OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אח"י לויתן (צ-75)

אח"י לויתן היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1967 עד 1973 ומספרה היה צ-75.

==תמצית==
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Turpin ומספרה היה P-354. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1964, עברה שיפוץ גדול בבריטניה, הניפה נס שרות פעיל והגיעה לנמל חיפה בשנת 1967. בדרכה מבריטניה לישראל נפלו מסיפונה למים שני מלחים וטבעו.
==מפקדים==
{|border="1" align="center""| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed"
| colspan="6" |מפקדי הצוללת 
|-
|דרגה ושם ||תקופת הפיקוד|| פעילות לציון||תמונה
|-
|זאב אלמוג (אברוצקי) || מאי עד דצמבר 1967 || |-
|מיכאל ברקאי יומי||דצמבר 1967 עד אוגוסט 1968|| |-
|גדעון רז|| אוגוסט 1968 עד נובמבר 1968 || |-
|אברהם בן זאב|| פברואר 1970 עד ינואר 1971||בשיוט על מימי בלבד |-
|}

==גלריה==
<gallery>
קובץ:HMS Turpin.jpgהצוללת לויתן כשהייתה בשרות הצי המלכותי הבריטי בשם HMS Turpin שנת 1944.
File:ErallAlmogLeviathan18051967.jpg|מפקד חיל הים שלמה אראל סוקר את צוות הצוללת אח"י לויתן 18 במאי 1967.
File:ZAlmogYairAloniLeviathan18051967.jpg|מפקד אח"י לויתן רס"ן זאב אלמוג (אברוצקי) מתראיין ליאיר אלוני לקראת הפלגה לסקוטלנד 18 במאי 1967.
File:INSLeviatanLeavesPortsmouth.png|הצוללת אח"י לויתן יוצאת מפורטסמות לסקוטלנד מאי 1967.
File:ZAvrutskyINSLeviatan23051967.jpg|רס"ן זאב אלמוג (אברוצקי) מפקד הצוללת אח"י לויתן בבסיס הולי לוך, בסקוטלנד, 23 במאי 1967.
File:INSLeviatanNearHaifa12061976.png|הצוללת אח"י לויתן מתקרבת לנמל חיפה הצוות מציב את לוח השם 12 ביוני 1967.
File:INSLeviatanSidewalk.png|סיפון הצוללת אח"י לויתן ממנו נפלו למים שני הימאים.
Leviathan in Haifa port. D374-102.jpg|אח"י לויתן בנמל חיפה, יולי 1967
</gallery>

==ראו גם==
* שייטת הצוללות
* צוללות T

==לקריאה נוספת==

* משה אימבר, רד וצלול - סיפורה של שייטת הצוללות, הוצאת עמותת "דולפין", 1994 (עמ' 48–55)
* יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, עמותת דולפין, 2010 (עמ' 58–73 ועמ' 84–87)
* 
* אלי שחף [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/08/10/68611126.pdf יום לאחר המלחמה - לויתן מגיעה הביתה], "מערכות ים", חוברת מס 85–86 יולי 1967, ע'55 -56.

==קישורים חיצוניים==

* שלמה אראל, [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/08/12/20135523.pdf דבר מפקד החיל ליום הנפת נס השירות הפעיל לויתן], "מערכות ים", 83, אפריל 1967 עמ' 3.
* הדר קמחי, [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/08/12/20135523.pdf מקום צוללות ה"ת" במשפחת הצוללות המודרניות], "מערכות ים", 83 אפריל 1967, עמ' 4.
* [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/08/13/54982924.pdf תמונות מהצוללת לויתן], "מערכות ים", 84, מאי 1967, עמ' 41.
* אלי שחף, [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/08/16/64816051.pdf מרוץ עם המלחמה], 'מערכות ים', מרץ 1968, עמ' 49–52.
* מוטי דיסקין [http://moreshetyamit.net/?p=4575 אסון אח"י לויתן בים האירי] באתר משמר המורשת הימית.
* , 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צוללות בריטיות
לויתן
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לווייתנאים בתרבות
אח"י דולפין (צ-79)

אח"י דולפין היה שמה של צוללת מדגם T מתוצרת בריטית ששירתה בחיל הים הישראלי משנת 1970 עד 1974. מספרה בחיל הים היה צ-79.

==היסטוריה==
הצוללת נכנסה לשירות פעיל בצי הבריטי בשנת 1944 בשם HMS Truncheon ומספרה היה P353. הצוללת נרכשה על ידי ישראל בשלהי שנת 1967 בהמשך לשתי אחיותיה, אח"י לוויתן ואח"י דקר. בניגוד להן הדולפין שופצה במספנות ישראל ולא באנגליה. הדולפין הניפה את נס השרות הפעיל בנמל פורטסמות ב-9 בינואר 1968, יום הפלגתה של הדקר לישראל, והגיעה לישראל מספר ימים לאחר שהדקר הייתה אמורה להגיע. כיוון שרכישתה של צוללת שלישית נשמרה בסוד, הדמיון בין השתים והעובדה שהנמל נראה כמעט מכול מקום מהכרמל גרמו להפצת השמועה כי הדקר הגיעה לחיפה.

הצוללת שופצה במספנות חיל הים בחיפה, והשקתה לפעולה הייתה ביום 12 בפברואר 1970. עם השקתה, מנה צוות הצוללת 71 איש. מהירותה הייתה 17 קשר מעל המים, ו15 קשר מתחתם. הצוללת הייתה מחומשת בצמ"ט (צינורות מובילי טורפדו).

ביולי 1974 היא הוגבלה לצלילה עד עומק 120 רגל בלבד, ובנובמבר 1974 חדלה לתפקד כצוללת אך המשיכה לפעול ככלי שיט על-מימי להגנת החופים, ולשם כך חומשה במקלעים.

==מפקדים==
{|border="1" align="center""| class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed"
| colspan="6" |מפקדי הצוללת 
|-
|דרגה ושם ||תקופת הפיקוד|| פעילות לציון||תמונה
|-
|אברהם דרור|| ינואר עד אפריל 1968 |||-
|גדעון רז||אפריל 1968 עד יוני 1971|||-
|ישראל לשם|| יוני 1971 עד יולי 1972||||שמאל
|-
|גדי מנור|| יולי 1972 עד יולי 1973|||-
|דורון עמיר|| יולי 1973 עד אוקטובר 1974|||-
|}

==גלריה==
<gallery>
קובץ:VeadatHchutsInDolphin.jpg|ביקור ועדת החוץ והביטחון של הכנסת בצוללת אח"י דולפין צ-79 בהדרכת מפקד הצוללת, אברהם דרור - 1968.
File:ManorZaboPeriscope1972.jpg|רס"ן גדי מנור בפריסקופ הצוללת דולפין (צ-79), מימין אברהם בן זאב, 1972.
</gallery>

==ראו גם==
* שייטת הצוללות
* צוללות T

==לקריאה נוספת==
* רד וצלול - סיפורה של שייטת הצוללות. תחקיר וכתיבה: משה אימבר. עריכה: ש' בינות. עיצוב והפקה: אלתן תקשורת בע"מ. הוצאת עמותת דולפין - יוצאי שייטת הצוללות, 1994. עמ' 60–65.
* יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, עמותת דולפין 2010 (עמ' 74–75, 87-84)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dolphin.org.il/ אתר עמותת דולפין]
* [http://www.submarines.dotan.net/ אתר שייטת הצוללות] אתר מפורט (לא רשמי) של היסטוריית הצוללות בישראל.
* [http://www.yehida.co.il/index.php?option=com_content&view=article&id=29&Itemid=14/ אגף שייטת הצוללות] באתר יחידה - אתר יחידות צה"ל.
* 

==ביאורים==

קטגוריה:צוללות בריטיות
דולפין
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:דולפין בתרבות
T (אלבום של TVXQ)

T הוא האלבום היפני השלישי של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. הוא יצא ב-22 בינואר 2008, והגיע למקום 4 במצעדים שבועיים עם 52,273 עותקים שנמכרו.

== פרויקט TRICK ==
לאחר יציאת האלבום "T" פרסמה Rhythm Zone, החברה המפיקה של TVXQ ביפן, את פרויקט TRICK. בכל שבוע, במשך 5 שבועות רצופים, השתחרר סינגל, סך הכל חמישה סינגלים. כל אחד מהסינגלים הוא שיר סולו של אחר מחברי הלהקה.
<br />
הסינגלים הם*:
# Two Hearts (של צ'אנגמין)
# Runaway (של יוצ'אן)
# If...!? (של ג'ונסו)
# Close to You (של יונהו)
# Keyword (של ג'אג'ונג)
*הסינגלים מסודרים על פי סדר יציאתם.
<br />
אם מחברים את האותיות הראשונות של כל הסינגלים מתקבלת המילה TRICK, זהו גם שמו של שיר הנושא של האלבום. השיר עצמו מורכב כמיקס של חמשת הסינגלים.

