OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מפעל קסת לספרות ביכורים

סמליל המפעל
מפעל קסת לספרות ביכורים היה מיזם שפעל בשנים 2005–2016, כחממה ספרותית המלווה ספרי ביכורים מבטיחים בתחום הפרוזה והשירה.
==היסטוריה==
"מפעל קסת" נוסד בשנת 2005 על ידי המרכז לספריות וספרות בישראל ובסיוע משרד התרבות והספורט. מערכת המפעל קיבלה אליה כתבי-יד נבחרים של יצירות ביכורים ממולי"ם ישראלים (כל הוצאה רשאית להגיש שני כתבי יד בשנה), והעניקה לכותבים הנבחרים, כארבעה-חמישה בשנה, ליווי על ידי עורך ספרות מנוסה. בתחילה כלל "מפעל קסת" את תחום הפרוזה בלבד, ומשנת 2008 הוא כלל גם את תחום השירה, וגם השתתפות בספר שני של מחבר.

את מדור "קסת - פרוזה" ערכו בעבר הסופר והעורך יובל שמעוני (2005–2011), והעורכת יערה שחורי (2011–2014). מאז שנת 2014 ערך את המדור הסופר חיים באר. את מדור "קסת - שירה" ערך מאז הווסדו העורך והמתרגם ד"ר דוד וינפלד.

הספר הראשון שראה אור במסגרת "מפעל קסת" הוא "שום גמדים לא יבואו" מאת שרה שילה (הוצאת עם עובד), שזכה בהמשך גם בפרס ספיר לשנת 2007. בין הספרים הבולטים הנוספים נמנים: "מקימי" מאת נועה ירון-דיין (עם עובד, 2007), וספרי השירה הראשונים של המשוררים אלמוג בהר, יודית שחר, עמיחי חסון, יורם ניסינוביץ, ואלכס בן-ארי.

ב-2016 החליטה שרת התרבות מירי רגב להפסיק את התקצוב הממשלתי למיזם.
לאחר סגירת המיזם מחלקת מפעלי ספרות של המרכז לספריות וספרות בישראל ממשיכה לפעול לטיפוח תרבות הספר וקידום הקריאה והיצירה בישראל, באמצעות: המפעל לתרגום ספרות מופת, מפעל ספרי ביכורים, ספרי שירה, ספרי אמנויות, פרויקט "הארכיון" ספרות עברית בקול וארכיון הווידאו "סופרים קוראים". במסגרת המחלקה מקיימים מגוון תוכניות שונות לעידוד היוצרים/ות והיצירה הכתובה. הפעילות מתבצעת באמצעות השתתפות בהוצאה לאור של ספרים ובאופנים שונים נוספים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.icl.org.il/מפעל-קסת-לספרות-ביכורים מפעל קסת] באתר [https://www.icl.org.il/ המרכז לספריות וספרות בישראל]
* הפרויקטים השונים הקיימים כיום במסגרת [https://www.icl.org.il/מחלקת-מפעלי-ספרות מפעלי ספרות] של [https://www.icl.org.il/ המרכז לספריות וספרות בישראל] בתמיכת [https://www.gov.il/he/departments/ministry_of_culture_and_sport/govil-landing-page משרד התרבות והספורט]:
[https://www.icl.org.il/המפעל-לתרגום-ספרות-מופת המפעל לתרגום ספרות מופת]
~ [https://www.icl.org.il/מפעל-ביכורים המפעל לספרי ביכורים]
~ [https://www.icl.org.il/מפעל-עיון-מקור המפעל לספרי אמנויות]
~ [https://www.icl.org.il/מפעל-שירה-מקור המפעל לספרי שירה]
~ [https://www.icl.org.il/הארכיון אתר הארכיון]
~ [https://www.icl.org.il/סדרת-מפרשים סדרת מפרשים]
~ [https://www.icl.org.il/פרויקט-סופרים-קוראים פרויקט סופרים קוראים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: ארגוני תרבות
קטגוריה:ספרות ישראלית
שמחה אהרוני

אהרוני בטקס בו הוענק לו אות המערכה השביעי על ידי תת-אלוף [[רמי בן אפרים]] 
שמחה אהרוני (8 באוגוסט 1931 – 15 בנובמבר 2010) היה עורך ועיתונאי ישראלי, בעיתונים "הצופה" ו"ידיעות אחרונות" וקצין בכיר בדרגת אל"ם בחיל האוויר. בעברו היה איש "המוסד".

==ביוגרפיה==
שמחה אהרוני נולד בשם שמחה קרֶמֶר ב-8 באוגוסט 1931 בפולין, בנם של דבורה ומשה קרמר. בהיותו כבן 3, עלה לארץ ישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה תחילה במושבה רחובות. לאחר 3 שנים עברו למושבה רעננה. שמחה למד בבית הספר המקומי ואת לימודיו התיכוניים עשה במדרשיית נועם בפרדס חנה. בתחילת שנות ה-50 התגייס לצה"ל והתקבל לקורס טיס. במהלך הקורס נפצע והחליט להמשיך בתפקידים אחרים בחיל האוויר.

בתחילת שנות ה-50 נישא לשרה זייף, מורה.

בשנות ה-60 היה במשך מספר שנים איש "המוסד" הישראלי ועסק בין השאר בסיוע לעלית יהודי צפון אפריקה. הוא אף כתב ספר על כך בשם "מבצע יכין- 1961-1963". 
אהרוני עבד שנים רבות בעיתון "הצפה" והיה כתב ועורך מדורי פנים בעיתון זה. בשנות ה-70 מונה לכתב צבאי של העיתון. בוגר תואר שני במדעי המדינה ותרבות צרפת באוניברסיטת בר-אילן.

בשנת 1978 עבר אהרוני לעבוד בעיתון "ידיעות אחרונות", ושם שימש בתפקידי עריכה וכתיבה וכן ריכז והוביל את פרויקט הכשרת עיתונאים צעירים שליד העיתון, שבמסגרתו רוכשים בני נוער ועורכי עיתוני בית הספר את רזי מקצוע העיתונות.

בשירות המילואים שלו התקדם אהרוני בסולם הדרגות בחיל האוויר והגיע לדרגת אלוף-משנה. הוא ניהל וריכז את "פרויקט חילופי הקדטים", שבמסגרתו מגיעים לביקור בישראל משלחות של טייסים צעירים ופרחי טיס מרחבי העולם, נפגשים עם טייסים ישראלים ואנשי תעופה מטיילים ומסיירים בארץ. בהמשך שירת במדור ההפקות של החיל. אהרוני שירת במשך שנים רבות במילואים. על פי אתר חיל האוויר, אהרוני הוא האדם היחיד בחיל-האוויר והאדם השני בצה"ל שזכה לענוד את שבעת אותות מלחמות ישראל יחד.
 
לאחר סיום עבודתו ב"ידיעות אחרונות" שימש אהרוני חבר בדירקטוריון חברת התעופה "סאן דור" ואף שימש במשך מספר חודשים בתפקיד יו"ר הדירקטוריון. בנוסף היה חבר כבוד בארגון הבינלאומי לחילופי פרחי טיס בין חילות האוויר בעולם.

אהרוני נפטר ב-15 בנובמבר 2010, בגיל 79, ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו שרה וילדיו דורון ואמיר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סגל הצופה
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל האוויר
קומיק-קון, סן דייגו

הלוגו של קומיק-קון, סן דייגו, שמופיע בכניסה למתחם.
קומיק-קון הבינלאומי, סן דייגו (באנגלית: San Diego Comic-Con International או בראשי תיבות SDCC) הוא כנס החובבים הגדול בעולם לקומיקס בפרט ולבידור בכלל, הנערך מדי שנה במרכז הכנסים בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית.

הכנס מציג תרבות פופולרית מז'אנרים רבים, ביניהם קומיקס, ובקומיקס, מדע בדיוני, פנטזיה, אנימציה, אנימה, מאנגה, ספרות אימה, משחקי וידאו, משחקי קלפים ורומנים גרפיים. כנס זה מארח אמנים רבים מתעשיית הבידור, לרבות קולנוע וטלוויזיה לצורכי קידום מכירות, ומחלקים בו פרסי תעשייה כגון פרס אייזנר. במקום מתקיימות סדנאות וסמינרים עם אנשי מקצוע מתחום הקומיקס, הקרנות בכורה של קדימונים לסרטים עתידיים, תחרויות תחפושות קוספליי ופסטיבל סרטים עצמאיים.

הכנס נוסד ב-21 במרץ 1970 בשם Golden State Comic Book Convention על ידי קבוצת תושבים מקומיים, ולפי המגזין הכלכלי פורבס הוא הגדול ביותר מבין כל כנסי קומיק-קון שנערכים ברחבי העולם.

