OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
1913 ברוסיה

1913 ברוסיה הייתה שנה ה-300 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.

== הנהגה ==
* הצאר: ניקולאי השני 
* ראש הממשלה ולדימיר קוקובצוב 
== אירועים בולטים ==
משפחת הצאר במהלך חגיגות לציון 300 שנים לשושלת
* 19 בינואר – ולדימיר לנין פועל להחלפת כל מערכת העורכים של עיתון פראבדה.
* 26 בפברואר – הכרזה על חנינה כללית, המפלגות מקבלות אישור לפעול באופן חופשי.
* מרץ - חגיגות ציון 300 שנים לשליטת שושלת רומנוב
* מרץ - "התוכנית הגדולה" - תוכנית רחבה לחיזוק בצבא הוצג מפני הדומה. דיונים על התוכנית נמשכים עד ליוני 1914.
* 13 במאי – טיסה ראשונה של מטוס בעל 4 מנועים שנבנה על ידי איגור סיקורסקי
* 5 במאי – הסכם בין רוסיה לבין סין. סין מכירה באוטונומיה של מונגוליה
* 10 במאי – טיסה ראשונה של מטוס שנבה על ידי איגור סיקורסקי, מטוס בעל 4 מנועים הראשון בעולם.
* 16 במאי – רק שנה לאחר רצח שובתים במכרז זהב באזור לנה דומה פתחה את הדיונים בנושא.
* אוקטובר - פיצול בנציגות בדומה בין הבולשביקים לבין המנשביקים.
* 10 בנובמבר – סיום משפט בייליס
* 26 בנובמבר – איסור על ארגון אספות ציבוריות שמנוהלות בשפה הפולנית.
=== ללא מועד ===
* רוסיה מאיצה את התוכנית לחידוש הצי.
* חלקה של רוסיה בסחר הנפט העולמי ירד מ-31% בשנת 1904 ל-9% בשנת 1913.
* שליטי אזור טובה ביקשו לעבור לפרוטקטורט של האימפריה הרוסית

== נולדו ==
* 24 בפברואר – עמנואל קזקביץ', סופר סובייטי, (נפטר ב-1962)
* 2 במרץ – גאורגי פליורוב, פיזיקאי סובייטי (נפטר ב-1990)
* 6 במרץ – אלכסנדר פוקרישקין, מגדולי טייסי קרב של ברית המועצות (נפטר ב-1985)
* 13 במרץ – סרגיי מיכאלקוב, משורר סובייטי, (נפטר ב-2009)
* 28 במאי – טיכון כרניקוב, מלחין סובייטי, (נפטר ב-2007)
* 26 באוגוסט – אלכסנדר צ'אקובסקי, סופר סובייטי, (נפטר ב-1994)
* 2 בספטמבר – ישראל גלפנד, מתמטיקאי סובייטי ממוצא יהודי, (נפטר ב-2009)
* 7 בנובמבר – מיכאיל סולומנצב, מדינאי סובייטי (נפטר ב-2008)

== נפטרו ==
* 1 באוגוסט – לסיה אוקראינקה - סופרת ממוצא אוקראיני (נולדה ב-1871)

== קישורים חיצוניים ==

*
קטגוריה:שנים באימפריה הרוסית
ראובן שפר

ראובן שפר באמצע עם [[שאול ביבר משמאל ודרורה חבקין במרתף מועדון התיאטרון, 1958]]
ראובן (רובק'ה) שפר (8 ביוני 1925 – 22 במרץ 2011) היה שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.

==ביוגרפיה==
ראובן שפר נולד ב-1925 בתל אביב. סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר אליאנס.

בצעירותו השתתף כזמר בולט במקהלת רון בניצוחו של קונראד מן, יחד עם שמעון ישראלי ודוד חנין.

בשנת 1957 הצטרף ללהקת הזמר "רביעיית מועדון התיאטרון" לצד גדעון זינגר, יענקלה בן סירא ושמעון בר. רביעיית מועדון התיאטרון ביצעה שירים שכתב עבורה חיים חפר, ביניהם "אין כמו יפו בלילות", "איך הפשפש עלה למעלה" והשיר בתרגומו של דן אלמגור "גוי של שבת".

במשך כעשור שיחק בתיאטרון גיורא גודיק ובתיאטרון חיפה ובשנת 1973 הצטרף לתיאטרון הקאמרי. במהלך הקריירה שלו, שיחק שפר בתיאטרון בתפקידים בולטים ומגוונים. בין תפקידיו היו יעקב במחזה "יוסף וכתונת הפסים" וקיסר אוסטריה ב"אמדאוס". כמו כן השתתף גם ב"איי לייק מייק", "החלילן מהמלין", "הוא הלך בשדות", "ייסורי איוב", "טוב", "סוויני טוד", "כטוב בעיניכם", "ילדי הירח", "אמדאוס", "כובע הקש האיטלקי" ובעוד הצגות רבות.

בקולנוע השתתף שפר בין היתר בסרטים "סאלח שבתי", "ארבינקא", "תעלת בלאומילך", "עזית הכלבה הצנחנית", סלומוניקו, "צ'רלי וחצי", "נס בעיירה" וכן בסרט עטור הפרסים "Voyages".

שפר דיבב בסדרה המצוירת "הדבורה מאיה" משנת 1979 את פליפ החרגול, ושר את שיר הפתיחה. כמו כן בסרט "אליס בארץ הפלאות", תרם את קולו לדמותו של "הכובען המטורף".
שפר השתתף בשתי תוכניות של הטלוויזיה החינוכית - "גאומטריה" ו"חשבון פשוט" בתפקיד ד"ר גוטמן.

ב-1982 זכה בפרס אברהם בן-יוסף על גילום תפקיד הקיסר יוזף השני בהצגה אמדאוס.

בשנת 2011 נפטר שפר בביתו בתל אביב בגיל 86 ונטמן בבית העלמין ירקון. הוא הותיר אחריו אשה ושתי בנות.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב שלמה המלך 22.
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של ראובן שפר

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ishim.co.il/p.php?s=%D7%A8%D7%90%D7%95%D7%91%D7%9F+%D7%A9%D7%A4%D7%A8 ראובן שפר] באתר "אישים"
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=9&Area=1&ArticleId=14455 ראובן שפר (2011-1925)] אתר הבמה, 23 במרץ 2011
* [https://www.cameri.co.il/index.php?page_id=2249 השחקן ראובן (רובק'ה) שפר נפטר בגיל 86] אתר התיאטרון הקאמרי, 22 במרץ 2011
* [https://web.archive.org/web/20110828035839/http://www.nostalgia.org.il/ivrit/album_details.asp?id=10 מידע על רביעיית מועדון התיאטרון], אתר נוסטלגיה
* [http://cafe.themarker.com/post/2094522/?last_method=create המאייר שאול נמרי חולק כבוד אחרון], דה מרקר
* 
* 
* [http://bidur.index.co.il/siteFiles/1/22/349518.asp השחקן ראובן שפר הלך לעולמו], באתר "אינדקס"
* 
* 

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:קריינים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:בוגרי תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
פנינה פלאי

פנינה פֵּלאי (Peli; 6 ביולי 1932 – 26 באוקטובר 2006) הייתה פעילת ציבור, מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל, מרצה בתחום לימודי היהדות ומעמד האישה.

==ביוגרפיה==
נולדה בניו יורק בשם רבקה פרל הכהן, בת לצבי ולאה הכהן, משפחה מהיישוב הישן בירושלים שירדה לניו יורק בתקופת מלחמת העולם הראשונה. בצעירותה הייתה פעילה בתנועת הנוער הציונית-הדתית "השומר הדתי".

בשנת 1951 נישאה בניו יורק לבן דודה פינחס פלאי-הכהן, ששהה בניו יורק כשליח הסוכנות היהודית. מכיוון ששם חמותה היה זהה לשמה, רבקה, אימצה את שמה השני והחלה להיקרא בשם פנינה (תרגום של פרל). כעבור זמן עלו השניים לישראל והתגוררו בירושלים.

פלאי היא מחלוצות הפמיניזם האורתודוקסי בישראל והייתה פעילה לקידום מעמד האישה. בשנות ה-70 התפרסמה כשהקימה בביתה מניין נשים שהתעטפו בטלית ועלו לתורה. בשנת 1996 ארגנה בבנייני האומה בירושלים כנס בינלאומי בנושא "האישה והיהדות, האישה וההלכה", שבו השתתפו ארגונים יהודים ותנועות נשים מכל העולם. פעלה והרצתה למען נשים עגונות ומסורבות גט.

יחד עם בעלה הקימה את "שבת יחד" - שבתות עיון משותפות לציבור הדתי והחילוני. הייתה פעילה בארגון נאמני הר הבית.

==ילדיה==
לפינחס ופנינה פלאי ארבעה ילדים: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון, בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי.

