OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מיכאיל נעימה

מיכאיל נֻעָיְמָה (בערבית: ميخائيل نعيمة, 1889 – 1988) היה סופר ומשורר לבנוני.

==ביוגרפיה==
נעימה נולד ב-1889 בלבנון. הוא למד במכללה בנצרת ולאחר מכן המשיך ללמוד בסמינר תאולוגי בפולטבה, אוקראינה. לאחר שעבר לארצות הברית ב-1911 הוא השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת וושינגטון. 

עם סיום לימודיו עבר מיכאיל נעימה לניו יורק ויחד עם ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן וכותבים אחרים מלבנון וסוריה, הקים אגודת סופרים בשם "אגודת העט" כחלק מתנועה הספרותית אל-מהג'ר. נעימה שימש כסגן מזכיר האגודה וג'ובראן כיו"ר. ב-1932 נעימה חזר ללבנון, שם נשאר עד למותו ב-1988, בגיל 98. 

נעימה היה כותב פורה ולו עשרות רבות של יצירות, בהם סיפורים קצרים, שירה, אוטוביוגרפיה ועוד.

==יצירות נבחרות==
*	أحاديث مع الصحافة
*	 أكابر
*	ابعد من موسكو و من واشنطن
*	الآباء والبنون
*	أبو بطة
*	الأوثان
*	البيادر
*	الغربال
*	المراحل
*	النور و الديجور
*	 اليوم الأخير
*	ايوب
*	مرداد
*	 دروب
*	في مهب الريح
*	جبران خليل جبران
*	همس الجفون
*	 هوامش
*	كان ما كان
*	كرم على درب
*	 لقاء
*	من وحي المسيح
*	 مذكرات الأرقش
*	نجوى الغروب
*	 سبعون
*	صوت العالم
*	ومضات
*	يا ابن آدم

==מבחר מיצירותיו שתורגמו לעברית==
* הדיפלובנק (ميخائيل نعيمة " البنكاروليا", בתרגום יהודה שנהב-שהרבני) מטעם, גיליון 21, 2010 עמ' 94-98. 
* אבו בטה, (ميخائيل نعيمة "ابو بطة", בתרגום יהודה שנהב-שהרבני), מעין, גיליון 6, 2010-2011, עמ' 42-45

==קישורים חיצוניים==

* מיכאיל נעימה, [http://www.haokets.org/2010/07/16/%D7%94%D7%95%D7%93-%D7%A8%D7%95%D7%9E%D7%9E%D7%95%D7%AA%D7%95-%D7%94%D7%91%D6%BC%D6%B5%D7%A7/ הוד רוממותו ה"בֵּק"], בתוספת הסבר מהמתרגם: יהודה שנהב-שהרבני 
* מיכאיל נעימה, [http://matityaho.wordpress.com/2010/08/16/%D7%A8%D7%A2%D7%99%D7%93%D7%AA-%D7%90%D7%93%D7%9E%D7%94/ רעידת אדמה], סיפור קצר
* 
* 

קטגוריה:סופרים לבנונים
קטגוריה:משוררים לבנונים
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:ילידי 1889

קטגוריה:נפטרים ב-1988
רג'יינה (ססקצ'ואן)

רֶגַ'יינה (באנגלית: Regina) היא עיר הבירה של ססקצ'ואן (אחת מפרובינציות קנדה) והשנייה בגודל בפרובינציה (אחרי ססקטון). שמה של העיר ניתן על ידי הנסיכה לואיז, לכבודה של אמהּ, המלכה ויקטוריה ("ויקטוריה רֶגַ'יינה").
== היסטוריה ==
העיר הוקמה ב-1882. בהיותה חלק ממישור, ניצלו מתכנניה את אופייה הטופוגרפי, הרחיבו מעיין שנבע בקרבתה, והפכו אותו לאגם מלאכותי קטן (Wascana) המצוי בדרומה. בשנת 1906 הפכה רֶגַ'יינה לבירת הפרובינציה. ב-30 ביוני 1912 הרס טורנדו את מרבית בתי העיר והרג 28 אנשים, ועד היום הוא נחשב לקטלני ביותר בקנדה. בשנת 1935 פרצו בעיר מהומות של מובטלים.

בשנת 2016 התגוררו בעיר 214,631 תושבים, גידול של 11.7% ממספרם ב-2011[http://www12.statcan.gc.ca/census-recensement/2016/dp-pd/hlt-fst/pd-pl/Table.cfm?Lang=Eng&T=801&SR=1&S=3&O=D&RPP=100&PR=47&CMA=0#tPopDwell].

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ססקצ'ואן: ערים
קטגוריה:פרובינציות וטריטוריות קנדה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1882
תל מור

תֵּל מוֹר (תל ח'ידאד) הוא תל ארכאולוגי קדום בצפון העיר אשדוד. התל שוכן בצמוד לגדה הצפונית של נחל לכיש, כק"מ אחד לפני שפכו אל הים, בעורף נמל אשדוד. התל ממוקם על דרך הים הקדומה, והוא יושב לסירוגין החל מסוף תקופת הברונזה המאוחרת. בשיאו, שימש כעיר הנמל של אשדוד העתיקה.

== היסטוריה ==
=== ההתיישבות בתל ===
התיישבות הראשונה בתל החלה בין המאה ה-15 ל-16 לפנה"ס, במהלך התקופה הכנענית, ממנה עולה שהיישוב במקום קיים קשרי מסחר ענפים עם מצרים וקפריסין, ומאוחר יותר גם עם פיניקיה. הממצאים שנתגלו בתקופה זו מעידים על יישוב עירוני בעל נמל בשפך נחל לכיש, ובו אתר פולחן. במאה ה-13 לפנה"ס נחרב היישוב ובו מצודה רבועה בעלת חומה עבה שחלשה על האזור.

עם פלישת הפלשתים למישור החוף הדרומי במאה ה-12 לפנה"ס, התקיים באתר יישוב פרזות חקלאי, ככל הנראה בעל נמל קטן. היישוב היה תחת חסות עיר הממלכה אשדוד, ולכן ניתן להסיק כי תל מור שימש כעיר הנמל שלה בתקופה זו. במאה ה-10 לפנה"ס נחרב היישוב, יחד עם אשדוד, ייתכן במסע הפלישה של פרעה סיאמון, או על ידי דוד המלך באחת ממלחמותיו בפלשתים. במאה ה-8 לפנה"ס חודשה ההתיישבות בתל ונבנתה בו מצודה חדשה, ייתכן במסגרת כיבושי האזור על ידי עוזיהו, מלך יהודה. בסוף המאה, במהלך מסע הכיבושים של סרגון השני, מלך אשור, נחרבה המצודה והתל ננטש.

במהלך התקופה ההלניסטית, חודשה ההתיישבות בתל, ונחשפו ממנה מבנה ציבורי גדול ומתקן להפקת צבעי הארגמן מחלזונות. היישוב נחרב שוב בראשית תקופת החשמונאים, ומאוחר יותר המשיך להתקיים כיישוב חקלאי קטן גם בתקופה הרומית.

בתקופה הביזנטית עלתה חשיבותה של אשדוד ים והחליפה את תל מור כנמלה של אשדוד.

=== חפירות ארכאולוגיות ===
התל נחפר בין השנים 1959-1960 (בעת הקמת נמל אשדוד) על ידי משלחת של אגף העתיקות בראשותו של משה דותן. באתר התגלו 12 שכבות ארכאולוגיות על פי עומק של 7 מטר. השכבה העמוקה ביותר (שכבה 12) היא מסוף תקופת הברונזה המאוחרת, והשכבה המאוחרת ביותר מהתקופה ההלניסטית. שמונה השכבות העליונות (שטח A) שהשתרעו על פני שטח של כ-100 מ"ר נחפרו כמעט בשלמותן, 4 השכבות התחתונות (שטח B) רק בחלקן. בראש התל נמצאת באר בעומק של 22 מטר וקוטרה 1.5 מ´ לערך, ובמחצית עומקה קיים נקיק החצוב בצורה אופקית לכיוון מערב. נראה כי הנקיק שימש כתעלת מילוט לתושבי התל.

ממצאים מהחפירות הוצגו במוזיאון של אגף העתיקות בסוף 1960. 

התל נפתח לביקור מטיילים באוקטובר 1991.

