OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אדוויג, מלך אנגליה

אדוויג, מוכר גם כאדווי או בכינוי "הנאה", (Eadwig, 941 או 940 – 1 באוקטובר 959) היה מלך אנגליה משנת 955 ועד מותו ארבע שנים מאוחר יותר.

היה בנו הבכור של המלך אדמונד הראשון, ירש את כתר המלוכה מדודו אדרד. תקופת שלטונו הקצרה, התאפיינה בקונפליקטים מתמשכים עם בני משפחתו, אנשי האצולה, ובמיוחד עם הכנסייה בהנהגתו של דאנסטן והארכיבישוף אודו.
אדוויג ידוע בנדיבותו הבלתי מצויה, בהענקת אדמות. תופעה שלא הייתה מצויה כלל בקרב שליטי אירופה עד המאה ה-12.
מטבע של אדוויג
אדוויג מת והוא בן 19, בנסיבות לא ידועות. את כסאו ירש אחיו אדגר, שאיחד את הממלכה מחדש.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת וינצ'סטר
קטגוריה:נפטרים ב-959
אדגר, מלך אנגליה

אדגר "השלו" (Edgar the Peaceful, 943 או 944 - 8 ביולי 975) היה מלך אנגליה משנת 959 ועד מותו. היה בנו הצעיר של המלך אדמונד הראשון.

==הכתרתו==
אדגר השליו יושב בסירה עם שמונת המלכים בשיט על נהר די
מטבעות מתקופת אדגר הראשון
כינויו "השליו" אינו מתאר בהכרח את אופיו או את מעשיו של אדגר כדי להשיג את השלטון. בשנת 958 הוא כבש את ממלכת נורת'מבריה וממלכת מרסיה מידי אחיו הגדול אדוויג. בעקבות הכיבוש אספת אצילים הכריזה עליו כמלך האזורים שמצפון לתמזה.

==תקופת שלטונו==
תקופת שלטונו מאופיינת כתקופת שלום ואחדות בממלכת אנגליה. הוא פעל לצמצם את המתיחויות בין החצרות השונות כך שבתום כהונתו לא חזרה אנגליה לנסיכויות שהתקיימו בתקופת אדרד דודו.

===מעורבות בכנסייה===
עם מותו של אדוויג, החזיר אדגר את האב דאנסטן מגלותו ומינה אותו לבישוף של ווסטר. דאנסטן, היה לדמות משמעותית בהחלת ויישום תקנון בנדיקטוס על המנזרים ברחבי אנגליה בתקופת מלכותו של אדגר. אדגר המשיך וקידם את דאנסטן לבישוף של לונדון ולבסוף לתפקיד הארכיבישוף מקנטרברי.

==טקס ההכתרה בבאת'==
טקס ההכתרה הרשמי של אדגר נערך בשנת 973. הוא הומלך יחד עם אשתו, אלפת'ירת'. הייתה זו הפעם הראשונה שאשת המלך מוכתרת עמו. הטקס נערך כדי להציג את הצלחותיו הדיפלומטיות של אדגר ולאשר את שלטונו. הטקס, שנערך על ידי דנסטן ותועד בפואמה בדברי הימים האנגלו-סקסונים, מהווה את הבסיס לטקס ההכתרה הנוכחי של משפחת המלוכה בבריטניה.

משמעותו הסמלית של הטקס הייתה עצומה. שאר מלכי בריטניה הגיעו לצ'סטר אחרי הטקס והצהירו על נאמנותם לאדגר. שישה ממלכי בריטניה וביניהם מלך סקוטלנד ומלך סטראת'קלייד נשבעו אמונים למלך והבטיחו לשרת כחייליו בים וביבשה.
כתבים מאוחרים יותר מזכירים שמונה מלכים, ומרחיבים את כנף שליטתו של אדגר עד לנהר די בוויילס.

==מותו==
אדגר השליו מת ב-8 ביולי 975 בוינצ'סטר ונקבר במנזר גלסטונברי. אדגר השאיר אחריו שני בנים - אדוארד ואתלרד ובת - אדית. אדוארד בנו הבכור ירש את הכתר. אדית הייתה לנזירה בווילטון יחד עם אמה, וולפרית'.

מאז מותו של אדגר ועד לכיבוש הנורמני של אנגליה, לא הייתה הכתרה של מלך שלא עורערה. מותו של אדגר סימן את תחילת שקיעתה של אנגליה האנגלו-סקסית.

==לקריאה נוספת==
*Scragg, Donald (ed.). Edgar, King of the English, 959–975: New Interpretations. Publications of the Manchester Centre for Anglo-Saxon Studies. Manchester: Boydell Press, 2008. . [http://www.boydell.co.uk/43833999.HTM Contents] (external link).
*Williams, Ann. "Edgar (943/4–975)." [http://www.oxforddnb.com/view/article/8463 Oxford Dictionary of National Biography]. Oxford University Press, 2004.
*Keynes, Simon. "England, c. 900–1016." In The New Cambridge Medieval History III. c.900–c.1024, ed. Timothy Reuter. Cambridge: Cambridge University Press, 1999. 456-84.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fordham.edu/halsall/source/560-975dooms.html#Laws%20of%20King%20Edgar Medieval Sourcebook: Anglo-Saxon Dooms:] laws of King Edgar, a fragment
* 
* [http://www.oxforddnb.com/view/article/8463?docPos=1 Oxford Dictionary of National Biography entry]
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 943
קטגוריה:נפטרים ב-975
אדוארד

אדוארד (באנגלית: Edward) הוא שם פרטי או פטרונים ממקור אנגלי, לעיתים גרמני (Eduard) או צרפתי (Édouard). מקורו העתיק של השם, באנגלית עתיקה (Ēadweard).

קטגוריה:שמות פרטיים לגברים
אתלרד השני, מלך אנגליה

אתלרד השני, המכונה "עצת בּוֹשֶת" (לטינית: Ethelredus II, אנגלית עתיקה: Æðelred, אנגלית מודרנית: Æthelred the Unready; 966 לערך – 23 באפריל 1016) - מלך אנגליה בשנים 979–1013 ומשנת 1014 ועד מותו. בין שתי תקופות שלטונו מלך באנגליה סוון, מלך דנמרק.ציור של אתלרד השניאתלרד היה בנו של אדגר, מלך אנגליה, מאשתו השנייה אלפרידה, ועלה לשלטון לאחר שאחיו-למחצה, אדוארד המרטיר, נרצח בידי אנשי אמו של אתלרד, שחפצה להושיב את בנה על כס המלכות. לאחר מספר עשורים של שקט ושלום נאלץ אתלרד להילחם בפולשים הויקינגים, ששבו להטריד את אנגליה. בשנת 991 הוא נלחם נגד אולאף טריגווסון, מלך נורווגיה, שהביא עמו את הצבא הפולש הגדול ביותר שפלש לאנגליה במאה השנים שקדמו לו. אתלרד אמנם הפסיד מול צבאו של אולאף, אך הצליח להגיע עמו להסכם שנטה לטובתו, משום שאולאף נאלץ לשוב ולהגן על נורווגיה. גם לאחר פלישה זו התרחשו פלישות ויקינגיות נוספות לאנגליה, אשר חלק נכבד מהן הדף אתלרד לא בכוח הזרוע כי אם בתשלומי כסף, שנקראו "דנגלד". ייתכן שחולשתו זו כנגד הפולשים הוויקינגים היא אשר הקנתה לו את תדמיתו הרעה בספרי ההיסטוריה, המציירים אותו כאדם חלש אשר מוטט את אנגליה.

בשנת 1013 פלש לאנגליה סוון מלך דנמרק. אתלרד נמלט יחד עם שני בניו לנורמנדיה, מולדתה של אשתו אֶמָּה, וחזר רק עם מותו של סווין בשנת 1014. אז שב למלוך ושלט באנגליה שנתיים נוספות, עד למותו בשנת 1016. יורשו על הכס היה בנו, אדמונד השני, אשר מלך מספר חודשים והובס בקרב מול קאנוט הגדול מלך דנמרק, בנו של סוון.

אתלרד מתואר לרוב כאיש חלש אשר דרדר את ממלכת אנגליה לשפל חסר תקדים ולדעיכה נמרצת עד למהלומת המחץ שהנחיתו עליהם הדנים בשנים מאוחרות יותר. הוא נחשב כרועצה של אנגליה, אך תיאור זה אינו מדויק. הוא ערך רפורמות שיפור נרחבות במערכת המנהלית האנגלית והכניס את מוסד השריפות (Sheriff); כמו כן, על פי כמות המתכות היקרות במטבעות מתקופתו ניתן לראות כי תקופת שלטונו הייתה תקופה של פריחה כלכלית.
משמעות כינויו- Unræd, איננה "בלתי נכון" כפי שהועבר לאנגלית מודרנית כ-Unready, כי אם "(זה המקבל) עצה רעה". זהו אולי משחק מילים מכוון על שמו אתלרד, שמשמעותו "בעל תושייה" (כלומר, המקבל עצה טובה). הכינוי נולד מאוחר יותר ותועד לראשונה במאה ה-13, מאתיים שנה לאחר מותו.

== בתרבות ==
המלך אתלרד השני מוזכר בספרו של קן פולט, "הערב והבוקר", וכן בסדרה "ויקינגים: ולהאלה" המשודרת בשירות ההזרמה נטפליקס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 968
קטגוריה:נפטרים ב-1016
אבגולמונו

אַבְגוֹלֵמוֹנוֹ (ביוונית: αυγολέμονο או αβγολέμονο) הוא רוטב ומרק מהמטבח היווני, העשוי מציר בשרי המועשר באורז ובמיץ לימון, המעניק למרק טעם חמוץ. המרק בדרך כלל מוסמך באמצעות חלמון ביצה. נהוג לקשט מרק זה בפטרוזיליה.