== רשימת שירים ==
=== גרסת הCD בלבד ===
# Trick
# No?
# Purple Line
# Forever Love
# Summer Dream
# Ride On
# Darkness Eyes
# Lovin' You
# Rainbow
# Shine
# Last Angel (גרסת TVXQ)
# Clap!
# Love in the Ice
# Forever Love (גרסת הא-קאפלה)
# Lovin' You: Haru's "Deep Water" Mix
# Together (בונוס)

=== גרסת הCD+DVD ===
==== CD ====
# Trick
# No?
# Purple Line
# Forever Love
# Summer Dream
# Ride On
# Darkness Eyes
# Lovin' You
# Rainbow
# Shine
# Last Angel (גרסת TVXQ)
# Clap!
# Love in the Ice
# Together (בונוס)
==== DVD ====
# הקליפ של Lovin' You
# הקליפ של Summer Dream
# הקליפ של Shine
# הקליפ של Forever Love
# הקליפ של Together
# מאחורי הקלעים*
*כלול רק במהדורה המוגבלת.

=== גרסת השני CD+שני DVD ===
==== CD1 ====
# Trick
# No?
# Purple Line
# Forever Love
# Summer Dream
# Ride On
# Darkness Eyes
# Lovin' You
# Rainbow
# Shine
# Last Angel (גרסת TVXQ)
# Clap!
# Love in the Ice
# Together (בונוס)
==== CD2 ====
# Song for You
# Day Moon
# Beautiful Life (גרסה יפנית)
# You're My Miracle (גרסה יפנית)
==== DVD1 ====
# הקליפ של Lovin' You
# הקליפ של Summer Dream
# הקליפ של Shine
# הקליפ של Forever Love
# הקליפ של Together
==== DVD2 ====
# תקציר של Soul Power Tokyo ב-2007
# גרסה מיוחדת של מסע ההופעות השני: Five in the Black
# הופעה ביוקוהאמה ב-23 בספטמבר 2007
<br />

== סינגלים ==

<br />

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומים ביפנית
Best Selection 2010

Best Selection 2010 הוא אלבום אוסף יפני של להקת הבנים הקוריאנית TVXQ. האלבום יצא ב-17 בפברואר 2010 ומכר 228,000 עותקים ביום הראשון. עד סוף השבוע הראשון מכר האלבום 413,000 עותקים, מה שהפך אותו לאלבום הראשון של TVXQ שהגיע למקום הראשון בדירוג השבועי.

== רשימת שירים ==
=== גרסת ה־CD בלבד ===
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# Share the World
# My Destiny
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?")
# Purple Line
# Stand By U
# Stay with me Tonight
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# O-Jung.Ban.Hap
# Sky
# Somebody to Love
# Lovin' You
# Rising Sun
# Summer Dream
# Bolero
# Begin
<br />
=== גרסת ה־CD+DVD ===
==== CD ====
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# Share the World
# My Destiny
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?")
# Purple Line
# Stand By U
# Stay with me Tonight
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# O-Jung.Ban.Hap
# Sky
# Somebody to Love
# Lovin' You
# Rising Sun
# Summer Dream
# Bolero
# Begin
==== DVD ====
*אוסף קריוקי של TVXQ
# Share The World (קליפ)
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?") (מתוך מסע ההופעות הרביעי)
# 呪文: Mirotic ("כישוף: Mirotic) (מתוך מסע ההופעות הרביעי)
# Bolero (מתוך מסע ההופעות הרביעי)
# Summer Dream (מתוך מסע ההופעות השלישי)
# Stand By U (קליפ-גרסת TVXQ)
# Rising Sun (מתוך מסע ההופעות השני)
# Love in the Ice (מתוך מסע ההופעות השלישי)
# BREAK OUT! (קליפ בונוס)
<br />
=== גרסת 2CD+DVD ===
==== CD1 ====
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# Share the World
# My Destiny
# どうして君を好きになってしまったんだろう? ("איך התאהבתי בך?")
# Purple Line
# Stand By U
# Stay with me Tonight
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# O-Jung.Ban.Hap
# Sky
# Somebody to Love
# Lovin' You
# Rising Sun
# Summer Dream
# Bolero
# Begin
==== CD2 ====
# Forever Love (ג'ונסו)*
# SHINE (יוצ'אן)*
# Love in the Ice (ג'אג'ונג)*
# Beautiful You (צ'אנגמין)*
# Hug (יונהו)*
# 甘く果てしなく ("מתוק עד אין סוף")
# 時ヲ止メテ ("זמן, תעצור")
# With All My Heart
# BREAK OUT!
*השירים המסומנים אלו שירים שנבחרו בידי כל אחד מחברי הלהקה.
==== DVD ====
*מיקסים של ארבע ההופעות שהיו ל-TVXQ ביפן עד כה.
# TRICK
# Rising Sun
# O-Jung.Ban.Hap
# Stay with me Tonight
# Choosey Lover
# Begin
# Hug
# 明日は来るから ("מחר בטוח יגיע")
# Zion
# Break up the Shell
# High Time
# Purple Line
# 呪文: MIROTIC ("כישוף: Mirotic)
# The Way U Are
# Survivor
# Somebody To Love
# מאחורי הקלעים (70 דקות)
<br />

== סינגלים ==

<br />
== הערות שוליים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי אוסף ביפנית
איניאציו אבאטה

איניאציו אבאטה (איטלקית: Ignazio Abate; נולד ב-12 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.

אבאטה החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של רסקלדינה, לפני שעבר לנוער של מילאן ב-1999. בעונת 2003/2004 הוא עשה את הופעת הבכורה הרשמית שלו במדי הרוסונרי בגביע האיטלקי מול סמפדוריה ב-3 בדצמבר.

לאחר שהושאל למספר קבוצות משנת 2004 ב-2008 נמכר אבאטה לטורינו. הוא נרכש בחזרה על ידי מילאן בעונת 2009/2010 והיה בסגל של הקבוצה הבוגרת באותה עונה.

לאחר שתפקד כקשר ברוב משחקי הליגה, מאמן מילאן באותה עונה, לאונרדו מיקם אותו בעמדת המגן הימני. לאחר היכולות המרשימות שלו הוא הוחתם על הארכת חוזה ב-11 בפברואר 2010 עד ל-2014.

ב-2019 לאחר 10 שנים ברציפות במועדון עזב אבאטה את מילאן.

== קישורים חיצוניים ==

 

קטגוריה:מגני כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני פיאצ'נצה
קטגוריה:כדורגלני מודנה
קטגוריה:כדורגלני אמפולי
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1986
העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים

העמותה הישראלית ללימודים בינלאומיים (עיל"ב) עוסקת בתחום הרחב של חקר ולימוד יחסים בינלאומיים (יחב"ל). בין השאר היא נוגעת בתתי תחום דוגמת דיפלומטיה ומדיניות חוץ, ביטחון בינלאומי ואזורי, יישוב סכסוכים ולימודי שלום, כלכלה פוליטית ומסחר בינלאומי, משפט ביחסים הבינלאומיים, אינטגרציה ושיתוף פעולה אזורי, גלובליזציה, ממשול גלובאלי וארגונים בינ"ל, סוגיות של נורמות, תרבות וזהות, בין היתר. העמותה הוקמה על ידי פרופ' משה מעוז באמצע שנות ה-90.

העמותה היא גוף המאחד בתוכו את החוקרים ואנשי הפרקטיקה בתחום חקר היחסים הבינלאומיים בישראל. בוועד העמותה מכהנים נציגים מאוניברסיטאות המחקר, מכללות ומכוני מחקר בישראל. העמותה מקיימת כנס שנתי המתקיים באוניברסיטה אחרת כל שנה ושנועד לאפשר מפגש ויצירת שיתופי פעולה בין חוקרים בתחום. העמותה גם מחלקת מספר פרסים ואותות כבוד לחוקרים ואנשי מקצוע בתחום היחסים הבינלאומיים. פעילויות נוספות הן כתיבת ניירות עמדה, שיתופי פעולה בין גופים, תוכנית מתמחים ותוכנית מצטיינים לתלמידי מחקר בתחום.

העמותה משתפת פעולה עם סדנת תל אביב למדע, טכנולוגיה וביטחון, המכון למחקרי ביטחון לאומי שליד אוניברסיטת תל אביב, מרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת בר-אילן.

החל מיוני 2021, נבחרו פרופ' שרון פרדו כנשיא העמותה, וד"ר הילה זהבי כמזכירה הכללית.

==מטרות העמותה==
על פי תקנון העמותה:
*מהווה במה לקידום המחקר ולדיון אקדמי בבעיות הקשורות במחקר והוראת היחסים הבינלאומיים (יחב"ל).
*מהווה במה לקידום המחקר ולדיון אקדמי בפוליטיקה ההשוואתית (פה"ש) ברמה האקדמית.
*חיזוק הדיאלוג המדעי בין הקהילייה האקדמית העוסקת במחקר והוראת היחב"ל והפוליטיקה ההשוואתית לבין קהילת המדיניות והביטחון במדינת ישראל.
*חיזוק הקשר בין קהיליית החוקרים ביחב"ל ובפוליטיקה ההשוואתית בישראל לבין אגודות מקבילות בעולם.

