OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עיראק סווידאן

עיראק סווידאן (בערבית عراق سويدان) היה כפר ערבי<ref></ref> בשפלה הדרומית, כ-11 קילומטרים ממזרח לאל-מג'דל (היום אשקלון), בסמוך לכביש פאלוג'ה - אל-מג'דל (היום כביש 35 בקטע מקריית גת לאשקלון), בגובה כ-100 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת עזה שבמחוז עזה. על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, שטחי אדמותיו היו 7,529 דונם והוא מנה 660 נפשות. בסמוך הקימה משטרת המנדט מצודה מדגם טגארט שנקראה על שם הכפר, משטרת עיראק סווידאן (כיום מצודת יואב).

לפי תוכנית החלוקה נכלל הכפר בשטח שיועד להקמת מדינה ערבית. במלחמת העצמאות פלש צבא מצרים לכפר. ב-9 בנובמבר 1948, בעקבות כיבוש משטרת עיראק סווידאן במהלך מבצע שמונה, השתלטה חטיבה 8 על מרחב הכפר.

משטרת עיראק סווידאן שכנה בחלקו המערבי של כיס פלוג'ה ועם נפילתה צומצם שטחו של הכיס למרחב הכפרים עיראק אל-מנשייה ופאלוג'ה.

==ראו גם==
* משטרת עיראק סווידאן

==קישורים חיצוניים==

# [https://www.youtube.com/watch?v=bD42edlp7lo הדגל המצרי בעיראק סווידאן], קישור לסרטון וידאו של טל'ק נוה מונוסון 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
שוק הפשפשים (יפו)

250px
סחורה בשוק הפשפשים ביפו
250px
מראה בשוק עמיעד, בסמוך לשוק הפשפשים
מראה בשוק עמיעד שליד שוק הפשפשים
שוק הפשפשים ביפו הוא שוק פשפשים בו נמכרים חפצים שונים, בגדים ופריטי ריהוט, חדשים ומשומשים. השוק שוכן במתחם הרחובות עמיעד, עולי ציון, יהודה מרגוזה ורחוב בית אשל ביפו.

השוק הומה אדם בכל ימות השנה, והוא מוקד משיכה למבקרים, לתיירים ולחובבי מציאות וחפצי יד שנייה. הוא נכלל לעיתים קרובות סיורי מבקרים בסמטאות יפו . החנויות והדוכנים קבועים בדרך כלל, אך ניתן גם למצוא בו דוכנים של מי שמציעים באופן עצמאי את מרכולתם – עודפי סחורות ישנות וחדשות, חפצים עתיקים, פריטי נוסטלגיה וחפצי גרוטאות.

==היסטוריה==
אזור השוק, כמו אזורים אחרים ביפו, שימש קבוצות צלבניות שחיו באזור, אך נהרס והוקם מחדש בתקופה העות'מאנית. השוק עצמו פועל במקום מהמאה ה-19, תקופה בה פרחו חיי מסחר מקומיים ויפו שימשה עיר נמל ומרכז לעולי רגל. בתקופת המנדט הבריטי, התגבש השוק לעיצובו הנוכחי.

בשנת 2001, יזמו עיריית תל אביב ומשרד התיירות תוכנית שימור ושיקום של השוק, ותוכנית ארוכת טווח של החייאה עירונית של האזור, אשר תוכננה על ידי משרד קיסלוב קיי אדריכלים. במתחם השוק הוקם "מרכז עמיעד" המשמש כמרכז לתערוכות, ירידים ומופעים, תכנון כיכר הרוכלים המוצללת, שיקום הרחובות סביב ועוד. במקביל נפתחו במתחם גלריות וחדרי סטודיו של אמנים, מסעדות ובתי אוכל. כתוצאה מכך ניכרת עלייה בביקוש לרכישת דירות באזור, כחלק מתופעה כללית יותר של רכישת דירות באזור דרום תל אביב, שנחשב סביבת מגורים ציורית. לאורך רחוב בית אשל נבנו מספר פרויקטים למגורים ומלונאות.

בספטמבר 2018, מגזין התיירות הידוע Time Out פרסם רשימה של 50 השכונות "המגניבות ביותר בעולם". המגזין דירג את שוק הפשפשים במקום ה-16 בנימוק: "יפו מתפוצצת משילוב מרהיב בין ישן לחדש".

== מתחם השוק ==
השוק מחולק ל-3 אזורים: אזור אחד שהוא מבנה עם 2 רחובות פנימיים מקורים להולכי רגל, אזור שני שהוא מגרש פתוח ("שוק עמיעד") שסביבו יש מחסנים של עיריית תל אביב-יפו ושל הסיטונאים, ואזור שלישי שהוא "מדרחוב עולי ציון" שבו ישנם חנויות, מסעדות ובתי-קפה ומדרחוב משולב של מכוניות והולכי רגל.

== מפת האזור ==

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.shuktlv.co.il/category/שוק-הפשפשים אתר שוק הפשפשים]
* [http://www.lcud.tau.ac.il/lexicon/sites/default/files/Flea%20Market%20Presentation.pdf מצגת מאת אדריכלי פרויקט חידוש שוק הפשפשים: קיסלוב קיי אדריכלים], 2010
* 
* 
* 
* [https://jfc.org.il/news_journal/60859-2/99181-2/ שוק הפשפשים של יפו לפני תוכניות לשיפוץ השוק, 1971], בארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפו
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
הפשפשים, יפו
פיטיריאזיס רוזאה

כתם אופייני לפיטיריאזיס רוזאה, בצבע ורוד ומכוסה בקשקש
פיטיריאזיס רוזאה היא מחלת עור, 0.1% מכלל האוכלוסייה סובלים ממנה.

ככלל, המחלה היא חד פעמית (רק ב-3% מהמקרים ישנה הישנות של המחלה). המחלה מאופיינת בהופעה של כתם "מבשר" (Herald patch) בגודל של 2–3 ס"מ כאשר לאחר כשבוע מופיעים נגעים קטנים בצבע ורוד מכוסים בקשקשת (מקור השם בלועזית הוא קשקש ורוד) בעור. הנגעים מתפשטים בעיקר בחלקי הגוף העליונים (בית החזה, גב, בטן וגפיים עליונות) ומצויים לרוב בקו קפלי העור.

המחלה נמשכת בין שבועיים למספר חודשים ועוברת באופן ספונטני וככל הנראה איננה מדבקת. למעט משחות או תרופות להרגעת גירודים בדרך כלל אין צורך בטיפול נוסף. חשיפה לאור שמש ישיר גורמת להעלמות מהירה יותר של הכתמים ולעיתים נעשה שימוש בקרינה אולטרה סגולה לשם כך. מדווח כי טיפול זה הכי יעיל בשבוע הראשון להתפרצות הכתמים אך לא ברור האם הוא גם עוזר לגרד.

יש הטוענים כי הסיבה להופעת המחלה הם וירוסי ההרפס 6 ו-7, משום שהם גורמים לפריחות בשם Roseola infantum או Exanthema subitum בילדות, אך מחקרים בנושא לא מצאו קשר בין הווירוס למחלה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dermnetnz.org/viral/pityriasis-rosea.html פיטיריאזיס רוזאה], באתר DermNet NZ

קטגוריה:הפרעות חזזיות-קשקשיות
סמל בלארוס

סמל בלארוס הוצג בשנת 1995. הוא כולל סרטים בצבעי דגל בלארוס, מפת המדינה, אלומות חיטה וכוכב אדום. סמל זה מבוסס על סמלה של בלארוס הסובייטית, ומוטיבים רבים נלקחו מסמל ברית המועצות והשינוי העיקרי הוא החלפה של הפטיש והמגל במפת המדינה.

==סמל המדינה 1991-1995==
סמל בלארוס בשנים 1991-1995
סמל הרפובליקה הדמוקרטית של בלארוס והממשלה הבלארוסית הגולה, מאז [[1993.]]
לאחר קבלת העצמאות מברית המועצות הציגה בלארוס כסמלה את הסמל של הדוכסות הגדולה של ליטא, שבלארוס מהווה כיום את מרבית שטחה. שמו של הסמל Pahonia (מרדף) והוא מהווה גם את סמל ליטא. ב-1995 ביקש הנשיא לוקשנקו לבטלו בטענה ששימש את הבלארוסים ששיתפו פעולה עם הנאצים במלחמת העולם השנייה. ב-14 במאי 1995 נערך משאל עם והצעת לוקשנקו להחליף את הסמל התקבלה ברוב של 75% על-פי התוצאות הרשמיות. 

האופוזיציה הבלארוסית והממשלה הבלארוסית הגולה לא מכירים בתוצאות משאל העם ובסמל החדש ומוסיפים להציג את ה-Pahonia.

==סמל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס==
סמל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של בלארוס עד שנת 1938 כלל את הכיתוב "פועלי כל העולם התאחדו" בבלארוסית, ביידיש, ברוסית ובפולנית. לאחר מכן הוסרו היידיש והפולנית.

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בלארוס: סמלים לאומיים
בלארוס

בלארוס
שוק בצלאל

שוק בצלאל הוא מתחם מסחרי במרכז תל אביב בין הרחובות קינג ג'ורג', בית לחם, טשרניחובסקי (במקור רח' בצלאל) והמכבי.

