OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חטיבת כוח האדם

חטיבת כוח אדם (בר"ת: חטכ"א) היא חטיבה במטה זרוע היבשה של צבא ההגנה לישראל.

החטיבה אחראית על כל תחום משאבי האנוש בזרוע היבשה וכפופה מקצועית לאגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל.

החטיבה אחראית על ניהול, פיתוח וטיפוח המשאב האנושי בזרוע היבשה. ראש החטיבה הוא קצין בדרגת תת-אלוף ונקרא ראש חטיבת כוח האדם (רחכ"א). ראש החטיבה הוא תא"ל תומר כהן.

== תחומי אחריות ==
* איתור, תכנון, ניהול והקצאת תגבורות כוח האדם בזרוע היבשה.
* תכנון האיוש, הקידום וסיווג כוח האדם בזרוע היבשה.
* קביעת מדיניות הכשרת כוח האדם ופיקוח על ביצועה.

== מבנה החטיבה ==
* מחלקת כ"א סדיר
** ענף כ"א לחימה - אחראי על כלל לחימת חיל הרגלים, חיל האיסוף הקרבי וחיל הגנת הגבולות, חיל השריון, חיל ההנדסה וחיל התותחנים. ענף לחימה מהווה כתובת מקצועית ורלוונטית ועוסק בעולמות בניין כ"א וכשירות המסגרות ללחימה. 
** ענף כ"א תומכ"ל - אחראי על כלל תומכי הלחימה ביחידות השונות בזרוע. אחראי על מיון ושיבוץ חיילים בחילות התומכ"ל של זרוע היבשה ובהם חיל הלוגיסטיקה, חיל הטכנולוגיה והאחזקה וחיל הרפואה.
** ענף תכנון מקורות - אחראי על תכנון חלוקת המקורות של לוחמים ותומכי הלחימה בזרוע.
* מחלקת כ"א מילואים
** ענף חוגרים מילואים
** ענף סגל מילואים
** ענף תו"ם
* מחלקת הסגל
** ענף סגל סדיר
** ענף תבונ"ה
** ענף מעו"ף
* ענף יח"ש
* ענף מד"ה

== ראו גם ==
* אגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל
* להק כוח האדם במטה חיל האוויר הישראלי
* מספן כוח האדם במטה חיל הים
* חטיבת תכנון ומנהל כח האדם באגף כוח האדם

*
קטגוריה:זרוע היבשה
ארמון טווילרי

ארמון טווילרי לפני 1871 - מבט מגני הטווילרי
ארמון טווילרי (בצרפתית: Palais des Tuileries) היה ארמון בפריז, שנהרס כליל בשריפה בשנת 1871. בנייתו החלה בשנת 1564 בהובלתה של קטרינה דה מדיצ'י, מלכת צרפת ובמהלך השנים הארמון הורחב ועבר שינויים רבים.

ארמון טווילרי שימש כמעונם הרשמי של מלכי צרפת רבים לאורך ההיסטוריה, ביניהם: אנרי הרביעי ,לואי ה-14 ,לואי ה-15 ,לואי ה-16 ,לואי ה-18 ,שארל העשירי ולואי-פיליפ. כמו כן, שימש הארמון כביתם של שני קיסרים: נפוליאון הראשון ונפוליאון השלישי.

== היסטוריה ==
במאה השלוש עשרה היו במקום זה כבשנים לייצור רעפים (tuiles בצרפתית, ומכאן השם טווילרי). במאה הארבע עשרה שימש המקום כקרקע חקלאית ועליה בית שהיה שייך לראש עיריית פריז. במאה השש עשרה שר הכספים של צרפת בנה שם בית שאותו קנה פרנסואה הראשון, מלך צרפת כדי שישמש למקום מגוריה של אמו.

אנרי השני נפטר בשנת 1559. אלמנתו, קטרינה דה מדיצ'י, החליטה להקים ארמון חדש. היא רכשה את שטח טווילרי, נכסים סמוכים וחלקת אדמה גדולה, והורתה על הריסתם. בשנת 1564 החלה לבנות שם ארמון שהיה ממוקם ממערב לארמון הלובר, ולהקיפו בגנים (גני טווילרי). מלכי בית בורבון לא התגוררו בארמון טווילרי אלא לתקופות קצרות בלבד.

בראשית המאה השבע עשרה אנרי הרביעי, מלך צרפת הרחיב את ארמון טווילרי כך שפינתו הדרומית מזרחית התחברה עם ארמון הלובר שבו התגוררו מלכי צרפת כאשר היו בפריז.

עם מותו של אנרי הרביעי בשנת 1610, הארמון חווה תקופה ממושכת של הזנחה. רק תחת שלטונו של לואי ה-14 זכה הארמון לתחייה מחודשת. אן, דוכסית מונפנסייה שהייתה בת דודו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת התגוררה בארמון טווילרי מ-1638 עד 1652. לואי הארבעה עשר המשיך בהרחבת ארמון טווילרי וב-1664 הקים שם תיאטרון, אך התגורר שם שלוש שנים בלבד. לואי החמישה עשר, מלך צרפת התגורר שם בילדותו מ-1715 עד 1722. 

=== ארמון טווילרי בימי המהפכה הצרפתית ===
במהלך ימי המהפכה הסוערים של אוקטובר 1789, נכפה על לואי ה-16, מארי-אנטואנט וילדיהם לעבור להתגורר בארמון טווילרי. אירוע זה התרחש לאחר שהוחזרו מארמון ורסאי על ידי המון פורעים. בנוסף, היה הארמון זירת התרחשותם של אירועים פוליטיים מרכזיים, ביניהם עלייתה ונפילתה של המהפכה הצרפתית.

משפחת המלוכה התגוררה בארמון טווילרי במשך שלוש שנים רצופות. ב-21 ביוני 1791 ניסתה המשפחה לברוח, אך ניסיון הבריחה נכשל. הם נעצרו בעיר וארן והוחזרו חזרה לארמון טווילרי, שם המשיכו לחיות תחת מעצר בית וחשש מתמיד לחייהם.

===סופו של ארמון טווילרי===
ב-23 במאי 1871 הציתה קבוצה של שנים עשר קיצוניים חברי הקומונה הפריסאית את הארמון באמצעות שימוש בזפת, טרפנטין ונפט. הדליקה נמשכה כ-48 שעות עד שכובתה על ידי מכבי האש, ולא הותירה שריד לבניין. במשך 11 שנים עמד הבניין השרוף על תילו, עד שהאספה הלאומית הצרפתית קיבלה החלטה להורסו, וכך היה. בשנת 1883, במשך שבעה חודשים, נהרס הארמון.

==גני טווילרי==
גני טווילרי (צרפתית: Jardin des Tuileries) הם גנים המתפרסים על כ-250 דונם לצד מוזיאון הלובר, והם תחומים בין הסיין, כיכר הקונקורד, ורחוב ריבולי.

==קישורים חיצוניים==

* 

גני טווילרי

טווילרי
קטגוריה:הרובע הראשון של פריז
בלוק פארטי

בלוק פארטי (באנגלית: Bloc Party) היא להקת אינדי רוק אנגלית. חברי הלהקה הם קלי אוקרקה (זמר וגיטרה מלווה), ראסל ליסאק (גיטרות), גורדון מואקס (בס) ומאט טונג (תופים).

==היסטוריה==
הלהקה הוקמה ב-1999 בזמן פסטיבל רדינג בידי אוקרקה וליסאק. הם הכירו שנה קודם לכן בלונדון ב-1998 בזמן לימודי התיכון ונתקלו זה בזה בפסטיבל. מואקס הצטרף ללהקה לאחר פרסום מודעה במגזין NME, בעוד שלטונג נערכו מבחני קבלה.

לאחר החלפת שמות רבים: Union, Superheroes of BMX, The Angel Range, Diet החליטו חברי הלהקה על השם הנוכחי בספטמבר 2003. לדברי מואקס מהות השם היא משחק מילים על המונח "Bloc Party", שפירושו באנגלית הוא גם "גוש חוסם" (בפוליטיקה) וגם "מסיבת רחוב".

אלבום הבכורה של הלהקה יצא בפברואר 2005 ונקרא Silent Alarm. הוא הגיע למקום השלישי במצעד המכירות הבריטי וב-NME הכריזו עליו כאלבום השנה. באותה השנה באוגוסט יצא האלבום Silent Alarm Remixed, אלבום רמיקסים לשירי הלהקה. בין האמנים שתרמו את גרסאותיהם לאלבום נמנים ליידיטרון, מוגוויי ועוד.

בפברואר 2007 יצא אלבומה השני של הלהקה, A Weekend in the City. ב-7 ביולי 2007 השתתפה הלהקה בלייב ארת' והופיעה באצטדיון ומבלי בלונדון. באוגוסט 2007 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות באוסטרליה ובניו זילנד.

ב-21 באוגוסט 2008 יצא אלבומה השלישי של הלהקה, Intimacy. הסינגל הראשון מתוכו, Mercury, יצא ב-11 באוגוסט.
באותה השנה בספטמבר יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה ובקנדה.
חברי הלהקה הודיעו שבתחילת 2009 הם יצאו לסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת.
זה יהיה סיבוב ההופעות הראשון שלהם בממלכה מאז דצמבר 2007.

