OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נפ או'האואר

250px
250px
נֶפּ אוֹ'הָאוּאָר (Knap o'Howar) הוא אתר ארכאולוגי בפאפא וסטריי שבקבוצת איי אורקני, המייצג משק מהתקופה הנאוליתית. האתר נשתמר היטב, ונהוג להאמין שהוא בית־האבן העתיק ביותר בצפון אירופה. תיארוך פחמן-14 העלה כי האתר יושב בין 3500 לפנה"ס ל־3100 לפנה"ס (יש המתארכים את הקמת האתר ל־3700 לפנה"ס), מאות שנים לפני ההתיישבות הדומה לו, סקארה ברי. ייתכן שהאתר נבנה על התיישבות מוקדמת יותר.

האתר מורכב משני מבנים מלבניים-עגלגלים בעלי קירות עבים הצמודים זה לזה. למבנים יציאה נמוכה וצרה לכיוון הים, ומן הבית הגדול והעתיק יותר יוצא מסדרון נמוך המוביל למבנה חדש וקטן יותר, שהיה סדנת עבודה, אסם או בית מגורים נוסף. הבתים נבנו לתוך ערימת פסולת קדומה, והוקפו בחומרי פסולת, שהקנו להם הגנה וחימום. אין בבית חלונות, והאור הגיע כנראה דרך צוהר בגג, ששימש גם להוצאת עשן הצלייה. הבתים צמודים לחוף, אך כאשר הם נבנו היו רחוקים ממנו, ורק לאורך השנים התקרב קו המים. בחוף ניתן לראות כיצד הסלעים המקומיים נופצו ללוחות אבן דקים, על ידי היסודות, וספקו חומר בנין מוכן לתושבי האתר.

הקירות שרדו עד לגובה המרזב, 1.6 מטרים, ורהיטי האבן עומדים ללא פגם, ובכך מעניקים מראה חי לבית. אחים, מחיצות, מיטות ומדפי אחסון כמעט שלא נפגעו, ונמצאו עדויות לקיומו של גג. עדויות מהפסולת מוכיחות כי התושבים החזיקו בבקר, בכבשים ובחזירים, וגידלו שעורה וחיטה. הם אספו רכיכות ודגו דגים, שכדי ללכוד אותם היה צורך בספינות דייג. לאורך השנים, נחסם המעבר בין הבתים באבנים, וייתכן שנפסק השימוש במבנה הקטן יותר.

ממצאים של כלי אונסטן מקשרים את התושבים לגלי חצר שנמצאים הרחק, כדוגמת בלברינדי ואילין דומהנויל. באתר נמצאו גם אבני ריחיים.

בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים חשפו פעולות טבע של סחיפה, בליה וסערות את שארי ערימת הפסולת. במהרה נחפר האתר, ואחרי שהוסרו שני מטרים של חול, הגיעו החופרים לשני הבתים. הארכאולוגים תיארכו את האתר לתקופת הברזל, עקב המחסור בראיות, והיכולת הארכאולוגית הדלה בשנים הללו. בשנות השבעים נחפר מחדש האתר, ותוארך לשנים שהוזכרו לעיל.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Scotland Before History - Stuart Piggott, Edinburgh University Press 1982, 
* Scotland's Hidden History - Ian Armit, Tempus (in association with Historic Scotland) 1998, 
* The Other Orkney Book - Gordon Thomson, Northabout Publishing 1980, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.orkneyjar.com/history/knaphowar.htm נפ או'האואר], באתר מורשת איי אורקני
* [http://www.island-guide.com/uk/knap1.htm נפ או'האואר], באתר מדריך האיים
* 

קטגוריה:אתרים ארכאולוגים נאוליתים
קטגוריה:אורקני: אתרים ארכאולוגיים
ראש

פסל ראש מ[[מצרים העתיקה, בלובר]]
ראש הוא האיבר החשוב בגוף אדם או בעל חיים. הוא בדרך כלל בעל צורה מעוגלת או מאורכת, וממוקם בחלק העליון בגוף. הראש בנוי ממערכת של עצמות שטוחות חזקות מאוד (גולגולת) ובתוכו נמצא המוח. תפקידה של הגולגולת הוא הגנה על המוח. בנוסף למוח, נמצאים בו, בדרך כלל, רוב איברי החישה של היצור, כגון האף עבור חוש הריח, אוזניים עבור חוש השמיעה, עיניים עבור חוש הראייה וחלקי הפה עבור חוש הטעם.

כל בעלי החיים בעלי ראש, ואלו מרבית בעלי החיים הניידים, שייכים לאותה קבוצה טקסונומית שנקראת בילטריה, שפירושה "בעלי סימטריה דו צדדית", כלומר, האיברים בשני צידי הגוף סימטריים. ישנם בעלי חיים להם אין ראש, למשל, הספוגיים.

אצל האדם, הראש מכוסה בשיער רב, לעומת שאר הגוף, שבדרך כלל אינו מכוסה בשיער או שיש בו שיעור דליל מאוד.

==התפתחות הראש==
ליצורים קדומים בתור הקמבריון, שהחל לפני כ-540 מיליוני שנים, כבר היה פה, אולם הוא שימש גם בפתח להוצאת הפסולת מהגוף. בהמשך, כאשר התפתח גם פי הטבעת הקדום, השתנה בהדרגה מבנה גופם של היצורים, מ"שק" שיש לו פתח אחד ל"צינור" לו פתח כניסה ופתח יציאה.

בתקופת הקמבריון התפתחו גם איברי התנועה הראשונים, ואלו הפכו את החושים לחיוניים יותר להישרדות והאיצו את התפתחותם של איברי הראייה הקדומים ביותר, שבתחילה היו רק כמה תאים קולטי אור שיכלו להבחין בין חושך לאור. במקביל ליכולת הראייה התפתחו בהדרגה גם תאי עצב, שיקבלו מידע מהעיניים ושלטו על תגובת הגוף.

אצל חלק מבעלי החיים החלו העיניים בהדרגה להתקרב אל אזור הפה. היה לכך יתרון אבולוציוני מכיוון שכך יכול היה בעל החיים לראות מה נמצא לפניו, לנוע אליו ולאכול אותו במהירות ובקלות רבה יותר. בהדרגה התפתחו יצורים להם ריכוז גדול יותר של תאי עצב מאחורי העיניים, וכך נוצר למעשה הראש הקדום ביותר.

מאובנים שמתוארכים לתקופה של לפני כ-520 מיליון שנים כבר היו, על פי ניתוח מבנה גופם, בעלי מוח. מאובנים אלו שייכים ליצורים הקרובים לאבות קדמונים משותפים של חלק מקבוצות בעלי החיים הקיימות בימינו. התפתחותו של המוח סמוך לאיברי החישה סייעה לפעולה מהירה ויעילה יותר שלהם.

איברי חישה נוספים הנפוצים בראש, כמו אזניים ואף, התפתחו בהדרגה בשלבים מאוחרים בהרבה, כאשר מינים רבים של בעלי חיים קולטים צליל וריח באמצעות איברים אחרים שלווא דווקא נמצאים בראש, דוגמת הצרצריים שקולטים צליל באמצעות הרגליים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://hebrew-academy.org.il/2010/09/06/מה-בין-ראש-השנה-לראש-הממשלה/ על השימוש במילה 'ראש' בצירופים], בתאר האקדמיה ללשון
* 

==הערות שוליים==

*
הגשר (קבוצת ציירים)

ליטוגרפיה של אוטו מולר (Otto Mueller) משנת 1921.]]
סצנת רחוב בברלין (1914), רישום של [[ארנסט לודוויג קירכנר.]]
קבוצת הגשר (בגרמנית: Die Brücke) היא קבוצת ציירים אקספרסיוניסטים גרמנים אשר התקיימה בין השנים 1905–1913. 

הקבוצה הוקמה ב-1905 בדרזדן על ידי פריץ בלייל, אריך הקל, ארנסט לודוויג קירכנר וקרל שמידט-רוטלוף. ב-1906 הצטרפו לקבוצה הציירים אמיל נולדה ומקס פכשטיין וב-1910 הצטרף אוטו מולר וולטר גרמטה.

חברי הקבוצה נפגשו בבית הספר לאדריכלות, מהר מאוד הלימודים נמאסו עליהם והם מצאו את עצמם כבולים בתוך חוקים לא להם. בהדרגה הם עברו לציור ולבסוף החליטו להתמסר לו. הם שכרו מבנה ברובע פועלים, שבה הם גרו ופעלו. הם חיו כמו בקומונה והציגו את עבודותיהם ביחד. נושאי ציוריהם היו מראות הרחוב בו הם גרו: נופי עיר והדמויות שבה. 

סגנון ציוריהם היה הפוך מהסגנון האקדמי הקלאסי. הם למדו אינטואיטיבית והושפעו מאוד מהאמנים האוונגרדים של התקופה. 
חברי הגשר היו בעלי אידאולוגיה משותפת, שכללה רעיונות חברתיים ואמנותיים. הם התנגדו לחברה הבורגנית השבעה. האמנות שלהם מתארת את חיי הפועל ומצוקתו במטרה שתיאור המציאות הקשה תביא את האנשים לפעול. 

