OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה בן אלול

בן אלול (ראשון מימין) ולצדו [[זרובבל גלעד ודוד כהן, 1934]]
משה בן אלול (רייכרודל) (18 באוגוסט 1901 – 24 ביולי 1981) היה עיתונאי ישראלי. עורכו הראשון של השבועון "דבר השבוע".

==קורות חיים==
משה בן אלול נולד במרינסק שברוסיה בשנת 1901. קיבל חינוך יהודי מסורתי ב"חדר" בריגה, ולמד בבית ספר עממי, בגימנסיה, בקורסים למורים ובאוניברסיטת ריגה. עסק בהוראה. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל. עבד כחלוץ בבניין, בסלילת כבישים ובחקלאות, ולאחר מכן כספרן וכמורה בבית הספר לילדי עובדים בתל אביב. משנת 1928 היה מורה לספרות והיסטוריה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. כתב מאמרים בעיתון "דבר" מאז היווסדו ב-1925 והיה חבר מערכת העיתון.

בשנים 1929–1930 היה בן אלול שליח ההסתדרות הכללית אל תנועת החלוץ בלטביה. בשנת 1930 השתתף כציר בקונגרס ארץ ישראל העובדת בברלין, קונגרס שיזם דוד בן-גוריון של נציגי תנועות יהודיות מכל העולם בקריאה לצאת לעזרת היישוב ותנועת העבודה בתקופה שלאחר מאורעות תרפ"ט.

משנת 1931 היה עורכו של "במעלה", ביטאון תנועת הנוער העובד. במלחמת העולם השנייה, בשנים 1942–1945, התנדב ליחידה ארץ ישראלית בצבא הבריטי.

בשנת 1946, כאשר נוסד השבועון "דבר השבוע", נתמנה בן אלול להיות עורכו הראשון, ומילא תפקיד זה עד לשנת 1956. כתב בשם העט "מ. אחי-יוסף".
היה חבר אגודת העיתונאים.

משה בן אלול נפטר בשנת 1981 והוא בן 80 שנה.

משנת 1926 היה נשוי לרבקה לבית הכט, והיה אב לבן, דוד בן אלול, עיתונאי אף הוא, ששימש עורך מדור הקולנוע של "דבר השבוע".

==ספריו==
* מה שלום ידידי?: מבחר רשימות; ציורים: אריה נבון, תל אביב: דבר, תש"ך 1959.
* איך למדתי עברית מפי חיות ועופות: מפלאי השורש העברי, תל אביב: דבר, תשכ"ה 1965.
* אדם הולך בעקבות עצמו: מבחר רשימות ומאמרים, תל אביב: עם עובד / תרבות וחנוך, תש"ם 1980.

==לקריאה נוספת==
* 'בן־אלול (רייכרודל), משה', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 85. 
* גצל קרסל, לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים, ספרית פועלים, 1965, כרך א, עמ' 262.
* מיכאל אסף, 'העיתונאי-החלוץ – משה בן-אלול', ספר השנה של העיתונאים, 1982, 339.

==קישורים חיצוניים==
* 

ממאמריו:
* 
* 
* , 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים בשפה העברית
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:סגל בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
ויליאם בראון (שגריר)

ויליאם אנדריאס בראון (באנגלית: William Andreas Brown; נולד ב-7 בספטמבר 1930) היה דיפלומט אמריקאי אשר כיהן כשגריר ארצות הברית בתאילנד (1985–1988) וכשגריר ארצות הברית בישראל (1988 - 1992). בשנת 1993, לאחר פרישתו, שב לישראל למשך חודשים ספורים כשגריר זמני, עם סיום כהונתו של השגריר ויליאם הרופ.

== ביוגרפיה ==
בראון נולד בלקסינגטון שבמסצ'וסטס למשפחה דלת אמצעים ממעמד הפועלים. הוריו התגרשו בעודו תינוק והוא גודל על ידי אימו וסבו. בשנת 1948, לאחר סיום לימודי התיכון, התקבל ללימודים באוניברסיטת הרווארד במלגה של עתודת קצינים לצי האמריקאי (באנגלית: Naval Reserve Officers Training Program). ב-1952 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בהיסטוריה רוסית. עם סיום לימודיו התגייס לחיל הנחתים האמריקני, ועם סיום הכשרתו כקצין תותחנים נשלח לקוריאה הדרומית, פחות מחודש לאחר הפסקת האש במלחמת קוריאה. בקוריאה שהה כשנה ושימש כקצין תצפית קדמי וקצין בקרת אש בתותחנים. בשנת 1954, לאחר שסורבה בקשתו לצאת ללימודי סינית, התפטר מתפקידו והשלים לימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד בסינית וביפנית. בשנת 1956 סיים בחינות בעל-פה לקראת תואר דוקטורט בהרווארד בלימודים סיניים.

בראון הצטרף לשירות החוץ של מחלקת המדינה של ארצות הברית בסוף שנת 1956. בשנת 1957 נשלח לקונסוליה האמריקאית בהונג קונג, ובמהלך עבודתו שירת אף בסינגפור, מוסקבה, ניו דלהי, וטאיפיי. בין השנים 1979–1982 שימש כסגן ראש המשלחת הדיפלומטית בשגרירות ארצות הברית בתל אביב, תחת השגריר סמואל לואיס, הוא נשוי להלן.

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [http://hdl.loc.gov/loc.mss/mfdip.2007bro03 Interview with Ambassador William Andreas Brown], The Foreign Affairs Oral History Collection of the Association for Diplomatic Studies and Training.
</div>

קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בישראל
קטגוריה:שגרירים בתאילנד
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
המערה (אופרה)

דיסק האופרה
המערה היא אופרת וידאו-ארט בשלוש מערכות של המלחין האמריקאי סטיב רייך לטקסט של אשתו, בריל קורוט. הצגת הבכורה נערכה ב-1994 על ידי אנסמבל סטיב רייך בניצוחו של פול היליר. 

==עלילה==
המערה המדוברת באופרה היא מערת המכפלה, בה קבורים לפי המסורת שלושת האבות ושלוש האמהות וכן אדם וחוה. האופרה מורכבת משלוש מערכות, בכל אחת נשאלות חמש שאלות: מיהו אברהם בשבילך? מי היא שרה בשבילך? מי היא הגר בשבילך? מי הוא ישמעאל בשבילך? מי הוא יצחק בשבילך? במערכה הראשונה עונים על השאלה יהודים ישראלים, בשנייה עונים פלסטינים, ובשלישית אמריקאים.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.boosey.com/pages/opera/moredetails.asp?musicid=1260 אודות האופרה]

קטגוריה:אופרות
קטגוריה:אופרות באנגלית
Journal of Hellenic Studies

Journal of Hellenic Studies או בשמו המקוצר JHS הוא כתב עת מדעי בריטי המכיל מאמרים שעניינם מחקר יוון העתיקה; כלומר שפה, ספרות, היסטוריה וארכאולוגיה של יוון העתיקה. בכתב העת מתפרסמות גם ביקורות של ספרים חשובים על מחקר יוון העתיקה. הוא רואה אור מדי שנה מאז 1880 עד ימינו בידי החברה ללימודי יוון העתיקה (Society for the Promotion of Hellenic Studies).

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.hellenicsociety.org.uk/ אתר החברה הבריטית למחקר יוון העתיקה] 

קטגוריה:כתבי עת להיסטוריה
איסאן

איסאן כחלק ממפת תאילנד
אזור איסאן
איסאן (באיסאן ובתאית: อีสาน) הוא האזור הצפון-מזרחי של תאילנד הכולל 20 מחוזות. אזור זה גובל בנהר המקונג בצפון ובמזרח (לאורך הגבול עם לאוס), בקמבודיה ובהרי פרצ'ינבורי בדרום ובצפון ובמרכז תאילנד במזרח.

על פי מדדים שמפרסמת ממשלת תאילנד זהו האזור העני ביותר והכי פחות מתויר במדינה, תושביו מתפרנסים בעיקר מחקלאות ושטחו 160,000 קמ"ר. מאזור זה באים רוב העובדים התאילנדים שמגיעים לעבוד בחקלאות בישראל.

השם "איסאן" נגזר מהשם "איסאנפורה", בירת ממלכת צ'נלה, ממלכה קמבודית קדומה. השפות המדוברות הן איסאן (ניב של שפת לאו שנכתב באותיות תאיות) ותאית.

== דמוגרפיה ==

נכון לשנת 2010, אוכלוסיית איסאן מונה כ-21,305,000 איש. ארבעים אחוזים מתושבי איסאן מתגוררים במחוזות אובון רטצ'תאני, אודון תאני, קוראט וקון קאן.

==המחוזות הגדולים באזור==
* מחוז נאקון ראטצ'אסימה שבירתו היא העיר נאקון ראטצ'אסימה, הקרויה גם קוראט.
* מחוז אובון ראטצאתאני שבירתו אובון ראטצאתאני ובו שני פארקים לאומיים, הפארק הלאומי פה תם והפארק הלאומי פו צ'ונג ניוי.
* מחוז בוריראם שבירתו היא העיר בוריראם.
* מחוז אודון תאני
* מחוז קו קאן שבירתו היא העיר קון קאן.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאילנד: גאוגרפיה
המועצה הלאומית למחקר ופיתוח אזרחי

המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח (המולמו"פ) היא גוף ממשלתי ישראלי הנמצא באחריות משרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה ומטרתו לספק ייעוץ בלתי-תלוי לממשלת ישראל בנושאי תכנון, תיאום ותקצוב מחקר ופיתוח אזרחי בישראל. למועצה מערך נתונים לאומי על המחקר והפיתוח בישראל.

