OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אדוארד פוקס

אדוארד צ'ארלס מוריס פוקס (באנגלית: Edward Charles Morrice Fox; נולד ב-13 באפריל 1937) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. תפקידיו הידועים הם התפקיד הראשי בסרט "נשיא על הכוונת" ובסדרה "אדוארד וגברת סימפסון" בה גילם את דמותו של המלך אדוארד השמיני.

==ביוגרפיה==
אדוארד פוקס נולד בצ'לסי שבלונדון. אביו רובין פוקס היה שחקן וסוכן אמנים, ואמו אנג'לה מיוריאל דריטה וורתינגטון הייתה שחקנית וסופרת. הוא אח בכור לשחקן ג'יימס פוקס ולמפיק הקולנוע רוברט פוקס. סבו מצד אמו היה המחזאי פרדריק לונסדייל. הוא התחנך בבית הספר הארו שבלונדון ושירת כלוטננט ב-"Coldstream Guards" רגימנט של הצבא הבריטי.

הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה ב-1958, בין השאר שיחק בתפקיד המלט. בקולנוע הופיע לראשונה בשנת 1962 כניצב בסרט "בדידותו של הרץ למרחקים ארוכים". בשנות השישים שיחק בעיקר בתיאטרון. בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים השתתף בסרטים בריטיים חשובים כגון "הו, איזו מלחמה נחמדה" (1969), "הקרב על בריטניה" ו"המקשר" (1970).

עד מהרה הפך להיות לשחקן מבוקש והופיע בסרט "גשר אחד רחוק מדי" בתפקיד לוטננט ג'נרל הורוקס - לדבריו זה התפקיד האהוב עליו ביותר - הוא זכה על תפקידו זה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה. עוד כיכב בסרט "כוח 10 מנברון" לצדם של רוברט שו והאריסון פורד.

ב-1978 גילם את דמותו של אדוארד השמיני מלך אנגליה בדרמה הטלוויזיונית "אדוארד וגברת סימפסון". בסרט גנדי גילם פוקס את בריגדיר ג'נרל רג'ינלד דאייר שהיה אחראי לטבח באמריטסר שבהודו. ב-1983 הופיע בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא", סרט בלתי-רשמי מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בתפקיד "M" ראש השירות החשאי הבריטי. עוד השתתף בסרטים "הבאונטי" (1984), ב-"Wild Geese II" עם לורנס אוליבייה (1985), "חשיבותה של רצינות", "ניקולס ניקלבי" ו"המין היפה" (2004).

את המוניטין שלו כשחקן חיזק בהופעות קבועות בתיאטראות הווסט אנד שבלונדון. הוא הופיע ב-"Four Quartets" המבוסס על שירים מאת ת"ס אליוט בליווי מוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך בביצוע של כריסטין קראושו. ב-2010 הופיע פוקס בהצגת יחיד "ערב עם אנתוני טרולופ" שביים ריצ'רד דיגבי דיי.

ב-2003 קיבל תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE).

פוקס היה נשוי לשחקנית טרייסי ריד בין השנים 1958 ו-1961. ב-2004 התחתן עם השחקנית ג'ואנה דייוויד אחרי מערכת יחסית ארוכת שנים. בתו מאשתו הראשונה היא לוסי ויקונט גורמנסטון. עם ג'ואנה דייוויד יש לו בת, השחקנית אמיליה פוקס ובן פרדי פוקס.

==פילמוגרפיה==

=== טלוויזיה ===

* המלביש (2015) - סרט טלוויזיה של BBC Two
* הג'נטלמנים <small>(אנ')</small> (2024)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הארו
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1937
ג'ון הנינג ספיק

ג'ון הנינג ספיק
ג'ון הנינג ספיק (באנגלית: John Hanning Speke; 4 במאי 1827 - 15 בספטמבר 1864) היה מגלה ארצות בריטי. גילה את אגם ויקטוריה ואת מפלי ריפון ב-1858. על שמו קרוי צבי ספיקי.

ספיק יצא למסע לגילוי מקורות הנילוס הלבן ביחד עם סיר ריצ'רד פרנסיס ברטון ב-1857. במהלך המסע התפצלו השניים וספיק גילה את אגם ויקטוריה ואת מפלי ריפון. תגלית זו עוררה מחלוקת קשה בין ברטון לספיק וסערה בשיח בבריטניה. ב-1864 היה אמור להתקיים עימות בין השניים על מנת ליישב את המחלוקת, אולם בבוקרו של העימות נהרג ספיק מכדור שנפלט מרובהו בעת ציד. 

טענתו שאגם ויקטוריה הוא מקורו של הנילוס הלבן הוכחה כנכונה ב-1875 על ידי הנרי מורטון סטנלי.

== לקריאה נוספת ==
* אלן מורהד, הנילוס הלבן, הוצאת מערכות, בתרגום זיוי שורר, 1965

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:אפריקה: חוקרים ומגלים
קטגוריה:אישים שעל שמם בעלי חיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1827
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1864
מעברי האלפים

[[מעבר ברנר בגבול איטליה-אוסטריה. ככל הנראה החשוב ביותר מבין 76 מעברי האלפים]]
[[מעבר סן ברנאר הגדול]]
מעברי האלפים הוא כינוי כולל לנקודות ציון בשרשרת הרי האלפים שבהן נוצרו עמקים וגאיות שמחברים בין אזורים מישוריים יחסית, ומאפשרים מעבר וחצייה של שרשרת ההרים.

הטופוגרפיה האלפינית מקשה על חצייתה בעיקר בחלק המזרחי שלה, הבנוי משלוש שרשרות מקבילות של רכסים בציר מזרח-מערב, עובדה המחייבת גילוי של מעבר ראשי החוצה את שלושתן, או שלושה מעברי ביניים על מנת לקיים תנועה בציר מדרום לצפון. הבעיתיות בחציית החלק המרכזי של האלפים נובע מן הגובה הגבוה יחסית של ההרים באזור זה. החלק המערבי הוא הקל ביותר יחסית, לחצייה של הרכס האלפיני.

==היסטוריה==
התושבים המקומיים היו הראשונים לאתר, להכיר ולהשתמש לצרכיהם במעברי ההרים של השרשרת האלפינית. מעברי האלפים נחשפו לעולם החיצון לראשונה עם תנועת הצבאות הרומיים מאיטליה של ימינו, ולכיוון צפון למסעות הכיבוש שלהם ביבשת אירופה. מרגע שגילו הרומים את מעברי ההרים העיקריים הנוחים, החלו לעשות בהם שימוש אינטנסיבי וחדלו מלחפש נתיבים נוספים אחרים בשרשרת ההרים.

מעברי ההרים העיקריים בהם עשו הרומאים שימוש מוכרים כיום כ: מעבר מדלנה, מעבר מונז'נבר, מעבר סן ברנאר הקטן, ומעבר סן ברנאר הגדול בגבול איטליה-צרפת שהיה המעבר החשוב והשימושי ביותר מכולם, מכיוון ששימש כדרך מעבר ראשית לפרובינציות גאליה ובלגיקה, וכדרך הקצרה ביותר לפרובינציה בריטניה. בנוסף למעברים אלה נעשה שימוש גם במעבר שפולגן ומעבר ספטימר בגבול איטליה –שווייץ, מעבר רשן ומעבר ברנר בגבול איטליה–אוסטריה. 

לרומים הייתה גישה מועטה למעבר בחלק המרכזי של הרי האלפים, והשפעתם באזור זה התפשטה רק בימי הביניים המוקדמים, עם הגילוי של מעבר סימפלון, מעבר סנקט גוטהרד, ומעבר סן ברנרדינו.
במאה ה-13 התגלו והחל השימוש במספר מעברי הרים נוספים, אשר היו נוחים לחצייה בעיקר בחלקים המערבי והמרכזי של הרכס האלפיני.

במשך השנים פותחו והורחבו הדרכים במעברי ההרים האלפינים ואיפשרו תנועה גם לכרכרות. תנופת הפיתוח העיקרית של מעברי ההרים התנהלה לאחר כיבושי נפוליון על מנת לאפשר תנועת כוחות צבא ואספקה יעילה לכוחותיו ברחבי אירופה. בשלב מאוחר יותר התאפשרה תנועה מודרנית גם לכלי רכב ממונעים.

==רשימת המעברים==

להלן רשימת 10 מעברי האלפים הגבוהים ביותר, מתוך 76 מעברים קיימים:

{| class="wikitable sortable centre"
! שם המעבר || גובהבמטרים || סוג || סגור למעבר בחורף|| מיקום
|- align="center"
| יונגפראו || 3471 || מסילת רכבת || כן || שווייץ
|- align="center"
| אמבין || 2899 || אין מעבר || - || גבול צרפת-איטליה
|- align="center"
| פרפאילון || 2783 || כביש || כן || צרפת
|- align="center"
| איסראן || 2764 ||| כביש || כן || צרפת
|- align="center"
| סטלביו || 2758 || כביש || כן ||איטליה
|- align="center"
| אגנל|| 2744 || כביש || כן || גבול צרפת-איטליה
|- align="center"
| בונט|| 2715 || כביש || כן || צרפת
|- align="center"
| לונגט|| 2647 || אין מעבר || - || גבול צרפת-איטליה
|- align="center"
| גאליבייה|| 2642 || כביש|| כן || צרפת
|- align="center"
| רומבו|| 2509 || כביש || כן || גבול אוסטריה -איטליה
|}

*
קטגוריה:הרי האלפים
אנדרה באזאן

אנדרה באזאן (בצרפתית: André Bazin, 18 באפריל 1918 – 11 בנובמבר 1958) היה תאורטיקן ומבקר קולנוע צרפתי מהחשובים בהיסטוריה של הקולנוע. ממייסדיו ועורכו הראשון של הירחון "מחברות הקולנוע", שהביא להתפתחות הגל החדש בקולנוע הצרפתי. 

