OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יובל רחמילביץ

יובל רחמילביץ (נולד ב-1 באוקטובר 1964) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת סא"ל, אשר פיקד על סיירת מטכ"ל.

==ביוגרפיה==
נולד וגדל בבאר טוביה. למד בבית הספר האזורי באר טוביה, בו שימשה אמו טליה כמנהלת.

ב-1982 התגייס לצה"ל במסגרת העתודה האקדמית והחל בלימודי הנדסת חשמל. שנה אחר כך הפסיק את לימודיו והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר קורס קצינים חזר לסיירת מטכ"ל ושירת כמפקד צוות ובהמשך במספר תפקידי פיקוד נוספים ביחידה, שימש פרויקטור למבצעים מיוחדים תחת עמוס בן אברהם וסגנו של מפקד היחידה שחר ארגמן. ב-1996 מונה רחמילביץ למפקד סיירת מטכ"ל ומילא תפקיד זה עד 1998. ב-1988 זכה בצל"ש אלוף מראש אגף המודיעין על חלקו במבצע הצגת תכלית. רחמילביץ משרת במילואים כקצין באמ"ן.

לאחר שהשתחרר מצה"ל פנה לעסקים וניהל מספר חברות היי-טק. הוא הקים וניהל את חברת Riverhead Networks שנמכרה לסיסקו מערכות ושימש מנכ"ל חברת Olive Software. מ-2011 מכהן כמנכ"ל חברת אפימילק מאפיקים. מתגורר בהוד השרון.

==קישורים חיצוניים==
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:מעוטרי צל"ש אלוף
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:באר טוביה: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי באר טוביה
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
תחנת הכוח הגרעינית רובנו

תחנת הכוח הגרעינית רובנו
תחנת הכוח הגרעינית רובנו (באוקראינית: Рівненська АЕС) היא תחנת כוח גרעינית הראשונה שנבנתה בשטח אוקראינה הסובייטית, 150 ק"מ צפונית לרובנו, אוקראינה. לצורכי הקמה ותפעול המתקן הוקמה עיר חדשה, קוזנצובסק (על שם אנטולי קוזנצוב; ב-2016 שמה שונה לוורש). תחנת הכוח מורכבת מארבעה כורים גרעיניים שהראשון שבהם פועל החל מ-1980 והרביעי מ-2004.

החלטה על בניית תחנת כוח חדשה התקבלה ביוני 1971 ובשנת 1973 החלו עבודות הבנייה. הקמת הכור הראשון הסתיימה בשנת 1980 והשני בשנת 1981. הכור השלישי החל לפעול בשנת 1986. הקמת הכור הרביעי החלה בשנת 1986 והוא היה צריך להתחיל לפעול בשנת 1991, אך בנייתו הוקפאה. בשנת 1989 תחנת כוח רובנו, הראשונה בברית המועצות, עברה בדיקות של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית וקיבלה ציון בטיחותי גבוה.

בשנת 1993 הוחלט על חידוש עבודות הקמה של הכור הרביעי והוא נכנס לבדיקות לקראת הפעלה בשנת 2004.

סביב המתקן הוקמה מערכת בקרת איכות הסביבה שכוללת 16 תחנות ניטור באתר התחנה ו-13 בקרבתה.

התחנה מייצרת כ-10% מכלל יצור החשמל באוקראינה. התחנה נמצאת בבעלות "אנרגואטום", חברה ממשלתית שבבעלותה כל תחנות כוח גרעיניות הפועלות בתחום אוקראינה. בהתאם לתכנון המקורי בשנים 2010 ו-2011 היה צורך לסגור שני הכורים הראשונים. בהתאם להחלטת הממשלה בתחנה בוצעו עבודות שדרוג נרחבות שאיפשרו להאריך הפעלת הכורים עד לשנת 2030. בתחנת הכוח מועסקים כ-8,400 עובדים.

== מבנה התחנה ==
הכורים גרעיניים שפועלים בתחנה:
* כור מס' 1 בהספק של כ-381 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-21 בספטמבר 1981
* כור מס' 2 בהספק של כ-376 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-30 ביולי 1982
* כור מס' 3 בהספק של כ-950 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-16 במאי 1987
* כור מס' 4 בהספק של כ-950 מגוו"ט - נכנס לתפעול ב-6 באפריל 2006

דף הכל הספק של 2,657 מגוו"ט.

תוכניות הקמה של כורים מס' 5 ומס' 6 בוטלו בשלב זה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140316142845/http://www.rnpp.rv.ua/index.php האתר הרשמי של התחנה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
רובנו
רובנו
קטגוריה:מחוז רובנו
סויוז T-2

סויוז T-2 (ברוסית: Союз Т-2) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-5 ביוני 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן. זו הייתה הטיסה המאוישת ראשונה של חללית מדגם חדש - "סויוז-T".

==צוות==
* יורי מלישב - מפקד
* ולדימיר אקסיונוב - מהנדס טיסה

===צוות גיבוי===
* לאוניד קיזים - מפקד
* אולג מקארוב - מהנדס טיסה

==תיאור המשימה==
"סויוז T-2" שוגרה ב-5 ביוני 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.

המטרה הייתה לבחון חללית מדגם חדש בטיסתו מאוישת הראשונה ולבצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 6. העגינה בוצעה ב-6 ביוני לתא העגינה האחורי. לאחר כשל במערכת העגינה שלא אפשרה לחללית סויוז 33 לעגון פעלו המהנדסים הסובייטים לתיקון התקלה. בעקבות כך בחלליות מדגם סויוז-T הותקנה בין היתר מערכת מחשוב חדשה. גם בטיסה זו המערכת הממוחשבת נכשלה והקוסמונאוטים היו צריכים לסיים את השלבים האחרונים של העגינה ידנית, אבל צוות קרקע היה בדעה שהמערכת הממוחשבת פעלה כראוי והסיבה לכישלון הייתה שצוות החללית לא הצליח להכניס למערכת זו נתונים נכונים. לאחר העגינה הם עברו לתחנת החלל בה כבר שהו לאוניד פופוב וואלרי ריומין כחברי משלחת מס' 4. 

במשך מספר ימים ביצע הצוות מספר ניסויים בתחומים שונים. 

ב-9 ביוני 1980 התנתקה החללית מתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ תוך נחיתה מוצלחת בשטח קזחסטן של כיום כמתוכנן.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.astronautix.com/s/soyuzt-2.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-T-2.htm נתוני המשימה]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1980 בברית המועצות
סויוז 37

סויוז 37 (ברוסית: Союз-37) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-23 ביולי 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6. 

==צוות==
===בהמראה===
* ויקטור גורבטקו - מפקד
* פאם טואן - קוסמונאוט חוקר 

===בנחיתה===
* לאוניד פופוב - מפקד
* ואלרי ריומין - מהנדס טיבה
===צוות גיבוי===
* ואלרי ביקובסקי - מפקד
* בוי טאן - מהנדס טיבה

==תיאור המשימה==
"סויוז 37" שוגרה ב-23 ביולי 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.

המטרה הייתה לבצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור השביעית. העגינה בוצעה ב-24 ביולי לתא העגינה הקדמי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה כבר שהו לאוניד פופוב וואלרי ריומין כחברי משלחת מס' 4. במשך כשבוע ביצע הצוות שמנה ארבעה אנשים מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. 

ב-31 ביולי 1980 הקוסמונאוטים שהגיעו לחלל בחללית "סויוז 37" נכנסו לתא החללית סויוז 36, התנתקו מתחנת החלל וחזרו לכדור הארץ.

החללית "סויוז 37" נותרה מחוברת לתחנת החלל וחזרה לכדור הארץ ב-11 באוקטובר כאשר על סיפונה לאוניד פופוב וואלרי ריומין. לאחר עזיבתם תחנת החלל עברה למשטר לא מאויש עד להגעת חללית סויוז T-3.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.astronautix.com/s/soyuz37.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-37.htm נתוני המשימה]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1980 בברית המועצות
סויוז 38

סויוז 38 (ברוסית: Союз-38) הייתה חללית מסדרת סויוז שהמריאה ב-18 בספטמבר 1980 מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן במטרה לבצע עגינה בתחנת החלל סאליוט 6.

==צוות==
* יורי רומננקו - מפקד
* ארנלדו טאמאיו מנדס - קוסמונאוט חוקר

===צוות גיבוי===
* יבגני חרונוב - מפקד
* חוסה לופס פאלקון - קוסמונאוט חוקר

==תיאור המשימה==
"סויוז 38" שוגרה ב-18 בספטמבר 1980 מקוסמודרום בייקונור. החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה. זו הייתה חללית סויוז מדגם סויוז 7K-T. השיגור בוצע מכן שיגור מס' 1 בעזרת משגר סויוז U.