באוקטובר 2009 יצאה הלהקה להפסקה כדי שחבריה יוכלו להתמקד בפרויקטים צדיים.
בספטמבר 2011 חזרו חברי הלהקה לעבוד יחד.
באוגוסט 2012 יצא אלבומה הרביעי של בלוק פארטי, Four.

הלהקה מושפעת מהקיור, הסמאשינג פאמפקינס, סוניק יות', פיקסיז וג'וי דיוויז'ן. בעיתונות נהוג להשוות אותה גם לפרנץ פרדיננד.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומי אולפן===
* 2005 - Silent Alarm
* 2007 - A Weekend in the City
* 2008 - Intimacy
* 2012 - Four

===אלבומי רמיקס===
* 2005 - Silent Alarm Remixed

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:להקות אינדי בריטיות
קטגוריה:רביעיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2003
אוקו קאמו

אוקו קאמו (בפינית: Okko Kamu; נולד בשנת 1946) הוא מנצח וכנר פיני.

== ביוגרפיה ==
אוקו קאמו נולד בהלסינקי למשפחה של מוזיקאים. אביו ניגן בקונטרבס בתזמורת הפילהרמונית של הלסינקי. כבר כילד הוא החל לנגן בכינור ובגיל שש התקבל לאקדמיית סיבליוס.

בשנת 1964 הקים רביעיית מיתרים משלו, שלה קרא "סוהונן", וניגן בה כינור ראשון במשך שנים אחדות. בגיל עשרים התמנה לכנר ראשי באופרה הלאומית של פינלנד. במשרה זו נשאר עד 1968, כאשר ניתנה לו לבסוף ההזדמנות לנצח על תזמורת האופרה.

בשנת 1969 התמנה למנצח אורח ראשי של האופרה המלכותית השוודית ובאותה שנה גם זכה בתחרות הניצוח הראשונה על שם הרברט פון קאראיין בברלין. הישג זה סלל לפניו את הדרך לקריירה בינלאומית.

אוקו קאמו ניצח על התזמורות הראשונות במעלה בעולם והיה מנהל מוזיקלי של תזמורת רדיו פינלנד תזמורת הרדיו הפילהרמונית של הולנד, הפילהרמונית של הלסינקי, הפילהרמונית של אוסלו ושל הסינפונייטה של סטוקהולם. כן היה מנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם ושל הפילהרמונית של קופנהגן. הוא היה המנהל המוזיקלי של האופרה הלאומית הפינית ושל תזמורת הלסינגבורג, וכן מנצח אורח קבוע של התזמורת הקאמרית של לוזאן. 

נכון ל-2007 אוקו קאמו הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת סינגפור. בשנות עבודתו הופיע עם סולנים רבים, ביניהם הכנר הישראלי חגי שחם, הפסנתרן סטיבן אוסבורן, הצ'לן יאן פולגר והטרומבוניסט כריסטיאן לינדברג. 

אוקו קאמו הקליט יותר מ-100 תקליטורים לחברות שונות, בין השאר את ארבע הסימפוניות של פרנץ ברוואלד ואת הקונצ'רטו שלו לפסנתר; את מכלול המוזיקה לתזמורת כלי קשת של אאוליס סאלינן; קונצ'רטי לחליל משל פנדרצקי, טאקמיצו וסאלינן ואלבום של יצירות שוודיות נבחרות לתזמורת.

שני התקליטורים שהקליטה חברת נאקסוס מיצירות ברוואלד בניצוח קאמו קיבלו את פרס "קולן הזהב" (Diapason d'Or).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים פינים
קטגוריה:כנרים
קטגוריה:הלסינקי: אישים
קטגוריה:ילידי 1946
טבעת (סימן דיאקריטי)

טבעת היא סימן דיאקריטי, שיכול להופיע מעל ( ˚ ) או מתחת ( ̥ ) לאות לטינית.

<div style="float: left; margin: -2em 1em; font-size: 4em; line-height: 5em;">Å å Ů ů</div>

==טבעת עילית==
בשפות הסקנדינביות דנית, שוודית ונורווגית ובשפה הוואלונית האות Å (å)&lrm;, הנחשבת לאות בפני עצמה, נראית כמו האות הלטינית A עם טבעת מעליה.

אות אחרת עם טבעת דיאקריטית מעליה היא האות U, הנמצאת בשימוש בשפה הצ'כית, ונכתבת Ů (ů)&lrm;. הטבעת הדיאקריטית נקראת בצ'כית קרוז'ק. התנועה "ů" מראה כיצד ההגייה של מילים שונות התפתחה במהלך הזמן. לדוגמה, המילה "kůň" (שמשמעותה "סוס", מבוטאת: [ku:ɲ]) נכתבה בעבר "kóň", והתפתחה במהלך הזמן ל-"kuoň". בסופו של דבר, התנועה [o] נעלמה לגמרי, ולכן מסמנים את הטבעת הדיאקריטית מעל ה-u שנשארה. האות ů מבוטאת כתנועת [uː] ארוכה.

שימוש בסימנים הללו, מעל האותיות, בעברית עם יוניקוד בעייתי, למשל א̊ב̊ג̊ לא מוצג ממש מעל האות.

קטגוריה:סימנים דיאקריטיים
התזמורת הפילהרמונית של אוסלו

התזמורת הפילהרמונית של אוסלו (בנורווגית: Oslo-Filharmonien) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה הקבוע באוסלו, נורווגיה. מקום משכנה של התזמורת הוא באולם הקונצרטים של אוסלו. המנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת מאז 2020 הוא קלאוס מקלה.

== היסטוריה ==
ראשיתה של הפילהרמונית של אוסלו בשנת 1879, כאשר אדוורד גריג ואחרים ייסדו את האגודה המוזיקלית של קריסטיאניה (בנורווגית: Kristiania Musikerforening). התזמורת ניגנה גם בתיאטרון הלאומי. בשנת 1919 התארגנה התזמורת מחדש כ"תזמורת הלהקה הפילהרמונית" (Filharmonisk Selskabs Orkester). בשנת 1979 שונה שמה לתזמורת הפילהרמונית של אוסלו ובשנת 1996 היה הארגון למוסד עצמאי בתוקף חקיקה בפרלמנט הנורווגי.

אף כי התזמורת שומרת על רמתה הגבוהה מאז ייסודה, בניהולם של מנהלים מוזיקליים שונים ידועי שם, הרי רבים סבורים, שמאריס יאנסונס, בתקופת כהונתו בין השנים 1979 ל-2002, הקפיץ אותה קדימה יותר מכל מנצח אחר. בשנים אלה הפיקה התזמורת הקלטות מהימנות של הסימפוניות מאת צ'ייקובסקי ויצאה לסיורים בינלאומיים.

בספטמבר 1994 הוזמנה התזמורת יחד עם המוזיקאי הישראלי יאיר דלאל להשתתף בטקס הענקת פרסי נובל לשלום ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת, שם דלאל והתזמורת ביצעו את השיר "זמן אל-סלאם" בביצוע מיוחד אליו חברו הזמר ירון סופר, המנצח זובין מהטה וארבע מקהלות ילדים:
מקהלת מורן, מקהלת הילדים של בית חנינא, מקהלת ילדים פלסטינית ומקהלת ילדים נורווגית.

==מנהלים מוזיקליים==
*קלאוס מקלה (2020 - ממשיך)
*וסילי פטרנקו (2013– 2020)
*יוקה-פקה סאראסטה (2006–2013)
*אנדרה פרווין (2002–2006)
*מאריס יאנסונס (1979–2002)
*אוקו קאמו (1975–1979)
*מילטיאדס קארידיס (1969–1975)
*אייבין פיילדסטאד (1962–1968)
*הרברט בלומסטדט (1962–1968)
*אוד גרימר הגה (1945–1962)
*אולאף קילנד (1933–1945)
*אוד גרימר-הגה (1931–1933)
*איזאיי דוברובן (1927–1931)
*חוזה אייבנשיץ (1921–1927)
*איגנץ נוימרק (1919–1921)
*יוהאן הלוורסן (1919–1920)
*גאורג שנפויגט (1919–1921)

==קישורים חיצוניים==

* 

אוסלו
אוסלו, פילהרמונית
קטגוריה:מוזיקה נורווגית
קטגוריה:אוסלו
בוגנוויליה

שיח בוגנוויליה בעל [[תפרחת אדומה, סמוך למושב בית אלעזרי]]
בוגנוויליה (שם מדעי: Bougainvillea, בּוּגֶנְוִילֵיאָה), הוא סוג במשפחת הלילניים הנקרא על שמו של לואי אנטואן דה בוגנוויל, אדמירל ומגלה ארצות צרפתי.

הבוגנוויליה הוא צמח קוצני בעל פרחים שמוצאו בדרום אמריקה.

ייחודו של הצמח הוא בשלל הגוונים בהם הוא מופיע: לבן, גוונים שונים של אדום וורוד, וכן סגול וכחול, אך למעשה צבע הפריחה של הבוגנוויליה הוא צהבהב בלבד. "הסוד" טמון בכך שהתפרחת עצמה קטנה למדי, והיא מגיעה לקוטר ממוצע של חצי סנטימטר. בשל גודלה הזעיר של התפרחת, "גייסה" הבוגנוויליה את העלים הסמוכים לה לעזרה ב"פיתוי" מאביקים על ידי צבעים עזים, וכך מצטיירים העלים כתפרחת עצמה.

