OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עטלף סלים עלי

עטלף סלים עלי (שם מדעי: Latidens salimalii) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שאנדמי לדרום הודו ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1972 על ידי הממלוג התאילנדי קיטי תונגלונגיה והוא קרוי על שם האורניתולוג ההודי סלים מויזודין עבדול עלי. המין מצוי בסכנת הכחדה עם אוכלוסייה שקטנה מ-1,000 פרטים ומאוים מצד בירוא יערות וציד.
==תיאור==
עטלף סלים עלי מתאפיין בגולגולת רחבה וכלבית, בגוף קטן ובלוע קצר ורחב. האוזניים קצרות ומעוגלות, העיניים גדולות והנחיריים צינוריים. החך שלו צר מקדימה ומתרחב בחלק האחורי. על החך 13 רכסים כשארבעת הראשונים שלמים והשאר מופרדים באמצע. הניבים קטנים ולא מחודדים, והמלתעות העליונות רחבות וקצרות. מספר שיניו 26. אורך הראש והגוף של עטלף סלים עלי 102–109 מ״מ, אורך הזרוע 59–70 מ״מ ומשקלו עד 69 גרם. למין זה אין זנב, וכנף הזנב מצומצת למדי. כשהתגלה לראשונה, הוא נחשב בטעות כמין של כלב-מעופף.

הפרווה של עטלף סלים עלי קצרה ורכה והיא דלילה בכל הגוף להוציא את הסנטר, הגחון והזרועות. צבעה הכללי חדגוני בדרך כלל ונע בין חום אפרורי לחום-שחרחר בצד העליון, לחאקי או אפרפר בצד התחתון. הראש זהה בצבעו לשאר הגוף או כהה יותר. הכנפיים, האף, הרגליים והאוזניים שחרחרים. השוקיים, פנים האוזניים, הגב והפנים דלילים בשיער ובעלי גוון ורדרד.
==תפוצה וביולוגיה==
עטלף סלים עלי אנדמי לדרום הודו במדינות טאמיל נאדו וקרלה; בית הגידול של המין נמצא בתוך הרי גהט המערביים ומורכב מיערות מונסון טרופיים וירוקי-עד עם כמויות משקעים גבוהות. הוא מצוי בטווח גובה של 1,100-800 מטר מעל פני הים. המין מופיע גם במטעי קפה ותה והוא רגיש מאוד להפרעה אנושית במערות שבהן הוא חי.

עטלף סלים עלי פעיל בשעות הלילה ומבלה את שעות היום בקבוצות של 10–30 פרטים בתוך מערות. הוא ניזון מ-18 סוגים של פירות ומ-6 סוגים של פרחים. פריטי התזונה הדומיננטיים הם 3 מיני תאנים, שני מינים של אליוקארפוס ומין אחד של דיכפטלום. יש עונת רבייה אחת מדי שנה, וההמלטות מתרחשות בין מאי ויוני. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד. מעבר לכך, אין פרטים נוספים על אורח החיים של הסוג.
==מצב==
עטלף סלים עלי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל האוכלוסייה הקטנה שלו שמספר נמוך מ-1,000 פרטים והירידה המתמשכת במספריו שצפויה להגיע לשיעור של 20% מהאוכלוסייה עד אמצע המאה ה-21. האיומים העיקריים על המין הם ציד לבשרו ולאבריו המשמשים ברפואה המסורתית כתרופה למחלות נשימה, בירוא יערות לצורך תעשיית העץ או הגדלת שטחי חקלאות, והפרעה אנושית במערות שבהם הוא חי.

עטלף סלים עלי נחשב למין מוגן על פי החוק ההודי, ומצוי באזורים המוגנים הבאים: שמורת הטיגריס קאלאקאד-מונדאנטהוראי, מקלט חיות הבר מגאמאלאי, ושמורת הטיגריס פרייאר. ארגון השימור ממליץ לבצע סקרים כדי לאתר אוכלוסיות נוספות ולהעלות את המודעות הציבורית למצבו. האוכלוסייה העולמית של מין זה נאמדת בכ-750 פרטים בלבד.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:הודו: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
עטלף פרחים זנוב

עטלף פרחים זנוב (שם מדעי: Notopteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1859 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא ידוע בזנבו הארוך. עטלף הפרחים חי ביערות טרופיים וניזון מצוף ואבקה. הוא מאוים מצד אובדן בית גידול וציד והאוכלוסיות של שני המינים שלו נמצאות בירידה.
==תיאור==
עטלף הפרחים הזנוב מתאפיין בראש משולש וצר, בגוף קטן עם שוקיים מוארכים ובלוע מחודד ודק. העיניים גדולות, האוזניים קטנות ומעוגלות והלשון ארוכה, רחבה ומכוסה בקצה בגבשושיות. הכנפיים מחוברות לחלק התחתון של עמוד השדרה ונותנים לו מראה של גב חשוף למחצה. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הזנובים 93–110 מ״מ, אורך הזרוע 58–69 מ״מ ואורך הזנב 43–62 מ״מ; המשקל נע בין 56 ל-73 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.

הסוג מזוהה בזכות זנבו הארוך שמכיל 10 חוליות ולא אופייני לעטלפי הפירות. כנף הזנב כוללת קרומים קצרים לאורך פנים הרגליים. נוסחת השיניים כוללת 26–28 שיניים. הניבים ארוכים והחותכות התחתוניות גדולות במיוחד. אצל עטלפים בוגרים, נושרים לעיתים קרובות חלק מהחותכות העליונות.

לעטלף הפרחים פרווה צפופה וקצרה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין, ונע בין חום זית לערמוני, חום-אפרורי או אפור כהה. הגחון נוטה להיות חיוור יותר והחלק התחתון של הגב כהה בצורה בולטת בגלל קרומי הכנף. הכנפיים, הזנב והרגליים בצבע שחור מבריק. הזרועות, השוקיים והחוטם בצבע בורדו-ורוד. האוזניים ורודות עם קצה כהה.
==תפוצה וביולוגיה==
עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה ואין ביניהם חפיפה. התפוצה של הסוג כוללת את פיג'י, ונואטו וקלדוניה החדשה ואולי גם באיי הנאמנות הסמוכים לקלדוניה. מבין איי פיג׳י הם נוכחים בויטי לבו, ונואה לבו וטאבאוני ומבין איי ונואטו ניתן למנות את טאנה, איי אנטום, ארומנגו, אפאט, מוטה לבה וסנטה מריה. בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, כרי דשא תת-אלפינים, מטעים ובתה חופית, והם מצויים הן בשפלות והן באזורים הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים. הם מבקרים לעיתים קרובות ביערות משניים, בגינות ובאזורים עירוניים בחיפוש אחר מזון.

המינים בסוג חיים בבדידות, בקבוצות קטנות של 25 פרטים או במושבות גדולות של מאות עד אלפי פרטים. הם מבלים את שעות היום בשינה במערות גיר וחללי עצים, ויוצאים לפעילות עם רדת החשיכה בגפם, בזוגות או בקבוצות קטנות. בדרך כלל, יש להם מדי לילה מסלול קבוע, והם נוטים להישאר באותו אזור לאורך זמן. עטלפי הפרחים ניזונים בעיקר מצוף, מיץ פירות ואבקנים ומסתייעים בחוטמם המחודד ובלשונם הארוכה כדי לחלץ צוף ואבקה מתפרחות. גודלם הקטן מאפשר להם לתמרן ביעילות ביער הצפוף בדרך לתפרחות והרגלי התזונה שלהם הופכים אותו למאביקים חשובים בפיג׳י, ונואטו וקלדוניה. מדי שנה יש ככל הנראה שתי עונות רבייה, והנקבה ממליטה גור יחיד בכל פעם.

שני המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות, ציד, כרייה, הפרעה אנושית, הכנסת מינים פולשים ועיור, כאשר מין אחד במצב פגיע (VU) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN). התפוצה המוגבלת שלהם, הופכת אותם לפגיעים מפני סופות טרופיות. האוכלוסייה של שני המינים יחדיו אינה עולה על 10,000 פרטים והמגמה שלה נמצאת בירידה מתמשכת.
==מינים==
* עטלף פרחים ניו-קלדוני (Notopteris neocaledonica) - אנדמי לקלדוניה החדשה.
* עטלף פרחים פיג'יאני (Notopteris macdonaldi) - מצוי בפיג׳י ובונואטו וכנראה היה קיים בעבר בטונגה.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1859
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף פרחים כהה

עטלף פרחים כהה (שם מדעי: Melonycteris או Nesonycteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שאנדמיים למלנזיה. הסוג הוקם בשנת 1877 על ידי הזואולוג האירי ג’ורג׳ אדוארד דובסון והוא קרוב לסוגים עטלף פרחים ועטלף פרחים זנוב. המינים בסוג התחלקו בעבר לטקסון מונוטיפי עצמאי ושני מינים ששויכו לסוג Nesonycteris. עם זאת, בהמשך התברר שהשניים אינם כה שונים מהטקסון המונוטיפי שהתגלה לפניהם, והשלושה אוחדו לסוג יחיד עם שני תת-סוגים. עם זאת, בטקסונומיות מסוימות עדיין ניתן לראות את החלוקה הישנה.
==תיאור==
עטלף הפרחים הכהה חולק קווי דמיון עם סוגים אחרים בתת-משפחת עטלפי הצוף: ראשו גדול וחרוטי, גופו גוצי וחרטומו צר ומחודד. עיניו גדולות, אוזניו צרות ואליפסיות ואפו קטן. לשונו ארוכה ועטויה בגבשושיות בקצה. השוקיים שעירות והזרועות כמעט עירומות לחלוטין. אורך הראש והגוף של עטלפי הפרחים הכהים 77–106 מ״מ ואורך הזרוע 55–65 מ״מ; משקלם עד 63 גרם. הסוג נטול זנב, וקרום התעופה האחורי שלו גדול ומפותח.