== היסטוריה וארגון ==
הכנס נוסד ב-1970 על ידי של דורף, ריצ'רד אלף, קן קרוגר, מייק טווארי, בארי אלפונסו, בוב סורק וגרג ביר. של דורף, יליד מישיגן, דטרויט, מעריץ קומיקס, עלה, באמצע שנות ה-60, על "דטרויט טריפל-פאן פיירס", אחד מכנסי אוהדי הקומיקס המסחריים. כשהוא עבר לסן דייגו, קליפורניה, ב-1970, הוא ארגן כנס של יום אחד (גולדן סטייט קומיק-מיניקון) ב-21 במרץ 1970, בתור "הרצה יבשה" לכנס היותר גדול שהוא קיווה לערוך. דורף המשיך להיות קשור לכנס כנשיא או כמנהל, במשך שנים רבות, עד שיצא מהארגון. אלף שימש ביחד עם קרוגר כיו"ר הכנס הראשון והפך ליו"ר היחיד ב-1971.

לאחר ההתכנסות הראשונית, כנס הקומיקס של סן דייגו בן השלושה ימים, הגולדן סטייט קומיק-קון, משך 300 אנשים ונערך במלון יו.אס. גרנט מה-1 עד 3 באוגוסט 1970. מיקומים אחרים בשנים המוקדמות של הכנס כוללים את מלון אל קורטז, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, וגולדן הול לפני שעבר הכנס למרכז הכנסים של סן דייגו ב-1991.

סמל הכנס עוצב על ידי ריצ'רד בראנינג וג'וש ביטמן ב-1995.

הכנס מאורגן על ידי פאנל של 13 חברים, 16 עד 20 עובדים במשרות מלאות וחלקיות ו-80 מתנדבים.

קומיק קון אינטרנשיונל הוא ארגון ללא מטרות רווח, והכנסות האירוע משמשות למימונו.

== מקורות ==
* [http://jimhillmedia.com/blogs/scott_shaw/archive/2005/07/07/1717.aspx The "Secret Origin" of San Diego's Comic-Con International] 
* [http://sdccblog.com/san-diego-comic-con-frequently-asked-questions/ San Diego Comic-Con – Frequently Asked Questions] 

== ראו גם ==
* פאנדום

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כנסים
קטגוריה:קומיקס
קטגוריה:סן דייגו
ולנטין גאפט

ולנטין גאפט
ולנטין יוסיפוביץ' גאפט (ברוסית: Валенти́н Ио́сифович Гафт; 2 בספטמבר 1935 – 12 בדצמבר 2020) היה שחקן תיאטרון וקולנוע יהודי-רוסי, אך היה מוכר בעיקר כשחקן תיאטרון והוענק לו תואר אמן העם של רוסיה הסובייטית.

== ביוגרפיה ==
ולנטין גאפט נולד ב-2 בספטמבר 1935 במוסקבה. אביו, יוסיף רובימוביץ' גאפט, היה עורך דין מצליח ואמו גיטה הייתה עקרת בית. אחותו, רימה יוסיפובנה גאפט-שטרום המשפחה הגיעה למוסקבה מהעיר פרילוקי שבאוקראינה. כאשר היה גאפט בן 7 פלשו הנאצים לברית המועצות ואביו של גאפט, שהיה מיור בצבא האדום, נאלץ לחזור ולשרת בצבא.

כאשר הסתיימה המלחמה החל לימודיו באקדמיית הסטודיו של התיאטרון האמנותי של מוסקבה, שם למד בשנים 1953–1957. בקורסים למד ביחד עם שחקנים מפורסמים אחרים כמו אולג טבקוב ואנדריי מייגקוב. את תפקידו הראשון שיחק דווקא בקולנוע בשנת 1956, בסרטו של מיכאיל רום Убийство на улице Данте (רצח ברחוב דנטה). לאחר סיום לימודיו החל גאפט לעבוד במספר בתי תיאטרון ברחבי מוסקבה כגון תיאטרון מוסובייט, תיאטרון לנקום ותיאטרון הסאטירה. בשנת 1969 החל גאפט לעבוד באופן קבוע בתיאטרון סוברמניק, שם הופיע על הבמה עד מותו.

ולנטין גאפט נחשב לאחד משחקני התיאטרון הטובים ביותר ברוסיה וגם לשחקן קולנוע מוצלח. גאפט היה ידוע בתור כותב אפיגרמות עם ביקורות קשות כלפי דמויות תיאטרון וקולנוע.

מ־1996 עד מותו גאפט היה נשוי לאולגה אוסטרואומובה, בעבר שחקנית קולנוע פופולרית. בהשפעתה התנצר. לזוג לא היו ילדים, אולם אוסטרואומובה היא אם לשניים מנישואים קודמים. 

גאפט היה חתן פרס הידידות של רוסיה לשנת 1995, וחתן פרס שירות המולדת מדרגה שלישית לשנת 2005 ומדרגה שלישית לשנת 2010.

ב-12 בדצמבר 2020 הלך לעולמו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://valyagaft.narod.ru/ אתר על גאפט]
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1935
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2020
סלאבישה ויינר

סלאבישה ויינר (בסרבו-קרואטית: Slaviša Vajner, בסרבית קירילית: Славиша Вајнер; 27 ביוני 1903, נובי וינודולסקי, דלמטיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 21 בינואר 1942, סמוך לפיינובאץ, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

==קורות חייו==
סלאבישה ויינר נולד בכפר נובי וינודולסקי ורכש השכלה תיכונית בעיירה קופריבניצה. הוא למד הנדסה באוניברסיטת זאגרב והיה פעיל בקרב חוגי המפלגה הקומוניסטית. במהלך שנות ה-30 עבד בסרייבו וכיהן כיושב ראש אגודת המהנדסים בעיר. ב-1940, הפך לחבר מן המניין במפלגה הקומוניסטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף ויינר לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים ונשלח לאזור רומאנייה כדי לארגן כוח פרטיזנים במקום.

הוא פיקד על יח' הפרטיזנים בקרבות באזור בוסניה ובהמשך שרת במטה הכללי של כוחות הפרטיזנים באזור בוסניה. תעוזתו בקרבות הוציאה את שמעו למרחוק והוא נודע בכינויו "הזקן מרומאנייה". ב-21 בינואר 1942, בסמוך לכפר פיינובאץ הותקפו כוחות הפרטיזנים ובכללם חברי המטה הכללי בבוסניה על ידי כוחות גרמניים עדיפים. 59 פרטיזנים נהרגו, סלאבישה ויינר נפצע קשה ושם קץ חייו כדי לא ליפול בשבי הגרמנים. בהמשך, אותרו שרידי גופתו והוא נקבר בסרייבו. סלאבישה ויינר הפך לגיבור עממי והונצח בשירים ובקטעי עיתונות שונים.

ב-25 בנובמבר 1944 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מבוסניה
קטגוריה:סרייבו: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בוסנים
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
קטגוריה:ילידי 1903
קטגוריה:נפטרים ב-1942
פאבלה פאפ

ה[[אנדרטה לזכרו של פאבלה פאפ בזאגרב]]
פאבלה פאפ (בסרבו-קרואטית: Pavle Pap, בסרבית קירילית: Павле Пап; 9 בינואר 1914, פרלז, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 15 באוגוסט 1941, סקראדין, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1951 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

==קורות חייו==
פאבלה פאפ נולד ב-1914 בכפר פרלז הסמוך לזרניאנין. הוא רכש השכלה תיכונית בנובי סאד ובהמשך למד רפואה באוניברסיטת בלגרד. ב-1933 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה והיה פעיל בקרב חוגי סטודנטים ואיגודים מקצועיים. ב-1934, נעצר על ידי שלטונות יוגוסלביה, נשפט בעוון פעילות מחתרתית ונדון ל-3 שנות מאסר. לאחר שחרורו מהכלא המשיך בפעילותו והיה מבוקש על ידי המשטרה היוגוסלבית. בשל המצוד אחריו ירד פאפ למחתרת.

ב-1940 נבחר לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ופעל בזאגרב. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף פאבלה פאפ לכוחות הפרטיזנים היוגוסלבים והיה פעיל מרכזי בארגון יחידות הפרטיזנים באזור קרואטיה ודלמטיה. במקביל, היה חבר מנגנוני הביטחון של כוחות הפרטיזנים אשר פגעו במשתפי הפעולה עם משטר האוסטאשה. ב-15 באוגוסט 1941, נלכד פאפ על ידי כוחות צבא איטלקיים והוצא להורג.

ב-5 ביולי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מסרביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מקרואטיה
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים קרואטים
קטגוריה:ילידי 1914
קטגוריה:נפטרים ב-1941
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
ז'ורז' טיל

ז'ורז' טיל (בצרפתית: Georges Thill; 14 בדצמבר 1897 - 17 באוקטובר 1984) היה זמר אופרה צרפתי, שרבים ראו בו את הטנור הלירי-דרמטי הגדול ביותר של ארצו. הקריירה של טיל, יליד פריז, נמשכה מ-1924 עד 1953, והגיעה לשיאה בשנות ה-30'.

==קריירה==
טיל היה תלמידו של הטנור הנאפוליטני פרננדו דה לוצ'ה (1925-1860). הופעת הבכורה שלו באופרה הייתה באופרה של פריז בשנת 1924, והוא המשיך לשיר שם ובאופרה-קומיק במשך עשורים אחדים, שהתאפיינו בלוח הופעות עמוס.

