OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית הכנסת במישקולץ

בית הכנסת במישקולץ (בהונגרית: Kazinczy utcai zsinagóga (Miskolc)) הממוקם ברחוב קאזינצי הוא היחיד שעדיין פעיל במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן בצפון מזרח הונגריה. זהו גם בית הכנסת היחיד שנותר בעיר מישקולץ. בית הכנסת תוכנן על ידי לודוויג פורסטר ונבנה בין השנים 1856 לבין 1862 בסגנון נאו-רומנסקי.

בית הכנסת ניצב בליבה של חצר המשמשת את הקהילה היהודית בעיר ומסביבו גם בית מדרש, מקווה טהרה ומוזיאון יהודי קטן הנמצא בהקמה. באחת מהכניסות לחצר בית הכנסת מוצבים לוחות זיכרון המנציחים את יהודי העיר וסביבתה שנספו בשואה.

רב העיר ביקש להכניס מספר חידושים למבנה החדש: הוא הוסיף עוגב, הקים מקהלה ושם את הבמה לפני ארון הקודש ולא במרכז בית הכנסת, כמקובל אצל האורתודוקסים. שינויים אלה גרמו לתסיסה בקרב השמרנים בקהילה, וב-1864 התכנסו שלושים רבנים באויהל והכריזו עליו חרם. בסופו של דבר, העוגב הוצא מבית הכנסת והבמה הוקמה במרכז האולם. ב-1870, בעת הקרע ביהדות הונגריה, בחרה קהילת מישקולץ להצטרף ללשכה הקונגרסאית; בעקבות זאת פרשו השמרנים והצטרפו ללשכה האורתודוקסית הארצית. ב-1875 הושגה פשרה, והקהילה אוחדה שוב וחברה לוועד האורתודוקסי. אך כבר באותה שנה, מחלוקת לגבי אופן עריכת הנישואין הביא לפרישת החסידים ("ספרדים") שהקימו לעצמם קהילת סטטוס קוו ברחוב קלצ'יי (Kölcsey), שאינה קיימת יותר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140303004852/http://zsidlex.uni.hu/keret.cgi?%2Fszocikk%2F13365.htm Magyar Zsidó Lexikon - לקסיקון יהודי הונגרי, בעריכת פטר אוּיוָרִי, בודפשט, 1929]

==הערות שוליים==

שלט הנצחה ליהודי מישקולץ ברחוב משעול מישקולץ בפתח תקווה
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:הונגריה: בתי כנסת
קטגוריה:בתי כנסת נאולוגיים
קטגוריה:הונגריה: בתי כנסת נאולוגיים
קטגוריה:מישקולץ
זוראב אזמאיפרשווילי

זוּראב אזמאיפָּרַשווילי (בגאורגית: ზურაბ აზმაიფარაშვილი; נולד ב-16 במרץ 1960), הוא רב אמן גאורגי בשחמט ונשיא איגוד השחמט האירופי.

אזמאיפרשווילי הפך לרב אמן בשנת 1988 ובשנת 2003 זכה באליפות אירופה בשחמט, שנערכה באיסטנבול. הוא שימש גם כסגן נשיא פיד"ה.

== הופעות באולימפיאדות השחמט ==

אזמאיפרשווילי ייצג את גאורגיה בשבע אולימפיאדות.

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="100%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1992|| 1 ||2610 ||8.5 מ-13||6+ 5= 2-||65.4|| 8 קבוצתי
|-
| 1994|| 1 ||2625 ||8 מ-12||6+ 4= 2-||66.7|| 10 קבוצתי
|-
| 1996|| 1 ||2670 ||7 מ-12||4+ 6= 2-||58.3|| 8 קבוצתי
|-
| 1998|| 1 ||2655 ||8 מ-10||7+ 2= 1-||80|| 7 קבוצתי, 1 ו-3 אישי
|-
| 2000|| 1 ||2678 ||6 מ-10||3+ 6= 1-||60|| 6 קבוצתי
|-
| 2002|| 1 ||2666||7 מ-11||4+ 6= 1-||63.6|| 4 קבוצתי
|-
| 2004|| 1 ||2672 ||5.5 מ-10||3+ 5= 2-||55|| 21 קבוצתי
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחמטאים גאורגים
קטגוריה:שחמטאים סובייטים
קטגוריה:אלופי אירופה בשחמט
קטגוריה:רבי-אמנים
קטגוריה:ילידי 1960
לימאט

מקום המפגש של הלימאט עם נהר ארה
לימאט (בגרמנית: Limmat) הוא יובל באורך 36 קילומטר של הנהר אַרֶה בשווייץ.

מוצא הנהר מהנהר לינת שבקנטון גלרוס, ראשיתו באגם ציריך ושפכו לנהר ארה בקנטון ארגאו, כשבדרכו הוא חוצה ערים רבות כשהבולטת בהן היא העיר ציריך השוכנת משתי גדותיו, כמו גם הערים שפרייטנבאך ובאדן שבקנטון ארגאו.

שמו של הנהר ניתן לו על שם נהר מוצאו הלינת וערוצו מאג.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
לימאט
Dookie

Dookie הוא אלבומה השלישי של להקת הפאנק גרין דיי והוא האלבום המצליח ביותר שלה בכל הזמנים, עם 20 מיליון עותקים שנמכרו.

שם האלבום מתייחס אל חברי הלהקה שלעיתים קרובות סובלים משלשול שכונה על ידם כתוצאה של אכילת אוכל מקולקל בזמן טיול ("Liquid Dookie"). לכן, בהתחלה, האלבום נקרא בשם זה, אבל השם נשמע מגעיל מדי ולכן הם קיצרו אותו ל"Dookie".

האלבום נכנס למקום ה-193 ברשימת "500 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של מגזין הרולינג סטון שנערכה בשנת 2003. האלבום נכנס גם לספר "1,001 אלבומים שחייבים לשמוע לפני שמתים".

== סקירה כללית ==
האלבום הצליח בעיקר בזכות פריצת הרוק האלטרנטיבי אל המיינסטרים. לעומת שני האלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום יותר רציני והשירים יותר קליטים. רוב השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, בילי ג'ו ארמסטרונג, ומבוססים על חוויותיו האישיות, בנושאים כגון: חרדה, מערכות יחסים, מיניות ושעמום.

למרות שהאלבום נפתח בשני שירים הדומים בסגנונם לשני האלבומים הקודמים של הלהקה, הוא ממשיך בשירים Chump ו־Longview (הנחשבים מחוברים יחדיו) שכבדים יותר יחסית לסגנון הפאנק רוק. הוא ממשיך בשירים Welcome to Paradise, She, Basket Case ו-When I Come Around הקליטים, כשהשניים האחרונים כובשים את המצעדים, במיוחד בזכות הקליפים שנעשו להם. האלבום נגמר בשלושה שירים החוזרים עדיין לסגנון הלהקה, שאורך כל אחד הוא קצת יותר מדקה וחצי. השיר האחרון F.O.D דווקא כבד יחסית ומזכיר את Longview, כשבסופו מוחבא שיר אקוסטי, ששר מתופף הלהקה טרה קול, וכדי לשמוע את השיר צריך לחכות מספר דקות לאחר סוף השיר F.O.D. האלבום, ביחד עם Smash של אופספרינג, נחשבים לאבני דרך בפאנק רוק של שנות התשעים והאלפיים.

== רשימת השירים ==

== סינגלים ==
{| class="wikitable" border"1="
!שם השיר
!מצעד הרוק המודרני של ארצות הברית
!מצעד הסינגלים הרשמי של בריטניה
|-
|Longview|| מקום 1 || מקום 30
|-
|Basket Case || מקום 1 || מקום 5
|-
|Welcome to Paradise || - || מקום 20
|-
|She || - || -
|-
|When I Come Around || מקום 1 || מקום 30
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי 1994
קטגוריה:אלבומי גרין דיי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לאלבום המוזיקה האלטרנטיבית הטוב ביותר
קטגוריה:אלבומי יהלום בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי יהלום בקנדה
קזאין

מבנה של קפא-קזאין
שימוש: הכנת דבק
קזאין הוא קבוצת חלבונים, המהווה את מקור החלבון העיקרי של הגבינה. עלותו הנמוכה של חומר הגלם מביאה לשימוש נרחב בו בתהליך הייצור של דבקים, חומרי קישור, ציפויי מגן, סוגי פלסטיק שונים, בדים, מצע לגידול חיידקים, אמצעי מניעה, תוספי מזון (לאלו שאינם סובלים מאי-סבילות ללקטוז ואינם טבעונים) וחומרים רבים אחרים. בתהליך פירוק קזאין נוצר פפטיד קאזמורפין.

הקבוצה מחולקת לארבע תת-קבוצות: אלפא, בטא, גמא וקפא-קזאינים. שלושת הסוגים הראשונים של הקזאינים הם הידרופוביים, ואילו חלבוני הקפא-קזאין הם אמפיפטיים (מטענים שליליים רבים בקצה ה-N טרמינאלי של החלבון). ההתארגנות המרחבית של הקזאינים בחלב היא במיצלה כדורית - החלבונים ההידרופוביים נמצאים במרכז המיצלה, בעוד הקפא-קזאינים נמצאים על פני השטח של המיצלה, ומייצבים אותה מבחינה אנרגטית.

הקפא-קזאין מורכב מ-169 חומצות אמינו ועל ידי הסרה של החלק ה-106–169 שלו בעזרת אנזים הגבנה (מסו) נגרם חוסר יציבות אנרגטי שמוביל להגבנה וליצירת הקריש.

