OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קונכיות האף

קונכיות האף השמאליות, במבט משמאל, חתך. הקונכיות הן שלושת המדפים האופקיים.
תמונת CT בחתך קורונלי קדמי של חללי האף והסינוסים. ניתן לראות את המבנה הקונכייתי של שלושת זוגות קונכיות האף, במיוחד התחתונות והאמצעיות.

קונכיות האף הן רקמות בשרניות מריירות, הבנויות על מדפי עצם מוארכים (המגולגלים כלפי פנים כקונכייה) ומכאן שמן "קונכיות". קונכיית האף ידועה בלטינית כ-Concha, ובאנגלית רפואית כ-Turbinate. הן פרושות לאורך מעבר האוויר של האף ולמעשה מסדירות את משטר זרימת האוויר דרך האף, את הוספת הלחות לאוויר, את חימומו וסינונו.

==מבנה==
קונכיות האף עשירות מאוד בכלי דם בגדלים שונים (כולל עורקים), בבלוטות לימפה ובלוטות להפרשת ריר האף. לרקמות הללו תכונות כיווץ והתרחבות, שאין שני להן, למעט באיברי המין. הן מהוות אחוז נכבד ביותר מרקמת האף המחממת, המריירת, החשה, המלחלחת והמסננת של האף. על ידי הסדרת מעברי האוויר הצרים, דואגות הקונכיות לכך שהאוויר הנשאף יבוא במגע עם מקסימום של רקמת האף הייחודית הזו.

בחללי האף יש שלושה זוגות קונכיות, הידועות גם בשם – "טורבינות", בכל צד של האף (שני צידי האף, או הנחיריים, או חללי האף) המופרדים על ידי מחיצת האף. בכל צד יש: קונכייה תחתונה, קונכייה אמצעית וקונכייה עליונה.

הקונכיות, כשאר רקמת האף והסינוסים, מצופות בשכבה דקה של תאים ריסיים, המסננים מהאוויר את החלקיקים המזהמים ומנטרלים אותם (אם הם חיידקים או נגיפים) בעזרת הפרשת הריר האפי העשיר בתאי מערכת החיסון ובחומרים קוטלי חיידקים. ה"שמיכה" הריסנית נעה באופן גלי ריתמי (כמה מאות פעמים בשנייה) ודוחפת את הפסולת המעובדת אל עבר הלוע האפי, שם מחליקה הפסולת לגרון ונבלעת בקיבה, בדרך כלל מבלי שנשים לכך לב. אדם בריא בסביבה נורמלית בולע כמעט חצי ליטר של ריר ביום. הרקמה המריירת והריסנית, שעמה בא האוויר במגע, נקראת "אפיתליום נשימתי" (Respiratory Epithelium).

האף אחראי לספק לריאות אוויר באיכות מסוימת והיא: 98% לחות, טמפ' הקרובה לטמפ' הגוף התקינה, אוויר מסונן מחלקיקים הגדולים מ-3 מילי-מיקרון. כמו כן, על האף ליצור מעברים מידתיים צרים, בעלי יכולת השתנות בגודלם בהתאם לצורכי הגוף המשתנים בכל רגע נתון, כדי לאפשר מצד אחד זרימה תקינה ומסודרת של אוויר, בכיוון ישר אל עבר הלוע, במהירות ובלחץ המותאמים לקנה הנשימה ולריאות, ומצד שני מקסימום חשיפה ומגע עם הרקמות המריירות, המלחלחות, המסננות והחשות. על כל אלה אחראיות קונכיות האף. קונכיות האף עשירות גם ברצפטורים עצביים (של העצב הראשי הגולגולתי החמישי, הטריגמינאלי), הרגישים ללחץ ולטמפרטורה, והחיוויים שהם קולטים ושולחים נקלטים ישירות במרכזי הנשימה של גזע המוח. הקונכיות האמצעיות ובמיוחד הקונכיות העליונות מעוצבבות ברצפטורים רבים גם של עצב הריח.

אובדן של כמות גדולה מרקמת הקונכייה (ובעיקר מעצם הקונכייה), כתוצאה מחבלה, מחלה, או ניתוח, עלולה לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בתפקודי האף השונים וליובש כרוני של רקמות האף הנותרות. (ראו: "סינדרום האף הריק").

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מערכת הנשימה
קטגוריה:אף
שוקולד פרה

טבליות שוקולד פרה

שוקולד פרה הוא מותג שוקולד של חברת עלית. יוצר לראשונה בשנת 1934 תחת השם "שמנונית", ומשנות ה-50 נקרא "שוקולד פרה" על שם הפרה שעל העטיפה.

בשנת 2002 התפתח מותג הפרה. על קוביות השוקולד הופיעה הפרה כמותג לראשונה, קובייה גדולה במרכז השוקולד, לצד קוביות השוקלד הקטנות שהיו עד כה, שגם בהם מופיעה הפרה במרכז הקובייה. הוא החל להופיע על גבי ממרחים, חטיפים מתוקים ובונבוניירות בנוסף לחפיסות השוקולד הרגילות, כמו כן, הפרה שעל האריזות עברה שינוי בעיצוב ושינתה את דמותה. שוקולד פרה מיוצר במגוון של סוגים: שוקולד חלב, שוקולד מריר, שוקולד לבן, שוקולד ממולא, בתוספת שברי בייגלה, אגוזים, סוכריות קופצות, מילוי תות, קרם נוגט, ועוד.

בשנת 2013 יצאה עלית עם קו מוצרים חדש לשוקולד פרה, שלווה בקמפיין פרסום ברחבי הארץ. בקו המוצרים החדשים ניתן למצוא שוקולד פרה בטעמי חטיפים אחרים של עלית: טורטית, טעמי, קפה נמס ומסטיק בזוקה. בעשותה כן, יצרה עלית לראשונה שוקולד לבן בצבע ורוד. בשנת 2017 יצרה עלית סוג שוקולד חדש. בחברה קראו לו בלונדי בשל צבעו הלבן צהבהב, שטעמו הוא טעם של שוקולד לבן וקרמל, שכן למעשה מדובר בשוקולד לבן שהסוכר בו התקרמל.

==עיצוב האריזה==
למרות שמו העממי, חברת עלית לא רשמה מעולם את המונח שוקולד פרה על חפיסות השוקולד.

במשך השנים, כמעט ולא נעשו שינויים בעיצוב דמות הפרה. ב־2002 היא עוצבה באופן צעיר יותר ורזה יותר, וניתנה לה הבעה חמה ואנושית.

מבנה טבלת השוקולד עצמה ייחודי בעולם בכך שבמרכז הטבלה ישנה קובייה גדולה וסביבה קוביות קטנות, וזאת בניגוד למקובל אצל יצרני השוקולד בעולם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.strauss-group.co.il/brand/elite_para/ האתר של שוקולד פרה] באתר עלית
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:מותגי מזון
קטגוריה:עלית: מוצרים
קטגוריה:פרות בתרבות
Every Good Boy Deserves Fudge

Every Good Boy Deserves Fudge ("לכל ילד טוב מגיע פאדג'") הוא אלבומה השני של להקת הגראנג' מאדהאני. הוא יצא בתקופה שבה שקלו חברי הלהקה לחתום בחברת תקליטים גדולה, אך הם החליטו לבסוף שהוא ייצא בחברת סאב פופ. מבקרי מוזיקה אחדים ביקרו את עטיפתו העליזה והכמעט ילדותית של האלבום (שהייתה מנוגדת באופייה למוזיקה שעסקה ברובה בסקס, סמים ורוקנרול). הגיטריסט סטיב טרנר טען כי אלבום זה הוא המועדף עליו ביותר כיצירה שלמה מבין כל אלבומיה של מאדהאני, וגם מבקרים רבים גרסו כי הלהקה הגיעה לשיא אומנותי באלבום זה.

המקור לשם האלבום הוא אמצעי עזר לזיכרון מפתחות מוזיקליים (EGBDF) שסטודנטים למוזיקה משתמשים בו (קיימים מספר אמצעי עזר נוספים, למשל "Every good book deserves finishing").

== רשימת השירים ==
# Generation Genocide (1:13)
# Let It Slide (2:35)
# Good Enough (3:25)
# Something So Clear (4:14)
# Thorn (2:10)
# Into The Drink (2:08)
# Broken Hands (6:02)
# Who You Drivin' Now? (2:21)
# Move Out (3:32)
# Shoot The Moon (2:27)
# Fuzzgun '91 (1:52)
# Pokin' Around (3:30)
# Don't Fade IV (3:58)
# Check-Out Time (3:07)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1991
קטגוריה:אלבומי גראנג'
פלביוס אאטיוס

פלאביוס אאטיוס (לטינית: Flavius Aëtius; בערך 391–454 לספירה) היה מגיסטר מיליטום, פטריקיוס ואישיות מרכזית באימפריה הרומית המערבית בשלהי העת העתיקה. הוא זכור במיוחד כמי שהביס את אטילה ההוני בקרב במישורים הקטאלונים.

אאטיוס נולד בדורוסטורם (סיליסטרה שבבולגריה בימנו). בשירות האימפריה המערבית, הגיע למשרת מגיסטר אקוויטום ואחר כך רוזן אפריקה. הוא שהה מספר שנים בחצרו של אלאריק הראשון, מלך הוויזיגותים (כנראה 405–408) וכן אצל ההונים. הוא למד את שיטות המלחמה של שבטים אלו, דבר שהועיל לרומא מאוד בהתגוננות מפניהם מאוחר יותר, כאשר ניצל אאטיוס היטב את הידע שרכש.

