OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל

האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל היא אנציקלופדיה שיצאה לאור על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשיתוף הוצאת כרטא, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע ויוסף אבירם. האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת 1992 בשפה העברית, בארבעה כרכים. האנציקלופדיה מכילה מידע ארכאולוגי על 270 אתרים שנחפרו בארץ ישראל מתחילת החפירות במאה ה-19 ועד למועד הכנת האנציקלופדיה.
==היסטוריה==
לאנציקלופדיה זו קדמה אנציקלופדיה אחרת שנקראה "האנציקלופדיה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ-ישראל" גם היא בהוצאת החברה לחקר ארץ ישראל ועתיקותיה. אנציקלופדיה זו יצאה בשנת 1970 בשני כרכים לאחר שבע שנות עבודה, בעריכתו של בנימין מזר וצוות עורכי-משנה והכילה מידע לגבי אתרים שנחפרו עד שנת 1968.

בשנת 1993 יצאה המהדורה באנגלית בארבעה כרכים המקבילים לכרכים בעברית. שם האנציקלופדיה: "The New Encyclopedia of Archaeological Excavations in the Holy Land".

בשנת 2008 יצא כרך חמישי באנגלית הכולל עדכון של אתרים שהופיעו במהדורה של שנת 1993 וכן אתרים חדשים. הכרך מכיל מידע לגבי 250 אתרים בארץ ישראל ובירדן אשר נכתבו על ידי מעל 160 ארכאולוגים. הכרך מתייחס לאתרים מתקופת האבן ועד התקופה העות'מאנית. כן מכיל הכרך טבלאות כרונולוגיות מעודכנות, ומפה המציינת את מיקום כל האתרים אשר הופיעו בכל חמשת הכרכים. כרך זה הופיע רק במהדורה האנגלית.

==כרכים בעברית ובאנגלית==
{| class="wikitable"
! colspan="4" | האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ-ישראל
|-
! colspan="2" | כרכים בעברית !! colspan="2" |כרכים באנגלית
|- align="center"
| מערך עד ערך || עמודים || עמודים || מערך עד ערך
|- valign="top"
| 1. אבו הואם – תל-דולמנים || (1–392) || (1–384) || <div class="mw-content-ltr">1. Abila – Elusa</div>
|-
| 2. דור - כסופים || (393–816) || (385–804) || <div class="mw-content-ltr">2. Emmaus - Jerusalem</div>
|-
| 3. כפר גלעדי – עכו || (817–1240) || (805–1180) ||
<div class="mw-content-ltr">3. Jokneam – Pella</div>
|-
| 4. עלי – תל-תענך || (1241–1619) || (1181–1552) || | <div class="mw-content-ltr">4. Petra - Ziqim</div>
|-
| colspan = "2" |
| (1553–2085)
| <div class="mw-content-ltr">5. Abu Hawam - Tell-Zikhrin, horvat</div>
|}

==לקריאה נוספת==
* גבריאל ברקאי, "א' שטרן (עורך), כרך ההשלמות של האנציקלופדיה לחפירות ארכאולוגיות (כרך 5) – ביקורת ספרים", קדמוניות 137, תשס"ט, 2009, עמ' 50

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20190801234030/http://israelexplorationsociety.huji.ac.il/new_Encyclopedia.pdf מידע על הכרך החמישי של האנציקלופדיה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיבורים בארכאולוגיה של ארץ ישראל
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה העברית
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה האנגלית
רמינגטונוצטיים

רמינגטונוצטיים (שם מדעי: Remingtonocetidae) היא משפחה נכחדת של לווייתנים קדומים טורפים. הם חיו במים מתוקים על קו החוף של ים טתיס, במהלך האאוקן - לפני כ-40 עד 55 מיליוני שנים. אזור תפוצתם היה מוגבל לפקיסטן ולהודו, בדומה לקודמיהם בשרשרת האבולוציונית של הלווייתנאים - הפקיצטיים והאמבולוצטיים.

לרמינגטונוצטיים היו ארבע גפיים פעילות. חוטמם היה ארוך וצר. גופם היה ארוך וקטן יחסית. עיניהם ואוזניהם היו מרוחקות זו מזו, מה שמלמד על בילוי זמן רב במים. עם זאת, לעיתים גם היו יוצאים ליבשה, ואורח חייהם לא היה מימי לחלוטין, כי אם אמפיבי.

==מיון==
במשפחה חמישה סוגים:
* Andrewsiphius
* Attockicetus - הסוג הקדום ביותר (זהה בגילו לאמבולוצטוס)
* Dalanistes
* קוטכיצטוס (Kutchicetus)
* רמינגטוצטוס (Remingtonocetus)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110920010420/http://www.neoucom.edu/DEPTS/ANAT/Remi.html מידע כללי]
* [https://web.archive.org/web/20080213131024/http://www.palaeos.com/Vertebrates/Units/520Cetartiodactyla/520.100.html#Remingtonocetidae מידע מורפולוגי]

קטגוריה:לווייתנים קדומים
נרינגנין

נרינגנין (Naringenin) הוא סוג של פלבונואיד. הנרינגנין הוא חומר משבח טעם שמיוחסת לו פעילות ביוכימית המשפיעה לטובה על בריאות האדם. הנרינגנין הוא נוגד חמצון, למשל על ידי נטרול רדיקלים חופשיים וכך מעכב תהליכי בלייה בגוף. יש לו גם השפעה חיובית על מערכת החיסון כגון פעילות אנטי דלקתית והפחתת אלרגיה[http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/19794524?ordinalpos=1&itool=EntrezSystem2.PEntrez.Pubmed.Pubmed_ResultsPanel.Pubmed_DefaultReportPanel.Pubmed_RVDocSum], ופעילות לאיזון מטבוליזם הפחמימות בגוף. נרינגנין נמצא באשכוליות ואחראי לטעם המריר שלהן.

במחקר שערך צוות חוקרים מאוניברסיטת מערב אונטריו שבקנדה על עכברים, נמצא שהנרינגנין מהווה נוגד חמצון רב עוצמה ומעורר את הכבד לשרוף עודפי שומן ולא לאגור אותם במצבורים. . המחקר פורסם בכתב העת הבינלאומי למחקרי סוכרת. החוקרים המליצו על אכילה של לפחות חצי אשכולית ליום, לשם שמירה על משקל גוף, כולסטרול יציב והפחתת הסכנה של סוכרת מסוג 2.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20200613064002/https://www.camoni.co.il/ קהילת סוכרת - אשכולית מפחיתה את שומני הדם ומיטיבה עם הסנדרום המטבולי]
* [https://web.archive.org/web/20090927185347/http://health.walla.co.il/?w=%2F5107%2F1577118 וואלה! בריאות - אשכוליות ולהיות (רזה)]

קטגוריה:נוגדי חמצון
קטגוריה:טיפול בסוכרת
אבי אנגל

האגודה]]
אָבִי (אלאן) אֶנְגֶל (נולד ב-1935) הוא היושב ראש הראשון של האגודה לשמירת זכויות הפרט, וההומוסקסואל הישראלי הראשון שהתראיין בגלוי בטלוויזיה בישראל.
==ביוגרפיה==
===ראשית חייו===
אבי אנגל נולד בניו יורק, שם התגורר עד גיל 17. את לימודיו האקדמיים בהנדסת חשמל השלים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).

בשנת 1957 עבר למקסיקו, והחל שם את עבודתו בחברת החשמל המקומית. בגיל 22 השלים אנגל עם היותו הומוסקסואל. לאחר שלוש שנים במקסיקו עבד שנה נוספת בחברת החשמל בוונצואלה, ולאחר מכן נסע להוואי. מהוואי יצא אנגל לטיול סביב העולם בשנת 1962, שכלל ביקור בלבנון, מצרים, ירדן וישראל. לאחר שובו לארצות הברית עבד שנתיים עבור הצבא האמריקני באוקינאווה ושנתיים נוספות בפנמה.

בשנת 1968, לאחר שהסוכנות היהודית סירבה להביאו ארצה כעולה חדש בשל היותו הומוסקסואל, עלה אנגל לישראל והתאזרח מאוחר יותר. בישראל למד הוראת אנגלית באוניברסיטת תל אביב, אך לא עסק במקצוע.

===חייו כפעיל ציבור===
אנגל וחבריו, שהיו ברובם עולים חדשים, הושפעו מאוד ממהומות סטונוול שאירעו בניו יורק ביוני 1969 ומהקמת ארגוני המחאה ההומוסקסואליים שהחלו לצוץ ברחבי ארצות הברית. לדידם, היה זה אך טבעי שגם בישראל צריך לקום ארגון שכזה. ביולי 1975 נפגשו קובץ חברים בביתו של אנגל והחליטו על הקמת הארגון. באחת מפגישותיו הראשונות של ועד האגודה, ב-14 בדצמבר 1975, נבחר לכהן בתפקיד יושב ראש האגודה.

