OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
צ'ימבורסו

[[ויקוניה מצויה על רקע צ'ימבורסו]]
[[סמל אקוודור ובמרכזו הר צ'ימברסו]]
הצ'ימבורסו (Chimborazo) הוא ההר הגבוה ביותר באקוודור, גובהו 6,268 מטרים. ההר, הר געש רדום, ידוע גם בכך שפסגתו היא הנקודה הרחוקה ביותר על פני האדמה ממרכז כדור הארץ, 6,384.4 קילומטרים.

==גאוגרפיה==
===מיקום===
ההר הוא חלק מרכס האנדים שחוצה את אקוודור מצפון לדרום. ההר נמצא 150 קילומטרים דרומית מערבית לבירה קיטו. בימים של ראות טובה ניתן לראותו מגואיאקיל ואף מקיטו. את ההר מקיפה שמורת טבע, המשמרת מערכת אקולוגית שמורה, שהיא בית גידול לויקוניות מצויות, למות ואלפקות.

===קרחונים===
ההר מכוסה קרחונים ואלו מספקים את המים עבור מחוז בוליבר ומחוז צ'ימבורסו. הקרחונים קטנים בעשורים האחרונים, ממספר סיבות: ההתחממות העולמית, הצטברות אפר געשי (מהתפרצות הרים אחרים) ותופעות אל ניניו.

===פעילות געשית===
ההר התפרץ מספר פעמים בתקופת ההולוקן, כאשר מעריכים כי התפרצותו האחרונה הייתה בשנת 550. כיום נחשב הצ'ימבורסו להר געש רדום.

===גובה===
ההר הוא ההר הגבוה ביותר באקוודור. גובהו 6,268 מטרים מעל גובה פני הים. הצ'ימבורסו הוא ההר הגבוה ביותר ברכס האנדים שמצפון לפרו. אף על פי שהאוורסט הוא ההר הגבוה ביותר בעולם מבחינת גובהו, הצ'ימבורסו הוא ההר שמרחקו ממרכז כדור הארץ הוא הגדול ביותר. תופעה זו מתרחשת כיוון שכדור הארץ אינו כדור מושלם, אלא פחוס במקצת, ופני השטח הקרובים לקו המשווה, רחוקים יותר מהמרכז מאשר פני השטח הקרובים יותר לקטבים. ההר השני בגובהו לפי הגדרה זו הוא הר וסקראן, ההר הגבוה ביותר בפרו.

==היסטוריה==
מהמאה ה-16 עד המאה ה-19 נחשב ההר להר הגבוה ביותר בעולם, גורם שמשך אליו מטפסים רבים, במיוחד במאות ה-17 וה-18. אלכסנדר פון הומבולדט, במסעו בשנת 1802, טיפס עד לגובה 5,875 מטרים, לפי יומנו, לפני שנאלצו הוא וצוותו לחזור, כיוון שסבלו ממחלת גבהים. זה היה ניסיון ההעפלה האירופאי המתועד הראשון לגבי ההר. פסגת הצ'ימבורסו נכבשה לראשונה בשנת 1880, על ידי הבריטי אדוארד וימפר. כיוון שהוטלו ספקות רבים האם אכן הגיע לפסגה, טיפס וימפר שנית לפסגה בהמשך אותה שנה, אך מנתיב שונה.

בשנת 1976 נעלמה טיסה מסחרית שטסה בנתיב העובר בסביבת ההר. בשנת 2002, 26 שנים מאוחר יותר, נמצא המטוס ובו 59 גופות הצוות והנוסעים, על ידי מטפסים מאקוודור שהשתמשו בשביל מזרחי, שלא נעשה בו שימוש.

===בתרבות===
* ההר מופיע בסמל אקוודור, כמסמל את יופייה ועושרה של הארץ.
* ההר מוזכר כנותן השראה, באחד משיריו של סימון בוליבר.

==טיפוס==
כהר הגבוה ביותר באקוודור, ההר מושך אליו מטפסים רבים, וניתן לטפס עליו מרבית השנה, כשהחודשים הטובים הם דצמבר-ינואר ויולי-אוגוסט. הנתיב הקל ביותר הוא הנתיב המערבי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.summitpost.org/mountain/rock/150349/chimborazo.html מידע על ההר בליווי תמונות רבות ותרשים המסביר על מרחק ההר ממרכז כדור הארץ]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרי האנדים
קטגוריה:אקוודור: הרי געש
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
קטגוריה:שיאי עולם
מגדל טרויצקאיה

סכימה של חומות הקרמלין ומגדליו
מגדל טרויצקאיה (ברוסית: Троицкая башня - "טרויצקאיה באשנייה") הוא מגדל בגובה של 80 מטרים (הגבוה בין מגדלי הקרמלין) הממוקם בצידה המערבית של חומת הקרמלין במוסקבה בירת רוסיה.

המגדל משמש שער הכניסה הראשית למתחם הקרמלין מכיוון גן אלכסנדר.

==היסטוריה==
המגדל נבנה בין השנים 1495–1499 על פי תכנונו של האדריכל האיטלקי אלוזיו דה מילאנו. 

במהלך השנים כונה המגדל בשמות רבות ובהם: ריזופולז'נסקאיה, זנאמנסקאיה וקרטנאיה. שמו הנוכחי של המגדל ניתן לו בשנת 1658 על שם אכסניית טרויצקאיה (Троицкое подворье) שהייתה ממוקמת בסמוך לו.

גשר טרויצקי מוביל מעל לחפיר המקיף את חומת הקרמלין ומאפשר גישה אל הגשר הגבוה מסביבתו. מגדל קוטאפיה ניצב בקצהו המערבי של הגשר ומגן על הגישה אליו ואל מגדל טרויצקאיה הניצב בקצה המזרחי של הגשר. שתי הקומות התחתונות של המגדל שימשו במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 ככלא. 

בין השנים 1585–1812 ניצב בראש המגדל שעון. 

בשנת 1707, מחשש מפני תקיפה שוודית, הורחבו חרכי הירי שבמגדל על מנת להתאימם ולאפשר ירי תותחים מהמגדל.

בשנת 1935, ביוזמת השלטון הסובייטי הותקן בראש מגדל זה (כמו גם בראש מגדלים אחרים בחומת הקרמלין) כוכב אדום. המגדל הוא הגבוה במגדלי חומת הקרמלין, ועם התקנת הכוכב הגיע גובהו ל-80 מטרים.

כיום משמש המגדל ככניסה הראשית לתיירים המבקרים במתחם הקרמלין. חדריו הפנימיים של המגדל משמשים עתה את ההתזמורת הנשיאותית של רוסיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מבנים
קטגוריה:רוסיה: מגדלים
כנסיית שנים עשר השליחים

כנסיית שנים עשר השליחים (ברוסית: Двенадцати Апостолов) היא כנסייה הממוקמת בקרמלין שבמוסקבה בירת רוסיה.

הכנסייה הוקמה על ידי הפטריארך ניקון כחלק מארמון מגוריו בשנת 1653. שלוש שנים לאחר הקמתה, הוקדשה הכנסייה לשליח פיליפוס הקדוש. בשנת 1682 הוקדשה הכנסייה לשנים עשר השליחים.

הכנסייה מוקמת על במה גבוהה (ולכן היא גבוהה כמו שאר הקתדרלות בכיכר הקתדרלות הסמוכה). בתחתית הבמה שני מעברים מקושתים המאפשרים מעבר בין כיכר הקתדרלות לכיכר חצר הפטריארך.

לכנסייה חמש כיפות הבנויות בסגנון רוסי - ביזנטי.

מבנה הכנסייה ומגורי הפטריארך נפגעו מפגעי תותחים במהלך המהפכה הבולשביקית בשנת 1917. לאחר תום המהפכה שוקמה הכנסייה ונפתחה מחדש כמוזיאון לאמנות שימושית. העיטורים שהיו בכנסייה קודם למהפכה נהרסו, אולם כיום מוצג בה איקונוסטזיס שהועבר מקתדרלת העלייה בטרם זו נהרסה, וכן איקונות מעשה ידי פיודו ז'ובוב וסימון אושאקוב.

==קישורים חיצוניים==

* 
כנסיית שנים עשר השליחים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הקרמלין
קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים לאמנות
שנים עשר השליחים
הלל רומן

הלל רומן (נולד ב-1975) הוא אמן פלסטי, החי ופועל בתל אביב.

==ביוגרפיה==
"ללא כותרת" ([[2005), אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.]]
רומן נולד ב-1975 בלוס אנג'לס. למד אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל. בשנת 2004 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג לתורת הספרות בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, וב-2007 סיים את לימודי התואר השני באמנות בגולדסמית'ס שבאוניברסיטת לונדון.

רומן יוצר במגוון טכניקות, החל ברישום וציור, דרך פיסול ותחריט, ועד בניית מצפי כוכבים.

לאחר שסיים את לימודיו במדרשה לאמנות, החל לשמש בה כמרצה, ובמקביל, בשנים 2004–2006, הרצה גם במכון אבני בתל אביב. לאחר שסיים את לימודי התואר השני בלונדון ושב לישראל, המשיך לשמש כמרצה במדרשה לאמנות בבית ברל, וכן לימד במגמה לאמנות בבית הספר לאמנויות תלמה ילין.