החללית שוגרה במארה לבצע עגינה בתחנת חלל סאליוט 6 ולהביא משלחת ביקור השמינית. העגינה בוצעה ב-19 בספטמבר לתא העגינה הקדמי. לאחר העגינה עבר הצוות לתחנת החלל בה כבר שהו לאוניד פופוב וואלרי ריומין כחברי משלחת מס' 4. במשך כשבוע ביצע הצוות, שמנה ארבעה אנשים, מספר ניסויים בתחומי הטכנולוגיה, הביולוגיה והרפואה. 

ב-26 בספטמבר 1980 נכנסו הקוסמונאוטים לתא החללית, התנתקו מתחנת החלל, וחזרו לכדור הארץ. הנחיתה בוצע בהצלחה בשטח קזחסטן שכיום.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.astronautix.com/s/soyuz38.html נתונים מאנציקלופדיית החלל]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-38.htm נתוני המשימה]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:1980 בברית המועצות
צ'ודניב

צ'ודניב (אוקראינית: Чуднів; יידיש: טשודנאוו) היא עיר במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.

==היסטוריה==
העיר מוזכרת לראשונה במסמכים משנת 1416.

ב-1660, בין התאריכים 27 בספטמבר ל-4 בנובמבר, התנהל במקום קרב צ'ודנוב, אשר היה חלק ממלחמת רוסיה–פולין (1654–1667), והסתיים בניצחון פולני.

===יהודי העיר===
בין השנים 1906 - 1908 כיהן בעיר רבי אברהם יהושע השיל טברסקי (צ'ודנוב) כאדמו"ר מלויעב, ולאחר מכן עבר לגור במאזיר.

===מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי העיר===
בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-4,000 יהודים, כמחצית מתושביה. ב-7 ביולי 1941 נכבשה העיר בידי הוורמאכט, ויהודיה רוכזו בגטו שהוקם בה, בו סבלו מרעב, מחובת ביצוע עבודות כפייה וממעשי התעללות ורצח.

ב-9 בספטמבר 1941 הובלו במשאיות כ-900 מיהודי הגטו שבעיר לבורות ירי בפארק המקומי, שם נרצחו. ב-16 באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים והשוטרים האוקראינים בבורות סמוכים למעלה מ-1,700 יהודים נוספים מהגטו, תוך קבורת חלק מהילדים בחיים. ב-21 באוקטובר 1941 חוסל סופית גטו צ'ודניב.

==דמוגרפיה==
להלן טבלה הממחישה את התפתחות האוכלוסייה בעיר:

{| border="1" cellspacing="0" class="wikitable"
! שנה
! מספר תושבים
|-
| 1897 || 10,500 
|-
| 1923 || 2,836
|-
| 1926 || 7,871
|-
| 1959 || 5,903
|-
| 1970 || 6,430 
|-
| 1979 || 7,390
|-
| 1989 || 6,791
|-
| 2001 || 6,450
|-
| 2013 || 5,794
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בורות ירי בשואה
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: יישובים
קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
וירג'יליו מאצוקי

וירג'יליו מאצוקי (באיטלקית: Virgilio Mazzocchi; 22 ביולי 1597 (טבילה) - 3 באוקטובר 1646) היה מלחין איטלקי מתקופת הבארוק, שנמנה עם מלחיני האסכולה הרומאית.

== חייו ==
מאצוקי נולד בצ'יוויטה קאסטלאנה, אח צעיר לדומניקו מאצוקי. כמו אחיו, שחלק עמו כמה מאפיינים בקריירה שלו, היה עיקר יצירתו מוזיקת קודש ווקאלית.

מאצוקי ידוע כמי שכתב מוזיקה לקאפלות האפיפיוריות. לצד כמה כנסיות קטנות, היה פעיל בכנסיות חשובות יותר, כמו סן לורנצו וסן דאמאסו וסנטה מאריה אין וליצ'לה, אבל את עיקר מאמציו הקדיש לבזיליקת פטרוס הקדוש, שם, בחגיגות של 1637 לפטרוס ולפאולוס, ב-29 ביוני), ולציון הקדשת הבזיליקה (18 בנובמבר), עשה שימוש בשש מקהלות ושישה כלי נגינה במרומי הכיפה; בסביבות 1640 היו בין 12 ל-16 מקהלות ומקהלת הד במרומי הכיפה. מקהלת ההד הייתה רעיון של מאצוקי עצמו, שהמוזיקאים בני זמנו ראו בעין יפה.

מאעצוקי חיבר גם אורטוריות. בסביבות 1635 ניצח על יצירה של אחיו, דומניקו, "מקהלת הנביאים" בכנס האורטוריה (Congregazione dell'Oratorio).

כמאסטרו די קאפלה אצל פרנצ'סקו ברבריני ובחצר האפיפיור, החל בשנת 1636, היה על מאצוקי לכתוב גם אופרות, כחלק מתפקידו. ברבריני, שהעדיף תחילה סיפורי קדושים, הרחיב את היריעה גם לעלילות קלאסיות ואנושיות. את ההפקה הראשונה של מאצוקי, "ל'אג'יסטו", או "הבז", מ-1637, ביסס הלבריתן ג'וליו רוספיליוזי (לימים האפיפיור קלמנס התשיעי) על סיפור מאת בוקאצ'ו. כעבור שנתיים הוצגה שוב האופרה, בשינויים מסוימים ובשם Chi soffre speri, בתיאטרון החדש של ברבריני. בשנת 1640 העלו החשמנים אנטוניו ופרנצ'סקו ברבריני את הטרגדיה של סנקה, "טרואדס", עם פרולוג וארבעה אינטרמדי מאת רוספיליוזי; כל המוזיקה, או כמעט כולה, הייתה של מאצוקי.

הוא מת בצ'יוויטה קאסטלאנה, לשם נסע עם זמריו לחגיגות הפטרונים הקדושים של העיר, לאחר מחלה פתאומית.

==יצירותיו==
* Chi soffre, speri, בשיתוף פעולה עם מארקו מאראצולי - רומא, (1673)
* "תפילת ערבית לבתולה הברוכה" (Vespro Della Beata Vergine)

==הקלטות==
<div class="mw-content-ltr">
*[http://www.youtube.com/watch?v=_FBpjjbwiOA&list=PL0OBfIie3JGIl8_sKZbz41Xhjt4KSZ5Od&index=1 Virgilio Mazzocchi, Vespro Della Beata Vergine, Konrad Konrad Junghänel (conductor), Concerto Palatino, Cantus Cölln (YouTube).]
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1597
קטגוריה:נפטרים ב-1646
איטי ועצבני

איטי ועצבני הייתה תוכנית מגזין בערוץ זום, המתאפיינת בהצגת תהליכים שונים בהילוך איטי, בהנחיית אסף פורמן ועמית פרקש (המכונה "פרקשית").

==שלבי התוכנית==
*שלב ראשון – המנחים אסף ועמית בוחרים את נושא ההתמקדות שלהם בפרק, כמו בלון או אש, ומראים תהליכים הנוגעים להם בהילוך איטי. 
*שלב שני – תחרות הכוללת שני ילדים אשר מתחרים במסלול מרוצים קצר עם אסף, שבסופו צריך לקפוץ ולפוצץ בלון. לאחר מכן המרוץ מוצג בהילוך איטי. 
*שלב שלישי – אירוח מקצוענים מתחומים שונים, כגון סקייטר או מומחה לקונג-פו, כשגם פעילותיהם מוצגות בהילוך איטי.
*שלב רביעי – פיינטבול: אסף ועמית מארחים ידוען שונים אשר צריכים לירות על אסף כדורי צבע, והפגיעות מוצגות בהילוך איטי. לבסוף אוספים את הנקודות ובסוף העונה מכריזים על הזוכה.

התוכנית מבוססת על ערוץ יו טיוב בעל פורמט זהה ושמו "the slow mo guys".

==קישורים חיצוניים==
* עדי בן חמו, [http://www.frogi.co.il/bidur-tv/8380.html "איטי ועצבני": מסקרנת או משעממת? ביקורת טלוויזיה], אתר "פרוגי", 20 בפברואר 2014

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:ערוץ זום: תוכניות וסדרות
Rush (אלבום)

Rush הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הקנדית, ראש. האלבום יצא לאור בשנת 1974, ויצא לאור מחדש בגרסת סאונד משופרת (remastered) בשנת 1997. אלבום זה חושף את צליל ההארד רוק הטיפוסי של הלהקה שהושפע מלהקות בריטיות בעשור זה. ראש היו מעריצים של להקות כמו לד זפלין וקרים, וההשפעות שלהן נשמעות לאורך האלבום. המתופף המקורי של הלהקה ג'ון ראסטי, ניגן באלבום זה, אך לאחר יציאתו ועם סיבוב ההופעות הקרב הוא עזב בשל בעיות בריאותיות. ראסטי כתב כמה מילים בעצמו, אך הן נגנזו. לאחר עזיבתו של ראסטי, הוא הוחלף בניל פירט.

