאטרון, מתחם מתקני משחקים, מתחם בעיצוב של אוניית פיראטיים ואגם מלאכותי בשטח כ־5,500 מ"ר. כמו כן נסללו במקום שבילי אופניים על מנת לאפשר גישה נוחה יותר לתושבי העיר.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:באר שבע: שכונות
דת באיראן

תפוצה אתנית-דתית באיראן
הדת באיראן היא באופן רשמי מוסלמית שיעית וכך גם רוב אנשי המדינה (89%). כ-9% משתייכים לפלג הסוני של האסלאם, ו-2 האחוזים הנותרים הם מיעוטים דתיים שונים הכוללים בהאים, מנדעים, הינדואיסטים, יארסאנים, יזידים, זורואסטרים, יהודים, ונוצרים. שלוש הדתות האחרונות שהוזכרו, מוכרות באופן רשמי ומוגנות, ואף שמורים להן מושבים בפרלמנט האיראני. הדת הזורואסטרית הייתה בעבר הגדולה ביותר באיראן, אך כיום מאמיניה נמנים שם בעשרות אלפים בלבד. באיראן שוכנת הקהילה היהודית הגדולה ביותר כיום בעולם המוסלמי. הדת הבהאית אשר אנשיה מהווים את המיעוט הגדול ביותר באיראן שאינו מוסלמי, אינה מוכרת באופן רשמי, ונרדפה במהלך קיומה באיראן. אף על פי שאינם מוכרים על ידי הממשלה קיימים אף אתאיסטים ואגנוסטיקנים איראנים.

==פירוט הדתות==
===אסלאם שיעי===
כיום 98% מתושבי איראן מוסלמים ומתוכם בערך 89% שיעים, המשתייכים ברובם לזרם התריסריים הקבוצה השיעית השנייה בגודלה לאחר התריסריים, היא קבוצת הניזאריים (תומכיו של נִזאר אִבּן מֻסתנסיר) שבפלג האיסמאעיליה, הנקראים לעיתים השביעיים. חלקם נמלטו מאיראן לדרום אסיה ובמיוחד למומבאי, בשנת 1840, לאחר ניסיון הפיכה כושל נגד השאה של שושלת קאג'אר, אך רבים מהם נותרו פזורים ברחבי איראן.

קיים שוני בן הקבוצות השיעיות, החמישיים, השביעיים, והתריסריים, הנגזר כתוצאה מאמונתם השונה במנהיגים נפרדים הנקראים אימאמים, אשר היו צאצאיו של מוחמד, בתו פאטמה, וחתנו עלי. אימאמים אלה נחשבים כמקור הטוב ביותר של ידע על הקוראן והאסלאם, וכן על דרכו ומנהגיו של מוחמד הנקראים סונה ונחשבים כראויים ביותר לחיקוי. לתריסריים בנוסף לשושלת האימאמים, ישנם ספרי חדית' מועדפים - "ארבעת הספרים" - הנחשבים על ידיהם ככלים חשובים להבנת הקוראן ובפרט בענייני תורת המשפט.
על פי התריסריים קיימים 12 אימאמים, ואחד מהם קבור באיראן במקדש האימאם רזה. אימאמים נוספים חיו או היו בקשרים עם איראן, אך נקברו במקומות אחרים כעיראק וערב הסעודית.

===אסלאם סוני===
המוסלמים הסונים הם הקבוצה הדתית השנייה בגודלה באיראן.
המהווה כ-9% מכלל תושבי המדינה. רובם כורדים בצפון-מערב איראן, ערבים ובלוצ'ים בדרום, ומספר קטן יותר של פשטונים וטורקמנים בצפון מזרח המדינה. בית הספר המרכזי ללימודי תאולוגיה ותורת המשפט (מד'הב) בקרב הסונים באיראן, הוא חנפי, שהוקם על ידי האימאם אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה.