באזאן, שכונה לעיתים "אבי הגל החדש", נפטר בגיל 40 ממחלת הלוקמיה.

== ביוגרפיה ==
באזאן נולד באנז'ה בשלהי מלחמת העולם הראשונה. ב-1943 החל לכתוב בנושאים קולנועיים ובשנת 1951 הקים יחד עם ז'אק דוניו-ולקרוז (Jacques Doniol-Valcroze) וז'וזף-מארי לו דוקה (Joseph-Marie Lo Duca) את הירחון "מחברות הקולנוע". סביב כתיבת הירחון, קיבץ באזאן את מבקרי הקולנוע ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו, קלוד שברול, אריק רוהמר וז'אק ריווט, שהפכו כעבור מספר שנים למבשרי "הגל החדש" בקולנוע הצרפתי והעולמי. באזאן נחשב למנטור שלהם. 

בנוסף, שקד באזאן גם על סדרה בת ארבעה ספרים שנקראה "מהו קולנוע?". הסדרה, שראתה אור רק לאחר מותו, ניסתה להסביר מהו קולנוע בעזרת הגדרתו ומה הופך אותו לכזה.

== באזאן והריאליזם ==
בחייו האישיים, היה באזאן מאמין אדוק באל, והדבר התבטא בהשקפותיו לגבי הקולנוע. הוא נחשב לאחד מגדולי התומכים בריאליזם הקולנועי והתנגד לרעיונות הפורמליסטים שצמחו בקולנוע בשנות ה-20 ובשנות ה-30 של המאה העשרים בברית המועצות. תפיסתו הריאליסטית מתבטאת ברצונו לתת למצלמה, כגורם אובייקטיבי וללא מגע אדם (בשונה מהציור למשל), לחשוף את "יופי העולם" כהגדרתו, יופי שהאל העניק לעולם וניתן לראותורק כאשר המצלמה מנתקת אותו מהזמן והמרחב היומיומי שבו הוא שרוי. 

באזאן טען שהמצלמה והקולנוע משחררים את האמנים מהמאבק הפסיכולוגי בין הצורך לשעתק את המציאות לבין הצורך ליצור אסתטיקה ביצירה, זאת משום שהמצלמה יוצרת תחושת ריאליזם בכל מקרה, ולאמן נותר להתעסק רק באסתטיקה. הוא העריך את השימוש בעדשה רחבה, שוטים ארוכים וצילומים ש-"נותנים כבוד למרחב ולזמן" כהגדרתו, לצורך תחושת הריאליזם אצל הצופה.

באזאן האמין, כי רק מבקר שאוהב סרט מסוים צריך לכתוב עליו ביקורת, על מנת שזו לא תהיה ארסית, אלא בונה בלבד. שניים ממאמריו החשובים ביותר הם "הוויתה של הדמות המצולמת" ו"התפתחות השפה הקולנועית".

באזאן נפטר בנובמבר 1958 בנוז'אן-סור-מארן, שבפריז. טריפו, שלאחר הסתבכותו עם החוק בנעוריו, באזאן היה לאפוטרופוס שלו וקידם אותו בנושא הקולנוע, הקדיש לו את סרטו הארוך הראשון, "400 המלקות" שצילומיו החלו יום לפני מותו של באזאן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מבקרי קולנוע צרפתים
קטגוריה:חוקרי קולנוע
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1918
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1958
מתקן המכ"ם בדימונה

מתקן המכ"ם בדימונה הוא מכ"ם מסוג AN/TPY-2 המהווה חלק ממיזם צבאי אמריקאי לגילוי ויירוט כלי טיס וטילים בליסטיים בטווח של 2,000 ק"מ. טווח זה מאפשר בין השאר גילוי שיגור של טילים בליסטיים מאיראן. המתקן ממוקם על שני מגדלים נפרדים בגובה כל אחד בסמוך לדימונה, ישראל. נכון ל־2023, זהו המבנה הגבוה ביותר בעולם שנועד להתקנת מכ"ם.

זהו המבנה הגבוה ביותר בישראל (הבניין הגבוה ביותר כיום הוא מגדל עזריאלי שרונה בתל אביב שגובהו 238 מטרים, והמבנה הגבוה ביותר, אחרי מתקן המכ"ם בדימונה, הוא ארובת תחנת הכוח "אורות רבין", המתנשאת לגובה 300 מטר). לנוכח גובהו העצום של המבנה מחוברת אליו מערכת כבלי עגינה שמונעת את טילטולו. מערכת עגינה זו פוגעת בחופש הטיסה בסביבת המתקן, שממילא מוגבל באזור הקריה למחקר גרעיני בדימונה.

בהתחשב במגבלה שמטילה עקמומיות כדור הארץ על טווח הגילוי של מכשיר מכ"ם, גובה המבנה מאפשר למכ"ם שבו טווח גילוי ארוך במיוחד.

המכ"ם המוצב בראש המבנים משדר בתחום התדרים X (הכוונה לסיווג של קרינת רדיו בתחום 8–12 גיגהרץ, ולא לקרינת רנטגן) ויוצר על ידי חברת ריית'יאון האמריקאית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://skyscraperpage.com/cities/?buildingID=80121 Dimona Radar Facility], SkyscraperPage.com

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכ"ם: מתקנים
קטגוריה:ישראל: מערכות הגנה נגד טילים
קטגוריה:הנגב: מבנים
קטגוריה:דימונה: מבנים
קטגוריה:יחסים צבאיים ארצות הברית – ישראל
קטגוריה:ישראל: צבא וביטחון
קטגוריה:בסיסים ומתקנים צבאיים
דימיטאר ראנגלוב

דימיטאר ראנגלוב (בבולגרית: Димитър Рангелов; נולד ב-7 במרץ 1983 בסופיה, בולגריה) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סלביה סופיה. ערך 40 הופעות במדי נבחרת בולגריה במשך מעל לעשור.

== קריירה ==
ראנגלוב החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של סלביה סופיה מעיר הולדתו. ב-3 ביוני 2000 בעודו בן 17 בלבד, שיחק במשחקו הרשמי הראשון בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק מול ברואה סטארה זאגורה.

בשנת 2006 נמכר ראנגלוב לקבוצה הצרפתית שטרסבורג תמורת סכום של כמיליון אירו. בשנת 2007 הושאל לחצי שנה לקבוצת ארצגבירגה אווה מליגת המשנה בגרמניה, שם שיחק 15 משחקים בהם הבקיע 5 שערים. לאחר מכן הושאל לאנרגי קוטבוס מהבונדסליגה, שם הוא התאקלם במהרה והפך לבורג מרכזי בקבוצה. לאחר ששיחק בקבוצה כמושאל, רכשה אנרגי קוטבוס את כרטיסו של ראנגלוב.

ב-16 ביוני 2009 חתם ראנגלוב בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה לארבע שנים תמורת סכום העברה של מיליון אירו. ב-20 במרץ 2010 הוא כבש את שערו הראשון בבונדסליגה, במשחק נגד באייר לברקוזן. ראנגלוב לא הרבה לשחק לאחר פציעה שעבר, ובהנהלת הקבוצה החליטו להשאילו לקבוצה אחרת. ב-4 בספטמבר 2010 הגיע ראנגלוב לישראל והושאל למכבי תל אביב לשנה אחת עם אופציה להעברה בסוף העונה. ב-6 בנובמבר 2010 הבקיע את שערו הראשון בליגת העל, בניצחון 0-2 נגד הפועל אשקלון. ב-6 בפברואר 2011 הבקיע את שערו השני בקבוצה כשכבש את שער השוויון בדרבי התל אביבי באפריל 2011 שוחרר ראנגלוב ממכבי תל אביב.

ב-28 ביוני 2011 בורוסיה דורטמונד השאילה את ראנגלוב שוב לאנרגי קוטבוס. בסיום אותה עונה, עזב את דורטמונד וחתם בקבוצת לוצרן מליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע שער אחד, ובעונתו השנייה הבקיע 11 שערים.

לקראת עונת חתם בקוניאספור מליגת העל הטורקית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים בולגרים
קטגוריה:חלוצי כדורגל בולגרים
קטגוריה:סופיה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני סלביה סופיה
קטגוריה:כדורגלני שטרסבורג
קטגוריה:כדורגלני ארצגבירגה אווה
קטגוריה:כדורגלני אנרגי קוטבוס
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה דורטמונד
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני לוצרן
קטגוריה:כדורגלני קוניאספור
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בולגריה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים בולגרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בשווייץ
קטגוריה:ספורטאים זרים בטורקיה
קטגוריה:ילידי 1983
סאבו פאביצ'ביץ'

סאבו פאביצ'ביץ (במונטנגרית: Caвo Павићeвић; נולד ב-11 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי-סרבי ששיחק בעמדת הבלם.

