OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניסנית

שלט הכניסה ליישוב ניסנית
ניסנית הייתה ההתנחלות הגדולה ביותר בצפון רצועת עזה (בגוש התוחמת הצפונית). ניסנית הוגדרה כיישוב קהילתי מעורב.

היישוב נקרא כך על שם פרח הניסנית הנפוץ בחולות האזור באביב.

==הקמה==
בטרם הוקם היישוב, הוקם היאחזות נח"ל ניסנית, בחודש ניסן תשמ"ב (אפריל 1982) והיה היישוב הראשון שהוקם מצפון לעיר עזה בתחומי רצועת עזה לאחר מלחמת ששת הימים. טקס העלייה על הקרקע של ההיאחזות התקיים ביום פינוי סיני, 26 באפריל 1982, יום העצמאות תשמ"ב. גרעיני הנח"ל שהגיעו למקום, חברי התק"ם, ישבו קודם לכן בנח"ל גדיד. נח"ל גדיד נמסר להתיישבות אזרחית, ולוח הזמנים לפינוי נקבע בהתאם לצורך להכין מקום לתלמידי ישיבת ההסדר שפונו מימית במסגרת הסכם השלום עם מצרים. 

היישוב ניסנית יועד בשנת 1983 לקום בין היאחזות נח"ל ניסנית, ובין היישוב המיועד אלי סיני, עבור 1500 משפחות אנשי קבע ועובדי התעשייה האווירית. 

ההיאחזות אוזרחה ביולי 1984, מספר ימים לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה, והועברה ל-15 צעירים ומספר משפחות שהתיישבו במקום במחנה ארעי עד להקמת יישוב הקבע. התושבים המשיכו להתגורר בקראוונים במשך מספר שנים, ובאוקטובר 1989 הוחל בהכשרת 42 מגרשים ליישוב הקבע. בשנת 1991 הבנייה הייתה בעיצומה. בנובמבר 1991 הובאו ליישוב עשרות בתים מתועשים במסגרת בניית 500 יחידות דיור מתוך 2000 המתוכננות. במרץ 1993 נרצח תושב היישוב על ידי פועלים מעזה שבנו את ביתו.

בשנת 1993 הפך ליישוב קבע קהילתי-עירוני. היישוב מנה כ-300 משפחות.

==היישוב==
היישוב שימש כמרכז עירוני לשאר היישובים בתוחמת הצפונית: אלי סיני ודוגית. הוא כלל גן ילדים, מרפאה, מעונות יום ובתי כנסת. האזור מתאפיין בדיונות חול ורכסי כורכר. היישוב היה בנוי בצורה מעגלית, בדומה ליישובים רבים בארץ וחולק לשכונות ולרחבות.

קרבת היישוב לעיר אשקלון אפשרה קליטה מהירה של משפחות תוך השענות על מקורות התעסוקה והשירותים העירוניים המקומיים. בנוסף, היו מספר בקתות אירוח (צימרים) בשטחו.

בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, ניסנית, כמו יתר ההתנחלויות בצפון הרצועה, לא הייתה יישוב יהודי המוקף באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה ובהן דוגית הקיפה אף מספר אישים מרכזיים בשמאל כמו עמי אילון ועמרם מצנע. אף על פי כן פונתה ניסנית במסגרת תוכנית ההתנתקות בין 15 ל-17 באוגוסט 2005

==אחרי ההתנתקות==
לאחר הפינוי פוזרו 300 המשפחות במספר אתרים. מרבית המשפחות שוכנו באתרי הקרווילות ביישובים: ניצן, אור הנר, מפלסים, כרמיה ובוסתן הגליל.

ב-26 ביולי 2007 הייתה עלייה של פעילי ימין לעבר ניסנית, שבה הגיעו עד לגדר.

ב-9 בספטמבר 2008 עירית אשקלון קראה לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בגוש קטיף. במסגרת זו נקרא אחד הרחובות על שם ניסנית. כעבור כמה שנים נקרא גם רחוב ביישוב אלעזר על שם ניסנית.

בנובמבר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל חזרו לשטח היישוב חיילי צה"ל שבעת ההתנתקות למדו בישיבה ביישוב.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060503021238/http://new.katif.net/city.php?page=13 ניסנית], באתר קטיף.נט
* [http://maps.google.com/maps?t=k&q=Israel&ie=UTF8&ll=31.562228,34.531853&spn=0.007844,0.014462&z=16&om=0 תמונת לוויין של ניסנית ב-Google Maps]
* [http://maps.google.com/maps?t=k&q=Israel&ie=UTF8&ll=31.565345,34.535608&spn=0.003849,0.007145&z=17&om=0 תמונת לוויין המראה את המרחק בין ניסנית לנתיב העשרה (כ-270 מ') מ-Google Maps]

==הערות שוליים==

קטגוריה:התוחמת הצפונית
קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1984
אלי סיני

שלט הכניסה לאלי סיני
מאהל המחאה ומחנה הפליטים של אלי סיני
אֱלֵי סִינַי הייתה התנחלות ויישוב קהילתי בצפון רצועת עזה (בגוש התוחמת הצפונית), כ-15 קילומטרים מדרום לאשקלון.

היישוב הוגדר כאגודה שיתופית קהילתית. במקום גרו כ-95 משפחות, רובן חילוניות, שמנו למעלה מ-350 נפש. רובם עסקו במקצועות חופשיים. במקום פעלו מעונות יום וגן ילדים. ביישוב התקיימו חוגים ופעילויות תרבות שאורגנו על ידי ועדות חינוך ותרבות של היישוב. הילדים התחנכו בבתי הספר באשקלון ובשער הנגב.

==היסטוריה==
היישוב הוקם באופן הצהרתי ב-1982 (סוכות תשמ"ג), על ידי גרעין שרובו נמנו עם מפוני ימית, ואז נערך טקס רשמי במקום. בפועל הגיעו התושבים הראשונים למקום, רק אחרי כמעט שנה, בסוף קיץ 1983 (אלול תשמ"ג). בשנים הראשונות גרו התושבים בקרוואנים, ורק בקיץ 1988 (תמוז תשמ"ח), נכנסו המשפחות הראשונות לבתי קבע. שמו של היישוב נבחר לסמל את הכמיהה לחזור לסיני. היישוב השתייך למועצה האזורית חוף עזה.

ב-3 באוקטובר 2001 הצליחו שני מחבלים לחדור ליישוב, פתחו באש על התושבים וזרקו רימונים. כתוצאה מכך נהרגו שניים ונפצעו 16 ישראלים. לאחר מכן התבצרו המחבלים בבית ריק וניהלו חילופי אש עם צה"ל במשך למעלה משעתיים עד שנהרגו בידי צלפי הימ"מ. שני ההרוגים בפיגוע הם: לירון הרפז, חיילת, בת היישוב, וחברהּ, אסף יצחקי.

ביולי 2005 ניסה לקדם איש העסקים וחבר הכנסת לשעבר, שמואל פלאטו-שרון הקמת מלון וקזינו באלי סיני שיפעל לאחר פינוי היישוב ויוכלו להיכנס אליו גם ישראלים וגם פלסטינים אך הרעיון נזנח ולא קודם מעולם.

ב-21 באוגוסט 2005 פונה היישוב במסגרת תוכנית ההתנתקות. מרבית התושבים מחו על כך שהממשלה לא דאגה לפתרונות דיור לקהילה והבעירו צמיגים בכניסה ליישוב. בסופו של דבר, התפנתה קבוצה זו לאחר טקס פרידה ויצאה ברגל מהיישוב, כשבראש השיירה נסע אריק הרפז הגורר עמו את גלעד ההנצחה לזכר לירון ואסף שהיה מוצב ביישוב.

בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, אלי סיני, כמו יתר ההתנחלויות בצפון הרצועה, לא הייתה יישוב יהודי המוקף באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה ובהן דוגית הקיפה אף מספר אישים מרכזיים בשמאל כמו עמי אילון ועמרם מצנע. אף על פי כן פונתה אלי סיני במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בין 15 ל-17 באוגוסט 2005.

==אחרי ההתנתקות==
לאחר הפינוי - קבוצה של 50 משפחות הקימה מאהל בצומת יד מרדכי כמחאה על כך שהממשלה לא מצאה להם פתרון קהילתי. המשפחות גרו במאהל וקיימו שם חיי שגרה. ב-2006 נענתה הממשלה לדרישת מפוני אלי סיני שדרשו להיקלט בקיבוץ פלמחים אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות, אחרי שהם שהו 11 חודשים במאהל מחאה. חברי פלמחים הביעו את הסכמתם לקליטת חלק מהמפונים.

ב-9 בספטמבר 2008 עיריית אשקלון קראה לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בגוש קטיף. במסגרת זו נקרא אחד הרחובות על שם אלי סיני.

כיום רוב משפחות היישוב עברו לבתי הקבע שלהם, ורובן מתגוררות כקבוצות ביישובים שונים בארץ:

* פלמחים – קבוצה המונה 25 משפחות.
* תלמי יפה
* בת הדר
* קיבוץ נווה ים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20081231182503/http://new.katif.net/city.php?page=1 אלי סיני], באתר קטיף.נט
* [http://www.nrg.co.il/online/1/ART/943/517.html כאן ביתי: אלי סיני], באתר מעריב
* [http://maps.google.com/maps?t=k&q=Israel&ie=UTF8&ll=31.584056,34.502864&spn=0.007842,0.014462&z=16&om=0 תמונת לוויין של אלי סיני ב-Google Maps]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:התוחמת הצפונית
קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1982
דוגית

שלט הכניסה ליישוב דוגית
דוגית הייתה התנחלות בעלת אופי קהילתי חילוני בצפון חבל עזה (בגוש התוחמת הצפונית), סמוך לאלי סיני, שפונתה בשנת 2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.

