OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מצלול (ספרות)

מִצְלוֹל הוא מכלול האמצעים בשירה ובפרוזה המבוססים בעיקר על צליל של מילים ולא על משמעותן. מבחינה טכנית, הגדרה זו כוללת גם את תחום החריזה, אך בשל ההתפתחות הנפרדת של החריזה ושל אמצעים צליליים אחרים, רוב העוסקים בתחום אינם כוללים את החריזה כסוג של מצלול.

== סוגים של מצלול ==
=== אונומטופיה ===

מילה או צירוף מילים שצלילן מחקה את משמעותן. המילה 'זמזום', למשל, דומה בצלילה לזמזום הדבורה אליו היא מתייחסת. דבר זה נכון למילים רבות נוספות, בעיקר (אך לא רק) כאלו המחקות צלילים. בשירה משמשת לעיתים מילה אונומטופיאית אחת לחידוד המשמעות של מספר מילים קרובות אליה, המשתמשות באותו צליל.

=== אליטרציה ===

חזרה על צליל או צירוף צלילים במספר מילים קרובות. הצליל החוזר הוא בדרך-כלל עיצור או מספר עיצורים. הצירופים 'חן וחסד' או 'גד גדוד יגודנו' מהווים אליטרציה. האליטרציה היא אמצעי אמנותי המשמש בשירה הקדומה לאותם תפקידים עבורם שימשו מאוחר יותר החריזה והמשקל: להקל על זכירת הטקסט בעל פה, ולהעניק סיפוק אסתטי לשומעים.

=== אסונאנס ===

חזרה על אותו מבנה תנועות עם עיצורים שונים. הצירוף "טָלֶה רָעֵב" הוא אסוננס, שבו החזרה היא על צמד התנועות a-e. בשירה העברית ניתן למצוא דוגמאות רבות לשימוש באסוננס, למשל אצל מאיר ויזלטיר, שכתב ב"שישה שירי נפש" את השורה "כְּמוֹ שֶׁלֶג חָדַש הַנֶפֶש" המשתמש באסוננס להדגשת הדימוי של הנפש לשלג.

קרוב לאסוננס, אך לא זהה, הוא החרוז האסוננטי המופיע בסוף הטור השירי.

=== קונסוננס ===

חזרה על אותו מבנה עיצורים עם תנועות שונות. הצירופים "חֶרֶשׁ חָרַשׁ הַחוֹרֵשׁ" או "צרצר מצרצר צרצורו" ("לילה טוב" / יהונתן גפן) הם קונסוננטים, שבהם יש חזרה על העיצורים ח-ר-ש או צ-ר-צ-ר.

הקונסוננס אינו אמצעי נפוץ בשירה העברית, בין השאר בשל שיטת יצירת המילים בעברית מתוך השורש הדקדוקי – כך שמילים שבהן חוזרים אותם עיצורים הן במקרים רבים מילים מאותו שורש (למשל בדוגמאות לעיל). האמצעי נפוץ יותר בשירה האנגלית (ובתרגומים ממנה), בין השאר אצל אדגר אלן פו. המשורר וילפרד אוון השתמש רבות בקונסוננס כדי להדגיש את תחושת השבירה והשסע בשיריו על מלחמת העולם הראשונה.

=== לשון נופל על לשון ===

לשון נופל על לשון הוא צירוף לשוני שבו ישנן שתי מילים (או יותר) בעלות הגייה דומה (או אותיות שורש דומות) אך משמעותן שונה ולעיתים אף סותרת.

== ראו גם ==
* אליטרציה
* אונומטופיה
* אסונאנס
* לשון נופל על לשון

== לקריאה נוספת ==
* שמעון זנדבנק, "מַזֶּשִׁיר", כתר, ירושלים, 2002

== קישורים חיצוניים ==
* שמעון בר-אפרת, [http://lib.cet.ac.il/Pages/item.asp?item=12550&id=34 אמצעים סגנוניים – הצליל והמקצב], הספרייה הווירטואלית של מטח

קטגוריה:מונחים ספרותיים
קטגוריה:שירה
קטגוריה:טכניקות ספרותיות
מסכת שבועות

מַסֶּכֶת שְׁבוּעוֹת היא המסכת השישית בסדר נזיקין שבמשנה, ומוקדשת בעיקרה לדיני שבועה. אולם בשני פרקיה הראשונים היא דנה בטומאת מקדש וקודשיו - דיני הנכנס לבית המקדש או אוכל בשר קורבן ('קודש') בהיותו טמא, בשוגג - ששכח שנטמא או ששכח שהוא אוכל קודש או נכנס למקדש, ובמזיד, ורק אחר-כך היא מבארת ומפרטת את דיני השבועות השונים. זאת כנראה משום הקשר שבין דין טומאת מקדש וקודשיו לחלק מדיני השבועות (שבועת העדות ושבועת ביטוי) שמופיעים יחד בפרשה אחת בספר ויקרא, ומביאים עליהם קורבן עולה ויורד.

מסכת זו בתלמוד הבבלי כוללת 48 דפים (בדפוס וילנא והדומים לו), ויש שמוצאים רמז, שכיוון שבספירת העומר יש 49 יום, יש להתחיל ללמוד מסכת זו בהספק של דף ליום על מנת לסיימה לפני חג שבועות.
בתלמוד הירושלמי (בדפוס הנפוץ) יש במסכת 44 דפים.

==מיקומה של המסכת בסדר נזיקין==
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הטעם הראשון לסידור מסכת זו אחר מסכת מכות הוא שיש דמיון בדיניהם ומשפטיהם כמו שנזכר בתלמוד. טעם אחר הוא שכל עניין השבועות ואכיפתן הוא בסמכות השופטים. ולכן על מסכת זו להימצא אחר מסכת סנהדרין בה התבארו דיני השופטים.

==פרקי המסכת==
#שבועות שתים שהן ארבע (שבע משניות) עוסק ביחס בין הקורבנות השונים המכפרים על טומאת מקדש וקודשיו.
# ידיעות הטומאה שתים שהן ארבע (חמש משניות) עוסק בחיובו של החוטא בטומאת וקודשיו וקודשיו בקורבן עולה ויורד.
#שבועות שתים שהן ארבע (אחת עשרה משניות) עוסק בעיקר בשבועת ביטוי - הנשבע לשקר או שאינו עומד בשבועתו. הפרק עוסק גם בשבועת שוא - הנשבע על דבר שאינו אפשרי.
#שבועת העדות (שלוש עשרה משניות) עוסק בשבועת העדות - מי שהיה עד להתרחשות כלשהי ונשבע לשקר כדי להתחמק מלהעיד על כך בבית דין.
#שבועת הפקדון (חמש משניות) עוסק בשבועת הפיקדון - נתבע בבית דין שכפר בתביעה ונשבע לשקר.
#שבועת הדיינין (שבע משניות) עוסק בשבועת מודה במקצת - נתבע בבית דין שמודה במקצת מן התביעה, חייב להישבע על החלק מן התביעה שבה הוא כופר.
#כל הנשבעין שבתורה (שמונה משניות) עוסק בשבועת המשנה - שבועות שתיקנו חכמים לחייב בהן את התובע בבית דין במקרים מסוימים.
#ארבעה שומרין הן (שש משניות) עוסק בשבועת השומרים - אדם שקיבל אחריות לשמור על חפצים של אחר, וטוען שהחפצים אבדו שלא באשמתו, חייב להישבע כדי לגבות את דבריו.

בסך הכול, יש במסכת 62 משניות.

==קישורים חיצוניים==

* תלמוד בבלי, [http://maagarim.hebrew-academy.org.il/Pages/PMain.aspx?misyzira=80036 מסכת שבועות], במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית
* 

== הערות שוליים ==

שבועות
קטגוריה:נדרים ושבועות
שבט אשר

בול המוקדש לשבט אשר
מפת שבט אשר מהמאה ה-16
שֵׁבֶט אָשֵׁר הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט אשר, בנו השמיני של יעקב (השני מזלפה שפחת לאה).

 ().

==ברכות לשבט==
===ברכת יעקב===
בברכת יעקב לבניו בפרשת ויחי נאמר
.

===ברכת משה===
בברכת משה לשבטים בפרשת וזאת הברכה נאמר
.

==השבט במדבר==

=== משפחות השבט ===
שתי רשימות במקרא<ref>בבראשית מו יז ובדברי הימים א ז ל</ref> מונות שש משפחות מרכזיות לשבט: יִמְנָה, יִשְׁוָה, יִשְׁוִי ובְרִיעָה, כאשר מבריעה יצאו המשפחות חֶבֶר ומַלְכִּיאֵל. אך ברשימה של מפקד בני ישראל בערבות מואב חסרה משפחת 'ישוה'. שלוש הרשימות מזכירות את שרח בת אשר.

===סמלי השבט===
הדגל של שבט אשר על פי הזיהוי של התרשיש כ[[אקוומרין]]
אבן החושן של שבט אשר היא תרשיש. הדגל שלו היה ציור של עץ זית על שם הברכות שקיבל מיעקב וממשה "מאשר שמֵנה לחמו" "וְטֹבֵל בַּשֶּׁמֶן רַגְלוֹ". סמל עץ הזית מופיע בסמל העיר נהריה, שנמצאת בנחלת השבט.

החודש המקושר לשבט אשר הוא חשוון או טבת או שבט

===נשיאי השבט ===
במפקד הראשון מוזכר פגעיאל בן עכרן.
במרגלים סתור בן מיכאל
ובמפקד השני בסוף ספר במדבר אחיהוד בן שלומי.

