כתובת דיוטימוס

כתובת דיוטימוס, כפי שפורסמה ב־[[Mission de Phénicie]]
כתובת דיוֹטִימוֹס היא כתובת יוונית על בסיס שיש שנמצאה בצידון, ומקדישה פסל לדיוטימוס, איש השלטון הצידוני שניצח במרוץ מרכבות במשחקים הנמאיים בסוף המאה ה־3 לפנה"ס. לכתובת נודעת חשיבות בחקר תהליך ההלניזציה בפיניקיה.

הכתובת נמצאה בגן בקרבת צידון במסגרת ה־Mission de Phénicie, וחקירה משמעותית ראשונה נעשתה על־ידי אליהו ביקרמן. הכתובת מורכבת משלושה חלקים: הקדשה רשמית קצרה, חתימת הפַּסָּל (המאפשרת, בזכות חתימות נוספות של אותו פַּסָּל, לתארך את הכתובת), והחלק הארוך ביותר – אפיגרמה המהללת את דיוטימוס. האפיגרמה כוללת תיאור של הניצחון, מציינת שדיוטימוס הוא הראשון שהביא לצידון מיוון את הניצחון במשחקים, ומזכירה דמויות מיתולוגיות יווניות שונות הקשורות בפיניקים. מאפיינים אחדים של הכתובת – ההשתתפות במשחקים יווניים, השמות ביוונית, הכתיבה בשפה וסגנון יווניים ואזכור הדמויות המיתולוגיות לצורך הדגשת השייכות לעולם ההלני – מצביעים על השפעה חזקה של התרבות ההלניסטית על צידון. לצידן – תיאור דיוטימוס כ"שופט" שהוא תואר של השלטון הכנעני, ואזכור דמויות מיתולוגיות המדגישות את הקדמוּת והעליונות של פיניקיה על יוון – מציגים תמונה מורכבת יותר של שמירה על מוסדות וזהות מקומית יחד עם הפתיחוּת לתרבות היוונית.

== תוכן הכתובת ==
הכתובת על בסיס הפסל מחולקת לשלושה חלקים: האפיגרמה, ושתי כתובות פרוזאיות – ההקדשה הרשמית של הפסל לדיוטימוס, וחתימת הפַּסָּל.<ref name=":3">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 92</ref>

=== הכתובות הפרוזאיות ===
ההקדשה הרשמית:<ref name=":1">Merkelbach und Stauber, Steinepigramme, p. 275</ref>

משמעותה: .

חתימת הפַּסָּל:

משמעותה: . הפַּסָּל טימוכריס מהעיר שבכרתים, ידוע מעשר כתובות הנושאות את חתימתו, ומהן (כמו גם מתקופת פעילותו של בנו פיתוקריטוס) ניתן ללמוד שהיה פעיל בין 240–200 לפנה"ס. תקופת פעילות זאת מתארכת את כתובת דיוטימוס לסביבות השליש האחרון של המאה ה־3 לפנה"ס.<ref>Moretti, Iscrizioni, p. 110–111</ref><ref name=":6">Bonnet, "The Religious Life in Hellenistic Phoenicia", p. 50</ref> מדובר בשלהי התקופה התלמיית או בשנים הראשונות בתקופה הסלאוקית בצידון, שהחלה בשנת 199 לפנה"ס.

=== האפיגרמה ===
תוכן האפיגרמה, עם השלמות בסוגריים מרובעים ואותיות קשות לקריאה בכתב נטוי:<ref name=":0">Merkelbach und Stauber, Steinepigramme, p. 274</ref>

תרגומה:
<blockquote>[בעמק] הארגולי, כאשר [את הסוסים המהירים]

הזניקו ממקומותיהם אל המרוץ כל הרו[כבים]

לך, הו דיוטימוס, [באה] התהילה היפה של [הניצחון] הפורוני,

ובאת תחת העטר[ות] הזכורות לנצח.

שהרי ראשון מבין האזרחים, מהלאס את [תה]ילת ניצחון הפרשים

הבאת לביתם של ה האצילים.

 גם תבאי בת קדמוס העיר הקדושה

בראותה את התפארת בנצחונות עיר־האם.