==קישורים חיצוניים==
* MATTHEW WAGNER, [https://www.jpost.com/jewish-world/jewish-news/pnina-peli-mother-of-orthodox-feminism-dies Pnina Peli, mother of Orthodox feminism, dies], אוקטובר 2006

==הערות שוליים==

קטגוריה:עולות בשנות ה-1950
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פמיניסטיות דתיות
קטגוריה:משפחת מרדכי הכהן
קטגוריה:פמיניסטיות ישראליות
קטגוריה:פמיניסטים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
בובת גרב

בובות גרב
בובת גרב היא בובה העשויה גרב (או בגד דומה). כאשר מפעיל הבובה משחיל כף ידו עד לקצה הסגור של הגרב, ניתן ליצור אשליה שהבובה "מדברת". פי הבובה נוצר מהאזור בגרב שבין העקב והבוהן, כאשר האגודל של מפעיל הבובה יוצר את הלסת. בשימוש מינימלי, צורת כף היד יוצרת באופן מיידי צורה של פה<ref></ref>, אולם לפעמים הפה מרופד על ידי הצבת חתיכה קשיחה למדי של לבד (לעיתים קרובות עם לשון דבוקה בפנים).

הגרב נמתח באופן מלא, כך שיהיה ארוך דיו כדי לכסות את פרק כף היד של מפעיל הבובה וגם חלק של הזרוע. לעיתים קרובות המפעיל מתחבא מאחורי דוכן ומעלה את ידו מעל הדוכן, כך שרק הבובה נראית לעין. עם זאת, מפעילי בובות גרב רבים עומדים מול הצופים יחד עם הבובות, ומקיימים איתן שיחות תוך שימוש בפתומיות.

כבובת גרב עשויה לשמש גרב או גרבון מכל צבע, וניתן לעטר אותה בתוספות שונות על מנת להעניק לה "אישיות", כמו כפתורים התפורים באזור העיניים או סרטים ופיסות לבד המודבקים לשיער. 

השימוש בבובות גרב נפוץ למטרת חינוך או בידור לילדים, וזו פעילות יצירתית עממית בבתי ספר יסודיים, המלמדים את הילדים להכין את הבובות כדי להציגם לאחר מכן במחזות זמר או הצגות בבית הספר. בובות גרב מופיעות גם בערוצי טלוויזיה לילדים בעולם. שתי בובות גרב כתומות בשם "פו" ו"פרא" (Fara, Fu) מסייעות בגרמניה בהוראת הקריאה לילדים. מפעילת הבובות שרי לואיס (שם הבמה של Sonia Phyllis Hurwitz) התפרסמה בתוכנית הטלוויזיה שלה בערוץ PBS בשם "Lamb Chop's Play-Along", שבה הציגה את הדמויות לם צ'ופ, צ 'רלי סוס, והאש פאפי.

==קישורים חיצוניים==

== ראו גם ==

* ערכים מוויקיפדיה מומחזים על ידי גרביים

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בובות
קטגוריה:אמנות הבמה
קטגוריה:גרביים
קטגוריה:כפות ידיים
Sweet Sacrifice

Sweet Sacrifice (בעברית: הקרבה מתוקה) הוא הסינגל השלישי של להקת הרוק האמריקאית אוונסנס מאלבום האולפן השני של הלהקה The Open Door, ובסך-הכל הסינגל השביעי שלה. הסינגל יצא ב-25 במאי 2007.

השיר נכתב על ידי חברי הלהקה איימי לי וטרי בלסאמו.

== רקע ==
תחילה תוכנן השיר "All That I'm Living For" להיות הסינגל השלישי של הלהקה, כמו שהכריזו חברי הלהקה במספר הופעות וכן באינטרנט. אולם לבסוף, עקב תגובות המעריצים ובקשות של חברי הלהקה מחברת ההפקות, חברת Wind-up שקלה מחדש את החלטתה והכריזה שהשיר Sweet Sacrifice יהיה הסינגל השלישי מהאלבום The Open Door.

בריאיון ל-VH1 תיארה איימי לי את השיר: 

השיר זכה לביקורות חיוביות.<ref name="Grammy2008"></ref>

השיר היה מועמד להופעת ההארד רוק הטובה ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 2008.

בריאיון אחר איימי לי אמרה ש-Sweet Sacrifice היה השיר שעשה לה הכי הרבה בעיות בכתיבה עד שלבסוף היא וטרי הצליחו לסיים לכתוב אותו. באותו ריאיון היא גם אמרה שהשיר הפך במהרה להיות אחד מהשירים האהובים עליה באלבום. באתר EvThreads איימי לי אמרה שג'ון לקומפט לא היה שותף בהפקת השיר ולכן לא מגיע לו קרדיט על כך.

== רשימת השירים ==
לסינגל יצאו 2 גרסאות שונות אולם עם אותה תמונה בעטיפת הסינגל.

=== גרסה בסיסית ===
# Sweet Sacrifice - גרסת האלבום
# Weight of the World - הופעה חיה מטוקיו

=== גרסה מורחבת ===
# Sweet Sacrifice - גרסת האלבום
# Weight of the World - הופעה חיה מטוקיו
# Sweet Sacrifice - גרסת רדיו מיקס
# ריאיון עם איימי לי וג'ון לקומפט.
*הריאיון צולם עבור AOL Music באולפני סוני BMG בניו יורק ב-3 באוגוסט 2006. בריאיון מדברים לי ולקומפט על התהליך היצירתי של הקלטת האלבום The Open Door, כמו גם על הדעות המוזיקליות של שניהם.

== קליפ ==
[[איימי לי בקליפ "Sweet Sacrifice"]]
הווידאו קליפ של השיר צולם ב-9 - 10 במרץ 2007 בברבנק שבקליפורניה והוא בוים על ידי פול בראון. הקליפ תוכנן לצאת באופן רשמי ב-5 באפריל 2007 באתר של Yahoo, אולם הוא היה זמין לצפייה באינטרנט באתר iTunes יום קודם לפני צאתו הרשמית. נכון לאפריל 2020 זכה השיר ל-57 מיליון צפיות ביוטיוב.

מועדון המעריצים של הלהקה ערך תחרות בה שני הזוכים הורשו לצפות בצילומי הקליפ במהלך יום שלם, ולצלם תמונות באותו יום. בנוסף, המנצח השלישי זכה לצפות בחברי אוונסנס מופיעים בתוכנית של ג'ימי קימל שנערכה ב-14 במרץ. ערוץ CNN שידר מספר קטעים נבחים של צילומי הקליפ ב-16 במרץ.

בריאיון ל-MTV News אמרה איימי לי שהלהקה רצתה להתמקד בהופעה של הלהקה במהלך הקליפ, מטרה שהבמאי בראון הצליח להשיג. כמו כן היא הוסיפה שבקליפ הזה אין זאבים או טריקים מיוחדים באוויר, אלא פשוט התמקדות בחברי הלהקה מנגנים.

== מצעדים ==
{| class="wikitable sortable"
|-
!align="center"|מצעד
!align="center"|מיקום שיא
|-
|טופ 20 של טורקיה || 11
|-
|שירי המיינסטרים רוק של הבילבורד || 24
|-
|50 הסינגלים המובילים בפורטוגל || 24
|-
|100 הסינגלים המובילים בגרמניה || 75
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי אוונסנס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי איימי לי
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טרי בלסאמו
קטגוריה:שירים על אלימות במשפחה
שתי נשים (סרט תעודה)

שתי נשים הוא סרט תעודה משנת 2003 בבימויה של רינת אקשטין, המתמקד ב-ורדה דהרי וחנה אקשטין, שתי הסבתות של הבמאית. הסרט הוקרן בפסטיבל דוקאביב, בפסטיבל וולגין בפילדלפיה ובפסטיבל "הקהל". כמו כן הוקרן בטלוויזיה בערוץ 8.

==עלילה==
בסרט מוצגים ההבדלים בין שתי הנשים, המייצגות תרבויות שונות. עקב השוני, נוצרה התנגדות על רקע נישואי בתה התימניה של ורדה דהרי לבנה האשכנזי של חנה אקשטין. הסרט מוביל לפגישה דרמטית בין שתי הנשים. זהו סרט אישי, המשקף סוגיות מוכרות בחברה הישראלית.

ורדה דהרי, שעלתה מתימן בגיל 16, עבדה עבודת כפיים מרגע עלייתה לארץ: מטע, אפיה בטאבון, גידול כבשים. התגוררה במושב פדויים בדרום הארץ. מנהלת אורח חיים דתי, עם אהבה עצומה למסורת, משפחתיות (9 ילדים) ואמונה.

חנה אקשטין, ניצולת השואה מוורשה ואלמנה מזה עשרים שנה, מתגוררת לבדה בתל אביב. היא מדחיקה את הטראומה של אובדן משפחתה בשואה. כיום היא חיה חיים תל אביביים במלוא מובן המילה: ים, בתי קפה, שופינג. למרות שגדלה במשפחה דתית, איבדה את אמונתה בעקבות השואה וכיום היא חיה חיים חילוניים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
גבריאל נגל

גבריאל (גבי) נגל הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.

נגל התקדם בשורות המשטרה ולאחר מינויו של הרצל שפיר למפקח הכללי מונה, יחד עם גבי עמיר, לעמוד בראש צוות משימה מיוחד לגיבוש תוכנית עבודה רב שנתית. באותה שנה ובעקבות עבודה זו הוקם מנהל תכנון וארגון, עליו פיקד מהקמתו בשנת 1980 ועד הפיכתו לאגף תכנון וארגון בשנת 1988. נגל היה לראש האגף הראשון ושימש בתפקיד עד 1991. בספטמבר 1991 הוא מונה לראש מטה המשטרה, תפקיד חדש שהוגדר אז. בדצמבר 1992 הוא פרש מהמשטרה.