===המסע במדבר===
בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט אשר במחנה שבט דן, שהיה מצפון למשכן.
היה שני במחנה זה.
*במפקד הראשון שערך משה רבנו במדבר, מנה השבט 41,500 איש.
*במפקד השני שערך משה רבנו במדבר, מנה השבט 53,400 איש.
*במפקד השלישי שערך דוד המלך, מנה השבט 26,000 איש.

==נחלת השבט==

נחלות שבטי ישראל

נחלתו של שבט אשר הייתה בגליל המערבי ובמערב הגליל העליון ובאזור לבנון ונודעה כנחלה בעלת אדמה עשירה ופוריה.

בין ערי השבט: בטן, כבול, נעיאל, אכזיב ואכשף. האחרונה מוזכרת בספר יהושע:

.

==השבט בארץ ישראל==
השבט השתתף במלחמתו של השופט גדעון בן יואש במדיינים.

==אזכורים היסטוריים==
חוקרים כדוגמת פרופ' יוחנן אהרוני מזהים את האזכור ברשימות הטופוגרפיות של סתי הראשון מסוף המאה ה-14 לפנה"ס של שבט "אסר" בכנען, כמכוון לשבט אשר הישראלי. כמו כן מזהים חוקרים את אזכורו של "קדג'רדי ראש אשר" בכנען בפפירוס אנאסטאזי א מימי רעמסס השני במאה ה-13 לפנה"ס, כמדבר על נשיא שבט אשר הישראלי.

בנוסף, יש המזהים את שמות בתי האב המופיעים בספר דברי הימים כשמות יישובים, כגון:"חַרְנֶפֶר בְּנֵי צוֹפָח" עם חירבת קאנפאר בנפת ג'וב ג'נין שבאזור לבנון . "שָׁמֶר בן חבר" זוהה עם היישוב שומר בנפת צידון. בהמשך הרשימה מופיעים שמות המזוהים עם שבטי הארמים, למשל - "יחבה (וְחֻבָּה)" זוהתה עם האלה החיתית-חורית חבת שמקור פולחנה שכן בארם, בעוד השם המקראי "סוּחַ" הוא תעתיק עברי לשם המדינה סוח היא מולדתו של אחד מרעי איוב הקרוי 'בלדד השוחי'.

==לקריאה נוספת==
נחלת אשר
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
אשר
קטגוריה:פרשת ויחי
איטריום

איטריום (Yttrium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Y ומספרו האטומי 39. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.

==תכונות==
לאיטריום מראה לבן כסוף, והוא יציב באוויר עד 400°C. דרגת חמצונו הנפוצה ביותר היא 3+.

==שימושים==
איטריום חמצני הוא תרכובת האיטריום החשובה ביותר המהווה חומר גלם בייצור YVO<sub>4</sub>
ו־Y<sub>2</sub>O<sub>3</sub> המשמשים כמקור לצבע אדום בטלוויזיות CRT. שימושים נוספים:
* איטריום חמצני משמש ליצירת גרניט איטריום-ברזל החוסם גלי מיקרו.
* לגרניט של איטריום ברזל (Y<sub>3</sub>Fe<sub>5</sub>O<sub>12</sub>), אלומיניום (Y<sub>3</sub>Al<sub>5</sub>O<sub>12</sub>) וגדוליניום יש תכונות מגנטיות מעניינות. לגרניט איטריום-אלומיניום דרגת קשיחות 8.5 בסולם מוס (לצורך השוואה, ליהלום יש 10) ומשמש ליצירת אבני חן.
* כזרז בפולימריזציה של אתילן.
* משמש לחמצון ונדיום.
* גבישי גרניט של איטריום, אלומיניום וצריום משמשים ליצירת נורות LED הפולטות אור לבן.
* הכנת מוליך-העל YBCO - YBa<sub>2</sub>Cu<sub>3</sub>O<sub>7</sub>, הראשון בין מוליכי-העל העובד מעל טמפרטורת הרתיחה של חנקן.

==היסטוריה==
היסוד נמצא על ידי יוהאן גדולין (Johan Gadolin) ב־1794 בצורת תחמוצת Y<sub>2</sub>O<sub>3</sub> במינרל גדוליניט. איטריום מוצה על ידי פרידריך ולר (Friedrich Wöhler) ב־1828 מתרכיז של איטריה (Y<sub>2</sub>O<sub>3</sub>), איטריום כלורי (YCl<sub>3</sub>) וזרחן.
איטריום התגלה במחצבה ליד הכפר איטרבי בשוודיה, שם מצאו גם הרבה מינרלים יוצאי דופן המכילים מתכות נדירות. היסודות ארביום, טרביום ואיטרביום נקראו על שם הכפר.

==צורה בטבע==
איטריום נמצא כמעט בכל המינרלים של המתכות הנדירות ובמכרות אורניום, אך לעולם לא נמצא בטבע בצורתו החופשית. מקורו המסחרי הוא חול מונזיט (3% מהמסה).

איטריום מופק בצורה הבאה:
<div style="text-align: right; direction: rtl; margin-left: 1em;">
<math>\ 2YF_3(s) + 3Ca(s) \rarr 2Y(s) + 3CaF_2(s)</math>
</div>
אין זו השיטה היחידה להפקת איטריום ויש מספר טכניקות נוספות.

קשה להפריד איטריום ממתכות אחרות במיצוי. סלעים שהובאו במשימות אפולו בירח ונבדקו הכילו אחוז איטריום גבוה.

==השפעה ביולוגית==
מלחי איטריום הם חומרים מסרטנים. במצב נורמלי לא נמצא איטריום ברקמות אדם ואין לו כל תפקיד ביולוגי.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Y/index.html איטריום ב־WebElements.com ]
*[http://environmentalchemistry.com/yogi/periodic/Y.html איטריום ב־EnvironmentalChemistry.com ]
* 

קטגוריה:מתכות מעבר
קטגוריה:יסודות כימיים
תת-היבשת ההודית

תת-היבשת ההודית
צילום [[לוויין של תת-היבשת ההודית]]נדידת תת-היבשת ההודית צפונה ודחיקתה אל [[הלוח האירואסייתי]]
תת-היבשת ההודית הוא אזור גאוגרפי ותרבותי בדרום אסיה הכולל את הודו, בנגלדש, פקיסטן, נפאל, בהוטן, סרי לנקה והאיים המלדיביים. תת-היבשת חופפת את הלוח הטקטוני ההודי. תת-היבשת הוא אחד מהאזורים המאוכלסים ביותר בעולם ובו כ-1.8 מיליארד תושבים (רובם בהודו, פקיסטן ובנגלדש), המהווים 40% מאוכלוסיית אסיה. המונח "תת-היבשת ההודית" מבטא את השוני הגאוגרפי והטקטוני בין האזור לבין שאר יבשת אסיה, אך גם את ההבדלים החברתיים בין תרבויות תת-היבשת והתרבויות הסמוכות. עם זאת, אין קונצנזוס מוחלט לגבי המושג.

== גאולוגיה וגאוגרפיה של תת-היבשת ==
הלוח הטקטוני ההודי הוא שריד ליבשת הקדומה גונדוונה, שהייתה לוח יבשתי נפרד מאסיה אשר התנגש בה במהלך עשרות מיליוני השנים האחרונות. התנגשויות אלו יצרו את הרי ההימלאיה, את רמת טיבט ורכסי הרים נוספים. פעולת הדחיקה נמשכת עד היום וגורמת לרעידות אדמה ולהמשך התרוממותו של רכס ההימלאיה במספר סנטימטרים מדי עשור.מבחינה גאוגרפית תחום האזור מצדו הצפוני בשרשראות הרי ההימלאיה, הקארקוראם והינדו-כוש, וצורתו היא כשל חצי אי הכלוא בין מפרץ בנגל ממזרח, האוקיינוס ההודי מדרום והים הערבי ממערב. שטחה של תת-היבשת הוא 4,480,000 קמ"ר, שהם עשרה אחוזים משטחה של אסיה.

הפאונה הטבעית של הודו היא בעלת מגוון מינים גדול מאוד והיא מגיעה למקום ה-8 בעולם מבחינת מגוון ביולוגי.

== היסטוריה של תת-היבשת ==

=== פרהיסטוריה ===
ברחבי הרפובליקה של הודו נמצאו אתרים של נתזי צור, המתוארכים לתקופת האבן הקדומה.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:אסיה: גאוגרפיה
קטגוריה:אסיה: גאולוגיה
קטגוריה:דרום אסיה
טיים (מגזין)

טיים (באנגלית: Time, נכתב TIME) הוא שבועון אמריקאי, הראשון מסוגו בארצות הברית והנמכר ביותר מסוגו עד היום. שש שנים אחריו קמו שני שבועונים דומים אחרים, ניוזוויק ו-U.S. News & World Report, הדומים לו באופיים, אף כי נטייתו הפוליטית של הראשון היא מעט יותר שמאלית ממנו ואילו האחרון נחשב מעט יותר ימני ממנו. העורך הראשי של טיים מאז 2017 הוא אדוארד פלסנטל. מהדורה אירופית של השבועון מתפרסמת בלונדון (ומתרכזת אף בענייני המזרח התיכון, אפריקה ומאז שנת 2003 – אמריקה הלטינית) ומהדורה אסייתית מתפרסמת בהונג קונג.