בשנת 2007, קיבל רומן מלגת שהייה מ-Cite Internationale des Arts בפריז. ב-2009 זכה בפרס האמן הצעיר של משרד התרבות והספורט. ועדת הפרס ציינה בנימוקיה בין היתר כי "...הציורים, הרישומים והתחריטים של הלל רומן, תמיד "יפים" ו"רוויים", תמיד עוסקים בטבע דומם ונוף, תמיד במידות די קטנות וסלוניות, יותר משנועדו להאציל רגע (מחודש) של הולדת היפה מתוך הבנאלי, המשוכפל ובעיקר הנעדר כל הילה, הם מבקשים לעמת את הצופה הפוסטמודרני עם השאלה מהו ציור עכשווי."

בריאיון עם האוצרת אורית בולגרו, שנערך במסגרת התערוכה "יחידות" (Idiolect) שבה הציג רומן במוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית בשנת 2009, אמר רומן: "..מאד מעסיק אותי בשנתיים האחרונות... מעמד הקונקרטי מול המטפורי, (על) התשוקה האנושית לחצות את המטפורה ולגעת, הניסיון העקר לסגור את המרחק שבין העין ליד. אולי זו הפריבילגיה של הצייר/פסל, ומקור כוחו, למרות הכל. בכל אופן, אני מנסה ליצור אובייקטים או ציורים שמתקיימים ברווח הזה שבין קונקרטי למטפורי, אולי זו גם הדרך שלי לנסות להתחמק ממילוי תפקיד כלשהו."

==תערוכות יחיד==
*2002 - דרקלינג, גלריה דביר, תל אביב
*2005 - סחורות מזדמנות, גלריה דביר, תל אביב
*2006 - מאחז, סדנאות האמנים, תל אביב
*2009 - מצפה כוכבים, הביאנלה השנייה בהרצליה
*2009 - ממלכה, מוזיאון בת-ים; אוצרת: אורית בולגרו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20070909163315/http://hcc.haifa.ac.il/gallery/come_thou_beauty/about_eng.htm בואה יופי], הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה
* רותי דירקטור, [http://rutidirektor.wordpress.com/2008/04/21/%D7%94%D7%9C%D7%9C-%D7%A8%D7%95%D7%9E%D7%9F-%D7%90%D7%9C%D7%93%D7%A8-%D7%A4%D7%A8%D7%91%D7%A8-%D7%99%D7%A2%D7%A7%D7%91-%D7%9E%D7%99%D7%A9%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%A4%D7%91%D7%A8%D7%95%D7%90%D7%A8-2005/ ביקורת על התערוכה "סחורות מזדמנות"]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי המדרשה לאמנות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל המדרשה לאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
אפיק (גאוגרפיה)

אפיק
אפיק מהווה כל שקע צר, מוארך ומשופע שנוצר על ידי מים זורמים; כלומר תחתית או קרקעית של נחל, נהר או פלג מים, שבה נוצר גבול הזרימה הרגילה של מים.

האפיקים מגוונים בגודלם: הם יכולים להשתרע ברוחבם על פני מטרים ספורים בלבד, לפלגים ונחלים, ועד לכמה מאות מטרים לנהרות ענק. תעלת האפיק לא תמיד מכילה מים – יש כאלה שהמים בהם זורמים רק לעיתים רחוקות.
==ראו גם==
*ערוץ – צורת הנוף הגאוגרפית הנוצרת כתוצאה מאפיקים
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נהרות
קטגוריה:לימנולוגיה
גימנסיה דרור-החלוץ

פלישת הנאצים לפולין, ב-1 בספטמבר 1939, תפסה את מדריכי תנועת הנוער "דרור" בפולין בעיצומו של סמינר. הנהגת התנועה נמלטה לאזור הכיבוש הסובייטי, והתארגנה לפעילות מחתרתית. לאחר מספר חודשים החליטה הנהגת התנועה לחזור לפולין ולארגן את סניפי התנועה בשטחי הכיבוש הנאצי.

עם הגיעם לוורשה, התמקמו בקומונת "החלוץ" בדז'לנה 34 בגטו, וארגנו את תנועת הנוער במחתרת. בנוסף לפעילות החברתית והחינוכית, הפעילו גני-ילדים ומטבח ציבורי בגטו.
לאחר התבססותו של המשטר הנאצי בשטחי הכיבוש הפולניים, התיר השלטון הנאצי לפולנים לפתוח את בתי הספר, אך אסר זאת על היהודים. בשנת 1940, בסמינר מדריכים שקיימה התנועה במחתרת, הוחלט להקים גימנסיה עברית-אידית בגטו.

== הקמת הגימנסיה ==

להקמת הגימנסיה המחתרתית בגטו היו שני מניעים מרכזיים: הצורך הדחוף בפעילות חינוכית ולימודית בגטו, המנוון מבחינה ציבורית, וכן הצורך התנועתי בכוחות חינוכיים והדרכתיים.
הגימנסיה החלה לפעול ב-1940 עם 3 תלמידים ו-7 מורים, וצמחה בשיאה ל-120 תלמידים ו-13 מורים.

נאמנה לערכי התנועות המייסדות אותה, פתחה הגימנסיה את שעריה בפני כל ילד וילדה, נער ונערה, מבלי קשר ליכולתו לשלם עבור הלימודים. בתחילה מומנה הגימנסיה בעיקר מתרומות ששלחו מוסדות יהודיים וסיוע ששלחו חברי התנועה מווילנה. המזון היקר שהגיע נמכר, ובכסף קנו לחם למורים, לתלמידים ולבני-משפחותיהם הרעבים. לאחר מכן מומנה הגימנסיה מכספי "החלוץ" ומעבודתם של חברי "דרור".

בגימנסיה למדו את המקצועות המקובלים בלימודי תיכון בפולין, ובנוסף התעמקו בהיסטוריה ותרבות יהודית, סוציאליזם, תולדות תנועת הפועלים, לימודי ארץ-ישראל ועברית. מורי ותלמידי הגימנסיה אף העלו הצגות תיאטרון שהוצגו לתושבי הגיטו. דגש מרכזי ניתן לחינוך הערכי והאידאולוגי, שנעשה באמצעות חוגי פעילות המודרכים על ידי חברי התנועה.

הלימודים נתקיימו בתנאים קשים. בלי חדרי-לימוד, בלי ריהוט, בלי ספרים ומכשירי עזר. התלמידים והמורים נדדו מדירה לדירה, ולמדו בחדר אחד עם בני המשפחה המארחת.
תלמידי הגימנסיה, כחניכים בתנועה, עסקו גם הם בפעילות למען תושבי הגטו, ובעיקר למען הילדים והנוער: לימדו בגני הילדים, ואף העבירו לחבריהם בגיטו שלא למדו באופן מסודר את שלמדו בגימנסיה.

ניהול בית הספר הופקד בידי ועד מצומצם: יוסף סאק, יצחק צוקרמן (מרכז תנועת "דרור" ולעתיד סגנו של מרדכי אנילביץ' במרד גטו ורשה) ומאראק פולמן – מנהל הגימנסיה. הרוח החיה בגימנסיה היה המשורר יצחק קצנלסון. כל המורים בגימנסיה היו מקורבים לתנועה, ופעילותם העמידה אותם ואת בני משפחותיהם בסכנה מתמדת.
עם הקמת אי"ל (הארגון היהודי הלוחם) בגטו, שאיגד את תנועות הנוער החלוציות, ותחילתו של המרד המזוין, השתלבו רוב תלמידי הגימנסיה בפעילות המחתרת הלוחמת, והגימנסיה סיימה את פעולתה.

== הנצחה ==

עמותת דרור בתי חינוך הפועלת למען ילדים ובני נוער נקראת ע"ש הגימנסיה

== לקריאה נוספת ==
חווקה פולמן-רבן, לא נפרדתי מהם, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגטאות ('פנקסי עדות'), 1997.

קטגוריה:גטו ורשה
קטגוריה:פולין: חינוך
המערכה הגדולה

דגם מערכות האש שעל [[מזבח העולה]]
המערכה הגדולה הייתה מערכת האש המרכזית מבין שלוש מערכות האש שהיו דולקות על מזבח העולה (בנוסף למערכת הקטורת ומערכת התמיד). מערכה זו הייתה המרכזית מבין מערכות האש של מזבח העולה, משום שעליה נשרפו כל הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש לאחר שחיטתם.

==אש המערכה==
אש המערכה לא הודלקה בדרך רגילה, על ידי בני אדם. בפעם הראשונה שעבדו את עבודת הקורבנות ירדה אש מן השמיים ובערה על מזבח העולה, ומאז דאגו הכוהנים להמשיך ולכלכל אותה, כדי שלא תכבה. מדי יום היו מסדרים לפני הקרבת קורבן התמיד, את המערכה הגדולה עם עצים בצורת שתי וערב, החלק הפנימי של העצים היה נוגע בתפוח שהוא ערימת אפר הקרבנות שעמדה באמצע המזבח. מעל העצים היו מניחים שני גזרי עצים, אותם העלו למזבח בזמן סידור המערכות, וזאת כדי להראות שלא מחכים לנס ולא סומכים עליו.

=== הנסים באש המערכה ===
אש המערכה הייתה פלאית, כפי שמתואר במסכת יומא, וחלו בה מספר נסים:
*האש לא זזה מעולם ממזבח הנחושת, ולאחריו ממזבח העולה. במשכן, בעת מסעות בני ישראל במדבר כיסו את האש בפסכתר.
* האש הזו הייתה חזקה במיוחד, וכילתה יותר חומר בערה מאשר אש רגילה.
* גם כאשר נשבה רוח חזקה, וירדו גשמים רבים, אש המערכה מעולם לא כבתה.
* אפילו כל הרוחות בעולם לא הזיזו את עשן הקורבנות שנשרפו באש המערכה שעלה בקו ישר לשמים.
* אש המערכה עצמה, לא העלתה עשן.
* המזבח במשכן היה עשוי מעץ ומצופה בנחושת. ומעולם אש המערכה לא שרפה את העץ או המיסה את הנחושת, אף על פי שהיא הייתה חזקה ביותר.