בשנת 425 הוביל אאטיוס צבא של 60,000 הונים כדי לתמוך בטוען לכתר הקיסרי יואנסוס, אולם הוא הגיע לרוונה שלושה ימים לאחר שיואנס הובס והוצא להורג. בגיבוי הכוח ההוני הגדול שהיה ברשותו לא התקשה אאטיוס לזכות במחילה ובתפקיד המגיסטר מיליטום פר גאליה מגאלא פלקידיה אמו והעוצרת של הקיסר-הילד ולנטיניאנוס השלישי.

בגאליה הביס אאטיוס את הוויזיגותים בארל ואילץ אותם לסגת לאקוויטניה. לאחר מכן חיזק את גבול הריין והגן על נורקיום מפני התקפות השבטים הגרמאנים. הוא הסית את פלקידיה להכריז על בוניפקיוס, רוזן אפריקה, כמורד בקיסר, אך בסופו של דבר חזר בוניפקיוס להיות מועדף עליה, לא לפני שעורר מהומות באפריקה וקרא לעזרתו את הוונדלים מהיספניה, וב-432 נקרא חזרה לאיטליה והוענק לו תואר פטריקיוס. אאטיוס, מאמין שפלקידיה החליטה להיפטר ממנו, יצא נגד בוניפקיוס ונלחם נגדו בקרב ליד רימיני בקרב שנקרא גם קרב רוונה. על אף שבוניפקיוס ניצח בקרב זה הוא נפצע פצעי מוות ומת מספר חודשים מאוחר יותר. אאטיוס נמלט לדלמטיה ובעזרתם של ההונים שתוגמלו באדמות הוחזר לכוח על ידי פלקידיה ב-433.

משנת 433 ועד ל-450 היה אאטיוס האישיות המרכזית במערב, תוך שהוא מנשל את פלקידיה מכוחה על ידי הטיית הגנרלים לצידו. ב-436 הבורגונדים ניסו לנצל את התסיסה שעוררו הבגאודאי כדי לתפוס עוד אדמות, אאטיוס הגיב בקריאה להתערבות ההונים ועשרים אלף בורגונדים נהרגו. בשנים שבין 440 ל-450 הוא היה עסוק בעיקר בבעיות בגאליה ובספרד. ב-443 הוא ישב את הבורגונדים הנשארים בסבויה.

בשנת 451 פלש אטילה מלך ההונים לגאליה. אאטיוס, שהסתמך עד אז על כוחותיהם של ההונים כדי לבלום את השבטים הגרמאנים, החליט לכרות עם הגרמאנים ברית. הגרמאנים, שהיו מבוהלים כמוהו מן הפלישה ההונית, נענו. יחד עם תיאודוריד הראשון מלך הוויזיגותים (שאף נהרג בקרב), וקואליציה של שבטים גרמאנים, הצליח אאטיוס לנצח את אטילה בקרב בקרב במישורים הקטאלונים שנקרא גם קרב שאלון, כוחותיו של אטילה נסוגו אל מעבר לריין ולא איימו עוד על גאליה.

אף על פי שאירס את בנו לבתו של ואלנטיניאנוס, הרגיש הקיסר מאוים על ידי אאטיוס והאמין שהוא חושק בכס הקיסרי, וב-21 בספטמבר 454 רצח אותו במו ידיו. זמן לא רב אחר כך (מרץ 455) נרצח ואלנטיניאנוס עצמו על ידי חבריו של אאטיוס. רוב החיילים ששהו בקרבת מקום היו חסידיו של אאטיוס ולא נקפו אצבע כדי להציל את הקיסר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:ילידי 390
קטגוריה:נפטרים ב-454
יהדות סורינאם

בית-הכנסת "צדק ושלום" משוחזר שהוקם בשנת 1736 בפַּרַמַריבּוֹ בירת סורינאם. כיום ב[[מוזיאון ישראל]]
יהדות סורינאם היא אחת מהקהילות היהודיות בדרום אמריקה במושבה ההולנדית לשעבר-סורינאם.

היהודים הראשונים שהגיעו לדרום אמריקה היו אנוסים מספרד ופורטוגל. רובם ישב בברזיל וחלקם ישבו באזור שנחשב בעבר לחלק מצפון ברזיל, שהוא אזור סורינאם של היום. היהודים שהגיעו לדרום אמריקה העדיפו את השלטון ההולנדי שאהד את היהודים ונתן להם יותר זכויות מאשר הספרדים והפורטוגזים. יהודים מהולנד ואיטליה ישבו בפרמריבו, הבירה במאה ה-17. ההולנדים נתנו זכויות ליהודים ולכן הם העדיפו את שטחי שלטונה ובכך נמלטו מהאינקוויזיציה שהייתה נהוגה בשאר שטחי דרום אמריקה.

בשנת 1644 הגיעו גלים המוניים של יהודים יוצאי ספרד ופורטוגל וכן יהודים אנוסים מברזיל מהשטחים שהיו בשליטת הולנד ואשר נכבשו על ידי פורטוגל. היהודים פיתחו לעצמם אזור אוטונומי בשם "יודן סוואנה" ובו פיתחו יישוב בשם "יודן דורף" אשר היה יישוב משגשג שנפגע בשריפה בשנת 1832 ולאחר מכן הדלדל ונעזב.

האיסור על סחר בעבדים שהוטל על ידי ממשלת הולנד פגע כלכלית ביהודים, למרות שעדיין נשארו ברובם במעמד מבוסס. בשנת 1835 הושוו זכויות היהודים לשאר בני המושבות. בשנת 1836 נמנו בסורינאם 684 יהודים פורטוגזים ב-217 בתים. מהם 178 בפרמריבו, 8 ביודן סוואנה ו-31 ברחבי המדינה. בנוסף עליהם הייתה בפרמריבו קהילה אשכנזית שמנתה כ-800 נפשות.

כיום יש בסורינאם כ-200 יהודים, אשכנזים וספרדים החיים בעיקר בעיר הבירה פרמריבו. בשנת 2005 בית הכנסת הפעיל היחיד בסורינאם החליט להצטרף לאיגוד העולמי ליהדות מתקדמת ובעזרת סיוע התנועה הליברלית (רפורמית) ההולנדית עבר תהליך של רפורמציה קהילתית המותאמת ליהדות המקומית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.haruth.com/JewsSuriname.html יהודי סורינאם]
* [http://www.angelfire.com/mb2/jodensavanne/ אתר על יהודי סורינאם]
* [http://www.jodensavanne.sr.org/ jodensavanne] אתר פרויקט השימור של jodensavanne - סאוונה היהודית. 
* [https://www.israelhayom.co.il/magazine/hashavua/article/14662511 בית כנסת באמצע הג'ונגל: הקהילה היהודית שמעולם לא שמעתם עליה]. באתר ישראל היום, 3 באוקטובר 2023. 
*

==הערות שוליים==

סורינאם
קטגוריה:סורינאם: דמוגרפיה
קטגוריה:יהדות אמריקה הלטינית
פרשת שמעון אבלס

פרשת שמעון אבלס (Simon Abeles) היא פרשת מותו של ילד יהודי בשנת 1694 בפראג. הכנסייה הקתולית טענה שאביו של שמעון אבלס, לזרוס, רצח את בנו לאחר שהילד רצה להמיר את דתו לנצרות. לזרוס אבלס נאסר ועבר עינויים. על מנת למנוע את המשך הסבל הוא התאבד בתלייה בעזרת תפילין. לוי קורצהנדל (Löbl Kurtzhandel), שנאסר יחד עמו, הוצא להורג לאחר חקירה שכללה עינויים קשים.

שמעון אבלס נקבר בכנסיית טין שבעיר, ושם נמצאת מצבה גדולה לזכרו. הכנסייה ניצלה את המקרה לשם הסתה קשה נגד היהודים. נסיבות מותו של הילד לא ברורות לאשורן עד היום.

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://everything2.com/index.pl?node_id=1736168 פרשת שמעון אבלס] באתר Everything2

קטגוריה:נולדים על פי ויקינתונים
קטגוריה:נפטרים על פי ויקינתונים
שמעון אבלס
שמעון אבלס
קטגוריה:פראג: היסטוריה
קטגוריה:יהדות צ'כיה
קטגוריה:יהדות פראג
קטגוריה:שנות ה-1690
קטגוריה:צ'כיה: דת
קטגוריה:עלילות דם
פיגמים

פיגמים אפריקאים לצד פרופסור פי. קיי. מורפי
פִּיגְמים הם קבוצת כל העמים, שבהם גובהו של גבר בוגר הוא פחות מ-1.5 מטר בממוצע. עמים אלה מצויים ביערות משווניים-טרופיים במערב אפריקה, מזרח אפריקה, אינדונזיה ואיים שבקרבת אינדונזיה. לא ברור אם הפיגמים האינדונזיים הם ממוצא דומה לזה של האפריקנים וסביר שהם הפכו דומים אלו לאלו באבולוציה מתכנסת.

מעבר להיותן של קבוצות הפיגמים נמוכות בהרבה משאר קבוצות בני האדם, יש לכלל הקבוצות האלה תכונות שונות של מערכת החיסון ולפחות לאחדות מהקבוצות יש סוג דם ייחודי משלהן.

הפיגמים חיים ביערות טרופיים ומכלכלים עצמם, כחברה נודדת של ציידים-לקטים. קיימת סברה בין אנשי המדע, כי ממדי גופם מותאמים, אבולוציונית, לאורח חיים זה. הן תרבותית והן גנטית, הם מבודדים מחברות אחרות של בני האדם והאוכלוסיות שלהם מבודדות גם זו מזו. הם חיים בקבוצות של מאה איש או יותר. רק מעטים מהם משנים את חייהם, מתיישבים במגורי קבע, ושולחים את ילדיהם לבית ספר. אולם, למרות הבידוד התרבותי, כמעט כל הפיגמים, הן באפריקה והן באסיה, מדברים בשפות של העמים השכנים להם. לבד מן הילידים של איי אנדמן (שבקרבת אינדונזיה ובשליטת הודו), המדברים בשפות משלהם, אשר אינן קרובות לאף קבוצה לשונית אחרת בעולם. אולם, אין עדות על פיתוח שפה מקורית בידי הפיגמים.