== מטרות ==
מטרתה של המועצה לתת לממשלה ייעוץ מקצועי בלתי תלוי בתחומי תכנון, תיאום והתקצוב של כל המחקר והפיתוח האזרחי בישראל (בעיקר באוניברסיטאות ותמריצים), לגבש מדיניות אחידה ומאוזנת, ליצור מסגרת תומכת לניצול מיטבי של הפוטנציאל המדעי הטכנולוגי של מדינת ישראל. להבטיח את פיתוחו, ואת מיצויים של המשאבים הלאומיים המושקעים במחקר ובפיתוח למען רווחתה ושגשוגה של מדינת ישראל.

כחלק מתפקודה, המועצה מקימה ועדות לאומיות וועדות-משנה כדי לחקור ולתת המלצות בנושאי מדיניות מחקר ופיתוח (מו"פ). בין הנושאים שבהם עסקו הוועדות הללו היו מו"פ הממשלתי, בהקמת מערך נתונים לאומי, למו"פ במכוני המחקר ובמדענים הראשיים, בתשתיות מחקר, בקשרי מו"פ בינלאומיים, בקשרי אקדמיה-תעשייה, במדעי החיים והרפואה, באנרגיה ובתיאום מו"פ ביטחוני ואזרחי.
==היסטוריה==
המועצה הלאומית למחקר ולפיתוח הוקמה לראשונה על פי החלטת ממשלת ישראל השמינית בראשות דוד בן-גוריון ב-15 בנובמבר 1959 והתכנסה לראשונה בפברואר 1960. בין השאר מימנה מחקרים לתעשייה התרופות ותעשיית האלקטרוניקה בישראל.

בשנת 1997 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לסגור את המועצה, אך היא הוקמה מחדש על פי שחוקק בנובמבר 2002. ביולי 2004 כוננה לראשונה המועצה בראשות הפרופסור דן זסלבסקי. המועצה מורכבת ממליאה שבה 15 חברים ומשקיף ממשרד הביטחון, ובראשם עומד יושב ראש. המועצה כפופה לשר המדע והטכנולוגיה ולמשרדו מאז שנת 2007.

בתחילת 2010 התפטרו חברי מליאת המועצה ביחד עם יושב ראש המועצה, במחאה על כישלון המאמצים להקנות למועצה מעמד עצמאי, לדבריהם, בניגוד לחוק המועצה מ-2002. הם קובלים על כך שמכיוון שהמועצה נמצאת תחת משרד המדע והטכנולוגיה, הם מתקשים להפעיל סמכות, לקבל תקציב נאות לפעילות, ולפעול באופן אובייקטיבי ללא תלות במשרד המדע, אותו הם אמורים לתכנן. הם ביקשו להעביר את המועצה למשרד ראש הממשלה, בדומה למועצה הלאומית לכלכלה או המועצה לביטחון לאומי, או להפוך אותה לגוף סטטוטורי, בדומה למעמד האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.

==בעלי תפקידים==
חברי המועצה ממונים על ידי נשיא המדינה, על פי המלצת הממשלה. בספטמבר 2007 מונה לתפקיד יושב ראש המועצה פרופ' עודד אברמסקי, והתפטר ממנו ביוני 2010, במחאה על חוסר הנכונות להסדיר מעמד עצמאי לוועדה. החליף אותו בתפקיד היושב ראש פרופ' יצחק בן ישראל, אשר כיהן כיושב ראש המועצה בין השנים 2010–2017. אחריו כיהן משה ארנס כיושב ראש המועצה, והחל ממרץ 2018 כיהן בתפקיד הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ עד אשר מונה לתפקיד נציב שירות המדינה כחצי שנה לאחר מכן. בנובמבר 2020 מונה פרופ' פרץ לביא ליושב ראש המועצה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:ישראל: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:משרד המדע והטכנולוגיה
בנק אמריקאי ישראלי

בנק אמריקאי ישראלי, או בנק יפת בשמו הראשון, היה בנק ישראלי שפעל משנת 1933 ועד למיזוגו הסופי בבנק הפועלים בשנת 1999.
== אודות הבנק ==
הבנק נוסד בשנת 1933 על ידי יעקב (הרמן) יפת, בן למשפחת בנקאים יהודים מברלין (ואביו של ארנסט יפת) שעלה לארץ ישראל, בשותפות עם אלפרד פויכטוונגר ורוברט לוי. לפני שעלה ניהל יפת את בנק יפת-זונדהיימר ושות' בברלין (בנק שנוסד על ידי אביו בפרנקפורט). הסניף הראשון הוקם ברחביה בירושלים, סניף תל אביב<ref></ref> נפתח בשנת 1934, וסניף חיפה בשנת 1949. יעקב יפת נפטר בשנת 1939 ואלפרד פויכטוונגר, היה למנהל הבנק. אלפרד היה אח של אילזה פויכטוונגר אשתו של יעקב יפת וב-1953 היא מכרה לו את חלקה בבנק.

בשנת 1956 הוטל על הבנק קנס של 100,000 לירות, לאחר שהורשע בעבירות מטבע חוץ. בשנת 1957 מכר אלפרד פויכטוונגר את הבנק לקבוצת משקיעים זרים בראשות דוד דונסקי וסם דובינר. 

ביולי 1969 רכש בנק הפועלים 75% מהבעלות על בנק יפת, והמשיך להפעילו כבנק עצמאי.

בשנת 1975 התאחד בנק יפת עם הנציגות הישראלית של אקסצ'יינג נשיונל בנק אוף שיקגו (Exchange National Bank of Chicago) שהיו לה שני סניפים בישראל (בירושלים ובתל אביב), ליצירת בנק אמריקאי ישראלי.

הסניף הראשי של הבנק בתל אביב שכן בשדרות רוטשילד 11 משנות השלושים עד לסגירתו בשנת 1998. בנין ההנהלה המרכזית של הבנק שכן בשדרות רוטשילד 28, בשנת 2002 מכר בנק הפועלים את הבניין למיקי דורסמן.

ב-1 ביולי 1999 מוזג בנק אמריקאי-ישראלי אל בנק הפועלים וחדל להתקיים כגוף עצמאי או כמותג. כל 17 סניפי הבנק הפכו לסניפי בנק הפועלים ובהמשך חלקם נסגרו.

==הערות שוליים==

אמריקאי ישראלי
יפת
קטגוריה:בנק הפועלים
קטגוריה:משפחת פויכטוונגר: בנקים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1933
דוי אינתנון

דוי אינתנון - הנקודה הגבוהה בתאילד 2,565 מטר.
הטלסקופ בדוי אינתנון
דוי אינתנון (בתאית: ดอยอินทนนท์) הוא ההר הגבוה ביותר בתאילנד, גובהו 2,565 מטרים. ההר נמצא במחוז צ'יאנג מאי והוא מורכב מבתולית גרניטי.

זהו האזור הקר ביותר במדינה והטמפרטורות בו יורדות לעיתים אף מתחת ל-0.

בשנת 1954 הוכרז אזור ההר כפארק לאומי ובשנים 1972 ו-1975 שטח הפארק הורחב עד לגודלו היום - 482 קמ"ר.
הפארק הלאומי מקיף שטחים מגובה 800 מטר ועד לפסגת ההר ונקרא הפארק הלאומי דוי אינתנון.

בשנים 1987 ו-1992 נבנו על ההר 2 מקדשים לכבוד ימי ההולדת 60 של המלך והמלכה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070929102910/http://www.dnp.go.th/parkreserve/asp/style1/default.asp?npid=1&lg=2 אתר הפארק הלאומי דוי אינתנון]
* 

קטגוריה:תאילנד: גאוגרפיה
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
אלפרד קאפי

אלפרד קאפי
אלפרד קאפי (בצרפתית: Alfred Capus; 25 בנובמבר 1857 - 1 בנובמבר 1922) היה מחזאי, סופר ועיתונאי צרפתי.
== ביוגרפיה ==
אלפרד קאפי נולד בעיר אקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת לאב שהיה פרקליט במרסיי. לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית ספר תיכון בטולון, לא הצליח להתקבל לאקול פוליטקניק בפריז, ולמד בבית הספר למכרות שבעיר - אחד המוסדות החשובים להכשרת מהנדסים - אך לא קיבל הסמכה כמהנדס.

ב-1878 פרסם סיפורים קצרים בשיתוף עם ל. וונובן, ובשנה שלאחריה הם שיתפו פעולה בכתיבת המחזה "נשוי בעל כורחו" שהוצג בתיאטרון קלוני בפריז. ב-1886 הפך לעיתונאי וכתב דברי הספד על מותו של צ'ארלס דרווין. הוא התפרסם בשל כתבותיו העסיסיות ומלאות הדמיון בעיתונים היומיים "לה גולואה" ו"ל'אקו דה פארי" ובשבועון "ל'אילוסטראסיון".