== בוגנוויליה ומחלת שושנת יריחו ==
זבובון החול הוא הגורם המעביר את מחלת שושנת יריחו. מחקרים שנעשו בתחילת המאה ה-21 מראים כי צמח הבוגנוויליה מזן בוגנוויליה חלקה עשוי להגן מפני זבובון החול. במהלך מעקב אחרי הרגלי תזונתו של זבובון החול, נתגלה כי הצמח רעיל לזבובונים וכי תוחלת החיים של זבובונים שאכלו מצמח זה נתקצרה באופן ניכר ולעיתים הוביל למותם בטרם עת ובטרם יוכלו להפיץ את המחלה.

בוגנוויליה בצבע ורוד שצולמה בתאורה טבעית

==גלריה==
<gallery widths="120px" heights="120px" perrow="4">
תמונה:Bugnev01.jpg|בוגנוויליה בצבע צהוב
תמונה:RedOrangeBougainvillea.jpg|מראה שכיח בנווה צדק, תל אביב
תמונה:Bougainvillea close.jpg|צילום תקריב של התפרחת "האמיתית"
תמונה:Bugnev.jpg|בוגנוויליה לבנה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://m.news1.co.il/ArticlePage.aspx?docid=107297&subjectid=24&TransID=0&AfterAdd=1 היתרונות והחסרונות של שתילת צמח בוגנוויליה (עברית)]
* [http://www.blueplanetbiomes.org/bougainvillea.htm בוגנוויליה באתר Blue Planet Biomes (אנגלית)]
* [http://phoenix.about.com/od/desertplantsandflowers/a/bougainvillea.htm בוגנוויליה באתר Trip Savvy (אנגלית)]
* [http://www.abc.net.au/gardening/stories/s1370572.htm בוגנוויליה - באתר Gardening Australia (אנגלית)]
* [http://www.hintsandthings.com/garden/bougainvillea.htm בוגנוויליה - באתר Hints and Things (אנגלית)]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:לילניים
קטגוריה:צמחים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית
משה מאיה

הרב משה מאיה (נולד בי"ב באב ה'תרצ"ח, 9 באוגוסט 1938) הוא ראש כולל "זיכרון משה", ראש ישיבת "עטרת שלמה" בתל אביב, ורבה הספרדי של שכונת יד אליהו בעיר, חבר מועצת חכמי התורה ויושב-ראש רשת מעיין החינוך התורני, וחבר הכנסת ה-13.

==ביוגרפיה==
נולד בפתח תקווה, ולמד בתלמוד תורה "שארית ישראל". לאחר מכן למד בישיבת פורת יוסף בירושלים, וכן בישיבות באר יעקב, בקול תורה בירושלים וישיבת פוניבז' בבני ברק.

אחר נישואיו הוסמך לרבנות.

החל משנות השמונים מכהן כראש ישיבת וראש כולל "זיכרון משה" בתל אביב.

מכהן מאז 1963 כרב שכונת "יד אליהו" בתל אביב. בתקופת כהונתו של הרב עובדיה יוסף כרבה של תל אביב-יפו שימש הרב מאיה כיד ימינו.

הרב מאיה שימש כמזכיר מועצת חכמי התורה של ש"ס בשנים 1990–1999, ולימים הפך לחבר המועצת.

בשנת 1992 כיהן כחבר הכנסת בכנסת ה-13 ושימש כסגן שר החינוך והתרבות תחת השרים שולמית אלוני ואמנון רובינשטיין עד פרישת ש"ס מהקואליציה בספטמבר 1993.

קיבל את אות יקיר העיר תל אביב-יפו לשנת 2009.

משמש גם כנשיא רשת בני יוסף.

בשנת 2023, אחר פטירת הרב שמעון בעדני הוכתר בעיתון הדרך כ"זקן מועצת חכמי התורה", אך לאחר צירופם של הרב שלמה בן-שמעון והרב אברהם סלים למועצה, הוא אינו עוד זקן חבריה, אבל כן הוותיק מביניהם.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_משה_מאיה/ כל הכתבות על הרב מאיה], באתר ערוץ 7

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ש"ס
קטגוריה:ראשי ישיבה ספרדיים
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:רבנים חברי הכנסת
קטגוריה:חברי מועצת חכמי התורה של ש"ס
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת קול תורה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:בוגרי ישיבת פורת יוסף
קטגוריה:בוגרי ישיבת באר יעקב
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבני שכונות
קטגוריה:פתח תקווה: חברי הכנסת
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2009
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
אברהם יוסף לייזרזון

אברהם יוסף לייזרזון (1943 – י"ד בטבת תש"ף, 11 בינואר 2020) היה איש ציבור חרדי-ישראלי, סגן ראש עיריית ירושלים, יושב ראש החינוך העצמאי וחבר הכנסת מטעם יהדות התורה בכנסת ה-14.

==ביוגרפיה==
לייזרזון נולד כדור שביעי בירושלים. אביו, שמחה בונם לייזרזון, נפטר בילדותו. אמו, רחל, היא בתו של חיים יהודה לייב אוירבך ואחותו של שלמה זלמן אוירבך. למד בישיבת בית מאיר ובישיבת סלבודקה בבני ברק, והוסמך לרבנות.

בנישואיו הראשונים היה חתנו של ראש ישיבת חידושי הרי"ם הרב גדליה הרץ, ונולד לו בנו שמחה בונם, מוציא לאור סדרת ספרי "שולחן שלמה". לאחר מכן נישא לצירל לבית פרסטר, להם נולדה בתם לאה. 

כיהן כדובר אגודת ישראל ושימש מטעמה חבר המועצה הדתית בירושלים, חבר מועצת העיר וסגן ראש העירייה. למעלה מארבעים שנה כיהן בצוות החינוך העצמאי, כבר בתחילה בתפקיד סמנכ"ל מרכז החינוך העצמאי, ובהמשך בתפקיד יושב ראש.

לייזרזון נכנס לכנסת ה-14 ב-23 באוקטובר 1998, עקב רוטציה באגודת ישראל והתפטרותו מהכנסת של משה גפני, וכיהן בה עד לפיזורה ביוני 1999. בבחירות לכנסת ה-15 הוצב במקום ה-120 הסמלי ברשימה. לקראת הבחירות לכנסת ה-18 שובץ כנציג חסידות גור במקום התשיעי ברשימת יהדות התורה.

התגורר בירושלים. במרץ 2015 עבר התקף לב ואושפז. נפטר ב-11 בינואר 2020 בעקבות מחלה בכליות, ונקבר בהר המנוחות.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם יהדות התורה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אגודת ישראל
קטגוריה:חברי מועצת העיר ירושלים
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:משפחת חיים יהודה לייב אוירבך
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:עובדי עיריית ירושלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת סלבודקה (בני ברק)
קטגוריה:ירושלים: חברי הכנסת
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:קריית מטרסדורף: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
תרזה מרינובה

תרזה מונצ'בה מרינובה (בבולגרית: Тереза Мончева Маринова; נולדה ב-5 בספטמבר 1973) היא אתלטית בולגריה בעבר. היא אלופה אולימפית, אלופת העולם באולם, אלופת אירופה באולם ושיאנית העולם לנוער (הנוכחית 2012) בקפיצה משולשת.

== ביוגרפיה ==
מרינובה נולדה בפלבן.

באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בסידני, אוסטרליה ב-25 באוגוסט 1996 זכתה מרינובה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש לנוער של 14.62 מטר (השיא הנוכחי 2012).

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיימה מרינובה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.34 מטר.

באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכתה מרינובה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.50 מטר.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת סידני (2000), זכתה מרינובה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 15.20 מטר, לפני טטיאנה לבדייבה מרוסיה (15.00 מטר) ואולנה גובורובה מאוקראינה (14.96 מטר).

באליפות העולם באולם שנערכה בליסבון, פורטוגל במרץ 2001 זכתה מרינובה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.91 מטר, לפני טטיאנה לבדייבה (14.85 מטר) ושיומב הארד מארצות הברית (14.19 מטר). באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה אותה שנה היא זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.58 מטר, אחרי לבדייבה שקבעה את תוצאה השנה בעולם (15.25 מטר) ופרנסואז מבנגו אטון מקמרון (14.60 מטר).

באליפות אירופה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה במרץ 2002 זכתה מרינובה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.81 מטר.

באליפות אירופה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 סיימה מרינובה במקום שישי בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.20 מטר.

מרינובה פרשה מספורט תחרותי בשנת 2008 זמן קצר לפני אולימפיאדת בייג'ינג.

== משפחתה ==
אביה של מרינובה, מונצ'ו היה שיאן בולגריה בריצת 800 מטר ועדיין מחזיק בשיא בולגריה בריצת מייל. אחיה, טסבטומיר, אף הוא אתלט מצטיין, בריצת 400 מטר.

== חייה האישיים ==
ב-17 בפברואר 2011 נולדה בתה הבכורה, דרינה.