==היסטוריה==
ההרכב המקורי של ראש הוקם באוגוסט 1968 בעיירה ווילאודל, אשר בטורונטו, אונטריו, על ידי אלכס לייפסן, ג'ף ג'ונס וג'ון ראטסי. לאחר שבועיים של יצירה, ולפני ההופעה השנייה שלהם, הוחלף הבסיסט ג'ונס במכר של לייפסן, גדי לי. ראש נוהלה באותה התקופה על ידי ריי דניאלס, תושב טורונטו, אשר ביקר לעיתים קרובות בהופעותיה.

לאחר שההרכב התייצב, והלהקה כבר הופיעה מספר פעמים בברים המקומיים, פנתה הלהקה בשנת 1973 להקליט את הסינגל הראשון שלה, Not Fade Away, גרסת כיסוי לשירו של באדי הולי. הצד השני של הסינגל, הכיל בתוכו את השיר המקורי You Can't Fight It, אשר נכתב והולחן על ידי לי וראטסי. הסינגל לא זכה להצלחה, וחברות התקליטים לא התרשמו.
הלהקה הקימה חברת תקליטים עצמאית, Moon Records. בסיועו של דניאלס והמפיק טרי בראון, הוציאה הלהקה בשנת 1974 את אלבומה הראשון, אשר קרוי על שמה. ראש זכתה להצלחה מקומית בלבד, עד שהאלבום אומץ על ידי ה־WMMS, תחנת רדיו בקליבלנד, אוהיו. דונה הלפר, תקליטנית אשר עבדה בתחנת הרדיו, הכניסה את הרצועה "Working Man" לרשימת ההשמעה בתוכנית שלה. שירי האלבום, הפכו לפתע לפופולריים מאוד אצל מעריצי ההארד רוק, ותהודה זו הביאה גם להוצאה מחודשת של האלבום, על ידי ענקית התקליטים מרקיורי רקורדס.

מיד לאחר ההוצאה המחודשת של האלבום, עזב ראטסי ביולי 1974 את הלהקה, בגלל סיבות שונות, ביניהן מחלת הסוכרת בה חלה, וסלידתו מסיבובי הופעות רחבים. ראש ערכה מבחנים שונים, ולבסוף בחרה במתופף ניל פירט כמחליפו של ראטסי.

==רשימת שירים==
*כל המוזיקה נכתבה על ידי גדי לי ואלכס לייפסן למעט "In the Mood" שהולחן על ידי לי. כל המילים נכתבו על ידי לי

צד 1
#Finding My Way - 5:03
#Need Some Love - 2:16
#Take a Friend - 4:27
#Here Again - 7:30

צד 2
#What You're Doing - 4:19
#In the Mood - 3:36
#Before and After - 5:33
#Working Man - 7:07

== קרדיטים ==
*גדי לי - שירה וגיטרת בס
*אלכס לייפסן - גיטרה, קול מלווה
*ג'ון ראסטי - תופים, קול מלווה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1974
קטגוריה:אלבומי להקת ראש
קטגוריה:אלבומים באנגלית
Fly by Night

Fly by Night הוא האלבום השני של להקת הרוק הקנדית, ראש. האלבום יצא לאור בפברואר, 1975. זהו האלבום הראשון של הלהקה עם המתופף של הלהקה יחד עם המתופף וכותב המילים, ניל פירט. לאחר מכן, התייצב הרכבה של ראש ונשאר כך עד היום.

==היסטוריה==
מיד לאחר ההוצאה המחודשת של אלבום הבכורה, עזב את הלהקה מתופפה המקורי של הלהקה, ג'ון ראטסי ביולי 1974, בגלל סיבות שונות, ביניהן מחלת הסוכרת בה חלה, וסלידתו מסיבובי הופעות רחבים. ראש ערכה מבחנים שונים, ולבסוף בחרה במתופף ניל פירט כמחליפו של ראטסי. הצטרפותו הרשמית של פירט ללהקה הייתה ב-29 ביולי 1974, שבועיים לפני שפתחה הלהקה בסיבוב ההופעות הראשון שלה ברחבי ארצות הברית.
ההופעה הראשונה של ההרכב עם פירט הייתה מופע פותח להופעתם של אוריה היפ ומנפרד מן
ב־Civic Arena, אשר נמצא בפיטסבורג, פנסילבניה, אל מול 11 אלף איש. הופעה זו התקיימה ב-14 באוגוסט.
בנוסף לתפקיד המתופף, עם הזמן הפך פירט גם לכותב המילים העיקרי של הלהקה, היות שללייפסן וללי היה עניין מצומצם מאוד בכתיבה. במקום זאת, הם התמקדו בעיקר בהיבט המוזיקלי של הלהקה.

==מילות השירים==
רוב שירי האלבום עוסקים במדע בדיוני ובפנטזיה. השיר הראשון Anthem מושפע מכתיבתה של איין ראנד. ראנד ידועה כאחת מההשפעות הגדולות ביותר על פירט ככותב מילים. השפעתה של ראנד, תמשיך ותופיע באלבום 2112.

המילים של היצירה הארוכה באלבום "By-Tor & the Snow Dog" הגיעו מסיפור שסיפר אחד מפועלי הבמה של הלהקה, האוורד אנגלידר בו הוא שהה בביתו של מנהל Anthem Records, ריי דניאלס. בביתו של דניאלס בא הרועה הגרמני ונבח עליו עד שכלבלב קטן הגיע וקפץ על הכלב השני. כשראש שמעו את הסיפור, הם צחקו ממנו והחליטו להפוך אותו כבסיס לשיר.

בשיר הנושא כותב פירט בתקופתו כמוזיקאי צעיר שעבר מקנדה ללונדון כדי לקנות את עולמו.

השיר "Rivendell" מושפע מספרו המפורסם של ג'.ר.ר. טולקין, שר הטבעות.

==רשימת שירים==
*כל המוזיקה נכתבה על ידי גדי לי ואלכס לייפסן למעט איפה שמצוין. כל המילים נכתבו על ידי ניל פירט למעט איפה שמצוין.

צד 1
#Anthem - 4:10
#Best I Can - 3:24 (מילים: לי)
#Beneath, Between & Behind - 3:00 (מוזיקה: לייפסן)
#By-Tor & the Snow Dog - 8:37
*I. "At the Tobes of Hades" - 0:34
*II. "Across the Styx" - 0:35
*III. "Of The Battle" - 6:14
**a. "Challenge and Defiance" - 1:04
**b. "7/4 War Furor" - 1:07
**c. "Aftermath" - 2:06
**d. "Hymn of Triumph" - 1:57
*IV. "Epilogue" - 1:14

צד 2
#Fly by Night - 3:20 (מוזיקה: לי)
#Making Memories - 2:56
#Rivendell - 5:00
#In the End - 6:51 (מילים: לייפסן ולי)

== קרדיטים ==
*גדי לי - שירה וגיטרת בס 
*אלכס לייפסן - גיטרה 
*ניל פירט - תופים, כלי הקשה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1975
קטגוריה:אלבומי להקת ראש
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת מרקורי רקורדס
טאווי רייוואס

טאווי רייוואס (באסטונית: Taavi Rõivas; נולד ב-26 בספטמבר 1979) הוא כלכלן ופוליטיקאי אסטוני. רייוואס הוא חבר פרלמנט שכיהן כראש ממשלת אסטוניה בשנים 2014–2016 וכשר לענייני רווחה בשנים 2012–2014. הוא חבר מפלגת הרפורמה .

==ביוגרפיה==
התחנך בבית הספר למינהל עסקים וכלכלה של אוניברסיטת טרטו בשנת 2002. כיהן במשך זמן מה כיועצם של שרי הממשלה; עד 2003 היה יועצו של שר המשפטים, מארט ראסק, ובשנת 2004 היה ליועצו של שר התרבות וההשכלה, פול-אריק רומו.

הוא חבר מפלגת הרפורמה מאז 1998. בשנים 2005–2007 היה חבר במועצת העיר טאלין, ומאז 2007 היה לחבר בבית הנבחרים האסטוני. ב-2009 מונה ליושב ראש ועדת הכלכלה, ומ-11 בדצמבר 2012 עד 26 במרץ 2014 כיהן כשר לענייני רווחה.

==ראש ממשלת אסטוניה==
עקב התפטרותו של אנדרוס אנסיפ מתפקיד ראש ממשלת אסטוניה, נשיא המדינה, טומאס הנדריק אילווס, הטיל עליו את מלאכת הרכבת הממשלה. ב-26 במרץ 2014 החל את כהונתו כראש הממשלה וב-1 במרץ 2015 נבחר שנית לתפקיד אחרי שמפלגתו זכתה בבחירות לפרלמנט. ב-9 בנובמבר 2016, לאחר שסירב לקריאה של שותפותיו לקואליציה ה-IRL והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית להתפטר, הוא הפסיד בהצעת אי-אמון בפרלמנט האסטוני. בעקבות כך ב-23 בנובמבר הוקמה ממשלה חדשה בראשותו של יורי רטס ממפלגת המרכז ביחד עם IRL והסוציאל-דמוקרטים.

==משפחתו==
חי בזוגיות עם הזמרת לואיסה וארק, ולשניים בת משותפת (נולדה ב-2009).

