OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מנוחה טוקר

חיה מנוחה טוקר (יד בטבת ה'תש"ג, 22 בדצמבר 1942 – י"ז בסיוון ה'תשפ"ד, 23 ביוני 2024) הייתה סופרת ישראלית חרדית.

==ביוגרפיה==
טוקר נולדה בירושלים לרב משה חברוני, ראש ישיבת חברון, ורחל, בתו של הרב משה מרדכי אפשטיין.

בשנת תשכ"ד נישאה לרב נחמן טוקר שכיהן כר"מ בישיבת חברון בירושלים עד פטירתו ביולי 2017.<ref></ref> לאחר נישואיה גרה עם בעלה וילדיה בשכונת גאולה, ומאוחר יותר בעקבות מעברה של ישיבת חברון לשכונת גבעת מרדכי עברו להתגורר בשכונה.

=== חיים אישיים ומותה ===
בנה יחזקאל טוקר, עורך דין וטוען רבני נשוי לשופטת החרדית הראשונה, חוי טוקר.

הסופרת אסתר טוקר היא כלתה.

נפטרה בי"ז בסיוון ה'תשפ"ד ונקברה בהר המנוחות.

== קריירה ספרותית ==
טוקר כתבה וערכה ספרים רבים, בין השאר של כלתה הסופרת אסתר טוקר וכן עיבדה ספרי ילדים.

כתבה כתבות וטורי דעה בשבועונים וירחונים חרדים, ביניהם "יתד נאמן", תחת שם העט "מ. חברוני" וכן בשבועון "משפחה".

התפרסמה כאשר כתבה את השיר "שירו של אבא" המספר על לימודו של אביה. השיר הולחן על ידי הלל פלאי והושר על ידי מיכאל שטרייכר.

==מספריה==
* ירמיהו: מאורעות מחיי הנביא ירמיהו, הוצאת ש"ב, 1992
* ימי שמונה: ספור הסטורי מתקופת החשמונאים, הוצאת הספר הטוב, 1994
* גן החיות שלי, 1997
* קן הנשרים: סיפורים מימי מלחמת העולם השנייה, הוצאת הספר הטוב, 1998<ref></ref>
* אנשים בשכונה הירוקה, הוצאת שי למורא, 2000
* אתמולים (תש"ע)
* הורים באופן זמני, הוצאת יפה נוף, 2018 <ref></ref>
* עם אסתר טוקר, חמותי ואני, הוצאת המודיע, 2020<ref></ref>

=== כעורכת ===
* רות זיידמן, כוכב בעלטה : קורותיה של בת צ'נסטוחוב במלחמת העולם, הוצאת ר' זיידמן, 1984
* רות זיידמן, בהפציע השחר: החזרה לחיים וסיפורים על ילדים בעידן חורבן יהדות אירופה, הוצאת מנחת ישראל, 1998<ref></ref>
* טובה זילברברג, אמא, בקשתך נתקבלה!!, הוצאת ג' זילברברג, 1994
* אסתר טוקר, מסך השתיקה, מייזליק ספרים, 2009<ref></ref>
* אסתר טוקר, משבצת תפוסה, הוצאת יפה נוף, 2011<ref></ref>
* אסתר טוקר, מילים שיודעות לגעת, הוצאת יפה נוף, תשע"ד

==קישורים חיצוניים==

*
*[https://www.hidabroot.org/article/69370 נכדות ובנות מספרות על גדולי הדור], הידברות, 28 ביולי 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת טוקר
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:גאולה (ירושלים): אישים
קטגוריה:גבעת מרדכי: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2024
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:משפחת חברוני
קטגוריה:רבניות (נשות רבנים)
אוכם

אֻכָּם (מהמילה הארמייה "אוכמא" - שחור; וכך גם בשמו המדעי Suaed המגיע מניב ערבי)<ref></ref> הוא סוג צמח ממשפחת הסלקיים.

למיני האוכם השונים נימצאו מספר שימושים, בין היתר לתעשייה, לנוי, לצריכה כתבלין או כתרפואה עממית ועוד.