שיטה נוספת ליצירת קריש היא באמצעות חומצה של החלב, כך שהמטענים השליליים שעל השיירים ההידרופיליים ("אוהבי-מים") של הקפא-קזאין מנוטרלים על ידי הפרוטון החיובי. לאחר נטרול המטענים הופכות מולקולות הקזאין להידרופוביות, חלקן ההידרופילי שנוטרל, כבר אינו יוצר קשרי מימן עם מולקולות המים, ומולקולות הקזאין נערמות זו על גבי זו ליצירת קריש גבן.
קיימות שתי שיטות מקובלות להחמצה. הראשונה נעשית בעזרת חיידקים, המפרישים חומצה לקטית לחלב. שיטה זאת מקובלת בגבינות טפטוף, כגון לבנה.

השיטה השנייה מתבססת על הוספה ישירה של חומצה (חומצות שמקובל להשתמש בהן הן חומצה לקטית, חומצה אצטית - חומץ וחומצה ציטרית-חומצת לימון). כך נעשה למשל בגבינות ריקוטה וקסו בלאנקו.

== איכות תזונתית ==
הקזאין הוא חלבון מלא המסוגל לספק לגוף את כל חומצות האמינו הדרושות לו, כולל שמונה חומצות האמינו שבני האדם אינם מסוגלים לייצר לבדם. אנשים העוסקים בפיתוח גוף צורכים קזאין כמקור חומצות אמינו המעוכל באיטיות. לעיתים קרובות מוסיפים קזאין למזונות שהם תחליפים למוצרי חלב, על מנת לשפר את המרקם שלהם, בייחוד במצבם המותך.

פירוק הקזאין על ידי הפרוטאז טריפסין משמש ליצירת טריפטון - תערובת פפטידים המשמשת במיקרוביולוגיה כמרכיב במצע לגידול חיידקים, להם הוא מספק חומצות אמינו, תרכובות חנקן וויטמינים.

== המבנה של מיצלת הקזאין ==
95% מהקזאינים בחלב נמצאים כגופים קולואידים (מיצלות) 94% ממיצלות הקזאין מורכב מחלבוני הקזאין וה-6% הנותרים מכילים בעיקר קלציום פוספאט (CCP) עם כמות קטנה של מגנזיום וציטראט.

התאוריה אשר נחשבת כמקובלת עד היום למיצלת הקזאין היא התאוריה של Holt בה הוצע כי מיצלת הקזאין היא רשת גמישה של קזאינים שבתוכה יש גרנולות של קלציום פוספאט, על גבי השטח שלה יש את הקצה הסי טרמינאלי של קפא קזאין שיוצר שכבה שעירה. זנב החלבון שבולט החוצה מאפשר קישור עם חלבונים אחרים בעזרת אינטראקציות חלשות (אינטראקציות הידרופובית, קשרים יונים, קשרים מימיניים ואינטראקציות אלקטרוסטטיות) כדי ליצר מטריצת חלבון הומוגנית. במחקרים מאוחרים העריכו שהמבנה הפנימי הוא בטווח 2-2.5nm, ועל פני השטח יש שכבת שיער שקוטרה 12nm.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:חלב
קטגוריה:תוצרי לוואי
Integrated Digital Enhanced Network

מרכזית iDen
Integrated Digital Enhanced Network (iDEN) היא טכנולוגיה לתקשורת אלחוטית ניידת, אשר פותחה על ידי מוטורולה, ואשר מאפשרת שילוב תכונות של מכשיר קשר (PTT) ושל טלפון סלולרי. iDEN משתמשת בטכנולוגיה של ריבוב זמן (Time Division Multiple Access - TDMA). טכנולוגיית iDen מנצלת עד שישה ערוצי תקשורת ברוחב פס של 25KHz.

בישראל, HOT mobile (לשעבר מירס) הייתה ספקית התקשורת הסלולרית היחידה שהשתמשה בטכנולוגיה זו עד 2019. הטכנולוגיה נמצאת בשימוש בארצות הברית (ספרינט/נקסטל וכן SouthernLINC), בקנדה, מקסיקו, ברזיל, ירדן, הפיליפינים, סינגפור, קוריאה הדרומית, ערב הסעודית, יפן, אל סלוודור, וסין. למירס הסכמי נדידה (Roaming) עם מרבית המדינות הללו.

טכנולוגית iDEN משתמשת בתשתית תקשורת מבוססת IP, עבור רשת הקשר ותקשורת הנתונים. לשם כך כל מכשיר המחובר לרשת מקבל כתובת IP קבועה, ונמצא בחיבור מתמיד לרשת התקשורת - מיתוג מנות, להבדיל ממיתוג מעגלים הדורש "חיוג" ממודם למודם על גבי רשת ה- Voice על מנת להתחבר לרשת נתונים.

קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:תקשורת סלולרית: תקנים
מוהו

טחנת הרוח אמו.
מוהו (באסטונית: Muhu, בגרמנית: Moon או Mohn, "פרג"), או מוהומאה (Muhumaa), הוא האי השלישי בגודלו באסטוניה וגם נפה במחוז סארה. האי ממוקם בים הבלטי, צפונית-מזרחית לאי סארמאה.
בשנת 2010 אוכלוסיית מוהו מנתה 1,968 נפשות.

מוהו מפורסם בטחנת הרוח אמו (Eemu tuulik) שנמצאת בכפר לינוסה באי. זוהי טחנת הרוח הפעילה העתיקה ביותר במדינה.

==גאוגרפיה==
שטחו של האי הוא 198 קילומטרים רבועים. הוא נוצר מהתרוממות סלע משקע של דולומיט ושוניות אלמוגים עתיקות אל מעל לפני הים לפני כ־8,000 שנה. האי שטוח למדי ומתרומם לגובה של 21.5 מטרים בנקודת השיא.
בינו לבין אסטוניה היבשתית מפרידים מצרי סור (Suur Väin) ובינו לבין סארמאה – מצרי וייקה (Väike Väin). בשנת 1896 נבנה סכר במצרי וייקה ומעליו נסלל כביש, המחבר את מוהומאה לסארמאה.

היישובים המרכזיים במוהו הם ליבה (Liiva), "בירת הנפה", ובה 220 תושבים, וקויוואסטו (Kuivastu) בה פועל הנמל היחיד ושירות מעבורות אל וירטסו שבמחוז לאנה. יישובים מרכזיים נוספים הם הלאמאה, פירי, נומקלה וקוגובה.
==היסטוריה==
המתיישבים הראשונים הגיעו לאי לפני כ־4,500 שנים ומעידים על כך קברי אבן שנתגלו בו. כמו כן, נמצאו באי ראשי-חניתות מתקופת הברונזה במאה ה-15 לפני הספירה. בסוף העת העתיקה נבנו מבצרים בלינוסה (Linnuse) ובפדלה (Päedla).

בשנת 1227 התרחש קרב עקוב מדם על האי מוהו, בין מסדר נזירי ליבוניה Livonian) Brothers of the Sword) וצבא אסטוני פגאני. הקרב נמשך שבעה ימים, ונחשב לקרב גורלי שהביא את אסטוניה תחת שלטון זר למשך שבע המאות הבאות. כנסייה בסגנון גותי נבנתה במרכז מוהו זמן קצר לאחר מכן, בסוף המאה ה-13, ושמה "קתדרלת פהה קאטרינה" (Püha Katariina Kirk).

סביב המאה ה-19 70% מאנשי האי המירו את דתם לנצרות אורתודוקסית, בידי הצאר ניקולאי הראשון. שתי כנסיות אורתודוקסיות מרשימות נבנו בתקופה זו: בהלמאה וברינסי. 
במלחמת העולם הראשונה, באוקטובר 1917, התנהל קרב מון סאונד בין הצי הגרמני לצי הרוסי במצר המפריד בין האי מוהו ליבשת.

בתחילת המאה ה-20 מנתה אוכלוסיית מוהומאה כ־6,000 תושבים, אך בעקבות שתי מלחמות העולם הצטמצמה האוכלוסייה לגודלה הנוכחי, כ־2,000.
==חי וצומח==
משום שבתקופה הסובייטית נאסר להיכנס לאי, ומכיוון שמעולם לא הייתה פעילות חקלאית אינטנסיבית באי, במוהו מסתובבים איילים, יעלים ושועלים בחופשיות. עיקר העניין הוא בצפרות; ברבורים, אווזים וברווזים נודדים ועוצרים באי. שלושה זוגות של זנים נדירים של נשרים שוהים על האי. הנוף כולל בעיקר שדות, יערות, ביצות ומצוקים.

==נפת מוהו==
נפת מוהו כוללת את האי מוהומאה ו-11 איונים סביבו. שטחה של הנפה הוא 206 קמ"ר.

== גלריה ==
<gallery>
muhumuseum.jpg|המוזיאון באי
Muhuchurch.JPG|כנסיית קתרינה הקדושה
Old village.JPG|בתים בכפר
Üügu Cliff.jpg|מערות אבן גיר
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.muhu.info/eng/ אתר אגודת התיירות של מוהו] 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:אסטוניה: איים
קטגוריה:איים בים הבלטי
קטגוריה:אסטוניה: נפות
קטגוריה:מפרץ ריגה
שליה

השִׁלְיָה (בלטינית: פְּלָצֶנְטָה, Placenta) היא איבר המתפתח לצד העובר במהלך ההיריון אצל נקבות יונקים שאינם חיות כיס או יונקי הביב (אינפרא-מחלקה הנקראת יונקי שליה או שִלייניים). תפקידה העיקרי לאפשר חילוף חומרים בין האם לעובר. תפקידים נוספים הם ייצור והפרשת הורמונים, והגנה על העובר מפני חבלות ומפני חדירת מיקרו-אורגניזמים.