מרק זה נפוץ מאוד ביוון, ובאזורים בהם מתגוררים יוצאי יוון בצפון אמריקה. כמו כן מרק זה, הדומה לאגריסטדה, נפוץ בישראל בקרב יוצאי יוון וטורקיה.

==כרוטב==
כרוטב, האבגולמונו משמש כתוספת למאכלים בסגנון דולמה, ולירקות כמו ארטישוק ולבשר צלוי.

בכמה מטבחים מזרח תיכוניים, משמש האבגולמונו כרוטב לעוף או לדג. ובקרב יהדות איטליה הוא משמש כרוטב לפסטה או בשר.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרקים
קטגוריה:רטבים
קטגוריה:המטבח היווני
קטגוריה:המטבח היווני: רטבים
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
קטגוריה:המטבח הבלקני
קטגוריה:המטבח הקפריסאי
קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח הטורקי
קטגוריה:מאכלי לימון
חמיצה

חֲמִיצָה, המוכרת גם כבּוֹרְשְׁט (ביידיש בּאָרשט, בפולנית Barszcz נהגה: בָּארשץ', ברוסית בורש - борщ , בהונגרית: Borscs), היא מרק חמוץ בצבע אדום שמקורו בסלק, המאפיין מטבחים מסורתיים של מזרח אירופה.

קיימים סוגים רבים מאוד של חמיצה. במטבח הרוסי לבדו יש כ-40 סוגים שונים של המרק. לרוב מבשלים אותו עם בשר חזיר או עוף. את הגרסה הצמחונית שלו נהוג לעיתים להגיש קר בתוספת ביצה מבושלת וחתוכה, בצל ירוק ומלפפון חמוץ. עוד כולל המרק בדרך כלל שמיר, עגבניות, שעועית, פטריות ומלפפון. נהוג להגישו עם מעט שמנת חמוצה.

== הבדלים בין מטבחים ==
המרק מוגש הן חם והן קר; ברוסיה נהוג להגישו קר בקיץ.

בארצות בלטיות, בעיקר בליטא, נהוג להגיש את החמיצה בנפרד ואליה מצורפת בנוסף צלחת עם שמנת חמוצה ועוד אחת עם ירקות.

כמו כן, המרק יכול להיות מוגש עם מרכיביו השונים בתוכו (כבורשט אוקראיני) או לחלופין כמרק "צח" שמרכיביו הוצאו ממנו לאחר חליטתם (כבורשט פולני).

== האטימולוגיה של השם וההיסטוריה ==
על פי המילון האטימולוגי של השפות הסלאביות שם המרק מגיע משמו של הצמח, הנקרא במקור בורשוויק (שם מדעי: Heracleum sphondylium) עלים המשמשים למאכל.

מקורו של המרק לא ידוע, ככל הנראה הוא הופיע ברוס של קייב. ניתן לומר בוודאות שהחמיצה הייתה ידועה ברוס של קייב כבר בסביבות המאה ה-14–15.

הבורשט הגיע לישראל עם העליות הראשונות ממזרח אירופה

==ביהדות==
בהלכה היהודית נוצר דיון תרבותי-הלכתי לגבי חשיבותה של החמיצה. קיימים טקסים רבים ביהדות המצריכים שתיית יין, כדוגמת קידוש, הבדלה וברכת המזון. מכיוון שלרבים מיהודי אשכנז לא היה יין כשר זמין, נהגו רבים מהם להשתמש בשיכר כתחליף ליין, פתרון שניתן לו מקום כבר בתלמוד הבבלי. אמנם, לגבי החמיצה קבעו פוסקי ההלכה כי לא ניתן להתייחס אליה כאל שיכר, וקבעו שהיא 'כמו מים' מבחינת חשיבותה.

<gallery>
קובץ:BORSHCH.JPG|חמיצת סלק אוקראינית
קובץ:Borscht.jpg|חמיצת סלק צמחונית
קובץ:Borshch_03.png|בשנת 2005 דואר אוקראינה הוציא בלוק, המורכב משני בולים עם התמונה של קבוצת המרכיבים לבורשט המסורתי האוקראיני.
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* קורין רסלין, [https://web.archive.org/web/20130218053704/http://raslin.co.il/2011/06/30/מרק-בורשט-אוקראינירוסי-מרק-סלק/ מתכון לחמיצת סלק בורשט אוקראיני/רוסי]
* [http://www.mathamim.co.il/books/BooksSubview.asp?key=337 מתכון לחמיצת סלק הונגרית] מאתר "מטעמים"
* [https://web.archive.org/web/20120201164845/http://www.yummyfoodies.com/he/posts/45 מתכון לבורשט צמחוני] מאתר [https://web.archive.org/web/20090922053333/http://www.yummyfoodies.com/ yummyfoodies]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרקים
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:המטבח הפולני
קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:המטבח הסובייטי
קטגוריה:המטבח הרוסי
קטגוריה:המטבח האוקראיני
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קטגוריה:מאכלי כרוב
וישנויזם

וִישְׁנׇוִיזְם היא תפיסה יוגית מונותיאיסטית המבוססת על הוודות ההינדיות. בבסיס התפיסה הווישנָוִית עומד האל האחד (וישנו) או התגלות שלו. שאר ה"אלים" (דוים) נתפסים כמשרתיו של אלוהים (בהגואן) בדומה למלאכים בתפיסה המערבית.

ארבעת הזרמים המרכזיים של הווישנָוִיזם הם: שרי וישנוה, מאדהוה וישנוה (ברהמא וישנוה), רודרה וישנוה ונימברקה וישנוה.

בדומה לכל התפיסות ההינדיות-ודיות, התפיסות הווישנָוִיות רואות בעולם החומרי, המאופיין בלידה ומוות חוזרים ונשנים (סמסארה), עולם המעודד אגוצנטריות וסבל, מאלו הן שואפות להרפא באמצעות תרגול רוחני מדיטטיבי.

בבסיס הווישנָוִיזם עומדת תפיסת הבהקטי, ההתקשרות עם אלוהים דרך שירות ודבקות. הווישנָוִיזם דוחה את תפיסת האדוויטה ודאנטה על פיה המציאות האבסולוטית היא אחדותית והאל, האמת המוחלטת, הוא דבר מופשט ואימפרסונאלי (ברהמן). התפיסה הווישנָוִית רואה את מהות הקיום כדואליסטית, את ההבחנה בין אלוהים והעצמי כדבר נצחי, ואת היחסים בין העצמי לאלוהים כתכלית.

בקביעות אלו מתבססים הווישנָוִים על פרשנות ישירה של הוודות. להבדיל מאסכולות כגון האדוויטה והסמריטי המפרשות את הוודות לעיתים בצורה אלגורית ועקיפה, הווישנָוִים מדגישים בראש ובראשונה את משמעותו הישירה של הטקסט (מוקהיה וריטי) ורק לאחר מכן את המשמעות העקיפה שלו (גאונה וריטי).

==רקע היסטורי==
קבלת האל כישות פרסונאלית מקורה בוודות עצמן. אולם מאז עליית הבודהיזם, התפיסה הווישנָוִית הייתה במיעוט בהודו. כינונו מחדש של מעמד הוודות על ידי שנקרה היווה בסופו של דבר מצע לעלייתם מחדש של עקרונות וודים רבים. 
בתקופת ימי הביניים בהודו עלתה התופעה בה מורה רב השפעה כלשהו הנודד ממקדש למקדש כששיירה של חסידים בעקבותיו, מזמר שירי תהילה לאל ומפיץ את הגותו. זוהי תנועת הבהקטי שסימנה את עלייתו מחדש של הווישנָוִיזם. הוגי דעות שכאלו נהגו גם לנהל פולמוסים, כמקובל בהגות ההודית. כך הפך הווישנָוִיזם בהדרגה לדומיננטי בהודו. בין הבולטים בזרם זה היה רמנוג'ה אשר הזרם הווישנָוִי המשויך אליו קרוי לרוב שרי וישנוה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:דתות
קטגוריה:הודו: דת ופילוסופיה
קטגוריה:הינדואיזם
בננה ספליט

בננה ספליט (באנגלית: Banana split - "בננה חצויה") הוא קינוח עשוי גלידה המוגשת על בננה.

קינוח זה מוגש בדרך כלל בכלי מוארך המכונה "סירה" ומורכב מבננה החצוייה לאורכה, בין החצאים מונחים כדורי גלידה בטעמים שוקולד, וניל ותות שדה. נהוג להוסיף רוטב אננס על גלידת הווניל, רוטב שוקולד על גלידת השוקולד, ורוטב תות על גלידת התות, וכן לקשט בבוטנים קצוצים, קצפת ועליה דובדבנים מסוכרים.

טעמי הגלידה עשויים להשתנות בהתאם למסורת מקומית: כך למשל בדרום אמריקה לעיתים מחליפים את גלידת הווניל בגלידה בטעם ריבת חלב, ובאוסטרליה מחליפים את כל שלושת הטעמים בזיגוג קרמל ואבקת סוכר.

הבננה ספליט הומצא בשנת 1904 על ידי דייוויד אוונס סטריקלר (David Evans Strickler), רוקח מפנסילבניה. את הגלידה הוא מכר באופן קבוע בבית המרקחת שלו, שבתחילת המאה ה-20 מכר מגוון דברי מתיקה בנוסף לתרופות. גרסאות דומות של הקינוח הומצאו במקומות שונים בארצות הברית, אך אגודת קמעונאי הגלידה הלאומית בארצות הברית (National Ice Cream Retailers Association) קבעה רשמית כי המקור המוקדם ביותר הוא של סטריקלר. הקינוח הפך לפופולרי ביותר לאחר שאומץ על ידי רשת וולגרינס בשיקגו.