חברי הקבוצה הוציאו לאור כתב עת – חוברת בטכניקה של הדפס עץ שבה פרסמו את יצירותיהם. בצורה זו, הם רצו שגם לאדם הפשוט תהייה גישה לאמנות. בחוברת הראשונה שהדפיסו נראה גשר (ומכאן שם הקבוצה) המחבר שני חלקים ולצדו כתבו את המניפסט של הקבוצה: הם רוצים ליצור גשר בין כל הכוחות המהפכניים והאנטי-ממסדיים. במניפסט שפרסמו הם לא מצהירים מה יהיה הסגנון האמנותי שלהם אלא מה לא יהיה להם. עצם השימוש בטכניקה של הדפס מדגיש את הגסות והחספוס המנוגד לאקדמיה, במידה רבה המשיכו חברי התנועה את גישת תנועת הזצסיון הווינאי והיוגנדסטיל.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.moma.org/exhibitions/2002/brucke/index.html ההדפסים של תנועת הגשר], אתר של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
* 

קטגוריה:אקספרסיוניזם
קטגוריה:קבוצות אמנים
קטגוריה:דרזדן
קטגוריה:סקסוניה: תרבות
זובובא

זוּבּוּבַּא (בערבית: زبوبا, הגייה נפוצה: זְבּוּבַּא) הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון, בשטח A, הממוקם צפון מערבית לג'נין, בגובה 100 מ' מעל פני הים. זהו הכפר הפלסטיני הצפוני ביותר בשומרון, בסמיכות לגדר ההפרדה, מזרחית לסאלם ולגבעת עוז.

היישוב מונה, נכון לשנת 2017, כ-2,322 תושבים מוסלמים. <ref></ref>

== מקור השם ==
לפי סברה, שמו משמר את השם בעל זבוב, אל כנעני.<ref name=":0"></ref>

== היסטוריה ==
בכפר ישנם שרידי מבנים, גתות חצובות, מערות קבורה ושברי חרסים שהשתמרו ככל הנראה מהתקופה הרומית. מצפון לכפר, מעברו השני של "הקו הירוק" נמצא תל קדש (אבו קודיס) שתוארך למאה השנייה לספירה. <ref></ref> 

הכפר מוזכר בשנת 1283, בכתבי התייר הנוצרי בורכרד מהר ציון.<ref name=":0" />

הכפר הוקם מחדש על ידי תושבים מרומאנה, מיעבד ומסילת אל-חארית'יה. 

לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר משליטה בריטית לירדנית. אך רוב האדמות החקלאיות של הכפר עברו לשליטת ישראל.

== קרקעות ==
שטח קרקעות הכפר בשנת 1945 היה 13,843 דונם. <ref></ref>

בשנת 1999 נבנה מחסום סאלם ומהכפר הופקעו 23 דונם. בשנת 2003 הופקעו מהכפר אדמות להקמת גדר ההפרדה <ref></ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:השומרון: יישובים
קטגוריה:נפת ג'נין
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
המפלגה הרדיקלית הסרבית

המפלגה הרדיקלית הסרבית (בסרבית: Српска радикална странка, Srpska radikalna stranka) היא מפלגה לאומית ימנית בסרביה. היא הוקמה ב-1991 כתוצאה מאיחודן של המפלגה העממית הרדיקלית עם תנועת הצ'טניקים של סרביה. תנועת הצ'טניקים נוסדה ב-1990 אחרי פילוג במפלגה הסרבית החדשה, והיא תומכת בהרחבת סרביה, כלומר ברעיון סרביה הגדולה. המפלגה הרדיקלית הסרבית תומכת בהחלטה 1244 של האו"ם המאפשרת לסרביה לשלוח כוחות צבא לצורך הגנה על האזרחים הסרבים בקוסובו. 

המפלגה הרדיקלית הסרבית הייתה שותפה לממשלתו של נשיא יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, סלובודן מילושביץ' שעמד בראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית. בהמשך, היא עברה לאופוזיציה ורק בין השנים 1998 עד 2000 היא חזרה לקואליציה.

מייסד המפלגה ונשיאהּ הוא ווייסלב ששל, אשר מאז שנת 2007 עומד לדין בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, על אישומים בפשעי מלחמה בתקופת מלחמות יוגוסלביה. כיום, סגן נשיא המפלגה ומנהיגהּ בפועל הוא טומיסלב ניקוליץ'. ניקוליץ' זכה ב-50 אחוזים מהקולות באחת ממערכות הבחירות האחרונות לנשיאות שהוכרזה כלא-חוקית. בבחירות לנשיאות בשנת 2004, קיבל ניקוליץ' 30 אחוזים מהקולות בסיבוב הראשון, אך הפסיד בסיבוב השני לבוריס טאדיץ' כשקיבל 45 אחוזים. בבחירות לפרלמנט ב-2007 זכתה המפלגה הרדיקלית הסרבית ב-81 מושבים מתוך 250. ב-2012 זכה ניקוליץ' בבחירות לנשיאות סרביה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070120160412/http://www.srs.org.yu/ אתר המפלגה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
רדיקלית
קטגוריה:סרביה: מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות ימין רדיקלי
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1991
שקף

חממות בשקף, 2006
שֶׁקֶף הוא מושב עובדים במועצה האזורית לכיש, שהקימו תנועת החרות-בית"ר והסוכנות היהודית.
==היסטוריה==
היישוב עלה על הקרקע בסוף שנת 1981, כחלק מתוכנית לחזק את ההתיישבות היהודית בקו התפר שבין הר חברון המיושב בכפרים ועיירות פלסטיניים לבין האזור שממערב לו. המושב נמצא כ־200 מטר מהקו הירוק, שמעבר לו נמצאים העיירות בית עווא, דיר סאמת ותרקומיא, בהם עשרות אלפי תושבים. מקור השם שקף ביישוב קדום "אום א-שקף", שמיקומו סמוך ליישוב שקף הנוכחי. בשנת 1987, חמש שנים לאחר הקמתו התגוררו במושב כ-30 משפחות.

בתקופת האינתיפאדה הראשונה סבל המושב מפשיעה חקלאית נרחבת, בשל קרבתו לקו הירוק.

ב-20 ביוני 1988 נרצח חבר המושב, אלי כהן, בעת שעסק בעבודות ריסוס בכרם שלו בשעות הלילה.

בסוף שנות ה-80 סבל המושב מקשיים כלכליים וצבר חובות כבדים, ובהמשך צורף להסדר חובות המושבים.

ב-5 ביוני 1993 התגלו ליד המושב ארבעה מטעני צד. רכב שטח של רשות שמורות הטבע עלה על אחד מהם. הוא התפוצץ, אך איש לא נפגע. חבלן משטרה שהוזמן לנטרל את המטענים האחרים נפצע קשה במהלך המשימה, ומת מפצעיו יומיים אחר כך.

בתקופת האינתיפאדה השנייה, בסוף 2001, הוחל בהקמת גדר בין המושב ליישובים הערבים שמעבר לקו הירוק. במהלך 2003 הוחלט על הקמת גדר ההפרדה לאורך כל הקו הירוק, כולל מעבר בגדר סמוך למושב. בספטמבר 2004 אישרה הממשלה את תוואי גדר ההפרדה הצמודה ליישוב ממזרח, והקמתה החלה זמן קצר אחר כך.

בינואר 2002 אושרה תוכנית להרחבת היישוב, ביוזמה של ועד המושב. עיקרי התוכנית היו איחוד וחלוקה של מגרשים בהסכמת הבעלים, להקמת 115 יחידות דיור נוספות.

ב-2006 הוקם אתר קראווילות עבור מפוני גוש קטיף צמוד למושב, ובו שהה גרעין "מרשם", עד המעבר ליישוב הקבע נטע בשנת 2013. הגרעין התבסס ברובו על מפוני היישוב תל קטיפא מגוש קטיף ותושבי אליאב (חרוב). ביוני 2007, אושרה התוכנית להקמת היישוב חרוב (שאחר כך קיבל את השם בני דקלים) בסמוך למושב ממערב, לאחר שהמושב הגיש התנגדויות לתוכנית, עקב פגיעה בשטחים החקלאיים שלו, היא שונתה.

==מיקום וגישה==
המושב ממוקם מדרום מזרח לקריית גת וממערב לחברון, בגבול שבין אזור ההר לאזור המדבר ונמצא בתוך שמורה ביוספרית. המושב עטוף בחורש טבעי ובפרחי בר רבים, בהם כלניות, רקפות, צבעונים, אירוסים ועוד. כביש הגישה למושב (כביש 3415) מתחבר צפונה לכביש 35.

בשנת 1999 נסלל כביש בין שקף להתנחלות נגוהות (כביש 3265 שקף-נגוהות), אחר כך נבנה מחסום בגדר ההפרדה בכניסה לכביש (מחסום שקף), בו מותר רק לאזרחים ישראליים לעבור לכיוון נגוהות.

ב-8 ביוני 2009, חנכה החברה הלאומית לדרכים חלק מכביש 358 החדש, קטע באורך 17 ק"מ של כביש המחבר את מושב שקף והיישובים הסמוכים לו (אליאב, נטע, כרמי-קטיף ובני דקלים) למחלף לקייה, ומאז למושב יש גישה ישירה לאזור באר שבע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://lachish.org.il/ישובי-המועצה/שקף/ שקף] - באתר המועצה האזורית לכיש
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1981
*
כפר תפוח

כפר תפוח
כְּפַר תַּפּוּחַ היא התנחלות בעלת אופי דתי לאומי במתכונת של יישוב קהילתי השוכן במזרח השומרון בסמוך לעיר אריאל. היישוב משתייך למועצה אזורית שומרון ולארגון יישובי הפועל המזרחי.

