OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חיים פריימן

הרב חיים פריימן (ט"ו בסיון תרצ"ב, 19 ביוני 1932, פרנקפורט דמיין - ליל כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014, בני ברק) היה רב ישראלי, מחבר מדריכים הלכתיים פופולריים, ומהדיר ספרות חז"ל.

==ביוגרפיה==
נולד ב-19 ביוני 1932 בפרנקפורט דמיין שבגרמניה, בנם של חוה בת הרב אברהם הקשר וישראל מאיר פריימן. אביו היה בן למשפחת רבנים וחוקרים מפורסמת ביהדות גרמניה. בנו של הרב יעקב פריימן, רבה של ברלין ואחיו של אברהם חיים פריימן שהיה חוקר המשפט העברי; ואחיינו של אהרן פריימאן, מגדולי הביבליוגרפים העבריים; אבי-סבו היה הרב ישראל מאיר פריימן מפילנה, חתנו של רבי יעקב אטלינגר, רבה של אלטונה ומחבר "ערוך לנר".

לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה חיפשו הוריו דרך לעקור מהמדינה, אך בסופו של דבר נשארו בה עד ערב מלחמת העולם השנייה. פריימן נשלח לאנגליה במסגרת ה"קינדר-טרנספורט", ולאחר זמן מה הצליחו הוריו אף הם לצאת מגרמניה. לאחר המלחמה היגרה המשפחה לארצות הברית והשתקעה במנהטן.

בצעירותו למד בישיבת תורה ודעת, ובמסגרת לימודיו בבית מדרש סמוך לישיבה הכיר את רבו הראשון, הרב ישראל זאב סת"ם מקלם. הוא זכה גם לקרבתו של הרב אהרן קוטלר. את המשך לימודיו עשה בישיבת ראדין בארצות הברית, שהוקמה מחדש על ידי רבי מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים), שאף סמך אותו לרבנות למרות גילו הצעיר ולמרות התנגדותם של כמה מבני הישיבה על הצעד החריג בגיל זה. בהקשר לנתינת ה"סמיכה" לפריימן הצעיר צוטט הרב זקס כמי שאמר: "אם לו לא, אזי למי כן?". בישיבה זו למד בחברותא עם צבי קושלבסקי, שלימים עלה אף הוא לישראל ועומד בראש ישיבת "היכל התורה" בירושלים.

בשנת תשי"ב, בהיותו בן 21, עלה לישראל כדי ללמוד בישיבת פוניבז'. גם לאחר נישואיו עם ביתיה מונק בשנת תשי"ט המשיך את לימודיו במסגרת ישיבת פוניבז' והיה מקורבם של ראשי הישיבה. הוא גר בסמיכות לישיבת סלבודקה בבני ברק, ורבים היו באים לביתו לבירור עניינים מוקשים בספרות חז"ל ובספרות הראשונים. בין ידידיו היו הרב אברהם גנחובסקי והרבנים דוב לנדו ואהרן יהושע צוקר (צוקער).

הוא שימש כמרצה להלכה בסמינר הרב וולף בבני ברק במשך חמש עשרה שנים, חיבר "קיצורי הלכה" – מדריכים פופולריים להלכות מצויות כמו לשון הרע, וטיפול בתינוקות בשבת ויום טוב, עם פתרונות הלכתיים לטיפולים שגרתיים שכרוכה בצורתם הרגילה פעילות האסורה בשבת, כמו סחיטת נוזלים. אחר כך שימש כר"מ בישיבת "אור התלמוד" בבני ברק במשך שתים עשרה שנים.

את עיקר מפעלו התורני עשה במהדורתו המתוקנת לתוספתא לסוף סדר נזיקין, לסדר קדשים ולסדר טהרות, ובמהדורת ספרו של הראב"ד "כתוב שם".

נפטר בליל כ"ח בתשרי תשע"ה, 21 באוקטובר 2014 בבני ברק, לאחר מחלה קשה, בגיל 83, ונקבר למחרת בהר המנוחות בירושלים.

==מספריו==
* הטיפול בתינוק בשבת וביום טוב, בני ברק, תשל"ד (ואחריה מהדורות רבות)
* קיצור הלכות לשון הרע ורכילות, בני ברק: המסורה, תשמ"ג
* תוספתא: כתב יד וינה: סדר קדשים, עם השוואה לנוסח דפוס ראשון וניציא רפ"ב וקטעים מהגניזה, בני ברק: מישור, תשס"ט
* תוספתא: כתב יד וינה: סדר טהרות, עם פירוש הר"ש מלוקט מתוך פירושו על משניות טהרות (בשני כרכים), בני ברק: מישור, תשע"א

==לקריאה נוספת==
* י. שכטר, הגאון רבי חיים פריימן זצוק"ל, הפלס, כ"ט בתשרי ה'תשע"ה, עמ' 4–11.

==קישורים חיצוניים==
;מספריו הזמינים לעיון מקוון
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורה ודעת
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
חיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
גולן מימון

גולן מימון הוא תת-אלוף במילואים. בתפקידו האחרון שירת כקצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר).
==ביוגרפיה ==

מימון התגייס לצה"ל בינואר 1986. שירת כמפקד כיתה ומפקד פלוגה בבה"ד 13 ולאחר מכן כסגן מפקד הבה"ד. בין השנים 2000 עד 2001 פיקד על כלא מגידו, בשנת 2002, עם סיום לימודי תואר שני באוניברסיטת חיפה, קיבל את הפיקוד על כלא שש. בשנת 2004 עבר לפקד על כלא עופר. בין השנים 2006–2007 למד במכללה לביטחון לאומי. בשנת 2007 קיבל את הפיקוד על מחנה הקריה, ובשנת 2010 מונה לתפקיד סגן קמצ"ר. בספטמבר 2013 מונה לקצין המשטרה הצבאית הראשי. בתפקיד זה שירת עד ספטמבר 2016.

לאחר שירותו הצבאי הקים את חברת Gmaimon העוסקת בהזדמנויות עסקיות ואסטרטגיה.<ref></ref>

מימון הוא תושב זכרון יעקב.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* טל לב רם, [http://glz.co.il/1138-69347-HE/Galatz.aspx מפקד המשטרה הצבאית לגל"צ: "למדנו מניסיון העבר"], 24 בספטמבר 2015, באתר גלי צה"ל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:סגל בית הסוהר מגידו
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
Code Complete

Code Complete הוא ספר הנדסת תוכנה שנכתב על ידי סטיב מקונל ופורסם ב-1993 על ידי הוצאת מיקרוסופט .

הספר נכתב בשפה האנגלית והיה לאחד מהספרים המובילים והמפורסמים ביותר בתחום הנדסת התוכנה.

הספר תורגם לעברית על ידי אשר ברק בשנת 2013.

==חלקים בספר==
סטיב מקנול מחלק את מלאכת הנדסת התוכנה לחלקים הבאים:
* עיצוב
* תכנון
* קידוד ומציאת באגים
* בדיקות וטסטים
* חיבור וממשוק
* בדיקות לחיבור וממשוק

== ההכרה הבינלאומית ==
הספר קיבל ביקורות מצוינות וזכה בפרס בשנת 1993.

== ראו גם ==
* הנדסת תוכנה
* בדיקות תוכנה

== קישורים חיצוניים ==
<div class="mw-content-ltr">
*[https://web.archive.org/web/20150626102108/http://cc2e.com/ Code Complete's 2nd edition website]
*[http://www.stevemcconnell.com/ Steve McConnell's website]
*[http://www.matthewjmiller.net/files/cc2e_checklists.pdf Code Complete Checklists]
</div>

קטגוריה:הנדסת תוכנה
קטגוריה:ספרי לימוד
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרי 1993
קטגוריה:טכנולוגיות צד-שרת
קטגוריה:עיצוב אתרי אינטרנט
קטגוריה:פיתוח יישומי ווב
איל אלוק

איל אלוק (נולד ב-1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין חימוש ראשי. 
== ביוגרפיה ==
אלוק למד במכללה הטכנולוגית של חיל החימוש, התגייס לצה"ל ב-1976 ושירת כחשמלאי רכב ונגמ"ש. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקת חימוש וכקצין חימוש בגדוד 405 של חיל התותחנים. ב-1981 מונה לקצין החימוש של גדוד 82 בחטיבה 7, תפקיד בו שירת במהלך מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש קצין החימוש של חטיבת אלכסנדרוני. ב-1984 מונה למפקד סדנא ביחידת חימוש מרחבית בפיקוד הצפון וב-1987 מונה לקצין אחזקה של עוצבת הגליל. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה מונה ב-1990 לקצין חימוש חטיבה 500 וב-1991 לקצין חימוש חטיבה 8. ב-1993 מונה למפקד סדנת רק"ם במחנה כורדני. ב-1994 מונה לקצין החימוש של עוצבת עמוד האש, ב-1996 לקצין החימוש של עוצבת הגליל וב-1999 לסגן מפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון. 

ב-2001 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון, ב-2005 מונה לראש מחלקת אחזקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וביוני 2007 מונה לקצין חימוש ראשי, תפקיד בו כיהן עד 2010. במהלך כהונתו בתפקיד חל שינוי בארגון החיל והוא חזר מזרוע היבשה לכפיפות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה שונתה תפיסת האחזקה המרחבית הקרבית להתבססות על אגדים לוגיסטיים. 

