OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נחום זוננברג

נחום זוננברג (נולד ב-29 בדצמבר 1946) הוא ביוכימאי ישראלי-קנדי המכהן כפרופסור באוניברסיטת מקגיל. חתן פרס וולף לרפואה לשנת 2014.

==קורות חיים==
זוננברג נולד במחנה עקורים בוצלר שבגרמניה. הוריו, מאיר ופרדל הם ניצולי השואה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלט אביו מפולין לברית המועצות שם נעצר ונשלח למחנה עבודה בצפון אורל, רעייתו הראשונה ושני ילדיו נרצחו בשואה. לאחר המלחמה חזר לפולין ונישא בשנית לאמו של נחום. זוננברג גדל בישראל ושירת בצה"ל. הוא סיים תואר ראשון ושני במיקרוביולוגיה ובאימונולוגיה באוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי בביוכימיה במכון ויצמן למדע ב-1976. את הפוסט-דוקטורט עשה במכון רוש לביולוגיה מולקולרית בניו ג'רזי. ב-1979 הצטרף לסגל אוניברסיטת מקגיל בקנדה.

בתחילת דרכו, חקר זוננברג את תהליך יצירת החלבונים והבקרה שיש על התהליך במהלך התרגום. בין היתר, גילה את החלבון eIF4E, חלבון שנקשר ל-5' Cap של ה-mRNA, והוא הרכיב קובע המהירות של תהליך התרגום באאוקריוטים, וכן את הבקרה על חלבון זה. הוא מצא חלבונים נוספים שעוזרים בבקרה על התרגום, וכן את מנגנון ה-Internal ribosome entry site (IRES). זוננברג חקר תהליכים ביולוגים בתאים רגילים ובתאים סרטניים על מנת לפתח שיטות ריפוי גני ותרופות נגד מחלת הסרטן.

ב-1992 נבחר לעמית בחברה המלכותית הקנדית, ב-2006 נבחר לעמית בחברה המלכותית הבריטית ועמית כבוד זר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. ב-2008 זכה בפרס גיירדנר על תרומתו למדעי הרפואה. ב-2010 זכה לתואר קצין במסדר קנדה ב-2014 זכה בפרס וולף לרפואה, מנימוקי השופטים: "פרופ' נחום זוננברג הוא חלוץ בתחום בקרת התרגום של חלבונים. בסוף שנות ה-70 ובהמשך גילה זוננברג את החלבונים המפקחים על תהליכי הבקרה של סינתזת חלבונים ובעיקר בתהליך המפתח של התחלת התרגום ... עבודתו של פרופ' זוננברג גם הוכיחה בשנים האחרונות את הקשר בין תהליכי תרגום חלבונים לבין זיכרון וגמישות סינפטית של מערכת העצבים קשר הפותח תחום חדש לחלוטין בנוירוביולוגיה."

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.mcgill.ca/biochemistry/about-us/department/faculty-members/sonenberg נחום זוננברג] באוניברסיטת מקגיל
* [http://www.science.ca/scientists/scientistprofile.php?pID=396&pg=0 נחום זוננברג], באתר science.ca
* [http://www.med.mcgill.ca/nahum/ אתר המעבדה של נחום זוננברג]
* [http://www.wolffund.org.il/index.php?dir=site&page=winners&cs=799 פרופ' נחום זוננברג, Nahum Sonenberg זוכה פרס וולף ברפואה - 2014]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:ביוכימאים קנדים
קטגוריה:עמיתים זרים בחברה המלכותית
קטגוריה:עמיתים יהודים בחברה המלכותית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מקגיל
קטגוריה:זוכי פרס וולף לרפואה
קטגוריה:חוקרי סרטן יהודים
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי מסדר קנדה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
האיש הרדיואקטיבי

האיש הרדיואקטיבי (באנגלית: Radioactive Man) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #93 מיוני 1963, ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.

האיש הרדיואקטיבי הוא אלטר אגו אותו חלקו שתי דמויות - צ'ן לו ואיגור סטנצ'ק. צ'ן לו הוא פיזיקאי גרעין סיני, ולאחר שתור סיכל ניסיון סיני לכיבוש הודו, הממשלה הסינית קראה למדעניה ולאסטרטגיה הצבאיים לחשוב על דרך לנקום בתור. לו, שביצע על אנשים ניסויים כדי לרתום קרינה לגרימת כוחות על, התנדב להפוך לנשק אנושי נגד תור. הוא ביצע מוטציה בעצמו, אימץ את שמו החדש ונסע לניו יורק להילחם בתור. בתחילה, לו הביס את תור, אך זה האחרון יצר מערבולת, שלח את לו לסין ולכאורה גרם לו להתפוצץ. ברון זמו המקורי גייס את לו לקבוצת אדוני הרשע הראשונה שלו, ולו היה הראשון שנלחם באוונג'רס. הוא הובס על ידי איירון מן והנרי פים/האיש הענק, שכלאו אותו בסלילי עופרת וגירשו אותו לסין. הוא הצטרף לאדוני הרשע של אולטרון, וכאשר הקבוצה הובסה, לו נכלא בתא מיוחד שנועד לרסן את כוחותיו. הוא יצר עם דינאמו הארגמן ואיש הטיטאניום את קבוצת שלושת הטיטאנים, נלחם באוונג'רס פעם נוספת והובס בידי קאנג הכובש. לו הצטרף לאדוני הרשע של ראש ביצה אך הובס בידי פים וגורש לסין. הוא הועסק בידי המנדרין וסטיין אינטרנשיונל, ככל הנראה נכלא בכלא "הכספת", השתתף בניסיון בריחה מהכלא ומנע משבר גרעיני.

לו ניסה לחזור למוטב, בכך שהצטרף לקבוצת ת'נדרבולטס המורכבת מנבלים כמותו שמטרתם לחזור למוטב. הוא השתתף במלחמת האזרחים ביקום מארוול, הן בלחימה נגד מתנגדי חוק רישום העל-אנושיים והן בעזרה לאיירון מן ולפים בבניית כלא לנבלי על. פיתוח דמותו הגדול בהרצת ת'נדרבולטס קרה במפגש עם זקן היקום גראנדמאסטר, במהלכו לו ספג יותר מדי קרינה ונאלץ להתחיל ללבוש חליפה נגד קרינה בכל עת. לבסוף הקרינה שוככת, אך נורמן אוסבורן שכנע את לו להמשיך ללבוש את החליפה כדי להסיח את דעת הקהל האמריקני מהיותו אסייתי ומסכנת הקרינה. כחלק מהקבוצה, לו נלחם בספיידרמן ובאנטי-ונום, שניקז חלק מכוחותיו. בצוות, לו היה מתומכיה של סונגבירד. במהלך פלישת הסקרול, הוא וסונגבירד החלו לנטרל את חברי הת'נדרבולטס שתמכו באוסבורן, שרצה לנצל את הפלישה למטרותיו. הוא גורש חזרה לסין ופוטר מהצוות, שם הצטרף לקבוצת "צבא ההגנה של העם", והראה כי הוא מסוגל לספוג את קרינת גבישי אקסרוגן של הקרי ואת ערפילי טריגן של הבלתי אנושיים.

איגור סטנצ'ק היה שכיר חרב רוסי, שהושכר בידי יוליסס קלו לפלוש לוואקאנדה לצד צבא ניגאנדה, ריינו, באטרוק המזנק והאביר השחור. הוא נהרג בקרב נגד אחותו של הפנתר השחור, שורי.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.marvel.com/characters/radioactive-man-chen-lu דף הדמות] באתר הרשמי של חברת מארוול קומיקס
* [http://marvel.wikia.com/Radioactive_Man דף הדמות] בפרויקט פאנדום של חברת מארוול קומיקס

קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:תור
קנון הולדינגס

קנון הולדינגס (באנגלית: Kenon Holdings) היא חברת החזקות שפוצלה מהחברה לישראל. ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בניו יורק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכלולים במדד תל אביב 125.

==היסטוריה==
ב-7 בינואר 2015 נוצרה החברה במהלך של ספין-אוף מהחברה לישראל. לחברה הועברו החזקותיה של החברה לישראל בחברות הבאות: 32% מחברת הספנות צים, 24% מחברת השבבים טאואר-ג'אז סמיקונדקטור, 50% מיצרנית הרכב הסינית קורוס אוטו ו-100% בחברת תחנות הכוח איי.סי. פאואר. בגין כל מניה אחת של החברה לישראל קיבל בעל המניה 7 מניות של חברת קנון הולדינגס.

ב-11 בינואר 2015 החלה מניית החברה להיסחר בבורסת תל אביב, ומיד צורפה למדד תל אביב 25, וב-14 בינואר החלה מניית החברה להיסחר בצורה רגילה גם בבורסת ניו יורק. עם תחילת המסחר במניותיה בבורסה בת"א נקבע לחברה שווי שוק של 960 מיליון דולר.
בעדכון חודש יוני 2015 נגרעה מניית החברה ממדד תל אביב 25, והתווספה למדד תל אביב 75.