במשך שנים ארוכות שודרה בהולנד תוכנית מתיחות ופספוסים בשם "בננה ספליט" שהוגשה על ידי ראלף ענבר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070604194340/http://www.kochecke.com/cooking-recipe-banana-split.html מתכון להכנת בננה ספליט, מלווה בתמונות] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
קטגוריה:גלידות
ספליט
קטגוריה:מגדנאות
שושנת הרוחות

ממוזער
שושנת הרוחות על [[שבשבת תרנגול <ref></ref>]] 
שושנת הרוחות היא תרשים רוחות השמים: צפון, דרום, מזרח ומערב. השרטוט מורה גם את כיווני הביניים צפון-מזרח, דרום-מזרח, דרום-מערב, וצפון-מערב. 

לעיתים יש שושנות רוחות המראות כיוונים משניים נוספים, הנותנים מידע אודות זווית בקפיצות של 22.5 מעלות או 11.25 מעלות. למעשה צורתו של המצפן האנלוגי היא בצורת שושנת הרוחות.

שושנת הרוחות היא כלי גרפי המשמש מטאורולוגים כדי להציג באופן תמציתי את מהירות וכיוון הרוח במיקום מסוים. מבחינה היסטורית, שושנת הרוחות קודמת לשושנת המצפן, שכן לא היה הבדל בין הכיוון הקרדינלי לרוח שנשבה מכיוון זה. באמצעות רשת של מערכת קואורדינטות קוטבית, תדירות הרוחות על פני תקופה מסומנת לפי כיוון הרוח, עם פסי צבע המציגים טווחי מהירות הרוח. כיוון החישור הארוך ביותר מציג את כיוון הרוח בתדירות הגבוהה ביותר.

==היסטוריה==
שושנת הרוחות בעלת 16 הכיוונים, היא פרי המצאתו של טימוסתנס מרודוס, ספן ומלומד שחי במאה השלישית לפנה"ס. תלמי השני, מלך מצרים מינה אותו לנתב ראשי בצי האוניות שלו, מכיוון שתלמי אהב מאוד טכנולוגיה ומדע, ובימיהם התקדמה מצרים בתחומים רבים בצעדי ענק, וביניהם הניווט. 

טימוסתנס חיבר ספר של הוראות שיט לטובת הצי המצרי. בנוסף לכך היו בספר הנחיות לניווט, שהתבססו על שושנת הרוחות בעלת 16 כיוונים. בעקבות ספר זה יצאו במשך השנים עוד ועוד ספרי שיט, שנהיו חיוניים לספנים וליורדי הים.

== שושנת הרוחות בימי הביניים ==
לפני פיתוח שושנת המצפן, שושנת הרוחות נכללה במפות על מנת ליידע את הקורא באילו כיוונים נשבו 8 הרוחות העיקריות (ולפעמים 8 חצאי רוחות ו-16 רבעי רוחות) בתצוגת התוכנית. לא נעשה הבדל בין כיוונים קרדינליים לבין הרוחות שנשבו מאותם כיוונים. הצפון הוצג באמצעות פלר דה ליס, בעוד המזרח הוצג כצלב נוצרי כדי לציין את כיוון ירושלים מאירופה.

== השימוש ==
שושנת הרוחות המודרנית, המוצגת בפורמט מעגלי, מציגה את תדירות הרוחות הנושבות מכיוונים מסוימים לאורך תקופה מוגדרת. אורך כל "חישור" מסביב למעגל קשור לתדירות שבה הרוח נושבת מכיוון מסוים ליחידת זמן. כל מעגל קונצנטרי מייצג תדר שונה, הנובע מאפס במרכז לתדרים גדלים במעגלים החיצוניים. תצוגת שושנת הרוחות עשויה להכיל מידע נוסף, בכך שכל חישור מחולק לרצועות המקודדות בצבע ומציגות את טווחי מהירות הרוח. בשושנת הרוחות יש בדרך כלל ב-16 כיוונים קרדינליים, כגון צפון (N), NNE, NE וכו', למרות שהם עשויים להיות מחולקים ל-32 כיוונים. מבחינת מדידת זווית במעלות, צפון מתאים ל-0°/360°, מזרח ל-90°, דרום ל-180° ומערב ל-270°.

אחד הצעדים המקדימים שננקטים בבניית מסלולי המראה בשדה התעופה הוא היעזרות בשושנת הרוחות, מכיוון שלמטוסים יכולה להיות מהירות קרקע נמוכה יותר גם בנחיתה וגם בהמראה כשהם פונים נגד הרוח.

== שושנת הרוחות בתנ"ך ==

בתנ"ך השמות "קדם", "קדים", "קדמה" ומזרח מכוונים למזרח, המונח "ימה" מכוון למערב, המונחים צפון ושמאל מכוונים לצפון והשמות "נגבה", "ימין" ו"דרום" מכוונים לדרום.

מנקודת מבטו של אדם הניצב ופניו קדימה אל כיוון זריחת השמש במזרח.

ובגבו הים התיכון, הנקרא לעיתים גם הים האחרון, ייתכן מלשון אחורי.

בנקודת מבט זו, בה הפנים למזרח והגב למערב, התקבעו גם הכיוונים בהתאמה ימין (=תימן) ודרום ושמאל וצפון

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.lergo.org/index.html#!/public/lessons/590b20fe0d67dd02bc16e845/intro כיוונים, ארבע רוחות השמיים, שושנת הרוחות], באתר לרגו

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניווט
קטגוריה:גאוגרפיה
חדייב

בית המקדש ועיר דוד, מראה מבריכת השילוח - בחזית עיר דוד ארמונות מלכי חדייב. ארמונות מלכי חדייב ב[[דגם ירושלים בסוף ימי בית שני]]
מבט על הארמונות מדרום - מזרחה ל[[בריכת השילוח]]
איור של פתח [[קברי המלכים במאה ה-19 המיוחסים למלכי בית חדייב]]

חַדְיָב (סורית: ܚܕܝܐܒ, תעתיק מדויק: חדיאב; נקראת גם "אדיאבן" ובתלמוד "הדייב" ו"חדייף") הייתה ממלכה עתיקה באשור, בצפון הסהר הפורה, שהתקיימה בין השנים 15 ל-116. בירת המדינה הייתה העיר ארבלה.

אוכלוסיית הממלכה הייתה מגוונת ומעורבת. לדברי פליניוס הזקן, ארבעה שבטים חיו בשטחי חדייב: אורונטיים (), אלאנים, אזוניים (Azones) וסיליקיים (Silices). מכתביו של יוסף בן מתתיהו עולה כי בממלכה חיה קהילה יהודית מבוססת.

על פי המסופר במסכת יבמות, הגיעו עשרת השבטים גם לממלכת חדייב, ובהשפעת הקהילה היהודית הגדולה שחיה בתחומי הממלכה התגיירו חלק ממלכי המדינה במאה הראשונה לספירה. הלני המלכה ובנה המלך מונבז (מכונה בתלמוד: "מונבז המלך") תרמו לבית המקדש השני, והקימו ארמונות בירושלים, באזור העופל (בחלק הצפוני של עיר דוד).

במשנה מסופר שמונבז עשה ידיות מזהב לכל כלי יום הכיפורים; והלני המלכה עשתה נברשת זהב בפתחו של בית המקדש, וכן טבלת זהב שעליה הייתה כתובה פרשת סוטה. גם יוסף בן מתתיהו מזכיר את החדייבים מספר פעמים בכתביו ומספר על משלחת צבאית שהגיעה בזמן המרד הגדול כדי לסייע ליהודים המורדים.

בשנת 116 הקיסר הרומאי טראיאנוס כבש וסיפח את הממלכה לאימפריה הרומית, אולם יורשו, אדריאנוס, ויתר על כל כיבושיו במזרח.

קברותיהם המפוארים של בני המלוכה של חדייב, שנחצבו לעומק כשמונה מטרים בסלע, נחפרו בשנת 1863 על ידי הארכאולוג הצרפתי פליסיאן דה סוסי בפאתי שכונת שייח' ג'ראח במזרח ירושלים.

ייתכן שבעקבות התגיירותם של בני מעמד המלוכה (הלני המלכה ובניה: מונבז וזוטוס) התגיירו רבים מתושבי הממלכה. אולם במאה השנייה לספירה בחרו תושבי חדייב להמיר את דתם לנצרות.

על פי תרגום יונתן מזוהה עם עיר מקראית בשם עֶדֶן (תרגום: חרון ונציבין והַדְיֵב (חַדְיֵב)). לעומת זאת בספר ירמיהו מופיעה חדייב בתרגום יונתן כממלכת אשכנז המקראית. (ירמיהו פרק נ"א פסוק כ"ז "אררט מני ואשכנז" ובתרגום יונתן "קרדו הרמיני וחדיב").

==בספרות חז"ל==
חז"ל מזהים את חדייב בהקשר לנבואות שונות, ביניהן נבואה על העיר חבור בספר מלכים, ובפירוש לנבואת החיות בדניאל, שם חז"ל מסבירים שאחת משלוש החתיכות שבפי הדוב היא חדייב, ושפרס ורומא עתידות להילחם על השליטה בה.
כמו כן, בתלמוד מוזכר העקרב שבחדייב בין חמש חיות מסוכנות שמותר להרוג בשבת.