===סילוק האש===
בימי מנשה, המלך החוטא, הסתלקה האש ונעלמה מעל גבי המזבח בגלל חטאיו הרבים.
האש מעולם לא חזרה ולכן צצו בעיות:
לא הייתה אפשרות לשרוף כמות גדולה מאוד של קורבנות ביום אחד עם אש כה קטנה, הרי בשלשת הרגלים הקריבו מאות קרבנות ביום!
לכן שבי ציון בנו מזבח גדול יותר מהמזבח שהיה בבית המקדש הראשון כדי שהאש הגדולה יותר תאכל את כל הבשר.
אך גם זה לא עזר, בכל זאת נשארו שאריות בשר, ליום המחרת במקדש.

==העצים למערכה==
העצים למערכה צריכים להיות עצים ללא תולעים. המשנה במסכת תמיד אומרת בגמרא יש מחלוקת מה הבעיה בעצים זית וגפן. לדעה אחת הבעיה היא שיש בהם הרבה מים, ולכן הם מעלים עשן. לדעה השנייה הבעיה היא שאם יישרפו אותם זה ימעט ביישוב ארץ ישראל. הגמרא מוסיפה, שלדעה זו, עצי התאנה שהביאו הם עצי תאנה שאינה עושה פירות.

==סידור המערכה הגדולה==
איור להמחשת סידור המערכה הגדולה
את המערכה הגדולה סידרו בצד הדרומי-מזרחי של המזבח. הכהנים מעלים עצים אל המזבח, ומוסרים אותם לכהן שזכה בתרומת הדשן, שמסדר את המערכה הגדולה.

במשנה נאמר על המערכה הגדולה . יש מחלוקת בין המפרשים מה משמעות המילה חזית. לדעת הרמב"ם משמעות המילה חזית היא סימון שמשם התחיל סידור המערכה. התוספות יום טוב מסביר שלדעת הרמב"ם את שני גזרי העצים שמים במזרח כדי שיסמנו שמשם מתחילים לסדר את המערכה. לדעת הראב"ד משמעות המילה היא שגזרי העצים יהיו מסודרים בכיוון מזרח־מערב ולא צפון־דרום. לדעת ההברטנורא, היו עושים במערכה פתח שממנו היו מדליקים אותה (והמילה חזית היא מלשון "מאחזים את האש, והוא היה לצד מזרח.

כיוון שהמערכה הגדולה הייתה כה גדולה, היו ראשי העצים הפנימיים נוגעים בתפוח. בנוסף לעצים היו מסדרים עוד שני גזרי עצים, כפי שהוזכר מקודם, וגם בתקופת בית שני המשיכו במנהג זה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית המקדש
אוטוביאנקי

אוטוביאנקי (באיטלקית: Autobianchi) הייתה חברה איטלקית לייצור כלי רכב.

== היסטוריה ==
חברת ביאנקי נוסדה בשנת 1885 על ידי אדוארדו ביאנקי, והתמחתה בייצור אופניים (המיוצרים עד היום). בשנת 1902 יצרה באופן עצמאי את המכונית הראשונה שלה, דגם 12HP. לאחר מכן נכנסה החברה לתחרות מול חברת פיאט, וייצרה מספר דגמים תחת הסדרה S. 

בתקופה שבין מלחמות העולם, ייצרה ביאנקי את דגמי האוגוסטה והאפריליה, שזכו להצלחה גדולה באיטליה. 
במלחמת העולם השנייה הופצץ המפעל של ביאנקי, והחברה הפסיקה לייצר כלי רכב והתמקדה באופניים ואופנועים.

ב-1955 החליטה הנהלת ביאנקי לשוב ולייצר מכוניות. לשם כך הגיעה ביאנקי להסכם עם יצרנית הרכב פיאט ועם יצרנית הצמיגים פירלי על הקמת החברה אוטוביאנקי. 

בשנת 1957 יצא הדגם הראשון של אוטוביאנקי, ה-אוטוביאנקי ביאנקינה, שהיה מבוסס על דגם פיאט 500. ב-1963 יצא הדגם הבא של אוטוביאנקי, הסטלינה, שהייתה מכונית קבריולה המבוססת על דגם פיאט 600. 

ב- 1963 יצא דגם הספורט, 2 מושבים אוטוביאנקי סטאלינה. הדגם יוצר עד שנת 1965.

ב-1964 יצא דגם ה-פרימולה שהיה דגם מהפכני. הדגם היה מצויד בהנעה קדמית (עבור פיאט זה היה הדגם הראשון מסוג זה), מנוע רוחבי, מצמד הידראולי, ארבעה בלמי דיסק וכן דלת אחורית (במכונית היו שתי דלתות נוסעים ודלת מטען).

ב- 1968 יצא דגם ה-סופרמיני בתצורת סטיישן, "אוטוביאנקי ג'רדיניירה" אשר היה מבוסס על דגם "פיאט 500 ג'רדיניירה".

ב-1968 השתלטה חברת פיאט לחלוטין על אוטוביאנקי.

בשנת 1969 הוציאה אוטוביאנקי שני דגמים חדשים, אוטוביאנקי A111 ו- אוטוביאנקי A112. באותה שנה הועברה אוטוביאנקי לחטיבת לנצ'יה של פיאט. ב-1985 הוציאה אוטוביאנקי דגם חדש, Y10, ששווק במקומות מסוימים גם תחת השם "לנצ'יה Y10". 

ב-1992 נסגר המפעל של אוטוביאנקי. פיאט מכרה את זכויות המותג למועדון הרכב של אוטוביאנקי באיטליה.

==דגמי עבר של חברת "אוטוביאנקי"==
* אוטוביאנקי ויסקונטאו
* אוטוביאנקי ביאנקינה
* אוטוביאנקי סטאלינה
* אוטוביאנקי פרימולה
* אוטוביאנקי ג'רדיניירה
* אוטוביאנקי A111
* אוטוביאנקי A112
* אוטוביאנקי Y10

==תמונות==
<gallery>
Image:Bianchina1.jpg|אוטוביאנקי ביאנקינה
Image:Autobianchi Primula in Benelux.jpg|אוטוביאנקי פרימולה
Image:Autobianchi A112E 1973.jpg|אוטוביאנקי A112
Autobianchi A111 black.jpg| אוטוביאנקי A111
Stellina 800 rouge.JPG|אוטוביאנקי סטאלינה
Autobianchi Visconteo (15453779061).jpg| אוטוביאנקי ויסקונטאו 
Autobianchi Bianchina (1969) - Flickr - FaceMePLS.jpg| אוטוביאנקי ג'רדיניירה
</gallery>

==ראו גם==
* אדוארדו ביאנקי

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20091228112939/http://www.vignale-gamine.com/autobianchia112.htm ההיסטוריה של אוטוביאנקי A112]

קטגוריה:יצרני רכב איטלקיים
קטגוריה:אוטוביאנקי
קטגוריה:פיאט
אווירה קבוצתית

אווירה קבוצתית (לפעמים הווי) הוא מושג המתאר את מכלול התהליכים המתרחשים בתוך קבוצה. אווירה קבוצתית יכולה להתקיים בקבוצה חברתית, קבוצה מודרכת או קבוצה מונחית.

האווירה הקבוצתית מושפעת מהתהליך המתרחש בין חברי הקבוצה לבין עצמם והן התהליך בין חברי הקבוצה לבין המנחה או המדריך.

==השפעה==
לאווירה הקבוצתית משמעות רבה בהקניית הרגשת שייכות וביטחון אצל כל אחד מחברי הקבוצה, וכן בקליטת חברים חדשים לקבוצה. אווירה קבוצתית חיובית מאפשרת יצירת אינטימיות בין חברי הקבוצה, ומכאן גיבוש הקבוצה לגוף החזק ממרכיביו (הפרטים המרכיבים את הקבוצה). כמו כן האווירה בקבוצה מאפשרת יעילות בהשגת מטרות הקבוצה.

==דירוג על פי אווירה קבוצתית==
מספר חוקרים, ובהם מוס, אינזל והמפרי, קבעו עשרה קריטריונים לדירוג קבוצה על פי אווירה קבוצתית השרויה בה:
*לכידות קבוצתית
*נטייה (אוריינטציה) משימתית
*רמת חשיפה אישית מותרת
*סובלנות לביטויי רגשות
*סובלנות לביטוי רגש שלילי
*סובלנות לגילויי עצמאות מצד חבר בקבוצה (סובלנות לאינדיבידואליזם)
*סדר, וענישה נגד מפירי הסדר
*נכונות לחדשנות
*מידת התמיכה מצד ראש הקבוצה (לרוב המדריך או מנחה חיצוני)
*מי מקבל את ההחלטות, האם הקבוצה או ראש הקבוצה

==ראו גם==
* טיפול קבוצתי

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Moos, R. H., Insel P. M., & Humphrey B. (1974), Family Work and Group environment scales manual, Palo Alto, California : Consulting Psychologists Press.
</div>

==קישורים חיצוניים==
*[http://hametapel.com/group1article10.htm אווירה קבוצתית], סיכום מתוך זיו. י, ברהב (2001), "מסע קבוצתי, המדריך למנחי קבוצות", ת"א
*[http://socialwork.a.wiki.co.il/index.php/אווירה_קבוצתית אווירה קבוצתית] באתר "עוסיפדיה"
* [http://books.google.com/books?id=TBQrWMBLS3gC&pg=PA127#v=onepage&q=&f=true Group Atmosphere], מתוך: C. E. J. Härtel, W. J. Zerbe, N. M. Ashkanasy (2005), Emotion in Organizational Behavior
* [http://www.ted.com/talks/derek_sivers_how_to_start_a_movement.html דרק סיברס: איך להתחיל תנועה] – על האופן שבו אומץ ומנהיגות חברתית יכולים להשפיע על האווירה הקבוצתית ולשנות אותה. הרצאה באנגלית מאתר [http://www.ted.com/ TED] עם כתוביות בעברית 

קטגוריה:הדרכה
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
סימאון, נסיך מוסקבה

סימאון איוואנוביץ' "הגאה", נסיך מוסקבה (ברוסית: Симеон Иванович Гордый; 1317 - 27 באפריל 1353) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. המשיך את מדיניות אביו בשמירת יחסים טובים עם אורדת הזהב וחיזוק נסיכות מוסקבה מול הנסיכויות האחרות ובמיוחד רפובליקת נובגורוד.

