שואת יהודי ליטא

מפת אומדני היהודים שנרצחו במחוזות ליטא בדין וחשבון שנשלח ל[[ריינהרד היידריך, 1942]]
מפת השואה ב[[אוסטלנד שהייתה חלק מליטא]]
גרמנים וליטאים צופים בבית כנסת עולה בלהבות, ליטא, יוני [[1941]]
[[אנדרטה לזכר יהודי ליטא שנספו בשואה, בבית הקברות נחלת יצחק]]
שואת יהודי ליטא התחוללה בחודשים יוני עד דצמבר 1941 (אך הרג יהודים נמשך עד עזיבת הכוחות הגרמנים ב-1944). המעטים ששרדו מקרב יהדות ליטא היו הנמלטים ליערות ואותם שהצליחו להסתתר אצל קרובים ליטאים. על פי מחלקת הסטטיסטיקה הליטאית ליטא מנתה בין 203 ל-207 אלף יהודים עד 1 בינואר 1941. על פי ספרות המחקר, מנתה אוכלוסיית היהודים בליטא בין 210 ל-220 אלף נפש. מספר היהודים ששרדו בשטחי הכיבוש של גרמניה הנאצית בליטא בתום המלחמה נאמד בכ-8,000 נפש.
הרציחות ההמוניות של היהודים בליטא היו תקדים בהיסטוריה של ליטא, במספר הרוגים הרב בזמן כה קצר.

==כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות==
ביוני 1940, סמוך לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, נכבשה ליטא על ידי ברית המועצות, כפי שהוסכם בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב. בתקופה זו עלתה לשלטון ממשלה ליטאית-קומוניסטית בחסות ברית המועצות. השלטון החדש הלאים רכוש רב ושלח רבים מבני-מעמד הבורגנות למחנות בסיביר, ביניהם כ-5,000 יהודים.

אף על פי שהיהודים היו הגרעין הקשה של המפלגה הקומוניסטית במחתרת, לא זכו הקומוניסטים היהודים לכוח ממשי בשלטון החדש. עם זאת, הליטאים זיהו את היהודים עם המשטר החדש, שנוא-נפשם, אשר נתפש בעיניהם ככיבוש סובייטי זר. בתקופה זו הוצאה התנועה הציונית אל מחוץ לחוק, וכל בתי-הספר שלימדו בעברית נאלצו לעבור ללימוד ביידיש. הקומוניסטים רדפו את הישיבות (לפחות חלק מהישיבות המשיכו בלימוד באופן מחתרתי), ורבים מבני הישיבות הוגלו לסיביר.

בתקופת השלטון הסובייטי הנפיק צ'יאונה סוגיהארה סגן הקונסול היפני ויזות מעבר רבות, ובעזרתן נמלטו אלפי יהודים ליפן.

==כיבוש ליטא על ידי גרמניה הנאצית==
ב-22 ביוני 1941, שנה אחרי הכיבוש הרוסי של ליטא, במבצע ברברוסה, פלשו כוחות של גרמניה הנאצית לליטא, שברשות ברית המועצות.

כוחות הכיבוש הגרמנים התקבלו בליטא באהדה כגיבורים, וזאת לעומת סלידתם של ההמונים מן הכיבוש הרוסי הסובייטי. מכוחה של התעמולה הגרמנית, ליטאים רבים ראו בגרמנים כמקימים החדשים של עצמאות ליטא. הליטאים שיתפו פעולה עם שלטונות הכיבוש הגרמני. חלקים ניכרים מהעם הליטאי הביעו את רגשותיהם האנטישמים כלפי העם היהודי בנוכחות הציבור הרחב. הגרמנים ניצלו זאת לטובתם וביצעו כמה פעולות משמעותיות כנגד הממשל הליטאי. למשך זמן מה נראה כי הגרמנים יאפשרו שלטון עצמאי בליטא, אך, בין ספטמבר לאוגוסט פוזרו כל הארגונים הממשלתיים בליטא כאשר גרמניה צברה כוח רב. פעולות אלו גרמו להרס השלטון העצמי בליטא עד לחיסולו.