לאביך דיוניסי[וס] התגשמה [תפילת הת]חרות

כאשר הלאס כרזה ב[קול] בחדות:

"לא רק באניות את מעול[ה, צידון המעושרה],

אלא גם [במרכבות] הרתומות המנצח[ות]."</blockquote>

=== השלמות, פירוש וסגנון ===
מקדש זאוס בנמאה}}, שבקרבתו נערכו [[המשחקים הנמאיים לכבוד זאוס]]
בשורה 2, ההשלמה "ἀνίοχοι" היא על פי אברט; קירהוף השלים "ἀντίπαλοι".<ref name=":0" /> בשורה 3, ההשלמה "ἵκετο νίκας" היא על פי אברט; קירכהוף שחזר "ὤπασε λαός", ומרקלבאך הציע שחזור נוסף, "ἤραο νίκης".<ref name=":0" /><ref></ref> בשורה 11 הציע מורטי להשלים ἔξοχα במקום ὄλβια.<ref>Moretti, Iscrizioni, p. 109</ref>

"Φορωνίδος" מתייחס ל, מלך ארגוס הקדמון, שלפי הלאניקוס איש לסבוס היה אביו של אגנור – אגנור מוכר על ידי כותבים שונים עם הורים ובנים שונים, ובכתובת זאת מופיע כמלך צידון ואבי קדמוס.<ref name=":0" /> הכוונה ב־Ἀγηνοριδᾶν לצידונים.<ref name=":0" /> התיאור של תבאי כ"קדמונידית" (בת קדמוס) היא משום שקדמוס ייסד את תבאי, ובשל כך צידון נחשבת המטרופוליס (עיר האם) של תבאי.<ref name=":1" /> הארגיווים מופקדים על ניהול המשחקים בנמאה הסמוכה, ולכן ארגוס מופיעה בזיקה למשחקים הנמאים בכתובת דיוטימוס וכן באפיגרמה שנמצאה ברודוס.<ref></ref><ref name=":9">Moretti, Iscrizioni, p. 110</ref>

שתי השורות האחרונות מגלות דמיון רב לדברים שכתב ארקסילאוס על פרגמון לרגל השתתפותה במרוץ סוסים: "פרגמון לא מפורסמת רק בזכות כלי נשקה, אלא גם בזכות סוסיה ב האלוהית";<ref>הקטע שרד אצל דיוגנס לארטיוס, חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים, 4.30 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית):</ref><ref name=":4">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 93</ref><ref></ref> מבנה דומה נמצא, במקוטע, בכתובת שנמצאה בקוס ומהללת משורר בשם דלפיס.<ref>הכתובת פורסמה אצל: </ref>

מבחינה סגנונית, האפיגרמה כתובה בהשראת השירים האגוניסטיים של פינדארוס,<ref name=":11">Corinne Bonnet, [https://hal.science/hal-02073265 "Networks of Kinship in the Phoenician and Punic Foundations: A Graeco-Roman Vision of Identity"], in: Giuseppe Garbati, Tatiana Pedrazzi (eds.), Transformations and Crisis in the Mediterranean. “Identity” and Interculturality in the Levant and Phoenician West during the 12th–8th centuries BCE, Fabrizio Serra, 2015, p. 185</ref> אך מכילה גם מאפיינים סגנוניים החורגים מעט מהסגנון השגור בכתובות בעלות נושא דומה במאות שקדמו לה, ומקבילה הן במבנה והן בביטויים שונים המופיעים בה לשתי כתובות לכבוד מנצחים באגונים שנמצאו ברודוס ושתיים נוספות מפריאנה, כולן מתקופה דומה לתקופת כתובת דיוטימוס.<ref></ref>

== ההלניזם בפיניקיה לאור כתובת דיוטימוס ==
לכתובת תרומה משמעותית להבנת תהליך ההלניזציה בפיניקיה.<ref name=":12"></ref>

