OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרילוקי

פְּרילוּקי (באוקראינית ורוסית: Прилуки) היא עיר באוקראינה במחוז צ'רניהיב על גדות הנהר אודאי, יובלו של הדנייפר. אוכלוסיית העיר: 64,000 תושבים (2001).

==היסטוריה==
העיר נוסדה ב-1085 בתקופת ולדימיר מונומך נסיך קייב. בשנת 1839 התגוררו בעיירה כ-2500 תושבים שהתפרנסו ממסחר בדגן בהמות ומשי. בשנים 1802–1832 הייתה חלק ממחוז פולטבה באימפריה הרוסית.

==יהדות==
קהילה יהודית התקיימה בפרילוקי במאה ה-17 אולם היא נחרבה בפרעות ת"ח ות"ט. הקהילה הוקמה מחדש בתחילת המאה ה-19 ובשנת 1847 דווח על כ-2000 יהודים. בסביבות שנת 1900 מנתה הקהילה מעל 5000 נפש. למרות שרבים מיהודי פרילוקי, כמו זלמן אברהם וקסמן, הגרו ממנה לארצות הברית, הקהילה המשיכה לגדול ובשנת 1926 היו בפרילוקי 
כ-9000 יהודים שהיוו מעל 30% מהאוכלוסייה בעיירה. בתחילת המאה ה-20 היו בעיירה 8–9 בתי כנסת. היהודים התגוררו בחלקם בשכונות יהודיות ובחלקם בשכונות מעורבות עם לא יהודים, והתפרנסו בעיקר ממסחר וכבעלי מלאכה. הבונד ארגן בעיירה הגנה עצמית יהודית והיו לו תומכים רבים.

במקום התקיימה ישיבה ובשנים 1900–1909 כיהן בה כרב יהודה ליב צירלסון. החליף אותו הרב אברהם יהושע השל זמסקי. 

בשנת 1915, בעת גירוש היהודים ממחוזות הספר בראשית מלחמת העולם הראשונה, הגיע גל של אלפי פליטים יהודים, שנמלטו בחוסר כל משאבלי, מקובנה ומשאר מקומות ויהודי פרילוקי נזדעזעו ונרתמו לפעולה למען הפליטים שנתקבלו על ידיהם בזרועות פתוחות. בין הפליטים היה הרב משה חסקין שגורש מקרקינובה ונתמנה בשנת 1919 לרב במרכז העיר וכיהן בתפקיד תחת הצקות הקומוניסטים עד שנת 1933. 

ב-1919 עזבה קבוצת בחורים מפרילוקי את העיר ונסעה לאודסה. הם עבדו באחוזה שהקים האגרונום אברהם זוסמן והגיעו לארץ ישראל בדצמבר 1919, באוניה רוסלאן, שלימים כונתה "מייפלאואר של התנועה הציונית". בימי מלחמת האזרחים ברוסיה בין הקומוניסטים ללבנים, עברה העיר מיד ליד, ויהודיה עמדו בסכנת מוות ושוד, במיוחד תחת שלטונות סימון פטליורה והצבא הלבן של אנטון דניקין ("פרעות פטליורה"). בלילה בו נסוג צבא דניקין מפני הצבא האדום הם רצחו 27 יהודים. בשנים 1922-1923 כמעט ולא הייתה שום פעולה ציונית מאורגנת בפרילוקי. מספר נערים יהודיים, בני 16–17, בעלי הכרה לאומית, בהם יצחק אלחנן חסקין, פעלו במחתרת לגיוס בני נוער לפעילות ציונית וגייסו לשורותיהם למעלה ממאה חברים. הם הקימו קשר עם מרכזי התנועה בפולטאבה ובקייב ונסעו לשם כדי לקבל חומר לפעילותם ולקבל אליהם שליחים. כמה מהם הצטרפו לתנועת החלוץ.

לאחר כניסת הנאצים לפרילוקי הם העבידו את היהודים בעבודת פרך. לאחר זמן מה הם כלאו את כל היהודים באחד המבנים בעיירה ושרפו אותם חיים. לאחר מלחמת העולם השנייה שבו חלק מהיהודים שברחו מפני הצבא הגרמני לפרילוקי ובשנת 1959 היו בה כ-2200 יהודים שהיוו כ-5% מהאוכלוסייה. בית הכנסת האחרון בעיר נסגר בשנת 1961 בפקודת השלטונות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=588596&sid=126 מסע השורשים של ירון לונדון, מוטי קירשנבאום, 17 באוקטובר 2008], סרט של נענע 10, ביקור של ירון לונדון בפרילוקי
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז צ'רניהיב: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
פסו

פסו (Peso) הוא שם של מטבע, הנמצא בשימוש במספר מדינות.

משמעות המילה פסו בספרדית היא "משקל", באופן דומה למטבעות אחרים כמו השקל (הנגזר מהשורש שק"ל) או הליש"ט האנגלי, הקרוי באנגלית Pound, כמו יחידת המשקל האנגלית.

הפסו היה מטבע ששימש בהיסטוריה את ספרד הקולוניאלית, ועל כן גם את הקולוניות שלה. מסיבה זו, גם כיום זהו שמו של המטבע במדינות רבות, כמו ארגנטינה (פסו ארגנטינאי), צ'ילה, קולומביה, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, מקסיקו, אורוגוואי ואף בפיליפינים, אשר הייתה אף היא קולוניה של ספרד.

== פסו בפיליפינים ==

בפיליפינים המטבע הנהוג הוא פסו (פיסו) פיליפיני וסימן המטבע הוא ₱.

* המטבעות שיש בפיליפינים הם: 1 סנטאבו (סנט, עשוי מארד), 5 סנטאבו (עשוי מנחושת), 10, 25 ו-50 סנטאבו. בנוסף יש מטבעות של 1, 5 ו-10 פסו (עשויים מניקל).
* השטרות שיש בפיליפינים הם: 20, 50, 100, 200, 500 ו-1,000 פסו.

ערך המטבע – נכון ל-13 באפריל 2019, שקל חדש אחד שווה ל-14.4955 פסו (1 פסו = 0.069 ש"ח).

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מטבעות
ערי הובר

פורטלנד שבאורגון]]
ערי הובר (באנגלית: Hoovervilles) הוא כינוי ציני לשכונות אוהלים ופחונים שבהם נאלצו אמריקנים רבים לגור בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. שכונות אלו הופיעו לאחר תחילת המשבר, ב"יום חמישי השחור", ה-24 באוקטובר 1929, ונשארו מאוכלסות עד סוף שנות ה-40. הכינוי בא ללעוג לנשיא ארצות הברית ה-31, הרברט הובר, שכיהן לפני המשבר ובמהלכו. רבים ראו בשלטונו הרפובליקני הליברלי את הגורם המרכזי למשבר ולמצבם.

כתוצאה מקריסת הבורסה ומסגירת מפעלי תעשייה ועסקים רבים, איבדו התושבים את עבודתם ואת רכושם ונאלצו לגור בעיירות אלו, בתנאי מחיה קשים וברעב. בתיהם היו מורכבים ממבני פח, קרטון, עץ וכל חומר בסיסי שאותו היו יכולים למצוא.

שימוש לועג בשמו של הובר ניתן מאוחר יותר גם לדברים נוספים:
* עגלות הסוסים נקראו "עגלות הובר" משום שהאזרחים נאלצו לנוע בעזרתן, כי לא היה להם כסף לדלק.
* השם "שמיכות הובר" ניתן לעיתונים שבהם נאלצו להתכסות התושבים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:השפל הגדול
קטגוריה:הרברט הובר
קטגוריה:שכונות מצוקה
Absurd Minds

Absurd Minds הם הרכב מוזיקלי מהעיר דרזדן שבגרמניה היוצר מוזיקה המשלבת פיוצ'רפופ ו-אינדסטריאל.

== חברי ההרכב ==
* סטפן גרוסמן - כותב שירים, תכנות ושירה.
* טילו לדוויג - תכנותים וסינטים.
* טימו פישר - תופים.

== ביוגרפיה ==
ההרכב הוקם בשנת 1995 על ידי סטפן גרוסמן וטילו לודוויג. באותו זמן הם היו מושפעים מוזיקלית מסצנת האלקטרו של שנות ה-90.<br />
מ-1995 עד 1999 הוציא ההרכב עצמאית 3 אלבומים שונים בכמות מצומצמת של עותקים.<br />
בשנת 1999 הופיעו לראשונה על במה במועדון שבעיר דרזדן, חברת התקליטים "SCANNER" שמעה אותם והחליטה להחתים אותם.

בשנת 2000 הם הוציאו את הסינגל "Brainwash" ובעקבותיו יצא האלבום "Deception" הראשון החתום תחת חברת תקליטים שיצר תנועה לא קטנה בתוך סצנת האלקטרו. באותה שנה הופעתם הראשונה הייתה ב-"Wave Gotik Treffen" שבלייפציג ובהמשך הופיעו ברחבי גרמניה.

בתחילת שנת 2001 התכוננו להפיק את תקליטם השני "Damn The Lie" ובמהלך ההפקה שילבו את טימו פישר כחבר רשמי של ההרכב. האלבום יצא לאור וזכה להתלהבות של המעריצים והלהקה כתגובה הרחיבה את סיבוב ההופעות שלהם לשווייץ, בלגיה, דנמרק וכמובן גרמניה.