בשנת 2004 צירף נגל את חתימתו למכתב קצינים בכירים בדימוס לתמיכה בתוכנית ההתנתקות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:ראשי אגף תכנון וארגון של משטרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
רב יצחק בר אבדימי (השני)

רב יצחק בר אבדימי (השני) היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל.

==רבותיו==
התגורר בבבל, שם למד אצל רב ושמואל ובשמם מסר כמה הלכות.

כאשר רבי אלעזר עלה לארץ ישראל, הוא שאל את זעירי אודות משנה מסוימת, שמעטים ידעו את פירושה, - מי קיבל מרב את פירוש המשנה, וזעירי הצביע בידו על רבי יצחק בר אבדימי.

==חבריו ותלמידיו==
על חבריו נמנו רב חסדא, רבה, ורב יוסף. על תלמידיו, נמנה, ככל הנראה, רבא, שמוסר הלכות בשמו.

יש להבדיל בינו לבין רב יצחק בר אבדימי הראשון, תלמידו של רבי יהודה הנשיא.

==פסקיו==
*מטבילין בעינו של דג - ניתן לצאת ידי חובת טבילה בעינו של דג, שכן יש לו דין מים.

==קישורים חיצוניים==

* 
*

==הערות שוליים==

יצחק
קטגוריה:תלמידי רב
קטגוריה:תלמידי שמואל
ליטל ביי

ליטל ביי (באנגלית: Little Bay) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק (City of Randwick).

==גאוגרפיה==
ליטל ביי ממוקם 14 ק"מ דרום מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מדרום בלה פרוז, מצפון במלבר וצ'יפלי, ממערב בפיליפ ביי וממזרח בים טסמן. בחופו המזרחי של הפרוור מפרץ קטן בשם ליטל ביי. חלק גדול מהפרוור מוקצה לטובת מסלול הגולף The Coast. הדרך הראשית החוצה את הפרוור מצפון לדרום היא שדירת אנזאק, שמגיעה מצ'יפלי וממשיכה ללה פרוז. דרך באנרונג (Bunnerong Road) תוחמת את הפרוור ממערב וממשיכה צפונה לעבר מטרוויל.

==היסטוריה==
בשנת 1881 אירעה התפרצות של מגפת אבעבועות שחורות בקרב האוכלוסייה האירופאית במושבת סידני. על מנת להפחית את התפשטות המחלה ולמגרה, הוקמה במקום מושבת חולים. באותו זמן היה ליטל ביי פרוור מרוחק, ללא ישוב. במקום הוקם בית חולים החוף (The Coast Hospital), שחשיבותו עלתה עם התפרצות הדבר בתחילת המאה ה-20, ועם חזרתם של הלוחמים ממלחמת העולם הראשונה כשהם נושאים עימם מחלות כגון שפעת. בשנת 1934 נקרא בית החולים רשמית על שם הנסיך הנרי, דוכס גלוסטר, דודה של המלכה אליזבת השנייה.

==תרבות==
בפרוור ממוקם בית החולים הנסיך הנרי, מבתי החולים הגדולים באזור. 

בפרוור חוף קטן בצורת חצי סהרון, על שפת מפרצון ליטל ביי, המשמש לרחצת הקהל. זה החוף הדרומי ביותר ברצועת החופים בין מפרץ ג'קסון ומפרץ בוטאני. בחצי השני של המאה ה-20 היה החוף מזוהם בשפכים, אך מאמצי ניקוי החל בשנות התשעים הפכו את החוף לאחד הנקיים בסידני.

מגרשי הגולף The Coast וסיינט מייקל ממוקמים בפרוור, עם כרי דשא נרחבים ונוף לאוקיינוס.

בשנת 1969 הוקמה בחוף העיירה על ידי זוג האמנים כריסטו וז'אן-קלוד יצירת הנוף חוף עטוף - 2.4 קילומטר של חוף שנעטפו בבד. היצירה הייתה הגדולה ביותר מסוגה שהוקמה בעולם עד אותו מועד. הבד הוסר מהחוף ב-1970.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110305200535/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=3660 ליטל ביי באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Little_Bay/Suburbs/16309 ליטל ביי באתר "Sydney Suburbs"]

קטגוריה:פרוורי סידני
רושאניה

רושניה הייתה אגודת סתרים מוסלמית סופית אפגנית במאה ה-16 שהוקמה על ידי באיאזיד אנצארי מג'ולונדאהר. באיאזיד יותר מאוחר כינה את עצמו פיר רושאן (שליח האור) וטען שהוא אנצאר, כלומר אחד מהאנשים שעזרו למוחמד לברוח ממכה, ולכן גם מואר, מכאן פירוש השם "רושנייה" או "המוארים". פיר רושאן הושפע הן מהיוגים והן מסופים אחרים והוסיף דוקטרינה משלו. לפי פיר רושאן ההתגלמות המושלמת ביותר של אלוהים נמצאת בקדושים. מבחינת ערכים פיר רושאן דיבר על חובתו של האדם לשחרר את עצמו מבורות עצמית ומרודנות של שליטים כמו גם ממערכות הירושה שלהם. עוד עיקרון היה שחרור כל האנושות מאי-סובלנות והזכות של כל בן אנוש לחפש ידע, כולל נשים. לדעתו, כל בני האנוש נוצרו שווים ובעלי חרות לבחור את דרכם הייחודית.

רעיונותיו עלו בקנה אחד עם רעיונות עידן הנאורות, ולכן נרדפו על ידי אנשים שרצו לשמר את המצב הקיים. באירופה תנועות פשיסטיות, הבינו את רעיונותיו כחופש מוות בפני הרודן, משם רעיונותיו התגלגלו לימין ולתאוריות הקונספירציה וזאת הצורה שהמסדר מפורסם בה כיום. הקונספירטורים מאשימים את הראשנייה כממשיכים ושארית של מסדר החשישיון האיסמעילי, כהשראה להקמת מסדר האילומינטי בבוואריה, כלוקחים חלק בסדר עולמי חדש ועוד האשמות רבות ומגוונות מספור. יחד עם זאת חשוב לזכור שפיר רושאן הטיף לערכים סובלניים בתקופה שרוב האנושות חיו כעבדים, איכרים או בעוני מחפיר. הראשנייה חוסלו סופית על ידי האימפריה המוגולית.

קטגוריה:פלגים באסלאם
קטגוריה:סופיות
קטגוריה:אגודות סתרים
קטגוריה:תורת הנסתר
קטגוריה:מיסטיקה
זכייה

במשפט העברי, קניין זכייה הוא כלל האומר כי אדם יכול להעשות שליח לחבירו ללא ידיעתו, כאשר מדובר בדבר המהווה זכות למי שמזכים לו.

==דיני הכלל==
בתלמוד מוחלט כי אין זכייה לגוי ולקטן, אך התוספות מסייגים זאת, ופוסקים כי ישנה זכייה גם לקטן כאשר מדובר בדבר המהווה אך זכות, ורק בדבר שאינו זכות גמורה וברורה, כמו למשל הפרשת תרומה שנחשבת לזכות בעיקרה, אך ייתכן שבעל הפירות יתנגד להפרשה מסיבותיו שלו, דווקא שם תקף הכלל שאין זכייה לקטן.

סוגיה ידועה במסכת כתובות מבוססת על דיני הזכייה, לפיהם ניתן להטביל גר קטן הבא להתגייר יחד עם הוריו, על אף שאין לו דעת להתגייר, שכן הדבר זכות לו להתגייר, וכנראה שגם הוא היה חפץ בכך, בצירוף העובדה שגם הוריו עושים כך. גם לפי רבי מאיר הסבור שאסור לשחרר עבד שלא מדעתו, שכן עדיף לו להיות עבד ולהתנהג בפריצות, כאשר מדובר בקטן שעדיין לא טעם טעם של חטא, גם הוא מודה שזכות הוא לא להיות גר. התוספות מסבירים כאמור, כי ישנה זכייה לקטן כאשר המעשה הוא זכות גמור בשבילו. אף על פי שאין זכות לגוי, במקרה כזה ניתן לזכות לו את הגירות, שכן במעשה זה עצמו הוא נהיה יהודי, ולכן לעניין מעשה זה ניתן להחשיב אותו לכזה.

==מהות הכלל==
הראשונים נחלקו האם כלל הזכייה מהווה סניף של כללי השליחות, וההבדל היחיד ביניהם הוא ששליחות יכולה להעשות מאדם אחד לאדם אחר דווקא בידיעתו המליאה בניגוד לזכייה שיכולה להעשות גם שלא מידיעתו (כך גם מכריע הקצות החושן), או שמא מדובר בפרשייה נפרדת שאין ביניהם כל קשר (כהכרעת רבי עקיבא איגר).