== תפוצה ==
בסוג אוכם כמאה מינים, הגדלים בבתי גידול מלוחים על חופי ים או ערבות, במקומות רבים ברחבי העולם, וביניהם באסיה, אירופה והעולם החדש.<ref></ref> בארץ ישראל ניתן למצוא כעשרה מינים הגדלים במישור החוף, מרכזה ודרומה של הארץ,<ref></ref> וביניהם ניתן לציין לדוגמה את האוכם המדברי שהינו מין אנדמי לישראל.

== תיאור ==

פרחי האוכם קטנים, צבעם לרוב (בהתאם למין) ירוק צהבהב "החבוים" בחיקי העלים הבשרניים שצורתם נעה בין מעגליים לגליליים מוארכים בעלי גוונים בהירים של ירוק, המחוברים לגבעול בשרני בעל צבעים כהים הנעים בין ירוק לאדום.<ref></ref>

צמחי האוכם מותאמים לחיים בתנאי קרקע ואקלים קשים, אודות עליהם הבשרניים (סיקולטנטים) בעלי ריקמה המאפשרת הגירת מים רבים לעיתות יובש הנפוצות בבתי הגידול שלהם. כמו כן צמחי האוכם הם צמחי מלחה, ולפיכך הם בעלי כוח אוסמוטי גבוה המאפשר לחיות במלחות, שהקרקע שלהן מלוחה, גם כאשר תכולת המלח ברקמות שלהם גבוהה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1777
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ובאני אנטוניו סקופולי
קטגוריה:סלקיים
תאולוגיה טבעית

תאולוגיה טבעית, שנקראה בעבר גם פיזיקו-תאולוגיה (physico-theology), היא סוג של תאולוגיה המבקשת לספק טיעונים לנושאים תאולוגיים (כגון קיומה של אלוהות) המבוססים על ההיגיון ותגליות המדע, פרויקט הטיעון למען קיומו של אלוהים על בסיס עובדות טבעיות שנצפו, ובאמצעות תופעות טבע הנתפסות כאלוהיות, או מורכבויות הטבע הנראות בעיני התאולוגים כעדות לתוכנית אלוהית (ראה ייעוד מראש) או לרצון האל, הכולל את הטבע עצמו.

היבטים אלה מבדילים אותה מהתאולוגיה הנגלית, המבוססת על כתבי קודש, ניסים או ו/או חוויות דתיות, וכן גם מהתאולוגיה הטרנסנדנטלית , המבוססת על נימוק אפריורי. זוהי סוג של פילוסופיה, במטרה להסביר את טבעם של המנועים השמימיים, או האלים, או של אל עליון אחד, האחראים לתנועה השמימית. מסכת אריסטו מטאפיזיקה מתיימרת להדגים את קיומו ההכרחי של מניע ראשוני ללא תנועה.(Unmoved mover)

בדתות מונותיאיסטיות תאולוגיה טבעית כרוכה בעיקר בוויכוחים על תכונות או אי-תכונות של אלוהות, ובמיוחד על קיומה של האלוהות, תוך שימוש בטיעונים שאינם כרוכים בפנייה להתגלות. 

את האידיאלים של התאולוגיה הטבעית ניתן לייחס אל התנ"ך והפילוסופיה היוונית. מקורות מוקדמים שניכרים לאידיאלים אלו מגיעים מירמיהו ומחכמת שלמה (בערך 50 לפנה"ס) ומהדיאלוג של אפלטון טימאוס (בערך 360 לפנה"ס).

מרקוס טרנטיוס וארו (116–27 לפנה"ס) קבע הבחנה בין תאולוגיה פוליטית (הפונקציות החברתיות של הדת), תאולוגיה טבעית ותאולוגיה מיתית . הטרמינולוגיה שלו הפכה לחלק מהמסורת הסטואית ולאחר מכן מהנצרות באמצעות אוגוסטינוס מהיפו ותומאס אקווינס.

