OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טגלאש

טֵגלָאש (בהונגרית: Téglás, ביידיש: טעגלאש) היא עיירה במחוז היידו-ביהר במזרח הונגריה. בשנת 2012 התגוררו בעיר 6,637 תושבים, ושטחה כיסה כ-38 קמ"ר.

== הקהילה היהודית בטגלאש ==
טגלאש היא עיירה עתיקה. בשנת 1830 היגר לשם הרב שמואל רוזנפלד וייסד שכונה יהודית במקום. עם הזמן הוקמו בעיירה בית כנסת ומקוה טהרה, וערב השואה מנתה הקהילה היהודית עשרות משפחות יהודיות. מנהיגי יהודי העיר היו רבי שמואל רוזנפלד ובנו רבי מאיר שכיהן גם כדיין העיר. לאחר מכן נכדו רבי ישראל משה מנדל (גרינפעלד), שהיה חסיד בעלזא, ורבי ישראל זאב פנט מדעעש (כיום דז'). בחודש מרץ 1944 נשלחו בני הקהילה, יחד עם יהודי הסביבה, לברגן-בלזן ולמחנות השמדה אחרים.

==לקריאה נוספת==
* פנקס הקהילות הונגריה, יוסף שוויצר, עמוד 296-297
* טאגלאש, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 159-160. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://yizkor.nypl.org/index.php?id=1766 על העיירה מתוך ספר יזכור, משה אליהו גונדה, מאה שנים ליהודי דברצן] (עמוד 257 בספר) באתר ספריית ניו-יורק

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
דומז'אלה (כדורגל)

נוגומטני קלוב דומז'אלה (בסלובנית: Nogometni Klub Domžale) הוא מועדון כדורגל סלובני מהעיר דומז'אלה שבמרכז המדינה. הקבוצה משחקת כיום בליגת העל הסלובנית.

==היסטוריה==
הקבוצה משתתפת בליגה הסלובנית מאז הקמתה בשנת 1991 וירדה פעמיים לליגה השנייה. הקדנציה הנוכחית של הקבוצה בליגה הבכירה החלה בעונת 2003/04. הקבוצה השתתפה לראשונה במפעל אירופי כלשהו, בגביע אופ"א, בעונת , כשבשלב השני הדיחה את מ.ס אשדוד הישראלית בשני מפגשים. אך הודחה בשלב השלישי על ידי שטוטגרט הגרמנית. בעונה הבאה השתתפה פעם נוספת במוקדמות המפעל, אך הודחה על ידי הפועל תל אביב הישראלית.

בעונת 2007/2008 הקבוצה השתתפה בפעם הראשונה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת קיי אף טירנה מאלבניה. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.

בעונת 2008/2009 הקבוצה השתתפה בפעם השנייה במוקדמות ליגת האלופות. בסיבוב המוקדמות הראשון הקבוצה ניצחה את קבוצת F91 דודלאנג' מלוקסמבורג. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה הפסידה לקבוצת דינמו זאגרב מקרואטיה והודחה מהטורניר.

הקבצה מארחת באצטדיון ספורטני פארק בעיר, שהוקם בשנת 1948 ומכיל 3,234 מקומות ישיבה.

==תארים והישגים==
*הליגה הסלובנית:
**אליפות (2): 2007, 2008
**מקום שני: 2005, 2006, 2011
*הגביע הסלובני:
**זכייה (2): 2011, 2017
**גמר: 2010
*הסופרקאפ הסלובני:
**זכייה (2): 2007, 2011
**גמר: 2008

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל סלובניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1920
בוב בר

רוברט לורנס "בוב" בר הבן (באנגלית Robert Laurence "Bob" Barr, Jr; נולד ב-5 בנובמבר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקני. כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג ג'ורג'יה מטעם המפלגה הרפובליקנית בשנים 1995–2003. היה מועמד המפלגה הליברטריאנית לנשיאות ארצות הברית בבחירות לנשיאות ב-2008, וקיבל כ-0.4% מן הקולות.

ב-2014 ניסה להתמודד שוב לנציגות ג'ורג'יה לקונגרס האמריקני מטעם הרפובליקנים, לאחר מספר שנים בהן לא כיהן בתפקיד רשמי. הוא הפסיד לבארי לאודרמילק. מאז הוא מכהן כדירקטור במספר ארגונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הליברטריאנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מג'ורג'יה
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2008
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
הוואנה (חברה)

אריזה של אלפחורים מתוצרת הוואנה
בית קפה מרשת הוואנה ב[[מאר דל פלאטה]]
הוואנה (מספרדית: Havanna) היא יצרנית מזון ארגנטינאית המתמחה בייצור מאפים מתוקים ודברי מתיקה שונים. החברה הוקמה במאר דל פלאטה ב-1947 בידי דמטריו אליאדס, לואיס סבראליני ובנחמין סיסטרנה. אף ששמה הוא כשל הוואנה בירת קובה, איות שמה אינו לפי התעתיק הספרדי (Habana), אלא דווקא לפי התעתיק המקובל באנגלית.

המוצרים המובילים בחברה, והמזוהים עמה יותר מכל הם האלפחורים, אך החברה מייצרת גם עוגות, עוגיות, ריבת חלב, חטיפי שוקולד, ומוצרים מתוקים אחרים. כן מייצרת החברה מוצר בשם "הוואנט" (Havannet), הדומה לקרמבו במראהו, אך מלא בריבת חלב.

בנוסף על ייצור המאפים, מפעילה החברה גם רשת של 164 בתי קפה ודוכני מכירות ברחבי ארגנטינה, המופעלים בידי זכיינים. מוצריה של החברה משווקים במדינות נוספות באמריקה הלטינית, בארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ישראל, וכן במספר מדינות באירופה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://noycate.co.il/ סוגי מזון עומד]

קטגוריה:בתי קפה
קטגוריה:חברות ארגנטינאיות
קטגוריה:חברות מזון
אוחנה

אוחנה הוא שם משפחה של יהודים שמוצאם מצפון אפריקה, ופירושו "מוכר חינה" או בברברית – "בן ".

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות מרוקו
קטגוריה:שמות משפחה מטרונימיים
אינדוביס, מלך אקסום

אינדוביס היה מלך אקסום בשנים 270 ~ 300 לערך. אינדוביס היה בין השליטים הראשונים באקסום ובאפריקה שמדרום לסהרה בכלל שטבעו מטבעות, המטבעות היו עשויות מזהב וכסף.

על מטבעות אינדוביס ששוחזרו עד כה נתגלו שני כיתובים ביוונית על כמה מהם הופיע המוטו "BACIΛEYC AΧWMITW" דהיינו "מלך אקסום" ובאחרים הופיע המוטו "BICI ΔAXY" .
זו הפעם הראשונה שמופיעה המילה ."bisi", ומואנרו האי סבור שהיא קשורה למילה "be'esya" (באסיה) שפירושה בשפת הגעז הוא "איש" כלומר הפירוש המתקבל הוא "איש דאקו" 
.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שליטי אקסום
קטגוריה:מלכים אפריקאים
מסגרת (הרלדיקה)

[[דגל הממלכה המאוחדת - צלב אדום ממוסגר בלבן על רקע כחול, מאחוריו צלב סאלטייר מנוגד של אדום ולבן ממוסגר בלבן]]
[[דגל דרום אפריקה - מסגרות של לבן וצהוב סביב צורת פאס ירוקה]]
המסגרת בהרלדיקה ובווקסילולוגיה היא פס דק של טינקטורה אשר מונח סביב צורה או מטען, בדרך כלל על מנת לגרום להם לבלוט על פני הרקע, כיוון שהמעצב ראה לנכון לציירם כך או עקב סיבות טכניות (בהרלדיקה בלבד) על מנת להימנע מהפרת הכלל הראשון של ההרלדיקה - חוק הטינקטורה. בדרך כלל המסגרת מקיפה את כל המטען מכל צדדיו.

על פי חוק הטינקטורה, אחד מאבני היסוד של העיצוב ההרלדי, לא ניתן להניח צבע על צבע; כמו כן לא ניתן להניח מתכת על מתכת (בהרלדיקה "מתכת" היא כסף/לבן או זהב/צהוב ו"צבע" הוא כחול, ירוק, אדום, סגול ושחור). לעיתים יש צורך עיצובי לעבור על החוק הזה, והמסגרת היא אחת הדרכים לעקוף אותו.

בווקסילולוגיה, אשר שאובה מן ההרלדיקה אך אינה כפופה לחוק הטינקטורה, השימוש במסגרת נפוץ בכל זאת. הסיבה לכך היא בעיקר לשם ראות - ההפרדה בין אזורים כהים באמצעות פס לבן או צהוב היא כלי עזר להפרדה הוויזואלית בין הצבעים הכהים. דוגמה טובה לשימוש במסגרת על דגל היא דגלה הלאומי של דרום אפריקה - מסגרת לבנה מעל ומתחת לצורת פאס ירוקה, ומסגרת צהובה בינה לבין המשולש השחור הסמוך לניצב.

