OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מטרנה תעשיות

"מטרנה תעשיות", הידועה גם בשם המותג "מטרנה" היא חברה המייצרת ומשווקת מוצרי מזון לתינוקות בישראל ובעולם. בין מוצרי החברה ניתן למצוא מזון לתינוקות הכולל מחיות לתינוקות, תחליפי חלב אם, מזון רך לפעוטות, דייסות ופסטה לילדים. בחברת מטרנה מועסקים כ-120 עובדים - אנשי פיתוח, עובדי ייצור ואריזה, שיווק ונציגי הסברה רפואית. מפעל החברה ממוקם בקיבוץ מעברות ומאז 2017 הוא נמצא בבעלות מלאה של קבוצת "אסם-נסטלה".
== היסטוריה ==
את מוצרי מטרנה החלה לייצר חברת "מוצרי מעברות" בשנת 1981, על בסיס ידע שנרכש מחברה שווייצרית, על ידי חברת בת בשם "מעבדות מטרנה בע"מ". המוצר פותח ושווק בשותפות עם מפעל התרופות של קיבוץ מעברות "תרימה". המוצר הראשון שייצרה החברה היה תרכובת מזון לתינוקות בצורת אבקה ששיווקה החל ב-1982. מוצרי מטרנה זכו להצלחה רבה והפך למוצר העיקרי של חברת "מוצרי מעברות", וקו מוצרי מטרנה הורחב עם מוצרים נוספים. כולל מטרנה צמחית לתינוקות וילדים הרגישים לחלב. בנוסף החלה החברה ביצוא מוצריה, בעיקר עובר יהודים שומרי כשרות (מאחר שהוא מזון התינוקות היחידי שמוצע עם חלב ישראל ועם כשרות למהדרין), במדינות הכוללות את קנדה, בלגיה, צרפת ובריטניה. 

בשנת 1997 הקימה מעברות חברת הפצה משותפת עם חברת דנשר, במטרה לחסוך בעלויות ההפצה. ב-2002 עברה פעילות ההפצה לחברת דיפלומט אחזקות. באותה תקופה גם החלה לייצר דייסות לפעוטות במותגים "דייסלה" ו"בישולי". בתחום זה המתחרה העיקרית שלה באותה עת הייתה "גרבר". בקיץ 2004 נטשה את המותגים "דייסלה" ו"בישולי" והחל לשווק אותם תחת המותג "מטרנה דייסות".

בשנת 2006 החלה חברת "אסם" במשא ומתן על רכישת השליטה בחברת "מוצרי מעברות". באוקטובר 2007 הוסכם על רכישת 51% מפעילות מטרנה. חודשים אחר כך אישרו חברי הקיבוץ ברוב של 75% את מכירת השליטה במטרנה, אולם הממונה על ההגבלים העסקיים עיקב את אישור העסקה. העסקה הושלמה לבסוף בדצמבר 2009, לאחר שהממונה הטיל תנאים למניעת פגיעה בתחרות, כולל העברת הפצת דייסות גרבר לצד שלישי, ואיסור על אסם להתנות מכירת מוצריה ברכישת מוצרי מטרנה ולהפך. במסגרת העסקה הוקמה חברה בבעלות משותפת של מעברות ואסם, "מטרנה תעשיות", אליה עברה פעילות מטרנה. בנוסף הופסקה הפצת מטרנה על ידי חברת "דיפלומט". בשנת 2017 נמכרה ל"אסם" יתרת הבעלות כך שהגיעה להחזקה מלאה במטרנה.

בשנת 2007 הוקם "מכון מטרנה למחקר". המכון שם לו למטרה לפתח ולחקור את נושא תזונת התינוקות בישראל, תוך מתן מלגות לחוקרים שיבחרו לעסוק במחקרים בנושא. המכון מנוהל ומלווה על ידי רשת רופאים ומומחים בתחום רפואת הילד. מאז הקמתו, מקיים המכון מדי שנה כנס מדעי נרחב המזמין את כל העוסקים בתחום להציג את מסקנותיהם ומחקריהם בתחומים שונים בתחום תזונת ילדים ותינוקות.

לאחר שחברת נסטלה העולמית (חברת האם של אסם) רכשה את חברת "גרבר", מיצרנית התרופות ומזון הבריאות נוברטיס, היא החליטה כי אסם תהפוך לנציגתה הבלעדית גם לשיווק ומכירת המותג גרבר בישראל, במקום היבואן הרשמי חברת "גורי". אולם הממונה על ההגבלים העסקיים, רונית קן, חייבה את נסטלה לוותר על זכותה להפצת מוצרי דייסות גרבר בישראל, במסגרת התנאים שהטילה על מיזוג אסם-נסטלה עם מטרנה. המטרה הייתה למנוע מנסטלה כוח רב מדי בשוק הישראלי למזון לתינוקות, לכן נדרשה אסם להעביר את הפצת דייסות גרבר לגורם שלישי שיקבע את מחירן לצרכן באופן עצמאי, שאינו תלוי בנסטלה. אולם לאחר כעשר שנים חזרה אסם-נסטלה לשווק את המותג "גרבר" בישראל לצד "מטרנה".

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות מזון ישראליות
קטגוריה:מעברות (קיבוץ)
קטגוריה:אסם
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1981
קטגוריה:התעשייה הקיבוצית
ג'אן האן

ג'אן מרגו האן (באנגלית: Jan Margo Henne; נולדה ב-11 באוגוסט 1947) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי ושיאנית עולם.

==ביוגרפיה==
האן נולדה באוקלנד, קליפורניה. היא התמחתה בסגנון החזה ובנוסף שיחקה כדורמים. היא התאמנה בפאלו אלטו בהדרכתו של ג'ון ויליאמס. בשנת 1967 החלה להתאמן בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר וקארן מו ועוד. שלושה חודשים לפני המשחקים האולימפיים ביולי 1968 החליט מאמנה, שהיא תתמקד בסגנון החופשי.

===שיאנית עולם===
בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה האן ביחד עם חברותיה למועדון השחייה של סנטה קלרה, לינדה גוסטבסון, ליליאן ווטסון ופאם קרפינלי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 4:01.1 דקות. שיא עולם זה החזיק מעמד שנתיים וחודשיים עד שנשבר על ידי שחייניות מזרח גרמניה (4:00.8 דקות).

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה האן ב-4 מדליות, מהן 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה היוקרתי ביותר ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.0 דקות, לפני בנות ארצה סוזן פדרסן (1:00.3 דקות) ולינדה גוסטבסון (1:00.3 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'יין בקמן, לינדה גוסטבסון וסוזן פדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:02.5 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:05.7 דקות דקות) וקנדה (4:07.2 דקות). כשחיינית אחרונה היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה של 59.5 שניות. במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא שחתה בשלב המוקדמות והרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, אך באותה העת רק שחיינים ששחו בשלב הגמר זכו במדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:11.0 דקות, אחרי דבי מאייר שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:10.5 דקות ולפני ג'יין ברקמן (2:11.2 דקות) שתיהן מארצות הברית ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:31.4 דקות, אחרי קלאודיה קולב שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.7 דקות וסוזן פדרסן (2:28.8 דקות).

לאחר המשחקים האולימפיים החלה האן ללמוד ולשחות בהדרכתה של מונה פלאמר באוניברסיטת המדינה של אריזונה והייתה שותפה לזכייה של נבחרתה באליפות המכללות בשנים 1969, 1970 ו-1970.

==תארים והישגים==
*בשנת 1979 זכתה האן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [https://web.archive.org/web/20110518001714/http://www.ishof.org/honorees/79/79jhenne.html]

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחייניות חזה אמריקאיות
קטגוריה:שחייני מעורב אישי
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:אוקלנד (קליפורניה): אישים
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947
ליליאן ווטסון

ליליאן דברה "פוקי" ווטסון-ריצ'רדסון (באנגלית: Lillian Debra "Pokey" Watson-Richardson; נולדה ב-11 ביולי 1950) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית במשחה ל-200 מטר גב ושיאנית עולם.

==ביוגרפיה==
ווטסון נולדה במינאולה, שבמדינת ניו יורק. היא התאמנה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר, ג'אן האן, קארן מו ועוד.

===מדליית זהב אולימפית===
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה ווטסון במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם שרון סטודר, דונה דה וארונה וקתי אליס בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות). היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:00.7 דקות. נוסף לכך, היא שחתה בשלב המוקדמות את סגנון החופשי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ולמרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, באותה העת שחיינים שלא שחו בשלב הגמר לא זכו במדליות.