== תארים והישגים ==
* בשנת 2000 זכתה מרינובה בתואר ספורטאי השנה בבולגריה.

== שיאים אישיים ==
באצטדיון:
* ריצת 100 מטר: 11.7 שניות (1996)
* קפיצה לרוחק: 6.46 מטר (2000)
* קפיצה משולשת: 15.20 מטר (2000)
באולם:
* קפיצה לרוחק: 6.53 מטר (2002)
* קפיצה משולשת: 14.91 מטר (2001)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קופצות משולשת
קטגוריה:קופצות לרוחק
קטגוריה:אתלטיות בולגריות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:ילידות 1977
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1977
קטגוריה:אלופות אולימפיות מבולגריה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה משולשת
דניאל הארדינג

דניאל הארדינג (באנגלית: Daniel Harding; נולד ב-31 באוגוסט 1975 באוקספורד) הוא מנצח בריטי, שעלה כבן חסותו של סיימון ראטל וכיהן כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הקאמרית מאהלר. 

הוא ניצח על האופרה כך עושות כולן של מוצרט בפסטיבל איי בשנת 2005 ושוב ב-2006. הוא מנצח על תזמורת לה סקאלה, מילאנו בשנת 2006. בשנת 2004 התמנה גם למנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של לונדון. ממלא את תפקיד המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה מ-2007. 

בין השנים 2016 - 2019 הוא שימש כמנהלה המוזיקלי של תזמורת פריז.

בשנת 2023 התמנה למנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1975
טום פטי

טום פטי
תומאס ארל "טום" פטי (באנגלית: Thomas Earl "Tom" Petty; 20 באוקטובר 1950 – 2 באוקטובר 2017) היה זמר, כותב שירים, מוזיקאי וגיטריסט אמריקאי שזכה להצלחה והכרה אדירות בזכות שיריו המשלבים פולק רוק עם רוקנרול, העוסקים בחלום האמריקאי, בזכות להיטו הגדול ביותר "Free Fallin'", וכן עם הלהקה שלו "שוברי הלבבות". הוא נחשב לאחד ממוזיקאי וזמרי הרוק הגדולים בכל הזמנים ודורג במקום ה-91 בקטגוריית "האומנים הגדולים בכל הזמנים" במגזין הרולינג סטון.

==ביוגרפיה==
טום פטי, הידוע כ"טומי", נולד וגדל בפלורידה.

המוזיקה של פטי משלבת פולק רוק עם רוקנרול בסיסי בהשראת הרולינג סטונז והבירדס.
הטקסטים של פטי מדברים בעיקר על אנשים שלא הצליחו בהגשמת החלום האמריקאי. בין שיריו המפורסמים: "Learning to Fly", "Free Fallin'" ו-"Won't Back Down".

מוכר בעיקר מהלהקה "טום פטי ושוברי הלבבות".

בין השנים 1970–1975 ניגן על גיטרה בס בהרכב ה-"Mudcrutch", שהיה פעיל בפלורידה וכלל גם את מייק קאמפבל (גיטרה) ובנמונט טנץ' (קלידים), שלאחר מכן המשיכו עמו להרכב "טום פטי ושוברי הלבבות" (Tom Petty and the Heartbreakers).

בתקופה מסוימת בשנות השמונים הוא השתייך ל"טרבלינג ווילבוריס" – הרכב צמרת בו היו חברים גם רוי אורביסון, ג'ורג' האריסון, ג'ף לין ובוב דילן. כינויו בהרכב היה .Charlie T. Wilbury Jr.

פטי החל להתעניין ברוקנרול כשהיה בן 11 ופגש את אלביס בסט הצילומים Follow That Dream, והבין שהוא רוצה להיות חלק מלהקה בעקבות הביטלס.

נישואיו הראשונים לאהובתו מהתיכון, ג'ן ביניו, נמשכו 22 שנה. יש לו שתי בנות מנישואים אלה. ב-2001 נישא לדנה יורק לה היה נשוי עד יום מותו.

בפברואר 2008 הופיעו פטי והלבבות השבורים במופע המחצית של סופרבול XLII.

ב-2 באוקטובר 2017 נפטר פטי מדום לב.

ב-20 באוקטובר (יום הולדתו של טום פטי) 2021 יצא על טום פטי סרט תיעודי בבימויה של מרי וורטון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

בעקבות מותו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה של בילבורד
קטגוריה:זוכי פרס הווידאו קליפים של MTV: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
אריה פילץ

קולנוע, 1941]]
קבר אריה פילץ בבית הקברות טרומפלדור
אריה פּילְץ (13 במאי 1908 - 21 ביוני 1992) היה קבלן בניין תל אביבי.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר לודז' שבפולין. בשנת 1924, בהיותו בן 16, עלה לארץ ישראל, בעלייה בלתי חוקית ואת דרכו בארץ החל כפועל חקלאי בפרדסי פתח תקווה.

את פועלו כאיש בנייה החל בשנת 1935, בהקמת בית בן שתי קומות ברחוב פרוג בתל אביב, כשרחוב דיזנגוף היה משטח חולות שומם. בימי מאורעות תרצ"ו בנה את הבית ברחוב הירקון שבו התגורר.

כבעל בתי הקפה "הונגריה" ו"תרשיש", פתח בשנת 1938 בבית ברחוב הירקון את קפה "פילץ", שהפך למוקד בחיי העיר תל אביב והמדינה שבדרך, והביא גם תועלת מודיעינית רבה ל"הגנה" בשל האורחים הבריטים שבילו בו.

כחבר פעיל ב"הגנה" מילא כמה תפקידים, בהם הממונה על הסליקים בכל צפון תל אביב. גם חדר המכונות של קפה "פילץ" שימש כמחסן נשק, ובדירתו, שבקומה השלישית, נאספו מפקדים לישיבות מטה.

עם קום המדינה התגייס לצה"ל ונתמנה קצין סעד חטיבתי בדרגת סרן. הוא נטל חלק במבצע קדש, ובמלחמת ששת הימים גויס לשירות למרות גילו ומונה על איסוף השלל.

ב-1954 היה מ"גיבורי" הפרשה שהייתה אחת העילות לתביעת הדיבה שהגיש עמוס בן-גוריון כנגד ארגון שורת המתנדבים.

היה נשוי לפֶּסיה (נפטרה ב-1967).
בנו היה הקבלן והיזם אברהם פילץ.

==פרויקטים==

ב-1946 פנה שוב לעיסוק האהוב עליו - הבנייה, כשהוא בונה אך ורק בעירו, תל אביב:
* החל בפסאז' הראשון בעיר - ברחוב אלנבי 95; פסאז' דיזנגוף (בפינת רחוב פרישמן) - שבו השתכן התיאטרון הקאמרי וכיום שוכן במקומו תיאטרון בית ליסין.
* בניין בנק עצמאות ברחוב מונטיפיורי.
* בית אל על - בניין המשרדים הגבוה הראשון בעיר, שתוכנן על ידי דב כרמי וזכה בפרס רוקח. פילץ בנה כמה מבנים נוספים אשר תוכננו על ידי כרמי אדריכלים (שנוהל על ידי רם כרמי מאוחר יותר).
* ארבעת מבני "בית הדר דפנה" בשדרות שאול המלך.
* התחנה המרכזית החדשה של תל אביב, שנועדה לשפר את השירות לציבור. הבנייה החלה ב-1967, ומומנה ממכירתן של שבע מאות וחמישים חנויות בתחנה העתידה לקום לאזרחים שונים, שקיוו למסחר פורח, בדומה לזה שהיה בתחנה המרכזית שפעלה באותה עת. עד לשנת 1976 נבנה שלד הבניין תוך משא ומתן עם תושבי הסביבה שטענו (כפי שאכן התברר לימים) כי התחנה המרכזית תוריד משמעותית את ערך דירותיהם. אלא שאז הופסקה הבנייה לפני סיומה כאשר רק שלד הבניין בנוי, בשל קשיים כלכליים של הקבלנים, ורק בשנות ה-90 הושלמה הבנייה על ידי חברת חפציבה.
* "דיזנגוף סנטר", שהוקם במקום צריפי שכונת "נורדיה". מבנה רב מידות זה זכה אף הוא בפרס רוקח.
* מגדל ישרוטל, שהקמתו על חורבות אולם גן רינה החלה ב-1962 והושלמה רק ב-1997.

על פועלו כקבלן ויזם בתל אביב, שבנה מבנים משמעותיים בתולדותיה, זכה בשנת תשמ"ה-1985 בתואר יקיר תל אביב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* , 

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:קבלני בניין ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס רוקח
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:יזמי נדל"ן ישראלים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1985
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות טרומפלדור
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
יונה קוסאשווילי

יונה קוסאשווילי (בגאורגית: იონა ქოსაშვილი (יונה כּוֹסאשווילי); נולד ב-3 ביולי 1970) הוא רב אמן בשחמט ואורתופד מומחה לכירורגיה אורתופדית, יהודי-גאורגי-ישראלי.