למין אחד בסוג יש טופר על האצבע המורה בעוד שאצל שני המינים האחרים היא נעדרת. הסוג מאופיין על בסיס נוסחת השיניים שלו שכוללת 32–34 שיניים; יש לו זוג חותכות בלבד בלסת העליונה בעוד שבלסת התחתונה מספרם נע בין 2 ל-4; יש לו גם 6 מלתעות ו-6 טוחנות.

לעטלף הפרחים פרווה קצרה וצפופה. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין חום ערמוני לאוכרה או זהוב עמוק. אצל אחד המינים בסוג הבטן כהה בהרבה מהגב והצלעות, בעוד שאצל שני המינים האחרים היא חיוורת. הכנפיים בצבע שחור מבריק והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
==תפוצה וביולוגיה==
עטלפי הפרחים הזנובים אנדמיים למלנזיה, בה הם מצויים רק בארכיפלג ביסמרק והארכיפלג של איי שלמה. שני הארכיפלגים שייכים למדינות איי שלמה ופפואה. בארכיפלג ביסמרק יש נוכחות של מין אחד באיים הגדולים בריטניה החדשה ואירלנד החדשה. התפוצה של שני המינים האחרים היא באיי שלמה, ומתחלקת בין המזרח למערב: החלק המזרחי כולל את גוודלקנל, קולומבנגרה, מלייטה, ג’ורג'יה החדשה, איי ראסל, סן קריסטובל, ואנגונו, גטוקאה, ראנונגה, וולה לוולה וטטפארה, והחלק המערבי כולל את בוגנוויל, אובלירי, אלו, צ’ויסול, פאורו, מונו, סנטה איזבל ואיי נגלה. בית הגידול על עטלפי הפרחים כולל יער גשם טרופי, יער עננים ובתה חופית. הם מצוים בשפלות, בחופים וברכסים הרריים עד רום 1,600 מטר מעל פני הים.

המינים בסוג פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום תחת דקל, קוקוס ובננה. הם ניזונים בעיקר מצוף, אבקנים, מיץ פירות ופרחים של העצים הללו, ובשל כך מבלים רק 36% מזמן הפעילות בטיסה. הן הזכרים והן הנקבות של עטלפי הפרחים טריטוריאליים במיוחד, והם מגנים בקנאות על שטח עשיר במזון מפני עטלפים מאותו הזוויג. הרבייה ככל הנראה מונוגמית ויש שתי המלטות בשנה. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה של הסוג וסביר להניח שהוא דומה בפרטים רבים לעטלפי פרחים אחרים.

המינים בסוג נמצאים במצב שפיר לעת עתה. המרת יערות למטעי קקאו ובננה פחות משפיעה עליהם מעטלפים אחרים, שכן גם המטעים מספקים להם את המזון הדרוש. העובדה שהסוג אינו שוכן במערות ואינו חי במושבות גדולות, מפחיתה את איום הציד.
==מינים==
בסוג זה 3 מינים:
* עטלף פרחים שחור-בטן (Melonycteris melanops) - אנדמי לארכיפלג ביסמרק.
* עטלף פרחים פרדוליס (Melonycteris fardoulisi) - מצוי במזרח איי שלמה.
* עטלף פרחים וודפורד (Melonycteris woodfordi) - מצוי במערב איי שלמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1877
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' אדוארד דובסון
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף צינורי מדומה

עטלף צינורי מדומה (שם מדעי: Paranyctimene) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שאנדמיים לגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1942 על ידי הזואולוג האמריקני ג׳ורג׳ הנרי המילטון טייט והוא קרוב חיצונית וגנטית לסוג עטלף צינורי הססגוני והגדול יותר. הסוג נחשב במקור לטקסון מונוטיפי עד לגילויו של מין נוסף בשנת 2001.
==תיאור==
לעטלף הצינור המדומה גולגולת רחבה, מוצקה ומעוגלת, גוף קטן וכנפיים קצרות ורחבות. העיניים גדולות, האוזניים קצרות ועגולות והלוע רחב ועגול. הנחיריים ארוכים במיוחד ודומים לצינור. הזנב קצר יחסית וכנף הזנב בלתי מפותחת. הלסתות שלו חזקות עם שיניים מפותחות וניבים חזקים וארוכים במיוחד. החותכות התחתונות נעדרות. במראהו הכללי הוא דומה מאוד לסוג עטלף צינור, אך המורפולוגיה של השיניים שונה במקצת והחך ארוך יותר. עטלף הצינור המדומה קטן יותר מעמיתו: אורך ראשו וגופו 63–93 מ״מ, אורך הזרוע 54–58 מ״מ ואורך זנבו 12–21 מ״מ; משקלו 21–33 גרם.

הפרווה של עטלף הצינור המדומה קצרה ועבה. צבעה הכללי כהה יותר מהסוג השני, ונע בין חום אפרורי לחום כהה. הגחון והחזה חיוורים יותר וצבועים בצהבהב חיוור, זהוב או אוכרה. הראש בולט בצבעו הכהה (שוקולד שחור או חום כהה), הפס הגבי שמאפיין את הסוג השני נעדר אצלו. הכנפיים צבועות בירקרק, אדמדם או חום כהה והן מנומרות בדלילות בכתמים צהבהבים או לבנים. האוזניים חומות עם קצוות לבנים והן אינן מנומרות בצהוב כמו אצל הסוג השני. הנחיריים שחורים או ירקרקים - תלוי במין.

==תפוצה וביולוגיה==
עטלפי הצינור מצויים בעיקר באי גינאה החדשה - הן בצד הפפואני והן בצד האינדונזי. בנוסף הם מצויים באיים הסמוכים ואיאגו וסוולאווטי. טווח התפוצה הספציפי של המינים אינו ידוע, אך ייתכן שמין אחד מאכלס את החלק הצפוני של האי ומין אחד את החלק הדרומי. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער גדותיים ויער מנגרובים בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,350 מטר מעל פני הים.

אין מידע אודות האקולוגיה של הסוג, וסביר להניח שהוא דומה באורח חייו לקרובו. המינים בסוג בודדים, פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בעלווה הצפופה. הם ניזונים בעיקר ממיץ של תאנים ופירות שונים וסוחטים חתיכות פרי עד תום ולאחר מכן יורקים אותם. הם אינם תלויים בנוכחות גופי מים. הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה. ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחר מכן הנקבה ממליטה גור יחיד. המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), ובשל אורח חייהם הבודד הם לא מאוימים מציד כמו עטלפים החיים במושבות גדולות.
==מינים==
בסוג זה 2 מינים:
* עטלף צינורי ירוק (Paranyctimene raptor)
* עטלף צינורי איתן (Paranyctimene tenax)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1942
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ורג' הנרי המילטון טייט
קטגוריה:עטלפי פרי
עטלף שחור-ראש

עטלף שחור-ראש (שם מדעי: Chironax melanocephalus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום-מזרח אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית בשנת 1825 על ידי הזואולוג הגרמני קונרד יאקוב טמינק ובתחילה נחשב כמין בסוג כלב-מעופף. לעטלף שחור הראש 2–3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפיים נפרדים.
==תיאור==
העטלף שחור הראש בעל גוף קטן וגוצי, ראש גדול וכלבי וחרטום קצר במיוחד. האוזניים עגולות, קטנות וחסרות שיער. העיניים גדולות והנחיריים צינוריים ופונים לצדדים. השוקיים שעירים וקרום התעופה האחורי קצר ורצועתי. אורך הראש והגוף של העטלף שחור הראש 60–78 מ״מ, אורך הזרוע 41–47 מ״מ ואורך האוזן 9–11 מ״מ; משקלו עד 20 גרם והוא נטול זנב. המין קרוב חיצונית וגנטית לעטלף נקוד-כנף, אך קטן יותר, חסר נקודות ובעל נוסחת שיניים שונה.

הפרווה של העטלף שחור הראש קצרה, צפופה ורכה. צבעה הכללי חום אפרורי, אפור כהה או חום כהה כשהגחון נוטה להיות אפרפר חיוור, בז׳ או צהבהב. הראש בולט בצבעו השחור מבריק שמאפשר לזהותו בנקל ממינים אחרים. לזכרים יש ציציות שיער כתומות או צהובות סביב הכתפיים והצוואר. הכנפיים בצבע שחור מבריק או שחור-כחלחל, והשוקיים והזרועות ורודים.
==תפוצה וביולוגיה ==
העטלף שחור הראש מצוי בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה אינו רציף, וכולל את חצי האי המלאי (מלזיה ודרום תאילנד), לצד האיים סומטרה, ניאס, בורנאו, ג'אווה, סולאווסי ואולי גם באלי. בית הגידול מורכב בעיקר מיער עננים נמוך ויער שפלה טרופי.