אלוק בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לשניים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20150923175659/http://www.atal.idf.il/1311-he/Atal.aspx תת-אלוף אייל אלוק], באתר אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
* [https://web.archive.org/web/20160303204128/http://mazi.idf.il/4631-5084-he/IGF.aspx משפחת אלוק], אתר זרוע היבשה

קטגוריה:קציני חימוש ראשיים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:חיילי גדוד 82
עוגת קטיפה אדומה

עוגת קטיפה אדומה עם צבע מאכל אדום
עוגת קטיפה אדומה (באנגלית: Red velvet cake) היא עוגה בעלת גוון אדום כהה, אדום בהיר או אדום-חום. באופן מסורתי מכינים את העוגה כעוגת שכבות מצופה בקרם גבינה או ברביכה.

הרכיבים הנפוצים של העוגה הם קמח, חובצה, חמאה וקקאו.

==היסטוריה==
בספר בישול מאת השף ג'יימס בירד משנת 1972, ניתן למצוא מתכונים לשלוש עוגות קטיפה אדומות, כאשר קיים שוני בכמות שומן האפייה, החמאה והשומן הצמחי ביניהם.

התגובה הכימית של החומץ בחובצה חושפת את צבעו האדום של האנתוציאנין הנמצא בקקאו, וכן שומרת שהעוגה תהיה קלה, אוורירית ולחה. גוון טבעי זה שניתן לעוגה הוא ככל הנראה מקור השם "קטיפה אדומה" לעוגה זו או "מזון השטן" וכן שמות דומים אחרים עבור עוגות שוקולד אחרות. צבעה החום-אדמדם של העוגה במקור התקבל מהתגובה הכימית בלבד. כיום מוסיפים לעוגה צבע מאכל אדום כגון תמצית סלק אדום להשגת צבע אדום עז.

כאשר היו הקצבות מזון במלחמת העולם השנייה, אופים נהגו להרתיח בצק במיצי סלק כדי להבליט את צבע העוגות שייצרו. ישנן עוגות קטיפה אדומות בהן נעשה שימוש בסלק, והוא לא רק מעניק לעוגה את גוונה האדום אלא גם שומר על לחותה. חברת "אדמס אקסטרקט", חברה אמריקאית שבסיסה בטקסס, עזרה להפיץ את עוגת הקטיפה האדומה ברחבי ארצות הברית בזמן השפל הגדול. החברה הייתה מבין החברות האמריקאיות הראשונות שמכרו צבע מאכל אדום ותמציות מאכל נוספות בטעמים. העוגה ומתכונה המקורי מוכרים היטב בארצות הברית הודות למלון וולדורף אסטוריה מניו יורק. אולם, העוגה נחשבת לעוגה של מדינות הדרום ולא עוגה כלל-אמריקאית. לרוב, העוגה מצופה ברביכה על בסיס חמאה, שהיא קלה ואוורירית אך דרוש זמן רב להכנתה. ציפוי בקרם גבינה או בקרם חמאה נהיו יותר פופולריים בשנים האחרונות.

בקנדה, העוגה הייתה קינוח מפורסם במסעדות ובחנויות בחנות הכלבו "איטון" בשנות הארבעים והחמישים. סופר שמתכון העוגה הוא מתכון ייחודי של רשת החנויות, עובדי הרשת נשבעו לשמור על סודיות המתכון, וכך אנשים רבים הוטעו לחשוב שהעוגה היא פרי המצאתה של מייסדת הרשת, ליידי איטון.

עוגה זאת הייתה פופולרית במטבחים רבים ברחבי ארצות הברית בשנות ה-30. ובשנים האחרונות, עוגת הקטיפה האדומה על צורותיה השונות צברו שוב פופולריות בארצות הברית ובהרבה מדינות אירופאיות. יש הרואים בסרט Steel Magnolias משנת 1989 את האחראי לאהדת העוגה בעולם, שכן עוגת החתן בסרט היא עוגת קטיפה אדומה המעוצבת כארמדילו. מאפיית "מגנוליה" במנהטן, שמייצרת את העוגה מאז פתיחה בשנת 1996, עזרה אף היא לפופולריות העוגה, בדומה למסעדות אחרות במדינות דרום ארצות הברית. בברוקלין נפתחה מאפייה שמייצרת אך ורק עוגה זו בשנת 2000, מאפיית "קייק מן רייבן".

==ראו גם==
* עוגת מזון השטן

==קישורים חיצוניים==

* [http://oogot.co.il/מתכון-עוגת-קטיפה-אדומה/486/ מתכון עוגת קטיפה אדומה] באתר 'עוגות'

==הערות שוליים==

קטיפה אדומה
קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:מאכלי חג המולד
אלזה ברג

אלזה ברג (בפולנית: Else Berg; 19 בפברואר 1877 – 19 בנובמבר 1942) הייתה ציירת ממוצא יהודי, ילידת שלזיה שחיה ופעלה בעיקר בברלין ובהולנד. הרבתה ליצור עם בעלה, מומי שוורץ. השניים נספו באושוויץ.

== תולדות חייה ==
נולדה בעיר רטיבור שבשלזיה למשפחה חילונית בת 6 ילדים. לאבי המשפחה היה בית חרושת לסיגרים ומצבה הכלכלי היה טוב. כבר בגיל צעיר יצאה ברג לבדה ללימודים בברלין, אך לא למדה שם במוסד רשמי, משום שאקדמיות לאמנות בעיר לא נפתחו לנשים עד 1919. בשנת 1905 הגיע לברלין בעקבות עניינו באקספרסיוניזם, מומי שוורץ, צייר יהודי מהולנד. השניים נפגשו ומאז היו לזוג (הם נישאו רק ב-1920). ב-1911 השתקעו השניים בעיירה שורל (Schoorl) שבצפון הולנד וחברו ללאו גסטל וחבורת אמנים שנודעו כ"אסכולת ברגן", שינקה הן מהאקספרסיוניזם הגרמני והן מן הקוביזם. ב-1920 עזבו ברג ושוורץ לאמסטרדם והרבו לצאת למסעות, בהם לטורקיה, הבלקן, ספרד ומיורקה. ב-1924 קיבלה ברג אזרחות הולנדית.

לאחר כיבוש הולנד על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה (קיץ 1940), סירבו ברג ושוורץ להסתתר או לענוד טלאי צהוב. הם נתפסו על ידי הגסטפו ב-12 בנובמבר 1942, הובלו למחנה וסטרבורק ומשם לאושוויץ, שם נרצחו מיד עם הגיעם ב-19 בנובמבר.

== יצירתה וסגנונה ==
סגנונה של ברג מגוון ומושפע מאסכולות שונות באמנות המודרנית של התקופה, אך עם גישה אישית שלה. בין יצירותיה נמצאת השפעות קוביסטיות, אקספרסיוניסטיות, פוסט אימפרסיוניסטיות, לומיניסטיות (גישה קרובה לאימפרסיוניזם של ציור נופים מוצפי-אור, לרוב נופי-ים) ועוד. בניגוד לבעלה, יצירותיה אינן מהוות דוגמה מובהקת ל"אסכולת ברגן".

<gallery>
Else Berg Compositie No 2.jpg|
Else Berg Mallorca.jpg|
ElseBergBoerderijSchoorl1915.JPG|
Else berg - portrait of Mommie Schwarz 1936.jpg|
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.jhm.nl/current/press/else-berg-and-mommie-schwarz מידע על תערוכה מיצירות ברג ושוורץ], המוזיאון ההיסטורי היהודי באמסטרדם (הוצגה במרץ-יוני 2012)

קטגוריה:ציירים יהודים הולנדים
קטגוריה:אמנים אקספרסיוניסטים
קטגוריה:אמניות אקספרסיוניסטיות
קטגוריה:ציירות הולנדיות
קטגוריה:ציירים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:ילידות 1877
קטגוריה:נפטרות ב-1942
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1942
סמסונג גלקסי נוט אדג'

Samsung Galaxy Note Edge הוא טלפון חכם שפותח על ידי החברה סמסונג. המכשיר הוכרז בתערוכת IFA Berlin ב-3 בספטמבר 2014. זהו הטלפון הראשון של סמסונג עם תצוגת מסגרת. למכשיר מסך 5.6 אינץ' ברזולוציית 2560×1600, מעבד Qualcomm סנאפדרגון 805, מצלמה אחורית 16 מגה פיקסל פוקוס אוטומטי והקלטת וידאו 1080p ו-4k, מצלמה קדמית 3.7 מגה פיקסל.

==תכונות==
הקצה המעוגל של המסך כולל תכונות חכמות וייחודיות כגון הפעלת יישומים נבחרים בסרגל הפעלה מהיר, תצוגה מקדימה לשיחות נכנסות, הודעות ואימיילים, שליטה על אפליקציות המצלמה והמוזיקה, הצגת עדכוני סטטוס ברשתות חברתיות, דיווחים על מזג אוויר וספורט ועוד. הוא גם כולל את תכונת ה-"Quick Tools" מאת סמסונג הכוללת אפשרויות כגון שימוש כשעון עצר או טיימר, שליטה בנורת הלד והקלטה קולית. חברת סמסונג מצפה לפיתוח הקצה ולשפר את חוויית המכשיר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2014
קטגוריה:פאבלטים
Note Edge
יהודה גלר

יהודה גלר (1938 – 28 במרץ 2022) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על גדוד 410 במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור העוז.

