OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גדעון לב-ארי

גדעון לב-ארי (3 בדצמבר 1935 – 16 בספטמבר 2001) היה איש רדיו ישראלי ומנהל קול ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בפתח תקווה. בתחילת שנות ה-60 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל החל לעבוד כקריין בקול ישראל. במשך שנים היה כתב חדשות. כמו כן שימש כקריין ביומני גבע.

בשנות ה-70 ערך והגיש את התוכנית "הטור השבועי", ששודרה ביום שישי אחר הצהריים, ואת התוכנית "הנושא בטיפול", ששודרה במוצאי שבת וטיפלה בתלונות אזרחים. כמו כן הגיש את תוכנית המאזינים "בינינו לבין עצמנו". לצד לב-ארי עבדו בכל תוכניותיו קבוצה קבועה של אנשי רדיו וכתבים, ובהם דוד מרגלית, יובל מסקין יורם אלפר ואלכס טלמור.

בשנת 1979 מונה למנהל קול ישראל ושימש בתפקידו עשר שנים. בתקופת כהונתו יזם את הקמת קול המוזיקה והיה שותף להקמת מרכז החדשות של קול ישראל בשכונת רוממה בירושלים. לב-ארי שינה את אופיין של תוכניות הבוקר בקול ישראל ויצר את המגזין היומי "כל צבעי הרשת". כמו כן החדיר רוח חדשה וקלילה יותר בסגנון ההגשה ברדיו, לעומת סגנון ההגשה המוקפד והרשמי שרווח עד אז.

בינואר 1988 התפטר לב-ארי מתפקידו. כעבור זמן עבר לנהל את רדיו לב המדינה. במשך תקופה הוא הגיש את תוכנית המאזינים "פתחון פה". במקביל כיהן כמנכ"ל המועצה לישראל יפה.

במשך שנים נמנה עם מגישי התוכנית "יש עם מי לדבר" בגלי צה"ל.

בשנת 2003 הוקרן בסינמטק תל אביב, ולאחר מכן בערוץ 2, סרטו של לב-ארי, "לב עצוב, לב שמח", שבו תיעד את סיפורם של שלושה צעירים שהמתינו להשתלת איברים.

==מותו==
לב-ארי נפטר ב-16 בספטמבר 2001, לאחר שאושפז בבית החולים איכילוב בעקבות זיהום שהתפשט בגופו כתוצאה מעקירת שן בינה. נקבר בבית העלמין ירקון. כעבור שנה הגישה משפחתו תביעה לבית המשפט המחוזי בתל אביב על רשלנות רפואית. אולם בית המשפט דחה את התביעה וקבע שלא הוכחה רשלנות רפואית וכי תוצאות נתיחה שלאחר המוות מורות שמותו נגרם כתוצאה מאירוע לב. המשפחה ערערה לבית המשפט העליון, ובשנת 2011 הגיעו הצדדים להסכם פשרה לפיו ישלם משרד הבריאות פיצויים למשפחתו של לב-ארי בסך מאה ושמונים אלף שקלים.

==חיים אישיים==
היה נשוי ליעל, ונישא בשנית לנירה. במשך תקופה היה בן זוגה של כרמלה מנשה, שהייתה כתבת בתוכניתו "הטור השבועי". היה אב לארבעה, והתגורר בבית אריה. אחייניתו היא השדרנית ענת דוידוב.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:מנהלי קול ישראל
קטגוריה:סגל רדיו לב המדינה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בית אריה-עופרים: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
קריל אנטארקטי

קריל אנטארקטי (שם מדעי: Euphausia superba) הוא מין של סרטן זעיר ממשפחת הקריליים החי באוקיינוס הדרומי. הקריל האנטארקטי חי בנחילים גדולים, שיכולים לכלול בין עשרת אלפים לשלושים אלף פרטים למ"ק. הוא ניזון מפיטופלנקטון. אורכו עד 6 ס"מ ומשקלו עד 2 גרם. תוחלת חייו מגיעה עד ל-6 שנים.

הקריל ממלא תפקיד חשוב במערכת האקולוגית של אנטארקטיקה, והוא אחד מהמינים הנפוצים ביותר בעולם. אוכלוסיית כל הקרילים האנטארקטיים בעולם מסתכמת לכדי משקל כולל של כ-500 מיליון טון, והוא מהווה כ-0.66% מהביומסה הכוללת על פני כדור הארץ.

תקופת ההשרצה של הקריל האנטארקטי חלה בתקופה בין ינואר למרץ, גם מעל המדף היבשתי וגם מתחתיו. בדרך האופיינית לקריל, הזכר תופס את נושא הזרע לפתיחת איברי המין של הנקבה. הרגליים הקדמיות הצמודות לבטן של הקריל האנטארקטי בנויות במבנה המתאים במיוחד לצורך ההזדווגות. לאחר ההזדווגות, הנקבה מטילה ששת אלפים עד עשרת אלפים ביצים בהטלה אחת. הביצים מופרות כשהן יוצאות מפתח איבר המין.

המעיים של הקריל האנטארקטי זוהרים בצבע ירוק, סימן מובהק לכך שיצור זה ניזון מפיטופלנקטון, סוג של אצות צורניות זעירות (שגודלן כ-20 מיקרומטר), שהקריל האנטארקטי ניזון מהם באמצעות שק האכלה. מלבד פיטופלנקטון, הקריל האנטארקטי אוכל גם שטרגליים, שטצדאים וזואופלנקטון. המעי של הקריל האנטארקטי הוא צינור ישר ויכולת העיכול של הקריל ירודה, לכן צואתו כוללת אחוז משמעותי של פחמן.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1850
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'יימס דווייט דיינה
קטגוריה:קרילאים
קטגוריה:בעלי חיים באוקיינוס הדרומי
קטגוריה:אנטארקטיקה: פרוקי-רגליים
פיאצה ברבריני

פיאצה ברבריני, מצויר על ידי אתור רוסלר פרנץ, סביבות 1880 המראה את המזרקה
הכיכר כיום, 2011
פיאצה ברבריני (באיטלקית: Piazza Barberini) היא כיכר גדולה במרכז העיר רומא, איטליה, והיא ממוקמת בגבעת הקווירינאליס. הכיכר נבנתה במאה ה-16, אך רבים מהבניינים המקיפים אותה נבנו מחדש במהלך השנים.

צורתה הנוכחית של הכיכר נוצרה בשנת 1625, והיא כונתה על שם ארמון ברבריני, שנבנה באותה עת מדרום לכיכר. במקור היה לכיכר שער כניסה רחב אל הארמון בחלק הדרום-מזרחי, שתוכנן בידי הארכיטקט והצייר בן התקופה, פייטרו דה קורטונה. אך הוא נהרס כדי לאפשר את סלילתה של דרך חדשה במאה ה-19. קיומו ידוע מתחריטים ותמונות מוקדמות של הכיכר.

במרכז הכיכר נמצאת מזרקת טריטון (Fontana del Tritone), שנבנתה במהלך המאה ה-17, על ידי ברניני. מזרקה אחרת, מזרקת הדבורים (Fontana delle Api), אף היא של ברניני ממוקמת לא הרחק משם, בוויה ויטוריו ואנטו (Via Vittorio Veneto), אך היא שוחזרה באופן שרירותי במהלך הזזתה ממיקומה הקודם, בפינת הכיכר היכן שויה סיסטינה מתחבר אל הכיכר.

עד המאה ה-18, גופות בני אדם שזהותם לא נודעה, הוצבו בכיכר לצורך זיהוים. בין 1632 ל-1822 הוצב בכיכר אובליסק עתיק, שלאחר מכן הוצב בוילה מדיצ'י.

==קישורים חיצוניים==

ברבריני
קטגוריה:ג'ובאני לורנצו ברניני
קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים

שמאל
קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים (בגרמנית: Hildesheimer Dom) היא הקתדרלה של העיר הילדסהיים שבגרמניה. הקתדרלה קרויה על שם מרים, אם ישו והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1985 יחד עם כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים.

