OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שמעי בן גרא

שמעי מקלל את [[דוד, חיתוך עץ מ-1860 מאת יוליוס שנור פון קרולספלד]]
שמעי בן גרא הוא דמות מקראית. איש משבט בנימין ומשפחת המלך שאול. בתנ"ך מסופר כי שמעי קילל וסקל באבנים את דוד כשזה עבר בעירו של שמעי - בחורים, בבורחו מפני אבשלום. שמעי קרא לעבר דוד: "צֵא צֵא אִישׁ הַדָּמִים וְאִישׁ הַבְּלִיָּעַל".
שמעי התכוון בדבריו בעיקר להריגת אבנר בן נר ולמותו של איש בושת, שר צבאו ובנו של שאול, בהתאמה.
ייתכן שעוינותו של שמעי לדוד נבעה מכך שהוא ראה בדוד את מי שהוריד את בית שאול מהשלטון. אבישי בן צרויה ביקש מדוד את הרשות להרוג את שמעי אך דוד סירב לכך. על פי המסופר במקרא, דוד ראה בעלבון שהוא סופג משמעי עונש משמים.

לאחר שצבאו של דוד ניצח את צבאו של אבשלום ועבר את הירדן במסעו חזרה לירושלים בקש שמעי את סליחתו של דוד על מעשהו. המקרא מספר ששמעי בא לפני דוד ועמו כאלף איש, דבר המלמד על חשיבותו של שמעי בקרב בני שבטו. גם כאן בקש אבישי בן צרויה ששמעי יענש על העלבונות שהטיח בדוד אך דוד סלח לשמעי. ייתכן שסיבת הסליחה לשמעי היה רצון של דוד לפייס את בני שבט בנימין. עם זאת בצוואתו של דוד לבנו שלמה, הוא מורה לדאוג לכך ששמעי יתחייב מיתה כעונש על מעשיו.

שלמה מלא אחר הוראת אביו. הוא מורה לשמעי לעבור לגור בירושלים ומצווה אותו שלא לצאת ממנה. כשלוש שנים ממלא שמעי אחר הצו שלא לעזוב את ירושלים ובכך הוא מונע משלמה את האמתלה אותה חפש על מנת להורגו. כעבור שלוש שנים יוצא שמעי לגת עקב בריחה של שני עבדיו לתחום ממלכתו של אכיש מלך גת. עקב מסעו זה מורה שלמה להורגו.

==דמותו של שמעי בן גרא בספרות חז"ל==
אצל חז"ל יש דעות שונות בנוגע לדמותו של שמעי בן גרא. בתלמוד הבבלי במסכת ברכות וכן במסכת גיטין נאמר ששמעי היה רבו של שלמה. עוד נמסר בתלמוד שכל עוד היה שמעי בירושלים, נמנע שלמה מלשאת נשים נכריות. לצד מקור זה המעלה על נס את דמותו של שמעי הרי שישנם גם מקורות אחרים ואף הפוכים.

במדרש רבה על מגילת קהלת מתואר שמעי כרשע. הוא נמנה שם יחד עם מלכי יהודה אחז ואמון הרשעים גם הם כמי שהאל לא הרגם, משום שעתיד היה לצאת מהם צאצא צדיק. על פי מדרש זה מרדכי היהודי הוא צאצא של שמעי בן גרא. בילקוט שמעוני על מגילת אסתר (סימן תתרנג) נאמר שהסיבה שדוד לא הרג את שמעי היא שהוא חזה ברוח הקודש שמרדכי עתיד לצאת משמעי.

במדרש שמואל (פרשה לב, ד) וילקוט שמעוני (סימן תתרנג) מושם הדגש דווקא על אשתו של שמעי. במדרשים אלו נאמר כי בזכותה של אשתו של שמעי בן גרא נצלו ישראל מעצתו של המן הרשע. המדרשים הללו מזהים את אשתו של שמעי בן גרא כאשה מבחורים שהטמינה את יונתן בן אביתר ואחימעץ בן צדוק כשנשלחו על ידי חושי הארכי לבשר לדוד על תוכניותיו של אבשלום.

על פי רש"י (ש"ב טז י) שמעי בן גרא היה ראש הסנהדרין.

==לקריאה נוספת==
* אלישע שפי, הערך: שמעי בן גרא, לכסיקון מקראי, א-ב, (בעריכת: מנחם סוליאלי ומשה ברכוז), תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:משפחת שאול המלך
כל בו (ספר)

כלבו הוא ספר הלכה שנכתב בתקופת הראשונים. הספר נדפס לראשונה בנאפולי בשנת ה'ר"נ (1490), ובשנית בקושטא ה'ר"פ (1519). בספר נכללים כמאה וחמישים קטעים ("סימנים") העוסקים בברכות, תפילות, מנהגי שבתות וחגי ישראל ומועדיו, נישואים, ענייני ממון, הלכות מזון ומנהגי אבלות. כן נכלל בספר אחד הביאורים המוקדמים ביותר להגדה של פסח. 

==מחבר הספר==
מחברו איננו ידוע והועלו השערות שונות בדבר זהותו. בספר שלשלת הקבלה כתוב כי מחברו הוא הריב"ש, ואילו החיד"א דוחה אפשרות זאת. יש אומרים כי רבי אהרון הכהן מלוניל כתב את הכלבו, כמהדורה הראשונית של ספרו הידוע "אורחות חיים", שכתב מספר שנים לאחר כתיבת הכלבו ויש אומרים כי זהו ספר קיצור לספר "אורחות חיים" שנכתב על ידי מחבר אחר או אפילו על ידי רבי אהרן בעצמו .

בספר קורא הדורות כתב כי יש אומרים שאשה חכמה כתבה את הספר, אך כתב שנראה מתוכן הספר שזו חכמת איש ולא חכמת אשה.

הספר הודפס בשנת 1519 על ידי המדפיס גרשום שונצינו בקושטא.

הספר יצא לאור מחדש עם מקורות וציונים על ידי הרב דוד אברהם ראש ישיבת בנין אב בראשית שנות ה-2000.

==תוכן הספר==

הספר בנוי ממאה וחמישים סימנים וברובם דברי הלכה. ספר הכלבו מרבה להביא את דברי הרי"ף, רבי יצחק בעל הספר אור זרוע וכן מדברי הר"ש ורש"י. ישנם גם מספר סימנים ובהם דברי אגדה ומסורות קבליות. מבחינת תוכנו הושפע ספר הכלבו רבות מספר אורחות חיים של רבי אהרון הכהן מלוניל, ועל כן יש המייחסים לו את החיבור.

==קישורים חיצוניים==
* , טקסט הספר באתר ויקיטקסט
* 
* 
* 
*
* [http://www.sefaria.org/Kol_Bo כלבו], טקסט מוקלד, באתר [http://www.sefaria.org/ Sefaria]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי הלכה: ראשונים
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
קטגוריה:ספרי המאה ה-15
הכישרון של מר ריפלי

הכישרון של מר ריפלי (באנגלית: The Talented Mr. Ripley) הוא רומן מאת הסופרת פטרישיה הייסמית' שיצא לאור בשנת 1955. רומן זה הוא הראשון בסדרת הריפליאדה, ובו מוצג לראשונה גיבור הסדרה טום ריפלי.

==תקציר העלילה==
טום ריפלי (Tom Ripley) הוא בחור צעיר המתגורר בניו יורק ועובד קשה למחיתו בעבודות מזדמנות. כאשר פונה אליו איש העסקים העשיר הרברט גרינליף (Herbert Greenleaf) ומציע לו לנסוע לאיטליה ולשכנע את בנו השחצן דיקי (Dickie) לשוב לארצות הברית במטרה שיעבוד בעסק המשפחתי, טום מסכים. לאחר הגיעו לאיטליה פוגש ריפלי את דיקי גרינליף ואת חברתו מארג' שרווד (Marge Sherwood) והופך לחבר של הזוג. מארג' חושדת בטום שהוא אינו מי שהוא אמר שהוא, ואילו לאחר זמן קצר לדיקי נמאס מטום ומהתלות של טום בו. ריפלי מעריץ את אורח החיים העשיר והבזבזני של דיקי ורוצה להיות כמותו. דיקי מסכים לנסוע עם טום לחופשה קצרה בסן רמו שם הם שוכרים סירה וריפלי רוצח את דיקי וזורק את גופתו אל הים, ואז מטביע את הסירה.

טום לוקח את זהותו של דיקי, שולח מכתבים בשמו של דיקי למארג' ונפרד ממנה. פרדי מיילס (Freddie Miles), אחד מחבריו של דיקי מגיע לביתו של דיקי, פוגש את טום וחושד במעשיו בדירה, ולכן טום רוצח את פרדי, ונמלט מהמשטרה האיטלקית לוונציה.

בוונציה פוגשים אותו מארג', הרברט גרינליף ובלש פרטי שנשכר על ידי גרינליף. טום שוקל לרצוח את מארג' אולם לבסוף חוזר בו לאחר שהוא מבין שכולם מאמינים בהסבר שרקח להיעלמותו של דיקי (הסבר לפיו דיקי התאבד בטביעה, לאחר שכתב צוואה בה הוא מוריש לטום את רכושו).

טום מפליג ליוון שם הוא מגלה שמשפחת גרינליף מאמינה שהצוואה שזייף אמיתית וכי הוא יורשו של דיקי, אולם על אף היותו אדם עשיר הוא מפחד כי כל רגע תגיע המשטרה על מנת לאוסרו.

הרומן זכה בפרס אדגר אלן פו.