==השמדת הקהילה היהודית ==
לאחר כניסת הגרמנים לליטא החל גל של פגיעות ורציחות של יהודים. רובן בוצעו על ידי יחידות האיינזצקומנדו 3 של האיינזצגרופה A, בסיוע נרחב של ארגונים ליטאיים פרו נאציים ומשטרת הסדר הליטאית. אנשי האיינזצגרופה הכינו תוכנית חיסול מאורגנת של יהדות ליטא ועל פי "לוח זמנים מדויק". הקורבנות היהודים אותרו, נעצרו, הושפלו ברחובות במעין תרגילי סדר או ריקוד, והובלו לאתרי הרצח ההמוניים על ידי ליטאים, שחלקם היו אנשי משטרת העזר הליטאית וזאת כאשר המוני אזרחים צופים בהם, ומביעים הנאה מהמחזה. במבצעים המאורגנים היטב, בחודשים יולי-אוגוסט 1941 נרצחו רובם של יהודי הערים והעיירות, ובספטמבר-נובמבר 1941 נרצחו מרבית יהודי הערים הגדולות. פעולות הרצח סוכמו בדין וחשבון מפורט שחיבר מפקד איינזצקומנדו 3, קרל יגר.

ב-2016 פרסמה הסופרת הליטאית רוטה ונאגייטה ספר בשם "Mūsiškiai: Kelionė su priešu" (תרגום חופשי: "משלנו: מסע עם האויב"), נכתב לפי תחקיר שנעשה בשיתוף פעולה עם אפרים זורוף שעורר סערה בדעת הקהל בליטא כשהציף את הטענה לפיה התייחדה שואת יהדות ליטא בכך שהטבח העיקרי במדינה נעשה בידי שכניהם הליטאים של היהודים. הסערה בציבור הליטאי התעוררה, בין היתר, משום שהספר מציג גיבורים לאומיים ליטאיים כגון יונאס נורייקה, כרוצחי יהודים, ומתעלם לכאורה מהצלת יהודים על ידי ליטאים בתקופת השואה. כתגובה לביקורת החריפה, פרסמה ונאגייטה ביחד עם חוקר השואה כריסטוף דיקמן ספר בשם How Did It Happen? Understanding the Holocaust, שמנסה להסביר את אירועי השואה בליטא ואת הסיבה לחלקם המרכזי של ליטאים בסיוע לגרמנים.

==תיעוד והנצחה==
לאחר המלחמה החל איסוף עדויות של ניצולי שואת יהודי ליטא. אוסף משמעותי הוא אוספו של לייב קוניוחובסקי מאליטוס, ניצול מגטו קובנה. קוניוחובסקי אסף מיד בתום המלחמה מעל 150 עדויות כתובות של עדי ראייה וכן תצלומים ומפות.

== ראו גם ==
* משטרת העזר הליטאית
* גטו וילנה
* מחנה HKP
* קלווריה (ליטא)

==לקריאה נוספת==
===מקורות===
* נתן כהן, יומנים מליטא - חיי היומיום והגורל היהודי, בשביל הזיכרון, 13, תשנ"ו-1996, עמ' 24–26
* נתן כהן, ימיו האחרונים של גטו וילנה - דפים מיומן, יד ושם, ל"א, תשס"ג-2003, עמ' 13–46
* שלום אילתי, לחצות את הנהר, חוויויתיו ותלאותיו של ילד בן שמונה, יד ושם, 1999