==פרסים ואותות כבוד מטעם העמותה==
העמותה מחלקת מדי שנה מספר פרסים ואותות כבוד:
*פרס ע"ש ד"ר גיל פרידמן לעבודת מחקר מצטיינת.
*פרס ע"ש פרופ. יעקב-בר-סימן טוב למאמר הטוב ביותר בנושא של מחקרי שלום והסכסוך הישראלי-ערבי
*אות כבוד על מפעל חיים בתחום היחסים הבינלאומיים.
*אות כבוד על פעילות חשובה בתחום היחסים הבינלאומיים.

==נשיא, מזכיר כללי, וחברי וועד הפועל של העמותה (החל מיוני 2021)==
נשיא עיל"ב: פרופ' שרון פרדו, אוניברסיטת בן-גוריון

מזכ"לית עיל"ב: ד"ר הילה זהבי, אוניברסיטת בן-גוריון

חברי וועד הפועל של עיל"ב: ד"ר אוריאל אבולוף, אוניברסיטת תל אביב, ד"ר אסיף אפרת, המרכז הבינתחומי, הרצליה, ד"ר טל דיגנוט-אלכופר, האוניברסיטה העברית, ד"ר עוגן גולדמן, מכללת אשקלון, ד"ר אריאל כבירי, מכללת הגליל המערבי, פרופ' שרון פרדו, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ד"ר שרה קאן-נסר, האוניברסיטה הפתוחה, ד"ר רנן קופרמן, אוניברסיטת חיפה, ד"ר אריה קרמפף, מכללת תל אביב יפו, ד"ר חן קשרנר, אוניברסיטת אריאל, ד"ר איתן שמיר, אוניברסיטת בר-אילן.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
בהמתן של צדיקים

בהמתן של צדיקים, עליהן מסופר בתלמוד ובאגדות חז"ל, הן בהמות של צדיקים שהתפרסמו בחסידותן, על ידי כך שסירבו לאכול מאכלים לא כשרים, וכדומה. כמו כן, המושג נזכר פעמים רבות בתלמוד בטיעון קל וחומר "ומה בהמתן של צדיקים אין הקב"ה מביא תקלה על ידן צדיקים עצמן לא כל שכן", כלומר לא יעלה על הדעת שצדיקים ייכשלו באיסורים אפילו בשגגה, שכן אפילו בהמותיהם נשמרות מן האיסורים. הבולטות בבהמות אלו הן חמורו של רבי פנחס בן יאיר וחמורו של רבי חנינא בן דוסא. ניתן לקשר את הסיפור פרה שומרת שבת על פי דברי הריטב"א שבעל הפרה היה התנא רבי יוחנן בן תורתא.

==חמורו של רבי חנינא בן דוסא==

הסיפור מובא באבות דרבי נתן פרק ח':

==חמורו של רבי פנחס בן יאיר==
במסכת חולין מסופר על רבי פנחס בן יאיר שבדרכו לעסוק במצוות פדיון שבויים, נקלע לאכסניה אחת, ושם הגישו שעורים מאכל לחמורו, וסירב לאכול, ניפו את השעורים וסירב לאכול, הסירו את כל הלכלוך מהשעורים, והחמור עמד בסירובו לאכול. אמר להם רבי פנחס בן יאיר: שמא לא עשרתם את השעורים? עשרו את השעורים והחמור אכל אותן. אמר להם רבי פנחס בן יאיר: ענייה זו הולכת לעשות רצון קונה, ואתם מאכילים אותה טבלים?

בבראשית רבה ובתלמוד ירושלמי מובא סיפור שונה בעלילתו על אתונו של רבי פנחס בן יאיר, שנלקחה בידי שודדים, ובמשך שלושה ימים סירבה לאכול, עד שחוטפיה שילחו אותה לדרכה. חזרה לבית אדוניה ולא אכלה מהשעורים שהגישו לה משרתיו. שאל אותם רבי פנחס: הורדתם דמאי? ענו לו שלא, שהרי ההלכה היא שזרע לבהמה פטור מן הדמאי. אמר להם: ומה נעשה שהיא מחמירה על עצמה.

מאמר חז"ל המתייחס לשני סיפורי החמורים דלעיל הוא:

מאמר זה מובא גם בבראשית רבה (פרשת חיי שרה) בהקשר למקרה בו שלח רבי ירמיה תאנים לרבי זירא רבו וסמך עליו שיעשר אותן, ומנגד סמך רבי זירא שרבי ירמיה כבר עישר אותן, לאחר מכן התברר שהתאנים נאכלו מבלי לעשרן, בתגובה לכך נאמרה אמרה זו, להוכיח מוסר, שהראשונים אף בהמותיהן נשמרו מדברים שעל בעליהן נאסר להאכילן, ועקב ירידת הדורות האחרונים עצמם נכשלים באיסורים.

אור החיים כותב בשם המקובלים: ..כי נפשו של בלעם באה (התגלגלה) בחמורו של רבי פנחס בן יאיר וזה יורה שנתקן באחריתו.

==גמליו של אברהם אבינו==
גמליו של אברהם, ציור מעשה ידי [[יוזף מולנר]]
עיקרון זה מוצא ביטוי גם אצל גמליו של אברהם אבינו, על אודותיהם מובא באבות דרבי נתן פרק ח', 

בספר בראשית מסופר על אליעזר עבד אברהם בהגיעו לבית לבן הארמי: . בעקבות דיון של אמוראים המובא בבראשית רבה מפרש רש"י מילים אלה: "התיר זמם שלהם שהיה סותם את פיהם שלא ירעו בדרך בשדות אחרים". הרמב"ן מפרש אחרת: "שפתח מוסרי צוארם כי המנהג להוליכם קשורים או שהיו הולכים חגורים במושב המרכבה אשר עליהם", ושולל את פירושו של רש"י תוך התבססות על חסידות גמליו של אברהם, הנלמדת בקל וחומר מחמורו של רבי פנחס בן יאיר, שלא היה צורך לזמום את פיהם כשהלכו בדרך מחשש שלא יאכלו מן הגזל, עקב היותם קניינו של אברהם, ובוודאי לא יגשו לאכול דבר שאינו שלהם.

מכאן מוכיח הרב מטשיבין, שגם מאכל גזל נחשב למאכל איסור כזה, שאין הקדוש ברוך הוא מאכיל אפילו בהמתן של צדיקים.
==ראו גם==
* פרה שומרת שבת

==לקריאה נוספת==
* עפרה מאיר, שואלים על החיים - סיפורים נבחרים ממדרש בראשית רבה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2000, הפרק "אתונו של ר' פנחס בן יאיר", עמ' 17–20.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגדות יהודיות
קטגוריה:בעלי חיים ביהדות
דיוק קהנמוקו

דיוק פאואה קהינו מוקואה הליקוהולה קהנמוקו (באנגלית: Duke Paoa Kahinu Mokoe Hulikohola Kahanamoku; 24 באוגוסט 1890 – 22 בינואר 1968) היה שחיין ושחקן כדורמים אמריקאי. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (סטוקהולם 1912 ואנטוורפן 1920) ושיאן העולם במשך 10 שנים, במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. עקב ביטולה של האולימפיאדה בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1916) נמנעה ממנו זכייה שלישית ברציפות. נוסף לכך היה שחקן קולנוע.

== ביוגרפיה ==
קהנמוקו נולד בהונולולו, הוואי. ביחד עם אחיו הצעיר סמואל כונו "האחים קהנמוקו". כמוהם כונו "האחים קלילי", מיולה ומנואלה, זכו במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). שני זוגות האחים גדלו והתאמנו בהוואי.

באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה קהנמוקו בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.4 דקות, לפני ססיל הילי מאוסטרלאסיה (1:04.6 דקות) ובן ארצו קן האשה (1:05.6 דקות), בשלב חצי הגמר הוא השווה את שיא העולם, 1:02.4 דקות. מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 10:20.2 דקות, אחרי אוסטרלאסיה שקבעה שיא עולם חדש של 10:11.2 דקות ולפני בריטניה (10:28.6 דקות).

בתחרות שנערכה בהמבורג, גרמניה 10 ימים לאחר המשחקים האולימפיים קבע קהנמוקו במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 1:01.6 דקות.

המשחקים האולימפיים שהיו אמורים להתקיים בברלין, גרמניה בשנת 1916 לא נערכו בשל מלחמת העולם הראשונה, וכך החמיץ קהנמוקו מדליית זהב נוספת במשחה ל-100 מטר חופשי.

בתחרות שנערכה בניו יורק באוגוסט 1918 שיפר קהנמוקו את שיאו העולמי במשחה ל-100 מטר חופשי והעמיד אותו על 1:01.4 דקות.

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה קהנמוקו בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בפעם השנייה ברציפות בתוצאה של 1:01.4 דקות, לפני פואה קילואה (1:02.6 דקות ) וויליאם הריס (1:03.0 דקות) שניהם מארצות הברית, בשלב הגמר הראשון הוא קבע שיא עולם חדש של 1:00.4 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 10:04.4 דקות, לפני אוסטרלאסיה (10:25.4 דקות) ובריטניה (10:37.2 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי עם נבחרת הכדורמים של ארצות הברית.