==עיבודים קולנועיים==
*לעין השמש משנת 1966 – בצרפתית: "Plein Soleil". הסרט נקרא באנגלית: "צהריים סגולים" – Purple Noon. הסרט בוים על ידי רנה קלמנט וכיכב בו אלן דלון בתפקיד ריפלי.
*"ידיד אמריקאי" משנת 1977 – בגרמנית: Der Amerikanische Freund, ובאנגלית: The American Friend. הסרט בוים על ידי וים ונדרס, וכיכבו בו דניס הופר בתפקיד ריפלי, וברונו גאנץ. כמו כן מופיעים בסרט הבמאים ניקולס ריי וסמואל פולר.
*גרסה משנת 1999 בשם הכישרון של מר ריפלי, בכיכובו של מאט דיימון בתפקיד ריפלי.
* סדרת טלוויזיה בשם ריפלי (Ripley) הופקה על ידי רשת Showtime בכיכובו של אנדרו סקוט כטום ריפלי. הסדרה בת 8 פרקים בוימה על ידי סטיבן זייליאן.<ref name="THR Ripley"></ref><ref name="CBS Press"></ref><ref name="Queerty"></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1955
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
שבעת פלאי תבל החדשים

"שבעת פלאי תבל החדשים" היא רשימת אתרים בולטים ברחבי העולם, שערך תאגיד שווייצרי שנוסד בידי היזם ואיש הקולנוע ברנרד ובר בשנת 2007. במהלך קיומה של האנושות נוצרו מספר רשימות של שבעת פלאי תבל: הראשונה נוצרה בתקופה ההלניסטית וכללה רק אתרים שהיו ידועים בעת העתיקה באגן הים התיכון. בתקופת הרנסאנס נוצרו רשימות שהגדירו את שבעת פלאי תבל של ימי הביניים, ומאז היו מספר ניסיונות להרכיב רשימה דומה שתכלול את האתרים בעולם.

בשנת 2000 נוסד תאגיד "קרן שבעת פלאי תבל החדשים", ששם לעצמו כמטרה להרכיב רשימת פלאי עולם שתיבחר על ידי הציבור ולא על ידי מומחים. בשלב מוקדם הרכיב התאגיד רשימה בת 21 מועמדים. מבין מועמדים אלה נבחרו שבעת האתרים המובילים על ידי הצבעה בטלפון ובאינטרנט (שבה ניתן היה לקנות זכות הצבעה מוגברת). התהליך לווה במסע בחירות נרחב שקיימו כמה מדינות, על מנת שהאתר המצוי בשטחן ייבחר. מסעות אלה בלטו במיוחד במדינות דרום ומרכז אמריקה (שם נבחרו שלושה אתרים), ובסין.

ההכרזה על האתרים הזוכים נערכה ב-7 ביולי 2007 בעיר ליסבון, בירת פורטוגל.

אופן ההצבעה, המצריך גישה לאינטרנט, נתקל בביקורת של מספר ארגונים, ובראשם אונסק"ו. לטענת הארגון, הבחירה נעשתה מנימוקים של לאום, וללא התייחסות היסטורית-תרבותית לחשיבות המקומות הנבחרים.
אחרי בחירת שבעת פלאי עולם החדשים היו ביקורות רבות על הבחירה. רבים קישרו את העובדה שלא נבחר אף פלא מכל יבשת אפריקה - אפילו לא הפירמידה הגדולה של גיזה, היחיד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק ששרד עד ימינו - לעובדה ששיעור הגישה לאינטרנט באפריקה הוא הנמוך מכל היבשות.

==שבעת פלאי העולם החדשים==
{| class="wikitable"
! אתר
! הקמה
! מיקום
! תמונה
|-
|פירמידת אל קסטיליו בצ'יצ'ן איצה || 600 לספירה || יוקטן, מקסיקו || פירמידת אל קסטיליו
|-
|פסל ישו הגואל || 1931 לספירה || ריו דה ז'ניירו, ברזיל || פסל ישו הגואל
|-
|החומה הסינית || 220 לפנה"ס ו-1368–1644 לספירה || סין || החומה הסינית
|-
|מאצ'ו פיצ'ו || 1460-1470 לספירה || פרו || מאצ'ו פיצ'ו
|-
|פטרה || 9 לפנה"ס-40 לספירה || || פטרה
|-
|הקולוסיאום || 72-80 לספירה || רומא, איטליה || הקולוסיאום
|-
|טאג' מהאל || 1630 לספירה || אגרה, הודו || טאג' מהאל

|}

בנוסף לשבעת הפלאים שנבחרו, זכתה הפירמידה הגדולה של גיזה במצרים בתואר כבוד והערכה בשל העובדה שהיא היחידה שנשארה משאר שבעת פלאי העולם הישנים:

{| class="wikitable"
! אתר
! הקמה
! מיקום
! תמונה
|-
|הפירמידה הגדולה של גיזה || 2500-2600 לפנה"ס || גיזה, מצרים || Pyramide Kheops
|-
|}

== 13 המועמדים שלא נבחרו בגמר ==
* האקרופוליס באתונה, יוון (450–330 לפנה"ס).
* אלהמברה בגרנדה, ספרד (המאה ה-12 לספירה).
* אנגקור בקמבודיה (המאה ה-12 לספירה).
* פסלי המואי באי הפסחא אי הפסחא, צ'ילה (המאה ה-10 עד המאה ה-16).
* מגדל אייפל בפריז, צרפת (1887–1889).
* איה סופיה באיסטנבול, טורקיה (532–537 לספירה).
* מקדש קִיוֹמִיזוּ בקיוטו, יפן (749–1855 לספירה).
* הכיכר האדומה והקרמלין במוסקבה, רוסיה (1156–1850 לספירה).
* טירת נוישוונשטיין בפיסן, בוואריה, גרמניה (1869–1864 לספירה).
* פסל החירות בניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית (1886 לספירה).
* סטונהנג באמבסבורי, אנגליה, הממלכה המאוחדת (3000-1600 לפנה"ס).
* בית האופרה בסידני, אוסטרליה (1954–1973 לספירה).
* טימבוקטו במאלי (המאה ה-12 לספירה).

== ראו גם ==
* שבעת פלאי תבל
* שבעת פלאי תבל של ימי הביניים
* שבעת פלאי תבל של עולם הטבע

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.new7wonders.com/ new7wonders] - האתר שבחר את שבעת פלאי עולם החדשים

*
קטגוריה:אדריכלות
de:Weltwunder#Die „Neuen 7 Weltwunder“
ריפלי מתחת למים

ריפלי מתחת למים (באנגלית: Ripley Under Water) הוא החמישי והאחרון שבסדרת הספרים "ריפליאדה" על מעללי טום ריפלי, מאת הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר ראה אור ב-3 באוקטובר 1991.

==תקציר העלילה==
כשהוא חי באזורים כפריים בצרפת עם אשתו הלויס (Heloise), טום ריפלי מוטרד על ידי זוג אמריקני מרגיז, דייוויד פריטצ'ארד ואשתו ג'ניס, ששכר בית בקרבתו ונראה נחוש בדעתו לחקור חלקים מעברו של ריפלי. ללא מניעים אישיים גלויים, הזוג מתעניין בסוחר של אמנות אמריקנית בשם מרצ'יסן שנעלם באורח מסתורי מספר שנים לפני כן לאחר שביקר את ריפלי. ריפלי רצח את אותו סוחר כדי למנוע את חשיפתה של תוכנית לזיוף אמנות ולאחר מכן השליך את גופתו לתעלה בקרבת מקום; בעקבות החקירות והבירורים חרדתו גוברת, ופריטצ'ארד מתחיל לערוך חיפושים בתעלות המקומיות.

את סוף מעלליו של טום ריפלי מסיימת הסופרת הייסמית' באווירה נינוחה, כשהיא מתארת את שגרת חייו בטיפוח פרחי הדליה שברשותו, ניגון יצירות שוברט על הצ'מבלו, התענגות על ארוחותיו ובילוי זמן שקט ושליו עם אשתו הלויס ומנהלת משק הבית מאדאם אנט. הוא מתואר כג'נטלמן המושלם, אדיב, מתחשב, מנומס – אך מתחת לכל זאת, קטלני לסביבתו.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1991
זיג הייל

[[אוגוסט לנדמסר, פועל מספנה גרמני שסירב בהתרסה להצדיע במועל היד הנאצי. לימים הפכה התמונה לסמל המדגיש את הדבקות בערכים אנושיים בכל מחיר]]
זִיג הַייל (בגרמנית: Sieg Heil) הוא ביטוי גרמני, שמשמעותו "הריעו לניצחון". בגרמניה הנאצית נאמר הביטוי בשילוב הצדעה במועל יד.

== היסטוריה ==
ביטוי זה היה חלק בלתי נפרד ממפגשים, מאסיפות וממפגנים פוליטיים בגרמניה הנאצית. בביטוי "זיג הייל", נהוג היה להשתמש באסיפות המוניות, ואילו במפגשים קטנים היו מצדיעים במועל יד ואומרים "הַייל היטלר", מגרמנית: "Heil Hitler" או "הריעו להיטלר". הביטוי הפך לביטוי שגור שנכתב על כרזות והוטבע על סיכות. קבוצות מתנגדים לנאציזם באותה עת השתמשו בפרפרזות לביטוי זה: לדוגמה נערי הסווינג השתמשו בביטוי "Swing Heil" ("הריעו לסווינג").

בגרמניה של ימינו, אמירת הביטוי היא עבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד שלוש שנים בכלא (StGB סעיף 86א'). חוק זה תקף גם לגבי ביטויים שיכולים, בטעות, להישמע כמו "זיג הייל". שימושים באמנות, בהוראה ובמדע פטורים מעונש.

בקרב הנאו-נאצים נפוץ השימוש במונח 14/88 מילים, ובמיוחד באתרי גזענות ועליונות לבנה ברשת האינטרנט.