===שיאנית עולם===
בתחרות שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-19 באוגוסט 1966 קבעה ווטסון במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:10.5 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-6 שנים של דון פרייזר מאוסטרליה (2:11.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי בת ארצה פם קרוז (2:09.7 דקות). 

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה ווטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.57 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.54 דקות.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה ווטסון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות, לפני אליין טאנר מקנדה (2:27.4 דקות) ובת ארצה קיי הול (2:28.9 דקות).

== חייה האישיים ==
לאחר המשחקים האולימפיים החלה ווטסון לאמן בדרום קליפורניה. בשנת 1971 נישאה ווטסון לד"ר אלן ריצ'רדסון, שהיה חלוץ בתחום רפואת ספורט לשחיינים. הזוג עבר להתגורר בהוואי.

==תארים והישגים==
*ווטסון קבעה 7 שיאי עולם, מהם שיא עולם אחד אישי במשחה ל-200 מטר חופשי ו-6 שיאי עולם במשחי שליחות, 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. נוסף לכך, היא קבעה 42 שיאי ארצות הברית בסגנון החופשי ובסגנון הגב.
*בשנת 1984 זכתה ווטסון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [https://web.archive.org/web/20101104231108/http://ishof.org/honorees/84/84lwatson.html]

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
וילם ארונדאוס

אמסטרדם
וילם ארונדאוס (בהולנדית: Willem Arondeus; 22 באוגוסט 1894 – 1 ביולי 1943) היה אמן וסופר הומוסקסואל הולנדי, שהצטרף לתנועת ההתנגדות האנטי נאצית במלחמת העולם השנייה, והוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם ב-19 ביוני 1986.

==שנותיו הראשונות==
וילם ארונדאוס נולד בנארדן, כבנו הצעיר של סוחר דלקים מאמסטרדם. הוריו היו הנדריק קורנליס ארונדאוס וקאתרינה ווילהלמינה דה וריס. הוא התחיל לעבוד כמאייר, מעצב כרזות ושטיחי קיר וצייר, למשל ציור קיר גדול על בניין עיריית רוטרדם. הוא העריץ את המעצב ההולנדי המבוגר , והדבר מתבטא בעבודותיו. בחייו לא השיג הרבה תהילה וחי בדוחק.
בסביבות שנת 1935, הוא ויתר על אמנות חזותית והפך סופר. את השירים והסיפורים שכתב בשנת 1920 לא פרסם, אבל בשנת 1938 הוא פרסם שני רומנים, "בית הינשופים" ו"בפרוח צנונית החורף", שניהם מאוירים עם עיצובים שנעשו על ידי ארונדאוס עצמו. ב-1939 יצאה לאור יצירתו הטובה ביותר, "מתת'יס מריס: הטרגדיה של חלום", ביוגרפיה של הצייר מתת'יס מריס (Matthijs Maris), שהיה אחיהם של האמנים ההולנדיים יעקב וילם מריס. שנתיים לאחר מכן הוציא את הספר "דמויות ובעיות בציור מונומנטלי בהולנד" גם הוא עם איורים מאת המחבר. בשלב זה היה ארונדאוס כבר מעורב בתנועת המחתרת ההולנדית.

==במחתרת==
באביב של שנת 1941, הוא החל בפעילות מחתרתית שבה הוא ניסה להסית את עמיתיו אמנים להתנגד לכיבוש הנאצי של הולנד. ארונדאוס הבין מוקדם מאחרים, שהדרישה הנאצית שכל היהודים להירשם אצל הרשויות המקומיות אין כוונתה, כפי שטענו הנאצים, למען ביטחונם, אלא כדי שאפשר יהיה לגרשם לווסטרבורק - מחנה הריכוז ומשם למחנות ההשמדה בפולין.

החלה התארגנות של מספר ארגוני מחתרת להשגת מסמכים מזויפים עבור יהודים והטמעתם באוכלוסייה הכללית. ארונדאוס היה חבר באחת מקבוצות אלו - Raad van Verzet (מועצת ההתנגדות) תוך זמן קצר, החלו הנאצים לפעול כדי לחשוף את המסמכים המזויפים על ידי השוואת השמות עם אלה במרשם האוכלוסין המקומי. כדי לעכב את הנאצים, ב-27 במרץ 1943, ארונדאוס הוביל קבוצה בפעולה חבלנית שפוצצה את בניין מרשם האוכלוסין באמסטרדם, בפעולה זו השתתפה גם המוזיקאית הלסבית ההולנדית פרידה בלינפנט. אלפי תיקים הושמדו, ועיכבו את הניסיון להשוות מסמכים לרישום. בתוך שבוע, ארונדאוס ושאר חברים מן הקבוצה נעצרו. הם הוצאו להורג בהארלם באותו חודש יולי. מילותיו האחרונות של ארונדאוס, שחי בגלוי כהומוסקסואל לפני המלחמה, לפני הוצאתו להורג, היו "ידע-נא העולם כי הומוסקסואלים אינם פחדנים."

== הכרה והנצחה ==
בשנת 1945, לאחר שחרורה של הולנד, הוענקה למשפחתו מדליה על פעולותיו על ידי ממשלת הולנד.

בשנת 1984, הוענק לארונדאוס ולכל יתר חברי הקבוצה עיטור "צלב זיכרון ההתנגדות" (Verzetsherdenkingskruis) על ידי מלכת הולנד.

ב-19 ביוני 1986 הוכר כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם, ושמו הונצח על לוח הכבוד בחורשת חסידי אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ushmm.org/wlc/en/idcard.php?ModuleId=10006538 וילם ארונדאוס] באנציקלופדיית השואה של אתר מוזיאון השואה הלאומי של ארצות הברית (אנגלית)
* [https://righteous.yadvashem.org/?searchType=righteous_only&language=en&ind=0&itemId=4043044 וילם ארונדאוס] - פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה, באתר יד ושם 

קטגוריה:מתנגדים לנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:להט"בים הולנדים
קטגוריה:סופרים הולנדים
קטגוריה:ציירים הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי המחתרת ההולנדית
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1894
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1943
קיי הול

קיי מרי הול-גרף (באנגלית: Kaye Marie Hall-Greff; נולדה ב-15 במאי 1951) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר גב. הייתה לשחיינית האישה הראשונה ששחתה 100 יארד גב מתחת לדקה.

==ביוגרפיה==
הול נולדה בטקומה, שבמדינת וושינגטון. היא התאמנה בהדרכתו של דיק המולה.

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה הול בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:30.0 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.76 דקות, אחרי אליין טאנר מקנדה שקבעה שיא עולם חדש של 1:07.32 דקות.

בתחרות שחייה שנערכה בדצמבר 1967 קבעה הול במשחה ל-100 יארד גב שיא עולם חדש בתוצאה של שניות ובכך הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת לדקה.

===אלופה אולימפית ושיאנית עולם===
בתחרות הכנה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכה בקולורדו ספרינגס, שנערכה ב-14 בספטמבר 1968 קבעה הול במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קאטי בול, אלי דניאל וסוזן פדרסן שיא עולם חדש של 4:28.1 דקות. חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:06.2 דקות, לפני אליין טאנר (1:06.7 דקות) ובת ארצה ג'יין סוואגרטי (1:08.1 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חברותיה לשיא העולם, בול, דניאל ופדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:28.3 דקות, לפני אוסטרליה (4:30.0 דקות) ומערב גרמניה (4:36.4 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 1:07.8 דקות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:28.9 דקות, אחרי בת ארצה ליליאן ווטסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות ואליין טאנר (2:27.4 דקות).

באליפות קנדה שנערכה בשנת 1969 זכתה הול ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר גב, במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.

באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, שבאיטליה בשנת 1970 זכתה הול ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב (1:07.3 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:09.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:35.1 דקות).

כיום, עובדת הול כמורה לאמנות במוקילטאו, פרוור של סיאטל.

==תארים והישגים==
*בשנת 1979 זכתה הול להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [https://web.archive.org/web/20080105121559/http://www.ishof.org/honorees/79/79khall.html]

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות גב
קטגוריה:שחייניות גב אמריקאיות
קטגוריה:שחייני גב אמריקאים
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1951
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
ירושלמים (מפלגה)

ירושלמים הייתה מפלגה מקומית בעיריית ירושלים שדגלה בפלורליזם ופנתה לדתיים וחילונים כאחד. ירושלמים שמה דגש על מאבק בתופעות של הקצנה ואפליה במרחב הציבורי.