==היסטוריה==
המהדורה הראשונה של "טיים" פורסמה ב-3 במרץ 1923, ועל כריכתה הופיע דיוקנו של ג'וזף ג. קאנון, יו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית. מייסדי הטיים היו בריטון האדן והנרי לוס, שניהם בוגרי אוניברסיטת ייל, שם רכשו ניסיון בעריכת עיתון האוניברסיטה. האדן מת בשנת 1929, ולוס הפך לדמות הדומיננטית בעיתון ולדמות מפתח בהיסטוריה העיתונאית של המאה ה-20. האדן, שהיה יותר חופשי בגישתו העיתונאית, וראה בעיתון כלי לבידור בנוסף להיותו כתב עת של חדשות, ייסד את האופן שבו מסקר טיים גם חדשות קלות מתחום הבידור והתרבות הפופולרית.

==סגנון==
לטיים היה תמיד סגנון ייחודי וניתן לזיהוי. בשנת 1938 כתב הפובליציסט וולטר גיבס את הפרודיה הידועה על סגנון זה: "לאחור נכתבו המשפטים עד שהסתובב המוח... היכן יסתיים כל זה יודע רק האל". עם זאת, לעומת הימים הראשונים של העיתון שבהם התאפיין סגנונו במשפטים מורכבים בעלי תחביר הפוך, ודימויים כ"טייקונים כבדי עיניים" ו"ידידים טובים ומפוארים", בתחילת המאה ה-21 הסגנון הוא קליל יותר, אם כי עדיין שומר על ייחודו.

"טיים" ידוע אף בשל הקו האדום המקיף את כריכת העיתון בצורת מסגרת. רק פעם אחת בהיסטוריה, לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוקפה הכריכה במסגרת שחורה לאות אבל, במהדורה שיצאה בארצות הברית.

==בעלות==
"טיים" הפך לחלק מתאגיד טיים וורנר בשנת 1989 כאשר חברת "וורנר קומיוניקיישנס" ו"טיים בע"מ" התאחדו. משנת 2000 השבועון הוא חלק מ-"AOL טיים וורנר", אשר שבה לשם "טיים וורנר" בשנת 2003.

בנובמבר 2017 רכשה חברת המדיה מרדית את חברת "טיים", שבבעלותה כתב העת "טיים" וכתבי עת נוספים.

בספטמבר 2018 רכשו בני הזוג מארק ולין בניוף את כתב העת "טיים" תמורת 190 מיליון דולר.

==מגזין טיים לילדים==

בהיותו כתוב על ידי כתבים צעירים, "מגזין טיים לילדים" מהווה כתב עת שמוקדש לילדים ומופץ בעיקר בכיתות בתי ספר. הוא כולל חדשות ומאמרים שונים הקשורים בתרבות פופולרית שעשויה לעניין קוראים אמריקאים צעירים יותר. בכל שנה לקראת סוף שנת הלימודים בארצות הברית מתפרסם פרק המוקדש במיוחד לנושא הסביבה.

==איש השנה==

השבועון התפרסם במיוחד בכך שבמשך כל שנה הוא בוחר את "איש השנה של המגזין "טיים"" (משנת 2000 שונתה הכותרת מ"איש השנה" ל"אישיות השנה" כאשר המילה "אישיות" (Person) היא נייטרלית מבחינת המגדר). בבחירה זו מביע טיים את דעתו מיהו היחיד או הקבוצה שלהם ההשפעה הגדולה ביותר על החדשות באותה השנה. למרות הכותרת, הנבחר אינו תמיד אנושי. גם רעיונות ומכונות זכו בתואר. אלברט איינשטיין נבחר ל"איש המאה" במהדורה האחרונה של שנת 1999.

החל מ-1999 מפרסם טיים מדי שנה גם את רשימת 100 המשפיעים ביותר בעולם.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
שרף

חרק לכוד בתוך שרף]]
טיפות שרף]]
Protium Sp.”
שרף על עץ 2.”
שרף על עץ 1.”

שְׂרָף הוא חומר נוזלי היוצא מן העץ, שנוצר מהטרפן המחומצן של השמנים הנדיפים בצמח. השרף אינו מסיס במים אך מסיס בכוהל ובאתר.

ישנם שני סוגים של שרף: שרף טבעי ושרף מלאכותי, שהכנתו נעשית על ידי פרקולציה עם אלכוהול, ריכוז הפרקולנט והשקעת השרף עם מים בעודף.

שרף שעבר תהליך התאבנות במעבה האדמה יוצר אבן חן הקרויה ענבר.

לשרף שימושים שונים לאדם:
* גומי מופק משרף של מיני עצים טרופיים.
* שרף שימש בעבר לאיטום תחתית ספינות.
* שרף שימש בהכנת לפידים.
* השרף עוזר להפיק צליל יותר חזק מן הקשת של כלי הקשת. הנגנים מורחים את השרף על הקשת כדי להגביר את החיכוך בינה ובין המיתר. החיכוך מגביר את הצליל המופק.
* השרף משמש גם בתור סם מרפא לריפוי של מחלות שונות, כוויות, הצטננות, ומשכך כאבים לנשים הרות (אופיום). 
* ניתן להכין מתוך השרף חומר מסמיך המשמש בהכנת קינוחים, ממתקים וריבה וכמייצב וחומר קשירה לעוגה וגלידה.
* השרף שימש בימי קדם גם לעשיית קטורת לבשמים, ומשמש עד היום לטקסים דתיים.
* השרף הוא חלק ממרכיבי הדיו לכתיבת ספר תורה.
* רקדניות בלט משתמשות בשרף למניעת החלקת הנעל והחלקה על הבמה.

==יציאת השרף מהעץ==
בכל סוג עץ יוצא השרף בצורה שונה. ישנם עצים בהם השרף מתוך "גזע העץ" וישנם סוגי עצים בהם השרף יוצא מתוך "ענפי העץ".

==קטיף השרף==
קטיף שרף העצים קורה במספר מדינות בעולם: 

*ביוון קוטפים שרף מעץ אלת המסטיק (מסטיקא) בעזרת פעולת "חריצה".
*בסודאן קוטפים שרף מעץ שיטה (גומי ערבי) על ידי תלישת השרף. 
*בעומאן קוטפים שרף מעץ הלבונה (השרף גם בעל אותו השם) באמצעות קילוף גזע העץ.

==המחקר החקלאי==
אין עדיין מחקר חקלאי מקיף בנוגע על שרפי העצים וכן, התועלת המדויקת של ייצור השרף בידי העץ אינה ידועה כרגע, אך הוצעו כמה השערות אפשריות כגון סתימת חורים (הגלדה של פצעים), הגנה בפני חרקים שרוצים לחדור לעץ, ומניעת גדילה של פטריות טפיליות. ידוע שישנו שימוש בקרב חובבי ומגדלי אלמוגים בשרף על מנת להוריד את כמות המומסים במים (TDS) המוכנסים וממלאים את האקוורים עקב התאיידות. ייתכן שלשם כך משמש השרף תפקיד מכריע בסינון המים הנשאבים על ידי השורשים מן האדמה שקיים בה ברזל וחומרים מתכתיים שהופכים למומסים במים.

==ראו גם==
* מור
* ענבר
* לבונה
* מסטיקא
* גומי ערבי
* לשד
* מומיו

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.bbc.com/travel/article/20211014-spains-untapped-liquid-gold Spain's untapped 'liquid gold'] - מאמר על הפקת מסחרית של שרף בספרד. מאתר ה-BBC
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
*
איל מגד

איל מגד (נולד ב־29 באוגוסט 1948) הוא סופר ומשורר ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בניו יורק וגדל בתל אביב. בנם של הסופר אהרן מגד והסופרת אידה צורית. בוגר תיכון חדש בתל אביב. את שרותו הצבאי עשה בגלי צה"ל. למד פילוסופיה ותולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב. עבד כעורך בקול ישראל.

בתחילת שנות השבעים החל לפרסם שירה, ובמהלך שנות השבעים והשמונים הוציא עשרה קובצי שירים. בשנות ה-90 החל לכתוב רומנים.

בשנת 2004 זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.

בשנת 1977 אימץ אורח חיים צמחוני, ובשנת 2008 אימץ אורח חיים טבעוני. מגד נוהג להפיץ את משנתו הטבעונית במאמרי דעה. פרסם ב-2019 מאמר נגד שר החקלאות אורי אריאל ובו כינה אותו "אייכמן של בעלי החיים". בתגובה אריאל ביקש מהיועץ המשפטי לפתוח בחקירה.

מתגורר בשכונת דניה בחיפה. הוא נשוי בשנית לסופרת והעורכת צרויה שלו ולהם שני בנים משותפים. למגד שני ילדים נוספים מנישואיו הראשונים לאמנית נונה מגד.