דגלים לאומיים רבים מעוצבים בעזרת המסגרת וכוללים את דגלי טרינידד וטובגו, קוריאה הצפונית, בוטסואנה, קניה והדגל המפורסם מכולם - היוניון ג'ק הבריטי. בדגל אוזבקיסטן נעשה שימוש בלתי רגיל במסגרת בה קווים אדומים דקים מפרידים בין מתכת (הצבע הלבן במרכז) לצבעים (ירוק מתחת וכחול מעל הפס המרכזי).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרלדיקה
קטגוריה:וקסילולוגיה
נואסטרה סניורה דה לורטו

נואסטרה סניורה דה לורטו (בספרדית: Nuestra Señora de Loreto; מילולית: "גבירתנו מלורטו") היה מיסיון ישועי שפעל בצפון-מזרח ארגנטינה, בתחומי פרובינציית מיסיונס של ימינו, במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17. ב-1983 הוכרז המיסיון, יחד עם מיסיונים ישועיים נוספים בארגנטינה ובברזיל כאתר מורשת עולמית.

המיסיון הוקם ב-1610, והועתק למקומו הנוכחי, 53 ק"מ מזרחית לפוסאדס, ב-1631. בדומה למיסיונים ישועיים אחרים, הוקם בסמוך לו רדוקסיון – יישוב שבו התגוררה האוכלוסייה הילידה שהמיסיון יועד כלפיה, במקרה זה בני הגוארני. כן פעל בו בית דפוס, שהיה הראשון באזור זה של אמריקה הדרומית.

ב-1767 גורשו הישועים מהמושבות הספרדיות, והמיסיון ננטש. בהשוואה ליתר המיסיונים באזור, בנואסטרה סניורה דה לורטו לא נותרו מבנים רבים. במשך השנים סבלו המבנים מהזנחה, וצמחייה גדלה בהם פרא. בתוך כך, שוקם ושוחזר מבנה הקפלה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ארגנטינה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:המיסיונים הישועיים של הגוארני
קטגוריה:מיסיונס
קטגוריה:ארגנטינה: מבני דת
דגל בחצי התורן

[[דגל ישראל מונף בחצי התורן בטקס אזכרה ממלכתי בבית עלמין צבאי ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל]]
דגל בחצי התורן הוא מנהג המבטא אבל, כבוד או מצוקה, שבו מונף דגל באמצע התורן, אם כי מקובל כל מיקום בין חצי התורן לשני שלישים של הגובה.

המסורת של הנפת הדגל בחצי התורן החלה לפני מאות שנים על מנת לאפשר את הנפתו של הדגל הסמלי הבלתי נראה של המוות בראש התורן מעל הדגל המונף ובכך להכיר בנוכחותו הבולטת ובכוחו של המוות. במדינות מסוימות, לדוגמה, בממלכה המאוחדת, במיוחד בהקשרים צבאיים, "דגל בחצי התורן" מונף בדיוק רוחבו של דגל אחד למטה על התורן, אך לא למטה מכך, ובכך לפנות מקום לדגל המוות. זה היה האטיקט המקורי. אולם, כאשר דגל גדול מונף על תורן קצר (בייחוד על גגות בניינים ציבוריים), מנהג הנפת הדגל בחצי התורן כלשונו הפך למנהג נפוץ, והדגל מונף בחצי התורן ברחבי העולם (למעט הממלכה המאוחדת) ללא קשר לגודלו של הדגל או לגובהו של התורן.

כאשר מניפים דגל על מנת להציגו בחצי התורן, מניפים אותו בתחילה עד לראש התורן ולאחר מכן מרכינים אותו לחצי התורן. כמו כן, כאשר הדגל מורד מן התורן בסופו של היום הוא מונף תחילה לראש התורן.

הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת, אשר משמש את ריבון הממלכה המאוחדת, להבדיל מדגל הממלכה המאוחדת אשר משמש את המדינה, אינו מורכן לעולם לחצי התורן, אפילו לאות אבל על מותו של הריבון, משום שאף על פי שהריבון מת, תמיד יהיה מי שימלוך תחתיו, לפי העיקרון של "המלך מת, יחי המלך!". גם דגל ערב הסעודית אינו מורכן לחצי התורן, אך מסיבה אחרת – הוא נושא את השהאדה, הכרזת האמונה האסלאמית, ולכן הרכנתו עלולה להיחשב לכפירה. 

במדינת ישראל דגל המדינה מורד לחצי התורן על פי חוק ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ביום הזיכרון לשואה ולגבורה וביום הזיכרון ליצחק רבין. כמו כן מורד הדגל גם ביום לוויות אישים לשעבר כגון: נשיא המדינה, ראש ממשלה או יושב ראש הכנסת.

==ראו גם==
* יום אבל לאומי
* סרט שחור
* פרוטוקול הדגל

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.crwflags.com/fotw/flags/xf-half.html על דגל בחצי-התורן] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דגלים
קטגוריה:וקסילולוגיה
קטגוריה:מנהגי אבלות והנצחה
קטגוריה:צבא: טקסים וסמלים
אילונה וינצה-קראוס

אילונה וינצה-קראוס (בהונגרית: Ilona Vincze-Kraus; 14 בדצמבר 1902 – 17 באוגוסט 1998) הייתה פסנתרנית ומורה ישראלית נודעת לפסנתר.

== קורות חייה ==
אילונה קראוס נולדה לאיזידור אדוארד וקרולינה (לינה) לבית לבקוביץ בבודפשט בירת הונגריה. שם למדה נגינה בפסנתר ב. בין מוריה היו המלחין בלה בארטוק והכנר ינה הובאי. בשנת 1923 זכתה בפרס פרנץ ליסט ויצאה למסעות רסיטלים ברחבי אירופה, משנת 1927 במסגרת השלישייה ההונגרית (Magyar Trio) שהקימה עם הכנרת אליז מולנר והצ'לן לסלו וינצה (1904–1990), לו נישאה בשנת 1930.

בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל עם בעלה, ועם בנם. השניים המשיכו את פעילותם המוזיקלית במסגרת התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שהוקמה בסוף 1936 וב.
בשנת 1945 הצטרפו אילונה ולסלו וינצה לחבורת מוזיקאים תל אביביים, ביניהם הכנרים לורנד פניבש ואליס פניבש-רוזנברג, אחותו, הוויולן עדן פרטוש והמלחין בוסקוביץ' להקמת אקדמיה למוזיקה בתל אביב. בין תלמידיה היו ברוך ארנון, אריה ורדי,דני גוטפריד, נעה בלאס, יוכבד קפלינסקי, רפי קדישזון, נעמי שמר, וחנה אייגנר (בראון). כמו כן העבירה סדנאות למורי נגינה בארצות הברית.
בשנת 1972 מונתה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1973 זכתה בפרס הרצל מטעם "התאחדות יוצאי הונגריה בישראל". בנוסף זכתה בדיפלומות "הזהב", "היהלום" ו"הברזל" של האקדמיה המלכותית בבודפשט (1974, 1985, 1989).

אילונה וינצה-קראוס הלכה לעולמה בישראל בשנת 1998.

== לקריאה נוספת ==
* הערך "וינצה-קראוס, אילונה", "נשים בישראל: לקסיקון", עמ' 59. הוצאת עם עובד בשיתוף ירחון נעמת, 1991.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.orpheustrust.at/musikereinzeln.php?l=e&muid=20000605185600 אילונה וינצה-קראוס], באתר "Orpheus Trust"
* יובל שקד, [http://baderech.hjm.org.il/Article.aspx/He/VinczeLaszlo לאסלוֹ וינצֶה ואילונה וינצֶה-קראוס], ביוגרפיה, באתר המוזיאון למורשת היהדות הדוברת הונגרית

קטגוריה:יהודיות הונגריות
קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:ישראליות ילידות הונגריה
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:בוגרות האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1998
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
ברוך ארנון

ברוך ארנון (נולד ב-8 ביולי 1940 בנובי סאד, יוגוסלביה) הוא פסנתרן ישראלי ומורה למוזיקה. הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה ג'וליארד בניו יורק. לפני כן לימד באקדמיה למוזיקה בתל אביב וב"מוזיקה דה קאמרה".

== השכלה ==
ברוך ארנון החל את לימודי המוזיקה בגיל צעיר ולמד נגינה בפסנתר אצל אילונה וינצה-קראוס באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1959 השתתף בכיתות אמן של אדוארד שטוירמן. בשנת 1962 למד בג'וליארד לתואר ראשון במוזיקה אצל אירווין פרוינדליך. הוא המשיך את לימודיו אצל ברנרד וגנאר וג'ייקוב דרוקמן ובשנת 1965 קיבל תואר מוסמך למוזיקה.

== קריירת הוראה ==
בין השנים 1960 ו-1962 לימד פסנתר באקדמיה למוזיקה בתל אביב. בשנת 1972 התמנה למנהל אמנותי של ה"מוזיקה דה קאמרה", משרה בה התמיד עד 1980. בשנת 1971 החל ללמד בבית הספר ג'וליארד למוזיקה. הוא מלמד שם ספרות פסנתר ולימודי משתלמים מאז 1991 ובשנת 2001 היה לפרופסור למוזיקה קאמרית.