ב-815 הפכה הילדסהיים לבישופות ונבנתה בה קתדרלה בגודל 36 מטרים מרובעים ואפסיס במזרחה. באותו מקום, נבנתה הקתדרלה בצורתה הנוכחית בשנים 1010–1020 בסגנון רומנסקי אוטוניאני האופייני לסקסוניה העתיקה, סגנון שמתבטא בין השאר בקיומם של אפסיס בשני קצות המבנה. שיפוצים והרחבות נערכו במאות הבאות מספר פעמים וב-22 במרץ 1945 נחרבה הקתדרלה כליל מהפצצות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 נבנתה הקתדרלה מחדש.<br />
בקתדרלה מצויות מספר פריטי אומנות ומורשת, בהן:
* דלתות ברונזה מתקופת הבישוף ברנווארד מהילדסהיים, מעוטרות בתבליטים המתארים את חיי אדם וישו
* עמוד ישו, עשוי ברונזה בגובה ארבעה מטרים וחצי, מעוטר בתבליטים על חיי ישו
* שתי נברשות עגולות מהמאה ה-11
* סרקופג של גוטהארד הקדוש (חי 960 עד 1038)
* קברו של אפיפניוס מפאביה מהמאה ה-5

במרכז הקלויסטר עומדת קפלת אן שבנויה בסגנון גותי. הקפלה נבנתה ב-1321 וכמעט שלא ניזוקה במלחמת העולם השנייה. על קירותיה מטפס שיח ורדים אגדי בן 1000 שנים המסמל את ההצלחה והשגשוג של הילדסהיים. על פי האגדה, כל עוד ימשיך השיח להצמיח פרחים, תישאר הילדסהיים על כנה. למרות שהקתדרלה חרבה בהפצצות מלחמת העולם השנייה, השיח ניזוק אמנם, אך צמח שוב משורשיו שלא נפגעו.<br />
מוזיאון הקתדרלה מציג אוסף נרחב של חפצי אומנות מימי הביניים.<br />
ב-2010 החלו עבודות שיפוצים בקתדרלה שצפויות להסתיים ב-2014, ובמסגרתן נמצאו יסודות המבנה הקדום מ-815.

==גלריה==
<gallery widths="180px" heights="150px" perrow="5">
Hildesheim Cathedral.South.Tower.JPG|החזית המערבית
Dehio 47 Hildesheim Dom.jpg|תרשים מבנה הקתדרלה
Hildesheim Dom 1890.jpg|איור של הקתדרלה מ-1890
HildesheimDom.jpg|מבט מצפון
 </gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://archive.today/20121130025926/http://193.175.110.9/hornemann/english/unesco_dom.htm מידע על הקתדרלה]
* [https://web.archive.org/web/20130301082253/http://www.dommuseum-hildesheim.de/db/apsisa.dll/ete אתר המוזיאון ]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הילדסהיים
הילדסהיים מריה הקדושה
קטגוריה:הילדסהיים
יהודה שירליאון

רבי יהודה בן רבי יצחק, המכונה גם רבי יהודה שירליאון או רבי יהודה מפריז (נולד בשנת ד'תתקכ"ו, 1166, נפטר בשנת ד'תתקפ"ד, 1224) היה תלמיד חכם צרפתי בתקופת הראשונים, מחשובי בעלי התוספות, ראש ישיבת "מדרש הגדול דפריש" ומיסדה. כונה גם גור אריה או רבינו האריה. חיבר תוספות על מספר מסכתות בתלמוד, המכונים 'תוספות ר' יהודה מפאריש'.

==משפחתו==
רבי יהודה שירליאון היה בנו של רבי יצחק (תלמיד ר"ת), בן רבי יהודה בן רבי יום טוב מפלייזא. סבו רבי יהודה בן יום טוב היה מבעלי התוספות. אבי סבו רבי יום טוב מפלייזא היה בנם של ריב"ן (רבי יהודה בן נתן) ושל מרים בתו של רש"י.

דודתו של רבי יהודה שירליאון, אחות אביו רבי יצחק, הייתה נשואה לר"י הזקן (רבי יצחק בן שמואל מדנפירא - כיום דמפייר), גדול חכמי צרפת בדורו.

חותנו היה רבי אברהם בן רבי יוסף בכור שור, מבעלי התוספות ומפרשני המקרא הבולטים בתקופתו.

==רבותיו ותלמידיו==
רבינו יהודה שירליאון היה תלמידו המובהק של דודו ר"י הזקן. יחד עמו למדו אצל ר"י חכמים רבים כמו רבי ברוך בן יצחק בעל התרומה, רבי שמשון בן אברהם משאנץ, רבי שמשון מקוצי, רבי אלחנן בנו של ר"י, ועוד; רבים מהם הקימו מרכזי תורה גדולים בצרפת לאחר פטירת ר"י רבם, וביניהם היה רבי יהודה שירליאון שייסד ישיבה חשובה בפריז.

תלמידיו היו מגדולי בעלי התוספות בתקופתם, ביניהם רבי יחיאל מפריז שלימים היה ליורשו בראשות ישיבת פריז, רבי משה מקוצי מחבר ספר מצוות גדול, ורבי יצחק בן משה מווינה מחבר הספר "אור זרוע".

==חיבוריו==
רבי יהודה שירליאון כתב קובצי תוספות רבים שהיו מבוססים על תוספותיו של רבו ר"י הזקן. תוספותיו עובדו על ידי תלמידיו, ומתורתו נשתייר הרבה בקובצי התוספות שלפנינו.
מחיבוריו המקוריים מצויים כיום תוספותיו למסכת מגילה שנדפסו בדפוסי התלמוד שלפנינו, וכן תוספותיו למסכת ברכות שנדפסו לראשונה על שם רבי יהודה החסיד, אך הוברר שאינם לו אלא לרבי יהודה שירליאון, חלק מתוספותיו למסכת שבת, חלק מתוספותיו למסכת עבודה זרה ו"תוספות ישנים" למסכת יומא, שנקראים על שמו ונכתבו על ידי תלמידו הסמ"ג.

==משפחת רש"י==

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20134&hilite=d82e9e8c-d781-45e8-98d5-9a13e7df3621&st=יהודה+גור+אריה אוצר הגדולים חלק ד' - רבינו יהודה מפאריש.]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת רש"י
קטגוריה:ראשוני צרפת
קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:תלמידי ר"י הזקן
קטגוריה:פריז: רבנים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-13
קטגוריה:יהודים הקבורים בצרפת
קטגוריה:ילידי 1166
קטגוריה:נפטרים ב-1224
אתל קתרווד

אתל מרי קתרווד (באנגלית: Ethel Mary Catherwood; 28 באפריל 1908 – 26 בספטמבר 1987) הייתה אתלטית קנדית, האלופה האולימפית הראשונה (אמסטרדם 1928) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

==ביוגרפיה ==
קתרווד נולדה באנה, שבדקוטה הצפונית וגדלה בססקאטון שבססקצ'ואן. היא הצטיינה בענפי ספורט שונים ביניהם בייסבול, כדורסל ואתלטיקה.

===שיאנית עולם===
באליפות ססקצ'ואן באתלטיקה שנערכה בשנת 1926 השוותה קתרווד בקפיצה לגובה את השיא הקנדי, בתוצאה של 1.51 מטר ושבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה ברג'יינה ב-6 בספטמבר, במסגרת יום העבודה אותה שנה היא שברה את השיא העולמי בקפיצה לגובה והעמידה אותו על 1.58 מטר, שיפור לשיא של פיליס גרין מבריטניה (1.552 מטר).

באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1927 זכתה קתרווד במדליות זהב בקפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה שוב באליפות קנדה בקפיצה לגובה ובהטלת כידון והגנה על תואריה.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים. קתרווד זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 1.595 מטר, לפני חביבת הצופים ושיאנית העולם לין כיסולף מהולנד (1.56 מטר) ומילדרד ויילי מארצות הברית (1.56 מטר). לצערה לא נערכה תחרות בהטלת כידון במשחקים אלו.

באליפות קנדה שנערכה בשנת 1930 זכתה קתרווד בשתי מדליות זהב קפיצה לגובה ובהטלת כידון. שנה לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב בהטלת כידון ובמדליית ארד בקפיצה לגובה. עקב פציעות רבות היא פרשה מספורט תחרותי.

===חייה האישיים===
לאחר המשחקים האולימפיים ב-1929 נישאה קתרווד בחשאי לג'יימס מק'לארן. נישואים אלו נמשכו זמן קצר עד לגירושיהם ברינו ביולי 1932. מספר חודשים לאחר מכן, היא עברה עם אחותה לסן פרנסיסקו, קליפורניה ושם נישאה בשנית לביירון מיטשל ממנו התגרשה בשנת 1960.

בשנת 1987 נפטרה קתרווד בגראס ואלי שבקליפורניה.

== תארים והישגים ==
* בשנת 1955 נכללה קתרווד בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. [http://www.sportshall.ca/honoured-members/27686/ethel-catherwood/]

== שיאים אישיים ==
* קפיצה לגובה: 1.60 מטר (1928)
* הטלת כידון: 36.17 מטר (1927)

== ראו גם ==
*התפתחות שיא העולם בקפיצה לגובה (ויקיפדיה האנגלית)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20120911000127/https://www.historica-dominion.ca/content/heritage-minutes/ethel-catherwood אתל קתרווד], באתר historica-dominion 

קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:אלופות אולימפיות מקנדה
קטגוריה:אתלטיות אולימפיות קנדיות
קטגוריה:שיאני עולם קנדים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם קנדיות
קטגוריה:ילידות 1908
קטגוריה:נפטרות ב-1987
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
ראסל בנקס

ראסל בנקס (באנגלית: Russell Earl Banks; 28 במרץ 1940 – 7 בינואר 2023) היה סופר ומשורר אמריקאי אשר כתב רומנים, סיפורים קצרים וספרי שירה. ספריו תורגמו לעשרות שפות, וספרו המתיקות שאחרי אף עובד לסרט קולנוע מצליח.

