OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנריקה, מלך פורטוגל

אנריקה, המלך החשמן (31 בינואר 1512 - 31 בינואר 1580), המכונה אנריקה הצנוע (Henrique o Casto או, כאמור, החשמן Cardeal Dom Henrique) היה מלך פורטוגל השבעה עשר, בין 1578 ל-1580. הוא השליט המקובל האחרון בהיסטוריה של פורטוגל מבית אביש.

==ביוגרפיה==
אנריקה נולד ב-31 בינואר 1512 בליסבון, למנואל הראשון, מלך פורטוגל ולמריה מאראגון, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה. הוא חי תקופה ארוכה באבורה, שם הוא גם הקים אוניברסיטה ישועית. אנריקה ידוע בהיסטוריה היהודית כמי שהיה האינקוויזיטור הגדול הראשון באינקוויזיציה הפורטוגזית. ב-1578 נקרא לרשת את כס המלוכה, לאחר שנכדו של אחיו, סבשטיאו, נהרג בקרב אל-קסר אל-כביר. הוא היה כבר מבוגר כשעלה לכס המלוכה ומת שנתיים לאחר מכן, ב-1580. מכיוון שהיה מחויב לפרישות מתוקף היותו קרדינל קתולי, לא הותיר אחריו צאצאים, ומותו עורר משבר בפורטוגל (לאחר מותו עלה לשלטון ל-20 יום אנטוניו, אב המנזר של קראטו, אך לא הצליח ליצור לגיטימציה מלאה לשלטונו), שגרם בסופו של דבר להשתלטות פליפה השני, מלך ספרד על פורטוגל.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלכי פורטוגל
קטגוריה:חשמנים
קטגוריה:בית אביש
קטגוריה:ילידי 1512
קטגוריה:נפטרים ב-1580
הרפובליקה הליגורית

הרפובליקה הליגורית (באיטלקית: Repubblica Ligure) הייתה רפובליקה קצרת-מועד, מדינת חסות של צרפת, אשר נוצרה על ידי נפוליאון ב-14 ביוני 1797. היא כללה את שטחי הרפובליקה של ג'נובה אשר כללה את רוב האזור של ליגוריה, באזור צפון מערב איטליה. החוקה הראשונה שלה הוכרזה ב-22 בדצמבר 1797, עם הצגת מנהיגות הרפובליקה. בשנת 1800 נבחר הדוג'ה לחמש שנים ובשנת 1802 הוא נבחר לכל ימי חייו. ביוני 1805 סופחה ג'נובה על ידי הצרפתים.

הרפובליקה עשתה שימוש בדגל המסורתי הגנואזי, עם צלב אדום על רקע לבן.

== היסטוריה ==
אחרי העימות שהתרחש במאי 1797 בין התושבים הגנואזים לבין השליטים העשירים שלהם, נפוליון כבש את ג'נובה וכונן סדר משלו. הצרפתים ששדדו את ג'נובה בצורה מסיבית, הותירו את המדינה חרבה. נפוליאון הודיע על הקמת הרפובליקה הליגורית ב-6 ביוני 1797. שיתוף הפעולה של התושבים תחת שליטת נפוליאון התקיים ללא ספק על ידי הארכיבישוף ג'ובאני לרקרי, שהראה את תמיכתו בצרפת רק כעבור שלושה ימים. חוקה ליגוריאנית פורסמה, אשר לא הייתה פרוגרסיבית, אלא רק כמסמך זמני. בדצמבר אותה שנה החלפה החוקה, ורוב גדול אישר את החוקה באמצעות משאל עם.

ביוני 1798 הובילו שליטי הרפובליקה הליגורית את העם למלחמה נגד פיימונטה לאחר ניסיון של הגולים לפתוח במרד. בסופו של דבר התערבו הצרפתים במלחמה, וכתוצאה מכך נכבשה פיימונטה על ידי צרפת.

בשנת 1800 הייתה הרפובליקה תחת מצור של הצבא האוסטרי והצי הבריטי. כ-30,000 נפגעו כתוצאה מהלחימה, והצבא הצרפתי נאלץ לסייע בשיקום הכלכלי. באותה שנה כבשו לזמן קצר כוחות אוסטריה את הרפובליקה, אבל נפוליאון חזר עד מהרה עם צבאו. חוקה חדשה פורסמה בשנת 1801, והוקמו מוסדות דומים יותר לאלו של הרפובליקה של ג'נובה, בראשות עם הדוג'ה, אשר היה הנשיא של הסנאט. בסופו של דבר פנו המנהיגים הליגוריים לנפוליאון וביקשו ממנו לקחת שליטה ישירה על המדינה, והוא קיבל את בקשתם.

ביוני 1805 סופחה הרפובליקה לצרפת, אשר שלטה בה שליטה ישירה. לאחר נפילתו של נפוליאון ב-1814 הוקמה הרפובליקה מחדש למשך תקופה קצרה, בין ה-28 באפריל ל-28 ביולי. בעקבות קונגרס וינה הוענק האזור לממלכת סרדיניה, אשר סיפחה אותו ב-3 בינואר 1815.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי איטליה
בנדיקטוס השלושה עשר (אנטי-אפיפיור)

הכתרת בנדיקטוס השלושה עשר באביניון 28 בספטמבר 1394
בנדיקטוס השלושה עשר (נולד בשם פדרו מרטינז דה לונה ב-1328 - מת ב-23 במאי 1423) היה אראגוני שנחשב בכנסייה הקתולית לאנטי-אפיפיור. מושבו היה באביניון, אך הוא הוכרז לאפיפיור על ידי תומכיו לאחר חזרת אפיפיורות אביניון לוותיקן. 

== ביוגרפיה ==
דה לונה נולד למשפחת אצולה באראגון והיה פרופסור למשפט דתי במונפלייה. ב-1375 הכריז עליו גרגוריוס האחד עשר כחשמן. ב-1376 הוא ליווה את גרגוריוס האחד עשר לרומא ולאחר מותו השתתף בבחירתו מעוררת המחלוקת של אורבנוס השישי לאפיפיור (ב-8 באפריל 1378). במשך תקופה ארוכה יחסית הוא תמך באורבנוס מול מתנגדיו, אך לאחר מספר חודשים שוכנע כי הבחירה לא הייתה חוקית והשתתף בבחירתו של האנטי-אפיפיור קלמנס השביעי. אורבנוס לא הסכים לרדת מכס האפיפיור, התרחש קרע בכנסייה (ר' הקרע המערבי). קלמנס השביעי לא יכול היה לשלוט ברומא ובהזמנת מלכי אביניון, העביר את הכס הקדוש לעיר זו. כשליחו של קלמנס, דאג לונה להשגת לגיטימציה בחצי האי האיברי ובממלכות הספרדיות (ממלכת קסטיליה, פורטוגל - עד 1385, ממלכת אראגון וממלכת נווארה).

בזמן פעילותו בממלכת נווארה, כפה על היהודים השתתפות בוויכוח בין דתי, ובו התמודד מול הוגה הדעות והרופא שם טוב אבן שפרוט. לפי אבן שפרוט בספרו אבן בחן, הוויכוח הסתיים בהודאתו של החשמן שאינו יכול להוכיח את צדקת הנצרות ולחייב את היהודים לקבל אותה עליהם.

האנטי האפיפיור הבא היה קלמנס השמיני.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנטי-אפיפיורים
קטגוריה:ילידי 1328
קטגוריה:נפטרים ב-1423
צ'אמפאנר-פאווגאד

הפארק הארכאולוגי צ'אמפאנר-פאווגאד שוכן בחלקה המזרחי של מדינת גוג'ראט שבהודו. הפארק הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2004. בפארק יש ריכוז גדול של שרידים ארכאולוגיים שחלקם לא נחפרו או נחקרו.

שביל עולי הרגל
גבעת פאווגאד

==היסטוריה==
האזור שבו שוכן הפארק היה מיושב ככל הנראה החל מהתקופה הכלקוליתית ועד שנת 400. לאורך השנים נקשרו לאתר מספר אגדות הקשורות לאלה קאלי (שלכבודה נבנה אחד המקדשים הגדולים על ראש גבעת פאווגאד). לא ידוע מה התרחש באזור לאחר נטישתו במאה ה-5 ועד המאה ה-13. במאה ה-13 נכבש האזור על ידי אנשי הצ'אוהאנס, שבנו בראש גבעת פאווגאד את היישוב הראשון. הצ'אוהאנס בנו מערכות ביצורים נוספים במישור ששכן למרגלות היישוב. השרידים העתיקים ביותר מתקופה זו הם מקדש ומאגרי מים. צ'אמפאנר נכבשה על ידי השליטים הטורקיים של גוג'ראט בשנת 1484. חשיבותה של העיר צ'אמפאנר עלתה לאחר שהסולטאן מחמוד בגאדה החליט להפוך אותה לעיר הבירה שלו ולבנות אותה מחדש למרגלות הגבעה עם מאפיינים אדריכליים ייחודיים. העיר הייתה בירת גוג'ראט עד 1536. לאחר מכן צ'אמפאנר ננטשה, וכאשר הבריטים כבשו אותה ב-1807 התגוררו בה רק 500 תושבים.