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.facebook.com/taavi.roivas טאווי רייוואס] בפייסבוק
* [http://www.riigikogu.ee/?op=ems&page=isikukaart&pid=72997 טאווי רייוואס], באתר הפרלמנט האסטוני
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים אסטונים
קטגוריה:שרי רווחה
קטגוריה:ראשי ממשלת אסטוניה
קטגוריה:אסטונים שנולדו ב-1979
נוי-אולם

נוי-אולם (גרמנית: Neu-Ulm) היא עיר במדינת בוואריה אשר בגרמניה. ממוקמת סמוך לעיר העתיקה אולם, כאשר נהר הדנובה מפריד ביניהן.

==היסטוריה==
היסטורית היה שטחה של נוי-אולם חלק מן העיר אולם שהייתה חלק מממלכת בוואריה.
בתקופת נפוליון נעשו שינויים מנהליים בשטח שלטונו, במסגרתם נחתם הסכם בשנת 1810 בין ממלכת בוואריה לממלכת וירטמברג לחילופי שטחים בין השתיים, במסגרת זו נמתח הגבול באמצע נהר הדנובה כאשר בוואריה מסרה את אולם לוירטמברג והגדה המזרחית של הנהר נותרה בידיה. בכך החלה ההיסטוריה המודרנית של נוי-אולם כעיר עצמאית.
באותה תקופה הייתה נוי-אולם עיירה קטנה שמנתה בתים ספורים, חלקות אדמה ובתי מרזח ושלטה גם בכפר אופנהאוזן הסמוך. העיירה נודעה בשם "אולם על גדתו הימנית של הדנובה". השם "נוי-אולם" מוזכר לראשונה בכתובים בשנת 1814.

נוי-אולם גדלה משמעותית החל משנת 1841, כשמלך בוואריה, לודוויג הראשון, החליט לבצר את העיר ולהפכה למצודה, שתהווה נקודת הגנה עבור הקונפדרציה הגרמנית מפני פלישה צרפתית, כפי שסוכם בחוזה פריז שנחתם ב- 1815.
בשנת 1853 חוברה העיר במסילת ברזל לעיר אאוגסבורג, ובעקבות זאת הוקם בה מחנה עבור חיל מצב בווארי.

בשנת 1897 נבנה קו טראם שחיבר את נוי-אולם עם העיר אולם הסמוכה, ומספר שנים לאחר מכן הוקם מגדל מים, אשר הבטיח אספקת מים לעיר. 
בשנת 1906 התרחבה העיר לראשונה מעבר לחומות ונבנו מפעלים ראשונים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה פורק מחנה חיל המצב, ובו זמנית השתפר המצב הסוציואקונומי בקרב תושבי העיר.
מלחמת העולם השנייה הותירה את אותותיה בנוי-אולם. קרוב ל-80 אחוזים מבתי העיר נהרסו עקב הפצצות של בעלות הברית, יחד עם הגשרים על הדנובה שחיברו אותה לעיר אולם.
לאחר המלחמה הוצבה בעיר מפקדת הפיקוד הארטילרי ה-56 של צבא ארצות הברית, שהיה אחראי על טילי הפרשינג הגרעיניים במערב גרמניה. עזיבת היחידה בראשית שנות ה-90 השפיעה על כלכלת העיר והותירה בניינים רבים ללא שימוש.

==סמל העיר==
העיר קיבלה את סמלה בשנת 1857, אף שרשמית לא החזיקה עדיין במעמד של עיר. מעמד העיר ניתן לבסוף בשנת 1869 על ידי המלך לודוויג השני. על הסמל מופיעים שלושה פסים אופקיים בצבעים שחור, לבן וכחול, ומלפניהם מגדל, אשר מסמל את הביצורים שבהם הוקפה העיר. הצבעים שחור וכסף מסמלים את קשריה של העיר עם אולם הסמוכה, והצבעים לבן וכחול מסמל את הקשרים עם בוואריה.

==חלוקה מנהלית==
נוי-אולם מחולקת ל-14 אזורים, אשר תשעה מהם נוספו בין השנים 1972 ו- 1977.

==חינוך ומדע==
בשנת 1994 נוסד בנוי-אולם ה- Fachhochschule, אוניברסיטה למדע שימושי. האוניברסיטה תופסת חלק מהשטח שקודם הייתה מוצבת בו יחידה של צבא ארצות הברית.

==תושבים ידועים שנולדו ו\או חיו בעיר==
* אדווין ג'קסון - שחקן בייסבול.
* הרמן קהל - חלוץ תעופה גרמני.
* אדווין שרף - פסל, פרופסור גרמני.
* הרלד שמידט - שחקן, קומיקאי ומגיש טלוויזיה.
* מגדלנה קופ - פעילת טרור, ממקימי ארגון השמאל הקיצוני הגרמני RZ (תאי המהפכה), ארגון שהיה אחראי בין היתר לחטיפת מטוס חברת "אייר פראנס" לאנטבה, כשעל סיפונו עשרות ישראלים.
* תאו וייגל - לשעבר שר האוצר של גרמניה.

==ערים תאומות==
* .
* 
* .
* .

==קישורים חיצוניים== 

* 

קטגוריה:בוואריה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1810
הרמן קהל

הרמן קֶהל (בגרמנית: Hermann Köhl; 15 באפריל 1888 – 7 באוקטובר 1938) היה חלוץ תעופה גרמני. הטיס את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה שבוצעה ממזרח למערב.

==תולדות חייו==
קֶהל נולד בעיר נוי-אולם, בוואריה. השני מבין שמונה אחים.
בגיל 19 התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית במטרה ללכת בדרכו של אביו ולהפוך לקצין.
בראשית מלחמת העולם הראשונה שירת כסגן בגדוד ההנדסה ה-13 של וירטמברג. בהמשך, כאשר נפצע ברגליו, ונמנע ממנו להמשיך לשרת כקצין הנדסה, התנדב לשירות האוויר הגרמני. הוא הפך לטייס ובהמשך למפקד טייסת מפציצים. ב-1918 קיבל את עיטור פור לה מריט ("מקס הכחול").
בסוף המלחמה התרסק קֶהל עם מטוסו מעבר לקווי היריב, נתפס והוחזק בשבי בצרפת, אך הצליח לברוח ולחזור לגרמניה.
לאחר המלחמה שירת במשטרה הגרמנית וברייכסווהר. ב-1925 עבר לעסוק בתעופה אזרחית, ושנה לאחר מכן מונה לראש מחלקת טיסות הלילה של חברת התעופה הלאומית של רפובליקת ויימאר, דויטשה לופטהנזה.

==הטיסה הטרנס-אטלנטית==
לאחר שצ'ארלס לינדברג חצה את האוקיינוס האטלנטי ממערב למזרח במאי 1927, רבים החלו להגות את הרעיון לבצע את הטיסה בכיוון הנגדי, שהייתה קשה יותר עקב רוחות שכיחות.
באותה שנה רכש חלוץ התעופה אהרנפריד גינטר פרייהר פון הינפלד שני מטוסים מדגם יונקרס W33, וביצע בהם יחד עם הרמן קֶהל מספר טיסות מבחן, תוך שבירת שיא מרחק הטיסה. לאחר מכן טסו שניהם עם אחד ממטוסי היונקרס, שקיבל את הכינוי "ברמן" (על שמה של ספינת הנוסעים הטרנס-אטלנטית SS Bremen), למנחת בלדונל הסמוך לדבלין, אירלנד, שם הם פגשו את ג'יימס פיצמוריס שהיה מפקד המנחת מטעם חיל האוויר האירי. ב-12 באפריל 1928 המריאו שלושתם מבלדונל על מטוס ה"ברמן", חצו את האוקיינוס האטלנטי ונחתו על האי גרינלי, סמוך לחופו הדרומי של חבל לברדור, קנדה. על אף שפיספסו את נקודת היעד המקורית שלהם, ניו יורק, הפכו לראשונים שהצליחו לחצות את האוקיינוס האטלנטי בטיסה מאירופה לאמריקה. על הישג זה, הוענק לקֶהל עיטור "צלב התעופה המצוינת" על ידי נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג'.

בשנת 1935, לאחר עליית הנאצים לשלטון, איבד קֶהל את עבודתו בדויטשה לופטהנזה. בהיותו קתולי אדוק ואיש דעתן, החליט לפרוש לחווה קטנה בדרום גרמניה, ולא לנסות לחפש טובות בקרב המשטר הנאצי.
את מקומו בדירתו ברובע טמפלהוף בברלין, תפס העיתונאי האמריקאי ויליאם שיירר.

קֶהל נפטר במינכן בשנת 1938, ונקבר בעיירה פפנהופן אן דר רוט, הסמוכה לעיר הולדתו, נוי-אולם.