===אסלאם סופי===

=== יהדות ===
יהדות היא אחת הדתות העתיקות ביותר באיראן, וכיום הקהילה היהודית באיראן מונה כ-8,700 יהודים<ref></ref>, למרות שישנן הערכות המגיעות עד ל-25,000 יהודים מספר גבוה מבכל מדינה אחרת בעלת רוב מוסלמי.

לפני המהפכה האיראנית, השערות העריכו כי היו כ-80,000 יהודים שהתגוררו באיראן<ref></ref> ולאחר המהפכה רובם המכריע היגרו לארצות הברית וישראל.

==ראו גם==
* דמוגרפיה של איראן

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110722055332/http://www.sssup.it/context_eng.jsp?ID_LINK=7945&area=47 Iran Electoral Archive – The Role of Religion]
* [http://en.qantara.de/Fear-of-Separatists/16136c16358i1p39/index.html Minorities in the Islamic Republic: Fear of Separatists] Qantara.de
;Videos
*[http://presstv.com/Program/204707.html Religious minorities in Iran (I)] [http://www.presstv.ir/Program/207987.html (II)] (PressTV 2011)
* 

==הערות שוליים==

*
ערכת פיתוח תוכנה

ערכת פיתוח תוכנה (באנגלית: Software development kit; נקרא בקיצור SDK או devkit) היא סט של כלים לפיתוח תוכנה ולהעשרת יכולות תוכנה. זו נעשית בשירות יישומים עבור פלטפורמה מסוימת, כגון סביבת עבודה, פלטפורמת חומרה, מחשב, קונסולת משחקים, או מערכת הפעלה. במרבית המקרים, המושג - SDK מתייחס לתוספי קוד עבור אפליקציות מובייל.

SDK יכול להיות פשוט כמו ממשק תכנות יישומים (API) בצורה של קבצים מסוימים לשפת תכנות ספציפית או לכלול חומרה מתוחכמת כדי לתקשר עם מערכת משובצת מחשב מסוימת. כלים נפוצים כוללים עזרי איתור באגים ושירותים אחרים המוצגים לעיתים קרובות בסביבת פיתוח משולבת (IDE). SDK כולל לעיתים קרובות קוד לדוגמה והערות טכניות או תיעוד אחר לתמיכה.

SDK עשוי להכיל רישיון שהופך אותו למתאים לבניית תוכנה המפותחת תחת רישיון תואם. לדוגמה, SDK קניינית לרוב לא תתאים לפיתוח תוכנה חופשית, ואילו SDK-GPL המכילה את הרישיון הציבורי הכללי של גנו לא תתאים לפיתוח תוכנה קניינית. לעומת זאת, SDK-LGPL תחת הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו בדרך כלל תתאים לפיתוח כזה.

מהנדס תוכנה בדרך כלל מקבל SDK ממפתחי מערכת היעד. לעיתים קרובות ניתן להוריד את ה-SDK ישירות דרך האינטרנט. ערכות רבות ניתנות בחינם על מנת לעודד מפתחים להשתמש במערכת או בשפה מסוימת, באופן שמשמש ככלי שיווק או כחלק ממודל עסקי המבוסס על מידע. לדוגמה, חברה המפתחת ערכת פיתוח תוכנה להוספת יכולות מיקום לאפליקציות, יכולה להציע את הערכה בחינם תמורת אישור מפתח האפליקציה לעשות שימוש במידע הנאסף (מיקום המשתמשים).

לעיתים מפותחת SDK למטרה יותר ספציפית, כגון למערכות או תת-מערכות. לדוגמה, גם מיקרוסופט ואפל יספקו ערכות פיתוח של מנהל התקנים (DDK) לפיתוח מנהל התקן.