רבי חיים סולובייצ'יק מסייג את המחלוקת, ומסביר שבין כה וכה מדובר בפרשייה שבעיקרה שווה לשליחות במהותה, שכן בשניהם נעשה העושה כיד ארוכה וכגופו של המשלח, אלא השאלה היא האם מדובר במעשה שנעשה מכוח המשלח ועל פי ציוויו, ועל אף שאינו יודע מכך, יש בכוח האנן סהדי לומר כי הוא היה ממנה את האדם שליח לו היה יודע מכך, והדבר נחשב כמינוי, או שמדובר בפרשייה נפרדת, שכאשר מדובר בזכייה אין נצרכת הפעולה לאישורו של מי שהפעולה נעשית עבורו.
==התופס לבעל חוב במקום שחב לאחרים==

קיים כלל האומר, כי אדם אינו יכול לזכות ולהקנות חפץ לאדם אחד, כאשר הדבר מהווה חובה והפסד ממוני לאדם אחר. לפי שיטת רש"י, כלל זה תקף רק בדיני זכייה, הנעשים ללא מינוי מפורש, אך בשליחות הנעשית בציווי המשלח, יכול אדם לזכות חפץ לבעל חוב, גם כאשר הדבר מהווה הפסד לאדם אחר. כך למשל, אם אדם פשט את הרגל, ונשאר ברשותו חפץ יחיד לגבייה בין שני מלווים, אין אדם שלישי יכול מדעתו לתפוס את החפץ לאחד מהמלווים.

התוספות לעומת זאת, מביא ראיות כי גם באופן שהיה מינוי מפורש, קיים הכלל כי אין אדם יכול לתפוס לאחד מבעלי החובות במקום שהוא חב ומפסיד אנשים אחרים. אך הפני יהושע מיישב את הראיות ומוכיח כי אין בהן כי להפריך את שיטת רש"י.

==ראו גם==
* עדיו בחתומיו זכין לו
*זכין לאדם שלא בפניו

==קישורים חיצוניים==
*הרב איסר אפשטיין, [https://web.archive.org/web/20071030201110/http://www.yk8.org/articles/article_show.asp?articleid=152 שיטת התוספות בזכייה מטעם שליחות] באתר "מאמרים" של ישיבת ההסדר בקריית שמונה
*הרב אורי גנץ, [http://www.yeshiva.org.il/midrash/printShiur.aspx/11040 זכין לאדם שלא בפניו] באתר ישיבה
*[http://www.mercazharav.org.il/default.asp?pg=3&id=493 תופס לבעל חוב] באתר מרכז הרב
*[http://www.otniel.org/show.asp?id=28506 גיור קטין] באתר ישיבת עתניאל
*"חוק לישראל" עריכת כללי המשפט העברי לפי סדר חוקי מדינת ישראל, [http://www.mishpativri.org.il/researches/zachin.htm זכין לאדם שלא בפניו] בעריכת נחום רקובר

==הערות שוליים==

קטגוריה:הלכה
קטגוריה:משפט עברי
קטגוריה:הלכות שליחות
מבטשה (טחנת מים)

[[תחריט של מבטשה, 1661]]
מבטשה היא טחנת מים הידרודינמית לעיבוד צמר הדומה בפעולתה לטחנות הקמח העתיקות. המבטשה משתמשת בכוח המים על-מנת להניע פטישי עץ גדולים שחובטים בצמר לצורך ציפוף הבד וחיזוקו. 

פעולת הבטישה היא השלב שבו שוטפים את השומנים מהצמר בעזרת מים וסבון, תוך כדי הכאה עם פטישים או דריכה על הצמר כדי שלא יתכווץ. זהו אחד התהליכים המסובכים בעיבוד הצמר ועשייתו על ידי המבטשה הפועלת מכח המים חוסכת עבודה של כ-500 פועלים. בתקופת המשנה נקראה פעולת זאת ניפוץ.

==מבטשה בנחל עמוד==
ליד בריכות שכווי שבתחתית נחל עמוד נמצאה מבטשה אשר היו משתמשים בה תושבי העיר צפת הקרובה במאה ה-16, כשענף הטקסטיל היה אחד הענפים הכלכליים החשובים בעיר.

במהלך תקופת הזוהר של צפת במאה ה-16 היה גל עלייה גדול לצפת, בעיקר בעקבות הרשות שניתנה ליהודים שגורשו מספרד להגיע לרחבי האימפריה העות'מאנית. חלקם הגיעו לצפת שהפכה על ידי המתיישבים החדשים למעצמה כלכלית, עקב הידע הרב שהיה להם בתעשיית הטקסטיל. בצפת הם מצאו את משאבי הטבע הנדרשים, בין השאר כוח המים של נחל עמוד, אשר בו הם בנו את המבטשות.

כדי ליצור מבטשה טובה היו צריכים ליצור תעלה שמתעלת את המים מנקודה גבוהה ושומרת על הגובה שלהם. בתחתית הנחל בנו את מבנה המבטשה, המים שנופלים מגובה רב מסובבים גלגל מים ענק שמחובר למוט עץ שעולה למעלה ומסובב עוד מספר גלגלים. אותם גלגלים מחוברים לפטישי ענק. עקב הסיבוב הפטישים מכים בחוזקה על האריגים אשר נמצאים באמבטיות מלאות במים בתחתית המבנה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zofim.org.il/tripcenter/activity_item.asp?item_id=901 הדרכות על המבטשה שבנחל עמוד] מתוך האתר צופים ברשת המשמש כמרכז הדרכה של תנועת הצופים.
* [http://www.fixtravel.co.il/article_details.asp?id=235 הסברים על המבטשה] באתר פיקסטרוול
* 

קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:טחנות מים
בוקה (צילום)

תמונה שצולמה ב[[צמצם f/1.2. הבוקה כאן הוא כל האזור שמאחורי הילדה.]]
דוגמה למצולעים שנוצרים בעקבות צמצם פתוח. ניתן להבחין כאן בשמונה צלעות בכל עיגול, כלומר, לצמצם יש שמונה להבים.
בצילום, בּוֹקֵה (מיפנית: bokeh) הוא הטשטוש, או מידת איכות הטשטוש, של האזורים בתמונה שאינם בפוקוס, או הדרך שבה העדשה מטפלת בנקודות האור בתמונה. לפי הצורה בה העדשה והצמצם בנויים איכות הבוקה נקבעת. בוקה "טובה" נחשבת בוקה שהטשטוש בה הוא עדין ונעים לעין, בעוד בוקה "רעה" היא בוקה בה הטשטוש הוא גס ומסיח את העין מהנושא המרכזי בתמונה. 
מושג הבוקה מתייחס אל החלקים בתמונה שהם מחוץ לעומק שדה. ככל שעומק השדה יהיה רדוד יותר, כך יהיה יותר בוקה בתמונה. לפיכך, בצילומי פורטרטים ניתן לראות הרבה פעמים בוקה גדול יחסית, שכן לרוב הם מצולמים בצמצם פתוח, שגורם לעומק שדה רדוד.

==מקור המושג== 
המונח בוקה מגיע מן המילה היפנית 暈け או ボケ שמשמעותה "טשטוש" או "ערפול". ביפנית המילה משמשת גם לתיאור אדם סנילי או עם בעיות שכליות.

==תיאור==
אומנם קשה לקבוע איכות בוקה, מכיוון שזה גם עניין סובייקטיבי וטעם אישי, בוקה טובה נחשבת בוקה "רכה" שמורחת את הפרטים ומאפשרת לעין להתרכז בנושא המרכזי של התמונה. 
בוקה טובה חשובה במיוחד בעדשות בעלות צמצם פתוח, עדשות מאקרו ועדשות טלפוטו, שכן אלו עדשות שבהן עומק השדה הוא רדוד מאוד, ולכן חלק גדול בתמונה הוא בוקה.
לעיצוב הצמצם יש השפעה מכרעת באיכות הבוקה. במרבית העדשות הצמצמים עשויים מלהבים. כאשר הצמצם הוא סגור יחסית (כלומר, בעל חור צר) נקודות אור שבשטח שמחוץ לעומק שדה יקבלו את הצורה של הצמצם, שהיא לרוב מצולעת, ומספר צלעותיה תלויה במספר הלהבים בצמצם. לכן, צמצמים איכותיים יותר יחשבו אלו שהם בעלי מספר להבים גבוה יותר, ולכן גם בוקה נעימה יותר לעין.

==ראו גם==
* צמצם
* עומק שדה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110104094148/http://cliki.site.co.il/Bokeh בוקה באתר "קליקי"]

קטגוריה:אמצעים אומנותיים בצילום
תסמונת שארל בונה

תסמונת שארל בונה (Charles Bonnet syndrom או בקיצור CBS) היא תסמונת נוירולוגית בה אנשים בעלי לקות ראייה או עיוורון מלא או חלקי, עשויים לחוות הזיות של מראות מגוונים ומורכבים, המחליפות את הקלט הראייתי. 

התסמונת נקראת על שם המדען השווייצרי שארל בונה (1720–1793), אשר גילה אותה בשנת 1760, כאשר תיעד הזיות אלו אצל סבו, שהיה בריא בנפשו וכמעט עיוור; הוא דיווח על הזיות מלאות חיים כמו אנשים, בניינים, בעלי חיים ואובייקטים שהופיעו ונעלמו ללא התראה, התרחבו והתכווצו.