נוסף לכך, הופיע טיל בכל רחבי אירופה ובדרום אמריקה וקצר הצלחות הן מצד הקהל והן מצד הביקורת בלה סקאלה, מילאנו, באופרה של רומא, בארנה של ורונה, באופרה של וינה, בתאטרו קולון בבואנוס איירס
ובבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון. כמו כן נתן 14 הופעות בשבעה תפקידים במהלך שתי עונות (1932-1931) במטרופוליטן אופרה בניו יורק, אך הסביבה התרבותית האמריקאית הייתה זרה לו. הוא התקשה להסתגל אליה ואף סבל מבעיות בריאות, וכתוצאה מכך הייתה קבלת הפנים שזכה לה מצד קהל המטרופוליטן טובה פחות מכפי שהיה רגיל לקבל.

קולו החל לגלות סימני שחיקה במהלך שנות ה-40' והוא פרש מן הבמה בשנת 1953. ז'ורז' טיל מת ב-1984 בדראגיניאן.

מבחינה כרונולוגית, הרפרטואר של טיל הקיף יצירות מגלוק עד פוצ'יני וכלל אופרות משל שארל גונו, ז'יל מאסנה, הקטור ברליוז, ג'אקומו מאיירבר, ריכרד וגנר, ג'וזפה ורדי, רוג'רו לאונקוואלו ואחרים. הוא הופיע גם ברסיטלי שירה והיה מבקר תדיר באולפן ההקלטות. הוא הקליט תקליטי 78 רבים של אריות ודואטים מתוך אופרות צרפתיות, איטלקיות וגרמניות והשתתף בהקלטת ביצוע מלא של "ורתר" מאת מאסנה בחברת קולומביה הצרפתית. המעולים ביותר בתקליטי ה-78 שלו, מן השנים 1927 עד סביבות 1940, מציגים את האיכות המזהירה של קולו במיטבה, בד בבד עם הטעם המשובח, הפיסוק המסוגנן והדיקציה הברורה שלו.

טיל הופיע גם בכמה סרטונים וסרטי קולנוע בצרפתית, בהם "לואיז" (1939), שהתבסס על האופרה של גוסטב שרפנטייה. ביים את הסרט אָבֵּל גאנס ומול טיל שיחקה גרייס מור. על אף מסירותו למוזיקה, חגג טיל, מחוץ לבמה, את החיים בבילויי לילה ובסעודות מאחרות בנשף, ובשלב מאוחר יותר בחייו האשים את נטייתו לשרוף את הנר בשני קצותיו בקיצור תקופת הצלחתו הווקאלית.

==מבחר הקלטות על גבי תקליטורים==
רבים מתקליטי ה-78 של טיל הועברו לתקליטורים על ידי חברות EMI ופרייזר. תקליטי נאקסוס הוציאו סט של שני תקליטורים, המכילים שש אריות של מאסנה בביצועו יחד עם הקלטה שלו לתפקיד המלא של ורתר, באופרה של מאסנה הנושאת שם זה, הקלטה שעשה בינואר 1931 ובה הוא שר מול נינון ואלין וז'רמיין פראלדי, עם המקהלה והתזמורת של האופרה של פריז, בניצוח אלי כהן. (נאקסוס היסטוריקל 8.110061-62).

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Bel Canto Society Store, [https://web.archive.org/web/20070209023629/http://www.belcantosociety.org/store/product_info.php?products_id=180 Reviews and biographies for Louise.]
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140826114117/http://historyofthetenor.com/page.php?112 History of the Tenor - Sound Clips and Narration תולדות הטנור - קטעי שירה וקריינות]
* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:זמרי אופרה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1897
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1984
אבי מאור

אבי מאור (נולד ב-1956) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס רמון.

== ביוגרפיה ==
מאור נולד במושב עין ורד, בן להורים ניצולי השואה שהצליחו להמלט מפולין לסיביר ולטשקנט ועלו לארץ בסוף המלחמה. שירת כטייס קרב בחיל האוויר, במהלך מלחמת לבנון הראשונה שירת כטייס F-15 והפיל שני מטוסי מיג 21 של חיל האוויר הסורי.

בהמשך שירותו פיקד על טייסת 119 ("העטלף"), אז טייסת מטוסי F-4 פנטום ("קורנס"). בתקופת פיקודו השתתפה הטייסת בצילומי אוויר לצורכי מודיעין, ומאור רשם את שיא הגובה בטיסות של חיל האוויר כשחצה גובה של 75,000 רגל. לאחר מכן פיקד על טייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול"), טייסת מטוסי F-15, בתקופת מלחמת המפרץ. פיקד על בסיס רמון וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית. ב-2003 השתתף במטס חיל האוויר מעל אושוויץ, שם ב-1942 נרצחו סבא שלו, אברהם אורמכר, שאבי קרוי על שמו, סבתו בתיה, דודים ובני דודים.

לאחר שחרורו מילא תפקידי ניהול בתעשייה האווירית.

מאור נשוי לאורית, בתו של רן פקר. השניים הורים לשלושה. בנם הצעיר משרת כטייס קרב בחיל האוויר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עין ורד: אישים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס רמון
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
סברה (עזה)

שכונות העיר עזה
א-סברה (בערבית: الصبرة), היא שכונה במרכז העיר עזה. היא הוקמה בתקופת המנדט הבריטי. היא נמצאת מדרום־מערב לרחוב המרכזי של עזה, רחוב עומאר אל-מוכתאר. שכונת סברה, הנחשבת כענייה יחסית, גובלת בצפון־מערב בשכונה המבוססת, רימאל. ממערב לה נמצאת שכונת תל אל-הווא. מדרום נמצאת שכונת זייתון וממזרח נמצאות שכונותיה העתיקות של עזה: א-דראג' והעיר העתיקה של עזה.

רחוב מרכזי בשכונה הוא רחוב ג'מאל עבד אל-נאצר (מכונה גם רחוב תלאתין) המקביל לרחוב עומאר אל-מוחתאר.

==שם השכונה==
שם השכונה נובע מצמח הסברס שצמח בשטחים הפתוחים שהיו בה בשנותיה הראשונות, בניגוד לצמחיית השכונה הדרומית לה, זייתון - שבה צמחו עצי זית. עם ריבוי האוכלוסין בשתי השכונות נעקרה הצמחייה.

==אופי השכונה==
שכונת סברה הייתה משכנו של השיח' אחמד יאסין, מייסד תנועת החמאס, והמסגד בו נהג להתפלל, מסגד "אל-מוג'מע אל-איסלאמי", נמצא גם הוא בשכונה. בעקבות כך, נחשבה השכונה כאחד ממעוזי החמאס בעזה. השכונה היא מקומה של חמולת דע'מש, והארגון צבא האסלאם שמזוהה עם בני החמולה מחזיק בה נוכחות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:עזה: שכונות
משוואות תנועה

משוואות תנועה הן תיאור מתמטי להתנהגות של מערכות פיזיקליות המציגות את התנועה כתלות בזמן. כלומר, משוואות התנועה מתארות את אופי המערכת הפיזיקלית כאוסף של פונקציות מתמטיות של משתנים דינמיים. משתנים אלה הם בדרך כלל קואורדינטות במרחב ובזמן, ולעיתים יכללו משתנים נוספים, כדוגמת תנע או כוח. במקרה הכללי המשתנים עשוים להיות קואורדינטות מוכללות, המתארות את המערכת הפיזיקלית (למשל אנרגיה קינטית או תנע מוכלל). במכניקה הקלאסית, הפונקציות מוגדרות במרחב האוקלידי, ובתורת היחסות מופיעות בתור מרחבים עקומים. אם ידועה הדינמיקה של המערכת הפיזיקלית, המשוואות הן פתרון המשוואות דיפרנציאליות המתארות את הדינמיקה של המערכת.

== דינמיקה וקינמטיקה ==
ישנן שתי דרכים עיקריות לתאר תנועה: דינמיקה וקינמטיקה. דינמיקה היא כללית, כיוון שהכוחות, התנעים והאנרגיה במערכת נלקחים בחשבון. לעיתים המונח דינמיקה מתייחס למשוואות הדיפרנציליות שמתארות את המערכת (כמו החוק השני של ניוטון או משוואות אוילר), ולעיתים מתייחס המונח לפתרונות של המשוואות הללו.

הקינמטיקה, בהיותה פשוטה בהרבה, כוללת רק משתני מיקום וזמן. כלומר הקינמטיקה מתארת רק את התנועה עצמה, מבלי להביא בחשבון את הכוחות שפועלים על המערכת הפיזיקלית. למשל, במקרה של תאוצה קבועה, משוואות התנועה הללו מכונות בדרך כלל משוואות "SUVAT", שפרוש שמן הוא:
<div class="mw-content-ltr">
* S - Displacement (העתק, מרחק)
* U - Intial Velocity (מהירות התחלתית)
* V - Final Velocity (מהירות סיום)
* A - Acceleration (תאוצה)
* T - Time (זמן)
</div>

מכאן, שמשוואות התנועה הן למעשה קבוצה תחת הערך תנועה. סוגי התנועה העיקריים הם סיבובים, פניות, תנודות, או כל שילוב של אלה. מבחינה היסטורית, משוואות תנועה התפתחו מהמכניקה הקלאסית והורחבו למכניקה שמיימית, על מנת לתאר את התנועה של אובייקטים כבדים. לאחר מכן, הן הופיעו באלקטרודינמיקה, לשם תיאור התנועה של גופים טעונים בשדות מגנטים וחשמליים. עם התקדמות תורת היחסות הכללית, המשוואות הקלאסיות של התנועה השתנו. בכל המקרים הללו המשוואות הדיפרנציאליות תוארו על ידי קואורדינטות של מקום וזמן, שהושפעו מכוחות או שינויי אנרגיה.

