OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ייעוץ אסטרטגי

ייעוץ אסטרטגי (לעיתים גם ייעוץ מנהלים) הוא שירות הניתן לחברות ולארגונים על מנת לסייע להם לעצב את האסטרטגיה ולהתאים את עצמם לתנאי השוק והסביבה המשתנים.

ייעוץ אסטרטגי נדרש לרוב כאשר הארגון עומד מול שינוי בסיסי בסביבת הפעולה, כאשר יש רצון להתרחב לשווקים או למוצרים חדשים, או לנוכח משבר מתהווה.

== הבחנה בין ייעוץ אסטרטגי וייעוץ ארגוני ==
* ה'מה' מול ה'איך – הייעוץ האסטרטגי מבקש לדון ב'מה': ביעדי הארגון ובמטרותיו, בעוד שייעוץ הארגוני דן באופן שבו משיגים את היעדים הללו.
* פנים ארגוני או חוץ ארגוני – הייעוץ האסטרטגי עוסק בראש ובראשונה בסביבת הארגון (השוק, המתחרים, קהל היעד וכו'), ורק לאחר מכן באופן שבו הארגון מתאים עצמו אליה ואילו הייעוץ הארגוני עוסק בראש ובראשונה בנעשה בארגון פנימה.
* מוטבים – ההנהלה הבכירה או הארגון בכללותו – לקוחות הייעוץ האסטרטגי (או בשמו השני – ייעוץ מנהלים) הם בעיקר הדרג הניהולי הבכיר, בעוד שהייעוץ הארגוני מבקש לשרת את הארגון בכללותו, גם כאשר הוא נדרש לספק דין וחשבון למנהלים בדרגים השונים.

== מחקר אסטרטגי ==
היבט מרכזי בייעוץ האסטרטגי הוא מחקר אסטרטגי שמטרתו לתמוך בהתאמת האסטרטגיה הארגונית לתנאי הסביבה הרלוונטיים. המחקר האסטרטגי, בניגוד למחקר האקדמי, הוא יישומי – הוא משרת דירקטיבה ברורה ונועד לשמש תמיכה בידע ומידע בהשגת יעדים ארגוניים ברורים.

== ההיסטוריה של הייעוץ האסטרטגי ==
הייעוץ הניהולי החל לצמוח בארצות הברית במקביל לצמיחת המקצוע הניהולי במהלך המאה ה-19. חברות הייעוץ הראשונות נוסדו בסוף המאה ה-19, וחברת מקינזי הנחשבת כסוללת דרך בתחום נוסדה במהלך שנות ה-20 כפירמת ראיית חשבון במהלך שנות ה-30 החלה להתבסס כגוף ייעוץ. התחום נהנה מצמיחה הדרגתית במהלך המאה ה-20. במהלך שנות ה-80, במקביל לצמיחה מואצת בשוק האמריקני, ולעליית העיסוק באסטרטגיה עסקית כתחום אקדמי, בעיקר על בסיס עבודתו של מייקל פורטר החלה פריחה בענף הייעוץ האסטרטגי שהובילה לצמיחה מואצת בענף.

העלייה בכוחן של חברות הייעוץ האסטרטגי הובילה לשכירת שירותיהן גם על ידי ממשלות וגופים ציבוריים גדולים. בישראל ניתן לציין את המכרז לתכנון החזון הכלכלי של ישראל (חזון ישראל 15) בו זכו חברת שלדור ותאגיד ראנד בשנת 2011 ואת תוכנית ההתייעלות לצה"ל אותו סיפקה חברת מקינזי. מיקור החוץ של שאלות ייסוד בעיצוב המדיניות הממשלתית הוביל גם לביקורת על הפקעת תחומי ליבה מבעלי התפקידים בממשל, מן המומחים באקדמיה ומן המעורבות החברתית הרחבה לכדי גורמים בעלי אינטרס עסקי צר.

== הייעוץ האסטרטגי בישראל ==
תחום הייעוץ האסטרטגי התרחב בישראל משמעותית בעשור האחרון, כשבוגרי רבות מחברות הייעוץ הוותיקות או פורשי המגזר הציבורי הקימו חברות חדשות. בישראל פועלות כיום עשרות חברות ייעוץ אסטרטגי. התחום מתמודד עם אתגרים שונים, לרבות התמודדות עם תהליכי אוטומציה, חדשנות ועיבוד מידע רב.

== ראו גם ==
* אסטרטגיה עסקית
* ייעוץ ארגוני

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Carl W. Stern (Editor), The Boston Consulting Group on Strategy: Classic Concepts and New Perspectives, Wiley 1998
* Ethan Rasiel, The McKinsey Way, McGraw-Hill 1999
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אסטרטגיה עסקית
קטגוריה:ייעוץ ארגוני
רזון בן אלידע

רְזוֹן בֶּן אֶלְיָדָע היה שר גדוד בצבא הדדעזר מלך ארם צובא שמרד בעת המלחמה בדוד והשתלט על דמשק. רזון היה "שטן" לישראל בתקופת שלמה עד שמלך על כל ארם. בספר מלכים מסופר שהוא אחד משלושת ה"שטנים" שקמו לשלמה כעונש על חטאיו שכללו נשיאת נשים נכריות ואולי גם עבודה זרה.
לדעת חז"ל שטנים אלו נרמזו כבר בנבואת נתן הנביא לדוד לאחר העלאת הארון לירושלים: 

==שמו ומוצאו==
ב נכתב: יש הסוברים כי הוא רזון בן אלידע. אחרים טוענים כי חזיון זה הוא מלך משושלת אחרת ששלטה בדמשק לאחר שלטון רזון בן אלידע. 

יש הסוברים כי רזון הוא שם תואר שאימץ לעצמו בעת ששלט. שם תואר מקביל קיים במשלי: "בְּרָב עָם הַדְרַת מֶלֶךְ וּבְאֶפֶס לְאֹם מְחִתַּת רָזוֹן." שם התואר רזון דומה לתואר רוזן, המופיע גם בשירת דבורה. השם רזון גם מופיע בכתובות פיניקיות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:שלמה
קטגוריה:ארמים
קטגוריה:מלכי ארם דמשק
טמאגו

מחבת מאקיאקינאבה המשמשת להכנת טמאגו
טמאגו או טמאגו יאקי (ביפנית: 卵焼き) היא סוג של חביתה יפנית העשויה שכבות. לרוב, טמאגו מוכנת במחבת מרובעת הנקראת "מאקיאקינאבה".

את הטמאגו מכינים מביצים, חומץ אורז ולעיתים סוכר ורוטב סויה. ישנם מתכונים המכילים גם סאקה ומירין.
ישנם עשרות סוגים של טמאגו.

טמאגו ניתן למצוא כחלק מנגירי ואף כמרכיב בסושי. ביפן מוגשת טמאגו כחלק מארוחת בוקר.

==קישורים חיצוניים==

*
*

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:מאכלי ביצים
קטגוריה:סושי
מצר וילקיצקי

מצר וילקיצקי (ברוסית: Пролив Вилькицкого; Proliv Vilkitskogo) הוא מצר ים ברוסיה (בצפון מחוז קרסנויארסק) בין חצי האי טיימיר מדרומו לבין האי בולשביק (Большевик; האי הדרומי ביותר בארכיפלג סברניה זמליה) מצפונו. המצר מקשר בין ים קארה ממערב לבין ים לאפטב ממזרח.

רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 56 ק"מ (בין כף צ'ליוסקין לבין לכף טיימיר), עומקו נע בין 100 ל-150 מטרים בחלקו המערבי (באזור איי הייברג) ומגיע לכדי יותר מ-200 מ' בחלקו המזרחי. אורכו – כ-130 ק"מ.

ביציאה המזרחית מהמצר, בים לאפטב, מרחק של כ-42 ק"מ דרום-מזרחית לאי בולשביק, שוכן האי מאלי טיימיר (Малый Таймыр). בסמוך לו, מצפון-מערב, ממוקם אי קטן יותר – סטרוקדומסקי (остров Старокадомского), שבינו לבין האי בולשביק עובר מצר יבגנוב (пролив Евгенова).

מצר וילקיצקי הוא המצר הצפוני ביותר במעבר הצפון-מזרחי או בנתיב הימי הצפוני הרוסי. חוקר האזור הארקטי, הברון אדולף אריק נורדנשלד, היה הראשון לגלות את המעבר ולחצות את המצר ב-1878. עם זאת, המצר קרוי על שמו של בוריס וילקיצקי (Борис Андреевич Вилькицкий), קצין בצי הרוסי הקיסרי, הידרוגרף ומגלה ארצות, שהגיע אליו ב-1913.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
וילקיצקי
וילקיצקי
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנויארסק: גאוגרפיה
ולס פארגו סנטר

הוולס פארגו סנטר (באנגלית: Wells Fargo Center) הוא אולם ספורט בפילדלפיה המארח כיום את פילדלפיה 76', פילדלפיה פליירס, פילדלפיה סול ואת קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וילאנובה "וילאנובה ויילדקאטס" בתור אולם אלטרנטיבי.

