OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לישמניוזיס ויסצרלית

לישמניוזיס ויסצרלית (שם מדעי: Visceral leishmaniasis; מוכרת גם בשם: קלה אזר או קדחת שחורה) היא הצורה החמורה ביותר של מחלת הלישמניוזיס (leishmaniasis) ונגרמת על ידי הפרזיט לישמניה, הפרזיט הגורם גם לצורה העורית (המוכרת בעברית כשושנת יריחו) של מחלת הלישמניאזיס. לאחר מלריה, מחלה זאת היא גורם התמותה הגדול ביותר מבין המחלות הפרזיטיות. ללא טיפול במחלה היא תסתיים כמעט תמיד במות הפונדקאי.

== הטפיל ==
לישמניה היא פרזיט (טפיל) ממשפחת השוטנים, בעל שוטן בודד. הווקטור הוא זבוב החול. לפרזיט יכולת לחיות בתוך מאקרופאגים ובתוך נויטרופילים.
באפריקה, באירופה ובאסיה הזנים הגורמים ל-Visceral leishmaniasis הם L. donovani ו-L. infantum. בדרום אמריקה המין הגורם למחלה הוא L. chagashi.

== תמונה קלינית ==
תקופת הדגירה משתנה ויכולה להיות בין 3-18 חודשים.
במידה והתגובה החיסונית היא חזקה ומאופיינת ביצור מוגבר של Th1 לא ייווצרו סימפטומים, הפרזיט ימות ויפונה לחלוטין מהגוף.
במקרה שהתגובה האימונית תאופיין ברמות גבוהות של Th2 הסיכוי להופעת סימפטומים גדול יותר.
הסימפטומים יכללו חום גובה, כשהחולה מרגיש יחסית טוב, החום מאופיין בשונות גדולה יחסית. בהמשך בלוטות הלימפה, הכבד והטחול יוגדלו. כאשר הטחול עלול להגיע לממדים אדירים. ולעיתים לסבול מנמק. הכבד יוגדל, תהיה סינתזה מופחתת של אלבומין, רמות גבוהות של גלובולינים ורמות נמוכות של ויטמין K. חוסר בוויטמין K יפגע במערכת הקרישה ויוביל לדימומים. בהמשך הפרזיט יחדור למח העצם, כתוצאה מכך אנמיה, טרומבוציטופניה ובשלבים מתקדמים לאוקופניה. צהבת תופיע בשלבים מתקדמים. סימפטומים נוספים כוללים רזון והעדר תיאבון.

== סיבוכים ==
התסמונת פוסט-קלה אזר (post kala-azar syndrome), סיבוך הנפוץ בסודאן ובהודו. שנה או שנתיים לאחר שהחולה הבריא מהמחלה, בין אם בצורה ספונטנית ובין על ידי טיפול תרופתי. מופיעים על העור גבשושיות (nodules). הן אינן כואבות ומפוזרות על הידיים, פנים והצוואר. הם משמשים כמקור נרחב לזיהום שכן המקרופאגים באזור מכילים כמות גדולה של הפרזיט.
סיבוכים נוספים:
* זיהום של הרירית של האף
* זיהום של רירית המעי, עם תסנין של מקרופאגים נגועים.
* מוות עלול להופיע בכל שלב, בדרך כלל על רקע של זיהום במערכת הנשימה או מערכת העיכול.

== אבחון וטיפול==
את האבחנה ניתן לבצע באמצעות:
* amastigote ניתן להוציא בביופסיה מהכבד, הטחול ומח העצם. בדרך כלל הדגימה תילקח ממח העצם. את הדגימה יש לצבוע בצביעת גימזה (giemsa stain)
* promastigote ניתן לגדל בתרביות שונות
* אימונולוגיה: קיימים נוגדנים ספציפיים, כך שבמידה ולא ניתן לקחת ביופסיה ניתן לבצע ELISA, IFAT וכדומה

בבדיקה פיזיקלית יראו: חולשה, טחול וכבד מוגדלים ורמות גבוהות של גלובולינים.

אבחנה מבדלת: מלריה, מחלת השינה, aleukaemic leukemia, אנמיה אפלסטית, שחפת.

הטיפול יכול להיעשות באמצעות:
* meglumine antimoniate או pentamidine
* sodium stibogluconate
* amphotericin B

== מניעה ==
הימנעות מהווקטור, לבישת בגדים ארוכים ושימוש בכילה בזמן השינה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.israel21c.org/briefs/5-m-for-disease-control-in-ethiopia האוניברסיטה העברית מקבלת מענק לחקר Visceral leishmaniasis באתיופיה], israel21c.org
==הערות שוליים==

קטגוריה:זיהומים בעור וברקמה התת-עורית
שעה של אור

שעה של אור הוא אלבום האוסף הראשון של הזמר עמיר בניון. האלבום מסכם את עשר שנות פעילותו במוזיקה, והוא יצא לאור בשנת 2009 כאלבום כפול. באלבום מופיעים להיטיו הגדולים של בניון, ובהם ביצועים חדשים לשבעה מהם, ביניהם "רק את", "ניצחת איתי הכל", ו"כשאת עצובה". בנוסף, מופיעים באלבום מספר שירים חדשים. ביום השקת האלבום הופיע בניון בבריכת הסולטאן בירושלים, תחת הכותרת "עשור ליצירתו". בהופעה ניגנה תזמורת כלי קשת ביחד עם נגניו הקבועים. ההופעה זכתה להצלחה רבה ועל פי הערכות נכחו בה למעלה מ-4,000 אנשים. באלבום הוקלטו גם שירים חדשים שלא יצאו לפני כן. אחד מהביצועים החדשים הוא השיר "געגועים לדמיון", שיצא לתחנות הרדיו וזכה להצלחה. בנוסף מופיע השיר -"בחייאת", המדבר על אוסף שמועות ומשפטים ששמע בניון מפגישות שונות עם מעריצים.

==רשימת השמעה==
===דיסק 1===
שירים 1-7 מופיעים באוסף בביצועים חדשים
# רק את
# מורה לחיים
# כשאת עצובה
# קצת לבד
# שעה של אור
# געגועים לדמיון
# ניצחת איתי הכל
# הכל עד לכאן
# נשמתי
# בורח
# עיניה
# אלוף בשחור
# יכול להיות
# תמיד ידעתי
# רוצה אלייך

===דיסק 2===
שירים 5-11 לראשונה על גבי אלבום
# עומד בשער
# מחילה
# כוכב נופל
# דרך
# שיר הוודקה
# בחייאת
# ועפנו
# עד דלא ידע
# דוד מלכי
# התקווה
# יגדל אלוהים חי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלבומי עמיר בניון
קטגוריה:אלבומי אוסף מ-2009
קלמן קימרלינג: חוקר פרטי, בעזרת השם

קלמן קימרלינג חוקר פרטי בעזרת השם הוא ספר מתח מאת אשר קרביץ. הספר יצא לאור בשנת 2009 בהוצאת ידיעות ספרים, כהמשך לספרי אשר קרביץ היהודיים, ביניהם הכלב היהודי, וסמל ראשון מוסטפא רבינוביץ.

==עלילה==
קלמן קימרלינג, גרוש חרדי אמריקני, פותח משרד בילוש בשכונת מאה שערים בירושלים. במהלך הספר, קלמן חוקר תעלומת רצח וגנבות ותוך כדי כך מתאהב בבלנית מסורבת גט שבעלה פושע. קלמן מנסה לתפוס את בעלה ולחייבו שייתן לה גט.

==דמויות==
* קלמן קימרלינג – בלש חרדי 
* רב פקד גלאס – קצין משטרה שמשתף פעולה עם קלמן
* לאה פרומי גרלבסקי – מסורבת גט שקלמן מאוהב בה

==קישורים חיצוניים==
* 
* דיאנה מן, [http://www.notes.co.il/eshed/66815.asp בלש חרדי בסימטאות], באתר 'המולטי יקום של אלי אשד'
* דתילי, [http://www.datili.co.il/index.php?id=38613 ביקורת ספר:קלמן קימרלינג חוקר פרטי, בעזרת השם] 24.12.09
* 
* אסף רוזן, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART2/008/540.html#after_maavaron הקופרזן: קימרלינג. קלמן קימרלינג] בעיתון מעריב

קטגוריה:ספרות ישראלית
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
מנחת סוטה

מנחת סוטה (או מנחת קנאות) היא מנחת חובה אותה מביאה האשה הנחשדת כסוטה במהלך תהליך בדיקתה בבית המקדש.

==חיוב הבאת המנחה==
הציווי על הבאת המנחה על ידי האשה הנחשדת כסוטה מבואר בתורה:

מנחה זו מיוחדת בכך שהיא באה מקמח שעורים במקום מקמח חיטים בניגוד לכל המנחות (למעט ממנחת העומר), ובכך שאינה באה עם שמן ולבונה (בדומה למנחת חוטא).

