OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אות מלחמת ששת הימים

אות מלחמת ששת הימים הוא אות מערכה המוענק על ידי צה"ל או משרד הביטחון למשתתפים במלחמת ששת הימים, מכוח החלטות ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.

==הזכאות לאות==
את האות קיבלו האנשים הבאים:
* חיילים ששירתו בצה"ל בסדיר או במילואים לתקופה של 24 שעות לפחות, בזמן המלחמה - מיום 5 ביוני 1967 עד 11 ביוני 1967. בשל אורכה הקצר של המלחמה אפילו שירות של 24 שעות בלבד הקנה זכאות לאות בהשוואה למלחמת הקוממיות שבה רק מי ששירת במשך ארבעה חודשים היה זכאי לאות.
* חיילים שנהרגו או נפצעו במהלך המלחמה, וחיילים שנפלו במהלך תקופת ההמתנה בין 18 במאי 1967 ו-5 ביוני 1967.
* אזרחים עובדי צה"ל (למעט נוער עובד) ששירתו מ-1 באפריל 1967 ועד 11 ביוני 1967.
* אזרחים שהתנדבו לשרת כנהגים של רכב אזרחי מגויס.
* אזרחים בעלי פטור משירות מילואים שהתנדבו לשירות פעיל.	
* אזרחים עובדי מערכת הביטחון ושירותים חיוניים שעבדו ברציפות מ-15 במאי 1967 עד 12 ביוני 1967.
בני משפחה של זכאים שנפטרו יכלו להגיש בקשה ולקבל את העיטור בשמם.

==האות==
במרכז האות פסים בצבע תכלת ולבן כצבעי דגל המדינה, בצדדים מופעים פסים רחבים של כחול ואדום - צבעי הניצחון והגבורה.

ככל אותות המערכה בישראל, האות מעוצב בצורת סרט בגודל 40×10 מ"מ המחובר באמצעות סיכות לבגד. לאחר מלחמת לבנון השנייה החל ייצור האות ממתכת מצופה אמייל.

חייל שקיבל צל"ש במהלך המלחמה עונד אותו על גבי האות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.mod.gov.il/Citizen_Service/clalim/otot/Pages/sing-war.aspx אותות מערכה], באתר משרד הביטחון
* [https://youtu.be/7MknPdLoP6M?list=TL-0UgnEd4B20xMjAyMjAxNg&t=159 אות מלחמת ששת הימים מוענק] על ידי ראש הממשלה לוי אשכול לרמטכ"ל יצחק רבין ולאלופי צה"ל. יומני כרמל, נובמבר 1967 <small><small>(התחלה 2:39)</small></small> 

ששת הימים
קטגוריה:מלחמת ששת הימים
עיטור הגבורה (משטרת ישראל)

עיטור הגבורה של משטרת ישראל הוא העיטור הגבוה ביותר שניתן במשטרת ישראל. העיטור ניתן על מעשה של גבורה עילאית תוך חירוף נפש בעת מילוי תפקיד. העיטור מחולק על ידי השר לביטחון פנים בהמלצת המפכ"ל. עד היום הוענקו רק שני עיטורים מסוג זה.

==היסטוריה==
בשנת 1972 חוקק חוק העיטורים משטרת ישראל במסגרתו יוסדו שלושה עיטורים למעשי גבורה של שוטרים או סוהרים. העיטור הגבוה מבין השלושה הוא עיטור הגבורה. בשנת 1974 חולקו שני עיטורי גבורה לשוטרים שקיבלו בעבר ציון לשבח מהמפכ"ל ובעקבות חוק העיטורים הומר הצל"ש שלהם לעיטור גבורה. השוטרים הם יונה קוממי ויוסף וקיל.

יונה קוממי הייתה השוטרת הראשונה שנרצחה במדינת ישראל, לאחר שרדפה אחרי רוצח חמוש על אף שהיא לא הייתה חמושה, היא קיבלה ציון לשבח מהמפכ"ל בשנת 1965 שהומר לעיטור גבורה. סמל שני יוסף וקיל היה מפקד כיתה במשמר הגבול בעת מלחמת ההתשה בעמק בית שאן, באחד הסיורים נפגע נגמ"ש של צה"ל ויוסף רץ לחלץ ממנו את הפצועים תחת אש כבדה, מאוחר יותר גילה שאחד מחבריו נפצע והוא רץ וחבש אותו צמוד לקווי האויב וכן נשאר איתו בשטח תחת אש עד שחולץ. הוא קיבל ציון לשבח מהמפכ"ל בשנת 1969 שהומר לעיטור גבורה.

ב-14 במרץ 2011 החליטה ועדת הצל"שים של משטרת ישראל להעניק את עיטור הגבורה לשלושת השוטרים שנספו בשרפה בכרמל: תת-ניצב אהובה תומר (מפקדת תחנת חיפה), תת-ניצב ליאור בוקר וסגן ניצב איציק מלינה. ההחלטה הוסברה בין היתר בכך ש"אין סיכון גבוה יותר מאשר לרוץ לתוך הלהבות כדי להציל אנשים ולדעת שאי אפשר לצאת מתוך הבערה", בסופו של דבר הוענק להם עיטור המופת.

==מקבלי עיטור הגבורה==
{| class="wikitable" border="1"
! שם
! דרגה
! מקום
! תאריך
! תיאור המעשה
|-
| יונה קוממי
| שוטרת
| רמת גן
| 29 באוגוסט 1965
| מרדף אחר רוצח חמוש ללא נשק
|- bgcolor="#EFEFEF"
| יוסף וקיל
| סמל שני
| ליד מעוז חיים
| 29 באפריל 1969
| חילוץ פצועים תחת אש
|-
|}

==עיצוב העיטור וענידתו==
את העיטור עיצב נתן קרפ. מדליית העיטור היא עיגול בקוטר כ-4 סנטימטרים עליו מוטבעת מנורת שבעה קנים בקווים ישרים. בתחתית המנורה סמל משטרת ישראל ומתחת לסמל שני עלי זית. העיטור מחובר לסרט ברוחב 4 סנטימטרים שהשליש המרכזי שלו בצבע תכלת ושני השלישים החיצוניים שלו בצבע אדום. העיטור עשוי כסף ומשקלו כ-25 גרם.

את העיטור מנפיקה החברה הממשלתית למדליות ולמטבעות.

אות העיטור, בדומה לסרט מחולק לשלישים: אדום, תכלת אדום, והוא נענד על הצד השמאלי של החזה. העיטור עצמו נענד בצד ימין כאשר הוא נענד במלואו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.gvura.org/c19797-עיטור-הגבורה-משטרה רשימת מקבלי עיטור הגבורה] באתר הגבורה

==הערות שוליים==

גבורה
חנקן שחור-מצח

חַנְקָן שְׁחוֹר-מֵצַח (שם מדעי: Lanius minor) הוא מין של ציפור מסוג חנקן במשפחת החנקניים. 

הוא דומה במראהו לחנקן גדול ולחנקן דרומי (Lanius meridionalis). מתרבה בדרום-מזרח אירופה אל תוך אסיה, ומעדיף שטחים נמוכים ויבשים ונמצא לעיתים קרובות על קווי טלפון. חנקן שחור-מצח קטן במעט מחנקן גדול, יש לו מצח שחור וכנפיים גדולות יחסית. ציפור שיר זו היא בגודל בינוני ואוכלת חרקים גדולים, בעיקר חיפושיות, ציפורים קטנות, צפרדעים ולטאות. כמו חנקנים אחרים, חנקן שחור-מצח צד דגי פרקה, החיים במים מתוקים, ומשפד את גוויית הטרף באמצעות קוצים כמעין "מזווה". בתפוצה נדירה מגיע חנקן שחור-המצח גם אל מערב אירופה, כולל בריטניה, לרוב באביב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1788
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:ארץ ישראל: חנקניים
קטגוריה:חנקניים
אפרים סוקולובר

הרב אפרים סוקולובר
הרב אפרים סוֹקוֹלוֹבֶר (תרס"א, 1901 - ד' באייר תשכ"ח, מאי 1968) היה רבהּ הראשון של המושבה רעננה.

==תולדותיו==
נולד בשנדובה, בנו של מרדכי חיים סוקולובר, מתלמידיו של בעל ה"אבני נזר" מסוכוצ'וב. למד תורה בישיבות ליטא, בתחילה בישיבת לומז'ה, אחר כך בישיבת קלם ומשם עבר לישיבת סלבודקה. בשנת תרפ"ד עלה לארץ ישראל עם קבוצת תלמידים מהישיבה ולמד בישיבת חברון. במאורעות תרפ"ט שהה עם אשתו בבית אליעזר דן סלונים שבחברון, שם טבחו הפורעים הערבים כעשרים וחמישה יהודים. השניים שכבו מתחת לערימת גופות וכך ניצלו.

קיבל על עצמו את רבנות המושבה רעננה בתנאים כספיים ירודים. כ-50 משיחותיו ודרשותיו לימים נוראים ולמועדים התפרסמו בספר "פני אפרים" (תשכ"ו).

נפטר מהתקף לב עת עמד על דוכנו בבית הכנסת ברעננה בליל יום העצמאות. מילותיו האחרונות היו "אין אפשרות להביע את שמחתנו לעצמאותה העשרים של מדינת ישראל".

הותיר את אשתו ובתו, חיה לאה מלץ, שנישאה לרב שלמה מלץ, לימים הרב הראשי של רעננה.

אשתו פני הייתה בתו של הרב משה ברנשטיין. אחיינו הוא הרב מרדכי גרינברג, ראש ישיבת כרם ביבנה.

