אלי קמיר

אלי קמיר (נולד ב-24 במרץ 1964) הוא יועץ אסטרטגי לחברות ישראליות ותאגידים בינלאומיים ויו"ר חברת הייעוץ קמיר אסטרטגיה. בעבר שימש בתפקיד ראש המטה של סגן ראש הממשלה ושר התחבורה, ויועץ התקשורת של שר הביטחון. לפני כן עבד כעיתונאי בעיתון מעריב.

==בתחום העיתונות==
קמיר החל את דרכו העיתונאית בראשית שנות ה-80 במדור הספורט של מעריב. בשנת 1990 מונה לכתב לענייני משפט, ולאחר מכן שימש כעורך המשפטי-כלכלי של העיתון<ref name=":0"></ref>. לצד תפקידו בעיתון, חיבר קמיר את המוסף הישראלי לספר מקלטי מס בעולם בהוצאת האקונומיסט, שפורסם בישראל בהוצאת סדן. באותן שנים הוביל קמיר מאבק עיתונאי מול לשכת עורכי הדין ומשרד המשפטים, שעד אותה עת אסרו על עורכי דין לפרסם את עצמם. קמיר טען שהדבר מנציח את ההגמוניה של עורכי הדין הוותיקים ולא מאפשר לעשרות אלפי עורכי דין צעירים לזכות בהכרה<ref name=":0" />. מאבקו של קמיר הגיע עד לבית הדין הארצי של לשכת עורכי הדין ואף לפסק דין של חבר בית הדין, עו״ד אביגדור פלדמן, שסלל את הדרך שמאפשרת כיום לעורכי דין לפרסם עצמם.

בשנת 1995 מונה קמיר לשליח מעריב בלונדון, משם סיקר, בין היתר, את הסכמי השלום בצפון אירלנד, עלייתו של טוני בלייר לשלטון ואירועי בית המלוכה הבריטי<ref></ref>. במהלך שהותו בבירת אנגליה פרסם יחד עם שחקן ווסטהאם ונבחרת ישראל בכדורגל באותם ימים, אייל ברקוביץ', את הספר 'הקוסם', שזכה להד גדול בכל רחבי הממלכה הבריטית ודורג בצמרת רבי המכר בישראל<ref></ref>. בשנת 1999 שב קמיר לישראל ומונה לכתב המדיני של מעריב. בתפקידו זה סיקר, בין היתר, את ועידת שפרדסטאון, שעסקה בשיחות השלום בין ישראל לבין סוריה ואת שיחות השלום בין ישראל לבין הפלסטינים, שניהל ראש הממשלה דאז אהוד ברק.

==בתחום הפרלמנטרי==
בשנת 2002 מונה קמיר ליועץ התקשורת של שר הביטחון שאול מופז, תפקיד אותו מילא ארבע שנים<ref></ref>. בתקופה זו שימש בנוסף כחבר בצוות לגיבוש מערך ההסברה הלאומי בראשות מזכיר הממשלה לשעבר ישראל מימון. במהלך מלחמת המפרץ השנייה שימש קמיר בתפקיד יו"ר פורום ההסברה של מערכת הביטחון. עם מינויו של שאול מופז לשר התחבורה ולסגן ראש הממשלה בממשלת ישראל ה-31 בשנת 2006, מונה קמיר לראש המטה וליועצו האסטרטגי<ref></ref>. במסגרת תפקידו תיכלל את פעילות צוות המשלחת הישראלית לדיאלוג האסטרטגי עם ארצות הברית.

==בתחום העסקי==
בשנת 2009 ייסד קמיר משרד לייעוץ אסטרטגי ותקשורת, ובמשך מספר שנים שיתף פעולה עם האסטרטג ישראל בכר בפירמת הייעוץ 'קמיר בכר'. משרדם של השניים העניק ייעוץ מחקרי ואסטרטגי לראש הממשלה בנימין נתניהו לאחר היבחרו לראשות הממשלה בבחירות לכנסת ה-18<ref></ref>. עוד היה מעורב משרדם בחזרתו של אריה דרעי לראשות ש"ס ובקמפיין המפלגה לכנסת ב-2013<ref></ref>, ובהמשך בקמפיין הבחירות של משה כחלון עם מפלגת כולנו בשנת 2015 ועד למינויו לשר האוצר<ref name=":0" />. בשנת 2010, עם כניסתו של יהודה וינשטיין לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה, הפקיד וינשטיין בידי קמיר את הטיפול בנאמנות בהשקעותיו האישיות. קמיר הוא חברו הקרוב של מאמן הכדורגל אברהם גרנט ואף ייעץ לו לאורך קריירת האימון שלו ובתקופתו כמנג'ר צ'לסי<ref></ref>.