=== ביטויי ההשפעה היוונית על פיניקיה ===
[[אמפורה אטית ועליה איור מרכבה, שניתנה כפרס במשחקים הפאן-אתנאיים, סביבות 340 לפנה"ס|327x327 פיקסלים]]האגונים האתלטיים היו מאפיין מרכזי של התרבות ההלנית, ומילאו תפקיד מרכזי ביחסים החברתיים. קיום משחקים אלה במזרח הקרוב היה מאפיין מרכזי של ההלניזציה, יחד עם הגימנסיון והתיאטרון. בצור, למשל, שבה ההתנגדות לצבא המוקדוני הייתה חזקה ביותר, אלכסנדר הגדול קיים מיד עם ניצחונו משחקים אתלטיים לכבוד הרקלס כדי לנכס לעצמו את פולחן מלקרת (אלוהי העיר צור שהיה מזוהה עם הרקלס היווני).<ref>Bonnet, "The Religious Life in Hellenistic Phoenicia", p. 50–51</ref>
מטבע אגוניסטי מצידון תחת [[אלגבלוס, המציג שולחן ועליו שני כתרים למנצחים עם ענף תמר בכל אחד מהם, ומתחתיו אמפורה וחמשה אבנים<ref></ref>]]
הפיניקים, שהיו רגילים לפעול בהקשר ים־תיכוני רחב, הבינו במהרה את היוקרה שבניצחון במשחק יווני (בעיקר פאן־הלני), ולכן הם השתתפו לא רק במשחקים שנערכו בפיניקיה (בעיקר בצור ובצידון) אלא גם ביוון עצמה.<ref name=":7">Bonnet, "The Religious Life in Hellenistic Phoenicia", p. 51</ref><ref>על ההתעמלות בפיניקיה ראו גם: </ref> קיימות עדויות מוקדמות יותר להשתתפות פיניקים במשחקים יווניים (הגם שדיוטימוס הוא הפיניקי הראשון המתועד במשחקים פאן־הלניים<ref></ref>) – כבר בשנת 270 לפנה"ס מתועד בדלוס ניצחון של צעיר אחד מצידון וצעיר אחר מגבל בתחרות אתלטיקה,<ref name=":5">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 96</ref> וניצחונות פיניקיים אחרים מהמאה ה־3 לפנה"ס מתועדים גם באתונה, קוס וקורינתוס. מאוחר יותר, במאה ה־2 לפנה"ס, מתועדים צידונים (וכן פיניקים מצור ומלאודיקיאה בכנען<ref>Moretti, Iscrizioni, p. 109–110</ref>) כמתאבקים, אצנים ועוד במשחקים ביוון. כל אלה מרמזים על פיתוח ההתעמלות בפיניקיה עצמה, ואכן בספר מקבים ב' מסופר על משחקים שנערכו בצור החל משנת 172 לפנה"ס.<ref>ספר מקבים ב', פרק ד', פסוק י"ח (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)</ref> ההשתתפות בתחרויות אפשרה לאליטות הפיניקיות להשתלב בתרבות היוונית מבלי לאבד את זהותן – דיוטימוס, שהיה בוודאי איש עשיר וככל הנראה גם צאצא למלוכה הצידונית, היה מודע למנהגים היווניים, נשא שם יווני, השתתף במרוץ המרכבות הנמאי היוקרתי לכבוד זאוס וכוּבד בכתובת יוונית ופסל מכרתים, אך לא איבד את זיקתו לצידון עירו.

מיומנות מרכבות קרב הייתה משמעותית בקרב הפיניקים (הן בפיניקיה והן בקרתחדשת) גם במאה ה־4 לפנה"ס, וייתכן שמיומנות זאת התבטאה בניצחונו של דיוטימוס במרוץ מרכבות.<ref></ref> מיומנות המרכבה גם לא דרשה גימנסיון או עירום (שהיחס אליו במזרח הקרוב כלל לעיתים בוז), אלא בעיקר אורווה ומסלול מרוצים, וייתכן שגם מאפיינים אלה השפיעו על היכולת של דיוטימוס הפיניקי לנצח בתחרות היוונית.<ref>Couvenhes et Heller, "Les transferts culturels", paragraphe 33</ref>