העטלף שחור הראש פעיל בלילה. בשעות היום הוא שוכן בקבוצות קטנות של 2–8 פרטים על שרכים ומערות רדודות. הוא ניזון מפירות (בפרט מיני פיקוס) ואינו זקוק לשתיית מים. נקבות בהיריון נצפו בין ינואר לאפריל בחצי האי המלאי, ובין מרץ לאפריל באי סולאווסי. הנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד שנגמל לאחר מספר חודשים.

==מצב==
העטלף שחור הראש מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), מכיוון שהוא עדיין נפוץ דיו בבתי גידול הרריים וסביר להניח שהירידה במספריו אינה עדיין ברמה המצדיקה סיווג בקטגוריה מאוימת יותר. בהערכה האחרונה שפורסמה בשנת 2020, הארגון ציין שיש אינדיקציות לכך שהמין נראה בתדירות נמוכה יותר מבעבר, ולאור האיומים עליו הוא צפוי להיות מסווג בעתיד כמין קרוב לסיכון.

האיום העיקרי על העטלף הוא אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות למטרות מגוונות כמו גם הפרעה אנושית. העטלפים נוטים יותר ויותר לחיות באזורים הרריים בשל ההפרעות הרבות ביערות השפלה. המין מצוי במספר אזורים מוגנים.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד יאקוב טמינק
קטגוריה:עטלפי פרי
קטגוריה:מלזיה: יונקים
קטגוריה:בורנאו: יונקים
קטגוריה:סומטרה: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה
תן-מעופף

תן-מעופף או עטלף התן (שם מדעי: Thoopterus), הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 או 3 מינים החיים במספר קבוצות איים סביב ים מולוקה בדרום-מזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1890 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי על בסיס נוסחת שיניים שונה, ומשמעות שמו המדעי היא ״תן עם כנפיים״. במקור, התן המעופף נחשב לטקסון מונוטיפי עד פיצולו בשנת 2012 לשני מינים; הסיווג החדש מוכר על ידי הרשימה האדומה של IUCN, אך בטקסונומיות מסוימות הוא עדיין מופיע כמין יחיד בסוגו.
==תיאור ואנטומיה==
לתן המעופף גוף קטן, ראש כלבי חרוטי ועיניים גדולות. האוזניים קצרות ומעוגלות. הלוע מחודד וקצר יחסית עם אף ריבועי. הזנב קצר במיוחד וניתן להרגיש בו רק באמצעות מגע. קרומי הכנף מחוברים לבוהן של האצבע השנייה. קרום הכנף האחורי קצר ודק ומשתרע לאורך החלק הפנימי של הרגליים.

אורך הראש והגוף של מיני התן המעופף 8–10 ס״מ, אורך הזרוע 7–8 ס״מ, אורך האוזן כ-2 ס״מ ואורך הזנב 0.6 ס״מ. משקלם 52–117 גרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.

הפרווה החלקה של התן המעופף ארוכה יותר משל הכלב המעופף, ומשתרעת לאורך הקרסוליים עד לעצמות המסרק. צבעה הכללי חדגוני וכהה ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד כהה, אפור כהה או שחור-כסוף מבריק. הראש והחזה אפלוליים, בעוד שהגחון וצדדי הגוף נוטים להיות חיוורים יותר בצבעם. סביב הסנטר והגרון יש צווארון חיוור. הכנפיים שחורות, והזרועות, הרגליים וחלק מהחרטום בצבע בורדו כהה. בין המינים יש הבדלים קלים בצבע.
==תפוצה וביולוגיה==

מיני התן המעופף אנדמיים לאזור ים מולוקה באינדונזיה, ושניהם מצויים באי סולאווסי, באי וואווני ובאיי טלאוד. מלבד האיים הללו, כל אחד מהמינים מאכלס איים נוספים סביב סולאווסי שבהם המין השני אינו נמצא: איי סולה, איי סנג׳יה ובוטון. הסוג נעדר מאיי בנגאי, הלמהרה ומונה למרות נוכחות באיים הסמוכים להם.

התנים המעופפים חיים בעיקר ביער גשם טרופי ויער עננים; הם מגלים העדפה ליער ראשוני ללא הפרעה אנושית, אך עשויים להימצא מדי פעם גם ביערות משניים ומטעי קפה וקקאו. הם חיים בשפלות עד רכסים הרריים גבוהים ברום 2,400 מטר מעל פני הים. למרות ששני המינים חיים באותם איים, הם מאכלסים לרוב מפלסי גובה שונים (בדומה למיני האנואה).

התנים המעופפים פעילים בלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בקבוצות קטנות במקלטים קבועים. הם ניזונים בעיקר ממיני תאנים. התנה המעופפת ממליטה גור יחיד לאחר היריון של מספר חודשים. מעבר לכך, אין מידע נוסף על האקולוגיה והביולוגיה של הסוג.

שני המינים בסוג מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש, לאור טווח התפוצה הרחב יחסית, אוכלוסייה גדולה, וחוסר אינדיקציות לירידה משמעותית. התנים המעופפים ניצודים על ידי תושבי האיים עבור בשרם, אך לא ברמות גבוהות שעשויות להשפיע על מספרם.
==מינים==
בסוג זה 2 מינים מוכרים:
* תן-מעופף זריז (Thoopterus nigrescens) - תואר ב-1870 כמין בסוג כלב-מעופף. מצוי בסולאווסי, בוטון, מורוטאי, וואוואני, איי טלאוד ואיי סנג׳יה.
* תן-מעופף סוהניה (Thoopterus suhaniahae) - תואר ב-2012. מצוי בסולאווסי, וואוואני ואיי טלאוד.
* על פי הרשימה האדומה של IUCN, האוכלוסייה של התן המעופף באיי סולה (באי מנגול לפחות) מייצגת מין שלישי עצמאי שטרם תואר מדעית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:עטלפי פרי
אוזנן אפריקני

אוזנן אפריקני (שם מדעי: Laephotis) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים באפריקה שמדרום לסהרה. הסוג הוקם בשנת 1901 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס והוא קרוב מבחינה חיצונית וגנטית לסוג אוזנן מפרשי מדרום-אמריקה.
==תיאור ==
לאוזנן האפריקני גוף גוצי שעיר, ראש חרוטי וכנפיים קצרות ורחבות. החרטום שטוח ורחב ובצידי הלוע יש רפידות בשרניות נפוחות וכהות. העיניים קטנות, האף גדול ורחב והשיניים דקיקות וחדות. האוזניים גדולות ומחודדות עם צפירים עבים ומעוגלים ויכולות להתקפל בצורת סהר; האוזניים אינן מתחברות בבסיס והאפרכסות שלהן קצרות ביחס לאלו של האוזננים האמיתיים. הזנב דקיק וארוך ועטוף בכנף הזנב הרחבה. אורך הראש והגוף של מיני האוזנן האפריקני 46–65 מ״מ, אורך הזרוע 30–38 מ״מ, אורך האוזן 19–25 מ״מ ואורך הזנב 36–50 מ״מ; משקלו 5–11 גרם ומוטת כנפיו כ-30 ס״מ.

הפרווה של האוזנן האפריקני, ארוכה, רכה ומקומטת מעט על הגב. צבעה הכללי בהיר יחסית ונע בין כתמתם לאוכרה, זהוב, נחושת, חום זית או חאקי. הגחון, החזה והסנטר חיוורים יותר ונעים בין צהבהב לשנהב, קרם או לבנבן ואילו הגרון שחור. הפנים דלילות בשיער ובצבע ורוד או בורדו, והמצח, האף והלוע כהים. האוזניים חומות כהות או שחרחרות עם חלקים פנימיים ורודים. הכנפיים שחרחרות-אפורות, כנף הזנב חיוורת ושקופה למחצה והזרועות והרגליים ורודים.

==תפוצה ואקולוגיה==
מיני האוזנן האפריקני מצויים בדרום, מרכז ומזרח אפריקה; טווח התפוצה של הסוג כולל את נמיביה, אנגולה, בוצוואנה, דרום אפריקה, דרום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגוֿ, לסוטו, זמביה, זימבבואה, מלאווי, טנזניה, קניה, אוגנדה ואתיופיה, וסביר להניח שגם את סווזילנד ומוזמביק. בית הגידול משתנה בהתאם למין, וכולל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, יער הררי עד רום 2,650 מטר, חורש ים-תיכוני, סוואנה מיוערת, טרופית או צחיחה למחצה, ביצות, בתה סבוכה ודוקרנית מנוקדת בשיטה, ומדבריות צחיחים דוגמת מדבר נמיב.