בשנת 1333, לאחר מערכה נגד נובגורוד, איוואן הראשון, נסיך מוסקבה כרת ברית עם נסיך ליטא ואור לך וחיתן את בנו סימאון עם בתו של נסיך ליטא. מיד לאחר פטירת איוואן הראשון יצאו מספר נסיכים רוסים לחצר החאן באורדת הזהב במטרה לקבל מינוי כשליט נסיכות ולדימיר. במהלך כהונתו פגע איוואן הראשון ברוב הנסיכים וכתגובה התאגדו הנסיכים סביב נסיך סוזדל וביקשו מהחאן שהוא ימנה את נסיך סוזדל כשליט ולדימיר. לאחר מספר חודשים החאן מינה את סימאון לנסיך ולדימיר. סימאון ערך הסכם עם האחים שלו על תמיכה הדדית וחזר למוסקבה. מיד עם חזרתו למוסקבה הוא התארגן להמשך פעילות צבאית נגד נובגורוד. המערכה הייתה מוצלחת מבחינתו ובשנת 1346 הוא התמנה לנסיך נובגורוד.

נסיכי ליטא פחדו מחיזוק נסיכות מוסקבה וניסו לשכנע את החאן של אורדת הזהב להפסיק את תמיכתו בנסיכות מוסקבה. ניסיונות אלו לא עלו יפה והחאן אף הסגיר את האח של נסיך ליטא לידיו של סימאון.

סימאון, אחיו ושני בניו נפטרו בשנת 1353 כתוצאה ממחלת הדבר ונטמנו בקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה.

היה נשוי 3 פעמים, כל ילדיו נפטרו בגיל צעיר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:נסיכי מוסקבה
קטגוריה:ילידי 1316
קטגוריה:נפטרים ב-1353
טיילת

טיילת ב[[גגרה, אבחזיה.]]
[[טיילת הרברט סמואל לחוף הים של תל אביב.]]
טיילת או פְּרוֹמֶנָדָה (בצרפתית: Promenade) היא רחבה ציבורית פתוחה, הממוקמת לרוב בסמוך לנהר או חוף ים או נשקפת אליהם או אל נוף אחר. הטיילת משמשת כאתר נופש ותיירות, ומטרתה לאפשר הליכה למטיילים לאורך האתר הנשקף אליה, מתוך מטרה לאפשר מסלול נוח לאורך הנוף. טיילות לאורך חופי ים וחופי נהר מהוות מסלול הליכה נוח המאפשר להולכים לאורך החוף ללכת על המסלול מבלי צורך ללכת באזור החול של חוף הים.

טיילות לאורך חופי הים הפכו לפופולריות בשלהי המאה ה-19 בממלכה המאוחדת בעקבות תרבות הפנאי הוויקטוריאנית שבה נהגה החברה הגבוהה האנגלית לנפוש בערי החוף של דרום אנגליה ובשעות הפנאי ללכת לאורכן של טיילות שנבנו לאורך חופי הים. טיילות אלה נועדו לאפשר לאנשי החברה הגבוהה "להציג" את בגדיהם ונוכחותם, ולכן נבנו מדרכות מרוצפות עץ או ריצוף אחר, וזאת על מנת למנוע מחול חוף הים ללכלך את בגדי המטיילים.

במהלך המאה ה-20 נבנו טיילות גם באתרי נופש וטבע, על מנת לאפשר תצפית נוחה לעבר הנוף באתרים אלה. לצד רחבות ההליכה נבנות לרוב מסעדות, חנויות וחדרי שירותים לנוחות הנופשים.

==קישורים חיצוניים==

*
*
*
*
*

*
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:סגנון רחובות
האפלה

כרזות על לוח מודעות בישראל, אודות צו האפלה והקמת מקלטים, במהלך מבצע קדש, 1956]]
כרזה מתקופת [[מלחמת העולם השנייה מארצות הברית, המזכירה לתושבים את חשיבות ההאפלה.]]
האפלה היא שיטה טקטית מתחום הלוחמה ההגנתית ומתחום ההגנה האזרחית אשר במסגרתה מצמצמים את כמות התאורה הנראית.

הצורך בשיטת לוחמה טקטית הגנתית זו נוצר בשנות ה-30 של המאה ה-20 עם תחילת השימוש במטוסי תקיפה למטרות הפצצה. תאורת הרחובות והבתים, כמו גם פנסי כלי הרכב הנוסעים ברחובות הערים סייעו למטוסי תקיפה לנווט ולהגיע למטרותיהם בשעות הלילה. בנוסף, תאורת נמלים האירה את הספינות העוגנות ואיפשה את תקיפתן. בהיעדר אמצעי ניווט אחרים, הקשתה האפלת תאורת הרחוב ותאורת הבתים על מטוסי התקיפה לאתר את מטרותיהם. 

שיטת ההאפלה כוללת כיסוי חלונות הבתים, כיבוי תאורת רחוב בצורה מוחלטת, או צמצום התאורה על ידי צביעת חלונות ופנסים בצבעים כהים.

כבר במהלך מלחמת העולם השנייה פותחו שיטות הניווט עבור מטוסים, כגון ניווט באמצעות מכ"ם. פיתוחים טכנולוגיים מהמחצית השנייה של המאה ה-20, כגון אמצעי ראייה תרמי וניווט באמצעות לוויינים נטרלו חלק מהיתרונות של ההאפלה. 

יחד עם זאת - להאפלה יש תועלת גם כיום, כנגד תקיפה ימית התוקפת מטרות חופיות או אוניות העוגנות בנמלים, משאלה מטרות נעות (שאין להן מיקום קבוע שניתן לאתרו באמצעות ניווט לווייני) ומשתאורת החוף מאירה מטרות אלה ומקלה על הפגיעה בהן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הגנה אזרחית
קטגוריה:טקטיקה צבאית
איוואן השני, נסיך מוסקבה

איוואן השני, נסיך מוסקבה (ברוסית: Иван II Иванович Красный; 30 במרץ 1326 - 13 בנובמבר 1359) בנו של איוואן הראשון, נסיך מוסקבה היה נסיך ולדימיר ונסיך מוסקבה. היה ממשיכו של מדיניות אביו ביחסים טובים עם אורדת הזהב.

בהתאם לצוואה של אביו הוא קיבל לשליטתו 23 ערים ברחבי נסיכות מוסקבה. לאחר פטירת אחיו, סימאון בשנת 1353 החל מאבק על כס נסיכות ולדימיר בין איוואן לבין נסיך סוזדל, קונסטנטין. לקונסטנטין הייתה תמיכה אצל הנסיכים הרוסים, אך חאן אורדת הזהב מינה את איוואן לנסיך ולדימיר. היריבות לא הסתיימה עם קבלת המינוי. כל תקופת שלטונו היו מאבקים צבאיים נגד רפובליקת נובגורוד וקונסטנטין עצמו קיבל את מרותו של איוואן רק פרק זמן קצר לפני מותו.

הכרוניקות מציינות שאיוואן היה נסיך שקט והשליטה המעשית הייתה בידי ראש הכנסייה.

היה נשוי פעמיים. בנו הבכור היה דמיטרי דונסקוי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hrono.ru/biograf/ivan2.html קורות חיים]
* 

קטגוריה:נסיכי מוסקבה
קטגוריה:נסיכי ולדימיר

קטגוריה:ילידי 1326
קטגוריה:נפטרים ב-1359
הכרם האדום

הכרם האדום הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך. היצירה צוירה בשנת 1888 והיא היצירה היחידה של האמן שנמכרה עוד בימי חייו.

היצירה הוצגה לראשונה בתערוכה השנתית שנערכה בבריסל בשנת 1890 ונמכרה במסגרת תערוכה זו עבור 400 פרנקים (סכום השווה כיום לכ-1,500 דולר אמריקאי). היצירה נמכרה לציירת אנה בוש, אחותו של אז'ן בוש, צייר אימפרסיוניסטי וחברו של ואן גוך.

היצירה, כמו גם "קפה הלילה", נרכשה על ידי האספן הרוסי סרגיי שצ'וקין. בעקבות המהפכה הבולשביקית הולאמו אוספיו של שצ'וקין, והועברו למוזיאון פושקין שבמוסקבה.

==לקריאה נוספת==

<div style="direction: ltr;">
* Hulsker, Jan. The Complete Van Gogh. Oxford: Phaidon, 1980. <small>.</small>
*Pickvance, Ronald. Van Gogh in Arles (exh. cat. Metropolitan Museum of Art, New York), Abrams, New York 1984. <small>.</small>
</div>

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון פושקין: ציורים
סרגיי שצ'וקין

סרגי איוואנוביץ' שצ'וקין (ברוסית: Сергей Иванович Щукин; 27 במאי 1854 – 10 בינואר 1936) היה סוחר ואספן רוסי הידוע באוסף האמנות האימפריוניסטי והפוסט-אימפרסיוניסטי שלו.