ביולי 2016 נערכה באולם ועידת המפלגה הדמוקרטית שבה נבחרה הילרי קלינטון כמועמדת המפלגה בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בנובמבר 2016.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ארצות הברית: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל בארצות הברית
קטגוריה:פילדלפיה: ספורט
קטגוריה:פילדלפיה 76'
קטגוריה:פילדלפיה: מבנים
קפיטל ואן ארנה

קפיטל ואן ארנה (באנגלית: Capital One Arena) הוא אולם ספורט בוושינגטון הבירה. האולם מארח את קבוצת וושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA, את קבוצת וושינגטון מיסטיקס מליגת ה-WNBA, ואת קבוצת "ג'ורג'טאון הויאס" – נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת ג'ורג'טאון. כמו כן הוא משמש אולם ביתי לקבוצת ההוקי קרח וושינגטון קפיטלס מליגת ה-NHL.

מכונה בפי האוהדים המקומיים "תא הטלפון" (The Phone Booth) עקב זיהויו עם חברות תקשורת שאימצו אותו לאורך השנים ונתנו לו את שמותיו (כגון "ורייזון תקשורת").

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ארצות הברית: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אולמות כדורסל בארצות הברית
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: ספורט
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: מבנים
קטגוריה:וושינגטון ויזארדס
כביש אחד (כתב עת)

כביש אחד הוא כתב עת ישראלי בנושאי תרבות ורוח. המגזין יוצא לאור על ידי עמותה באותו שם שבסיסה בירושלים, המקיימת אירועי תרבות משותפים לדתיים וחילונים.
==היסטוריה==
מגזין "כביש אחד" נוסד על ידי השותפים אילן לבנון ויחיאל נחמני בשנת 2011, במטרה ליצור תרבות המחברת בין מגזרים שונים בחברה הישראלית. מקור השם ׳כביש אחד׳ הוא בהשראת כביש מספר 1 המחבר בין ירושלים לתל אביב. עיצוב הגיליון הראשון של כתב העת מומן עצמאית בידי המייסדים וצוות המגזין, ונמשך שנתיים וחצי. בין אנשי התרבות שכתבו גיליונות נמנים נועה ירון-דיין, דוד בן-יוסף, עידו הרטוגזון, ודני לסרי. על מנת לממן את הפצת המגזין הראשון, הצוות הפעיל קמפיין מימון המונים שזכה להצלחה וגייס 50,000 ש"ח.

עמותת "כביש אחד" הוקמה בשנת 2013. במהלך השנים העמותה עסקה בעיקר בהוצאת כתב העת המודפס<ref></ref>, ועד סוף שנת 2017 העמותה הוציאה לאור עשרה גליונות של המגזין וכן אסופות שירה והגות. 

במהלך 2016 הקבוצה הצטרפה לגרעין האמנים המייסד של בית אליאנס בירושלים. "כביש אחד" הייתה אחראית למרבית אירועי התרבות שהתקיימו בבית אליאנס עד סגירתו וכן לחלק מאירועי התרבות שהתקיימו במוזיאון מגדל דוד בין השנים 2018-2020. כיום העמותה עוסקת בהפקת אירועי תרבות המתקיימים ברחבי העיר ירושלים ועוסקים בחיבור בין מגזרים ורעיונות בחברה הישראלית.

== הקונגרס הקיומי ==
בשנת 2022 ייסדה העמותה פסטיבל מוזיקה ותרבות שנתי המוקדש כולו ליצירתו של אהרון דוד גורדון<ref></ref>. בין המוזיקאים שהופיעו בפסטיבל נמנים אהוד בנאי, ריף כהן, אלון עדר, גיל רון שמע, שי סול, שלמה בר, יעל דקלבאום, אביב בכר, וכן החוקרים מוקי צור, נעמה שקד, ד״ר אילון שמיר, ד״ר עינת רמון, עידית שלו ועוד. בפסטיבל מתקיימים סדנאות יצירה לצד מופעי מוזיקה, כיתות אמן וקבוות לימוד.

== פסטיבל יוצאי התיבה ==
בנוסף, החל משנת 2018, מקיימת העמותה פסטיבל מוזיקה שנתי<ref></ref> המתקיים ברחבי העיר ירושלים ומקודש ליצירתם של מוזיקאים ישראלים מהעבר וכן ליצירה עכשווית בסצנת מוזיקת האינדי הישראלי. במסגרת הפסטיבל התקיימו ערבי מחווה ייחודיים לאמנים זוהר ארגוב, סשה ארגוב, מאיר אריאל, מאיר בנאי, גבריאל בלחסן, ענבל פרלמוטר, אריק איינשטיין נעמי שמר ועוד. בין האמנים שהופיעו בפסטיבל לאורך השנים נמנים המוזיקאים נעם רותם, נעם ענבר, מורין נהדר, ערן צור, עלמה זוהר, אלי זולטא, יובל מנדלסון, עטר מיינר, שי בן צור, ריף כהן, שוטי הנבואה, ענת מלמוד, טל הפטר, מאיה בלזיצמן, דויד פרץ, נדב אזולאי, עמיר לב, יוסי בבליקי, מיקה דוארי, ואדים מכונה, אריק ברמן, להקת עלמא ועוד.

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: תרבות
קטגוריה:ירושלים: ארגונים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת
האיל סלאח

האיל סלאח (נולד ב- 1949) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקדו הראשון של גדוד חרב, מפקד חטיבת שריון וכמפקד אוגדה 85. הוא הדרוזי הראשון שמילא תפקידים אלו. 

==קורות חיים==
סלאח גדל במע'אר ולמד בבית ספר תיכון בנצרת. בנעוריו היה פעיל במק"י והשתתף בהפגנות נגד הממשל הצבאי.

התגייס בנובמבר 1961 ליחידת המיעוטים, עבר קורס מ"כים בג'וערה וחזר ליחידתו כמפקד. לאחר מאבק ממושך יצא לקורס קצינים ואחריו שירת כמפקד מחלקה ביחידה. שירת כמפקד משמר עין יהב בערבה ומפקד משמר פארן. לאחר קורס מפקדי פלוגות הדריך בבית הספר לחי"ר. במלחמת יום הכיפורים השתתף בלחימה בגזרת רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד מילואים ובהמשך מונה למפקדו הראשון של גדוד 299, גדוד סדיר שהתבסס על חיילים דרוזים, ופיקד עליו עד 1976. לאחר מכן שירת כסגן מפקד חטיבה, למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וב-1979 מונה למפקד חטיבה. הוא עבר הסבה לשריון ושירת כסגן מפקד אוגדה ומפקד חטיבה 691 (שנקראה בעבר 274), חטיבת שריון במילואים באוגדה 440. ב-1986 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדה מרחבית 85 (אוגדת העמקים), גם בכך היה לדרוזי הראשון בדרגת תת-אלוף וכמפקד אוגדה. 

סלאח נשוי ואב לשבע בנות ושני בנים. 

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קצינים דרוזים ישראלים
קטגוריה:מפקדי אוגדות
קטגוריה:מפקדי חטיבה 274
קטגוריה:מע'אר: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
לה מונה

תיאטרון לה מוֹנֶה (בצרפתית: Théâtre Royal de la Monnaie או La Monnaie; בפלמית: Koninklijke Muntschouwburg או de Munt) הוא תיאטרון בבריסל, בלגיה. משמעות שני שמותיו היא "התיאטרון המלכותי של המטבעה".

האופרה הלאומית של בלגיה, שהיא מוסד פדרלי, לקחה לעצמה את שם התיאטרון המשמש לה משכן קבע. על כן, "לה מונה" או "דה מונט" מתייחסים הן למבנה והן ללהקת האופרה.

כבית האופרה הראשון במעלה של בלגיה זהו אחד ממוסדות התרבות היחידים שמקבל מימון מן הממשל הפדרלי של בלגיה. בתי אופרה אחרים בבלגיה, כגון ה"פלאמזה אופרה" וה"אופרה רויאל דה ואלוני" פועלים במימון ממשלות מחוזיות.

==היסטוריה==
לה מוניי" כפי שהוא נראה כיום.
בשלושת העשורים האחרונים השיב לעצמו "לה מוניי" את מקומו בקרב בתי האופרה הראשונים במעלה באירופה, הודות למאמצים של רצף המנהלים, ז'ראר מורטייה וברנרד פוקורולה והמנהלים המוזיקליים סילוון קמברלינג ואנטוניו פאפאנו.

הבניין הנוכחי הוא התיאטרון השלישי באתר זה. החזית נבנתה בשנת 1818, עם שינויים מקיפים בשנים 1856 ו-1986. הפואיה והאולם נבנו בשנת 1856, אבל כמעט כל יסוד אחר בבניין הנוכחי חודש ושופץ באופן יסודי בשנות ה-80' של המאה ה-20.

===התיאטרון של ג'ו-פאולו בומברדה, 1700 עד 1818===
תיאטרון הקבע הציבורי הראשון למופעי אופרה של החצר ועיריית בריסל נבנה בין 1695 ל-1700 על ידי האדריכלים פאולו ופייטרו בצי, כחלק מתוכנית השיקום לאחר הפצצת בריסל. הוא נבנה על מגרש הבניין ששימש כמטבעה. שם האתר "לה מונה" (המטבעה) נשמר כשם התיאטרון במאות הבאות. על הקמת התיאטרון הורה מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, אז מושל ארצות השפלה ההבסבורגיות. הנסיך הבוחר הטיל על הגזבר שלו, ג'ו-פאולו בומברדה, את המשימה לממן את המיזם ולפקח עליו. התאריך המדויק של ההצגה הראשונה בשנת 1700 איננו ידוע.

