OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טמבוב

טַמְבּוֹב (ברוסית: Тамбов) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז טמבוב. לפי מפקד האוכלוסין משנת 2008 התגוררו בעיר כ-278,000 תושבים.

==היסטוריה==
העיר נוסדה ב-17 באפריל 1636 כהיאחזות רוסית באזור הספר שבו התגוררו בעיקר נוודי הערבה, טטרים של קרים ואחרים. בהתחלה היישוב נשא אופי צבאי ושוכן בו חיל מצב חזק שמנה כ-1,000 חיילים וביצורים חזקים. חיל המצב החזק השליט סדר באזור ואפשר התפתחות והתיישבות כפרית בסביבתו. בסוף המאה ה-17 שימשה העיר בסיס קדמי לכוחותיו של פיוטר הגדול בעת מסע אזוב.

במאה ה-18 הביצורים חוזקו ותוקנו, אך בהמשך הצורך הצבאי בהם נעלם עם התפשטות האימפריה הרוסית לכיוון דרום מזרח. המצב הביטחוני הרגוע איפשר לאיכרי טמבוב להשקיע זמנם בפיתוח חקלאי ובמאה ה-19 היה האזור לאחד הפוריים ברוסיה. חלק ניכר מהתוצרת היה מיועד ליצוא לחו"ל ואילו החלק האחר נמכר בירידים ססגוניים. האזור המשיך לשגשג ובראשית המאה ה-20 הוקמו בו מפעילים בהתאם להתפתחות התעשייה ברוסיה.

בעת מלחמת האזרחים ברוסיה עבר האזור לשליטה סובייטית וכוחותיהם דיכאו התקוממויות אחדות שפרצו בו. בעת מלחמת העולם השנייה שימש האזור לשיכון פצועים ופותחה בו תעשייה צבאית ענפה.

לאחר התמוטטות ברית המועצות העיר והמחוז כולו ניזוקו קשה מאבטלה גבוהה ומיתון כלכלי עמוק. בתחילת המאה ה-21 באזור הורגשה יציאה מהמשבר וחידוש פעילות של מפעלי התעשייה, אך מצב התעסוקה עדיין לא שב לימי הזוהר מהעבר.

==גאוגרפיה ואקלים==
העיר שוכנת על גדות נהר צנה, אשר מהווה חלק מאגן הניקוז של נהר אוקה במרחק של כ-480 ק"מ ממוסקבה.

האקלים הוא יבשתי טיפוסי עם חורפים קרים המגיעים בחודש ינואר, הקר ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של מינוס 9 מעלות ובקיץ בחודש יולי, החם ביותר בשנה, לטמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות. כמות המשקעים הממוצעת נעה בין 350 ל-700 מ"מ בשנה, כמחציתם בעונות החמות של השנה.

==ספורט==
* מועדון הכדורגל טמבוב היה המועדון הגדול בעיר והוא ייצג את העיר בליגת העל הרוסית בכדורגל החל מעונת עונת 2019/2020. המועדון אירח את משחקיו באצטדיון ספרטק בעיר שהכיל 5,000 מושבים ונמצא בשיפוצים. מאז קיץ 2022, פועל בעיר מועדון הכדורגל ספרטק טמבוב. 
* מועדון הכדורסל טמבוב מייצג את העיר בליגה השלישית בחשיבותה, סופרליגה ב'.
* מועדון ההוקי קרח טמבוב מייצג את העיר בליגת VHL.

== ערים תאומות ==
לטמבוב שלוש ערים תאומות:
* 
* 
* 

==ראו גם==
*אוניברסיטת טמבוב

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

*
קטגוריה:מחוז טמבוב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1636
המצור על סבסטופול (1941–1942)

מצור סבסטופול במלחמת העולם השנייה הוא המצור הגדול השני שעבר על עיר זו, כשהמצור הקודם היה בעת מלחמת קרים. המצור היה חלק מהקרב הראשון על חצי האי קרים במלחמה זו.

==רקע==

סבסטופול שוכנת בחצי האי קרים והיא עיר נמל חשובה מאוד מבחינה אסטרטגית בים השחור ומשמשת כבסיס הבית העיקרי של צי הים השחור. קרבתו של חצי האי קרים לשדות הנפט הרומניים בפלוישט כמו גם האיום שיצר צי הים השחור על התעבורה הימית של כוחות הציר בחזית הדרומית של ברית המועצות, גרמו להיטלר ולפיקוד הצבאי הגרמני להורות על כיבוש חצי האי.

==המצור==
סבסטופול הייתה מבוצרת היטב עם מלאי מזון ותחמושת גדולים. הגרמנים לא הצליחו לכבוש את העיר בהסתערות הראשונה, ולכן החל מצור ארוך על העיר, שנמשך מ-12 בספטמבר 1941 עד 4 ביולי 1942. בסופו של דבר, הצליחו הנאצים לכבוש את העיר, אחרי קרבות קשים.

בנובמבר 1941 יצאה מנמל העיר ספינת ארמניה ועל סיפונה אלפי פצועים ופליטים. תוך זמן קצר הספינה הותקפה על ידי לופטוופה והוטבעה.

כתוצאה מעמידת הגבורה של המגינים הסובייטיים, והתמשכות הלחימה סביב סבסטופול, לא ניתן היה לשחרר את הארמייה ה-11 של הוורמאכט, שפעלה בחצי האי קרים, להשתתף בשלב הראשון של מבצע מקרה כחול (המתקפה הגרמנית בדרום ברית המועצות, שהחלה ב-28 ביוני 1942), והיא נשלחה בסופו של דבר צפונה, לסייע במצור על לנינגרד.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* [http://samlib.ru/n/nemenko_a_w/oborona-1.shtml Александр Валериевич Неменко,Севастополь. Хронология 2-й обороны]

</div>

סבסטופול, מצור
סבסטופול, מצור
סבסטופול, מצור
סבסטופול
סבסטופול
סבסטופול
סבסטופול
עזאזל (ספר)

עזאזל (ברוסית: Азазель) הוא הספר הראשון בסדרת הספרים הבלשית "תיבת פנדורין" פרי עטו של הסופר הרוסי-גאורגי בוריס אקונין. הספר פורסם לראשונה ב-1998 במוסקבה. תרגומו של יגאל ליברנט לעברית יצא לאור ב-2004, במקביל להפצתם של סרטים המבוססים על הספרים.

==עלילת הספר==
הספר נפתח ב-13 במאי 1876 ומתמקד בפתיח באחד מהסטודנטים הצעירים של אוניברסיטת מוסקבה, בגן אלכסנדר שבמוסקבה, המתאבד בירייה לעיני עוברי האורח. אראסט פנדורין הוא פקיד רישום זוטר במחלקת הבילוש של משטרת מוסקבה, שמחליט לחקור את ההתאבדות המוזרה של הסטודנט. הסטודנט הוריש את כל רכושו לגברת עשירה מאנגליה בשם ליידי אסתר, המנהלת ומממנת בית יתומים. פנדורין נפגש עם הליידי אך מתבייש בחשדו כאשר הוא משוחח איתה - היא פועלת ומקדישה את כל מרצה למען היתומים. פנדורין עוקב אחרי סטודנט חשוד, חברו של המתאבד, ומגיע לגברת אמיליה. מדברי הסטודנט מבין פנדורין שאמיליה היא ששכנעה את הסטודנט וחברו המנוח להוריש את רכושם לרשת בתי היתומים של הליידי אסתר.

הסטודנט נרצח ופנדורין ניצל במזל. מתברר שרצח הסטודנטים קשור לכנופיה בשם עזאזל. פנדורין מקודם בדרגה ונוסע לבריטניה כדי לחקור את העניין לעומק. הוא נחטף, נבגד וכמעט נרצח שוב ומגיע למידע החושף חברים ברשת עזאזל. הוא חוזר לרוסיה, משיג את המידע שנית ומגלה שקיים קשר למנהל רשת בתי היתומים. הוא מדווח למפקדו והלה נוסע מיד עם פנדורין לאסור את המנהל, אך אז מתגלה שגם המפקד חבר ברשת "עזאזל". פנדורין מצליח להינצל בעור שיניו, אך מפקדו ומנהל הרשת מתים. פנדורין משוחח עם הליידי אסתר ומבין שבעצם היא זו שעומדת מאחורי הכנופיה כולה, שמורכבת מהיתומים שהיא מגדלת ונותרים נאמנים לה בבגרותם. הליידי אסתר מנסה לברוח ופנדורין רודף אחריה. היא כולאת אותו בחדר יחד איתה, ומאיימת לפוצץ את שניהם כדי להגן על יתומיה. פנדורין מתחנן על חייו ומשוחרר, לאחר הבטחה שלא ירדוף את היתומים. הוא רץ החוצה וממתין לפיצוץ, שמתרחש באיחור קל.

פנדורין מועלה שוב בכמה דרגות ונישא לאהובתו, בתו של בכיר רוסי. מיד בסיום החתונה מתקבל מכתב משליח מיוחד. פנדורין חותם והשליח ממהר לברוח החוצה תוך ספירה לאחור "עשר, תשע, שמונה..." שמעוררת את חשדו של פנדורין, והוא יוצא לרדוף אחריו. שניות ספורות לאחר צאתו, נשמע פיצוץ עז מהבניין ממנו יצא פנדורין. האנשים ששהו שם, ביניהם אשתו ואביה, מתו בפיצוץ. בסוף הספר הולך פנדורין גלמוד ושערותיו הלבינו, על אף שהוא בן עשרים.