כיום חיים כ-180,000 פיגמים, מרביתם ביערות הטרופיים של מרכז אפריקה ודרום-מזרח אסיה. הפיגמים האפריקאים נקראים נגרילים (Negrillos) והם חיים באזורים מסוימים בבורונדי, קמרון, גינאה המשוונית, קונגו (שבט האקא), גבון ורואנדה. סמנים גנטיים מורים כי כלל אוכלוסיית הפיגמים האפריקנים נפרדה משאר אוכלוסיית האדם לפני כשישים אלף שנים ושתחילת הליך בידוד קבוצות הפיגמים זו מזו התחיל לפני כעשרים אלף שנים.

הפיגמים באסיה נקראים "נגריטים" (Negritos) והם חיים במספר אזורים בפיליפינים, חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד) ובאיי אנדמן (הודו). נראה כי בעבר היה תחום המחיה של הפיגמים רחב הרבה יותר, אך הם נדחקו על ידי אוכלוסיות חזקות יותר – בעלות ממדי גוף גדולים יותר, יישובי קבע ופרנסה חקלאית-מסחרית.

קבוצת הפיגמים הנקראת Bambuti היא קבוצת הפיגמים המפורסמת והמתועדת ביותר. קבוצה זו היא גם הנמוכה ביותר – גובה ממוצע של גבר בוגר במבותי הוא 137 סנטימטרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.pygmies.org/ African Pygmies] Culture, photos and music
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עמי אפריקה
קטגוריה:עמי אסיה
ארוכה הדרך הביתה (סרט, 2002)

ארוכה הדרך הביתה (באנגלית: Rabbit-Proof Fence) הוא סרט אוסטרלי, המבוסס על סיפור אמיתי. הספר שעל פיו נכתב הסרט הוא ספר ביוגרפי שכתבה דוריס פילקינגטון, המתאר את סיפור חייה של אמה מולי.

הסרט מתמקד בסיפורה של משפחה אחת בפרשיית הדור הגנוב של ילדי האבוריג'ינים באוסטרליה.

==עלילה==
בסרט מתוארים חייהן של ילדות אבוריג'יניות, בשנות ה-20 של המאה ה-20, הנלקחות בכוח מידי אימן, לפי צו ממשלתי, כיוון שלפי הרישומים היה אביהן בן הגזע הלבן. לפי החוק הקיים, נדרשו הרשויות האוסטרליות, במקרים כאלה, "להציל" את הילדות מגורל החיים כאבוריג'יניות ולספק להן חינוך אירופאי, כפי ש"מתחייב" ממוצאן. הסרט עוקב אחר שלוש בנות (שתי אחיות ובת דודן), שנחטפות מידי אימן, ונשלחות למחנה לימוד בחווה מרוחקת, בקצה השני של אוסטרליה. בחווה זו אמורות הילדות לקבל חינוך ותרבות שיעצבו מחדש את דמותן. הן מצליחות להימלט מהמחנה, ברגע בו הממונים אינם שמים לב. רובו של הסרט עוקב אחר מסען המפרך בחזרה הביתה. מאחר שאינן מכירות את הדרך, אך יודעות כי הן מתגוררות בקרבת גדר הארנבים החוצה את אוסטרליה, הן הולכות במשך 9 שבועות, לאורך 2,400 ק"מ, בצידה של גדר הארנבים (ומכאן שמו המקורי של הסרט, "Rabbit-Proof Fence"). הסרט מתאר את צעידת הילדות הכרוכה בקשיים רבים, מעצם ההליכה המפרכת, מהיעדר מזון ומים בצורה מסודרת, ממפגשים עם אנשים שונים, ובעיקר מהתחמקות מהמשטרה ומנציגי הממשל, הדולקים בעקבותיהן, כדי לשוב לביתן.

==ניתוח==
סרט זה, המבוסס על סיפור אמיתי, מתאר את טרגדיית הדור הגנוב שעבר העם האבוריג'יני באוסטרליה, עם תחילת התיישבותו של האדם הלבן ביבשת, ועד המאה ה-20. ילדים אבוריג'ינים, שנראו בהירי עור, באופן יחסי, או שאחד מהוריהם היה לבן, נלקחו ל"חינוך מחדש" על מנת שיחיו את חייהם כאדם לבן. כל זאת בחסות החוק האוסטרלי, תוך ניתוקם של אותם ילדים מהעולם המוכר להם, ממשפחתם, ומתרבותם.

באופן כללי, רוב הביקורות שיבחו את הסרט, שדן בהתייחסות הבעייתית והבלתי מוסרית, של האדם הלבן באוסטרליה כלפי האבוריג'ינים. למרות זאת, היו גם ביקורות שטענו כי "הסוף הטוב" של סיפור ספציפי זה, אינו במקומו, מאחר שאינו מייצג כלל את סיפור חייהם של עשרות אלפי ילדים אבוריג'ינים אחרים, שגורלם לא שפר עליהם. כאמור, פרט למקרים חריגים, רוב מוחלט של הילדים החטופים לא יכלו לברוח מהחוות והמעונות שבהם הושמו לפי החוק האוסטרלי, ובמרבית המקרים משפחתם אינה יודעת עד היום היכן הם, ולהם אין מושג כיום מי הם הוריהם ובני משפחתם והאם הם בחיים.

==פרסים==
הסרט זכה בקטגוריית הסרט הטוב, ובקטגוריות נוספות, בתחרות האוסקר האוסטרלית (פרס מכון הקולנוע).

בנוסף, זכה בפרסים הבאים:
<br/>בפרס הקהל בפסטיבל אדינבורו,
<br/>בפרס השחקנית הטובה ביותר (לשחקנית אורלין סמפי) ובפרס הקהל, בפסטיבל דרבן באוסטרליה,
<br/>בפרס הקהל בפסטיבל אספן בקולורדו ארצות הברית,
<br/>בפרס הקהל בפסטיבל קלגרי בקנדה,
<br/>ובפרס הקהל בפסטיבל לידס בבריטניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.habama.co.il/show.asp?ShowNo=4355 ביקורת על הסרט, באתר "הבמה"]
* [http://www.habama.co.il/newscomplete.asp?PageName=index.asp&id=520&subject=news פרס מכון הקולנוע האוסטרלי לסרט "ארוכה הדרך הביתה"]
* [http://uri.breitman.co.il/films/rabbitprooffence.html ביקורת נוספת, מאת אורי ברייטמן]

קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:חיברות בכפייה: ילדים
קטגוריה:זוכי פרס ACTAA: הסרט הטוב
קטגוריה:סרטים באנגלית
גל פז

גל פז היא חברה המתמחה בהפצת מוזיקה יהודית (בעיקר מוזיקה חסידית וחזנות) וסרטי קולנוע חרדי.

החברה קמה לפני עשרות שנים על ידי חיים זילבר והחזן דוד ורדיגר והתחילה בהפצת תקליטים של הזמר מרדכי בן-דוד. כיום החברה מנוהלת על ידי הבנים הלל זילבר דני זילבר ויהודה זילבר והוציאה עד היום אלפי דיסקים במוזיקה החסידית. גל פז הייתה החברה המובילה בעולם בתחום זה.

החברה הוציאה לאור ומפיצה את אלבומיהם של רוב היוצרים החשובים במוזיקה החסידית, כגון מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, משה לאופר, אוף שימחעס ועוד.

בנוסף החברה מתמחה בייצור ושיווק של קלטות סיפורי ילדים המתאימים למגזר החרדי בהם הסדרה "כה עשו חכמינו" חבורת מצוות ועוד, כמו כן סרטים ברוח הציבור החרדי.

לחברה כמה סניפים ברחבי העולם:
* ישראל: ירושלים, בני ברק ובית שמש (הסניף בבית שמש נסגר)
* ארצות הברית

בשנת 2007 הזמר מרדכי בן דוד תבע את החברה בטענה שהוציאה אלבום המכיל משיריו באופן לא חוקי (ללא קבלת רשותו). בן דוד ביקש פיצוי כספי של 720 אלף שקל ולבקשתו הוציא בית המשפט המחוזי בתל אביב צו מניעה להפצת הדיסק.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [https://jewishmusic.fm/artist/גל-פז-הפקות/ גל פז] באתר ג'ואיש מיוזיק
* [https://www.kolhalashon.com/New/Ravs.aspx?Lang=Hebrew&RavID=-1&ROrder=-1&FID=270967&HideMenus=False גל פז] באתר קול הלשון

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תקליטים ישראליות
קטגוריה:מוזיקה חסידית
קטגוריה:רחוב מלכי ישראל (ירושלים)
קטגוריה:יוצרי קולנוע חרדי
הדור הגנוב

הדור הגנוב (באנגלית: "Stolen Generation") הוא מונח המתאר את הילדים האוסטרלים האבוריג'ינים, שהועברו מבתיהם וממשפחותיהם על ידי נציגי הממשלה האוסטרלית ונציגי הכנסייה, בשנים 1972-1900.

אבוריג'ינים
לפי הנתונים הממשלתיים, לפחות 35,000 ילדים הועברו מבית הוריהם. אולם מכיוון שבמקרים רבים לא נשמרו רישומים מסודרים על ידי הרשויות, כנראה שמדובר במספרים גדולים בהרבה. לפיכך, כיום מעריכים שבין 10% ל-30% מן הילדים בני העם האבוריג'יני, הועברו מבתיהם בשנים אלו.