אלפרד קאפי החל לפרסם סדרת נובלות: "המפסיד מרוויח" (1890), "הבחנה כוזבת" (1891) ו "שנים הרפתקניות" (1895). נובלות אלה מתארות את מאבקיהם של שלושה צעירים בתחילת הקריירה שלהם כסופרים. על בסיס הנובלה האחרונה הוא כתב את הקומדיה הראשונה שלו "ביניול ובתו" (1895). ב-1896 כתב את המחזה "הזכאי" בשיתוף עם אלפונס אלה. ב-1900 כתב את הקומדיה "הגברים של לאונטין" (שעובדה ב-1928 לסרט קולנוע גרמני בהשתתפות השחקנית ההולנדית טרוס ואן אלטן). ב- 1902 כתב את המחזה "גבירת הארמון" שהוצג באותה שנה בהשתתפות לוסיין גיטרי, וב-1904 - את המחזה "נעורינו" שהיה המחזה הראשון שלו שהועלה על הבמה על ידי הקומדי פראנסז.

הוא שימש כנשיא אגודת הסופרים וקיבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי. ב-1909 וב-1911 ניסה להיבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ללא הצלחה, אך ב-12 בפברואר 1914 נבחר לחבר אקדמיה זו במקומו של אנרי פואנקרה שמת ב-1912. הוא כתב כמה מאמרים בעיתון "לה פיגארו" תחת שם העט גרנדורז'. ב-1914, עם מותו של גאסטון קאלמט, שהיה מנהל עיתון זה, אלפרד קאפי הפך לעורך ומנהל של העיתון. במשך ארבע שנות מלחמת העולם הראשונה ערך את החדשות בעיתון זה בפטריוטיות רבה.

למרות הצלחותיו כסופר וכעיתונאי, כישרונותיו של אלפרד קאפי באו על ביטוים בעיקר במחזותיו שהוצגו בתקופת הבל אפוק. המחזאי הצרפתי רובר דה פלר שיבח מחזות אלה ואמר כי מדובר ב"אחת ההצלחות הנדירות ביותר של התיאטרון הצרפתי". ב-1923, כאשר הסופר והמהנדס הצרפתי אדואר אסטונייה נבחר לאקדמיה הצרפתית במקומו של אלפרד קאפי, הוא תיאר אותו כ"פילוסוף אדיב שהאירוניה שלו חותכת כסכין, אך לעולם איננה מסתיימת ללא חיוך".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1858
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1922
ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו

ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו (באנגלית: John Winston Spencer-Churchill, 7th Duke of Marlborough; 2 ביוני 1822 - 4 ביולי 1883) היה מדינאי ואציל בריטי, שר, חבר קבינט ממשלת בריטניה וסבו של וינסטון צ'רצ'יל.

== ביוגרפיה ==
מרלבורו נולד בגרבולדישאם הול שבנורפוק, והיה בנו הבכור של ג'ורג' ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השישי ממרלבורו ואשתו ליידי ג'יין, בתו של אדמירל ג'ורג' סטיוארט, הרוזן השמיני מגאלאווי. עם לידתו קיבל את תואר הרוזן מסנדרלנד, אותו נשא עד 1840 כשהפך למרקיז מבלנדפורד, שהוא התואר המוענק ליורש של דוכסות מרלבורו. בין 1834 ל-1839 למד באיטון קולג', וב-1840 למד באוריאל קולג' שבאוקספורד. ב-7 ביוני 1853 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפט אזרחי מטעם אוניברסיטת אוקספורד.

מרלבורו היה חבר הפרלמנט הבריטי מטעם וודסטוק בין 1844 ל-1845 ובין 1847 ל-1857. בשנתו האחרונה מונה לתפקיד לורד לוטננט של אוקספורדשייר, בו החזיק עד 1883. לאחר שירש מאביו את הדוכסות הוא נכנס גם לבית הלורדים. בין 1866 ל-1867 הוא שירת תחת לורד דרבי בתפקיד לורד סטיוארד, ובין מרץ 1867 לדצמבר 1868 תחת דרבי ובנג'מין דיזראלי בתפקיד הלורד נשיא המועצה עם מושב בקבינט ממשלת בריטניה. ב-10 ביולי 1866 הושבע לחבר במועצה המלכותית, וכעבור שנתיים הפך לאביר במסדר הבירית. בין 1876 ל-1880 שירת פעם נוספת תחת ד'יזראלי, הפעם כלורד לוטננט של אירלנד. כהונתו באירלנד נחשבה למוצלחת, והוא פעל לשיפור הכלכלה המקומית.

מרלבורו מת ב-4 ביולי 1883 בכיכר ברקלי 29 שבמייפייר ממחלת לב, ונקבר בקפלה שבארמון בלנהיים. צוואתו בוצעה ב-15 בספטמבר של אותה שנה, והוערכה בשווי של 146,000 לירות שטרלינג. הוא החל גם במכירת חלקים מרכוש המשפחה על מנת להתמודד עם ההידרדרות במצבו של ארמון בלנהיים, שהחלה בתקופת הדוכס השישי ממרלבורו. בנו הבכור ויורשו, ג'ורג', המשיך במגמה זו.

==משפחתו==
ב-12 ביולי 1843 נישא מרלבורו לליידי פרנסס אן אמילי (1822–1899), בתו הבכורה של המרקיז השלישי מלונדונדרי, בכנסיית ג'ורג' הקדוש שבמייפייר. לזוג נולדו אחד עשר ילדים:
*ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו (1844–1892)
*לורד פרדריק ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל (1846–1850)
*ליידי קורנליה הנרייטה מריה ספנסר-צ'רצ'יל (1847–1927): נישאה לאיבור ברטי גסט, הברון הראשון מווימבורן, בנה של ליידי שרלוט גסט.
*ליידי רוזמונד ג'יין פרנסס ספנסר-צ'רצ'יל (מתה ב-1920)
*לורד רנדולף הנרי ספנסר-צ'רצ'יל (1849–1895): פוליטיקאי שמרן ואביו של ראש ממשלת בריטניה סר וינסטון צ'רצ'יל.
*ליידי פאני אוקטביה לואיז ספנסר-צ'רצ'יל (1853–1904): נישאה לאדוארד מרג'וריבנקס, הברון השני מטווידמות'.
*ליידי אן אמילי ספנסר-צ'רצ'יל (1854–1923)
*לורד צ'ארלס אשלי ספנסר-צ'רצ'יל (1856–1858)
*לורד אוגוסטוס רוברט ספנסר-צ'רצ'יל (1858–1859)
*ליידי ג'ורג'יאנה אליזבת' ספנסר-צ'רצ'יל (1860–1906)
*ליידי שרה איזבלה אוגוסטה ספנסר-צ'רצ'יל (1865–1929)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.thepeerage.com/p10594.htm#i105935 ביוגרפיה] באתר thepeerage.com
* 

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
7
קטגוריה:חברי בית הלורדים הבריטי
קטגוריה:לורדים לימי חייהם
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:הלורד נשיא המועצה
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1822
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1883
ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו

ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו
ג'ורג' צ'ארלס ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השמיני ממרלבורו (באנגלית: George Charles Spencer-Churchill, 8th Duke of Marlborough; 13 במאי 1844 – 9 בנובמבר 1892) היה אציל בריטי, בנו של ג'ון וינסטון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס השביעי ממרלבורו.

== חייו ==
בין 1857 ל-1860 למד באיטון קולג', ולאחר סיום לימודיו הצטרף לצבא הבריטי וב-1863 קיבל דרגת לוטננט במסגרת שירותו במשמר הפרשים המלכותי.

ב-8 בנובמבר 1869 נישא בארמון וסטמינסטר לליידי אלברת'ה אן המילטון, בתו של הדוכס הראשון מאברקורן. הם התגרשו ב-20 בנובמבר 1883, זמן קצר לאחר שהוא ירש תואר הדוכס ממרלבורו בעקבות מות אביו. למרות שמבחינה טכנית הדוכסית החדשה הייתה אלברת'ה, היא העדיפה את התואר ששימש אותה לאורך רוב נישואיהם ונודעה בשם אלברת'ה, המרקיזה מבלנדפורד. לזוג נולדו ארבעה ילדים:
* ליידי פרנסס לואיזה ספנסר-צ'רצ'יל (1870–1954): נישאה לסר רוברט גרסלי, הברונט האחד-עשר וילדה לו ילדים.
* צ'ארלס ריצ'רד ג'ון ספנסר-צ'רצ'יל, הדוכס התשיעי ממרלבורו (1871–1934)
* ליידי ליליאן מוד ספנסר-צ'רצ'יל (1873–1951): נישאה לקולונל ססיל גרנפל וילדה לו ילדים.
* ליידי נורה ביאטריס הנרייטה ספנסר-צ'רצ'יל (1875–1946): נישאה לפרנסיס ברדלי-בירט וילדה לו ילדים.

בתקופת נישואיו לאלברת'ה נולד לו ילד מחוץ לנישואים, גאי ברטראנד (נולד ב-1881), לאחר רומן שניהל עם אדית פירס-ויליאם (מתה ב-1897). פירס-ויליאם הייתה אשתו של הניג פינץ', הרוזן השביעי מאיילספורד (1849–1885). בניסיון להניא את לורד איילספורד מתביעת הגירושים שהגיש, איימו ליידי איילספורד ולורד רנדולף צ'רצ'יל (אחיו הצעיר של מרלבורו) על הנסיכה מוויילס כי הם יזמנו את נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי, כעד במשפט הגירושים. ב-1886 הוא גם הוזכר כאחד מארבעת האנשים שעמם ניהלה ליידי קולין קמפבל רומן, במסגרת משפט הגירושים שלה שזכה לתהודה תקשורתית רבה באותה עת.