==עיבוד טלוויזיוני==
בשנת 2002 הערוץ הראשון ברוסיה הפיק מיני-סדרת טלוויזיה בשם "עזאזל" המבוססת על הספר בבימויו של אלכסנדר אדבשיאן ובכיכובם של איליה נוסקוב כאראסט פנדורין, סרגיי בזרוקוב כאיוואן ברילינג, מרינה אלכסנדרובה כיליזבטה פון אוורט-קולוצולצבה ואולג באסילשווילי כגנרל מיזינוב.

בשנת 2020 החלה הפקת עיבוד מחודש לספר בשם "פנדורין: עזאזל" בהפקת Kinopoisk HD: הבלש המפורסם אראסט פנדורין יוצא להרפתקאות בתפאורה חדשה: הוא ינהל את חקירותיו לא ב, אלא בגרסה אלטרנטיבית מודרנית של רוסיה, שבה עדיין שולטת שושלת רומנוב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 


== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:ספרי בוריס אקונין
קטגוריה:ספרות בלשית
ארמיית הטנקים החמישית (ברית המועצות)

ארמיית הטנקים החמישית של ברית המועצות הייתה ארמיית השריון הראשונה, שהוקמה על ידי הפיקוד הסובייטי העליון, ולחמה בשורות הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה. הארמייה מילאה תפקיד מרכזי במסגרת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד בחורף 1942, ולאחר מכן השתתפה בשורת מתקפות של הצבא הסובייטי באזור הדון בחורף 1942/1943

==היסטוריה==
ארמיית הטנקים החמישית הוקמה ב-5 ביוני 1942 לפי הוראת הסטבקה. הייתה זו הפעם הראשונה במלחמה שהצבא האדום התנסה בהפעלת יחידה משוריינת גדולה, שגודלה עלה על קורפוס. בהקמת ארמיות הטנקים חיקה הפיקוד העליון הסובייטי את הצבא הגרמני הנאצי, שהפעיל בהצלחה ארמיות משוריינות בחזית הסובייטית (שכונו בתחילה "קבוצות שריון") החל מפתיחת מבצע ברברוסה. ארמיות הטנקים נועדו להוות כוח משולב נייד רב-עוצמה, שיכלול יחידות טנקים, תומ"תים, חי"ר ממונע, נ"מ ונ"ט, ויהיה מסוגל לפעול באופן עצמאי עמוק בעורף האויב. הם כללו בדרך כלל 2 קורפוסי טנקים, קורפוס ממוכן ולעיתים גם קורפוס פרשים. 

ארמיית הטנקים החמישית כללה בעת הקמתה את קורפוס הטנקים ה-2, קורפוס הטנקים ה-11, בריגדת הטנקים העצמאית ה-25, דיוויזיית הרגלים ה-25, 2 רגימנטים של ארטילריה, גדוד נ"מ ויחידות קטנות נוספות. בראשית יולי תוגברה הארמייה ב-קורפוס הטנקים ה-7. ביוני 1942 צורפה הארמייה לחזית בריאנסק והשתתפה בקרבות באזור וורונז'. בעקבות האבדות הכבדות שספגה היחידה, היא פורקה ביולי וכוחותיה פוצלו בין חזית בריאנסק לחזית וורונז'.

הארמייה הוקמה מחדש ב-3 בספטמבר 1942 והפעם כללה את קורפוס הטנקים ה-1 ואת קורפוס הטנקים ה-22, דיוויזיית הרגלים ה-119 ויחידות קטנות נוספות.

במסגרת זו שולבה הארמייה מחדש בחזית בריאנסק, אך בסוף אוקטובר הועברה לחזית הדרום-מערבית והשתתפה במתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס), שהביאה לכיתור הארמייה הגרמנית השישית ולהשמדתה. לאחר מכן השתתפה הארמייה בלחימה באזור נהר ציר. היחידה פורקה ב-20 באפריל 1943.

==מפקדים==
* אלכסנדר ליזיוקוב (יוני 1942 - יולי 1942)
* פאבל ריבאלקו (יולי 1942 - אוקטובר 1942)
* פרוקופיי רומננקו (נובמבר 1942 - דצמבר 1942)
* מרקיאן פופוב (דצמבר 1942 - ינואר 1943)
* איוואן שליומין (ינואר 1943 - אפריל 1943)

==קישורים חיצוניים==
* [http://tankfront.ru/ ארמיית הטנקים החמישית] 
* [http://samsv.narod.ru/Arm/at05/arm.html ארמיית טנקים החמישית] באתר samsv 

5
5
קטגוריה:יחידות סובייטיות בקרב סטלינגרד
ארמייה 5
5
גיאורגסמריינהוטה

גיאורגסמריינהוטה (בגרמנית: Georgsmarienhütte, מילולית: בקתתם של גאורג ומריה) היא עיר בדרום מדינת סקסוניה תחתית שבגרמניה, כ-7 ק"מ דרומית לאוסנבריק. העיר הוקמה ב-1856, והתרחבה ב-1970 עם סיפוחם של מספר כפרים לתחום השיפוט שלה. בשנת 2021 התגוררו בה מעט פחות מ־32 אלף תושבים.

==היסטוריה==
גיאורגסמריינהוטה הוקמה ב-1856, אך ראשיתו של אחד הכפרים שסופחו אליה בהמשך, קלוסטר אואזדה, כבר במאה ה-12. ב-1170 הוקם במקום מנזר בנדיקטיני, הראשון מסוגו במחוז אוסנבריק, שפעל עד 1803. רק אחד מהמבנים המקוריים עומד על תלו, ולצדו מבנה בן שתי קומות שהוקם ב-1723, ומשמש כיום כבית ספר.

ראשיתה של גיאורגסמריינהוטה עצמה ב-1856, אז הוקם מפעל הברזל והפלדה Georgs-Marien-Bergwerks und Hüttenverein ("חברת המטלורגיה והמכרות של גאורג ומריה") בסמוך לעיירה מלברגן. המפעל נקרא על שמם של גאורג החמישי, מלך הנובר ורעייתו מריה מזקסה אלטנבורג. שמו התקצר בהמשך לגיאורגסמריינהוטה, וזה גם השם שניתן לכפר שצמח סביבו.

ב-1944 הקים הגסטאפו את מחנה העבודה אוהרבק בפאתי העיר. אסירי המחנה הועסקו בכפייה במפעל הפלדה.

ב-1937 נבלעה מלברגן בגיאורגסמריינהוטה, וב-1970 נכללו בתחום שיפוטה עיירות וכפרים נוספים - אואזדה, קלוסטר אואזדה, הרדרברג, הולשטן-מינדרופ וחלקה הדרומי של הולצהאוזן. בעקבות זאת, גיאורגסמריינהוטה, שעד אז הוגדרה כ"כפר תעשייתי", הפכה לעיר.

==גיאורגסמריינהוטה כיום==
מפעל הפלדה גיאורגסמריינהוטה היווה מאז היווסדו מרכז תעסוקה בולט באזור. בשנת 2007 הועסקו בו כ-1,300 עובדים שייצרו כ-760 אלף טונות של פלדה. מכירות המפעל בשנת 2006 נאמדו ב-566 מיליון אירו. מקורות תעסוקה בולטים נוספים בעיר כוללים מפעל לספקטרומטרים אופטיים, חברות היי טק, בית חולים ומפעל רהיטים.

בתחומי העיר מספר אתרים היסטוריים, המנזר בקלוסטר אואזדה הוא העתיק שבהם. מנזר אוהרבק הפרנציסקני הוקם ב-1916 בהולצהאוזן. מבנה בולט נוסף הוא וילה שטאהמר, שהוקמה ב-1900 ושימשה את מנהל המפעל דאז, רוברט שטאהמר. לאחר מלחמת העולם השנייה השתכן בבניין הצבא הבריטי, לאחר מכן שכנה בו לשכת תעסוקה, ומאז 1980 הוא משמש כמוזיאון לתולדות העיר.

==ערים תאומות==

* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
<gallery widths="150px" heights="165px" perrow="4">
קובץ:Georgsmarienhuettestahlwerk.jpg|מפעל הפלדה גיאורגסמריינהוטה
קובץ:Kloster Oesede - Innenansicht.jpg|מנזר קלוסטר אואזדה
קובץ:GMHKlosterOhrbeck.jpg|מנזר אוהרבק
קובץ:Augustaschacht-Arbeitszucht.JPG|אנדרטה במקום בו שכן מחנה העבודה אוהרבק
</gallery>

קטגוריה:סקסוניה התחתונה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1856
דבק פלסטי

שימוש בדבק פלסטי
דבק פלסטי (נקרא גם: דבק לבן) הוא דבק המיוצר מפולימר סינתטי צמיגי ומשמש לרוב להדבקת מוצרי נייר ועץ.

הדבק הפלסטי הומצא בגרמניה ב-1912 על ידי פריץ' קלאטה. כאשר הוא מיוצר בקנה מידה מסחרי הוא לרוב מיוצר מאצטילן וחומצה אצטית. בצורתו הנוזלית צבע הדבק לרוב לבן. לאחר שהחומר המסיס מתייבש הדבק הופך לחומר שקוף דמוי גומי. לאחר ההתייבשות ניתן להמס שוב את הדבק בעזרת מים למרות שאינו מסיס לחלוטין.

הדבק הפלסטי נפוץ מאוד בקרב ילדים מאחר שאינו רעיל וניתן לניקוי בעזרת מים. שימושים נוספים הם כריכת ספרים (מאחר שהדבק אינו חומצי), נגרות, עבודות יד, בגדים ואף אבן (בעיקר בהדבקת לבנים מאבן חול).