==קישורים חיצוניים==
* 
* דותן גורן, [http://www.e-mago.co.il/Editor/history-1486.htm מאבק בין קודש לחול – שאלת הבעלות על קברי המלכים בירושלים] - אתר e-mago
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:המזרח התיכון: היסטוריה
אירוס הארגמן

אִירוּס הָאַרְגָּמָן או אִירִיס הָאַרְגָּמָן (שם מדעי: Iris atropurpurea) הוא מין בסוג אירוס בתת-הסוג אירוס (Iris Iris) בסקציה אירוס ההיכל.

== מאפיינים ==
אירוס הארגמן הוא צמח אנדמי לישראל, שהיה נפוץ בחולות וכורכר מישור החוף, מאשדוד ועד בנימינה. הפיתוח של מישור החוף פגע ברוב האוכלוסיות שלו, וכיום נשארו אירוסי ארגמן בעיקר בשמורת נחל פולג, בנתניה, בשמורת טבע חוף גדור שבחופי חדרה, בשמורת שפך נחל שורק וגבעת חומרה שבפלמחים, בגבעת האירוסים בראשון לציון, בגן לאומי גבעות הכורכר נס ציונה ובעמק גלילות.

מקור שמו של אירוס הארגמן הוא בצבע פרחיו, שנע מארגמן עד כמעט שחור (צבע הפרחים משתנה בהתאם לתאורה ולזווית קרני השמש). לפרחים זקן בצבע צהוב בבסיס השפית. אירוס הארגמן פורח בפברואר, והוא הראשון שפורח מבין אירוסי ההיכל. הצמח שייך לקבוצה של אירוסי היכל כהים, שכמעט שאי אפשר להבדיל ביניהם מורפולוגית, והוא דומה מאוד לאירוס שחום ולאירוס ירוחם. המעבר בין המינים רצוף וייתכן שאפשר לאחד את כל המינים הללו.
אירוס הארגמן נבדל מהם בעיקר בבית-גידולו הייחודי במישור החוף, ובעונת הפריחה המוקדמת. 
הוא גדל בקבוצות הכוללות לעיתים עשרות פרחים, הנוצרות כתוצאה מהתרבות הצמח על ידי שלוחות של קני שורש (רביה וגטטיבית). העלים סרגליים, צרים וזקופים.

האירוס פורח בין החודשים פברואר-מרץ.

ככל שאר אירוסי ההיכל, אירוס הארגמן הוא פרח מוגן.

== גלריה ==
<gallery heights="150" mode="packed">
קובץ:IrisHaargaman02.jpg|אירוס הארגמן ביער קדימה
קובץ:PikiWiki Israel 3892 iris artropurpurea.jpg|אירוסים בשמורה ליד בית חנן
קובץ:אירוס הארגמן.jpg|אירוס הארגמן
קובץ:20200303 125333 tse.jpg|פריחת אירוסים בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 130848 tre.jpg|אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 130858 try.jpg|אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 125306 glp.jpg|אירוס הארגמן בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:20200303 125709 glp.jpg|שדות של אירוסים בנתניה סמוך לגשר השמורות
File:PikiWiki Israel 1090 The princess showing her glory הנסיכה בתפארתה.jpg|שמורת האירוסים נתניה
קובץ:Iris-atropurpurea-Wiki-1-Zachi-Evenor.jpg
קובץ:"אירוס זהוב".jpg|אירוס זהוב, מוטציה של אירוס הארגמן בשמורת קדימה
קובץ:20200303 131038 trt.jpg|אירוס בצבע כתמתם בשמורת האירוסים בנתניה
קובץ:בתמונה- "אירוס העידן".jpg|אירוס העידן, מוטציה של אירוס הארגמן
קובץ:"אירוס העידן".jpg|אירוס העידן
File:Iris atropurpurea in khomra hill, Israel.jpg|אירוס הארגמן בגבעת חומרה
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070313170916/http://sviva.gov.il/bin/en.jsp?enPage=BlankPage&enDisplay=view&enDispWhat=Object&enDispWho=Articals%5El3460&enZone=horef_flowers אירוס הארגמן], באתר המשרד להגנת הסביבה
* [http://www.tiuli.com/flower_info.asp?flower_id=1 אירוס הארגמן], אגדות ומידע באתר "טיולים בארץ מגדיר צמחים"
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אירוסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: אירוסיים
קטגוריה:אירוסי ההיכל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אנדמיים
קטגוריה:פרחים בצבע ארגמן בארץ ישראל
זימרגל ארץ-ישראלי

זימרגל ארץ-ישראלי או זימרגל מצוי (שם מדעי: Chirocephalus neumanni), הוא מין של סרטן ממשפחת הזימרגליים. צבעו של הזימרגל הארץ ישראלי לבן ולפעמים כחלחל-אדמדם.

הזימרגל הארץ-ישראלי שט על גבו, ולעין נראות תמיד תנועות רגליו המרובות. גופו מוארך ומסתיים בזנב בעל שני חודים שעירים. הרגליים המתנועעות מוצפות תמיד מים הרוויות חמצן לנשימה, ודרך אגב הן משיטות לחלל הפה, אצות זעירות המשמשות לו כמזון. 

באביב נושאת הנקבה בקצה בטנה שקיקי ביצים שקופים שצבעם כחלחל-אדמדם. מהביצים המוטלות יוצא יצור זעיר-לרווה (nauplius), שאינו דומה לסרטן כלל, ואחרי מספר גלגולים נוספים ונשלים מתפתח זימרגל בוגר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זימרגליים
קטגוריה:ארץ ישראל: סרטנאים
דריווש השני

[[אפריז הקשתים, מארמונו של דריווש, שהיה ממוקם בשושן הבירה. האפריז מוצג כיום במוזיאון הלובר בפריז.]]
דריווש השני (בפרסית עתיקה: 𐎭𐎠𐎼𐎹𐎺𐎢𐏁), או דריווש אוכוס או נותוס (ביוונית: νοθος, "הממזר"), היה שליט האימפריה הפרסית במשך 19 שנים, החל מינואר-פברואר 423 לפנה"ס עד ל-404-405 לפנה"ס. בנו הלא חוקי של ארתחששתא הראשון מאם בבלית.

== חייו ==
על פי ההיסטוריון היווני קטסיאס, דריווש השני היה בנה של פילגש המלך ושמה קוסמרתידן, אך זיהוי זה אינו נתמך על ידי מקורות אחרים מלבד קטסיאס, שאמינות חלק מכתביו מוטלת בספק.

נותוס עלה לשלטון לאחר שנלחם באחיו למחצה והרגו. הוא מתואר כשליט חלש, שבימיו רבו הסכסוכים הפנימיים והמרידות של טוענים לכתר. הישגו הגדול היה בשיפור היחסים עם העולם היווני. התערבות האחשדרפנים שלו באסיה הקטנה, טיספרנס ופרנבזוס, במהלך המלחמה הפלופונסית ותמיכתם בספרטה הובילו להכרה מצד היוונים בזכותו של דריווש לשלוט בכל השטחים באסיה הקטנה, שהיו בעבר תחת שליטת פרס.

דריווש השני מוזכר בספר נחמיה, והוא למעשה המלך הזר האחרון ששמו נזכר במקרא.

בסוף ימיו החלה מלחמת אחים בין יורשיו, כורש הצעיר וארתחששתא השני.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:מלכי הגויים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:הממלכה האחמנית
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-27
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
קריסטל (משקה)

שלט [[פרסומת למשקה קריסטל על חנות מכולת בקריית שמונה, 1970]]
קריסטל היא סדרת משקאות המיוצרת על ידי חברת יפאורה-תבורי מאז 1958.

סדרת קריסטל הושקה באפריל 1958 על ידי חברת "תבורי" עם שלושה טעמים: מי סודה, משקה לימון ומשקה אורנג' (בטעם תפוז). הוא שווק כמשקה בריא המיוצר ממים רכים שמהם הוסרו חומרים מזיקים ובלא תוספת צבע מאכל וחומרים מלאכותיים. בשנת 1959 הושק סיסמת הפרסום של קריסטל, "הפסקה עשה-קריסטל שתה".

בתחילת הדרך נמכרו המשקאות בבקבוקי זכוכית, וקו המוצרים כלל משקאות קלים ומוגזים. במרוצת השנים עברו המשקאות לבקבוקי פלסטיק. התוויות עברו שינויים עיצוביים רבים, אבל הלוגו של קריסטל נותר בכולם ללא שינוי משמעותי.

בסדרה שני סוגי משקאות:
* משקאות קלים: בטעמים אשכוליות, מנגו, ענבים, פטל, תפוזים ואשכוליות דיאט.
* משקאות מוגזים: בטעמים אקזוטי, תפוח, אשכוליות, דיאט אשכוליות, תות, למון־ליים, ענבים, מנטה, תפוז וקולה.

לקראת יום העצמאות ה75 למדינת ישראל הושקה גרסת רטרו של קריסטל גזוז תפוזים בבקבוקי זכוכית.

==שיווק ופרסום==
בשנת 1982 השתתפו חברי שלישיית הגשש החיוור במסע פרסום למותג תחת הסלוגן "החום בוטל, שותים קריסטל".

