OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משלים שועליים

משלים שועליים היא סדרת אנימציית סטופ מושן בפלסטלינה בת 13 פרקים. הסדרה הופקה לטלוויזיה הישראלית על ידי האנימטור רוני אורן ושודרה בערוץ הראשון בשנת 1989.
את שיר הפתיחה בעברית ביצעה עידית הלוי.

עלילת הסדרה התבססה על מעשיות מאת איזופוס, ז'אן דה לה פונטן ואחרים. הסיפורים הומחשו בעזרת חיות היער, כאשר לרוב, העלילה התמקדה בבעל חיים אחד חלש יחסית שמצליח להערים על בעל חיים חזק יותר שמתעמר בו. לכל פרק היה מוסר השכל ייחודי שהופיע בסיומו. באנגלית מירב השמות השתנו. "זריזי" למשל הפך ל"בריקסטון" ו"פריכיהו" ל"קריספין". 

==הפרקים==
# השועל והחסידה
# פיתויו של תיאודור התיש
# הסתננות שועלית
# נקודת הצחוק של זריזי הארנב
# מסכת הזפת של נחמן
# השועל והעורב
# השועל והדובדבנים
# השועל והעוגה
# הארוחה המלכותית של אלביס
# השועל והארנב
# תאוות הדבש של זריזי הארנב
# השלל של אלביס האריה
# בחירת חיית השנה

== הדמויות ==
* דינג הכלב
* החסידה (באנגלית החסידה נקראת "פרנסין")
* השועל- משמש כפרוטגוניסט של הסדרה. 
* זריזי הארנב
* נחמן הדב
* עדינה הפרה
* פגניני החזיר
* פריכיהו החתול
* צביקה הצב
* קווקר הצפרדע
* קרקפתא העורב
* אלביס האריה
* תיאודור התיש
* ירמיהו התן
* קישקע התרנגולת (באנגלית היא תרנגול ממין זכר בשם "ג'יבּלט")
* נוריס בן האדם
* כבשים 
* אשתו ובנו של נחמן הדובים.
* השמש

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות הנפשה בסטופ-מושן
קטגוריה:סדרות הנפשה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:משלים
לואי שברולה

לואי-ג'וזף שברולה (בצרפתית: Louis-Joseph Chevrolet; 25 בדצמבר 1878 - 6 ביוני 1941) היה נהג מרוצים ומייסדה של חברת המכוניות "שברולט", כיום המותג המפורסם ביותר של ג'נרל מוטורס.

== חייו ==
נולד בעיר לה שו-דה-פון בקנטון נשאטל שבשווייץ. ב-1886 היגרה משפחתו לצרפת. שם פיתח שברולה את יכולותיו המכניות והתעניינותו במרוצי מכוניות. הוא עבד בחנות במכניקה "רובלין" בין השנים 1895 ו-1899 בזמן ששהה בפריז. ב-1900 עבר למונטריאול שבקוויבק, קנדה. שנה לאחר מכן, עבר לניו יורק שם שכרה אותו חברת פיאט.

בזמן שעבד בחברת המכוניות ביואיק למד עיצוב מכוניות והחל לעצב מנוע משלו למכונית חדשה ב-1909. זמן קצר לאחר מכן הצטרף אליו ויליאם דוראנט והם הקימו את חברת "שברולט" בדטרויט, מישיגן. לשברולה ודוראנט היו חילוקי דעות על העיצובים וב-1915 מכר דוראנט את חלקו בחברה. כעבור שנה, מוזגה החברה לתוך ג'נרל מוטורס של דוראנט.

חוץ מהיותו גאון מכני ללא כל חינוך רשמי, לואי היה אחיו הגדול של גסטון שברולה, שזכה באינדיאנפוליס 500 של שנת 1920 במכונית שבנה לואי, שבעצמו התחרה במירוץ ארבע פעמים, כשב-1919 הגיע למקום השביעי. אחיו הגדול, ארתור שברולה, התחרה גם הוא פעמיים.

לואי שברולה קבור בבית הקברות "ג'וזף הקדוש" באינדיאנפוליס, אינדיאנה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:חלוצי תעשיית הרכב
קטגוריה:תעשיינים צרפתים
קטגוריה:תעשיינים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1878
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1941
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1941
אנדרו קרנגי

אנדרו קרנגי (באנגלית: Andrew Carnegie; 25 בנובמבר 1835 - 11 באוגוסט 1919) היה איש עסקים ונדבן אמריקאי.

==ביוגרפיה==

קרנגי נולד בסקוטלנד משפחתו עסקה באריגה. בגיל 12 בערך, עזב את סקוטלנד יחד עם הוריו בעקבות קשיים כלכליים של המשפחה ועבר לארצות הברית שבאותן שנים פתחה את שעריה למהגרים מרחבי העולם. הוא התחיל את חייו כנער חסר כל כשעבד במפעל טקסטיל בפנסילבניה כ'נער סלילים' והרוויח כ-20 סנט ליום. הוא התקדם בזכות חריצותו ולאחר שעבד במפעל פלדה רכש את המפעל והיה לאחד מראשוני תעשייני הפלדה.

בדומה לאיל הנפט ג'ון ד. רוקפלר והבנקאי ג'יי. פי. מורגן היה קרנגי תעשיין רב עוצמה ששלט על תעשיית ייצור הפלדה, החל מכרייתה (כברזל גולמי) ובדרכי הובלתה למפעליו ועד לייצור. בשלב מסוים שלט קרגני ברוב מפעלי הפלדה בארצות הברית. בשנת 1900 ייצרו מפעליו כמות פלדה גדולה יותר ממה שיוצר בבריטניה כולה.

קרנגי מימן את בניין בניין האיחוד הפאן אמריקאי, ובנייתו נשלמה בשנת 1910.

קרנגי מימן גם את בניית ארמון השלום בהאג, המשמש מקום מושבו של בית הדין הבינלאומי לצדק, וקרן קרנגי נחשבת בעלת המבנה עד היום.

לעת זקנותו נקלע לסכסוך עם שותפו הנרי פריק בעקבות סכסוך חריג עם איגוד עובדים של מפעל פלדה שניהל פריק שהוביל למותם של פועלים ומאבטחים, לפריק היה מניות בחברה. הדבר הוביל שהוא העדיף למכור את החברה. כמה שנים לאחר מכן הוא מכר את חברת הענק שלו 'קרנגי סטיל' בכחצי מיליארד דולרים לבנקאי ג'יי. פי. מורגן והקדיש את רוב הונו לפעילות פילנתרופית והיה לאחד הנדבנים הגדולים בארצות הברית. הוא תרם כספים לבניית אוניברסיטת קרנגי מלון, מכון קרנגי למדע אולם הקונצרטים קרנגי הול וכן ספריות ציבוריות, בתמורה להתחייבות הרשות המקומית לממן את תחזוקתן. בדרך זו הוקמו בזכותו כ-1,600 ספריות.

קרנגי היה חבר קרוב של מתיו ארנולד. הוא דבק באמונה שלמה בשיפור החינוך, והקדיש חלק ניכר מהונו הפרטי להפצת משנתו של ארנולד בארצות-הברית.

האסטרואיד 671 קרנגיה אשר התגלה ב-21 בספטמבר 1908 על ידי האסטרונום האוסטרי יוהאן פאליזה נקרא על שמו של אנדרו.

==כתביו שתורגמו לעברית==
*'עושר', תרגם יניב פרקש, בתוך חקירות ודרישות: מאמרי מופת על חברה, אמונה ומצב האדם, ערך אסף שגיב, כנרת זמורה-ביתן דביר ומרכז שלם, 2011.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* פודקאסט [https://open.spotify.com/episode/3VGkZhc9WDtgRTPYnJ4UTM?si=BECBG_bzTy63dpxTRvqQRw 'כשבגרוש היה חור' על דמותו ועל התקופה]

קטגוריה:דאיסטים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:נדבנים אמריקאים
קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:פטרוני אמנות אמריקאים
קטגוריה:ברונים שודדים
קטגוריה:אישים שעל שמם פרס ספרותי
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1919
קרנגי הול

קרנגי הול (באנגלית: Carnegie Hall) הוא אולם קונצרטים בניו יורק, ברחוב 57 פינת השדרה השביעית. הוא נבנה על ידי איל הפלדה והנדבן אנדרו קרנגי בשנת 1890, ונחשב לאחד מאולמות הקונצרטים הידועים והחשובים בעולם.

המקום נועד לשמש משכן להופעות של אגודת האורטוריה של ניו יורק והתזמורת הסימפונית של ניו יורק, שקרנגי היה חבר במועצת המנהלים שלהן.

הבניה החלה ב-1890. בתחילה נקרא המקום מיוזיק הול (Music Hall), ורק ב-1893 הסכים קרנגי שהמקום ייקרא על שמו.