==ראו גם==
* דאיזם
* נצרות ליברלית
* פונדמנטליזם

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאולוגיה
יעקב פנובקו

יעקב פנובקו (ברוסית: Яков Гилелевич Пановко ; (1 במרץ 1913 - 30 באפריל 2002) היה מדען סובייטי ממוצא יהודי. הוא היתמחה בתחום חוזק חומרים. אנדריי דטלף היה קרוב משפחתו.
==קורות חיים==
יעקב פנובקו נולד בשנת 1913 בקוברין (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס למשפחה יהודית. לאחר סיום לימודי בית ספר בשנת 1930 הוא נסע למוסקבה והתקבל ללימודים במכון להנדסת רכב וכבישים. בשנת 1935 הוא סיים לימודים ונותר במכון להמשך לימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1939 ותוך שנה השלים פוסט-דוקטורט.

בשנת 1940 הוא התגייס לשורות הצבא האדום והשתחרר בשנת 1950 עם דרגת מהנדס-פודפולקובניק. החל משנת 1943 הוא לימד באקדמיה של חיל האוויר בלנינגרד (בשנת 1944 מונה לפרופסור).

בשנת 1950 פנובקו עבר לריגה והיה מלמד באוניברסיטת לטביה (עד לשנת 1958), האוניברסיטה הטכנית של ריגה (עד לשנת 1963) ובמכון להנדסת תעופה אזרחית (עד לשנת 1964).

בשנת 1958 הוא נבחר לחבר התכתבות באקדמיה למדעים של לטביה הסובייטית ובשנת 1992 עבר למעמד של חבר חוץ של האקדמיה הלטבית.

בשנת 1964 ועד ל-1992 פנובקו היה מלמד במכון לבניית אונייות בלנינגרד. הוא היה ראש קתדרה ופרופסור. בתקופה זו הוא עבד לצד אנטולי לוריה.

בשנת 1993 פנובקו עבר לברלין בה התגוררה ביתו עם משפחתה. נפטר בשנת 2002.

פנובקו היה מומחה בתחום מכניקה ובמיוחד בחוזק קונסטרוקציות ותורת האלסטיות. הוא כתב 12 ספרים בנושא ופרסם מאות מאמרים. אחד מספריו עבר חמש מהדורות ותורגם לאנגלית. במהלך עבודתו במוסדות להשכלה גבוהה הוא הדריך כ-50 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.russkije.lv/ru/lib/read/y-panovko.html?source=persons ביוגרפיה] 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:ילידי 1913
קטגוריה:נפטרים ב-2002
אנטולי לוריה

אנטולי לוריה (ברוסית: Анатолий Исакович Лурье ; 19 ביולי 1901, מוהילב - 12 בפברואר 1980, לנינגרד) היה מדען סובייטי ממוצא יהודי. הוא התמחה בתחום חוזק קונסטרוקציות.
==קורות חיים==
אנטולי לוריה נולד בשנת 1901 במוהילב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. אביו היה רופא.

בשנת 1918 לוריה החל לעבוד במחלקת חינוך של העירייה. בשנת 1920 הוא החל לימודים במכון למהנדסי מכרות בסברדלובסק, בשנת 1923 עבר למכון הפוליטכני של לנינגרד אותו סיים בשנת 1925.

לאחר סיום הלימודים לוריה נותר לעבוד במכון בו למד, בשנת 1935 קודם לדרגת פרופסור ובשנת 1939 קיבל מעמד של בעל פוסט-דוקטורט ללא ביצוע עבודה ספציפית. בשנים 1938–1941 הוא היה פרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג.

בתקופת מלחמת העולם השנייה לוריה היה מלמד במוסדות להשכלה גבוהה בסברדלובסק.

בשנת 1944 לוריה חזר ללנינגרד והחל לעבוד במכון הפוליטכני. הוא הקים קתדרה לדינמיקה וחוזק מכונות וניהל אותה עד לשנת 1977.

בשנת 1960 לוריה נבחר כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות. הוא קיבל מספר עיטורים על פעילותו.

לוריה היה מומחה באלסטיות ליניארית, תורת התנודות, תורת היציבות ובקרה תעשייתית.

לוריה כתב מספר ספרים בתחום התמחותו, לרבות "מכניקה תאורטית" ב-3 כרכים ביחד עם לב לויציאנסקי. חלק מספריו תורגמו לאנגלית אחרי פטירתו ויצאו לאור בתחילת המאה ה-21.