== העברתם של הילדים ==
ילדים אבוריג'ינים אשר עורם היה בהיר באופן יחסי, או שאחד מהוריהם היה לבן, הועברו בחסות החוק האוסטרלי למשפחות אחרות, על-מנת שיחיו את חייהם כלבנים. הוריהם של הילדים לא נשאלו ולא שותפו בהחלטות, אלא התבקשו למסור את ילדיהם לרשויות. במקרים שבהם הייתה התנגדות אף נלקחו הילדים בסיוע משטרתי. לפי אופן המחשבה של המתכננים והמבצעים באותן שנים, פעולות אלה נעשו כדי להגן על הילדים. למרות זאת, כיום הן נחשבות כפגיעה חמורה בזכויות האדם של הילדים האבוריג'ינים ושל משפחותיהם, וניתוק הילדים ממשפחותיהם ומתרבותם נתפס כפעולה שלא הייתה ראויה.

אופן העברתם של הילדים, היקף התופעה, וההשפעה על הילדים שהועברו ועל העם האבוריג'יני כולו, הם מקור לכעס, עוינות וחוסר אמון מצד העם האבוריג'יני כלפי השלטונות האוסטרלים, שלא שככו עד היום.

==המחאה הציבורית והתנצלות ממשלת ראד==
באפריל 1997, פרסמה האגודה האוסטרלית לזכויות הפרט דוח מקיף, לאחר שחקרה את הנושא. תגובתם של השלטונות האוסטרלים עם פרסום הדוח הייתה אמביוולנטית. מצד אחד, הביעה ממשלת אוסטרליה צער רב על העוול שנגרם לעם האבוריג'יני. מצד שני, טענה הממשלה, כי פעולותיה היו על פי חוק, ומתוך כוונות טהורות של דאגה לטובת הילדים, לפי הערכים שהיו נהוגים בעבר. מסיבה זו, סירב ראש ממשלת אוסטרליה באותה עת, ג'ון הווארד, להביע התנצלות פומבית.

פרשת הדור הגנוב ושאלת ההתנצלות עליו הפכה לנושא חשוב בפוליטיקה האוסטרלית. האבוריג'ינים, ארגוני זכויות אדם, ורבים מאזרחי המדינה דרשו שהממשלה תתנצל. יום מחאה שנתי, אשר זכה לכינוי "יום ההתנצלות", צוין ברחבי המדינה. בשנת 2000, בטקס הנעילה של אולימפיאדת סידני הובעה מחאה ובקשת סליחה יוצאת דופן, אשר לא תואמה עם המארגנים, כאשר חברי הלהקה האוסטרלית "Midnight Oil" הופיעו כשעל בגדיהם כתובה באנגלית המילה "SORRY" שתרגומה "סליחה".
[[קהל צופה בהתנצלותו של קווין ראד ל"דור הגנוב", בהקרנה על מסך ענק בכיכר הפדרציה, מלבורן. 13 בפברואר 2008]]

בסוף 2007 נבחר קווין ראד ממפלגת הלייבור האוסטרלית לראש ממשלת אוסטרליה, והחליף בתפקיד את ג'ון הווארד מהמפלגה הליבראלית. עם בחירתו של ראד, נסללה הדרך להתנצלות רשמית. בכינוס הפרלמנט החדש, ב-13 בפברואר 2008, נשא ראד נאום במעמד ראשי ממשלות קודמים ונציגים של "הדור הגנוב". בנאומו, הביע ראד את התנצלות ממשלת אוסטרליה בפני האבוריג'ינים ואנשי "הדור הגנוב". האופוזיציה הליברלית הצטרפה לבקשת הסליחה והפרלמנט הצביע פה אחד בעד הבעת ההתנצלות.

הנושא נדון בהרחבה בסרט העלילתי "אוסטרליה" (2008), אשר הרוב הגדול של יוצריו והשחקנים בו, בהם ניקול קידמן ויו ג'קמן, הם אוסטרלים.

==ראו גם==
* יום ההתנצלות
* פרשת ילדי תימן
* פרשת ילדי ראוניון
* ארוכה הדרך הביתה (סרט, 2002)
* מערכת הפנימיות של האינדיאנים הקנדים

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hreoc.gov.au/social_justice/bth_report/report/index.html דו"ח האגודה האוסטרלית לזכויות הפרט על "הדור הגנוב"] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אבוריג'ינים
קטגוריה:אוסטרליה: היסטוריה
קטגוריה:חיברות בכפייה: ילדים
קטגוריה:דורות סוציולוגיים
קטגוריה:התבוללות תרבותית
קטגוריה:פשע באוסטרליה
וילנב-לה-מגלון

וילנב-לה-מגלון (בצרפתית: Villeneuve-lès-Maguelone, באוקסיטנית: Vilanòva de Magalona) הוא כפר ומועצה מקומית במחוז ארו (Hérault) שבחבל אוקסיטניה בדרום צרפת. הוא נמצא בפאתי העיר מונפלייה, באזור עשיר בביצות, על שפת הים התיכון.

==היסטוריה==
וילנב-לה-מגלון הייתה אחת משבע הערים (יחד עם הערים אלן, אג'ד, נרבונה, לודב, בזייה, ונים), שהיו כנראה המקור לשם "ספטימניה" (Septimania, מהמילה Sept, שבע) אשר ניתן לחבל ארץ זה על ידי הרומאים. בשנת 462 עברה הפרובינקיה לשליטתם של הוויזיגותים.

תחילה הייתה מגלון למעוזו של אציל ויזיגותי, על אדמה המוגנת על ידי לגונות. בהמשך הפכה למקום מושבו של בישוף. לאחר מלחמות רבות אשר צמצמו את מספר התושבים באזור, החזיר אליה בישוף בשם ארנו (Arnaud, 1030–1060) את הדיוקסיה, בנה מחדש את הכנסייה שנהרסה והקים גשר כדי לחבר ולאחד את מגלון לאזור החדש אשר נשא את השם וילה נובה (Villeneuve, "עיר חדשה"). בהמשך הוקמה שם קתדרלה בסגנון רומאי, אשר נושאת את השם סן פייר דה מגלון.

==אתרים==
*בעיר:
**כנסיית סנט-אטיין מהמאה ה-7
*באזור החוף:
**קתדרלת סן פייר (פטרוס) וסן פול (פאולוס)
**חוף ציבורי המשתרע מפלאוואס-לה-פלו עד חופי העיר הסמוכה פרונטיניאן 
*סביב העיר:
**הריסותיה של קפלת סן-בודיי (Saint-Baudille) על הר מדלן (Madeleine) ומצבת אבן המנציחה את לוחמי המחתרת הצרפתיים שנהרגו במלחמת העולם השנייה

==קישורים חיצוניים==

* 
right

קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קטגוריה:לנגדוק-רוסיון: ערים
שדולה (הכנסת)

בכנסת ה-19, שבראשות חברי הכנסת תמר זנדברג (מרצ) ויריב לוין (הליכוד - ישראל ביתנו)]]

בכנסת או בממשלה, שְׁדֻלָּה (או לוֹבִּי) היא קבוצה של חברי הכנסת, לאו דווקא מאותה סיעה, הפועלת לשם קידום רעיון מסוים. לשדולות אין מעמד רשמי, מה שמאפשר לה חופש פעולה מסוים שמנותק מסדר יומה של הכנסת<ref></ref> על כן, לצד היתרון בחופש הפעולה, מדובר בהתארגנות ללא כלים פרלמנטריים שעומדים לרשותה, ולפיכך ללא סמכות פורמלית.<ref></ref>

בכנסת ה-16 נמנו כ-44 שדולות, בכנסת ה-17 מעל 50 שדולות ובכנסת ה-20 קיימות כ-180 שדולות.

שדולה היא התארגנות וולנטרית של חברי כנסת. סדר היום של שדולה והאג'נדה שלה, לצד תדירות פעולותיה, היוזמות ושיתופי הפעולה שהיא יוצרת, כל אלו תלויים ברצון ובמטרת השדולה. לאורך השנים נושאים רבים נבחרו לקבל קידום על ידי שדולות. בין השאר, נוצרו שדולות למען אזורים גאוגרפיים: הנגב והגליל, יש"ע, ירושלים, הגולן, תושבי תל אביב, ראשון לציון, חיפה והקריות, אשדוד ובקעת הירדן; וכן שדולות למען קבוצות אוכלוסייה: שדולה חקלאית, למען הבדואים בנגב, הגמלאים, המאבטחים, יוצאים בשאלה, אנשים עם מוגבלויות, נוער עולה וענף הבנייה. יקיימות גם שדולות שממוקדות בנושאי ליבה, בין השאר למאבק בבעיית יוקר המחיה בישראל, למען חוקה, נגד קזינו, מאבק בתאונות דרכים, מאבק בסמים, טיפול בחיילי המילואים ודאגה לבריאות הציבור.

חלק מהשדולות הן בעלות חברים רבים (מעל חמישה).

בכנסת ה-16, לדוגמה, היו בעלות חברים רבים "השדולה לקידום היחסים עם הקהילות הנוצריות בעולם" (אשר המשיכה עם חברים רבים גם בכנסת ה-17), ו"השדולה להשכלה גבוהה" [אשר בכנסת ה-17 היה בה רק חבר בודד (מנחם בן ששון)].

בכנסת ה-17 היו חברים רבים בשדולה "הסביבתית-חברתית", ובשדולה "למען ירושלים".

פעמים רבות יש לשדולות כמה יושבי ראש, ולעיתים השדולה מונה כמה יושבי ראש, ללא חברים נוספים.

רוב השדולות בכנסת הן בעלות חבר אחד בלבד ואינן אלא מצג של שדולה המשמש ככלי הצהרתי של חבר כנסת לגבי חשיבות נושא מסוים בעיניו.