==קונצרט הפתיחה==
הפתיחה הרשמית של האולם הייתה ב-5 במאי 1891. באותה תקופה שהה צ'ייקובסקי בניו יורק. מרכבה מיוחדת הביאה אותו למיוזיק הול. על הבמה היו ארבע מאות חברי אגודת האורטוריה ומאה נגנים של האגודה הסימפונית. האולם היה מואר וגדוש באנשים מִשַמְנָהּ ומסוֹלתהּ של ניו יורק. בתחילה השמיעה המקהלה את השיר אמריקה ואחרי נאום בשבחו של קרנגי, תפס את השרביט המנצח הצעיר וולטר דאמרוש וניצח על הפתיחה לאונורה מספר 3 של בטהובן. לאחר מכן עלה צ'ייקובסקי על הבמה וניצח על "מארש ההכתרה" שחיבר עבור עיריית מוסקבה, כתרומתו לחגיגת ההכתרה של הצאר אלכסנדר השלישי. מוזיקה נעימה שבתוכה ההמנון הרוסי. צ'ייקובסקי נאלץ לחזור מספר פעמים לבימה כדי לקוד קידה. בחלק העיקרי של הקונצרט בוצעה היצירה טה דיאום של ברליוז.

==התפתחות המקום==
משפחת קרנגי החזיקה במקום עד שנת 1925. בשנה זו נמכר המקום לרוברט סימון, יזם נדל"ן. באמצע שנות החמישים החל המשבר. התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, שקרנגי הול היה משכנה, הודיעה על כוונתה לעבור ללינקולן סנטר. אובדן ה"דייר" העיקרי של המקום הביא את הבעלים להחלטה למכור את המקום ולבנות במקומו גורד שחקים מסחרי.

כאשר שמע הכנר אייזק שטרן על הכוונה להרוס את המקום, הוא כינס בביתו מספר אמנים ששיגרו מברק לראש עיריית ניו יורק:

"הריסת קרנגי הול עכשיו "מסיבות מעשיות", היא מעשה חסר אחריות הפוגע בארצות הברית וביוקרתנו בעולם התרבותי כולו". על המסמך חתמו פבלו קזאלס, ליאונרד ברנשטיין, גרגור פיאטיגורסקי, יאשה חפץ, ולדימיר הורוביץ, יוג'ין אורמנדי, סל, פריץ קרייזלר, מישה אלמן, שארל מינש ואייזק שטרן.

אורגנו קונצרטים לאסוף כסף ובאפריל 1960 התקבל אישור להפקיע את המקום תמורת חמישה מיליון דולר. נוסדה אגודת המנהלים של קרנגי הול ואייזק שטרן נבחר לנשיאה. ב-1964 הוכרז המקום כאתר לאומי היסטורי.

==מבנה המקום==
במקום שלושה אולמות:
*האודיטוריום הגדול ובו 2,804 מושבים. בשנת 1997 הוא נקרא על שם אייזק שטרן כהוקרה על פעולתו לשימור המקום.
*אולם על שם Zankel ובו 599 מושבים
*אולם רסיטל על שם Weill ובו 268 מושבים.

בשנת 1991, לרגל חגיגות ה-100 למקום, נפתח בו ארכיון עם פוסטרים ופרטים רבים הנוגעים להיסטוריה של קרנגי הול.

==תהילת המקום==
בקרנגי הול הופיעו וממשיכים להופיע גדולי הנגנים בעולם. הופעת בכורה בקרנגי הול הייתה פריצת דרך חשובה בקריירה של מוזיקאים רבים, בהם יצחק פרלמן, ליאונרד ברנשטיין, יאשה חפץ, סלים עבוד-אשקר ועוד רבים.

באולם זה נערכו הופעות הבכורה של יצירות רבות, כגון: סימפוניית "העולם החדש" של דבוז'אק, "אמריקני בפריז" של ג'ורג' גרשווין ועוד.

בדיחה מפורסמת שהפכה לחלק מפולקלור האולם מספרת על מוזיקאי מפורסם שנשאל להוראות הגעה, "כיצד להגיע לקרנגי הול"? המוזיקאי השיב לשואל: "תתאמן!". המוזיקאי נשוא הבדיחה משתנה מגרסה לגרסה. הגרסה המקובלת מצטטת אותה בשמו של יאשה חפץ, אך אלמנתו של מישה אלמן טענה כי בעלה הוא המקור לבדיחה והיא מבוססת על מקרה אמיתי שאירע לו.

==לקריאה נוספת==
*הרברט ויינשטוק: צ'ייקובסקי
*נתן דונביץ': וירטואוזים

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:ארצות הברית: אולמות קונצרטים
קטגוריה:מנהטן
שאול ויוהאנה

שאול ויוהנה הוא טרילוגיה, רומן בן שלושה חלקים, שכתבה הסופרת נעמי פרנקל, המתאר את יהדות גרמניה ערב עליית הנאציזם. חלקו הראשון של הספר יצא לאור בשנת 1956, וחלקו השלישי ב-1967.

הרומן הוא דגם מובהק של "הסיפורת ההיסטורית" בנושא השואה. היצירה מושתתת על רצף כרונולוגי, כאשר ליחידות הזמן בו יש סימוכין היסטוריים.

הספר נכנס לפנתיאון התרבות הישראלית, הביא לזכיית המחברת בפרס רופין ובפרס אוסישקין, וכלול בתוכנית הלימודים לבגרות בספרות של בתי הספר בישראל.

==סיפור העלילה==
הרומן מתאר את השנים 1933 - 1930 בברלין בירת גרמניה. זהו סיום תקופתה של רפובליקת ויימאר, שבסיומה עלתה המפלגה הנאצית לשלטון.

במרכז הרומן עומדות שלוש דמויות השייכות למשפחה יהודית אחת, משפחה חילונית, אמידה ומתבוללת. שלוש הדמויות שונות זו מזו, ומייצגות תפיסות עולם שונות:
* הסב הוא אדם קשיש, שנולד באמצע המאה ה-19, וליווה את המהפכה התעשייתית ואת הפיכת העולם האירופי המערבי למתועש ומודרני.
* האב הוא אדם משכיל ודעתן. הוא נלחם למען גרמניה במלחמת העולם הראשונה, שהסתיימה לפני מספר שנים, ואף מחזיק בעיטורי הוקרה על שירותו. הוא מעריץ את התרבות הגרמנית, ודמות המופת שלו היא גתה.
* הבת, יוהנה, צעירה אידיאליסטית, הנמשכת אל הציונות ואל ארץ ישראל, דבר שאינו מובן למבוגרים יותר במשפחתה.

במקביל מיוצגת התפיסה הנאצית בספר בדמותו של קצין המשטרה הגרמני, שהיה בתחילת הספר ידיד המשפחה. במהלך הרומן הוא נחשף לרעיונות הנאציים ומאמץ אותם אל ליבו מתוך שכנוע. חשיפת זהותו הנאצית מקבילה בטרילוגיה ליציאת הנאצים מן המחתרת ועלייתם לשלטון.

בספר לא מתוארים השמדת היהודים, מחנות ריכוז ומוות, שעדיין לא היו קיימים בשנים שבהם מתרחש הרומן. עם זאת הרומן מתאר שלוש שנים בחייה של משפחה שבה פערי דורות ופערי תפיסות, במציאות המבשרת את הנורא מכל, ואינה יודעת זאת.

== לקריאה נוספת ==
שירב פנינה,"דרך האם : יחסי בת-אם ביצירת נעמי פרנקל, עמליה כהנא-כרמון ורות אלמוג", עלי-שיח, 34 (תשנד), עמ' 69-82.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 1957
אגדות המלך שלמה

אגדות המלך שלמה היא סדרת אנימציית פלסטלינה ישראלית שהופקה לטלוויזיה על ידי האנימטור רוני אורן ושודרה בערוץ הראשון בין השנים 1992–1993. בשנת 2006 פרקי הסדרה יצאו במארז DVD על ידי גלובוס יונייטד.

עלילת הסדרה התבססה על סיפורי שלמה המלך, כפי שהן מופיעות בספרו של חיים נחמן ביאליק, "ויהי היום". לסוף כל פרק היה מוסר השכל ייחודי.

== פרקים ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות הנפשה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:סדרות הנפשה בסטופ-מושן
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:אגדות שלמה המלך
O2 ארנה (פראג)

O<sub>2</sub> ארנה (O<sub>2</sub> Arena) הוא היכל ספורט רב תכליתי הממוקם ברובע ליבן שבפראג. הוא אחד מהיכלי הספורט המודרניים ביותר באירופה שיכולים להתאים למספר סוגי ספורט. האולם נבנה כסאזקה ארנה לקראת אליפות העולם בהוקי קרח שנערכה בשנת 2004. הוא מכיל 18,000 מקומות ישיבה, אשר הופכים אותו לאחד ההיכלים הגדולים ביותר באירופה, וגם לאחד היחידים שמתאימים ברמתם לליגות ההוקי קרח והכדורסל של צפון אמריקה (בעיקר ארצות הברית).

בשנת 2006, O<sub>2</sub> ארנה אירח את הפיינל פור של היורוליג, התחרות הנחשבת ביותר בקרב הכדורסל האירופי.
בשנת 2008 שמו של האולם שונה ל-O<sub>2</sub> ארנה עקב הסכם מסחרי עם חברת הטלפוניה O<sub>2</sub>.

בנובמבר 2021 באולם נערכו תחרויות משחקי הגמר של גביע בילי ג'ין קינג 2020-21.
== היסטוריה ==
הרעיון של בניית היכל חדש בפראג הגיע בעקבות עידן הזהב של ההוקי קרח בצ'כיה - שזכתה בארבע מדליות זהב רצופות באליפות העולם. ההיכל היה אמור להיבנות בזמן ולארח את אליפות העולם של שנת 2003 בהוקי קרח, אך בעקבות סיבוכים לא צפויים בהנהלת הפרויקט והמשקיעים, התאחדות ההוקי החליטה להעביר את המשחקים לפינלנד. המשקיעה העיקרית של ההיכל הייתה חברת ההימורים סאזקה הצ'כית. בניית ההיכל החלה בשנת 2002 והושלמה בשנת 2004, לקראת אליפות העולם.