== חייו ==
שצ'וקין החל לאסוף יצירות אימפריוניסטיות בעקבות נסיעתו לפריז בשנת 1897. בנסיעה זו קנה יצירה מעשה ידי קלוד מונה. בהמשך קנה יצירות רבות מעשה ידי פול סזאן, וינסנט ואן גוך ופול גוגן, ויצירות אלה עיטרו את ביתו רחב הידיים שבמוסקבה.

שצ'וקין היה ידוע בחברותו עם הצייר אנרי מאטיס ממנו רכש עבודות רבות. מאטיס יצר עבורו גרסה של יצירתו הידוע "הריקוד" הנחשבת לנקודת המפנה קריירה של מאטיס ואחת היצירות הידועות ביותר של המאה ה-20. יצירה זו צוירה בשנת 1909 עבור שצ'וקין יחד עם היצירה "מוזיקה" משנת 1910 כחלק משתי יצירות שהוצבו יחד.

בנוסף רכש שצ'וקין כמאה יצירות מעשה ידי פבלו פיקאסו ובהם יצירות מרכזיות מהתקופה הוורודה והתקופה הכחולה של האמן, וכן ניסיונותיו הראשונים לצייר בסגנון קוביסטי.

בשנת 1909 פתח שצ'וקין את ביתו פעם בשבוע לציבור הרחב על מנת לאפשר צפייה ביצירות האמנות.
ציורו של [[אנרי מאטיס, הריקוד (גרסה 2), שצוירה בשנת 1910 במיוחד עבור שצ'וקין. היצירה מוצגת כיום במוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.]]

לאחר המהפכה הבולשביקית הלאימה הממשלה הקומוניסטית את אוספיו של שצ'וקין, ושצ'וקין עצמו נמלט לפריז, בה נפטר.

בשנת 1948 הועבר אוספו, כמו גם אוספו של איוואן מארוזוב ממוזיאון לאמנות מערבית חדשה בו הוצג עד שנה זו אל מוזיאון פושקין במוסקבה ואל מוזיאון הארמיטאז' בסנקט פטרבורג.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.metmuseum.org/toah/hd/mati/hod_2002.456.38.htm דיוקנו של שצ'וקין, מעשה ידי אנרי מטיס, באתר המטרופוליטן]
* [http://www.morozov-shchukin.com אוספי מוזורוב שצ'וקין]
* 

קטגוריה:אנשי עסקים רוסים
קטגוריה:אספני אמנות רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1854
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1936
איגואניים

איגואניים (שם מדעי: Iguanidae) היא משפחה של לטאות מסדרת הקשקשאים. הידועים בבני משפחה זו בני הסוג איגואנה המשמשים כחיות מחמד נפוצות. במשפחה 44 מינים.

== מאפיינים ==
בצורתם החיצונית ובמבנה גופם דומים האיגואניים לחרדוניים, אולם נבדלים מהם במבנה מערכת השיניים. לאיגואנות קשקשים קוצניים לאורך גופם, זנב ארוך היכול להצליף במהירות והם בעלי תכונה נדירה של עין הקודקוד בחלק העליון של ראשם, איתו הם יכולים לקלוט את סביבתם. האיגואנה הירוקה יכולה להגיע לאורך 2 מטרים ולמשקל של 10 ק"ג, משקל דומה לזה של איגואנה קרנפית.

מגוון המינים במשפחת האיגואניים גדול מאוד, חלק ניכר מהם שוכני עצים, אולם יש סוג אחד החי בים - איגואנה ימית (Amblyrhynchus cristatus) - הלטאה הימית היחידה בעולם כיום (אף שבפועל היא חיה רק במימי חופים) ומספר מינים החיים במדבריות. משפחה ישנם מינים צמחונים, בעוד אחרים הם אוכלי כל הניזונים מהצומח וגם מהחי. האיגואנה הימית ניזונה באופן בלעדי מאצות ימיות.

==מיון==
* מין יחיד - איגואנה ימית (Amblyrhynchus cristatus).
* איגואנה קטנת כרבולת (Brachylophus) - בו 3 מינים.
* קוֹנוֹלוֹפוּס (Conolophus) - בו 3 מינים.
* איגואנה קוצנית (Ctenosaura) - בו 15 מינים.
* איגואנת סלעים (Cyclura) - בו 9 מינים.
* מין יחיד - איגואנת המדבר (Dipsosaurus dorsalis).
* איגואנה (Iguana) - בו 2 מינים.
* צ'קוואלה (Sauromalus) - בו 5 מינים.

===סוגים נכחדים===
* Armandisaurus
* לפיטיגואנה (Lapitiguana)
* Pumilia
* Pristiguana
* Pariguana

== גלריה ==
<gallery widths=200 heights=150>
קובץ:Brachylophus fasciatus Fidschileguan.jpg|Brachylophus fasciatus
קובץ:Black Iguana (Ctenosaura similis) (6789110923).jpg|איגואנה קוצנית שחורה
קובץ:Chuckwalla (Sauromalus ater).jpg|צ'קוואלה מצויה
קובץ:Galápagos land iguana (4201792789).jpg|איגואנה מצויצת
קובץ:Rhinoceros Iguana.jpg|איגואנה קרנפית
קובץ:Green Iguana (5295172873).jpg|איגואנה ירוקה
קובץ:DesertIguana031611.jpg|איגואנת המדבר
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.jcvi.org/reptiles/families/iguanidae.php משפחת האיגואניים]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאוס מיכאל אופל
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1811
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בקרטיקון תחתון
קפה הלילה

קפה הלילה (בצרפתית: Le Café de nuit) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר וינסנט ואן גוך, שצויר בספטמבר 1888 בארל.

==תיאור היצירה==
היצירה מתארת את פנים ה"קפה תחנת הרכבת" (Café de la Gare) הממוקם ברחוב למרטין מס' 30 בארל. בעלי בית הקפה, ז'וזף-מישל ורעייתו מארי ז'ינו, דגמנו בנובמבר 1888 עבור ואן גוך וכן דגמנו באותה שנה עבור יצירתו של פול גוגן "אנשי ארל".

ביצירה רואים את בית הקפה ובו יושבים חמישה לקוחות, וכן מלצר. במרכז החדר שולחן ביליארד. מבין חמשת הלקוחות שלושה הם שיכורים, ושניים חסרי בית.

תקרת החדר צבועה בצבע ירוק, קירותיו באדום היוצר ניגוד לתקרה, והרצפה והמנורות בצהוב.

ציור בצבעי מים המתאר את קפה הלילה. אוסף מוזיאון ואן גוך.

ואן גוך מתאר את ציור התמונה במכתב לאחיו, תיאו, בו הוא כותב כי "בעל הפונדק, ג'ינו, דרש ממנו כסף כה רב (בגין המשקאות ששתה), ועתה הגיע הזמן להתנקם בו באמצעות ציור הקפה".

במכתב מאוגוסט 1988 כתב ואן גוך לאחיו:

בראשית ספטמבר 1888 במשך שלושה לילות רצופים צייר ואן גוך את התמונה כשהוא ישן בשעות היום.

זמן קצר לאחר מכן שלח ואן גוך לאחיו ציור בצבעי מים המדגים את הקומפוזיציה של היצירה.

באותה עת צייר ואן גוך את "מרפסת בית הקפה בלילה", המתארת בית קפה סמוך.

באחד ממכתביו מתאר ואן גוך את היצירה:

למחרת כתב לאחיו:

מבקרים שצפו ביצירה ראו בה אחת מיצירות המופת של ואן גוך, והיא הפכה לאחת מהידועות שביצירותיו. בניגוד ליצירות אימפרסיוניסטיות אחרות - ביצירה זו האמן לא מביע עמדה נייטרלית אל העולם, ומנסה להציג את יופיו של הרגע כפי שהוא, אלא האמן משתמש בצבעים ובניגודי צבעים במטרה לעורר אסוציאציות אצל הצופה. ואן גוך התייחס אל הצבעים כאל "צבעים המעוררים סוגסטיות" - או מנסים לעורר רגשות אצל הצופה.

ואן גוך התייחס אל צבעי האדום והירוק של התקרה והקירות כאל צבעים שנועדו לעורר הרגשה של דיכוי, ולמנורות כאל "רהיטים מאיימים".

ואן גוך השתמש ביצירה על מנת לשלם את חובותיו לג'ינו, בעל הבר, המתואר בתמונה. היצירה נרכשה על ידי האספן הרוסי איוואן מורוזוב, אולם נמכרה על ידי השלטונות הסובייטיים בשנות ה-30, ונרכשה על ידי סטיבן קרלטון קלארק, אשר תרם אותה לגלריית האמנות של אוניברסיטת ייל שבניו הייבן.

את שם התמונה ציין האמן מתחת לחתימתו.

קפה הלילה בארל" מעשה ידי פול גוגן.]]

==יצירתו המתחרה של גוגן==
זמן קצר לאחר הגעתו לארל צייר פול גוגן את אותו אתר, ביצירה הנקראת באותו שם. יצירה זו אף היא נרכשה על ידי איוואן מורוזוב והיא מוצגת במוזיאון פושקין שבמוסקבה.