לוריה היה קרוב משפחה של היסטוריון סולומון לוריה ומושל כללי של אוסטרליה זלמן כהן.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20140113013152/http://www.fea.ru/FEA_news_645.html ביוגרפיה] 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:ילידי 1901
קטגוריה:נפטרים ב-1980
מניע ראשוני

המניע הראשוני (בלטינית: primum movens) או המניע הבלתי מונע (Unmoved mover) או גורם ראשוני הוא מושג שנועד לתאר סיבה או "מניע" של כל התנועה ביקום, המניע שמזיז דברים אחרים, אבל לא נע בעצמו על ידי שום פעולה קודמת. המונח מוזכר לראשונה בספרו של אריסטו בספר 12 של ספרו מטאפיזיקה. מתאר את המניע הבלתי משתנה כיפה לחלוטין, בלתי ניתן לחלוקה ומתבונן רק בהתבוננות המושלמת: התבוננות עצמית. הוא משווה מושג זה גם לאינטלקט הפעיל. 

מושג אריסטוטלי זה הפך לבעל השפעה רבה על פילוסופיה של ימי הביניים ועל תאולוגיה. תומאס אקווינס, למשל, הרחיב על המניע הבלי נע, בחיבוריו "Quinque viæ" (חמש הדרכים) .

הן תאיזם והן דאיזם דוגלים בקיומו של מניע ראשוני והוא נוגע גם לרעיון של תאולוגיה טבעית.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.britannica.com/biography/Aristotle/The-unmoved-mover מניע ראשוני], אנציקלופדיה בריטניקה

==הערות שוליים==

קטגוריה:מטאפיזיקה
קטגוריה:אריסטו
מאסקפאיצ'ה

מראה המאסקפאיצ'ה
מאסקפאיצ'ה או מאסקאיפאצ'ה (קצ'ואה: Maskhaypacha, "מאסקאי", חיפוש; "פאצ'ה", מרחב או זמן) היה הכתר של קיסר האינקה.

== תיאור ==
הסופרים הספרדים מהמאה ה-16, כולל , שצוטט על ידי ,<ref></ref> מאשרים שסינצ'י רוקה היה האינקה הראשון שהשתמש במאסקפאיצ'ה או המאסקאיפאצ'ה (קצ'ואה: Mask'ay seek; ארץ פאצ'ה, עולם, או מרחב-זמן), הגרסה של האינקה לכתר, שיהפוך לסימן המובהק של ריבונות האינקה.<ref></ref>

עבור האינקה, המאסקפאיצ'ה היה סימן הכוח האימפריאלי המוחלט, עד כדי כך ש"לקחת את המאסקפאיצ'ה" היה הביטוי המקיף בשימוש כדי לסמן את בואו של הסאפה אינקה החדש, במהלך טקס שבו קיבל אותו מידיו של הווילאק אומו, המקביל של דת האינקה לכהן הגדול או האפיפיור. בטקסים מסוימים הסאפה אינקה החזיק את המאסקפאיצ'ה ביד, כשעל ראשו קסדת מלחמה.<ref></ref>

==== מבנה ====
המאסקפאיצ'ה היה מורכב מכמה אלמנטים - המאסקפאיצ'ה גופא, החשוב ביותר, היה ציצית צמר אדום,<ref></ref> שנשארה על המצח ללא ליפול בזכות העובדה שכל אחד מהגדילים שלה "עבר דרך צינורית זהב קטנה", מה שהחזיק אותה באמצעות המתיחה.<ref name=":1"></ref>

מעל ציצית זו היו שתיים או שלוש נוצות שחורות ולבנות של הציפור , אשר הייתה קדושה עבור האינקה ונקראה בפיהם "קורקנקה".<ref name=":1" />

