OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אבו תביללי

הקדוש אַבּוֹ תְבִּילֵלִי (בגאורגית: აბო თბილელი, בערבית: أبو تفليسي; 756–786 לערך), הנקרא גם אַבּוֹ מִתִּיפְלִיס או הַאבּוֹ טְפִּילֵלִי (ჰაბო ტფილელი), היה מרטיר נוצרי והקדוש המגן של העיר טביליסי שבגאורגיה.

== חייו ==
במוצאו היה אבו תביללי ערבי, והוא גדל כמוסלמי בבגדאד. בגיל 17 (או 18), הוא מצא את עצמו בטביליסי, כשהוא הולך בעקבות הנסיך נרסס, השליט של כארתלי. נרסס, שהושמץ בפני הח'ליף, בילה שלוש שנים במאסר ושוחרר על ידי הח'ליף החדש. אבו תביללי ליווה אותו ובדרכו.

מקצועו של אבו תביללי בבגדאד היה רוקח בשמים, אמנות המצביעה על ידע בכימיה, והוא הצטיין ביצירת בשמים ומשחות. הוא היה בעל השכלה רחבה והיה בקיא ב"תורת כל האסלאם". השכלה זו כללה גם לימודי טקסטים דתיים וגם טקסטים פילוסופיים. בהגיעו למזרח גאורגיה (כארתלי), הוא שוכנע באמיתות תורת נצרות. עניין זה לא קרה מידית, אלא לאחר תהליך של התבוננות נפשית שלוותה בוויכוחים סוערים עם כמרים נוצרים ובישופים. ויכוחים אלה רק חיזקו אותו באמונתו כי הנצרות היא האמונה הנכונה. למרות זאת, בתחילה פחד אבו תביללי להמיר את דתו בפרהסיה, כיוון שגאורגיה הייתה נתונה תחת שלטון ערבי, ולכן רק נטש את המנהג האסלאמי של תפילה חמש פעמים ביום והחל להתפלל על פי הנצרות. מסיבות פוליטיות נמלט הנסיך של כארתלי ומצא מקלט בממלכת הכוזרים בצפון הים הכספי, אזור שהיה חופשי משליטה אסלאמית. אבו תביללי ליווה את הנסיך לממלכת הכוזרים והוטבל שם לנצרות. לאחר מכן עברו נרסס ואבו תביללי לאבחזיה, שהייתה אף היא חופשית משליטה אסלאמית, ושם באבחזיה קיים בלהט חיים נוצריים של תפילות וסיגוף, כשהוא מכין את עצמו למשימה העתידית.

הנסיך נרסס ומפלגתו חזרו לטביליסי בשנת 782. אבו תביללי לא שעה לאזהרה כי חזרתו זו מסוכנת עבורו, וחזר אף הוא לטביליסי בעקבות נרסס. במשך שלוש שנים התוודה תביללי בחופשיות על אמונתו הנוצרית ברחובות טביליסי, כשהוא מצד אחד מחזק את הנוצרים, שסבלו בגלל אמונתם תחת השלטון האסלאמי, בדוגמה האישית שלו, ומצד שני עודד את התנצרותם של בני ארצו הערבים. סדרה של איומים ואזהרות שיככו את להיטותו. בשנת 786 הוא דווח כנוצרי כלפי שלטונות טביליסי, נעצר והוקע כמומר מהאסלאם. במשפטו הוא התוודה על אמונתו הנוצרית והושאר במאסר. ב-6 בינואר 786 הוצא להורג והפך לקדוש מעונה. מסופר כי בדרכו להוצאה להורג הודה לאלוהיו על הפיכתו מצורתו הגשמית לגוף שמיימי, "הניחוח המתוק של מצוות ישו".

יואן סבניסדזה, סופר דתי גאורגי ובן זמנו של תביללי, גולל את חיי המרטיר ברומן הגיוגרפי בשם "מות הקדושים של אבו הקדוש" ("The Martyrdom of Saint Abo").

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20050914154455/http://um-islam.nm.ru/abo-eng.htm מות הקדושים של אבו, עושה הבשמים מבגדאד], אנגלית
* טטישווילי ולדימיר איוונוביץ', "אבו תביללי: רומן", טביליסי: מראני, 1974, בהונגרית

קטגוריה:טביליסי: סמלים
קטגוריה:טביליסי: דת
קטגוריה:קדושים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: דת
קטגוריה:טביליסי: אישים
קטגוריה:נוצרים עיראקים
קטגוריה:מתנצרים
קטגוריה:ילידי 756
קטגוריה:נפטרים ב-786
רביכה

רביכה
הסמכה: [[רוטב מבוסס רביכה, עם ציר עוף, יין לבן ושמנת]]
במטבח הצרפתי, רְבִיכָה (בצרפתית: roux, "רוּ") היא תערובת של קמח ושומן המשמשת להסמכת רטבים ומרקים.

ישנם כמה סוגי רביכות חמות, בהן הקמח מטוגן בשומן (חמאה, בדרך כלל), עד להתרחשות תגובת מייאר. ההבדל בין הרביכות החמות נובע מנקודת העצירה של הטיגון.
*רביכה לבנה (roux blanc) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון קצר. משמש להסמכת רטבים לבנים.
*רביכה זהובה (roux blond) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון עד לקבלת גוון צהבהב. משמשת להסמכת רטבים זהובים.
*רביכה חומה (roux brun) - המסת השומן, הוספת הקמח וטיגון עד לקבלת גוון חום. משמשת להסמכת רטבים חומים.

רביכה קרה (beurre manie) היא רביכה המיועדת לשיפור סמיכות של רטבים לבנים, חומים, מרקים או נזידים שונים בשלב שבו כבר אי אפשר להכין רביכה רגילה.

להכנת רביכה קרה משתמשים בכמויות שוות של שומן וקמח ויוצרים כדוריות קטנות בעזרת חיכוך בכפות הידיים של הקמח והשומן. את הכדוריות ניתן להכניס למרק/רוטב ולפזרן בעזרת מטרפה ובחישה מהירה. לאחר בישול קצר מתמוססים כדורי הרביכה ומסמיכים את התבשיל. הוספת הרביכה הקרה היא באמצעות פיזורה על המרק/רוטב ולא על ידי יציקת המזון הנדרש להסמכה על הרביכה.

==שיטות הסמכה אחרות==
בליל קורנפלור - שיטת הסמכה לרטבים חומים בדרך-כלל. מקובל להשתמש ב-15–25 גרם קורנפלור בלולים בנוזל קר כגון: מים, יין, ברנדי, חלב וכדומה בכמות שווה לקורנפלור, להסמכת ליטר רוטב.

ניתן להסמיך באותה שיטה עם קמח תפוחי אדמה.

== חומרי קשירה ועידון ==
ליאזון (liaison) - תערובת חלמונים ושמנת, מיועדת לקשירה ועידון טעם למרקים ולרטבים לבנים.

כמויות מקובלות:
* ל-1 ליטר מרק: 100 סמ"ק שמנת, 1 חלמון.
* ל-1 ליטר רוטב: 200 סמ"ק שמנת, 2 חלמונים.

להכנת הליאזון דרושה השוואת טמפרטורות לזו של התבשיל, המושגת בכך שמערבבים את השמנת עם החלמונים ולזה מוסיפים מעט מהתבשיל, כדי שהחלמון לא יקרש. בעקבות זה מרקים ורטבים שהושבחו על ידי ליאזון אסור להרתיח.

== השלמה בחמאה או במרגרינה ==
Monte au beurre - מקובל ברטבים חומים ובמרקים מחיתיים.

הוספת החמאה/מרגרינה נעשית על ידי פיזור פתיתי חמאה/מרגרינה על פני הרוטב או המרק, והבלעתם בתוכו על ידי בחישה סיבובית מתמדת בעזרת מצקת עד להעלמות הפתיתים. אסור להרתיח לבל יצוף השומן.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:רטבים
קטגוריה:מרקים
קטגוריה:חמאה
מישל אליו-מארי

מישל אליו-מארי, 2009
מישל אליו-מארי (בצרפתית: Michèle Alliot-Marie; נולדה ב־10 בספטמבר 1946) היא פוליטיקאית צרפתית, ב־14 בנובמבר 2010 מונתה לשרת חוץ של צרפת במקום ברנאר קושנר וכיהנה בתפקיד עד 2011, כאשר התפטרה בשל ביקורת שהופנתה נגדה על קשריה האישיים עם נשיא תוניסיה המודח במהפכה באותה שנה. החליף אותה בתפקיד שר החוץ של צרפת אלן ג'וזפן, שכיהן עד אז כשר ההגנה, בעבר היה גם ראש ממשלת צרפת.
משפטנית, אתנולוגית ופוליטולוגית בהכשרתה, מישל אליו-מארי מייצגת את זרם בעל המורשת הגוליסטית בפוליטיקה הצרפתית. כיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים וכשרת המשפטים של צרפת בממשלות פיון הראשונות מזמן כהונתו של הנשיא סרקוזי. קודם לכן, כיהנה בימי הממשל של ז'אק שיראק כשרת ההגנה. היא הייתה האשה הראשונה שכיהנה כשרת הגנה. היא הייתה גם האשה הראשונה שכיהנה כשרת הפנים והטריטוריות שמעבר לים של צרפת.

==ביוגרפיה==
נולדה בוילנב לה רוי, פרבר דרומי של פריז הסמוך לנמל התעופה אורלי. אביה, ברנאר מארי, היה ידוע בזמנו כשופט רוגבי וכראש עיריית ביאריץ, עיר חוף השוכנת בחבל הבסקים הצרפתי בקרבת מפרץ ביסקיה, שבדרום-מערב צרפת.