==ביוגרפיה==
גלר נולד בקיבוץ גבעת חיים וגדל בקיבוץ גבעת חיים מאוחד. ב-1957 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כלוחם וכמפקד טנק בגדוד 82. סיים בהצטיינות קורס קצינים ב-1959, שירת בגדוד טנקי AMX-13, ב-1960 השתחרר בדרגת סגן ושב לעבודה בקיבוצו. במלחמת ששת הימים גויס למילואים ופיקד על פלס"ר חטיבה 37 בקרבות בשומרון, כיבוש העיר שכם וכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה התגייס מחדש לשירות הקבע, שימש ראש ענף הסיור בבסיס גייסות השריון בג'וליס ובמלחמת ההתשה פיקד על פלס"ר 7. לאחר מכן השתחרר פעם נוספת משירות הקבע. 

במלחמת יום הכיפורים הצטרף לחפ"ק של ג'קי אבן, סגן מפקד אוגדה 143. ב-10 באוקטובר, מונה למפקד גדוד 410 בחטיבה 600 לאחר ששני מפקדי הגדוד הקודמים נפצעו. גלר ארגן מחדש את הגדוד שסבל משחיקה גדולה והוביל אותו בהמשך הלחימה. על הגדוד הוטל לגרור את גשר הגלילים עד לגדות תעלת סואץ, על אף שהגדוד וחייליו לא הוכשרו קודם לכן למשימה, הם התאמנו ופיתחו תרגולת באופן עצמאי. גלר הוביל את ניווט הכוחות בין מערכי הצבא המצרי בעוד סגנו, חיים אלקן, עמד בראש כוח טנקי הגרירה. לאחר הצבת הגשר נלחם הגדוד בקרבות במתחם "מיסורי". על פועלו במלחמה עוטר גלר בעיטור העוז. 

לאחר המלחמה חזר שוב לשירות הקבע, שימש מפקד גדוד, ומפקד עוצבת עשת. במלחמת לבנון הראשונה שימש סגן מפקד אוגדה 880.

לאחר שחרורו כיהן כמזכיר ומנהל הקהילה בקיבוץ גבעת חיים מאוחד והיה מנהל קהילה חיצוני בקיבוצים חמדיה ונווה איתן.

נפטר ב-28 במרץ 2022.

==קישורים חיצוניים==
* 
* טל זגרבה, , במחנה, מאי 2010, מובא באתר הגבורה
* 
* [https://naamoush.wordpress.com/2015/07/21/%D7%99%D7%94%D7%95%D7%93%D7%94-%D7%92%D7%9C%D7%A8-%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%95%D7%9F/ ראיון עם יהודה גלר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מעוטרי חטיבה 600
קטגוריה:מפקדי חטיבה 130
קטגוריה:גבעת חיים מאוחד: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בגבעת חיים מאוחד
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:מפקדי פלוגות במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי פלס"ר 7
דאימונד הד

דאימונד הד (באנגלית: Diamond Head) הוא חרוט געשי, הממוקם בחופו הדרום-מזרחי של האי אואהו שבאיי הוואי בארצות הברית. גילו הוא כ-200 אלף שנים והוא מתנשא לגובה של עד 232 מטרים מעל פני הים.
== היסטוריה ==
שמו של החרוט בשפת ילידי האיים הוא "לאהי" (Lēʻahi). שמו האנגלי ניתן לו במאה ה-19 על ידי מלחים, שטעו לראות בגבישי קלציט שנמצאו על החוף שלידו יהלומים.

דאימונד הד נוצר במסגרת הסדרה הוולקנית של הונולולו - רצף של אירועים וולקניים שיצרו כמה מתוואי הנוף הידועים באואהו, לרבות מכתש קערת הפונץ', מפרץ הנאומה (Hanauma Bay), קוקו הד (Koko Head) והאי מנמה (Mānana). 

בשטח החרוט שכן בעבר הבסיס הצבאי פורט רוגר, שהוקם ב-1906 על מנת לחזק את הגנת פרל הארבור, ומוקמו בו מרגמות כבדות. הבסיס נסגר וכיום שוכנים בחרוט בסיס של המשמר הלאומי של הוואי ושל מערכת ההגנה האזרחית שלה וחוות אנטנות של הממשלה הפדרלית. בשנים 1963–2001 שכן במקום גם מרכז פיקוח על תנועה אווירית.

בשנת 1875 במרגלות ההר הוקם גן החיות.

דאימונד הד הוכרז כמונומנט מדינתי. הוא מהווה תוואי נוף בולט ומוכר לתושבי הוואי ולתיירים בוואיקיקי, שכונה של הונולולו. קרבתו לחופי הרחצה ובתי המלון בהונולולו הופכים אותו לאתר טיולים פופולרי, הגם שחלקו סגור לגישה לציבור. שביל הליכה באורך של 1.1 קילומטר מוביל לשפת המכתש, שממנה נשקף נוף ואיקיקי.

החרוט הוא סמל בינלאומי מוכר של איי הוואי ושמו משמש למטרות מסחריות שונות. הוא הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות, לרבות הסדרות "מגנום, בלש פרטי" והוואי חמש-אפס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://haw411.com/item/diamond-head/ דאימונד הד] באתר Haw411
* [https://maps.google.com/maps?ll=21.262695,-157.806916&spn=0.016630,0.023475&t=k&hl=en&output=classic&dg=oo תמונת לוויין של דאימונד הד], באתר גוגל מפות
* 

קטגוריה:אואהו
קטגוריה:הוואי: הרי געש
קטגוריה:הונולולו
חבורת-על (גאולוגיה)

חבורת-על (באנגלית: supergroup) מוגדרת על ידי הוועדה הבינלאומית לסטרטיגרפיה (International Commission on Stratigraphy) כאוסף של שתי חבורות או יותר, או חבורות ותצורות נלוות, שיש להן מאפיינים ליתולוגיים משמעותיים מסוימים משותפים.

על פי הגדרה אחרת, חבורת-על היא אוסף של תצורות או חבורות שעברו יחד מאורע גאולוגי או טקטוני משמעותי במהלך ההיסטוריה של כדור הארץ.

חבורת-על עשויה להיות מורכבת מחבורות שונות באזורים גאוגרפיים נפרדים.

דוגמה לחבורת-על היא חבורת-העל של הגרנד קניון (Grand Canyon Supergroup) הבנויה מתשע תצורות גאולוגיות שהורבדו בלשון ים רדודה שנמשכה מימת סופיריור של ימינו עד הפארק הלאומי גליישר שבמונטנה לגרנד קניון והרי יואינטה שבצפון מזרח יוטה. מלפני 1.2 מיליארד שנים ועד לפני 800 מיליון שנים. במרבית המקומות בגרנד קניון עברה חבורת-העל סחיפה מוחלטת תוך חשיפה של חבורת וישנו מתחתיה. לפני כ-800 מיליון שנים נטתה חבורת-העל של הגרנד קניון בזווית של 15° תוך יצירת גושי העתק באורוגנזה של הגרנד קניון (האירוע הטקטוני שהוזכר בהגדרה השנייה). חלק מהגושים ירדו וחלקם עלו, כאשר תנועת ההעתק יצרה רכסי הרים שכיוונם מדרום לצפון.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סטרטיגרפיה
דוסון סיטי

דוסון סיטי (באנגלית: Dawson City) היא עיירה בצפון-מערב קנדה בשטח טריטוריית יוקון.

העיירה שימשה כבירת טריטוריית יוקון בין השנים 1898–1952, אז הועברה לווייטהורס.

== היסטוריה ==
היישוב הוקם בשנת 1896 על ידי ג'וזף לאדווי, איש עסקים ומחפש זהב. בינואר 1897 נקראה ההתיישבות על שמו של ג'ורג' מרסר דוסון, גאולוג שחקר ומיפה את האזור.

בתקופת הבהלה לזהב לאזור קלונדייק הסמוך, הייתה דוסון למרכז עבור מחפשי הזהב. הנהירה לאזור החלה באוגוסט 1896, בתקופה קצרה הפך האזור ממושבת ילידים, לעיר משגשגת בעלת אוכלוסייה של כ-40,000 איש. בשנת 1899 תמה הבהלה לזהב באזור, ואוכלוסיית היישוב צנחה לכ-8,000 בלבד. בשנת 1902, עת הוגדר היישוב כעיר, התגוררו בדוסון כ-5,000 איש בלבד.

בדוסון סיטי שמונה אתרים המוגדרים כאתר היסטורי לאומי, בהם מבנה הכנסייה האנגליקנית סנט פול, שהוקם בשנת 1902.

בשנות מלחמת העולם השנייה בנה חיל ההנדסה האמריקאי את כביש אלסקה המחבר בין דוסון קריק שבקולומביה הבריטית לעיירה דלתא שבאלסקה. בניית הכביש החולף כשלוש מאות קילומטרים דרומית לדוסון, גרמה למיעוט משמעותי באוכלוסיית העיר, ולהעתקת בירת הטריטוריה לווייטהורס שהכביש עובר בה.

בשנות השישים ושבעים חיו בעיר בין 600–900 תושבים, מאז צומחת העיר בקצב יציב.

דוסון סיטי ועיר הרפאים הסמוכה, פורטי מייל, מופיעות באופן בולט בספריו של הסופר האמריקאי ג'ק לונדון.