ברוך ארנון מתגורר כיום בניו יורק ועוסק שם בהוראה.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Vladimir Ashkenazy|Ashkenazy, Vladimir. Collins Encyclopedia of Classical Music. Collins; new ed (2000) ().
* Philip, Robert. Performing Music in the Age of Recording. Yale University Press (2004) ().
* Hall, Charles J. Chronology of Western Classical Music, Volume 2. Routledge (2002) ().
* Neal Zaslaw|Zaslaw, Neal. Mozart's Symphonies: Context, Performance Practice, Reception. Oxford University Press; reprint ed (1991) ().
</div>

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">

* [http://juilliard.edu Juilliard online]
</div>

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:נגנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה באמריקה
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי יוגוסלביה
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב
קטגוריה:סגל בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סרבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
ניקולס נגרופונטה

ניקולס נגרופונטה (באנגלית: Nicholas Negroponte; נולד ב-1 בדצמבר 1943) הוא ארכיטקט ומדען מחשבים יווני-אמריקני הידוע בעיקר כמי שייסד וכיהן כיו"ר מעבדת המדיה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), וכמי שייסד את של ארגון ה-OLPC ("מחשב לכל ילד" באנגלית: One Laptop Per Child).

== ביוגרפיה ==
===נעוריו ותחילת דרכו===
נגרופונטה גדל באפר איסט סייד, מנהטן, ניו יורק. אביו, דימיטרי ג'ון, הוא איל ספנות. אחיו הצעיר ג'ון היה סגן מזכיר המדינה של ארצות הברית.

בצעירותו למד בבית הספר הפרטי באקלי שבניו-יורק, בלה רוזי שבשווייץ ובתיכון שואט רוזמרי הול (Choate Rosemary Hall) בוולינגפורד קונטיקט, שם סיים את לימודיו ב-1961.

===קריירה===
ב-1966 סיים לימודי תואר שני בארכיטקטורה מ-MIT, והצטרף לסגל האקדמי של המכון. במסגרת לימודיו חקר סוגיות של תכנון בעזרת מחשב. ב-1967 ייסד נגרופונטה את קבוצת ארכיטקטורת המכונה של MIT, שילוב של מעבדה ואוסף מדענים שחקרו גישות חדשות לאינטראקציה של אנשים עם מחשבים. ב-1985 הקים נגרופונטה את מעבדת המדיה של MIT עם ג'רום ב. וויסנר. כדירקטור, הוא הפך את המעבדה למעבדת המדיה המובילה בעולם אשר משמשת כ"מגרש משחקים" לטכנולוגיות ממשקי מחשב.
מחשב לכל ילד, ב"פסגת האו"ם למען חברת המידע", שנערכה בתוניס בשנת 2005.]]
לצד עבודתו ב-MIT שימש גם כפרופסור אורח באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

בשנת 1992 היה נגרופונטה המשקיע הראשון במגזין Wired, שם גם כתב טור חודשי בשנים 1993–1998. ב-1995 הרחיב נגרופונטה רבים מהרעיונות שהופיעו בטור לספר בשם "להיות דיגיטלי" ("Being Digital"), בו הוא חזה את הדרך בה העולם האינטראקטיבי, עולם הבידור ועולם המידע לבסוף יתמזגו לעולם אחד. הספר היה לרב מכר ותורגם לכעשרים שפות. למרות זאת, עלו ביקורות שגרסו כי הרעיונות הטכנו-אוטופיים לוקים בחוסר התייחסות למציאות ההיסטורית, הפוליטית והתרבותית, שעל-פיהן יש לבחון טכנולוגיות חדשות.

בשנת 2000 פרש נגרופונטה מניהול מעבדת המדיה, אך נשאר בתפקידו כיו"ר. בשנת 2006 פרש גם מתפקיד זה כדי לפנות את זמנו לקידום פרויקט "מחשב לכל ילד" (OLPC). המיזם שהוקם על ידי נגרופונטה ועמיתיו למעבדה נועד להרחיב את הגישה למחשבים ולרשת האינטרנט במדינות מתפתחות.

נגרופונטה מכהן במספר דירקטוריונים, ובכלל זה בדירקטוריון של מוטורולה, Velti ו-Ambient Devices. הוא גם מכהן בוועדה המייעצת של TTI/Vanguard. במהלך שלושים השנים האחרונות הוא השקיע ביותר מ-30 חברות הזנק כגון Zagats, Wired, Ambient Devices, Skype ו-Velti. באוגוסט 2007 הוא מונה לוועדה מבקרת שנועדה לוודא את המשך ההגינות והעצמאות של ה-Wall Street Journal ועוד מספר פרסומים של ה-דאו ג'ונס. הוא מכהן גם במספר ועדות מייעצות של רשות התקשורת האמריקאית (FCC) ושל הנציבות האירופית.

===חיים אישיים===
נגרופונטה נשוי לאליין ולהם בן אחד.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יווני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
אוריקולותרפיה

נקודות הדיקור באוזן
אוריקולותרפיה (באנגלית: Auriculotherapy) היא שיטה טיפולית מתחום הרפואה האלטרנטיבית אשר פותחה בצרפת בשנות ה-50 על ידי רופאים העוסקת בדיקור אפרכסת האוזן. אוריקולותרפיה גזורה מהמילה האנגלית auricle שמשמעותה "אפרכסת". השיטה מבוססת על תאוריה הגורסת כי האוזן מייצגת את שאר הגוף בתוכה. ההנחה כי איבר או אזור אחד בגוף מייצג את הגוף כולו נפוצה ברפואה הסינית, בדומה לאירידיולוגיה ורפלקסולוגיה, אולם טענה זו לא נתמכת על ידי ראיות מדעיות כלשהן.

על פי השיטה, ניתן באמצעות גירוי האוזן ודיקורה לאבחן ולטפל בכאבים ולרפאות שיבושים ביוכימיים בגוף. 

שיטת טיפול זו הייתה נפוצה בסין לפני 2500 שנה ומשם התפשטה לשאר מדינות המזרח, לארצות הברית ולאירופה. בשנת 1953 בליון דר' פול נוג'יה ראה סימנים כהים על אוזני מטופלים שהגיעו למרפאתו ואלו סיפרו לו שהיו אצל הגברת מרי שנחשבה למכשפה מפורסמת באותה תקופה שהייתה צורבת את האוזן עם ברזל חם, משם החל במחקר רפואי מעמיק עד שהסינים בשנת 1984 אימצו את הנקודות שהוא מיפה וזיהה. לפני טיפול אוריקולותרפיה יש לזהות את 313 הנקודות באפרכסת האוזן - שמייצגות, את כל אברי גוף האדם, הורמונים, וכן נקודות פונקציונליות, כל אוזן מטופלת בנפרד.

לטענת המטפלים בשיטה זו, האוריקולותרפיה יכולה לטפל במגוון בעיות רפואיות להבדיל מרפלקסולוגיה ניתן לטפל גם במחלות פנימיות כגון: מערכת השתן, בעיות עיכול, טחורים, בעיות עור, גמגום, הפסקת עישון, נשימה, חרדות, בעיות נפשיות, כאבי גב ועוד.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kmedic.co.il/site/index.asp?depart_id=425868 מרפאה אוריקולרית בישראל]
* [http://www.iaam.nl/iaam.htm איגוד הרפואה האוריקולרי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
טמפורה

מנת טנדון - טמפורה [[חסילונים וירקות מוגשים בקערה מעל אורז מאודה]]
טמפורה (ביפנית: 天ぷら, Tenpura, מבוטא "טנפורה") נקרא גם בעברית "בצק בירה" או "בצק מטוגן". הוא מאכל יפני המבוסס על ציפוי ירקות, דגים ופירות ים בבלילה העשויה קמח ומים קרים וטיגון עמוק שלהם בשמן צמחי על מנת להקנות להם פריכות.

השם "טמפורה" משמש, נוסף על שמו של המאכל המוכן, גם כשמן של הבלילה ושיטת ההכנה.

רכיבי הבלילה משתנים ממתכון למתכון, ויכולים לכלול גם ביצים, קורנפלור, שמן, אבקת אפייה, מלח ותבלינים. לעיתים מוחלפים המים במי סודה. במתכון המסורתי נהוג היה להשתמש בשמן שומשום לטיגון.

לרוב נחתך המזון המיועד לציפוי לפרוסות או נתחים דקים, על מנת לאפשר בישול בזמן הקצר בו הופכת הבלילה לפריכה. 

מזון מצופה בטמפורה מוגש סמוך להכנתו, על מנת למנוע התרככות של הציפוי בשל חדירת לחות מן האוויר או מן המזון המצופה. הטמפורה מוגשת כרכיב במנה אחרת, או לבדה עם רוטב סויה.

ככל הנראה, הטמפורה הגיעה ליפן במאה ה-16, בעקבות סוחרים פורטוגזים או ספרדים, ומקור שמו גם הוא בספרדית, פורטוגזית או לטינית. מנות טמפורה מופיעות במגוון מטבחים במזרח אסיה ובמערב, וקיימות הן בשווקים ומזללות מזון מהיר והן במסעדות.

וריאציות מודרניות של טמפורה כוללות שימוש בבלילה לטיגון עמוק של מגוון מאכלים, כגון סושי, פירות וגלידה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:טיגון עמוק
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קרב משלט 219

חורבת הגרדי ואנדרטת קרב משלט 219 במלחמת העצמאות
קרב משלט 219 היה קרב במלחמת העצמאות שהתרחש בתקופת ההפוגה השנייה בין כוחות הלגיון הירדני ולוחמים מקומיים ובין חיילים מחטיבת קרייתי, ב-24 בספטמבר 1948.

