הגדרוניות מקורה

שתי חברות בגדרוניות מקורה
הגדרוניות מקורה (באנגלית: Wrens of the Curragh) היו קהילה של נשים באירלנד של המאה ה-19, שחיו בנידוי מחברת הכלל במישורי קילדייר. רבות מהן היו זונות ששירתו את חיילי מחנה קורה. ברשומות המתוארכות לשנות ה-40 של המאה ה-19, נכתב כי ישנן נשים המתגוררות בקורה סמוך למחנה הצבאי. רבות מהנשים התייתמו כתוצאה מהרעב הגדול, ונדחקו לזנות כדי לשרוד. הנשים פיתחו אורח חיים קומונאלי; כסף, מגורים, חפצים, אוכל וטיפול בילדים היו חלק מהשיתוף הכלכלי. קהילת הנשים סוקרה במקור על ידי צ'ארלס דיקנס ביומנו, לאחר מכן סוקרה לציבור הרחב באמצעות רומנים, שירים, מוזיקה, פודקאסט וביצירות אמנות.

== אטימולוגיה ==
"הגדרוניות מקורה" היו קהילה של זונות שחיה במישורי קורה של מחוז קילדייר באירלנד.<ref name=":0"></ref> הנשים נקראו "גדרוניות" כמין הציפורים, מכיוון שהן ישנו בשקעים באדמה שמחציתן נמצאו בגדות נהרות או בתעלות, כשהן מכוסות בשיחי אלגומין (Ulex). אלו בעלי דמיון רב לשיחי קידה שעירה, הגדלים בארץ ישראל. שקעים אלו הוסוו על ידן כמו הקנים שבונות הציפורים במשפחת הגדרוניים. קורה (Curragh) בהגייה אנגלית /ˈkʌɹə/, בהגייה גאלית אירית יש לבטא קוראך - /ˈkʌɹəx/.

קורה היא מילה נרדפת בשפה האירית למישור, בהשאלה משמה של סירת חתירה בעלת תחתית שטוחה בשם קוראך .

== היסטוריה ==
רישומים היסטוריים של נשים המתגוררות בקורה בסמוך למחנה הצבאי, מתוארכים לשנות ה-40 של המאה ה-19. מחנה קורה הפך ממחנה ארעי לקבוע בשנת 1856, מה שאומר שנוכחותן של הנשים הפכה רציפה. נוכחותן נמשכת ברשומות עד שנות ה-80 של המאה ה-19. רבות מהנשים הללו התייתמו במהלך הרעב הגדול והשתמשו בזנות כאמצעי להישרדות.<ref></ref> חלק מהנשים התגוררו באופן עונתי במישורים אלו, בחודשי הקיץ התגוררו במישור כ-60 נשים.<ref name=":2"></ref> ייתכן כי מחוץ לזמן הקציר, עובדים חקלאיים מובטלים העלו את המספר לגבוה יותר.<ref></ref>

=== סגנון חיים ===
הנשים פיתחו אורח חיים קומונאלי בו כסף, מגורים, חפצים, אוכל וטיפול בילדים היו חלק מהשיתוף הכלכלי.<ref name=":1"></ref> לקהילה לא הייתה מנהיגה יחידה. בעוד שהנשים היו מנודות מהקהילה בעיר, הן גם נמנעו מיצירת מגע במידת האפשר, למשל מבחינת הטיפול הרפואי, הנשים צרכו תרופות שהן רקחו בעצמן או קנו. בעוד שהנשים היו תלויות בחיילים בכסף, הן אף סרגו בגדים שמכרו בשווקים כדי לנסות ולהשיג עצמאות כלכלית מן המחנה הצבאי.<ref name=":3"></ref> ובכל זאת הצבא היה זה שסיפק להם מים מתוקים ואיפשר להן לקנות סחורות בשוק המחנה 2–3 פעמים בשבוע.<ref></ref> ייתכן כי רשת עזרה הדדית זו הייתה חזקה עוד יותר במובנים מסוימים מאשר רשתות התמיכה המסורתיות יותר בסביבותיה.<ref></ref>