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.nostal.co.il/Site.asp?table=Terms&option=single&serial=6891&subject=%EE%F9%F7%E0%E5%FA&portal=%EE%E6%E5%EF%20%E5%EE%F9%F7%E4 קריסטל - תמונות רבות ואודיו של הג'ינגל "החום בוטל, שותים קריסטל"], באתר נוסטלגיה אונליין

==הערות שוליים==

קטגוריה:משקאות מוגזים
קטגוריה:משקאות קלים
קטגוריה:ישראל: מותגי משקאות
פלאשט

פלאשט (מצרפתית: Flechette, כלומר "חץ קטן") הוא כדור טנק נ"א (נגד אדם) שהפגז שלו מכיל חימוש רסס בדמות אלפי חיצי מתכת קטנים. הפלאשט פותח לשימוש טנקי הפטון בזמן מלחמת וייטנאם, נגד כוחות הגרילה. 
חיצי פלאשט של חיל האוויר השווייצרי

==אופן פעולה==
פגז הפלאשט מכיל בתוכו כחמשת אלפים חיצי פלדה שאורכם כ-3.75 סנטימטרים. אנשי הצוות בטנק מכוונים את זמן הפיצוץ של הפגז באמצעות מערכת ידנית על ראש הפגז, כך שהפיצוץ יתרחש כ-30 מטר לפני המטרות. בצה"ל נעשה שימוש גם במערכת אוטומטית, המזינה את המידע אל המנגנון ישירות ממערכת בקרת האש של הטנק. מנגנון ההשהיה מופעל מרגע ירי הפגז. בשלב הסופי של מעוף הפגז, מופצת אבקה צהובה שמסמנת לצוות הטנק את מיקום הפגיעה ושבריר שנייה לאחר מכן הפגז מתפוצץ ומפזר את אלפי החיצים. אפשרות נוספת לשימוש היא "פעולה מיידית" המשמשת לטווחים קרובים. כוונון מנגנון ההשהיה למצב זה גורם לכך שפיזור החיצים יתרחש ברגע יציאת הפגז מקנה תותח הטנק.

==הפלאשט בצה"ל==
הפלאשט הגיע לצה"ל במלחמת יום הכיפורים, כשאלפי פגזים נשלחו על ידי האמריקאים במסגרת הרכבת האווירית שהופעלה על ידם בזמן המלחמה.

צה"ל השתמש בפגזים במהלך מלחמת לבנון הראשונה וגם בשהות בלבנון שאחרי המלחמה. הטנקים ירו פגזי פלאשט אל עבר חוליות מחבלים שזוהו בשטחים פתוחים, בטכניקת ירי ששילבה גם פגזים מעיכים (נפיצים).

במהלך האינתיפאדה השנייה היה הפגז בשימוש ברצועת עזה, אך לא ביהודה והשומרון.
בעקבות ביקורת ציבורית, החליט צה"ל על הפסקת השימוש בפגזי הפלאשט, ומעבר לפגזי הרקפת מתוצרת תע"ש.

כשהפלאשט הגיע לישראל הוא עבר שינויים קלים להתאמתו לתנאים הישראלים. בתוך הפלאשט יש 4 קומות שבתוכן מפוזרים 7,000 חיצים. 
הפלאשט מסודר בצורה כזו שכאשר הוא משוגר מן הלוע, הוא מסוחרר ואף מתפרק באוויר בסחרור כך שהחיצים מסודרים במין V בזמן המעוף כאשר החלק החד יותר מופנה כלפי האנשים שאליהם כוון הירי.

==הביקורת על השימוש בפלאשט==
ארגוני זכויות אדם מתנגדים לשימוש בפלאשט, מכיוון שלטענתם הוא גורם נזק וסבל שאינו הכרחי. עם זאת השימוש בפלאשט אינו אסור על פי האמנה הבין-לאומית להגבלת השימוש באמצעי לחימה קונבנציונליים, עליה חתמה ישראל ב-1995.

ב-27 באפריל 2003 עתר ארגון רופאים לזכויות אדם לבג"ץ נגד שר הביטחון, בדרישה לקבוע כי השימוש בפגז אינו חוקי. העתירה נדחתה בהרכב של שלושה שופטים (מישאל חשין, אליהו מצא ואסתר חיות). בפסיקתם קבעו השופטים כי "השימוש בתחמושת זו אינו אסור על-פי דיני המלחמה, ולכן בקשת העותרים אינה יכולה להתקבל".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נשק נגד אדם
קטגוריה:מילים וביטויים בצרפתית
קטגוריה:טקטיקה ודרכי פעולה באינתיפאדה השנייה
בריזיגלה

בריזיגלה (באיטלקית: Brisighella) היא עיירה בנפת רוונה שבמחוז אמיליה-רומאניה. העיר שוכנת 45 ק"מ דרומית-מזרחית לבולוניה ו-40 ק"מ דרומית-מערבית לרוונה. בסוף שנת 2004 מנתה העיירה 7,740 תושבים.

==תולדות המקום==
מקורה של העיירה הוא כפר קטן מימי הביניים הנמצא בעמק "למונה" (Valle del Lamone), במרחק הליכה משלושה צוקים מרשימים: "מנפרדיאנה" (Manfrediana) - מהמאה ה-14, "ונציאנה" (Veneziana) - מהמאה ה-16 ומגדל השעון (ראה בתמונה) מהמאה ה-19, הבנוי על מצודה קטנה משנת 1290 ועל מנזר מונטיצ'ינו במאה ה-18.

==מעיינות מרפא==
בעיר ובמחוז יש ריכוז של מעיינות מרפא. הריפוי במעיינות האלה מקורו כבר במאה ה-19. המעיינות עשירים במים שבהם מומסים מלחי גפרית ומלחי נתרן-ברומיד ויוד. הטיפול הוא מיוחד לסובלים מבעיות במערכת הנשימה. יש הטוענים כי למעיינות יש תכונות ריפוי גם למחלות נשים, כאבים וקשיי נשימה לילדים. המעיינות פתוחים לציבור מחודש אפריל עד נובמבר כל שנה. מסוף יוני עד אמצע יולי מתקיים בעיר פסטיבל בסגנון ימי הביניים.

==מפקדת הבריגדה היהודית==
במלחמת העולם השנייה שכנה בבריזיגלה מפקדתו של מפקד החי"ל (הבריגדה היהודית), הבריגדיר לוי בנימין, ומכאן נשלחו הוראות הפעולה לגדודי הבריגדה ולפלוגותיה בגזרת הקרב. בבריזיגלה התקיים טקס הנפת הדגל, דהיינו טקס בו מניפים את דגל ישראל, מגן דוד. להנפת הדגל הייתה משמעות לאומית יהודית, למול שלטונות הצבא הבריטי, שהבריגדה היהודית הייתה חלק ממנו. טקס הנפת הדגל נערך על ידי לוי בנימין ועל ידי משה שרת, שנשא בו נאום להנצחת השואה ולהנצחת קרבותיהם של חיילי הבריגדה היהודית.

==ראו גם==
* הגדוד העברי השני
* המערכה על נהר סניו
* טרוויזיו

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: ערים
קטגוריה:הבריגדה היהודית
טרוויזו

טְרֶוויזוֹ () היא עיר במחוז ונטו בצפון איטליה המשמשת בירת נפת טרוויזו. בת 82,854 תושבים נכון למרשם אוכלוסין מנובמבר 2010.

העיר ידועה כביתה של חברת האופנה בנטון, על שם לוצ'אנו בנטון, וידועה גם בקבוצת הכדורסל בנטון טרוויזו הנתמכת על ידי חברת בנטון. העיר ידועה גם כאזור התפוקה המקורי של יין פרוסקו וקינוח הטירמיסו.

==עלילת הדם בטרוויזו==
בשנת 1480 התרחשה בטרוויזו עלילת דם, בעקבותיה הועלו על המוקד חמישה יהודים באשמת רצח ילד נוצרי לצורכי פולחן. עלילה זו הייתה המשך לעלילת הדם בטרנטו ב-1475, שבה הואשמו יהודי העיר ברצח הילד סימונה בן השנתיים ובאכילתו בפסח. שלושה עשר מיהודי טרנטו הועלו על המוקד באשמת שווא זו. בשל העובדה שעלילת טרנטו נדפסה בידי ההגמון הינדרבך והופצה בהרחבה בתקופה שבה נודע הדפוס לראשונה, נודעה לה השפעה רבה.

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ונטו: ערים
ששבצר

שֵׁשְׁבַּצַּר הוא דמות מקראית, המופיע בספר עזרא, ומתואר כנשיא (פחה) שבט יהודה. על פי הכתוב העלה ששבצר את כלי בית המקדש הראשון, מבבל לירושלים למטרת בניית בית המקדש השני, ואף התעסק בבניתו. קיימות מספר דעות לגבי זהות האיש.

==התיאור המקראי==
בסוף תקופת גלות בבל, ובתחילת תקופת שיבת ציון, נתן כורש מלך פרס את הצהרת כורש ליהודים הגולים, לעלות לארץ ישראל, ולהתחיל לבנות את בית המקדש השני. בהמשך הוציא מתרדת הגזבר בהוראת כורש את כלי המקדש שנשבו מירושלים על ידי נבוכדנצר, הוא ספר אותם, ומסר אותם לששבצר הנשיא ליהודה.

במקרא מוקדש פירוט מיוחד למספר וסוג הכלים. הטבלה הבאה מכילה את נתונים אלו.
{| class="wikitable sortable"
|-
! סוג כלי !! מספר
|-
| אגרטלי זהב || 30
|-
| אגרטלי כסף || 1000
|-
| מחלפי כסף || 29
|-
| כפורי זהב || 30
|-
| כפורי כסף || 410
|-
| כלים חשובים אחרים || 1000
|-
| סך כל הכלים שנספרו ושלא|| 5400

|}

לאחר העלאת הכלים לא נזכר יותר ששבצר כדמות פעילה, אך מאוזכר בהמשך ספר עזרא פעמיים נוספות, במכתב השטנה כנגד בנין בית המקדש, שכתב תתני הפחה של עבר הפרת. במכתב מצוין כי ששבצר אף היה מבוני בית המקדש, ולא רק מעלה כליו.

