OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
I.S.A.

I.S.A. הוא שרת חומת-אש מתוצרת חברת מיקרוסופט. פירוש השם הוא Internet Security and Acceleration, מכיוון שהמוצר כולל גם רכיבי אבטחה (חומת אש) וגם רכיבי האצת-גלישה (פרוקסי). המוצר בגרסתו הראשונה יצא לשוק בתחילת שנת 1997 כאשר הוא כולל רכיבי האצת-גלישה בלבד ושמו המסחרי היה Microsoft Proxy Server. טכנולוגיית ההאצה מבוססת על פרוטוקול האצה רב עצמה בשם CARP שפיתחה החברה.

בסוף שנת 2000 יצאה לשוק גרסתו השלישית של המוצר, שכללה גם רכיבי אבטחה, ואז גם נטבע השם I.S.A. שנשאר עם המוצר עד היום. כיום משווק המוצר בגרסתו החמישית I.S.A. Server 2006 והגרסאות הבאות נמצאות בשלבי פיתוח.

הפיתוח של המוצר כבר מראשיתו נעשה במרכז הפיתוח של החברה בחיפה. בשנת 2006 רכשה מיקרוסופט את חברת ההזנק הישראלית Whale Communications, במטרה לשלב את טכנולוגיית הגישה המאובטחת שלה במוצרי האבטחה של מיקרוסופט.

מבחינה מסחרית, ISA על שלל גרסאותיו נמכר במאות מיליוני דולרים, אך גורמים מקצועיים בתעשייה טוענים כי למרות המאמץ הרב שהושקע בפיתוחו עד כה, הוא נופל משמעותית ביכולותיו בהשוואה למוצרי אבטחה כגון אלו של חברת צ'קפוינט וסיסקו. מעט חברות משתמשות במוצר כפתרון חומת אש עצמאי, אך חברות רבות משלבות את ISA עם מוצרי אבטחה אחרים בתצורות "גב-אל-גב" שונות או כפתרון האצת-גלישה בלבד.

I.S.A. Server 2006 היא הגרסה הנוכחית של המוצר, שיצאה לשוק ברבעון השני של שנת 2006 ופותחה במרכז הפיתוח של מיקרוסופט בחיפה בראשותו של אבי נתן. שרת ISA 2006 מתוכנן לפעול על מערכת ההפעלה חלונות 2003 וחלונות 2003 R2, אך לא על חלונות 2000. הפיתוח של המוצר כולל גם תאימות לשרת חלונות 2008 (לונגהורן) אך מכיוון ששרת זה לא יצא לשוק עד שחרור המוצר, הוא אינו כולל תמיכה רשמית בו בשלב זה. שרת ISA 2006 הוא שרת חומת אש הכולל יכולות Stateful Inspection בכל שכבות הרשת, חיבור מאובטח מרחוק בטכנולוגיית VPN, האצת גלישה באמצעות מטמון קדמי ואחורי ותמיכה בתצורות אשכול מגוונות. המוצר כולל שיפורים משמעותיים ביחס לגרסאות הקודמות,

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.microsoft.com/isaserver/default.mspx דף הבית של שרת ISA באתר מיקרוסופט]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תוכנה מבית מיקרוסופט
קטגוריה:תוכנות אבטחת מחשבים
קטגוריה:שרתים בתקשורת נתונים
קטגוריה:בקרת גישה
מוזיאון קרנוולה

מוזיאון קרנוולה
החצר הפנימית במוזיאון קרנוולה

מוזיאון קרנוולֶה (בצרפתית: musée Carnavalet), או המוזיאון להיסטוריה של פריז, מוקדש להיסטוריה של פריז, מראשית העיר ועד ימינו. המוזיאון, שנמצא באזור המארה, ברחוב סבינייה (Rue de Sévigné) מספר 23, ברובע השלישי של העיר, מכיל אוסף ייחודי: מזכרות מהמהפכה הצרפתית, ציורים, פסלים, רהיטים וחפצי אמנות. האתר מנוהל מאז שנת 1993 בידי ז'אן-מרק לרי.

המוזיאון מורכב משני מבנים: אוטל קרנוולה העתיק ואוטל לה פלטייה דה סן-פרגו (משנת 1989). שני המבנים מופרדים למעשה על ידי בית הספר ויקטור הוגו, אך מקושרים זה עם זה דרך גלריה שמצויה בקומה הראשונה.

==היסטוריה של המוזיאון==

===אוטל קרנוולה===
האוטל (בית מידות) נבנה בתקופת הרנסאנס, בין השנים 1548 ל-1560, עבור ז'אק דה ליניירי (Jacques de Ligneris), נשיא הפרלמנט של פריז. בהשראת טירת ד'אקואן (château d'Écouen), המבנה תוכנן בצורת מרובע "בין חצר לגינה", וכונן חידוש אדריכלי, שהפך דוגמה עבור מספר בתי מידות אחרים. הפסלים שמעטרים את המבנה הם יצירות מופת של ז'אן גוּז'וֹן ושל האטלייה שלו.

בשנת 1578 עבר המבנה לבעלותה של פרנסואז דֶה קֶרנֶוונוּאָה (Françoise de Kernevenoy), אלמנתו של אדון דה-קרנוונואה מחבל ברטן ששמו שובש כהלצה לקרנוולה. בשנות החמישים של המאה ה-17 עבר הבית לידי קלוד בוּאלב (Claude Boislève), והיא הפקידה את תכנון הרחבתו בידי פרנסואה מנסר. הלה שינה את האגף השמאלי ואת מבנה הכניסה והוסיף גם אגף ימני מעוטר בפסליו של ז'ראר ואן אוסטל (Gérard Van Opstal).

משנת 1664 ועד 1695 התגוררה בבית המידות מאדאם דה סבינייה, ואחריה ברונה דה ראנסי (Brunet de Rancy), מזכיר המלך עד 1777, ולאחר מכן משפחתו של דופרה דה סן-מור (Dupré de Saint-Maur).

לאחר המהפכה הצרפתית אוכלס המקום על ידי האקול דה פונט אה שוסה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://francophilesanonymes.com/carnavalet/ פוסט על מוזיאון הקרנבלה] מתוך האתר [http://francophilesanonymes.com/ פרנקופילים אנונימיים].

קרנוולה
קטגוריה:הרובע השלישי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קרנוולה
ליסנדרו לופס

ליסנדרו לופס (בספרדית: Lisandro López; נולד ב-2 במרץ 1983 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת סרמיינטו. שיחק בעבר בנבחרת ארגנטינה.

== קריירה ==
לופס, המכונה ליצ'ה בארגנטינה ולילו בפורטוגל, החל את הקריירה המקצועית בקבוצת ראסינג קלוב, אחת מחמש הקבוצות הגדולות של ארגנטינה. הוא הפך לאחד החלוצים הטובים בליגה הארגנטינאית וסיים כמלך השערים בשנת 2004 עם 18 שערים ב-37 משחקים (מלך השערים בסיכום שני הטורנירים של השנה).

יכולתו במדי ראסינג הביאה את פורטו, ענקית הכדורגל הפורטוגזית, לרכוש אותו תמורת 2.5 מיליון אירו. אחרי שנתיים בהן לא בלט במיוחד, הפך ליסנדרו לחלוץ המוביל של הקבוצה. הוא סיים את עונת 2007/2008 כמלך השערים של הליגה הפורטוגזית עם 24 שערים ב-27 משחקים. בתום העונה נבחר לופס לשחקן המצטיין בליגה.

בשנת 2009 חתם באולימפיק ליון הצרפתית ופתח את העונה מצוין עם 7 כיבושים בליגה ובאירופה.
מאוחר יותר נפצע, וכושר המשחק שלו נפגע. ברבע גמר ליגת האלופות שבו אירחה ליון את בורדו הבקיע ליסנדרו צמד.

ב-8 באוגוסט 2013 חתם לופס באל-גארפה הקטרית.

ליסנדרו לופס ערך רק שתי הופעות במדי הנבחרת הארגנטינית בעיקר בשל התחרות הקשה מצדם של שחקנים בכירים יותר כמו הרנן קרספו, קרלוס טבס וליונל מסי. ב-11 במרץ 2008 זומן ליסנדרו לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, מצרים, אך שיחק רק דקות מועטות, מאמנו בנבחרת, אלפיו באסילה, ספג ביקורת על כך הן מהתקשורת הארגנטינאית והן מנשיא פורטו בשל כך.