== ראו גם ==

* 14 מילים
* 18 (מספר)
* המסדר (נאו-נאציזם)
* נאו-נאציזם
* האחווה הארית

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:גרמניה הנאצית: סמלים לאומיים
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:טרמינולוגיה נאצית
קטגוריה:פולחן האישיות של אדולף היטלר
סורת אל-עצר

סורת אל-עַצְר
סורת אל-עַצְר (ערבית: سورة العصر), היא סורה מספר 103 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שלושה פסוקים (אַיַא֫ת) בלבד, ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִיל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-אנשראח ולפני סורת אל-עאדיאת.

הסורה מכריזה כי גורלם של כל בני האדם לאבדון, פרט למאמינים באללה והנביא מוחמד, לעושי הטוב, למצווים על האמת ולמצווים על עוז רוח.

נאמר כי סורה זו הניעה את עמר בן אל-עאץ להתאסלם לאחר שהשמיע אותה לנביא בעיני עצמו (ונביא שקר בעיני המוסלמים) מוסיילִמה, בן זמנו של מוחמד. מוסיילמה בתגובה דקלם את ה"סורה" שהתגלתה לו אודות שפנים, אותה דחה בן אל-עאץ כבלתי מתקבלת על הדעת.

==קישורים חיצוניים==
<br />

== הערות שוליים ==

עצר
סורת א-תכאת'ר

סורת א-תַכּאתֻ'ר (בערבית: سورة التكاثر), היא סורה מספר 102 בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה המוסלמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך גִ'בְּריל (جبريل) במכה. לפי ספרו של אבּן אלצֻ'רַיְס, פַצָ'אאִ'יל אלקֻראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עַטָאא' אלחֻ'ראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת אל-כות'ר ולפני סורת אל-מאעון.

הסורה מזהירה חזור והזהר מפני תוצאותיה הרות האסון של רדיפת הבצע. ביום הדין, כך היא מתריעה, ישאלו רודפי הבצע אם הודו לאללה על מנעמיהם בעולם הזה, ויראו את אש השאול.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

תכאת'ר
הים האגאי (מחוז)

מחוז הים האגאי (טורקית Ege Bölgesi – "מחוז האגאי") הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במערב אסיה הקטנה לחופי הים האגאי ומחולק לשמונה נפות כדלקמן:
*אפיונקרהיסאר
*איידן
*דניזלי
*איזמיר
*קיטהיה
*מניסה
*מולה
*אושק
שטחו של המחוז הוא כ-79,000 קמ"ר שהם 10.1% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,938,971 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.

== קישורים חיצוניים ==

הים האגאי
מרמרה (מחוז)

מחוז מרמרה (טורקית Marmara Bölgesi) הוא אחד משבעת מחוזותיה של טורקיה. המחוז שוכן בצפון-מערב טורקיה ומקיף את כל שטחיה באירופה (תראקיה) ואת צפון מערבה של אנטוליה שמסביב לים מרמרה. המחוז מחולק ל-11 נפות, כדלקמן:
*בלקסיר
*בילג'יק
*בורסה
*צ'נקלה
*אדירנה
*איסטנבול
*קירקלרלי
*קוג'אלי
*סקריה
*טקירדא
*ילובה
המחוז משתרע על שטח של 67,000 קמ"ר, המחוז הקטן במדינה מבחינת שטחו. מאידך מנתה אוכלוסייתו בשנת 2000 17,365,027, עובדה שהציבה אותו במקום הראשון בטורקיה, הן במספר תושביו והן בצפיפותו. המחוז הוקם בשנת 1941.

== קישורים חיצוניים == 

מרמרה
בית פאולוס

בית פאולוס הוא מבנה הממוקם במושבה הגרמנית בירושלים. הבית ברחוב עמק רפאים 18 נבנה בשנת 1878, על פי תוכניות של האדריכל הרמן אימברגר. מתכונת הבית זהה לביתו של אימברגר עצמו הסמוך אליו (כיום עמק רפאים מספר 14). הבית נבנה עבור פאולה פאולוס, נכדתו של מייסד עדת הטמפלרים כריסטוף הופמן.

המבנה בנוי בסגנון טמפלרי קלאסי - בית בן קומה אחת, שמעל דלתו כתובת מהתנ"ך.

על המשקוף של הדלת חקוק, בגרמנית, הפסוק:

משקוף בית פאולוס.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.streetsigns.co.il/showImage.asp?e=3980&t=ירושלים+-+אתרי+מורשת+בישראל+-+בית+פאולה+פאולוס+-+עמק+רפאים+18%2C+ירושלים%2C+ישראל&te=Jerusalem+-+Heritage+Sites+in+Israel+-+Paula+Paulus+House+-+Emek+Refa%26%23146%3Bim+St+18%2C+Jerusalem%2C+Israel&lng=2 בית פאולה פאולוס], באתר streetsigns.co.il

==לקריאה נוספת==
*דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

קהילה
קטגוריה:טמפלרים: מבנים
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
משא מלחמת איגור

וסנצוב]]
משא מלחמת איגור (בסלאבית מזרחית קדומה: Слово о плъку Игоревѣ, מסע המלחמה של איגור) הוא שיר הגיבורים היחיד שנשתמר מרוסיה שלפני פלישת הטטרים. היצירה האלמונית שנתחברה בשלהי המאה ה-12 נשתכחה, ורק בשנת 1795 מצא הרוזן אלכסיי מוסין-פושקין באחד המנזרים העתק יחידי. הידיעה הראשונה על שיר זה הופיעה בירחון הצרפתי "Spectateur du Nord" שנדפס בהמבורג באוקטובר 1797. ברוסיה הדפיסו אותו בפעם הראשונה במוסקבה בשנת 1800. מיד לאחר שנדפס השיר נשמעו קולות יחידים, שאינו אלא זיוף ספרותי, אולם כל הספקות באמיתותה של היצירה בוטלו במשך הזמן.

המחבר היה, כפי הנראה, אדם משכיל אבל קרוב גם לשכבות הרחבות של העם. אפשר להרגיש בייחוד את השפעתו של התנ"ך על כתיבתו. ניתן למצוא ביצירתו גם עקבות של השפעות ספרותיות מן המיתולוגיה הרוסית, והוא אף לא נמנע מלהזכיר את שמותיהם של אלילי טבע סלאביים.

גיבור השיר הוא איגור (1151–1202), אחד מנסיכי נובגורוד, בנו של סביטוסלאב בן אולג. ב-14 במאי 1185 פשט גדודו של איגור על שטחי הקומנים סמוך לגדותיו של הדון. הקומנים היו בני עם נודד שהשתקע בערבותיה של רוסיה, עד סמוך לים השחור וים אזוב, והיה מתנכל לתושבים המקומיים במעשי שוד וביזה. בקרב הראשון ניצח איגור את הקומנים, לקח רבים מהם בשבי וחילק את שללם בין לוחמיו. כעבור שבוע כפו הקומנים קרב נוסף שנמשך שלושה ימים, ושבו הוכה גדודו של איגור שוק על ירך, והוא עצמו נפצע ונפל בידי האויב ביחד עם בנו.

קינתה של ירוסלאבנה, אשתו השנייה של איגור ובתו של ירוסלאב בן ולדימיר נסיך גאליטש, היא התמונה הידועה ביותר בשיר, ולפיה חיבר אלכסיי קונסטנטינוביץ' טולסטוי את "קינת בת ירוסלאב". אולם יגונה של הנסיכה אינו נמשך זמן רב. בעזרתו של קומני בשם אובלור נמלט איגור משביו וחזר למולדתו. בנו, לעומת זאת, בחר לו לאשה את בתו של קוטשאק, אחד משוביו.

ברוח השיר חיבר אלכסנדר בורודין את האופרה "הנסיך איגור", לאחר שהרעיון הוצע לו על ידי ולדימיר סטאסוב ואשר יחד עמו עיבד את הליברית. במשך 18 שנה עד למותו לא מצאה ידו של בורודין לסיים את היצירה. האופרה שהושארה בלתי גמורה ובלתי מסודרת, הושלמה בחלקיה ונערכה על ידי ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלאזונוב. מן האופרה נודעים ביותר "מחולות פולובציים" שנתפרסמו בביצוען של להקות בלט רוסיות ונעימותיהן מושרות בפי כל.

==לקריאה נוספת==
*משא מלחמת איגור (תרגום מן המקור: מאת שאול טשרניחובסקי), תל אביב: ידידי, 1939

==קישורים חיצוניים==

* שאול טשרניחובסקי (תרגום), [http://benyehuda.org/tchernichowsky/masa_igor.html משא מלחמת איגור], באתר פרויקט בן-יהודה
* אריה סתיו (תרגום ומבואות), [http://www.poetrytrans.com/igor.pdf שירת הנסיך איגור]
** [http://www.acpr.org.il/nativ/articles/2008_3_igor.pdf שירת הנסיך איגור: דבר מסע מלחמת איגור בן סביטוסלב, נכדו של אולג], בתוך נתיב
* דמיטרי ליכצ'וב, [http://www.acpr.org.il/nativ/articles/2008_3_dmitri.pdf דבר-הזהב של הספרות הרוסית], נתיב 122, יוני 2008
* 
* [http://titus.uni-frankfurt.de/texte/etcs/slav/aruss/slovigor/slovi.htm היצירה במקור, בעריכה מדעית]

קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:ספרות רוסית
קטגוריה:ספרי המאה ה-12
קטגוריה:רוס של קייב
מייאבי

טקמאסה אישיהארה (באנגלית: Takamasa Ishihara; ביפנית: (石原 崇雅; נולד ב-14 בספטמבר 1981) הידוע יותר בשם הבמה שלו מייאבי Miyavi (雅,), הוא גיטריסט, זמר-יוצר, מפיק מוזיקלי ושחקן קולנוע יפני הידוע בסגנונו הכאה באצבע צרדה בניגון בגיטרה.