== תמונות ==
|<gallery widths="180px" heights="180px" perrow="2">
קובץ:Tel_mor2.JPG|שלט מידע אודות התל
קובץ:Tel_mor3.JPG|שלט תיירותי ישן של "המסלול הכחול" באשדוד
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Tel Mor: The Moshe Dothan Excavations, 1959-1960, Israel Antiquities Authority (12 December 2007).
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.mgketer.org/study/mediagallery/5 צילומים של תל מור] באתר [https://www.mgketer.org 'מקראות גדולות הכתר']

==הערות שוליים==

קטגוריה:מישור החוף הדרומי: אתרים ארכאולוגיים
מור
תותח ימי

אנימציה של פעולת תותח ימי בריטי מדגם Mark I בקוטר 15 אינץ' (381 מ"מ), אשר היה בשימוש הצי הבריטי בין השנים 1913–1959
אוניית מערכה מסדרת איווה "איווה" של הצי האמריקאי. בתותחים אלה ניתן לשגר פגזים בעלי ראש קרב גרעיני עד לטווח של 38 ק"מ]]
תותח ימי הוא תותח המורכב על ספינת מלחמה. תותחים אלו משמשים להתקפת ספינות אויב בעת לוחמה ימית, או להפצצת מטרות על היבשה. לעיתים המונח "תותח ימי" מתייחס לתותחי חוף המוצבים על היבשה במטרה לטווח ספינות, למנוע מעברן או כניסתן לאזורי חוף. קיימת אף הבחנה בין תותח ימי לבין תותח סיפון שהוא תותח בעל קוטר קטן יותר ומותקן על ספינות מלחמה קטנות יותר, ספינות סיור ומשחתות.

תקופת השיא בפיתוח ובשימוש בתותחים ימיים החלה עם הופעתן של אוניות מערכה דוגמת אה"מ דרדנוט. תקופה זו, בה תותחים ימיים היו נשק בעל עוצמה אסטרטגית, נמשכה החל משנת 1906 ועד לתחילת מלחמת העולם השנייה. באותה תקופה אוניות מערכה צוידו בתותחים ראשיים שקוטרם הלך וגדל, מ- ל-381 מ"מ ועד ל-. ככל שגדל קוטר התותחים גדל אף טווח הירי וכוח ההרס של הפגזים. התותחים הימיים בעלי הקוטר הגדול ביותר שהורכבו על אוניות מערכה היו תותחי אוניות המערכה היפניות מסדרת יאמטו בקוטר . אלה ירו פגזים במשקל 1,460 ק"ג לטווח מקסימלי של 42 ק"מ.

מגבלת הטווח של התותחים הימיים הכבדים בישרה את עליית חשיבותם של מטוסי הקרב הימיים, בעוד שהתותחים הימיים הקלים יותר והתותחים הימיים נגד מטוסים איבדו מחשיבותם לטובת טילים מונחים בעלי טווח ארוך יותר וגמישות רבה יותר בתפעולם. תותחים ימיים ממשיכים להיות בשימוש על ספינות מלחמה. בספינות מלחמה מודרניות, כגון משחתות ופריגטות, מותקנים בדרך כלל שני תותחים לכל היותר.

"מרוץ חימוש" בלתי פוסק בין מפתחי כלי נשק ימיים ונשקי חוף גרמה מחד לפיתוחו של תותח ימי בעל טווח וכושר חדירה גבוה יותר, ומנגד פיתוח ספינות מלחמה המשוריינות באופן עמיד יותר, תחומים אלה התפתחו באופן מואץ במהלך 150 השנים האחרונות. כיוון שהתותחים הימיים הפכו מדויקים יותר, בעזרת כוונות אופטיות משוכללות, הנחיית לייזר וראדאר, בעזרת מנגנוני ייצוב חצובת התותח, גדלו באופן ניכר הטווחים בהם נערכים בדרך כלל קרבות ימיים. בשלהי המאה ה-19 היו הקרבות הימיים מתנהלים בדרך כלל מטווחים של 4–8 ק"מ, בסוף מלחמת העולם השנייה התנהלו קרבות ימיים מטווחים של 30–40 ק"מ. אוניות מערכה פרה-דרדנוט היו נושאות שריון כבד בצידי האוניה, כדי להגן עליהן מפני ירי בכינון ישיר, אשר היווה את האיום העיקרי. עם הגדלת הטווח המדויק של התותחים וכלי נשק ימיים אחרים, ניתנה תשומת לב גוברת להגנת ספינות המלחמה מפני איומים על גבי הסיפון ובקרקעית האוניה.

ככל שהתפתחו התותחים הימיים, פותחו תותחים עם קנה ארוך יותר כדי להגביר את מידת דיוקם. בימינו, אורך קנה תותח ימי בקוטר הוא למעלה מ-20 מטרים. יצור קנה תותח בממדים כאלה מחייב אמצעי יצור משוכללים ובקרת איכות מעולה, אחרת עלול הקנה להתעקם, או אף להתפוצץ, לאחר שימוש תכוף.

==ראו גם==
* תותח אוטו מלרה 76 מ"מ

==קישורים חיצוניים==

*
יורם חזן

יורם חזן (נולד ב-1971) הוא סולן, גיטריסט ומלחין ישראלי. ממובילי להקת כנסיית השכל.

==ביוגרפיה==
===ילדותו===
חזן נולד בשדרות בשנת 1971 למשפחה שעלתה ממרוקו, בן הזקונים בין 12 אחים.

חזן פגש לראשונה את רן אלמליח, חבר מרכזי נוסף בלהקת כנסיית השכל, בכיתה ה'. כשהיה חזן בן 12 נהרג אחיו מאש צה"ל במלחמת לבנון הראשונה, וחזן מעיד על עצמו שעד לאותו אירוע "הייתי ג'וקר בכיתה, יכולתי לעמוד ולנאום מול כולם". עם זאת, לאחר מות אחיו הפך חזן למופנם: "היום זה נראה לי הזוי... כשאני מדבר אל יותר משני אנשים אני נלחץ".

בילדותו הרבה חזן, יחד עם חברו, רן אלמליח, לשמוע את הקיור והסמית'ס. את הסמית'ס הכירו דרך מתנדבים אנגלים שעבדו בקיבוצים הסמוכים. כשהיו בני תשע-עשרה הקליט קובי אוז סקיצות לשירים הראשונים של הלהקה ונתן אותם למפיק דני רכט. רכט שהעריך מאוד את השירים אמר להם שכדי לעסוק במוזיקה עליהם לעבור לתל אביב.

ב-19 באוקטובר 2017 לקח חלק בשיר "חדשות טובות" של להקת קפה שחור חזק.

===כנסיית השכל===
חזן הוא ממובילי להקת "כנסיית השכל" יחד עם רן אלמליח. חזן הלחין רבים משירי הלהקה ואף כתב את חלקם.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:גיטריסטים ישראלים
קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים יוצאי שדרות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
קורבן עולה ויורד

קורבן עולה ויורד בהלכה, הוא חיוב שחייבה התורה את העובר על שלוש עבירות מסוימות, להביא קורבן לבית המקדש לשם כפרה על חטאו, כשערכו של הקורבן משתנה ("עולה ויורד") לפי מצבו הכלכלי של החוטא: בהמה, שתי ציפורים, או מנחת סולת. חיוב זה נמנה על ידי מוני המצוות כמצוות עשה.

שלוש העבירות שעליהן יש חיוב להביא קורבן עולה ויורד הן:
*שבועת העדות - אדם שהיה עד להתרחשות כלשהי ונשבע לשקר כדי להתחמק מלהעיד על כך בבית דין;
*טומאת מקדש וקודשיו - כל הנכנס לבית המקדש או האוכל קורבנות בהיותו טמא.

* שבועת ביטוי - אדם ששכח ונשבע לשקר או שלא עמד בשבועתו;

קורבן עולה ויורד הוא קרבן חטאת, ולכן מתחייבים בו רק כאשר המעשה נעשה בשגגה, למעט שבועת העדות שבה גם אם במזיד נשבע לשקר שאינו יודע או שבמזיד עבר על עדותו ונמנע מלהעיד, חייב בקורבן זה.

בטעם הדבר שדווקא בחטאים אלו התורה הקלה על החוטא כפי מצבו הכלכלי, וכן איפשרה להביא קורבן גם על מזיד בשבועת העדות כתב בספר החינוך (מצווה קכג): "ומחכמתו ברוך הוא ובידיעתו קלות שֶֹכֶל בני איש ומיעוט הבנתם ודלות כוחם, הקל עליהם הכפרה בחטאים האלה הנזכרים להיותם כפי עושר בני אדם ועוניים, לפי שכשלונם קרוב אצל בני אדם, שאין ספק כי חטא הלשון קרוב ותמידי יותר מחטא המעשה... גם על עניין טומאת מקדש וקודשיו ידוע שהכישלון מצוי בו, שעניין הטהרה קשה מאוד על כל אדם לשומרו... ומן השורש הזה שאמרנו.. הקל להם עוד בשבועת העדות להיותם מביאים כפרה בין על שוגג או מזיד, לפי שעניין העדות הוא תמידי ביותר ויצר לב האדם רע... גם יש מן הבריות שאין משגיחין כל כך ברעה הגדולה שעושין בהטיית כוון העדות, אחר שבידיהם לא יגזלו ולא יחמסו, אף על פי שבסיבתן אדם עשוק ורצוץ, לא יתנו לב על זה". 

שני חיובים נוספים נקראים לעיתים גם הם "קורבן עולה ויורד": קורבן יולדת וקורבן מצורע. בקורבנות אלו יש שתי ברירות חיוב בלבד, לעומת קורבן עולה ויורד הקלאסי שיש בו שלוש ברירות חיוב.