ב-29 ביוני 1888 נישא לג'יין ליליאן וורן פרייס, אלמנתו של מיליונר נדל"ן ניו יורקי בשם לואיס קאר האמרסליי. טקס הנישואים האזרחי נערך בבית עיריית ניו יורק בניהולו של ראש העיר אברהם סטיבנס יואיט. הטקס דתי נערך יום אחד לאחר מכן, בכנסיית המשכן הבפטיסטית ובניהולו של הכומר המקומי דניאל פוטר. מהנישואים הללו לא נולדו ילדים.

הוא מת ב-9 בנובמבר 1892 בארמון בלנהיים, ונקבר בו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.thepeerage.com/p10595.htm#i105941 ביוגרפיה] באתר thepeerage.com

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת ספנסר-צ'רצ'יל
8
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1844
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1892
מיה קוך

מיה קוך (6 באוגוסט 1946 – 3 במרץ 2007) הייתה לוחמת בשחיתות. ממייסדי עמותת עוגן, זוכת אות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון.

== ביוגרפיה ==
קוך נולדה בשנת 1946 בעיר חיפה. בשנת 1974 החלה לעבוד בחברת תנובה, אשר ישבה במתחם השוק הסיטונאי בתל אביב, בתפקיד מזכירת גזבר החברה, קוך ידועה בעקבות חשיפת פרשת השחיתות בחברת תנובה.

קוך נפטרה בשנת 2007 ממחלת הסרטן, בגיל 60.

== חשיפת פרשת השחיתות בתנובה ==
בשנת 1977 חשפה שחיתות במקום עבודתה ב'תנובה', כשזו עוד הייתה קשורה באופן עמוק בריכוזיות השלטון בישראל. קוך דיווחה למשטרה על היעלמותן של המחאות רבות מהחשבונות הציבוריים של תנובה והראיות שהיא סיפקה הביאו להרשעתם של שלושה בכירים בתנובה בגנבת עשרות אלפי דולרים. כתגובה קיבלה מכתב פיטורין מתנובה.

קוך נאבקה בפיטוריה ותנובה פנתה לפסיכיאטר, ד"ר משה אבנון שלא בדק אותה אישית וכתב חוות דעת, שעל פיה קוך אינה שפויה כביכול וכי עליה להתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי. כחלק מתוצאותיו של המאבק תוקן חוק טיפול בחולי נפש, ונקבע שאסור לאשפז אדם בכפייה ללא בדיקת פסיכיאטר מחוזי. ד"ר אבנון הושעה מתפקידו. במהלך הפרשה רואיינה קוך לכ-200 כתבות בתקשורת.

== הקמת עמותת עוגן ==
בשנת 1989 הייתה קוך בין מייסדי עמותת עוגן לסיוע לעובדי ציבור הרוצים לחשוף שחיתות וחוששים לפגיעה אישית בהם או במקום עבודתם.

== זכייה באות אביר איכות השלטון ==
בשנת 2006 זכתה קוך באות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון.

== ראו גם ==
* עמותת עוגן
* התנועה למען איכות השלטון

== לקריאה נוספת ==
* דן מרגלית, התפכחות, זמורה ביתן, 2009, עמ' 111

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.oggen.org.il אתר עמותת עוגן]
** [http://www.oggen.org.il/userfiles/files/PDF/מיה%20קוך.pdf גב' מיה קוך ז"ל]
** [https://cdn.exiteme.com/exitetogo/www.oggen.org.il/userfiles/files/PDF/media/%D7%A0%D7%99%D7%A6%D7%97%D7%95%D7%9F%20%D7%94%D7%A9%D7%A4%D7%99%D7%95%D7%AA.pdf ניצחון השפיות]
* 
*

קטגוריה:חושפי שחיתויות בישראל
קטגוריה:זוכי אות אביר איכות השלטון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2007
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
מפרק העצה והכסל

מבט קדמי על מפרקי האגן
מבט אחורי על מפרקי האגן
מפרק הֶעָצֶה וְהַכֶּסֶל (TA: Articulatio sacroiliaca. בראשי תיבות מאנגלית: SIJ) הוא מפרק נושא משקל בין עמוד השדרה לאגן. בגוף האדם שני מפרקים כאלו, משני צידי עצם העצה. המפרק הוא בחלקו מפרק סינוביאלי ובחלקו מפרק פיברוטי (סיבי), התנועה שהוא מאפשר מעטה אך הוא חזק ויציב.

פני המפרק אינם חלקים אלא בנויים בליטות ושקעים בשתי העצמות המרכיבות את המפרק המשתלבים אלו באלו. פני המפרק בסיוע מערכת הרצועות החזקה שלו שומרים על יציבותו. המפרק מאפשר תנועה סיבובית בין עצמותיו, הבאה לידי ביטוי בזמן הליכה ובעת ספיגת זעזועים. כך למשל בנחיתה מגובה, הכוח שמפעיל משקל הגוף על העצה דרך עמוד השדרה, גורם לעצה להסתובב מעט קדימה (חלקה העליון נע קדימה וחלקה התחתון נע אחורה) ביחס לאינומיניט (המבנה המורכב משלוש עצמות האגן המאוחות), סיבוב הגורם למפרק כולו לספוג חלק מהעומסים המופעלים על הגוף.

== רצועות ==
קופסית המפרק ורצועותיו אחראים על חלק ניכר מעמידותו של מפרק העצה והכסל. חלק ממבני הרקמות הרכות הם אקסטרינסים (או חוּצִיִם) וחלקם אינטרינסים (או תּוֹכִיִם).
הרצועות האינטרינסיות שומרות על עצמות המפרק מהודקות זו לזו:
* רצועות העצה והכסל הבין גרמיות (Ligamentum sacroiliaca interossem) הן רצועות עמוקות, קצרות וחזקות המחברות בין גבששת העצה לגבששת הכסל.
* רצועות העצה והכסל הקדמיות (Ligamentum sacroiliaca anterius) מכסות את החלק הקדמי של המפרק. הן אינן חזקות כרצועות האחרות של המפרק ולעיתים הן מתגרמות החל מהעשור השישי לחיים.
* רצועות העצה והכסל האחוריות (Ligamentum sacroiliaca posterius) הן מערכת חזקה של סיבים קצרים רוחביים המחברים בין הכסל לחלק העליון של העצה (רצועת העצה והכסל האחורית הקצרה) ושל סיבים ארוכים אורכיים המחברים בין החלק התחתון של העצה לקוצי הכסל האחורים (רצועת העצה והכסל האחורית הארוכה).
הרצועות האקסטרינסיות מאפשרות מעט תנועה סיבובית במפרק אך מגבילות אותה ומונעות מהעצה להסתובב יתר על המידה קדימה בתגובה לעומסי משקל הגוף המונח עליה:
* רצועת העצה והגבשוש (Ligamentum sacrotuberale) מחברת בין העצה לגבששת השת. סיביה נאחזים בפנים האחוריים של העצה ושל עצם העוקץ ובכסל, והם נמשכים עד לגבששת השת.
* רצועת העצה והקוץ (Ligamentum sacrospinale) מחברת בין העצה ועצם העוקץ לבין קוץ השת.
* רצועת הכסל והמותן (Ligamentum iliolumbale) מחברת בין הזיז הרוחבי של החוליה המותנית החמישית לבין רכס הכסל. חלקה התחתון של הרצועה מכונה רצועת המותנים והעצה והיא נאחזת בחלק הצידי של עצם העצה.

==ראו גם==
* גומות ונוס

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">

* Moore KL, Clinically Oriented Anatomy, 3rd. Baltimore, Williams & Wilkins, 250-252, 1992. 
</div>
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מפרקים
קטגוריה:אגן
אנדי דיק

דיק מחזיק ב[[פינייטה עם תגזיר של הקומיקאי טום גרין עבור "The 1 Second Film" בדצמבר 2004]]
אנדרו ר. "אנדי" דיק (באנגלית: Andrew R. "Andy" Dick; נולד ב-21 בדצמבר 1965) הוא קומיקאי, שחקן, מוזיקאי ומפיק אמריקאי.

== ביוגרפיה ==
דיק נולד בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית, ואומץ עם לידתו בידי סו ואלן דיק. הוא גדל במספר מקומות, בקונטיקט, פנסילבניה, ניו יורק ויוגוסלביה. כבר כנער לקח חלק במספר הפקות תיאטרון, וגילה משיכה מיוחדת לתחום הקומדיה.

פריצתו של דיק הייתה בשנת 1992 בתוכניתו של בן סטילר ברשת פוקס. ב-1994 שיחק בסרט הקומי "בצבא עכשיו" לצידה של לורי פטי. בשנת 1995 החל לככב בתפקיד ראשי בסיטקום "עיקר החדשות" ברשת NBC, למשך חמש עונות עד לירידת התוכנית ב-1999. מאז הופיע דיק במספר רב של תוכניות טלוויזיה וסרטי קולנוע, בהם: תוכנית הלילה של דייוויד לטרמן, הסדרה "נני", הסרטים "ייעוץ מזחל", "אחי איפה האוטו שלי" ו"זולנדר". בשנת 2001 הפיקה רשת MTV תוכנית בכיכובו, הנקראת "המופע של אנדי דיק", אשר שודרה במשך שלוש עונות, והסתיימה בשנת 2004.