אנגל ואחרים השתתפו בתוכנית הטלוויזיה הראשונה בישראל שעסקה בהומוסקסואליות. התוכנית, "השעה השלישית", בהנחיית פרופ' ירמיהו יובל, התקיימה ב-2 בפברואר 1976. אנגל, ששירת באותו זמן במילואים בח'אן יונס, קיבל חופשה לצורך ההשתתפות בתוכנית בעקבות פניית המפיק, צבי דורנר, לדובר צה"ל. עם שובו של אנגל למילואים הוא התקבל שם בתשואות.

השידור התקיים מחדר שכור באולם "בית ציוני אמריקה", בעוד הנחיית התוכנית התבצעה מהאולפן בירושלים. אבי אנגל ומשתתף נוסף היו היחידים שהצטלמו בחשיפה מלאה. שאר המשתתפים חבשו פאות, קולם עוות וצולמה צלליתם בלבד. הראיון סבב באופן כללי על חיי הקהילה ההומוסקסואלית, על מידת השכיחות של התופעה ומקומות המפגש המקובלים. בעקבות שידור התוכנית פנו הומוסקסואלים רבים לאגודה, ובהם יורם חטואל, שהיה לבן-זוגו הראשון של אנגל, ולימים נפטר מאיידס.

אבי אנגל האמין כי: "אי אפשר להקים אגודה ולהישאר בארון" ותבע מכל חבריו לוועד, שהיו רובם ככולם בארון, להיחשף. אנגל האמין בכל לבו שהחברה בישראל לא תתייחס ברצינות לקבוצה של אנשים שאינם מוכנים להיחשף, וכי הישארות בארון יוצרת רושם שהומוסקסואליות היא דבר שיש להסתיר או להתבייש בו. גישתו המהפכנית של אנגל הקדימה את זמנה והובילה לחילוקי דעות וחיכוכים רבים באגודה.

אבי אנגל כיהן בתפקידו כיושב ראש האגודה עד לאספה הכללית הראשונה של הארגון שנערכה ב-29 בפברואר 1976 במועדון "צוותא" בתל אביב, בה נבחר תחתיו סיוון מלכיאור. אנגל המשיך לכהן בוועד האגודה עד לפרישתו מהחיים הציבוריים.

אנגל עבד בחברת בזק משנת 1976 ועד פרישתו לגמלאות. בשנת 1980 הכיר את בן זוגו לחיים ניסים צ'יפרוט. השניים נישאו בסן דייגו בקליפורניה בשנת 2008.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים להט"בים ישראלים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בישראל
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:יו"ר אגודת הלהט"ב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
פרוטוצטיים

כריש]]
פרוטוצטיים (שם מדעי: Protocetidae) היא משפחה של לווייתנים קדומים נכחדים. ביחס לקודמיהם בשרשרת האבולוציונית של הלווייתנאים המודרניים - הם הראשונים שנמצאו מחוץ לפקיסטן ולהודו. מאובני פרוטוצטיים נמצאו באפריקה, באירופה, באסיה ובצפון אמריקה, לרוב בימים רדודים. הם היו מותאמים יותר מקודמיהם לחיים במים, ובכך המשיכו את מגמת אבותיהם הרמינגטונוצטיים, האמבולוצטיים והפקיצטיים.

הפרוֹטוֹצטיים היו דומים בהרבה ללווייתנאים בני זמננו מאשר בעלי החיים שקדמו להם. גופם התחיל לקבל צורת פלך, ורגליהם הקדמיות והאחוריות הגדולות היו בעלות צורה מיוחדת שאפשרה להם לחיות ביבשה ובים כאחד. נראה כי לפרוטוצטיים היה זנב הדומה לזנב הלווייתנאים המודרניים (מחולק לשתי אונות), בשונה מזנב רגיל. שיניהם היו קטנות.

הפרוֹטוֹצטיים היו קבוצה גדולה, מגוונת והטרוגנית. הם חיו במהלך האאוקן, לפני כ-40 עד 50 מיליוני שנים. נטען כי זוהי קבוצה פרפילטית.

==מיון==
*תת-משפחה Protocetinae
**סוג Aegyptocetus
**סוג Artiocetus
**סוג Crenatocetus
**סוג Dhedacetus
**סוג Gaviacetus
**סוג אינדוצטוס (Indocetus)
**סוג Kharodacetus
**סוג מאיאצטוס (Maiacetus)
**סוג פרוטוצטוס (Protocetus)
**סוג Qaisracetus
**סוג רודהוצטוס (Rodhocetus)
**סוג Takracetus
**סוג Togocetus
**סוג Peregocetus
*תת-משפחה Makaracetinae
**סוג מקרצטוס (Makaracetus)
*תת-משפחה Georgiacetinae
**סוג Aegicetus
**סוג Babiacetus
**סוג Carolinacetus
**סוג Georgiacetus
**סוג Natchitochia
**סוג Pappocetus
**סוג Pontobasileus
**סוג Tupelocetus

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100220035056/http://www.palaeos.com/Vertebrates/Units/520Cetartiodactyla/520.120.html#Protocetidae מידע מורפולוגי]

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1908
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ארנסט שטרומר
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1908
ג'ורג'ו בסטה

ג'ורג'ו בסטה
ג'ורג'ו בסטה (באיטלקית: Giorgio Basta; 1544 - 20 בנובמבר 1607), היה רוזן חוסט, גנרל שעמד בראש צבא האימפריה הרומית הקדושה במלחמה הארוכה נגד האימפריה העות'מאנית.

==ביוגרפיה==
בסטה נולד ברוקפורצטה (Roccaforzata), באיטליה, אך מוצאו היה מהאצולה האלבנית והוא נודע בשנאתו להונגרים. בשנת 1600, על פי פקודתו, נשחטו הרומנים, הסרבים והיהודים שהיו בקלוז'.

מיכאי האמיץ פנה בבקשת עזרה לרודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועל פי הוראתו סייע לו ג'ורג'ו בכיבוש המחודש של טרנסילבניה. לאחר שמיכאי האמיץ ניצח בקרב נוסף וכבש גם את השלטון בוולאכיה ציווה ג'ורג'ו על חייליו הולונים לרצוח אותו וכך בא הקץ על מיכאי האמיץ והניסיון לאחד את הנסיכויות הרומניות.

בתקופה הקצרה בה ניהל ג'ורג'ו את טרנסילבניה נוצרה בה אנרכיה רבתית, המקום היה לקן שודדים ורוצחים ואוכלוסיית המקום פחתה בשליש, כולל האצולה. בשנת 1603 במקומו לנסיך טרנסילבניה מונה מוזש סיקיי, אך הוא שלט תקופה קצרה.

בעקבות הניסיון שרכש ג'ורג'ו במלחמה, כתב כמה מדריכים צבאיים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנרלים
קטגוריה:אנשי צבא האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:ילידי 1550
קטגוריה:נפטרים ב-1607
גן תענוגות

האגם בגני טיבולי
גן תענוגות הוא בדרך כלל גן נוי הפתוח לציבור לצורכי פנאי. גן תענוגות שונה מגנים ציבוריים אחרים בכך שיש בו מתקני בידור בנוסף לצמחייה, כגון אולמות קונצרטים, מתקני שעשועים, גן חיות וכדומה.

גני תענוגות ציבוריים קיימים זמן רב. בתקופת רומא העתיקה הקים ההיסטוריון סאלוסטיוס את הגנים הקרויים על שמו, ומאוחר יותר הוא מכר אותם לקיסר טיבריוס שייעד אותם לשימוש ציבורי. הגנים הכילו ביתנים רבים, מקדש לוונוס, ופסלים מונומנטליים. הם היו פתוחים במשך שנים רבות.

במאה ה-18 ובמאה ה-19 נפתחו גני תענוגות רבים בלונדון. חלקם הכילו אולמות קונצרטים, או אירחו קונצרטים חופשיים (Promenade Concerts); אחדים מתוכם כללו סדקית או הרמונות. סוג נוסף של גן תענוגות הוא גן תה, שהמבקרים בו יכלו לשתות תה ולטייל.

הגרסאות המודרניות של גני תענוגות עשויות להכיל פארק שעשועים, כגון גני טיבולי בקופנהגן או הלוסטגארטן בברלין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
תענוגות
פאנגה טונגאית

פאנגה (בטונגאית: paʻanga) הוא המטבע של טונגה. הוא נשלט על ידי הבנק הלאומי של טונגה. בנוקואלופה הפאנגה אינו ניתן להמרה והוא מוצמד אל סל מטבעות הכולל את אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית ויפן. פאנגה מחולקת למאה סניטי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטבעות אוקיאניה
קטגוריה:טונגה: כלכלה
קטגוריה:מטבעות
תוכנה שיתופית

תוכנה שיתופית (Shareware) היא תוכנה קניינית הניתנת לשימושו של לקוח ללא תשלום כדי שזה יוכל לבחון את המוצר ולהעריך את התועלת שבו. 