===ההיקש למנחת חוטא===
בתורה שבעל פה ישנו היקש בין מנחת סוטה למנחת חוטא. היקש זה נלמד מהביטוי "מזכרת עוון", שדומה לביטוי המוזכר בקורבן חטאת: "ואתה נתן לכם לשאת את עוון העדה". מהיקש זה נלמד שמנחת סוטה נחשבת לקורבן חטאת, ועל כן נוהגים במנחת סוטה שני דינים ייחודיים לחטאת:
* מחשבת שלא לשמה פוסלת את המנחה אם נחשבה באחת מפעולות החובה שיש לעשות במנחה.. 
* מותר חטאת - אם נותר עודף מהכסף שהופרש לצורך קניית מנחת סוטה, יש לתת את העודף לקופה ('שופר) מיוחדת בבית המקדש המיועדת לעודפי כספי חטאת. 

===על מי מוטל חובת ההבאה===
על פי המקרא, חובת הבאת מנחת הסוטה מוטלת על בעל האשה - "והביא את קרבנה עליה". יש מהראשונים הלומדים מביטוי זה על חיוב כללי של הבעל לתשלום עלות הקורבנות המוטלת על האשה, בעוד אחרים לומדים חיוב זה משטר הכתובה. בספרי מובאת דעת ביניים לפיה מביטוי זה ישנו חיוב רק על הבאת קורבנות שהאשה מחויבת בהם ללא תלות במעשיה, כגון קורבן זבה וקורבן יולדת, אך לא קורבנות התלויים במעשיה כגון חטאת ונזירות, שייתכן אומנם שיובאו על ידי הבעל במידה ולאשה אין יכולת להביאם, אך במקרה זה עלותם יורדת מסכום הכתובה.

==שלבי ההקרבה==
במקרא מובא חיוב על החזקת המנחה על ידי האשה הסוטה בעת השבעתה על ידי הכהן כי לא זנתה תחת בעלה, אך ישנה סתירה לגבי זמן הקרבת המנחה, האם היא מוקרבת על גבי המזבח לפני השקאת המים המרים או לאחריהם:

.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קורבן מנחה
קטגוריה:פרשת נשא
בשאר אל-מסרי

בשאר אל-מסרי (בערבית: بشار مصري; נולד ב-1961 בשכם) הוא איש עסקים אמריקאי-פלסטיני.

== קורות חייו ==
אל-מסרי נולד בשכם בשנת 1961 למשפחה עשירה (דודו הוא איש העסקים מוניב אל-מסרי). בנעוריו היה מעורב בהפגנות נגד ישראל ואף היה במעצר מנהלי מספר פעמים. הוא למד בקהיר ובשנת 1977 נסע לארצות הברית עם הוריו, ולמד הנדסה כימית בווירג'יניה טק ואחר כך עבד עבור חברת ייעוץ בוושינגטון די. סי.

בשנת 1994 הקים את חברת ההחזקות Massar International שבסיסה ברמאללה ושנה אחר כך חזר להתגורר בעיר. בין החזקותיו נמצא עיתון אל-איאם. בשנת 2011 הקים את Siraj, קרן השקעות פרטיות המיועדת לפעול בשטחי הרשות הפלסטינית בתחום ההיי-טק.

להודעה של מסרי מתלווה גם רשימה של משקיעים, ביניהם קרן סורוס לפיתוח של ג'ורג' סורוס, קרן OPIC של ממשלת ארצות הברית (שהשקיעה מחצית מהסכום שגויס עד כה), קרן הפנסיה של איגוד כנסיות בארצות הברית, קרן Crescent Investments מאיחוד האמירויות ונג'יב סוואריס, יו"ר חברת הטלקום המצרית אורסקום.

אל-מסרי היה בעבר מנכ"ל אזור התעשייה במעבר קרני.

בשאר, ביחד עם משקיעים מקטר, עומד בראש המיזם להקמת העיר החדשה רוואבי בשומרון. בשנת 2011 ניסה לרכוש חלק משכונת נוף ציון, אולם הצעתו לא זכתה לבסוף במכרז. אל-מסרי יושב בדירקטוריון של חברת אסאל טכנולוגיות.

== חיים אישיים ==
הוא נשוי לג'ין, אישה אמריקאית ואב לשתי בנות. הוא התאזרח בארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://forward.com/articles/135638/palestinian-american-entrepreneur-re-envisions-wes/ Palestinian-American Entrepreneur Re-Envisions West Bank Development], באתר פארווערטס, 4 במרץ 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים פלסטינים
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1961
ולדימיר אוסצ'בסקי

ולדימיר קירילוביץ' אוסצ'בסקי (באנגלית: Vladimir Kirilovitch Ussachevsky; ברוסית: Усачевский, Владимир Кириллович; 3 בנובמבר 1911 - 2 בינואר 1990) היה מלחין אמריקאי ממוצא רוסי, שנודע בעיקר ביצירתו בתחום המוזיקה האלקטרונית.

== חייו ==

אוסצ'בסקי נולד במנצ'וריה (כיום במונגוליה הפנימית, סין) להורים רוסים. בשנת 1931 היגר לארצות הברית ולמד מוזיקה בפומונה קולג' בקלרמונט, קליפורניה, שם קיבל תואר ראשון בשנת 1935. הוא המשיך את לימודיו בבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק, שם קיבל תואר שני ב-1936 ודוקטורט ב-1939. יצירותיו המוקדמות, הנאו-רומנטיות, נכתבו לכלים מסורתיים, אבל ב-1951 החל לחבר מוזיקה אלקטרונית. בשנים 1968 עד 1970 כיהן כנשיא "ברית מלחיני אמריקה" והיה חבר מייעץ בחברת ההקלטות CRI, שהקליטה והוציאה מספר ניכר של יצירותיו.

=== קריירת הוראה ===

בשנת 1947, לאחר תקופת שירות במודיעין של צבא ארצות הברית ובמשרד החוץ במלחמת העולם השנייה, הצטרף אוסצ'בסקי לסגל של אוניברסיטת קולומביה, שם לימד עד לפרישתו בשנת 1980. ב-1951 החל בניסויים הראשונים באמריקה במדיום האלקטרוני וזמן קצר לאחר מכן עבד בשיתוף פעולה עם אוטו לואנינג (Otto Luening). זאת לפני ששמע על פעילותה של קבוצת "מוזיק קונקרט" הפריזאית, שקדמו במידת מה לאלה שלהם. בשנת 1959 ייסד עם לואנינג, בביט וסשנס את המרכז למוזיקה אלקטרונית של קולומביה-פרינסטון בניו יורק. בתפקידו כראש המרכז למוזיקה אלקטרונית, בשנת 1966, הגדיר אוסצ'בסקי את מעטפת ADSR, רכיב בסיסי של סינתיסייזרים מודרניים, מתקנים אלקטרוניים להדגמת מוזיקה וכלים אלקטרוניים. אוסצ'בסקי כיהן גם כמורה וכמלחין הבית באוניברסיטת יוטה. לאחר פרישתו הרבה להרצות על מוזיקה אלקטרונית בארצות הברית ובאירופה.

בין תלמידיו ראויים לציון צ'ארלס וואורינן, אליס שילדס, אילהאן מימארוגלו, פיי-אלן סילוורמן, צ'ארלס ל. בסטור, אינגרם מרשל, ונדי קארלוס וריצ'רד איינהורן.

== רשימת הקלטות ==

"יצירותיו האלקטרוניות והאקוסטיות של ולדימיר אוסצ'בסקי מן השנים 1957-1972", ניו יורק: תקליטי העולם החדש (80654-2), 2007. זו הוצאה מחודשת של אוסף הקלטות, שיצאו במקור בחברת CRI על תקליטים אריכי-נגן שונים בשנות ה-60' וה-70'.
* מטאמורפוזיס (1957) Metamorphosis
* ניגודים קוויים (1958) Linear Contrasts
* פנטזיה אלחוטית (1960) Wireless Fantasy 
* מעץ וממתכת * (1965) Of Wood and Brass
* קטע למחשב מס' 1 (1968) Computer Piece No. 1
* שתי סקיצות לקטע מחשב (1971) Two Sketches for a Computer Piece 
* שלוש תמונות מן "הבריאה" (1960; עיבוד 1973) Three Scenes from The Creation 
* מיסה ברוויס (1972)

"ולדימיר אוסצ'בסקי: מוזיקה לסרטים", ניו יורק: תקליטי העולם החדש (80389), 1990 [3]

* סוויטה מתוך "אין יציאה" (1962) Suite from No Exit
* "קו נקודת השיא" (1967) Line of Apogee

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div style="direction: ltr;">

* [https://web.archive.org/web/20120728083042/http://artofthestates.org/cgi-bin/composer.pl?comp=107 Art of the States: Vladimir Ussachevsky]
* [http://acousmata.com/post/87601846/incantation-for-tape Listen to Ussachevsky's "Incantation for Tape" (with Otto Luening) at Acousmata music blog]
* CMC (previously known as the Columbia-Princeton Electronic Music Center) [http://music.columbia.edu/cmc/history/ history page</div>].

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:מלחיני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
סן מרינו במשחקים האולימפיים

סן מרינו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא (1960). היא נעדרה מאולימפיאדת טוקיו (1964), ומאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היא משתתפת במשחקים ברציפות. משלחת מטעמה השתתפה בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת אינסברוק (1976), פרט לשתיים.