השוק הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, בשטח בו אמורה הייתה לקום שכונת יוקרה בתכנונו של האדריכל יוסף טישלר. השכונה לא הוקמה בסופו של דבר, לעומת זאת הוקם מתחם הספורט של אגודת מכבי ולצידו התפתח השוק. בעבר התפרסם שוק בצלאל בזכות דוכני הפלאפל שהיו במקום, שהציעו אכילה חופשית בסגנון "אכול כפי יכולתך". רוב דוכני הפלאפל נעלמו והרחובות נשארו מתחם הכולל בעיקר חנויות ודוכנים של ביגוד, הנעלה, כלי בית ומוצרים שונים לשימוש יומיומי. שמו של השוק מפורסם בעיקר בזכות המגוון הרחב של מוצרי ההלבשה מכל הסוגים והדגמים, ולעיתים עודפים של מותגי יוקרה במחירים נמוכים, שניתן להשיג במקום. השוק מהווה צלע מ"המשולש" - כינוי שניתן לאזור מסחרי הכולל את רחוב שינקין ושוק הכרמל.

בעבר, שוק בצלאל היווה מוקד בילוי ומפגש של מוצאי שבת, לפני רחוב שינקין ומתחם רחובות מרכז בעלי מלאכה כדוגמת העבודה, רש"י ורחוב המלך ג'ורג'.

סמוך לשוק הוקם בעשור השני של המאה ה-21 פרויקט למגורים ומסחר בתכנון ישר אדריכלים, והשוק עצמו הפך למדרחוב.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3082643,00.html מיכאל יעקובסון: בתוכנית: בניינים של שבע קומות, גינה וגני ילדים, Xnet, 15.5.11]

בצלאל
קטגוריה:רחוב המלך ג'ורג' (תל אביב)
עץ החיים (דיסני)

עץ החיים (באנגלית: Tree of Life) הוא עץ מלאכותי שגובהו 14 קומות (43.5 מטרים) המצוי במרכז פארק השעשועים ממלכת החיות של דיסני באתר הנופש דיסניוורלד בפלורידה שבארצות הברית. העץ מהווה סמל הפארק מאז פתיחתו של הפארק ב-22 באפריל 1998.

העץ בנוי מאסדת קידוח נפט שצופתה בטון. על ציפוי העץ מגולפים 325 דמויות בעלי חיים.

מתחת לעץ החיים מוקרן הסרט התלת־ממדי קשה להיות חרק! המבוסס על הסרט של אולפני פיקסאר - "באג לייף". בנוסף, דמותו של ראפיקי מטרילוגיית סרטי מלך האריות מתגוררת בעץ הדומה לזה ובעל שם זהה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דיסני: מקומות
קטגוריה:דיסניוורלד
קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
עץ החיים

"[[נפילת האדם" מאת לוקאס קראנאך האב, ציור מן המאה השש עשרה.]]
"עץ החיים" - [[פסיפס מארמון הישאם ביריחו.]]
עץ החיים, על פי ספר בראשית (פרקים -), הוא עץ שהיה בתוך גן עדן, לצד עץ הדעת טוב ורע, אשר ממנו נאסר על האדם, לאכול שכן אכילה ממנו תגרום למוות. לאחר שהוא וחוה אשתו הפרו את האיסור ונענשו, הם גורשו מגן העדן על מנת שלא יאכלו גם מעץ החיים, אשר פירותיו היו גורמים להם לחיות לעולם. לאחר מכן הוצבה שמירה של הכרובים ולהט החרב המתהפכת על הדרך אל העץ על מנת למנוע את גישתם אליו.

”וַיְגָרֶשׁ, אֶת-הָאָדָם; וַיַּשְׁכֵּן מִקֶּדֶם לְגַן-עֵדֶן אֶת-הַכְּרֻבִים, וְאֵת לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת, לִשְׁמֹר, אֶת-דֶּרֶךְ עֵץ הַחַיִּים” (בראשית, ג', כ"ד).

==במקומות נוספים במקרא==
הביטוי "עץ חיים" מופיע בספר משלי במספר מקומות (; ; ; ), כמטפורה לחכמה או לדבר מה המציל ומחיה את הנפש (מקביל לביטוי "מקור חיים", המופיע בהקשרים דומים).

רמז לעץ החיים ניתן לראות בחזון אחרית הימים של יחזקאל, המתאר מעיין היוצא מבית המקדש ועל גדותיו עץ שעליו נאמר "והיו (קרי: וְהָיָה) פִרְיוֹ לְמַאֲכָל, וְעָלֵהוּ לִתְרוּפָה" ().

==בפרשנות המסורתית והקבלית==
במקרא נכתב שאם האדם היה לוקח מעץ החיים - "ואכל וחי לעולם", מה שנראה כהבטחה לחיי נצח. כמה פרשנים בני ימי הביניים (החל ברס"ג) סברו כי עץ החיים לא העניק חיי נצח, אלא רק אפשרות להירפא ממחלות ולחיות זמן ארוך.

במדרש מכונה התורה כעץ החיים על פי הפסוק בספר משלי: "עֵץ חַיִּים הִיא, לַמַּחֲזִיקִים בָּהּ, וְתֹמְכֶיהָ מְאֻשָּׁר." ().

בקבלה ניתנת משמעות רבה לעץ החיים, והוא מפורש בפרשנות פרקטית, סמלית ואלגורית, אשר על טיבה המדויק נחלקו המקובלים.

==בביקורת המקרא==
ישנם חוקרים הסבורים כי פסקת הגירוש מגן העדן, שתכליתו למנוע מהאדם לאכול מעץ החיים ולזכות בחיי נצח, מבטאת נימה מיתולוגית בסיפור: האל חרד לכאורה לייחודו האלוהי עקב אכילת האדם מעץ הדעת, ומבקש למנוע פעולה שתוצאתה תהיה בלתי הפיכה מבחינתו.

יש הסבורים כי עץ החיים הוא תוספת מאוחרת לסיפור גן העדן המקראי, ולא הופיע במקור. הסיבה נעוצה בכך שהעץ נזכר רק בתחילת הסיפור ובסופו, ואילו גוף הסיפור עוסק בעץ הדעת בלבד.

==מקבילות במיתולוגיה המסופוטמית==
המקבילה הקרובה ביותר לעץ החיים נמצאה בעלילות גילגמש, המתארות מסע לחיפוש אחר חיי נצח. גילגמש מצליח להשיג "צמח חיים" שעשוי להגשים את משאלתו - אלא שזה נגנב ממנו על ידי נחש בעת שהוא עוצר לטבול בבאר.

בספרות אכד ומצרים העתיקה ניתן למצוא "עץ חיים" ו"צמח חיים" שמהם ניזונים האלים על מנת להישאר בני אלמוות.

== ביחס לאשרה ==
בכתבים רבים, המגובים גם בממצאים ארכאולוגיים, עץ החיים מזוהה עם האלה אשרה.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== עץ החיים בתרבות==
סמליות העץ מהווה השראה לעולם התרבות בהרבה תחומים.
* בסרט אווטאר ישנם שני עצים עץ הנשמות ועץ הקולות, החשובים ומקיימים את תושבי כוכב הלכת פנדורה.
* יש משחקי מחשב בהם עץ חשוב, המזכיר את הרעיון של עץ החיים, ככזה שאסור לפגוע בו.

==לקריאה נוספת==

* דב ברקוביץ, דרך עץ החיים - עולם חדש ממשמש ובא, הוצאת כרמל ירושלים, 2021 .

==קישורים חיצוניים==

* 
* דוב ברקוביץ וליאור טל שדה, [https://soundcloud.com/user-570067797/ekp8qklwl2aj דרך עץ החיים (פודקאסט)], קולות של רוח, גל"צ, יוני 2020

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיפורי ספר בראשית
קטגוריה:עצים מיתולוגיים
קטגוריה:עצים בתנ"ך
קטגוריה:ישויות מיתיות בתנ"ך
קטגוריה:גן עדן
בית המוקד

בית המוקד היה מבנה בצדה הצפוני של העזרה, מזרחית לשער הקרבן. ששימש את הכהנים ששירתו בבית המקדש.

== מבנה בית המוקד ==
בית המוקד היה בית גדול בעל גג דמוי כיפה עגולה. שחציו נחשב "חול" וחציו נחשב "קודש". על גג בית המוקד היה אחד ממוקדי השמירה של הכהנים במקדש.

את החלוקה בין הקודש לחול, הסבירו מפרשי המשנה בדרכים שונות. לפי הרמב"ם, מבנה בית המוקד היה מחוץ לחומת העזרה, וחציו הפתוח לעזרה, נכלל בקדושתהּ. לפי התפארת ישראל, חציו של המבנה היה בתוך תחום העזרה עצמה, ומכך נבעה קדושתו.

בית המוקד נקרא כך על שם מדורה גדולה שבערה בתוכו שבחומה התחממו הכהנים, שהיו הולכים יחפים על רצפת המקדש שעשויה משיש. סיבה נוספת לכך שהייתה מדורה היא שממנה הדליקו את אש המזבח מדי יום, מאחר שיש מצווה להביא אש מן ההדיוט.

בחציו הצפוני של הבית, היו בנויים בקיר דרגשי אבן ששימשו את זקני בית האב לשינה, בעוד שהכהנים הצעירים היו ישנים על הרצפה. במרכז הבית הייתה אחת מן המרצפות בלתי קבועה בקרקע, וניתנת להרמה על ידי טבעת שהייתה קבועה בה, ותחתיה היה שוער המקדש מניח בלילה את מפתחות העזרה, ומעליה היה ישן.

==לשכות בית המוקד==
בבית המוקד היו ארבע לשכות, אחת בכל פינה:
* בצדו הדרום מזרחי הייתה לשכת עושי לחם הפנים שבה לשו ואפו את לחם הפנים.
* בפינתו הדרומית מערבית הייתה לשכת הטלאים, שבה נשמרו הטלאים שעמדו להקרבה לאחר ביקורם ממום. שתי לשכות אלו היו בנויות בצידו הקדוש של בית המוקד.