===מחקרים===
* רוטה ונאגייטה ואפרים זורוף, מסע עם האויב, תרגמה מאנגלית: צילה אלעזר, הוצאת ידיעות ספרים, 2018
* ישראל גוטמן (עורך), האנציקלופדיה של השואה, ירושלים: הוצאת יד ושם, ותל אביב: ספרית פועלים, 1990
* יהושע הוטנר, על יהודי פולין בין שתי המלחמות : המנהיגות היהודית הרבנית והמנהיגות הכללית בפולין וליטא הפולנית כולל גליציה בתקופה שבין 1914–1945, סיני, קל"ח, תמוז-אלול תשס"ו-2006, עמ' קיג-קכד
* דב לוין, הכחשת השואה, דיסאינפורמציה וצורות חדשות של אנטישמיות בארצות הבלטיות (1945–1995), נתיב, 3, 19, תשס"ו-2006, עמ' 3–9
* דב לוין, דב, המערך הרפואי של יהודי הארצות הבלטיות בשואה, 1941-1945, הקונגרס העולמי למדעי היהדות, 12, ה, תשסא, עמ' 155–166
* עקיבא סלע, הנצחת זיכרון השואה באמצעות אנדרטאות בליטא ובישראל, דרך אפרתה, י"ג, תשס"ט-תש"ע-2010, עמ' 285–301
* מיכאל אברהם, מה אקוב לא קבה א-ל, ומה אזעום לא זעם ה’ (דיון בדיני ממונות בגטו קובנא), צהר, כ', תשס"ה-2005, עמ' 9–19
* פנינה מייזליש, ’המזרחי’, ’תורה ועבודה’ ותנועות הנוער שלהן בפולין ובליטא בתקופת השואה ואחריה (1939–1949), מאה שנות ציונות דתית, ב, תשס"ג-2033, עמ' 189–244
* יצחק ארד, רצח היהודים בליטא תחת הכיבוש הגרמני (1941–1944), דפים לחקר השואה, י"ז, תשס"ג-2003, עמ' 135–156
* לאה לנגלבן, מורים עבור כיכר לחם : פעילות חינוכית בגטו סלובודקה 1941–1944, הגיגי גבעה, י', תשס"ב-2002, עמ' 151–171
* לאה לנגלבן, "תמיד להישאר בן אדם" - חיים של תורה בגיטו קובנה (1941–1944), הגיגי גבעה, ד', תשנ"ו-1996, עמ' 227–266
* כריסטוף דיקמן, המלחמה ורצח יהודי ליטא, בתוך: מדיניות ההשמדה הנאצית, 1939-1945, תשס"א-2001, עמ' 277–315
* יצחק ארד, הארכיון המחתרתי של גטו וילנה, בתוך: מגניזה לציוני דרך היסטוריים, תשנ"ז-1997, עמ' 151–160
* 
* איה בן-נפתלי, [https://web.archive.org/web/20140816134753/http://www.massuah.org.il/upload/Downloads/PdtFile_941.doc "הפורט התשיעי" - קורות אתר ההרג], משואה, כ"ז, תשנ"ט-1999, עמ' 283–301
* שרה שנר-נשמית, רוצחים וחסידי אומות העולם ליטאיים, דפים לחקר תקופת השואה, י"ד, תשנ"ח-1998, עמ' 273–312
* ויגנטס וריקיס, מ"ירושלים דליטא" עד פונאר : יחסי ליטאים-יהודים בפרספקטיבת השואה, בשביל הזיכרון, 39, תשס"א-2001, עמ' 9–19
* דוד אליהו פישמן, אודים מוצלים מאש : הצלת אוצרות התרבות היהודיים בווילנה, מדעי היהדות, 37, תשנ"ז-1997, עמ' 39–52

====ביידיש====
* דוד-הירש רוסקיס, "צום מאמענט" : ד"ר צמח פעלדשטיינס עדיטאריאלן אין ווילנער געטא, 1942-1943, יווא בלעטער, 3, 1997, עמ' 114–205
* דב לוין, דב, צו דער געשיכטע פון דער יידישער פאליציי אין קאוונער געטא, ייווא בלעטער, 3, 1997, עמ' 208–295

==== באנגלית ====
<div class="mw-content-ltr">
* David Bankier, [https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH003372228/NLI Expulsion and Extermination: Holocaust Testimonials from Provincial Lithuania], Jerusalem: Yad Vashem, 2011
</div>

==== באנגלית (מתורגם מליטאית) ====
<div class="mw-content-ltr">
* Arūnas Bubnys, [https://web.archive.org/web/20110722152015/http://www.komisija.lt/Files/www.komisija.lt/File/Tyrimu_baze/Naciu%20okupacija/Holokaustas%20Lietuvos%20provincijoje/Zydu%20persekiojimas/Pirmosios%20Karo%20dienos/ENG/A.Bubnys_Province_ENG.pdf Holocaust in Lithuanian province in 1941] - מחקר מעמיק שערך חוקר ליטאי
</div>

==קישורים חיצוניים==

* קריסטוף קידמן, [https://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=15966 המלחמה ורצח יהודי ליטא], מפרסומי המרכז לטכנולוגיה חינוכית
* 
* [https://web.archive.org/web/20130927083057/http://lithuanianjews.org.il/HTMLs/article_list.aspx?C2003=698&BSP=690&BSS6=698 ליטא בתקופת השואה], באתר איגוד יוצאי ליטא בישראל
* [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=462 יהדות ליטא בתקופת השואה] - אסופת מאמרים מאת דב לוין, באתר דעת.
* [https://www.yadvashem.org/he/holocaust/video-lectures.html לבטים והכרעות מוסריות בגטאות ליטא בראי יומנים וכתבים בני הזמן: מבט משווה], הרצאה מצולמת מפי ד"ר לאה פרייס, יד ושם
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יהדות ליטא
ליטא