==ביוגרפיה==
יונה קוסאשוילי נולד בטביליסי שבגאורגיה. באליפות ישראל בשחמט 1990 הוא סיים במקום השלישי ובשנת 1993, בגיל 23, קיבל תואר רב אמן בשחמט, אך הוא אינו פעיל באופן תחרותי מנובמבר 2012. קוסאשווילי הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב ברפואה, במסגרת העתודה האקדמית. בין היחידים בעולם שמחזיק גם בתואר רופא וגם בתואר רב אמן בשחמט. 

את שירותו הצבאי עשה פרופ' קוסאשוילי ביחידת שלדג ובמלחמת לבנון השנייה שירת כרופא חטיבתי בקריית שמונה. בתקופה זו טיפל ב-12 אירועים רבי נפגעים. לאחר מכן עבר לשרת בענף טראומה במפקדת קצין רפואה ראשי שם היה שותף לפיתוח הקסדה הטקטית הנמצאת בשימוש כיום .

קוסאשווילי ניהל בעבר את המחלקה האורתופדית במרכז הרפואי קפלן, וכיום מנהל את המחלקה האורתופדית בבית החולים בילינסון.<ref></ref> קוסאשוילי פרסם כ-100 מאמרים מחקריים בתחום האורתופדיה.

בשנת 1999 נשא לאישה את סופיה פולגאר. הם הורים לשני ילדים.
קוסאשווילי התגורר עם משפחתו כ-3 שנים בטורונטו שבקנדה, שם עבד כאורתופד מנתח.
כיום מתגורר עם משפחתו בגני תקווה.

== הופעות באולימפיאדות ==
קוסאשווילי ייצג את ישראל פעמיים באולימפיאדות השחמט.

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="70%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1990|| 2 עת ||2455 ||7.5 מ-9||6+ 3= 0-||83.3|| 16 קבוצתי, 2 אישי
|-
| 1998|| 1 עת ||2580 ||2.5 מ-6||1+ 3= 2-||41.7|| 4 קבוצתי
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אורתופדים ישראלים
קטגוריה:שחמטאים גאורגים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:נציגי ישראל באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:משפחת פולגאר
קטגוריה:רבי-אמנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:מאמני שחמט ישראלים
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים ילידי גאורגיה
קטגוריה:גני תקווה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
שרי אלפי

שָׂרִי רימה אלפי-ניסן (נולדה ב-16 בינואר 1981) היא שחקנית וזמרת ישראלית.

== ביוגרפיה ==
אלפי, ילידת רמת גן, היא בתו של מספר הסיפורים יוסי אלפי, ואחותו הצעירה של השחקן והבמאי גורי אלפי. כבר בגיל צעיר השתתפה בחוגים של צעירי תיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי, ושיחקה בהצגות שונות בתיאטרון.

בשנת 2001, לאחר שירות צבאי בלהקה הצבאית, סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן גם סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה בפסיכולוגיה חברתית מאוניברסיטת בר-אילן. אלפי אף מלמדת סטטיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן. במקביל ללימודיה, בשנת 2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "שחקנית ספסל" בתפקיד סתווית. ובשנת 2002, השתתפה במערכונים שונים בתוכנית של אחיה, גורי אלפי, והקומיקאי אסי כהן, "שידורי המהפכה" בערוץ 2. 

בשנת 2004 השתתפה בתוכנית המערכונים "חכמולוגי" בערוץ לוגי, וב-2005 הנחתה את "סברס- תקרא תצליח" בטלוויזיה החינוכית. בשנת 2006 זכתה לחשיפה משמעותית כשהשתתפה בטלנובלה של הוט, "האלופה", לצד לירון וייסמן, עפר שכטר ומירב גרובר בדמותה הקומית של אשלי קרינגטון. הגישה פינה בתוכניתה של עינב גלילי "באה בטוב".

ב-2015 הוציאה את האלבום "ימים חמים". המוזיקה שלה מוגדרת "אלקטרו-חפלה" והיא משלבת מוזיקה עיראקית ומוזיקה אלקטרונית. 

ב-2018 יצא לאור ספר הביכורים שלה, "כדאי שתשבי" בהוצאת מודן.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:חברות להקות צבאיות ישראליות
קטגוריה:חברי להקות צבאיות ישראליות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון בליך
קטגוריה:בוגרי תיכון בליך
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
שרי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1981
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
בית הכנסת טורו

בית הכנסת טורו
בית הכנסת טורו (אנגלית: Touro Synagogue) או קהל קדוש ישועת ישראל (אנגלית: Congregation Jeshuat Israel) הוא בית כנסת בניופורט, רוד איילנד שבארצות הברית הנחשב לבית הכנסת העתיק ביותר בצפון אמריקה והיחיד מהתקופה הקולוניאלית שעדיין קיים. בית הכנסת ממוקם ברחוב טורו 85 ועדיין משמש כבית כנסת אורתודוקסי פעיל.

== היסטוריה ==
בית הכנסת נבנה בשנת 1759 עבור הקהילה היהודית בניופורט על ידי מנהיג הקהילה יצחק דה-טורו מאמסטרדם. הבנייה הסתיימה בשנת 1763. בית הכנסת נבנה בעזרת תרומות מקהילות יהודיות אחרות בצפון אמריקה (בעיקר קהילת שארית ישראל מניו יורק) וקהילות נוספות מהקריביים. אדריכל בית הכנסת היה פיטר הריסון שהיה אחד האדריכלים החשובים באותה תקופה בצפון אמריקה.

הקהילה עצמה מקורה עוד בשנת 1658 כאשר אנוסים ממוצא ספרדי הגיעו מספרד, פורטוגל (בעיקר ממושבות שלהן בקאריביים) והמושבה ההולנדית ניו אמסטרדם (היום ניו יורק). בשנת 1677 עוד לפני הקמת בית הכנסת, קנתה הקהילה חלקת אדמה לשם הקמת בית קברות.

בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית כבשו הבריטים את ניופורט והעלו באש את כל המבנים בה. שני המבנים היחידים ששרדו הם הכנסייה המקומית, שהכריזה על נאמנות למלך בריטניה, ובית הכנסת היהודי שבין מתפלליו נמנו דווקא המורדים. היה זה בזכות הרב ששכנע את האנגלים להשתמש בבית הכנסת כבית חולים. אגדה אורבנית מספרת כי קצין אנגלי נכנס לבית הכנסת, ראה את שלושת הכתרים שעל גבי ארון הקודש, וקרא לחיילים לחמול עליו. אומנם הכתרים מסמלים את התורה, הכהונה והמלכות שניתנו לעם ישראל, אך לפי האגדה חשב הקצין הבריטי שזה סימן של הצהרת אמונים לכתר האנגלי.

בשנת 1790 ביקר נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון, בבית הכנסת ולאחר מספר ימים שלח מכתב לקהילה ובו נאמר:

מכתב זה הקדים את מגילת הזכויות שהתקבלה כמעט שנה מאוחר יותר.

עם השנים הקהילה ובית הכנסת הדרדרו ובית הכנסת נסגר, הוא נפתח מחדש רק לאחר ששני בניו של הרב יצחק דה-טורו, אברהם ויהודה טורו (טורא) שהקים את בית הכנסת הורישו כספים לשיחזור בית הכנסת ולשכירת רב קבוע לקהילה. בשנת 1833 נפתח בית הכנסת מחדש לאחר שיהודים חדשים הגיעו לניופורט והקימו את הקהילה מחדש, גם היהודים החדשים המשיכו את מסורת התפילה הספרדית של בית הכנסת, אם כי לאחרונה התרופפה מסורת זו ונעשה שימוש בנוסח ספרד.

בית הכנסת נבנה בסגנון ג'ורג'יאני כאשר חזותו החיצונית עשויה מבנה לבנים פשוט. פנים בית הכנסת כולל 12 עמודים יוניים המסמלים את 12 שבטי ישראל התומכים בגלריה המשמשת עזרת נשים ומעליהם 12 עמודים דוריים התומכים בתקרה. בית הכנסת כולל 5 נברשות גדולות וכן אש תמיד הדולקת מעל התיבה (הוקדשה לקהילה בשנת 1765). מעל התיבה מופיעים עשרת הדיברות בעברית ובמרכז החדר ממוקמת הבמה (על פי מבנה בית כנסת ספרדי). מתחת לארון הקודש בבית הכנסת יש דלת סתרים שיש האומרים שנבנתה כדי לאפשר ליהודים לברוח ויש האומרים ששימשה להברחת עבדים שחורים לחרותם בזמן שבית הכנסת שימש כתחנת מעבר ברכבת המחתרת.

בשנת 1946 הוכרז בית הכנסת וסביבתו כאתר היסטורי ונרשם כאתר היסטורי בשנת 1966. בשנת 2001 נחתם הסכם בין הקהילה לבין האגודה לאתרים היסטוריים בארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://yiddish.forward.com/node/3750 בית הכנסת טורו בניופורט] באתר העיתון פארווערטס (יידיש).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
טורו
טורו
קטגוריה:רוד איילנד: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית:אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
טוריסס

250px
טוריסאס (בפינית: Turisas) היא להקת פולק מטאל ומטאל סימפוני מהעיר המנלינה בפינלנד. מקור שמה של הלהקה הוא באל פיני טוריסאס. סגנונם מאפיין באווירה אפית המושגת בשילוב של כלי נגינה קלאסיים (כגון אורגן, כינורות וחלילים) עם כלים מודרנית (גיטרות חשמליות, מערכת תופים וכלים אופייניים למוזיקת רוק).