בחודש יולי 2015 חילקה קנון את רוב מניותיה בחברת טאואר-ג'אז בתור דיבידנד לבעלי מניותיה של קנון.
המהלך בוצע כחלק מהאסטרטגיה של חברת קנון, לפיה על החברה להתמקד בהשקעה בחברות איי.סי. פאואר וקורוס מצד אחד, ומצד שני למכור או לחלק את שאר החברות שבבעלותה. עד אפריל 2021 מכרה קנון את כל אחזקותיה בקורוס.

==החזקות==
* איי.סי. פאואר - 100%
* צים - 32%
* איי.סי. גרין אנרג'י - (100%)
:* פרימוס - 91%
:* הליופוקוס - 70%

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות החזקות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות סינגפוריות
קטגוריה:חברות הנסחרות ביותר מבורסה אחת
הפיגוע במרכול היהודי בפריז

המרכול מרשת המרכולים "היפר כשר"
עצרת המחאה כנגד הפיגוע
הפיגוע במרכול היהודי בפריז היה פיגוע מיקוח שהתרחש ביום שישי, 9 בינואר 2015. טרוריסט מוסלמי פרץ ל"היפר כשר" ("Hyper Cacher"), אחד מהסניפים של רשת מרכולים למכירת מוצרי מזון כשרים בבעלות יהודית, ברובע ה-12 בפריז בירת צרפת. המחבל תפס בני ערובה מקרב לקוחות המרכול ועובדיו. לאחר מספר שעות מצור על המרכול פרצו אליו שוטרים מיחידת לוחמה בטרור וירו למוות במחבל. בפיגוע נרצחו ארבעה מבני הערובה.

==הפיגוע==
המחבל, אמדי קוליבאלי (Amedy Coulibaly), בן 32, יליד צרפת למשפחה של מהגרים ממאלי, ירה למוות בשוטרת ביום שלפני הפיגוע. הוא פרץ בשעת הצהריים למרכול מרשת המרכולים "היפר כשר" שבבעלות משפחת אמסלם, כשהוא חמוש בשני רובי סער מדגם קלשניקוב. באותה עת נמצאו במרכול למעלה מעשרים איש, שעסקו בקניות לקראת השבת. עם כניסתו למרכול ירה המחבל למוות בשניים מבני הערובה לפחות. 15 אנשים ששהו במרכול נמלטו למרתף והסתתרו שם בתוך חדר קירור, בסיועו של אחד העובדים, לסאנה באטילי, מהגר מוסלמי ממאלי.

הפיגוע התרחש יומיים לאחר הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" בפריז, בעת שכוחות הביטחון הצרפתים צרו על שני החשודים בביצוע אותו פיגוע, שהתבצרו בבניין בעיירה דמרטן-אן-גואל שמצפון לפריז. המחבל, שתיאר עצמו בפני בני הערובה כחבר בארגון המדינה האסלאמית, אמר כי בחר בעסק יהודי כמטרה על מנת לגמול על פעולות ישראל נגד הפלסטינים. הוא איים כי אם המשטרה לא תשחרר את שני החשודים שהתבצרו מצפון לפריז הוא יוציא להורג בני ערובה.

משטרת פריז צרה על המרכול והורתה על סגירת חנויות יהודיות באזור הסמוך מחשש לביטחונן. יהודי האזור נקראו שלא להגיע לבתי הכנסת בערב השבת. למקום הובאו אנשי RAID (יחידת ההשתלטות של משטרת צרפת). השוטרים הצליחו להתחבר למצלמות טלוויזיה שצילמו את פנים המרכול ועקבו אחרי תנועות המחבל.

לקראת השעה חמש אחר הצהריים הסתיים המצור מצפון לפריז ושני המחבלים שם נהרגו. מחשש שהמחבל במרכול יממש את איומו להרוג בני ערובה ניצלו אנשי RAID הזדמנות בעת שהוא כרע לתפילה, פרצו למרכול, ירו בו למוות ושחררו את בני הערובה. הפריצה צולמה על ידי צלמי כלי התקשורת שסיקרו את המאורע.

בתוך המרכול נמצאו גופות של ארבעה מבני הערובה שנרצחו על ידי המחבל, כולם גברים יהודים.

==לאחר הפיגוע==

יומיים לאחר הפיגוע נערכה בפריז עצרת מחאה על פיגוע זה והפיגוע במשרדי "שרלי הבדו" בהשתתפות למעלה ממיליון משתתפים ובהם עשרות מנהיגי מדינות. עצרות המונים דומות נערכו באותו ערב במקומות נוספים בצרפת. לאחר העצרת נערך בבית כנסת בפריז טקס לזכר ארבעת ההרוגים במרכול בהשתתפות נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, וראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שהגיע לעצרת ההמונים בפריז. נתניהו נשא נאום בעברית, עם תרגום סימולטני לצרפתית.

ארונות ארבעת נרצחי הפיגוע הוטסו לישראל, וב-13 בינואר הם הובאו לקבורה בהלוויה ממלכתית בהר המנוחות בירושלים.

הפיגוע גרם לתחושות קשות וחשש ממשי לביטחונה של הקהילה היהודית בצרפת. התקשורת דיווחה על יהודים רבים בצרפת השוקלים עלייה לישראל.

בעקבות פעולותיו של לסאנה באטילי, עובד בסופר ממאלי, שסייע ל-15 יהודים להסתתר מהמחבל, ממשלת צרפת העניקה לו אזרחות צרפתית בהליך מזורז ובטקס רשמי.

בשנת 2018 פורסם כי מאז הפיגוע במרכול, לא ביצע ארגון דאעש פיגועים נוספים נגד מטרות יהודיות.

==קישורים חיצוניים==

*
*
*
*
* 
*על הלוויית הנרצחים:
**

==הערות שוליים==

הלווית 4 הנרצחים בירושלים

מרכול היהודי בפריז
מרכול היהודי בפריז
קטגוריה:צרפת: אנטישמיות
קטגוריה:פיגועים נגד יהודים בצרפת
קטגוריה:הרובע השנים-עשר של פריז
פריז
קטגוריה:המדינה האסלאמית: פיגועים באירופה
קטגוריה:הרג חטופים, שבויים, ובני ערובה
פדרציית מלאיה

פדרציית מלאיה (במלאית: Persekutuan Tanah Melayu, בג'אווי: ڤرسكوتوان تانه ملايو, באנגלית: Federation of Malaya; לעיתים בקיצור מלאיה) הייתה פדרציה של 11 מדינות בחצי האי המלאי שהתקיימה בין 1948 ו-1963. הפדרציה החלה את דרכה כחלק מהאימפריה הבריטית, קיבלה עצמאות ב-1957 והייתה אחת המרכיבות של מלזיה.

==היסטוריה==
ב-1946 נוצר האיחוד המלאי, קולוניה פדרלית שאיגדה בתוכה את כל המושבות של בריטניה בחצי האי המלאי. מסיבות מגוונות הייתה התנגדות מקומית רחבה לאיחוד במתכונתו כפי שהייתה שהונהגה על ידי הארגון הלאומי של המלאים המאוחדים (UMNO).

רוב חברות הפדרציה היו במעמד של מדינת חסות של בריטניה, למעט פננג ומלאקה שהיו במעמד של קולוניות.

ב-31 באוגוסט 1957 הפדרציה קיבלה את עצמאותה. ב-1963 מלאיה התאחדה עם סינגפור, מושבת הכתר של סראוואק ומושבת הכתר של צפון בורנאו וכך נוצרה מלזיה. סינגפור פרשה מהמדינה החדשה כעבור שנתיים.

==חברות הפדרציה==
* ג'והור
* טרנגנו
* מלאקה
* נגרי סמבילן
* סלנגור
* פהנג
* פננג
* פרליס
* פרק
* קדה
* קלנטן

==ראו גם==
* היסטוריה של מלזיה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר היסטוריה
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלזיה: היסטוריה
קטגוריה:סינגפור: היסטוריה
קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
קטגוריה:מדינות חסות בריטית לשעבר
קטגוריה:מושבות האימפריה הבריטית באסיה
קטגוריה:פדרציות לשעבר
קטגוריה:מדינות לשעבר החברות באומות המאוחדות
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1948
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1957
קטגוריה:מדינות לשעבר בתקופת המלחמה הקרה
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1963
דן מלוי

דאנל פטריק "דן" מלוי (באנגלית: Dannel Patrick "Dan" Malloy; נולד ב-21 ביולי 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל קונטיקט ה-88, מינואר 2011 עד ינואר 2019. הוא כיהן בתפקיד זה מטעם המפלגה הדמוקרטית.

