OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
האקונה מטטה

האקונה מטטה (Hakuna matata) הוא ביטוי בסוואהילי ומקורו באפריקה. הביטוי נפוץ בעיקר בקניה ובטנזניה ומשמעותו המילולית היא "אין דאגות". לפעמים הוא מתורגם כ"בלי דאגות", למרות שהשימוש בו נפוץ יותר כשמשמעותו קרובה יותר לביטוי "אין בעיה".

הביטוי התפרסם בעולם המערבי לאחר שנעשה בו שימוש בסרט הקולנוע המצליח של חברת וולט דיסני "מלך האריות" שהופק ב-1994. הביטוי מופיע לראשונה בסצנה בה דמויותיהם של טימון הסוריקטה ופומבה חזיר היבלות מלמדים את סימבה גור האריות, הגיבור הראשי של הסרט, את פילוסופיית החיים שעומדת מאחורי הביטוי - לשכוח את בעיות העבר ולהתמקד בהווה מתוך ראיית עולם אופטימית, לחיות בלי דאגות.

== אזכורים בתרבות ==
===בקולנוע===

ב-1994 יצא לאקרנים סרט האנימציה "מלך האריות" של חברת וולט דיסני והביא את הביטוי לתודעה עולמית, כשהביטוי מככב באופן בולט בשיר המתאר את משמעותו. טימון ופומבה, סוריקטה וחזיר יבלות בהתאמה, מלמדים את הדמות הראשית, גור אריות בשם סימבה, שעליו לשכוח מעברו המטריד ולחיות את ההווה. השיר מספר את סיפור חייו של פומבה, ששאר החיות נטשו אותו, כיוון שנרתעו מנפיחותיו המוגזמות. על הפילוסופיה "האקונה מטטה" ממליץ גם המנדריל הזקן רפיקי לטימון בסרט השלישי ויחדיו הם חוגגים בג'ונגל בחיי הנאה ושכחה. במהלך השיר, סימבה מצטרף לשירה ומאמץ את תורת החיים של השניים. לקראת סופו של השיר, מתחיל בסרט מונטאז' שמציג את התבגרותו של סימבה מכפיר רך בשנים ללביא צעיר, הרחק מהממלכה בה נולד. בהתייחסותו לשתי הדמויות מהסרט, נוספה לביטוי המקורי משמעות נוספת של חוסר שאיפה.

השיר, כמו שאר הפסקול, נכתב בידי טים רייס והולחן בידי אלטון ג'ון. הוא היה מועמד לשיר המקורי ביותר בפרסי האוסקר ה-67, ודורג במקום ה-99 מתוך 100 ברשימת שירי הסרטים הטובים ביותר מכל הזמנים, שחיבר מכון הסרטים האמריקאי. חברי צוות ההפקה למדו את המושג ממדריך ספארי בטנזניה.

===במוזיקה===
====ג'אמבו בוואנה====
ב-1980 הוציאה לשווקים הלהקה הקנייתית Them Mushrooms את השיר הסוואהילי "ג'אמבו בוואנה" (Jambo Bwana; "שלום אדון"), שבו חוזר מספר פעמים הביטוי "האקונה מטטה". את השיר כתב טדי קאלאנדה האריסון.

====ג'אמבו - האקונה מטטה====
כמה שנים לאחר מכן, הוציאה הקבוצה הגרמנית בוני אם את השיר "ג'אמבו - האקונה מטטה" (Jambo - Hakuna Matata), בשפה האנגלית. ליז מיטשל הייתה הסולנית, ולוותה על ידי רג'י ציבוא, פרנק פריאן, קתי בארטני, מדליין דייוויס וג'ודי צ'יקס. הסינגל היה אמור להיכלל באלבום חסר השם השביעי של הקבוצה, שנועד לצאת בסתיו 1983. בגלל דירוגים עלובים במצעדי הפזמונים (מספר 48 בטבלאות הגרמניות), הסינגל לא נכלל באלבום שהופץ במאי 1984 בשם Ten Thousand Lightyears ("עשרת אלפים שנות אור").

===בקומיקס===
הביטוי הופיע לראשונה בעולם המערבי כאשר נעשה בו שימוש באמצע שנות השמונים בסדרת הקומיקס השוודית "באמסה" (Bamse) מאת רונה אנדראסון. מילותיה הראשונות של בתו התינוקת של באמסה הדוב, ברומה, הן "האקונה מטטה", שאף-אחד לא מבין חוץ מצב היבשה סקאלמאן. אחרי כן הוא הפך את המשפט למוטו הסודי שלו ושל ברומה, והביטוי חזר מספר פעמים בקומיקס. סקאלמאן נתן לקוראים מספר רמזים מאיזו שפה הביטוי בא, אבל לא אמר במפורש שמקור הביטוי הוא מסווהאלי.

==ראו גם==
* Don't Worry, Be Happy

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:מוטואים
קטגוריה:אפריקה: תרבות
קטגוריה:סוואהילי
קטגוריה:מלך האריות
הפינגטון פוסט

האף-פוסט (באנגלית: HuffPost) בעבר: The Huffington Post הוא עיתון מקוון, אתר חדשות ובלוג אמריקאי, המזוהה עם השמאל הפוליטי. האתר חינמי ומתקיים מפרסומות. ב-7 בפברואר 2011 הודיעה ענקית הרשת האמריקאית AOL על רכישת ההפינגטון פוסט עבור כ-315 מיליון דולרים, וכי מייסדת האתר, אריאנה הפינגטון תהפוך לאחראית התוכן בחברה.

את ההפינגטון פוסט ייסדו, במאי 2005, אריאנה הפינגטון, קנת' לרר (Lerer) וג'ונה פרטי (Peretti) ואנדרו ברייטברט (Breitbart) שאף ייסד בעצמו אתר חדשות משלו מאוחר יותר ברייטברטניוז). האתר מסקר בקביעות את תחומי הפוליטיקה האמריקאית והבינלאומית, תקשורת, כלכלה, בידור, אופנה, אקדמיה, איכות הסביבה, דת, אומנות ועוד. מטה העיתון שוכן בניו יורק ובלוס אנג'לס ויש לו מספר מהדורות מקומיות.

ההפינגטון פוסט נותן במה לכ-9,000 בלוגרים ללא תשלום ומקשר לידיעות חדשותיות ממקורות חיצוניים.

ההפינגטון פוסט נמנה עם רשימת 25 הבלוגים הטובים בעולם של טיים מגזין בשנת 2009, זכה בפרס הוובי (Webby Awards) לבלוג הפוליטי הטוב ביותר בשנת 2006 וכן צוין בידי האובזרבר כבלוג המשפיע ביותר בעולם.

ב-2012 דורג האתר כמספר 1 ברשימת 15 אתרי הפוליטיקה המובילים בעולם על ידי דירוג ה- "eBizMBA".

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* ריצ'רד אדמס, [http://www.guardian.co.uk/world/richard-adams-blog/2011/mar/11/arianna-huffington-post-bill-keller-nyt עורך "ניו יורק טיימס" ביל קלר נגד תפיסת העיתונות של אתרים כהפינגטון פוסט], באתר הגארדיאן, 11 במרץ 2011

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרי חדשות
קטגוריה:בלוגים באנגלית
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2005
קטגוריה:אתרי אינטרנט שצונזרו
שירות הביון המרכזי של ברית המועצות

תג זיכרון לציון 85 שנה לסוכנות הביון הרוסית
שירות הביון המרכזי של ברית המועצות (ברוסית: Центральная служба разведки СССР) היה יורשו של המנהל הראשי הראשון של הק.ג.ב של ברית המועצות וקודמו של שירות ביון החוץ של הפדרציה הרוסית והתקיים מספר שבועות בלבד בנובמבר-דצמבר 1991 כסוכנות הביון הסובייטית.

== היסטוריה ==
במהלך הארגון מחדש והדה-פוליטיזציה של הק.ג.ב, שהחל לאחר ההפיכה באוגוסט 1991, מונה יבגני פרימקוב לסגן יושב ראש הראשון של הק.ג.ב. ובמקביל לראש המנהל הראשי הראשון והאיש הראשון והיחיד לעמוד בראש סוכנות הביון העצמאית החדשה של ברית המועצות, שעסקה בהערכת מודיעין. הוא נבחר בשל הרקע שלו כמזרחן ופוליטיקאי בולט.
יבגני פרימקוב
יבגני פרימקוב והיו"ר החדש של הק.ג.ב., ואדים בקטין, שהחליף את ולדימיר קריוצ'קוב, שהודח והואשם בבגידה במדינה, הונחו להגיש הצעות בדבר הפרדת סוכנויות הביון (המינהל הראשי הראשון) מהק.ג.ב. תוך שבוע.
* ב-6 בנובמבר 1991 מונה פרימקוב למנהל הראשון והיחיד בשירות הביון המרכזי של ברית המועצות.
* ב-25 בנובמבר 1991, על פי צו נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב, אושר החוק "אודות שירות הביון המרכזי של ברית המועצות", המפרט את תפקידי השירות, מנהלו, מעמד עובדי השירות ונושאים אחרים בפעילותו.<ref>[http://www.bestpravo.com/sssr/eh-instrukcii/k8n.htm Указ Президента СССР от 25.11.1991 N УП-2883]</ref>
* ב-2 בדצמבר 1991 מונה סגנו של פרימוב ויאצ'סלב טרובניקוב, ב-5 בדצמבר מונו לו סגנים נוספים: ויאצ'סלב גורגנוב, יורי זובאקוב, ולדימיר רוז'קוב ואלכסיי שצ'רבקוב.
* ב-3 בדצמבר 1991 אושר פיצול הק.ג.ב לשירות הביטחון הבין-רפובליקני, שירות הביון המרכזי והוועדה להגנת גבולות המדינה של ברית המועצות בחוק ברית המועצות האחרון – "אודות ארגון מחדש של גופי ביטחון המדינה".<ref>[http://pravo.levonevsky.org/baza/soviet/sssr0011.htm ЗАКОН СССР ОТ 03.12.1991 N 124-Н О РЕОРГАНИЗАЦИИ ОРГАНОВ ГОСУДАРСТВЕННОЙ БЕЗОПАСНОСТИ]</ref>
* ב-13 בדצמבר 1991, לראשונה בתולדות המודיעין הרוסי, הוקמה הלשכה ליחסי ציבור ותקשורת המונים, כגוף דוברות.