== ביוגרפיה==
מייאבי נולד בנישיקוג'ו, קונוהאנה-קו, אוסקה, יפן, לאמא יפנית ואבא קוריאני. הוריו התגרשו כשהיה ילד והוא עבר להתגורר עם אימו בסמוך לסבו וסבתו. 

== קריירה ==
מייאבי החל לנגן בגיטרה ולכתוב שירים בגיל 15. בשנת 1999, כשהוא בן 18, Miyavi הצטרף ללהקה Dué le quartz כגיטריסט. הלהקה התפרקה בשנת 2002 ו-Miyavi החליט לצאת לקריירת סולו. באותה שנה הוציא Miyavi את אלבום הסולו הראשון שלו【雅楽】-gagaku-.

מאז יצא לקריירת סולו, סגנונו המוזיקלי של מייאבי השתנה. חזותו היא כשל כוכב פופ, אבל המוזיקה שלו נוטה יותר לכיוון המטאל. בשנת 2004 מייאבי שיחק, בתפקיד עצמו, בסרט "Oresama". בהתאם לחוזה שחתם בסוף שנת 2004, מייאבי שינה את שמו שוב ל-"MYV", קיצור של "Miyavi".למרות זאת, מקובל עדיין לכנותו Miyavi.

ב-25 במאי 2007, בקונצרט "J-Rock Revolution" בלוס אנג'לס, הכריז מייאבי על הצטרפותו ללהקת S.K.I.N. S.K.I.N הופיעו לראשונה בהרכב מלא ב-29 ביולי 2007 בקונצרט ב-Anime Expo conventio.

בשנת 2014 שיחק בסרט הדרמה "לא נשבר" בבימויה של אנג'לינה ג'ולי המבוסס על ספר הביוגרפיה "בלתי שביר" ובו גילם את תפקידו של מוטסוהירו וטאנבה הידוע בכינויו "הציפור" שעינה את לואי זמפריני. 

בשנת 2021 גילם את ג'וג'ימה בסרט המותחן האמריקאי "קייט", ודיבב בסדרה המונפשת "ארקיין". 

== חיים אישיים ==
ב-14 במרץ 2009, נישא מייאבי לזמרת היפנית-אמריקאית מלודי <small>(אנ').</small> לזוג יש שלושה ילדים, לאבלי "איילי/אספן" מייאבי (נולדה ב-29 ביולי 2009, ביפן), ג'ולי אוי (נולדה ב-21 באוקטובר 2010, ביפן), וסקיילר קאקירו (נולד ב-24 בפברואר 2021, בארצות הברית). משנת 2014 עד 2021, מייאבי ומשפחתו התגוררו בלוס אנג'לס, קליפורניה, לאחר שעבר לאזור במהלך צילומי הסרט "לא נשבר". לאחר לידת בנו סקיילר, הוא ומשפחתו חזרו ליפן ומתגוררים כיום בטוקיו.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומים===
*2002 - Gagaku 
*2003 - Galyuu
*2005 - Miyavizm
*2006 - MYV Pops
*2006 - Miyaviuta: Dokusō
*2008 - This Iz the Japanese Kabuki Rock
*2010 - What's My Name?
*2013 - Miyavi
*2015 - The Others
*2016 - Fire Bird
*2017 - Samurai Sessions, Vol. 2
*2018 - Samurai Sessions, Vol. 3: Worlds Collide 
*2019 - No Sleep Till Tokyo
*2020 - Holy Nights
*2021 - Imaginary 

== פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2004
|Oresama
|עצמו
|
|-
|2014
|לא נשבר
|מוטסוהירו וטאנבה
|
|-
|2017
|קונג: אי הגולגולת
|גונפי איקארי
|
|-
| rowspan="2" |2018
|בליץ'
|ביאקויה קוצ'יקי <small>(אנ')</small>
|
|-
|Gangoose
|אדאצ'י
|
|-
| rowspan="2" |2019
|Stray
|ג'ין
|
|-
|מליפיסנט: אדונית הרשע
|אודו
|
|-
| rowspan="2" |2021
|קייט
|ג'וג'ימה
|
|-
|בהיר: נשמה של סמוראי
|קוקצ'ו
|דיבוב
|-
|2022
|כלבי הגיהנום: בית הבמבוק
|יושיטקה טוקי
|
|-
|2023
|Famiria
|קייטו אנומוטו
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2020
|עוקבים
|עצמו
|פרק: "Login"
|-
|2021
|ארקיין
|פין
|דיבוב; 3 פרקים
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.universal-music.co.jp/miyavi מייאבי באתר Universal Records]

קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:זמרים יפנים
קטגוריה:זמרים-יוצרים
קטגוריה:זמרי רוק
קטגוריה:גיטריסטים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1981
בריס סודרברג

בריס דן סודרברג (נולד ב-10 באפריל 1980) הוא הבסיסט וזמר הרקע של להקת הרוק לייפהאוס.

== שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה==
סודרברג נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית, קנדה.
הוא גדל מחוץ לעיר. סודרברג החל לנגן בס בגיל צעיר, במרתף ביתו, בלהקה של אחיו.
בגיל 19, הוא עבר ללוס אנג'לס כדי לפתח קריירה מקצועית במוזיקה. בגיל 21, הוא הצטרף לחברת התקליטים "Elektra" שהקליטה את אמני רדיו AM, וביצע סיבוב הופעות 3 שנים תחת הניהול של ריברס קומו. 
לאחר מכן, הוא הקים את להקת "Tomorrow And Everyday After", בה שימש כסולן וכותב השירים. בספטמבר 2004, הצטרף ללייפהאוס לאחר המלצתו של חבר הלהקה לשעבר שון וולסטנהולם.

==לייפהאוס==
לאחר שהצטרף סודרברג ללהקה, הם הוציאו את האלבום "לייפהאוס", ויצאו לסיבוב הופעות. הסינגל "You and Me" הגיע למקום הראשון במצעדי ארצות הברית. את אלבומם האחרון "Who We Are" הם הקליטו בבית יציקה לברזל בלוס אנג'לס. האלבום יצא ב-19 ביוני 2007.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:בסיסטים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא קנדי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
טולן

טולן שעל הדנובה (גרמנית: Tulln an der Donau) או בקיצור טולן היא עיר במדינה האוסטרית אוסטריה תחתית, המהווה את המרכז הפוליטי והכלכלי של אזור טולנרפלד (Tullnerfeld - "שדה טולן"), ובירתו של מחוז באותו השם. העיר גובלת ברכס של יער וינה מדרום וברכס וגראם מצפון. העיר נודעת בכינוייה העממי "עיר הפרחים" ושוכנת בקרבת וינה על הגדה הדרומית של הדנובה.

==גאוגרפיה==
התחום המוניציפלי של טולן מתפרש על כ-72 קילומטרים רבועים, כשנהר הדנובה זורם בשטחו לאורך כ-5 קילומטרים. במערב נמצא החלק החדש והגדול של העיר, ובמזרח החלק הקטן והוותיק. העיר נמצאת במיקום של 179 מטרים מעל גובה פני הים, ומוקפת בטולנרפלד ושטחים מישוריים שמשנים את טבעם לגבעות קטנות רק בקרבתם לדנובה.

== היסטוריה ==
טולן היא אחת מהערים העתיקות ביותר באוסטריה. ההשערה הרווחת היא שהשם "טולן" מגיע מהשפה הקלטית אך אין הוכחות לכך בנמצא. כעיר שנוסדה בתקופה שקדמה לתקופה הרומית, הפכה טולן עם הכיבוש הרומי במחצית הראשונה של המאה ה-1 למצודת פרשים של האימפריה הרומית שעל לימס הדנובה, וגם שימשה כבסיס לצי הרומאי על נהר הדנובה. במהלך השנים האחרונות של השלטון הרומאי, עם הצלתה הניסית מכיבוש הברברים, הפכה העיר לקדושה על ידי סברינוס מנוריקום.

בסוף המאה ה-8 הייתה טולן עיירה קטנה. בתקופת שלטונו של קרל הגדול הייתה לעיר השפעה רבה על שוקי המסחר של בית באבנברג עקב מיקומה על נהר הדנובה - וקיבלה אף את תואר בירת המדינה. תואר זה אבד לטולן עקב המרוצה בהתפתחותה של וינה ושורה של אירועים נוספים כדוגמת שריפות עזות חוזרות ונשנות, חוסר ההיערכות של דרכי המסחר, פלישת הצרפתים ועלייתה לגדולה של העיר אדרינגן שעל נהר הדנובה.

בשנת 1683 נערך בעיר הכינוס של צבאות האזור לצורך שחרור וינה מעול הטורקים.

בשנת 1986 התמודדה העיר בבחירות לבחירת עיר הבירה של אוסטריה תחתית אך הפסידה לסנקט פלטן.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

קטגוריה:אוסטריה תחתית: ערים
הילד בעקבות ריפלי

הילד בעקבות ריפלי (באנגלית: The Boy Who Followed Ripley) הוא הרביעי בסדרת הספרים אודות מעללי הפושע למחייתו טום ריפלי, הידועה בקרב המבקרים וחובבי הספרים הללו בשם "ריפליאדה", שנכתבה בידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר פורסם באפריל 1980.

==תקציר העלילה==
בספר, ריפלי ממשיך לחיות בשלווה באחוזתו הצרפתית "בל אומברה" (Belle Ombre) ומעורב בחיי הפשע רק בעקיפין. האידיליה שלו נהרסת כאשר הוא פוגש בנער מתבגר שמתחבא מהמשטרה.