==תארים==
;ראסינג קלוב
* מלך שערים - 2004

;פורטו
* אליפות - 3 (2005/2006, 2006/2007, 2007/2008)
* גביע פורטוגזי - 2005/2006
* סופר קאפ פורטוגזי - 2006/2007
* מלך שערי הליגה הפורטוגזית - 2007/2008
* השחקן המצטיין של הליגה - 2007/2008

;אולימפיק ליון

*שחקן העונה של הליגה - 2010 / 2009

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:בואנוס איירס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ראסינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק ליון
קטגוריה:כדורגלני אל-ע'ראפה
קטגוריה:כדורגלני אינטרנסיונל
קטגוריה:כדורגלני אטלנטה יונייטד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1983
פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע

פסטיבל המדע של מכון ויצמן למדע היה פסטיבל המוקדש למדע, תרבות וטכנולוגיה שהתקיים בין השנים 2000–2012. עד לשנת 2010 הוא התקיים בחול המועד פסח, ולאחר מכן התקיים בסוכות. הפסטיבל כלל תצוגות, תחרויות, מופעים, סדנאות, תצפיות, תערוכות, סיורים, הרצאות והדגמות המיועדות לילדים, בני נוער ומבוגרים. הפסטיבל אורגן בתחילת דרכו על ידי היחידה לפעולות נוער ("צעירים במדע") שנטמעה בהמשך במכון דוידסון לחינוך מדעי, המאגד את הפעילויות החינוכיות של מכון ויצמן למדע.

רבות מהפעילויות בפסטיבל נערכו בגן המדע על שם קלור שבמכון ויצמן ובסביבתו של גן המדע. גן המדע, המהווה מוזיאון מדע הפועל תחת כיפת השמים, כולל עשרות מוצגים המדגימים עקרונות פיזיקליים ותהליכים אקולוגיים.

==סדנאות מעשיות==
בין הפעילויות בפסטיבל התקיימו סדנאות מעשיות שמסבירות שאלות מדעיות. להלן מספר דוגמאות:
*בניית כלי נגינה ייחודיים תוך הבנת העקרונות הפיזיקליים העומדים בבסיסם.
*המחשת אשליות אופטיות.
*הכנת גלידה תוך שימוש בחנקן נוזלי.
*סדנה על מזג האוויר בכדור הארץ הכוללת יצירת ענן בקופסה, וסופת טורנדו.
*הבנת הסיבה לקיומו של זנב ארוך אצל דינוזאורים.
*הצגת ניסויים הלקוחים מן המטבח והבנת תהליכים כימיים המתרחשים בזמן הבישול.
*הבנת התחושה של אסטרונאוט הצועד בחלל או מדלג על פני הירח.
*סדנאות לבנייה והעפה של עפיפונים.
*סדנאות אנימציה ומשחקי חשיבה.
*הדגמות אקרובטיקה מעולם הקרקס, ועוד.

==תחרויות==
הפסטיבל כלל תחרויות המציבות בפני המשתתפים אתגרים אינטלקטואליים. להלן מספר דוגמאות:
*"תחרות הביצה המעופפת" - כיצד להשליך ביצה מגובה 48 מטרים מבלי שתישבר?
*"תחרות קומ. בינה" - מרוץ בסגנון "מחפשים את המטמון" הכולל בעיות מתחומי המדעים השונים, ומיועד לבני נוער ולמבוגרים.
*משחקי שחמט סימולטניים.
*תחרות "מדע בשלוש דקות", במהלכה על המשתתפים להציג ולהסביר תופעה מדעית.

==הרצאות וסיורים==
במסגרת הפסטיבל ניתן היה לשמוע הרצאות של מדעני מכון ויצמן ולסייר ברחבי המכון בליווי מדריכים. בימי הפסטיבל התקיימו ביקורים במרכז המבקרים של מכון ויצמן, במגדל השמש ובביתו של חיים ויצמן, הנשיא הראשון של מדינת ישראל ושל מכון ויצמן למדע.

הפסטיבל כלל גם מופעי מוזיקה ותערוכות אמנות. בערבים התקיימו רבי-שיח שבהם המדענים שוחחו עם הקהל על נושאים אקטואליים מחזית המדע.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080615015948/http://www.weizmann.ac.il/festival/index.htm אתר פסטיבל המדע]
* 
* 
* [https://davidson.weizmann.ac.il/science-garden אתר גן המדע]

קטגוריה:מכון ויצמן למדע
קטגוריה:מדע פופולרי
קטגוריה:רחובות: פסטיבלים
קטגוריה:רחובות: חינוך
צפניה כרמל

לזרוב וכרמל
צפניה כרמל (21 בדצמבר 1940 – ספטמבר 1980) היה שייט ישראלי ואלוף עולם בשיט מפרשיות מדגם 420.

הוא הפך לאלוף העולם הישראלי הראשון בענף ספורט כלשהו כאשר זכה בשנת 1969 באליפות העולם בדגם 420 יחד עם שותפתו לידיה לזרוב.

== חייו ==
צפניה נולד בבגדאד שבעיראק. צפניה התגורר בבת ים והיה חבר באגודת השיט זבולון בת ים מגיל 14. צפניה שימש כרכז הסניף, וזמן מה הדריך גם בסניף באשדוד. בשנת 1965 הוקם בבת ים מועדון רשמי, שראשיו זיהו את כישרונו של צפניה, ורכשו עבורו מפרשיות כדי שיוכל להתאמן ולהתקדם. בשנת 1966 ניצח צפניה עם בת זוגו לסירה לידיה לזרוב באליפות ישראל בשיט מפרשיות מדגם 420. באוגוסט 1967 הוא הגיע למקום ה-23 מתוף 52 משתתפים בתחרות בימת אונטריו. בהמשך החודש, ניצח צפניה, יחד עם יאיר מיכאלי, אברהם קמפינסקי ולידיה לזרוב, בתחרות מפרשיות בינלאומית שנערכה על נהר הדסון בניו יורק.

בשנת 1969 הגיעו צפניה ולזרוב למקום השני באליפות ישראל בנהריה, בה נקבעו שלושת הצוותים לייצג את ישראל באליפות העולם בשוודיה. בשוודיה, היו הצמד לאלופי עולם ישראלים ראשונים בכל ענף ספורט שהוא, כאשר ניצחו באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 420 אשר נערכה בסנדהמן. באותה תחרות, זכה צפניה גם במקום הראשון בתחרות ליחידים. עם חזרתם לישראל, הם התקבלו בטקס בנמל התעופה לוד, בה הוענקה להם סירה מתנת התאחדות הספורט.

ביוני 1970 זכה באליפות ישראל למפרשיות 420 יחד עם איתמר מור. בקיץ 1970 ניצח באליפות העולם במפרשיות בדגם סוליטאר, זכה באליפות ישראל בשיט ליחידים והיה חבר בנבחרת ישראל לאליפות העולם בשיט מפרשיות 420 שנערכה בתל אביב, בה הוכתרה נבחרת ישראל כאלופת העולם לקבוצות. לקראת אולימפיאדת מינכן 1972, צפניה החליט לעבור לדגם האולימפי ההולנדי המעופף וחבר ליהודה כץ, אך השניים הפסידו את המקום באולימפיאדה ליאיר מיכאלי ויצחק ניר.

בשנת 1978, לכבוד שלושים שנים למדינת ישראל, נמנה צפניה בין 32 ספורטאים מצטיינים של מדינת ישראל.

צפניה היה חרט במקצועו, ובין היתר עבד גם כמסגר אצל הפסל יגאל תומרקין. תחביבו של צפניה בשיט מנע ממנו עבודה מסודרת והוא התקשה להתפרנס. עירית בת ים סייעה לו והעניקה לו רישיון למזנון על חוף הים. צפניה טבע ומת בשנת 1980 שעה שהתאמן בשיט גלשן רוח. בשנת 1982 הוכנס שמו להיכל התהילה הבינלאומי של ספורטאים יהודים.

שני מפעלי שיט נערכים בישראל לזכרו של צפניה כרמל: "שיוט צפניה" הנערך אחת לשנה וגביע ישראל בשיט על שם צפניה כרמל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==ביאורים==

==הערות שוליים==

כרמל, צפניה
קטגוריה:אלופי עולם ישראלים
קטגוריה:אלופי עולם יהודים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:הרוגי טביעה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
יצחק זיגר

יצחק מרדכי זיגר (22 בפברואר 1936 - 5 בפברואר 1985) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד.

זיגר נולד בחיפה. הוא למד בבית הספר התיכון בפרדס חנה וסיים לימודי כלכלה, משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה העברית. 

בשנת 1969 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית ובמהלך השנים נבחר בה לחבר מרכז, חבר הנהלה ויו"ר המועצה הכלכלית במפלגה. כמו כן הוא כיהן כחבר הוועד הפועל של התאחדות האיכרים. בשנת 1981 נבחר זיגר לכנסת העשירית. כהונתו נמשכה עד לכנסת ה-11 ועד לפטירתו.

== משפחתו ==
יצחק מרדכי זיגר הוא בנו של ישראל זיגר שנבחר בשנת ה'תרס"ז, 1909, למוח'תאר הראשון של המושבה ראשון לציון. יצחק מרדכי זיגר נישא לדליה. לזוג שלושה ילדים: ארז ישראל (על שם הסב), אייל וימימה (על שם סבתא, אשתו של ישראל זיגר).

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:פעילי המפלגה הליברלית
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי תיכון אזורי פרדס חנה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בסביון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
צבי רנר

צבי רנר (1910 - 31 במאי 1990), היה חבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת העשירית.