==ברירות החיוב== 
ברירות החיוב על שלוש העבירות הללו, מפורטות בתורה בספר ויקרא:

ברירת המחדל היא להביא קורבן חטאת מן הצאן, בדומה לקורבנות החטאת הרגילים שמביאים על חטאים רבים. האפשרות הבאה היא להביא זוג עופות - אחד כקורבן חטאת ואחד כקורבן עולה. האפשרות השלישית היא להביא קורבן מנחה ייחודי שאין בו שמן ולבונה אלא סולת בלבד; קורבן זה נקרא מנחת חוטא.

שלוש דרגות החיוב נקראות בפי חז"ל: "עשירות", "דלות" ו"דלי-דלות".

==קישורים חיצוניים==

*יצחק דב פריז, [http://www.biu.ac.il/JH/Parasha/vayikra/par.html על קרבן עולה ויורד], באתר אוניברסיטת בר-אילן
*הרב מנשה וינר, [https://youtu.be/2-C0IohBHCI שיעור לפרשת ויקרא] בישיבת מעלות

קטגוריה:קורבנות ביהדות
קטגוריה:נדרים ושבועות
קטגוריה:פרשת ויקרא
קטגוריה:קורבן חטאת
קטגוריה:מצוות בית המקדש
אהלה הלוי

עטיפת ספרה הביוגרפי של אהלה הלוי
אֹהלה הלוי (14 באפריל 1928 – 21 ביולי 2010) הייתה זמרת ישראלית.

== ביוגרפיה ==
בתם של משה הלוי, במאי ומיסד תיאטרון "האהל" (שעל שמו היא קרויה) ולאה דגנית, שחקנית בתיאטרון. כיוון שהוריה הופיעו שניהם בתיאטרון, נשלחה הלוי כילדת חוץ לקיבוץ משמר העמק והתחנכה במוסד החינוכי שומריה. לאחר תום לימודיה התיכוניים היא התקבלה ללהקת הצ'יזבטרון שהייתה אז תחת פיקודו של חיים חפר, בין השאר הייתה הראשונה ששרה את "הפרוטה והירח". ב-21 באוגוסט 1948, בתום סיבוב הופעות במשקים מול החזית המצרית במהלך מלחמת העצמאות, נפגעה משאית שהסיעה את חברי הצ'יזבטרון ממוקש נגד טנקים בדרך עפר בין הקיבוצים בארי ובארות יצחק בצפון הנגב.

היה זה סיבוב ההופעות הראשון שבה השתתפה אוהלה, שאר הנוסעים ברכב נפגעו קל ואולם היא נפגעה קשה בברך שמאל. היא אבדה את האפשרות לכופף את רגלה השמאלית. הרגל התקצרה לאחר ניתוחים והיא הזדקקה לנעליים אורתופדיות מיוחדות. לאחר הפגיעה היא המשיכה לשיר ולהופיע בארץ, בפריז ובניו יורק עד שנותיה האחרונות.

היא נישאה לשחקן שייקה אופיר שאותו הכירה בלהקת הצ'יזבטרון, והם היו הורים לאלעד (עליו נכתב השיר "אלעד ירד אל הירדן" של אברהם זיגמן) ועתליה. נישואים אלה הסתיימו בגירושין ב-1961.
בשנת 1970 יצאה עם אמה למסע הופעות משותף בישראל ומחוצה לה. היא שרה שירים בעברית וביידיש ואמה העלתה קטעי משחק מתפקידיה ב"אהל".
ספרה האוטוביוגרפי, "ניצחתי את הגורל", בעריכת עדנה שבתאי, יצא לאור בהוצאת קווים.

נטמנה בבית העלמין קריית שאול.

==אוטוביוגרפיה==
* ניצחתי את הגורל: סיפורה של אהלה הלוי; כתבה וערכה: עדנה שבתאי, תל אביב: "קווים אישיים", 2008.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [http://www.103.fm/programs/Media.aspx?ZrqvnVq=FDJHFI&c41t4nzVQ=FG שיחה אודות אוהלה] בין רבקה מיכאלי לדן אלמגור.

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:משפחת הלוי (האהל)
קטגוריה:בוגרי המוסד החינוכי שומריה
קטגוריה:חברות להקת הצ'יזבטרון
קטגוריה:חברי להקת הצ'יזבטרון
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה ישראלים
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
שלמה רוזובסקי

שלמה רוֹזוֹבְסקי (ברוסית: Шломо Розовский; באנגלית: Solomon Rosowsky; 19 בפברואר 1878, ריגה, רוסיה – 31 ביולי 1962, ניו יורק) היה מלחין ומוזיקולוג יהודי שפעל ברוסיה, בארץ ישראל המנדטורית ובארצות הברית.

== קורות חיים ==
שלמה רוזובסקי נולד בפברואר 1878 בעיר ריגה לחסיה ולברוך לייב רוזובסקי, אז בצפון-מערב האימפריה הרוסית, נצר למשפחת חזנים. אביו, ברוך לייב רוזובסקי (1841–1919), היה מלחין וחזן בבית הכנסת הגדול בריגה. רוזובסקי למד בחדר ובגימנסיה. אחר כך למד משפטים באוניברסיטת קייב והוסמך כדוקטור למשפטים בשנת 1902. עד לשנת 1910 עבד כעורך דין בסנקט פטרבורג ובריגה.

רוזובסקי למד מוזיקה בקונסרבטוריונים של לייפציג (אצל ניקיש) ופטרבורג, שם היה תלמידו של רימסקי קורסקוב. בשנת 1911 הוסמך מטעם הקונסרבטוריון המלכותי בתואר "אמן חופשי".

בשנת 1908 השתתף ביסוד החברה למוזיקה יהודית עממית בסנקט פטרבורג וכן כתב ביקורת מוזיקה בעיתונים מקומיים. בשנים 1918-1920 שימש כמנהל המוזיקלי של "התיאטרון היהודי הלאומי" במוסקבה (ГОСЕТ). בשנת 1920 חזר לריגה ושם ייסד וניהל את הקונסרבטוריון היהודי.

בשנת 1925 עלה לארץ ישראל. בארץ ייסד וניהל במשך שנתיים שיעורים לחזנות בירושלים. הוא הרבה להלחין שירי עם ומוזיקה למחזות (עבור תיאטרון "האהל") ואף חיבר ספר על טעמי המקרא.

רוזובסקי היה ממייסדי ומנהלי המכון הארץ-ישראלי למדעי המוזיקה. בשנת 1946 זכה בפרס אנגל (פרס כבוד) מטעם עיריית תל אביב כהוקרה על פועלו במוזיקה היהודית ובחקר טעמי המקרא.

בשנת 1947 היגר לארצות הברית, ושם הרצה באוניברסיטאות שונות, בהן ישיבה יוניברסיטי, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת שיקגו. משנת 1953 כיהן כמרצה למוזיקה בבית המדרש לרבנים באמריקה.

הוא נישא לחנה בת דוד מייצ'יק, ואחרי פטירתה בניו יורק נישא ב-1920 לרשל בת ברלרוסיאנסקי. נפטר בגיל 84.

==יצירתו==

מיצירותיו:
* מוזיקה להצגות: "האוצר" (1928), "אמנון ותמר", "משיח בן יוסף", "יעקב ורחל", "כתר דוד", "שבתי צבי", "חלום הגולם", "הורדוס ומרים".

==ספר לזכרו==
* ש"ז ציטלין, חיים בר דין, מקראי קדש: חמשה חמשי תורה וקריאתם. ספר שלמה רוזובסקי, ירושלים: מזרח ומערב, תשל"ח 1977.
** קוים לדמותו של שלמה רוזובסקי, עמ' 119–148.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.jewish-music.huji.ac.il/content/solomon-rosowsky שלמה רוזובסקי], באתר המרכז לחקר המוסיקה היהודית 
* 
* [https://web.archive.org/web/20130928142953/http://www.jtsa.edu/prebuilt/archives/music/rosowsky.shtml An inventory of the Solomon Rosowsky Collection], באתר בית המדרש לרבנים באמריקה
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים יהודים רוסים
קטגוריה:מלחינים ביישוב
קטגוריה:מלחינים לטבים
קטגוריה:חזנים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקולוגים יהודים
קטגוריה:מוזיקולוגים אמריקאים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:סגל בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:זוכי פרס אנגל
קטגוריה:ריגה: אישים
קטגוריה:חזנים רוסים
קטגוריה:חזנים ביישוב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-לטבי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
Israel Studies

Israel Studies הוא כתב עת אקדמי רב-תחומי העוסק בנושאי ההיסטוריה, החברה, הפוליטיקה והתרבות של מדינת ישראל. כתב העת נוסד בשנת 1996 והוא יוצא לאור על ידי מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות באוניברסיטת בן-גוריון ועל ידי מרכז שוסטרמן ללימודי ישראל באוניברסיטת ברנדייס בארצות הברית. הוא יוצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.

עורכי כתב העת הם פרופסור אילן טרואן ונתן ארידן.