== ביוגרפיה ==
בנקס נולד בעיר ניוטון (מסצ'וסטס) אשר במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית ב-1940. הוא למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. ובהמשך התגורר בניו יורק. היה נשוי למשוררת האמריקאית צ'ייס טווויצ'ייל. הנושאים בהם עוסקים ספריו נעים בין התמכרות לסמים, חוויות התבגרות, ניצול מיני של ילדים ואלימות. רוב גיבורי ספריו הם בני מעמד הפועלים. בנקס הרבה לתאר את חייהם של קבוצות שוליים בחברה האמריקאית. סגנון כתיבתו ריאליסטי. בנקס היה חבר האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות. הוא זכה בפרסים ספרותיים, בהם פרס אניספילד-וולף (בשנת 1999, עבור ספרו Cloudsplitter), פרס ג'ון דוס פסוס ופרס או הנרי (פרס לסיפורים קצרים אמריקאים).

במאי 2024 הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן הסרט "Oh, Canada" שביים וכתב פול שריידר המבוסס על ספרו של בנקס "Foregone" משנת 2021. 

=== מותו ===
נפטר לאחר מאבק במחלת הסרטן ב-7 בינואר 2023.

== ספריו שתורגמו לעברית ==
*המתיקות שאחרי, ידיעות ספרים, תרגום מאנגלית: מולי מלצר. 2010
*חוק העצם, הוצאת כתר, תרגום מאנגלית: שרון פרמינגר, 1997

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.text.org.il/index.php?book=1002055 על הספר המתיקות שאחרי]
* 
* [http://he.shvoong.com/books/novel-novella/50411-%D7%97%D7%95%D7%A7-%D7%94%D7%A2%D7%A6%D7%9D/ על הספר חוק העצם] 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אניספילד-וולף
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
אתל סמית'

אתל מאי סמית'-סטיוארט (באנגלית: Ethel May Smith-Stewart; 5 ביולי 1907 – 31 בדצמבר 1979). הייתה אתלטית קנדית, אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות אולימפיות ושיאנית עולם.

== ביוגרפיה ==
סמית' נולדה בטורונטו. בגיל 14 עזבה את לימודיה והחלה לעבוד על מנת לעזור בפרנסת המשפחה.

באליפות קנדה באתלטיקה שנערכה בשנת 1927 זכתה סמית' במדליית זהב בריצת 220 יארד.

===אלופה אולימפית ושיאנית עולם===
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו לראשונה תחרויות אתלטיקה לנשים. סמית' זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. היא זכתה במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות, אחרי בטי רובינסון מארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 12.2 שניות ובת ארצה פני רוזנפלד (12.3 שניות). לאחר מכן, זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x100 מטר ביחד עם מירטל קוק, פני רוזנפלד וג'יין בל בשיא עולם חדש של 48.4 שניות, לפני ארצות הברית (48.8 שניות) וגרמניה (49.0 שניות), כבר בשלב המוקדמות קבעה הרביעייה הקנדית שיא עולם חדש של 49.3 שניות.

בשנת 1979 נפטרה סמית' בטורונטו.

== תארים והישגים ==
* בשנת 1955 נכללה סמית' בהיכל התהילה של הספורט הקנדי. [https://web.archive.org/web/20121128003855/http://www.sportshall.ca/honoured-members/27944/ethel-smith/]

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:אצניות קנדיות
קטגוריה:שיאניות עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:אתלטיות אולימפיות קנדיות
קטגוריה:אלופות אולימפיות מקנדה
קטגוריה:שיאני עולם קנדים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאניות עולם קנדיות
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית מקנדה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 4x100
קטגוריה:קנדיות שנפטרו ב-1979
לבנון במשחקים הפאראלימפיים

לבנון השתתפה לראשונה ב בסידני (2000) ומאז השתתפה באופן בלתי קבוע ונעדרה פעמיים (2004, 2016). במשחקי החורף לא נטלה לבנון חלק מעולם.

==היסטוריה==
המשלחת הראשונה אותה שלחה לבנון למשחקי הקיץ הפאראלימפיים הייתה משלחת של שני ספורטאים, גברים שניהם, שנשלחו אל המשחקים שנערכו בסידני בשנת 2000, אך חזרו בידיים ריקות לאחר שלא הצליחו להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים.

לאחר היעדרות מהמשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004), שבה לבנון להשתתף במשחקים שנערכו בבייג'ינג בשנת 2008 כששלחת משלחת של ספורטאי בודד, רוכב אופני היד אדוארד מעלוף שהיה ללבנוני הראשון שקוטף מדליה פאראלימפיות, כשזכה בשתי מדליות ארד.

==ראו גם==
* לבנון במשחקים האולימפיים
* לבנון במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:לבנון: ספורט
סטיב טוריי

קונכייה]]
סטיב טוריי (באנגלית: Steve Turre; נולד ב-12 בספטמבר 1948) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון, מעבד ואיש חינוך. ידוע בעיקר בשל נגינתו החלוצית על קונכייה במסגרת מוזיקת ג'אז מודרנית. כמו כן פעיל בתחום ג'אז לטיני בנגינה קצבית על מאראקס ופעמון-פרה.

== תולדות חייו ==
טוריי נולד בסן פרנסיסקו להורים ממוצא מקסיקני. בגיל עשר החל לנגן על טרומבון. 

משנת 1968 החל לנגן טרומבון בהרכב בראשותו של ראהסן רולאנד קירק, שאף היה זה שעודד אותו לחקור כלים מן האיים הקריביים ובפרט קונכיות-נשיפה מסוגים שונים.

ב-1970 ניגן והקליט עם קרלוס סנטנה וב-1972 השתתף במסע ההופעות של ריי צ'ארלס. כן הקליט עם פול וינטר, דיזי גילספי ולורי אנדרסון. 

משנת 1985 חבר בלהקת תוכנית הטלוויזיה סטרדיי נייט לייב.

משנת 1988 חבר סגל בית הספר מנהטן למוזיקה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.allaboutjazz.com/php/article.php?id=277 "להקת הקונכיות הקדושות", All about Jazz]

קטגוריה:נגני ג'אז: טרומבוניסטים
קטגוריה:סגל בית הספר מנהטן למוזיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
אקווריום ואיקיקי

[[כלב ים נזירי הוואי באקווריום]]
[[סרטן נזירי שעיר צהוב באקווריום]]
אקווריום ואיקיקי (באנגלית: Waikiki Aquarium) הוא אקווריום בהונולולו, הוואי, ארצות הברית. האקווריום נוסד בשנת 1904, והוא האקווריום הציבורי השלישי שנבנה בארצות הברית. החל משנת 1919, האקווריום הוא חלק ממוסדותיה של אוניברסיטת הוואי.

מיקומו בסמיכות לריף האלמוגים החי בחוף הים בוואיקיקי (שכונה של הונולולו), והאקווריום מהווה בית ל-3,055 אורגנזימים מ-464 מינים של צמחים ובעלי חיים ימים. באקווריום מבקרים מדי שנה למעלה מ-350,000 מבקרים. האקווריום עוצב כחלק ממערכת הלמידה האקולוגית החופית של תוכנית שותפות החופים האמריקנית הפדרלית.

==ייסוד==
האקווריום נוסד ב-19 במרץ 1904,על ידי רשות התחבורה המהירה של הונולולו, הצורה המקדימה של TheBus, במטרה למשוך תיירים אל האי, כדי להפוך את קו התחבורה לרווחי. הקרקע נתרמה על ידי ג'יימס ביקנל קסטל, בעזרת הקרן של צ'ארלס מונטגו קוק ואשתו אנה ריס קוק.

ויליאם ג'נינגס ברייאן וג'ק לונדון נסעו להונולולו על מנת לראות את האקווריום. הביולוג דייוויד סטאר ג'ורדן אמר כי האקווריום הוא אוסף הדגים הטוב בעולם.

==היסטוריה==
שמו המדעי של דג הפרפר ההוואיאני הוא Chaetodon tinkeri על שמו של ספנסר טינקר, מי שהיה יו"ר האקווריום השני, החל משנת 1940.
לאיסוף הדגים החיים של האקווריום יש היסטוריה שנויה במחלוקת. בשנת 1973, קבוצה מודאגת מפעולות האיסוף טופלה תחילה על ידי אגף משאבי האוקיינוסים הוואיאנית בדרישה לקבלת מידע חודשי על האוסף. עליה באיסוף הדגים יחד עם מודעות ציבורית גוברת של ירידת אספקת הדגים התפתחה בסופו של דבר למחלוקת קשה בין אספני הדגים ותעשיית סיורי הצלילה.