==שם היישוב==
נח"ל תפוח: גרעין אלה - וגרעין רעות 15.1.78 - 5.7.78
מקור השם של היישוב הוא העיר המקראית תפוח שמוקמה בסמוך ליישוב (כנראה תל אבו זרד של ימינו). אשר הייתה עיר גבול בין נחלות שבטי אפרים ומנשה, כמובא בספר יהושע.
== היסטוריה ==
גרעיני הנח"ל "רעות" (לעין השלושה) ו"אלה" (לנוה - ים) התיישבו לראשונה במקום ב-15.1.1978 והחזיק בו כחצי שנה עד 5.7.1978. היישוב האזרחי הוקם בט"ו באב תשל"ח (אוגוסט 1978) על ידי הפועל המזרחי כ"כפר תעשייתי" בידי גרעין של בני מושב ברקת, שעסקו בליטוש יהלומים. הסוכנות ניסתה לארגן תעסוקה בתעשייה במקום, אולם ללא הצלחה, ובסוף 1979 מינתה ועד ממונה ליישוב. בתחילת 1980 היו בתים רבים ביישוב ריקים. היישוב התאושש לקראת חגיגות חמש שנים להקמתו בספטמבר 1983.

בשנת 1990 הצטרפו לתושבי היישוב פעילי תנועת "כך" בהנהגת הרב בנימין זאב כהנא.

החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החל מהלך של שינוי תדמית היישוב בידי צעירים שגדלו במקום ונותרו לגור בו וכן משפחות רבות של סטודנטים מאוניברסיטת אריאל שבאו לגור במקום. בשנים 2004-2010 הוכפל מספר המשפחות במקום.

רב היישוב הוא הרב שמעון רוזנצויג, שמכהן גם כר"מ בישיבתו של הרב דוד דודקביץ' ביצהר.

בצמוד לכפר תפוח ממוקמים המתקנים הצבאיים מוצב תפוח ומחסום תפוח.

==חינוך==
בעבר שכנה במקום ישיבה ברוח משנתו של הרב מאיר כהנא, בראשות בנו בנימין זאב.

בשנת תשע"ט (2018), נפתחה ביישוב ישיבה גבוהה והסדר, בשם "ישיבת אבינועם" על שמו של סג"ם אבינועם דוד כהן, תלמיד ישיבת ברכת יוסף שבאלון מורה שנהרג בפעילות מבצעית ברמת הגולן כשנה קודם לכן. מאז פיגוע הירי בתחנת הדלק בעלי שקרה בא' בתמוז ה'תשפ"ג הישיבה עברה למאחז אביתר שנמצא ממול הישיבה הישנה. הישיבה היא שלוחה של ישיבת ברכת יוסף ובראשה עומד הרב דוד אמיתי. לומדים בה כמה עשרות בחורים ואברכים.

ביישוב פועלת מדרשת דניאלי - בני דוד, מדרשה לבנות לפני שירות לאומי.
בנוסף ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.

==תפוח מערב (טל בנימין)==

המאחז "תפוח מערב" הוקם בשנת תשנ"ט (1999) מצפון ליאסוף. ב-20 בינואר 2004 הרס צה"ל במקום בית כנסת על שם הרב מאיר כהנא, בנו בנימין זאב כהנא ואשתו טליה, לאחר שבג"ץ אישר את צו ההריסה. בפברואר 2017 הודיעה המדינה כי בכוונתה לפעול להסדרה תכנונית של המאחז, תוך ביצוע סקר להכרזה על אדמות מדינה המחברות את המאחז ליישוב האם. בנוסף הודיעה המדינה ונפסק על ידי בג"ץ, ש-17 מבנים במאחז שאין עבורם אופק תכנוני ייהרסו. הפינוי בוצע ביוני 2018.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.shomron.org.il/כפר-תפוח/ כפר תפוח] - באתר המועצה האזורית שומרון
*[http://www.yavinoam.org ישיבת אבינועם]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1978
קטגוריה:יישובים דתיים ביהודה ושומרון
קטגוריה:השומרון: יישובים
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
בית וינדזור

"ברוך שפטרנו!" [[קריקטורה בעיתון "פאנץ'" המשבחת את המלך ג'ורג' החמישי על שנפטר מהתארים הגרמניים שהחזיק בית המלוכה, 1917]]
בית וינדזור (באנגלית: House of Windsor; מבוטא "וינזור") הוא בית המלוכה הבריטי הנוכחי, ששמו ניתן לו כתחליף לשם הגרמני בית סקסה-קובורג-גותה. לאחר מותה של המלכה ויקטוריה בשנת 1901, קיבל בית המלוכה הבריטי את שם בית האצולה הגרמני של הנסיך אלברט, סקסה-קובורג-גותה. שמו של בית המלוכה שונה לווינדזור בשנת 1917, במהלך תקופת שלטונו של המלך ג'ורג' החמישי בעת מלחמת העולם הראשונה, משום התחשבות ברגש האנטי-גרמני החזק בציבור בתקופת המלחמה נגד גרמניה. המלך ויתר גם על תוארי אצולה שהחזיק בית סקסה-קובורג-גותה בגרמניה.

וינדזור, כשמה של הטירה החביבה על רבים ממלכי בריטניה, משמש מאז כשם המשפחה של בני משפחת המלוכה. שמה של המלכה (לשעבר), למשל, הוא אליזבת אלכסנדרה מרי וינדזור. בשנת 1960 אומץ שם המשפחה מאונטבאטן-וינדזור לצאצאי המלכה שאין להם תואר מלכותי.

==מלכי בית וינדזור==
* ג'ורג' החמישי
* אדוארד השמיני
* ג'ורג' השישי
* אליזבת השנייה
* צ'ארלס השלישי

==עץ משפחה==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=12005 ״בעזרת השם״] - סיפורה של משפחת סאקסה-קובורג גותה שהפכה לווינדזור בפודקאסט [https://www.kan.org.il/Podcast/program.aspx/?progId=2019 ״מינהר הזמן״], ״כאן״, תאגיד השידור הישראלי

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בתי מלוכה
מרחב מדיד

באנליזה מתמטית, מרחב מדיד הוא מרחב עם סיגמא-אלגברה של קבוצות; אלו נקראות קבוצות מדידות. על מרחב כזה אפשר, עקרונית, להגדיר פונקציית מידה, שתהפוך אותו למרחב מידה.

== מרחב מדיד בדיד ==

מרחב מדיד שבו כל הקבוצות מדידות נקרא מרחב מדיד בדיד (דיסקרטי). אם המרחב בן-מניה, כל פונקציית מידה מוגדרת, בעקרון, לפי הערכים שלה על יחידונים (קבוצות בנות נקודה בודדת). גישה זו אינה מתאימה למקרה הכללי - לא קיימות פונקציות מידה מוצלחות, אפילו על הישר הממשי, המוגדרות על כל תת-הקבוצות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תורת המידה
מסטבה

מבנה של מסטבה
מסטבת פיראון ב[[סקארה]]
מסטבה (באנגלית: mastaba, בערבית: مصطبة) או פר-ג'ד (במצרית עתיקה: pr-djt, בתרגום חופשי לעברית: בית עולמים או בית הנצח) הוא שם כולל למבני קברים קדומים במצרים העתיקה. מבני קברים אלו קדמו להופעת הפירמידות, ומתוארכים לתקופה שבין המאה ה-31 לפנה"ס עד הופעת הפירמידה הראשונה שנבנתה במאה ה-27 לפנה"ס, הפירמידה של ג'וסר. משמעותו המילולית של השם "מסטבה" בשפה הערבית היא "ספסל בוץ". מבנים אלו נקראו בשם זה על שום צורתם השטוחה המזכירה ספסל.

זהו מבנה טרפזי בנוי מאבנים או מלבנים מסותתות מעל בור קבורה באדמה. המבנה היה אטום (בדומה למצבה גדולה), למעט פתח על גג המבנה דרכו הכניסו את הנפטר ולאחר מכן סתמו את הפתח בעזרת זרדים כדי שבעלי חיים לא יכנסו וכדי שיהיה לרוח המת לאן לחזור. 

המסטבה הכילה חדר פולחן להקרבת קורבנות, תא נסתר להעמדת פסל המת, וחדר פולחן שהיה מכוסה בציורי קיר מהווי חייו של הנפטר. על אחד מקירות המסטבה היה שקע עליו מצוירת דלת מדומה – דלת על אחד הקירות בחדר, מצוירת – לא אמיתית, על מנת לקשר בין חדר הקבר לחדר האורחים ששם היו המתנות. בתוך גומחת הדלת המדומה היה מדף, עליו הניחו את המנחה למת. המצרים הקדמונים האמינו כי נשמת המת יוצאת דרך הדלת המדומה כדי לאכול את המנחה. 

המסטבה הייתה מבנה משפחתי, והוסיפו בה חללים בהתאם לצורך.