בשנת 2003 כיכב בסרט הקומי "הפטיש העברי" לצד אדם גולדברג וג'ודי גריר. בשנת 2006 שיחק בדרמה "עבדות" לצד מייקל אנגרנו, ובסרט "תקוות גדולות" לצד לייסי שאבר. 

בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "סלאשר באל איי", לצד דייב בטיסטה.

== חיים אישיים ==
דיק, המגדיר עצמו כדו מיני, היה נשוי בין השנים 1986 ל-1990, והוא אב לשלושה ילדים ממערכות יחסים שונות. דיק נעצר בעבר באשמת אחזקה בלתי חוקית של מריחואנה וקוקאין, ומודה כי הוא מתמודד עם בעיות סמים ושתיית אלכוהול גם בימים אלו. ביולי 2008 נעצר דיק לאחר שהטריד מינית צעירה בת 17. בינואר 2010 נעצר פעם נוספת לאחר שהטריד מינית שני גברים.

ב-11 במאי 2022 נעצר דיק בידי אנשי משרד השריף של מחוז אורנג' בקליפורניה, בעקבות תלונה על תקיפה מינית של גבר. דיק שהה במחיצת אנשים נוספים באתר מחנאות בקניון טרביוקו , ואנשי השריף הוזעקו למקום לאחר שאחד הגברים בחבורה התלונן שדיק הטריד אותו מינית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:ביסקסואלים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת קולומביה בשיקגו
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ארצות הברית)
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965
אנדרו פלטשר

אנדרו (אנדי) ג'ון פלטשר (באנגלית: Andrew John Leonard Fletcher; 8 ביולי 1961 – 26 במאי 2022) היה חבר להקת המוזיקה האלקטרונית הבריטית דפש מוד וממייסדיה.

== קריירה ==
=== דפש מוד ===
פלטשר ניגן בס בלהקה שהקים עם וינס קלארק, עבר לנגן בסינתיסייזר, בלהקה "Composition of Sound", יחד עם מרטין גור. בשנת 1980 הקימו השלושה את דפש מוד ביחד עם דייב גהאן, שנבחר כסולן. הוא חבר הלהקה היחיד שמעולם לא כתב או הלחין שיר בלהקה, אף על פי שהביע עניין לעשות זאת בעבר.

==חיים אישיים==
פלטשר נפטר במאי 2022 בגיל 60. כחודש לאחר מותו, פורסם כי סיבת המוות היא מפרצת באבי העורקים.

היה נשוי לגריין ולהם שני ילדים: מייגן וג'ו. להוריו קוראים ג'וי וג'ון, ויש לו שלושה אחים: סוזן, קרן וסימון כאשר הוא הבוגר מביניהם. פלטשר התגורר במרכז לונדון, בשכונת הסיטי של וסטמינסטר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דפש מוד
קטגוריה:בסיסטים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1961
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2022
סוכריית תירס

סוכריות תירס בגוון צהוב־כתום
סוכריות תירס (באנגלית: Candy Corn) הן סוכריות המורכבות מבלילה של סוכר, סירופ תירס ודבש עם קמצוץ מלח. הן מעוצבות בגודל, בצבע ובצורה של גרגירי תירס שנשרו מהקלח, כולל פאת הגרגיר בצהוב בהיר, גוף הגרגיר בצהוב־כתום, אדום או סגול (בדומה לתירס האמריקאי) וקצה הגרגיר בלבן. הסוכריות מחולקות באופן מסורתי בתקופת ליל כל הקדושים בארצות הברית וקנדה.

סוכריות תירס נוצרו לראשונה ב־1880 על ידי המגדנאי ג'ורג' רמינגר מחברת הממתקים ונדרלי (Wunderle). ייצור הסוכריות המקורי כלל תערובת סוכר דביקה, לה הוסף בצק סוכר כדי ליצור מרקם נגיס, וקצוות של מרשמלו כדי לאפשר אחיזה נוחה. החל מסוף המאה ה־20 הסוכריות עשויות בעיקר סוכר וסירופ תירס. אגודת המגדנאות האמריקאית (National Confectioners Association) העריכה ב־2004 כי 20 מיליון ליטראות של סוכריות נמכרות כל שנה (יותר מתשעה מיליון ק"ג). אף על פי שהסוכריות נמכרות בעיקר בליל כל הקדושים (ובתחילת המאה ה־21, גם בחג המולד ובפסחא, בגוונים מסורתיים) הן זמינות כל השנה בשוק הצפון אמריקאי.

סוכריות התירס הופיעו במספר סרטים אמריקאים כאלמנט תרבותי. בין השאר הם היו החטיף שנאכל על ידי דמותו של נורמן בייטס במותחן פסיכו מ־1960. הן אינן נפוצות מחוץ לצפון אמריקה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סוכריות
קטגוריה:ארצות הברית: תרבות
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:מאכלי ליל כל הקדושים
צ'ארלסטאון (נוויס)

צ'ארלסטאון (באנגלית: Charlestown) היא בירת האי נוויס ומחוז סנט פול צ'אלרסטאון בפדרציית סנט קיטס ונוויס שבאיי הודו המערבית. העיר ממוקמת בצידו המערבי של האי נוויס. מתגוררים בה כ-1,500 תושבים והיא המרכז האדמיניסטרטיבי, התחבורתי והמסחרי של האי. בעיר ממוקם רציף המעבורת המקשר את האי נוויס לאי סנט קיטס.

==היסטוריה==
העיר הוקמה בשנת 1860 סביב מצודת צ'ארלס ההיסטורית, אשר הגנה על העיר מדרום, לאחר שהיישוב הראשון באי, ג'יימסטאון, נהרס בעקבות צונאמי. מצודה נוספת – מצודת הסלעים השחורים (Fort Black Rocks) – הגנה על העיר מצפון.

במהלך המאה ה-18 שימשה העיר כנמל צבאי עבור הצי הבריטי, וכן כאתר תיירות בשל מעיינות המרפא שסביבו.

שרפה שאירעה בשנת 1873 כילתה את מרבית בתי העיר.

בשל רעידות האדמה הרבות הפוקדות את האזור, ובשל התמוטטות המבנים ברעידות אלה, התפתח הנוהג לבנות בעיר מבנים שגובהם שתי קומות בלבד, כאשר הקומה העליונה עשויה עץ והתחתונה אבן. הדבר הגן על תושבי הקומות התחתונות מהתמוטטות הקומה העליונה והקל על שיקום המבנים בעקבות רעידות האדמה.

==תרבות ואמנות==
בעיר נולד אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית. ביתו משמש כמוזיאון הנצחה לזכרו. מוזיאונים נוספים הממוקמים בעיר הם מוזיאון הספורט העירוני (Nevis Sport Museum) ומוזיאון הוריישו נלסון (אשר התחתן במבנה בו ממוקם כיום המוזיאון).

==חינוך==
בעיר חמישה גני ילדים, ושבעה בתי ספר יסודיים הממומנים על ידי הממשלה. בנוסף פועלים בעיר שלושה בתי ספר פרטיים. בעיר שלושה בתי ספר תיכוניים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fallingrain.com/world/SC/10/Charlestown.html נתוני מזג האוויר בעיר]
* 

קטגוריה:סנט קיטס ונוויס: ערים
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1860
בת פרעה (להקה)

בת פרעה (באנגלית: Pharaoh's Daughter) היא להקת מוזיקת עולם מניו יורק. סגנונם המוזיקלי שילוב של הפולק האמריקאי, כליזמר יהודי, וצלילי המזרח התיכון.

חברי הלהקה הם: בתיה שכטר (שירה, עוד, גיטרה, סאז), דפנה מור (חליליות, זורנה, נאי, מלודיקה, קולות רקע), מג אוקורה (כינור), יובל אריה (תופים), שניר עזרא בלומנקרץ (בס, עוד), נח הופלד (צ'לו), דניאל פרידמן (תופים), ג'ייסון לינדנר (קלידים) ואלן קשאן (סנטור).

== דיסקוגרפיה ==

== ראו גם ==
* מוזיקת עולם
* כליזמר (מסורת מוזיקלית)

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:כליזמרים
קטגוריה:להקות אמריקאיות
ישיבת אור תורה

ישיבת אור תורה היא ישיבה השוכנת בטבריה על קבר רבי מאיר בעל-הנס.

== היסטוריה ==
הישיבה נוסדה בשנת ה'תר"ס (1900) ביוזמתו של האדמו"ר רבי שמואל וינברג מסלונים על ידי הרב משה קליערס, שכעשור מאוחר יותר מונה לרב העיר, בשיתוף הרב נח וינברג והרב יצחק מתתיהו סנדברג אשר עלו לארץ ישראל והשתקעו בטבריה בהוראת האדמו"ר רבי אברהם וינברג (הראשון) מסלונים. בשנים הראשונות כיהן כנשיא הישיבה הרב סנדברג.

בעת הקמתה (1900) שכנה הישיבה מחוץ לחומות העיר ותלמידיה, רווקים ונשואים כאחד, נהגו לשהות במבנה הישיבה כל ימות השבוע, זאת בניגוד לשאר הישיבות באותה תקופה, שלא הייתה בהן פנימיות. גם ראש הישיבה הרב קליערס נהג ללכת לישיבה ביום ראשון ולשהות בה עד יום חמישי ואז שב לביתו בין חומות העיר טבריה.