==קישורים חיצוניים==

מטוס היונקרס W33 "ברמן" לאחר הטיסה הטרנס-אטלנטית

קטגוריה:טייסים גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:מעוטרי צלב התעופה המצוינת (ארצות הברית)
קטגוריה:בורחים מכליאה
קטגוריה:טיסה טרנס-אטלנטית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1938
סירנה (אי)

סִירְנָה (ביוונית: Σύρνα) הוא אי בגודל כ־4 ק"מ רבועים השייך לקבוצת האיים הדודקאנסיים, מדרום־מזרח לאי אסטיפליה ודרומית־מערבית לחופי טורקיה. על פי הרישומים משנת 2011 האי נותר שומם מאדם, אך בעבר האי אכלס מעט תושבים שעסקו בגידול צאן, דיג ומעט חקלאות.

בקרבת חופיו התגלתה ספינה רומית טבועה.

==אזכור בקורות ההעפלה לארץ-ישראל==
בלילה ה-7 בדצמבר 1946, בדרכה לארץ, כשעל סיפונה 785 מעפילים, נקלעה ספינת המעפילים "רפיח" (לשעבר "אתנה") לסערה ליד חופי האי. קברניט הספינה ניסה להטיל עוגן באי סירנה אך הניסיון לא צלח.

האניה שנתקלה בסלעים, הוצפה במים שחדרו אליה וטבעה תוך פחות משעה. רוב הנוסעים קפצו ושחו לחוף, אך שמונה מעפילים נספו וגופותיהם נסחפו לחוף, וכ-11 נוספים נפצעו.

הניצולים התמקמו על האי למשך מספר ימים. על האי התגוררה משפחה בודדת. תמורת סחר חליפין רכשו המעפילים מספר כבשים מהמשפחה, לצורך מאכל.

אברהם ליכובסקי, מי שהיה הקשר-אלחוטאי של ההגנה על הספינה (ה"גדעוני" של הספינה), חילץ את מכשיר הקשר ויצר קשר עם המוסד שבאמצעות הסוכנות היהודית, פנה לעזרת הצי המלכותי הבריטי לצורך חילוץ דחוף של הניצולים מאחר שבאי לא היו מספיק מקורות להבטחת חייהם של מאות המעפילים.

כשלושה ימים לאחר טביעת הספינה הוצנחה אספקת מזון, בגדים, שמיכות ותרופות לניצולים על ידי מטוס בריטי.

כארבעה ימים לאחר הטביעה הגיעה משחתת יוונית שלקחה לרודוס את צוות המלחים הזרים ו-21 מהניצולים שהיו חולים ופצועים.

יום לאחר מכן הגיעו המשחתות הבריטיות 'שברון' ו'פרובידנס' לחלץ את יתר הניצולים, שהגיעו לישראל ב-13 בדצמבר ומיד לאחר מכן הוסעו למחנות המעצר בקפריסין.

הנספים נקברו על האי, ורק לאחר 26 שנים, בשנת 1972 אותרו שרידי עצמותיהם והועלו לקבורה בחיפה<ref></ref>.

==שימור בית הגידול==
האי מכוסה ברובו בצמחיית שיחים מסוג גריגה וערער. משמש כתחנה לעופות נודדים ועופות ים. הצמחייה והחי באי אנדמיים ולפיכך הוא נכלל ברשימת ה- GR 4210011 Vrachonisia Egeou כחלק מאמנת נטורה 2000 של האיחוד האירופי.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://maapilim.org.il/notebook.asp?lang=HEB&dlang=HEB&module=search&page=next_list&rsvr=1@1&param=%3Cdlang%3EHEB%3C/%3E%3Cnob%3E-7%3C/%3E%3Cstart_entry%3E1%3C/%3E%3Clang_id%3EHEB%3C/%3E%3Cquantity%3E15%3C/%3E%3Cvalue%3E51343%3C/%3E%3Cindex_name%3E!35;171%3C/%3E%3Ccollector%3E1%3C/%3E%3Clif%3E!35;171%3C/%3E%3Crsvr_ser%3E@@1%3C/%3E%3Cdispq%3Ez1z:%20z3z51343,%20מיטבי%20%20z1zמאגרים:%20z3zהעפלה%3C/%3E%3Cnum_of_items%3E196%3C/%3E%3Cquery_index%3E@171.code%3C/%3E%3Cthumb%3E0%3C/%3E%3Csmode%3Edts%3C/%3E%3Cbook_id%3E47832%3C/%3E%3Cview%3Erecords%3C/%3E&param2=&site=maapilim נעמי הירש- זיכרונות ניצולת אניית רפיח - מהאי סירנה למעצר בקפריסין], אתר מרכז המידע "בנתיבי העפלה" - מחנה המעפילים עתלית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוון: איים לא מיושבים
קטגוריה:איי הים האגאי
קטגוריה:האיים הדודקאנסיים
החיים בקבר

החיים בקבר: ספר המלחמה הוא ספר (רומן מלחמתי) אנטי-מלחמתי אודות מלחמת העולם הראשונה מאת הסופר היווני סטראטיס מיריביליס. הספר ראה אור באתונה ב-1930 ומוזכר לרוב יחד עם "במערב אין כל חדש" מאת אריך מריה רמרק כאחד מספרי החיילים המשובחים אודות מלחמת העולם הראשונה. מן הספרים הבולטים המתארים את זוועות מלחמת החפירות מתוך חיי היום-יום של הלוחמים.

הספר ראה אור בעברית בהוצאת עם עובד (ספריה לעם) בשנת 1997 בתרגומו של יחיאל קמחי, שאף זכה על תרגומו זה בפרס שר המדע, התרבות והספורט.

== רקע ==

המחבר, יליד לסבוס, התנדב ב-1915 לצבאו של אלפתריוס וניזלוס, שנלחם, למרות הנייטרליות המוצהרת של יוון לצד בריטניה וצרפת כנגד בולגריה, גרמניה וטורקיה. מיריביליס לחם כסמל בחזית המקדונית ובמלחמת יוון–טורקיה שפרצה מיד לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ובה נחלו היוונים תבוסה קשה. ב-1922 שב ללסבוס לאחר עשר שנים כמעט רצופות של שירות קרבי פעיל.

בין אפריל 1923 לינואר 1924 פרסם מיריביליס את זכרונות המלחמה שלו בשבועון קבאנה (Καμπάνα; "הפעמון") אותם חיבר במהלך המלחמה ואחריה. בכתביו הביע את חוסר התוחלת שבמלחמה ותיאר את זוועותיה. ב-1930 נערכו הפרסומים ויצאו לאור בהוצאת Εκδόσεις Εστία כספר שהפך מיד את מיריביליס לסופר חשוב בארצו ולסמל של הפרוזה היוונית המודרנית.

== תוכן הספר ==
גיבור הספר הוא סמל קוסטולאס, בן דמותו כביכול של המחבר וסמל לכל החיילים הצעירים במלחמה. קוסטולאס נשרף באש להביור ובתיבת חפציו נמצאו מכתבים וזכרונות שכתב לאהובתו שבאי לסבוס ותיאורים של חבריו המובאים בסדרת פרקים קצרים ורבי עוצמה. חלק ניכר מהרשמים הוא תיאור ריאליסטי מפורט של חיי היום-יום בשוחות, עיסוקי החיילים, תקוותיהם ותשוקותיהם, געגועיהם ומחשבותיהם הן הבנאליות ביותר והן הנאצלות. מאידך, ובאותו טון ריאליסטי, מתוארים באדישות-של-הרגל התנאים ההיגייניים המזעזעים, חולדות האוכלות גוויות חיילים, זעקות פצועים, התעללות המפקדים, החרדה הבלתי-נשלטת בהשמע שריקות הפגזים וריח אבק השריפה ושרירותיות המוות הבא במפתיע. בניגוד לתיאורי זוועות מלחמת החפירות מציג המחבר ביד חומלת ועדינה תמונות חדות ואידיליות של חיי השלום ותיאורי טבע הנגלה באופן אבסורדי בלב התופת. הוא מעלה על נס את ההגיון והרגש של אמהות משני הצדדים לעומת הטמטום והאטימות של המדינאים והגנרלים.

== לקריאה נוספת ==
* החיים בקבר: ספר המלחמה, מיוונית: יחיאל קמחי, ספריה לעם 434, 1997

== קישורים חיצוניים ==
* [http://warandwar.wordpress.com/2012/01/28/%D7%94%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%A7%D7%91%D7%A8-%D7%A1%D7%98%D7%A8%D7%90%D7%98%D7%99%D7%A1-%D7%9E%D7%99%D7%A8%D7%91%D7%99%D7%9C%D7%99%D7%A1/ ספרי מלחמה ושלום]
* [http://www.am-oved.co.il/product?c0=16421&BSP=12272 הספר החיים בקבר באתר ספריית עם עובד] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות יוונית
קטגוריה:ספרי מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ספרי 1930
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
דורית אהרונוב

דורית אהרונוב (נולדה ב-1970) היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים המתמחה במחשוב קוונטי.

==ביוגרפיה==
אהרונוב נולדה בוושינגטון, ארצות הברית וגדלה בחיפה, בתו של המתמטיקאי דב אהרונוב ואחייניתו של הפיזיקאי יקיר אהרונוב.