בעלת שני תוארי דוקטור: במשפטים ובמדע המדינה, וכמו כן בעלת תואר ראשון באתנולוגיה. הייתה מרצה בכירה באוניברסיטה של פריז טרם כניסתה לפוליטיקה המקומית והארצית.

בין השנים 1983–1988 הייתה חברת המועצה העירונית של סיבור, שבאזור ביאריץ. כמו כן הייתה חברת המועצה העירונית של ביאריץ בין השנים 1989–1992. באותן שנים הייתה גם חברת הפרלמנט האירופי. בין השנים 1992–2002 כיהנה כראש עיריית סן-ז'אן-דה-לוז (Saint-Jean-de-Luz).

נבחרה כחברה באספה הלאומית מטעם המפלגה הגוליסטית "אספה למען הרפובליקה" (Rassemblement pour la République) בשנת 1986. בשנים 1993–1995 הייתה שרת הספורט בממשלתו של אדואר בלאדור. ב-1999 נבחרה לעמוד בראש מפלגת "אספה למען רפובליקה" ובכך הייתה לאישה הראשונה שעומדת בראש מפלגה בצרפת. היא הייתה ליושבת ראש המפלגה עד למיזוג בתוך "האיחוד למען תנועה עממית" בשנת 2002.

הייתה לשרת ההגנה הראשונה של צרפת החל מה-7 במאי 2002 ועד לבחירות 2007, אז ניצח ניקולא סרקוזי ואליו-מארי מונתה לשרת הפנים (והטריטוריות שמעבר לים) של צרפת.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאיות צרפתיות
קטגוריה:ראשי עיריות בצרפת
קטגוריה:חברי הפרלמנט האירופי מטעם צרפת
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי ההגנה של צרפת
קטגוריה:חברי האיחוד למען תנועה עממית
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:שרות חוץ
קטגוריה:שרות הגנה צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1946
שעת שיא

שעת שיא ברכבת התחתית של ניו יורק
שעת שיא היא פרק זמן במהלך היממה בו ערוצי תחבורה עמוסים במיוחד. מדובר בדרך כלל בזמן שבו מרבית האוכלוסייה נעה אל או ממקום העבודה/לימודים שלה. 

בדרך כלל, מדובר ביותר משעה ביום: שעות שיא מתרחשות בין 6 ו-10 בבוקר, ובין 3 אחרי הצהריים ל-7 בערב. תחבורה ציבורית פועלת לעיתים קרובות בתדירות גבוהה יותר במהלך שעות השיא; ועם זאת, לעיתים קרובות התחבורה הציבורית סובלת מעומס יתר בשעות אלו. 

להקלת העומס בשעת השיא, בדרך של פיזור התנועה על פני שעות רבות יותר, הונהג במקומות עבודה רבים זמן גמיש - החלפת שעת התחלה אחידה של יום העבודה בגמישות המאפשרת התחלה במשך טווח של שעות אחדות, כרצון העובד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחבורה
סדקית

מוצרי סדקית
סִדְקִית,<ref></ref> כלי סידקית או גָּלַנְטֶרְיָה (מצרפתית: Galanterie) הם חפצים קטנים המשמשים לתפירה, רקימה, סריגה, לתקן ולתחזק את הבגדים ופריטי הבד, חפצים כגון חוטים, מחטים שונות גם למכונת התפירה, מסרגות, כפתורים, טלאים לתפירה ולהדבקה, אצבעונים, בודקין, לחצניות וכדומה וגם לסרטי אלכסון, פסי קישוט, גומי להשחלה בתחתונים, בגדי ילדים וכדומה.

מוצרים אלה נמכרו פעם בעיקר בחנויות קטנות המתמחות בכך ("חנויות סדקית") ולעיתים על ידי רוכלים. לעיתים נמכרים בחנויות הסדקית (בעיקר בגדולות שבהן) גם חוטי סריגה מצמר ובדים. אפשר לקנות את כלי הסדקית, בחנויות גדולות, או במרשתת.

בחנויות סדקית נמכרים לעיתים גם אביזרי אופנה כגון גרביים, צעיפים וכפפות.

בעבר היו מצויים רוכלי סדקית שהציעו את סחורתם ללקוחותיהם בבתי הלקוחות. בקרב יהודי השטעטל היו סוחרי סדקית שסבבו עם מרכולתם בין העיירות.

==בתרבות==

* אפרים קישון כתב באחד הפיליטונים שלו על רוכל כזה שמעולם לא קנו ממנו דבר וכשלבסוף ביקשו לקנות הסתבר כי אין הסחורה בידו משום שלא ראה טעם לשאתה לשווא.

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:תפירה
באב א-זהרה

רחוב צלאח א-דין בבאב א-זהרה 
באב א-זהרה (בערבית: <big>باب الساهرة</big>, תעתיק מדויק באב אלסאהרה) היא שכונה במזרח ירושלים, מצפון לעיר העתיקה, השוכנת בין שער שכם ושער הפרחים מדרום, למושבה האמריקאית ושייח ג'ראח בצפון. ובין שדרות בר-לב ושכונת מאה שערים במערב, לשכונת ואדי אל-ג'וז במזרח. שער הפרחים, הקרוי בערבית באב א-זהרה, העניק לשכונה את שמה.

השכונה נוסדה בסוף המאה ה-19 לאורך הדרך לשכם ובקרבת גן הקבר. השכונה הייתה אחת השכונות הערביות הראשונות שהתגבשו מחוץ לחומות ירושלים. בתקופת המנדט הבריטי, וביתר שאת לאחר חלוקת ירושלים בשנת 1948, הפכה השכונה למרכז העסקי והמסחרי במזרח ירושלים.

רחובותיה הראשיים של השכונה, דרך שכם ורחוב צלאח א-דין, הם עורקי המסחר של הקהילה הערבית בירושלים, בהם שוכנים סניפי הבנקים המרכזיים ומסעדות, והם למעשה המשכו הצפוני של שוק העיר העתיקה בירושלים. במזרח השכונה, שוכן מוזיאון רוקפלר לארכאולוגיה שנחנך ב-1937. בצפון השכונה, המזוהה כמושבה האמריקאית, לאורך רחוב צלאח א-דין, שוכנים בית המשפט המחוזי, משרד המשפטים ולשכת היועץ המשפטי לממשלה, וכן אתרים נוצרים רבים. ברחוב אבו עובידה בשכונה ניצב האוריינט האוס. ברחוב נוזהה ממוקם תיאטרון אל-חכוואתי.

==קישורים חיצוניים==

*
* [https://www.jerusalem.muni.il/he/residents/myneighborhood/neighborhoods/americancolonyneighborhood/ באב א-זהרה] באתר עיריית ירושלים

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:מזרח ירושלים
קטגוריה:שכונות ערביות בירושלים
גריסיני

גריסיני לא אפוי בתבנית אפייה
גריסיני (באיטלקית: grissini) הם לחמים צרים יבשים וארוכים, בעלי צורת עיפרון המקובלים במטבח האיטלקי ומוגשים בראשית הארוחה כמתאבן.

מקורם של לחמים אלה בעיר טורינו שבאיטליה, בה הם יוצרו, ככל הנראה, החל מהמאה ה-14. הגרסה המקורית, שנקראה grissino torinesi ("גריסינו טורינזי" - גריסיני מטורינו) עבה במעט מהגרסה המודרנית וארוכה יותר. הגרסה המקובלת כיום והנפוצה ברחבי העולם היא ה-grissino stirato - הגרסיני העומד.

הגרסיני דומים ל"רוסקילטאס" (rosquilletas) שמספרד בצורתם ובטעמם.

עם ההגירה האיטלקית במאות ה-19 וה-20 הפכו הגרסיני למאכל המוגש הן במסעדות איטלקיות והן בפיצריות האיטלקיות שנפוצו ברחבי העולם, ואחד מסימני ההיכר של המטבח האיטלקי (יחד עם הפיצה, הפסטה והצ'באטה).
==ראו גם==
* טורינו - מולדת השוקולטה והגריסיני
==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070930190648/http://www.hashulchan.co.il/_Recipes/Recipe.asp?CategoryID=107&ArticleID=8641& מתכון לגריסיני גבינה ורוזמרין] באתר על השולחן
* [https://web.archive.org/web/20070930190211/http://www.hashulchan.co.il/_Recipes/Recipe.asp?CategoryID=122&ArticleID=8647&RecipesCategoryID=311 מתכון] לגרסיני צ'דר ושום באתר על השולחן
* [https://web.archive.org/web/20070613032146/http://www.giacommo.net/recepies/bread/Grissini.htm מתכון] לגריסיני עם מרווה באתר האיטלקי של ג'אקומו
* [http://www.bio-eko.it/ing/breadstick.html ההיסטוריה של הגריסיני] 

קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:סוגי לחם
קלוב אמריקה

קלוב אמריקה (בספרדית: Club América) הוא אחד ממועדוני הכדורגל העשירים והמצליחים ביותר במקסיקו ובאמריקה הלטינית. המועדון משחק באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי ולובש מדים בצבעים כחול וצהוב.

למועדון 4 זכיות בליגה המקסיקנית החובבנית, 13 זכיות באליפות מקסיקו, 6 זכיות בגביע, 5 זכיות באלוף האלופים, 7 זכיות בגביע CONCACAF לאלופות ושתי זכיות בגביע אינטראמריקנה. כמו כן המועדון הגיע פעמיים לחצי גמר גביע הליברטדורס ופעם אחת לגמר גביע סודאמריקנה (2007).