גם המשוואות של מכניקת הקוונטים יכולות להיחשב כ"משוואות תנועה", כיוון שהן משוואות דיפרנציאליות של פונקציית הגל, המתארות את התפתחות המצב הקוונטי כפונקציה של הזמן והמקום.

== אופן השימוש במשוואות ==
משוואות התנועה בדרך כלל כוללות:
# משוואה דיפרנציאלית של תנועה, בדרך כלל באמצעות חוקים פיזיקליים ושימוש בקבועים פיזיקליים.
# בחירת הצירים ובחירת נקודת האפס.
# פונקציה של המיקום או התנע יחד עם הזמן, שמתארת את הדינמיקה של המערכת.
# פתרון המשוואה הדיפרנציאלית תוך שימוש בתנאי התחלה (או תנאי שפה).
המשוואה הדפרנציאלית היא בדרך כלל תיאור כללי של הנחה, ולעיתים מותאמת באופן ספציפי למצב מסוים. הפתרון, אם כן, מתאר בדיוק כיצד המערכת תתנהג בכל הפעמים שלאחר המצב ההתחלתי, בהתאם לתנאים המוגדרים.

==מכניקה ניוטונית==

משוואת התנועה הכללית הראשונה שפותחה היא החוק השני של ניוטון. לפיו, קצב השינוי של התנע של גוף שווה לכוח הפועל עליו, כלומר: <math> \mathbf{F} = \frac
פרוקופליה

פרוקופליה (בסרבית קירילית: Прокупље) היא עיר ורשות מקומית בדרום סרביה, בירת מחוז טופליצה. אוכלוסיית העיר מונה כ-27 אלף תושבים, מתוך כ-44 אלף ברשות המקומית.

==היסטוריה==
ההתיישבות האנושית באזור החלה עוד בתקופה הנאוליתית, ממצאים מתקופה זו נמצאו בקרבת העיר. עדויות מוקדמות לעיבוד מתכת נמצאו באתר ארכאולוגי בכפר פלוצ'ניק (Pločnik) שבתחומי הרשות. גרזן נחושת שהתגלה באתר מתוארך לשנת 5,500 לפנה"ס, חוקרים מסוימים טוענים כי ממצא זה מעיד שהתקופה הכלקוליתית באירופה החלה מאות שנים לפני הכרונולוגיה המקובלת במחקר המודרני.

האזור ייושב מאוחר יותר על ידי שבטים תראקים ואחר כן על ידי הסקורדיסקים (שבט קלטי, Scordisci) בשנת 279 לפנה"ס. לאחר שהרומאים שעבדו את השבטים באזור, העיר השתייכה לפרובינקת מואסיה ונקראה "האמאום" (Hammeum). לפי מפת פויטינגר, העיר הייתה תחנה בדרך הרומית לז'ה-ניש. ספא רומי גדול-ממדים התגלה במרכז העיר בשנת 2008. בסוף המאה הרביעית לספירה, עם חלוקת האימפריה הרומית כל מחוז טופליצה המודרני השתייך לאימפריה הביזנטית. בתקופה הביזנטית העיר נקראה "קומפלוס".

במאה ה-6 שבטים סלאביים החלו להתיישב באזור, קומפלוס שינתה את שמה ל"פרוקופליה" על שם פרוקופיוס מסקיתופוליס.

העיר הוזכרה לראשונה במסמכים נוצריים בימי הביניים המאוחרים, חשיבותה גדלה בתקופת שלטונו של לאזאר, נסיך סרביה לפני הכיבוש העות'מאני בשנת 1454. במשך 423 שנות השלטון העות'מאני העיר נקראה אורגופ והיא הייתה חלק מסנג'ק ניש. במאות ה-16 וה-17 העיר ביססה את חשיבותה, היא שגשגה כלכלית בזכות קשרי המסחר שלה עם דוברובניק. בנובמבר 1915 נכבשה העיר בידי האוסטרים. 

בין השנים 1929 ל-1941, פרוקופליה הייתה חלק מבאנובינת מוראביה בממלכת יוגוסלביה. העיר ניזוקה במלחמת העולם הראשונה והשנייה, והפכה לעיר תעשייתית בעידן הפוסט-מלחמתי.

==דמוגרפיה==
על פי מפקד האוכלוסין ב-2011, אוכלוסיית הרשות המקומית פרוקופליה מונה 44,419 תושבים. רובם המוחלט סרבים (92.16%). 60% מאוכלוסיית הרשות מתגוררת באזורים עירוניים.

{| class="wikitable"
|-
! קבוצה אתנית !! משאל העם 2011
|-
| סרבים || 40,936
|-
| צוענים || 2,145
|-
| מונטנגרים || 113
|-
| רומנים || 75
|-
| מקדונים || 74
|-
| קרואטים || 35
|-
| גוראנים || 24
|-
| אחרים || 1,017
|-
| סך הכל || 44,419
|}

==ערים תאומות==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרביה: ערים
אנטון בלאז'יץ'

אנטון בלאז'יץ (בסרבו-קרואטית: Antun Blažić, בסרבית קירילית: Антун Блажић; 28 במאי 1916, גלובוצ'ץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית – ספטמבר 1943, מארושבץ, סמוך לוואראז'דין, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה, אשר נהרג בקרבות לשחרור יוגוסלביה. ב-1951 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

==קורות חייו==
אנטון בלאזיץ' נולד בכפר גלובוצ'ץ למשפחת חקלאים. הוא נמנה עם חוגי הנוער של המפלגה הקומוניסטית וב-1941 הפך לחבר המפלגה מן המניין. עם כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשליטת האוסטאשה הצטרף בלאז'יץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא השתתף בקרבות נגד כוחות האוסטאשה ועסק בארגון יחידות פרטיזנים באזור ואראז'דין. בלאז'יץ' נמנה עם חברי המועצה האנטי-פאשיסטית העליונה של הפרטיזנים בקרואטיה. בספטמבר 1943 נקלעה יחידת הפרטיזנים שלו לקרב מול כוחות האוסטאשה. בלאז'יץ נפצע וכדי לא ליפול בשבי האוסטאשה, שם קץ לחייו ביריית אקדח עם הכדור האחרון שנותר לו.

ב-5 במאי 1951 העניק לו שליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו את עיטור גיבור יוגוסלביה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרטיזנים יוגוסלבים
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
קטגוריה:חללי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ילידי 1916
קטגוריה:נפטרים ב-1943
טאורנגה

טאורנגה (אנגלית ומאורית: Tauranga) היא העיר הגדולה בחבל ביי אוף פלנטי שבאי הצפוני של ניו זילנד.
== היסטוריה ==
האזור יושב על ידי המאורים לראשונה בסוף המאה ה-13, ועל ידי מתיישבים אירופאים במהלך המאה ה-19. טאורנגה הוכרזה כעיר בשנת 1963.

בשנת 2013 גרו בעיר ובפרבריה כ-123,500 תושבים והיא האזור העירוני השישי בגודלו בניו זילנד. 
טאורנגה היא בין מרכזי העסקים, הסחר הבינלאומי, התרבות והאופנה החשובים בניו זילנד. הנמל הימי של העיר הוא הגדול במדינה במונחים של היקף היצוא והיעילות.

נקודת ציון משמעותית בעיר היא הר הגעש הכבוי מאנגנוי, אשר נמצא בפרבר בעל אותו שם, ומשקיף על העיר והמפרץ שלה.

החופים של טאורנגה והאקלים הנוח שלה הפכו את העיר ופרבריה לאזור נופש מפורסם ולמקום אטרקטיבי לגולשים, צוללנים ועוסקים בענפי ספורט ימי אחרים.

בסמוך לעיר קיים נמל תעופה פנים-ארצי. אייר ניו זילנד מפעילה ממנו טיסות יומיות לאוקלנד, ולינגטון וקרייסטצ'רץ'.

<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="4">
Mt_Maunganui_Beach_2006.jpg|הר מאנגנוי והחוף
Mount_Maunganui_main_beach_in_Tauranga,_New_Zealand.jpg|החוף בפרבר מאונט מאנגנוי ו"אי הפנאי" ברקע
Abaconda_ocean-2.jpg|זריחה
Tauranga_train_bridge.jpg|גשר רכבת בעיר
</gallery>

==כבישים==
* כביש 2 (ניו זילנד)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ניו זילנד: ערים
קטגוריה:האי הצפוני
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1882
מפעיל קשר מוטס

סמל [[גדוד קשר 533]]
חיילי פלגת הקשר המוטסת של גדוד 383 בסרבלי טיסה

מפעיל קשר מוטס הוא איש צוות עזר אווירי בחיל האוויר האחראי על ביצוע ותפעול ממסרים מוטסים. התפקיד מוגדר כשייך לצוות עזר אווירי מאז שנת 1989.