רנר נולד בבורוסקה שבגליציה. למד בישיבה ובהיותו בלבוב הצטרף לתנועת הנוער של תנועת הציונים הכלליים. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והיה חבר קיבוץ אחווה מייסודה של התנועה. לפרנסתו עבד כפועל בניין ועבר להתגורר בתל אביב ולעבוד בשירות העירייה.

פעילותו בציונים הכלליים נמשכה לאחר פילוג המפלגה במסגרת המפלגה הליברלית. רנר נבחר לנשיאות והנהלת המפלגה, יו"ר מזכירות המפלגה ומשנת 1969 כיהן מטעמה כחבר מועצת העיר תל אביב וחבר הנהלת העירייה עם אחריות על מחלקת המנגנון. כמו כן היה גזבר המפלגה.

בשנת 1980 נבחר רנר ליו"ר איגוד העובדים הליברליים לאחר ששמואל רכטמן נאלץ לעזוב את התפקיד בגלל הרשעתו בלקיחת שוחד. שנה לאחר מכן הוא נבחר מטעם הליכוד לכנסת העשירית וכיהן כחבר הכנסת עד לשנת 1984 .

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הציונים הכלליים
קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1989
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
דוד גולומב

דוד גולומב (4 בפברואר 1933 – 27 ביוני 2019) היה חבר הכנסת מטעם המערך והתנועה הדמוקרטית לשינוי.

==ביוגרפיה==
גולומב נולד בתל אביב לאליהו גולומב ולעדה לבית שרת (אחותו של ראש הממשלה השני, משה שרת). למד כלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ועבד ככלכלן בבנק ישראל.

בשנים 1961–1965 היה מנהל המכון למחקר כלכלי של הוועד הפועל של ההסתדרות, והיה אחראי על קביעת תוספת היוקר מצד ההסתדרות.

בשנת 1966 הקים את המרכז לתכנון של חברת העובדים. במקביל לניהול מרכז התכנון הקים בסוף 1967 את מופ"ת, שבמהלך 1968 הייתה לחברה בשותפות עם הממשלה, להשקעה בתעשיות עתירות ידע. בשנת 1969 הציע להקים גוף מרכזי למחקר ותכנון וכשהגוף הוקם הועמד בראשו. אולם בפברואר 1970 התפטר גולומב מהתפקיד והתמנה למנהל החטיבה לתעשיות עתירות מדע וחבר ההנהלה של "כור תעשיות". במאי 1970 התמנה לראש אגף התכנון של כור וצורף להנהלה המצומצמת של החברה. בשנת 1972 היה ראש האגף לתכנון ופיתוח בהנהלת כור והמליץ להאט את קצב הגידול של הקונצרן, בגלל עלויות האשראי ולהתמקד בביסוס המפעלים הקיימים. בעת הארגון מחדש של כור בשנת 1976 יועד לו התפקיד של ראש אגף הכספים והתכנון. בשנים 1977–1981 בעת היותו חבר כנסת, היה בחופשה מכור. לאחר מכן שב לכור כראש אגף תכנון ופיתוח ובאוקטובר 1982 צורף מחדש להנהלת כור.

בשנת 1986 התמנה ליו"ר חברת אליאנס ולשליח של כור בארצות הברית. כשבני גאון הקים את "כור נכסים" מונה גולומב למנכ"לה, תפקיד בו כיהן עד נובמבר 1997, עת מונה למבקר הפנים של כור, עד פרישתו מהקונצרן ב-1998.

בשנת 1967 כיהן בוועדה לבחינת הסיבות לגרעון בקואפרטיב דן ובשנת 1976 עמד בראש ועדה לבחינת הגירעונות באגד. בשנת 2002, עת הפכה לחברה, מונה גולומב לדירקטור בדן חברה לתחבורה ציבורית.

==פוליטיקה==
בשנת 1965 השתלב גולומב בפעילות במפא"י במסגרת קבוצת צעירים של המפלגה ואף השתתף בכתיבת המצע של המפלגה בהסתדרות. גולומב תמך בדמוקרטיזציה של האיגודים המקצועיים ברמה הארצית, תוך שמירה על קביעה מרוכזת של השכר כדי למנוע תחרות בין האיגודים השונים. לקראת הבחירות לכנסת השישית נבחר גולומב כמועמד הרביעי של מחוז תל אביב של מפא"י, לאחר דבורה נצר, מנחם כהן וארי אנקוריון והוא הוצב במקום ה-49 ברשימה לכנסת, מקום אחד לפני ארי אנקוריון.

גולומב החל לכהן כחבר הכנסת השישית ב-9 בדצמבר 1968 לאחר שפרש ממנה דב סדן והיה חבר בה עד סיום כהונתה בנובמבר 1969. הוא לא שולב ברשימה לכנסת השביעית, ככל הנראה בשל ביקורת שמתח על לוי אשכול, דרישה לבחירות חשאיות למזכירות המפלגה ותמיכה באיחוד עם רפ"י.

בינואר 1977 חבר למאיר עמית שהודיע על הצטרפותו לד"ש. הוא נבחר לכנסת התשיעית, מטעם מפלגת ד"ש ובמרץ 1978 נבחר למזכירות ד"ש במקום מאיר זורע. באוגוסט 1978 פרש עם קבוצתו של מאיר עמית מד"ש וחבר עם קבוצת עמית למפלגת שינוי, להקמת סיעת התנועה לשינוי ויוזמה. ב-1980 חזר עם עמית למפלגת העבודה.

== חיים אישיים ==
גולומב היה נשוי למרים, ממנה התאלמן ב-2002. לזוג יש שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך מפא"י-אחדות העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ד"ש
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:משפחת שרתוק
דוד
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:מנכ"לי כור תעשיות ובנותיה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
פרשת אחרי מות

השעיר לעזאזל, ציור של ויליאם ג'יימס ווב]]
איור מעשה ידי צ'ארלס פוסטר משנת 1897, המתאר את [[עבודת המולך - הקרבת בן לפסל של המולך]]
פרשת אַחֲרֵי מוֹת היא פרשת השבוע השישית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב. 

המילים הפותחות את הפרשה מתייחסות למיתת נדב ואביהוא, שתוארה בפרשת שמיני: 

בשנים פשוטות קוראים את פרשת אחרי מות ביחד עם פרשת קדושים במהלך חודש אייר. בשנה מעוברת היא נקראת לבדה, בדרך כלל בשבת שאחרי פסח, אך לעיתים בשבת הגדול.

==תוכן הפרשה==
הפרשה פותחת בפסוקים:

לאחר מכן מפורטים התנאים לעבודת הכהן במקדש בכמה היבטים:
* עבודת יום הכיפורים, היום היחיד בשנה בו מותר לכהן הגדול להיכנס לקודש הקודשים.
* איסור שחוטי חוץ - האיסור להקריב קרבנות מחוץ לבית המקדש.
* מצוות כיסוי הדם אחרי השחיטה.
* איסורי גילוי עריות.

==תאריכי הקריאה==
השבת בה קוראים את פרשת אחרי מות יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.

יחד עם פרשת קדושים:
*שנת השא ושנת זחא - י"ב באייר.
*שנת זשג ושנת בחג - י' באייר.
*שנת בשה ושנת גכה - ח' באייר.
*שנת הכז - בארץ ישראל ו' באייר, בחוץ לארץ י"ג באייר.
בנפרד:
*שנת החא - י"ד בניסן.
*שנת השג - י"ב בניסן.
*שנת זחג - כ"ו בניסן.
*שנת זשה ושנת בחה - כ"ד בניסן.
*שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל כ"ב בניסן, בחוץ לארץ כ"ט בניסן.

==הפטרה==
ההפטרה למנהג הספרדים, התימנים והאיטלקים היא ב, "הֲתִשְׁפֹּט הֲתִשְׁפֹּט", והיא מתארת את תוכחתו של יחזקאל על הפרת איסורי העריות.
אשכנזים מפטירים "הלא כבני כושיים" בספר 

קריאת הפטרת אחרי מות היא נדירה ביותר בגלל שבשנים פשוטות אחרי מות מחוברת ל"קדושים" וקוראים את הפטרת קדושים. בשנים מעוברות המתחילות ביום חמישי קוראים בשבת פרשת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול ובשנים מעוברות שבהן פסח יוצא ביום חמישי או בשבת קוראים עם פרשת אחרי מות את הפטרת פרשת קדושים, כי בשבת פרשת קדושים קוראים את הפטרת שבת ראש חודש או "מחר חודש". על כן, רק בשנים מסוג זחג (כ-5.8% מהשנים) קוראים את הפטרת אחרי מות "התשפוט התשפוט". גם בשנות זחג נחלקו הדעות איזו הפטרה יש לקרוא באחרי מות. הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב שהוא בירר אצל בעלי הקריאה שבירושלים את המנהג וכולם העידו שקוראים באחרי מות את "התשפוט" ובקדושים את "הלא כבני כושיים". לעומת זאת, המרדכי, והרמ"א והב"ח והמגן אברהם כולם כתבו להפך. הרב מאיר סטולביץ כתב שבעניין נדיר כזה אין להסתמך על עדות מנהג, שכן אין בירור אמיתי של מה היה המנהג מקדם ולכן יש לקרוא על פי מה שכתבו הפוסקים. עם זאת, בכמה בתי כנסיות ותיקים בירושלים נהגו לקרוא את הפטרת "הלוא כבני כושיים" בשתי השבתות.

