OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Van Canto

Van Canto היא להקת א קפלה הבי מטאל מגרמניה, הוקמה בשנת 2006. היא כוללת חמישה זמרים ומתופף. שניים מתוך חמשת הזמרים שרים, ושלושת האחרים יוצרים בעזרת קול את הכלים המוזיקליים כמו גיטרה חשמלית וגיטרה בס, בעזרת מגבר הקולות נשמעים קרובים לקולות אמיתיים.

== היסטוריה ==
כשהלהקה הוקמה היא יצרה את האלבום הראשון שלה A Storm to Come. האלבום כלל שבעה שירים של הלהקה וגרסת כיסוי לשיר Battery (שיר) של metallica והשיר "Stora Rövardansen" מתוך הסרט Ronja Rövardotter.
<br />הלהקה צילמה שלושה וידאו קליפים לאלבום הראשון: קליפ של השיר "Battery" לשיר "The mission" ו"Rain".
ב-30 בספטמבר van canto הודיעו שהם קיבלו מתופף חדש את בסטיאן אֶמִיג, שהחליף את דניס סְטְרִילִינְגָר בלהקה. בדצמבר 2007, van canto חתמה על חוזה עולמי עם Gun Records/Sony BMG. וגם, בדצמבר הלהקה הוכרזה כחלק מפסטיבל הרוק הכבד של גרמניה ב-2008 
<br />(.Wacken 2008 festival-W.O.A) בפסטיבל הלהקה הכריזה על השם של האלבום השני שלהם "Hero", שהיה אז בהקלטות. ב-26 לסדפטמבר 2008 האלבום "Hero" שוחרר.
<br />van canto הופיעו בדרום אמריקה בין ה-23 ביוני ל-2 ביולי בשנת 2008 ההופעות היו בעיקר בברזיל, שהיא ארץ המולדת של יִנְגוּ סְטֶרְזִינְגֶר. כשהלהקה חזרה לגרמניה היא הופיעה בפסטיבל Wacken 2008. הלהקה הוציאה סינגל דיגיטלי ב-8 באוגוסט 2008 הסינגל נקרא "Speed of Light" ולשיר צולם גם וידאו קליפ.

== חברי הלהקה ==
* דניס שוּנְקֱה (סלי-Sly)- סולן ראשון
* יִנְגֵה שֵרְף - סולנית שנייה
* סטפאן שמִית (סטף)- קולות רָקַתַקַה נמוכים, וואוו סולו גיטרה
* רוס תומפסון - קולות רָקַתַקַה גבוהים
* יִנְגוּ שְטֶרְצִינְגֶר (איק-Ike)- קולות דָנְדַן נמוכים
* בסטיאן אֶמִיג (בסטי-Basti)- תופים

=== חברי להקה קודמים ===
* דניס סְטְרִילִינְגָר (2006–2007)-תופים

== רשימת אלבומים ==
* A Storm to Come (2006) 
* Hero (2008)
* Tribe of Force (2010)
* Break the Silence (2011)
* Dawn of the Brave (2014)

== Metal a capella workshop ==
van canto פרסמו באתר שלהם את סדנת המטאל א קפלה, ובו הם מפרסמים כל שבוע פרק מתוך חמישה פרקים, את הסדנה מנחה סטפאן. עד עכשיו פורסמו 3.
<br />בסדנת המטאל א-קפלה הם מראים איך הם עושים את הקולות לדוגמה בשלושת הפרקים הראשונים הם לימדו איך לעשות את הרָקַתַקַה שבו משתתפים רוס סטפאן ויִנְגוּ שעושה קולות של גיטרת בס (יש לו קול בס טבעי) ואז בפרק הרביעי הם הוסיפו קולות של הזמרת והזמר ובפרק החמישי סטאפן לימד איך לעשות סולו גיטרה וצירף אותו לקטע.

את הפרקים אפשר למצוא גם ביוטיוב בשם Metal a capella workshop, part 1-5 ניתן לבחור בין מספר הפרק

== בשנת 2009 ==
הלהקה הופיעה בפסטיבל MCF-Magic Circle Festival של חברת התקליטים Magic Circle Music ששייכת ללהקה ManOWar
והם מקליטים דיסק חדש שיכלול קטע Cover 1 וקטעי בונוס בחברת ההקלטות Napalm

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:להקות מטאל
יורוצ'לנג'

היורוצ'לנג (באנגלית: EuroChallenge), שכונה גם "גביע האתגר", היה טורניר כדורסל אירופי שאורגן על ידי פיב"א אירופה. הטורניר היה השלישי בחשיבותו באירופה אחרי היורוליג והיורוקאפ.

הטורניר, שהחל בשנת 2003 תחת השם "יורופליג", שינה את שמו ב-2005 ל"יורוקאפ". בשנת 2008 הודיעו ארגוני פיב"א ויול"ב על שיתוף פעולה ביניהם. השינוי כלל החלפה של שמות הגביעים בתחרויות שהפעילו, וכך ה"יורוקאפ" הפך ל"יורוצ'לנג'" ו"גביע יול"ב" קיבל את השם "יורוקאפ".

בקיץ 2015 הוחלט כי המפעל יסגר לטובת מפעל חדש וגדול יותר בשם יורופקאפ, שיתחרה ביורוקאפ.

== קבוצות ישראליות במפעל ==
הישג השיא של קבוצה ישראלית במפעל הוא של הפועל תל אביב בעונת 2003/2004 שסיימה במקום השלישי, הישג זה מצטרף לזכייה של מכבי תל אביב ביורוליג, ושל הפועל ירושלים בגביע יול"ב באותה עונה.

שאר הקבוצות הישראליות שהשתתפו בתחרות הן עירוני נהריה (הישג שיא: רבע גמר בעונות 2003/2004 ו-2004/2005), הפועל גליל עליון (שלב הבתים בעונות 2004/2005 ו-2005/2006), בני השרון (שלב הבתים בעונת 2004/2005), הפועל ירושלים (שלב הבתים בעונת 2008/2009), מכבי חיפה (טופ 16 בעונת 2010/2011), ברק נתניה (טופ 16 בעונת 2010/2011), והפועל חולון (טופ 16 בעונת 2012/2013).

==אלופות היורוצ'לנג'==
{| class="wikitable" style="font-size: 97%; text-align: right;"
! rowspan="2" |עונה
! rowspan="2" |מארחת הפיינל פור
! colspan="3" |גמר
! colspan="3" |מקומות שלישי ורביעי
|- style="background:#f0f6fa;"
!אלופה
!תוצאה
!סגנית
!מקום שלישי
!תוצאה
!מקום רביעי
|-
|2003/2004
| קאזאן, רוסיה
| אוניקס קאזאן
|87–63
| מארוסי
| הפועל תל אביב
|112–104
| אורל גרייט
|-
|2004/2005
| איסטנבול, טורקיה
| דינמו סנקט פטרבורג
|85–74
| בי.סי. קייב
| חימקי מוסקבה
|86–79
| פנרבחצ'ה
|-
|2005/2006
| קייב, אוקראינה
| חובנטוד בדאלונה
|88–63
| חימקי מוסקבה
| בי.סי. קייב
|83–81
| דינמו סנקט פטרבורג
|-
|2006/2007
| ז'ירונה, ספרד
| ז'ירונה
|79–72
| אזובמאש מאריופול
| וירטוס בולוניה
|82–60
| אסטודיאנטס מדריד
|-
|2007/2008
| לימסול, קפריסין
| בארונס ריגה
|63–62
| דקסיה מונס-אנו
| א.א.ל. לימסול
|79–70
| טרטו
|-
|2008/2009
| בולוניה, איטליה
| וירטוס בולוניה
|77–75
| שולה באסקט
| טריומף ליוברצי
|94–82
| א.א.ל. לימסול
|-
|2009/2010
| גטינגן, גרמניה
| גטינגן
|83–75
| קרסניה קריליה סמרה
| קוראל רואן באסקט
|86–80
| סקאבוליני פזארו
|-
|2010/2011
| אוסטנדה, בלגיה
| קרקה נובו מסטו
|83–77
| לוקומוטיב קובאן
| אוסטנדה
|94–92
| ספרטק סנקט פטרבורג
|-
|2011/2012
| דברצן, הונגריה
| בשיקטש
|91–86
| אלאן שאלון
| טריומף ליוברצי
|94–87
| סולנוקי אולאי
|-
|2012/2013
| איזמיר, טורקיה
| קרסניה קריליה סמרה
|77–76
| פינאר קרשיאקה
| אולדנבורג
|84–76
| גראבלין דנקירק
|-
|2013/2014
| בולוניה, איטליה
| פלקנסטרו רג'אנה
|79–65
| טריומף ליוברצי
| גזיאנטפ בסקטבול
|87–75
| סולנוקי אולאי
|-
|2014/2015
| טרבזון, טורקיה
| נאנטר
|64–63
| טרבזונספור
| אנרג'יה רובינאר
|83–80
| סקיליינרס פרנקפורט
|}

==MVP של הפיינל-פור==
{| class="wikitable"
|+
!עונה
!MVP
|-
|2003/2004
| מרטין מואורספ
|-
|2004/2005
| קלי מקארתי
|-
|2005/2006
| רודי פרננדס
|-
|2006/2007
| אריאל מקדונלד
|-
|2007/2008
| גיירדיוס גוסטס
|-
|2008/2009
| קית' לנגפורד
|-
|2009/2010
| טיילור רוצ'סטי
|-
|2010/2011
| גוראן איקוניץ'
|-
|2011/2012
| פופס מנסה-בונסו
|-
|2012/2013
| צ'סטר סימונס
|-
|2013/2014
| אנדראה צ'ינצ'ריני
|-
|2014/2015
| ג'מאל שולר
|}

==ראו גם==
* גביע קוראץ'
* יורוקאפ צ'לנג'

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תחרויות כדורסל באירופה
אלן סוטר

אלן סוטר (Alain Sutter; נולד ב-22 בינואר 1968 בברן), הוא אחד מהכדורגלנים המצליחים ביותר בשווייץ בשנות ה-90 של המאה העשרים.
== קריירה ==
סוטר החל את הקריירה שלו בשנת 1985 בקבוצת גראסהופרס ציריך. לאחר שהושאל בעונת 1987/1988 לקבוצת יאנג בויז, תפס מקום קבוע בהרכב קבוצת גראסהופרס ציריך, שם נשאר עד עונת , שבה עבר לקבוצה הגרמנית נירנברג. סוטר שיחק בנירנברג עונה אחת, בה הבקיע חמישה שערים ב-29 הופעות, וירד אל הבונדסליגה השנייה עם הקבוצה. עם זאת, זומן סוטר לסגל נבחרת שווייץ למונדיאל 1994 על ידי המאמן האנגלי רוי הודג'סון. סוטר הבקיע את השער הראשון בניצחון של נבחרת שווייץ 1–4 על נבחרת רומניה, וסייע לנבחרת להעפיל לשמינית הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת ספרד בתוצאה 0–3.