באופן רשמי, שירות הביון המרכזי של ברית המועצות התקיים עד 18 בדצמבר 1991, עת הוחלף בשירות ביון החוץ של רוסיה.

== פירוק – שינוי שם ==
נשיא רוסיה בוריס ילצין
לאחר קריסת ברית המועצות, על בסיס שירות הביון המרכזי של ברית המועצות, בצו נשיא רוסיה מיום 18 בדצמבר 1991, "בקשר לאישור הסובייט העליון אודות ההסכם על הקמת חבר המדינות ב-8 בדצמבר 1991 וכדי להבטיח את ביטחונה של הפדרציה הרוסית" הוקם שירות ביון החוץ של רוסיה.<ref></ref><ref></ref>

על פי הגרסה הרשמית שירות הביון של הפדרציה הרוסית, על פי צו נשיא רוסיה בוריס ילצין מיום 18 בדצמבר 1991, לא הוקם כשירות מיוחד חדש במקום שירות הביון המרכזי של ברית המועצות, אלא פשוט "שונה לשם שירות ביון החוץ הרוסי".

== ראו גם ==
* ק.ג.ב.
* המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב.
* שירות ביון החוץ של הפדרציה הרוסית

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Дегтярев К., Колпакиди А. Внешняя разведка СССР. — М.: Яуза Эксмо, 2009. — С. 273—282. — 736 с. — (Энциклопедия спецслужб). — 4000 экз. — .
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://svr.gov.ru/ שירות ביון החוץ הרוסי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:קהילת המודיעין הסובייטית
ז'יל ברסר

ז'יל ברסר (; נולד ב-1955) הוא פיזיקאי ומדען מחשב באוניברסיטת מונטריאול, קנדה, המתמחה בפיזיקה קוונטית.

==ביוגרפיה ==
נולד בשנת 1955 בעיר מונטריאול שבקנדה. השלים לימודי דוקטורט באוניברסיטת קורנל בשנת 1979, בהנחיית ג'ון הופקרופט. חבר סגל באוניברסיטת מונטריאול משנת 1988.

עמית של האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי לשנת 2006, על "פריצות דרך בקריפטורפיה ותקשורת קוונטית".
זוכה מדליית הזהב ע"ש גרהארד-הרצברג לשנת 2009. ב-2018 זכה בפרס וולף.

==עבודתו ==
עיקר המחקר של ברסר עוסק בעיבוד אינפורמציה קוונטית, פרוטוקולי קריפטוגרפיה קוונטית וחישוב קוונטי. בשנת 1984, בעבודה משותפת עם צ'ארלס בנט המציא ברסר את פרוטוקול החלפת המפתחות הקוונטי BB84, ובשנת 1992 שיפר את הפרוטוקול בכך שהראה כי מספיקים שני מצבים קוונטיים בלבד על-מנת לבצע החלפת מפתחות (לעומת 4 בהם עושה שימוש BB84). פרוטוקול משופר זה קיבל את השם B92. בשנת 1993 היה שותף לגילוי טלפורטציה קוונטית. כמו כן עסק רבות בנושאי תיקון שגיאות קוונטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.nserc-crsng.gc.ca/Prizes-Prix/Herzberg-Herzberg/Profiles-Profils/GillesBrassard_eng.asp קורות חיים של ז'יל ברסר], מתוך דף המועמד למדליית גרהארד-הרצברג
* [http://www.wolffund.org.il/index.php?dir=site&page=winners&cs=953 הודעת הזכייה בפרס וולף לשנת 2018]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים קנדים
קטגוריה:קריפטוגרפים
קטגוריה:חישוב קוונטי
קטגוריה:מדעני מחשב קנדים
קטגוריה:זוכי פרס וולף לפיזיקה
קטגוריה:מונטריאול: אישים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קורנל
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1955
אורסט קיפרנסקי

אורסט קיפרנסקי (ברוסית: Орест Кипренский; 24 במרץ 1782 – 17 באוקטובר 1836) היה צייר רוסי, בין טובי ציירי הדיוקנאות באמנות הרוסית.

== ביוגרפיה ==
אורסט קיפרנסקי נולד בכפר ליד סנקט פטרבורג. הוא היה בן מחוץ לנישואים של בעל אחוזה מקומי.

בשנת 1788 החל ללמוד בבית הספר לציור, כאשר נרשם תחת שם המשפחה "קיפרנסקי" (ככל הנראה על בסיס קפריסין, מקום לידתה של ונוס).

בשנת 1803 סיים את הלימודים והחל לצייר דיוקנות.

בשנת 1816 עבר לאיטליה. הוא התגורר באיטליה במשך 6 שנים והקריירה שלו הייתה די מוצלחת. 

בשנת 1826 הוא חזר לרוסיה אך הקהל הרוסי קיבל אותו בקרירות. 

במשך השנים קיפרנסקי ראה את עצמו כצייר של תמונות אשר עסקו בנושאים היסטוריים, אך תמונותיו בתחום זה לא זכו להצלחה, לעומת זאת הדיוקנאות שלו היו מפורסמים מאוד.

לאחר מספר שנים ברוסיה, הוא חזר לאיטליה, אך לא הצליח לשחזר את ההצלחה שגרף בשהייתו הקודמת במדינה.

ביולי 1836 הוא התחתן עם אנה-מריה פלקוצ'י. לצורך הנישואים הוא עבר לקתלויות. 

מספר חודשים לאחר החתונה, הוא חלה בדלקת ריאות ונפטר ברומא ב-17 באוקטובר 1836 ונטמן בסנט אנדראה דלה פראטה.

==עבודות==
<gallery>
Kiprensky shvabler.JPG|אדם שבלבר, 1804
Zhukovsky 1815.jpg|ואסילי ז'וקובסקי, 1815
Kiprensky Pushkin.jpg|אלכסנדר פושקין, 1827
Kiprensky Torvaldsen.jpg|ברטל טורבלדסן, 1833
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1782
קטגוריה:נפטרים ב-1836
מים בין-לאומיים

250px
450px
מים בין-לאומיים או מים חופשיים (בלטינית: mare liberum) הם אזורי מקווי מים הנמצאים מחוץ לגבול המים הטריטוריאליים של מדינה כלשהי, וכוללים שטחי אוקיינוסים, ימות ונהרות. כלי שיט המפליגים במים בינלאומיים נמצאים בדרך כלל בתחום השיפוט של הדגל הימי שאותו הם מניפים.

רעיון המים הבינלאומיים נוסח לראשונה על ידי המשפטן ההולנדי הוגו גרוטיוס (1583–1645), בספרו Mare Liberum שהתפרסם בשנת 1633. על פי הצעתו, הים צריך להיות טריטוריה בינלאומית וכל אומות העולם יכולות לשוט בו ולסחור בו. רעיון זה של גרוטיוס בא על רקע היריבות העזה בין האימפריה הבריטית לבין האימפריה ההולנדית בשליטה על נתיבי הסחר הימי בעולם, יריבות שהובילה למלחמות הולנד-אנגליה במאה ה-17. 

גרוטיוס: 

רעיון דומה אומץ בתחום החלל, ונקבע שמדינה אינה יכולה לטעון לבעלות על מרחב כלשהו בחלל או על כוכב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחסים בין-לאומיים
איוואן מרטוס

פסל אקטיון במזרקת הפסלים הגדולה של [[פטרהוף]]
איוואן מרטוס (ברוסית: Иван Петрович Мартос; 1754 - 17 באפריל 1835) היה פסל רוסי ממוצא אוקראיני.

== חייו ==
איוואן מרטוס נולד בכפר במחוז פולטבה באחוזה משפחתית. למד באקדמיה לציור וסיים אותה בשנת 1773. נשלח לאיטליה והמשיך בלימודי ציור ופיסול. בשנת 1779 חזר לסנקט פטרבורג והתמנה למורה לפיסול באקדמיה בה למד. לימד באקדמיה עד סוף חייו.

הקיסרים הרוסים הזמינו אצלו פסלים רבים. נפטר באפריל 1835 והוטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.

==עבודות מפורסמות==
* פסל נחושת של יוחנן המטביל ופסלים נוספים המוצבים בקתדרלת קאזאן בסנקט פטרבורג.
* אנדרטת מינין ופוז'ארסקי בכיכר האדומה
* פסלים של יקטרינה הגדולה, אלכסנדר הראשון
* פסל של רישלייה באודסה
* פסל של גריגורי פוטיומקין בחרסון
* פסל של מיכאיל לומונוסוב בכפר מולדותו

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.artonline.ru/encyclopedia/392 קורות חיים ותאור פסלים]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסלים רוסים
קטגוריה:ילידי 1754
קטגוריה:נפטרים ב-1835
מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי

מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי (בערבית: مكابي نير جت الأهلي) הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר אום אל-פחם. הקבוצה הוקמה בשנת 2007 ובעונת 2010/2011 שיחקה בליגה הלאומית, אך לאחר שירדה לליגה א' התפרקה בדצמבר 2011.