משלט 219 נמצא ליד כביש 443 של היום, ביער בן שמן בסביבת חורבת הגרדי (קבר שייח' ערבאווי, המזוהה כיום על ידי חרדים כקברו של מתתיהו הכהן) וקברות המכבים, וממערב לכפר הפלסטיני מידיא. המקום נכבש ביולי 1948 במסגרת מבצע דני וחיילים מפלוגה א' של גדוד 142 קרייתי הוצבו לשמירה על המקום.

עם שחר 24 בספטמבר 1948 נפתחה אש תותחים ומקלעים על משלט 219. תוך זמן קצר החלה הסתערות על המשלט והחלה נסיגה בלתי מאורגנת לעורף. רק בשעות הצהרים הגיעה תגבורת של חטיבת קרייתי וכבשה את המשלט. במקום נמצאו גופות הלוחמים שחוללו על ידי תושבי מידיא. בקרב נהרגו 23 לוחמים. בין חללים אלו גם שני חיילים נעדרים (שנעדרים עד היום).

הדעות חלוקות לגבי הסיבות לנפילת המשלט. הגרסה הרשמית טוענת כי מצב הביצורים היה גרוע. העמדות נבנו לגובה ולא לעומק ולא הוסוו. לא נסללו דרכי גישה ונסיגה, לא הוטמן מיקוש הגנה ולא נחפרו תעלות קשר. למרות מצב הכוננות הוצאה פלוגת התגבורת לחופשה קצרה, עובדה שהייתה לה חשיבות רבה לגבי תוצאות הקרב. כמו כן נמתחה ביקורת על אופן הלחימה של הפלוגה, ואף נטען כי החיילים ישנו בעמדותיהם.

עם זאת, כבר בטקס האזכרה הראשון לחללי הקרב עלה נציג רשמי והתנצל בפני המשפחות ללא הסבר לדבריו. ההיסטוריון אריה יצחקי טוען כי קריאות הלוחמים במקום לקבלת תגבורת לא נענו עקב סכסוך בדרגים הגבוהים של הפיקוד. כמו כן, טענת הגרסה הרשמית לגבי השינה בעמדות איננה הגיונית מאחר שהקרב נפתח בהרעשה ארטילרית, שגרמה לחיילים להתבצר בעמדות וללא ספק לא אפשרה להם להירדם. תעלות הקשר נמצאות במקום עד היום ואי אפשר לטעון שלא נחפרו.

כיום קיימת במקום אנדרטה לזכר הנופלים, הסובלת מדי פעם מהשחתה של ערבים. בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, 2012 נותצה האנדרטה לרסיסים. באוגוסט 2022 האנדרטה נותצה ונשרפה בידי ערבים. נכון ל - 2024 יש אנדרטה לזכר הנופלים. מצבה נוספת ובה שמות הנופלים מצויה בבית הכנסת של היישוב הסמוך מבוא מודיעים.

== לקריאה נוספת ==
* אריה יצחקי (עורך), משלט מודיעים 219, הוצאת "העמותה להנצחת הנופלים באזור מודיעים", 1988
* אריה יצחקי, שלדים בארון (הפרק משלט 219 עמ' 107–125), הוצאת ספרים א"י, אילניה, 2009

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mcity.co.il/index.php?id=23207 משלט 219], באתר mcity מקומון מודיעין
* 
* [https://web.archive.org/web/20160303174645/http://www.aka-idf.idf.il/Eitan/pratim/pirteyErua/?docId=32925 מידע על הקרב וחקר נעדריו] באתר אגף כח אדם של צה"ל.

==הערות שוליים==

משלט 219
משלט 219
קטגוריה:חטיבת קרייתי
קטגוריה:יער בן שמן
הדרך הטובה

הדרך הטובה היא סיעה שהוקמה בהכנסת השבע עשרה בידי חבר הכנסת אלחנן גלזר. מטרת הסיעה קידום זכויות האזרחים המבוגרים במדינת ישראל.

==הקמת הסיעה==
גלזר נבחר בבחירות לכנסת השבע עשרה (2006) כמועמד השישי ברשימת גיל - גמלאי ישראל לכנסת שהייתה הפתעת הבחירות. במהלך הקדנציה נוצרו חילוקי דעות בסיעה ושלושה מחבריה: משה שרוני, אלחנן גלזר ושרה מרום שלו - פרשו והקימו את סיעת צדק לזקן, פרישה שאושרה בוועדת הכנסת ב-2 ביוני 2008, לאחר דחיות שנבעו מפסילת ניסיונה של הסיעה המתהווה לייצג בכנסת את מפלגת צדק חברתי שבראשות ארקדי גאידמק. לאחר כחודש אישרה ועדת הכנסת את בקשת הסיעה לייצג את מפלגת צומת בכנסת, בקשה שבאמצעותה יכלה הסיעה לקבל מימון מפלגות.

עם התפטרות ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ונפילת ממשלת ישראל השלושים ואחת החל משא ומתן בין ציפי לבני, יו"ר קדימה, שעליה הוטלה המשימה להרכיב ממשלה חדשה, לסיעות השונות בכנסת. על רקע זה הודיעו שרוני ומרום-שלו על כוונתם להתאחד מחדש עם מפלגת גיל במטרה להגדיל את כוחם המשותף במשא ומתן. גלזר, החבר השלישי בצדק לזקן, התנגד לאיחוד מחדש והחליט להישאר לבדו מחוץ לסיעה.

כעבור כשבועיים, ב-26 באוקטובר הודיעה לבני לנשיא מדינת ישראל שמעון פרס כי אין ביכולתה להרכיב ממשלה חדשה, כישלון שתוצאתו הייתה הכרזתו של הנשיא בצהרי יום המחרת על הליכה לבחירות. בבוקר יום ההכרזה, ה-27 באוקטובר, התקיים דיון בוועדת הכנסת ובו אישרה הוועדה את בקשת צדק לזקן להתמזג עם "גיל" ואת בקשת גלזר להתפלג מצדק לזקן וליצור סיעה חדשה, "הדרך הטובה". הסיעה נקראה כך לזכר טובה, אשתו המנוחה של גלזר. הסיעה החדשה הודיעה שהיא, כקודמתה, תייצג את מפלגת צומת, מהלך שיאפשר לסיעה לזכות במימון מפלגות.

בבחירות לכנסת השמונה עשרה התמודד גלזר במסגרת מפלגת צומת, והוצב במקום השני ברשימתה לכנסת. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.

==נציגי המפלגה בכנסת==
{| class="wikitable"
! כנסת
! ח"כים
! הערות
|-
|הכנסת ה-17 (2006)
|מנדט אחד: אלחנן גלזר
| הסיעה הוקמה ב-27 באוקטובר 2008 עם פרישתו של גלזר מסיעת צדק לזקן שהתמזגה במקביל עם גיל.
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:מפלגות גמלאים
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2008
מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה

מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה (באנגלית: The Gold Medal of the Royal Astronomical Society, (RAS)) היא הפרס הגבוה ביותר של החברה המלכותית לאסטרונומיה, שנוסד בשנת 1824 והוענק במקור עבור הישגים יוצאי דופן בתחומי האסטרונומיה. בעקבות ההתפתחות המדעית והגילויים החדשים במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, הפרס הוגדר מחדש, הן מבחינת תחומי המחקר שבגינם הוא הוענק והן מבחינת תדירות הענקת הפרס. החל משנת 1903 תחומי המחקר שבגינם ניתן הפרס הורחבו והוגדרו לשתי קטגוריות והוענקו בשנים מסוימות עבור אסטרונומיה ובשנים אחרות עבור גיאופיזיקה. בשנת 1964, הפרס הורחב בשנית לשתי מדליות בשנה להבטחת איזון בתחומי המחקר והוענק בתדירות שנתית באסטרונומיה (כולל אסטרופיזיקה, קוסמולוגיה וכו') ובגיאופיזיקה (כולל פיזיקה סולארית, מדעים פלנטריים, טקטוניקה וכו').
במהלך היסטוריית הענקת הפרס, היו שנים שבהן הפרס הוענק למספר מועמדים באותה שנה בתחום האסטרונומיה והיו שנים שבהן הפרס לא הוענק כלל, כיוון שלא נמצאו אישים ראויים לקבלת הפרס (לא היו גילויים ומחקרים חדשים).

הראשונים שזכו בפרס היו צ'ארלס בבג' ויוהאן פרנץ אנקה. בשנים הראשונות הוענקו מספר מדליות מזהב ומכסף כל שנה (השנה האחרונה שבה הוענקו מדליות מכסף הייתה ב-1827), אך ב-1833 הוחלט להעניק רק מדליית זהב אחת כל שנה. ב-1846 נתגלה כוכב הלכת השמיני נפטון מה שיצר בעיה למי להעניק את הפרס. רבים חשו שיש להעניק את הפרס במשותף לג'ון קוץ' אדמס שחישב את מסלולו של נפטון וקבע היכן יש לחפש אותו ואורבן לה-ורייה שגילה אותו תצפיתית. בשל המחלוקת, לא חולק הפרס ב-1847.

ב-1848 חולקו כפיצוי 12 "פרסי עדות" לאנשים שונים, כולל אדמס וורייר ולא הוענקה מדליית הזהב. ב-1849 חודשה הענקת הפרס עם מגבלת זוכה יחיד לשנה. אדמס קיבל את המדליה לבסוף ב-1866. ורייר קיבל אותה ב-1868, והמעניק היה ג'ון אדמס, שהיה נשיא החברה המלכותית לאסטרונומיה באותה עת.