רוב הספורטאים שייצגו את סן מרינו לא הגיעו להישגים גבוהים, אך מספר קלעים רשמו הישגים נאים. באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אמנואלה פליצ'י במקום השביעי בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס), והפסידה את מקומה בשלב הגמר רק בשובר שוויון, ואילו פרנצ'סקו אמיצ'י סיים במקום התשיעי בתחרות המקבילה לגברים. באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה אלסנדרה פרילי קרובה לזכייה במדליה היסטורית. פרילי הגיעה למקום השני בירי בצלחות חרס, יחד עם הסלובקית זוזאנה סטפצ'קובה והצרפתייה דלפין ראו, אך הפסידה לשתיהן בשובר שוויון וסיימה במקום הרביעי.

באולימפיאדת טוקיו (2020), זכתה אלכסנדרה פרילי במדליה הראשונה לזכות המדינה, כשסיימה שלישית בענף הירי הספורטיבי (טראפ). באותה אולימפיאדה זכתה סן מרינו גם במדליית כסף, בענף הירי הספורטיבי ובמדליית ארד בענף הההיאבקות.

==מדליות ==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת רומא (1960) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (1964) || colspan="4" |לא השתתפה
|-
|align=right| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ||0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מינכן (1972) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מונטריאול (1976) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מוסקבה (1980) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סיאול (1988) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ברצלונה (1992) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סידני (2000) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אתונה (2004) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 0 || 1 || 2 || 3
|-
! סך הכל || 0 || 1 || 2 || 3
|}

===לפי ענף===
בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| קליעה || 0 || 1 || 1 || 2
|-
|align=right| היאבקות || 0 || 0 || 1 || 1
|-
! סך הכל || 0 || 1 || 2 || 3
|}

==ראו גם==
* סן מרינו במשחקים הפאראלימפיים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cons.sm/ אתר הוועד האולימפי הלאומי הסן מרינואי] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סן מרינו: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קווין ברמייסטר

קווין ברמייסטר (באנגלית: Kevin Bermeister; נולד ב-1960) הוא איש עסקים יהודי-אוסטרלי.

==קורות חיים==
נולד בדרום אפריקה בשנת 1960. בשנת 1982 הקים את חברת Ozisoft אשר עסקה בפיתוח משחקי וידאו, ובשנת 1991 נמכרה החברה. בשנת 1992 הקים את Sega Ozisoft יחד עם חברת סגה. החברה נמכרה בשנת 1999 לחברת Infogrames. בשנת 1994 הוא הקים בסידני פארק שעשועים בשם סגה-וורלד, אשר נסגר עקב מחסור במבקרים בשנת 2000.

בשנת 2001 רכש את חברת קאזה אשר ייצרה תוכנת שיתוף קבצים פופולרית. החברה הפסידה במאבקיה המשפטיים בנושא זכויות יוצרים ונאלצה לשלם כ-150 מיליון דולרים. ברמייסטר היה מהמשקיעים המייסדים של סקייפ ומכר את חלקו בחברה ל-eBay.

בשנת 2011 חבר לאיש העסקים רמי לוי במטרה להציע הצעת רכישה לחלקים משכונת נוף ציון במזרח ירושלים כנגד הצעתו של איש העסקים הפלסטיני בשאר אל-מסרי. בשנת 2011 הוא הציג את תוכנית "Jerusalem 5800", שמטרתה להפוך את ירושלים למרכז תיירותי עולמי בטווח של 30 שנה.

== קישורים חיצוניים ==
* חן שליטא, [http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000616688 מיוחד: מיהו קווין ברמייסטר, שותפו של רמי לוי בנוף ציון?], גלובס
* [http://twitter.com/kevberm חשבון הטויטר] של ברמייסטר
* [http://kevinbermeister.com קווין ברמייסטר - בתי מלון] קווין ברמייסטר - בתי מלון
* Elad Benari, Yoni Kempinski and Hezki Ezra, [http://www.israelnationalnews.com/News/News.aspx/142315 Australian Businessman Helps Jerusalem with 30-Year Plan ], ערוץ 7
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1960
קטגוריה:יזמים יהודים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אוסטרלים
משקים שנתגלו

משקים שנתגלו או מים שנתגלו הוא מושג הלכתי לפיו מים, חלב או יין ששהו מגולים (לא מכוסים) ללא השגחת אדם, אסורים בשימוש. 

חז"ל כתבו שטעם האיסור הוא, שיש לחשוש שנחש שתה מהם והטיל בהם ארס, ולכן משקים נאסרים רק הם היו מגולים לפחות כמשך הזמן שיכול נחש לשתות מהם. לדעת השולחן ערוך, דין זה אינו נוהג כיום, ומשקים מגולים מותרים בשתייה, מאחר שכיום אין נחשים מצויים בינינו.

== מקור הדין ודעות הפוסקים ==
מקור הדין הוא מהמשנה ב: בנוסף לכך, מוזכרת הלכה זו בתלמוד במקומות רבים. בילקוט שמעוני מביא אסמכתא לאיסור משקים אלה ממדרש ילמדנו: ג' משקים אסורים משום גילוי, מים וחלב ויין. מים מנין, לרוקע הארץ על המים. חלב מנין, ותפתח את נאד החלב. יין מנין, דכתיב כל נבל ימלא יין.

לדעת בעלי התוספות, כל מה שאסרו היה רק בארץ ישראל שמצויים בה נחשים. אך בארצות אירופה הקרירות יותר, אין להנהיג הלכה זו.

מבואר בהלכה שאף אם שתה אדם בפנינו מן המים ולא ניזוק אין לשתות מן הנותר, כיוון שישנם שלשה מיני ארס, ארס של נחש זקן ארסו צף על המשקה, נחש בינוני מפעפע עד חצי גובהו ונחש צעיר מפעפע ושוקע עד למטה, לכן אפילו שהראשון שתה ולא ניזוק ייתכן שהארס שקע במשקה והשותה מכאן ואילך עלול להינזק. כמו כן נאסר להשתמש במים שנאסרו בגילוי לרחצה ולכיבוד הבית שמא ינזק מן הארס וכן נאסר לשפכם לרשות הרבים שמא יעבור עליהם אדם יחף וינזק. אף להשקות מהם לבהמה נאסר הן לבהמה שלו הן לשל חבירו כיוון שמזיקם (אך מבואר שלחתול מותר להשקות כיוון שאין הארס ממיתו אלא רק מכחישו לזמן מה ולאחריו הוא חוזר לאיתנו).

=== להלכה ===
מנהג העולם להקל, על פי פסקו של השולחן ערוך, שאין להחמיר בכך בזמנינו, משום שאין נחשים מצויים בינינו. אולם, בפתחי תשובה הביא בשם השל"ה ש"שומר נפשו ירחק משתיית משקין אלו", וציין שהנהגת הגר"א הייתה להחמיר בכך ביותר כי "גם אם בטל הטעם לא בטל הדין", וישנם טעמים על פי הסוד. יש אחרונים שחילקו בין מקומות שהנחשים מצויים גם בזמנינו למקומות שאינם מצויים כלל. וכוונתם לאסור בארצות החמות שבהן יש יותר נחשים מאשר בארצות אירופה. ידוע שהחזון איש החמיר בכך לעצמו ובעקבותיו הגר"ח קנייבסקי. בכף החיים הביא מדברי רבים מהפוסקים שיש לחשוש גם למשקה שהיה מגולה ביום בלי שראו אותו.

בכוס של קידוש או הבדלה וכדומה כתב השולחן ערוך שיש להקפיד על משקים שנתגלו, משום הקריבהו נא לפחתך. וכתבו אחרונים שזה דווקא כאשר המשקים התגלו לזמן ממושך, אבל אם התגלו לזמן קצר, מותר לקדש עליהם.

== באילו משקים נוהג גילוי ==
הלכות גילוי חלים על מים, יין (ואפילו מעורבים בו מים, ואפילו התחיל טעמו להשתנות לחומץ), חלב, דבש וציר; ויש אומרים שגם שום כתוש.

משקה שעיקרו מבוסס על משקאות בהם נוהג דין גילוי אך טעמו העיקרי נשתנה (לדוגמה קפה), דעת הגר"ח קנייבסקי שאין נוהג בו דין גילוי.

==באילו משקים אין דין גילוי==
יין תוסס עד ג' ימים, יין מבושל, משקה חם, מי כבשים, שלקות ותורמוסין, משקין שעירבו בהם דברים חריפים כפלפלים או מרים עד שנשתנה טעמם.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* , מהלכה ה' עד סוף הפרק.
* טור, יורה דעה, סימן קט"ז
* [https://ph.yhb.org.il/17-36-02/ כשרות משקים שנתגלו] באתר פניני הלכה מאת הרב אליעזר מלמד

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הלכה
קטגוריה:כשרות
ג'אנלואיג'י לנטיני

ג'אנלואיג'י לנטיני (באיטלקית: Gianluigi Lentini; נולד ב-27 במרץ 1969 בקארמניולה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הקיצוני השמאלי והקשר ההתקפי.