המפעילים משרתים במסגרת גף ששייך לטייסת תחזוקה.

הגעה לתפקיד מפעיל קשר מוטס מתבצע דרך גדוד קשר 533, שם עוברים החיילים קורס מקצועי ואחריו, המצטיינים עוברים קורס הכשרה כצוות עזר אווירי ובו לומדים תפעול מערכות תמסורת מוטסות וגם אוויוניקה. מלבד מערכת הקשר, נוספה בשנת 2009 מערכת מודיעין מתוחכמת שגם אותה מתפעלים המפעילים לאחר הכשרה עיונית ואווירית אינטנסיבית.

הכשרת מפעילי הקשר המוטס אורכת כשנה וכוללת הכשרה קרקעית ואווירית.

=== סיכות כנפיים ===
הברק, המוטיב המרכזי בסיכת הכנפיים של מפעיל קשר מוטס, הוּרש מסיכת הכנפיים ההיסטורית של אלחוטן אוויר, שהייתה בשימוש עד שנת 1972.

{| align="center" style="text-align: right;"
| <gallery widths="200px" heights="80px" perrow="2">
קובץ:Twin wings metal IAF Air Signaller.png| סיכה זו באורך 7 ס"מ, נמצאת בשימוש עד היום. הכנפיים הוענקו לראשונה בשנת 1989.
קובץ:SignalOperator3.5cm IAF.png|סיכה זו באורך 3.5 ס"מ, נקבעה לשימוש בשנת 1994, אך לא נמצאת בשימוש בפועל.
</gallery> 
|}


== פלגת הקשר המוטסת ==
סמל [[גדוד צמרת 383]]
פלגת הקשר המוטסת היא פלוגה בגדוד צמרת ביחידת לוטם של אגף התקשוב, האחראית לסייע ליחידות העילית של צה"ל, בפעילות שמתבצעת באזורים מרוחקים.

חיילי היחידה מתגייסים לאגף התקשוב, לקורס מערכות קשר ותקשוב. המצטיינים בקורס נשלחים לפלגת הקשר המוטסת בגדוד "צמרת" ומשרתים בה בתפקיד מפעיל קשר מוטס.
{| align="center" style="text-align: center;"
| <gallery widths="200px" heights="80px" perrow="2">
קובץ:AirbornSignalCorp IAF.png|סיכה של חייל בפלגת הקשר המוטסת
קובץ:Tsameret battalion 383.png|פאטץ' לסרבל טיסה של חיילי פלגת הקשר המוטסת, בגדוד "צמרת" של אגף התקשוב
</gallery> 
|}

== ראו גם ==
* אלחוטן אוויר

== קישורים חיצוניים ==
* .
* .
* .
* .
* [http://www.israeldefense.co.il/?CategoryID=512&ArticleID=6731 היחידות של המלחמה: טייסי התקשוב].
* [https://www.idf.il/אתרים/אגף-התקשוב-וההגנה-בסבר/תקשוב-מוטס/ הכירו את היחידה ששום מבצע מורכב לא היה מתקיים בלעדיה], באתר צה"ל.
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי צוות אוויר
קטגוריה:חיל האוויר הישראלי
ציקדה 3301

ציקדה 3301 הוא כינוי שניתן לארגון אשר בשלושה מקרים פרסם סדרה של אתגרים, חידות ומשחקי מציאות חלופית על מנת לאתר בציבור מועמדים לגיוס עבור תפקידי ניתוח צפנים.
== היסטוריה ==
האתגר האינטרנטי הראשון החל ב-5 בינואר 2012 ונמשך כחודש. הסיבוב השני החל בדיוק לאחר שנה, ב-5 בינואר 2013, והשלישי החל ב-5 בינואר 2014. המטרה המוצהרת הייתה לאתר "אנשים אינטליגנטיים" על ידי הצגת חידות הצריכות להיפתר כל אחת בתורה על מנת למצוא את החידה הבאה. החידות מתמקדות בעיקר באבטחת מידע, קריפטוגרפיה וסטגנוגרפיה.

הארגון מפיץ הודעות באינטרנט, ולעיתים משאיר רמזים במקומות ברחבי העולם. ניתן למנות מדינות כארצות הברית, קוריאה, פולין, רוסיה, יפן, צרפת וספרד. כמו כן, רמזים אחרים נמצאים במדיומים תקשורתיים שונים: אינטרנט, טלפון, מוזיקה, תקליטורי לינוקס שונים, נייר פיזי ועוד. 

לאחר שרשויות צ'ילה טענו כי ציקדה 3301 הוא ארגון האקרים ועוסק בפעילויות בלתי חוקיות, הארגון הגיב בהודעה, חתומת PGP, כי הם מכחישים כל עיסוק בפעילות לא חוקית. כמו כן, צי ארצות הברית פרסם בשנת 2014 אתגר הצפנה המבוסס על חידות הארגון.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעיות פתוחות
קטגוריה:אגודות סתרים
קטגוריה:מכוני מחקר רב תחומי
קטגוריה:אתגרים ומשחקים: תופעות אינטרנט
אפרת בן יעקב

אפרת בן-יעקב פלג (נולדה ב-27 בינואר 1983) היא עורכת ושחקנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
בן יעקב למדה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין תלמידת המסלול המלא. במסגרת הלימודים שיחקה במחזות: "כשיפסיק לרדת גשם", "האישה מן הים" ו"DNA". כמו כן, עברה קורס משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.

תפקידה הראשון והמשמעותי של בן יעקב, היה בסדרת הנעורים "האי", ששודרה בערוץ הילדים של HOT, שם גילמה את דמותה של אנה למשך כשלוש עונות (2007–2010), וכן גילמה את אנה הציידת כפילתה של אנה עיני בעונתה השנייה של הסדרה. בנוסף לקחה חלק במופע "עיר ערוץ הילדים" עם חבריה מהסדרה.

בשנת 2008 שיחקה בסדרת הטלוויזיה ״אולי הפעם״ ששודרה בYes, גילמה את תמרה. באותה השנה גם ערכה את סרט הסטודנטים "18 קילומטר".

בשנת 2010 גילמה את נחל סומך בסדרה "15 דקות" בתפקיד ראשי, אחת ממתמודדי ה"מגה-סטאר".

בשנת 2012 גילמה בתפקיד ראשי בסרט "אנחנו לא לבד" בבימויו של ליאור הר-לב את "מאי" לצד אוהד קנולר.

בנוסף בשנת 2012, שיחקה בסרט דרמה קצר בן 40 דקות הנקרא "שליטה מלאה" בתפקיד אליה, לצד גיל דסיאנו ביטון וגיא אדלר. באותה שנה גילמה בן יעקב את חברתה של הודיה בסדרה סרוגים.

משנת 2013 משחקת בתיאטרון תמונע במחזה "עד ראייה".

ב-2014 ערכה את הסרט התיעודי "אילוף הגוררת", העוסק ב-48 נשים ידועניות, ואת הסרט "טוביאנסקי".

ב-2015 ערכה את הסרט הקצר "בלדה ליוסף".

הייתה כתבת שטח ב"Y בעשר".

מ-2018 משמשת כמנכ"לית הסטודיו למשחק של גל אמיתי.

מ-2023 משחקת בסדרה הנוער "מה הבעיה?" בערוץ זום בתור איילת, אמה של עמליה (ירדן אריש) וגרושתו של דודי.

==חיים אישיים==
נשואה לדר פלג ואם לשני ילדים. מתגוררת ברעננה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:עורכות קולנוע ישראליות
קטגוריה:עורכי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
.ru

.ru היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים ברוסיה, אשר נרשמה באפריל 1994. הסיומות מנוהלות על ידי "מרכז התיאום הלאומי לסיומת אינטרנט" (Координационный центр национального домена сети Интернет). ב-1 בינואר 2005, 'המכון הרוסי לרשתות ציבוריות' (RIPN) חדל מלספק הרשמות אתרים תחת הסיומת .ru אך עדיין רושם אתרים אחרי הסיומות .com.ru, .net.ru, .org.ru ו-.pp.ru.

RU-CENTER הוא אחד מהספקים העיקריים של ru. שגם עוסק בהרשמות אתרים תחת הסיומת .su, סיומת האינטרנט של ברית המועצות, שלכאורה הייתה אמורה להתבטל בהדרגה בהתחשב במדינה הלא קיימת שהיא מייצגת, אך למרות זאת ממשיכה להתקיים. מעמדה החוקי וקיומה של סיומת זו שנויה במחלוקת מצד חברת ICANN ומספר גופים רוסיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iana.org/domains/root/db/ru.html מידע על הסיומת .ru באתר IANA]

*
קטגוריה:רוסיה: אינטרנט
ארנה טיסליוס

ארנה וילהלם קאורין טיסליוס (בשוודית: Arne Wilhelm Kaurin Tiselius; 10 באוגוסט 1902 – 29 באוקטובר 1971) היה ביוכימאי שוודי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1948, "על מחקרו על אלקטרופורזה ואנליזת ספיחה, ובמיוחד על תגליותיו בנוגע לאופי המורכב של חלבוני סרום".