ב-2023 דוסון סיטי הוכרזה כאחד מחלקיו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם "טרונדק-קלונדייק", המאגד מספר אתרים בחבל קלונדייק.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוקון: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1896
קטגוריה:קנדה: אתרי מורשת עולמית
סדנה לעצבים (סדרת טלוויזיה)

סדנה לעצבים (באנגלית: Anger Management) היא סדרה קומית אמריקאית שהועלתה לראשונה על ידי FX ב-28 ביוני 2012. הסדרה מבוססת על סרט בעל שם דומה משנת 2003 בכיכובו של ג'ק ניקולסון, כאשר בסדרה מככב צ'ארלי שין בתפקיד דומה. ב-7 בנובמבר 2014 בוטלה הסדרה על ידי רשת FX.

פרק הבכורה של הסדרה שבר את שיאי הצפייה בפרק בכורה של סיטקום בערוץ כבלים אמריקאי עם 5.74 מיליון צופים.

== הדמויות ==
* צ'ארלי גודסון (צ'ארלי שין): שחקן בייסבול מקצועי לשעבר שלאחר פציעה פרש והפך למנהל סדנה לעצבים.
* ד"ר קייט ויילס (סלמה בלייר): שותפה של צ'ארלי למחקר מין, במהלך הסדרה קיימו השניים מערכת יחסים ללא מחויבות.
* ג'ניפר גודסון (שוני סמית'): אשתו לשעבר של צ'ארלי.
* סאם גודסון (דניאלה בובדילה): בתם של צ'ארלי וג'ניפר.
* מרטין גודסון (מרטין שין): אביו של צ'ארלי, איתו יש לצ'ארלי יחסים עכורים עוד מילדותו.
* לייסי (נורין דה וולף): מטופלת בסדנת העצבים של צ'ארלי לאחר שירתה בבן זוגה. דמותה מאופיינת בחומרניות ומטרתה למצוא גבר עשיר.
* פטריק (מייקל ארדן): מטופל הומו בסדנת העצבים של צ'ארלי. דמותו מאופיינת בדיבור ציני ומתנשא מעל חבריו לקבוצת המטופלים.
* נולן (דרק ריצ'רדסון): מטופל בסדנת העצבים של צ'ארלי. דמותו מאופיינת בחוסר אסרטיביות, טיפשות, בעל לב טוב ומנסה להשיג את לייסי לאורך הסדרה.
* אד (בארי קורבין): מטופל בסדנת העצבים של צ'ארלי. קשיש כעוס ונרגן.
* שון הילי (בריאן אוסטין גרין): מנהל מועדון חשפנות. אדם רדוד רודף שמלות. הוא יצא עם גורדן.
* ד"ר ג'ורדן דנבי (לורה בל בנדי): תחרותית ודעתנית.
* ברט (ברט באטלר): ברמנית בפאב בו מבלה צ'ארלי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:ליונסגייט: סדרות טלוויזיה
הוגו שטינס

הוגו דיטר שטינֶס (בגרמנית: Hugo Dieter Stinnes; 12 בפברואר 1870 – 10 באפריל 1924) היה פוליטיקאי, תעשיין, איל הון ועיתונות בתקופת הקיסרות הגרמנית ורפובליקת ויימאר.

== תולדות חייו ==
שטינס נולד במילהיים שבחבל הרוהר. משפחתו הייתה אמידה והוא נשלח לקובלנץ על מנת ללמוד עסקים, לאחר לימודיו התמקצע ככורה פחם במשך מספר חודשים. ב-1890 ירש את מכרה הפחם של אביו. שטינס החל לרכוש מכרות ולבחון דלקים נוספים להשקעה. עם צבירת הונו, בגיל 23, החל שטינס בהקמת אימפריה כלכלית מבוססת אינטגרציה אנכית שתתבסס על מכרות הפחם, מפעלי עיבוד פלדה, קווי ספנות, שטחי יער עבור עץ ומערכות ייצור והולכה של חשמל.

בשנת 1898 נוסדה חברת החשמל של אזור הריין ווסטפאליה (RWE - Rheinisch-Westfälisches Elektrizitätswerk Aktiengesellschaft) ושטינס היה חבר מועצת המנהלים שלה מהקמתה. שטינס חבר לפריץ טיסן ויחדיו רכשו השניים רוב במניות החברה. שטינס, שהיה כהה-עור יחסית, היה בקיא בעסקי כל החברות בבעלותו, התהלך במגפיים כבדים ובבגדי פועלים וניהל את ענייניו באמצעות פתקים.

במלחמת העולם הראשונה גייס אותו אריך לודנדורף כיועץ מיוחד לניצול משאבי הטבע ומפעלי התעשייה של בלגיה לטובת מכונת המלחמה הגרמנית. במהלך המלחמה המשיך שטינס לרכוש קווי ספנות, בהם קו המבורג-אפריקה וקווי הים הבלטי שבסיסם בפלנסבורג ובכך הבטיח קווים פרטיים ליצוא ויבוא סחורותיו. 

לאחר המלחמה היה בין מייסדי מפלגת העם הגרמנית (Deutsche Volkspartei - DVP), מפלגה שדגלה בליברליזם כלכלי ושמרנות מדינית. ב-1920 נבחר כחבר הרייכסטאג. בתפקידו הציבורי שימש כנציג המעסיקים במשא ומתן מול נציגי האיגודים המקצועיים. אף שהיה קפיטליסט מושבע, הצליח להגיע עם נציגי האיגודים להבנות חשובות, שהיוו בסיס לשיתופי פעולה בין מעסיקים ועובדים ברפובליקת ויימר, ובראש ובראשונה הנהגת יום עבודה בן 8 שעות. במקביל, רכש מספר עיתונים על מנת שיהוו שופר פוליטי ויטיפו למען השלטת חוק וסדר (Gesetz und Ordnung), יעילות כלכלית ודחייה מוחלטת של חוזה ורסאי. בין העיתונים שרכש היו ה"דויטשה אלגמיינה צייטונג" (Deutsche Allgemeine Zeitung) הברלינאי שנוסד על ידי אוטו פון ביסמרק וה"מינכן-אאוגסבורג צייטונג" (München-Augsburger Zeitung), אחד העיתונים העתיקים ביותר בגרמניה (נוסד ב-1609). 

בשנת 1923 ניצל שטינס את ההיפר-אינפלציה באופן משולל-רסן. הוא ניצל כספים שהפקידו אנשי עסקים גרמנים בבנק בבעלותו בהולנד, על מנת לרכוש מהם את נכסיהם. בזכות ערוצי יצוא עצמאיים שהחזיק היה בכיסו מטבע חוץ יציב וכך יכל לרכוש בסכומים פעוטים יחסית (שכן הרייכסמארק היה חסר-ערך) עוד ועוד בתי חרושת, ארמונות כפריים, מכרות וקווי ספנות. כך הפך לבעליו של התאגיד התעשייתי הגדול באירופה שכלל למעלה מ-2,000 חברות. ב-17 במרץ 1923 הופיע דיוקנו על שער טיים מגזין שכינה אותו "קיסר גרמניה החדש", כן זכה לכינוי "מלך האינפלציה" (Inflationskönig).

שטינס מת ב-10 באפריל 1924 כתוצאה מסיבוך בניתוח כיס המרה, האימפריה שהקים קרסה עם תום תקופת ההיפר-אינפלציה עקב בעיות מימון ואשראי, פחות משנה לאחר מותו. גרעין האחזקות שלו המשיך להתקיים בתור חברת סטינס בע"מ (Stinnes AG), שמוזגה עם חטיבת הלוגיסטיקה של דויטשה באן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://content.time.com/time/covers/0,16641,19230317,00.html דוקנו בשער] טיים מגזין, 17 במרץ 1923
* ערך באנציקלופדיה בריטניקה, 1922
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפובליקת ויימאר: אישים
קטגוריה:תעשיינים גרמנים
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:מיליארדרים אירופאים
קטגוריה:אנשי עסקים גרמנים
קטגוריה:גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1870
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1924
האשה


האשה: לחייה ולענייניה של אשה בארץ ישראל היה ירחון וכתב עת ראשון לנשים שיצא לאור בארץ ישראל בשנים 1926–1929.

העורכת הראשונה שלו, חנה טהון (1886–1954), ציינה שהירחון שאף ליצירת טיפוס חדש של האישה הארץ-ישראלית אשר רואה את פעילותה בביתה כחלק מהבניין הלאומי-הציבורי. 

צמיחתו של הירחון מקבילה למתרחש בעולם המערבי באותה תקופה. היא קשורה לתהליך רכישת ההשכלה של נשים, היותן חלק מכוח העבודה היצרני ופוטנציאל צרכני הולך וגדל. הם שיקפו את היחס לאישה כעקרת בית מצד אחד – מדורים של עצות לניהול הבית, ומצד שני הכרה באוטונומיה של נשים שזכותן ללמוד, לרכוש השכלה ולפרנס את עצמן. 
בראשית היישוב העברי בארץ ישראל החלו נשים להיאבק למען שוויון זכויות. במסגרת התאגדותן למען נשים הקימו ארגון ארצי "התאחדות נשים עבריות למען זכויות בארץ ישראל" (1919) ואת עיקר רעיונותיהן ביטאו באמצעות "האשה". 