==קישורים חיצוניים==

* 

פלסטי
קטגוריה:1912 במדע
הקצב

"הקצב" (צרפתית: "Le Boucher") הוא מותחן קולנוע צרפתי משנת 1970 בבימויו של קלוד שברול. הסרט מתאר את היחסים המתפתחים בין מורה וקצב בעיירה כפרית בצרפת כשברקע מתקיימת חקירה של שורת מקרי רצח המתבצעים באזור. הסרט מתרחש בעיירה טרמולה (Tremolat) שבמחוז דורדון בדרום מערב צרפת, וגם צולם בה. מערות לאסקו הסמוכות, בהן נמצאו ממצאים פרהיסטוריים, משמשות גם הן תפאורה לסצנה בסרט. יש הרואים בסרט זה כאחד מסרטיו הבולטים של שברול בסדרה של שישה סרטים אותם ביים בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 ואשר נחשבים כאחת מפסגות יצירתו.

==תקציר העלילה==
בחתונה הנערכת בעיירה מתוודעים זה לזה, פופול, קצב שהשתחרר משירות צבאי רב שנים ושבע קרבות, והלן, אישה מודרנית ואסרטיבית, המורה והמנהלת של בית הספר הקטן, שהגיעה לעיירה לפני זמן לא רב. השניים מתקרבים אך שומרים על יחסים אפלטוניים. במקביל, מתגלה גופת צעירה באזור העיירה והמשטרה מתחילה בחקירות. הלן מעניקה לפופול מתנת יום הולדת מצית ובעת טיול של ילדי בית הספר בהדרכתה היא מגלה גופת צעירה ולידה היא מוצאת מצית זהה למצית שהעניקה. היא אוספת את הפריט מהשטח ואינה מגלה על מציאתו לאיש. מכאן ואילך מתלבטת הלן לגבי המשך יחסיה עם פופול עד הסוף הטרגי בו מתגלה האמת.

==שחקנים ראשיים==
* סטפאן אודראן - הלן (המורה)
* ז'אן יאן - פופול (הקצב)
* רוז'ה רודל - מפקח המשטרה גרומבש

==ביקורת==
הסרט נחשב על ידי מבקרים רבים כאחד מסרטיו של שברול הקרובים ביותר לסגנונו של היצ'קוק, שהשפעתו הרבה על שברול ניתנת לזיהוי בסרטים רבים. המבקר האמריקאי, וינסנט קנבי, מציין כי גם בסרטו זה של שברול קיים המוטיב של רגע מוחמץ, שהיה יכול לשנות את חיי הדמויות וכיוון שהוחמץ, מובילה העלילה לטרגדיה. הוא מוצא את הרגע הזה בסצנה בה שואל פופול את הלן "מה תעשי אם אנסה לנשק אותך עכשיו?" והיא עונה: "מאומה, אך אני מעדיפה שלא תעשה זאת." קנבי מציין כי נראה כי שברול לעולם לא ישיג את הספונטניות של היצ'קוק ופריץ לנג (הוא רואה בסרטיהם "בכבלי השכחה" ו"רחוב סקרלט" כמודל לריאליזם הרומנטי של "הקצב"), אך הוא עולה עליהם בציור הדמויות ורגשותיהם ובתיאור היחסים בינן לבין עצמן כמו גם עם סביבתם. קנבי אף טוען כי שברול איננו מעוניין באמת בבניית המתח בסיפור והוא מעדיף לתאר את סיפור האהבה הבלתי ממומש, וזאת, מתוך כבוד למורכבותן של הדמויות המרכזיות בסרט.

מבקר אמריקאי נוסף, רוג'ר איברט, טוען אף הוא כי המתח הנוצר אצל הצופה איננו תוצאה של השאלה "מה יקרה עכשיו?", אלא של השאלות: "מה הם יודעים?", "מה הם חושבים?" ומה הם רוצים?"; כך בונה במאי הסרט שיא רגשי ופסיכולוגי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* וינסנט קנבי, [http://movies.nytimes.com/movie/review?res=9B07E0DB1038EE34BC4C52DFBF66838B669EDE Le Boucher (1970)], אתר הניו יורק טיימס, 14 בספטמבר 1970
* [http://rogerebert.suntimes.com/apps/pbcs.dll/article?AID=/20031123/REVIEWS08/311230301/1023 Le Boucher / The Butcher (2003)], האתר של רוג'ר איברט, 23 בנובמבר 2003

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:סרטי קלוד שברול
קטגוריה:סרטים צרפתיים
יגדל אלוהים חי

יגדל אלוהים חי הוא פיוט המיוסד על שלושה עשר עקרי האמונה שקבע הרמב"ם (בפירושו לפרק חלק). בפיוט 13 שורות, אחת לכל אחד מהעיקרים, בנוסח הספרדים יש בסוף הפיוט עוד שני חרוזים.

== מחבר הפיוט ==
מקובל, שמחבר הפיוט "יגדל" הוא דניאל בן יהודה דיין, שחי באיטליה, כנראה במאה ה-13. הפיוט נדפס לראשונה במחזור "קמחא דאבשונא" שנדפס בבולוניה בשנים ש'-ש"א (1541).

אולם, יש שייחסו את הפיוט למחברים אחרים. הרב יעקב עמדין ייחסו בוודאות לרמב"ם, והרב יחיא צאלח והיש"ר מקנדיאה ייחסוהו לרבי שלמה אבן גבירול. אחרי עיון בכתבי עמנואל הרומי נראה, כי יהיה המחבר מי שיהיה, אבל שאב כל התוכן מפיוט ארוך שכתב במחברת.

== מקור אמירת הפיוט ==
בספר "סדר היום" שחיבר המקובל משה בן מכיר בסוף המאה ה-16 נאמר: 
מנגד, מהרח"ו כתב שהאריז"ל אמר לו שהוא רק אומר פיוטים שקדמו לגאונים (כגון אלה של רבי אלעזר הקליר) ולא הפיוטים המאוחרים, ובפרט לא הפיוט 'יגדל'.

==זמן אמירת הפיוט==
למעשה, הפיוט התקבל בכל תפוצות ישראל, אך מקום אמירתו שונה מקהילה לקהילה. בחלק מקהילות אשכנז המזרחיות נוהגים לאומרו לפני תפילת שחרית; בקהילות ספרד ובקצת קהלות נוסח אשכנז הוא מושר בליל שבת וחג לאחר סיום תפילת ערבית; יוצאי מרוקו אומרים אותו גם בתפילת שחרית של שבת לפני ברוך שאמר, וגם כשמלווים את החתן בשבת חתן; חלק קטן מהתימנים השאמיים אומרים אותו בתוך סדר קבלת שבת; והבלדים (ושאר מתפללי הנוסח השאמי) אומרים אותו אחרי תפילת ערבית של שבת, או לפני עלינו לשבח. יש שאומרים אותו גם בעת קבורת המת, שכן מוזכר בו תחיית המתים. הקראים אומרים אותו בשמחת תורה אחרי קריאת התורה. בקרב יהודי גאורגיה נוהגים לאומרו אחרי ערבית של שבת בניגון מיוחד לשבתות, ובימים נוראים בניגון אחר.

הפיוט לא מופיע בסידור נוסח חב"ד שנערך על ידי רבי שניאור זלמן מלאדי ולא בחלק מסידורי הספרדים, על פי דברי האר"י הנ"ל.

== לקריאה נוספת ==
*

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* שמואל פנחס גלברד, [https://web.archive.org/web/20111111060752/http://www.moreshet.co.il/web/shut/shut2.asp?id=89266 "יגדל אלוקים חי"], אתר מורשת
* [https://www.youtube.com/watch?v=NgHO3lmrar8 וידאו] של מקהלת קהל עדת ישורון בניו יורק שרים את אחד מהניגונים שלהם ל'יגדל' (החל מ-1:45).
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שירי המאה ה-13
קטגוריה:תפילות ביהדות
קטגוריה:עיקרי אמונה
ז'אק שיבואה

ז'אק שיבואה (בצרפתית: Jacques Chibois; נולד ב-1954) הוא שף צרפתי.

==ביוגרפיה==
ז'אק שיבואה גדל בפריגור שבדרום-מערב צרפת. רכש את יסודות המקצוע מז'אן דלאווין, במסעדת "הקאמליות" בפרוור בוז'יבאל. התלמד אצל מישל גראר במסעדת "קדרת הברזל" (Le Pot de Fer), בפרוור אנייס שליד פריז. עבד שנה במסעדה "מולן דה מוז'ן" של רוז'ה ורז'ה, עבד במסעדת "ל'אואזיס" של לואי אוטייה ואחר-כך היה השף של אשת החברה רז'ין בפריז. אשתו ילידת הריביירה הצרפתית והוא למד את יסודות הבישול הפרובנסיאלי מחמותו.

בשנת 1981, בהיותו בן 27, שב שיבואה לריביירה הצרפתית וכיהן כשף המלון "גרה ד'אלביון" בקאן, שבתחומיו חמש מסעדות ובמסגרת זאת היה ממונה על מסעדת הדגל של המלון "לה רויאל גרה", המסעדה הגיעה בניהולו לציון של שני כוכבים במדריך מישלן האדום ו-18 נקודות בגו מיו, זו המסעדה הראשונה בהיסטוריה של קאן שהגיעה לכך. ב-1995 עזב את המלון.

