המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושש

המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושש הייתה גל ההפגנות נגד ממשלת ישראל השלושים ושש ובעיקר נגד ראש הממשלה נפתלי בנט, בדרישה להתפטרותו עקב הפרת הבטחותיו קודם הבחירות.

המחאה החלה ביוני 2021, עם השבעת הממשלה ונמשכה עד לפיזור הכנסת העשרים וארבע.

המחאה הייתה תנועה שורשית ורוב המשתתפים בה הגיעו לפעילויות על בסיס התנדבותי. מספר ארגונים נטלו חלק במחאה, העיקריים שבהם הם תנועת "פתאום קם העם", עמותת "הגענו", ו-"מחאת הקו האדום".

המחאה הסתיימה ב-20 ביוני 2022, כאשר ראש הממשלה נפתלי בנט וראש הממשלה החלופי יאיר לפיד הודיעו על פיזור הכנסת והקדמת הבחירות לכנסת העשרים וחמש לאחר שמוצו ניסיונותיהם לייצב את הקואליציה.

== רקע ==
המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושש החלה עם סיום כהונת ממשלת ישראל השלושים וחמש בראשות בנימין נתניהו והחלפתה בממשלת ישראל השלושים ושש בראשות נפתלי בנט, תוך הסתמכות על מפלגת רע"ם, חרף הבטחותיו וחתימתו של נפתלי בנט שלא לתת את ידו להקמת ממשלה בראשות יאיר לפיד אף לא ברוטציה; להקים רק ממשלת ימין; לא לשבת בממשלה עם מפלגת מרצ ומפלגת רע"מ.<ref></ref>

== נושאי המחאה ==
המחאה עסקה במספר נושאים:
* מחאה נגד ראש הממשלה, נפתלי בנט, בדרישה להתפטרותו עקב הפרת הבטחות רבות שנתן קודם הבחירות, בהם הבטחות לא להקים ממשלה עם מפלגת רע"ם ועם שאר מפלגות השמאל, והבטחה להסדיר את המאחזים ביומו הראשון כראש ממשלת ישראל.

* מחאה נגד הרפורמות בענייני יהדות שקידם השר לשירותי דת מתן כהנא.

* מחאה נגד הרפורמות הכלכליות שקידם שר האוצר אביגדור ליברמן, שלטענת המוחים פגעו בציבור החרדי.

* מחאה נגד שחיקת מוסדות המדינה, בדגש על אי מתן ייצוג הולם לאופוזיציה בוועדות הכנסת.

חלק מהמשתתפים במחאה ניצלו את הסיקור הציבורי למחאה בנושאים נוספים, בהם זכויות המתנחלים, מחאה נגד מתווה הגיור מחאה על פרשת מותו של אהוביה סנדק, מחאה נגד האלימות הפלסטינית ביהודה ושומרון ונגד אלימות מצד בדואים בנגב, ומחאה נגד קיפוח המאחזים.

במהלך כהונת הממשלה המשיכה גם המחאה נגד מדיניות הקורונה בישראל שהחלה במהלך כהונת הממשלה הקודמת.

גם בתוך הממשלה נרשמה ביקורת על התנהלותה, בין השאר על ידי מאזן גנאים, רינאוי זועבי, עידית סילמן וניר אורבך. שלושה מהם, עידית סילמן, רינאוי זועבי, וניר אורבך, פרשו לבסוף מהממשלה.

== המחאות ==
מוקדי המחאה העיקריים היו כיכר הבימה וכיכר רבין בתל אביב, ואזור הכנסת ומשרד ראש הממשלה בירושלים. הפגנות מקומיות נוספות נערכו בערים רבות, בצמתים ועל גבי גשרים ברחבי המדינה. נוסף על כך, התקיימו הפגנות בקרבת בתיהם של חברי הממשלה, דוגמת ראש הממשלה נפתלי בנט ברעננה ושר הביטחון בני גנץ בראש העין.

== אירועים חריגים ==
ב-26 וב-28 באפריל 2022 נשלחו לביתו של נפתלי בנט ברעננה מעטפות עם מכתבי איומים וקליע בתוכם. לאור זאת, תוגברה משמעותית האבטחה על בנט. ב-9 במאי נעצרה אילנה ספורטה, בת 65 מאשקלון, בחשד לביצוע המעשה. בינואר 2023 חתמה ספורטה על הסדר טיעון עם הפרקליטות ונגזרו עליה שנה וחצי מאסר בפועל.

ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל במאי 2022, נאומו של ראש הממשלה בנט בטקס האזכרה הממלכתי בהר הרצל הופרע בקריאות ביניים רבות מקהל המשפחות השכולות, ובמשך דקות ארוכות בנט לא יכול היה להתחיל בנאומו. גם בטקס יום הזיכרון בפתח תקווה, הופרע נאומה של שרת הפנים איילת שקד בקריאות ביניים מהקהל.

==ראו גם==
* המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש
* המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים ושבע

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:2021 בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:ישראל: היסטוריה פוליטית
קטגוריה:מחאות ב-2021 בישראל
קטגוריה:מחאות ב-2022 בישראל
קטגוריה:ממשלת ישראל ה-36

==ביאורים==