בראשונים מובאים מנהגים שונים להפטרת אחרי מות. הרמב"ם וספר האשכול כותבים שיש לקרוא את "התשפוט התשפוט", בעוד רמזי רוקח כותב לקרוא "הלא כבני כושיים". האבודרהם כותב שקוראים בסוף עמוס מ"הנה ימים באים" ושיש קוראים את התשפוט התשפוט. 

בעבר, היה המנהג בהפטרת פרשות אחרי מות וקדושים הפוך, שהפטרת פרשת קדושים היא "התשפוט התשפוט", והפטרת פרשת אחרי מות היא "הלא כבני כושיים". המנהג היה להשתדל להימנע מקריאת הפטרת "התשפוט התשפוט", משום שהיא מדברת בגנותה של ירושלים, ולכן כאשר הפרשות היו מחוברות קראו את הפטרת "הלא כבני כושיים", וכן בשנים שבהן קראו בשבת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול, הפטרת שבת ראש חודש או הפטרת "מחר חודש", קראו בשבת קדושים את הפטרת "הלא כבני כושיים". המנהג היה מבוסס על דעת רבי אליעזר במשנה שלא לקרוא הפטרה דומה המדברת אף היא בגנות ירושלים. (אף כי לא נתקבלה דעתו להלכה). (מגילה ד', י')

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

*
אחרי מות
יסעורון אטלנטי

הביצה.
יסעורון אטלנטי נמלט מ[[בז היונים.]]
יסעורון אטלנטי (שם מדעי: Hydrobates leucorhous) הוא עוף ימי קטן ממשפחת היסעורוניים.

== אזורי המחיה ==
היסעורון האטלנטי מקנן באיים מבודדים ובלתי נגישים באזוריהם הצפוניים והקרים של האוקיינוסים האטלנטי והשקט. מושבותיו ממוקמות סמוך לים, לרוב מוסתרות, כמו סדקים וכוכים של צוקים סלעיים, מאורות קטנות וכדומה. 

בעונות הקינון הוא פעיל בשעות הלילה באופן בלעדי, על מנת למנוע טריפה על ידי שחפים וחמסנים.

מחוץ לעונת הקינון הוא מבלה את מרבית זמנו בשוטטות בים הפתוח. בשל עובדה זו, יחד עם העובדה שהוא מקנן באיים די נידחים, קשה לצפות בו מן היבשה. רק בזמן סערות הוא נוטה להתקרב ללשונות יבשה. המושבה הגדולה ביותר של היסעורון האטלנטי נמצאת באי בקאלייה שבמזרח קנדה, שם חיים למעלה משלושה מיליוני זוגות של יסעורונים אלו. היסעורון האטלנטי נצפה גם בחופי ישראל והים התיכון.

== תיאור ואורח חיים ==
אורכו של היסעורון האטלנטי 18 - 21 ס"מ, ומוטת כנפיו - 43 עד 48 ס"מ. ניצוי גופו כהה (חום - שחור), למעט אזור הישבן העליון - הצבוע לבן. מעופו תזזיתי, וכנפיו מטפפות על מי האוקיינוס כאשר הוא צד פלנקטון. יכולת ההליכה שלו, כמו של יתר היסעורונים, היא קצרת טווח - והוא מסוגל ללכת רק מרחק קצר עד למאורתו. נחיריו נראים כצינור כדי למנוע כניסת מים דרכם. 
ליסעורון האטלנטי חוש ריח מפותח ביותר, בעזרתו הוא מוצא את מזונו, הכולל דגים, רכיכות ופלנקטון. כשטורף כלשהו מתקרב ליסעורון האטלנטי, היסעורון פולט מפיו נוזל שמנוני ומסריח, שמבריח את אויביו. הנקבה מטילה ביצה יחידה, שבצדה הרחב יותר טבעת של נקודות דהויות. הנקבה דוגרת על הביצים כחודשיים עד שהן בוקעות. ההורים מאכילים את הגוזלים משך כחודשיים, ולאחר שבועיים, במהלכם כנפיהם מגיעות לאורך המתאים, הגוזלים עוזבים את הקן.

==אריכות ימים והתארכות הטלומרים==
תוחלת חייו של היסעורון האטלנטי היא 30 שנים ויותר, והיא חריגה באורכה ביחס לעופות בגודל דומה.

ליסעורון האטלנטי תכונה גנטית מיוחדת. ב-2003 הבחינו מדענים שאצל היסעורון האטלנטי, הטלומרים (רצפי DNA בקצוות הכרומוזומים שבין השאר מגנים עליהם מאיבוד מידע גנטי בשכפול) מתארכים עם הגיל, ולא מתקצרים. תופעה זו נצפתה גם בלובסטרים וגם בסוגים מסוימים של צבים. ייתכן שהיא המסבירה את אריכות ימי היסעורון האטלנטי, כמו גם את אריכות ימי הלובסטרים והצבים.

== ראו גם ==
* קצב לב ותוחלת חיים
* הזדקנות
* לובסטר
* המדוזה בת האלמוות
* צבים
* חיי נצח

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mbr-pwrc.usgs.gov/id/framlst/i1060id.html היסעורון האטלנטי] באתר U.S. Geological Survey
* [http://vireo.acnatsci.org/search.html?Form=Search&SEARCHBY=Common&KEYWORDS=leach%27s+storm-petrel&showwhat=images&AGE=All&SEX=All&ACT=All&Search=Search&VIEW=All&ORIENTATION=All&RESULTS=24 גלריית תמונות]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי-פייר וייו
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1818
קטגוריה:יסעורוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: יסעוראים
קטגוריה:עופות האוקיינוס הארקטי
קטגוריה:עופות האוקיינוס האטלנטי
קטגוריה:עופות האוקיינוס השקט
המרכז לאמנות דיגיטלית

המרכז לאמנות דיגיטלית (לשעבר: המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית) הוא מרכז לאמנות עכשווית, קהילתית, פוליטית וחדשנית, הפועל בחולון.

== היסטוריה ==
המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית הוקם בשנת 2001 על ידי גלית אילת ונוהל על ידה עד שנת 2010. אייל דנון, המשיך את פועלה של אילת וניהל את המרכז עד 2020. את המרכז מנהל היום אודי אדלמן.

המרכז הוקם במטרה לקדם ולהפיץ את אמנות המדיה והווידאו בישראל. המרכז פונה לאוכלוסיות מגוונות ולשכבות גיל שונות ורואה כיעד חינוכי-חברתי את פיתוח הקשר עם תושבי חולון והסביבה והקניית כלים מעשיים ותאורטיים להבנת האמנות הדיגיטלית.

במרכז מוצגות תערוכות נושא מתחלפות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, סדרת אירועים לאמנות סאונד ומוזיקה חדשה, ארכיון וידאו המכיל עבודות של אמנים מקומיים ובינלאומיים, תוכנית אמן אורח, סדרות של הרצאות וסדנאות ועוד. כמו כן המרכז מוציא לאור את ”מארב” – מגזין אינטרנט לתרבות ואמנות ואת הרדיו האינטרנטי "חאלאס" (Halas - Holon Art Lab Audio Service). התחנה נוסדה ב-2008 על ידי דני מאיר ואורי קצנשטיין כערוץ עצמאי ולא מסחרי, ששם דגש על תכנים מוזיקליים מגוונים ואלטרנטיביים מישראל ומהעולם, שלא מיוצגים בערוצי הרדיו הציבוריים או המסחריים בישראל. 

בתחום הווידאו ארט היה המרכז שותף להקמתה של "וידאוזון", הביאנלה הבינלאומית לווידאו ארט. המרכז מכיל גם ארכיון וספרייה ליצירות וידאו ארט, ובו למעלה מ-1200 כותרים של יצירות מאת אמנים ישראלים ובינלאומיים.

בין פעולותיו של המרכז בולטת המגמה לטשטוש גבולות בין סוגי האמנות השונים. במסגרת זו הוצג פסטיבל "הפזורה", אשר הציג מופעים ואירועי מוזיקה נסיונית ופרויקטים של סאונד. במקביל הציג המוזיאון תערוכה של יצירות סאונד ושל כאלו המשלבות דימוי חזותי עם סאונד.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://cda.org.il/ אתר המרכז לאמנות דיגיטלית]
* [http://www.maarav.co.il/ אתר מארב]
* [http://www.halas.am/ אתר רדיו חלאס]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חולון: מוזיאונים
אמנות דיגיטלית
אביעד יפה

אביעד יפה מימין לצד ראש הממשלה [[לוי אשכול במסיבת עיתונאים קלרידג' בלונדון, בעת ביקורו של ראש הממשלה באנגליה, מרץ 1965]]
אביעד (עדי) יפה (12 בספטמבר 1923 – 19 במאי 1977) היה איש ציבור ודיפלומט ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם המערך.