יש אף מקרים שבהם שתי שדולות עוסקות בנושא אחד. כך למשל, בכנסת ה-16 הייתה שדולה לצרכנות של דני יתום, והשדולה להגנת הצרכן של אורית נוקד. בשני המקרים הם היו החברים היחידים בשדולתם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.knesset.gov.il/lexicon/heb/lobby.htm שדולות בכנסת], באתר הכנסת
* [http://www.knesset.gov.il/lobby/heb/lobbylist.asp רשימת שדולות], באתר הכנסת

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:הכנסת
שירה דיבורית

שירה דיבורית (בגרמנית: Sprechgesang) או קול דיבור (Sprechstimme) היא טכניקה של הפקת קול שבין שירה לדיבור. מאז סוף המאה ה-19 נעשה בה לעיתים שימוש על ידי מלחיני מוזיקה קלאסית.

בהקדמה ל"פיירו הסהרורי" (1912) מסביר ארנולד שנברג איך משיגים שירה דיבורית טובה. לדבריו, יש לקיים את המקצבים המסומנים בתווים, אבל בעוד שבשירה רגילה צריך להתמיד באותו גובה כל עוד נמצאים על אותו תו, בשירה דיבורית יש להתחיל בגובה המצוין אך מיד להינתק ממנו בגליסנדו. התוצאה אינה צריכה לדמות לא לשירה רגילה ולא לדיבור רגיל.

השימוש המוקדם ביותר בטכניקה זו שידוע עליו נעשה באופרה של אנגלברט הומפרדינק, "ילדי המלך" (1897), אבל היא נקשרת יותר למלחיני האסכולה הווינאית השנייה. שנברג מבקש טכניקה זו בכמה יצירות: תפקיד הקריין ב"שירי גורה" (Gurre-Lieder, 1911) כתוב בשירה דיבורית, כמעט כל "פיירו הסהרורי, (1912) נוקט בטכניקה זו, והיא משמשת גם באופרה שלו "משה ואהרון" (1932) וגם נדרשת מהסולן ביצירתו "ניצול מגטו ורשה". בתיווי המוזיקלי של שנברג, שירה דיבורית מסומנת בדרך כלל בצלבים קטנים על רגלי התווים, או שראש התו עצמו הוא צלב קטן. כך נראים הצלילים הראשונים מתוך פיירו הסהרורי:
קובץ:Schoenberg Mondestrunken opening.png

אלבן ברג משתמש בווריאציה על הטכניקה, כשהוא מבקש לבצע חלקים מן האופרות שלו "ווצק" ו"לולו" בין שירה דיבורית לשירה רגילה.

קורט וייל אימץ שירה דיבורית להתאים את קולה הייחודי, אם כי לא-לירי, של לוטה לניה לתפקיד ג'ני באופרה בגרוש. גם בתפקידו של מקי סכינאי נעשה שימוש בטכניקה זו.

השילוב של שירה דיבורית עם שירה ממש אצל ברג מסומן בקו יחיד על רגלי התווים. אפשרות שנוצלה על ידי מלחינים אחרים היא להשתמש ב-X במקום בראשי תווים מקובלים.

בגרמניה של היום, מאז ראשית שנות ה-90', המונח "שירה דיבורית" קיבל משמעות חדשה, פופולרית יותר של "מוזיקת ראפ בשפה הגרמנית". סגנון שירה זו ניתן למצוא ביצירות של להקה בריטית Βlack Country, New Road.

==קישורים חיצוניים==
* 

שירה דיבורית
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קרל שטאמיץ

קרל שטאמיץ (בגרמנית: Karel Stamic; 7 במאי 1745 – 9 בנובמבר 1801) היה מלחין בוהמיאני, הבולט ביותר בדור השני של מה שכונה אסכולת מנהיים.

== ביוגרפיה ==
קרל נולד במנהיים. תחילה למד נגינה בכינור אצל יוהאן שטאמיץ, אביו ומייסד אסכולת מנהיים. אחרי מות האב, בשנת 1757, המשיך בלימודיו אצל תלמידו, כריסטיאן קאנאביך, שגם תפס את מקומו של יוהאן שטאמיץ בתזמורת מנהיים הנודעת. קרל ניגן בתזמורת במנהיים משנת 1762 ובשנת 1770 עבר לפריז, שם נודע ככנר. משנת 1772 התגורר בוורסאי, שם חיבר את יצירתו התוכניתית הראשונה, "תהלוכה מלכותית". בשנת 1779 עבר להאג, הולנד, שם, בחצר המלך וילהלם החמישי מאורניה, חיבר 28 קונצ'רטי.

בשנים הבאות הרבה במסעות ועבר בשטרסבורג, לונדון, סנקט פטרבורג, נירנברג וליבק, בין השאר. בשנת 1786 ניצח על האורטוריה "המשיח" מאת הנדל בקתדרלה של ברלין. את שנותיו האחרונות עשה שטאמיץ כמנצח ומורה למוזיקה באוניברסיטת מנהיים. 

שטאמיץ כתב יותר מחמישים סימפוניות וכמספר הזה בערך קונצ'רטי לכלים שונים, כמו גם יצירות קאמריות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קרל
קטגוריה:ילידי 1745
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1801
אסכולת מנהיים

חצר ארמון מנהיים
אסכולת מנהיים (Mannheim school) מתייחסת הן לטכניקה התזמורתית שחלוצה לה הייתה תזמורת החצר של מנהיים במחצית השנייה של המאה ה-18 והן לקבוצת מלחינים, שכתבה מוזיקה כזאת לתזמורת מנהיים ולתזמורות אחרות.

חצר האלקטור קרל פיליפ עברה מהיידלברג אל מנהיים בשנת 1720, כשברשותה כבר תזמורת גדולה מזו שבכל אחת מן המדינות שסביבה. התזמורת גדלה עוד יותר בעשורים הבאים ובמשך הזמן החזיקה כמה מטובי הווירטואוזים של זמנה. יוהאן שטאמיץ, הנחשב בדרך כלל למייסד אסכולת מנהיים, הצטרף לתזמורת בשנים 1741–1742 והיה למנהלה בשנת 1750.

הראויה ביותר לציון בין הטכניקות המהפכניות של תזמורת מנהיים הייתה טיפולה העצמאי יותר בכלי הנשיפה והקרשנדו המפורסם שלה, שהקיף את כל התזמורת והיה לסימן ההיכר העיקרי של האסכולה. עוד חידושים היו הסמיך (אפוג'אטורה) ופתרונו ו"זיקוקית מנהיים", מערך של אקורדים משולשים בתבנית עולה, שדוגמה לו אפשר למצוא בפתח הסימפוניה בסול מז'ור, אופוס 3 מס' 1 של יוהאן שטאמיץ. סגנון שטורם אונד דראנג במוזיקה התפתח מאוד במנהיים, והשפיע על דור שלם של מלחינים קלאסיים ואף רומנטיים מוקדמים.

חברי אסכולת מנהיים כללו את יוהאן שטאמיץ, פרנץ קסאפר ריכטר, קרל שטאמיץ וכריסטיאן קאנאביך, והייתה לה השפעה ישירה מאוד על הרבה מלחיני סימפוניות של התקופה, ביניהם יוזף היידן וליאופולד הופמן. קאנאביך, אחד ממנהלי התזמורת אחרי מותו של יוהאן שטאמיץ, היה גם ידידו הקרוב של וולפגנג אמדיאוס מוצרט מאז שמוצרט ביקר במנהיים בשנת 1777. לתזמורת מנהיים הייתה השפעה עצומה על מוצרט, שהתוודע שם לראשונה אל הקלרינט. מוצרט התרשם מאוד מתזמורת מנהיים וכמה מן הסימפוניות והאופרות שלו נכתבו עבורה, במיוחד לאחר שהתזמורת והחצר כולה עברו למינכן ב-1779, עם עלייתו של האלקטור קרל תאודור לכס המלוכה בבוואריה. גם בכמה מן הסונאטות של מוצרט לפסנתר פטישים ניכרת השפעת האסכולה (ומוצרט, כמתברר ממכתביו, היה מודע לכך).

גם המוזיקולוג הבריטי צ'ארלס ברני התרשם מאוד מתזמורת מנהיים בביקורו בארמון הקיץ של הנסיך קארל תיאודור, כפי שתיאר במאמר "על המצב הנוכחי של המוזיקה בגרמניה ובארצות השפלה":
 ברני מציין לרעה רק פרט אחד, חוסר הניקיון בכלי הנשיפה, אך מסכים, שבעיה זו משותפת לכל התזמורות ששמע, אם כי מאנשים שקדנים ומוכשרים כנגני תזמורת מנהיים היה מצפה שיתגברו עליה.
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:התקופה הקלאסית
קטגוריה:מוזיקה קלאסית
קטגוריה:אסכולות מוזיקליות
קטגוריה:מנהיים
סוסי ים (סרט)

סוסי ים הוא סרט ישראלי עלילתי קצר משנת 1998.

"סוסי ים" הוא סרט הגמר של הבמאי והתסריטאי ניר ברגמן, בוגר בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ירושלים. סרט עטור פרסים, אשר נבחר כסרט בית הספר הטוב ביותר בכל הזמנים.

הסרט, שבמרכזו דרמה משפחתית בעלת קווים אוטוביוגרפיים לסיפורו האישי של ברגמן, היווה בסיס לכתיבת תסריט "כנפיים שבורות" (2002), סרט עלילתי באורך מלא, אותו ביים שנתיים אחרי גמר לימודיו.

עלילת הסרט מתארת את קורותיו של ילד בן 10 בשם נועם, שהוריו נפרדו לתקופת ניסיון, והוא עצמו בטוח כי בסופו של דבר אביו יחזור לבית המשפחה והכל ישוב להיות כפי שהיה.

שם הסרט נובע ממשאלתה של הבת הצעירה במשפחה שהאב יביא לה "סוסי ים" כשהוא יחזור להתאחד עם המשפחה. בנקודת השיא של הסרט, בה לומד נועם שהוריו לא יחזרו אחד לשני, צופה הבת בסרט טבע בטלוויזיה על סוסוני ים, ובאופן אירוני נשמע הקריין מציין את תכונתם של זוגות סוסוני הים להיות נאמנים אחד לשני ביחסים מונוגמיים.