באוקטובר 2003 הוציאו את אלבומם השלישי "The Focus", בנוסף לאלבום הרגיל יצאה מהדורה מוגבלת כפולה ב-2000 עותקים בלבד. הסינגל "Masterbuilder" שהקדים את יציאת האלבום הגיע למקום שני במצעד האלטרנטיבי הגרמני.

בנובמבר 2004 יצא אלבומם הרביעי "Noumenon". בנוסף יצא מהדורה של אלבום כפול ובו דיסק בונוס בשם "PhaenomenoN" עם 5 מיקסים בלעדיים.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומים ===
==== הוצאה עצמית ====
* 1996 Planetary Empire
* 1998 Venture Inward
* 1999 Brainwash EP
==== הוצאה תחת חברת תקליטים ====
* 2000 Deception
* 2001 Damn The Lie
* 2001 Damn The Lie (מהדורה מוגבלת עם דיסק בונוס)
* 2003 The Focus 
* 2003 The Focus (מהדורה מוגבלת עם דיסק בונוס)
* 2005 Revived (אלבום רמיקסים)
* 2006 Noumenon
* 2006 Noumenon (מהדורה מוגבלת עם דיסק בונוס)

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:להקות סינת'-פופ
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1995
מישלן

מישלן (שם מלא בצרפתית: Compagnie Générale des Établissements Michelin SCA) היא יצרנית צמיגים צרפתית. בשנת 2008 הייתה החברה הגדולה בעולם בייצור צמיגים (לפני החברות ברידג'סטון ו-Goodyear). החברה נודעת גם בזכות שתי סדרות של מדריכי תיירות הנושאים שם זה ונפוצים ברבות ממדינות העולם: "המדריך הירוק" המתאר אתרי תיירות (בדגש על אדריכלות ואמנות), ו"המדריך האדום" (הקרוי גם מדריך מישלן) המתאר ומסווג בתי מלון ומסעדות, ונחשב למדריך האוכל החשוב בצרפת.

מישלן היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext וכלולות במדד CAC 40.

==היסטוריה==
חברת מישלן נוסדה על ידי אנדרה מישלן (1853-1931), צאצא למשפחת קלרמון, שבבעלותה מפעל ליצור צמיגי כדורי גומי וחלפי חקלאות שונים בקלרמון-פראן. אנדרה היה מהנדס בוגר הפוליטכניון שבפריז.

האנגלי רוברט ויליאם תומסון המציא את הצמיג הפניאומטי בשנת 1845, לו הוא העניק את השם "גלגל אווירי", וג'ון בויד דאנלופ השתמש בהם לאופניים בשנת 1888. אנדרה מישלן ואחיו הצעיר אדוארד (1859-1940) פיתחו את ההמצאה והוציאו לפועל את התכנון. האחים יצרו צמיג עם גליל פנימי, שהיה ניתן לתקנו ולהחליפו בקלות, ורשמו זאת כפטנט בשנת 1891.

סימן המסחרי של חברת מישלן - Bibendum]]

הציבור לא מיהר לקנות את הרעיון, אף על פי שאופניים המצוידים בצמיגי מישלן זכו במירוץ האופניים פריז-בארס, בו השתתפו מאתיים ועשרה רוכבים. ב-1895, אנדרה ארגן והשתתף במירוץ אופניים בין קלרמון-פראן לפריז. הוא כיסה את הדרך במסמרים וצייד את הרוכבים באמצעי תיקון. אנדרה זכה במירוץ, שסוקר בהרחבה בעיתונים, ובפרט על הקלות והמהירות של תיקון האופניים. ב-1896 עשרת אלפים צרפתים רכבו על צמיגי מישלן.

ב-1894 מישלן ייצר צמיגים לכרכרות ומכוניות, והיה לאחד ממאתיים או שלוש מאות יצרני צמיגים במדינה. באותה שנה, 1894, נוצר גם סמל החברה - איש המישלן Bibendum, בעת יריד מסחרי בעיר ליון - אנדרה ראה כרזה עם תמונה של ערימת צמיגים והציע לחבר לו ידיים ורגליים. הוא הטיל את מלאכת הציור על אחד ממאייריו מריוס רוסיון, שפיתח את הדמות שמאז זכתה לשיכלולים רבים ומשמשת כיום בלוגו החברה. אנדרה פרסם עצמו באמצעות כרזות בשפות שונות עם גימיקים פרסומיים שנתלו במוסכים ברחבי אירופה.

בשנות ה-30 רכשה החברה את חברת סיטרואן. מישלן פיתחה המצאות שונות בתעשיית הצמיגים, ביניהן הצמיג הרדיאלי בשנת 1946 שפותח יחד עם מערכת ההנעה הקדמית של מכוניות סיטרואן (Citroën Traction Avant ו-Citroën 2CV).

בשנת 1988 רכשה מישלן את מחלקות ייצור הגומי וייצור הצמיגים של חברת גודריץ' האמריקנית. שנתיים לאחר מכן, ב-1990, היא רכשה את חברת Uniroyal (בעבר: United States Rubber Company). הסניף האוסטרלי של החברה נקנה כבר ב-1980 על ידי חברת ברידג'סטון. בנוסף אוחזת מישלן ב-90% מ-Taurus Tire בהונגריה ובחברה הצ'כית Kormoran.

החברה מייצרת צמיגים בצרפת, גרמניה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, ברזיל, תאילנד, יפן ובמספר מדינות נוספות.

==ראו גם==
* מישלן PLR

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:יצרני צמיגים
קטגוריה:קלרמון-פראן
ג'רלד אדלמן

ג'רלד אדלמן (1 ביולי 1929 – 17 במאי 2014) היה רופא וביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1972 בגין מחקריו אשר התמקדו בגילוי המבנה המולקולרי של הנוגדן.

==קורות חיים==
אדלמן נולד בעיר ניו יורק להורים יהודים - אדוארד ואנה אדלמן. אביו עבד כרופא. לאחר סיום לימודי התיכון, למד לתואר ראשון במדעים בקולג' אורסינוס בפנסילבניה וסיים לימודיו בשנת 1950, בהצטיינות יתירה. הוא למד בבית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה וקיבל תואר דוקטור לרפואה בשנת 1954. את התמחותו ברפואה עשה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואחר כך התגייס לצבא והיה קצין בחיל הרפואה האמריקאי בבית חולים צבאי בפריז, צרפת. בשנת 1957 הוא החל לימודים לתואר מתקדם במדעים במכון רוקפלר.

בשנת 1960 קיבל דוקטורט במדעים והמשיך לחקור ולעבוד בתפקידים מנהליים במכון רוקפלר. החל משנת 1966 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת רוקפלר. 

אדלמן ניהל את המכון למדעי המוח ועמד בראש קרן המחקר למדעי המוח. בין התחומים בהם חקר מאז שקיבל את פרס נובל, היו: ביופיזיקה, כימיה של חלבונים, אימונולוגיה, תאוריית הסימולציה, ביולוגיה של התא, וביולוגיה של העצב. בזכות מחקריו המוקדמים על המבנה והמגוון של הנוגדנים קיבל את פרס נובל. 

בשנת 1987 פרסם אדלמן את ספרו Neural Darwinism, בו ניסח את התאוריה שלו באשר להתפתחות המוח ותפקודו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.myconsciousbrain.org/gerald-m-edelman-1929-2014-nobelist-neurobiologist-fundamental-theorist-biology/ Gerald M. Edelman (1929-2014), Nobelist, neurobiologist, fundamental theorist of biology], באתר Myconsciousbrain.org, 20 במאי 2014
* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/%d7%90%d7%93%d7%9c%d7%9e%d7%9f-%d7%92%d7%a8%d7%9c%d7%93/ ג'רלד אדלמן], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.bh.org.il/he/ בית התפוצות].
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביוכימאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביופיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אימונולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ביולוגים מולקולרים יהודים
קטגוריה:ביולוגים מולקולרים אמריקאים
קטגוריה:רופאים צבאיים אמריקאים
קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:זוכי פרס אלי לילי
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוקפלר
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
טימון מפליוס

טימון מפליוס (ביוונית עתיקה: Τίμων, 320 לפנה"ס לערך, פליוס - 230 לפנה"ס לערך, אתונה), פילוסוף יווני קדום, משורר סאטירי ודרשן נודד.

טימון למד פילוסופיה אצל סטילפון ממגארה ואצל פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות, אשר השפיע עליו עמוקות. לאחר שהתפרסם ואף התעשר ממשרות הוראה ונאום בפומבי בחלדקון, העביר את שארית חייו בעיקר באתונה, שבה מת. הוא חיבר יצירות רבות בפרוזה ובשירה, ביניהן אפוסים, טרגדיות, קומדיות ומחזות סאטיריים, זאת לפי דיווחיו של דיוגנס לארטיוס. מבין יצירותיו שרדו רק קטעים בודדים.