== שליה אנושית ==
השליה נושאת את החומר התורשתי של העובר, אולם היא אינה חלק מהעובר ואינה חלק מהאם. היא ממוקמת בדופן הרחם, וממנה יוצא חבל הטבור. כלי הדם של האם מעבירים חמצן ומזון לשליה, ובה מתבצע חילוף חומרים בין דם האם לדם העובר בלי מגע ישיר ביניהם. העובר קולט את החומרים דרך חבל הטבור, והפסולת שנאגרת בדמו עוברת בכיוון ההפוך כדי שהאם תפריש אותה. השליה מפרישה בעצמה פרוגסטרון לאחר כשלושה חודשים של היריון.

השליה יכולה להיות בכל דופן ברחם. למעט שליית פתח, כל המיקומים האפשריים של השליה תקינים לגמרי. שליה קדמית ממסכת את תנועות העובר. במצב כזה נשים ירגישו תנועות באיחור, וגם פחות תנועות, מנשים שהשליה שלהן במקום אחר<ref></ref>. מיקום השליה עשוי להשפיע על נקודת החדרת מחט לרחם (למשל בביצוע דיקור מי שפיר או עירוי תוך-רחמי).

במהלך הלידה, זמן קצר לאחר יציאת הוולד (כ-15 דקות בבני אדם), הרחם מתכווץ ופולט החוצה את השליה ואת חבל הטבור. אם השליה לא יוצאת, ישנו סיכון מוגבר לדמם לאחר לידה, ולכן יש לנקוט פעולה כירורגית כדי להוציא את השליה בשלמותה.

ישנו מנהג סיני שהיולדת אוכלת את השליה לאחר הלידה, מתוך אמונה שאכילת השליה תורמת לבריאות, משפרת את מצב הרוח ומעלה את רמת האנרגיה בגוף אולם במחקר הרפואי לא נמצאו לכך ראיות.

== ביהדות ==
בספרות הפוסקים דנו בכמה היבטים השייכם לשליה:
*קבורה: שליה שאין בה חלקי איברים אינה חייבת בקבורה יהודית אולם ישנה סגולה המובאת בתלמוד ירושלמי המצריכה קבורה לשליה.
*אכילה: אכילת בשר אדם אסורה בהלכה אך הפוסקים התחבטו בשאלה אם שליה נחשבת לבשר אדם או ל'מאכל דוחה' המותר באכילה לצורכי רפואה.

<gallery>
File:Human placenta 01.JPG|צד אמהי של שליה שלמה, מיד לאחר הלידה
File:Human placenta 02.JPG|צד עוברי של אותה שליה
</gallery>

==ראו גם==
*טבור
*חבל הטבור
*רחם
*היפרדות שליה
*שליה נעוצה
*שימושים בשליה

== לקריאה נוספת ==
*צבי רייזמן, רץ כצבי "ענייני נשים בהלכה" [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=54417&st=&pgnum=376&hilite= חלק א' סימן כ] באתר היברובוקס.
* [http://www.daytondailynews.com/news/local/debate-over-placenta-rules-continues-grow/D9IZQN9zeIr8juM6lKOqHL/], Dayton Daily News, 24.12.2012

==קישורים חיצוניים==

*
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רחם
קטגוריה:היריון ולידה
קטגוריה:איברים בגוף האדם
קטגוריה:רבייה בבעלי חיים
ז'אק-בנין בוסואה

ציור [[דיוקן של בוסואה]]
ז'אק-בנין בוסואה (בצרפתית: Jacques-Bénigne Bossuet; 27 בספטמבר 1627 - 12 באפריל 1704), תאולוג ומטיף צרפתי, חבר באקדמיה הצרפתית.

== חייו ==
בוסואה נולד לאב שהיה פרקליט בפרלמנט (בית הדין המחוזי) של העיר דיז'ון שבחבל בורגון בצרפת. הוריו החליטו להקדישו לכמורה והוא למד בבית ספר של הישועים בדיז'ון. בהיותו בן שלוש עשרה נתמנה אביו לפרקליט בפרלמנט של העיר מץ שבחבל לורן, ובוסואה הצעיר הפך לפרח כמורה בקתדרלה של מץ.

ב-1642 עבר לפריז ולמד שם פילוסופיה ותאולוגיה בבית הספר התיכון קולז' דה נאוואר, מוסד ידוע שנוסד במאה ה-14 לתלמידים מצטיינים מן הפרובינציה (אחרי המהפכה הצרפתית התמקם שם בית הספר הנודע אקול פוליטקניק). בתקופת הלימודים של בוסואה בתיכון עמד בראש המוסד התאולוג הקתולי ניקולא קורנה. ב-1648 שב בוסואה למץ ובשנה שלאחריה הוסמך שם לכומר. ב-1657 נשא דרשה בפני אן מאוסטריה, אמו של לואי הארבעה עשר מלך צרפת, ששכנעה את המלך להזמין את בוסואה לפריז. עד מהרה הפך בוסואה למטיף העיקרי בבתי התפילה של חצר המלכות הצרפתי. ב-1662 נשא בארמון הלובר את דרשתו המפורסמת "על חובתם של מלכים". בדרשותיו פנה לפעמים אל המלך ודרש ממנו לחדול ממעשי האהבים שלו ולשוב לאשתו. הוא הפך למורה המוסר של גבירות החצר ובהן הנרייטה אן הדוכסית מאורליאן, מאדאם דה לונגוויל ומדמוזל דה מונפסייה.

בוסואה היה במיטבו כאשר נשא הספדים. ב-1667 נשא הספד על מותה של אן מאוסטריה, וב- 1669 הספיד את הנרייטה מריה, אלמנתו של צ'ארלס הראשון ואמו של צ'ארלס השני מלכי אנגליה, שהייתה צרפתייה קתולית. ב-1670 נתמנה למורה פרטי של בנו החוקי היחיד של המלך לואי הארבעה עשר. ב-1671 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. ב-1677 פרסם את חיבורו "מחקר על הכרת האל והכרת עצמך". ב-1679 כתב את "מאמרים על ההיסטוריה האוניברסלית" ואת "פוליטיקה מתוך פשט לשונם של כתבי הקודש", שראה אור רק ב-1709, כמה שנים לאחר מותו של המחבר. ב-1688 כתב את ספרו "היסטוריה של התמורות בכנסיות הפרוטסטנטיות" שבו תקף את הכפירה הפרוטסטנטית. הוא קיווה להחזיר את כל ממלכות אירופה המערבית לחיק הכנסייה הרומית-קתולית, ובמשך שנים עמד בקשרים עם הפילוסוף הגרמני לייבניץ ששאף לאחד את העולם הנוצרי.

בוסואה נפטר בשנת 1704 לאחר שלקה במחלת אבנים בכליות.

== משנתו התאולוגית ==
בוסואה הגן על המונרכיה האבסולוטית ועל זכותם האלוהית של מלכים. בספרו "פוליטיקה מתוך פשט לשונם של כתבי הקודש" ביסס את טיעונו במיוחד על התנ"ך, ממנו ביקש להוכיח כי בכל דור ישנו אדם הנבחר על ידי האל לשמש כמלך. לדעתו, מי שמתנגד לכוחו של המלך מתנגד לצו של אלוהים. כל המאורעות הגדולים בהיסטוריה הם חלק מתוכניתו הקדושה של האל. הרוח האנושית זקוקה לסמכות כדי להיות שלֵוה, וחופש המחשבה יכול להרוס את שלוות הנפש. החברה האנושית זקוקה לסמכות כדי לשמור על חוקי המוסר; הכפירה היא בגידה בחברה, במדינה ובכנסייה. אלה החושבים כי על הנסיך להימנע מלעשות שימוש בכוח כדי לכפות את הדת הקתולית אשמים בטעות גדולה. סמכות דתית בלבד מסוגלת להבטיח את קיום המוסר ואת יציבות המדינה ולחזק את רוח האדם כנגד המבוכה, השכול והמוות. המלך, מצידו, חייב לשמור את חוקי המדינה והמוסר אף יותר מבני עמו, וכן הוא מחויב לדאוג לרווחת עמו ולסלק מעליו יועצים הדואגים לענייניהם האישיים על חשבון העם; אך אין המלך מוסר דין וחשבון לפני אף בשר ודם, אלא רק לפני האל.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:אנשי דת צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:ילידי 1627
קטגוריה:נפטרים ב-1704
בועית מתכווצת

250px
בועית מתכווצת (באנגלית: Contractile vacuole) היא אברון המצוי בחד-תאיים מסוג פרוטיסטה (Protista) החיים בסביבה שריכוז המומסים בה נמוך מריכוז המומסים בתוכם, כדוגמת הסנדלית (Paramecium) ואמבות. הבועית המתכווצת מאפשרת לתא להיפטר מעודפי המים החודרים אליו באוסמוזה, על ידי כך שהיא קולטת את המים העודפים, ובהגיעה לגודלה המרבי היא נצמדת לקרום התא ומתכווצת תוך הפרשת תכולתה אל מחוץ לתא.