הנשים לא היו פופולריות מבחינה מקומית, ובשנת 1855 התלונן בעל אמצעים ומשלם מיסים, כי לא רק שהנשים גורמות לשחיתות מוסרית, אלא שבעצם הן גם הוצאה מוכרת ששולמה על ידו כחלק מהמסים לרשויות המס.<ref name=":4"></ref> בשנת 1857 התלונן הכומר הפרסביטריאני של המחנה הצבאי לעיתון "הטיימס" על נוכחות הזונות סביב המחנה. צ'ארלס דיקנס כתב גם על הנשים בכתב העת שלו, "כל השנה", בשנת 1864.<ref></ref>

=== תשומת לב עיתונאית ===
בשנת 1867 ביקר את "הגדרוניות" העיתונאי ג'יימס גרינווד מכתב העת פאל מאל.<ref></ref> לפני ביקורו, באותה השנה, מצבם של ה"גדרוניות" והחיילים נדון בכתב העת הבריטי לרפואה; במאמר מוצגות חלק מהנשים כגנבות.<ref></ref>

גרינווד ציין את העוני שבו הן חיו ואת הזנות שמימנה את חייהן. בעלון מאוחר יותר, דן גרינווד כיצד לא כל נשות הקהילה היו זונות בפועל.<ref></ref> חלק מהנשים היו בנישואין כידועות בציבור עם חיילים במחנה, אך בשל תקנות הצבא לא יכלו לחיות יחד עם הגברים.

=== השפעת תשומת הלב הציבורית ===
העיתון הרפואי טיימס וגאזט הלונדוני הציג תגובה למאמרו של גרינווד שהתמקד בהתלבטויות המוסריות של "הגדרוניות", כמו גם דיון בבעיות התברואה שלהן ובהשפעות שלהן על בריאות הציבור.<ref></ref>

השפעת ביקורו של גרינווד ופרסום מאמריו הביאו לדיון פומבי וחקיקת חוק קורה מקילדייר (1868).<ref></ref><ref></ref><ref></ref> חוק זה קידם בית חולים ייחודי שתכליתו טיפול במחלות מין לטיפול בנשים (Lock hospital). הטיפול בנשים בבית חולים זה, היה גרוע ולעיתים קרובות הן הואשמו כמפיצות את מחלות המין שהיו נפוצות בקרב החיילים.<ref></ref>

== בתרבות הפופולרית ==
חייהן של "הגדרוניות מקורה" עוררו השראה למגוון של תגובות יצירתיות:

==== רומנים ====
בשנת 1873 הן מוזכרות בסיפור קצר, "בחירות האמבי", מאת ג'ורג 'פרייזר.<ref></ref> בשנת 2010 כתב הסופר מרטין מלון את הרומן "הזוהר היחיד של היום" על החיים בקורה.<ref></ref> באופן דומה, רוז דויל כתבה את הרומן "אכן חברות" בשנת 2011.<ref></ref> בשנת 2018 פרסמה הסופרת אורלה מק'לינדן את "מעוף הגדרוניות", בו היטיבה לשחזר את חייהן של הנשים.<ref></ref>

==== שִׁירָה ====
בשנת 2007, המשוררת מבה מקגוקיאן הציגה את "הגדרוניות" בכרך "הקורה אינו דורש נמל".<ref></ref>

==== מוּסִיקָה ====
הזמרת ג'יין מקנמה הלחינה את השיר, "The Curragh Wrens".<ref></ref> באופן דומה, אולי קנדי כתב את השיר "The Curragh Wrens" מנקודת המבט של חייל במחנה; למרות הכותרת, מילות השיר אינן מתייחסות כלל ישירות לנשים.<ref></ref> השיר של לנקום "לצוד את הגדרוניות" מאזכר את "גדרוניות הקורה".

==== פודקאסטים ====
בשנת 2019, הפרק הראשון של הפודקאסט "הזונות ההיסטוריות" דן ב"גדרוניות של הקורה".<ref></ref>

==== אמנות חזותית ====
בשנת 2020, במהלך מגפת הקורונה, האמנית אמנדה קוגן המשיכה בעבודתה בפרויקט על הנשים בזנות והשתמשה במעין גלויות של נשים אלו בזמן מגפה.<ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אירלנד: היסטוריה
קטגוריה:היסטוריה של הזנות
קטגוריה:ריבוד ואי שוויון
קטגוריה:בריאות הציבור
קטגוריה:בריאות מינית
קטגוריה:אירלנד: דמוגרפיה
קטגוריה:נשים באירלנד
קטגוריה:נשים במאה ה-19