==ראו גם==
* ממשק תכנות יישומים
* ערכת כלים (מחשוב)
* תוכנה - מונחים

קטגוריה:כלי תכנות
קטגוריה:פיתוח תוכנה
איציק אלשיך

איציק אלשיך (נולד ב-11 בנובמבר 1952) הוא מנכ"ל חברת התקליטים "הליקון",
יו"ר פדרציית יצרני המוזיקה הישראלית (סניף של הפדרציה הבינלאומית של יצרני המוזיקה) משנת 2009. דור שני בתעשיית המוזיקה הישראלית.
מנהל את חברת "ישראפון" שעסקה בייצור תקליטי ויניל וכיום בעלת קטלוג ישראלי ותיק (שלישיית גשר הירקון, איש חסיד היה, בוסתן ספרדי).

אלשיך הוא בנם של נפתלי ונלי אלשיך. אביו הקים עם דודו את חברת התקליטים ישראפון ב־1953.
בוגר אוניברסיטת תל אביב בתואר מהנדס אלקטרוניקה.

ב-1985 הקים ביחד עם רוני בראון את חברת המוזיקה "הליקון". הם בחרו לקרוא לה על שם ההר "הליקון" שביוון, "אשר על פי המיתולוגיה היוונית שכנו בו תשע המוזות – אלות היצירה, האמנויות והמדעים, שעיקר תפקידן היה להעניק השראה ליוצרים ובעיקר למשוררים, למוזיקאים ולפילוסופים". השניים שותפים בחלקים שווים ומנהלים את החברה יחדיו.

חברת "הליקון" התפתחה עם השנים והפכה לאחת מחברות המוזיקה המובילות בישראל, עם נתח שוק של כ-35%.
בין האמנים הישראלים הבולטים שהפיקה: ריטה, רמי קלינשטיין, אתניקס, יהודית רביץ, ארקדי דוכין, אביב גפן, עידן רייכל, יהודה פוליקר, עברי לידר, קובי אוז, נינט טייב, שירי מימון.
"הליקון" מייצגת בישראל את החברות הבינלאומיות Universal Music ,EMI.
ל"הליקון" מספר חטיבות לייצוג אמנים ביניהן ניתן למצוא את "הליקון סונגס" - ייצוג כותבים ומלחינים.
"הליקון כנען" - ניהול והפקה של אמנים ומופעים כגון: שלומי שבת, אתניקס, שירי מימון ושמעון בוסקילה, מתי כספי וריקי גל.
כמו כן, הליקון שותפה במועדון רדינג 3 במתחם נמל תל אביב.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.helicon.co.il/ האתר הרשמי של הליקון]
* [http://www.heliconsongs.co.il/ האתר הרשמי של הליקון סונגס]
* [http://www.helicon-cnaan.co.il/ האתר הרשמי של הליקון כנען]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
מרכז עסקים שורק

מרכז עסקים שורק (נקרא גם "מעוין שורק") הוא אזור תעשייה בשטח של 475 דונם, השוכן בדרום-מערבה של ראשון לציון, בין כביש 4 לכביש 4311.

עם החברות הפועלות באזור התעשייה נמנות איקאה, קוקה-קולה, הבנק הבינלאומי (מת"ף), קניוני ישראל, אלבר, ומספר יבואני רכב הכוללים את קבוצת לובינסקי (יבואנית פז'ו וסיטרואן), קבוצת מאיר (וולוו, יגואר והונדה), טלקאר (דייהטסו, קיה וסניונג), צ'מפיון מוטורס (פולקסווגן, סקודה סיאט וקופרה), UTI (משאיות איסוזו), Freesbe (יבואנית דאצ'יה, רנו, ניסאן, אינפיניטי, צ'רי ואקספנג) וקבוצת מכשירי תנועה (סוזוקי, מאן, ברידגסטון, ייל, ליגונג, קובוטה).