כיום צ'אמפאנר היא מרכז דתי חשוב המושך אליו אלפי עולי רגל בכל שנה. רוב האוכלוסייה המקומית משתייכת לדת ההינדואיזם, אך יש קבוצות מיעוט מוסלמיות ונוצריות. בשנת 2001 מנתה האוכלוסייה 3,249 תושבים. לצ'אמפאנר יש מעמד מוניציפלי של כפר, השוכן בתחום של העיר ההיסטורית.

==תיאור==
הפארק מחולק לשני אזורים. האזור המלכותי מוקף בחומת מגן גבוהה העשויה מאבן. בחומה משובצים מגדלים ושערים, ומלבדה נבנו באזור מבנים צבאיים נוספים. באזור זה נבנו בעבר ארמונות, גני נוי, מסגד ובנייני שלטון. כיום שוכנים באזור הכפר המודרני ומשרדי הממשל המקומי. רוב האזור טרם נחקר, ומהחלק שכן נחשף ניתן ללמוד על תפקידה של צ'אמפאנר כעיר בירה. בתוך האזור המוקף בחומה יש שביל המחבר את הארמון המלכותי, שער העיר, והמסגד הנמצא מחוץ לחומות. בסמוך למסגד יש מספר מאוזוליאומים ובית קברות.

בחלק השני, המכונה ג'אהאנפאנה, שכנה עיר הבירה, שננטשה לאחר שהאימפריה המוגולית כבשה את האזור במאה ה-16. גם אזור זה נחקר במידה מועטה. עיצוב העיר נחקר כאשר מערכת הדרכים נחשפה, והתברר כי היא הייתה מורכבת מרחובות מרוצפים ומסודרים המובילים ממרכז העיר אל ביצוריה. כאשר בנאי העיר נתקלו במכשול טופוגרפי הם בנו מבנים מיוחדים כגון גשרים וקירות תמיכה.

בין המבנים והאתרים שנחשפו באזור זה ניתן למנות את:
* מתקני המים השונים היו חשובים לעיצובה ולתרבותה של צ'אמפאנר. המתקנים כוללים מתקני אגירה ומערכות איסוף מים המבוססות על סכרים. בארות רבות עדיין בשימוש. מערכת המים שימשה גם למטרות פנאי במהלך המאה ה-15. בחלק מהבתים היו מים זורמים.
* על גבעת פאווגאד היו בעבר מספר מקדשים מפוארים שנבנו לכבוד אלים שונים בהינדואיזם. רוב המקדשים העתיקים נחרבו במשך השנים, וחלק מהמקדשים שלא נחרבו עדיין פעילים.
* אזור מגורים המיועד לבני המעמד הגבוה. באזור זה היו גנים שחוברו על ידי תעלות מים.
* שביל עולי הרגל (פאת'ה) שדרכו מעפילים ממרגלות הגבעה אל פסגתה. השביל נבנה מאלפי מדרגות ולכל אורכו יש קישוטים רבים.
* מספר מסגדים שנבנו בסגנון אדריכלי מעורב הכולל אלמנטים מהאדרכילות ההינדואיסטית והאדריכלות המוסלמית.
* אזורי מסחר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:גוג'ראט
קטגוריה:פארקים ארכאולוגיים
ויוויאן תומאס

ויוויאן תיאודור תומאס (אנגלית: Vivien Theodore Thomas; 29 באוגוסט 1910 – 26 בנובמבר 1985) היה עוזר מנתח אפרו-אמריקאי שעזר לפתח שיטות כירורגיות לטפל בסינדרום התינוקות הכחולים בשנות ה-40 של המאה ה-20, בארצות הברית.

תומאס היה עוזרו של אלפרד בלאלוק באוניברסיטת ואנדרבילט בנשוויל ואחר כך באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור. הוא הצליח להתגבר על הגזענות והעוני של תקופת השפל הגדול, להפוך לאחד החלוצים בתחום הכירורגיה ולעביר את שיטותיו לתלמידים רבים שהיו לדור הבא של המנתחים הבכירים ביותר במדינה.

הוא קיבל הכרה על עבודותיו רק בשנת 1971 בשל חוקי הגזענות באמריקה בזמנו.

==חיים אישיים==
הוריו היו וילארד מאקיו תומאס (1874-1963) ו-מארי אליס איטון (1880-1968), אבי סבו של ויויאן, לואיס תומאס יליד 1829 היה עבד תחת עול בעלי מטעי הכותנה בדרום ארצות הברית וסבו גרין תומאס (1849-1935) קיבל את שחרורו מעבדות רק בגיל 15.

ויויאן נישא ב-22 בדצמבר 1933 לקלרה ביאטריס פלאנדרס (1913-2005) ונולדו להם 2 בנות: אולגה פאי (1934) ותיאודוסיה פטריסיה (1938).

הוא השלים את כתיבת הביוגרפיה האישית שלו קרוב לפטירתו והיא ראתה אור ימים ספורים לאחר פטירתו בשנת 1985, הותיר אחריו את אשתו, 2 בנותיו ו-3 נכדות.

בשנת 2004 יצא על סיפור חייו הסרט "יצירת האלוהים" בכיכובו של מוס דף, על ידי אולפני HBO.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*(1985) Partners of the Heart: Vivien Thomas and His Work with Alfred Blalock (originally published as Pioneering Research in Surgical Shock and Cadiovascular Surgery: Vivien Thomas and His Work with Alfred Blalock), U. Penn. Press.
*(1989) "Like Something the Lord Made", by Katie McCabe. Washingtonian magazine, August 1989. Reprinted in Feature Writing for Newspapers and Magazines: The Pursuit of Excellence, ed. by Jay Friedlander and John Lee. May also be accessed via the Washingtonian.[http://www.washingtonian.com/articles/people/5649.html.]
*(2003). [http://www.pbs.org/wgbh/amex/partners/ Partners of the Heart.] American Experience.
*(2003) Stefan Timmermans, "A Black Technician and Blue Babies" in Social Studies of Science 33:2 (April 2003), 197–229.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.medicalarchives.jhmi.edu/page1.htm ניתוח התינוק הכחול] 
* 

קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
סלאבומיר מרוז'ק

סלאבומיר מרוז'ק (בפולנית : Sławomir Mrożek; 29 ביוני 1930 – 15 באוגוסט 2013) היה מחזאי, סופר וקריקטוריסט פולני.

==ביוגרפיה==

סלאבומיר מרוז'ק נולד ב-29 ביוני 1930 בכפר בדרום פולין. במהלך מלחמת העולם השנייה התגוררה משפחתו בקרקוב. בשנת 1949 סיים את לימודיו בבית ספר תיכון, וב-1950 החל לעבוד כעיתונאי פוליטי בשבועון Przekrój.

מרוז'ק היה חבר מפלגת הפועלים המאוחדת PZPR בתקופת השלטון הסטאליניסטי בברית המועצות ובגרורותיה. תמך במשפטי הראווה שערך השלטון לכמרים קתוליים בקרקוב, שבהם נידונו למוות שלושה כמרים. בסוף שנות ה-50 החל לכתוב מחזות. הראשון מביניהם, "Policja" (משטרה), ראה אור ב-1958. 

הוא נישא למריה אוברמבה וב-1959 עבר לוורשה. ב-1963 טייל עם אשתו באיטליה, והשניים החליטו לערוק מפולין. לאחר חמש שנות מגורים באיטליה היגר לצרפת. ב-1968 הביע מחאה נגד הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה. בשנת 1978 קיבל אזרחות צרפתית. חוויותיו כמהגר ממדינה קומוניסטית במערב הביאו אותו לכתוב את מחזהו הנודע ביותר, "המהגרים". הוא המשיך לנדוד והתגורר בארצות הברית, בגרמניה ובמקסיקו. בשנת 1996 חזר לפולין. 

בשנת 2002 לקה בשבץ מוחי שגרם לאפאזיה, ועבר תהליך שיקום במשך שלוש שנים, שהחזיר לו את היכולת לדבר ולכתוב. בשנת 2006 סיים לכתוב אוטוביוגרפיה ושמה "בלתזר". בשנת 2008 היגר לניס שבצרפת, שם נפטר ב-15 באוגוסט 2013.

==על יצירתו==

מחזהו הראשון באורך מלא, "טנגו" (1964) ו"המהגרים" מוצגים גם כיום בתיאטראות רבים בעולם. הבמאי אנדז'יי ויידה הפיק גרסה מצולמת של "המהגרים" ב"תיאטר סטארי" בקרקוב בשנת 1975. 