הנוהג להעניק מדליה אחת נמשך עד 1963 כאשר רק ב-1867 ו-1886 הוענקו שתי מדליות.

האישה הראשונה לקבל את המדליה הייתה קרוליין הרשל בשנת 1828. לאחריה לא ניתנה מדליה לאישה עד לשנת 1996, שבה הוענקה המדליה לאסטרונומית ורה רובין.

נכון לשנת 2020, מדליית הזהב של החברה המלכותית מוענק כל שנה עבור קידום תחומי המחקר באסטרונומיה ובגיאופיזיקה. הענקת הפרס הורחבה וסווגה עבור יחידים; בתחומי האסטרונומיה Gold Medal (A) ובתחומי הגיאופיזיקה ((Gold Medal (G ועבור קבוצות מחקר; בתחומי האסטרונומיה Group Award (A) ובתחומי הגיאופיזיקה Group Award (G).

תיאור המדליה – בצד אחד יש דימוי בפרופיל של סר אייזק ניוטון עם הכיתוב בלטינית "nubem pellante mathesi" (באנגלית: that expel a mathematics) והכיתוב באנגלית: Royal Astronomical Society.
בצד השני דימוי טלסקופ 40 הרגל במצפה הכוכבים של סר ויליאם הרשל שהיה הנשיא הראשון של החברה האסטרונומית המלכותית והכיתוב (המוטו של הרשל) בלטינית " quicquid nitet notandum" (באנגלית: Whatever Shines Should be Observed, בתרגום חופשי: "מה שמאיר חייבים לתצפת"), (בתמונה) שם האסטרונום האמריקאי אסף הול והשנה 1879 שבה הוענקה לו המדליה. הפורמט של המדליה זהה בכל שנה למעט הכיתוב של מקבל המדליה והשנה שבה מוענקת המדליה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:פרסים לאסטרונומיה
בייזווטר

מבט על השכונה, לכיוון [[גני קנזינגטון.]]
בייזווטר (באנגלית: Bayswater) היא שכונה ברובע הסיטי של וסטמינסטר של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת 4.8 ק"מ צפונית מערבית לצ'רינג קרוס, וגובלת בדרומה בהייד פארק ובגני קנזינגטון.

בשכונה אוכלוסייה אתנית מגוונת: מתגוררת בה אוכלוסייה ערבית ניכרת (באזור דרך אדג'וור), וכן אוכלוסייה יוונית וברזילאית.

בתי השכונה בנויים ברובם בסגנון ג'ורג'יאני, אשר נבנו בין שתי מלחמות העולם - מדובר בעיקר בבתי טרסות הבנויים סביב כיכרות שבמרכזן גינות. בתים אלה, שהיו בעבר בתים פרטיים חולקו כיום לדירות מגורים.

==מקור השם==
האזור בו ממוקמת כיום השכונה היה שייך בעבר למנזר וסטמינסטר (דבר המצוין בספר יום הדין). הנזיר שניהל את השטח היה הנזיר בייניארדוס (Bainiardus) (שעל שמו קרויה, כנראה, טירת ביינארד).

זיכיון פרלמנטרי משנת 1653 מתאר את השטח כ"שדה פתוח לציבור" (common field) בסמוך לפדינגטון "ליד המקום המכונה המעיין של ביינארד" (Baynard's Watering). 

לימים קוצר שם השכונה מ"המעיין של ביינארד" ל"מי ביי" (באנגלית - בייז - ווטר)

==פוליטיקה מקומית==
השכונה מהווה שטח בחירה למועצת רובע וסטמינסטר, ומהשכונה נבחרים שישה חברים במועצה.

==אזכורים תרבותיים==
השכונה מוזכרת בספרו של ג'ון לה קארה "המרגל שחזר מן הכפור" בו, ליז, אחת הדמויות, היא חברה של סניף דרום בייזווטר של המפלגה הקומוניסטית הבריטית. בספר אחר של לה קארה - "כל אנשי סמיילי" מתגורר בשכונה קצין בכיר קומוניסטי בדימוס. כמו כן דמויות רבות בספרו של סמיואל סלבון "The Lonely Londoners" מתגוררות בשכונה. השכונה מוזכרת בספרו של אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות" כמקום בו התגלתה עריסת התינוק שאבד (בלא התינוק).

סרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" צולם בשכונה, וכך גם הסרט "אלפי" משנת 1966.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:וסטמינסטר
קטגוריה:לונדון: שכונות
מייפייר

שדרת החנויות המלכותית ב[[רחוב בונד הישן]]
צידה השני של [[כיכר גרוונר בשלהי המאה ה-18 או ראשית המאה ה-19.]]
מייפייר (באנגלית: Mayfair) היא שכונת יוקרה ברובע הסיטי של וסטמינסטר של העיר לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

==היסטוריה==
מאז שנת 1686 נערך מדי שנה במשך שבועיים בחודש מאי באתר שוק שפרד ועד שנת 1764 עת שקיום השוק באתר נאסר. קודם לשנת 1686 נערך השוק בהיימרקט, ולאחר שנה זו השוק נערך בבו.

שטח השכונה היה שטח פתוח חקלאי עד המאה ה-17. השטח הפך לפרוור עירוני של העיר באמצע המאה ה-17, ולרובע מגורים יוקרתי במהלך המאה ה-18. בשכונה התגוררו משפחת גרוונר העשירה. אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת נולדה בשכונה.

כיום השכונה כוללת בעיקר שטחי משרדים ומבני מגורים רבים הוסבו למשרדים שמרביתם עוסקים בהשקעות במקרקעין.

בכיכר גרוונר שבשכונה ממוקמת שגרירות ארצות הברית, וכן ממוקמות בשכונה האקדמיה המלכותית לאמנויות, מוזיאון בית הנדל, מלון בית גרוונר וקלארידג'ס.

==גאוגרפיה==
שכונת מייפר גובלת במערבה בהייד פארק (רחוב פארק ליין), בצפונה ברחוב אוקספורד, בדרומה בפיקדילי ובפארק גרין ובמזרחה ברחוב ריג'נטס.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20080616152453/http://www.shepherdmarket.co.uk/history.htm מיקומו המקורי של יריד מאי]
*[http://news.bbc.co.uk/1/hi/uk/1959418.stm החזרת יריד מאי], כתבה של רשת BBC
*[https://web.archive.org/web/20080329041504/http://www.myvillage.com/westend/fe-community_shepherd-market.htm ההיסטוריה של מייפייר]
* 

קטגוריה:לונדון: שכונות
קטגוריה:וסטמינסטר
חומר פוצולני

חומר פוצולני הוא חומר מינרלי המתקשה בתגובה עם סיד בסביבה מימית.

מקור השם הוא במילה פוצולנה (Pozzolana) שמשמעותה אבן פירוקלסטית, בעלת מבנה זכוכיתי הנמצאת בקרבת העיר פוצואולי ורומא. מכיוון שלאבקה המיוצרת מאבן זו תכונות פוצולניות (כלומר מתקשה בתגובה עם סיד), התקבל השם פוצולנה לתיאור חומרים פוצולנים בלעז.

בימי קדם, שמשה תערובת של חומרים פוצולנים וסיד כחומר המליטה העיקרי. ידוע בעיקר השימוש שנעשה בחומרים אלו בתקופת הקיסרות הרומית, על-אף שכבר היה בשימוש נרחב על ידי היוונים, ושרידים ארכאולוגים של מלטזים מסוג זה שנמצאו בארץ מתוארכים לתקופות מוקדמות יותר. ויטרוביוס מדווח על בניית מזחים בים שחומר המליטה שלהם היה פוצולני, חומר שהתקשה מהר והחזיק מעמד זמן רב.

החומרים הפוצולנים מכילים סיליקטים ואלומינטים במצב זכוכיתי. בסביבה בסיסית ובנוכחות סידן המסופק על ידי הסיד, הם מתמוססים ושוקעים כג'ל צמנטי (C-S-H ג'ל).

החומרים הפוצולנים משמשים היום באופן נרחב בתעשיית הבטון. בהתקשרות הצמנט שבבטון, משתחרר סיד לתמיסת הנקבים. הסיד מגיב עם החומרים הפוצלנים ליצירת ג'ל צמנטי נוסף. תגובה זו תורמת להתחזקות הבטון ולהפחתת הנקבוביות שלו, ובכך תורמת לקיימותו. בנוסף, החומרים הפוצולנים בדרך-כלל זולים מצמנט, ומורידים את מחיר הבטון. מרבית החומרים הפוצולנים המלאכותיים הם פסולת של תעשיות אחרות, והשימוש בהם תורם לשימור הסביבה.