עד לשנת 2025, מתוכננת הקמת תחנת הרכבת ראשון לציון - מעוין שורק באזור.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rishonlezion.muni.il/Documents/חוברת%20מתחמי%20עסקים%20יוני%2010.pdf ראשון לציון - מרכז העסקים החדש של ישראל, עמ' 13 ]
* [https://www.uti.co.il/ אתר יבואן רשמי UTI (משאיות איסוזו)]

קטגוריה:ישראל: אזורי תעשייה
קטגוריה:ראשון לציון: אזורי תעשייה
המוזיאון הלאומי של איראן

הכניסה הראשית של המוזיאון שנבנתה בסגנון של קמרונות הפרס הסאסאנית
הבניין מבחוץ, הבניין תוכנן על ידי האדריכל הצרפתי אנדרה גודאר בתחילת המאה ה -20. הוא גם עזר לעצב את הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת טהראן.
אחד מהפסלים המרכזיים במוזיאון
חלק מאוסף השושלת האחמנית.
המוזיאון הלאומי של איראן (פרסית: موزه ملی ایران) הוא מוזיאון הממוקם בטהראן, בירת איראן. המוזיאון מהווה שילוב של שני מוזיאונים, "המוזיאון הארכאולוגי של איראן", ומוזיאון האמנויות הלאומי, שנחנך בשנת 1972.

מבנה המוזיאון הלאומי לאמנות, נבנה בחצרו של המוזיאון הארכאולוגי, ועבר לא מעט שינויים, בעיקר במהפכה האיראנית בשנת 1979.

במוזיאון שני מבנים: מבנה המוזיאון לארכאולוגיה ובו שלושה אולמות תצוגה המכילים חפצים מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית, הכלקוליתית, תקופת הברונזה, ותקופות הברזל I-III, השושלת האחמנית, הסלווקית, התקופה הפרתית, והתקופה הסאסאנית.

מבנה המוזיאון לאמנות שנחנך בשנת 1996 ושוב שלוש קומות. במבנה זה מוצגים כלי חרס, טקסטיל, ספרים, יצירות אמנות ועוד.

==מחלקות==
במוזיאון קיימים מספר מחלקות קבע, וכן מוצגות בו תצוגות מתחלפות.

===מחלקה הפרה היסטורית===
מחלקה זו החלה את עבודתה כאשר המוזיאון נחנך. במחלקה זו למעלה מ-10,000 פריטים, המייצגים את ההתפתחויות של תרבויות פרהיסטוריות איראניות. חלק מהאוספים מקורם בחפירות ארכאולוגיות שנעשו על ידי הרשויות באיראן, וחלק מקורם באוספים פרטיים כגון אוסף פורגאי.

===מחלקה היסטורית===
במחלקה זו מוצגים כ-9,000 ממצאים, ובהם מוצגים מתקופת השושלת האח'מנית, האימפריה הפרסית ומהתקופה הסאסאנית.

===מחלקת מטבעות וחותמות===
המחלקה מוקדשת לשימור מטבעות וחותמות.

===מחלקה אסלאמית===
מאז הקמתו של המוזיאון על ידי אנדרה גודאר הוקדשה הקומה הרביעית לתקופה האסלאמית. במחלקה זו 2400 פריטים בתחומים שונים, ובעיקר בחקר אמנות אסלאמית, באולם התצוגה תערוכת חפצי זהב וכסף. בשנים הראשונות של המהפכה האסלאמית האולם שימש גם כגלריית הקוראן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.tripadvisor.com/Attraction_Review-g293999-d320764-Reviews-National_Museum_of_Iran-Tehran.html אודות המוזיאון באתר tripadvisor] 
* [http://iranvisitor.blogspot.co.il/2006/04/national-museum-of-iran_07.html אודות המוזיאון באתר iranvisitor.blogspot] 

מוזיאון
איראן
מוזיאון
ארכאולוגיה
איראן
מוחמד רזה מירזאי

מוחמד רזה מירזאי ג'בארי הוא אתלט המתחרה במשחקים הפאראלימפיים עבור המשלחת האיראנית. מירזאי מתמחה בהטלת כידון ובעל ארבע זהב מדליות פאראלימפיות במקצוע.