== ספריו==

=== רומנים ===
*ברברוסה, כתר, 1993
*אשת הקמיקזה, זמורה ביתן, 1995
*סודות מונגוליה, זמורה ביתן, 1997
*חסד נעורייך, ידיעות אחרונות, 1999
*חיי עולם, ידיעות אחרונות, 2001
*האור השחור, ידיעות אחרונות, 2003
*סודות ובגידות, ידיעות אחרונות, 2005
*ארץ אשה, ידיעות אחרונות, 2006
* זוג, ידיעות ספרים, 2008
*איך לחיות, ידיעות ספרים, 2010
*סוף הגוף, ידיעות ספרים, 2012
*אוֹשרַליה, ידיעות ספרים, 2016
*חיים שנעזבו, ידיעות ספרים, 2020
* בעל, ידיעות ספרים, 2023

=== שירה ===
* פארק עדן, עקד, 1972
* קצה , ספרית פועלים, 1975
* סוף הזיכרון , מסדה, 1976
* חצרות, דביר, 1979
* שלוש שנים, ספרית פועלים, 1983
* מתחת לשטיח הכחול, כנרת, 1985
* סערת אסתר, זמורה ביתן, 1986
* בחזרה לאושר, הקיבוץ המאוחד, 1989
* קרפה, פואמה, זמורה ביתן, 1990

==לקריאה נוספת== 
* שי חורב, איל מגד, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 229, 2018.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2010/04/24/על-איך-לחיות-של-איל-מגד-הוצאת-ידיעות-ס/ על הרומן "איך לחיות"], מעריב, 24 באפריל 2010
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2008/06/01/ביקורת-על-זוג-של-אייל-מגד-הוצאת-ידיעו/ ביקורת על הרומן "זוג"], מעריב, 1 ביוני 2008
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2008/04/11/על-איל-מגד/ על הרומן "ארץ אשה"], מעריב, 2008
* 
* קובי מידן, [https://www.youtube.com/watch?v=4eyhjF963fc חוצה ישראל - שיחה עם אייל מגד על ספרו " סוף הגוף"], הטלוויזיה החינוכית, 2012
* 
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2012/08/13/על-סוף-הגוף-של-איל-מגד-הוצאת-ידיעות-ספ/ על "סוף הגוף", של איל מגד, הוצאת "ידיעות ספרים"], פורסם בשבעה לילות, ידיעות אחרונות, אוגוסט 2012
* 
* 
* 
* יוני ליבנה, [https://bedofsodom.wordpress.com/2016/04/13/ראיון-עם-איל-מגד-אושרליה-ראיון-עם-אהרן/ ריאיון עם איל מגד, אושרליה], ידיעות אחרונות, 5 באפריל 2016
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סגל מקור ראשון
אייל
קטגוריה:משפחת שלו
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:טבעונים ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
וארלאם שאלאמוב

וארלאם טיחונוביץ' שאלאמוב (ברוסית: Варлам Тихонович Шаламов; 1 ביולי 1907 - 17 בינואר 1982), משורר, סופר ומסאי רוסי.

==ביוגרפיה==
שאלאמוב נולד בוולגודה, לטיכון ניקולאייביץ' שאלאמוב, שהיה כומר אורתודוקסי ומורה, ולנדז'דה, עקרת בית. הוא למד משפטים באוניברסיטת מוסקבה והצטרף לקבוצה טרוצקיסטית שפעלה בה. ב־19 בפברואר 1929 הוא נעצר ונשלח לשלוש שנות עבודת פרך בווישרה שבצפון הרי אורל בעוון הפצת הקונטרס "מכתבים לקונגרס המפלגה" שמתח ביקורת על סטלין.

עם חזרתו למוסקבה, בשנת 1933, הוא החל לפרסם את כתביו.
ב־1 בינואר 1937, עם פרוץ "הטיהורים הגדולים", נאסר שאלאמוב שוב בגין "פעילות קונטר-רבולוציונית טרוצקיסטית" ונשלח לחמש שנים בגולאג קולימה (מזרח סיביר), שנודע לשימצה כ"ארץ המוות הלבן". ב-1943 הוא נשפט לעשר שנים נוספות בגין המרדה אנטי-סובייטית: הוא קרא לסופר איוואן בונין "סופר רוסי קלאסי".

ב־1946 מצבו בגולאג התדרדר עד ל"דוֹחוֹדיאגה" (המקבילה ל"מוזלמן", אדם תשוש ומורעב על סף מוות). הוא ניצל באופן מפתיע על ידי הרופא א.י פנטיוחוב שהיה כלוא עמו וסיכן את חייו על מנת להשיג לשאלאמוב תפקיד של עוזר רפואי בבית החולים של הגולאג. "קריירה" זו אפשרה לשאלאמוב להחלים, לשרוד ולכתוב. בשנת 1951 הוא שוחרר מהגולאג אך לא הורשה לעזוב את מגדן עד נובמבר 1953.

לאחר מות סטלין במרץ 1953, "זֶקים" (כלואי גולאג בעגה הרוסית) רבים שוחררו מהמחנות וקיבלו חנינה. שאלאמוב קיבל חנינה רשמית ב־1956 וחזר למוסקבה.

שאלאמוב פרסם מאמרים ומסות במגזינים, בעודו עובד על קובץ הסיפורים "סיפורי קולימה" (למעשה כינוי כולל לכל כתביו, מלבד שיריו המכונסים באסופה המכונה "מחברות קולימה"), שכתב היד שלו הוברח לחו"ל והופץ ב"סאמיזדאט". הגרסאות המתורגמות הופיעו במערב החל מ-1966, אך מהדורה שלמה ברוסית הוצאה רק ב-1978.

המוציאים לאור במערב שללו את הטענות כי סיפורי שאלאמוב הודפסו ללא ידיעתו או רשותו, אך למרבה הפתיעה שאלאמוב עצמו התבטא ברוח זו ב-1972, ייתכן כי אולץ לכך בידי המשטר הסובייטי. הספר נדפס על אדמת רוסיה ב-1987, אך היה זה לאחר מות שאלאמוב ב-1982.

== מספריו ==
* ורלאם שלאמוב, "סיפורי קולימה", תרגום: רועי חן, הוצאת ידיעות אחרונות, 2004.
* [http://shalamov.ru/ biography, dokuments and documentations on Varlam Shalamov (very comprehensive, russian)] 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:משוררים רוסים
קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:מתנגדי משטר בברית המועצות
קטגוריה:אסירי גולאג
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין קונצבסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1907
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1982
סאמיזדאט

פולנים שיצאו לאור בשנות ה-80]]
סָאמִיזְדָאט (רוסית: Самиздат, הוצאה עצמית) הייתה שיטה רוֹוחת במדינות הגוש הסובייטי להפצה והדפסה של ספרות שנאסרה על ידי השלטון.

ההפצה נעשתה על ידי שכפול עצמי של מספר קטן של עותקים ראשוניים, תוך עידוד כל קורא לשכפל עותקים בכל אמצעי שעמד לרשותו.

המונח "סאמיזדאט" עצמו הוא אנלוגיה לשמות בתי ההוצאה לאור הרשמיים כ"פוליטיזדאט" = "פוליטיצ'סקויה איזדַטֶלסטבו" (Политиздат, Государственное издательство политической литературы, ההוצאה הממלכתית לאור של ספרות פוליטית). באופן דומה סאמיזדאט = "סאם" (сам, עצמי) + "איזדאט" (איזדַטֶלסטבו, הוצאה לאור).

עותקי הסאמיזדאט של ספרים כ"האמן ומרגריטה" למיכאיל בולגקוב ו"מוסקבה פטושקי" לונדיקט ירופייב עברו מיד ליד בחשאי ושוכפלו בכל השיטות האפשריות - החל מהעתקה בכתב יד וצילום עמודים במצלמה רגילה ועד להדפסה מקצועית למחצה בבתי דפוס מאולתרים. בפולין אף הודפסו כמה ספרים ארוכים (מעל 500 עמוד) בכמויות של 5,000 עותקים ומעלה.

לאחר תחילת הפרסטרויקה היקף התופעה הוקטן בהרבה ובעקבות שימוש רחב במחשבים אישיים ומדפסות ביתיות הופסק כליל.

כדי לפגוע בתופעה, השלטונות הקומוניסטיים ברומניה הנהיגו חובת רישוי מכונות כתיבה ומכונות צילום.

== נושאים דומים ==
*טאמיזדאט - הברחת כתבי יד אסורים להפצה והדפסה מחוץ לברית המועצות ("טאם" ברוסית פירושו "שַם").
*מגניטיזדאט - הפצת מוזיקה מחתרתית, בדרך כלל של "בארדים" (זמרים-יוצרים מחתרתיים) בשכפול קלטות (ומכאן הקידומת "מגניט" לסרט המגנטי של הקלטת).
*רנטגניזדאט - שכפול מחתרתי של תקליטי מוזיקה מערבית על צילומי רנטגן ישנים. לכן גם כונה "תקליט עצמות", בשל העצמות שהופיעו בתשליל צילום הרנטגן.

==לקריאה נוספת==
* מאירה יגיד-חיימוביץ', מאיה ויניצקי (עורכות), מוזיקה אסורה, תקליטי רנטגן בברית המועצות 1946 - 1964, הוצאת מוזיאון תל אביב, 2018

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ברית המועצות: פוליטיקה
קטגוריה:ספרות סובייטית
קטגוריה:צנזורה בברית המועצות
קטגוריה:מילים וביטויים ברוסית
עשהאל בן צרויה

עֲשָׂהאֵל בֶּן צְרוּיָה, דמות מקראית, היה מגיבוריו של דוד המלך ואחד מבני צרויה המוזכרים בספר שמואל ב' (עשהאל מוזכר בעיקר בפרק ב'). אֶחיו היו יואב ואבישי. לפי ספר דברי הימים הייתה צרויה אחות דוד, ולפיכך היו עשהאל ואֵחיו אחיינים שלו.

