שמש (אלה)

חצור ועליו סמלי אלוהות]]
שמש (,<ref name=":0"></ref> בפיניקית: 𐤔𐤌𐤔 – שמש) או שפש (, באוגריתית: 𐎌𐎔𐎌 – שפש) היא אלת השמש הכנענית (והאמורית). בשל חשיבותה הרבה היא מכונה "מאור האלים". בתם של אל ואשרה, שעזרה לבעל לייבש את האדמה שהציף האל ים. ישובה בכנען היה בית שמש.

== שמה ==
שם האלה נהגה בכנענית ואמורית עתיקות מתקופת הברונזה כמעט תמיד כ"שַׁמְשֻׁ" (או בהטיית שייכות "שַׁמְשִׁ"<ref name=":2"></ref>), בניגוד להגיית שם אל השמש הזכר האכדי שַׁמַשׁ (צורה זאת מופיעה פעם אחת בשם אמורי מאללחֿ). באללחֿ בתקופת הברונזה התיכונה החל תהליך בו העיצור מ' איבד את קוליותו בעקבות העיצור שׁ' האטום, והפך לעיצור פּ', וכך בשמות אמוריים מאללחֿ מתועדות גם הצורה שמש וגם שפש; באוגרית בתקופת הברונזה המאוחרת מתועדת רק הצורה "שפש".<ref></ref> אלה הם שני האתרים היחידים שבהם מתועדת במפורש צורה זאת.

== מאפייניה ועדויות לאלה ==
=== אצל האמורים ===
בשמות אמוריים מוזכרת שַׁמְשֻׁ כרכיב תאופורי המציין את אלוהות השמש.

=== באוגרית ===
בשירה האוגריתית, בניגוד לנשמות בני האדם, היו האלים נכנסים לממלכתו של האל מות - "בית החופשית", ויוצאים ממנה באופן סדיר. שפש אלת השמש השוכנת בשמים במשך היום, מגיעה לעולם התחתון כל יום אחרי שקיעתה של השמש בערב. "קבר שפש" הוא אחד מן הכינויים שמופיעים בלוחות אוגרית עבור עולם המתים. בדומה האל מות מכריז כי כוחו כה גדול, עד כי שפש צחורת השמים נעצרת בקנה לועו (בלילה).

בעלילות בעל וענת היא מתוארת כמי שמכריזה כי אל מצדד בים. בעקבות מותו של בעל היא עוזרת לענת לקבור את בעל, מבכה אותו, ומפסיקה להאיר, ובעקבות חלומו של אל אודות תחייתו של בעל, אל פונה לענת, ומבקש ממנה שתשכנע את השמש לחזור ולהאיר, והשמש מסכימה, אך מודיעה שהיא תמשיך לחפש את בעל.
במלחמה בין מות לבעל, שבה מנסה מות לנשל את בעל ממלכותו, היא מתערבת ומאיימת עליו שאל יהפוך את כיסא מלכותו וישבור את שרביט ממשלתו, איום שמפסיק את הקרב.

בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש ממלאת שפש תפקיד מרכזי: הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, שפש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, ואחד עשר קטעים מוקדשים לאלים כנענים מרכזיים אליהם שפש מובילה קול, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; הקטע האחרון מבין אלה, המוקדש לחורון, מסתיים מוקדם יותר וחל בו מפנה, בעקבותיו חורון כועס, מטהר את הארץ, ובחזרתו לביתו כנראה משחרר חלק מהם לבקשת בת זוגו.<ref> – לוח UT 607</ref> בלוח הממשיך את הלוח הזה, שפש נקראת לאסוף מהרים ערפל כי ה"חמה" (ארס) גברה על הארץ, ולאחר מכן אלים רבים מוזכרים כאוספי "חמה" (אזכוריו המקוטעים של חורון בתחילת לוח זה, כמו גם היותו האל הראשון המוזכר אוסף "חמה", מעלה את האפשרות ששפש חשדה בבגידתו ובשחרור הנחשים מידיו). לאחר מכן מוצע לשפש "שמן משחת כשפים", והוא כנראה מכריע את הנחש, וכשבוקעים צאצאיו הם חסרי יכולת להפיק "חמה"; בעקבות כך דמות בשם "שר שרעזז" (או דמות הנמצאת במקום בשם זה) מתוארת "יבכה כמו נער, ידמע כמו צעיר", ושפש קוראת בשמים: "[...] נפלת בשר שרעזז, תבכה כמו נער, תדמע כמו צעיר"; שר שרעזז ענה בבכי, אך תשובתו לא שרדה. המשך הלוח מקוטע ביותר, אך נראה שהחיים שבו לתיקונם.<ref> – לוח UT 608</ref>