==ביוגרפיה==
מלוי נולד בסטמפורד שבקונטיקט, כבן השביעי למשפחה קתולית בת שמונה ילדים ממוצא אירי. בוגר תואר ראשון במשפטים מבוסטון קולג' בשנת 1980. מלוי החל את הקריירה המקצועית שלו כעוזר ליועץ משפטי במחוז פנימי שבברוקלין, ניו יורק. לאחר ארבע שנים בתפקיד, חזר לסטמפורד ושימש כאיש עסקים ב-Stamford board of finance במשך עשר שנים, בין השנים 1984-1994. בשנת 1995 התמודד לראשות עיריית סטמפורד, ונכנס לתפקידו בחודש דצמבר באותה שנה, לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני סנטלי אספוסיטו שכיהן במשך שתי כהונות בתפקיד. במשך זמן זה, הבוחרים אישרו את הרחבת כהונת ראש העיר של סטמפורד משנתיים לארבע שנים. מלוי נבחר בשנית בשנת 1997, בשלישית בשנת 2001 וברביעית בשנת 2005.

בשנת 2006 ניסה ללא הצלחה למשרת מושל קונטיקט, לאחר שהפסיד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית בקונטיקט לראש עיריית ניו הייבן, שהובס גם הוא בבחירות הכלליות למשרת המושל, מול יריבתו הרפובליקנית ג'ודי רל, שהייתה המושלת המכהנת. מלוי ניסה את מזלו שוב והתמודד בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל, אך הפעם ניצח ברוב גדול את יריבו, המועמד לסנאט מ-2006, נד למונט. הוא סיים את תפקידו כראש עיריית סטמפורד בדצמבר 2009.

מלוי התמודד בבחירות לרוץ למשרת המושל בשנת 2010 מול שגריר ארצות הברית באירלנד לשעבר, תומאס ס. פולי, וניצח אותו ברוב זעום של 6,500 קולות. ב-5 בינואר 2011 הושבע לכהונתו הראשונה בתפקיד כמושל מדינת קונטיקט.

בבחירות לכהונה שנייה בשנת 2014, מלוי התמודד שוב מול יריבו מהבחירות הקודמות, תומאס פולי, וניצח ברוב קטן, עם קצת יותר מחמישים אחוזי תמיכה. הוא הושבע לכהונה שנייה בתפקיד בינואר 2015. ב-13 באפריל 2017 הודיע כי לא יתמודד מחדש לתפקיד במהלך הבחירות ב-2018, וב-9 בינואר 2019 החליפו בתפקיד נד למונט. החל מ-1 ביולי 2019 מכהן מלוי כנשיא המערכת האוניברסיטאית של מדינת מיין. 

הוא נשוי מאז שנת 1982, ואב לשלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ct.gov/malloy/site/default.asp דאן מלוי], באתר מושל מדינת קונטיקט

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:ראשי עיריות בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים של בוסטון קולג'
קטגוריה:מושלי קונטיקט
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
וסילי סוקולובסקי

וסילי דנילוביץ' סוקולובסקי (ברוסית: Васи́лий Дани́лович Соколо́вский; 9 ביולי 1897 – 10 במאי 1968) היה מרשל ברית המועצות, מקציני המטה המוכשרים והבולטים ביותר של הצבא הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר תום המלחמה שימש כמפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה, וכראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות בשנים 1952–1960.

==ביוגרפיה==
וסילי סוקולובסקי ב-9 ביולי 1897 נולד בכפר קוזליקי שליד ביאליסטוק (אז היה הכפר בתחומי האימפריה הרוסית, כיום נמצא הכפר בשטחה של פולין). הוריו היו איכרים בלארוסים. בשנת 1918 התנדב סוקולובסקי לשרת בצבא האדום. הוא קיבל הכשרה בקורס קצינים מזורז ובהמשך לחם נגד כוחות הצבא הלבן בחזית המזרחית, בחזית הקווקזית ונטל חלק בקרבות בדרום אוקראינה. לאחר תום המלחמה למד באקדמיה צבאית במוסקבה. בשנת 1921, לאחר סיום הלימודים, נשלח לטורקסטן, שם שירת כקצין מבצעים במטה של הכוחות הסובייטים בטורקסטן. בהמשך מונה לראש מטה של דיוויזיית חיל רגלים. בשנים 1926–1930 היה ראש מטה של גיס חיל רגלים. בשנים 1930–1935 פיקד על דיוויזיית חיל רגלים שהוצבה באזור סמרקנד. לאחר מכן היה ראש מטה של אחד המחוזות הצבאיים של ברית המועצות. בשנת 1938 הועבר למוסקבה, שם התמנה לראש מטה של המחוז הצבאי של מוסקבה. בתחילת 1941 עבר לשרת במטה הכללי של הצבא האדום.

לאחר פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות ביוני 1941, מונה סוקולובסקי לראש מטה של החזית המערבית. הוא מילא את התפקיד הזה עד לפברואר 1943. סוקולובסקי היה קצין מטה מוכשר. המטה, תחת פיקודו, תכנן את מתקפת הנגד הסובייטית בקרב על מוסקבה. בשנת 1942 תכנן התקפה פחות מוצלחת באזור רז'ב וויאזמה. 

בפברואר 1943 מונה סוקולובסקי למפקד החזית המערבית. בתפקיד פיקודי היה סוקולובסקי הרבה פחות מוצלח, מאשר בתפקידי מטה. שני מבצעי התקפה גדולים שביצע החזית תחת פיקודו הסתיימו בכישלון (מתקפה באזור אורשה באוקטובר-דצמבר 1943 ומתקפה באזור ויטבסק בפברואר - מרץ 1944). לאחר כישלונות אלו הודח סוקולובסקי מתפקיד מפקד החזית. 

באפריל 1944 הוא מונה לראש מטה החזית האוקראינית הראשונה. המטה תחת פיקודו תכנן את מבצע לבוב-סנדומייז' ומבצע ויסלה-אודר. באפריל 1945 מונה לסגן מפקד החזית הבלארוסית הראשונה (עליה פיקד גיאורגי ז'וקוב) עמה השתתף בקרב על ברלין.

לאחר תום המלחמה פיקד סוקולובסקי על כוחות הכיבוש הסובייטים בגרמניה. בשנת 1949 הוא מונה לסגן שר ההגנה ובשנת 1952 מונה לראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1960, אז פרש למעשה מהשירות הפעיל. 
נפטר ב-8 במאי 1965 ונקבר בבית הקברות של חומת הקרמלין.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי המטה הכללי של צבאות רוסיה וברית המועצות
קטגוריה:מרשלים סובייטים
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור סובורוב
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור קוטוזוב
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של חומת הקרמלין
קטגוריה:אבירי הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:סובייטים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב גרונוולד
קטגוריה:המרד ההונגרי: אישים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1968
סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי

סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי היא סדרת רשימות מדרג שהפיק המכון לסיכום המאה ה-20 בתעשיית הקולנוע האמריקאית. הרשימות פורסמו מדי שנה בין 1998 ל-2008, עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS.

הרשימות נקבעו על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, שבחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים בתחומים השונים בתעשייה שנסקרו ברשימות. ידוענים אמריקאים כמו ג'ון טרבולטה וארנולד שוורצנגר נבחרו להגיש את הרשימות בפרקים מיוחדים ששודרו ברשת CBS.

==הרשימות שפורסמו במסגרת הסדרה==
* 1998: מאה שנים... מאה סרטים - הסרטים האמריקאיים הגדולים במאה
* 1999: מאה שנים... מאה כוכבים - כוכבי וכוכבות הקולנוע האמריקאי הגדולים במאה
* 2000: מאה שנים... מאה צחוקים - הקומדיות הגדולות במאה בקולנוע האמריקאי
* 2001: מאה שנים... מאה מותחנים - סרטי המתח הגדולים במאה בקולנוע האמריקאי
* 2002: מאה שנים... מאה תשוקות - סרטי האהבה הגדולים במאה בקולנוע האמריקאי
* 2003: מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים - הגיבורים והנבלים הנחשבים לטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2004: מאה שנים... מאה שירים - שירי הסרטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2005: מאה שנים... מאה ציטוטים - מאה הציטוטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2005: מאה שנים... מאה פסקולים - קטעי המוזיקה המקורית לסרטים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2006: מאה שנים... מאה השראות - הסרטים מעוררי ההשראה של המאה בקולנוע האמריקאי
* 2006: הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר - הסרטים המוזיקליים הטובים ביותר במאה בקולנוע האמריקאי
* 2007: מאה שנים... מאה סרטים (מהדורת השנה העשירית) - גרסה מעודכנת לרשימה ששודרה לראשונה ב-1998
* 2008: עשרת "עשרת הגדולים" - 10 רשימות "טופ 10" במגוון תחומים בתעשיית הקולנוע האמריקאית

==קישורים חיצוניים==
* 

*
קטגוריה:ספיישלים טלוויזיוניים אמריקאים
קולינדה גרבר-קיטרוביץ'

קולינדה גרבר-קיטרוביץ (בקרואטית: Kolinda Grabar-Kitarović; נולדה ב-29 באפריל 1968) היא פוליטיקאית ודיפלומטית קרואטית, כיהנה כנשיאת קרואטיה מ-19 בפברואר 2015 ועד 18 בפברואר 2020. גרבר-קיטרוביץ' כיהנה כשרת החוץ בממשלת קרואטיה, כשגרירת קרואטיה בארצות הברית וכעוזרת מזכ"ל נאט"ו.

