אמנת ז'נבה הרביעית

אמנת ז'נבה הרביעית דנה בהגנה על אוכלוסייה אזרחית במלחמה בין מדינות או תחת כיבוש. עם האוכלוסייה האזרחית שחובה להגן עליה נמנים כל מי שאינם משתתפים בלחימה (כולל אזרחים, חיילים משני הצדדים שהניחו את נשקם, פצועים, חולים וכיוצא בזה). האמנה אומצה באוגוסט 1949 ונכנסה לתוקף באוקטובר 1950. האמנה היא הרביעית מתוך ארבע אמנות המהוות יחד את אמנות ז'נבה שעוסקות בהתנהגות הראויה של אומות בזמן מלחמה. כיום יש 196 מדינות שחתומות על אמנת ז'נבה.

השאלה האם אמנות ז'נבה הן חלק מהמשפט המנהגי או שמא ההסכמי, נתונה במחלוקת. הטוענים כי אמנת ז'נבה היא חלק מהמשפט המנהגי טוענים שאמנת ז'נבה הרביעית, יחד עם שלוש אמנות ז'נבה הנוספות (הראשונה, השנייה והשלישית), אשר נוסחו מחדש בשנת 1949 ואמנת האג משנת 1907, מחייבת את כל המדינות שהן צד לסכסוך מזוין, לרבות מדינות שלא חתמו על כל האמנות או לא אשררו את כולן.

עקרון ההגנה על אוכלוסייה אזרחית מבוסס על העובדה שאף כי במהלך מאה השנים האחרונות אוכלוסייה אזרחית איננה משתתפת בלחימה, בכל זאת אזרחים הם הנפגעים (הרוגים ופצועים) העיקריים במאבקים מזוינים. לפיכך, האמנה קובעת כלל מרכזי, ולפיו אין לפגוע באוכלוסייה האזרחית וברכושה בעת מלחמה. חובה זו מוטלת על כל הכוחות הצבאיים והאזרחיים. סעיף 32 באמנת ז'נבה הרביעית קובע:

==תוכן האמנה==
*	חלק א' – הוראות כלליות
*	חלק ב' – הגנה כללית על האוכלוסייה בפני תוצאות מסוימות של מלחמה
*	חלק ג' – מעמדם של מוגנים והטיפול בהם
**	סימן א' – הוראות משותפות לשטחי הצדדים לסכסוך ולשטחים כבושים
**	סימן ב' – זרים בשטחו של צד לסכסוך
**	סימן ג' – שטחים כבושים
**	סימן ד' – תקנות הטיפול בכלואים
***	פרק א' – הוראות כלליות
***	פרק ב' – מקומות מעצר
***	פרק ג' – מזון ולבוש
***	פרק ד' – היגיינה וטיפול רפואי
***	פרק ה' – פעולות דתיות, אינטלקטואליות וגופניות
***	פרק ו' – רכוש אישי ומקורות כספיים
***	פרק ז' – מִנהל ומשמעת
***	פרק ח – יחסים עם החוץ
***	פרק ט' – עיצומים עונשיים ומשמעתיים
***	פרק י' – העברת כלואים
***	פרק י"א – מקרי מוות
***	פרק י"ב – שִחרור, הישבון (repatriation) ודיור במדינות נייטרליות
**	סימן ה' – לשכות מידע וסוכנות מרכזית
*	חלק ד' – ביצוע האמנה
**	סימן א' – הוראות כלליות
**	סימן ב' – הוראות אחרונות

==חלק II – הגנה כללית על האוכלוסייה בפני תוצאות מסוימות של מלחמה ==
===סעיף 19 ===
סעיף זה דן בהגנה שניתנה לבתי חולים בסעיף 18 ובתנאים בהן ההגנה נפסקת:

==מחויבות הכוח הכובש לאוכלוסייה==
במקרה של כיבוש, היחסים בין הכוח הכובש לאוכלוסייה האזרחית משתנים. אין מדובר עוד במצב חירום זמני, שבו מתבצעת לוחמה, אלא במצב שגרתי ולעיתים אף מתמשך. לפיכך, המחויבות של הכוח הכובש כלפי האוכלוסייה האזרחית ורכושה גדלה, ועמה גדלה החובה לשמור על זכויות האדם שלה ולאפשר קיום אורח חיים שגרתי.

על הכוח הכובש מוטלת החובה להבטיח את הסדר והביטחון הציבוריים, תוך כיבוד המנהגים המקומיים. הזכויות והאיסורים שעל הכוח הצבאי חובה לשמור הן: הזכות לחיים; הזכות לחופש התנועה; הזכות לפרנסה; הזכות לדיור; הזכות לקניין; הזכות להליך הוגן; הזכות לטיפול רפואי; הזכות לתכנון סביבתי; איסור על ענישה קולקטיבית; איסור על גירוש תושבים אל מחוץ לשטח הכבוש; איסור הפעלת לחץ לשיתוף פעולה עם הכוחות הכובשים.