לאחר ההופעה המרשימה של סוטר במונדיאל 1994, הוחתם על ידי קבוצת באיירן מינכן, שם שיחק עונה אחת כקשר. סוטר צבר בקבוצה 22 הופעות והבקיע שער אחד. באיירן מינכן כשלה באותה עונה בליגה, וסיימה במקום השישי בלבד, וסוטר עזב לאחר עונה אחת, ועבר לקבוצת פרייבורג מהבונדסליגה. סוטר שיחק בפרייבורג שתי עונות, בהן הבקיע חמישה שערים ב-45 הופעות. בעונתו הראשונה של סוטר בקבוצה פרייבורג סיימה במקום ה-11, ובעונתו השנייה פרייבורג סיימה במקום ה-17 ונשרה אל הבונדסליגה השנייה, וסוטר עזב את המועדון.

סוטר סיים את הקריירה בשנת 1998, לאחר שתי עונות בקבוצת דאלאס ברן (כיום מועדון כדורגל דאלאס), עם 68 הופעות וחמישה שערים במדי נבחרת שווייץ בכדורגל.

כיום סוטר עובד בפרשנות במשחקים המשודרים בטלוויזיה השווייצרית.

== שערוריות ==
בשנת 1995, לפני משחק של הנבחרת השווייצרית, חשף סוטר כיתוב מחאה נגד הניסויים הגרעיניים של צרפת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים שווייצרים
קטגוריה:קשרי כדורגל שווייצרים
קטגוריה:ברן: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני גראסהופרס ציריך
קטגוריה:כדורגלני יאנג בויז ברן
קטגוריה:כדורגלני נירנברג
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני פרייבורג
קטגוריה:כדורגלני דאלאס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת שווייץ
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1994
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1968
קונטרס ההתפעלות

"קונטרס ההתפעלות" הוא קונטרס שנכתב על ידי רבי דובער שניאורי - אדמו"ר האמצעי, שהיה בנו של בעל התניא וממשיכו בשושלת אדמו"רי חב"ד. הקונטרס נשלח לחסידים בשנת תקע"ד (שנה לאחר מות בעל התניא). הקונטרס הוא איגרת לכלל חסידי חב"ד והוא עוסק בדרכי ההתפעלות במוח לב ובמחשבה על פי דרך חב"ד, ומסביר את עיקרי עבודת האלוהים החב"דית. על פי הקונטרס, "התפעלות" מושגת על ידי התבוננות בהנהגת ה' את העולם.

==מבנה הקונטרס==

הקונטרס מחולק להקדמה, שהיא איגרת נפרדת, שבה מבאר האדמו"ר את חיוב ההתפעלות, ושולל מחד את המתפעלים "התפעלות חיצונית" הנקראים בפיו "הדרכים הישנות" (הכוונה לרבי אהרן מסטרשלה שתמך בהתלהבות חיצונית), ומאידך את אלה שחוששים, כביכול, להתפעל. האדמו"ר מבכה את המצב שרוב החסידים לא מתעוררים להתפעלות ומסביר את הסיבות למצב. הקונטרס עצמו מחולק למספר חלקים שבהם מסביר האדמו"ר את המדרגות בהתפעלות, הדרכים להגיע אליהן ואת מונעי ההתפעלות.

==פירושים==
* הרב הלל מפאריטש, תלמידו של אדמו"ר האמצעי, כתב שני ביאורים על הספר. הראשון "מהדורא קמא" הוא על סדר הקונטרס והשני "מהדורא בתרא" הוא הערות על הקונטרס, נדפסו יחד בשם ליקוטי ביאורים.
* מהדורה מפוסקת, מחולקת לקטעים ומבוארת בידי הרב צבי הירש זלמנוב - בתוך: המעיינות, מאמרי אדמו"ר האמצעי, לקט נבחר, בהוצאת הוצאת ספרים מעיינותיך, ירושלים.
* עבודת ה' על פי קונטרס ההתפעלות, מאת הרב יצחק שפירא. יצא בהוצאת ישיבת עוד יוסף חי, ה'תשפ"ג.<ref></ref>

== תרגומים ==
*בשנת 1898 תורגם הספר בפרפראזה לגרמנית על ידי אהרן מרקוס בעיתון היהודי בקראקוב.
*בשנת 1963 תורגם הספר לאנגלית על ידי לואי ג'ייקובס.
*בשנת 1975 תורגם הספר לצרפתית על ידי ז'ורז' לוויט

==קישורים חיצוניים==

* .
* . קונטרס ההתפעלות בתוך מאמרי האדמו"ר האמצעי - מהדורה חדשה עם השוואות לכתבי יד, בתוספת מקורות והערות וביאורי הרב הלל מפאריטש.
* [http://www.yeshiva.org.il/midrash/Hmidrash.aspx?cat=1030 שיעורים] באתר ישיבה על קונטרס ההתפעלות.
* [http://pluto.huji.ac.il/~mselio/CONTRAS.pdf מאמר] של פרופסור רחל אליאור על תולדות הדפסת קונטרס ההתפעלות.
* הרב שלום דובער לוין, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=40483&st=&pgnum=47 תאריך כתיבת קונטרס ההתפעלות], המשך למאמרה של רחל אליאור, קובץ יגדיל תורה, שנה ז, חוברת ו, ה'תשמ"ג, ע' שסז באתר היברובוקס.
* [http://www.neirot.com/true-kabbalah/divine-inspiration-kuntres-hahispaalus קונטרס ההתפעלות מתורגם לאנגלית], הרב עמירם מרקל באתר נרות.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כתבי חב"ד
קטגוריה:ספרי שנות ה-1810
קטגוריה:ספרי חסידות
קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
דאפי דאק

דאפי דאק (באנגלית: Daffy Duck) הוא דמות אנימציה וקומיקס בדיונית מפורסמת של ברווז ("דאק" באנגלית). דאפי דאק הופיע בסדרות הסרטים המצוירים "לוני טונס" ו"מרי מלודיס" בהפקת חברת האחים וורנר.

היה אחת מן הדמויות הראשונות בסוגת הקולנוע של הקומדיה המטורפת. תכונותיו האופייניות של דאפי דאק הן נטייתו לאגור כעסים עד להתפרצות, נרקיסזם, טמטום ושחצנות בלתי נסבלת מעורבות בצרות, ערמומיות ואנוכיות. דאפי דאק התפרסם במשפט "אתה נבזה" (בדיבוב העברי של עמי מנדלמן) או "אתה בלתי נסבל" (בדיבוב של אבי פניני), אשר נאמר בדרך כלל בסכסוכים שלו עם דמויות כגון באגס באני, אלמר פאד, יוסמיטי סאם, ספידי גונזלס ומרווין ממאדים. לרוב דאפי דאק מפסיד בסכסוכים הללו.

== סיפור מקור והיסטוריה ==
דאפי דאק הופיע לראשונה בסרטון המצויר "מסע ציד הברווזים של פורקי" ב-17 באפריל 1937. הוא אויר על ידי בוב קלמפט ובוים על ידי טקס אייברי. בתחילת דרכה, הדמות של דאפי נראתה כמו ברווז שחור סטנדרטי שיותר דומה לחיה עליה מבוססת הדמות מאשר דמות שעברה האנשה. במשך 52 שנים (זמן שיא) המדבב מל בלנק נתן את קולו לדמות האייקונית, אשר דיבב דמויות רבות נוספות של "לוני טונס".

הסיפור המקורי היה קטע קומי סטנדרטי בין צייד לטרף, רק שדאפי דאק, היה שונה משאר הקורבנות של צייד החזרזירי והפגין תכונות אופי מאוד אסרטיביות ודעתניות מה שגרם לקהל הצופים להמשיך לדבר עליו גם לאחר שיצאו מן הקולנוע. עד תחילת שנות ה-50 דאפי הופיע בעיקר לצידו של פורקי החזיר, ב-1951 דאפי החל להופיע לצידו של באגס באני, הארנב המפורסם בעולם.

משנת 2019 דאפי החל לככב עם פורקי בסרטון הפתיחה של חטיבת האנימציה של "האחים וורנר". כשבסרט "אגדות מורטל קומבט: נקמתו של סקורפיון", לוחם הנינג'ה סקורפיון מחליף את פורקי בסרטון. כמו כן דאפי כיכב עם באגס בסרטון הלוגו של גרמלינס 2 שיצא בתחילת שנות התשעים. 