== קריירה ==
פאביצ'ביץ' גדל בקבוצה קטנה בסרביה, ובשנת 1999 עבר לשחק במועדון היידוק קולה. בתחילת דרכו הושאל למספר קבוצות קטנות ולאחר מכן תפס את מקומו בהרכב הקבוצה, עד שבאמצע עונת חתם בקבוצת וויבודינה נובי סאד (הקבוצה הוותיקה ביותר בסרביה). הקבוצה מצמרת הליגה הסרבית הקנתה לו פרסום רב וכעבור חצי שנה הוחתם לשנתיים בקבוצת אנרג'י קוטבוס מההבונדסליגה הגרמנית. ב-16 באוגוסט 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, במשחק מול הופנהיים. לאחר שנה בגרמניה, עבר פאביצ'ביץ' בשנת 2009 לקבוצת קוואלה מהליגה היוונית, במדיה שיחק שנה אחת.

בקיץ 2010 הגיע פאביצ'ביץ' לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. ב-19 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול פריז סן-ז'רמן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-5 במרץ 2011 הבקיע את שערו היחיד במדי מכבי תל אביב, בתיקו 2–2 עם הפועל עכו. לאחר שנתיים במועדון, ביוני 2012 עבר פאביצ'ביץ' לאומוניה ניקוסיה מהליגה הקפריסאית, אך לא הצליח להתאקלם בקבוצה שנקלעה לקשיים כלכליים, ושוחרר כעבור מספר חודשים.

בחלון ההעברות של ינואר 2013 חזר פאביצ'ביץ' לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-12 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 3–0 על בני סכנין. בסך הכל ערך 15 הופעות בכל המסגרות עד תום עונת 2012/2013, ובסיומה שוחרר מהמועדון.

ביוני 2013 חזר פאביצ'ביץ' לקפריסין, וחתם באנורתוסיס פמגוסטה. לאחר חצי עונה, חזר בינואר 2014 לסרביה וחתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד. ביולי 2016 חתם בקבוצת ספרטק סובוטיצה מליגת העל הסרבית, ובתום עונה אחת במועדון פרש ממשחק פעיל בגיל 36.

=== נבחרת מונטנגרו ===
ב-24 במרץ 2007, לאחר פירוק סרביה ומונטנגרו, היה פאביצ'ביץ' חלק מההרכב הראשון של נבחרת נבחרת מונטנגרו החדשה, במשחקה הראשון אי פעם, נגד נבחרת הונגריה, ולאחר מכן שיחק במדי נבחרת מונטנגרו במשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 ומוקדמות יורו 2012. בסך הכל ערך פאביצ'ביץ' 39 הופעות במדי הנבחרת, האחרונה במשחק מול בשנת 2014.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים מונטנגרים
קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:בלמי כדורגל מונטנגרים
קטגוריה:בלמי כדורגל סרבים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מונטנגרו
קטגוריה:כדורגלני באצ'קה טופולה
קטגוריה:כדורגלני וויבודינה נובי סאד
קטגוריה:כדורגלני אנרגי קוטבוס
קטגוריה:כדורגלני קוואלה
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני אומוניה ניקוסיה
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני אנורתוסיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני הכוכב האדום בלגרד
קטגוריה:כדורגלני ספרטק סובוטיצה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים זרים ביוון
קטגוריה:ספורטאים מונטנגרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים מונטנגרים בקפריסין
קטגוריה:ספורטאים סרבים ביוון
קטגוריה:ספורטאים סרבים בישראל
קטגוריה:ספורטאים סרבים בקפריסין
קטגוריה:סרבים ממוצא מונטנגרי
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1980
זכויות מטפחים

זכויות מטפחים הן סוג של קניין רוחני המקנות מונופול לניצול תת-מין של צמחים למי שטיפח אותו. הזכות כוללת מונופול למספר שנים על החומר המשמש לריבוי או רביית הצמח (למשל זרעים) ועל החומר שנקצר (למשל פירות או פרחים). 
בעל הזכות יכול לבחור אם להפוך למשווק הבלעדי של הזן, או לתת רישיון לאחרים. על מנת שהזן יזכה את המטפח בזכות עליו להיות חדש; נבדל מהזנים הידועים; אחיד כך שמאפייני הצמח עקביים מצמח לצמח בתוך הזן; יציב כך שמאפייני הצמח ותכונותיו נשמרים לאחר ריבוי חוזר.

==ישראל==
בישראל קיימת המועצה לזכויות מטפחים המסדירה את תהליך רישום הזנים.
החוק הרלוונטי הוא , המבוסס על האמנה הבינלאומית בדבר הגנה על זני צמחים חדשים, 1961.

==ראו גם==
* פטנט
==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.moag.gov.il/agri/yhidotmisrad/metapchim/default.htm המועצה לזכויות מטפחים]
* [https://web.archive.org/web/20080417040100/http://www.cpvo.europa.eu/default.php?lang=en CPVO הגוף שמרכז את העיסוק בגוש האירופאי]
* [http://www.upov.int/ UPOV-אמנת זכויות המטפחים הבינלאומית]

קטגוריה:קניין רוחני
קטגוריה:גידול צמחים
מסיפורי ספר הג'ונגל

מסיפורי ספר הג'ונגל (ביפנית: ジャングルブック　少年モーグリ) היא סדרת אנימה המבוססת על סיפורו של רודיארד קיפלינג, ספר הג'ונגל. הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1989 והיא כוללת 52 פרקים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הראשון בשנת 1992, ובהמשך שודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי רשת בסוף שנות ה-90. לבסוף הסדרה שודרה בערוץ ג'וניור ב-2012.

==מוזיקה==
שיר הפתיחה ושיר הסיום של הסדרה ביפנית הנקראים "GET UP ~Aio Shinjite~" ("קום אני מאמין באהבה") ו-"Chikyuu no ko" ("הילד של כדור הארץ") בוצעו בידי הזמרים טושיה איגאראשי (Toshiya Igarashi) והשימוטו שיורי (Hashimoto Shiori). שיר הפתיחה בעברית הולחן על ידי אבנר חודורוב ובוצע על ידי יסמין גמליאל, מוטי דיכנה ושי זורניצר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.planete-jeunesse.com/sources/show_fiche.php3?cle=108. planete-jeunesse] 

קטגוריה:ילדי פרא בדיוניים
קטגוריה:ספר הג'ונגל
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות רכש
קטגוריה:ניפון אולפני אנימציה: סדרות אנימה המבוססות על ספרות קלאסית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
סיפורים קלאסיים מצוירים

סיפורים קלאסיים מצוירים (ביפנית: まんが世界昔ばなし; בתעתיק לעברית: מַאנְגָה סַקַאיְ מוּקַאשִׁי בָאנַאשִׁי; מילולית: סיפורי מאנגה מרחבי העולם) היא סדרת אנימה יפנית, ששודרה החל מ-7 באוקטובר 1976 עד 28 במרץ 1979, הכוללת עונה אחת בעלת 127 פרקים באורך 30 דקות. כל פרק בסדרה עוסק אגדות ופולקלור מרחבי העולם, ביניהם סיפורי האחים גרים, הנס כריסטיאן אנדרסן ועוד. בכל פרק, לאחר שמופיעה כותרת שמו, נאמר מאיזו מדינה האגדה שבה הוא עוסק. הסדרה הופקה על ידי TBS Television ו-Dax International.

ביפן הסדרה שודרה ברשת Japan News Network, ובישראל הסדרה הופצה על ידי קלסיקלטת, ערוץ 2 הניסיוני סיני הפקות, מאורעות בע״מ,אולפני זאונד בדיבוב עברי בקלטות וידאו וDVD בשנות ה-90.

== סיפורי אגדות שהופיעו בסדרה ==
להלן רשימה חלקית של סיפורי אגדות שהופיעו בסדרה בסדר אקראי:

== מדבבים בעברית ==
בימוי והפקת הדיבוב העברי נעשו על ידי יעקב שם טוב,גדי רייק
* יובל זמיר - מספר בגרסה שנייה / דמויות שונות
* אבי פניני
* אורנה כץ
* אורלי קטן
* איילת לוין
* ענת עצמון
* אבי אוריה
* עירית שילה
* מיכה מורים
* גדי רייק 
* ז'יל בן-דוד
* יהויכין פרידלנדר
* רונית כץ - מספרת בגרסה ראשונה/ דמויות שונות
* עודד מנשה
* שירלי שטרן
* שמעון כהן
* גילת מואב

== ראו גם ==
* אגדות ילדים
* אגדות האחים גרים (אנימה)

== קישורים חיצוניים ==
* "[http://www.animenewsnetwork.com/encyclopedia/anime.php?id=2314 סיפורים קלאסיים מצוירים]", באתר Anime News Network 
* 

קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1970
קטגוריה:סדרות אנימה
אוניברסידד דה צ'ילה

אוניברסידד דה צ'ילה (ספרדית: Club de Fútbol Universidad de Chile, לעיתים מכונה: "La "U) הוא מועדון כדורגל צ'יליאני מקצועי מהעיר סנטיאגו, בירת צ'ילה, שמשחק בליגת העל הצ'יליאנית.
המועדון הוא השני במספר האליפויות במדינה, לאחר שזכה בתואר 18 פעמים.
כמו כן, אוניברסידד דה צ'ילה הוא המועדון השני בלבד בצ'ילה שזכה באחד משני הטורנירים הגדולים בדרום אמריקה, כאשר בשנת 2011 זכה בגביע סודאמריקנה.
בין השחקנים ששיחקו בקבוצה בעבר נמצאים: מרסלו סאלאס, מנואל פלגריני, לאונל סאנצ'ס, אדוארדו ורגאס וצ'ארלס אראנגיס.