==היסטוריה==
בשנת 1997 החליט מתיאס ניגורד להקים להקה עם חברו יוּסי ויקסטרום.

האלבום הראשון של הלהקה הוקלט בשנת 1998, אך נגנז עקב איכות ההקלטה הנמוכה.

טוריסס הקליטו את אלבום הדמו שלהם הנקרא "ליבו של טוריסאס" בשנת 2000 והופיעו בהופעות קטנות. בשנת 2003 חברת "סנטורי מדיה" החתימה את הלהקה על חוזה הקלטות. האלבום "באטל מטאל" הוקלט באולפני הקלטה בצרפת. את האולפן ניהלה טרייה רפסנס, וחלק מהאלמנטים כגון מקהלות, כלים אקוסטיים, וצינורות הוקלטו בפינלנד לאחר מכן.
בשנת 2007 הוציאו חברי הלהקה את הדיסק השני שלהם "דרכם של הורנגיים, (The Varangian Way) שיצא ב"סנטורי מדיה" ולא נפל מקודמו במקוריותו. באותה שנה הוציאו את דיסק הסינגל שלהם, "Rasputin", הכולל בתוכו קאבר לשיר בעל שם האלבום, במקור של להקת הפופ Boney M ואת שיר הנושא של אלבומם הראשון, "Battle Metal".

בנובמבר 2011 הוציאה הלהקה את אלבום הסטודיו השלישי שלהם, "Stand Up and Fight", בסגנון דומה לשני אלבומיה הקודמים.

בנובמבר 2012 הכריזה הלהקה כי הם עובדים על אלבום הסטודיו הרביעי שלה ושמו Turisas2013; האלבום יצא לחנויות באוגוסט 2013.

באפריל 2013 הופיעה הלהקה לראשונה בישראל, במועדון הרידינג 3 בתל אביב. ההופעה משכה אליה מאות בני אדם.

==חברי הלהקה==
* מתיאס "וורלורד" ניגורד (Mathias "Warlord" Nygård) - שירה וכלי הקשה
* יוּסי ויקסטרום (Jussi Wickstrom) - גיטרה
* האנס "האנו" הורמה (Hannes "Hanu" Horma) - בס
* תואומס "טודה" לטונן (Tuomas "Tude" Lehtonen) - תופים
* אולי ונסקה (Olli Vänskä) - כינור
* נטה סקוג (Neta skog)- אקורדיון

===חברי להקה בעבר===
* גאורג לאקסו (Georg Laakso) - גיטרה
* אנטי ונטולה (Antti Ventola) - קלידים
* יאנה "ליסקו" מקינן (Janne "Lisko" Mäkinen) - אקורדיון

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות פולק מטאל
קטגוריה:להקות פיניות
קטגוריה:שישיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1997
לטריט

קרקע לטריטית מה[[קרטיקון במכתש חתירה, בין שכבות אבן גיר מהיורה (למטה) ואבן חול מהקרטיקון]]
חציבת לבני לטריט ב[[הודו]]
לטריט היא סוג קרקע הנוצרת מבליה, בעיקר באזורים בעלי אקלים טרופי חם וגשום.

בשיטת טקסונומית חדשה למיון קרקעות שפותחה על ידי מחלקת החקלאות של ארצות הברית, נכללים כמה מסוגי הלטריט בסוג חדש – אוקסיסול (Oxisol).

==היווצרות==
תהליך היווצרותה נקרא "לטריטיזציה" (Lateritization), והוא מורכב מהמסה ופירוק של סלעים. המסה ופירוק אלה כוללים גם את המינרל קוורץ, העמיד בדרך כלל בפני בליה. המרכיבים הנותרים היוצרים את הקרקע הם קאוליניט, אלומיניום ותחמוצת ברזל – המעניקים לקרקע את גווניה האדומים.

לטריטיזציה מתרחשת בעיקר באזורים בעלי טמפרטורה כלל שנתית גבוהה ומשקעים רבים, דוגמת יערות הגשם של אפריקה ודרום אמריקה.

==שימושים==
באזורים רבים בהם קיים שפע של קרקע לטריטית, החלו להשתמש בה עוד לפני מאות רבות של שנים ליצירת לבנים. הקרקע, בעת חשיפתה לאוויר, מאבדת נוזלים, ועקב כך מתקשות התחמוצות הרבות המצויות בה והופכות אותה לסלע קשה ומעט פריך. תושבי האזורים בהם קיים לטריט קרוב לפני השטח גילו זאת והחלו בחציבת לטריט, עיצובו בקלות יחסית לצורה הרצויה וייבושו. לאחר ייבושה של הלבנה היא הופכת קשה, ולאחר שטיפה (במי גשם או בנהר) נשטפות ממנה החרסיות שלא נקשרו בתהליך הכימי – מה שמותיר לבנה קשה, קלה ומבודדת. מכיוון שפני השטח של הלבנה אינם חלקים ואף מאוד מחוררים, השתמשו בה כיסודות וחומות ואף נעשה בה שימוש בטיח.

שימוש מפורסם בקרקע זו נעשה על ידי התרבות הקמרית בבניית מקדשיה בקמבודיה, בעיקר בתחילת עלייתה (יותר בקוה קר ופחות באנגקור, אם כי שם שימשה לחומות ולתעלות המים).

== בישראל ==
בישראל ניתן למצוא שכבת לטריט בין השאר בקרקעית המכתש הגדול, מכסה גבעות אחדות בשכבה שחורה. הלטריט במכתש הגדול מהווה שכבת אי התאמה שמעידה על בליה אינטנסיבית שהתרחשה בקרטיקון התחתון ומלמד שהאקלים באזור בתקופה זו היה טרופי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרקעות
סימן אגדסטין

סימן אגדסטין (בנורווגית: Simen Agdestein; נולד ב-15 במאי 1967) הוא שחמטאי נורווגי בדרגת רב אמן, שבע פעמים אלוף נורווגיה בשחמט. במקביל לקריירת השחמט שלו, שיחק אגדסטין כדורגל ברמה מקצועית, והופיע שמונה פעמים במדי נבחרת נורווגיה בכדורגל.

==ביוגרפיה==

אגדסטין נולד באסקר, פרבר של אוסלו, וכבר בילדותו הראה מידה רבה של כישרון בשחמט. בגיל 15 זכה לראשונה באליפות ארצו (לבוגרים); בגיל 16 סיים שני באליפות אירופה לנוער; בגיל 18, בשנת 1985 היה לנורווגי הראשון שזוכה לתואר רב אמן, הדרגה הרשמית הבכירה בעולם השחמט. בעת ההיא היה אגדסטין רב האמן הצעיר ביותר בעולם. ב-1986 סיים שני באליפות העולם לצעירים, בהקדימו את אנאנד וברייב. ב-1989 הגיע לדירוג שיא של 16 בעולם.

לכל ההישגים האלה הגיע אף על פי ששיחק שחמט במשרה חלקית בלבד. בשאר הזמן הוא היה חלוצה של אפ סי לין, מועדון כדורגל באוסלו שבמדיו שיחק בליגה השנייה ובשלב מסוים גם בליגה הבכירה בנורווגיה. החל ב-1985 הוא היה חבר בנבחרת הצעירה של נורווגיה וב-1988 זומן לנבחרת הבוגרת, בעקבות המלצתו הפומבית של מאמן לין, אגיל אולסן. אולסן תמך בכפל הקריירות הבלתי שגרתי של החלוץ הבלתי צפוי שלו, ואפשר לו לעזוב את אימוני הקבוצה כדי להתחרות בשחמט ברחבי העולם.

אגדסטין לבש את מדי הנבחרת שמונה פעמים, והבקיע שער בינלאומי אחד. אולם ב-1989, כאשר ניתנה לו ההזדמנות להתקדם בכדורגל על ידי הצטרפות לקבוצת בשיקטש הטורקית, הוא העדיף להתרכז בטורניר שחמט חשוב שעמד בפתח, וויתר על ההצעה. החלטה זו עלתה לו בסילוק מהנבחרת הלאומית. ב-1991 חיסלה פציעה בברך את הקריירה הספורטיבית שלו. ב-1994 הוא נאלץ לצפות מהצד בחבריו לנבחרת, שהעפילו לראשונה מזה זמן רב לטורניר גמר גביע העולם.

ייתכן שהניסיון לתחזק את שתי הקריירות במקביל נועד לכישלון מראש. אגדסטין, שללא ספק ניחן בכישרון רב בשחמט, כונה על ידי גארי קספרוב "החובבן החזק בעולם". רבים בעולם השחמט הפצירו בו להתרכז במשחק המלכים באופן בלעדי. כשהוא עשה זאת לבסוף - בלית ברירה, לאחר הפציעה הקשה - הוא לא הצליח להפיק את המקסימום על הלוח. בעיות בריאות הפריעו לו גם בשחמט, ובמהלך שנות התשעים הוא התדרדר בדירוג העולמי. רק ב-1999 החל להתאושש, כאשר זכה בטורניר קפל לה גרנד, לפני 104 רבי אמנים. ב-2003 זכה בהישג נאה כשניצח בטורניר האי מאן.