==ספר דרשותיו==
* ספר פני אפרים: דרשות לימים נוראים ולמועדים, תל אביב: דפוס ארזי, תשכ"ו.

==לקריאה נוספת==
* "סוקולובר, אפרים", בתוך: יצחק רפאל (עורך), אנציקלופדיה של הציונות הדתית: אישים, מושגים, מפעלים, כרך ד, ירושלים: מוסד הרב קוק, תשל"ב, עמ' 94.

==קישורים חיצוניים==
* [http://moreshet.raanana.muni.il/Web/People/Personalities/2731.aspx הרב הראשון - הרב אפרים סוקולובר] , באתר מורשת רעננה
* הרב א. שמחה הכהן קפלן, הרב אהרן קלר והרב יהודה סגל, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1968%2F06%2F05&id=Ar00400&sk=DF5D78E8 זיכרון להולכים: הרב אפרים סוקולובר ז"ל], הצופה, 5 ביוני 1968, עמ' 4
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:רעננה: רבנים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים

מועצת השורא של לוחמי הג'יהאד בסביבות ירושלים (בערבית: مجلس شورى المجاهدين في أكناف بيت المقدس; תעתיק: מג'לס שורא אל-מג'אהדין פי אכנאף בית אל-מקדס, כונתה גם מועצת השורא של המוהג'אהדין) היא אחד הארגונים הבולטים ביותר של הג'יהאד הסלפי בחצי האי סיני, אף שמנהיגיה פעלו תקופות ארוכות מרצועת עזה.

==היסטוריה==
הארגון הוקם על ידי השייח' הישאם אל-סעדני, שהיה מנהיג הארגון צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין. הוא הוחזק מאז מרץ 2011 בכלא החמאס, שוחרר באוגוסט 2012, וחודשיים אחר כך נהרג בסיכול ממוקד על ידי כלי טיס ישראלי יחד עם סגנו, והוחלף על ידי עבדאללה אל-אשקר. הארגון נוצר כארגון גג שכללה את צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין לצד אנסר סנה, ארגון סלפי נוסף.

פעולת הטרור הראשונה שבוצעה על ידי הארגון הייתה פיגוע בגבול ישראל–מצרים נגד שני כלי רכב של קבלנים שעסקו בהקמת גדר הגבול ישראל–מצרים ביוני 2012, בה נהרג אזרח ישראלי ושני מחבלים. לאחר הפיגוע פורסם סרטון של הארגון שבישר את הקמתו.

הארגון ביצע במהלך מבצע עמוד ענן ירי רקטות מסיני לעבר כרם שלום ומועצה אזורית אשכול, ובתקופה שלאחר המבצע ביצע מספר שיגורים מרצועת עזה לעבר עוטף עזה.

באפריל 2013 שיגרו פעילי הארגון שתי רקטות מסיני לעבר אילת. אחת מהם נפלה באתר בנייה באילת והשנייה נפלה בשטח ירדן.

ייתכן כי הארגון אחראי גם למתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה באוגוסט 2012, שכללה פריצת גדר הגבול לתוך הנגב.

הארגון מפרסם את הודעותיו באמצעות אתר "אל-פורסאן" וכן מאמרים ופסיקות הלכה פרי עטו של "אבו בלאל".

באוגוסט 2013 הכריז שר הביטחון, משה יעלון, על הארגון כהתאחדות בלתי מותרת.

ב-11 בפברואר 2014 נשבעו חברי הארגון אמונים ל"מדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט" (דאעש) - הידועה כיום בשמה הרשמי "המדינה האסלאמית".

הארגון הוסף ב-20 באוגוסט 2014 לרשימת ארגוני הטרור הזרים של מחלקת המדינה של ארצות הברית והוסר ממנה במאי 2022.

==ראו גם==
* צבאות הייחוד והג'יהאד בפלסטין
* הג'יהאד הסלפי
* המלחמה בטרור בסיני

== קישורים חיצוניים ==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני טרור סוניים
קטגוריה:ארגוני טרור ברצועת עזה
קטגוריה:סיני
פסטיבל הספרים הבין-לאומי של אדינבורו

איאן רנקין ורות רנדל בפסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו, 2007
פסטיבל הספרים הבין-לאומי של אדינבורו הוא פסטיבל ספרותי המתרחש בשלושת השבועות האחרונים של חודש אוגוסט בכל שנה (בעיצומו של פסטיבל אדינבורו הכללי) בכיכר שארלוט, במרכזה של העיר אדינבורו בירת סקוטלנד. זהו הפסטיבל הגדול מסוגו בעולם, והוא מארח שיחות תרבותיות ופוליטיות רבות, ביחד עם תוכנית האירועים הוותיקים שלו לילדים.

הפסטיבל מתרחש ביחד עם פסטיבל אדינבורו ופסטיבל הפרינג' של אדינבורו, כמו גם עם הפסטיבלים האחרים המרכיבים את פסטיבל אדינבורו.

==היסטוריה==
פסטיבל הספרים התקיים במקור באוהל באדינבורו בשנת 1983. בהתחלה הפסטיבל אירוע דו שנתי, והפך לשנתי בשנת 1997. נכון ל-2013, הפסטיבל הוא בין-לאומי ואחד מהגדולים בעולם. יש האומרים שאולי כתוצאה מזה, אדינבורו נקראת- "העיר הראשונה של אונסקו לספרות".

==תוכנית הפסטיבל==
יש מעל 700 אירועים לילדים ולמבוגרים בשלושת השבועות של הפסטיבל. האירועים נעים בין סדנאות כתיבה, אירועי חינוך, פאנלי דיונים, הרצאות ומופעים של סופרים בינלאומיים, משוררים, מוזיקאים והוגים.
לצד התוכנית הכללית עומדת גם תוכנית לילדים. סדנאות, סיפורים, פאנלים, חתימות על ספרים וכו'. תוכנית הילדים פופולרית בקרב הציבור ובתי ספר כאחד וכעת מדורגים בה כמה ספרים מובילים בעולם שנקראו על ידי צעירים. תוכנית זו מושכת סופרים כמו ג'קלין וילסון, ג'ואן לינגרד, צ'רלי היגסון ואן פיין

==מיקום הפסטיבל==
הפסטיבל מתקיים בקבוצה של אוהלים בגני כיכר שארלוט, אדינבורו, בקצה המערבי של רחוב ג'ורג'.

==אירועים שוליים==
כמו בכל הפסטיבלים הגדולים והמצליחים, פסטיבל הספרים הבינלאומי של אדינבורו צמח ממספר אירועים נלווים במהלך השנים. בשנים 2004 ו-2006 אירוע שנקרא "ארוחת צהריים צמאה" קידם את עצמו כחלופה זולה, שאינה ממסדית. בשנת 2008 היו שני פסטיבלים נפרדים הפועלים באותו הזמן כפסטיבל הספר הראשי. הראשון היה פסטיבל הספר באדינבורו פרינג', שהתקיים בחנות הספרים "וורד פאואר". השני הוא פסטיבל הספרים של הנמל המערבי, אשר מתרכז סביב חנויות ספרים יד שנייה באזור הנמל המערבי של העיר. זה האחרון כבר לא קשור לאוגוסט ואז כבר נערך בחודש יוני (2010), אוקטובר (2011) ונובמבר (2012). מטרת שני הפסטיבלים השוליים לספק אירועים ללא תשלום והם נראים כחלופה פחות רשמית לפסטיבל הראשי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20130201190657/http://www.cityofliterature.com/index.aspx?sec=1&pid=1 עיר הספרות]
* [http://www.scottishbooks.org/ העמותה למוציאים סקוטים]
* [http://www.themanbookerprize.com/ כמה ממקבלי הפרסים בפסטיבל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסטיבל אדינבורו
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: פסטיבלים
קטגוריה:אדינבורו: תרבות
סמל חבל הבסקים

סמל חבל הבסקים הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית חבל הבסקים שבספרד.

הסמל מעוצב כמגן מחולק לרבעים שמבוססים על הסמלים ההיסטוריים של מחוזות חבל הבסקים. הרבע השמאלי העליון (הקנטון) מבוסס על סמלו של מחוז אלבה (Álava) המעוצב כשדה זהב שעליו מבצר כסף על סלע כסוף שעומד על תל ירוק. למבצר דלת ושני חלונות כחולים. מהגבעה יוצאת יד המניפה חרב, שתיהן כחולות. מימין למבצר עומד זקוף אריה אדום. הרבע השני מבוסס על סמלו של מחוז ביסקאיה והוא מעוצב כשדה כסף עם גבול זהב שעליו שמונה סאלטיירים אדומים. בשדה מופיעה גבעה חומה שעליה האלון של גרניקה, עץ המסמל את עצמאות הבסקים. גזע העץ חום ועליו ירוקים ומאחוריו צלב יווני לבן שזרועו התחתונה מוסתרת. הרבע השלישי מבוסס על סמלו של מחוז גיפוסקואה (Guipúzcoa) והוא מחולק לשדה זהב שבו שלושה עצים ירוקים מעל גלים בצבעי כחול ולבן המסמלים את מפרץ ביסקאיה. הרבע הרביעי כולו אדום. עד 1982 הוא הכיל את סמל נווארה, אולם ממשלת נווארה דרשה להסירו.
הסמל מוקף בזרי אלון עם עלים ירוקים ובלוטים בצבעי ירוק וזהב, ייצוג נוסף של האלון מגרניקה.

הסמל אומץ על ידי ממשלת חבל הבסקים ב-1936, אולם נאסר לשימוש לאחר הפסדם של הרפובליקנים, ובתוכם הבסקים, במלחמת האזרחים בספרד ועלייתו לשלטון של פרנסיסקו פרנקו. ב-1978 חזר הסמל לשימוש חוקי.