מעט מאוד ידוע על אורח החיים של המינים בסוג; האוזננים האפריקנים חיים בדרך כלל בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות. הם מבלים את שעות היום מתחת לקליפות עצים, נקיקי סלעים ועלווה צפופה ויוצאים לפעילות לקראת ערב למשך כשלוש שעות. בטמפרטורות קרירות הם עשויים להיכנס למצב נמנום כדי לחסוך באנרגיה. האוזננים אוכלי-חרקים מובהקים, וניזונים בעיקר מפרפראים, שעירי כנף וחיפושיות שאותם הם צדים באוויר בגובה 1–3 מטר מהקרקע. הם מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר נמוך של 22 קילוהרץ או בהאזנה פסיבית, ומסוגלים לבצע תמרונים חדים באוויר במרדף אחרי טרף. הרבייה מתרחשת אחת לשנה והאוזננית ממליטה גור יחיד שמגיע לבגרות עד גיל שנתיים.
==מינים==
בסוג זה 5 מינים:
*אוזנן אנגולי (Laephotis angolensis)
*אוזנן בוטסוואני (Laephotis botswanae)
*אוזנן נמיבי (Laephotis namibensis)
*אוזנן דה-וינטון (Laephotis wintoni)
*אוזנן קיריניאגה (Laephotis kirinyaga) - התגלה בשנת 2020 בהר קניה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:נשפוניים
אוזנן ואן-גלדר

אוזנן ואן-גלדר (שם מדעי: Bauerus dubiaquercus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הנשפוניים שחי בעיקר באמריקה המרכזית. הוא מדעית לראשונה בשנת 1959 על ידי אוצר המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, ריצ׳רד ואן-גלדר, ונקרא על שמו. שמו המדעי מורכב משמות של חברי המשלחת שאספו את הדגימה של המין בשנת 1957 בארכיפלג איסלאס מריאס ושל מממן המסע. אוזנן ואן-גלדר קרוב מבחינה פילוגנטית לאוזנן חיוור מצפון אמריקה, ובמקור השניים אף נכללו תחת סוג אחד. כיום, שניהם מוגדרים כטקסונים מונוטיפים ומסווגים יחדיו בתת-משפחה עצמאית Antrozoini לצד מספר מאובנים נכחדים.

==תיאור ==
לאוזנן ואן-גלדר גוף גוצי שמנמן, ראש קצר ומעוגל, עיניים קטנות וכנפיים בינוניות רחבות. החרטום והלוע קצרים ורחבים והשפתיים גדולות; השפה התחתונה גדולה ועבה במיוחד עם תלם עדין במרכזה. אפו של האוזנן קטום כאף החזיר ולו נחיריים עגולים וחזיתיים; בשל כך, הוא מזכיר מאוד בפנים את זיזף הפרחים החי בקריביים. מאחורי האף, יש לאוזנן ואן-גלדר צמד בלוטות נפוחות גדולות במיוחד. האוזניים המשולשות של המין גדולות ורחבות למדי עם צפירים ארוכים ומחודדים, אך עם זאת האפרכסות קצרות בצורה ניכרת משל האוזננים האמיתיים והמדומים. הזנב ארוך ודקיק ומוקף בקרום תעופה רחב.

אוזנן ואן-גלדר הוא עטלף קטן; אורך ראשו וגופו 63–68 מ"מ, אורך הזרוע 50–57 מ"מ, אורך האוזן כ-26 מ"מ ואורך הזנב 55–57 מ"מ; משקלו 13–20 גרם.

הפרווה של אוזנן ואן-גלדר ארוכה, צפופה וצמרירית. צבעה הכללי נע בין זהוב לאוכרה, נחושת, חום בהיר, חום אפרורי או חום קפה, כשהשיער בכתפיים, בעורף ובמצח מתכהה לערמוני. הצד התחתון חיוור יותר ונע בין צהבהב לקרם-שמנת או לבנבן. הכנפיים והחצי העליון של האוזניים בצבע שחרחר דהוי והזרועות והשוקיים בצבע בורדו או ורוד מלוכלך. הפנים, הצפירים ובסיס האוזניים בצבע ורוד, בורדו או כתמתם, והנפיחויות מאחורי האף כתמתמות או כהות.

==תפוצה ואקולוגיה==
אוזנן ואן-גלדר מצוי בעיקר באמריקה המרכזית ומעט צפונה. טווח התפוצה שלו כולל את בליז, ניקרגואה, גואטמלה, קוסטה ריקה, הונדורס ואל-סלבדור והוא מצוי גם בדרום ודרום-מערב מקסיקו ובארכיפלג איסלאס מריאס ששייך מנהלית למדינה המקסיקנית נאיאריט. בית הגידול מורכב מיער נשיר לח, יערות אורן ואלון ויער עננים עד רום 2,300 מטר מעל פני הים.

אוזנן ואן-גלדר נתפס לעיתים רחוקות ברשתות ערפל של חוקרי טבע, ובשל כך מעט מאוד ידוע על אורח חייו. לא ברור האם נדירותו נובעת מפיזור דליל של האוכלוסייה, או מיכולות משופרות של איכון-הד שמסייעות לו להבחין ברשתות מבעוד מועד. האוזנן יוצא לפעילות כשעה לפני השקיעה עד אמצע הלילה ומבלה את שאר הזמן בשינה בחללי עצים, מערות ומבנים נטושים. הוא חי בגפו, בזוגות או בקבוצות קטנות. התזונה שלו מורכבת מחרקים גדולים כתיקנאים וחרגוליים והוא צד את טרפו סמוך לקרקע או לצמחייה נמוכה. האוזננית ממליטה גור יחיד מדי שנה.

==מצב==
אוזנן ואן-גלדר מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), מכיוון שהוא נדיר למדי, נפוץ בדלילות על פני טווח התפוצה שלו, וחווה ירידה משמעותית בשיעור של 30% בין 2001 ל-2018. האיום העיקרי על המין הוא אובדן בית גידול בדמות בירוא יערות, להוציא את מקסיקו.

על בסיס טווח התפוצה של האוזנן, סביר להניח שהוא נוכח באזורים מוגנים רבים במקסיקו ואמריקה המרכזית וגם בשמורות פרטיות בבליז וניקרגואה. בשל הקושי ללכוד את המין בטבע, IUCN ממליץ לבצע ניטור אקוסטי לקריאות הד של עטלפים בטווח התפוצה המשוער, וכך לקבוע האם הוא נפוץ באזורים נוספים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשפוניים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:הונדורס: יונקים
אריאלון

אריאלון (שם מדעי: Arielulus) הוא סוג של עטלף קטנטן וכהה במשפחת הנשפוניים ובו 5 מינים שחיים במזרח אסיה. הסוג הוקם בשנת 1987 על ידי הזואולוגים הבריטים ג׳ון אדוארד היל ודייוויד לקין הריסון, והוא קרוי על שם הדמות ״אריאל״ ממחזה הסערה של ויליאם שייקספיר. הסוג נכלל בעבר לסירוגין תחת הסוגים עטלפון ואפלול.
==תיאור ==
האריאלון מתאפיין בגוף קומפקטי, כנפיים קצרות ורחבות, ראש מעוגל כיפתי ופנים חרוטיות שמזכירות במקצת את האשמן. האוזניים רחבות, קעורות וגדולות למדי עם צפירים עבים. העיניים בולטות, החרטום קצר ורחב עם נפיחויות בצדדים והאף קטום ועגול. הלוע רחב והשיניים קטנות וחדות. הזנב ארוך וצר וכנף הזנב גדולה ורחבה כמפרש. אורך הראש והגוף של האריאלונים בסוג 41–58 מ״מ, אורך הזרוע 34–51 מ״מ ואורך הזנב 33–58 מ״מ; משקלם 17-4.3 גרם לכל היותר.

לאריאלון פרווה ארוכה ושעירה. צבעה הכללי כהה למדי ונע בין שחור מבריק לחום שוקולד כהה או חום ביסטר שנוטה להתבהר מעט בגחון. למרות צבע הבסיס הכהה, האריאלונים נראים ססגונים ונאים בשל העובדה שקצה השיער שלהם צבוע בגוונים מבריקים שמשתנים ממין למין: זהב, נחושת, ברונז׳ה, אדמדם, כתמתם או צהוב, לצד גוון כסוף ואפור. אצל מינים אחדים יש צווארון או קולר בולט בצבע מוזהב סביב הצוואר שמעצים את הססגוניות שלהם, בעוד שמינים אחרים עשויים להראות חדגוניים יותר. האוזניים שחורות ושולי האוזניים והצפירים עשויים להיות מסומנים בצהוב או בלבן. הפנים, הכנפיים וכנף הזנב שחרחרים או חומים והזרועות והרגליים בצבע בורדו.

==תפוצה וביולוגיה ==
האריאלונים חיים במזרח אסיה; הם מצויים באזורים מוגבלים בתת-היבשת ההודית, בדרום סין העממית, מדינות הודו-סין (תאילנד, וייטנאם, קמבודיה, לאוס ובורמה), בחצי האי המלאי, בטאיוואן, ג'אווה ובורנאו. בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיער גשם ממוזג או יער עננים עד רום 2,100 מטר מעל פני בים, והם נוטים לשהות בסמוך למקורות מים.