אגדסטין אימן את מגנוס קרלסן בעבר (כיום אחיו, אספן, הוא מנהלו). הוא כותב בעיתון נפוץ בנורווגיה על שחמט ומשמש כשופט בטורנירי שחמט.

אגדסטין נשוי ואב לשניים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.xs4all.nl/~timkr/chess2/agd_eng.htm רב אמן-חלוץ] מאת טים קראבה 
* [http://www.chessbase.com/newsdetail.asp?newsid=2801 מר אגדסטיין המוכשר], כתבה באתר צ'סבייס 

קטגוריה:כדורגלנים נורווגים
קטגוריה:חלוצי כדורגל נורווגים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת נורווגיה
קטגוריה:אלופי נורווגיה בשחמט
קטגוריה:רבי-אמנים
קטגוריה:עיתונאים נורווגים
קטגוריה:ספורטאים רב תחומיים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1967
גנאדי רוז'דסטוונסקי

גנאדי רוז'דסטוונסקי (רוסית: Генна́дий Рожде́ственский; ב-4 במאי 1931-16 ביוני 2018) היה מנצח רוסי - סובייטי.

== חייו ==
נולד ב-4 במאי 1931 במוסקבה, אז בירת ברית המועצות, בשם גנאדי ניקולאייביץ' אנוסוב להורים מוזיקאים, אך אימץ את שם הנעורים של אמו לקריירה המקצועית שלו. למד ניצוח אצל אביו ניקולאי אנוסוב בקונסרבטוריון של מוסקבה ופסנתר אצל לב אובורין. אחרי שנודע כמי שניצח על מפצח האגוזים של צ'ייקובסקי בתיאטרון בולשוי בגיל 20, המשיך וביסס את שמו במהירות. ניצח על ביצועי בכורה של יצירות רבות משל מלחינים סובייטים וכן על ביצוע הבכורה הרוסי של "חלום ליל קיץ" של בנג'מין בריטן.

חזרותיו היעילות והקצרות זיכו אותו בשבחים. הוא נודע בהרגלו לשוטט על פני הבמה בשעת ניצוח ולהימנע משימוש בדוכן, אפילו בקונצרטים.

עם תזמורת משרד התרבות של ברית המועצות הקליט את כל הסימפוניות של שוסטקוביץ',
גלאזונוב, ברוקנר, שניטקה, הונגר וווהן ויליאמס.

הוא ניצח גם על רבות מן התזמורות החשובות בעולם, ביניהן הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הקונצרטחבאו, התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת קליבלנד והתזמורת הסימפונית של לונדון.

בשנת 1969 נשא לאישה את הפסנתרנית ויקטוריה פוסטניקובה. נפטר במוסקבה ב-16 ביוני 2018.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חברי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים
קטגוריה:מנצחים רוסים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברוסיה
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון של מוסקבה
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1931
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1931
מצוות בניין בית המקדש

מצוות בניית בית המקדש היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות לפיה על הציבור לבנות בית מקדש לה', שבו תתקיים עבודת הקורבנות, העלייה לרגל וכל יתר המצוות התלויות בקיומו של בית המקדש.

==מקור המצווה==
בתורה נאמר הציווי על בניית המשכן שהוקם בזמן שהותם של בני ישראל במדבר סיני:
.

עשיית המשכן וכליו השונים מתוארת בספר שמות בפרוטרוט ובחגיגיות רבה, והציוויים על עבודת הקורבנות בו מתוארים במהלך ספר ויקרא שאחריו.

==תנאים לקיום המצווה==
חז"ל למדו מן הפסוקים, שהקמת המקדש במקומו הקבוע ("בית עולמים"), צריכה הייתה לבוא לאחר קיומה של מצוות מינוי מלך ומצוות מחיית זכר עמלק:

הרמב"ם פסק דין זה בספרו משנה תורה, והיו שפסקו על פי דבריו שמצווה זו אינו נוהגת אלא אחר שמינו מלך על ישראל:

אמנם יש שכתבו על פי דברי הרמב"ם במורה נבוכים שסדר זה של מינוי מלך היה נצרך רק לזמן הכניסה לארץ. ויש שכתבו שכוונת הרמב"ם והגמרא היא רק לכתחילה, ולא שקיומם של הדברים הללו הוא תנאי לחיוב המצווה.
==הקמת המקום הקבוע==

בספר דברים, לפני הכניסה לארץ ישראל, מתוסף ציווי לחפש בארץ את "המקום אשר יבחר ה' לשכן שמו שם" ואליו לרכז את כלל עבודת הקורבנות:

במשך שנים רבות לאחר הכניסה לארץ ישראל טרם התממשה בניית הבית המקווה; תחילתו של מהלך כזה הייתה הקמת משכן שילה, שהיה, כדברי חז"ל, בית אבנים אך עם כיסוי של אוהל ולא תקרה. לאחר חורבן שילה (ככל הנראה על ידי הפלשתים בצעירותו של שמואל הנביא), נדד ארון הברית ברחבי הארץ, ושהה זמן-מה במשכנים ארעיים בנוב ובגבעון, עד שקידש דוד את ירושלים כמקום שבו אמור להיבנות בית המקדש באופן קבוע. דוד רצה לקיים את מצוות הבניין אך נאסר עליו על ידי נתן הנביא מפי האל; עם זאת, עשה דוד את כל ההכנות לכך, כך שכאשר מלך שלמה בנו, יכול היה להתחיל מיד במלאכה.

מעמד בחירתו של הר הבית למקום שבו ייבנה הבית העתידי מתואר בפירוט בסוף ספר שמואל ובדברי הימים, ומלווה בהתגלות מלאך ה' ובדברי גד הנביא. נראה שהתנ"ך וחז"ל תפסו זאת כאירוע מכונן, שאוסר מאז על כל בנייה של מקדש במקום אחר.

==תוקף המצווה כיום ==
הרמב"ם מנה את המצווה להקמת המקדש כאחת מתרי"ג מצוות, המחויבות בכל דור. וכך כתב בספרו משנה תורה:

כך גם מנו שאר מוני המצוות, כגון רס"ג, וגם רש"י במספר מקומות שונים הגדיר את בניין המקדש כמצוות עשה.
דימוי בית המקדש בהר הבית בירושלים בציורו של האמן מאיר עמר, ברחוב יואל משה סלומון בשכונת נחלת שבעה בירושלים
אמנם יש סוברים שלא מוטל על העם להקים את המקדש בזמן הזה, על פי דברי רש"י בפירושו למסכת סוכה שמקדש העתיד שאנו מצפין "בנוי ומשוכלל הוא יגלה ויבא משמים", וכן כתבו ראשונים נוספים במקום, כמו התוספות, הרשב"א והריטב"א.

היו שרצו להסיק כן גם מדעת הרמב"ם, שכתב שהמשיח יבנה את המקדש, או מכך שכתב שמינוי מלך קודם לבניין המקדש.

אמנם, יש שכתבו לדייק מדברי רש"י בפירושו לתנ"ך ולתלמוד שבנין בית המקדש יבנה על ידי עם ישראל כמו כן, יש שהעירו מכך שהרמב"ם במקומות שהזכיר נושא זה בספריו קבע שמצוות בניין המקדש היא מצווה לדורות.

על דברי רש"י שבית המקדש ירד משמים, כתב הערוך לנר שמלשון התלמוד לא משמע כן: . 

==ראו גם==
* זיהוי מקום המקדש
* חידוש עבודת הקורבנות
* מקדש יחזקאל
* כניסה להר הבית (הלכה)

== לקריאה נוספת ==
* אל גבעת הלבונה, הרב יצחק שפירא והרב יוסף פלאי, אגודת אל הר המור, ה'תשנ"ט.

==קישורים חיצוניים==

* [http://lamikdash.blogspot.com/2010/02/blog-post_16.html מצוות בניין בית המקדש בזמן הזה]

==הערות שוליים==

*
בניין בית המקדש, מצוות
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:בית המקדש
קטגוריה:פרשת תרומה
קטגוריה:מצוות בית המקדש
קוואס

מוכרת קוואס מחבית ב[[קייב שבאוקראינה]]
קוואס ביתי במהלך תסיסה
קְווַאס (ברוסית: квас; בפולנית: kwas chlebowy) הוא משקה מוגז, מיוצר מתסיסה של חיטה ושעורה, בעל אחוזי אלכוהול נמוכים מאוד (עד 1.2% ולרוב משמעותית פחות), צבעו חום עד שחור וטעמו מתוק עם חמיצות. קוואס משווק הן בחביות והן בבקבוקים. לפעמים מוסיפים למשקה תוספות כדי לשנות את טעמו, כגון מנטה וצימוקים.

המשקה נפוץ בעיקר במדינות הסלאביות המזרחיות – רוסיה, אוקראינה ובלארוס, וגם במדינות אחרות מחבר המדינות ופולין.

== קוואס בישראל ==
שיווק הקוואס בישראל החל במעדניות ומרכולים לא כשרים בסוף שנות התשעים כחלק מייבוא מסיבי של מוצרי מזון ממדינות ברית המועצות לשעבר, עם העלייה בביקוש מצד עולי מדינות אלו. בשנות האלפיים אף קמו מספר יצרנים מקומיים.