==היסטוריה==
הקבוצה נוסדה בשנת 2007, לאחר שחבר הנהלת הפועל אום אל-פחם נביל חלוק עזב את המועדון והחליט להקים קבוצה חדשה. עם הקמתה הייתה מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי לקבוצה החמישית בעיר – לצד הפועל, עירוני, מכבי ובית"ר אום אל פאחם. באותם ימים לא אישרה עיריית אום אל-פחם להקים קבוצה עירונית נוספת, מתוך שאיפה לאחד את קבוצות העיר – וודאי שלא לפצלן.

כדי להקים את המועדון החדש רכש נביל חלוק קבוצה מהעיר ג'ת (עיר הנמצאת במשולש וקרובה לאום אל פאחם) ששיחקה באותה העת בליגה ג', והוסיף לה את השם "אל-אהלי". קבוצה בשם אל-אהלי כבר שיחקה בשנות ה-80 וה-90 באום אל-פחם, אך לאחר מכן היא התאחדה עם שמשון אום אל-פחם (לימים הפך מועדון זה לעירוני סעיד אום אל-פחם). ההשראה לשם אל-אהלי נשאבה מקבוצת הכדורגל המצרית המעוטרת אל-אהלי, והקבוצה מאום אל-פחם התהדרה בסמל דומה לזה של הקבוצה המצרית ושיחקה במדים בצבע אדום.

אחרי הקמתה נכנסה הקבוצה לרצף הצלחה מסחרר כשהשלימה שלוש עליות ליגה ב-3 עונות ברצף, ובעונת 2010/2011 שיחקה בליגה הלאומית, והייתה אז לקבוצה הראשונה מהעיר אום אל-פחם וסביבתה שמשחקת בליגת המשנה בישראל. הקבוצה עלתה לליגה הלאומית אף שסיימה רק במקום השני בליגה א' צפון, אך עירוני אום אל-פחם, שסיימה במקום הראשון, הוענשה בעקבות פרשת שחיתות ובתום העונה הורדו לה שש נקודות. לקראת העונה המועדון חוזק על ידי מספר שחקנים לרבות ננאד סאביץ', כדורגלן זר שווייצרי ששיחק בין היתר בליגת העל. לאחר עונה אחת בליגה הלאומית, בה סיימה הקבוצה במקום ה-15 בלבד, נשרה הקבוצה בחזרה לליגה א'.

ב-8 בדצמבר 2011 הופסקה פעילות המועדון על ידי בית הדין של ההתאחדות לכדורגל, לאחר שהקבוצה לא הופיעה לשני משחקי חוץ רצופים, מול הפועל ערד ומול בני אילת, והקבוצה גם נקנסה ב-10,000 שקלים. בעקבות פירוק המועדון נקבע כי באותה עונה תרד לליגה ב' קבוצה אחת בלבד מליגה א' דרום במקום שתיים, ותוצאות המשחקים שבהם הספיקה הקבוצה להשתתף בליגה עד לאותו מועד בוטלו. אולם המועדון המשיך להפעיל קבוצות נערים וילדים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורגל ישראליות שהתפרקו
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2007
קטגוריה:אום אל-פחם: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל ערביות ישראליות
קליטומאכוס

קליטומאכוס (נקרא במקור עזרבעל; בערך 187 - 110 לפנה"ס) היה פילוסוף פיניקי שעמד בראש האקדמיה האפלטונית באתונה.

==ביוגרפיה==
קליטומאכוס, ששמו המקורי היה עזרובעל, נולד בעיר קרתגו שבצפון אפריקה. הוא הגיע לאתונה בערך ב-163 כאשר היה בן עשרים וארבע שנה. שם הכיר את הפילוסוף קרנאדס שנמנה עם זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית, ושעמד בראש האקדמיה האפלטונית החל מ-155. הוא הפך לאחד מבחירי תלמידיו ולמד גם את תורות האסכולה הסטואית והאסכולה הפריפטטית. 

כאשר הרומאים החריבו את קרתגו עד היסוד בסופה של המלחמה הפונית השלישית (149 - 146), עזרובעל כתב יצירת תנחומים שהוקדשה לבני מולדתו האומללים. ב-127, שנתיים אחרי מותו של קרנאדס, עזרובעל ששינה את שמו לקליטומאכוס, הפך לראש האקדמיה האפלטונית באתונה והמשיך לשמש בתפקיד זה עד מותו. אחד מתלמידיו היה פילון מלאריסה.

==יצירתו==
קליטומאכוס כתב כארבעים ספרים שמהם שרדו אחדים בלבד. מטרתם העיקרית של ספרים אלה הייתה להפיץ בציבור את רעיונותיו הפילוסופיים של מורהו קרנאדס, שבהם החזיק ושמהם לא סטה מעולם. גם יצירת התנחומים של קליטומאכוס לבני מולדתו הייתה מבוססת על דבריו של קרנאדס, ונועדה להציג את כוחה של הפילוסופיה לשמש כנחמה על צרות החיים.

ספריו של קליטומאכוס זכו בהערצתו של קיקרו שעשה בהם שימוש ביצירותיו ובהן "על הנבואה" ו "על טבע האלים". שניים מספריו של קליטומאכוס הוקדשו למשורר הרומאי גאיוס לוקיליוס ולקונסול לוקיוס מרקיוס קנסורינוס - מה שמצביע על כך שיצירותיו זכו להערצה ברומא.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פילוסופים של העת העתיקה
קטגוריה:קרתגים
קטגוריה:פיניקים
קטגוריה:פילוסופיה יוונית
קטגוריה:אתונה הרומית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
זהריר הדור

זַהֲרִיר הָדוּר או זרזיר הדור (שם מדעי: Lamprotornis superbus) הוא מין במשפחת הזרזיריים, הנפוץ במזרח אפריקה, ובפרט באתיופיה, סומליה, קניה, אוגנדה וטנזניה. במדינות אחרות, זהריר הדור הוא מין פולש.

== מאפיינים ==
גודלו של זהריר הדור כ-18 עד 19 ס"מ. לבוגרים ראש שחור. גבם, זנבם, כנפיהם וחלקו העליון של החזה בצבע כחול בוהק ואילו צבעה של הבטן חום-כתום. חלק זה מופרד מהחזה הכחול בפס לבן. גם האזור שמתחת לזנב לבן. עיניו של הזהריר לבנות, וצבען מבדיל בינו לבין זרזיר הילדברנדט באופן הברור ביותר, שעיניו אדומות. צבעם של הגוזלים חום-אפרפר, ועם התבגרותם הופכות נוצותיהם ססגוניות יותר.

זהריר הדור מחפש את מזונו על האדמה. הוא ניזון הן מחרקים, רכיכות ותולעים והן מפירות וזרעים. בקרבת בני אדם, למדו הזרזירים ההדורים גם ללקט שאריות מזון. כשהם מופיעים בלהקות גדולות, הם גורמים לעיתים לנזקים לגידולים חקלאיים.

שני המינים משתתפים בבניית הקן, שצורתו כצורת כדור. בכל הטלה מוטלות ארבע ביצים, והדגירה עליהן נמשכת 12 ימים.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
קובץ:Brilliant starling small.jpg|
קובץ:Dreifarbenglanzstar 2007-09-01 199.jpg|
קובץ:Lamprotornis superbus -Wilhelma Zoo, Stuttgart, Germany -family-8a.jpg|
קובץ:Lamprotornis superbus qtl1.jpg|
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זרזיריים
קטגוריה:ארץ ישראל: זרזיריים
קטגוריה:מיני בעלי חיים פולשים בישראל
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
קטגוריה:אוגנדה: עופות
גהלניט

גהלניט הוא מינרל סורוסיליקטי (סורו ביוונית ערימה - סיליקט במבנה טטרהדרונים כפולים) של סידן ואלומיניום השייך לקבוצת המליליט.

==תכונות==
===הרכב וקריסטלוגרפיה===
נוסחת המבנה הכימי של הגהלניט היא .

הגהלניט, העשיר באלומיניום, יוצר תמיסה מוצקה עם האקרמניט ((Ca<sub>2</sub>Mg(Si<sub>2</sub>O<sub>7</sub>) העשיר במגנזיום.

הגהלניט מתגבש במערכת הטטרגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "חבורה טטרגונולית סקלנוהדרלית" <math>\bar{4}2m\ </math>, וחבורת סימטריות מרחבית P 42<sub>1</sub>m . הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=7.6850, ו-c=5.0636Å.

===תכונות פיזיקליות===
הגבישים פריזמתיים קצרים ודקים, דומים לקוביות. כמו כן המינרל מופיע בטבע בדרך כלל כמסה חסרת צורה או גרגירית. יש לו פצילות מובחנת על {001} וחלשה על {110}, והוא נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6-5 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 3.03. הגהלניט ניתך ב-1595°C.