לאוניברסידד דה צ'ילה אין אצטדיון רשמי. הם משחקים בדרך כלל באצטדיון הלאומי של צ'ילה, הנמצא בשכונה ניוניואה (Ñuñoa) בסנטיאגו.
למועדון יש קהל מעריצים גדול מאוד בצ'ילה והוא אחד משלושת המועדונים המפוארים במדינה.
בין שחקני העבר ששיחקו בקבוצה נמצאים: מרסלו סאלאס, מנואל פלגריני (שגם אימן את הקבוצה מאוחר יותר), לאונל סאנצ'ס, אדוארדו ורגאס וצ'ארלס אראנגיס.
היריבויות הגדולות של המועדון הן נגד: קולו-קולו שנחשב למשחק עם היריבות הגדולה ביותר בצ'ילה הנקרא "סופרקלאסיקו" (El Superclásico) ונגד אוניברסידד קאתוליקה, הנקרא "הדרבי האוניברסיטאי" El Clásico Universitario.
מאז 2008, למועדון יש גם קבוצת נשים שמשחקת בליגת העל של כדורגל הנשים בצ'ילה.
ברמה הבינלאומית, המועדון הגיע ארבע פעמים לחצי גמר גביע ליברטדורס, ובשנת 2011 זכה בגביע סודאמריקנה לאחר שגבר על ליגה דה קיטו בתוצאה 0–4 בסיכום שני משחקי הגמר.

==היסטוריה==
המועדון הוקם ב-24 במאי 1927, כמו מועדון "דפורטיבו אוניברסיטריו" ונוצר ממיזוג של מועדון Náutico ו-Federación Universitaria. המועדון הוקם על ידי סטודנטים של האוניברסיטה של צ'ילה והוא היה מועדון הספורט של האוניברסיטה, עד 1980, אז התעמתה הנהלת האוניברסיטה עם נשיא המועדון (שניהם מונו על ידי משטרו של הרודן פינושה) והוחלט להפריד את המועדון מהאוניברסיטה.

במהלך שנת 2007, לאחר הכרזה על פשיטת רגל, אישרה ההתאחדות את הפיכת המועדון לקבוצה פרטית. שנה לאחר מכן, ההנהלה החדשה של האוניברסיטה הסכימה לחתום על חוזה עם המועדון, שעל פיו מותר למועדון להשתמש בשם האוניברסיטה.

==סמל המועדון==
סמל הקבוצה הוא ינשוף בצבעים כחול ואדום (כחול הוא צבע המדים של הקבוצה מאז הקמתו), מכיוון שאחד הכינויים של הקבוצה הוא "Los Chunchos" שפירושו "הינשופים".

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל צ'יליאניות
קטגוריה:סנטיאגו דה צ'ילה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1927
ברנהרד קוסמן

ברנהרד קוסמן (בגרמנית: Bernhard Cossmann; 17 במאי 1822 – 7 במאי 1910) היה צ'לן ומלחין גרמני.

== ביוגרפיה ==
קוסמן נולד בדסאו והחל את לימודי הצ'לו אצל תאודור מולר. במהלך חייו ניגן באופרה של פריז בפריז והתוודע אל פרנץ ליסט, עמו נסע לוויימאר. ב-1866 התמנה קוסמן לפרופסור ללימודי צ'לו בקונסרבטוריון של מוסקבה. ב-1878 עזר קוסמן לייסד את הקונסרבטוריון הגבוה בפרנקפורט, שם כיהן במשרת מורה לצ'לו.

לצד הקריירה שלו כסולן ונגן ברביעיית מיתרים, עסק קוסמן בהלחנה. יצירותיו כוללות שלוש פנטזיות על מוטיבים מתוך אופרות כגון "הקלע החופשי", "טֳל", "אוריאנטה" ומספר רב של יצירות סולו לכלים שונים. כמו כן חיבר אטיודים ותרגילים רבים לצ'לו, שרבים מהם עודם בשימוש גם כיום.

ב-1890 עיבד קוסמן את שר היער של פרנץ שוברט לצ'לו סולו ומסר אותו בכתב-ידו לשימוש בלעדי של תלמידו היינריך קיפר שכבר קיבל ממנו לפני כן את יצירתו "חמישה אטיודים קונצרטיים חדשים". קוסמן סבר, שבכישרון גדול כשלו יוכל קיפר לחקור את האפשרויות הטמונות ביצירה ולהוציאן מן הכוח אל הפועל; קיפר אכן למד את העיבוד של מורו ל"שר היער" ויצר עותק נוסף, בשינויים רבים. עותק זה שמור כיום באוסף פרטי. 

ברנהרד קוסמן מת בפרנקפורט.

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [http://hdl.handle.net/1802/4742 Fünf Concert-Etuden für Violoncell. Op. 10.] From Sibley Music Library Digital Scores Collection 
</div>

קטגוריה:צ'לנים גרמנים
קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1822
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1910
עוזי קרן (צלם)

עוזי קרן (נולד ב-7 באפריל 1944) הוא צלם עיתונות ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בקיבוץ גן שמואל, גדל בתל אביב והיה חבר בתנועת הנוער "מחנות העולים" כבר אז גילה כישרון מיוחד בצילום. את השכלתו כצלם רכש תוך כדי עבודה כשוליה של צלם תל אביבי. בין השנים 1964-1967 עסק בצילום אירועים.

עם פרוץ מלחמת ששת הימים (1967) הצטרף לצוות צלמי השבועון "העולם הזה". החל משנת 1968 עבד כצלם עיתונות עצמאי גם עבור עיתון ידיעות אחרונות וגם עבור סוכנויות צילום.

בשנת 1977 הפך להיות הצלם הראשי של העיתון "הארץ". בו עבד ברציפות עד 1999.
במהלך עבודתו שימש כצלם צבאי במילואים של "במחנה" וגם כצלם עבור סוכנויות צילום בחו"ל ובהן Getty Images.

בשנת 1986 ליווה את אחת מקבוצות התלמידים הראשונות במסע לפולין (תלמידי תיכון מקיבוץ בארי).
בעקבות מסע זה הוצגה תערוכת יחיד שלו באכסדרת בניין עיריית תל אביב; תערוכה זו עברה אחר-כך למרכזים עירוניים וקהילתיים בכל רחבי הארץ.
עוזי קרן השתתף גם במספר תערוכות קבוצתיות:
*תערוכה במוזיאון תל אביב על ביקור ראש ממשלת ישראל בקהיר.
*תערוכה באכסדרת תיאטרון ירושלים על החיים במדינות ערב.
*תערוכה "מעשה מדינה", בגלריה מנשר - מרץ 2008.
*תערוכה "לבנון בראי העיתונות", באכסדרת המשכן לאמנויות הבמה בתל אביב, 2010.
צילומים רבים משלו מופיעים בספר "מעשה מדינה" בעריכת אריאלה אזולאי, שיצא לאור בעברית ובאיטלקית, 2009.

עוזי קרן זכה בפרס הצילום בפרויקט "ילדים לומדים" של מכון ברנקו וייס. קרן מתגורר בקריית אונו. הוא נשוי לד"ר נילי קרן, חוקרת השואה, הוראתה ועיצוב זיכרונה, אב לבת וסב לארבעה נכדים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:בוגרי המחנות העולים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
הכוכב האדום בלגרד (כדוריד)

הכוכב האדום בלגרד היא קבוצת כדוריד קבוצת כדוריד סרבית מעיר הבירה בלגרד, אשר נוסדה בשנת 1948. הכוכב האדום בלגרד משחקת בליגה הסרבית הראשונה בכדוריד היא חלק מאגודת הספורט הכוב האדום בלגרד, וכמו רוב קבוצות הכוכב האדום בלגרד היא משחק בצבעים אדום ולבן. משחקי הבית של הכוכב האדום בלגרד מתקיימים באולם שומיצה המכיל כ-4,000 מקומות. הכוכב האדום בלגרד זכתה בהכי הרבה אליפות בסרביה – 7 אליפות (את התואר חולקת הכוכב האדום בלגרד עם פרטיזן בלגרד). הישג השיא של הכוכב האדום בלגרד באירופה הוא הגעה לחצי גמר גביע המחזיקות בעונת 1995/96.