==אזכורים בספרות היידיש==
* בספרו של שלום עליכם "מוטל בן פייסי החזן" מופיע משקה הקוואס כאחד מניסיונות ההתעשרות של אליהו, אחיו הבכור של מוטיל. אליהו שולף את המתכון להכנת קוואס מספר שהשיג, מגייס את כל משפחתו לעזור בהכנה ואת מוטיל הוא שולח עם דלי וכוס למכור את המשקה הקר לעוברים ושבים צמאים. הכול היה עולה יפה, אלמלא רצה כל אחד מבני הבית לשתות גם הוא מן המשקה המרווה, וכדי להסוות את מעשיהם, מילאו את החסר במים. אפילו זה היה עובר בשלום, כי גם קוואס מדולל עודנו מרווה, עד שאתרע מזלו של מוטיל ובמקום למלא את הנטלה מחבית המים הזכים, טבל אותה בטעות בגיגית הכביסה. כל זה מתואר גם בסרט נס בעיירה.

==ביהדות==
בהלכה היהודית נוצר דיון תרבותי-הלכתי לגבי חשיבותו של הקוואס. קיימים טקסים רבים ביהדות המצריכים שתיית יין, כדוגמת קידוש, הבדלה וברכת המזון. מכיוון שלרבים מיהודי אשכנז לא היה יין כשר זמין, נהגו רבים מהם להשתמש בשיכר כתחליף ליין, פתרון שניתן לו מקום כבר בתלמוד הבבלי.<ref></ref> המחלוקת נסובה סביב השאלה האם אפשר להגדיר את הקוואס כ'חמר מדינה': יש שהתייחסו לקוואס בתור שיכר, כך שניתן להשתמש בו להבדלה, ובאירועים מסוימים אף לקידוש. לעומת זאת רבים מפוסקי ההלכה התייחסו לקוואס כמשקה שאינו די חשוב כדי להיחשב שיכר, וקבעו שהוא 'כמו מים' מבחינת חשיבותו.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 	

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח האוקראיני
קטגוריה:המטבח הרוסי
קטגוריה:המטבח הסובייטי
קטגוריה:משקאות תוססים
קטגוריה:סוגי בירה
יוקה-פקה סאראסטה

יוקה-פקה סאראסטה (בפינית: Jukka-Pekka Saraste; נולד ב-22 באפריל 1956) הוא מנצח פיני המשמש כיום בתור מנצחה הראשי של הפילהרמונית של הלסינקי.

== ביוגרפיה ==
סאראסטה היה מנצח ראשי של תזמורת רדיו פינלנד משנת 1987 עד 2001, וכיום משמש כמנצח כבוד שלה. הוא כיהן כמנהלה המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של טורונטו משנת 1994 עד 2001. נחשב לתומך נלהב במוזיקה פינית, שהקליט את מכלול יצירותיו של ז'אן סיבליוס עם תזמורת רדיו פינלנד.

יוקה-פקה סאראסטה הוא ממייסדי התזמורת הקאמרית "אוואנטי!", וייסד את פסטיבל טאמיסארי. בשנת 2000 קיבל את פרס מדינת פינלנד למוזיקה. הוא גם דוקטור כבוד של אוניברסיטת יורק וזוכה במדליית סיבליוס.

נכון ל-2009, הוא מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית באוגוסט 2006 החליף את אנדרה פרווין כמנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של אוסלו.

"יוקה-פקה ביסס את מקומו כאחד המנצחים הבולטים בדורו, בהפגינו מידה ניכרת של עומק ויושרה מוזיקליים." (תזמורת רשות השידור הבריטית)

בניהולו הייתה תזמורת הרדיו הפיני להרכב תוסס, צעיר ונמרץ, בעלת צליל חסכוני וקצבים מהירים. הוא המריץ גם את התזמורת הסימפונית של טורונטו ויצא למספר סיורים באירופה, ארצות הברית והמזרח הרחוק. בתקופת כהונתו בטורונטו הופיע גם עם תזמורות אמריקאיות חשובות.

סאראסטה הוא מנצח רבגוני, הידוע בבקיאותו במוזיקה בת-זמננו. בשנות ה-90 החל לגלות עניין גדל והולך גם ביצירות הגדולות של שלהי התקופה הרומנטית, של יוצרים גרמנים ורוסים. בשנים האחרונות הוא מבקש להפיק צליל רומנטי מלא מן התזמורות שהוא מנצח עליהן.

סאראסטה גם מקליט יצירות רבות מראשית המאה ה-20, כפי שאמר: "מוזר יהיה אם מנצחים בני הדור הזה לא יעשו זאת".

סאראסטה שימש גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של קלן בין השנים 2010 - 2019.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מנצחים פינים
קטגוריה:ילידי 1956
גדעון דמתי

גדעון "גידי" דמתי (נולד ב-30 באוקטובר 1951) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי. דמתי היה חלוץ נבחרת ישראל בשנות ה-70, מסמליה הגדולים של קבוצת שמשון תל אביב, וחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.

== קריירה ==
דמתי גדל שכונת כרם התימנים שבתל אביב. בליגה היה דמתי שחקן של מועדון אחד, שמשון תל אביב. הוא שיחק בקבוצה מגילאי הילדים ועד הפרישה. את כל 143 השערים שלו הבקיע במדיה. הוא אחד מהשחקנים בעלי מספר ההופעות הגדול ביותר בליגה הבכירה בישראל (519), ובתולדות נבחרת ישראל הוא שישי בטבלת המבקיעים עם 21 שערים בינלאומיים.

שיא נוסף של דמתי הוא הבקעת שישה שערים במשחק ליגה אחד: ב-12 ביוני 1976 נערך המחזור האחרון של העונה ונחשב לשבת המפורסמת ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי. ב"שבת הגדולה", כפי שהיא מכונה, אירחה שמשון תל אביב בנתניה את מכבי רמת עמידר. דמתי נתן את הופעתו הגדולה ביותר בקריירה כאשר הוא מבקיע שישה שערים לרשתה של עמידר, וקבוצתו ניצחה 2–6. שיאו של דמתי לא נשבר עד היום.

שיא אחר של דמתי היה כאשר קיבל משמעון וילנאי מעיתון "חדשות הספורט" את הציון 10, בפעם הראשונה מאז שיואל שוהם עשה זאת 12 שנים קודם לכן, ובפעם השנייה בהיסטוריה של הכדורגל הישראלי עד לאותו תאריך.

עם נבחרת ישראל השתתף דמתי במשחקי עמי אסיה של 1974, וזכו בתואר "סגנית אלופת אסיה". בגמר הם הפסידו לנבחרת איראן, ובאולימפיאדת מונטריאול (1976). הוא היה שותף לשלושה קמפיינים רצופים במוקדמות גביע העולם בכדורגל: 1974, 1978 ו-1982.

דמתי פרש ממשחק פעיל ב-1989.

את קריירת האימון שלו החל בקדנציה קצרה במכבי נתניה יחד עם חברו אורי מלמיליאן, לאחר מכן אימן קבוצות בליגות המשנה: הפועל ראשון לציון, הפועל צפרירים חולון, הכח רמת גן, הפועל הרצליה וסקציה נס ציונה. לאחר מכן עזב את עולם הכדורגל והחל לעבוד בקבלנות עם עיריית תל אביב,.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני שמשון תל אביב
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי נתניה
קטגוריה:מאמני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:מאמני הכח רמת גן
קטגוריה:מאמני צפרירים חולון
קטגוריה:מאמני הפועל הרצליה
קטגוריה:מאמני סקציה נס ציונה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הכדורגל הישראלי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
לוקומוטיב סופיה

לוקומוטיב סופיה (בבולגרית: ПФК "Локомотив" София) היא קבוצת כדורגל בולגרית מעיר הבירה סופיה, אשר נוסדה ב-28 באוקטובר 1929 ומשחקת בליגת העל הבולגרית.

הקבוצה נוסדה בשם "ז'.ס.ק" (ЖСК) כקבוצתם של עובדי מסילות הברזל של בולגריה. בשנת 1969 אוחדה עם סלביה סופיה, אך נפרדה ממנה שנתיים מאוחר יותר.

בעונת סיימה לוקומוטיב במקום הרביעי בליגת העל הבולגרית והעפילה למוקדמות גביע אופ"א. לאחר שעברה את מקדוניה גורצ'ה פטרוב בסיבוב המוקדמות הראשון, הוגרלה בסיבוב המוקדמות השני להתמודד באוגוסט 2006 מול בני יהודה תל אביב מליגת העל הישראלית. לאחר ניצחון כפול על בני יהודה (2-0, 4-0), העפילה לסיבוב הראשון בגביע אופ"א בו הפסידה לקבוצת פיינורד והודחה מהטורניר.

==תארים==
* אליפות בולגריה (4): 1940, 1945, 1964, 1978
* גביע בולגריה (4): 1948, 1953, 1982, 1995
* גביע הבלקן (1): 1973

==קישורים חיצוניים==

* 

* , לקראת משחקה של לוקומוטיב סופיה נגד בני יהודה תל אביב

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל בולגריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1929
קטגוריה:סופיה: מועדוני כדורגל