בצידו השני שהיה ב'חול':
* לשכת החותמות בצד צפון מזרח, שבה ישב הפקיד הממונה על החותמות (מעין תלושים שזיכו את האוחז בהם באפשרות לקבלת נסכים מהממונה על הנסכים), ובה גנזו בני חשמונאי את אבני המזבח.
* ובצד הצפוני מערבי לשכת בית המוקד שבה הייתה מדורה נוספת, שבחומה התחממו כהנים שנטמאו בקרי במהלך משמרתם בבית המקדש. כמו כן היו ממוקמים בה פתחים למסיבות - המחילות שהיו בנויות מתחת לבית המקדש ובהם היו המקוואות ובתי השימוש של בית המקדש.

==הערות שוליים==

קטגוריה:לשכות המקדש
טבעת הקולה

טבעת הקוּלָה הוא כינויה של מערכת של קשרי מסחר בין איי הטרובריאנדים אשר בגינאה החדשה המשמשת להחלפה טקסית של חפצי יוקרה (כלכלת מתנה). ברוניסלב מלינובסקי היה הראשון שתיאר פעילות זו בשנת 1920.
צמיד זרוע של הקולה
הטקס מתחיל כאשר הגברים המקומיים יוצאים להפלגה בסירות למרחקים, על מנת להחליף קונכיות יקרות ערך עם חבריהם באיי אלמוגים אחרים. המסע אורך שבועות ואף חודשים, וכרוך לא אחת בקשיים ותלאות רבים. חפצי הערך כוללים מחרוזות צוואר מקונכיות אדומות, העושות את דרכן תמיד בכיוון השעון, וצמידי זרוע מקושטים בקונכיות לבנות הסובבים תמיד לכיוון הנגדי. ערכם של חפצי ערך אלו נקבע על-פי גודלן, צבען, ברק קליפתן ובייחוד סיפור תולדותיהן. כמה מהקונכיות מפורסמות ויקרות מאוד ובהגיען לאי מסוים נוצרת התרגשות רבה. איש מבין הגברים אינו יכול להחזיק את חפצי הערך זמן רב מדי, לכל היותר לעשר שנים, משום שלכל ענק או צמיד ישנו "מסלול" שעליו לעבור ואל לבן האיים לעמוד בדרכו.

הגברים היוצאים להפלגות עשויים אומנם גם לסחור במוצרים אחרים, אך זו לא המטרה העיקרית שלשמה מתקיים המסע. למעשה, הפלגות הקולה אינן תנאי הכרחי למסחר, ומטרתם האמיתית של בני הטרובריאנדים במסעות אלו היא לחולל היסטוריה. כך שעל ידי הפצת חפצי הערך הללו, הנושאים עימם את תולדות מסעותיהם ושמות בעליהם השונים, מאדירים הגברים הנושאים חפצים אלה את שמם ומחזקים את כוחם והשפעתם הפוליטית. לכאורה המטרה היא להחליף כל קונכייה בקונכייה שוות גודל וערך, אך הגברים מגייסים את כל המשאבים החומריים ורזי הכישוף שלהם על מנת להגיע לגדולי האספנים ולהשיג את מיטב הקונכיות.

לטבעת הקולה ישנה חשיבות בהיבטים הבאים:
#טבעת הקולה היא דוגמה קלאסית לפונקציות הרבות שיש לחליפין של מתנות. בין השאר, חיזוק וביסוס קשרים חברתיים, יצירת קשרים פוליטיים, ומשא ומתן על סטטוסים חברתיים.
#טבעת הקולה היא תהליך מורכב של פולחן, קשרים פוליטיים, עסקאות כלכליות, מסעות, כשפים ומיזוג חברתי. בכך היא מדגימה את קביעתו של מרסל מוס שלחליפין יש תכונות של עובדה חברתית טוטאלית. היינו, למסגרת החליפין מתלווים אספקטים רבים הקשורים למוסדות השונים בחברה: יחסים פוליטיים, קשרים חברתיים, כללי התנהגות, מערכת דתית ומאגית, כלכלה, אסתטיקה, וכו'.
# טבעת הקולה מדגימה את ההבחנה שערך מרסל מוס בין חליפין של מתנות ובין חליפין של סחורה במסגרת של שוק סחורות. בנוסף היא מדגימה את הקשר ההדוק בין תרבות לכלכלה ואת העובדה שהכלכלה אינה עומדת בפני עצמה.
#טבעת הקולה מדגימה כיצד היסטוריה מכוננת ומעוצבת במסגרת חברתית של משא ומתן. החליפין יוצר היסטוריה של הפריטים וכן של מיתוסים וסיפורים. ניתן לראות בעזרת טבעת הקולה כיצד טעם אסתטי מיוצר, וכיצד הוא תוצר חברתי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנתרופולוגיה
קטגוריה:טקסים
קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
וולפגנג שמידר

וולפגנג שמידר (בגרמנית: Wolfgang Schmieder; 29 במאי 1901 - 8 בנובמבר 1990) היה מוזיקולוג גרמני.

== חייו ==
שמידר נולד בברומברג שבגרמניה. בשנת 1950 הוציא לאור את קטלוג יצירות באך, קטלוג של היצירות המוזיקליות אשר חיבר יוהאן סבסטיאן באך. שיטת המספור BWV נעשתה אוניברסלית ושימוש הכלל. 

ד"ר שמידר שימש כיועץ מיוחד למוזיקה לספריית העיר והאוניברסיטה בפרנקפורט על שם יוהאן וולפגנג פון גתה (Johann Wolfgang Goethe University Frankfurt am Main) החל מאפריל 1942 עד לפרישתו ב-1963. הוא חי את יתר חייו בפרייבורג עד למותו ב-1990 בגיל 89.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://dispatch.opac.d-nb.de/DB=4.1/REL?PPN=118759817 קטלוג עבודותיו של וולפגנג שמידר]

קטגוריה:מוזיקולוגים גרמנים
קטגוריה:יוהאן סבסטיאן באך
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1901
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1990
מיזוגיניה

מִיזוֹגִינְיָה (מיוונית: מיסוֹס = שנאה; גינֶה = אישה) היא שנאה כלפי נשים או זלזול בהן, המבטאים גישה סקסיסטית שלפיה נשים ראויות לסטטוס חברתי, פוליטי וכלכלי נמוך מזה של גברים. המונח הופיע במאה ה-17 בתגובה לחוברת שנכתבה נגד נשים. לאחר מכן נזנח, אך חזר להיות פופולרי באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, בגל השני של הפמיניזם.<ref></ref> 

למיזוגיניה שלל ביטויים אידאולוגיים ומעשיים, החל בביטויי זלזול מפורשים או מרומזים המעידים על תחושת עליונות כלפי נשים וכלה בהתעללות פיזית ונפשית. דוגמאות למיזוגיניה כוללות הטרדה מינית, אלימות נגד נשים ואלימות במשפחה, ובמקרים קיצוניים רצח נשים וטרור מיזוגיני. מיזוגיניה משמשת גם מנגנון פסיכולוגי להצדקת אפליית נשים בחברה. 

הסברים להתפתחות המיזוגיניה חוזרים לעיתים לילדות המוקדמת ולקשר בין הילד להוריו, ובמיוחד לאמו. נטען כי בסביבות גיל שנתיים, ילד/ה שאינם משלימים כהלכה את שלב העצמאות והניתוק עלולים לחוש תלות עצומה באם, ולפתח רגשות שנאה וכעס כלפיה. נטען כי שילוב מוקדם זה של תלות ושטנה מאפיין את המיזוגן במשך כל חייו. התוצאה היא יחסי אהבה-שנאה: לצד התלות בנשים, המיזוגן חש שנאה כלפיהן ורצון לשלוט בהן. הוא יחוש מושפל ומאוים בכל אינטראקציה עם נשים, ולכן ינסה להשתיק את בת שיחו, להקטין אותה ו"להעמיד אותה במקום". 

נהוג לקשור גם בין מיזוגיניה לפטריארכיה, ולטעון כי שנאת נשים היא הן תולדה של התפקידים המגדריים והן אמצעי לאכיפתם. 

מיזוגיניה אינה תופעה ייחודית לגברים, ויש לה גילויים גם בקרב נשים. לעיתים מדובר במיזוגיניה מופנמת: הטיה תת-מודעת שהיא תוצאה של הפנמת הסטריאוטיפים המגדריים (לדוגמה, קישור של נשיות לחולשה<ref></ref>). תופעת המיזוגיניה הנשית מקיימת זיקה הפוכה לתופעת הסולידריות הנשית (קרי, המיזוגיניה הנשית שוככת ככל שהסולידריות הנשית מתחזקת<ref></ref>).

==ראו גם==
*מיזאנדריה (שנאת גברים)
*מיזולוגיה
*טרנסמיזוגניה
*שוביניזם

== לקריאה נוספת ==
* יעל שמש, "'ומוצא אני מר ממות את האשה' (קהלת ז, כו): האומנם מצויה שנאת נשים במקרא?", שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום יט (תשס"ט), עמ' 77–101

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:התנהגות
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:מגדר
קטגוריה:אפליה מינית
קטגוריה:שנאה
קטגוריה:מונחים ומושגים בפמיניזם
וגטיוס

כתב יד של הספר Mulomedicina מ-1250–1375 לערך
פּוּבְּלִיוּס פְלַבְיוּס וֶגֶטְיוּס רֶנָאטוּס (Publius Flavius Vegetius Renatus) היה סופר רומאי, שכתב בסוף המאה ה-4 לספירה או בתחילת המאה ה-5 חיבור בענייני צבא ששרד לימינו. מייחסים לו גם את כתיבת הספר בענייני וטרינריה: Mulomedicina ("הטיפול בסוסים ובפרדות").