== ראו גם ==
* דאפי דאק באי הקסום
* דאפי דאק ומכסחי הברווזים
* לוני טונס

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ברווזים בדיוניים
קטגוריה:דמויות לוני טונס
קטגוריה:דמויות אנימציה
יהודה ליב דון יחיא

הרב יהודה לייב דון יחיא{{תמונה להחלפה}}
יהודה ליב דון יחיא (י"ד באלול תרכ"ט, 21 באוגוסט 1869 – ו' בחשוון תש"ב, 27 בנובמבר 1941) היה רב, חסיד, תלמיד ישיבת וולוז'ין ומרבני תנועת המזרחי. היה דמות רבנית ייחודית, ושילב חסידות ולמדנות ליטאית ובריסקאית עם ציונות.

==ביוגרפיה==
נולד בדרייצין, (כיום בבלארוס) למשפחה רבנית מחסידי חב"ד ולרבה של העיר דרייצין. בנערותו למד אצל דודו הרב אליעזר דון יחיא, רבה של העיר לוצין (שלימד תקופה מסוימת את הרב קוק) ולאחר מכן למד בישיבת וולוז'ין, ושם למד בעיקר מפי ר' חיים מבריסק והושפע עמוקות משיטת לימודו הייחודית - "שיטת בריסק". בעת לימודיו בישיבה, הצטרף דון יחיא לאגודת הסתרים "נצח ישראל" שפעלה למען מטרות ציוניות ושם גם הכיר אישית את חיים נחמן ביאליק.
<br/>אבא בלושר במאמרו "ביאליק בוולוז'ין", מתאר תלמיד אלמוני שככל הנראה היה דון יחיא, באופן הבא: . ובהמשך מאמרו כותב בלושר: .
דון יחיא העריץ את רבו, ר' חיים מבריסק, עד שגם בעת סגירת הישיבה בשנת תרנ"ב (1892), חזר עמו לעיר בריסק בה שימש ר' חיים כרב העיר. ב-1899 נישא למושא שיינא, ילידת שנת 1875, בתו של הרב שלמה הכהן שהיה רבה של וילנה, ובהמשך שימש ברבנות הערים דרייצין (עיירת הולדתו ורבנות אביו) צרניגוב ושקלוב שבה היה רבה של עדת החסידים בעיר כעשר שנים בשנים תרס"א-תרע"א (1901-1911).

לאחר מכן, הפך דון יחיא לפעיל ציוני נלהב ותמך בתנועת המזרחי. הוא השתתף באספה המכוננת של התנועה בשנת תרס"ב (1902) עם חותנו, הרב שלמה הכהן וגיסו, הרב נחום גרינהויז שהיה רבה של טרוקי, ויחד עימם ועם הרב יצחק יעקב ריינס וזאב יעבץ, חתם על ה"קול קורא" שהתלווה ליסודה, הצהרת היסוד של ה"מזרחי" שעליה חתמו 67 גדולי תורה מכל רחבי אירופה ובהם גם הרב יצחק יהודה שמלקיש מלבוב והרב חנוך אייגש מווילנה (המרחשת). עלה לארץ ישראל בסיועו של הראי"ה קוק והתגורר בתל אביב שבה נפטר בתש"ב (1941).

לזוג דון-יחיא נולדו שתי בנות: שולמית (ילידת 1911) ושושנה (ילידת 1913), שנשאה לרב יצחק ניימן.

==ראו גם==
* משפחת דון יחיא

==לקריאה נוספת==
;כתביו: 
* בישיבת וולוז'ין - מאמר אוטוביוגרפי וסקירה על תקופת לימודיו בישיבת וולוז'ין. מתוך: עמנואל אטקס ושלמה טיקוצ'ינסקי (עורכים), ישיבות ליטא - פרקי זכרונות (עמ' 152 - 163), מרכז זלמן שזר ומרכז דינור, ירושלים, 2004. פורסם לראשונה: נתיבה - שבועון הציונות הדתית, 1936

==קישורים חיצוניים==
* 
;כתביו: 
* בכורי יהודה - חידושים על הש"ס, תשובות הלכתיות ודרשות. [https://www.hebrewbooks.org/46936 חלק ראשון] - לוצין, ה'תר"צ (נדפס שוב בתרצ"ג, ראו [http://www.tshuvos.com/pdf/bikureiyehuda1.pdf פה]) ו[https://www.hebrewbooks.org/4390 חלק שני] - תל אביב, ה'תרצ"ט
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבנים
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
יהודה לייב
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:משפחת הכהן (וילנה)
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:ילידי 1869
קטגוריה:נפטרים ב-1941
סריארקה

סריארקה (בקזחית: saryarka או Сарыарка - "הרכס הצהוב") היא ערבה המשתרעת על פני רמה בצפון קזחסטן. חלקים מסריארקה הוכרזו בשנת 2008 כאתר מורשת עולמית בשם "סריארקה - הערבות והאגמים של צפון קזחסטן". האתר משתרע על פני שתי שמורות הטבע נאורזום וקורגלז'ין, המשמשות נקודות עצירה ראשונות במעלה בחשיבותן עבור עופות נודדים, וכבית גידול לפאונה ולפלורה של הערבה האירואסייתית. שטחו הכולל של האזור המוכרז, הכולל ארבעה מוקדים, הוא 4,500,344 דונם.

==גאוגרפיה==
הערבה משתרעת על פני מרבית שטחה של צפון קזחסטן וחלקים מדרום רוסיה. אורכה כ-3,000 ק"מ מהים השחור במערב עד לגבול סין במזרח ורוחבה עומד על כ-500 ק"מ. בצפון גובלת הערבה בחורש של עצי מחט ובדרום באזור החצי-מדברי המשתרע בדרום קזחסטן. האקלים יבשתי ומתאפיין בקיץ חם ובחורף קר. באזור מספר אגמים של מים מתוקים ומליחים, השוכנים בסביבות קו פרשת המים שבין האוקיינוס הארקטי ובין אזור הניקוז המרכז אסייתי של ימת אראל. אגמים אלה הם ליבן של שמורות הטבע והם משתרעים על פני מרבית השטח המוכרז. סביב האגמים משתרעת ערבה בשטח של 1,200,000 דונם (בתחומי השטח המוכרז).

המרחק בין שתי השמורות הוא 350 ק"מ. שמורת נוזרום () שוכנת בבקע טורגאי (Torghay), בגבהים של בין 200 ל-350 מטר מעל פני הים. בשמורה מספר אגמים הכפופים למשטר הצפות עונתי קיצוני. בעונות שכונות עשויים האגמים להתייבש לחלוטין, דבר המאיץ את פריחתן של אצות. שמורת קורגלז'ין () שוכנת בשקע שבו שכן בעבר אגם, בגובה של 300 עד 400 מטר מעל פני הים. בשטחה של השמורה משתרעת מערכת גדולה של אגמים וביצות. שטחו של האגם הגדול ביותר, אגם טנגיז (Tengiz), עשוי להשתנות באופן קיצוני והוא נע בין 1,590,000 ל-1,130,000 דונם. מימי האגם מליחים והוא ניזון בעיקר על ידי נהר נורה שגם מימיו מליחים. הנהר נשפך אל האגם בדלתה, ובעת הצפה היא הופכת לאגם רדוד בשטח של 470,000 דונם.

==החי והצומח==
אגמי סריארקה הם צומת חשוב עבור עופות נודדים, החוצים את מרכז אסיה בדרכם מאירופה במערב ועד יקוטיה במזרח, ומחופי האוקיינוס הארקטי בצפון ועד אוסטרליה בדרום. רק בקורגלז'ין עשוי מספרם של עופות אלה להגיע לכ-15 עד 16 מיליון פרטים בעונת הנדידה. סך הכל נסקרו בשטח השמורות 351 מיני עופות, מהם 259 מינים של עופות נודדים. אוכלוסיית העופות תומכת בתורה באוכלוסייה מגוונת של עופות דורסים.

בשטח המוכרז 53 מיני יונקים ובהם מיני מרמיטה, סנאים, למינג וארנבאים. על מיני היונקים הטורפים נמנים הזאב, השונר, השועל המצוי, השועל הקורסאקי והגירית. הפרסתנים כוללים, בין היתר, את האייל הקורא, את אייל סיבירי, הסאיגה ואת חזיר הבר. עוד חיים בשטח עשרה מיני זוחלים ודו-חיים, 16 מיני דגים ולמעלה מאלף מיני חסרי חוליות.

בשטח המוכרז כ-770 מיני צמחים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.kazakhstan.orexca.com/korgalzhyn_reserve_kazakhstan.shtml אודות שמורת קורגלז'ין]

קטגוריה:קזחסטן: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קזחסטן: גאוגרפיה
קונסטנטינוס קנאריס

קונסטנטינוס קנאריס (ביוונית: Κωνσταντίνος Κανάρης 1795–1877) היה אדמירל, מדינאי ולוחם חופש יווני. 

נולד באי פסארה שבים האגאי, והתייתם בגיל צעיר. כמו רבים מבני משפחתו החליט להיות יורד ים, והצטרף כנער סיפון לאניית המשא של דודו. הוא הפך למנהיג בתקופת מלחמת העצמאות, ולאחריה היה ראש ממשלת יוון מספר פעמים.

== מלחמת העצמאות ==
קנאריס זכה לפרסום במלחמת העצמאות של יוון (1821-1829). למרות שלא היה חבר בארגון המחתרתי פיליקי אטריה (Εταιρεία των Φιλικών - אגודת הידידים) שפעל לשחרור יוון מהשלטון העות'מאני. כאשר שמע על ההתקוממות שהוכרזה ב-1821, חזר לאי הולדתו והצטרף לשורות המהפכה. ספני האי פסארה, המנוסים במאבקים ימיים (בעיקר בפיראטים), הוכיחו עצמם כיעילים במיוחד במהלך המאבק בטורקים, וקונסטנטינוס קנאריס התבלט במיוחד כרב-החובל של אחת מספינות המלחמה.