מרבית הכותבות ב"האשה", בטווח הגילאים הרחב שבין עשרים לשישים שנה, עלו לארץ בעליות השנייה והשלישית, ובייחוד בשנות העשרים של המאה הקודמת. רובן נולדו באירופה - בגרמניה, וברוסיה ובארצות הברית. הן באו מבתים בורגניים. בספרי הזיכרונות שכתבו ובמסמכים אוטוביוגרפיים מעידות לפחות חלקן על מצב כלכלי שפיר במשפחות המוצא ועל בתים פטריארכליים, שבהם הונהגה חלוקת עבודה מסורתית. רוב האבות עסקו במקצועות חופשיים, ורוב האמהות היו עקרות בית. הבנות עודדו לרכוש השכלה. רובן נשלחו ללמוד לתארים גבוהים, לעיתים בערים אחרות מאלה שמהן באו, וכך הרחיבו את אופקיהן. תחומי עיסוקן נשאו אופי ציבורי: נשות חינוך, עובדות סוציאליות, משפטניות, פעילות בארגוני נשים ועוד.

רוב הכותבות בעיתונים לא היו עיתונאיות אלא כתבו מתוך אידאולוגיה. הן הכירו זו את זו והיו ביניהן קשרים טובים עוד לפני הקמת העיתון. "האשה" ביקש לבחון את מעמדן של נשים בתוך המרחב הביתי ולהציגו כמשתלב בבניין האומה. לכן, העיתון עסק בעיקרו בצורך של האישה בת החוגים האזרחיים לפעול במסגרת הלאומית, ומצד שני, לא להזניח את משפחתה הפרטית ואת משק ביתה, שהיוו את הבסיס לאומה. רוב כתיבתן עסקה ביחס לתפקיד האישה כאם הדורות הבאים ומכאן מחויבותה לחינוך ולבריאות הדור הבא.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונות בעברית ביישוב
קטגוריה:מגזיני נשים
קטגוריה:שנות ה-1920
קטגוריה:נשים ביישוב
נורמן קוטה

נורמן קוטה (באנגלית: Norman Daniel Cota 30 במאי 1893 - 4 באוקטובר 1971) היה גנרל בצבא ארצות הברית נודע בעיקר בזכות לחימתו הנועזת בחוף אומהה בפלישה לנורמנדי.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
ב-1913 התקבל לאקדמיה הצבאית וסט פוינט אותה סיים ב-1917. שם הכיר את דוויט אייזנהאואר שסיים שנתיים לפניו. בשנים 1924–1928 שירת בהוואי ולאחר מכן למד בבית הספר לפיקוד ומטה פורט לוונוורת' אותו סיים ב-1931.

===מלחמת העולם השנייה===
בשנים 1942 -1943 היה ראש מטה של הדיוויזיה ה-1. הוא השתתף בנחיתה בצפון אפריקה (מבצע לפיד) ובפלישה לסיציליה (מבצע האסקי) והועלה לדרגת בריגדיר גנרל. הוא נשלח לבריטניה והשתתף בתכנון הפלישה לנורמנדי. ערב הפלישה מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ה-29. הוא התנגד לנחיתה באור יום אך הפיקוד העליון האמין שלהפצצות אוויריות ועליונות טכנולוגית יש סיכוי גדול יותר באור יום.

לאור יום ה-6 ביוני 1944 החלה נחיתת האמריקאים בחוף אומהה. הם נתקלו באש קטלנית מעמדות הגרמנים על הגבעות. לקראת הצהרים הגיע מספר ההרוגים למעלה מ-1000 והועלתה אפשרות של פינוי הכוח דרך הים.

קוטה סבר שהתמוטטות ההתקפה בחוף אומהה תביא להתמוטטות הפלישה כולה. בנקודת המשבר הוא הצליח לאסוף כמה קציני הנדסה שהצליחו לפוצץ את עמדת הבטון הגרמנית שחלשה על החוף. דבר זה איפשר את פריצת הכוחות ויצירת ראש גשר שאיפשר הנחתת כוחות שריון. בהמשך ארגן קוטה כוח שכונה הבריגדה הממזרית של קוטה שהמשיכה את הפריצה אל תוך הארץ. על חלקו של קוטה בכיבוש חוף יוטה עוטר בצלב השירות המצוין.

בסרט היום הארוך ביותר מגלם השחקן רוברט מיצ'ם את דמותו של קוטה.

ב-14 באוגוסט 1944 מונה קוטה למפקד הדיוויזיה ה-28. לאחר שחרור פריז התכבד קוטה לצעוד בראש חייליו לאורך השאנז אליזה ב-29 באוגוסט 1944, כמייצגים את צבא ארצות הברית.

קוטה ואוגדתו השתתפו בקרב יער הירטגן שם ספגו אבדות כבדות. קוטה קיבל על כך הערות ממפקדיו למרות שהיו לו השגות על תכנון הקרב עוד לפני שהתחיל. בתקופה זו ערק החייל אדי סלוביק מיחידתו ונשפט למוות. פסק הדין אושר על ידי קוטה שאמר לאחר מכן שאלה היו 15 הדקות הקשות בחייו אבל לא הייתה לו ברירה אלא לאשר את גזר הדין כדי שיוכל להמשיך להסתכל בעיני חייליו. סלוביק היה אז החייל האמריקאי הראשון שהוצא להורג בעוון עריקה מאז מלחמת האזרחים האמריקאית.

===לאחר המלחמה===
ב-30 ביוני 1946 פרש קוטה משירות פעיל בדרגת מייג'ור גנרל. הוא מת בוויצ'יטה, קנזס ב-4 באוקטובר 1971 ונקבר בבית הקברות וסט פוינט.

==לקריאה נוספת==
* רוני ברבש, הגנרלים במלחמת העולם השנייה, הוצאת אוריון, 2014, עמ' 323-324.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newenglandhistoricalsociety.com/norman-cota-overlooked-hero-d-day-next-day/ נורמן קוטה], באתר new england historical society
* [http://ww2gravestone.com/general/cota-norman-daniel-dutch נורמן קוטה], באתר ww2 gravestone
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעוטרי אות השירות המצוין
קטגוריה:גנרלים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:המערכה בנורמנדי: אישים
קטגוריה:מעוטרי צלב השירות המצוין
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי לב הארגמן
קטגוריה:מעוטרי כוכב הכסף
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות וסט פוינט
קטגוריה:בוגרי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1971
אורסטיס קרנזיס

אורסטיס-ספירידון קרנזיס (ביוונית: Ορέστης Καρνέζης; נולד ב-11 ביולי 1985) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת השוער. ייצג את נבחרת יוון במונדיאל 2014.

==קריירת מועדונים==
קרנזיס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של OFI כרתים, בשנת הוא הצטרף לפנאתינאיקוס. עד עונת הוא רשם מספר הופעות בודדות. בעונת הוא קיבל את ההזדמנות בהרכב הראשון של המועדון ובסיום העונה זכה בתואר שוער השנה בליגת העל היוונית.

ב-22 ביולי 2013 חתם באודינזה תמורת 750 אלף אירו. העסקה גם כללה סעיף שלפיו אם השחקן יימכר, פנאתינייקוס תקבל עליו 2 מיליון אירו מהעסקה. עם החתימה באודינזה, הוא הושאל לגרנדה עד לסיום העונה. ב-8 בדצמבר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנדה נגד אלקורקון במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-4 בינואר 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בהפסד 0–3 נגד אלמריה. ב-12 באפריל הוא הצטיין בניצחון המפתיע 0–1 של קבוצתו נגד ברצלונה שעזר לה להישאר בליגה.

בסיום העונה חזר לאודינזה, וב-31 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באודינזה בניצחון 0–2 נגד אמפולי. ב-31 באוגוסט 2017 הושאל לווטפורד. ב-5 ביולי 2018 חתם בנאפולי לעונה אחת.

ביולי , קרנזיס חתם בליל מליגת העל הצרפתית, במדיה לא רשם דקות משחק ושיחק שלושה משחקים בקבוצת המילואים.

==קריירה בינלאומית==
הופעותיו הטובות של קרנזיס בפנאתינייקוס, הובילו את מאמן הנבחרת פרננדו סנטוש לזמן אותו לסגל נבחרת יוון. ב-29 בפברואר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד שנגמר בתיקו 1-1. אף על פי שגילה יכולת טובה, קרנזיס לא זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 2012, אך נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.

==תארים==
; פנאתינייקוס
*אליפות יוון: 
*הגביע היווני: 

; נאפולי
*הגביע האיטלקי: 

; ליל
*אליפות צרפת: 2020/2021
*הסופר קאפ הצרפתי: 2021

; אישיים
*שוער השנה בליגה היוונית: 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים יוונים
קטגוריה:שוערי כדורגל יוונים
קטגוריה:אתונה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני OFI כרתים
קטגוריה:כדורגלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורגלני אודינזה
קטגוריה:כדורגלני גרנדה
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:ספורטאים יוונים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים יוונים בספרד
קטגוריה:ספורטאים יוונים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים יוונים בצרפת
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1985
יוזף מרחווינסקי

יוזף מרחווינסקי (בפולנית: Józef Marchwiński, 1982–1908) היה חסיד אומות העולם מניאסוויז' (עיר בבלארוס, שבתקופת מלחמת העולם השנייה הייתה בפולין הכבושה בידי גרמניה הנאצית).