==מאפיינים==
הלוקים בתסמונת, שהם לרוב אנשים בריאים בנפשם בעלי לקות ראייה מלאה או חלקית, חווים הזיות של מראות שונים; בעיקר מדווחים מראות כגון דפוסי צבעים מורכבים, פנים של אנשים, חיות, צמחים וחפצים, לעיתים קרובות ייצוגים של מראות המאפיינים את סביבתו הטבעית של הפרט. עם זאת, אנשים שחווים הזיות אלו מודעים לכך שהן אינן אמיתיות אלא מתרחשות רק בשדה הראייה, מכיוון שהן לא באות לידי ביטוי גם בשאר החושים של הפרט שחווה אותן. 

קיימת מחלוקת בקרב החוקרים לגבי שכיחות התופעה. מחקרים שונים שבדקו לאורך השנים קשישים (מעל גיל 65) בעלי לקות ראייה, העלו ממצאים של בין 1-40% מהם החווים הזיות אלו; במחקר אוסטרלי עדכני מ-2008 מצא כי 17.5% מקשישים בעלי לקות ראייה חווים הזיות ראייה. יש קושי בקביעת אפידמיולוגיה ברורה יותר של התסמונת, מכיוון שקשישים רבים בעלי לקות ראייה נמנעים מלדווח על הזיות גם אם הן מופיעות, לעיתים מתוך חשש שייתפסו בעיני קרוביהם כלוקים בנפשם.

==גורמים ואבחנה==
הלוקים בתסמונת הם לרוב אנשים בריאים אשר ראייתם לקויה כתוצאה מזקנה, ברקית (גלאוקומה), ירוד (קטרקט), ניוון מקולרי או מחלת רשתית סוכרתית. תאורה פגומה ושעת דמדומים תורמים ליצירת ההזיות. 

ככל הנראה, הלוקים ממלאים את החלל החסר בשדה הראייה שלהם באמצעות שימוש בזכרונות המאוחסנים ברמה גבוהה. כתוצאה מכך ההזיות מבוססות על מעין "השלמה מושגית" יותר מאשר על השלמה תפיסתית של שדה הראייה. התמונות המשלימות מגיעות מהזיכרון ("מלמעלה למטה") ולא מן החוץ ("מלמטה למעלה"). ההזיות הן שמאכלסות את האזור העיוור ולאו דווקא מידע הנמצא בסביבה המיידית של הסקוטומה (מעין "כתם עיוור"), כמו קווים ואיקסים קטנים. 

==טיפול==
כיום לא ידוע על טיפול יעיל לתסמונת. נקודתית, ההזיות יכולות להיעלם כאשר החולים ממצמצים בעיניהם, מדליקים אור, מנידים בראשם או כאשר אדם אחר מעיר להם. לאורך זמן, הן עשויות להימשך כשנה עד שנה וחצי, אך הדבר משתנה בין אדם לאדם. 

לרוב הלוקים בתסמונת מגיבים באדישות ואף בשעשוע להזיות, אך לעיתים הן עלולות להפריע לתפקוד היומיומי. מכיוון שאין טיפול תרופתי לתסמונת, עצם הידיעה של הפרט כי אינו לוקה בנפשו עשויה להקל עליו במידה רבה. 

במידה ומאובחן דיכאון קליני אצל הלוקה בתסמונת, עשויות תרופות אנטי-דיכאוניות מסוג SSRI להקל גם על ההזיות.

==לקריאה נוספת==
* ו"ס ראמאצ'נדראן וסנדרה בלייקסלי, (מבוא מאת אוליבר סאקס), תעתועי המוח מסע אל מסתרי המוח האנושי, ספרית מעריב, 2004

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

שארל בונה
קטגוריה:מחלות עיניים
קמניץ (בלארוס)

קמניץ (בבלארוסית: Камянец; בפולנית: Kamieniec Litewski; ברוסית: Ка́менец; ביידיש: קאמעניץ) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בסמוך לגבול פולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

קמניץ מצויה כ-40 ק"מ צפונית לעיר ברסט-ליטובסק, והיא מהווה את מרכזו של מחוז קמניץ. בשנת 2009 מנתה אוכלוסייתה כ-8,400 איש. את העיירה חוצה נהר לזנה-פראווה (Leśna Prawa).

העיירה נוסדה במהלך המאה ה-13 כמבצר גבול רוסי, אך במהלך המאה ה-14 עברה לליטא. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.

==יהודי קמניץ==
יהודים נזכרים בעיירה מראשית המאה ה-16. במהלך המאה ה-18 הופצו נגד יהודי היישוב מספר עלילות דם. מהעיירה יצאו מספר יהודים נודעים, ובהם מנחם מנדל מקאמיניץ, המלונאי הראשון בארץ ישראל שעלה ארצה בשנת 1833, ואשר פתח בירושלים את מלון "קמניץ", ישראל אשכנזי, ממייסדי יסוד המעלה, והרב חיים זונדיל, שכונה "המגיד מקמניץ". בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,722 יהודים. חיי היהודים בקמניץ באמצע המאה ה-19 מתואר על ידי יחזקאל קוטיק, יליד קמניץ, בספר הזכרונות שלו. 

במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיירה ממעשי התעללות ושוד מצד החיילים הרוסים, ומהתעמרות מצד החיילים הגרמנים שכבשו אותה. כמו כן, סבלו יהודי העיירה מרעב וממגפות. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,900 יהודים, כ-80% מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.

===ישיבת כנסת בית יצחק===
ישיבת כנסת בית יצחק שנוסדה בסלובודקה בשנת 1897, עברה לקמניץ ב-1926 ונודעה בשם ישיבת קמניץ. הישיבה התקיימה בעיר עד 1939 שאז העיר נכבשה בידי הסובייטים. תקופת קמניץ הייתה הפורייה ביותר בתולדות הישיבה, ובראשה עמד הרב ברוך דב ליבוביץ. בשנות הארבעים הוקמה בירושלים ישיבת קמניץ על ידי הרב משה ברנשטיין והרב יעקב משה ליבוביץ בראשותה עמדו הרב יצחק שיינר וגיסו הרב אשר ליכטשטיין ובן דודו של הרב שיינר הרב חיים שלמה ליבוביץ.

===בשואה===
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר בידי הגרמנים בפעם הראשונה ב-16 בספטמבר 1939 (ערב ראש השנה). הם הפחידו ורצחו יהודים, ובזזו רכוש רב, בטרם עזבו ב-25 בספטמבר (ערב יום כיפור), ופינו את העיר לכניסת הצבא האדום במסגרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.

ב-22 ביוני 1941, היום הראשון למבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בשנית בידי הגרמנים, ואלו החלו בחטיפת יהודיה לעבודות כפייה ובמעשי שוד שלהם. תוך ימים אחדים רצחו הגרמנים כ-100 מיהודי העיירה, ובהמשך, חייבו את יהודי העיירה בענידת טלאי צהוב. בסוף 1941 הועברו כשליש מיהודי העיירה לגטו שהוקם בפרוז'ני הסמוכה.

ב-1 בינואר 1942 רוכזו היהודים שנותרו בעיירה בגטו שהוקם בה, אשר באפריל ננעלו שעריו. עם הבאת יהודים נוספים לגטו מיישובי הסביבה, הגיע מספר יושביו לכ-450 משפחות. ב-9 בנובמבר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבעיירה בקרונות משא למחנה ההשמדה טרבלינקה. מכ-1,900 יהודי העיירה שרדו את השואה 3 אנשים.

===רבני העיר===
* רבי יהושע הכהן בלומנטל. נפטר בי"א שבט תר"מ ונקבר בבריסק 
* רבי ראובן דוד בורשטיין, בעל חידושי הרד"ך, נספה בשואה

בנו האחר של רבי יהושע הכהן בלומנטל הוא רבי אברהם אהרן בורשטין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20151222145916/http://moreshet.pl/he/node/1187 קמניץ דליטא] ב [https://web.archive.org/web/20151026025431/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גטאות בבלארוס
קטגוריה:מחוז ברסט: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
קלאו עקוד

קלאו עקוד (שם מדעי: Anthracoceros coronatus) הוא מין במשפחת הקלאוניים. הוא נפוץ בהודו, סרי לנקה ובורנאו. אזורי המחיה שלו הם יערות, לעיתים ליד מגורי אדם.

== מאפיינים ==
הקלאו העקוד גדול יחסית, ואורכו כ-65 סנטימטר. גופו וצווארו שחורים. על הצוואר יש כתם לבן. המקור צהוב, והקסדה בצבעים צהוב ושחור. הבטן לבנה.

הקלאו ניזון בעיקר מפירות, דגים ויונקים, ובמיוחד מתאנים. בחודשים מאי-פברואר התאנים מהוות כ-60% מהתזונה שלהם ובעונת הקינון הם מהוות אף 75% בתזונה של הקלאו. הקלאויים העקודים אוכלים אף פירות הנחשבים רעילים לאדם.

הנקבה מטילה 2-3 ביצים בקן. הנקבה חוסמת את עצמה בעזרת הלשלשת שלה ושאריות אוכל. יש רק פתח קטן המאפשר העברת אוכל ומנוסה לגוזלים במקרה של התקפה. כשהגוזלים גדולים מכדי לעבור בפתח הנקבה פורצת את המחסום ובונה אותו מחדש על פי הדרישות.