לפני שהוקמו הפירמידות נקברו הפרעונים במבנים אלו. במשך הזמן שיכללו את ה"מסטבה" ובנו אותן אחת על השנייה בצורת פירמידת מדרגות, ולאחר מכן הגיעו לצורת מבנה הפירמידה אותה אנו מכירים. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מבני קבורה
קטגוריה:מצרים העתיקה
קטגוריה:ארכאולוגיה
ניקולו טרטליה

General trattato de' numeri et misure, 1556
ניקולו טרטליה (באיטלקית: Niccolò Tartaglia; 1499–1557) הוא שם העט של המתמטיקאי האיטלקי ניקולו פונטנה, שפרסם את הפתרון למשוואה ממעלה שלישית.

== חייו ==
ניקולו פונטאנה נולד למשפחה ענייה בעיר ברשה באיטליה. במהלך השתלטות הצרפתים על ברשה בשנת 1512 ברחו רוב התושבים לכנסייה שם נרצחו על ידי החיילים הצרפתים. אביו שהיה שליח דואר נרצח אף הוא. טרטליה עצמו נפגע בלסת התחתונה ובחך וטופל על ידי אמו. עקב הפציעה נפגמה יכולת הדיבור שלו, ולכן קיבל את שם הגנאי "Tartaglia" (המגמגם), שאותו אימץ ושבו השתמש כשם עט בחתימה על כתביו.

בילדותו, עקב עונייה של משפחתו, לא היה יכול טרטליה להירשם לבית הספר והיה מאוד גאה בהיותו אוטודידקט. אמו הצליחה לחסוך מספיק כסף ללימוד אצל מורה פרטי, אך הכסף הספיק בדרך-כלל רק לשבוע - שבועיים, טרטליה ניצל את פרקי זמן אלו כדי לגנוב ספרי לימוד, מהם למד עצמאית. מסופר שכאשר אזל לו הכסף לקניית נייר כתיבה, נהג ללכת לבתי קברות לכתוב על המצבות את תרגיליו. בצורה זו של לימוד עצמי, רכש טרטליה ידע מתמטי ושליטה בלטינית, אשר שימשה בתקופה זו כשפת ההגות.

=== פתרון המשוואה ממעלה שלישית===

את חייו הציבוריים החל כמרצה בעיר ורונה. בשנת 1535 התמנה לראש הפקולטה למתמטיקה בוונציה. טרטליה נודע עקב הצלחתו בפתרון משוואה ממעלה שלישית וזכה לפרסום לאחר שניצח בעזרת ידע זה בתחרות פתירת משוואות, אך לא היה הראשון שעשה זאת משום שהבעיה נפתרה בעבר על ידי שיפיונה דל פרו מבלי שהדבר יפורסם. על פתרון המשוואה עמלו באותם ימים גם ג'ירולמו קרדאנו ולודוביקו פרארי. קרדאנו הצליח לשכנע את טרטליה לגלות לו את הפתרון שמצא, ובעזרתו הצליחו הוא ופרארי תלמידו להכליל את פתרונו של קרדאנו לצורה כללית יותר. בעזרת פתרון זה הצליח פרארי להגיע לפתרון מלא של משוואה ממעלה רביעית, ואת פתרון שתי משוואות אלו, ממעלה שלישית ורביעית, פרסם קרדאנו בספרו "האומנות הגדולה". פרסום הספר הכעיס את טרטליה שטען שהפרסום נוגד את ההסכם שלו עם קרדאנו לפיו הפתרון לא יפורסם לפני שטרטליה יפרסמו בעצמו. הדבר הוביל לסכסוך אישי בין טרטליה לקרדאנו ופרארי שהסתיים בתחרות משוואות בין טרטליה לפרארי בה ניצח פרארי.

== עבודתו המדעית ==
בשנת 1543 טרטליה היה הראשון שתרגם לאיטלקית את "יסודות" מאת אוקלידס, שעד לאותה תקופה נלמד בשפה הלטינית. טרטליה תרגם גם חלק מכתביו של ארכימדס וחיבר ספרים רבים במתמטיקה.

טרטליה היה ידוע גם על פיתוח נוסחה למציאת נפח טטרהדרון, שבכתיב מודרני אפשר להציגה כך:
:<math> V^2 = \frac{1}{288} \det \begin{bmatrix}
 0 & d_{12}^2 & d_{13}^2 & d_{14}^2 & 1 \\
d_{21}^2 & 0 & d_{23}^2 & d_{24}^2 & 1 \\
d_{31}^2 & d_{32}^2 & 0 & d_{34}^2 & 1 \\
d_{41}^2 & d_{42}^2 & d_{43}^2 & 0 & 1 \\
 1 & 1 & 1 & 1 & 0
\end{bmatrix} </math>
כאשר <math>d_{ij}</math> הוא המרחק בין הקודקודים <math>i</math> ו <math>j</math> בטטרהדרון.
נוסחה זו היא הכללה לנוסחת הרון לחישוב שטח משולש.

==קישורים חיצוניים==

* ג'ודי ואריה מלמד-כץ, "[https://web.archive.org/web/20100326172826/http://www.sbc.co.il/galileo/full/Algebra1548.pdf הגמר הגדול של שנת 1548]", גליליאו 97, ספטמבר 2006
* 
* 

קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-15
קטגוריה:מתמטיקאים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1499
קטגוריה:נפטרים ב-1557
גלוקגון

גלוקגון (Glucagon) הוא הורמון פפטידי שנוצר בתאי אלפא שבלבלב. הורמון זה הוא ההורמון הקטבולי העיקרי של הגוף, כאשר תפקידו העיקרי להעלות את ריכוז הגלוקוז וחומצות השומן בזרם הדם. תרופות להיפוגליקמיה חמורה משתמשות בגלוקגון על מנת להעלות את אחוז הסוכר בזרם הדם. בסמוך לתאים המפרישים גלוקגון, נמצאים תאי בטא המייצרים אינסולין. פעולתו של הגלוקגון הפוכה להורמון אינסולין אשר מוריד את רמות הסוכר מחוץ לתאים. הגלוקגון עצמו נוצר משרשרת פפטידית בשם פרוגלוקגון , אשר מקודדת בגן GCG.

הלבלב מפריש גלוקגון כאשר רמת הסוכר בדם פוחתת מתחת לסף מסוים. הגלוקגון נקשר לקולטני גלוקגון בכבד שגורמים לכבד מצד אחד להפסיק שימוש בגלוקוז לייצור אנרגיה בתהליך הגליקוליזה ומצד שני להתחיל לפרק גליקוגנים שהוא אגר למונומר שמרכיב אותם - גלוקוז. כאשר מאגרי הגליקוגן מתחילים להתרוקן הגלוקגון מוריד את ריכוז המטבוליט פרוקטוז 2,6-ביספוספט בכבד, ובכך מניע את הגלוקונאוגנזה, ומפחית את הגליקוליזה. כמו כן הגלוקגון מגביר את פעילות האנזים גליקוגן פוספורילאז על מנת לשחרר גלוקוז מגליקוגן לזרם הדם, ומעכב את האנזים גליקוגן סינטאז ובכך מפחית את הסינתזה של גליקוגן.

הגלוקוז הזמין משוחרר לזרם הדם לשימוש הרקמות. יתר על כן הגלוקגון מפסיק את הסינתזה של חומצות שומן ברקמת השומן, ומעודד את תהליך הליפוליזה - תהליך פירוק השומנים ברקמות אלו. חומצות שומן אשר פורקו ברקמות נישאות על גבי אלבומין אל רקמות הגוף אשר משתמשות בהן להפקת אנרגיה. לרוב באמצעות תהליך חמצון בטא והכנסתם למעגל קרבס.

== מבנה ==
בבני אדם ההורמון בנוי מהשרשרת הפפטידית:

NH<sub>2</sub>-His-Ser-Gln-Gly-Thr-Phe-Thr-Ser-Asp-Tyr-Ser-Lys-Tyr-Leu-Asp-Ser-Arg-Arg-Ala-Gln-Asp-Phe-Val-Gln-Trp-Leu-Met-Asn-Thr-COOH.

לפוליפפטיד זה מסה מולקולרית של 3485 דלטון.

== היסטוריה ==
בשנת 1920 החוקרים קימבל ומורלי זיהו חומר בעל תכונות היפרגליקמיות - מגבירות ייצור סוכר. הם תיארו את הגלוקגון בשנת 1923. בשנות החמישים המאוחרות זוהה רצף חומצות האמינו המלא של הפפטיד.

=== אטימולוגיה ===
קימבל ומורלי טבעו את המושג ב-1923, כאשר תחילה הם קבעו את שם הפפטיד כגלוקוז אגוניסט.

== ראו גם ==
* זרחון חמצוני
* המוגלובין
* תרומבין
*קינטיקת מיכאליס-מנטן

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הורמונים
Toxicity

Toxicity (בתרגום חופשי: רעילות) הוא אלבום האולפן השני של להקת המטאל הארמנית-אמריקאית סיסטם אוף אה דאון. האלבום יצא לאור ב-4 בספטמבר 2001, על ידי חברת ההקלטות קולומביה רקורדס.