==מעשה ההצלה==
בקיץ 1942 נרצחו על ידי הגרמנים בבורות ירי אלפי יהודים מקהילות ניאסוויז' ומיר במסגרת הפתרון הסופי. יהודים מעטים מקהילות אלה ניצלו מהרצח ההמוני על ידי הסתתרות או בריחה. הם נדדו בכפרים וביערות באזור, נמלטו מהמשטרה, מכוחות הצבא הגרמני וממשתפי הפעולה עם הגרמנים, וחיפשו עזרה. הם חששו מהאנטישמיות של יחידות הפרטיזנים שהיו פעילות באזור אך כשהגיעו לפלוגת פרטיזנים שהשתייכה לחטיבת הפרטיזנים הפולנית השלישית, הציע להם יוזף מרחווינסקי, מפקד הפלוגה, שיצטרפו לפלוגתו. פרטיזנים בפלוגה התנגדו לקליטתם של היהודים וחלקם אף איימו על חייהם. מרחווינסקי הואשם ב"אהבה ליהודים", אך הצליח להדוף את הטענות נגדו. כך הציל מרווינסקי את היהודים שהצטרפו לפלוגתו. חלקם השתתפו בפעולות קרביות נגד הגרמנים.

נחישותו של מרחווינסקי להגן על היהודים הרגיזה את מתנגדיו האנטישמיים בקרב הפרטיזנים, שהחלו לחשוד שהוא עצמו יהודי (הגם שרק נישא ליהודיה<ref></ref>). כדי למנוע פגיעה בכוח הלוחם עקב הסכסוך, הוחלט במפקדה העליונה של הפרטיזנים באזור להעביר את מרחווינסקי ליחידה של פרטיזנים יהודיים, תחת פיקודו של טוביה ביילסקי, יחד עם היהודים שאותם קיבל מרחווינסקי ליחידתו. לאחר זמן קצר ביחידתו של ביילסקי קיבל מרחווינסקי קידום לתפקיד סגן מפקד גדוד, בזכות אומץ לבו וכישוריו.

==לאחר השחרור==
לאחר המלחמה התגורר מרחווינסקי בפולין. הוא נרדף עקב פעילותו נגד המדיניות האנטישמית של רשויות פולין בשנות השישים, ונאלץ לעזוב לדנמרק. בשנת 1970 ביקר בישראל, בהזמנת היהודים שאותם הציל בתקופת השואה.

==הנצחה==
בשנת 1968 העניק יד ושם ליוזף מרחווינסקי את אות חסיד אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yadvashem.org/he/righteous/stories/marchwinski סיפורו של יוזף מרחווינסקי] באתר יד ושם

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1982
קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:ילידי 1908
הריקוד האחרון

תקליטור הסרט

הריקוד האחרון הוא סרט תיעודי בן 55 דקות של הבמאי יוסי אשדות, בהפקת מחלקת התעודה של הערוץ הראשון.

== רקע - כללי ==
הריקוד האחרון מספר את סיפורם של שלמה בר וסמסון קהמקר מקימי להקת הברירה הטבעית. 

להקת הברירה הטבעית הוקמה בשנת 1977 ב'באר יעקב' על ידי שלמה בר שקיבל באותה העת מהמחזאי יהושע סובול והבמאית נולה צ'לטון להלחין את שירי מחזה המחאה 'עצבים' שהם העלו באותה העת בתיאטרון חיפה. בהרכב הלהקה המקורי נגנו ושרו: ישראל בורוכוב - גיטרה בס, מיגל הרשטיין - גיטרה, סמסון קהמקר - כינור ושלמה בר - תיפוף.

== רקע לסרט ==
בשנת 2000, בעקבות החמרה וסיבוכים של מחלת סוכרת ממנה סבל סמסון קהמקר עוד מילדותו, נאלצו הרופאים לקטוע את רגלו השמאלית, מצב אשר הביא לעזיבתו את הלהקה. כשנה לאחר מכן, בנובמבר 2001 ערך שלמה בר מופע פרידה לשותפו לדרך במשך 21 שנות יצירה וחברות קרובה. 

המופע התקיים בהאנגר 11 בנמל ת"א, שם התכנסו שלמה בר יחד עם יוצרים נוספים כדי לכבד את סמסון. את אירוע הפרידה תיעדה המצלמה של הבמאי יוסי אשדות מתוך כוונה להופכו לכתבת טלוויזיה שתעלה ב'יומן תרבות' בערוץ הראשון. עוד באותו ערב ביקש הבמאי אשדות להגיע לביתו של סמסון עם צוות צילום לצורך צילום ראיון אישי. המפגש בין הבמאי לבין סמסון בדירתו המוזנחת באשדוד, כשהוא במצב כלכלי ובריאותי קשה, הוליד את הסרט 'הריקוד האחרון' המספר את סיפורם של סמסון קהמקר ושותפו לדרך היצירה שלמה בר.

== הסרט ==
הסרט נפתח בסצנה מתוך מופע הפרידה מסמסון שנערך באולם האנגר 11 בנמל תל אביב ב - 2001. סמסון עולה לבמה כשהוא על כיסא גלגלים לקול תשואות הקהל שמילא את האולם עד אפס מקום. על הבמה מנגן סמסון יחד עם חברי הלהקה לקול שירתם של: שלמה בר, אהוד בנאי, דויד ד'אור אתי אנקרי ומאיר בנאי, את להיטה הגדול ביותר של הלהקה 'ילדים זה שמחה' בפעם האחרונה בחייו. משם עובר הסרט לתיאור חמש תקופות בחייהם האישיים של סמסון ושלמה כיוצרי להקת הברירה הטבעית. משם מתגלגל הסרט לראיונות פרידה של משתתפי המופע מסמסון. אהוד בנאי, איתי אנקרי, דויד דאור ומאיר בנאי. כל אחד מהם בדרכו מוצא את הדרך להיפרד ממנו ועדיין להשאיר תקווה קטנה שאולי יבריא וישוב לנגן. שיאו של הסרט במפגש בין שלמה בר לסמסון קהמקר בדירתו שבאשדוד, מפגש המסכם 21 שנות יצירה משותפת. על רקע כותרות הסרט שר שלמה בר את השיר 'אלי אלי - שלא יגמר לעולם' על פי בקשתו של סמסון. בסרט משתתפים גם המחזאי יהושע סובול, איש הרדיו והטלוויזיה, יואב קוטנר, איש הרדיו והתרבות, יובל מסקין, הפובליציסטית, ממקימי הקשת המזרחית החדשה, ויקי שירן, ועוד. 

פסקול הסרט מורכב מקטעים אינסטרומנטליים של הברירה הטבעית יחד עם שירים כמו: תפילה (ביצוע אנפלגד של שלמה בר), ילדים זה שמחה, רוץ עבדי דנינו, יעני בן 16, שיר השוק, סודות, יחף ועוד.

הסרט הוקרן בפעם הראשונה בפסטיבל לטלוויזיה ראש פינה. בסינמטק תל אביב ובמסגרת מחלקת התעודה של הערוץ הראשון.

בעקבות הקרנת הסרט בו נחשף מצבו העגום של היוצר סמסון קהמקר, החליטו גורמי הרווחה בעיר אשדוד לתמוך בסמסון. הוא הועבר לדירת קרקע על מנת שיוכל להתנייד בקלות עם כיסא הגלגלים, קיבל תמיכה וסיוע רפואי ונפשי וכן קיצבה חודשית קטנה אשר סייעה לרווחתו עד יום מותו. 

ב - 8 לחודש יולי 2007 שש שנים לאחר מופע הפרידה מלהקת הברירה הטבעית וחמש שנים לאחר צאת הסרט 'הריקוד האחרון' הלך לעולמו היוצר סמסון קהמקר. הוא קבור בבית הקברות העירוני באשדוד.

בסרט משתתפים גם יעל אופנבך, כלא שש, וצבי צילקר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* - ביקורת על הסרט

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2002
האזור האפור

האזור האפור (באנגלית: The Grey Zone) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001 בבימויו של טים בלייק נלסון ובכיכובם של הארווי קייטל, סטיב בושמי, דייוויד ארקט ומירה סורבינו. המגולל את סיפורו של מרד הזונדרקומנדו באושוויץ. מקור שם הסרט הוא בפרק בספר "השוקעים והניצולים" מאת ניצול השואה פרימו לוי.

הסרט הוצג בהקרנת בכורה ב-13 בספטמבר 2001 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, אולם יצאה לאקרנים בארצות הברית רק שנה אחר כך, ב-18 באוקטובר 2002. ב-6 באוקטובר 2001, השחקן הארווי קייטל והבמאי בלייק נלסון היו אורחי פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, בו הוקרן הסרט.
==עלילה==
הסרט מבוסס על ספרו של מיקלוש ניסלי "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ" מ-1946 ומחזה בעל שם זהה, פרי עטו של במאי הסרט טים בלייק נלסון, מ-1996. הסרט מתאר את סיפור המרד שאירע ב-12 באוקטובר 1944 במחנה הריכוז אושוויץ בידי אנשי הזונדרקומנדו, אסירים שנאלצו לסייע לשומרי המחנה להוליך קורבנותיהם לתאי הגזים ולאחר מכן להשליך את גופותיהם למשרפות. המורדים משתפים פעולה עם מספר אסירות המועסקות כעובדות כפייה במפעל תחמושת, ועם כמה אזרחים פולנים, לצורך הריסת המשרפות. תוך כדי תיאור ההכנות למרד נחשפת שיגרת חיי אנשי הזונדרקומנדו, עבודתם בתאי הגזים ובמשרפות, ויחסיהם עם שומרי המחנה הנאצים ובראשם האובר-שארפיהרר אריך מוספלדט.במהלך עבודתם בתאי הגזים מגלים אנשי הזונדרקומנדו ילדה ששרדה את הגז ועושים ככל יכולתם על מנת להציל אותה במציאות הבלתי אפשרית בה הם נמצאים.