גולגולתו של הקלאו העקוד היא סמל של עושר אצל השבטים במרכז הודו, ולכן שימשו מקור לציד.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Malabar Pied Hornbill (14).jpg
קובץ:Malabar pied hornbill.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1783
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיטר בודארט
מלבר מנומר

קטגוריה:הודו: עופות
קטגוריה:עופות יערות הגשם של תת-היבשת ההודית
מרדכי לבנון (עיתונאי)

מרדכי (מוטק'ה) לבנון (1936 – מרץ 2011) היה עיתונאי, עורך, מחזאי ופזמונאי ישראלי. במשך שנים היה אחד ממובילי העיתונות המקומית בחיפה.

==ביוגרפיה==
לבנון נולד ברומניה בבית ציוני. למד עברית בילדותו, אז החל בכתיבה בעיתונות. במלחמת העולם השנייה ברח עם משפחתו למסירט לדורורוי ברומניה בגיל 14 עלה לישראל והתגורר בשער העלייה. בשירותו הצבאי שימש כמפקד להקת פיקוד צפון. עם שחרורו מונה לבנון לדובר מועצת פועלי חיפה ולכתב ביטאון המועצה. באמצע שנות השבעים החל לשמש כעורך המקומון החיפאי, כלבו ואחר כך עבר ל"קול חיפה" (לימים "כותרת"), המקומון של ידיעות אחרונות, ועזר בהקמת עיתון ידיעות חיפה וערך אותו בתחילת שנות התשעים.

תקופה קצרה הוציא עיתון יומי בחיפה בשם "כל בוקר" יחד עם עמוס כרמלי, אולם העיתון נסגר כמה חודשים לאחר מכן בעקבות מלחמת יום הכיפורים. לבנון כתב שירים ומחזות, בהם שיר כרמלית והמחזות "חיפה חיפה", "שער העלייה" ו"קרקס עירוני" לתיאטרון חיפה, וכן הצגת הילדים "מרתף המסכות", עם סלים דאו. שירו המפורסם ביותר הוא "שיר הליצן", ששר בני ברמן. שיר נוסף שלו שהלחין ושר בני ברמן הוא "אוצר הירדן".

לבנון היה נשוי פעמיים. מאשתו הראשונה כרמלה, שממנה התגרש בשנת 1981 היה אב לשני ילדים: אורלי סיוון וארז לבנון, שנרצח בפעולת איבה. בשנת 1989 נישא בשנית, לחנה קמין. שנה לאחר מכן לקה באירוע מוחי.

בשנת 2005 קיבל לבנון את אות "יקיר העיר חיפה", כפועל לתרומתו רבת השנים ופעילותו הענפה למען העיר חיפה ותושביה.

בשנת 2011, לאחר מותו קיבל פרס מפעל חיים לתקשורת מקומית על שם מארק ביאנו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* שלום זמירין, [http://www.yedhaifa.co.il/?71-58 דחילק מוטק'ה], ידיעות חיפה, 18 במרץ 2011
* 
* [http://www.troy.co.il/?p=496 מוטק'ה לבנון, ממציאו של "המקומון" בחיפה], 15 במרץ 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:יקירי חיפה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:חברי להקת פיקוד הצפון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
ז'אומה קולייט-סרה

ז'אומה קולייט-סרה (בקטלאנית: Jaume Collet-Serra; נולד ב-23 במרץ 1974) הוא במאי קולנוע ספרדי בינלאומי. בתחילת דרכו התפרסם בזכות הרימייק לסרט האימה "בית השעווה" משנת 2005, הסרט "היתומה" ב-2009 ובזכות המותחן "זהות לא ידועה" משנת 2011.

==ביוגרפיה==
נולד במחוז ברצלונה שבקטלוניה. כילד היה חובב סרטי קולנוע, ובגיל 18 עבר ללוס אנג'לס, שם למד בבית הספר לקולנוע "קולומביה קולג' הוליווד". במקביל עבד כעורך סרטים. עבודת הגמר שלו בבית הספר זיכתה אותו בעבודה כבמאי קליפים.

בתחילת הקריירה ביסס את עצמו כבמאי פרסומות עבור חברות גדולות ומותגים מפורסמים, ועבד עם שחקנים וזמרים כמו בראד פיט, בריטני ספירס ואנריקה איגלסיאס. האופי הסוריאליסטי והאפל ביצירותיו משכה את תשומת לבו של מפיק הסרטים ג'ואל סילבר מהאחים וורנר, אשר שכר אותו בתור במאי לסרט האימה בית השעווה. כיוצרי קולנוע שהשפיעו עליו, הבמאי מציין במאים כמו דייוויד פינצ'ר, ספייק ג'ונז ומארק רומאנק.

== פילמוגרפיה==

=== סרטים בבימויו ===
* 2005: בית השעווה
* 2007: גול! 2 (לחיות את החלום)
* 2009: היתומה
* 2011: זהות לא ידועה
* 2014: נון סטופ
* 2015: מרדף לילי - גם מפיק
* 2016: מים לא שקטים - גם מפיק
* 2018: הנוסע - גם מפיק
*2021: קרוז בג'ונגל
*2022: אדם השחור
*2023: Carry-On
=== סרטים שהפיק ===

* 2015: עדן
* 2015: פנייה מסוכנת <small>(אנ')</small>
* TBA: Retribution

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע ספרדים
קטגוריה:ברצלונה: אישים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1974
עיר המלח

נחלות שבטי ישראל
עִיר הַמֶּלַח היא עיר שנזכרת במקרא כאחת משש ערי המדבר של שבט יהודה. 

==במקורות==
העיר מוזכרת בספר יהושע: 
.

בתרגום השבעים עיר המלח מתורגמת לערי סדום Πόλεις Σαδωμ או ערי הכיכר Πόλεις αλων (שהפכו למלח).

==זיהוי==
זכריה קלאי כותב שעל פי שמה יש לזהות אותה בקרבת ים המלח. מרטין נות זיהה את העיר בחירבת קומראן, שבסביבותיה נמצאו מגילות קומראן. אולם היו חוקרים שהציעו זיהויים אחרים, זאת על פי פסוק במגילת הנחושת ממנו ניתן לזהות את קומראן עם העיר סככה. 

בהתבסס על הסמיכות בפסוק של עיר המלח לעין גדי, היו שזיהו את עיר המלח ב[https://amudanan.co.il/w/P124039 מיצד גוזל] הנמצא למרגלות הר סדום הצפוני, שהיה כנראה חלק מדרך אדום שעברה בנחל זהר. אחרים זיהו את עיר המלח בעינות סמר, צפונית לעין גדי. אחרים דחו זיהויים אלו בגלל שמקומות אלו קטנים מכדי להקרא עיר.

פסח בר אדון הציע לזהות את עיר המלח עם עינות סמר, על סמך [https://amudanan.co.il/w/P167940 מצד תורבה] הישראלית הנמצא לצידן. 

זיהוי אחר מציב את עיר המלח בבאב א-דרה ונומיירה בירדן, מזרחית לעין גדי. זיהוי זה מתבסס בעיקר על זיהויה של צוער (עיר מקראית) בכפר הבדואי א-סאפי בשפך ואדי חסה. חנזיר ופייפה נחשבות לשתי ערי הכיכר הנוספות. אולם ערים אלה חרבו בסוף תקופת הברונזה הקדומה ואינן מתאימות לתיארוך המקובל לתקופת אברהם אבינו בברונזה התיכונה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://expeditiondeadseaplain.org/wp-content/uploads/2013/11/edsp_generalmapsites.jpg מפה של ערי הכיכר באתר משלחת כיכר ים המלח]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדבר יהודה
קטגוריה:נחלת שבט יהודה
קטגוריה:יישובי המקרא
דידייה ואן קאווליר

דידייה ואן קאווליר (צרפתית: Didier Van Cauwelaert; נולד ב-29 ביולי 1960 בניס למשפחה ממוצא בלגי) הוא סופר צרפתי. הרומן שלו Un Aller simple ("כרטיס לכיוון אחד") משנת 1994 זכה בפרס גונקור.

מאז הבכורה הספרותית שלו בשנת 1982, הציג המחבר עבודה מקיפה מאוד ורבת פנים. כבר בהיותו בן תשע שנים, הוא שלח להוצאת גלימר כתב יד של רומן מסתורין, והיה בטוח שספרו ירד לדפוס ויהפוך אותו לסופר הצעיר בהיסטוריה הספרותית, אולם הרומן הראשון שלו "עשרים שנים ועוד היד נטויה" יצא לאור רק 13 שנה לאחר מכן.

בינתיים הקדיש קאווליר כמה שנים לתיאטרון. הוא הופיע כשחקן במחזה של ז'אן-פול סארטר, והצטיין כבמאי של כמה הפקות של בקט, ז'אן אנוי ויונסקו. לתקופת מה עבד גם כמבקר ספרות ילדים. בנוסף כתב קאווליר מחזות ותסריטים לקולנוע ולטלוויזיה, וספרי קומיקס. ספריו תורגמו ליותר מעשרים שפות, וזכו בפרסים ספרותיים שונים.

הרומן Hors de moi שכתב עובד לקולנוע תחת הכותרת זהות לא ידועה שיצא בשנת 2010.