== תארים ==
*הליגה הסרבית הראשונה בכדוריד – 7 פעמים
**1996, 1997, 1998, 2004, 2006, 2007, 2008
*הגביע הסרבי – 3 פעמים
** 1995, 1996, 2004
*הליגה היוגוסלבית – פעמיים
**1955, 1956
*הגביע היוגוסלבי – פעם אחת
**1956

==ראו גם==
* הכוכב האדום בלגרד (כדורגל)
* הכוכב האדום בלגרד (כדורסל)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.eurohandball.com/ec/ehfc/men/2011-12/clubs/002075/RK+%22Crvena+Zvezda%22 דף באתר האיגוד האירופי] 

*
קטגוריה:קבוצות כדוריד
קטגוריה:סרביה: כדוריד
גראן בואנוס איירס

קו הרקיע של בואנוס איירס
גראן בואנוס איירס (בספרדית: Gran Buenos Aires; מילולית: "בואנוס איירס הגדולה") היא המטרופולין של העיר בואנוס איירס. מלבד העיר עצמה, כוללת המטרופולין עוד 24 פארטידוס (נפות) בפרובינציית בואנוס איירס, המשתרעים בעיקר דרומית ומערבית לה (מצפון-מזרח תוחם את העיר ריו דה לה פלאטה), ושטחו כ-2,750 קמ"ר. 24 הפארטידוס כוללים 88 ערים. בשנת 2001 התגוררו במטרופולין כ-13 מיליון תושבים, שהם כשליש מתושבי ארגנטינה.

מתוך 24 הפארטידוס המשויכים למטרופולין, 14 עירוניים לחלוטין, וב-10 יש עדיין יישובים כפריים יותר. שבעה פארטידוס נוספים, שאינם חלק מהמטרופולין, מקיימים עמה קשרי גומלין הדוקים, ועם המשך התרחבותה הם צפויים להפוך לחלק ממנה.

==25 הערים הגדולות במטרופולין==
{| class="wikitable sortable"
|-
! !! העיר !! פארטידו !! מספר התושבים (באלפים)
|-
| 1 || בואנוס איירס || (מחוז פדרלי) || 3,051
|-
| 2 || מרלו || מרלו || 244
|-
| 3 || קילמס || קילמס || 231
|-
| 4 || באנפילד || לומאס דה סאמורה || 224
|-
| 5 || חוסה ס. פאס || חוסה ס. פאס || 217
|-
| 6 || לנוס || לנוס || 212
|-
| 7 || גרגוריו דה לפררה || לה מטאנסה || 176
|-
| 8 || הרלינגהאם || הרלינגהאם || 174
|-
| 9 || בראסאטגי || בראסאטגי || 167
|-
| 10 || גונסאלס קטן || לה מטאנסה || 164
|-
| 11 || סן מיגל || סן מיגל || 158
|-
| 12 || מורנו || מורנו || 148
|-
| 13 || סן פרננדו || סן פרננדו || 145
|-
| 14 || איסידרו קסנובה || לה מטאנסה || 132
|-
| 15 || ברנאל || קילמס || 131
|-
| 16 || פלורנסיו וארלה || פלורנסיו וארלה || 121
|-
| 17 || אבז'אנדה || אבז'אנדה || 113
|-
| 18 || לומאס דה סאמורה || לומאס דה סאמורה || 112
|-
| 19 || טמפרלי || לומאס דה סאמורה || 111
|-
| 20 || מוטנה גראנדה || אסטבאן אצ'ווריה || 110
|-
| 21 || סן חוסטו || לה מטאנסה || 105
|-
| 22 || איטוסאינגו || איטוסאינגו || 105
|-
| 23 || קסטלאר || מורון || 104
|-
| 24 || רפאל קסטיז'ו || לה מטאנסה || 104
|-
| 25 || ליברטאד || מרלו || 100
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בואנוס איירס
קטגוריה:פרובינציית בואנוס איירס: גאוגרפיה
קטגוריה:מטרופולינים
ז'אן-ז'ורז' קליין

מסעדת ל'ארנסבורג, בארנתאל
ז'אן-ז'ורז' קליין (Jean-Georges Klein ; נולד ב-27 באוקטובר 1950) הוא שף צרפתי והוא השף והבעלים של מסעדת "ל'ארנסבורג" (L'Arnsbourg), המחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.

==ביוגרפיה==
מסעדת "ל'ארנסבורג" נמצאת מזה שלושה דורות בידי משפחת קליין, היא שוכנת בהרי הווז', בצפון-מזרח צרפת, במרחק של 4 ק"מ מהכפר בארנתאל.
בסביבות 1900 שימשה המסעדה כפונדק ואכסניה לכורי הפחם וחוטבי העצים שעבדו בסביבה. סבתו, רוז דוננוירת, הסבה את המקום לפונדק. אמו, לילי, הסבה את המקום למסעדת גורמה.

ז'אן-ז'ורז' קליין נולד באינגווילר, צרפת. הוא למד בבית הספר למלונאות בשטרסבורג בשנים 1969-1967 ואפיה אצל לנוטר. עבד בתפקידים שונים במסעדה המשפחתי ל'ארנסבורג בבארנתאל בשנים 1986-1970, החל מ-1987 הוא השף והבעלים. המסעדה זכתה בכוכב ראשון במדריך מישלן האדום ב-1987, היא זכתה בכוכב שני ב-1998 והיא זכתה בכוכב שלישי ב-2002, עליו היא שומרת מאז ועד היום (2011). המסעדה חברה ברשת רלה א שאטו ובצידה יש מלון. קליין מנהל אותם ביחד עם אחותו קתי, מעצבת המסעדה ואחראית על חדר האוכל ורעייתו ניקול.

קליין הוא שף אוטודידקט, שהושפע במיוחד בטכניקות הבישול מפייר גאנייר ופראן אדריה. בישולו הוא חדשני והוא מבוסס במידה רבה על הגסטרונומיה המולקולארית והוא עורך ניסויים יומיומיים בשילובי טעמים חדשים. הוא מגיש תפריטים שונים, בהם תפריט טעימות של 30 מנות קטנות. 

במסעדה 60 מקומות ישיבה ובה עובדים 30 אנשים. קליין עובד על פיתוח מנות חדשות עם בצוותא מושיק רוט, השף הישראלי העובד בהולנד.

==לקריאה נוספת==
* "לא רציתי להיות טבח"; בתוך: אביטל ענבר, אווז בנוסח אשכנז - זכרונות מאלזאס, הוצאת המחבר, 2011; עמ' 34, 78, 192-184.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dininginfrance.com/arnsbourg.htm מסעדת ל'ארנסבורג], באתר dininginfrance.com
* [http://www.arnsbourg.com אתר מסעדת ל'ארנסבורג]
* [https://web.archive.org/web/20101111172226/http://www.restaurant-ranking.com/top/chefkoch/person/jean_georges_klein/index.html פרטים ביוגרפיים על ז'אן-ז'ורז' קליין], restaurant-ranking.com
* [https://web.archive.org/web/20110102192400/http://www.relaischateaux.com/en/search-book/hotel-restaurant/arnsbourg/chef על ז'אן ז'ורז קליין ומסעדת ל'ארנסבורג], באתר רלה א שאטו

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:המטבח המולקולרי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1950
ילנה סלסרנקו

ילנה ולדימירובנה סלסרנקו (באנגלית: Yelena Vladimirovna Slesarenko) שמה בלידתה סיבושנקו (Sivushenko) (ברוסית: Елена Владимировна Слесаренко ; נולדה ב-28 בפברואר 1982 בוולגוגרד) היא אתלטית רוסיה. היא אלופה אולימפית (אתונה 2004) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.

== ביוגרפיה ==
סלסרנקו נולדה בוולגוגרד בשם ילנה סיבושנקו.

באוניברסיאדה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 זכתה סלסרנקו במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.94 מטר.

===שיאנית עולם ואלופה אולימפית===
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, בשנת 2004 זכתה סלסרנקו במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 2.04 מטר. כשהחלה עונת האליפות באצטדיון היא זכתה בגביע אירופה SPAR, בתוצאה זהה ושיפרה את שיאה האישי שעמד על 1.97 מטר. באולימפיאדת אתונה (2004), היא זכתה במדליית זהב בשיא אולימפי ולאומי חדש של 2.06 מטר, ושברה את שיאה של תמרה ביקובה מ-1984. בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בטורניר גמר אליפות העולם של IAAF שנערך במונטה קרלו, מונקו.

===2005===
מכיוון שהייתה פצועה נמנעה ממנה ההשתתפות ברוב התחרויות בשנת 2005, בכללן אליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד.

===2006===
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה זכתה סלסרנקו במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 1.99 מטר.

===2007===
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיימה סלסרנקו במקום רביעי בתוצאה של 2.00 מטר.

===2008===
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה סלסרנקו במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.01 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה. ב-2016 נפסלה תוצאתה בשל אימרוץ.