אנדרטה לזכר חמישה חיילי גבעתי שנהרגו בשתי תקריות שונות באזור דוגית הוצבה בכניסה ליישוב והעותקה למתחם בסמוך לאנדרטת חץ שחור.

== היסטוריה ==
הקמת היישוב אושרה על ידי ועדת השרים להתיישבות ב-22 ביולי 1984, יום לפני הבחירות לכנסת האחת עשרה יחד עם שישה יישובים נוספים, אך לא יצאה אל הפועל. 

החלטה נוספת על הקמת היישוב התקבלה בשנת 1989 בימי ממשלת האחדות הלאומית. במקור, אמור היה היישוב לקום על החוף במרחק שני קילומטרים ממחנה שאטי, אך יצחק רבין, שר הביטחון דאז, החליט בסופו של דבר על המיקום הסופי, צפונית מזרחית משם, דבר שעיכב את הקמת היישוב.

הכשרת הקרקע להבאת קראוונים נעשתה באפריל 1990 ובמאי 1990 עלה הגרעין הראשוני, שמנה 3 משפחות, לקרקע סמוך לחוף הים בצפון רצועת עזה. היישוב הוקם ככפר דייגים במסגרת אמנה ושמו סימל את עיסוקם העיקרי של תושביו - חקלאות ימית, שירותי הצלה, בריכות דגים, תיירות, מסעדות דגים, דיג ועוד. במשך כ־10 שנים התגוררו התושבים בקראוונים עד שקיבלו אישורי בנייה והקימו בתי קבע ביישוב.

היישוב מנה כ-30 משפחות והיה בתחילת דרכו להתפתחות נוספת לאחר הפשרת שטחים נוספים לבניית בית במסגרת "בנה ביתך" ובניה תקציבית של כ-15 יחידות דיור שהחלה בשנת 2002 והסתיימה בשנת 2004. בדוגית היו פעוטונים וצהרון, ילדי הגן היו נוסעים לאלי סיני ואילו ילדי בית הספר הגיעו בהסעה מאורגנת לבית הספר באשקלון.

בניגוד ליישובי דרום הרצועה ומרכזה, דוגית, כמו יתר ההתנחלויות בצפון הרצועה, לא הייתה יישוב יהודי המוקף באוכלוסייה פלסטינית ולא נטען שהטילה מעמסה על כוחות הביטחון. ההתנגדות לפינוי יישובי צפון הרצועה ובהן דוגית הקיפה אף מספר אישים מרכזיים במחנה השמאל הישראלי כמו עמי אילון ועמרם מצנע.

אף על פי כן פונתה דוגית במסגרת תוכנית ההתנתקות שעליה החליטה ממשלת ישראל בין 15 ל-17 באוגוסט 2005. התושבים לא גילו התנגדות פעילה לפינוי כביישובים אחרים ורובם עברו ליישוב בוסתן הגליל שבצפון.

==הערות שוליים==

קטגוריה:התוחמת הצפונית
קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1990
ספינת החלל כדור הארץ (אפקוט)

ספינת החלל כדור הארץ, מראה בשנת 2007.
ספינת החלל כדור הארץ, ולצידה שרביט [[מיקי מאוס. השרביט הותקן בשנת 2000 והוסר בשנת 2007.]] 
מבט מקרוב על אריחי הכיפה.
סצנת איש המערות
סוחרים [[פיניקים דוברי עברית.]]
ספינת החלל כדור הארץ (אנגלית: Spaceship Earth) היא מתקן שעשועים (אטרקציה) הנמצא במרכז אפקוט ומהווה סמל של פארק שעשועים זה באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית. המתקן ממוקם במבנה "גיאוספרה" בגובה 18 קומות, והוא אחד הסמלים הידועים ביותר של אתר הנופש.

==המבנה==
המבנה הוא כיפה גאודזית (או "גיאוספרה") בגובה של 18 קומות, המתארת את התפתחות התקשורת בתרבות האדם מתקופת האבן וציורי המערות ועד עידן האינטרנט. שמו של המתקן הוא כשם רעיון פילוסופי בשם זה אותו הגה בקמינסטר פולר שאף המציא את שיטת הבנייה של הכיפות הגאודזיות. לבקמינסטר פולר לא ניתן קרדיט על ידי דיסני אך הוא היה מקור השראה מובהק למתקן זה.

המבנה הוא פאון בן שישים צלעות המחולקים ל-16 משולשים שכל אחד מהם מחולק לארבעה משולשים, המחולקים לשלושה משולשים - סה"כ 11,520 משולשים (תאורטית, שכן בשל עמודי התמיכה במבנה ישנם פחות משולשים, ובפעול ישנם 11,324 משולשים). המבנה דומה מאוד בצורתו לכדור, ועל כן זהו המבנה הכדורי מעשה ידי אדם - הגדול ביותר על פני כדור הארץ.

תכנון המבנה נעשה בעזרתו של סופר המדע בדיוני - ריי ברדבורי.

הבניין תוכנן כך שבעת גשם, הגשם "נספג" לתוך מרזבים במבנה ולא זורם מצדדיו. משקלו של המבנה 7,040,000 ק"ג ותקופת הבנייה נמשכה 26 חודשים.

==הסצנות במתקן==
המתקן מתאר את התפתחות התקשורת לאורך הדורות. המבקרים נוסעים לאורך סצנות המומחזות על ידי בובות אודיו אנימטרוניקס כשהם מלווים בקרינות של "מספר", המתאר את ההתחרשויות. הסצנות מתארות אירועים בהיסטוריה של האנושות החל מהתקופה הפרהיסטורית, המצאת השפה, המצאת הכתב - כתב החרטומים במצרים, סוחרים פיניקים אשר פיתחו את האלפבית (ומדברים עברית), תיאטרון יווני, הדרכים הרומאיות. לאחר הצגת הרס רומא בימי הביניים מראים את המדענים המוסלמיים, ואת הרנסאנס באירופה, המצאת הדפוס והופעת אמצעי התקשורת ההמונית במאה ה-20: טלפון, טלוויזיה, רדיו, סרטים; עידן ההי טק: המצאת מחשב על, ופיתוחים טכנולוגיים במוסך ביתי (גאראז') בקליפורניה; וטיסה בחלל החיצון המוצג באמצעות פלנטריום בחלקה העליון של כיפת המבנה.

==היסטוריה של המתקן==
המתקן נפתח ב-1 באוקטובר 1982; בשנת 1986 עודכן המתקן והחל מה-26 במאי 1986 - וולטר קרונקייט היה המספר המלווה את המבקרים במתקן. בין ה-15 באוגוסט ל-23 בנובמבר 1994 נערכו שיפוצים במתקן, במסגרתם הוסרו קטעי המחשבים וג'רמי איירונס היה למספר המלווה את המתקן, וכן הותקן פסקול של אדו גווידוטי (Edo Guidotti).

ב-29 בספטמבר 2000 הוסף לצד המבנה עיטור בדמות ידו של מיקי מאוס האוחז מטה קסמים. עיטור זה הוסר בשנת 2007.

בינואר 2003 הפסיקה חברת AT&T לתת חסות למתקן, ובהתאם הוסרו האזכורים של החברה במתקן. בשנת 2005 החלה חברת סימנס לתת חסות של 12 שנים למתקן.

ב-9 ביולי 2007 נסגר המתקן לשיפוץ נוסף (רביעי במספר) וב-15 בפברואר 2008 נפתח המתקן המחודש לציבור, כאשר המספרת המלווה את מסע המבקרים במתקן היא ג'ודי דנץ'.

==ראו גם==
* ספינת החלל כדור הארץ (מונח)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.intercot.com/edc/SpaceshipEarth/index.html אודות], באתר אינטרקוט

==הערות שוליים==

קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:אפקוט
פאת שדה

פאת שדה הייתה התנחלות ויישוב קהילתי בגוש קטיף שברצועת עזה.

== היסטוריה ==
פאת שדה נוסדה בשנת 1989 (תשמ"ט) ברצועת עזה. בתחילה שהו התושבים במחנה הצבאי "שליו", וב-1993 עברו לגבעה הפונה לעבר רצועת החוף. ביישוב התגוררו כ-30 משפחות שכללו כ-115 תושבים, בעלות אוריינטציה חילונית, דתית ומסורתית. 

הכוונה הייתה שהתושבים יתפרנסו מתיירות, אולם בעקבות הרעת המצב הביטחוני פנו ברובם לחקלאות במסגרת תכנון ממשלתי. מרבית ילדי היישוב למדו בבית הספר האזורי בחבל הבשור או בבית הספר "נאות קטיף" שבנווה דקלים.

בתוכנית ההתנתקות פונה היישוב, רוב המשפחות עברו למושב מבקיעים ומספר משפחות לניצנים. בהתאם להסכם ההעתקה שסוכם עם מנהלת סל"ע עוד לפני ביצוע הפינוי, החקלאים מהיישוב קיבלו זכויות של בעלי נחלה, למרות שמבחינה טכנית פאת שדה לא היה מוגדר כמושב. לאחר הפינוי, התושבים התגוררו מספר שנים בקרווילות עד הקמת בתיהם החדשים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060209224255/http://new.katif.net/city.php?page=16 פאת שדה], באתר קטיף.נט
* [http://www.nrg.co.il/online/1/ART/963/177.html כאן ביתי: פאת שדה], אתר מעריב
* 

==הערות שוליים==

פאת שדה

קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:גוש קטיף: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1989
ויטנגמוט

[[פרעה המקראי מתואר כמלך סקסוני בלווית הויטן שלו. ציור מהמאה ה-11]]
וִיטֶנָגֶמוֹט (אנגלית: Witenagemot, או ויטן, Witan) היה מוסד פוליטי באנגליה האנגלו־סקסית שתיפקד לערך בין המאה ה-7 לספירה עד למאה ה-11 לספירה. השם ויטנגמוט נובע מאנגלית עתיקה ל"אספת החכמים" ("ויטן", אדם חכם או יועץ, "גמוט", אספה). היה זה כינוס הדמויות הדומיננטיות בארץ, החל מהכמורה, שופטי המחוזות ואצולת הקרקעות.