האלבום שומר על ה"ריפים" הנוקשים ועל הקצב הגס של האלבום הראשון, אם כי הוא מוסיף ניחוח מלודי ופופ-חברותי במקצת. בעקיפין, עם מילים מתחום הפוליטיקה, פרסמה Toxicity את סיסטם אוף אה דאון כלהקת מטאל מהשורה הראשונה. האלבום Toxicity נמכר בלמעלה מ-6.5 מיליון עותקים ברחבי העולם. שיר הנושא של האלבום שנושא גם את שמו נצפה כמעל לחצי מיליארד פעמים באתר יוטיוב (נכון ליולי 2020).

== רשימת רצועות ==

== הערות ==
* השיר "Toxicity" דורג במקום ה-14 ברשימת "40 שירי המטאל הטובים ביותר" של ערוץ המוזיקה VH1.

== מיקומי שיא ==

=== מצעדים שנתיים ===

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20170101235907/http://www.hasharat.co.il/html/article_6025.php ביקורת על האלבום באתר השרת העיוור]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2001
קטגוריה:אלבומי System of a Down
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריק רובין
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי פלטינה בברזיל
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
אקטואליה

אקטואליה (לפי האקדמיה ללשון העברית: עִנְיְנֵי דְּיוֹמָא) היא אוסף התהליכים והאירועים המתרחשים בזמן הנוכחי. כאשר התהליך מסתיים או האירוע מתרחק הוא כבר לא נחשב לאקטואליה אלא להיסטוריה. התהליך תלוי במידת המעורבות, כך שאירועים מסוימים עשויים עדיין להיחשב כחלק מהאקטואליה במקום אחד או עבור אנשים מסוימים ואילו עבור אנשים אחרים או מקומות אחרים הם כבר חלק מההיסטוריה. דוגמה לכך היא רעידת האדמה באוקיינוס ההודי שנחשבה לאקטואליה כאשר התרחשה בדצמבר 2004, כחודש לאחר מכן, בסוף ינואר 2005, נחשבה עדיין לאקטואליה מבחינת המדינות בהן היא התרחשה; ובסוף אפריל 2005 האירוע נחשב עדיין לאקטואליה רק בעיני האנשים שנפגעו ממנו.

דיווחי אקטואליה תופסים מקום מרכזי באמצעי התקשורת. בעיתונות היומית ובשבועוני החדשות הם מהווים חלק עיקרי. גם ברדיו הם תופסים מקום נכבד, בדמות משדרי חדשות תמציתיים ויומני חדשות העוסקים באקטואליה בהרחבה. המצב דומה גם בחלק מערוצי הטלוויזיה, ומגיע לשיא בערוצים כדוגמת CNN, המקדישים את כל זמנם לאקטואליה.

== שימוש ==
משמעות המילה "אקטואלי" היא "עכשווי, מציאותי, ממשי, דבר שבעיתו". תחת הכותרת "אקטואליה" ניתן לעסוק במגוון רחב של נושאים, שהמשותף להם הוא שכולם אירועים המתרחשים בהווה ומעסיקים את הציבור. אקטואליה עוסקת בנושאים הנמצאים על סדר היום הציבורי הרלוונטיים לזמן הנוכחי, אשר האדם מגיב אליהם ומתייחס אליהם בהקשרים חברתיים. אקטואליה בעיקר כוללת בתוכה אירועים המתרחשים בהווה וחשובים לאוכלוסייה מסוימת, אך יש בתוכה גם אירועים הקשורים לעבר ולעתיד. המושג עצמו מתייחס מצד אחד לזמן ולעיתוי בו הוא מתרחש, ומצד שני מתייחס לרלוונטיות ולמעשיות שלו, במיוחד בהקשרים של התועלת שלו לחברה עצמה.

תאוריית קביעת סדר היום, מתארת בתוכה את היכולת של כלי התקשורת לעלות נושא אל ראש סדר העדיפויות הציבורי, וכך ביכולתם להפוך אירוע מסוים לאקטואלי. תוכניות אקטואליה עוסקות לרוב בחדשות ולא בתהליכים ארוכי טווח. אקטואליה יכולה להפוך להיסטוריה תוך זמן קצר יחסית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקשורת המונים
רוברטו באג'ו

רוברטו באג'ו (באיטלקית: Roberto Baggio; נולד ב-18 בפברואר 1967 באיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. ב-1993 זכה בפרסי כדור הזהב וכדורגלן השנה בעולם.

==קריירה==
באג'ו החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-1982 בקבוצת וויצ'נזה מהליגה השלישית דאז. ב-1985 עבר באג'ו לקבוצת פיורנטינה, בה נחשב לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה. בשנת 1990 נמכר כרטיס השחקן של באג'ו ליובנטוס תמורת סכום שיא של 19 מיליון דולר, ימים ספורים לאחר ששיחק במדיה של פיורנטינה מול אותה יובנטוס בגמר גביע אופ"א 1990. באותה שנה הופיע במדי נבחרתו בטורניר גביע העולם שנערך באיטליה. ב-1993 זכה עם יובנטוס בגביע אופ"א, לאחר שהוביל את הקבוצה כקפטן בצמד מפגשי הגמר מול בורוסיה דורטמונד, כבש צמד במשחק הראשון בו ניצחה יובנטוס 3-1, בדרך לניצחון 6-1 בסיכום המפגשים, ואף זכה בכדור הזהב ובכדורגלן השנה בעולם.

בשנת 1994, הופיע באג'ו במדי נבחרתו במסגרת גביע העולם, ואף כבש חמישה שערים. באג'ו הגיע עם נבחרתו עד לשלב הגמר, בו הפסידה לנבחרת ברזיל בדו-קרב פנדלים. באג'ו החמיץ את הבעיטה האחרונה של איטליה, וכתוצאה מכך הפסידה נבחרתו את התואר לברזיל.

ב-1995 זכה באג'ו עם יובנטוס באליפות איטליה הראשונה שלו, וכן בגביע אופ"א. בהמשך נמכר למילאן, איתה זכה באליפות השנייה שלו. ב-1997 עבר לבולוניה, עבורה כבש 22 שערים בעונה. בעקבות כך, נכלל באג'ו בסגל נבחרת איטליה במסגרת טורניר הגביע העולמי לשנת 1998 אשר נערך בצרפת. באותו טורניר, הבקיע באג'ו שני שערים, ושער נוסף במסגרת דו-קרב בעיטות עונשין בשלב רבע הגמר, בו הודחה נבחרתו מהטורניר על ידי נבחרת צרפת.

לאחר גביע העולם חתם באג'ו באינטר מילאנו. לאחר שנתיים לא מוצלחות במדי הקבוצה, עבר באג'ו לקבוצת ברשה, בה שיחק עד לפרישתו ממשחק בשנת 2004. באג'ו סיים את הקריירה עם 203 שערים בליגה האיטלקית, ו-56 הופעות ו-27 שערים בנבחרת הלאומית. ב-28 באפריל 2004, נערך לכבודו משחק הוקרה בינלאומי נגד נבחרת ספרד.

במרץ 2004 נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.

בשנת 2011 היה הראשון שנבחר בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי.

==תארים והישגים==
===קבוצתיים===
;יובנטוס
*אליפות איטליה (1): 1994/95, 
*הגביע האיטלקי (1): 1994/95
*גביע אופ"א (1): 1992/93

==== מילאן ====

* אליפות איטליה (1) 1995/1996 
;נבחרת איטליה
*גביע העולם מקום שני: 1994

===אישיים===
*כדור הזהב (1): 1993
*שחקן השנה של פיפ"א (1): 1993

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קשרי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלני ויצ'נצה
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני ברשה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באירופה
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה בעולם
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי
קטגוריה:זוכי פרס בראבו
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1990
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1967
קוויריניוס

פובליוס סולפיקיוס קוויריניוס (לטינית: Publius Sulpicius Quirinius) היה קונסול ומצביא רומאי שנשלח על ידי אוגוסטוס קיסר לארגן את יהודה לקראת שלטון הנציבים הרומאים, בשנת 6 לספירה, לאחר תקופת שלטונו הכושל של ארכלאוס, בנו של הורדוס. העמדת מצבה המשפטי והפוליטי של יהודה ככפופה, כמעט במישרין, לרומאים, נבעה גם מבחינה מחודשת של הנסיבות הפוליטיות בגזרה המזרחית של האימפריה הרומית ומאווירה מרדנית ביהודה ובגליל, שאפיינה את שלהי שלטון הורדוס. אין להוציא גם מכלל אפשרות שבמהלך זה התכוונה רומא להשתלט על הנכסים הקרקעיים והכספיים של בית הורדוס. 

כחלק בלתי נפרד והכרחי מתהליך הפיכתו של אזור מסוים לפרובינקיה (שלטון רומי ישיר), הורה קוויריניוס לערוך "קנסוס" (מפקד אוכלוסין ושמאות קרקע ונכסים) ביהודה. מהלך זה, מעבר להיותו סמל לשיעבוד הרומי, נועד לאפשר את גביית כספי המיסים לשלטונות הרומיים, על סמך שמאות הנכסים של המקומיים. המפקד עורר זעם והתנגדות בעם והחלה מרידה ברומאים בהנהגתם של יהודה הגלילי, איש גמלא, וצדוק הפרושי. יוספוס פלאביוס מזכיר זאת בספרו קדמוניות היהודים (ספר 18, פרק א, א). על פי יוספוס, יהודה הגלילי היה מנהיגה של 'הכת הפילוסופית הרביעית' שדגלה בחירות ובכך שאין לכנות שום אדם בשם אדון אלא את האלוהים לבדו. הם התנגדו לשלטון רומי וטענו שהמפקד אינו מוביל לשום מקום אלא לעבדות גלויה. המרד הסתיים לאחר שיועזר, הכהן הגדול, שכנע את העם בדברים. אחרי שסיים את המפקד ומכר את נכסיו של ארכלאוס מלך יהודה, מינה קוויריניוס את חנן בן שת לכהן גדול, במקומו של הכהן הגדול יועזר מבית ביתוס.