== קריירת משחק ==

לנטיני החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של טורינו. הוא קודם לקבוצה הבוגרת ב-1986, ולאחר שהיה שותף במספר משחקים כמחליף הושאל בעונת לקבוצת אנקונה. הוא חזר לטורינו כשזו שיחקה בליגת המשנה, וסייע לה להעפיל בחזרה לסרייה א' עוד באותה עונה. בשנתיים הבאות היה לנטיני שותף להפיכתה של הקבוצה לאחת מהבולטות בכדורגל האיטלקי, כשהשיא היה בעונת , עת סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה והעפילה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה לאייאקס אמסטרדם ההולנדית עקב שערי חוץ לאחר שוויון 2-2 בסיכום שני המשחקים. לנטיני שיחק לאורך כל שני משחקי הגמר. הוא הפגין מהירות רבה ויכולת כדרור מרשימה במשחקו, בנוסף לגובהו וחוסנו הפיזי. לקראת עונת עבר לנטיני למילאן, אותה אימן אז פאביו קאפלו, תמורת 13 מיליון לירות שטרלינג, מה שהיה סכום שיא דאז עבור העברה בתולדות הכדורגל.

לנטיני זכה עם מילאן באליפות בעונתו הראשונה בקבוצה כששותף ב-30 משחקים, אך באוגוסט 1993, כשנהג ברכבו חזרה לביתו מטורניר קדם-עונה בג'נובה, עבר תאונת דרכים בעקבותיה שבר את גולגולתו ומספר מעצמותיו, ושרר בתרדמת במשך יומיים. על אף שהחלים באופן מלא, התאונה פגעה קשות בקריירה של לנטיני שלא שב להפגין את יכולתו הטובה. הוא איבד את מקומו הקבוע במדי מילאן, ובמשך שלוש העונות הבאות הוא שותף ב-33 משחקים בלבד בכל המסגרות. 

לקראת עונת עבר לנטיני לאטאלנטה, במדיה השתקם ונהנה מתקופה מוצלחת, וכעבור שנה חזר לקבוצת נעוריו, טורינו, ששיחקה אז בליגה השנייה, תמורת שני מיליון ליש"ט. לאחר ארבע עונות בקבוצה עבר ב-2001 לקונזצה במדיה שיחק שלוש שנים, וב-2004 סיים את דרכו בכדורגל המקצועני ועבר לשחק בקבוצות חובבים בליגות הנמוכות.

לנטיני פרש סופית ממשחק בשנת 2012, כשהיה בן 43.

=== נבחרת איטליה ===

לנטיני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-13 בפברואר 1991, במשחק ידידות ביתי מול שהסתיים בשוויון 0-0. הוא היה לשחקן קבוע בסגל של מאמן הנבחרת דאז, אריגו סאקי, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. לטורניר מונדיאל 1994 עצמו לנטיני לא זומן, וזאת עקב חוסר היציבות ביכולתו בעקבות תאונת הדרכים שעבר פחות משנה לפני הטורניר. עם זאת, הוא הוסיף לשחק במדי הנבחרת עד נובמבר 1996, אז ערך את הופעתו ה-13 והאחרונה במדיה.

== תארים ==

;טורינו
* גביע מיטרופה: 

;מילאן
* ליגת האלופות: 
* אליפות איטליה (3): , , 
* הסופר קאפ האירופי: 
* הסופר קאפ האיטלקי (3): , , 

== קישורים חיצוניים ==

* האובזרבר, [http://observer.guardian.co.uk/osm/story/0,,543912,00.html The 10 biggest wastes of money in football history], 2 בספטמבר 2001

קטגוריה:קשרי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני אנקונה
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני אטאלנטה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1969
עוינות

גבר ואישה מתווכחים
בפסיכולוגיה, עוינות (או אויבות) היא מילה המתארת ביטוי של כעס פנימי חזק, הגורם לדחייה ותיעוב כלפי ישות מסוימת או דבר מה אחר. בשפת היום-יום היא משמשת לעיתים רבות כמקבילה למילים "כעס" או "אגרסיביות".

עוינות היא חלק ממבנה האישיות שפיתח הפסיכולוג ג'ורג' קלי. במונחים פסיכולוגיים, הגדיר קלי עוינות כרצון אקטיבי המסרב להכיר בתפיסת עולמו של האחר (אשר עמו נוצר העימות) כלגיטימית. במקום לעצור ולשקול, יעדיף האדם העוין להילחם בכל תוקף בניצב מולו אפילו שאין לו יותר מצל של תקווה כי הצדק עמו. וזאת על אף שלעיתים עלול הוא לשלם על כך ביוקר.

על אף שבמצב תקין, הכישלון וההכרה בו היא חלק בלתי נפרד מדרך הלימוד וההתקדמות של האדם, במקרה של עוינות לא יילקח שום משגה בחשבון, ולפעמים יימחק מתודעתו של האדם כליל.

ההגדרה התמציתית של עוינות היא: רגש בלתי נשלט, המונע את השפעתו של דיסוננס רגשי בלתי רצוי, בכך שאינו מאפשר שיקול משני בנוגע לטיב האדם המצוי בקונפליקט, עם האדם החווה אותו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רגשות
סרטוריט

סרטוריט הוא מינרל סולפידי נדיר מאוד המכיל עופרת וארסן בגוון אפור שחור.

==תכונות==
===הרכב כימי וקריסטלוגרפיה===
נוסחת המבנה הכימי של הסרטוריט היא PbAs<sub>2</sub>S<sub>4</sub>

הסרטוריט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" <math>2/m\ </math>, וחבורת סימטריות מרחבית "<math>\mathrm{P}2_{1}/\mathrm{n}\,\!</math>". הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=19.62, b=7.89 ו-c=4.19.

===תכונות פיזיקליות===
הגבישים פריזמתיים מחטיים שאורכם עד 10 ס"מ, המסתיימים בכיפה שלעיתים קרובות היא חלולה, כשפאותיהם מקווקווים באופן בולט. מקבצים עלעליים של גבישים נפוצים לעיתים קרובות בשל תופעת גבישים תאומים נפוצה על {100}. את העלעלים ניתן לראות בחתך שנעשה בגביש מלוטש כשהם מכופפים. לסרטוריט יש פצילות טובה בכיוון אחד ({100}). הקשיות של המינרל נמוכה, 3 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 5.1 גרם לסמ"ק.

===תכונות אופטיות===
אופטית המינרל הוא אנאיזוטרופי חלש. גבישי הסרטוריט אטומים, צבעם אפור פלדה חיוור עד שחור. גוון המינרל בחתך שעבר ליטוש הוא לבן טהור, כשלעיתים רחוקות יש השתקפויות פנימיות בגוון אדום עמוק. הברק של הסרטוריט הוא מתכתי, והשרטוט של גבישיו בגוון אדום חום. הסרטוריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש באוויר, אבל תכונה זו מתחזקת בנפט.

==גילוי ומקור השם==
הגאולוג והמינרלוג הגרמני וולפגנג סרטוריוס פון ואלטרסהאוזן (1879-1806) מאוניברסיטת גטינגן תיאר ב-1855 לראשונה את המינרל מדגימה ממחצבת לנגנבאך (Lengenbach) בפלד (Feld) בינטל (Binntal - עמק בין) בקנטון ואלה שבדרום-מערב שווייץ. ב-1866 קרא המינרלוג האמריקני ג'יימס דווייט דיינה למינרל על שמו של ואלטרסהאוזן.

==שימושים==
לסרטוריט יש ערך לאספני מינרלים בלבד.

==מקור ותפוצה==
הסרטוריט נוצר כתוצאה של מתגובה של תמיסות הידרותרמיות עשיר בארסן עם המינרל גלנה (PbS). במחצבת לנגנבאך שבה נתגלה המינרל גרמה תופעה זו להיווצרות סדרה של מינרלים נדירים מאוד שבהם ריכוז הארסן הולך ועולה החל במינרל ג'ורדניט (Pb<sub>14</sub>(As,Sb)<sub>6</sub>S<sub>23</sub>) וכלה בסרטוריט המצוי בדרך כלל בתוך דולומיט.

הסרטוריט הוא מינרל נדיר ומצוי במספר מעט של מקומות בעולם ובהם מחצבת לנגנבאך (Lengenbach) בפלד (Feld) בינטל (Binntal - עמק בין) בקנטון ואלה שבדרום-מערב שווייץ (מקום בו נתגלה לראשונה) שבה זהו הסולפיד הנפוץ ביותר; בסרו רדונדו (Cerro Redondo) בפרובינציה חוחוי בארגנטינה; בנאגיבורסוני (Nagybörzsöny) בהונגריה; במחצבת השיש פיטאונה (Pitone) סמוך לסראווצה (Seravezza) בטוסקנה שבאיטליה; בטאקארדה (Takarada) ביפן; ובפאולר (Fowler) במדינת ניו יורק, שבארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.galleries.com/minerals/sulfides/sartorit/sartorit.htm אתר Mineral Galleries]
*[http://webmineral.com/data/Sartorite.shtml אתר WebMineral]
*[http://www.mindat.org/min-3537.html אתר Mindat]
*[http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/sartorite.pdf פרויקט rruff]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מינרלים סולפידיים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:עופרת
אמל מורקוס

אמל מורקוס (בערבית: أمل مرقس; נולדה ב-11 ביולי 1968) היא שחקנית וזמרת פלסטינית אזרחית ישראל.