הזמן בין התכווצות אחת לשנייה הוא מספר שניות. קצב התכווצות הבועית המתכווצת משתנה בהתאם לקצב כניסת המים לתא. ככל שריכוז המומסים גדול יותר מסביב לבועית, כך גדל משך הזמן העובר בין ההתכווצויות, מעל ריכוז מסוים הבועית תחדל לפעול. קצב ההתכווצויות תלוי גם במין האורגניזם. בשלב הראשון נכנסים מים באוסמוזה מהסביבה החיצונית לציטופלזמה, בשלב השני נכנסים המים מהציטופלזמה לבועית המתכווצת.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אברוני התא
סמל ניז'ר

סמל ניז'ר הוא שלט אצולה שסביבו ארבעה דגלי המדינה, שנים מכל צד. צבע הדגלים כתום, לבן וירוק. צבע שלט האצולה ירוק, ועליו ארבעה סמלים בצבע זהב.
במרכז הסמל מופיעה השמש, לשמאלה שני חרבות טוארג אלכסוניות שביניהן חנית. מימין שלושה קלחי דוחן ובתחתית הסמל מופיע ראש של זבו.

מתחת הסמל רשום שם המדינה בצרפתית: Republique du Niger.

הצבע הכתום מסמל את מדבר הסהרה המצוי בצפון המדינה. הירוק מסמל את ערבות העשב בדרום ומערב המדינה, והלבן מסמל את התקווה לעתיד טוב יותר.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניז'ר: סמלים לאומיים
ניז'ר

ניז'ר
קטגוריה:מעלי גירה בתרבות
ואצלב קלאוס

ואצלב קלאוס (בצ'כית: Václav Klaus; נולד ב-19 ביוני 1941) הוא פוליטיקאי צ'כי, שכיהן כנשיא צ'כיה בשנים 2003–2013. היה הנשיא השני של צ'כיה העצמאית וראש ממשלתה הראשון (1993–1997). כתומך בכלכלת שוק חופשי, הוא נחשב לאחד הפוליטיקאים הצ'כים החשובים ביותר מאז נפילת המשטר הקומוניסטי.

==ביוגרפיה==
קלאוס נולד בפרבר של פראג וסיים את לימודיו בפקולטה לכלכלה של פראג ב-1963. בתקופת האביב של פראג פרסם מספר מאמרים במגזין הרפורמי הלא-קומוניסטי Tvář. את מסגרת לימודיו המשיך במכון לכלכלה של האקדמיה הצ'כוסלובקית למדעים, אותה עזב ב-1970 לטובת משרה בבנק הלאומי של צ'כוסלובקיה.

ביולי 1992 נבחר לראש הממשלה השני של הרפובליקה הצ'כית במסגרת הרפובליקה הפדרלית של צ'כיה וסלובקיה שהחליפה באפריל 1992 את ה"רפובליקה הצ'כו-סלובקית". בסתיו 1992, עקב הלחץ מהצד הסלובקי להקים ישות מדינית עצמאית, הגיע להסכם עם ראש ממשלת הרפובליקה הסלובקית דאז, ולדימיר מצ'יאר, על מהלך של הפרדה בשלום בין שני המרכיבים של הפדרציה. בעקבות ההפרדה, שנכנסה לתוקף ב-1 בינואר 1993, הפך וצלב קלאוס לראש הממשלה הראשון של צ'כיה העצמאית החל משנת 1993 ועד שנת 1997.

מאז 1990 הוא קיבל קרוב ל-50 תוארי דוקטור של כבוד, וב-1995, בעת שכיהן כראש ממשלה, זכה גם לתואר פרופסור לכלכלה, והמשיך ללמד קורסים שונים בכלכלה במקביל לכהונתו כנשיא. הוא פרסם למעלה מ-20 ספרים בנושאי כלכלה, פוליטיקה, חברה, ותיעוד של פעילותו כנשיא.

ואצלב קלאוס נשוי לליביה רוזמונד קלאוסובה, כלכלנית סלובקית, ולהם שני בנים - ואצלב (מנהל תיכון) ויאן (כלכלן). קלאוס שיחק בצעירותו כדורסל, והוא נוהג לשחק טניס.

עד לשנת 2002 הוא היה נשיא הפרלמנט ואז הוחלף על ידי לובומיר זאוראלק.

ב-4 במרץ 2013 הודח קלאוס על ידי הבית העליון בפרלמנט של צ'כיה והוא צפוי לעמוד לדין בגין "בגידה" בחוקת המדינה. קלאוס נאשם שהעניק חנינות שנויות במחלוקת לכ-6,000 אסירים ועצר הליכים משפטיים בתיקים אחרים.

קלאוס סיים את כהונתו כנשיא ב-7 במרץ 2013, בתום עשר שנים בתפקיד.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי צ'כיה
קטגוריה:ראשי ממשלת צ'כיה
קטגוריה:מעוטרי אות האריה הלבן
קטגוריה:ילידי 1941
קורסארה

טירת ארנסבורג
קורסארה (באסטונית: Kuressaare, לשעבר בגרמנית ושוודית: Arensburg) היא העיר המערבית ביותר באסטוניה והעיר היחידה באי סארמאה. היא משמשת גם כבירת מחוז סארה וגם כבירת הנפה הכפרית סארמאה (Saaremaa vald).

==היסטוריה==
קורסארה התפתחה סביב טירה של בישוף (ה"ארנסבורג") שהוזכרה לראשונה בשנת 1381. בשנת 1559 היא נמכרה לדנמרק. העיר נבנתה על פי דוגמת ריגה בשנת 1563. בשנת 1645 השליטה בה עברה לשוודיה בעקבות אמנת ברמסברו.

קורסארה נהרסה עד ליסוד על ידי חיילים רוסים בשנת 1710 בזמן המלחמה הצפונית הגדולה. בשנת 1721 עברה העיר המשוקמת לשליטה רוסית. במהלך המאה ה-18 קורסארה הפכה לעיירת-קיט פופולרית. 

שמה ההיסטורי ארנסבורג (Arensburg) הוחלף בקורסארה בשנת 1918 כשאסטוניה הכריזה על עצמאותה במלחמת העולם הראשונה. משנת 1952 עד שנת 1988 נקראה העיר קינגיספה (Kingissepa) על שם הבולשביקי יליד-קורסארה ויקטור קינגיספ.

באוקטובר 1990 קורסארה הפכה לעיר הראשונה באסטוניה להשיג בחזרה את הממשל-העצמי שלה.

==תרבות==
בחודשי הקיץ נערכים בעיר פסטיבלים של מוזיקה ושירה. בשנת 1999 נפתח מחדש התיאטרון העירוני. טירת הבישופ העתיקה של ארנסבורג היא בין המרשימות שבחוף הים הבלטי. בתוכה יש מוזאון על האי סארמאה. בין השאר יש גם בעיר אחוזות-עץ מהמאה ה-18 והמאה ה-19. 

==תשתית ותחבורה==
בשנת 1894 הוקם נמל מחוץ לעיר, ברומאסארה, כ-4 קילומטרים דרומית-מזרחית לה. בשנת 1975 צורף הנמל לשטח המוניציפלי של העיר.
בסמוך שוכן גם שדה תעופה קטן עם שני מסלולי המראה, עם טיסות לטאלין, פרנו ורוהנו.
כמו כן, בויבאצו שבאי השכן מוהו יש נמל עם מעבורות יומיות היוצאות לעיר וירטסו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110515154654/http://www.kuressaare.ee/uus/?setlang=eng Kuressaare.ee האתר הרשמי] 

קטגוריה:אסטוניה: ערים
קטגוריה:אסטוניה: ערי חוף
קטגוריה:מפרץ ריגה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
סמל ניו זילנד

סמל ניו זילנד אומץ בשנת 1911. עד שנה זו סמל הממלכה המאוחדת שימש כסמל ניו זילנד. בשנת 1911 הוענק לניו זלנד סמל על ידי בית המלוכה הבריטי. בשנת 1956 נערכו מספר שינויים בסמל.

שלט האצולה נותר כמעט זהה מאז אימוצו. השלט מחולק לארבעה. הרביע הראשון מציג את הצלב הדרומי, המופיע גם על דגל ניו זילנד - אולם היחס של הכוכבים שונה. ברביע השני מופיעה גיזת זהב המסמלת את חשיבות ענף החקלאות (וגידול הצאן בפרט) בניו זילנד. ברביע השלישי מצויה אלומת שיבולי חיטה המסמל את החקלאות במדינה, וברביע הרביעי שני פטישים המסמלים את ענפי הכרייה והתעשייה.

במרכז הסמל מצויה רצועה לבנה ועליה שלוש ספינות המייצגות את חשיבות הסחר הימי ואת ההגירה של המתיישבים אל האי.

לשלט שני תומכים - זילנדיה או פאקהא (מתיישבת אירופאית בהירת שער) המחזיקה את דגל ניו זילנד, ולוחם מאורי הנושא בידו "טאיאהא" - מוט מאורי.

בראש השלט מצוי כתר אדוארד הקדוש, ומתחת השלט מצויים שני ענפי שרך כסוף וקלף שעליו כתוב באנגלית שם המדינה: "New Zealand".

==הסמל הקודם לשנת 1956==
קודם לשנת 1956 היה הסמל שונה מהסמל הנוכחי. שלט האצולה היה זהה, אולם התומכים, הציצה והבסיס היו שונים.
בציצת הסמל היה חצי אריה המחזיק בידו את היוניון ג'ק. על הקלף בתחתית שלט האצולה הופיע מוטו המדינה: "קדימה" (באנגלית Onward) על גבי קלף ולרוב מבלי ענפי השרך.

גם התומכים של הסמל היו שונים - משמאל עמדה אישה אדומת שער המביטה קדימה, וכך גם דמות הלוחם - בניגוד לדמויות המביטות כלפי הסמל כפי שהן כיום. 