נער אמריקני בן 16, שקורא לעצמו בילי, מגיע לכפר ופונה לריפלי המתגורר בו, בבקשה לעבודה. ריפלי מסכים לספק לנער מעט עבודת גננות ומשכן אותו בחדר האורחים, על אף שנראה לו שהוא מזהה את הנער מהעיתון. בירורים נוספים חושפים ששמו האמיתי של "בילי" הוא פרנק פירסון (Frank Pierson), ושהוא בנו של איל הון אמריקני שנמלט מהמדינה, אשר נפטר לאחרונה.

ריפלי מיד מגלה כי פרנק רצח את אביו, והעניין שלו בנער גובר, אולי משום שראה בו נפש תאומה פוטנציאלית. הוא גם מגלה שפרנק חיפש אותו בכוונה בשביל לבקש עצה לאחר ששמע על המוניטין הרע שלו. ריפלי מארגן לפרנק דרכון מזויף, והם נוסעים לגרמניה, שם הם מגיעים למערב ברלין ושוהים אצל חברו של ריפלי, שותפו לפשע בעבר, ריבס מיינוט (Reeves Minot).

במערב ברלין פרנק נחטף. ריפלי יוצר קשר עם משפחת פירסון, משפחתו של פרנק, ועם בלש פרטי שנשלח על ידי המשפחה לפריז. המשפחה שולחת את הכופר המבוקש לברלין, וריפלי מעבירו לחוטפים, ובאותה הזדמנות רוצח ספונטנית את אחד מהם. שאר החוטפים נמלטים. ריפלי לוקח את הכסף בחזרה ומארגן מארב בבר הומואים, שאליו הוא מסתנן לבוש כדראג קווין. הוא מזהה שם את החוטפים ועוקב אחריהם לדירה בה הם מחזיקים את הנער, ואותו הוא מציל.

ריפלי מחזיר את הכסף למשפחת פירסון, מעודד את פרנק לחזור למשפחתו שבניו אינגלנד ומלווה אותו בחזרתו. על אף שריפלי השיב לו את ביטחונו והדריך אותו, פרנק מלא ברגשות אשמה, ובנוסף על כך – הוא מתאהב בנערה צעירה, ולא זוכה לקבל ממנה אהבה בחזרה. הוא מנסה להתאבד ולקפוץ מצוק, אותו צוק שממנו הוא דחף בעבר את אביו שהיה מרותק לכיסא גלגלים; לאחר ניסיון ראשון לא-מוצלח הוא מנסה בשנית ומצליח. מזועזע ועצוב על מותו של פרנק, ריפלי חוזר לאחוזתו "בל אומברה".

==מוטיבים מרכזיים==
הייסמית' מתארת בספר את האווירה המדכאת בגרמניה של המלחמה הקרה והנהנתנות במערב ברלין, בעיקר בקטע שבבר ההומואים. ריפלי מגלה סימפתיה כלפי ההומוסקסואלים שהוא פוגש, בניגוד לתיעוב-העצמי שחש כאשר הוא נמשך בסתר לדיקי גרינליף בספר הכישרון של מר ריפלי. נרמז גם בספר שהתעניינותו של ריפלי בפרנק היא יותר מהתעניינות אבהית, אך הדבר לא נאמר במפורש. מאמציו של ריפלי להגן על פרנק, והעובדה שהוא לא גנב את כספי הכופר שהגיעו לרשותו, בניגוד לאופיו כפושע, מצביעים על סוג של חמלה נטולת רגש שמתעוררת בו, שלא הייתה חלק מאופיו והתנהגותו בספרים הקודמים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1980
אזורי חן

אֲזוֹרֵי חֵן היא שכונה בצפון-מערב תל אביב, המהווה חלק משכונת צוקי אביב. השכונה קרויה על שם חנה נאמן, אמו של אברהם נאמן יזם הפרויקט. הבניה במקום החלה במהלך שנות ה-80 והחלק העיקרי של בתי השכונה הוקם במהלך שנות ה-90. השכונה שוכנת בין דרך נמיר במזרח ובין הכביש המוביל אל חוף הצוק ממערב, והיא גובלת מצפון בקריית החינוך של תל אביב (רח' שושנה פרסיץ). ובדרום ברמת אביב החדשה (רח' א"צ פרופס).

אזורי חן היא שכונה קטנה. היא כוללת שמונה בניינים הניצבים בצורת ספירלה (602 יחידות דיור). שבעה מהבניינים נקראים על שם שבעת המינים (בית הזית שנבנה ראשון, בית התמר, בית הרימון וכו') ואילו הבית השמיני שאף נבנה אחרון נקרא בית התפוז. בגינת נוי במרכז השכונה נשתמרו מספר עצי שקמה עתיקים. בקדמת השכונה מול גן המייסדים מוצב הפסל הסביבתי בוסתן בתים שיצרה הפסלת ציונה שמשי.

בשכונה מתגוררים כ-2,000 נפש, יש בה מרכז מסחרי קטן הכולל מספר בתי קפה, מרכול, סניפי בנק וקופת חולים וכן מועדון קאנטרי. תלמידי השכונה לומדים ברמת אביב החדשה, בשכונת תוכנית ל' ובשכונת הגוש הגדול, והשירותים הקהילתיים ניתנים בשכונות אלה וברמת אביב ג'.

מצפון לשכונה הוקם ב-2012 בית הספר תיכונט ע"ש אלתרמן.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
29–20 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 29–20 לפנה"ס

==אירועים בולטים בעולם==
22 לפנה"ס–15 לפנה"ס: [[הורדוס בונה את ההרודיון]]
* 29 לפנה"ס – הורדוס מורה להעמיד את מרים החשמונאית למשפט, בו נגזר דינה למוות
* 28 לפנה"ס – הורדוס בונה תיאטרון בירושלים
* 28 לפנה"ס – אסטרונומים סיניים מתעדים לראשונה כתם שמש
* 28 לפנה"ס – אוגוסטוס קיסר נבחר לקונסול בפעם השישית. שותפו מרקוס ויפסניוס אגריפה נבחר לקונסול רומא בפעם השנייה
* 27 לפנה"ס – הורדוס בונה מחדש את שומרון וקורא לה "סבסטיה".
* 23 לפנה"ס – הורדוס בונה ארמון בירושלים
* 23 לפנה"ס – הורדוס נישא למרים בת שמעון הכהן הגדול
* 22 לפנה"ס – תחילת הבנייה של קיסריה על ידי הורדוס
* 22 לפנה"ס–15 לפנה"ס – הורדוס בונה את ההרודיון, כ-12 קילומטרים מדרום לירושלים.

==נולדו==
* 20 לפנה"ס – גאיוס קיסר, בנו של מרקוס ויפסניוס אגריפה ויוליה ונכדו של אוגוסטוס

==נפטרו==
* 29 לפנה"ס – מרים החשמונאית
* 25 לפנה"ס – קוסטובר, גיסו של הורדוס
* 21 לפנה"ס – דיודורוס סיקולוס, היסטוריון יווני איש סיקיליה

==קישורים חיצוניים==

03
קטגוריה:20-29 לפנה"ס
שכונות עבר הירקון

מפת רובעי תל אביב: שכונות עבר הירקון משתרעות
ברבעים 1 ו-2
מרכז מיקאדו בתל ברוך צפון
בתים ברמת אביב א'
קריית עתידים
שכונות עבר הירקון הוא השם הכולל לשכונות הנמצאות מצפון לנחל הירקון, בצפון תל אביב. שכונות אלה משתרעות על פני 21 אלף דונם, המהווים כ־41% משטח העיר, ומתגוררים בהן כ-24% מתושבי העיר.

השכונות התפתחו בהדרגה, ובאזור זה נמצאת עיקר הבנייה של תל אביב עד היום. לאזורים אלה של העיר היה ביקוש גבוה מאז קום המדינה בשל היותם קרובים יחסית למרכז העיר אך רחוקים דיו כדי להוות שכונות פרבריות שקטות. גם כיום, למעשה, מתפקדות רובן כפרברי העיר. הן אינן מחוברות אל המרקם העירוני של מרכז תל אביב, או לערים האחרות המשיקות לאזור: רמת גן, בני ברק ורמת השרון.

אוכלוסיית השכונות, בממוצע, היא האמידה ביותר בעיר וכן בין האוכלוסיות האמידות ביותר בישראל כולה. עם זאת, קיימים בה גם חלקים כגון שכונת נווה שרת הנבדלת מבחינה זו משאר השכונות. הביטוי "צפוני", או "צפונבוני", אשר התייחס בעבר אל שכונות הצפון הישן של תל אביב אשר יושבו בשנות ה-30 וה-40 על ידי יוצאי אירופה אמידים, מתייחס היום בעיקר לתושביהם העשירים של שכונות אלה כמו גם לערים המבוססות הנוספות שמצפון לעיר (הרצליה, רמת השרון ורעננה).

השכונות מחולקות ביניהן לשתי קבוצות: שכונות צפון-מערב הנמצאות ממערב לנתיבי איילון ומוגדרות כרובע מס' 1 בחלוקה האדמיניסטרטיבית של העירייה, ושכונות צפון-מזרח הממוקמות ממזרח לאיילון ומוגדרות כרובע מס' 2. בין שני אזורים אלה מחבר ציר תנועה אחד בלבד - שדרות קרן קיימת לישראל, ובנוסף אליו שדרות רוקח כציר תחבורה עיקרי העובר בין השכונות לנחל הירקון ומחבר אותן עם מרכז העיר.

כל שכונות עבר הירקון פועלות באופן עצמאי ממרכז העיר מבחינת כל השירותים הקהילתיים (בתי ספר, גני ילדים, בריאות) ובהן מספר אתרים חשובים המשרתים את כלל העיר ואף את מרחבה המטרופוליני. על אלה נמנים פארק הירקון, אוניברסיטת תל אביב, גני התערוכה, הלונה פארק של תל אביב וקריית החינוך של תל אביב, וכן אזורי התעסוקה אזור תעשייה עבר הירקון וקריית עתידים.