האזכור הרב של המסורות המיתולוגיות (ארגוס ופורונאוס, צידון ואגנור, תבאי וקדמוס) איננו רגיל באפיגרמות למנצחים יוונים בתחרויות ספורטיביות, שנהגו להלל את המנצח ואת עירו מבלי לשלב מסורות מיתולוגיות – הוא מתרחש בכתובת זאת בשל מוצאו הפיניקי של המנצח. המשחקים הפאן־הלניים היו פתוחים, למעשה, רק להלנים (יוונים), וערים שאינן יווניות התקבלו למשחקים לאחר שהוכיחו מוצא הלני.<ref name=":15">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 94</ref> זכה להתנגדות להשתתפותו במשחקים האולימפיים מצד מתחרים יוונים, והשתתף רק לאחר שהוכיח את מוצאו הארגיווי.<ref>הרודוטוס, היסטוריות, 5.22 (ראו במקור היווני וב[https://benyehuda.org/read/10919#ספרחמישי תרגום לעברית])</ref><ref></ref> לאחר כיבושי אלכסנדר הגדול, נחשפו היוונים לעולם מגוון יותר, והדיכוטומיה בין הלנים לברברים היטשטשה מעט.<ref></ref> השתתפות עיר שאיננה יוונית במשחקים התרחשה גם במקרה של רומא במאה ה־3 לפנה"ס, שלאחר שצבאה נלחם נגד האילירים , אויבי היוונים, גמלו להם הקורינתים בהזמנה להשתתף במשחקים האיסתמיים;<ref>פוליביוס, ההיסטוריות, 2.12.8 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)</ref> פתיחת המשחקים בפני הרומאים התאפשרה בזכות התייחסות אליהם כאל הלנים, ככל הנראה בשל מוצאם מאוליסס או מהטרויאנים.<ref name=":15">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 94</ref><ref name=":16"></ref> גם פיליפוס השני ממוקדון ו מלך סלמיס הדגישו את מוצאם מגיבורים הלנים קדומים כדי להשתתף במשחקים.<ref name=":15">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 94</ref> כל אלה מצביעים על יחס דומה כלפי הצידונים – כצאצאי אגנור<ref>ראו למשל על מעמדו של אגנור בפיניקיה עוד ב־332 לפנה"ס: אריאנוס, אנבסיס, 2.24.2 (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית)</ref> (המיוחס לפי הלאניקוס איש לסבוס ל מלך ארגוס, שאליו מתייחס המונח "Φορωνίδος" בכתובת), הם נחשבו לְהלנים.<ref name=":15">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 94</ref><ref name=":16"></ref>

הציוויליזציה ההלניסטית היוונית הייתה פתוחה לכולם, אך בתנאי שהמצטרפים מקבלים על עצמם את תרבות יוון ומציגים את עצמם כיוונים. במצרים התלמיית, למשל, פיניקים או פרסים לא היו נחותים מאתונאי או קורינתי, אך כולם תוארו במידה שווה כ"הלנים" במסמכי הלגידים.<ref>Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 95</ref> כחלק מקבלה זאת של התרבות היה על הצידונים לקבל גם את הלשון היוונית, ואכן, למרות שהפיניקית דוברה באזור זמן רב לאחר ימי דיוטימוס, הכתובת המנציחה את ניצחונו נכתבה ביוונית.<ref name=":5" /> גם ההתעמלות הייתה מאפיין של התרבות היוונית שקיבלו העמים המתיוונים – מוסד הגימנסיון היה מוקד ההתאספות של יוונים במושבותיהם מעבר לים, ואף ב מתוארת בניית הגימנסיון בירושלים כשיא ההתייוונות.<ref>ספר מקבים ב', פרק ד', פסוק י"ג (ראו במקור היווני ובתרגום לאנגלית); ראו גם ספר מקבים א', פרק א', פסוק י"ד: " καὶ ᾠκοδόμησαν γυμνάσιον ἐν Ἱεροσολύμοις κατὰ τὰ νόμιμα τῶν ἐθνῶν" – "ויבנו גִמְנַסְיוֹן בירושלם כמשפטי הגויים" (לפי המקור היווני והתרגום העברי של אברהם כהנא)</ref><ref name=":5" />

הגם שהשפעה יוונית על פיניקיה קודמת לכיבושי אלכסנדר בתחומי אמנות, כתובת זאת מציגה השפעה במידה גבוהה מקודם: בעוד שכתובות רשמיות במאות קודמות נכתבו בפיניקית, כתובת זאת לא רק שנכתבה ביוונית אלא גם כתובה בסגנון יווני יווני אופייני ועוסקת בנושאים השייכים במובהק לעולם היווני.<ref>Couvenhes et Heller, "Les transferts culturels", paragraphe 32</ref> האפיגרמה היוונית כתובה בצורה אלגנטית ומתוחכמת, ככל הנראה על־ידי משורר מקומי מתיוון. אין זה מפליא למצוא מחבר אפיגרמות יווניות בצידון במאה ה־3 לפנה"ס. חוקי ספרות יוונית מוכרים מהערים הפיניקיות – דוגמה בולטת לכך היא מלאגרוס מגדרה, שבילה את רוב שנות פעילותו בצור.