המפלגה קמה בשנת 2008 על ידי רחל עזריה במטרה להתמודד בבחירות למועצת העיר ירושלים. הארגון רץ ברשימה משותפת של סיעת ירושלמים וסיעת התעוררות בראשות עופר ברקוביץ'. הם קיבלו יחד שני מושבים במועצת העיר, אחד מהם לרחל עזריה, ראש מפלגת ירושלמים.

בבחירות 2013 התמודדה הסיעה באופן עצמאי, והכניסה שני חברי מועצה (רחל עזריה ותמיר ניר), עם 16,181 קולות. בבחירות למועצת העיר באוקטובר 2018 התמודדה המפלגה כחלק מסיעת ירושלים תצליח ברשות זאב אלקין, אך נציגיה, שהוצבו במקומות ה-5 וה-6 ברשימה, לא נכנסו למועצה.

==סיעת ירושלמים במועצת העיר==
עם תחילת הקדנציה הראשונה הצטרפה רחל עזריה לקואליציה, וקיבלה את תיק החינוך לגיל הרך (שלא היה קיים עד אז) ואת תיק המינהלים הקהילתיים. במסגרת תיקים אלה יזמה את השינויים הבאים:
*חודש לימודים נוסף ב-80 גני ילדים בירושלים.<ref></ref>
*בחירות פתוחות להנהלת המינהלים הקהילתיים.
*בניית תוכנית לחינוך חינם בגיל 3 וצהרונים מסובסדים (שאומצה מאוחר יותר על ידי ועדת טרכטנברג). כנציגת סיעת ירושלמים, השתתפה רחל עזריה בדיוני ועדת טרכטנברג, ותרמה לאימוץ חינוך חינם כבר מגיל 3, ולרפורמת הצהרונים.

באוגוסט 2013 הצטרף הרב אהרון ליבוביץ' למפלגה.

לאחר הבחירות באוקטובר 2013, הצטרפה ירושלמים לקואליציה העירונית בראשות ניר ברקת. במסגרת ההסכם הקואליציוני, מונתה רחל עזריה לסגנית ראש העיר, משנה לתיק החינוך ומחזיקת תיק מעמד האישה. תמיר ניר קיבל את תיק התחבורה ומונה ליו"ר ועדת השימור העירונית. עם בחירתה של רחל עזריה לכנסת מטעם מפלגת כולנו - החליף אותה כחבר מועצת העיר הרב אהרון ליבוביץ'.

בשנת 2016 חבר נציג מפלגת העבודה בעיריית ירושלים, איתי גוטלר, לתנועת ירושלמים ובכך הגדיל את מספר חברי המועצה של העירייה לשלושה. גוטלר מחזיק תיק בריאות הציבור.

ביוני 2016 הודיע יו"ר התנועה תמיר ניר על התפטרותו מחברותו במועצת העיר ומתפקידו כסגן ראש העירייה, לטובת חברת המועצה פלר חסן נחום (בתו של יהושע חסן), עם התפטרותו של ניר, מונה אהרון ליבוביץ' ליו"ר התנועה.

עזריה החליטה לרוץ שוב בבחירות לראשות ירושלים אך ב-26 בספטמבר החליטה לפרוש ולהעביר את תמיכתה לזאב אלקין. כחלק מההסכם, מקומות 5 ו-6 ברשימת ירושלים תצליח של אלקין הובטחו לנציגי סיעת ירושלמים. הסיעה המשותפת קיבלה 2 מנדטים בלבד.

==דת ועיר==
ירושלמים פעלה בתחום השוויון במרחב הציבורי ונגד הדרת נשים. לדוגמה, בעת הקמפיין לבחירות המוניציפליות ב-2008, ביקשה סיעת ירושלמים לפרסם מודעה על גבי אוטובוסים של אגד עם תמונתה של רחל עזריה. כנען מדיה בתנועה בע"מ - זכיינית הפרסום על האוטובוסים, סירבה לפרסם את תמונתה בנימוק שזאת תמונה של אישה. בעקבות סירובה של כנען, הוגשה עתירה לבג"ץ אשר הורה לפרסם את המודעה. המאבק בפרסום תמונות נשים במרחב הציבורי המשיך בשנים שלאחר מכן בשיתוף עם התנועה הירושלמית, כולל עתירה לבג"ץ כנגד משרד התחבורה שהביא להחלטת המשרד ב-2012 למנוע מזכייני פרסום על אוטובוסים לאסור תמונות נשים. במהלך חג הסוכות 2010 ו-2011 הגישה ירושלמים עתירות לבג"ץ בנושא הפרדה בין נשים לגברים ברחוב מאה שערים בחגיגות שמחת בית השואבה. בסוכות 2012, כבר לא בוצעה הפרדה בשכונה. העתירה שהוגשה נגד העירייה באוקטובר 2011 הביאה להוצאת רחל עזריה מהקואליציה על ידי ראש העיר ניר ברקת, תוך נטילת התיקים בהם החזיקה.

==קישורים חיצוניים==
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפלגות מקומיות בישראל
קטגוריה:ירושלים: ארגונים
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2008
איזבל קארו

איזבל קארו (בצרפתית: Isabelle Caro; 12 בספטמבר 1982 – 18 בנובמבר 2010) הייתה דוגמנית ושחקנית ממרסיי, שבצרפת. היא התפרסמה בעקבות הופעתה בקמפיין השנוי במחלוקת "No Anorexia" בו הוצג תצלום של גופה הגרום על עצמותיה הבולטות.

==ביוגרפיה==
קארו סבלה מאנורקסיה נרבוזה חמורה מגיל 13. לדבריה, האנורקסיה נגרמה עקב "ילדות בעייתית":

קארו אושפזה לראשונה בגיל 20. ב-2006, במשקל 25 קילוגרם (גובהה היה 1.65 מטר), שקעה בתרדמת. רופאיה לא ציפו שתשרוד, אך היא התאוששה.

ב-2008 התפרסם ספרה האוטוביוגרפי, "La petite fille qui ne voulait pas grossir" (הילדה שלא רצתה להשמין).

==בטלוויזיה==
ב-11 במרץ 2008 הופיעה קארו בתוכנית "Supersize vs Superskinny" של ערוץ 4 הבריטי. העיתונאית אנה ריצ'רדסון ראיינה אותה בנושא האנורקסיה שלה.

קארו התראיינה גם לפרק השני של סדרת הטלוויזיה התיעודית "The Prince of Beauty", בה ג'סיקה סימפסון ושני ידידיה הטובים, קן פאווס וקאסי קוב, סיירו בעולם כדי לעמוד על מהותו של היופי האמיתי. סימפסון חקרה את האופן הבעייתי בו דוגמניות מפתחות אובססיה לרזון. קארו סיפרה כיצד הפכה לאנורקסית, והזהירה נערות אחרות מהשלכות המחלה. סימפסון אמרה בתגובה "מה שאת עושה עכשיו גורם לך להיראות אפילו יותר יפה, ואני מקווה שנשים בכל העולם ישמעו את הסיפור שלך, ויבינו כמה חשוב לדעת שרזון לא גורם לך להיראות יותר יפה". הפרק שודר ב-22 במרץ 2010 בארצות-הברית וב-21 באוגוסט ביפן.

קארו הופיעה גם בתוכנית "Taboo" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. התוכנית צולמה חודשיים לפני מותה.

==מותה==
קארו נפטרה ב-17 בנובמבר 2010 בפריז, אחרי אשפוז של שבועיים עקב קשיי נשימה. היא נקברה בבית הקברות מונפרנס. סיבת המוות הייתה, ככל הנראה, סיבוכים במערכת החיסונית כתוצאה מן האנורקסיה. מדריך המשחק של קארו, דניאל דוברו-פרבו, אמר לסוכנות הידיעות Associated Press שקארו נפטרה אחרי שחזרה לצרפת מעבודה בטוקיו, וש"סבלה ממחלה זו זמן רב" (בהתייחס לאנורקסיה). משפחתה דיווחה לעיתונות על מותה רק ב-29 בדצמבר 2010.

אמה של קארו התאבדה ב-7 בינואר 2011.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקניות תיאטרון צרפתיות
קטגוריה:דוגמניות צרפתיות
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה צרפתים
קטגוריה:מתמודדים עם מגבלה נפשית: צרפתים
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:נפטרות מאנורקסיה נרבוזה
קטגוריה:צרפתיות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2010
עקומת קוזנץ

דוגמה לעקומת קוזנץ. על ציר x [[מדד לפיתוח כגון תמ"ג לנפש ועל ציר y מדד לאי שוויון כגון מדד ג'יני]]
עקומת קוזנץ היא תיאור גרפי של טענתו של סיימון קוזנץ בדבר הקשר בין אי-שוויון לבין תוצר לנפש. לפי קוזנץ בתהליך התפתחותה הכלכלית של מדינה תחילה גדל אי השוויון הכלכלי במשק ולאחר מכן מצטמצם. 