==ביוגרפיה==
יפה נולד בשנת 1923 ברחובות, בנם של המחנכים יצחק ובלהה יפה. כשהיה בן חודש עבר עם משפחתו להתגורר בירושלים, שבה היו הוריו ממייסדי שכונת בית הכרם. הוא למד בבית ספר התיכון בשכונה ולימודי מדעי הרוח באוניברסיטה העברית. בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה", וכן היה מראשי תנועת "המכבי הצעיר".

בשנים 1942–1945 לימד יפה בתיכון בית הכרם ובמכללה למורים על שם דוד ילין. פעילותו בהגנה נמשכה כחבר המחלקה הערבית של הש"י, ובמלחמת העצמאות השתתף בקרב הקסטל ובמצור על ירושלים. לאחר הכשרתו בקורס לדיפלומטים הצטרף בשנת 1949 לשירות החוץ ושימש בו בתפקידים שונים: מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בקנדה (1953–1956), קונסול בניו יורק והממונה על מרכז ההסברה בארצות הברית (1957–1962) ומנהל מחלקת ההסברה במשרד (1965–1966). במקביל, החל בשנת 1965, הושאל למשרד ראש הממשלה וכיהן כמזכיר המדיני וראש הלשכה של ראשי הממשלה לוי אשכול וגולדה מאיר אחריו. ביוני 1969, לקראת הבחירות לכנסת השביעית התפטר מתפקידו על מנת שיוכל להכלל ברשימת מפלגת העבודה לכנסת.

ב-1970 היה ממייסדי יד לוי אשכול.

בשנת 1972 נכנס יפה לכנסת השביעית במקומו של ראובן ברקת.
החל ב-1973 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לשחמט.
כהונתו של יפה נמשכה לאורך הכנסת השמינית ובשנה האחרונה לכהונתה (1977) מונה לכהן כמנכ"ל הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית. הוא נפטר יומיים לאחר הבחירות לכנסת התשיעית. הותיר אחריו את אשתו ושתי בנות: דורית הוק, אדריכלית, ורויטל יפה-כ"ץ, שופטת ונשיאת בית המשפט המחוזי בבאר שבע.

יפה היה נשוי לאורה, בתו של הדיפלומט ואיש הציבור אליהו ששון ואחותו של הדיפלומט משה ששון.
היה אחיהם הצעיר של עמנואל יפה, מחנך שכיהן כמנהל המחלקה להכשרת מורים, כסמנכ"ל משרד החינוך וכיו"ר המזכירות הפדגוגית, ועמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים.

== בתרבות ==
בשנת 2017, גילם את דמותו של אביעד יפה (כמזכיר המדיני וראש לשכתו של לוי אשכול) השחקן אלון אופנהיים בדרמת הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים". את הסרט ביים גדעון גנני. את דמותו של לוי אשכול גילם דב גליקמן. הדרמה שודרה בערוץ הציבורי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

מפרי עטו:
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:דיפלומטים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:עובדי משרד החוץ
קטגוריה:עובדי משרד ראש הממשלה
אביעד
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מנכ"לי הסוכנות היהודית
קטגוריה:משפחת סילמן
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:מנהלי לשכת ראש הממשלה
קטגוריה:קונסולי ישראל בניו יורק
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:יושבי ראש ונשיאי עמותות
קטגוריה:בוגרי המכבי הצעיר
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
קטגוריה:משפחת אליהו ששון
יהונתן יפרח

יהונתן יפרח (24 באוקטובר 1929 – 19 באפריל 2008) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית שדרות וחבר הכנסת בכנסת השביעית.

==ביוגרפיה==
יפרח נולד בקזבלנקה כבכור במשפחה של 8 ילדים. הוא למד בבית ספר אליאנס בעיר והצטרף לתנועת הבונים, מטעמה נשלח כמדריך לאלג'יריה. לאחר שהשתתף בהכשרה בצרפת עלה בשנת 1951 לישראל והצטרף לקיבוץ ברור חיל. עד אחרי מבצע קדש שירת בצבא קבע כקצין בפלוגת טנקים. לאחר שנפצע בתאונה בעת חילוץ טנק, איבד את כשרו הקרבי והוא פרש מצה"ל. לקראת תום שירותו התחתן ועבר לגור עם אשתו אצל הוריה בבת ים. בשנת 1957 חבריו בהסתדרות הציעו לו עבודה כמזכיר איגוד מקצועי במקום כלשהו ברחבי ישראל, והוא בחר להתגורר בשדרות, אליה עלו הוריו ואחיו.

===שדרות===
בשנים 1957 - 1959 היה יפרח מזכיר האיגוד המקצועי בשדרות. בשנת 1959 התמודד על תפקיד מזכיר מועצת פועלי שדרות וזכה בתפקיד עם 80% מהקולות ונכלל במקום השלישי ברשימת מפא"י למועצה המקומית. במאי 1962, בעקבות התפטרות יצחק זכאי מראשות המועצה המקומית שדרות, נבחר יפרח בידי סניף מפא"י למועמדה לראשות המועצה. בשנת 1965 זכה המערך בראשותו בחמישה מתוך תשעה מקומות במועצה והוא נבחר שוב לראשות העיר. כראש המועצה פעל להביא מגוון של מפעלים קטנים ובינוניים לעיר ולא מפעל אחד גדול, על מנת לדאוג ליציבות הכלכלית של המקום. עם כניסתו לכנסת בסוף 1969 הקדיש את עיקר מרצו לפעילות בכנסת, דבר, שלטענתו של יוסי ביילין פגע בפיתוח שדרות. בבחירות למועצה בסוף 1973 זכה המערך בראשותו בארבעה מנדטים ורשימה של יריבו, ממשפחת טריקי, זכתה גם היא בארבעה מנדטים. בהתמודדות להשגת הרוב במועצה הציע טריקי לאיש המפד"ל שהחזיק במנדט התשיעי במועצה את ראשות המועצה ויפרח נותר באופוזיציה ופנה לעסקים פרטיים בהתבסס על קשריו באזור. לאחר כחצי שנה, ביוני 1974, נבחר יפרח שוב לראשות המועצה, בלא לקבל שכר, כדי שיוכל להמשיך לנהל את עסקיו. לאחר פחות משנה התפטר יפרח מתפקיד ראש המועצה, לאור מעברו לגור באשקלון.

===בכנסת===
כבר בבחירות לכנסת הרביעית הוצב במקום ה-69 ברשימת מפא"י לכנסת, כנציג שני של מחוז הנגב. בבחירות לכנסת השישית, בשנת 1965, הוצב במקום ה-59 ברשימת המערך. בשנים 1969–1974 כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסת השביעית והיה חבר בוועדת הפנים, ועדת הכלכלה, ועדת הכספים וועדת השירותים הציבוריים. בין השנים 1969–1973 נשא בתואר ראש מועצת שדרות במקביל לפעילותו בכנסת.

===לאחר פרישתו===
לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים המשיך יפרח בקידום עסקיו. עם פתיחת מרוקו לביקור ישראלים, ביקר יפרח במרוקו ב-1981 ולאחר מכן הדריך קבוצות של מטיילים ישראליים לטיולים במרוקו. הוא ליווה את הסבריו באמרות חז"ל, פרקי אבות ומובאות מתרבות האסלאם המקומית. כדובר השפה באופן שוטף, הוסיף צבע מקומי בעל עוצמה רבה לכל הטיול. יפרח גם הדריך בקורס למדריכי תיירות, ועסק בהרצאות בנושאי אסלאם, נצרות והיסטוריה של יהדות מרוקו. בשנת 2004 החל לפעול לשימור שפתם ותרבותם של יהודי מרוקו והעביר קורסים בנושא ברחבי ישראל.

יפרח נפטר בערב פסח ה'תשס"ח, 19 באפריל 2008, כתוצאה מקריסת מערכות. בנו הוא תת-אלוף תומר יפרח.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:ראשי מועצת שדרות
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
קטגוריה:חברי הכנסת: פקידים
תיכון הרטמן

התיכון התורני-ניסויי של מכון שלום הרטמן (על שם צוריאל סמית') הוא בית ספר תיכון דתי לבנים בירושלים. בית הספר, השוכן במתחם מכון שלום הרטמן, הוקם על ידי דוד הרטמן ביחד עם חגי בן ארצי ודוד דישון, והחל לפעול בשנת הלימודים תשמ"ו.

== היסטוריה ==
רוב התלמידים מתגוררים באזור בית הספר, בשכונות: קטמון, בקעה, רחביה, ארנונה, תלפיות מזרח והמושבה הגרמנית. עם זאת, ישנם תלמידים המתגוררים ביישובים ובשכונות מרוחקות יותר, כמו: הר חומה, אפרת, רמות, גבעת זאב, פסגת זאב ובית הכרם.