===תכונות אופטיות===
אופטית המינרל הוא חד-צירי שלילי. מקדמי השבירה של הגהלניט הם: n<sub>ε</sub>=1.669 ו-n<sub>ω</sub>=1.658. גבישי הגהלניט שקופים, שקופים למחצה עד אטומים. מינרלים טהורים של גהלניט הם חסרי צבע, אבל בגלל זיהומים צבעם הוא בדרך כלל צהבהב, חום, חום-צהבהב, ירוק אפרפר ואפור. בשקף מנוסר הגהלניט הוא חסר צבע עד צהוב חיוור. בשל תופעת השבירה כפולה ניתן לראות גוון יוצא דופן של כחול פרוסי.

==גילוי ומקור שם==
המינרל נתגלה לראשונה ב-1815 בהר מונזוני (Monte Monzoni), עמק פאסה (Val di Fassa), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, איטליה. את שם המינרל קבע הכימאי והמינרלוג גרמני יוהאן נפומוק פון פוקס (Johann Nepomuk von Fuchs; 1856-1774) לכבודו של הכימאי הגרמני אדולף פרדיננד גהלן (Adolf Ferdinand Gehlen; 1815-1775).

==מקור ותפוצה==
הגהלניט מופיע בסלעי גיר שאינם טהורים שעברו התמרה בטמפרטורה גבוהה, בסלעי יסוד אולטרה-מאפיים עשירים בסידן ובמטאוריטים.

הושק (Hoschek) קבע ב-1974 את התגובות הכימית הבאות היוצרות גהלניט:
*2 אנורתיט + 3 קלציט = גהלניט + גרוסולר + 3 פחמן דו-חמצני
* אנורתיט + קורונדום + 3 קלציט = 2 גהלניט + 3 פחמן דו-חמצני
* גרוסולר + 2 קורונדום + 3 קלציט = 3 גהלניט + 3 פחמן דו-חמצני
* אנורתיט 2 קלציט = גהלניט + וולאסטוניט + 2 פחמן דו-חמצני
* גרוסולר + קלציט = גהלניט + 2 וולאסטוניט + פחמן דו-חמצני

תפוצת הגהלניט רחבה למדי, אבל מרבית המופעים הם תערובת של התמיסה המוצקה עם האקרמניט. מקומות בהם מוצאים גהלניט טהור יחסית כוללים את הר מונצוני (Monte Monzoni), עמק פאסה (Val di Fassa), נפת טרנטו מחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה, איטליה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); על גבעת סקווט (Scawt Hill) בסמוך ללרן ובקרניל (Carneal), מחוז אנטרים בצפון אירלנד; קמפהאוז (Camphouse), ארגיילשייר (Argyllshire), בסקוטלנד; בהר הגעש בלרברג (Bellerberg) במחוז אייפל בגרמניה; בנפת טרס הרמנס (Tres Hermanas), מחוז לונה (Luna) בניו מקסיקו שבארצות הברית; ובמכרה טרנרס (Terneras), בדורנגו שבמקסיקו. 

בישראל ניתן למצוא גהלניט בתצורת חתרורים שבאזור מדבר יהודה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Deer, W.A., Howie, R.A., and Zussman, J. (1986) Disilicates and Ring Silicates, Rock-forming minerals 1B, 2nd Ed., New York : John Wiley & Sons, pages 285-334, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webmineral.com/data/Gehlenite.shtml אתר WebMineral]
*[http://www.mindat.org/min-1668.html אתר Mindat]
*[http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/gehlenite.pdf פרויקט rruff]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סורוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
נאוטו קאן

נאוטו קאן (ביפנית: 菅 直人; נולד ב-10 באוקטובר 1946) הוא פוליטיקאי יפני, כיהן כראש ממשלת יפן בשנים 2010–2011 וכמנהיג המפלגה הדמוקרטית של יפן.

==ביוגרפיה==
קאן סיים ב-1970 תואר בפיזיקה יישומית במכון הטכנולוגי של טוקיו ועבד מספר שנים במשרד פטנטים. לאחר מספר כישלונות בניסיונותיו להיבחר לבית הנבחרים היפני, נבחר קאן לראשונה ב-1980 למושב המחוז ה-7 (כיום ה-18) של טוקיו בבית הנבחרים, כנציג מפלגת הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית. מאז ועד 2010 נבחר תשע פעמים נוספות ברציפות. קאן כיהן כשר הבריאות והרווחה בקבינט של ריוטארו האשימוטו בתקופת כהונתו הראשונה של האשימוטו כראש ממשלה, בין ינואר לנובמבר 1996, בתקופה זו זכה להערכת הציבור לאחר שחשף והודה באחריות המשרד להפצת מנות דם נגועות ב-HIV והתנצל באופן פומבי בפני הקורבנות.

בספטמבר 2000 נבחר למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית, ב-2004 התפטר לאחר שערורייה כספית בה היה מעורב, באקט מוחצן של הבעת חרטה, גילח את ראשו, עטה בגדי נזיר בודהיסטי ועלה לרגל למקדש באי שיקוקו. ב-2006 מונה קאן לסגן יו"ר המפלגה, לאחר ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות ב-2009, מונה לקבינט של יוקיו הטויאמה כשר למדע (הוחלף בתחילת 2010 על ידי טצואו קוובאטה), השר האחראי על המדיניות הפיסקלית וכסגן ראש הממשלה. בינואר 2010 מונה לתפקיד שר האוצר. לאחר התפטרותו של יוקיו הטויאמה נבחר להנהיג את המפלגה הדמוקרטית, הוא זכה לאמון שני בתי הנבחרים של יפן וב-8 ביוני הושבע על ידי הקיסר אקיהיטו לראש הממשלה.

במהלך תקופת כהונתו נאלצה יפן להתמודד עם רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שגרמה לנפגעים רבים והרס רב ופגעה קשות בתחנות הכוח הגרעיניות במחוז פוקושימה. באוגוסט 2011 הורידה סוכנות הדירוג מודי'ס את דירוג האשראי של יפן לרמה של Aa3, לראשונה מאז 2002. באותו החודש הודיע קאן על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* [http://www.nytimes.com/2010/06/04/world/asia/04japan.html Finance Chief Chosen as Next Japanese Leader], הניו יורק טיימס, 2.6.2010

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:שרי האוצר של יפן
קטגוריה:שרי המדע של יפן
קטגוריה:שרי הבריאות של יפן
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1946
צפע שריון

צפע נגרר על ידי טנק. המחצית הראשונה של שנות ה-70
צפע בעת ירי. המחצית הראשונה של שנות ה-70
צפע שריון (בראשי תיבות צפ"ש) הוא אמצעי לפריצת שדות מוקשים, שפותח ביחידת יפת"ח בפיקודו של דוד לסקוב בשנות ה-70 של המאה ה-20. האמצעי נמצא בשימוש חיל ההנדסה הקרבית של צה"ל והאפקט שלו נחשב להרסני במיוחד.

== עקרון פעולה ==
הצפ"ש הוא התקן המשגר רקטה מלאת חומר נפץ הודף המחוברת לשרשרת ועליה מטעני C-4 רבים. הרקטה משוגרת עם השרשרת אל קצה שדה המוקשים ואז מתפוצצת ביחד עם שרשרת המטענים שעליה. עוצמת הפיצוץ המשולב יוצרת לחץ חזק מאוד בקרקע הגורם לפיצוץ כל המוקשים (שפועלים על מנגנון הפעלה של לחץ רגעי) בסביבה, ויוצרת מעבר נקי באורך של 120 מטר וברוחב 6–8 מטרים. 

בעבר הצפ"ש הותקן בחלק האחורי של הזחל"ם מדגם M3 ששימשו את צה"ל. מאוחר יותר, עם הסבת המערך לנגמ"שים, פותחו עבור הצפ"ש עגלות הנגררות מאחורי רכב קרבי משוריין כגון טנק או נגמ"ש הנדסי (דוגמת הפומ"ה). קיימים שני דגמים של צפ"ש: דגם חד-קני וצפ"ש B דו-קני ששקל . על יצול העגלה, המחבר אותה לרק"ם, ישנו כבל המחבר בין מערכת השיגור למערכת בקרת הירי.

כל מערכת צפ"ש עולה כמה עשרות אלפי דולרים.

=== מערכות דומות ===
קיים דגם קטן יותר לחי"ר, הנקרא "צפע חי"ר" וכן מערכת דומה לחי"ר בשם "שביל הזהב" ונועדה להפעלה בסמטאות צרות וממולכדות. 

עגלה 34 הייתה עגלה שנגררה על ידי טנק, בדרך כלל טנק עם מגוב או מגוב נוכרי לפילוס מוקשים בשדה מוקשים. בתוך העגלה היה שרשור של מטענים בצורת שרוול בד שבתוכו מטעני חנ"ם המחוברים זה לזה.

ב-2008 רכש צה"ל מערכת פריצת שדות מוקשים דומה בשם "חטפן", הנגררת גם היא בעגלה, ויכולה להיות מתופעלת גם באמצעות נגמ"שי ה-M-113 של כוחות המילואים.

== שימוש ==
השימוש הידוע ביותר בצפ"ש התרחש במלחמת לבנון הראשונה. מג"ד 601, פיני דגן, התקדם עם כוחותיו אל עבר רחובות ביירות כשאיתו עגלה ובה צפ"ש. הרחוב היה ממולכד ומחבלים רבים התבצרו בבתים והכינו מארב. דגן החליט לא לסכן את הכוחות והורה לטהר את הרחוב באמצעות ירי צפ"ש. הפיצוץ היה הרסני ומעוצמתו נהרסו כל הבתים משני צידי הרחוב. אחרי הפעולה קודם דגן לדרגת סגן-אלוף.