כתגובה לירידה בכמות דגי השונית בשל אספני האקווריום, בית המחוקקים של מדינת הוואי, במסגרת חוק מס' 306, הקים בשנת 1998 באזור מערב הוואי אזורי מדגה מנוהלים כדי לקדם את הניהול של משאבי דיג. פרויקט הניהול קיבלה תמיכה של 93% בשימוע ציבורי ולאחר מכן אושרה על ידי המושל.

==פיתוח ותנאים==
אקווריום ואיקיקי פתח צגים של אלמוגים חיים החל מאמצע שנות השבעים. במבנים אלה היה האקווריום מסתמך על זרימה קבועה של מי ים ולכן המצב מי הים באקווריום לא היה כל כך שונה מאלה של השונית בחוץ.

גידול אלמוגים חיים באקווריומים הוא מורכב יותר מאשר גידול דגי ים. עובדי האקווריום חייבים להיות מודעים יותר לצרכים הפיזיים, הכימיים והטבעיים של האלמוגים כדי להצליח. תאורה, כימיית המים, תנועת המים וטמפרטורה הן הבעיות העיקריות בתהליך שימור אלמוגי האקווריום חיים.

אקווריום ואיקיקי היה האקווריום הראשון בעולם שהחזיק ברשותו נאוטילוס והראשון שגידל אותם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הוואי: מבנים
קטגוריה:הוואי: תיירות
קטגוריה:ארצות הברית: אקווריומים
קטגוריה:הונולולו
קמרון במשחקים הפאראלימפיים

קמרון השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה קמרון חלק מעולם.

הספורטאי הראשון אותו שלחה קמרון למשחקים בלונדון, קונרט פרדיריק אטנגנה, התחרה בהרמת כוח (עד 56 ק"ג) וסיים במקום התשיעי עם תוצאה של 155 ק"ג.

==ראו גם==
* קמרון במשחקים האולימפיים
* קמרון במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:קמרון: ספורט
אנטיגואה וברבודה במשחקים הפאראלימפיים

אנטיגואה וברבודה השתתפה פעם אחת בלבד ב בלונדון (2012). במשחקי החורף לא נטלה אנטיגואה וברבודה חלק מעולם.

האתלט היחידי אותו שלחה המדינה למשחקים שנערכו בלונדון בשנת 2012 היה האצן ג'מול פילגרים. פילגרים היה ספורטאי בעל שאיפות אולימפיות אולם תאונת דרכים בה היה מעורב בשנת 2009 שאילצה לקטוע את רגלו הימנית מעל הברך גדעה את החלום. ב-15 במרץ 2012 הקימה המדינה ועד פאראלימפי במטרה אחת בלבד - לשלוח את פילגרים להתחרות במשחקים הפאראלימפיים.

==ראו גם==
* אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים
* אנטיגואה וברבודה במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:אנטיגואה וברבודה: ספורט
כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים

כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים (בגרמנית: St. Michael) היא כנסייה בעיר הילדסהיים שבגרמניה. הכנסייה נבנתה בשנים 1001–1031 בסגנון רומנסקי מוקדם והוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1985 יחד עם קתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים.

==היסטוריה==
הכנסייה נבנתה בניהולו של הבישוף ברנווארד מהילדסהיים על מנת שתשמש כקפלה של המנזר הבנדיקטי שהוא עמד בראשו. ברנווארד קרא לכנסייה על שם המלאך מיכאל, אך נפטר ב-1022 בטרם הושלמה הבנייה. יורשו, הבישוף גוטהרד קידש את הכנסייה ב-1033 וקבר בקריפטה שבה את עצמותיו של ברנווארד.<br />
ב-1542, הגיעה הרפורמציה הפרוטסטנטית להילדסהיים והכנסייה עברה לידי הכנסייה הלותרנית, אך המנזר עצמו נשאר בנדיקטי (וממילא קתולי) והנזירים ממשיכים להשתמש בכנסייה לתפילותיהם עד היום. הכנסייה חרבה בהפצצות בנות הברית על הילדסהיים ב-22 במרץ 1945, אך היא שוקמה ונבנתה מחדש בין 1950 ל-1957.

==ארכיטקטורה==
כנסיית מיכאל הקדוש בנויה בסגנון רומנסקי אוטוניאני והיא אחת הדוגמאות הטובות לסגנון זה. יש בה בית מקהלה כפול ושני טרנספט, ומעל כל הצטלבות בנוי צריח מרובע. בית המקהלה המערבי מסתיים באמבולטוריום ובקריפטה. אורכה של הכנסייה הוא 74.75 מטרים, רוחבה 22.75 מטרים וגובהה 16.7 מטרים. התקרה עשויה עץ ועליה ציור מ-1230 המתאר את שושלת היוחסין של ישו.

==דלתות הברונזה==
דלתות ברנווארד (גרמנית: Bernwardstür) נוצקו מברונזה בערך ב-1015. הדלתות מראות מחזורי סיפורים: אירועים מספר בראשית על הדלת השמאלית ואירועים מחיי ישו על הדלת הימנית. הן נחשבות ליצירת מופת של אמנות אוטוניאנית, למייצג העתיק ביותר של מחזורי תמונות בפיסול גרמני ולמחזור התמונות היצוק העתיק ביותר בגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20051018055626/http://193.175.110.9/hornemann/english/unesco_st_michael.htm מידע על הכנסייה]
* 

קטגוריה:גרמניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:גרמניה: קתדרלות
קטגוריה:הילדסהיים
אוניברסיטת הוואי

רשת האוניברסיטאות של הוואי (באנגלית: University of Hawaiʻi, מוכרת בראשי התיבות: HU) היא רשת אוניברסיטאות ציבוריות של מדינת הוואי. 

תוכניות הלימודים באוניברסיטה כוללות לימודים טרום-אקדמאים, לימודים לתואר ראשון ותארים מתקדמים לרבות לימודים לדוקטורט. 

שלושה קמפוסים, שבעה קולג'ים קהילתיים, חמישה מרכזי מחקר, שלושה מרכזים אוניברסיטאיים וארבעה מרכזים חינוכיים בשישה איים במדינת הוואי. 

מרכזה של האוניברסיטה ממוקם בהונולולו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

הוואי
קטגוריה:הוואי: חינוך
חיים סלבין

חיים סלָבִין (20 בפברואר 1902 – 6 ביולי 1980) היה תעשיין ישראלי, ממקימי תעשיית הנשק בארץ ישראל, מנהל התעשייה הצבאית בתקופת "ההגנה" ולאחר הקמת מדינת ישראל. 
== חייו ==
סלבין נולד בפרופויסק שבאימפריה הרוסית, בנם של אריה ופניה. למד בתיכון בהומל והנדסת חשמל בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. היה פעיל ציוני ונאסר על ידי הצ'קה מספר פעמים. ביולי 1924 גורש מרוסיה ובחר לעלות לארץ ישראל. לפני עלייתו נישא למניה (מרים) לייקין, שלמדה איתו הנדסת חשמל. הזוג היו הורים לבן.

בארץ השתלב בצוות עובדי תחנת הכוח בטבריה שזה עתה הוקמה, ולאחר פגישה עם פנחס רוטנברג מונה למנהל חברת החשמל בחיפה. סלבין שימש עוזרו הבכיר של רוטנברג ונשלח על ידו לעסוק במדידות ובהכנות לבניית תחנת הכוח בנהריים. עבד בהקמה ובניהול תחנת הכוח והתגורר בתל אור. במקביל היה פעיל בארגון "ההגנה" מ-1929 ועסק בתעשיית הנשק הבלתי-לגאלית ביישוב.

ב-1934 עבר לתל אביב ועבד בתחנת הכוח המקומית כמהנדס ראשי של חברת החשמל. החל מ-1937 עסק בהקמת תחנת הכוח רדינג שבצפון תל אביב והיה חבר בהנהלתה. בתקופה זו עמד בראש תעשיית הנשק של ההגנה שהוקמה בשטחי תחנת הכוח, ובשנים 1940-1944 עמד בראש התעשייה הצבאית והעביר אותה לפסים של ארגון תעשייתי מסודר. לאחר מכן נסע לארצות הברית והקים יחד עם אליהו סחרוב רשת של רכש העברה והברחת ציוד, מכונות ליצור נשק וחומרי נפץ לארץ ישראל. הוא שב לישראל ב-1946, עם פרוץ מלחמת העצמאות מונה שוב לעמוד בראש התעשייה הצבאית וניצח על הקמת מפעלים חדשים בהם התבצע ייצור סדרתי של תת-מקלע סטן, מקלע דרור, מחסניות, תחמושת קליעית, רימוני-יד, פגזים ואמצעי לחימה נוספים. בשנים 1947-1952 ביחד עם איסר סנפירי הוא ניהל "מפעל S".
 