==קישורים חיצוניים==

* 

<div class="mw-content-ltr">
* [http://carmen.demunt.be/pls/carmen/carmen.cstart2?t=3&id=-1&sid=-1 La Monnaie digital opera archives]
* [https://web.archive.org/web/20100609121753/http://www.aboutrestoration.eu/page2b.html Images of the 1999 renovation (with text in English, Dutch and French) from aboutrestoration.eu]</div>

קטגוריה:בלגיה: בתי אופרה
קטגוריה:בריסל: תרבות
אהלה ואהליבה

אָהֳלָה ואָהֳלִיבָה הן שתי דמויות סמליות המתארות את ממלכת ישראל וממלכת יהודה בנבואת יחזקאל בפרק כ"ג, ואחר כך גם ביצירות ספרותיות נוספות.

== בנבואת יחזקאל ==
==== המשל ====
ה' מספר ליחזקאל על שתי אחיות שגדלו במצרים וכביכול נישאו לה'. בתחילה זנתה אהלה והעדיפה את אשור ומצרים ולכן ה' נתנה ביד אשור שהרגו אותה ולקחו לעבדים את בניה ובנותיה. לאחר מכן, ראתה אהליבה אחותה ועשתה כאהלה. גם היא העדיפה את אשור וכשדים. לכן ה' אומר לאהליבה שכל מאהביה - עמי בבל ואשור - יבואו וישפטוה, יפילו אותה בחרב, וייקחו את בניה ובנותיה לגלות וכך היא לא תוכל לזנות יותר. בנוסף הנביא אומר שכך כל הנשים תלמדנה לא לעשות כמעשיהם.

==== הנמשל ====
אהלה היא ממלכת ישראל שיש לה את האוהל (=המקדש) שלה, ואהליבה היא ממלכת יהודה שנמצא בה אהלו של ה' (=בית המקדש). ה' הוציא את שתיהן ממצרים ובחר בהן. תחילה, ממלכת ישראל בראשות ירבעם התחילה לעבוד לעגלים, ולאחר מכן, בהנהגת אחאב, גם לבעל. הנביא מזכיר גם עבירות נוספות כמו חילול שבת, שחיטת בנים ועבודה זרה בתוך המקדש שמחללת את קדושתו. לכן הנביא אומר שבבל ואשור ישפטו את ממלכת יהודה כדין נואפים ורוצחים (הריגת ילדיהם ושריפת בתיהם), ויחריבו את יהודה. כתוצאה מכך, כל העמים בעולם ידעו לא לחטוא יותר.

ככלל, המשלת עם ישראל או ממלכת יהודה לאשה והמשלת עבודה זרה לזנות של אותה אשה, היא מוטיב נפוץ בנבואות של יחזקאל ונביאים אחרים (בעיקר הושע).

==שימושים מאוחרים==
הכינויים אהלה ואהליבה משמשים בפי הפייטנים ככינויים לממלכת ישראל ויהודה או אף לעם ישראל סתם. לא כל שימוש כזה הוא גם שימוש במשל של יחזקאל או האנשת הדמויות, ולעיתים מדובר בכינוי סתם. כך למשל בפיוט המפורסם "אל נורא עלילה" שחיבר רבי משה אבן עזרא לתפילת נעילה ביום כיפור.

אולם, פיוטים אחרים משתמשים בכינויים אלו כהאנשה של ממלכת ישראל וממלכת יהודה, בעקבות נבואת יחזקאל. דוגמה מפורסמת לכך היא הקינה "שומרון קול תתן" שחיבר רבי שלמה אבן גבירול, המתארת "ויכוח" בין אהלה לאהליבה. ויכוח דומה, קדום יותר, מתואר בקינה של רבי אלעזר בירבי קליר המופיעה בנוסח איטליה.

==לקריאה נוספת==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:יחזקאל
קטגוריה:האנשת מדינות
חטיבה 274

נגמ"ש [[BTR-50, מיחידה 88 - דב לבן, הייתה בבוקר מלחמת יום הכיפורים תחת פיקוד חטיבה 274. בפרוץ המלחמה נשלחה ביחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור עד 15 באוקטובר, לאחר מכן הצטרפה לחטיבה 14 ושירתה ב-2 צידי התעלה.]]
חטיבה 274 (נקראה גם חטיבה 691 ועוצבת ירושלים) הייתה חטיבת שריון בצה"ל שהפעילה טנקי טירן. 

==היסטוריה==
החטיבה הוקמה ב-1969 ומפקדה הראשון היה אלוף-משנה גדעון אלטשולר, החטיבה איגדה תחתיה את כל יחידות טנקי הטירן, טנקי שלל שנפלו בידי צה"ל בעיקר במלחמת ששת הימים ועברו הסבה ושיפורים לשימושו. החטיבה כללה 4 גדודים: 25, 225, 227, ו-228. ב-1971 צורפה לחטיבה יחידה 88 - דב לבן שהתבססה על רק"ם שלל אמפיבי. בנוסף כללה החטיבה פלוגת סיור על ג'יפים, פלוגת קשר, פלוגת רפואה ומערך תחזוקה חטיבתי עצמאי. הרכב הקל של החטיבה התבסס אף הוא על שלל מלחמה. 

במלחמת יום הכיפורים פיקד על היחידה אלוף-משנה יואל גונן, יחידות מחסני החירום של החטיבה היו במחנה חסה (גדוד 25, גדוד 227 וגדוד 228) ובמרחב שלמה (גדוד 225 ויחידה 88). החטיבה למעט גדוד 225 ויחידה 88, שימשה כעתודה פיקודית ונערכה במרחב רפידים. החטיבה השתתפה בקרב השריון ב-14 באוקטובר. למחרת עברה החטיבה תחת פיקוד "כוח נמר" בפיקודו של ששון יצחקי, החטיבה לחמה בקרבות על מתחמי "חמוטל" ו"מכשיר". במקביל ללחימת החטיבה לחמו גדוד 225 ויחידה 88 בגזרה הדרומית-מערבית של סיני, במנותק ממטה החטיבה. 52 מחיילי החטיבה נהרגו במלחמה. בתום הקרבות נותרה יחידה 88 תחת פיקוד חטיבה 14 ממערב לתעלת סואץ. גדוד 225 היה הבסיס להקמת חטיבה 265 תחת פיקוד אוגדה 440 ונערך מול הארמייה המצרית השלישית. הגדודים 25, 227 ו-228 של החטיבה נערכו מול הארמייה המצרית השנייה. 

לאחר המלחמה צורפה החטיבה לאוגדה 440 ומספרה שונה לחטיבה 691. החטיבה פורקה ב-1986. 

תג היחידה עוצב על ידי גרשון גרא, בן דודו של אלטשולר. התג כולל רקע שחור ומגן ירוק שהם צבעי חיל השריון, השיבולים בתג נלקחו מסמל הפלמ"ח, הכוכב הצהוב מייצג את השמש, והאריה מסמל את ירושלים. מספר החטיבה 274 נבחר כיוון שמייצג בגימטריה את הביטוי "כח מור" על שם בתו של אלטשולר, מור.

החטיבה הוקמה מחדש ב-2010. מפקד החטיבה הוא אל"ם רפי אבירם.

==מפקדי החטיבה==

{| class="wikitable"
|+
!שם
!תקופת כהונה
!הערות
|-
|גדעון אלטשולר
|1969 - 1973
|מקים החטיבה
|-
|יואל גונן
|1973
|מפקד החטיבה במלחמת יום הכיפורים
|-
|עוזי לבצור
|1973 - 
|
|-
|בני טרן
|
|
|-
|עמנואל סקל
|
|
|-
|האיל סלאח
|1979 - 
|
|-
|רפי אבירם
|
|
|}
<br />
==קישורים חיצוניים==
* רס"ן (מיל.) יובל שחף, [http://yadlashiryon.gal-ed.co.il/vf/ib_items/3602/sefer274.pdf חטיבה 274, חטיבת "הטירנים" הראשונה בצה"ל, סיפור הקמתה ופעילותה במלחמת יום הכיפורים] , אתר יד לשריון
*[https://web.archive.org/web/20141109172658/http://www.yadlashiryon.com/show_item.asp?itemId=652&levelId=64596&itemType=0 חטיבה 274], אתר יד לשריון

==הערות שוליים==

*
274
274
קטגוריה:אוגדה 440
קטגוריה:נשק שלל בצה"ל
מכסף

מכסף הוא בית חרושת לסכו"ם.