טימון התפרסם בעיקר בזכות שירו סילוי, שיר סאטירי במשקל הקסמטר בשלושה כרכים, ששימש גם כפרודיה על האפוסים של הומרוס. בשיר לועג טימון לכל הפילוסופים שקדמו לפירון מאליס על ימרתם ושחצנותם לדעת הכל, בעוד שלמעשה לא ידעו כלום ולא הכירו בחכמה אמיתית כשנתקלו בה. רק מקסנופאנס נחסך הלעג, משום שטימון החשיב אותו לישר ביותר שבין הפילוסופים, ומוצג ב"סילוי" כמי שמוביל בבטחה בתוך רעיונות־העוועים של ההוגים האחרים. את הכבוד הגדול ביותר שומר טימון לפירון, שאותו הוא מכנה בהערצה ה"שמש".

גם מ"סילוי" שרדו רק קטעים בודדים. ביצירה אחרת של טימון, דיאלוג בשם "פיתון" בין טימון ואחד ממוריו בלכתם אל האורקל מדלפי, שגם בו זוכה פירון לכבוד רב. משום שפירון עצמו לא הותיר אחריו שום כתובים, היה טימון לשופרו של פירון והשפיע מאוד על התקבלותה של הספקנות הפירונית.

אין לבלבל בין טימון מפליוס ובין המיזנתרופ טימון מאתונה. בדיווחים אנקדוטליים מאוחרים יותר התאחדו דמויותיהם. טימון זה, בן הכלאיים, שימש השראה למחזהו של ויליאם שייקספיר, "טימון איש אתונה", שאין בו הרבה יסודות היסטוריים הקשורים לחיי טימון מפליוס.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://plato.stanford.edu/entries/timon-phlius/ על טימון מפליוס באנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה (אנגלית)]
* 

קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:דמויות ביצירות שייקספיר
קטגוריה:קצרמר יוון העתיקה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
כיכר העירייה של פריז

כיכר העירייה של פריז
הוצאתה להורג בתליה ובשריפה של אן דה בורג בפלאס דה גרב, 1559
כיכר העירייה של פריז (צרפתית: Place de l'Hôtel de Ville - פלאס דה ל'אוֹטֶל דֶה וִיל) נמצאת למרגלות בית עיריית פריז, ברובע הרביעי של העיר, בגדה הימנית של נהר הסן.
== רובע ==
שמה של הכיכר היה עד שנת 1803 "פלאס דה גְרֶב" (Place de Grève, המילה הצרפתית "grève" פירושה שטח המכוסה חצץ או חול באזור הגָּדָה של מקור מים). ב-18 במרץ אותה שנה שונה שמה לשם הנוכחי. 

האזור שימש בעבר כגישה לנמל הראשון של העיר. מאוחר יותר שימש האזור כמקום מפגש, וכן כאתר בו מובטלים חיפשו עבודה; כתוצאה מכך מציינת בצרפתית המילה Grève שביתה (כמו בביטוי être en grève, שפירושו לשבות). 

הכיכר מפורסמת במפגני העונשין וההוצאות הפומביות להורג שנערכו בה. בכיכר הוצב הגרדום של העיר, ובין המפורסמים שנקטלו בו ניתן למנות את המתנקשים ז'אק קלמאן (Jacques Clément), פרנסואה רוויאק (François Ravaillac) ורובר-פרנסואה דֶמְיֶן (Robert–François Damiens). הפילוסוף מישל פוקו מצטט את גזר דינו של דמיין בספרו לפקח ולהעניש, שם נקבע כי הוא: "יושם ויובל בעגלה...כשבידו לפיד עם שעווה בוערת...אל פלאס דה גְרֶב, שם על גרדום שיוקם, ייתלש בשרו מעל חזהו, זרועותיו, ירכיו ושוקיו באמצעות מלקחיים לוהטים...ידו הימנית...תיצרב על ידי גופרית, ועל המקומות שמהם נתלש הבשר ייווצקו עופרת מותכת, שמן רותח, שרף בוער שעווה וגופרית שהותכו יחדיו"

בכיכר זו בוצעה שריפת התלמוד בשנת 1242.

בספר הגיבן מנוטרדאם משתמש הסופר ויקטור הוגו ב"פלאס דה גרב" כסמל לימי-הביניים ולצדק הברוטאלי, המושחת והלקוי של המשטר הישן.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

העירייה של פריז
קטגוריה:הרובע הרביעי של פריז
גרגרנות

איור של אדם גרגרן
גרגרנות היא התמכרות לאכילה, המתבטאת בצריכת יתר של מזון, שתייה או חומרים משכרים, עד כדי בזבוז. 

בהתאם לתרבות, גרגרנות יכולה להתפס כעוון או כסימן למעמד. העושר היחסי של החברה יכול להשפיע על התפישה בשני הכיוונים. קבוצה עשירה יכולה להתגאות בכך שקיים מספיק אוכל כך שאין סכנה בבזבזו, או להרתע מוסרית בעת התקלות עם המציאות של אנשים חסרי מזל. 

ראשי הכנסייה המוקדמת הבינו את הגרגרנות במובן מקיף יותר, כך שהמושג מכיל גם את הציפייה האובססיבית לארוחות והצריכה הרציפה של מעדנים ומזונות יקרים במיוחד.

בנצרות נחשבת הגרגרנות לאחד משבעת החטאים - תאווה לאוכל או מניעתו מאחרים.

על פי הקומדיה האלוהית של דנטה, גרגרנים נשפטים למעגל השלישי של הגיהנום, שם כעונש, בהתאם לחטאם, עליהם לאכול בוץ וזוהמה.

השד המפתה לגרגרנות הוא בעל זבוב.
בעבר הרחוק, בתי המשפט הקאנונים (ביהמ"ש של הכנסייה) עסקו בין היתר גם בנושא זה תחת תפקידם לאכיפת המוסר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מזון
שרביטן

שרביטן (שם מדעי: Ephedra) הוא סוג צמח יחיד במשפחת השרביטניים ובסדרת השרביטנאים, שהם סדרת צמחים וסקולריים חשופי זרע. בסוג שרביטן כ-60 מינים.

השרביטנים שיחים או מטפסים, שעליהם מנוונים וענפיהם הרותמיים מבצעים את תהליך ההטמעה. רוב המינים הם דו ביתיים - הפרחים הזכריים והנקביים צומחים על צמחים נפרדים. בפרחים הזכריים אבקן אחד בעל זיר עבה ומספר מאבקים. בפרחים הנקביים מספר ביציות שמכל אחת מהן יוצא צינור שעליו טיפת צוף. כמו בשאר הצמחים במערכת חשופי הזרע, הביצית אינה בתוך שחלה סגורה. לאחר ההפריה, מתפתחים הקשקשים העוטפים את הביצית לאצטרובל קשקשני, ובחלק מן המינים הוא עסיסי.

הצמח שימש כצמח לצרכים פולחניים בדתות קדומות, וכיום משמש לרפואה, וכחומר הבסיס להפקת סמים ממריצים.

תפוצתם של השרביטנים היא באזורים החמים והממוזגים בעיקר בהרי האנדים ודרום אמריקה הדרומית,ארצות הברית וצפון מקסיקו,אירואסיה מספרד ועד הרפובליקה העממית של סין וצפון אפריקה.

==מינים בישראל==
*שרביטן גס (Ephedra pachyclada)
*שרביטן הערבה (Ephedra ciliata)
*שרביטן מכונף (Ephedra alata)
*שרביטן מצוי (Ephedra campylopoda)
*שרביטן ריסני (Ephedra aphylla)
*שרביטן שביר (Ephedra fragilis)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שרביטניים
מיריאן השלישי, מלך איבריה

מיריאן השלישי, מלך איבריה (בגאורגית: მირიან III) נקרא גם מיריאן המלך הקדוש היה מלך ממלכת איבריה, בשנים 284–361, אשר הפך את ממלכתו בשנת 337 לממלכה הגאורגית הראשונה שהתנצרה, והפך את הנצרות לדת הרשמית של הממלכה. הוא מייסד שושלת המלוכה הגאורגית שושלת צ'וסרויד . הוא הוכרז כקדוש בהליך קאנוניזציה, שערכה הכנסייה הגאורגית, והוכרז כשווה ערך אפוסטול.

מיריאן התנצר בהשפעתה של המיסיונרית נינו הקדושה, ובנה בעצתה של נינו, כנסייה במצחתה במקום המפגש של הנהרות, הקורה וארגווי. הכנסייה נקרא כיום קתדרלת סווטיצחובלי, והיא למעשה הכנסייה הגאורגית הראשונה. תקופת שלטונו חפפה לתקופת שלטונו של קונסטנטינוס, מלך האימפריה הביזנטית (306–337), ותרדטי מלך ארמניה (287–330). בתחילת מלכותו נלחם יחד עם האימפריה הסאסאנית נגד הרומאים, וכן נלחם בשכנים הארמנים. מבין הרשומות הגאורגיות החיבור של לאונטי מרובלי "מוֹכּצֶבאי כּרתליסאי" מספר על התנצרותה של גאורגיה שהתרחשה בתקופת שלטונו של מיריאן. 

על פי המסורת הגאורגית, מיריאן השלישי עלה לרגל לירושלים הביזנטית בערוב ימיו, שנשלטה באותה עת בידי האימפריה הביזנטית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:כארתלי
קטגוריה:קדושים גאורגים
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:נפטרים ב-361
יסמין (ספר)

יסמין הוא רומן מאת הסופר אלי עמיר, שיצא לאור בשנת 2005 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת "עם עובד". הספר עוסק בסיפור האהבה הבלתי אפשרית של נורי, חייל ישראלי יליד עיראק, ויסמין, ערבייה משכילה, על רקע התקופה שלאחר מלחמת ששת הימים.