== נתונים טכניים ==
<div style="float: left;">
O<sub>2</sub> ארנה - מבט מבחוץ
</div>
* קומות: 6
* שטח רצפה: 35,000 מטר מרובע
* תכולה: 18,000 צופים
* מקומות לחברי המועדון ומיוחדים: 2,460
* תאי צופים: 66
* תאי צפייה מיוחדים: 4
* מקומות בברים, מסעדות ובתי קפה: 2,900
* מקומות חנייה: 280
* אוכלוסיית האזור שבו נמצא: 15-18 מיליון תושבים

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20081020000035/http://www.o2arena.cz/O2arena/default.aspx O<sub>2</sub> ארנה], האתר הרשמי
* [http://www.hamaccabi.com/next.asp?ID=3032 O<sub>2</sub> ארנה], המכבי דוט קום
* [http://www.worldstadiums.com/stadium_pictures/europe/czech_republic/prague_sazka.shtml O<sub>2</sub> ארנה] ב-WorldStadiums

קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל
קטגוריה:פראג: מבנים
קטגוריה:פראג: ספורט
קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
קטגוריה:צ'כיה: הוקי קרח
פלפליים

הפלפליים (שם מדעי: Piperaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, אשר כוללת בערך 3,600 מינים מקובלים כיום ב-5 סוגים. ניתן למצוא את הרוב המכריע של המינים בתוך שני הסוגים העיקריים: פפרומיה (מעל 1,400 מינים), ופלפל (2,171 מינים). אחד המינים המוכרים בכל שולחן, הוא התבלין פלפל שחור. (Piper nigrum). 

אין כל קשר בין המשפחה לבין הסוג פלפלת ממשפחת הסולניים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://israplant.com/index.php?n=2354 משפחת הפלפליים], באתר צמח ישראלי

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1792
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פאול דיטריך גיסקה
קטגוריה:משפחות צמחים
קלולס

קלולס (נקרא בהפצה המקורית בארץ קלולס - "מרחפת" בבוורלי הילס, באנגלית: Clueless) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1995, שבויים בידי איימי הקרלינג. הסרט זכה להצלחה רבה ברחבי העולם ולסדרת-בת ששודרה בין השאר בישראל בערוץ הילדים.

==עלילה==
הסרט, שעלילתו מבוססת באופן חלקי על עלילת הספר אמה של ג'יין אוסטן, מספר את סיפורה של נערה עשירה מבוורלי הילס בשם שר הורוביץ (אליסיה סילברסטון), שמה שמעסיק אותה לרוב אלו נושאי בגדים ואופנה. על אף שהיא מרוצה מחייה, שר מעוניינת להציג את עצמה גם כעוזרת לזולת וכבעלת אינטלקט. ביחד עם חברתה הטובה, דיון מארי דוונפורט (סטייסי דאש), המכונה בקצרה "די", היא מחליטה לעשות "מייקאובר" לנערה חדשה שמגיעה ללמוד בבית הספר שלהן, טאי פרייז'ר (בריטני מרפי). שר מחליטה גם לשדך בין שניים מהמורים בבית ספרה.

דמויות נוספות בסרט הן מל הורוביץ (דן הדייה), אביה של שר; מורי לורנס דובאל (דונלד פייז'ון), בן זוגה של די; אמבר פרינסס מריינס (אליסה דונובן), יריבתה של שר; ג'וש לוקאס (פול ראד), אחיה-החורג-לשעבר של שר(אין ביניהם קשר ביולוגי,אביה של שר היה נשוי לאימו של ג'וש והיא ילדה אותו מגבר אחר); מר הול (וולאס שון), המורה של שר במועדון הדיבייט וגברת גייסט (טווינק קפלן), המורה להיסטוריה.

== בתרבות ==
בקליפ "Fancy" של איגי אזליה היא עושה אזכורים רבים לסרט.

בשנת 2019 עלה לבמות אוף ברודוויי מחזמר המבוסס על הסרט, בכיכובה של דאב קמרון בתפקיד שר הורוביץ.

את ספר ההצגה כתבה איימי הקלרינג ובוים על ידי קריסטין האנגי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* יעל שוב, [https://timeout.co.il/writers/%d7%99%d7%a2%d7%9c-%d7%a9%d7%95%d7%91/ 25 שנה ל"קלולס": הסרט שעשה בקלילות את מה שהיום הפך לאתגר], באתר Time Out תל אביב, 19 ביולי 2020

קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:בוורלי הילס בקולנוע
קטגוריה:סרטי פולחן
דביבוני היער הירוק

דביבוני היער הירוק (באנגלית: The Raccoons) היא סדרת טלוויזיה מונפשת קנדית בת 60 פרקים, שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1985 ל-1992. הסדרה שודרה בערוץ הראשון ב-1990 וגם בערוץ הילדים. לקראת סוף שנות התשעים הוא שודר בערוץ 2 זכיינית רשת, כששם שודרה גם העונה הראשונה של הסדרה. בשנת 2012 הסדרה דובבה מחדש ושודרה בערוץ ג'וניור.

שיר הפתיחה העברי של הסדרה נכתב על ידי זיו סידי, שרון מלמד ולימור חביב, הולחן על ידי זיו סידי ואבנר חודורוב ובוצע על ידי שיר גוטליב.

==תקציר העלילה==
הסדרה עקבה אחר עלילותיהם של און הדביבון וחבריו ביער הירוק, אשר נאלצים להגן היער ולסכל את מזימותיו של איש העסקים מר מלכישוע ושלושת עוזריו החזירונים.

==הדמויות הראשיות==
* און דביבון (Bert Raccoon) - און הוא דביבון שמח, אנרגטי ובר מזל. בעל ביטחון עצמי מופרז ביכולות של עצמו. ביטחון היתר הזה לפעמים מכניס אותו למצבים בעיתיים. הוא מתנהג בצורה ילדותית יותר מחבריו, ומביא עימו אנרגיה צעירה. לעיתים הוא גם יכול להיות נמהר מאוד; בדרך כלל און הוא חסר סבלנות בביצוע תוכניות או בהסדרת הצדק ביער הירוק. למרות חסרונותיו, און נאמן מאוד לחבריו, וחברו הטוב ביותר הוא בן חדק החידקון.
* טלי וראלף דביבון (Ralph and Melissa Raccoon) - זוג דביבונים. ראלף וטלי הם זוג נשוי צעיר, מהדמויות הנבונות והבוגרות יותר בסדרה. הם גדלו יחד, והם ידידים מהילדות של און דביבון. הם עובדים בעיתון המקומי בו ראלף הוא העורך וטלי היא הצלמת.
* מר מלכישוע (מכונה גם אב חדק החידקון) (Cyril Sneer) - אוכל נמלים ואיש עסקים אכזרי שלא יתן לאף אחד לעמוד בדרכו להרוויח כסף. דמות הנבל הראשית בסדרה. כל תוכניותיו מטורפדות לבסוף על ידי הדביבונים, ומפעם לפעם אפילו על ידי בנו אף חדק חידקון.
* בן חדק החידקון (Cedric Sneer) - בן חדק חידקון הוא הניגוד המושלם לאביו מר מלכישוע, הוא חנון, ביישן וחלש אופי.
* שלושת החזירונים (Lloyd, Boyd, and Floyd) - עוזריו של מר חדק החידקון. הופיעו לראשונה בעולם המגביל כשאליו שייפר הגיע לשם במטוס. תוך ביצוע משימותיו הם מקווים להערכה או לשכר. בפרק שבו עשו למר חידקון "חיים שכאלה",כשבפורמט עצמו כל אורח שואל את האורח שאלה, שאלו החזירונים את מעסיקם לגבי קבלת משכורתם, והוא ענה שאף פעם. 
* שייפר (Schaefer) - כלב רועים. הכלב שייך לשומר היערות, משמש ביער כברמן. שימש כדמות הראשית בעונה הראשונה של הסדרה. 
* שחורי (Broo) - כלב רועים אשר שייך גם לאון דביבון כחלק מהפרקים ובחלק אחר, גם לשומר היערות ושני ילדיו. הופיע לראשונה ככלבה של סופי בעולם המקביל שאליו הגיע שייפר באמצעות מטוס. 
* סופי (Sophia Tutu) - חברתו של בן חדק חידקון. הופיעה לראשונה בעולם המקביל שאליו הגיע שייפר עם מטוס.
* הדובים (The Bears) - העובדים של מר חידקון. 
* מר נוקס (Mr. Knox) - תנין שמשמש כחברו/יריבו של מר חידקון. באחד הפרקים צוין שמר חדק חידקון והוא חברים מילדות. נשוי לגברת ביידן-ביידן . 
* גברת ביידן-ביידן (Lady Baden-Baden) - תרנגולת המשמשת כרעייתו של מיסטר נוקס וכיועצת המיסטית שלו. חד חידקון ומיסטר נוקס התחרו על ליבה, ולבסוף היא בחרה במיסטר נוקס בתור בעלה. 
* בני דביבון (Bently Racoon) - אחיינם של מלי וראלף. משמש כחברם של און דביבון ומר חידקון.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ ג'וניור: תוכניות רכש
האריה מנמאה

הרקולס נאבק באריה מנמאה, קטע מ[[פסיפס רומאי בספרד]]
לפי המיתולוגיה היוונית, האריה מנמאה הוא אריה מפלצתי ששכן בנמאה, מצפון לארגוס. 
לגבי הוריו של האריה מנמאה יש גרסאות שונות:
* על פי התאוגוניה של הסיודוס אלו הם אכידנה יחד עם אורתוס.
* האריה והספינקס הם בניהם של כימרה ואורתוס.
* האריה והספינקס היו הצאצאים של טיפון ואכידנה.
* האריה הוא בנם של זאוס וסלנה.