==ביוגרפיה==
מורקוס בראיון משנת 2002 טוענת לאפליית המוזיקה הערבית בישראל.
מורקוס נולדה למשפחה נוצרית בכפר יאסיף שבגליל. היא אחת משש בנותיהם של נביהה ונימר מורקוס, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, אשר כיהן במשך 20 שנה כראש מועצת כפר יאסיף. למדה משחק בבית צבי ושיחקה בתוכניות בטלוויזיה החינוכית ובסדרה רחוב סומסום. בפסטיגל 1986 שרה עם אלון אולארצ'יק את השיר העברי-ערבי "שלום סלאם". בשנת 2003 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל תיאטרון חיפה. כמו כן היא שימשה כשופטת בתוכנית New Star, גרסה פלסטינית של "כוכב נולד".

מורקוס שיתפה בעבר פעולה בהופעות עם ג'ואן באאז, רוברט ואייט, מרסדס סוסה, גליקריה ועוד. בשנת 2007 הוציאה אלבום, "נענע יא נענע", שכלל גרסאות לשירי עם פלסטיניים.

מורקוס זכתה בסיקור תקשורתי רב בהשתתפותה בסינגל וקליפ החדש של להקת הראפ הערבי "דאם" הנקרא "לו יכולתי לחזור בזמן" שיצא לאור בשנת 2013 חלק מאלבום הלהקה "דבקה על הירח" (Dabke on the Moon).

מורקוס חברת המועצה הציבורית של ארגון בצלם.

בשנת 2021 זכתה מורקוס בפרס שולמית אלוני למפעל חיים.

==אלבומים==
* אמל (أمل), 1998
* שווק (شوق), 2004
* נענע יא נענע (نعنع يا نعنع), 2007
* בע'ני (بغني), 2011
* פתח אל-ורד (فتح الورد), 2015

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* אורלי נוי, [http://mekomit.co.il/אמל-מורקוס-חובקת-אלבום-חדש/ קול באישה מהפכה: אמל מורקוס חובקת אלבום חדש], באתר שיחה מקומית, 24 בדצמבר 2015
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות ערביות ישראליות
קטגוריה:שחקניות ישראליות
קטגוריה:שחקנים ערבים ישראלים
קטגוריה:זמרות ערביות ישראליות
קטגוריה:זמרים ערבים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:מלחינות ישראליות
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:ערביות נוצריות ישראליות
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:משתתפות הפסטיגל
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:כפר יאסיף: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
סייקו

שעון סייקו [[טיטניום כרונוגרף]]
המטה הישן של החברה ברובע גינזה, טוקיו. משמש כחנות שעונים ראשית של סייקו בעיר
חברת ההחזקות סייקו (ביפנית: セイコーホールディングス株式会社; באנגלית: Seiko Holdings Corporation), הידועה יותר בשם סייקו (Seiko) היא חברת שעונים יפנית.

==התפתחות החברה==
חברת סייקו נוסדה בשנת 1881, כאשר פתח חנות שעונים ותכשיטים בשם "ק. האטורי" ברובע גינזה בטוקיו. בשנת 1892, אחת עשרה שנים אחר כך, הוא החל לייצר שעוני קיר שנשאו את השם סייקושה. על פי ההיסטוריה הרשמית של החברה, משמעויות המילה "סייקו" ביפנית הן: מעודן, דקה, או הצלחה. בשנת 1917 התאגדה החברה לראשונה בשם "ק. האטורי ושות' בע"מ" (K. Hattori & Co. Ltd). החברה שינתה שמה בשנת 1983 ל"חברת האטורי סייקו בע"מ" (Hattori Seiko Co., Ltd) ובשנת 1990 לחברת סייקו. בתחילת המאה ה-21 עברה החברה שינוי ארגוני וחולקה לחברות בנות (כגון חברת שעוני היד סייקו וחברת שעוני הקיר סייקו) ובשנת 2001 הפכה לחברת החזקות. החל מ-1 ביולי 2007 היא פועלת תחת שמה הנוכחי.

השעונים הראשונים שיוצרו תחת השם סייקו החלו משווקים בשנת 1924. בשנת 1969 חברת סייקו הציגה את הדגם "אסטרון" (Astron), שהיה שעון היד הראשון בעולם ששווק באופן מסחרי, בעל מנגנון קוורץ. כאשר נמכר לראשונה, מחירו היה זהה למחירה של מכונית בגודל בינוני. מאוחר יותר סייקו הייתה אף הראשונה בעולם לשווק שעוני כרונוגרף המבוססים על מנגנון קוורץ. בשנת 1985 הקימו חברת סייקו וחברת השעונים אוריינט (Orient) מפעל משותף.

סייקו ידועה במיוחד בזכות שעוני היד מתוצרתה, אשר כל חלקיהם מיוצרים במפעליה. סייקו מייצרת שעוני יד בעלי מנגנון קוורץ ומנגנון מכני בטווח מחירים גדול. שעוניה הזולים של החברה נמכרים בכ-45 דולר אמריקני והשעון היקר מתוצרתה נמכר בכ-550 אלף דולר. שעוני סייקו בעלי מנגנון מכני הם פריט אספנים נחשק, החל מסדרה "5" הנפוצה ביותר (מכונה כך בזכות חמש תכונות השעון: עמידות לזעזועים, עמידות למים, אוטומטי, צג יום וצג תאריך [יום בחודש] ), סדרת הכרונומטר האוטומטי, סדרת "בל-מטיק" (Bell-Matic) וסדרות היוקרה קרדור (Credor), קינג סייקו וגרנד סייקו. שעוני סייקו קינטיים (בהם מנגנון מכני המונע בתנועות היד מספק אנרגיה חשמלית למנגנון קוורץ) מהווים חלק גדול ממכירות החברה בתחילת המאה ה-21.

סייקו אינה משווקת את אותם דגמים בכל אזורי תבל ובחלק מן האזורים בעולם נמכרים דגמים שאינם בנמצא במדינות אחרות. סייקו אף מייצרת מגוון מוצרי אלקטרוניקה אחרים. כך למשל, בשנות ה-80 של המאה ה-20 ייצרה סינתיסייזרים וכיום סייקו מייצרת מכשירי מטרונום.

==השעון הרשמי==
שעוני סייקו שמשו כשעון הרשמי באירועי ספורט רבים, ביניהם:
* אולימפיאדת טוקיו (1964)
* מונדיאל 1978
* מונדיאל 1982
* מונדיאל 1986
* מונדיאל 1990
* אולימפיאדת ברצלונה (1992)
* אולימפיאדת לילהאמר (1994)
* אולימפיאדת נאגנו (1998)
* אולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20091021000431/http://www.seiko.co.jp/en/index.php אתר חברת ההחזקות סייקו] 
* [http://www.seikowatches.com/ אתר חברת שעוני היד סייקו] 
* [https://web.archive.org/web/20180106033951/http://www.seikoclocks.com/ אתר חברת שעוני הקיר סייקו] 

קטגוריה:יצרני שעונים יפנים
קטגוריה:חברות יפניות
אלברטו גרנאדו

גרנאדו (משמאל) וגווארה במהלך מסעם
אלברטו גרנאדו (ספרדית: Alberto Granado; 8 באוגוסט 1922 - 5 במרץ 2011) היה ביוכימאי ארגנטינאי-קובני, שותפו של ארנסטו צ'ה גווארה למסעו המפורסם בדרום אמריקה.
==ביוגרפיה==
גרנאדו נולד בעיירה הרננדו שבפרובינציית קורדובה באזור הפמפס שבמרכז ארגנטינה. מאז היה בן 9 גדל עם סבַיו בעיר קורדובה, ולמד כימיה וביוכימיה באוניברסיטה המקומית. במקביל ללימודיו החל להיות מעורב בפעילות פוליטית. ב-1943 נטל חלק בהפגנות נגד חואן פרון ונאסר לשנה. בין 1947 ל-1951 התלמד במעבדה הקלינית של מושבת המצורעים בסן פרנסיסקו דל צ'ניאר, והשלים לימודי תואר שני בביוכימיה.

בשלהי 1951 יצא גרנאדו עם חברו ארנסטו גווארה למסע בן מספר חודשים במדינות דרום אמריקה, שיעדו היה מושבת המצורעים סן פבלו שבפרו. השניים שהו במושבה זמן מה וסייעו לטיפול בחולים. דרכיהם של השניים נפרדו בקרקאס; גרנאדו נשאר בוונצואלה והחל לעבוד במושבת מצורעים מקומית. ב-1955 קיבל מלגה ונסע ללמוד במכון הלאומי לבריאות ברומא.

ב-1960 הגיע גרנאדו לביקור בקובה, בהזמנתו של גווארה, שהיה לאחד ממנהיגיה לאחר המהפכה. שנה לאחר מכן עקר אליה עם משפחתו, ושימש כמרצה לביוכימיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת הוואנה. ב-1962 ייסד את הפקולטה לרפואה באוניברסיטת סנטיאגו דה קובה, שהייתה הפקולטה השנייה במדינה. בין 1970 ל-1974 שימש כמרצה בפקולטה זו, ובהמשך הוסמך כדוקטור לביולוגיה. בין 1986 ל-1990 שימש כנשיא האגודה הקובנית לגנטיקה, שנטל חלק בהקמתה. ב-1994 יצא לגמלאות.