בהתחשב בנדירות המינים ובטווח התפוצה המצומצם שלהם, מעט מאוד ידוע על אורח החיים של הסוג. כיתר הנשפוניים, מיני האריאלון פעילים בלילה; התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות) והם מאתרים את מזונם באמצעות איכון-הד. להוציא מין אחד, רוב המינים חיים בדרך כלל בבדידות. הם מתרבים אחת לשנה והנקבה ממליטה גור יחיד.

==מינים==
בסוג זה 5 מינים:
*אריאלון הצווארון (Arielulus aureocollaris)
*אריאלון השרשרת (Arielulus torquatus)
*אריאלון נחושתי (Arielulus cuprosus)
*אריאלון ברונז׳ה (Arielulus circumdatus)
*אריאלון חברותי (Arielulus societatis)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשפוניים
נשפון שעיר-זנב

נשפון שעיר-זנב (שם מדעי: Lasiurus) הוא סוג או סוג לשעבר של עטלף קטן-גדול בשבט נשפונים שעירי-זנב (Lasiurini) שבמשפחת הנשפוניים, ובו 18–20 מינים שחיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1831 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי וכולל בתוכו 3 תת-סוגים; מאז המאה ה-19 הוא נתון במחלוקת טסונומית האם יש לפצלו ל-3 סוגים נפרדים. משמעות שמו המדעי של הסוג היא "שעיר-זנב".

==תיאור ==
תת הסוגים של הנשפון שעיר הזנב חולקים מספר קווי דמיון בולטים: גוף שעיר, ראש נפוח, גולגולת גדולה וכנפיים ארוכות. האוזניים קצרות ורחבות, העיניים קטנות והחרטום קצר. האף גדול ורחב. כנף הזנב גדולה במיוחד ומקיפה את רוב הזנב או כולו. מידות הגוף של תת-סוגי הנשפון שעיר הזנב משתנים בחדות בין המינים הרבים: אורך הראש והגוף 50–145 מ״מ, אורך הזרוע 37–62 מ״מ, אורך הזנב 46–62 מ״מ והמשקל נע בין 6 ל-30 גרם. הנקבות גדולות וכבדות מן הזכרים.

הפרווה של נשפון שעיר הזנב ארוכה, צפופה וצמרירית ומאפשרת לו לחיות באזורים קרים מהרגיל. סוג זה מתאפיין גם בכנפיים וכנף זנב שעירים יחסית. הפרווה מגוונת בצבעיה ומשתנה בין המינים, אך באופן כללי קיימים שלושה צבעים עיקריים: אפור-כסוף, אדום-כתום וצהוב-אוכרה. הבטן והחזה חיוורים יותר אצל כל המינים. הכנפיים שחורות או שחורות חלקית.

==תפוצה וביולוגיה ==
הנשפונים שעירי הזנב מצויים באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. טווח התפוצה של הסוג משתרע מקנדה וארצות הברית עד לארגנטינה וצ'ילה, והם נוכחים גם באיי הוואי, איי גלאפגוס, אחדים מאיי הקריבים וברמודה. מינים אחדים עשויים להזדמן לאיים מבודדים בקצה הצפון-מערבי של אירופה.
בהתאם לטווח התפוצה, בית הגידול של הנשפונים מגוון במיוחד: מטונדרה אלפינית וטייגה, עד יער גשם טרופי, חורש, סוואנה, בתה ומדבריות.

הנשפונים שעירי הזנב פעילים בלילה וניזונים מחרקים. הם נוטים לחיות בבדידות או בקבוצות קטנות, ומבלים את זמנם במקומות מסתור מגוונים: חללי עצים, אפיפיטים, ענפים, מערות ועלווה צפופה. פרוותם העבה והמחממת, מאפשרת לתת הסוגים של הנשפון לאכלס אזורים קרים יחסית, אולם בחורף הם אינם מסוגלים לעמוד בטמפרטורות נמוכות לאורך זמן, ונודדים דרומה או נכנסים לתרדמת חורף. הרבייה מתרחשת בסתיו והנקבות מאחסנות את הזרע עד בוא האביב; תת-הסוגים של הנשפון שעיר הזנב ידועים במספר הוולדות הגבוה שלהם (5-1 צאצאים) שחריג במיוחד בקרב העטלפים, ולנקבות יש 4 פטמות במקום 2. במהלך ההיריון וההנקה, הנקבות עשויות להקים מושבות משותפות גדולות יחסית לעטלפים מתבודדים (עד כ-50 פרטים). הגורים גדלים במהירות ומגיעים לבגרות בגיל שנה.

==תת-סוגים==
בסוג זה 3 תת-סוגים, שעל פי מחקרים גנטים עדכניים נחשבים לסוגים עצמאיים:
*נשפון הכפור (Aeorestes) - 4 מינים.
*נשפון אדום (Lasiurus) - 12 מינים.
*נשפון צהוב (Dasypterus) - 4 מינים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשפוניים
זיזף

זיזף או זיזף חנית (שם מדעי: Phyllostomus), הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת הזיזפיים, הכולל 4 מינים החיים באמריקה המרכזית והדרומית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1799 על ידי חוקר הטבע הצרפתי ברנר-ז׳רמין דה לספד וקרוב מבחינה גנטית בעיקר לזיזף חיוור-פנים ובמידה פחותה יותר לזיזף זהוב.
==תיאור==

לזיזף גוף חסון ועגלגל, ראש גדול עם גולגולת חזקה ומסיבית וכנפיים קצרות ורחבות. החרטום קצר ורחב והלוע מעוגל. כפי שמרמז שמם, בני הסוג מתאפיינים בעיטור עלה אפי גדול ומוארך בצורת זיז שנוטה קדימה ומעניק להם מראה מבעית. העיטור מתואר כדמוי עלה או חנית וזהו גם המקור לשמם המדעי. לזיזפים אוזניים ארוכות, רחבות ומחודדות, שיניים גדולות ועיניים חרוזיות קטנות. על השפתיים יש חריץ בצורת V המוקף ביבלות קטנות. לזכר יש על הגרון בלוטה נפוחה ומפותחת בעוד שאצל הנקבות היא קטנה ואינה פונקציונלית. כנף הזנב רחבה ומקיפה לחלוטין את הזנב הקצרצר והדקיק.

הפרווה של הזיזף קצרה וקטיפתית. צבעה הכללי נע בין כתום לאדמוני, ערמוני, חום שחרחר, חום-אפרורי או אפור. הגחון והחזה נוטים להיות חיוורים יותר. הזרועות והרגליים ורודים והכנפיים שחורות. גודל הזיזפים משתנה בין המינים. המין הגדול בסוג הוא גם בין העטלפים הגדולים ביותר באמריקה עם מוטת כנפיים של 45 ס"מ ומשקל של 140 גרם בעוד שהמין הקטן בסוג שוקל 20–40 גרם. טווח אורך הגוף הוא 75–130 מ"מ, אורך הזרוע 55–97 מ״מ ואורך הזנב 10–25 מ"מ.

==ביולוגיה==
הזיזפים מצויים באמריקה המרכזית והדרומית, מדרום מקסיקו עד לארגנטינה. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים, על גדות נחלים או בשטחים פתוחים של עשב יבש. במהלך היום הם ישנים במערות, גזעי עץ חלולים, תלוליות טרמיטים או בניינים, בתוך קבוצות המוניות שעשויות למנות אלפי זיזפים. הם יוצאים לתור אחר מזון בנפרד לפני השקיעה, ומבצעים מספר גיחות לאורך הלילה. הזיזפים הם יונקים אוכלי כל, ותזונתם העיקרית מורכבת מחסרי חוליות, חרקים, צוף ופירות (במיוחד גויאבה); המינים הגדולים בסוג ניזונים גם ממכרסמים קטנים וציפורי שיר.

הארגון החברתי של הזיזפים מורכב מהרמונות שמכילים זכר אחד ועד 30 נקבות. הזכרים הצעירים חיים בקבוצות רווקים. לעיתים קרובות מתרחשים קרבות על השליטה בהרמון בין הזכרים. הנקבות אינן מושפעות משינוי השליטה על ההרמון ועשויות לחיות באותה קבוצה במשך שנים רבות.

עונת הרבייה מתרחשת באוקטובר עד פברואר והלידות מתרחשות בין אפריל למאי. הזיזפיות בקבוצה ממליטות צאצא אחד כמעט בו זמנית. הזיזף הצעיר נתלה על אימו בימים הראשונים ולאחר כשבוע מתחיל לחפש מזון בכוחות עצמו; הוא הופך לעצמאי תוך חודשיים ועוזב את קבוצת ההורים עם צעירים נוספים ליצירת קבוצות חדשות.
==מינים==
בסוג זה 4 מינים:
* זיזף גדול (Phyllostomus hastatus) - נפוץ מגואטמלה עד דרום ברזיל.
* זיזף זוטר (Phyllostomus elongatus) - נפוץ ממקסיקו עד ארגנטינה.
* זיזף גיאנה (Phyllostomus latifolius) - מצוי בקולומביה, גיאנה, גיאנה הצרפתית וצפון ברזיל.
* זיזף חיוור (Phyllostomus discolor) - מזרחית להרי האנדים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1799
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ברנר-ז'רמין דה לספד
קטגוריה:זיזפיים
זיזף אוזנן

זיזף אוזנן (שם מדעי: Macrotus) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים, החיים באמריקה הצפונית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומשמעות שמו המדעי היא ״אוזניים גדולות״.
==תיאור==
הזיזפים האוזננים הם עטלפים קטנים למדי: אורך הראש והגוף 50–70 מילימטר, אורך הזנב 35–41 מ״מ ומשקלם 12–20 גרם. כפי שמרמז שמם, הם מתאפיינים בצמד אוזניים ענקיות ומעוגלות. הכנפיים שלהם קצרות ורחבות והזנב ארוך. עיטור העלה האפי שלהם צר וזקוף ודומה לראש חץ.