ניתן למשל לתאר משק שבתחילת הצמיחה שלו, בזמן של תיעוש, אפשרויות ההשקעה גדלות ולכן התשואה להון גדלה, דבר שמגדיל את הונם של העשירים. השכר לעובד הפשוט לעומת זאת, לא עולה בהתאם. הסיבה לאי העלייה בשכר יכולה להיות גידול של כמות העובדים בעיר (אם בגלל הגירה של כפריים לעיר ואם בגלל ילודה) שיוצרת עודף היצע בשוק העבודה.

לאחר השלב הראשון של התיעוש, כדי להמשיך ולצמוח, חשובה דווקא צבירה של הון אנושי. צבירה של הון אנושי מתאפשרת דווקא בזכות שוויון גבוה שכן עני לא יצליח להשקיע בפיתוח ההון האנושי של עצמו. לכן מדינות יצליחו לצמוח רק כאשר רמת אי השוויון בהם תרד.

יש לשים לב כי בתיאור זה כיוון הסיבתיות מתהפך. בתחילה הצמיחה יוצרת אי שוויון ולבסוף הירידה באי השוויון מאפשרת צמיחה נוספת. 

במאמרו האמפירי מראה קוזנץ כי במדינות העניות ביותר ובמדינות העשירות ביותר רמת האי שוויון נמוכה ואילו במדינות האמצע רמת האי שוויון גבוהה מאוד. 

==ביקורת==

התאוריה של קוזנץ מתארת תהליך שעובר על מדינה אחת לאורך זמן ואילו נתוניו האמפיריים של קוזנץ מתייחסים למדינות רבות בנקודת זמן אחת. נטען כנגדו כי רמת האי שוויון הגבוהה במדינות הבינוניות אינו אלא מאפיין של מדינות דרום אמריקאיות. מחקרים שניסו לעקוב אחרי מדינה אחת לאורך זמן לא מצאו תמיכה לטענתו של קוזנץ.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלכלה סביבתית
אודי זהר

רמטכ"ל שאול מופז.]]
אודי זהר (16 בדצמבר 1955 – 24 ביולי 2023) היה תת-אלוף בצה"ל, שירת כטייס וכמפקד בחיל האוויר, זוכה פרס ביטחון ישראל. לאחר שירותו הצבאי כיהן כמנכ"ל הראשון של רשות התעופה האזרחית. מ-2012 ועד פטירתו כיהן כמנכ"ל חברת התעופה כים ניר.

== ביוגרפיה ==
זהר נולד בירושלים, למד בפנימייה החקלאית-טכנולוגית יד-נתן שבגליל המערבי. ב-1974 התגייס לצה"ל, וסיים קורס טיס ב-1976. שירת בטייסת העמק בבסיס רמת דוד, תחילה כטייס סקייהוק ולאחר הסבה כטייס כפיר. 

היה בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אובורן בארצות הברית, תואר שני ביחסים בינלאומיים ומינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.

== קריירה צבאית ==
זהר שירת בחיל האוויר ומילא תפקידי פיקוד ומטה בחיל.

הוא השתתף במבצע ליטני בתקיפת מטרות בדרום לבנון. בדצמבר 1978 מונה למדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר. ב-1981 הצטרף לטייסת 133, עבר הסבה למטוסי F-15 איגל ולחם עמה במלחמת לבנון הראשונה.

בהמשך שירת כסמ"ט ב' וכסמ"ט א' בטייסת 149 (מטוסי כפיר) בבסיס עובדה וכסמ"ט א' בטייסת חוד החנית (F-15) בתל נוף. 

במאי 1986 השתחרר משירות קבע, עבד שנתיים בתחום השיווק באלביט מערכות וחזר לצה"ל כמפקד טייסת ראשוני בבית הספר לטיסה. 

לאחר סיום קורס פיקוד ומטה מונה למפקד טייסת מתקדם בבית הספר לטיסה. בשלב זה התפרצה אצלו מחלת הסוכרת והוא עבר הסבה לנווט בהצבת חירום בטייסת חוד החנית. 

זהר מונה למפקד כנף 2 בדרגת אלוף-משנה ולראש תחום אמצעים מיוחדים במטכ"ל בדרגת תת-אלוף, והשתחרר משירות הקבע ב-2004. 

== קריירה אזרחית ==
ביוני 2004 מונה לראש מנהל התעופה האזרחית. הוא ארגן אותה מחדש כרשות רגולטורית עצמאית בשם רשות התעופה האזרחית. בתקופת כהונתו קידם את תקנות התעופה הספורטיבית בישראל ומיסד את תחום כלי הטיס הבלתי מאוישים. הוא תמך במדיניות של ליברליזציה מבוקרת בתחום התחרות בין חברות התעופה ולא במדיניות של שמים פתוחים. הוא כיהן בתפקיד עד מאי 2008, לאחר שהחליט לא להמשיך בכהונתו בין השאר לאור חילוקי דעות עם השר הממונה שאול מופז ומנכ"ל משרד התחבורה.

בנוסף, כיהן זהר כיו"ר קלוב התעופה לישראל. במרץ 2012 מונה ליו"ר חברת התעופה כים ניר העוסקת בריסוס ובכיבוי אווירי. בספטמבר 2012 מונה למנכ"ל החברה. בתקופה זו גם היה חבר בוועדה לאנרגיה אטומית

== פרסים ==
ב-2003 זכה בפרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מערכת מסווגת.

== חיים אישיים ==
היה נשוי לבינה ואב לארבעה. בתו, סגן זהר, ששירתה כקצינה בחיל השלישות, נרצחה ב-2010 בפיגוע דריסה.נפטר ב-24 ביולי 2023 בביתו שביישוב גילון בעקבות מחלה קשה ממנה סבל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:עובדי משרד התחבורה
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:נווטי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיסים בחיל האוויר הישראלי
קטגוריה:עובדי אלביט מערכות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אובורן
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:גילון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
ארנב אדום

ארנב אדום (באנגלית: Red Rabbit) הוא ספר מתח מאת טום קלנסי. הספר, התשיעי בסדרת הספרים אודות ג'ק ראיין, מנתח מודיעין של ה-CIA, מהווה פריקוול לסדרת הספרים המקורית, אשר במהלכה הפך ראיין ממנתח מודיעין של ה-CIA לנשיא ארצות הברית. הספר מהווה המשך ישיר לאירועי הספר משחקים פטריוטיים, כאשר הספר עוסק למעשה בתקופת שהותו של ראיין בלונדון, לשם עבר בשליחות מטעם ה-CIA כנציגו האישי של ראש הארגון, וכאחראי על הקשר עם ה-MI6.

==עלילה==
עלילת הספר נפתחת בתיאור אופן התאקלמותו של ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים האמריקני בעברו, ושל אשתו קאתי, אשר עברו זה עתה ללונדון יחד עם ילדיהם, במסגרת הצבתו של ראיין כנציגו האישי של ראש ה-CIA במפקדת ה-MI6 בלונדון. בעוד המלחמה הקרה נמצאת ברקע, תפקידו של ראיין הוא לנסות ולחשוף את מהלכיהם הפוליטיים והכלכליים של הסובייטים, בניסיון לאפשר למקבלי ההחלטות פעולה המבוססת על מידע איכותי, תפקיד המוגדר כרחוק ביותר מתפקיד מבצעי, לשמחתו של ראיין.

עם זאת, תקוותיו של ראיין לשירות רגוע מתנפצות בעקבות מכתבו של האפיפיור לממשלה הקומוניסטית הפולנית, בו גינה את הדיכוי הדתי כנגד הכנסייה הקתולית במדינה. בעקבות זאת החליט הפוליטביורו של ברית המועצות כי צעדי האפיפיור מהווים איום ממשי על יציבות ברית ורשה, וכי יש לעצור את האפיפיור בכל דרך אפשרית, וזאת לרבות התנקשות בחייו. חרף הניסיון לשמור על חיסיון ההחלטה, מספר אנשים בברית המועצות נחשפים לה, ביניהם עובד במרכז הקשר הסובייטי בשם אולג זייצב, אשר חוסר נוחותו מההחלטה לרציחת האפיפיור, מוביל אותו ליצירת קשר עם נציגי ה-CIA בניסיון לעצור את התהליך.