=== מורכבות ההלניזציה בפיניקיה ===
מעבר למאפיינים בכתובת דיוטימוס המצביעים על הלניזציה המתבטאת בהשפעה יוונית כבדה, כתובת דיוטימוס מציגה את מורכבות תהליך ההלניזציה.<ref>Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 97</ref> שמו של דיוטימוס בן דיוניסיוס מלווה בהקדשה הרשמית בתואר הכבוד δικαστὴν, שמשמעו הסטנדרטי ביוון הוא "שופט (בבית משפט)" או "חבר בחבר מושבעים" – תואר לא חשוב במיוחד ולא קשור להישג הספורטיבי, ולכן לא מקובל לאזכור בדגם היווני הרגיל של כתובות הקדשה למנצחים במשחקים.<ref name=":10">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 98</ref> אלא שהמנצח במקרה זה איננו יווני, הוא פיניקי, ובהקשר זה התואר δικαστὴν הוא תרגום מילולי של התואר הפיניקי שופט – תואר נפוץ בתרבויות כנעניות, שמשמעותו מעין "מושל" (השופטים המקראיים, למשל, לא רק עשו משפט אלא הנהיגו את העם). יוסף בן מתתיהו, בתיאורו את תולדות השלטון בצור, מזכיר שבתקופה שבה לא שלטו בצור מלכים, שלטו עליה δικασταὶ – שופטים.<ref name=":5232">יוסף בן מתתיהו, נגד אפיון, 1.21 (ראו במקור היווני ובתרגום לעברית)</ref> במאה ה־3 לפנה"ס, שופטים התמנו בערים הפיניקיות לאחר ביטול המלוכה העירונית על ידי הדיאדוכים. היו שהרחיקו לכת וראו בתואר השופט חזרה לשורשים הטרום־יווניים ואף טרום־פרסיים של הפיניקים כתגובה נגד הכובש היווני, בעוד אחרים הרחיקו לכיוון ההפוך ופרשו "δικαστὴν" לפי התואר הפיניקי השלטוני "רב" או לפי מוסדות שלטוניים בבליים ומצריים, אך הכל מסכימים שלא מדובר בתואר במשמעותו הרגילה ביוון אלא תואר שלטוני מקומי חשוב.<ref>Couvenhes et Heller, "Les transferts culturels", paragraphe 34</ref> התואר השלטוני הופך את השתתפותו של דיוטימוס במרוץ המרכבות למובן יותר – עוד מימי פינדארוס הייתה יכולת הרכיבה חלק מהתפקיד השלטוני בתרבות יוון. בשנת 184 לפנה"ס, לדוגמה, צידוני אחר זכה במרוץ לצד המלכים מסיניסה ותלמי החמישי.מטבע צורי מימי [[טרבוניאנוס גאלוס, המציג את קדמוס (ולרגליו חלזון הארגמן) מעניק גליל פפירוס לשלושה יוונים, סמל להבאת האלפבית ליוון<ref name=":2"></ref><ref></ref>]]למרות הייחוש היווני שמעניק האזכור של הדמויות המיתולוגיות, המסר שמועבר עם אזכורם של אגנור וקדמוס מורכב יותר מניסיון להתייחש לאבות קדומים הלניים. אגנור היה אביהם של פויניקס (האב האפונימי של הפיניקים), אירופה, קדמוס וקיליקס, וקדמוס היה ידוע כמייסד, או ה במונחים יווניים, של תבאי, וכמי שהביא האלפבית ליוון.<ref name=":8">Bonnet, "The Religious Life in Hellenistic Phoenicia", p. 51–52</ref> אגדות הקשורות בקדמוס קיבלו מעמד חשוב בפיניקיה תחת השלטונות ההלניסטיים והופיעו על מטבעות, ומעמדן מוצא את ביטויו גם בכתובת דיוטימוס. באמצעות מסורות אלה, דיוטימוס מדגיש את התרומה הפיניקית המכרעת לתרבות היוונית, ומבטא תחושת שייכות היברידית מבלי להתנגד להלניזם – מוצאו היווני של אגנור מייחש את הפיניקים להלנים, ואגנור, באמצעות בניו, הביא את התרבות ליוון והפרה אותה. יתרה מכך, האפיגרמה מראה שבאמצעות האגונים, הפיניקים יכולים להתעלות על אדוניהם הפוליטיים היוונים אפילו ביוון עצמה, והדגשת השורשים האגנורידיים והקדמאיים הזכירה בעדינות לאדונים היוונים שהם חבים את האלפבית היווני (המכונה "פויניקיאה גרמטה"), עצם היסוד של תרבותם, לפיניקים.<ref>Corinne Bonnet, [https://academic.oup.com/edited-volume/34280/chapter/290612926 "The Hellenistic Period and Hellenization in Phoenicia"], in: Brian R. Doak, Carolina López-Ruiz (eds.), The Oxford Handbook of the Phoenician and Punic Mediterranean, Oxford University Press, 2019, p. 108, </ref> זה הוא מסר מורכב, ואינו מתאים ל"הלניזציה" כתהליך חד צדדי של השלטת התרבות היוונית על המקומיים.