באולימפיאדת פריז (1924) זכה קהנמוקו במדליית כסף בתוצאה של 1:01.4 דקות, אחרי בן ארצו שיאן העולם ג'וני וייסמילר שקבע שיא אולימפי חדש של 59.0 שניות ולפני אחיו סמואל (1:01.8 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו בפעם השלישית בגיל 34.

קהנמוקו היה שחיין מחליף בנבחרת השחייה האמריקאית לאולימפיאדות באמסטרדם 1928 ובלוס אנג'לס 1932, אך לא זכה בסופו של דבר להשתתף בהן.

משנת 1925 שהה קהנמוקו בהוליווד ושיחק ב-18 סרטי קולנוע, ביניהם שלושה סרטי תעודה על חייו.

בשנת 1965 זכה קהנמוקו להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

ב-24 באוגוסט 2015 פורסם גוגל דודל במלאת 125 שנים להולדתו.

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חופשי

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Duke+Kahanamoku sports123.com] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחקני כדורמים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:גולשי גלים אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1890
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1968
דוד בליאכר

הרב דוד בְּלֶיאָכֶר (?-אייר תש"ד) היה מגדולי תלמידיו של הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"). נודע כמייסד ישיבות מוסר בפולין וכראש ישיבת מזריץ' (Międzyrzec Podlaski). נספה במחנה ההשמדה מיידנק.

==עד לשואה==
נולד במינסק, בירת רוסיה הלבנה למשפחה של תלמידי חכמים. למד בכמה ישיבות. נמשך ללימוד המוסר והיה לתלמידו של הסבא מנובהרדוק.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה עבר עם רבו לקייב, בישיבה שייסד שם רבו.

לאחר פטירת ר' יוזל בתר"פ, עבר הרב בליאכר למזריץ' שבפולין והקים את ישיבת בית יוסף על שמו של רבו שהמשיכה את שיטתו המוסרית. לישיבה הגיעו מאות בחורים מכל רחבי פולין על אף הקשיים הכלכליים שהישיבה עמדה בפניהם. בעזרת תלמידיו הקים רשת של תת-ישיבות במקומות נוספים.

==בימי השואה==
הנאצים הרסו את מוסדות התורה במזריץ' מיד עם כניסתם למקום בפרוץ המלחמה. מרבית תלמידי מוסדות התורה נמלטו לשטח הכיבוש הסובייטי והקימו את ישיבותיהם בעיירה נימצין במחוז וילנה. הרב בליאכר ברח עם תלמידיו לבריסק שהייתה גם היא בכיבוש סובייטי, אך לאחר זמן די קצר חזר למזריץ' בגלל רדיפת הקומוניסטים את הדת ובייחוד את היהדות בהסתמכו על מאמר חז"ל: "קשה המחטיאו יותר מן ההורגו". סירב לברוח כדי לא להשאיר את שארית הפליטה במזריץ' ללא מנהיג. הוא לימד את תלמידיו במחתרת כשהישיבה מפוצלת לכמה סניפים, כדי להגדיל את סיכויי התלמידים להינצל.

הרב בליאכר הצליח לפתוח מטבחים שסיפקו אוכל לכל התלמידים וכך יכולים היו להחזיק מעמד. כשהוקם הגטו במזריץ' היה למנהיגם של היהודים הנותרים, כשמצד אחד עודדם להחזיק מעמד ומצד שני הכינם למות על קידוש השם. הרב נספה עם יהודים מהקהילה ובהם מתלמידיו במיידנק.

==כתביו==
* דברי בינה ומוסר - שיחות מוסר של הרב בלייכר שנרשמו מפי תלמידיו בישיבת "בית יוסף", תל אביב תש"ל. בסוף הספר נוסף קונטרס "חסדי דוד" על תולדותיו ותולדות ישיבות נובהרדוק.
* כן הובאו מדברי תורתו בירחונים תורניים ובספר אור המוסר.

==לקריאה נוספת==
*הרב אברהם רפפורט, קונטרס חסדי דוד — תולדות ר' דוד בליאכר מנהל ישיבת נוברדוק במזריטש, בתוך: דברי בינה ומוסר, תל אביב תש"ל
*הרב יצחק לוין, (עורך), אלה אזכרה : אוסף תולדות קדושי ת"ש-תש"ה, חלק ו', "המכון לחקר בעיות היהדות החרדית", ניו יורק תשכ"ה
*אנציקלופדיה "שמע ישראל", חלק שני עמ' 287
*דוד הלחמי, חכמי ישראל
*יחיאל מכלשטיין, גדולי הדורות

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20100613124251/http://zachor.michlalah.edu/manhigim/manhigim_t.asp?num=74&chug=manhigim&color=144B5B על הרב בלייכר באתר "זכור - אמונה בימי השואה"]
*[http://horabis.blogspot.com/2007/10/blog-post_2839.html על הרב בליאכר באתר של הספר רבנים שנספו בשואה מאת פנינה מייזליש]
*הרב בלייכר, [http://toratcha.com/?p=2434 כי מתאמצת היא], אתר תורתך לא שכחתי

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:ראשי ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:תנועת המוסר: אישים
התערוכה העולמית של ברצלונה (1888)

כרזת התערוכה
התערוכה העולמית של ברצלונה (בקטלנית: L'Exposició Universal de 1888) הייתה התערוכה העולמית הראשונה שהתקיימה בספרד. התערוכה, שהתקיימה בין 8 באפריל ל-9 בדצמבר, נתנה דחיפה ופרסום לתנועת המודרניסטה באדריכלות ולהפיכתה של ברצלונה לעיר מודרנית מובילה. 

התערוכה התקיימה בפארק המצודה בעיר. שער הכניסה לתערוכה, "שער הניצחון" והקפה-מסעדה "טירת שלושת הדרקונים" (כיום המוזאון הזואולוגי), העשויים לבנים אדומות, ניצבים עד היום. השימוש בלבנים, חומר זול, פרקטי, קטלאני מקומי וצבעוני, גילם את התפיסה החדשנית שייצגו אדריכלי ברצלונה באותה עת. אחד מביתני התערוכה, ביתן "החברה הטרנס-אטלנטית", תוכנן על ידי האדריכל הנודע אנטוני גאודי, שהיה בראשית דרכו.

ארמונות התצוגה של האמנויות והתעשייה אכלסו מבנים ששימשו קודם לכן מבנים צבאיים (המצודה והארסנל) וכיום הם בית הפרלמנט של קטלוניה. בנוסף ניצבת עד היום בפתח נמל ברצלונה אנדרטת כריסטופר קולומבוס שהוקמה לכבוד התערוכה. לכבוד התערוכה הושלמה סלילתן של השדרות המרכזיות של שכונת אישמפלה: שדרת גרסיה (Passeig de Gràcia) המקשרת בין כיכר העיר הראשית, כיכר קטלוניה, לבין העיר העתיקה של גרסיה שהפכה להיות חלק מברצלונה ושדרת דיאגונל - השדרה החוצה את העיר באלכסון (Avinguda Diagonal). כן הושלמו שדרות לה רמבלה והפָּרָלֵל.

הצלחת התערוכה, שהפטרונית שלה הייתה העוצרת מריה כריסטינה ויזמיה בפועל היו עילית הבורגנות של קטלוניה, סייעה ליצירת קשרים טובים בין הבורגנות הקטלאנית לבית המלוכה, וזאת תוך מחאות נציגי מעמד הפועלים והרפובליקאים.

==גלריית תמונות==
<gallery perrow="3">
קובץ:Arc de Triomf Barcelona.jpg|שער הניצחון בברצלונה, כיום
קובץ:Barcellona palazzo.jpg|טירת שלושת הדרקונים, כיום
קובץ:Barcelona Columbussäule.JPG|אנדרטת קולומבוס, כיום
קובץ:Barcelona. Triumphal Arch of the Exposition.jpg|שער הניצחון, 1888
קובץ:DiariOficialExpo-1049.JPG|טירת שלושת הדרקונים, 1888
קובץ:DiariOficialExpo-1055r.jpg|הצבת אנדרטת קולומבוס על כנה, 1888
</gallery>

==ראו גם==
* תכנון עירוני של ברצלונה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bcn.es/publicacions/Bcn_escultures/info/chapter1.html דף התערוכה באתר עיריית ברצלונה] 
* [http://www.liceus.com/cgi-bin/tcua/5004.asp ההיסטוריה של התערוכה] בקטלנית, תרגום גוגל זמין לאנגלית באתר

1888
קטגוריה:1888
קטגוריה:מודרניזם קטלאני
נאדה (סרט)

"נאדה" (צרפתית: "Nada") הוא מותחן קולנוע צרפתי משנת 1974 בבימויו של קלוד שברול. הסרט עוסק ביחסי הגומלין של המדינה (במקרה זה צרפת) מול טרוריסטים מהפכניים החוטפים את שגריר ארצות הברית. הסרט התבסס על מותחן ספרותי בעל אותו שם, מאת ז'אן-פטריק מאנשט שיצא לאור ב-1972. זהו אחד מסרטיו הבודדים של שברול העוסקים בסוגיות פוליטיות ועיסוקו בסוגיות האידאולוגיות והפוליטיות בסרט זה, בניגוד לסרטיו שקדמו ל"נאדה" ועסקו בבורגנות הצרפתית, זכה בדרך כלל לביקורות צוננות.