בשנת 1994 סיימה בהצטיינות יתרה את התואר הראשון במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1999 סיימה את התואר השני בפיזיקה במכון ויצמן. באוניברסיטה העברית בירושלים היא קיבלה תואר דוקטור בפיזיקה ומדעי המחשב, על עבודה שכותרתה "חישוב קונטי רועש", שנעשתה בהנחייתם של אבי ויגדרזון ומיכאל בן-אור. במסגרת התזה שלה במדעי המחשב מצאה דרכים המאפשרות חסינות לרעש עבור מחשבים קוונטיים.

לאחר הפוסט-דוקטורט שעשתה במשך שנתיים (שנה באוניברסיטת פרינסטון במחלקה למתמטיקה, ושנה באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה במחלקה למדעי המחשב), מונתה לפרופסור במחלקה למדעי המחשב והנדסה באוניברסיטה העברית בירושלים. 

אהרונוב זכתה במספר פרסים על עבודת המחקר שלה. בשנת 2005 נבחרה על ידי המגזין Nature לאחת מארבע "התאורטיקנים הצעירים הבולטים ביותר בתחום עשייתם", ובשנה שלאחר מכן הוענק לה פרס קריל למצוינות במחקר מדעי. בשנת 2014 זכתה בפרס מיכאל ברונו.<ref></ref>

בשנת 2010 הוזמנה להרצות בקונגרס הבינלאומי למתמטיקה בהיידראבאד על נושא "ההיבטים המתמטיים של מדעי המחשב".

==תחומי מחקר==
מחקריה של אהרונוב עוסקים בעיקר בתהליכי אינפורמציה קוונטית, הכוללים:
* אלגוריתמים קוונטיים
* סיבוכיות קריפטוגרפיה קוונטית
* תיקון שגיאות קוונטי
* הקשר בין מחשוב קוונטי ובין גבישים ושרשראות מרקוב קוונטיות
* סיבוכיות המילטוניאן קוונטי והקשר לפיזיקה של חומר מעובה
* המעבר מפיזיקה קוונטית לפיזיקה קלאסית
* הבנת השזירה הקוונטית מתוך למידת הסיבוכיות הקוונטית

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cs.huji.ac.il/~doria/ אתר אישי]
* [http://xxx.lanl.gov/find/quant-ph/1/au:+Aharonov_D/0/1/0/all/0/1 רשימת מאמרים של דורית אהרונוב], Cornell University Library
* 
* 
* [https://geekonomy.net/2019/01/07/geekonomy235/ דורית אהרונוב והמחשב הקוונטי], באתר הפודקאסט "גיקונומי", 7 בינואר 2019
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מדעי המחשב
קטגוריה:בוגרי מכון ויצמן למדע
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:זוכי פרס קריל
קטגוריה:זוכות פרס קריל
קטגוריה:מדעניות מחשב ישראליות
קטגוריה:פיזיקאיות ישראליות
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:זוכות פרס ברונו
קטגוריה:זוכי פרס ברונו
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
אבי זהר

אברהם (אבי) זֹהר (נולד ב-1937) הוא נשיא מגן דוד אדום מ-2012, קודם לכן כיהן כמנכ"ל מד"א וכקצין חינוך ראשי בצה"ל.

==ביוגרפיה==
זהר נולד בירושלים, התגייס לצה"ל ב-1956 ושירת בחיל ההנדסה. במלחמת ששת הימים שירת כקצין מבצעים של חיל ההנדסה. לאחר המלחמה הוטל עליו להקים את גדוד הצליחה של צה"ל, גדוד 605. הוא יצא במשלחת לאירופה, לרכישת אמצעי צליחה מגוונים ליחידה וללימוד תחום הצליחה. תחת פיקודו הגדוד נטל חלק בפעולת כראמה ובמלחמת ההתשה. במלחמת יום הכיפורים נקרא מלימודיו בטכניון לפקד על גדוד הדוברות המאוחד של גדודי ההנדסה הקרבית 605 ו-630, שהקים במהלך מבצע אבירי לב את גשר הדוברות וסייע בהצבת גשר הגלילים וגשרים נוספים שאפשרו את חציית תעלת סואץ. בהמשך מונה זהר לקצין ההנדסה הפיקודי של פיקוד הצפון, הוא פיקד על כוחות ההנדסה במהלך מבצע ליטני, מבצע בו נטלו חלק כוחות סדירים ומילואים רבים של החיל, בחוד הלחימה. במרץ 1979 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין חינוך ראשי. הוא שירת בתפקיד עד אוקטובר 1982. בתקופתו נוסד המקא"ם - מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות ("נערי רפול"). 

ב-1989 מונה למנכ"ל רשת מלונות "לרום". ב-1998 מונה למנכ"ל מגן דוד אדום וכיהן בתפקיד עד 2005. ב-2012 מונה לנשיא הארגון.

== חיים אישיים ==
זהר נשוי ואב לשלושה. הוא חלה בסרטן הלימפומה, שנגרם לטענתו בשל חשיפה למי נחל הקישון המזוהמים, ותבע בשל כך את משרד הביטחון.

==קישורים חיצוניים==
* רועי כספי, [https://web.archive.org/web/20160303165808/http://mazi.idf.il/3728-6860-he/IGF.aspx מכתב מאוחר מעל הגשר], אתר זרוע היבשה, 6 באוקטובר 2008

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני חינוך ראשיים
קטגוריה:קציני הנדסה של פיקוד הצפון
קטגוריה:מפקדי גדוד 605
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לי מגן דוד אדום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:חיילי חיל ההנדסה במלחמת יום הכיפורים
אברהם ישראל זאבי

רבי אברהם ישראל זאבי (חברון, ראשית שנות ה'ת' - חברון, ה'תצ"א), היה רב, דרשן שד"ר וראש ישיבה. רבה של העיר חברון קרוב לשלושים שנה, ראש ישיבה במספר ישיבות שהתקיימו בה, ומחבר ספר דרוש בשם "אור לישרים", וספר שו"ת בשם "אורים גדולים".

==ביוגרפיה==
אברהם ישראל זאבי נולד בראשית שנות הת' (בסביבות 1650) בחברון, לרב בנימין זאבי, ולחנה, בתו של רבי אברהם אזולאי. בהיותו בן ארבע שנים מת אביו, ואמו האלמנה הייתה האחראית העיקרית לגידולו ולחינוכו.

בשנותיו הראשונות התחנך אצל הרב שמואל אבוהב מרבני חברון, לאחר תקופה בה אמו לימדה אותו תורה ומוסר בביתם, ולאחר תחנונים מצדה לפני מספר רבנים ותלמידי חכמים שיואילו ללמד את בנה היתום תורה, משנה ותלמוד.

בהיותו בן שמונה עשרה התחתן עם בתו של הדרשן והשד"ר רבי אברהם בן לוי קונקי מחבר ספר הדרוש "אבק סופרים" (אמשטרדם תס"ד).

בשנת ה'תס"א (1701) עלה על כיסא הרבנות בחברון, משרה בה כיהן עד יום מותו במשך קרוב לשלושים שנה. במהלך השנים שימש במקביל גם כראש ישיבת "חסד לאברהם ואמת ליעקב".

בתו נישאה לבן דודו הרב אברהם בן דוד יצחקי שהיה לימים הראשון לציון. בנו, יצחק, נישא לימים לבת אחותו, בתו של הרב אברהם יצחקי. בתו השנייה נישאה לרב מאיר דנינו נינו של אב״ד חברון הרב נחמיה דנינו אשר אחותו נישאה לרב אברהם אזולאי. בת נוספת נישאה לרב השד"ר דוד מלמד.

גם בנו הרב יצחק זאבי ונכדו, הרב חיים אברהם ישראל זאבי, שימשו כשד"רים עבור קהילת חברון.

רבי אברהם ישראל זאבי נפטר ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון בשנת ה'תצ"א.

== יחסו לשבתאות ==
בספרי מנהיגי השבתאות, כנחמיה חיון, ומתנגדיה, כהיעב"ץ, מוזכר שמו כמי שתמך ואישר את הפצת ספרי השבתאות, בין היתר בשל הסכמה שנתן לספר "מהימנותא דכולא" של נחמיה חיון. הרב זאבי נימק את הסכמתו בכך שלא מצא בספר שום דבר המתנגד לדעות הקבלה ויסודות היהדות. אולם רבים מטילים ספק באמינות המידע ויש הטוענים גם שההסכמה זויפה על ידי נחמיה חיון בעצמו. לדברי צבי גרץ יש מקום לאמינות הדברים על רקע העובדה כי חותנו, רבי אברהם קונקי, היה שבתאי אדוק והמשיך להאמין בשבתאי צבי אף לאחר התאסלמותו, וייתכן שהייתה לחותן השפעה על חתנו "ונצנצה גם באברהם זאבי המינות השבתאית"

==יצירתו==
* אור לישרים, איזמיר תקי"ח
* שו"ת אורים גדולים, איזמיר תקי"ח

שני הספרים נדפסו במקביל ונכרכו בכריכה משותפת, אך עם עמודי-שער נפרדים ומספור עמודים נפרד. ספר השו"ת "אורים גדולים" התקבל בבתי-המדרש ברחבי העולם היהודי, והוא מצוטט רבות. קוריוז מעניין הוא שרבי עקיבא איגר בגיליון השולחן ערוך שלו, מציין בעקביות לכל מקום בו מתייחסים דברי רא"י זאבי בספרו זה ישירות לדברי השולחן ערוך. בשנת תשס"ג (2003) נדפסה מהדורה מוערת של ספר זה בירושלים, בהוצאת מכון משנת רבי אהרן.