חיבורו בענייני צבא נקרא Epitoma rei militaris ("תמצית התורה הצבאית") , והוא הקדיש אותו לקיסר ששלט בימיו, שהיה לסברת החוקרים תאודוסיוס הראשון או ולנטיניאנוס השלישי. החיבור נחלק ל-4 ספרים. הספר הראשון עוסק בגיוסם ובאימונם של חיילים חדשים; הספר השני – במבנה ובארגון הלגיון הרומאי; הספר השלישי – באופן ההיערכות לקרב; הספר הרביעי – בלוחמת מצור ובלוחמה ימית. וגטיוס מציין כי מקורותיו היו כתביהם של קאטו (De re militari), קורנליוס קלסוס, פרונטינוס, פאטרנוס והקונסטיטוציות של הקיסרים אוגוסטוס, טראיאנוס ואדריאנוס.

מייחסים לו את אמרת הכנף "הרוצה בשלום ייכון למלחמה" (בלטינית: si vis pacem para bellum או בדבריו המדויקים של וגטיוס Igitur qui desiderat pacem, praeparet bellum).

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Vegetius, Epitoma Rei Militaris Libri IIII. Latin [http://www.thelatinlibrary.com/vegetius.html E-text] in The Latin Library.
* Vegetius, The Military Institutions of the Romans (De Re Militari). Translated from the Latin by Lieutenant John Clarke. 1767. [http://www.digitalattic.org/home/war/vegetius/ Digitized copy] in: Digital Attic. Books I-III.
* Vegetius: Epitome of Military Science. Translated with notes and introduction by N.P.Milner. Liverpool, Liverpool University Press, 2011 (Second revised edition).
</div>
* "וגטיוס - על עיקרי המלחמה בים". תרגם מלטינית מאיר שָׂשׂ. "תורן - דפים לבית צים", מס' 48 (יולי 1964) ומס' 49 (אוגוסט 1964). (תרגום החלק הרביעי מחיבורו של וגטיוס, העוסק בלוחמה בים) [https://benyehuda.org/read/18053 העתקה דיגיטלית] בפרויקט בן-יהודה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:סופרים רומאים
וגטיוס
דגל איידהו

דגל מדינת איידהו (באנגלית: Flag of Idaho) הוא דגל כחול שבמרכזו חותם המדינה. המילים "מדינת איידהו" (באנגלית: State of Idaho) מופיעות באותיות מוזהבות בתוך קלף צבוע אדום וסביבו זהב מתחת לסמל.

על פי התיאור הרשמי של הדגל, צריך להיות גבול מוזהב לכל קצוות הדגל, אולם במרבית הדגלים גבול זה אינו קיים.

סמל המדינה, המצוי במרכז הדגל, מתאר שלט אצולה בעל שני תומכים: כורה - המייצג את אנשי המדינה, ואישה המייצגת שוויון, חירות וצדק. במרכז מגן האבירים מצויים סמלים המייצגים את המשאבים הטבעיים של המדינה: כרייה, יערות, חקלאות ובעלי חיים.

הדגל מתבסס על דגל שנשא גדוד חיל הרגלים הראשון של איידהו בשנת 1899 במהלך המלחמה הספרדית-אמריקאית. הדגל אומץ רשמית ב-12 במרץ 1907 ושונה במקצת בשנת 1957.

== קישורים חיצוניים==

* 
* 

איידהו

קטגוריה:איידהו: סמלים
אלי אילדיס

אלי אילדיס (נולד ב-26 במאי 1966) הוא מנחה טלוויזיה, שחקן, מדבב ושדרן ספורט ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בשם אליהו אילדיז בתל אביב, לאם שעלתה מפולין ולאב שעלה מטורקיה. הילד שיחק בקבוצות כדורסל, וכדוריד, ובהמשך עסק גם בטניס, פילאטיס, שחייה תחרותית, רכיבה על אופניים ונהיגת מרוצים. בנערותו למד במגמת פיזיקה בתיכון, והיה פסנתרן בקונסרבטוריון בראשון לציון.

את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל.

== קריירה ==
עד 1991, עת החל לעסוק בתחום התקשורת, היה אילדיס פועל בניין, מדריך בני נוער, נהג מונית וסדרן בתחנת מוניות.

=== קריירה בתקשורת ===
ב-1991 נבחר להיות המגיש הנוסף של מהדורת החדשות המקומיות בחברת הכבלים מת"ב. כשלוש שנים אחר כך פוטר, ולאחר זמן מה החל לעבוד בטלוויזיה כתחקירן, עוזר הפקה, במאי דוקו, ועוד.

בשנותיו הראשונות בתקשורת היה לאחד ממנחי התוכנית "ספורטי.וי", ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנים 1993-2004. מאז נודע אילדיס בעיקר כמנחה הקבוע של מהדורת "חדשות הספורט" בערוץ הספורט, אותה הוא מנחה מ-1998 ועד היום, כאשר משנת 1999 הוא מנחה לצד מירי נבו.

ב-2005 הנחה את מהדורת החדשות היומית לילדים בערוץ הילדים "חמש וחצי", וכן הנחה את שתי העונות של תוכנית המציאות "סוף הדרך", בערוץ 2.

ב-2006 הנחה את התוכנית "אורי גלר מחפש את היורש" בערוץ 2. במקביל החל להנחות את מגזין הרכב "המופע המוטורי", בערוץ עשר.

בין יולי לספטמבר 2008 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "נקמת המחוננים", בערוץ עשר.

בשנים 2010–2011 הנחה את התוכנית "רישיון ליהנות" לצד חיים כהן, בערוץ 2.

בשנת 2017 החל להנחות לצד מירי נבו את תוכנית המציאות התיעודית "ההחלטה" בערוץ עשר.

בשנת 2019 היה בספיישל VIP, ב"מאסטר שף" בקשת 12.

בשנת 2020 הגיש ברשת 13 את תוכנית האקטואליה "חדשות היום" לצידה של מירי נבו, עד לירידתה מהאוויר בעקבות קיצוצים בערוץ.

מאז 2020 משדר בערוץ הספורט תחרויות ואליפויות שחייה תחרותית מהסבב האירופי/העולמי, בהן נציגים או נציגות מישראל, יחד עם הפרשן ושחיין העבר האולימפי גיא ברנע. ב-2021 שידר מטעם ערוץ הספורט את תחרויות השחייה של אולימפיאדת טוקיו (2020), יחד עם ברנע.

בשנת 2022 השתתף בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודח השלישי.

=== פרזנטור ===
בשנת 2011, נבחר לשמש כפרזנטור של רשת האופנה הישראלית "ML Men", לצידה של נעה תשבי.

אילדיס הוא הפרזנטור של חברת האינטרנט "בזק בינלאומי" ביחד עם שלום אסייג.

=== משחק ודיבוב ===
ב-2004 גילם את מנחה "גול ברשת" בסדרה "אדומות", ובתפקיד עצמו בסדרה "השיר שלנו". באותה שנה דיבב לעברית בסרט האנימציה "תפוס ת'כריש".

גילם את עצמו/מגיש חדשות גם בסדרות "הפיג'מות" ו"השמינייה", ובתוכנית המערכונים "ארץ נהדרת" בתור עצמו/מראיין.

ב-2019 גילם שדרן ספורט בסרט הקולנוע "פול גז". ב-2011, דיבב לעברית בסרט האנימציה "מכוניות 2".

ב-2021 שיחק בסרט חדש "העתיד" של הבמאי נועם קפלן<ref name=":0" />.

==חיים אישיים==
אלי אילדיס היה נשוי לאשת הטלוויזיה מיקי חיימוביץ', ולהם שני ילדים. בספטמבר 2017 הודיעו בני הזוג על גירושין לאחר 23 שנות נישואין.

==קישורים חיצוניים==

* * 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל ערוץ הספורט
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:מנחי ערוץ הילדים
קטגוריה:סגל רשת
קטגוריה:זוכי טקס נבחרי הילדים: ספורט
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:פרזנטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית
קטגוריה:בוגרי המכבי הצעיר
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:שחקנים ישראלים
קטגוריה:מתחרי מאסטר שף (ישראל) V.I.P
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ישראל)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
Space Technology 5

Space Technology 5 (או ST-5) היא משימה של שלושה לוויינים קטנים ששוגרו ב-22 במרץ 2006 בשעה 9:03:45 בבוקר על פי שעון החוף המזרחי (EST) באמצעות טיל פגאסוס XL כחלק מתוכנית המילניום החדש של נאס"א. משימתם של שלושת הלוויינים נערכה במשך 90 יום. כל אחד משלושת המיקרו-לוויינים שקל כ-25 ק"ג כשהוא מתודלק.

10 טכנולוגיות חדשות נבחנו על ידי מערך זה של מיקרו-לוויינים. אחת הטכנולוגיות משתמשת באנטנות שתוכננו על ידי מחשבים באמצעות מערכת בינה מלאכותית מתפתחת.