== עלילת הספר ==
הסיפור מתמקד בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בתקופה זו כיהן אלי עמיר כעוזר ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים ופעל בעיקר במזרח ירושלים. הספר נותן ביטוי לרישומה של תקופה זו אצל עמיר, עם שחרורה של העיר העתיקה ואיחוד ירושלים. כרקע, מתוארים הלכי הרוח בקרב ערביי מזרח ירושלים, תגובתם לתבוסת צבאות ערב במלחמה והסתגלותם למצב החדש, כמו גם המאבקים הפנימיים בחברה הערבית והשסעים העמוקים שבה.

גיבור הסיפור, נורי, הוא חייל ישראלי אשר עלה ארצה מעיראק עם משפחתו. הוריו מתגוררים בירושלים, אחיו, העובד בשירות המוסד כמרגל, משרת בצבא ונפצע במלחמה. בזכות ידיעתו של נורי את התרבות והשפה הערבית הוא ממונה על ידי השר כיועצו המיוחד לענייני ערבים. במסגרת עבודתו, מנסה נורי לסייע לערביי מזרח ירושלים להשתקם ולנפץ את סטריאוטיפ ה"ישראלי המאיים" כפי שהערבים הורגלו לחשוב. כמו כן, מתחבר נורי למספר משפחות חשובות במזרח ירושלים, ונקשר לבתו של בעל ממון, יסמין, ערבייה נוצרייה משכילה אשר שבה מלימודים, עם תואר דוקטור מצרפת. לבקשת אביה, אשר רוצה להרחיקה מחבריה בצרפת, פעילי הפת"ח, מוצא לה נורי עבודה התואמת את כישוריה. בין השניים נרקם סיפור אהבה אשר אינו יוצא אל הפועל, בסופו של דבר. את מכתבה האחרון לנורי, מסכמת יסמין בשורות מהשיר "אינתָ עומרי" של אום כולתום.

הספר תורגם לשמונה שפות ובהן ערבית.

==לקריאה נוספת==
* ניצה בן-דב, "שפה, מחסום ואהבה ביסמין של אלי עמיר", בתוך חיי מלחמה: על צבא, נקמה, שכול ותודעת המלחמה בפרוזה הישראלית, הוצאת שוקן, 2016, עמ' 236-195

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.am-oved.co.il/HTMLs/article.aspx?C2004=16149&BSP=15462 הפרק הראשון בספר "יסמין"] באתר עם עובד
* - סקירה במדור ספרות של הארץ

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי אלי עמיר
קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
השושלת האטלידית

השושלת האטלידית הייתה שושלת הלניסטית ששלטה בממלכת פרגמון בתקופה ההלניסטית לאחר מותו של ליסימכוס, ממצביאי צבאו של אלכסנדר הגדול. אחד מקציניו של ליסימכוס, פילטאורוס השתלט על העיר בשנת 282 לפנה"ס. אטלוס הראשון הכריז על עצמו כמלך לאחר מלחמתו בגאלים בשנת 230 לפנה"ס. האטלידים שלטו בפרגמון עד מותו של אטלוס השלישי שהוריש את הממלכה לרומאים.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:התקופה ההלניסטית
נהנתנות

נֶהֶנְתָנוּת או הֵדוֹנִיזְם (מיוונית: Ἡδονισμός, מהמילה הֶדוֹן שפירושה "עונג") היא גישה בתורת המידות בפילוסופיה הגורסת כי תכליתו וסיבתו של כל מעשה אנושי הוא התשוקה להנאה. כהגדרה העונג הוא התגלמות הטוב, והכאב - התגלמות הרע. לצורך העניין עונג נחשב כסיפוק של כל תשוקה שהיא (גופנית ושאינה גופנית), וכאב - צער או סבל מכל סוג. עם זרם זה נמנים אריסטיפוס, אפיקורוס וג'רמי בנת'ם.

אריסטיפוס מקירנה ייסד את זרם הנהנתנות בפילוסופיה היוונית. בעקבות סוקרטס שאמר כי "האושר מהווה את אחת ממטרותיה של הפעילות המוסרית", גרס אריסטיפוס כי ההנאה מהווה את הטוב העליון. אפיקורוס טען את אותו הטיעון אך הוא העמיד את ההנאה הרוחנית מעל ההנאה החושית שהיא תלויה רבות במקרה ולא ברצון. הוא גם קבע שאין שום הנאה פסולה כשלעצמה. עקרונות אלו של אתיקה מטריאליסטית שימשו כנשק במלחמה נגד מוסר של ויתור, צווי חובה ומְגַנֵּי ההנאה החושנית. זכותו הטבעית של האדם לאושר המתגלם בהנאה, שימשה גם יסוד בתורת האוטיליטריזם (תועלתנות) של בנתם הגורס "מירב ההנאה למירב האנשים". פרויד דן אף הוא ב"עקרון ההנאה" בפסיכואנליזה שלו.

לתפיסה זו מיוחס פרדוקס ההדוניזם (בהתאם), שטוען שאם האדם מחפש באופן עקבי אחר האושר הוא לא ישיג בו, לעומת זאת אם יעשה מעשים שאינם מכוונים לאושר אישי, יגיע לאושר.

בימינו קיים גם פירוש שלילי לכינוי הדוניסט כרודף תענוגות והנאה. גם ההוגים אשר צידדו בעד הדוניזם הדגישו כי דרך המלך בנוגע לחווית ההנאות, צריכה להיות הנאה באופן מידתי ומאוזן.

נהנתנות מופיעה גם כניגוד של "התנזרות" או "סיגוף" (אסקטיציזם).

== ראו גם ==
* חיים רק פעם אחת
* ליברטיניזם
* חברה מתירנית 
* ניהיליזם 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:אתיקה
בלאגובשצ'נסק

בלאגובשצ'נסק (ברוסית: Благовещенск; בסינית: 海兰泡, הַאיְלַאנְפַּאוֹ) היא עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי. נמצאת על גדתו הצפונית של הנהר אמור בשפך הנהר זיה. העיר משמשת כמרכז מחוז אמור ומהווה למרכז סחר חשוב על גבול רוסיה-סין, גבול העובר על נהר אמור. אוכלוסיית העיר מונה 225,757 תושבים (2021).

העיר נבנתה על פי עיקרון "רבעים רומא". כל הרחובות בו מצטלבים בזוויות ישרות ולרבעים צורה ריבועית או מלבנית.

==היסטוריה==
היישוב הראשון הוקם בשנת 1856 כמאחז צבאי ונקרא בשם "אוסט זויסקי ווייני פוסט" (Усть-Зейский военный пост; המאחז הצבאי של שפך זיה). שנתיים לאחר מכן, שונה השם לשמו הנוכחי, על שם התאריך 9 במאי - יום ייסוד העיר, שהוא גם יום "הבשורה הטובה" של מרים אם ישו. ברוסית מבטאים את המילים "בשורה טובה" - "בלאגיה וסט" ולכן, שם העיר שונה לבלאגובשצ'נסק - עיר הבשורה הטובה.

ב-1858 ו-1860, נחתמו בהתאמה חוזה אייגון והסכם בייג'ינג בין רוסיה לסין שסיפחו את האזור סופית לתחומי רוסיה. כמו כן, באותה שנה הוקם חבל אמור והעיר הפכה לבירתו. ב-1900 הגיע לעיר צבא סין במסגרת מרד הבוקסרים וניסה לכבוש אותה, אך תוך זמן קצר, הצליחו הרוסים להדפו ולגרש את כל הסינים מהעיר. במהלך הגירוש טבעו כ-3,000 איש מבין הסינים בנהר אמור, או נהרגו על ידי הצבא הרוסי.

ב-1932 הוקם מחוז אמור בגבולותיו הנוכחיים והעיר המשיכה לשמש כבירתו.

בשנות ה-60 נשמעו בעיר תשדירי תעמולה של מאו דזה-דונג מצדו הסיני של הגבול. בשנות ה-90 נחתם הסכם לאזור סחר חפשי בין רוסיה לסין הכולל את בלאגובשצ'נסק ואת העיר הסינית הסמוכה מגדתו השנייה של הנהר, חייחה (黑河).

==דמוגרפיה==
אוכלוסיית העיר בנויה מרוב של רוסים אתנים אך מעורבבת גם עם סינים. בעיר ישנה גם קהילה מונגולית קטנה.

==חינוך==
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת אמור הממלכתית.

==תחבורה==
[[גשר בלאגובשצ'נסק - הייהה, שמחבר את רוסיה לסין.]]
את העיר משרת נמל התעופה בלאגובשצ'נסק איגנאטייבו הנמצא במרחק של כ-20 קילומטרים צפונית לעיר ומציע בעיקר טיסות ליעדים בתוך רוסיה.

ב-2019 נפתח גשר בלאגובשצ'נסק - הייהה, שמחבר את רוסיה לסין.

רכבל בלאגובשצ'נסק - הייהה , שיהיה הראשון בעולם בין שתי מדינות אמור להיפתח ב-2023<ref>https://edition.cnn.com/travel/article/russia-china-cable-car-scli/index.html</ref>.