==פולמוס Word Crimes==
באביב 2019 פרסם כתב-העת גיליון נושא (special issue) שכותרתו 'פשעי מילים: החזרה למוטב של שפת הסכסוך הישראלי-פלסטיני' (Word Crimes; Reclaiming The Language of the Israeli-Palestinian Conflict)
שעורר פולמוס נרחב. הגיליון הורכב מסדרה בת 18 מאמרים שדנו ב"מילות-מפתח" המוזכרות תדיר בחקר הסכסוך ובסיקור התקשורתי שלו, בהם "כיבוש", "אפרטהייד", "קולוניאליזם", "טרור", "פליטים", "זכויות אדם" ועוד. רבים מן המאמרים נכתבו בידי פעילים פוליטיים או כותבים המזוהים עם הארגון SPME,
כולל אסף רומירובסקי, המנהל בפועל (executive director) של הארגון, ולא בידי חוקרים-מומחים. המאמרים הציגו שורת טיעונים פוליטיים פולמוסיים נגד תומכי זכויות אדם, ארגוני החברה האזרחית וחוקרים אקדמיים שהוקעו כביקורתיים יתר על המידה ביחס למדיניות ישראל. דונה רובינסון דיווין, נשיאת האגודה ללימודי ישראל (AIS) באותה העת, שימשה כעורכת-אורחת של הגיליון בנוסף לאילן טרואן ונתן ארידן, העורכים הקבועים של כתב העת.

בעקבות פרסום הגיליון התעוררה סערה. אריה דובנוב, היסטוריון וראש הקתדרה ללימודי ישראל באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, הודיע כי הוא מוותר על פרס החוקר המצטיין שהוענק לו מטעם האגודה בעקבות הגיליון ופרסם מכתב מחאה חריף.
בעקבות זאת, שורה ארוכה של חברי המערכת האקדמית של כתב-העת, שלא עודכנו בדבר הפקתו של הגיליון המיוחד, התפטרו ופרסמו מכתב התנגדות (letter of dissent).
על עצומה נוספת שיזם יאיר ולך, היסטוריון ומרצה בלימודי ישראל באוניברסיטת SOAS שבלונדון חתמו עשרות חוקרים נוספים. דניאל מונק, פרופסור לגאוגרפיה ומזרח תיכון העומד בראש הקתדרה ללימודי שלום וסכסוך באוניברסיטת קולגייט , יזם, ביחד עם דובנוב וולך, קמפיין ציבורי
להפעיל לחץ על האגודה וכתב העת לחזור בהם מהגיליון.

המבקרים של כתב העת הדגישו את הרמה האקדמית הירודה של הגיליון, את העובדה שהעורכים וכותבי מרבית המאמרים לא עמדו בסטנדרטים בסיסיים ונורמות מדעיות מקובלות של פרסום אקדמי (כגון התייחסות לספרות מחקר קיימת, הצגת ממצאים אמפיריים חדשים, היכרות עם שפות המחקר, ואפילו העדר שימוש בהערות שוליים) וכי כלל לא ברור אם המאמרים נשלחו לביקורת עמיתים ונבחנו באמות המידה המקובלות בפרסומים אקדמיים. בשלב ראשון עורכי כתב העת דחו את הביקורות בטענה כי מסגור הנושא, בחירת המחברים, תהליך השיפוט האקדמי ותכני הגיליון היו קפדניים והולמים. הפולמוס נמשך במהלך הכנס השנתי של האגודה ללימודי ישראל והוביל בעקיפין לבחירתה של הנשיאה לסיים את תפקידה, ולדיון סוער במליאה. אל הגיליון הבא של כתב העת (Volume 24, Number 3, Fall 2019) התלווה מכתב התנצלות מטעם העורכים, שבו הודו כי היו פגמים בגיליון ובתהליך קבלת ההחלטות שלהם בנוגע לפרסומו. אל מכתב התנצלות זו צורף גם מכתב המחאה של חברי הוועד האקדמי של כתב-העת.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://inscribe.iupress.org/loi/isr אתר כתב העת] בפרויקט JSTOR

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת מדעיים
קטגוריה:ישראל: כתבי עת להיסטוריה
קטגוריה:אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: כתבי עת
אוטו ואליזה המפל

צילום של אוטו המפל לאחר מעצרו
צילום של אליזה המפל לאחר מעצרה
שלט זיכרון על חזית הבית בו התגוררו בני הזוג המפל ברובע ודינג שבברלין
אוטו ואליזֶה הַמְפֶּל (Otto & Elise Hampel) היו זוג גרמני ממעמד הפועלים, שהתגורר בברלין ופיזר עלונים וגלויות ברחבי העיר נגד המשטר הנאצי במשך כשנתיים. הם נתפסו, הועמדו לדין, הורשעו והוצאו להורג ב-8 באפריל 1943.

== רקע ==
אוטו הרמן המפל נולד ביוני 1897. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה, ולאחריה החל לעבוד במפעל סימנס לחוטי וכבלי חשמל בברלין.
בשנים 1933-1928 היה חבר בארגון ותיקי מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1935 הוא נישא לאליזה לבית לֶמִה.
אליזה נולדה באוקטובר 1903 ועבדה כמשרתת. היא הצטרפה ב-1936 ל"תנועת הנשים הנאצית" (NS-Frauenschaft) ועמדה שם בראשות צוות נשים עד שנת 1940.

== פעילותם כנגד המשטר הנאצי ==
בעקבות נפילתו של אחיה של אליזה בתחילת מלחמת העולם השנייה, במהלך המערכה על צרפת, החל הזוג בספטמבר 1940 בפעילות כנגד המשטר הנאצי. בני הזוג הדפיסו מאות גלויות וכתבו למעלה מ-200 עלונים בכתב-יד והפיצו אותם בתיבות דואר ובחדרי מדרגות ברחבי ברלין, בעיקר באזור מגוריהם בשכונת ודינג, בצפון העיר. הגלויות והכרוזים קראו לאי-השתתפות בעצרות המונים שארגנו הנאצים, להשתמטות מן השירות הצבאי ולהפלת היטלר מן השלטון. במיוחד דרבנו אנשים לא לתרום למפעל העזרה לחורף, שהיה מפעל צדקה מדומה של הנאצים, שהפעיל לחץ על האזרחים לתרום כסף, ששימש למעשה למימון המלחמה.

עקב הלשנה נעצרו בני הזוג ב-20 באוקטובר 1942. עם מעצרם הכריז אוטו המפל בפני השוטרים "המחשבה על כך שזכיתי להביע את מחאתי כנגד היטלר ומשטרו עושה אותי מאושר". 
במשפטם בפני הפולקסגריכטסהוף (בית המשפט העממי, בפניו ערכו הנאצים את משפטי הראווה שלהם) הודו בהאשמות כלפיהם, והסבירו את מניעיהם בכך שהושפעו מכמות האבדות שנסובו לגרמנים, ובייחוד מנפילתו של אחיה של אליזה. עם זאת עמד אוטו על כך שפעל לבדו, ואשתו לא הייתה מעורבת במעשיו. השניים נמצאו אשמים ב"גרימת דמורליזציה בקרב הצבא" וב"הכנות לבגידה" ונדונו למוות.

הם הוצאו להורג בגליוטינה בכלא פלצנזה (Plötzensee) ב-8 באפריל 1943.

== הנצחתם ==

בשנת 1946 מסר שר התרבות של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, המשורר יואכים בכר את תיק החקירה של הגסטפו על בני הזוג לסופר הנס פאלאדה, ובשנת 1947 פרסם הלה את הספר "לבד בברלין", המבוסס על סיפור חייהם של אוטו ואליזה המפל. הספר היה להצלחה, וזכה לשבחים רבים. בשנת 2009 תורגם הספר לראשונה לאנגלית, והביא לגל מחודש של עניין בזוג המפל ובמעשיו.

ביום השנה להוצאתם להורג בשנת 1989 נתלה לוח זיכרון על חזית הבית שבו התגוררו בשכונת ודינג בברלין.

==ראו גם==

* התנגדות גרמנית לנאציזם

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.gdw-berlin.de/bio/ausgabe_mit-e.php?id=370 אוטו המפל באתר מרכז הנצחת ההתנגדות הגרמנית] 
* [http://www.gdw-berlin.de/bio/ausgabe_mit-e.php?id=369 אליזה המפל באתר מרכז הנצחת ההתנגדות הגרמנית] 

קטגוריה:מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי
קטגוריה:מתנגדים לנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:אישים שנכתבו רומנים על-פי חייהם
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1943
תותח M-68

M-68 הוא תותח הוביצר 155 מילימטר נגרר תוצרת סולתם מערכות. התותח מבוסס על התותח הפיני 122 K60 ועל סדרת ה-155 K68 שפותח לראשונה באמצע שנות ה-60 על ידי חברה פינית בשם טמפלה. האב-טיפוס הראשון הושלם בשנת 1968 והועבר לצה"ל, שהיה מרוצה מיכולותיו. בשנת 1970 החל ייצור סדרתי שלו והוא הוכנס לשירות לפני מלחמת יום הכיפורים. התותח עבר שיפורים בהם קנה ארוך יותר, ראש צילינדר ובריח חדש והדגם החדש נקרא M-71.