==לקריאה נוספת==
* חיד"א, שם הגדולים, מערכת גדולים אות י', אות תי"ב.
* 

==קישורים חיצוניים==
* משה דוד גאון, [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=36724&st=&pgnum=240&hilite= "יהודי המזרח בארץ ישראל" חלק ב' עמ' 232].
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:משפחת אזולאי
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:קברי צדיקים בחברון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-17
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1650
קטגוריה:נפטרים ב-1731
אריה גולן (קצין)

אריה גולן (1932 - 14 בינואר 2017) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין הנדסה ראשי. 
== ביוגרפיה ==
גולן נולד בחיפה, התגייס לצה"ל ב-1950 ושירת במסלול חי"ר. לאחר קורס קצינים הדריך בבית הספר לקצינים ולאחר מכן שירת באגף המטה של פיקוד הדרום. הוא יצא ללימודי הנדסת בניין בטכניון אותם סיים ב-1957 ועבר לחיל ההנדסה, בשנים אלו השתתף בייבוש החולה. ב-1960 עבר לבית הספר להנדסה צבאית ושימש בו מדריך ראשי. ב-1963 עבר לפיקוד הצפון, שירת כמפקד פלוגת הנדסה בחטיבת שריון ומפקד ההנדסה הפיקודי. השתתף במלחמה על המים, ובביצורים ומיקוש החזית הסורית בתקופת ההמתנה לקראת מלחמת ששת הימים. במלחמה 
פיקד על כוחות הנדסה שהכשירו דרכים לכוחות השריון בכיבוש רמת הגולן. לאחר המלחמה עסק בהקמת מוצב החרמון.

בהמשך שירותו הצבאי היה ממלא מקום מפקד בית הספר להנדסה צבאית. בתקופת מלחמת ההתשה שירת כקצין אג"ם במפקדת קצין הנדסה ראשי, והיה שותף בתכנון מבצעים רבים בהם מבצע תרנגול 53, מבצע רודוס, הפשיטה על האי גרין ובהקמת קו בר-לב. בתקופת מלחמת יום הכיפורים פיקד על מרכז בינוי. בהמשך שירת כסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. בפברואר 1976 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין הנדסה ראשי, שירת בתפקיד עד פברואר 1979. 

לאחר שחרורו משירות הקבע עבד בחברת סולל בונה, היה מנהל יחידת הבטיחות בחברה ומפקח במחלקת הבטיחות בכביש חוצה ישראל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.handasa.org.il/page_14204 תא"ל אריה גולן 1979-1976], אתר חיל ההנדסה הקרבית
* 

קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני הנדסה ראשיים
קטגוריה:מהנדסי בניין
קטגוריה:מפקדי בית הספר להנדסה קרבית
קטגוריה:קציני הנדסה של פיקוד הצפון
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
מפעל בטון

מפעל בטון מבוסס סרט נע בשלבי הקמה. בתמונה אפשר לראות את המבנה העיקרי של המפעל, משפך הזנה, סרט נע, ממגורות צמנט, מערבל וכו'
מפעל בטון נייד הוא ציוד בנייה מיוחד, שפותח לבנייה ולתיקון בשעת חירום של מסלולים של שדות תעופה, כבישים, גשרים ומיזמים אחרים הדורשים כמות גדולה של בטון. הרכבתו והפעלתו באתר הנבחר מהירים מאוד
מפעל בטון הוא ציוד המשלב מרכיבים שונים על מנת לייצר בטון. מרכיבים אלו כוללים חול, מים, אגרגטים (סלעים, חצץ וכו'), אפר פחם, צמנט ועוד. קיימים שני סוגים של מפעלי בטון: מפעלי "תערובת מוכנה" (ready mix) ומפעלי "תערובת מרכזית" (central mix). במפעל בטון יש מגוון סוגי ציוד וציוד משנה, ובהם: מערבל בטון ("מאוזנים" או "נוטים כלפי מעלה" או בחלק מהמקרים שניהם), מחלקי צמנט, מחלקי אגרגטים, סרטים נעים, ממגורות אגרגטים, ממגורות צמנט, תנורים, מצננים, פיקוד ובקרה וקולטי אבק (על מנת לצמצם את הזיהום הסביבתי).

לב מפעל הבטון הוא המערבל. קיימים שלושה סוגים של מערבלים: רוכן (Tilt), מטלטל (pan) ובעל ציר כפול (twin shaft). המערבל בעל הציר הכפול מפיק כמות גדולה יותר ותערובת הומוגנית של בטון, בעוד שהמערבל הרוכן מפיק תערובת עקבית כשהוא דורש פחות תחזוקה ולכן גם עלויות נמוכות יותר.

==סוגים==
מפעל בטון של "תערובת מוכנה" משלב בין כל המרכיבים למעט מים. תערובת זו משונעת לתוך מערבל בטון נייד. לתערובת שבתוך המערבל מוסיפים מים והבטון עובר ערבול בדרכו לאתר הבנייה.

מפעל "תערובת מרכזית" משלב בין כל המרכיבים (כולל מים) באתר מרכזי. התוצר הסופי משונע אז לאתר הבנייה. מפעלי תערובת מרכזית שונים ממפעלי תערובת מוכנה בכך שהם מספקים למשתמש הקצה מוצר אחיד יותר, כיוון שערבוב כל המרכיבים נעשה באתר מרכזי ובסיוע מחשב על מנת להבטיח את אחידות המוצר. באתר בנייה גדול בונים לעיתים "מפעל בטון זמני".

בתחילת המאה ה-21 פותח מפעל בטון נייד. מפעל זה נועד לייצר את כל סוגי הבטון. הוא כולל מכלים אחדים שבהם משנעים את כל הרכיבים הנדרשים לייצור בטון, או כל תערובת אחרת, לאתר בנייה מסוים. בצורה זו יכול המפעיל לייצר בדיוק את מה שנדרש, היכן שנדרש ובכמות הנדרשת באמצעות השימוש במחשב שהוא חלק מהמפעל. מהרגע שהייצור מתחיל המרכיבים מוכנסים למערבל בכמויות הנדרשות והתוצר המוגמר יוצא בצורה רציפה כשהוא מוכן מיידית לשימוש הסופי. מפעל כזה מתאים גם לניצול של חומרים שנועדו למטמנה דוגמת הריסות בניין. את מפעל הבטון הנייד ניתן לשנע על משאית, על משאית עם ארגז מתרומם או על פלטפורמה מתנתקת.

==אוטומציה ובקרות==
מפעלי בטון מודרניים (הן תערובת מוכנה והן תערובת מרכזית) משתמשים בבקרה ממוחשבת במטרה לסייע במדידה מהירה ומדויקת של החומרים, כמו גם לתאם בין כל סוגי הציוד במפעל להבטחת פעולה משולבת ובטוחה. כיוון שאיכות הבטון תלויה מאוד במדידה מדויקת של כמות המים משתמשות המערכות בחיישני לחות על מנת למדוד את ריכוז המים באגרגטים (חול וחצץ) בזמן שהם נשקלים ואז אוטומטית הן מפצות (מוסיפות או מחסירות) על כמות המים המיועדת בתערובת.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בטון
קטגוריה:תעשייה לפי ענף
יהודה רובינשטיין (שחקן)

[[לוחית זיכרון ליהודה ובת-ציון רובינשטיין]]
יהודה רובינשטיין (16 בדצמבר 1890 – 7 במרץ 1968) היה מראשוני השחקנים בתיאטרון הבימה.

== קורות חיים ==
נולד ב-1890 ברוסיה. ב-1912 החל לשחק ברוסית ויידיש. מ-1917 החל לשחק בעברית וביים באגודה הדרמטית בניקולייב ואודסה. עם תלמידיו נמנה מאיר תאומי.

בהשפעת שחקנית הבימה שושנה אביבית נסע למוסקבה וב-1920 התקבל לקולקטיב הבימה. הוא נישא לחברת הקולקטיב השחקנית בת-ציון רובינשטיין (1895–1982), שפרשה ממשחק ב-1933.

רובינשטיין נפטר ב-1968 ונקבר בבית העלמין הדרום.

== תפקידים ==
רובינשטיין שיחק בתפקידים קטנים, בהם אוסקר הרוקח ב"מעשה בנסיך", מוכר גזוז ב"שמו הולך לפניו" של אפרים קישון ומיקיטה, "הגוי הבוגדני", בפנדרי הגיבור. רובינשטיין אף היה מנהלם של פועלי הבמה של הבימה. הוא גם הופיע במספר סרטים, בהם סאלח שבתי וארבינקא, בתפקידים משניים.