ב-1996 הקים שיבואה את המסעדה "לה באסטיד סנט-אנטואן", (La Bastide Saint-Antoine) בבניין אחוזה מהמאה ה-17 אותו רכש. היא נמצאת למרגלות העיר גראס, בפרוורי הכפר סנט-אנטואן, סמוך לריביירה הצרפתית. ב-1998 העניק לו מדריך גו מיו את הציון 18 ואת התואר "שף השנה".
ב-1998 פתח במקום מלון ובשנת 2000 הצטרף המלון לרשת רלה א שאטו. 
המסעדה מחזיקה כיום (2010) בשני כוכבים במישלן וב-18 נקודות בגו מיו. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ב-2001 ראה אור לראשונה ספרו "שמן זית", שתורגם לאנגלית.

מטבחו של שיבואה משלב בין מטבחה של פריגור מכורתו, המתאפיין ברטבים כבדים ובכבד אווז, לבין מטבחה הקליל של פרובאנס המתאפיין בירקות. הוא מרבה להשתמש בזיתים ומגיש אותם כחלק ממנות הקינוח.

==לקריאה נוספת==
* אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, מדריכי התענוגות, הוצאת כתר, ירושלים, 2000, עמ' 20, 43–44, 223, 278, 354, 358–366, 418, 421.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.dininginfrance.com/chibois.htm מסעדת לה באסטיד סנט-אנטואן], באתר dininginfrance
* [http://www.lesgrandestablesdumonde.com/indexb.php?p=restos&id=49 מסעדת לה באסטיד סנט-אנטואן], במדריך השולחנות הגדולים בעולם 
* [https://web.archive.org/web/20100702084647/http://www.restaurant-ranking.com/en/top/chef_de_cuisine/ci/grasse/person/jacques_chibois/index.html ביוגרפיה של ז'אק שיבואה], באתר restaurant-ranking.com

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1954
עמנואל שילה

עמנואל שילה (נולד בי"ח בתשרי תשכ"ו, 1965) הוא עיתונאי ישראלי דתי לאומי, פובליציסט, ועורך העיתון "בשבע" מאז הקמתו.

== ביוגרפיה ==
שילה הוא בנו של הרב דניאל שילה, שהיה רבה של קדומים. למד בישיבת ירושלים לצעירים, בישיבת קדומים, במרכז הרב ובכולל של הרב שמואל טל בנוה דקלים, ממנו צמחה מאוחר יותר ישיבת תורת החיים.

שירת בצה"ל בחיל ההנדסה הקרבית בשירות סדיר ובמילואים.

בהמשך עבר לקרני שומרון ושימש כר"מ בישיבת ההסדר המקומית. בקיץ 1998 הצטרף לעיתון "מקור ראשון" ובמשך כשנתיים וחצי היה עורכו של העיתון. בשנת 2001 החל בעריכת והגשת תוכנית הרדיו "יומן הבוקר" בערוץ 7.

ב-2002 היה שותף לצוות שהקים את העיתון "בשבע", ומאז הוא משמש עורכו. במסגרת זו מפרסם שילה טור קבוע בעיתון בשם "שולחן עורך". על העיתון בשבע אמר כי תפקידו "לתת עוצמה מגזרית פנימית לציבור הדתי" לצד החשיבות שהוא מייחס להשתלבות אנשי תקשורת דתיים בתקשורת הכללית. עם זאת, במקום אחר טען שילה כי השתלבותם של אנשי תקשורת דתיים בתקשורת הכללית היא "מאוד-מאוד בעייתית".

== חיים אישיים ==
שילה נשוי לרבנית עידית, ראש מדרשת שיל"ת באלוני שילה וראש בית המדרש במכללת שערי משפט. אב לשמונה ומתגורר בקרני שומרון.

אחד מבניו הוא ממוביליו מחאת הקו האדום בשנת 2022.

אחיו הם: הרב ידידיה והרב ישעיהו - מלמדים בתלמוד תורה מורשה. הרב חברון - ראש ישיבת עתניאל לצעירים. מבין גיסיו נמנה הרב ניצן בראונר (בן דודו של אשת הרב אביהוא שורץ)

ב-3 ביולי 2023 נפצע מיידוי אבנים בציר גלעד (60) ואושפז בבי"ח מאיר.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* [http://myim.co.il/main.php?mod=newsOpen&articleID=181 עט לכל חפץ], ראיון בעלון מעייני הישועה, וירא תשס"ט (2008)
* ישי פרידמן, [http://www.srugim.co.il/733-למה-גקי-לוי-הכעיס-את-עורך-עיתון-בשבע/?di=1 למה ג'קי לוי הכעיס את עורך עיתון "בשבע"?], אתר סרוגים
* [http://www.meirtv.co.il/site/content_id.asp?id=11289 עיתונאות ותקשורת - ריאיון עם הרב עמנואל שילה], ערוץ מאיר 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל בשבע
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי ישיבת קדומים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ירושלים לצעירים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת החיים
קטגוריה:קרני שומרון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
אדואר לובה

ממוזער
אדואר לובה (בצרפתית: Édouard Loubet; נולד ב-25 בספטמבר 1970) הוא שף צרפתי.

==ביוגרפיה==
לובה נולד בסאבואה. אמו, קלוד לובה, היא אשת עסקים שהקימה בתי-מלון ברחבי תבל, בכלל זה רלה א שאטו באלפים. למד שנה וחצי אצל מארק ורה. בגיל 22 רכש מקום בכפר לורמראן בחבל לוברון והקים בו מסעדה בשם "לה מולן דה לורמארן". בגיל 24 קיבל כוכב במדריך מישלן האדום, ב-1999, בגיל 28 קיבל שני כוכבים. ב-1999 זכה ב-17 נקודות בגו מיו, ב-2000 הועלה ל-17 נקודות. הוא הקים מלון ובסוף שנות התשעים צורף לרשת רלה א שאטו. כיום (2010) הוא מחזיק בשני כוכבים במישלן ו-18 נקודות בגו מיו. המסעדה כלולה במדריך השולחנות הגדולים בעולם.

ללובה כיום (2010) אחוזה בשם "דומן דה קאפלונג, מזו אדואר לובה" הכוללת שלושה בתי מלון: "לה בסטיד דה קאפלונג", "לה פרם דה קאפלונג", ו"גלינר דה לורמארן" ולהם מצורפים בריכה וספא. במסגרת האחוזה גם מסעדתו שאת שמה שינה ל"רסטוראן אדואר לובה", בבעלותו גם מסעדת קיץ בשם "ארבע העונות". הוא מקיים במקום סדנאות בישול ויין.

מטבחו של לובה נשען על צירופים יצירתיים בירקות ובעשבים. ברשותו גינה בת 20 דונם בה הוא מגדל ירקות ועשבי תיבול וחווה נוספת בת 20 דונם בה הוא מגדל בעלי חיים לצורכי מסעדותיו. הם אלו המספקים את רוב חומרי הגלם למסעדתו, בתוספת עשבים אותם הוא מלקט בשדות הסביבה.

==ספרו==
<div style="direction: ltr;">
* A Chef in Provence, Hachette, 2004
</div>

==לקריאה נוספת==
* אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, בהוצאת מדריכי התענוגות הוצאה עצמית של המחבר, 2000, עמ' 20, 210, 211, 223-215.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dininginfrance.com/edouard_loubet.htm מסעדת אדואר לובה באתר dininginfrance]
* [http://www.capelongue.com/fr/index.php אתר דומיין דה קפלונה, מזו אדואר לובה] 
* [https://web.archive.org/web/20110228102342/http://www.relaischateaux.com/en/search-book/hotel-restaurant/capelongue/ מלון בסטיד דה קאפלונג] באתר רלה א שאטו
* [http://www.lesgrandestablesdumonde.com/indexb.php?p=restos&id=167 מסעדת אדואר לובה] באתר השולחנות הגדולים בעולם
* עפר שחל, [https://web.archive.org/web/20131011120410/http://labriut.co.il/?CategoryID=293&ArticleID=371 המקום שבו כל החלומות מתגשמים]

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:מחברי ספרי בישול צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1970
אלישע האס

אלישע האס (נולד ב-1943) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת בר-אילן. לשעבר יו"ר חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי.

==ביוגרפיה==
האס נולד וגדל בקיבוץ שדה אליהו בעמק בית שאן. הוריו עלו מגרמניה לפני מלחמת העולם השנייה והיו ממקימי הקיבוץ. אמו הייתה המחנכת וחוקרת התפתחות הילד מלכה האס. שירת בנח"ל ואף שימש כמפקד ההיאחזות מעלה גלבוע שהפכה מאוחר יותר לקיבוץ. במלחמת ששת הימים היה מפקד מחלקה בחטיבה 9 והשתתף בלחימה ביהודה ושומרון. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה ונלחם בקרבות ברמת הגולן.

לאחר השירות הצבאי למד ביוכימיה וביופיזיקה באוניברסיטה העברית, וסיים תואר B.A. בהצטיינות בשנת 1969. את הדוקטורט עשה במכון ויצמן ולאחריו שהה תקופה מסוימת באוניברסיטת הרווארד. תחומי המחקר של האס הם ביולוגיה חישובית ומבנית. מחקריו עוסקים במבנה ובתהליכים הפיזיקליים המתרחשים בחלבונים תוך שימוש בשיטות משולבות של הנדסה גנטית, כימיה של חלבונים ומדידות פיזיקליות. 

האס חבר בחוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי ועמד בראשו בשנים 2009–2011 ו 2021-2023.

בראשית שנת תשכ"ז אלישע האס נישא לחיה לבית בורגן, אם שלושת ילדיו, ממנה התאלמן ב-1999. כיום אלישע האס מתגורר בירושלים, נשוי לצפרירה אדוריאן. 