== ביוגרפיה ==
גרבר-קיטרוביץ' נולדה בעיר רייקה ובנעוריה התגוררה בארצות הברית. ב-1992 החלה את הקריירה שלה בשירות הציבורי כשמונתה ליועצת במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד המדע והטכנולוגיה, שנה לאחר מכן עברה למשרד החוץ, ב-1995 מונתה לראש תחום צפון אמריקה במשרד וב-1997 מונתה לקונסול דיפלומטי בקנדה.

ב-2003 נבחרה לפרלמנט הקרואטי מטעם מפלגת HDC, היא מונתה לשרה לענייני האיחוד האירופי ועסקה בצירופה של קרואטיה לאיחוד. בפברואר 2005 מונתה לשרת החוץ וכיהנה בתפקיד עד ינואר 2008. בתפקידה הבא מונתה לשגרירת קרואטיה בארצות הברית. ביולי 2011 מונתה לעוזרת לענייני הסברה של מזכ"ל נאט"ו. היא חברה בקבוצה האירופאית של ועד השלישייה.

בדצמבר 2014 התמודדה בבחירות לנשיאות קרואטיה, היא זכתה ב-37.22% מקולות הבוחרים לעומת 38.46% לנשיא המכהן איוו יוסיפוביץ'. בסיבוב הבחירות השני שהתקיים בינואר 2015 זכתה במעט יותר מ-50% מקולות המצביעים, גברה על יוסיפוביץ' ונבחרה לנשיאות. היא נכנסה לתפקידה ב-19 בפברואר 2015, והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה. בנאום ההשבעה שלה ציינה ערכים של אחדות לאומית, פטריוטיות וקידמה.

גרבר-קיטרוביץ' זכתה לתשומת לב תקשורתית מיוחדת בעקבות מונדיאל 2018, בו צולמה מעודדת את נבחרתה בעודה לבושה בחולצה עם דגל קרואטיה וכן בשל העובדה שטסה אל משחקי הנבחרת במחלקת תיירים.

גרבר-קיטרוביץ' בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית וספרדית מאוניברסיטת זאגרב ב-1992 ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת זאגרב. זכתה למלגת פולברייט ללימודים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מלגת לימודים באוניברסיטת הרווארד ושימשה עמיתה אורחת באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. היא נשואה ואם לשניים.

<gallery>
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (1118).jpg
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (1184).jpg
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (1304).jpg
קובץ:Reuven Rivlin state visit to Croatia, July 2018 (3312).jpg
</gallery>
;נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ', מקבלת את נשיא המדינה ראובן ריבלין בביקורו הממלכתי בקרואטיה, יולי 2018

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.nato.int/cps/en/natolive/who_is_who_76170.htm ביוגרפיה] באתר נאט"ו
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1968
קטגוריה:נשיאי קרואטיה
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:דיפלומטים קרואטים
קטגוריה:נאט"ו: אישים
קטגוריה:נשיאות
קטגוריה:שרות חוץ
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
יעקב לוקסנבורג

יעקב לוקסנבורג (לוקסי) (נולד ב-9 באוגוסט 1956) הוא איש עסקים ישראלי ובעל השליטה בחברת "לפידות קפיטל", העוסקת בביצוע קידוחי נפט ומים בשדה הנפט חלץ.

==חיים אישיים==
נולד בגבעתיים. למד בתיכון עירוני ט' שבתל אביב. שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון וסיים כמדריך ספורט בווינגייט. כשהשתחרר מצה"ל למד כלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ובמקביל עבד לפרנסתו כברמן בבית מלון תל אביבי. בהמשך סיקר מסעדות עבור העיתון "ידיעות אחרונות". כשסיים את לימודיו עבד ככלכלן בחברת נייר חדרה ובכמה חברות השקעה בתחומים הפיננסים כלכליים. בגיל 30 נכנס לשוק ההון והחל לבנות את עצמו כאיש עסקים.

כיום גרוש עם שני ילדים בוגרים ומתגורר במתחם "סי אנד סאן" שבצפון תל אביב.

בתו הבכורה היא הקומיקאית שרון לוקסנבורג.

==פעילות עסקית==
ב-1987 התחיל לעבוד כמנהל תיקים בבית ההשקעות "בטוחה". ב-1993 הקים משרד עצמאי בשם "לוקסנבורג השקעות" שהתחרה ב"בטוחה". בספטמבר 1996 רכש מניות חברת "גבור ספורט" ולאחר כשלושה חודשים מכר אותן לסגיאל החזקות, ברווח של 4.9 מיליון שקל. ב-1998 רכש אג"ח של חברת בלנטיין. ב-1999 השתלט על דירקטוריון בלנטיין וזמן קצר לאחר מכן מכר אותה לעמי גניש, ברווח של עשרה מיליון שקלים.

במהלך שנת 2000 החל לרכוש מניות "לפידות" בבורסה והגיע עד לאחזקה של 20%. בנובמבר 2000 רכש מאיש העסקים ברוך רפפורט כ-60% ממניות לפידות תמורת 8.6 מיליון דולר והגיע לאחזקה של כ-88% ממניות החברה.
בשנת 2003 רכש מיצחק תשובה את מלוא החזקותיו בחברת הנדל"ן אינוונטק (כ-16%). באוקטובר 2009 מכר 74% ממניות אינוונטק לחברת CEE שהייתה בבעלות יולי עופר. בנובמבר 2009 מונה ליו"ר "לפידות". במאי 2012 רכש אג"ח של "סאני אלקטרוניקה" ו"סקיילקס" ב-35 מיליון ש"ח. באוגוסט 2012 רכש 2% ממניות "שמן גז ונפט" תמורת 10 מיליון שקל. ביוני 2014 השתלט על דירקטוריון "סקיילקס" ומאז מכהן בה כדירקטור.

ב-2004 הורשעו לוקסנבורג וחברת לוקסנבורג חיתום בע"מ בעבירות על חוק ניירות ערך. החוק אוסר על אדם שהורשע בעבירות עליו לכהן בדירקטוריון חברה ציבורית במשך חמש שנים ולוקסנבורג התפטר מתפקידו כדירקטור בחברת "לפידות" ובקרן ההון סיכון "אינוונטק". ב-2009 זוכה מעבירות אלה.

==החזקות==
* לפידות קפיטל
** לפידות חלץ
** סאני תקשורת סלולרית (45.85% ממניות החברה)
*** סאני תקשורת (בפירוק)
** סאני אלקטרוניקה (39% ממניות החברה)
*** סאני.קום בע"מ (100% ממניות החברה)
*** פרטנר תקשורת (אחזקה זניחה של 1.4% ממניות החברה)
** Inraz Trade (50% ממניות החברה)
** Zaforo Oil & Gas Limited (חברה קפריסאית בבעלות מלאה)
** Vista Trade Finance & Services S.A (66.67% ממניות החברה)
** Gamenal Trading Limited (66.67% ממניות החברה)
*** Alpros

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.bizportal.co.il/capitalmarket/news/article/389611 מתראיין אצל ביזפורטל]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ט' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
זכריה חומרי

הרב זכריה חומרי (א' בכסלו תרס"ח 7 בנובמבר 1907 - א' באלול תשע"ד 27 באוגוסט 2014) היה מקובל ישראלי שזכה לזקנה מופלגת.
נודע בין היתר כבקי גדול בכל חלקי הש"ס, נוסף של שליטתו וידיעותיו בכל ספרי הקבלה, ברפואות עתיקות, ובעריכת קמיעים.

== ביוגרפיה ==
נולד בתימן ליפת ולחנה. 

עלה לישראל ונמנה עם תלמידיו של הרב חיים סינואני. עסק בתרופות וסגולות, נודע כבקי בתורת הקבלה, וכונה בקרב תלמידיו ״מורי חומרי״. 

בין תלמידיו: הרב אברהם רובין מרחובות, הרב משה נחשוני (בנו של יהודה נחשוני), רב שכונה בראשון לציון וראש מחלקת הכשרות בעיר והרב אריה שכטר. 