===סעיף 49: גירושים, העברות, פינוים===
סעיף 49 באמנה עוסק בהעברה של אכולוסיות במסגרת הכיבוש. הסעיף קובע כי אסור להעביר בכפייה אנשים שמוגנים במסגרת האמנה (מוגנים), וכן אסור גירושם של מוגנים לשטח המדינה הכובשת או לשטח מדינה אחרת. הכוח הכובש רשאי לבצע פינוי של האוכלוסייה מאזור מסוים, אם ביטחון האוכלוסייה או סיבות צבאיות הכרחיות דורשים זאת, אך האנשים שפונו יוחזרו לבתיהם מיד בתום הפעולות הצבאיות באותו אזור. כמו כן, אם המדינה גורמת לפינוי היא צריכה לדאוג, עד כמה שניתן, לתנאים כמו שיכון, היגיינה, בריאות, ביטחון ותזונה, ולא לקרוע בני משפחה אחת זה מזה. כמו כן, הסעיף קובע כי המדינה הכובשת לא תגרש ולא תעביר חלקים מאוכלוסייתה האזרחית לשטח שכבוש על ידה.

===סעיף 50: ילדים===
סעיף 50 עוסק בהגנה על ילדים. המדינה הכובשת צריכה להקל על עבודותם של מוסדות לטיפול בילדים ולחינוך שלהם. היא צריכה להקל על זיהוי ילדים כשייכים להוריהם ואסור לה לשנות את מעמדם האישי או לגייס אותם לפלוגות או ארגונים הכפופים למרותה. אם אין מוסדות מקומיים מספקים, המדינה הכובשת צריכה לדאוג לכלכלתם וחינוכם של ילדים שנתיתמו מהוריהם עקב המלחמה, ואין להם קרובים מתאימים. הכובשים לא יפריעו להנהגת אמצעי-העדפה ביחס למזון, לטיפול רפואי ולהגנה מפעולות מלחמה לטובת ילדים מתחת גיל 15, לטובת נשים הרות ולטובת אמהות לילדים מתחת לגיל 7.

==מגבלות שרשאי להטיל כוח כובש==
אמנת ז'נבה, כמסמך שמטרתו לאזן בין הצרכים הצבאיים לבין זכויות האדם, קובעת שבכל מקרה ומקרה על הכוח הכובש להתייחס לזכויות האדם, מתוך כבוד ויחס אנושי לאוכלוסייה האזרחית. עם זאת, כוח כובש רשאי להגביל את חופש התנועה של אזרחים או להטיל סגר על שטח כבוש, רק אם פעולה זו נחוצה לחלוטין להשגת יעדים צבאיים, ובתנאי שהוכיח זאת. ההוכחה צריכה לעמוד בשלושה קריטריונים:
# צורך צבאי (האם פעולה זו אכן עונה על צורך צבאי הכרחי בבואו להתמודד עם איום מיידי)
# התאמת האמצעי למטרה
# מידתיות (הפגיעה בזכויות האוכלוסייה האזרחית היא מעטה יחסית להישג הצבאי)

לפי חלק מהמדינות ובכללם ישראל וארצות הברית, אזרחים המשתתפים בלחימה, מסתכנים באיבוד זכותם להגנה כאזרחים. הם אינם נהנים מאותן זכויות של חיילים במדים, המוגדרים תחת סטטוס של שבויי מלחמה, אם הם נופלים בשבי. אנשים אלה צפויים לעמוד לדין לפי החוק הפלילי של המדינה שאסרה אותם. עם זאת, לפי שני הפרוטוקולים של אמנות ז'נבה, שהתווספו כתיקונים לאמנות ב-1977, גם ללוחמי גרילה וללוחמי חופש מגיעה הזכות להיחשב כשבויי מלחמה. פרוטוקולים אלה מחייבים רק את המדינות שחתמו עליהם.

==עצירים בשטח כבוש==
אמנת ז'נבה הרביעית דנה בזכויותיהם של עצירים בזמן של כיבוש (תפיסה לוחמתית) ומעגנת אותן: לפי סעיפי האמנה, על הכוח הכובש מוטלת החובה לאסור על הכאה או עינויים של עצירים, מוטלת החובה להסביר להם את עילת המעצר, לכבד את זכויותיהם (לאסרם בתחומי השטח הכבוש בלבד, לספק תנאי מחיה נאותים, מזון וטיפול רפואי, לאפשר קיום פולחן, פעילויות חינוך ותרבות), ולאפשר להם קשר עם העולם שמחוץ לבית הכלא (ביקורים, דואר, שיחות טלפון) עם המשפחות ועם נציגים של ארגונים בינלאומיים.