בתחילת שנות החמישים הקים מפעל לבנייה טרומית, לאחר מכן עסק בהקמת מפעל העץ "ספן" בעמק הירדן ובאמצע שנות החמישים הקים את מפעל ייצור הסוכר בעפולה. ב-1958 העניק הטכניון לסלבין תואר דוקטור לשם כבוד.

היה נשוי ואב לבן. אשתו, מרים סלבין, עבדה החל ב-1928 ובמשך עשרות שנים כמהנדסת תחנה בחברת החשמל.

על שמו של סלבין נקרא "מפעל סלבין" של תע"ש, העוסק בתחום הרק"ם.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:מנהלי התעשייה הצבאית
קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהטכניון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
אליאס סבאדה

אליאס סבאדה (באנגלית: Elias Savada) (נולד ב-1950) הוא חוקר ומבקר קולנוע אמריקאי.
== חייו ==
הוא נולד למורטון סבאדה, בעל חנות תקליטים מוכרת בניו יורק. סבאדה הוא המייסד של החברה Motion Picture Information Service שמספקת להפקות קולנוע וטלוויזיה שירותי ייעוץ ומחקר בנושא זכויות יוצרים. הוא חבר במכון הסרטים האמריקאי, והוא אף הכין את הקטלוג Catalog of Motion Pictures Produced in the United States: Film Beginnings, 1893-1910 שפרסם הארגון בשנת 1995, אשר מתעד את הסרטים שהופקו בארצות הברית בשנים 1893-1910. הביקורות שכתב הופיעו במגזין Film Threat וכן באתר Rotten Tomatoes. 

בשנת 1995 יצא לאור הספר Dark Carnival: The Secret World of Tod Browning, Hollywood's Master of the Macabre ("קרנבל אפל: עולמו הסודי של טוד בראונינג, אומן היצירה המקברית של הוליווד"), שחיבר סבאדה יחד עם דייוויד ג'. סקאל. הספר Dark Carnival היה הביוגרפיה הראשונה באורך מלא שנכתבה על חייו של טוד בראונינג, שנודע בעיקר בתור הבמאי של הסרטים "פריקס" (1932), "דרקולה" (1931) בכיכובו של בלה לוגוסי וכן כמה סרטים בכיכובו של לון צ'ייני. מרטין פ. נורדן כתב על הספר בכתב העת האקדמי Journal of Popular Film & Television כי הוא מציג "ניתוח מעמיק ומרתק של אחד מבמאי סרטי הפולחן הראשונים של אמריקה". סטיבן א. אלפורד מהיוסטון כרוניקל (Houston Chronicle) כתב כי "הספר Dark Carnival מצליח להשיב את המוניטין האבוד של אחד מהדמויות החריגות של הוליווד, שהושלך מזמן לתהום הנשייה".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:חוקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
מלצוב

מלצוב (בסלובקית: Malcov) הוא שמו של כפר ורשות מקומית בנפת ברדיוב במחוז פרשוב בצפון מזרח סלובקיה.

רשומות היסטוריות מזכירות את העיר החל משנת 1338 כאשר האזור היה בשליטת ממלכת הונגריה. מלכיה הונגריה העבירה את השליטה בכפר לאצילים שונים. מסוף המאה ה-15 ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-16 הכפר היה בשליטת ברדיוב.

הרשות המקומית ממוקמת בגובה של 410 מטרים, ומשתרעת על שטח של 18.876 קמ"ר. האוכלוסייה המשוערת היא כ-1460 נפשות.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.statistics.sk/mosmis/eng/run.html נתונים סטיסטיים מהרשות לסטיסטיקה הסלובקית]

קטגוריה:סלובקיה: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
אולגה סחרוף

אולגה ניקולבנה סחרוף (Olga Sacharoff; 28 במאי 1889, טביליסי, האימפריה הרוסית – 1967, ברצלונה) הייתה ציירת ספרדית ממוצא גאורגי, שהשתייכה לזרם אמנות נאיבית ולסגנון הסוריאליזם.

==ביוגרפיה ועבודתה==
סחרוף נולדה בטביליסי גאורגיה (אז חלק מהאימפריה הרוסית), בת לאם ממוצא פרסי. אחרי שלמדה בבית הספר לאמנות בטביליסי , היא עברה למינכן ובאה במגע עם האקספרסיוניזם הגרמני. שם היא פגשה את בעלה לעתיד, הצלם והצייר אוטו לויד, שחי חיים אמידים מכספי אמו בשווייץ.

בשנת 1911 עברה סחרוף לפריז. היא הושפעה בתחילה על ידי פול סזאן ומאוחר יותר על ידי הקוביזם הקיצוני, או הקוביזם הסינתטי. היא ולויד היו חלק ממעגל חבריה של המהגרת הרוסייה מארי וסיליאף.

מלחמת העולם הראשונה הביאה את סחרוף ולויד לעבור לספרד בשנת 1915. הזוג התמקם תחילה במיורקה, ובשנת 1916 התיישב בברצלונה. היא שיתפה פעולה עם פרנסיס פיקבייה ב"מגזין 391", שפורסם בברצלונה ונחשב כמייצג את הזרם הדאדאיסטי. בין המופיעים בארבע חוברות המגזין היו גיום אפולינר ומארי לורנסן.

סחרוף הציגה בסלוני הסתיו של פריז אבל חיה בעיקר בברצלונה. כשהיא ולויד נפרדו בשנת 1929, סחרוף סבלה מדיכאון, והפסיקה לצייר למשך כחמש שנים. היא שבה והופיעה בשנת 1934 בתערוכה בגלריית Layetanas בברצלונה.

סחרוף עבדה באיור ספרים, כולל ספרה של קולט "ביתה של קלודין", ו"נייטוצ'קה" של פיודור דוסטויבסקי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידות 1889

קטגוריה:ציירים גאורגים
קטגוריה:ציירות ספרדיות
קטגוריה:נפטרות ב-1967
מסדר הודו הבריטית

מסדר הודו הבריטית (באנגלית: Order of British India, מוכר גם בר"ת: OBI) הוא מסדר הצטיינות ועיטור צבאי אשר היה ניתן למשרתים בצבא הודו הבריטית. העיטור ניתן עבור שירות ארוך, נאמן ומכובד של משרתים מתת-היבשת ההודית בשירות האימפריה הבריטית. העיטור היה פעיל משנת 1837 עד שנת 1947, אז קיבלה הודו את עצמאותה מידי הבריטים.

לרוב ניתן העיטור עבור השתתפות ראויה לציון במהלך מערכה או מלחמה, לעיתים נדירות ניתן העיטור לקצינים עבור שירות ארוך של בין 20 ל-30 שנים. העיטור ניתן בשתי דרגות; דרגה שנייה שהעניקה למעוטר את התואר 'בהאדור' (גיבור), ודרגה ראשונה שהעניקה למעוטר את התואר 'סרדר בהאדור' (מפקד גיבור). תוארו המלא לדוגמה של מייג'ור סינג אטוואל מצבא הודו הבריטית שקיבל את העיטור עבור לחימתו במלחמת העולם השנייה היה: מייג'ור סרדר בהאדור סינג אטוואל, OBI (דרגה ראשונה).

==ההיסטוריה של המסדר==
מסדר הודו הבריטית התחיל בתור עיטור אשר הוענק על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. בתקופה הראשונה של השלטון הבריטי בהודו, הייתה הפרדה ברורה בין יחידות בריטיות לבין יחידות הודיות אשר שירתו את האימפריה הבריטית כחלק מצבא הודו הבריטית. החיילים הבריטים נכללו בשיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך לפחות במהלך המאה ה-18 וה-19, לחיילים ההודים בשירות האימפריה הוענקו עיטורים ותארים שונים (בעלי חשיבות מופחתת מעט).

מסדרי האבירות הבריטיים שהוענקו לחיילים וקצינים בריטים לא הוענקו, אם כן, לחיילים ההודים, גם כאשר אלו הפגינו גבורה ונאמנות שוות ערך לבריטים. לכן, עיטור מסדר הודו הבריטית היה חלק מהעיטורים שהגיעו לחיילים ההודים בשירות האימפריה.

המסדר נוסד אם כן בשנת 1837, בתקופה של התייצבות שלטון חברת הודו המזרחית הבריטית וביסוס מקומה בתור הישות השלטונית העיקרית והחזקה בתת-היבשת ההודית. 20 שנים לאחר מכן פרץ המרד ההודי הגדול, בו התקוממו החיילים ההודים כנגד מפקדיהם והשלטון הבריטי. בין היתר סימן המרד את קיצו של שלטון חברת הודו המזרחית ומעבר השליטה בהודו לידי הפרלמנט הבריטי, כמו גם מעבר צבא הודו לידי צבא האימפריה הבריטית. לכן, משנת 1859 עבר המסדר יחד עם כל העיטורים ההודים להיות חלק משיטת העיטורים והתארים הבריטית, אך תנאי זכאותו של העיטור לא השתנו והוא נותר עיטור לחיילים הודים בלבד.