ברובע עובר שביל ישראל דרך תל ברוך ופארק הירקון.

== שכונות צפון־מזרח תל אביב ==
*הדר יוסף
*מעוז אביב
*נאות אפקה
*תל ברוך
*שיכון דן
*שכונת רביבים
*ישגב
*רמת החייל
*נווה שרת
*צהלה
*גני צהלה
*רמות צהלה
*המשתלה
*תל ברוך צפון

== שכונות צפון־מערב תל אביב ==
*רמת אביב
*נווה אביבים
*רמת אביב ג'
*רמת אביב החדשה
*אפקה
*נופי ים
*צוקי אביב (לשעבר ״אזורי חן״. השכונה מאגדת בתוכה את השכונות: אזורי חן, גימל החדשה, מגדלי נאמן וסי אנד סאן)
*כוכב הצפון
*תוכנית ל'

==ראו גם==

* שייח מוניס
* הצפון הישן
* שפך הירקון
* רובעי תל אביב-יפו

== קישורים חיצוניים ==
ירון בלסלב, [https://in.bgu.ac.il/bgi/iyunim/23/yaron-balslev.pdf העשור הראשון להתפתחות שכונות תל אביב שמעבר לירקון], 1947–1958, מתוך עיונים בתקומת ישראל. 2013

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:שביל ישראל
Love Songs (אלבום של הביטלס)

Love Songs הוא אלבום אוסף של שירי אהבה של להקת הביטלס מהשנים 1962 עד ל-1970. האלבום יצא ב-19 בנובמבר בבריטניה 1977 וב-21 באוקטובר בארצות הברית. עד שנת 2000 מכר האלבום כ-3 מיליון עותקים. האלבום לא יצא מעולם על תקליטור.

== רשימת הרצועות ==
כל השירים באלבום נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני למעט אם צוין אחרת.

תקליט 1

צד ראשון
# Yesterday – 2:03
# I'll Follow the Sun – 1:47
# I Need You (ג'ורג' האריסון) – 2:27
# Girl – 2:30
# In My Life – 2:24
# Words of Love (באדי הולי) – 2:02
# Here, There and Everywhere – 2:22

צד שני
# Something (ג'ורג' האריסון) – 2:59
# And I Love Her – 2:28
# If I Fell – 2:18
# I'll Be Back – 2:20
# Tell Me What You See – 2:35
# Yes It Is – 2:38

תקליט 2

צד ראשון
# Michelle – 2:40
# It's Only Love – 1:55
# You're Going to Lose That Girl – 2:16
# Every Little Thing – 2:01
# For No One – 1:58
# She's Leaving Home – 3:37

צד שני
# The Long and Winding Road – 3:34
# This Boy – 2:12
# Norwegian Wood (This Bird Has Flown) – 2:01
# You've Got to Hide Your Love Away – 2:07
# I Will – 1:46
# P.S. I Love You – 2:02

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1977
קטגוריה:אלבומי הביטלס
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני אולימפיק
קטגוריה:אלבומי חברת פרלופון
קטגוריה:אלבומי חברת קפיטול רקורדס
פריאויקים

פריאויקים (ביוונית: Περίοικοι) היו קבוצה חברתית אוטונומית של תושבי ספרטה שאינם אזרחים. שמם מורכב מצירוף המילים "פרי" (περί, "מסביב") ו"אויקוס" (οἶκος, "בית"), שפירושו "הגרים מסביב". הפריאויקים ישבו בעיקר בערי החוף בלאקוניה.

==מוצא הפריאויקים ==

לגבי מוצאם של הפריאויקים קיימת מחלוקת בין החוקרים. המסורת בקרב היוונים הייתה כי הפריאויקים הם צאצאי השכבות העליונות של האכאים שחיו בלאקוניה (או לחלופין, יושבי ההר האכאים), שנשארו במקום כתושבים מדרגה שנייה לאחר הפלישה הדורית, בעוד שהשכבות הנמוכות (יושבי המישור) הפכו להלוטים בחברה הספרטנית. אחרים, כדוגמת איסוקרטס, טענו כי הפריאויקים הם צאצאי הפולשים הדורים שהתיישבו מחוץ למרכז לאקוניה, ולאחר הקמת הפוליס לקאדימון (ספרטה) נכללו כל היישובים שסביבה בתחומה ואיבדו את עצמאותם.

==הפריאויקים בחברה הספרטנית==

כאמור, הפריאויקים השתייכו לעיר המדינה הספרטנית והיו כפופים לשליטתה של הפוליס, אף שלא היו אזרחיה. הם נחשבו למעמד השני בספרטה, נחותים מהספרטנים אך עליונים על ההלוטים. עם זאת, איסוקרטס טען (Panathenaecus, xii) כי "המגורשים (הפריאויקים) לא הפכו אמנם לעבדים, אבל איבדו את כל זכויותיהם... הספרטנים שיעבדו את נשמות הפריאויקים לא פחות מאשר את נשמות ההלוטים". בין תפקידיהם של הפקידים הגבוהים בספרטה, האפורוס, היה פיקוח על הפריאויקים על מנת שלא יתמרדו.

הפריאויקים חיו בכמאה יישובים סביב לפוליס הספרטנית. והייתה להם אוטונומיה ביישוביהם ובעלות על חלק מהאדמות שמחוץ לגבולות הפוליס (שנקראו פריאויקיס, Περίοικις), אם כי לא הייתה להם כל השפעה בקביעת מדיניותה או במוסדותיה. הם היוו חלק מהצבא הספרטני כהופליטים, אך לא היו מגיעים לעמדות פיקוד גבוהות. עיקר עיסוקם היה מסחר ומלאכה.

==ראו גם==
* היסטוריה של ספרטה
* המשטר הספרטני
* הלוטים
* מותאקס

==לקריאה נוספת==
* משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, מאגנס, תשנ"ח, עמ' 149-146. 

קטגוריה:ספרטה
המשחק של ריפלי

המשחק של ריפלי (באנגלית: Ripley's Game) הוא רומן מתח שנכתב בשנת 1974 על ידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר הוא השלישי בסדרת הריפליאדה שגיבורה הוא טום ריפלי.

הספר עובד לקולנוע פעמיים. ראשית, בשנת 1977 כסרט בשם : "החבר האמריקאי" (בגרמנית: Der Amerikanische Freund) בבימויו של וים ונדרס ובכיכובו של דניס הופר. עיבוד שני לקולנוע הופק בשנת 2002 ונקרא "המשחק של ריפלי", בבימוייה של ליליאנה קבאני ובכיכובו של ג'ון מלקוביץ'.

==תקציר עלילה==
ספר זה הוא השלישי בסדרת הריפליאדה. בספר זה טום ריפלי הוא סוחר עשיר בשנות ה-30 לחייו. הוא מתגורר בוילפרס (Villeperce) שבצרפת, בחווה שנקראת בל אומברה (Belle Ombre), עם אשתו הצרפתייה אלואיז (Heloise). בתחילת הסרט אחד משותפיו, פושע אמריקאי בשם ריווס מינוט (Reeves Minot), מבקש ממנו לרצוח שני בני אדם. ריפלי "השונא לרצוח, אלא אם הדבר מתחייב" מסרב לבצע רצח בתמורה ל-90,000 דולרים.

שכנו של ריפלי, ג'ונתן טרוואני (Jonathan Trevanny), הוא בריטי עני העוסק בבניית מסגרות לתמונות וחולה בסרטן הדם. טרוואני מעליב את ריפלי, וריפלי, כנקמה, מבקש ממינוט לשכנע את טרוואני לרצוח את האנשים, ואף מציע למינוט לזייף מסמכים על מנת לשכנע את טרוואני שהסרטן שלו מתגבר ושימיו ספורים. טרוואני, המאמין שימיו סבורים, מנסה למצוא מקור הכנסה לאשתו ולבנו, ומסכים להצעה.

טרוואני מבצע את אחד ממעשי הרצח, ומינוט (בעזרתו של ריפלי) מביא עדויות רפואיות נוספות לכך שימיו של טרוואני ספורים ומשכנע אותו להרוג בוס של המאפיה ברכבת. הפעם טרוואני מהסס, וריפלי מופיע ברכבת ומסייע לו לרצוח את הבוס ושומרי ראשו.

ריפלי וטרוואני נמלטים מחברי המאפיה הרוצים לנקום את מות ראש הכנופיה, ונעשים חברים. ריפלי לומד מטריוואני איך זה לדאוג לאדם אחר (ונהיה פחות סוציופת) ואילו טריוואני לומד להתגבר על המצפון שלו.

אשתו של טרוואני חושדת בבעלה ומאיימת עליו שתעזוב אותו אם לא יודה במעשיו. טרוואני שולח אותה למקום מוגן, ומגיע לבל אומברה במטרה להימלט מהמאפיה. ריפלי שולח את אשתו מהאחוזה על מנת להגן עליה, ושניהם הורגים רוצח שכיר שנשלח על ידי המאפיה להרגם. קבוצה של אנשי המאפיה מגיעה לבית. טרוואני יורה עליהם, קופץ לפני ריפלי ומציל אותו, בעודו נפצע אנושות. טריוואני מת בזרועותיה של אשתו, וריפלי מוודא שמינוט יעביר להם את כל הכסף שהגיע לטרוואני בגין הרציחות, וחוזר לחייו השקטים כאילו לא אירע דבר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:הריפליאדה
קטגוריה:ספרי 1974
הים השחור (מחוז)

מחוז הים השחור (בטורקית: Karadeniz Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בצפון אסיה הקטנה לחופי הים השחור ומחולק ל-18 נפות כדלקמן:
*אמסיה
*ארטווין
*ברטין
*בייבורט
*בולו
*צ'ורום
*דיזג'ה
*גירסון
*גימישהנה
*קרביק
*קסטמונו
*אורדו
*ריזה
*סמסון
*סינופ
*טוקט
*טרבזון
*זונגולדק

שטחו של המחוז הוא 141,000 קמ"ר, 18.1% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,439,213 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.