== פרסים ==
* פרס ראשון - פסטיבל לודז', פולין 1998;
* פרס הסרט המצטיין - פסטיבל מינכן לסרטי סטודנטים, 1998;
* פרס שני - פסטיבל תל אביב הבינלאומי, 1998;
* פרס איגוד הבמאים היווני - פסטיבל לאריסה, יוון 1999;
* צל"ש - פסטיבל פוטסדם, גרמניה, 1999;
* צל"ש - פסטיבל ברנו, צ'כיה, 1999;
* פרס הקהל - פסטיבל טייפה, טאיוואן, 1999;
* הסרט נבחר כ"סרט הטוב ביותר של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בכל הזמנים", במסגרת חגיגות יום ההולדת ה-15 לבית הספר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=qpXXyyDpSE4 הסרט "סוסי ים"] בערוץ היו-טיוב של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה

קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטי סטודנטים
קטגוריה:סרטי 1998
קטגוריה:סרטי ניר ברגמן
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1998
האומות האריות

האומות האריות (אנגלית: Aryan Nations) הוא ארגון נוצרי אנטישמי המשתייך לקבוצת זהות נוצרית, הדוגלת בעליונות הגזע הלבן. הארגון הוקם בשנות ה-70 על ידי ריצ'רד גירנט באטלר.

==מקורות==
מקור ההשראה של האומות האריות בא מתורתו של ד"ר וסלי סוויפט, אבי תורת "הזהות הנוצרית", אשר יצר גם את Church of Jesus Christ Christian, השייכת כיום לכנסיות האומות האריות. סוויפט ייסד את הכנסייה באמצע שנות ה-40 ואף קיבל תוכנית רדיו בשני העשורים שלאחר מכן. 
כיום, אחרי מותו של באטלר מהתקף לב בספטמבר 2004, מונהג ארגון האומות האריות על ידי ג'ונתן ויליאמס.

==תוכניות ודרכי פעולה==
יש בארגון האומות האריות הדנים בגלוי בתוכנית להשתלט בכוח על חמש מדינות מארצות הברית - איידהו, מונטנה, אורגון, וושינגטון ווויאומינג כדי להקים "מדינה ארית" שתאסור כניסה ליהודים.

כמו קבוצות ימין קיצוני רבות, יצר ארגון האומות האריות קבוצות קטנות ואלימות. בוב מתיוס הקים קבוצה הנקראת "המסדר", שביצעה פעולות טרור רבות, כולל רצח. חברי הקבוצה תכננו לגרום למלחמת גזע. דניס מקגיפן הקים קבוצה שנקראת "הסדר החדש", אך זו נעצרה לפני שהספיקה לפעול. כמו כן קיימת הקבוצה הקיצונית כוהני פנחס שביצעה פשעים שונים, החל משוד בנקים ועד לפעולות שונות שנועדו להטיל אימה על "אויבי הגזע הלבן", אבל נראה שהם פועלים לבדם.

בין מנהיגי האומות האריות נמנה גם דייוויד ליין שמת בכלא בשנת 2007 בגלל מעורבותו ברצח של שדרן רדיו יהודי בשנת 1985.

לארגון האומות האריות יש קשרים עם הקו קלוקס קלאן, האחווה הארית, "האחווה הלאומית" ועוד ארגונים גזעניים ונאו נאצים אחרים.

==קישורים חיצוניים==
*[http://bethuneinstitute.org/documents/cift.html מידע בנושא האומות האריות וזהות נוצרית בכלל]
*[http://www.nizkor.org/hweb/orgs/american/adl/paranoia-as-patriotism/aryan-nations.html/ עוד מידע בסיסי. הזהות הנוצרית מוצגת כפסוודו-תאולוגיה] 
*[http://www.kingidentity.com/ כנסייתו של ד"ר סוויפט]
*[https://web.archive.org/web/20060429160528/http://www.adl.org/learn/ext_us/Aryan_Nations.asp?LEARN_Cat=Extremism&LEARN_SubCat=Extremism_in_America&xpicked=3&item=an מידע משטרתי על האומות האריות]

קטגוריה:ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:עליונות לבנה בארצות הברית
כוסות רוח

כוסות רוח מזכוכית לשימוש באמצעות אש
כוסות רוח הן שיטת טיפול גופני בכוסות ואקום, שהייתה נפוצה באירופה, אסיה, אפריקה ובחלקים נוספים בעולם, וכיום משמשת ברפואה הסינית, ברפואה המשלימה והאלטרנטיבית, ולעיתים כחלק מטיפולי עיסוי, פיזיותרפיה וכדומה. הטיפול נעשה לרוב על הגב ועל אזורי גוף חיצוניים אחרים. השיטה היא פסאודו מדעית ואין מחקרים המוכיחים את יעילותה. 

כוסות רוח עשויות לרוב מזכוכית, פלסטיק או סיליקון, כמו גם מבמבוק, או מקרני חיה.
שולי הכוס מעוגלים כדי למנוע פגיעה בעור המטופל. במהלך הטיפול נוצר תת-לחץ בחלל הכוס באמצעות אש או באמצעות משאבה. הכוס מונחת על גבי העור של המטופל ושואבת את העור והרקמות אשר מתחתיו אל תוך חלל הכוס ומשפיעה על זרימת הדם.

כוסות רוח משמשות בניסיון לטיפול בהתכווצויות שרירים, בשלבים הראשונים של הצטננות ובמגוון מצבים אחרים.

הטיפול בכוסות רוח משולב לעיתים בהקזת דם, כאשר חלק הגוף המיועד ליניקה מנוקב.

==כוסות רוח בתרבות==
* הביטוי "כמו כוסות רוח למת" פירושו לעשות משהו חסר תועלת, בבחינת מעט מדי ומאוחר מדי.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
קטגוריה:רפואה סינית
קטגוריה:רפואה עתיקה
קטגוריה:כוסות
הנעלולים

הנעלולים (באנגלית: The Shoe People) היא סדרת אנימציה בריטית בת 26 פרקים שהופקה ב-1987. היא שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בשנות התשעים גם כסדרה עצמאית וגם כחלק מהסדרות ששודרו ברכבת ההפתעות. לסדרה נוצרה עונה השנייה ששודרה בבריטניה בשנת 1991, ובישראל העונה שודרה בשנת 1997.

הסדרה נוצרה על ידי ג'יימס דריסקול, שקיבל את ההשראה לתוכנית מהמראה ומהסגנונות השונים של נעליים, וממה שהן מגלות לנו על האישיות של הבעלים שלהם. 

את שיר הפתיחה בגרסה העברית מבצעים עמי מנדלמן ודפנה ארמוני.

==עלילה==
בחנות לתיקון נעליים, בכל לילה לאחר שהסנדלר סוגר את החנות וטורק את הדלת, קורה דבר מוזר - ענן אבק גדול ממלא את החדר, וכאשר הוא מתפזר, הנעליים מקבלות חיים, הקיר האחורי נעלם ועיירת הנעלולים מופיעה בה חיים הנעלולים.

== דמויות ==
* רב מגף - הוא השוטר של עיירת הנעלולים וחי בתחנת המשטרה.
* נעלץ - הוא הליצן. הוא חי באוהל קרקס. הוא אוהב להופיע ולבצע קסמים ולהטוטי זריזות ידיים, אבל הכי הוא אוהב, להצחיק אנשים. הנעלולים משתדלים להיזהר כאשר הם מדברים איתו, משום שהוא מסוגל להשפריץ להם מים לפנים דרך הפרח המזויף שלו. יש לו הרבה רעיונות מבריקים ושימושיים מאוד לפתרון בעיות בעיירת הנעלולים.
* נעל חרש - הוא אוהב להתגנב ולקחת דברים מבלי לבקש, לכן הוא נראה כמו גנב.
* נעלוף - חושב שהוא עדיין בצבא (הוא שירת בגדוד רגלים). הוא אוהב שהכל מסודר ומרבה לצעוק. הדשא בגן שלו מכוסח בטורים מושלמים (הוא אפילו מודד את הגובה של הדשא כדי לוודא!) וכל הצמחים עומדים בהקשב. כמו כן יש לו כמה ציפורים המשמשים כצבאו הפרטי. 
* נעלילית - היא רקדנית בלט שאוהבת מאוד לרקוד. כאשר היא הגיעה לראשונה לחנות, היה לה קרע גדול בצד והיא חשבה שהיא לעולם לא תרקוד שוב. למרבה מזלה הסנדלר הצליח לתקן אותה, אולם הילדה הקטנה שהביאה אותה לא חזרה לאסוף אותה.
* נעלכת - הוא נעל מרופט שהיה פעם נקי ומצוחצח, אבל אחר כך הוא התפרק, נעלכת התגורר בבית מלוכלך ומבולגן (כי הוא שונא את הניקיון), הוא נעל מאוד ידידותי.
* נעליז - הוא נעל דמויי מגף גשם, נעליז אוהב מאוד מים וימים גשומים, הוא נעל משעשע ומצחיק שכל הזמן נהג לחייך.
* נעולל - הוא תינוק, לרוב נמצא עם נעלילית.
* קבקבית - היא קבקב עץ הולנדי. מארחת את הנעלולים בביתה ומרבה לשתות תה. גרה בטחנת רוח. 
* נעל- ים - כפכפית. 
* סגן מגף (עונה 2) - העוזר של רב מגף. חובש כובע אחר מאשר של רב מגף ומרכיב משקפי שמש, במקור מגיע מארצות הברית. 
* נעל פס (עונה 2) - נעל שלבוש כאנגלי. בעל אולם מופעים, ובעל יכולת משחק. 
* גלגלון, גלגלך וגלגלוף (עונה 2) - שלישיית גלגיליות ממין זכר שמשמשת כאנטיגוניסטיות בעונה זו. 
* מגפית (עונה 2) - מגפית עקב מתבגרת אמריקאית בעלת עיטור של דגל ארצות הברית. מתפקדת אף כמעודדת. 
* נערדל (עונה 2) - ערדל המשמש כאיכר. 
* נעל חם (עונה 2) - מגף רוסי. 
* ד"ר נעל (עונה 2) - הרופא בעיר הנעלולים. קצר רואי. 
* נעל בור (עונה 2) - נעל עבודה. חופר מנהרות. עוטה קסדה עם פנס ומכוש. 
* נעלסו (עונה 2) - מגף בוקרים המתנהג כבוקר. היה לו סוס בשם "אלברטו". 
* נעל ספורט (עונה 2) - נעל ספורט מבוגר. חובב ספורט. מתפקד כמאמן.
* נעל ריקוד (עונה 2) - נעל ריקוד שמשמשת כרקדן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:סדרות הנפשה בריטיות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
דומדמנית