בשנת 1947 כאמור, בוטל העיטור והמסדר כאשר הודו ופקיסטן קיבלו את עצמאותם ושלטון הראג' הבריטי הסתיים.

<gallery>
קובץ:OBI 1837-8.jpg|סרט העיטור 1837–1838
קובץ:OBI 1838-1939.jpg|סרט העיטור 1838–1939
קובץ:OBI 1939-1947 2.jpg|דרגה שנייה (1939–1947)
קובץ:OBI 1939-1947 1.jpg|דרגה ראשונה (1939–1947)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303174231/http://www.nam.ac.uk/online-collection/detail.php?acc=1975-07-66-1 תיאור המסדר] באתר המוזיאון הלאומי של הצבא.

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיטורים
הודו הבריטית
תראפוזה

תראפוזה או עכביש גוליית (שם מדעי: Theraphosa) היא סוג של טרנטולה מדרום אמריקה.
סוג זה כולל שלושה מינים, שלושתם מהגדולים שבעכבישי העולם.

עד לשנת 2010 היו ידועים שני מיני תראפוזה, אם כי רבים חשדו כי חלק מהפריטים שנחשבו בטעות כ-Theraphosa blondi שייכים בעצם למין אחר, שלישי. בשנת 2010 תואר לראשונה המין Theraphosa stirmi.

שלושת מיני התראפוזה דומים זה לזה, ונדרשת רמה מסוימת של בקיאות על מנת להבחין ביניהם.

==מינים==
*Theraphosa apophysis <small>טינטר, 1991</small> — ונצואלה
*Theraphosa blondi <small>להטרייל, 1804</small> — גינאה הצרפתית, סורינאם, גויאנה?, ברזיל?, 
*Theraphosa stirmi <small>רודולף וויינמן, 2010</small> — גויאנה

==תיאור==
העכביש לצד סרגל ושטר של דולר לצורך קנה מידה

מוטת רגליהם של מיני התראפוזה מגיעה עד 30 ס"מ, ומשקלם מגיע עד ל-170 גרם. הזכרים חסרים את הזיזים הבולטים הממוקמים על זוג הרגליים הקדמיות, המשמשים את הזכר לשיתוק ניביה של הנקבה במטרה למנוע ממנה לנשוך אותו במהלך ההזדווגות. צבעם של מיני התראפוזה נע בין חום בהיר לכהה, עם סימנים חיוורים על הרגליים. לתראפוזה שערות על גופם, בטנם ורגליהם.

==מחזור חיים==
בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות מסוג זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך 3 עד 4 שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין 3 ל-6 שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.

==תזונה==
כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. יחד עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים. 

לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.

בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.

==ארס==
כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלה מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1870
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי טמרלן טורל
קטגוריה:פרווניתיים
רשות נחיתה

רשות נחיתה הוא סרט קצר של ריקי שלח משנת 1977. זהו סרט המדע הבדיוני העברי הראשון ואחד מסרטי המדע הבדיוני הבודדים שנעשו בישראל בכלל. צולם ב-16 מ"מ ומלווה במוזיקה של להקת קינג קרימזון. 

==תקציר העלילה==
מגדל הפיקוח בנמל התעופה בן-גוריון מקבל תקשורת מוצפנת מכלי טיס בלתי מזוהה. פענוח ההצפנה מראה שמרחף באזור, אמנם עדיין מחוץ לאטמוספירה, כלי טיס בלתי ידוע המבקש רשות נחיתה. כל הניסיונות לזהותו על הרדאר עולים בתוהו, כלי הטיס מתקרב מאוד, מוכרז מצב חירום בשדה התעופה וברדיוס גדול סביבו. כל נתיבי התחבורה סביב לשדה התעופה נסגרים וגדוד חיילים מוכנס לכוננות בשערי נמל התעופה.

לבסוף נוחתת החללית לתוך שלולית בקצהו של אחד המסלולים. בכל תהליך ההנחתה לא הביא איש בחשבון את גודלה של החללית.

==אודות הסרט==
הסרט נבחר לנעול את פסטיבל סרטי המדע הבדיוני בטריאסטה 1978 שהיה אז מן החשובים בפסטיבלי המדע הבדיוני בעולם, בספר הפסטיבל כתוב "...גם סטיבן ספילברג עושה עכשיו משהו דומה...", כוונת הכותבים הייתה לסרטו "מפגשים מהסוג השלישי" שהיה אז בתהליכי הפקה.
הסרט כולו נעשה כמעט ללא תקציב והוא צולם באתרים שונים בארץ כשהמרכזיים ביניהם הם מגדלי הפיקוח בבן-גוריון ובעטרות. 

מן הסרט:

==שחקנים==
*יוסי גרבר
*רפי תבור
*איציק אלוני
*משה טימור
*שלום קינן
*שיש קולר
*ג'רי גלנץ
*יהודה סתיו
*ישראל לוי
*אהוד גרף
*גבי ינון
*שחר אורן

==קישורים חיצוניים==
*[https://jfc.org.il/movie/69539-2 הסרט] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
*

קטגוריה:סרטי מדע בדיוני ופנטזיה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1977
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1977
פלוג'ה (עיראק)

פלוג'ה (בערבית: الفلوجة, תעתיק מדויק: אלפלוג'ה) היא עיר במחוז אל-אנבאר שבמרכז עיראק השוכנת על גדת נהר הפרת ומרוחקת כ-69 ק"מ מערבית לבירה בגדאד. פלוג'ה המודרנית שוכנת על חורבות העיר העתיקה פומבדיתא, שקמה בימי בבל וששימשה מרכז לחיים יהודיים בתקופת התלמוד ובה פעלה ישיבת פומבדיתא. בפלוג'ה התגוררו יהודים ואף היה בה רובע יהודי עד עליית יהודי עיראק. בשנת 1947 פלוג'ה הייתה עיירה קטנה, אך לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 מתגוררים בעיר 250,884 בני אדם. העיר נודעת בתואר "עיר המסגדים" בשל למעלה מ-200 מסגדים בעיר ובסביבותיה.

מינואר 2014 ועד יוני 2016, נשלטה העיר על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית.

== היסטוריה ==
האזור היה מיושב במשך אלפי שנים. העיר העתיקה באזור, פומבדיתא, הייתה מרכז יהודי (ביחד עם סורא) מאז שנת 259 (כאשר נחרבה נהרדעא בידי פפא בר נצר), למשך תקופת האמוראים וחלק ניכר מתקופת הגאונים. בתקופה זו פעלה בעיר ישיבת פומבדיתא, עד שעברה לבגדאד בראשית המאה העשירית. הנוסע בנימין מטודלה ביקר בעיר בשנת 1164 וטען כי מתגוררים בה כ-3,000 יהודים.

בתקופת האימפריה העות'מאנית, העיר היוותה תחנה בכביש בדרך לעיר בגדאד. בזמן המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941 הובס הצבא העיראקי בקרב ליד העיר.

עד אמצע המאה ה-20 הייתה פלוג'ה עיירה קטנה ובה כ-10,000 תושבים. עם עצמאות עיראק ושלטונו של סדאם חוסיין גדלה חשיבות העיר, כאחד מקודקודיו של המשולש הסוני והאוכלוסייה בה גדלה עד למעלה מ-300,000. זאת בזכות מאגר נפט אדיר במדינה וקירוב העיר לכביש לבגדאד.

בזמן מלחמת המפרץ העיר סבלה מפגיעה נרחבת באזרחיה.

במהלך מלחמת עיראק נכבשה העיר על ידי הכוחות האמריקאים. זאת לאחר שהצבא העיראקי נטש את עמדותיו תוך השארת הציוד הצבאי מאחור. במהלך הפלישה הראשונית לעיר, פרצה אנרכיה בעיר והתרחשו בזיזות רבות. בתאריך 17 באפריל 2003 התרחשו , לאחר הפגנה שהתקיימה ליד בית ספר תיכון בעיר ששימש כמפקדה צבאית. מטרת ההפגנה הייתה למחות כנגד השימוש הצבאי בבית הספר, והשתתפו בו כ-200 אזרחים. על גג בית הספר היו מוצבים חיילי הדיוויזיה המוטסת ה-82. מסיבה שנויה במחלוקת, החיילים האמריקאים ירו לתוך הקהל וגרמו למותם של כ-17 אזרחים ולפציעתם של למעלה מ-70. האמריקאים ענו כי הם הגיבו לירי מתוך הקהל, והעיראקים הכחישו גרסה זו. בשנת 2004 הייתה העיר שדה קרב בין האמריקאים ובין כוחות מקומיים שהתנגדו לכיבוש האמריקאי לרבות בריגדת מהפיכת 1920. בקרבות הקשים שהתחוללו בעיר נחרב חלק ניכר מהשטח הבנוי. כתוצאה משני הקרבות המרכזיים נהרגו כ-122 חיילים אמריקאים, 8 חיילים עיראקיים ו-4 חיילים מן הצבא הבריטי, זאת בנוסף ללמעלה מ-1,500 מחבלים ומספר לא ידוע של אזרחים.