==ביבליוגרפיה חלקית==
<div style="direction: ltr;">
* Vingt ans et des poussières (1982) 
* Poisson d'amour (1984) 
* Les vacances du fantôme (1986) 
* L'orange amère (1988) 
* Un objet en souffrance (1991) 
* Cheyenne (1993) 
* Un aller simple (1994) 
* La vie interdite (1997) 
* L'éducation d'une fée (2000) 
* L'Apparition (2001) 
* Hors de moi (2003)
* L'évangile de Jimmy (2004)
* La nuit dernière au XVe siècle (2008)
* Les témoins de la mariée (2010)
</div>

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1960
מחמוד ג'יבריל

מחמוד ג'יבריל (בערבית: محمود جبريل; תעתיק מדויק: מחמוד ג'בריל; 28 במאי 1952 – 5 באפריל 2020) היה פוליטיקאי לובי, שעמד בראש "הצוות הביצועי" של מועצת המעבר הלאומית, גוף שיוסד בידי המורדים בלוב במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011, המצהיר כי הוא "הנציגות הבלעדית של העם הלובי". מועצת המעבר הלאומית הקימה ממשלה זמנית ב-23 במרץ 2011, ובחרה רשמית במחמוד ג'יבריל לשמש כראש ממשלה זמני. באוקטובר 2011 הוא הוחלף בעבד א-רחים אל-כיב.

ג'יבריל ניהל משא ומתן עם נשיא צרפת ניקולא סרקוזי, פגישה שלאחריה צרפת הכירה רשמית במועצת המעבר הלאומית כנציגיה הבלעדיים והלגיטימיים של העם הלובי.

ג'יבריל למד באוניברסיטת פיטסבורג והוביל את הצוות שניסח את "המדריך הערבי המאוחד להדרכה". כמו כן היה אחראי על ארגון וניהול שני כנסי הדרכה למנהיגות ראשונים מסוגם בעולם הערבי, בין השנים 88–1987. בשלב מאוחר יותר, נטל את הניהול על אימון והדרכה של תוכניות רבות לניהול בכיר למנהיגים בארצות ערביות, כולל, מצרים, סעודיה, לוב, איחוד האמירויות, כווית, ירדן, בחריין ומרוקו.

נפטר ב-5 באפריל 2020 מנגיף הקורונה.

==ראו גם==
*מועצת המעבר הלאומית
*מלחמת האזרחים בלוב (2011)
*מוסטפא עבד אל-ג'ליל

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שרי החוץ של לוב
קטגוריה:ראשי ממשלת לוב
קטגוריה:מלחמת האזרחים הראשונה בלוב: אישים
קטגוריה:לובים שנולדו ב-1952
קטגוריה:נפטרים במגפת הקורונה
קטגוריה:לובים שנפטרו ב-2020
טופאק: תחיית המתים

טופאק: תחיית המתים (באנגלית: Tupac: Resurrection) הוא סרט דוקומנטרי על חייו ומותו של הראפר האמריקאי טופאק שאקור. הסרט בוים על ידי לאורן לאזין ומדובב בידי שאקור בעצמו. הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-16 בנובמבר 2003 והרוויח למעלה מ-7.9 מיליון דולרים, מה שהפך אותו לאחד הסרטים התיעודים הרווחיים ביותר בארצות הברית (במקום ה-23, נכון ל-2014) הסרט קיבל מספר מועמדויות לפרס אוסקר.

==פסקול==

פסקול הסרט כולל שירים שהוציא טופאק שאקור בעבר, לצד קטעים חדשים שהורכבו מהקלטות שונות שלא יצאו לאור, בהם השירים "Ghost", "One Day at a Time" ו-"The Realest Killaz".

האלבום הופק בחלקו על ידי אמינם. בשבוע הראשון ליציאתו נמכרו למעלה מ-420,000 עותקים מהאלבום, ועל פי Nielsen Soundscan מכר האלבום בסך הכול 1,587,000 עותקים. האלבום דורג במקום ה-2 במצעד הבילבורד 200.

=== רשימת השמעה ===
# Intro
# Ghost
# One Day at a Time (הגרסה של אמינם)
# Death Around the Corner
# Secretz of War
# 
# Holla If Ya' Hear Me
# Starin' Through My Rear View
# Bury Me a G
# Same Song
# Panther Power
# Str8 Ballin'
# Rebel of the Underground
# The Realist Killaz

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוירה:פסקולים באנגלית

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:טופאק שאקור
קטגוריה:אלבומי טופאק שאקור
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי אמינם
ביגי & טופאק

ביגי & טופאק (באנגלית: Biggie & Tupac) הוא סרט דוקומנטרי המספר על סמלי ההיפ הופ והראפ, כריסטופר ואלאס, המוכר יותר בכינויו הנוטוריוס בי. איי. ג'י. או ביגי סמולס, וטופאק שאקור. הסרט, שאותו ביים והפיק ניק ברומפילד, חוקר את מקרי המוות של שני הראפרים, אשר יש אנשים שטענו כי המקרים היו בניצוחו של שוג נייט, שעמד בראש חברת התקליטים Death Row Records.

אמנם הסרט נותר לא חד משמעי, אך כאשר נשאלה השאלה הגדולה "מי לעזעזל רצח את טופאק?" בריאיון לרדיו של BBC ב-7 במרץ 2005, ציין ברומפילד (כשהוא מצטט את סנופ דוג) שזה "הבחור הגדול לידו במכונית... שוג' נייט" (The big guy next to him in the car... Suge Knight). לזכותו של הסרט יאמר כי מאז יצא, חקירת מותו של הנוטוריוס נפתחה.
==תוכן==
הסרט התיעודי של ברומפילד התבסס על התאוריה ועל ראיונותיו של הבלש לשעבר ראסל פול. פול טען כי ה-L.A.P.D סייעו כדי לכסות את המזימה של שוג נייט להרוג את טופאק שאקור ואת כריסטופר ואלאס הידוע בכינוי הנוטוריוס בי. איי. ג'י. הסרט התיעודי מציג את פול, שנאלץ לעזוב את תפקידו בתור בלש עבור רדיפה אחר תיאורית הרצח. ראסל פול חשד בשוטר לשעבר דייוויד מק ואמיר מוחמד (סוכן משכנתאות ללא קשר סביר למקרה), שעבדו יחד עם שוג נייט כדי להרוג את ביגי.

מקור מפתח לתאוריה של פול היה קווין האקי. האקי היה קשור לשוג נייט ודייוויד מאק יחד עם שוטרים שחשודים כביכול ברצח. האקי הסכים כי הארי בילאפס, הידוע גם בשם אמיר מוחמד, היה מעורב ברצח, למרות שהאקי אמר למצלמה, "אל תשאל אותי למה" ולא רצה להרחיב עוד בנושא. האקי, ששימש לשעבר כשומר בחברת התקליטים Death Row Records, כתב בהצהרה שהוגשה ב -6 ביוני 2004, כי הוא "יודע באופן אישי וקרוב" על הרצח של כריסטופר ואלאס, בטענה כי "אנשים בתוך Death Row Records הציעו 25,000 $ לקצין משטרתי כדי להרוג את כריסטופר ואלאס" .

בראיון, סיפר האקי ללוס אנג'לס טיימס כי הוא סובל מפגעיה בזיכרון עקב תרופות פסיכיאטריות. האקי טען גם שיש בידיו ידע על מעורבות בין שוג נייט לבין דייוויד מאק ולבין שוטרים מושחתים נוספים שסייעו לרצח והיו מעורבים בו. משפחתו של כריסטופר ואלאס ניצלה את טענתו של האקי כבסיס לתביעה בסך 500 מיליון דולר נגד העיר לוס אנג'לס על מותו של כריסטופר ואלאס. אבל מאוחר יותר אמר האקי ללוס אנג'לס טיימס כי עורכי הדין של כריסטופר ואלאס שינו את דבריו. (התביעה של משפחתו של כריסטופר ואלאס על סך 500 מיליון דולר נדחתה בשנת 2010.)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טופאק שאקור
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים תיעודיים
יצחק בר-יצחק

יצחק בר-יצחק (2007-1937) היה פרופסור לאווירונאוטיקה בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ומומחה בין-לאומי לתחום הניווט.

== חייו ==
בר-יצחק נולד במטולה, גדל בהרצליה והתגורר בחיפה. בשנת 1955 התגייס לצנחנים ובמהלך שירותו השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת סיני.

למד בטכניון לתואר ראשון ושני בפקולטה להנדסת חשמל ועשה את עבודת הדוקטורט בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה (1971). בר-יצחק היה מחזיק הקתדרה על שם Sophie and William Shamban בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון בין השנים 1971–2006.

הוא היה מחלוצי "תורת הניווט האינרציאלי הרתום" (Strapdown inertial navigation), ופרסומיו בנושא כוללים פריצות דרך ידועות ומצוטטות. מיד לאחר סיום הדוקטורט הוא עבד בתוכנית אפולו של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א (NASA). שם השתתף בפיתוח "אלגוריתם הניווט" של רכב הנחיתה על הירח. כמו כן היה בר-יצחק בין החוקרים המובילים בעולם בתחום קביעת מצב זוויתי של חלליות, שהיא בעיה קריטית בתחום של בקרת רכבי חלל. בתחום זה שיתף פעולה באופן הדוק עם חוקרי מרכז החלל Goddard של NASA, ושיתוף פעולה זה הניב פרסומים רבים וקידם באופן משמעותי את מצב הידע בתחום. על המצאותיו, רעיונותיו המקוריים ותרומותיו למדע ולטכנולוגיה זכה בר-יצחק בהכרה בינלאומית רחבה ובפרסים חשובים רבים.