האריה מנמאה היה מגיח ממערה בעלת שני פתחים ומשמיד כל מי שמצא בדרכו.

עורו היה חסין לכל כלי נשק מכל סוג שהוא. רק ציפורניו של האריה יכלו להוריד את הפרווה מעל גופו.

==הרקולס והאריה מנמאה==
הרקולס והאריה הנימאי. פסל של מקס קליין (1879) ב[[אי המוזיאונים בברלין]]
הרקולס והאריה הנימאי. העתק רומאי אחרי [[ליסיפוס בארמיטאז'.]]
[[הרקולס עטוף בעור האריה מנמאה וראש האריה משמש לו כקסדה מעלה את קרברוס מהשאול במוזיאון הוותיקן]]
המשימה הראשונה שהוטלה על הרקולס הייתה להביא לאוריסתאוס את עור האריה. לכך יש קשר מסוים עם משימתו השנייה כי ההידרה מלארנה הייתה צאצא של האריה.

הרקולס טיפס על ההר, פילס דרך בסבך השיחים, ולפנות ערב הבחין באריה הענקי וירה בו חץ. אלא שעורו של האריה היה חסין בפני כלי נשק, והחץ החליק מעליו בלא שיעורר את תשומת לבו. החץ השני פגע בחזהו של האריה, אך גם הוא לא חדר אל תוך גופו אלא צנח בין רגליו. אז הבחין האריה בהרקולס וזינק לעברו. הרקולס הלם באלה על ראש האריה אך האלה שהייתה עשויה מענף עץ זית, נשברה. האריה לא נפגע, רק עיניו התערפלו והוא נסוג למאורתו. הרקולס חסם את מבואה האחורי של המאורה ופרץ מפתחה הקדמי. ומכיוון שהבין שנשק לא יועיל לו החליט להאבק באריה בידיים חשופות. הוא תפס את האריה מגבו כדי לא להפגע מציפורניו ולפת בעוצמה את צווארו. וכך בעודו דורך בכפות רגליו על בהונותיו של האריה ומחשק בירכיו את צלעותיו, חנק אותו הרקולס למוות.

האריה מת, אך מכיוון שעורו היה חסין בפני כלי נשק, אי אפשר היה לחתוך אותו בסכין כדי להפשיטו, ולכן הרקולס השתמש בציפורני האריה כדי לחתוך את העור. מאז נהג הרקולס להתעטף בעור הזה כשריון, וראש האריה שימש לו כקסדה. כשהופיע כך במיקנה נבהל אוריסתאוס ומאז אסר עליו להיכנס העירה עם שללו.

על מנת לשבח את ניצחונו של הרקולס נקבעו "המשחקים הנמאים" ביוון.

==בתרבות פופולרית==
בספר פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן פרסי מצליח להביס את האריה מנמאה על ידי הלעטתו במזון לאסטרונאוטים, שממנו הוא נחנק. עורו של האריה הפך למעיל פרווה חסין כדורים. פרסי מעניק את המעיל כמנחה לאביו בתמורה להגנה על גרובר והאופיאוטאורוס במסעם לאולימפוס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היוונית
הצצקנים

הצצקנים היא סדרת טלוויזיה לילדים שהופקה ב-1989. לסדרה שישה פרקים והיא שודרה בערוץ הראשון כסדרת ספיישל במסגרת מחלקת התוכניות לילדים ונוער.

הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיה של חבורת חייזרים מגלקסיה אחרת שמקבלת משימה משליטי הכוכב לחקור את כדור הארץ. הצצקנים יכלו להמיר את צורתם החייזרית לצורה אנושית, לצורך הסוואה וחקירת הכוכב. בנוסף לחלליתם המרשימה, התהדרו גם ברכב שטח משוכלל ואמצעי תקשורת ניידים.

הפרקים דיברו בעיקר על חברות ושיתוף פעולה, עזרה לזולת, קבלת השונה, ובעיקר טיפוח ושימור נופי הארץ.

המקומות בהם ביקרו הצצקנים הם חמת גדר (פרק כפול), יפו, הספארי ברמת גן, ים המלח וזכרון יעקב.

בסרטון הפתיחה השתמשה הסדרה בחלק מאנימציית הלוגו של זכיינית הטלוויזיה הבריטית "STV".

שיר הפתיחה והסיום של הסדרה בוצע על ידי אורנה ומשה דץ.

== שחקנים ==
===דמויות קבועות===
צוות החללית כלל את:
*צדק (אדי ג'ייקובס): מפקד המשימה.
*אלישמש (אלי יצפאן): טכנאי החללית. מתקשר יותר עם ילדים. בכל הפעמים שהם מסתווים, חושף כמעט את הזהות הסודית שלהם. 
*נגה (שרית סרי): הקצינה הראשונה, בעלת כוחות קסם שונים. שהמגבלה היחידה של כוחותיה שהשימוש בהן אינן לצורכי לחימה בין כוכבית. 
*קוסמולינו (דנה יקל): חייזר גדול, ירוק ומגושם. נוצר על ידי אלישמש כדי שישמש כחיית השעשועים שלהם. הופיע באחד הפרקים של "הופה היי" ששודר בתעשייה האווירית, כשהחללית שלו נתקעה במוזיאון המטוסים שם והשלישייה הייתה צריכה לסייע לו עם החללית לפני שיגלו אותו. בעל אנטנה נשלפת בצורת חייזר קטן.

=== שחקנים אורחים ===
במהלך פרקי הסדרה השתתפו שחקנים שונים בתפקידי אורח והם: ציפי שביט, משה איבגי, אורי גבריאל, מאיר סוויסה (בשלושה פרקים), גבי עמרני, ישה גילנסקי, מושון אלבוכר, רולנדה שגרן (בשני פרקים), עזרא דגן, עירית שלג, רוני בליץ וציפי מור.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
הרוזן דאקולה

הרוזן דאקולה (אנגלית: Count Duckula) היא סדרת אנימציה בריטית בת 65 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1988 ל-1993. הסדרה שודרה במקור בערוץ ITV בבריטניה ובישראל היא שודרה בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים. היא מאותה יוצרים של הסדרה הפופולרית דיינג'רמאוס. רוזן דאקולה הופיע לראשונה בתור אחד נבלים בסדרה "דיינג'רמאוס", לאחר מכן המפיקים החליטו להחזיר את דמותו ולעשות סדרה משלו שגם הפכה להצלחה. הסדרה היא פרודיה על הרוזן דרקולה וסרטי אימה.

הסדרה מספרת את עלילותיו של דמות בדיונית בשם הרוזן דאקולה שהוא ערפד ברווז צמחוני שמתגורר בטרנסלווניה ביחד עם איגור המשרת הקפדן ונני מטפלת עוזרת הבית הטיפשה של דאקולה.

== הדמויות ==
=== ה"טובים" ===
* רוזן דאקולה - ברווז ערפד צמחוני וחביב שאוהב שוקו ורוצה להיות עשיר ומפורסם. דובב על ידי דייוויד ג'ייסון.
* איגור - משרת נשר הקפדן של דאקולה, הוא היה משרת ערפדים למשך מאות שנים. תמיד מנסה להחזיר את דאקולה למוטבו ומשכנע אותו לשתות דם ולהפחיד אנשים אבל תמיד כושל. דובב על ידי ג'ק מאי.
* נני - תרנגולת עוזרת הבית המגושמת והטיפשה של דאקולה. חובשת גבס תמידי על יד ימינה מסיבה לא ידועה ותמיד "מפשלת" במטלות שלה וגורמת נזק. דובב על ידי בריאן טרומן.

=== ה"רעים" ===
* ד"ר וון גוס-ווינגוס - הוא פארודיה של צייד הערפדים "ואן הלסינג". הוא צייד ערפדים אווז עם מבטא גרמני שרוצה להפטר מכל הערפדים בעולם והוא הארכי-אויב של דאקולה. דובב על ידי ג'ימי היברט.
* אחים קרו - ארבעה אחים עורבים (ריפלס, ברט, ג'וניור ואחד בלי שם) שרוצים לגנוב חפצי ערך מטירתו של דאקולה אבל תמיד נכשלים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:ערפדים בתרבות ובאמנות
קטגוריה:דרקולה
קטגוריה:ITV
קטגוריה:סדרות ספין-אוף
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:ברווזים בדיוניים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
קטגוריה:סדרות פנטזיה בריטיות
אפקט כדור השלג

אפקט כדור השלג הוא ביטוי שמתאר תהליך המתחיל בהיקף קטן והמתרחב במהירות לממדי ענק.

מקור הביטוי הוא בתופעת טבע שמתרחשת לכאורה כאשר כדור שלג קטן ניתק ממקומו ובהשפעת כוח המשיכה של כדור הארץ מתחיל להתגלגל במדרון. במהלך התגלגלותו, גוש השלג סופח כמויות נוספות של שלג מנתיבו וגדל במהירות רבה.