בחודש דצמבר 2006 השליטה בעיר עברה מארצות הברית לכוחות המזוינים של עיראק.

מינואר 2014 ועד יוני 2016 נשלטה העיר על ידי ארגון הטרור המדינה האסלאמית. באפריל 2016, תקפו הכוחות המזוינים של עיראק באמצעות מטוסי קרב אירו L-159 בעיר ולפחות 15 בני אדם נהרגו. ביוני 2016, לאחר תום קרב ארוך וממושך, הכריז ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי על שחרורה של פלוג'ה מידי המדינה האסלאמית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיראק: ערים
קטגוריה:יישובים בעיראק שנכבשו על ידי המדינה האסלאמית
The Crown Jewels EP

The Crown Jewels EP הוא אלבום המיני-אלבום השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה אנד דה דיימונדס. הוא יצא באופן דיגיטלי ב-1 ביוני 2009 ובאופן פיזי ב-22 ביוני 2009.
תמונת הנושא של האלבום עוצבה על ידי כריסטיאנה קווצ'רו. התמונה בצד שמאל היא תמונת הנושא של המהדורה הדיגיטלית, המהדורה הפיזית כללה תמונה דומה אך מעט שונה. "I Am Not a Robot" כלול גם באלבום הבכורה של מרינה אנד דה דיימונדס, The Family Jewels.

== רשימת רצועות ==
===מהדורה פיזית===

===מהדורה דיגיטלית===

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20150627085421/http://www.marinaandthediamonds.com/ האתר הרשמי של מרינה אנד דה דיימונדס]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיני-אלבומים מ-2009
קטגוריה:אלבומי מרינה דיאמנדיס
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
צומת פוריידיס

צומת פוריידיס הוא צומת דרכים במישור החוף הצפוני, כ-20 קילומטרים מדרום לחיפה. הוא שוכן במבוא המערבי של ואדי מילק, במפגש בין כביש 4 לבין כביש 67.

מצפון-מזרח לצומת נמצאת המועצה המקומית פוריידיס, שעל שמה הוא נקרא. על הגבעה שמדרום-מזרח לצומת שוכנת המועצה המקומית זכרון יעקב.

כשני קילומטרים ממערב לצומת, בהמשכו של כביש 67, נמצא מחלף זכרון יעקב שעל כביש החוף.

800px
<center><small>מראה צומת פוריידיס (משמאל) והיישוב פוריידיס מזכרון יעקב</small></center>

==הערות שוליים==

פוריידיס
קטגוריה:מישור החוף הצפוני
קטגוריה:זכרון יעקב: תחבורה
קטגוריה:כביש 4: מחלפים
קטגוריה:פוריידיס
סלאלום (סרט)

סלאלום (איטלקית: Slalom) הוא סרט קומדיה איטלקי, שיצא בשנת 1965. נכתב על ידי פרנקו קסטלנו וג'וזפה מוקיה, בוים על ידי לוצ'אנו סלצ'ה ומככב בו ויטוריו גסמן. המוזיקה בסרט נכתבה על ידי אניו מוריקונה.

אורך הסרט הוא 108 דקות.

==תקציר העלילה==
לוצ'יו ועוזרו ריקרדו מסתבכים עם כנופיית זייפנים בינלאומית. הזייפנים מתכננים לפגוע בכלכלה האמריקנית, על ידי הדפסת שטרות מזויפים. העלילה מסתבכת, ומובילה אל מצרים.

==ליהוק==
*ויטוריו גסמן בתור לוצ'יו רידולפי
*אדולפו צַ'לי בתור ריקרדו
*דניאלה ביאנקי בתור נדיה
*בבה לונצ'אר בתור אלן
*לובנה עבדל עזיז בתור פארה
*אמה דניאלי בתור הילדה, אשתו של לוצ'יו
*קורדו אולמי בתור פקיד בשגרירות האיטלקית
*בוב אוליבר בתור ג'ורג'
*נג'ווה פואד בתור נבילה
*איזבלה ביאג'יני בתור סימונטה, ריקרדו
*פיארו וידה בתור הרוצח

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי 1965
קטגוריה:סרטים עם פסקול מאת אניו מוריקונה
טירת פרונטנאק

מבט פנורמי על טירת פרונטנאק בשעת ערב
טירת פרונטנאק- במבט מהרחוב.
טירת פרונטנאק (בצרפתית: Château Frontenac) היא בית מלון בעיר קוויבק סיטי שבקנדה ואחד המבנים הידועים ביותר בה.

המלון הוקם בשלהי המאה ה-19 באתר שעליו ניצבה בעבר טירת הלדימאנד (Château Haldimand), שפעלו בה משרדים אדמיניסטרטיביים של בית המחוקקים התחתון של קנדה. הוא נקרא על שמו של לואי דה בואד (Louis de Buade), דוכס פרונטנאק, שהיה מושל המושבה צרפת החדשה בשנים 1672–1682 ו-1689–1698. הוא נבנה בשכנות למצודת קוויבק, שפרונטנאק החל את בנייתה בסוף המאה ה-16. למרות שהמלון איננו המבנה הגבוה בעיר, מיקומו על גבעה הצופה על נהר סנט לורנס מעניק לו בולטות רבה.
המלון תוכנן על ידי האדריכל האמריקני ברוס פרייס עבור חברת קנדיאן פסיפיק ריילוויי (Canadian Pacific Railway), ונפתח ב-1893. חלקיו החדשים יותר של המבנה, לרבות המגדל המרכזי, תוכננו על ידי האדריכל הקנדי ויליאם סאת'רלנד מקסוול (William Sutherland Maxwell).

שתי ועידות מלחמה - ב-1943 וב-1944 - נערכו במלון (ובמצודה הסמוכה) בין מנהיגי ארצות הברית, בריטניה וקנדה על מנת לתאם את מהלכיהן במלחמת העולם השנייה.

בשנת 1953 צולמו במלון סצנות מסרטו של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה".

ב-1980 הוכרז המלון כאתר היסטורי לאומי של קנדה.

בשנת 2001, בעקבות שינוי שם החברה שהמלון מצוי בבעלותה שונה גם שמו. הוא נקרא כעת Fairmont Le Château Frontenac.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.historicplaces.ca/en/rep-reg/place-lieu.aspx?id=1320&pid=0 טירת פרונטנאק] באתר האתרים ההיסטוריים של קנדה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר מבנים
קטגוריה:קנדה: בתי מלון
קטגוריה:קוויבק סיטי: מבנים
פרונטנאק
שיר השירים רבה

מדרש שיר השירים רבה (ידוע גם בשם: מדרש חזיתָ על שם הפסוק הפותח: 'חזיתָ איש מהיר במלאכתו') הוא מדרש ארץ ישראלי קדום על מגילת שיר השירים, ומשתייך לקבוצת מדרשי האגדה המכונים גם מדרשי אמוראים. המדרש דורש את כל פסוקי המגילה על פי סדרם.

==זמנו ומקומו==
שיר השירים רבה הוא מהמאוחרים שבמדרשי האגדה הארץ-ישראליים הקלאסיים הכוללים גם את בראשית רבה, ויקרא רבה ופסיקתא דרב כהנא, וזמן עריכתו המשוער הוא במאה השישית או השביעית לספירה. בראש המדרש מובאות חמש פתיחתות, אשר לדעת קדרי שייכות לרובד מאוחר יותר של החיבור.

==מקורותיו של החיבור וסגנונו==

עורך שיר השירים רבה עשה שימוש נרחב במדרשים שקדמו לו, ובעיקר במדרש פסיקתא דרב כהנא, ויקרא רבה ובראשית רבה. כמו כן הוא הביא מהירושלמי ומהתוספתא, אבל ככל הנראה לא הכיר את התלמוד הבבלי. העורך שילב את המדרשים על שיר השירים על פי הסדר של פסוקי המגילה במקומם המתאים. לצד חומרים אלה יש מדרשים רבים בתוך החיבור שאין להם מקבילות בספרות התלמודית. 

השיטה הרווחת בפרשנות המגילה היא השיטה האלגורית-היסטורית. דרשות רבות דורשות את תיאורי האהבה שבמגילה כאהבה שבין האל ובין כנסת ישראל. הדוד (המכונה גם דודי, רעי) הוא האל, והרעיה (המכונה גם כלתי, יונתי, תמתי, אחותי) היא ישראל. הדרשות סובבות בדרך כלל סביב אירוע היסטורי מסוים, כגון: הגאולה ממצרים, קריעת ים סוף, נדודי בני ישראל במדבר, מתן תורה, המשכן, בית המקדש, קיום המצוות, שיעבוד הגלויות ואחרית הימים. לדעת שאול ליברמן כבר בתקופה התנאית היו קיימות ארבע שיטות עקביות לפרשנות אלגורית של המגילה: ים סוף, סיני, אוהל מועד ובית העולמים (מקדש שלמה). כל שיטה דרשה את כל פסוקי המגילה בעקביות בנושא אחד. במדרש שיר השירים רבה לא ניתן למצוא שיטתיות ברורה. על כל פסוק ופסוק מובאות דרשות אלגוריות מגוונות ושונות בזה אחר זה. יש גם שחלק אחד של פסוק נדרש בשיטה אלגורית אחת והחלק השני נדרש על פי שיטה אלגורית אחרת.