==שחקנים==
* הרווי קייטל - אריך מוספלדט
* דייוויד ארקט - הופמן
* סטיב בושמי - האש
* מירה סורבינו - דינה
* דייוויד צ'נדלר - רוזנטל
* אלן קורדונר - מיקלוש ניסלי
* הנרי סטראם - יוזף מנגלה
* נטשה ליון - רוזה 

==הבדלים בין הסרט לספר==
הספר "הייתי עוזרו של מנגלה באושוויץ", עליו מבוסס הסרט, מתאר בפירוט, מנקודת מבטו של ד"ר מיקלוש ניסלי, את תקופת מאסרו במחנה אושוויץ, ומתמקד בעיקר בעבודתו תחת יוזף מנגלה. הסרט לעומת זאת, מתמקד בעיקר במרד הזונדרקומנדו ואינו מובא מנקודת מבטו של ניסלי, המופיע בו כדמות משנית בלבד.

==ראו גם==
* התנגדות יהודית בשואה
* יוזף מנגלה
* אושוויץ

==קישורים חיצוניים==

* - ריאיון עם השחקן הארווי קייטל על הפקת הסרט
* - ביקורת
==הערות שוליים==

קטגוריה:זונדרקומנדו
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2001
קטגוריה:סרטי 2001
עם חוקים

עם חוקים הוא סרט סטודנטים עטור פרסים, שביים דובר קוסאשווילי והפיק צבי פרידמן (שניהם מהחוג לקולנוע ולטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב) בשנת 1997. הסרט עוסק במשפחה ישראלית ממוצא גאורגי ובהווי העדה, בהשוואה להווי חברת הילדים הישראלית הכללית. הסרט מוצג מנקודת מבטו של ילד. בסרט ניכרים כמה יסודות עלילתיים, המשותפים לו ולסרטיו הבאים של קוסאשווילי, "חתונה מאוחרת" (2001) ו"מתנה משמיים" (2003). עלילת הסרט מתרחשת בשנות השבעים, והדיאלוגים בו מתנהלים בעברית ובגאורגית יהודית.

את הילד מגלם אלירן קוסאשווילי ואת אביו מגלם אלון אבוטבול. למעט רבקה מיכאלי ואבוטבול, שאר השחקנים בסרט אינם מפורסמים. בהתחשב בעובדה שמיכאלי דוברת יהודית גאורגית מבית הוריה, נראה כי רק אבוטבול למד יהודית גאורגית לצורך הסרט (עיון ברשימת הקרדיטים של הסרט מראה, כי לרוב המכריע של השחקנים הלא-מפורסמים שדיברו בגאורגית יהודית בסרט, יש שם משפחה גאורגי יהודי טיפוסי). לשם השוואה, לצורך הפקת שני סרטיו הבאים של דובר קוסאשווילי, שחקנים מפורסמים רבים למדו את השפה, אך גם בסרטים אלו, השפה עדיין גרמה לאילוצי ליהוק ואחת השחקניות ב"חתונה מאוחרת" היא לילי קוסאשווילי – אמו של הבמאי.

הסרט השתתף וזכה בפרס וולג'ין היוקרתי בפסטיבל ירושלים, וכמו כן זכה במקום השני בפרס מיוחד בפסטיבל קאן בצרפת, בפרס בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים בניהול החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובפרס מוגרבי. למרות זכייתו הבינלאומית, לא זכה קוסאשווילי להערכה ולחשיפה מלאה בישראל.

==עלילה==
בסרט "עם חוקים" הנער זאזא (אותו שם כמו של גיבור "חתונה מאוחרת") גונב כספים ממשפחתו כדי לקנות קלפים נדירים לאלבום הקלפים שהוא ממלא, בדומה לחבריו. בו-זמנית, דודו מנסה להגיע לשיחה עם סבו, שגר בבית הורי הנער. הדוד רוצה ללוות כספים מהסב (הסב קרוי "אוטרי", כמו הסב בסרט "מתנה משמיים"). בינתיים, מכיוון שזאזא העלים את הכסף הקטן מהבית, המשפחה לווה מעט כסף מהשכנה כדי לקנות כיבוד עבור הדוד.

הדוד מתנהג בפזרנות וקונה מתנות לילדים ואביו של זאזא מדובב את הדוד ומברר אצלו כמה כסף הלווה לו הסב. אמו של זאזא אינה מרוצה מכך שהיא מפרנסת את אביה ואילו אביה מעניק כספים לאחיה. בינתיים, אביו של זאזא נסער לגלות שזאזא גנב כספים. הוא מנסה לברר אצל בניו מי הגנב, למרות שהוא יודע את התשובה ובמהלך ה"חקירה" מתחיל לגלח את שיער ראשו של אחיו הצעיר של זאזא. האח נשבר ומודה בגנבה, שלא הוא ביצע.

זאזא מחזיר את הכספים ומנסה לפצות את אחיו, וגם האב נרגע ומתקן לבנו הצעיר את התספורת.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://jfc.org.il/movie/62727-2/ הסרט המלא לצפייה ישירה] (בתשלום) באתר [https://jfc.org.il ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים בגאורגית יהודית
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
קטגוריה:סרטי סטודנטים
קטגוריה:סרטי דובר קוסאשווילי
איוואן רודקובסקי

איוואן רודקובסקי (בפולנית: Ivan Rudkovsky; 1900–1963) היה חסיד אומות העולם ממחוז ניאסוויז' שבבלארוס, מחוז שבתקופת מלחמת העולם השנייה השתייך לפולין הכבושה בידי גרמניה הנאצית.

==מעשה ההצלה==
איוואן רודקובסקי היה בעל חווה גדולה ליד הכפר נלפובו שבמחוז ניישווייז'. בשנת 1939, לאחר סיפוח מזרח פולין לברית המועצות לפי הנספח הסודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, החל איוואן לעבוד בתור מורה בבית ספר בכפר הסמוך סְנוּב (Snów; סנואו (Сноў) בבלארוס המודרנית). אחד מעמיתיו להוראה היה מנחם קורולצ'וק, פליט יהודי ממרכז פולין.

בסוף יוני 1941 כבשו הגרמנים את האזור וסגרו את בית הספר. איוואן חזר לחוותו, ובעודו שם נודע לו שיהודי סנוב גורשו לגטו ניאסוויז'. יותר משנה לאחר תחילת הכיבוש הגרמני הופיעו בחוותו של רודקובסקי שני פליטים יהודים. אחד מהם היה קורולצ'וק, עמיתו לשעבר להוראה בבית הספר. הם סיפרו לרודקובסקי שעם חיסול גטו ניישווייז', ביולי 1942, הצליחו כמה יהודים לברוח. הם שהו במשך שבועות ביערות, עד שהגשם והקור של החורף המתקרב אילצו אותם לחפש מקלט, לפחות עבור הילדים שבקרב הנמלטים. איוואן הסכים לתת מקלט לבתו בת החמש של קורולצ'וק, דורה, למרות התנגדותה של אשתו, שנבעה מהחשש לחיי שבעת ילדיהם אם יגלו הגרמנים את הסתרת הילדה. דורה נקלטה בביתו של איוואן ושמה שונה לטניה. כל פעם שזר התקרב לבית, התחבאה דורה בתיבת בגדים.

כאשר התקרב הצבא האדום היה האזור זירת קרב בין קבוצת פרטיזנים סובייטיים לבין חיילי ולאסוב, חיילים רוסים שלחמו לצד הגרמנים. בני משפחת רודקובסקי נמלטו עם דורה ליערות, תחת אש. הם מצאו מקלט אצל בני משפחה ושם נותרו עד שחרור האזור בידי הצבא האדום, בקיץ 1944.

==לאחר השחרור==
לאחר המלחמה התאחדה דורה עם הוריה והתיישבה בארצות הברית. איוואן ומנחם התכתבו זה עם זה למשך תקופה קצרה, אך הקשר ביניהם נותק.

==הנצחה==
בשנת 2009 הכיר יד ושם באיוואן רודקובסקי כחסיד אומות העולם. 

==קישורים חיצוניים==
* [https://righteous.yadvashem.org/?searchType=righteous_only&language=en&ind=0&itemId=7740231 סיפורו של איוואן רודקובסקי] באתר יד ושם 

קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:ילידי 1900
קטגוריה:נפטרים ב-1963
גולאבי גאנג

נשות גולאבי גאנג
גוּלַאבִּי גאנג (תרגום: "הכנופיה הוורודה", בהינדית: गुलाबी, באנגלית: Gulabi Gang) היא קבוצה של נשים הודיות פעילות במקור מבמדלקאנד, אוטר פרדש אך מ-2012 פעילות בכל רחבי צפון הודו.