מחשב הטיסה, מערכת ה-C&DH (Command & Data Handling), מבוסס על מיקרו-המעבד מונגוז V שמוקשח לקרינה.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://nmp.jpl.nasa.gov/st5 Space Technology 5]
*[http://www.nasa.gov/mission_pages/st-5/main/index.html Space Technolgoy 5 באתר נאס"א]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לוויינים אמריקאיים
קטגוריה:תוכנית החלל האמריקאית
אהרן ברגמן

אהרן ברגמן (נולד ב-1958) הוא כותב ועיתונאי ישראלי-אנגלי, המתמחה בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי.

==קורות חיים==
אהרן ברגמן נולד בישראל בשנת 1958. הוא שירת בצה"ל, ונטל חלק במלחמת לבנון הראשונה (1982), במסגרת שירותו כסמג"ד בחיל התותחנים. לאחר המלחמה פרש מהצבא, והחל ללמוד יחסים בינלאומיים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא גם עבד כעוזר פרלמנטרי בכנסת. בעקבות ריאיון שהעניק לעיתון הארץ בשנת 1988, בו טען כי יסרב לשרת בשטחים הכבושים, עזב את ישראל ועבר לאנגליה. שם הצטרף למחלקה ללימודי מלחמה בקינגס קולג' בלונדון, שם השלים את לימודי הדוקטורט בשנת 1994. ברגמן הוא המחבר של מספר ספרים ומאמרים בנושא הסכסוך הישראלי-ערבי ומערכות יחסים במזרח התיכון. מאז שנת 1994, שימש ככותב הספדים על אישים מהעולם היהודי ומישראל בעבור הדיילי טלגרף הלונדוני. הוא מרצה במחלקה ללימודי מלחמה ועובד כעיתונאי, ומתגורר בלונדון עם אשתו דנה, ושלושת ילדיו.

ב-2002 חשף אהרן ברגמן בלונדון את זהותו המלאה של סוכן המוסד אשרף מרואן. ב-2019 יצא לאור סרט תיעודי, "המרגל שנפל לאדמה", הסרט מגולל את סיפור חייו ומותו המסתורי של אשרף מרואן, סרט המבוסס על ספרו של ברגמן.

==פרסומים==
ברגמן חיבר מספר ספרים, בנוסף להיותו מפיק-שותף ויועץ בעבור שתי סדרות טלוויזיה.

===ספרים===
ברגמן חיבר ספרים בשפה האנגלית, שתורגמו למספר שפות, ובהן צרפתית, ערבית והולנדית.
* Living and Working in Israel
* Israel's Wars: A History since 1947
* Israel and the Arabs: An Eyewitness Account of War and Peace in the Middle East
* The Fifty Years War: Israel and the Arabs (נכתב יחד עם ג'יהאן אל-טאהרי, מלווה את סדרת הטלוויזיה המופיעה למטה)
* Israël et les Arabes: la guerre de cinquante ans (צרפתית)
* Israël en de Arabieren: De vijftigjarige oorlog (הולנדית)
* اسرائيل والعرب : حرب الخمسين عاما (ערבית)
* Israel's Wars: 1947-93
* A History of Israel
* Elusive Peace: How the Holy Land Defeated America (מלווה את סדרת הטלוויזיה המופיעה למטה)

===טלוויזיה===
ברגמן היה מפיק-שותף ויועץ אקדמאי בשתי סדרות טלוויזיה של ה-BBC:
* Israel and the Arabs: The Fifty Years War
* Israel and the Arabs: Elusive Peace

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070311020317/http://web.ukonline.co.uk/ahron.bregman/normal/index.htm האתר הרשמי של אהרן ברגמן] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:עיתונאים יהודים בריטים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה יהודים בריטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
זכוכית אקרילית

זהו ה[[מונומר של הזכוכית האקרילית הכפלה שלו תיתן את מבנה המקרומולקולה]]
איים המלדיביים, הנמצאת מתחת לפני הים ונשמרת שלמה על ידי ציפוי זכוכית אקרילית]]
מגרש [[הוקי קרח מוקף בלוחות זכוכית אקרילית]]
שלד מונומר הזכוכית האקרילית שנוסחתו הכימית היא C<sub>5</sub>H<sub>8</sub>O<sub>2</sub>
זכוכית אקרילית (Acrylic glass), או בשמה המדעי פולימתיל מתאקרילט (Polymethyl methacrylate או בקיצור PMMA), היא פולימר סינתטי של המונומר מתיל מתאקרילט (ראו תמונות).

לזכוכית האקרילית שמות מסחריים רבים כגון פלקסיגלס (Plexiglas), פרספקס, אקריליט, אקריפלסט וגם אקריליק.

החומר פותח בשנת 1928 במספר מעבדות שונות ונכנס למעגל המכירות בשנת 1933 על ידי חברת רואם והס .

כדי להפיק קילוגרם אחד של זכוכית אקרילית, צריך לזקק שני ק"ג של נפט.

==תכונות ומידע כללי==
===מידע כללי===
*בסביבה עתירת אוויר, הזכוכית האקרילית ניצתת בטמפרטורה של 460 מעלות צלזיוס בשריפה מלאה ליצירת רק פחמן דו-חמצני ומים.
* מספר ה-CAS של הזכוכית האקרילית הוא 9011-14-7.
*טמפרטורת ההתכה של הזכוכית האקרילית היא 130–140 צלזיוס.

===שיטות ייצור===
* שיחול (אקסטרוזיה -Extrusion) – שיטה בה הלוח מתהווה ממעבר חומר במצב מותך דרך גלגלות המעצבות את עובי הלוח וגודלו תוך כדי קירורו והתגבשותו חזרה לחומר מוצק. לוח פרספקס שנוצר בשיטה זו נקרא לעיתים בתעשייה "אקסטרודר".
* יציקה (Cast) – בשיטה זו יוצקים את החומר המותך לתבנית (בין לוחות זכוכית). סוג התבנית קובע את עובי החומר (קיימות סטיות בעובי בחלקים שונים בלוח).

===השוואה עם זכוכית רגילה===
ההבדלים העיקריים בין הזכוכית המוכרת והזכוכית האקרילית הם:

*PMMA הוא יותר קל: הצפיפות של ה-PMMA (כ-1190 ק"ג למטר מעוקב) היא בערך חצי מצפיפות הזכוכית.
*PMMA איננו מתנפץ כמו הזכוכית.
*PMMA רך וגמיש יותר מזכוכית רגילה, לכן, ציפויים אשר עמידים למתיחה נוצרים מה-PMMA.
*PMMA מתגבש ביתר קלות, על ידי חימומו לטמפרטורה של מאה מעלות צלזיוס.
*PMMA מעביר יותר אור (92% מתוך אור נראה מועברים) מאשר זכוכית רגילה.
*כמו זכוכית, ה-PMMA מסנן קרינה על סגולה באורך גל של פחות מ 300 ננומטר מתוך אור השמש.
*PMMA מעביר גם קרינה תת-אדומה באורכי גל של עד 2800 ננומטר. אורכי גל גדולים יותר של עד 25000 ננומטר נחסמים ביעילות. "משחק" עם PMMA בצבעים שונים יכול לתת תוצאות של העברה של אורך גל מסוים בעוד שנשארת חסימה של אורכי גל לא רצויים (לוויסות החום ותאורה מיוחדת). 
*פיסות של זכוכית אקרילית יכולות להתחבר בקלות על ידי הוספת דבק ציאנואקרילי ("דבק שלוש שניות") או על ידי המסת חלק מהזכוכית בטריכלורומתאן ולחבר את שני החלקים המומסים שמתקשים בחזרה לפיסה אחת. הזכוכית היא מסורבלת ושבירה ועיסוק בצורתה הוא עיסוק מסובך.

==שימושים==
הזכוכית האקרילית נמצאת במגוון מקומות והיא נכנסה לחיי היום יום בזכות שימושיה הרבים בגלל עליונותה של הזכוכית האקרילית על הזכוכית הרגילה במרחב גדול של תחומים.

הזכוכית האקרילית נמצאת בתא הטייס של מטוסים אזרחיים, ומשמשת כחופה במטוסי קרב, באקווריומים ענקיים, מהזכוכית האקרילית מייצרים דיסקים של DVD, CD - ROM. הקירות המקיפים את הזירה בענף הספורט- הוקי קרח, עשויים מזכוכית אקרילית. 

בשנות ה-60 וה-70, יוצרו רהיטים העשויים מהזכוכית האקרילית כדי להעניק למוצרים דמיון למראה רהיטים ב"עידן החלל".

בעקבות מגפת הקורונה עלה הביקוש למחיצות זכוכית אקרילית במוסדות המספקים שירות פנים מול פנים: בתי חולים, בתי מרקחת, בנקים ועוד.

לזכוכית האקרילית, שימושים רבים נוספים ממספר תחומי חיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:מוצרי נפט
התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן

התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן (בגרמנית: Sächsische Staatskapelle Dresden) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה הקבוע בדרזדן, גרמניה. היא נוסדה בשנת 1548, אחת התזמורות הוותיקות ביותר בעולם.

הרבה מנצחים ראשיים ידועי שם כיהנו בתזמורת בשנות קיומה. בראשית קיומה, היה היינריך שיץ קשור עמה ובמאה ה-19 היו קרל מריה פון ובר וריכרד וגנר בין מנצחיה הראשיים. במאה ה-20 נקשר שמו של ריכרד שטראוס בתזמורת, הן כמנצח והן כמלחין, וכמה מיצירותיו הועלו שם בהצגות בכורה. גם קרל בהם ורודולף קמפה היו בין מנצחיה הראשיים.

הרברט בלומסטדט היה מנהל מוזיקלי של הסטאסטקאפלה משנת 1975 עד 1985. הוא הקליט איתם את כל תשע הסימפוניות של בטהובן.