==מהדורות החיבור==
מהדורות הדפוס השונות של מדרש זה נובעות כולן ממהדורת הדפוס הראשונה, קושטא רע"ד. קיימת גם מהדורה אלקטרונית של האקדמיה ללשון העברית "מאגרים" המבוססת על כתב יד וטיקן 76. חלק מקטעי הגניזה פורסמו בבמות מדעיות שונות.

סיכום עדכני על מחקר המדרש מצוי בעבודת הדוקטורט של תמר קדרי. קדרי עוסקת בשנים האחרונות בהתקנת מהדורה מדעית של המדרש, בתמיכתה של הקרן הלאומית למדע (מס' 09 / 1152). במסגרת זו הוכן סינופסיס של מדרש שיר השירים רבה ובו כל עדי הנוסח של החיבור. ניתן לצפות בו בעמוד של מפעל המדרש באתר של מכון שכטר למדעי היהדות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* מהדורה סינופטית של [https://www.schechter.ac.il/midrash/shir-hashirim-raba/ שיר השירים רבה] באתר מכון שכטר למדעי היהדות
* [http://maagarim.hebrew-academy.org.il/Pages/PMain.aspx?misyzira=638000 שיר השירים רבה] ב[http://maagarim.hebrew-academy.org.il/ מפעל המילון ההיסטורי] של האקדמיה ללשון העברית, על פי כתב יד וטיקן 76 ובתוספת ניתוח לשוני של המילים העבריות
* [http://www.daat.ac.il/daat/toshba/shir/shaar-2.htm מהדורה מעוצבת] מאת זהבה גרליץ, מבוססת על הנוסח המצוי בדפוס
* 
* 

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:מדרש רבה
קטגוריה:ספרי מדרשים ארץ-ישראליים
קטגוריה:שיר השירים
פ.י.ב.י. אחזקות

פ.י.ב.י אחזקות בע"מ היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. החברה היא חברת החזקות, שאחזקתה העיקרית היא השליטה בבנק הבינלאומי הראשון באמצעות 53.53% בזכויות ההצבעה ובהון. בנוסף להחזקותיה בבנק, היו לחברה החזקות במספר חברות נוספות בתחום ההשקעות הריאליות (שאינן בנקאיות "טהורות"), שמרביתן מומשו. שם החברה נגזר מראשי התיבות של השם באנגלית של אחזקתה העיקרית First International Bank of Israel.

חברה בת נוספת של החברה הייתה פ.י.ב.י. בית השקעות, שעסקה בפיתוח ההשקעות הריאליות (הלא בנקאיות) של הקבוצה.

==היסטוריה==
החברה התאגדה ונרשמה בישראל כחברה בע"מ ביום 11 במאי 1972, במקביל להקמת הבנק הבינלאומי הראשון. עם מקימי החברה נמנו ממשלת ישראל ומספר משקיעים מחוץ לישראל, בהם בנק פירסט פנסילבניה (First Pennsylvania International Capital Corp), וחברת ההשקעות לישראל (Israel Investors Corporation).

במועד התאגדותה הנפיקה החברה לממשלת ישראל מניית יסוד בת 100 שקל ערך נקוב, וניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה החל מחודש יולי 1978.

במאי 1978 הסכימה ממשלת ישראל לביטול זכויותיה המיוחדות מכוח מניית היסוד ולפיכך החליטה האספה הכללית לפצל את מניית היסוד ל-1,000 מניות רגילות.

בדצמבר 1978 מכרה חברת פירסט פנסילבניה, שהייתה בעלת המניות הגדולה ביותר, את כל מניות החברה בהן החזיקה, לחברה אחרת, שהעבירה אותן לחברות שבשליטת איש העסקים שאול אייזנברג.

באפריל 1980 רכשה חברת ההשקעות "דנות" את השליטה בחברה מחברות שונות בשליטת אייזנברג. בסוף 1982 התקיים משא ומתן למכירת השליטה ב"פ.י.ב.י. אחזקות" לבנק המזרחי המאוחד, אך עסקה זו לא הבשילה. כתוצאה מהליכי פירוק אליהם נכנסה דנות, רכש בסוף שנת 1986 איש העסקים ז'אק נאסר את השליטה בחברה. מניותיו של נאסר הוחזקו בידי חברה זרה בשם פלימון (PALIMON B.V) הרשומה בהולנד שהייתה בבעלות מלאה אך עקיפה של נאסר. הבעלות בפלימון הוחזקה על ידי פלימקס (PALIMEX) - חברה זרה הרשומה בפנמה. עם רכישת חבילת המניות הפך נאסר לבעל השליטה בחברה ובבנק.

בנובמבר 1990, רכשו האחים ג'וזף ומואיז ספרא מברזיל, בחלקים שווים ביניהם, את כל מניות פלימקס מנאסר. בעקבות רכישות נוספות של מניות החברה, עלו החזקותיה של פלימון לכ־51.89% בהון וכ־70.59% בזכויות ההצבעה.

בספטמבר 2003 עברה השליטה בחברה לצדיק בינו ומשפחת ליברמן האוסטרלית, תמורת 90 מיליון דולר.

באפריל 2005, במסגרת שתי הצעות רכש לרכישת מניות החברה, נרכשו על ידי פיבי השקעות כ-14.55% מהון המניות של החברה, תמורת כ־240 מיליון ש"ח. בנוסף, רכשה פיבי השקעות במהלך שנת 2005 מניות נוספות של החברה בהיקף כולל של כ-225 מיליון ש"ח.

באוגוסט 2016, מכרה משפחת ליברמן חלק מהחזקתה ונותרה עם כ-12% מהמניות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://maya.tase.co.il/bursa/report.asp?report_cd=725251-00&CompCd=763&Type=Pdf הדוח הכספי של החברה לשנת 2011], באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב

* [http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1982%2F12%2F19&id=Ar00301&sk=295E57E0 "בנק המזרחי" - הבעלים מס' 3 של חברת האחזקות "פי.בי."], מעריב, 19 בדצמבר 1982

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
עמי דרך

עמי דרך (4 בנובמבר 1963 - 5 בספטמבר 2012) היה מעצב ישראלי. כיהן כפרופסור וראש המחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל.

== ביוגרפיה ==
נולד בחיפה, אביו היה יצרן פרותזות ואמו עקרת בית ואחיו הגדול הוא כדורגלן העבר קובי דרך. התנדב לקורס חובלים ב-1982 ושירת כקצין מכונה בסטי"ל. בהמשך עבר להדריך בקורס חובלים במגמת מכונה. בשירות המילואים שירת כמדריך חובלים בשלב ימ"פ בסדרת ימאות בעכו.

בוגר בצלאל (1992) במחלקה לעיצוב תעשייתי. עבד בסטודיו של פרופ' יעקב קאופמן, ובחברת "ארן מחקר ופיתוח". לאחר מכן הקים יחד עם דב גנשרוא את סטודיו עמידב, שפעל בשנים 1996–2012; השניים פעלו בו בתחומים מגוונים של עיצוב, החל מעיצוב ציוד רפואי, ציוד להצלת חיים, ריהוט, תערוכות, צעצועים, תאורה ומוצרים.

בשנת 1994 החל ללמד בבצלאל. ב-2004 התמנה לראש המחלקה לעיצוב תעשייתי, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2008. בנוסף לימד בתוכנית התואר השני של האקדמיה, כיהן כחבר סנאט בצלאל, וכחבר ועדת ההוראה של המחלקה לעיצוב תעשייתי. הוא הרצה וקיים סדנאות במספר בתי ספר ואוניברסיטאות ברחבי העולם. 

עבודותיו הוצגו בתערוכות רבות בישראל ובעולם, בין השאר במסגרת המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (2005), מוזיאון קופר יואיט לעיצוב בניו יורק (2006), טריאנלה במילאנו (2006) ועוד.

דרך זכה בפרס משרד המדע התרבות והספורט לשנת 2003, ופרסים נוספים ברחבי העולם.

ב-5 בספטמבר 2012 נפטר לאחר שלקה בדום לב. נקבר בבית הקברות שבקיבוץ עינת. הוא הותיר אחריו אישה ושלוש בנות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.amidov.com אתר הסטודיו של עמי ודוב]
* [http://www.designboom.com/weblog/cat/8/view/14716/ami-drach-dov-ganchrow-bc-ad-project.html עמי דרך], באתר designboom
* 
* 
* 

קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:ימאי חיל הים הישראלי
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012