במדעי החברה משתמשים במטפורת כדור השלג כדי לציין שיטה מתודולוגית של ראיונות עומק. חוקרים העוברים ממרואיין אחד למשנהו, בצורה של "חבר מביא חבר", ובכך משתמשים ברשתות החברתיות של המרואיינים, מציינים במחקר כי השתמשו בשיטת "כדור השלג".

==בטבע==
פארק הלאומי הרי הרוקי]]

כדורי שלג מופיעים באופן טבעי לעיתים רחוקות. במציאות, קיימת תופעה דומה בשם "גליל שלג" בה שלג המתגלגל במדרון יוצר מין גלילים מוצקים. לרוב הגלילים קטנים למדי (גדול של כדור טניס), אך קיימים דיווחים לגלילים גדולים בהרבה. היווצרות הגלילים דורשת תנאי רוח, תוואי שטח וטמפרטורה מיוחדים.

==ראו גם==
* מדרון חלקלק
* אפקט הפרפר
* אפקט הדומינו
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:מכניקה
קטגוריה:שלג
אוריאל רינגולד

אוריאל רַינגולד (ריינגולד) (1 באוקטובר 1935 – 10 ביולי 2008) היה סופר עברי, עורך ועיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==

רינגולד נולד בראשון לציון למשפחה של פועלים, בעלי זיקה הדוקה לארגון ההגנה, הוא הוכנס על ידי הוריו לקיבוץ גבת, שם למד והתחנך, וסיים את לימודיו, ואף היה חבר בקיבוץ כמה שנים.

אוריאל התחתן עם נגה לבית קלעי ולשניים נולדו שתי בנות, כליל ואילת, ובן אחד, רודד. השניים התגרשו בהמשך.

רינגולד למד הוראה בסמינר - לימים מכללת - "אורנים". ועלה לירושלים להשלמת לימודיו בהיסטוריה וכלכלה באוניברסיטה העברית. בשנת
1968 הצטרף למערכת עיתון הילדים "הארץ שלנו", תחילה היה סגן העורך של השבועון, ומשנת 1974 הפך לעורך השבועון עד סגירתו בשנת 1985.

הוא פרסם ב"הארץ שלנו" מאות סיפורים, רשימות עורך וכתבות. רינגולד היה גם בין יוזמי הפרס לסיפור הילדים הקצר על שמו של יעקב אשמן. בשנת 1956, בעת "מבצע קדש", היה בין לוחמי חטיבה תשע ולימים, בשנת 1966, הוציא את ספרו "המסע אל שארם-א-שייך", המספר בהומור ובלבביות את סיפור מסעה הקשה של החטיבה מאילת לקצה חצי האי סיני.

במהלך שנות ה-90 הכיר את רותי וסרמן, לה נישא בשנת 2008, כשבועיים לפני פטירתו ממחלת הסרטן, בה לקה שנתיים קודם לכן.

==ספריו==
*הריינגולדים והאברונינים מצ’נסטוחוב ומלודז’, דורות אחרונים, רעננה, 2000.
*המסע אל שארם א שייח, עם חטיבה תשע במערכת סיני, מעריב, תל אביב, 1966.
*יום הזיכרון לחללי צה"ל, ליקטו וערכו אוריאל ריינגולד ואורה לימור, משרד הביטחון, 1978.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:גבת: אישים
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כפר נחמן
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
פוליטביורו

פּוֹלִיטְבִּיוּרוֹ (ברוסית: Политбюро) הוא מונח המהווה קיצור של "פוליטיצ'סקויה ביורו" (ברוסית: Политическое Бюро, "משרד פוליטי", בעברית נקרא "לשכה פוליטית"). בשם זה כונה הגוף המבצע במספר מפלגות קומוניסטיות, בהווה ובעבר, כשהבולטת בהן הייתה הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. כיום מצוי פוליטביורו בחמש מדינות: סין, קוריאה הצפונית, לאוס, וייטנאם וקובה.

במדינות בעלות משטר מרקסיסטי-לניניסטי, המפלגה נתפסת כמייצגת העם ומגינתו, ולכן בידיה הכוח המוחלט לשלוט במדינה. חברי הפוליטביורו, הגוף המבצע במפלגה, מחזיקים בידיהם כוח ביצועי רב בדומה לממשלה במדינות דמוקרטיות פרלמנטריות.

בברית המועצות, לדוגמה, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית לא היה בעל תיק בממשלה. חברי מפלגה נאמנים וותיקים הם שמונו כחברים בפוליטביורו והחזיקו בתיקים הביצועיים. במקרים אחרים, היה המזכ"ל מקבל לידיו גם תיק בכיר בפוליטביורו, לאחר שנים של הנהגת המפלגה.

מיכאיל גורבצ'וב, למשל, לא היה בתחילה נשיא ברית המועצות. תואר זה ניתן כתואר כבוד לשר החוץ לשעבר אנדריי גרומיקו. סטלין היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית למעלה מעשור שנים בטרם נטל לעצמו באופן רשמי את תפקיד ראש ממשלת ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.

דה יורה, קונגרס המפלגה היה בוחר את הוועד המרכזי, וזה בחר את המזכיר הכללי של המפלגה ואת חברי הפוליטביורו. דה פקטו, הבחירות במדינות קומוניסטיות התבצעו בסדר הפוך: מזכ"ל המפלגה היה ממנה את הפוליטביורו ואת הוועד המרכזי בעצמו. בזמנים אחרים הושפע הרכב הפוליטביורו גם על ידי גורמים אחרים: סיעות ומאבקי כוח במפלגה, מידת כוחו של המזכ"ל, מידת האהדה בקרב חברי המפלגה או הסכמים בין קבוצות כוח בה.

גורם חשוב יותר לגבי חברי הנהגה במדינות הקומינטרן היה מידת האהדה שרחשה להם מוסקבה. מידת הרצון של ברית המועצות לקדם או להדיח מנהיגים בגוש הקומוניסטי (במיוחד בשנות ה-30 וה-40) הייתה מכריעה במיוחד. הקו שהוכתב ממוסקבה היה נתון לשינויים, לעיתים חדים למדי, מה שדרש מהמנהיגים להתיישר במהירות עם ההכתבות החדשות.

בין השנים 1952-1966 נודע הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשם "פרזידיום" (נשיאות). בכל תקופת קיומה של ברית המועצות מונתה רק אישה אחת (יקטרינה פורצבה) כחברה בפוליטביורו. אומנם בשנת 1990 מיכאיל גורבצ'וב מינה אישה למוסד זה, אך זמן קצר אחר כך ברית המועצות התפרקה.

== ראו גם ==

* הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
* הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית הסינית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ברית המועצות: פוליטיקה
קטגוריה:קומוניזם: מונחים ומושגים
ביואיק לה קרוס

ביואיק לה קרוס היא מכונית סדאן מבית ביואיק. תחת המותג ביואיק לה-קרוס הוצגו במשך השנים ארבעה דורות.

==דור ראשון (2005)==
הלה-קרוס הוצגה בתערוכת שיקגו בשנת 2004 כמחליפת הסנצ'ורי והריגל. היא סימלה את המהפך של ביואיק, למרות הממדים הסאלוניים (כ-5 מטר אורך ו-2.8 מטר בין הסרנים), מדובר במכונית הבסיסית בהיצע של ביואיק. היצע המנועים של הלה-קרוס כולל V6 בנפח 3.8 ליטר (200 כ"ס, 31.8 קג"מ) ו-V6 בנפח 3.6 ליטר (240 כ"ס, 31 קג"מ). דווקא המנוע הקטן יותר יקר יותר ממקבילו בשל היותו מודרני יותר. 

המכונית היא בעלת הנעה קדמית ומבוססת על פלטפורמת W של ג'נרל מוטורס בשיפורים קלים, כמו השברולט אימפלה ופונטיאק גרנד פרי.

== דור שני (2010) ==
הדור השני של הלה קרוס הושק בשנת 2009 בתערוכת הרכב הבין-לאומית של אמריקה הצפונית שנערכה בדיטריוט. תוכננה מחדש והפכה למכונית יוקרה ולספינת הדגל של מכוניות הנוסעים של ביואיק.<ref></ref>

== דור שלישי (2017) ==
הדור השלישי הוצג לראשונה תערוכת הרכב של לוס אנג'לס, בשנת 2015 כמודל המיועד ל-2017.<ref></ref>

== דור רביעי (2023) ==
בשנת 2023 הציגה ביואיק את הדור הרביעי של הלה קרוס.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

לה קרוס
קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2004
קטגוריה:מכוניות אמריקאיות
פרנסואה בושה

[[מאדאם דה פומפדור, ציור משנת 1750]]
פְרַנְסוּאָה בּוּשֶׁה (בצרפתית: François Boucher; 29 בספטמבר 1703 – 30 במאי 1770) היה צייר צרפתי.

== ביוגרפיה ==
פרנסואה בושה נולד בפריז לניקולא בושה, שהיה דקורטור ובעל חנות לממכר חפצי אמנות ליד ארמון הלובר, ולמד מאביו את יסודות הציור והפיסול. ב-1720 שימש כשוליה אצל הצייר ז'אן פרנסואה למואן ואצל התחריטן לורנט קאר.