==היסטוריה==

== שחקנים ומאמנים בולטים == 
בין שחקני העבר של המועדון ניתן למנות את שחקני נבחרת מקסיקו:
* לואיס פואנטה
* אורסיו קסרין
* קרלוס ארמוסיו
* הוגו סאנצ'ס
* כריסטובל אורטגה - שיאן ההופעות (711)
* אלפרדו טנה
* לואיס רוברטו אלבס (מלך השערים ההיסטורי)
* קוואוטמוק בלנקו
* לואיס גרסיה פוסטיגו
* לואיס רוברטו אלבס זגיניו
* חבייר אגירה
* אנריקה בורחה
* גיירמו אוצ'ואה
* פאבל פארדו
* ראול חימנס
* פרנסיסקו חאווייר רודריגס
* דייגו אנטוניו רייס
* פאול אגילאר
* אוריבה פראלטה

כמו כן, שחקו במועדון בעבר מספר זרים ידועי שם כמו:
* ואוה
* דירסאו
* פרנסואה אומאם-ביאיק
* איבן זמוראנו
* קלושה בוואליה
* קלאודיו לופס
* אוסקר רוג'רי 
* דניאל בריילובסקי
* דניאל מונטנגרו

לקבוצה היו מאמנים מהשורה הראשונה כמו: 
* לאו ביינהאקר
* אלפיו בסילה
* ריקרדו לה וולפה
* אוסקר רוג'רי
* חורחה סולארי
* מנואל לפואנטה

==תארים==
===לאומיים===
עידן חובבני
*הליגה המקסיקנית החובבנית (4): 1924/25, 1925/26, 1926/27, 1927/28
*הגביע המקסיקני (1): 1937/38
*גביע צ'לנג'ר (1): 1927

עידן מקצועני
*ליגת העל המקסיקנית (13) (שיא): 1965/66, 1970/71, 1975/76, 1983/84, 1984/85, פרודה 1985, 1987/88, 1988/89, וראנו 2002, קלאוסורה 2005, קלאוסורה 2013, אפרטורה 2014, אפרטורה 2018. 
*הגביע המקסיקני (6) (שיא): 1953/54, 1954/55, 1963/64, 1964/65, 1973/74, קלאוסורה 2019. 
*אלוף האלופים (5): 1954/55, 1975/76, 1987/88, 1988/89, 2004/05.

===בינלאומיים===
*גביע CONCACAF לאלופות/ליגת האלופות של CONCACAF (7) (שיא): 1977, 1987, 1990, 1992, 2006, 2014/15, 2015/16
*גביע אינטראמריקנה (2): 1978, 1991
*גביע ענקי ה-CONCACAF (1): 2001
*גביע סודאמריקנה:
** סגנות: 2007

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל מקסיקניות
קטגוריה:מקסיקו סיטי: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1916
אורי ענבר

אורי ענבר (נולד ב-26 בספטמבר 1964) הוא מפיק, במאי ותסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי. זוכה פרס האקדמיה עבור סרט הטלוויזיה "שתיקת הצופרים".

== ביוגרפיה ==
בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימש יו"ר איגוד במאי הקולנוע בישראל בשנים 1997-2000 וייסד את תל"י, חברת התמלוגים של יוצרי הקולנוע והטלוויזיה בישראל, יחד עם התסריטאי אבי שמש.

ענבר הקים את מחלקות הפרומו של חברת הטלוויזיה HOT ורשת.

===מיצירותיו===
* שני מטר מהבית (1994) - תיעודי 
* האח של דריקס (1994) - עם דורון צברי
* החצי השני, (1996) - סרט טלוויזיה 
* כחול עמוק (סדרת טלוויזיה), (1997) 
* בגין (מבוסס על דמותו של מנחם בגין), (1998)
* פסל הזהב (1998) - סרט תיעודי על המתרחש מאחורי הקלעים של תעשיית הקולנוע האמריקאית, עם דורון צברי
* האישה האחרת (סרט טלוויזיה), (2000) 
* הקרב על האגרה - מפיק, תסריטאי
* בית"ר פרובנס (2002) - במאי - זוכה פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה
* שרמן בחורף (2001) - במאי
* לנצח (נקרא גם "לנצח עם מיקי ברקוביץ'") (2003) - במאי
* שתיקת הצופרים (2003) - סרט טלוויזיה על האירועים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים והמחדל 
* בזמן אמת (2004) דרמת טלוויזיה בשידור חי
* לנצח עם מיקי ברקוביץ' (2004) עם נוי גור ורמי הויברגר
* המדריך למהפכה (2010) - עם דורון צברי
* חלוצי תרבות (2005) - אפרים קישון (פרק תיעודי על קישון לסדרה בהפקת טלעד)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
חרדון מצוי

חרדון מצוי (שם מדעי: Stellagama stellio) הוא מין של לטאה ממשפחת החרדונים הנפוץ באזורים ים-תיכוניים ובאזורים מדבריים.

== מאפיינים ==
אורכו לרוב עד כ-30 ס"מ. הראש רחב, שטוח ומשולש. גופו מוצק, מגושם ומחוספס בשל הקשקשים הגדולים והקוצניים שעליו, ובמיוחד על זנבו.

צבעי גופו של החרדון המצוי מגוונים ומשתנים בהתאם לגורמים שונים כמו למשל אזור המחיה, גיל, זוויג, טמפרטורת סביבה. בשעות הבוקר הקרירות צבע גופו כהה יחסית על מנת לקלוט את חום השמש ביעילות, ובמשך היום הוא הולך ומתבהר עם ההתחממות.

כמיני חרדונים רבים, החרדון המצוי משתמש בתנועות קידה לתקשורת תוך-מינית: להכרזה על טריטוריה ולחיזור אחר נקבות.

מזונו של החרדון הוא בעיקר חרקים ופרוקי-רגליים שונים ולעיתים גם חלזונות, וכן מזון צמחי כפרחים ועלים.

=== רבייה ===
הזכרים שומרים על הטריטוריות שלהם ואינם נותנים לזכרים זרים להיכנס אליהן. סביב כל זכר ישנם 4-1 נקבות וצעירים אחדים. עונת ההטלה היא בסוף האביב עד תחילת הקיץ. הנקבה חופרת גומה באדמה לחה ומטילה בה 13-6 ביצים. הצעירים בוקעים אחרי חודשיים.

==תפוצה בישראל==
החרדון המצוי הוא החרדון הכי נפוץ בישראל וניתן למצוא אותו בבתי הגידול הים-תיכוניים ובבתי הגידול המדבריים בארץ.

== גלריה ==
<gallery widths="230px" heights="180px" perrow="3">
Laudakia stellio 004.JPG|חרדון מצוי צפוני
Laudakia stellio.jpg|חרדון מצוי דרומי
Roughtail rock agama (Stellagama stellio brachydactyla).jpg
Star_Lizard_BiblicalZoo.jpg|חרדון מצוי בגן החיות התנ"כי בירושלים
1-Stellagama Stellio wall.JPG|חרדון מצוי על קיר באצבע הגליל
Laudakia stellio threatening pose.jpg|תגובת קיפאון בתנוחה מאיימת אצל חרדון מצוי, סמוך למושב בית אלעזרי
 </gallery>

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 79-81

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.wildisrael.com/content/%D7%97%D7%A8%D7%93%D7%95%D7%9F-%D7%9E%D7%A6%D7%95%D7%99 חרדון מצוי] - הבדלים בין אוכלוסיות צפוניות לדרומיות בישראל, עמותת [http://www.wildisrael.com/ מן השדה]

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חרדוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרדוניים
קטגוריה:זוחלים יחידים בסוגם
קטגוריה:יוון: זוחלים
קטגוריה:קפריסין: זוחלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:סוריה: זוחלים
קטגוריה:לבנון: זוחלים
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל
סופלה

סוּפְלֶה (בצרפתית: soufflé, בעברית: תפיחה) הוא מאפה קל ואוורירי המכיל בעיקרו חלבוני ביצים מוקצפים. הסופלה מוגש הן כמנה עיקרית של הארוחה (כאשר היא מלוחה או חריפה) והן כקינוח מתוק.

מקור שם המאכל בפועל הצרפתי souffler שמשמעו "להתנפח" או "להתפוצץ".

סופלה שוקולד
הסופלה בנוי משני מרכיבים -
#בלילה או קרם הנותנים לסופלה את טעמו. הבלילה יכולה להיות מתוקה או מלוחה, ויכולה להכיל גם גבינה ותבלינים כאשר מדובר בסופלה מתובל, או שוקולד, לימון או וניל בתוספת סוכר כאשר מדובר בקינוח.
#קצף ביצים - הנותן לסופלה את אווריריותו ונפחו.

הסופלה תופח בתנור במהלך אפייתו, ונשאר במצבו התפוח כ-20–30 דקות, אלא אם הוא נמצא בקרבת שינוי לחצים או שינוי טמפרטורות מהיר, הגורמים ל"נפילתו". עם צאתו מהתנור, הסופלה יחל לקרוס כבר בתוך כ-5–10 דקות. מסיבות אלו, מנות סופלה יוכנו לרוב "אה-לה-מינוט" (כלומר זמן קצר לפני הגשתן) ויוגשו מיידית לאחר אפייתן. הסופלה נאפה לרוב בתבניות אישיות עגולות, ובשל העובדה שהסופלה שברירי ואוורירי ביותר, הוא מוגש לרוב בתבנית בה נאפה.

במסעדות רבות בישראל מכונה עוגת שוקולד מותך בטעות בשם "סופלה שוקולד". בניגוד לסופלה, המסה העיקרית של העוגה מכילה כמות גדולה של קמח ולכן היא יציבה יותר. לרוב, כאשר מאפה שוקולד תפוח מוגש מחוץ לכלי בו נאפה, מדובר בפונדנט ולא בסופלה.