==ראו גם==

* דגל חבל הבסקים

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20060414082446/http://www.st-andrews.ac.uk/~ilr/emblems/mlittpdf/eta.pdf באתר] אוניברסיטת סנט אנדרוז
* [http://www.crwflags.com/fotw/flags/es)pv.html הסמל באתר סמלי העולם]

קטגוריה:חבל הבסקים
חבל הבסקים
בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג

מצבת האחים גובר בבית הקברות
בית הקברות הצבאי בכפר ורבורג הוא בית קברות צבאי אזורי השוכן בתחומי מושב כפר ורבורג שליד קריית מלאכי. מרבית חללי צה"ל הקבורים בו נפלו בקרבות בחזית הדרום במלחמת העצמאות. טמונים בו 218 חללים.

==בית הקברות==
לאחר הקמת המדינה התמקמה מפקדת חזית הדרום בכפר ורבורג, שנמצא אז בקו החזית עם הצבא המצרי שפלש לארץ ישראל מדרום. בעקבות זאת הוחלט לקבור בבית הקברות של המושב חללים של צה"ל שנפלו בקרבות בחזית זו, והחלקה שבה נקברו הוכרזה בהמשך כבית קברות צבאי. מעבר פתוח קיים בינו לבין בית הקברות האזרחי, הצמוד אליו.

במרכז בית הקברות ובחלקה הדרומית בו נקברו 153 חיילים שנפלו בקרבות מלחמת העצמאות. בחלקה הצפונית בבית הקברות נקברו חיילי צה"ל מבני יישובי האזור שנפלו מאז תום מלחמת העצמאות. לצד שתי החלקות נבנתה בבית הקברות רחבת טקס ובה קיר זיכרון מסורתי.

בית הקברות תוכנן על ידי האדריכל אשר חירם. לימים הוצבו בו לוחות זיכרון המספרים את סיפור הקרבות בחזית הדרום במלחמת העצמאות.

==החללים==
חללי מלחמת העצמאות הטמונים באתר נפלו בקרבות חזית הדרום מאוקטובר 1948 ואילך – במהלך מבצע יואב לפריצת הדרך לנגב, כיבוש באר שבע ומבצע חורב. הם נקברו בתשעה קברי אחים. 

לצד קברי האחים נטמנו בצמוד זה לזה האחים אפרים וצבי גוּבֶּר, בניהם של מרדכי גובר ורבקה גובר ("אם הבנים"), מוותיקי המושב. הם נפלו במלחמה בהפרש של ארבעה חדשים זה מזה. על קבריהם הוקמה מצבה משותפת.

זוג אחים נוסף שנקבר במקום הם משה ליכטר ויוסף יאירי-לייכטר, שנפלו ב-1948 וב-1952, בהתאמה.

בחלקת מלחמת העצמאות נקבר גם עזרא רביע, לוחם האצ"ל, שנהרג ב-3 באפריל 1946 בהתקפת האצ"ל על תחנת רכבת בין יבנא לאיסדוד. הבריטים מצאו את גופתו והוא הובא לקבורה תחילה כאלמוני בכפר ורבורג. לימים הוקמה על קברו מצבה צבאית הנושאת את סמל האצ"ל במקום סמל צה"ל.

בקרבת בית הקברות ניצבת אנדרטה לזכר בני המושב שנפלו במערכות ישראל, גם היא בתכנונו של אשר חירם.

==ראו גם==
* בית הקברות הצבאי בבאר טוביה

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20150518084300/http://www.kfar-warburg.org/ViewPage.asp?pagesCatID=9050&siteName=kfarwarburg בית הקברות] באתר כפר ורבורג
*[http://www.izkor.gov.il/en_b57a96ceafb5da5fe5393daa2e5f9762 בית העלמין הצבאי כפר ורבורג], באתר יזכור

==הערות שוליים==

כפר ורבורג
קטגוריה:מועצה אזורית באר טוביה
קטגוריה:מלחמת העצמאות: אבידות והנצחה
קטגוריה:חזית הדרום במלחמת העצמאות
קטגוריה:כפר ורבורג
אור תועה

אור תועה (באנגלית: stray light) מתאר אור שלא נלקח בחשבון בשלב התכנון של מערכת אופטית. האור יכול להיות ממקור שנלקח בחשבון, אבל עבר דרך אחרת מהדרך שתוכננה, או שזהו אור שהגיע ממקור שלא נלקח בחשבון. האור הזה בדרך כלל מגביל את הטווח הדינמי של המערכת. הוא מגביל את ערך האות לרעש (SNR), או הניגודיות, על ידי הגבלת ההחשכה המרבית שהמערכת יכולה להגיע אליה.

== מערכות אופטיות ==
=== אור מונוכרומטי ===
מכשירי מדידה אופטיים שעובדים עם אורך גל מונוכרומטי, כגון ספקטרומטר, מגדירים את אור תועה כאור שנמצא במערכת באורכי גל (צבעים) שונים מהתכנון. רמת האור התועה היא אחת המאפיינים הקריטיים במערכת.

=== אסטרונומיה ===
באופטיקה אסטרונומית, אור תועה מזוהר הרקיע יכול להגביל את היכולות לזהות עצמים עמומים. במקרה זה האור התועה הוא ממקורות אחרים שמתמקדים לאותו המקום כמו העצם העמום.
אור תועה מהווה בעיה רצינית בתכנון של קורנוגרפים, שמשמשים לצפייה בעטרה של השמש.

== מקורות ==
ישנם מס' מקורות של אור תועה. למשל:
*דמויות רפאים בסריגי עקיפה. אלו יכולים להיווצר על ידי שינוי מחזורי במרחב של החריצים בסריג, למשל.
*אור מפוזר לכיוון הטלסקופ מחלקיקים לאורך הדרך האופטית מהכוכב.
*החזרות ממשטחי עדשות.
*אור שנפלט על ידי רכיבים של המערכת האופטית.
*במערכות אינפרא-אדום, מקורו של אור תועה הוא בעיקר מקרינה תרמית.
*נרקיסיזם - במיוחד מקרינה תרמית מגלאי אינפרא אדום מוחזר לעצמו דרך העדשות.
* אור מפוזר ממשטחים שמייצבים את המבנה של המערכת האופטית.
*החזרה מפוזרת ממשטחים מראתיים לא מושלמים.
*דליפת אור דרך המעטפת של המערכת.

== כלי תכנון ==
ישנן מספר תוכנות לתכנון אופטי שמאפשרות לבדוק את האור התועה במערכת אופטית, למשל:
* ASAP
* FRED
* Zemax
* TracePro

מתכננים יכולים להיעזר בתוכנות אלו כדי לחזות ולצמצם אור תועה במערכת הסופית.

קטגוריה:אופטיקה
דניאל נבו

דניאל נבו (נולד ב-1958) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בירדן.

נבו נולד וגדל בבאר שבע. הוא החל את שירותו במשרד החוץ בשנות ה-80. ביו תפקידיו כיהן כקונסול ישראל בסידני שבאוסטרליה, וכציר מדיני בשגרירות ישראל בעמאן, ולתקופה קצרה כממלא מקום השגריר שם. לאחר מכן היה מנהל מחלקת המים במשרד החוץ. בשנת 2009 החליטה הממשלה למנותו לשגריר ישראל בירדן.

בזמן כהונתו נערכו בירדן הפגנות נגדו ונשמעו קריאות של חברי פרלמנט ירדנים לגירושו. בעקבות הפגנות אלה נאלץ נבו מספר פעמים להתפנות לישראל. בינואר 2010, זמן קצר לאחר שנכנס לתפקידו, נכשל ניסיון התנקשות בו לאחר ששיירה דיפלומטית ישראלית הותקפה בדרכה מעמאן לישראל. נבו עצמו, שהיה המטרה לפיגוע, לא היה בשיירה.

נבו נשוי ואב לשלושה ילדים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שגרירי ישראל בירדן
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
החזית הדרומית (ברית המועצות)

החזית הדרומית היה שמה של קבוצת ארמיות של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהשתתפה בשורת מערכות צבאיות בחזית המזרחית בשנים 1941-1943.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
החזית הוקמה לראשונה ב-22 ביוני 1941, מיד לאחר פלישת הצבא הנאצי לשטח ברית המועצות (מבצע ברברוסה) מכוחות שהשתייכו למחוז הצבאי אודסה. 

עם פתיחת המלחמה נגד גרמניה הנאצית לחמו יחידות החזית נגד הצבא הרומני בחזית שאורכו כ-700 ק"מ. לאחר תבוסות של החזית הדרום-מערבית בקרב אומן וקרב קייב החזית נסוגה לקו ההגנה החדש והתארגנה לאורך נהר הדנייפר. חלק מיחידות שהיו שייכות לחזית נותרו בעורף והגנו על אודסה הנצורה וחצי האי קרים סביב סבסטופול. 

אומנם ב-5 באוקטובר ארמיית הפאנצר הראשונה הגיע לחופי ים אזוב וכיתרה את הארמייה ה-18 הסובייטית. כ-100 אלף חיילים נפלו לשבי.
יחידות החזית המשיכו לסגת וב-20 בנובמבר 1941 עזבו את רוסטוב על דון. אומנם כבר ב-28 בנובמבר 1941 העיר שוחררה מהגרמנים וזה היה אחד הניצחונות הראשונות של הצבא האדום במהלך שנת 1941. במהלך אביב-קיץ 1942 החזית ספגה תבוסות במהלך קרב חרקוב השני ומבצע וורונז'-וורושילובגרד. כתוצאה מכך, מפקד החזית רודיון מלינובסקי שוחרר מתפקידו והחזית פורקה.

