OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פיטר האנט

פיטר ר. האנט (באנגלית: Peter R. Hunt; 11 במרץ 1925 – 14 באוגוסט 2002) היה עורך סרטים, מפיק טלוויזיה ובמאי. האנט היה ידוע בשל עבודתו על סדרת סרטי "ג'יימס בונד" וסגנון העריכה החדשני שלו.

==ביוגרפיה==
פיטר רוג'ר האנט נולד בלונדון, אנגליה. דודו עבד בתעשיית הסרטים, ומצא עבורו עבודה בכמה מהם. האנט התחיל כעוזר עורך תחת אלכסנדר קורדה. הוא התגייס לצבא הבריטי בגיל 17 במטרה לעבוד ביחידת ההסרטה של הצבא הבריטי, אולם הפך לחייל רגלי שהשתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה ונלחם בקרב על מונטה קאסינו. הוא השתחרר מהצבא בדרגת סמל ראשון ב-1947, למד אמנות באוניברסיטת רומא ואז שב לאנגליה, שם הוא מצא עבודה בצוותי הסרטה (כ-clapper boy) באולפני דנהאם (Denham Studios).

האנט היה עורך משנה בסרט "האיש שצפה ברכבות" (The Man Who Watched Trains Go By) ב-1952, ולאחר מכן החל לעבוד כעורך ב"זר מוונוס" (Stranger From Venus) (1954).

כעורך בסרטי "ג'יימס בונד" הראשונים, זכה להכרה בשל טכניקות עריכת הסרטים שלו, בהן השתמש בחיתוך מהיר, איפשר למצלמה לנוע במהלך הפעולה והכניס מרכיבים אחרים לתוך התמונה.

האנט שימש בסרטים בתור במאי משנה או במאי קטעי פעולה עד לבימוי הבכורה שלו, בסרט בונד השישי, "בשירות הוד מלכותה". הוא גם עבד עם הארי זלצמן ואלברט ברוקולי בסרט "Call Me Bwana" של בוב הופ משנת 1963, הסרט היחיד של חברת ההפקה של סרטי בונד, "EON Productions", שאינו סרט בונד. כן עבד עם זלצמן וכמה יוצאי סרטי בונד במותחן "תיק איפקרס", שלא יצא בחברת EON. האנט גם ביים מספר פרקים בסדרת הטלוויזיה הבריטית "המשכנעים" (1971), בה כיכבו טוני קרטיס וכן רוג'ר מור, שהיה כוכב בונד בהמשך. לאורך שנות ה-70 וה-80 ביים האנט מספר סרטי פעולה ומתח נוספים, בהם "זהב" (1974) ו-"Shout at the Devil" (1976) בהם כיכב מור.

ב-14 באוגוסט 2002 מת האנט כתוצאה מאי-ספיקת לב בביתו בסנטה מוניקה, קליפורניה, בגיל 77.

==פילמוגרפיה==
===במאי===
* בשירות הוד מלכותה (1969)
* זהב (1974)
* Shout at the Devil (1976)
* Death Hunt (1981)
* Wild Geese II (1985)
* Assassination (1987)

===עורך===
* זר מוונוס (1954)
* A Hill in Korea (1956)
* בדרך להונג קונג (1959)
* Sink the Bismarck (1960)
* The Greengage Summer (1961)
* On the Fiddle (1961)
* H.M.S. Defiant (1962)
* ד"ר נו (1962)
* Call Me Bwana (1963)
* מרוסיה באהבה (1963)
* גולדפינגר (1964)
* כדור הרעם (1965)
* תיק איפקרס (1965)
* אתה חי רק פעמיים (1967) (במאי משנה ועורך)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120415031554/http://debrief.commanderbond.net/topic/14306-peter-hunt-interview/ ריאיון עם פיטר האנט]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:ג'יימס בונד
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
פטריק דרהי

פטריק דרהי, 2015
פטריק דרהי (בצרפתית: Patrick Drahi; נולד ב-20 באוגוסט 1963) הוא איש עסקים ישראלי-צרפתי, דרהי ממוקם במקום העשרים ושניים מבין עשירי צרפת. את הונו רכש מעסקי התקשורת והטכנולוגיה, הוא בעל חברת התקשורת הבינלאומית אלטיס ובעל מניות בחברות הישראליות HOT ומירס. דרהי נולד למשפחה יהודית ובעל אזרחות בשלוש מדינות: מרוקו, פורטוגל וישראל.

==קורות חיים==
דרהי נולד במרוקו, ובגיל 15 היגר עם משפחתו לצרפת. הוא למד הנדסה באקול פוליטקניק הצרפתי. לאחר מכן המשיך ללימודי הנדסת תקשורת בבית הספר הגבוה להנדסת תקשורת (המכונה סופ'טלקום) בפריז, צרפת. אחר כך עבד בחברת פיליפס והתקדם בה עד לתפקיד מנהל מחלקה. הוא החל להשקיע בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ולרכוש בעזרת הלוואות חברות טלוויזיה בכבלים קטנות באזור פרובאנס שבדרום צרפת. הוא ייסד בצרפת את חברת UPC ובשנת 1999 מכר את מניותיו בה לחברת UPC אירופה. בשנת 2006 רכש אותה בחזרה דרך אלטיס (Altice), חברת הכבלים שבבעלותו, בשליש מהמחיר. בעזרת אלטיס רכש חברות טלוויזיה בכבלים בלוקסמבורג, בשווייץ ובבלגיה. בבעלותו 30% מחברת ניומריקייבל (Numericable), מחברות התקשורת הגדולות בצרפת. ב-2017 רכשה אלטיס את פלטפורמת הפרסום המקוון Audience Partners וסטארט אפ צרפתי בשם Teads, המתמחה בפרסומות וידאו.

ביוני 2017 הנפיק דרהי את מניות אלטיס USA בבורסה לניירות ערך בניו יורק ברף העליון של ההנפקה, וגייס 1.9 מיליארד דולר, בהנפקת הטלקום הגדולה ביותר בארצות הברית מאז שנת 2000.

בשנת 2019 קנה את בית המכירות הפומביות סותבי'ס עבור 3.7 מיליארד דולר.

=== השקעות בישראל ===
בשנת 2009 החל לרכוש בהדרגה מניות בחברת הכבלים הישראלית HOT ובדצמבר 2009 רכש את חברת התקשורת מירס. בסוף 2011 השלים את רכישת HOT כאשר רכש מארנון מוזס את מניותיו לפי פרמיה של 38% ממחיר השוק ותמורת 650 מיליון שקל, בנוסף השלים גם את מכירת החזקותיו במירס ל-HOT. הרכישות נעשו באמצעות חברת ההחזקות שהקים דרהי בישראל, Cool Holdings. את רכישת HOT ביצע לאחר הכנת הקרקע על ידי נציגו בארץ מיכאל גולן, שבהמשך הפך למתחרה העסקי שלו, כמנכ"ל המפעילה הסלולרית "גולן טלקום" המתחרה ב"HOT mobile". ב-2013 פתח פטריק את ערוץ i24news המשדר חדשות ואקטואליה בינלאומי מנקודת מבט ישראלית בשלוש שפות: אנגלית, צרפתית וערבית.

==חיים אישיים==
מתגורר כדרך קבע בז'נבה והחל מ-2009 מחזיק בדירה במגדל רוטשילד 1 בתל אביב. דרהי נשוי ללינה, נוצרייה יוונית אורתודוקסית ממוצא סורי, לזוג ארבעה ילדים.

דרהי היה ידוע במשך שנים כמי שנמנע מראיונות ומחשיפה לתקשורת, אך בשנת 2014 העניק ראיונות ראשונים לתקשורת הישראלית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים יהודים צרפתים
קטגוריה:מיליארדרים יהודים
קטגוריה:HOT
קטגוריה:i24NEWS
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מיליארדרים צרפתים
קטגוריה:אנשי עסקים בתחום התקשורת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
חגורת צניעות

חגורת צניעות לאישה מהמאה ה-16
איור של חגורת צניעות לגבר הרשומה במשרד הפטנטים של [[ארצות הברית]]
חגורת צניעות היא מתקן או פריט לבוש המיועד למנוע מהלובש את האפשרות לקיים יחסי מין. לבישת חגורת צניעות יכולה להגן על הלובש מפני אונס או כניעה לפיתויים מיניים בעתיד או אף למנוע מהלובש יכולת להגיע לאורגזמה בעזרת אוננות. חגורות צניעות מיוצרות לגברים ונשים.

חגורות הצניעות עוצבו, כנראה, לראשונה בתקופת מסעות הצלב, כאשר האבירים היו יוצאים למסעות . נשותיהם נאלצו להישאר אזוקות בחגורות צניעות כדי להבטיח את נאמנותן ולמנוע מהן להתפתות ולבגוד בבעל. יש לציין כי מעולם לא נמצאו עדויות מהימנות מספיק שיוכיחו טענה זו ולמעשה העדות הראשונה לחגורת צניעות היא מהמאה ה-15, כ-100 שנה לאחר מסע הצלב האחרון.