=== בישראל ויהודה ===
בתנ"ך מתוארת עבודת האלה שמש בהשתחוות לכיוון השמש למזרח. בממלכת יהודה נעבדה בפולחן הקשור לסוסים ומרכבות שיוחדו לה.<ref name=":3"></ref> במקום פולחן המשלב את פולחן שמש ופולחן בעל, מעל המזבחות לבעל היו צורות של שמשות הקרויות "חמנים". כפי שכתוב ב . במקרא לעיתים מתייחס לַשמש כזכר,<ref>למשל , , , , ועוד רבים.</ref> אולי בהשפעת המיתולוגיה המסופוטמית שבה האל שַמַש הוא זכר.<ref>נחום מ. סרנה, "שֶׁמֶשׁ", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח, מוסד ביאליק, 1982, עמ' 182 ()</ref>

יש הטוענים ששמשון, שנולד בקרבת בית שמש, נושא שם הקשור לאלה שמש.<ref>יעקב שלום ליכט, "שִׁמְשׁוֹן", בתוך: אנציקלופדיה מקראית ח, מוסד ביאליק, 1982, עמ' 192 ()</ref>

פולחנה של השמש בנראטיב המקראי מוקע ודינו של אדם שעבד לה היה סקילה. ירמיהו מספר שמלכי יהודה, שרי יהודה, כהני יהודה ואנשי ירושלים עבדו את שמש וירח וצבא השמים.<ref></ref> בספר מלכים מסופר שהמלך יאשיהו ביטל ברפורמה שלו בין יתר הפולחנים את פולחן השמש. יחזקאל מתאר אנשים משתחווים לשמש בהר הבית.<ref></ref>

=== בקרב הפיניקים ===
ממצאים אפיגרפיים פיניקיים המזכירים את אלת השמש נדירים למדי.<ref name=":4">CIS I 116 (p. 142)</ref>

הקבלה בין השם הפיניקי "עבדשמש" לשם היווני Ἡλιόδωρος (מתנת הליוס) בכתובת עבדתנת מאתונה מעלה הקבלה בין האלוהויות שמש והליוס.<ref name=":1"></ref> אחד החודשים הפיניקיים נקרא "זבח־שמש".<ref>KAI 277 (לוחיות פירגי)</ref> השמות "עבדשמש" ו"אבנשמש" מוזכרים בכתובות קיר פיניקית מאבידוס ,<ref>KAI 49</ref> והשם "עבדשמש" מופיע גם בכתובת בנבעל<ref>KAI 48</ref> ובכתובת בנחדש הכתי מאתונה.<ref>KAI 55</ref>

במקביל ל"שפש עלם" (שמש עולם) המופיעה בכתבי אוגרית, נמצאה בכתובת אזתוד האלוהות "שמש עלם", ואליה מקבילים גם אזכור ("השמש הנצחית") במכתבי אחתאתן (אל־עמרנה) ואזכורים ספרותיים במקרא המייחסים לשמש נצחיות.<ref name=":02">.לאזכור במכתבי אחתאתן ראו – מכתב EA 155 שורה 6;האזכורים המקראיים: , </ref> "שמש", אולי כאלוהות ואולי כגרם השמים (אם בכלל הייתה הפרדה בין השנים בתרבות הפיניקית), הופיעה גם בביטויים אחרים בכתובות פיניקיות, כגון "בחיים תחת שמש",<ref>KAI 14 (כתובת אשמנעזר)</ref> "מבוא שמש" (מערב) ו"מוצא שמש" (מזרח),<ref>KAI 26 (כתובת אזתוד), 27? (הקמעות מחדתו – "יצא שמש"), 78</ref> ובדימוי הפיניקי־מקראי להיות כשמש וכירח.<ref>בפיניקית: ; במקרא: </ref><ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* כרמית מזרחי, [http://www.witchcraft.co.il/?p=44 שמש: מנורת האלים ואם הסוסים], אתר הכישופים

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלות שמש
קטגוריה:אלים בתנ"ך