===הקמה שנייה===
החזית הוקמה בפעם השנייה על בסיס יחידות של חזית סטלינגרד. החזית השתתפה בקרב על קווקז ובקרבות לשחרור אוקראינה המזרחית ורוסטוב על דון בסוף 1943 שמה של החזית שונה לחזית האוקראינית הרביעית.

==מפקדים==
* איוואן טיולנב (יוני-אוגוסט 1941)
* דמיטרי ריאבישב (אוגוסט-אוקטובר 1941)
* יעקב צ'רביצ'נקו (אוקטובר-דצמבר 1941)
* רודיון מלינובסקי (דצמבר 1941-יולי 1942)
* אנדריי יריומנקו (ינואר-פברואר 1943) 
* רודיון מלינובסקי (פברואר-מרץ 1943) 
* פיודור טולבוחין (מרץ-אוקטובר 1943) 

הדרומית
קטגוריה:חזיתות סובייטיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קבוצות ארמיות של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה
סמל אנדלוסיה

סמל אנדלוסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית אנדלוסיה שבספרד.

הסמל מציג את גיבור המיתולוגיה היוונית הרקולס, לבוש בעור האריה מנמאה ולרגליו שני אריות מזהב. מצידיו שני עמודים איוניים בצבע כסף שכותרותיהם זהב, המייצגים את עמודי הרקולס, מוטיב המופיע גם בסמל ספרד. מעל שני העמודים מופיעה קשת בצבעי דגל אנדלוסיה, ירוק, לבן וירוק שעליה כתובת לטינית בזהב: "DOMINATOR HERCULES FUNDATOR", דהיינו הרקולס, השליט המייסד. האמרה מסמלת את הסיפור המיתולוגי על הרקולס שיצר את החיבור בין הים התיכון ובין האוקיינוס האטלנטי. בתחתית נמצאת במה מוזהבת שעליה דגל אנדלוסיה ועליו מוטו בספרדית: "ANDALUCÍA POR SÍ, PARA ESPAÑA Y LA HUMANIDAD", כלומר, אנדלוסיה לעצמה, לספרד ולמען האנושות.

הסמל מבוסס על סמלה של העיר קדיס והוא אומץ בעצרת רונדה שהתקיימה ב-1918 בעיר רונדה ונקבע בחוק ב-1982.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.boe.es/buscar/doc.php?id=BOE-A-1982-633 הסמל בחוקת אנדלוסיה (סעיף 6)]
* [http://www.juntadeandalucia.es/organismos/sobre-junta/simbolos.html החונטה של אנדלוסיה: סמלי אנדלוסיה] 

קטגוריה:אנדלוסיה
אנדלוסיה
וידאל

וידאל הוא שם משפחה בספרדית שפירושו: "חיים".

==ראו גם==
* ויטל

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה ספרדיים
אנרי גסטו

אנרי גסטו (בצרפתית: Henri Gastaut; 15 באפריל 1915, מונקו - אפריל 1995), מרסיי היה נוירולוג צרפתי.

אנרי גסטו למד נוירולוגיה ונוירואנטומיה באוניברסיטת מרסיי. הוא סיים את לימודי הרפואה ב-1945 וב-1953 התמנה להיות מנהל המעבדות הנוירוביולוגיות. הוא מונה לפרופסור לפתולוגיה אנטומית ב-1954 ולמנהל המרכז האזורי לילדים אפילפטיים ב-1960. ב- 1967 מונה לדיקן בית הספר לרפואה באוניברסיטת מרסיי. ב-1973 הוקמה עבורו הקתדרה לנוירופיזיולוגיה קלינית, משרה בה החזיק עד פרישתו ב-1984. מ-1957 עד 1968 הוא היה המזכיר הכללי של הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה

== תחומי מחקר ==
תחומי המחקר העיקריים שלו היו האלקטרואנצפלוגרם ותפקודי המוח באפילפסיה. גסטו התעניין מאוד בסמיולוגיה של פרכוסים. התעניינות זו הביאה אותו לעסוק במיון סוגי הפרכוסים שהתפרסם על ידי הליגה נגד אפילפסיה ב- 1981. הוא עסק רבות באפילפסיה פוטוסנסיטיבית. וגם בפרכוסים אפילפטיים שנגרמים על ידי הפחדה.
במחקריו הוא הסתמך על בסיס רחב באנטומיה וכך, כשהומצא מכשיר הטומוגרפיה ממוחשבת, הוא ניצל אותו מייד לצורך המחקרים שלו.
גסטו יסד את הקולוקיום של מרסיי שנעשה לפורום מרכזי בחקר האפילפסיה.

== פרסים ותארים ==
קיבל את פרס מונתיון של האקדמיה למדעים הצרפתית (Prix Monthyon) ודוקטורטים לשם כבוד מאוניברסיטאות בולוניה, לייז', אוטווה, ושאנגחאי. היה חבר של כבוד באקדמיה האמריקאית לנוירולוגיה, חבר באקדמיה המלכותית הבלגית לרפואה ובאקדמיה הלאומית הרפואית בבואנוס איירס

מונחים רפואיים שקשורים בו:
* תסמונת גסטו: אפילפסיה פוטוסנסיטיבית
* תסמונת לנוקס-גסטו: תסמונת אפילפטית שמתחילה בילדות שבה בולטים במיוחד פרכוסים מיוקלוניים בלילה, הנדת ראש ואירועי נפילה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ilae.org/visitors/Documents/HenriGastautObituary1915-1995.pdf אנרי גסטו - לזכרו]

קטגוריה:נוירולוגים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1915
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1995
סמל אראגון

סמל אראגון, הודפס ב[[אינקונבולה בסראגוסה, 1499]]
סמל אראגון הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית אראגון שבספרד.

הסמל מעוצב כמגן מחולק לרבעים שמבוססים על הסמלים ההיסטוריים של מחוזות אראגון.
הרבע השמאלי העליון (הקנטון) הוא סמלו של אזור סובררבה (Sobrarbe) והוא מציג שדה זהב שעליו עץ אלון עם שבעה שורשים בצבעים טבעיים. מעל העץ, צלב לטיני אדום. הרבע השני מייצג את אזור הפירנאים עם שדה כחול שבו צלב איניגו אריסטה (Iñigo Arista) כסף. הרבע השלישי מציג את צלב גאורגיוס הקדוש וסביבו ארבעה ראשים כרותים של מורים. סמל זה נקרא צלב אלקורס (Alcoraz) על שם קרב אלקורס שהתרחש במהלך הרקונקיסטה ליד וסקה ובו ניצחו הנוצרים את המורים לאחר שהתפללו לעזרתו של גאורגיוס הקדוש. הסמל משמש גם כסמלה של סרדיניה שהייתה תחת שלטון ממלכת אראגון בימי הביניים (כמו כן, קורסיקה הייתה תחת שלטון אראגון וגם היא מציגה את הראש המורי בדגלה). הרבע הרביעי הוא סמלה ההיסטורי של ממלכת אראגון, והוא מציג ארבעה פסים מאונכים אדומים על שדה זהב.
מעל המגן מותקן כתר בעל שמונה פרחי חבצלת ושמונה פרחים מעוטרים בפנינים. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת.

הסמל ידוע כבר מאז 1499 ונקבע בחוק כסמל רשמי ב-1978.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.aragonesasi.com/escudos/escudo.php תיאור הסמל בפירוט] 
* [http://www.flags-of-the-world.net/flags/es-ar.html#coa הסמל] באתר דגלי העולם

==הערות שוליים==

קטגוריה:אראגון
אראגון
עקרבנונאים

המין Trigloporus lastoviza ממשפחת ה[[טריגליים]]
ורדון מהמין Sebastes melanops]]
המין Onigocia spinosa ממשפחת ה[[שטח-ראשיים]]
דביקון מהמין Eumicrotremus orbis]]
[[אבנונית ממין Inimicus didactylus]]
[[זהרון אדום.]]
עקרבנונאים (שם מדעי: Scorpaeniformes) היא סדרה מגוונת מאוד של דגים מקריני סנפיר. זוהי אחת מחמש הסדרות הגדולות ביותר בקרב דגי הגרם. היא מכילה כ-35 משפחות, בהן מעל ל-1,320 מינים.

עקרבנונאים הם דגים טורפים, הניזונים בעיקר מסרטנאים ודגים קטנים יותר. רוב המינים חיים בקרבה לקרקעית, במים רדודים יחסית, אף על פי שישנם מינים החיים במים עמוקים, בעמודת המים, ואפילו במים מתוקים. לרוב הם בעלי ראש קוצני וסנפירי חזה וזנב מעוגלים. אורכם של רוב המינים קטן מ-30 ס"מ, אולם טווח הגדלים בין המינים נע בין משפחת הכרבולניים, העשויים להגיע לאורך של 20 ס"מ, ועד לבני משפחת דגי פחם, שאורכם מגיע ל-1.8 מטרים ומשקלם ל-90 ק"ג.

==מיון==
חלוקת העקרבנונאים למשפחות אינה מיושבת באופן סופי על ידי המדענים, וכרגע נעה בין 26 ל-35 משפחות.