== היסטוריה ==
העדות הראשונה לשימוש בחגורת הצניעות נמצאה בספרו של Konrad Kyeser מהנדס צבאי שכתב את ה-Bellifortis. ספר המתאר את הטכנולוגיות הצבאיות של התקופה. תחת האיור כתוב "מכנסי ברזל של אישה מפירנצה הסגורים מקדימה".
ב-1889 נמצאה חגורת צניעות עשויה ברזל ועור על שלד של אישה צעירה שנקברה במאה ה-16. לא נמצאו רישומים לגבי הקבר או האישה. יש עדויות רבות לשימוש בחגורה
במאה ה-17. שתי חגורות מפורסמות מוצגות במוזיאון קלוני שבפריז אחת של קטרינה דה מדיצ'י והשנייה של אן מאוסטריה. חגורות נוספות מוצגות במוזיאונים בגרמניה ואנגליה.
במאה ה-18 החלה הרפואה המערבית להאמין כי אוננות מזיקה לבריאות.

חגורות צניעות היו נפוצות גם בתקופת הרנסאנס אם כי הן היו עם חיפויים מרופדים והיה צורך להחליף אותם בתדירות גבוהה למדי.
בתקופה זו אפשר למצוא עדויות רבות לחגורות צניעות מיוחדות לילדים ומתבגרים שנועדו למנוע מהם את האפשרות לאונן. עיצובים רבים של חגורות אילו ניתן למצוא כפטנטים רשומים.

== שימוש מודרני ==
שליטה ומונעת ממנו יכולת לאונן ללא רשות]]
במאה ה-21, השימוש הנפוץ ביותר לחגורות צניעות הוא במשחקי BDSM ובהסכמת שני הצדדים. לובש החגורה מאפשר למחזיק המפתח לשלוט בהתנהגותו המינית ולקבוע מתי יוכל לקיים יחסי מין או להגיע לפורקן<ref></ref>. פעמים רבות מחזיק המפתח נוהג למנוע מהכנוע פורקן במשך זמן רב כאמצעי עונש או לצורך ההנאה שבשליטה על יצרו המיני של הכנוע בעוד הוא אינו מחויב לזאת. ביחסים מסוג זה נהוג לרוב להשתמש זמן ממושך בחגורות צניעות ולכן חגורות אלה מתוכננות כך שאין צורך להסירן לצורך עשיית צרכים או רחצה. המבנה האנטומי האנושי משתנה מאדם לאדם ולכן חגורות צניעות לטווח הארוך מיוצרות לרוב בהזמנה אישית לפי מידה. יצרני חגורות הצניעות מדווחים שרוב החגורות נמכרות באירופה וארצות הברית ומיוצרות לגברים אם כי אין נתונים סטטיסטיים רשמיים בנושא.

ב- 6 בפברואר 2004 דיווח עיתון אמריקאי "על אישה שענדה חגורת צניעות והפעילה אזעקת אבטחה בגלאי המתכות" בשדה התעופה ביוון. האישה הסבירה כי בעלה אילץ אותה ללבוש את המכשיר כדי למנוע רומן מחוץ לנישואים בזמן שהיא בחופשה ביוון. הורשה לה להמשיך בטיסתה ללונדון בסמכות הטייס.

אחוז קטן מהחגורות שנמכרות לנשים הן חגורות שמיועדות למניעת אונס. ב-2008 כל המעסות בבאטו, אינדונזיה חויבו ללבוש חגורות צניעות בזמן העבודה, כדי למנוע זנות.

ב-2002 יצרן תכשיטים מקייפטאון סיפק את חגורת הצניעות היקרה ביותר לאישה בשווי של כ-15,000 דולר. החגורה משובצת פנינים ויהלומים נועדה לכלה שענדה אותה בזמן הנישואים.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אביזרי BDSM
קטגוריה:הלבשה תחתונה
קטגוריה:אמצעי מניעה
קטגוריה:מיניות וחברה
צניעות
רבי יוסי הכהן

רבי יוסֵי הכהן (על פי כתבי היד: יוסף הכהן) היה תנא שחי בשלהי המאה הראשונה לספירה, בן הדור השני של התנאים ותלמידו של רבן יוחנן בן זכאי.

בענייני הלכה נמסרו דבריו במשנה רק פעם אחת (אולי משום חסידותו, ראו להלן), בתלמוד הבבלי נאמר עליו כי עסק במעשה מרכבה יחד עם רבי יהושע, וכי רבו, רבן יוחנן בן זכאי, שיבחו על כוחו בחכמת הנסתר

במשנה נאמר על אודותיו כי רבו ובני דורו כינוהו "חסיד". (בהתאם לכך יש שזיהו אותו עם רבי יוסי "קטנותא" שעליו נאמר במשנה שמשעה שמת פסקו חסידים). יש התולים בחסידותו את היעדרם של דברי הלכה משמו, שכן דרכם של חסידים הייתה לא להתבלט בתורתם. בתלמוד הבבלי נאמר על אודותיו כי "לא נמצא כתב ידו בידי גוי מעולם" משום הזהירות בהלכות שבת.

מלבד זאת נזכר שמו בדברי חז"ל במספר הקשרים נוספים; בפרשנות המקראות - הוא מוזכר במקום אחד כמפרש פסוקים מוקשים בפני רבן גמליאל, בענייני מוסר - הוא מוזכר במקום אחר, בו הוא נשאל על ידי רבו, רבן יוחנן בן זכאי, "איזוהי דרך ישרה שידבק בה האדם?" ועל כך הוא משיב "שכן טוב", ועל השאלה ההפוכה; "איזוהי דרך רעה שיתרחק ממנה האדם?" הוא משיב בהתאם: "שכן רע". וכן בניחום אבלים, כשמת בנו של רבן יוחנן בן זכאי.

החיד"א טוען כי יוסף הכהן הוא יוסף בן מתתיהו זה שכתב את יוסיפון. רבי יצחק אברבנאל גם טוען שיוסף הכהן שהמשנה אומרת עליו שהוא חסיד, הוא (יוסף בן מתתיהו) יוסף בן גוריון שהוא מתלמידי רבן יוחנן בן זכאי.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:תלמידי רבן יוחנן בן זכאי
קטגוריה:כהנים בתקופת המשנה
קטגוריה:תנאים ואמוראים הקבורים בעלמא
קטגוריה:הדור השני לתנאים
עמי אסף (בית ספר)

עמי אסף הוא בית ספר על-יסודי שש-שנתי השוכן בבית ברל. בית הספר כולל חטיבת ביניים ותיכון. בית הספר שייך למועצה אזורית דרום השרון.

בית הספר נקרא על שמו של חבר הכנסת עמי אסף, שהיה ממקימי כפר יהושע ובנו של שמחה וילקומיץ, איש חינוך בולט, מראשוני המורים העבריים בישראל.

== היסטוריה ==
בית הספר הוקם במהלך 1960, וכיום לומדים בו מעל 1650 תלמידים. בשנת הלימודים התשע"ג היה במקום השלישי מבין התיכונים בישראל המובילים בשיעור הזכאים לתעודת בגרות עם 99 אחוזי זכאות. הוא דורג במקום הראשון מבין כלל התיכונים בישראל בשיעור הבוגרים המתגייסים ליחידות קרביות בצה"ל, עם 98% ומעלה גיוס לצה"ל בקרב הבנות.

בשנים האחרונות מוכר על ידי משרד החינוך כבית ספר מצטיין בתחום הלימודי ערכי וחברתי, ונמצא בין בתי הספר התיכוניים המובילים בארץ. ההכרה מתייחסת לקריטריונים ערכיים-חברתיים לצד לימודיים ופדגוגיים, ובהם שיעור הגיוס לצה"ל או לשירות אזרחי ולאומי, שילוב תלמידי החינוך המיוחד, אחוז הזכאות והצטיינות במבחני הבגרות וכן מידת השיפור בהשוואה להישגים קודמים.
בנוסף, קיימת להקה בית ספרית הנקראת "עמי אסף מיוזיק" בהדרכתו של טל סונדק. בבית הספר מאז שנת תשע"ב פועלת "כיתה מדעית" בכל שכבה.

בעשור השני של המאה ה-21, היישובים שילדיהם לומדים בבית הספר הם: מתן, רמות השבים, שדה ורבורג, צופית, גן חיים, ניר אליהו, רמת הכובש, ירחיב, כפר מל"ל, נווה ימין, סלעית, צור נתן, צור יצחק, כוכב יאיר צור יגאל ואייל.

בעבר למדו בבית הספר תלמידים גם משאר היישובים במועצה אזורית דרום השרון, שכיום ילדיהם לומדים ב"בית חינוך ירקון" שבנווה ירק.

==ראו גם==
רשימת בוגרי בית הספר

==קישורים חיצוניים==
*
*[https://www.dsharon.org.il/%D7%A2%D7%9E%D7%99-%D7%90%D7%A1%D7%A3/ בית הספר המקיף העל יסודי שש שנתי ע"ש עמי אסף], באתר המועצה האזורית דרום השרון.
*[https://www.facebook.com/amiasafhighschool/ דף הפייסבוק הרשמי של עמי אסף]
*[https://meyda.education.gov.il/files/edu/data/outstanding-schools2021.pdf בתי הספר המצטיינים - שנת הלימודים תשפ"א מחוז התיישבותי]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:תיכונים אזוריים
קטגוריה:מועצה אזורית דרום השרון: מבנים
קורס רבנים צבאיים

צוערים בקורס רבנים צבאיים במסדר
צוערים בקורס רבנים צבאיים בשיעור בבית הספר לקצינים
קורס רבנים צבאיים בצה"ל הוא קורס המכשיר רבנים ליחידות צה"ל. הקורס מיועד לחיילי מילואים המעוניינים לכהן כרבנים צבאיים. מטרתו העיקרית של הקורס היא להכשיר רבנים צבאיים במילואים עבור יחידות המילואים של צה"ל, אך מעטים מבוגרי הקורס עוברים לתפקידי קבע.