==סופלה קר==
סופלה קר הוא מוס או פרפה שבעת הכנתם נוצקה התערובת שלהם לכלי שעל דפנותיו הולבש גליל נייר כסף כך שיבלוט מעל הדפנות. תערובת המוס נוצקת כך שתעבור את דפנות הכלי אך תישאר בתחומי הגליל וכך בזמן ההגשה, לאחר הסרת גליל נייר הכסף נראה המוס כמו סופלה שתפח מעל דפנות הכלי.

==בתרבות==
בשל הקושי הרב בהכנתו ובעיקר בשל נטייתו להצטמק מהר מחוץ לתנור, הסופלה משמש לעיתים בתרבות הפופולרית כבדיחה על שבריריות האפייה. הטבח עמל במשך שעות על הסופלה המושלם, אך כל רעש קל, משב רוח או לחיצה הפוגעת בפאר יצירתו גורמת לה לשקוע ולאבד את ערכה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מגדנאות
קטגוריה:המטבח הצרפתי
קטגוריה:המטבח הצרפתי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי ביצים
הר ארדון

הר ארדון במבט מתוך המכתש
הר ארדון במבט מכרבולת חררים
מכתש רמון ממצפה רמון. ברקע נראה הר ארדון בין בקעת ארדון מימין ובקעת מחמל משמאל
הר ארדון הוא הר הנמצא בחלקו המזרחי של מכתש רמון. גובהו 722 מטרים מעל פני הים.

מקור שמו העברי של הר ארדון מהתנ"ך. בספר דברי הימים א', בפרק ב', פסוק 18, מצוין שמו של ארדון, שהיה בנו של כלב בן-חצרון: "...ואלה בניה, ישר ושובב וארדון". שמותיו הערביים של ההר הם "ראס א-רדידה" (راس الرديدة), או "ראס א-רדיחה".

מראה ההר הוא כשל טרפז, המתנשא מעל "רצפת" המכתש ומהווה חלק מדפנו המזרחית. מדרונותיו תלולים ומשופעים.
ההר נוצר בתהליך גאולוגי הנקרא "היפוך תבליט". לפני מיליוני שנים, הר ארדון היה סינקלינה (קער) הכלוא בין שתי שרשראות הרים. בשל תהליכי בלייה וסחף שהיוו חלק מהתהליך הנרחב של היווצרות המכתש, התבלו וכורסמו שרשראות ההרים, ושחיקה זו הייתה כה מסיבית, עד כדי כך שהרכסים הפכו לבקעות, והקער התנשא מעליהן. מההר ועד למצוק הצפוני משתרעת בקעת מחמל.

בשנת 1980 הוכרז שמורת טבע מצוק הצינים, הכולל בתוכו את הר ארדון.

==לקריאה נוספת==
*פרופ' עקיבא פלכסר, "שיחות על הגאולוגיה של ישראל", משרד הביטחון-ההוצאה לאור, 1989
*ערן דורון, יעקב עיני, "מטיילים בנגב", מדרשת שדה בוקר וטבע הדברים, 2004
*ד"ר זאב וילנאי, "אנציקלופדיה אריאל לידיעת הארץ", עם עובד, 1978

==קישורים חיצוניים==

* [https://inature.info/wiki/הר_ארדון הר ארדון] באתר טבע ונופים בישראל
*[https://www.nakeb.co.il/hike/208 הר ארדון] באתר נאקב

==הערות שוליים==

מקרא: (1) [[מעלה העצמאות, (2) "המנסרה" - משושי אבן חול, (3) "קיר האמוניטים" - מאובנים מתק' הטורון, (4) שן רמון - סלע מחדר מגמתי, (5) הר ארדון, (6) "הר גמל", (7) "גבעת געש" - בזלת, (8) הר ערוד - בזלת, (9) "קניון הפריזמות" - משושי בזלת.]]

ארדון
קטגוריה:מכתש רמון
התקופה האדוארדית

התקופה האדוארדית בבריטניה היא כינוי לתקופה החופפת בחלקה את תקופת שלטונו של אדוארד השביעי בין השנים 1901 ל-1910. יש המרחיבים את הגדרת התקופה אף עד תחילת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914.

התקופה האדוארדית היא התקופה האחרונה בהיסטוריה הבריטית הקרויה על שם המונרכים השולטים. תקופת שלטונם של ג'ורג' החמישי ושל ג'ורג' השישי אינה קרויה התקופה הג'ורג'יאנית, שם זה שמור לתקופתם של המלכים באותו שם במאה ה-18. גם התקופה האליזבתנית מתייחסת למלוכתה של המלכה אליזבת הראשונה, במאה ה-16, ולא לתקופתה של אליזבת השנייה, במאות ה-20 וה-21.

==מעמד וחברה==
אדוארד השביעי
אישה מחלקת עיתונים הקוראים למתן זכות הצבעה לנשים

סמואל היינס תיאר את התקופה בתור "עידן נינוח בו נשים חבשו כובעי תמונה ולא הצביעו, בו העשירים לא התביישו לחיות באופן מנקר עיניים, והשמש אכן לא שקעה לעולם מעל הדגל הבריטי".<ref></ref>

במהלך העידן האדוארדי התפתחה מערכת המעמדות הבריטית והגיעה לשיאה, אף על פי שבאופן פרדוקסלי עלה בתקופה זו העניין בסוציאליזם, תוך מתן יחס מקל לעניים ועליית המודעות למעמד האישה. הליברלים שבו לשלטון בשנת 1906, וקידמו רפורמות בנושאי רווחה. סוגיית זכות ההצבעה לנשים, ביחד עם הצמיחה העסקית כתוצאה מהתיעוש המהיר, הובילו לסביבה סובלנית יותר. המגזרים החלשים - משרתים, פועלים ונשים - התחזקו פוליטית.<ref name="Hattersley">Roy Hattersley, The Edwardians (2004).</ref>

==אומנות ואופנה==
[[מחוך בסגנון ויקטוריאני (משמאל) ובסגנון אדוארדיאני. מודעה מ-1900]]
המעמד הגבוה פיתח עניין בספורט בשעות הפנאי, ובעקבות זאת חלה התפתחות מהירה בתחום האופנה. נשים העדיפו לעבור לסגנון לבוש גמיש ונוח. המחוך השתנה, ולבישתו היום יומית ננטשה בהדרגתיות.

לתקופה האדוארדית קדמה התקופה הוויקטוריאנית, שתמה בפטירה של המלכה ויקטוריה. כאשר נפטרה, בנה ויורשה כבר היה ממוביליו של סגנון אמנות ואופנה שהגיע מיבשת אירופה.

התקופה האדוארדית הקבילה בחלקה לתקופת "העידן היפה" בצרפת – ה-Belle Epoque. למרות שארכה זמן מועט, התקופה מאופיינת בסגנון אדריכלי, סגנון אופנתי וסגנון חיים ייחודיים. סגנון האר נובו היה בעל השפעה חזקה במיוחד.

===תיאטרון===
התיאטרון במהלך התקופה האדוארדית מאופיין בצמיחת הדרמה החדשה, ובמחזות של ברנרד שו והארלי גרנוויל ברקר. הובאו מאירופה מחזות, למשל מאת הנריק איבסן וגרארד הפטמן.

השיטה של השחקן/מנהל, אשר הובלה על ידי סר הנרי אירבינג, סר ג'ורג' אלכסנדר וסר הרברט בירבוהם טרי, החלה לדעוך. במקומן התרבו הופעות מוזיקליות.

===ספרות===
הייתה זו תקופה בה פורסם מספר עצום של רומנים וסיפורים קצרים, והחלה הפרדה בין ספרות אינטלקטואלית וסיפורת פופולרית. כמה מהשמות הידועים בתחום הספרות קשורים לתקופה, ה. ג'. ולס, ג'ון גולסוורתי, ארנולד בנט, ג'וזף קונראד, א.מ. פורסטר, פ. ג. וודהאוס. בין העבודות המפורסמות ביותר הייתה "הטרגדיה השייקספירית" של א. ס. בראדלי ב-1904.

==אירועים בולטים בתקופה==
*1902: סיום מלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה
*1903: הטיסה הראשונה של האחים רייט
*1908: המשחקים האולימפיים 1908 בלונדון
*1909: לואי בלריו חוצה את תעלת למאנש בטיסה
*1910: הקמת איחוד דרום אפריקה
*1912: שקיעת הטיטאניק
*1914: תחילת מלחמת העולם הראשונה
*1915: קרב גליפולי
*1916: הקרב על הסום
*1916: מרד חג הפסחא
*1917: ארצות הברית נכנסת למלחמת העולם הראשונה
*1918: סיום מלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אדוארדית
אדוארדית
גשר האנחות

גשר האנחות (באיטלקית Ponte dei Sospiri) הוא גשר מקורה ידוע בוונציה המחבר בין ארמון הדוג'ה לבין בית הכלא העתיק של העיר ונמתח מעל תעלת פאלאצו (Rio di Palazzo ). הגשר בן המאה ה-16 עשוי מאבן גיר לבנה ויוצר מסדרון סגור המחבר בין שני הבניינים. הגשר תוכנן על ידי אנטוניו דה פונטה (Antonio da Ponte), שתכנן גם את גשר הריאלטו.

בקירות הגשר חלונות מכוסים בעיטורי אבן כבדים, המשמשים כסורגים. האסירים שנשפטו למאסר בארמון הדוג'ה היו מובלים על הגשר אל הכלא חסר החלונות. כינויו של הגשר הוענק לו במאה ה-19 על ידי לורד ביירון, שדמיין את אנחות הנידונים הזוכים להצצה אחרונה בעולם החיצון מבעד לחלונות המסורגים בדרכם לכלא. 