נותר בריא עד סוף ימיו בדעה צלולה. נפטר בגיל 106 בראשון לציון ונקבר בבית הקברות בעיר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://www.hakolhayehudi.co.il/family/%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%99-%D7%96%D7%9B%D7%A8%D7%99%D7%94-%D7%97%D7%95%D7%9E%D7%A8%D7%99-%D7%96%D7%A6%D7%9C-%D7%A0%D7%A4%D7%98%D7%A8-73 מורי זכריה חומרי זצ"ל נפטר], באתר הקול היהודי
* 
* 
* [http://rabanim.net/?nav=open_send_center&shela_id=127452 הרב חומרי מראשון לציון נפטר אתמול בלילה] באתר רבנים.נט

קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:רבנים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
טולי באומן

שאול (טולי) באומן (1933 - 10 בינואר 2015) היה צייר ופסל ישראלי, יליד ארגנטינה.

==ביוגרפיה==
שאול באומן נולד בארגנטינה בשנת 1933. בשנת 1956 עלה לישראל והתיישב בקיבוץ עמיר. החל לעסוק באמנות כאוטודידקט. באומן שימש כיו"ר של איגוד האמנים של התנועה הקיבוצית והיה מיוזמי אירוע "תל חי 80". בשנת 1986 הקים, ביחד עם רעיתו אילנה, את המרכז לאמנויות בגבעת חביבה ובשנת 1989 היה ממקימי כתב העת לאמנות "סטודיו". בשנת 2014 זכה בפרס מפעל חיים מטעם משרד התרבות והספורט
כחבר קיבוץ עמיר הוא הצליח לרתום את התנועה הקיבוצית למפעלי עשייה, שהותירו חותם עמוק על התרבות בישראל".

יצירתו של באומן משלבת טכניקות של הדפס עם פיסול. ברבות מעבודותיו מובלט פן חברתי ופוליטי. בעבודה "מקלט" (1980), לדוגמה, הציג כתבות עיתון שנושאן הפגזות בגליל העליון, אותן הדפיס על אבנים. בשנת 1983 יצר פסל בטכניקה דומה בעקבות מותו של אמיל גרינצוויג.

היה שחמטאי חובב ויזם את "תחרות הבנים" המסורתית, בקיבוץ עמיר, לזכרם של בני הקיבוץ, שנפלו במערכות ישראל. התחרות הפכה למסורת.

נפטר בשנת 2015, והובא למנוחות בבית העלמין של קיבוצו עמיר.

היה אב לשניים. בתו, שלומית באומן, היא אמנית קרמיקה, פסלת ואוצרת.

==פרסים==
* פרס להדפס, קאדקס, ספרד (1983)
* פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית, משרד התרבות והספורט על פועלו ותרומתו הייחודית לקידום והעשרת תחום אמנות הפלסטיק בישראל (2014). נימוקי ועדת הפרס: "טולי באומן שייך לקבוצה קטנה מאוד, קטנה מדי של אנשים שהעשייה העקבית, העיקשת והעקרונית שלהם, מסמנת ומפלסת דרכים חדשות בעולם האמנות הישראלי בכוח האישיות המיוחדת שלו, היזמות למען הכלל והחזון התרבותי-חברתי מרחיק הלכת שלו" (באומן נפטר יומיים לפני קבלת הפרס, שהוענק ב-2015).

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://tnuathaavoda.info/people/home/people/1244480547.html?cat=12 הפרופיל של שאול באומן], באתר תנועת העבודה
* 

===בעקבות מותו===
* 
* 
* שלמה קנדלשיין, [http://www.chess.org.il/ContentPages/ContentPage.aspx?Id=1375 שאול ("טולי") באומן (1933-2015)], באתר האיגוד הישראלי לשחמט, 7 בפברואר 2015

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארגנטינה
קטגוריה:עמיר (קיבוץ): אישים
קטגוריה:אמני הקיבוץ הארצי
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
דוד וייסמן (שחיין)

דוד וייסמן (נכתב גם כ"ויסמן"; נולד ב-17 בנובמבר 1942) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה.

== ביוגרפיה ==
וייסמן נולד בתל אביב. כשהיה בן 9, עברה משפחתו לרמת גן. התאמן בקבוצת "ברית מכבים עתיד" בהדרכתם של נחום בוך וד"ר אבוני מהונגריה. בשנת 1960 התגייס ויסמן לצה"ל. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני. לאחר השחרור, טס לווינה כדי לעבוד במפעל המשפחתי למברשות. הוא הצטרף למחלקת השחיה של הכח וינה בשחייה.

===קריירת שחייה===
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה באוקטובר 1960, זכה וייסמן בכל 3 מדליות הזהב במשחי החופשי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.2 דקות, לפני יצחק לוריא מהפועל גבעת ברנר (1:01.5 דקות) ועוזי בק ממכבי חיפה (1:01.6 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לנוער של 4:52.6 דקות, לפני דניאל פרוכטר מהפועל גוש זבולון (4:56.5 דקות) ולפני אברהם מלמד מהפועל גוש זבולון ודני קרפן חברו לקבוצה (4:58.1 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 20:06.3 דקות, לפני דניאל פרוכטר (20:24.4 דקות) ודני קרפן (20:24.7 דקות). שבוע לאחר מכן, הוא זכה במשחה המסורתי ל-3 ק"מ משבי ציון לנהריה בתוצאה המהירה ביותר למשחה זה של 42:35.0 דקות.

באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה. באליפות עצמה זכה וייסמן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשחייה איטית מכוונת של 5:21.2 דקות, לפני דני קרפן (5:21.4 דקות) ודוד קרצקי (5:23.6 דקות) ובמדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי, אחרי עוזי בק ממכבי חיפה (1:03.0 דקות).

בעשור השני של המאה ה-21 מתגורר וייסמן ברמת גן ומוסיף לשחות מדי יום.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופי ישראל בשחייה
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
יוסף גינת

יוסף (יוסי) גינת (6 במרץ 1936 – 12 במאי 2009) היה מזרחן ואנתרופולוג. התמחה באנתרופולוגיה של חברות במזרח התיכון. היה יועץ לענייני ערבים לראשי ממשלה בישראל, פרופסור אמריטוס בחוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה, סגן נשיא לקשרים בינלאומיים ולמחקר במכללה האקדמית נתניה ומנהל המרכז לדיאלוג אסטרטגי שם.

== חייו ופועלו ==
נולד לבלה ולמשה גולוביצקי ביישוב עטרות שמצפון לירושלים בתחילת המאורעות של המרד הערבי הגדול. גדל בעטרות עד לפינוי היישוב בעיצומהּ של מלחמת העצמאות. כחבר גרעין נח"ל השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת קדש במסגרת חטיבת הצנחנים וב-1957 הצטרף לקיבוץ אוּרים שבנגב. בשנים אלו הרבה להסתובב בקרב הבדואים שבאזור, קשר עמם קשרים ולמד את מנהגיהם. הוא התמנה לנציג המחלקה הערבית של ההסתדרות בנגב, ובמקביל לכך למד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וללימודי המזרח התיכון. גינת המשיך בלימודים לתואר מוסמך באנתרופולוגיה חברתית באוניברסיטת תל אביב, ואת הדוקטורט עשה באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית על דפוסי הנישואין ומעמד האישה בחברה הערבית הכפרית בישראל.

את דרכו במחלקה לענייני ערבים במשרד ראש הממשלה עשה גינת תוך שילוב מחקר אקדמי. בדצמבר 1968 התמנה לסגן יועץ ראש הממשלה לענייני ערבים. מילא תפקידי ייעוץ למשרדי הממשלה השונים בנושאי ערבים ומיעוטים אחרים. שימש כיועצם של משה דיין, עזר ויצמן ומשה ארנס בכהונתם כשרים ושל שמעון פרס ושל יצחק רבין בכהונתם כראשי ממשלת ישראל. בין היתר פעל כיו"ר ועדת הגבולות של המועצות הערביות המקומיות בוואדי עארה במשרד הפנים ("ועדת גינת") וכיו"ר הוועדה ליחסים עם הערבים וארצות האסלאם במפלגת העבודה. שנים ארוכות לימד באוניברסיטת חיפה, ובתוך כך (בשנים 1989–1992) כיהן כמנהל המרכז האקדמי הישראלי בקהיר. גינת היה חבר בוועדת ההיגוי של המרכז היהודי-ערבי באוניברסיטת חיפה. ניהל את המרכז ללימודי שלום באוניברסיטת אוקלהומה והיה ממייסדי המרכז לחקר השלום ולפתרון סכסוכים המשותף לאוניברסיטאות אוקלהומה, חיפה, רבת-עמון ובית-לחם. חתר ליישוב סוגיית הפליטים הערביים ונמנה עם תומכי יוזמת ה"הודנה" בין ישראלים ופלסטינים כפתרון מדיני. אחרי פרישתו ב-2004 מאוניברסיטת חיפה ניהל את המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה.

גינת חי תקופות ארוכות בקרב שבטים בדואים בישראל, בסיני, במצרים ובירדן. מחקריו וכתביו עסקו בחברה הערבית הכפרית והבדואית באזורנו, בנשים בחברה הכפרית המוסלמית, בנוהגי המסורת בחברות אלה, בתרבות כבוד המשפחה, הנידוי ונקמת הדם וכן במבחן ה"בִּשׁעָה" (גילוי האמת בטקס כוויית הלשון בברזל מלובן).