==קישורים חיצוניים==
אודות
* [http://life-sciences.biu.ac.il/node/592 פרופ' האס אלישע], אתר אוניברסיטת בר-אילן
* [http://www.tvland.co.il/Display.asp?id=13748 חוצה ישראל - פרופ' אלישע האס] 
* 
מאמרים
* 
* 
* 
* [http://www.freepollard.net/inside/NewsInside.asp?itemId=1004 הגיע הזמן של פולארד] , 23 בנובמבר 2008
* [https://web.archive.org/web/20130927220156/http://www.mgl.org.il/he/torah/Results.asp?psearch=&cat1=-9&subcat1=-9&ignoreSub=yes&file_rav=161&task=search שיעורים של פרופ' האס במכון הגבוה לתורה]
הרצאות
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ביולוגים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:חברי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מדעי החיים
קטגוריה:ראשי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני וכלכלי
קטגוריה:חברי המועצה הציבורית של אם תרצו
קטגוריה:שדה אליהו: אישים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
BMP-3

BMP-3 הוא סימולו של נגמ"ש לחימה אמפיבי מתוצרת סובייטי שהוכנס לשירות בשנת 1987 ונראה לראשונה במערב בשנת 1990. ה-BMP-3 הוא הגרסה הממשיכה של נגמ"שי BMP-1 ו-BMP-2. כמו קודמיו הוא תוכנן ומיוצר במפעל בעיר קורגן על ידי המהנדס אלכסנדר בלאגונראבוב (1933-2020).

פירוש ראשי התיבות BMP ברוסית הוא Боевая Машина Пехоты, "בוייבייה משינה פחוטי" ("רכב קרב לחיל רגלים").

== חימוש וציוד ==
ה-BMP-3, המכונה טרויקה, הוא נגמ"ש הלחימה החמוש בנשק הכבד ביותר מבין נגמשי הלחימה הנמצאים בשירות בתחילת המאה ה-21. BMP-3 מצויד בתותח 2A70 בקוטר 100 מ"מ המסוגל לירות פגזים וטילי 9M117 בסטיון (בנגמ"ש 40 פגזים ושמונה טילים); בתותח אוטומטי בקוטר 30 מ"מ עם הזנה כפולה, בעל קצב אש של 400-350 פגזים לדקה, שעבורו נישאים בנגמ"ש 500 פגזים; ומקלע בקוטר 7.62 מ"מ, עם 2,000 כדורים. כל אלה מותקנים במקביל בצריח. לכל אלה זווית הגבהה של 5º- עד 65º. בנוסף נושא הנגמ"ש עוד 2 מקלעים בקוטר 7.62 מ"מ, בעלי 2000 כדורים כל אחד. ה-BMP-3 מסוגל לתקוף מטרות במרחק 6000-5000 מטר בעזרת מערכת טילי הנ"ט שלו (9K116-3 Basnya). 

הדגמים הראשונים צוידו במנוע UTD-29 בעל 450 כ"ס, אך רוב הדגמים הנמצאים בשימוש משתמשים במנוע UTD-29M בעל 500 כ"ס. המנוע מצוי בחלקו האחורי ימני של הנגמ"ש, כתוצאה מכך הנהג ועוד 2 חיילי חי"ר נמצאים בחלל שבקדמת הכלי. 5 החיילים הנוספים יושבים מאחורי התותח, הדורש 2 מפעילים. ל-BMP-3 תחתית כפולה כאשר המנוע ומכלי הדלק נמצאים מתחת לתחתית הראשונה במטרה להעניק לכלי יכולת שרידות גבוהה יותר.

== דגמים ==
* BMP-3 - הדגם הבסיסי ביותר.
* BMP-3M - דגם משופר בעל מנוע ותותח משודרגים. לתותח מערכת ירי חדשה הכוללת מחשב דיגיטלי ואפשרות לירות פגזים מונחי לייזר וחימוש מתקדם נוסף. המנוע שודרג למנוע UTD-32 בעל 660 כ"ס. הגרסה החדשה נקראת לעיתים גם BMP-4.
* BMMP - דגם של החי"ר הימי המצויד בתותח של ה-BMP-2.
* BMP-3K - דגם פיקוד טקטי. בעל צוות של 3 + 3 לוחמים.
* BMP-3F - דגם מיוחד המיועד למבצעים בים. מסוגל לפעול עד 7 שעות בפעילות ימית. 
* BRM-3K Rys - דגם סיור, מצויד במערכות תצפית וראייה טרמית, במכ"ם עקיבה, במחשב ובמערכת ניווט.
* 9P157 Krizantema-S - דגם נ"ט בעל 2 טילי 9M123 כריזנטמה.
* 9P162 "Kornet-T - דגם נ"ט בעל טילי 9M133 קורנט. 
* 2S31 Vena - דגם בעל מרגמת 120 מ"מ. 

== מפעילים ==
* - 550
* - 120
* - 598 בעלי מערכת טרמית "Namut". עשויים להיות משודרגים בנוסף גם לבעלי מיגון מודולרי "Kaktus" ומנוע UTD-32.
* - 70
* - 450 BMP-3HEL במשא ומתן.
* - 4 (סה"כ 60 בהזמנה).
* - 43
* - 17 BMP-3F עם אופציה לעוד 100.
* - 45
* - 4

== ראו גם ==
* BMP-1
* נגמ"ש לחימה
* פומה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי רכב אמפיביים
קטגוריה:נגמ"שים סובייטיים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1987
קטגוריה:נגמ"שי לחימה
צבאו הפרטי של פופסקי

צבאו הפרטי של פופסקי (באנגלית: Popski's Private Army ,PPA או בשמה הרשמי, No. 1 Demolition Squadron, יחידת חבלה מס' 1) הייתה יחידת עילית של הצבא הבריטי במהלך מלחמת העולם השנייה, בפיקודו של מייג'ור (ולאחר מכן לוטננט קולונל) ולדימיר "פופסקי" פניאקוב. היחידה הוקמה בשנת 1942 בקהיר והייתה חלק ממספר יחידות מיוחדות שפעלו במסגרת המערכה במדבר המערבי, באותה תקופה, כדוגמת קבוצת המדבר ארוכת הטווח וה-SAS. היחידה נלחמה גם באיטליה ופורקה בשנת 1945.
== היסטוריה ==
בתחילת מלחמת העולם השנייה, חיפש הצבא הבריטי במזרח התיכון מפקדים בעלי מיומנויות לחימה והישרדות במדבר, ובמיוחד בעלי היכרות עם המדבר בצפון אפריקה. ולדימיר פניאקוב היה כזה, ומשכך, קיבל דרגת לוטננט. בשנת 1942 היה פניאקוב בעל ניסיון לחימה רב, לאחר שהשתתף במשימותיה של קבוצת המדבר ארוכת הטווח. קשרים ומפעילי רדיו התקשו לבטא את שמו, וכך זכה לכינוי "פופסקי", שהוענק לו על ידי קצין המודיעין של קבוצת המדבר ארוכת הטווח, קפטן ביל קנדי שואו. בסתיו 1942 פנה גנרל ג'ון האקט לפופסקי בבקשה להקים יחידה חדשה שתפשוט על מתקנים ובסיסים מעבר לקווי מדינות הציר. היחידה הוקמה ושמה הרשמי היה יחידת החבלה מספר 1.

היחידה החלה את דרכה עם 5 קצינים ו-18 נגדים וחוגרים, אך בסוף תקופת פעולתה מנתה 120 איש והייתה לכוח העצמאי הקטן ביותר של הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.

משימתה הראשונה של היחידה, בדצמבר 1942, כמעט נגמרה באסון: מטוס גרמני השמיד את כל ציודה ורכביה של היחידה, למעט 2 ג'יפים. אנשי היחידה עברו שטח של כ-6,400 קילומטרים עד לחבירה מחודשת עם כוחות הצבא הבריטי במצרים.
פחות מחודש לאחר מכן כבר פעלה היחידה שוב מאחורי קווי מדינות הציר, כשהיא פושטת על מצבורי דלק ומתקנים שונים. ב-19 במרץ 1943, נכנעו 600 חיילים איטלקים בפני שלושה מחיילי היחידה, לאחר שהאחרונים תיעלו אותם לתוך ואדי.

במהלך תקופת פעילותה במדבר השמידה היחידה 34 מטוסים, 6 רכבים משוריינים, 112 משאיות וכ-2,000,000 ליטרים של דלק. בכל תקופת הפעילות הזו נשבה לוחם אחד ושניים נפצעו.

==איטליה==
לאחר שהכוחות של מדינות הציר נכנעו בתוניסיה, השתתף צבאו הפרטי של פופסקי בפלישת בעלות הברית לאיטליה. חיילים מהכוח היו חלק מהכוח הבריטי שנחת בטאראנטו, ותפקידם היה לסייר בראש ולאתר כוחות אויב באזור. הם הצליחו לחדור מעבר לקווי האויב ולשבות קצין אפסנאות גרמני, שמסר להם פרטים על חוזק הכוחות שעמדו מולם ועל פריסתם בגזרה. כמו כן הם השתתפו בפשיטות אל הים האדריאטי, כשבאחד המקרים הם השתלטו על המחנה הגרמני בקסרמה די פיומי אוניטי (Caserma dei Fiumi Uniti) כשהם הורגים 40 מהחיילים ושובים 152, כשאבדותיהם הסתכמו בשלושה הרוגים וחמישה פצועים. בתחילת 1945 נכנע חיל המצב הגרמני בקיוגה (Chioggia) בן 700 חיילים לפטרול של צבאו הפרטי של פופסקי שכלל 12 איש ושישה ג'יפים. 

ב-14 בספטמבר 1945, ארבעה חודשים מתום מלחמת העולם השנייה, פורק צבאו הפרטי של פופסקי באופן רשמי.