השם "גשר האנחות" הוענק לגשרים נוספים בעולם, בהם גשרים בבריטניה , , , ספרד, גרמניה (Seufzerbrücke), הונגריה (Sóhajok Hídja), שוודיה ופרו .

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20190502003506/http://www.bridgeofsighs.info/ אתר על גשר האנחות] 
* 

האנחות, גשר
שדרות בר-לב

צומת שדרות בר-לב ושדרות לוי אשכול
דרך בר לב ולצידה מתחם המלונות של מזרח ירושלים וקופת חולים של שכונת [[שייח' ג'ראח הסמוכה, ינואר 2008]]
מלון גרנד קורט
דרך בר לב, מבט מגג [[מוזיאון על התפר]]
שדרות בר לב (מכונה גם כביש 1 העירוני) הוא רחוב ראשי ועורק תנועה מרכזי בירושלים, המוביל מאזור מאה שערים לגבעה הצרפתית. הרחוב הוא חלק מציר ארוך יותר שמקשר את מרכז העיר ודרך חברון לשכונות הצפוניות של ירושלים, ומהווה יחד עם דרך חברון ורחובות נוספים חלק מכביש 60 שעובר בירושלים. הרחוב נסלל פחות או יותר לאורך תוואי הקו העירוני שהפריד בין חלקי העיר שבשליטת ישראל וירדן עד למלחמת ששת הימים, ונקרא על שם הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב. החל מחודש אוגוסט 2011, עוברת לכל אורך הרחוב הרכבת הקלה.

== היסטוריה ==
לאורך השנים, מאז איחוד העיר, הוצעו תוכניות שונות לפיתוח סביבות הקו העירוני, כשאחת מהן הייתה סלילת עורק תחבורה ראשי מצפון העיר לדרומה. החשש שעמד מול מתכנני הכביש היה כי במקום לאחד את העיר, ישמש הכביש כמחסום בין השכונות הערביות הנמצאות ממזרח לו לשכונות היהודיות הנמצאות ממערב לו. במסמכי התכנון ובשיח הציבורי נקרא הכביש "כביש מספר אחת". הכביש נסלל בסופו של דבר והרחוב נחנך ב-1994. לאחר סלילתו החליף הרחוב את דרך שכם ההיסטורית כציר התנועה המרכזי אל עיר העתיקה מצפון.

== אופי ומהלך הרחוב ==
הרחוב נמתח, בכיוון צפון - דרום, בין כיכר פיקוד מרכז (מעבר מנדלבאום) בדרום לצומת הגבעה הצרפתית בצפון. הרחוב מהווה עורק מרכזי ורחב לתנועה ממונעת, ועל כן מעטים בו הרחובות החוצים והולכי הרגל. חלקו הצפוני של הרחוב מפריד בין השכונות החרדיות ושכונות הבריח לשכונות שייח' ג'ראח, המושבה האמריקאית ובאב א-זהארה הערביות. הכביש נמצא בתפר בין חלקים ואוכלוסיות שונות של העיר המתהלכות ונוסעות בו: חרדים, ערבים וחילונים, ובכך ייחודו.

בחלקו הדרומי של הרחוב, באזור שער מנדלבאום לשעבר, נמצאת שורת בתי מלון גדולים, שהוקמו לקראת גל התיירים שהיה צפוי לפקוד את העיר בשנת 2000. בחלקו האמצעי של הכביש, על יד גבעת התחמושת, שוכנים קריית הממשלה על שם מנחם בגין ובניין המטה הארצי של משטרת ישראל. מלבד אזורים אלו משמשים הבניינים לאורך הכביש למגורים בלבד ורובם מרוחקים ממנו או מפנים אליו חזית אחורית.

ברחוב ארבע תחנות של הרכבת הקלה: שבטי ישראל, שמעון הצדיק, גבעת התחמושת וגבעת המבתר.

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.jerusalem.muni.il/he/city/streetnames/streets/?street=4113 דרך חיים בר-לב] באתר עיריית ירושלים

בר לב
קטגוריה:כביש 60
קטגוריה:הנצחת חיים בר-לב
מודפיניל

מודפיניל (Modafinil; שם מסחרי: פרוביג'יל) משמש להגברת הערנות בחולים הנוטים לישנוניות בשעות היום, בעיקר בשל הפרעת נרקולפסיה, הפרעות שינה עקב עבודה במשמרות (SWSD) וישנוניות-יתר יומית הנובעת מדום נשימה חסימתי בשינה (OSAHS). התרופה שייכת לקבוצת התרופות המעוררות הפועלות על מערכת העצבים המרכזית אך להבדיל מתרופות אחרות, התרופה נספגת דרך הדם לחלבוני הפלזמה ועוברת פרוק ב-90% על ידי הכבד ולכן לא נשארת בגוף כשייר לא רצוי. התרופה נהייתה נפוצה יותר ומומלצת בקרב רופאים עקב יעילותה מבלי שהיא גורמת להתמכרות או לתופעות לוואי, פרט למקרים נדירים ביותר. בעלת זמן מחצית חיים של 15 שעות. התרופה מקלה בצורה ניכרת על עייפות היתר, אולם אינה מרפאה את ההפרעות הפתולוגיות הגורמות לעייפות זו.

כמו כן התרופה נמצאת בשימוש בקרב מאובחני ADHD וטיפול בעייפות עקב טרשת נפוצה.

בשימוש עם תרופות מרגיעות כמו ואליום היא מפחיתה את השפעתן. כמו כן, אם נוטלים את התרופה עם קפאין אזי היא מגבירה את הערנות.

צבאות שונים בעולם (כמו הצבא הבריטי והאמריקאי ולגיון הזרים הצרפתי) הצהירו על ניסויים או שימוש ממשי בתרופה בזמן משימות שדורשות חסך בשינה וערנות מתמשכת.

אין לצרוך אלכוהול בזמן השימוש בתרופה שכן הכבד חדל מלפרקה והיא מצטברת בגוף.

תופעות לוואי נפוצות: כאבי ראש, בחילה ותחושת אי נוחות בקיבה.

תופעות לוואי נדירות: כאבים בחזה, טכיקרדיה, סחרחורת.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.provigil.com/ אתר התרופה (אנגלית) ]
* 
* 
* 

קטגוריה:תרופות
ג'רמיין דפו

ג'רמיין קולין דפו (באנגלית: Jermain Coline Defoe; נולד ב-7 באוקטובר 1982 בבקטון, לונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

== קריירה ==
דפו החל את הקריירה המקצועית שלו בבורנמות', אליה הושאל מקבוצת וסטהאם יונייטד הלונדונית. בעונת כבש 18 שערים ב-29 משחקים, מה שגרם להנהלת וסטהאם להחזיר אותו לקבוצה בסיום העונה. בניגוד לתקופה שלפני השאלתו לבורנמות', בה הופיע דפו רק במשחק אחד, קיבל החלוץ יותר הזדמנויות בעונת וסיים את העונה עם 10 שערים ב-35 הופעות.

בעונת הפך דפו לשחקן הרכב קבוע, וגמר את העונה עם 8 כיבושים ו-37 הופעות. ב- דפו איבד את מקומו בקבוצה וזכה לדקות משחק מעטות. את העונה סיים עם 19 הופעות בלבד, בהן כבש 11 שערים. בעונה הזאת צד דפו את עינה של יריבתה העירונית של וסטהאם, קבוצת טוטנהאם הוטספר, שהחליטה להחתים אותו.

בטוטנהאם, קבוצה בעלת שאיפות וציפיות גבוהות יותר מאשר וסטהאם הצנועה, הבין דפו כי מקומו בקבוצה אינו מובטח, וכי עליו להתאמץ להראות למאמן הקבוצה, מרטין יול, את יכולותיו. דפו רשם באותה עונה 7 שערים ב-15 הופעות וזכה לזימון לנבחרת אנגליה על ידי מאמנה, סוון-יוראן אריקסון. את הבכורה בנבחרת ערך ביוני 2004 מול איסלנד.

בעונת הפך דפו לשחקן הרכב קבוע במדי טוטנהאם. הוא ערך 35 הופעות בהן כבש 13 שערים. העונה שאחריה הייתה בינונית יותר מבחינתו, אותה סיים עם 9 שערים ב-35 הופעות.

בינואר 2008 עבר דפו לפורטסמות', תמורת כ-9 מיליון לירות שטרלינג. דפו לא שותף בזכייתה של פורטסמות' בגביע ה-FA, כיוון ששיחק באותה עונה בגביע במדי טוטנהאם. לאחר שנה בלבד בפורטסמות' החליט לחזור דפו לטוטנהאם, ובינואר 2009 חתם על חוזה בקבוצה ל-5 שנים.

ב-22 בנובמבר 2009 הבקיע דפו חמישה שערים בתוך 36 דקות במחצית השנייה של הניצחון 1–9 על ויגאן את'לטיק בווייט הארט ליין. שלושת השערים הראשונים שלו במחצית זו היו השלושער המהיר ביותר בהיסטוריה של הפרמייר ליג. ניצחון זה השווה את שיא הניצחון הגדול ביותר בתולדות הפרמייר ליג. דפו היה לשחקן השלישי בהיסטוריה של הליגה שמבקיע חמישה שערים, לאחר אלן שירר ואנדי קול.

ב-10 בינואר 2014, לאחר חמש שנים בטוטנהאם, עבר דפו לטורונטו והחל לשחק במדיה ב-28 בפברואר. ב-16 בינואר 2015 חזר דפו לפרמייר ליג כאשר חתם בסנדרלנד. ב-29 ביוני 2017 חזר לאחר 16 שנה לבורנמות'. ב-6 בינואר 2019 הושאל לגלאזגו ריינג'רס לעונה וחצי, ובינואר 2020 חתם על חוזה קבוע לעונה אחת בקבוצה. ב-25 באוקטובר 2020 כבש את שערו ה-300 בקריירה, במשחק מול ליווינגסטון. 