בו זמנית, הספר מתאר את בני הזוג פולי, מרי פט ואד, אשר מתפקדים כנציגי ה-CIA בשגרירות ארצות הברית במוסקבה, ואשר אחראים על יצירת הקשר עם זייצב, ועל הפעולה להוצאתו מתחומי ברית המועצות להמשך החקירה. זוהי הופעתם הראשונה (מבחינה כרונולוגית) של בני הזוג פולי, אשר עתידים להיות חברים קרובים של ראיין, ולכהן בתפקידים בכירים בממסד הביון האמריקני.

בשלב זה, לאחר חשיפת התוכנית הסובייטית, על גורמי הביטחון האמריקנים מוטלת המשימה לעצור את המזימה הסובייטית, ולהציל את חיי האפיפיור. במאמץ זה משתלב ראיין, אשר פעם נוספת נמצא במוקד העניינים, ועליו לגייס את כל כוחותיו על מנת לעמוד במשימה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20130329190326/http://tomclancy.com/book_display.php?isbn13=9780425191187 דף הספר באתר הרשמי של טום קלנסי (אנגלית)]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי 2002
קטגוריה:ספרי טום קלנסי
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:המלחמה הקרה בתרבות ובאמנות
Ulk

[[קריקטורה לעגנית ב"אולק" ב-1907 כנגד הקיסר וילהלם השני על רקע התפוצצות "פרשת אוילנבורג" – פרשה של סחיטה הומוסקסואלית בסביבתו הקרובה של וילהלם. האישה אומרת לבעלה (הדומה בסגנון שפמו לווילהלם) "לו רק היית גבר אמיתי". הגבר עונה לה "לו רק היית גם את גבר אמיתי".]]

Ulk (בגרמנית: אוּלְק, מילולית: הלצה, בדיחה) היה שבועון סאטירי שראה אור בקיסרות הגרמנית וברפובליקת ויימאר בין 1872 ועד לסגירתו על ידי המפלגה הנאצית ב-1933. השבועון נוסד על ידי איל העיתונות רודולף מוֹסֶה כמוסף שבועי לעיתונו הפופולרי ברלינר טאגבלאט, וניתן היה אף לרכוש את גיליונותיו באופן נפרד. בין ספטמבר 1910 ועד נובמבר 1930 צורף השבועון גם לעיתונו של מוסה Berliner Volks-Zeitung (ברלינר פולקס-צייטונג). עקב תפוצתם הרחבה של עיתונים ליברליים אלה, בעיקר בברלין, היה השבועון למוסף הסאטירי הנפוץ ביותר בגרמניה של התקופה, בעיקר בתקופת הרפובליקה (לאחר 1919).

מספר עמודי השבועון נעו בין 4 ל-8 עמודים והוא כלל קריקטורות, שירים היתוליים ובדיחות מילוליות שהוקדשו לפוליטיקת פנים ויחסי חוץ וכן להיבטים תרבותיים ולחיי היום יום ברפובליקה. בין הכותבים בו נמנו קורט טוכולסקי, שאף שימש כעורכו בין 1918 ל-1920 ופרסם טורים תחת שם העט "טיאובָּלד טִיגֶר", הנס ריימן, יוזף וינר-בראונסברג, אוסקר טוֹיֶר, ויליבלד קרין והיינריך צִילֶה. הסופר אריך קסטנר היה כותב מזדמן בשבועון.

השבועון השתייך במובהק למחנה הליברלי וסלד מן הלאומנות והנאציזם. חלק מהקריקטורות והטורים שהתפרסמו בו כבדיחה התבררו כנבואה מצמררת. כך למשל בקריקטורה שהתפרסמה ב-26 בספטמבר 1930 הוצג בהומור מריר קבינט קיצוני ובלתי-סביר כחלום בלהות, במרכז התמונה ניצב אדולף היטלר שמכריז על עצמו כ"דיקטטור של הרייך, בזכות כשרונותיו מלידה... כשר פנים ישמש פריק, הוא כבר התאמן על כך בינה (פריק כיהן כשר פנים של תורינגיה שיינה היא בירתה ונקט בשיטות לא-דמוקרטיות)... שר המשפטים יהיה גבלס, הוא הרי רגיל לעבוד עם שופטים (רמז למשפטיו הרבים כנאשם בהוצאת דיבה)... שר הצבא צפוי להיות גרינג, שהרי זהו פוטשיסט מיומן... ". פחות משלוש שנים לאחר מכן נראה העמוד כחזון סביר ואף מתון יחסית למציאות.

דרור שרמן מציין שלפי הדיאלקט בו כתוב רוב התוכן, השבועון היה ברלינאי מובהק.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ub.uni-heidelberg.de/helios/digi/ulkhd.html על השבועון] 
* [http://digi.ub.uni-heidelberg.de/diglit/ulk אינדקס גיליונות סרוקים], אתר אוניברסיטת היידלברג 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות
קטגוריה:גרמניה: עיתונים
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:עיתונות סאטירית
ברלינר טאגבלאט

ברלינר טָאגֶבּלַאט (בגרמנית: Berliner Tageblatt, מילולית: יומון ברלין) היה עיתון יומי בקיסרות הגרמנית וברפובליקת ויימאר, אחד העיתונים הנפוצים ביותר ועיתונו המרכזי של המו"ל רודולף מוסה. 
== היסטוריה ==
העיתון פעל בין השנים 1872–1933 כעיתון ליברלי-דמוקרטי. בין ספטמבר 1933 וספטמבר 1939 ראה אור באותו שם, אך תחת השלטון הנאצי, עם תכנים, כותבים ואופי שונה לגמרי, כזרוע של התעמולה הנאצית. 

ב-2007 נוסד אתר חדשות באינטרנט, ברלינר טאג-צייטונג (Berliner Tageszeitung), המשתמש בשם ההיסטורי כשם משני.

בין הכותבים נמנו קורט טוכולסקי, אריך קסטנר, אלפרד איינשטיין.

לעיתון צורף המוסף השבועי הסאטירי Ulk.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמניה: עיתונים
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות
קטגוריה:עיתונים בגרמנית
קטגוריה:עיתונים נאצים
איגנלינה

איגנלינה (בליטאית: Ignalina; בפולנית: Ignalino, איגנלינו; ביידיש: איגנאלינע) היא עיר במחוז אוטנה בצפון מזרח ליטא, 110 ק"מ מצפון לווילנה. מרכזו המנהלי של מחוז המשנה איגנלינה.

בסביבות העיר כ-200 אגמים. בעיר נמצאים תחנת כוח גרעינית, כנסיית לידתה של הבתולה מריה (נבנתה ב-1999) וכן בית חולים מחוזי, מרכז תרבות וספורט חורף ותחנת רכבת. עוברת בה מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה.

שם העיר הוא גרסה במין נקבה של השם איגנציוס – כנראה גרסה סלבית (פולנית, בלארוסית או רוסית) של שמו הפרטי של אחד האצילים שהיו בעלי היישוב בעבר.

==תולדות העיר==
האזור היה מיושב כבר במאה ה-9 ומוזכר במקורות מהמאה ה-13. ב-1810 קנה אציל מקומי אחוזה במקום והדבר תרם להתפתחות היישוב. בניית מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה הביאה לבנייתה, במאה ה-19, של תחנת רכבת ביישוב. בתקופה זו היו רוב בתי היישוב בנויים מעץ.

לאחר מלחמת העולם הראשונה כבשה פולין את אזור וילנה, ובכלל זה השטח בו נכללה איגנלינה. בתקופה זו נעצרה התפתחות היישוב. 

בספטמבר 1939 כבש הצבא האדום את איגנלינה, אך כעבור ימים מעטים סופח היישוב לליטא. ביוני 1940 סופחה ליטא, ואיגנלינה בתוכה, לברית המועצות. 

לאחר מלחמת העולם השנייה שב היישוב לגדול, וב-1950 הוענק לו מעמד של עיר שהפכה למרכז מחוזי. בתקופה הסובייטית התפתחה העיר בתור מרכז תיירותי

==יהודי איגנלינה==
באיגנלינה חיו כ-1,200 יהודים, חלקם עבור ליישוב מגוויקיאני הסמוכה. באיגנלינה פעלו מפלגות ציוניות ומפלגת הבונד וכן מוסדות דת, חינוך ותרבות יהודיים. ביולי 1941 כבשו הגרמנים את איגנלינה ורצחו כמה עשרות גברים יהודים. יהודי היישוב רוכזו בגטו, בספטמבר הועברו למחנה מעבר בו רוכזו גם יהודים מיישובים אחרים, ובאוקטובר נורו רובם למוות מחוץ למחנה. בעלי מלאכה מעטים נשלחו לגטו שהוקם בשוויינציאני.

רב העיר, מ-1903 ועד השואה, בה נספה, היה הרב משה אהרן חייט.