"גרסת ניסיון" (demo, trial) היא סוג של תוכנה שיתופית המוגבלת בזמן או בתפקוד. כמו כן, באנגלית נעשה שימוש גם בביטויים demoware ו-trialware לתיאור תוכנה שיתופית. סוג אחר של תוכנה שיתופית הוא כזה בו לאחר זמן ההערכה עולה הודעה כי זמן ניסיון החינם הסתיים וכי על המשתמש להחליט אם לרכוש את התוכנה או להסיר אותה. ההודעה אינה מפריעה לעבודה השוטפת ולאחר קריאתה ניתן ללחוץ על כפתור כלשהו ולהמשיך להשתמש בתוכנה. לעיתים נעשה שימוש בכפתור המשנה את מיקומו על המסך.

גרסה נוספת של תוכנה שיתופית מעלה מסך בו מתבקש המשתמש לתרום (כסף) כפי רצונו למפתח התוכנה, מסך זה מתבטל אחרי התשלום בעזרת קוד המתקבל כתגובה לתשלום. גם במקרה זה ניתן לעבוד עם התוכנה לאחר שעוברים את מסך הבקשה לתרומה.

==ראו גם==
* מחולל רישיונות
* תוכנה חינמית

==קישורים חיצוניים==

* [https://porat.dev/%D7%9E%D7%99%D7%A7%D7%95%D7%A8-%D7%97%D7%95%D7%A5-%D7%94%D7%99%D7%99%D7%98%D7%A7/ מיקור חוץ הייטק], אתר porat

קטגוריה:תוכנה
קאראמאן (נפה)

נפת קאראמאן (טורקית Karaman ili) היא נפה במחוז מרכז אנטוליה. שטחה 9,163 קמ"ר, אוכלוסייתה מונה כ-254,919 נפשות (2020), ובירתה העיר קאראמאן.

קאראמאן הייתה מרכז מושבה של נסיכות קאראמאן ( בטורקית: Karamanoğulları Beyliği), של בני השבט הטורקמני הקרמנאואולו, מקבוצת האוע'וז. הנסיכות, שהוקמה לאחר דעיכת סולטנות רום, הייתה מן החשובות שבנסיכויות הבייליקיות באנטוליה. נסיכות זו היוותה יריב עיקש של האימפריה העות'מאנית המתהווה. בשנת 1443 החריב איברהים ביי, שליט הנסיכות, את אנקרה. בתקופת שלטונו השנייה של מהמט השני היא הפכה למדינת חסות של האימפריה העות'מאנית, ובשנת 1487 פורקה סופית על ידי באיזיט השני.

==קישורים חיצוניים==

* 

קאראמאן (נפה)
לודוויג פרזיוס

פרידריך לודוויג פרזיוס (גרמנית: Friedrich Ludwig Persius; 15 בפברואר 1803, פוטסדאם - 12 ביולי 1845, פוטסדאם) היה אדריכל פרוסי, מתלמידיו של קארל פרידריך שינקל.

==ביוגרפיה==

פרזיוס נולד בפוטסדאם, בה החל את חינוכו היסודי. בין 1817 ל-1819 הוא עבד עם פקח הבנייה גותיל הקר, ונרשם ללימודי נגרות. ב-1819 הוא החל ללמוד באקדמיה לאדריכלות של ברלין, וסיים במרץ 1821. באותה שנה הוא החל לעבוד כמתכנן בניינים, ובין היתר עבד תחת שינקל בבניית הטירה והכנסייה על אדמות הגרף פוטוצקי בקרקוב. ב-1824 הוא הצטרף לאגודת האדריכלים.

ב-1826 עבר בהצלחה את בחינת ההסמכה לבנאי ראשי של האקדמיה לאדריכלות בברלין, והחל לעבוד כמתכנן בניין בשרלוטנהוף. כעבור שנה נישא לפאולין סלו, ובמשך השנים נולדו לזוג שישה ילדים.

ב-1829 התמנה פרזיוס למפקח בנייה תחת הממשלה המלכותית שבפוטסדאם. ב-1833 השלים את עבודתו העצמאית הראשונה, שהייתה חידוש הטחנות המלכותיות ליד המרחצאות הרומיים בסנסוסי והפיכתן לבית מגורים עבור הגנן. ב-1834 הוא התמנה למפקח הבנייה של חצר המלך.

פרזיוס ערך מסע לאורך הריין ב-1840, ובין השאר ביקר בהיידלברג, בכרך, וטירת שוטלצנפלס ומבצר ארנברייטסטיין שליד קובלנץ. בשנה שלאחר מכן ביקר בפריז, מינכן, שטרסבורג, אנדרנך, רמאגן, באד גודסברג וקלן. בשנה שלאחר מכן ערך מסע נוסף, וביקר במספר מקומות בגרמניה.

המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הרביעי מינה את פרסיוס לאדריכל החצר ב-1841, וכעבור שנה התמנה ליועץ האדריכלות הראשי ולחבר ברשות האדריכלות המרכזית. בשנתיים שלאחר מכן הוא עבד לסירוגין תחת הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו.

פרזיוס סייע לשינקל עם בנייתם של ארמון שרלוטנהוף והמרחצאות הרומיים בפארק סנסוסי שבפוטסדאם. הוא היה מעורב גם בבנייתם של המזרקה הגדולה, כנסיית השלום, ארמון אורנז'רי ומגדל התצפית שעל הרואיננברג מול ארמון סנסוסי.

בין 1843 ל-1844 ערך פרזיוס מסעות נוספים, ובין השאר ביקר בהולנד ובאיטליה.

ב-1845 הוחלט לאשר בפועל את מינויו ליועץ אדריכלי ראשי, שהיה תפקיד בו כיהן פרזיוס מאז ה-12 באוקטובר 1842. ב-12 ביולי נפטר פרזיוס. הוא נקבר בבית הקברות בורנשטדט.

==קישורים חיצוניים==

* [http://d-nb.info/gnd/118592823 לודוויג פרזיוס] בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה
* 

קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1803
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1845
פיאנו נובילה

הפיאנו נובילה של קדלסטון הול, אליה ניתן להגיע דרך גרם המדרגות החיצוני
פיאנו נובילה (מאיטלקית: Piano nobile - קומת או מפלס האצולה) היא הקומה הראשית של בית גדול, הנבנית בדרך כלל באחד הסגנונות של אדריכלות הרנסאנס הקלאסית. קומה זו מכילה את חדרי השינה וחדרי קבלת הפנים העיקריים של הבית.

הפיאנו נובילה היא בדרך כלל הקומה הראשונה או השנייה מעל קומת הקרקע, המכילה חדרים קטנים יותר וחדרי שירותים. אחת הסיבות לכך הייתה שמהחדרים הראשיים ניתן יהיה להשקיף על נוף יותר רחב, אך גם להימנע מההמולה והריח של הרחוב במידת האפשר. דוגמה לכך ניתן לראות בוונציה, שבה ניתן להבחין בקלות בפיאנו נובילה של ארמונות רבים, כיוון שיש בה מאפיינים גדולים יותר כגון חלונות, מרפסות ולוג'יות. מבנים הבנויים באופן זה הם הפאלאצו פוסקארי, קא' ד'אורו, קא' ונדראמין קאלרגי, ופאלאצו בארבאריגו.

חלונות גדולים יותר בהשוואה לקומות אחרות הם מאפיין בולט של הפיאנו נובילה. באנגליה ובאיטליה הוקמו מבנים רבים שהגישה אל הפיאנו נובילה שלהם הייתה דרך גרם מדרגות מקושט, שחסך ממבקרים רמי-מעלה את הצורך להיכנס לבית דרך קומת המשרתים. קדלסטון הול הוא דוגמה לכך באנגליה, כמו גם וילה קפרה "לה רוטונדה" באיטליה.

בבתים רבים הייתה קומה משנית בחשיבותה מעל הפיאנו נובילה, שהכילה חדרים פרטיים לשימוש המשפחה שהתגוררה במקום כשלא התארחו שם אנשים רמי-מעלה. מעל קומה זו הייתה בדרך כלל עליית הגג, שגם בה התגוררו אנשי צוות.

באיטליה היה נהוג לבנות מדי פעם את הסקונדו פיאנו נובילה, כלומר, הקומה הראשית השנייה. במקרים אלו תוארה הפיאנו נובילה הראשית כפרימו פיאנו נובילה, על מנת ליצור הבחנה בין שתי הקומות. למרות השימוש שנעשה במונחים אלה, הם אינם נכונים מבחינה טכנית, כיוון שהפיאנו נובילה הכילה תמיד את החדרים הגדולים ביותר, כך שהקומה השנייה הנקראת כך לא יכולה להיות הגדולה ביותר. מונח זה לא היה בשימוש בבריטניה.