עבודותיו של מרוז'ק משתייכות לסוגת תיאטרון האבסורד, הוא מציג בפני צופיו אלמנטים בלתי ריאליסטיים, התייחסויות פוליטיות ותרבותיות ופרודיה עוקצנית.

המחזה "המהגרים" הוצג בישראל לראשונה ב-1976 בתיאטרון החאן בתרגומה ובבימויה של מיכל גוברין וזכה בפרס מרגלית [https://web.archive.org/web/20090107051358/http://www.michalgovrin.com/he/emmegrants.html]. החל משנת 2008 הוא מוצג בתיאטרון "מלנקי" בתרגומו של רועי חן ובבימויו של איגור ברזין.

מחזהו "בלב ים" מוצג זה שנים רבות כחלק מרפרטואר תיאטרון אוניברסיטת לייז' שבבלגיה, בבימוי של פרופ' רובר ג'רמה, מנהל אמנותי של תיאטרון סטודנטים זה. להקה זו הופיעה בתיאטרון הטכניון בשנת 1992. הבמאי, רובר ג'רמה, ביים הצגה זו באנגלית ובעברית עם שחקני תיאטרון הטכניון, בשנת 1993.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* צבי גורן, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=8562&Subj=1&Area=1 ביקורת על המחזה "המהגרים"], "הבמה"
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים פולנים
קטגוריה:מחזאים פולנים
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1930
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2013
סיני (כתב עת)

סיני הוא "ירחון דתי לאומי לתורה למדע ולספרות", כתב עת מדעי-תורני למאמרים בנושאים הלכתיים, ספרותיים, נושאים הקשורים בארץ ישראל ומצוות יישובה, ארכאולוגיה, חקר תפילה, פיוטים ומנהגים ועוד. כתב העת יצא לאור ברציפות, שש פעמים בשנה (למרות השם "ירחון") מאז 1937 בהוצאת מוסד הרב קוק.

==תולדות כתב העת==
כתב העת היה יוזמתו של הרב יהודה לייב פישמן מימון ויצא בעריכתו מ-1937 ועד 1962. מטרתו הראשונית הייתה "ליצור בימה ספרותית קבועה, תורנית ומדעית, ליהדות הדתית לאומית." בתחילה יצא כתב העת בתמיכה ומימון של מוסד ביאליק והסוכנות היהודית וכלל גם מדור פובליציסטי, למאמרים בענייני השעה ומדור לספרות יפה, אשר בוטלו עם השנים ותרמו לביסוסו ככתב עת ייחודי למחקר תורני ולמדעי היהדות.

בשנת 1962 החליף ד"ר יצחק רפאל את הרב מימון בעריכת כתב העת. עד שנת 1966 לא התנוסס שמו על שער החוברת אלא נרשם כ"עורך אחראי" בשער האחורי בעוד על הכריכה נרשם: "המייסד העורך הרב יהודה ליב הכהן מימון זצ"ל." רפאל הוציא מכתב העת את מדורי "חידושי תורה" ואת המדור הביבליוגרפי עבורם התקין קובצי-לוואי ל"סיני": בית התלמוד, תורה שבעל-פה וארשת. 

בשנת 1999 החליף את רפאל הרב יוסף אליהו הלוי מובשוביץ. 

הוצאת כתב העת הופסקה בשנת תש"ף.<ref>כך נכתב בגיליון האחרון (קנג, תש"ף), וראו גם בדברי הרב יואל קטן, [http://www.machonso.org/hamaayan/?gilayon=60&id=1787 "נתקבלו במערכת", המעין סא [ב] (236, טבת תשפ"א), עמ' 128.</ref>

כתב העת עד גיליון קנ"ב נסרק במסגרת אוצר החכמה. 

==אופי כתב העת והמאמרים==
במאמר הפתיחה של הגיליון הראשון הציג יהודה לייב פישמן מימון את ה"אני מאמין" של "סיני":

הכותבים באו מתוך שורות המלומדים הדתיים ומעט חוקרים לא-דתיים בתחום מדעי היהדות. בכרך החמישים כתב הרב מימון הסתייגות שלא הייתה חלק מהגדרת המטרות הרשמית, אך התקיימה תמיד באופן סמוי, "סיני פתח שעריו לבעלי גישות שונות ובלבד שהדברים לא יחרגו מתחום המותר מבחינת מסורת ישראל המקודשת". 

==לקריאה נוספת==
* אורה קצנלנבוגן (עורכת), סיני - ספר היובל, מוסד הרב קוק תשמ"ז כולל מפתח מפורט למאה כרכים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* חיים זהר, [http://www.torahmitzion.org/uploads/files/zohar-a.doc "מוסד הרב קוק" ראשיתו ומייסדיו א] 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת תורניים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:ישראל: כתבי עת למדעי היהדות
קטגוריה:ציונות דתית
קטגוריה:ספרי מוסד הרב קוק
קטגוריה:כתבי עת למחקר תורני
הצטברות אבק

"הצטברות אבק" (בצרפתית: Elevage de poussière; באנגלית: Dust Breeding) הוא תצלום אותו יצרו בשנת 1920 האמנים מרסל דושאן ומאן ריי. התצלום מתאר פרט מתוך יצירתו של דושאן "הזכוכית הגדולה" (1915–1923) ועליה הצטברות של תלוליות אבק. התצלום הודפס על ידי הדפס מגע מן התשליל המקורי. מהדורה בת 10 עותקים של תצלום זה הודפסו בשנת 1964 מן התשליל המקורי בגודל של 24x30.5 ס"מ.

התצלום נולד מתוך מצבה של יצירתו של דושאן - "הזכוכית הגדולה" - שעמדה זמן רב בסטודיו שלו בניו יורק. את הצילום יצרו מאן ריי, שותף קרוב של דושאן בפעילותו האמנותית, ודושאן על ידי ריכוז זהיר ודקדקני של כל האבק וגושי אבק שהצטברו על גבי "הזכוכית הגדולה" במשך כשישה חודשים אל שטח מצומצם בחלקה התחתון של היצירה. זווית הצילום שבחרו השניים יצרה מעין "שדה" של אבק, מתוכו בולטים כמה אלמנטים מתוך "הזכוכית הגדולה".

האבק לא נתפש רק כחומר אמנותי, אלא כרעיון פילוסופי. לא רק שהאבק יכול להתפרש כחלק מאלמנט של מקריות, שהיה פופולרי במסגרת תנועת הדאדא והסוריאליזם, אלא יכול להיות קשור גם לניסיון למדוד את הזמן בהתאם לאופן הצטברות האבק על זכוכית, לאור הצעתו של לאונרדו דה וינצ'י, שיצירותיו ורעיונותיו היו בעלי משמעות רבה עבור דושאן. מאוחר יותר קיבע דושאן חלק מאותו אבק על הזכוכית בעזרת לכה או פיקסטיב.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.imj.org.il/Imagine/dada_surrealism/item.asp?table=comb&itemNum=219523 הצטברות אבק], באתר מוזיאון ישראל 
* [http://www.metmuseum.org/toah/hd/duch/ho_69.521.htm הצטברות אבק], באתר מוזיאון המטרופוליטן 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תצלומים
קטגוריה:מרסל דושאן
גסטון ביוט

גסטון אנרי ביוט (בצרפתית: Gaston Henry Billotte; 10 בפברואר 1875 – 21 במאי 1940) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
=== ראשית חייו ===
ביוט נולד ב-10 בפברואר 1875 בסומוואל שבמחוז אוב בחבל שמפאן-ארדן בצפון צרפת. לאחר שסיים את האקדמיה הצבאית סן-סיר, בשנת 1896, הצטרף לצבא הצרפתי. הוא נשלח לטונקין ולסין, ולאחר מכן הוא חזר לצרפת ולמד בבית הספר למלחמה (מחזור 1907–1909). הוא חזר לטונקין כמפקד גדוד בשנים 1911 עד 1913, לאחר מכן למרוקו עד 1915 במסגרת חיל הכיבוש.

=== מלחמת העולם הראשונה ===
כלוטננט-קולונל בשנת 1915, הוא הוצב במפקדה הכללית, ראש המדור החיצוני של זירת המבצעים (TOE). הוא הועלה לדרגת קולונל ב-1916 ומונה לראש המשרד השלישי של הקבוצה הקדמית. בשנת 1918 פיקד על גדוד חי"ר ונפגע בגז חרדל בקמלברג.

=== תקופת בין המלחמות ===
גנרל ביוט (רכוב על סוס) סוקר את חיילי חיל המצב בהאנוי ב-5 בנובמבר 1930.
אחרי המלחמה, בין אפריל 1919 לדצמבר 1920, הוא היה חלק מהמשלחת הצבאית הצרפתית בפולין במהלך מלחמת רוסיה–פולין ב-1920. פולין מינתה אותו למח"ט בצבאה. הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה בריגדה של הצבא הצרפתי ביולי 1920.