==חייו==
טיסליוס נולד בסטוקהולם. לאחר מות אביו עברה המשפחה לגטבורג, שם סיים את לימודיו בבית הספר העיוני (Realgymnasium) בשנת 1921. לאחר מכן החל בלימודי כימיה באוניברסיטת אופסלה, ממנה קיבל תואר דוקטור בשנת 1930.

==מחקר==
במהלך לימודיו, בשנת 1925, התמנה טיסליוס לעוזר מחקר במעבדתו של הכימאי חתן פרס נובל תאודור סוודברג. כותרת הדיסרטציה שלו הייתה "שיטת הגבול-הנע לחקר האלקטרופורזה של חלבונים". לאחר קבלת תואר הדוקטור, בשנת 1930, התמנה לפרופסור משנה (Docent) בכימיה, באוניברסיטת אופסלה. בשנת 1931–1935 פרסם סדרת מחקרים על דיפוזיה וספיחה בזאוליטים, מינרלים נקבוביים. את מחקריו אלה המשיך במהלך ביקור בן שנה במעבדתו של הכימאי יו סטוט טיילור באוניברסיטת פרינסטון.

עם חזרתו לאופסלה חזר למחקר בתחום החלבונים, ובמיוחד ניסה ליישם שיטות פיזיקליות לחקר בעיות ביוכימיות. מחקרים אלה הובילו לפיתוח שיטה משופרת מאוד לביצוע אנליזה אלקטרופורטית, אותה המשיך לשפר בשנים הבאות. שיטת האלקטרופורזה המשופרת ושיטת אנליזת הספיחה, סייעו רבות לחקר חלבונים, ועל תרומות אלה זכה לפרס נובל לכימיה לשנת 1948. אלקטרופורזה של חלבוני סרום איפשרה לטיסליוס לסווג אותם לארבעה סוגים, אלבומין, ושלושת סוגי הגלובולין - אלפא, בטא וגאמא.

ב-1938 קיבל מינוי מיוחד לפרופסור מחקר, במכון לכימיה פיזיקלית. ב-1946 הוקמה מחלקת הביוכימיה וטיסליוס בראשה. טיסליוס היה סגן נשיא בקרן נובל משנת 1947, ונשיא הקרן בשנים 1960–1964. כמו כן היה נשיא הארגון הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) בשנים 1951–1955, ופעל רבות לארגון מחדש של המחקר בשוודיה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. טיסליוס זכה במדליית פרנקלין ב-1955, והיה לעמית החברה המלכותית ב-1957.

טיסליוס נפטר מהתקף לב בשנת 1971 באופסלה, והותיר אחריו אישה ושני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nndb.com/people/436/000100136/ פרטים אודותיו] באתר NNDB
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:כימאים שוודים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אופסלה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אופסלה
קטגוריה:זוכי פרס נובל שוודים
קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:שוודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:שוודים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1902
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1971
קטגוריה:זוכי מדליית פרנקלין
מסדר הכוכב של יוגוסלביה

מסדר הכוכב של יוגוסלביה (בסרבו-קרואטית: Orden jugoslavenske zvijezde, בסרבית קירילית: Орден југословенске звезде) היה תואר הכבוד הראשון בחשיבותו ביוגוסלביה והשני בחשיבותו בסרביה ומונטנגרו. 

העיטור היה בעל ארבע דרגות חשיבות: "הכוכב הגדול של יוגוסלביה" שהיה הראשון בחשיבותו ביוגוסלביה, ולאחריו "הכוכב של יוגוסלביה" דרגות 1 עד 3. העיטור הוענק לראשונה ב-1 בפברואר 1954 לשליט יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו. העיטור הוענק בדרך כלל לראשי המדינות אשר פעלו לחיזוק שיתוף הפעולה עם יוגוסלביה ובכללם היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, חוסיין, מלך ירדן ובתוך יוגוסלביה הוענק לאישים בולטים כגון אדווארד קרדל.

מקרב בני יהדות יוגוסלביה זכה לעיטור "מסדר הכוכב של יוגוסלביה" – דרגה ראשונה הגנרל פרופסור איזידור פאפו שהיה ראש מערך הרפואה בצבא יוגוסלביה ורופאו האישי של יוסיף ברוז טיטו.

ב-1998 החליטה ממשלת סרביה ומונטנגרו לחדש את מתן העיטור, הוא היה השני בחשיבותו במדינה והוענק עד 2006. בין מקבליו היה נשיא רומניה יון איליאסקו.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:יוגוסלביה: עיטורים
קלט (קוגניציה)

קלט הוא כלל המידע המגיע אל המוח. זהו השלב הראשון במסלול קידוד וחלק מתהליך התפיסה.

מקור המושג הוא גישות בפסיכולוגיה קוגניטיבית שההשראה לפיתוחן הגיעה ממדעי המחשב, אשר מגדירים קלט ככלל המידע המוזן במחשב דרך אמצעי הזנת הנתונים.

==השפעות הקשב על הקלט==
יכולת הריכוז מתייחסת לכלל הפעילויות המוחיות, המצבים הרגשיים והמצבים הסביבתיים, אשר מאפשרים לאדם לקלוט גירויים מסביבתו. על כן פגיעה ביכולת זו יכולה להשפיע על הרגישות של האדם לגירויים בסביבתו.
הקשב מעורב גם ביכולת לברור חלקים ספציפיים מהקלט החושי מתוך גירויים מתחרים רבים.
בהתאם לכך, הפרעת קשב מאופיינת בקושי להתמקד בגירוי בודד.
קושי זה מוביל לנטייה למוסחות, אשר יכולה להיגרם מגירויים חיצוניים או מחשבות פנימיות של האדם עצמו.

==מנגנונים פיזיולוגיים ועצביים==
בתחילה גירויים הנקלטים מהסביבה מציפים את החושים באופן בלתי מאורגן ואקראי. המידע שנאסף בקולטני החישה הללו מועבר למוח דרך מערכת העצבים.
תהליכי העיבוד המשפיעים על הכנסת מידע לתוך הזיכרון, כך שיוכל להישלף בעתיד מכונים קידוד.

שדה קלט של תא עצב חישתי הוא חלק של המרחב שתא העצב מגיב אליו. זהו האזור שנוכחותו של גירוי בו משנה את פעילות תא העצב, כלומר את קצב הירי (firing rate) שלו. על כן גירוי שלא נמצא בשדה הקלט של תא עצב מסוים לא יוכל להיקלט על ידו והמידע אודותיו לא יגיע אל המוח.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגיה קוגניטיבית
קטגוריה:קוגניציה
ראדו יואניד

ראדו יואניד (ברומנית: Radu Ioanid) (נולד ב-1953) הוא היסטוריון רומני-אמריקאי. המכהן כ החל ממרץ 2020 הוא מכהן כשגריר רומניה בישראל. .

== קורות חיים ==
ראדו יואניד נולד למשפחה יהודית בבוקרשט, רומניה, כבנם של פרופסור וירג'יל יואניד והסופרת איליאנה יואניד. הוא סיים תואר שני בסוציולוגיה ב-1976, באוניברסיטת בוקרשט, דוקטורט בפילוסופיה ב-1983, באוניברסיטת קלוז' ברומניה, ודוקטורט בהיסטוריה ב-1995, בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, בפריז, צרפת.

יואניד עבד בשנים 1976-1986 כסוציולוג במכון לתכנון בנייה ייחודית בבוקרשט. ב-1986, לאחר שהיה נתון במעקב של הסקוריטטה, התפטר מעבודתו, כדי להימנע מהעברתו לעבודה מחוץ לבוקרשט והיגר לארצות הברית, שם קיבל מלגת Starkoff באוהיו. כיהן כמנהל מחלקת המחקר הארכיוני של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והיה סגן יושב ראש הוועדה הבינלאומית לחקר השואה ברומניה שזימן נשיא רומניה, יון איליאסקו, בנובמבר 2004.

במרץ 2020 התמנה כשגריר רומניה בישראל.

== ספרים שחיבר ==
* 1978 "עיור ברומניה:השפעות חברתיות וכלכליות" (Urbanizarea în România: Implicaţii Sociale şi Economice), יצא לאור ב-Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, בבוקרשט.
* 1990 "חרבו של המלאך:אידאולוגיה פשיסטית ברומניה" (The Sword of the Archangel: Fascist Ideology in Romania)
* 1997 "היהודים תחת משטר אנטונסקו" (Evreii sub regimul Antonescu), הוצאת Hasefer בבוקרשט.
* 2000 "השואה ברומניה: השמדת יהודים וצוענים תחת משטר אנטונסקו, 1940-1944" (The Holocaust in Romania. The Destruction of Jews and Gypsies under the Antonescu Regime, 1940-1944)
* 2005 "פדיון היהודים. סיפור העסקאות החשאיות והלא רגילות בין רומניה וישראל" (The Ransom of the Jews. The Story of the Extraordinary Secret Bargain between Romania and Israel)
* 2013 "תיק ברוקאן" (Dosarul Brucan), יצא לאור בהוצאת Polirom, ברומנית, 792 עמודים.