==היסטוריה==
בית חרושת מכסף הוקם כבית מלאכה למתכת על ידי ד. פרידלנדר שהביא מכונות מגרמניה, י. פטר שהביא את המבנה ברחוב שינקין 40, ומר ורמן, תעשיין שעלה מהולנד. בתחילה עשה בית החרושת מלאכות שונות במתכת שכללו שיניים תותבות, סכו"ם ותכשיטים, אך במהרה נודע בכלי הסכו"ם המהודרים שלו. בית החרושת עבר לחולון אך לא הצליח ובשנת 1940 נמכר לזאב לוינסון ששינה את שמו ל"מכסף". פרידלנדר המשיך בייצור נפרד של סכו"ם בפרדס כץ. בית חרושת מכסף היה למוביל בייצור סכו"ם בארץ ישראל והמשיך לייצר כלי סכו"ם יוקרתיים, גם לייצוא, תוך הבטחת אחריות ל-25 שנה. 

בנובמבר 1945 התקיימה שביתה בבית החרושת, שבעקבותיו הועלו משכורות העובדים. בשנת 1953, על רקע קשיים בשיווק התוצרת, פוטרו פועלים רבים ונותרו כ-20 עובדים מתוך 130 שעבדו בו קודם לכן. הקשיים נמשכו אל תוך שנת 1955. בנובמבר 1955 נחתם הסכם על העברת המפעל לירושלים. בפברואר 1957 הוגשה בקשה לפירוק המפעל לאחר שצבר חובות כבדים. 

ביוני 1960 נסגר המפעל בגלל קשיים כלכליים. באוגוסט 1960 נקנס מכסף על אי הגשת דו"חות מס. בשנת 1961 רכש קיבוץ ניר עם את מכסף, שהיה בהליכי פירוק.

בשנת 1987 המפעל נקלע שוב למצוקה כלכלית אך נחלץ ממנה.

==מוצרים==
המוצר המרכזי של מכסף הוא סכו"ם, מתוצרת עצמית ומייבוא. בנוסף לכך, מייצרת מכסף מגוון של סירים, כלי בית ומתנות. בשנת 2010 החלה לייצר, בשיתוף עם חברה אמריקאית, מחבת קֵרָמית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://jfc.org.il/news_journal/27538-2/92357-2/ תעשיית מוצרי כסף וציפוי בבית חרושת מכסף, 1947], באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים

==הערות שוליים==

קטגוריה:תעשיית מתכת בישראל
קטגוריה:ניר עם
קטגוריה:כלי אכילה
דב קלי

דב קלי (נולד ב-14 באוקטובר 1932) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 58 במלחמת יום הכיפורים ושירת כמפקד חטיבה 204.

== חייו ==
קלי נולד בעיירה ברשט (Bereşti) שברומניה בשם ברנרד קליין. ב-1939 גורשה משפחתו לעיר גאלאץ בה שהו עד הגעת הצבא האדום ב-1944. בתום מלחמת העולם השנייה הצטרף לתנועת הנוער גורדוניה. ביולי 1946 העפיל לארץ ישראל באוניית המעפילים "הגנה", האונייה נתפסה על ידי השלטונות הבריטים והמעפילים הושמו במחנה המעצר בעתלית. למד בחוות הלימוד בירושלים ובמלחמת העצמאות לחם במסגרת ארגון ההגנה בקרבות על הגנת העיר. לאחר המלחמה למד במקווה ישראל.

באוקטובר 1950 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם וכקצין בחיל הרגלים. השתחרר ב-1959 לאחר שעשה הסבה לשריון. עבד במשרד החקלאות, ובמלחמת ששת הימים גויס לשירות מילואים כסגן מפקד גדוד 58 בחטיבה 14 בגזרת סיני. ב-1969 חזר לשירות הקבע ונשלח לסינגפור, שם הדריך עד 1972 את הצבא המקומי בלוחמת שריון. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד 58, גדוד חרמ"ש בחטיבה 670, ולחם עמו בגזרת רמת הגולן. לאחר המלחמה מונה למפקד חטיבה 204 ובהמשך שימש סגן מפקד אוגדה ומדריך ראשי במכללה לפיקוד ולמטה. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין קישור.

לאחר שחרורו עבד במפעל שטיחי כרמל, בחוטי קיסריה וכיהן כמנכ"ל סלילים חולה בקריית שמונה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ledorot.gov.il/new_pdf/55639.pdf סיפור חייו], באתר "לדורות"
* 

קטגוריה:חברי גורדוניה
קטגוריה:מפקדי חטיבה 27
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
פוברטי פוינט

פוברטי פוינט (Poverty Point) הוא אתר ארכאולוגי המורכב ממספר תלים פרהיסטוריים. האתר נמצא על גדת נהר מאקון, כ-25 קילומטר מנתיבו הנוכחי של נהר המיסיסיפי, בצפון-מזרח מדינת לואיזיאנה בארצות הברית. התלים נבנו בין השנים 1650 ו-700 לפנה"ס בתקופה הארכאית באמריקה הצפונית, בידי קבוצה של ילידים אמריקאיים מתרבות המכונה כעת "תרבות פוברטי פוינט" (Poverty point culture). תרבותם של בני הקבוצה התפרסה עד כ-1,600 קילומטר דרומה לאורך דלתת המיסיסיפי. 

הארכאולוגים טרם הצליחו להבין במלואה את הסיבה לבניית התלים ומספר הצעות שונות הועלו בנושא. ביניהן האפשרות שמדובר באתר התיישבות, תחנת סחר או אתר פולחן דתי. האתר הוא בגודל של 3.68 קמ"ר והוא האתר הגדול מהתקופה האמורה שנתגלה באמריקה הצפונית. האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2014.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:ארצות הברית: אתרים ארכאולוגיים
חיים אלקן

חיים אלקן (נולד ב-3 באוקטובר 1945) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד חטיבה 421.

אלקן עשה את שירותו הצבאי בחיל השריון. במלחמת ההתשה פיקד על פלוגה ב' בגדוד 52 בחטיבה 14 שלחמה בקו בר-לב. במלחמת יום הכיפורים היה חניך במכללה לפיקוד ולמטה ובמינוי חירום צורף לגדוד 410 של חטיבה 600 כסגן מפקד הגדוד. במהלך המלחמה נטל פיקוד על הגדוד לאחר שהמג"ד אמנון מרטון ומחליפו יהודה בכר נפצעו, הוא פיקד עליו במהלך הקרב על כיבוש מתחם "מכשיר", ב-10 באוקטובר העביר את הפיקוד ליהודה גלר. בהמשך הלחימה הוטל עליו לגרור את גשר הגלילים לגדות תעלת סואץ, פעולה שהושלמה לאחר קשיים רבים בהצלחה., ב-20 באוקטובר נפצע ופונה לטיפול. לאחר המלחמה מונה אלקן למפקד גדוד 46 בחטיבה 401. בהמשך שירותו פיקד על חטיבה 421 ושימש סגן מפקד אוגדה.

לאחר שחרורו עבד בחברת שופרסל, בה היה מנכ"ל חברת הבת "קטיף", יושב ראש "גידרון תעשיות", סמנכ"ל לוגיסטיקה, סגן נשיא וממלא מקום בפועל של מנכ"ל החברה, עד פרישתו בסוף שנת 2003. מכהן כיו"ר אגודת מושב גן הדרום.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבה 421
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 401
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:עובדי שופרסל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:מועצה אזורית גדרות: אישים
היער הלאומי טונגס

היער הלאומי טונגס הוא יער לאומי ששוכן בדרום-מזרח אלסקה (אלסקה פאנהנדל), ארצות הברית. הוא היער הלאומי הגדול ביותר בארצות הברית ושטחו מתפרס על פני 69,000 קמ"ר (17 מיליון אקרים). היער הוא חלק מאזור אקולוגי שהוגדר על ידי הקרן העולמית לשימור חיות הבר כיער הגשם הגדול בעולם, וככזה שמהווה בית גידול למינים נדירים ולמינים בסכנת הכחדה, הן מבחינת בעלי החיים שבו והן מבחינת הצומח. היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית וכולל בתוכו הרים, איים כגון ארכיפלג אלכסנדר, פיורדים וקרחונים.

==היסטוריה==
ב-1902 הכריז נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט על ארכיפלג אלכסנדר כעל יער לשימור. ב-1907 הוא הרחיב את השמורה לשטח יער טונגס. ב-1908 התווספו שני יערות לשמורה ויצרו יחד אזור שמקיף את רוב שטחה של דרום אלסקה. במשך השנים נוספו עוד שטחים ליער הלאומי.

==תיאור==
בשמורה מתגוררים כ-75,000 אנשים שמתקיימים מהקרקע. שלושה שבטי ילידים חיים בדרום אלסקה ובאזור היער: טלינגיט, האידה וצימשיאן. כמו כן, ממוקמות בשטח היער 31 ערים ועיירות, בהן ג'ונו, בירת אלסקה. הפארק קרוי על שם אנשי הטונגס המהווים חלק משבט טלינגיט, שישבו באזור, בעיקר ליד העיר קטצ'יקן.