אטרקציות תיירותיות:
* טרבזון - עיר נמל גדולה מוקפת פסגות ההרים של הרי פונטיק המזרחי. נוסדה ב על ידי מתיישבים יוונים, ושגשגה עד מהרה כחלק מתוואי הסחר של השיירות בין פרס לים התיכון. האטרקציה התיירותית המרכזית היא כנסיית האגיה סופיה, שנבנתה בשנת 1204. הכנסייה הוסבה למסגד בתקופה העות'מאנית וכיום מצוי בתוכה מוזיאון. הכנסייה בנויה במתכונת צלבנית.
* מנזר סומלה (Sumela Monastery) - בולט מתוך הצוק כ-70 ק"מ דרומית לטרבזון, למקום יש היסטוריה ביזנטית, והוא נסגר כמנזר פעיל ב-1923. במקום יש פרסקאות בתוך הקפלה הראשית, ושאר הקפלות המרכיבות את המתחם נותנות מושג טוב על הצנע של החיים הדתיים במאות הקודמות.
* סינופ - עיר קוסמופוליטית שהיא גם הנקודה הצפונית ביותר על חוף הים השחור של טורקיה וגם הנמל המוגן ביותר. כעת זהו מקום קטן בהשוואה לחשיבותו בעת העתיקה, כשהייתה עיר מסחרית עסוקה בקצה הצפוני של נתיבי השיירות העיקריים מקפדוקיה ואזור הפרת. רחובות העיר, ובהם בתים עות'מאניים ששרדו, הם בעלי מראה מיוחד.
* ריזה (Rise) - עיר הבירה של אזור גידול התה של טורקיה. העיירה עצמה היא בעלת אופי רומנטי, מוקפת מטעי תה ירוק. בנוסף למגוון עצום של צמחי תה, יש בגן אוסף של צמחייה סובטרופית. תצוגות פנורמיות יפות מוצעות בטירת רייז (Rize Kalesi), שנבנתה בימי הביניים.
* אורדו (Ordu) - בתוך הכפר היה בעבר אתר היישוב האיוני של קוטיורה. ברובע היווני הישן, עם בתי העץ והסמטאות הצרות, מורגש אופי עתיק.
* אמסרה (Amasra) - עיר נמל. העיר העתיקה של אמסרה היא עירוב של בתים ססגוניים, ורחובות צרים שיורדים אל הים. המצודה הביזנטית ליד הנמל הקטן היא האטרקציה התיירותית העיקרית. סירות יוצאות מן הנמל הקטן לטיולים אל המפרצונים שמסביב.
* מערת קרקה (Karaca) - רשת מערות 97 ק"מ מטרבזון, ליד העיירה טורול. המערה משתרעת על פני 107 מטר, והיא מלאה זקיפים ונטיפים ענקיים. שבילים נוחים ותאורה מעולה מאפשרים למבקרים לראות את תצורות המערה מקרוב.
* גירסון (Giresun) - עיר הדובדבנים. ברובע העתיק נמצא האתר של קֵרָסוס, שנוסדה על ידי מילטוס ב. במוזיאון גירסון יש אוסף של ממצאים ארכאולוגיים.
* אינבולו (Inebolu) - הנמל העיקרי של האזור המערבי של הים השחור. בימי קדם, העיר הייתה ידועה בשם Abonoteichus, אבל בתקופה הרומית היה שמה יונופוליס. ברובע העתיק נמצאים שרידי הרובע הנוצרי.
* איגנאדה (Igneada) - כפר דייגים במרחק 15 ק"מ מדרום לגבול עם בולגריה, ממש בקצה המערבי של חוף הים השחור של טורקיה. בחודשי הקיץ, החופים המקיפים את קו החוף הסביבתי מהווים מוקד משיכה מרכזי לתיירים מקומיים.
* סמסון - העיר הגדולה ביותר בים השחור שמייצרים בסביבותיה טבק, דגנים וכותנה, אשר מיוצאים מן הנמל של העיר. המוזיאון הארכאולוגי של העיר מציג ממצאים עתיקים, מוזיאון Ghazi מזכיר את תפקידה של סמסון כנקודת מוצא למלחמת העצמאות של טורקיה בשנת 1919, וכמה מסגדים נמצאים ברחבי העיר.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

הים השחור
מזרח אנטוליה

מחוז מזרח אנטוליה (טורקית Doğu Anadolu Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במזרח אסיה הקטנה ומחולק ל-14 נפות כדלקמן:
*אארי
*ארדהאן
*בינגל
*ביטליס 
*אלזי
*ארזינג'אן
*ארזורום
*האקארי
*אדיר
*קארס
*מלטיה 
*מוש
*טונג'לי
*ואן
שטחו של המחוז הוא 163,000 קמ"ר המהווים 20.9% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 6,137,414 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.

==קישורים חיצוניים==

מזרח אנטוליה
קטגוריה:כורדיסטן: גאוגרפיה
הים התיכון (מחוז)

מחוז הים התיכון (טורקית Akdeniz Bölgesi) הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום אסיה הקטנה, לאורך חופי הים התיכון. שטחו של המחוז שהוקם בשנת 1941 הוא 120,000 קמ"ר המהווים 15.4% משטח המדינה. בשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,706,005 תושבים.

המחוז מחולק לשמונה נפות כדלקמן:
*אדנה
*אנטליה
*בורדור
*האטיי
*אספרטה
*קהרמאנמרש
*מרסין
*אוסמנייה

== קישורים חיצוניים == 

הים התיכון
מרכז אנטוליה

מחוז מרכז אנטוליה (בטורקית İç Anadolu Bölgesi - "מחוז פנים אנטוליה") הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במרכז אסיה הקטנה ומחולק ל-13 נפות כדלקמן:
*אקסראי
*אנקרה
*צ'נקירי
*אסקישהיר
*קאראמאן
*קייסרי
*קרקקלה
*קרשהיר
*קוניה
*נבשהיר
*נידה
*סיוואס
*יוזגט
שטחו של המחוז הוא כ-151,000 קמ"ר המהווים 19.4% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 11,608,868 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.

== קישורים חיצוניים == 

מרכז אנטוליה
דרום-מזרח אנטוליה

מחוז דרום-מזרח אנטוליה (טורקית Güneydoğu Anadolu Bölgesi) הוא אחד משבעת המחוזות בטורקיה. המחוז שוכן בדרום-מזרח אסיה הקטנה. המחוז גובל במחוזות אחרים בטורקיה ומדרום, בסוריה ובעיראק.

המחוז הוקם בשנת 1941 ושטחו הוא 76,509 קמ"ר, שהם 9.7% משטח טורקיה. בשנת 2013 מנתה אוכלוסייתו 8,096,352 שהיוו 10.6% מאוכלוסיית טורקיה.<ref></ref> 

== הנפות במחוז ==
ומחולק ל-9 נפות כדלקמן:
*אדיאמן
*בטמן
*דיארבקיר
*גזיאנטפ
*קיליס
*מרדין
*שנלאורפה
*סיאירט
*שרנק

שטחו של המחוז הוא כ-75,000 קמ"ר, שהם 9.7% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 6,608,600 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.

==ראו גם==
* פרויקט דרום-מזרח אנטוליה

== קישורים חיצוניים ==

* 
== הערות שוליים ==

דרום-מזרח אנטוליה
קטגוריה:כורדיסטן הטורקית
קטגוריה:כורדיסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:גבול טורקיה–סוריה
סקוט סטאפ

סקוט סטאפ (באנגלית: Scott Stapp; נולד ב- 8 באוגוסט 1973 כאנטוני סקוט פליפן), זמר וכותב שירים אמריקני, אשר התפרסם כסולן להקת הרוק "קריד".

==ביוגרפיה==
סטאפ נולד באורלנדו, פלורידה לרופא השיניים סטיב סטאפ וללינדה סטאפ, שעזבה את הבית כשסטאפ היה בן 5 . כנער העריץ את להקת הדלתות ובמיוחד את הסולן ג'ים מוריסון. במטרה לרצות את אביו סטאפ החל ללמוד באוניברסיטת לי שבקליוולנד, טנסי. אולם לא סיים את לימודיו משום שנתפס מעשן מריחואנה והורחק לצמיתות. לאחר מכן למד באוניברסיטת המדינה של פלורידה בעקבות ג'ים מוריסון שלמד שם.

ב־1995 ייסד יחד עם חברו לספסל הלימודים את להקת קריד בטאלאהאסי, פלורידה. הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן כשסטאפ משמש כזמר וככותב השירים של הלהקה. סטאפ הציג בשיריו תכנים עמוקים, רוויים באווירה דתית ורוחנית ובעל מסרים של אהבה ואופטימיות (לדוגמה, הלהיט [http://www.azlyrics.com/lyrics/creed/witharmswideopen.html "With Arms Wide Open"]).

ביוני 2004 הכריזה הלהקה על פירוקה. בעוד ששאר חברי הלהקה הקימו להקה משלהם בשם "אלטר ברידג'", סטאפ החל לעבוד על אלבום סולו. אלבום ששמו "The Great Divide", יצא לחנויות בארצות הברית בנובמבר 2005 והמשיך את הקו המוזיקלי של קריד. מפיק האלבום היה ג'ון קורזווג, שהפיק את כל אלבומי קריד. האלבום הגיע למקום ה-19 במצעד האלבומים האמריקני, וזכה להצלחה בינונית במכירות בארצות הברית. בנוסף, הקליט שיר שהופיע באלבום אוסף בשם "הפסיון של ישו - שירים".