הפרווה של הזיזפים האוזננים רכה וקטיפתית, וצבעה נע בין חום אפרורי לחום בהיר או אפור בחלק העליון, ואפרפר או לבנבן בחלק התחתון. הכנפיים, האוזניים והזנב שחורים.
==ביולוגיה==
הזיזפים האוזננים הם הנציגים הנפוצים ביותר ממשפחתם בצפון אמריקה. טווח התפוצה שלהם משתרע מדרום מערב ארצות הברית דרך מקסיקו עד לאיי האנטילים ואיי בהאמה. בית הגידול שלהם מורכב בעיקר ממדבריות ומיערות יבשים, אך באיי האנטילים הם מופיעים גם ביערות גשם טרופיים.

הזיזפים האוזננים פעילי לילה, ומבלים את שעות היום בשינה בקבוצות המוניות של כמה מאות עטלפים. אזורי הלינה הנפוצים הם מערות ומבנים נטושים. הזיזפים האוזננים נוהגים לישון כשרק רגל אחת תופסת בתקרה והרגל השנייה פנויה לסירוק וטיפוח.

התזונה של הזיזפים הללו מורכבת בעיקר מחרקים, אך לעיתים קרובות הם אוכלים גם פירות של קקטוסים; את מזונם הם מחפשים לרוב בגובה של מטר וחצי מהאדמה. הזיזפים האוזננים ידועים ביכולת התמרון המעולה שלהם, שמאפשרת להם לעשות פעלולים באוויר כדי לתפוס טרף או להתמקם במקום הלינה. הם גם מסוגלים לעוף באיטיות באוויר בחיפוש אחר מזון תוך כדי שימוש באנרגיה מינימלית.

הרבייה מתרחשת בסתיו, אך העוברים מתפתחים באיטיות רבה עד סביבות מרץ; לאחרן מכן ההתפתחות ממשיכה כרגיל והלידות נופלות בעיקר בין מאי ליולי. לרוב, נולד צאצא יחיד שנגמל לאחר חודש. תוחלת החיים של הזיזפים האוזננים עד 10 שנים.
==מינים==
בסוג זה 2 מינים.
* זיזף אוזנן קליפורני (Macrotus waterhousii) - דרום מערב ארצות הברית וצפון מערב מקסיקו.
* זיזף אוזנן ווטרהאוס (Macrotus californicus) - איי בהאמה, האנטילים הגדולים, איי קיימן ומקסיקו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1843
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:זיזפיים
זיזף אוזנן ניספורו

זיזף אוזנן ניספורו (שם מדעי: Trinycteris nicefori) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, שמצוי ביבשת אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1949 על ידי הביולוג האמריקני קולין קמפל סנבורן ונחשב בעבר כמין בסוג זיזף ננסי.
==תיאור==
לזיזף ניספורו גוף כדורי וקטן וגולגולת צרה ומעוגלת. אוזניו גדולות וארוכות עם צפירונים קטנים. הגרון מכוסה בשערות נוקשות וארוכות והלוע רחב ודליל בשיער. העיטור האפי גדול למדי וצורתו כחץ עבה ומסוגנן. זיזף ניספורו זעיר למדי: אורך גופו 55–68 מ״מ, אורך זרועותיו 35–40 מ״מ, אורך זנבו 9–13 מ״מ ומשקלו 7–11 גרם בלבד.

הפרווה של הזיזף קצרה וצבעונית. צבעה הכללי כתום תפוז בוהק, כתום-אדמוני, זהוב, ערמון או חום אפרורי, ולעיתים קרובות היא בעלת צבעים עזים באזור הראש והצוואר. לאורך הגב יש פס אפור חיוור ודקיק וסביב הפנים מסכה כהה. הכנפיים והאוזניים בצבע שחור מפויח או מבריק והזרועות והרגליים בצבע בורדו. העיטור האפי ורוד מלוכלך או אפור.
==תפוצה וביולוגיה==
זיזף ניספורו מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על דרום ניקרגואה, מרבית קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, פרו, מזרח אקוודור, צפון בוליביה וברזיל, עם אוכלוסיות מבודדות בטרינידד וטובגו, דרום מקסיקו ובליז, הונדורס וגואטמלה. חרף טווח התפוצה הרחב, זיזף ניספורו נפוץ בדלילות ונחשב לנדיר יחסית. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, והוא מצוי בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים.

הזיזף פעיל בחשיכה, ושיא הפעילות מתרחשת לאחר השקיעה ולפני הזריחה. את שעות היום הוא מבלה בעצים חלולים, במערות ובמבנים נטושים. מעבר לכך, אין מידע נוסף אודות האקולוגיה שלו, וסביר להניח שהיא דומה בפרטים רבים לבני הסוג זיזף ננסי.

==מצב==
זיזף ניספורו מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, וחוסר אינדקציות לירידה במספריו בשיעור הנדרש לקטגוריה מאוימת. הוא מצוי במספר אזורים מוגנים.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זיזפיים
קטגוריה:ברזיל: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:יונקים ביער האמזונאס
זיזף אגה

זיזף אגה (שם מדעי: Scleronycteris ega) הוא סוג של עטלף קטן ונדיר במשפחת הזיזפיים, שאנדמי למרכז יער האמזונס ומהווה מין יחיד בסוג. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1912 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, ומעט מאוד ידוע עליו.
==תיאור==
לזיזף אגה ראש צר ומוארך, גוף קטן ואוזניים קצרות ומחודדות עם צפירים זעירים. שפתיו מכוסות בחריצים ויבלות ושסועות במרכז, והשפת התחתונה ארוכה מן העליונה. לשונו של הזיזף דקיקה וארוכה ומותאמת לליקוט צוף ואבקנים. העיטור האפי שלו זקוף וקטן למדי, וצורתו כראש חץ מעוצב. אורך ראשו וגופו של זיזף אגה 57 מ״מ, אורך זרועותיו 33–35 מ״מ, ואורך זנבו 6 מ״מ. השפתיים והחוטם מכוסים בזיפים ארוכים.

הפרווה של זיזף אגה גסה, צפופה וחדגונית. צבעה הכללי חום אפרורי, חום קרמל או קקאו והיא שזורה בשיער שחור, בז׳ ולבן. הכנפיים שחורות או סגלגלות, והזרועות, הפנים והרגליים בצבע בורדו. השפתיים והעיטור האפי שחרחרים בדרך כלל. האוזניים שחורות בקצוות וורודות בחלקן הפנימי.
==תפוצה==
זיזף אגה אנדמי למרכז האמזונס; טווח התפוצה שלו כולל את צפון-מערב ברזיל, דרום וונצואלה וכנראה גם מזרח קולומביה. הוא נדיר למדי, וידועים רק 4 מקומות שבהן הוא נוכח בבירור. בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי לח בסמוך לנהרות, נחלים וביצות ואולי גם סוואנה טרופית מיוערת. הוא מצוי בעיקר בשפלות. בשל מיעוט הדגימות, אין שום מידע על האקולוגיה של זיזף אגה וידוע רק שהוא ניזון מפירות, צוף ואבקנים.
==מצב==
זיזף אגה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין חסר נתונים (DD), מכיוון שהוא נדיר ביותר עם תפוצה מוגבלת, ואין שום מידע על דרישות בית הגידול הספציפיות שלו וסובלנותו להפרעות אנושיות. ארגון IUCN מעריך שהמין מאוים באזורים רבים מצד אובדן בית גידול, אך לא ידוע האם אוכלוסיותיו יורדות ברמה המצריכה הכללה בקטגוריית שימור מאוימת. על פי הארגון, נדרשים מחקרים מעמיקים אודות טווח התפוצה המדויק, גודל האוכלוסייה, האקולוגיה והאיומים המרחפים עליו. מגמת האוכלוסייה נמצאת כנראה בירידה.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זיזפיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:יונקים ביער האמזונאס
קטגוריה:ברזיל: יונקים
זיזף ארך-לשון

זיזף ארך-לשון (שם מדעי: Glossophaga), הוא סוג של עטלף קטן במשפחת הזיזפיים, הכולל 5 מינים החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1818 על ידי הזואולוג הצרפתי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר; משמעות השם המדעי של הסוג היא ״יונק שאוכל עם הלשון״.

==תיאור==
לזיזף ארך הלשון יש גוף גוצי ועגלגל, זנב קצרצר וראש גדול וחרטום צר וחרוטי. אוזניו קצרות ומשולשות עם צפירים זעירים ועיטור העלה האפי שלו בצורת זיז מחודד וזקוף. הסוג ידוע בלשונו הארוכה והעבה שמכוסה בגבשושיות שעירות ומותאמת לליקוק צוף ואבקנים. השפתיים עטויות יבלות ובליטות.