בשנים שלאחר מכן בעת ששהה הרב אשר זאב וורנר, בארצות הברית הוא גייס בין השאר עבור הישיבה כספים.

בשנת ה'תרע"ד בעת מסע הרבנים אל המושבות, עברה המשלחת וביקרה בישיבת אור תורה וכך מספר אחד התלמידים:

ברעידת האדמה שהייתה בארץ ישראל בשנת (1927), ה'תרפ"ז התמוטטו מספר מבנים בחצר הישיבה ובעקבות זאת נאספו כספים כדי לבנות מבנה חדש עבורה, שהוקם בשנת תרפ"ט.

הרב משה קליערס כיהן בראשות הישיבה עד פטירתו בכ"ג בשבט ה'תרצ"ד. לקראת פטירתו ביקש מהרב אשר זאב ורנר לשוב מארצות הברית על מנת שיקבל את תפקיד רב העיר וראשות הישיבה. הרב ורנר כיהן כראש הישיבה עד פטירתו בשנת תשי"ח ומאז ממלא את מקומו, בנו, הרב שמחה בונם וורנר.

הישיבה ניהלה גם תלמוד תורה בתוך העיר העתיקה של טבריה ובהמשך הקימה סניף של התלמוד תורה בשכונת קריית־שמואל.

==מבוגרי הישיבה==
* רבי אברהם וינברג (השלישי), מחבר "ברכת אברהם"
* רבי שלום נח ברזובסקי, מחבר "נתיבות שלום"
* הרב אהרן יוסף לוריא, מחבר "עבודת פנים"
* הרב ישראל דב אודסר, "בעל הפתק"
* הרב יצחק מתתיהו לוריא, מחבר "שערי לימוד"
* הרב משה לוריא, מראשי ישיבת המקובלים שער השמים
* הרב שלמה זאב גולינסקי, מחבר "זבח שלמה" ור"מ בישיבת שער השמים
* הרב יעקב גיל (ליפשיץ) - רבה של נס ציונה וחבר הכנסת הראשונה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.tombrabbimeirbaalhanes.co.il/index.php?link=history סקירה קצרה - על מוסדות "אור תורה" - רבי מאיר בעל הנס בטבריה], באתר הישיבה

==הערות שוליים==

ישיבת
קטגוריה:ישראל: ישיבות
ישיבת
קטגוריה:ישיבות בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית
קטגוריה:ישיבות בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:ישיבות חסידיות בישראל
קטגוריה:תנועת החסידות בארץ ישראל
קטגוריה:טבריה: חינוך
ליטל קיימן

ליטל קיימן (באנגלית: Little Cayman; "קיימן הקטן") הוא הקטן בגודלו ובמספר תושביו מבין שלושת איי קיימן שהם טריטוריה שמעבר לים של הממלכה המאוחדת.

==גאוגרפיה==
האי נמצא בים הקריבי כ-140 ק"מ צפונית מזרחית לאי גרנד קיימן וכ-8 ק"מ מערבית לאי קיימן בראק. אורכו כ-16 ק"מ, רוחבו כ-1.6 ק"מ, ומתגוררים בו כ-170 תושבים.

האי שטוח, וגובהו מטרים ספורים מעל פני הים. הנקודה הגבוהה ביותר באי היא 12 מטרים מעל פני הים.

==היסטוריה==
האי התגלה לראשונה על ידי כריסטופר קולומבוס ב-10 במאי 1503, במסעו הרביעי והאחרון לאיי הודו המערבית. האי התגלה לאחר שרוחות עזות הסיטו את ספינתו ממסלולה. קולומבוס קרא לו ולאי קיימן בראק בשם "לאס טורטוגוס" בשל הצבים הרבים שהיו בהם. בשנת 1585 הגיע לאי סר פרנסיס דרייק אשר קרא לאי בשם "לאס קיימאנאס", שמשמעה תמסח בשפת הקריב, וזאת בשל מספר רב של איגואנות שראה על האי ואשר זוהו בטעות כתמסחים (ראו קיימן שחור וקיימן גמדי של שניידר).

האי יושב לראשונה במאה ה-17, על ידי דייגי צבי ים שבנו באי מחנות. בעקבות תקיפה של שודדי ים ספרדיים בשנת 1671 ננטשו המחנות. האי יושב בשנית בשנת 1833, והוקם בו כפר בשם "כפר בלוסום" ("כפר הניחוח" - Blossom Village).

==כלכלה==
בראשית המאה ה-20 התבססה עיקר כלכלת האי על יצוא פוספטים, גידול אגוזי קוקוס ויצירת חבלים.

כיום עיקר כלכלת האי מבוססת על תיירות. האי ידוע באתרי הצלילה הסמוכים אליו. 

חברת התעופה קיימן איירוויז מקיימת טיסות סדירות מקיימן בראק ומגרנד קיימן לשדה התעופה אדוארד בודן שבאי.

באי נמצאת כנסייה אחת וסניף דואר אחד, וכן מרכז מבקרים המציג את בעלי החיים הייחודים של האי, ובהם ציפורי סולה אדומת-רגל (Sula sula) המקננים באי, האיגואנה הייחודית (Cyclura nubila caymanensis), וכן ברווזי הודו המערבית (Dendrocygna arborea) וצבי הים (Eretmochelys imbricata) המצויים בסכנת הכחדה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איי קיימן: איים
מקל גשם

טקסט=
מקל גשם הוא כלי נגינה בצורת צינור חלול וארוך העשוי בדרך כלל מעץ ואשר לתוך חללו מזדקרים קוצים, קיסמים או חומרים דומים שננעצו דרך גוף העץ. הצינור מלא בחלוקי נחל קטנטנים או שעועית יבשה. כאשר הופכים את המקל זזים העצמים הקטנים, פוגעים בקוצים לאורכו ומשמיעים קול המזכיר גשם.

== מבנה המקל ==
240x240pxגוף המקל הוא גליל ארוך הסגור משני צדדיו. גופו של מקל גשם עשוי מסוגים שונים של עץ או מכמה מינים של קקטוסים כגון Eulychnia acida ו-Echinopsis pachanoi. בגוף הגליל נמצא מבנה בצורת סליל הבנוי ממקלות או מחטים, וחפצים קטנים כגון שעועית יבשה או אבנים קטנות וכאשר הופכים את המקל החפצים מתנגשים בסליל ובדפנות העץ ויוצרים רעש של גשם. הקקטוסים, שהם חלולים, מיובשים בשמש. הקוצים מוסרים ומוחדרים לתוך הקקטוס כמו מסמרים ליצירת סליל, נוספים חלוקי נחל או חפצים קטנים אחרים, והקצוות נאטמים. כאשר מקל הגשם משתנה למיקום אנכי נשמע צליל עדין הדומה למטר גשם.<ref></ref>

== היסטוריה וגאוגרפיה ==
מאמינים כי מקל הגשם הומצא על ידי שבט המפוצ'ה והוא שימש כמשחק מתוך אמונה שהוא יכול לגרום לסופות גשם. הוא נמצא גם בחופי צ'ילה, אם כי לא בטוח אם הוא נוצר על ידי בני האינקה. ניתן למצוא מכשירים דומים גם בדרום מזרח אסיה, אוסטרליה ואפריקה, שם הוא מיוצר לרוב באמצעות במבוק ולא בקקטוס מיובש. ולעיתים קרובות הם נמכרים לתיירים המבקרים בחלקים של אמריקה הלטינית וגם בדרום מערב ארצות הברית (שיש לה היסטוריה של ספרדית והשפעה תרבותית מקסיקנית).

== לקריאה נוספת ==
* מוזלי, כריסטין וכרמן פיס. "Rainsticks: Integrating Culture, Folklore, and the Physics of Sound." פעילויות מדע 44.1 (2007): 2-5. ראש הממשלה בחיפוש אקדמי. EBSCO. אינטרנט. 27 בספטמבר 2011.
* נוג'נט, ג'ף. "Permaculture Plants, agaves and cacti" SARI ספטמבר 2011

==קישורים חיצוניים==

* [http://kinderland.xnet.co.il/arows%20presentation/c7530/195115.php הכנת מקל גשם], באתר xnet
* [http://www.exploratorium.edu/frogs/rain_stick/index.html הוראות להכנת מקל גשם], באתר exploratorium 

== הערות שוליים ==
ז'אן מולינה

ז'אן מוֹלִינֵה (בצרפתית: Jean Molinet; 1435 – 23 באוגוסט 1507) היה כרוניקן, משורר ומלחין בחצר שארל האמיץ, דוכס בורגונדיה.

== קורות חייו ==
נולד בעיר דוור (Desvres, כיום בצרפת) ולמד בפריז. בשנת 1463 היה למזכירו של כרוניקן החצר, ז'ורז' שסטלן. ב-1464 כתב את ספרו La complainte de Grèce (קינת יוון), המתאר את הפוליטיקה של זמנו מנקודת המבט של החצר הבורגונדית. עם מותו של שסטלן ב-1475 ירש את משרתו כהיסטוריון החצר. הכרוניקות שלו מכסות את התקופה שבין 1474 ו-1504, והן נערכו והודפסו לראשונה בעריכתו של ז'אן אלכסנדר בּוּשׁוֹן (Buchon) ב-1825. הכרוניקות שלו אינן מצטיינות בערכן ההיסטורי כמו אלו של שסטלן, והן כתובות בשפה מליצית וספרותית יותר.