== היסטוריה == 
שורש הויטן באספות גרמאניות שזומנו לחזות בהענקת אדמות. קודם לאיחוד אנגליה במאה ה-9, זומנו מספר אספות שונות בידי ממלכות אסקס, קנט, מרסיה, נורתמבריה, סאסקס ווסקס. גם לאחר שוסקס חלשה על אנגליה המשיכו האסיפות המקומיות להתאסף. 

האספה זומנה על ידי המלך (מאוחר יותר על ידי רוזנים), וזה השתמש בעצתה בקביעת מדיניות בנושאי אמרכלות, ארגון הממלכה, מיסוי, משפט וביטחון פנים וחוץ. תפקיד נוסף של הויטן היה לאשר את העלייה לכס של מלכים. המלך שנבחר על ידי הויטן יכול היה להיות כל אדם, שבראות האספה ינהיג את הממלכה היטב, ולאו דווקא נצר לבית המלוכה השליט. כמו כן, היה זה מכוח האספה להדיח מלכים שולטים, דוגמה לכך היא הדחת סיגברט מוסקס (755) ואתלולד מנורתמבריה (765).

הויטן הייתה, במובנים מסוימים, אב קדמון של הפרלמנט, אך היו לה כוחות שונים ומגבלות רבות, כדוגמת המחסור בנהלים, עתות ומקום התכנסות קבועים. כוחה, אולם, התיר לה להוביל את העם באינטרגנומים, ולמנוע אוטוקרטיה.

האסיפות נתכנסו לפחות אחת לשנה, ולרוב לעיתים תכופות יותר. לא היה מושב קבוע לויטן הלאומי, ידועים לפחות 116 מקומות מפגש, בהם ערים כוינצ'סטר ולונדון. אתרי המפגש לרוב היו אחוזות מלכותיות, אך חלק מהאסיפות נערכו על סלעים, גבעות, אחו, ועצים נודעים.

הידוע שבמפגשי הויטן היה זה של ה-5 בינואר 1066, בה אושרה מלכותו של הרולד גודווינסון, עם מות אדוארד המודה. מוסד זה הוחלף עם הפלישה הנורמנית בשנת 1066, והוחלף ב"קוּריה רֵגִיס", היינו "חצר המלך". אולם כסימן לאגדתיות השורדת של הויטן, הקוריה רגיס נקראה ויטן ברשומות עד למאה ה-12.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:פרלמנטים
בן-חצב יקינתוני

רקפת]]
בן חצב יקינתוני, חורשת הארבעים, הר הכרמל
בֶּן-חָצָב יָקִינְתּוֹנִי (שם מדעי: Scilla hyacinthoides) הוא גאופיט, מין בסוג בן-חצב, ממשפחת האספרגיים. ייחודו מבין בני הסוג בן-חצב הוא בתפרחת מרובת הפרחים (50 עד 100) והצבע הכחול - סגול של העטיף, כלל העלים העוטפים את הפרח.
== מאפיינים ==
לבן החצב היקינתוני בצל גדול (15-6 ס"מ קוטרו), הוא נושא תפרחת בלתי-מסוימת על גבי עמוד התפרחת שעשוי להגיע לגובה 1.50 מ' ויותר<ref name=":0"></ref>. אורך התפרחת נע בין 40–70 סנטימטרים ובה עשרות פרחים. הפרחים נפתחים מלמטה למעלה לפי הסדר. הפרחים נמצאים בסוף עוקצים ארוכים היוצאים מן העמוד צבעם אף הוא כצבע הפרחים.

הפריחה מתחילה בראשית מרץ. האבקת הפרחים נעשית על ידי דבורים קטנות. כל פרח בנוי משישה עלי עטיף פתוחים לרווחה. העטיף הפתוח מאפשר לסוגים שונים של חרקים להיכנס את הפרח ולשאוב צוף.

עמוד התפרחת הבודד גדל באביב (פברואר-מארס) ומתארך במהירות. צבע עמוד התפרחת ירוק או סגול. לאחר גמר ההתארכות של העמוד נפתחים דורי הפרחים זה אחר זה, מתחתית התפרחת כלפי מעלה. הפרחים נישאים על עוקצים שאורכם כגודל העטיף לפחות. העטיף כולל שישה עלים בצבע תכול-סגול. לעיתים יש פס ירקרק בצדם החיצוני. לפרח שישה אבקנים. לאבקה צבע סגול כהה, אך לעיתים האבקה צהובה. ההאבקה על ידי מינים רבים של חרקים הנמשכים לצוף. הפרות נפתחים בתחילת הקיץ (מאי- יוני), ומפזרים את הזרעים על ידי תנועה של עמוד התפרחת ברוח או בעקבות פגיעת בע"ח<ref name=":0" />.

בבסיס עמוד התפרחת ישנה שושנת עלים גדולה וצפופה של עלים ישרים וארוכים. השושנת פרושה אך לא שרועה.

==אזורי הגידול==
בן החצב היקינתוני גדל על סלעי גיר, באזור הים תיכוני. בישראל הוא נפוץ בשמורת האירוסים בנתניה, בחורש פתוח ולח במדרונות הרריים בהרי הגליל, הר הכרמל אך נדיר יותר בהרי השומרון ובהרי ירושלים.

בן-החצב היקינתוני הוא צמח מוגן.

הצמח גדל בארצות המזרח התיכון: טורקיה, סוריה ולבנון וכן באיי כרתים. הוא הובא לצרפת על ידי הטורקים  ומוכר בתור פרח נוי משנת 1576. 

==קישורים חיצוניים==

בן חצב יקינטוני. צולפ ביישוב חוות יאיר.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:יקינתוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: יקינתוניים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים סגולים בארץ ישראל
קטגוריה:פרחים כחולים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1767
מנשר

ימין
מִנְשָׁר (בלועזית: מָניפֶסט) הוא גילוי דעת או הצהרה פומבית, המתארת רעיונות, עקרונות, אמונות, ערכים ומטרות של אדם, תנועה או ארגון. מניפסט בדרך כלל עוסק בתחום הפוליטי והחברתי או בתחום התרבותי.

==מקור השם==
מקור המילה מניפסט הוא בלטינית: manifestus. השימוש המתועד הראשון במילה הוא משנת 1620 בתרגומו של נתנאל ברנט לספרו של פאולו סרפי, "History of the councel of Trent".

המילה מנשר (נקרא גם פלייר, מאנגלית: Flyer) משמשת גם לתיאור עלון פרסומת המחולק בתפוצה רחבה, ובו תיאור של המוצר, הארגון או האלמנט התרבותי אותו הוא מפרסם.

== מצע (מניפסט אלקטוראלי) ==

מצע פוליטי הוא רשימה של העקרונות והתוכניות שבהן תומכת מפלגה, ועימם היא פונה לציבור הרחב במטרה לשטוח את טענותיה הפוליטיות ולסייע להצלחתה בבחירות בדמוקרטיות הפרלמנטריות. מצע בדרך כלל כולל רשימה של נושאים מרכזיים (כלכלה, ביטחון, חינוך, איכות הסביבה, בעיות חברתיות, וכו'), ופירוט המדיניות שבה תומכת המפלגה בכל נושא. התחומים המוגדרים במניפסטים של המפלגות הזוכות נחשבים בדרך כלל כמייצגים את תחומי העניין ואת הנושאים האידאולוגיים שהציבור מעדיף.

== מניפסטים מוכרים==
* הנאום על כבוד האדם (1486) של פיקו דלה מירנדולה - מניפסט ההומאניזם.
* הכרזת העצמאות האמריקאית (1776).
* מנשר נפוליאון אל היהודים (באפריל 1799)
* הצהרת זכויות האדם והאזרח במהפכה הצרפתית.
* המניפסט הקומוניסטי של קרל מרקס ופרידריך אנגלס (1848).
* המניפסט הפוטוריסטי של פיליפו טומאסו מרינטי (איטליה, 1909)
* מיין קאמפף של אדולף היטלר (גרמניה, 1925)
* המניפסט הפשיסטי (איטליה, 1919)
* המניפסט הסוריאליסטי של אנדרה ברטון (צרפת, 1924)
* מניפסט תנועת מצפן, לאחר מלחמת ששת הימים (ישראל, ספטמבר 1967)
* מניפסט החלאה הפמיניסטי של ואלרי סולאנס (ארצות הברית, 1968).
* יומני טרנר (ארצות הברית, 1978).
* מניפסט לסייבורג הפמיניסטי של דונה הראווי (ארצות הברית, 1985).
* מכתב השמיניסטים (ישראל, 1970, 1992, 2001, 2005, 2014)
* מניפסט דוגמה 95 - מניפסט של חבורת קולנוענים דנית ובהם לארס פון טרייר (דנמרק, 1995)
* מניפסט קוד המקור הפתוח - 1998
* שלטון ההמון - מניפסט למאה ה-21 - 2012

==לקריאה נוספת==
* נורית גוברין, "המאניפסט כז'אנר ספרותי", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך ב, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 15–42.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדע המדינה
רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה

רישאר הראשון, דוכס נורמנדיה (בצרפתית: Richard Prèmier de Normandie; סביבות 935 – 30 בנובמבר 996) היה דוכס נורמנדיה משנת 947 עד מותו בשנת 996. הוא נודע בכינוי "רישאר ללא-חת" (Richard Sans-Peur).