===חייו האישיים===
סטאפ היה נשוי להילרי בארנס במשך שנה וחצי (1998–1999). לזוג נולד בן בשם ג'אגר מייקל סטאפ (נולד ב-1998). ב־10 בפברואר 2006 התחתן עם מיס ניו יורק (במסגרת תחרות היופי "מיס USA"), ג'קלין נשוויט. לזוג נולדה ילדה ב־4 בינואר 2007 ונקראה מילאן חיית סטאפ.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:פזמונאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של פלורידה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1973
בגין (סרט)

בגין הוא סרט טלוויזיה ישראלי שיצא לאקרנים ב-1998, העוסק בחייו של ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין. את הסרט ביים אורי ענבר, על פי סיפור מאת אמנון דנקנר. השחקן הראשי הוא משה איבגי.

==עלילה==
הסרט מתאר את חייו של מנחם בגין מתחילת דרכו כמפקד האצ"ל עד כהונתו כראש ממשלה בזמן מלחמת שלום הגליל ואחריה, ובהמשך התפטרותו, הסתגרותו ומותו ב-9 במרץ 1992 בגיל 78. איבגי מגלם את בגין, המספר מדוע הסתגר בביתו בשנותיו האחרונות. הסרט מתרחש כולו בביתו של בגין, בתקופה שאחרי הפרישה מראשות הממשלה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:מנחם בגין
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1998
49–40 לפנה"ס

שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 49–40 לפנה"ס

== אירועים בולטים בעולם ==
15 במרץ 44 לפנה"ס: [[יוליוס קיסר נרצח על ידי קבוצת סנאטורים בסנאט.]]
* 10 בינואר 49 לפנה"ס – יוליוס קיסר חוצה את הרוביקון ומתחילה רשמית מלחמת אזרחים ברומא
* 9 באוגוסט 48 לפנה"ס – מתרחש קרב פארסאלוס במהלכו מביס יוליוס קיסר את כוחותיו של הסנאט בהנהגת גנאיוס פומפיוס מגנוס והלה בורח למצרים
* 47 לפנה"ס – הורדוס מונה למושל הגליל
* 6 באפריל 46 לפנה"ס – מתקיים קרב תאפסוס
* 46 לפנה"ס – מונצח לראשונה אדם חי על מטבע זהב: יוליוס קיסר, שמוכרז שנה לאחר מכן לדיקטטור.
* 46 לפנה"ס – יוליוס קיסר עורך את הנאומכיה הראשונה הידועה לנו במקווה מים סמוך לנהר טיבריס
* 46 לפנה"ס – הלוח היוליאני נכנס לתוקף ושנת 46 לפנה"ס מוארכת ל-15 חודשים על מנת להתאימה ללוח השמש
* 17 במרץ 45 לפנה"ס – יוליוס קיסר מביס את אחרוני תומכי פומפיוס בקרב מונדה ומסתיימת מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר
* 15 במרץ 44 לפנה"ס – יוליוס קיסר נרצח על ידי קבוצת קושרים נגדו, שהבולטים בה הם הסנאטורים מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס.
* 27 בנובמבר 43 לפנה"ס – נכנס לתוקף שלטון הטריומווירט של השלישייה אוגוסטוס קיסר, מרקוס אנטוניוס ומרקוס איימיליוס לפידוס.
* 3 באוקטובר 42 לפנה"ס – קרב פיליפי הראשון: ראשי הטריומווירט השני, מרקוס אנטוניוס ואוקטביוס נלחמים נגד רוצחי יוליוס קיסר, מרקוס יוניוס ברוטוס וגאיוס קסיוס לונגינוס. ברוטוס מצליח להביס את אוקטביוס, אבל אנטוניוס מביס את קסיוס, שמתאבד
* 23 באוקטובר 42 לפנה"ס – קרב פיליפי השני: צבאו של מרקוס יוניוס ברוטוס מובס סופית על ידי צבאותיהם של מרקוס אנטוניוס ואוקטביוס והוא מתאבד לאחר מכן
* 42 לפנה"ס – הטריומווירט מצליח לבסס את כוחו לאחר קרב פיליפי נגד אחרוני תומכי הסנאט הישן.
* 40 לפנה"ס – האימפריה הרומית מחולקת בין אוגוסטוס קיסר, מרקוס אנטוניוס ומרקוס איימיליוס לפידוס: אוגוסטוס מקבל את החלק המערבי, מרקוס אנטוניוס מקבל את המזרח ולפידוס את אפריקה.
* 40 לפנה"ס – הפרתים פולשים לממלכת יהודה, ומושיבים על כס המלכות בירושלים את מתתיהו אנטיגונוס השני, בנו הצעיר של אריסטובולוס השני
* 40 לפנה"ס – הרומאים כובשים את מצרים.

==נולדו==
* 23 ביוני 47 לפנה"ס – תלמי החמישה עשר, המלך האחרון של מצרים התלמיית (הוצא להורג בשנת 30 לפנה"ס).
* 20 במרץ 43 לפנה"ס – אובידיוס, משורר רומאי (נפטר בשנת 17 לספירה).
* 43 לפנה"ס – יולוס אנטוניוס, פוליטיקאי רומאי (נפטר בשנת 2 לספירה)
* 16 בנובמבר 42 לפנה"ס – טיבריוס, קיסר רומי (נפטר בשנת 37 לספירה)

==נפטרו==
* 24 בספטמבר 48 לפנה"ס – גנאיוס פומפיוס מגנוס
* 15 במרץ 44 לפנה"ס – יוליוס קיסר נרצח
* 7 בדצמבר 43 לפנה"ס – קיקרו, פוליטיקאי רומאי שכונה "גדול הנואמים ברומא" נרצח
* 43 לפנה"ס – אנטיפטרוס האדומי, אציל ופוליטיקאי יהודי
* 43 לפנה"ס – פנסה, מדינאי רומאי
* 42 לפנה"ס – גאיוס אנטוניוס (אחיו של מרקוס אנטוניוס)
* 3 באוקטובר 42 לפנה"ס – גאיוס קסיוס לונגינוס (התאבדות)
* 23 באוקטובר 42 לפנה"ס – מרקוס יוניוס ברוטוס כמו גם פובליוס סרוויליוס קסקה (שניהם התאבדו)
* 40 לפנה"ס – פצאל, נסיך מבית הורדוס.

== מאנשי התקופה ==
* יוליוס קיסר
* מרקוס יוניוס ברוטוס
* מרקוס אנטוניוס
* הפרעה קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים, יולדת בן ליוליוס קיסר, קיסריון
* אוגוסטוס קיסר
* גאיוס קסיוס לונגינוס
* אנטיפטרוס האדומי

==קישורים חיצוניים==

05
קטגוריה:40-49 לפנה"ס
La Valse des Monstres

La Valse des Monstres הוא האלבום הראשון של יאן טירסן, שכולל מספר שירים שהוא כתב עבור סרטים קצרים ומוזיקת רקע עבור מחזות בנוסף למוזיקה מקורית.

== רשימת השירים ==

<div style="direction: ltr;">

# "Mouvement introductif" – 2:06 
# "La valse des monstres" – 3:42 
# rida" – 1:33 
# uimper 94" – 2:53 
# allendaï" – 2:16 
# mptine d'été n° 17" – 2:12 
# Cléo au trapèze" – 2:06
# La valse des monstres" – 2:08
# Le banquet" – 1:32 
# "Comptine d'été n° 17" – 2:32 
# "Mouvement introductif" – 5:37 
# "La rue" – 1:22
# "Iwakichi" – 3:13 
# "Hanako" – 2:48
# "La plaisanterie" – 2:59
# "Le compteur" – 4:02
# "Mouvement introductif" – 1:49
 
</div>
==קישורים חיצוניים==
59–50 לפנה"ס

העולם בשנת 50 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 59–50 לפנה"ס

==אירועים בולטים בעולם==
52 לפנה"ס: [[ורקינגטוריקס, מנהיג המרד הגאלי נגד הרומאים, נכנע בפני קיסר]]
* 58–50 לפנה"ס – מלחמת גאליה בה הביס יוליוס קיסר את צבאות גאליה, טבח בשבטים הגאלים, שדד את אוצרותיהם ומכר את חלקם לעבדות
** 56 לפנה"ס – יוליוס קיסר מכניע את הוונטים בקרב ים בחופי האוקיינוס האטלנטי.
** 52 לפנה"ס – יוליוס קיסר מנצח את ורקינגטוריקס במצור אלסיה
** 51 לפנה"ס – הרומאים משתלטים על כל גאליה, לאחר ניצחונם באלסיה
* 56 לפנה"ס – ועידת לוקה
* 55 לפנה"ס – פלישה ראשונה של יוליוס קיסר לבריטניה (פלש שוב ב-54 לפנה"ס)
* 54 לפנה"ס – בית המקדש נשדד על ידי מרקוס ליקיניוס קראסוס
* 53 לפנה"ס – קרב חרן

==נולדו==
* 52 לפנה"ס – פנסטלה, היסטוריון רומי
* 59 לפנה"ס – טיטוס ליוויוס, היסטוריון רומאי (נפטר ב-17)

==נפטרו==
* 57 לפנה"ס – פראטס השלישי, מלך פרתיה
* 53 לפנה"ס – מרקוס ליקיניוס קראסוס
* 52 לפנה"ס – תלמי ה-12, מלך מצרים

==קישורים חיצוניים==

06
קטגוריה:50-59 לפנה"ס