כמשורר היה מולינה לאחד מראשי זרם ה"רטוריקנים הגדולים" (Grands Rhétoriqueurs), ששירתם הצטיינה במבנים פורמליים ובריבוי לשון נופל על לשון. הוא אחראי על עיבוד היצירה "רומן הוורד" לפרוזה מן המקור השירי. 

מולינה היה גם מלחין, בן הדור השני-שלישי של האסכולה הפרנקו-פלמית. למרות שרק יצירה אחת, הרונדו Tart ara mon cueur sa plaisance היא שלו כמעט בוודאות, המלחין ז'וסקן דה פרה, שהיה תלמידו של המלחין יוהנס אוקכם, כתב קינה על מות אוקכם, נימפות היער, למילים מאת מולינה. הרונדו, שיר בארבעה קולות, היה פופולרי ביותר בתקופתו ועדות לכך היא מספר העותקים הרב מיצירה זו, כמו כן מוכר מוטט Salva Regina לחמישה קולות שניתן לייחס לו במידה גבוהה של ודאות.

ב-1501 נבחר לכהן כקאנון (משרת כמורה) בכנסיית נוטרדם בעיר ואלנסיין. כמו כן כיהן כספרן של מרגרטה לבית הבסבורג.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Noël Dupiré, Jean Molinet, 1932 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.google.com/books?id=1kULAAAAIAAJ&printsec=frontcover&dq=Jean+Molinet&lr=&hl=iw&cd=2#v=onepage&q=&f=false כרך 3 מתוך כל כתבי ז'אן מולינה בעריכת בושון, סרוק ב-Google Books] 
* [http://icking-music-archive.org/ByComposer/Molinet.php תווים למוזיקה של מולינה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:כמרים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1435
קטגוריה:נפטרים ב-1507
מעברת עמק חפר

מעברת עמק חפר התקיימה בשנות ה-50 בסמוך למושב חיבת ציון בעמק חפר.

==היסטוריה==
המעברה הוקמה כשכונת אוהלים ביולי 1950 בסמיכות לאלישיב. בהמשך הועברו התושבים לבדונים שהוצבו בין גבעת חיים וחיבת ציון, אך כ-20 משפחות סירבו לעבור ונותרו באוהלים ליד אלישיב. אוהלים אלו קרסו במטרות הגשם של דצמבר 1951. לקראת סוף שנת 1951 הוצע להקים צריפים פיניים עבור תושבי המעברה בתור שיכון הקבע שלהם, אך תושבי המעברה סירבו לקבל צריפים אלו ודרשו מגורי קבע בבלוקים. בסוף 1951 התגוררו במעברה 100 משפחות מעיראק ו-300 משפחות מתימן ונוצרו במעברה סכסוכים בין העדות. תושבי המעברה עבדו במשקי הסביבה ולא חסר להם עבודה. באוקטובר 1952 התגוררו במעברה 330 משפחות מעולי תימן, 100 משפחות יוצאי עיראק ו-40 משפחות מאיראן.

על היחסים בין תושבי המעברה לחקלאי הסביבה העיבו טענות על סחיבת פרי בכמויות גדולות על ידי תושבי המעברה. ב-25 באוקטובר 1952 התפתח עימות בין תושבי המעברה לשומר של פרדסי הסביבה. לטענת השומר הוא הותקף על ידי תושבי המעברה וסוסו נשדד ממנו בגלל שמנע מתושבי המעברה לגנוב פירות מהעצים. לעומת זאת, תושבי המעברה טענו שהשומר היה מבצע חיפושים בלתי חוקיים בכליהם ומשסה בהם את כלבו. כוח משטרה שהגיע למעברה הותקף על ידי תושבי המעברה וגם תגבורת שהגיעה למקום גורשה. בעקבות זאת פשטה המשטרה על המעברה למחרת לפנות בוקר עם כוח של 200 שוטרים ועצרה מעל 100 מתושבי המעברה. בעקבות תלונות של תושבי המעברה על חד צדדיות של המשטרה והפעלת כוח מוגזם שלח ראש הממשלה דוד בן-גוריון את ישראל ישעיהו ונחמיה ארגוב כוועדת בדיקה לבחון את האירועים. ישעיהו טען שהמשטרה שגתה בפשיטה על המעברה וגם ראש מועצת עמק חפר האשים את המשטרה בפשיטה מיותרת במקום לפנות למועצה ולמנהל המעברה.

כבר בשנת 1951 הוקצה שטח לבניית מבני קבע ועובדה תוכנית מפורטת לשיכון. על פי התכנית, כל יחידת דיור תהיה על שטח של 2 דונם לצורך משק עזר. המועצה האזורית קיבלה על עצמה להקים מכון מים לשכונה. בסוף פברואר 1953 דווח על התחלת בניית מבני קבע באליכין עבור תושבי המעברה. חלק מתושבי המעברה, יוצאי תימן, היו בין מקימי מושב תנובות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:עמק חפר
קטגוריה:מעברות
קיימן בראק

מיקום קיימן
קיימן בראק (באנגלית: Cayman Brac) הוא אי בצפון מזרח איי קיימן שבים הקריבי.

האי ממוקם 143 ק"מ צפונית מזרחית לאי גראנד קיימן (הגדול באיי קיימן).

באי מתגוררים כ-2,100 תושבים (נכון ל-2010).

==גאוגרפיה==
אורכו של האי 19 ק"מ ורוחבו הממוצע 2 ק"מ. שטחו של האי כ-38 קמ"ר. פני האי גבוהים משני איי קיימן האחרים. במרכז האי גבעת אבן גיר, שמדרונותיה מתונים, וגובהה המרבי 43 מטרים מעל פני הים.

האי קרוי על שם גבעה זו - "בראק" בגאלית היא "סלע בולט".

==היסטוריה==
האי קיימן בראק, כמו גם האי הסמוך קיימן הקטן, התגלו על ידי כריסטופר קולומבוס במהלך מסעו הרביעי והאחרון, בשנת 1503, בעקבות רוחות עזות אשר סחפו את ספינתו מנתיבה המתוכנן. הספינה, שהפליגה מהיספניולה לפנמה נסחפה והגיעה לאיי קיימן. קולומבוס קרא לאיים בשם "לאס טורטוגס" ("Las Tortugas") בשל מספר הצבים הרב שראה על חופי האי.

בשנת 1585 הגיע אל האי סר פרנסיס דרייק אשר קרא לאי בשם "קיימנס" (מילה בשפת הקריב שמשמעה תמסח) וזאת בשל מספר רב של איגואנות שראה על האי ואשר זוהו בטעות כתמסחים.

במהלך המאה ה-16 וה-17 שימשו האיים כאתר עצירה לשודדי ים אשר נהגו להשתמש במימי בארות האי, ולצוד בו מזון.

==כלכלה==
עיקר כלכלת האי מתבססת כיום על התיירות. האי מרכז צלילה פופולרי, וסביבו אתרי צלילה רבים ובהם אתר טביעה של פריגטה רוסית מסוג קוני אשר הועברה לצי הקובני, בשנת 1984, ובשנת 1996 נרכשה על ידי ממשלת איי קיימן ובספטמבר באותה שנה הוטבעה בסמוך לאי על מנת לשמש כאתר תיירות. ספינה זו ייחודית בכך שהיא הספינה הסובייטית היחידה אשר ניתן להגיע אליה בצלילת חופים. באי מסלולי הליכה לתיירים וכן אתרי טיפוס מצוקים. כמו כן משמש האי לתיירות דיג.

== השכלה ==
באי פועלים שני בתי ספר יסודיים, ובית ספר תיכוני אחד.
== גלריה ==
<gallery>
Cave with bats at Cayman Brac.jpg|"מערת העטלפים" שבאי
Beach on the south shore at Cayman Brac.jpg|חוף רחצה באי
Pink vase sponge at Cayman Brac.jpg|אלמוגים בשונית לחופי האי
Southeast shore at Cayman Brac.jpg|החוף הדרומי מזרחי של האי
 </gallery>

==קישורים חיצוניים==

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איי קיימן: איים
Ooredoo פלסטין

Ooredoo פלסטין היא חברה המספקת שירותי תקשורת סלולרית בטכנולוגיית GSM ו-3G לתושבי הרשות הפלסטינית.

החברה הוקמה במרץ 2007 על ידי חברת התקשורת הכוויתית וטנייה, לאחר שבמשרד התקשורת של הרשות הפלסטינית הוחלט כי יש להפעיל חברת סלולר פלסטינית נוספת על-מנת לנטרל את המונופול שיש לחברת פלטל על שוק התקשורת באוטונומיה הפלסטינית, וכן כדי לדחוק את רגלי חברות הסלולר הישראליות מהשוק הפלסטיני. לטענת אנשי משרד התקשורת הישראלי, הימצאותן של חברות אלו בשוק הפלסטיני מהווה הפרה של הסכמי אוסלו.

בהמשך נרכשה החברה על ידי קבוצת Ooredoo והיא נמצאת בבעלות קבוצת Ooredoo (57%, הרוב בבעלות QTEL, החברה-האם שלה) וקרן ההשקעות הפלסטינית (43%).