סוג זה של סידור קומות היה בשימוש באירופה כל זמן שבנו בתים גדולים בסגנונות קלאסיים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
אידריס הראשון, מלך לוב

מלך לוב, מוחמד אִדריס הראשון (בערבית: محمد إدريس الأول; 12 במרץ 1889 – 25 במאי 1983), היה ראש הסנוסים והאדם היחיד בהיסטוריה של לוב שנשא בתואר מלך לוב.

==מוצא==
מוחמד אִדריס נולד ב-12 במרץ 1889 בכפר הסנוסי א-ג'רבוב שבלוב (אז טריפוליטניה העות'מאנית) על גבול מצרים, לעיישה - אשתו החמישית של מוחמד אל-מהדי א-סנוסי , מצאצאי מייסד המסדר הסנוסי מוחמד בן עלי א-סנוסי .

== ראשות המסדר הסנוסי ==
בעקבות מרד הסנוסים (1915) שנכשל (במסגרת מלחמת העולם הראשונה), ויתר אחמד א-שריף א-סנוסי על ראשות המסדר לבן דודו בן ה-26 - אדריס. אדריס הוכר באותה עת בידי האימפריה הבריטית כאמיר קירנאיקה, ובשנת 1920 הכירה בתואר ממלכת איטליה ששלטה אז באזור.

בשנותיו הראשונות כאמיר קירנאיקה נאבק להשגת עצמאות לאזור. משנת 1922 קיבל את הכרת מנהיגי השבטים גם כאמיר טריפוליטניה, בניסיון להרגיע מאבקים פנימיים ולהביא לקבלת אוטונומיה מהשלטון האיטלקי, אך בהמשך אותה שנה יצא לגלות במצרים בחשש מפני האיטלקים, בהנהגת מוסוליני, שאיחוד קירנאיקה וטריפוליטניה היה מנוגד לאינטרסים שלהם. בשהותו במצרים הפעילו שבטי קירנאיקה מלחמת גרילה כנגד השלטון הקולוניאלי האיטלקי.

בתקופת מלחמת העולם השנייה תמך בבריטניה וכוחותיו סייעו לבעלות הברית במלחמה מול איטליה וגרמניה. לאחר הבסת הכוחות של מדינות הציר בצפון אפריקה, שב ללוב והקים מוסדות שלטוניים בבנגאזי.

== מלך לוב ==

צוות המשא ומתן בראשותו להכרזת עצמאות המדינה נחל הצלחה מול בריטניה והאומות המאוחדות בדצמבר 1951. בעת זו החל לעשות שימוש בתואר מלך לוב.

== הפיכה וגלות ==
המלך אידריס השתמש בכספי הנפט לחיזוק בריתות משפחתיות ושבטיות על מנת לחזק את משפחת המלוכה, במקום להשקיעם בחיזוק הכלכלה והממשל במדינה. אזורי לוב המסורתיים <small>(טריפוליטניה, קירנאיקה ופזאן)</small> נותרו מפוצלים במידה רבה, ולא נראה היה שחשוב לאידריס לאחדם. עקב כך, התמיכה באידריס מחוץ לאזור מולדתו - קירנאיקה - הייתה חלשה, והיא נחלשה עוד יותר בשל שחיתות שפשתה ובשל הרגש לאומי שהתעורר לאחר מלחמת ששת הימים.

בראשית ספטמבר 1969, שהה המלך אידריס בן השבעים בטורקיה לצורך טיפול רפואי, וב-2 בספטמבר היה אמור לרשת את כסאו אחיינו - חסן א-סנוסי . יום קודם להחלפה המיועדת הכריזה קבוצת קצינים לוביים בראשות סרן מועמר קדאפי וקולונל אבו שיוריב על ביטול המלוכה ועל הקמת רפובליקה, ולאחר מכן החל משפטו של המלך. המלך לא השתתף במשפט, אלא יצא עם אשתו ליוון ובהמשך למצרים, ונדון למוות בהיעדרו ב-1971.

ב-25 במאי 1983 מת אידריס בקהיר, ובהמשך נקבר באל-מדינה שבערב הסעודית.

== גלריה ==
<gallery mode="packed">
קובץ:Map of traditional provinces of Libye-en.svg|lang=he|שלושת האזורים המסורתיים בלוב. אידריס נולד במזרחי שבהם – קירנאיקה
קובץ:Flag of Cyrenaica.svg|הדגל המסורתי של הסנוסים, שימש כדגל קירנאיקה בין 1949–1951
קובץ:Flag of King Idris I.svg|הדגל המלכותי של אידריס כמלך לוב
קובץ:IdrisI3.jpg|בראשית ממלכתו, סביבות 1951
King Idris I of Libya.png|בסביבות 1966
קובץ:Nasser Idris I.jpg|עם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, סביבות 1967
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכים
קטגוריה:לוב: היסטוריה
קטגוריה:פוליטיקאים לובים
קטגוריה:מתנגדים לנאצים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:ילידי 1889

קטגוריה:נפטרים ב-1983
פגודה

הפגודה ב[[גני קיו]]
פגודה היא מגדל מדורג שנפוץ בארצות המזרח הרחוק כגון סין ויפן. פגודות רבות שימשו כמקום פולחן, בעיקר בודהיסטי או טאואיסטי, ובדרך כלל נבנו בתוך או ליד מקדשים. במיאנמר ובתאילנד יש חפיפה מסוימת בין המונח "פגודה" לבין "סטופה" או "צ'איטה", ואילו בווייטנאם נעשה שימוש במונח כשם גנרי לתיאור מבני פולחן.

מקורה של הפגודה הוא ככל הנראה בסטופה ההודית העתיקה מהמאה ה-3 לפנה"ס. הסטופה, שהיא מונומנט כיפתי, שימשה בהודו בעיקר להנצחה ואחסון של שרידי קדושים. היא אומצה ברחבי דרום-מזרח ומזרח אסיה, שם התבלטה כמונומנט בודהיסטי שהיה קשור למקדשים ולשרידי קדושים. במזרח אסיה שולבה האדריכלות של הביתנים הסיניים באדריכלות הפגודה.

האיקונוגרפיה הסינית מופיעה רבות בפגודה הסינית ובפגודות מזרח-אסייתיות אחרות. גם תמונתו של הבודהה מופיעה בפגודות רבות. 

בפגודות רבות היה קצה (Finial) מקושט, שעוצב כך שתהיה לו משמעות סימבולית בבודהיזם כגון ייצוג של הלוטוס. הקצה שימש גם ככליא ברק, וסייע להקטין את סכנת הפגיעה של ברקים בפגודה הגבוהה. הפגודות המוקדמות נבנו בין השאר מעץ, אך במשך השנים התמעט השימוש בחומר זה והחל שימוש בחומרים עמידים יותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:מבני דת
קטגוריה:מגדלים לפי סוג
קטגוריה:מקדשים בודהיסטיים
יורוקונטרול

יורוקונטרול (European Organization for the Safety of Air Navigation ,EUROCONTROL) הוא ארגון אירופאי לבטיחות אווירית. הארגון נוסד בשנת 1960 על ידי שש מדינות אירופיות, ונכון ל-2016 חברות בו 41 מדינות.

"יורוקונטרול" הוא ארגון בין-ממשלתי הפועל לצרכים צבאיים ואזרחיים כאחד. מטהו שוכן בבריסל, בלגיה. אחת ממטרותיו היא יצירת מערכת אחידה של בקרה אווירית שתשמש את כל התנועה האווירית מעל אירופה.

ביוני 2016 חתמה מדינת ישראל הסכם שיתוף פעולה מלא עם הארגון. ההסכם יאפשר לישראל קשר ישיר למרכז בקרה המנהל את שמי אירופה. בעקבות זאת אמורים להצטמצם משמעותית ההמתנות והעיכובים הרבים בטיסות מישראל לאירופה ואליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:האיחוד האירופי
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים אזוריים
קטגוריה:תעופה אזרחית
קטגוריה:אירופה: תעופה
קטגוריה:בריסל: ארגונים
קטגוריה:ארגונים בין-ממשלתיים
קטגוריה:אירופה: ארגונים
אנפילדה

אנפילדה ב[[ארמון ונדובר שבצרפת]]
אנפילדה (Enfilade) באדריכלות היא מערכת חדרים המסודרים באופן רשמי זה עם זה. מאפיין זה היה נפוץ באדריכלות האירופאית החל מתקופת הבארוק, אם כי קיימות דוגמאות יותר קדומות כגון חדרי רפאל בארמון האפיפיור שבוותיקן. הדלתות המחברות בין החדרים היו מסודרות על ציר אחד, כך שניתן היה להביט לכל אורך החדרים. היא נפוצה בין השאר במוזיאונים ובגלריות לאמנות, שם היא מסייעת למספר גדול של אנשים לנוע בין החדרים מבלי ליצור צפיפות במסדרונות.