==פשעי מלחמה==
אמנת ז'נבה הרביעית הגדירה מספר הפרות חמורות של זכויות אדם, אשר להן משקל חמור במיוחד בעת העמדה לדין של המבצעים הפרות אלה, והן מוגדרות פשעי מלחמה. כל מדינה שהיא צד לאמנת ז'נבה הרביעית, חייבת לרדוף אחרי כל אדם שביצע הפרה חמורה כזו, או הורה על ביצועה, ולהעמידו לדין, במסגרת מערכת המשפט הלאומית שלה או במסגרת מערכת משפט אחרת, כגון בתי דין בינלאומיים.

==האמנה בישראל==
מדינת ישראל לקחה חלק בוועידת ז'נבה בשנת 1949 ובמסגרת זו תרמה לדיונים סביב האמנות. ב-6 ביולי 1951 חתמה ישראל על האמנה הרביעית.
עם תום הוועידה ולאור המלצת המשלחת הישראלית לז'נבה, אישרה הממשלה את האמנה ובכך הפכה ישראל לצד באמנה, לפי הוראות האמנה וכללי המשפט הבינלאומי. עם זאת, האמנה לא עוגנה בחוק על ידי הכנסת.

ישנם סעיפים באמנה, כמו סעיף 49, שבהם יש מחלוקת בין ישראל לבין הקהילה הבינלאומית, שטוענת כי ההתנחלויות הן עברה על סעיף 49 באמנה שקובע כי אסור למדינה ליישב את תושביה בשטח שנכבש על ידה, כפי שקבעו למשל מועצת הביטחון והצלב האדום. מדינת ישראל טוענת כי האמנה לא חלה על יהודה ושומרון כיוון שירדן כבשה אותם בניגוד להחלטה של האו"ם ולכן יהודה ושומרון לא שייכים לירדן ולכן הם לא שטח כבוש.

עוד טענה היא, שגם אם ישראל הייתה כוח כובש, ההתנחלויות עדיין לא עוברות על האמנה. רבים טוענים שהאמנה אינה אוסרת על אוכלוסייה אזרחית לעבור לשטח הכבוש מרצונם החופשי.

ישראל התנדבה ליישם ביהודה ושמרון את אמנת ז'נבה הרביעית, אף על פי שקיימת עמדה משפטית שאין לאמנה תחולה ביהודה ושמרון. לפי גורמים בימין, כמו יואב שורק, התנהלות זו של ישראל מהווה "צעד של זהירות מופלגת המבטאת חוסר ביטחון וגמגום". ולטענתו "הופכת את התושבים הפלסטינים ל'מוגנים', את הטרור הערבי לדבר שהעולם מסרב לגנות, ואת ההתיישבות הישראלית לבלתי-חוקית".

בג"ץ חזר וקבע לאורך השנים החל מ־1981 לפחות כי סעיף 49(1) של האמנה אינו משקף 'דין מנהגי' במשפט הבינלאומי, שהוא בעל כוח נורמטיבי רב יותר, אלא 'דין הסכמי' בלבד. ובכל מקרה נקבע בבג"ץ מסאפר יטא כי בית המשפט רשאי להסתמך על חקיקה ישראלית, כולל צווים של המפקד הצבאי, על מנת לגבור על הוראות המשפט הבינלאומי:

ב-1979 מועצת הביטחון של האו"ם, העבירה את החלטה 446. ההחלטה התייחסה לאמנת ז'נבה הרביעית ועל בסיסה הכריזה שהקמת התנחלויות ויישוב של אזרחים ישראלים בשטחי יהודה ושומרון, כולל בירושלים המזרחית, אינם חוקיים על-פי החוק הבינלאומי.

ב-1990 נציג ארצות הברית במועצת זכויות האדם של האו"ם מוריס אברם הכריז כי 

==ראו גם==
* כיבוש
* אמנות ז'נבה
* זכויות אדם

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.btselem.org/hebrew/international_law/fourth_geneva_convention אמנת ז'נבה הרביעית באתר בצלם] 
* אלן בייקר, [https://web.archive.org/web/20131203075144/http://www.jcpa.org.il/Templates/showpage.asp?FID=746&DBID=1&LNGID=2&TMID=99&IID=25005 ההתנחלויות: סילוף אמנת ז’נבה והסכמי אוסלו], המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 14 בינואר 2011
* אמנת ז'נבה הרביעית, באתר ויקיטקסט 
* 

==הערות שוליים==

ד
ז'נבה הרביעית
ז'נבה הרביעית
ז'נבה הרביעית
ז'נבה הרביעית
ז'נבה הרביעית
ז'נבה הרביעית
קטגוריה:כיבוש
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-פלסטיני: המשפט הבין-לאומי