מלבד ישראל שירת התותח בצבאות צ'ילה, הפיליפינים, סינגפור ותאילנד.

==L33 (רועם)==
תותח סולתם M-68 מותקן על גבי תובת טנק שרמן בעל מנוע דיזל - קמינגס VT-8-460Bi. כ-200 יחידות כאלו יוצרו והם שירתו במלחמת יום הכיפורים ובמבצע שלום הגליל. התותח הוצא משירות.

==ראו גם==
* תותח M-71
* ATMOS

==קישורים חיצוניים==

*[http://lcweb2.loc.gov/frd/cs/singapore/sg_appen.html כלי ארטילריה של צבא סינגפור]
*[http://www.beithatothan.org.il/ "בית התותחן" - האתר הרשמי] 
*[http://www.israeli-weapons.com/weapons/vehicles/self_propelled_artillery/l-33/L-33.html אתר israeli-weapons]

קטגוריה:תותחים מתנייעים בצה"ל
קטגוריה:חיל התותחנים הישראלי: אמצעי לחימה
קטגוריה:תותחים ישראליים
קטגוריה:גרסאותיו של טנק השרמן
גיל בלוז

גיל בלוז (באנגלית: Gil Bellows; נולד ב-28 ביוני 1967) הוא שחקן ובמאי קולנוע קנדי.

==ביוגרפיה==
בלוז נולד בוונקובר שבפרובינציה קולומביה הבריטית שבקנדה. את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר מגי סקונדרי.

== קריירה ==
בלוז נהה אחר קריירת משחק, הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה שבמנהטן והופיע על במות העיר. בלוז עשה תפקידים קטנים על המסך הקטן; ב-1991 הופיע בפרק של סדרת הדרמה "חוק וסדר". ב-1994 הופיע לראשונה בקולנוע – בלוז גילם את דמותו של טומי ויליאמס בסרט הקולנוע "חומות של תקווה". באותה שנה ראה אור סרט הקולנוע "Love and a .45", דרמת פשע בה שיחק בלוז את התפקיד הראשי לצד רנה זלווגר. שנה לאחר מכן שיחק בקומדיה הרומנטית "נישואין נוסח מיאמי" בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר. ב-1997 שיחק בסרט האימה הטלוויזיוני של Showtime "שלגיה: סיפור אימה" מועמד 3 פרסי אמי, לצד השחקנים סם ניל וסיגורני ויבר. 

בשנים שלאחר מכן גילם דמויות נוספות על המסכים, עד שקיבל את אחד התפקידים הראשיים בדרמה הקומית של דייוויד אי קלי "אלי מקביל" שזכתה להצלחה רבה. בלוז גילם את דמותו של בילי תומאס, אהוב הנעורים של אלי (קליסטה פלוקהארט), ועם דמות זו הוא כנראה מזוהה יותר מכל (1997–2002).

בשנים 2–2001 גילם את דמותו של הסוכן מאט קאלאן בסדרת הדרמה "סוכנות הביון" <small>(אנ')</small> של CBS. בלוז גילם את אחת הדמויות הראשיות במותחן הפסיכולוגי "Chasing Sleep" (ראה אור ב-2001). 

ב-2003 גילם את ד"ר תיאודור קונווי במותחן "אופק נסתר" לצד ואל קילמר. 

בשנת 2004 ביצע הופעת אורח בסדרה "קארן סיסקו" <small>(אנ').</small> 

ב-2006 השתתף בסרט המדע הבדיוני "Final Days of Planet Earth" של הולמרק. בלוז גילם את דמותו של פרנק טראמל בסרט הטלוויזיה "24: גאולה", 

בשנת 2010 שיחק בסרט "לצוד על מנת להרוג", ובאותה שנה שיחק במותחן "לא ייאמן" בכיכובם של סמואל ל. ג'קסון וברנדון ראות'. 

בשנת 2011 החל לגלם את ניקולאי פוטין בסדרת הפעולה "צדק אמיתי" בכיכובו של סטיבן סיגל. בשנת 2012, שיחק בסרט "הבית בקצה הרחוב".

בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה "מתח גבוה", לצד ג'ון טרבולטה ושרון סטון, ובסרט "דרך שמחה לעת עתה" לצד האחיות אמנדה מישלקה ואליסון מישלקה. בשנת 2016 כיכב בסדרת הדרמה "עדי ראייה" שיצר התסריטאי הישראלי עדי חזק לרשת USA Network. 

בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של אוונס בסדרת הפשע "ג'ט" בכיכובה של קארלה גוג'ינו. באותה שנה שיחק בסרט האימה "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה", ובסרט "אתיקה בעסקים" לצדו של לרנז טייט.

בשנת 2020 שיחק במיני-סדרה של רשת Freeform "אהבה בימי קורונה" בדמותו של פול.

בשנת 2022 שיחק במיני-סדרה "Women of the Movement"; דרמה היסטורית מבית רשת ABC בדמותו של עורך הדין האמריקאי ג'רלד צ'אתאם. 

== חיים אישיים ==
בשנת 1994 נישא בלוז לשחקנית האמריקאית ריה קילסטדט ולהם בת ובן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: הפקת סרט טלוויזיה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1967
מלכה בינה

הרבנית מלכה בינה ב-2008
מלכה בינה (Malke Bina; נולדה ב-1950) היא מייסדת מדרשת מת"ן, ומחלוצות מהפכת לימוד התורה לנשים.

==ביוגרפיה==
בינה נולדה בבולטימור. שני הוריה היו ניצולי שואה ועסקו בחינוך. אביה היה מתלמידי ישיבת מיר ובזמן השואה שהה בשאנגחאי יחד עם שאר תלמידי הישיבה.

ב-1967 הגיעה לישראל לצורך לימודי תואר ראשון במכללת ירושלים לבנות. במהלך שנות לימודיה, הכירה את בעלה. לאחר השלמת התואר השני בישיבה יוניברסיטי בניו יורק חזרה לישראל ולימדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד בירושלים.

עם הקמת מדרשת ברוריה, חלוצת המדרשות התורניות לנשים, החלה ללמד שם ובמקומות נוספים תלמוד. בשנת 1982 שהתה בברית המועצות בשליחות חינוכית וציונית מטעם משרד ראש הממשלה.

בשנת 1988 הקימה את בית המדרש "מת"ן - מכון תורני לנשים", העוסק בלימוד תורה במסגרות שונות לנשים. במשך השנים נוספו תוכניות לימוד מגוונות, בהן תוכנית בת מצווה ותוכניות לימוד לעולים חדשים מברית המועצות ומאתיופיה. הסניף הראשי נמצא בירושלים ומלבדו קיימים סניפים נוספים בישראל ומחוצה לה. בעשור השני של המאה ה-21, בית המדרש מת"ן הוא אחד מבתי המדרש המרכזיים לנשים בישראל.

בשנת 2002 קיבלה בינה את פרס נשות הדסה העולמית. בשנת 2006 קיבלה תואר ד"ר לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי על פועלה בתחום לימוד תורה לנשים ותרומתה בקידום העלייה, החינוך והרווחה. בשנת 2009 נבחרה לאשת השנה של תנועת אמונה.

בראיון עמה בשנת 2009 אמרה כי מאז החל מהלך לימוד התורה לנשים, חלה התפתחות רבה בתחום זה והנשים "נכנסות לכל עולם התורה של בית המדרש אשר במשך שנים היה נחלתם של גברים בלבד". לדבריה, "התורה של הנשים יותר שלמה, יותר עמוקה, יותר תופסת את כל חלקי העולם התורני ולא רק חלקים בודדים".

נשואה לרב אהרון בינה, ראש ישיבת "נתיב אריה" בעיר העתיקה, בנו של הרב אריה בינה. לזוג חמישה ילדים.

בשנת 2014 קיבלה את פרס בוני ציון בתחום החינוך.

ב-2021 פרשה מניהול מכון מתן, ובמקומה מונו ד"ר יעל ציגלר לראש בית המדרש והמנהלת החינוכית, וחיה בינה-כץ כמנכ"לית המכון<ref></ref>. באותה שנה קיבלה את פרס יקיר ירושלים.

בשנת 2022 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן <ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20100810192730/http://www.matan.org.il/about.asp?cat=2714 מלכה בינה - אבני דרך בחייה], באתר מת"ן
* 
* 
*
* [https://www.jerusalem.muni.il/he/city/yakir/2021/malca/ מלכה בינה - יקירת ירושלים] באתר עיריית ירושלים

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרות מכללה ירושלים
קטגוריה:בוגרי מכללה ירושלים
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:רבניות ישראליות
קטגוריה:רבניות (נשות רבנים)
קטגוריה:פמיניסטיות דתיות
קטגוריה:פמיניסטיות ישראליות
קטגוריה:פמיניסטים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס בוני ציון
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אמריקאיות
קטגוריה:מקבלות תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:יקירות ירושלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:בוגרי ישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
סנטי סנטמריה

סנטי סנטמריה (בספרדית: Santi Santamaria; (26 ביולי 1957 - 16 בפברואר 2011) היה שף ספרדי.