<ref name=":1" />

== טקסיות ==
רק הסאפה אינקה יכלו ללבוש את המאסקפאיצ'ה, שניתנה להם על ידי הווילאק אומו. טקס ההכתרה בוצע כאשר הסאפה אינקה נפטר והיה צורך שהאוקי (נסיך הכתר) ימלא את תפקידיו כריבון החדש.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Retrato de Manco Cápac.jpg|דיוקן של מאנקו קאפאק חובש מאסקפאיצ'ה, גרזן אינקאי בידו.
קובץ:Ex053 02l.jpg|דיוקן של ואסקאר חובש מאסקפאיצ'ה.
קובץ:Waskhar portrait.jpg|דיוקן נוסף של ואסקאר נושא מאסקפאיצ'ה.
קובץ:Cabeza inca con llautu y mascaipacha (M. América, Madrid) 01.jpg|ראש של בן אינקה עם לאוטו ומאסקפאיצ'ה, נמצא בפרו.
</gallery>

== ראו גם ==
* אימפריית האינקה
* סאפה אינקה
* סינצ'י רוקה

==קישורים חיצוניים==

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אינקה
קטגוריה:כתרים
פאהד ג'אסם אל-פריג'

פאהד ג'אסם אל-פריג (בערבית: فهد جاسم الفريج; נולד ב-17 בינואר 1950) הוא קצין צבא ופוליטיקאי סורי אשר שימש בתפקיד שר ההגנה של סוריה מיולי 2012 לינואר 2018.

==ביוגרפיה==
פרייג' נולד בראהג'ן בשבט ערבי סוני. הוא הצטרף לכוחות המזוינים של סוריה ב-1968, וסיים את לימודיו כלייטננט בחיל שריון באקדמיה הצבאית בחומס ב-1971. 

ב-8 באוגוסט 2011, פרייג' מונה לרמטכ"ל הכוחות המזוינים של סוריה במהלך מלחמת האזרחים במדינה זו. בדצמבר 2011 דיווחו קציני צבא סוריה שערקו כי לפני מינויו לרמטכ"ל, פיקד אל-פרייג' על הכוחות המיוחדים של צבא סוריה באזורי דרעא, אידליב וחמה במהלך המרד בסוריה.

עם זאת, ב-18 ביולי 2012, לאחר ששר ההגנה דאוד ראג'חה נרצח בפיגוע בדמשק ב-2012, מונה פרייג' על ידי בשאר אל-אסד לרשת את ראג'חה.<ref name="appointedMoD"></ref> הוא מונה גם כסגן המפקד העליון של הכוחות המזוינים של סוריה.<ref name=lat1812></ref>

ב-1 בינואר 2018, הוא הוחלף בלייטננט גנרל עלי עבדאללה איוב.<ref name=":0"></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שרי ההגנה של סוריה
קטגוריה:אנשי צבא סורים
קטגוריה:סורים שנולדו ב-1950
סארי (איראן)

סארי (בפרסית: ساری) היא עיר בפרובינציית מאזנדראן באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.<ref name="Mazandaran Province Structure"></ref> סארי הייתה בירתה לשעבר של איראן לתקופה קצרה והיא נמצאת בצפון המדינה, בין המדרונות הצפוניים של הרי אלבורז והחוף הדרומי של הים הכספי. סארי היא העיר הגדולה והמאוכלסת ביותר בפרובינציית מאזנדראן.

==היסטוריה==
במאה השביעית פארוחאן הגדול משושלת דאבויה בנה מחדש את העיר, ומכיוון ששמו של בנו היה "סרויה", הוא קרא לה בשם זה. סארי הפכה שוב לבירת טבריסטן במהלך אותה מאה (אמול הייתה הבירה בעבר).

לאחר פלישות של ממשיכי דרכו של המונגולים, טימור לנג, אוע'וז והטטרים העיר איבדה את מעמדה החשוב ונשרפה מעת לעת לחורבות. לאחר נפילת השושלת הספווית ועד עלייתו של אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר לשלטון שם, אין עדות לאירועים בולטים בסארי. התפתחויות גדולות התרחשו לאחר השושלת הקאג'ארית. בתקופת שלטונו של רזא שאה פהלווי, פניה של העיירה שונו באופן דרסטי. תחנת הרכבת ורוב הרחובות והמבנים הממשלתיים הם מאותה תקופה. במהלך מלחמת העולם השנייה הצבא הסובייטי כבש את העיר, אך עזב אותה לאחר המלחמה.