==אקולוגיה==
היער הוא חלק מאזור יערות לאורך החוף הפסיפי הצפוני. יחד עם גרייט בר הוא מוגדר "יער גשם לח" והוא מאופיין באקלים ממוזג. הצומח שבו מורכב בעיקר בעצי מחט. הקרקע מורכבת בחלקה מקרסט (אבן גיר, מנוקזת היטב, מערות רבות) וגרניט (קרקע שאינה מנוקזת היטב). מינים נדירים ומוגנים רבים שנראים רק לעיתים רחוקות בצפון אמריקה חיים באלפי האיים שלאורך החוף. דגי סלמון, דובים חומים ושחורים ועיטם לבן-ראש חיים ומתרבים ביער. עופות נודדים רבים מקננים בחודשי הקיץ בשמורה, בהם גם שחפית הקוטב.
כ-40% משטח היערות הם שטחים שאינם מיוערים, כגון שטחי מים, קרח, סלעים וצמחייה נמוכה. בעבר נחטבו עצים ביער, אך כיום הדבר אסור בכ-78% אחוזים משטח היער, ונותרו כ-70% משטח היער הראשוני שמיועדים להישאר כך.

==תיירות==
ביער מבקרים כמעט מיליון תיירים בשנה, רובם מגיעים בשיט דרך הים. בשמורה קיימים מרכזי מבקרים שמספקים סיורים מודרכים ושיט במעבורות, כבר מ-1968. כמו כן, קיימות כ-150 בקתות להשכרה, חלקן במקומות מרוחקים שניתן להגיע אליהם רק ברגל, בסירה או במטוס ימי. בנוסף, פתוחים לציבור אתרי צפייה בדובים ו-15 חניוני לילה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.groundtruthtrekking.org/Issues/Forestry/TemperateRainforests.html יערות גשם בחוף הפסיפי הצפוני]
* 

טונגס
קטגוריה:אלסקה: גאוגרפיה
קטגוריה:יערות גשם ממוזגים
אבי רומנו

אברהם (אבי) רומנו (16 במרץ 1947 – 19 ביוני 1994) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבה 500 ונספח צה"ל בצ'ילה. 
==ביוגרפיה==
רומנו נולד בתל אביב, בנם של אסתר ואליהו. באוגוסט 1965 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בגדוד 79 של חטיבה 7. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 9, סגן מפקד בפלוגת החרמ"ש ומפקד הפלוגה המסייעת. במלחמת יום הכיפורים לחם כקצין אג"ם של חטיבה 274, חטיבת טנקי טירן. על פועלו במלחמה זה לצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום. לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד שריון ושירת כסגן מפקד מרכז שריון. ב-1978 נשלח לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס, שבקנטקי. בשובו מונה לסגן מפקד חטיבה וב-1979 מונה למפקד חטיבה 421, חטיבת שריון במילואים. במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין אג"ם באוגדת שריון. ב-1984 מונה למפקד חטיבה 500 ופיקד עלייה בעת שהותה בלבנון. ב-1987 מונה לראש מטה גיס וב-1989 מונה למפקד המרכז לאימון מפקדות במפקדת חילות השדה. ב-1990 מונה לנספח צה"ל ונציג משרד הביטחון בצ'ילה, תפקיד בו שירת עד 1993. 

לאחר שחרורו כיהן כמנהל חנות סקאל ספורט בנמל התעופה בן-גוריון. 

היה נשוי ואב לשני ילדים. נפטר ב-1994 ממחלת לב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מעוטרי צל"ש אלוף
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי חטיבה 500
קטגוריה:מפקדי חטיבה 421
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בצ'ילה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
יצחק רחימוב

האנדרטה לזכרו של יצחק רחימוב במצפה סמוך לקיבוץ ברעם
יצחק (איציק) רחימוב (30 באוגוסט 1950 - 21 בינואר 1990) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, נהרג בלבנון במהלך שירותו כמפקד חטיבה. 
== חייו ==
רחימוב נולד בתל אביב, בנם של רינה ושמעון. למד בבית הספר היסודי ברנר בגבעתיים ובתיכון אורט ברמת גן. 

התגייס לצה"ל ב-1969 ושירת בסיירת חרוב. ב-1976 השתחרר משירות הקבע אך חזר לאחר כשנתיים. שימש סגן מפקד חטיבה ברצועת עזה, קצין מבצעים של פיקוד הדרום וסגן מפקד חטיבה ברמת הגולן. באפריל 1989 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון וחונך למפקד חטיבה בצבא דרום לבנון. הוא נהרג במהלך היתקלות עם מחבלים מארגון אבו נידאל בכפר ירון בינואר 1990.

היה נשוי ואב לשלושה, התגורר בקיבוץ מרום גולן. נטמן בבית הקברות הצבאי בחולון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://rondogo.wixsite.com/merom-golan/--cmdd יצחק רחימוב], דף זיכרון באתר ההנצחה לנופלי קיבוץ מרום גולן

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:לוחמי סיירת חרוב
קטגוריה:מפקדי החטיבה המערבית ביחידת הקישור ללבנון
קטגוריה:חללי צה"ל ברצועת הביטחון
קטגוריה:בוגרי אורט רמת גן
קטגוריה:אישים הקבורים בבתי קברות צבאיים ישראליים
קטגוריה:מרום גולן: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
אוטל דרואו

אוטל דרואו. 2011
אוטל דרואו. 1852
אוטל דרואו (בצרפתית: Hôtel Drouot; בשמו המלא: hôtel des ventes de Drouot) הוא בית המכירות הפומביות הגדול ביותר בפריז וממוקם ברובע התשיעי של פריז.
== היסטוריה ==
מבנה האוטל תוכנן על ידי הארכיטקט הצרפתי ז'אן-ז'אק פרנייה (), והוא נפתח לציבור בשנת 1852. בשנים הבאות תפס בית המכירות את מקומו כשוק המוני לאמנות צרפתית, בתקופה בה ייצאה פריז אמנות לרחבי העולם ובפרט לארצות הברית.

בתקופה הראשונה שימש בית המכירות כבזאר המוני לחפצי אמנות, ולפי דיווח אחד נמכרו בו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19,150,000 חפצי אמנות, 45,000 ציורים, 30,000 רישומים, 30,000 כתבי יד, 120,000 הדפסים, ולפחות מיליון ספרים נדירים מדי שנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר מבנים
קטגוריה:בתי מכירות פומביות
קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:פריז: כלכלה
קטגוריה:הרובע התשיעי של פריז
עוגת חמאה

עוגת חמאה היא עוגה שאחד ממרכיביה העיקריים הוא חמאה. עוגת חמאה עשויה מהמצרכים הבסיסיים ביותר לעוגה: חמאה, סוכר, ביצים, קמח וחומר מתפיח (כגון אבקת אפייה או סודה לשתייה). 

עוגות אלה נחשבות לעוגות המשוכללות ביותר במטבח האמריקאי. מקורן בעוגת הפאונד האנגלית, שעשויה באופן מסורתי מכמויות שוות של סוכר, חמאה, קמח, וביצים היוצרים עוגה עשירה בטעמה.

==היסטוריה==
המצאת אבקת האפייה וחומרי התפחה אחרים במהלך המאה ה-19, הובילו לכך שניתן היה לשנות את מרכיבי עוגת הפאונד. כך נוצרה עוגת קלה יותר ואוורירית יותר בעזרתם המרכיבים הישנים והחדשים ובאה לעולם עוגה חדשה, עוגת החמאה המודרנית.

==מתכון==
עוגות חמאה מיוצרות על ידי הקצפה של חמאה וסוכר, עד שאוויר מוקצף לתוך החמאה. בהמשך מוסיפים ביצים בהדרגה עד לקבלת תחליב, ולאחר מכן מוסיפים מרכיבים יבשים ורטובים. עוגות חמאה שומרות על טעמן העשיר ועל רטיבותן כאשר מאחסנים אותן בטמפרטורת חדר, אך הן נוטות להתקשות, להתייבש ולאבד את טעמן אם הן מאוחסנות במקרר זמן רב. לפיכך עוגות אלה אינן מתאימות למילוי או לציפוי עם חומרים המצריכים קירור כגון קרם גבינה או חביצה.

חמאה
קטגוריה:חמאה
האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן

האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן (בהולנדית (פלמית): Koninklijke Academie voor Schone Kunsten van Antwerpen) היא אקדמיה לאמנות פלסטית ועיצוב (ובעבר גם ארכיטקטורה) באנטוורפן שבבלגיה. האקדמיה נוסדה בשנת 1663 על ידי דוד טנירס הבן והיא אחת מהאקדמיות העתיקות ביותר לאמנות. האקדמיה מציעה תוכניות לימוד באמנות ועיצוב (אמנות פלסטית, צילום, צורפות, עיצוב תפאורה ותלבושות לתיאטרון, עיצוב גרפי ועיצוב אופנה), רסטורציה והכשרת מורים. כמחצית מתלמידי המוסד מגיעים מרחבי העולם וארבעת בנייניה פזורים במרכז אנטוורפן.

== היסטוריה ==
האקדמיה הוקמה ברישיון של שליט ארצות השפלה דאז, פליפה הרביעי, מלך ספרד. האקדמיה פתחה את שעריה לבני אומות רבות ושונות והגיעו אליה אמנים צעירים מארבעים אומות, בהן הולנד, גרמניה, פולין, אירלנד, צרפת ועוד. כן משכה מורים וצברה אוסף יצירות אמנות מרשים. בשנת 1886 למד בה משך זמן קצר וינסנט ואן גוך, עד שסולק מן הלימודים. כן למד בה המעצב הנודע אנרי ון דה ולדה, על שמו נקרא לאחר מכן בית הספר העליון לעיצוב. 