בושה הוכיח את כישרונותיו והתקדם מהר מאוד, וב-1723 זכה בפרס רומא. ב-1727 נסע לרומא, שם התחקה אחרי ציוריהם של רפאל ומיכלאנג'לו, אך התרשם בעיקר מציוריו של ג'ובאני בטיסטה טייפולו שעבד באיטליה באותה תקופה. ב-1731 שב לפריז, וב־1733 נשא לאישה את ז'אן בוסו, ששימשה כמודל בסטודיו שלו.

בושה השתמש בנושאים מהמיתולוגיה יוונית ומהמיתולוגיה רומית, וב-1734 זיכה אותו הציור "רינאלדו וארמידה" בחברות באקדמיה המלכותית לציור ולפיסול. ב-1737, עם פתיחתו מחדש של הסלון בפריז, זכו ציוריו של בושה לפרסומת רבה. הוא הצטיין ברישומים ובציורי עירום שנקנו על ידי אנשי האצולה על מנת לקשט את חדרי המיטות שלהם. ב-1742 צייר את "דיאנה מתרחצת" וב-1749 צייר ציורי סתיו וקיץ פסטורלי שבהם עצים, שדות, נחלים ושמים כחולים משמשים כרקע לדמויותיו המתוארות בצבעי פסטל בהירים. ציוריו התקבלו בביקורת נוקבת מצדו של הסופר והפילוסוף דני דידרו, שהיה גם מבקר אמנות נודע.

בושה עסק גם בדקורציה, בקישוט אולמות אופרה ותיאטרון, ובעיצוב דגמים של שטיחי קיר. ב-1755 מינה אותו המלך לואי החמישה עשר למנהל מפעל "גובלן" בפריז לייצור שטיחי קיר, שהיה בבעלות המדינה. בושה היה בן חסותה של מאדאם דה פומפדור, מאהבתו ויועצתו הראשית של המלך לואי החמישה עשר, שנודעה כפטרונית האמנות של תקופתה, ובמיוחד של סגנון הרוקוקו אשר בושה היה אחד ממייצגיו הבולטים. ב-1750- 1759 צייר בושה את דיוקנותיה של מאדאם דה פומפדור כשהיא לבושה בשמלות צבעוניות אופנתיות. היא העמידה לרשותו דירה בארמון הלובר, קיבלה ממנו שיעורים בחריטה, והתייעצה איתו בענייני הדקורציה של טירותיה ובנושאים הקשורים בעידוד האמנות. בושה קישט את ארמונות בית המלכות בוורסאי, בפונטנבלו ובשואזי, התעשר אך המשיך לצייר. ב-1765 התמנה לצייר החצר של המלך לואי החמישה עשר.

בושה נפטר ב-1770 בסטודיו שלו בפריז, בעת שעסק בציור. משנודע לדידרו על מותו של בושה אמר הפילוסוף: "דיברתי בו סרה יתר על המידה. אני חוזר בי."

== מציוריו החשובים ==
* רינאלדו וארמידה (1734)
* דיאנה מתרחצת (1742)
* סתיו פסטוראלי (1749)
* מארי לואיז או'מרפי (1752)
* מאדאם דה פומפאדור (1750 - 1759)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1703
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1770
קטגוריה:זוכי פרס רומא
ביואיק לה סייבר

ביואיק לה סייבר (Buick Le Sabre) היא מכונית גדולה (גודל המכונה בארצות הברית "גודל מלא" - full size) שיוצרה במספר דגמים בידי חטיבת ביואיק של יצרנית המכוניות האמריקנית ג'נרל מוטורס.

==פרטי המכונית==
*נפח מנוע: 3791 סמ"ק
*הספק: 205 כ"ס ב-5200 סל"ד
*מומנט: 31.8 קג"מ ב-4000 סל"ד
*תיבת הילוכים: אוטומטית
*מספר דלתות: 4
*קבוצת שיוך: סאלון בגודל מלא

==קישורים חיצוניים==

לה סייבר
קטגוריה:מכוניות אמריקאיות
קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1959
סלובקית

סלובקית (סלובקית: Slovenský Jazyk; ) היא שפה סלאבית מערבית. היא קרובה במיוחד לצ'כית.

הסלובקית מדוברת בסלובקיה על ידי 5,000,000 אנשים, בארצות הברית על ידי 500,000 מהגרים, בצ'כיה על ידי 320,000 אנשים (עקב התפרקות צ'כוסלובקיה), ובמדינות נוספות באזור.

במאה ה-18 התקיימו מספר ניבים של סלובקית מדוברת באזורים שונים של סלובקיה, אולם הצ'כית שימשה לכתיבה. ניסיון ראשון לקביעת נוסח עבור סלובקית כתובה נעשה בשנת 1787 על ידי כומר קתולי בשם אנטון ברנולק, בהתבסס על הדיאלקט הסלובקי של תושבי מערב סלובקיה, אולם ניסיון זה כשל. בשנת 1844 נעשה ניסיון נוסף לקביעת נוסח לסלובקית כתובה, על ידי קבוצת לותרנים בהנהגת ליודוביט שטור, בהתבסס על הדיאלקט של תושבי מרכז סלובקיה. דיאלקט זה נבחר כבסיס משום שהיה קרוב יותר לכלל דוברי הסלובקית ומשום שהיה שונה יותר מצ'כית מהדיאלקט של מערב סלובקיה. הקודיפיקציה של שטור הצליחה, בין השאר הודות לרוח הלאומית שפעמה בסלובקים שתרבותם דוכאה על ידי השלטונות האוסטריים, והנוסח שקבע בין השאר בספרו על הדקדוק הסלובקי משנת 1846, משמש את הסלובקית עד היום.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ethnologue.com/show_language.asp?code=slk סלובקית] באתר אתנולוג
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שפות סלאביות מערביות
קטגוריה:שפות
איתן אבריאל

איתן אבריאל (נולד ב-11 בדצמבר 1960) הוא עיתונאי ישראלי, ממייסדי העיתון TheMarker ועורך המגזין כיום.

== ביוגרפיה ==
אבריאל התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים בשייטת 13 ובילת״ם. במסגרת שירותו ביצע צלילות רבות בנחל הקישון.

בתחילה עבד ככתב כלכלי של העיתון "הארץ" במשרד האוצר ובבנק ישראל. לאחר מכן הקים את המערך הכלכלי של סוכנות הידיעות רויטרס בישראל. במהלך שנות ה-90 פעל כמנהל השקעות בקרנות נאמנות ובהן "אילנות דיסקונט". ב-1993 הקים את החברה "הון לינק" שעסקה בבנקאות להשקעות, ניהול קשרי משקיעים, מידע פיננסי ללקוחות בחו"ל והפיצה ניוזלטר יומי באנגלית למשקיעים בלונדון.

בסוף 1999 הקים את העיתון הכלכלי TheMarker, יחד עם גיא רולניק ועדו פולק. במסגרת זאת הקים גם מגזין כלכלי חודשי, עיתון יומי, מוסף סוף שבוע, רשת חברתית וערוץ וידאו אינטרנטי. באפריל 2000 אתר האינטרנט של TheMarker עלה לאוויר, כשאבריאל עורכו בפועל. אבריאל הקים את הדסק האינטרנטי של TheMarker, שהיה דסק החדשות הכלכלי המקוון הראשון בישראל, במודל הדומה לזה שהכיר ובנה ברויטרס.

כותב טורי פרשנות בנושאים כלכליים, בעיקר בתחומי כלכלה וחברה, הון ושלטון, השקעות, מטבע חוץ, בנקאות ואינטרנט. התמקד בכמה נושאים, בהם ריכוזיות כלכלית, הטייקונים, שחיתות, כוחן של הפלטפורמות הדיגיטליות, אי-שוויון כלכלי ומשבר האקלים. השיק מספר מותגים מוכרים של המגזין, כגון רשימות ״500 העשירים״ ו-״100 המשפיעים״.

בשנת 2005 היה חבר בוועדה לגיבוש האתיקה של הפצת מידע על ניירות ערך באמצעות רשת האינטרנט מטעם רשות ניירות ערך.

ב-2012 כתב מאמר על מצבו הקשה של העיתון "מעריב". בתגובה פרסם "מעריב" בשער שלו ארבעה טורים של פרשנים שלו. הפרשה כולה נסקרה בג'רוזלם פוסט.

אבריאל הופיע כפרשן כלכלי בתוכנית "לונדון את קירשנבאום", חבר פאנל פרשנים בגלי צה"ל. הוא חבר קבוע בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס שבשווייץ. הוא מרצה בכנס ה-DLD בתל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה.

החל מ-2018 אבריאל וסמי פרץ, העורך לשעבר של TheMarker, מגישים יחד פודקאסט יומי, "האינטרסנטים", שבו הם דנים בענייני היום ומנתחים אותם מהזווית של מערכת TheMarker.

לאבריאל תואר ראשון בביולוגיה ובמנהל עסקים, ותואר MBA בהתמחות במימון, שניהם מהאוניברסיטה העברית, בה גם שימש כמרצה בקורס בנושא "קומוניקציה פיננסית".