== ספרים שערך ==
* 2000 "מיכאיל סבסטיאן, יומן 1935 - 1944. השנים הפשיסטיות" (Mihail Sebastian, Journal 1935-1944. The Fascist Years) כולל הקדמה והערות של ראדו יואניד.
* 2006 "קבוצת אנטונסקו בחקירת SMERS, מוסקבה, 1944 - 1946, מסמכים מארכיון FSB" (Lotul Antonescu in ancheta SMERS, Moscova, 1944-1946. Documente din arhiva FSB) עם הקדמה והערות של ראדו יואניד

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.yadvashem.org/yv/en/about/events/2004/romania.asp הדו"ח הסופי של הוועדה לחקר השואה ברומניה, 2004] באנגלית או ברומנית.
* [http://adevarul.ro/cultura/istorie/ce-facem-romania-interviu-radu-ioanid-istoria-romaniei-moderne-nu-despartita-antisemitism-1_51054df2aa73e8e04b4bb11b/index.html אי אפשר להפריד את ההיסטוריה המודרנית של רומניה מאנטישמיות] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:היסטוריונים רומנים
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:בוקרשט: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוקרשט
קטגוריה:חוקרי יהדות רומניה
קטגוריה:היסטוריונים יהודים רומנים
קטגוריה:דיפלומטים יהודים
קטגוריה:שגרירי רומניה
קטגוריה:שגרירים בישראל
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1953
.ag

.ag היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באנטיגואה וברבודה, החל מ-1991. הרשמות אתרי אינטרנט בסיומות אינטרנט משניות ושלישיות הם זמינות ואין הגבלות בנוגע למי ומה מיקומו של הנרשם. בסיומות אינטרנט משניות, יופיע דומיין האתר לפני .ag, בסיומות אינטרנט שלישיות יופיע דומיין האתר לפני .com.ag, .org.ag, .net.ag או .co.ag

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iana.org/domains/root/db/ag.html מידע על הסיומת .ag באתר IANA]

קטגוריה:אנטיגואה וברבודה
ישיבה (דיון)

ציור של ישיבה משנת 1888
ישיבה היא אירוע שבו שני אנשים או יותר מתכנסים לדיון בנושא אחד או יותר. על פי רוב ישיבה היא בעלת אופי רשמי. 

==אופן ההתכנסות בישיבה==
פגישות יכולות להתקיים פנים אל פנים כאשר כל המשתתפים נוכחים באותו החדר

ישיבה יכולה להתקיים פנים אל פנים, כך שכל המשתפים נוכחים באותו מקום פיזי וגם באופן וירטואלי תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת. למשל, ניתן לקיים שיחת ועידה באמצעות כמו קו הטלפון. כמו כן, רשת האינטרנט מאפשרת שימוש בסקייפ וועידת וידאו.

ישיבה המתקיימת באמצעות האינטרנט מכונה ישיבה מקוונת. 
פגישות מקוונות יכולות להתקיים בין חברי צוות וירטואלי, שהוא צוות עבודה אשר חבריו ממוקמים במיקומים גאוגרפים שונים ומשתמשים בטכנולוגיות שונות לצורך ההתקשרות ביניהם. הן יכולות לאפשר גם עבודה מהבית.

==תדירות וחזרתיות של המפגשים==
מכיוון שניתן לערוך ישיבה פעם אחת או יותר, נהוג שמארגן הישיבה מודיע מראש על התדירות והחזרתיות של המפגשים.
* הסוג הנפוץ ביותר הוא מפגש חד פעמי. 
* מפגשים חזרתיים מאפיינים פגישות המתקיימות כל תקופת זמן מסוימת, כמו ישיבות צוות שבועיות. 
* סדרת מפגשים כוללת מספר פגישות אשר כל אחת מהן מוקדשת לנושא או היבט מסוים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://avneyrosha.org.il/resourcecenter/resoursesdocs/tiud.pdf תבניות אפשריות לתיעוד דיון/ישיבה], באתר "אבני ראשה"
* 

קטגוריה:סוציולוגיה ארגונית
גנדהארה

שמאל
גנדהארה ( (סנסקריט: गन्धार, פשטו: ګندارا, אורדו: گندھارا) ) הייתה ממלכה קדומה שהשתרעה בעמקי הנהרות סוואט וקאבול ובמישור פוטהאר, בשטח שהיום נמצא בצפון פקיסטן ובצפון-מזרח אפגניסטן, הערים המרכזיות בממלכה היו פורושפורה (פשאוור המודרנית) והעיר טקששילה (טקסילה המודרנית).

השם גנדהארה מופיע לראשונה בשירה ההודית האפית ובטקסטים ריגוודה ואטהרוודה הם מוזכרים כשבט. הצורה הפרסית של השם, Gandara, מוזכרת על ידי הרודוטוס בהקשר הסיפור של סקילקס איש קריאנדה, מגלה ארצות יווני, אשר התחיל את הפלגתו בנהר האינדוס בעיר בגנהארה. השם Gandhara כנראה נובע מהמילה הסנסקריטית gandha, שפירושה "בושם".

הממלכה התקיימה בשנים 500-1500 לפני הספירה כמרכז תרבות בודהיסטי, העיר ידועה כמקום לידתו של פדמאסמבהאבה מייסד הבודהיזם הטיבטי, העיר ידועה בסגנון האמנות המיוחד לה, Gandhara style, אשר הוא זרם באמנות הבודהיסטית שהתפתח והושפע על ידי מיזוג בין אמנות יוונית פרסית סורית והודית, זרם זה באמנות הגיע לשיאו בתקופת שלטונה של אימפריית קושאן. 

הממלכה הפסיקה להתקיים כיישות עצמאית בשנת 520 לפני הספירה, כאשר היא נכבשה על ידי האימפריה הפרסית, אך תרבותה הגיעה לשיא בתקופת אימפריית קושאן, בשנים 75-230.

בסביבות שנת 450 שטחי הממלכה נכבשו על ידי ההונים הלבנים, אשר דגלו בהינדואיזם, ותושבי האזור המירו את דתם בהדרגתיות להינדואיזם. בשנים 400, 520 ו-644 האזור תועד על ידי עולי רגל ונזירים סינים (Fa-Xian, Song-Yun, Xuan-Zan) בהתאמה. בשנת 400 נאמר שהבודהיזם שגשג בו, בשנת 520 מתואר הרס שבוצע על ידי ההונים, ובשנת 644 מתואר שהבודהיזם היה בדעיכה, וההינדואיזם היה בעליה, כמו כן תואר שהמקדשים הבודהיסטים היו נטושים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פקיסטן: היסטוריה
קטגוריה:הודו: היסטוריה
קטגוריה:אפגניסטן: היסטוריה
פליטת פרוטון

פליטת פרוטון, שידועה גם בשם רדיואקטיביות של פרוטון, היא סוג של תהליך רדיואקטיבי שבו פרוטון נפלט מאטום. פליטת פרוטון יכולה להתרחש כאשר גרעין האטום נמצא ברמה מעוררת גבוהה, לאחר קרינת בטא. במקרה זה, נקרא התהליך 'פליטת פוטון לאחר קרינת בטא'. כמו כן, התהליך יכול לקרות במצב מעורר רגיל, שבו האטום עשיר מאוד בפרוטונים. בכל מקרה, התהליך דומה מאוד לפליטת אלפא. כאשר פרוטון נפרד מנוקלאון, האנרגיה של פליטת הפרוטון חייבת להיות שלילית- ולכן הפרוטון לא יציב. פליטת פרוטון לא מתרחשת לעיתים קרובות באיזוטופים. קרינת פרוטונים יכולה להיווצר דרך תגובות נוקלאריות, בדרך כלל על ידי מאיץ חלקיקים.

ב-2002, פליטת שני פרוטונים בו זמנית התרחשה בברזל-45 בניסוי בGSI ו GANIL. ב-2005, הוכח באופן מוחלט (באותם המקומות) שאבץ-54 יכול גם לפלוט שני פרוטונים בו זמנית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רדיואקטיביות
קטגוריה:פרוטון
ג'ונתן נוט

ג'ונתן נוט באנגלית: Jonathan Nott נולד ב-25 בדצמבר 1962, סוליהול, אנגליה) הוא מנצח אנגלי.

==חייו==
נוט הוא בנו של כומר בקתדרלה של ווסטר. הקשר הראשון שלו למוזיקה היה כנער סופרן במקהלת הקתדרלה. נוט היה סטודנט למוזיקה וחוקר מקהלה באוניברסיטת קיימברידג', וכן למד זמרה וחליל צד במנצ'סטר בקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה. נוט גם למד ניצוח בלונדון. הוא עזב את בריטניה כדי לפתח את קריירת הניצוח שלו בגרמניה באמצעות מערכת הקאפלמייסטר המסורתית.