בארמון בארוק טיפוסי הגישה לחדרי האנפילדה הייתה מוגבלת על ידי המעמד החברתי או רמת ההיכרות של המבקר עם בעלי הבית. החדרים הראשונים היו יותר ציבוריים, ובקצה היו חדרים פרטיים יותר כגון חדר השינה. הנוהג היה שאל מבקרים בעלי מעמד חברתי נמוך יותר מהמארח יתלווה משרת, שיוביל אותם לחדר הרחוק ביותר שמעמדם מאפשר להם להיכנס אליו. אם המבקר היה בעל מעמד שווה או גבוה יותר, המארח עצמו היה מגיע אל האורח מהחדרים הפנימיים ולוקח אותו בחזרה. אם אדם בעל מעמד חברתי גבוה מאוד היה מבקר בארמון, הטקס היה מתחיל עוד לפני האנפילדה כגון באולם הכניסה או בשערים של הארמון.

בארמונות מלכותיים אחדים היו אנפילדות נפרדות של חדרי מדינה עבור המלך והמלכה, כגון בארמון ורסאי או המפטון קורט. בבתי אצילים כגון ארמון בלנהיים, בעיקר כאלה שהמונרך היה צפוי לבקר בהם, הייתה גם כן אנפילדה. חדרי השינה שבבתים כאלה משמשים בעיקר בזמן ביקורים מלכותיים, אך בדומה לחדרי שינה גדולים רבים בתקופה שלפני המאה ה-19 הם שימשו גם למטרות אחרות. 

אנפילדות אחרות הסתיימו בחדר שבו נמצא כס המלוכה. דוגמה לכך היא ארמון וסטמינסטר, מקום מושבו של הפרלמנט הבריטי שנבנה על ידי סר צ'ארלס בארי, שבו ישב המונרך באולם בית הלורדים בזמן טקס פתיחת הפרלמנט.

בארי השתמש במספר אנפילדות בגלריה הלאומית שבלונדון, והן הורחבו וחוברו לאגף סיינסבורי למרות שהוא לא נמצא על אותו ציר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:בארוק
חצר הכבוד

חצר הכבוד בארמון ורסאי
איור של ארמון ברבריני מ[[המאה ה-18]]
חצר הכבוד (בצרפתית: Cour d'Honneur) הוא מונח באדריכלות המתאר חצר בעלת שלושה צדדים, הנוצרים כאשר המבנה המרכזי מאוגף על ידי שני מבנים סימטריים המכילים חדרים משניים.

קומת הקרקע בבתי הכפר הסימטריים שהיו נפוצים במערב אירופה במאה ה-16 נבנתה בצורת האות U, כך שדלת הכניסה הראשית הייתה "מוגנת" על ידי שני אגפים של הבית. אולם חצרות הכבוד הרשמיות הראשונות החלו להופיע בארמונות ובאחוזות הגדולות של אירופה במאה ה-17, ושימשו כאזור הגישה הראשי וככניסה הטקסית למבנה. 

מבחינה טכנית אפשר להשתמש במונח באשר לכל בניין גדול שבו יש חצר סימטרית הבנויה באופן זה, ודרכה נכנסים האורחים המכובדים.

דוגמאות לחצר הכבוד ניתן למצוא ברבים מן המבנים הבולטים של אדריכלות הבארוק האירופית. בין השאר ניתן למנות את פאלאצו פיטי, אחד המבנים הראשונים מהמאה ה-16 שבהם היה אלמנט זה, וארמון ברבריני. דוגמאות נוספות לכך ניתן למצוא בארמון בקינגהאם וארמון בלנהיים שבאנגליה, וארמון ורסאי שבצרפת.

בקנה מידה עירוני צפוף הרעיון של חצר הכבוד בא לידי ביטוי במבנים רבים בפריז. במקומות האלה חזית הרחוב של הבית עוצבה כסדרה של מבנים שאינם כמו האגפים, אך עם מעברים גדולים שדרכם נכנסו הכרכרות אל חצר הכבוד שמאחור. במקומות צפופים יותר אחד הקירות המאגפים היה יכול להיות קיר פשוט, שאיזן את האגף הנגדי שהכיל משרדים ואורווה. בערים בעלות צפיפות אוכלוסין גבוהה אין כמעט בתים פרטיים שבהם יש חצר כזאת.

==קישורים חיצוניים==

כבוד
חדקן לבן

[[אריה ים שטלר טורף חדקן לבן]]
חדקן לבן (שם מדעי: Acipenser transmontanus), הידוע גם בשמות "חדקן האוקיינוס השקט" ו"חדקן קולומביה", הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. המין מצוי בחוף המערבי של אמריקה הצפונית מאזור האיים האלאוטיים עד לקליפורניה.

הוא המין הגדול ביותר שחי במים מתוקים באמריקה הצפונית והמין השלישי בגודלו במשפחת החדקניים. החדקן הלבן ידוע בגודלו העצום. הוא מגיע למשקל של 816 ק"ג ולאורך של .

==מאפיינים פיזיים ומראה==
החדקן הלבן בעל מבנה גוף צנום וארוך (הכולל ראש ואף ארוכים וצרים). לדג אין קשקשים, במקום זאת הוא בעל מעטפת שריון.

יש כ-11–14 חוליות שריון בחלק העליון, בעל סנפיר גבי, 38–48 חוליות שריון צדיות ו9–12 חוליות שריון בטניות בכל צד. צבע מעטפת השריון הוא אפור, כסוף או חום אפרפר. הסנפירים בדרך כלל בצבע אפור כהה. באזור התחתון הוא לבן. יש לו 4 מחושים שבעזרתם הוא שולח מזון לאזור הפה (חסר השיניים) שלו.

החדקן הלבן משתייך לקבוצת דגי גרם אך בגופו יש יותר סחוס מאשר עצם ולכן דומה יותר לכריש. במבנה גופו של החדקן הלבן חל שינוי מועט מאוד מאז הופעתו לפני כ-175 מיליון שנה ולכן צורתו נראית עתיקה.

==אזור מחיה ורבייה==
החדקן הלבן חי בתחתית נהרות, מפרצים שופכי נהר הזורמים באיטיות כולל באזורי מים מליחים שנמצאים בכניסה לנהרות גדולים. רוב הזמן יחיה בסביבה ימית ויגיע לאזור הנהר על מנת להשריץ.

החדקן הלבן מיומן במציאת מזון בסחף, בשל חוש הטעם וחוש הריח המעולים. כאשר המזון אינו מספק, הם מסוגלים גם לעבור למים רדודים ולאכול צדפות החיות במים המתוקים.

במשך עונת הרבייה החדקן הלבן עובר למים נקיים ולאזורים מהירים יותר בנהר כמו מתחת לאשד
עם החצץ וסלעים גדולים אשר נמצאים בתחתית הנהר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/details/234/0 חדקן לבן] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1836
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון ריצ'רדסון
לבן
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הצפונית
קטגוריה:קנדה: דגים
קטגוריה:ארצות הברית: דגים
חדקן אירופי

חִדְקָן אירופי (שם מדעי: Acipenser sturio), הידוע גם בשמות "חדקן בלטי" ו"חדקן מצוי", הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן.

== מאפיינים ==
אורך החדקן האירופי כ-1–2 מטר כשפרטים יכולים להגיע ל-. בממוצע המשקל שלו הוא 150 ק"ג אך יכול להגיע ל-315 ק"ג. הם מגיעים לבשלות ובגרות מינית בגיל מאוחר (הזכרים בגיל 12–14 והנקבות בגיל 16–18) ויכולים לחיות 40 שנה לכל היותר.

הם מצויים בכל חופי אירופה למעט הים השחור ואף בעלי יכולת לחצות את האוקיינוס האטלנטי ולהגיע לחופי אמריקה הצפונית. כמו שאר החדקנים הם משריצים בנהרות של החופים.

הם אוכלי צדפות וסרטנים שהם מוצאים בעזרת הבינים שלהם.