במלחמת לבנון השנייה השתמש כוח הנדסה קרבית בצפ"ש כדי להחריב את הקסבה של מארון א-ראס. על-פי ההערכות, נהרגו בפיצוץ עשרות לוחמי חזבאללה, שהתחפרו בקסבה.

במהלך מבצע עופרת יצוקה השתמשו כוחות ההנדסה בצפ"ש לפרוץ צירים ולהשמיד מטענים 5 פעמים, 4 פעמים מהן השימוש היה בשטח בנוי. בעקבות המבצע ביקש צה"ל להצטייד במערכות דומות תוצרת ארצות הברית.

במלחמת חרבות ברזל גדוד 605 שיגר מספר רב של צפ"שים ברחבי רצועת עזה על מנת לפלס את הדרך בשכונות כגון אלכרמה, אל בורייג', זייתון ועוד.

== ראו גם ==
* אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי
* CARPET - רקטות ריצוף לפריצת שדות מוקשים, תוצרת רפא"ל (בשימוש חיל ההנדסה הישראלי)
* Assault Breacher Vehicle (בראשי תיבות ABV) - טנק הנדסה אמריקאי המשתמש במערכת דומה

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090303191237/http://mazi.idf.il/4990-5656-HE/IGF.aspx צפ"ש - צפע שריון], באתר זרוע היבשה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חיל ההנדסה הישראלי: אמצעי לחימה
קטגוריה:אמצעי לחימה ישראליים
ציון פלמסטיד

קבוצת [[הדובה הגדולה מתוך אטלס הכוכבים של פלאמסטיד]]
ציון פלמסטיד (באנגלית: Flamsteed designation) הוא שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים שהומצאה על ידי האסטרונום הצרפתי ז'רום לאלנד בסוף המאה ה-17. השיטה הופיעה לראשונה בתרגום לצרפתית של אטלס הכוכבים מאת האסטרונום המלכותי הבריטי ג'ון פלמסטיד, ושפורסם על ידי אייזק ניוטון ואדמונד היילי ובניגוד לרצונו של פלמסטיד, בשם "Historia Coelestis Britannica". השיטה מבוססת על מספור הכוכבים של כל קבוצת כוכבים ממערב למזרח, על פי העלייה הישרה שלהם ואחרי המספר בא השם בלטינית של קבוצת הכוכבים לה שייך הכוכב, בנטיית השייכות. בעברית נהוג לתרגם את שם הקבוצה ולהשתמש בתיאור מקום (לדוגמה, Cygni 61 - 61 בברבור).

הקטלוג המקורי של פלמסטיד הכיל 2554 כוכבים וזכה לפופולריות במאה ה-18 אך בימינו משתמשים בו כמעט רק עבור כוכבים שאין להם ציון באייר ולעיתים גם עבור כוכבים בעלי ציון באייר הכולל סימוני משנה (למשל <math>\rho^1</math> בסרטן נקרא לעיתים 55 בסרטן). מכיוון שפלמסטיד צפה בכוכבים מאנגליה הקטלוג לא כלל את הכוכבים של קבוצות הדרום. בשנת 1874 פרסם האסטרונום בנג'מין גולד קטלוג כוכבים של שמי הדרום בשם "אורנומטריה ארגנטינה", ובו צוינו כוכבי הדרום על פי השיטה של ג'ון פלמסטיד. ציון זה של כוכבי הדרום לא זכה לפופולריות ונעלם, למעט הכוכב 82 בארידנוס והצביר 47 בטוקאן, ששמרו על הציון שניתן להם על ידי גולד.

בשל נקיפת ציר כדור הארץ סדר הכוכבים ממזרח למערב משתנה באיטיות כך שבמספר מקרים ציוני פלמסטיד לא תואמים את סדר הכוכבים. בשל שינויים בהגדרת הגבולות של קבוצות הכוכבים עברו מספר כוכבים בעלי ציון פלמסטיד לקבוצה אחרת ולמרות המעבר נשארו שמות הכוכבים ללא שינוי וכך למשל הכוכב 10 בדובה הגדולה נמצא למעשה בשטחה של קבוצת לינקס בעוד שהכוכב 41 בלינקס נמצא בקבוצת הדובה הגדולה. כמו כן פלמסטיד עצמו הכניס טעויות לקטלוג. בשל זיהוי שגוי של כוכב הלכת אורנוס ככוכב רגיל הוא נתן לו את הציון 34 בשור. הכוכב שזכה לציון 3 בקסיופאה לא זוהה מעולם ומשערים שפלמסטיד צפה בהופעתה של סופרנובה ששרידיה מהווים את קסיופאה A.

קטגוריה:אסטרונומיה תצפיתית
קטגוריה:שמות
מועדון הוקי בת ים

מ. ה. בת י-ם הוא מועדון הוקי קרח ישראלי שנוסד ב-1988, קבוצת המועדון משחקת בליגת ההוקי קרח הישראלית וזכתה באליפות ישראל לראשונה בעונת 1994/95.
קבוצת המועדון משחקת במדים בצבעים כחול, לבן ושחור. בעונת 2015/16 זכתה קבוצת המועדון באליפות ישראל, 21 שנים לאחר הזכייה הראשונה. בעונת 2017–2018, לאחר שמועדון הוקי בת ים סיימה ראשונה בטבלת הליגה הסדירה, השלימה מועדון הוקי בת ים זכייה נוספת לאחר ניצחון בגמר 2:5 מול קבוצת CIHS מטולה, במרכז קנדה .

==סטטיסטיקה==
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
===ליגת ההוקי קרח הישראלית===
{| class="wikitable sortable"
|-
! עונה !! ליגה !! מש' !! נצ' !! נצה' !! הפה' !! הפ' !! נק' !! שעז' !! שעח' !! מיקום !! תארים
|-
| 2011/12 || ליגת העל || 15 || 11 || 1 || 0 || 3 || 35 || 69 || 31 || 2 || הפסידה בגמר 2:1 בפנדלים למכבי צעירי מטולה
|-
| 2012/13 || ליגת העל || 6 || 1 || 0 || 0 || 5 || 3 || 14 || 33 || 6 ||
|-
| 2013/14 || ליגת העל || 12 || 7 || 1 || 1 || 3 || 24 || 62 || 48 || 5 ||
|-
| 2014/15 || ליגת העל || 16 || 7 || 0 || 1 || 8 || 22 || 55 || 55 || 8 ||
|-
| 2015/16 || ליגת העל || 12 || 9 || 0 || 0 || 3 || 27 || 93 || 32 || 1 || אליפות ישראל (ניצחון בגמר 6:3 נגד מונפורט מעלות)
|}

===בינלאומי===
{| class="wikitable sortable"
|-
! עונה !! תחרות !! מש' !! נצ' !! נצה' !! הפ' !! הפה' !! נק' !! שעז' !! שעח' !! מיקום !! תארים
|-
| 2010/11 || הגביע הקונטיננטלי || 2 || 0 || 0 || 2 || 0 || 0 || 3 || 23 || 3 ||
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קבוצות הוקי קרח ישראליות
קטגוריה:בת ים: ספורט
הוקס חיפה

מועדון ההוקי הנצים חיפה הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מהעיר חיפה שהוקם בשנת 1990 ומשחק בליגת העל בהוקי קרח. צבעי מדי הבית הם אדום ולבן. הקבוצה הוקמה בעקבות פתיחת מגרש להחלקה על הקרח הראשון באזור חיפה, בעיר קריית מוצקין. כעבור זמן מוקד ההחלקה על הקרח עבר לקניון לב המפרץ.

==סטטיסטיקה==
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
{| class="wikitable sortable"
|-
! עונה !! ליגה !! מש' !! נצ' !! נצה' !! הפה' !! הפ' !! נק' !! שעז' !! שעח' !! מיקום !! תארים
|-
| 2011/12 || ליגת העל || 15 || 8 || 0 || 0 || 7 || 24 || 52 || 42 || 4 ||
|-
| 2012/13 || ליגת העל || 6 || 2 || 0 || 0 || 4 || 6 || 12 || 19 || 5 ||
|-
| 2013/14 || ליגת העל || 12 || 6 || 1 || 1 || 4 || 21 || 31 || 31 || 6 ||
|-
| 2014/15 || ליגת העל || 14 || 7 || 0 || 0 || 7 || 21 || 47 || 37 || 5 ||
|-
| 2015/16 || ליגת העל || 10 || 2 || 0 || 0 || 8 || 6 || 28 || 43 || 8 ||
|}

==תארים==
ליגת העל בהוקי קרח
* זכייה (6): 1990, 1991, 1994, 2006, 2007, 2008

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://hawkshaifa.com האתר הקבוצה]

קטגוריה:קבוצות הוקי קרח ישראליות
קטגוריה:רובע המפרץ
קטגוריה:חיפה: מועדוני ספורט
אייסטיים הרצליה

אייסטיים הרצליה (בתרגום מאנגלית: זמן קרח הרצליה) הוא מועדון הוקי קרח ישראלי אשר מתמודד בליגת ההוקי קרח הישראלית וזכה באליפות 2009 אחרי שגבר על מ.ה. מעלות בגמר הליגה. צבעי המדים של הקבוצה הם צהוב, לבן וכחול כהה. הקבוצה חברה באגודת מכבי.