ג'וזפה סינופולי היה מנצחה הראשי עד מותו בשנת 2001. באוגוסט 2002 קיבל עליו ברנרד הייטינק משרה זו. משנת 2007 ועד 2010 היה פאביו לואיזי המנהל המוזיקלי של התזמורת ואחריו שימש כריסטיאן תילמן בתפקיד זה. החל משנת 2024 המנהל המוזיקלי יהיה דניאלה גאטי.

==מנצחים ראשיים==
* דניאלה גאטי (מיועד, צפוי לנצח משנת 2024)
* כריסטיאן תילמן (2012 - 2024)
* פאביו לואיזי (2007 - 2010)
* ברנרד הייטינק (2002 - 2004)
* ג'וזפה סינופולי (1992 - 2001)
* האנס פונק (1985 - 1990)
* הרברט בלומסטדט (1975 - 1985)
* מרטין טורנובסקי (1966 - 1968)
* קורט זנדרלינג (1964 - 1967)
* אוטמר זואיטנר (1960 - 1964)
* לוברו פון מאטאצ'יץ' (1956 - 1958)
* פראנץ קונוויצ'ני (1953 - 1955)
* רודולף קמפה (1949 - 1953)
* יוזף קיילברת (1945 - 1950)
* קרל אלמנדורף (1943 - 1944)
* קרל בהם (1934 - 1943)
* פריץ בוש (1922 - 1933)
* פריץ ריינר (1914 - 1921)
* ארנסט פון שוך (1884 - 1914)
* פראנץ וילנר (1877 - 1884)
* יוליוס ריץ (1874 - 1877)

==קישורים חיצוניים==

* 

דרזדן
דרזדן
קטגוריה:דרזדן
קטגוריה:סקסוניה: תרבות
אלבר אודרזו

אלבר אודרזו (בצרפתית: Albert Uderzo; 25 באפריל 1927 – 24 במרץ 2020) היה צייר וכותב קומיקס צרפתי ממוצא איטלקי.

== השנים המוקדמות ==
אודרזו נולד ב, שבמחוז מארן, שבצרפת, להורים ממוצא איטלקי. מקור שם משפחתו הוא מהכפר שבאיטליה, ממנו צמח אילן היוחסין שלו.

בילדותו חלם להיות מכונאי מטוסים, אף־על־פי שכבר בגיל צעיר הראה כישרון גדול לציור. אודרזו נולד עיוור צבעים (אינו מבחין בין אדום לירוק), וכן עם שתי אצבעות נוספות (6 בכל יד), שהוסרו בניתוח.

במהלך מלחמת העולם השנייה, אודרזו, אז בשנות העשרה שלו, עזב את פריז, בה התגורר, ועבר לאזור ברטאן שבמערב צרפת, שם עבד בחקלאות, ועזר לאביו בעסקי הרהיטים שלו. מאוחר יותר, כאשר חשבו אודרזו וגוסיני על מיקום לכפר הגאלי של אסטריקס, בחר מיד אודרזו באזור זה.

לאחר המלחמה, החל משנת 1945, החל אודרזו בקריירת צייר בפריז. הוא יצר סיפורים חדשים לבד, אך גם שיתף פעולה עם יוצרים שונים.

== העבודה עם גוסיני ==
בשנת 1951, פגש אודרזו את רנה גוסיני. הם הפכו לידידים קרובים מאוד והחליטו לעבוד יחד. הם החלו את דרכם המשותפת בשנת 1952 במשרדי World Press. הם יצרו מספר דמויות וסדרות של ספרים מצוירים. בשנת 1959, גוסיני מונה למנהל האמנותי ואודרזו לעורך האמנותי של עיתון הקומיקס "פילוט" (Pilote) שנועד לבני נוער. שם, כבר בגיליון הראשון, הם פרסמו את הרפתקאותיו של אסטריקס בסיפור בהמשכים. אסטריקס זכה להצלחה גדולה.

בשנת 1961 פורסם האלבום הראשון של אסטריקס. עקב הצלחתה המסחררת של הסדרה, הם החליטו החל משנת 1967 להקדיש את כל זמנם לסדרה.

בשנת 1977, נפטר גוסיני באופן פתאומי. אודרזו המשיך לפרסם את סיפורי אסטריקס לבדו, כשהוא ממשיך לחתום את שמו של גוסיני במשותף גם באלבומים החדשים, לאות הוקרה לידידו הוותיק.
2014
בשנת 2011, בעקבות כאבים בידו, הפסיק את מלאכות הכתיבה והציור. בעקבות כך, החליט אודרזו לא לשים קץ לאגדת אסטריקס והעביר את הכתיבה והציור ליוצרים ודידיה קונרד בהתאמה.

==פטירה==
אודרזו נפטר ב-24 במרץ 2020, כחודש לפני יום הולדתו ה-93.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.asterix.com/ האתר הרשמי של אסטריקס]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:קומיקסאים צרפתים
קטגוריה:אסטריקס
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1927
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2020
צד שלישי

צד שלישי הוא גורם המעורב בקשר המתקיים בין שני צדדים. הצד השלישי, או כפי שנהוג לכנותו צד ג (קרי: צד גימל), אין לו קשר ישיר לצדדים, אך פעולה כלשהי הקשורה בו – משפיעה על הקשר ביניהם.

בדרך כלל נעשה שימוש במונח זה בתחום הכלכלה והמשפט. דוגמאות:
* חוזה השכרת דירה כולל התקשרות בין שני צדדים: בעל הדירה המשכיר והדייר השוכר. החוזה ביניהם יכול לכלול סעיף המאפשר לשוכר לתת לצד שלישי (אדם אחר שאיננו צד לחוזה) להשתמש בדירה, או שיכלול סעיף האוסר שימוש כזה.
* פוליסת ביטוח היא חוזה בין מבוטח לחברת ביטוח, העוסק בפיצוי למבוטח במקרה של נזק שנגרם לו. ביטוח צד ג' מבטיח פיצוי לאדם שאינו המבוטח (ולכן אינו צד לחוזה הביטוח) על נזק שגרם לו המבוטח.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דיני חוזים
קטגוריה:דיני נזיקין
קטגוריה:מונחים משפטיים
הנס פונק

הנס פונק (בהולנדית: Hans Vonk; 18 ביוני 1942 – 29 באוגוסט 2004) היה מנצח הולנדי, שקידם מלחינים הולנדיים כמו אלפונס דיפנברוק.

== ביוגרפיה ==
פונק נולד באמסטרדם ולמד באקדמיה למוזיקה של אמסטרדם ומשפטים באוניברסיטת אמסטרדם. בתקופת לימודיו התפרנס מהופעות בידור כפסנתרן ג'אז.

הופעתו הראשונה כמנצח הייתה עם הבלט הלאומי של הולנד והוא נשא לאישה את הרקדנית יסי פולקרטס. בהמשך דרכו ניצח פונק על תזמורת קונצרטחבאו ועל תזמורות הולנדיות אחרות. בשנת 1988 ניצח בלה סקאלה במילאנו בהפקה מחודשת של "פטונטה" מאת ג'ומלי, אך אז נאלץ לצאת לשנת חופשה מניצוח לאחר שאובחן כלוקה בתסמונת גייאן-בארה - הפרעה נוירולוגית. כשנראה שהחלים, חזר לניצוח. תזמורת סנט לואיס מינתה אותו למנהלה המוזיקלי בשנת 1996, כמחליף לליאונרד סלטקין. בשנת 2002 התפטר ממשרתו בגלל הרעה במצב בריאותו, שאובחנה בהמשך כמחלת לו גריג. הוא מת בביתו באמסטרדם. תזמורת סנט לואיס ניגנה את הרקויאם של ברליוז בקונצרט, שהוקדש לזכרו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים הולנדים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמסטרדם
קטגוריה:אמסטרדם: אישים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1942
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2004
אדריכלות נוף

גני סטורהד ב[[אנגליה, שעוצבו עוד במאה ה־18 על ידי הנרי השני.<ref>.</ref>]]אלמנטים של עיצוב נוף עירוני ב[[כיכר ספרא בירושלים]]
גינת תה בסגנון יפני שנמצאת בפארק גולדן גייט ב[[סן פרנסיסקו]]
ה[[אורנז'רי (מטע תפוזים) בגני ורסאיי שבצרפת]]
אדריכלות נוף (נקראה בתחילה: אדריכלות גנים) היא תחום בעיצוב העוסק בתכנון של מרחבי החוץ, ציבוריים או פרטיים, החל מחצרות בתים ועד כיכרות עירוניות, גינות, פארקים, רחובות, טיילות, שמורות טבע, גנים לאומיים וכלל השטחים פתוחים.<ref>.</ref> ברוב המקרים אדריכלות הנוף קשורה בד בבד באדריכלות של מבנים ובתכנון ובעיצוב העירוני – תחומים אדריכליים משיקים. אדריכלות הנוף עוסקת בצורות שונות ומגוונות של שטחים פתוחים ובדרכים שונות של תכנון היחס שבין המבנים לקרקע ולנוף ובין האדם לטבע או לסביבתו העירונית. 

== היסטוריה ==
אדריכלות הנוף התפתחה כבר במסופוטמיה, כאשר תכננו ובנו גנים בתוך מרקמים עירוניים, הקמתם של הגנים העתיקים אשר נבנו בבבל ובערים אחרות במסופוטמיה היו ניסיון ליצור "גן עדן עלי אדמות" בתכנונו של האדם. גם היוונים הקדמונים עסקו בתכנון של גנים וכן גם בתכנון של חללים ציבוריים שונים, דוגמה לכיכר עירונית מתוכננת היא האגורה.