==לקריאה נוספת==
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "איגנלינו", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 114–117.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:ליטא: ערים 
קטגוריה:מחוז אוטנה
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1810
פלה הכובש

פלה הכובש (בדנית: Pelle Erobreren) הוא סרט דני-שוודי שיצא לאקרנים ב-1987. הסרט מבוסס על מאת הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה, שיצא לאור ב-1910 בשני חלקים. הסרט מבוסס על החלק הראשון בלבד.

הסרט יצא לאקרנים ב-1987, וב-1988 זכה בפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן. מקס פון סידוב, ששיחק את תפקיד האב, היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. באותה שנה זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.

הסרט נחשב בדנמרק לאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה. ברשימה זו נמצא גם הסרט "דיטה בת-אדם", גם הוא לפי ספר של נקסה.

==תקציר העלילה==
העלילה מתרחשת בסוף המאה ה-19. סירה ובה מהגרים משוודיה מגיעה לאי הדני בורנהולם. בסירה נמצאים לארס קרלסון ובנו פלה. המצב הכלכלי בשוודיה גרוע, האם מתה בשוודיה, והאב מחליט לנסות את מזלו בדנמרק הקרובה.

הדנים מתייחסים לשוודים בבוז. האב ובנו נשארים יום שלם בכיכר העיר במה שנראה כשוק עבדים. אף אחד לא רוצה להעסיק את לארס בגלל גילו והילד. רק בלילה כשהם נשארים לבד הם נשכרים לעבודה בחווה חקלאית בסכום של 100 כתרים לשנה.

משכנים אותם בפינה מצחינה ברפת, ביחד עם הפרות. האב מתקשה ללמוד דנית ולהסתגל לסביבה לעומת פלה. כאשר המשגיח בחווה מתעלל בפלה מבטיח לו האב להתלונן בפני המשגיח ולבקש התנצלות אבל לנוכח המשגיח הוא מאבד את ביטחונו ומתרפס לפניו כדי שלא יפטרו, למגינת ליבו של פלה.

פלה עובד בכל העבודות הקשות בשדה ומתחבר לפועל אריק שמשתף אותו בתוכניתו לחסוך כסף כדי לנסוע לאמריקה ולסין ולכבוש את העולם. מנהל העבודה קונסטרופ מתגרה באריק ובעימות איתו נפגע אריק קשה בראשו ומפסיק לתפקד.

בנו של קונסטרופ מתאהב באחת הפועלות למרות התנגדותו. היא נכנסת להריון והדבר מסתיים בטרגדיה. היילוד מוטבע בים, האב מתאבד בטביעה והפועלת נלקחת לבית סוהר.

בעל האחוזה חושק באחייניתה הצעירה של אשתו ותוך חגיגה בשדה עם הפועלים הוא מפתה אותה ומבתק את בתוליה. הדבר נודע לאשתו ובאחד הלילות כשהוא בשינה עמוקה, היא נוטלת סכין ומסרסת אותו.

לארס מתוודע לגב' אולסן שבעלה הדייג נעלם בים. היא מסכימה שהוא ופלה יעברו לגור אצלה. דבר זה לא מוצא חן בעיני האנשים היות שהיא נחשבת עדיין כנשואה. בעיקר סובל מכך פלה שנאלץ להתכתש עם בני כיתתו שמעליבים אותו ואת אביו.

לבסוף חוזר הדייג אולסן ולארס, שתוכניתו בוטלה, מנסה להתאבד בתלייה. פלה עוצר אותו ומוציא את החבל מידיו.

עם הזמן מתמנה פלה לתפקיד משגיח אולם הוא מחליט לעזוב את המקום כדי לכבוש את העולם כפי שאמר לו אריק. האב אומר לו שהוא זקן וחלש ואינו יכול להצטרף אליו. בסצנה האחרונה הם נפרדים על רקע של נוף קפוא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטים דניים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:סרטים שוודיים
שווינציאן

שווינציאן (ביידיש שווענציאן; בליטאית: Švenčionys; בפולנית Święciany; בבלארוסית: Свянцяны/Svjancjany; ברוסית Свентяны/Sventiany; בגרמנית Swenziany) היא עיר, בירת מחוז משנה שווינציאן, השוכנת במרחק 84 ק"מ מצפון לווילנה, ליטא. שליש מתושביה הם בני המיעוט הפולני בליטא.

לפי הסבר אחד, שם העיר לקוח משמו של אגם סמוך, שוונטאס (Šventas), שפירושו "קדוש". לפי הסבר אחר, השם הוא וריאציה על שם פרטי בשפה הליטאית.

==תולדות העיר==
שוויינציאני היא אחת הערים העתיקות ביותר בדוכסות הגדולה של ליטא. ב-1414 הביא הדוכס הגדול ויטאוטס טטרים לעיר כדי לבנות כנסייה. בין המאות 14 ו-16 התרחבה העיר ובה שכנו מנזר ובית משפט מקומי. משנת 1801 הייתה העיר בשליטת רוסיה. עם פלישתו לרוסיה בשנת 1812, שהה נפולאון בעיר מספר שעות, ממנה הוציא פקודות ובה קיבל משלחת ממלך נאפולי.

העיר הייתה אחת ממרכזי התקוממות הפולנים נגד הרוסים ב-1830-1831 (התקוממות נובמבר). לאחר השלמת מסילת הברזל סנט פטרסבורג-ורשה ב-1862 גדלה העיר באופן משמעותי.

עם תחילת המאה ה-20 היו בעיר כנסייה יוונית-אורתודוקסית וכנסייה קתולית. במלחמת העולם הראשונה נחל הצבא הגרמני הישגים באזור העיר.

בין מלחמות העולם הייתה העיר בשטח פולין. ב-1931 היו בעיר כ-5,800 תושבים.

==יהודי שווינציאן==
בין מלחמות העולם היו בעיר כ-2,700 יהודים, שהיוו כמחצית מכלל תושבי העיר. בעיר פעלו מפלגות ותנועות נוער ציוניות, הבונד, מפלגה קומוניסטית ואגודת ישראל. כשכבשו הגרמנים את מערב פולין, ברחו משטחים אלו אלפי יהודים לשווינציאן. עם פלישת הגרמנים לברית-המועצות ביוני 1941 נמלטו מזרחה יהודים רבים, אך בעיירה נשארו כ-6,500 יהודים.

ביולי 1941 הוצאו להורג כ-100 גברים יהודים בעיר. בעיר הוקם יודנראט, על היהודים הוטלו עבודות כפייה. ובספטמבר נשלחו רוב יהודי העיר למחנה מעבר. רובם נרצחו באוקטובר.
===גטו שווינציאן===

בעיר הוקם גטו. לגטו זה הועברו בסוף 1941 יהודים מאיגנלינה שנותרו בחיים לאחר שרובם נרצחו. בפברואר 1942 התארגנה בגטו קבוצת מחתרת. בסתיו 1942 הובאו לגטו יהודים מלינטופי. במרץ 1943 ברחו כ־50 מחברי המחתרת ליערות נרוץ' (Narocz) והצטרפו ליחידת פרטיזנים באזור.

באפריל 1943 חוסל גטו שווינציאן. כמה מאות בעלי מקצוע הועברו לגטו וילנה ויתר היהודים נרצחו בפונאר. בעת השילוח לפונאר התנגדו המגורשים ורובם – כמה מאות - נהרגו תוך מאבק. עשרות הצליחו להימלט.

==יהודים בני העיר==
* הרב יצחק יעקב ריינס - שימש כרב העיר, בה יסד את ישיבתו שבה שולבו גם לימודי חול. לימים מייסד תנועת המזרחי ורבה של לידא. 
* הרב משה אביגדור עמיאל - בגיל 23 שימש כרב העיר. לימים רב ראשי לתל אביב-יפו. 
* יצחק ארד, פרטיזן, היסטוריון ויו"ר יד ושם
* הרב מרדכי קפלן, מנהיג והוגה ביהדות ארצות הברית, מייסד זרם הרקונסטרוקטיבים ביהדות.
* מארק נתנסון, מהפכן רוסי ממוצא יהודי, ממנהיגי הנרודניקים וחבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* [http://kehilalinks.jewishgen.org/svencionys/svencionys.html שווינציאן] באתר kehilalinks.jewishgen
* 
* 

קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:גטאות בליטא
קטגוריה:מחוז וילנה
רומן זר

רומן זר (באנגלית A Foreign Affair) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של בילי ויילדר. בסרט משחקים ג'ון לונד, מרלן דיטריך וג'ין ארתור. הסרט מגולל את סיפורם של חברי בית הנבחרים של ארצות הברית הבאים לחקור את חייליהם בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה. למרות אי ההצלחה של הסרט בקופות הוא היה מועמד לשני פרסי אוסקר.