בבית הספר לומדים כ-350 תלמידים, מכיתה ז' עד י"ב.

לאחר עשרים שנים תחת ניהולו של צבי ינאי, מנהל התיכון מאז שנת 2014 הוא שאול דוד.

בשנת 2007 הוקם בית ספר תיכון לבנות, שנקרא "מדרשיית הרטמן לבנות" ברחוב דוד אלרואי הסמוך.

== פרסים ואותות ==
בשנת 2010 זכה בית הספר בפרס החינוך הארצי.

בשנת 2021 נשיא המדינה ראובן ריבלין העניק לבית הספר לבנים את 'אות הנשיא לתקווה ישראלית'.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 2022 זכה תלמיד בית הספר לבנים הלל כהן בחידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, שהתקיים ביום העצמאות ה-74.

==ראו גם==
* רשימת בוגרי בית הספר
*מדרשיית הרטמן לבנות

==קישורים חיצוניים==
*[http://boysschool.hartman.org.il/ אתר תיכון הרטמן לבנים]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: תיכונים
קטגוריה:המושבה הגרמנית (ירושלים)
קטגוריה:זוכי פרס חינוך
שישי בגאון

שישי בגאון הייתה תוכנית אירוח ישראלית בהנחיית הזמר והשחקן יהורם גאון אשר שודרה במשך 3 עונות בשנים 2003–2005 בערוץ הראשון. התוכנית שודרה בימי שישי בערב.

פורמט התוכנית התבסס על אוצר הארכיון של הערוץ הראשון, כאשר לכל תוכנית הוקדשה שנה, וכך כל האורחים והאירועים של אותה תוכנית היו קשורים לאותה שנה. בעונה השלישית, השתנה במקצת הפורמט ובמקום שנה, כל תוכנית הוקדשה לעיר מסוימת ששם היא התארחה.

באמצע שנת 2005 יצאה התוכנית לפגרה בת מספר חודשים. בזמן הפגרה התגלו ברשות השידור בעיות כלכליות, ובעקבות התקציב הרב שהושקע בתוכנית ולאחר התערבות של מבקר המדינה הוחלט שלא להפיק עוד עונה לתוכנית.

התכנית הוקלטה באולפני מימד.
== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות וסדרות טלוויזיה שצולמו באולפני מימד
קטגוריה:יהורם גאון
קולנוע ציון

קולנוע ציון (בימין התמונה), שנות ה-40
פרסומת ל[[ראינוע ציון, 1919|ממוזער]]
קולנוע ציון (נודע בתקופות מסוימות גם כראינוע ציון ואולם ציון) היה בית קולנוע ירושלמי ותיק שהיה ממוקם בכיכר ציון ופעל במשך 60 שנה, מ-1912 ועד 1972. לימים, נבנה על שטח המבנה שנהרס בניין בנק הפועלים אשר אכלס עד 2019 את הסניף המרכזי בירושלים של בנק הפועלים ואת מלון הרברט סמואל.
== היסטוריה ==
הראינוע נפתח לראשונה במקום בשנת 1912, ימיה האחרונים של ירושלים העות'מאנית, במבנה צריף שעמד במקום בבעלות הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. רומני בשם ג'וריני שכר את הצריף והתקינו לשמש כאולם הראינוע הראשון בירושלים, ובו 400 מושבים. לאחר שנת פעילות אחת כשל ג'וריני בעסקיו, והבעלות על הראינוע עברה לידי הגרמני הטמפלרי סמואל פייג, שהמשיך להפעילו בשם "ראינוע פייג" עד 1916, אז מכרו לישראל גוט. ב-1917, לאחר כיבושה של ירושלים בידי הבריטים, הסב גוט את שם הראינוע ל"ציון", וב-1919 צירף אליו שותף בשם יצחק פרץ. לימים, נקראה הכיכר שבה ניצב אולם הראינוע על שמו – כיכר ציון – היא מפגש הרחובות יפו ובן-יהודה בלב ירושלים החדשה.

בסופת השלג הגדולה שפקדה את ירושלים בחורף 1920 קרס הצריף הרעוע, והשותפים גוט ופרץ הקימו מחדש את אולם הראינוע כמבנה מודרני וחדיש יותר בתכנונו של בן ציון גיני. האולם המחודש כלל 600 מושבים וכן במה למופעים, והותקנו בו נברשות לתאורה חשמלית והסקה מרכזית. שמו הוסב ל"אולם ציון", והתקיימו בו גם הופעות תיאטרון ואופרה, לראשונה בירושלים. באותה שנה התכנס באולם המשופץ המושב הראשון של אספת הנבחרים, שבחרה בוועד הלאומי – ה"ממשלה" הראשונה של המדינה שבדרך. ב-1922 רכשה חברת "הכשרת היישוב" מן הכנסייה היוונית-אורתודוקסית שטחים באזור, כולל שטח הראינוע.
ב-1930 התווספו לאולם מערכות קול, שאפשרו את הפיכתו מראינוע לקולנוע. בשנת 1936 נבנה בחזית האולם מבנה משרדים צר בן חמש קומות, שבקומת הקרקע שלו בחזית רחוב יפו חנויות אחדות שביניהן נמצאה הכניסה לבית הקולנוע. בין החנויות בחזית הקולנוע הייתה הקונדיטוריה של האחים קפולסקי, שלימים התפתחה לרשת בתי הקפה קפולסקי.

בשלהי ימי המנדט הבריטי התקבע מעמדה של כיכר ציון כנקודת המרכז של ירושלים היהודית ולב ליבו של המע"ר. מגמה זו התחזקה בתקופת ירושלים המחולקת שלאחר קום המדינה, ו"הברזלים" (מעקי הבטיחות) שהפרידו בין המדרכה לכביש בחזית קולנוע ציון היו לנקודת מפגש פופולרית לצעירי העיר.

זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים, ב-8 באוקטובר 1967, הניחה פאטמה ברנאווי, תושבת מזרח ירושלים, באולם הקולנוע מטען חבלה שהוחבא בתוך תיק. המטען אותר בעוד מועד על ידי מאבטח.

בתחילת שנות ה-70 בא הקץ על קולנוע ציון, עם מכירתו של המבנה והמגרש ליזמים פרטיים, ביניהם בנק הפועלים, שתכננו להרסו ולהקים תחתיו בניין משרדים ומלון. לאחר מאבק משפטי בין בעלי החנויות בבניין לבין הבנק נסגר סופית הקולנוע ב-1972, וב-1979 נהרס הבניין והחלו העבודות להקמת בניין הבנק והמלון שהחליפו אותו.

==לקריאה נוספת==
* 
* שושנה הלוי, בתי הסינימטוגרף הראשונים בירושלים, בתוך פרשיות בראשית בתולדות היישוב, 1989. עמ' 105–113

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

ציון
קטגוריה:המשולש (ירושלים)
קטגוריה:רחוב יפו: מבנים
קטגוריה:כיכר ציון
קטגוריה:ירושלים: מבנים שנהרסו
ציון
ציון
קטגוריה:נחלת שבעה
שלד חיצוני

תמונות רצף של ציקדה המשילה מעליה את קליפתה]]
שלד חיצוני (באנגלית: Exoskeleton) הוא מעטפת שריון חיצונית המותאמת מבחינה אנטומית לגופם של בעלי חיים, בניגוד לשלד פנימי רגיל המצוי בחולייתנים. בעוד שרבים מחסרי חוליות הם בעלי שלד חיצוני קשיח, כדוגמת חלזונות, המערכת מזוהה ביותר אצל פרוקי-רגליים (כדוגמת חרקים, עכבישנים וסרטנאים). שלדים חיצוניים מכילים חלקים עמידים אשר מגוננים, מפרישים, תומכים ומזינים את הגוף אותו הם עוטפים, בנוסף משמשים כחוצץ כנגד ספיגת נוזלים מבחוץ. השלד החיצוני משמש גם נקודת מעגן לשרירים כדי לאפשר תנועה. חסרונו הוא שהוא מונע גדילה וכאשר בעל החיים רוצה לגדול עליו להשיל את השלד החיצוני העשן ולגדל מהר שלד חיצוני חדש, תהליך שידוע בתור "התנשלות".

שלד החיצוני מתועד במאובנים בני 550 מיליון שנה, והתפתחותם האבולוציונית היא חשובה לא פחות מזו של בעלי החיים בעקבות המפץ הקמבריוני שהתרחש באותה תקופה.

==שלדים חיצוניים טבעיים==

* עצם וסחוס, המצויים באוסטרקודרמים (דגי שריון נכחדים), צבים, צבים ביצתיים וצבי יבשה
* כיטין, המצוי בפרוקי-רגליים וחיידקים מסוימים
* תרכיבי סידן כדוגמת אלמוגים, קווצי עור, רכיכות ורב זיפיות מסוימות
* סיליקט, המצוי בצורניות ובקרנוניות חד תאיות

==שלדים חיצוניים מלאכותיים==
עיצוב קונספט של [[צבא ארצות הברית לחייל בעל שלד חיצוני]]
השלד החיצוני מתואר בספרות המדע בדיונית כאמצעי עזר מלאכותי לבני אדם לצורך מיגון, בעיקר בעתות קרב, ולצורך הגדלת הכוח הפיזי, כדי לאפשר את הגברת עוצמת התקיפה ונשיאת משקלים כבדים.