ב-31 בינואר 2022 חזר לסנדרלנד וחתם עד לסוף העונה. ב-22 בפברואר ערך הופעת בכורה בתיקו 1-1 נגד ברטון אלביון. 

==חיים אישיים==
בשנת 2017 אימץ אורח חיים טבעוני.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני בורנמות'
קטגוריה:כדורגלני טוטנהאם הוטספר
קטגוריה:כדורגלני פורטסמות'
קטגוריה:כדורגלני טורונטו
קטגוריה:כדורגלני סנדרלנד
קטגוריה:כדורגלני גלאזגו ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:לונדון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:ספורטאים טבעונים
קטגוריה:טבעונים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1982
קמינו

קמינו (בספרדית: Camino; באופן מילולי: "דרך") הוא דפדפן חופשי המבוסס על מנוע Gecko של קרן מוזילה. הוא פותח במיוחד עבור מערכת ההפעלה Mac OS X. בעוד מרבית יישומי מוזילה משתמשים בשפת הממשק XUL, עובד קמינו בסביבת Cocoa הטבעית במקינטוש; התאמת הדפדפן למערכת ההפעלה מתבטאת בתכונות נוספות, דוגמת שיתוף הפעולה עם תוכנות כ־Keychain ו־Bonjour.

==היסטוריה==
ראשית הדפדפן בניסוי שערכו מייק פינקרטון ווידור אפראו במסגרת עבודתם בנטסקייפ, שמטרתו הייתה שילוב בין Gecko לבין Cocoa. בראשית 2002 הצטרף אליהם דייב היאט, ממפתחי פיירפוקס, ובנה עבורם את המעטפת "כימרה". הגרסה הראשונה של "כימרה", 0.1, שוחררה למרשתת בשלושה־עשר בפברואר, 2002, וצברה פופולריות במהרה, בעיקר בזכות היותה מהירה בהרבה מהמתחרה העיקרי, אינטרנט אקספלורר 5 למקינטוש.

במהלך 2002 נשכר היאט על ידי אפל, והתחיל לעבוד על מה שיהיה, מאוחר יותר, לדפדפן ספארי. למרות עזיבתו, והעדר תמיכה מצד מנהלי AOL, הבעלים של נטסקייפ, הצליח גרעין המפתחים לשחרר במרץ 2003 את גרסה 0.7. בשלב זה כבר שונה שם הדפדפן ל"קמינו", מטעמים משפטיים. ביטול הפרויקט על ידי נטסקייפ חייב את המפתחים להגדיל את הסתמכותם על הקהילה; ואכן, גרסה 0.8 פותחה בעיקר לפי אידאולוגיית הקוד הפתוח, על ידי תורמים מכל העולם, בניגוד לקודמתה, שדמתה מאוד לדפדפן של נטסקייפ.

שלב הבטא הסתיים עם פרסום הגרסה הרשמית הראשונה, 1.0, בארבעה־עשר בפברואר 2006.

==תכונות==
יתרונו המרכזי של קמינו על פיירפוקס הוא התאמתו למערכת ההפעלה. כך, למשל, אפשר להוסיף כתובת דוא"ל מהדפדפן ישירות לספר הטלפונים, או לחפש באמצעות Spotlight בין הסימניות. יתרון נוסף הוא מערכת ניהול הסימניות האינטואיטיבית.

קמינו תומך בגלישה בלשוניות וכולל מנהל הורדות וחוסם חלונות קופצים. כמו כן הוא מציע אפשרויות מתקדמות לאבטחה ולפרטיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דפדפנים
קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2002
מגדל המפרש

מגדל המפרש, מוכר גם בכינוי "מגדל הטיל", או בשמו הרשמי מגדל קריית הממשלה על שם יצחק רבין, או "מגדל C", הוא מגדל משרדים בחיפה, שהוא המרכיב הבולט מקרב המבנים המרכיבים את קריית הממשלה המחוזית, שנועדה לרכז את פעילות קריית הממשלה במחוז חיפה וכוללת את בניין האוצר הסמוך, בתי המשפט ומתקנים נוספים.
==מבנה==
המגדל עצמו הוא בן 29 קומות מעל הקרקע ו-8 נוספות מתחתיה. גובהו הכולל, לרבות הצריח דמוי זוג המפרשים שבראשו, הוא 137 מטרים. המגדל הוקם בין השנים 1999–2002 בין הרחובות נתנזון, העצמאות והפל"ים, ועם סיום בנייתו עקף את מגדל אשכול והפך למבנה הגבוה בחיפה ובכל צפון הארץ. בשנת 2003 נבנה מגדל חברת החשמל במבואות הדרומיים של חיפה. אם לא מחשבים את האנטנות לראשו של מגדל המפרש, מגדל חברת החשמל גבוה יותר במספר מטרים. בצירוף האנטנה שלראשו, מגדל המפרש גבוה בשבעה מטרים ממגדל חברת החשמל.

בתכנון המגדל וסביבתו נעשה ניסיון לשילוב בין ישן וחדש. בשדרת הקשתות, המעוצבת בסגנון עתיק ומובילה משדרות הפל"ים אל המגדל המודרני, שולבו רפליקות של פסיפסים ומפות עתיקות של חיפה. בין היתר מופיעה מפה משנת 1773 לצד רישומים של נוסעים שעברו בעיר לאורך ההיסטוריה שלה.

הבניין תוכנן על ידי משרד האדריכלים אמר-קוריאל (דינה אמר ואברהם קוריאל)<ref></ref>. בבנייתו נעשה שימוש בהנדסת אנוש מתוחכמת ובטכנולוגיה שעד אז טרם הייתה בשימוש בבנייני ציבור בישראל. הגישה אל קומפלקס קריית הממשלה נעשית מרחוב נתנזון, באמצעות גרם מדרגות הישר מהרחוב, ומשדרות הפל"ים, שמעליהן נמתח גשר הולכי-רגל המחבר בין בתי המשפט וטיילת הקשתות המוליכה למגדל.
==היסטוריה==
המכרז להקמת קריית הממשלה במחוז חיפה, כולל המגדל, פורסם במרץ 1998. כחלק מתנאי המכרז, היזמיים יכלו לבנות גם משרדים להשכרה, מסחר וחניונים בתשלום. היזם גם היה אמור להתחייב לבנות תחנת רכבת פרוורים בסמוך בשם חיפה – בית המכס. המגדל הושלם בתחילת 2002.

בתחרות שנתית לגורדי שחקים שערך אתר skyscrapers.com (כיום emporis.com, מן האתרים המובילים בתחום זה) הוא זכה במקום השמיני לשנת 2002. המגדל, שנבנה מחומרים מתקדמים, תוך שימוש בהנדסה המבטיחה לו חסינות מפני רוחות חזקות ורעידות אדמה, הוא בעל תצורה עגולה ו"עתידנית".

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="200px" heights="160px" perrow="4">
Downtown Haifa including the port and the sail tower.jpg|מבט מן האוויר על העיר התחתית וחלק מהדר
View from Hotels in Haifa 001.JPG|מבט ממרכז הכרמל על המגדל והנמל
HAIFA-PORT-12.JPG|מגדל המפרש כפי שהוא נראה מן הים
Al-Jarina Mosque, Haifa (8).JPG|מסגד אל-ג'רינה בחזית מגדל המפרש, מבט לכיוון מזרח
</gallery>

== ראו גם ==
* העיר התחתית

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.emporis.com/en/wm/bu/?id=streetsailtower-haifa-israel מגדל המפרש] באתר גורדי השחקים העולמי

==הערות שוליים==

קטגוריה:הנצחת יצחק רבין
מפרש
קטגוריה:פוטוריזם
קטגוריה:קריית הממשלה (חיפה)
קטגוריה:העיר התחתית: מבנים
יחיאל ברי"ל

עיתון [[הלבנון שיסד וערך ברי"ל]]
יחיאל ברי"ל (ראשי תיבות על שם אביו: בן רבי יהודה לייב; י"ד באדר תקצ"ו, 1836, פודוליה (רוסיה) – י"ד בחשוון תרמ"ז, 1886, לונדון) היה עיתונאי ועסקן. מייסד עיתון "הלבנון" ומראשוני העיתונות העברית בארץ ישראל.

==קורות חיים==
ברי"ל נולד בטולצ'ין שבפודוליה בי"ד באדר תקצ"ו. מגיל צעיר החל בנדודים ממקום למקום, דבר אשר אפיין את רוב חייו הבוגרים. אביו השיא אותו אישה בגיל צעיר, אך הם התגרשו.<ref></ref> זמן מה שהה בבוקרשט והיה מקורב למלבי"ם. לאחר מכן שהה באיסטנבול. בסוף שנות החמישים של המאה התשע עשרה עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בירושלים חבר לעדת הפרושים ונשא לאישה בשנית את בתו של יעקב הלוי ספיר, מזכיר עדת הפרושים. בשנת 1860 (תר"כ) החל לשלוח ידו בעבודה עיתונאית כשהוא שולח במשך כשנתיים לעיתונות העברית בחו"ל, ובמיוחד לעיתון המגיד, כתבות על הנעשה בירושלים.

בשנת 1862 (תרכ"ב) ברי"ל הקים ביחד עם יואל משה סלומון ומיכל הכהן את בית הדפוס העברי השני בירושלים (בית הדפוס הראשון היה של ישראל ב"ק). בפברואר 1863 (אדר, תרכ"ג) החל להוציא לאור עם יואל משה סלומון ועורך נוסף את עיתון הלבנון כירחון בבית הדפוס שהקימו. 