==ביוגרפיה==
הכניסה למסעדת "אל ראקו דה קאן פאבס"
סנטי סנטמריה נולד בכפר סנט סלוני ולמד לבשל מאימו, למד הנדסה ועסק בכך לפרנסתו, ב-1981, אחרי שהתחתן פתח בסנט סלוני את מסעדת "אל ראקו דה קאן פאבס" (El Raco de Can Fabes), כביסטרו בלתי פורמלי המגיש ארוחות לאיכרים שבאו לשוק המקומי. הוא קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1988, כוכב שני ב-1990 וכוכב שלישי ב-1994, ניקוד בו היא מחזיקה מאז, סנטמריה הוא השף הקטלני הראשון שזכה בניקוד זה. המסעדה גם נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם. 

מסעדתו השנייה, "סנט סלוני" (Sant Celoni), השוכנת במדריד, קרויה על שם כפר הולדתו והיא מחזיקה בשני כוכבים במדריך מישלן. גם מסעדה זו כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם. 

ב-1993 נבחר לשף השנה של ספרד.

המסעדה נבחרה במקום ה-26 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2004,

היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2005,

היא נבחרה במקום ה-11 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2006,

היא נבחרה במקום ה-22 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2007,

היא נבחרה במקום ה-31 בטיבה בעולם במשאל לשנת 2008.

סנטמריה כיהן כנשיא רשת וכסגן נשיא רשת רלה א שאטו (2006-2003). קאן פאבס שייכת לרשת רלה א שאטו מאז שנת 1989. המבנה שייך למשפחתו של סנטמריה במשך 200 שנה והוא עצמו נולד במקום.

סגנון הבישול שלו הוא פרשנות למטבח הקטלני ולתנועת סלואו פוד ומתמקד במרכיבים המזרח-תיכוניים הטריים ביותר מהשוק ועיבוד מתוחכם של תבשילים קטלניים מסורתיים.

סנטמריה היה בחדשות בשל התנגדותו הנחרצת להמצאות הגסטרונומיה המולקולרית של השפים הספרדים האחרים, ובייחוד של המנהיג של תנועת הבישול הספרדית האוונגרדית, עמיתו הקטלני, פראן אדריה.

==לקריאה נוספת==

* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 87.

* אביטל ענבר, "הידיים ידי ולאסקו, אבל של מי הקול?", אספרסו טיים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.canfabes.com/ האתר הרשמי של מסעדת קאן פאבס]
* ליסה אבנד, [http://www.time.com/time/world/article/0,8599,2049814,00.html "מותו של שומר המסורת: שף סנטי סנטמריה (2011-1957)"], טיים מגזין, 16 בפברואר 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שפים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1957
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2011
שמן תעשייתי

שמן הוא תרכובת פחמימנית בעלת שרשרת פחממנים ארוכה. 

כמעט כל השמנים המשמשים לסיכה, הגנה ושיכוך זעזועים בתעשייה הם תזקיקי נפט. שמנים אלו מיוצרים בצמיגויות שונות: החל מהגריז הסמיך ועד לשמנים דקים המשמשים לסיכוך חלקים עדינים. לעיתים מוספים לשמן תוספים שונים, כגון גרפיט והמתכת מוליבדן, לשיפור תכונות הסיכוך ועמידותו בטמפרטורות גבוהות.

בשל תכונותיו דוחות המים של השמן, רווח השימוש בו להגנת חלקי מתכת מפני חלודה, למשל בכלי נשק.

שמן תעשייתי הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40.

== שמנים למנועי רכב ==

בכלי רכב כמכוניות, משאיות, סירות ומטוסים יש לשמן תפקיד חשוב בפעולת המנוע. השמן מסכך את החלקים הנעים ומונע את שחיקתם, תוך שהוא תורם לקירור ופיזור אחיד של חום המנוע. מחסור בשמן יכול להביא להרס מהיר של המנוע.

שמן מנוע יכול להיות מינרלי (כלומר - ללא תוספים ושמנים סינתטיים), חצי-סינתטי או סינתטי לגמרי. השמן הסינתטי המלא נחשב לטוב ביותר והוא היקר ביותר, שכן אורך חייו ואיכותו גבוהים יותר.

צמיגות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-SAE, אגודת מהנדסי הרכב בארצות הברית, על ידי צמד מספרים, לדוגמה 10W40 או 20W50. בדוגמה זו המספר מציין שמן רב-דרגתי שצמיגותו משתנה עם הטמפרטורה (20 בטמפ' נמוכה, 50 בטמפ' גבוהה. מספר קטן מציין שמן דליל יותר).

איכות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-API, מכון הנפט האמריקאי, בצמד אותיות, כגון SJ ,SH ,CD ,SL. ככל שהאות האחרונה "גבוהה" יותר, השמן איכותי יותר.

סיווגים אפשריים אחרים הם לפי ACEA, איגוד יצרני הרכב האירופאי, או לפי מפרט של יצרן המנוע עצמו.

== שמנים מינרליים ==

שמנים מינרליים מבוססים על נפט גולמי. בבסיסם הם מורכבים ממולקולות הבנויות משרשראות פחמן ארוכות הרגישות ללחץ וחום. בשמן מינרלי יש חומרים הגורמים להעלאת צמיגות השמן עד לרמה הדומה לסירופ בטמפרטורות נמוכות יחסית (מקורם בחומרים שלא ניתן לסנן מהנפט הגולמי). בטמפרטורות גבוהות ובמצבים מסוימים (מנועי רכב במקרי מאמץ וכו') נשברות שרשראות הפחמן. במקרים אלו בסיס השמן רותח ומשנה את רמת הצמיגות שלו.

* שמן פרפין - שמן חסר טעם וריח. השימוש בו נפוץ במקרה של בעיות עיכול.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פחמימנים
קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:סיכה
ארזה רון

ארזה רון (נולדה בשנת 1934) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לכימיה בטכניון שם שימשה כראש המכון למצב מוצק. מחקריה עוסקים בתחומי הכימיה הפיזיקלית ומוליכים למחצה.

== אודות ==
רון עשתה את לימודיה היסודיים ברעננה ואת לימודיה התיכוניים בתיכון חדש בתל אביב. רון סיימה את לימודיה בכימיה בטכניון, שם עשתה את התואר הראשון (1957), השני (1959) ואת הדוקטורט (1961). בין השנים 1961 ל-1963 עשתה לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1965 הצטרפה כחברת סגל לפקולטה לכימיה בטכניון.

רון שימשה כחברה במועצה להשכלה גבוהה ובאוגוסט 1998 נתמנתה לחברה בוועדה למינוי פרופסורים למדעים מדויקים במוסדות לא אוניברסיטאיים.

בשנים 2003–2007 שימשה נשיאת המכללה האקדמית גליל מערבי.

רון חתמה על עצומה הקוראת לשמירה על סביבת מורד נחל הקישון כשטח פתוח. בשנת 2007 קראה להגביל את האפשרות להקים מכללות פרטיות בישראל מחשש שהן תפגענה במכללות הציבוריות, ומתפקדת למפלגת העבודה

נשואה לפרופסור עמירם רון ואם לשלושה. בתה היא פרופסור דנה רון.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://archive.today/20121218142759/schulich.technion.ac.il/faculty_member.php?id=54%23 דף אישי], באתר הטכניון

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל הטכניון: כימיה
קטגוריה:נשיאי מכללות בישראל
קטגוריה:כימאיות ישראליות
קטגוריה:כימאיות פיזיקליות
קטגוריה:בוגרות תיכון חדש
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
ארנב הקטיפה

טקסט=עטיפת המהדורה העברית, הוצאת [[טל־מאי, 2014|ממוזער|עטיפת המהדורה העברית, הוצאת טל-מאי, 2014]]
ארנב הקטיפה (אנגלית: The Velveteen Rabbit) הוא ספר ילדים אשר נכתב על ידי הסופרת האנגליה מרגרי וילאמס ואויר על ידי ויליאם ניקולסון. הספר יצא לאור בשנת 1922 ומאז עובד לסרטים, הצגות וסרטי אנימציה.

הספר מגולל את סיפורו של ארנב צעצוע מקטיפה המוענק במתנה לילד בחג המולד. ארנב הקטיפה רוצה להפוך לארנב אמיתי, ולומד כי יוכל להגשים זאת רק אם יזכה באהבתו של הילד.

בשנת 1985 גרסת הווידאו של היצירה, בהשתתפות מריל סטריפ ועם מוזיקה של ג'ורג' וינסטון, הייתה מועמדת לפרס גראמי.

== תרגומים לעברית ==
* ארנב הקטיפה, או, איך צעצועים נעשים אמתיים, תרגום: מאירה פירון, איורים: דון דיילי, משכל, 2014.
* ארנב הקטיפה : או איך צעצועים הופכים לאמתיים, תרגום: יהודה אטלס, איורים: שרה מסיני, אגם, 2019.