בתחילת המאה ה-19 הדג היה נפוץ לשם הכנת קוויאר אך הפך לדג מוגן ברחבי אירופה בשנת 1982 ונחשב למין במצב "פגיע" לפי הרשימה של IUCN.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/details/230/0 חדקן אירופי] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
אירופי
קטגוריה:צרפת: דגים
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
חדקן סיבירי

== חדקן סיבירי ==
[[קוויאר מביצי חדקן סיבירי]]חדקן סיבירי (שם מדעי: Acipenser baerii) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, מסוג החדקן. תפוצתו בסין, רוסיה וישנה האפשרות שחי גם בקזחסטן.מגיע עד לאורך של 2 מטרים ולמשקל של כ-100 ק"ג. המין הוא אנאדרומי (כלומר, הם נודדים במעלה הנהרות מהים להטיל ביצים) הזכרים מגיעים לבשלות ולבגרות מינית בגיל 9–15 והנקבות בגיל 16–20. הם חיים 60 שנה לכל היותר. הטווח הטבעי של הסטוריאן הסיברי הוא נהרות סיביר ואגם באיקל. הוא ניזון בעיקר מרכיכות ודגים קטנים שמאתר בעזרת פיו. <ref name=":0"></ref>

החדקן נחשב למין בסכנת הכחדה לפי מדד ה-IUCN. הירידה היא תוצאה של חסימת מסלולי נדידה טבעיים על ידי סכרים, זיהום וציד לא חוקי.<ref></ref>

== מראה חיצנוי ==
החדקן הסיברי בעל זימים חיצוניים. חוטם וזנב תת-חרוטיים. קרומי הזימים מחוברים לאיסטמוס. פה רוחבי ושפה תחתונה עם חלוקה באמצע. הזיפים חלקים או מעט מסורגים. אורך החוטם משתנה מאוד (33.3-61% מאורך הראש). 20-49 זימי זימים בצורת מניפה, כל אחד מסתיים במספר בליטות. D:30-56. A:17-33 קרני סנפיר. 10-12 קשקשים גביים; 32-62 קשקשים לרוחב; 7-16 (20) קשקשים בטניים. קשקשי הדגימות הצעירות מחודדות בצורה חדה, אך לא אצל הבוגרים. לוחות עצם קטנים רבים מפוזרים בין שורות הקשקשים. יש שונות רבה בצביעה: מאפור בהיר לחום כהה על הגב והצדדים, ומלבן לצהבהב בצד התחתון.<ref name=":0" />

=== תנאי גידול ורבייה ===
חדקן סיבירי הוא מין מים מתוקים, אך הוא נודד למרחקים ארוכים בנהרות בהם הוא נמצא. בניגוד לחדקנים אחרים, מלאי הרבייה ממשיך להאכיל במהלך תקופת הנדידה הגנרטיבית. הבגרות המינית מתרחשת מאוחר, מכיוון שהצמיחה איטית בתנאים הקרים הללו, בין 10 ל-17 שנים לזכרים ו-12 עד 20 שנים לנקבות, בהתאם למקורם. למבוגרים משני המינים יש תעלות מולר. צינור הביציות תופס כשליש מחלל הבטן ומחובר לתעלת מולר דרך שסתום חד-כיווני. מין זה שייך לקבוצת החדקנים עם מספר כרומוזומים של כ-250.המין יכול לחיות בטמפרטורות הנעות בין 1°C בלבד ל-25–26°C. הוא עמיד למדי לתכולת חמצן נמוכה אך אינו מעלה משקל בתנאים כאלה.

== מה זה קוויאר? ומדוע הוא כזה יקר ? ==
קוויאר - או "איקרה" ברוסית - הוא מאכל שמבוסס על ביצי דגים מעובדות. העיבוד כולל המלחה ויישון. במקור הכינוי "קוויאר" מתייחס רק לביצים של דגי חדקן. כתוצאה מכך שהחדקן הסיבירי נמצא בסכנת הכחדה, מחיר הקוויאר מרקיע שחקים ויכול להגיע למאות דולרים לחבילה קטנה <ref></ref> בשל היצע נמוך ונתפס כיום כמוצר יוקרה. לפני כמה מאות שנים, כאשר החדקנים עדיין היו מצויים בשפע בים הכספי ובים השחור - קוויאר שימש כמאכל פשוט של איכרים. חשוב לדעת גם שדגי חדקן אינם כשרים למאכל לפי סימני הכשרות של דגים בהלכה, ולכן גם ביציהם אינן כשרות. <ref></ref>

=== תת-מינים ===
*A. baerii baerii
*חדקן באיקל (Acipenser baerii baicalensis) - חי בימת באיקל שבסיביר, רוסיה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.fao.org/fishery/docs/CDrom/aquaculture/I1129m/file/en/.!52501!en_acipenser.htm חדקן סבירי, באתר FEO (באנגלית), מאמר ברנדט, 1869.] 
* [http://www.iucnredlist.org/details/244/0 חדקן סיבירי] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון פרידריך פון ברנדט
סיבירי
קטגוריה:מגה-פאונה של צפון אסיה
קטגוריה:רוסיה: דגי מים מתוקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1869
יהדות אלבה יוליה

יהדות אלבה יוליה היא הקהילה היהודית שנוצרה והתקיימה בעיר אלבה יוליה (קרלסבורג) שבטרנסילבניה.

קרלסבורג, שהייתה במשך זמן מה בירת נסיכות טרנסילבניה, ממוקמת בשוליים הדרומיים של החבל, על הגבול העות'מאני והייתה נקודת מעבר לסוחרים יהודים שבאו מהשולטנות. זרים לא הורשו להיכנס לטרנסילבניה והמסחר איתם התנהל באזורים מתוחמים בערי גבול דוגמת סיביו, ברשוב וקרלסבורג. באחרונה, בה התנהל הסחר עם חלקי הונגריה-לשעבר שנשלטו בידי השולטן, פעלו סוחרים יהודים רבים. משלהי המאה ה-16 פעל בעיר בית דין רבני, וממנה היו מסתננים היהודים גם לתוך פנים הארץ, למרות האיסורים.

ב-18 ביוני 1623 התיר נסיך טרנסילבניה, גאבור בתלן, באופן רשמי את מגורי היהודים בערי הנסיכות. אחריו ב-1653 קבע הנסיך ג'רג' ראקוצי השני שהיהודים יוכלו להתגורר רק בקרלסבורג. הם הגיעו גם למקומות יישוב אחרים, אך רק בחזקת נסבלים וללא זכויות ישיבה רשמיות. במאה ה-18 ואחר כך במאה ה-19 עד שנת 1848 בטרנסילבניה הייתה קהילת קרלסבורג היחידה שהוכרה רשמית, והיא ייצגה כלפי השלטונות את כל יהודי החבל, הן מנהלית והן לצורכי מיסוי.

תחילה הייתה הקהילה ספרדית, אך בהמשך, לאחר גזירות ת"ח-ת"ט, הגיעו פליטים אשכנזים מפולין. הקהל הספרדי קיים קשרים עם יהודי הבלקן ונשמע לפסקי הרבנים יצחק בן משה ולוי ירושלמי, שניהם מבלגרד. כשהקהילה גדלה בצורה שאיפשרה לה להחזיק רב במשרה מלאה, הראשון שמונה היה יוחנן בן יצחק רוסו מבלגרד. הפרנס הראשון של הקהילה, דוד בן בנימין, נולד ב-1710 במשפחה שמוצאה מפולין וכך חיו בקהילה אחת אשכנזים וספרדים. תואר אב בית דין קרלסבורג היה "רב המדינה דזיבנבירגן" (במסמכי המדינה: "הדיין הראשי של יהודי טרנסילבניה"). כשהתרבו האשכנזים, ב-1761, הביאו אלה גם רב אשכנזי מקרקוב, בנימין זאב וולף. על פי ספר התקציב יודעים שב-1744 היו באלבה יוליה שתי קהילות, אחת ספרדית ואחת אשכנזית ולכל קהילה בית הכנסת שלה והחזן שלה. הצורך לשלם במאוחד את המיסים המוטלים על היהודים הביא לכך ששתי הקהילות פעלו יחד בתחום גביית המיסים ובכל הנוגע לייצוג כלפי הסמכויות החיצוניות. ההנהגה האדמיניסטרטיבית הייתה משותפת. במהלך השנים האשכנזים הפכו לרוב .
בית הכנסת הישן "מראה יחזקאל" באלבה יוליה
לאחר הקרע ביהדות הונגריה הייתה הקהילה הגדולה בעיר לקהילת סטטוס קוו. בהשפעת הרב שלמה פישר שבא לכהן בה כרב ב-1891 (כיהן עד 1928) הצטרפה הקהילה לאורתודוקסים. 

ב-1920, שנת חוזה טריאנון והסיפוח מהונגריה לרומניה, חיו בעיר ששמה שונה עתה לאלבה יוליה 1,770 יהודים מתוך אוכלוסייה כוללת של 9,645 תושבים. התחזקות התנועה הלגיונרית הביאה בהדרגה להכבדה הולכת וגדלה על חיי היהודים. ב-1938 התפוצצה פצצה בבית הכנסת המקומי, במהלך הרומניזציה הוחרם ב-1941 כל רכוש הקהילה. במהלך מלחמת העולם השנייה רוכזו באלבה יוליה כל יהודי הסביבה וכך גדל מספרם ל-2070 בשנת 1947, אך לאחר מכן ירד בהתמדה בעקבות הגירת היהודים (מרביתם עלו לישראל) וב-1990 נשארו רק כמה עשרות.