==ראו גם==
* מפקד קוויריניוס 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נפטרים ב-21
מרקוס אמביבולוס

מרקוס אמביבולוס (לטינית: Marcus Ambivulus) היה נציב יהודה מטעם האימפריה הרומית בין השנים 9 עד 12 לספירת הנוצרים.

== חייו ==
אמביבולוס היה רומאי בן למעמד הפרשים, אשר בשנת 9 לספירה מונה על ידי אוגוסטוס לנציב יהודה. ידוע לנו מעט מאוד על תקופת שלטונו אולם ניתן לשער שמכוון שיוסף בן מתתיהו לא מוסר על שום עוולות שנעשו על ידו או מרד שפרץ תחת שלטונו שהוא שלט במתינות ולא התגרה בנתיניו היהודים. כקודמו קופוניוס הוא טבע מטבעות בעלי מוטיבים יהודיים ולא רומאיים כפי שהיה נהוג במרחבי האימפריה הרומית.
אמביבולוס הוחלף בשנת 12 לספירה על ידי אניוס רופוס שירש את מקומו כנציב יהודה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://virtualreligion.net/iho/ambivulus.html אמביבולוס] בקובץ המקורות ההיסטוריים של Mahlon H. Smith 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
אניוס רופוס

אניוס רופוס (בלטינית: Annius Rufus) היה נציב יהודה מטעם האימפריה הרומית בין השנים 12 עד 15 לספירת הנוצרים.

אניוס רופוס היה רומאי בן למעמד הפרשים, אשר מונה על ידי אוגוסטוס לנציב יהודה בשנת 12 לספירה. לא ידוע לנו דבר על תקופת שלטונו אולם ניתן לשער שמכוון שיוסף בן מתתיהו לא מוסר על עוולות שנעשו על ידיו או מרד שפרץ בתקופת שלטונו שהוא שלט במתינות ולא התגרה בנתיניו היהודים. אולם, הרב יקותיאל יהודה גרינוואלד, בספרו לתולדות הסנהדרין בישראל, מתייחס אליו ביחד עם שאר הנציבים במילים: "כולם היו רשעים ואכזריים".

לאחר מותו של אוגוסטוס הוחלף אניוס רופוס בידי גראטוס על ידי טיבריוס בשנת 15 לספירה, במסגרת מדיניותו של טיבריוס למנות את נאמניו לתפקידי מפתח.

==קישורים חיצוניים==
* [http://virtualreligion.net/iho/rufus.html אניוס רופוס] בקובץ המקורות ההיסטוריים של Mahlon H. Smith 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
ואלריוס גראטוס

ואלריוס גראטוס היה נציב יהודה מטעם האימפריה הרומית בין השנים 15 עד 26 לספירה.

גראטוס היה רומאי בן למעמד הפרשים, הוא מונה על ידי טיבריוס בשנת 15 לספירה לנציב יהודה. שלא כמו הנציבים הקודמים כיהן גראטוס בתפקידו במשך תקופה ארוכה כתוצאה ממדיניותו של טיבריוס להאריך את זמן כהונתם של הנציבים בפרובינקיות.

גראטוס הוא הנציב הראשון שיודעים עליו שהתערב באופן פעיל במינוי הכהנים הגדולים, תחילה הורה להפסיק את כהונתו של חנן בן שת ומינה תחתיו את ישמעאל בן פיאבי (הראשון), כעבור זמן קצר הדיח את ישמעאל ומינה תחתיו את אלעזר בן חנן שגם הוא לא החזיק בכהונתו מעל לשנה וגראטוס בחר את יוסף כייפא ככהן גדול. ייתכן שהמינוים וההדחות התכופים נבעו מהצורך למצוא מועמד שיהיה מקובל על המוני העם אבל בה בעת יהיה עושה דברה של רומא.

גראטוס סיים את כהונתו בשנת 26 לספירה והוחלף על ידי פונטיוס פילטוס.

בקדמוניות היהודים נכתב שהקיסר טיבריוס שלח רק שני נציבים ליהודה במהלך כהונתו, גראטוס ופונטיוס פילאטוס. כן כתוב בקדמוניות שגראטוס כיהן במשך 11 שנה ופילאטוס 10 שנים. בהתאם לכך מוסכם על רוב החוקרים שגראטוס כיהן בשנים 15–26 לספירה. עם זאת, דניאל שוורץ, ועוד קודם לכן רוברט אייזלר, טענו שציון שנות הכהונה של גראטוס ופילאטוס הוא טעות או זיוף וכי גראטוס כיהן עד שנת 19 לספירה בלבד. לטענתו של אייזלר, תיאור תקופת גראטוס בקדמוניות היהודים הוא קצר מאוד וכולל התייחסות למינוי של 4 כהנים גדולים בלבד, כאשר שלושה מהם כיהנו פחות משנה, ועל כן מתקבל הרושם שהוא כיהן 4 שנים בלבד. כן טען אייזלר שהדין וחשבון שמביא אוסביוס על משפטו של ישו מייחס אותו לשנת 21 לספירה בתקופת כהונת פילאטיוס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
מארקלוס

מארקלוס (לטינית: Marcellus) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 36 עד 37 לספירת הנוצרים.
הוא התמנה לתפקידו על ידי ויטליוס, נציב סוריה, לאחר הדחתו של פונטיוס פילאטוס. 
עם מינויו הגיע גם ויטליוס ליהודה והתיר לכוהנים הגדולים להחזיק אצלם את בגדי הכהונה הגדולה ללא פיקוח הנציב.
מארקלוס החל את נציבותו בשנת 36 לספירה וביטל את המיסים שהיו מוטלים על היבולים. הוא פעל בנחת עם העם היהודים בפרובינקיה יודיאה לעומת קודמו לתפקיד, פונטיוס פילאטוס אשר פעל כנגדם והכעיסם.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
מארולוס

מארולוס היה נציב יהודה השביעי מטעם הרומאים בין השנים 37 עד 41 לספירת הנוצרים.
הוא מונה לנציבותו על ידי הקיסר גאיוס קליגולה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קספיוס פאדוס

פאדוס היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 44 עד 46 לספירת הנוצרים.

== תקופת הנציבות השנייה ==

לאחר שנפטר אגריפס הראשון, נכדו של הורדוס, שכיהן כמלך יהודה מטעם הרומאים ותחת השגחתם (44 לספ'), והוא בן 53 שנה, בא הקץ להנהגה היהודית בארץ יהודה. הרומאים החליטו להעביר את השליטה ביהודה לגורם רומי אדמיניסטרטיבי, כלומר לנציב מטעמם, ובכך נפתחת תקופת הנציבות הרומית השנייה, אשר תשתרע בין השנים 44 ל-66 לספ'. מפנה זה התחולל אולי בעקבות אי-שביעות רצון הרומאים ממעשיו האחרונים של אגריפס, ואולי משום שבנו הצעיר, אגריפס השני, טרם צבר ניסיון בהנהגה ושמא לאור נסיבות "בינלאומיות" מעיקות בחזית הפרתית ובשולי המדבר המזרחי, החליטו הרומאים לשנות את מעמדה של יהודה ואת מעמד העומד בראשה.
תקופת הנציבות השנייה מאופיינת בכהונתם של נציבים קשוחים, בעלי עמדה פוליטית חד-צדדית, שחלקם אף גילה עוינות ברורה ליהודים. הללו היו הלניסטים במקורם שגילו יחס אוהד ומקפח לטובה כלפי האוכלוסייה המקומית ההלניסטית.

== הנציב פאדוס ==

ראשון הנציבים הרומיים היה קוספיוס פאדוס, שתקופת כהונתו הקצרה (44-46 לספ') עמדה בסימן החרפת המאבק בין הציבור היהודי לבין האוכלוסייה הלא-יהודית בארץ ישראל. מה שתרם לכך הייתה, בין השאר, העובדה שצבא העזר של הנציב גויס מקרב המקומיים היוונים-סוריים, ועל כן בכל סכסוך בין יהודים להלניסטים הצבא היה לצד בני מוצאו ופגע ביהודים.

== מתיחויות ראשונות ==

בהגיעו ליהודה התערב מיד הנציב בסכסוך הקרקעות שפרץ בין הפוליס פילדלפיה (עמאן של ימינו), לבין כפר יהודי סמוך, שהתדרדר להתנגשות דמים אלימה. פאדוס פסק בסכסוך לטובת פילדלפיה ופקד להוציא להורג את נכבדי הכפר היהודי.
היחסים המתוחים בין פאדוס ליהודים החריפו כתוצאה מדרישת פאדוס להפקיד את בגדי הכוהן הגדול למשמרת הרומאים במצודת אנטוניה שבירושלים. לכוונת מהלך זה הייתה משמעות של פיקוח צמוד בעל סממני שליטה ולא מעט התעמרות ברגשות. הקיסר ברומי קלאודיוס, שביקש לפייס את היהודים, דחה את תביעתו של פאדוס, דבר שגרם למעשה להגברת המתח בין הנציב ליהודים.