אורכו של הקורס שישה שבועות, והוא מתקיים בחודשי הקיץ בבית הספר לקצינים של צה"ל (בה"ד 1). חציו הראשון הוא קורס כללי להכשרת קציני מילואים הכולל חומר לימודי זהה לקורס קצינים לחיילים סדירים, וחציו השני הוא השלמה חילית של חיל הרבנות הצבאית. בסיום הקורס מוענקות לבוגריו דרגות סגן במילואים (סרן מעל לגיל 30) וסיכת מ"מ. חלק קטן מבוגרי הקורס מתקבלים לשירות קבע, על פי החלטת הרב הצבאי הראשי ומפקדי היחידות, ולאחר סדנת הכשרה נוספת.

==תנאי הקבלה לקורס==
בעבר, תנאי הסף לקבלה לקורס היו סמיכה לרבנות על ידי שני רבני עיר. החל מתקופת כהונתו של הרב אביחי רונצקי כרב הצבאי הראשי הוקלו תנאי הסף, והוחלט להסתפק במכתב המלצה מראש הישיבה שבה למד המועמד. בנוסף, על המועמדים להיות בוגרי שירות חובה מלא (כלומר, סיום המסלול - הסדר, שלוש שנים, וכדומה), מעל גיל 25, ובעלי השכלה תורנית של חמש שנות לימודים ישיבתיים גבוהים לאחר גיל 18.

==קישורים חיצוניים==
*[https://rabanut.org/ קורס רבנים צבאיים], רישום לקורס

קטגוריה:קורסים בצה"ל
קטגוריה:גיוס בני ישיבות לצה"ל
קטגוריה:הרבנות הצבאית
האגודה למדעי הפסיכולוגיה

האגודה למדעי הפסיכולוגיה (באנגלית: The Association for Psychological Science, בראשי תיבות: APS), שנקראה בעבר החברה האמריקנית לפסיכולוגיה (American Psychological Society), היא ארגון ללא כוונת רווח שנועד לקדם את הפסיכולוגיה כמדע מבוסס ראיות, בתחומי המחקר, היישום, ההוראה ושיפור הרווחה הנפשית. 

האגודה מקדמת את הפסיכולוגיה המדעית ונציגיה ברמה הלאומית בארצות הברית. האגודה עורכת כנסים שנתיים, מפרסמת מספר כתבי עת מדעיים, ועובדת בשיתוף עם גורמים ממשלתיים במטרה לקדם את הפסיכולוגיה המדעית.

הארגון הוקם בארצות הברית ב-12 באוגוסט 1988, וחברים בו כיום כ-22,500 אנשי מקצוע ברחבי העולם, בהם אנשי אקדמיה ומדענים העוסקים בפסיכולוגיה מדעית, מטפלים, מרצים ועוד. נשיאת האגודה כיום (2010) היא מהזרין בנאג'י (Mahzarin Banaji) מאוניברסיטת הרווארד. משרדי הנהלת האגודה ממוקמים בוושינגטון. 

אחד הארגונים הישראליים המסונפים לאגודה למדעי הפסיכולוגיה הוא ארגון "אופקים", אגודה שנועדה לקדם את השירותים הפסיכולוגיים בישראל תוך ראיית התחום כענף יישומי של מדע הפסיכולוגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוסדות פסיכולוגיים
קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:ארצות הברית: ארגוני בריאות ורפואה
מונריאלה

מונריאלה (מאיטלקית: Monreale; בסיציליאנית :Murriali) היא עיר במערב האי סיציליה שבאיטליה, סמוך לפלרמו, הידועה בעיקר בזכות הקתדרלה המפוארת שלה.

==היסטוריה==
ראשיתה של מונריאלה מתחילה עם כיבוש פלרמו ב-831 על ידי האע'לבים. בישוף פלרמו נאלץ לנטוש את עירו, והעתיק את מושב הבישוף אל מחוץ לבירה. כנסייה מקומית צנועה, אגיה קיריאקי (Aghia Kiriaki), הוכתרה כקתדרלה הבישופית. עם כיבוש פלרמו על ידי הנורמנים ב-1072 שב הבישוף וקבע את מושבו בקתדרלה שבבירה. העיירה הקטנה שימשה את מלכיה הנורמאנים של סיציליה כאחוזת ציד, והם אף בנו בה ארמון, שמקומו היה, כנראה, במקום בו ניצב היום בית העירייה.

==הקתדרלה==
מעמדה של מונריאלה ככס בישופות תרם להחלטתו של רוג'רו השני, מלך סיציליה להקים במקום קתדרלה גדולה, היא קתדרלת מונריאלה (Duomo di Monreale). בניית הקתדרלה, המוקדשת לעלייתה השמימה של מרים, אם ישו, החלה ב-1174. בשנת 1182 קידש אותה האפיפיור לוקיוס השלישי כקתדרלה מטרופוליטנית בהודעת בולה אפיפיורית.

הקתדרלה, שהיא אחת הדוגמאות הבולטות לאדריכלות הנורמנית בסיציליה, משלבת מאפיינים מהכנסיות האורתודוקסיות שבמזרח ומכנסיות המערב. אולם התווך, שלו שתי הספינות הצדדיות צרות, בנוי בדמות טיפוסית לבזיליקה איטלקית; ואילו בית המקהלה בן שלושת האפסיסים מזכיר את הכנסיות בעלות שלושה האפסיסים בכנסיות המזרח. עדות נוספת להשפעה המזרחית ניתן למצוא בכך שחלק מהכתובות בכנסייה הן ביוונית.

דלתות הברונזה של הקתדרלה הן מעשה ידי הפסל בן המאה ה-12 בונאנו פיזאנו, ואילו דלתות הברונזה של הפורטל שמשמאל, מאותה תקופה, הן משל בריזאנו דא טראני.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סיציליה: ערים
הגומץ הסגלגל

החלון הסגלגל או הגומץ הסגלגל (TA: Fossa ovalis) בלב האדם הוא שארית אמבריונלית (מההתפתחות העוברית), שנמצאת בפרוזדור הימני, בחיץ הפרוזדורים. במהלך התפתחות העובר קיים נקב סגלגל ("סגלגל" במובן של אליפטי) בחיץ הפרוזדורים, שמאפשר זרימת דם בין הפרוזדור הימני של הלב לפרוזדור השמאלי. בשעות הראשונות שלאחר הלידה נאטם הנקב הסגלגל (בהתפתחות תקינה), המעבר בין הפרוזדורים נחסם, ונותר ממנו החלון הסגלגל.

למרות שמו, אין זה חלון, כיוון שהוא אטום לחלוטין.
 
==תמונות==
<gallery>
 Image:Heart right anatomy.jpg|צד ימין של הלב
Image:Gray493.png
</gallery>

קטגוריה:לב
פרנצ'סקו קוסיגה

פרנצ'סקו קוסיגה (באיטלקית: Francesco Cossiga; 26 ביולי 1928 – 17 באוגוסט 2010) היה מדינאי איטלקי. כיהן כנשיאה השמיני של הרפובליקה האיטלקית וכן כראש ממשלת איטליה ושר הפנים.

==ביוגרפיה==
קוסיגה נולד בסאסארי שבאי סרדיניה והחל את הקריירה הפוליטית שלו במסגרת המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. הוא כיהן בתפקיד שר הפנים כאשר הבריגדות האדומות חטפו את ראש ממשלת איטליה לשעבר, אלדו מורו, בשנת 1978. קוסיגה, אשר כיהן בעבר בתפקיד שר בממשלתו של מורו, סירב לנהל משא ומתן עם החוטפים בקשר לשחרורו של ראש הממשלה לשעבר. כאשר נמצאה גופתו של מורו החליט קוסיגה להתפטר ואמר שזוהי כנראה סופה של הקריירה הפוליטית שלו.

אולם הקריירה הפוליטית של קוסיגה לא באה לסיומה. באוגוסט 1979 התמנה קוסיגה לראש ממשלה מטעם מפלגתו, משרה בה החזיק עד אוקטובר 1980. במהלך תקופת כהונתו ניהל קוסיגה מלחמת חורמה נגד המאפיה האיטלקית ונגד הבריגדות האדומות.