==תקציר העלילה==
נאדה (בספרדית "לא כלום") הוא שמו של תא אנרכיסטי מהפכני הפועל בפריז בשנות ה-60. את התא מנהיג בואן דיאז הספרדי והוא מנסה לגייס את ויקטור אפולה, מהפכן ותיק שאיבד את אמונתו במהפכה, לצורך מבצע מיוחד של חטיפת שגריר ארצות הברית בצרפת. אפולה מסרב בתחילה אך נעתר בסופו של דבר. טרפה, אחד מחברי התא, מסרב להשתתף במבצע החטיפה האלים. החבורה חוטפת את השגריר בבית בושת יוקרתי בו הוא מבקר בקביעות, אולם ביציאתם הם נתקלים בשוטרים ובחילופי האש נהרגים שוטרים והחוטפים מצליחים לחמוק עם בן הערובה למקום מסתור שהוכן מראש, חווה כפרית נטושה. בחווה מחכה להם קאש, החברה אף היא בתא המהפכני ומתפתח קשר בינה ובין אפולה.

החבורה דורשת כופר נפש תמורת שחרור בן הערובה ובינתיים, מנסה המשטרה לעלות על עקבותיהם. היא משחררת פעיל פוליטי כלוא תמורת תמונות החוטפים שצולמו במקרה על ידי תומכי הפעיל, מזהה את החוטפים ומגיעה אל טרפה, היחיד מהחבורה שאינו נמצא בחווה. הוא נחקר באלימות אך איננו מסגיר את חבריו. המשטרה מצליחה לאתר את חוות המסתור מקיפה אותה ומסתערת עליה בגלוי ללא שום ניסיון למשא ומתן ומתוך כוונה להרוג את כל החוטפים, גם במחיר מותו של השגריר החטוף. לאחר קרב עקוב מדם מודח המפקח גומון, מפקד המשטרה האחראי, בשל להיטותו חסרת הפשרות להרוג את כל החוטפים. אך גומון אינו נכון לוויתור ומנסה להרוג גם את החוטף האחרון שנותר בחיים.

==שחקנים ראשיים==
* פביו טסטי - בואן דיאז (מנהיג נאדה)
* מוריס גארל - אפולה (המהפכן הוותיק שהתפכח)
* מריאנג'לה מלאטו - קאש (חברה בנאדה)
* מישל דושוסואה - טרפה (חבר בנאדה)
* מישל אומון - גומון (מפקד המשטרה האחראי)
* דידייה קמינקה - מאייר (חבר בנאדה)
* לו קסטל - ד'אריי (חבר בנאדה)
* אנדרה פלקון - השר האחראי

==ביקורת==
חלק מהמבקרים רואים את שברול כמי שמזדהה יותר עם הצד של החוטפים ובעצם מבקר את המדינה. מבקרת הניו יורק טיימס, נורה סייר, רואה במשפט שאומר גיבור הסרט, דיאז: "המדינה מעדיפה את הטרור על המהפכה" את תמצית עמדתו של הבמאי. אולם, היא גם מציינת ששברול מצייר את החוטפים כשוטים, למשל כשהם דורשים כופר כספי, דבר שאינו נתפס בדיוק כמשרת את מטרותיהם המהפכניות. היא פוסקת כי שברול נכנס לתחום הזר לו וכי היה עדיף לו היה נצמד לתיאור הבורגנות הצרפתית אותה הוא מיטיב להכיר.

ביקורת אחרת טוענת כי הבמאי לועג לשני הצדדים בסרט, הן לחוטפים והן לממשלה ולמשטרה ועל כן חלק מהסצינות הן אבסורדיות וגרוטסקיות במכוון. גם כאן נטען כי שברול מביע את עמדתו במשפט אותו אומר דיאז: "הטרור השמאלני והטרור של המדינה הן שתי זרועות מלכודת הפתאים".

ביקורת נוספת רואה בסרט כמבטא את רוח התקופה בה נוצר, שבה עלו וגברו החששות בקרב חלקים בציבור האירופאי, הן מהתנועות השמאלניות האלימות והן מצעדי הדיכוי של המשטרים השולטים כלפי אותם גילויים מהפכניים. אותם חלקים בציבור חששו כי המשטרים הדמוקרטיים לכאורה, נשלטים למעשה על ידי בעלי ההון והמחוקקים, ואלו, החוששים מן המהפכה המאיימת, מוכנים לאמץ כל דרך כדי לשמר את שליטתם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי קלוד שברול
קטגוריה:סרטי 1974
פטרוכימיה

[[בית זיקוק פטרוכימי במחוז פאלקריק, סקוטלנד]]
בתי הזיקוק בחיפה
פטרוכימיה היא ענף תעשייתי העוסק בהפקה וייצור מוצרים כימיים שמקורם בעיקר בדלקים מאובנים, כגון נפט, גז טבעי או פחם, ולעיתים אף מביומסה, כגון תירס או קנה סוכר.

מוצרים פטרוכימיים מסווגים לשלוש קבוצות בהתאם למבנה הכימי שלהן:
* אולפינים - כגון אתילן ופרופילן, שהם חומרי גלם חשובים של כימיקלים תעשייתיים ומוצרי פלסטיק. 
* ארומטים - כגון בנזן, שהם חומרי גלם לצבעים וחומרי ניקוי סינתטיים. 
* גזים סינתטיים שהם תערובות של פחמן חד-חמצני ומימן המשמשים לייצור אמוניה ומתנול.

==מוצרים פטרוכימיים==
* אתן
* אלקן
* קסילן
* פרופן
* טולואן
* בנזן
* אתאן

==התעשייה הפטרוכימית בישראל==

* מפעלים פטרוכימיים בישראל בע"מ
* תרכובות ברום
* חיפה כימיקלים
* גדיב תעשיות פטרוכימיה בע"מ 
* כרמל אולפינים בע"מ - היצרנית הבלעדית בישראל של אתילן, פוליאתילן צפיפות נמוכה ופוליפרופילן.
* גדות פטרוכימיה
* דור כימיקלים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תעשייה לפי ענף
אייזק ברגר

אייזק ברגר (באנגלית: Isaac Berger; 16 בנובמבר 1936 – 4 ביוני 2022) היה מרים משקולות יהודי-אמריקאי, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם בהרמת משקולות בקטגוריית משקל נוצה (עד 60 קילוגרם). 

באותם ימים, תחרויות הרמת המשקולות כללו שלושה סגנונות: הדחיקה וההנפה הקיימים גם כיום, וסגנון שלישי, הלחיצה, שדמה לסגנון הדחיקה למעט בחלק השני של התנועה שנעשה בכוח ידיים בלבד, ללא הקפיצה אל מתחת למשקולת. ב-1957, במסגרת תחרויות המכביה החמישית, קבע ברגר בתל אביב שיא עולם בסגנון הלחיצה - שיא העולם הראשון שנקבע על אדמת ישראל.

==ביוגרפיה==
ברגר נולד בירושלים, בנו של רב. משפחתו עברה לארצות הברית בילדותו, שם גילה אותו בוב הופמן, מאמן הנבחרת האולימפית של ארצות הברית בהרמת משקולות הנחשב לאחד מהחשובים שבבוני הענף בארצות הברית.

===אולימפיאדת מלבורן===
בתחרות במשקל נוצה באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה ברגר במדליית זהב כאשר הרים 352.5 קילוגרם בסיכום שלושת הסגנונות. הוא קבע שיאים אולימפיים בהנפה (107.5 ק"ג) ובדחיקה (137.5 ק"ג).

===המכביה החמישית===
ב-24 בספטמבר 1957 התחרה ברגר כאלוף אולימפי במסגרת המכביה החמישית. בסגנון הלחיצה קבע ברגר שיא עולם כשהרים 117 ק"ג. זהו שיא העולם הראשון שנקבע על אדמת ישראל.

===אליפות העולם 1958===
באליפות העולם 1958 בסטוקהולם זכה ברגר לראשונה בתואר אלוף העולם, תוך שהוא קובע לראשונה שיא עולם בסיכום שלושת הסגנונות כשהרים בסך הכל 372.5 ק"ג.

באליפות העולם שנה לאחר מכן הפגין ברגר יכולת פחותה, הרים 362 ק"ג והסתפק במדליית הכסף.

===אולימפיאדת רומא===
ברגר ניסה להגן על תארו האולימפי באולימפיאדת רומא (1960), שם התפתח קרב בינו לבין מרים משקולות סובייטי אותו ניצח ברגר 6 פעמים בעבר. הפעם, לאחר קרב שנמשך עד 4 לפנות בוקר, הייתה ידו של הסובייטי על העליונה, כשהשווה את שיאו העולמי בן השנתיים של ברגר בסיכום הסגנונות. ברגר נאלץ שוב להסתפק במדליית הכסף.

ברגר גמל למתחרהו כשזכה במדליית הזהב באליפות העולם ב-1961 כשהסובייטי נדחק למקום השלישי.