== תופעת המשיחיות ==

בימיו של פאדוס הסתובב בארץ מתנבא הוזה ("משיח שקר") בשם תאודאס, כתופעה אופיינית, אם כי שולית, המשקפת מצב מצוקתי מבחינה כלכלית וחברתית. תאודאס משך אחריו המוני יהודים אל הירדן והבטיח להראות להם ניסים כאליהו הנביא בשעתו ואף לבקוע את הירדן לשניים ולהוליך את חסידיו דרכו. תופעת המשיחיות די הדאיגה את הרומאים, הן מסיבה פוליטית-שליטתית ואף מפחד נוכח התעוררויות מאגיות-נבואיות החוזות את התמוטטות העולם הרומי, על כן לא היסס פאדוס להפעיל את יחידות הצבא כנגד ההתקהלויות המסוכנות הללו. המונים נטבחו וראשו של תאודאס הותז מעליו, מה שהיה עונש צפוי למורדים ברומא.
תופעות משיחיות אלה, של מתנבאים המבקשים לשנות את סדרי העולם, ולפתוח במין תקופה חדשה והמאמינים כי הגאולה עתידה להתרחש בקרוב, כאן ועכשיו, היו למורת רוחם הגלויה של המנהיגים היהודיים, אולם התגובה הרומית הנוקשה וחסרת הפשרות הרחיבה את חוג המתנגדים הממורמרים וקוראי הנקם ברומאים.

== פאדוס מסיים את כהונתו ==

אף באירוע זה ביקש קלאודיוס להתערב ולפייס את היהודים. החשש מהתעוררות מרדנות יהודית, שעלולה להדליק את כל הגזרה, ואף אישיותו המיוחדת, הביאו אותו לפייס את הציבור היהודי. בהוראת קלאודיוס הושבה ליהודים הזכות למנות כוהנים גדולים ואף את הפיקוח על סדרי המקדש ומשק הכספים העביר קלאודיוס לידי אגריפס השני.
פאדוס, שכלל לא צידד בעמדה זו נאלץ לקבלה בלית ברירה, וזה היה גם האות לסיום כהונתו (46 לספ').

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
ונטידיוס קומאנוס

ונטידיוס קומאנוס (בלטינית: Ventidius Cumanus) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 48 עד 52 לספירת הנוצרים.
קומאנוס שלט אחרי טיבריוס יוליוס אלכסנדר ולפני אנטוניוס פליקס.
קומאנוס שלט ביהודה בתקופת הנציבות השנייה, שאופיינה במתיחות גבוהה בין השלטון הרומאי ליהודים הגרים ביהודה.

== הסכסוכים במהלך תקופת שלטונו של קומאנוס ==
קומאנוס, כשאר הנציבים שקדמו לו, נהג להציב בימי העלייה לרגל צבא על גג הסטיו של הר הבית כדי לפקח על הנעשה שם. החיילים הרומיים, מן האוכלוסייה המקומית, היוונית-סורית, היו מתגרים ביהודים ומתעללים ברגשותיהם. פעם אחת, בחג הפסח, חייל רומאי חשף את ישבנו והשמיע קול נפיחה לפני המון המתפללים במקדש, ובהם עולי רגל רבים. צעירים יהודיים התנפלו על הרומאים וידו בהם אבנים. כתגובה הזעיק קומאנוס עוד חיילים אל הסטיו של הר הבית. היהודים נבהלו והחלו לנוס מהר הבית אל העיר. עצמת הדוחק הייתה כה רבה, עד כי הפילו ורמסו זה את זה. יותר משלושים אלף יהודים מתו באסון.

==תופעת הקנאות==
אחד הביטויים הבולטים למצב הקשה, הפוליטי, הכלכלי והחברתי, של היהודים, הייתה צמיחת תופעת הקנאות, שמרכזה היה בגליל, ובעיקרה ביקשה לסלק בכוח הזרוע את השלטון הרומי מהאזור. הקנאים - "ליסטים" בלשונו של יוסף בן מתתיהו - פשטו על שיירת מטען רומית, במעלה בית חורון, גררו פעולת גמול רומית קשה כנגד כל היישובים הכפריים שבאזור. במהלך פעולה זו השחית אחד החיילים הרומיים ספר תורה והעלה אותו באש. לולי הענישו קומאנוס בגזר דין מוות לא היו הרוחות נרגעות. יש הסוברים כי המשנה במסכת תענית (ד,ו) האומרת: כי בי"ז בתמוז "שרף אפוסטמוס את התורה" מתכוונת לאירוע זה.

===עימות בין היהודים והשומרונים ===
בחג סוכות שנת 51 לספירה, אחד מעולי הרגל היהודים שעלו לירושלים מן הגליל דרך שומרון (באזור ג'נין של היום), נרצח על ידי שומרונים. יהודים רבים מהגליל התכוננו להתנפל על השומרונים כנקמה, ומנהיגי השומרונים מיהרו לפנות לקומאנוס, שיעצור את הגליליים לפני ההתנפלות, אולם קומאנוס דחה את בקשתם "מפני צורכי השעה ושלח את השואלים מעל פניו במפח נפש". כאשר שמועת הרצח הגיעה אל ירושלים, יצאו לשומרון המוני יהודים ובתוכם גם קנאים בפיקודו של אלעזר בן דינאי, ונקמו בשומרונים - טבחו בהם ושרפו כפרים. קומאנוס יצא מקיסריה עם פרשים, הרג רבים מאנשי אלעזר והפיץ את היהודים המתנפלים, אלא שאלה פנו לביזה "וכל הארץ מלאה חמס ושוד, ומרי הנפש ניסו להתקומם כפעם בפעם".

=== עונשו של הנציב ===
מנהיגי השומרונים הלכו לעיר צור וביקשו מהנציב הרומי בסוריה, קוואדראטוס, שלמרותו סר הנציב של יהודה, לנקום ביהודים שהחריבו את ארצם. היהודים שלחו משלחת נגדית שכללה אישים נכבדים ובראשם יונתן בן חנן, הכהן הגדול לשעבר, וזו האשימה את השומרונים ברצח ואת הנציב קומאנוס באי הענשת הרוצח. קוואדראטוס הגיע אל קיסריה והתיז את ראשיהם של 18 מהיהודים שהשתתפו במלחמה. לאחר שחקר מקרוב את האירוע האחרון בשומרון ואת התדרדרות הביטחון בארץ, שלח לרומא את נציגי הצדדים, השומרונים, היהודים בראשות יונתן בן חנן והכהן הגדול המשרת חנניה בן נדבאי, והנציב קומאנוס עצמו, לדין הקיסר קלאודיוס (52 לספירה). הייתה זו פעולה חריגה מהנוהל הרומי המקובל, אלא שהנציב הטיל את מלוא כובד משקלו, וכנראה קיבל לכך גיבוי רומי קיסרי. קלאודיוס זיכה את היהודים והוציא להורג את המאשימים השומרונים. הוא דן את קומאנוס לגלות ומינה נציב חדש ליהודה, הוא הנציב אנטוניוס פליקס.

==ראו גם==
* המרד הגדול (מאורעות דמים שהתרחשו בתקופת שלטונו של קומאנוס היוו גורם לפריצת המרד)

==הערות שוליים==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
אנטוניוס פליקס

מרקוס אנטוניוס פליקס (לטינית: Marcus Antonius Felix) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 52 עד 60 לספירת הנוצרים.

== שנותיו הראשונות ==
פליקס היה עבדו המשוחרר של הקיסר קלאודיוס או של אמו אנטוניה הצעירה, לפי טקיטוס הוא היה צאצא של מלכי ארקאדיה. פליקס היה אחיו הצעיר של מרקוס אנטוניוס פלאס, שהיה בעל השפעה בחצר הקיסרית בזמן שלטונם של קלאודיוס ונירון.

== נציב יהודה ==
פליקס היה הנציב הרביעי ביהודה מטעם הרומאים בתקופת הנציבות הרומית השנייה. הוא מונה לתפקידו על ידי הקיסר קלאודיוס ובהשפעת אגריפס השני במקומו של קומאנוס. התברר שהיה זה מינוי גרוע ואומלל. פליקס היה טיפוס מושחת ועריץ ובימיו היו המהומות עניין של קבע ביהודה.

בימיו גברה ה"ליסטות", היא הקנאות המרדנית בלשונו של יוסף בן מתתיהו. פליקס לכד את "ראש הליסטים" אלעזר בן דינאי יחד עם רבים מחבורתו, שפעלו בארץ במשך עשרים שנה, ושלח אותם לרומא. הוא צלב רבים מהם והעניש קשות רבים מאוד שסייעו להם. הסיקריים התחילו לפעול ביהודה באופן בולט ונפוצה תנועת משיחי שקר ומתעתעים.