== סיפורו ==
ציון מיקום קבר עשהאל במפה משנת 1815. שנקבר יחד עם אביו ליד בית לחם.
על עשהאל סופר שהיה קל רגלים כצבי: . במהלך המלחמה בין צבא איש בושת לצבא דוד בבריכת גבעון (שהחלה כ"משחק" כלשון התנ"ך), רדף עשהאל אחרי אבנר בן נר. אבנר הפציר בו שירפה ממנו, מאחר שאם ימיתו, לא יוכל "לשאת פניו" אל יואב אחיו. משסירב עשהאל, הרגוֹ אבנר בחניתו. מאוחר יותר נקם יואב את נקמת עשהאל אחיו, והרג את אבנר.
יואב היה שר הצבא של דוד המלך ואילו אבנר בן נר היה שר צבאו של שאול המלך, ושל בנו איש בושת.

על שמו נקרא היישוב עשהאל בהר חברון.

== אילן יוחסין ==

== ראו גם ==

* עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:דוד
קטגוריה:משפחת ישי
קטגוריה:גיבורי דוד
קטגוריה:אישים שעל שמם יישובים בישראל
ונדיקט ירופייב

ונדיקט ואסילייביץ' ירופייב (ברוסית: Венедикт Васильевич Ерофеев; 24 באוקטובר 1938 – 11 במאי 1990) היה סופר, מחזאי ומסאי רוסי בתקופת ברית המועצות.

בשנת 1969 כתב את ספרו הנודע ביותר "מוסקבה פטושקי". הספר נאסר לפרסום בברית המועצות אך הופץ בעשרות אלפי עותקי "סאמיזדאט" והפך לספר פולחן. הספר הודפס לראשונה ב-1973 בישראל. ירופייב כתב גם מסות ואת המחזה "ליל ואלפורגיס".

==ביוגרפיה==
ירופייב נולד בעיירה הקטנה קנדלאקשה במחוז מורמנסק. אביו נכלא בטיהורים הגדולים אך שרד 16 שנים בגולאג. רוב ילדותו עברה עליו בבית יתומים בקירובסק שבקרליה. הוא התקבל ללימודי בלשנות באוניברסיטת מוסקבה אך סולק לאחר שנה וחצי משום שסירב להשתתף באימוני החובה הצבאיים. הוא המשיך ללמוד במספר מוסדות בערים קולומנה וולדימיר, אך לא סיים תואר שכן לרוב סולק בשל "בעיות התנהגות" והתבטאויות שלא עלו בקנה אחד עם הדעות השליטות בברית המועצות. בשנים 1958–1975 התגורר ללא רישום רשמי ("פרופיסקה") באוקראינה, בלארוס, ליטא, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן תוך שהוא עובד בעבודות דחק שונות. כתביו, אותם החל לכתוב מגיל 17, לא נתקבלו אפילו בספריות ציבוריות.

ירופייב מת מסרטן הגרון בשנת 1990.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחזאים סובייטים
קטגוריה:סופרים סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין קונצבסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1938
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1990
דג קרב סיאמי

דג קרב סיאמי או קרבנון הדור (שם מדעי: Betta splendens) הוא דג ממשפחת הגוראמיים, אשר מופיע בווריאציות ובצבעים שונים. דג זה נמצא בדרום מזרח אסיה (תאילנד, וייטנאם, הודו וקמבודיה). את שמו הוא קיבל עקב עוינותו הרבה לדגים זכרים בני אותו המין. עוינות זו מתבטאת בפרישת סנפירים, הרחבת הזימים ואף בלחימה עד מוות.
== מאפיינים ==

דג הקרב הסיאמי שייך למשפחת הגוראמיים שייחודם הוא במבוך הנמצא בזימיהם, המאפשר להם נשימת אוויר אטמוספירי. מערכת זאת התפתחה עקב סביבת המחיה של הדגים - מקורות מים רדודים, בהם ריכוז החמצן נמוך. אורכו מגיע עד שישה סנטימטרים, וצבעיו הם בדרך כלל אדום וכחול. אורך חייו הוא כ 2 - 5 שנים בשבי.

לנקבה יש בדרך כלל סנפירים קצרים ואילו הסנפירים של הזכר ארוכים, אך יש יוצאים מן הכלל - לזכרי הזן פלאקט יש סנפירים קצרים. ההבדל העיקרי בין הנקבות והזכרים הוא שלנקבה יש בין סנפירי הגחון פיטמית לבנה; סימן זה גם מעיד על נכונותה להתרבות ובנוסף גם הצבעים מעידים: הזכרים הם אדומים וכחולים ואילו הנקבות הן זהובות ואפורות. קיים סימן נוסף: פסים לבנים רוחביים על גופה של הנקבה כאשר היא רואה זכר; דבר זה מעיד על מידת ההתרגשות שלה.

במהלך חיזור, הזכר מנפח את הזימים, פורש את הסנפירים ומפתל את גופו בפני הנקבה. הנקבה מצידה, תשנה את צבעה לגוון כהה ותפתל את גופה אחורה וקדימה. שיטת הרבייה של דג הקרב הסיאמי היא בניית קן בועות. הזכר בונה קן בועות מפואר מתחת לכמה צמחים. כדי לייצב את הקן הוא מחדיר אליו כמה חתיכות צמחים. הזכר מפתה את הנקבה אל מתחת לקן שם הוא מחבק אותה ומפרה את ביציה. הוא אוסף את הביצים לקן הבועות ושם הן יתפתחו. במידה וביצה יצאה מקן הבועות והחלה לשקוע, הזכר יאסוף אותה בפיו ויחזירה לקן הבועות.

דג הקרב הסיאמי ניזון בעיקר מתולעי דם וזחלי יתושים.
סגנון הציד שלו ייחודי ובמהלכו הוא שוחה במעגלים מתחת לטרפו ואז מתנפל עליו, מטביע אותו ובולע במהירות, כל זה בשבריר שנייה.

== גלריה ==
<gallery perrow=7 widths=150 heights=150>
Betta splendens pale.jpg
Betta splendens female.jpg
Betta splendens (w) dunkelrot ct.JPG
CTPK Multi M - Betta-Online.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1910
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי צ'ארלס טייט רגן
קטגוריה:גוראמיים
קטגוריה:דגי נוי
קטגוריה:תאילנד: דגי מים מתוקים
AppleTalk

AppleTalk הוא פרוטוקול תקשורת קנייני שפותח על ידי חברת אפל לתקשורת בין מחשבי מקינטוש. 

הפרוטוקול איננו תלוי בשכבת הרשת שמעליה הוא רץ ונתמך בין השאר על ידי Ethernet ועל ידי LocalTalk (פרוטוקול תקשורת קנייני נוסף של חברת אפל, עובד במהירות 230Kbps ושיטת הגישה לרשת מבוססת על CSMA/CD כמו Ethernet).

מימוש הפרוטוקול החל ב-1983, ושימוש בו החל ב-1985, ונעשה בו שימוש במכשירי אפל בשנות השמונים והתשעים. עם עליית השימוש ב-TCP/IP בשנות ה-90 מומש מחדש כדי להשתמש בהם, וב-2009 הופסקה התמיכה בו ב-Mac OS X v10.6.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
קטגוריה:מקינטוש
מאגר אשכול

מאגר אשכול, או מתקן אשכול, הוא מתקן ישראלי לטיפול במי שתייה, המשמש לוויסות וסינון מי המוביל הארצי, העורק הראשי של מפעל המים הארצי של מדינת ישראל. המתקן ממוקם בבקעת בית נטופה שבגליל התחתון, מצפון לכביש 77 ושמורת יער סוללים, מצפון מזרח למחלף המוביל, ממזרח ליישוב ביר אל-מכסור, ומדרום ליישוב חנתון. המתקן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של ישראל, וממקימיה של חברת "מקורות".

המתקן כולל שני מאגרי מים גדולים, מתקן סינון והכלרה, ומרכז מבקרים של חברת מקורות, חברת המים הלאומית של מדינת ישראל, המתפעלת את המתקן. מטרתו של המאגר הראשון הוא לשקע את כל הפסולת במים ולטהרם לשתייה. מהמאגר הראשון זולגים באיטיות מים אל המאגר השני, שתפקידו הוא לווסת את מימי המוביל הארצי. אחרי שהמים יוצאים משני המאגרים הם עוברים טיהור נוסף בכלור וסינון כדי להביאם לדרגה של מי שתייה.

מרכז המבקרים מציע הסבר מפורט על תהליך הפיכת המים הנשאבים מהכנרת למים ראויים לשתייה, ועל משק המים והשפכים בישראל. כמו כן קיימת מהמרכז תצפית על המאגרים.

לפי התוכנית המקורית של המוביל הארצי (של הייז) הייתה בקעת בית נטופה מוצפת והופכת למאגר מרכזי, בנפח השווה לרבע מהכנרת לערך. בשנות החמישים והשישים המוקדמות עמד בה סכר בגובה 45 מטרים. לבסוף התקבלה תוכנית של ג'ון ס' קוטון, והסכר כיום משולב במאגרים.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Eshkol reservoir 1.jpg|מאגר אשכול וכביש 77. צולם לכיוון מזרח
קובץ:Eshkol reservoir 3.jpg|מתקני טיהור במאגר אשכול
קובץ:Ashkol resroviar.jpg|מבט מן האוויר, 2014 (ויקיאוויר)
קובץ:Eshkol reserovir.jpg|מבט מן האוויר, 2014 (ויקיאוויר)
קובץ:Agam Baruch-2.jpg|מאגר אשכול וכפר מנדא ברקע
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.mekorot.co.il/Heb/newsite/VisitorsCenter/Pages/EshkolVisitorsCenter.aspx מרכז המבקרים באתר אשכול]

קטגוריה:ישראל: גאוגרפיה
אשכול
קטגוריה:מקווי מים בארץ ישראל
קטגוריה:הגליל התחתון
קטגוריה:הנצחת לוי אשכול
קטגוריה:המוביל הארצי
תרח

תֶּרַח הוא דמות מקראית, אביו של אברהם אבינו. הופעתו העיקרית במקרא היא בספר בראשית.