===אולימפיאדת טוקיו===
ברגר גילה יכולת גבוהה מאוד באולימפיאדת טוקיו (1964), וקבע שיא אולימפי חדש של 122.5 ק"ג בלחיצה, ושיא עולם של 152.2 ק"ג בדחיקה. למרות היכולת הגבוהה ותוצאת סיכום של 382.5 ק"ג, החמיץ ברגר את מדליית הזהב לאחר שיריבו העיקרי מיפן הניף 15 ק"ג יותר ממנו.

==היכל התהילה==
* ב-1965 התקבל אייזק ברגר להיכל התהילה של הרמת המשקולות האמריקאית.
* ב-1980 התקבל ברגר להיכל התהילה של הספורט היהודי.

נפטר ב-4 ביוני 2022.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.chidlovski.net/liftup/l_galleryResult.asp?a_id=18 אייזק ברגר] באתר Lift Up 
* 

קטגוריה:ספורטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מרימי משקולות יהודים
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:אלופי עולם יהודים
קטגוריה:אלופי המכביה: מרימי משקולות
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: הרמת משקולות
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: הרמת משקולות
קטגוריה:שיאני עולם אמריקאים
קטגוריה:שיאני עולם יהודים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
איש הווינבגו

איש הווינבאגו (באנגלית: Winnebago Man) הוא סרט תיעודי אמריקאי משנת 2009 בבימויו של בן שטיינבאוור, אודות תופעת אינטרנט שיצרה סרטון פרסומת משנת 1989 למיני ואן של חברת וינבאגו. הסרטון הכיל התפרצויות של זעם וקללות מאיש המכירות המפרסם, ג'ק רבניי. הסרטון הופץ במקור כבדיחה פנימית בין יוצרי הסרט ואנשי החברה המפרסמת, אך עותקים שלו התפשטו באופן ויראלי ברחבי העולם, תחילה בקלטות VHS, ולאחר מכן באמצעות אתר YouTube ואתרי שיתוף סרטונים נוספים, שהקנו לאיש המכירות את התואר "האיש העצבני ביותר בעולם". קטעי הפספוסים בסרטון נהפכו לקאלט ומשפטי מפתח מתוכו צוטטו בטלוויזיה ובקולנוע.

שני עשורים לאחר יצירת הסרטון, שב הסרט התיעודי לבדוק את הסיפור סביב יצירת הסרטון, וכיצד הוא השפיע על האדם המופיע בו.

הסרט הועלה להקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים סאות' ביי סאות'ווסט באוסטין שבטקסס ב-14 במרץ 2009 ויצא לבתי הקולנוע ב-9 ביולי 2010. גרסה בת 60 דקות של הסרט שודרה בערוץ 4 של ה-BBC, ב-30 באוגוסט 2010. בישראל שודר הסרט ב-6 במאי 2010 בערוץ 8.

==ביקורות ופרסים==
עם יציאתו קיבל איש הווינבאגו תשבחות ממבקרי קולנוע. אתר Rotten Tomatoes דיווח על 90 אחוז ביקורות חיוביות מתוך הצטברות של 49 ביקורות.

רייצ'ל סאסלו מהוושינגטון פוסט כתבה כי הסרט "מעלה שאלות מסקרנות על תרבות ההשפלה המקוונת ועל ההרס של החיים האמיתיים שנגרם בעקבותיה". רוג'ר איברט מהשיקגו סאן טיימס טען כי "למרות שאנו מגלים הרבה על הנזיר הווירטואלי הזה ואנו מפתחים הערצה לעקרונות הרגזניות שלו, הסרט משאיר כמה שאלות בלתי פתורות".

הסרט זכה לפרסים בפסטיבלים שונים:
*פרס חבר השופטים עבור הסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים סרסוטה
*פרס הקהל לסרט התיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים CineVegas
*פרס המייסדים, סרט קומדיה תיעודי הטוב ביותר, פסטיבל הסרטים Traverse City
*פרס חבר השופטים עבור סרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי אדמונטון

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים: תופעות אינטרנט
מכונית מיקרו

[[מסרשמיט KR200, מכונית מיקרו משנות ה-50 של המאה ה-20]]
סמארט, מכונית מיקרו מהעשור הראשון של המאה ה-21]]
מכונית מיקרו (באנגלית: microcar) היא סוג של כלי רכב מנועי בעל ממדים קטנים במיוחד, המיוצר בייצור סדרתי.

==מאפיינים==
הגדרת רכב כמכונית מיקרו משתנה בין המדינות השונות, בעיקר כתלות בשיקולי מיסוי הכרוכים בסיווג כלי הרכב לקטגוריות השונות. ברוב המדינות, הגורם המרכזי בסיווג הוא נפח המנוע של כלי הרכב.

מכונית מיקרו מוגדרת בדרך כלל על פי המאפיינים הבאים:
*אורך כולל של פחות משלושה מטרים
*בעלת שני מקומות בלבד (נהג ונוסע)
*בעלת שלושה או ארבעה גלגלים
*מנוע בן צילינדר אחד או שניים ובנפח 50 סמ"ק עד 500 סמ"ק
*בלמים מכניים מופעלי כבל ומחוברים לשני הגלגלים או לארבעתם
*בולמי זעזועים בסיסיים
*צמיגים בקוטר 6–8 אינץ'
*נפח פנימי של פחות מ-2,400 ליטר

==היסטוריה==
עיצוב ויצור מכוניות מיקרו החל באירופה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, וקיבל תנופה משמעותית לאחר מלחמת העולם השנייה, כפועל יוצא מתהליך היציאה מהשפל הכלכלי והדרישה לספק אמצעי תחבורה עממי וזול. בגרמניה היו אלה יצרני מטוסים לשעבר כמו מסרשמיט והינקל אשר העניקו לה עיצוב דמוי בועה בהשראת החופות של תאי הטייס. יצרני המכוניות היפנים העדיפו לעצב גרסאות מוקטנות של דגמים קיימים אשר זכו להטבות במס ובעלויות הביטוח הנילוות. בצרפת כמו מספר יצרנים קטנים דוגמת KVS.

בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 שוב מוצעות מכוניות מיקרו. הידועות ביותר הן סמארט מתוצרת מרצדס וטאטא נאנו ההודית. רוב יצרני הרכב הגדולים עוסקים בפיתוח דגמים עתידיים של מכוניות מיקרו ומשקיעים מאמץ בפיתוח דגמים המונעים בחשמל או באנרגיה חליפית אחרת.

==יתרונות==
היתרון המשמעותי ביותר של מכונית המיקרו הוא עלות הפעלה נמוכה, בעיקר כפועל יוצא של צריכת דלק נמוכה, ומחירי חלפים וביטוח נמוכים.

במדינות מסוימות לא נדרש רישיון נהיגה ברכב מסוג זה או שמספיק להחזיק ברישיון נהיגה לאופנוע. יתרונותיה המובהקים של מכונית המיקרו בולטים בעיקר בהקשר של שמירה על איכות הסביבה. המכונית מייצרת רמה נמוכה של זיהום אוויר, וזיהומי רעש. ממדי המכונית מעניקים לה יתרון במציאת מקומות חניה. סיכון הפגיעה בתאונות דרכים קטן עקב מהירות נסיעה נמוכה.

הממדים הקטנים של המכונית מקנים לנהג רמת שליטה טובה יותר בכלי הרכב בעת הנהיגה, כתוצאה מהפחתת התנע הזוויתי בעת החלקה ולכן יציבות רבה במיוחד בעת נהיגה על שלג וקרח.

==חסרונות==
הטענה העיקרית של מתנגדי מכונית המיקרו נוגעת לרמה הנמוכה של הבטיחות הפאסיבית שלהן. מצד אחד מכונית מיקרו לא מקנה הגנה פיזית משמעותית על הנוסעים היושבים בתוכה כמו מכוניות רגילות, ומצד שני היא חסרה את כושר התמרון ויכולת ההתחמקות מפגיעה של אופנוע. קיים חשש כי נהגים צעירים וחסרי ניסיון יקלעו למצבים בכבישים מרובי נתיבים ותנועה אשר עקב קוטנה של המכונית יתקשו להתמודד איתם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.microcarmuseum.com/index.html מוזיאון מכוניות מיקרו]
* 

*
מיקרו, מכוניות
fr:Minivoiture
מאיר מליקה

מאיר מליקה (נולד ב-1 באוגוסט 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בליגה הבכירה בישראל ובנבחרת ישראל.

== קריירה ==
מליקה החל לשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב ובמקביל בנבחרת הנוער. מליקה עלה לקבוצה הבוגרת בתחילת עונת 1988/1989. הוא היה שותף בזכיית הקבוצה באליפות בעונת . את עונת סיים מליקה כמלך השערים של הקבוצה עם 17 שערי ליגה ו-24 בכל המסגרות. שניים מהשערים הוא כבש בניצחון 4–0 על הפועל פתח תקווה בגמר גביע הטוטו. בעונת 1993/1994 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה.