קוסיגה נבחר לנשיאה השמיני של איטליה בשנת 1985, תפקיד אותו מילא עד שנת 1992. במהלך כהונתו כנשיא איטליה יצא קוסיגה בהתקפות חריפות ביותר על המערכת הפוליטית באיטליה וכן על הממסד המשפטי במדינה. התבטאויות אלו הביאו מספר פוליטיקאים איטלקים לדרוש את פיטוריו. חודשיים לפני סיום כהונתו הרשמית כנשיא איטליה בשנת 1992 התפטר קוסיגה מתפקידו זה. לאחר סיום כהונתו כנשיא איטליה מונה קוסיגה לכהונת סנטור לכל החיים בסנאט האיטלקי.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://www.nli.org.il/he/newspapers/mar/1987/12/17/01/article/50 מעריב, 17 דצמבר 1987 — נשיא איטליה ושר החוץ האיטלקי מגיעים ארצה]
*[https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-3604416,00.html הג'וב האיטלקי]
*[https://www.haaretz.co.il/news/world/1.1217441 נשיא איטליה לשעבר פרנצ'סקו קוסיגה מת בגיל 82]
*[https://www.mako.co.il/news-world/2021_q4/Article-d8b2263aad2cd71026.htm?sCh=31750a2610f26110&pId=173113802 39 שנה אחרי: נפתחה חקירה באיטליה - בעקבות העלמת עין מטרור פלסטיני כלפי יהודים]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי איטליה
קטגוריה:ראשי ממשלת איטליה
קטגוריה:פוליטיקאים איטלקים
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:שרי הפנים של איטליה
קטגוריה:חברי הסנאט של איטליה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אבירי מסדר מלטה
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש של פרו
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1928
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2010
P-15

קרון מכ"ם P-15 על גבי משאית [[זיל 157]]
P-15 (קוד דיווח נאט"ו: "פלאט פייס"; "Flat Face") הוא מכ"ם גילוי אווירי מתוצרת ברית המועצות לטווח בינוני.
המכ"ם הוכנס לשירות בשנת 1955. בשנת 1962 הוכנס לשירות דגם משופר P-15N שבו מקלט רגיש יותר. בשנת 1970 הוכנס לשירות הדגם P-15MN שבו שיפור ביציבות קצב המתקפים. המכ"ם שופר גם במרוצת שנות השבעים דגם משופר זה הוא המכ"ם P-19.
המכ"ם משמש כחלק ממערכת הגילוי של סוללת טילי קרקע-אוויר מסוג SA-3 ולפעמים משמש גם כמכ"ם גילוי המשתתף ביצירת התמונה האווירית הכוללת. סימן ההיכר העיקרי החיצוני של המכ"ם הוא שתי אנטנות פלח זו מעל זו.

היותו של המכ"ם מותקן על משאית יחידה שיפר משמעותית את ניידותו בהשוואה למכ"ם הנפוץ מאותה התקופה P-12. ניידות זו נדרשה גם לנוכח ניידותה החלקית של מערכת הטק"א SA-3 שעמה פעל המכ"ם.

המכ"ם P-15 נמכר לחלק ממדינות ערב ולמדינות הגוש הקומוניסטי. מכ"ם זה והדגם המשופר P-19 פועלים עד היום (ועשרות מהם פועלים במדינות העימות לישראל) וזאת על אף שהן נחשבות למיושנות. מאחר שהן משמשות כמכ"מ הגילוי למערכת הטילים SA-3 שהייתה למערכת טק"א נפוצה.

== המאפיינים האלקטרונים של המכ"ם ==
{| class="wikitable" border="1"
! פרמטר אלקטרוני
!ערך
|-
|
|-
|תחום תדר שידור RF
|UHF
|-
|תדר
|כ-830 מגה הרץ
|-
|מרווח המתקפים (PRI)
|1.5-2.0 מילישניות
|-
|קצב שידור מתקפים (PRF)
|500-680 הרץ
|-
| טווח גילוי
| 150 ק"מ
|-
|עוצמת שידור
|270 קילו-וואט
|-
|רוחב אלומה
| 4°
|-
|זמן סיבוב האנטנה
|10 שניות
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מכ"ם: מערכות קרקעיות
יקותיאל עזריאלי

הרב יקותיאל עזריאלי (קושלבסקי) (י"א באדר ב' ה'תר"ס, 12 במרץ 1900 - י"ג בטבת ה'תשנ"ג, 6 בינואר 1993) היה רבה של זכרון יעקב במשך כשישים ושלוש שנה; מניצולי פרעות תרפ"ט.

==תולדותיו==
נולד באוגוסטוב שבפלך סובלק לרב עזריאל זליג נח קושלבסקי, ששימש רבה של העיר, ולשרה, בת יהודה גילדה. בצעירותו למד אצל אביו, שהיה תלמיד חכם ידוע וחיבר סדרת ספרים על הש"ס ("עין צופים", "ממעונות אריות" ו"לבוש עדנים"). לאחר מכן למד בישיבת סלבודקה בקובנה. 

בחנוכה תרפ"ה (נובמבר 1924) עלה ארצה עם קבוצת בחורי הישיבה מישיבת סלבודקה אשר היוו את גרעין היסוד של ישיבת חברון בעיר חברון. 

בבוקר יום שבת י"ח באב תרפ"ט שהה בביתו של אליעזר דן סלונים, מנהל סניף בנק אפ"ק בחברון ומראשי הציבור היהודי בעיר. בבית התאספו עשרות מיהודי העיר בתקווה למצוא בו מקלט מן הפורעים הערבים. כמו כן, התארחו בבית משפחת סלונים הורי אשתו של אליעזר דן סלונים, רבה של זכרון יעקב אברהם יעקב אורלנסקי ורעייתו ובתם מינה חיה. בעיצומה של תפילת שחרית פרצו הפורעים הערבים לבית וטבחו ביושביו. הרב אורלנסקי ואשתו, בתם חנה ובעלה אליעזר דן סלונים ונכדם הקטן אהרון סלונים נרצחו. קושלבסקי הציל את מינה חיה אורלנסקי בכך שהוא דחף אותה לחדר צדדי. הוא עצמו נפגע ברגלו מפגיעת פגיון, אולם הוא שרד וכעבור זמן החלים מפצעיו.

לאחר הקמתה מחדש של ישיבת חברון בירושלים המשיך קושלבסקי ללמוד בה. באדר תרצ"א (1931) נשא לאישה את מינה חיה אורלנסקי (נפטרה בי"ט באדר א' תשמ"ו). לאחר מכן למד בהיכל התלמוד בתל אביב, וכעבור זמן קצר התמנה, בהמלצת הראי"ה קוק, לרבה של זכרון יעקב כממלא מקום חותנו שנרצח בפרעות. היה חבר המועצה של מרכז חינוך התורה בארץ ישראל שפעל בתל אביב ואיגד את מוסדות החינוך הדתיים בארץ ישראל.

הרב קושלבסקי שימש רבה של זכרון יעקב במשך כשישים שנה, והיה אחראי על הקמת תשתית שירותי הדת במושבה. בין השאר היה אחראי על כשרות היקב בזכרון יעקב. כמו כן היה חבר הנהלת מדרשית נעם בפרדס חנה הסמוכה. במהלך כהונתו עיברת את שמו מקושלבסקי לעזריאלי, על שם אביו עזריאל<ref></ref>. 

בשנת 1955 נסע לאנגליה בשליחותו של הרב הראשי יצחק אייזיק הלוי הרצוג לצורך גיוס עזרה ותמיכה למוסדות הדת בארץ ישראל.

לאחר פטירתו מונה לרב העיר הרב מרדכי אברמובסקי, שהיה ממקורביו.
==משפחתו==
בניו של הרב עזריאלי עזבו את זכרון יעקב:
בנו יהודה אריה עזריאלי היה עיתונאי בעיתון הצופה וחבר מועצת העיר חיפה מטעם המפד"ל. בסוף ימיו התגורר בשכונת רחביה בירושלים.
בנו עו"ד ישראל זאב עזריאלי מתגורר ברחובות. נכדו אילון שמואל קושלבסקי (עזריאלי), בן בנו ישראל זאב, שב להתגורר בזכרון יעקב והוא מאברכי הקהילה החרדית במקום.

== לקריאה נוספת ==
* ישראל עזריאלי, 'קוים לדמותו של אבא - הרב זצ"ל', בתוך: זיכרון יקותיאל, כרך א, זכרון יעקב תשנ"ה, עמ' קעה-ריג

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:זכרון יעקב: רבנים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי היכל התלמוד
קטגוריה:רבני מושבות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
נמל התעופה הבין-לאומי טוקומן

נמל התעופה הבין-לאומי טוֹקוּמֵן (בספרדית: Aeropuerto Internacional de Tocumen) הוא נמל התעופה הראשי של פנמה והגדול ביותר באמריקה המרכזית. הוא ממוקם במחוז טוקומן, כ-24 ק"מ מעיר הבירה פנמה סיטי. כמו כן הוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של פנמה, סניף דרום אמריקה של DHL תעופה וכן של קופה איירליינס ושל חברת התעופה הקולומביאנית קופה איירליינס קולומביה.

מטוסי [[קופה איירליינס בנמל התעופה]]
נמל התעופה מקשר בין נוסעים ל-38 מדינות ו-89 יעדים בכל רחבי העולם. בשנת 2019 הוא הוכר כ"נמל התעופה הטוב ביותר" במרכז אמריקה ובקריביים על ידי פרסי Skytrax. כמו כן, שדה התעופה הבינלאומי טוקומן דורג במקום הראשון בקטגוריית ביצועים בזמן (OTP) מבין שדות התעופה הבינוניים. הוא אחד משדות התעופה הבודדים באזור שיש לו שני מסלולי נחיתה המסוגלים לשרת את המטוס המסחרי הגדול ביותר.