אם כן, כתובת דיוטימוס מציגה את המורכבות שבהלניזציה של פיניקיה – אימוץ נרחב של מנהגים תרבותיים יווניים מצד אחד, ושימור מוסדות רשמיים פיניקיים מהצד השני. בדומה, גם בשיא ההתייוונות ביהודה תחת אנטיוכוס הרביעי לא הוחלפו הכהן הגדול ומועצת הזקנים במוסדות יוונים. אימוץ מוסדות יווניים בערי פיניקיה התרחש זמן רב מאוחר יותר, במאה ה־1 לפנה"ס. קליטת היסוד ההלני לתרבות לא מפרקת את החיים המקומיים המסורתיים.<ref>Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 99</ref>

== גילוי ומחקר ==
בפברואר 1862, בחפירת גן בקרבת צידון במסגרת המשלחת הארכאולוגית "Mission de Phénicie", גילה ארנסט רנן גוש שיש באורך 152 ס"מ, רוחב 51 ס"מ וגובה 54 ס"מ, שהיה חלק מבסיס פסל, ועליו ארבע כתובות: שלוש מהן מופיעות על צד אחד, והן שלושת הכתובות המקדישות פסל לדיוטימוס (ההקדשה הרשמית, חתימת הפַּסָּל והאפיגרמה), וכתובת רביעית שנוספה מאוחר יותר.<ref name=":13">, [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5529563s/f375.item p. 371]</ref> הכתובת הרביעית נחקקה בתקופה הרומית, לאחר שבסיס השיש הונח על צדו והוקדש לדמות אחרת; שורתה הראשונה של הכתובת נמחקה במכוון, והשורות ששרדו הן:<ref>, [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5529563s/f378.item p. 374]</ref>

לפי חלק מהחוקרים, החפץ המקורי אבד,<ref name=":14">Bikerman, "Sur une inscription agonistique de Sidon", p. 91</ref> בעוד לפי אחרים הוא הופקד ונמצא ב;<ref name=":1" /> על כל פנים, שלושה עותקים שנעשו לו מאפשרים לשחזר את הכתובת. חקירה נרחבת של כתובת דיוטימוס פורסמה ב־1939 על־ידי אליהו ביקרמן; נכון לאותה שנה, מדובר בכתובת היוונית הקדומה ביותר שנמצאה בפיניקיה.<ref name=":4" />

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* , [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k5529563s/f375.item p. 371–374]
* 
* 
* 
* 
* 
* Maurice Sartre, [https://www.cairn.info/histoires-grecques--9782020372091.htm Histoires grecques], chapitre [https://www.cairn.info/histoires-grecques--9782020372091-page-263.htm 25: Une épigramme de Sidon ou L’hellénisme en Syrie aux IIIe-IIe siècles av. J.-C.], Le Seuil, 2006, pp. 263–271
* 
* 
</div>
== הערות שוליים ==

קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים מאבן
קטגוריה:כתובות ביוונית
קטגוריה:פיניקים
קטגוריה:צידון
קטגוריה:לבנון: ארכאולוגיה
קטגוריה:מרוצי סוסים