==קריירה==
מירזאי התחרה לראשונה ב בשני מקצועות. בתחרות יידוי הפטיש (קטגוריה F56) הוא סיים במקום החמישי, ואילו בתחרות הטלת הכידון זכה במדליית הזהב כשקבע שיא פאראלימפי חדש של 40.42 מטרים.

ב עבר מירזאי להתחרות בקטגוריה F57, והתמקד בתחרויות הטלת הכידון בלבד. הוא זכה במדליית זהב נוספת בתחרות כשקבע שיא עולם בקטגוריית הנכות שלו עם הטלה למרחק של 38.64 מטרים.

ב הוא זכה במדליית זהב פעם נוספת, כשהטיל את הכידון למרחק של 40.71 מטרים, וב זכה במדליית זהב רביעית ברציפות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופים פאראלימפיים
קטגוריה:ספורטאים איראנים
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים נכים
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
נחבת

דמותה של האלה נחבת

נֶחבֶּת הייתה אלה במיתולוגיה המצרית בתקופה הקדם-שושלתית במצרים העתיקה. 

בתקופה הקדם-שושלתית הייתה נחבת האלה המגינה על העיר נחב (כיום אל-קאב). לאחר מכן התפשט פולחנה, והיא הפכה לאלה המגינה על מצרים העליונה ולאלה המגינה על הפרעונים.

בתקופה מאוחרת עת סודרו האלים המצריים בזוגות ובשילושים קדושים, נחשבה האלה לרעייתו של חפי.

==תיאור==
האלה מתוארת בדמות של נשר מצרי (המצרים הקדמונים האמינו כי נשרים אלה היו נקבות בלבד, ולא זכרים). דמותה, שהופיע בכתב חרטומים סימלה טוהר, וכאשר דמות האלה הופיעה כמרחפת מעל דמותו של פרעה בציורים מצריים, היא סמלה את שלטונו על כל הארץ.

== פולחן ==
מרכז פולחנה של נחבת בעיר נחב כלל את האורקל הקדום ביותר במצרים. הכהנת של האלה נקראה "מו" (אמא במצרית עתיקה) ולבשה בגדים טקסיים העשויים נוצות נשר מצרי.

==ראו גם==
* אלוהויות במצרים העתיקה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050912092332/http://www.wicca-israel.com/ar.php?id=19 מצרים - דתות ותרבויות]
* 

קטגוריה:אלות מצריות
ca:Llista de personatges de la mitologia egípcia#N
התערוכה הבין-לאומית להיגיינה

התערוכה הבין-לאומית להיגיינה הייתה תערוכה עולמית שהתמקדה ברפואה ובבריאות הציבור ונערכה בעיר הגרמנית דרזדן ב-1911.

היוזם והמממן הראשי שלה היה איש העסקים והפילנתרופ הגרמני קרל אוגוסט לינגנר, שהתעשר ממכירת ברנד שטיפת פה "אודול". לפני כן ארגן לינגנר תערוכה לבריאות הציבור כחלק מהתערוכה העירונית של דרזדן ב-1903.

== מהלך התערוכה ותוצאותיה ==
עבור התערוכה נבנו 100 מבנים. היא נפתחה ב-6 במאי 1911 והשתתפו בה 30 מדינות. מספר המבקרים בה הגיע ל-5 מיליון איש. 

התערוכה התמקדה בגוף האדם, והציגה למבקרים תצוגת איברים פנימיים, ששומרו כך שיהיו שקופים לפי שיטתו של ורנר שפלטהולץ.