== רקע ==
על פי מדרשים, תרח נולד בשנת א'תתע"ח לבריאת העולם (1883 לפנה"ס) ומת בשנת ב'פ"ג (1678 לפנה"ס), בגיל 205 בחרן. אברהם אבינו נולד לאביו, תרח, כשהוא בן 68.<ref></ref> לפי אחד מהמדרשים, שרה, אשת אברהם, היא בתו של תרח מאשה אחרת.<ref></ref> לפי מדרש אחר, היא נכדתו.<ref></ref>

== תרח במקרא ==
על פי ספר בראשית תרח הוא בנו של נחור, ולאחר הגיעו לגיל שבעים נולדו שלושת בניו: אברם (שלאחר מכן נקרא אברהם), הרן ונחור. תרח חי באור כשדים, ומאוחר יותר נדד לחרן. לפי המקרא יצא תרח לכנען בליווית אברם, שרי כלתו, אשת אברם, ולוט נכדו, בנו של הרן שמת לפני תרח. המסע לארץ כנען הופסק עם הגיעם לחרן, שם מת תרח בגיל מאתים וחמש.

סיבת יציאתו של תרח למסע אינה נמסרת בתנ"ך, אך יש המפרשים שהיא נעוצה בעימות של אברהם ונמרוד מלך הכשדים, שבגינו נאלצו בני המשפחה לעזוב את ארצם.<ref></ref> לפי מדרש אחר תרח רצה לצאת מחרן בגלל ויכוחו המתמיד של אברהם עם הכשדים, דבר שגרם לשנאה עזה כלפי אברהם וכל הקרובים לו.<ref></ref> על פי יוסף בן מתתיהו מות הרן גרם לתרח לשנוא את ארץ כשדים ולעזבה.

בנאומו של יהושע בן נון במעמד הברית בשכם (), הוא מזכיר את תרח בתור אביו הקדמון של עם ישראל, שהיה עובד אלילים: "בְּעֵבֶר הַנָּהָר יָשְׁבוּ אֲבוֹתֵיכֶם מֵעוֹלָם תֶּרַח אֲבִי אַבְרָהָם וַאֲבִי נָחוֹר וַיַּעַבְדוּ אֱלֹהִים אֲחֵרִים".

== עץ משפחה ==

== תרח בתרבויות אחרות ==
הקוראן, בסורה 6, מציין כי שמו של אביו של אברהם הוא אאזר.

בתעודות אשוריות מתקופת שלמנאסר השלישי (המאה השמינית לפנה"ס), אוזכרה עיר בשם Til-Sha-Turahi, שתוארה כעיר ארמית, ככל הנראה באזור נהר בליח, מזרחית לחרן. יש הסוברים, כי שם העיר הוא אפונים לתרח.

==ראו גם==

* עץ משפחה של דמויות מקראיות - מתרח ועד שלמה

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלת ארפכשד
קטגוריה:אברהם
קטגוריה:פרשת נח
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110
קטגוריה:אישים בתנ"ך שהגיעו לגיל 110
שת

איקונין של שת
שֵׁת הוא דמות מקראית, הבן השלישי של אדם וחוה. הוא נולד לאחר הירצחו של הבל על ידי אחיו קין, כאשר אדם היה בן 130 שנה, כלומר בשנת לבריאת העולם.

שמו של שת מוסבר בדברי חוה אמו: . על פי המקרא, כל האנושות שאחרי המבול היא מצאצאיו של שת. גם באסלאם תופס שת מקום כאחד מנבחרי האנושות.

לשת נולד בגיל 105 בן בשם אנוש. אנוש הוליד את קינן, וקינן הוליד את מהללאל, ומהללאל הוליד את ירד, וירד הוליד את חנוך, וחנוך הוליד את מתושלח, ומתושלח הוליד את למך, ולמך הוליד את נח.

שת חי 912 שנים.

שת נולד ב-3731 לפנה"ס ומת ב-2819 לפנה"ס.
באכדית שת הוא כינוי כללי לשבטי האמורי שמקום מושבם העיקרי היה באזור הפרת, בבל וארץ ישראל. בני שת נזכרים בתעודות מצריות ובספרות אוגריתית.

שם חיצוני לאשתו הוא עצורה.

== קברו של שת ==

מקום קברו של שת אינו מתואר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מסוף המאה ה-11 קברו שכן באזור היישוב העתיק ארבל.
על פי מסורת מוסלמית מסוף המאה ה-12 קברו שכן בכפר א-נבי שית שבלבנון. מסורת מוסלמית נוספת מתחילת המאה ה-13, מציינת את קברו בכפר בשית (כיום במושב עשרת).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלת שת
קטגוריה:אישים בתנ"ך שהגיעו לגיל 900
קטגוריה:שבעת הרועים
פרקליט השטן

פרקליט השטן (מלטינית: Advocatus Diaboli) היה פקיד שתפקידו היה לייצג לכאורה את השטן בדיונים על הענקת התואר "מבורך" או "קדוש" למועמד ולהתנגד לה, ולטעון כנגד "פרקליט האל" (Advocatus Dei), שתמך בהקדשה. דיונים כאלה היו חלק מהליך הקאנוניזציה (הכנסה לפנתאון הקדושים) של הכנסייה הקתולית. התפקיד הפך לרשמי על ידי האפיפיור סיקסטוס החמישי (Sixtus V) בשנת 1587 ובוטל בידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1983. 

==בהשאלה==
הביטוי משמש כיום בהשאלה לתיאור מי שמייצג עמדה נגדית לעמדה המרכזית בדיון מסוים, כדי למנוע היווצרות תמימות דעים, הפוגעת באפקטיביות של הדיון. פעמים רבות עמדה נגדית זו אינה משקפת את דעתו האמיתית של המציג אותה.

לדוגמה: מחלקת הבקרה באגף המודיעין בצה"ל ממלאת את תפקיד "פרקליט השטן", שמשימתו היא להציג את הדעה ההפוכה לגבי כל נושא שיש עליו הסכמה.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נצרות
קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:שטן
דבשה

עוגיות דבשה בעת הכנתן]]
דִּבְשָׁה (בלעז: מולאסה) היא סירופ סמיך כהה, הנוצר כתוצאה מבישול ממושך של מיץ קנה סוכר או סלק סוכר, המתבצע בעת זיקוק הסוכר הלבן. מוצרי סוכר מסוג סוכר חום ודמררה מקבלים את צבעם מן הדבשה, בהתאם לרמת הריכוז של החומר, וכעיקרון, הדבשה האמיתית עשויה מיץ קנה סוכר שמורתח לכדי סירופ. 

הדבשה משמשת לעיתים כחומר מקשר בפורמולות מזון. הדבשה משמשת גם להכנת המשקה החריף רום, שנרקח לראשונה באיים הקאריביים. הרום נוצר מתסיסה של הדבשה וזיקוקה.

==דבשת קנה סוכר==
הדבשה הגופריתית עשויה מקנה סוכר צעיר וירוק ומטופלת בגופרית דו-חמצנית שמתנהגת כחומר משמר בעת תהליך מיצוי הסוכר. הדבשה הלא-גופריתית עשויה מקנה סוכר בוגר ולא דורשת טיפול גופריתי בעת תהליך מיצוי הסוכר. ישנן שלוש דרגות לדבשת הקנה: דבשה ראשונה או עדינה (Mild), דבשה שנייה או כהה (Dark) ודבשה שלישית או בלקסטראפ (Blackstrap). שלושתן עשויות להיות גופריתיות או לא-גופריתיות.

כדי לייצר דבשה, שהיא מיץ קנה סוכר טהור, נקצר קנה הסוכר ומסירים את עליו. עסיסו של הקנה ממוצה, לרוב בעזרת מעיכה או ריסוק. הרתחתו של העסיס לרכז מגבירה את התגבשות הסוכר. כתוצאה מהרתחה ראשונה זאת ומהפרדת גבישי הסוכר, נוצרת 'הדבשה הראשונה', שהיא בעלת תכולת הסוכר הגבוהה ביותר, כיוון שמעט סוכר מוצה מהעסיס, באופן יחסי. 'דבשה שנייה' נוצרת לאחר הרתחה שנייה והפרדת סוכר נוספת, וטעמה בעל חמצמצות קלה.

ההרתחה השלישית של סירופ הסוכר מניבה דבשת 'בלקסטראפ' ("BlackStrap Molasses"). רוב הסוכרוז מהעסיס הראשוני כבר התגבש, ובכל זאת ערכה הקלורי של דבשת 'בלקסטראפ' הוא סוכרי בעיקרו; עם זאת, להבדיל מסוכרים מזוקקים שאינם מכילים כלל ויטמינים ומינרלים, היא מכילה מעט ויטמינים ומינרלים, אך כמותם אינה משמעותית ואינה עולה על הנזק שבצריכת הסוכר הרבה שמתלווה אליהן (מעל 60 גרם סוכר למאה גרם).