==זיהוי האיש==
מעבר להיתכנות היות ששבצר דמות בפני עצמה, יש פרשנים שקשרו את זהות האיש עם אנשים אחרים, ובהם דניאל, זְרֻבָּבֶל, ושנאצר.
*דניאל - על פי חז"ל ששבצר הוא דניאל, והשם ששבצר אף מכיל רמז לחיי דניאל, בהם עברו עליו שש צרות. רש"י אף מוסיף על פי הנכתב באיגרת השטנה של תתני, ששמו של ששבצר היה גם "פחה".
*זרבבל - יש פרשנים הטוענים שששבצר הוא זרבבל, ואומרים שמשמעות השם ששבצר בכשדית, או פרסית שוה למשמעות השם זרבבל.
*שנאצר בן יהויכין - חוקרים מודרניים קושרים בין ששבצר, לשנאצר הנזכר בספר דברי הימים.

==קישורים חיצוניים==
* 
*[http://tora.us.fm/tnk1/messages/dmut_dmut_1244_0.html ששבצר = זרבבל] אביתר כהן באתר התנ"ך
*[https://web.archive.org/web/20131014134553/http://www.mikragesher.org.il/titles/encyclopedia/300/sheshbatzar.htm הערך ששבצר] באנציקלופדיית המקרא גשר

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר עזרא
קטגוריה:עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:שיבת ציון
קטגוריה:יהודי המאה השישית לפנה"ס
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-6 לפנה"ס
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
סיקורסקי

[[סמליל קודם של החברה]]
מסוק מתוצרת סיקורסקי
סיקורסקי (באנגלית: Sikorsky Aircraft Corporation) היא יצרנית מטוסים ומסוקים מהמובילות בעולם.

== היסטוריה ==
חברת סיקורסקי נוסדה ב-1925 על ידי המהנדס איגור סיקורסקי. ב-1929 מוזגו החברות בואינג, Chance Vought, המילטון סטנדרד, פראט & וויטני וסיקורסקי והוקם תאגיד יונייטד איירקראפט ותחבורה. ב-1934 התאגיד פורק לשלוש חברות עצמאיות: בואינג, יונייטד איירקראפט (במסגרתה פעלה סיקורסקי) ויונייטד איירליינס. החברה הייתה הראשונה לייצר בייצור המוני מסוק יציב בעל רוטור ראשי אחד, בשנת 1942. לחברה מספר מסוקים מפורסמים, כדוגמת CH-53 סי סטאליון (הקרוי בצה"ל יסעור) וUH-60 בלק הוק (הקרוי בצה"ל ינשוף) שנמצאים בשימוש נרחב ברחבי העולם, לרבות בישראל. ב-1975 שינתה יונייטד איירקראפט את שמה ליונייטד טכנולוג'יס, וזו מכרה את סיקורסקי לתאגיד לוקהיד מרטין בנובמבר 2015.

== דגמים ==
=== מטוסים ===
*סיקורסקי S-29-A
*סיקורסקי S-30. מעולם לא נבנה
*סיקורסקי S-31
*סיקורסקי S-32
*סיקורסקי S-33
*סיקורסקי S-34
*סיקורסקי S-35
*סיקורסקי S-36
*סיקורסקי S-37
*סיקורסקי S-38
*סיקורסקי S-39
*סיקורסקי S-40
*סיקורסקי S-41
*סיקורסקי S-42
*סיקורסקי S-43
*סיקורסקי VS-44
*סיקורסקי S-45. מעולם לא נבנה

=== מסוקים ===
*VS-300
*סיקורסקי S-47 - ידוע גם כ-R4
*סיקורסקי S-48 - ידוע גם כ-R5/H5
*סיקורסקי S-49 - ידוע גם כ-R6
*סיקורסקי S-51 - גרסה אזרחית של ה-H5
*סיקורסקי S-52 - ידוע גם כ-H18/HO5S
*סיקורסקי S-53 - ידוע גם כ-XHJS-1
* סיקורסקי S-55 - ידוע גם כ-H-19
*סיקורסקי S-56 - ידוע גם כ-H37A
* סיקורסקי S-58 - ידוע גם כ-H34
*סיקורסקי S-59. - ידוע גם כ-XH39
*סיקורסקי S-60
*סיקורסקי S-61 - ידוע גם כ-SH-3 סי קינג.
*סיקורסקי S-62
*סיקורסקי S-64
* סיקורסקי S-65 - ידוע גם כ-CH-53 סי סטאליון. בין היתר משמש את חיל האוויר הישראלי בשמו העברי יסעור.
*סיקורסקי S-67.
* סיקורסקי S-76.

==ראו גם==
* תעשיית תעופה ברוסיה

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר חברות
קטגוריה:קצרמר ארצות הברית
קטגוריה:יצרני מטוסים
קטגוריה:יצרני מסוקים
קטגוריה:יצרני מטוסים אמריקאיים
מצר מסינה

250px
מצר מסינה (באיטלקית: Stretto di Messina) הוא מצר ים שנמצא בין הקצה המזרחי של סיציליה לבין הקצה המערבי של קלבריה באיטליה. רוחבו של המצר הוא 3,100 מטר במקום הצר ביותר, וליד העיר מסינה רוחבו 5,100 מטר. מערבולת טבעית שנוצרת במצר היא המקור לאגדת המיתולוגיה היוונית אודות סקילה וכריבדיס. 

ב-1957 הוקם קו מתח חשמלי שחיבר בין שתי גדותיו של המצר, אך מאוחר יותר הוחלף בקו תת-ימי. עמודי קו המתח עדיין ניצבים במקומם.

את המצר חוצות מעבורות ורחפות, והרעיון להקים גשר שיקשר את שתי גדותיו הועלה כבר על ידי הרומאים. בתחילת שנות האלפיים החל תכנונו של גשר מעל למצר אך הפרויקט הוקפא בשנת 2006 על ידי ממשלת איטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

מסינה
קטגוריה:מסינה
עתניאל

מצפה דפנה על שם דפנה מאיר
עָתְנִיאֵל (קראו: עותניאל) היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בדרום הר חברון, השייך למועצה אזורית הר חברון. היישוב נוסד בד' בחשוון ה'תשמ"ד (11 באוקטובר 1983), ונקרא על שם השופט עתניאל בן קנז. היישוב ממוקם בין הערים הפלסטיניות יטא ודאהרייה, ובצמוד אל כביש 60 המחבר את ירושלים ובאר שבע. עתניאל מהווה מרכז אזורי בהר חברון ויש בה מוסדות חינוך רבים: ישיבת הסדר, ישיבה תיכונית, חטיבת ביניים ובית ספר יסודי אזורי לילדי היישוב והאזור. היישובים היהודיים הסמוכים לעתניאל הם בית חגי ואדוריים מצפון ושמעה ומצפה אשתמוע מדרום.

== תיאור ==
ביישוב מתגוררות כ-170 משפחות. רבים מהתושבים עוסקים בחינוך במוסדות ביישוב או במוסדות חינוך בבאר שבע והסביבה. עתניאל יושבת על קו פרשת המים - לצד מזרח נשקף נוף מדברי, לצד מערב נשקף נחל חברון שמתנקז לנחל באר שבע. כ-2 ק"מ מהישוב נמצא ח'רבת בית עמרה המזוהה עם יישוב עתיק בית עמר. ממערב לעתניאל ניצב תל רבוד, המזוהה על פי חלק מהחוקרים כדביר המקראית.

ביישוב קיימים שירותים שונים כגון, מכולת, קופת חולים, טיפת חלב, מקווה גברים ונשים, בריכת שחיה, מועדון נוער, חוגים, תלמוד תורה אחר הצהריים, מגרשי ספורט, גני שעשועים, סניף בני-עקיבא ומועדון חברים.

ביישוב נמצאת ישיבת ההסדר בית ועד הר חברון - עתניאל בראשות הרב רא"ם הכהן והרב אלחנן שרלו, לשעבר גם הרב בנימין קלמנזון. הרב רא"ם הכהן משמש גם כרב היישוב.

בעתניאל גם ישיבה תיכונית המונה כ-100 תלמידים. בראשות הישיבה עומד הרב חברון שילה, לשעבר ר"מ בישיבת ההסדר ביישוב. הישיבה מתאפיינת בגישה חינוכית המעניקה לתלמידים אחריות, שותפות, חיבור עמוק לתורה וידע כללי רחב במקצועות החול.

==פיגועי טרור ביישוב==

ב-27 בדצמבר 2002 התרחש הפיגוע בישיבת עתניאל, במהלכו נרצחו 4 מתלמידי הישיבה, ונפצעו 7 תלמידים נוספים.

בעקבות רצח שלושת הנערים, נוער עתניאל הקימו את עמותת "בשבילם"<ref></ref> וסללו סביב היישוב את "שביל בשבילם" ולצדו "עין אבידן"<ref></ref> שמנציח שניים מהתושבים, הרב דן מרצבך ואביעד מנצור.