==ערים תאומות==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז אמור: ערים
קטגוריה:גבול סין–רוסיה
קטגוריה:רוסיה: מעברי גבול
קטגוריה:סובייקטים פדרליים של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1856
הדקוטה

הדקוטה (באנגלית: The Dakota) הוא בניין דירות יוקרתי השוכן במפגש של שדרות סנטרל פארק מערב ורחוב 72 באפר וסט סייד שברובע מנהטן בניו יורק.

== היסטוריה ==
הבניין, אשר נבנה על ידי אדוארד ס. קלארק, יורש ההון של זינגר (יצרנית מכונות התפירה), תוכנן על ידי האדריכל הנרי ג'. הארדנברג. הבנייה החלה באוקטובר 1880 ונמשכה ארבע שנים.

אדוארד קלארק שיזם את הקמת הבניין היה מהראשונים שהציעו קונספט מגורים חדשני לעשירי ניו יורק. עשירי העיר נהגו באותם ימים להעסיק משרתים בביתם. על פי הקונספט החדש אמורים דיירי הבניין לחלוק שירותי ניקיון, בישול וכדומה, אשר יסופקו על ידי ההנהלה. עשירי העיר היו ספקנים בתחילה, בשל הקונספט החדש ובשל ריחוקו של הבניין ממרכז העיר, אך לא עבר זמן רב והבניין משך דיירים עשירים רבים. כעבור כעשרים שנה הפך האפר וסט סייד לאזור מגורים אופנתי, ובניין הדקוטה הוא אחד המבנים הבולטים באזור זה. יש המתארים את הסגנון הארכיטקטוני של המבנה כרנסאנס צפון-גרמני.

מלבד העניין האדריכלי בו, מפורסם הבניין בעיקר בזכות דיירים מפורסמים שגרו בו, בהם ג'ון לנון, שאף נרצח בפתחו ב-8 בדצמבר 1980, ובזכות הסרט תינוקה של רוזמרי שצולם במקום.

על פי הסברה, הבניין נקרא כך בשל ריחוקו הרב, באותם ימים, מלב העיר, רחוק כמעט כמו טריטוריית דקוטה.

==קישורים חיצוניים==

* כתבה מהניו יורק טיימס (1884) ב-Wikisource
* [http://www.nycfoto.com/showPage.php?albumID=429 תמונות עדכניות של בניין הדקוטה]

קטגוריה:מנהטן: מבנים
קטגוריה:סנטרל פארק וסט
קטגוריה:ארצות הברית: בתי מגורים
יצחק קארו

רבי יצחק קארו (נולד בטולדו בשנת רי"ח, 1458 - נפטר בשנת רצ"ה, 1535) היה ראש ישיבה, דרשן, ורופא, ממגורשי ספרד. דודו ומגדלו של רבי יוסף קארו.

==קורות חייו==
רבי יצחק בן יוסף קארו למד תורה אצל רבי יצחק קנפנטון. בתחילה עסק בלימוד תורה בישיבה בטולדו. בשלב מאוחר יותר עבר לליסבון על מנת להקים בה ישיבה.
בעת גירוש ספרד גורשה משפחתו מספרד והגיעה לפורטוגל. בשנת 1497 גורש מפורטוגל עקב גזירה שחייבה את היהודים להתנצר או לעזוב את הממלכה. מפורטוגל נדד לטורקיה. במהלך מסע זה אירעו לו אסונות כבדים, כל בניו מתו במהלך המסע. ככל הנראה הייתה לו לפחות בת אחת שכן ידוע שהיה לו נכד, רבי אברהם צהלון. 

קורות חייו של רבי יצחק בטורקיה אינם ברורים. נראה שנדד בין איסטנבול למגנזיה. בקהילות אלו נשא דרשות בפני הקהל, אך אין ידוע אם שמש בהם במשרה רבנית כלשהי. ככל הנראה, נחשב רבי יצחק סמכות רבנית שכן אחיינו הגדול, רבי יוסף קארו שאף גדל בביתו של רבי יצחק באיסטנבול, התייעץ עמו בענייני הלכה. 

בשנת 1517 מסר את ספרו תולדות יצחק לדפוס. באותה שנה יצא למסע לארץ ישראל אך לא ברור אם הגיע לבסוף לארץ ישראל. מחד ישנן מסורות שהתעכב בדמשק ונשאר בה. מאידך ישנן מסורות המחזקות את האפשרות שהגיע לצפת, בה ישב אחיינו רבי יוסף קארו.

==חיבוריו==
* ספר תולדות יצחק - ספר דרשות. בספר משולבים הן הפשט והן הפרשנות האלגורית למקרא. 
* חסדי דוד - חיבור הכולל דרשות בתחום הפילוסופיה והאגדה. נערך על ידי תלמידיו.
* מספר תשובות בשו"ת אבקת רוכל של רבי יוסף קארו, הן בשמו של דודו רבי יצחק קארו (תשובה סימן מז ותשובה בסוף הספר). כך גם עיקרי תשובה בשמו בסוגיית הנחת תפילין בחול המועד מובאת בבית יוסף על טור סימן לא. 

בנו של רבי יוסף קארו, יהודה, תכנן להוציא ספר שו"ת שיכלול את תשובותיו של רבי יצחק קארו אך הדבר לא התממש.

==לקריאה נוספת== 
*דרשות רבי יצחק קארו, מבוא מאת שאול רגב עמ' 9-16, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו, 1995

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:יוסף קארו
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1458
קטגוריה:נפטרים ב-1535
ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב

ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ד': משירי סשה ארגוב הוא אלבום של הזמר הישראלי אריק איינשטיין שיצא ביוני 1980, המבוסס כולו על שירי המלחין סשה ארגוב, לפזמונים של חיים חפר, נתן אלתרמן, יעקב שבתאי וע. הלל.

את האלבום הפיק מוזיקלית שלום חנוך, ששיתף פעולה זמן קצר קודם לכן עם איינשטיין בסיבוב הופעות גדול שערכו השניים בישראל ובארצות הברית. את העיבודים לשירי האלבום יצר המוזיקאי אילן מוכיח. בהפקה הגדולה העוטפת את השירים השתתפו כמה מהזמרים והמוזיקאים המובילים בישראל של ראשית שנות ה-80, ובהם שם טוב לוי, דפנה ארמוני, ריקי גל, דויד ברוזה, קורין אלאל וגרי אקשטיין.

==עטיפת האלבום==
על גבי עטיפת האלבום מוצג ציור המתאר את כיכר דיזנגוף מעשה ידי האמן זוכה פרס ישראל דוד טרטקובר משנת 1979. טרטקובר חזר כאן לכיכר המקורית, שנהרסה שנתיים קודם לכן, על פי תכנונה המקורי של האדריכלית ג'ניה אוורבוך. הבניין משמאל הוא קולנוע חן בתכנון אריה שרון, והבניין מימין הוא מלון סנטר בתכנון חיים משולם.

== רשימת רצועות ==

בתקליט המקורי: צד א': שירים 1–5, צד ב': שירים 6–10.

==משתתפים==
*אריק איינשטיין: שירה
*אילן מוכיח: סקסופון, פסנתר, קלידים ועיבודים
*שלום חנוך: הפקה מוזיקלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
*דויד ברוזה, גרי אקשטיין, שלמה יידוב, חיים קריו, חיים רומנו: גיטרות
*קובי כהן, אביאל סגל, ארנון פלטי: גיטרה בס
*אהרון קמינסקי, אלון הלל, מאיר ישראל: תופים, כלי הקשה
*שם טוב לוי: חליל, קולות
*פטר ורטהיימר: סקסופון
*נחום פרפקוביץ: פסנתר, קלידים, מלודיקה
*אלונה טוראל: פסנתר, קלידים
*קנת קרון: וויברפון
*נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית: כלי נשיפה ומיתרים
*יוריק בן דוד, דפנה ארמוני, ריקי גל, קורין אלאל: קולות רקע
*הוקלט באולפני "טריטון"
*טומי פרידמן: טכנאי הקלטה, מיקס
*עוזרי טכנאי: יורם אלמדון, איתמר גפני, אורית זולוטוב
*מיכאל תפוח: מפיק
*דוד טרטקובר: ציור העטיפה

==קישורים חיצוניים==

* [https://open.spotify.com/playlist/1h91jpRIuVqiOecDo7Eq0X?si=d16837ad997c4584 רשימת השמעה של ארץ ישראל הישנה והטובה חלקים א׳-ה׳] ביישום המוזיקה ספוטיפיי

קטגוריה:אלבומי 1980
ד
קטגוריה:אלבומי המשך
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מיכאל תפוח
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
קטגוריה:אלבומי חברת CBS ישראל
טנטליט

טנטליט הוא מינרל המורכב מברזל, מנגן ותחמוצות של טנטלום וניוביום. 

לטנטליט מבנה דומה לקולומביט, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55-78% תחמוצת ניוביום. טנטליט טהור שאינו מכיל ניוביום ומנגן יכיל 85.5% טנטלום ו-15.5% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקל הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן. 

ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.