לאחר טבח כיוס, שבו הרגו הטורקים עשרות אלפים יוונים בשנת 1822, הצליחו כוחות בפיקודו של קנאריס להעלות אש בספינתו של האדמירל הטורקי קרה עלי פשה , בשעה שהטורקים חגגו, כפעולת תגמול. כ-2,000 טורקים נספו בשריפה, כולל האדמירל הטורקי. מאוחר יותר הוביל קנאריס סדרה של התקפות מוצלחות נוספות נגד הצי הטורקי.

במסגרת הסכם שכרת הסולטאן הטורקי עם הצבא המצרי המתעצם של אבראהים פאשא, הובטחה לאחרון שליטה בכרתים, בתנאי שיעזור לטורקים נגד היוונים. איברהים פשה, בסיוע קצינים צרפתיים בדימוס מצבאו של נפוליאון, תקף סדרה של איים יווניים, ביניהם האי פסארה, אי הולדתו של קונסטנטינוס קנאריס, שנהרס כמעט לחלוטין. אוכלוסיית האי שלא הצליחה לברוח נטבחה באכזריות, ובחלקה נלקחה לעבדות.

שליטתו של הצי המצרי-טורקי באיים היווניים נמשכה עד קרב נאווארינו המפורסם בשנת 1827, כאשר צי משותף של צרפת, בריטניה ורוסיה הצליח להשמיד את הצי העות'מאני, ולתת ליוונים "חסות".

עם סיום המלחמה והכרזת העצמאות היונית, מונה קנאריס לאדמירל הצי היווני החדש.

== קריירה כמדינאי ==
קנאריס שימש כשר בתפקידים שונים בממשלת יוון, ומספר פעמים כראש ממשלה בתקופות שונות. בפעם הראשונה הוא מונה בשנת 1844 במקום אנדראס מטאקסס.

ב-1862 היה אחד מן הבודדים מוותיקי מלחמת העצמאות שסייעו להפיכה השקטה, בה הודח המלך אוטו מיוון, והוחלף בנסיך וילהלם מדנמרק, אשר הוכתר ביוון כגאורגיוס הראשון, מלך היוונים. תחת וילהלם שימש קנאריס כראש ממשלה בפעם הרביעית, החמישית והשישית (לתקופות של מספר חודשים בכל פעם). קנאריס נחשב כגיבור לאומי ביוון, ומספר כלי שיט ופריגטות בצי היוני קרויים על שמו.

האדמירל הגרמני וילהלם קנריס, אשר התרשם מאוד מפסלו של קנאריס, טען כי הוא מצאצאיו, או לפחות בעל קרבת דם לקונסטנטינוס קנאריס. הבדיקה הגנאלוגית של הגרמנים ב-1938 העלתה שאין קשר בין השניים, וכי וילהלם קנאריס מוצאו ממשפחה איטלקית. מאוחר יותר העלו היסטוריונים את הסברה כי ייתכן שהטענה הייתה נכונה, ואכן קיים קשר דם בין השניים, אך העובדות הוטו על ידי החוקרים הנאצים, שלא רצו להודות בקרבת דם בין אדמירל גרמני ליווני.

== תוארי כבוד ועיטורים ==
* הצלב הגדול של מסדר המושיע (ממלכת יוון)
* אביר הצלב הגדול של מסדר הגואלפים (ממלכת הנובר)
* הצלב הגדול של מסדר דנבורג (ממלכת דנמרק)

== קישורים חיצוניים ==

* קונסטנטינוס קנאריס, באתר ויקיפדיה באנגלית
* [http://rulers.org/indexk1.html#kanar קונסטנטינוס קנאריס], באתר Rulers.org
* [https://web.archive.org/web/20030402025910/http://www.nostos.com/greekrev/ מלחמת העצמאות היוונית]
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יוון
קטגוריה:מלחמת העצמאות היוונית: אישים
קטגוריה:אדמירלים יוונים
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1793
קטגוריה:נפטרים ב-1877
קטגוריה:יוונים שנפטרו במאה ה-19
ויליאם וילסון

"מורה מוצלח לאומנות השחייה חייב להקדיש מחשבה, יישום, עבודה קשה ואימונים ללא הרף כמו בכל ענף אחר של חינוך או מדע" (התמונה באדיבות International Swimming Hall of Fame)
ויליאם וילסון (באנגלית: William Wilson; נולד בלונדון ב-13 בנובמבר 1844 - מת ב-1 ביוני 1912 בגלאזגו) היה עיתונאי, מדריך שחייה ומאמן סקוטי שפעל בשלהי המאה ה-19, ותרם לשיטות המדעיות שמאחורי השחייה התחרותית.

ב-1883 פרסם וילסון את "מדריך השחייה", אחד מהספרים הראשונים על שחייה שהגדירו את המושגים המודרניים של יעילות החתירה, אימון, פניות תחרותיות ובטיחות במים.

==תרומות לשחייה==
* תיאר ואייר את הזינוק למשחה ואת הפניות.
* שיפר את המכניקה של ביצוע כמה גריפות.
* פיתח את האימון הראשון בהנשמה מלאכותית.
* היה חלוץ בשיטות אימון, הן מחוץ למים והן במים, כולל מנוחה לפני תחרויות.
* העיתונאי הראשון שדיווח על ספורט השחייה.
* ממציא בתכנון בריכות שחייה סגורות.

==כדורמים==
ב-1877 כתב וילסון אוסף של חוקים למשחק כדור קבוצתי במים, שלו הוא קרא "כדורגל מימי". המשחק הראשון התנהל בין גדותיו של הנהר די (River Dee) בפסטיבל בון אקורד (Bon Accord) באברדין שבסקוטלנד. דגלים מוקמו במרחקים שבין שמונה לעשרה רגל על החוף, והמתחרים השתמשו בכדור רך מגומי הודי הקרוי "פּוּלוּ". בפועל היה המשחק תחרות היאבקות מקצה עד קצה של מגרש המשחקים, אבל הוא היה פופולרי בין הצופים בפסטיבלים של מים בתקופה ההיא.

ב-1885 הכיר איגוד השחייה של בריטניה הגדולה (Swimming Association of Great Britain) במשחק, שכעת היה קרוי כדורמים, וניסח אוסף של חוקים שהתבססו על החוקים שווילסון ניסח במקור. בסופו של דבר הפכו חוקים אלו לבסיס על פיו נוסחו החוקים הבינלאומיים של פדרציית השחייה הבינלאומית (FINA), שעה שהספורט התפשט לאירופה, אמריקה ואוסטרליה.

==הצלת חיים==
ב-1891 פרסם וילסון כמה מאמרים מאוירים בעיתון על הטכניקות של הצלת חיים במקרי טביעה, וחילק פרסים למועדוני שחייה מקומיים בגין מיומנות בטכניקות של הצלת חיים. שיטותיו של וילסון הופצו כספר כיס, וכהכרה בתרומתו, הוא נבחר לנשיא הראשון של [https://web.archive.org/web/20070624050148/http://www.lifesaving.org/society/history.htm החברה המלכותית להצלת חיים (Royal Lifesaving Society)].

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.findarticles.com/p/articles/mi_qa3871/is_199910/ai_n8870439 ססיל קולווין, פרופיל של תרומותיו של ויליאם וילסון לטכניקות השחייה, 1999]
* [https://web.archive.org/web/20071219113149/http://www.ishof.org/honorees/2003/03wwilson.html ויליאם וילסון באתר "היכל התהילה של השחייה"]

קטגוריה:כדורמים
קטגוריה:ספורט מים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1844
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1912
טרני

Palazzo Spada (Terni)}}
טֶרנִי (Terni) היא עיר עתיקה באיטליה בדרום מחוז אומבריה ובירת נפת טרני. היא שוכנת במישור הנהר נרה (Nera).

העיר נמצאת במרחק 104 ק"מ צפונית-מזרחית לרומא, 36 ק"מ צפונית מריאטי (שבמחוז לאציו) ו-29 ק"מ דרומית מספולטו. מסילת הברזל רומא - אנקונה עוברת בעיר. 

בעיר יש אוניברסיטה, והיא נחשבת לאחד ממרכזי התעשייה החשובים של אומבריה. התעשייה בה זכתה לתנופה לאחר שבמלחמת העולם השנייה העיר נהרסה מהפצצות בעלות הברית.

==תולדות העיר==

טרני נוסדה על ידי העם הסביני במאה ה-7 לפנה"ס. במאה ה-3 לפנה"ס היא נכבשה על ידי רומא העתיקה ונחשבה לעיר חשובה (municipium) בדרך המלך מרומא צפונה ויה פלמיניה (Via Flaminia). הרומאים כינו את העיר בשם "Interamna", שפירושו בין שני נהרות. מתקופת הקיסרות הרומית נותרו בעיר אמות מים, חומות, אמפיתיאטרון, מקדשים וגשרים.

בשנת 755 נכבשה העיר על ידי הלומברדים ואיבדה את מעמדה לטובת העיר השכנה, ספולטו, בגלל הדוכסות שבספולטו. בשנת 1174 היא נהרסה על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנים לאחר מכן היא הייתה אחד ממקומות התפילה החביבים על פרנציסקוס מאסיזי.

במאה ה-14 העיר הייתה לעצמאית וחוקקה חוקה משלה. בשנת 1353 היא הרחיבה את תחום חומותיה. כמו ערים אחרות במחוז היא סבלה מהריב בין שתי הסיעות: הגואלפי והגיבליני (Guelfi e ghibellini), אשר הפכו לשתי מפלגות הנובילי (Nobili) והבנדררי (Banderari). בסוף הייתה לחלק ממדינת האפיפיור.

בשנת 1580 החלה כריית ברזל באזור. במאה ה-17 הייתה קרבן למגפות ולמחסור במזון. במאה ה-19 היא נהנתה מהמהפכה התעשייתית. ושל האפשרות לניצול אנרגיה הידרואלקטרית. בטרני הוקמו מפעלי מתכת וצמר. בשנת 1927 הוקמה נפת טרני והעיר הייתה לבירתה. ריכוז התעשיות הכבדות שבה, יחד עם היותה צומת רכבות, הביאו לכך שתהיה קרבן ל-118 התקפות אוויריות בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. רבעים רבים נחרבו ומבני תעשייה נהרסו.

==יהודי טרני==

בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה בין סוף המאה ה-13 עד סוף המאה ה-16. עיסוקה היה דומה לזה של שאר הקהילות היהודיות באיטליה: עסקי שולחני - מתן הלוואות. על הנוצרים נאסר לעסוק בכך במדינת האפיפיור.. נמצאו מסמכים המביאים את פרטיהם של רופאים יהודים שהיו בעיר, כעשרה במספר. היהודים גורשו מהעיר, יחד עם כל יהודי מדינת האפיפיור במאה ה-16.

בשנת 2009 הוצב לוח זיכרון באחד מקירות הטיילת ליד גן בעיר (Parco Ciaurro), בנוכחות הרב הראשי של איטליה והבישוף המקומי, עם הכתובת הבאה: "Qui si trovava il cimitero ebraico che questa terra accolse nel tardo medioevo" (כאן היה בית קברות יהודי בימי הביניים המאוחרים).

על פי המחקר גודלו המקורי של בית הקברות היה מרשים ומעיד על גודלה ויכולתה הכלכלית של הקהילה. בית הקברות נפתח בשנת 1495 והתאריך מעיד על כך שהקהילה התרחבה (ייתכן שהייתה קיימת גם לפני זה) בעקבות ההגירה לאזורים באיטליה בשלטון האפיפיור ובצפון איטליה בימי גירוש היהודים מספרד ודרום איטליה.

==מבט על העיר==
<gallery widths="230" heights="250" perrow="3">
קובץ:AnfiteatroTerni.JPG|שרידי האמפיתיאטרון הרומי
קובץ:Terni Piazza del Popolo.jpg|כיכר בעיר
קובץ:Terni, Italy by Paul Pietzsch, ca. 1948-55 (NARA).jpg|העיר לאחר מלחמת העולם השנייה
קובץ:Arnaldo pomodoro, lancia di luce, 1995, 01.jpg|"רומח האור"; מבנה (המגיע לגובה 30 מ') שיצר הפסָל ארנלדו פומודורו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אומבריה: ערים
נבחרת ניז'ר בכדורסל

נבחרת ניז'ר בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ניז'ר. 

נבחרת ניז'ר השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1968 וסיימה במקום השמיני והאחרון. נבחרת ניז'ר מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.

== כל אליפויות אפריקה ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;;"
!colspan=5|אליפות אפריקה בכדורסל
|-
|שנה
|מיקום
|משחקים
|ניצחונות
|הפסדים
|-
| 1964|| colspan="4" rowspan="2" |לא השתתפה
|-
| 1965
|-
| 1968||מקום שישי||5||1||4
|-
| 1970|| colspan="4" rowspan="27" |לא השתתפה
|-
| 1972
|-
| 1974
|-
| 1975
|-
| 1978
|-
| 1980
|-
| 1981
|-
| 1983
|-
| 1985
|-
| 1987
|-
| 1989
|-
| 1992
|-
| 1993
|-
| 1995
|-
| 1997
|-
| 1999
|-
| 2001
|-
| 2003
|-
| 2005
|-
| 2007
|-
| 2009
|-
| 2011
|-
| 2013
|-
| 2015
|-
| 2017
|-
| 2021
|-
|2025
|-
|סך הכל||הופעה אחת||5||1||4
|}
==הערות שוליים==

ניז'ר
קטגוריה:ניז'ר: ספורט
נבחרת טנזניה בכדורסל

נבחרת טנזניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של טנזניה. 

נבחרת טנזניה השתתפה פעם אחת בלבד באליפות אפריקה בכדורסל בשנת 1974 וסיימה במקום השמיני. נבחרת טנזניה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל.

== כל אליפויות אפריקה ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;;"
!colspan=5|אליפות אפריקה בכדורסל
|-
|שנה
|מיקום
|משחקים
|ניצחונות
|הפסדים
|-
| 1968|| colspan="4" rowspan="3" |לא השתתפה
|-
| 1970
|-
| 1972
|-
| 1974||מקום שמיני||4||0||4
|-
| 1975|| colspan="4" rowspan="18" |לא השתתפה
|-
| 1978
|-
| 1980
|-
| 1981
|-
| 1983
|-
| 1985
|-
| 1987
|-
| 1989
|-
| 1992
|-
| 1993
|-
| 1995
|-
| 1997
|-
| 1999
|-
| 2001
|-
| 2003
|-
| 2005
|-
| 2007
|-
| 2009
|-
| 2011|| colspan="4" rowspan="2" |לא העפילה
|-
| 2013
|-
| 2015|| colspan="4" rowspan="2" |לא השתתפה
|-
| 2017
|-
| 2021|| colspan="4" |לא העפילה
|-
|2025
| colspan="4" |לא השתתפה
|-
|סך הכל||הופעה אחת||4||0||4
|}
==הערות שוליים==

טנזניה
קטגוריה:טנזניה: ספורט
נבחרת טוגו בכדורסל

נבחרת הכדורסל הלאומית של טוגו השתתפה 3 פעמים באליפות אפריקה בכדורסל והישג השיא שלה הוא המקום החמישי בשנת 1974. 
נכון ל-2022, נבחרת טוגו מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים או לאליפות העולם בכדורסל. 

== כל אליפויות אפריקה ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;;"
!colspan=5|אליפות אפריקה בכדורסל
|-
|שנה
|מיקום
|משחקים
|ניצחונות
|הפסדים
|-
| 1964|| colspan="4" rowspan="4" |לא השתתפה
|-
| 1965
|-
| 1968
|-
| 1970
|-
| 1972||מקום 11||6||1||5
|-
| 1974||מקום חמישי||6||4||2
|-
| 1975|| colspan="4" |לא השתתפה
|-
| 1978||מקום שמיני||5||1||4
|-
| 1980|| colspan="4" rowspan="15" |לא השתתפה
|-
| 1981
|-
| 1983
|-
| 1985
|-
| 1987
|-
| 1989
|-
| 1992
|-
| 1993
|-
| 1995
|-
| 1997
|-
| 1999
|-
| 2001
|-
| 2003
|-
| 2005
|-
| 2007
|-
| 2009|| colspan="4" |לא העפילה
|-
| 2011||מקום 16||4||0||4
|-
| 2013|| colspan="4" |לא העפילה
|-
| 2015|| colspan="4" rowspan="4" |לא השתתפה
|-
| 2017
|-
| 2021
|-
|2025
|-
|סך הכל||4 הופעות||21||6||15
|}
==הערות שוליים==

טוגו
קטגוריה:טוגו: ספורט
יליזבטה סקובצובה

יליזבטה יורייבנה סקובצובה (ברוסית: Елизавета Юрьевна Скобцова), ידועה כ"האם מריה" (ברוסית: Мать Мария; בצרפתית: Mère Marie; 1891 – 1945) הייתה משוררת ונזירה רוסייה שהצילה יהודים בצרפת הכבושה בימי מלחמת העולם השנייה. הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.}

==קורות חיים==
נולדה בשם יליזבטה פילנקו ב-21 בדצמבר 1891 בעיר ריגה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בלטביה) למשפחת אצולה. למדה בגימנסיה בסנקט פטרבורג והשתייכה לחוג המשוררים מהזרם האקמיסטי. כבר בגיל 15 החלה לכתוב שירים, אשר פורסמו בכתבי עת ספרותיים. בשנת 1910 התחתנה ועברה עם בעלה להתגורר בחצי האי קרים. הוציאה שלושה ספרי שירה.

לאחר המהפכה הבולשביקית הפכה לתומכת של הצבא הלבן האנטי-קומוניסטי. בשנת 1920, לאחר תבוסת הצבא הלבן במלחמת האזרחים, היגרה עם בעלה השני, דניאל סקובצוב, ושני ילדיה לטורקיה. לאחר שהות קצרה עברה לסרביה ומשם לצרפת. הייתה פעילה חברתית בארגונים שונים של הגולים הרוסים.

בשנת 1932 התגרשה מבעלה השני והפכה לנזירה. עם קבלת שבועת הנזירות שינתה את שמה למריה. היא ניהלה בית תמחוי לפליטים רוסים בפריז.

לאחר כיבוש פריז על ידי הנאצים בשנת 1940, נרתמה מריה לעזרת היהודים בעיר. ביחד עם הכומר דמיטרי קלפינין, שותפה בניהול בית התמחוי, ארגנה מקומות מסתור ליהודים ודאגה להם לתעודות זהות מזויפות, שבעזרתן התחזו היהודים, בעיקר הפליטים מפולין שביניהם, לגולים רוסים.

בתחילת 1942 עמדו האם מריה והאב דימיטרי בפני זרם של יהודים שהתדפקו על דלתם וביקשו תעודות המרה לנצרות. השניים סיפקו תעודות טבילה, מזון, מקלט והברחה אל מחוץ לצרפת או לדרום צרפת, אזור שבתחילת 1942 היה עדיין תחת שלטון משטר וישי ולא תחת שלטון נאצי.

ביולי 1942 הוציא הגסטפו הוראה האוסרת על יהודים להימצא כמעט בכל המקומות הציבוריים. במטה הגסטפו בפריז התקיימו דיונים כיצד לנהל את המצוד אחרי היהודים בעיר. המשטרה הצרפתית קיבלה אחריות על המבצע, המכונה "מצוד ולודרום ד'איבר" (Vélodrome d'hiver), והחליטה לגרש גם ילדים, אף על פי שלא התבקשה לעשות זאת על ידי השלטון הנאצי. אלפי יהודים פריזאים נעצרו על ידי הנאצים והמשטרה הצרפתית ונכלאו באצטדיון ישן למרוצי אופניים.

כששמעה על המעצר החליטה מריה לנצל את גלימת הנזירה שלה ויחד עם בנה יורי והכומר קלפינין סעדו במשך שלושה ימים את האנשים. הם הבריחו למקום מים ומזון עד כמה שהיה ניתן, ובעזרת עובדים לפינוי אשפה שגייסה לעזרתה הצליחה להבריח כמה עשרות ילדים יהודים בתוך פחי זבל גדולים. הילדים הוצאו מן האצטדיון והובאו לבתי מסתור.

ב-8 בפברואר 1943 נעצרה האם מריה, יחד עם בנה והכומר קלפינין, על ידי הגסטפו. הבן והכומר נשלחו למחנה הריכוז דורה-מיטלבאו, ממנו לא שבו. האם מריה נשלחה למחנה הריכוז רבנסברוק. היא נרצחה בתאי הגזים ב-31 במרץ 1945.

בשנת 1985 הוכרו יליזבטה סקובצובה ודמיטרי קלפינין כחסידי אומות העולם על ידי יד ושם. בשנת 2004 הכריזה ההכנסייה הנוצרית אורתודוקסית על מריה כקדושה.

בשנת 1982 הופק בברית המועצות סרט עלילתי על חייה, אשר נקרא "האם מריה".

== ראו גם ==
* הצלת יהודים במהלך השואה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוסים חסידי אומות העולם
קטגוריה:לטבים חסידי אומות העולם
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז ראוונסבריק
קטגוריה:חסידי אומות העולם שנרצחו
קטגוריה:מצילים בשואה: צרפת
קטגוריה:מהגרים מרוסיה לצרפת
קטגוריה:חסידות אומות העולם
קטגוריה:נשים רוסיות
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:ילידות 1891
קטגוריה:נפטרות ב-1945
הרצל פינת רפאלי

הרצל פינת רפאלי היא סדרה תיעודית בת 5 פרקים אשר שודרה לראשונה בערוץ HOT בידור ישראלי בשנת 2008 לקראת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל. דוד דרעי, יוצר הסדרה, יצא בה למסע ביקורתי אל ה"אייקונים" שהובילו את התרבות בששים שנות קיומה של המדינה, ובחן באמצעותם את השינויים התרבותיים והערכיים שהתחוללו בישראל. בתוך כך, שרטט דרעי את המעבר של "גיבורי התרבות" של אז, ל"כוכבים" שבאו אחריהם ועד ל"סלבס" בני ימינו.

"הרצל פינת רפאלי" קיבלה מועמדות לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית הטובה ביותר לשנת 2008. 
==תוכן==
הסדרה חוזרת אל הדמויות, הגיבורים והסמלים שעיצבו את עולם התרבות של ישראל, מתבוננת בדמויות שמרכיבות את התרבות הישראלית הפופולרית ומציפה שאלות ערכיות העומדות בבסיסה של תרבות זו: מה הביא להכתרת גיבורי התרבות שלנו ומהם הכוחות שגרמו להסתלקותם מהבמה, חושפת את המנגנונים הבלתי נראים שממציאים, יוצרים ומפיצים את אבק הכוכבים, כמו גם את "ביצת המפורסמים" המקומית – בבידור ובתרבות, ביופי ובזוהר, בפוליטיקה ובצבא.

בין גיבורי התרבות שהסדרה עוסקת בדמותם: אהוד אולמרט, נעמי פולני, יעל אבקסיס, בר רפאלי, רינה מור, פנינה רוזנבלום, חנה רובינא, דודו טופז, אילנה דיין, שרון איילון, מיכל מודעי, זיוה רודן, שמעון פרס, בנימין נתניהו, אהוד ברק, ירדנה ארזי, עופרה חזה, מירה אברך, שולה יריב-"רחל המרחלת", בייגה שוחט, קארן דונסקי, יפה ירקוני, צביקה פיק, זוהר ארגוב, רבקה מיכאלי, רות דיין, טומי לפיד, אורי אבנרי, אדם, טל פרידמן, איל קיציס. ואחרים.

פרקי הסדרה עסקו בשלושה נושאים:
* "היופי והזוהר של ישראל" (פרק 1 ופרק 2) - סיפורן של מלכות היופי ו"נערות הזוהר" מהשנים הראשונות לאחר הקמת המדינה ועד שנת ה-60. 
* "הבידור והבמה של ישראל" (פרק 3 ופרק 4) - עסק בכוכבי הבידור והבמה וכלל בין השאר: ראיון אחרון עם חנה רובינא בחייה, ראיון עם מי שכונתה "זמרת המלחמות" - יפה ירקוני, בו התמודדה עם הטענה שבנתה את הקריירה הארוכה שלה על גב הצבא. ותיאור של התחרות בין שתי הזמרות הפופולריות של שנות ה-80 - ירדנה ארזי ועופרה חזה.
* "הבידור והרכילות בפוליטיקה הישראלית" (פרק 5) - מסע מאסיפות עם בכיכרות ומנאומים חוצבי להבות, אל תוכניות אירוח צעקניות ומדורי רכילות נוצצים, בעקבות הפוליטיקאים, והגנרלים. והצורך הקיומי שלהם לזכות בתשומת הלב, באהבת הציבור, בכוח ובהשפעה. מהמאבק להשגת הראיון הראשון עם פולה בן-גוריון ועד המאבק היומיומי של פנינה רוזנבלום על דקות מסך, מסיפורי הבגידות הסודיות של משה דיין ועד "פרשת הקלטת הלוהטת" של "בנימין נתניהו. הכל בניסיון לברר שתי שאלות חשובות: איך הפכו הפוליטיקאים שלנו מאידאולוגים – לכוכבי טלוויזיה, והאם הדרך פתוחה משני הכיוונים - ועיתונאים וכוכבי טלוויזיה יכולים להיות מנהיגים ראויים?

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.ynet.co.il/home/0,7340,L-5377,00.html הרצל פינת רפאלי], באתר ynet

==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות טלוויזיה תיעודיות ישראליות
קטגוריה:ישראל: תרבות
פיקטוגרף

פִּיקְטוֹגְרָף או פיקטוגרם (כתב פיקטוגרפי, הלחם מילים של picto מהמילה הלטינית pictus שמשמעותה ציור והמוספית graph שמשמעותה כתיבה, תרגום מילולי - רישום תמונה) הוא צורת ייצוג של אובייקטים באמצעות ציורים. 

התפתחות כתב היתדות למילה "ראש" מכתב פיקטוגרפי לכתב אשורי קדום
דוגמאות קדומות של פיקטוגראם הם פטרוגליפים וציורי מערות שהתגלו במקומות שונים. בשלב מאוחר יותר בהתפתחות הכתב נוצרו סמלים מוסכמים המייצגים רעיון או מושג ונוצר הכתב הפיקטוגרפי שבו יש מערכת ציורים, סמלים או צירוף של סמלים וציורים כאשר כל סמל מייצג מילה. דוגמאות לכתב פיקטוגרפי הם כתב יתדות בגרסותיו המוקדמות וכתב הירוגליפי. בשלב הבא של התפתחות הכתב נוצר כתב אידיאוגרפי.

==יתרונות וחסרונות==
הכתב הפיקטוגרפי מובן לכולם והשימוש בו זמין. ציור של שמש לתיאור המילה שמש מובן לכל אדם, ללא תלות בשפת הדיבור שלו.

;חסרונותיו:
*נדרש אימון רב לציור הכתב הפיקטוגרפי וכן לקריאתו ובנוסף, הפירוש עלול להיות שונה מקורא לקורא.
*לעיתים יש צורך לצייר סמלים רבים להעברת מסר בודד.
*ניידותו של הטקסט מוגבלת מאחר שצויר על קירות מערה או על גבי חרסים.
* אין הפשטה של רעיונות.

==שימושים עכשוויים==
דוגמה לשימוש עכשווי לפיקטוגרף - כף היד שבתמרור עצור. פיקטוגרפיה נמצאת בשימוש רווח בתחומים רבים. בתחום התיירות נוהגים להוסיף סמלים מוסכמים לשלטי הכוונה ומידע, למשל ציור מיטה עבור בית מלון או צימר, ציור סכין ומזלג עבור מסעדה ולהפניית גברים ונשים לבתי השימוש המתאימים. אנשים הדוברים שפות שונות יכולים להשתמש בפיקטוגרפיה על מנת לגשר על פער השפה. 

בתחום האינטרנט יש שימוש פיקטוגרפי בסמל דף הבית, ריענון וכדומה.

==דוגמאות לפיקטוגרפים==
<gallery>
קובץ:GreatGalleryedit.jpg|פיקטוגרף הנמצא בפארק הלאומי קניונלנדס שבארצות הברית
קובץ:National Park Service sample pictographs.svg|פיקטוגרפים של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
קובץ:Piktograf1.png|פיקטוגרפים מ-1510 המספרים על בואם הקרב של מיסיונרים להיספניולה
קובץ:Water,Rabbit,Deer.jpg|מים, ארנבת וצבי בשחזור של לוח השנה האצטקי
קובץ:Railway pictograms.jpg|סימני אזהרה של חברת הרכבות הבריטית
קובץ:Perros No.svg|הכניסה עם כלבים אסורה
</gallery>

==ראו גם==
*לוגוגרמה
*אידאוגרמה
*אמוג'י

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:כתב
המפצחים

המפצחים היא סדרת דוקו-דרמה, שעוסקת בפרשיות פשע אותן משטרת ישראל התקשתה לפענח ששדורה בשידורי קשת בערוץ 2. הסדרה משלבת ראיונות עם השוטרים ושחזורים של זירות הפשע, ומגלה פרטים שונים מתוך תיקי החקירה. העיתונאי מיקי רוזנטל יחד עם עורך הדין רונאל פישר היו המגישים ובמאי הסדרה היה דוד דרעי.
==הפקה ושידור==
הסדרה החלה במקור בינואר 2006 כסדרת תחקירים בהגשת רוזנטל ופישר. הפרק הראשון כלל תחקיר וריאיון עם ארקדי גיידמק. פרק זה זכה למדרוג (רייטינג) של 20.4%. חודשיים לאחר שידור פרק זה הפך גיידמק ללקוח של עורך הדין רונאל פישר. אחר כך שונה שם הסדרה ל"גברים בשחור", הפרקים הבאים כללו ראיונות בין השאר עם נירה וירון לונדון, ואסי דיין.

בתחילת 2007 הוחלט שוב להשתמש בשם "המפצחים" בסדרה חדשה על פרשיות פשע שלא פוענחו, גם בהגשת רוזנטל ופישר. הסדרה הופקה בשיתוף מחלקת הדוברות של משטרת ישראל.
הסדרה שודרה לראשונה באפריל 2007 וזכתה למדרוג (רייטינג) של כ-24%. עונתה השנייה החלה בינואר 2010.

הסדרה שחזרה כמה מן הפרשיות החריגות, המסובכות והמרתקות ביותר איתן התמודדה משטרת ישראל במהלך השנים. הסדרה נכנסה אל מאחורי הקלעים של תעלומות וסיפורים מן העבר ובצע "החייאה" לתיק החקירה באמצעות שחזורים המשלבים את צוות החקירה המקורי והדמויות הבולטות אשר הובילו לפענוח. באמצעות החוקרים הסדרה חדרה אל המימד הפסיכולוגי של החקירה וניסיונות הפיצוח, כל פרק עוסק בפשע כמעט מושלם שרק תחכום בחקירה, מניפולציות מיוחדות ופיצוח ייחודי הביאו בסופו של דבר לחשיפת הפושע וסגירת התיק. הסדרה שילבה ראיונות עם גיבורי הפרשה, שחזורים בזירת הפשע וקטעים אותנטיים ונדירים מתוך תיק החקירה.

== הפרשיות ==
רשימה חלקית:
* רצח פעילת השלום מאשה אפרתי בירושלים על ידי שמואל ברוקס (1984)
* רצח משפחת מישייב ברמת אביב על ידי בן דודם (1995)
* רצח כפול בקהילה הפיליפינית בתל אביב על ידי ג'וס מטיאס ובן דודו (1995)
* רצח אידה ושלומית בלייכמן על ידי המדען עמירם הוכברג (1996)
* רצח התייר ג'פרי האנטר על ידי דניאל עוקב (1997)
* רצח בתזמורת הפילהרמונית של ראשון לציון על ידי מיכאל חרסונסקי (2000)
* רציחתם של עבריינים בעולם התחתון בחיפה על ידי האסיר דוד אטיאס (2001)-(2002)
* היעלמותה של התינוקת הודיה קדם בירושלים (2002)
* רציחתו של המאבטח ארקדי בלובשטיין בחיפה (2005)

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.mako.co.il/mako-vod-keshet/mefatzhim אתר הסדרה] באתר הרשמי של קשת
ביקורת
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה תיעודיות ישראליות
שלמה קטן

שלמה קטן (נולד ב-25 באוגוסט 1948) הוא איש ציבור ישראלי. היה ראש המועצה הראשון של אלפי מנשה בשנים 1985–1998 וכיהן שוב כראש המועצה בשנים 2012–2018.

==חייו== 
שלמה קטן נולד ב-1948 בבצרה, צעיר מבין עשרה אחים. עלה לארץ בשנת 1951 ושירת בצה"ל בשנים 1986-1966 והגיע לדרגת סגן-אלוף. במהלך שירותו השתתף בחמש מלחמות: במלחמת ששת הימים שירת בגזרת בית חאנון-ניר עם, במלחמת ההתשה שירת במסגרת קורס מ"כים בגדוד נח"ל 906 שבשבטה ולאחר מכן במעוז האגם המר על גדות תעלת סואץ, במלחמת יום הכיפורים בגזרת צפון ובמלחמת לבנון הראשונה ובמערכה ברצועת הביטחון כמפקד יחידה מוטסת. במסגרת השירות באותה יחידה נטל חלק בהעלאת יהודי אתיופיה. 

במהלך שירותו סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה וכלכלת ארצות מתפתחות ולימודי תואר שני במזרח תיכון ואפריקה.

==פעילות ציבורית ופוליטית==
קטן הוא ראש המועצה הראשון של אלפי מנשה.כיהן במשך שלוש קדנציות בין השנים 1998-1985. בתקופה זו הוקם מתנ"ס ויוסדה חברה כלכלית שהקימה פרויקטים כלכליים ואזור תעשייה.

לאחר סיום התפקיד ב-1998, ניהל בשנים 2002-1999 את היישוב צופים בשומרון. בשנת 2004 היה סגן מנהל מוזיאון ז'בוטינסקי בתל אביב ולאחר מכן מונה למנהל המוזיאון. במאי 2011 פרש מתפקיד זה.

קטן חבר מרכז הליכוד משנת 1987, פרט לתקופה קצרה ב-1999 שהיה מועמד מפלגת המרכז לכנסת. ב-2000 שב לליכוד ומאז הוא פעיל בה.

ביוני 2012 נבחר קטן לקדנציה רביעית ובאוקטובר 2013 נבחר לקדנציה חמישית. ב-30 באוקטובר 2018 התמודד קטן בשישית לראשות מועצת אלפי מנשה ולא נבחר.

באפריל 2016 הצטרף קטן לוועד המנהל של מחוז השרון בארגון "צוות".

בין השנים 2022-2019 עבד כמנהל כספים ופרויקטים במכון ז'בוטינסקי, במקביל החל להוביל קבוצת קצינים במילואים, מותיקי יחידה 8200, לפעילות מורשת והדרכה לחיילי היחידה. על פעילות זו זכה בדצמבר 2021, יחד עם חבריו, בפרס ראש אמ"ן לחשיבה יוצרת.

בספטמבר 2023, השיק קטן את הספר "מהצללים לפסגה" המגולל את סיפור חייו. ספר זה זיכה אותו בפרס אח"י בתחום ספרות זכרונות לאותה השנה.

==כתביו==
* מהצללים לפסגה, הוצאת אות ועוד, 2023.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:פעילי מפלגת המרכז
קטגוריה:ראשי מועצת אלפי מנשה
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (חיפה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
נצח ישראל

נֵצַח יִשְׂרָאֵל (לעיתים במלואו: נֵצַח יִשְׂרָאֵל לֹא יְשַׁקֵּר) הוא ביטוי שמבטא את נצחיותו של עם ישראל ובהקשרים מסוימים גם את נצחיותה של מסורת ישראל. בשימושו הפופולרי, מביע הביטוי תקווה בגאולה ובניצחון עם ישראל על אויביו.

==מקור==
מקור הביטוי הוא מהפסוק "וְגַם נֵצַח יִשְׂרָאֵל, לֹא יְשַׁקֵּר וְלֹא יִנָּחֵם" שנאמר על ידי שמואל הנביא לשאול המלך, במסגרת תוכחתו על כך שהחרים את רכושם של בני עמלק ולא השמידו כליל. כעונש על מחדל זה אומר שמואל לשאול: "קָרַע ה' אֶת-מַמְלְכוּת יִשְׂרָאֵל מֵעָלֶיךָ, הַיּוֹם; וּנְתָנָהּ, לְרֵעֲךָ הַטּוֹב מִמֶּךָּ. וְגַם נֵצַח יִשְׂרָאֵל, לֹא יְשַׁקֵּר וְלֹא יִנָּחֵם" (ספר שמואל א', פרק טו' פסוקים כח–כט).

==במסורת ובתרבות==
* ב"מדרש תהילים" (או בשמו השני: "מדרש שוחר טוב") נעשה שימוש בביטוי הן לגבי המחילה שמוחל אלוהים לעם ישראל בגמר הימים הנוראים והן לגבי הניצחון של היהודים על "אומות העכו"ם" - הגויים: 
* המהר"ל מפראג כתב ספר בשם "נצח ישראל" שעוסק בהיסטוריה של עם ישראל, בגלות ובגאולה, מתוך תפיסתו הפילוסופית הייחודית של המהר"ל.
* מחתרת ניל"י - בראשי תיבות: "נצח ישראל לא ישקר". ארגון שהוקם בשנת 1915 ופעל ביישוב העברי בארץ ישראל בשנות מלחמת העולם הראשונה על מנת לסייע לבריטים לכבוש את הארץ מידי הטורקים.
* השיר "[http://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=898&wrkid=4339 נצח ישראל לא ישקר]", חובר בידי דן אלמגור (מילים) ויאיר רוזנבלום (לחן) והושר בידי רותי נבון.
* ישיבת נצח ישראל שהוקמה על ידי הרב ישראל זאב גוסטמן לאחר השואה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nechama.org.il/pages/890.html?3 פרשנות לפסוק נצח ישראל לא ישקר], מאת נחמה ליבוביץ, אתר [http://www.snunit.k12.il/ סנונית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניבים וביטויים תנ"כיים
קטגוריה:אסכטולוגיה יהודית
סולאווסי

סוּלָאווֵסִי (באינדונזית באלפבית לטיני: Sulawesi או בשמו הקודם Celebes, סלבס) הוא אחד מאיי אינדונזיה והאי הרביעי בגודלו בדרום-מזרח אסיה.

האי מיושב על ידי מגוון רחב של קבוצות אתניות שונות, הנבדלות זו מזו בדתן, שפתן, ומנהגיהן. אוכלוסייתו מונה כ-16 מיליון איש. הקבוצות העיקריות הן מָקָאסָר ובּוּגִיס בדרום, מִינָהָאסה וגוֹרוֹנְטָאלוֹ בצפון, וטוֹרָאגָ'ה וקבוצות נוספות במרכז האי.