== חייו ==
רישאר נולד לוויליאם הראשון, דוכס נורמנדיה ולספרוטה. תאריך לידתו לא ידוע, אך הוא היה ילד כשאביו מת, בשנת 942. אמו הייתה פילגש ברטונית, ולאחר מותו של ויליאם הראשון נישאה לאספרלנג, טוחן עשיר.

בשל גילו הצעיר, רישאר לא יכול היה לעצור את המלך לואי הרביעי כשזה כבש את נורמנדיה. רישאר ברח מכלאו בעיר לאן, וחבר למנהיגים נורמניים וויקינגיים. הוא גירש את לואי מרואן, ועד שנת 947 השתלט מחדש על נורמנדיה.

בשנת 960 הוא נישא לאשתו הראשונה, אמה מפריז, דוכסית נורמנדיה. היא לא ילדה לו ילדים ומתה בשנת 966. רובר מטוריני מספר כי במהלך מסע ציד פגש רישאר אישה בשם סינפרדה והתאהב בה, אך לא היה יכול לשאתה לאישה כיוון שהיא הייתה נשואה. סינפרדה הציעה שייקח לאישה את אחותה גונור, וזו הביעה את הסכמתה ונישאה לרישאר.

אחדים מילדיהם:
* רישאר השני, דוכס נורמנדיה
* רובר, ארכיבישוף רואן
* מוזֵ'ה, רוזן קורביי
* רובר דָנוס
* אמה מנורמנדיה

רישאר הראשון מת בפקם שבצרפת, בנסיבות טבעיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דוכסי נורמנדי
קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:ילידי 933
קטגוריה:נפטרים ב-996
סביון אביבי

סביון אביבי (שם מדעי: Senecio leucanthemifolius subsp. vernalis ) הוא צמח ממשפחת המורכבים. באנגלית הוא נקרא Groundsel או Eastern Groundsel.

הסביון קרוי בשמו על שם הזרעים שלו, שנותרים אחרי שהפרח נובל. הזרעים מסודרים בתפרחת לבנה המזכירה שערות של סבא. השערות עפות ברוח וכך מפיצות את זרעי הסביון.

הסביון הוא אחד הפרחים הראשונים של החורף ופורח יחד עם פריחתם של מספר פרחים כגון החמציץ וציפורני-חתול מצויות, והם ביחד מבשרים את בוא החורף. פריחתו של הסביון בישראל היא בחורף ובאביב, מחודש דצמבר ועד אפריל.

סביון אביבי הוא אלרגני לפי הספרות הבוטנית.

הסביון האביבי מתרבה בדרך אל זוויגית. בעזרת הדרך ״שלוחות״ שבעזרתה כאשר הוא מפיץ את זרעיו מתפתח מהם שורשים מעל האדמה ומהם צומח צמח הזהה למקורי.

<gallery widths=200 heights=150>
File:Senecio vernalis - Iris-Hill-IZE-033b.jpg
File:20140418Senecio vernalis.jpg
Savyon001.jpg
File:20130424Senecio vernalis3.jpg
File:Senecio vernalis - Iris-Hill-IZE-033.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* צחי אבנור, [https://www.flickr.com/photos/zachievenor/sets/72157663973826434/ סביונים בישראל], בפליקר

קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אלרגניים
הולאגו חאן

הוּלָאגוּ (במונגולית: - חוּלֶגוּ; בפרסית: هولاکو خان, הולאכּו חאן; 15 באוקטובר 1218 - 8 בפברואר 1265) היה שליט מונגולי שכבש את רוב דרום מערב אסיה. הוא נכדו של ג'ינגיס חאן ואחיהם של מונגקה וקובלאי, והיה לחאן הראשון של הממלכה האילח'אנית, ששלטה באזור המזרח התיכון של ימינו.
צבאו של הולאגו בשערי בגדאד

==מסעותיו==
הולאגו נבחר ב-1255 בידי אחיו מונגקה (הח'אקאן המונגולי) להיות ממונה על השלמת הכיבוש וההרס של המדינות המוסלמיות בדרום מערב אסיה. תוכניתם כללה את שעבודם של הלורסטנים של דרום פרס, חיסול החשישיון והריסתן של ח'ליפות עבאס, השושלת האיובית בסוריה והממלכה הממלוכית במצרים.

הולאגו יצא ממונגוליה מלווה בכוח צבאי עצום, והביס את הלורסטנים ללא מאמץ רב. לאחר מכן התפנה הולגו לחיסולה של כת האסמאעילים השיעים שישבו בשרשרת מבצרים מאזור אפגניסטן ועד סוריה. כת זו הטילה את חיתתה על כלל מדינות האזור במשך שנים, כתוצאה מהמוניטין שיצא להם כמתנקשים מיומנים. חרף מספרם המועט הם נחשבו כיריב רציני, ולכן בשלב הראשון יצאו המונגולים כנגדם, כבשו את מבצריהם ושלחו את האדון הגדול למונגוליה, שם הוצא להורג בפקודתו של מונגקה.

===כיבוש בגדאד===

מטרת המונגולים הבאה הייתה בגדאד, אותה תכננו לכבוש למעלה מעשר שנים. הח'ליף אל-מסתעצם סירב להיכנע, וקיבל מסר מהולאגו במילים אלה:
:"כשאוביל בזעם את צבאי אל בגדאד,
: אם תיחבא בשמים או בארץ,
:אגרור אותך מטה מהרקיע
:אשליך אותך באוויר כלביא
:לא אותיר אדם חי בממלכתך
:אשרוף את ביתך, את אדמתך, אותך
:אם רצונך להציל את חייך ואת חיי משפחתך היקרה,
: הקשב בתבונה לעצתי, ולא - תחזינה עיניך ברצונו של האל"

החליף לא הגיב כראוי לפלישה המונגולית (שנת 1258), והגן על העיר בדלילות. הולאגו הורה לכוחותיו לא לפגוע בחלקים מסוימים באוכלוסייה - בעיקר נוצרים ומשכילים - עקב שיקולים מעשיים (צורך בבעלי מלאכה) ושיקולים דתיים (אשת הולאגו, דוקוז ח'אתון, הייתה נוצרייה נסטוריאנית) אך למרות זאת הרגו המונגולים לפחות רבע מיליון בגדדים (מחקרים עכשוויים מעריכים כי המספר קרוב יותר ל-800 אלף). החליף עצמו נרצח בידי הולאגו, כשהוא עטוף בשטיח ונרמס בידי סוסים. בספרו של מרקו פולו נכתב כי הולאגו הרעיב את החליף למוות, אך אין עדויות נוספות המצביעות על כך. שיטת הריגה זו שימשה לאו דווקא ממניעים סדיסטיים, אלא משום שעממי הערבות ייחסו דם קדוש לשליטיהם (תכונה הנקראת "קות") ולכן נמנעו מלשפוך את דמם של שליטים.

הרס החליפות הוביל לחורבנה של עיראק - שלא חזרה מעולם להיות המרכז התרבותי שהייתה עד אז. המדינות השכנות מיהרו להפגין את נאמנותן להולאגו, והמונגולים פלשו לסוריה ב-1259 כשכוחות סיור מגיעים עד פאתי עזה. מותו הבלתי צפוי של מונגקה חאן (עקב שחמת הכבד) גרם לנסיגתם של המונגולים לפני כיבוש מצרים. בינתיים כרתו הממלוכים ברית עם הצלבנים ששלטו בחופי ארץ ישראל, והביסו את חיל המצב המונגולי בקרב עין ג'אלות.

==אחרית ימיו==
הולאגו שב לארצו ב-1262, רק על מנת להקלע למלחמת אזרחים עם כוחותיו של ברקה, אחיו של באטו חאן ולספוג תבוסה צורבת בקווקז ב-1263. הולאגו המיר דתו לבודהיזם והקים את השושלת האילח'אנית, ששלטה בפרס עד 1335. בנו אבקא תפס את מקומו לאחר מותו ב-1265.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חאנים
קטגוריה:עיראק: היסטוריה
קטגוריה:מנהיגים שהתאסלמו
קטגוריה:אנשי צבא מונגולים
קטגוריה:צאצאי ג'ינגיס חאן
קטגוריה:ילידי 1217
קטגוריה:נפטרים ב-1265
אוניברסיטת ציריך

קמפוס "אירכל" (Irchel) של אוניברסיטת ציריך
אוניברסיטת ציריך (בגרמנית: Universität Zürich; בראשי תיבות: UZH) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית אשר ממוקמת בעיר ציריך, והיא האוניברסיטה הגדולה בשווייץ עם כ־28,000 סטודנטים.

אוניברסיטת ציריך נוסדה ב־29 באפריל 1833 על ידי איחודן של שלוש המכללות הנפרדות למשפטים, רפואה ותאולוגיה למוסד אקדמי אחד. בנוסף הוקמה פקולטה חדשה לפילוסופיה. אוניברסיטת ציריך הייתה הראשונה באירופה שנוסדה על ידי מדינה, ולא על ידי מלך או הכנסייה. משנת 1847 הורשו נשים להקשיב להרצאות פילוסופיה, ובשנת 1866 התקבלה לאוניברסיטה אישה, לראשונה בהיסטוריה, כסטודנטית מהמניין. הפקולטה לווטרינריה נוסדה בשנת 1901 ולמעשה היא הפקולטה העתיקה ביותר בעולם מסוגה. בשנת 1914 עברה האוניברסיטה למיקום חדש, בתוך ציריך, וכיום מבני האוניברסיטה פזורים בכל רחבי העיר.