אורך הראש והגוף של הזיזפים ארוכי הלשון 42–61 מ״מ, אורך הזרוע 32–41 מ״מ וארוך הזנב 4–7 מ״מ; המשקל 9–16 גרם. הזכר גדול במקצת מן הנקבה.

הפרווה של הזיזף ארוך הלשון עבה ורכה. צבעה נע בין חום בהיר לחום זהוב, אדמדם, אוכרה, חום אפרורי או חום שוקולד כהה. הגחון נוטה להיות חיוור יותר והפנים בעלות גוון כהה לעיתים קרובות. החוטם, העיטור האפי ופנים האוזניים ורודים. הכנפיים שחורות-סגלגלות.
==ביולוגיה==
זיזף ארך-לשון פאלאס.
הזיזפים ארוכי הלשון מצויים באמריקה המרכזית והדרומית. המינים בסוג מפגינים הסתגלות למגוון בתי גידול, ומצויים ביערות יבשים, כיסי סבך, יערות לחים, יערות ירוקי-עד ומטעי בננות. עם זאת, בתי גידול לחים מועדפים יותר בשל היותם שופעים בפרחים. הזיזפים מצויים הן בשפלה והן ברכסי הרים עד רום 2,600 מטר מעל פני הים.

הזיזפים פעילים בשעות הלילה. במהלך היום, הם מוצאים מחסה במערות, נקיקים וחללי עצים, לצד מבנים נטושים, גשרים ופירי כרייה. הם לנים בקבוצות קטנות בדרך כלל, אך לעיתים מתקבצים במושבות גדולות של עד 1,000 פרטים במקומות מחסה מועדפים. מושבות גדולות מורכבות לרוב בעיקר מנקבות וצאצאיהן.

הזיזפים ארוכי הלשון ניזונים בעיקר מצוף פרחים ואבקנים ומשמשים כמאביקים חשובים. הם נוטים לתור אחר מזון בסמיכות לנחלים ונהרות שבהם יש מקורות מזון מגוונים. לזיזף יש מסלול תעופה קבוע מדי לילה שאורכו 150–250 מטר ולעיתים אף ק״מ וחצי, שבו הוא מחפש את מזונו. מלבד המסלול, הזיזף מחזיק טריטוריה קבועה קטנה סביב תפרחות מועדפות (לא יותר מ-10 מטר רבוע), ומגן עליה מפני זיזפים פולשים בקולות צווחניים שנשמעים גם לאוזן אנושית. הזיזף משתמש בלשונו הארוכה והשעירה ובחוטמו המחודד כדי לתחוב את ראשו לתפרחות ולחלץ משם צוף ואבקנים באמצעות ליקוק. פירות וחרקים רכים נאכלים בעיקר כאשר הפרחים אינם זמינים.

בהתאם לזמינות המזון, הזיזפים מסוגלים להתרבות מספר פעמים בשנה. לאחר תקופת היריון של 2–3 חודשים, הזיזפית ממליטה צאצא יחיד ולעיתים נדירות תאומים שנצמדים לאם בימים הראשונים. בגיל 25–28 ימים, הזיזף הקטן מסוגל לעוף בכוחות עצמו ונגמל בהדרגה. תוחלת החיים המרבית של המין היא 10 שנים.
==מינים==
זיזף ארך-לשון תוחב את ראשו בתפרחת של קקטוס.
בסוג זה 5 מינים:
* זיזף ארך-לשון קומיסריס (Glossophaga commissarisi)
* זיזף ארך-לשון אפור (Glossophaga leachii)
* זיזף ארך-לשון מילר (Glossophaga longirostris)
* זיזף ארך-לשון מערבי (Glossophaga morenoi)
* זיזף ארך-לשון פאלאס (Glossophaga soricina)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1818
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אטיין ז'ופרואה סנט-אילר
קטגוריה:זיזפיים
זיזף דריאדה

זיזף דריאדה או זיזף קפישאבה (שם מדעי: Dryadonycteris capixaba) הוא סוג של עטלף קטן ונדיר במשפחת הזיזפיים, שאנדמי לחוף המזרחי של ברזיל ומהווה מין יחיד בסוגו. המין התגלה רק בעשור השני של המאה ה-21, ופרטים רבים אודותיו אינם ידועים עדיין. מבחינה חיצונית הוא מזכיר את הסוגים: זיזף ארך-לשון קטן וזיזף זנבתן.
==גילוי ואטימולוגיה==
זיזף דריאדה נתגלה בשנת 2011 לאחר בחינה מדוקדקת של דגימות זיזפים באוספי מוזיאונים שתוארו כשייכות לסוג זיזף ארך-לשון. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 2012 על ידי מספר חוקרים אמריקנים וברזילאים על בסיס שלוש דגימות שנאספו סביבות העיר ליניארס.

השם המדעי של הסוג משמעותו ״העטלף מדריאדה״; במהלך המאה ה-19, הבוטנאי הגרמני קרל פרידריך פון מרטיוס יצא למסע בברזיל בשליחותו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה. במהלך מסעו, פון מרטיוס העניק לכל אזור פיטוגאוגרפי שתיאר, שם של אחת מהנימפות במיתולוגיה היוונית. לאזור המוכר כיום כיער האטלנטי, הוא קרא ״דריאדה״ על שם נימפה מיתולוגית שחיה בעצים. לפיכך ״העטלף מדריאדה״ משמעותו העטלף שאנדמי ליער האטלנטי. השם המדעי של המין הוא על שם הקפישאבס - הילידים הברזילאים של מדינת אספיריטו סאנטו שבה המין נתגלה.

==תיאור ואנטומיה==
לזיזף דריאדה גוף קטן וחביתי וראש צר וחרוטי. הלוע ארוך ומחודד עם לסתות בולטות. האוזניים קטנות וקמורות עם צפירים זעירים. העיטור האפי בצורת ראש חץ מחודד והלשון ארוכה ומכוסה גבשושיות. הזנב קצרצר ומכוסה כולו בכנף הזנב שארוכה יחסית. זיזף דריאדה הוא מין קטן למדי: אורך ראשו וגופו 49–56 מ״מ, אורך הזרוע 29–32 מ״מ ואורך הזנב 4–6 מ״מ; משקלו 5 גרם בלבד.

הפרווה של הזיזף צפופה, רכה וצמרירית. צבעה הכללי חום ערמוני, חום אדמדם או חום זהוב, כשבסיס השיער כתמתם או צהוב. הגחון חיוור במקצת, אך עדיין כהה ביחס לזיזפים אחרים. על הגב יש דפוס טריקולור של חום וזהוב. הסנטר, השפתיים, קצות האוזניים והעיטור האפי בצבע שוקולד כהה. פנים האוזניים ורוד, הזרועות והרגליים צהבהבים או שחורים. הכנפיים בצבע שחור מבריק או מפויח.

==תפוצה==
זיזף דריאדה מצוי במזרח ברזיל לאורך קו החוף, ונחשב בתחילה כאנדמי למדינת אספיריטו סאנטו; עם זאת, דגימות נוספות שנאספו ב-2014 בצפון-מזרח ברזיל מצביעות על טווח רחב בהרבה שגולש עמוק לתוך באהיה, פרנמבוקו, אלגואס, סרז'יפה ומינאס ז'ראיס.

בית הגידול של המין מורכב מיער גשם טרופי, יער נשיר למחצה ויער אומברפילי על גבול הסראדו, עם פסיפס של מחשופי סלע, יער גדותיים, שיחי קטינגה, ביצות דקלים וסוואנה טרופית מיוערת. תפוצת הזיזף אינה רציפה, אלא מפוזרת על פני מובלעות של יערות לחים בתוך בית גידול סובטרופי יבש יחסית. זיזף דריאדה ניזון בעיקר מצוף ואבקנים, ומסתייע לצורך כך בחוטמו המחודד ובלשון הארוכה בשביל לחלץ את מזונו מתפרחות. אין מידע על האקולוגיה של המין.

==מצב==
זיזף דריאדה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין חסר נתונים (DD) מכיוון שהוא מין חדש יחסית והדרישות האקולוגיות שלו אינן ידועות. טווח התפוצה שלו מתעדכן כל העת ומתרחב צפונה ומערב, ומשקף את הידע הנוכחי המוגבל על המין. המין סובל מאובדן בית גידול לטובת חקלאות וכריית מינרלים, ואין אזורים מוגנים ברחבי טווח התפוצה שלו. נדרשים סקרים מקיפים ומחקרים אקולוגיים וביולוגים כדי לקבוע את מצבו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זיזפיים
קטגוריה:ברזיל: יונקים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:ברזיל: מינים אנדמיים
זיזף האזמל

זיזף האזמל (שם מדעי: Glyphonycteris) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 3 מינים, החיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1896 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס וקרוב מבחינה גנטית לסוג זיזף ננסי. הסוג נקרא על שם צורת השיניים החותכות העליונות שלו.
==תיאור==
לזיזפי האיזמל ראש גדול, גוף כדורי וזנב זעיר. הזרועות והרגליים ארוכים ודקיקים. האוזניים גדולות ורחבות (28-17 מ״מ) עם צפירים קטנים, העיניים זעירות והחרטום גדול וקרנפי. על הסנטר זוג יבלות עור גדולות. עיטור העלה האפי של הסוג גדול למדי ונוטה קדימה וצורתו כשל חנית רחבה. הסוג ידוע בחותכות הקדמיות הגדולות שלו שצורתן כאזמל וכמעט זהות באורכן לניבים.