==חומרים פוצולנים טבעיים==
*סלעים פירוקלסטים (תוצרי התפרצות געשית)
**אפר געשי
**פוצולנה
**זכוכית געשית
*סלעי משקע
**חרסיות שנקלו באופן טבעי (כמו בתצורת חתרורים)
**צור ביוגני - סלע משקע הנוצר משלדי אצות צורניות

==חומרים פוצולנים מלאכותיים==
*אפר פחם - תוצר לוואי של יצור חשמל בתחנת כוח פחמית. החומר הפוצולני הנפוץ ביותר בשימוש.
*מיקרו-סיליקה - תוצר לוואי של יצור פלדות סיליקוניות. נמצא בשימוש בעיקר בבטונים חזקים במיוחד, ובבטונים בעלי קיים משופר.
*חרסים טחונים
*זכוכית טחונה
*חרסית קלויה
*אפר משרפה של חומרי דלק ופסולת שונים (קליפות דגנים, עץ, פצלי שמן וכדומה)

==לקריאה נוספת==
* סורוקה, יצחק. חומרי מליטה, מלט ובטון. הטכניון - התחנה לחקר הבנייה, 1989, תשמ"ט. עמ' 166-174.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hayadan.org.il/roman-concrete-160613 בטון ידידותי לסביבה – כמו זה שבו השתמשו הרומאים], אתר הידען
* 

קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:חומרי גלם
מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל

שמשת רכב
מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל הייתה אירוע היסטורי המהווה עבור הפסיכולוגים החברתיים דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות.

התופעה אירעה, בו זמנית, במספר פרוורים של העיר סיאטל במדינת וושינגטון שבארצות הברית, בחודשים מרץ ואפריל של שנת 1954. יותר ויותר תושבים גילו לפתע סדקים, חורים או צלקות קטנות בשמשה הקדמית של רכביהם. נזקים קלים אלה מופיעים בשמשות של כלי רכב כל הזמן וכמעט שאיש אינו שם אליהם לב. ריבוי הדיווחים על נזקים כאלה העיר לראשונה את תשומת לבם של אנשים רבים לקיום הנזקים והם סברו כי הנזקים הם חדשים, רבים ופתאומיים.

הדיווחים הופיעו לראשונה בעיר בלינגהם בחודש מרץ, והמשטרה המקומית ייחסה אותה לנזק מכוון על ידי ירי רובי אוויר. לאחר שהתופעה נצפתה בערים אחרות, החליטו השוטרים שיש לחפש הסבר אחר. תוך שבוע, החדשות על "המגפה" הגיעו לעיר סיאטל. ככל שהעיתונים פרסמו יותר את הסיפור, כך גדל מספר המקרים שדווחו למשטרה. נוסעים עצרו ניידות משטרה כדי לדווח על נזקים ומגרשי חנייה דיווחו על התקפות חמורות בשטחם. עד ה-15 באפריל התקבלו כ-3,000 דיווחים על שמשות שניזוקו.

משהוחלט כי וונדליסטים לא יכולים להיות אחראים לכל כך הרבה מקרים בבת אחת, האנשים החלו לייחס את התופעה לגורמים שונים ומשונים:
*היו שחשבו כי מקור הבעיה נמצא במשדר רדיו חדש של חיל הים האמריקני, בעוצמה של מיליון ואט, המייצר גלים שמזעזעים את הזכוכית בשמשות.
*היו שייחסו את התופעה לקרינה קוסמית.
*היו שייחסו את התופעה לניסויים בנשק אטומי.
*היו שטענו שראו יצירת בועות קטנות בזכוכית מול עיניהם, וייחסו אותן לפרעושי חול.
*היו שייחסו את התופעה לשינויים בשדה המגנטי של כדור הארץ.
*היו שייחסו את התופעה לגורמים על-טבעיים כמו "גרמלינים".

לבסוף, סמל מקס אליסון מהמעבדה לזיהוי פלילי במשטרת סיאטל הכריז, כי כחמישה אחוזים בלבד מן הדיווחים מוצדקים, ומתייחסים לסדקים שנובעים מוונדליזם, וכי יתר הדיווחים נובעים אך ורק מהיסטריה המונית, ומתייחסים לסדקים הנובעים מבלאי טבעי. ב-17 באפריל הדיווחים פסקו כמעט בפתאומיות. מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל מהווה דוגמה קלאסית למחשבות שווא קולקטיביות (ולא להיסטריה המונית, כפי שדווח). למרות שנזק דומה קורה לשמשות רכב כל הזמן – לאחר שכלי התקשורת החלו לדבר על הנושא, אנשים רבים החלו להסתכל בעיון רב יותר בשמשות שלהם ופתאום שמו לב לנזק שלא ראו עד אז.

== ראו גם ==
* מחשבות שווא
* היסטריה המונית
* קונסטרוקטיביזם חברתי

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Nahum Z. Medalia and Otto N. Larsen (1958), Diffusion and Belief in a Collective Delusion: The Seattle Windshield Pitting Epidemic, American Sociological Review, Vol. 23, No. 2, pp. 180-186
</div>

קטגוריה:סיאטל
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:1954 בארצות הברית
קטגוריה:מחשבות שווא
קטגוריה:היסטריה
תגית (הרלדיקה)

כחולה חלקה בעלת שלושה קצוות על שלט האצולה של נסיך אסטוריאס הספרדי]]
תגית היא מטען הרלדי הדומה לרצועת התליונים אשר מתוחה על חזהו של סוס מאוכף. התגית מצוירת על גבי שלט אצולה וזאת על מנת להבדילה משלט אצולה דומה או כחלק משיטת הקדנסיה.

התגית נחשבת כסימן ההבדל הישן ביותר אך לעיתים נושאים אותו כמטען. השימוש בתגית (בהרלדיקה האנגלית) כסימן הבדל עבור בנו הבכור של נושא המגן. ההבדלים או סימני הקדנסיה הם התקנים אשר תפקידם להבדיל בין ענפים שונים של משפחה או שושלת. שלטו של הבן הבכור, כל עוד אביו חי, הוא שלט המשפחה בתוספת תגית נקיה. לשלטו של הבן השני נוסף חרמש, לשלטו של השלישי כוכב וכן הלאה על פי שיטת הקדנסיה.

מספר הקצוות אשר לתגית אינו בהכרח מציין מאומה. למרות זאת תגית בעלת שלושה קצוות נחשבת כמייצגת את יורש העצר במהלך שנות חייו של אביו, חמישה קצוות במהלך שנות חייו של סבו ושבעה קצוות במהלך שנות חייו של אבי סבו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטענים הרלדיים

ru:Знаки младших линий рода
רפאלה לה קפריה

רפאלה לה קפריה (באיטלקית: Raffaele La Capria; 3 באוקטובר 1922 – 26 ביוני 2022) היה סופר ותסריטאי איטלקי.

== ביוגרפיה ==
נולד בנאפולי. אחרי שהוסמך במשפטים בנאפולי בשנת 1950 שהה בצרפת, אנגליה וארצות הברית ולבסוף עבר לגור ברומא. הוא השתתף במוסף התרבות של העיתון "קוריירה דלה סרה", היה שותף בהנהלת כתב העת האיטלקי הספרותי "נושאים חדשים", וחיבר תסכיתים לרדיו RAI.

בשנת 1957 השתתף בסמינר בינלאומי לספרות באוניברסיטת הרוורד. הוא השתתף בכתיבת תסריטים לסרטים רבים של
פרנצ'סקו רוסי, ביניהם "ידיים מעל העיר" (1963) ו"אנשים נגד" (1970).

במהלך הקריירה שלו פרסם לה קפריה מעל עשרים ספרים. הרומן הראשון היה "יום של חוסר סבלנות" בשנת 1952. ספרו השני, והידוע יותר, "פצוע אנושות", יצא לאור תשע שנים מאוחר יותר, בשנת 1961, וזכה בפרס סטרגה. בשנת 1982 הוא קיבץ את שני הרומאנים הראשונים שלו בתוספת הרומן "אמור ופסיכה" (1979) בכרך "שלושה רומאנים של יום אחד".

לה קפריה פרסם גם סיפורים כגון "השלג של וזוב", האוסף "פרחים יפניים" (1979), האוסף "ארבעה סיפורי אהבה" (2007). הוא הקדיש מאמצים רבים לפרסום מסות, כגון: "זינוקים פסולים" (1964), "הרגש בספרות", "הזבוב בבקבוק" (2002) וכן אוטוביוגרפיה: "חמישים שנה של זינוקים פסולים" (2000).

נפטר ברומא ב-26 ביוני 2022. היה נשוי לשחקנית אילריה אוקיני עד למותה ב-2019 ואב לבת.

== רשימת יצירותיו באיטלקית ==
<div style="direction: ltr;">
* Amore e psiche, Bompiani, 1979
* Tre romanzi di una giornata, Einaudi, 1982
* Letteratura e salti mortali, Mondadori, 1982
* Armonia perduta, Mondadori, 1986
* Un giorno d'impazienza, Mondadori, 1987
* Variazioni sopra una nota sola. Lettere a Francesca, con Erri De Luca, AGE-Alfredo *Guida Editore, 1990
* False partenze, Mondadori, 1995
* Conversazione con Raffaele La Capria. Narrare l'armonia perduta, con Paola *Gaglianone, Nuova Omicron, 1995
* Il bambino che non volle sparire, Giunti & Lisciani, 1995
* Assolo napoletano, Rizzoli, 1996
* L'occhio di Napoli, Mondadori, 1996
* Sentimento della letteratura, Mondadori, 1996
* Capri e non più Capri, Mondadori, 1996
* Ferito a morte, Mondadori, 1996
* L'apprendista scrittore. Dieci saggi in forma di racconto, Minimum Fax, 1996
* La neve del Vesuvio, Mondadori, 1997
* Colapesce, Colonnese, 1998
* Napolitan Graffiti. Come eravamo, Rizzoli, 1998
* Ultimi viaggi nell’Italia perduta, Avagliano, 1999
* Lo stile dell’anatra, Mondadori, 2001
* La mosca nella bottiglia. Elogio del senso comune, Rizzoli, 2002
* Me visto da lui stesso. Interviste 1970-2001 sul mestiere di scrivere, Manni, 2002
* Letteratura e libertà. Conversazione con Emanuele Trevi, Quiritta, 2002
* Cinquant'anni di false partenze ovvero l'apprendista scrittore, Minimum Fax, 2002
* Opere, Mondadori, 2003
* Caro Goffredo. Dedicato a Goffredo Parise, Minimum Fax, 2005.
* L'estro quotidiano, Mondadori, 2005.
* L'amorosa inchiesta, Mondadori, 2006.
* Quattro storie d'amore, Drago, 2007.
* Guappo e altri animali, Mondadori, 2007.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס סטרגה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1922
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2022
מוצר גיפן

בכלכלה, מוצר גיפן (Giffen good) הוא סוג של מוצר נחות, שהכמות המבוקשת ממנו גדלה ככל שמחירו עולה, בניגוד לעקומת הביקוש הקלאסית.