==מאפיינים==
צבע הטנטליט שחור עד חום. גבישי טנטליט עשירים במנגן שקופים למחצה וצבעם חום. בחלק מדגימות של טנטליט ניתן לזהות תופעות של מגנטיות חלשה או של כתמי צבע כחלחל זוהר. למינרל טפיוליט יש אותו מבנה כימי (Fe, Mn)(Ta, Nb)<sub>2</sub>O<sub>6</sub>)) אבל המבנה הגאומטרי שלו הוא טטרגונלי בניגוד למבנה האורתורומבי של הטנטליט. 

==תפוצה==
ניתן למצוא טנטליט בנמיביה, קנדה, מדגסקר, צפון אירופה, ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה, קולורדו, ווירג'יניה. עתודות הטנטנליט הגדולות בעולם (52.1%) מצויות בברזיל. נכון לשנת 2006 75% מכמות הטנטליט ששווקה בעולם באה מאוסטרליה.

==שימושים==
השימוש העיקרי בטנטליט הוא להפקת טנטלום, מתכת המשמשת בעיקר בייצור רכיבים אלקטרוניים, בעיקר קבלים. בין שימושי הטנטליט, מכירה בחנויות של מינרלים, ומחצב להפקת ניוביום, ייצור סגסוגות בעלות נקודת התכה גבוהה במיוחד. יחד עם מתכות אחרות, לטנטלום תפקיד בייצור קרבידים, סגסוגות על לרכיבי מנועי סילון, חלקי טילים ועוד. בזכות עמידותו בפני חומרים רבים, הטנטלום משמש גם כרכיב שתלים בגוף.

לטנטליט אין בורסה מרכזית בה הוא נסחר ועל כן קשה להעריך במדויק את מחירו. באופן כללי הטנטליט נסחר סביב ה-40$ לק"ג אולם המחיר חווה מספר עליות תלולות וצניחות עוקבות: בסוף שנות ה-70, בשנת 1988 ובשנת 2000. עליות המחירים הביאו לירידה בשימוש בטנטלום על ידי חיסכון ושימוש בתחליפים.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Ferrotantalite.shtml טנטליט באתר webmineral]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מינרלים אוקסידיים
קטגוריה:מינרלים
גברו

{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" style="margin: 0 10px 10px 0; width: 250px; float: left;"
|colspan="2" style="text-align: center; background: #800000;"| <span style="color: white;">גברו</span>
|-
|colspan="2" style="text-align: center;"|סלע גברו
|-
|סוג הסלע
|סלע יסוד
|-
|סביבת היווצרות
|פלוטונית
|-
|הרכב
|פלגיוקלז, פירוקסן, אוליבין ומגנטיט
|-
|תכונות וזיהוי
| שחור או אפור כהה, גס גביש, אבקה מגנטית
|}
גָבְּרוֹ (Gabbro) הוא סלע יסוד פלוטוני גס גביש דל בסיליקה ועשיר בברזל ובמגנזיום. השם "גברו" ניתן לסלע על ידי הגאולוג הגרמני כריסטיאן לאופולד פון בוך (Christian Leopold von Buch), על שם עיירה במחוז טוסקנה שבאיטליה. גברו דומה בהרכבו הבסיסי לבזלת.

==היווצרות==

גברו נוצר כאשר מאגמה מאפית עולה מן המעטפת וחודרת אל אזורי חולשה בקרום כדור הארץ. המאגמה מתקררת לאט ומתגבשת בגופי חדירה מגמטיים גדולים באזור פתיחה. לחלופין, ניתן למצוא גברו ונוריט, גם בחלקים התחתונים של אופיוליטים, מתחת לשכבות הדאלוריט והבזלת.

==פטרולוגיה==

גברו הוא סלע גס גביש (מילימטר אחד ויותר), אם כי עשויה להיות לו הופעה פגמטיטית באמצעות גבישים גדולים מאוד (20 מילימטר ויותר).

הסלע כהה וצפוף ומכיל בעיקר פלגיוקלז, פירוקסן, אוליבין ומגנטיט. הפירוקסן הוא בעיקר מסוג קלינופירוקסן, אם כי עשויות להיות גם כמויות קטנות של אורתופירוקסן. כאשר כמות האורתופירוקסן גדולה מזו של הקלינופירוקסן, מתקבל סלע מסוג נוריט.

גם קוורץ עשוי להיות נוכח בסלע כתוצאה ממאגמה ברוויית יתר של סיליקה.

אסקסיט הוא סלע גברו שנוצר ממאגמה דלה בסיליקה אשר נוכח בה נפלין.

טרקטוליט הוא סלע גברו שמכיל פלגיוקלז ואוליבין ועני מאוד בפירוקסן.

בגברו עשויות להימצא כמויות קטנות של תחמוצות טיטניום-ברזל כמינרל אילמניט (FeTiO3), ומינרלים מקבוצת הספינל: אולבוספינל (Fe2OTi4) ומגנטיט (Fe3O4).
==הימצאות==

הגברו הוא סלע נפוץ ביותר בתחתית הקרום האוקייני, ניתן למצוא אותן גם ברצועות ארוכות של חדירות גברו שאופייניות לאזורי בקע, לאורך העתקים גדולים.

גברו נמצא לא רק בכדור הארץ אלא גם על הירח. תהליכים טקטוניים וסייסמיים שפעלו בירח עד לפני כ-2.5 מיליארד שנה הביאו ליצירתם של סלעי גברו, כמו גם נוריט ובזלת.

==שימושים==

במחוז פוג'יין, בדרום מזרח סין, מצויות כמויות מוגבלות של גברו עשיר באוליבין שמקורו בפעילות וולקנית. הסינים מכנים את הסלע הזה בטעות בשם ״גרניט שחור״, למרות שמבחינה מינרלוגית, הוא רחוק מאוד מגרניט. הסלע נכרה בסין בגושים מלבניים המשמשים בעיקר לייצור ריצוף ומשטחי מטבח. כיום פעילות הכריה הצטמצמה מאוד בגלל התדלדלות המקורות.

רוב הגברו בשוק כיום מקורו בזימבבואה והודו.

סלעי גברו וסביבתם עשויים להכיל כמויות קטנות אך משמעותיות של כרום, ניקל, קובלט, זהב, כסף, פלטינה ונחושת גופרתית שכרייתם משתלמת מבחינה כלכלית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי יסוד
קטגוריה:סלעים פלוטוניים
ארקוזה

דוגמת ארקוזה מ[[סלובקיה]]
ארקוזה - סלע משקע, סוג של אבן חול "בלתי מבוגרת" שנוצרה מהתפרקות של סלעי יסוד חומציים (גרניט) ומאופיינת בכמות של מעל ל-25% פצלות השדה וחרסיות. העובדה שהסלע מכיל כמות רבה של פצלות השדה שהם מינרלים בלתי יציבים מעידה על כך שהסלע נוצר בתנאים בהם לא הייתה תקיפה כימית של הסלע, אם משום שהסלע נוצר באקלים קיצוני (צחיח או קוטבי) או שהסלע כוסה מיד. חלק מאבני החול הנוביות בישראל מהוות דוגמה לארקוזה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי משקע
קולומביט

קולומביט (מכונה גם פרוקולומביט, ניוביט וקולומבט) הוא מינרל המכיל תחמוצות ברזל, מנגן, ניוביום (Nb<sub>2</sub>O<sub>5</sub>) וטנטלום (Ta<sub>2</sub>O<sub>5</sub>) . 

לקולומביט ולטנטליט יש אותו מבנה, אך הם נבדלים באחוז תחמוצת הטנטלום שהם מכילים. בטנטליט 42%-84% תחמוצת טנטלום ו-2%-40% תחמוצת ניוביום, בעוד בקולומביט 5%-30% תחמוצת טנטלום ו-55%-78% תחמוצת ניוביום. קולומביט טהור שאינו מכיל טנטלום ומנגן יכיל 78.8% ניוביום ו-21.2% תחמוצת ברזל. הבדל זה באחוזי הטנטלום מתבטא בעיקר בהבדל בין המשקלים הסגוליים שלהם, כאשר לטנטליט יש משקל סגולי בסביבות 8.0+ הגבוה בהרבה מזה של הקולומביט הנע סביב 5.2. במרבצים שונים נמצאים הקולומביט והטנטליט בתערובת המכונה קולטן. 

ניתן למצוא את שני המינרלים ביחד בפגמטיטים גרניטיים העשירים בליתיום ומינרלים זרחניים, כשהקולומביט מצוי בקצות הפגמטיט והטנטליט מצוי בעיקר בלב הפגמטיט.

היסוד ניוביום היה קרוי פעם קולומביום וזה מקור השם למינרל. השם ניוביום נקבע רק ב-1950, אך הגאולוגים המשיכו לקרוא למינרל קולומביט ולא ניוביט שהוצע כשם תחליפי.

ניתן למצוא קולומביט בקנדה, מדגסקר, שוודיה, נורווגיה, רוסיה, פינלנד, ברזיל ומדינות ארצות הברית: מיין, קליפורניה ווירג'יניה.