דומדמנית (שם מדעי: Ribes rubrum) נקראת גם דומדמנית אדומה, שחורה או צהובה, היא שיח עונתי הגדל לגובה של 1-1.5 מטר (ולפעמים אף שני מטרים). העלה הוא בעל חמש אונות; העלים מסודרים בספירלה מסביב לגבעול. הפרחים צהובים-ירוקים ומהם גדלים הפירות האדומים הבוהקים, שהקנו לשיח את שמו. הפירות גדלים באשכולות המונים שלושה עד עשרה פירות; גודל כל פרי 8–12 מילימטר. השיחים גדלים בעיקר במערב אירופה (צרפת, בלגיה, הולנד, גרמניה וצפון איטליה), שם הם נחשבים נפוצים.

בדומדמנית יש רמה גבוהה של ויטמין C, סיבים וחומצות בפרי.

==גידול==
צרפת ובלגיה היו הראשונות שגידלו דומדמניות באופן מסחרי, וכבר ב-1600 נזרעו השדות הראשונים. כיום מגדלות מדינות רבות את הפרי באופן מסחרי, ביניהן מדינות באסיה, והוא עדיין נפוץ בצפון אירופה, שם הוא גדל באופן טבעי. בארץ הדומדמניות גדלות ברמת הגולן. שיח הדומדמניות דורש מנות קור.

==במטבח==
פרי הדומדמנית נחשב חמוץ יותר מזנים דומים לו (כגון ענבי שועל) והוא נאכל הן כמרכיב בריבות ומנות מבושלות והן בצורתו הטריה. בסקנדינביה הפירות משמשים למרקים ולפודינג, ובגרמניה הם מבושלים עם מרנג והופכים למילוי לטארטים. באנגליה מכינים לחמניית צ'לסי עם מילוי דומדמנית.

== גלריה ==
<gallery>
תמונה:Czerwona porzeczka - owoce.JPG
תמונה:Ribes rubrum (knospend).jpg
תמונה:Ribes rubrum2005-07-17.JPG
תפוזזה_-_גרופר.jpg|גרופר תפוזזה, משקה מוגז אורגני המבוסס על תפוז דם ודומדמניות
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://hamachon.co.il/he/bugs-and-parasites-in-food/דומדמניות/ דומדמנית], באתר המכון למצוות התלויות בארץ

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:גרגרי יער
קטגוריה:דומדמניתיים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
הרי הקרפטים

הרי הקרפטים (ברומנית: ; בהונגרית: Kárpátok; בגרמנית: Karpaten; בצ'כית, סלובקית ופולנית: Karpaty; בסרבית: Karpati; באוקראינית: Карпати) הם החלק המזרחי של מערך הרי מרכז אירופה.
שם שרשרת ההרים מקורו בשבט דאקי בשם ה"קרפים", שחיו על מדרונות הקרפטים המזרחיים. שם השבט עצמו מקורו, כנראה, במילה הודו-אירופאית שמשמעותה "אבן".
== גאוגרפיה ==
מלבד הרי האלפים, הרי הקרפטים הם מערכת ההרים הנרחבת ביותר באירופה. הם יוצרים קשת באורך 1,500 קילומטרים באוסטריה, בצ'כיה, בסלובקיה, בפולין, בהונגריה, באוקראינה וברומניה. בדרום מערב הם גובלים בהרי האלפים ובדרום מזרח בהרי הבלקן. 

למרות שבדרך כלל הם מכונים "שרשרת הרים", הם אינם יוצרים שרשרת רצופה, אלא מורכבים מכמה קבוצות ייחודיות מבחינה אורוגרפית וגאולוגית. רק במקומות בודדים הם מגיעים לגובה של מעל 2,500 מ'. הפסגה הגבוהה ביותר בהרי הקרפטים הוא פסגת גֶּרְלָכוֹבְסְקִי (Gerlachovsky) שהיא בגובה 2,655 מטר ונמצאת בסלובקיה. המקום הנישא ביותר ברומניה הוא פסגת מולדובאנוּ (Moldoveanu) בגובה 2,544 מטר בהרי פגראש (Făgăraş) שבקרפטים המרכזיים, בסמוך לכביש הטראנספגרשן.

== גלריה ==
<gallery>
CARPATIM1.jpg|שלג בהרי הקרפטים
CARPATIM3.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

מפת חלוקת משנה של הקרפטים.
<poem>
1. [[הקרפטים המערביים החיצוניים
2. הקרפטים המערביים הפנימיים
3. הקרפטים המזרחיים החיצוניים
4. הקרפטים המזרחיים הפנימיים
5. הקרפטים הדרומיים
6. הקרפטים המערביים הרומנים
7. הרמה הטרנסילבנית
8. סרביה הקרפטית</poem>
]]

*
קטגוריה:רומניה: גאוגרפיה
קטגוריה:אוקראינה: גאוגרפיה
קטגוריה:פולין: גאוגרפיה
קטגוריה:סלובקיה: גאוגרפיה
קטגוריה:צ'כיה: גאוגרפיה
קטגוריה:אוסטריה: גאוגרפיה
קרפטים, הרי
קטגוריה:אירופה: הרים
לופה

Luffa aegyptiaca

הלופה (שם מדעי: Luffa; נקראת לעיתים ליפה) היא סוג של צמח מטפס הגדל באזורים טרופיים וסובטרופיים כולל אמריקה הטרופית, אפריקה הטרופית, דרום-מזרח אסיה, הודו, חצי האי ערב ואוסטרליה. הפירות של אחד מהמינים הקרוי לופה גלילית או במיה סינית,

== שימושים ==
=== בתור מאכל === 
משמש בתור מאכל פופולרי באסיה ובאפריקה.

=== בתור ספוג רחצה ===
הלופה היא המקור החשוב ביותר לייצור ספוג מן הצומח ומפורסם בישראל בתור "ספוג רחצה", וספוגי אמבטיה מכונים לעיתים "ליפה".

=== בתור רהיט ===
הצמח משמש גם בתור חומר גלם לייצור רהיטים.

=== בתור מוצר רפואי ===
מיץ הצמח משמש כתרופה טבעית נגד צהבת.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Luffa sponge.png|ספוג העשוי מצמח הלופה
קובץ:071005 pashtes.JPG|ספוגי לופה מוצגים למכירה
קובץ:Luffa acutangula seeds.jpg|זרעי הצמח 
קובץ:לופה.JPG|ספוגי לופה מוצגים למכירה
קובץ:Spongegourd.jpg|הגדלה פי 100 של חיתוך הפרי
קובץ:Natural loofah luffa sponges on an organic farm in Israel.jpg|פירות לופה מיובשים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.luffa.info luffa.info] - מידע על גידול הצמח והשימוש בו

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1754
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פיליפ מילר
קטגוריה:ירקות
קטגוריה:דלועיים
The Beatles' Ballads

The Beatles' Ballads (בעברית: בלדות הביטלס) הוא אלבום אוסף של להקת הרוק הבריטית הביטלס, שיצא בשנת 1980 וכולל בלדות של הלהקה מהשנים 1962-1970. האלבום לא יצא בארצות הברית, אלא במקסיקו, בריטניה, קנדה, ניו זילנד, גרמניה, איטליה, ספרד, הודו, יפן, דרום קוריאה ואוסטרליה. באוסטרליה, האלבום זכה להצלחה גדולה, ושהה שבעה שבועות במקום הראשון. הוא גם הגיע למקום ה-17 בבריטניה.

עטיפת האלבום נוצרה בשנת 1968 עבור האלבום הכפול The Beatles, אך לבסוף לא יצא הרעיון אל הפועל ועטיפת האלבום נותרה לבנה לחלוטין (ועל כן כונה האלבום "האלבום הלבן"). נראה כי הסגנון והקונספט של האלבום תומכים בשם העבודה המקורי של האלבום הלבן, A Doll's House.

== רשימת הרצועות ==
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט אם צוין אחרת.
 
צד ראשון
# Yesterday
# Norwegian Wood (This Bird Has Flown)
# ?Do You Want to Know a Secret
# For No One
# Michelle
# Nowhere Man
# You've Got To Hide Your Love Away
# Across the Universe
# All My Loving
# Hey Jude

צד שני
# Something (ג'ורג' האריסון)
# The Fool On the Hill
# Till There Was You (מרדית' וילסון)
# The Long and Winding Road
# Here Comes the Sun (האריסון)
# Blackbird
# And I Love Her
# She's Leaving Home
# Here, There and Everywhere
# Let It Be

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי הביטלס
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומי חברת פרלופון
סומש

סומש (ברומנית: Someş; בהונגרית: Szamos) הוא נהר באורך 388 קילומטרים במערב רומניה. הסומש נוצר מהתחברות הסומש הקטן עם הסומש הגדול באזור דז'. הסומש נשפך לתוך נהר הטיסה בהונגריה.