==תארים==
* אליפות ליגת ההוקי קרח הישראלית: 2009

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.maccabisport.org/page.asp?id=826&par=126&cycl=4 דף הקבוצה באתר תנועת מכבי ישראל]

קטגוריה:קבוצות הוקי קרח ישראליות
הרצליה
קטגוריה:הרצליה: מועדוני ספורט
מונפורט מעלות

מונפורט מעלות הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מליגת ההוקי קרח הישראלית שנוסד בשנת 1999. מדי הבית הם שחור ולבן. בשנת 2010 הקבוצה זכתה באליפות הרביעית בתולדותיה לאחר ששנה קודם לכן הובסה על ידי מ.ה. הרצליה בגמר הליגה. בעונת 2011, שוב הפסידה את גביע האליפות לאחר שהובסה 5:1 על ידי מ.ה. מטולה.

==סטטיסטיקה==
מקרא: מש' = משחקים, נצ' = ניצחונות, נצה' = ניצחונות בהארכה, הפ' = הפסדים, הפה' = הפסדים בהארכה, נק' = נקודות, שעז' = שערי זכות, שעח' = שערי חובה.
{| class="wikitable sortable"
|-
! עונה !! ליגה !! מש' !! נצ' !! נצה' !! הפה' !! הפ' !! נק' !! שעז' !! שעח' !! מיקום !! תארים
|-
| 2011/12 || ליגת העל || 15 || 9 || 0 || 1 || 5 || 28 || 85 || 40 || 3 ||
|-
| 2012/13 || ליגת העל || 12 || 9 || 0 || 0 || 3 || 27 || 53 || 28 || 2 || סגנית אלופת ישראל (הפסידה 1:4 בגמר לראשון דווילס)
|-
| 2013/14 || ליגת העל || 12 || 7 || 1 || 1 || 3 || 24 || 45 || 25 || 3 ||אלופת החטיבה הצפונית
|-
| 2014/15 || ליגת העל || 12 || 8 || 0 || 1 || 3 || 25 || 63 || 36 || 3 ||אלופת החטיבה הצפונית
|-
| 2015/16 || ליגת העל || 12 || 9 || 1 || 0 || 2 || 29 || 70 || 28 || 2 || סגנית אלופת ישראל (הפסידה 3:6 בגמר למועדון הוקי בת ים)
|}

קטגוריה:קבוצות הוקי קרח ישראליות
קטגוריה:מעלות-תרשיחא: ספורט
47 בטוקאן

47 בטוקאן (מצוין גם כ-ξ (קסי) בטוקאן או כ-NGC 104) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים טוקאן הנמצא במרחק כ-13,400 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כמיליון כוכבים. זהו הצביר הכדורי השני הכי הבהיר בשמים (אחרי ω בקנטאור) ואחד הקרובים ביותר לכדור הארץ.

== היסטוריה ==
הצביר התגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי בשנת 1751 ותואר על ידו כערפילית. למעשה הוא זוהה עוד לפני כן ככוכב וקיבל בשנת 1603 את ציון באייר "ξ בטוקאן". האסטרונום הסקוטי ג'יימס דנלופ זיהה בשנת 1826 שמדובר בצביר כדורי וכלל אותו בקטלוג של גרמי שמיים עמוקים שפורסם על ידו ב-1828. למרות זאת ואף על־פי שגם ג'ון הרשל זיהה את הצביר בשנת 1834, קיבל הצביר את הציון "47 בטוקאן" בקטלוג בכוכבים "אורנומטריה ארגנטינה" שפורסם בשנת 1874 על ידי בנג'מין גולד וכינוי זה הוא המקובל כיום (לצד NGC 104). ציון זהו אחד משני הציונים היחידים (השני הוא 82 בארידנוס) ששרדו מהקטלוג וסופחו לציוני פלמסטיד.

== תצפית ==
הצביר נמצא בקצה הדרומי של קבוצת טוקאן, מעט מערבית לענן מגלן הקטן. בשל מיקומו הדרומי לא ניתן לראותו כלל מאירופה או מהמזרח התיכון. ללא ציוד עזר נראה הצביר כמו כוכב חלש, אך די במשקפת כדי להבחין שמדובר בגרם שמים עגול עם בהירות נראית גדולה יותר במרכז מאשר בהקף. טלסקופ חובבים איכותי מאפשר להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם מדרגת בהירות 14.

== מאפייני הצביר ==
צילום מוגדל של קטע מ-47 בטוקאן המראה כוכבים כחולים מתעכבים
קוטרו של 47 בטוקאן הוא כ-120 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש כ-13,400 שנות אור, כך שגודלו הזוויתי הוא כ-31 דקות קשת - כגודלו הזוויתי של הירח המלא. הצביר מכיל כמיליון כוכבים, מסתו הכוללת היא כמיליון מאסות שמש ועוצמת הארתו הכוללת גדולה פי 360,000 משל השמש. הספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי G4. גילו מוערך למעלה מ-10 מיליארד שנים.

תצפיות שנערכו בצביר גילו 22 פולסארים בעלי זמן מחזור של 1-10 מילישניות - קצר בהרבה מזמן המחזור של רוב הפולסארים. כמו כן התגלו במרכז הצביר 21 כוכבים כחולים מתעכבים - כוכבים מאסיבים וחמים שגילם אינו תואם את גילם של שאר כוכבי הצביר, שכן כוכבים בעלי מאסה גדולה אינם חיים מיליארדי שנים, כגילו של הצביר. ההסבר המקובל לשתי התופעות הוא שבמרכז הצפוף של הצביר, שם המרחק הממוצע בין כוכבים סמוכים עשוי להיות כעשירית שנת אור בלבד, מתרחשות התנגשויות של כוכבים קטנים יותר. התנגשויות אלו עשויות ליצור כוכבים מאסיבים וחמים יותר מהכוכבים המקוריים וכן להביא לקריסה של מערכת זוגית לכוכב יחיד שמתוך שימור תנע זוויתי יסתובב סביב עצמו במהירות גבוהה במיוחד, ולאחר שיסיים את חייו, יהפוך לכוכב נייטרונים המסתובב סביב עצמו במחזוריות של אלפיות השנייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.seds.org/messier/xtra/ngc/n0104.html 47 בטוקאן] באתר SEDS.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צבירים כדוריים
קטגוריה:קבוצת הכוכבים טוקאן
ההתאחדות הישראלית להוקי קרח

ההתאחדות הישראלית להוקי קרח או איגוד ההוקי קרח הוא הגוף המנהל את נבחרת ישראל בהוקי קרח (על שלל מבניה) וליגת ההוקי קרח הישראלית, שהוקם לראשונה ב-1 במאי 1991 והוא חבר בפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF).

בקיץ 2023, ההתאחדות פורקה בעקבות התנהלות כספים בעייתית והוקמה מחדש בשם איגוד ההוקי קרח עם הנהלה חדשה. עד 2023 שימש מרכז קנדה במטולה כמטה ההתאחדות. מאז הארגון מחדש, משמש מרכז OneIce Arena במושב תנובות למטה החדש.

== היסטוריה ==
ההוקי קרח בישראל נולד עם פתיחת מגרש הקרח הראשון בישראל בשנת 1986 בקריית מוצקין. התאחדות ההוקי וההחלקה על הקרח בישראל הוקמה ב-1988 והצטרפה לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) ב-1991.

בתחילה שיחקה ישראל בדרג השלישי של אליפות העולם בהוקי קרח ב-1992.

התאחדויות ההוקי וההחלקה על הקרח פוצלו לבסוף כשהספורט נהיה לחזק ועצמאי יותר, אז נקראה בשם פדרציית ההוקי קרח של ישראל.

ב-2023 ההתאחדות פורקה בעקבות התנהלות כספים בעייתית ובמקומה הוקם ״איגוד ההוקי קרח הישראלי״, עם הנהלה חדשה.

==יושבי ראש ההתאחדות==
{| class="wikitable" border="1"
! שם
! שנים בתפקיד
|-
| לב גנין
| 1991–1995
|-
| סרגי מטין
| 1995–2010
|-
|קונסטנטין ברתצ'יקוב
|2010–2011
|-
| ערן אהרונוביץ'
| 2011–2013
|-
| יבגני גוסין
| 2013–2018
|-
| לבב ויינברג
| 2018—2023
|}

==ראו גם==
* ליגת ההוקי קרח הישראלית
* ליגת ההוקי רולר הישראלית
* נבחרת ישראל בהוקי קרח

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

התאחדות
הוקי
ניו יורק (מגזין)

"ניו יורק" (באנגלית: New York) הוא מגזין, דו שבועון, היוצא לאור בניו יורק, העוסק בתרבות, פוליטיקה וסגנון. המגזין נוסד בשנת 1968 על ידי מילטון גלייזר וקליי פלקר כמתחרה ל"ניו יורקר". בשנת 2005 עמדה תפוצת המגזין על 437,181, כאשר 94.6% מהגיליונות מופצים למנויים. לאתר האינטרנט של המגזין נכנסים 1.1 מיליון גולשים מדי חודש.

תוכן המגזין אומנם כולל פחות חדשות ארציות ויותר סיפורים בסגנון רכילות-צהובונים, אך במשך השנים התפרסמו בו מספר רב של מאמרים בולטים על הפוליטיקה של העיר ושל ארצות הברית. המגזין היה אחד מהראשונים שעסקו ב"סגנון חיים", וסגנונו הועתק על ידי כמה מגזינים מקומיים נוספים בארצות הברית. מאחר שהוא היחיד מביניהם אשר יוצא לאור על בסיס דו שבועי, הוא מכיל דיווחים מעודכנים יותר ממתחריו.