== היסטוריה ==
נמל התעופה הראשון של טוקומן נפתח לשימוש ב-1 ביוני 1947 והוא החל לפעול אף על פי שהיה עדיין בבנייה, שהסתיימה לאחר 7 שנים. הוא משמש כמסוף מטענים. מסוף הנוסעים הנוכחי נחנך עוד בשנת 1978 ובשנת 2006 הורחב נמל התעופה בהשקעה של 21 מיליון דולר. השלב הראשון בשיפוץ היה הרחבת מסוף הנוסעים. זה לקח שלוש שנים ו-85 מיליון דולר ארצות הברית. השלב הבא הוא עדכון ציוד כגון עליית גשרים, מדרגות נעות, מערכות לעיבוד מזוודות, ומערכות בקרת טיסה. השלב האחרון יהיה שדרוג מסלולי ההמראה ובנייה מחדש של מסוף המטען.

בשנת 2009 עברו בנמל התעופה 4,748,621 נוסעים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

טוקומן
קטגוריה:פנמה סיטי
קטגוריה:פנמה: מבנים
קטגוריה:פנמה: תחבורה
ג'ייק סווירבול

לאון א. "ג'ייק" "צפרדע-השור" סווירבול (באנגלית: Jake Swirbul, 18 במרץ 1898 - 28 ביוני 1960) היה פורץ דרך ותעשיין בתחום התעופה ונמנה בין מייסדי החברה גראמן איירקראפט אינג'ינירינג קורפוריישן.
== ביוגרפיה ==
סווירבול נולד ברובע יורקוויל שבמנהטן. בהיותו ילד עברה משפחתו לגור בלונג איילנד. את ילדותו העביר בכפר סאג הארבור וסיים שם את לימודיו בבית הספר. הוא למד באוניברסיטת קורנל עד שנת 1917, בה התגייס לצבא ארצות הברית.

בשנת 1924 נפגשו סווירבול ולירוי גראמן לראשונה, במסגרת עבודתם המשותפת בחברה "לואנינג איירונאוטיקל אינג'ינירינג" שבעיר ניו יורק, אחת מיני חברות רבות בתחום תעשיית המטוסים שהוקמו לאחר מלחמת העולם הראשונה. 

בעקבות השפל הגדול, נמכרה חברת לואנינג לחברת קיסטון איירקראפט ב-1929. המפעל נסגר והועבר ממנהטן לבריטול, פנסילבניה. סווירבול היה חלק מקבוצת עובדים של חברת לואנינג, שהחליטו שלא לעבור יחד עם המפעל, אלא להישאר ולהקים מפעל משלהם. החברה נקראה בשם "גראמן" על שם לירוי גראמן, שקנה את רוב מניות החברה (16,950$). אחריו בסולם ניצב סווירבול שתרם 8,125$ לחברה (מתוכם 6,000$ לוותה אמו מעובדיה), ולאחר מכן ניצבו שלושה עובדי לואנינג לשעבר נוספים: ביל שנדלר, אדמונד ווארד פור וא. קלינטון טאוול. תוך עבודה קשה של חמישתם הוקמה חברת גראמן ב-2 בינואר 1930.

גראמן וסווירבול היוו צוות יעיל וניהלו במשותף את החברה. צורת ניהול כוח האדם והארגון של סווירבול התאימו והשלימו את כישורי התכנון והעיצוב של גראמן. וויכוחיהם נפתרו תמיד בצורה מקצועית ולעולם לא התפתחו לריבים של ממש. שניהם צלחו את השפל הגדול ואף גרמו לצמיחתה והתרחבותה של החברה בתחום הצבאי כמו גם בתחום האזרחי.

בתקופת מלחמת העולם השנייה החברה פרחה והתקדמה מאוד. עיצובי המטוסים ומודלים רבים נמכרו גם לצבא בריטניה וצבא צרפת. סווירבול וגראמן חזו את העתיד להתרחש לאחר סיום המלחמה, ובעקבות הורדה משמעותית בקצב הייצור (שהיה המהיר ביותר מכל שאר החברות באותה התקופה) נותרה חברת גראמן היחידה שהמשיכה להרוויח מבין חברות לייצור כלי טיס בשנת 1946, גם אם פחות מקודם.

1960 הייתה שנת שיא בעבודתו של סווירבול: חברת גראמן החלה להיפתח לתעשיית רכבי החלל וזכתה במכרז על תוכנית ג'מיני ותוכנית אפולו, שבמסגרתה הונחת האדם הראשון על הירח וחזר בשלום. הוא מת ב-28 ביוני אותה שנה, בעקבות דלקת ריאות ולאחר שלקה באותה תקופה גם בסרטן המעי הגס. בלווייתו לקחו חלק אלפים מעובדי החברה.
 
ספריית "סווירבול" באוניברסיטת אדלפי נושאת את שמו.

==ראו גם==
* לירוי גראמן
* גראמן

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100822015332/http://www.grummanpark.org/runway1.htm Raising Grumman: כיצד לירוי גראמן וג'ייק סווירבול בנו את חברת התעופה המצליחה ביותר מחול וחצץ]

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:טייסים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:גראמן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1960
יחסים מסוכנים (סרט, 1959)

יחסים מסוכנים (בצרפתית: Les liaisons dangereuses) הוא סרט צרפתי משנת 1959, המבוסס על רומן של הסופר הצרפתי פייר שודרלו דה לאקלו אשר התפרסם בשנת 1782. במאי הסרט הוא רוז'ה ואדים ומככבים בו ז'אן מורו, ז'ראר פיליפ ואנט ואדים. הסרט הוא הפקה משותפת צרפתית-איטלקית.

הסרט הוא עיבוד מודרני לרומן, שעורר שערורייה רבתי עם צאתו, במרכזו תשוקתה של אשה אחת לפתות ולהשפיע על אחרים כנגד כוחה של אהבת אמת. ז'אן מורו משחקת בתפקיד ז'ולייט דה מרטו, אשת חברה המשפיעה על בן האצולה ואלמון (ז'ראר פיליפ) להיפגש ולפתות את מריאן (אנט ואדים). הסרט צולם בשחור-לבן, בסגנון הגל החדש בקולנוע הצרפתי ותאורו של הבמאי ואדים את מזימות מרטו וואלמון מפגישים בין ערכי החברה הצרפתית של סוף שנות ה-50 עם ערכי המאה ה-18.

אף שהסרט זכה לביקורות פושרות, הייתה זו הפעם הראשונה בה נחשפה השחקנית ז'אן מורו לקהל בינלאומי. סרטה המאוחר יותר ז'יל וג'ים הקנה לה מעמד של כוכבת קולנוע בינלאומית. ז'ראר פיליפ הלך לעולמו כ-8 שבועות לאחר שהסרט יצא לאקרנים וזהו הסרט האחרון בו שיחק. סרט זה סימן גם את שובו של ז'אן-לואי טרנטיניאן (גילם את דנסני - אהובה של ססיל) לקולנוע הצרפתי לאחר שנעדר ממנו שלוש שנים בשל גיוס לצבא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי 1959
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
יהודה לייב פרנק

הרב יהודה לייב פרנק (תרי"ב ; 1852 – ג' באב תרע"ג; אוגוסט 1913) היה רב ועסקן, חבר אגודת חובבי ציון בקובנה, ממייסדי חדרה ורבה הראשון. אביו של הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים.

==קורות חיים==
נולד בקלווריה, בפלך סובאלק של האימפריה הרוסית (ליטא) לרב צבי פסח ומינה (לבית טורצקי) פרנק. למד בישיבת וולוז'ין והוסמך לרבנות. נישא למלכה, בתו של אחד מנכבדי קובנה, תנחום שילמן (בת אחרת של ר' תנחום נישאה לרב אברהם שינקר, מראשוני תנועת המוסר). לאחר חתונתו התיישב סמוך לחותנו בקובנה.

בשנות השמונים של המאה ה-19 נוסדה בקובנה אגודה ששמה לה למטרה לקדם את רעיון יישוב ארץ ישראל. פרנק הצטרף לאגודה ונבחר למזכירה. האגודה פעלה לרכישת אדמות חדרה. בין רוכשי האדמות הייתה משפחת פרנק - יהודה לייב פרנק ואחיינו הרב משה מרדכי אפשטיין. 

בשנת תרנ"ג (1893) עלה פרנק ארצה עם משפחתו והיא השתכנה בחאן שהיה בשטח היישוב חדרה. פרנק היה מהפעילים המרכזיים של מתיישבי חדרה, ובמשך תקופה אף שימש ראש ועד המושבה, וכמו כן שימש כרב המושבה.

תנאי המקום הקשים והביצות היקשו על חיי המתיישבים. אשתו של פרנק חלתה בקדחת צהובה ומתה בשנת תרס"ה (1905). פרנק המשיך להתגורר במקום, עד שאף הוא חלה בקדחת, ובעקבות זאת נאלץ לעזוב את חדרה ולעבור לירושלים. בשבתו בירושלים הוא התמסר ללימוד תורה. בשנת תר"ע (1910), לאחר פטירת רבה של ירושלים, הרב שמואל סלנט, נשלח לליטא על ידי "הוועד הכללי" של היישוב הישן כדי לאתר רב ראשי חדש לירושלים. נפטר בשנת תרע"ג ממחלת הקדחת ונקבר בהר הזיתים.

אחיו הוא הרב שרגא פייבל פרנק.