בין פברואר ליוני 1921, הוא היה מפקד חטיבת הרגלים הראשונה של תוניסיה, ומיוני 1921 לנובמבר 1924, הוא היה מפקד דיוויזיית הלבנט השנייה. לאחר מכן ערך מסע במרוקו במשך כמעט שנה בשנים 1925–1926 במהלך מלחמת הריף.

באפריל 1927 הוא הועלה לדרגת ז'נרל דה דיוויזיה, והוצב במפקדת הכוחות הקולוניאליים. בדצמבר 1927, הוא קיבל את הפיקוד על דיוויזיית הרגלים ה-10 ולאחר מכן במאי 1929 מונה למפקד דיוויזיית הרגלים הקולוניאלית השלישית. ב-1930 מונה למפקד כוחות הצבא הצרפתי בהודו סין, וב-1937 מונה למפקד הצבא באזור פריז.

=== מלחמת העולם השנייה ===
בשנת 1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הועמד ביוט בראש קבוצת הארמיות הראשונה של הצבא הצרפתי, שלה היה כפוף אף חיל המשלוח הבריטי. קבוצה זו נועדה להגן על גבול צרפת במקום שבו הפסיקה בניית קו מאז'ינו, דרומית לגבול הבלגי. תוכנית המערכה הצרפתית דרשה תזוזה של הארמיות צפונה, אל תוך בלגיה והולנד, ומפגש עם הגרמנים על אדמת בלגיה.

עם תחילת המערכה על צרפת, ב-10 במאי 1940 הבקיע השריון הגרמני מבקע עמוק בעורף קבוצת הארמיות של ביוט שנעה כמתוכנן אל תוך בלגיה, והצליח לחדור דרך יער הארדנים ומשם מערבה, בתנועת כיתור שאיימה לכתר את קבוצת הארמיות בשטח בלגיה.

ב-19 במאי נפצע ביוט קשה בתאונת דרכים, בדרכו מפגישה עם מפקדי הצבא באיפר. הוא מת מפצעיו ב-21 במאי.

בנו הוא איש הצבא והפוליטיקאי הצרפתי פייר ביוט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בצרפת
קטגוריה:מסדר האמבט: עמיתים
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1875
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1940
אפולינר באמייל

"אפולינר באֶמַייל" או "אפולינר מאֶמַייל" (באנגלית: Apolinère Enameled) הוא רדי מייד, שנוצר בין השנים 1916–1917 על ידי האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.

העבודה מורכבת רדי מייד של שלט פרסומת לצבעים תעשייתיים עשוי פח, אותו שינה דושאן. השינוי המרכזי היה עיוות הכותרת הראשית "Sapolin Enamel". דושאן מחק כמה אותיות והוסיף אחרות כך שאוזכר שמו של המשורר הצרפתי גיום אפולינר. בתחתית השלט, מצד ימין, הוסיף דושאן את הכתובת "[from] Marcel Duchamp 1916 1917." ("(מ) מרסל דושאן <small>1916-1917</small>"). הטקסט עשוי להעיד על העניין של דושאן באותנטיות ובבעלות אמנותית. בצידו השמאלי התחתון של השלט שינה דושאן את כתובת היצרן "Gerstendorfer Bros. New York, U.S.A.," לכתובת "Any act red by her ten or epergne, New York, U.S.A."

בגב העבודה הוסיף יצרן השלט את הכתובת בעפרון "If sign becomes soiled, clean with damp cloth." ("אם השלט מתלכלך, נקה [אותו] בעזרת מטלית לחה".) דושאן הוסיף המשך אירוני - "Don't do that" ("אל תעשה זאת")

== קישורים חיצוניים ==
*[https://web.archive.org/web/20081223165448/http://arthist.binghamton.edu/duchamp/Apolinere%20enameled.html Apolinere Enameled]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציורים משנות ה-1910
קטגוריה:מוזיאון ישראל: פסלים
פרדריק הסלקוויסט

פרדריק הסלקוויסט (בשוודית: Fredrik Hasselquist; 3 בינואר 1722 – 9 בפברואר 1752) היה חוקר טבע שוודי, מתלמידו של לינאוס ואחד מחוקרי הטבע הראשונים שביקרו בארץ ישראל.

==קורות חיים==
הסלקוויסט נולד לאנדרו הסלקוויסט, כומר עני ממנו התייתם בגיל 12. אימו, שפטירתו של האב, ערערה את נפשה אושפזה בבית משוגעים. דודו של הנער קיבל אותו תחת חסותו ומימן את לימודיו. ב-1741 החל ללמוד רפואה באוניברסיטת אופסלה והועסק כמדריך באוניברסיטה. בד בבד למד תחומים נוספים של מדעי הטבע. למרות בריאותו הלקויה מאמציו למצוינות אקדמית נשאו פרי: הנהלת האוניברסיטה העניקה לו ב-1746 קצבת מחיה מהמלך. שנה לאחר מכן פרסם מחקר על תכונות הצמחים והוכיח כי היה ראוי לקיצבה שקיבל. מורו לינאוס האיץ בו לנסוע לארץ ישראל משום שידיעת הטבע באזור הייתה דלה. פרדריק הסכים והחל ללמוד ערבית לקראת המסע למזרח. ב-1750 מונה לחבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים.

מסעו של הסלקוויסט בלבנט החל ב-1749 בטורקיה, נמשך במצרים, בארץ ישראל, בלבנון, בקפריסין, ברודוס ובכיוס והסתיים באיזמיר. במהלכו תיאר מינים רבים של צמחים ובעלי חיים ואף אסף דגימות של סלעים. כמו כן התמקד בתרופות מקומיות. הסלקוויסט נחת ביפו ב-1 באפריל 1751, ביקר בירושלים, בבית לחם, ביריחו ובים המלח ואף הצפין לנצרת, להר תבור ולטבריה. הוא ציין ביומניו צמחים ובעלי חיים המוזכרים במקרא, כגון השיזף המצוי שנחשב כמרכיב בעטרת הקוצים של ישו בצליבתו. כמו כן דיווח על מצב המסחר בארצות שבהן ביקר.

בדרכו חזרה לשוודיה הכריעה אותו מחלת השחפת והוא מת בגיל 30 סמוך לאיזמיר שבטורקיה ונקבר שם. יומן המסע והדגימות שאסף הגיעו בשלום לשוודיה, וחמש שנים לאחר מותו פרסם מורו לינאוס את ממצאיו בשוודית בכותר "Iter Palæstinum" (מסע לארץ ישראל). ב-1762 תורגם החיבור לגרמנית ולהולנדית, ב-1766 יצא לאור בתרגום לאנגלית וב-1769 – בצרפתית.
* מינים חדשים שתוארו על ידו מסומנים בקיצור .Hasselq כדוגמת שמו המדעי של אוכם מצרי – Suaeda aegyptiaca (Hasselq.)

== לקריאה נוספת ==
* זהר עמר, "[http://www.jstor.org/stable/23506122?seq=1#page_scan_tab_contents פרדריך הסלקוויסט – מראשוני חוקרי הטבע המקראי]", בית מקרא, לח (תשנ"ג), עמ' 245–247
* זהר עמר, "פרידריך הסלקוויסט – מחלוצי המחקר הבוטני המדעי בארץ-ישראל", אריאל, 105–106 (טבת תשנ"ה), עמ' 114–120
* שמעון בודנהיימר, "[https://www.jstor.org/stable/27924458?seq=1#page_scan_tab_contents פרדריק הסלקוויסט בארץ ישראל, 1751]", Israel Exploration Journal, כרך 2 (1952), עמ' 6–14 

== קישורים חיצוניים ==

* ספר מסעו של הסלקוויסט במזרח בתרגומו לאנגלית (1766) [http://ia902704.us.archive.org/25/items/voyagesandtrave00hassgoog/voyagesandtrave00hassgoog.pdf Voyages and Travels in the Levant in the Years 1749, 50, 51, 52]

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:ביולוגים שוודים
קטגוריה:חוקרי טבע
קטגוריה:ארץ ישראל: חוקרי טבע
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אופסלה
קטגוריה:ילידי 1722
קטגוריה:נפטרים ב-1752
פלדמן

פלדמן הוא שם משפחה שמשמעותו איש השדה (FELD  בגרמנית) או בורסקאי / סוחר עורות ( pelle באיטלקית)

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
שארל אנציז'ה

שארל לאון קלמאן אֶנצִיזֶ'ה (בצרפתית: Charles Léon Clément Huntziger, בעברית נקרא גם שארל הונציגר; 25 ביוני 1880 – 1 בנובמבר 1941) היה גנרל צרפתי במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===ראשית חייו===
אנציז'ה נולד בלסנוון, ברטאן ב-25 ביוני 1880. הוא למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, וב-1900 הצטרף לחיל הרגלים של המושבות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בזירת המזרח התיכון כראש המטה לחיל המשלוח של מעצמות ההסכמה. ב-1918 השתתף בתכנון המערכה במקדוניה בה תקפו כוחותיו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה את הכוחות הבולגרים והגרמנים בבלקן, והובילו לחתימת הסכם שביתת הנשק במודרוס עם האימפריה העות'מאנית באוקטובר 1918.