הוא היה Fellow של American Institute of Aeronautics and Astronautics ,AIAA, ושל Institute of Electrical and Electronics Engineers ,IEEE. הוא זכה בפרסים מ-NASA, המשתמשת בשיטות שפיתח מזה שנים רבות, וכן קיבל מאגודת IEEE את פרס Kershner היוקרתי על תרומותיו החלוציות בתחום ניווט האינרציאלי, ואת ה-Third Millennium Award.

בטכניון קיבל דרגת פרופסור בשנת 1984 ושימש כראש המעבדה האווירונאוטית ואחר כך היה דיקן הפקולטה. שימש כנשיא האיגוד הישראלי לבקרה אוטומטית.
בשנת 2004 הוענק לו פרס קרשנר (Kershner Award) של האגודה הבינלאומית של מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE).

לדעת מארגני כנס לזכרו:
היה יו"ר הכינוס הישראלי השנתי ה-40 למדעי התעופה וחלל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל הטכניון: הנדסת אווירונאוטיקה וחלל
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:חיילי חטיבת הצנחנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
יעקב בן נתנאל הכהן

יעקב בן נתנאל הכהן היה נוסע יהודי בן המאה ה-12 שביקר בארץ ישראל ופרסם את קורות מסעו.

מלבד פרטים העולים מתוך תיאור מסעו לא ידוע עליו מידע נוסף. על פי אברהם יערי לשונו מעידה שלא היה איטלקי או ספרדי וכן שידע את השפה הגרמנית. ייתכן ומוצאו בדרום צרפת שכן פרובאנס מוזכרת פעמיים בתיאור המסע שלו. לארץ ישראל הגיע כנראה ממצרים. עיקר מסעו הוקדש לביקור במקומות הקדושים ובקברי צדיקים בארץ ישראל ובהם מתמקדים תיאוריו. 

ביקורו נערך ככל הנראה לאחר שנת 1153, שנת כיבוש אשקלון בידי הצלבנים, ולפני 1187, שנת כיבוש ארץ ישראל על ידי צלאח א-דין, שלאחריה לא התאפשרו ביקורים בתוך מערת המכפלה. תיאורים נוספים תומכים בהשערה שביקורו נערך בעת שלטון הצלבנים בארץ ישראל.

את חיבורו כתב לאחר שחזר לחו"ל, במטרה לשתף את יהודי הגולה ב"כל הראיות שראיתי בארץ ישראל". התיאור שבידינו הוא העתק שעבר עיבוד מסוים על ידי המעתיק. ההיסטוריון יהושע פראוור טען כי ייתכן שחלקים מהחיבור נכתבו בזמן מאוחר יותר, והראה כי הנוסח שבידינו מכיל טעויות רבות ושיבושים. למרות זאת, הוא סבור כי ניתן ללמוד מחיבור זה על המראות והרגשות אותן ראה וחווה עולה רגל בתקופת השלטון הצלבני בארץ ישראל.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=36832&pgnum=54 מסעות יעקב בן נתנאל הכהן], בתוך מסעות ארץ ישראל, תל אביב: אברהם יערי, תש"ו-1946, עמ' 61-55, באתר Hebrew Books
* 

קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים יהודים
קטגוריה:כותבי ספרי מסע בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-12
ג'ורג' פרידמן

ג'ורג' פרידמן (באנגלית: George Friedman, נולד ב-1 בפברואר 1949) הוא חוקר ודוקטור למדעי המדינה, יחסים בינלאומיים, גאופוליטיקה ועתידנות ממוצא יהודי.

==קורות חייו==
ג'ורג' פרידמן נולד בהונגריה להורים יהודים, ניצולי שואה. בהימלטו מההתפשטות של המשטר הקומוניסטי, ברחה משפחתו לאוסטריה, ושם היא שוכנה במחנה עקורים. לאחר מכן, משפחתו היגרה לארצות הברית, ושם היא מתגוררת עד היום. פרידמן מתאר את סיפור משפחתו כ"סיפור קלאסי של פליטים אשר מגיעים לפתוח דף חדש באמריקה."

לפני כניסתו למגזר הפרטי, פרידמן עסק בהוראה כמעט כעשרים שנה באוניברסיטת דיקינסון (Dickinson) בכך שלימד סטודנטים מדעי המדינה. בכל אותה עת, פרידמן שימש כמתדרך של המפקדים הבכירים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית. לאחר עיסוקו בהוראה, פרידמן עסק רבות בפילוסופיה פוליטית. עבודות המחקר שלו התמקדו בעיקר במרקסיזם וביחסים בינלאומיים, עם התייחסות והרחבה רבה על המלחמה הקרה בין ארצות הברית לברית המועצות.

בשנת 1996, פרידמן ייסד את חברת המודיעין הפרטית הגדולה בעולם - חברת סטרטפור (STRATFOR), ומכהן כמנכ"ל החברה וכקצין המודיעין הראשי שלה מאז היווסדה. ג'ורג' פרידמן הוא בעל תואר דוקטור במדעי המדינה מאוניברסיטת קורנל.

===חייו האישיים===
ג'ורג' פרידמן, אב לארבעה, נשוי למרדית פרידמן ומתגורר באוסטין שבטקסס. שניים מילדיו משרתים בצבא ארצות הברית, אחד מהם לוחם בעיראק.

==ראו גם==
*מדעי המדינה
*יחסים בינלאומיים
*גאופוליטיקה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.stratfor.com/ דף הבית של חברת סטרטפור (stratfor)]
* [http://www.stratfor.com/authors/dr_george_friedman/ דף הבית של ג'ורג' פרידמן באתר החברה]

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:יזמים אמריקאים
קטגוריה:חוקרי יחסים בין-לאומיים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
ויקטור איוואנוב

ויקטור פטרוביץ' איוואנוב (רוסית: Ви́ктор Петро́вич Ивано́в; נולד ב-12 במאי 1950) הוא מדינאי רוסי, היה מנהל הסוכנות הפדרלית הרוסית למלחמה בסמים מ-15 במאי 2008 עד אפריל 2016.

==השכלה וקריירה==
בשנת 1974 ויקטור איוואנוב סיים את המכון לתקשורת ע"ש הפרופסור בונץ'-ברוצ'ייביץ' בלנינגרד. לאחר מכן שירת בצבא הסובייטי, כמהנדס בחברת "וקטור" של משרד ההגנה הסובייטי בלנינגרד.

החל משנת 1977 הוא שירת בארגוני ביטחון המדינה, תחילה הקג"ב ואחר כך שירות הביטחון הפדרלי הרוסי. הוא שירת במחלקת המבצעים של הקג"ב בלנינגרד וטיפס עד לתפקיד סגן מנהל הפס"ב. בשנים 1987–1988, היה חלק מכוחות סיוע בעת הפלישה לרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן.

בשנים 1994–1996 כיהן כמנהל מחלקת מינהל של עיריית סנקט פטרבורג (באותה תקופה ולדימיר פוטין היה סגן ראש העיר). בשנתיים שלאחר מכן (1996–1998) היה מנכ"ל חברת טֵלֶ-פלוס. בשנת 1998 חזר לשרת בשירותי הביטחון ומונה לראש המחלקה לביטחון פנים של פס"ב. בשנים 1999–2000 כיהן איוואנוב כראש המחלקה לביטחון כלכלי של פס"ב ולסגן מנהל השירות הביטחון הפדרלי.

בשנת 2000, כאשר ולדימיר פוטין נבחר לנשיא, ויקטור איוואנוב התמנה לאחד מסגני ראש סגל הקרמלין, בין מרץ 2004 למאי 2008 היה עוזרו של נשיא רוסיה.

בנוסף לתפקידיו בשרותי הביטחון, הוא מילא מספר תפקידים בתחום הכלכלי. בתקופת 2002–2005 הוא היה יושב ראש תשלובת "אנטיי-אלמז" שעוסקת בייצור ציוד ביטחוני מתקדם. משנת 2004 הוא יושב ראש של אארופלוט.

ב-15 במאי 2008, הנשיא דמיטרי מדבדב ערך סבב מינויים בגופי הביטחון והאכיפה והחליט למנות את ויקטור איוואנוב לראש פסק"ן, השירות הפדרלי ללוחמה בסמים. באפריל 2016 הארגון פורק כחלק משינויים בגופי אכיפת החוק שיזם הנשיא ולדימיר פוטין והוא פוטר.

במהלך השירות הוענקו לו עיטור ההצטיינות למען המולדת (מדרגה השנייה והרביעית) ועיטור הכבוד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי
קטגוריה:אנשי ק.ג.ב.
קטגוריה:עובדי אירופלוט
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מלחמת אפגניסטן (ברית המועצות): אישים
קטגוריה:רוסים שהוטלו עליהם סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1950