לאורך השנים פעל גרנאדו לטיפוח מורשתו של צ'ה גווארה. ב-1978 פרסם את הספר "Con el Che por Sudamerica" ("עם צ'ה בדרום אמריקה") שתיאר את מסעם של השניים. כשהופק סרט הקולנוע "דרום אמריקה באופנוע", העוסק במסע, שימש כיועץ לבמאי ולטר סאלס, ואף הופיע בסיומו בהופעת קמאו. את דמותו בסרט גילם רודריגו דה לה סרנה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגנטינאים
קטגוריה:קובנים
קטגוריה:ביוכימאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-2011
דניאל קאן

דניאל (דני) מרינוס קאן (בהולנדית: Daniël Kan; 4 באוגוסט 1927, אמסטרדם – 4 באוגוסט 2013) היה מתמטיקאי הולנדי-ישראלי, מהחוקרים המובילים בתחום ההומוטופיה (טופולוגיה).

==קורות חיים==
קיבל ב-1954 דוקטורט מהאוניברסיטה העברית. העבודה עסקה בהומוטופיה מופשטת ונעשתה בהנחיית אבי תורת הקטגוריות, סמואל איילנברג. בשנות החמישים, בעת שירותו הצבאי, הגה קאן את רעיון הפונקטור הצמוד, אותו פרסם במאמר בשנת 1958.

הוא לימד שלושים ושלוש שנים ב-MIT. בין תלמידיו עמנואל פרג'ון ודוד בלנק.

בשנת 1983 הוא מונה לחבר מן החוץ באקדמיה למדע של הולנד.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www-math.mit.edu/people/profile?pid=121 דף אישי] באתר האוניברסיטה 
* [http://www-math.mit.edu/~hrm/papers/kan-memorial-note.pdf מונוגרפיה לזכרו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי הולנד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:טופולוגים יהודים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
תוכנה לטובת הציבור

תוכנה לטובת הציבור (Software in the Public Interest; בראשי תיבות: SPI) היא מוסד ללא כוונת רווח אשר מספק תשתית ארגונית למספר מיזמי תוכנה חופשית, כגון הפצת הלינוקס דביאן ומערכת ניהול התוכן דרופל. המוסד מאפשר למיזמים, בין השאר, לקבל תרומות. עבור חלקם הוא גם מחזיק נכסים (כגון שמות מתחם).

הוא נוסד בשנת 1997 עבור דביאן, אולם התברר שמוסד כזה יכול לעזור גם למיזמים אחרים. עד היום רוב מנהליו הם מפתחי דביאן.

==מיזמים==
המיזמים החברים במוסד:
* aptosid (הפצת לינוקס)
* דביאן
* דרופל
* freedesktop.org - מרכז לתאום פיתוח סביבות שולחן העבודה בלינוקס
* Fresco - ניסיון לפתח סביבה חלופית ל־X11.
* Gallery - תוכנה להצגה וטיפול בתמונות דרך ממשק Web.
* GNUstep - מימוש של סטנדרט ה־OpenStep (במקור ממערכת NeXTStep, השפיע גם על Mac OSX).
* GNU TeXmacs - מערכת הוצאה לאור שולחנית
* ליברה אופיס
* madwifi.org - מיזם להנדסה הפוכה ומימוש מחדש של דרייברים למתאמי Wi-Fi של חברת Atheros.
* OFTC - רשת IRC.
* OpenOffice
* OpenVAS - תוכנה לסריקת חורי אבטחה ברשת מקומית
* Open Voting Foundation - מוסד למעקב אחרי יישום נכון ופגום של הצבעות אוטומטיות
* OpenWrt - מספק קושחה חופשית למספר נתבים ביתיים
* OSUNIX - גרסה של סולריס
* Path64 - מהדרים לארכיטקטורת X86-64.
* PostgreSQL - מסד נתונים יחסי מתקדם.
* Privoxy - שרת פרוקסי אשר עוזר להשיג גלישה פרטית.
* The HeliOS Project - מיזם לשימוש מחדש במחשבים משומשים.
* Yafaray - תוכנה לגרפיקה בעזרת מעקב קרניים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תוכנה חופשית
אטיפטה יאהיאגה

אטיפטה יאהיאגה (באלבנית: Atifete Jahjaga; נולדה ב-20 באפריל 1975) היא פוליטיקאית קוסובורית, שכיהנה כנשיאת קוסובו בשנים 2011–2017.

==ביוגרפיה==
יאהיאגה, ילידת ג'קובה, למדה משפטים באוניברסיטת פרישטינה, ולאחר מכן למדה קרימינולוגיה בבריטניה. משנת 2006 עד 2007 למדה בתוכנית לתואר שני בניהול המשטרה ודיני עונשין באוניברסיטת לסטר שבבריטניה וקיבלה הסמכה לתואר שני במדעי פשע מאוניברסיטת וירג'יניה בארצות הברית. לאחר סיומה של מלחמת קוסובו שימשה מתורגמנית עבור כוח השלום של האו"ם. לאחר מכן התגייסה למשטרה, והתקדמה עד לתפקיד סגנית מפקד משטרת קוסובו.

ב-7 באפריל 2011 נבחרה יאהיאגה לנשיאת קוסובו כמועמדת מוסכמת של המפלגה הדמוקרטית, של הליגה הדמוקרטית ושל הברית הקוסוברית החדשה. זאת, שבוע לאחר שבית המשפט לחוקה פסק כי בחירתו של הנשיא הקודם, בחג'ט פצולי, הייתה בניגוד לחוקה, וכי עליו לעזוב מיד את תפקידו. עם בחירתה כנשיאה הרביעית של קוסובו, הייתה יאהיאגה לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד, ולאדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד.

יאהיאגה אירחה בשנת 2012 את פסגת הנשים הבינלאומית "שותפות לשינוי - העצמת נשים", בה השתתפו 200 מנהיגים מקוסובו, אירופה, צפון אמריקה, אפריקה והמזרח התיכון. הדיונים הובילו לאימוץ עקרונות פריסטינה המאשרים את זכויות הנשים להשתתפות וייצוג פוליטי, משאבים כלכליים וגישה לביטחון וצדק וקוראים לפעולות להגשמת עקרונות אלה.<ref></ref>

עם היבחרה הודיעה כי תפעל לצירופה של קוסובו לאיחוד האירופי. את תפקידה סיימה ב-7 באפריל 2017.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1975
קטגוריה:נשיאי קוסובו
קטגוריה:נשיאות
ג'אמבטיסטה נולי

מפת נולי של אזור [[פיאצה דל פופולו]]
מפת נולי של אזור [[הפנתיאון ברומא]]
ג'אמבטיסטה נולי (באיטלקית: Giovanni Battista Nolli; וכן ג'ובאני בטיסטה - Giovanni Battista; 9 באפריל 1701 – 1 ביולי 1756) היה אדריכל ומודד איטלקי שיצר את מפת רומא ("מפת נולי" מ-1748) שהציגה מרחבים בנויים ופתוחים, ציבוריים ופרטיים.

== קורות חייו ופועלו ==
נולי נולד בעיר קומו באיטליה ולאחר מכן עבר לרומא הודות לחסותן של משפחות האצולה אלבאני וקורסיני. הוא ידוע בעיקר בזכות תוכנית המיפוי של רומא (Pianta Grande di Roma). הסקר והמדידות החלו בשנת 1736 והמיפוי הושלם ופורסם ב-1748. המפה שנוצרה, שנודעה בשם "מפת נולי", מורכבת מ-12 תחריטים המצטרפים יחד למפה שגודלה הוא 176x208 סנטימטר. עיקר התמיכה במיפוי הגיעה מהאפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר שביקש לקבע ולהבהיר את גבולות 14 הרבעים של העיר. האפיפיור הוא שהתיר את הכניסה למתחמים סגורים, כנסיות, ארמונות ומנזרים, והמפה הוקדשה לו. הדפסת קטעי המפה, כולל האיורים המעטרים אותה, נעשתה בעזרת האדריכל ואמן ההדפסים פיראנזי.

מפת נולי מסתמכת על מפות קודמות, בהן זו של בופליני (Bufalini) משנת 1551, אך תוך חידושים חשובים. נולי ערך את המפה בהכוונה לצפון, ולא למזרח כפי שהיה מקובל עד זמנו, בהסתמכותו על מצפן כדי להבין את הטופוגרפיה של העיר. גם נולי, בדומה לבופליני, יצר את המפה באמצעות ייצוג שטחים בנויים עם רחובות ובניינים מוצללים, אך יצר הבחנה בולטת לעין בין שטחים בנויים ופתוחים, הן במרחב העירוני והן בתוך גבולות מבנים פרטיים. מפת נולי מציגה בשחור את המבנים, ובלבן – את המרחב הציבורי של העיר. וכך המבנים מגדירים את המרחב הפתוח, והמרחב הפתוח – את המבנים. כמו כן סימן פרטים משניים בשטחים ציבוריים פתוחים, כגון העמודים בכיכר פטרוס הקדוש בוותיקן ובקדמת הפנתיאון ברומא, ואף חללים קטורים בתוככי מבנים סגורים. המפה בדיוקיה השיגה שיפור משמעותי בהצגת פרטים, דוגמת חוסר הסימטריה של המדרגות הספרדיות. 

בעקבות מפת נולי נוצרו והוצבו לוחות חרותים לציון שמות רחובות ואתרים, ויש מהם שהשתמרו לדורות. המפה שימשה בתכנון הממשלה האיטלקית של העיר רומא וכן כבסיס למיפוי העיר עד שנת 1970.