==כלכלה==
כלכלת סארי מבוססת על ייצור מזון כגון אורז, מוצרי חלב, בשר משומר ועוגיות. סארי היא יצרנית פירות הדר עיקרית, במיוחד תפוזים, קלמנטינות ולימונים. זרעי שמן כמו סויה וענבים מעובדים באדמות נרחבות סביב כפרים להפקת גהי צמחי ושמן בישול. ענפים אחרים של הכלכלה כוללים, בין היתר, נייר, עץ, בדים וחומרי בנייה. תאגיד מאזנדראן תעשיות עץ ונייר (Mazandaran Wood and Paper Industries), המפעל הגדול מסוגו במזרח התיכון, ממוקם בשטח של 2000 דונם על כביש סמנאן. החברה מייצרת כיום יותר מ-20% מדרישות הנייר של המדינה והיא ישות כלכלית מרכזית לא רק עבור העיר אלא גם עבור פרובינציית מאזנדראן.

==תחבורה==
את סארי משרת שדה התעופה הבינלאומי דשט-ה נאז, שנמצא בחלק הצפון-מזרחי של העיר. כבישים מהירים מקומיים פותחו ונסללו לאחר מלחמת איראן–עיראק. כביש 22 מחבר את סארי למספר ערים במחוז כמו קמשהר, נקא ובאבול, כמו גם ערים גדולות מחוץ למחוז כמו גרגאן ומשהד.

==תרבות==
למרות שסארי הוא המקום התרבותי החשוב ביותר בצפון איראן, רעידות אדמה וסיבות אחרות הרסו את רוב המורשת התרבותית והמונומנטים העתיקים שלה.
ציוני דרך כוללים מספר בתים מפורסמים כמו בית קולבאדי ובית אמיר דיבן (בית רמדני); גם מגדל רסקט מתקופת בית קארן ומתחם ארמון פרהאבאד מתקופת האימפריה הספווית ומסגד סארי המרכזי ומגדל הקבר אימאמזדה עבאס.<ref></ref>

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
שהרכרד

שַׁהְרֶכֹרְד (בפרסית: شهركرد) היא עיר בפרובינציית צ'הארמחאל ובח'תיארי באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.<ref name="C and B Structure"></ref> זוהי העיר הגדולה ביותר במחוז, ונמצאת במרחק של 90 ק"מ מהעיר השלישית בגודלה באיראן, אספהאן. שהרכרד מאוכלסת על ידי פרסים, ומצויים בה גם מיעוטים לורים וטורקים.<ref></ref><ref></ref>

==גאוגרפיה==
העיר ממוקמת כ-90 ק"מ דרומית-מערבית לאספהאן ו-512 ק"מ מטהראן. העירממוקמת מבחינה טופוגרפית בצפון הרי זגרוס. בהיותה ממוקמת 2,070 מטר מעל פני הים, שַׁהְרֶכֹרְד היא הגבוהה ביותר מבין בירות הפרובינציות של איראן ומכונה "הגג של איראן".

==תחבורה==
שדה התעופה שהרכרד הוא שדה תעופה פנים הממוקם בדרום העיר. יוצאות ממנו טיסות פנים לטהראן ומשהד.

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
קטגוריה:איראן: שדות תעופה
פוטמידה

במיתולוגיה היוונית, הפוטמידות (יוונית עתיקה: Ποταμίδες, "בנות נהר"<ref name=":0"></ref>) היו סוג של נאיאדות ושויכו לקטגוריה של נאיאדות שמקום מגוריהן בנהרות ונחלים.<ref name=":1"></ref>

== מוצאן ומקום מגורים ==
הפוטמידות זוהו לפי השמות הקשורים לנהרות מוצאם כגון האניגרידות, האיסמנידות, האמניסיאדות, הפקטולידות מ והאכלואידות מנהר האכלואוס.<ref name=":1" /> עם זאת, היו להן שמות בודדים<ref name=":0" /> ולעיתים ניתן היה להבחין ביניהן לפי שם המדינה שבה ישבו.<ref name=":2"></ref>