משערים כי הדמות ששימשה בסיס לציור האישה שבסמל הייתה אשת החברה מוולינגטון - אליס ספראג. לא ידוע מי היה הדמות ששימשה בסיס לדמות הלוחם.

==ראו גם==

* הנס המלכותי של ניו זילנד
* דגל המושל הכללי של ניו זילנד

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניו זילנד: סמלים לאומיים
ניו זילנד

ניו זילנד
קטגוריה:קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי
קטגוריה:כבשים בתרבות
כתר אדוארד הקדוש

כתר אדוארד הקדוש (אנגלית: St Edward's Crown) הוא כתר ההכתרה הרשמי של מלכי הממלכה המאוחדת.
הכתר נוצר בשנת 1661 להכתרתו של מלך אנגליה צ'ארלס השני, לאחר שכתר ההכתרה הקודם הושמד בהוראת אוליבר קרומוול במהלך מלחמת האזרחים של אנגליה. על פי המסורת, הזהב ממנו הוכן הכתר נלקח מהכתר של אדוארד המודה (אדוארד הקדוש) - מלך אנגליה במאה ה-11 והפנינים נלקחו מתכשיט שהיה שייך למלכה אליזבת הראשונה.

כתר אדוארד הקדוש כפי שמופיע על דגלים רבים בממלכה המאוחדת וב[[ממלכות חבר העמים הבריטי]]
הכתר מורכב מארבע צלבי פאטה בבסיסו, המעוטרים בארבעה פרחי חבצלת שמעליהם ארבע חצאי קשתות שמעליהן מונד ובראשו צלב. במרכז הכתר כיפת קטיפה.
הכתר עשוי זהב טהור (24 קראט) ובו 444 אבנים יקרות. בהתאם לנוהג, לאחר ההכתרה הוצאו מהכתר היהלומים ואבני החן ונותר רק שלד הכתר. בשנת 1911 הוחזרו לכתר היהלומים ואבני החן.

על אף שהכתר הוא כתר ההכתרה הרשמי, המלכה ויקטוריה והמלך אדוארד השביעי בחרו שלא להיות מוכתרים בכתר זה בשל משקלו (2.155 קילו), והם הוכתרו בכתר האימפריה הממלכתי, הקל יותר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כתרים
קטגוריה:תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת
עלי ביי אל-כביר

עלי ביי אל-כביר
עלי (ביי) אל-כביר (בטורקית עות'מאנית: علي بك الكبير תעתיק מדויק: עלי בכּ אלכּביר; 1728–8 במאי 1773) היה פוליטיקאי, מפקד צבאי וסולטאן ממלוכי ששלט במצרים בין השנים 1760–1772. בשיא כוחו שלט עלי על שטחי הממלכה הממלוכית שגוועה ב-1517.

== ביוגרפיה ==
אל-כביר נולד באבחזיה (מערב גאורגיה) כבנו של נזיר גאורגי. ב-1741 נחטף על ידי חיילים עות'מאנים. ב-1743 נקנה בקהיר על ידי האחים יצחק ויוסף, עובדי בית המכס, שנתנו אותו מתנה לאבראהים כיאחיא כאשר היה בן 12 או 14. שם קיבל חינוך כמיטב המסורת הממלוכית – למד לרכוב על סוס, לירות בקרבין ובאקדח, להשליך כידון, להכות בחרב וכן קרוא וכתוב. בהדרגה עלתה קרנו עד שמוּנה בשנת 1760 לתפקיד "שייח' אל בלד" – שליט הארץ. עלי הסתכסך עד מהרה עם השלטון הטורקי המרכזי ועם הפאשה בדמשק. בשנת 1768 הדיח את המושל העות'מאני של קהיר. ב-1769 דרש הסולטאן מעלי לאסוף חיִל של 12,000 איש על מנת לסייע במלחמה העות'מאנית–רוסית. עלי ציית לפקודה, אך משנאסף החיל, החליט הסולטאן כי חיל כה רב יכול לשמש את עלי למטרות זרות ואף למרידות כנגד שליטיו – השער העליון. הסולטאן הטורקי שלח שליחים למצרים עם פקודה סודית לרצוח את עלי, ומשנתגלו הכריז עלי על עצמאות מצרים. ידידו של עלי, דאהר אל עומר, סייע לו בבלימת הכוחות שנשלחו מדמשק לדכא את המרד. עלי הפסיק את תשלום המס השנתי לאיסטנבול והנפיק מטבעות כסף מקומיים הנושאים את דיוקנו – מעשים שהיו בגדר מרידה בסולטאן.

בשנת 1770 כבש את חבל חג'אז על הערים מכה ואל-מדינה. בשנת 1771 שלח עלי כוח של 30,000 חייל לכבוש את דמשק. בסיועו של דאהר עבר המפקד המצרי עבדול דאהב דרך ארץ ישראל אל דמשק וכבש אותה. בסוריה שינה דאהב את טעמו והחליט לכרות ברית עם "השער". דאהב חזר עם חייליו למצרים, ועלי נאלץ להימלט לעכו, שם קיבל אותו דאהר.

בעכו פעלה הברית בין דאהר, עלי והאימפריה הרוסית. ספינה רוסית שעגנה בעכו סיפקה לדאהר ולעלי אספקה, וכן תגבורת של 3,000 שכירי חרב אלבנים. הכוח המשולב כבש עתה את חלקה הגדול של ארץ ישראל, כולל יפו ועזה, וב-11 ביוני 1772 הביס כוח ימי טורקי בקרב ליד צידון שבו נעזרו בספינות רוסיות.

בפברואר 1773 חזר עלי למצרים, אך הובס על ידי כוחותיו של דאהב ומת שם.

הנוסע האיטלקי ג'ובאני מריטי, ששהה חודשים אחדים בעכו בשנת 1761 וסייר בארץ ישראל ובסוריה בשנים שלאחר מכן, כתב על עלי ביי את חיבוריו על "המלחמה שהבעירה את סוריה בשנת 1771 על ידי צבא עלי ביי ממצרים" ועל "תולדות המלחמה בסוריה עד קיצו של עלי ביי".

המשורר המצרי אחמד שאוקי העלה ב-1932 את מחזהו "עלי בכ אל-כביר".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מצרים: היסטוריה
קטגוריה:ממלוכים
קטגוריה:גאורגים
קטגוריה:שליטי מצרים
קטגוריה:אישים שנחטפו
קטגוריה:ילידי 1728
קטגוריה:נפטרים ב-1773
קוד דיווח נאט"ו

קודי הדיווח של נאט"ו הם שמות קוד לציוד הצבאי של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. הם נוצרו כדי לסייע להעברת מידע בין יחידות הצבא של המדינות החברות בברית נאט"ו, אשר חייליהן דוברים שפות שונות, וכן בשל העובדה שבמקרים רבים השם האמיתי של הציוד לא היה ידוע.

צבאות נאט"ו ניהלו את רשימות השמות. המשימה לבחור את השמות הוטלה על ה-Air Standardization Coordinating Committee (ASCC), שבה היו חברות אוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, ניו זילנד וקנדה.

האות הראשונה של השם ציינה מידע לגבי השימוש של הציוד. כך למשל:
*מטוסי קרב קיבלו שמות שהתחילו באות F (שהיא האות הראשונה במילה Fighter), 
*מפציצים קיבלו שמות שהתחילו באות B (Bomber), 
*מטוסי תובלה – C (Cargo), 
*מטוסים אחרים (מטוסי אימון, תדלוק, ביון ואחרים) – M (Miscellaneous), 
*מסוקים – H (Helicopter), 
*טילי קרקע-קרקע – S (Surface), 
*וטילי קרקע-אוויר – G (Ground to Air). 
מטוסים בעלי מנוע בוכנה קיבלו שמות בעלי הברה אחת, ומטוסים בעלי מנוע סילון קיבלו שמות בעלי שתי הברות.

משרד ההגנה האמריקאי הרחיב את רשימת קודי הדיווח של נאט"ו. למשל, ברשימה של נאט"ו זכו מערכות טילי קרקע-אוויר המשוגרים מספינות ומצוללות באותו שם כמו המערכות המשוגרות מפני האדמה. משרד ההגנה הקצה לאותן מערכות סיומת שונה (SA-N לעומת SA), אולם השאיר את אותם שמות כמו למערכות היבשה. באותם מקרים שבהם לא הייתה מערכת קרקעית מקבילה, הומצא שם אחר.

בברית המועצות לא נבחרו שמות עממיים לכלי הטיס, אך בקרב אנשי חיל האוויר הסובייטי נפוצו כינויים לא-רשמיים. במהלך רוב תקופת המלחמה הקרה לא השתמשו הטייסים הסובייטים בקודי הדיווח של נאט"ו (או בתרגום שלהם). בנאט"ו נזקקו למאות שמות עבור סוגי הציוד השונים. חלק מהשמות היו לא מחמיאים, וחלק מהשמות הסתירו משמעויות כפולות ורמזים. במקרים נדירים (כמו למשל הפולקרום – Fulcrum והבר – Bear) השמות נשאו חן בעיני הרוסים ואומצו גם ברוסיה.


==קישורים חיצוניים==
* [http://www.designation-systems.net/non-us/soviet.html קודי דיווח של נאט"ו]
* [http://www.airstandards.com/ אתר ה-Air Standardization Coordinating Committee Site] 

קטגוריה:נאט"ו
קטגוריה:שמות
פנקיסי

פַּנְקִיסִי (בגאורגית: პანკისი או ערוץ פנקיסי (בגאורגית: პანკისის ხეობა, פַּנְקִיסִיס חֶאוֹבָּה) הוא עמק-ערוץ נהר בגאורגיה בחלקו העליון של נהר האלזני דרומית למחוז ההיסטורי תושתי, בין הרי בּוֹרבַּלוֹ וחורבות מבצר בַּאחטְרִיוֹנִי . מבחינה מנהליתית הוא נמצא בנפת אחמטה בצפון קאחתי. רוב תושבי האזור הם כיסטים ממוצא צ'צ'ני, והעמק נמצא סמוך לגבול של גאורגיה עם צ'צ'ניה.