==סוגים נוספים==
במטבח המזרח-תיכוני, דבשה מיוצרת ממספר חומרי גלם אחרים: חרובים, ענבים, תמרים, רימונים ותות עץ. דבשה שמקורה בעסיס פירות, נקראת בערבית דִבְּס (دبس).

==דבשה בהיסטוריה==
במהלך "המסחר המשולש" בין מערב אפריקה, האיים הקאריביים, והמושבות הבריטיות בצפון אמריקה במאה ה-18, אוניות שנשאו טובין כנחושת, טקסטיל, חרוזים, אקדחים ותחמושת היו נשלחות מאירופה וצפון אמריקה לנמלי מערב אפריקה, ששילמו תמורתן בעבדים. משם היו הספינות הבריטיות מפליגות לעולם החדש, וממשיכות את סחר החליפין עם וירג'יניה - בה הוחלפו העבדים במטען שעיקרו היה טבק וקנבוס - והאיים הקאריביים - בהם הועמסו סוכר, רום ודבשה. לבסוף היו שבות הספינות לאירופה, כדי להשלים את המשולש הגאוגרפי-עסקי.

הדבשה משמשת כדימוי לאיטיות: "איטי כמולאסה" בשפה האנגלית. על אף זאת, באסון הדבשה של בוסטון התפקע מכל מולאסה ענק, והטביע אנשים וסוסים, אשר לא הספיקו לברוח מנהר המולאסה.

==ראו גם==
*אסון הדבשה של בוסטון
==קישורים חיצוניים==

* המסחר המשולש
* [http://www.sfgate.com/cgi-bin/article.cgi?file=/chronicle/archive/1998/01/28/FD54936.DTL&type=food היסטורית הדבשה (באנגלית)]
* 

קטגוריה:ממתיקים
קטגוריה:תוצרי לוואי
קטגוריה:סירופים
חרן

חורבות חרן
חָרָן (בטורקית: Harran; בערבית: حران; בסורית: ܚܪܐܢ; בכורדית: Herran/حەڕان, תעתיק מדויק: חראן) היא עיר עתיקה בנפת שנלאורפה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה. העיר שוכנת במעלה נהר הבליח ומתקיימת עוד מהתקופה השומרית והאכדית. היא נזכרת בתעודות אשוריות מהמאה ה-19 לפנה"ס, ומתעודות ממארי מהמאה ה-18 לפנה"ס, כמרכזם של שבטים נודדים בשם בני ימין. כיום יש בעיר אתר ארכאולוגי, ופוקדים אותו תיירים רבים אשר רוצים להתרשם מצורת החיים הקדומה ומבתי הבוץ. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסייתה מנתה 96,072 תושבים.

==היסטוריה==
בין המאה ה-16 לפנה"ס ועד המאה ה-13 לפנה"ס נשלטה העיר בידי ממלכת מִיתָנִי והיא הייתה העיר המרכזית והחשובה בצפון מסופוטמיה (ראו גם ארם נהריים). בתקופה זו ישבו בחרן השֵׁמִים-המערביים. כמו אור, גם חרן הייתה בתקופה זו מרכז דתי גדול, ובו התקיים פולחן לאל הירח סין. היא הייתה ידועה גם כעיר מסחר בציר הסוחרים נינוה-חרן-כרכמיש-חלב-דמשק-כנען.

בסביבות שנת 1270 לפנה"ס נכבשה העיר בידי שלמנאסר הראשון מלך אשור. בתקופת דעיכת ממלכת אשור נשלטה העיר בידי האֲרָמִים, ועם התחזקות ממלכתם שבו האַשׁוּרִים והשתלטו עליה. בשנת 612 לפנה"ס, העביר המלך האשורי האחרון אשור-אובליט השני את עיר הבירה לחרן, וזאת לאחר שהבירה הקודמת נינוה נכבשה על ידי הבבלים. לאחר נפילת ממלכת אשור הייתה העיר תחת שלטון בבל, ועם נפילתה של זו במאה השישית לפני הספירה עברה העיר לשלטון המַדִים והכַּשְׂדִים.

בסביבות חרן נשתמר זכר לתקופת המקרא בשמות היישובים: תל תרח, תל נחר, שרג. בתל נחר עמדה, כנראה, עיר נחור, ואילו בתל תרח נשאר זכר למשפחת תרח, שככל הנראה הייתה מהמשפחות הידועות בסביבה ההיא. לפי רשימות בבליות מתקופת האבות מסתבר, שדרך חשובה הוליכה מדרום מסופוטמיה, מסביבות אור כשדים, עד לחרן, וממנה דרך כרכמיש וחלב לדמשק ולחצור שבארץ כנען.

==חרן במקרא==
על פי ספר בראשית, תרח, אביו של אברהם, השתקע בחרן לאחר שיצא מאור כַּשְׂדִּים. אברהם ואחיינו לוט נדדו מחרן לארץ כנען ואילו נחור אחיו נשאר בחרן. אברהם ראה בחרן את מולדתו, ולשם חזר עבד אברהם, כדי לחפש אישה ליצחק ושם נשא יעקב את נשותיו לאה ורחל, בנות לבן, נכד נחור, ואילך. לחרן ברח יעקב מפני עשו אחיו ושם נולדו ליעקב אחד-עשר מתוך שנים-עשר בניו שהיו לראשי שבטי ישראל. בעיר חרן ישבו ארמים, כפי שעולה מהסיפור המקראי: וַיְהִי יִצְחָק, בֶּן-אַרְבָּעִים שָׁנָה, בְּקַחְתּוֹ אֶת-רִבְקָה בַּת-בְּתוּאֵל הָאֲרַמִּי, מִפַּדַּן אֲרָם--אֲחוֹת לָבָן הָאֲרַמִּי, לוֹ לְאִשָּׁה (בראשית כה, כ). בשפה החתית פדן (pēdan) פירושו 'מקום', מכאן ייתכן כי פדן-ארם פירושו מקום-ארם, כלומר מקום מושבם של הארמים, בני מולדתו של אברהם.

יש המזהים את מקום מוצאו של אברהם בחורן ליד רמת הגולן המבוטא חַוְרָן ומסבירים את הבלבול בדמיון הפונולוגי של השמות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* הערך [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=3750 "חרן"] מתוך [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/index.asp האנציקלופדיה היהודית] - [http://www.daat.ac.il/ דעת-מכללת הרצוג]

==הערות שוליים==

קטגוריה:טורקיה: ערים
קטגוריה:טורקיה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:אתרי ספר בראשית
זירקוניום

זירקוניום (Zirconium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Zr ומספרו האטומי 40.

==תכונות==

זירקוניום הוא מתכת מעבר מבריקה בצבע אפור לבן. 
זירקוניום מושג בעיקר מזירקון. זירקוניום קל מפלדה והקשיות שלו דומה לנחושת. בצורת אבקה, הזירקוניום יכול להידלק באופן ספונטני באוויר, במיוחד בטמפרטורות גבוהות. בצורה של גוש מוצק, המתכת נוטה פחות להידלק. לסגסוגת זירקוניום ואבץ תכונות מגנטיות בטמפרטורה הנמוכה ממינוס 238 מעלות צלזיוס. דרגות החימצון של זירקוניום הן 4+, 3+, ו2+.
והאיזוטופים שלו הם 4, שתי נקודות בצד ימין ושתי נקודות למעלה.
מספר המסה שלו היא 91.224 מסה אטומית,

==שימושים==
השימושים העיקריים בזירקון (ZrSiO<sub>4</sub>) הם תעשייתיים. בנוסף לכך זירקון נסחר כאבן חן טבעית ומשובץ בתכשיטים כיהלום מלאכותי. שימושים נוספים:
* זירקוניום עמיד לקורוזיה וכן בולע נייטרונים באופן גרוע. מסיבות אלו משתמשים בו לעיתים קרובות בכורים גרעיניים בתור שכבת מגן למוטות הדלק. מעל 90% מהזירקוניום המתכתי שמופק מופנה למטרה זו.
* מזירקוניום מייצרים צנרת עמידה בפני קורוזיה, בעיקר בתעשייה הכימית שם יש לכך צורך.
* בצבא משתמשים בזירקוניום בפצצות תבערה, מכיוון שהוא מתלקח באופן ספונטני באוויר.
* לזירקון שימוש בכורי היתוך במעבדות.
* רקמות אדם אינן נפגעות מזירקוניום ולכן יש לו תפקיד בשתלים מלאכותיים.
* זירקוניום דו-חמצני, המכונה זירקוניה, הוא חומר קרמי המשמש גם לייצור של שתל דנטלי.
* לזירקוניום תפקיד כממיר חום, בשפופרות ריק ומגוון שימושים אחרים בתור סגסוגת.
* סגסוגת זירקוניום וניאוביום היא מוליך על בטמפרטורות נמוכות.
* קומפלקסים של זירקוניום משמשים כזרזים בפילמור אלקנים.
* ל-ZrN שימוש בתור חומר כיסוי למקדחות. חומר זה שומר על חדות המקדחה.
* (ביחד עם אלומיניום)- אלומיניום זירקוניום הוא מרכיב בסיסי במוצרי קוסמטיקה רבים (דאודורנט מסוג "סטיק", אודם, וכדומה).

==היסטוריה==

זירקוניום התגלה ב-1789 על ידי מרטין היינריך קלפרות (Martin Heinrich Klaproth) ובודד בשנת 1824 על ידי ינס יאקוב ברצליוס כשחימם תערובת אשלגן עם תרכובת זירקוניום אשלגן ופלואור. זירקוניום טהור הוכן רק בשנת 1914.