לאחר סגירת התערוכה הועבר תוכנה למוזיאון ההיגיינה הגרמני בדרזדן. הצלחתה הביאה לקיום לתערוכות נוספות. המפורסמת שבהן הייתה "גיזוליי" בדיסלדורף, שנערכה ב-1926.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תערוכות עולמיות
קטגוריה:רפואה
קטגוריה:סקסוניה: תרבות
קטגוריה:1911 במדע
קטגוריה:דרזדן
קטגוריה:סקסוניה: היסטוריה
קטגוריה:בריאות הציבור
קטגוריה:1911 בגרמניה
ברנרד בולצאנו

ברנרד פלאסידוס יוהאן נפומוק בולצאנו (Bernhard Placidus Johann Nepomuk Bolzano; 5 באוקטובר 1781 – 18 בדצמבר 1848) היה מתמטיקאי, לוגיקן, פילוסוף, תאולוג וכומר קתולי מבוהמיה (כיום בצ'כיה). נודע בתרומותיו למתמטיקה, לוגיקה ופילוסופיה של המדע, שזכו ברובן להערכה והשפעה לאחר מותו, וכן בהשקפותיו הליברליות והרדיקליות לתקופתן. הוא כתב בגרמנית, שפת אמו. בולצאנו תואר כ"אחד מאחרוני אנשי האשכולות הגדולים בהיסטוריה של הרעיונות."<ref></ref>

==ביוגרפיה==
ברנרד בולצאנו נולד בפראג. אביו, ברנרד פומפיוס בולצאנו, סוחר אומנות שנולד בצפון איטליה ועבר לפראג, שם נישא למריה ססיליה מאורר, בתו של סוחר גרמני. ברנרד היה הרביעי מתוך שנים עשר ילדים, ורק הוא ואחיו יוהאן הגיעו לבגרות.

בין השנים 1791 ל-1796 למד ברנרד בגימנסיה הפיאריסטית בפראג, בשנת 1796 החל בולצאנו את לימודיו באוניברסיטת קארל בפראג, שם למד מתמטיקה, פילוסופיה ופיזיקה. בשנת 1800 החל ללמוד גם תאולוגיה והוסמך ככומר בשנת 1804. בשנת 1805 מונה למרצה לפילוסופיה של הדת. בולצאנו התגלה כמרצה אהוד לא רק בלימודי דת אלא גם בפילוסופיה, ונבחר לראש המחלקה לפילוסופיה בשנת 1818. בולצאנו היה פציפיסט ושאף לשנות את החינוך, החברה והכלכלה כדי להניע את העולם לכיוון של שלום ולהפסקת המלחמות. עקב סירובו למתן את דעותיו פוטר מהאוניברסיטה בשנת 1819. הוא הוגלה מחוץ לפראג, אליה חזר רק ב-1842. הוא נפטר בפראג ב-1848.

==עבודתו==
===פילוסופיה===

===מתמטיקה===
בולצאנו קידם גישה פורמלית ומדוקדקת לחשבון אינפיניטסימלי, שבימיו היה מושתת על גישה אינטואיטיבית והסתמך על המושג אינפיניטסימל המעורפל. כתחליף לאינפיניטסימל הוא הגדיר בצורה מדויקת את המושג גבול, באופן דומה להגדרה הנהוגה כיום. גישה זו אפשרה לו להוכיח באופן פורמלי את משפט ערך הביניים ב-1817. כמו כן הוכיח לראשונה את המשפט היסודי של האלגברה באופן אנליטי לחלוטין, ללא שימוש בטיעונים גאומטריים המופיעים בהוכחה המקורית של גאוס.

במהלך הוכחת משפט ערך הביניים הוכיח בולצאנו את משפט בולצאנו-ויירשטראס. המשפט נשכח, ורק כחמישים שנה לאחר מכן הבין ויירשטראס את חשיבותו של המשפט והוכיח אותו מחדש באופן בלתי תלוי.

ב-1851, שלוש שנים לאחר מותו של בולצאנו, התפרסם ספר שלו שעסק באינסוף. בספר מופיעים כמה רעיונות מתורת הקבוצות, שהקדימו את המחקרים של גאורג קנטור.

==קישורים חיצוניים==

* [https://plato.stanford.edu/entries/bolzano/ ברנרד בולצאנו], באנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים צ'כים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:ילידי 1781
קטגוריה:נפטרים ב-1848
שעון 400 יום

שעון 400 יום
שעון 400 יום (בגרמנית: Jahresuhr – "יהרסאור", מילולי: שעון שנה) הוא שעון מכני שפעולתו מבוססת על מטוטלת פיתול הנעה בסיבוב על צירה במקום תנועת המטוטלת הרגילה.

השעון קיבל את שמו מהעובדה שאינו זקוק למתיחה פעם ביום או פעם בשבוע כשעון מכני רגיל, אלא רק פעם בשנה, וזאת בזכות המטוטלת שפועלת באופן שונה ממטוטלת רגילה.

==היסטוריה==
מטוטלת הפיתול הומצאה בשנת 1793 ושעון 400 יום הראשון הומצא בשנת 1841 על ידי הממציא האמריקני אהרון קריין. לרוע מזלו של קריין הוא הצליח למכור רק ארבעה שעונים כאלו.

השעון "הומצא מחדש" בצורה עצמאית על ידי אנטון הארדר הגרמני ב-1879–1880, אך השעונים שלו היו מאוד לא מדויקים ונזקקו לכיוון באופן תמידי. בשנת 1884 הוא מכר את הפטנט לאדם שלא עשה בו דבר. לבסוף פג תוקפו של הפטנט בשנת 1887 ולאחר מכן החל ייצור המוני של השעון על ידי חברות כגון גוסטב בקר.

למרות הצלחתם השיווקית עדיין לא היו השעונים מדויקים דיים כדי להיות יותר מקישוט, עד שצ'ארלס טרוויליג'ר הוסיף לתכנון מנגנון המפצה על שינוי בטמפרטורה, ששיפר את הדיוק משמעותית.

לאחר מלחמת העולם השנייה נלקחו שעוני 400 יום רבים מגרמניה הכבושה, וזוהי הסיבה לפופולריות היחסית של השעונים בארצות הברית.

==תיקון השעונים==
שעון 400 יום הוא כלי עדין ומעוצב שמונע על ידי קפיץ, וגודלו הוא כגודל שעון אח. שעוני 400 יום מוצגים לראווה עם כיפת זכוכית, כדי להראות את אופן הפעולה המיוחד של השעון.

דוגמה לעדינותו של השעון היא העובדה שרעידת אדמה חלשה מאוד (שייתכן שאדם כלל לא ירגיש בה) המזיזה מעט את המדף עליו נמצא השעון, עלולה לגרום לו להפסיק לפעול ולהניע את המטוטלת. לפיכך, הם עלולים להתקלקל בקלות.

כיום אין כמעט שענים שמתקנים שעוני 400 יום משום שכבר לא מייצרים אותם. רק כמה עשרות שענים בכל העולם יודעים לתקנם, רובם בארצות הברית.

==ראו גם==

* שעון אח – שעון בגודל דומה הפועל בטכניקה שונה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המצאות במאה ה-19
קטגוריה:גרמניה: המצאות
400 יום
ג'ורג' פלאצ'ק

ג'ורג' פלאצ'ק (Georg Placzek; 26 בספטמבר 1905, ברנו – 9 באוקטובר 1955, ציריך) היה פיזיקאי תאורטי יהודי צ'כי, שנודע בעיקר בזכות ניסוח קבועי פלאצ'ק המתארים הצגה בלתי פריקה של רכיבי טנזור הפולריזביליות. קבועים אלו משמשים לחישוב פיזור רמאן, שיטה ספקטרוסקופית חשובה.

==ילדותו ומשפחתו==
פלאצ'ק נולד בעיר ברנו שבמוראביה, אז חלק מהקיסרות האוסטרו הונגרית, הוריו אלפרד ומריאן היו בני המעמד הבינוני-גבוה והיה בבעלותם מפעל טקסטיל, הרב ד"ר ברוך פלאצ'ק סבו היה הרב הראשי של העיר ברנו ושל מחוז מוראביה. הוריו, ואחיו פרדריק ואדית נספו בשואה.