==לקריאה נוספת==
* ולדימיר פניאקוב, צבאו הפרטי של פופסקי, הוצאת מערכות, 1985
* סטיבן פרספילד, להרוג את רומל, אריה ניר הוצאה לאור בע"מ, 2009 (הספר הוא בדיוני)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.militaryhistoryonline.com/wwii/articles/popskisprivatearmy.aspx על היחידה] 
* [http://users.telenet.be/ppa/ אתר היחידה] 

קטגוריה:יחידות צבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטניה: יחידות מובחרות
קטגוריה:זירת צפון אפריקה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:איטליה במלחמת העולם השנייה
מחתה

מחתה (באמצע), יחד עם כלים נוספים לטיפול בגחלים
מַחְתָּה היא כלי המשמש להעברת גחלים או קטורת. בעבר שימשו מחתות בטקסי פולחן ברחבי העולם העתיק. המחתה נזכרת גם כאחד הכלים ששימשו במשכן ובבית המקדש לצורך הקרבת הקורבנות. צורת המחתה היא כעין כף בעלת שלוש דפנות המחוברת לידית ארוכה, בדומה ליעה.

== בממצא הארכאולוגי ==

מחתות עשויות ברונזה, ברזל וחרס נמצאו במספר רב של אתרים ארכאולוגיים ברחבי העולם הרומי, בין השאר בהרקולנאום ובפומפיי. בישראל נמצאו מחתות רבות באתרים כמערת האיגרות ועוד, כולן מתוארכות לתקופת בית שני. מחתות שנמצאו כללו ידיות בצורת צינור חלול, ולדעת החוקרים מולאו וצופו צינורות אלו בטין או בחומר מבודד אחר על מנת להקטין את הולכת החום של הידית.

===השימוש במחתות===
יגאל ידין טען כי על אף שנמצאו איורי מחתות רבים באתרים יהודיים, הרי שמקור המחתות הוא בפולחן היווני-רומי. בנימין מזר טען כי למחתות היו גם שימושים תפקודיים שאינם קשורים לפולחן כגון ליקוט עצמות.

== בעבודת המקדש והמשכן ==
המחתה מוזכרת בספר שמות פרק כ"ז: (פסוקים א' - ג')

תפקידה העיקרי של המחתה היה העברת גחלים ממקום למקום, והשם "מחתה" נובע מפעולת החתייה בגחלים. הובלת הגחלים נעשתה למטרות שונות: קיום מצוות תרומת הדשן, בה הונחו בכל בוקר בבית הדשן שליד המזבח מעט מן הגחלים והאפר שהצטברו מקורבנות יום אתמול. פינוי שאריות הקורבנות ממערכת העצים שבראש המזבח אל ה"תפוח" שבמרכזו. הובלת גחלים מן המזבח החיצון, שעמד בחצר המקדש, אל המזבח הפנימי, שעמד בהיכל, לצורך הקטרת הקטורת. הובלת גחלים ביום הכיפורים אל קדש הקדשים, לצורך הקטרת קטורת על המחתה עצמה, ועוד.

במקרא הוזכרו מחתות מנחושת. במשנה מסופר גם על קיומן של מחתות מזהב וכסף בבית המקדש השני.

המחתה נחשבת ל"כלי שרת" שיש בו קדושה, כמו שאר הכלים המשמשים לעבודת המקדש.

==לקריאה נוספת==
* הרב ישראל דנדרוביץ, בכל יום היה זהבה ירוק והיום אדום (על הזהב ששימש לייצור המחתות), בתוך: ספר הנחמדים מזהב, ערד תש"ע, פרק יח, עמודים: 261-282.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי המקדש
קטגוריה:ממצאים ארכאולוגיים ממתכת
קטגוריה:כלים
ריצת 100 מטר משוכות

מזרח גרמניות (משמאל לימין) קורנליה אושקנט, הייקה תילה וקרסטין קנאבה באימון תחרותי, 1986]]
ריצת 100 מטר משוכות
ריצת 100 מטר משוכות היא תחרות ריצה הנערכת במסגרת מקצועות האתלטיקה במשחקים האולימפיים, המיועדת לנשים (המקבילה הגברית היא ריצת 110 מטר משוכות). המתחרות בריצה זו רצות לאורך מסלול שאורכו 100 מטר, שלאורכו 10 משוכות שגובהן 83.8 ס"מ. המשוכה הראשונה נמצאת במרחק של 13 מטר אחרי נקודת הזינוק, ושאר המשוכות נמצאות במרווח של 8.5 מטר האחת מן השנייה והמרחק בין המשוכה האחרונה לקו הסיום הוא 10.5 מטר. המשוכות צמודות זו לזו לכל רוחב המסלול, אך בכל מסלול משוכה נפרדת, כך שאם תפיל אותה האצנית, הדבר לא יפגע ברצות שמצדדיה. הפלת משוכה אינה מחייבת את פסילת האצנית, ולמעשה ניתן לסיים את המירוץ גם לאחר הפלת כל עשר המשוכות. עם זאת, הפלה כזו מאטה את הריצה, ומהיר יותר לדלג מעל המשוכה. 

ריצת 100 מטר משוכות נכנסה לראשונה לתוכנית האולימפית באולימפיאדת מינכן (1972), במקום ריצת 80 מטר משוכות שהייתה חלק מהתוכנית האולימפית מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932).

== עשר האצניות הטובות בכל הזמנים ==
<small>מעודכן ל-25 ביולי 2022</small>
{| class="wikitable"
!מקום
!תוצאה
!מהירות רוח <small>(מטר לשנייה)</small>
!שם האתלטית
!מדינה
!מיקום
!תאריך
|-
| 1|| 12.12 || 0.9+ || טובי אמוסן || || יוג'ין || 24 ביולי 2022
|-
| 2|| 12.20 || 0.3+ || קנדרה הריסון || || לונדון || 22 ביולי 2016
|-
| 3|| 12.21 || 0.7+ || יורדנקה דונקובה || || סטארה זאגורה || 20 באוגוסט 1988
|-
| 4|| 12.25 || 1.4+ || גינקה זגורצ'בה|| || דרמה|| 8 באוגוסט 1987
|-
|rowspan=3|5|| rowspan=3|12.26 || 1.7+ || לודמילה אנגקוויסט|| || סביליה || 6 ביוני 1992
|-
|1.2+ || בריאנה רולינס || || דה מוין || 22 ביוני 2013
|-
| 0.2- || ג'סמין קמאצ'ו-קווין || || טוקיו || 1 באוגוסט 2021
|-
| 8|| 12.28 || 1.1+ || סאלי פירסון || || טגו || 3 בספטמבר 2011 
|-
||9||| 12.31 ||0.3+ || בריטני אנדרסון|| || יוג'ין || 24 ביולי 2022
|-
||10||| 12.32 ||0.8+ || דניאל ויליאמס|| || לונדון || 20 ביולי 2019
|-
|}

==אצניות מפורסמות בריצת 100 מטר משוכות==
===בעולם===
*קנדרה הריסון () - שיאנית העולם הנוכחית -12.20 שניות, השיא נקבע ב-22 ביולי 2016
*סאלי פירסון () - אלופה אולימפית (אולימפיאדת לונדון 2012) ופעמיים אלופת עולם (טגו 2011 ולונדון 2017)
*דניאל ויליאמס () - אלופת העולם (בייג'ינג 2015)
*יורדנקה דונקובה () - אלופה אולימפית ושיאנית העולם במשך 28 שנה.
*שירלי סטריקלנד () - פעמיים ברציפות אלופה אולימפית, בריצת 80 מטר משוכות (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956)
*גייל דיברס () - 3 פעמים אלופת עולם (שטוטגרט 1993, גטבורג 1995 וסביליה 1999) ופעמיים סגנית אלופת העולם (טוקיו 1991 ואדמונטון 2001)
*לודמילה אנגקוויסט () ו-() - פעמיים אלופת עולם (טוקיו 1991 ואתונה 1997) ואלופה אולימפית (אטלנטה 1996)
*מישל פרי () - פעמיים ברציפות אלופת עולם (הלסינקי 2005 ואוסקה 2007)

===בישראל===
*שיאנית ישראל, היא אירנה לנסקי ושיאה הישראלי עומד על 12.80 שניות, השיא נקבע ב-7 ביולי 2002
*אסתר רוט-שחמורוב החזיקה בשיא הישראלי בריצה זו, 12.93 שניות משנת 1976, במשך 26 שנים.

== אלופות האולימפיות בריצת 80 מטר משוכות ו-100 מטר משוכות ==
2024: מסאי ראסל

== אלופות העולם בריצת 100 מטר משוכות ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתלטיקה: ריצות קצרות
קטגוריה:ספורט אולימפי
פליקס הרביעי

פליקס הרביעי (בלטינית: Felix IV; 489 או 490 – 22 בספטמבר 530) כיהן כאפיפיור בין 12 ביולי 526 ועד מותו. לימים הוכרז כקדוש נוצרי.

פליקס נולד בסמניום שבממלכת האוסטרוגותים באיטליה, והיה בנו של קסטוריוס (Castorius). לאחר הרצחו של האפיפיור יוחנן הראשון על ידי מלך האוסטרוגותים, תאודוריק הראשון, מינו החשמנים בלחצו של תאודוריק את פליקס למשרת האפיפיור. התנגדות החשמנים ללחץ זה הביאה לכך שבמשך חודשיים לאחר מותו של יוחנן לא נבחר אפיפיור, אולם לבסוף נכנעו ללחצו של תאודוריק. חיבתו של פליקס בעיני תאודוריק, אפשרה לו לפעול לטובת הכנסייה. מותו של תאודוריק אפשרה לפליקס לפעול על-פי תוכניותיו שלו.