==ראו גם==
* מפת טורגו

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110719202738/http://nolli.uoregon.edu/default.asp מפת נולי של רומא ב-1748] באתר אוניברסיטת אורגון
* [http://cluster3.lib.berkeley.edu/EART/maps/nolli.html אתר מפות נולי] של אוניברסיטת ברקלי
* [https://web.stanford.edu/group/spatialhistory/vasi//imagourbis.html רומא של ג'מבטיסטה נולי] באתר אוניברסיטת סטנפורד

קטע ממפת נולי המראה את [[טירת סנטאנג'לו הסמוכה לקריית הוותיקן]]

קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:תכנון עירוני
קטגוריה:אדריכלים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1692
קטגוריה:נפטרים ב-1756
קונם

בהלכה, קונם הוא כינוי לקבוצת נדרים הנקראים "נדרי איסור", שבהם אדם אוסר על נפשו דבר מסוים, כאמור בתורה .

==שם האיסור==
בנדרי האיסור עצמם ישנם שני חלקים: נדרים רגילים, בהם אדם אוסר על עצמו דבר כלשהו, ו"התפסה" - האדם אוסר על עצמו דבר מסוים באותו איסור שחלות כבר חל על דבר אחר, שגם הוא נאסר על ידי נדר, ובמעשה זה האדם מתפיס ומעביר את האיסור מחפץ לחפץ, ותולה אותם זה בזה.

אחת מצורות ההתפסה הרגילות היא "הרי זה עלי כקרבן". חכמים חששו שמא אדם ירצה להוציא מפיו 'קרבן' ולא יאמר אותו בבירור, וכדי למנוע שאלות כאלו שיתעוררו בתכיפות גבוהה קבעו שגם "קונם", מילה הדומה ל'קרבן' בצלילה, נחשבת לנדר. מקור המילה שנוי במחלוקת אמוראים במסכת נדרים: האם הוא מילה נכרית (שיבוש של המילה "קרבן", או תרגום שלה), או מילה שהמציאות חכמים לצורך נדרים. סיוע לשיטה הראשונה נמצא בארון קבורת תבנת מלך צידונים, שם נזכרת המילה "קונם" במשמעות של שבועה.

במשך הזמן הביטוי "קונם" השתרש בקרב נודרי איסור, ונהגו להשתמש בו רבות כדי לנדור נדרי איסור. כאשר ראו זאת חז"ל הם קבעו שגם מילים הדומות ל"קונם", כמו "קונח" או "קונס", אף הן לנדרי איסור.

==ההתפסה==
על ההתפסה להיעשות בדבר הנידור דווקא, לכן דווקא נדר כדוגמת "כקרבן", שהאדם אוסר על עצמו חפץ מסוים כמו הקרבן שגם הוא נאסר על ידי אנוש, הנדר חל. אבל אדם המתפיס בשר שיהיה כבשר חזיר, אין הנדר חל, שכן בשר חזיר לא נאסר על ידי אדם.

לפי כללים אלו, אם אדם אוסר את אשתו עליו ואומר לה "הרי את כאימי", אין היא אמורה להיות אסורה עליו, שכן אמו אסורה עליו מהתורה מדין איסור עריות ולא על ידי שהוא קיבל על עצמו את איסורה. למרות זאת, תיקנו חז"ל שיתירו לו את הנדר ולא יאמרו לו שהוא מותר בה ללא התרה, כדי שלא יקל את ראשו בנדרים, ויחשוב שאין מותרים? ויזלזל בחומר איסורם.

===שותפות בקרקע באיסורי קונם===
במשנה מסכת נדרים נחלקו חכמים ורבי אליעזר בן יעקב אודות חצר המשותפת לשני אנשים, והאחד אסר את הנאתו על השותף השני, חכמים אוסרים לאותו שותף ליהנות מהחצר, שכן החפץ הוא גם של חברו, ונמצא שנהנה מחפציו או קרקעותיו של חברו, ולפי רבי אליעזר בן יעקב הדבר מותר. לפי הסבר הגמרא במסכת בבא קמא, המחלוקת היא באופן חלוקת השותפות; והתלויה במחלוקת אחרת, בענייני ברירה. לפי שיטת רבי אליעזר בן יעקב, יש ברירה, כאשר שני אנשים קונים חצר בשותפות, הם קונים זאת על דעת שכל אחד יוכל להשתמש בחצר לפי ההסכם ובזמן הקצוב לו, ואף על פי שלא ידוע מראש מה יהיה החלק והזמן שבו כל אחד מהם השתמש, כאשר אחד מהם משתמש בקרקע לפי ההסכם, הוברר הדבר למפרע שחלק זו הוא החלק שנקנה מכספו. לעומת זאת, חכמים אינן מסכימים לדין זה, שכן לשיטתם "אין ברירה", ולכן השותפות בקרקע היא מעורבבת וכל אחד מהם משתמש בחלקם של שניהם.

==שוויא אנפשיה חתיכה דאיסורא==
דין נוסף, המסתעף מדיני קונם, לפי דעות רבות, הוא בסוגיה האומרת כי כאשר אדם אומר שדבר מסוים אסור לו, גם אם אין לו נאמנות על פי חוקי התורה, שכן התורה מאמינה רק לעדים וכדומה, הרי שהוא נאמן לאסור על עצמו את הדבר.

כך למשל, מסביר השיטה מקובצת את פסקיו של רבי אלעזר במסכת כתובות, כי חתן האומר לאחר נישואיו "פתח פתוח מצאתי", הוא טוען שכלתו איננה בתולה, ואם כן ייתכן שהיא אסורה עליו, שכן אם זינתה בין האירוסין (קידושין בימים ההם) לנישואין, בתקופה בה היא כבר נחשבת לאשת איש, היא אסורה עליו, למרות שהוא לא נאמן כדי להפסידה כתובתה, וזאת מכיוון ש"שוויה אנפשיה חתיכה דאיסורא", כאשר אדם אומר על חפץ מסוים שהוא אסור לו, הוא נאסר עליו גם אם לא היה אסור לו הדבר לפני כן, מכוח איסור "קונם".

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נדרים ושבועות
סיילספורס

Salesforce.com היא חברת תוכנה אמריקאית העוסקת בשירותי מחשוב ענן ומספקת שירותי תוכנה כשירות (SaaS) לניהול קשרי לקוחות (CRM) וכן פלטפורמת פיתוח (PaaS) לאפליקציות עסקיות (Force.com) עבור ארגונים, דרך רשת האינטרנט. מטה החברה שוכן בסן פרנסיסקו, בנוסף לעשרות משרדים ברחבי העולם. היא נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימול CRM בשווי שוק של 153 מיליארד דולר (נובמבר 2022).

==היסטוריה==
החברה נוסדה בשנת 1999 על ידי מארק בניוף, בדירה שכורה בסן פרנסיסקו, לאחר שעזב את חברת אורקל בה היה סגן נשיא. בניוף הצהיר על רצונו לשנות את המודל המסורתי של עולם התוכנה לתוכנה בענן – Saas, בנוסף הוא טבע גם את המונח "platform as a service". סיילספורס רשמה את הרווח הראשון שלה, של 3.5 מיליון דולר, בשנת הכספים שהסתיימה בינואר 2004, על הכנסות של 96 מיליון דולר.

ביוני 2004, ביצעה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בניו יורק. מניית החברה זינקה בכ-50% ביום המסחר הראשון. החברה גייסה בהנפקה 110 מיליון דולר.

בשנת 2012 רכשה את חברת Heroku המפתחת פלטפורמה כשירות במודל ענן (Platform as a service) תמורת 212 מיליון דולר.

ביוני 2019 רכשה חברת סיילספורס את חברת Tableau המתמחה ביישומי ניתוח נתונים בסכום של כ-15.7 מיליארד דולר.

==מוצרים==
המוצרים של החברה נשענים על מודל "על-פי דרישה" (On-Demand), דרך רשת האינטרנט, זאת לעומת המודל המסורתי בו התוכנה מותקנת על מחשב הלקוח ונמכרת על בסיס רישיון. החברה מספקת ללקוחותיה מערכות שונות, הניתנות להתאמה אישית, לניהול תהליכי שיווק, מכירות ושירות בארגונים. לחברה מעל 92,000 לקוחות המשרתים מיליוני משתמשי קצה ב-16 שפות שונות (2011).

בינואר 2006 השיקה החברה את ה-AppExchange, המאפשר להוריד וליצור אפליקציות שונות, שנוצרו על ידי מפתחים עצמאיים ונותנות ללקוח אפשרויות להתאמה אישית של התוכנה לפי צרכיו.

בשנת 2007 השיקה החברה פלטפורמה לפיתוח של תוכנות לפי-דרישה בשם Force.com. התאמה של המערכת נעשית בעזרת כלים של המערכת ובעזרת סביבת הפיתוח Force.com, קוד בשם APEX וסביבת פיתוח מסכים בשם VisualForce.

==פעילות בישראל==
Salesforce.com מפעילה בישראל משרדים בתל אביב, פתח תקווה ונצרת. לחברה ישנם מספר שותפים בישראל. מנכל"ית מרכז המחקר והפיתוח היא אפרת רפפורט.

ביוני 2010 הכריזה החברה על גרסה ראשונה של מערכת ה-CRM מתוצרתה עם תמיכה מלאה בעברית.