בשנת 1970 עלה הנהר על גדותיו והציף את סביבותיו, כולל את סאטו מארה. בראשית שנת 2000 נפרץ סכר של מכרה ליד באיה מארה ובעקבות זאת זוהם הסומש בשאריות כרייה שכללו ציאניד.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומניה: נהרות ונחלים
קטגוריה:הונגריה: נהרות ונחלים
טיסה (נהר)

טיסָה (אוקראינית: Тиса; רומנית: Tisa; סלובקית: Tisa; הונגרית: Tisza; סרבית: Тиса / Tisa; גרמנית: Theiß) הוא נהר באורך 1,358 קילומטרים הזורם דרך אוקראינה, רומניה, הונגריה, סלובקיה וסרביה. הטיסה נשפך לתוך הדנובה בבלגרד. הטיסה הוא היובל הארוך ביותר של הדנובה וחלקו הגדול (597 ק"מ) מכל הארצות עובר בהונגריה. הנהר חוצה את המישור ההונגרי הגדול מצפון-מזרח לדרום-מערב.

בראשית שנת 2000 נפרץ סכר של מכרה ליד באיה מארה ובעקבות זאת זוהם הטיסה בשאריות כרייה שכללו ציאניד. תוך זמן קצר אירעו שני מקרי זיהום נוספים, בעקבותם נצבע הנהר בשחור.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומניה: נהרות ונחלים
קטגוריה:אוקראינה: נהרות ונחלים
קטגוריה:הונגריה: נהרות ונחלים
קטגוריה:סלובקיה: נהרות ונחלים
קטגוריה:סרביה: נהרות ונחלים
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:אתרי רמסר
קטגוריה:יובלי הדנובה
גראז' רוק

הגראז' רוק (Garage Rock) הוא סוגת רוק שהתפתח בארצות הברית בשנות ה-60. הסגנון אופיין בצליל רוק אנד רול פשוט וגולמי, והושפע מלהקות הפלישה הבריטית כמו הביטלס, הרולינג סטונז והקינקס.

מרבית הלהקות הדגישו את החובבניות וחוסר המקצועיות שלהן על ידי כך שניגנו את אותם 3 אקורדים בסיסיים, הלמו בגיטרות שלהם ונהמו וצרחו את מילות השירים. בשיאו של הסגנון, היו אלפי להקות גראג' בארצות הברית וחלק מהן (כמו ה-Seeds וה-Standells) הוציאו שירים שהפכו ללהיטים, אבל רוב הלהקות נשארו בגדר האלמוניות. הז'אנר נעלם כמעט סופית כאשר הפסיכדליה נכנסה לתמונה בין השנים 1967–1968. בשנים אלה כבר כמעט ולא היו קיימות להקות גראז' והיו שהכריזו על מותו של הז'אנר.

יש המגדירים את הז'אנר כ"סבו" של הפאנק, וזאת מפני שהפאנק הפך לאידיולוגיה את פעילות להקות הגראז' כגון נגינת מוזיקה טובה מבלי להבין במוזיקה. הגראז' היה האקט האחרון של הרוקנרול הפרימאלי בשנות השישים. מכאן ועד הולדת הפאנק הרוקנרול כמעט ולא היה קיים במרחב המוזיקלי של אותן שנים (1967–1976). הגראז' הוא דוגמה למה שנעשה ברוק בתדירות משתנה כבר עשרות שנים, ובעצם מהווה את הנחת היסוד החשובה ביותר לגבי מוזיקה לפיה אין משמעות לרמת הטכניקה של המבצע, ולא לשום ייפוי אסתטי חיצוני (הפקה, נגנים מקצועיים, יחסי ציבור וכיוצא בזה).

בתחילת שנות ה-80 נוצרה סוגה מוזיקלית שכונתה , הנפוצה גם כיום. להקות רבות בסוגה זו ניסו לחקות את הצליל, המראה והגישה של הגראז' רוק המקורי.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סגנונות רוק
פארק באטרסי

ממוזער
פארק באטרסי (באנגלית: Battersea Park) הוא פארק ציבורי באזור באטרסי בלונדון, המצוי בגדה הדרומית של נהר תמזה, למול צ'לסי.

הפארק מצוי באזור ביצות שיובשו במהלך המאה ה-19.

==היסטוריה==
בטרם הוקם הפארק נקרא האזור "שדות באטרסי" (באנגלית: Battersea fields ) והיה אתר פופולרי לקיום דו-קרב. 

התוכניות להקמת הפארק הוכנו על ידי סר ג'יימס פנת'ורן בשנת 1846 אולם הפארק שהוקם בשנת 1858 נבנה באופן שונה במעט מהתוכניות.

בפארק נערך משחק הכדורגל הראשון בהתאם לכללים של התאחדות הכדורגל האנגלית ב-9 בינואר 1864. 

בשנת 1951 נערך בפארק פסטיבל בריטניה ונבנו לצורך זה מזרקות חדשות וסדרת "בתים" בצמרות העצים המחוברים ביניהם בגשרים תלויים. כמו כן נבנו בפארק רכבות הרים, קרוסלות ומתקני משחקים לילדים. מתקנים אלה הונצחו בשירה של פטולה קלארק "פגוש אותי בבאטרסי פארק" (ושיר זה הוא שמו של אלבום האוסף שלה משנת 2001).

מתקן השעשועים המרכזי בפארק - "העגלה הגדולה" (The Big Dipper) נסגר בשנת 1972 לאחר מותם של חמישה ילדים בתאונה. בעקבות סגירת מתקן זה פחתה הפופולריות של הפארק ומספר המבקרים בו פחת. יריד השעשועים נסגר לבסוף בשנת 1974 וכיום השטח משמש לתערוכות וירידים נודדים.

===שיפוץ הפארק===
בין השנים 2002 - 2004 נערך בפארק שיפוץ בעלות של 11 מיליון לירות שטרלינג במימון קרן הלוטו לשימור. הפארק נפתח ב-4 ביוני 2004 בנוכחות הנסיך פיליפ.

==מתקני הפארק==
בפארק מצוי גן חיות קטן, מגרשי טניס, מסלול ריצה ומגרשי כדורגל. כמו כן מצוי בפארק אגם קטן המשמש לשייט סירות.

בפארק נמצאת פגודת השלום.

== גלריה ==
<gallery>
Battersea Park gazebo.jpg|סככת התזמורת בפארק
petulainbatterseapark.jpg|עטיפת התקליט של פטולה קלארק משנת 2001: "פגוש אותי בפארק באטרסי"
Batterseaparkpeacepagoda.jpg|פגודת השלום
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:וונדסוורת'
באטרסי
קלוד אבלין

קלוד אבלין (בצרפתית: Claude Aveline; 19 ביולי 1901 - 4 בנובמבר 1992), הוא שם העט של יבגני אבצין (Evgen Avtsine) סופר ומשורר צרפתי.

== חייו ==
אז'ן אבצין נולד בפריז להורים שהיגרו מרוסיה ב-1891, וקיבלו אזרחות צרפתית ב-1905. הוא למד בבית הספר אנרי הרביעי בפריז, ואחר כך בעיר ורסאיי, שאליה עברו הוריו. ב-1915 התנדב כחובש במלחמת העולם הראשונה, ואחר כך למד בקולג' בפריז, אך בריאותו התערערה והוא נאלץ להפסיק את לימודיו. ב-1918–1919 התגורר ליד העיר קאן שבדרום מזרח צרפת, ושם החל לכתוב בשם העט קלוד אבלין.

ב-1919 פרסם את שיריו הראשונים בכתבי עת, התוודע אל הסופר אנטול פראנס והפך לבן חסותו. ב-1920 שב קלוד אבלין לפריז, שימש כמזכיר של אגודת חובבי ספרים וכעורך של כתב עת לענייני אמנות וקיבל הזמנה לכתוב את "האגדה הנפלאה של בודהא". ב-1924, אחרי מות אנטול פראנס, קלוד אבלין דאג להציגו כסמל החירות, בסדרת מאמרים פוליטיים שעסקו בנושאים חברתיים ("שלושים שנה של חיים חברתיים"). עד 1930 הספיק קלוד אבלין לכתוב עשרה כרכים בשם "קובץ פילוסופי" שבו כתב אודות: סנט אברמונד, וולטר, דני דידרו, ארנסט רנאן, אנטול פראנס, רמי דה גורמון, מוריס מטרלינק, אנדרה ז'יד, פול ואלרי וז'ורז' דיאמל. ב-1932 פרסם את הרומן "מותו הכפול של פרדריק בלו", שזכה להצלחה רבה בציבור, וב-1936 - את הרומן "האסיר".

בתקופת הכיבוש הנאצי של צרפת במלחמת העולם השנייה הצטרף אבלין למחתרת הצרפתית. כנוטה לשמאל הפוליטי, הוא פגש באלבר קאמי שאתו השתתף בהוצאה לאור של עיתון אנטי פאשיסטי, יחד עם אמיל שארטייה, ז'אן שלומברגר ושטפן צווייג. כמו כן השתתף בכתבי עת של אינטלקטואלים קומוניסטים. הוא היה חבר הנהלת האגודה האירופית לתרבות שנוסדה בוונציה ב-1950. ב-1952 זכה בפרס הגדול של אגודת הסופרים הצרפתיים. הוא נודע כיוצר רבגוני שכתב רומנים, שירים, מחזות, אמרות ומאמרים. החל ב-1974 כתב את זיכרונותיו.

קלוד אבלין נפטר בפריז ב-1992.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סופרים צרפתים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:מעוטרי מדליית הרזיסטנס
קטגוריה:מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1901
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1992