כיום מפותחים מספר עזרים מכניים לשימוש. 

בין הפיתוחים הראשונים בעולם בתחום הם שני פיתוחים ישראליים של ד"ר עמית גופר המסייעים לבעלי מוגבלויות ללכת. ReWalk, שהיא מערכת ביונית המסייעת לבעלי מוגבלויות להתנייד.. וכיסא גלגלים בעמידה של חברת UPnRIDE.
בנוסף לזה, נעשים שימושים בעזרים חיצוניים ברפואה המודרנית (ר' אורתוטיקה).

==לקריאה נוספת==
* NC State University, General Entomology, [https://web.archive.org/web/20080906191808/http://www.cals.ncsu.edu/course/ent425/tutorial/integ.html External Anatomy - The Exoskeleton]

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:אנטומיה של פרוקי-רגליים
וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט

וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (Wilhelmine von Hessen-Darmstadt; 25 ביוני 1755 - 15 באפריל 1776), ידועה גם בשם נטליה אלכסייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, הייתה אשתו הראשונה של פאבל פטרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, הצאר פאבל הראשון לעתיד.

== שנותיה המוקדמות ==
הנסיכה וילהלמינה נולדה בעיר ברנדנבורג שבפרוסיה ללודוויג התשיעי, רוזן הסן-דרמשטאדט מבית הסן. אחת מאחיותיה, פרדריקה לואיזה, הייתה נשואה לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה. כשקיסרית רוסיה יקתרינה השנייה חיפשה בשנת 1773 כלה מתאימה לבנה פאבל, יורש העצר בן ה-19, היא התייעצה עם ידידה פרידריך השני, מלך פרוסיה, שהציע את אחת משלוש בנותיו הלא נשואות של לודוויג התשיעי. הקיסרית, שלא ידעה איזו מבין שלוש הנסיכות לבחור לבנה, הזמינה את וילהלמינה יחד עם אחיותיה אמליה ולואיזה יחד עם אימן, קרולינה, לביקור בחצר המלוכה הרוסית.

הנסיכות נסעו דרך ברלין לנמל, בו ארבע ספינות רוסיות שנשלחו על ידי הקיסרית לקחו אותן לרוסיה. מפקד הצי הקטן היה חברו הטוב ביותר של הנסיך פאבל, הרוזן אנדריי רזומובסקי, שנשבה בקסמיה של הנסיכה וילהלמינה מיד.

יומיים לאחר הגעתן לסנקט פטרבורג בחר הנסיך הגדול פאבל בווילהלמינה ככלתו. הנסיכה הצעירה הייתה יפה ומלאת שמחת חיים והנסיך חיבב אותה מיד. לפני חגיגות החתונה הראוותניות, שנערכו ב-29 בספטמבר 1773, וילהלמינה המירה את דתה לנצרות אורתודוקסית וקיבלה את שמה הרוסי - נטליה אלכסייבנה.

== הנסיכה הגדולה נטליה ==
בזמן הקצר שבילתה הנסיכה ברוסיה עליזותה וקלילותה החיו את חצר המלוכה. בהתחלה הייתה הקיסרית יקטרינה מרוצה ביותר מהשידוך, אולם לאחר זמן קצר החלו לצוץ בעיות. הנסיכה הספונטנית סירבה ללמוד רוסית ופעלה לפי רצונה ולא לפי העצות שקיבלה מאנשי החצר. נישואיה עם פאבל היו כושלים כמעט מן ההתחלה והיא פתחה ברומן עם חברו הטוב, אנדריי רזומובסקי, שהתאהב בה כבר במהלך הנסיעה לרוסיה. חצר המלוכה כולה ידעה על הרומן, ובאותו הזמן נטליה נכנסה להריון.

== מותה ==
נטליה עברה לידה קשה ב-15 באפריל 1776 ותינוקה נולד מת. למרות גודלו הרב של התינוק סירבו רופאי החצר לבצע ניתוח קיסרי והנסיכה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, בגיל 21.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית הסן
קטגוריה:נשות קיסרי רוסיה
קטגוריה:נסיכות הסן-דרמשטאדט
קטגוריה:קיסריות
קטגוריה:מהגרים לרוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1755
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1755
קטגוריה:נפטרות ב-1776
ספין-אוף (עסקים)

ספין-אוף (מאנגלית: Spin-off) הוא תהליך שבו חברה מנתקת מעצמה חברה בת על ידי חלוקת מניות החברה הבת כדיבידנד לבעלי המניות.

==הספין אוף כתהליך לגיטימי==
פעמים רבות חברת אם סופגת הפסדים בדוחותיה כתוצאה מפעילות גרועה של חברת הבת. כדי להתמודד עם הבעיה מחלקת החברה האם את מניות החברה הבת כדיבידנד לבעלי המניות של החברה האם. החברה האם מוצגת כעת בניכוי החברה הבת, והפעילות של החברה הבת אינה משתקפת בדוחותיה הכספיים. ההון העצמי של החברה הבת נגרע מההון העצמי של החברה האם ולכן החברה האם שווה פחות לאחר ביצוע הספין אוף. עם זאת בעבור בעל המניות של החברה האם אין כל הבדל כי למרות הירידה בערך מניות החברה האם הוא מקבל מניה של החברה הבת השווה להפרש (דלתא) שנוצר.
במצב החדש שנוצר תיבחן החברה הבת בנפרד מהחברה האם. כעת החברה האם יכולה להציג את הנתונים שלה ללא החברה הבת, והחברה הבת תידרש לשפר את ביצועיה. דירקטוריון החברה הבת יהיה מצוי כעת בביקורת משמעותית יותר מאשר היה בעבר.

==הספין אוף כתהליך לא לגיטימי==
למרות שבעקרון הספין אוף הוא מהלך כשר ובריא, פעמים רבות הוא מנוצל כדי לעקוף כללים תאגידיים שונים בעיקר מתחום דיני ניירות הערך. ספין אוף היה טכניקה שאפשרה לחברות פרטיות להפוך לציבוריות וזאת ללא התהליך המפרך הנדרש לשם כך. חברה פרטית הייתה מוצאת שלד בורסאי או חברת שלד כלשהי ומתקשרת עימם בחוזה מורכב. ראשית, חברת השלד הייתה מקימה חברה בת. שנית, החברה הבת הייתה רוכשת מניות מהחברה הפרטית בעבור סכום הנמוך מערכן האמיתי. שלישית, חברת השלד הייתה מבצעת ספין אוף למניות החברה הבת ובכך הופכת את מניות החברה הפרטית למניות נסחרות. בדרך זו ניתן היה להחדיר לשוק מניות של חברות שלא הגישו למשל תשקיף או שלא עמדו בכללי הבורסה.

==לקריאה נוספת==
* 

קטגוריה:עסקים
קטגוריה:שוק ההון
עדה פיינברג-סירני

עדה פיינברג-סרני (נולדה ב-22 באפריל 1930) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם המערך.

== חייה ==
פיינברג-סרני נולדה ברומא שבאיטליה, בתם היחידה של אנריקו סרני, בן למשפחת סרני הידועה באיטליה, ואחיו הבכור של אנצו סרני, ולדבורה אילון-סרני, נכדת הרב אליהו דוד רבינוביץ' תאומים, ילידת ירושלים, שהגיעה לאיטליה ללמוד באוניברסיטה. לאחר מות אביה והשלמת לימודיה של אמה, עלתה עם אמה לארץ ישראל ב-1934. היא למדה בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ("בית החינוך בצפון") שבתל אביב ובגימנסיה הרצליה ובנעוריה החלה בפעילות בתנועת הצופים. מטעם התנועה היא הייתה חברה בגרעין הכשרה וגויסה לפלמ"ח, לגדוד השלישי של חטיבת יפתח. שירתה בתקופת ההכשרה בנגב ובבית-שאן והוסבה למש"קית סעד. עם שחרורה מצה"ל הצטרפה ב-1949 למקימי קיבוץ יראון.

לאורך השנים הייתה פיינברג-סרני חברה במוסדותיה המרכזיים של תנועת הקיבוץ המאוחד. היא עסקה בחינוך ובהוראה במסגרת בית הספר האזורי "פינת אנה פרנק". 

לקראת הבחירות לכנסת השביעית ביקשה חטיבת אחדות העבודה במפלגת העבודה להציב מטעמה ברשימת המפלגה לכנסת אישה מיישוב ספר. בעקבות סירובן של רחל רבין ושל חנה גורי, הסכימה פיינברג להיענות לפנייה. בשנת 1969 נבחרה לכהן בכנסת השביעית. בשנת 1972 הגישה עם חייקה גרוסמן הצעת חוק להנהגת נישואין אזרחיים בישראל. לקראת הבחירות לכנסת השמינית ויתרה על הכהונה בכנסת ולא הציגה את מועמדותה להמשיך לקדנציה נוספת. 