נטמן בבית העלמין של בני עטרות. בלכתו הותיר את אשתו דליה ואת ילדיו, נעמה ועידו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20160303230849/http://www.netanya.ac.il/ResearchCen/StrategicDialogue/Documents/Common%20sense%202.pdf גיליון סתיו 2010 של קומון סנס] (מגזין לחשיבה אסטרטגית של המרכז לדיאלוג אסטרטגי במכללה האקדמית נתניה) הוקדש לזכרו של יוסי גינת וכולל רשימות על אודותיו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנתרופולוגים ישראלים
קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:אורים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יוטה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: לימודי ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
ירון עוז (כדורגלן)

ירון עוז (נולד ב-10 במאי 1952) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר, והיה מסמליה של קבוצת מכבי תל אביב בשנות ה-70, אז זכה עימה בשלוש אליפויות.

==קריירה==
ירון עוז גדל בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. בעונת , כשהיה בן 18, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כשעלה כמחליף בניצחון החוץ על מכבי נתניה ב-17 באוקטובר 1970. באותה עונה היה שותף עוז לזכיית הקבוצה בגביע המדינה לעונת , בעקבות דחיית השלבים המאוחרים של הגביע לתוך לוח הזמנים של עונת 1970/1971. כמו כן היה שותף לזכייתה של מכבי בגביע אסיה באותה עונה. בטורניר זה ערך עוז הופעה אחת, כמחליף.
בעונת ערך עוז 16 הופעות בליגה והיה שותף לזכייה של קבוצתו באליפות המדינה.

ב-14 באוקטובר 1972 כבש עוז את שער הבכורה שלו, במשחק הדרבי מול הפועל תל אביב, שהסתיים בשוויון 1-1. במהלך עונה זו, תפס עוז מקום של קבע בהרכבה של מכבי תל אביב.

בעונת זכתה מכבי תל אביב בדאבל, לו היה שותף עוז עם 29 משחקי ליגה בהם כבש שני שערים, וכן הופעה בניצחון הקבוצה בגמר הגביע על בית"ר תל אביב. שתי עונות אחר כך שוב היה עוז משחקניה הבולטים של מכבי תל אביב בזכייה באליפות, ובכך השלים זכייה באליפות שלישית ובתואר שישי בסך הכל במדי הקבוצה. עם סיום עונת סיים עוז את דרכו במכבי תל אביב, לאחר עשר עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון, במהלכן ערך 303 הופעות וכבש 11 שערים.

בעונת עבר עוז לקבוצת מכבי יפו, אותה אימן תחילה שמואל פרלמן, אשר הוחלף בהמשך על ידי יאנה יאנבסקי. הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה. עוז הוסיף לשחק במדי יפו שנתיים נוספות, בהן הקבוצה לא רשמה הצלחות בליגה והתברגה בחלקה התחתון של הטבלה. עם סיום עונת פרש ממשחק פעיל.

=== נבחרת ישראל ===
עוז זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל בשנת 1973, על ידי המאמן אדמונד שמילוביץ'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-20 בפברואר 1973 באצטדיון בלומפילד, במשחק ידידות מול שהסתיים בתיקו 1-1, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של מאיר ברד. בחודש מאי באותה שנה ייצג עוז את ישראל במוקדמות מונדיאל 1974, שהסתיימו בהפסד ל.

את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש עוז בטורניר הקדם אולימפי ב-31 במרץ 1976, בניצחונה של ישראל 0–3 על בסיאול. באותו הקיץ נכלל עוז בסגל ישראל באולימפיאדת מונטריאול. ישראל צלחה את השלב המוקדם, והודחה בשלב רבע הגמר על ידי . בטורניר זה כבש עוז את שערו השני בנבחרת, במשחק בו סיימה ישראל בשוויון 2-2 מול . בסך הכל שותף עוז בשלושה מתוך ארבעת משחקי הנבחרת בטורניר.

עוז הוסיף לייצג את ישראל גם במוקדמות מונדיאל 1978, ובסך הכל רשם 26 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שני שערים.

== תארים ==
;מכבי תל אביב
* אליפות (3): , , 
* גביע המדינה (2): , 
* גביע אסיה: 

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20140913025835/http://www.maccabi-tlv.co.il/iw/player/1181 עמוד השחקן] באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי יפו
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
אוקולוס ריפט

משקפי האוקולוס ריפט
אוקולוס ריפט (באנגלית: Oculus Rift) הם משקפי מציאות מדומה שפותחו על ידי חברת Oculus VR. לאחר שתי גרסאות למפתחים, המוצר החל להימכר ב-28 במרץ 2016.

== היסטוריה ==
גרסת מפתחים של משקפי האוקולוס ריפט]]
באוגוסט 2012, פאלמר לאקי, המפתח של המשקפיים, גייס מעל שני מיליון דולרים באתר Kickstarter עבור פיתוח המוצר. הסכום גויס מיותר מ-9,000 גולשים בתוך חודש.

ב-25 במרץ 2014 נרכשה Oculus VR על ידי חברת פייסבוק בסכום של כשני מיליארד דולר, המורכב מ-400 מיליון דולר במזומן, ומניות של פייסבוק בערך כולל של כ-1.6 מיליארד דולר. הרכישה של Oculus VR ספגה ביקורות שליליות מגולשי אינטרנט רבים, בעיקר אלו שהשקיעו בחברה בתחילת דרכה באתר Kickstarter. בין המתנגדים הבולטים נמצא מרקוס פרסון.

בפברואר 2017 פסק בית המשפט שעל פייסבוק לשלם פיצוי בסך חצי מיליארד דולר לחברת זנימקס, עקב הפרת זכויות יוצרים שלה בידי Oculus VR.

== הדור הראשון ==
תאריך היציאה לשוק של הגרסה הסופית הראשונה של המוצר היה ה-28 במרץ 2016.

המפרט הטכני של המוצר כולל:
* רזולוציה כוללת: 2160 X 1200 (רזולוציה של 1080 X 1200 לכל עין)

* קצב רענון: 90Hz (לשם השוואה, קצב הרענון של סרט קולנוע עומד על 24 תמונות בשנייה (24Hz))

== שימושים ==
* גיימינג (משחקי מחשב)
* קולנוע

== אופן פעולה ==

תצוגת המסך במכשיר

תצוגת המסך של המכשיר מפוצלת – כלומר, המסך מציג תמונה אחת מול כל עין. התמונות שונות במקצת, על-מנת ליצור ראיית תלת-ממד. כדי ליצור תחושת נפח ומרחב אצל המשתמש, ניתן לנווט בעולם הווירטואלי המוצג במשקפיים ב-360 מעלות בהנעת הראש. המכשיר מצויד בחיישני תנועה כדי לעקוב אחר תנועות הראש ולהתאים את נקודת המבט (פרספקטיבה) של המשתמש בעולם הווירטואלי המוצג לפיה.

== ראו גם ==
* [https://www.oculus.com/ האתר הרשמי של המוצר]

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

== הערות שוליים == 

קטגוריה:התקני פלט
קטגוריה:מכשירים אופטיים
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2016
קטגוריה:מציאות מדומה
איתי ליבוביץ

איתי ליבוביץ הוא אלוף ישראל בלחימת ג'יו ג'יטסו ברזילאי ובשאי-הון.

==ביוגרפיה==
בגיל 18 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה (דאן 1). לאחר מכן השתתף באליפות הארץ בשאי-הון וזכה במקום הראשון.

בשנת 2003 למד בלונדון תואר ראשון בפסיכולוגיה ויחסים בינלאומיים. שם החל להתאמן בג'יו ג'יטסו יפני והתקדם לחגורה סגולה בפחות משנה וחצי. בלונדון זכה 4 פעמים באליפות בריטניה בג'יו ג'יטסו יפני, היה חבר בנבחרת קרבות הקרקע שזכתה במקום הראשון בליגת-לונדון וזכה שנתיים ברציפות בגביע ה-MVP שניתן לספורטאי הבולט ביותר באוניברסיטה.

בשנת 2006 חזר לישראל ובשנת 2007 החל להתחרות בקרבות MMA ולהתאמן בג'יו ג'יטסו ברזילאי תחת משה קיץ. 

בשנת 2008 החל את לימודיו לתואר שני וקיבל את החגורה הכחולה בג'יו ג'יטסו ברזילאי. 

ליבוביץ' ערך את בכורתו המקצועית בקרבות MMA בתחרות Desert Combat 7 וניצח בסיבוב הראשון באמצעות חניקה.

בשנת 2009 השתתף בכל תחרויות הג'יו ג'יטסו הברזילאי שנערכו בישראל וזכה בכולן במקום הראשון וכן עבר את המבחן לדאן 3 בשיטת שאי הון. 