== לקריאה נוספת ==
* מזל קאופמן, "אמִתי זה לא ממה אתה עשוי: על "ארנב הקטיפה או איך צעצועים נעשים אמִתיים?" מאת מרג'רי ויליאמס", עיונים בספרות ילדים, 28, 2018, עמ' 29–55.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ארנבים בדיוניים
קטגוריה:ספרי הוצאת משכל
קטגוריה:ספרים על בעלי חיים
אלכסנדר גולדשטיין (סופר)

אלכסנדר גולדשטיין (ברוסית: Александр Гольдштейн; ) היה סופר, מסאי, חוקר ספרות ועיתונאי יהודי יליד ברית המועצות. בשנת 1990 עלה לישראל, אולם המשיך לכתוב ברוסית.

== אודות ==
גולדשטיין נולד בטאלין, אסטוניה. אביו היה עיתונאי, אמו מתרגמת מצרפתית ומספרדית. בילדותו עברה המשפחה לעיר מגוריהם של הוריו אביו, באקו שבאזרבייג'ן. לאחר שסיים את בית הספר התיכון למד ספרות באוניברסיטת באקו ובשנת 1988 סיים את עבודת הדוקטור שלו על היחסים בין הספרות האירופית לספרות המוסלמית במאה ה-18.

בשנת 1990 עלה לישראל עם הוריו. גולדשטיין לא התאקלם בסביבה התרבותית של ישראל ונשאר מוכר רק בחוגי האינטליגנציה הרוסית בישראל. הוא התגורר בתל אביב ועבד בשבועון "ספוטניק".

בשנת 1998 זכה ספרו הראשון, "פרידה מנרקיסוס", בפרס "בוקר" של מוסקבה למסות ספרותיות וכך היה למחבר הראשון שאינו גר ברוסיה וזוכה בפרס. 

שימש כעורך כתב העת הישראלי ברוסית זרקאלו. 

גולדשטיין נפטר ב-2006 בתל אביב. לאחר מות הוענק לו הפרס ע"ש אנדריי ביילי.

== מספריו ==
*פרידה מנרקיסוס
* היבטים של הזיווג הרוחני
* זכור את פמגוסטה
* שדות רוגעים
* לזכר הפאתוס.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי אסטוניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
נובוטאקה טאגוצ'י

נובוטאקה טאגוצ'י (ביפנית: 田口信教; 18 ביוני 1951) הוא שחיין עבר יפני. אלוף אולימפי, שיאן עולם ובעל 3 מדליות מאליפויות עולם בשחייה. התמחה בסגנון חזה.

== ביוגרפיה ==
טאגוצ'י נולד בסייג'ו-היים שביפן.

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) סיים טאגוצ'י במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.8 דקות, במקום 24 במשחה ל-100 מטר חזה לאחר שפסל בשלב חצי הגמר, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:09.8 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:35.5 דקות.

במשחקי אסיה שנערכו בבנגקוק, תאילנד בשנת 1970 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב. שבוע לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.5 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.4 דקות.

===אירוע השיא===
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה טאגוצ'י במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 1:04.94 דקות, לפני טום ברוס מארצות הברית (1:05.43 דקות) וג'ון הנקן אף הוא מארצות הברית (1:05.61 דקות), בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא עולם חדש של 1:05.13 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.88 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 2:21.55 דקות ודייוויד וילקי מבריטניה (2:23.67 דקות), בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:23.45 דקות. בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:58.23 דקות. 

באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכה טאגוצ'י בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.61 דקות, אחרי הנקן שקבע שיא עולם חדש של 1:04.02 דקות ומיכאיל קריוקין מברית המועצות (1:04.61 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.11 דקות, אחרי וילקי שקבע שיא עולם חדש של 2:19.28 דקות והנקן (2:19.95 דקות).

במשחקי אסיה שנערכו בטהראן, איראן בשנת 1974 זכה טאגוצ'י ב-3 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חזה, במשחה ל-200 מטר חזה ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ובכך הגן על תואריו. 

באליפות העולם בשחייה שנערכה בקאלי, קולומביה בשנת 1975 זכה טאגוצ'י במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.04 דקות, אחרי וילקי 1:04.26 דקות, ולפני דייוויד ליי מבריטניה (1:05.32 דקות). הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.08 דקות.

באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים טאגוצ'י במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:54.74 דקות, במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.69 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:04.65 דקות, ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.12 דקות.

== השגים ותארים ==
* בשנת 1987 זכה טאגוצ'י להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם במשחה ל-100 מטר חזה

==קישורים חיצוניים==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Nobutaka+Taguchi&name=Search sports123.com]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייני חזה
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אלופים אולימפיים יפנים: שחייה
קטגוריה:שיאני עולם יפנים: שחייה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1951
מרטין בראסאטגי

מרטין בראסאטגי
מרטין בראסאטגי אולאסאבל (בספרדית: Martin Berasategui Olazabal; נולד ב-27 באפריל 1960) הוא שף בסקי.

==ביוגרפיה==
מרטין בראסאטגי נולד בדנוסטיה, סן סבסטיאן. הוא למד בקולג' לקרוס אבות קפוצ'ין (colegio de los Padres Capuchinos de Lekaroz) בעמק בצן (Baztan) בנווארה, הוא עוסק בבישול מאז היותו בן שלוש עשרה, ביחד עם אמו ודודתו. הוא החל לעבוד בעסק המשפחתי, Bodegón Alejandro, עליו נטל את הפיקוד בגיל 21. חמש שנים אחרי כן, קיבל כוכב ראשון במדריך מישלן האדום. בנוסף לכך, מאז שהיה צעיר מאוד נסע בקביעות לצרפת כדי להשתלם.

ב-20 בינואר 2005 זכה ב- Tambor de Oro de San Sebastian, ביום חגה של העיר, זהו התואר הגבוה ביותר שמעניקה מועצת העיר סן סבסטיאן, והוא אמר שהתואר מרגש אותו יותר מאשר קבלת שלושה כוכבים במישלן. מסעדת הדגל שלו, השוכנת בעיר לאסארטה, היא מחזיקה ברציפות בשלושה כוכבים במדריך מישלן מאז שנת 2002 (נכון לשנת 2011).
המסעדה דורגה במקום ה-37 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2006,

במקום ה-27 בשנת 2007,

במקום ה-29 בשנת 2008,

במקום ה-33 בשנת 2010,

ובמקום ה-29 בשנת 2011.

היא שייכת לרשת רלה א שאטו.

כמו פראן אדריה, כך גם בראסאטגי שוקד על יצירתם של מוצרים וטעמים חדשים בזרם הגסטרונומיה המולקולרית. בראסאטגי נחשב לאחד הנציגים הידועים ביותר של המטבח הבסקי. בבעלותו מסעדות נוספות כמו בקורסאל, מסעדה בסן סבסטיאן לה כוכב במישלן, מסעדה במוזיאון גוגנהיים בילבאו בבילבאו ועוד כמה.

בראסאטגי נשוי ולו בת אחת.

==ספריו==
<div style="direction: ltr;">
* El Mercado En El Plato (Spanish Edition), (with Andoni Luis Aduriz and David de Jorge), Lur, 1999.

* Calendario De Cocina Tradicional, Aurrera, 2001.

* La Joven Cocina Vasca, Hiria Liburuak, 2001.

* La dieta de Martin Berasategui, Booket, 2007.

* Cocina en casa con Martin Berasategui. 1100 recetas basicas, AGUILAR, S.A. DE EDICIONES, 2009.
</div>

==לקריאה נוספת==

* אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005, עמ' 265, 271-267, 278, 282-281.

* אביטל ענבר, אווז בנוסח אשכנז - זכרונות מאלזאס, הוצאת המחבר, 2011, עמ' 186, 188.

* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תל אביב, תשס"ג 2003, עמ' 85.

* מירה איתן, יין וגורמה 127, דצמבר 2008, עמ' 40-38.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100702083221/http://www.restaurant-ranking.com/en/top/chef_de_cuisine/ci/lasarte/person/martin_berasategui/index.html ביוגרפיה של מרטין בראסאטגי], באתר restaurant-ranking.com

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפים ספרדים
קטגוריה:בסקים
קטגוריה:המטבח המולקולרי
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1960
Heeb

לוגו המגזין
Heeb הוא מגזין תרבות, חברה ואמנות יהודי-אמריקאי המיועד לקהל הצעיר, אשר נוסד בשנת 2002. בשנת 2010 יצא הגיליון האחרון של המגזין לדפוס, ומאז הוא פועל כמגזין אינטרנט.

== אודות ==
המגזין נוסד על ידי ג'ניפר בלייר (Bleyer) בשנת 2002 אשר שימשה כעורכת הראשונה. משנת 2003 עורך את העיתון ג'ושוע ניומן, מרצה לפילוסופיה יהודית באוניברסיטת ניו יורק. שמו של המגזין הוא וריאציה על כינוי הגנאי כנגד יהודים באנגלית "Hebe" (קיצור של המילה "Hebrew").