===2011===
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו בשנת 2011 סיימה סלסרנקו במקום רביעי בתוצאה של 1.97 מטר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קופצות לגובה רוסיות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:שיאניות עולם רוסיות: אתלטיקה
קטגוריה:אתלטיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:אלופות אולימפיות רוסיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: קפיצה לגובה
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1982
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1982
גוסטף גרינדגנס

גוסטב היינריך אדולף גרינדגנס, שנודע בשם הבמה גוסטף גרינדגנס (בגרמנית: Gustaf Gründgens; 22 בדצמבר 1899 – 7 באוקטובר 1963), היה שחקן גרמני, מן השחקנים הגרמניים המפורסמים והמשפיעים במאה ה-20.

==ביוגרפיה==
נולד בדיסלדורף לארנולד ואמי גרינדגנס. בסתיו 1917 נקרא לשירות צבאי במלחמת העולם הראשונה ושירת כשחקן בתיאטרון שבידר את החיילים. ב-1919 ו-1920 למד משחק באופן מקצועי בעיר הולדתו. הוא הופיע בתיאטראות בקיל, הלברשטאדט ועוד. ב-1928 דרך כוכבו כשהצטרף למקס ריינהרדט בדויטשס תיאטר. הוא אף החל לביים הצגות ואופרות. ב-1931 הופיע בתפקיד מפצח הכספות ב-M (סרט) של פריץ לאנג. בשנה לאחריה החל להופיע בתיאטרון הלאומי הפרוסי בבירה, וקיבל את תפקידו המפורסם ביותר, שהגדיר את הקריירה שלו כ-מפיסטו ב'פאוסט' לגתה. גרינדגנס הידס על הבמה באיפור כבד וגילם את הדמות במבטא אריסטוקרטי ובאופן בו דיבר תמיד (הוא היה הומוסקסואל כמעט גלוי), והותיר רושם עצום על המבקרים. הוא מילא את תפקיד מפיסטו כמעט עד סוף חייו.

בין השנים 1926–1929 היה נשוי לאריקה מאן, בתו של תומאס מאן, איתה עבד בתיאטרון. ב-1936 נישא בשנית לשחקנית הגרמנית מריאן הופ.

תחת המשטר הנאצי המשיך לביים, לשחק ולפתח את קריירת המשחק שלו, על אף הצנזורה הקשה שהוטלה על התרבות הגרמנית והכפיפה לתכנים המזוהים עם הנאציזם. הוא היה בן חסותו של הרמן גרינג, שאף הכליל אותו ברשימת "מחונני האל", האמנים שנחשבו חיוניים בעיני המשטר. ב-1943 התנדב לשירות בחזית אך נקרא חזרה תוך זמן קצר.

ב-1945 נעצר על ידי צבאות הכיבוש הסובייטיים והושם במחנה מיוחד. הוא שוחרר משם בהתערבות הזמר הקומוניסט ארנסט בוש, אותו הציל גרינדגנס מהוצאה להורג לאחר שהורשע בבגידה ב-1943 על ידי פנייה אישית לגרינג. השחקן עבר דה-נאציפיקציה וחזר להופיע.

הוא נאלץ להיות מעורב בעל כורחו ב-"שערורייה ספרותית" בעקבות הרומן הפוליטי המפורסם של קלאוס מאן "מפיסטו". סיפורו של מאן, שנכתב ב-1936, מכיל רמזים ברורים ולא חיוביים לדמותו של גרינדגנס. ב-"מפיסטו" מתואר השחקן "הנדריק הפגן", כוכב עולה בתיאטראות גרמניה אשר מגיע לשיא הקריירה המקצועית שלו בתקופת המשטר הנאצי בגרמניה, בעיקר בתפקיד מפיסטופלס ב"פאוסט", זאת על אף דעותיו הפוליטיות שמזוהות עם השמאל והליברליזם.
ברומאן מועברת ביקורת קשה ונוקבת על השחקן הפגן בפרט ועל החברה הגרמנית ככלל. מאן מתאר את איבוד המצפון האנושי ואת הערכים הקלוקלים שהתפשטו באומנות ובתרבות הגרמנית בעקבות שינוי המשטר.

מאחר שהספר רמז בבירור למעורבותו של גוסטף גרינדגנס בצמרת המפלגה הנאצית והצגת דמותו באור שלילי, בשנות ה-60, עת פרסום הספר בגרמניה, תבע בנו המאומץ, פטר גריסקי, לא לפרסם את "מפיסטו" במדינה. תביעה זו התמשכה 7 שנים, ובסופה הוכרע על ידי בית המשפט העליון בגרמניה על הפצת הרומן בכמות מצומצמת. למרות זאת נדפסו ונמכרו בגרמניה כ-700,000 עותקים. ב-1971 התבטלה התביעה בשם חופש האמנות. כשהספר יצא לאור מחדש בגרמניה ב-1981, לא נשמעו קולות מחאה. קלאוס מאן הקפיד להדגיש כי לא התכוון לצייר את דמותו של איש מסוים, וכי מפיסטו שלו אינו אדם זה או אחר, אלא תמהיל של תכונות שונות, וכי הכוונה הייתה לתאר דמות סמלית, על רקע חברתי-פוליטי מסוים. אך למעשה, דמותו של השחקן הפגן מתבססת ברובה על דמותו של גרינדגנס, שהיה גם בן-חסותו של גרינג.

גרינדגנס נפטר באוקטובר 1963 מדימום פנימי, אם כי קיימת הטענה שהתאבד בעזרת גלולות שינה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני תיאטרון גרמנים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות אולסדורף
קטגוריה:משפחת מאן
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1963
שמואל הלל שינקר

הרב שמואל הלל שינקר (שיינקער) (נפטר בכ"ז בטבת תשט"ז, 11 בינואר 1956) היה איש תנועת המוסר, נשיא אגודת הקודש ומייסד ישיבת אור חדש ובית המוסר בירושלים. חתנו של הרב יוסף חיים זוננפלד. 

==קורות חייו==
נולד בקובנה שבליטא לרב אברהם שינקר (ר' אברמצ'יק תאני'ס), תלמיד רבי ישראל מסלנט. למד ב"תלמוד תורה" בקלם, אצל רבי שמחה זיסל זיו, ה"סבא מקלם".

בשנת תרמ"ה (1885) עלה לארץ ישראל . בהוראת "הסבא מקלם" הקים עם הרב ברוך מרקוס "בית מוסר" בעיר העתיקה, שמשך אליו בין היתר את הרב חיים מן, הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי והרב יעקב משה חרל"פ. ה"סבא מקלם" הנהיג את פעילותו של "בית המוסר" באמצעות מכתבים. הוא שלח גם מאמרים שנקראו לפני חברי "בית המוסר".

בשנת תרנ"ז, שנה לפני פטירתו, הורה ה"סבא מקלם" לתלמידיו הרב שינקר והרב מרקוס לייסד ישיבה בירושלים שתנוהל ברוח תנועת המוסר. היא הוקמה בחצר שטרויס שבשכונת מוסררה. במשך תקופה מסוימת עמד בראשה הרב יוסף חיים זוננפלד. לימים הוא השיא את בתו לאה לרב שמואל הלל שינקר.

נפטר בירושלים בכ"ז טבת תשט"ז, ביום השנה הראשון לפטירת בנו, ישראל, ונקבר בהר המנוחות.

בנו הרב יהושע ליב היה רב בבולטימור. בתו חיה רוחמה הייתה אשת הרב צבי קופשיץ.

==קישורים חיצוניים==
*-3105

קטגוריה:תנועת המוסר: אישים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:משפחת זוננפלד
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
שלום לופס

הרב שלום אהרון לופס (י"ז בכסלו תרס"ה, 25 בנובמבר 1904 - כ"ו בחשוון תשנ"ה, 31 באוקטובר 1994) היה רב העיר עכו במשך ארבעים וחמש שנה.

==תולדותיו==

נולד בשנת תרס"ה (1905) בחלב שבסוריה לרב יעקב וחנה לופס, ממשפחת רבנים בת שלוש מאות שנה. בשנת תרס"ט (1909), בהיותו בן ארבע, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והיא התיישבה בירושלים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נאלצה המשפחה לעזוב את הארץ והיא שהתה בטורקיה, ולאחר מספר שנים שבה לארץ. למד בישיבת פורת יוסף, שבה שימש אחיו הרב אליהו לופס כר"מ. באותה תקופה התגורר בשכונת בית ישראל בירושלים. 

בשנת תרצ"א (1931) הוסמך להוראה על ידי רבני ירושלים הספרדים אברהם פילוסוף, בן ציון קואינקה ויעקב מאיר. בשנת תרצ"ו (1936) הקים יחד עם הרב יהודה צדקה את אגודת "מקבציאל", שמטרתה הייתה ליצור מסגרת תורנית לצעירי ירושלים הספרדים שחלק ניכר מהם לא מצאו את מקומם בישיבות הממוסדות. בשנת תרצ"ח (1938) התמנה לספרא דדיינא של בית הדין הספרדי בירושלים. 