==ראו גם==
*בית הכנסת של אלבה יוליה

== לקריאה נוספת ==
* Evreii din România în texte istoriografice (יהודי רומניה בטקסטים היסטוריוגרפיים) אנטולוגיה בהוצאת הספר - בוקרשט 2004. 
*Ana-Maria Caloianu Istoria comunității evreiești din Alba Iulia: (sec. XVII-1948), Hasefer, București 2006

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.agerpres.ro/social/2015/05/02/reportaj-comunitatea-evreiasca-din-alba-iulia-era-odinioara-cea-mai-numeroasa-din-transilvania-12-09-18 קהילת יהודי אלבה יוליה הייתה פעם הקהילה הגדולה ביותר בטרנסילבניה- 2.5.2015 ,באתר סוכנות החדשות agerpres גישה ב 12 במאי 2020]

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרנסילבניה
אלבה יוליה
אלבה יוליה
פלורין ארובי

פלורין (סימן: AFL; קוד: AWG) הוא המטבע של ארובה. הוא מחולק ל-100 סנט. הפלורין הוצג בשנת 1986 והחליף את גילדר אנטילן לפי הערך הנקוב.

== שערי חליפין ==

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bis-ans-ende-der-welt.net/Aruba-B.htm שטרות של ארובה]

קטגוריה:מטבעות אמריקה
קטגוריה:ארובה
קטגוריה:הולנד: כלכלה
אלכסנדר מטבר

אלכסנדר מטבר (ברוסית: Александр Михайлович Тверской; 1301–1339) בנו של מיכאל מטבר היה נסיך ולדימיר, שבכל התקופה הקצרה של שלטונו ניהל מאבק נגד נסיכי מוסקבה.

==הכהונה הראשונה==
בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות.

==שנות גלות==
אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר.

מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר.

== הכהונה השנייה בטבר==
עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך.

איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר.

איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות.

==משפחתו==
אשתו אנסטסיה נפטרה בשנת 1364.היו להם 8 ילדים:

* לב (נפטר בגיל צעיר)
* פיודור (הוצא להורג ביחד עם אביו)
* מיכאל, נסיך טבר
* וסבולוד, נסיך טבר (נפטר ב-1364)
* ולדימיר (נפרט ב-1364)
* אנדרי (נפרט ב-1364)
* מריה, אשתו של סימאון, נסיך מוסקבה
* אוליאנה, אשתו של אלגירדאס

אשתו ו-3 מילדיו נפטרו בשנת 1364 במהלך מגפה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hrono.ru/biograf/alexnd_m13.html קורות חיים (ברוסית)]

קטגוריה:נסיכי ולדימיר
קטגוריה:ילידי 1301
קטגוריה:נפטרים ב-1339
סנץ

סֶנֶץ (בסלובקית: Senec, בהונגרית: Szenc, בגרמנית: Wartberg) היא עיר בדרום-מערב סלובקיה, השוכנת כ-25 קילומטר צפונית-מזרחית לברטיסלאבה. סנץ היא העיר המרכזית בנפה בשם זה, הידועה כאחד האזורים החשובים בסלובקיה לתיירות קיץ. בעיר מועדון כדורגל ידוע בשם FC Senec, המשחק בליגת העל הסלובקית.
בית הכנסת בעיר סנץ'

בין השנים 1763–1776 פעלה בסנץ מכללה ללימודי כלכלה שנוסדה על ידי מריה תרזה ונוהלה על ידי המסדר הקתולי של הפיארטים. תלמידי המכללה למדו הנהלת חשבונות, גאומטריה, מכניקה וכלכלה והשתלבו בפקידות של ממלכת הונגריה. בשנת 1776 נשרף בניין בית הספר בסנץ ובית הספר עבר לטאטא, בה הוא פעל במשך עוד 4 שנים עד שנסגר עם שאר בתי הספר בהונגריה בהוראת יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

==לקריאה נוספת==
* סאנץ בפנקס הקהילות סלובקיה, עמוד 399–402
* סאנץ (וארטבורג), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 288. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://dbs.bh.org.il/he/סנץ/מקום על יהדות סנץ] באתר מוזיאון בית התפוצות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אנדריי אוסטרובסקי

אנדריי ניקולאייביץ' אוסטרובסקי (בבלארוסית: Андрэй Мікалаявіч Астроўскі, ברוסית: Андрей Николаевич Островский; נולד ב-13 בספטמבר 1973 בפינסק) הוא כדורגלן עבר בלארוסי, ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירה ==
אוסטרובסקי החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת דינמו ברסט בשנת 1990. ב-1992 הוא החל להשתתף עמה בליגת העל הבלארוסית החדשה, שהוקמה לאחר פירוק ברית המועצות. הוא שיחק בברסט במשך שלוש שנים, ושימש מנהיג הגנת הקבוצה. בשנת 1993 עבר אוסטרובסקי לדינמו מינסק, במדיה שיחק ארבע עונות. הוא סייע למינסק לזכות בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הבלארוסית, בעונות , ו-1995. הוא כבש עשרה שערים בתקופתו בדינמו מינסק.

בשנת 1997 עבר אוסטרובסקי לקבוצת דינמו מוסקבה. בקבוצה זו הוא תופקד לעיתים גם כקשר אחורי, מלבד תפקידו הקבוע כבלם. בעונתו הראשונה בדינמו הוא סייע לה לסיים במקום השלישי בליגת העל הרוסית. הוא כבש שבעה שערים בשלוש וחצי עונות במוסקבה, אך עקב פציעה במהלך עונתו האחרונה בקבוצה, נפגמה יכולתו והוא איבד את מקומו בהרכב הפותח שלה.

בשנת 2000, באמצעה של העונה ברוסיה, עבר אוסטרובסקי לקבוצת מכבי חיפה הישראלית. בחיפה הוא לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה מקבוצותיו הקודמות, אך זכה עמה בשתי אליפויות רצופות של ליגת העל, בעונות ו-. לאחר האליפות האחרונה הוא שוחרר מחיפה, ולאחר ששיחק במועדונים ארסנל קייב, מוסקבה וצ'רנומורץ אודסה, פרש מכדורגל ב-2007.

אוסטרובסקי היה שחקן קבוע בנבחרת בלארוס, ושיחק במדיה בשנים 1994–2005. הוא מדורג במקום השישי במספר ההופעות שלו בנבחרת בכל הזמנים, עם 52 הופעות ושער אחד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://maccabi-haifafc.walla.co.il/ts.cgi?tsscript=player&id=2443 עמוד השחקן] באתר מכבי חיפה

קטגוריה:כדורגלנים בלארוסים
קטגוריה:בלמי כדורגל סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:בלמי כדורגל בלארוסים
קטגוריה:פינסק: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני דינמו מינסק
קטגוריה:כדורגלני דינמו ברסט
קטגוריה:כדורגלני דינמו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני מועדון הכדורגל מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני ארסנל קייב
קטגוריה:כדורגלני צ'רנומורץ אודסה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בלארוס
קטגוריה:ספורטאים בלארוסים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים בלארוסים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים באוקראינה
קטגוריה:בלארוסים שנולדו ב-1973
רעידת האדמה בסומטרה (2009)

רעידת האדמה בסומטרה, אינדונזיה, התרחשה ב-30 בספטמבר 2009, באי סומטרה, שהוא האי הגדול ביותר באינדונזיה ומהגדולים בעולם. מוקד הרעש היה בחוף האי, כ-45 ק"מ מהעיר פדאנג. הרעידה התרחשה בשעה 17:16 (שעון מקומי) בדרגה 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט, וגרמה למפולות של בוץ, סלעים, עצים ובניינים ולהרס רב. לפחות 1,300 אנשים נספו ברעש האדמה, וכ-3,000 נוספים הוכרזו כנעדרים. יותר מ-2,400 פצועים אושפזו בבתי החולים. לפחות 20,000 בתים נפגעו ברעש, לאורך קו החוף שאורכו כ-100 קילומטרים.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

קטגוריה:רעידות אדמה ב-2009
2009
קטגוריה:סומטרה
דגל קורסיקה

דגל קורסיקה אומץ עם הקמת הרפובליקה הקורסיקנית בשנת 1755 על ידי המייסד פסקוואלה פאולי. הדגל מבוסס על דגלים עממיים שהיו נפוצים באי. הוא מציג ראש מורי (סמל האי) בצבע שחור עם בנדנה לבנה סביב מצחו. הבנדנה מעל עיניו של הראש מסמלת את החירות שהשיגה הרפובליקה הקורסיקנית. בקורסיקה נקרא הדגל a bandiera testa mora, כלומר "הדגל עם הראש המורי". לאחר סיפוח השטח לצרפת בשנת 1769 נאסר השימוש בדגל באופן מעשי, אולם פטריוטים קורסיקנים המשיכו להניפו. אולם במשך השלטון הצרפתי הונף הדגל כפעולת מחאה כשהבנדנה מכסה את העיניים, כדי להדגיש את העצמאות שנלקחה מתושבי האי. במשך תקופת השלטון הקצרה של הממלכה האנגלו-קורסיקאית הונף הדגל ללא כיסוי העיניים בתוספת סמל הממלכה המאוחדת. עד שנות השמונים של המאה העשרים לא היה הדגל בשימוש, ומאז הוא משמש כדגל מחוז קורסיקה בצרפת.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קורסיקה
קטגוריה:קורסיקה
קורסיקה
יוסף גטניו

יוסף גטניו (1939 – 9 בפברואר 2016) היה צייר ישראלי ומורה לאמנות וציור. יוסף נמנה עם ראשי קבוצת "קבוצת +10", ביניהם רפי לביא ומשה גבעתי.