העיתון יצא לאור במשך שנה אחת בלבד שבמהלכה פעל גם עיתון "החבצלת", ביטאונם של הספרדים ושל החסידים בירושלים. העוינות בין שני העיתונים הביאה להלשנה הדדית בפני השלטון העות'מאני שסגר את שניהם. כשפסק העיתון מלצאת לאור עזב בריל את ירושלים ועבר לפריז. במשך מספר שנים הוציא-לאור את עיתון הלבנון בפריז, ומשם נשלח העיתון לארץ ישראל. 

לאחר המצור הגרמני על פריז בשנת 1870 עזב בריל את פריז, ובשנת ה'תרל"א עבר למגנצא שבגרמניה. במגנצא הקים בריל בית דפוס עברי ובשנת 1872 חידש את הופעת הלבנון אך כמוסף לעיתון חרדי בשפה הגרמנית. 

בשנת 1881 חל שינוי במגמה של עיתון הלבנון. הלבנון התנתק מהשבועון החרדי אליו היה מסונף. כמו כן החל הלבנון לתמוך בהתיישבות יהודית בארץ ישראל. לשינויים אלו היה אחראי יחיאל ברי"ל עצמו, ייתכן של"סופות בנגב" היה משקל בשינוי זה. תפנית אידאולוגית זאת הובילה את ברי"ל לפרק הבא בחייו: הקמת המושבה מזכרת בתיה, שבאותה העת נקראה 'עקרון'.

==הקמת מזכרת בתיה ==
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 החל ברי"ל לפעול למען הרעיון של הקמת מושבות של איכרים יהודים עובדי אדמה בארץ ישראל. ברי"ל, יחד עם הרב שמואל מוהליבר, פעל להקמת המושבה מזכרת בתיה. הוא חזר לארץ ישראל ביחד עם אחת עשרה המשפחות הראשונות של המושבה. ניסיונו האישי לקחת חלק בהקמת מזכרת בתיה לא עלה יפה שכן הוא לא הצליח לשתף פעולה עם הירש, מנהלו של מקוה ישראל. עקב זאת, ומסיבות נוספות הוא חזר לחו"ל. את קורות ניסיונו לייסד את המושבה מזכרת בתיה העלה על הכתב בספר בשם 'יסוּד המעלה'. 

בשנת 1884 השתקע בלונדון והוציא לאור שבועון ביידיש בשם 'השולמית'. גם כאן ניסה לחדש את הוצאתו לאור של עיתון הלבנון והוציא לאור כאחד-עשׂר גליונות ממנו.

נפטר בלונדון בשנת תרמ"ז.
היה אב לארבעה בנים, מהם שלושה עיתונאים. בנו, יצחק ליפא בריל, היה סופר ומתרגם.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* [http://www.mazkeret.org/BrilsLife.htm קורות חייו של יחיאל ברי"ל] באתר האינטרנט של מזכרת בתיה
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:סגל הלבנון
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית ביישוב
קטגוריה:דפוס עברי
קטגוריה:מזכרת בתיה: אישים
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:עורכי עיתונים ביישוב
קטגוריה:מיינץ: אישים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1836
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1886
סבאח

ג'נט ג'רג'יס פע'אלי (בערבית: جانيت جرجس فغالي) הידועה בשם הבמה סבאח (בערבית – "בוקר") (صباح; 10 בנובמבר 1927 - 26 בנובמבר 2014) הייתה זמרת ושחקנית לבנונית שהופיעה ב-83 סרטים, שיחקה ב-27 מחזות, ועל שמה רשומים כ־3,000 שירים. שם החיבה שלה היה "שחרורה", על שם ציפור השיר שחרור.

== חייה ==
נולדה למשפחה נוצרית בכפר בדאדון, דרומית-מזרחית לביירות שבלבנון, שלישית מ-4 אחים. משפחתה הייתה דתית - סבה היה כומר ודודה ארכיבישוף. את אהבתה למוזיקה רכשה מאמה שערכה ערבים מוזיקליים בביתם. אביה, גרגיס, שלטענתה נטש אותה, משום שכנראה רצה בן, היה פוגע בה פיזית ואף ניסה לקחת את הרווחים שעשתה בצעירותה משירה ומשחק. אחיה רצח את אמה בגלל שהניח שנהלה רומן. לאירוע זה הייתה השפעה רבה על חייה של סבאח.

היא הקליטה את השיר הראשון שלה בגיל 13 ומיד תפסה את תשומת לבה של המפיקה והשחקנית הלבנונית אסיא דאר'ר (<big>آسيا داغر; אַסְיַא דַארִ'ר</big>) שהחתימה אותה על חוזה לשלושה סרטים ולקחה אותה למצרים. הסרט הראשון בו השתתפה ב-1945 הלב אוהב רק פעם אחת (القلب له واحد), הפך אותה לכוכבת. בתחילה המבקרים המצרים לא העריכו אותה, אולם אחרי המהפכה במצרים ב-1952, היא הפכה גם לחביבת המבקרים והתפרסמה בכל העולם הערבי.

קולה הייחודי והעשיר, יכולות המשחק וסגנון הלבוש הצבעוני, הפכו את סאבח לאחת הזמרות הפופולריות ביותר לא רק של בלבנון, אלא גם בכל העולם הערבי. היו לה קשרים ארוכים עם כמה מהמלחינים המובילים ובראשם המלחין המצרי עבד אל-והאב, המלחין הלבנוני מנסור רחבני והמלחין המצרי כמאל א־טוויל.

הקריירה של סבאח נמשכה עד מותה. בשנת 2006 הוציאה שני סינגלים יחד עם הזמרת רולא סעד: "דלועה" (מפונקת) – מחרוזת נוסטלגית משירי סבאח, ו"יאנא יאנא" – שיר נוסף אותו ביצעה סבאח באחד מסרטיה.

סבאח קבלה הוקרה ממנהיגים ערבים, חוסיין מלך ירדן העניק לה אות כבוד, ואנוואר סאדאת העניקו לה אזרחות מצרית.

מעבר לקריירה האמנותית שלה, סאבח נודעה בחייה האישיים הסוערים. היא נישאה לתשעה גברים בניהם חבר פרלמנט לבנוני, הכנר שניגן בהופעותיה, שחקנים, זמרים ושייח כוויתי. כן היא הייתה ידועה במספר הניתוחים הפלסטיים המרובים שעברה. לסבאח שני ילדים, בן מבעלה הראשון נג'יב שמאס ובת מבעלה השלישי, אנואר מנסי.

סבאח, או "סבוחה" בפי מעריציה, נחשבת לאחת הדיוות הגדולות של המוזיקה הערבית.

סבאח נפטרה ב-26 בנובמבר 2014 ממחלה קשה, בגיל 87.

== קישורים חיצוניים ==

סבאח, 1961
* [http://www.altarab.com/lebanon/sabah.html שירים של סבאח], באתר ALTARAB
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:זמרות לבנוניות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה לבנוניות
קטגוריה:ילידות 1927
קטגוריה:נפטרות ב-2014
קטגוריה:נפטרים ב-2014
ג'אקומו אגוסטיני

ג'אקומו אגוסטיני (באיטלקית: Giacomo Agostini; נולד ב-16 ביוני 1942) הוא רוכב מרוצי אופנועים איטלקי שהתחרה בסדרת הגרנד פרי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. הוא זכה ב-15 אליפויות עולם, מתוכן שמונה בקטגוריה הבכירה. בחמש עונות הוכתר אגוסטיני לאלוף עולם בשתי קטגוריות שונות במקביל.

==ביוגרפיה==
אגוסטיני נולד בלוברה, מחוז לומברדיה שבאיטליה. בעודו נער ניסה את כוחו במרוצים, אך אביו, שהיה תעשיין איטלקי עשיר, הפגין חוסר שביעות רצון מהעיסוק במרוצים. אגוסטיני החל את קריירת הרכיבה המקצועית בגיל 21 ב-1963. בשנה זו זכה בתואר אלוף איטליה בקטגוריית 175 סמ"ק כשרכב עבור חברת מוריני האיטלקית. הצלחתו אפשרה לו לעבור לקטגוריית ה-350 סמ"ק ולזכות בתואר אליפות איטליה בשנה העוקבת. במסגרת עונה זו הוא גם התחרה בסיבוב האיטלקי של עונת הגרנד פרי ב-350 וסיים במקום הרביעי. הוא הוחתם לקבוצת היצרן האיטלקי אם וי אגוסטה שבה רכב אלוף העולם באותה עת מייק היילווד.

מעברו של היילווד ב-1966 לקבוצת היצרן היפני הונדה הותירה את אגוסטיני כרוכב הבכיר בקבוצה וסללה את הדרך לרצף אליפויות שלא שוחזר מעולם בקטגוריית ה-500 הבכירה. הוא זכה עבור אם וי אוגוסטה בשבע אליפויות רצופות ב-500 וכמעט במקביל בעוד שבע רצופות ב-350. עונת 1967 הגיעה לסיום דרמטי כאשר אגוסטיני והיילווד זכו כל אחד בחמישה מרוצים לפני פתיחת המרוץ האחרון שבו הוכרעה האליפות לטובת אגוסטיני.

ב-1974 הודיע אגוסטיני על מעבר לקבוצת היצרן של ימאהה. היה זה צעד חריג באותה עת, כיוון שהיצרנים היפניים לא הצליחו עד אז לזכות באליפות ה-500. באותה שנה לא הצליח אגוסטיני להשיג את התואר בקטגוריית ה-500 סמ"ק, אך זכה ב-350. שנה לאחר מכן, זכה בתואר ראשון ליצרן יפני בקטגוריית ה-500. היה זה גם אופנוע שתי הפעימות הראשון שזכה בתואר זה.