לאחר קום המדינה עזב את שכונת בית ישראל ועבר להתגורר בשכונת מוסררה בירושלים והקים בחצר שטרויס שבתחומה בית ספר חרדי לילדי השכונה. הוא היה מקורב לרבני ירושלים ובהם הרב מבריסק, הרב צבי פסח פרנק והרב עמרם בלוי, ופעל בשליחותם. בין השאר פעל בקרב ילדי המעברות, וכן במאבק נגד גיוס בנות לצה"ל. כמו כן הקים אגודת "מזהירי שבת" שפעלה לסגירת חנויות ובתי עסק בירושלים לפני כניסת השבת. 

בשנת ה'תש"י (1950) התבקש על ידי הראשון לציון והרב הראשי לישראל דאז בן-ציון מאיר חי עוזיאל לקבל על עצמו את תפקיד הרב הראשי בעיר עכו. בכ' באב תש"י נבחר לתפקיד, ונשא בו כיובל שנים. פעל רבות בתחום הפצת תורה ויהדות וכינון שירותי הדת בעיר.

עיריית עכו קראה על שמו רחוב בעיר (רחוב 'שדליץ' בעבר).

==משפחתו==
בתו אסתר הייתה נשואה לראשון לציון והרב הראשי לישראל לשעבר אליהו בקשי דורון (נפטרה בניסן ה'תשס"ה). בנו הרב מרדכי לופס היה חבר בית הדין הרבני הגדול (נפטר בכ"ד טבת ה'תשמ"ה). 

בת אחותו מרגלית עבאדי, שולמית, נישאה לרב שמעון בעדני, חבר מועצת החכמים של ש"ס. אחיינו סעדיה לופס שימש סמנכ"ל משרד הדתות.

נכדתו נאוה נשואה לרב דוד אברהם ראש ישיבת בנין אב בירושלים. נכדתו גילה נשואה לרב ארי אברהם סמג'ה רב שכונת רמת שלמה בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* אריה דרילמן-גפן, עבד נאמן, חייו ופועלו של הגאון החסיד הרב שלום לופס זצ"ל רבה של עכו.
* [http://www.archives.gov.il/archives/#/Archive/0b0717068002258e/File/0b071706856d4003 תיק ההתאזרחות של הרב שלמה לופס] באתר ארכיון המדינה

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.iba.org.il/moreshet/?entity=687308&type=1&topic=952 "מבט לשורשים" - הרב שלום לופס], רשת מורשת, 1 נובמבר 2010, ו בחשוון ה'תשע"א
* 
* 

=== סרטונים ===
* [https://www.youtube.com/watch?v=aMVsQ_JdSzA הרב שלום לופס זצ"ל רבה של עכו - עבד נאמן], באתר יוטיוב
* [https://www.youtube.com/watch?v=6G1TrUc6yrw על הרב שלום לופז עכו], עכונט, באתר יוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עכו: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת פורת יוסף
קטגוריה:ישראלים ילידי סוריה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:משפחת לופס
קטגוריה:רבני ארם צובא
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
הים הקרפאתי

הים הקרפאתי (יוונית: Καρπάθιο πέλαγος) הוא ים שולי בדרום-מזרח הים האגאי (שהוא עצמו ים שולי של הים התיכון). הים נקרא על שם האי קרפאתוס, השוכן בגבולו הדרומי.

הים הקרפאתי משתרע בין החוף המזרחי של כרתים, החוף המערבי של רודוס, והאיים הדודקאנסיים, והוא מתחבר לים כרתים במערב, ולים הלובי בדרום-מזרח. האי אסטיפיליה תוחם אותו מצפון וכרתים, קרפאתוס ורודוס מדרום.

בים הקרפאתי ישנם כמה איים קטנים. היחידים בהם שמיושבים הם האיים קאסוס (Κάσος) וקרפאתוס. עם זאת, האיים הלא-מיושבים הם בעלי חשיבות כאתרי רבייה למספר מינים של ציפורים אשר בסכנת הכחדה.

==קישורים חיצוניים==

קרפאתי, ים
קרפאתי, ים
קרפאתי
משוואת ואן 'ט הוף

משוואת ואן 'ט הוף מאפשרת חישוב של הפוטנציאל האוסמוטי בעזרת ריכוז המומס, הטמפרטורה וקבוע הגזים האידיאליים. המשוואה פותחה על ידי יאקובוס ואן 'ט הוף:

:<math>OP=\ -CTR\,</math>

* OP - הלחץ האוסמוטי ב MPa.
* C - ריכוז המומס ב M.
* T - הטמפרטורה במעלות קלווין.
* R - קבוע הגזים האידיאליים ב : <small><math> {L*MPa\over K*mol}</math></small>.

== ראו גם ==
* אוסמוזה
* לחץ טורגור
* לחץ אוסמוטי

קטגוריה:כימיה פיזיקלית
קטגוריה:כימיה של שיווי משקל
מדד הרפינדל-הירשמן

מדד הרפינדל-הירשמן (באנגלית: Herfindahl-Hirschman Index או HHI) הוא מדד לריכוזיות בענפים במשק, המהווה גם אינדיקטור מקובל לרמת התחרותיות בהם. המדד נקרא על שם הכלכלנים אוריס הרפינדל ואלברט הירשמן. המדד מוגדר כסכום ריבועי נתחי השוק של 50 החברות הגדולות בענף. התוצאה המתקבלת נעה בין 0 ל-1, החל משוק משוכלל של שחקנים דומים רבים וכלה בשוק מונופוליסטי של שחקן יחיד, כך שעלייה בערך המדד משמעותה עלייה בריכוזיות וירידה בתחרותיות בענף.

לדוגמה, אם במשק ישנן חמש חברות אשר כל אחת מהן מחזיקה ב-20 אחוז מהשוק, החישוב יהיה: <math>0.2^2+0.2^2+0.2^2+0.2^2+0.2^2=0.2</math>.

==ראו גם==
* תחרות מונופוליסטית
* מדד ג'יני
* מדד לרנר

==קישורים חיצוניים==
* [https://icalc.co.il/index.php/מחשבונים-כלכליים/399-מחשבון-מדד-הרפינדל-הירשמן.html מחשבון מדד הרפינדל-הירשמן]

קטגוריה:מקרו-כלכלה
הרפינדל-הירשמן
קטגוריה:מונופול
כיכר הלוחמים

כיכר הלוחמים (מוכרת גם בשם כיכר קוגל או בשמה העממי - כיכר הדמעות) היא מעגל תנועה בעיר חולון, שהפך במהלך השנים לאחד מסמליה של העיר.
== מבנה ==
הכיכר ממוקמת בצפון העיר, בכניסה לחולון מכיוון תל אביב (במפגש הרחובות מקוה ישראל, הלוחמים, לוי אשכול וקוגל). שמה מנציח את חללי צה"ל והמחתרות, בני העיר.

ייחודה של הכיכר נובע מגודלה ומורכבותה. הכיכר בעלת 3 נתיבי תנועה - מה שהופך אותה למעגל התנועה הגדול בישראל מבחינת מספר נתיבים.
אלפי כלי הרכב העוברים דרך הכיכר בכל יום הופכים אותה גם לאחד ממעגלי התנועה העמוסים בארץ.

קרבתה של הכיכר למבנה משרד הרישוי בחולון, והקושי של תלמידי הנהיגה לצלוח אותה במהלך מבחן הנהיגה המעשי (טסט), תרמה לפרסומה הנרחב בקרב הציבור בישראל והשרישה את הכינוי שניתן לה - "כיכר הדמעות".

במהלך השנים נעשו ניסיונות שונים לווסת את זרם התנועה בכיכר ולשפר את בטיחותה, וכללו בין השאר הצבת רמזורים בכניסות לכיכר. ניסיונות אלה לא צלחו וגרמו להחרפה בעומסי התנועה, מה שאילץ את העירייה להחזיר את הסדרי התנועה בכיכר לקדמותם.

הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב צפוי לחצות את הכיכר מצפון לדרום. כחלק מהפרויקט צפויה להבנות מנהרת תנועה תחת הכיכר שתשמש את הנוסעים מכיוון מזרח למערב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

הלוחמים
חצר שטרויס

חצר שטרויס (כיום רח' הע"ח 20), היא מבנן של כ-30 דירות ובית מדרש בלב שכונת מוסררה בירושלים, שהקים הנדבן שמואל שטרויס מקרלסרוהה שבגרמניה, ונקראת על שמו.

==היסטוריה==
שמואל שטרויס (1847–1904) היה נינו של רבי יצחק זקיל לייב וורמסר ("הבעל שם ממיכלשטט"), וחותנו של יעקב רוזנהיים, מייסד אגודת ישראל. את הונו עשה בעסקי בנקאות. למרות היותו בן התרבות הגרמנית הוא נמשך ליהדות המזרח-אירופית ובמיוחד לתנועת המוסר ולראשיה. הוא תמך כלכלית במוסדות תורה ובתלמידי חכמים, ולפי עדות חתנו הרב רוזנהיים הוא פיזר לצדקה "הרבה יותר מחמישית מהונו". 