==קריירה אקדמית==
פלאצ'ק השלים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת וינה, לאחר מכן השתתף במחקרים שונים באוניברסיטאות החשובות באירופה, באוטרכט חבר להנס קרמרס במשך 3 שנים, לאחר מכן שהה תקופה קצרה בלייפציג שם עבד עם פטר דביי וורנר הייזנברג, לאחר מכן שיתף פעולה במסגרת קבוצת חוקרים בהובלת אנריקו פרמי, בין השנים 1932 עד 1938 עבד בקופנהגן עם נילס בוהר, בזמן זה בילה תקופות באוניברסיטאות נוספות ברחבי העולם ובכללן באוניברסיטה העברית בירושלים<ref></ref> שם הוצע לו להתמנות למשרת פרופסור לפיזיקה תאורטית.

במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה עבד פלאצ'ק בפרויקט מנהטן, שם הוביל מספר צוותים ואף החליף את הנס בתה בראש קבוצת המחקר התאורטי. בתקופה זו שינה את שמו מגיאורג לג'ורג'.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://cerncourier.com/cws/article/cern/29415 על חייו של ג'ורג' פלאצ'ק]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים יהודים
קטגוריה:פיזיקאים צ'כים
קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1905
קטגוריה:נפטרים ב-1955
מכתש ליוביל

מכתש ליוביל הוא מכתש פגיעה קטן על פני הירח הממוקם בגפו המזרחי. נקרא על שם המתמטיקאי הצרפתי ז'וזף ליוביל על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי בשנת 1973.

==גאוגרפיה==
המכתש נמצא דרום-מזרחית למכתש דובייגו ובעבר נקרא דובייגו S לפני ששונה שמו. קוטר המכתש 16.12 ק"מ ועומקו 2,910 מטר.

==פני המכתש==
המכתש מעוגל וצורתו כקערה עם רצפה שטוחה במרכזו. גבולו המערבי והצפון-מערבי נושק לשקע באדמת הירח הגורם לצורתו להראות מעוותת. מערבית למכתש קיים מכתש רספיג'י, מכתש פגיעה בעל גודל זהה.

==ראו גם==
* גאולוגיה של הירח

==קישורים חיצוניים==

מכתש ליובל כפי שצולם במהלך משימת [[אפולו 11]]

קטגוריה:מכתשי פגיעה על הירח
חוסאם עזאם

חוסאם עזאם (בערבית: حسام عزام) הוא ספורטאי פלסטיני המתחרה ב במסגרת משלחת הרשות הפלסטינית. עזאם הוא המתחרה הפלסטיני הראשון במשחקים, והפלסטיני הראשון שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.

==קריירה==
עזאם התחרה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים ב. בתחרויות זריקת הדיסקוס (קטגוריה F54) והגיע למקום האחרון עם תוצאה של 19.35 מטרים. בתחרות יידוי הפטיש סיים בתוצאה של 6.84 מטרים, אחרי מאורו מקסימו המקסיקני (7.01 מטרים) ופטר מרטין הניו זילנדי (7.59 מטרים) וזכה במדליית הארד. הייתה זו המדליה הפאראלימפיית הראשונה של הרשות הפלסטינית, בהופעת הבכורה שלה במשחקים, והיחידה של המשלחת בסידני.

ב התחרה עזאם ביידוי הפטיש בלבד. הוא סיים את התחרות עם תוצאה של 7.82 מטרים, וזכה במדליית הכסף, שני רק למקסימו שניצח בתחרות עם שיא עולם של 8.53 מטרים, ולפני כריסטוס אנגורקיס היווני שיידה למרחק של 7.65 מטרים.

עזאם שב והשתתף ב אך עם תוצאה של 7.89 מטרים סיים את התחרות במקום השמיני בלבד.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספורטאים פלסטינים
קטגוריה:נכים פלסטינים
קטגוריה:הודפי כדור ברזל
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים נכים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1976