ביולי 2008 החלה החברה להציב תחנות בסיס בשטחי A ו-B. בשטחי C לא הוצבו תחנות בסיס מכיוון שלא ניתן לכך אישור המנהל האזרחי, והחברה תלתה בכך את הצורך להקים יותר תחנות בסיס בשטחי A ו-B על מנת להשיג טווח קליטה סביר, אגב יצירת קרינה סלולרית חזקה יותר באזורים אלו כאשר תחנות הבסיס המבוקשות אינן קימות. בנובמבר 2009 החלה החברה בהפעלת הרשת ושיווקה. הקידומת שהוקצתה לחברה על ידי משרד התקשורת הישראלי היא 056. החיוג מחו"ל למספרי טלפון ברשת וטנייה יכול להתבצע באמצעות הקידומת הבינלאומית של ישראל (972) וגם באמצעות הקידומת הבינלאומית הישירה של שטחי הרשות הפלסטינית (970), במדינות שבהן הקידומת הישראלית חסומה.

לחברה מעל 200 אלף לקוחות והיא מציעה ללקוחותיה נדידה בשטחי ישראל בהם אין קליטה של הרשת, באמצעות רשת סלקום. כמו כן, לחברה הסכם מיוחד עם רשת orange ירדן, המאפשר למנויים של שתי החברות לנדוד בין ירדן והגדה המערבית, ללא עלויות נדידה.

החל משנת 2018 החברה מספקת גם שירותי דור שלישי בגדה המערבית.<ref name=":0"></ref> נכון לשנת 2019 לחברה 1.3 מיליון לקוחות.<ref></ref>

בשנת 2018 שונה שמה מווַטַנִייה מובייל ל-Ooredoo פלסטין כחלק מתהליך המיתוג של החברה האם, קבוצת Ooredoo. מפעילה סלולרית מקטר.<ref name=":0" />

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות תקשורת פלסטיניות
ג'קלין וילסון

ג'קלין וילסון (אנגלית: Jacqueline Wilson, נולדה ב-17 בדצמבר 1945) היא סופרת אנגליה שהתפרסמה בעיקר בספרות ילדים.

== ביוגרפיה ==
וילסון נולדה בעיר באת', אנגליה והחלה לכתוב סיפורים בגיל שש. הספר הראשון שלה היה פרויקט בית ספרי ושמו היה "התולעים", שהיא כתבה בגיל תשע. היא פרסמה מספר סיפורים, שלא הצליחו במיוחד עד שב-1991 היא כתבה את "הסיפור של טרייסי ביקר" שאיתו היא התפרסמה בכל רחבי העולם, ספר זה הפך גם בהמשך לסדרת טלוויזיה.

ספרים נוספים שג'קלין וילסון כתבה ותורגמו לעברית הם: "מתוקות קטנות", "חברות בפיג'מות", "סודות", "בחצות הלילה", "מופע זוגי", "ילדות רעות" ו"נערות בלחץ".

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער בריטים
קטגוריה:חברות האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:סופרות אנגליות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1945
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1945
פרובידנסיה

פרובידנסיה (בספרדית: Providencia) הוא אחד מהאיים הקריביים הנמצא מזרחית לניקרגואה. על אף שהוא ממוקם קרוב יותר לניקרגואה וקוסטה ריקה, האי משתייך, מסיבות היסטוריות, למחוז סן אנדרס ופרובידנסיה של קולומביה.

== גאוגרפיה ==
אורכו של פרובידנסיה כ-7 קילומטר ורוחבו כ-4 קילומטר. האי הררי ומקורו געשי. ההר הגבוה ביותר מתנשא לגובה של 320 מטר מעל פני הים.

== היסטוריה ==
האי פרובידנסיה יושב בשנת 1630 על ידי פוריטנים אנגלים. הם הקימו במקום מושבת עבדים וגם ניהלו פריבטיר, דבר שהביא לכיבוש האי על ידי הספרדים ב-1641. ניסיונות של אנגליה לכבוש חזרה את האי לא צלחו עד שלקראת סוף שנת 1665 הוביל הנרי מורגן כח של פיראטים אנגלים שכבש את האי פרובידנסיה ביחד עם סנטה קטלינה, אי לווין שלו. כח הפיראטים הרס את רוב המבצרים הספרדים שנבנו באי והקים בפרובידנסיה עיירה פיראטית. פרובידנסיה חזרה במהרה לשליטה של הספרדים אולם נכבשה שוב על ידי הנרי מורגן ב-15 בדצמבר 1670 ונשארה בשליטה של הפיראטים האנגלים עד 1689, אז הועברה לידי הספרדים וגורלה נקשר עם זה של האי סן אנדרס.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:איים בים הקריבי
קטגוריה:קולומביה: גאוגרפיה
קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של קולומביה
ברוך טרקטין

ברוך טרקטין (ברומנית: Baruch Tercatin; 1 במאי 1928 – 5 ביוני 2024) היה סופר והיסטוריון ישראלי, בעל הכשרה רבנית וכמהנדס.

==ביוגרפיה==
טרקטין נולד ביאשי שברומניה בשנת 1928 ליעקב קופל טרקטין ומלכה לבית מכלס. גדל בבית חסידי-מסורתי. בבית היו עוד שתי אחיות ואח. 
אחיו, יצחק, היה מפקד קן בית"ר ביאשי וממעפילי האנייה "סטרומה".
ברוך טרקטין למד בבית ספר בעיר הולדתו. משנת 1940 נזרק מבית הספר הממלכתי על רקע יהדותו והמשיך לימודיו בבית ספר שהקימה הקהילה היהודית בעיר.
לקראת תום המלחמה עבר עם אמו לבבוקרשט, ולמד בבית הספר "קולטורה".
בהמשך למד הנדסה במכון הפוליטכני של בוקרשט. 
עלה לישראל ביוני 1950. 
נישא באוגוסט 1958 לרוזה לבית ברנדה. השניים חיו יחד עד לפטירתה ב-2018.

טרקטין היה חבר הוועד הפועל של התאחדות הסופרים בשפה הרומנית בישראל, חבר הוועד הפועל העוסק בהכנת מוזיאון יהודי רומניה בישראל, סגן נשיא מוזיאון סטרומה בבאר שבע, נשיא כבוד של השבועון הישראלי בשפה הרומנית, Jurnalul săptămânii, משתתף קבוע בשבועון וגם בכתב העת Realitatea evreiască של פדרציית הקהילות היהודיות של רומניה. הוא שימש כיועץ לענייני יהדות של הוצאת הספרים Hasefer ושל כתב העת Realitatea evreiască.

===פרסים והוקרה===
* אזרח כבוד של העיר תל אביב
* פרס שרה וחיים ינקולוביץ'
* פרס האקדמיה הרומנית, על הספר שלו ושל לוסיאן-זאב הרשקוביץ' "נוכחויות רבניות במרחב הרומני – המאות 16–21", דצמבר 2010

== מספריו ==
=== ברומנית ===
* "מחוכמת התורה והחסידות" – הוצאת Hasefer, 2000. מהדורה שנייה עם תיקונים והשלמות יצאה לאור ב-2003.
* "מילון הדמויות התנ"כיות וייצוגם באמנות" – נכתב בשותפות עם פרופסור ויוריקה ס. קונסטנטינסקו ויצא לאור בהוצאת HASEFER, ב-2002. מהדורה שנייה יצאה ב-2007.
* "פרקי אבות – עצות חכמי העם היהודי" – יצא לאור בהוצאת HASEFER, ב-2004.
* "נוכחויות רבניות במרחב הרומני – המאות 16–21" – נכתב בשיתוף עם לוסיאן-זאב הרשקוביץ ויצא לאור בהוצאת HASEFER בבוקרשט, ב-2008.
* ״מגילת אסתר״ – יצא לאור בהוצאת Hasefer בשנת 2005.
* ״מגילת רות״ – יצא לאור בהוצאת Hasefer בשנת 2006.

=== בעברית ===
* "איש חזון והגשמה, חייו ופועלו של יצחק קורן" – נכתב בשיתוף עם דוקטור דני קורן ויצא לאור בהוצאת איגוד בית בסרביה, 2004
* ״אנציקלופדיה ליהדות רומניה – רבנים, אדמו״רים, מנהיגים, בתי כנסת בעבר ובהווה״ – נכתב בשיתוף עם לוסיאן-זאב הרשקוביץ, מוסד הרב קוק 2012, תשע״ב.
* "אשא עיניי לירושלים" – תרגום מרומנית לעברית: יותם ראובני. רמת גן: הוצאה לאור א.מ.י.ר – ארגון מאוחד של יוצאי רומניה בישראל, תשע"ז 2017.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.asiiromani.com/exclusiv/2010-criza-in-asociaia-scriitorilor-israelieni-de-limba-roman.html משבר בהתאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית בעקבות התפטרותו של ברוך טרקטין] 
* [https://www.facebook.com/watch/live/?ref=watch_permalink&v=857846605130935 ראיון ביוגרפי עמו], מטעם ארגון א.מ.י.ר 
* [http://www.romanianjewish.org/db/pdf/nr296_297/pagina24.pdf מאמר ברכה ליום הולדתו ה-80] (כולל תמונה)
* [http://www.chabad.org.il/Magazines/Article.asp?ArticleID=8671&CategoryID=1634 הניצול מתעד את יהדות רומניה, שיחת השבוע גיליון 1323 – חב״ד]

קטגוריה:היסטוריונים יהודים רומנים
קטגוריה:היסטוריונים רומנים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:חוקרי יהדות רומניה
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2004
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024