על כך מספר יוסף מתתיהו: "ועל אנשי הדמים האלה נוספה עוד כת אחת, אנשי בליעל, אשר ידיהם היו נקיות מדם, אולם במחשבות לבם הירבו עוד אשם ותועבות מאלה (אנשי הדמים) ... אלה היו אנשים תועים ומתעים, אשר התיימרו כי הם עומדים בסוד אלוהים וכל יצר לבם היה להקים מרד ומהפכות בקרב העם, ובדבריהם מסכו עליו רוח שגעון ומשכו רבים אל המדבר, באומרם כי שם יראה להם האלוהים את אותות הגאולה, ופליקס חשד בהם כי ממעשיהם יצמח מרד, ועל כן שלח עליהם אנשי צבא, רוכבים ורגלים, והמית מהם המון רב".

מיד בהמשך מספר יוסף בן מתתיהו על מתנבא והוזה אחר, "קוסם" בלשונו, יהודי שהגיע ממצרים, אסף אליו כשלושים אלף מאמינים ושכנע אותם שילכו עמו לירושלים, ושם, בעזרת כוחו המיוחד מהר הזיתים, יצליח לבקוע את חומות העיר, להשתלט על הרומאים ולהיות למלך על מאמיניו. פליקס לא היסס ופקד על צבאו לתקוף את המתנבא ואת מאמיניו. בפשיטה זו נטבחו המונים מציבור הנוהים אחריו.

בימי הנציב פליקס התעורר מחדש, ובמלוא החריפות, סכסוך קיסריה, בין תושבי העיר ההלניסטים לבין היהודים. מאבק זה התפתח סביב השאלה: מי הוא השליט החוקי והרשמי של העיר קיסריה? במאבק זה עמד פליקס לצידם של המקומיים, אולם הפסקת כהונתו בשנת 60, והעברת ההכרעה בעניין קיסריה להכרעה קיסרית ברומא (לשיקולו של נירון), הביאו להרגעה זמנית של הרוחות.

פליקס גם רחש איבה ליונתן בן חנן, הכהן הגדול לשעבר, מפני שיונתן הוכיח אותו לעיתים קרובות על תקיפותו היתרה בניהול ענייני הארץ, דבר שיונתן הרגיש שחובתו לעשות, מאחר שהוא עצמו ביקש מהקיסר לשלוח את פליקס כנציב ביהודה. פליקס שיחד את ידידו הטוב של יונתן, שיביא כמה מה"ליסטים" שירצחו אותו. הללו עלו לירושלים כשחרבות קטנות מוסתרות תחת בגדיהם, התנפלו על יונתן ורצחו אותו. רצח זה נשאר ללא עונש.

פליקס עצר את השליח פאולוס בקיסריה בכוונה לשפוט אותו, אולם בסופו של דבר הוא השאירו במעצר כשנתיים ומשפטו התקיים רק בימי שלטונו של יורשו פסטוס.

פליקס נישא לנסיכה דרוסילה מבית הורדוס, בתו של מלך יהודה האחרון אגריפס הראשון.

== לאחר כהונתו ==
עם תום כהונתו כנציב יהודה פליקס חזר לרומא עם אשתו. היה ניסיון מצד היהודים לתבוע אותו על פשעיו בתקופת נציבותו אולם הוא יצא זכאי הודות להתערבותו של אחיו שהיה בעל השפעה בחצרו של הקיסר נירון.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
פורקיוס פסטוס

פורקיוס פסטוס (בלטינית: Porcius Festus) היה נציב יהודה מטעם הרומאים בין השנים 60 עד 62 לספירה.

בימי כהונתו של הנציב פורקיוס פסטוס גברו המשיחיות ותנועת המרדנות. בימיו הופיע עוד מתנבא, הוזה, שמשך רבים אחריו למדבר. הרומאים מיהרו להתערב, ורבים מצאו את מותם כתוצאה מכך. כדי להבליט את המתיחות בעם מציין יוסף בן מתתיהו סכסוך שפרץ בין המלך אגריפס השני לבין העם. בין ארמונו של אגריפס לבין המקדש נבנתה חומה שנועדה למנוע מאגריפס לצפות מארמונו בעבודת הקרבנות במקדש. אגריפס זעם ופסטוס ביקש להסיר את החומה. היהודים פנו לקיסר נירון אשר פסק דווקא לטובתם. זאת משום שביקש לרצות בכך את אשתו, פופאיה, אשר נטתה ליהדות, אם כי אין להוציא מכלל אפשרות את השיקול הפוליטי - הרגעת הרוחות ביהודה שעלולות להזין את מדורת המרידה.

עם מותו של פסטוס נשלח ליהודה נציב חדש, אלבינוס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:נפטרים ב-62
לוקיוס אלבינוס

לוקיוס אלבינוס (? - 69) היה נציב יהודה מטעם הקיסרות הרומית בין השנים 62 עד 64 לספירת הנוצרים.

אלבינוס נשלח על ידי הקיסר נירון ליהודה עם מותו של הנציב הרומי פורקיוס פסטוס ב-62. בתקופתו גברו העושק, הניצול וגביית המסים המיוחדים שביהודה. יוסף בן מתתיהו מתאר כמי ש"לא הלך בדרכיו (של קודמו) ולא נבצר ממנו כל דבר נבלה, ונקל היה בעיניו לנהוג את משרתו בזדון ולמלא אוצרותיו כסף-המיסים, לגזול מכל איש את רכושו וגם להכביד על כל העם את עול המיסים, כי עוד מלאו לבו לקרוא דרור לאסורים אשר נתפשו במעשי שוד, בקחתו כופר מקרוביהם" (יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים, ספר ב' יד). למצב בעייתי זה תרמה העובדה שבלב האימפריה הרומית, במרכז השליטה ברומא, גברו השחיתויות, האינטריגות הפוליטיות ותפקוד לקוי של הסנאט. במצב כזה ניצלו הנציבים ביהודה, ובעיקר על רקע העובדה, שמידת הפיקוח על מעשיהם ודרכם הייתה רופפת, אם בכלל, כדי להתעשר על חשבון המקומיים, ולהציג, בעת הצורך, את היהודים כגורם מרדני, שאין להתייחס ברצינות לטענותיו (כגון אלה שהתגבשו כנגד הנציבים).

המריבות וההתנגשויות הפנימיות בירושלים הפכו לדבר שבשיגרה, בעיקר בלטו בקנאותם ובטירוף התנהגותם ה"סיקריים", שלעיתים היו פושטים על כפרים שלמים ובוזזים את רכושם.
מריבות, שגלשו לפסים אלימים, נרשמו גם בקרב משפחות הכהונה הגדולה והאצולה הצדוקית, וזאת על רקע העובדה שאגריפס השני, היה מרבה להחליף את הכהנים הגדולים. המצב בירושלים התדרדר עד כדי כך, שהכוהנים הגדולים ומשפחות האצולה שכרו כנופיות אלימות כדי לפגוע ובעם ולשלוט בירושלים.

גורמים מרדניים ומשפחות הכהונה הגדולה בירושלים שיחדו את אלבינוס כדי שיאפשר להם לפעול באלימות בראש חוצות באין מפריע. המצב הביטחוני הבעייתי הגיע לידי כך ש"כל איש נבל אסף לו גדוד והתייצב בראשו כראש שודדים או כמושל עריץ ונושאי כליו עזרו לו לעשוק את האזרחים השקטים ... ועריצים (יהודים) רבים רדו בזדון וזרע החורבן העתיד נשלך אל האדמה" (יוסף בן מתתיהו שם).

כישלונו של אלבינוס בנציבותו גרמו לשנאה רבה בקרב היהודים כנגדו, כמו שיוספוס מראה בכתביו ואף בימיו החל להתנבא נביא בשם ישוע בן חנניה, אשר ניבא על חורבן ירושלים, אולי כי נואש מדרך תפקודו של אלבינוס ותפקודה של ירושלים בכלל. ההיסטוריון פרופ' ישראל אלדד סובר שהדיונים של התנאים במרכז ההגדה הנאמרת בליל הסדר רומזים לוויכוחים המחתרתיים האם לתמוך במרד בר כוכבא או לא (לבסוף הוכרע שכן). אחד הקטעים המרכזיים בפרק זה הוא: לפי אלדד, אין מדובר בלבן הארמי המקראי אלא ברמז לאלבינוס הרומאי. תומכי המרד טענו שתוכניתה של רומא לייסד עיר אלילית על חורבות ירושלים (איליה קפיטולינה) היא השלמת התוכנית של אלבינוס ושל רומא כולה לחסל את היהדות.

לאחר שירותו ביהודה מונה על ידי נירון לנציב של מאוריטניה של קיסריה, לאחר מותו של נירון העביר את נאמנותו לקיסר החדש גלבה שמינה אותו גם לנציב של מאוריטניה של טינגיס כך ששלט על כל מאוריטניה.

לאחר רציחתו של גלבה העביר את נאמנותו לקיסר החדש אותו, עם פרוץ מלחמת האזרחים בין אותו לויטליוס ניסה לפלוש דרך מיצר גיברלטר להיספניה בייטיקה שהייתה תחת שליטתו של ויטליוס, קלוויוס רופוס מושל היספניה בייטיקה שלח שליחים מחיל המצב שהיה מוצב בפרובינקיה למאוריטניה לערער את נאמנותם של המאורים, כמו כן הפיצו את השמועה שאלבינוס מתכוון לקרוע את הפרובינקיה משלטון רומי ולעשותה ממלכה עצמאית ברשותו. לבסוף נרצח אלבינוס על ידי תומכי ויטליוס.

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:נפטרים ב-69