==ילדיו==
* הרב צבי פסח פרנק, רבה של ירושלים
* הרב זאב וולף פרנק, מחכמי ירושלים ומחבר הספר "תולדות זאב" (1885 - 1952). בנו הוא הרב חיים שרגא פייבל פרנק - רבה של שכונת ימין משה, וחתנו הוא הרב אברהם דב אוירבך - רבה של שכונת בקעה.
* תנחום פרנק, היה מוותיקי חדרה, עסק בחקלאות וטיפל בענייני הדת במושבה. חתנו הוא יצחק בריט (כתיב אחר: ברית), אחיו של הרב זבולון גרז אב"ד רחובות. 
* פשה, אשת יצחק גבריאלוביץ
* ציפה, אשת חיים טיקולסקי, התגוררו בארצות הברית
* ינטה, אשת הרב אברהם יעקב אורלנסקי, רבה של זכרון יעקב. שניהם נרצחו בחברון במאורעות תרפ"ט.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:חובבי ציון
יהודה לייב
קטגוריה:חדרה: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:רבני מושבות
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1852
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1913
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
אניהו

אנִיהוּ הוא אוסף סיפורים קצרים מאת אתגר קרת, שיצא לאור בשנת 2002. זהו קובץ הסיפורים הרביעי של קרת לאחר צנורות, געגועי לקיסינג'ר והקייטנה של קנלר.

==רשימת הסיפורים==
{|
| valign="top" |
* 1. השמנמן
* 2. יורים בטוביה
* 3. נשיקה אחת על הפה במומבסה
* 4. האיש שלך
* 5. מעשה אחד טוב ליום
* 6. שריקי
* 7. שמונה אחוז מכלום
* 8. נחת
* 9. לכלוך
* 10. חבודה
* 11. לב-טוב
* 12. עיניים נוצצות
* 13. בני בגאז'
* 14. תיקקון
* 15. איש בלי ראש
* 16. הליבוט
* 17. סוסיקו

| valign="top" |
* 18. ג'טלג
* 19. חברה שלי ערומה
* 20. בקבוק
* 21. ביקור בתא הטייס
* 22. מחשבה בצורת סיפור
* 23. תאוריית השיעמום של גור
* 24. שדיים של בת שמונה-עשרה
* 25. מקוקל
* 26. תינוק
* 27. HOW TO MAKE A GOOD SCRIPT GREAT
* 28. כללי ברזל
* 29. רבין מת
* 30. זוג יפה
* 31. זווית
* 32. סיפור אחרון וזהו
* 33. אניהו
* 34. הזדמנות שנייה
|}

==עיבוד בימתי==
* מבחר סיפורים קצרים מתוך "אניהו" ויצירות קודמות של קרת עובדו להצגה בשם "אניהו - מסיפורי אתגר קרת". ההצגה עלתה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, בבימויו של רועי נווה ובהשתתפות קרן אור, רון ביטרמן, אבי טיירי, דודו כרמל ואורית נחמיאס.
* הקומדיה "אניהו", המבוססת על הסיפור "השמנמן", הועלתה בשנת 2019 בתיאטרון הקאמרי בבימויה של שירילי דשא ובהשתתפותם של אודי רוטשילד, ירדן ברכה/רוני גורנשטיין, אלון דהן, אלי גורנשטיין, איה גרניט שבא, רובי מוסקוביץ, שהם שיינר ונדב אסולין.

קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 2002
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:אוספי סיפורים קצרים של אתגר קרת
רוג'רו השני, מלך סיציליה

רוג'רו השני, מלך סיציליה (באיטלקית: Ruggero II di Sicilia, 1095–1154) היה מלך סיציליה שאיחד את הנחלות הנורמניות באיטליה וייסד את ממלכת סיציליה הנורמנית.

== חייו ==
רוג'רו השני הוא בנו של רוג'רו הראשון, רוזן סיציליה, אחד משורה של אצילים נורמנים ששלטו באופן עצמאי בערים של דרום איטליה. עם מותו של רוג'רו הראשון בשנת 1101 עלה בנו סימון דה הוטויל לכס הרוזנות אך נפטר בשנת 1105 ותואר הרוזנות עבר לרוג'רו תחת העוצרות של אימו , וכשליט יחיד משהגיע לבגרות בשנת 1112.

בשנת 1117 נישא רוג'רו לאשתו הראשונה, אלווירה מקסטילה.

בשנת 1122 הגיע רוג'רו להסכם עם הדוכס הנורמני של פוליה לפיו יוותר הדוכס על תביעותיו על סיציליה תמורת עזרתו של רוג'רו בהכנעת אחד מהוואסלים שלו. רוג'רו יצא מסיציליה דרך מצר מסינה ובדרך כבש וסיפח את מחוז בזיליקטה שבדרום איטליה. לאחר מותו של הדוכס תבע רוג'רו את השליטה על כל נכסי משפחת הוטוויל, אך נתקל בהתנגדות האפיפיור הונוריוס השני שראה בדאגה את ההתעצמות של הנורמנים וראה באחדות הישויות הנורמניות איום על מדינת האפיפיור. התנגדות האפיפיור איפשרה לרוג'רו להכניע את כל מתנגדיו ועם מות הונוריוס התפתח מאבק על הכס הקדוש, ורוג'רו תמך באנטי-אפיפיור אנקלטוס השני מול אינוקנטיוס השני. בתמורה לתמיכתו זו הוא זכה לקבל את אישור האנטי-אפיפיור להפיכת סיציליה לממלכה והוכתר כמלך סיציליה ביום חג המולד של שנת 1130. התערבותו של רוג'רו במאבק הובילה למלחמה שנמשכה עשור בה השתתפו מלכי אירופה החשובים והצריכה אותו להילחם גם מול אויבים מבית ומול המתחרה של הממלכה הנורמנית בים התיכון - האימפריה הביזנטית.

בשנת 1136 הצליחו כל אויביו של רוג'רו לאחד את כוחותיהם וצבא הקיסרות עם צבאות של האצילים הנורמנים המורדים ויחידות הצבא הביזנטי דחקו את רוג'רו מאיטליה פלשו וכבשו את סלרנו מבלי שנתקלו בהתנגדות של ממש. שאננות הביאה להתפוררות הקואליציה והקיסר עזב לגרמניה. אז הגיח רוג'רו מסיציליה לקלבריה ודחק חזרה את שרידי הקואליציה ותפס את הדוכסות של נאפולי. ביום 30 באוקטובר נפגשו הצבאות האיטלקיים - נורמנים שמנה כ 1,500 אבירים עם הצבא הסיציליאני של רוג'רו שבו היו ככל הנראה 400 אבירים וחיילים מוסלמים בקרב ריגאנו בו הובס הצבא הסיציליאני ורוג'רו נמלט לסלרנו. בשנת 1138 מת אנקלטוס השני, אך רוג'רו לא נרתע ממות בן בריתו וחזר להילחם באויביו בסדרת מצורים ומסעות שכוונו כנגד מבצרים ומתוך הימנעות מקרב מכריע. הטקטיקה הצליחה וכוחות האצילים הנורמניים המורדים נדחקו אל הקיר וביום 30 באפריל 1139 נהרג מנהיג המורדים ארנולף מאליף דוכס פוליה.

בקיץ 1139 פלש צבא מדינת האפיפיור לממלכתו של רוג'רו השני, אך בקרב שנערך ביום 22 ביולי הובסו הפולשים והאפיפיור נלכד על ידי רוג'רו, שלושה ימים לאחר מכן הכריז אינוקנטיוס על רוג'רו כמלך סיציליה.

בשנת 1154 נפטר רוג'רו ונקבר בקתדרלת פלרמו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:סיציליה: היסטוריה
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:נורמנים
קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:צלבנים
קטגוריה:אצולה איטלקית
קטגוריה:מלכי סיציליה
קטגוריה:ילידי 1095
קטגוריה:נפטרים ב-1154
סוליטר עכביש

הצגת הסידור הראשוני של המשחק סוליטר עכביש (הסידור של הקלפים המוצגים הוא סידור אקראי שנוצר מערבוב החפיסה)
סוליטר עכביש הוא משחק מקבוצת משחקי הסוליטר, משחקי קלפים ליחיד. סוליטר עכביש הוא וריאציה פופולרית של סוליטר המשתמשת בשתי חפיסות קלפים.
מטרת המשחק היא להסיר את כל הקלפים מהשולחן במספר המהלכים הקטן ביותר.

המשחק נקרא כך בשל העובדה שמאחר והוא משוחק עם שתי חפיסות קלפים, נוצרים 8 רצפים של סדרות, כמספר רגלי העכביש (בנוסף, בגרסת המחשב, בדרך כלל יש עכביש מאחורי כל קלף).

== השולחן (סידור ראשוני) ==
סוליטר עכביש משחקים עם שתי חפיסות קלפים. בהתאם לרמת הקושי, החפיסות מורכבות מסדרה אחת, שתי סדרות או ארבע סדרות שונות.

הקלפים מסודרים בעשר עמודות. הקלף העליון בכל עמודה פונה כלפי מעלה; שאר הקלפים פונים כלפי מטה. יתר הקלפים נמצאים בערימה בפינה השמאלית התחתונה של השולחן.