ניצחונו האחרון של אגוסטיני היה ב-1976 בגרמניה. בעונה זו חזר לאם וי אוגוסטה אך לא זכה לאליפות נוספת. הוא פרש ממרוצי אופנועים בשנת 1977. החל מ-1978 ניסה כוחו במשך שלוש שנים במרוצי מכוניות אך לא זכה להצלחה. בשנת 2000 העניק ארגון ה-FIM לאגוסטיני את התואר "אגדת מרוצים".

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רוכבי אופנועי מרוץ איטלקים
קטגוריה:אלופי עולם ברכיבת אופנועי מרוץ
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1942
מרכזית בת גלים

חנויות הרוסות בתחנה המרכזית הנטושה]]
התחנה המרכזית בת גלים ממוקמת בשכונת בת גלים בעיר התחתית של חיפה, ופעלה בשנים 1974–2003, הייתה חלק ממערך התחבורה הציבורית הפנים-עירונית בחיפה, והבין-עירונית ממנה יצאו אוטובוסים לכל רחבי ישראל.

== מבנה התחנה ==
מבנה התחנה מתנשא לגובה ומאכלס גם את בניין אגד. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים שרון-אידלסון יחד עם רוזוב-פרייברגר. תכנון הקונסטרוקציה הייחודית לתחנה הופקד בידי המהנדס אשר מילשטין ממשרד המהנדסים "א. מילשטין - א. זינגר". בעבר שכנו בבניין גם משרדי הנהלת חברת החשמל עד שעברו למגדל חברת החשמל בדרום העיר. הרציפים העירוניים מוקמו בחלק העליון של התחנה, הקרוב לכניסה, כדי שהאוטובוסים המגיעים לא ירדו לקומה הבין-עירונית. כמו כן קיים מעבר תת-קרקעי המחבר בין תחנת רכבת בת גלים, מרכזית בת גלים, והתחנות לכיוון מזרח הממוקמות בצידה השני של דרך ההגנה. המעבר איפשר גישה נוחה לקווים החולפים על פני התחנה בדרכם מזרחה - במקור היו אלה הקווים מטירת כרמל ועתלית לכיוון הדר הכרמל. במבנה היו כ-40 חנויות, שני סניפי בנק, סניף דואר, אולם אירועים וקיוסקים.

בצמוד לתחנה היה מוסך לטיפול באוטובוסים עם 16 עמדות, חמש תחנות תדלוק, וחניון ל-200 אוטובוסים.

== היסטוריה ==
עד לפתיחתה של התחנה המרכזית בשכונת בת-גלים הייתה קיימת התחנה המרכזית של חיפה בשדרות הכרמל, במושבה הגרמנית, שנמצא לא הרחק משם.

תוכנית להקמת התחנה אושרה על ידי עיריית חיפה בשנת 1965, כדי להחליף את התחנה המרכזית בשדרות הכרמל. הבנייה החלה ביוני 1968, על ידי סולל בונה. התחנה נחנכה ב-30 במאי 1974 ונקראה על שמו של מרדכי עופר.

לפני שינוי מערך האוטובוסים בחיפה ובניית מרכזית חוף הכרמל ומרכזית המפרץ, הייתה זו התחנה המרכזית היחידה של חיפה, ורוב הנסיעות הבין-עירוניות המגיעות לחיפה היו מסתיימות בה, פרט לנסיעות מסוימות שהיו מסתיימות או מתחילות בהדר: קווי טירת כרמל ועתלית, חלופות שעות שיא של קווי הקריות וצפון הארץ, וכן נסיעות שנכנסות לחיפה בין שישי אחר הצהריים לבין שבת אחר הצהריים. ממנה היו יוצאים קווים לכל חלקי חיפה.

בעקבות פתיחת מרכזית המפרץ ב-2002 ומרכזית חוף הכרמל ב-2003 התחנה נסגרה. בשלב הראשון נשארו עדיין במתחם התחנה רציפים של מספר קווים עירוניים, אך אלה הוצאו ממנה זמן מה לאחר פתיחת מרכזית חוף הכרמל. עד אמצע שנת 2012 בקצה התחנה היה מסוף "בת גלים", אך כיום האוטובוסים מגיעים לתחנת הרכבת חיפה – בת גלים הסמוכה לתחנה, ומאז פעילות האוטובוסים בתחנה נפסקה כולה.

בסוף שנת 2018 השלימה חברת נצבא את רכישת השליטה במתחם.

כיום המבנה נטוש לחלוטין ואין בו שום פעילות.

== ראו גם ==
* התחנה המרכזית החדשה של תל אביב

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://placestimeforgot.com/תחנה-מרכזית-בת-גלים-חיפה/ תחנה מרכזית בת גלים, חיפה], באתר [https://placestimeforgot.com/ מקומות שהזמן שכח], 27 בדצמבר 2021

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברוטליזם בישראל
קטגוריה:בת גלים
חיפה בת גלים
קטגוריה:ישראל: מבנים שוממים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אריה שרון
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן בנימין אידלסון
קטגוריה:מערב חיפה
קטגוריה:נצבא: נכסים
קורנטי

איי קורנטי או ארכיפלג קורנטי (בקרואטית: Kornati; באיטלקית: Isole Incoronate) הם קבוצה של כ-150 איים ושוניות (המספר המדויק משתנה בהתאם למקור) הממוקמים בים האדריאטי ממערב לשיבניק בקרואטיה. האי הגדול בארכיפלג, קורנט באורך של 25 ק"מ וברוחב של עד 2.5 ק"מ, העניק את שמו לקבוצה כולה, הנחשבת לארכיפלג האיים הצפוף ביותר בים התיכון.

בכמה גבעות על איי קורנטי נמצאו עקבות של יישובים וביצורים מהתקופה הנאוליתית. נראה כי האיים אוכלסו בתקופת הברזל ובתקופת הרומאים. במהלך מלחמת העולם השנייה הקימו הפרטיזנים של טיטו בית מלאכה לתיקון סירות.
== היסטוריה ==
האיים היו שייכים בעבר לאצולת זאדר אך נקנו במאה ה-19 על ידי תושבי האי מורטר שהם בעלי 90% מהקרקע ותושבי האי דוגי אוטוק להם שייך יתר השטח. אף שתושבי קבע אינם מתגוררים עוד באיים, יש בו כ-300 בקתות המשמשות את בעלי השטח המגיעים אליהם מדי פעם. חלק משטח האיים מעובד ויש בהם מטעי עצי זית, גפנים, פרדסים וגני ירק.

89 מהאיים בשטח של 49.66 קמ"ר בדרום הארכיפלג הוכרזו כפארק לאומי בשנת 1980, ששטחו הכולל 220 קמ"ר. האיים עשויים מאבן גיר מחלחלת המונעת תופעה של נגר עילי, ורק במקומות ספורים בוקעים מים מתוקים מהנוף הקרסטי ונשפכים אל מי הים. מסיבה זו הצמחייה על האיים מועטה, למעט עשב ושיחים באזורים המוגנים על ידי הצוקים, ונופם צחיח ופראי. הפארק ידוע בצוקים החשופים שלו, המכונים "כתרים" (Krunama), שהארוך שבהם משתרע לאורך 1,350 מטר והגבוה שבהם מגיע לגובה של 82 מטר. בפארק מפותח גם ענף הצלילה בשל כך שהצוקים יורדים עד לעומק של 90 מטר מתחת לפני הים והמים עשירים בדגה.

יופיים של האיים הביא את ג'ורג' ברנרד שו להתבטא כך אודותם:

:"On the last day of the creation, God desired to crown his work, and thus created the Kornati islands out of tears, stars and breath".

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איים בים האדריאטי
קטגוריה:קרואטיה: איים
מוזיקת עולם

מוזיקת עולם בהגדרה הרחבה ביותר כוללת את כל המוזיקה בעולם, אולם בדרך כלל משמש המושג למוזיקה שאינה "מערבית" שהוגדרה בעבר לעיתים כמוזיקה עממית או מוזיקה אתנית. אין זה אומר שיש בהכרח חפיפה בין המושגים מוזיקה עממית ומוזיקת עולם, כי במושג מוזיקה עממית משתמשים לעיתים לתיאור מוזיקה מ"כאן" ואילו במושג מוזיקת עולם משתמשים פעמים רבות לתיאור מוזיקה "זרה", כולל מוזיקת פופ מארץ המקור ומה"מערב" שמבוססים על המוזיקה העממית הלא-מערבית או על "המוזיקה המקומית של מישהו אחר".

מוזיקת עולם נחקרת במסגרת אנתרופולוגיה, חקר הפולקלור, לימודי הביצוע ואתנומוזיקולוגיה.

מספר אמנים ישראלים זכו להצלחה בחו"ל כאמני מוזיקת עולם, ביניהם עפרה חזה, חוה אלברשטיין והפרויקט של עידן רייכל.

גם אמנים מערביים יוצרים מוזיקת עולם שנשמעת כמו מוזיקה אתנית (של תרבויות לא-מערביות או תרבויות עתיקות), בעיקר כמוזיקת העידן החדש (New Age) או כמוזיקת אווירה.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Bohlman, Philip (2002). World Music: A Very Short Introduction, "Preface". .
* Manuel, Peter (1988). Popular Musics of the Non-Western World: An Introductory Survey. New York: Oxford University Press. .
*N'Dour, Youssou. "Foreward" to Nickson, Chris (2004). The NPR Curious Listener's Guide to World Music. .
*Nidel, Richard (2004). World Music: The Basics. .
</div>
==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

*