ב-1933 מונה אנציז'ה למפקד כוחות הצבא הצרפתי במזרח התיכון. הוא השתתף במשא ומתן שהוביל למסירת הפרובינציה של אלכסנדרטה מסוריה (אז בשליטת צרפת) לטורקיה. ב-1938 צורף למועצת המלחמה העליונה של צרפת.

===מלחמת העולם השנייה===
לקראת המערכה על צרפת במלחמת העולם השנייה ב-1940 מונה אנציז'ה למפקד הארמייה הצרפתית השנייה, שהייתה חלק מקבוצת הארמיות הראשונה, שלחמה באזור שלא היה מוגן על ידי קו מאז'ינו דרומית לגבול עם בלגיה. הארמייה השנייה, שהייתה מוצבת במגננה ליד סדאן, ספגה את עיקר המתקפה הגרמנית וקרסה, תוך שהיא מאפשרת את המבקע מסדאן ועד תעלת למאנש, שהיווה את עיקר התוכנית הגרמנית, והביא לכיתור מבחר הצבא הצרפתי וחיל המשלוח הבריטי על אדמת בלגיה. לאחר נסיגת הבריטים מדנקרק במבצע דינמו פיקד אנציז'ה על קבוצת ארמיות מרכז, שהייתה חלק מ"תוכנית וייגאן" שנועדה לעצור את הגרמנים מלכבוש את צרפת. גם קבוצת ארמיות זו הוכתה על ידי הגרמנים הפולשים בחבל שמפאן, לקראת התמוטטותו הסופית של הצבא הצרפתי.

ב-10 ביוני 1940 נדבר שארל דה גול, שמונה לסגן שר ההגנה, עם פול רנו, ראש הממשלה, כי אנציז'ה יחליף את וייגאן בתפקיד מפקד הצבא, על מנת שימשיך את המלחמה ממושבות צרפת באפריקה. דה גול נפגש עם אנציז'ה בעמדת הפיקוד של קבוצת הארמיות בארסיס-סיר-אוב, והודיע לו על כך, אך בסופו של דבר נרתע רנו מלהורות על החילופין.

לאחר התמוטטות הצבא הצרפתי, נשלח אנציז'ה על ידי ראש הממשלה הצרפתי המרשל אנרי פיליפ פטן לדון על תנאי שביתת הנשק עם הגרמנים והאיטלקים. חתימתו של אנציז'ה באה על מסמך הכניעה הצרפתי שנחתם בקרון רכבת ביער קומפיין סמוך לקומפיין, מצפון-מזרח לפריז, ב-22 ביוני 1940.

לאחר שביתת הנשק היה אנציז'ה לשר המלחמה של צרפת של וישי ובספטמבר 1941 למפקד כוחות היבשה של צרפת של וישי. חתימתו של אנציז'ה, לצד חתימתם של אחרים, באה על החוקים האנטישמיים מאוקטובר 1940, המכונים "חוק מעמד היהודים", שהיוו שלב חשוב בדרך להשמדת יהודי צרפת בשואה.

אנציז'ה נהרג בתאונת מטוס בנובמבר 1941, עת חזר מביקור בן שלושה שבועות במושבות צרפת באפריקה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפת של וישי: אישים
קטגוריה:צרפתים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא צרפת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1880
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1941
פבל בוז'קובץ

פבל בוז'קובץ (בצ'כית: Pavel Bořkovec, 10 ביוני 1894, פראג – 22 ביולי 1972, פראג) היה מלחין צ'כי ומורה למוזיקה.

בוז'קובץ למד בקונסרבטוריון של פראג אצל יוזף סוק. משנת 1946 עד 1967 לימד ב. בין תלמידיו שם היו פבל בלאטני, ייז'י פאואר, ולדימיר זומר, פטר אבן, יאן קלוסאק, לובוש סלוקה ויאן טרוהלאז'. בוז'קובץ חיבר כשתי אופרות, שני קונצ'רטי לפסנתר, קונצ'רטו גרוסו, בלט וחמש רביעיות מיתרים.

== יצירות נבחרות ==
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 1, 1931
* "סאטיר", אופרה על פי יוהאן וולפגנג פון גתה, 1942
* קונצ'רטו גרוסו, 1942
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 2, 1949-50
* "פאלצ'ק", אופרה, 1959

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצ'כיה
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1972
דודו אברהם

דודו אברהם (נולד ב-1 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.

== קריירה ==
אברהם החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ואת הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך במחזור האחרון של עונת 1999/2000, נגד הפועל חיפה.

בשנת 2002 עבר למועדון ספורט אשדוד ובמדי הקבוצה שיחק שלוש שנים, ולאחר מכן שיחק שתי קדנציות בהפועל חיפה, וכן שיחק במכבי אחי נצרת, הפועל רעננה והפועל רמת השרון.

בשנת 2010 עבר לקבוצת הפועל ראשון לציון, ובעונתו השנייה במועדון סייע לה להעפיל לליגת העל.

בקיץ 2012 עבר אברהם למכבי יבנה, ובשנת 2013 פרש ממשחק פעיל, ומונה למאמן קבוצת הנוער של הפועל רעננה.

בקיץ 2016 מונה אברהם לעוזר המאמן של שרון מימר בהפועל כפר סבא.

במאי 2017, לאחר עזיבתו של חיים סילבס, מונה למאמן הפועל רעננה. בספטמבר 2017 פוטר.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:כדורגלני הפועל רעננה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת השרון
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:כדורגלני מכבי יבנה
קטגוריה:מאמני הפועל רמת השרון
קטגוריה:מאמני הפועל רעננה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
ולדימיר זומר

ולדימיר זומר (בצ'כית: Vladimír Sommer, 28 בפברואר 1921 - 8 בספטמבר 1997) היה מלחין צ'כי מדולני ייז'טין ליד מוסט.

זומר החל את לימודיו בקונסרבטוריון של פראג, שם למד כינור אצל בדז'יך וולדן והלחנה אצל קארל יאנאצ'ק. הוא המשיך בלימודיו באקדמיה לאמנויות הבימה של פראג אצל פבל בוז'קובץ'. משרתו הראשונה הייתה כמורה להלחנה ובמשך הזמן התמנה לפרופסור במחלקת המוזיקה של אוניברסיטת קארל בפראג. זומר כתב שלוש סימפוניות, אוברטורה, קונצ'רטו לצ'לו וקונצ'רטו לכינור, מוזיקה קאמרית ויצירות למקהלה. הוא מת בשנת 1997 בפראג.

== יצירות נבחרות ==
 
* סונאטה לשני כינורות, 1948
* קונצ'רטו לכינור בסול מינור, 1950
* "אנטיגונה", אוברטורה לטרגדיה של סופוקלס, 1957
* "סימפוניה ווקאלית" לקונטראלטו, קריין, מקהלה ותזמורת, 1958
* "הנסיך באיאיה", סוויטה תזמורתית, 1970
* "סימפוניה לכלי מיתר", 1977
* "סימפוניית רקוויאם" לסולנים, מקהלה ותזמורת, 1978
* קונצ'רטו לצ'לו ותזמורת, 1979
* סונאטה לפסנתר, 1980
* רביעיית מיתרים בסי מז'ור, 1981
* רביעיית מיתרים ברה מינור

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20071008142929/http://www.musica.cz/comp/sommer.htm Vladimir Sommer Biography]
</div>

קטגוריה:מלחינים צ'כים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1921
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-1997
לימאי

לימאי (בספרדית: Río Limay) הוא נהר בפטגוניה הארגנטינאית. מוצאו באגם נאוול ואפי בהרי האנדים, וקצהו כ-380 ק"מ צפונית-מזרחית משם, בסמוך לעיר נאוקן, שם הוא מתמזג עם נהר נאוקן, ונשפך לריו נגרו. לאורך כל אורכו, מהווה הנהר את הגבול בין הפרובינציות נאוקן וריו נגרו. בנוסף לאגם נאוול ואפי, מזינים את נהר לימאי מספר נהרות, ובהם טְרָפוּל, קוֹז'וֹן קוּרָה ופִּיקוּן לֶאוּפוּ.

לאורך הנהר חמישה סכרים, המשמשים תחנות כוח הידרואלקטריות. בתחנות אלה מיוצר למעלה מרבע מהחשמל בארגנטינה כולה. הקמת הסכרים הביאה ליצירת אגמים גדולים: אָלִיקוּרָה, פְּיֶידְרָה דֶל אָגִילָה ואֶסֶקְיֶיל רָאמוֹס מֶקְסִייָה.