== אופן המשחק ==
כדי לנצח, על השחקן להסיר את כל הקלפים מהשולחן על ידי בניית עמודות המסודרות בסדר יורד, ממלך לאס. יש שלוש דרגות קושי: מתחיל (סדרה אחת), מתקדם (שתי סדרות) וקשה (ארבע סדרות). ברמות קושי בינונית ומתקדמת, על הקלפים גם להתאים מבחינת צבע ובדרגת קושי יותר גבוהה גם לפי סידרה.

לאחר השלמת הבנייה של עמודה המסודרת בסדר רציף בהצלחה, העמודה תוסר מן השולחן.

אם אזלו לשחקן המהלכים, עליו לחלק שורה חדשה של קלפים.

השחקן אינו מוגבל להזזת קלף אחת בלבד בו זמנית. אם רצף קלפים הוא מאותה סידרה והם מסודרים לפי סדר מספרי, באפשרותו להזיז אותם כאילו היו קלף אחד.

ישנו מקש הנותן טיפים בנוגע למהלכים. לחיצה על מקש העזרה תציג מהלך אפשרי על ידי הארה של הקלף המועבר ולאחר מכן הארה של המקום אליו יועבר הקלף. כאשר לא נשארו מהלכים אפשריים, יש באפשרות השחקן לבחור אם לסיים את המשחק או לבטל מהלכים קודמים ולנסות לשחק בדרך אחרת עד לניצחון.

ספיידר סוליטר מאפשר לבטל מהלכים ("רוורס") ללא הגבלה, ולחזור על המהלכים עד לנקודה בה בוצע המהלך החדש ביותר. בצורה זו, אסטרטגיה מרכזית היא לחשוף כמה שיותר קלפים, לבטל את המהלכים ולבחור דרך פעולה בה ייחשפו כמה שיותר קלפים מלפני ביטול המהלכים. הגרסה של המשחק הכלולה בחלונות ויסטה ובחלונות 7 אף מאפשרת לבטל מילוי של טור ולהחזיר את הקלפים הכלולים בו ללוח המשחק. בנוסף לכך, בגרסה זו, עודכן מראה לוח המשחק והקלפים, ונוספו אפקטי סאונד, וכמו כן, באפשרות המשתמש לבחור מראה לוח וקלפים שונה מתוך רשימה או לתת להם להיבחר לבד בצורה אקראית. מגרסת חלונות 7, המשחק אף "מודיע" כאשר בוצעו כל המהלכים האפשריים ואין דרך להמשיך ולנצח. במצב כזה, המשתמש צריך לבחור אם להפסיד במשחק או לנסות ולבטל מהלכים ולשחק בדרך אחרת.

== ניקוד ==
בתחילת המשחק לרשות השחקן 500 נקודות. מסכום זה, מחסירים את מספר המהלכים שנדרש לסיום משחק. לאחר מכן מוסיפים לסכום זה את מספר הרצפים שהוסרו מן השולחן המוכפל פי 100.

הניקוד הגבוה ביותר אליו אפשרי להגיע בספיידר סוליטר הוא 1276. על מנת לעשות את זה, כל המלכים צריכים להופיע על הלוח הראשוני בתחילת המשחק והשחקן לא יכול לבטל מהלכים (חובה לשחק את המשחק ללא שינויים).

ידוע שישנו באג בחלונות 7 המאפשר לקבל 100 נקודות בונוס ובכך ניתן להעלות את הניקוד.

קטגוריה:משחקי סוליטר

ru:Паук (пасьянс)
נורטון שוורץ

נורטון א. שוורץ (באנגלית: Norton A. Schwartz; נולד ב-14 בדצמבר 1951) הוא גנרל אמריקאי-יהודי בדימוס, שכיהן כראש מטה חיל האוויר של ארצות הברית.

== קורות חיים ==
שוורץ סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר האמריקני בשנת 1973. הוא בוגר המכללה הלאומית למלחמה (National War College) והשלים לימודים מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. 

שימש מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט, סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, מפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. 

שוורץ הוא טייס תובלה בהכשרתו ולזכותו למעלה מ-4,400 שעות טיסה בעיקר במטוסי הרקולס בתצורות שונות ובמסוקי תובלה כבדים. 

בשנת 1975 שימש כאיש צוות מטוס בעת פינוי סייגון בסיומה של מלחמת וייטנאם. בשנת 1991 שירת כראש המטה של כוח משימה למבצעים מיוחדים בצפון עיראק במסגרת מלחמת המפרץ. בשנת 1997 עמד בראש כוח משימה לפינוי שקט של אזרחי ארצות הברית מקמבודיה. בשנת 2000 מונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, בהמשך השנה מונה למפקד פיקוד אלסקה ומפקד חיל האוויר ה-11. ב-2002 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים וב-2004 למנהל המטות המשולבים. בין השנים 2005–2008 שירת כמפקד פיקוד התובלה של ארצות הברית. באוגוסט 2008 מונה לראש מטה חיל האוויר וכעבור ארבע שנים פינה את מקומו לגנרל מרק ולש. 

שוורץ היה לראש המטה הראשון של חיל האוויר האמריקני שאיננו טייס קרבי בהכשרתו.

בתפקידו כראש מטה חיל האוויר היה בעל הדרגה הצבאית הבכירה ביותר בזרוע האווירית של המטות המשולבים של צבא ארצות הברית האחראית לארגון, אימון וציוד כ-700,000 חיילים בשרות פעיל, מילואים, ומשמר לאומי, המשרתים בתחומי ארצות הברית ובבסיסיה במדינות זרות. כחבר במטות המשולבים, לצד ראשי המטות האחרים, שימש כיועץ צבאי למזכיר ההגנה של ארצות הברית, למועצה לביטחון לאומי ולנשיא.

בשנת 2004 הוענק לגנרל שוורץ עיטור של המרכזים הקהילתיים היהודיים בצפון אמריקה על מנהיגות צבאית. בעת שקיבל את העיטור אמר שוורץ כי הוא "גאה להיות מזוהה כיהודי וכמנהיג צבאי אמריקני".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.defense.gov/bios/biographydetail.aspx?biographyid=92 ביוגרפיה רשמית של נורטון שוורץ], באתר משרד ההגנה האמריקני 
* [http://www.jewsingreen.com/2005/06/norton-schwartz Norton Schwartz], באתר "[http://www.jewsingreen.com Jews in Green]", 1 ביוני 2005 

קטגוריה:ראשי המטה של חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בחיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של חיל האוויר
קטגוריה:מעוטרי מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה
קטגוריה:טייסי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:מפקדי פיקוד התובלה של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרכז מישיגן
קטגוריה:טייסים יהודים אמריקאים
קטגוריה:גנרלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
לימיטאני

לימיטאני (בלטינית: limitanei) הוא חלק מהצבא הרומי בתקופת הקיסרות המאוחרת. שמה נובע מהמונח 'לימס' (limes) שמשמעותו בלטינית 'סְפָר'. שורשיהם של הלימיטני הם ברפורמה שהנהיג הקיסר דיוקלטיאנוס בצבא הרומי בסוף המאה ה-3 לספירה. הוא חילק את הצבא לשני סוגים, הסוג הראשון הוא 'כוחות השדה' (comitatenses) שכללו חיילי לגיונות ופרשים, הם הגיעו לצבא כמתנדבים, או שגויסו כבניהם של חיילים ושירתו 20 שנה. הם נחשבו כלוחמים מקצוענים ולכן היו בעלי מעמד עדיף מבחינת שכר ותנאי שרות. הסוג השני כלל חיילים שאיישו את הביצורים למיניהם והם שירתו 25 שנה. סוג זה כנראה התפתח במהלך המאה ה-4 לספירה, בתקופתו של קונסטנטינוס, ללימיטאני. הלוחמים גויסו מקרב האוכלוסייה המקומית שישבה באזורי הגבול והספר של האימפריה הרומית. יחידות הלימיטאנים הוצבו כחילות מצב במצודות ומבצרים באזורי הספר, לאורך דרכים, או על חופי ים או נהרות. הלימיטאנים כללו יחידות שונות: לגיונות של חיל רגלים, קוהורטות של רגלים ופרשים ואלות (alae; כנף בלטינית המונח שימש לתיאור יחידה צבאית בסדר גודל של גדוד) של חילות עזר.
 
בפפירוסי ניצנה שהתגלו בחפירות בכנסייה בתל ניצנה, מוזכרת יחידה לימיטאנית שהורכבה מפרשים ערבים רכובים על גמלים, יחידה זו החזיקה ברשותה אדמות באזור ניצנה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הצבא הרומי
מרעה

[[עדר בקר במרעה]]
פרות בגליל התחתון - במרעה בגבעות ליד חנתון.]]
מרעה הוא שטח אדמה ועליו צמחייה המשמש לרעיית בעלי חיים; אם לרעיית מקנה כחלק ממערכת חקלאית או טבעית ואם לרעיית חיות בר בסביבתן הטבעית. לפני התפתחות החקלאות התעשייתית היה המרעה מקור המזון העיקרי בגידול מקנה כגון בקר, צאן וסוסים. השימוש במרעה על ידי בני אדם עדיין נפוץ, במיוחד באזורים צחיחים בהם הקרקע אינה מתאימה לעיבוד חקלאי. באזורים ממוזגים יותר קיים, בייחוד בעולם המערבי, שימוש במרעה לצורך גידול בעלי חיים בשטח פתוח וחקלאות אורגנית. בדרך כלל השימוש במונח "מרעה" הוא עבור יונקים, אולם מונח זה מקובל גם בהתייחס למרחבי ההזנה הצמחית של עופות ודבורים.