==עלילה==
בשנת 1947 חברי הקונגרס של ארצות הברית מגיעים לביקור חיילים בברלין לאחר מלחמת העולם השנייה. ביניהם נמצאת נציגת מדינת איווה, פיבי פורסט (ג'ין ארתור), המגלה אודות זמרת קברטים בשם אריקה פון שלוטאוה (מרלן דיטריך) שבעברה הייתה פילגשם של הרמן גרינג ויוזף גבלס. פיבי מגלה שהיא מוגנת על ידי קצין אמריקאי בכיר. היא מבקשת את עזרתו של קפטן ג'ון פרינג' (ג'ון לונד) שלמעשה הוא אותו קצין המגן על אריקה.

במהלך הסרט ג'ון מתוודה בפניה על אהבתו כלפיה כדי שהיא תפסיק את החקירה נגד אריקה. לבסוף אריקה נעצרת, וג'ון ופיבי מתאחדים.

==צוות שחקנים==
* ג'ין ארתור - פיבי פורסט
* מרלן דיטריך - אריקה פון שלוטאוה
* ג'ון לונד - קפטן ג'ון פרינג'
* מילארד מיטצ'ל - קולונל רופוס פלאמר
* פיטר פון זרנק - האנס אוטו ברינגל
* סטנלי פראגר - מייק
* ויליאם מרפי - ג'ו

==הפקה==
בעת שירותו של בילי ויילדר בצבא ארצות הברית בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה הובטח לו סיוע ממשלתי בהפקת סרט על הצבא באזורי הכיבוש בגרמניה. ויילדר התקשה למצוא אזור בנוי לצילומי הסרט.

בחירתו הראשונה של ויילדר לגילום דמותה של אריקה הייתה מרלן דיטריך, אך הוא חשש שהיא לא תיעתר לבקשתו כיוון שהדמות מזוהה עם הנאצים. פדריך הולנדר אף כתב לה שלושה שירים לסרט; "Black Market", "Illusions", ו-"The Ruins of Berlin". בעת מבחן בד שויילדר עשה לג'ון האבוק בנוכחות מרלן דיטריך בפריז, דיטריך מתחה ביקורת על משחקה וסגנונה של האבוק. לבסוף ויילדר שכנע את דיטריך לקחת את התפקיד בטענה שרק היא מתאימה לתפקיד.

לאחר מכן ויילדר שכנע את ג'ין ארתור לגלם את דמותה של פיבי. במהלך צילומי הסרט ארתור ודיטריך הסתכסכו. ארתור אף תבעה מויילדר לשנות את היחס המועדף שלו כלפי דיטריך. אולפן ההפקה "סרטי פרמאונט" ליהק את ג'ון לונד לתפקיד הראשי.

==פרסים ומועמדויות==
צ'אלס לאנג היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, אך הוא הפסיד לוויליאם דניאלס מהסרט "The Naked City". בילי ויילדר, צ'ארלס בראקט וריצ'רד לי. ברין היו מועמדים לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר, אך הם הפסידו לג'ון יוסטון מהסרט "האוצר מסיירה מדרה". בנוסף הם היו מועמדים לפרס איגוד התסריטאים האמריקאי, אך הם הפסידו לפרנק פאטרוס ולמילאן ברנד מהסרט "מאורת הצפעונים".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1948
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטי שחור-לבן אמריקאיים
קטגוריה:סרטי בילי ויילדר
The Daily Talk

{{כ}}The Daily Talk בדיווחו על מדיניות הנשיאה הנבחרת [[אלן ג'ונסון-סירליף בדצמבר 2005]]
The Daily Talk הוא אמצעי תקשורת בשפה האנגלית המפורסם באופן יומי על גבי לוח בשדרת טובמן של מרכז מונרוביה עיר הבירה של ליבריה. לפי הניו יורק טיימס זהו התסקיר "המופץ בתפוצה הרחבה ביותר" בעיר משום שלתושביו אין מספיק כסף או חשמל הנדרשים על מנת לצרוך אמצעי תקשורת המוניים מתקדמים יותר.

מייסדה, העורך והעובד היחיד של דיילי טוק הוא אלפרד ג'יי סירליף שיצר אותו מתוך אמונה כי אזרחים שיש להם את המידע על ארצם הם הכלי לשיקומה של ליבריה אחרי מלחמת האזרחים.

הכתבות שהוא רושם על הלוח מורכבות מדיווחי עיתונים וכתבים מתנדבים. המימון שלו מתבצע באופן ארעי על ידי תרומות כספיות מזדמנות וכרטיסי חיוג לטלפון סלולרי. יש לו תא הצעות לקוראים.

==היסטוריית המיזם ==
סירליף יצר את הלוח בשנת 2000. הוא גם הקים חדר חדשות בסמוך ללוח עוד במהלך כהונתו של צ'ארלס טיילור אך לאחר ביקורת על שלטונו החדר נהרס על ידי חיילי צבא ליבריה וסירליף עצמו נכלא לתקופה קצרה.

החדר הוקם מחדש על ידו בעזרת ידידיו שבוע לפני בחירות של 2005 בהם זכתה אלן ג'ונסון-סירליף (יש לה שם משפחה זהה אך היא אינה קרובת משפחתו של סירליף) ומאז הלוח המשיך לפעול.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120305173021/http://www.monocle.com/sections/culture/Web-Articles/The-Daily-Talk/ כתבת וידאו של אתר Monocle על The Daily Talk], ספטמבר 2009

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ליבריה
קטגוריה:עיתונות
איוויינייץ

איוויינייץ (בבלארוסית – Iвяне́ц; ברוסית: Ивенец; בפולנית: Iwieniec; ביידיש: איוועניץ בעברית: איבניץ) היא עיירה באזור מינסק בבלארוס, השוכנת על נהר בלור, 56 קילומטר מערבית למינסק.

==תולדות העיירה==
העיירה מוזכרת לראשונה במסמכים מהמאה ה-14. האריה שבסמל העיירה לקוח מסמלו של בעל העיירה בשנים שלאחר תקופת ייסודה.
בשנת 1702 נוסדו בעיירה כנסייה ומנזר של המסדר הפרנציסקני. איבניץ והאחוזה שבקרבתה היו רכושה של משפחת סולוהוב, משנת 1810 עברו לבעלותה של משפחת פלבקה<ref></ref> בין מלחמות העולם שכנה איוויינייץ בשטח פולין. באיוויינייץ מפעל קדרות שתוצרתו משווקת ברחבי מחוז מינסק וכן בווילנה. בעיירה מפעלי תוצרת מזון, עיבוד עץ, תעשייה כימית, בית מלון ומוזיאון לתרבות מסורתית.

==יהודי איוויינייץ==

בשנת 1811 נמנו בעיירה 169 גברים יהודים. הידוע בילידי העיירה היהודים היה הרב אריה לייב שפירא (1787–1853), ר' לייבלה קובנר. בסוף המאה ה-19 היו בעיירה 288 בתי מגורים, מרביתם של יהודים. יהודי העיירה התפרנסו בעיקר ממסחר וממלאכה.

בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-20 פעלו בעיירה מפלגות ותנועות נוער יהודיות וציוניות, וכן הוקמו מוסדות חינוך ותרבות. טרם מלחמת העולם השנייה חיו באיוויינייץ כ־1,200 יהודים. בספטמבר 1939 נכנס אליה הצבא האדום, ועד מהרה נסגרו המוסדות היהודיים בעיירה.
אנדרטת זיכרון בפולנית לזכר יהודי איבניץ והסביבה שנרצחו ונקברו בקבר האחים
העיירה נכבשה בידי הגרמנים ב־28 ביוני 1941, והחלו מעשי טבח בתושבים היהודים. ב־10 בנובמבר הוקם גטו. הגטו חוסל סופית ב־9 ביוני 1942, כאשר אחרוני יושביו נורו למוות מחוץ לעיירה. כ־70 יהודים בני העיירה שרדו את השואה.

==לקריאה נוספת==
* רחל גרוסבאום-פסטרנק, "איוויינייץ", בתוך: שמואל ספקטור וברכה פרוינדליך (עורכים), פנקס הקהילות: (4) פולין, כרך ח: מחוזות וילנה–ביאליסטוק–נובוגרודק, ירושלים: יד ושם, תשס"ו 2005, עמ' 120–123.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז מינסק: עיירות יהודיות
סוזן פדרסן

סוזן ג'יין "סו" פדרסן-פנקי (באנגלית: Susan Jane "Sue" Pedersen-Pankey; נולדה ב-16 באוקטובר 1953) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב ו-2 כסף מאולימפיאדה אחת (מקסיקו סיטי 1968) ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חופשי.