סדרה עקרבנונאים (Scorpaeniformes)
*תת-סדרת Anoplopomatoidei
***משפחת דגי פחם (Anoplopomatidae)
*תת-סדרת Cottoidei
**על-משפחת Cottoidea
***Abyssocottidae
***Agonidae
***Bathylutichthyidae
***קומיפוריים (Comephoridae)
***קוטוסיים (Cottidae)
***קוטומיפוריים (Cottocomephoridae)
***Ereuniidae
***Hemitripteridae
***Icelidae
***פסיכרולוטידיים (Psychrolutidae)
***Rhamphocottidae
**על-משפחת Cyclopteroidea
***דְּבִיקוֹנִיִּים (Cyclopteridae)
***דגי חילזון (Liparidae)
*תת-סדרת Dactylopteroidei
**טַיָּרִיִּים (Dactylopteridae)
*תת-סדרת Hexagrammoidei
**הקסגרמיים (Hexagrammidae)
*תת-סדרת Normanichthyiodei
**Normanichthyidae
*תת-סדרת Platycephaloidei
**Bembridae
**Hoplichthyidae
**Parabembridae
**שְׁטַח-רֹאשִׁיִּים (Platycephalidae)
*תת-סדרת Scorpaenoidei
**Apistidae
**כַּרְבּוֹלָנִיִּים (Aploactinidae)
**Caracanthidae
**Congiopodidae
**Eschmeyeridae
**Gnathanacanthidae
**Neosebastidae
**Pataecidae
**קִלְּשׁוֹנִיִּים (Peristediidae)
**Perryenidae
**Plectrogenidae
**עַקְרַבְנוּנִיִּים (Scorpaenidae)
**ורדוניים (Sebastidae)
**Setarchidae
**אבנוניים (Synanceiidae)
**טטררוגיים (Tetrarogidae)
**טְרִיגְלִיִּים (Triglidae)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
סן לורנצו (רומא)

סן לורנצו (באיטלקית: San Lorenzo) הוא רובע ברומא בירת איטליה. 
אוכלוסייתו מונה כ-9,000 תושבים.
 
ב-19 ביולי 1943 הופצץ הרובע בהפצצה אווירית על ידי בעלות הברית ונפגע קשות. בהפצצות נהרגו כ-3,000 איש, מהם זוהו 1,377, וכן כ-11,000 פצועים. 

עד היום מתקיים ב-19 ביולי בכל שנה טקס לציון הפצצת סן לורנצו, למרות שהיו עוד מספר רבעים שהופצצו ברומא בתאריכים אחרים. 

הרובע שהיה ברובו מאוכלס על ידי פועלי רכבת ואנשי המעמד הנמוך, מאכלס כיום סטודנטים רבים בעיקר בשל קרבתו לאוניברסיטה "לה ספיאנצה" ולבית החולים שלה פוליקליניקו אומברטו I.

קטגוריה:רומא: רבעים
סנטה קרוס דה לה סיירה

סנטה קרוס דה לה סיירה, ידועה בכינויה סנטה קרוס (בספרדית: Santa Cruz de la Sierra) היא העיר הגדולה בבוליביה, ובירת מחוז סנטה קרוס שבמזרח המדינה, שוכנת לגדת נהר הריו פיארי.

סנטה קרוס מדורגת במקום הארבע עשרה ברשימת הערים בעלות אחוזי הצמיחה הגדולים בעולם, אחוז הצמיחה בעיר עומד על 3.98% בשנה. בעיר ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-70% מאוכלוסיית המחוז.

העיר נוסדה בשנת 1561 על ידי הקונקיסטאדור הספרדי ניופלו דה צ'אבס , כ-200 קילומטרים מזרחית למיקומה הנוכחי. מיקומה של העיר הועתק מספר פעמים, עד לשלהי המאה ה-16, אז הגיעה למיקומה על גדת הפיארי.

במרבית ימיה, הייתה סנטה קרוס עיירה קטנה. גם לאחר שקיבלה בוליביה את עצמאותה בשנת 1825, לא עמלו הרשויות ליישבה. רק לאחר מלחמת העולם השנייה, הופשרו קרקעות רבות סביב לעיירה, והיא החלה לצמוח בקצב מהיר.

כיום סנטה קרוס אחראית לכ-35% מהתמ"ג של בוליביה, יותר מ-40% מההשקעות הזרות במדינה הן בעיר. נתונים אלו מציבים את סנטה קרוס כמרכז המסחרי הגדול במדינה, וכיעד המועדף למהגרי עבודה בה.

האקלים בעיר הוא סוואנה טרופית, הטמפרטורה השנתית הממוצעת עומדת על 23 מעלות צלזיוס. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 912 מילימטר.

נמל התעופה הבין-לאומי וירו וירו הממוקם סמוך לעיר, הוא נמל התעופה הגדול בבוליביה ומשמש כשער האווירי הגדול אליה. מנמל התעופה יוצאות טיסות סדירות ליעדים באירופה, צפון ודרום אמריקה.

== ערים תאומות ==
לסנטה קרוס שש עשרה ערים תאומות:

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:בוליביה: ערים
קטגוריה:הערים המאוכלסות ביותר במדינתן
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
מצ'אלה

מצ'אלה (בספרדית: Machala) היא בירת מחוז אל אורו שבדרום-מערב אקוודור, והעיר הרביעית בגודלה במדינה. העיר שוכנת לחוף מפרץ גואיאקיל, ובה הנמל () השני בחשיבותו במדינה, אחרי נמל גואיאקיל.

== כלכלה ==

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

קטגוריה:אקוודור: ערים
קטגוריה:אמריקה הדרומית: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
ג'רום פלין

ג'רום פלין (באנגלית: Jerome Flynn, נולד ב-16 במרץ 1963) הוא שחקן וזמר אנגלי. ידוע בשל תפקידיו בסדרה "חייל, חייל" של רשת ITV הבריטית, ובסדרה "משחקי הכס", שם הוא משחק את שכיר החרב ברון. הוא היה חבר הצמד המוזיקלי הבריטי רובסון וג'רום.

==ביוגרפיה==
פלין נולד בעיירה ברמולי, במחוז קנט. הוא בנו של השחקן והזמר אריק פלין ופרן פלין, מורה לדרמה. לפלין אח, דניאל, אף הוא שחקן, ואחות. יש לו אף אח ואחות למחצה מאשתו השנייה של אביו. אחיו למחצה, ג'וני, הוא מוזיקאי ושחקן.

בשנת 1986 הופיע בפרק הפתיחה של "לונדון בוערת". ב-1988 שיחק בדרמה "הפחד" של רשת ITV. בשנת 1992 שיחק במספר פרקים בדרמת המשטרה "בין השורות". בשנות התשעים שיחק בסדרה "חייל, חייל" את רב"ט פאדי גרייבי. הוא שיחק שם יחד עם רובסון גרין. לאחר שביצעו יחדיו בסדרה את השיר "Unchained Melody" של ה-Righteous Brothers, הוצפה רשת השידור בבקשות לקנות את הסינגל. גרין ופלין שוכנעו על ידי המפיק המוזיקלי סיימון קאוול להקליטו כסינגל תחת שם הבמה רובסון וג'רום. הסינגל הגיע במצעד הסינגלים הבריטי למקום הראשון בשנת 1995 במשך שבעה שבועות ומכר קרוב לשני מיליון עותקים. השניים הקליטו מספר להיטים נוסף שגם כבשו את מצעדי המוזיקה.

לאחר סיום הסדרה "חייל, חייל" בשנת 1997, שיחק בסדרה "Ain't Misbehavin" (יחד עם רובסון גרין), ושנתיים לאחר מכן בדרמת המשטרה "Badger". באותה שנה שיחק את בובי צ'רלטון בסרט "Best". על הבמה שיחק במחזה ההוקרה "Jus' Like That" לקוסם טומי קופר. בשנת 2007 הפיק ושיחק בסדרת סרטים קצרים עצמאיים, "מעשיות רוּד" (על שם הדמות אותה שיחק, ג'רום רוד).

בשנת 2010 נודע כי פלין לוהק לסדרה "משחקי הכס", המבוססת על ספריו של ג'ורג' ר. ר. מרטין, של רשת HBO בתפקיד ברון. הוא הופיע בסדרה "אז אתה חושב שאתה ממשפחת המלוכה?", שם נתגלה כי הוא צאצא ישיר של אוליבר קרומוול (דרך בנו, הנרי קרומוול) וכן צאצאם של מלכי אנגליה אדוארד הראשון, אדוארד השני ואדוארד השלישי.

פלין משחק בסדרה "רחוב ריפר" (Ripper Street) של רשת BBC, לצד השחקן מת'יו מקפדיין.

בשנת 2016 השתתף בסדרה מראה שחורה בפרק השלישי של עונה 3 - שתוק ורקוד 

בשנת 2017 שיחק בסרט "לאהוב את וינסנט", אודות חיו של וינסנט ואן גוך.

==חייו האישיים==
פלין מתגורר כיום במחוז פמברוקשייר, בדרום מערב ויילס. הוא מקיים אורח חיים על פי הגורו הבאלינזי, ראטו באגוס, והשקיע בחברת השקעות שהתמוטטה לאחר חשיפת הונאת פונזי בה.

הוא אחיו למחצה של השחקן והמוזיקאי ג'וני פלין.

בגיל 18, אימץ אורח חיים צמחוני, ומאז משמש כפטרון של ה-Vegeterian Society. בשנת 2016, אימץ אורח חיים טבעוני. על כך אמר כי 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:טבעונים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1963
סמל קסטיליה ולאון

קולומבוס תובע בעלות על העולם החדש
סמל קסטיליה ולאון הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון שבספרד.

הסמל מעוצב כמגן "ספרדי" מחולק לרבעים שמבוססים על הסמלים ההיסטוריים של ממלכת קסטיליה וממלכת לאון. הרבע הראשון והרביעי מציגים את סמל קסטיליה: שדה אדום ובו טירת זהב בעלת שלושה צריחים שחלונותיה ודלתה כחולים.
הרבע השני והשלישי מציגים את סמל לאון: שדה לבן שעליו אריה סגול זקוף שפונה שמאלה, לשונו וטפריו אדומים ובראשו כתר זהב.
מעל המגן מותקן כתר בעל שמונה פרחים מעוטרים בפנינים שבסיסו מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת.

סמלי הממלכות היו בשימוש כבר מהמאה ה-12 והסמל הנוכחי נוצר לאחר איחוד הממלכות ב-1230. הסמל חזר לשימוש לאחר הקמת הקהילה האוטונומית ומעמדו נקבע בחוק ב-1983. הסמל מופיע גם בסמלי ערים בהן שלטה הממלכה, כגון סמלי חאאן, טולדו ולוס אנג'לס.

הסמל והדגל של ממלכת קסטיליה ולאון היו בשימוש הקרוולות שבהן שטו מגלי הארצות ובכללם כריסטופר קולומבוס. גם בציור בו תובע קולומבוס בעלות על היבשת החדשה נראה הסמל על נסו.

==ראו גם==
* דגל קסטיליה ולאון

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jcyl.es/web/jcyl/ConoceCastillayLeon/en/Plantilla100Detalle/1139829793703/_/1139852983515/Texto?plantillaObligatoria=PlantillaContenidoTextoSeccionesUnido הסמל באתר מועצת קסטיליה ולאון]

קטגוריה:קסטיליה ולאון
קסטיליה ולאון
עקרבנוניים

עַקְרַבְנוּנִיִּים (שם מדעי: Scorpaenidae) היא משפחת דגי מי ים בעיקר, הכוללת רבים ממיני הדגים הארסיים בעולם. כפי שמלמד שמם, לדגים ממשפחת העקרבנוניים קוצים חדים המכוסים בריר ארסי. משפחת דגים זו גדולה, ומכילה מאות מינים. תפוצתם בימים טרופיים וממוזגים, אולם בעיקר באזור האינדו-פסיפי שבין האוקיינוס ההודי לאוקיינוס השקט.

==מגוון ביולוגי==
למינים מסוימים במשפחה מראה מרהיב, כגון הזהרון, הם ארסיים מאוד ונחשקים כדגי נוי באקווריומים. לעיתים דגים אלו מכונים דגי האש, דגי דרקון ודגי העוקץ.
מאפייניהם של משפחת דגים זו הם גוף דחוס, חריצים ו\או קוצים על ראשם, קוץ אחד או שנים על מכסה הזימים, ו-3 עד 5 קוצים באזור הלחי. סנפיר הגב מכיל 11 עד 17 קוצים, לרוב ארוכים ונפרדים אחד מהשני, וסנפירי החזה יהיו מפותחים מאוד. הקוצים של סנפירי הזנב, השת ואחורי השת מכילים בלוטות ארס בבסיסם.

רוב המינים הם שוכני קרקעית, הניזונים מסרטנאים ודגים קטנים. רבים מהם שוכני מים רדודים, אולם חלק מהם חיים במים עמוקים עד 2,200 מטר. רוב העקרבנוניים, כגון האבנון, ימתינו לטרפם ממקום מחבואם כאשר הם מוסווים וימתינו לטרף שיחלוף על פניהם ואז יבלעו אותו בהתקפה מהירה וקצרה, כאשר הזהרון לרוב יארוב לטרפו. כאשר הזהרון לא אורב לטרפו, הוא עשוי לקבץ את טרפו, דגים, חסילונים וכדומה, לפינה כל שהיא לפני שיבלע אותם. העקרבנוניים ניזונים באמצעות פעירת פיהם, ולאחר מכן את הזימים שלהם בהפרש של חלקיק השנייה, דבר היוצר יניקה. רבים מהדגים הטורפים ניזונים בדרך זו כגון הבס, הדקר וכדומה אולם העקרבנוניים, הם מבין הבודדים אשר להם מלתעות בעלות שיניים.

==מיון==
מיון משפחת העקרבנוניים הוא מורכב ועדיין לא הסתיים. מערכת מיון אחת בשם "Fishes of the World" מכירה ב-10 תתי-משפחה ו-388 מינים, כאשר מערכות מיון אחרות מכירות ב-3 תתי משפחה, 25 סוגים ו-201 מינים, כאשר יתר המינים שויכו למשפחה אחרת.
[[עקרבן מהמין Scorpaenopsis oxycephala]]
זהורית ממין Dendrochirus biocellatus]]
[[עקרבנון מדובלל]]
[[זהרון הדור]]

סוגי עקרבנוניים מודרניים: 
*עַכְשׁוּבִית (Brachypterois) 
*זְהוֹרִית (Dendrochirus)
*Ebosia
* מין יחיד Hoplosebastes armatus
*Idiastion
* מין יחיד Iracundus signifer
*Neomerinthe
* מין יחיד Neoscorpaena nielseni
*Parapterois
*Parascorpaena
*Phenacoscorpius
* מין יחיד Pogonoscorpius sechellensis
*Pontinus
*Pteroidichthys
*זַהֲרוֹן (Pterois) 
*Rhinopias
*עַקְרַבְנוּן (Scorpaena)
*חֲרוּלָן (Scorpaenodes)
*עַקְרַבָּן (Scorpaenopsis) 
*עַקְרַבִּית (Sebastapistes) 
* מין יחיד - Taenianotus triacanthus
* מין יחיד -Ursinoscorpaenopsis kitai

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.youtube.com/watch?v=PiLUK6g8H3I הצלת עקרבנוניים, קופנגאן, תאילנד] - YouTub
==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1826
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטוין ריסו
*
השיר על האדמה

"השיר על האדמה" (בגרמנית: Das Lied von der Erde) הוא פסל וסדרת עבודות מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. העבודות, מסוף שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, נושאות שמות שונים והן מציגות מוטיב משותף של אדמה המונפת באוויר, כמעין מזבח.

==היסטוריה==
בשנת 1978, במסגרת הפגנה של שלום עכשיו בכניסה ליישוב שילה, הוצב פסל דמוי שובך שיצר תומרקין, ממנו הופרחו עשרות יונים. המחאה נולדה על רקע החלטת הממשלה להקים את היישוב וכתגובה לשלט שהוצב על ידי מתיישבי שילה ובו הכיתוב "כיכר המחסום לשלום". הפסל שיצר תומרקין - "שובך יונים" - עוצב כמשטח בטון שממנו יוצאים 6 מוטות ברזל ועליהם מבנה עשוי עפר שעוצב בצורה של שובך יונים. תומרקין העיד כי צורה זו נוצרה בהשפעת מבנים דומים אותם ראה בעת ביקורו במצרים. לאחר שהוקמה היצירה, ראו בה תושבי שילה נכס וערך ליישוב, ואף פרסמו מודעת תודה לאמן, למורת רוחו של תומרקין.

באותה עת יצר תומרקין שורה של יצירות דומות העושות שימוש באדמה כבחומר פיסולי. תומרקין בחר לחלק מן העבודות את השם "השיר על האדמה", המהווה מחווה לסימפוניה "השיר על הארץ" (1908–1909) מאת גוסטב מאהלר. בעבודות אלו החליף גוש אדמה מלא את מבנה השובך, והוא הונח על גבי מבנה נמוך, עשוי קורות פלדה דמוי מזבח. תומרקין ראה באדמה כביטוי לשורשיות ואותנטיות וביקש לעמת אותה עם חומרים אחרים, מודרניים.

קבוצת פסלים בעלי מוטיב זהה הוצגה בשנת 1978 בתערוכת יחיד במוזיאון ישראל תחת השם "חמש וריאציות על נושא האדמה". בעבודות שהציג שם יצר תומרקין תערובת אדמה שהוקשתה בחומרים פלסטיים. תומרקין הצהיר כי האדמה בעבודות מוצגת "כמיתוס, כמחזוריות נצחי, כמחאה, כהיסטוריה וכקונטרפונקט למודול של מרובע הזהב". דורית לויטה תיארה בביקורת אודות התערוכה את מרכזיותו של מושג ה"אדמה" בתרבות הישראלית וטענה כי תומרקין יצר בעבודות רדוקציה של המושג, כך ש"האדמה אינה רק סמל לדברים העומדים מחוצה לה, אלה היא הדבר עצמו, הממשות והמהות האחרונה." קבוצה נוספת של עבודות מסדרה זו הוצגו גם בתערוכה בגלריה ג'ולי מ' בתל אביב בשנת 1979. בנוסף, יצר בשנים 1978–1979, כמה הדפסים בעלי מוטיב זה בבטכניקה של תצריב בסדנת ההדפס ירושלים.

תומרקין השתמש במוטיב של האדמה המונפת גם בעבודות נוספות. ב"פסל הידידות", אנדרטה שנוצרה בין השנים 1979-1977 על ידי תומרקין בעיר לוד, החליף גוש בטון יצוק את האדמה. תומרקין הטביע בבטון טביעות ידיים וסימני צמיגים וכן את הנוסחה של חתך הזהב ואילו ב"צליבת האדמה" (1981) נתלה גוש אדמה על גבי צלב פלדה כאנדרטה לעקירת היישובים הערבים איקרית ובירעם.