לאחר תום כהונתה נמשכה פעילותה במסגרת התנועה הקיבוצית, ובכללה כמרכזת אגף הצעירים של התנועה הקיבוצית המאוחדת (1983–1986).

== משפחתה ==
פיינברג-סרני נולדה באיטליה לאנריקו ודבורה סרני. נישאה לישראל (איזי) פיינברג (1930–1975). לזוג שלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות איטליה
קטגוריה:ישראלים ילידי איטליה
קטגוריה:חברות הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:לוחמות הפלמ"ח
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:יראון: אישים
קטגוריה:חברות הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:משפחת סרני
קטגוריה:בוגרות בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
אברהם גיבלבר

אברהם גיבלבר (23 במרץ 1910 - 2 באוגוסט 2002) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת בכנסת השמינית מטעם המערך.

==ביוגרפיה==
גיבלבר נולד בפולין והיה פעיל מנעוריו בתנועות ציוניות. החל בשנת 1925 היה חבר הנשיאות של הפדרציה העולמית של יהדות פולין ובשנים 1937–1940 כיהן כמזכיר תנועת "החלוץ" בפולין. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ אפק.

לאורך השנים היה גיבלבר פעיל במוסדות אחדות העבודה - פועלי ציון, ב-1958 מונה למזכיר ארגוני של המפלגה, וכיהן כמזכיר המפלגה בשנים 1959–1963 ובשנית בין 1966–1967. לאחר יצירת מפלגת העבודה ב-1969 כיהן בה כמזכיר משנה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית שובץ במקום הרביעי ברשימת נציגי הקיבוץ המאוחד, ואחר כך במקום ה-46 ברשימת העבודה. העבודה זכתה ב-51 מנדטים וגיבלבר נבחר מטעמה לכנסת השמינית. בכהונתו הוא היה סגן יושב ראש הכנסת, חבר ועדת הפנים ואיכות הסביבה וחבר ועדת השירותים הציבוריים. 

לאחר סיום כהונתו בכנסת נבחר, בשנת 1979, לחבר עמית בוועד הפועל הציוני. מאוחר יותר נבחר גם לכהן כחבר מועצת "יד ושם" ושימש יו"ר הוועד המנהל של בית לוחמי הגטאות. במקביל המשיך להיות פעיל במרכז מפלגת העבודה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השמינית
קטגוריה:יהודים בשואה: פולין
קטגוריה:פעילים ציונים בפולין
קטגוריה:אפק (קיבוץ): חברי הכנסת
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
יהודה חשאי

יהודה חשאי (נולד ב-3 בינואר 1934) הוא פוליטיקאי, פילוסוף וצלם ישראלי. חבר הכנסת לשעבר מטעם המערך.

== ביוגרפיה ==
חשאי נולד בעיר א-דאלע בירת מחוז א-דאלע שבתימן. עלה לארץ ישראל עם משפחתו זמן קצר לאחר לידתו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון טשרניחובסקי בנתניה. בגיל 17 התקבל ללימודים באקדמיה בצלאל, אך הוריו מנעו ממנו לממש את לימודיו. בשנים 1953–1961 שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת רב-סרן. לחם במלחמת לבנון הראשונה במסגרת שירות המילואים, על אף היותו באותה תקופה חבר הכנסת.

בשנת 1961 הצטרף חשאי למפא"י והחל לפעול במסגרתה. לאורך השנים הוא כיהן כמנהל מחלקת יוצאי תימן, מנהל המחלקה המוניציפלית ומשך 15 שנים יושב ראש האגף המוניציפלי. בשנת 1980 הוא נכנס לכנסת התשיעית במקומו של יגאל אלון. כהונתו נמשכה לאורך הכנסת העשירית ובשנות חברותו בכנסת הוא היה חבר ועדת הכספים, ועדת הכנסת וועדת הפנים ואיכות הסביבה. שימש סגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית.

לאחר פרישתו מהחיים הציבוריים היה חשאי מנכ"ל תאטרון מחול ענבל" והתמסר לתחביבו כצלם. בתחביב זה עסק מנעוריו ובשנות ה-50 הקים מעבדת צילום בביתו. בין מוריו בתחום נמנו רודי ויסנשטין ויעקב בורנשטיין. במהלך השנים הוצגו תצלומיו ביותר ממאה תערוכות צילום, ובעבור פועלו הוענק לו פרס ארגון הצלמים הבינלאומי (FIAP) . כיום הוא מכהן, בהתנדבות, כיושב ראש "העמותה לאמנות הצילום תל אביב-יפו" ויושב ראש "העמותה הארצית לאמני הצילום בישראל", המאגדת כ-13 מועדוני צילום בארץ.

במהלך השנים השלים תואר ראשון במדעי המזרח ואפריקה ובפילוסופיה כללית באוניברסיטת תל אביב, תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ושנת לימודים לתואר שלישי באוניברסיטה העברית.

בשנת 2023, הוציא את ספרו "אפשר גם אחרת", אוטוביוגרפיה על חייו החל מלידתו בתימן ועד היום.

==מפרסומיו==
*שיקום למופת, 1992 (עורך ראשי).
*אפשר גם אחרת, 2023 (כתב).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:בוגרי תיכון טשרניחובסקי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
דניאל רוזוליו

דניאל (דני) רוזוליו (6 במאי 1927 – 14 באוקטובר 2005) היה איש ציבור ישראלי, ממנהיגי התנועה הקיבוצית וחבר הכנסת מטעם המערך.

==ביוגרפיה==
נולד בתל אביב לדוד רוזוליו, לימים נציב שירות המדינה, ולדורה לבית ארלוזורוב, אחותו של חיים ארלוזורוב. אחיו הוא שאול רוזוליו, שהיה המפכ"ל החמישי של משטרת ישראל.

בנעוריו למד בגימנסיה "שלווה" בעיר והיה חניך ומדריך בתנועת "המחנות העולים". בשנת 1945 התגייס לפלמ"ח. כעבור שנתיים הצטרף לקיבוץ בית הערבה, ונלחם עם חבריו בסדום. עם פינוי הקיבוץ במלחמת העצמאות, עבר צפונה ונמנה עם מייסדי קיבוץ כברי, בו התגורר עד מותו.

לאחר שהוסמך להוראה על ידי סמינר הקיבוצים בשנים 1952–1957 עסק בהוראה בבית הספר בקיבוץ, מ-1958 עד 1961 היה מרכז חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, ומ-1962 עד 1965 היה מורה בכיתות תיכון, ובמשך כשנה שימש מזכיר קיבוץ כברי.

בשנת 1967 התמנה לתפקיד עוזר לשר ההסברה ישראל גלילי, ומילא אותו עד לשנת 1969, עת מונה לאחראי על שרותי ההסברה במשרד ראש הממשלה. הוא מילא תפקיד זה חודשים ספורים, עד כינון הממשלה החמש עשרה.

בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית מטעם המערך, וב-1981 נבחר בשנית לכנסת. בכנסת העשירית כיהן כיושב-ראש ועדה משותפת לענייני חינוך בצה"ל וכיושב-ראש ועדת משנה לענייני לבנון. ב-16 במאי 1983 פרש מהכנסת והוחלף בחיים רמון.

רוזוליו שימש מזכיר הקיבוץ המאוחד בין השנים 1972–1976, ויו"ר מועצת המנהלים של סולל בונה בין השנים 1983–1986. כן שימש רוזוליו מזכיר חברת העובדים, חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל, יו"ר הוועד הפועל וחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת חיפה, יו"ר המכללה האקדמית גליל מערבי, וכן יועץ לשר החקלאות.

במהלך השנים השלים לימודים אקדמאים וסיים תואר שלישי במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטור כתב בהנחיית פרופ' יונתן שפירא. הוא שימש כמרצה בתחום באוניברסיטת חיפה ובמכללה האקדמית גליל מערבי, וכן כחוקר במכון לחקר הקיבוץ של אוניברסיטת חיפה.

רוזוליו התאבד ביריית אקדח בביתו, לאחר שלקה במחלת אלצהיימר. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ כברי.

הותיר אחריו את מרגלית אשתו ושלושה ילדים. בנו, עידו רוזוליו, כיהן בשנות האלפיים כמנכ"ל "מקורות". חותנו היה הד"ר נתן (וילהלם) וולף.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://palmach.org.il/veterans/veteranpage/?itemId=72553 דניאל רוזוליו], באתר הפלמ"ח
* 
* 

==אילן יוחסין==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:מזכירי הקיבוץ המאוחד
קטגוריה:מזכירי קיבוצים
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: מדעי החברה
קטגוריה:מתאבדים ישראלים: חולים סופניים
דני
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:כברי: אישים
קטגוריה:בית הערבה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה שלווה
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי המחנות העולים
קטגוריה:אישים הקבורים בכברי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005