==קישורים חיצוניים==

<gallery>
תמונה:Alicura230.JPG|סכר אליקורה
תמונה:FerryLimay.jpg|מעבורת חוצה את הנהר בוויז'ה ז'נקין
תמונה:ISS012-E-13151 Limay River, El Chocón.jpg|צילום לווין של אגם אסקייל ראמוס מקסייה, ליד סכר אל צ'וקון

</gallery>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגנטינה: נהרות
קטגוריה:פרובינציית ריו נגרו: גאוגרפיה
קטגוריה:פרובינציית נאוקן: גאוגרפיה
ג'ט בלו איירווייז

ג'ט בלו (באנגלית: JetBlue Airways) היא חברת תעופה אמריקאית וחברה בקבוצת לופטהנזה המוגדרת כחברת תעופה במחיר נמוך.
בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי בניו יורק.

בנמל התעופה ג'ון פ. קנדי בניו יורק מחזיקה ג'ט בלו בבעלות בלעדית בטרמינל 5.

החברה מפעילה טיסות ל-101 יעדים בארצות הברית, קנדה, מקסיקו, אמריקה הלטינית,הבהאמאס והאיים הקרביים.

לחברה הסכם קוד עם מספר חברות בינלאומיות וביניהן אל על.

ג'ט בלו מספקת גם שירותי אינטרנט בטיסה מסוג Fly-Fi בכל צי האיירבוס שלה. היא מספקת ללקוחותיה אפשרות לרכוש כרטיסים משלושה תעריפים ממותגים הכוללים כחול, כחול פלוס וכחול פלקס. כל אחד מהמחירים הללו כולל הצעות שונות, כגון תיקים משובצים בחינם, דמי שינוי מוזלים ונקודות נוסע מתמיד נוספות.<ref></ref>

==תולדות החברה==
החברה נוסדה בפברואר 1999 על ידי דייוויד נילמן בשם "ניואייר". בספטמבר אותה שנה קיבלה החברה 75 סלוטים להמראות ונחיתות בנמל התעופה קנדי בניו יורק והחלה להפעיל את טיסותיה ב-11 בפברואר 2000. זמן קצר לאחר התחלת הטיסות שונה שם החברה לג'ט בלו. החברה הייתה אחת מחברות התעופה הבודדות בארצות הברית שהמשיכו להרוויח אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="4" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת פרימיום">M</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים פלוס">Y+</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A220-300
|—
|60
|colspan=4|טרם נקבע
|יתקבלו החל משנת 2020
|-
|rowspan=2|איירבוס A320-200
|rowspan=2|130
|rowspan=2|—
|—
|42
|108
|150
|
|-
|—
|42
|120
|162
|
|-
|rowspan=2|איירבוס A321-200
|rowspan=2|62
|rowspan=2|7
|—
|41
|159
|200
|rowspan=2|
|-
|16
|41
|102
|159
|-
|איירבוס A321neo
|—
|85
|colspan=4|טרם נקבע
|יתקבלו החל משנת 2019
|-
|אמבראר E-190
|60
|—
|—
|16
|84
|100
|
|-
!סה"כ
!252
!152
|colspan=5|
|}

==תאונות ותקריות==
גיצים עולים מגלגל המטוס בטיסה 292 במהלך הנחיתה

* ב-21 בספטמבר 2005, מטוס איירבוס A320 בטיסה 292 בקו ברבנק לניו יורק, ביצע נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס עקב כשל בכן הנסע הקדמי של המטוס שהסתובב 90 מעלות. לאחר שהייה של 3 שעות באוויר על מנת לשרוף כמה שיותר דלק וכך להפחית את משקל המטוס, נחת המטוס בלוס אנג'לס והגיע לעצירה מוחלטת ללא נפגעים. נזק כבד נגרם לגלגל הקדמי של המטוס.
* ב-27 במרץ 2012, בשל משבר נפשי, נעל טייס המשנה את דלת תא הטייס מבפנים והחל להתבטא בטירוף דעת על טרוריזם ו-11 בספטמבר. לא היו נפגעים בתקרית והטייס הורשע.

==קישורים חיצוניים==

* 

 מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch=JetBlue%20Airways&distinct_entry=true ג'ט בלו איירווייז] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות
קטגוריה:חברות אמריקאיות הנסחרות בנאסד"ק
קטגוריה:חברות לטיסות חסך
סן דייגו (מחוז)

סן דייגו הוא אחד מהמחוזות הדרומיים ביותר של קליפורניה והמחוז הדרומי ביותר לחופו של האוקיינוס השקט. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא העיר סן דייגו. במחוז גרים כ-2.5 מיליון תושבים (2008).

== היסטוריה ==

המתיישבים הראשונים של מחוז סן דייגו היו ספרדים שהגיעו בשנת 1769 והקימו את מיסיון 'סן דייגו דה אלקלה'.

מחוז סן דייגו הפך לחלק מארצות הברית לאחר חתימת הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בשנת 1848. 

השם סן דייגו הגיע במקור ממגלה הארצות הספרדי סבסטיאן ויזקאינו אשר מיפה את מפרץ סן דייגו בשנת 1602 ואת חופי קליפורניה קרא למפרץ על שם הקדוש דייגו מאלקלה - "סן דייגו. העיר והמחוז נקראו השוכנים לחופי המפרץ נקראו על שמו של המפרץ.

המחוז הוגדר כמדינה בשנת 1850 והיה גדול משטחו כיום. שטחו כלל את רוב דרום קליפורניה ומזרח מחוז לוס אנג'לס. 
בסוף המאה ה-19 קטן שטח מחוז סן דייגו כאשר הוקמו מחוזות חדשים: מחוז ריברסייד בשנת 1893, מחוז אורנג' ב-1889 ומחוז אימפריאל בשנת 1907.

== גאוגרפיה ==

מחוז סן דייגו משתרע על 11,721 קילומטר רבועים. 10,878 ק"מ רבועים אדמה ו-843 קילומטר רבועים מים (7.20%).

בחלקו המערבי של המחוז משתרע חופו של האוקיינוס השקט לאורך 70 ק"מ, הרים גובהים ומושלגים בפסגתם במזרח ומאחוריהם מדבר סונורה. במרכז המחוז משתרע יער לאומי קליבלנד

=== ערים ועיירות במחוז סן דייגו ===
* סן דייגו (בירת המחוז)
* אושנסייד
* אימפריאל ביץ'
* אל קיון
* אנקינידס
* אסקונדידו
* דל מאר
* ויסטה
* לה מסה
* למון גרוב
* נשיונל סיטי
* צ'ולה ויסטה
* סולנה ביץ'
* סנטי
* סן מרקוס
* פאוויי
* קורונדו
* קרלסבד

== דמוגרפיה ==
בשנת 2006 חיו במחוז 2,461,454 תושבים ב-1,067,846 משקי בית ו-663,449 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 259 אנשים לקמ"ר.

==קישורים חיצוניים==

* 

סן דייגו
ז'וזף ז'ורז'

ז'וזף אלפונס ז'ורז (בצרפתית: Joseph Alphonse Georges; 15 באוגוסט 1875 – 24 באפריל 1951) היה גנרל צרפתי ששימש כמפקד החזית הצפונית במהלך המערכה על צרפת.

== חייו ==
ז'ורז', בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר, שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1917 הצטרף, בדרגת קולונל, אל המשלחת הצבאית הצרפתית שיצאה ליוון. בין 1918 ל-1922 היה מפקד חיל המשלוח הצרפתי ביוגוסלביה ולאחר מכן שירת בחיל המצב הצרפתי בחבל הרוהר. בשנים 1925–1926 שימש כשלישו של המרשל אנרי פיליפ פטן במהלך מלחמת הריף, בה סייעה צרפת לספרד לדכא את מרידת שבטי הריף במרוקו. בין 1929 ל-1931 היה מנהל משרד המלחמה תחת השרים אנדרה מאז'ינו ולואי בארטו. ב-9 באוקטובר 1934 נפגע באירוע במרסיי בו התנקשו בחיי המלך אלכסנדר הראשון מיוגוסלביה ובחיי בארטו.

בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, התמנה למפקד החזית הצפונית, והיה אחראי על קבוצות הארמיות שהיו אמורות להגן על צרפת מן הצפון ומן המזרח במקרה של פלישה גרמנית. הוא התנגד לתוכנית הפעולה שהגה ראש המטה הכללי, הגנרל מוריס גמלאן, לפיה במקרה של מלחמה תתפוס קבוצת הארמיות הראשונה בפיקודו של גסטון ביוט עמדות קדמיות בבלגיה ובהולנד, אך דעתו לא התקבלה.

בעת המערכה על צרפת ב-1940 נכשלו קבוצות הארמיות שבפיקודו בהדיפת המתקפה הגרמנית, והצבא הצרפתי הובס בתוך שישה שבועות.