==ראו גם==
* ניצי הלילה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
מארי דה גורנה

מארי דה גורנה (; 6 באוקטובר 1565 – 13 ביולי 1645), הייתה הנאמנה הספרותית ובתו המאומצת של מחבר המסות מישל דה מונטן.
== ביוגרפיה ==
דה גורנה נולדה בפריז לגיום לה ז'אר שלפני מותו ב-1578 רכש את טירת גורנה בכפר גורנה-סור-ארונד שהיה בחבל איל-דה-פראנס (כיום בחבל פיקרדיה), ומכאן תואר האצילות דה גורנה. היא הייתה הבת הבכורה מבין שישה ילדים. ב-1583 גילתה את ספר המסות של מישל דה מונטן שעורר בה הערצה והציבה לעצמה כמטרה לפוגשו. אף על פי שקיבלה חינוך מסורתי של בנות אצולה, למדה יוונית ולטינית בכוחות עצמה. ב-1586 אמה החליטה להעביר את מושב המשפחה לטירת גורנה.

ב-1588 כאשר הייתה בפריז עם אמה, שלחה פתק למונטן, שגם הוא היה בפריז לרגל הדפסה חדשה של המסות, שבו ביקשה לפוגשו, והם נפגשו למחרת. במשך החודשים הבאים מונטן ביקר בטירת גורנה מספר פעמים ואימץ אותה לבת. באחד מביקוריו אלה גילתה לו כי כתבה נובלה בשם: "האכסדרה של אדון דה מונטן שעסק באהבה ביצירותיו של פלוטרכוס". ייתכן שהתפתחו ביניהם קשרי אהבה. בסוף המסה "על העמדת פנים" מונטן הוסיף:

בתקופה שאחרי 1588 מארי דה גורנה לא פגשה עוד במונטן, אך הם נשארו בקשר מכתבים. ב-1591, אחרי מות אמה, השאירה את הטירה לאחיה ועברה להתגורר בפריז. אחרי מות מונטן ב-1592 אלמנתו, פרנסואז דה מונטן, נתנה לה עותק של המסות כדי שתפקח על הוצאת מהדורה חדשה. במהדורה זו שיצאה לאור ב-1595, כתבה מארי דה גורנה הקדמה ארוכה שבה שיבחה את רעיונותיו של מונטן, ותרגמה מלטינית לצרפתית ציטוטים של חכמי העת העתיקה שבהם מונטן עשה שימוש במסותיו.

דה גורנה שלא נישאה מעולם נתקלה בקשיים כספיים, וב-1608 אחיה נאלץ למכור את הטירה המשפחתית. היא שימשה כשכירת עט בשירותם של מרגריט דה ולואה, אנרי הרביעי, מלך צרפת, מארי דה מדיצ'י, לואי השלושה עשר, מלך צרפת ו הקרדינל רישלייה שהעניק לה קצבה ממלכתית קטנה. היא התעניינה בבעיות מדיניות וחברתיות, נלחמה למען זכויות האישה, וב-1622 פרסמה את חיבורה "שוויון בין גברים לבין נשים". היא הייתה קתולית והתנגדה לפרוטסטנטים, אך שמרה על קשרים עם מלומדים בעלי דעות חופשיות, ועסקה גם בתרגום לצרפתית ובפרסום של שירת ורגיליוס ואובידיוס ושל כתביי ההיסטוריונים סלוסטיוס וטקיטוס.

מארי דה גורנה מתה בפריז ב-1645 ונקברה בכנסיית סנט אסטאש שבעיר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתרגמים צרפתים
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:מתרגמות
קטגוריה:ילידי 1565
קטגוריה:נפטרים ב-1645
קטגוריה:סופרות המאה ה-17
קטגוריה:פמיניסטיות המאה ה-17
שפהאוזן (קנטון)

שפהאוזן (בגרמנית: Schaffhausen) הוא הקנטון הצפוני ביותר של שווייץ עם כ-80,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטח של כ-298,000 דונם. שפהאוזן נמצא צפונית לציריך וכולל, למרות קוטנו, 27 רשויות מקומיות. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר בקנטון היא שפהאוזן עם כ-23,000 תושבים. שפהאוזן גובל בקנטונים ציריך ותורגאו ובגרמניה

שורשיה של שפאוזן נמצאים עוד בימי הביניים. במאה ה-11 נוסד באזור מנזר בנדיקטיני, שהוביל לפיתוח הקהילה המקומית. קהילה זו הייתה עצמאית משנת 1190 ועד שסופחה בשנת 1330 לבית הבסבורג. בשנת 1419 שפהאוזן נותקה מבית הבסבורג ובשנת 1501 הצטרפה לקונפדרציה השווייצרית הישנה.

הרכבת הראשונה הגיעה לשפהאוזן ב-1857. בשנת 1944 סבלה שפהאוזן מהפצצה של מטוסי חיל-האוויר האמריקאי, שסטו בטעות מגרמניה הנאצית לשווייץ הנייטרלית.

21.9% (או 16,323) מתושבי המחוז הם זרים. השפה הגרמנית היא השפה המדוברת ביותר במדינה, והדת הדומיננטית (נכון לשנת 2000) היא הנצרות הפרוטסטנטית, שמונה כ-50% מהמאמינים בקנטון. אחריה הנצרות הקתולית, עם 24% מהמאמינים. מועצת המחוז מורכבת מכ-60 נציגים הנבחרים אחת ל-4 שנים. עד שנת 2008 היו כ-80 נציגים במועצה.

מבחינה גאוגרפית, הקנטון נמצא כמעט לחלוטין על גדתו הימנית של הריין. הענפים המרכזיים בכלכלה המקומית הם ייצור של מכונות, מוצרי מתכת, שעונים ותכשיטים. ענפי תעשייה זעירים יותר הם טקסטיל, מוצרי עור, זכוכית, מלט, נייר וכימיקלים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
העמותה לתסמונת רט

"העמותה לתסמונת רט" (ע"ר) נוסדה בשנת 2001 על ידי שמואל זיסמן, העומד בראשה מאז היווסדה.
<br />העמותה לתסמונת רט מרכזת את המאמץ לקידום הטיפול, הידע, המחקר וההכשרה בנושא התסמונת, זאת על בסיס תפיסה מקצועית הגורסת כי יש חשיבות לפתח שירות אשר יספק התייחסות כוללנית לצורכי הבנות, המשפחות ואנשי המקצוע בתחומים הרפואיים, הטיפוליים והחינוכיים כאחד.

==חזון העמותה==
מציאת מרפא ומזור ללוקים בתסמונת רט באמצעות מימון מחקרים בתחום והענקת איכות חיים מקסימלית ללוקים בתסמונת באמצעות מתן מידע ופיתוח תוכניות ושירותים חינוכיים-טיפוליים בקהילה.

==פעילויות העמותה==
מטרות המרכז לתסמונת רט ממומשות במסגרת תחומי הפעילות כדלקמן:
* מימון מחקר - המרכז לתסמונת רט שם לעצמו למטרה לעודד ולתמוך במחקרים המיועדים לקדם את הידע וההבנה באשר לריפוי הלוקים בתסמונת רט והטיפול בהם. בשנים 2003–2007 העביר המרכז לתסמונת רט בישראל 1,000,000 ₪ לחקר התסמונת.
* מרכז הערכה והדרכה ללוקים בתסמונת רט - מטרות הפרויקט כוללות: המשך מיפוי וזיהוי היכולות התפקודיות של בנות הלוקות בתסמונת רט (יכולת מוטורית, תקשורתית, כישורי למידה והבנה, אכילה ועצמאות, תפקוד ידני וכדומה), גיבוש המלצות אופרטיביות לקידום יכולותיהן האישיות של הבנות, מעקב שנתי אחר מצבן, הנחיית אנשי מקצוע בתכנון והפעלת תוכנית חינוכית/טיפולית אישית עבור הילדות הלוקות בתסמונת רט הנמצאות במסגרתם, העצמת יכולתן של משפחות בטיפול בבנות לאורך כל ימות השנה, קיום קשר שוטף עם המשפחות, מתן מענה למשפחות ברמת התמיכה, הייעוץ, התאמת ציוד פרא-רפואי מרגע האבחון ולאורך כל הדרך.
* ארגון ימי עיון וכנסים לאנשי מקצוע ולמשפחות לילדות הלוקות בתסמונת והפצת מידע באמצעים שונים (אינטרנט, עלונים וכדומה), לשם איתור בנות נוספות וייעול הטיפול בבנות הלוקות בתסמונת רט. המרכז לתסמונת רט בישראל (ע"ר) נושא בעלויות ההערכות/הדרכות.
* הפצת מידע אודות התסמונת - מטרת הפעילות בתחום זה היא להפיץ ידע ומידע עדכניים להורים ולאנשי מקצוע כדי לאתר בנות חדשות או לא מאובחנות ולייעל את הטיפול בלוקים בתסמונת. הפצת הידע נעשית, בין השאר, בעזרת הפעילויות הבאות:
** ימי עיון וכנסים – הצוות המקצועי של המרכז מארגן ימי עיון וכנסים למסגרות שונות כמו: אחים ואחיות במשרד החינוך, אחים ואחיות במשרד הרווחה, מסגרות החינוך המיוחד.
** הרצאות לרופאים – הצוות המקצועי של המרכז מעביר הרצאות בנושא תסמונת רט למסגרות שונות כמו רופאים בקופות חולים ומשרדי ממשלה.
** עלונים – המרכז מוציא לאור, עלון הנקרא "מעט לרט". העלונים מופצים למשפחות ולאנשי מקצוע.
** ספרות מקצועית – המרכז לתסמונת רט בישראל הוציא לאור שני ספרים בנושא תסמונת רט: ספר בנושא הידרותרפיה ו"מלאכיות הדממה" תסמונת רט-המדריך השלם.
** אתר האינטרנט של המרכז – אתר האינטרנט הועלה בקיץ 2002. האתר פועל כיום בעזרת מתנדבים מקרב המשפחות (קיים גם אתר בשפה הרוסית).
** העלאת המודעות לתסמונת בקרב הציבור - פעילויות כמו "מרוץ האביב למען מלאכיות הדממה", שיתוף פעולה עם מנהלת ליגת העל בכדורסל, אמריקן אקספרס וטויס אר אס וכו'.
* מפגשי משפחות - המרכז יוזם ימי עיון למשפחות ואירועים שונים כמו מסיבות בחגים וימי כייף.