ב-1885 יסד לאופולד השני, מלך הבלגים באקדמיה את "המוסד הלאומי העליון לאמנות יפה" (Nationaal Hoger Instituut voor Schone Kunsten), לפי הדגם של בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז (בצרפתית: École Nationale Supérieure des Beaux-Arts).

בשנת 1946 הופרד בית הספר הגבוה לאדריכלות מן האקדמיה. בשנת 1963 נפתחה מגמת עיצוב אופנה בה למדו שישה ממעצבי האופנה החשובים של שנות השמונים שנודעו כ"שישיית אנטוורפן": דירק ביקמברגס (Dirk Bikkembergs), ולטר ון בירנדונק (Walter van Beirendonck), מרטינה יי (Marina Yee), דריס ון נוטן (Dries van Noten), דירק ון סנס (Dirk Van Saene) ואן דמולמיסטר (Ann Demeulemeester) ורבים אחרים מרחבי העולם שהפכו את המגמה לגדולה ביותר באקדמיה. 

ב-1995 הפכה האקדמיה, במסגרת רפורמה במערכת ההשכלה הגבוהה בבלגיה הפלמית, לחלק מאוניברסיטת אנטוורפן לאמנות (Artesis Hogeschool Antwerpen; נקרא מ-2013 Artesis Plantijn Hogeschool Antwerpen). 

בין בוגרי האקדמיה: לורנס אלמה-טדמה, ז'ף לאמבו, מומי שוורץ, וילהלם בוש, פורד מדוקס בראון ורבים אחרים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20141111054532/https://www.ap.be/royal-academy-fine-arts-antwerp/867 אתר האקדמיה] באתר אוניברסיטת אנטוורפן לאמנות

==הערות שוליים==

אקדמיה המלכותית לאמנויות היפות
קטגוריה:בתי ספר לאמנות
קטגוריה:אנטוורפן: מבנים
אלכסנדריה (וירג'יניה)

אלכסנדריה (באנגלית: Alexandria) היא עיר עצמאית<ref>עיר שאינה נמצאת בשטח של אף מחוז</ref> בצפון מדינת וירג'יניה שבארצות הברית, הממוקמת בסמוך לוושינגטון הבירה ולגדתו המערבית של נהר הפוטומק. מספר תושביה, על פי מפקד האוכלוסין של 2013, הוא 151,218 נפשות. העיר, כמו שאר אזור צפון וירג'יניה ומרכז מרילנד, מושפעת מקרבתה לבירת ארצות הברית. בעיר מתגוררים עובדים רבים של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, עובדי הממשלה הפדרלית, אנשי צבא ועובדי תעשיות הביטחון.

אלכסנדריה הוקמה ב-1749 והוכרזה כעיר עצמאית בשנת 1870.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:וירג'יניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1749
סמיונוב

סמיונוב (ברוסית: Семёнов) הוא שם משפחה.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה רוסיים
קטגוריה:שמות משפחה פטרונימיים
קטגוריה:שמות משפחה שמבוססים על השם שמעון
רטרו-פוטוריזם

רטרו-פוטוריזם או רטרו עתידני הוא מונח המשלב את הקונספט של רטרו ופוטוריזם. רטרו-פוטוריזם זה האופן בו אנשים בעבר (עד בערך שנות ה-1960) דמיינו את העתיד.

"סיפורים מדהימים", 1928. על העטיפה מופיע סמל העתיד - ילקוט רקטי.

רטרו-פוטוריזם הוא זרם באומנויות יצירה אשר מראה את השפעת הייצוג של העתיד שבוצע בעידן קודם. הוא מתאפיין בתערובת של סגנונות מיושנים "רטרו" עם טכנולוגיה עתידנית.

הסגנון הרטרו-פוטוריסטי בוחן את הנושאים שבין העבר ועתיד ובין ההשפעות המנוכרות והעוצמה של הטכנולוגיה. מתבטא בעיקר ביצירות אמנותיות וטכנולוגיות שונה המממשים את החפצים המדומים של המציאות המקבילה שלו. רטרו-פוטוריזם בא גם לידי ביטוי בעולם של אופנה, אדריכלות, עיצוב, מוזיקה, ספרות, קולנוע ומשחקי ווידאו.

==תולדות המונח==

על פי המגזין "Retrofuturism", שהיה יוצא לאור בשנים 1988 - 1993, בפעם הראשונה המילה "רטרו-פוטוריזם" נאמרה בשנת 1983 על ידי העורך לויד דאן (Lloyd Dunn).

==מאפייני הסגנון==
רטרו-פוטוריזם משלב שתי מגמות חופפות שאפשר לסכם כמו העתיד כפי שניתן לראות מהעבר והעבר כפי שניתן לראות מהעתיד.

המגמה הראשונה, רטרו-פוטוריזם עצמו, היא בהשראה ישירה מהעתיד הדמיוני שהיה קיים בראשם של סופרים, אמנים, ואנשי קולנוע בתקופה הקודמת ל-1960, שניסתה לחזות את העתיד, וגם בתחזיות רציניות של הטכנולוגיה הקיימת (למשל במגזינים כמו מדע והמצאה) או ברומנים וסיפורי מדע בדיוני.

המגמה השנייה היא היפוכה של הראשונה: רטרו עתידני. היא מתחילה עם רטרו אטרקטיביות של סגנונות אמנות ישנים, ביגוד, מנהגים, ולאחר מכן שותלת על זה את הטכנולוגיות המודרניות או העתידניות, יוצרת תערובת של עבר, הווה והאלמנטים של עתיד. סטימפאנק, מונח המתייחס גם לעבר של הטכנולוגיה העתידנית בתקופה הוויקטוריאנית חלופית, וגם ליישום של סגנונות הנאו-ויקטוריאניות בטכנולוגיה המודרנית, הוא גרסה מוצלחת ביותר של המגמה השנייה.

==ראו גם==
* נאו-פוטוריזם 
* סטימפאנק
* רטרוטרוניקה 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.retro-futurismus.de/ http://www.retro-futurismus.de] 
* [http://retro-futurism.livejournal.com/ קהילת רטרו-פוטוריזם] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוטוריזם
קטגוריה:סגנונות באדריכלות
קטגוריה:נוסטלגיה
קטגוריה:רטרו
*
תמניון מכוכב

תמניון מכוכב
תמניון מכוכב הוא הפאון המכוכב של תמניון. הוא מורכב משני ארבעונים הפוכים. בשפה העממית הוא מכונה לעיתים "מגן דוד תלת-ממדי" בשל דמיונו החזותי לצורה דו-ממדית זו.

תמניון מכוכב מורכב משני ארבעונים משוכללים הפוכים, כך שלכל קודקוד של ארבעון אחד יש קודקוד מקביל לו מהארבעון השני, ועוד שלושה קודקודים מהארבעון השני שהמרחק בינו לבין כל אחד מהם שווה. הצורה המתקבלת היא שמונה ארבעונים קטנים יותר, שכל אחד מהם מחובר בצלעותיו לשלושה ארבעונים אחרים.

הוא מורכב מ-24 פאות בצורת משולשים שווי-צלעות, 12 מקצועות ו-8 קודקודים. יש לו עוד 12 מקצועות קטנים יותר המחברים בין הארבעונים ומהווים את התמניון המשוכלל החסום בתוכו, ועוד 6 קודקודים המחברים בין הארבעונים ומהווים את קודקודי התמניון.

תמניון מכוכב הוא הפאון המכוכב הפשוט ביותר (לארבעון ולקובייה אין פאונים מכוכבים מפני שהזווית הדו-מישורית שלהם קטנה מ-90° או שווה אליה), וחיבור של 8 הקודקודים שלו יוצרים קובייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פאונים
אגיסהיים

אגיסהיים (בצרפתית: Eguisheim) הוא כפר במחוז או-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי, בו חיים 1,726 בני אדם.

==גאוגרפיה==
אגיסהיים הוא כפר אלזסי טיפוסי אשר ממוקם על דרך היין באלזס חמישה ק"מ דרום-מערבית מהעיר קולמר. בדומה לכפרים רבים מאלזס מוקף הכפר בגבעות בהן ניטעו כרמים עוד בימי הביניים.

==היסטוריה==
בשנת 1865 נמצאו באגיסהיים שרידים ליישוב מהתקופה הפלאוליתית.
הכפר אגיסהיים נוסד במאה ה-12 בסמוך לארמון שהוקם במהלך המאה ה-11.

העיר עברה את התהפוכות שעברו על אלזס כולה, היא נכבשה על ידי הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה וסופחה לגרמניה ב-1871 עד שבשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת.