במהלך העימות הרוסי–צ'צ'ני ומלחמת צ'צ'ניה השנייה טענו הרוסים כי מורדים צ'צ'נים מצאו מקלט בקרב הכיסטים בגאורגיה הסמוכה והשתמשו בערוץ פנקיסי כבסיס למעבר, הכשרה ומשלוח נשק ומימון על ידי מורדים צ'צ'נים ומיליטנטים אסלאמיים, כולל לוחמים זרים, שרבים מהם באו בעקבות רוסלן גלייב. עד למעורבותה של ארצות הברית היה הממשל הגאורגי חסר יכולת לטפל בפעילות באזור, גם לא למראית עין ולמעשה נמנע מלהתקרב לאזור כלל. 

התגברות הפעילות האיסלאמית באזור גרמה למשבר פנקיסי . בשנת 2002, בניגוד להתעלמות של ארצות הברית מטענות הרוסים קודם לכן, הזהירה ארצות הברית כי העמק הנידח הפך לבסיס של לוחמים ערבים בעלי ברית לאל-קאעדה. כחלק מהמלחמה העולמית בטרור שלחה ארצות הברית, בסוף פברואר 2002, כ-200 אנשי הכוחות המיוחדים לאזור, הקצתה 64 מיליון דולר לטובת אימונים בנשק ורכישת ציוד צבאי לגאורגיה. בתחילת מרץ של אותה שנה נפגש ולדימיר פוטין עם אדוארד שוורדנדזה בקזחסטן והבטיח תמיכה בפעולה האמריקאית. הצעתה של רוסיה, להכניס את צבא רוסיה לאזור לייצוב, נתקלה בהתנגדות גאורגית. באוגוסט של אותה שנה שלח הנשיא פוטין כלי טיס רוסיים להפציץ בסיסי מורדים לכאורה בערוץ לאחר שהאשים את הממשל הגאורגי בחוסר מעש. הפעולות של הרוסים והצעותיהם גרמו למתיחות באזור. הגאורגים האשימו את הרוסים בהפצצות שפגעו באזרחים גאורגים. 

הפעילות המשותפת של ארצות הברית וגאורגיה כנגד הפעילים הצ'צ'נים נמשכה עד לשנת 2005.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160307225932/https://news.walla.co.il/item/189061 גרוזיה: ארצות הברית משגרת כוחות לסייע במלחמה בטרור], 27 בפברואר 2002, שירות הארץ, וואלה! NEWS ()
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/europe/7189024.stm Russia's reach unnerves Chechens] 16 בינואר 2008, בי. בי. סי.
* ד"ר ברנדה שפר, [https://www.ynet.co.il/articles/1,7340,L-2823095,00.html עידן חדש בקווקז], 24.11.203, ynet
* Shorena Kurtsikidze ו- Vakhtang Chikovani (אביב 2002), [https://escholarship.org/content/qt64d7v9hj/qt64d7v9hj_noSplash_cf19e4cbb452f4d4ab0cb2b5c98d20cb.pdf Georgias Pankisi Gorge: An Ethnographic Survey], אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
* גיאורגי סאניקידזה , [http://src-h.slav.hokudai.ac.jp/coe21/publish/no14_ses/10_sanikidze.pdf Islamic Resurgence in the Modern Caucasian Region: “Global” and “Local” Islam in the Pankisi Gorge.] מתוך: Tomohiko Uyama (Hrsg.): Empire, Islam, and Politics in Central Eurasia. Slavic Research Center 2007, עמ' 263–280

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאורגיה: גאוגרפיה
קטגוריה:קאחתי
קטגוריה:בקעות ועמקים
1305

== אירועים ==

== נולדו ==

== נפטרו ==
* ר' משה די לאון - מקובל ספרדי שהפיץ לראשונה את ספר הזוהר, וע"פ המחקר גם חיברו.

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
חרגול הוצאה לאור

חרגול הוצאה לאור היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה על ידי יהונתן נדב (חיליק) ודן דאור בשנת 1998.
מאז הספר הראשון, "הנזיר והפילוסוף" מאת ז'אן פראנסואה רוול ומאתייה ריקאר, ראו בה אור עד היום מעל 200 ספרים. 

בשנת 2003 הצטרף להוצאה אלי הירש כעורך המקור של ההוצאה ושל סדרת הפרוזה העברית חרגול פלוס. חרגול מוציאה בעיקר ספרות יפה וספרי עיון, מקור ותרגום. 

בין סופרי המקור הבולטים של ההוצאה: דן צלקה, מאיה ערד, אלון חילו, צבי טריגר, חגי דגן, נעה ידלין, נילי לנדסמן ותמר גלבץ.

בתחילת שנת 2006 חתמה הוצאת חרגול על הסכם שיתוף פעולה עם הוצאת עם עובד.

משנת 2013 הוצאת חרגול עובדת בשיתוף פעולה עם הוצאת מודן.

==קישורים חיצוניים==
* 

חרגול
קטגוריה:חגבאים בתרבות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1998
קארמה (נפה)

קארמה (באסטונית: Kaarma, בגרמנית: Karmel) הייתה נפה אסטונית במחוז סארה שבאסטוניה. הנפה ממוקמת במרכז האי סארמאה, בין הנפות קארלה במערב לבין פיהטלה במזרח. בכיוון צפון-מזרח נמצאת לייסי ובכיוון צפון-מערב מוסטיאלה. הנפה כוללת גם את האי אברוקה.

שטחה של קארמה עומד על כ-400 קמ"ר, דבר ההופך אותה לנפה הגדולה במחוז סארה. בשנת 2004 אוכלוסייתה מנתה 4,229. שטחה כולל גם חמישה איים: אברוקה, קאסלייד, וייקה-טולפה, והאסה ולינוסיטמאה. היישוב הגדול והמרכזי בקארמה ("בירת הנפה") הוא העיירה אסטה (Aste) לה 573 תושבים. מלבד זאת, ישנם גם 69 כפרים נוספים.

במהלך הרפורמה המינהלית-טריטוריאלית בשנת 2017 אוחדו כל 12 העיריות באי סארמאה לעירייה אחת - כנסיית סאראמא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
חוסה וסקונסלוס

חוסה וסקונסלוס קלדרון (José Vasconcelos Calderón; נולד ב-28 בפברואר 1882 באואחאקה, מקסיקו; נפטר ב-30 ביוני 1959 במקסיקו סיטי) היה הוגה דעות, סופר ופוליטיקאי מקסיקני. וסקונסלוס היה חבר מייסד של הקולגיום הלאומי של מקסיקו.

== ביוגרפיה ==
לאחר שסיים את חוק לימודיו כעורך דין בשנת 1907, ייצג את "המועדון נגד הבחירה מחדש" בוושינגטון, ארצות הברית, ותמך במהפכה המקסיקנית שפרצה בשנת 1910 בראשותו של פרנסיסקו מדרו. לאחר גלות בת כחמש שנים (1915–1920) בארצות הברית, בעקבות חילוקי דעות עם ונוסטיאנו קאראנסה (Venustiano Carranza), חזר וסקונסלוס למקסיקו ועמד בראש האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (UNAM) וכן הקים את משרד החינוך המקסיקני.

וסקונסלוס כיהן כשר החינוך הראשון של מקסיקו בתקופת נשיאותו של אלברו אוברגון בין השנים 1920–1925. במהלך כהונתו זו פעל למען חינוך להמונים והנהיג חינוך חילוני, אזרחי ופאן-אמריקני. הוא עודד חינוך לאוכלוסייה האינדיאנית, לאוכלוסייה הכפרית וכן הנהיג חינוך טכני ועירוני. הוא הקים ספריות רבות, מרכזים תרבותיים ובתי ספר. הוא תמך ביצירותיהם של המורליסטים הראשונים.

בשנת 1925 כתב את ספרו החשוב הגזע הקוסמי, בו הציע את התאוריה שהחלה לקרום עור וגידים בקרב מספר אינטלקטואלים מקסיקניים אודות קיומו של גזע קוסמי באמריקות, שנוצר מעירובם של בני כל הגזעים האנושיים.

וסקונסלוס התמודד למשרת נשיא מקסיקו בשנת 1929, אך הפסיד בבחירות לטובת פסקואל אורטיס רוביו (Pascual Ortiz Rubio) ועזב את מקסיקו בשנית. לאחר חזרתו ניהל את הספרייה הלאומית של מקסיקו (1940) והיה נשיאו של המכון המקסיקני לתרבות היספאנית (1948).

== הנצחה ==
על שמו הוקמה בשנת 2006 ספריית וסקונסלוס במקסיקו סיטי, שנבנתה כאחת הספריות הגדולות והמודרניות בעולם.