==מבנה העמותה==
יו"ר העמותה - עו"ד שמואל זיסמן, נשיאת כבוד ויועצת מדעית - ד"ר רותי אמיר, המנכ"ל - סיגל הרץ תירוש, ומנהלת המרפאה לתסמנות רט - ד"ר ברוריה בן זאב, נוירולוגית ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rett.org.il העמותה לתסמונת רט]
* תסמונת רט

==הערות שוליים==

[
נייר כסף

נייר כסף, הוא גיליון מתכת דק העשוי מבדיל . נייר הפח הוחלף לאחר מלחמת העולם השנייה על ידי נייר אלומיניום זול ועמיד יותר <ref>A.M. Howatson, P.G. Lund, and J.D. Todd, Engineering Tables and Data, p. 41</ref>, שעדיין מכונה "נייר כסף" באזורים רבים (דוגמה לכינוי שגוי).

== היסטוריה ==
נייר כסף עשוי מגיליון דק של פח היה זמין מסחרית לפני המוצר המקביל לו מאלומיניום. <ref></ref> בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, נייר כסף היה בשימוש נפוץ, וישנם אנשים שממשיכים להתייחס למוצר החדש בשם הישן. נייר כסף נוקשה יותר מנייר אלומיניום.<ref name="DiffBetween"></ref> הוא נוטה לתת טעם קל של פח למזון העטוף בו, וזו הסיבה העיקרית שהוא הוחלף במידה רבה באלומיניום ובחומרים אחרים לעטיפת מזון.

בגלל עמידותו בפני אִכּוּל, עמידותו בפני חמצון, זמינותו, עלותו הנמוכה, רעילותו הנמוכה וגמישותו הקלה, נייר כסף שימש כסתימה לחורים בשיניים לפני המאה ה-20. <ref></ref>
פונוגרף נייר כסף
הקלטות האודיו הראשונות על גלילי פונוגרף נעשו על נייר כסף. <ref></ref>

== ראו גם ==

* כובע נייר כסף
* כינוי שגוי

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בדיל
אריאל דולינקו

אריאל דולינקו (נולד ב-10 במרץ 1976), הוא שחיין עבר ישראלי. אלוף ישראל וחבר נבחרת ישראל. ייצג את ישראל בתחרות בינלאומיות כמו תחרות שמונה האומות.

== ביוגרפיה ==
דולינקו גדל ומתגורר בקיבוץ יזרעאל. הוא החל להתאמן בשנת 1985 בקבוצת הפועל גלבוע בהדרכתו של ארנון אבני. בהמשך עבר עם מאמנו לקבוצת מכבי חיפה.

===1990===
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1990 קבע דולינקו במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא ישראלי חדש לגילאי 14 של 17:27.29 דקות.

===1992===
בתחרות "משחה נועם" שנערכה בנהריה (בריכת 25 מטר) ב-24 בדצמבר 1992 קבע דולינקו שיא גילאי 16 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:21.79 דקות, תוך כדי משחה ה-1500 מטר חופשי. [https://web.archive.org/web/20110209085930/http://www.isa.one.co.il/]

===1993===
====אלוף ישראל====
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באפריל 1993 זכה דולינקו ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.79 דקות, לפני מורן זומרפלד ממכבי נהריה (4:04.33 דקות) וברק עטר מהפועל נהריה (4:13.80 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:23.32 דקות, לפני לירן אורן מהפועל נהריה (16:24.36 דקות) ושוהם גרשנובל. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.61 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.39 דקות) ולפני רז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (1:59.24 דקות).

בשנת 1995 פרש דולינקו משחייה תחרותית לאחר 10 שנות פעילות.

== חיים אישיים ==
נשוי ואב לארבעה. אביו, צ'רלי, הוא שופט בינלאומי בשחייה ומשמש כשופט ראשי באליפויות ישראל בשחייה. כיום משמש כרואה חשבון.

== לקריאה נוספת ==
* אלכס פרלסמן, נופצה הדקה ב-100 מטר, מעריב, 20 באפריל 1993
* אלכס פרלסמן, שני שיאים ומיקי אחד, מעריב, 21 באפריל 1993 (כולל תמונה של אריאל דולינקו עם מאמנו ארנון אבני)
* אלכס פרלסמן, רגאל - כוכבת האליפות שננעלה אתמול, מעריב, 23 באפריל 1993

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:רואי חשבון ישראלים
קטגוריה:יזרעאל (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
יגאל גורדון

יגאל גורדון (1940 - 9 בינואר 1979) היה מלחין ומוזיקאי ישראלי.

גורדון שיתף פעולה עם אורי אסף ("מכתב לאברהם דחרוג'", "אותך"). השיר "אותך" הגיע למקום הרביעי בפסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1964. חיים קינן שנכח בפסטיבל בעת ששירו, "דברים של לא כלום" בוצע וסיים במקום השני, פנה אל גורדון באולם ואמר לו כי התרשם מאוד משירו וביקש לשתף איתו פעולה. 
שיתוף פעולה זה הביא את השירים "גוונים" ו"סתיו של אהבה". השיר "גוונים" בוצע תחילה על ידי להקת הנח"ל בתוכניתה "מהנח"ל באהבה" (1966) אך לא זכה להצלחה. רק שנים לאחר מכן, הפך השיר ללהיט בביצוע הגבעטרון. השיר "סתיו של אהבה" בוצע על ידי שלישיית גשר הירקון בתקליטם השני, "התוכנית החדשה" (1966). כמו כן, כתב לחנים למילים של יונתן רטוש ("כמעט" ו"לו באת") ולכותבים נוספים. שיריו בוצעו על ידי מבצעים רבים, בהם נורית גלרון, חוה אלברשטיין ויהורם גאון.

בשנות ה-60 של המאה ה-20 שימש גורדון כמדריך מוזיקלי במועדוני נוער של העירייה בתל אביב. הוא יסד את הלהקה התל אביבית "הגורדונס" שהורכבה מבני נוער וממנו כנגן גיטרה בס. בהמשך החליף אותו כבסיסט חיים אלגרנטי. אל הלהקה הצטרף חיים סבן והלהקה הפכה ללהקת "האריות" - אחת מלהקות פופ-רוק הבולטות בישראל בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70.

שיריו מאופיינים במלודיות המשתרעות על פני מנעד גדול.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: אמנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
אלי אברבנל

אלי אברבנל (נולד ב-22 בפברואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

== ביוגרפיה ==
אברבנל נולד בפתח תקווה ללאון ולמרי אברבנל, יוצאי טורקיה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, שם נחשב לכישרון בולט כבר מגיל צעיר. הוא הופיע 13 פעמים במדי נבחרת הנוער ו-21 פעמים במדי הנבחרת הצעירה. בקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה החל אברבנל לשחק לקראת סיום עונת 1993/1994, ובעונה זו גם כבש שער ראשון, שסייע לקבוצה לנצח את מכבי תל אביב.

בעונה הבאה כבר השתלב בהרכב הקבוצה, ובעונת 1996/1997, בה סיימה הפועל פתח תקווה במקום השני בטבלה, כבש שמונה שערים. בשנת 1998 זומן אברבנל לנבחרת ישראל, במדיה הופיע בשני משחקים. בעונת 1999/2000 כבש אברבנל 14 שערים, כאשר הקבוצה סיימה במקום השלישי. חמישה מחזורים לסיום העונה, כשהפער מהמוליכה הפועל תל אביב היה שתי נקודות בלבד, נפצע אברבנל והקבוצה לא הצליחה לנצח באף משחק בלעדיו עד לסיום העונה.

בעונת 2000/2001 הורחק אברבנל בדרבי מול מכבי פתח תקווה ואיבד את מקומו בהרכב. בהמשך העונה רשמה הפועל פתח תקווה רצף של תבוסות, ועם סיום העונה הוחלט לשחרר את אברבנל מהקבוצה, לאחר שמונה עונות במועדון.

בעונת 2001/2002 שיחק אברבנל בהפועל חיפה. הוא כבש שבעה שערים, אך הקבוצה ירדה לליגה השנייה. משם המשיך לבני יהודה תל אביב, שם עבר הסבה מהקישור לתפקיד המגן, והשתלב היטב. הוא שיחק שם שבע עונות, עד שבעונת 2009/2010 חזר להפועל פתח תקווה. לאחר מספר חודשים הודיע אברבנל על פרישה ממשחק פעיל בשל פציעה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=235 דף השחקן], באתר "מוזיאון הפועל פתח תקווה"

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:פתח תקווה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
הפועל לב השרון

הפועל לב השרון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהמועצה אזורית לב השרון, המתמודדת בליגה א' דן ומארחת באולם הספורט של קריית החינוך דרור.

== היסטוריה ==
הקבוצה הוקמה בשנת 1979. לאחר שהוקפצה מהליגה הארצית לליגה הלאומית בעקבות התפרקותה של הפועל אילת, הושגה העונה הטובה ביותר של הקבוצה (2000/01) כשסיימה במקום הראשון בלאומית עם השחקנים: ג'רון רוברטס (26.5 נק' למשחק, סגן מלך הסלים), דוויט וולטון, יניב ויצמן, דורון קרמר, אבי מצליח, תומר חולי ומושון יעקוסי. במשחקי המבחן על המקום בליגת העל נוצחה הקבוצה על ידי עירוני אשקלון ולא עלתה לליגת העל. 