ב-17 בינואר 2016 התרחש פיגוע דקירה בו נרצחה תושבת המקום דפנה מאיר, אם צעירה, בנוכחות ילדיה, על ידי מחבל. לאחר הרצח, נוער עתניאל הקימו במקום ממנו חדר המחבל את "מצפה דפנה", לזכרה של דפנה מאיר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים דתיים ביהודה ושומרון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1983
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
פיריט

פיריט גולמי
פִּירִיט הוא צורת המינרל של סולפיד הברזל ונוסחתו ברזל דו-גופריתי FeS<sub>2</sub>, המורכב מגבישים איזומטריים במבנה בלתי מסודר. הברק המתכתי שלו וצבעו דמוי הפליז הקנו לו את הכינוי "זהב השוטים". עם זאת, לעיתים אכן ניתן למצוא לצדו כמויות קטנות של זהב נלווה. פיריטים מסוימים נחשבים כעפרה משובחת להפקת זהב, ארסן, ניקל, קובלט ונחושת.

פיריט הוא הגפרה הנפוצה ביותר. בדרך כלל מוצאים אותו עם סולפידים או תחמוצות אחרות בעורקי קוורץ, סלעי משקע או סלעים מטמורפיים, כמו גם במרבצי פחם ומאובנים.

פיריט שנחשף לאוויר ולמים במהלך חציבה מגיב עמם ליצירת חומצה גופרתית, תופעה מסוכנת במכרות. משתמשים בפיריט גם בתעשיית הנייר (לייצור גופרית דו-חמצנית) ולהפקת חומצה גופרתית, אם כי בהיקפים פחותים מבעבר.

השם "פיריט" מקורו במילה היוונית לאש, "פירוס". כנראה בשל הגיצים המופקים בחיכוך של פיריט בפלדה. הכינוי זהב השוטים מקורו בדמיון השטחי של גוון המינרל לזהב שגרם למחפשי זהב בתחילת דרכם לחשוב כי גילו זהב.

==פיריט ומוצא החיים==
ישנם חוקרים הסבורים שלפיריט תפקיד חשוב במוצא החיים, על פי התאוריה של הכימאי הגרמני גינטר וכטרסהויזר המכונה "השערת עולם ברזל-גופרית" (Iron–sulfur world hypothesis), התרכובות האורגניות הראשונות נוצרו על גבי שטח הפנים של פיריט. פיריט נוצר ממימן גופרתי (H<sub>2</sub>S) וממלחי ברזל, תגובה ביניהם משחררת לסביבה אנרגיה המאפשרת יצירת תרכובות אורגניות מפחמן דו-חמצני וחומרים פשוטים אחרים. דבר נוסף שמקל על התהליך הוא שטח הפנים של פיריט, הטעון חיובית ולכן מסוגל לקשור אליו קבוצות כימיות שטעונות במטען שלילי.

==פיריט בעזה בימי השלטון הבריטי בא"י==
בשנת 1930 קיבל האנגלי ל.ל. ויליאמס רישיון לניצול הגופרית מדרום לעזה. לאחר שבעומק מסוים נמצאה אבן חול גפסית שחורה, אלום ועורקים שהכילו פיריט.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מינרלי ברזל
קטגוריה:מינרלים סולפידיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:גופרית: תרכובות
אנמיה חרמשית

אנמיה חרמשית היא מחלת דם תורשתית הגורמת להמוגלובין, המצוי בתאי הדם האדומים ואשר נושא חמצן לכל תאי הגוף, להיווצר בצורה לקויה. שם המחלה נובע מצורתם האופיינית החרמשית של תאי הדם האדומים.

בשנת 2019 דווח על טיפול רפואי ניסיוני אשר, ככל הנראה, הצליח לרפא צעירה שסבלה מאנמיה חרמשית. בשנת 2023 אישרו מנהל המזון והתרופות האמריקאי והסוכנות הבריטית לרגולציה של תרופות ומוצרי בריאות שימוש בתרופה לטיפול באנמיה חרמשית המבוססת על עריכה גנטית.. 
נכון לתחילת 2024 מחיר הטיפול עולה על 2 מיליון דולר, הוא נמשך חצי שנה ומחייב טיפול כימותרפי כדי להשמיד את הכדוריות הפגומות שנותרו. 

==גנטיקה==
אנמיה חרמשית נובעת בעיקר מאלל פגום של הגן HBB שנמצא בכרומוזום 11, ומכיל בבני אדם בריאים הוראות לייצור תת-יחידה של חלבון ההמוגלובין. כשמתחוללת מוטציה או כשמורש אלל מוטנטי, החומצה האמינית גלוטמט הנמצאת בחלבון מוחלפת בוולין, מה שגורם להפקת המוגלובין לקוי, שנושא כמות בלתי מספקת של חמצן. כיוון שבכל תא ישנם זוג כרומוזומים הומולוגים, במקרה בו רק אחד מהם נושא גן פגום, הגוף יפיק גם המוגלובין תקין. כשבשני הכרומוזומים יימצאו גנים פגומים, כל התאים האדומים יישאו המוגלובין פגום ואספקת החמצן הלקויה תסכן את חיי החולה. 

=== אנמיה חרמשית באפריקה שמדרום לסהרה ===

עקב היותה מחלה תורשתית, האנמיה החרמשית נפוצה הרבה יותר במקומות מסוימים בעולם, כגון באפריקה.

התפתחות מחלה זו דווקא באזורים אלו נובעת, בין השאר, ממוטציה גנטית שמעניקה עמידות מסוימת בפני מלריה לנשאי הכרומוזום המוטנט. החולשה היחסית של התאים המוטנטים גורמת להפרעה במעברו של טפיל המלריה במחזור הדם. כך מושגת הגנה חלקית מפני מלריה באפריקה שמדרום לסהרה.

==תסמינים==
כאשר ההמוגלובין הפגום נמצא במצבו הלא מחומצן (לאחר פריקת החמצן בתאי הגוף), שיירי הוואלין יוצרים ביניהם קשרים שנקראים סטיקי-פאטצ', שגורמים להמוגלובין לשנות את צורתו המרחבית ולהפוך לבלתי מסיס. ההמוגלובין הפגום גורם לתאי הדם האדומים לשנות את צורתם מדיסקית-דו-קעורה לצורת חרמש (תהליך שאורך כ-30 שניות). אם ליבו של חולה באנמיה חרמשית מספיק חזק כדי לגרום לתאי הדם האדומים להגיע חזרה לריאות לפני שהם מספיקים לשנות את הצורה, המחלה לא צפויה לעורר בעיות. מרגע שמפעפע חמצן על ההמוגלובין הפגום, הוא חוזר לצורתו ה"תקינה" והמתפקדת.

התאים האדומים החרמשיים הופכים "דביקים" ויוצרים צברים המפריעים לזרימת הדם. כך המחלה עצמה גורמת להחרפתה, כי אספקת הדם (ועמו החמצן) אל האזור נחסמת, ונוצר חוסר חמצון, שגורם לתאים נוספים להפוך לחרמשיים.
בנוסף, התאים החרמשיים הם בעלי אורך חיים קצר למדי, אשר גורם לאנמיה.
עקב היווצרות הצברים ייווצרו כשלים באספקת הדם לרקמות אשר יגרמו לתופעות הבאות:
*כשל כלייתי
*כאבי בטן
*שיתוק
*שיגרון
*דלקת ריאות
*מחלות לב
*עקב היווצרות הצברים בטחול, ייווצר טחול מוגדל.
*עקב האנמיה יתרחשו מגוון תופעות מהן סובלים חולי האנמיה, בהן חולשה, תפקוד מוחי פגום והתפתחות נמוכה של הגוף.
*בנוסף, מתפתחת אנמיה המוליטית. זהו תהליך בו תאי החיסון בטחול אינם מזהים את תאי הדם כתאים עצמיים עקב העיוות שנוצר בהם, מה שמוביל לתקיפתם ולירידה בכמות תאי הדם האדומים.

==אנמיה חרמשית בישראל==
בישראל המחלה נצפית בעיקר באוכלוסייה הערבית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* Gina Kolata, "[https://www.nytimes.com/2020/01/11/health/sickle-cell-disease-cure.html?action=click&module=Top%20Stories&pgtype=Homepage At 16, She’s a Pioneer in the Fight to Cure Sickle Cell Disease]". New York Times. January 11, 2020
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנמיות המוליטיות
קטגוריה:מלריה
סבטוזר מרוביץ'

סְבֵטוֹזָר מָרוֹבִיץ היה הנשיא היחיד של האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו שהתקיים בשנים 2003–2006, והאחרון מבין חמישה נשיאים שעמדו בראש איחוד מדיני כלשהו של מדינות אלה.

== ביוגרפיה ==
מרוביץ' נולד ב-31 במרץ 1955 בעיר קוטור שבמונטנגרו. בצעירותו היה עורך דין ועסק במקצוע זה עד להיבחרו לתפקיד.

בשנת 1990 נבחר לחבר הפרלמנט של מונטנגרו ואף כיהן כיושב ראש הפרלמנט במשך שלושה כנסים והפך למממן העיקרי של המפלגה הדמוקרטית הסוציאליסטית של מונטנגרו. לאחר כ-13 שנים, בשנת 2003, נבחר כמו כן לתפקיד נשיא האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו.

לאחר שנבחר, הביע סבטוזר צער בפני נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' על פשעי המלחמה שנעשו כלפי הקרואטים.

ב-3 ביוני 2006, לאחר שאזרחי מונטנגרו הכריעו במשאל עם בעד עצמאות, פורק האיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו ועמו גם התבטלה משרת הנשיא. מונטנגרו וסרביה הפכו למדינות עצמאיות.