== חיים פרטיים ==
אבריאל נשוי לדנה - ארכיטקטית, אב לשני ילדים, וגר בהוד השרון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.haaretz.com/misc/writers/eytan-avriel-1.392 איתן אבריאל], באתר Haaretz
* [http://tags.walla.co.il/איתן_אבריאל איתן אבריאל], באתר וואלה! NEWS

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:סגל TheMarker
קטגוריה:לונדון את קירשנבאום
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
כיתת אמן

כיתת אמן של הצייר [[מרסל ינקו (משמאל), בעין הוד, בשנת 1964]]
כיתת אמן (או "מאסטר קלאס") היא שיעור באמנות בפני קהל אותו מעביר אמן בעל-שם. לרוב מדובר בתחום המוזיקה, אך סדנאות האומן נפוצות גם בתחום הציור, פיסול תיאטרון ועוד. באירועים מסוג זה מקבל כל תלמיד פרק זמן מוגבל (קצר יותר משיעור רגיל) ובו האמן מנסה, תוך כדי שיח עם התלמיד ועם הקהל, להביא את התלמיד לשיפור ביצועיו, לרוב על ידי שינוי בתפיסה, סיפורים, אנקדוטות ושאר אמצעים בידוריים ופחות מנקודת המבט ה"דידקטית", המתייחסת לעבודה הטכנית והמאומצת, אליה רגיל התלמיד.

כיתות אמן הן אירועים נפוצים מאוד בעולם המוזיקה ומתקיימים דרך קבע ברחבי העולם. בישראל מתקיימות כיתות אמן באקדמיות למוזיקה, במרכזי המוזיקה החשובים (בין היתר במרכז למוזיקה ירושלים שבמשכנות שאננים) ובקונסרבטוריונים הגדולים (בעיקר בקונסרבטוריון העירוני בתל אביב ברחוב שטריקר). בסדנת האופרה הבינלאומית בניהולה של הגב' ג'ואן דורנמן המתקיימת מדי שנה בתל אביב-יפו מועברות כיתות אמן רבות, אשר ברבות השנים הפכו לשם דבר בשל ערכן האמנותי והבידורי כאחד.
<gallery>
Dov Feigin.jpg|דב פייגין בכיתת אמן לכדרות בעין הוד, 1956 - יושב ליד נער ומראה לו כיצד מפסלים
</gallery>
==ראו גם==
* סדנה (קורס קצר מועד)
==הערות שוליים==

קטגוריה:מוסדות מוזיקליים
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:שיטות למידה
פעמיים בוסקילה

פעמיים בוסקילה הוא סרט קומדיה ישראלי משנת 1998.

==עלילה==
זאב רווח בתפקיד כפול של שרברב החי באילת ונשוי לספרית קנאית, ושל אחיו התאום שהוא מעצב אופנה הומוסקסואל החי בפריז. דודם של האחים נפטר, והוא משאיר להם ירושה בשווי 40 מיליון דולר, התנאי לקבלת הירושה הוא היותו של היורש נשוי ואב לשלושה ילדים תוך שלוש שנים וחצי.

==התגובות לסרט==
הסרט היה כישלון בקופות ושנוא ביותר על המבקרים, שטענו שהסרט עשוי רע וממחזר את התבנית של סרטי רווח הקודמים, בהם "לא לעלות יותר" "טעות במספר" ו"ספר נשים".

==שחקנים==
*זאב רווח – פאפי ומקס בוסקילה
*גאולה נוני - שושי
*נתן רביץ - אודי
*אירינה סלזניובה - קטיה
*יפים בנצ׳יק - גרגורי
*מירי בוהדנה - דוגמנית
*שמי שנהב - החתן

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי בורקס
קטגוריה:סרטי זאב רווח
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:אילת בקולנוע
קטגוריה:סרטים על מעצבי אופנה
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1998
סיפור אהבה (סרט)

סיפור אהבה (באנגלית: Love Story) הוא סרט קולנוע רומנטי בכיכובם של ראיין אוניל ואלי מק'גרו, שיצא לאור בשנת 1970 ומבוסס על רומן מאת אריך סגל. הסרט זכה לפופולריות עצומה בשנות ה-70 והוא מהסרטים האמריקאיים הנצפים ביותר.

"סיפור אהבה" זכה בפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר (עם הנעימה שהפכה למוכרת ומזוהה עם הסרט - "איפה להתחיל"), ובמספר פרסי גלובוס הזהב בקטגוריות: סרט הדרמה הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר (אלי מק'גרו), הבימוי, וכן על התסריט המקורי.

==סיפור העלילה==
הסרט מתאר את סיפור אהבתם של צעיר ממשפחה אמידה - אוליבר בארט - וצעירה נטולת אמצעים - ג'ניפר קווילרי - הנפגשים באוניברסיטה ומצליחים להתעלות באהבתם על פער המעמדות ביניהם. על רקע הקשר הרומנטי מוצג יחסו הבעייתי של אוליבר עם משפחתו המיוחסת ואביו הנוקשה. הוא בוחר להתנתק ממשפחתו ומתמיכתה הכספית כדי לשמר את אהבתו לג'ניפר, נתק המשמש קרקע לחילוקי דעות בינו לבינה, שערכי משפחה חשובים בעיניה. לאחר נישואיהם וניסיונותיהם הכושלים להביא ילד לעולם, מתגלה כי ג'ניפר חולה במחלה ממארת וימיה ספורים. אוליבר מוחל על כבודו, ולאחר שנים של שתיקה פונה לאביו בבקשה לתמיכה כספית בסיוע להפחית את סבלה. הסרט מסתיים במותה של ג'ני.

בספר "סיפורו של אוליבר", המהווה המשך ל"סיפור אהבה", מתוארים קורותיו של אוליבר לאחר מותה של אהובתו ג'ני וניסיונותיו להמשיך בחייו.

== השפעה תרבותית ==

בסרט מספר משפטים שנכנסו לז'רגון התרבותי. אחד מהם הוא המשפט:
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
"Love means never having to say you're sorry."
</div>
מילולית: "אהבה משמעותה שלעולם לא תצטרך לומר שאתה מצטער".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט דרמה הטוב ביותר
קטגוריה:סרטים זוכי גלובוס הזהב - התסריט הטוב ביותר
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב - הפסקול המקורי הטוב
קטגוריה:סרטי דרמה רומנטית
קטגוריה:סרטי פולחן
הרפתקאות פינוקיו (אנימה)

הרפתקאות פינוקיו (ביפנית: 樫の木モック; באנגלית: Saban's Adventures of Pinocchio) היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים, המבוססת על הספר "הרפתקאותיו של פינוקיו" מאת הסופר האיטלקי קרלו לורנציני, שנודע בשם העט שלו קרלו קולודי. הסדרה הופקה לטלוויזיה בשנת 1972, ושודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ 2 הניסיוני בשנת 1990 בהפצת סבן אנטרטיינמנט, אשר הפיצה את הסדרה בגרסאות מדובבות בעולם המערבי. 

לסדרה הופק סרט ב-1993 באורך מלא אשר מקצר את הפרקים שלה, וסרט זה גם דובב לעברית ושודר בערוץ 2 ובחינוכית עם דיבוב שונה.

את שיר הפתיחה בגרסה העברית ביצעו שיר גוטליב וטל מוסרי.

== צוות המדבבים בהפקת הדיבוב העברי ==
* עידו מוסרי (פינוקיו)
* עמי מנדלמן (סבא ג'פטו / ג'ימיני הצרצר/ השועל)
* רונית כץ (הפיה הטובה של עץ האלון, הפיה הטובה שיצרה את פינוקיו / המספרת)
* אבשלום לוי (מנהל התיאטרון / הסמור)

=== הסרט משנת 1993 ===
את הדיבוב לסרט ביים יעקב שם טוב והפיקה חסיה ורטהיים.

* אור אזולאי (פינוקיו / אמא של מירל)
* מיכאל הנגבי (ג'ימיני)
* דב רייזר (ג'פטו / זיק הסמור / תוכי / אבא של מירל / דמויות שונות)
* אורנה כץ (פיית האלון / אלבירה / איימי / דמויות שונות)
* יהויכין פרידלנדר (רודי העכבר / בילי / דמויות שונות)
* עמי טראוב (טריק השועל / חוטב עצים)
* נחמן אשכנזי (זומפינו)
* שמעון כהן (קולונל רשע / מיליונר / דמויות שונות)
* עמי מנדלמן (דומינוס / קפטן רושי / דמויות שונות)
* אורלי קטן (כלבת ים / סבתא של אלבירה / מירל / דמויות שונות)

== קישורים חיצוניים ==

*
*

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1970
קטגוריה:פינוקיו
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות רכש
קטגוריה:טאצונוקו הפקות: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
קטגוריה:סבן אנטרטיינמנט: תוכניות וסדרות
מרצישור

מרצישור פשוט
מרטניצה קשור ל[[עץ פרי בפריחה, בבולגריה]]
מְרְצִישוׂר () הוא חג אביב רומני מסורתי הנחוג בתאריך 1 במרץ בכל שנה.

מרצישור הוא חג המסמל את המעבר מחורף לאביב, ניצחון הטוב על הרע וכדומה. מקובל לתת בחג זה מתנות קטנות לבנות ולנשים בכל הגילאים. המתנה המקובלת היא קישוט קטן הקשור בשרוך בצבעים אדום ולבן (האדום מסמל את האביב והלבן מסמל את החורף). בשווקים יש מבחר עצום של קישוטים כאלה, הקרויים "מרצישור", בדומה לשיווק כרטיסי הברכה לשנה החדשה שהיו מקובלים בישראל לפני שנים.
קיימת אמונה שענידת הקישוטים, בעיקר של השרוכים האדומים-לבנים, היא סגולה למזל טוב.