אלי קמיר מעניק ייעוץ אסטרטגי לחברות ישראליות ולתאגידים בינלאומיים. שימש כלוביסט של חברת פרטנר תקשורת. מאז 2009 הוא מלווה את התאגיד האמריקאי לחיפוש ולהפקת נפט וגז טבעי נובל אנרג'י בפעילותו בישראל בדיוני ועדת ששינסקי וועדת צמח, במתווה הגז ובמאבק הציבורי להרחקת אסדת לווייתן<ref></ref>. בשנת 2011 שימש קמיר כאסטרטג של התאחדות הסטודנטים והעומד בראשה, השר איציק שמולי, במאבק הציבורי שניהלו במסגרת המחאה החברתית<ref></ref>. בשנים 2014–2015 ייעץ למשרד הביטחון בסוגיית תקציב הביטחון, שהסתיימה בהסכמה מול משרד האוצר על תקציב רב-שנתי<ref></ref>. ב-2015 מונה קמיר ליועץ אסטרטגי עבור קבוצת בזק<ref></ref>. באותה שנה החל לייעץ גם לבנק דיסקונט, בין היתר בסוגיות שונות שנדונו בוועדת שטרום<ref></ref>. בשנת 2020 הוביל קמיר, בשיתוף התאחדות מגדלי הבקר ומועצת החלב, את גיבוש הסכם החלב שנחתם ביניהם לבין משרד האוצר ומשרד החקלאות<ref></ref>.

ב-20 בפברואר 2018 נבדקה מעורבותו של קמיר בתיק 1270, הפרקליטות לא מצאה כל בסיס לחשד זה וסגרה את התיק. הטענה הייתה, כי בשנת 2015, בעיצומו של המרוץ לאיוש תפקיד היועץ המשפטי לממשלה, נפגש יועץ התקשורת ניר חפץ עם קמיר, מקורבה של השופטת בדימוס הילה גרסטל. במהלך הפגישה, כך נטען, שאל חפץ את קמיר האם גרסטל תהיה מוכנה להתחייב לסגור את פרשת מעונות ראש הממשלה בעניינה של שרה נתניהו בתמורה למינויה לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה<ref></ref>. המשטרה מצאה כי אין כל בסיס לטענה ובעקבות המלצתה הפרקליטות סגרה את התיק<ref></ref>.

בנוסף לכך, נחקר קמיר במסגרת פרשת 4000, לפיה נכח בפגישות בין אנשי קבוצת בזק למנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר והשתתף בהעברת מידע סודי מהמשרד לבזק<ref></ref>. המשטרה ורשות ניירות ערך המליצו לא להגיש נגד קמיר כתב אישום מכיוון שלא נמצאה תשתית ראייתית לביצוע עבירות<ref></ref>, ולבסוף החליטה הפרקליטות לסגור את התיק נגדו וקבעה כי לא נפל רבב בהתנהגותו המקצועית<ref></ref><ref></ref>.

==פעילות ציבורית==
בין השנים 2002–2006 היה חבר בצוות האסטרטגי לגיבוש חזון וייעוד מרכז יצחק רבין. קמיר פעיל באגודת הידידים של עמותת עזרה למרפא בראשותו של הרב אלימלך פירר, ואף שימש כחבר בוועדת הפרס של קרן דניאלי לבחירת הרופא של המדינה<ref></ref>. כמו כן שימש קמיר כמרצה במכון להשתלמות שופטים ומרצה אורח במוסדות אקדמיים.
==השכלה==
קמיר בעל תואר ראשון במדעי המדינה ופילוסופיה יהודית ובוגר המכון לשלטון מקומי מאוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, למד עיתונאות במסגרת החוג לעיתונאות באוניברסיטת תל אביב שבראשו עמד חתן פרס ישראל שלום רוזנפלד. קמיר הוא בוגר התוכנית למנהיגות מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית בנושא Preventing Diplomacy and Conflict Resolution ובוגר התוכנית Conflict Transformation Skills מטעם אוניברסיטת Eastern Mennonite University בווירג'יניה בשנת 2001.

==חיים אישיים==
בת זוגו היא מיכל רוזנבוים, לשעבר מנהלת רשות החברות הממשלתיות.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:יועצים ישראלים
קטגוריה:שדלנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964