בעקבות מותו של תאודוריק, ב-30 באוגוסט 526, ועלייתו לשלטון של נכדו הקטין אתאלאריק, שלטה בפועל אמאלאסונתה, בתו של תאודוריק ואימו של אתאלאריק אשר הייתה קתולית אדוקה. אמאלסונתה פרסמה צו קיסרי הקובע כי אנשי דת יישפטו רק על ידי האפיפיור (או בית דין כנסייתי שימונה על ידו) ולא על ידי בתי המשפט האזרחיים.

אמאלאסונתה העניקה שטחים לאפיפיור בתוככי הפורום הרומאי, עליהם בנה פליקס את כנסיית סנטה קוזמה אי דאמיאנו.

פליקס ניסה להשפיע על בחירת יורשו - בוניפקיוס השני, וזאת על אף הכלל האוסר דיונים ביורש לאפיפיור בעודו בחייו. בעקבות לחץ זה בחר רוב מכריע מהחשמנים בדיוסקורוס לתפקיד האפיפיור, מיעוט החשמנים צידדו בבוניפקיוס השני. מותו של דיוסקורוס שבועות ספורים לאחר בחירתו הביאו לקבלת הבחירה בבוניפקיוס השני.

==מספור שמו==
בעת כהונתו של פליקס השלישי, נחשב פליקס השני כאפיפיור לגיטימי, ובהתאם נספר פליקס הרביעי. לימים הוכרז פליקס השני כאנטי אפיפיור, ולכן למעשה פליקס הרביעי היה האפיפיור השלישי אשר נשא שם זה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/06031a.htm קורות חיים]
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-530
2K11 קרוג

2K11 קרוג (ברוסית: "Круг" (מעגל), קוד דיווח נאט"ו: SA-4 Ganef) היא סוללת טילי קרקע-אוויר סובייטית ניידת לטווח ארוך, נגד מטוסים הטסים בגובה בינוני עד גבוה.

== היסטוריה ==
פיתוח המערכת החל בשנת 1957. המערכת הוצגה לראשונה במצעד צבאי במוסקבה במאי 1964. המערכת נכנסה לשירות בשנת 1967 והפכה למבצעית לחלוטין בשנת 1969. המערכת שימשה את הצבא הרוסי כטיל קרקע-אוויר לטווח קרוב.

המערכת המבצעית הראשונה שנכנסה לשירות בשנת 1967 נקראה Krug-A, ולאחריה פותחו דגמים משודרגים Krug-M1 ,Krug-M, על מנת לענות על התקלות שהתגלו בשירות המבצעי. הדגמים המשודרגים M ו-M1 נכנסו לשירות בשנים 1971 ו-1974 בהתאמה.

ה-2K11 פעלה לזמן קצר ב-מלחמת אפגניסטן, אך הוחזרה משם לאחר מספר חודשים.

== תיאור ==
המערכת מורכבת מתובה של GM-123 עליה מוצבים 2 טילים. 2 הדגמים העיקריים של הטיל הנמצאים בשימוש הם: 9M8M1 ו-9M8M2, הידועים בתור (SA-4B). לדגם ה-9M8M2 יש טווח וגובה מרבי קצרים יותר, אולם הוא מפצה על זה בביצועים טובים יותר. סוללה טיפוסית מורכבת מ-2 טילי 9M8M1 ו-4 טילי 9M8M2 בנוסף למכ"מים הבאים:
* מכ"ם "P-40 "Long Track המשמש להתראה מוקדמת (משתמשים בו גם במערכות SA-6 ו-SA-8, והטווח שלו הוא 175 ק"מ).
* מכ"ם "Thin Skin" המשמש לאיתור גובה המטרות (משתמשים בו גם במערכות SA-2, SA-6 ו-SA-5, והטווח שלו הוא 240 ק"מ).
* מכ"ם "Pat Hand" המשמש לשליטת ירי ולהנחיה (הטווח שלו הוא 128 ק"מ).
ה-"Pat Hand" וה-"Long Track" מותקנים על גבי אותן הפלטפורמות של רכבי השיגור, מכ"ם ה-"Thin Skin" מורכב על גבי משאית.

=== טיל ===
הטילים משוגרים בעזרת 4 מנועי דלק מוצק רקטיים המצויים בתוך מאיצים ומחוברים לחלק החיצוני של הטיל. לאחר סיום בעירת הרקטות, הטיל מפעיל מנוע סילוני מבוסס דלק נוזלי. הטיל מגיע למהירות 4 מאך ולטווח אפקטיבי של 50–55 ק"מ (תלוי בדגם). לטיל ראש קרבי במשקל 135–150 ק"ג והוא אפקטיבי מגובה של 100 מטר עד 27,000 מטר.

== מפעילים ==
* ארמניה - 115
* אזרבייג'ן
* בולגריה - 30 (מילואים)
* טורקמניסטן - 30
* פולין - 30
* קוריאה הצפונית
* קירגיזסטן
* רוסיה - 500 (הוצאו משירות)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילי קרקע-אוויר רוסיים וסובייטיים
דיוסקורוס (אנטי-אפיפיור)

דיוסקורוס (בלטינית: Dioscorus; נפטר ב-14 באוקטובר 530) כיהן כאפיפיור בין 22 בספטמבר 530 ועד ה-14 באוקטובר באותה שנה.

דיוסקורוס נולד באלכסנדריה שבמצרים. תאריך לידתו אינו ידוע.

דיוסקורוס הצטרף לכנסייה באלכסנדריה, עלה בדרגים ועבר לשרת את הכנסייה ברומא. לימים מונה לנציגו של האפיפיור סימכוס ונשלח לרוונה כנציגו של האפיפיור בפני מלך האוסטרוגותים תאודוריק הראשון.

דיוסקורוס נבחר על ידי 60 מתוך 67 החשמנים לתפקיד האפיפיור כהתנגדותם למאמציו של האפיפיור פליקס הרביעי למנות את בוניפקיוס השני ליורשו עוד בחייו. מיעוט מהחשמנים תמך ביורש שהוצע על ידי פליקס.

מותו של דיוסקורוס שלושה שבועות לאחר בחירתו הביא לבחירת המועמד שהציע פליקס לתפקיד אפיפיור. בוניפקיוס כפה על החשמנים שבחרו בדיוסקורוס לחזור בהם מהצבעתם ולכן הפכה בחירתו הלגיטימית של דיוסקורוס לתפקיד האפיפיור לבחירה לא לגיטימית, והוא נחשב לאנטי-אפיפיור.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.newadvent.org/cathen/05018a.htm קורות חייו של דיסוקורוס]
* 

קטגוריה:אנטי-אפיפיורים
קטגוריה:נפטרים ב-530
אברהם וינברג (השני)

קבר רבי אברהם וינברג (השני) (משמאל), לצד סבו רבי [[אברהם וינברג (הראשון)]]
רבי אברהם וינברג (השני) (תרמ"ד 1884 - א' באייר תרצ"ג (27 באפריל 1933)), היה האדמו"ר מסלונים בברנוביץ', בדור השלישי בשושלת אדמו"רי חסידות סלונים. עמד בראשה משנת תרע"ו ועד לפטירתו בשנת תרצ"ג. מכונה הבית אברהם (על שם ספרו שיצא לאחר פטירתו) או הרבי מברנוביץ.

==קורות חייו==
נולד בשנת תרמ"ד, מספר חודשים לאחר פטירת אבי סבו רבי אברהם וינברג (הראשון) מייסד חסידות סלונים, ונקרא על שמו. אביו היה רבי שמואל וינברג שכיהן כאדמו"ר השני בחסידות סלונים. נישא בשנת תרס"א לבתו של האדמו"ר רבי צבי הירש מלומאז' ((Łomazy)-קוצק, נכדו של רבי מנחם מנדל מקוצק. 

אחר פטירת אביו התמנו שני הבנים כאדמו"רים, אחיו המבוגר רבי ישכר לייב וינברג ניהל את חצרו בעיר סלונים, ואילו מרבית החסידים בחרו בו כאדמו"ר, והוא בחר לנהל את חצרו בביאליסטוק ומשנת תרפ"ט בברנוביץ'. בין האחים שררו יחסים טובים, ופעמים רבות הם נפגשו וניהלו את שולחנם יחד.

בשנת תרע"ח הקים את ישיבת תורת חסד בברנוביץ'.

עם התמנותו לאדמו"ר התמנה כנשיא כולל רייסין ופעל רבות למען היישוב החסידי בארץ ישראל. במסגרת פעילותו למען תושבי הארץ, היה מטלטל בדרכים ושוהה תקופות ארוכות מחוץ לביתו. ביקר פעמיים בארץ, בשנת תרפ"ט ובשנת תרצ"ג, ובכל אחת מן הפעמים שהה בה מספר חודשים. הקשרים התכופים וביקוריו הממושכים בארץ הידקו את הקשר בינו ובין החסידים בארץ, והערצתם אליו לא ידעה גבול. בין חסידיו בארץ נמנו הרב משה קליערס רבה של טבריה, רבי מרדכי חיים סלאנים (לימים - מנהיג חסידי סלונים), הרב אשר זאב ורנר ועוד רבים.

בביקורו הראשון בארץ ייסד מסגרת ליכודית לחסידי סלונים בירושלים (שהתרכזו עד אז בטבריה ובתל אביב), ובביקורו השני הניח אבן פינה לבית מדרשם בשכונת בית ישראל, המשמש כיום כבית מדרש לחסידי סלאנים בירושלים. חוברת המתעדת את מסעותיו בארץ ישראל יצאה לאור בעריכת יאיר וינשטוק.