בתקופת הרנסאנס הרבו לשלב את האדריכלות עם הטבע – ארמונות ובתי פאר רבים שנבנו באיטליה ובצרפת שולבו עם גנים על פי הטופוגרפיה טבעית, לעיתים עם אגמים טבעיים, או אף מלאכותיים, שהשתקף את המבנה במימיהם.

עיצוב הגנים הפך בצרפת של המאה ה־17 לאמנות של ממש. גני ורסאיי הם דוגמה מופתית לעיצוב של גן צרפתי בו התכנון הוא לפי קווים ישרים ומדויקים, הצמחים שתולים בשורות מסודרת ונקיות, וגם הגיזום הצמחייה נעשה על פי צורות גאומטריות ברורות. אדריכל הנוף אשר תכנן והקים את גני ורסאי זכה לכינוי לה־נוטרה (ה־"שלנו").

באנגליה התפתח מאוחר יותר "הגן האנגלי" – כשבניגוד לגן הצרפתי אשר ניסה להשליט את הסדר האנושי על הטבע – שאף התכנון הנופי באנגליה ליצור "טבע מתוכנן", שייראה טבעי באופן המיטבי. במהלך המאה ה־19 הוקמו באנגליה גנים רבים לפי תכנון מדויק של נוף אשר אמור להעניק תחושה של נוף ארכאי ורומנטי.

במקביל להתפתחות אדריכלות הנוף במערב, התפתחה תרבות מפותחת של עיצוב גינות ביפן. עיצוב הגן היפני התפתח במהלך ההיסטוריה הארוכה של יפן יחד עם האמנות והאדריכלות היפנית והוא נובע בעיקרו מתפישות אסתטיות יפניות ומתפישות דתיות שונות. גן הזן הוא טיפוס של גן יפני המשמש את נזירי הזן בלבד ותכנונו הנופי מבוסס על אורח חיים מאוד ייחודי.

החל מסוף המאה ה־20 התרחב מקצוע אדריכלות הנוף לתחומים נוספים כמו תכנון השטחים פרטיים פתוחים שמסביב למבנים, עיצוב חללים ציבוריים פתוחים ועיצוב של גנים ופארקים על כל סוגיהם.

== אדריכל נוף ==
העוסק באדריכלות נוף נקרא אדריכל נוף (התואר האקדמי נקרא גם B.L.A) ומשך הלימודים הוא ארבע שנים.<ref>.</ref>

==ראו גם==

* בריכת נוי ובריכת השתקפות
* מפל מים מלאכותי
* סגנונות גנים:
** גן מוסלמי
** גן איטלקי
** גן צרפתי
** גן אנגלי
** גן יפני
** גן פרסי

== לקריאה נוספת ==

* מרי ריינולדס, The Garden Awakening : Designs to Nurture Our Land and Ourselves, Green Books Press, 2016 

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.maximdupliy.com/blog/landscape-architecture-photography/ צילום אדריכלות נוף] באתר של צלם אדריכלות.

* 
* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2020/03/27/סיבוב-על-סקירת-ספרות-אדריכלות-נוף-בישר/ סקירת ספרות אדריכלות נוף בישראל], באתר 'חלון אחורי', 27 במרץ 2020.
* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:מדעי העיר והאזור
יצחק אבוהב (גאון קסטיליה)

רבי יצחק אבוהב (1433–1493; ה'קצ"ג - ה'רנ"ג) היה רב ומחבר שעסק בתלמוד הבבלי, בהלכה, בקבלה ובפילוסופיה. מכוּנה "אחרון גאוני קסטיליה", כדי להבדילו מרבי יצחק אבוהב, מחבר הספר מנורת המאור.

== תולדות חייו ==
הרב עמד בראשות ישיבה בעיר טולדו בדור גירוש ספרד ורבו היה רבי יצחק קנפנטון. בין תלמידיו היו רבי יעקב בירב, רבי אברהם זכות ורבי יצחק אברבנאל.

היה חותנו של רבי שמואל סיריליו (אבן-סיד)<ref></ref>.

בזמן גירוש ספרד בשנת ה'רנ"ב (1492), יצא לפורטוגל על מנת לנהל משא ומתן עם מלך פורטוגל ז'ואו השני על שיכונם של מגורשי ספרד בפורטוגל. לאחר גירוש ספרד עבר לעיר פורטו שבצפון פורטוגל, ושם נפטר כעבור שבעה חודשים, והוא בן פחות משישים שנה.

בעיר צפת ישנו בית כנסת הקרוי "אבוהב", על שם ספר תורה עתיק יומין שנמצא בבית הכנסת וכתיבתו מיוחסת לרבי יצחק אבוהב עצמו. בספר התורה, ובבית הכנסת בכלל, נקשרו מסורות עממיות רבות.

אוזכר פעמים רבות על ידי רבי יוסף קארו בחיבורו "בית יוסף" לאורח חיים, מהם בביטויי הערכה מופלגים, כדוגמת "רבינו הגדול מהר"י אבוהב". בהקדמתו כותב הבית יוסף: . ביאורו לתחילת טור אורח חיים הוצא לאור מכתב יד על ידי הרב ד"ר הושע רבינוביץ' וצורף למהדורת הטור של מכון ירושלים.

== ספריו ==
*ביאורים לפירושיהם של רש"י (לא נדפס) ולפירוש הרמב"ן לתורה דפוס ונציה, שנת ש"ח (1548)<ref>[https://hebrewbooks.org/7474 דפוס ירושלים תשל"ג] (באתר היברובוקס).</ref> 
*פירושים לכמה ממסכתות התלמוד הבבלי. חידושיו למסכת ביצה הובאו בשו"ת מהר"ם גאלאנטי (נדפס שנית בתוך ספר שיטת הקדמונים על מסכת ביצה, ירושלים: אורייתא, תשי"ט).
*בכתב יד קיימברידג' (Add. 488) נמצאים חידושיו למסכת כתובות.
*בכתב יד אוקספורד 2361 נמצאים חידושיו על מסכת ברכות.
*בשיטה מקובצת למסכת בבא מציעא, דף נ'. קטעים נוספים לפרק "הזהב" הובאו בספר "[http://beta.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH001808425/NLI?_ga=2.132174344.783820808.1542288201-636105341.1468451931 מהררי נמרים]".
*ספר [http://www.hebrewbooks.org/44470 נהר פישון] ובו דרושים על התורה ושאר ספרי המקרא (ירושלים?: חמו"ל, תשמ"ב).
*ספר דרשות בכתב-יד (נ"י קולומביה, 442 (X893) מספר 50).
*ביאור לטור אורח חיים, מכון אור המזרח - מכון ירושלים, ירושלים, תשס"ג (מהדורה שנייה. נדפס גם בסוף כרכי הטור של חלק אורח חיים, הוצאת מכון ירושלים).
*י"ש שפיגל, ספר מגן אלהים : פירוש על מסכת אבות / מיוחס לרבי יצחק אבוהב, פתח תקווה, תשס"ז.

== לקריאה נוספת ==
* א' איזנבך, רבינו יצחק אבוהב זצ"ל וחיבורו על הטור, צפונות א, ג (תשמ"ט) עמ' כא-כב.
* הושע רבינוביץ, [http://beta.nli.org.il/he/dissertations/NNL_ALEPH001248559/NLI מהר"י אבוהב ושיטתו בפרשנות התלמוד], רמת-גן תשנ"ב
* הנ"ל, דרשה לא נודעת לרבי יצחק אבוהב השני : דרשה לפרשת בשלח, הגיגי גבעה ה (תשנ"ז) עמ' 29–34.
* 
* הנ"ל, רבינו הגדול מהר"י אבוהב (השני), אלקנה תשע"ג
* יעקב שפיגל, מבוא לספר מגן אלהים, פתח תקווה תשס"ז.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* - על בית הכנסת אבוהב בצפת
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגורשי ספרד ופורטוגל
קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:פרשני הטור
קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:מפרשי פירוש הרמב"ן לתורה
קטגוריה:ילידי 1433
קטגוריה:נפטרים ב-1493
תנועה להתחדשות ממלכתית

תל"ם - תנועה להתחדשות ממלכתית היא מפלגה ישראלית שפעלה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, בראשות משה דיין ומרדכי בן-פורת.

==רקע==
בסוף שנת 1980 החלה המערכת הפוליטית להיערך לבחירות שהיו מתוכננות בשנת 1981. משה דיין, שנבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, הוזמן ב-1977 על ידי מנחם בגין להיות שר החוץ בממשלתו, אך התפטר מהממשלה והתלבט האם לפרוש מהחיים הפוליטיים או להתמודד במפלגת מרכז שתיקח את מקומה של התנועה הדמוקרטית לשינוי שהתפוררה. 

באותה תקופה פרשו יגאל הורביץ, זלמן שובל וחבריהם מהרשימה הממלכתית, מהליכוד על רקע חילוקי דעות במדיניות הכלכלית, וביקשו להתמודד בחירות. שובל האמין שעדיף להתמודד יחד עם דיין ופעל לשדך בין דיין להורביץ.