במוצר סטנדרטי, כאשר מחיר המוצר עולה, עקרון התחלופה גורם לצרכנים לעבור למוצרים תחליפיים, זולים יותר. לא כן במוצר גיפן, לו אין בנמצא מוצרים תחליפיים זולים, מהסיבה שהוא המוצר הזול ביותר הקיים. בשל היעדר תחליפים, האפקט המכריע הוא עקרון ההכנסה, ולכן, כאשר מחיר מוצר הגיפן עולה, ההכנסה הריאלית יורדת, והצרכן יצרוך יותר ממוצר הגיפן ופחות ממוצרים יקרים יותר.

עלייה בכמות המבוקשת כאשר מחירו של המוצר עולה, היא תופעה חריגה. לעיתים נחשב לחם אחיד כמוצר גיפן, הוא מהווה מרכיב הוצאה ניכר במשפחה מעוטת הכנסה. עליית מחירו תביא לגידול בצריכתו ולוויתור על מאכלים יקרים יותר. גם תפוח האדמה בתקופת הרעב הגדול באירלנד הוא דוגמה למוצר גיפן, כאשר בתקופה זו הן מחיר תפוח האדמה והן מחיר הבשר עלו משמעותית, אך מאחר שתפוח האדמה זול בהרבה מבשר, משקי בית רבים נאלצו להפחית בצריכת הבשר וקנו יותר תפוחי אדמה.

את השם "מוצר גיפן" או "פרדוקס גיפן" טבע אלפרד מרשל, שקרא למוצר על שם הכלכלן (1837–1910), שכתב על התופעה.

== ביאורים ==

קטגוריה:מיקרו-כלכלה
פיתון מרושת

הפיתון המרושת (שם מדעי: Python reticulatus) הוא מין של נחש לא ארסי מסוג פיתון הנפוץ בדרום-מזרח אסיה. נחש זה עשוי להגיע לאורך של 3–6 מטרים. אחד הפרטים המפורסמים הגיע ככל הנראה לאורך של . פיתון זה הוא תוקפני למדי, ולמרות שלרוב הוא נמנע מעימותים עם בני אדם, לעיתים מדווחים מקרים של טריפת בני אדם בוגרים על ידי פרטים ממין זה. הפיתון חי בעיקר בסביבות יערות גשם. הוא שחיין טוב ומיטיב לטפס על עצים.

הפיתון ניזון מיונקים שונים ומעופות. הפרטים הקטנים ניזונים בעיקר ממכרסמים, בעוד שהגדולים טורפים חיות גדולות יותר כגון קופים, איילי קוהל, ואף חזירים במשקל 60 ק"ג ודובים מלאים קטני משקל. אורך הטרף יכול להגיע לרבע מאורך הנחש, ומשקלו עשוי להגיע למשקל הנחש עצמו.

גודל התטולה נע בין 60 ל-100 ביצים, אשר בוקעות כעבור 88 יום בממוצע.

בשנת 2007 טען גן החיות בצ'ורוגסוו (Curugsewu) אשר בג'אווה שבאינדונזיה, כי הוא מחזיק שם נחש מסוג פיתון מרושת אשר אורכו ומשקלו . לאחר בדיקה התברר שאורכו הוא רק כ-.

פיתון זה תואר על ידי החוקר יוהאן גוטלוב שניידר ב-1801.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20190827042210/http://reticulatedpython.info/history.html אתר בנושא הפיתון המרושת]

==הערות שוליים==

ראש הפיתון

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן גוטלוב שניידר
קטגוריה:פיתוניים
קטגוריה:אינדונזיה: זוחלים
קטגוריה:זוחלים: טורפי-על
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם של תת-היבשת ההודית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1801
קוקייה רצנית

קוקייה רצנית (שם מדעי: Geococcyx) הוא סוג קוקיות בעל שני מינים הנפוצים באמריקה הצפונית ואמריקה המרכזית.

מיני הקוקייה הרצנית הם:
*קוקייה רצנית גדולה (Geococcyx californianus)
*קוקייה רצנית קטנה (Geococcyx velox)

== מאפיינים ==
אורכה של הקוקייה הרצנית מהזנב עד המקור נע בין 46 ל־61 ס"מ בממוצע. נוצותיה חומות, שחורות ולבנות. לקוקייה רגליים ארוכות. אף שהיא מסוגלת לעוף היא מבלה את רוב זמנה על הקרקע.

הקוקייה הרצנית מסוגלת לרוץ במהירות של עד 35 ק"מ לשעה, ובאופן כללי מעדיפה לרוץ ולא לעוף. היא תעוף כדי להימלט מטורפים מהירים יותר כגון זאבי ערבות.

== קוקייה רצנית בתרבות ==
הדמות המצוירת רוד־ראנר, המופיעה ביצירות רבות של האחים וורנר, מבוססת על הקוקייה הרצנית. שמה של הדמות הוא כשמה האנגלי של הקוקייה, ובמרבית הזמן היא נמלטת – בריצה, ולא בתעופה – מזאב הערבות וייל אי קויוטי (נשמע כמו "זאב ערבות ערמומי").

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן גאורג ווגלר
קטגוריה:קוקיים
טאינו

כפר טאינו משוחזר ב[[קובה]]
בני הטאינו (Taíno) היו תושביהם של איי בהאמה, האנטילים הגדולים וצפון האנטילים הקטנים בתקופה הפרה-קולומביאנית. מבחינה אתנית, היו בני הטאינו קרובים לבני הארוואק מדרום אמריקה.

עד הכיבוש הספרדי, היו בני הקאריב אויביהם העיקריים של הטאינו בים הקריבי, ובמהלך המאה ה-15 הם דחקו אותם בהדרגה צפונה. כשהגיע קולומבוס להיספניולה ב-1492, היו בו חמש ממלכות טאינו, שכל אחת מהן הונהגה בידי מנהיג מקומי שכונה "קאסיקה" (Cacique). הקאסיקאים ענדו תליוני זהב, והתגוררו בבקתות מרובעות בעוד יתר התושבים התגוררו בבקתות עגולות. בעת הכיבוש הספרדי, מנו קהילות הטאינו כ-3,000 תושבים כל אחת.

קולומבוס רשם ביומנו את ההערה הבאה על בני הטאינו: "הם יכולים להיות משרתים טובים ... חמישים איש מאיתנו יוכלו להכניע את כולם ולהכריח אותם לעשות מה שאנחנו רוצים."

לאחר הגעת הספרדים לאזור, הם החלו להשתלט על האזורים בהם התגוררו בני הטאינו, ודיכאו את ההתנגדות המקומית. ילידים רבים מתו כתוצאה מחשיפה למחלות שהביאו עמם הספרדים, ובהן אבעבועות שחורות. בהתאם לעדות של ברטולומה דה לאס קסאס בתקופה מ-1494 ועד ל-1508 מכ-3 מיליון תושבי האי היספניולה נותרו כ-60 אלף בלבד. תרבותם דעכה בהדרגה, כתוצאה מתמותה, נישואי תערובת והפעילות המיסיונרית המסיבית שהנהיגה ספרד. 
==ראו גם==
* היסטוריה של הרפובליקה הדומיניקנית: עם הטאינו וכיליונו
* היסטוריה של הקריביים

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://dominican-republic.co.il/taino/ השבט שנכחד הטאינו] באתר הרפובליקה הדומיניקנית

קטגוריה:אינדיאנים
קטגוריה:האיטי: היסטוריה
קטגוריה:הרפובליקה הדומיניקנית: היסטוריה
קטגוריה:קובה: היסטוריה
קטגוריה:תרבויות קריביות
קטגוריה:הקריביים
קטגוריה:היספניולה: היסטוריה
דרום סיני

דרום סיני (ערבית: جنوب سيناء, תעתיק: גנוּבּ סינאא) הוא אחד מהמחוזות של מצרים. המחוז נמצא בדרום חצי האי סיני ועיר הבירה שלו היא א-טור. גבול המחוז נמתח מצפון מפרץ סואץ במערב ועד טאבה שעל חוף מפרץ אילת במזרח.

שטח המחוז הוא 33,140 קמ"ר ומספר תושביו עומד על 149,335 (2006).