באוגוסט 2011 רכשה החברה עבור כ-30 מיליון דולר את הסטארט-אפ הישראלי Navajo Systems, שפיתח שירותי אבטחת מידע למחשוב ענן, בה השקיעה קרן הון הסיכון JVP. בעקבות הרכישה הקימה Salesforce מרכז מחקר ופיתוח ראשון בישראל.

ביולי 2016 סלקום הטמיעה מערכת CRM על פלטפורמה של Salesforce.

ביולי 2018 רכשה החברה את חברת דאטורמה הישראלית תמורת יותר מ-800 מיליון דולר.

במאי 2019 רכשה את הסטארט-אפ הישראלי בונובו, העוסק בניתוח של שיחות קוליות וגם התכתבויות אימייל וצ'אטבוטים באמצעות בינה מלאכותית.

באוגוסט 2019 הודיעה סיילספורס כי רכשה את קליקסופטוור טכנולוגיות מקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת 1.35 מיליארד דולר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירותי מחשוב ענן
קטגוריה:חברות תוכנה אמריקאיות
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 100 מיליארד דולר
קטגוריה:ניהול קשרי לקוחות
גינזה

מטה [[סייקו בגינזה]]
גינזה (ביפנית: 銀座) היא שכונה ברובע צ'ואו בטוקיו הידועה כאזור יוקרתי של העיר ומפורסמת בזכות ריכוז של חנויות כלבו, חנויות אופנה, מסעדות ובתי קפה. גינזה מוכרת כאחד מאזורי הקניות היוקרתיים ביותר בעולם. רבים מבתי האופנה הבולטים מפעילים בגינזה חנויות גדולות ובמקום הריכוז הגדול ביותר של חנויות מותגים מערביות ביפן. בין המותגים הבינלאומיים להם סניף בגינזה (רשימה חלקית ביותר): שאנל, גוצ'י, כריסטיאן דיור, לואי ויטון ורבות נוספות. בגינזה אף חנויות ענק של חברות אלקטרוניקה, בהן סוני ואפל.

==היסטוריה==
רחוב בגינזה לעת ערב
גינזה קרויה על שמה של מטבעת כסף שנוסדה במקום בשנת 1612, בתקופת אדו. לאחר ששריפת ענק כילתה כליל את אזור צוקיג'י (היום שוק הדגים צוקיג'י) בשנת 1872 החליטה ממשלת יפן להפוך את אזור גינזה לדגם של בניה מודרנית. על פי התכנון הממשלתי נבנו במקום מבנים מלבנים עמידות לאש, רחובות רחבים, תחנת הרכבת שימבשי נבנתה בסמוך וכן נבנה באזור ריכוז של משרדי ממשלה. את התכנון העירוני של גינזה יצר אדריכל ממוצא אירי, תומאס ווטרס, ועל הבניה הייתה מופקדת לשכת הבינוי של משרד האוצר. כבר בשנת 1873 הושלמה שדרת חנויות בסגנון מערבי ברחוב היוצא מגשר שימבשי לגשר קיובשי בדרום-מערב רובע צ'ו, שלאורכה בנייני לבנים בני 2–3 קומות בסגנון ג'ורג'יאני.

בשלב ראשון הוצעו בתי הלבנים למכירה ומאוחר יותר הוחכרו, אולם שכר הדירה הגבוה שנקבע הותיר רבים מהם ללא דיירים. למרות זאת החל האזור לשגשג כסמל של "תרבות ונאורות", כיוון שבתי הוצאה לאור של עיתונים וירחונים קבעו מושבן במקום ותרמו לבולטותו של האזור. האזור אף התפרסם בזכות חלונות הראווה של חנויותיו, שהיוו דגם לשיטות שיווק מערביות.

רבים מן המבנים בסגנון בנייה אירופאי נעלמו מן הנוף ברבות השנים, אולם מספר מבנים עדיין נמצאים באזור, הבולט שבהם הוא מבנה וואקו, עליו מגדל שעון גדול, בו שכן מטה חברת השעונים סייקו. השעון נבנה על ידי קינטרו האטורי, מייסדה של חברת סייקו. החל מן המחצית השנייה של המאה ה-20 גינזה הפכה לריכוז בולט של חנויות השייכות למותגי יוקרה מערביים. גינזה היא יעד תיירות פנימית בולט בסופי השבוע, עת שנתיב התנועה הראשי צפון-דרום סגור לתנועת כלי רכב והופך למדרחוב, יוזמה שהחלה בשנות ה-60. נוסף על תחנת הרכבת, באזור אף שלוש תחנות של הרכבת הקלה בטוקיו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* מדריך תיירים בשכונה בוויקימסע האנגלי 
* 

קטגוריה:טוקיו: גאוגרפיה
קטגוריה:LVMH
שמריהו יוסף קרליץ

הרב שמריהו יוסף קרליץ (תרי"ב, 1852 – כ"א באייר תרע"ו, 24 במאי 1916) היה רבה של קוסובה במשך שלושים וארבע שנים; אביו של החזון איש ואבי משפחת קרליץ שהצמיחה מתוכה רבנים וגדולי תורה ידועים.

==ביוגרפיה==
שמריהו יוסף קרליץ נולד בקוסובה שבאימפריה הרוסית (בתחומי בלארוס של ימינו), שם התגורר אביו הרב שמשון קרליץ, וכן כמה מצאצאי הרב אריה לייב הלוי אפשטיין, בעל "הפרדס", שהיה מאבות משפחתו. בשנת תרל"ד (1874) נישא לראשה-לאה, בתו הבכורה של קרוב משפחתו הרב שאול קצנלנבוגן, רבה של קוסובה. בשנת תרמ"ב (1882) עזב חותנו את הרבנות בקוסובה לטובת הרבנות בקוברין, והרב קרליץ התמנה תחתיו כרבה של קוסובה. נהג להשיב על שאלות בהלכה שהופנו אליו על ידי יהודי האזור, אך בענוותנותו הקפיד להוסיף בסופן כי "הלכה למעשה יש לשאול בזה את פי גדולי הדור". הוא וחותנו ניהלו מאבק בהשפעה החילונית, ובין היתר נהגו לאסוף ספרות חילונית ולשרפה.

הקים בקוסובה ישיבה לצעירים בראשותו, ובין תלמידיו היה בנו אברהם ישעיהו. בשנת תרע"א (1911), כחמש שנים לפני פטירת הרב שמריהו יוסף קרליץ, יצא לאור ספרו הראשון של בנו אברהם ישעיהו שנשא את השם "חזון איש". הספר יצא בעילום שם, אולם האב היה מהיחידים שידעו את זהות המחבר.

הרב שמריהו יוסף קרליץ הנהיג את קהילתו עד לפטירתו בשנת תרע"ו. הימים היו ימי מלחמת העולם הראשונה, ובנו החזון איש נאלץ לגלות למינסק ולא השתתף בהלווית אביו. אשתו, ראשה לאה קרליץ, עלתה בשנות ה-30 לארץ ישראל. נפטרה בי"ט בחשוון תש"א (1940) ונקברה בבית הקברות בהר הזיתים.

==צאצאיו==

לרב שמריהו-יוסף ולראשה-לאה קרליץ נולדו חמישה עשר ילדים, אולם שישה מהם לא האריכו ימים ונפטרו בחייו. בניו וחתניו התפרסמו כגדולי תורה בליטא ובארץ ישראל.

==קישורים חיצוניים==
===חיבוריו===
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קוסובה: רבנים
קטגוריה:ילידי 1852
קטגוריה:נפטרים ב-1916
רבא בריה דרבה

רבא בריה דרבה הוא אמורא בבלי, בדור השישי לאמוראי בבל.
==תולדות חייו==
רבא נולד לרבה בר נחמני, ששימש כראש ישיבת פומבדיתא. 

אף על פי שלאביו רבה, היו כמה בנים שהיו אמוראים, הרי שהוא הבולט מביניהם. מאמריו ופסקיו מוזכרים פעמים רבות בתלמוד, אנו מוצאים אותו מתכתב עם רב יוסף, מי שמילא את תפקיד ראש ישיבת פומבדיתא לאחר פטירת אביו, כשהוא כותב אליו "ילמדנו רבינו" בלשון כבוד, ודן בהלכה עם אמוראים רבים אחרים.

גם העובדה הבאה תוכיח שהוא היה הבולט מבין בניו של רבה (אף על פי שגם אחיו רב חייא היה אמורא). רבא בר מרי דרש בבית המדרש את הפסוק "ומי אוהב בהמון - לו תבואה", פשוטו של הפסוק הוא "כל האוהב בהמון" מי שאוהב הרבה כסף "לו תבואה" יש לו הרבה כסף, ומשמעו שאדם שאוהב תלמידי חכמים, גם בניו תלמידי חכמים, כי התורה מחזרת עליו ועל זרעו. כאשר אמר זאת רבא בר מרי, הופנו עיני חכמי בית המדרש לעבר רבא בריה דרבה, שאביו רבה היה ידוע כאוהב תלמידי חכמים ולומדי תורה, וככל הנראה לכן זכה לבן תלמיד חכם כרבא.

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

רבא בריה
קטגוריה:אמוראים ממשפחת עלי הכהן
קטגוריה:תלמידי רבה