==כלכלה==
אגיסהיים ידוע ביינות הלבנים המיוצרים בו ובמיוחד יין גווירצטרמינר. סמיכותו של הכפר לדרך היין ויופיו הייחודי מושכים אליו תיירים רבים, רובם צרפתים וגרמנים. אגיסהיים נבחר לכפר האהוב ביותר על הצרפתים בשנת 2013.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.ot-eguisheim.fr/en/ אתר מחלקת התיירות] 

==הערות שוליים==

פנורמה של אגיסהיים

קטגוריה:או-רן: קומונות
טיק (עץ)

טיק (באנגלית: Teak, שם מדעי: Tectona grandis; מכונה גם טיק בורמזי) הוא מין של עץ טרופי. הוא עץ נשיר, פרחיו קטנים ולבנים ועליו דקים ולעיתים קרובות שעירים בחלקם התחתון.
העץ קשה, חסין למים ועמיד ולכן משמש בתעשיית העץ לבניית סירות, מבנים, פורניר, גילוף ועוד.
העץ גדל באופן טבעי בדרום ודרום-מזרח אסיה, בעיקר בהודו, אינדונזיה, מלזיה, צפון תאילנד, צפון לאוס ובורמה. הוא תורבת והתאקלם גם באפריקה ובקריביים.
שם העץ הגיע מטמילית בה הוא נקרא טֶקו ּ (தேக்கு) וכן במלזית ובטלוגו. מהן הגיע שמו לפורטוגזית בה הוא נקרא טקה (teca).

==תיאור==
גובה העץ במלוא צמיחתו מגיע לכ-40 מטרים וענפיו הם בגווני אפור ואפור-חום. העלים הם בצורה אליפטית ומחודדים בקצותם, אורכם 15–45 ס"מ, רוחבם 8–23 ס"מ והם מחוברים לענף על ידי פטוטרת גדולה שאורכה כשני ס"מ. שולי העלים שלמים.
פרחים לבנים שריחם נעים גדלים לאורך של 25–40 ס"מ במקבץ של אשכולות (מכבד) מיוני עד אוגוסט. הפירות גדלים מספטמבר עד דצמבר, עגולים וקוטרם 1.2-1.8 ס"מ. הפרחים דיכוגמיים כאשר האבקנים מבשילים מעט לפני הצלקות וההאבקה מתחילה שעות ספורות לאחר פתיחת הפרח. ההאבקה היא בדרך כלל ביוטית, בעיקר על ידי דבורים ולעיתים אביוטית.

==טקסונומיה ותפוצה==
המין Tectona grandis הוא אחד משלושה סוגים בסוג Tectona. שני המינים האחרים הם אנדמיים ובעלי תפוצה מצומצמת יחסית: T. hamiltoniana במיאנמר ו-T. philippinensis בפיליפינים. המין T. grandis גדל במגוון אזורי אקלים, מאזורים צחיחים יחסית עם 500 מ"מ משקעים בשנה ועד לאזורים לחים מאוד עם 5,000 מ"מ משקעים בשנה. עם זאת, האזורים בהם הוא גדל הם לרוב עם כ-1500 מ"מ בשנה ושלושה עד חמישה חודשים יבשים.

==גידול==
פרחי העץ
עלים, פירות ופרחים
גשר במיאנמר באורך 1.2 ק"מ, הארוך בעולם שעשוי מעצי טיק
השמנים שהעץ מכיל באופן טבעי מעניקים לו תכונות עמידות גבוהות בפני טרמיטים ומזיקים אחרים, כמו גם לנזקי מזג האוויר. העץ המעובד אף לא דורש צביעה בשמן או לכה כדי להישאר עמיד לאורך זמן. בעבר נחשבו עצים ישנים לעמידים יותר מצעירים, אך מחקרים מראים שהם עמידים במידה שווה מבחינת קצב שחיקה, יציבות וציפוי, אלא שהם רגישים יותר לשינוי צבע לאחר חשיפה לשמש ישירה.
רובו המכריע של גידול העץ שנחטב באופן מסחרי מתבצע במטעים בבעלות ממשלתית באינדונזיה בשם "Perum Perhutani" שמנהלת את היערות במדינה. עיקר השימוש התעשייתי באינדונזיה הוא ייצור לצורך ייצוא של רהיטי גן ורהיטים חיצוניים אחרים. בעיר נילמבור שנמצאת בקרלה, הודו, קיימת תעשייה גדולה גם כן של העץ והיא בעלת הגידולים המסחריים הוותיקים ביותר בעולם.
הצריכה המסחרית של העץ מעלה חששות סביבתיים כגון היעלמותם של עצים זקנים. עם זאת, הפופולריות של העץ מובילה לגידול נרחב ובר קיימא במטעים טרופיים. רבים מהגידולים במטעים נעשים באמצעות העברת רקמה של העץ ולא זרעים.
גידול העץ החל באפריקה המשוונית בתקופה הקולוניאלית, בתחילת המאה ה-20. משאבי העץ כמו גם מאגרי הנפט מהווים אחת מנקודות המחלוקת בין דרום סודאן לשכנותיה. גידול מסחרי החל גם במרכז ודרום אמריקה.
המזיק העיקרי של העץ הוא עש ממין Hyblaea puera שחי בדרום מזרח אסיה וניזון מטיק וממיני עץ אחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.westafricanplants.senckenberg.de/root/index.php?page_id=14&id=1541 תמונות] באתר "צמחי מערב אפריקה"
* [http://www.biglandsbrazil.com/teak/ גידול העץ בברזיל] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפתניים
קטגוריה:הודו: עצים
עוגת מזון השטן

עוגת מזון השטן או עוגת השטן היא עוגת שכבות לחה, אוורירית ועשירה בשוקולד. העוגה נחשבת למקבילה לעוגת מזון המלאכים. בשל המתכונים וזמינות הרכיבים שהשתנו במהלך המאה העשרים, קשה לקבוע מה מבדיל עוגה זאת מעוגת שוקולד, אם כי לרוב עוגה זאת מכילה יותר שוקולד מעוגת שוקולד רגילה ולכן תהיה כהה יותר. על פי רוב העוגה תוגש עם ציפוי שוקולד.

==היסטוריה==

עוגת מזון השטן מחולקת לפרוסות

עוגת מזון השטן לרוב תהיה לחה ואוורירית יותר מעוגות שוקולד אחרות, וכן היא תכיל מוצקי קקאו ולא שוקולד לאפייה וכן פולי קפה. היעדר שוקולד מותך והוספת קפה לעוגה הוא לרוב מה שמבדיל את העוגה מעוגת שוקולד, אולם ישנם מתכונים הכוללים את כל הרכיבים והתוצאה היא עוגת שוקולד עשירה אף יותר בטעמה. כמו כן, בהכנת העוגה נעשה שימוש במים חמים ולא בחלב, הבדל משמעותי נוסף בין העוגות.

עוגת מזון השטן נבדלת מעוגות שוקולד אחרות בכך שהיא מכילה יותר סודה לשתייה, מה שמעניק לה גוון שחור מהגוני יותר. בין שאר המרכיבים ניתן למנות חמאה (או תחליף), חלבוני ביצים, קמח (בעוד שכמה עוגות שוקולד כלל לא מכילות קמח) ופחות ביצים לעומת עוגות שוקולד. עוגה זו הומצאה בארצות הברית בתחילת המאה העשרים, כאשר המתכון המודפס הראשון שלה ראה אור כבר בשנת 1905.

עוגה דומה, עוגת קטיפה אדומה, מזכירה מאוד את עוגת מזון השטן, ובשלב כלשהו במהלך המאה שמות העוגות הוחלפו בספרי המתכונים. רוב עוגות הקטיפה האדומה מכילות כיום צבע מאכל אדום, אך גם בלעדיו, התגובה הכימית של החומץ וחלב החמאה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין במוצקי הקקאו. כאשר משתמשים בו בעוגות, חומץ גורם להאדמה של הקקאו בעת אפייה. גוון טבעי זה הוא ככל הנראה המקור לשם "קטיפה אדומה" וכן "מזון השטן" וכן רשימה ארוכה של שמות דומים עבור עוגות שוקולד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מזון השטן
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
מומי שוורץ

מומי שוורץ (בהולנדית: Mommie Schwarz; שם עט של סמואל לסר שוורץ (Samuel Leser Schwarz) ; 28 ביולי 1876 – 19 בנובמבר 1942) היה צייר ומעצב גרפי יהודי-הולנדי. יצר רבות בצמד עם רעייתו אלזה ברג. שניהם נספו באושוויץ.

== תולדות חייו ==
שוורץ נולד בעיירה זוטפן (Zutphen) במחוז חלדרלנד, בן למשפחה בת 11 ילדים. בין השנים 1895-1897 למד אמנות באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן. לאחר שסיים את לימודיו נסע לניו יורק למספר שנים. ב-1903 ביקר במדריד וב-1905 עבר לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, שם גם פגש באשתו לעתיד, אלזה ברג (השניים נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לנסוע למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה. 

לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.

== עבודתו וסגנונו ==
כחבר באסכולת ברגן שילב שוורץ ביצירתו אקספרסיוניזם וקוביזם ובציוריו שלטו צללים כהים. בין נושאיו נוף (בעיקר נופי ים ונמל), טבע דומם ודיוקנאות. בנוסף לציורים עבד שוורץ גם כמעצב גרפי ואייר עטיפות ספרים, כרזות ואיורים למגזים האמנות ההולנדי Wendingen.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://db.yadvashem.org/names/nameDetails.html?itemId=4291979&language=iw רשומה] ביד ושם
* [http://www.jhm.nl/current/press/else-berg-and-mommie-schwarz מידע על תערוכה מיצירות ברג ושוורץ], המוזיאון ההיסטורי היהודי באמסטרדם (הוצגה במרץ-יוני 2012)

קטגוריה:ציירים יהודים הולנדים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אמנים הידועים בכינוי אמנותי
קטגוריה:ציירים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1876
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1942
חניבעל מגו

חניבעל (המכונה חניבעל מגו, להבדיל מחניבעל ברקה) היה מלך קרתגו, משושלת מגו. נכדו של חמלקרת הראשון שנהרג בקרב הימרה. כמלך החזיק בתואר חניבעל הראשון, מלך קרתגו. נודע בעיקר בשל מסעות המלחמה שערך בסיציליה.