בין שימושי הקולומביט, מכירה בחנויות של מינרלים, אבל השימוש העיקרי בקולומביט הוא להפקת ניוביום, מתכת המשמשת בייצור סגסוגות בעלות חוזק מיוחד. לניוביום יכולת לבלוע נייטרונים, ולכן היא משמשת כחומר מגן בכורים גרעיניים. ניוביום הופך למוליך על בטמפרטורות נמוכות, ולכן משתמשים בו במחקרים על מוליכות על.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Ferrocolumbite.shtml קולומביט באתר webmineral]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מינרלים אוקסידיים
קטגוריה:מינרלים
ליים

ליים<ref></ref> הוא כינוי למספר מינים של פירות הדר או הכלאות שלהם. צבע הפרי ירוק כהה עד צהוב, קוטרו נע בין שלושה לשישה סנטימטרים. הפרי בשרני, ומזכיר בצורתו וטעמו את הלימון. מיני הליים בדרך כלל קטנים מהלימון, ומתוקים יותר.

הליים הנפוץ בשווקים הוא הליים הפרסי (Citrus × latifolia) הירוק וגדול, והליים הארצישראלי (Citrus limettioides).

כמו יתר פירות ההדר, הליים עתיר בוויטמין C. מלחים בריטיים השתמשו רבות בליים ובלימונים כדי למנוע את מחלת הצפדינה. בטעמו ובתמצית הליים משתמשים בייצור משקאות הספרייט וקוקטיילים כדוגמת מוחיטו וקפיריניה.

לליים, בניגוד ללימון אין גרעינים.<ref></ref>

בישראל נהוג למכור "ליים פרסי מיובש" בצבע שחור או ליים פרסי רגיל לצורכי בישול.

==זני ליים==
* ליים פרסי
* ליים אצבעות
* קי ליים
* ליים קווט
* לימון מתוק
* ליים הארצישראלי

==קישורים חיצוניים==

* 
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדרים
סלעית (ציפור)

[[סלעית הודית "לבנת כתר"]]
[[סלעית לבנת כנף, צולם בעין עקב]]
[[סלעית שחורת בטן, צולם במכתש רמון]]
סַלְעִית (שם מדעי: Oenanthe) היא סוג של ציפור שיר, שבעבר סווגה למשפחת הקיכליים (Turdidae), אך כיום היא משויכת למשפחת החטפיתיים (Muscicapidae). בישראל מצויים 15 מתוך 32 מיני הסלעית בעולם, לרובן זנב שחור-לבן ועל-שת לבן. גודלן של הסלעיות נע בין 13-19 ס"מ, ומשקלן נע בין 17–36 גרם. מקור שמן בתכונתן - לעמוד בנקודת תצפית גבוהה, בדרך כלל על סלעים.

הסלעיות בוחרות לדור בנופים פתוחים ואזורים יבשים. בישראל ניתן למצוא אותן באזורים מדבריים ובערבה. הן ציפורים טריטוריאליות, כלומר, מקפידות לשמור על הטריטוריה שלהן, שגודלה עשוי להגיע אף ל-500 דונם. הן בונות את קיניהן בנקיקי סלעים, במחילות נטושות של מכרסמים ובחורים באדמה. הסלעיות מטילות עד 6 ביצים בהטלה, ודוגרות עליהן בפרק זמן של כשבועיים. גוזלי הסלעית שוהים בקן כשבועיים, אך מואכלים מספר שבועות נוספים גם לאחר שעזבו את הקן.

==מיני הסוג==
* סלעית אירופית (Oenanthe oenanthe)
* Oenanthe seebohmi
* Oenanthe pileata
* Oenanthe bottae
* Oenanthe heuglini
* סלעית ערבות (Oenanthe isabellina)
* סלעית נזירה (Oenanthe monacha)
* סלעית מדבר (Oenanthe deserti)
* סלעית קיץ (Oenanthe melanoleuca)
* סלעית איברית (Oenanthe hispanica)
* סלעית קפריסאית (Oenanthe cypriaca)
* סלעית שיחים (Oenanthe pleschanka)
* Oenanthe albifrons
* Oenanthe phillipsi
* סלעית חלודת זנב (Oenanthe moesta)
* שחור-זנב (Oenanthe melanura)
* Oenanthe familiaris
* Oenanthe scotocerca
* Oenanthe dubia
* Oenanthe fusca
* סלעית הודית (Oenanthe picata)
* סלעית שחורה (Oenanthe leucura)
* סלעית חבשית (Oenanthe lugubris)
* סלעית שחורת בטן (Oenanthe leucopyga)
* Oenanthe alboniger
* סלעית חורף (Oenanthe finschii)
* סלעית לבנת כנף (Oenanthe lugens)
* Oenanthe lugentoides
* סלעית כורדית (Oenanthe xanthoprymna)
* סלעית פרסית (Oenanthe chrysopygia)
* סלעית הבזלות (Oenanthe warriae)
* סלעית מגרב (Oenanthe halophila)

סלעיות בישראל:
* סלעית קיץ (Oenanthe melanoleuca) - המין השכיח והנפוץ ביותר מבין הסלעיות בישראל. מתגוררת בארץ בתקופת הקיץ, בדרך כלל באזורי ההרים בחבל הים-תיכוני. צבעה חום בהיר וכנפיה ולחייה שחורים.
* סלעית חורף (Oenanthe finschii) - מצויה בעיקר בצפון הארץ ובמרכזה - בתקופת החורף. לזכר גב וגחון לבנים, שצבעם הופך בסתיו לחום בהיר ולנקבה גחון לבנבן וגב חום.
* סלעית מדבר (Oenanthe deserti) - מצויה באזור המדברי לכל תקופת השנה ובאזור הערבה בקיץ. זו הסלעית היחידה ששני שלישים מזנבה בצבע שחור.
* סלעית אירופית (Oenanthe oenanthe)
* סלעית ערבות (Oenanthe isabellina)
* סלעית שיחים (Oenanthe pleschanka)
* סלעית קפריסאית (Oenanthe cypriaca)
* סלעית לבנת כנף (Oenanthe lugens)
* סלעית נזירה (Oenanthe monacha)
* סלעית שחורת בטן (Oenanthe leucopyga)
* סלעית הבזלות (Oenanthe warriae)
* סלעית כורדית (Oenanthe xanthoprymna)
* סלעית חלודת זנב (Oenanthe moesta)
* סלעית פרסית (Oenanthe chrysopygia)
* שחור-זנב (Oenanthe melanura)

==קישורים חיצוניים==

* 

* - על סלעית הבזלות

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1816
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי-פייר וייו
קטגוריה:חטפיתיים
פטרוזבודסק

פטרוזבודסק (ברוסית: Петрозаводск - בית החרושת של פטר; בקרלית: Petroskoi) היא עיר ברוסיה, בצפון-מערב החלק האירופאי, בירת רפובליקת קרליה. היא שוכנת על חופו המערבי של האגם אונגה. אוכלוסייתה מונה כ-261,987 איש (2010).

== היסטוריה ==
במקום שנמצאת העיר, ב-29 באוגוסט 1703, דהיינו בתקופת פטר הגדול נוסד בית החרושת לברזל ביחד עם יישוב קטן. ב-1734 בית החרושת נסגר, אך היישוב המשיך להתקיים. ב-1773 נוסד בית חרושת חדש לייצור תותחים ונקרא על שמו של אלכסנדר נבסקי,

ב-1777 המלכה יקטרינה השנייה העניקה ליישוב מעמד של עיר. ב-1781 העיר הוכרזה כבירת פרובינציית אולונץ, וב-1784 בירת הגוברניה של אולונץ. בין 1784 ל-1785 בתפקיד מושל המחוז כיהן המשורר גברייל דרז'אבין.

בין 1941 ל-1944 בכיבוש פינלנד, שקראה לעיר Äänislinna על שם האגם אונגה בפינית.

== ערים תאומות ==
לפטרוזבודסק שש עשרה ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:רפובליקת קרליה: ערים
קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1703
דגל פנסילבניה

דגל מדינת פנסילבניה מציג את סמל פנסילבניה באמצע רקע כחול ומוקף מימין ומשמאל בשני סוסים, מלמעלה על ידי עיטם לבן-ראש ומלמטה בענף של תירס וענף זית. העיטם לבן-הראש, מסמל את האומה החדשה המתהווה בפנסילבניה. מתחת לסמל המוקף נמצא סרט עליו רשום המוטו של פנסילבניה: "מוסריות, חרות ועצמאות".

הדגל הוכר באופן רשמי בשנת 1799. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית נשאו חיילים מפנסילבניה דגל שדמה לדגל האמריקאי, אולם במקום הכוכבים בפינה השמאלית העליונה היה סמל פנסילבניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

פנסילבניה

קטגוריה:פנסילבניה: סמלים
פנסילבניה
קטגוריה:עיט בתרבות
קטגוריה:סוסים בתרבות
טביליסובה

חגיגות טביליסובה בסמטאות טביליסי, 2007
טביליסובה (בגאורגית: თბილისობა, תבּיליסוֹבָּה) או יום טביליסי, הוא הפסטיבל השנתי הגדול ביותר בטביליסי, המנציח את היווסדה של העיר. הוא נערך בהתאם למסורת הגאורגית, שבה נהוג לחגוג את יום השנה לייסודן של ערים ועיירות בפסטיבלים. זה הנערך בטביליסי הוא הגדול מכולם.