הנהרות היו תחומי הפוטמידות וכן של הנימפות פלוביאלות.<ref></ref> לכל נחל היה הפוטמידות שלו,<ref></ref> שהיו כאלות מקומיות, וכמו כל הנאיאדות,<ref name=":0" /> היו בנותיהם של אלי הנהרות,<ref></ref> שנקראו גם פוטמוי.<ref></ref> אפילו הנהרות של אזורי הביצות מתוארים כמקומות בהם חיות פוטמידות; לפיכך לא נעשתה חריגה ממימי נהרות השאול היווני שנשלט על ידי האדס, כפי שצוטט בלטינית: , שפירושו .<ref name=":0" /> ורבות מפוטמידות השאול האלה, האבנרלות, נחשבו כבעלות יכולת נבואית, ומבטאים את המתנה הזו לגברים שהן בוחרות.<ref name=":1" />

== מאפיינים ופולחן ==
כמו כל הנימפות, הפוטמידות נחשבו ככפופות לתמותה אך עם חיים ארוכים.<ref></ref> ישנן שתי דעות ידועות לכמות חייהן:

#לפי ההיסטוריון היווני פלוטרכוס תקופת חייהם הגיעה לכ-9,720 שנה.<ref></ref>
#לפי המשורר היווני הסיודוס היו כשלושת אלפים פוטמידות ברחבי העולם, וחייהן נמשכו כמה אלפי שנים.<ref name=":3"></ref>

נודעו כרבות מאוד,<ref></ref> האמינו שהן מעוררות השראה באלה ששתו את מימי הנהר שלהן. כך נתפסו פוטמידות, ונימפות בכלל, כבעלות כוח נבואי, כדי לעורר השראה בבני אדם באותה מתנה נבואית, ולהעניק להם את הכישרון הטבעי של השירה. מכאן, כיוון שהמים נחוצים לכל הבריאה, נימפות המים (ובהן הפוטמידות), יחד עם האלים דיוניסוס ודמטר, נסגדו גם כמספקות חיים וברכות לכל היצורים הקיימים ותכונה זו באה לידי ביטוי במגוון כינויים שלהן.<ref name=":0" />

לפיכך, בחלקים רבים של יוון הוגשו מנחות של דבש, שמן, חלב, אך אף פעם לא של יין, ולפעמים קורבנות של כבש או עז<ref name=":0" /> לאלוהויות אלו. בסיציליה הונצחה חגיגה שנתית לכבודם. למרות שלא היו להם מקדשים,<ref name=":3" /> המקומות היפים ביותר ביערות, בגנים וכדומה, נחשבו למקומות האהובים על נימפות ורוחות טבע בלתי נראות ולכן הוערכו בהערצה מיוחדת.<ref name=":2" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נימפות
קטגוריה:אלות ים ונהר
אריה ורותי

"אריה ורותי" הוא שיר של הזמר הישראלי עמיר לב מתוך אלבומו השני, "עמיר לב". השיר הופיע כרצועה השמינית באלבום. נכון ל-2024 השיר נחשב לאחד משיריו המוכרים והבולטים ביותר של לב, והוא מבצע אותו בכל הופעותיו, לרוב לבדו ובלוויית גיטרה בלבד.

==תוכן השיר==
השיר, שהוגדר "מהסיפורים הזוגיים הקורעים שנוצרו במוזיקה הישראלית", מספר על אריה ורותי, בני זוג, שהזוגיות ביניהם שמתחילה באידיליה, הולכת ומתדרדרת, עד לסופה הטראגי.

השיר מתחיל בתיאור תמונה של השניים יושבים במסעדה. הקרבה בין השניים מתבטאת ביכולתו של אריה להצחיק את רותי ובמגע ביניהם. השניים אוחזים ידיים, ורגליהם נוגעות זו בזו מתחת לשולחן. חלקו השני של הבית הראשון קופץ בזמן. השניים מתגוררים יחד, אריה מחכה לרותי במיטה המשותפת, אך כשהיא מגיעה לבסוף הביתה היא לא ממהרת להגיע אליו, ומושכת את הזמן, כשהיא מתקלחת ארוכות.