בשנת 1991, לרגל תצוגה רטרוספקטיבית של עבודותיו במוזיאון תל אביב לאמנות, שיחזר תומרקין את הפסל "השיר אודות האדמה" והחליף בו את האדמה בצבר אבנים. בשנת 1994 הוצב הפסל בגן הפסלים שהקים תומרקין בכוכב הירדן.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:By Ovedc Elef-Milim in Tel Shilo 64.jpg|שובך יונים, 1978פלדה ואדמהגובה 500 ס"משילה
קובץ:Das lied von erda 1978.jpg|השיר על האדמה, 1978ברזל וברונזהגובה 62 ס"מ
קובץ:Tumarkin lod 001.JPG|פסל הידידות, 1977-79פלדה ובטוןלוד
קובץ:Tumarkin lod 007-2.jpg|פסל הידידות (פרט), 1977-79פלדה ובטוןלוד
קובץ:Tumarkin ramat efal 002.jpg|פסלפלדה ואדמהמרכז מסחרי, רמת אפעל
קובץ:תומרקין סדנת הדפס.jpg|הדפס עבודה ל"השיר על האדמה", 1979תחריט צילומי, תחריט יבש ועפרון חשמליסדנת ההדפס ירושלים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* מיכאל יעקובסון, סיבוב לכבוד 40 שנה לפסל שהעניקו שלום עכשיו ויגאל תומרקין להתנחלות שילה, בבלוג "חלון אחורי", 2018.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:שילה
Livery Company

Mercers Hall, הבית של גילדת סוחרי הבדים Worshipful Company of Mercers באיירונמונגר ליין (Ironmonger Lane) בלונדון
Livery Company (ליוורי קומפני) היא אחד מ-108 האיגודים הרשמיים שהיו במקורם איגודים מקצועיים או מסחריים, הפועלים בסיטי של לונדון. רוב האיגודים נקראים " ... Worshipful Company of" עם הוספת שם העיסוק, סוג המסחר או המקצוע. מרבית האיגודים האלה קמו בימי הביניים כגילדות אחראיות על כללי העיסוק בתחום מסוים, לרבות כללי המסחר, גובה התגמולים ותנאי העבודה. השם Livery Company שאול מהתלבושת המסורתית - ה-Livree של פקחיהן, שהיו רשאים לפקח על מקומות השיווק בתחום הסיטי של לונדון ולאסור על הפעילות המקצועית של מתחרים שמחוץ לגילדות. 

ה- Livery Companies הראשונות הוקמו במאה ה-14 וזכו להכרה באמצעות צ'רטר של מלך אנגליה. עד לרפורמציה הפרוטסטנטית, הן היו מעורבות בפעילויות דת, כמו בתמיכת הקפלות והכנסיות ובניהול הטקסים, במיוחד של המחזות הדתיים הנוצרים הידועים כ"מיסתריות". 

כמה מה-Livery Companies המשיכו בתפקידם המקצועי עד ימינו: למשל ה 
-Scriveners' Company הממשיך להיות אחראי להסמכת חבריו הבוגרים במקצוע של נוטריונים, ה-Apothecaries' Company העוסק בלימודי המשך ובהסמכה בכמה תת-התמחויות רפואיות, ו -Hackney Carriage Drivers המאגד את נהגי המוניות המוסמכים של לונדון שהתשלמו ב"ידיעת לונדון". שאר האיגודים הפכו לאיגודים בעלי פעילות פילנתרופית גרידא, למשל Longbow Makers' Company. 

108 ה-Livery Companies הפעילים, משחקים תפקיד חשוב בחיי החברה וברשתות החברתיות של לונדון ומתגאים בהיסטוריה ארוכה של תמיכה בחינוך ובתרבות. הם שומרים על זכויות הצבעה באיגוד של לונדון.

אחרי שבשנת 1746 הוכר ה-Worshipful Company of Carmen, לא קמו איגודים חדשים מסוג זה במשך מעל מאה שנה, עד שבשנת 1926 הוקם ה-Honourable Company of Master Mariners שהשיג הכרה רשמית בשנת 1932. 
האיגודים שקמו אחריו נקראים לעיתים קרובות modern Livery Companies.

בשנת 1999 התארגן ה- Worshipful Company of Security Professionals, איגוד של אנשי ביטחון, נרשם ב-19 בפברואר 2008 כ-Livery Company ה-108. קיימים עוד שני גופים, ה-Worshipful Company of Parish Clerks (איגוד של פקידים פרוכיאליים וה-Company of Watermen and Lightermen שלא זכו להכרתם כ-livery company אלא כ City companies בלבד. עוד שלוש "גילדות" - של המחנכים (Company of Educators), של היחצ"נים (Public Relations Practitioners) ושל המומחים באמנות (Company of Arts Scholars) ממתינות עדיין להכרה. 

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.ft.com/cms/s/2/e42e19a0-47da-11e2-a899-00144feab49a.html#slide0 מוסדות בריטיים: Livery Companies]
Matthew Engel British institutions: livery companies, Financial Times Magazine, 21.12.2012
* 

קטגוריה:הסיטי של לונדון
Tales of Mystery and Imagination

Tales of Mystery and Imagination הוא אלבום הבכורה של הרכב הרוק המתקדם, The Alan Parsons Project, שיצא לאור ב-1976. האלבום מתאפיין בצלילי סאונדסקייפס (soundscapes) אוונגרדים, הפך למצליח ונמכר בעותקים רבים. זהו אלבום קונספט כמו כל אלבומי הלהקה. הליריקה והמוזיקה באלבום ממחישים את סיפורי האימה והשירה של המשורר האמריקאי, אדגר אלן פו. שם האלבום בא משמו של הספר בעל אותו השם שהוא אוסף של יצירותיו של פו ויצא לאור ב-1908, ומאז ועד היום מודפס ונמכר בעותקים רבים.

מוזיקאים אורחים רבים השתתפו באלבום כגון ארתור בראון מהעולם המשוגע של ארתור בראון (אשר לקח חלק בזמרה בשיר The Tell Tale Heart), הקלידן פרנסיס מונקמאן מהלהקות קרווד אייר וסקיי וההרכב המלא של להקת אמברוסיה.

Tales of Mystery and Imagination נבחר במקום ה-38 במצעד אלבומי הפופ של מגזין בילבורד. "(The System Of) Doctor Tarr And Professor Fether" נבחר במצעד סינגלי הפופ של הבילבורד.

==רשימת שירים==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1976
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומי רוק מתקדם
קטגוריה:אלבומי חברת כריזמה רקורדס
ריו נגרו (נהר באורוגוואי)

הצפה של ריו נגרו בגדותיה הדרומיים של העיר פאסו דה לוס טורוס (משמאל למעלה), 2009
סכר רינקון דל בונטה במהלך ההצפה של ריו נגרו ב-1959
ריו נֶגרוֹ (בספרדית: Río Negro; "הנהר השחור") הוא הנהר החשוב ביותר באורוגוואי. 
== גאוגרפיה ==
מקורות הריו נגרו נמצאים בדרום ברזיל, מזרחית לעיר באג'ה, והוא זורם מערבה וחוצה את אורוגוואי לכל רוחבה (ובכך למעשה חוצה אותה לאזור צפוני ודרומי), עד שהוא נשפך לנהר אורוגוואי (העובר לאורך גבולה הצפון-מערבי של המדינה ונשפך לריו דה לה פלטה). אגן הניקוז של ריו נגרו מתפרש על פני כ-69,700 קמ"ר.

במרכז מסלולו של הנהר, סמוך לעיר פאסו דה לוס טורוס, הוקם ב-1945 סכר על הנהר. הסכר יצר את מאגר המים המלאכותי הגדול באורוגוואי, רינקון דל בונטה (Rincón del Bonete), שנקרא גם מאגר ריו נגרו. שטחו 10,360 קמ"ר. שני סכרים נוספים הוקמו בהמשך מסלולו של הנהר, סמוך לבייגוריה ולפלמר, ולצידם הוקמו תחנות כוח הידרואלקטריות, המייצרות חשמל עבור הציבור באורוגוואי.

באפריל 1959 אירעה בנהר ההצפה הגדולה ביותר בהיסטוריה המודרנית של אורוגוואי, בעקבות גשמים רבים שירדו באזור במשך חודש רצוף, עד כמות של כ-600 מ"מ גשם. הנהר עלה על גדותיו, אף מעבר לסכר רינקון דל בונטה. עשרות אלפי אנשים פונו מבתיהם בעיירות הסמוכות, ונזק רב נגרם לרכוש.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pilotoviejo.com/inundacionesdel59historia.htm מבצעי תעופה בהצפה של 1959] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אורוגוואי: נהרות
קטגוריה:ברזיל: נהרות
יוסף חריף

יוסף חריף (פנדלר) (1929 – 18 באפריל 2013) היה עיתונאי, פרשן מדיני ופובליציסט ישראלי, מבכירי עיתון "מעריב".

==קורות חייו==

יוסף חריף נולד בשנת 1929 באוקראינה למשפחה דתית ציונית. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, והמשפחה התיישבה בתל אביב. אביו, הרב בן ציון פנדלר-חריף, בן לשושלת רבנית, מונה לכהן כרב בית הכנסת "רמה" ברחוב בן-יהודה בתל אביב ושימש בתפקיד זה שנים רבות.

חריף לא בחר בדרך הרבנות כמצופה מנצר לשושלת רבנים, ובחר לעסוק בעיתונאות. את דרכו העיתונאית החל בתחילת שנות ה-50 ככתב בעיתון "הבוקר", עיתון מפלגת הציונים הכלליים. בתחילת שנות ה-60 הוזמן על ידי עורך "מעריב", אריה דיסנצ'יק, להצטרף לצוות הכותבים בעיתונו. תחילה שימש ככתב בכנסת, ולאחר מכן התמנה לפרשן מדיני של "מעריב".

חריף נחשב כבר-סמכא בנושאים מדיניים וכעיתונאי בעל ניתוחים מעמיקים ובעל מקורות מידע מעולים בהיותו מקורב לראשי המדינה והמערכת הפוליטית והמדינית. הדבר אִפשר לו לחשוף גילויים רבים ראשוניים ואמינים על המתרחש מאחורי הקלעים במערכת הפוליטית והמדינית.
בצד ידיעות וכתבות יומיומיות על הנעשה בשדה הפוליטי והמדיני בארץ פרסם חריף מאמר קבוע ב"מעריב" שפורסם ביום שישי ובו סיכם וניתח את השבוע שחלף בנושאים המדיניים הפוליטיים.