== ספריו ==
<div style="direction: ltr;">
*La intelectualidad mexicana (1916)
*El monismo estético (1919)
*La Raza Cósmica (1925) (הגזע הקוסמי)
*Indología (1926)
*Ulises criollo (1935)
*Pesimismo alegre (1931)
*Estética (1936)
*La tormenta (1936)
*El desastre (1938)
*El proconsulado (1939)
*Ética (1939)
*Historia del pensamiento filosófico (1937)
*Lógica orgánica (1945)
*El ocaso de mi vida (1957)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פוליטיקאים מקסיקנים
קטגוריה:סופרים מקסיקנים
קטגוריה:ספרנים ומידענים
קטגוריה:ילידי 1882

קטגוריה:נפטרים ב-1959
דייוויד רוברטסון

דייוויד רוברטסון (אנגלית: David Robertson; נולד ב-19 ביולי 1958) הוא מנצח אמריקאי. 

רוברטסון היה בעבר המנהל המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס, מנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית ומנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של סידני. 

רוברטסון נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה ולמד נגינה בקרן יער, קומפוזיציה וניצוח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.

מעט לפני התחלת כהונתו בתזמורת סנט לואיס, היה דייוויד רוברטסון המנהל המוזיקלי של התזמורת הלאומית של ליון, צרפת והמנהל האמנותי של אודיטוריום ליון. הוא היה לראשון שכיהן בשתי משרות אלה במקביל. כבן חסותו של פייר בולז, כיהן רוברטסון גם כמנהל המוזיקלי של אנסמבל אנטרקונטמפורן בפריז משנת 1992 עד 2000. 

רוברטסון הקליט בחברות שונות, מוזיקה של בלה בארטוק, אנטונין דבוז'אק ואחרים.

רוברטסון מתגורר במרכז סנט לואיס ומחזיק דירות גם בניו יורק ובפריז. יש לו שני בנים מתבגרים מנישואיו הראשונים. כיום הוא נשוי לפסנתרנית אורלי שחם, אותה פגש כאשר היה מנצח אורח והיא פסנתרנית אורחת בקונצרט, שהיה לשניהם הופעה ראשונה עם תזמורת סנט לואיס, בינואר 1999.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
אורלי שחם

אורלי שחם (נולדה ב-5 בנובמבר 1975) היא פסנתרנית ילידת ישראל, המופיעה ברסיטלים ובכסולנית בקונצרטים עם תזמורות ידועות שם ברחבי העולם

==ביוגרפיה==
בגיל חמש קיבלה מלגת לימודים מקרן אמריקה-ישראל ובגיל שבע נסעה עם משפחתה לארצות הברית, שם המשיכה בלימודי הפסנתר. כעבור שנה התקבלה ללימודים בג'וליארד. אורלי שחם היא בוגרת בית הספר למוזיקה על שם הוראס מאן בריברדייל, ניו יורק, ואוניברסיטת קולומביה, שם קיבלה את התואר במקביל ללימודי המשך בג'וליארד.

בשנת 1995 קיבלה את פרס גילמור לאמן הצעיר ובשנת 1997 הוענקה לה מלגת קריירה מטעם קרן אברי פישר. בין התזמורות שעמן ניגנה תזמורת פילדלפיה, התזמורת הלאומית של ליון, התזמורת הסימפונית ירושלים, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של יוסטון, תזמורת סנט לואיס, תזמורת פלורידה, התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, תזמורת לה סקאלה במילאנו ותזמורת טוסקנה בפירנצה. היא הופיעה עם מנצחים רבים, ביניהם הישראלי יואב תלמי, ובנגינת דואטים עם אחיה, הכנר גיל שחם.

היא נשואה למנצח דייוויד רוברטסון, המנהל המוזיקלי של תזמורת סנט לואיס ושל התזמורת הסימפונית של סידני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מוזיקאיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
מודל דלטון

כלל דלטון
מודל דלטון, אשר ידוע גם בתור "חוק דלטון" או "חוק הלחצים החלקיים של דלטון", קובע כי לחץ של תערובת גזים אידיאליים שווה לסכום הלחצים החלקיים של כל רכיבי התערובת בנפרד. החוק קרוי על שמו של ג'ון דלטון, שגילה אותו בשנת 1801 ופרסם אותו בשנת 1802. 

אם נתונים לנו N נפחים שווים המאוכלסים ב־N גזים שונים בטמפרטורה T, כאשר הלחץ בכל נפח הוא <math>\ P_i</math>, אם נרכז את כל הגזים יחד באותו נפח V ובאותה טמפרטורה T, הלחץ הכולל יהיה: <math>\ P=\sum_{i}P_i</math>

מודל דלטון מתאים לעיתים גם עבור תערובות של גזים לא אידיאלים, בתנאי שאין ביניהם ריאקציה כימית. חיסרון בולט שלו הוא אי התאמתו המוחלטת לנוזלים, ומסיבה זו הוא נקרא מודל ולא חוק, מכיוון שכלל זה אינו מהווה חוק תרמודינמי אוניברסלי.

מודל אחר לתערובות גזים הוא מודל אמגט. עבור גזים אידיאלים, מודל דלטון ומודל אמגט זהים לחלוטין ואילו עבור גזים לא אידיאלים, מודל אמגט מהווה קרוב טוב יותר מאשר מודל דלטון.

==כלל דלטון גיבס==
כלל דלטון גיבס הוא הרחבה למודל דלטון על מנת לספק מענה לגבי האנרגיה, האנתלפיה והאנטרופיה החלקיות של התערובת. למעשה, כלל דלטון גיבס מתאים לכל תכונה אקסטנסיבית בתערובת המקיימת את מודל דלטון, וניסוח להלן: כל תכונה אקסטנסיבית של תערובת גזים המקיימת את מודל דלטון, שווה לסכום התכונות המתאימות של הרכיבים. לדוגמה:
:אנרגיה פנימית: <math>\ U=\sum_iU_i=\sum_im_iu_i=\sum_in_iu_i^*</math>
:אנתלפיה: <math>\ H=\sum_iH_i=\sum_im_ih_i=\sum_in_ih_i^*</math>
:אנטרופיה: <math>\ S=\sum_iS_i=\sum_im_is_i=\sum_in_is_i^*</math>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:גזים

de:Partialdruck#Dalton-Gesetz
מודל אמגט

כלל אמגט
מודל אמגט, אשר ידוע גם בתור "חוק הנפחים החלקיים", קובע כי נפח של תערובת גזים אידיאליים שווה לסכום הנפחים החלקיים של כל רכיבי התערובת בנפרד. המודל נקרא על שמו של אמיל אמגט .

אם נתונים לנו N נפחים <math>\ V_1, V_2,..., V_n</math> המאוכלסים ב-N גזים שונים בטמפרטורה T ובלחץ P, אם נרכז את כל הגזים יחד באותו לחץ P ובאותה טמפרטורה T, הנפח הכולל יהיה: <math>\ V=\sum_{i}V_i</math>

מודל אמגט מתאים לעיתים גם עבור תערובות של גזים לא אידיאלים, בתנאי שאין ביניהם ריאקציה כימית. מודל אמגט הוא מודל ולא חוק מכיוון שאינו מהווה חוק תרמודינמי אוניברסלי, אלא מתאים עבור מקרים מסוימים בלבד.

מודל אחר לתערובות גזים הוא מודל דלטון. עבור גזים אידיאלים, מודל דלטון ומודל אמגט זהים לחלוטין. מעניין לראות כי עבור גזים לא אידיאלים, מודל אמגט מהווה קרוב טוב יותר מאשר מודל דלטון.

קטגוריה:תרמודינמיקה
התזמורת הסימפונית ירושלים

המלחין [[פאול בן-חיים יחד עם תזמורת קול ישראל]]
הכניסה לאולם הקונצרטים ע"ש [[הנרי קראון בתיאטרון ירושלים, מקום משכנה של התזמורת]]
התזמורת הסימפונית ירושלים היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר ירושלים.

== היסטוריה ==
התזמורת נוסדה בשנת 1938 כתזמורת של תחנת הרדיו שהפעיל שירות השידור של פלשתינה (א"י) "קול ירושלים".

מנהלה המוזיקלי הראשון היה קראל שלמון. לאחר קום המדינה שונה שמה ל"תזמורת קול ישראל", ולצידה פעלה גם מקהלה.

בשנות ה-70 הורחבה ושמה שונה ל"התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור". זמן מה לאחר סגירתה של רשות השידור במאי 2017, קוצר שם התזמורת לשמה הנוכחי.

אולם הבית של התזמורת, לקונצרטים והקלטות, הוא אולם הקונצרטים ע"ש הנרי קראון שנחנך בשנת 1986 בתיאטרון ירושלים. בתקופה שהתזמורת הייתה חלק מרשות השידור היא הרבתה להקליט קונצרטים חיים ויצירות לתחנת הרדיו קול המוסיקה.
רפרטואר התזמורת מקיף יצירות מהבארוק עד ימינו. חלק מהיצירות בנות זמננו ניגנה התזמורת בביצוע בכורה עולמי, בהן יצירות משל סופיה גוביידולינה, אנרי דיטייה, אלפרד שניטקה ואחרים. התזמורת מעודדת מלחינים ישראלים, הן בביצוע יצירותיהם והן בהזמנת יצירות חדשות. במשך השנים הופיעו עם התזמורת מוזיקאים מהנודעים בעולם, בהם המנצחים איגור מרקביץ' ואוטו קלמפרר, הפסנתרנים ארתור רובינשטיין, ראדו לופו ויפים ברונפמן, הכנרים אייזק שטרן והנריק שרינג והוויולנית טביאה צימרמן.

בחגיגות שנת ה-3000 לירושלים בוצעה בנגינת בכורה יצירתו של קשישטוף פנדרצקי, "שבעת שערי ירושלים". על הקונצרט, שהיה מיזם משותף עם תזמורת רדיו בוואריה, ניצח לורין מאזל. הצלחת היצירה הביאה לביצועה בשנית במינכן, לחגיגות היובל לרדיו בוואריה באפריל 2000.