למגזין מספר אתרי אינטרנט בנושאים שונים: "NYmag.com", "Vulture", "The Cut" ו-"Grub Street".

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.nymag.com/ אתר האינטרנט של המגזין] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:ניו יורק: עיתונים
בית הכנסת החדש (באד קיסינגן)

בית הכנסת החדש בעיר באד קיסינגן בבוואריה שבפרנקוניה התחתית, היה בית כנסת היסטורי שהוקם בשנות 1900-1902. המבנה ניזוק בפרעות ליל הבדולח ולאחר מכן, ב-1939 נהרס כליל.

== היסטוריה ==
ידוע על קיומה של קהילה יהודית בבאד קיסינגן כבר מימי הביניים. בשנת 1705 הוקם בעיר בית כנסת לא רחוק מרחוב היהודים בעיר, שבנייתו הותרה במסגרת דמי החסות ששילמו היהודים לקיסר. במאה ה-19 הקהילה שגשגה וגדלה ושימשה כמרכז הקהילות היהודיות בצפון פרנקוניה, ובשנת 1851, נסתר בית הכנסת הקודם והוקם במקומו מבנה שכונה: "בית הכנסת הישן". עקב המספר הגדל והולך של חברי הקהילה היהודית בית הכנסת הפך לצר מדי וגם הוא נהרס בשנת 1927.

בשנת 1894 החל האדריכל הגרמני קרל קראמפף בתכנון בית כנסת חדש לפי דגם ביה"כ בבאדן-באדן, שנבנה בסגנון נאו רומנסקי. הכוונה הייתה לבנות בית כנסת שתייצג בכבוד את הקהילה היהודית, מבלי להתבלט מדי בסביבה הנוצרית. הבנייה החלה בסתיו 1899 ובשנת 1902 נערך טקס חנוכת הבית רב משתתפים, שבה נטלה חלק גם חלק מהאוכלוסייה הלא יהודית בעיר. אורך בית הכנסת היה 33 מטר על 18 מטר רוחב, ובאולם התפילה היו 200 מקומות ישיבה ו-120 בעזרת נשים.

חזן בית הכנסת היה לודוויג שטיינברגר, אביו של חתן פרס נובל לפיזיקה ג'ק שטיינברגר.

==חורבן==

בפוגרום בליל הבדולח הוסב נזק רב למבנה. חודש לפני כן סינן ראש מחוז היימבאך כי "קיומו של בית הכנסת היא שאלה של זמן". במרץ 1939 החליטה מועצת העירייה בעידודו של סגן ראש העיר ווילי מסרשמידט שהמבנה רעוע מדי ויש להרסו, למרות שמנהל המחוז ד"ר קונארד הצביע על כך שעלויות ההריסה גבוהות מדי ולפי הביטוח ניתן לתקן את הנזק. על אף שלא כולם הסכימו להריסה, רק מעט העזו להתנגד בגלוי. אחד מאלו שהביעו התנגדות גלויה היה הכומר הקתולי של העיר פרנץ הארטינגר שמתח ביקורת על ההריסה במהלך שיעור דת. מאוחר יותר הכחיש זאת הארטינגר, וההליכים שנפתחו נגדו בבית המשפט בבמברג בוטלו.

ב-1949 הובאו למשפט 14 ממשתתפי הפוגרום, ואחד ממנהיגיה נשפט לשתיים וחצי שנות מאסר. 12 הנתבעים הנותרים, ביניהם סגן ראש העיר, שוחררו "מחוסר ראיות" או "חוסר עדויות". בשנת 1951, לאחר משא ומתן ממושך שילמה העיר פיצויים בדף 165,000 מארק גרמני לארגון ניצולי שואה.

באתר בית הכנסת ההיסטורי קיים שלט הנצחה מאז 1967 ובשנת 2002 הונחה שם אנדטה חדשה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.architectura-virtualis.de/rekonstruktion/badkissingen.php?lang=de&img=0&PHPSESSID=cd37ld3h8kfhqb9cfhrkditfp0 שחזור ווירטואלי של בית הכנסת החדש בבאד קיסינגן] 
* [http://www.alemannia-judaica.de/bad_kissingen_synagoge.htm בית הכנסת באתר alemannia-judaica] 

==הערות שוליים==

באד קיסינגן
באד קיסינגן
קטגוריה:בוואריה: מבנים
אנשי החוק

אנשי החוק היא סדרת טלוויזיה משטרתית תיעודית ישראלית המציגה אירועים שונים בעבודת משטרת ישראל. העונה הראשונה שודרה באביב וקיץ 2010 בערוץ yes stars Action. בעקבות ההצלחה, חודשה התוכנית לעונה שנייה שעלתה ב-15 במאי 2011 שכוללת 20 פרקים.

==מבנה התוכנית==
בכל פרק בסדרה מוצג מעשה פשע אחד או יותר, כשצוות הצילום מתלווה אל שוטר ומתעד את הטיפול שלו ושל צוותו באירוע. התיעוד כולל, בדרך כלל, תדריך רקע קצר של השוטר, את פעולתו והסברים נוספים. התוכנית מופקת בשיתוף דוברות משטרת ישראל ושואבת השראה מהסדרה האמריקנית COPS.<br />
בפרקיה השונים של הסדרה טופלו אירועים כמו שוד בתחנת דלק, עסקאות סמים, גנבת רכב, זיוף רכב, אלימות על רקע מיני, קטטות, ועוד.

==ראו גם==
* שוטרים - סדרה דוקומנטרית משנת 1999 ששודרה בערוץ 2.

==קישורים חיצוניים==
* 
* נמרוד דביר, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART2/096/787.html כחול לבן: על "אנשי החוק"], באתר nrg, 21 באפריל 2010
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:Yes הטלוויזיה בלוויין: תוכניות וסדרות
צארבץ

הכניסה למצודה
מפת [[וליקו טרנובו בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה]]
צַארֶבֶץ (בבולגרית: Царевец) היא מצודה מימי הביניים הנמצאת על גבעה בעלת אותו שם בעיר וליקו טרנובו שבצפון בולגריה. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה בין השנים 1185–1393 העיר נקראה טרנובו, והייתה עיר הבירה, ומרכז השלטון - ארמון הצאר וכנסיית הפטריארך היו בצַארֶבֶץ.

==היסטוריה==
העדות המוקדמת ביותר להתיישבות היא מהאלף השני לפנה"ס. במאה הרביעית התיישבו שוב במקום ובמאה החמישית הוקמה במקום מצודה ביזנטית. בניית המצודה הבולגרית החל מהמאה ה-12, עם כינונה של האימפריה הבולגרית השנייה, שבירתה הייתה בווליקו טרנובו. אז הפכה המצודה לחשובה ביותר בבולגריה.

בשנת 1393 המצודה נכבשה על ידי סולימאן צ'לבי, בנו של באיזיט הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית, לאחר 3 חודשי מצור. היא הוחרבה ונשרפה ב-17 ביולי, והאירוע סימל את סופה של האימפריה הבולגרית.

שיחזור המצודה החל בשנת 1930 בתקופת ממלכת בולגריה, והסתיימה בשנת 1981 - לכבוד 1,300 שנים לתחילת העצמאות הבולגרית.

==המבנים==
המצודה מתנשאת על גבעה המזדקרת מעל עמק בו זורם הנהר יאנטרה. מוקפת חומות שעוביין עד 3.6 מטר, עם 3 שערים. השער הראשי - הכניסה המערבית ביותר עם גשר מתרומם, בה ממוקמת הכניסה הקיימת כיום.

ארמון הצאר ממוקם במרכז המצודה, מוקף בחומה נוספת ובה שני מגדלים. בארמון נמצא חדר הכס, כנסיית הארמון, ואגף מגורים.

בראש הגבעה ממוקמת כנסיית וארמון הפטריארך, שנבנו על שרידי כנסייה עתיקה יותר. הכנסייה שוחזרה בשנת 1981, ועל קירותיה צוירו בשנת 1985 ציורי קיר בסגנון מודרני, המתארים מוטיבים נוצריים, אך גם אירועים מתקופת האימפריה הבולגרית השנייה.

מגדל בלדווין (Балдуинова кула) בצד הדרומי של המצודה, הוא שחזור של מגדל בסגנון ימי הביניים ממצודה בולגרית אחרת, במקום בו היה מגדל קדום יותר שבו נכלא ומת בלדווין הראשון שליט האימפריה הלטינית.

ארכאולוגים מצאו על הגבעה שרידים של כ-400 מבנים שונים שנבנו רובם בימי הביניים, כולל 22 כנסיות וארבעה מנזרים.

בצד הצפוני של המצודה, על צוק המתנשא בגובה רב מעל הנהר, נמצא "סלע ההוצאה להורג", ממנו היו דוחפים את הנידונים למוות אל מותם.
תמונה פנורמית

==חיזיון אור-קולי==
מאז 1985 מתקיים במקום בשעות הערב המאוחרות חיזיון אור-קולי אם הגיעו מספיק תיירים לעיר, המופע משלב אורות ובהם קרני לייזר, מוזיקה דרמטית עם פעמוני כנסייה והוא מתאר את תולדות המקום ואת ההיסטוריה של בולגריה.