המינרל זירקון, שהוזכר במקרא, נחקר על ידי קלפרות עוד לפני שידעו שהוא מכיל יסוד חדש ונקרא בשם "זירקונרץ".

==צורה בטבע==

זירקוניום לעולם לא נמצא בטבע בצורתו החופשית. המקור העיקרי לזירקוניום הוא המינרל זירקון שנמצא במרבצים באוסטרליה, ברזיל, הודו, רוסיה וארצות הברית. זירקוניום והפניום נמצאים בזירקון ביחס 50 ל-1 וקשה מאוד להפריד ביניהם. זירקוניום מופק בתגובה בין זירקוניום כלורי לבין מגנזיום בתהליך קרול, זוהי לא השיטה היחידה וקיימות טכניקות נוספות. זירקוניום מסחרי מכיל בין 1%-3% הפניום.

==אמצעי זהירות==

לרוב תרכובות הזירקוניום יש רעילות נמוכה מכדי לגרום נזק. אבק מתכתי של זירקוניום יכול להתלקח באוויר ולגרום לשריפה. לזירקוניום אין תפקיד ביולוגי.

==קישורים חיצוניים==

* 
 	
* [http://www.webelements.com/webelements/elements/text/Zr/index.html זירקוניום באתר Webelements] 

קטגוריה:מתכות מעבר
קטגוריה:יסודות כימיים
מטול רימונים

[[רובה סער M4 קרבין ומתחתיו מטול רימונים M203.]]
Mk19]]
מטול רימונים הוא נשק המאפשר לשגר רימונים לטווח רחוק. מטולי רימונים באים ככלי עצמאי (לדוגמה: מטול רימונים M-79) או כתוסף לרובה סער (לדוגמה: מטול ה-M-203).

מטול הרימונים הסטנדרטי בצבאות ישראל, ארצות הברית ונאט"ו הוא ה-M-203, שיורה רימונים נפיצים בקוטר 40 מ"מ לטווח של כ-50–150 מטר. את ה-M-203 אפשר להתקין על מגוון רב של רובים, בייחוד ממשפחת ה-M-16. ה-M-203 מתחבר לרובה באמצעות התקנת המטול על החלק התחתון של מתפס הקנה. למטול הדק וכוונות משלו.

בצבאות רבים יש גם מטולי רימונים אוטומטיים הנקראים "מקלעי רימונים", המשתמשים בשרשיר של רימונים. מדובר בכלי ירייה כבדים (יותר ממכונת ירייה) המסוגלים לשגר בקצב מהיר עשרות רימונים לטווחים ארוכים, בדיוק רב. מקלע הרימונים הסטנדרטי בצה"ל וצבא ארצות הברית הוא הסאקו דיפנס Mk-19 שנקרא בצה"ל מקל"ר (ראשי תיבות של מקלע רימונים).

צבאות וכוחות משטרה רבים נושאים מטולי רימונים 37 מ"מ המיועדים לשגר רימוני גז מדמיע לפיזור הפגנות. מטולים אלה באים בקוטר שונה מ-40 מ"מ הצבאי ולא כתוסף לרובה סער, על מנת למנוע תאונות קטלניות כתוצאה מבלבול בין רימון גז לרימון רסס. מטולי הרימונים המשטרתיים הנפוצים הם נטעני לוע ("פדרל") או בעלי מחסנית תוף המסוגלת להכיל 5–7 רימוני גז.
מטול רימונים בפעולה
== ראו גם ==

* M-203
* סאקו דיפנס Mk-19
* XM25
* רימון יד
* רומה רימונים (ררנ"ט)
* מטול רקטות

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.fresh.co.il/vBulletin/showthread.php?t=14794&highlight=%EE%F7%EC%22%F8 חידת מקל"רים - מטולי רימונים בצבאות העולם], פורום צבא וביטחון, פרש
* [http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/mk19.htm מקל"ר Mk-19]
* [http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/m79.htm מטול M-79]
* [http://www.fas.org/man/dod-101/sys/land/m203.htm מטולון M-203]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי ירייה
קטגוריה:עזרים טקטיים לכלי ירייה
אואן יאנג

בשנת [[1929 אואן יאנג נבחר לאיש השנה של השבועון טיים בשל תפקידו בוועידת הפיצויים.]]
אואן יאנג (באנגלית: Owen D. Young; 27 באוקטובר 1874 - 11 ביולי 1962) היה איש עסקים ותעשיין אמריקני, עורך דין ודיפלומט אשר ייצג את אמריקה בוועידת הפיצויים השנייה בשנת 1929 וגיבש את תוכנית פריסת חובות הפיצויים של גרמניה הידועה כתוכנית יאנג.

בשנת 1924 יאנג השתתף לצידו של צ'ארלס דוז בוועידה שהביאה להצגת תוכנית דוז.

בפברואר 1929 נשלח יאנג לשאת ולתת על הסדר פיצויים נוסף. הוועידה התכנסה בפריז וזו הפעם נבחר אואן יאנג לעמוד בראשה, כשהוא נושא ונותן עם נשיא הרייכסבנק היילמאר שאכט. במאי 1929 התפרסמה "תוכנית יאנג" - יאנג המליץ על הקטנה נוספת ומשמעותית של סכום הפיצויים, ולהסדר תשלומים נדיב שהשתרע עד לשנת 1988, בנוסף להסדרים פיסקליים ובנקאיים במשק הגרמני שנועדו לייצבו ולהעלותו על פסים של צמיחה כלכלית. תוכנית זו נדחתה על ידי הלאומנים הגרמנים ובראשם אלפרד הוגנברג והנאצים ובראשם אדולף היטלר, ואף הביאה לפרישתו של שאכט (שהיה נאצי קנאי) מן הרייכסבנק, אך התקבלה על ידי הממשלה הגרמנית.

בסמוך לאחר קבלת התוכנית אירעו אירועים ששינו את התמונה לחלוטין. מותו של גוסטב שטרזמן אשר היה הכח המניע מאחורי המגעים שהביאו לתוכנית דוז ולתוכנית יאנג, ב-3 באוקטובר 1929 לווה ב-29 באוקטובר בקריסת הבורסה בארצות הברית שהביאה למשבר כלכלי עולמי. התוכנית עדיין התבצעה עד שנת 1931 עת נאלצה הממשלה הגרמנית להפסיק את התשלומים. במאמץ אחרון לסייע לרפובליקה הגרמנית הכריז הנשיא הרברט קלרק הובר על הפסקה זמנית בתשלומים, אך בשנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון הכריז היטלר כי גרמניה לא תשלם פיצויי מלחמה נוספים.

בשנת 1931 הוא המליץ לסנאט של ארצות הברית להגביר את הפיקוח של הפדרל ריזרב על הבנקים בארצות הברית.

בין יתר פעילויותיו נמנה יאנג עם מייסדי חברת האלקטרוניקה האמריקנית RCA בשנת 1919 והיה יו"ר החברה עד לשנת 1933. בשנים 1922–1939 היה גם יו"ר חברת ג'נרל אלקטריק.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:אנשי השנה של המגזין טיים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:תעשיינים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סיינט לורנס
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
יו ג'ונסון

יו ג'ונסון איש השנה של השבועון טיים - 1933
יו סמואל ג'ונסון (Hugh Samuel Johnson; 5 באוגוסט 1882 – 15 באפריל 1942) היה איש צבא ומנהלן ציבורי אמריקני.

ג'ונסון נולד בקנזס בשנת 1882. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית האמריקנית בשנת 1903, ג'ונסון הפך לקצין בצבא ארצות הברית. ג'ונסון שירת תחת הגנרל ג'ון פרשינג במלחמה במקסיקו בשנת 1916.

כאשר נכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה היה ג'ונסון בין מנסחי "חוק השירות הסלקטיבי" מכוחו מגייסים עד היום את חיילי ארצות הברית בזמן שלום. בשנת 1918 קיבל ג'ונסון דרגת בריגדיר גנרל.

בשנת 1933 מונה ג'ונסון על ידי הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לעמוד בראש "מִנְהָל השיקום הלאומי" (NRA). ה-NRA שימש חלק חשוב במדיניות הניו דיל של רוזוולט אשר נועדה להוציא את אמריקה מן השפל הגדול אליו נקלעה בשנת 1929. המנהל יצר כללים לתחרות הוגנת בתעשייה האמריקנית. הוא נתן זכויות לעובדים ולפועלים, יצר מקומות תעסוקה, ודאג לאכיפת חוקי שעות העבודה המקסימליות והמינימליות. בשנת 1935 הוכרזה פעילות ה-NRA כבלתי חוקתית על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית, בכך שהוא מפר את זכויות המדינות.

במסגרת פעילותו ב-NRA ארגן ג'ונסון אלפי עסקים על פי כללי "המסחר ההוגן" שיצר. על מאמצים אלו הוכתר בשנת 1933 לאיש השנה של השבועון טיים.

ג'ונסון עבר לתפקיד ניהולי ב"מנהל לקידום העבודה" WPA - גוף שתפקידו היה ליצור מקומות עבודה, ואשר דאג לעבודות יזומות בהיקף לאומי. לאחר פרישתו מה-WPA ניהל רשת עיתונים עד למותו בשנת 1942.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנשי השנה של המגזין טיים
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1942
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי