OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מוקצה מחמת גופו

אבנים נחשבות למוקצה מחמת גופו, אם לא ייחדו אותן לשימוש
בהלכות שבת, מוקצה מחמת גופו הוא אחד ממיני המוקצה, שהוא - דבר שאינו לא כלי ולא מאכל אדם או בהמה, כמו למשל אבנים, עצים, חול, אבק, חתיכות זכוכית ומחט שבורה.

אם אדם רוצה לייחד אחד מאלו לשימוש בשבת, יש צורך להכינו לכך במעשה מערב שבת. שימוש אקראי באבן למשל לסגירת דלת, עדיין אינו מהווה אותה לכלי, שכן היא אינה מיועדת לתשמיש זה ואין הדרך להשתמש בה לכך, ולכן אין היא מתייחדת לשימוש זה אלא אם כן עשה בה מעשה המוכיח שהיא מיועדת לכך, למרות שמייחד אותה רק לשבת אחת, או לחלופין אם ייחד אותה לעולם לשימוש מסוים. 

לעומת זאת, דברים שהדרך היא לייחד אותם לכך, כמו למשל אבן לפצח בה אגוזים, ניתן בקלות יותר לייחד לתשמיש, ודי במחשבה כדי לייחד אותם לכך, או לחלופין בשימוש חד פעמי בחפץ לצורך המטרה לה הוא מכין אותה. דוגמה נוספת היא חתיכת צמר, שדי בכך ששם אותה על פצע פעם אחת כדי שתחשב ככלי המיועד לכך, וזאת מכיוון שהדרך היא להשתמש בצמר כדי לכסות מכות ופצעים, ולכן די בשימוש חד פעמי כדי לייחד אותו בכך.
==כלי==
כלי אינו נחשב מוקצה מחמת גופו. כאשר כלי נמצא במהלך שלבי הייצור שלו, אם ניתן לסיים את הייצור בשלב הקיים, הוא יכול להיחשב ככלי להלכות שבת. כך כתב השולחן ערוך: 

אם הכלי נשבר באופן שדרכו להיזרק, תלוי הדבר אם עדיין ניתן לעשות בו פעולה דומה לפעולה הראשונה שהייתה נעשית בו, שאז דינו ככלי, אלא אם כן זרקו אותו לאשפה לפני כניסת השבת, ואם לא ניתן לעשות בו פעולה כזו, דינו כמוקצה מחמת גופו.

==במקום נזק==
במקום שהמוקצה מחמת גופו עלול לגרום נזק, כמו למשל בקבוק זכוכית שנשבר במקום שאנשים מהלכים ועלולים להינזק מהם, מותר לפנותם, שכן חכמים לא גזרו על איסור מוקצה במקום כזה, וכן איסור טלטול בכרמלית הותר כדי לפנות את השברים.

==גרף של רעי==

בעבר, לא היו בתי שימוש, אלא היו עושים צרכים בכלי מיוחד, שהיה מאוס ועמד במקום צדדי ביותר. הצואה שבכלי, מפריעה כמובן בריחה לשהות בבית, ולכן התירו חכמים להוציא את הכלי מהבית. אם הוא במקום שהוא מפריע לו. 

מותר גם להערים בעניין, אם אדם זקוק לפנות את הכלי כדי שיוכל להתפנות שם, הוא קובע את ישיבתו ליד הכלי, באופן של דירה – מעביר לשם את מיטתו או את שולחנו, ואז כאשר הכלי מפריע לו – הוא מוציא אותו. 

החזרתו של הכלי מותרת רק אם יניח מים בתוכו. כך נאמר בתוספתא: 

למרות שמותר להוציא גרף של רעי מהבית, אמרו חכמים: אין עושים גרף של רעי לכתחילה, כאשר יש ברירה אין לעשות גרף של רעי ולסמוך על כך שיוציאו אותו; ולמרות זאת, אם בדיעבד עבר האדם ועשה גרף של רעי, מותר להוציאו.

לדעת ערוך השולחן יסוד ההיתר לטלטל גרף של רעי הוא משום כבוד הבריות. מסיבה זו, לדעתו, אם אפשר לטלטל את הדברים המאוסים על ידי גוי או קטן יש לעשות זאת.

==לקריאה נוספת==
*גולדשטוף, דוד נחום בן יעקב יוסף [http://www.seforimstore.com/Custom-Reprint-CR022101.html שערי הלכה] חלק י"א
==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hidabroot.org/CommunityDetail.asp?FaqID=55589 מוקצה מחמת גופו] באתר הידברות

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוקצה
קלאוס מיינה

קלאוס מיינה (בגרמנית: Klaus Meine) (נולד ב-25 במאי 1948 בהנובר, גרמניה) הוא זמר גרמני, הידוע בעיקר כסולנה של להקת הרוק, הסקורפיונז, וככותב השירים הבולט בה.

== ביוגרפיה ==
קלאוס מיינה הצטרף לסקורפיונז ב-1965, ומשמש מאז סולנה הראשי (והיחידי שהיה ללהקה מאז ומתמיד) וכותב השירים העיקרי בה. בין השאר כתב מיינה, ביחד עם הרמן רארבל, שהיה מתופפה של הלהקה, כמה משיריה הנודעים של הלהקה, עמם ניתן למנות את "rock you like a hurricane", וכתב לבדו שירים כמו "wind of change" ו-"a moment in a million years".

ב-1981, אחרי סיבוב הופעות, ולאורך הקלטת האלבום Blackout, איבד מיינה את קולו ונאלץ לעבור ניתוח במיתרי הקול.

מיינה דורג על ידי היט פאראדר במקום ה-22 בין זמרי המטאל של כל הזמנים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948
סנדרה נילסון

סנדרה "סנדי" לין נילסון (באנגלית: Sandra "Sandy" Lynn Neilson; נולדה ב-20 במרץ 1956) היא שחיינית עבר אמריקאית, אלופה אולימפית בעלת 3 מדליות זהב מאולימפיאדת מינכן, כולל המדליה במשחה 100 מטר חופשי ושיאנית עולם.

== ביוגרפיה ==
נילסון נולדה בברבנק, קליפורניה. היא גדלה והתאמנה באל מונטה הסמוכה. 

בכינוס הפועל התשיעי שנערך במאי 1971 בישראל זכתה נילסון במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.7 דקות.

במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקאלי, קולומביה בשנת 1971 זכתה נילסון ב-2 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:00.60 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.20 דקות ובמדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:36.73 דקות, אחרי קנדה (4:35.50 דקות).

===אלופה אולימפית===
למרות שבמבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת מינכן (1972) וגם בשלב חצי הגמר במשחקים עצמם סיימה נילסון רק במקום שלישי, היא זכתה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 58.59 שניות (9 מאיות השנייה איטי משיא העולם), לפני שירלי בבשוף בת ארצה (59.02 שניות) וכוכבת התחרות שיאנית העולם שיין גולד מאוסטרליה (59.06 שניות). בזכות ניצחון זה היא השתתפה בשני משחי השליחות וזכתה גם בהם ב-2 מדליות זהב נוספות ובשני שיאי עולם חדשים. במשחה ל-4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 3:55.19 דקות (כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 58.98 שניות), לפני מזרח גרמניה (3:55.55 דקות) ומערב גרמניה (3:57.93 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 4:20.75 דקות, במשחה חופשי ב"זינוק שליחים" היא קבעה תוצאה של 57.90 שניות, לפני מזרח גרמניה (4:24.91 דקות) ומערב גרמניה (4:26.46 דקות) ובכך הגשימה נערה זו בת ה-16 את החלום האמריקאי.

== תארים והישגים ==
* בסך הכל קבעה נילסון 3 שיאי עולם בשחייה כולם במשחי שליחות, 4 שיאי ארצות הברית אחד במשחה ל-100 מטר חופשי ו-3 במשחי שליחות, היא זכתה בשני תוארי אליפות ארצות הברית שוב אחד מהם במשחה ל-100 יארד חופשי ואחד בשליחות.
* בשנת 1986 זכתה נילסון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שיאניות עולם אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1956
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
דוד מנדלוביץ'

דוד מנדלוביץ בביקור בסין
דוד מנדלוביץ (נולד ב-11 ביולי 1962 בירושלים) הוא פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת תל אביב, ממציא ויזם. שימש כמדען הראשי במשרד המדע בין השנים 2008 ל-2010. מחקריו עוסקים באלקטרואופטיקה, צילום ממוחשב, עיבוד מידע אופטי, עיבוד וזיהוי אותות והולוגרפיה.

== ביוגרפיה ==
לאחר שירותו הצבאי דוד מנדלוביץ החל לימודים לתואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בשנת 1987. בשנתו השנייה ללימודים החל לעבוד במעבדה לאופטיקה באוניברסיטה שם נחשף לתחום האלקטרו-אופטיקה. הוא המשיך ישירות לתואר שלישי בהנדסת אלקטרוניקה באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית עמנואל מרום, אותו סיים בשנת 1991. אחר כך עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ארלנגן בגרמניה. אחר כך חזר לאוניברסיטת תל אביב כמרצה בפקולטה להנדסה.

מנדלוביץ' הוא ממציא ונכון לשנת 2011 רשומים על שמו כ-13 פטנטים הקשורים לתחום האופטיקה. הוא היה מעורב במספר יוזמות עסקיות במהלך חייו. בסוף שנות התשעים עזר לפתח מכשיר איכון המסייע לרופאי שיניים להימנע מפגיעה בעצבים בתוך הפה. לאחר מכן הקים את חברת סיבקום, אשר פיתחה מתקן משדר-מקלט לרשת תקשורת אופטית, המאפשר לאור לנוע בסיבים ולחסוך את התרגום לאות אלקטרוני. סיבקום נמכרה בשנת 2008 לחברת פדטק הברזילאית ב-30–40 מיליון דולר. לאחר מכן מנדלוביץ' היה שותף לפיתוח של אלומה סורקת בעלת טווח פעולה רחב לתחום הברקודים.
בשנת 2004 פרסם יחד עם זאב זלבסקי את הספר Optical superresolution העוסק בשיפור רזולוציה.
בשנת 2005 ייסד עם ד"ר גל שבתאי, סטודנט שלו לשעבר, את חברת טכנולוגיית הצילום אייסקווד. החברה עסקה בפיתוח של עדשה למצלמות דיגיטליות לטלפונים סלולריים בעלת יכולות גבוהות. החברה נמכרה ב-18 מיליון דולר לחברת האמריקאית טסרה.

בשנת 2012 ייסד עם שותפיו גל שבתאי וערן קלי את חברת קורפוטוניקס שעוסקת בפיתוח מצלמות דיגיטליות בעלות שני מפתחים. פיתוחי החברה עתידים להוסיף מגוון רחב של יכולות למצלמות הזעירות המותקנות במכשירים ניידים כגון זום אופטי, ביצועי צילום משופרים בחשיכה ומיפוי תלת־ממדי. תחת ניהולו החברה הובילה את המעבר למצלמות מרובי מפתחים, פתרון שאומץ על ידי רוב יצרני הטלפונים הניידים. בינואר 2019 החברה נמכרה לחברת סמסונג הקוריאנית בלמעלה מ-150 מיליון דולר.

הוא נשוי לסוניה, פתולוגית בבית החולים אסף הרופא.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.eng.tau.ac.il/~mend/mendelov.html דף אישי] באתר אוניברסיטת תל אביב
* 
* "[http://reshet.tv/Shows/todays_talk/Video/ גלקסי עם נוט 4, אפל עם אייפון 6]", שיחת היום ברשת, 9 בספטמבר 2014

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מהנדסי חשמל ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: הנדסת חשמל
קטגוריה:מדענים ראשיים במשרד המדע והטכנולוגיה
קטגוריה:חוקרי ננוטכנולוגיה ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
יש שפע מקום בתחתית

יש שפע מקום בתחתית (באנגלית: There’s plenty of room at the bottom) הוא שמו של נאום מפורסם שנשא הפיזיקאי התאורטי האמריקאי ריצ'רד פיינמן בפני החברה האמריקאית לפיזיקה בדצמבר 1959, במכון הטכנולוגי של קליפורניה. יש הרואים בהרצאה זו את תחילתה של הננוטכנולוגיה.

== תקציר ==
בנאום הציע פיינמן מספר יישומים אפשריים ליכולת לשלוט על אטומים בודדים. למשל, הוא הציע את האפשרות לייצר מחשבים בעלי יכולת חישוב גדולה יותר, ומיקרוסקופים מדויקים יותר. הוא הציע בנאומו שבני האדם יוכלו לבנות ננו-מכונות, שתוכלנה לסדר אטומים כרצון המתכננים. כמו כן הוא דיבר על הרעיון של "לבלוע את הרופא", כשהוא מתייחס לרעיון של ננו-תרופות.

פיינמן הציע בנאום שני אתגרים, שנשאו פרס של אלף דולר: הראשון למי שיבנה מנוע זעיר, והשני למי שיצליח לכתוב את המידע הכלול בדף של ספר, על משטח הקטן פי 25,000 באופן ליניארי. שני האתגרים נענו בהצלחה: הראשון נענה תוך פחות משנה על ידי ויליאם מקללן , והשני בשנת 1985 על ידי טום ניומן .

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.zyvex.com/nanotech/feynman.html טקסט ההרצאה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נאומים בארצות הברית
קטגוריה:ננוטכנולוגיה
קטגוריה:1959 בארצות הברית
אלפרד גרינפלד

אלפרד גרינפלד (בגרמנית: Alfred Grünfeld; 4 ביולי 1852, פראג – 4 בינואר 1924, וינה) היה פסנתרן, מלחין ומורה למוזיקה יהודי-אוסטרי.

== קורות חיים ==
גרינפלד נולד בפראג. למד בקונסרבטוריון בפראג אצל יוזף קרייצ'י (Josef Krejčí) ובהמשך באקדמיה החדשה לאמנויות הצליל (Neue Akademie der Tonkunst) בברלין אצל תיאודור קולאק (Kullak). בשנת 1873 השתקע בווינה, שם קיבל את התואר "וירטואוז הלשכה" (Kammervirtuose). גרינפלד יצא למסעות קונצרטים ברחבי אירופה ובארצות הברית.

במהלך ביקור בגרמניה התמנה גרינפלד לפסנתרן החצר של הקיסר וילהלם הראשון. משנת 1897 כיהן כפרופסור בקונסרבטוריון של וינה.

גרינפלד היה הפסנתרן הראשון שהקליט את נגינתו; תקליטור המציג רבות מהקלטותיו מוצע למכירה.

על ביתו של אלפרד גרינפלד ברחוב גטריידמארקט 10 בווינה מתנוסס שלט זיכרון. הוא נקבר בקבר של כבוד (Ehrengrab) בבית הקברות המרכזי בווינה.

אחיו של אלפרד היה הצ'לן היינריך גרינפלד.

== יצירותיו ==
מבין יצירותיו ראויות להזכר היצירות הבאות לפסנתר:
* תרגיל-אוקטבות, אופוס 15
* מינואט, אפוס 31
* סרנדה ספרדית, אופוס 37
* עיבודים ופאראפראזות לפסנתר סולו של העטלף מאת יוהאן שטראוס הבן, אופוס 56

== תארים ועיטורים ==
* מסדר כתר הברזל, דרגה III (אוסטריה)
* מסדר פרנץ יוזף, צלב האביר (Ritterkreuz) (אוסטריה)
* מסדר העיט האדום, דרגה IV (גרמניה)
* "וירטואוז הלשכה" (Kammervirtuose)

== קישורים חיצוניים ==

* איסידור זינגר, ג'וזן סון (Sohn), 
* [http://imslp.org/wiki/Category:Gruenfeldt,_Alfred תווים של יצירותיו של אלפרד גרינפלד] ב-International Music Score Library Project 
* 
* 

קטגוריה:פסנתרנים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים יהודים אוסטרים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים צ'כים
קטגוריה:מלחינים יהודים צ'כים
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:חברי מסדר פרנץ יוזף
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1852
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1924
השובלים

להקת השוּבֶּלים (נקראת גם "צלילי שבזי"), היא להקה ישראלית שקמה בשנת 1955. הלהקה נחשבת לחלוצה של המוזיקה הים-תיכונית בישראל, למרות שרוב שיריה היו שירי ארץ ישראל ידועים, 

ההרכב הראשוני של הלהקה כלל את משה משומר ואת שלמה מורי (דובל'ה), שלמה מורי גדל בכרם התימנים ומשה משומר גדל והתחנך בקיבוץ ומשם ינק את אהבת שירי ארץ ישראל. הם החלו לנגן יחד כלהקה כאשר משומר היה בן 15 ומורי בן 14. בהופעותיהם נהגו לשלב מחרוזות של שירי רועים. כששבו לתל אביב, החליטו לבצע שירים אלו בשכונה, והוסיפו להם ניחוח תימני.

בשנת 1958 הצטרף אליהם שלום שובלי מכרם התימנים, דודו של הזמר רון שובל. שובלי הפך להיות הסולן של הלהקה, ועם הצטרפותו היא קיבלה את שמה. בשנות השמונים, כשהיגר שובלי לארצות הברית, הצטרף ללהקה שמעון ישראלי (שמעוני), גם הוא משכונת שבזי.

החל מסוף שנות ה-60 משה משומר ושלמה מורי ניגנו בהרכב ביחד עם דקלון ומשה בן-משה ('בן-מוש'), ב-1972 נפרדו, ודקלון ובן-מוש הקימו את "צלילי הכרם".

הופעות הלהקה היו בסגנון ה"חפלה", בחצרות הבתים בשכונת שבזי ובכרם התימנים, כאשר במהלך הערב היו מצטרפים עוד ועוד אנשים מהשכונה.
רבים הקליטו את הלהקה בהופעותיה וההקלטות עברו מיד ליד.

ב-1981 יצא תקליט של שלום שובלי ומשה משומר בשם "עודני שר". ב-2000 יצא תקליט נוסף בשם "חפלה בשכונה", שכלל את משומר, דובל'ה, שמעוני ובהפקתו של בן חסותם, משה בן מוש, נגנה של להקת צלילי הכרם.

== קישורים חיצוניים ==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:שלישיות מוזיקליות ישראליות
בנתוריט

בנתוריט הוא מינרל סולפטי נדיר מאוד המכיל כרום, ניקל וסידן השייך לקבוצת האטרינגיט שעד היום נתגלה בישראל בלבד.

==תכונות==
===הרכב כימי וקריסטלוגרפיה===
נוסחת המבנה הכימי של הבנתוריט היא (Ca<sub>6</sub>(Cr,Al)<sub>2</sub>(SO<sub>4</sub>)<sub>3</sub>(OH)<sub>12</sub>•26(H<sub>2</sub>O

הבנתוריט מתגבש במערכת ההקסגונלית, חבורת סימטריות נקודתית "דיהקסגונלית דיפירמידלית" <math>6/m\ 2/m\ 2/m\ </math>, וחבורת סימטריות מרחבית P6<sub>3</sub>/mmc. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=22.35 ו-c=21.41.

===תכונות פיזיקליות===
הגבישים קצרים עבים ומשושים עד 0.25 מ"מ, בדרך כלל במקבצים סיביים, גרגריים או כסרטים דקים. לבנתוריט פצילות מושלמת על {1010}, ובלתי מובחנת על {0001}. הקשיות של המינרל נמוכה, 2 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הממוצע 2.025 גרם לסמ"ק.

===תכונות אופטיות===
אופטית המינרל הוא חד-צירי חיובי. מקדמי השבירה של הבנתוריט הם: n<sub>ε</sub>=1.484 ו-n<sub>ω</sub>=1.478. גבישי הבנתוריט שקופים, צבעם סגול עד סגול בהיר. הברק של הבנתוריט הוא זגוגי והנפיצה שלו בינונית. הבנתוריט ניחן בפליאוכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש. מזווית אחת (X) המינרל כמעט חסר צבע, ומזוויות אחרות (Y ו-Z) הוא ורוד או סגול חיוור.

==גילוי ומקור השם==
הבנתוריט נתגלה ב-1980 על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים משברי סלעים שהובאו ממחצבות "שיש ערד", והיא קראה למינרל על שמו של יעקב בן-תור (2002-1910), פרופסור לגאולוגיה ומנהל המכון הגאולוגי.

==מקור ותפוצה==
הבנתוריט מצוי בעורקים הידרותרמיים של טמפרטורה נמוכה בשיש שחור של קלציט-ספוריט, ונתגלה עד היום במקום אחד בעולם: בתצורת חתרורים, מזרחית לערד. מחשוף של בנתוריט נתגלה בקילומטר ה-82 בכביש מעלה אדומים-ים המלח.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Gross, S. (1980) Bentorite. A new mineral from the Hatrurim Area, west of the Dead Sea, Israel. Israel J. of Earth Sci., 29, 81–84. [abstract in Amer. Mineral., 66 (1981), 639] 
</div>
המאמר המקורי של שולמית גרוס

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.webmineral.com/data/Bentorite.shtml אתר WebMineral]
*[http://www.mindat.org/min-627.html אתר Mindat]
*[http://www.handbookofmineralogy.org/pdfs/bentorite.pdf Handbook of mineralogy]
*[https://web.archive.org/web/20160303165202/http://stwww.weizmann.ac.il/g-earth/pgs/preservation_sites/bentorite.htm חתרורי אדומים - עורק בנתוריט]
==הערות שוליים==

קטגוריה:מינרלים סולפטיים
קטגוריה:מינרלים
כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה

לוגו הארגון
כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה (באנגלית: The Task Force for International Cooperation on Holocaust Education, Remembrance, and Research) הוא גוף בין-לאומי שהוקם בשנת 1998 ביוזמתה של ממשלת שוודיה. מטרתו היא לקדם את החינוך, המחקר והנצחת השואה. נכון לשנת 2023 חברות בארגון 34 מדינות.

== אודות ==

הארגון הוקם כתוצאה ממחקר שנערך בקרב הנוער בשוודיה באמצע שנות ה-90, בו התגלה כי-34% מהנשאלים כלל לא היו בטוחים שאכן הייתה שואה (מאוחר יותר התברר שהסקר היה שגוי). בעקבות התוצאות קמה מהומה גדולה בציבור בשוודיה וראש ממשלת שוודיה, יירן פרסון, יזם את הקמתו של ארגון בין-לאומי ללימוד השואה והנצחתה. תחילה כלל הארגון רק את שוודיה, ארצות הברית ואנגליה. יהודה באואר שימש כיועץ האקדמי הראשון של הארגון ואותו החליפה דינה פורת.

ב-27 בינואר 2000 (יום שחרור מחנה ההשמדה אושוויץ, שלימים נקבע כיום השואה הבין-לאומי) כונסה בסטוקהולם ועידה בין-לאומית בהשתתפות 35 מדינות. כתוצאה מהכנס פורסמה "[http://www.preventgenocide.org/prevent/conferences/StockholmDeclaration28Jan2004.htm הצהרת סטוקהולם]". כתוצאה מהוועידה הוקם כוח המשימה הבין-לאומי שמטרתו לסייע למדינות לקדם את לימוד השואה, קיום סמינרים למורים, מוזיאונים בנושא השואה וקידום מחקרים אקדמיים.

הקריטריונים לקבלה לארגון הם משטר דמוקרטי של המדינה המבקשת להתקבל וכן הוכחה שנושא השואה הוא חלק מתוכנית הלימודים במדינה ומתקיימת בה פעילות להנצחת השואה. 

כל מדינה החברה בארגון משמשת בתורנות בראשותו במשך כשנה אחת.

ביוני 2017 הצביעו חברי הפרלמנט האירופי בעד אימוץ ההגדרה של המושג "אנטישמיות" לפי הקריטריונים של "כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה". בין השאר, קובעת ההגדרה כי התנגדות לקיום מדינת ישראל היא אנטישמיות. החלטה זו התקבלה במורת רוח בשל החשש בקרב חלק מהמדינות ממצב בו ביקורת על מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים תפורש כאנטישמיות. בדצמבר 2018 היא הוחלפה בהצעת פשרה, לפיה אימוץ ההגדרה היא המלצה לא מחייבת.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20090920052137/http://www.holocausttaskforce.org/ אתר הארגון]
* 
* [http://www.yadvashem.org/he/press-release/15-june-2010-12-05 סיכום דיוני כוח המשימה הבין-לאומי להנצחת זכר השואה] שהתקיימו בירושלים בשנת 2010, והמלצות חוקרי יד ושם

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוסדות להוראת תולדות השואה
התחייבות הנתינה

[[וורן באפט]]
[[ביל גייטס]]
התחייבות הנתינה (מאנגלית: The Giving Pledge) הוא מיזם הפונה למיליארדרים בארצות הברית, ומבקש מהם להתחייב לתרום את רוב הונם (מעל 50%) למטרות צדקה. את המיזם ייסדו המיליארדרים וורן באפט וביל גייטס.

== אודות ==
בשנת 2006 החליט באפט כי יתרום את רוב הונו לקרן הצדקה של ביל ומלינדה גייטס. כתוצאה מכך חשבו גייטס ובאפט על הרעיון לגייס בעלי ממון נוספים שיתרמו את כספם לצדקה.

ההתחייבות אינה מסמך משפטי מחייב אלא הצהרה מוסרית. תרומת ההון יכולה להתרחש במהלך חייו של התורם או לאחר מותו.

בין החותמים על ההתחייבות (בנוסף לגייטס ובאפט): פול אלן, מייקל בלומברג, לארי אליסון, אלי ברוד, בריאן ארמסטרונג, ג'ורג' לוקאס, מייקל מילקן, ג'יימס האריס סימונס, טד טרנר, בריאן צ'סקי, מארק צוקרברג, דיאן פון פירסטנברג ומקנזי סקוט.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20100923051204/http://www.charlierose.com/view/interview/11063 ריאיון עם באפט וגייטס] אצל צ'ארלי רוז
* 

*
קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
קטגוריה:עושר
יון גנאר

יון גְנָאר (באיסלנדית: Jón Gnarr; נולד ב-2 בינואר 1967) הוא שחקן, קומיקאי ופוליטיקאי איסלנדי, אשר נבחר ב-15 ביוני 2010 לראש עיריית רייקיאוויק וכיהן בתפקיד עד 2014.

==ביוגרפיה==
גנאר החל את עבודתו כקומיקאי בתוכנית הרדיו "טוויהופי", ניגן בלהקת [http://www.myspace.com/nefrennsli נפרנסלי], וכיכב במספר סרטים, הבולט שבהם הוא "החלום האיסלנדי" (Íslenski draumurinn - 2000), וכן "איש כמוני" (Maður eins og ég - 2002). בנוסף, הוא כיכב והיה שותף בכתיבת תוכנית הטלוויזיה "משמרת לילה" (Næturvaktin) בתפקיד גיאורג ביירנפרדסון.

בשנת 2009 הקים גנאר את "המפלגה הטובה ביותר", מפלגה סאטירית שלעגה לפוליטיקה האיסלנדית. בראשות מפלגה זו נבחר כראש העיר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nytimes.com/2010/06/26/world/europe/26iceland.html כתבה] בניו יורק טיימס

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:ראשי עיריית רייקיאוויק
קטגוריה:קומיקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה איסלנדים
קטגוריה:ילידי 1967
מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שרפות

מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שרפות מוטענת על מטוס [[C-130 הרקולס]]
מערכת מודולרית מוטסת לכיבוי שרפות (באנגלית Modular Airborne FireFighting System ובראשי תיבות MAFFS) היא יחידה עצמאית המשמשת לכבאות אווירית וניתנת להטענה על מטוס C-130 הרקולס. 

המערכת מאפשרת כיבוי שרפות מן האוויר, תכונה החשובה למשל בשרפות יער, שלעיתים קרובות אין גישה אליהן מן הקרקע.
המערכת ניתנת להטענה על כל מטוס הרקולס מדגם E או H המצויד במערכת הטענה מסוג USAF 463L. בשעת הצורך ניתן אפוא להסב לכיבוי שרפות מטוסים צבאיים המשמשים ביומיום למשימות אחרות.

המערכת מורכבת מחמישה מכלי לחץ בעלי קיבולת כוללת של 10,000 ליטר מעכב בעירה נוזלי ובנוסף אוויר דחוס לפליטת הנוזל בלחץ. משקל המערכת כ-5 טון. המערכת ניתנת להטענה על מטוס ההרקולס על ידי צוות מיומן תוך זמן של בין ארבע לשש שעות.

MAFFS2 הוא דגם משופר של המערכת, המצויד במכל לחץ אחד גדול, קיבולת נוזל גדולה יותר של 13,000 ליטר, וזמן הטענה קצר יותר (עקב דחיסת האוויר שתתבצע באוויר במקום על הקרקע) של בין שעה אחת לארבע שעות.

המערכת פותחה על ידי חברת FMC Corporation בשנת 1970, בעקבות שרפות הענק במחוז סן דייגו, בקליפורניה. טיסת המבחן הראשונה הייתה בשנת 1971. המערכת מיוצרת על ידי חברת Aero Union. הדגם הראשון של MAFFS2 נבנה בשנת 2007, ונכנס לשימוש בשנת 2008.

המערכת נמצאת בשימוש משמר היערות האמריקאי, חיל האוויר הברזילאי וחיל האוויר המלכותי התאילנדי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כבאות אווירית
זכריני

זִכְרִינִי (נקרא גם: זִכְרִיָה; שם מדעי: Myosotis) הוא סוג של צמח בעל פרחים, השייך למשפחת הזיפניים. בסוג זה כ-50 מינים בעולם, חלקם נפוצים גם בארץ ישראל. הזכריני פורח על פי רוב באביב, פרחיו בדרך כלל כחולים ולפעמים לבנים או ורודים.

==מקור השם==
מקור השם המדעי Myosotis מיוונית, ופירושו אוזן של עכבר - בעקבות צורת העלה. בשפות אירופאיות שונות ידוע הצמח יותר בכינוי שמשמעותו "אל תשכח/י אותי" ומכאן גם שמו העברי. בשפה הצרפתית מכונה הפרח בכינויים רבים כשהנפוץ שבהם, Ne m'oubliez pas, הפך לכנויו בשפות נוספות (כגון גרמנית: Vergissmeinnicht ואנגלית: Forget me not).

==תיאור==
הסוג זכריני מגוון מאוד ובין 50 המינים השונים שלו יש לעיתים הבדלים ניכרים, אולם לרובם פרחים שטוחים וקטנים (בקוטר סנטימטר אחד או פחות) בעלי חמישה עלי כותרת בצבע כחול, לבן או ורוד עם מרכז צהוב.
זהו צמח חד-שנתי או רב-שנתי, בעל מערכת שורשים פסיבית על פי רוב.

==מינים נבחרים==
===מינים הנפוצים בארץ ישראל===
* זכריני מופשל (Myosotis refracta Boiss) - צמח חד שנתי הפורח בתכלת או לבן בחודשים אפריל או מאי. בישראל נפוץ בחרמון.
* זכריני זקוף עוקצים (Myosotis stricta) - צמח חד שנתי הפורח בחודשים מאי, יוני. נפוץ בישראל בחרמון ובמישור החוף.
* זכריני מאונקל (Myosotis uncata) - צמח חד שנתי הפורח בחודשים מרץ, אפריל, מאי. נפוץ בישראל בחרמון ובמישור החוף.
* זכריני מסועף (Myosotis ramosissima) - צמח חד שנתי הפורח בחודשים אפריל, מאי. בישראל נפוץ בחרמון ובמישור החוף.

===מינים נוספים===
* Myosotis alpestris - המין האלפיני של זכריני. הוא פרח הסמל של מדינת אלסקה.
* Myosotis scorpioides - מין אירופאי ואסייתי הנפוץ גם בצפון אמריקה ובאזורים נוספים. פרחיו כחולים.

==זכריני בתרבות==
הזכריני מופיע בפולקלור, באגדות ומוזכר בתרבות של עמים שונים באירופה, במקרים רבים כסמל של זיכרון או נאמנות.
* לפי אגדה אחת, ישו ישב על ברכי אימו ואמר שברצונו שהדורות הבאים יוכלו גם הם לראות את עיניה של אימו. הוא נגע בעיניה ואז נופף מעל האדמה ופרחי זכריני הופיעו. מכאן שמו של הפרח.
* על פי אגדה גרמנית, אלוהים נתן שם לכל הפרחים, כאשר פרח אחד קטן קרא: "אל תשכח אותי, אלוהים!", אלוהים השיב: "כך יקרא שמך".
* לפני הצטרפותם בשנת 1949 לקנדה, אנשי ניופאונדלנד השתמשו בפרח לציון זכרם של חללי מלחמותיהם. השימוש הזה לא פסק לחלוטין גם בימינו.
* הבונים החופשיים משתמשים בפרח כסמל זיכרון לחבריהם אשר היו לקורבנות הנאצים.
* הפרח משמש לציון מאה שנה לרצח העם הארמני 1915–1923.
* הסופר הנרי דייוויד תורו כתב על יופיים הצנוע של פרחי זכריני.
* בספרות העברית נקרא הצמח זִכְרִיָה, והוא מופיע בשירו של חיים נחמן ביאליק "קומי צאי": "יחד נפליג אל השדה... ואלקטה שם זכריות".
* הפרח הוא הפרח המסמל את מדינת אלסקה שבארצות הברית.
* הנרי הרביעי מלך אנגליה אימץ את הפרח כסמל בזמן שהיה בגלות ב-1398. הפרח המשיך לשמש כסמל המלך גם לאחר חזרתו בשנה לאחר מכן.
* בסרט לא תשכח ליאו (צ'נינג טייטום), מתלוצץ עם פייג' (רייצ'ל מקאדמס) (אשר עברה תאונה שמחקה את זיכרונה), באומרו שהיא הייתה צריכה להביא את סוג הפרחים האלו כאות התפייסות עם הוריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:זיפניים
קטגוריה:אלסקה: סמלים
אלן האטון

אלן האטון (באנגלית: Alan Hutton; נולד ב-30 בנובמבר 1984 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת המגן הימני.

==קריירת מועדונים==

האטון הצטרף לגלאזגו ריינג'רס ב-4 בספטמבר 2010 והחל לשחק בקבוצות המילואים והנוער של המועדון. ב-22 בדצמבר 2002 האטון ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים נגד פרטיק ת'יסל במסגרת ליגת העל הסקוטית. היה זה המשחק הראשון והאחרון של האטון בעונה זו.

ב-23 במרץ 2004 כבש האטון את השער הראשון שלו בקבוצת הבוגרים, בעונה זו היו לו 11 הופעות במדי הקבוצה. האטון ביסס את מעמדו בקבוצה והיה שחקן הרכב קבוע עד שנת 2008 בה עבר לטוטנהאם הוטספר מהליגה האנגלית בסכום שמוערך ב-9 מיליון לירות שטרלינג. 

בתחילת עונת 2009–2010 הושאל האטון לסנדלרנד ובתום העונה חזר לשורות ההוטספר. 

באוגוסט 2011 עבר לאסטון וילה בשורותיה חתם על חוזה ל-4 שנים. ב-22 בדצמבר 2012 הושאל לנוטינגהאם פורסט מליגת המשנה האנגלית. ב-29 בינואר 2013 הושאל למיורקה הספרדית עד לסוף העונה. ב-28 בפברואר 2014 הושאל לבולטון וונדררס מהליגה האנגלית השנייה.

בסוף עונת 2018/2019 שוחרר מאסטון וילה. ב-19 בפברואר 2020 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:מגני כדורגל סקוטים
קטגוריה:כדורגלני גלאזגו ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני אסטון וילה
קטגוריה:כדורגלני נוטינגהאם פורסט
קטגוריה:כדורגלני מיורקה
קטגוריה:כדורגלני בולטון וונדררס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סקוטלנד
קטגוריה:גלאזגו: כדורגלנים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1984
סקסטוס קורנליוס דקסטר

סקסטוס קורנליוס דקסטר (בלטינית: Sextus Cornelius Dexter) היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה. הוא עמד בראש הצי הרומאי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על חלקו בדיכוי המרד.

== תולדות חייו ==
כתובת הקדשה של קנטוריון מהלגיון השני טריאנה, מסאלדאי (saldae) שבפרובינקית מאוריטניה, מתארת את הקריירה של סקסטוס קורנליוס דקסטר. הוא יליד הקולוניה סלדאי, בפרובינקיה מאוריטניה. הוא התחיל את שירותו הצבאי בשנת 122 כמפקד של הקוהרטה החמישית ריטורום בפרובינקיה בריטניה, טריבון צבאי של הלגיון השמיני אוגוסטה בפרובינקיה גרמניה עילית, מפקד של האלה אוגוסטה גמינה בפרובינקיה קפדוקיה. לאחר מכן מונה למפקד של הצי הרומאי הסורי, תוך שעל חלקו הוא קיבל עיטורים צבאיים מידי אדריאנוס. לאחר המרד הוא מונה כפרוקורטור של נאופוליס במצרים, ולאחר מכן הפך להיות שופט באלכסנדריה. בתפקידו האחרון הוא מונה לפרוקורטור של פרובינקיית אסיה.

== חלקו בדיכוי מרד בר כוכבא ==

סקסטוס קורנליוס דקסטר עוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על השתתפותו בזמן מרד בר כוכבא כמפקד הצי הסורי. מנחם מור טוען כי העיטורים הצבאיים של דקסטר אינם הולמים מפקד צי, ולכן דקסטר השתתף בתור מפקד האלה אוגוסטה גמיניה, ורק לאחר המרד הוא מונה בגלל הצטיינותו למפקד הצי הסורי. ורנר אק לעומתו טוען כי מסדר התפקידים בכתובת עולה בבירור כי דקסטר היה מפקד הצי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועל זה הוא קיבל את העיטורים הצבאיים שלו, כמו כן מצורת הכתב חייבים לתארך את הכתובת המקוטעת למאה השנייה לספירה, ולכן היא שייכת למרד בר כוכבא. כמו כן טוען אק כי בהסתמך על הכתובות והאותות הצטיינות של קורנליוס דקסטר, יש שלושה אתרים אפשריים שבהם הוא עשוי היה להצטיין בימי מרד בר כוכבא: בכנרת, בים המלח או בים התיכון.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Werner Eck, Hadrian, the Bar Kokhba Revolt, and the Epigraphic Transmission, in Bar Kokhba reconsidered, Peter Schäfer (editor), Tibingen: Mohr: 2003, pp. 163-164
</div>
== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20101217203702/http://leg8.com/Corpus/tribun/Sextus_Cornelius_Dexter.php Sextus Cornelius Dexter] באתר [http://www.leg8.com Légion VIII Augusta]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
יונתן קולבר

יונתן קולבר (נולד ב-19 בפברואר 1962 בקנדה) הוא איש עסקים ישראלי. ששימש כמנכ"ל כור תעשיות בין השנים 1998 ל-2006 ויו"ר ECI Telecom.
== ביוגרפיה ==
קולבר הוא אחד משני ילדיו של הסנטור הקנדי ליאו קולבר. אביו הוא בעליה של חברת ההשקעות קלארידג' קנדה. 

קולבר למד מזרחנות באוניברסיטת הרווארד וכן למד ערבית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר. בשנת 1989 קולבר הגיע לישראל כנציג של איש העסקים צ'ארלס ברונפמן, שותפו של אביו בקנדה. כשהיה בן 27 החליט קולבר לעשות עלייה ועשה שירות צבאי מקוצר בן כשבועיים. הוא מונה לתפקיד נשיא חברת קלארידג' ישראל שהקים ברונפמן והחזיק ב-15% ממניותיה. 

בשנת 1997 רכשה החברה את קונצרן כור מידי קבוצת שמרוק בעבור רבע מיליארד דולר. במרץ 1998, החליף קולבר את בני גאון בתפקיד מנכ"ל החברה. במהלך הכהונה של קולבר העבירה החברה את המיקוד שלה מתעשיות מסורתיות לתעשיות מידע והיי-טק. אולם בעקבות המשבר בתעשיית ההיי-טק סבלה החברה מהפסדים קשים, בעיקר עקב הפסדי חברת ECI.

כיום הוא שותף בקרן הפרייבט אקויטי הישראלית ויולה.

בשנת 2019 מונה ליושב ראש חברת פנאקסיה המייצרת קנאביס רפואי.

במערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע העמיד קולבר ערבות בסך ארבעה מיליון שקלים עבור מפלגת תקווה חדשה. עקב כך הוגשה עתירה לבית המשפט העליון בשל חשד לניגוד עניינים בקידום לגליזציית הקנאביס על ידי חברי הכנסת של המפלגה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.ynet.co.il/Ext/App/Ency/Items/CdaAppEncyEconomyPerson/0,8925,L-3817,00.html פרופיל באתר ynet]
* [http://investing.businessweek.com/research/stocks/private/person.asp?personId=215073&privcapId=47267008&previousCapId=267968&previousTitle=ECI%20Telecom,%20Ltd. ביוגרפיה]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים ילידי קנדה
קטגוריה:מנכ"לי כור תעשיות ובנותיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
The Good Food Guide

The Good Food Guide הוא מדריך היוצא מדי שנה למסעדות הטובות ביותר בבריטניה, והוא רואה אור בידי Which?books.

המדריך ראה אור לראשונה ב-1951 בידי (Raymond Postgate), אנין טעם שנחרד מאמות המידה של המסעדנות בת זמנו. הוא גייס צוות של מתנדבים שביקרו בחשאי במסעדות והעריכו אותן על בסיס האמונה ש: "אתה יכול להשחית אדם אחד. אתה אינך יכול לשחד צבא." פוסטגייט ייסד עוד קודם לכן, ב-1949, את Good Food Club.

אחת מהכותבות של המדריך בראשית דרכו הייתה מרגרט קוסטה שאחרי-כן פתחה מסעדה משלה, Lacy's, במייפייר. המדריך קיבל ביקורות כל-כך רבות בקשר לLacy's שהערך על המסעדה נחלק לטורי "אוהב את לייסי" ו"מתעב את לייסי".

המדריך סוקר כיום 1,200 מסעדות והוא נכתב מחדש כל שנה והוא עצמאי לחלוטין – אין שום פרסומות או חסויות, לא לוקחים כסף על מנת להכליל במדריך, וכל המפקחים הם אנונימיים.

הקוראים מעודדים לקחת חלק פעיל ולהגיש את הביקורות שלהם [http://www.thegoodfoodguide.co.uk/feedback באתר המדריך] ומתחשבים בכך בהחלטה על המסעדות החדשות שייכללו במהדורה החדשה של המדריך. לסוקרים הטובים ביותר מציעים להיות מפקחי המסעדות העתידיים של המדריך. מסעדות מקבלות ציונים של 1 עד 10.

ב-2008 פרסם המדריך מהדורה מיוחדת ללונדון. הצעד ננקט בעקבות הוצאתו לאור של מדריך מישלן האדום ללונדון שנה קודם לכן.

במהדורת 2010 של המדריך נבחרה מסעדה "דה פאט דאק" של הסטון בלומנטל למסעדה הטובה ביותר ואחריה מסעדת "גורדון רמזי" של גורדון רמזי ומסעדת "לה מנואר או קואט סזון" של רימון בלאן. סניף של רשת מסעדות הדרכים הבריטית Little Chef בסמוך לפופהאם נכלל במדריך 2010 אחרי שהתפריט חודש בידי השף הסטון בלומנטל בתוכנית בערוץ 4 הבריטי.

== ביקורת על מהדורת 2007 ==
ב-2007 מפקחים ועורכים לשעבר של המדריך מתחו עליו ביקורת אחרי ששורה של מסעדה טובות לא נכללו בו, הם טענו שצורות הביקורת החדשה והחלטות המערכת הובילו להכללתן של שלוש מאות מסעדות המומלצות על ידי הקוראים בין 1,200 הביקורות שלו.

מפקח ועורך לשעבר, ג'ים איינסוורת, תיאר את קו המדיניות החדש כ"קמצנות" ואמר שמדריך 2008 "המילה שעולה בראשי היא רשלנות. נדמה שדברים רבים נעשו בחופזה. בין המסעדות שלא נכללה מסעדה באיי סילי אף על פי שהיא נמנית כערך העיקרי במפת המדריך של האי. כמה מהמסעדות הושמטו בשל העדר ביקורות של קוראים.

== פרסים ==
מדי שנה מציג המדריך את פרס העורך שלו בקטגוריות הבאות: המסעדה החדשה הטובה ביותר, הפאב החדש הטוב ביותר, תפריט היין של השנה, השף הטוב ביותר, השף המבטיח הטוב ביותר, שף הפאב הטוב ביותר, מסעדת הדגים הטובה ביותר, התמורה הטובה ביותר לכסף, השימוש הטוב ביותר במוצרים מקומיים, המסעדה המשפחתית הטובה ביותר.

על מנת לחגוג את יום הולדתו השישים של המדריך ב-2010, הוא העניק פרס על מפעל חיים לשף רימון בלאן ממסעדת "לה מנואר או קואט סזון" ב-Great Milton, מסעדה שנכללה עשרים ושבע שנים במדריך. הפרס ניתן לאות הכרה על "מחויבותו הבלתי מתפשרת לעקביות, איכות ומוצרים עונתיים."

== פרסומים ==
<div style="direction: ltr;">
* The Good Food Guide Dinner Party Book (Hilary Fawcett and Jeanne Strang, 1971)
* The Good Food Guide Second Dinner Party Book (Hilary Fawcett, Hodder & Stoughton Ltd, 1979)
* Good Cook's Guide: More Recipes from Restaurants in the "Good Food Guide" (1974)
* The Good Food Guide (Which? Books, 2010) 
* The Good Food Guide: Recipes - Celebrating 60 of the UK's Best Chefs and Restaurants (Which? Books, 2010) 
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדריכי מסעדות
קטגוריה:המטבח הבריטי
סבטלאנה חורקינה

סבטלאנה וסילייבנה חורקינה (ברוסית: Светлана Васильевна Хоркина; נולדה ב-19 בינואר 1979 בבלגורוד, רוסיה) היא מתעמלת רוסייה בעבר. אלופה אולימפית בעלת 7 מדליות אולימפיות מהן 2 זהב מ-3 אולימפיאדות בהן השתתפה (בפרק זמן בו נערכו שלושה שינויים בחוקי הניקוד של ההתעמלות (Code of Points), היא בעלת 20 מדליות באליפויות עולם בהתעמלות מהן 9 זהב, 8 כסף ו-3 ארד.

חורקינה ידועה גם בשל הריקוד רב ההבעה שלה, הקושי הרב והיצירתיות של תרגיליה.

חורקינה המיתמרת לגובה של 1.65 ס"מ היא גבוהה הרבה מעבר למקובל עבור ענף הספורט שלה. היא ידועה בשל תנועותיה הארוכות והאלגנטיות, בתחילת דרכה ניסו לרפות את ידיה מעיסוק בהתעמלות בשל גובהה, אולם בסיועו של מאמנה כל השנים בוריס פילקין, היא יצרה תנועות שמתאימות לגובהה ומנצלות את כוחה. על שמה קרויים שמונה תנועות בקוד ניקוד התעמלות מכשירים (Artistic Gymnastics Code of Points). המכשיר בו הצטיינה ביותר היה המקבילים המדורגים, בהם היא זכתה בשני תארים אולימפיים וחמש אליפויות עולם בשנים 1995–2001. היא גם המתעמלת הראשונה שזכתה בשלושה תוארי קרב-רב באליפויות עולם.

חורקינה זכתה לפחות במדליית זהב אחת בכל אליפות עולם ומשחקים אולימפיים בהם השתתפה בין השנים 1995 ל-2003.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120805231125/http://fig.lx2.sportcentric.com/athletes/55 סבטלאנה חורקינה] בפדרציה הבינלאומית להתעמלות
* [https://web.archive.org/web/20160303213408/http://svetlana.no.sapo.pt/ סבטלאנה חורקינה (פורטוגזית)]
* [http://www.gymn-forum.net/bios/women/khorkina.html רשימת הישגים תחרותיים]
* [http://khorkina.tripod.com/index2.htm העמוד של סבטה] אתר בלתי רשמי של סבטלאנה חורקינה
* [https://web.archive.org/web/20101225203447/http://khorkina-multimedia.net/ מולטימדיה של חורקינה] אתר לא רשמי של סבטלאנה חורקינה

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתעמלות רוסיות
קטגוריה:אלופות אולימפיות: מקבילים מדורגים
קטגוריה:אלופות עולם בהתעמלות
קטגוריה:מתעמלות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:מתעמלות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:מתעמלות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (רוסיה)
קטגוריה:אלופות אולימפיות מרוסיה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית מרוסיה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית מרוסיה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית: התעמלות
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית: התעמלות
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1979
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1979
פרחיה בק

פרחִיה בֶּק (Pirhiya Beck; 11 במרץ 1931 – 28 באוגוסט 1998) הייתה חוקרת אמנות קדומה ופרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.

== ביוגרפיה ==
בק נולדה ב-11 במרץ 1931 בסוקל שבפולין וגדלה בטרטקוב (Tartakow). בגיל ארבע הגיעה עם אמה לארץ ישראל, וכעבור שנתיים עלה גם אביה והמשפחה התיישבה בהרצליה. פרחיה למדה בבית ספר יסודי בהרצליה ובתיכון חדש בתל אביב. עם סיום התיכון שירתה כחצי שנה בשירות לאומי בקיבוץ ארז. אחר כך למדה בסמינר גורדון להוראה בחיפה. בהמשך למדה לתואר שני בלימודי מקרא וארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולפרנסתה עסקה בהוראת עברית במעברת הר טוב שליד בית שמש.

בשנת 1955 נטלה חלק בחפירות השניות שנערכו בחצור. בין השנים 1958–1960 השתתפה עם עוזה זבולון ורות עמירן בכתיבת הספר "הקראמיקה הקדומה של ארץ-ישראל" (יצא בהוצאת מוסד ביאליק). בשנת 1961 השתתפה בחפירה הראשונה שנערכה בערד. בין השנים 1962–1963 עבדה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.

בשנת 1963 החלה את לימודי הארכאולוגיה באוניברסיטת שיקגו, אולם נאלצה להפסיק את לימודיה בעקבות מחלה. שנה לאחר מכן המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולומביה אצל אדית פורדה (Edith Porada), היסטוריונית ידועה של אמנות המזרח הקדום. בשנת 1967 סיימה שם את הדוקטורט, שכותרתו הייתה "Problems in the Glyptic Art of Palestine". עם חזרתה ארצה החלה ללמד באוניברסיטת תל אביב.

בשנות ה-70 השתתפה בחפירות תל אפק (אנטיפטריס), במתחם לביאה (ח'רבת לַוִיֶה) וב"פרויקט ארץ גשור", מיזם ארכאולוגי שנערך בראשותו של הארכאולוג משה כוכבי, מטעם אוניברסיטת תל אביב, ששם לו למטרה לחקור את ארץ ממלכת גשור בחמישה אתרים מרכזיים מתקופות הברונזה והברזל (מתחם לביאה, גלגל רפאים, תל הדר, תל עין גב ותל סורג).

בין השנים 1985–1989 שימשה כראש החוג לארכאולוגיה. בשנת 1991 הוענק לה פרס שימל על תרומתה לארכאולוגיה.

== קישורים חיצוניים ==
* עירית ציפר, [https://en-humanities.tau.ac.il/sites/humanities_en.tau.ac.il/files/media_server/ArchaeologyInstitute/People%20%26%20Staff/In%20Memorial/Pirhiya-Beck.pdf Professor Pirhiya Beck (1931-1998): in memoriam], באתר החוג לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרות תולדות האמנות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום
קטגוריה:זוכי פרס פרשיה שימל
קטגוריה:ארכאולוגיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בוגרות שירות לאומי
קטגוריה:בוגרי האקדמית גורדון
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1998
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה

הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה היא עמותה ישראלית הפועלת למען עליית שארית הפלשמורה מאתיופיה לישראל. נשיא העמותה היה השופט בדימוס מאיר שמגר. מרכז הוועד הוא הרב מנחם ולדמן.

בוועד חברים אישי ציבור מגוונים שונים של האוכלוסייה, בהם אנשי ימין ושמאל מובהקים. בין החברים: לובה אליאב, מנחם אלון, אלן דרשוביץ, גאולה כהן, חיים פרי, פרופ' מיכאל קורינאלדי, דוד אפרתי, גדי בן עזר, אבשלום אליצור, נסים דנה, יוסף פייט, יוסי שוורץ, בנימין איש שלום, מרים אברהם, יוסף דוד, עו"ד עינת אסרס, אפרים מאיר, אברהם נגוסה, הרבנים שאר ישוב הכהן, חנן פורת, מנחם ולדמן, מזור בהיינה ואלעד סנבטו.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ארגונים פוליטיים בישראל
קטגוריה:ארגונים למען יהודי אתיופיה
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:ארגוני עלייה וקליטה בישראל
מיכאל הולר

מיכאל (מייק) הולר (1931 - 7 ביוני 2005) היה עיתונאי, איש רדיו וטלוויזיה ישראלי.

הולר שירת כאיש קבע בחיל הים. הוא החל את דרכו בקול ישראל לאחר שהשדרן משה טימור אירח אותו כמה פעמים בתוכנית המתיחות "זהירות מיקרופון". עם הזמן עבר למחלקת החדשות ואחר כך שימש ככתב הפלילים והמשטרה. כמו כן שידר בגלי צה"ל. הגיש ברשת ב' תוכנית בנושאי מיסטיקה בשם "אחוז החסימה".

במשך שנים ארוכות שימש הולר ככתב הפלילים של קול ישראל. לאחר פרישתו, הנחה בערוץ 33 את התוכנית "על טי.וי", שעסקה במרפאים ותופעות על טבעיות. הוא הגיש את התוכנית "הזקן והים" בערוץ 8, שבה נפגש עם ימאים, ארכאולוגים, דייגים, צוללנים ואנשים הקשורים בדרכים שונות לים.

הולר היה נשוי ואב לשלושה ילדים. הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 2005, בן 74 במותו. נקבר בבית הקברות בקריית שאול.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.nrg.co.il/online/4/ART/944/018.html נפטר העיתונאי מייק הולר] באתר nrg
* 
* 
* 

קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כתבים פליליים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
סיפורת בזק

סיפורת בזק (flash fiction)<ref></ref> היא סוגה ספרותית של סיפורים קצרים במיוחד. כיוון שאבחנתו כסגנון נבדל היא חדשה יחסית, אין הסכמה מקובלת לשמו בעברית, ויש המכנים אותו גם "קטע" או "סיפור".

== היסטוריה==
סיפורת הבזק החלה את דרכה עוד במשלי איזופוס. המפורסמים שבכותביה הם אנטון צ'כוב, קפקא, ה.פ. לאבקרפט, ארנסט המינגוויי, ארתור סי. קלארק, קורט וונגוט ועוד. סיפורת הבזק החלה לתפוס תאוצה רק בעידן הפוסט מודרני בעיקר בגלל האינטרנט ודרישתו לטקסטים קצרים ותמציתיים. מגזינים וירטואליים היו הראשונים ש"הדפיסו" את הסיפורים החדשים. סיפורת בזק פורסמה גם במגזינים מודפסים. פרס המיקרו שנוצר לראשונה בשנת 2007, הוא הפרס הראשון המוקדש אך ורק לסיפורת בזק.

בישראל מעטים הסופרים שהוציאו לאור ספרים המורכבים מסיפורת בזק, ביניהם נמנים אתגר קרת ואלכס אפשטיין.

== סיפרות בזק וסיפורים קצרים ==
ההבדל בין סיפורת בזק לסיפור קצר או מספר, הוא שאף על פי שסיפורת בזק כוללת בתוכה אלמנטים קלאסיים של סיפור – דמות ראשית, קונפליקט, מכשולים, סיבוכים וסיום - מספר המילים המוגבל בה מאלץ את הכותב לעיתים קרובות להשאיר חלק מהאלמנטים הללו בלתי כתובים - מוחבאים או מובנים בתוך הסיפור עצמו. ניתן לראות עיקרון זה בשיאו בסיפור בן שש מילים: “למכירה, נעלי תינוק, מעולם לא ננעלו." הסיפור הזה הגיע למקום השני בתחרות הסיפור עד 140 תווים (נוסח טוויטר).

סיפור הבזק "הדינוזאור" של אאוגוסטו מונטרוסו: "כשהתעורר, הדינוזאור עוד היה שם". סיפור בזק של פרדריק בראון: "האיש האחרון בעולם ישב לבדו בחדר. לפתע נשמעה דפיקה בדלת.".

==ראו גם==
* רשימת ז'אנרים ספרותיים
* סיפור קצר

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוגות ספרותיות

no:Lynfiksjon
בנו גיטר

ברנהרד (בנו) גיטר (8 במאי 1919 – 6 בדצמבר 2004) היה איש עסקים ישראלי, מייסד קונצרן כלל ויועץ אישי לשלושה שרי אוצר.

== ביוגרפיה ==
גיטר נולד בשנת 1919 באמסטרדם, בן לחנה (ג'ני) ונתן גיטר, משפחה שהיגרה מפולין ועשתה את הונה בעסקי עורות ופרוות. הוא סיים בהולנד לימודי תיכון ולימודי הכשרה מקצועית ובשנת 1938 הצטרף לעסק המשפחתי. 

בתקופת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, בעת שהחל החיסול הסופי של יהדות הולנד, נמלטו בנו גיטר, אחיו שמעון ויעקב והאם ג'ני, מהולנד דרך בלגיה, צרפת וספרד, והצליחו להגיע לארגנטינה אל אב המשפחה, נתן גיטר, שנתקע שם בראשית 1940 בנסיעת עסקים. בארגנטינה הצטרף לעסקי התעשייה והמסחר המשפחתיים. בשנת 1954 עלתה משפחת גיטר לישראל והייתה מעורבת בהשקעות בתחומים שונים בהם תיירות ומסחר.

בשנת 1959 ייסד את הבנק לפיתוח ולמשכנתאות בשותפות עם בנק דיסקונט. גיטר שימש כיו"ר חבר המנהלים של חברת דלק ושל מפעלי נייר אמריקאיים בחדרה וסגן יו"ר בנק לפתוח התעשייה בישראל.

גיטר היה המייסד של קונצרן כלל ושימש כנשיאו הראשון. גיטר הוביל את כלל להיות חברה ההשקעות הגדולה ביותר בארץ בתחומי התעשייה, היצוא, המסחר והנדל"ן. גיטר כיהן כיו"ר הוועד המנהל ולאחר מכן כיו"ר מועצת המנהלים של החברה. גיטר שימש כיועץ אישי של שרי האוצר פנחס ספיר, שמחה ארליך ויגאל הורוביץ.

בשנת 1986 ייסד גיטר יחד עם אהרון דוברת את חברת ישא"ל - חברת השקעות ישראל-אמריקה הלטינית. החברה רכשה נדל"ן וקרקעות, בין השאר קרקעות במתחם הקאנטרי קלאב ליד מחלף גלילות.

גיטר פעל גם בתחומי הפילנתרופיה, במיוחד בנושא ההשכלה הגבוהה. הוא היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית, הטכניון ומכון ויצמן. בשנת 1979 נבחר ליו"ר הוועד המנהל של אוניברסיטת תל אביב ובשנת 1990 נבחר ליו"ר חבר הנאמנים הבינלאומי של האוניברסיטה וכיהן בתפקיד זה עד למותו. הוא הקים את "קרן נתן בן שמשון" (הקרויה על שם אביו) אשר מעניקה מלגות למחקר לסטודנטים ולבניית מבנים רבים בתחומי החינוך, התרבות, הרפואה והרווחה. בשנת 2000 הוענק לו תואר ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב.

בתו, אריאלה גיטר, נפטרה בשנת 1972, כשהיא בת ארבע עשרה. הוא הנציח את זכרה על ידי העמדת תרומה גדולה להקמת בית אריאלה, הספרייה הציבורית הגדולה של תל אביב.

בשנת 1997 יצא בהוצאת שוקן ספרו האוטוביוגרפי "סיפור חיים (אוטוביוגרפיה)" (בשיתוף עם הסופרת יהודית רותם).

גיטר התגורר בצפון תל אביב. אחיו, שמעון גיטר, היה פרופסור לרפואה ומהמייסדים של הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. השאיר אחריו שתי בנות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://bnarchives.yorku.ca/177/2/840000FB_Israel_Aristocracy_of_Finance.pdf "הבשר היקר של גיטר"], פרק בספר "המיוחסים: אצולת-ההון של ישראל", מאת: שלמה פרנקל ושמשון ביכלר, הוצאת כדים, 1984, עמ' 45-39
* דן עמיר (אסף וערך), שנות דור ודור - היסטוריה משפחתית של לאה (לבית נויבואר) וזיגי (שמעון) גיטר

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי הולנד
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:משפחת גיטר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
חסן תוהאמי

ד"ר עבד א-רחמן חסן א-תוהאמי (בערבית: عبد الرحمن حسن التهامي, תעתיק מדויק: עבד אלרחמן חסן אלתהאמי; 26 באפריל 1923 – 9 בדצמבר 2009) היה מדינאי מצרי, סגן ראש ממשלת מצרים בשנות ה-70, בעת כהונתו של אנואר סאדאת כנשיא מצרים. פגישותיו החשאיות עם גורמים ישראליים ב-1977 סללו את הדרך להסכם השלום בין מצרים וישראל ב-1979. בשנים 1974–1975 שימש כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית.