בסוף שנת 2009 השתתף בקורס מדריכי הג'יו ג'יטסו הברזילאי הראשון שנערך תחת מכללת וינגייט.

בשנת 2016 קיבל ליבוביץ' את החגורה השחורה

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20141105161858/http://www.bjj.org.il/content.aspx?id=790 המאמן - איתי ליבוביץ] באתר האקדמיה הישראלית לגרייסי ג'יו ג'יטסו

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמני לחימה ישראלים
סקוט ווקר

סקוט קווין ווקר (באנגלית: Scott Kevin Walker; נולד ב-2 בנובמבר 1967) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מדינת ויסקונסין בשנים 2011–2019.

==ביוגרפיה==
ווקר נולד בקולורדו ספרינגס שבמדינת קולורדו. אביו היה כומר וב-1977 עברה המשפחה לוויסקונסין בעקבות משרה שקיבל האב. ווקר החל ללמוד באוניברסיטת מרקט ובמקביל עבד בחברת IBM, הוא לא סיים את התואר וב-1990 החל לעבוד כאיש שיווק בארגון הצלב האדום.

ב-1993 נבחר לאספה המחוקקת של מדינת ויסקונסין ומאז נבחר שוב עוד ארבע פעמים. ב-2002 נבחר למנהל מחוז מילווקי וכיהן בתפקיד במשך שמונה שנים.

ב-2010 נבחר למושל ויסקונסין לאחר שזכה ב-52% מקולות המצביעים. בינואר 2011 החל את תקופת כהונתו. מיד עם כניסתו לתפקיד החל לקדם חקיקה כלכלית של הורדת מיסים לעסקים וכן צעדים לצמצום הגרעון התקציבי הגבוה של המדינה. אחד החוקים שניסה להעביר כלל פגיעה בכוחות איגודי העובדים הגדולים, מה שהביא לגל מחאות והפגנות נגדו ובעדו בהיקפים גדולים שזכו לתשומת לב לאומית. המחאה הובילה ל-Recall Election ב-2012 בהן נבחר ווקר ברוב של 53%. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כמושל ברוב של 52%. התמודד בשנת 2018 על כהונה שלישית, והפסיד למועמד הדמוקרטי, טוני איוורס.

ביולי 2015 הכריז על כוונתו להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית לבחירות ב-2016. ב-21 בספטמבר הודיע על פרישתו מן המרוץ עוד לפני תחילת הבחירות עצמן.

ב-2018 ווקר רץ שוב למשרת המושל, אבל הוא הפסיד בבחירות לטוני אייברס מהמפלגה הדמוקרטית. למרות זאת, הוא חתם על חוק חדש שמסיר מספר כוחות חשובים ממשרד המושל ומעניק אותם לבית המחוקקים של ויסקונסין. מבקריו של ווקר טענו כי ווקר חתם על החוק הזה כי רוב חברי בית המחוקקת ויסקונסין יהיו מהמפלגה הרפובליקנית, מפלגת ווקר, אבל המושל החדש יהיה מהמפלגה הדמוקרטית.

ווקר נשוי ואב לשני בנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://walker.wi.gov/governor-office/about-governor-walker סקוט ווקר מושל ויסקונסין]
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי ויסקונסין
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2016
קטגוריה:עובדי IBM
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרקט
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
משכן האמנים (הרצליה)

משכן האמנים, הנקרא גם "בית הסופר", הוא מתחם לאמנות ותרבות בהרצליה, הכולל גלריה, תוכנית אירוח וחללי עבודה לאמנים מתחומים שונים.

== היסטוריה ==
בשנת 1936 הציע ועד המושבה הרצליה אזור ג' לאגודת הסופרים, 10 דונמים של קרקע בחינם, כדי לבנות מקום מנוחה ועבודה לסופרים ויוצרים. זמן רב אגודת הסופרים לא עשתה בנידון כלום, כלומר, הם הסכימו להצעה אך לא פעלו למען הקמת המתחם.

בשנת 1947, בנימין גיצ'קו, שהיגר מרוסיה לארצות הברית לפני מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם סופרים, עלה ארצה. כשהגיע לארץ, שמע על הרעיון להקמת בית הסופר, והוא הציע את שירותו לטפל בהתנדבות ובגיוס כספים. עוד פעיל, ורדימון, מנהלו של קולנוע מוגרבי באותה תקופה, קיבל על עצמו את תפקיד הגשת תוכניות הבניין, והתקשורת עם הקבלנים. עוד פעילים שהיו חברים באגודת הסופרים והצטרפו היו - אשר ברש, יו"ר אגודת הסופרים דאז, אליעזר שטיינמן, ישראל כהן, דוד שמעוני, ראובן גרוסמן ושמעון הלקין. צורף גם בן ציון מיכאלי, ראש מועצת הרצליה.

תורמים ארגנטינאים מבקרים בגבעת הסופר
התוכנית שאושרה על ידי האגודה כללה מבני מגורים לסופרים, חדרים לספריה וחדרי עיון, אולמות כנסים והרצאות, חדר אוכל ומטבח. אגודת הסופרים האמינה כי ימצאו תורמים שיממנו את הבנייה, מהארץ ומחו"ל. סכומים מעטים נאספו - בנימין גיצ'קו נסע לארצות הברית והצליח לגייס מעט כסף, בארץ נמצאו כמה תורמים, ומועצת הרצליה הקציבה למתחם 2,000 לירות.

אבן הפינה הונחה במאי 1952. במהלך הבנייה, העבודה הופסקה עקב מחסור בכספים. גיצ'קו נסע שוב, הפעם לארגנטינה, וחזר עם משלחת יהודית, שתרמה סכום נכבד. העבודה חודשה והחליטו לקרוא לאחד הבניינים ע"ש התורמים - "ביתן ארגנטינה". התורמים חזרו לארצם, בהבטחה לשלוח עוד כסף, אך לא קיימו את הבטחתם. העבודה נפסקה, ואחר חודשה ושוב הופסקה.

הבניינים עמדו ריקים, ולכן עיריית הרצליה השכירה את המקום והסבה אותו לבית ספר לילדי שגרירים. אחר כך הפך ל"מרכז נוער", כלומר, מעין מעון. בהמשך, הפך ל"בית המדרש למורי ציור" - חוג ציור למסיימי תיכון, ולאחריו, ננטשו הבניינים פעם נוספת. בהמשך, הוקמה בריכה בחלק מהמתחם.

רק בשנות ה-90, אחד המבנים הפך למתחם ספורט ואת השני החליטו להסב למשכן האמנים. ורדה גנוסר שהייתה מנכ"לית אגודת הסופרים אז, עסקה בפרויקט "דירות אירוח לסופרים" ברחבי הארץ, וכשעברה להרצליה, שמעה על המבנה שיועד להיות כמעט מה שהיא רצתה שיהיה. היא פנתה מיד לראש העיר דאז, אלי לנדאו והציעה לו לחדש את המבנה. "לשמחתי מצאתי אוזן קשבת והתלהבות לנושא. הוחל בשיפוץ הבניין והוא חולק לשלוש דירות אירוח ליצירה, עם חידוש שהוספתי - לא רק לסופרים, אלא ליוצרים מכל התחומים." גנוסר ניהלה את משכן האמנים עד לשנת 2012, לאחריה ניהלו את המשכן טל קובו וד"ר אורי הולנדר.

החל מנובמבר 2015 מנהל משכן האמנים הוא האוצר רן קסמי-אילן.

==ראו גם==
* שאול טשרניחובסקי

==לקריאה נוספת==
* בן ציון מיכאלי, הרצליה ראשיתה והתפתחותה, הוצאת מלוא בע"מ, תשמ"ט, 1989
* מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - ממושבה חקלאית למרכז היי-טק ומה"באסה" ועד פארק הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, תשע"ג, 2013

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.theartistsresidence.org TheArtistsResidence.org] - אתר האינטרנט של משכן האמנים
* [http://www.herzliya.muni.il/?CategoryID=204 משכן האמנים], באתר העיר הרצליה

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרצליה: מבנים
קטגוריה:מחוז תל אביב: מבנים לשימור
ויבורג (רוסיה)

ויבורג (ברוסית: Выборг, בפינית: Viipuri) היא עיר במחוז לנינגרד, ברוסיה, לחופו של מפרץ ויבורג (חלק מהמפרץ הפיני). העיר נמצאת בחלקו הצפון-מערבי של מחוז לנינגרד, במרחק של 68 קילומטרים מסנקט פטרבורג ובמרחק של פחות מ-20 קילומטר מהגבול עם פינלנד. 

אוכלוסיית העיר מונה כ-76 אלף תושבים (נכון לשנת 2019).