==ביוגרפיה==
פדרסן נולדה בסקרמנטו, שבקליפורניה. היא החלה לשחות כבר בגיל 3, בהמלצת רופא המשפחה, לאחר שהייתה ילדה "מלאת אנרגיה".

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה פדרסן ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי (9:38.37 דקות) אחרי בת ארצה דבי מאייר שקבעה שיא עולם חדש של 9:22.9 דקות, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:30.91 דקות) אחרי בת ארצה קלאודיה קולב שקבעה אף היא שיא עולם חדש של 2:26.1 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי (5:21.57 דקות) שוב אחרי קולב שקבעה שיא עולם חדש נוסף של 5:09.7 דקות.

===שיאנית עולם===
בתחרות שנערכה בסנטה קלרה, שבקליפורניה ב-6 ביולי 1968 קבעה פדרסן במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:09.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של בת ארצה פאם קראוז (2:09.7 דקות). שיא עולם זה החזיק מעמד כחודש ונשבר על ידי בת ארצה אדית ווצל (2:08.8 דקות).

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה פדרסן ב-4 מדליות, מהן שתי מדליות זהב במשחי השליחות ושתי מדליות כסף במשחים אישיים. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ג'יין בקמן, לינדה גוסטבסון וג'אן האן בשיא אולימפי חדש של 4:02.5 דקות, לפני מזרח גרמניה (4:05.7 דקות דקות) וקנדה (4:07.2 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קיי הול, קאטי בול ואלי דניאל בשיא אולימפי חדש של 4:28.3 דקות, לפני אוסטרליה (4:30.0 דקות דקות) ומערב גרמניה (4:36.4 דקות). את סגנון החופשי היא שחתה ב"זינוק שליחות" בתוצאה המהירה בתחרות של 59.4 שניות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.3 דקות, אחרי ג'אן האן (1:00.0 דקות), ולפני לינדה גוסטבסון (1:00.3 דקות) בנות ארצה ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:28.8 דקות, אחרי קלאודיה קולב שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.7 דקות ולפני ג'אן האן (2:31.4 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:25.8 דקות.

זמן קצר לאחר המשחקים האולימפיים החליטה פדרסן לפרוש משחייה תחרותית.

כיום, מתגוררת פדרסן בטקומה שבמדינת וושינגטון ועובדת כרואת חשבון.

==תארים והישגים==
*בשנת 1995 זכתה פדרסן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. [https://web.archive.org/web/20120212221520/http://www.ishof.org/Honorees/95/95spedersen.html]

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות מעורב אישי
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
איזה

איזה (באוקראינית: Иза, בהונגרית: Iza, ביידיש: איזא) היא כפר במערב אוקראינה. בכפר מנזר וכנסייה על שם ניקולס הקדוש, שנוסדה בשנת 1921. משנת 1924 מוקדש המנזר לכנסיית הבתולה מרים. באיזה התגורר לפני מלחמת העולם השנייה מיעוט גרמני, שמנה כ-5% מכלל 4,000 תושבי העיירה. 

מאז מלחמת העולם השנייה יש בעיירה בעיקר תושבים רוסינים. מוצרי העץ ומלאכת היד של תושבי העיירה משווקים ברחבי אוקראינה.

==יהודי איזה==
לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה השתייכה איזה להונגריה. עם כיבוש הונגריה על ידי גרמניה, ב-1944, היו בעיירה כ-440 יהודים, רובם אורתודוקסים. בקיץ 1941 גורשו יהודים חסרי נתינות מאיזה לאוקראינה שהייתה תחת כיבוש גרמני. המגורשים נרצחו בהטבח בקמניץ-פודולסקי. גברים יהודים אחרים מהעיירה גויסו בכפייה לשירותי העבודה בצבא ההונגרי, נשלחו לחזית המזרחית ורבים מהם נספו. 

ב-16 באפריל 1944 הוקם באיזה גטו בו רוכזו אלפים מיהודי הסביבה, ובפרט מהכפרים איזקי , ורחני ביסטרי, ניז'ני ביסטרי , פודובובץ , הורינצ'ובו , ליפצ'ה , מאידאן , פיליפץ , קלצ'ין , קושלובו , וליאטין ודובריאנסקה . במאי גורשו תושבי הגטו לאושוויץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://www.esjf-cemeteries.org/survey/iza-jewish-cemetery/ בית הקברות היהודי של איזה] באתר ESJF 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גטאות באוקראינה 
קטגוריה:מחוז זקרפטיה: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:אוקראינה: כפרים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
רודולף מוסה

רודולף מוֹסֶה (בגרמנית: Rudolf Mosse; 8 במאי 1843 – 8 בספטמבר 1920) היה מו"ל ואיל עיתונות יהודי-גרמני, בעליהם של העיתון הליברלי "ברלינר טאגבלאט", השבועון הסאטירי Ulk ועיתונים נוספים. נדבן ונשיא הקהילה הרפורמית משנת 1904.

==קורות חיים==
מוסה נולד ב-1843 בעיר גרֶץ (Grätz) שבדוכסות פוזנן, ממלכת פרוסיה, בנו של הרופא מרקוס מוסה. השתלם בדפוס בלייפציג וברלין. בגיל 24 פתח סוכנות פרסום בברלין, בתקופה שתחום זה היה בחיתוליו. הסוכנות הפיצה מגזיני פרסומות שזכו להצלחה אדירה והתפתחה מגרמניה גם לאוסטריה ושווייץ. ב-1872 הפך את אחד ממגזיני הפרסומות לעיתון יומי בשם "ברלינר טאגבלאט" (Berliner Tageblatt), שהפך לעיתון רב-תפוצה. כן הקים את העיתונים "דויטשה מונטגסבלאט" (Deutsches Montagsblatt; 1877-1888), "דויטשה רייכסבלאט" (Deutsches Reichsblatt; 1881-1894), "ברלינר מורגנצייטונג" (Berliner Morgenzeitung; 1889) והעיתון היהודי החשוב "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס" (Allgemeine Zeitung des Judentums, 'העיתון הכללי של יהדות גרמניה'; 1890-1922)), שהפך בהמשך לביטאון האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, C.V.-Zeitung (קרי: צֶה.פַאו.-צייטונג).

בית הדפוס שלו, שהוקם ב-1872, היה מהגדולים בגרמניה.

רעייתו של רודולף, אמילי, ייסדה מספר אכסניות אשר שימשו למגורים ולארוחות עבור אלפי נערות במצוקה ואימהות חד-הוריות. חלק מן ההון הרב שהרוויח תרם למטרות שונות כגון הקמת בית חולים בעיר הולדתו והקמת בית ספר ע"ש רודולף ואמילי מוסה בוילמרסדורף (1892). המוסד נועד לבני המעמד הבינוני שהוריהם ירדו מנכסיהם. הילדים נחשפו לחיי תרבות ענפים וביקרו במוזיאונים, בתיאטראות, בקונצרטים ואף בגן החיות של ברלין.

בבעלותו היו מספר ארמונות, ספרייה ענקית, אוספי תמונות ופסלי ענק. בציורו המפורסם ביותר של הצייר אנטון פון ורנר משנת 1877, נראה ביסמרק מכריז על גרמניה החדשה.

== משפחתו ==
אחיו, אלברט מוסה (1846-1925) היה שופט ואחד מהיועצים לכתיבת חוקת מייג'י היפנית.

למוסה הייתה בת אחת, פליציה, בת מחוץ לנישואים כתוצאה מיחסים בינו לבין משרתת בביתו. אשתו, אמילי, שהייתה עקרה, אימצה את הילדה. בנה של פליציה הוא ההיסטוריון ג'ורג' מוסה.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* [http://books.google.co.il/books?id=LyK2wjUu_9QC George L. Mosse,Confronting History: A Memoir], pp. 19-41
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://archive.org/details/georgemosse ארכיון ג'ורג' מוסה], מכיל חומר ארכיוני אודות רודולף ומשפחתו
* [https://web.archive.org/web/20110521002857/http://findingaids.cjh.org/MosseFamily.html אתר משפחת מוסה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מו"לים יהודים גרמנים
קטגוריה:מדפיסים
קטגוריה:נדבנים יהודים גרמנים
קטגוריה:אספני אמנות יהודים
קטגוריה:פרסומאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בווייסנזה
קטגוריה:ילידי 1843
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1920