== ביוגרפיה ==
נולד בקויסנה שבמחוז אל-מנופיה בדלתה של הנילוס. סיים את האקדמיה הצבאית המצרית ב-1942. השתתף בפעולות גרילה וטרור נגד השלטון הבריטי במצרים והיה מעורב בפעולה נגד שגרירות ברזיל בקיץ 1947 בקהיר. ב-1951 היה מעורב בפעולות גרילה כנגד הבריטים באזור תעלת סואץ. תוהאמי היה מקציני הצבא המצרי שנטלו חלק במהפכת הקצינים החופשיים ב-1952 במצרים.

תחילה היה מקורב לנשיא נאצר, אך ב-1961 מונה לשגריר מצרים באוסטריה לאחר שהתנגד לצעדים פוליטיים וחברתיים שביצע נאצר; שם גם היה נציג מצרים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר התבוסה המצרית במלחמת ששת הימים ביקש לשוב למצרים והתמנה לתפקידים בכירים בממשל.

עם מות נאצר ועליית סאדאת, שימש תוהאמי כחבר בית הדין המיוחד שמינה סאדאת נגד יריביו הפוליטיים שהואשמו על ידיו בניסיון קשר. במלחמת יום הכיפורים נתמנה כאחראי על הגנת העיר סואץ, וב-1977 זכה לאות כבוד על חלקו בהדיפת התקפת צה"ל על העיר ביומה האחרון של המלחמה. בשנים 1974–1975 כיהן כמזכיר הכללי של ארגון הוועידה האסלאמית.

תוהאמי עסק כבר מראשית דרכו בעניינים מודיעיניים ונחשב כמקורב לחוגים דתיים שמרניים ולערב הסעודית. כמו כן, היה מקורב לסאדאת ונחשב כמי שאינו תמיד רציונלי ונמשך אחרי חזון ומטרות ארוכות טווח. במלחמת יום הכיפורים נהרג בנו, טייס חיל האוויר המצרי, והדבר השפיע עליו עמוקות. תוהאמי הצליח לשכנע את סאדאת לקיים פגישות עם הישראלים במטרה לקדם הסכם שלום.

ב-1977 נפגש תוהאמי בחשאי עם ראש המוסד הישראלי, יצחק חופי. לאחר מכן נפגש תוהאמי, בחשאי גם כן, ב-16 בספטמבר עם שר החוץ הישראלי, משה דיין. השיחות שנוהלו במרוקו, בחסותו של חסן השני, מלך מרוקו, נועדו להבהיר את כנות כוונותיהם של שני הצדדים לסכסוך להגיע להסכם שלום על בסיס נסיגה כוללת מחצי האי סיני. פגישות אלו איפשרו את ביקורו הדרמטי של סאדאת בישראל בנובמבר 1977, ביקור שהביא בעקבותיו את הסכמי קמפ דייוויד ואת הסכם השלום בין מצרים וישראל. לאחר ביקור סאדאת בישראל נפגשו תוהאמי ודיין פעם נוספת ב-2 בדצמבר 1977. לאחר המשא ומתן עם ישראל וחתימת הסכם השלום פרש מהחיים הפוליטיים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים מצרים
קטגוריה:סגני ראשי ממשלות
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1924
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-2009
טירת זוננשטיין

טירת זוננשטיין (גרמנית: Schloss Sonnenstein) היא טירה הממוקמת בעיר פירנה, ליד הנהר אלבה מדרום מזרח לדרזדן, גרמניה. משנת 1811 היה בטירה בית חולים פסיכיאטרי, שפעל עד תום מלחמת העולם השנייה, ב-1945. במהלך המלחמה היה בית החולים מרכז של תוכנית T4 - אותנסיה. בית החולים נפתח מחדש ב-1970.

==היסטוריה==
ציור של הטירה משנת [[1753]]
הטירה נבנתה אחרי שנת 1460, על חורבותיו של מבצר מתקופת ימי הביניים. החל משנת 1811 פעל בטירה בית חולים לחולי נפש. המוסד הנהיג שיטות טיפול מתקדמות והיה בעל שם עולמי ודגם למוסדות אחרים.

===מלחמת העולם השנייה===

מתחילת 1940 ועד סוף יוני 1942 הוסב חלק מן הטירה לשמש כמרכז הרג כחלק מתוכנית T4. במרתף של סנטוריום הגברים הותקנו תא גזים ומשרפה (קרמטוריום). לצורך הסוואה, הוקמה חומת לבנים, ועליה לוחות מודעות. בתוך החומה היו ארבעה מבנים, ששימשו למשרדים ולמגורי הצוות, אם כי הצוות שעסק בשריפת הגופות התגורר בחלק אחר של המבנים. ייתכן שחדרים נוספים שימשו גם הם למטרות אחרות של התוכנית.

ההשמדה עצמה החלה בסוף יוני 1940. הקורבנות הוכנסו למתקן דרך שער ומתקן שמירה. לאחר שצוות האתר הפריד בין הגברים לנשים, הוכנס כל קרבן לחדר שבו היו שני רופאים. אלה אימתו את זהותו והחליטו איזו סיבה מפוברקת תינתן למותו. לאחר מכן הובלו הקרבנות בקבוצות של 20 עד 30 איש לתוך המרתף, בתואנה שהם מובלים למקלחות. תא הגזים עצמו הוסווה כתא מקלחות. 

לאחר המתת הקרבנות הוצאו הגופות מן התא ונשרפו בזוגות בתנורים. לפני השריפה הוצאו מפיות הקרבנות שיני זהב. האפר משריפת הגופות הושלך במזבלה של הסנטוריום או שנשפך ישירות לנהר האלבה. המשרד בזוננשטיין שלח לקרובי המשפחה של הנרצחים הודעת פטירה רשמית, ובה סיבת הפטירה המפוברקת עליה הוחלט מראש, וכן מכתב תנחומים סטנדרטי.

בזוננשטיין נרצחו אנשים מכל הגילאים, ביניהם כ-700 ילדים ובני נוער. הקרבנות שנשלחו לטירה באו מסקסוניה, תורינגיה, פרנקוניה, חבל הסודטים, שלזיה, ופרוסיה. בסך הכל נרצחו בטירה 13,720 איש ואשה, שסבלו מהפרעות נפשיות, פיגור שכלי, ונכויות שונות. בין הנרצחים היו גם אמנים שהוגדרו כנציגים של "אמנות מנוונת" כמו אלפרידה לוזה-וכטלר צוות ההשמדה מנה כ-100 איש; שליש מתוכם הועברו לאחר מכן למחנות השמדה בפולין הכבושה, כדי לנצל את ניסיונם בהסוואה, רצח והשמדה.

בקיץ 1941 נרצחו בזוננשטיין גם כאלף אסירים ממחנות ריכוז, בעיקר מבוכנוואלד, זקסנהאוזן ואושוויץ. במחנות אלה טרם נבנו תאי גזים, לפיכך נשלחו האסירים לזוננשטיין. מספרם המדויק של האסירים שנשלחו להשמדה אינו ידוע; רובם היו אסירים חולים, בעיקר אסירים פוליטיים ויהודים. 

ב-24 באוגוסט 1941 הורה אדולף היטלר על הפסקה מיידית של תוכנית T4, בעיקר בשל חששותיו מדעת הקהל הגרמנית. מרכז ההשמדה בטירת זוננשטיין פורק. הבניינים שבהם היה מרכז ההשמדה הפכו לבית חולים צבאי.

===אחרי המלחמה===
הטירה בצילום מ-[[2009]]
בקיץ 1947 נשפטו כמה מאנשי סגל תוכנית T4 בזוננשטיין בדרזדן, במה שנקרא "משפט הרופאים בגרמניה" (Ärzteprozess). פרופסור פול ניטשה ושני אחים נידונו למוות. למרות זאת, עברו כ-40 שנה עד להכרה הציבורית בתפקיד שמילאה הטירה בתוכנית T4, ורק בשנת 1989 נערך בטירה טקס זיכרון לנרצחים. ב-9 ביוני 2000 הוקם בטירה אתר זיכרון.

הטירה נסגרה עד 1970, ואז נפתחה מחדש כמעון לאנשים בעלי מוגבלויות. במקום הוקם מרכז שיקום, וסדנה לאנשים מוגבלים. הטירה נמצאה בתהליך שיפוץ, שהסתיים ב-2011.

==ראו גם==

תוכנית T4

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.stsg.de/cms/node/810 אתר הזיכרון]

קטגוריה:ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים: אתרים
קטגוריה:סקסוניה: מבנים
קטגוריה:סקסוניה: היסטוריה
קטגוריה:מחנות השמדה
קטגוריה:תוכנית T4 - אותנסיה