==המפלגה==
המפלגה נוסדה במרץ 1981 לקראת הבחירות לכנסת העשירית על ידי ח"כ משה דיין וזלמן שובל. בתחילה סיכם דיין עם זלמן שובל על ריצה משותפת עם הרשימה הממלכתית, אך המגעים עם יגאל הורביץ, ראש רפ"י באותה עת, עלו על שרטון, על רקע עמדותיו הניציות של יגאל הורביץ ובתחילת אפריל הציג דיין את רשימתו שכללה את מרדכי בן-פורת, זלמן שובל, הרצל שפיר, בועז נהיר, ישראל כץ, אברהם בן מאיר, רם כספי, ישראל גרנית ושלמה אהרונסון. בהמשך הסכים הורביץ יחד עם חבריו, יוצאי הרשימה הממלכתית, להצטרף לרשימה ושובץ במקום השלישי, תוך שדחק אחורה את זלמן שובל והבאים אחריו. ניסיונות לצרף את עזר ויצמן לרשימה, לא צלחו. 

בכנסת היוצאת כללה הסיעה את דיין, יגאל הורביץ, זלמן שובל ושפיק אסעד מסיעת אחווה (שנבחר במקור לכנסת במסגרת התנועה הדמוקרטית לשינוי).

סקרים מוקדמים חזו למפלגה, לכשתקום, חזרה על ההישג של התנועה הדמוקרטית לשינוי. אולם לאחר הקמת המפלגה ועם התקדמות מערכת הבחירות והקיטוב בין הליכוד למערך, התמיכה בתל"ם ירדה. באפריל, קיבלה המפלגה בסקר מינה צמח שבעה מנדטים ובמאי ירדה ל-4 מנדטים.

בבחירות זכתה להישג של 2 מנדטים בלבד, מכוחם נכנסו לכנסת דיין ומרדכי בן-פורת. במהלך הקדנציה נפטר משה דיין ובמקומו נכנס הורביץ לכנסת. ביוני 1983 התפלגו הורביץ ובן פורת והקימו שניהם סיעות יחיד בהן כיהנו במשך יתרת כהונת הכנסת. בן פורת שב והתמודד בראשות התנועה להתחדשות ציונית חברתית בבחירות לכנסת האחת עשרה, אך היא לא עברה את אחוז החסימה.

==נציגי המפלגה בכנסת==

{| class="wikitable" border="1"
! style="width:10%;" | כנסת
! style="width:45%;" | חברי כנסת
! style="width:45%;" | הערות
|-
|הכנסת התשיעית (1977)
|4 מנדטים: משה דיין, יגאל הורביץ, זלמן שובל, שפיק אסעד 
| 
*הסיעה הוקמה ב-19 במאי 1981 על ידי יגאל הורוביץ וזלמן שובל שפרשו מסיעת רפ"י - הרשימה הממלכתית, ומשה דיין שהיה חבר סיעת יחיד. 
* אסעד הצטרף לסיעה ב-15 ביוני 1981 מסיעת אחווה (פורשי ד"ש).
|-
|הכנסת העשירית (1981)
|2 מנדטים: משה דיין, מרדכי בן-פורת, יגאל הורביץ
|
* מועמדים בולטים שלא נכנסו לכנסת: ישראל כץ לרשימת מועמדים מלאה ראו : [https://web.archive.org/web/20131018053812/http://www.idi.org.il/media/511913/%D7%9B%D7%A0%D7%A1%D7%AA%2010-%20%D7%AA%D7%9C%D7%9D.pdf]
* ב-16 באוקטובר 1981 נפטר משה דיין. החליף אותו יגאל הורוביץ. 
*ב-6 ביוני 1983 התפלגה הסיעה: יגאל הורוביץ הקים מחדש את סיעת "רפ"י - הרשימה הממלכתית" כסיעת יחיד, ואילו מרדכי בן-פורת הקים אף הוא סיעת יחיד תחת השם התנועה להתחדשות ציונית חברתית.
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.knesset.gov.il/faction/heb/FactionPage.asp?PG=43 תל"ם] באתר הכנסת

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:מפלגות ציוניות
קטגוריה:סיעות החברות בממשלת ישראל ה-19
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1981
איש הנצח: החיפוש אחר נקמה

איש הנצח: החיפוש אחר נקמה (באנגלית: Highlander: The Search for Vengeance) הוא סרט אנימה מסוגת הפעולה של הבמאי המצליח יושיאקי קוואג'ירי (ג'וביי- סיפורי נינג'ת הרוח) שיצא בשנת 2007. התסריטאי הוא דויד אברמוביץ, אשר כתב גם את התסריט לסדרת "איש הנצח" ולסרט ההמשך "איש הנצח: המקור".

==עלילה==
הסרט הוא המשך לסדרת סרטי איש הנצח העוסקת במשפחת מקלאוד בת-האלמוות. הוא עוסק בלוחם הסקוטי בן האלמוות קולין מקלאוד בניו יורק העתידנית, השקועה במים, כשרק מבצר אחד עדיין עומד בה. מקלאוד מחפש אחר מרקוס אוקטביוס, בן-אלמוות אחר אשר הרג את אהובתו לפני מאות שנים, כדי לנקום בו. ברם, הוא ניצב בפני בעיה מוסרית: הוא אומנם מבקש לתבוע את נקמתו באוקטביוס, אך מנגד ניצבים האנשים המעטים ששרדו במה שנשאר מניו יורק, המשוועים לעזרתו, לאחר שאוקטביוס מאיים לשחרר מגפה על העיר. מקלאוד חייב להחליט באיזו דרך ילך: הנקמה או ההושעה.

בדומה לסיפורי איש הנצח הקודמים, גם כאן מתוארים עלילותיו של הגיבור במרוצת שנות חייו. אך, בניגוד להם, "איש הנצח: החיפוש אחר נקמה" שם דגש על המרדף הבלתי פוסק של קולין מקלאוד אחר מרקוס אוקטביוס וכישלונותיו הרצופים לחסלו. בכך יושיאקי קוואג'ירי מראה כי בכל תקופת חיים מקלאוד נדון להכשל מאחר שאיבד את הסיבה האמיתית לנקמה, שזו כוחה של האהבה.

בכל תקופת חיים מקלאוד פוגש דמות נשית שאין הוא מייחס לה חשיבות. אך כאשר נודע לו כי אותה דמות היא למעשה גלגול נשמתה של אהובתו המתה, העניינים מקבלים תפנית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי אנימה
קטגוריה:סרטים על נקמה
קטגוריה:סרטי אנימה מ-2007
קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז

[[מיק ג'אגר ב"קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז"]]
קרקס הרוקנרול של הרולינג סטונז (אנגלית: The Rolling Stones Rock and Roll Circus) הוא סרט שיצא לאקרנים ב-1996 והוקלט באירוע שאורגן ב-11 בדצמבר 1968 על ידי להקת הרולינג סטונז. האירוע כלל שני קונצרטים על במת קרקס, בהשתתפות אמנים רבים, ביניהם אריק קלפטון, המי, ג'ון לנון, טאג' מאהל, מריאן פיית'פול וג'ת'רו טאל. ג'ון לנון ויוקו אונו הופיעו גם כחלק מסופרגרופ שנקראה The Dirty Mac, ביחד עם קלפטון, מיץ' מיצ'ל וקית' ריצ'רדס.
== הפקה ==
את הרעיון להפקה הגה לראשונה מיק ג'אגר כדרך להתרחב מעבר להופעות ולהקלטות השגרתיות. ג'אגר פנה אל מייקל לינדזי-הוג, שביים שני קדימונים לשירים של הרולינג סטונז, על מנת שיפיק תוכנית טלוויזיה באורך מלא עבור הלהקה. ההופעות נערכו בפני קהל שהוזמן מראש והחלו ב-11 בדצמבר 1968, בשעה שתיים בצהריים, אך בשל עיכובים במעבר בין ההופעות השונות והמצלמות שנשברו פעם אחר פעם, ההופעה האחרונה הסתיימה רק בשעה חמש בבוקר ביום שלמחרת. הקהל וחברי הסטונז היו מותשים בצורה ניכרת, ורק כוח הרצון של ג'אגר הצליח למנוע מהם לעזוב לפני הסוף.

מיק ג'אגר לא היה מרוצה מתוצאותיה של ההופעה. במיוחד, ההופעה העוצמתית של המי העניקה תחושה כאילו המי גנבו את ההצגה. הוצאת הווידאו עוכבה ויצאה לבסוף רק בשנת 1996. כלולים בו ההקלטות וכן הקדמות לפני כל הופעה, בין היתר התלוצצות בין לנון לג'אגר, בה הם מבטאים חברות והערכה הדדיות.

DVD מחודש יצא בשנת 2004, בו נעשתה התאמה לטכנולוגיות קול מתקדמות וכן קטעים שהושמטו מהגרסה המקורית, ביניהם ראיון עם פיט טאונסנד ושלושה קטעי פרשנות.

הייתה זו הופעתו האחרונה בפומבי של בריאן ג'ונס עם הרולינג סטונז. על אף הסימנים לתשישותו במהלך ההופעה (הוא בולע את המילים שלו בהקדמה), עבודת הגיטרה שלו בשיר You Can't Always Get What You Want, כמו גם גיטרת הסלייד שלו בשיר No Expectations, הייתה קליטה ומשכנעת. למרות זאת, חלקו בהקלטות כמעט ולא נשמע. לדוגמה, בשיר You Can't Always Get What You Want, הוא נראה פורט על הגיטרה, אבל כמעט ולא נשמעת; הגיטרה שלו נשמעת אך בקושי במשך בהקדמה. כמו כן, הופעה זו היא היחידה של הגיטריסט טוני איומי מבלאק סבאת' כחבר בג'ת'רו טאל; הוא היה חבר בה רק למשך מספר שבועות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:הרולינג סטונז
קטגוריה:סרטים תיעודיים
קטגוריה:סרטי הופעה
קטגוריה:1968 בממלכה המאוחדת