האירוע הזכור ביותר בקריירה של מליקה הוא תיקול שביצע על רומן פץ בעונת במשחק מול מכבי חיפה באצטדיון קריית אליעזר. בעקבות התיקול שבר פץ את רגלו. לאחר התקרית נטען כי מליקה פגע בכוונה בפץ ואף הואשם כי מיד לאחר מכן אמר "זיינתי אותו". מליקה הכחיש זאת וטען כי הפגיעה לא הייתה מכוונת. בהמשך אותו משחק, שהסתיים ב-1–1, כבש מליקה שער יתרון לזכות מכבי תל אביב.

לקראת עונת 1994/1995 עבר מליקה לבית"ר ירושלים, אך מכיוון שלא התאקלם שם עבר להפועל תל אביב עוד בתחילת העונה. בסוף עונה זו חזר למכבי תל אביב והיה שותף לזכייתה בדאבל בעונת . בגמר גביע המדינה של אותה עונה מליקה אף כבש את השער האחרון בניצחון 4–0 על עירוני ראשון לציון.

את עונת 1996/1997 פתח מליקה במכבי הרצליה אך באמצע העונה עבר לשחק בהפועל בית שאן. בעונת 1997/1998 היה שותף במדי בית שאן במשחק מול בית"ר ירושלים שזכה לכינוי משחק השרוכים. בעונת 1998–1999 שיחק בהפועל לוד.

== משפחתו ==
סבו מאיר מליקה היה שוער בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל, אביו שמואל מליקה היה שוער במכבי תל אביב, בבני יהודה תל אביב ובנבחרת ישראל ואחיו ירון מליקה הוא שוער עבר במכבי תל אביב. בנו, רוי מליקה, הפך גם הוא לכדורגלן.

==תארים==
* אליפויות (2): , 
* גביע המדינה (2): , 
* גביע הטוטו (1): 

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80523&national_team_id=3 עמוד השחקן של מאיר מליקה] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [https://www.maccabi-tlv.co.il/past-players/1331/%D7%9E%D7%90%D7%99%D7%A8-%D7%9E%D7%9C%D7%99%D7%A7%D7%94/#content דף השחקן] באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* [http://www.nrg.co.il/online/3/ART1/638/672.html לא נשכח, לא נסלח], באתר nrg מעריב, 21 בספטמבר 2007
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:לוד: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:כדורגלני הפועל בית שאן
קטגוריה:כדורגלני הפועל לוד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
נועם שוהם

נועם שוהם (נולד ב-4 באפריל 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום מאמנה של הפועל כפר שלם. שוהם שיחק בעמדת הקשר ומזוהה בעיקר עם מכבי תל אביב.

== קריירה ==
שוהם החל לשחק בקבוצות הנוער של מכבי תל אביב בגיל 6, ועלה לקבוצה הבוגרת בתחילת עונת . לאחר שנתיים עזב את הקבוצה ושיחק עונה אחת במכבי רמת עמידר ועונה אחת בהפועל אשקלון. לקראת עונת חזר שוהם למכבי תל אביב וזכה איתה במספר תארים. שוהם ערך הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד נבחרת נבחרת קפריסין ב-1992.

שוהם עזב את מכבי תל אביב בשנת 1997, ולאחר חצי עונה בעירוני ראשון לציון, הצטרף שוהם למכבי נתניה שהייתה בליגה השנייה, וכקפטן הקבוצה היה גורם משמעותי בעליית הקבוצה לליגה הראשונה בעונת . לאחר מכן שיחק גם בהפועל באר שבע, הפועל כפר סבא והפועל צפרירים חולון, במדיה נפצע לפני פתיחת העונה, פציעה אשר השביתה אותו למשל כל העונה. עונה לאחר מכן עבר לשחק בהפועל בית שאן מהליגה הארצית (הליגה השלישית בזמנו), והעביר את שארית הקריירה שלו בליגות הנמוכות.

לאחר פרישתו, מונה שוהם למאמן קבוצת הנוער של הפועל הרצליה, ולאחר מכן שימש גם כמנהל המקצועי של מחלקת הנוער. בשנת 2011 מונה לתפקיד עוזרו של בני טבק, מאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון.

בעונת מונה לראשונה למאמן בוגרים בקבוצת הפועל הוד השרון מליגה ב', ובעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לליגה א'. ב-9 ביולי 2015 מונה למאמן הפועל הרצליה. בפברואר 2018 מונה למאמן מ.ס דימונה מליגה א' דרום, אולם עזב אותה לאחר כחודש לטובת הפועל ניר רמת השרון מהליגה הלאומית. בעונה הבאה חזר לקדנציה נוספת כמאמן הפועל בקעת הירדן, אולם עזב אותה בפברואר 2019 עקב חוסר הצלחת הקבוצה תחתיו. באותו החודש חזר שוהם לקדנציה נוספת כמאמן הפועל ניר רמת השרון במקומו של אלי כהן שפוטר. ב-28 באוקטובר פוטר מתפקידו ב-7 בינואר 2020 מונה למאמן הפועל אום אל-פחם. ב-6 במרץ פוטר מתפקידו. ב-14 ביוני 2022 מונה למאמן הפועל כפר שלם.בסיום עונת 2023/2024 העפיל עם הקבוצה לליגה הלאומית.

==תארים==
*מכבי תל אביב
* אליפות (3): 1991/1992, 1994/1995, 1995/1996
* גביע המדינה (2): 1993/1994, 1995/1996
* גביע הטוטו (1): 1992/1993

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80513&national_team_id=3 עמוד השחקן של נועם שוהם] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [https://www.maccabi-tlv.co.il/past-players/1041/נועם%20-שוהם%20/#content דף השחקן] באתר מכבי תל אביב

==הערות שוליים==

קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי רמת עמידר
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני צפרירים חולון
קטגוריה:כדורגלני הפועל בית שאן
קטגוריה:כדורגלני מכבי כפר כנא
קטגוריה:כדורגלני הפועל לוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל מרמורק
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל הוד השרון
קטגוריה:מאמני הפועל אום אל-פחם
קטגוריה:מאמני הפועל כפר שלם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
אוגוסטוס וולני וולר

אוגוסטוס וולר
אוגוסטוס ווֹלְנִי ווֹלֶר (באנגלית: Augustus Volney Waller; 21 בדצמבר 1816, ליד פברשם שבמחוז קנט - 18 בספטמבר 1870, ז'נבה היה רופא, אנטומיסט ופיזיולוג בריטי.

==ביוגרפיה==
אוגוסטוס היה הבן הבכור במשפחה בת שבעה ילדים. על אף שנולד בבריטניה, את רוב ילדותו עבר בניס, שם חי עד מותו של אביו בשנת 1829. ב-1832 חזר עם משפחתו לאנגליה, שם נישאה אמו בשנית. אוגוסטוס הצעיר אומץ על ידי חבר של אביו, ד"ר ויליאם לם (1765-1847), רופא לונדוני, ושם נחשף לראשונה למחקר מדעי. 

בשנת 1834 החל ללמוד רפואה בסורבון, שם סיים בשנת 1840 את לימודיו תחת אלפרד דונה עם עבודה על תאי הדם האדומים. הוא חזר לבריטניה בגיל 25 והחל לעסוק ברפואה.
בשנת 1841 מונה לחבר באגודת הרוקחים בלונדון ועבד כרופא ברובע קנזינגטון. בשנת 1842 הוא נישא למתילדה, ובני הזוג היו הורים לשלושה, בהם אוגוסט דזירה וולר, שעסק בפיזיולוגיה כמו אביו. הוא חי עשר שנים בקנזינגטון, למד היסטולוגיה ופרסם שני מאמרים שבעקבותיהם נבחר לחבר החברה המלכותית (1851). מאמר אחד עסק בחקר תאי דם אדומים, והשני בקשרים בין מערכת העצבים לתאים שהעצבים שולטים עליהם, שמסקנתו הייתה שהעצבים הם הארכה של התאים. ממחקר זה נגזר המושג ניוון ולריאני, המתאר מצב שבו ניתק האקסון מתא עצב.

בשל העובדה כי הפיזיולוגיה בצרפת וגרמניה הייתה מתקדמת לעומת בריטניה, נסע וולר לבון ושם עבד עד שנת 1858. תקופה זו הייתה היחידה בחייו שבה הקדיש את זמנו למחקר בלבד. עבודתו, שנעשתה ביחד עם הפיזיולוג לודוויג יוליוס בודגה (Budge), התמקדה בניסיון להשפיע ולשנות את גודל האישון.
בשנת 1856 עבר מבון לפריז, בה עבד שנתיים במעבדה של ז'אן-פייר פלורנס (Flourens) בז'רדן דה פלאנט. מחקריו מאותה תקופה סייעו להבנת מערכת העצבים האוטונומית.

באותה תקופה התגלתה אצלו מחלת לב, ובשנת 1858 החליט לחזור לאנגליה על מנת לטפל בבריאותו. בתקופת שהותו בבריטניה מונה לפרופסור לפיזיולוגיה במכללת קווינס בברמינגהאם וכן לפיזיולוג בבית החולים המקומי. אולם מחלת הלב שלו אילצה אותו לפרוש באותה שנה, והוא חזר לברוז'. בשנת 1868 הוא עבר לז'נבה, שם מת לאחר שנתיים שבהן המשיך לעסוק ברפואה.