בנם , נולד ב-1927 כשהיו במסע הבימה בארצות הברית. הוא נהרג במלחמת העצמאות בקרב חירבת אבו לאחם.

== הנצחה ==
במסגרת הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הונחה לוחית זיכרון על ביתם של יהודה ובת-ציון רובינשטיין ברחוב דב הוז 30.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131023010501/http://www.habima.co.il/show_item.asp?itemId=3808&levelId=64383&itemType=0&template=12 יהודה רובינשטיין], באתר הבימה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
בנימין וולף איגר

רבי בנימין וולף איגר (רוטרדם, ה'תקט"ז 1756 – לייפניק, ו' בתשרי תקנ"ו, 19 בספטמבר 1795) היה רב וראש ישיבה.

כיהן כראש הישיבה בברסלאו תחת הנהלת חמיו, רב העיר יצחק יוסף תאומים. כרבן של צילץ ולייפציג, וכרבה של לייפניק שבמוראביה, עד יום מותו. הוא דודו ורבו של רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים.

== ביוגרפיה ==
רבי [[עקיבא איגר, אחיינו ותלמידו של רבי בנימין וולף]]
בית הכנסת בלייפניק בשנת 2012
רבי בנימין וולף איגר נולד ברוטרדם בשנת 1756 לרבי עקיבא איגר מפרשבורג מחבר "משנת דר' עקיבא". בהיותו בן עשרים ושבע התמנה לרבנות העיר צילץ. הוא נשא לאשה בזיווג שני את גיטל, בתו של הרב יצחק יוסף תאומים רבה של ברסלאו, ונתמנה כראש הישיבה בעירו של חמיו. בישיבה זו למדו אצלו תלמידים רבים, בהם בן אחותו רבי עקיבא איגר מחשובי האחרונים, והרב ישעיה פיק ברלין, לימים רבה של ברסלאו.

בנו הוא הרב עקיבא איגר (נפטר בכ"ט בתשרי תקפ"ד 1824), רב בהלברשטט. מכונה לעיתים רבי עקיבא איגר השלישי.

רבי בנימין וולף איגר היה מחותנו של רבי יחזקאל לנדא מחבר "נודע ביהודה". אחת מהתשובות בספר ממוענת אליו, ובה תולה ה"נודע ביהודה" את פסק ההלכה, ב.

רבים מחידושי תורתו משוקעים בספרי בני דורו, ובפרט בספרי השו"ת של בן אחותו רבי עקיבא איגר. מרבית כתביו לא נדפסו, חלקם קיימים בכתב-יד בבית הספרים הלאומי בירושלים. כרך מחידושיו לתלמוד בשם "יער הלבנון" נמצא בספריית הרמב"ם בתל אביב. מעת לעת נדפסים מאמרים פרי עטו בכתבי עת תורניים שונים.

על מצבתו של רבי בנימין וולף איגר נכתב:

ארבע שנים לאחר מותו, בשנת תק"ס, עלה על כס רבנותו בלייפניק, הרב ברוך תאומים-פרנקל מחבר הספר "ברוך טעם".

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://merhav.nli.org.il/primo_library/libweb/action/search.do?ct=facet&fctN=facet_creator&fctV=%D7%90%D7%99%D7%92%D7%A8+%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%9E%D7%99%D7%9F+%D7%95%D7%95%D7%9C%D7%A3+%D7%91%D7%9F+%D7%A2%D7%A7%D7%99%D7%91%D7%90+(%D7%94%D7%A8%D7%90%D7%A9%D7%95%D7%9F)&rfnGrp=1&rfnGrpCounter=1&dscnt=2&tab=default_tab&dstmp=1394953026073&srt=rank&ct=search&mode=Basic&dum=true&indx=1&fromLogin=true&vl(freeText0)=%D7%95%D7%95%D7%9C%D7%A3%20%D7%90%D7%99%D7%92%D7%A8&fn=search&vid=NLI כתבי יד של רבי בנימין וולף איגר] בקטלוג הספרייה הלאומית
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:ברסלאו: רבנים
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:לייפניק: רבנים
קטגוריה:פרשני התלמוד
בנימין
קטגוריה:משפחת תאומים-פרנקל
קטגוריה:ילידי 1756
קטגוריה:נפטרים ב-1795
אות גיבור השואה הבריטי

אות גיבור השואה הבריטי הוא אות הוקרה לאומי שמוענק על ידי ממשלת בריטניה להכרה באזרחים בריטיים שסייעו לקורבנות השואה. ב-9 במרץ 2010 הוענק האות ל-25 אנשים לאחר מותם, ולשני אנשים בחייהם - סר ניקולס וינטון ודניס אווי. האות הוא מדליית כסף עליה חרוט "בשירות האנושות" (in the service of humanity) והיא מוענקת לציון "פעולות שנעשו תוך התמסרות" ו"הצילו חיים מול פני הרדיפה".

==פעילות מקדימה==
בשנת 2008 החל מסע פרסום שנועד להשיג הכרה רשמית לאחר המוות במצילים בריטיים בתקופת השואה. את מסע הפרסום יזמה קרן הוראת השואה, ארגון צדקה בריטי שנוסד ב-1988. הכוונה הייתה לבטא הכרה בריטית באזרחים בריטיים שזכו לתואר הישראלי "חסידי אומות העולם" שהוענק על ידי "יד ושם", רשות הזיכרון לשואה ולגבורה בישראל, אך לא זכו להכרה מקבילה בבריטניה. בין אזרחים אלה היו פרנק פולי, ג'יין היינינג וג'ון רייוונהול.

שיטת אותות הכבוד הבריטית לא מאפשרת הענקת אות כבוד לאחר המוות, ועל כן ביקשו מנהלי מסע הפרסום של הקרן לשנות את השיטה ולהעניק את אות חבר מסדר האימפריה הבריטית לאחר המוות. עצומה בנושא זכתה לתמיכה של מספר כלי תקשורת ושל חברים בפרלמנט הבריטי ובפרלמנט הסקוטי. במרץ 2009 הוגשה הצעה לסדר היום (Early day motion) בפרלמנט של בריטניה לשם הענקת אות כבוד לגיבורים הבריטיים בתקופת השואה, תוך ציטוט תקדימיהם של פולי, היינינג ורייוונהול.

==ההכרזה על האות==
ב-29 באפריל 2009 הגיעה לפרלמנט ההצעה לסדר היום, והממשלה הכריזה שאות חדש ייווצר כדי להוקיר את המצילים הבריטיים של יהודים בתקופת השואה. ההכרזה על האות הושמעה לאחר ביקורו הראשון של ראש הממשלה הבריטי גורדון בראון במחנה ההשמדה אושוויץ. בראון אמר בהקשר זה כי "ניצור אות כבוד לאומי לאותם אזרחים בריטיים שסייעו לאנשים כה רבים, יהודים ואחרים, בתקופת השואה."

אות הכבוד הזה ניתן מחוץ למערכת אותות הכבוד הלאומיים (Honours System), מכיוון שעל פי החוק הבריטי אותות אלו יכולים להיות מוענקים רק לאנשים חיים. במרץ 2010 הוענק האות ל-27 אנשים, מתוכם ל-25 אנשים שאינם בחיים, ביניהם, ברטה ברייסי, אייבי פורסטר ואחותה לואיזה גולד, ולשני אנשים - סר ניקולס וינטון שקיבל את האות בהיותו בן מאה, ודניס אווי (Denis Avey), שקיבל את האות בגיל 91. האות הוענק בקבלת פנים בדאונינג 10, מעונו של ראש ממשלת בריטניה.

לאות זכאים אזרחים בריטיים שסייעו ליהודים או לאחרים שהיו נתונים בסכנה על ידי המשטר הנאצי או משתפי הפעולה עמו, או הצילו נרדפים אלה, תוך הפגנת אומץ או על ידי פעולה מעבר לחובתם הרשמית, וזאת בתנאים הקשים ביותר. ההגדרה כוללת גם מקרים שלא עומדים בקריטריונים שמוחלים לצורך הכרה בחסיד אומות העולם, קריטריונים שביניהם סיכון חייו של המציל. בעקבות כך דניס אייבי קיבל את האות, למרות שלא מוכר כחסיד אומות העולם.

בשנת 2013 הוכרו 14 מצילים נוספים, בהם רב שלמה שונפלד, נספחים דיפלומטיים ושבויים בריטיים במחנות ריכוז.

==ראו גם==
* סטן וולס

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.yadvashem.org/he/righteous/stories/british-pows על חסידי אומות העולם, מציליה הבריטיים של אסירת מחנות הריכוז חנה שרה ריגלר בתקופת השואה], באתר יד ושם
* [http://www.youtube.com/watch?v=Sp2B68xQD94 עדותה של ריגלר] בערוץ היוטיוב של יד ושם 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הצלה בשואה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אותות ועיטורים אזרחיים
*