פרט למרצישור, מקובל לתת במתנה גם צרור קטן של פרחי אביב, מיוחד
גיוצ'ל (ghiocel) (באנגלית snowdrop),

(Galanthus nivalis), מין פרח לבן, הפרח הראשון המופיע עם תחילת הפשרת השלגים.

החג מרצישור מקובל באזורים נוספים של חצי האי הבלקני, באזורים שאוכלסו בימי קדם על ידי שבטים תראקים ואילירים - בבולגריה השכנה שם הוא קרוי מרטניצה (Мартеница) עם אותה המשמעות, כמו כן במקדוניה ואלבניה. על פי ממצאים ארכאולוגיים מסוימים יש שסבורים כי החג תועד כבר לפני אלפי שנים, בתקופת הגטים/דאקים או התראקים.

שם החג, ברומנית ובבולגרית, בא כמובן משמו של החודש מרץ, שמקורו בשם האל מרס, אל המלחמה הרומי שהיה בו זמנית גם אל בעל תפקיד בפוריות, בחקלאות ובתחיית הטבע. מרצישור הוא מילת הקטנה למרץ או מרס.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.crestinortodox.ro/Traditia_martisorului-23-392.html crestinortodox.ro - מסורת המרצישור] ברומנית

קטגוריה:מנהגים רומניים
קטגוריה:בולגריה: תרבות
קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:אירועים בחודש מרץ

fr:Mărțișor
דנבר הדינוזאור האחרון

דנבר הדינוזאור האחרון (באנגלית: Denver, the Last Dinosaur) היא סדרת אנימציה צרפתית-אמריקאית בת 50 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1988. 

הסדרה שודרה בערוץ הראשון בין השנים 1992- 1993.

בשנת 2018 הופקה לסדרה סדרת אתחול בהנפשה ממוחשבת, כאשר היא שודרה לראשונה ב-27 באוגוסט 2018 בערוץ M6 הצרפתי. האתחול שודר לראשונה בישראל בערוץ הילדים בדיבוב עברי ב-5 ביולי 2020, תחת השם "דנוור הדינוזאור האחרון".

==עלילה==
קבוצת נערים מקליפורניה (שולי, ירמי, צלי ומאריו) מגלים ביצת דינוזאור אשר בוקעת ומתוכה יוצא דינוזאור קטן וידידותי. את שמו דנבר הוא מקבל אחרי שהנערים ראו פרסומת על גבי אוטובוס לעיר דנוור. 

דנבר הוא דינוזאור יוצא דופן אשר אוהב לנגן בגיטרה ולרכב על סקייטבורד. כמו כן הוא מסוגל לחזור לתקופה הפרה-היסטורית בעזרת חלק מהביצה שממנה בקע. 

דנבר מוצא מקלט אצל החבורה מפני האמרגן מורטון פיצבק אשר רוצה להתעשר מלכידתו של דנבר.

== דמויות ==
=== הטובים ===
* דנבר (גיל זמק) - גיבור הסדרה.
* שולי (איתי בארלי) (במקור וולי) - הנער אשר מגדל את דנבר בביתו.
* ירמי (אסף כחולי) (במקור ג'רמי)
* צלי (טל בלכרוביץ') (במקור שיידס)
* מאריו (ירמי קפלן)
* קייסי (שירלי טפר) - הצעירה שבחבורה. מאוהבת במאריו.
* אתי (אורית ירון) (במקור הד'ר) - אחותו הגדולה של שולי.

=== הרעים ===
* מורטון פיצבק (יעקב בוך) - מפיק קונצרטים רשע. בחלק מהפרקים עוסק גם בדברים אחרים. באחד הפרקים גנב את חתיכת קליפת הביצה של דנבר. מנסה להתעשר מלכידתו של דנבר ומנסה לתפוס אותו בכל הזדמנות. 
* פרופסור פונט (עפרון אטקין) - מדען רשע אשר עובד לעיתים בשביל מורטון.
* ניק (גיל זמק) - המנהיג של קבוצת בריונים אשר מתנכלת לנערים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על דינוזאורים
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות רכש
פפרודה

טקס פפרודה ב[[בולגריה, שנות ה-50 של המאה ה-20]]
איור של טקס הפפרודה משנת 1905
פפרודה (איותים שונים: peperuda, peperuna, perperuna, prporuša, preporuša, păpărudă, pirpirună) או דודולה (באיותים שונים: dodole, dudula, dudulica, dodolă) הוא טקס זימון גשם בלקני ממוצא פגני . 

שם המנהג נגזר משם האלה מהמיתולוגיה הסלאבית דודולה/פרפרונה, אלת הגשם ואשתו של פרון, האל הראשי. על פי המיתולוגיה, כאשר דודולה חולבת את הפרות השמיימיות - העננים - יורד גשם. באביב היא מתעופפת מעל השדות והיערות וזורה פריחה אביבית. 

בקרב הסלאבים הדרומיים, הרומנים והמולדובנים מקיימים את הטקס בעונת האביב בתקופות של בצורת, במטרה לזרז את בוא הגשמים. נערה צעירה העוטה חצאית העשויה צמחים שונים (ביניהם גפן) רוקדת ושרה ברחובות הכפר ועוצרת לפני כל בית ובני הבית מתיזים עליה מים. היא מלווה באנשי הכפר השרים ורוקדים איתה. המוזיקה והריקוד ייחודיים למסורת זו.

כיום בקרואטיה וסרביה הטקס מוצג לעיתים על ידי להקות פולקלור מקצועיות. באזור טורופולי בקרואטיה, בחג גאורגיוס הקדוש, נערות מהכפר מתחפשות לאלה דודולה בשמלות עלים ושרות במהלך החג.

בסרביה נערך הטקס בתקופות ממושכות של מזג אוויר יבש. הנערה שנבחרה לביצוע הטקס הייתה לרוב צועניה, היא עטתה צמחייה ופרחים וסבבה בכפר, בעוד מלוויה שרים את המזמור הטקסי.

במקדוניה המנהג התקיים עד שנות ה-60.

== ראו גם == 
* חג המים

== קישורים חיצוניים == 

* Mercia MacDermott, [https://books.google.co.il/books?id=gh4IE6toGJMC&pg=PA231&dq=peperuda&hl=en&sa=X&ved=0ahUKEwiW6qe7qvDLAhUqD5oKHRrsB9sQ6AEIGjAA#v=onepage&q=peperuda&f=false Bulgarian Folk Customs] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גשם בדתות
קטגוריה:בלקן
קטגוריה:מנהגים רומניים
קטגוריה:מולדובה: תרבות
קטגוריה:בולגריה: תרבות
קטגוריה:סרביה: תרבות
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: תרבות
קטגוריה:קרואטיה: תרבות
קטגוריה:מיתולוגיה סלאבית
אילן הייטנר

אילן הייטנר (נולד ב-11 באוקטובר 1970) הוא סופר, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.

==ביוגרפיה==
הייטנר נולד ברמת השרון לאם מורה לאנגלית ולאב שהיה מנכ"ל חברת תדיראן. למד כלכלה באוניברסיטת תל אביב. ב-1998 נתקל בקשיים רבים בפרסום ספרו הראשון, "חוכמת הבייגלה", כאשר לא מצא הוצאת ספרים שתהיה מוכנה להוציאו לאור. לבסוף השקיע כספים והדפיס את הספר עצמאית. רק לאחר שמכר 10,000 עותקים, הסכימה הוצאת הספרים "מודן" להפיץ את הספר.

לאחר הצלחת הספר עבר הייטנר לניו יורק, שם לקח קורסים בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, התמקצע בתחום וחזר לישראל עם תסריט הקולנוע של "חוכמת הבייגלה", שאותו הפיק וביים בעצמו ב-2002 בתקציב דל.

בשנת 2000 כתב ספר ילדים בשם "אמא היפו, איפה את?", וב-2004 יצא לאור ספרו השלישי, "מלך החומוס ומלכת האמבטיה".
סרטו השני של הייטנר, "ברונו מאוהב", הופק ב-2005 עבור פרויקט "סרטים מכאן", פרויקט סרטי המקור של חברת HOT. באותה השנה השתתף בכתיבת התסריט של סרט התעודה "18 קילו של אהבה".

ב-2008 יצא ספרו הרביעי "קציצות", ב-2011 יצא ספרו "האידיוט המושלם" וב-2015 "האיש שלא רצה להיות קטן". ב-2018 ראה אור ספרו "7,250".

ב-2010 השתתף בכתיבת התסריט של "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".

ב-2020, יצא ספרו "מתניקה", אוסף ציטוטים ותובנות מספריו ומחייו.

== חיים אישיים ==
הייטנר נשוי ואב לארבעה. ב-2018 סיפר בריאיון ל-ynet, על כך שהוא ואשתו מתחזקים מבחינת יהדות. בעבר התגורר עם משפחתו במושב עדנים.

== סרטיו ==
* חוכמת הבייגלה (2002)
* ברונו מאוהב (2005)

== ספריו ==
* חוכמת הבייגלה (1998)
* אמא היפו, איפה את? (2000)
* מלך החומוס ומלכת האמבטיה (2004)
* קציצות (2008)
* האידיוט המושלם (2011)
* האיש שלא רצה להיות קטן (2015)
* 7,250 (2018)
* מתניקה (2020)
* ארזתי לבד (2024)<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
קטגוריה:עדנים: אישים