נפטר בפתאומיות לאחר שובו מביקורו השני בארץ, בא' באייר ה'תרצ"ג, ונקבר בעיר סלונים. על שמו ישיבת בית אברהם של חסידות סלונים.

==חיבוריו==
* "בית אברהם" - דברי תורה על פרשיות השבוע ואגרות. יצא לאור לראשונה בניסן תש"י על ידי רבי שלום נח ברזובסקי, כותב תורותיו. מהדורה שנייה יצאה בשנת תשכ"ט. מאז יצאו עוד מספר מהדורות.
* "קובץ שיחות קודש" - דברי תורתו, בהוצאת מכון נחלי אמונה של חסידות סלאנים, תשע"ב.

==משפחתו==
* בנו ממלא מקומו רבי שלמה דוד יהושע וינברג.
* יוטה אשת הרב משה יצחק רפופורט, רב בקעלץ.
* מרים דוואשע אשת הרב טוביה יוסף לנדא, ראש ישיבת "בית אהרן" דסטריקוב בזגירש (בן האדמו"ר רבי יעקב יצחק דן מסטריקוב)
כל צאצאיו נספו בשואה.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

אברהם 2
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:אישים שעל שמם ישיבות בישראל
קטגוריה:מחברי ספרי חסידות
קטגוריה:נשיאי קופת מעות ארץ הקודש
קטגוריה:ביאליסטוק: רבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1933
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של שופן

הקונצ'רטו לפסנתר ותזמורת מס 2, בפה מינור, אופ. 21 נכתב על ידי פרדריק שופן בשנת 1829, בגיל 20, עוד בטרם סיים את לימודיו. למעשה היה זה הראשון מבין שני הקונצ'רטי לפסנתר שכתב שופן, אך הוא פורסם שני ולכן מוכר כקונצ'רטו מספר 2. הקונצ'רטו בוצע לראשונה ב־17 במרץ 1830, בוורשה, עם שופן כפסנתרן הסולן.
 
היצירה מכילה שלושה פרקים, במבנה הטיפוסי לקונצ'רטו לכלי סולו באותה תקופה:

# מאסטוזו Maestoso (בחגיגיות, מלכותי)
# לרגטו Larghetto (איטי למדי)
# אלגרו ויוואצ'ה Allegro vivace (מהיר ומלא חיים)

הפרק הראשון של הקונצ'רטו בנוי כפרק פתיחה מסורתי בסונאטה. בחטיבת החזרה מקופח הנושא הראשון לטובת הנושא השני. הפרק השני פותח בשתים עשרה תיבות לכלי הקשת המבשרות את כניסת פסנתר הסולו המציג את הנושא הראשון. הפרק האחרון הוא רונדו נמרץ (בנקודה מסוימת בפינאלה מופיעה הוראה לכינורות לנגן קול לניו (בגב הקשת).

בדומה לקונצ'רטו מס 1, גם בקונצ'רטו זה תפקיד התזמורת משני לתפקיד הפסנתר, הדורש וירטואוזיות יתרה.

כתב היד של היצירה שמור בספרייה הלאומית של פולין.

== השפעות קודמות ==
הברק המאפיין קונצ'רטו זה (כמו גם את מס' 1) משייך אותו למתכונת הקונצ'רטי של הומל, פילד וובר, אך יש בו גם משום חזרה למודל מוצרטי מוקדם. כטענתו מרחיקת הלכת של שומאן:
 
במילים אחרות, הקונצ'רטו מתווך בין הקלאסי לפוסט-קלאסי, בין מוצרט לבין הזוהר שאפיין את הסגנון המאוחר יותר. דבר זה ניכר במבנה הקונצ'רטו בפה מינור. מבחינת היחס בין תפקיד הסולו לליווי, הוא קרוב יותר להומל מאשר למוצרט, ודבר זה נכון גם לגבי הדואליות של היסודות הליריים והצורניים במסגרת כל אחד מן התחומים הטונאליים, המרוחקים כבר במידת מה משיווי המשקל העדין שיצר מוצרט בין היסודות השונים של כתיבתו. עם זאת, כבר בפתיחת הפרק הראשון ניכרת השפעת מוצרט, הן ישירות והן באמצעות הומל. השפעה זו ניכרת גם בפרק האיטי, שגם הוא מהווה גלגול של מוצרט לא פחות מהמשכיות של פילד.

== ראו גם ==
* קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 של שופן
* פרדריק שופן

==קישורים חיצוניים==
* [http://imslp.org/wiki/Piano_Concerto_No.2,_Op.21_(Chopin,_Fr%C3%A9d%C3%A9ric) ביצוע חופשי של היצירה ותוים]
* [https://www.youtube.com/watch?v=T_GecdMywPw&t=621s ביצוע נפלא של ארתור רובינשטיין]

קטגוריה:קונצ'רטי לפסנתר
קטגוריה:יצירות מאת פרדריק שופן
איריס קרפ

איריס קרפ היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי. בעלת שתי מדליות מהמכביה העשירית (1977).
 
== ביוגרפיה ==
קרפ התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל חולון/בת ים בהדרכתם של נלו בילדרמן ודורית זלץ.

===1975===
באליפות ישראל בשחייה בספטמבר 1975 זכתה קרפ במדליית ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:40.8 דקות, אחרי חברתה לאגודה אסנת ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:57.8 דקות ודניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (1:07.0 דקות).

===1976===
באליפות ישראל בשחייה באוקטובר 1976 זכתה קרפ ב-6 מדליות, 2 זהב, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי לאגודות חדש של 4:29.0 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי לאגודות חדש של 5:00.8 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:04.48 דקות, אחרי לילך אריאל מהפועל עמקים (1:04.0 דקות) ולפני בת אגודתה אסנת ארליך (1:04.5 דקות), במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:19.7 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:18.6 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:49.2 דקות, אחרי ארליך (4:49.0 דקות) ולפני דניאלה יוסטר מברית מכבים עתיד (4:57.2 דקות). מדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:02.8 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:52.9 דקות ויוסטר (9:53.1 דקות)

===1977===
בתחרות שמונה האומות שנערכה באיסלנד ביולי 1977 קבעה קרפ ביחד עם ענת פרקש, לילך אריאל ואסנת ארליך במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 4:22.0 דקות, שיפור לשיא שניקבע שבוע קודם לכן בקיאסו (4:24.2 דקות).

בתחרויות השחייה של המכביה העשירית שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה זכתה קרפ במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם נטע יוסף, אריאל וארליך בשיא ישראלי חדש של 4:17.16 דקות ובמדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם ליז בוכשטבר, פרקש ואריאל בשיא ישראלי חדש של 4:49.36 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש 1:03.58 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש של 1:03.75 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכתה קרפ ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.69 דקות, לפני אסנת ארליך (1:04.81 דקות) ונטע יוסף (1:05.17 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:24.90 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:51.50 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:16.95 דקות, אחרי ארליך שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:16.71 דקות ולפני נטע כנעני מהפועל בית ברל (2:19.02 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:48.99 דקות, אחרי ארליך (4:48.13 דקות) ולפני דניאלה יוסטר (4:55.25 דקות).

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייניות חופשי ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:שיאניות ישראל ב-100 מטר חופשי
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
בוניפקיוס השני

בוניפקיוס השני (בלטינית: Bonifacius II; נפטר ב-17 באוקטובר 532) כיהן כאפיפיור מ-22 בספטמבר 530 ועד מותו.
== חייו ==
בוניפקיוס, בנו של סיגיסבולד (Sigisbald), ממשפחה אוסטרוגותית היה האפיפיור הראשון ממוצא גרמאני. בוניפקיוס מונה לאפיפיור בשל לחץ רב שהפעילו מלך האוסטרוגותים אתאלאריק וקודמו של בוניפקיוס, האפיפיור פליקס הרביעי על החשמנים הבוחרים. על אף לחץ זה נבחר לתפקיד ב-22 בספטמבר דיוסקורוס. רק מותו של דיוסקורוס ב-14 באוקטובר באותה שנה הביאה למינויו של בוניפקיוס בו תמך מיעוט מהחשמנים. בעקבות מינוי זה הפך בוניפקיוס, שהיה עד אז אנטי-אפיפיור לאפיפיור, ואילו דיוסקורוס שנבחר כדין על ידי מרבית החשמנים נחשב לאנטי-אפיפיור. בוניפקיוס כינס סינוד במסגרתו נודה דיוסקורוס והוצא אל מחוץ לכנסייה, וכן הוכרחו החשמנים שהצביעו נגדו לבטל את הצבעתם ולהפוך את בחירתו לחוקית.

בסינוד שנערך בשנת 531 קבע בוניפקיוס חוקה לפיה יכול אפיפיור לבחור את יורשו. הכמורה הגבוהה הסכימה לכך, ואף ליורש המוצע - ורגיליוס, אולם החוקה ספגה ביקורת בקרב הציבור והשלטון האוסטרוגותי, ובוניפקיוס נאלץ לשרוף את החוקה.

בוניפקיוס הורה על שינוי שיטת ספירת השנים בלוח השנה מ"Ab urbe condita" ("ייסוד העיר רומי") ל"Anno Domini" - "שנת הולדת האל".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/02660a.htm קורות חיים]
* [http://www.gmarts.org/index.php?go=411 לוח השנה הנוצרי]
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים גרמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבזיליקת פטרוס הקדוש
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-6
קטגוריה:נפטרים ב-532