בשנת 1943 הצטרף אל הגנרל אנרי ז'ירו באלג'יריה, והיה בין ראשי "הוועד לשחרור לאומי" בו פעלו גם אנשי צרפת החופשית בראשות שארל דה גול, בין יוני לנובמבר 1943, ולאחר מכן יצא לגמלאות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מעוטרי אות השירות המצוין
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1875
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1951
חלוקה בניצב (הרלדיקה)

דגלו ההרלדי של הקרדינל וולזי כארכיבישוף של יורק שלטו האישי (מימין) מחולק בניצב עם שלט האצולה של תפקידו כארכידוקסות של יורק (משמאל)]]
חלוקה בניצב היא שיטה הרלדית לשילובם של שני שלטי אצולה זה לצד זה על מגן אחד. החלוקה מתבצעת לאורך המגן, מראשו ועד לתחתיתו, כך ששני שלטי האצולה מסודרים בכל צד של החלוקה.

חלוקה בניצב מסמלת בהרלדיקה איחוד. בדרך כלל זהו האיחוד בין בעל לאשתו: שלטו של הגבר משובץ בצד הדקסטרי (בצדו הימני של השלט, אך נראה לעין הצופה כצדו השמאלי), ושלט האישה מונח בצד הסיניסטרי (או הצד הימני). עם זאת, קיימים גם איחודים אחרים, כגון האיחוד שבין בישוף לדיוקסיה שלו.

== ראו גם ==
* חלוקה לרבעים
* חלוקה לשדות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרלדיקה

mk:Здружување (хералдика)
ריו נגרו (נהר בארגנטינה)

ריו נגרו (בספרדית: Río Negro; מילולית: "הנהר השחור") הוא אחד הנהרות החשובים בפטגוניה הארגנטינאית. מקור שמו בשפתם של בני המפוצ'ה, בה הוא נקרא קורו לאובו (Curu Leuvu), ובעבר נקרא גם ריו דה לוס סאוסס (Río de los Sauces; מילולית: "נהר הערבות"), בשל הערבות הרבות שגדלות לאורכו.

מוצאו של הנהר במפגש הנהרות נאוקן ולימאי, בסמוך לעיר נאוקן. הוא זורם לכיוון דרום-מערב, ונשפך לאוקיינוס האטלנטי כעבור 635 ק"מ. הנהר זורם כולו בפרובינציית ריו נגרו, לה הוא נותן את שמו. הקטע האחרון שלו מהווה גבול בין פרובינציה זו לבין פרובינציית בואנוס איירס.

האזור שסביב הנהר פורה, והחקלאות בו כוללת, בין היתר, גידולי תפוחים, אגסים, אפרסקים ועגבניות. אזור זה הוא גם המאוכלס ביותר בפטגוניה, ועם הערים שלאורכו נמנות נאוקן, צ'יפולטי, חנרל רוקה, קרמן דה פטגונס ובירת פרובינציית ריו נגרו, ויידמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ארגנטינה: נהרות
קטגוריה:פרובינציית ריו נגרו: גאוגרפיה
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: גאוגרפיה
קטגוריה:נהרות אמריקה הדרומית הנשפכים לאוקיינוס האטלנטי
טיפולוגיה (פסיכולוגיה)

טיפולוגיה (באנגלית: Typology) היא תחום העוסק בחלוקה של אנשים לטיפוסי אישיות שונים. ברוב המקרים תיאוריות טיפולוגיות שכאלה הן פסאודו-מדעיות. דוגמאות לכך הן סיווגי האישיות של הפסיכואנליטיקאי קרל גוסטב יונג, סיווג מאיירס-בריגס, האניאגרם של האישיות ועוד.

==סוג אישיות==
הפסיכולוגיה מתמודדת לעיתים עם השאלה מהו "סוג האישיות" של המטופל. בשונה מסיווג על פי תכונות, לפיו קיימות דרגות ורמות שונות של תכונות אצל אדם ולפיכך הוא עוסק בתיאור הבדלים כמותיים בין אנשים - מיון לפי טיפוס אישיות עוסק בתיאור ההבדלים האיכותיים בין אנשים שונים. כך, למשל, בסיווג לפי תכונות, יתוארו אנשים על פי מאפיין המופנמות - מוחצנות כממוקמים על פני רצף בעל דרגות שונות הנע בין מופנמות קיצונית למוחצנות קיצונית; לעומת זאת, בסיווג על פי טיפוסים, אדם מופנם ואדם מוחצן הם שני סוגים ברורים ונפרדים של טיפוסים.

כדי לתת מענה ראוי לשאלה מהו סוג הטיפוס של אדם מסוים, נערך בתאוריות השונות מיפוי של סוגי האישיות השונים, ונוצרו תאוריות שמתארות, כל אחת על פי דרכה, את כל סוגי האישיות הקיימים. כך נוצרה הטיפולוגיה, שעוסקת בתאוריות השונות שנועדו לסיווג אנשים. השם "טיפולוגיה" הוא הלחם של המילים "טיפוס" (=סוג אישיות) ו"לוגיה" (=מדע).

קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
אלדברן

{| align="left"
|

|-
|

|}
אַלְדֶּבַּרַן (בלועזית: Aldebaran) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים שור והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים ביותר בשמי הלילה. בשל מיקומו הבולט בראשו של השור, כונה הכוכב בעבר "עין השור". מקור שמו הנוכחי הוא מערבית "א-דַבַּראן" (الدبران) - "העוקב" מכיוון שהוא נראה כעוקב אחרי צביר הפליאדות. למרות שאלדברן נראה כאילו הוא נמצא בתוך צביר הכוכבים ההיאדות, הוא אינו חלק מהצביר ונמצא למעשה בפחות מחצי המרחק אליו. אלדברן מהווה את הקודקוד המערבי של משושה החורף.

== מאפיינים ==
אלדברן הוא למעשה כוכב זוגי במרחק של כ-65 שנות אור, המורכב מענק כתום ומננס אדום המקיפים זה את זה במרחק של כ-607 יחידות אסטרונומיות. בנוסף ניתן לראות בסמוך להם זוג כוכבים נוסף - כוכב כתום וננס אדום, אך מערכת זוגית זו נמצאת במרחק גדול בהרבה ואינה קשורה למערכת של אלדברן.

=== מאפייני אלדברן A ===
אלדברן A הוא ענק כתום עם מסה של כ-2.5 מסות שמש, רדיוס של כ-44 רדיוסי שמש, והוא מאיר בעוצמה החזקה פי 350 מהשמש. בשלב זה הכוכב כילה את המימן שבליבתו ועבר להתיך הליום תוך כדי התנפחות והתקררות. בהירותו משתנה מעט - בכשתי עשיריות של דרגת בהירות באופן לא סדיר. בשל מסתו הנמוכה יחסית הוא צפוי לסיים את התפתחותו כננס לבן.

מדידות של מהירותו הרדיאלית הראו תנודות בעלות מחזוריות ארוכה, שמרמזות על קיומו של בן לוויה קרוב - ייתכן שזהו כוכב לכת מסיבי דמוי צדק אך עם מסה פי 11 משל צדק שמקיף את הכוכב במרחק של כ-1.35 יחידות אסטרונומיות. עד כה לא התגלו עדויות ישירות לקיומו וייתכן שהשינויים במהירות לכאורה נובעים מהתנפחות והתכווצות של שכבותיו החיצוניות של הכוכב.

=== מאפייני אלדברן B ===
אלדברן B הוא ננס אדום שמסתו כשביעית ממסת השמש ורדיוסו כשליש משל השמש. הוא עמום מאוד וניתן להבחין בו רק באמצעות טלסקופים גדולים.

השוואה בין אלדברן A (משמאל) ו[[השמש]]

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:ננסים אדומים
קטגוריה:כוכבים כפולים
קטגוריה:משתנים לא סדירים איטיים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים שור
קטגוריה:כוכבים בהירים
קטגוריה:קטלוג גליזה
באלצ'ה סאפו

דאג'אזמאץ' באלצ'ה סאפו (ידוע גם בכינוי באלצ'ה אבא נפסו 1863–1936) היה מושל וגנרל אתיופי, שנלחם במלחמה האתיו-איטלקית הראשונה והשנייה. הוא הגיע ממשפחה לא אריסטוקרטית. 

באלצ'ה היה בן לעם הגוראגה שנפל בשבי חיילי מנליק סורס והועבר לשרת בחצרו באדיס אבבה
עלה לגדולה כגזבר והצטיין כאיש ארטילריה בקרב אדווה (1 במרץ 1896) נגד האיטלקים, ולאחר קרב זה הועלה לדרגת דאג'זמץ
. לאחר מכן כיהן כמושל סידאמו ולאחר מות דאג'זמץ יאלמה מקונן היה מושל הרר בשנים 1908-1910. 