אורך הראש והגוף של זיזפי האיזמל כ-70 מ״מ, אורך הזנב 10 מ״מ ואורך הזרועות 44–50 מ״מ. המשקל נע בין 7 ל-20 גרם. אורך הזרועות וצבע הפרווה משמשים כסימן זיהוי עיקרי בין המינים בסוג.

לזיזפי האיזמל פרווה צפופה וצמרירית. צבעם חדגוני, ונע בין חום שוקולד לחום אפרורי, חום בהיר, אוכרה, זהוב או אפור דהוי. לעיתים יש כתמים כהים סביב העיניים והמצח או במרכז הגב. הכנפיים שחרחרות או סגלגלות, והזרועות, הרגליים והחוטם בולטים בצבעם הארגמני-בורדו.
==ביולוגיה==
זיזפי האיזמל מצויים באמריקה הדרומית והמרכזית. בית הגידול שלהם מורכב מיערות גשם טרופיים, ביצות או סוואנות גשומות, וכולם יש נוכחות מסוימת ביער האמזונס. הם חיים לרוב בשפלות, אך עשויים להיות נוכחים על מדרונות הרריים עד רום 1,100 מטר מעל פני הים.

זיזפי האיזמל פעילים בשעות הלילה, וצדים בעיקר חרקים גדולים שנישאים ונאכלים לאחר מכן במקום מסתור; מדי פעם הם מגוונים את תזונתם בפירות קטנים ובדו-חיים. בשעות היום הזיזפים תופסים מחסה במערות ועצים חלולים, ולנים במושבות בינוניות של עד 75 פרטים. מעבר לכך, אין מידע רב אל אורח החיים והביולוגיה של המינים בסוג.
==מינים==
בסוג זה 3 מינים:
* זיזף אזמל בן (Glyphonycteris behnii) - אזור הסראדו והפנטנל מזרחית לאלטיפלאנו (בעיקר צפון בוליביה, מרכז פרו, ומערב ברזיל).
* זיזף אזמל דייוויס (Glyphonycteris daviesi) - אזור גויאנה, אגן האמזונאס וחוף האוקיינוס האטלנטי.
* זיזף אזמל טריקולור (Glyphonycteris sylvestris) - אזור גויאנה, דרום ברזיל, וחלקים מאמריקה המרכזית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1896
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:זיזפיים
זיזף זנבתן

זיזף זנבתן (שם מדעי: Choeroniscus) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל 3 מינים, החיים בעיקר באמריקה הדרומית. הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1928 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, אך חלק מהמינים תוארו עוד הרבה קודם לכן ושויכו לסוגים אחרים.
==תיאור==
הזיזפים הזנבתנים בעלי גוף וראש קומפקטים ועגלגלים, ואוזניהם העגולות קטנות לעומת מינים אחרים. הראש שלהם מחודד וחרוטי בקצהו, אך אינו מוארך כאצל הזיזף החוטמני. לזיזף הזנבתן ניבים חדים אך שאר השיניים קטנות ועדינות בהתאם לתזונה שאינה מתבססת על מזון מן החי. הלשון דקיקה וארוכה ומכוסה בקצה בזיפים כדי לסייע באיסוף צוף. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 50–55 מ״מ ואורך זנבם עד 12 מ״מ. המשקל הממוצע הוא כ-8 גרם.

הפרווה של הזיזפים הזנבתנים צפופה וסמיכה, וצבעה הכללי נע בין חלודה לחום ערמוני, אוכרה או אפרורי. הכנפיים הכנפיים והאוזניים בצבע שחור-סגלגל, והפנים השעירות גם הן כהות למדי. מעל האף, יש להם גידול בשרני משולש דמוי זיז המוכר כעלה אפי ואופייני למשפחה.
==ביולוגיה==
הזיזפים הזנבתנים מצויים בעיקר בדרום אמריקה ובמידה פחותה גם במרכז אמריקה. טווח התפוצה שלהם משתרע ממקסיקו עד לפרו ובוליביה, ולשלושת המינים יש נוכחות בקולומביה. בית הגידול שלהם מורכב בעיקר מיערות גשם טרופיים.

הזיזפים הזנבתנים פעילים בשעות הלילה וניזונים בעיקר מאבקה וצוף; הם מסתייעים בחוטמם המחודד ובלשונם הדקיקה כדי לתקוע את הראש בתפרחות ולשאוב מהן צוף תוך כדי ריחוף. הזיזפים משמשים כמאביקים חשובים עבור צמחים הפורחים בלילה ובפרט עבור קקטוסים. חרקים ופירות נאכלים בעיקר כמזון משלים.
הזיזפים מבלים את שעות היום בשינה בבדידות או בקבוצות קטנות, תחת בולי עץ או בעצים חלולים בגובה נמוך. מעבר, לכך אין מידע רב על הביולוגיה ואורח החיים של המינים בסוג. הזיזפים הזנבתנים מאוימים מצד בירוא יערות.
==מינים==
בסוג זה 3 מינים.
* זיזף זנבתן גדול (Choeroniscus periosus) - מערב קולומביה ואקוודור.
* זיזף זנבתן זוטר (Choeroniscus minor) - אגן האמזונאס (בעיקר צפון ברזיל, פרו, אקוודור, קולומביה וונצואלה, וגויאנה).
* זיזף זנבתן גודמן (Choeroniscus godmani) - אמריקה המרכזית, קולומביה, סורינאם, ונצואלה וגויאנה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1928
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:זיזפיים
זיזף חד-עלה

זיזף חד-עלה או זיזף ארך-לשון אנטילי (שם מדעי: Monophyllus) הוא סוג של עטלף במשפחת הזיזפיים, הכולל שני מינים החיים באיים האנטיליים בים הקריבי. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג הבריטי ויליאם אלפורד ליץ׳ וקרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג זיזף ארך-לשון. הסוג נקרא על שם עיטור העלה האפי הפשוט שלו.
==תיאור==
הזיזף חד העלה מתאפיין בראש גדול, גוף כדורי וזנב קצר. האוזניים קטנות, עגולות ומרוחקות זו מזו עם צפירים זעירים. הלוע ארוך וצר, החוטם מחודד והלשון ארוכה וגמישה. עיטור העלה אפי של הסוג בצורת ראש חץ זקוף, ובשילוב עם הנחיריים העגולים מזכיר את אף החזיר. השפתיים גדולות והעיניים בינוניות. אורך הראש והגוף של המינים בסוג 50–80 מ״מ, אורך הזנב 4–16 מ״מ, אורך הזרוע 35–45 מ״מ והמשקל 8–17 גרם.

לזיזפים אלו פרווה קצרה וצפופה. צבעה משתנה בהתאם למין: אצל אחד המינים הצבע הדומיננטי הוא חום קפה-זהוב, בעוד שאצל המין השני הצבע הכללי עשוי להיות שילוב של חום אפרורי ואפור כסוף או שחרחר. הבטן לרוב חיוורת אצל שני המינים. החוטם, האף ופנים האוזניים ורודים, והכנפיים וקצות האוזניים בצבע חום קקאו או שחרחר.
==ביולוגיה==
המינים בסוג אנדמיים לאיים האנטילים; בית הגידול שלהם מורכבת מיערות גשם טרופיים, ובתה חופית. למינים בסוג אוכלוסיות גדולות ונוכחות מרובה באזורים מוגנים; בשל כך, מצבם נחשב ליציב ובאזורים מסוימים הם אף נחשבים למזיקים בגלל מספרם הגבוה. שני המינים היו נוכחים בעבר באי פוארטו ריקו, אך ייתכן שאחד מהם נעלם ממנו בעקבות פגיעת הוריקנים.

כיתר בני משפחתם, המינים בסוג פעילי לילה. במהלך היום, הם ישנים במערות לצד מיני עטלפים אחרים. מין אחד חברותי ומעדיף מערות גדולות ועמוקות עם לחות גבוהה, בעוד שהמין השני מתבודד ומעדיף מערות קטנות ויבשות.

שני המינים ניזונים בעיקר מצוף, אבקנים ופירות, ומסתייעים בלשונם הארוכה וחוטמם המחודד לחדור לתפרחות. חרקים נאכלים מדי פעם. ההיריון מתרחש מדצמבר עד פברואר, והלידות נופלות בין מרץ לאפריל. הזיזפית ממליטה גור יחיד בכל פעם.
==מינים==
בסוג 2 מינים:
* זיזף חד-עלה נזירי (Monophyllus plethodon) - מצוי באנטילים הקטנים ואולי גם בפוארטו ריקו.
* זיזף חד-עלה ליץ' (Monophyllus redmani) - אנדמי לאנטילים הגדולים (קובה, היספניולה, פוארטו ריקו).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1821
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אלפורד לייך
קטגוריה:זיזפיים