נכון לשנת 2023 היו רשומים באוניברסיטה 27,958 סטודנטים (מתוכם 5,352 סטודנטים זרים), כ־7,340 אנשי צוות, מתוכם 2,760 אנשי אדמיניסטרציה ו־712 פרופסורים.

האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21 ובליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר.

== פקולטות ומחלקות ==
לאוניברסיטת ציריך 7 פקולטות, אשר כוללות 150 מחלקות ומכונים<ref></ref>. נכון ל־2024 הפקולטות המרכזיות של האוניברסיטה הן:
* הפקולטה לתאולוגיה
* הפקולטה למשפטים
* הפקולטה לעסקים, כלכלה ומדעי המידע
* הפקולטה לרפואה
* הפקולטה לווטרינריה
* הפקולטה לאמנות ומדעי החברה
* הפקולטה למדעים

== בוגרים ידועים ==
עם בוגריה של האוניברסיטה ואנשי הסגל שלה נמנים שנים עשר זוכי פרס נובל<ref>UZH Nobel Prize winners, Ideas that change the world, [https://www.uzh.ch/cmsssl/en/researchinnovation/excellence/nobelprize.html Stories of UZH Nobel Prize Winners]</ref>:
* וילהלם רנטגן - פיזיקה (1901)
* תאודור מומזן - ספרות (1902)
* אלפרד ורנר - כימיה (1913)
* מקס פון לאואה - פיזיקה (1914)
* אלברט איינשטיין - פיזיקה (1921)
* ארווין שרדינגר - פיזיקה (1933)
* פטר דביי - כימיה (1936)
* פאול קארר - כימיה (1937)
* לבוסלב רוז'יצ'קה - כימיה (1939)
* וולטר רודולף הס - רפואה (1949)
* אלכסנדר מילר - פיזיקה (1987)
* רולף מ. צינקרנגל - רפואה (1996)

בוגרים ידועים נוספים הם: רוזה לוקסמבורג, דוריס לויטהרד, וראש ממשלת קוסובו, האשים טאצ'י.

== דירוגים ==
==== דירוג בעולם ====
* דירוג שאנגחאי: מקום 59 (2023)
* Times Higher Education: מקום 80= (2024)
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 91= (2024)

==== דירוג אזורי - שווייץ ==== 
* Times Higher Education: מקום 3 (2024) 
* דירוג QS לאוניברסיטאות: מקום 3 (2024) 

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.unizh.ch/index.en.html דף הבית של האוניברסיטה]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ציריך
קטגוריה:ציריך: חינוך
קטגוריה:הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר
קטגוריה:אוניברסיטאס 21
קטגוריה:ציריך: מבנים
קטגוריה:ציריך: תרבות
מחזה

המחזה [[רומיאו ויוליה בציור של פורד מדוקס בראון]]
מחזה הוא צורת ביטוי ספרותית נפוצה, המורכבת בדרך כלל משורות של דיאלוגים או מונולוגים של שחקן אחד או של דמויות שונות, ומיועדת ברוב המקרים לבוא לביטוי אמנותי כהצגה בתיאטרון. עם זאת, ישנם מספר רב של חוקרי ספרות המנתחים מחזות בביטוייהם הספרותיים ולא התיאטרונים, בין השאר גם מחזות קלאסיים (כגון מחזותיו של ויליאם שייקספיר).

המושג מחזה מתפרש באופן שווה גם כעבודה הכתובה של המחזאים, וגם כהצגה התיאטרונית השלמה של התמליל הכתוב.

מחזות מוצגים בעיקר בתיאטרון על ידי שחקנים. כדי ליצור פירוש אחיד של התמליל על ידי כל משתתפי המחזה, הפקות של מחזות מנוהלות בדרך כלל על ידי במאים. הבמאי נוטה לפרש את החומר הכתוב של המחזה על פי השקפתו הייחודית, ומקרין השקפה זו על מהלך הפקת ההצגה ועל השחקנים כולם.

אף כי רוב המלל המופיע במחזה מדוקלם על ידי השחקנים, ישנן בגוף המחזה הערות של המחזאי, המתארות אווירה או התנהגות, לבוש או תפאורה. הערות אלו מהוות קווים מנחים לביצוע המחזה.

טבעם של מחזות להתפרש באופן בדלני ושונה על ידי אנשים שונים. טבע זה מהווה אחד ממקורות המשיכה של סגנון אמנותי זה, בפני מבצעיו וקהל צופיו. כיוון שכותב המחזה אינו מסוגל להציג את המחזה בצורתו השלמה בלי שיתופם של השחקנים ושל הבמאי, אופן הצגתו והתוצאה הסופית של כל מחזה הוא מאבק ודו-שיח מתמשך בין המחזאי, הבמאי והשחקנים. המחזה עובר שינוי מתמיד בכל ביצוע שלו, עם הופעתם המתמשכת של השקפות וסוגי ביצוע שונים בהפקתו.

מחזות ממוינים למגוון סוגות, למשל:
* טרגדיה – מחזה בו סיפורו של הגיבור מסתיים בסוף עצוב ורע, עקב נפתלות הגורל, פגם בסיסי באופיו של הגיבור, חטא שחטא או פועלם של האלים.
* קומדיה – מחזה בו למרות מכשולים ובעיות לאורך הדרך, מגיע הגיבור לסוף "שמח". מחזה מסוג זה כולל בדרך כלל הומור מילולי ופיזי.
* דרמה ביתית – מחזה המציג את העולם הפנימי של משפחה, ואת מערכות הקשרים בתוכה הנובעים מאירועי היום יום.
* דרמה קומית – מחזה המכיל מוטיבים משולבים של הדרמה ושל הקומדיה.
* מלודרמה – מחזה בעל גירויים רגשיים גבוהים המיועדים ליצור מתח אצל צופיו, מלווה בתפניות חדות. המחזה מציג בדרך כלל את סיפור מאבקו של הגיבור בנבל כדי לתקן עוולה. המחזה מסתיים בדרך כלל בניצחונו של הגיבור.
* מחזה סמלי – מחזה בו הדמויות ופעולתם משמשים כסמלים לרעיונות ואידאולוגיות, כאשר הגרעין של הסיפור נובע סביב ההתפתחות של הרעיונות ולא סביב אופיים של הדמויות.
* הצגות ילדים.

==ראו גם==
*אוריינות בתיאטרון
*תיאטרון
*רשימת מחזאים

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:דרמה
קטגוריה:סוגות ספרותיות
המלכים הנורמנים

פסלו של [[ויליאם הכובש]]
שושלת הנורמנים היא שושלת מלכים אשר שלטו בממלכת אנגליה משנת 1066 ועד 1154, ואשר מלכי הממלכה המאוחדת עד ימינו הם צאצאים שלה.

==רקע==

מוצא שושלת זו הוא משבטים סקנדינבים אשר התיישבו בצפון מערב צרפת במאה ה-9 לספירה. מנהיג פולשים אלו נקרא רולו מנורמנדי, ובן נינו נקרא ויליאם הכובש. בשנת 1066 לספירה פלש ויליאם לאנגליה וניצח את מלך אנגליה דאז, הרולד גודווינסון, בקרב הייסטינגס.

== היסטוריה ==
לאחר פלישתו וניצחונו של הצבא הנורמני, נכנס ויליאם ללונדון והוכתר שם למלך בכנסיית וסטימנסטר על ידי אולדרד הארכיבישוף של יורק. בשנים שלאחר מכן ביסס את שלטונו ונלחם כנגד ערי הצפון, שעדיין לא היו תחת שלטונו: בשנת 1069 הוא כבש את יורק, וב-1070 כבש את העיר האחרונה שהתנגדה לו - צ'סטר. אחר הכיבוש הוחלפה מרבית האצולה בממלכה, שהייתה ממוצא סקסוני, באצילים נורמנים ובבעלי בריתו של ויליאם.

בשנים הבאות רקם בית המלוכה הצרפתי מזימות שונות כנגד ויליאם, כדי לקחת מידיו את קרקעותיו בצרפת. ב-1087 נפצע ויליאם פצעים אנושים באחת ממלחמותיו בצרפת, ולאחר הקרב מת במנזר בעיר רואן. השליטה בנחלותיו התחלקה בין בניו: הבכור רובר קיבל את השטחים בצרפת, ואילו הצעיר יותר, שנקרא אף הוא ויליאם (נקרא גם ויליאם 'רופוס') ירש את הכס באנגליה, כמלך ויליאם השני.

בשנת 1088 פתחו האבירים הנורמנדים במרד כנגד ויליאם השני, כדי להכתיר את אחיו הבכור רובר למלך בשני צדי התעלה, אך רוב תושבי אנגליה עמדו לצידו של ויליאם והמורדים הובסו. ב-1096 יצא רוברט למסע הצלב הראשון, והותיר את ויליאם כעוצר בנורמנדיה, ב-1100 מת ויליאם במהלך ציד, כאשר חץ מסתורי פילח את ראשו, ואחיו הצעיר הנרי עלה לכס המלכות.

ב-1105 יצא הנרי למלחמה באחיו רובר בנורמנדיה, וב-1106 הביסו ולקחו בשבי, ואיחד שוב את נורמנדיה ואנגליה תחת שלטון אחד.

ב-1120 טבע בנו היחיד של הנרי מול חופי נורמנדיה, כשחזר מצרפת בספינה הלבנה. בעקבות זאת השביע הנרי את ברוניו שיקבלו את בתו מתילדה כיורשתו.