מרוביץ' נשוי ואב לשני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר סרביה

קטגוריה:נשיאי סרביה ומונטנגרו
קטגוריה:ילידי 1955
קידה שעירה

קידה שעירה (שם מדעי: Calicotome villosa) היא מין של שיח קוצני ענף וסבוך ממשפחת הפרפרניים. זהו אחד הצמחים הנפוצים ביותר בחבל הצומח הים תיכוני. השיח מתרבה במיוחד באזורים שבהם ניזוק החורש הטבעי, לכן הוא נחשב כמרכיב הראשי של הגריגה הים-תיכונית. במיוחד בולטת התחדשותו באזורים שנפגעו משריפות, משום שזרעיו נובטים ביתר קלות לאחר שרפה, בעוד שזרעיהם של רבים מהעשבים החד-שנתיים ושל צמחים אחרים ניזוקים באופן חמור.
== מאפיינים ==
גובהו של השיח מגיע ל-180-100 ס"מ וענפיו מסתיימים בחודים דוקרניים. גבעולים צעירים, בני שנים אחדות, מטמיעים ומקנים לכל הצמח גוון ירוק. העלים תלתניים, כלומר בעלי שלושה עלעלים היוצאים מנקודה אחת; מלבלבים באביב ונושרים עד מהרה בסופו או בתחילת הקיץ. במשך הקיץ מקבלים הענפים הצעירים הירוקים את תפקיד ההטמעה. ענפים אלו נקראים ענפים רותמיים, והם אופייניים לאקלים הים-תיכוני והמדברי. מנגנון ההגנה מפני טורפים של צמח זה הוא ענפיו הקוצניים שמקשים על אכילתו.

הקידה השעירה פורחת באביב, בפרחים פרפרניים צהובים, המואבקים בעיקר על ידי דבורים. הפרי הוא תרמיל, והפצת הזרעים היא עצמית.

פרחי הקידה הצהובים מכילים צוף מתקתק, המשמש במטבח הערבי להכנת ריבות הנשמרות לזמן רב, באמצעות הרתחת הפרחים עם סוכר.

יש המפרשים את המילה "אזרח", המופיעה בפסוק , כשמה המקראי של הקידה השעירה.

היישוב קידה בבנימין נקרא על שם הקידה השעירה.

קידה שעירה
קידה שעירה בנוף [[גריגה ים-תיכונית]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1808
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן היינריך פרידריך לינק
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפרניים
קטגוריה:פרחים צהובים בארץ ישראל
אמיליה-רומאניה

אמיליה-רומאניה (באיטלקית: Emilia-Romagna) הוא מחוז בצפון איטליה. בירת המחוז היא העיר בולוניה.

== גאוגרפיה ==
המחוז מורכב משני מחוזות היסטוריים: ו. צורת המחוז היא מעין משולש שצלעותיו נתחמות על ידי הים האדריאטי במזרח, נהר הפו בצפון, והרי האפנינים בדרום. המחוז נחשב לאחד העשירים במדינה.

מזג האוויר במחוז אמיליה-רומאניה הוא יבשתי, קר וערפילי בחורף וחם בקיץ.

== המטבח ==
למחוז אמיליה-רומאניה מקום של כבוד במטבח האיטלקי. הוא ידוע בטיב האוכל שלו וביינותיו. פני הארץ שטוחים וזרועים בחוות, בשדות חיטה ובכרמים. בעיר פארמה השוכנת במחוז מיוצרת גבינת הפרמזן, בעלת המוניטין בתחום הגבינות הקשות. שדותיו הנרחבים של המחוז הם הבסיס לכמה מהמאכלים האיטלקיים הידועים ביותר: ספגטי בולונז, לזניה וטורטליני. זוהי גם מולדת הפרושוטו (prosciutto – נקניק חזיר) ושל נקניק המורטדלה (mortadella).

== תיירות ==
חבל אמיליה-רומאניה אינו מהווה בדרך כלל יעד משיכה לתיירים, פרט לערי החוף של החבל, השוכנות לאורך חוף הים האדריאטי. ערים אלה מציעות נופש המבוסס על חופי רחצה וחיי לילה, ובהן: רימיני (Rimini), ריצ'ונה (Riccione) וצ'רוויה (Cervia).

מדרום לחבל שוכנת הרפובליקה הקטנה של סן מרינו, שנוסדה במאה ה־14, והיא בעלת ממשל עצמי נפרד, ומהווה מרכז תיירות הומה.

== ערים באמיליה-רומאניה ==
* בולוניה (386,419)
* פארמה (191,418)
* מודנה (184,731)
* רג'ו אמיליה (173,680)
* רוונה (159,345) 
* רימיני (142,579)
* פרארה (133,214)
* פורלי (118,652)
* פיאצ'נצה (103,206)
* צ'זנה (95,909)
* קארפי (70,582)
* אימולה (69,584) 
* פאאנצה (58,621)
* צ'נטו (35,837)
* ריצ'ונה (35,014)
* צ'רוויה (29,066)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:איטליה: מחוזות
*
שער האריות

שער האריות, סוף המאה ה-19
שער האריות במבט מ[[הר הזיתים]]
"האריות" בשער האריות
לוח אבן לזכרו של מוטה גור המציין כי הרחוב היוצא משער האריות קרוי על שמו
שער האריות - מבט ממזרח
שער האריות (בערבית: باب الأسباط, : "באב אלאסבאט" - "שער השבטים") הוא אחד משערי חומת העיר העתיקה של ירושלים. הוא קרוי כך בשל תבליטי שני זוגות חיות הטרף משני צדדיו, המזכירים אריות. יש הטוענים כי מדובר בברדלסים, שנחשבו בטעות לאריות וקיבעו בכך את השם המוכר.

==היסטוריה==
השער נבנה בין השנים 1538–1539, יחד עם שיפוץ ובניית חומות העיר העתיקה על ידי הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון.

בשנת 1865 הוכנס קו טלגרף לעיר העתיקה דרך שער האריות. בשנת 1913 רבו המקרים בהם ערבים יידו אבנים בסביבות השער על נושאי המטה בהלוויות יהודיות. בסוף ימי השלטון העות'מאני ובתחילת ימי השלטון הבריטי התקיימה ליד השער תחנת משטרה קטנה.

במלחמת ששת הימים פרצו הצנחנים לעיר העתיקה דרך השער. זאת הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של ירושלים שצבא פורץ אל העיר מכיוון מזרח (בעוד הכיבושים האחרים היו מצד צפון, הנוח יותר מבחינה טופוגרפית). במהלך הפריצה נופצו דלתות השער, והן שוקמו לאחר שנתיים, בפברואר 1969.

==מיקום==
השער ממוקם בחומה המזרחית בחלקה הצפוני, והוא מוביל אל רחוב "שער האריות" שברובע המוסלמי של העיר העתיקה. בסמוך לצידו החיצוני של השער שוכן בית קברות מוסלמי.

==שימוש==
השער שימש כיציאה הראשית לכיוון הר הזיתים ולבית הקברות היהודי שעליו. התהלוכה של חגיגות נבי מוסא עברה גם היא דרך שער האריות. גם בחזרה מנבי מוסא התקיימה תהלוכה משער האריות להר הבית.
השער משמש ככניסה ראשית לעיר העתיקה עבור מוסלמים המבקשים להגיע אל מתחם הר הבית, ועבור צליינים המגיעים אל הויה דולורוזה.

==שם השער==
שני זוגות האריות החקוקים על חזית השער, היו סמלו של הסולטאן הממלוכי ביברס (1223-1277). וככל הנראה הם נקבעו בשער בשימוש משני לאחר שנלקחו מאכסנית עולי רגל מוסלמים שהקים ביברס בסמוך למקום ואשר נהרסה. אגדה עממית קושרת את הופעתם של האריות בשער בחלום מבעית שחלם הסולטאן סולימאן הראשון, ובו נגלו לו אריות כבירים העומדים לטרפו. לאחר שחזר החלום מספר פעמים, הבין הסולטאן שזהו עונש שעלול לבוא עליו משום שלא טרח לבצר ולמגן את ירושלים כהלכה, ובעקבות כך הוא הזדרז להקים את החומה, וקבע את האריות באחד משעריה, זכר לחלום.

השער ידוע בשמות נוספים:
*"שער השבטים" שהיה שגור בעיקר בקרב הנוצרים בא לו משיבוש שמו הערבי "أسباط" ("אסבאט").
*"שער יהושפט" על שם כך שהוא פונה אל עמק יהושפט שבנחל קדרון המצוי למרגלותיו.
* שער סטפנוס הקדוש. בדומה לשער שכם, קיימת בקרב הנוצרים מסורת בדבר סקילתו של הקדוש מחוץ לשער. מסורת זו נדדה משער שכם לשער האריות ושוב לשער שכם.
*בערבית הוא קרוי גם "باب ستنا مريم" (באב סיתנא מרים, שער גבירתנו מרים, שהייתה אמו של ישו), על שם מקום המרחץ שהקים הסולטן סולימאן הראשון שנמצא מיד אחרי הכניסה לשער מכיוון מערב.
*"באב גת שמנא", על-שם גת שמנים שבנחל קידרון, בה נאספו תלמידי ישו
* "באב אל ע'ור" (שער הבקעה),
*"באב אריחא", שער יריחו
* "באב ברכת בני איסראיל", על שם בריכות ישראל הסמוכות.
* במאה ה-19 כונה גם בפשטות "שער המזרח".

==בתרבות==
ממרץ 1976 עד החלפתו בשקל ישן ב-1980, הופיע שער האריות על שטר של 5 לירות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://maps.b144.co.il/מפת-ירושלים/שער-האריות/ מפת "רחוב שער האריות" וסביבתו]
* [http://www.antiquities.org.il/jerusalemwalls/preservation_14lion.asp שימור שער האריות], באתר רשות העתיקות

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אריות
קטגוריה:הרובע המוסלמי
קטגוריה:מקומות שהונצחו בשטרות כסף ישראליים