הופעת הבכורה של נוט כמנצח הייתה בשנת 1988 בפסטיבל האופרה בבאטיניאנו, איטליה. ב-1989 התמנה לקאפלמייסטר באופרה של פרנקפורט. בשנת 1991 התמנה לקאפלמייסטר ראשון בתיאטרון הממלכתי של ויסבאדן, והיה למנצח ראשי זמני לעונת 1996-1995. בהמשך היה למנהל מוזיקלי בתיאטרון של לוצרן וכיהן כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של לוצרן מ-1997 עד 2002.

עם הפילהרמונית של ברלין, הקליט נוט כמה יצירות תזמורתיות של ג'רג' ליגטי כחלק מתרומת חברת טלדק למכלול יצירותיו המוקלטות של ליגטי. נוט התמנה למנהל מוזיקלי של אנסמבל אנטרקונטמפורן (EIC) בשנת 2000. הוא ויתר על משרה זו בשנת 2003 והתמנה מיד למשרת מנצח אורח ראשי של האנסמבל. ממשרתו זו פרש בשנת 2005.

בינואר 2000 התמנה נוט למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של במברג. הוא ייסד תחרות בינלאומית ע"ש גוסטב מאהלר, ובשנת 2004 זכה במקום הראשון גוסטבו דודאמל. הופעתו הראשונה של נוט בניו יורק הייתה עם תזמורת במברג. לאחר שהחוזה המקורי שלו, שנחתם עד 2009, הוארך תחילה עד עונת 2012-2011. בשנת 2011 לקח נוט את התזמורת לפסטיבל אדינבורו. בהמשך הסכימו נוט והתזמורת על הארכה נוספת של החוזה עד עונת 2016-2015. נוט סיים את תפקידו בבמברג בשנת 2016.

נוט ניצח לראשונה כאורח על התזמורת הסימפונית של טוקיו באוקטובר 2011. מיד לאחר הזמנה זו, הציעה לו התזמורת לכהן כמנהלה המוזיקלי, ונוט נענה מיד בחיוב. תזמורת טוקיו הודיעה רשמית על מינויו של נוט כמנהל המוזיקלי הבא שלה באוקטובר 2012, מינוי שייכנס לתוקף בעונת 2015-2014, בחוזה התחלתי לשלוש שנים של ניצוח על 8 שבועות של קונצרטים לעונה. בשנת 2015 התמנה נוט לתפקיד המנהל המוזיקלי של תזמורת שווייץ המערבית.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.tudor.ch CD/SACD Releases with Jonathan Nott by Tudor Recording Zurich]
* [http://www.askonasholt.co.uk/artists/conductors/jonathan-nott Askonas Holt agency biography]
* [http://www.classicalsource.com/db_control/db_features.php?id=2592 Richard Whitehouse, "Prophet Without UK Honour – Jonathan Nott Interview"]
* https://www.youtube.com/watch?v=ovM9Ro3CZv0
</div>
* [http://www.theguardian.com/music/2011/aug/12/jonathan-nott-bamberg-symphony-orchestra ניקולאס רו, הגרדיאן, ג'ונתן נוט ותזמורת במברג] 12 באוגוסט 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1962
הצילו! אני לא יודע לבשל

הצילו! אני לא יודע לבשל היא תוכנית מציאות ישראלית ששודרה מ-13 בספטמבר 2014 עד 2 בדצמבר 2014 במסגרת שידורי קשת של ערוץ 2. פרק הבכורה של התוכנית זכה לרייטינג של 30.8%, ופרק הסיום השיג 25.5% אחוזי צפייה.

==רקע==
עשרה ידוענים שכישורי הבישול שלהם לוקים בחסר נכנסים יחד לבית ספר לבשלנים מתחילים ולומדים כיצד לבשל. הידוענים יגורו יחד במשך 21 ימים במלון כרמים בסמוך לירושלים, ומדי יום ילמדו את רזי הבישול בהדרכתו של השף ניצן רז יחד עם מנהל מטבח בית הספר, פוטיל'ה. בסוף כל שיעור מתאספים הידוענים בחדר הטעימות ובוחרים את המנה הטובה ביותר. התלמיד שהכין אותה יקבל כוכב, והמנה שלו תיבחר למנה המצטיינת. במקרה של תיקו בהצבעות, השף ניצן רז שובר את השוויון ובוחר את המנה המצטיינת, מבין המנות שקיבלו אותו מספר קולות ועמדו בראש הטבלה של אותו היום. התלמיד שלאורך התוכנית יצבור הכי הרבה כוכבים יוכרז כזוכה.

==המשתתפים==
{| class="wikitable"
|-
!שם
!מקום בתוכנית
!צבירת כוכבים לאורך העונה
|-
| style="background: #fce92d; color: #555;" |רן שריג
| style="background: #fce92d; color: #555;" |מקום ראשון
| style="background: #fce92d; color: #555;" |שני כוכבים (ונבחר למנצח על ידי רוב המשתתפים)
|-
|מיכל ינאי
|מקום שני
|שני כוכבים
|-
|שני אטיאס
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|מאור שוויצר
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|יעל בר זוהר
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|נאור אורמיה
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|הדר לוי
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|טל ברודי
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|עמוס רולידר
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|-
|רנא רסלאן
|מקום שלישי
|כוכב אחד
|}

== פרקים ==
{|class="wikitable mw-collapsible mw-collapsed" style="width: 97%; margin: auto; text=align: center;"
|-
! colspan="5" style="background: #EEDD82; text-align: center;" |פרקים
|-
!שם הפרק
!תאריך שידור
!משימת הפרק
!מצטיין/נת הפרק
!רייטינג
|-
|הכירו את תלמידי "הצילו!"
|6 בספטמבר 2014
|היכרות עם המשתתפים
|
|
|-
|פרק 1
|13 בספטמבר 2014
|הכנת אומלט צרפתי
|טל ברודי
|30.8% אחוזי צפייה
|-
|פרק 2
|20 בספטמבר 2014
|הכנת קציצות ואורז
|הדר לוי
|26.9% אחוזי צפייה
|-
|פרק 3
|27 בספטמבר 2014
|הכנת פחזניות - "פרופיטרול" ומוס
|מיכל ינאי ושני אטיאס
|24.3% אחוזי צפייה
|-
|פרק 4
|4 באוקטובר 2014
|הכנת חזה עוף מטוגן - "שניצל"
|עמוס רולידר
|24.9% אחוזי צפייה
|-
|פרק 5
|18 באוקטובר 2014
|הכנת חציל
|רנא רסלאן ורן שריג
|26.5% אחוזי צפייה
|-
|פרק 6
|25 באוקטובר 2014
|הכנת פסטה
|לא היה מצטיין
|24.1% אחוזי צפייה
|-
|פרק 7
|4 בנובמבר 2014
|הכנת ממולאים
|נאור אורמיה ורן שריג
|23% אחוזי צפייה
|-
|פרק 8
|11 בנובמבר 2014
|הכנת פנקייק וקצפת
|מאור שוויצר
|23.1% אחוזי צפייה
|-
|פרק 9
|18 בנובמבר 2014
|אתגר גורמה ודגים
|יעל בר זוהר
|20.5% אחוזי צפייה
|-
|פרק 10
|25 בנובמבר 2014
|הכנת סושי
|מיכל ינאי
|21.7% אחוזי צפייה
|-
|פרק 11 - הגמר
|2 בדצמבר 2014
|הכנת מנה ראשונה, מנה עיקרית וקינוח למשפחתם
|רן שריג - הזוכה
|25.5% אחוזי צפייה
|}

==קישורים חיצוניים==

מידע וכתבות:

ביקורות:
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות ישראליות: בישול
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
אהרן בן אליעזר

אהרון בן אליעזר (היה ידוע בכינוי שגיא נהור) היה משורר ליטורגי, שחי בצפת משנת 1545. הוא היה מחברו של אוסף של שירים ותפילות אשר יצא לאור בשנת 1561 במנטובה. שמו של הקובץ הוא הספר המצנפת. החוברת שלו מתייחסת בעיקר לתפארתה של ישראל, וכוללת מספר השירים על שלושה עשר יסודות של האמונה היהודית. 
 

==לקריאה נוספת==
* [http://jewishencyclopedia.com/articles/31-aaron-ben-eliezer ערכו של אהרן בן אליעזר באנציקלופדיה היהודית]

==הערות שוליים==
<div dir="ltr"></div>

קטגוריה:משוררים יהודים בימי הביניים
.al

al. היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות ,juo של אתרי אינטרנט הרשומים באלבניה. סיומת זו נוצרה בשנת 1992. הסיומות מנוהלות על ידי רשות התקשורת והאלקטרוניקה של אלבניה (AKEP). נכון ליולי 2013, כל אחד יכול להירשם בשם תחום זה.

==סיומת אינטרנט משנית==
בעבר, הרשמות ישירות של אתרי אינטרנט בסיומת האינטרנט המשנית של .al לא היו מותרות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iana.org/domains/root/db/al.html מידע על הסיומת .al באתר IANA]
* [https://web.archive.org/web/20190620054923/https://akep.al/ דף הבית של רשות התקשורת והאלקטרוניקה באלבניה (AKEP)]

קטגוריה:אלבניה: כלכלה