==היסטוריה==
היסטוריית העיר מתחילה בשנת 1293, כאשר השוודים בנו במקום מצודת ויבורג. בתחילת המאה ה-14 נערכו באזור מלחמות בין שוודיה לבין רפובליקת נובגורוד. בשנת 1322 צר צבא נובגורוד בפיקודו של הנסיך יורי דנילוביץ' על ויבורג, אך לא הצליח לכבוש אותה.

בשנת 1323, לפי הסכם השלום בין רפובליקת נובגורוד לבין שוודיה (אשר נחתם במצודת אורשק) הכירה נובגורוד בשליטתה של שוודיה בעיר.

ויבורג נשארה בשליטה שוודית עד לשנת 1710, אז נכבשה על ידי הצבא הרוסי במהלך המלחמה הצפונית הגדולה. חוזה נישטאד, אשר סיים את המלחמה, קבע באופן סופי את השתייכות העיר לרוסיה. בשנת 1809, עם כינון הדוכסות הגדולה של פינלנד, נכללה ויבורג בתחום הדוכסות.

בשנת 1917, לאחר מהפכת אוקטובר, קיבלה פינלנד עצמאות וויבורג (ששמה שונה לויפורי) הפכה לעיר השנייה בגודלה במדינה החדשה. במהלך מלחמת האזרחים הפינית הייתה ויבורג מרכז חשוב של כוחות הצבא האדום הפיני. בתחילת מאי 1918 נכבשה ויבורג על ידי הכוחות הלבנים בעזרת הלגיון הפולני בפינלנד.

במהלך מלחמת החורף פונתה כל אוכלוסיית העיר (כ 70 אלף תושבים) לאזורים פנימיים של פינלנד. לאחר מלחמה, בהתאם להסכם מוסקבה, הועברה העיר לשליטה של ברית המועצות. היא נכללה בתחומי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקרלו-פינית. במהלך מלחמת ההמשך נכבשה ויבורג שוב על ידי הפינים (באוגוסט 1941). חלק מהאוכלוסייה הפינית, שעזבה את העיר בשנת 1940, חזרה אליה לתקופה קצרה.

ב-20 ביוני 1944 נכבשה העיר שוב על ידי יחידות הארמייה ה-23 של הצבא האדום. חוזה פריז, שנחתם בשנת 1947, הכיר באופן רשמי בהכללת העיר ויבורג בתחומי ברית המועצות. העיר אוכלסה מחדש ואין בה אוכלוסייה פינית כלל. 

מבחינה אדמיניסטרטיבית ויבורג המשיכה להיות חלק מהרפובליקה הקרלו-פינית. כאשר האחרונה פורקה בשנת 1956, נכללה ויבורג בתחומי מחוז לנינגרד.

בשנת 1948 הוקמה בעיר מספנת ויבורג שמתמחה בבניית שוברי קרח.

בחלק הצפוני של העיר ממקום פארק מונרפו.

==גאוגרפיה==
===אקלים===
<div style="">

</div>

==ספורט==
ספורטאים בויבורג שלפני המהפכה
לעיר היסטוריה ומסורת ספורטיבית ענפה, בעיקר בתחום האתלטיקה.

קבוצת הכדורגל וייפורין סודט זכתה באליפות ליגת העל הפינית בעונת 1940. בנוסף, קבוצת הבנדי של המועדון זכתה באליפות פינלנד 14 פעמים.

ב-18 ביוני 1922 נחנך אצטדיון בעיר, המוכר כיום בשם אצטדיון לוקומוטיב. באצטדיון זה האתלט הפיני פאבו נורמי הציג זמן שיא בריצת 5 מיל.

האצטדיון המרכזי הוא אצטדיון אוונגרד, המשמש כמגרש הבית של קבוצת פבוריט ויבורג המתמודדת באליפות מחוז לנינגרד ובליגה השלישית ברוסיה. אצטדיון אוונגרד נבנה בשנים 1931—1936, שופץ בשנים 1941—1944 ומארח מאז תחרויות אתלטיקה וכדורגל. ב-2013 תוכננה בניית אצטדיון חדש.

אצטדיון אוונגרד
בעיר ישנם כמאה מתקני ספורט, לרבות:
* 4 אצטדיונים (אוונגרד, לוקומוטיב, אוויאטור, וודניק),
* 28 היכלי ספורט,
* בריכת שחייה,
* 2 מתקני סקי,
* 7 מטווחי ירי.

ב-2009 ובורג אירחה את השלב הששי בסדרת המרוצים הבינלאומית IRC — ראלי רוסיה, תחרויות אגרוף, טורניר סייף, מרוצי אופניים ועוד. העיר גם מארחת בקביעות חצי מרתון אתלטי ותחרויות טריאתלון.

== ערים תאומות ==
לוויבורג שש ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
אברהם מנחם הלוי שטיינברג

הרב אברהם מנחם מנדל הלוי שטינברג (א' באדר ה'תר"ז, פברואר 1847 – א' בסיוון ה'תרפ"ח, מאי 1928), היה רבה של ברודי.

==ביוגרפיה==
נולד בראש חודש אדר ה'תר"ז (פברואר 1847) בעיר סרט שבבוקובינה, לרב מאיר בן רבי שמעיה מסרט, ולפעריל לבית רוטנברג.

היה חסיד של האדמו"ר רבי אברהם יעקב מסדיגורה.

בשנת תרכ"ט (1869) התמנה לרב בעיר סניאטין. בשנת תרס"ד (1904) נבחר לכהן כרבה של ברודי, אך נכנס לתפקידו רק בשנת תרס"ז (1907) בעקבות התנגדות בקהילה. הקים שם ישיבה.

הופנו אליו אלפי שאלות מפולין ומחוצה לה.

בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה. באותו זמן היו עמו 29 ספרים בכתב יד, ובהם אלפי שאלות ותשובות, וכן חיבור על ספר יראים. הוא הפקיד את כתבי היד עם חפצי ערך בכספת פראגר בנק בברודי. כשנכבשה העיר על ידי הרוסים והבנק הולאם, נלקחו הכתבים לסנט פטרבורג בחשד שיש בהם חומר מרדני. לאחר השתדלויות רבות הגיעו הכתבים בשנת ה'תרע"ז (1917) במטוס מיוחד מפטרבורג לווינה. רק כרך אחד של השו"ת הודפס בחייו, כשנה לפני פטירתו. כמעט כל הכתבים האחרים אבדו במלחמת העולם השנייה פרט לשלושה כרכים של תשובות וחידושים שנפדו בממון על ידי נכדו משה וחלק גדול מהם יצא לאור.

הרב נמנה עם מייסדי תנועת אגודת ישראל והיה חבר מועצת גדולי התורה.

נפטר בר"ח סיון תרפ"ח (מאי 1928) בברודי.

==משפחתו==
נשא לאשה את מרת טעמא בתו של הרב דוד אגדשטיין מיאסי, ונולדו להם ארבעה בנים וארבע בנות. אשתו נפטרה בשנת תרמ"ח (1888). אחריה נשא לאשה את מרת אטל בת אייזיק שטרנהאל מקולומיאה, ממנה נולד בן זקוניו.

בנו הרב שמעיה שטיינברג כיהן כרב בהאליץ' ובפרמישלן. בניו של הרב שמעיה היו הרב משה שטיינברג (1903–1987), שמילא את מקום סבו ברבנות ברודי ולאחר השואה רב בניו יורק ואב בית הדין של הסתדרות הרבנים דאמריקה, הרב יצחק שטיינברג, רב בהאליץ', בירוסלב ובבריסל ואב"ד תל אביב והרב מאיר שטינברג, רב בצ'ורטקוב ובלונדון. 

נינו היה הרב משה שטינברג, רבה של קריית ים ובן נינו הוא הרב פרופ' אברהם שטיינברג.

==חיבוריו==
* ספר קדושת שביעית, לחיזוק שנת השבתון. יצא לאור על ידי ר' אברהם אביש מרדכי הלוי אייזן עם הערותיו, ירושלים תרס"ט (1909), י"ג דפים. נדפס גם בתוך הספר פאת השולחן עם בית הרידב"ז.
* שו"ת מחזה אברהם. חלק א' - "אורח חיים", בראדי תרפ"ז (1927), קנ"ה סימנים. בראש הספר איגרת יוחסין שערך נכדו ר' דוד ב"ר חיים. בשנת תשל"ב (1972) הוציא נכדו מהדורת צילום חדשה עם תיקונים והוספות. חלק ב', על ד' חלקי שו"ע, יצא לאור על ידי נכדו ר' משה, ניו-יורק תשכ"ד (1964), עם הערות מהנכד. חלק ג', על ד' חלקי שו"ע, יצא לאור על ידי נכדו האמור ובסיוע הרב שלמה בן ציון הרבסט, ניו-יורק תשמ"ח (1988).

==לקריאה נוספת==
* אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ג, בני ברק, תשמ"ז, עמ' קנ-קסו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:ברודי: רבנים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:חסידי סדיגורה
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:ילידי 1847
קטגוריה:נפטרים ב-1928