=== השפעות ===
היותו של ויליאם הכובש וסאל של מלך צרפת, הולידה מצב מורכב: בעוד שבאנגליה עצמה שלטו מלכי אנגליה שלטון מלא, בשטחיהם בצרפת הם היו כפופים למלך צרפת. כתוצאה מכך התנהלו סכסוכים רבים בין צרפת לאנגליה סביב שאלת השליטה במחוזות המערביים של צרפת. סכסוכים אלו ששיאם התרחש במלחמת מאה השנים לא הסתיימו אלא בשנת 1453.

כיבוש הנורמנים הביא לאנגליה את הפיאודליזם, שעד אז לא היה קיים שם כלל.

השפה האנגלית של טרום ימי הנורמנים, הייתה למעשה ניב של השפות הגרמאניות, אך הכיבוש הנורמני הביא לאנגליה גם את השפה הצרפתית. לפיכך האנגלית של ימינו מורכבת מהשפעות של גרמנית וצרפתית.

==עץ המשפחה==

==ראו גם==
* ויליאם הראשון
* ויליאם השני
* הנרי הראשון
* מתילדה הקיסרית
* סטיבן, מלך אנגליה

== לקריאה נוספת ==
* דברי ימי אירופה - ה. א. ל. פישר, הוצאת מסדה - תשי"ח, כרך ראשון.
* היסטוריה של העמים דוברי אנגלית - וינסטון ס. צ'רצ'יל, הוצאת עם הספר - תשי"ט, כרך ראשון - הולדת בריטניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
נורמנים
פריולי-ונציה ג'וליה

פריולי ונציה ג'וליה (באיטלקית: Friuli-Venezia Giulia, בסלובנית: Furlanija-Julijska Krajina) הוא מחוז אוטונומי בצפון-מזרח איטליה. המחוז גובל במחוז ונטו ובמדינות אוסטריה וסלובניה ושוכן לחופי הים האדריאטי. פריולי ונציה ג'וליה שוכנת בין הים האדריאטי לבין הרי האלפים. מישור קרסו המרשים נוצר על ידי סלעים סחופים ברוח, ושחיקת אדמה יצרה סדרה של מערות. אוכלוסיית המחוז מונה כ-1.8 מיליון תושבים, רובם "פריולים" שאבותיהם סלובנים, ולכן מוגדר המחוז כאוטונומיה עצמאית מיוחדת באיטליה. שפתם של הפריולים היא פורלן השייכת לענף השפות הראטיות וקרובה לרומאנש וללדינית.

מחוזות האזור הם: טריאסטה (בירה אזורית), גוריזיה, פורדנונה, אודינה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איטליה: מחוזות
*
קטגוריה:אזורים בעלי שלטון עצמי
סשימונו

איור המדגים סשימונו טיפוסי
ציור המתאר קרב עם סשימונו
סשימונו הם דגלים קטנים שנלבשו על ידי לוחמים יפניים במהלך קרבות על מנת שיזהו אילו חיילים שייכים לכוחות הלוחמים, וזאת על מנת שייפגעו אויביו של אותו חייל ולא כוחותיו. את הדגלים לבשו הן החיילים הפשוטים - האשיגארו, הן חיילי העילית - הסמוראים, ולעיתים אף הפרשים.

הדגלים היו נפוצים בתקופת מלחמת האזרחים של יפן שהחלה באמצע תקופת אשיקאגה ונמשכה עד לתקופת אזוצ'י-מומויאמה (החל מאמצע המאה ה-15 ועד ראשית המאה ה-17).

הדגלים נתלו ממסגרת בצורת "ר" אשר חוברה לשריון של הלוחם, ונעשו ממשי או עור.

העיטורים על הסשימונו היו בדרך כלל ציורים של צורות גאומטריות פשוטות, ולעיתים אותיות המהוות סימן לשמו של השבט הלוחם או למנהיגו של השבט.

==ראו גם==
*אביר
*שלט הרלדי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דגלים
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:סמוראים
1035

== אירועים ==

אירועים ללא ציון תאריך מדויק: 
* תחילת השליטה של שושלת המוראביטון הברברית על המגרב (עד 1042)
* בנייה מחודשת של מסגד אל אקצא
* קופר מקבלת זכויות של עיר
* איי פארו מסופחים לנורווגיה
* רדיפות נגד יהודי מרוקו

== נולדו ==

== נפטרו ==

ללא ציון תאריך מדויק: 
* רבי נתן בן רבי יחיאל מרומי, מחבר ספר הערוך

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
דגל ברמודה

דגל ברמודה אומץ ב-4 באוקטובר 1910. בדגל מופיע דגל הממלכה המאוחדת בפינה השמאלית העליונה על רקע אדום (הדגל הימי של בריטניה), מקורו בדגל בו השתמשו סוחרים אנגלים וכיום משמש בסיס לדגליהן של מספר מושבות בריטיות לשעבר. בצד ימין נמצא מגן המלחמה של ברמודה בו מופיע אריה אדום מחזיק מגן ועליו ספינה טובעת. האריה האדום מסמל את אנגליה והספינה הטובעת את טביעתה של סי ונצ'ור, הספינה האנגלית הראשונה שהגיעה לברמודה בשנת 1609.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ברמודה
ברמודה
ברמודה
ברמודה
ברמודה
ברמודה
כרם

כרם
כרמים ב[[הרי ירושלים, ברקע קיבוץ צובה ותל צובה]]
כרם ב[[באחה קליפורניה, מקסיקו]]
מושב לכיש בחבל לכיש]]
בציר היבול ב[[נאפולי, שנות ה-90 של המאה ה-19]]
כֶּרֶם הוא מטע שמגדלים בו עצי פרי מסוימים. בדרך כלל מתייחס המושג "כרם" למקום גידולן של גפנים, שפירותיהן, הענבים, משמשים למאכל ולייצור יין, אולם גם מטעי זיתים ושקד מצוי מכונים כרמים.

הגפן היא שיח מטפס, ולכן בכרמי גפנים מוצבים קרדונים - עמודים שעליהם מדלים את הגפן, וחוטי שילוב (בכרמים מודרניים) התומכים בזמורות הצעירות, נושאות הפירות.

בכרמים המגודלים בעל, נטועים כמאה עצים בדונם, ברווחים של כשלושה מטרים אחד מהשני, מודלים בדרך כלל על עמודים בגובה של כשני מטרים, כשעליהם חוטים בצורת סוכה, כך שבין העצים יש שטח פנוי המאפשר עיבוד של הקרקע - בעיקר קילטור החשוב מאוד לניצול יעיל יותר של המים.

בכרמים המגודלים בהשקיה מקובל לנטוע 200–300 עצים לדונם, ובמקומות מסוימים באירופה אף 600 עצים. הגפנים נטועות בשורות, גובהן כמטר אחד, וחוטי שילוב עד גובה כ-180 ס"מ, מחזיקים את הזמורות הצעירות.

==העבודות העיקריות בכרם==

בתחילת החורף מקובל לרסס קוטלי עשבים.

מחודש ינואר עד אמצע מרץ, זומרים את הכרם - חותכים את הזמורות 
הצעירות, ומשאירים מספר מינימלי של זמורות קצרות, מהן תצמחנה זמורות 
השנה הבאה. לזמירה צורות שונות, המושפעות בין היתר מתכונות הזן ומכמות היבול שהכורם מתכנן.

לאחר איסוף הזמורת או ריסוקה, ממשיכים לרסס קוטלי עשביה ולקלטר בין השורות.

לאחר לבלוב הגפן, מרססים קוטלי מזיקים עד הבציר, ומחלנים (עושים חלון) לאשכולות כדי שיקבלו אור שמש.

בציר הוא השם המיוחד לקטיף ענבים - הסרת הענבים מן הגפנים. שם זה גם משמש לציון תקופת הבציר. זוהי תקופה המתחילה בזמן הבשלת הענבים, ומסתיימת לאחר אחסון היין בחביות. בחבל הים תיכוני הבציר מתרחש בחודשים אוגוסט עד אוקטובר. 

למיקומו של הכרם השפעה גבוהה על איכות היין המופק מן הענבים הצומחים בו: הטמפרטורה, הרוח, הלחות והמינרלים בקרקע משפיעים כולם על אופי היין. בעיקר חשובים מאוד לילות קרים בקיץ, ותקופה של קור עז בחורף.
עקב ההתחממות הגלובלית צפוי כי כרמים רבים הממוקמים כיום בגובה אידיאלי, למשל באיטליה, יהפכו להיות חמים מדי לייצור יין איכותי, וייאלצו להעפיל במעלה ההר. לעומתם, איכותו של יין מכרמים גרמניים קרים תשתפר.

==הכרם בתרבות העברית==
לכרמים, אשר הקיפו את היישוב היהודי הקדום, חשיבות בתרבות ישראל. בנות ישראל היו יוצאות לחולל בכרמים בט"ו באב וביום הכיפורים, כשהן לבושות לבן.

למרות שכרם מציין מטע גפנים ניתן למצוא במקורות גם כרמי זיתים (). אלא שלא נמצא לשון "כרם" על מטעי זיתים, אלא בצירוף ההסבר "כרם זית".

הכרם גם מופיע בשירה העברית המודרנית, בהתאמה להקשרו במועד ט"ו באב הכתוב במקרא, בהקשר לסיפורי אהבים. כך לדוגמה בשיר "אל הכרמים" (1952) המספר על עלם ההולך לחפש לו עלמה בכרמים.

==הכרם בהלכה==
ישנן כמה הלכות הנוהגות בכרם בלבד. אחת מהן היא כלאי הכרם, שהיא איסור מן התורה לזרוע זרעים שונים בכרם.