התרבויות השונות במגוון האי מצטיינות במלאכות שונות כגון האריגה, הריקוד וחריטת העץ. מבין אלה בולטת במיוחד האדרכילות המסורתית של הטוראג'ה, המתאפיינת בגגות מעוקלים דמויי קרני תאו מים, ובעיטורי עץ מתוחכמים.

מבחינה דתית, האי מיושב ברובו על ידי מוסלמים, אך קיימים בו ריכוזי נוצרים, במינהאסה בצפון ובפּאלוּ ובטוראג'ה במרכז. קיים מתח בין-דתי ניכר באי, שנתן את אותותיו לראשונה במהומות בין דתיות שפרצו ב-1998 במרכז סולאווסי, באזור העיר פּאלוּ, ונמשכו עד 2001. גם לאחר מכן חזרו ונשנו אירועים אלימים על רקע דתי, לאחרונה ב-2006, כשמהומות פרצו על רקע הוצאתם להורג של שלושה פעילים-לשעבר של מיליציה נוצרית.

בתונדאנו<ref>מפה: https://sg.trip.com/travel-guide/attraction/minahasa-regency/indonesia-holocaust-museum-136738827/</ref>, במרחק כ 35 ק"מ מדרום מזרח למנאדו יש קהילה יהודית שמורכבת מאנשים ששבו ליהדות אחרי שהוריהם הזדהו כמאמינים בדתות אחרות. קהילה זאת זוכה לסובלנות מהמועצה המחוזית שיש בה לא מעט נוצרים. בית הכנסת היחיד הקיים באינדונזיה נמצא בתונדאנו, והוא פעיל, אנדרטה דמוית מנורת המקדש עומדת במקום בולט בהר כלאבאת בנפת צפון מינאהאסא בגובה 620 מטר מעל פני הים<ref>תמונתה: https://www.indonesia-tourism.com/north-sulawesi/images/kaki_dian.jpg</ref>. גובה המנורה 19 מטרים ולטענת אינדונזים היא המנורה הגבוהה בעולם. החל משנת 2022 הכיל בית הכנסת גם מוזיאון לזכר השואה, שיסודו גרר הפגנות של קיצוניים מוסלמים, אם כי השלטונות האינדונזים הסכימו לייסוד המוזיאון.<ref>חריטת סמל גארודא פאנצ'אסילא בפני עדים וצלמים, חובשי כפות, בהם רב הקהלה, יעקב ברוך, סמוך למוזאון השואה בתונדאנו: https://qph.cf2.quoracdn.net/main-qimg-0f1c70bc3d18d379c31ea8a6f04496fd</ref>

באי מגוון עשיר של חי וצומח טרופי, כשרבים מן המינים הם אנדמיים, כלומר ייחודיים לאי. בין היתר יש בו 127 מיני יונקים, כש-79 מתוכם הם אנדמיים. בולטים ביניהם מינים מסוימים של טרסיוס, אנואה ההרים, אנואה השפלה, מקוק שחור ובָּבִּירוּסָה (חיה דמוית חזיר). כדי לשמור על החי והצומח הוקם בשנת 1982 הפארק הלאומי לורה לינדו.

ב-18 בספטמבר 1997 מצא חוקר דגים בשם מארק ארדמאן דג לטימריה מת בשוק דגים בעיר מנאדו. היה זה גילוי מפתיע שגרם לחיפושים אחר המקור להימצאותו של דג זה באי. לאחר כשנה, ב-1998, נמצא דג לטימריה חי במים עמוקים סמוך לחופי חצי האי מינהאסא שבצפון, והתברר שהוא מצוי לכל אורך החוף הצפוני. ב-30 ביולי 1998 זיהו חוקרים אינדונזיים את הדג כמין לטימריה שני, Latimeria menadoensis, שנוסף למין הנפוץ באיי קומורו ובחופי דרום אפריקה ומצר מוזמביק. התגלית גררה שנוי בחוקי הדיג באינדונזיה.

באי קיימים מספר הרי געש. הר געש אוו הוא פעיל והתרחשו בו מספר התפרצויות במהלכם נהרגו אלפי אנשים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:אינדונזיה: איים
מונראל

המצודה ומרכז המבקרים
מראה כללי
מראה במצודה
מונראל או קראק דה מונראל (צרפתית Crac de Montréal; לטינית Mons Regalis - "ההר המלכותי". בערבית: קַלְעַת מוֹנְתְרִיַאל قلعة مونتريال) הוא מבצר צלבני השוכן בעיר שובכ, בהרי אדום שבירדן. המצודה ניצבת על תל בצורת חרוט, סמוך לדרך המלך, במרחק של 75 ק"מ מדרום לכרכ וכ-20 ק"מ מצפון לפטרה.

==היסטוריה==
המצודה הוקמה בשנת 1115 על ידי בלדווין הראשון, לאחר שכבש את האזור, והייתה המצודה הצלבנית הראשונה שהוקמה בעבר הירדן. בשנה שלאחר מכן כבש בלדווין את עקבה לחופי מפרץ אילת, והדבר הקנה לו שליטה על הדרך הימית והיבשתית מחצי האי ערב וממצרים, נתיב ששימש כעורק מסחרי וכציר חשוב של עולי רגל למכה. המצודה שמשה כעמדה לגביית מכסים ונותרה בחזקת ממלכת ירושלים עד שנת 1142, עת נמסרה לסניוריית נסיכות עבר הירדן (Oultrejordain). באותה שנה החלה הקמתה של מצודת כרכ מצפון למונראל, וזו הייתה למרכז השלטוני והצבאי של הנסיכות. 

המצודה עברה בשנת 1176 לרשותו של רנו משטיון כאשר נשא לאשה את סטפני דה מילי, שליטת הנסיכות. שטיון הפך את המצודה, בדומה למצודת כרכ, לבסיס להרפתקאות השוד והביזה שלו, ולמרות הסכם השלום שנחתם בין צלאח א-דין לבין ממלכת ירושלים, תקף שטיון שיירות שעשו את דרכן למכה לקיום מצוות החאג'. ב-1187 הכריע צלאח א-דין את ממלכת ירושלים בקרב קרני חיטין והוציא להורג את רנו משטיון. הוא כבש את המצודה בחודש מאי 1189 לאחר מצור בן 18 חודשים. לפי האגדה מכרו מגיני המצודה את נשותיהם וילדיהם לצרים בתמורה למזון, וחלקם איבדו את ראייתם בשל הרעב.

הממלוכים כבשו את המצודה בסוף המאה ה-13 והקימו בה מבנים שטשטשו חלק מהשרידים הצלבניים.

==המצודה==
האתר לא נחקר במלואו עד שנת 2008, עת החל במקום מחקר ארכאולוגי מטעם אוניברסיטת פירנצה. הקמת המצודה על ידי בולדווין בזמן כה קצר, עשויה להעיד על כך שהוקמה במקום בו שכנו ביצורים קודמים, אולי נבטים. אם כך הוא הדבר, שימשו ביצורים קודמים אלה את הצלבנים בהתחלה, והקמת המבנים הצלבנים נעשתה רק לאחר מכן. 

אורכו של התל הוא 200 מטר מצפון לדרום ורוחבו 100 מטר ממזרח למערב. צורתו כשל אליפסה. סביב המצודה הוקמו שלוש חומות היקפיות, ועקבותיהן של שתיים מהן ניכרות כיום בבירור. באתר שוכנות שתי כנסיות - כנסייה משוחזרת ובה שלוש ספינות ובפטיסטריום נמצאת במזרח התל, וקפלה קטנה נמצאת בצידו הדרום-מזרחי. מתחת לקפלה שוכנות קטקומבות. בקצה הצפוני של המצודה נמצא מגדל שמירה חצי עגול ולידו בית מאסר. עוד שוכן בחלק זה הארמון שהקימו האיובים. סמוך לשם שוכן אולם הכס של המלך בולדווין הראשון, שהממלוכים הפכו מאוחר יותר לבית ספר. אולם הממצא המרשים ביותר בתל הוא פיר ובו 375 מדרגות, המוליך אל מעיין תת-קרקעי. הפיר מוביל בסופו של דבר אל מחוץ למצודה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Denys Pringle, Montreal, in Secular buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem: an archaeological Gazetteer, Cambridge University Press, (1997), pp. 75-76
</div>
==קישורים חיצוניים==

* [http://books.google.com/books?id=nH0dj6RfwrcC&printsec=frontcover&hl=it#PPA23,M1 Crusader Castles, Cambridge University Press, 2001]
* [https://web.archive.org/web/20061208210503/http://www.shawbak.net/ מחקר אודות שובכ באוניברסיטת פירנצה (איטלקית)]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מבצרי צלבנים
קטגוריה:ירדן: היסטוריה
קטגוריה:ירדן: מבצרים
קטגוריה:ירדן: אתרים ארכאולוגיים
שובכ

שובכ (בערבית: الشوبك) היא עיר בירדן. יש בה כ-12,500 תושבים. היא אחת הנקודות הגבוהות בירדן, ומפורסמת במטעי הפירות ובפרט התפוחים שלה. היא מפורסמת גם בגלל המבצר הצלבני מונראל (Montreal. בערבית: קַלְעַת מוֹנְתְרִיַאל قلعة مونتريال) שנמצא בתוכה.

העיר שובכ נזכרת בספר הקדום כפתור ופרח: . המקום שהוא מכנה "קארק" הוא כַּרַכּ, ואכן דרך שני ימים (80 ק"מ) מדרום לשם נמצאת העיר שובכ. בעל "כפתור ופרח" מזהה את שובכ עם הר שעיר המקראי.

מצפון לשובכ שוכן האתר הארכאולוגי שבו שכנה העיר המקראית בצרה שהייתה אחת הערים הראשיות וכנראה גם בירת ממלכת אדום.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ירדן: ערים