בין הערים והיישובים במחוז ניתן למנות את:
*א-טור
*שארם א-שייח'
*דהב
*נואיבה
*טאבה
*אבו רודס
*ראס סודר

==שמורות ופארקים לאומיים==
חלק גדול משטחו של מחוז דרום סיני מוגן על ידי שמורות טבע ועל ידי פארק לאומי אחד:
*שמורת טאבה - מצויה ממערב לטאבה וכוללת את חלקו הצפוני של ההר הגבוה ואת חלקה המזרחי של רמת א-תיה
*שמורת אבו גאלום - כוללת את קו החוף שמדרום לטאבה ועד צפונית לדהב, כולל החלק הימי שלאורך החוף.
*שמורת סנטה קתרינה - כוללת את רוב רכס ההר הגבוה שבדרום סיני
*שמורת נבק - כוללת את השטח היבשתי ואת הרצועה הימית שמדרום לדהב ועד לנבק שמצפון לשארם א-שייח'.
*פארק לאומי ראס מוחמד - כולל את אזור ראס מוחמד כולל הרצועה הימית מאזור ראס מוחמד ועד שארם א-שייח, כולל מצרי טיראן והאי טיראן.

מוקדי המשיכה התיירותיים במחוז כוללים את אזורי תיירות החוף במפרץ אילת ובמפרץ סואץ ואת אזור ההר הגבוה ומנזר סנטה קתרינה הנמצא בליבו.

==תקופת שלטון ישראל בדרום סיני==

אזור דרום סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים. ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בעת השלטון הישראלי, עד 1982, היה המרחב נתון לממשל צבאי. מפקדת האזור שכנה באופירה, ליד מפקדת כוחות צה"ל - מפקדת מרש"ל (מרחב שלמה). בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: אופירה, נביעות, די זהב ושלהבת והוא היווה יעד תיירותי מבוקש לישראלים. אם בתיירות חופים לאורך מפרץ אילת ואם בטיולים לאזור ההר הגבוה, שם גם הוקם ב-1972 בית ספר שדה ליד מנזר סנטה קתרינה - "צוקי דוד", על שם סגן .

==לקריאה נוספת==
*זאב משל, דרום סיני, שהל"י-שירותי הוצאה לאור ישראליים בע"מ, 1971

==קישורים חיצוניים==
* 

*[https://web.archive.org/web/20080405141820/http://www.southsinai.gov.eg/mohafthat/sinaa.asp?id=5 האתר הרשמי של המחוז]
*[http://www.eeaa.gov.eg/english/reports/seam/e1_12.pdf סקר נרחב על דרום סיני מטעם המשרד לענייני הסביבה במצרים] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצרים: מחוזות
קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
אליפות נורדאה נורדיק לייט הפתוחה

אליפות נורדאה נורדיק לייט הפתוחה הייתה טורניר טניס מהדרג ה-4 בסבב ה-WTA שנערך בין השנים 2002-2008 בעיר סטוקהולם שבשוודיה (בשנים 2002 ו-2003 שוחק הטורניר בעיר אספו שבפינלנד על מגרשי חימר). הטורניר שוחק על מגרשים קשים ופתוחים.

==אלופות עבר==
===יחידות===
{| class="wikitable" border="2"
!שנה
!אלופה
!יריבה בגמר
!תוצאה
|-
| 2002
| סבטלנה קוזנצובה
| דניסה חלאדקובה
| 6-0, 3-6, 6-7(2)
|-
| 2003
| אנה סמשנובה
| ילנה קוסטניץ' טושיץ'
| 6-4, 4-6, 0-6
|-
| 2004
| אלישיה מוליק
| טטיאנה פרביניס
| 1-6, 1-6
|-
| 2005
| קטרינה סרבוטניק
| אנסטסיה מיסקינה
| 5-7, 2-6
|-
| 2006
| ג'י ג'נג
| אנסטסיה מיסקינה
| 4-6, 1-6
|-
| 2007
| אגניישקה רדוונסקה
| ורה דושבינה
| 1-6, 1-6
|-
| 2008
| קרוליין ווזניאקי
| ורה דושבינה
| 0-6, 2-6
|}

===זוגות===
{| class="wikitable" border="2"
!שנה
!אלופות
!יריבות בגמר
!תוצאה
|-
| 2002
| ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו<br> סבטלנה קוזנצובה
| אווה בס<br> מריה חוזה מרטינס סנצ'ס
| 3-6, (5)7-6, 3-6
|-
| 2003
| ילנה טטארקובה<br> יבגניה קוליקובסקיה
| טטיאנה פרביניס<br> סילביה טאליה
| 2-6, 4-6
|-
| 2004
| אלישיה מוליק<br> ברברה שט
| אנה-לנה גרונפלד<br> עמנואל גליארדי
| 3-6, 3-6
|-
| 2005
| אמילי לואה<br> קטרינה סרבוטניק
| אווה בירנרובה<br> מארה סנטנג'לו
| 4-6, 3-6
|-
| 2006
| אווה בירנרובה<br> ירמילה גאידושובה
| דזה יאן<br> ג'י ג'נג
| 6-0, 4-6, 2-6
|-
| 2007
| אנבל מדינה גאריגס<br> וירחיניה רואנו פסקואל
| צ'ין-ווי צ'אן<br> טטיאנה לוז'אנסקה
| 1-6, 7-5, [6-10]
|-
| 2008
| איווטה בנשובה<br> ברבורה זאהלבובה-סטריצובה
| פטרה צטקובסקה<br> לוציה שפרובה
| 5-7, 4-6
|}
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טורנירים בסבב ה-WTA
טניס
קטגוריה:תחרויות ספורט בפינלנד
קטגוריה:סטוקהולם: ספורט
קטגוריה:תחרויות טניס בשוודיה
אבילה

אבילה (abella או abila, נקרא גם seleucia, כיום קווילבה: בערבית: قويلبة) היא יישוב קדום בעבר הירדן המזרחי, שנמנה עם ערי הדקפוליס. האתר נמצא כ-13 ק"מ מצפון לעיר אירביד, שני קילומטר ממזרח לכפר הירדני חרתא, ממזרח לאום קיס, והוא ממוקם בין שני תילים, תל אבילה ותל חירבת אום אלעמאד (אם העמודים).

== דקפוליס ==

דקפוליס הייתה קבוצה של עשר ערים ששכנו בעיקר בעבר הירדן המזרחי. ערים אלו לא היו קבוצה רשמית או גוף מדיני, אלא קובצו ביחד עקב מוצאם המשותף של תושבי הערים הללו שהיו ברובם רומאים ויוונים, בשונה ממרבית תושבי האזור שהיו שמים (יהודים, נבטים וארמיים). בירתן הייתה בית שאן. לכל הערים הייתה דרגה גבוהה יחסים של אוטונומיה וחופש פעולה.

פליניוס הזקן לא כלל את אבילה ברשימת ערי הדקפוליס, אך כן כלל ברשימה את רפנה. לעומתו, חוקרים אחרים כתלמי כללו עיר בשם אבילה והשמיטו את רפנה. יש המזהים את רפנה כאבילה. ברשימתו של תלמי הופיעה אבילה, אך הוא הזכיר גם את אבילה ליסניוס (Abila of Lysanios) (שבקרבת דמשק). 

על פי יוסף בן מתתיהו, קיבל המלך אגריפס לשלטונו ארבע ערים: טריכיי וטבריה בגליל, אבל ויוליס שבעבר הירדן. לפי תיאורו אבל זו היא אבל השיטים שבקרבת ים המלח ואינה בתחום הדקפוליס. הארכאולוג אולברייט זיהה יישוב שנזכר במכתבי אל-עמארנה, יבליים
(Yablima), כאבל או אבילה, עיר הדקפוליס.
בעיר היה יישוב כבר בתקופת הברונזה, אולם היא הגיעה לשיא אוכלוסייתה בתקופה הביזנטית ובתקופת שלטון בית אומאיה.

בתקופה הרומית ישבו סמוך לעיר הלגיונות הרומיים השלישי והשנים עשר.

== האתר ==
הראשון שהתעניין באתר מבחינה ארכאולוגית היה החוקר הגרמני אולריך יספר זצן, שהגיע מדמשק על סוסו לתל אביל בפברואר 1806. ב-1888, עם ייסודה של החברה הגרמנית לחקר ארץ ישראל, הגיע לאתר החוקר גוטליב שומכר, וסייר במקום. 

רק מאז 1980 מתבצעות במקום חפירות ארכאולוגיות. הרולד מייר, פרופסור מהסמינר התאולוגי במיזורי, ארצות הברית, קיבל את אישור מחלקת העתיקות בירדן והחל לחפור במקום. החפירות החלו ב-1982, והן מתקיימות כל שנה זוגית.
הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על כך שהאתר היה מיושב כבר בתקופת הברונזה, ולאחריה בתקופת הברזל, בתקופות ההלניסטית, הרומית והביזנטית, ובתקופת בית אומייה. בין ממצאי החפירות: מטבעות, כדים, כלי זכוכית ומנורות. בחפירות נמצאו תיאטרון וחמש בזיליקות מהתקופה הביזנטית, אחת מהן בנויה על מקדש לאלה ארטמיס.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110610163803/http://www.bibleinterp.com/excavations/Abila_of_the_Decapolis.htm על החפירות במקום]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:דקאפוליס
קטגוריה:ירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מקומות במכתבי אל-עמארנה
קטגוריה:ירדן: ערים רומיות