==רקע משפחתי==
מגו הראשון ייסד בקרתגו את שושלת מגו. לא ברור מה היה כוחם של מלכי בית מגו. לרוב נראה כי שלטו בכוח הזרוע, אם כי דיודורוס מרמז על כך ששלטונם התנהל על פי חוקים. הרודוטוס כותב כי חמלקרת הראשון "נבחר למלך על הקרתגים בגלל גבורתו".

במהלך מלחמת יוון פרס, יצא מלך קרתגו חמלקרת הראשון למלחמה על ערי היוונים בסיציליה. כוחותיו התנגשו בכוחות סירקוסאי והימרה, בקרב הימרה. הקרב הסתיים בכישלון קרתגו, וחמלקרת עצמו נהרג. המנהיגים הבאים, חנון הספן וחימילקו הראשון, העדיפו לשמור על הקיים ולהתמקד במסעות תגלית ומסחר. הקרתגים והיוונים בסיציליה נשארו במצב של סטטוס קוו במשך 70 שנה. אז עלה חניבעל, שהיה נכדו של חמלקרת לשלטון.

==המסע הראשון לסיציליה==
בשנת 416 לפני הספירה פרץ בסיציליה סכסוך בין הערים היווניות סגסטה וסלינוס. אנשי סגסטה פנו אל קרתגו בבקשת עזרה, והסכימו בתמורה להיכנס לתחום ההשפעה הקרתגי. חניבעל יצא בעצמו לסיציליה בראש כוח מלוב והיספניה, שלפי דיווחי ההיסטוריונים העתיקים הגיע מספרו ל-100,000 חיילים, 1,500 אוניות משא, ו-60 אוניות מלחמה, מספרים מוגזמים לכל הדעות, על אף שככל הנראה אכן היו הקרתגים רבים מהיוונים. שכן היוונים לא יכלו למנוע את נחיתתו והתבצרו בעריהם. מומחים מודרניים מעריכים את גודלו של הכוח הקרתגי ב-30,000 עד 40,000 חיילים.

בשנת 409 לפני הספירה יצא חיל המשלוח הקרתגי לסיציליה, וכבש את סלינוס תוך תשעה ימים. לאחר מכן הטיל חניבעל מצור על הימרה המקום שם נפל סבו. כוחות מסירקוסאי תחת פיקודו של דיוקלס מיהרו לסייע לנצורים, אולם אחרי כמה קרבות קשים נמלטו הסירקוסאים, ואתם נמלטו כמחצית מתושבי העיר דרך הים. חניבעל כבש את הימרה וטבח בשארית תושביה, 3,000 במספר. לאחר שהרס את הימרה, חזר חניבעל לאפריקה ופיזר את צבאו.

==המסע השני לסיציליה==
בשנת 407 לפני הספירה, בעקבות הטרדותיו של הרמוקרטס, הוחלט בקרתגו על מסע מלחמה נוסף. ראשית כל ייסד חניבעל את העיר תרמאי על חורבות הימרה. בשנת 406 לפני הספירה חזר חניבעל לסיציליה בראש כוח שהעתיקים אמדו אותו בכ-120,000 איש. מספרים מוגזמים ככל הנראה, כיום מעריכים שמדובר ב-60,000 איש. הקרתגים פנו לעיר העשירה אקראגס, שמאז ומתמיד שמרה על נייטרליות. הקרתגים הציעו לאקרגס להישאר נייטרלית, אולם היא סרבה. דיודורוס מעריך בביבליותקה היסטוריקה שאקרגס יכלה לגייס אז בין 10,000 ל-20,000 איש. בנוסף על כך הזעיקו אנשי אקרגס מצביא ספרטני בשם דכסיפוס, כוח מסירקוסאי תחת פיקודו של דפנאיוס, וצבא שכירים מקמפניה.

הקרתגים הטילו מצור על אקראגס. כדי לתת למכונות המצור שלו עמדה טובה יותר, הורה חניבעל להרוס קברים שנמצאו מחוץ לעיר. חייליו חששו שהאלים יענישו אותם על חילול הקברים. ואכן חששותיהם התגשמו ומגפה פרצה במחנה הקרתגי. חניבעל היה בין המתים.

אחיינו חימילקו השני, מיהר לתפוס את הפיקוד. הוא הקריב קרבנות אדם כדי להרגיע את חייליו, והמשיך במצור. חוסר האמון ששרר בין המגינים סייע להם. הספרטנים העליבו את הסירקוסאים שעזבו את המערכה. הקמפנים ערקו לצד קרתגו, ובלית ברירה נמלטו אנשי אקראגס לגלה.

המסע מתועד, ככל הנראה, בכתובת אגרגנת.<ref name="Schmitz"></ref>

==לקריאה נוספת==
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרתגים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
DRDO

DRDO (ראשי תיבות של: Defence Research and Development Organisation, תרגום: סוכנות למחקר ופיתוח ההגנה) היא סוכנות של הרפובליקה של הודו האחראית על מחקר ופיתוח טכנולוגיות לשימוש צבאי. המפקדה הראשית שוכנת בניו דלהי, הודו.

הסוכנות הוקמה ב-1958 תוך איחוד בין יחידות קודמות: ה-"Technical Development Establishment" וה-"Directorate of Technical Development and Production" עם ה-"Defence Science Organisation" והוא תחת שליטת משרד ההגנה.

לסוכנות מעל 50 מעבדות מחקר הפועלות במגוון רחב של תחומים כולל אווירונאוטיקה, חימוש, אלקטרוניקה, הנדסת אמצעי לחימה קרקעיים, מדעי החיים, חומרים מרוכבים, טילים, נשק גרעיני, מערכות ימיות ועוד.

DRDO הוא ארגון המחקר הגדול והמגוון בהודו.
בארגון כ-5,000 מדענים מתחומים שונים ועוד כ-25,000 טכנאים, אנשי תמיכה ואחרים.

== ראו גם ==
* ברהמוס אירוספייס
* DARPA
* הסוכנות לפיתוח ההגנה
* התעשייה האווירית ההודית
* רפאל - מערכות לחימה מתקדמות

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:הודו: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:DRDO
קטגוריה:תוכנית הגרעין ההודית
אהבה גנובה

אהבה גנובה (באנגלית: Every Time We Say Goodbye) הוא סרט דרמה רומנטי, רב-לשוני, בהפקה בינלאומית, שיצא לאקרנים בשנת 1986. את הסרט ביים משה מזרחי ומככבים בו טום הנקס האמריקני וכריסטינה מרסיליאק הספרדייה. הסרט, שצולם בירושלים, משחזר את חייה של משפחה מרובת ילדים, דוברת לאדינו, בתקופת המנדט הבריטי.

==הפקה==
הפקת הסרט החלה בתחילת שנת 1986. לתפקיד הראשי לוהק השחקן האמריקני טום הנקס, לאחר שבהפקת הסרט השתתפו אולפנים מארצות הברית. הנקס הגיע לישראל בקיץ 1986 לצורך צילום הסרט. לפי העיתון "מעריב" כרבע מתקציב הסרט, בסך 3.7 מיליון דולר, היה התשלום שקיבל הנקס בעבור השתתפותו. הסרט דובר אנגלית ולאדינו.

הקרנת הבכורה נערכה בניו יורק בנובמבר 1986. אף על פי שהסרט זכה לביקורת טובות הוא נכשל מסחרית. על פי האתר Box Office Mojo, הוא נותר הסרט בכיכובו של הנקס שהכניס את הסכום הנמוך ביותר מעולם (278,623 דולר).

בישראל הוצג הסרט תחילה בשם "אהבה צעירה" ואחר כך בשם "אהבה גנובה". במרץ 1987 נערכה הקרנה חגיגית של הסרט בקולנוע "רב חן" בתל אביב, בהשתתפות כל השחקנים הישראלים.

==עלילה==
הנקס מגלם את דמותו של דייוויד, טייס מתנדב אמריקני בצבא הבריטי, בתחילת מלחמת העולם השנייה, בזמן בו ארצות הברית טרם הצטרפה למלחמה. דייוויד מתאהב בצעירה יהודייה ספרדייה (מרסיליאק), אך משפחתה המסורתית, לא מוכנה שהיא תתחתן עם גוי. בן דודה של הצעירה, המגולם על ידי מוני מושונוב, רואה עצמו כחתן המיועד לה. כמו כן, חברתה של הצעירה, המגולמת על ידי ענת עצמון, הופכת למנודה, כי היא עצמה כן התחתנה עם חייל בריטי.

==קישורים חיצוניים==

ביקורות
* 
* עדנה פיינרו, 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים בלאדינו
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 1986
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:סרטי משה מזרחי