שטרויס התקרב לרבי שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם", ואף תרם ל"בית התלמוד" בקלם 6,000 רובל.. בשנת תרנ"ד (1894), עם מותה של אשתו, החליט שטרויס ליזום פעולת צדקה לעילוי נשמתה. הוא בחר ברבו הרב יעקב שור לשליחו ומימן את נסיעתו לארץ ישראל, במטרה לעזור במפעל יישובה. הרב שור נסע לירושלים מצויד בכספו של הרב שטרויס. זיקתו של שטרויס לרוח המוסר של "הסבא מקלם" הביאה להחלטה לתרום את הכסף להקמת קומפלקס דירות מחוץ לחומות העיר העתיקה, בשכונת מוסררה, עבור משפחות רבנים מאנשי תנועת המוסר. 

במרכז חצר שטרויס הוקם במימונו של שטרויס מבנה לישיבת אור חדש, שנוסדה על ידי קבוצה מתלמידי "הסבא מקלם" בראשות הרב שמואל הלל שינקר והרב ברוך מרקוס. 

חצר שטרויס הפכה להיות מרכז של תורה ומוסר בירושלים. במקום התגוררו גדולי המוסר המפורסמים שבדור, שעלו מליטא והתיישבו בירושלים, ובהם: רבי יצחק בלאזר, רבי נפתלי אמסטרדם, רבי צבי לויטן, רבי יצחק מלצן ורבי אריה לייב ברוידא, אחיו של "הסבא מקלם". הקשר של השכונה לתנועת המוסר היה חזק כל כך עד שנהגו לומר בדרך הלצה כי מקור שם השכונה 'מוסררה' הוא מן המילה 'מוסר'. קבוצה מיהודי ירושלים, קבעו אף הם את מקום לימודם בחצר, ונודעו אף הם בהתמדתם ובהנהגות פרישות ומוסר. ביניהם הרב מאיר הלר, הרב צבי הירש ויספיש (נכדו של הרב נחום משאדיק), הרב שמואל תפילינסקי, הרב יונה ראם, הרב אליהו ברוך פרלמן, הרב חייקל מילצקי, הרב יהודה הולצמן והרב זליג לייב לוין.

בין תושבי חצר שטרויס: הרב צבי פסח פרנק. בין ילידי המקום: הרב שמחה זיסל ברוידא, ראש ישיבת חברון (בן משפחת "הסבא מקלם") והרב חיים יעקב גולדוויכט, ראש ישיבת כרם ביבנה.

במלחמת ששת הימים הבניין ניזוק, וקומתו העליונה נשרפה מפגיעת פגזים ירדניים. דיירי קומה זו פונו לשכונה אחרת, והוחלט להרוס את הבניין כליל. תוכניות ההריסה התעכבו, ובשלהי שנות ה-90 הוקמה במבנה ישיבה בשם לב ירושלים. נכון ל-2011 מתגוררים תלמידי הישיבה בבניין, והוא אף שופץ מעט על ידם, כולל ריצוף, סיוד הקירות ובניית חדרי שירותים.

שמו של שמואל שטרויס הונצח בכיכר שבצומת הרחובות שבטי ישראל-הנביאים בירושלים, סמוך ל"חצר שטרויס".

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.tora.co.il/parasha/dafyomi/b_k_36.doc "בנקאי שכזה", מאורות הדף היומי] (קובץ להורדה)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:מוסררה
קטגוריה:שכונות חרדיות בירושלים
קטגוריה:תנועת המוסר: אישים
לגעת ביהלום

לגעת ביהלום (נקרא גם: יהלום הדמים, במקור: Blood Diamond) הוא סרט דרמה אמריקאי בכיכובם של לאונרדו דיקפריו, ג'ניפר קונלי ודג'ימון הונסו. הסרט עוסק ביהלומים הנמכרים בסיירה לאון שבאפריקה כדי לממן עימותים צבאיים, ובאנשי העסקים הקונים יהלומי דמים אלו ובכך מממנים את הנשק והתחמושת המשמשים להמשך הפעילות הצבאית המובילה להרג אנשים רבים. הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר.

==עלילה==
הסרט מתרחש בשנת 1999 בסיירה לאון, במהלכה המאבק על השליטה בשדות היהלומים מגיע לכדי מלחמת אזרחים, אלפים מתים ומיליונים הופכים לפליטים. דני ארצ'ר (לאונרדו דיקפריו), מבריח יהלומים יליד זימבבואה שהוריו נרצחו באכזריות בילדותו, שומע באחת הפעמים בהן נכלא את מפקד המורדים צועק על סולומון ונדי (דג'ימון אונסו), דייג מקומי, על כך שהוא מחביא יהלום נדיר בגודלו (100 קראט) אותו מצא בעת שעבד בכפייה במכרות היהלומים שבסיירה לאון. מאדי בואן (ג'ניפר קונלי) היא עיתונאית המסקרת את הקרבות ומנסה להתחקות אחר הדרך בה מבריחים את יהלומי הדמים לשוק החופשי.

דני מנסה להשיג את היהלום כדי לרצות את הבוסים שלו ולעזוב בכבוד את אפריקה. הוא משכנע את סולומון להראות לו איפה היהלום, ובתמורה יעזור לו למצוא את משפחתו שנמלטה למחנה פליטים ובנו שגויס בכוח לכוחות המורדים להיות "ילד-חייל". בסופו של דבר הם מוצאים את היהלום, אך דני נפצע בחילופי אש שהיו במקום ומדמם למוות תוך כדי שהוא מעכב בירי את כוחות המורדים, על מנת לאפשר לסולומון ובנו לעלות על מטוס עם היהלום.

מאדי עוזרת להם להגיע ללונדון ולמכור את היהלום לאיש עסקים מושחת הקונה יהלומי דמים, וכך מפלילה אותו. בתמורה ליהלום מקבל סולומון מיליוני פאונדים ומשפחתו מגיעה לאירופה. בסוף הסרט נראה סולומון כאיש אמיד החי בעולם המערבי ונואם בפורום קימברלי, אשר בעיר קימברלי בדרום אפריקה, על מאבקי השליטה ויהלומי הדמים באפריקה.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן
! תפקיד
|-
| לאונרדו דיקפריו || דני ארצ'ר
|-
| ג'ניפר קונלי || מאדי בואן
|-
| דג'ימון הונסו || סולומון ונדי
|-
| ארנולד ווסלו || קולונל קוטזי
|-
| דייוויד היירווד || קפטן פוייסון
|}

==ראו גם==
* שר המלחמה (סרט)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:יהלום בתרבות
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
אלכסנדר אטיין שורון

תפריט סעודת [[חג המולד, ב-25 בדצמבר 1870, במסעדת וואזן]]
אלכסנדר אטיין שורון (בצרפתית: Alexandre Étienne Choron, 1837 קאן (Caen), קלבדוס – 1924) היה שף צרפתי.

==ביוגרפיה==
שורון היה השף של מסעדת "וואזן" (Voisin) ברחוב סנט אונורה. שורון ידוע בשל המצאת רוטב שורון, רוטב ברנייז המועשר בעגבניות מרוכזות ואחר-כך עובר צמצום.

שורון זכור בשל המטעמים שהגיש במהלך המצור על פריז שצרו הפרוסים החל ב-19 בספטמבר 1870. במהלך המצור, נאלצו הפריזאיים, שסבלו ממחסור במזון, לאכול חתולים, כלבים, וחולדות. הבורגנים לא היו שבעי רצון מאכילת בעלי חיים ירודים כאלה, ואמות המידה במסעדות היוקרה נותרו גבוהות. כשמאגרי האוכל הדלדלו, מסעדות אלה, בכללן וואזן, אלתרו. שורון שם את עינו על החיות שאכלסו את גן החיות המקומי, והגיש מטעמים מבעלי חיים אקזוטיים במסעדת וואזן. לארוחת חצות חג המולד של 1870, הגיש שורון תפריט המורכב בעיקר מהחלקים המובחרים של בעלי החיים ששכנו בז'ארדן ד'אקלימאטאסיון (אחד מגני החיות של פריז).

המנות השונות - ראש ממולא של חמור, קונסומה של פיל, גמל צלוי, נזיד קנגורו, שוקי דב צלויים ברוטב פלפל, זאב ברוטב אייל, חתול עם חולדה, אנטילופה ברוטב כמהין – הפכו לאגדה. התפריט לווה ביינות מוטון רוטשילד 1846, רומאנה קונטי 1858 ושאטו פאלמר 1864.

שורון זכה לתהילה בשל תבשיליו המכילים פיל (בצרפתית: éléphant) Trompe d’éléphant ברוטב הצייד (sauce chasseur) ופיל בורגיניון. אחרי שהפיל ב- Jardin d'acclimatation הוגש לארוחת חג המולד, שני הפילים (קסטור ופולוקס) בז'ארדן זואולוג'יק של פריז נאכלו ב-31 בדצמבר 1870 בוואזן. בראשית ינואר, נשלח הפיל מז'רדן דה פלאנט לבית המטבחיים. שורון רכש אותו למסעדתו תמורת 14 פרנק לפאונד. ב-13 בינואר, "וואזן" סבלה ממחסור בבשר פיל והחליפה אותו בבשר סוס.
המצור הסתיים שבועיים לאחר מכן.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* .Larousse Gastronomique. president Gastronomic Comitee: Joel Robuchon, Calrkson Potter, random House, 2001, p. 296.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1837
קטגוריה:נפטרים ב-1924