ב-1916 עזר להכות את ליג' ייאסו נכדו ויורשו של מנליק ויריבו של טפרי מקונן (מי שיהיה לימים הקיסר היילה סלאסי). מאוחר יותר דאג'זמץ באלצ'ה שהיה שמרן התנגד לרפורמות של טפרי מקונן וב-1928 נאלץ להיכנס למנזר
. הוא נהרג ב-1935 בקרבות מול צבאות הפלישה הפאשיסטיים.
באזור גוראגה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתיופיה: תקופת הגיבוש
קטגוריה:ילידי 1862

קטגוריה:נפטרים ב-1936
רוז'ינוי

רוֹזִ'ינוֹי (בבלארוסית: Ружаны, "רוּזַ'אנִי"; בפולנית: Różana, "רוּזַ'נַה"; ביידיש: ראָזשינאָי; מקובלים גם השמות Ражана, "רַזַ'נַה", וכן Ражаная, "רַזַ'נַיַה") היא עיירה קטנה השוכנת לגדות הנהר רוז'נקה, בנפת פרוז'ני שבמחוז ברסט שבמערב בלארוס. העיירה מרוחקת כ-140 ק"מ מברסט ליטובסק, ונמצאת כ-45 ק"מ מצפון-מזרח לעיירה פרוז'ני, בנקודת המפגש של הדרך המחברת בין פרוז'ני וסלונים עם זו המחברת בין וולקוביסק וקוסוב פולסקי.

האזכור הראשון של העיר הוא משנת 1552. בעיירה שרידיו של ארמון מרשים; שתי כנסיות – כנסיית השילוש הקתולית (נבנתה ב-1617) וכנסיית פטרוס ופאולוס האורתודוקסית (נבנתה בין השנים 1762–1788); קפלה קטנה בבית הקברות המקומי; בית קברות גרמני; וכן בית קברות יהודי עתיק וחורבותיו של בית כנסת.

בין רבניה של העיר היה הרב מרדכי גימפל יפה.

==יהודי היישוב==
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מראשית המאה ה-17. בשנת 1659 (ראש השנה ה'ת"ך) הופצה בעיירה עלילת דם, שבעקבותיה הוצאו להורג מספר יהודים בה. על מאורע זה נכתבו מספר קינות, שנאספו יחד בספר "זיכרון קדושים".

קבוצת איכרים יהודים מהכפר נובופבלובקה הסמוך לרוז'ינוי עלתה ארצה ב-1883 והייתה לגרעין המייסד של המושבה עקרון (מזכרת בתיה). בשנת 1919 ערכו חיילים פולנים פוגרום ביהודי העיירה, בו נרצחו 6 יהודים ונשדדו רבים.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,400 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות, תוך פעילות של תלמוד תורה ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, תוך הלאמת המסחר הפרטי בעיירה.

===בשואה===
בתחילת מבצע ברברוסה, סוף יוני 1941, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו עד מהרה גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה. ביולי 1941 רצחו הגרמנים 15 יהודים מהעיירה, והטילו על הקהילה לשלם סכום כופר גבוה, תוך החרמת רכוש היהודים. בד בבד ערכו הגרמנים מספר מעשי התעללות והשפלה המוניים ביהודי העיירה.

באוגוסט 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה. ב-2 בנובמבר 1942 הוצעדו כל יושבי הגטו למחנה הריכוז שכונה "מחנה הבונקרים" בוולקוביסק, תוך ירי בכ-500 יהודים בדרך, בהם ילדים רבים. מהמחנה שולחו יתר היהודים עד סוף החודש, לאחר שהוחזקו בו בתנאי צפיפות ורעב קשים, יחד עם כ-20,000 היהודים הנוספים במקום, בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה.

מכ-2,400 יהודי רוז'ינוי, שרדו את השואה שלושה אנשים.

==לקריאה נוספת==
*מאיר סוקולובסקי, רוז'ינוי: ספר זיכרון לקהילת רוז'ינוי והסביבה, תל אביב: ארגון יוצאי רוז'ינוי והסביבה, 1957.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20151222155434/http://moreshet.pl/he/node/530 רוז'אנה] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20081231224443/http://www.shtetlinks.jewishgen.org/Ruzhany/ דף העיירה], באתר ShtetLinks 
* 
* [http://www.jewishgen.org/yizkor/ruzhany/ruzhany.html תרגום חלקי לספר הזיכרון], באתר Jewishgen.org 
* [http://www.radzima.org/pub/miesta.php?lang=en&miesta_id1=brprruzh תמונות מן העיירה]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז ברסט: עיירות יהודיות

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
המודל של בנג'מין גראהם

המודל של בנג'מין גראהם הוא מודל המשמש להערכת ערכה של חברה המבוטא בנוסחה שעוצבה על ידי בנג'מין גראהם. הנוסחה כפי שתוארה על ידו במהדורת 1962 של ספרו "ניתוח ניירות ערך", היא:

:<math>V* = EPS \times (8.5 + 2g) </math>

כאשר:
* <math>V</math> - ערך פנימי למניה (Intrinsic Value).
* <math>EPS</math> - רווח למניה ב-12 החודשים האחרונים.
* <math>8.5</math> - מכפיל רווח קבוע לחברה ללא צמיחה.
* <math>G</math> - קצב צמיחה שנתית צפוי עבור 7 עד 10 השנים הבאות.

נוסחה זו אינה מוצבת ביחס לשערי הריבית. הנוסחה נחשבת לפשטנית, ובעלת ערך מעשי מזערי לרוב המשקיעים . למשל, חברה עם קצב צמיחה צפוי של 10% ברווח למניה יכול להיות במכפיל רווח של 28.5 כדאי לה להיות אפשרית לקניה. רוב משקיעי ערך היו דוחים את זה. לפחות חצי מהמניות ב-s&p 500 עומדות בקריטריונים הללו ורוב משקיעי ערך לא היה קונים אותם במכפיל של 28.5 או מכפיל קרוב לכך. מצד שני, אם החברה יכולה לגדול בהכנסות בשיעור כזה במשך 30 שנים, זאת תהיה מציאה.
אף על פי כן, גראהם גם הטיף ללקיחת שוליים של ביטחון. לכן אם נקבל את הנוסחה הזאת ונגדיר של 50% שולי בטיחות נגיע למכפיל רווח של 14.25 בדוגמה הנ"ל. משקיעי ערך רבים היו חושבים בצורה רצינית לגבי קנית חברה עם מכפיל 14 וגידל בהכנסות ב-10% כל שנה.
ואז, הוא תיקן את הנוסחה שלו ב-1974 (בנג'מין גראהם, "העשור 1965–1974: המשמעות שלו לאנליסטים כלכליים, התחיה של הערך") כדלהלן:
גראהם הציע כלי מעשי ישיר לצורך הערכה של הערך הפנימי של המניה. המודל שלו מציג גישה להערכה מעשית שמתמקדת בנתונים העיקרים שקשורים לשוק ומשתנים ספציפיים לחברה.

הנוסחה של גראהם מציעה לחשב את הערך הפנימי של החברה כך:

:<math>V* = \cfrac{EPS \times (8.5 + 2g) \times 4.4}{Y}</math>

כאשר:
* V: ערך פנימי של המניה.
* EPS: רווח למניה ל-12 החודשים העוקבים.
* 8.5 : הקבוע מייצג מכפיל רווח מתאים לחברה ללא צמיחה כפי המוצע על ידי גראהם.
* G: הערכת קצב הצמיחה של החברה בטווח של 5 השנים הבאות.
* 4.4: התשואה הממוצעת של אג"ח חברות בדרוג גבוה בשנת 1962, השנה בה פורסם מודל זה.
* Y: התשואה הנוכחית של אג"ח חברות המדורג AAA.

כדי לישם את התאוריה הזו לכדי החלטת קנייה-מכירה, לכל חברה יש את ערך ה RGV שלה (ערך גרהאם מקורב). RGV נקבע על ידי חלוקת הערך הפנימי של המניה (V) על ידי המחיר הנוכחי שלה (P).

ערך של פחות מ-1 מסמן על מניה יקרה מידי ולכן אין לקנות אותה, כאשר ערך RGV של יותר מ-1 מראה על מניה מוערכת מעט מידי ועל כן יש לקנות אותה.

בגלל האומדנים בהם היא משתמשת, קשיים יכולים להיווצר בלהעריך מניות של חברות קטנות וחדשות באמצעות מודל הזה וכן כל מניה עם גידול של הכנסה לכל מניה לא עקבי. המודל יעיל ביותר בגלל פשטותו אבל זו גם המגבלה שלו, המודל אינו פועל טוב על כל מניה.

לכן, החישוב סוביקטיבי כאשר הוא נשקל לבדו. ועל כן לעולם הוא לא צריך להיות בשימוש לבד; המשקיע חייב לקחת בחשבון גורמים אחרים כמו:

*ערך הנכסים נטו כדי לקבוע את יכולת הקיום הכספית של החברה המדוברת.
*ערך נכס נוכחי כדי לקבוע יכולת קיום כספית של הטווח הקצר של החברה.
*D/E חוב ליחס הון עצמי.
*איכותו של תיק הנכסים הנוכחים.

קטגוריה:כלכלה