==גלריה==
<gallery perrow=5>
קובץ:В.Търново-270.jpg|חומת המצודה מעל הנהר
קובץ:Bal.Kyla.jpg|מגדל בלדווין
קובץ:Veliko Tarnovo TodorBozhinov (20).JPG|השער הראשי
קובץ:Veliko Tarnovo TodorBozhinov (16).JPG|פסל אריה בכניסה, לפני השער
קובץ:Dvorec.jpg|שחזור ארמון הצאר
קובץ:Patriarshia Tarnovo Bulgaria.JPG|כנסיית הפטריארך
קובץ:צארבץ 03.jpg|ציורי קיר מודרניים על קירות כנסיית הפטריארך
קובץ:צארבץ 04.jpg|החומה ומגדל שמירה, מעל עמק הנהר
קובץ:צארבץ 02.jpg|"סלע ההוצאה להורג" - גבוה מעל עמק הנהר
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.veliko-tarnovo.net/index.php?page=dir&dir_id=1&subdir=2&content=3 צארבץ באתר הרשמי של העיר וליקו טרנובו]

קטגוריה:בולגריה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:בולגריה: ביצורים
אלכסיי ונציאנוב

אלכסיי גַברילוביץ' וֵנֵצִיַאנוֹב (ברוסית: Алексей Гаврилович Венецианов; 18 בפברואר 1780 – 16 בדצמבר 1847) היה צייר רוסי, מטובי ציירי תקופתו, מורה לציור ומייסד "אסכולת ונציאנוב".

== ביוגרפיה ==
ונציאנוב נולד במוסקבה במשפחת סוחר ממוצא יווני שהגיע לרוסיה במהלך מחצית המאה ה-18. הוא התחיל ללמוד ציור באופן עצמאי ולאחר מכן היה תלמיד של ולדימיר בורוביקובסקי. צייר דיוקנאות, ובמקביל עבד בשירות המדינה.

בשנת 1808 החל לערוך ירחון סאטירי מצויר, שתוך מספר חודשים נאסר לפרסום. בשנת 1811 התקבל כחבר באקדמיה לציור. בשנת 1812, במהלך המלחמה עם צרפת הוא צייר קריקטורות על החיילים הצרפתים. בשנת 1819 עזב את שירות המדינה, רכש אחוזה בכפר בקרבת טבר ועבר להתגורר בה. ייסד במקום בית ספר לציור שבו למדו במהלך תקופת קיומו כ-70 ציירים לרבות אלכסיי טיראנוב.

בשנת 1824 השתתף בתערוכה בסנקט פטרבורג וזכה להצלחה רבה. למרות זאת, ניסיונו להתקבל כמורה לציור באקדמיה לציור לא צלח. ניהול בית הספר הפרטי דרש השקעה רבה, ולוונציאנוב היה קשה מאוד לעמוד בה. בתחילת שנות ה-30 העניק לו הצאר תואר "צייר החצר". כתוצאה מכך הוא התחיל לקבל מלגה חודשית ללא צורך בתמיכה נוספת. הדבר איפשר לו להמשיך בניהול בית ספרו.

ונציאנוב נחשב למומחה לציור המתאר את החיים הכפריים ברוסיה.

ציוריו מוצגים במוזיאון הרוסי ובגלריית טרטיאקוב.

==עבודות==
<gallery>
Venetsianov Reapers.jpg|איכרים
Venetsianov Peasant Girl with Cornflowers.jpg |אישה עם פרחים, 1821-1823
Aleksey_Venetsianov_-_На_пашне._Весна_-_Google_Art_Project.jpg|אביב, 1827
Venetsianov Girl In Shaul.jpg|בחורה עם כיסוי ראש
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידי 1780
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:מורים לציור
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1847
שביל עמי

בטיילת "שביל עמי"
ראפטינג ליד הירדן, בקטע של דרך שביל עמי, ב-23 באוקטובר 2017. 
שביל עמי הוא טיילת לאורך הגדה המזרחית של נהר הירדן, המובילה מעמיר לשדה נחמיה וגשר יוסף. הטיילת קרויה על שם עמי פלד, תלמיד תיכון שנהרג בשנת 1990 בתאונת דרכים כשרכב על אופניו על הגשר המחבר בין קיבוץ עמיר לקיבוץ כפר בלום.<ref></ref> 

ברצפת הבטון של הטיילת משובצים פסוקים מהתנ"ך המאזכרים את נהר הירדן. פסוקים בהם מוזכר שם האלוהים הוסרו לבקשת חוגים דתיים.

קטע הירדן שהטיילת עוברת לאורכו משמש גם לשייט קייקים ולרפטינג, וכן פועל בו מתקן אומגה מעל לירדן, מכפר בלום אל הטיילת. 

בסמוך לשביל נמצא מפגש הנחלים חצבאני, בניאס ודן.

{| align=center
|<gallery widths="230px" perrow="3">
תמונה:Shvil Ami Promenade.jpg|טיילת "שביל עמי"
תמונה:פסוק בטיילת "שביל עמי".jpg|פסוק מהתנ"ך בטיילת "שביל עמי"

</gallery>
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mil-media.co.il/night/yarden.asp טיילת הירדן - שביל עמי], באתר "טיולי לילה בישראל"

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: טיילות
קטגוריה:נהר הירדן
קטגוריה:מועצה אזורית הגליל העליון
קטגוריה:עמיר (קיבוץ)
גרגוריוס השלישי

גרגוריוס השלישי (בלטינית: Gregorius III; 690 לערך – 28 בנובמבר 741) היה האפיפיור בין 11 בפברואר 731 ועד למותו. יום חגו הוא ה-10 בדצמבר.

==ביוגרפיה==
גרגוריוס השלישי נולד בסוריה. אחרי מותו של גרגוריוס השני הוא נבחר לאפיפיור וחודש לאחר מכן, ב-18 במרץ 731 נכנס לתפקידו.

תקופת כהונתו הייתה מאופיינת בהמשך המחלוקות בנושא האיקונוקלאזם עם האימפריה הביזנטית. גרגוריוס ניסה לערב את קרל מרטל בנושא על מנת להשליט שלום בין הניצים, לשווא. המחלוקת של גרגוריוס השלישי עם לאו השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית גרם לזה האחרון להכריז על הבישופויות של דרום איטליה, סיציליה, איליריה כנתונות לפטריארך קונסטנטינופול. גרגוריוס ניתק למעשה את היחסים עם ביזנטיון.

גרגוריוס המשיך במאמצי המרת הדת של השבטים בגרמניה ושלח את בוניפציוס הקדוש להמיר את דתם של תושבי צפון גרמניה.

גרגוריוס היה אחרון האפיפיורים שלא נולד באירופה, עד למינויו של פרנציסקוס בשנת 2013, פרק זמן של 1,282 שנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סורים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אנשי דת סורים
קטגוריה:נוצרים סורים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-8
קטגוריה:נפטרים ב-741
סנדרה של אלף התענוגות

סנדרה של אלף התענוגות (במקור: Vaghe stelle dell'Orsa) הוא סרט קולנוע מ-1965 בבימויו של לוקינו ויסקונטי. הסרט מהווה מעין מחווה לסיפורה של אלקטרה מן המיתולוגיה היוונית, ועוסק בנושאים של מוסר ואשמה. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה.

==שם הסרט==
הסרט הופץ במקור בישראל תחת השם "סנדרה", אך כיום מוכר יותר בשם "סנדרה של אלף התענוגות", שילוב של שמות ההפצה של הסרט בארצות הברית ("Sandra") ובבריטניה ("Of These Thousand Pleasures"). שמו המקורי של הסרט באיטלקית, "Vaghe stelle dell'Orsa", בתרגום חופשי "הכוכבים העמומים של הדובה הגדולה", נלקח מתוך פואמה מאת ג'אקומו ליאופרדי המצוטטת בסרט.

==תוכן ותגובות==
הסרט עוסק בחזרתה של אישה בשם סנדרה לבית ילדותה באיטליה לאחר שנים רבות, יחד עם בעלה האמריקאי, לשם השתתפות בטקס זיכרון עבור אביה שנרצח בידי הנאצים במחנה ריכוז. שהייתה המחודשת בבית גורמת לפרקים בעייתיים מן ההיסטוריה המשפחתית לצוף מחדש: הקשר האינטימי של סנדרה עם אחיה סורל, שהוא ספק בעל אופי מיני, מעורר אי נוחות בבעלה, בעוד שהיא ואחיה מאשימים את אימם חולת הנפש ואת בעלה החדש בקשירת קשר שגרם למותו של אביהם.

זאב רב-נוף טען כי זכייתו של הסרט בפרס אריה הזהב היא מפתיעה משום שהוא לא מתייחס, אפילו בעקיפין, לבעיות של העולם ושל האדם המודרני ובמקום זאת מתמקד בנושא ה"שולי" של גילוי עריות. הוא כינה את הסרט "עוד פרנקנשטיין, או דרקולה, בצורה מקורית מאוד".

בהניו יורק טיימס נטען שבהמשך לסרטו הקודם של ויסקונטי, "הברדלס", הסרט עוסק בהתמוטטותו של "המעמד העליון" באירופה ומהווה "זעקה מיוסרת של פרידה מן העבר".

הבמאי מיכאל הנקה סיפר שהוא הוכה בהלם כשצפה בסרט, משום שזו הייתה הפעם הראשונה בה הוא נתקל בטיפול קולנועי בנושא האלימות שלא באופן ראוותני, אלא כפי שהיא במציאות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1965
קטגוריה:סרטי לוקינו ויסקונטי
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - סרטים