הלכה נוספת נוגעת ליציאה למלחמת רשות, ובה יש פטור מיציאה למלחמה זו למי שנטע כרם ולא חיללו.

הגודל המינימלי של כרם המוזכר בהלכה הוא חמש גפנים, שמסודרות שתים כנגד שתים ואחת יוצאת זנב.

==קישורים חיצוניים==

* סרטו של נתן גרוס [https://www.youtube.com/watch?v=M7SE9rqLNys "שיר הבוצרים"], סרטי גבע 1953
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יין
קטגוריה:גפן
קטגוריה:חקלאות
אבישי ההורס

אבישי ההורס (או סופר G וחברם צ'אפה) הוא שמה של סדרת אנימציה טלוויזיונית פארודית, ששודרה מפברואר 2005 כחלק מהתוכנית "Y בעשר" בערוץ yesY של חברת יס. הסדרה שמה ללעג את סופרמן וחברתו לואיס ליין. עם הצלחת הסדרה, סטתה מעניין סופרמן ולעגה גם לידוענים ישראלים שונים.

כל פרק הוא קצרצר בן דקה-שתיים, והוא מדובב בהומור שטותי (לעיתים ירוד ובוטה) ואיגיון (נונסנס). האנימציה, הערוכה בחובבניות במכוון, לקוחה מסדרות אנימציה ישנות. "אבישי ההורס" למשל, העוסק לרוב בנושא ההומוסקסואליות, הוא למעשה סופרמן מהסדרה האמריקנית המקורית "Superman" משנת 1941-1943.

לשלל האנימציות אחראים אייל B (אנימציה), נמרוד אלדאה (דיבוב) ודודי כהן (דיבוב). הצוות פעל עם הערוץ מתחילתו, החל משנת 2000, והפיק תוכניות בידור פארודיות נוספות כגון התוכנית עם הבובות ומיסטר מותק ב-yes ואת תוכנית הבובות "הגוזניקים" בערוץ 24 (יחד עם סער בדישי).

== דמויות ==
* אבישי - הדמות הפארודית על סופרמן. אבישי (במלעיל) הוא עיתונאי מעונב בעל נטיות מיניות מפוקפקות, ככל הנראה הומוסקסואל בהכחשה. בפתיח נאמר "יותר נוצץ מכוכב שביט / מתרומם יותר גבוה מכל מטוס / נכנס ליותר מערות מרכבת תחתית / מפתיע ינשופים יותר מאלכסון". בעת צרה הוא מחליף את בגדיו לבגד גוף צמוד וגלימה ונלחם על עקרונות כדוגמת "לשכב עם אישה" כדי להינצל מהגיהנום אליו הוא מגיע באחד הפרקים וכדי להוכיח שהוא לא הומוסקסואל.

רונית
* רונית (מכונה גם צאפה) - דמות פארודית על לואיס ליין. עובדת יחד עם אבישי באותו משרד עיתונות. נמשכת אליו אך נאלצת להתמודד עם אי הבהירות המינית שלו. כמו כן משתמע שהיא מנהלת רומן עם שוסטר, הממונה עליה במשרד. אבישי קורא לה בכינוי המשפיל והבוטה "מנושי", ושוסטר קורא לה "תחת סוכר".

=== דמויות משניות ===
* אבנר המשוטט - הממונה על אבישי ורונית במשרד העיתונות. עובר תהליך של חזרה בתשובה.
* אבו מאזן: דמות פארודית על אבו מאזן. מבקש מאבישי לפענח למענו הירוגליפים שנמצאו בסיני. אבישי טוען שבכל אחד מהם מתוארים אקטים הומוסקסואליים.
* מאיר: טייס ממוצא ארגנטינאי וידידו של אבישי, המחזר אחריו. בהמשך הסדרה יוצא מאיר לשיט תענוגות עם הדוגמנית קרין מגריזו, וסופרמן הקנאי מטביע את ספינתם.
* אורלי ויינרבורג: דמות פארודית על אורלי ויינרמן.

== עלילות משנה ==
* חיי הזהר של אגם דולברג - סדרה בכיכובה של אגם דולברג, דמות פארודית על אגם רודברג. ילדה עשירה ומפונקת המנצלת עובדים זרים.
* עלילות שירן אטיאס - סדרה בכיכובה של שירן אטיאס, דמות פארודית על מורן אטיאס. חשפנית שאוצר המילים שלה מסתכם ב"פיצה" ו"פסטה".
* פופאי המתחנגל - סדרה בכיכובו של פופאי כהומוסקסואל ("מתחנגל" בעגת היוצרים), שמאלני אשכנזי, המביאה לכדי קונפליקטים שונים בינו לבין יריבו בלוטו, המוצג כמתנחל מזרחי הפוגע בפופאי במסווה של הצד הנפגע.

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות הנפשה ישראליות
אולפני הוליווד של דיסני

אולפני הוליווד של דיסני (באנגלית: Disney's Hollywood Studios) הוא אחד מפארקי השעשועים המצויים באתר הנופש דיסניוורלד, הממוקם באורלנדו, פלורידה שבארצות הברית.

הפארק נפתח ב-1 במאי 1989 בשם אולפני דיסני - אם ג'י אם (Disney-MGM Studios) ושטחו 546,000 מ"ר.

הפארק אמנם לא היה בבעלות חברת מטרו גולדווין מאייר - היא אם ג'י אם, אבל על פי הסכם עם חברת וולט דיסני לחברת דיסני הייתה הרשאה להשתמש בשם המסחרי של אם ג'י אם ובדמויות מהסרטים שלה בפארק.

ב-9 באוגוסט 2007 הודיעה נשיאת חברת וולט דיסני, מג קרופטון על שינוי שמו של הפארק (שינוי שחל מ-7 בינואר 2008) וזאת לאור גידולו של הפארק לתחומים אחרים ובהם תחום המוזיקה, הטלוויזיה והתיאטרון. מתקן הסרטים הגדול שפארק ימשיך להתבסס על דמויות מסרטי חברת אם ג'י אם.

==מבנה הפארק==
הפארק מורכב מחמישה אזורים שונים:

===שדרות הוליווד===
שדרות הוליווד הוא רחוב קניות הנמצא בפתחו של הפארק. בקצהו נמצאת אטרקציה המתארת את הסרטים השונים של אולפני אם ג'י אם.
מקביל לרחוב הראשי של ארצות הברית בממלכת הקסם. באזור זה נמצאת האטרקציה רכבת הבריחה של מיקי ומיני.

===רחוב ניו יורק===
תפאורת סרטים קבועה המדמה רחוב בעיר ניו יורק.
באזור זה נמצאות האטרקציות:
* מופע אינדיאנה ג'ונס - מופע חי בהשתתפות כפילים העושים פעלולים מסוכנים כמו אלו המופיעים בסרטי אינדיאנה ג'ונס.
* סטאר טורס - "סיורים בחלל"
* הסרט התלת־ממדי של ג'ים הנסון - החבובות בתלת מימד.

===שדרות מיקי===
* סיור באולפנים.

===חצר ההנפשה===
* מופע עם דמויות הסרט בת הים הקטנה
* מופע המסביר כיצד נעשים סרטי הנפשה (אנימציה).

===שדרות סנסט===
* מופע עם דמויות הסרט היפה והחיה.
* מגדל האימה של גבול הדימדומים
* פנטסמיק! - מופע זיקוקים לילי.
* רכבת הרוק 'נ' רול (Rock 'n' Roller Coaster) - רכבת הרים מקורה וחשוכה בכיכובם של להקת אירוסמית' עם 3 לולאות ומהירות שיגור גבוהה במיוחד.
* מודל בגודל טבעי של אודיטוריום פאן-פסיפיק

==הפקות סרטים==
בבסיס הרעיון של הקמת פארק זה, היה הקמתו של פארק שעשועים המשלב בתוכו אולפן סרטים וטלוויזיה פעיל. במסגרת האולפנים הופקו הסרטים מולאן, לילו וסטיץ, ואחי הדוב, וכן סדרות טלוויזיה רבות. בהמשך, בשל קיצוצים תקציביים הוחלט על העברת האולפנים לברבנק, קליפורניה, ועל העברת הפקות הרדיו לדאלאס, טקסס.
בשנת 1992 הגישה חברת מטרו גולדן מאייר תביעה נגד חברת וולט דיסני בטענה שחברת דיסני הפרה את ההסכם משנת 1985 המחייב שבפארק יופקו סרטים וסדרות. דיסני הגישה תביעה שכנגד, ובה טענה שאם ג'י אם הפרה את ההסכם עם דיסני לבלעדיות על שם החברה בפארקי שעשועים בכך שהוקם מלון אם ג'י אם בלאס וגאס, נבדה. בית המשפט פסק לטובת דיסני ואסר על המלון בלאס וגאס להפעיל מתקני פארק שעשועים.

==פרטים נוספים==
* בכל שנה נערכים בפארק אירועי מלחמת הכוכבים בהם במשך חמישה סופי שבוע בתחילת הקיץ נערכות תהלוכות מיוחדות בנושא זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:דיסניוורלד
pt:Walt Disney World Resort#Disney-Hollywood Studios
תמסחי ביבים

מיניאטורה של "תמסחי ביבים" בארצות הברית
"תמסחי ביבים" או "תניני ביבים" הם תנינאים שעל פי האגדה האורבנית שורצים בתעלות הביוב של ניו יורק.
על פי האגדה הובאו לניו יורק אליגטורי מחמד קטנים מפלורידה ונמכרו במגזר הפרטי. עם התבגרותם נזרקו התמסחים לאסלה על ידי בעליהם ודרכה הגיעו אל הביוב, שם על פי האגדה נטעו את משכנם והם מתרבים עד עצם היום הזה. לאגדה האורבנית אין יסוד במציאות, בין השאר בשל הבדלי הטמפרטורות בין פלורידה וניו יורק, תרביות החיידקים במערכות הביוב, והיעדר עדות כלשהי לקיומם של תנינאים במערכות הביוב.