הקבוצה הוקמה על ידי סמפט פל דווי, אם לחמישה, ועובדת משרד הבריאות לשעבר אשר נישאה בכפייה בתור ילדה (child bride), כתגובה למקרים רבים של הטרדה ואלימות נגד נשים בהודו. הן מבקרות גברים מכים ופועלות באיומים לריסון פעולותיהם. הן לובשות סארי ורוד, צבע המסמל עוצמה, ונושאות מקלות במבוק לצורך האיומים. רובן ממצב סוציו-אקונומי נמוך ומהקאסטה הנמוכה ביותר - "דלית".

שורשי הארגון אשר יסדה סמפט פל דווי הם משנת 1980, אז החלה את פועלה. אך רק ב-2006 הפכה הכנופיה לארגון המוכר היום, ואז נבחר הלבוש הוורוד והכנופיה נקראה בהתאם. למרות שעיקר הפעילות של הגולאבי גאנג היא במדינות אוטר פרדש ומאדיה פרדאש, ישנן נשים מרחבי הודו ואפילו מרחבי העולם שהצטרפו לשורות הארגון, והיקף הפעילות כוללת, בהערכה, כ-270,000 נשים. 

למרות שהמטרה העיקרית של הסיורים היא מניעה בדרך איומים, אין הנשים בוחלות גם בתקיפה פיזית של גברים אם אלו מאיימים עליהן. בנוסף לסיורים, הכנופיה מתעמתת גם עם שוטרים או פקידים רשמיים אשר מסרבים לטפל בתלונות אונס או אלימות מינית ומגדרית אחרת. 

בשל האופי הפעילות של הגולאבי גאנג, אשר לוקחת את החוק לידיהן של חברות הכנופיה למען זכויותיהן של נשים, נחשבת הכנופיה כממשיכת דרכה של פולאן דווי, אשר בתקופה שהייתה פורעת חוק נקמה בגברים אשר פגעו בה ובנשים אחרות. 

הארגון נמנע מהתקשרות עם כל גוף חיצוני, בין עם ממשלתי או ארגונים ללא כוונת רווח, והפעילות בו מתמקדות בפעילות מקומית ועממית.

במרץ 2014 חל פיצול בארגון, כאשר הוועד המנהל הצביע להסיר את סמפט פל דווי מתפקידה, בטענה שהיא ניצלה את מעמדה לקידום אישי, ואולם לסמפט פל דווי יש תמיכה רחבה מאוד בין חברות הארגון, והיא לא קיבלה את ההחלטה. בינתיים הארגון ממשיך לתפקד בערוצים מקבילים.

== ייצוגים בתרבות ==
; סרטים:
* 2010: סרט הדוקו-דרמה Pink Saris בבימויה של קים לונגינוטו
* 2012: הסרט התיעודי Gulabi Gang של נישטה ג'יין
* 2014: סרט הפשע הבוליוודי Gulaab Gang

; ספרים: 
* 2013: הספר Pink Sari Revolution: A Tale of Women and Power in India מאת אמאנה פונטנלה-חאן, עוסק בדיכוי נשים וילדות בהודו, ותנועות עממיות שקמו בהתנגדות, ובראשן גולאבי גאנג. 
* 2015: גולאבי גאנג מוזכרת ברומן של נ.ה. סנזאי, Ticket to India

; במה:
* בישראל, עלה לבמה ב-2018 מחזה בשם "גולאבי גאנג" בכתיבתם ובימוים של תום ויהונתן שוורצברג בתיאטרון גודמן

; מוזיקה:
* גולאבי גאנג הן הנושא של השיר Des fleurs et des flammes של הזמרת הצרפתייה טל והקליפ סובב אותן ואת פעילותן בכפר בדאוסה

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הודו: תרבות
קטגוריה:ארגוני נשים בהודו
לוקה ג'ורג'ביץ'

לוקה ג'ורג'ביץ (במונטנגרית: Лукa Ђорђевић; נולד ב־9 ביולי 1994) הוא כדורגלן מונטנגרי המשחק באבהא מליגת העל הסעודית בעמדת החלוץ.

==קריירת מועדונים==
ג'ורג'ביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מוגרן בודווה, ובעונת עלה לקבוצה הבוגרת כאשר הוא בן 17. עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב והוא כבש 10 שערים ב-24 משחקים.

בקיץ חתם בזניט סנקט פטרבורג ומאז הוא חתום בה. ב-11 באוגוסט 2012, הוא עשה את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–5 נגד ספרטק מוסקבה. באוגוסט הושאל לטוונטה, ב-11 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בטוונטה במשחק ידידות נגד אוסנבריק. ב-1 ביולי 2014 הושאל לסמפדוריה וב-2016 הושאל שוב, הפעם לפונפראדינה. בעונת 2016/2017 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי זניט, במשחק נגד רוסטוב כשהבקיע בדקה ה-85 את השער השלישי של קבוצתו שהיה שער הניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 3:2. כמו כן הבקיע גם את שער הניצחון של זניט בדקה ה-92 במשחק במסגרת הליגה האירופית נגד מכבי תל אביב שנערך ב-16 בספטמבר 2017 והסתיים בניצחון זניט 3:4.

ב-2017 הושאל למשך עונה אחת לארסנל טולה, יחד עם ארטיום דזיובה ואיוואן נובוסלצב. ביולי 2018 אומנם חזר להתאמן בהרכב זניט, אך בעקבות מגבלה על מספר הזרים המותרים לשיתוף במשחקי הליגה הרוסית, זניט לא כללה אותו בסגל שלה לעונת 2018/2019 והוא השאל מחדש לארסנל טולה. באותה עונה התבלט כחלוץ מרכזי בקבוצה והיה מעורב בהעפלה של הקבוצה לרבע גמר הגביע הרוסי אחרי שהבקיע את השער הראשון של ארסנל טולה במשחק שמינית הגמר נגד אחמט גרוזני.

בקיץ 2019 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. את הופעת הבכורה ערך במשחק הדרבי של מוסקבה נגד דינמו מוסקבה, שנערך ב-18 באוגוסט והסתיים בניצחון קבוצתו בתוצאה 1–3. באוקטובר 2020 הושאל למשך עונה אחת לארסנל טולה.

בקיץ 2021 עזב את רוסיה וחתם בויילה בולדקלאב מליגת העל הדנית. שנה אחר כך חזר לרוסיה וחתם בסוצ'י מהליגה הרוסית. את שער הבכורה הבקיע במשחק המחזור ה־18 ב־5 במרץ 2023, מול צסק״א מוסקבה, במשחק שבו הבקיע דאבל ובכך השיג ניצחון לקבוצתו.

ב-11 בפברואר 2024 ג'ורג'ביץ' חתם באבהא מליגת העל הסעודית.

==קריירה בינלאומית==
באוגוסט זומן לראשונה לסגל נבחרת מונטנגרו. ב-11 בספטמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–6 נגד , אז גם הבקיע ראשון, מה שהיה לשער הבכורה שלו. ג'ורג'ביץ' פעיל גם בנבחרת הצעירה של מונטנגרו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים מונטנגרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מונטנגרים
קטגוריה:בודווה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני זניט סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורגלני טוונטה
קטגוריה:כדורגלני סמפדוריה
קטגוריה:כדורגלני פונפראדינה
קטגוריה:כדורגלני ארסנל טולה
קטגוריה:כדורגלני ויילה בולקלוב
קטגוריה:כדורגלני סוצ'י (2018)
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מונטנגרו
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בהולנד
קטגוריה:ספורטאים מונטנגרים באיטליה
קטגוריה:ספורטאים מונטנגרים בספרד
קטגוריה:ספורטאים זרים בדנמרק
קטגוריה:ספורטאים זרים בערב הסעודית
קטגוריה:מונטנגרים שנולדו ב-1994
מילקה

לוגו החברה Milka
פרת מילקה ב[[פוטסדאם]]
מילקה (בגרמנית: Milka) הוא מותג שוקולד וחטיפים מתוקים, בבעלות תאגיד מונדליז (Mondelēz International, עד 2012 קראפט פודס).

המפעל הראשי של מילקה, ממוקם למרגלות הרי האלפים באוסטריה, בעיר בלודנץ, אליה נוהרים מדי שנה אלפי אנשים לפסטיבל מילקה, הנערך בתחילת כל חודש יולי. החברה במקור משווייץ.

== היסטוריה ==
ב-17 בנובמבר 1825 הקים השוקולטייר השווייצרי פיליפ סושרד (1797–1884) קונדיטוריה בנשאטל, מקום שבו נמכר קינוח שוקולד בשם פין דה סה פבריק (fin de sa fabrique) ובשנה שלאחר מכן החל בייצור שוקולדים. ב-1901 השיקה חברת השוקולד Suchard את שוקולד Milka ורשמה אותו כסמל מסחרי. סושרד שיווקה מספר רב של טעמי שוקולד ומילקה - שוקולד החלב ללא תוספות - היה אחד מהם. על פי האתר הרשמי של מילקה, השם נגזר משילוב המילה חלב (Milch) וקקאו (Kakao) - המרכיבים העיקריים של השוקולד.

== מיתוג ==
אריזות מוצרי המותג מילקה הן סגולות ומזוהות עם סמל הפרה הסגולה על רקע הרי האלפים. השוקולד הראשון של החברה נארז באריזה הסגולה שהפכה עם השנים למזוהה עם המותג מילקה. כדי להבטיח שהקישור המילולי של הצבע מוגן אף הוא, המילה Lila = צבע לילך בגרמנית נרשמה כחלק מהסימן הרשום של מילקה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:מותגי מזון