המגזין מתאפיין בגישה צעירה ולא ממוסדת כלפי נושאים שונים הקשורים לתרבות היהודית בארצות הברית ובהומור פרוע ולעיתים גס. הקו המערכתי הדומיננטי במגזין הוא לרוב שמאלי עד שמאלי-רדיקלי, הן כלפי הפוליטיקה האמריקאית והן כלפי נושאים במדיניות ישראל.

== מטרות המגזין ==
המגזין Heeb מקנה לקוראיו ערכים תרבותיים ופרקטיקות לחיים. הערכים והפרקטיקות הם בעלי קשר תרבותי, עדכני, והומוריסטי לצעירי הקהילה בגילאים 18-35.

מגזין Heeb הוא אמצעי תקשורת שאינו פונה לקהל המונים אלא מתמקד בקהל יעד ספציפי (קהילת יהודי ארצות הברית). כמו כן, המגזין מקנה אלטרנטיבה תקשורתית לאותם יהודי ארצות הברית שמצד אחד, רוצים לשמור על זיקתם על ידי שימוש בשפה ובשיח של הקהילה. המגזין עושה זאת על ידי שימוש במושגים הקשורים לדת היהודית, עידוד פעילות פוליטית ואף ארגון הזדמנויות להכיר בן/בת זוג מהקהילה דרך בלוג שנגיש למשתמשים באתר. מצד שני, המגזין מאפשר להם להיות מעודכנים ומקושרים לשינויים שהחברה האמריקאית עוברת.

מאחר שמדובר במגזין שמפורסם באופן מקוון, העלויות שלו אינן גבוהות, בניגוד למגזינים מודפסים. עם זאת, המגזין Heeb הוא מגזין ללא מטרות רווח. נכון ל-2007, המגזין זכה למימון ותמיכה כלכלית רחבה ממספר תורמים כגון העמותה של סטיבן שפילברג (Steven Spielberg’s Righteous Person’s Foundation).<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שבועונים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
Qi

QI (ראשי תיבות של Quite Interesting, בתרגום: "מעניין למדי") הוא שעשועון טלוויזיה בריטי, פרי עטו ובהפקתו של ג'ון לויד, המשודר ברשת ה-BBC החל משנת 2003. את התוכנית הנחה הקומיקאי סטיבן פריי מתחילתה עד סוף עונה M, אז החליפה אותו הקומיקאית סנדי טוקסויג. המארח פאנל של ארבעה ידוענים: אלן דייוויס (בתפקיד קבוע) ושלושה ידוענים מתחלפים, בין היתר: ג'ו בראנד, פיל ג'ופיטוס, שון לוק, ביל ביילי, ריץ' הול, ג'ימי קאר ודייוויד מיטשל. את נעימת הפתיחה הלחין המוזיקאי הווארד גודאול (שאף התארח כפאנליסט מספר פעמים).

חברי הפאנל צריכים לענות על שאלות המנחה כדי לזכות בנקודות, אך היות שרוב השאלות מורכבות מאוד ואף מטעות, נקודות מוענקות לא בהכרח על תשובה נכונה, אלא על תשובה מעניינת (ומכאן שם התוכנית). לעומת זאת, על תשובות שהן "לא רק שגויות אלא גם צפויות באופן פתטי", בדרך כלל תשובות שמבוססות על תפיסות שגויות נפוצות, מורדות נקודות (למשל, באחד הפרקים, שאל פריי איזה יסוד כימי הוא מרכיבו העיקרי של האוויר. פאנליסט שהיה עונה פחמן דו-חמצני היה מאבד 10 נקודות). בגלל "מדיניות" זו, פרקים רבים מסתיימים בניקוד שלילי של המתחרים. בעונות ההמשך, לעיתים מוענקות נקודות בונוס עבור מטלה מיוחדת במהלך התוכנית, כגון ציור. כל עונה בסדרה עוסקת באות האנגלית המתאימה למספרה, ומונה בין 12 ל-16 פרקים.

בשנת 2020 שידר הבי.בי.סי. את העונה השמונה עשר – R. עונה זו כללה 11 פרקים בלבד מפני שמגפת הקורונה גרמה לעצירת הצילומים. מרבית פרקי הסדרה ניתנים לצפייה ב-YouTube.

== שידור התוכנית בישראל ==
ב-7 באוקטובר 2010 החל שידור העונה השישית של הסדרה "עונה F", ברשת HOT בערוץ 8.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.bbc.co.uk/programmes/b006ml0g אתר התוכנית ב-BBC]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:BBC: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:שעשועוני טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
אילן גולדהירש

אילן גולדהירש (11 ביולי 1944 – 19 במאי 2018) היה פזמונאי ישראלי. חלק משיריו הפכו ללהיטים. במקצועו שימש כפקיד בכיר במשרד האוצר. במקביל לעבודתו זו כתב פזמונים ושירים וכן סיסמאות וג'ינגלים לחברות מסחריות.

==ביוגרפיה==
גולדהירש נולד בתל אביב. למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ובמדע המדינה מהשלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית, וסיים לימודי תעודה בתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים. עבד כפקיד במס שבח מקרקעין במשרד האוצר.

שירו הראשון שהוקלט, בשנות ה-60, היה "עקבות בחול", בביצוע של שמעון בר ללחן של אריה לבנון. הוא אף כתב שירים לסרטים ישראליים ("אבא גנוב", "חייך אכלת אותה") עם שיריו המוכרים נמנים "פתאום נפל עלי אביב" בביצוע להקת האחים והאחיות, שיר הנושא של הסרט "משפחת צנעני" בביצועם של יגאל בשן ויזהר כהן (ב-2013 חידש קובי אוז את השיר, ושילב בו קטע מהקלטת סבו שנפטר), שיר הנושא של הסרט "חייך אכלת אותה" בביצועו של בשן, "שרונה" בלחנו ובביצועו של אבנר גדסי, "יסמין" בביצוע זוהר ארגוב ו"לילה טוב לאהבה" של יהורם גאון.

גולדהירש כתב לרוב הלהקות הצבאיות ולתוכניות רדיו שונות (למשל: "חוחים וחיוכים", "פגישה מחודשת" ועוד). שירו "מתוק מתוק" בביצועה של להקת פיקוד הצפון זכה בתואר "שיר השנה" במצעדי הפזמונים השנתיים של קול ישראל ושל גלי צה"ל לשנת תשל"א. 17 משיריו הגיעו למקומות ראשונים במצעדי הפזמונים ואף נבחר לפזמונאי השנה 77/78 של עיתון "להיטון". שירים אחדים שחיבר כתב על פי לחנים זרים, ובהם "פני מלאך", "הקולות של פיראוס" ו"שלום לך ארץ נהדרת" (על פי לחן השיר "City of New Orleans" ). חיבר גם את "שיר המנון למכבי תל אביב", לקבוצות הכדורגל והכדורסל של מכבי תל אביב.

גולדהירש נטל חלק בפסטיבלים רבים (הרגיל, המזרחי והילדים). שירו "שולם ברוגז" בביצוע מייק בורשטיין זיכה אותו במקום ראשון. בפסטיבל הזמר 1975 זכה השיר שכתב "שיר פרטי" לביצוע וללחן של ניסים סרוסי ולעיבוד של מרטין מוסקוביץ'.

לאחר רצח יצחק רבין כתב לזכרו את השיר "קשה לכתוב דמעות", שהלחין ברי סחרוף ושר אריק איינשטיין בתקליטו "לאן פרחו הפרפרים".

בשנת 2006 כתב ליגאל בשן את השיר "כבר לא גיבורים" על מלחמת לבנון השנייה.

בשנת 2012 כתב גולדהירש את השיר "געגועים לסוראמללו" לפי הזמנתו של גברי בנאי.

גולדהירש היה קופירייטר פורה במיוחד, ולזכותו כ-400 פרסומות (שמות, פרסומות וג'ינגלים), ברשימה אפשר למצוא את "הכל בסיידר", "רב-מכר", "משחקי קוד-קוד", קינלי וקוקה קולה.

גולדהירש נפטר ב-19 במאי 2018. הוא הותיר אחריו פזמונים רבים שטרם הולחנו, בעיקר משני העשורים האחרונים לחייו. אלה נערכו וקובצו על ידי משפחתו בשנת 2020 לספר בשם "בדרך הלב".

== ספריו ==
* אילן גולדהירש, טל ברודי, סל של חרוזים, צייר אבנר כץ, צילם גדי דגון, תל אביב: ד. פלד, 1983. (על כדורסל, לילדים)
* אצלי או אצלך: שירים מרוב אהבה, עיצוב: דלית ואמי רובינגר, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ה 1985.
* פתאום נפל עלי אביב: פיזמונים מעט אילן גולדהירש, איורים: אבי מרגלית, תל אביב: בוסתן, 1987.
* שלום לך ארץ נהדרת, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ח 1988.
* בדרך הלב - פזמונים אחרונים, תל אביב, 2020.
== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
משיריו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==ראו גם==
*שלום לך ארץ נהדרת

==הערות שוליים==

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2018