==היסטוריה==
שורשה של האגדה בשנת 1927, בה פורסם בתאריך ה-4 בספטמבר בטיים מגזין של ניו-יורק כי בנחל שעלה על גדותיו נמצא תנין. לאחר מכן התברר כי התנין נמלט כמה חודשים קודם לכן מנחל בשטחו של אדם בשם ד"ר פ.א. פולר. פרסומים על גילוי תנינים נוספים באזור ניו יורק רווחו בשנים שלאחר מכן, אך מערכת הביוב אוזכרה לראשונה כשטיים מגזין פרסם ידיעה כי כמה ילדים שפינו שלג לתעלות הביוב ראו תנין באורך 1.8, כשזה ניסה לחמוק לתעלות הביוב. הילדים תקפו את התנין באתי חפירה והרגו אותו. ההשערה הייתה כי התנין נפל מספינה, שחה אל החוף ומצא את הכניסה לביוב.

===כיצד בכל זאת הפכה לאגדה רווחת?===
בשנת 1959 הוציא הסופר רוברט דליי ספר בשם World Beneath The City (עולם מתחת לעיר), המספר את סיפורו של טדי מאי (הממונה על ביבי ניו יורק עד לשנת 1955), שלפיו פקחי הביבים דיווחו על הימצאותם של תנינים במערכת הביוב בסביבות 1935. פרט לכך, אין הספר מתארך אירועים נוספים, כמו כליאת התנינים או הפגיעה בהם. דליי טען כי פגש את מאי כשזה היה בן 84, עשרים שנים אחרי האירועים, אך דמיונו העשיר של מאי ונטייתו לסיפורי בדיון גרמו לרוב חוקרי הסיפור לדחות את טענתו. 

לבושה המודרני של האגדה האורבנית שייך בעיקרו לסופר תומאס פינצ'ון, שברומן V, שפרסם בשנת 1963, ברא בדמיונו את עיקר פריטי האגדה: תנינים קטנים מפלורידה, שנרכשו כחיות מחמד, חמקו אל מערכות הביוב ומאז הם חיים שם. פינצ'ון דמיין אליגטורים עיוורים ולבקנים, בהם נלחמת "סיירת אליגטורים" חמושה ברובים ארוכי קנה ורבי עצמה. פרי דמיונו של פינצ'ון זכה לפופולריות רבה בשנות השישים, אז צברה האגדה האורבנית תנופה של ממש. 

== בתרבות הפופולרית ==
סרט הקולנוע "Alligator" משנת 1980 מבוסס על אגדת תמסחי הביבים. לסרט יצא סרט המשך ישירות לווידאו בשם "Alligator II: The Mutation" בשנת 1991. 
==ראו גם==
* צבי הנינג'ה (סיפור בעל השראה והשפעה ניכרת מאגדת התמסחים בביבים)

קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:אגדות אורבניות
קטגוריה:ביוב
הנתיב הזוהר

"הנתיב הזוהר" אזורי הכוחות הצבאיים בעבר ובהווה
הנתיב הזוהר (בספרדית: Sendero Luminoso) הוא ארגון גרילה וטרור מאואיסטי בפרו, המכנה עצמו "המפלגה הקומוניסטית של פרו". תומכיו מכונים "סנדריסטאס". שמו של הארגון נגזר מאמירה מפורסמת של חוזה קרלוס מריאטגי, מייסד המפלגה הקומוניסטית הפרואנית הראשונה: "המרקסיזם-לנינזם יפתח את הנתיב הזוהר למהפכה". ההשראה לשם נלקחה ממערכת הדרכים של האינקה מבוליביה לקולומביה שסומנו באבני ריצוף כך ששליחים יכלו ללכת בהן גם בלילה<ref></ref>.

מטרת הארגון, שנוסד בידי , הייתה להחליף את הבורגנות בפרו בשלטון מהפכני קומוניסטי עממי של האיכרים, על ידי שימוש בכל אמצעי אפשרי. מעריכים שהארגון רצח עשרות אלפי אזרחים. הארגון גייס לשורותיו בכפייה, ואף חטף ילדים במטרה להופכם לחיילים-ילדים במלחמתו נגד הצבא. אלו שברחו הוקעו כבוגדים והוצאו להורג. הצבא שהגיע לאזורים הכפריים שבהם הארגון ניסה לבסס את שליטתו, פעל ביד קשה כדי לדכא את הארגון, ואף הרג חלק מאנשי הארגון על ידי הטלתם ממסוקים. לעיתים רבות לא הבחין הצבא בין כפריים תמימים לבין אנשי הארגון, ואנשים חפים מפשע נפגעו בידי הצבא. 

ב-15 בפברואר 1992, נרצחה על ידי הארגון מריה אלנה מויאנו לעיני ילדיה באירוע רב משתתפים בעיר וילה אל סלבדור. המתנקשים ירו בה תחילה ולאחר מכן פוצצו את גופתה בחומר נפץ.<ref name="LRB"></ref>

לפי הערכות, 300,000 איש השתתפו בהלוויה של מריה אלנה מויאנו. לצד לכידתו של מנהיג הנתיב הזוהר, אבימאל גוזמן, בספטמבר 1992, הזעם על רצח מויאנו נתפס כצעד מרכזי בירידה בתמיכה במחתרת. הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי העניק לאחר מותה את אות מסדר ההצטיינות הפרואני על שירות מכובד. את האות קיבלה אמה בשנת 2017.<ref name="Andina"></ref>

פעילותו של הארגון גרמה לנסיגה בדמוקרטיה של פרו. נשיא פרו אלן גרסיה החיל ב־1985 את החוק הצבאי על כמחצית מהאזרחים. כאשר אזרחים החלו למאוס בפעילותו של הארגון ולהסגיר את אנשיו, המאבק הוקצן והארגון החל לתקוף את לימה בסדרת פיגועים של מכוניות תופת. הפחד הביא לבחירתו של אלברטו פוג'ימורי שהפך לדיקטטור, פירק את הפרלמנט, והשאיר את פרו במשטר צבאי, גם לאחר לכידתו של מנהיג הארגון, אבימאל גוסמן, ורוב ראשיו ב־1992 במבצע משטרתי.

מאז לכידת ראשיו פעל הארגון לעיתים רחוקות בלבד, אך עדיין תיירים מוזהרים שלא לבקר באזור עמק אואייאגה העילי, הנמצא תחת שליטת הארגון. בנובמבר 2000 התקומם העם נגד עריצותו של פוג'ימורי והלה התפטר וברח ליפן (משפחתו היא ממוצא יפני). הוקמה ועדה לחקר כל האירועים שנקראה ועדת האמת, והיא מצאה לאחר שנתיים של חקירה, הן את הארגון הנתיב הזוהר והן את פוג'ימורי, כאשמים ברודנות ועריצות כלפי העם הפרואני.

האידאולוגיה והטקטיקה של הארגון הועתקו על ידי קבוצות גרילה מרקסיסטיות אחרות, כגון המורדים המאואיסטים בנפאל. מחלקת המדינה של ארצות הברית כוללת את הארגון ברשימת ארגוני הטרור הזרים שלה. גם האיחוד האירופי ובריטניה מחשיבות אותו כארגון טרור ואוסרות על תמיכה או סיוע כספי לו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050309045004/http://www.csrp.org/history.htm היסטוריית הארגון ותמונות באתר אמריקאי לתמיכה במהפכה בפרו].
* .
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגוני טרור קומוניסטים
קטגוריה:פרו: ארגונים
קטגוריה:פרו: היסטוריה צבאית
קטגוריה:ארגונים שהוגדרו על ידי ארצות הברית כארגון טרור
קורמורן ימי

Phalacrocorax aristotelis
קורמורן ימי (שם מדעי: Phalacrocorax aristotelis) הוא מין עוף ימי ממשפחת הקורמורניים הנפוץ בעיקר סביב חופי אירופה, דרום אסיה וצפון אפריקה אך הגדיל את תפוצתו לאזורים נוספים. כמו מרבית הקורמורנים הוא נפוץ סביב חופים וצוקים, בהם הוא מקנן וניזון בים.

== מאפיינים ==
הקורמורן הימי ניזון מדגים אותם הוא צד על ידי צלילה אל תוך המים. בתי הגידול המועדפים עליו הם: נהרות, אגמים, חופי ים וביצות בפנים היבשת. הקורמורן הימי מקנן בחופים סלעיים וזן נדיר מקנן בחופי ים חוליים או ביצתיים. בעונת הקינון מתבלטת ציצית ברורה על ראשיהם. רוב נוצותיו שחורות, פרט לכתמים צהובים בבסיס המקור וסביב העין. הזוויגים דומים. רוב נוצותיהם של הצעירים חומות וצווארם לבנבן. כנפי הקורמורן קצרות יחסית וזנבו ארוך למדי. צווארו ארוך, גדול ומאונקל ויצא ממנו שק קטן המשמש לאחסון הדגים. ברגליו יש קרום שחיה ובשל היותן קצרות ועבות, הן מקשות עליו את ההליכה ביבשה ומאלצות אותו לזקוף את גופו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
ימי
קטגוריה:ארץ ישראל: סולתאים
קטגוריה:בעלי חיים בחופים
קטגוריה:ספרד: עופות
קטגוריה:גרמניה: עופות
קטגוריה:מרוקו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1761