==צמחיית המרעה==
צמחיית המרעה יכולה לכלול מינים שונים של עשב, צמחי קטנית, בעלי פרחים, שיחים ואף עצים.

סוג הקרקע, ומאפיינים אקלימיים כגון כמות משקעים ורמות טמפרטורה הם משתנים בעלי חשיבות בממשק המרעה.

בממשק החקלאי המודרני קיים גם מרעה זרוע. המרעה הזרוע יכול להיות זרוע בגידול חד-שנתי או בגידול רב-שנתי, בממשק בעל או שלחין.

== רעייה במטעים ==
קיימת שיטה מכוונת לרעיית בקר ובהמות נוספות בתוך מטעים. בעלי החיים ניזונים מהעשב שגדל בין העצים ובה בעת הם מדשנים את העצים בזבל אורגני. העצים עצמם מספקים לחיות צל ומסתור. רעיית צאן במטעים יכולה להיות שיטה יעילה להסרת עשבים שוטים ועשבים מזיקים, מה שיכול לשפר את בריאות המטע ולשפר את יבול הפירות. 

השיטה יכולה להביא לשיפורים בבריאות ובתפוקה של המטע, אך גם לנזקים של פגיעה בעצים עצמם, כדי למזער את הנזקים ולמקסם את היתרונות, משתמשים בגדרות, ועל הרועה להדריך את הצאן לאכול רק באזורים של עצים חזקים. הרועה צריך להיות זהיר לא לאפשר לכבשים או לעיזים לאכול את הקליפה או העלים של העצים. 

בישראל, רעיית צאן בתוך מטעים היא פרקטיקה נפוצה. היא משמשת במטעים של פירות וירקות כמו גם במטעים של עצים נשירים.

==ראו גם==
* רפת

==לקריאה נוספת==
*החי והצומח של ארץ-ישראל : אנציקלופדיה שימושית מאוירת, כרך 12 – צמחים ובעלי-חיים במשק האדם, עורך - ארנון יצחק, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1998, עמ' 53–56
*על צומח בעלי חיים ואנשים http://il1.activepoint.com/Yad_mire2016/

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חקלאות
קטגוריה:סביבה
קטגוריה:מערכות אקולוגיות
קטגוריה:הזנת חיות משק
אינדיטרוניקה

אינדיטרוניקה (באנגלית: Indietronica או Indie Electronic) היא סוגה מוזיקלית שהתפתחה בשנות התשעים המאוחרות בגרמניה. הז'אנר הוא שילוב של אינדי, מוזיקה אלקטרונית, רוק ופופ. הכלים הבסיסיים בהם משתמשים בסוגה זו הם מקלדת אלקטרונית, סינתיסייזר, סמפלר ומכונת תופים.

להקות בולטות בז'אנר הן La Roux ,The Postal Service וכן הפרויקט המוזיקלי Owl City.

==ראו גם==
* מוזיקה אלקטרונית
* מוזיקת אינדי

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקת אינדי
סוניה נוסקויאק

סוניה נוסקויאק (Sonya Noskowiak; 25 בנובמבר 1900 – 28 באפריל 1975) הייתה צלמת אמריקאית וחברה בקבוצת F/64.

==ביוגרפיה==

נוסקויאק נולדה בלייפציג שבגרמניה. אביה היה מעצב נוף, וחינוכו גרם לה לפתח מודעות אל האדמה והטבע סביבה, דבר שניכר בבירור בתמונותיה. בצעירותה נדדה ברחבי העולם עם אביה, שחיפש עבודה בצ'ילה, בפנמה ולבסוף בקליפורניה. בשנת 1915 המשפחה עברה ללוס אנג'לס, ומאוחר יותר, ב-1919, עברה נוסקויאק לסן פרנסיסקו לבית ספר למזכירות.

בזמן שהייתה בסן פרנסיסקו, החלה לעבוד כצלמת ולמדה את יסודות המקצוע. דרך הצילום פגשה באדוארד וסטון, ומ-1929 עד 1935 חיו ביחד, כשהיא הייתה עבורו מאהבת, דוגמנית, עזרה לו להדפיס את תצלומיו וטיפלה בילדיו. באותו זמן החלה לפתח סגנון צילומי משלה, ובמהרה נודעה על צילומי הפורטרט והאמנות שלה.

היא המשיכה לעסוק בצילום עד שנות ה-50. בשנת 1965 אובחנה כחולה בסרטן העצם, ומתה 10 שנים מאוחר יותר במארין קאונטי בקליפורניה.

==צילום==

כבר בשנות ה-20 הבינה נוסקויאק כי שאיפתה היא לעסוק בצילום, אבל רק בשנת 1929, אז פגשה באדוארד וסטון, היא התחילה לפתח את הכישרון שלה. במהרה הפכה לעוזרתו של וסטון בחדר חושך, והוא לימד אותה את אמנות המצלמה. היא החלה לצלם צילומי ארכיטקטורה, כשהיא מחפשת את העוצמה שבבניין. בעקבות וסטון, היא החלה לחפש דפוסים בטבע.

ב-1932 הייתה אחת ממקימי קבוצת F/64, והיא הציגה במסגרת הקבוצה 9 תצלומים שלה. היא החלה להתרחק מהקבוצה בשנת 1934, ייתכן בעקבות מערכת היחסים שלה עם וסטון שהתדרדרה.

היא המשיכה לתעד את האנשים החשובים בזמנה, כגון ג'ון סטיינבק ומרתה גרהם. הדיוקן של סטיינבק היה בעל משמעות במיוחד, שכן הוא אחד היחידים שלו משנות ה-30.

נוסקויאק פתחה סטודיו עצמאי, כפי הנראה בשנת 1935. בשנת 1936 הייתה אחת משמונה צלמים, לרבות וסטון, שנבחרו באזור קליפורניה לפרויקט ממשלתי, שתומך באמנים. היא בילתה את השנה שלאחר מכן בצילום אמני קליפורניה ויצירותיהם. אף על פי שהמשיכה לצלם כאמנית, היא גם התפרנסה מצילומי אופנה ודיוקנאות. היא פרשה מצילום בשנת 1965, ונפטרה ב-10 שנים מאוחר יותר.

הארכיון שלה, כולל 494 הדפסים, מאות תשלילים ומכתבים רבים אל אדוארד וסטון, שוכן במרכז לצילום יצירתי (CCP) באוניברסיטת אריזונה שבטוסון.

קטגוריה:צלמות אמריקאיות
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:לייפציג: אישים
קטגוריה:צלמות גרמניות
קטגוריה:צלמים גרמנים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1975
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1975
טניה מאלה

טניה מאלה (באנגלית: Tania Mallet; 19 במאי 1941 - 30 במרץ 2019) הייתה דוגמנית ושחקנית אנגלייה שהייתה ידועה במיוחד בשל תפקידה כטילי מסטרסון בסרט ג'יימס בונד "גולדפינגר" (1964).

==קורות חיים==
טניה מאלה נולדה בבלקפול, אנגליה, למדה בבית הספר לדוגמנות לוסי קלייטון, והחלה לעבוד כדוגמנית בהיותה בת 16, היא הייתה אחת הדוגמניות הבולטות והידועות ביותר של שנות ה-60.

מאלה טענה שהיא קיבלה את תפקיד טילי מסטרסון אחרי שמישהו שלח תמונה שלה בביקיני למפיק בונד אלברט ברוקולי. דמותה נהרגת במהלך הסרט כשאודג'וב (הרולד סאקאטה) משליך לעברה את כובע הברזל שלו. 

מאלה תפשה את תשומת לבו של ברוקולי לפני גולדפינגר. היא נבחנה לתפקיד נערת בונד הראשית, טטיאנה רומאנובה בסרט "מרוסיה באהבה". למרות שאמה הייתה רוסיה, מאלה לא קיבלה את תפקיד האישה הרוסיה בגלל מבטאה הקרתני הבריטי. מקרה אירוני בהתחשב בכך שקולה של השחקנית האיטלקייה, דניאלה ביאנקי, ששיחקה לבסוף את רומאנובה, דובב.

למרות הצלחתו של הסרט, "גולדפינגר" היה הופעתה הגדולה האחרונה של מאלה על המסך הגדול. מאלה מנתה שתי סיבות לכך ששבה לדוגמנות וסירבה להצעות לשחק בסרטים נוספים. ראשית, היא לא אהבה את ההגבלות שהטילו על החופש האישי שלה כשהיא הייתה נתונה בחוזה במהלך הפקתו של סרט, ושנית, היא אמרה שהתשלום היה "נוראי". בתחילה הוצע לה 50 פאונד לשבוע, והיא הצליחה להעלות את שכרה ל-150 פאונד לשבוע בתום משא ומתן מייגע, שכר שהיא הרוויחה בקלות ליום כדוגמנית.

התגוררה באנגליה ביחד עם בעלה השני. גם בשנותיה האחרונות היא נכחה באירועי בונד השונים וחילקה חתימות.

מאלה נפטרה ב-30 במרץ 2019.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:דוגמניות אנגליות
קטגוריה:נערות בונד
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1941
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1941
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2019
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2019