התזמורת יוצאת לסיורים בינלאומיים באירופה ובארצות הברית ומופיעה מדי שנה בפסטיבל ישראל. כן הוזמנה להשתתף בפסטיבל האופרה הבינלאומי, ב"טורנדוט" מאת פוצ'יני וב"כוחו של גורל" מאת ורדי.

המנהל המוזיקלי הנוכחי הוא יוליאן רחלין, מנכ"ל התזמורת הנוכחי הוא עופר אמסלם<ref></ref>, מלחין הבית של התזמורת הוא בנימין יוסופוב ועוזר המנצח הוא מיכאל מרינג.

התזמורת נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית ירושלים.

==מנהלים מוזיקליים==
* קראל שלמון (1938 - 1948)
* מנדי רודן (1963 - 1972)
* לוקס פוס (1972 - 1976)
* גארי ברתיני (1978 - 1987)
* לורנס פוסטר (1988 - 1992)
* דוד שלון (1992 - 1999)
* פרדריק שאזלן (1999 - 2002)
* ליאון בוטשטיין (2003 - 2011)
* פרדריק שאזלן (2011 - 2019)
* סטיבן סלואן (2019 - 2023)
* יוליאן רחלין (2023 - ממשיך)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=15097 התזמורת הסימפונית ירושלים], במסגרת הסכת עולמי עם יצחק נוי, תאגיד השידור הישראלי - כאן

==הערות שוליים==

ירושלים
ירושלים, סימפונית
תזמורת סימפונית
קטגוריה:קול המוסיקה
קטגוריה:תזמורות רדיו
קטגוריה:הרכבים מוזיקליים מירושלים
יפים ברונפמן

יפים ברונפמן (באנגלית: Yefim Bronfman; נולד ב-10 באפריל 1958) הוא פסנתרן ישראלי-אמריקאי יליד אוזבקיסטן, ברית המועצות.

== חייו ==
ברונפמן נולד בטשקנט, אוזבקיסטן ועלה לישראל בגיל 15. היה תלמידו של אריה ורדי באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב. בהמשך היגר לארצות הברית, שם המשיך את לימודיו בג'וליארד, בבית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו ובמכון קרטיס למוזיקה, אצל רודולף פירקושני, ליאון פליישר ורודולף סרקין.
הופעתו הבינלאומית הראשונה הייתה בשנת 1975, עם התזמורת הסימפונית של מונטריאול בניצוח זובין מהטה. בשנת 1977 הופיע עם הפילהרמונית הישראלית הצעירה כסולן בסיור בדרום אפריקה בקייפטאון, דרבן ויוהנוסברג. הסיור ארך שבועיים. בשנת 1989 הופיע לראשונה בקרנגי הול ובשנת 1991 ניגן בסדרת רסיטלים עם אייזק שטרן. ברונפמן זכה בפרס גראמי בשנת 1997 על הקלטת שלושת הקונצ'רטי לפסנתר של בארטוק עם אסה-פקה סאלונן והתזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס. 

יפים ברונפמן

ברונפמן הוא נגן נלהב של מוזיקה קאמרית וניגן עם הרבה הרכבים קאמריים ונגנים בכלים שונים.

במרץ 2006 ניגן ברונפמן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של שוסטקוביץ' עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו בניצוח מסטיסלב רוסטרופוביץ'.

ברונפמן היה בעבר אמן הבית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.youtube.com/watch?v=A3TGA5a7FV4 יוטיוב, יפים ברונפמן מנגן את הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר של בטהובן] 22 בנובמבר 2017
* [https://www.opus3artists.com/artists/yefim-bronfman/ אופוס 3 ארטיסטס, ביוגרפיה של יפים ברונפמן]
* [https://www.ipo.co.il/artists/%D7%99%D7%A4%D7%99%D7%9D-%D7%91%D7%A8%D7%95%D7%A0%D7%A4%D7%9E%D7%9F-%D7%A4%D7%A1%D7%A0%D7%AA%D7%A8%D7%9F/ הפילהרמונית הישראלית, יפים ברונפמן]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:ישראלים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:תלמידי אריה ורדי
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי אוזבקיסטן
קטגוריה:התזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
המסך הקרוע

המסך הקרוע (שם הסרט באנגלית: Torn Curtain) הוא סרטו ה-45 של הבמאי אלפרד היצ'קוק. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1966 והיה הסרט השני המצליח ביותר באותה השנה. הוא נחשב לאחת מהקלאסיקות המוערכות ביותר של סרטי המתח והאימה.

==עלילת הסרט==
מייקל ארמסטרונג (פול ניומן), מדען פיזיקאי ורקטות אמריקאי מוערך, נוסע להשתתף בכנס מדעי בקופנהגן. הוא לוקח את ספינת תענוגות לקופנהגן יחד עם עוזרתו וארוסתו, שרה שרמן (ג'ולי אנדרוז). ארמסטרונג מנסה למנוע מארוסתו להגיע איתו לקופנהגן. שם הוא עורק למזרח גרמניה במטרה לעזור לגוש המזרחי ממניעים פציפיסטיים.

לאחר מכן מתברר (לצופים) כי עריקתו היא למעשה תחבולה כדי לזכות באמון של הממסד המדעי הקומוניסטי ולדעת מה מצב מערכות הטילים של ברית המועצות. בנוסף, ארמסטרונג מגלה כי ארוסתו הגיעה אחריו למזרח גרמניה.

לאחר מסע ארוך, שבו ארמסטרונג כמעט נתפס על ידי סוכן שטאזי והורג אותו, הוא מגיע לאוניברסיטת לייפציג. שם הוא מצליח לגלות סודות גרעין של הגוש הסובייטי, ולאחר מכן בורח עם אשתו למזרח ברלין. הזוג בורח באוטובוס מדומה של ארגון פאי, אשר סייע לארמסטרונג מתחילת הסרט. האוטובוס מלא באנשי המחתרת, שמתיימרים להסוות את האוטובוס המדומה לאוטובוס רגיל כדי לחפות על הזוג. כאשר מגיע האוטובוס לברלין, אנשי השטאזי מגיעים לאוטובוס במטרה לתפוס את הזוג, אך אנשי המחתרת יורדים במהירות ומתפזרים לכל עבר במטרה להסוותם. הזוג יורד בבטחה. לאחר מרדף של אנשי השטאזי, הזוג מצליח לשוט עם להקת בלט לשוודיה ולחזור למערב.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סרטי 1966
קטגוריה:סרטי אלפרד היצ'קוק
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המלחמה הקרה
קטגוריה:סרטי ג'ולי אנדרוז
רומן ג'ינג'יחאשווילי

רומן יעקובלביץ' ג'ינג'יחאשווילי (בגאורגית: რომან ჯინჯიხაშვილი, נולד ב-5 במאי 1944 בטביליסי), היה שחמטאי יהודי-גאורגי בדרגת רב אמן, מאמן שחמט ומפיק סרטוני הדרכה בתחום. תלמידו הבולט הוא גטה קמסקי.

עלה לישראל בשנת 1976, אך בשנת 1979 עזב את הארץ והתיישב בארצות הברית. שיחק בתפקיד אורח בסרט "לחפש את בובי פישר" משנת 1993.

==ציוני דרך בולטים בקריירה==
1962 - זכה באליפות הנוער של ברית המועצות.

1978, 1966 - זכה באליפות האוניברסיטאות של ברית המועצות.

1970 - קיבל את התואר אמן בינלאומי.

1977 - קיבל את התואר רב אמן.

1978 - זכה באליפות ישראל.

1979-1980 - זכה בתחרות היוקרתית הייסטינגס (אנגליה), בתוצאה של 10.5 נקודות מ-14 אפשריות, בהקדימו בנקודה שלמה את טיגראן פטרוסיאן.

1980 - זכה בתחרות הפתוחה "לון פיין".

1989 ,1983 - זכה באליפות ארצות הברית, יחד עם שחמטאי נוסף.

== הופעות באולימפיאדות ==
ג'ינג'יחאשווילי שיחק בנבחרות האולימפיות של ישראל וארצות הברית.

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="70%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1976|| 3 ||ישראל||2525 ||7 מ-10||5+ 4= 1-||70|| 6 קבוצתי
|-
| 1978|| 1 ||ישראל||2550 ||8.5 מ-14||6+ 5= 3-||60.7|| 5 קבוצתי
|-
| 1984|| 1 ||ארצות הברית||2520 ||8 מ-11||6+ 4= 1-||72.7|| 3 קבוצתי
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20140823055743/http://jpress.org.il/Repository/getFiles.asp?Style=OliveXLib%3ALowLevelEntityToSaveGifMSIE_TAUHE&Type=text%2Fhtml&Locale=hebrew-skin-custom&Path=MAR%2F1978%2F01%2F20&ChunkNum=-1&ID=Ar08302&PageLabel=81 כתבה מעיתון מעריב על זכייתו בתחרות הייסטינגס]
* 
* [http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S033110000000111000000000006410100 מידע כללי]
* [http://www.olimpbase.org/players/4s4q0sen.html רומן ג'ינג'יחאשווילי באתר olimpbase]

קטגוריה:יהודים גאורגים
קטגוריה:שחמטאים גאורגים
קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:שחמטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:רבי-אמנים יהודים
קטגוריה:אלופי ישראל בשחמט
קטגוריה:נציגי ישראל באולימפיאדת השחמט
קטגוריה:מאמני שחמט יהודים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944