==פרסים==
על עבודתו שהחלה בלונדון ונמשכה בבון זכה וולר פעמיים בפרס מונטיון, המחולק על ידי האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים – בשנת 1852 על עבודתו עם באדג' ובשנת 1856 על מסלול הניוון. בשנת 1860 הוענקה לו המדליה המלכותית מאת החברה המלכותית של לונדון.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדענים בריטים
קטגוריה:רופאים בריטים
קטגוריה:אנטומיסטים
קטגוריה:פיזיולוגים בריטים
קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:זוכי המדליה המלכותית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1816
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1870
שאה אסמאעיל השני

שאה אסמאעיל השני (בפרסית: شاه اسماعیل دوم, בשמו המלא ותאריו - אבו אל-מוזאפר סולטאן אסמאעיל בן שאה תהמאספ אל סוופי אל-חוסייני אל-מוסאווי בהאדור ח'אן, מאי 1537, קום - 24 בנובמבר 1577, קזווין) היה השאה השלישי של פרס הספווית, מלך כ-15 חודשים בין השנים 1576-1577.

==רקע משפחתי וחייו עד להכתרתו==
אסמאעיל השני נולד בשם שאהזאדה (נסיך) אסמאעיל מירזא, בנו של השאה שאה תהמאספ הראשון 
ושל אישה טורקמנית בשם קאדאמאלי סולטנום בגום, בתו של מוסא סולטאן בן עיסא מוסולו, משבט אק קויונלו. בגיל עשר בלבד התמנה אסמאעיל למושל החבל שירוואן (כיום באזרבייג'ן) במקום דודו אל-קאס מירזא, שמרד וברח לטורקיה 1547. ניהל בהמשך משם כמה מסעות צבאיים מוצלחים נגד העות'מאנים.
הצטיין במספר קרבות נגד חייליו של הסולטאן הטורקי סולימאן המפואר, ובלט בניצחונו בשנת 1552 על איסכנדר פאשא, המושל של ארזורום. 

בשנת 1556, בגיל 19, מונה למושל חבל ח'וראסאן, אבל אחד מיועציו של תהמאספ שאה, מעסום בג ספווי, שכנע את השאה שאסמאעיל זומם להדיחו.
בעקבות זאת אסמאעיל הושלך לכלא במצודת קאחקחאן למשך עשרים שנה.
אחרי מות אביו ב-14 במאי 1576, כמה קבוצות יריבות של אריסטוקרטים טורקמנים
מקרב הקיזילבאשים נאבקו זו בזו במטרה לתפוס את השלטון.
מחנה אחד תמך באסמאעיל ומחנה אחר – באחיו הצעיר חיידר עלי, בנם של תהמאספ ושל אישה גאורגית. 
תומכיו של חיידר עלי הצליחו לזמן קצר להעלות את מועמדם על כס המלכות, אך חיידר נהרג כעבור זמן קצר בהמשך הקרבות בין הסיעות היריבות.
מחנה נוסף ניסה להכתיר כשאה בן נוסף של תהמאספ, בן לאישה צ'רקסית של השאה. אבל גם טוען זה לכתר הובס ולבסוף הוכתר אסמאעיל כשאה של פרס בקזווין ב-22 באוגוסט 1576.

==מלכותו==
מטבע מכסף משנת 1576, מימי השאה אסמאעיל השני
שנות המאסר הממושכות הטביעו חותם על נפשו. אסמאעיל התגלה כאדם אכזרי מאוד שלא חסך הוצאות להורג לא מחברי המחנות היריבים ואף לא מכמה מתומכיו. רצח או עיוור את עיניהם של חמישה מקרב אחיו ושל עוד ארבעה נסיכים ספווים כך שאיש מתוכם לא יוכל לטעון לכתר. 

כנראה בהשפעת איש דת ומלומד בשם מירזא מחדום שריפי, התחיל אסמאעיל שאה לאמץ מדיניות פרו-סונית. הקיזילבאשים שהמליכו אותו התחילו משום כך להתחרט על בחירתם והחליטו לרוצחו בעזרת אחותו פארי ח'אן ח'אנום. אסמאעיל שאה השני מת בעת צריכת אופיום מורעל ב-24 בנובמבר 1577.
במשך תקופה אחרי מותו נפוצו שמועות בתוך העם כי אסמאעיל השני לא מת באמת ואף קמו ארבעה מתחזים שטענו כי הם אסמאעיל שאה.

==התרבות באיראן בימי מלכותו==
שאה אסמאעיל השני היה שוחר אמנויות ושאף להקנות גם לילדיו תחביב זה. בנוסף הפעיל סדנה מלכותית ספרותית במסגרת תוכנית ה"שאה נאמה" שלו.

==צאצאיו==
*הנסיך סולטאן שוג'אע א-דין מוחמד מירזא (16 באוקטובר 1577 – 17 בפברואר 1578)
*הנסיכה סאפיה סולטאן בגום (1555 – 3 בספטמבר 1617)
*הנסיכה פאחר-י-ג'האן ח'אנום (1577 – ?)
*הנסיכה גווהאר סולטאן ח'אנום (1578–1618

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jstor.org/pss/163700 אסמאעיל השני ומירזא מחדום שריפי: קטע ביניים בהיסטוריה הספווית]
Shokhre Golsokhri - Ismail II and Mirza Makhdum Sharifi: an interlude in the Safavide history,
Int.J. of Middle East Stud.26 (1994),477-488, US.
* [https://web.archive.org/web/20170715010444/http://www.royalark.net/Persia/safawi3.htm אתר גנאלוגי על מלכי פרס]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:האימפריה הספווית
קטגוריה:מוסלמים שיעים
קטגוריה:ילידי 1533
קטגוריה:נפטרים ב-1577
נאו-פשיזם

נאו-פשיזם (באנגלית: Neo-fascism) היא אידאולוגיה המשתייכת לתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה וכוללת רעיונות מתוך אידאולוגיית הפשיזם. המונח "נאו-פשיזם" יכול לתאר קבוצות המביעות הערצה לבניטו מוסוליני ולתקופת איטליה הפשיסטית או מנהיגים ומשטרים פשיסטיים אחרים. נאו-פשיזם מתאפיין לרוב בלאומנות, מדיניות של נייטיביזם ואנטי-הגירה, אנטי-קומוניזם והתנגדות לדמוקרטיה פרלמנטרית ולדמוקרטיה ליברלית. מבחינה פוליטית, קבוצות נאו-פשיסטיות מזוהות עם הימין הקיצוני.

האשמות שקבוצה מסוימת היא נאו-פשיסטית יכולות לעורר תגובות חריפות, במיוחד כאשר המונח משמש ככינוי גנאי לעמדות פוליטיות, בדומה לכינוי הגנאי "פשיסט". משטרים אחדים של התקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה כונו "נאו-פשיסטיים" בשל טבעם האוטוריטרי, וההשפעות הפשיסטיות על האידאולוגיות והטקסים שניהלו.

== היסטוריה ==

על פי ז'אן-איב קאמי וניקולס לבורג, התנועה הנאו-פשיסטית התחילה לקבל תאוצה ב-1942, לאחר שגרמניה הנאצית פתחה במבצע ברברוסה והחליטה לכוון את התעמולה שלה על רקע פרו-אירופאי. אירופה הפכה אז למיתוס ולאוטופיה של הנאו-פאשיסטים, שזנחו תיאוריות קודמות של אי-שוויון גזעי במסגרת הגזע הלבן וחלקו עמדה משותפת של לאומניות לאחר מלחמת העולם השנייה.

== ראו גם ==
* נאו-נאציזם
* תנועת היצירה
* זהות נוצרית
* המועצה הפשיסטית העליונה
* המפלגה הרקסיסטית
* קורפורטיזם
* אנטי פשיזם

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* The Beast Reawakens by Martin A. Lee, (New York: Little, Brown and Company, 1997, )
* Fascism (Oxford Readers) by Roger Griffin, 1995, 
*Fascism in Britain: A History, 1918-1985 by Richard C. Thurlow (Olympic Marketing Corp, 1987, )
*Fascism Today: A World Survey by Angelo Del Boca (Pantheon Books, 1st American edition, 1969)
*Free to Hate: The Rise of the Right in Post-Communist Eastern Europe by Paul Hockenos (Routledge; Reprint edition, 1994, )
*The Dark Side of Europe: The Extreme Right Today by Geoff Harris, (Edinburgh University Press; New edition, 1994, )
*The Far Right in Western and Eastern Europe by Luciano Cheles, Ronnie Ferguson, and Michalina Vaughan (Longman Publishing Group; 2nd edition, 1995, )
*The Radical Right in Western Europe: A Comparative Analysis by Herbert Kitschelt (University of Michigan Press; Reprint edition, 1997, )
*Shadows Over Europe: The Development and Impact of the Extreme Right in Western Europe edited by Martin Schain, Aristide Zolberg, and Patrick Hossay (Palgrave Macmillan; 1st edition, 2002, )
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
*זאב שטרנהל, [http://www.snunit.k12.il/heb_journals/svivot/33078.html נאו-פשיזם בסוף המאה ה-20], "סביבות", חוברת 33, דצמבר 1994
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:פשיזם

de:Rechtsextremismus#Italien