בעונת , כשבשורותיה שיחקו בין השאר אדריאן יוטר ועמית שמחון, סיימה את העונה הסדירה במקום השביעי ובסדרת רבע גמר הפלייאוף הדיחה את קבוצת מכבי אשדוד 1-2 ללא יתרון ביתיות. בסדרת חצי הגמר הפסידה להפועל עפולה 3-2. בסיום עונת סיימה הקבוצה במקום האחרון ונשרה חזרה לליגה הארצית.

בעונת 2023/2024 משתתפת הקבוצה בליגה א' דן. סגל הקבוצה כולל את איציק סיבוני, שקד איפנברג, גל טריסטר ואוריה כמון שהגיעו מהפעול פרדסיה. כמו כן כולל הסגל את אריאל עיני, גיא בן הרצל, הראל אלון, ליאל ג'רבי, מעין עוז, נועם פרג, ניר סליפק, תומר שניג ועומר סימון. לאחר 10 מחזורים מוקמה הקבוצה במקום ה-4 בטבלה עם 7 ניצחונות ו-3 הפסדים.

== בי"ס לכדורסל ==
מועדון הכדורסל מאגד בתוכו קבוצות בית ספר לכדורסל מגילאי גן חובה ועד כיתה ד הפעילים במספר מוקדים: בי"ס הדר השרון, נורדיה/גנות הדר. במסגרת הפעילות ניתן דגש על לימוד יסודות משחק הכדורסל, שיפור הקואורדינציה, התמצאות במרחב, חינוך ואהבה לספורט והכנה למסגרת הליגה.
מכיתה ה ועד י"ב פועלות קבוצות תחרותיות המשחקות במסגרת הליגה של איגוד הכדורסל בישראל. 
סה"כ מחלקת הנוער של המועדון מונה 10 קבוצות. מועדון הכדורסל מקיים בנוסף לפעילות הספורטיבית גם ימי גיבוש, הרצאות, מפגשים חינוכיים, ימי התרמה ועוד.
רוב פעילות הכדורסל מתרכזת באולם הספורט של קריית חינוך דרור ובאולם בית הספר הדר השרון תחת הדרכתם של מאמנים מוסמכים ומנוסים בוגרי מכון וינגייט וסמינר הקיבוצים.

==שחקני עבר==
* יריב רוקני
* אדריאן יוטר
* ג'רון רוברטס
* מושון יעקוסי
* גוני יזרעאלי
* אייזק רוזפלט
* עמית שמחון

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070910222019/http://www.agudot.co.il/levhasharon/ אתר של מחלקת הנוער]

לב השרון
לב השרון
הפועל
ברנדון האנטר

ברנדון למאר האנטר (באנגלית: Brandon Lamar Hunter; 24 בנובמבר 1980 – 12 בספטמבר 2023) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדות הסנטר והפאוור פורוורד ולאחר מכן שימש סוכן שחקנים. גובהו 2.03 מטרים. האנטר היה ידוע כשחקן חזק ומאסיבי וריבאונדר מצטיין.

== ביוגרפיה ==
נולד בסינסינטי, אוהיו.
בליגת המכללות שיחק האנטר במדי אוניברסיטת אוהיו וקלע בעונתו האחרונה 21.5 נקודות לצד 12.6 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא נבחר על ידי הבוסטון סלטיקס בסיבוב השני של הדראפט בשנת 2003 במקום ה-56. האנטר הוא השחקן היחיד מאוניברסיטת אוהיו שנבחר בדראפט בעשור זה. בעונת שיחק במדי הסלטיקס 36 משחקים בהם קלע 3.5 נקודות וקטף 3.3 ריבאונדים למשחק.

בעונה הבאה הוא המשיך להופיע ב-NBA במדי האורלנדו מג'יק עם 3.1 נקודות ו-2.2 ריבאונדים למשחק.
בעונת היה אמור האנטר להצטרף לפנאתינייקוס אך לבסוף חתם בנאפולי בה הציג יכולת חלשה. לאחר מכן הצטרף לקבוצת הכדורסל מהעיר ליבורנו והראה יכולת משופרת עם 14.8 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.

האנטר המשיך עם הנדידה שלו בליגה איטלקית והצטרף בעונת 2007/2008 לקבוצת הכדורסל מהעיר ביאלה והמשיך ביכולתו הטובה עם ממוצע של 12.9 נקודות ו-9.1 ריבאונדים למשחק.

בעונת 2007/2008 שיחק האנטר בסוטור מונטגרנרו האיטלקית והיה השחקן הבולט הקבוצה עם 13.7 נקודות ו-10.2 ריבאונדים ב-31 דקות משחק בממוצע.

באוקטובר 2009 חתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת הפועל ירושלים הישראלית איתה שיחק במסגרת היורוקאפ (2009/2010).

בעונת 2010/11 שיחק בקבוצת אליאגה פטקים מהליגה הטורקית. בעונת 2011/12 הוא החל בקבוצת ונטספילס. ובהמשך עבר לקבוצת ביירוית באסקט מבונדסליגה.

בעונת 2012/13 חתם במדי הפועל גלבוע גליל, איתה השתתף במסגרת הליגה הבלקנית אך הקבוצה חוותה עונה קשה והגיעה למקום האחרון בליגת העל. ב-29 בינואר 2013 הוחלט על שחרורו של האנטר מהקבוצה, שעבר לאורליאן מליגת העל הצרפתית בכדורסל בה היה שחקן חילוף עד אפריל 2013, אז עבר ל-ALM אוורה באסקט מהליגה הצרפתית השנייה. בהמשך השנה שיחק בין אוגוסט לנובמבר בקלאב אתלטיקו אגואדה בליגה הבכירה באורוגוואי ואז פרש מכדורסל ונהפך לסוכן כדורסל מורשה של איגוד השחקנים של ה-NBA.

האנטר מת ב-12 בספטמבר 2023 במהלך אימון יוגה, כשהוא בן 42.

==קישורים חיצוניים==

* [http://fr.basketball.doudiz.com/player-season/14535/432308.html פרופיל], באתר הליגה האיטלקית 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני הפועל גלבוע גליל
קטגוריה:כדורסלני ביאלה
קטגוריה:כדורסלני אליאגה פטקים
קטגוריה:כדורסלני ונטספילס
קטגוריה:בחירות דראפט של בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני סו פולס סקייפורס (CBA)
קטגוריה:אוהיו: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת אוהיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים

בית הספר של הצי ללימודי מוסמכים (באנגלית: Naval Postgraduate School ובקיצור: NPS) הוא אוניברסיטה מחקרית מוסמכת הממומנת בידי הצי האמריקני וממוקמת במונטריי. האוניברסיטה מספקת תוארי מוסמך אוניברסיטה ודוקטור וכן מענקי מחקר לפוסט-דוקטורט. היא אחת מתשע עשרה האקדמיות הפדרליות של ארצות הברית.

אוכלוסיית הסטודנטים היא בעיקרה קצינים פעילים משלל זרועות הכוחות המזוינים של ארצות הברית, אך גם אזרחים עובדי ממשלת ארצות הברית וקצינים מצבאות זרים לומדים בה במסגרת תוכניות שונות. חברי הפקולטה מאידך הם ברובם אזרחים.

==היסטוריה==
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1909 ועברה בשנת 1951 למושבה הנוכחי בקליפורניה. טרם נרכשו בידי ממשלת ארצות הברית, הקמפוס ומתקני האוניברסיטה שימשו כמלון דל-מונטה ועד היום מספר בניינים וגנים נשמרו מתקופה זו.

==הרכב התלמידים==
בשנת הלימודים 2009 למדו באוניברסיטה 1,392 תלמידים בתוארי מוסמך ודוקטור. 86% מתלמידי האוניברסיטה הגיעו מזרועות הצבא האמריקני ומסוכנויות ממשלתיות אחרות. היתר, 14% מהתלמידים או 195 במספר, הם תלמידים זרים הנשלחים על ידי הצבאות במדינותיהם. התלמידים הזרים מגיעים מכ-40 מדינות שונות, ובולטות במיוחד יוון (40 סטודנטים), טורקיה (32 סטודנטים) וסינגפור (30 סטודנטים). גם מישראל נשלח נציג אחד.

==בוגרי האוניברסיטה==
נכון לשנת 2009, במהלך 100 שנות קיומה 46,000 בוגרים סיימו את לימודיהם במסגרת האוניברסיטה, מתוכם 4,913 קצינים מצבאות זרים, 33 אסטרונאוטים וכ-25% מהקצונה הבכירה של הצי האמריקני.
רבים מבוגרי האוניברסיטה משתלבים ברמות הניהול הבכירות של זרועות הצבא במדינותיהם. בין בוגרי האוניברסיטה:
* ארצות הברית:
** היימן ריקובר - אדמירל אמריקני ו"אבי הצי הגרעיני" של ארצות הברית.
** אדמירל מייקל מאלן - יושב ראש המטות המשולבים ה-17 של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
** ריצ'רד גורדון, יוג'ין סרנן - אסטרונאוטים אמריקנים.
* מדינות אחרות:
** אליעזר שקדי - מפקד חיל האוויר הישראלי
** הוקאן סירן - מפקד הכוחות המזוינים השוודיים.
** עבדאללה השני, מלך ירדן.
** בויאר נישני - נשיא אלבניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צי ארצות הברית
קטגוריה:קליפורניה: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות צבאיות