הפסטיבל של טביליסי, טביליסובה, נחגג מדי שנה ביום א' האחרון של חודש אוקטובר. זו גם עת הבציר וייצור היין, וחתונות רבות בגאורגיה נערכות אף הן בתקופה זו. ביום הפסטיבל מתקיימים קונצרטים והופעות מחול עממי ברחובות העיר, דבר המושך גם תיירים. הפסטיבל נוסד בשנת 1979, וחודש בשנת 1994 לאחר השעיה בת 6 שנים בתקופה בה שררה מתיחות פוליטית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.georgienseite.de/index.php?cmd=inhalt&link=das_land/tiflis/tbilissoba.php www.georgienseite.de], 

קטגוריה:טביליסי: תרבות
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
משה מרוז

משה מרוז (נולד בשנת 1946) הוא עורך דין ישראלי, עומד בראש משרד עורכי דין מהתחום הפלילי.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל לד"ר פנחס רוזנבליט. הוא התמחה במשרדו של עורך-דין חיים קאזיס. לאחר שקיבל את רישיון עריכת הדין שימש כסניגור בפרשות נודעות בתחום הפלילי. בין השאר ייצג בבתי המשפט את יגאל עמיר ואחיו חגי, את שלמה נור (שהורשע באונס "מיס עולם" לינור אברג'יל ונידון ל-16 שנות מאסר), את האחים אלפרון ואת האחים ארמבם מפתח תקווה שנאשמו בסחיטה ואיומים. שימש גם כעורך דינו של זוהר ארגוב.

במשרדו שותפים גם בנו עופרי ובתו שירה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:עורכי דין פליליים ישראלים
קטגוריה:משפחת רוזן-רוזנבליט
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
איי אוסטרל

איי אוסטרל (בצרפתית: Îles Australes או Archipel des Australes) הם הדרומיים בקבוצות איי פולינזיה הצרפתית. 
קבוצת איי אוסטרל מורכבת משתי קבוצות איים - איי טובואיי ואיי באס.

==איי טובואיי==
איי טובואיי (בצרפתית: Îles Tubuaï), הקרויים על שם הגדול באיים, כוללים את:
* לז איל מריה (les Îles Maria) - במיקום 21°48′00″ דרום, 154°41′00″ מערב.
* רימאטארה - 22°38′25″ דרום, 152°50′16″ מערב.
* רורוטו - 22°29′04″ דרום, 151°20′03″ מערב.
* טובואיי - 23°23′00″ דרום, 149°27′00″ מערב.
* ראיוואוואה - 23°52′00″ דרום, 147°40′00″ מערב.

==איי באס==
קבוצת איי באס (בצרפתית: Îles Bass) מורכבת מהאיים:
* רפה איטי - האי הראשי של קבוצת האיים - 27°35′00″ דרום, 144°20′00″ מערב.
* מרוטירי - אי קטן במיקום - 27°55′00″ דרום, 143°26′00″ מערב.

==מנהל==
איי אוסטרל מהווים תת-יחידה מנהלית המכונה "איי אוסטרל" (בצרפתית: la subdivision administrative des (Îles) Australes), אחת מחמש תת-היחידות של פולינזיה הצרפתית.
כמו כן האיים מהווים אזור בחירה (circonscription des Îles Australes) - אחד מששת אזורי הבחירה של פולינזיה הצרפתית לאספת הנבחרים של פולינזיה הצרפתית.

==ראו גם==
* חלוקה מנהלית של צרפת

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.oceandots.com/pacific/tubuai/ תצלומי לוויין באתר Oceandots.com]
* 

*
אוסטרל
קטגוריה:האזור האוקיאני
עור התוף

מבנה האוזן
עור התוף או הקרום התופי הוא קרום דק המצוי באוזן ומפריד בין האוזן החיצונית לאוזן התיכונה.

עור התוף מורכב משלוש שכבות: המשך העור של תעלת השמע החיצונית- אפיתל קשקשי, שכבה רירית המתנפחת כאשר האוזן מודלקת- אפיתל נשימתי, ושכבה העשויה שתי וערב ותפקידה לכווץ את עור התוף- סיבי קולגן. החיצוני ביותר הוא האפיתל הקשקשי (לכיוון תעלת השמע) והפנימי ביותר הוא האפיתל הנשימתי.

עור התוף מגביר ומעביר את גלי הקול שנקלטים מהאוויר החיצוני לעצמות השמע הקטנות (Ossicles) שבאוזן התיכונה, שבסופו של דבר נקלטים על ידי האיבר הקורטי שבאוזן הפנימית ואותותיהם מועברים דרך העצב השמיני לקורטקס באזור הטמפורלי במוח, לצורך קליטה והבנה. 

נקב או קרע בעור התוף יכולים להוביל לאיבוד שמיעה הולכתי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אוזן
קטגוריה:שמיעה
צ'אפלין צ'ארלי

צ'אפלין צ'ארלי הוא אלבום הסולו הראשון של שלומי ברכה, גיטריסט להקת "משינה", אשר יצא בשנת 2003.

האלבום יצא אחרי עבודה של שלוש שנים. זמן קצר לפני יציאתו חזר ברכה לשתף פעולה עם משינה לקראת איחודה של הלהקה, מה שגזל ממנו את מרבית זמנו והביא לדבריו לקידום מכירות מוגבל יותר של אלבומו. במקור יועד לאלבום השם "פופקורן", כשם הרצועה השנייה בו.

אחד משירי האלבום, "באה לקראתך", חודש על ידי רם אוריון, תחילה בהופעות ולבסוף הופיע גם באלבומו "כן".

==רשימת השירים==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלומי ברכה, מלבד היכן שמצוין אחרת.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2003
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת פונוקול
קטגוריה:אלבומי שלומי ברכה
טובואיי

מיקום טובואיי באיי אוסטרל
טובואיי (בצרפתית: Tubuai) הוא שמה של קבוצת איים וכן של האי המרכזי בקבוצת איים זו, המהווה חלק מאיי אוסטרל בפולינזיה הצרפתית שבאוקיינוס השקט.

האי טובואיי ממוקם כ־640 ק"מ דרומית לטהיטי.

באי מתגוררים כ־2,050 תושבים, ושטחו 45 קמ"ר.

האי סופח לצרפת בשנת 1881.

באחד הסרטים שנעשו על בסיס הספר "המרד על הבאונטי" מתואר האי כאי בו מתגוררים קניבלים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איי אוסטרל
מיכאל קאליק

מיכאל (מיכאיל) קאליק (ברוסית: Михаил Наумович Калик; 29 בינואר 1927 – 31 במרץ 2017) היה במאי קולנוע, תסריטאי ועורך קולנוע יהודי סובייטי ולאחר מכן ישראלי, שעבודתו התפרשה משנות ה-50 ועד שנות ה-90 המוקדמות. סרטיו מתאפיינים בהתמקדות באווירה ובקשרים הרגשיים בין הגיבורים, כאשר סיפור העלילה הוא משני בחשיבותו.

== קורות חיים ==
נולד בארכנגלסק שבברית המועצות. ב-1951 נעצר קאליק בעת לימודיו בבית הספר המרכזי לקולנוע (VGIK) באשמת פעילות ציונית וקשירת קשר לחיסולו של סטלין. הוא נשלח לגולאג, ושוחרר ממנו ב-1954 לאחר מותו של סטלין. ב-1956 אף טוהר שמו על ידי הממשל הסובייטי. לאחר שחרורו השלים את הלימודים בבית הספר המרכזי לקולנוע.

הצלחתו הקולנועית הראשונה הייתה ב-1961 בסרטו "אדם בעקבות השמש", ולאחר מכן עם "להתראות בנים" (1964).

בשנת 1968 ביים סרט נוסף "לאהוב" (Любить). סרט זה יצא לבתי הקולנוע לאחר עריכה נוספת שבוצעה ללא ידיעת קאליק. הוא פנה לבית המשפט, אך המשפט לא נערך ובמקום זה הוחרם ההעתק המקורי של הסרט מביתו. רק בשנת 1990 הצליח קאליק לשחזר את הגרסה המקורית של הסרט.

ב-1971 עלה קאליק לישראל, וכתוצאה מכך נאסרו סרטיו להקרנה בברית המועצות. ב-1974 ביים את הסרט שלושה ואחת בכיכובם של אורי לוי, אסי דיין ויונה אליאן.
הסרט עסק בהתפכחותו של פלמחניק מזדקן אל מול תהליך החומרנות בחברה הישראלית ובמערכת היחסים שלו עם בניו. כל זאת, על רקע נופי ים סוף, חופי אילת ומזרח סיני. הסרט נחל כישלון חרוץ בבתי הקולנוע בישראל, ובכך הסתיימה ה"קריירה" הישראלית של הבמאי. הוא נשאר בישראל ומיעט בפעילות קולנועית.

ב-1991 הוזמן קאליק לרוסיה לביים סרט בחופש יצירתי מוחלט, ויצר את הסרט "ושב הרוח". בשנת 1993, הציג קאליק את סרטו בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט זכה בשני פרסים מיוחדים כסרט זר.

ב-2001 ביים סמיון וינוקור סרט תיעודי על חייו של קאליק בשם "קאליק בשחור-לבן וצבע".

==קישורים חיצוניים==

* , 
* [http://www.seagullfilms.com/directors-index/kalik-mikhail?searched=kalik&advsearch=oneword&highlight=ajaxSearch_highlight+ajaxSearch_highlight1 סקירה קצרה] 
* [https://belisrael.info/?p=10269 ריאיון עם קאליק] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:במאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים רוסים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:אסירי גולאג
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017