בשנות ה-80 היה חריף ממקימי היחידה לעיתונות ותקשורת באוניברסיטת בר-אילן, הוא אף לימד בה. אחר כך מונה למנהל סניף "מעריב" בירושלים. במהלך שנות ה-90 פרש ממערכת "מעריב", אך המשיך לכתוב במסגרתו עד שנת 2008 טור דעות שבועי.

יוסף חריף נפטר ב-18 באפריל 2013, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין גבעת שאול בירושלים.

הותיר אחריו את אשתו רות, בתו של שבתאי דון-יחיא, שני בנים ובת ונכדים. בנו הוא איש התקשורת ד"ר חגי חריף.

==לקריאה נוספת==
* (עורך:) חגי חריף, עט בכל עת, יוסף חריף - עיתונאי בלב ההתרחשויות, דפוס פרינטיב, ירושלים, 2018, 305 עמודים

== קישורים חיצוניים ==
* 
* אלי אלון, [https://web.archive.org/web/20100101000000/https://cafe.themarker.com/post/2895156// נפטר העיתונאי והפרשן המדיני יוסף חריף], באתר TheMarker, 18 באפריל 2013 (מאורכב בוייבאק מאשין)
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל הבקר
קטגוריה:פרשנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
מעלית הזכוכית

מעלית הזכוכית הוא כינוי לטענה בדבר קידומם המהיר של גברים במקצועות הנחשבים לנשיים. תופעה זו סמויה ולעיתים בלתי נראית, שכן אין מדובר במדיניות מוצהרת של הפליה. ניתן לאמוד אותה בהשוואה בין אחוז הגברים שעוסקים במקצוע לבין שיעורם בעמדות הבכירות.

זהו מונח משלים למונח תקרת הזכוכית המתאר את החסמים שעומדים בפני קידומן של נשים.

== מאפייני מעלית הזכוכית ==
חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה בישראל וחוקים דומים במדינות נוספות, אוסרים על הפליה מחמת מינו של עובד, על כן לכאורה גברים ונשים הם בעלי סיכויים שווים להגיע לעמדות ניהול ולתפקידים בכירים. בפועל, שיעורם של גברים בעמדות ניהוליות ובכירות גבוה בהשוואה לנשים, וקידומם מהיר יותר. כשדפוס זה מתקיים במקצועות שנחשבים באופן מסורתי לנשיים (כגון עבודה סוציאלית, חינוך וסיעוד) הוא מכונה "מעלית הזכוכית".

==הסברים אפשריים לתופעת מעלית הזכוכית==
*סטריאוטיפים מגדריים - דעות קדומות המייחסות לגברים כישורי ניהול טובים יותר בהשוואה לנשים.
*תעסוקה ומשפחה - נשים נתפסות כאחראיות העיקריות לגידול הילדים. גברים עובדים בממוצע שעות רבות יותר, וקידומם מופרע פחות מלידת ילדים
*בולטות - גברים המועסקים במקצועות צווארון ורוד הם לעיתים עובדים מבוקשים יותר משום היותם מיעוט. למשל בעבודה טיפולית עם גברים ועם נערים, או בנשיאה פיזית של מטופלים כבדים.

== האם אכן קיימת מעלית זכוכית? ==
הטענה על קיומה של 'מעלית זכוכית' אינה מוסכמת, ויש מחקרים לכאן ולכאן. המצב שבו נשים מקודמות יותר מגברים אך יחד עם זאת נמצאות פחות בעמדות בכירות הוא דוגמה לפרדוקס סימפסון, ונגרם כתוצאה מהייצוג הנמוך של נשים בקבוצות המתאפיינות בשיעורי קידום גבוהים ומהיקפי שעות העבודה של הנשים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגדר
קטגוריה:ריבוד ואי שוויון
קטגוריה:אפליה
קטגוריה:נשים בשוק העבודה
קטגוריה:מונחים ומושגים בפמיניזם
סטיבן לינץ'

סטיבן אנדרו לינץ (באנגלית: Stephen Lynch; נולד ב-28 ביולי 1971 באבינגטון, פנסילבניה), הוא קומיקאי, מוזיקאי ושחקן תיאטרון אמריקאי.

== קריירה ==
לינץ' היה מועמד ב-2006 לפרס טוני על משחקו במחזמר "זמר החתונות" בברודוויי. הוא ידוע בעיקר בשל שיריו הלועגים לחיי היום יום ולתרבות הפופולרית בארצות הברית. לינץ' הוציא שלושה אלבומי אולפן ושלושה אלבומי הופעות עם DVD של ההופעות, האחרון שבהם אלבום אולפן והופעה כפול בשם "Lion" (2012). השתתף פעמיים בספשיילים של תוכנית הסטנד-אפ "סנטרל קומדי מציגים". 

ב-2003 נישא לארין דווייט, והם מתגוררים בניו יורק. דווייט צילמה סרטון על געגועיה אליו במהלך סיבוב הופעות שלו; הסרטון צורף לאלבום ההופעה החיה שלו "Live at the El Rey" (2004).

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מערב מישיגן
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
ליאו גן

ליאו גן בתפקיד [[פטרוניוס בסרט "קוו ואדיס", 1951]]
ליאו ג'ון גן (באנגלית: Leo John Genn; 9 באוגוסט 1905 - 26 בינואר 1978) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1951 על תפקידו בתור פטרוניוס בסרט "קוו ואדיס".

== ביוגרפיה ==
גן נולד בשכונת סטמפורד היל שבצפון לונדון לרייצ'ל, פרקליטה ולוולף גן, מוכר תכשיטים. למד משפטים ב"בית ספר העיר לונדון" שם הוסמך בשנת 1928 כפרקליט. גן עסק לראשונה במשחק על במה בתחילת שנות ה-30 בתור תחביב, מאחר שבתור עורך דין מוסמך שאף לעבוד בתחום.
בתקופת מלחמת העולם ה-2 שירת גן בצבא הבריטי תחת יחידת הארטילריה "רגימנט הארטילריה המלכותי", שם הגיע עד לדרגת לוטננט קולונל. על שירותו הצבאי בתקופת המלחמה קיבל גן את אות צלב המלחמה. גן היה חלק מהיחידה שחקרה את פשעי הזוועה שהתרחשו במחנה ברגן-בלזן והיה גם חלק מהתביעה שלקחה חלק במשפט שנערך בעיר לינבורג.

== קריירת משחק ==
גן התגלה לראשונה כשחקן מוביל לאחר שחזר משירותו הצבאי, בעיבוד הקולנועי המוצלח של לורנס אוליבייה למחזה השייקספירי "הנרי החמישי" בו שיחק בתפקיד הגנרל הצרפתי שארל ד'אלברה, בדרמת הרפואה הקלאסית של אנטולי ליטבק "הנחש פיט" בה שיחק בתור ד"ר קירק המטפל בסכיזופרנית וירג'יניה קניגהאם (אוליביה דה הבילנד) ובעיבודו של דאדלי ניקולס למחזהו של יוג'ין או'ניל "האבלות יאה לאלקטרה".

בשנת 1950 שיחק בדרמת המלחמה "סוס העץ" בתפקיד שבוי המלחמה הבריטי לוטננט פיטר הווארד. בשנת 1951 היה גן מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד פטרוניוס במלודרמה התקופתית של מרווין לרוי "קוו ואדיס". גן הופיע בנוסף גם בסרטו של קלרנס בראון "הרפתקאת פליימות'" (לצדם של ספנסר טרייסי וג'ין טירני) בתור ויליאם ברדפורד מושל מושבת פלימות. ב-1956 שיחק גן בסרט מובי דיק לרומן "מובי דיק" בתפקיד החובל סטארבק.

בשלב מאוחר יותר בקריירה שלו הופיע גן בפרויקט המלחמה הגרנדיוזי "היום הארוך ביותר" בתפקיד הבריגדיר הבריטי אדווין פארקר ובדרמה ההיסטורית "55 יום בפקינג" בתפקיד הגנרל הסיני ג'ונג – לו. הופעות אלו היו הקולנועיות המוערכות האחרונות בקריירה של גן.

== חיים אישיים ==
גן היה נשוי משנת 1933 עד מותו למלהקת מרגריט ואן פראג אותה הכיר ב"אולפני אילינג", לזוג לא היו ילדים. גן נפטר ב-26 בינואר 1978 מהתקף לב בגיל 72 בביתו שבלונדון,
קבורתו נערכה בצרפת.

== פילמוגרפיה ==
* הנרי החמישי (1944)
* גדודי האלמוות (1944)
* אור ירוק לסכנה (1946)
* האבל יאה לאלקטרה (1948)
* מגע הכותנה (1948)
* הנחש פיט (1948)
* סיפור מיניבר (1950)
* סוס העץ (1950)
* קוו ואדיס (1951)
* הרפתקאת פליימות' (1952)
* מאהבה של ליידי צ'טרלי (1953)
* צנחן (1953)
* הבנות של אי התענוגות (1953)
* מעבר למומבסה (1956)
* מובי דיק (1956)
* אני מאשים! (1958)
* בריחה בלילה (1960)
* היום הארוך ביותר (1962)
* 55 יום בפקינג (1963)
* האינדיאנים הקטנים (1965)
* קרקס הפחד (1966)
* חרטום (1966)
* חדר החיבור (1971)
* תמותי בזעקה, מריאן (1971)
* במלכודת החופש (1973)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים בריטים
קטגוריה:אנשי צבא בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1905
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1978