==ביוגרפיה==

גטניו נולד בבולגריה. עלה לישראל ב-1940 ובשנת 1963 נשלח מטעם משרד החינוך לביאנלה של הצעירים בפריז. ב-1965 זכה בפרס רכישה מטעם מוזיאון תל אביב בתערוכת צעירים ונשלח שוב לביאנלה בפריז.

גטניו זכה במלגת קרן שרת להשתלמות בחו"ל מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
במסגרת לימודיו בפריז, השתלם בבתי הספר הנחשבים: אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר ו-Ecole superieure des metiers d'art.

עם שובו לישראל, באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, החל ללמד ציור במכונים שונים, ביניהם מכון "אבני", המכון לאמנות בת-ים והאוניברסיטה "העממית".

ב 9 בפברואר 2016 נפטר גטניו בביתו ברמת גן עקב מחלת סרטן הלבלב.

בנו, דוד גטניו, הוא קצין בקבע.

==תערוכות בארץ==
* תערוכת יחיד בביתן אגודת הציירים והפסלים, תל אביב.
* תערוכת "צורת היום", מוזיאון בצלאל, ירושלים.
* תערוכת יחיד בגלריה דוגית.
* תערוכת יחיד בגלריה לאמנות בבית לייויק, תל אביב.
* תערוכת יחיד במוזיאון העירוני של חולון.
* תערוכת יחיד בגלריה שלוש, תל אביב.
* תערוכת יחיד בגלריה אפרת, תל אביב.

== תערוכות בחו"ל==
* סלון קבוצתי באוסטנד, בלגיה.
* תערוכה קבוצתית, Centre Berger, פריז.
* סלון קבוצתי בשרבורג, צרפת.
* תערוכת יחיד בגלריה Yves Brun, פריז.
* תערוכת יחיד בגלריה De Sfinx, אמסטרדם.
* תערוכת יחיד בחסות ובארגון הברון דה רוטשילד, צרפת.
* תערוכת יחיד בגלריה Ardeche Torrier, צרפת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.josephg.co.il אתר גלריה אישי- יוסף גטניו]

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מורים לציור בישראל
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:רמת גן: אישים
קטגוריה:קבוצת עשר פלוס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
צבי חרמון

צבי חרמון (10 בפברואר 1912–1996) היה נציב בתי הסוהר, עוד כששירות בתי הסוהר היה תחת חסות משטרת ישראל, מ-1952 ועד 1958.

== ביוגרפיה ==
נולד כהרמן אוסטפלד בגרמניה וגדל בעיר המבורן (כיום חלק מדויסבורג). חרמון היה עובד סוציאלי ורב ליברלי בהכשרתו, קצין מבחן ובעל תואר דוקטור בתחום הפנולוגיה (תורת הענישה). ב-1938 עלה לארץ ישראל. למד בבית הספר לשירות סוציאלי שהקימה סידי ורונסקי. ב-1942 עבר לחיפה והפך אחר כך לקצין המבחן היהודי הראשון בעיר. לאחר הקמת המדינה עבר לעבוד במשרד הסעד והיה מנהל המדור לשיקום נוער.

בספטמבר 1952 מונה לנציב בתי הסוהר, תוך שהוא מתנה את הסכמתו לקבל את התפקיד בכך שהוא לא יהיה אחראי לביטחון בו, לטענתו, הוא אינו מבין. לאחר שמונה לנציב בתי הסוהר חרמון שינה נהלים בשירות בתי הסוהר שהיו מושרשים מתקופת המנדט הבריטי והכניס לראשונה עובדים סוציאליים וגורמים חינוכיים. חרמון הנהיג חופשות לאסירים; הקים מחלקה פסיכיאטרית לאסירים הסובלים ממחלות נפש ומרכז מיון אסירים בכלא רמלה; וביטל את השימוש באלה אצל הסוהרים. ב-1954 קבע תשלום לאסירים תמורת עבודתם. הגישה הכללית הפכה להיות גישה שיקומית.

ב-1958, בעקבות מרד האסירים בכלא שטה קבעה ועדת חקירה בראשות השופט ד"ר משה עציוני, שחרמון "לא עמד באחריות הכללית המוטלת עליו" וכי למרות ששר המשטרה התריע בפניו על המצב הביטחוני הירוד בבתי הסוהר לא פעל לתיקון הליקויים. הוועדה קבעה שלאור אי הסכמתו להיות אחראי לנושאי ביטחון לא היה מקום למנותו לנציב בתי הסוהר. עם זאת, ציינה הוועדה לחיוב את עבודתו בשטחים אחרים. בעקבות זאת, באוקטובר 1958, מונה אריה ניר לנציב בתי הסוהר וחרמון הועבר לתפקיד המנהל המדעי המרכז למיון, הסתכלות ומחקר של בתי הסוהר, וכן ליועץ למשרד המשטרה לענייני טיפול בעבריין ושיקומו, ללא שינוי בדרגתו. בשנת 1964 היה חבר בהנהלה של הוסטל לאסירים משוחררים בנתניה. החלפת תפקידים זו הביאה לשינוי מהותי בגישת השירות לאסירים, ובמדיניות שירות בתי הסוהר וסדרי העדיפויות בו. גישתו הטיפולית-שיקומית של חרמון שבה והתממשה עם הקמתו של בית סוהר חרמון הקרוי על שמו.

בשנת 1959 היה מראשוני חברי הסגל של המכון לקרימינולוגיה, שהוקם במסגרת הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים, ועמד בראש מחלקת העונשין.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:נציבי בתי הסוהר
קטגוריה:עובדים סוציאליים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:אישים שעל שמם בתי סוהר בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
אבא יודן

אַבָּא יוּדָן היה חכם מחכמי ארץ ישראל בדור הראשון של האמוראים, משמשיו של רבי יהודה הנשיא. במדרש רבה הוא נקרא אבא יודן, ובתלמודים הבבלי והירושלמי הוא מכונה "אַבְדָּן" (אַבְּדָן), ומסביר התוספות שמדובר באותו אדם, אלא שאבדן זו "לישנא קלילא", לשון קלה.

== מאורעות שאירעו לאבא יודן ==
התלמוד מספר כי לאבא יודן קרו כמה צרות ביום אחד.
* הוא נצטרע - לקה בצרעת (בדומה למרים הנביאה).
* שני בניו טבעו.
* שתי כלותיו מיאנו - (התאלמנו לפני שנולדו להם ילדים ולא הסכימו להתחתן עם האחים של בעליהן).
התלמוד מספר כי אבא יודן העליב את רבי ישמעאל בן רבי יוסי, כשזה בא ללמוד תורה, בבית מדרשו של רבי יהודה הנשיא, ועל כן נענש ובאו עליו הצרות הללו.

== פסקיו והנהגותיו של אבא יודן ==
פסקיו של אבא יודן הובאו תמיד בשם רבו, רבי:
* תפילת מוצאי שבת בשבת על ידי הציבור – מספר התלמוד בשם "אבידן" (אבא יודן): "בשבת אחת, התכסו השמים בעננים, הציבור חשב שכבר חשכה ונכנס לבית הכנסת להתפלל ערבית. כשהתבהרו השמים וזרחה השמש שנית, הסתבר שעדיין יום. פסק אבא יודן בשם רבי כי שונה הדין בציבור ואין מטריחין אותו לחזור ולהתפלל.
* תפילת ערב שבת – לגבי תפילת ערב שבת, מסופר בפסיקתא, כי רבי יהודה הנשיא, ציווה על אבא יודן, להכריז בציבור כי יש להתפלל ערבית של שבת, כל עוד עדיין יום, כדי להוסיף מן החול על הקודש.
* תפילה מתוך דבר הלכה – בימיהם נהגו ללמוד הלכה אחת קודם התפילה. אבא יודן ידע לבחור לשם כך הלכות קצרות ומיד קם והחל בתפילה.
* סגולות - אישה אחת באה לפני רבי יהודה הנשיא והתלוננה שבכל פעם שהיא מקיימת יחסי אישות עם בעלה, היא מדממת ונאסרת עליו. הלך אבא יודן, בעצת רבו, הפחיד אותה והתופעה חלפה. 
* המדרש מספר על רבי אליעזר ורבי יהושע ורבי עקיבא שהלכו לאסוף צדקה ופנו לאבא יודן שהיה גר בחולות אנטוכיה. אולם, לא מדובר באבא יודן תלמידו של רבי, שכן הוא עדיין לא חי בתקופתם של תנאים אלו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדור הראשון לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי יהודה הנשיא