הפזמון הפסימי מהווה רמז מטרים להמשך העתיד לבוא. "מפולות בהרים, חשבו שזה יקרה באיזה יום עצוב. ארמונות נוצצים הפכו בשנייה לאיזה חור עלוב".

בבית השני מתוארת סיטואציה אחת בהמשך חייהם המשותפים של השניים. באחד הלילות רותי לא חוזרת. כשהיא חוזרת לבסוף בבוקר, היא מתקלחת שוב לאורך זמן, ואריה לא חוקר אותה לפשר היעדרותה. השניים עדיין מחזיקים ידיים, אך רותי נרדמת ואריה לוקח שני כדורים במקום כדור אחד (אם כי לא מוסבר באיזה כדורים מדובר).

לאחר פזמון נוסף מגיע הבית האחרון, הסוגר את השיר. אריה נפטר (ככל הנראה התאבד, אם כי הדבר לא נאמר במפורש) והמספר שמשתתף בהלוויה בוחן את אלו שמלווים את אריה בדרכו האחרונה, ומגלה שרותי לא הגיעה להלווייתו של אריה.

לב עצמו מסרב באופן עקבי לספר את הסיפור שהביא אותו לכתוב את השיר, אך נטען כי השיר נכתב לאחר התאבדותו של חבר ילדותו, אריאלי, שהתאבד בגיל 28, והעובדה שחברתו של אריאלי לא הגיעה ללוויה.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.facebook.com/watch/?v=330102919164393 קליפ לשיר "אריה ורותי"], מתוך ארכיון רשות השידור, פורסם בדף הפייסבוק של 88FM לרגל יום הולדתו ה-60 של לב

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1995
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי עמיר לב
אילאם (איראן)

אילאם (בפרסית: ايلام, בכורדית: ئیلام) היא עיר בפרובינציית אילאם באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.<ref name="Ilam Structure"></ref> רכס הרי כביר קו נמצא מזרחית לעיר. במערב היא גובלת בעיראק. בעיר ישנו מיעוט כורדי משמעותי.

==היסטוריה==
העיר נחשבת צעירה יחסית לעומת ערים אחרות באיראן. עד סוף המאה ה-19 עמד היכן שנמצאת העיר הכפר דה-ה באלה ושימש כמעון הקיץ של המושל המקומי, הוסינקולי צ'אן אבו קדרה אשר הקים במקום חיל מצב, בתי מגורים ומבצר משלו. העיר שהייתה אז כפר, נקראה הוסיינאבאד על שמו, וקיבלה את שמו הנוכחי רק ב-1936. עקב התיישבות הנוודים באזור ושינוי מעמדה המנהלי לבירת פרובינציית אילאם ב-1976 גדלה האוכלוסייה במהירות מ-8,346 (1956) ל-126,346 ב-1996.

דרומית מזרחית לאילם נמצאו 70 קברים מסביבות השנים 750–1100 לפני הספירה בנקרופוליס של בארד-ה באל.<ref></ref> שהכילה קרמיקה וברונזה וכן "ברונזה" עשויה ברזל.

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
יאסוג'

יאסוג (בפרסית: بیرجند) היא עיר בפרובינציית כהגילויה ובויראחמד באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.

==היסטוריה==
אזור יאסוג' יושב כבר בתקופת הברונזה. הממצאים כוללים את גבעות השהידים (המתוארכות לאלף ה-3 לפנה"ס), גבעת חוסראווי מהתקופה האחמנית, האתר העתיק גרד, גשר פטווה ובית הקברות פיי א-חול. יאסוג' הוא המקום בו אלכסנדר הגדול עם הצבא המוקדוני הסתערו על השערים הפרסיים (Darvazeh-ye Fars), ומצאו דרך ללב הפרסי (331 לפנה"ס).<ref></ref>

ב-1990 נוסדה בעיר אוניברסיטה רפואית. בשנת 2002 נפתח מוזיאון יאסוג' אשר מציג מטבעות, פסלים, כלי חרס וכלי ברונזה ששוחזרו מאתרים ארכאולוגיים מסביב.<ref></ref>

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
בירג'נד

בירגַ'נְד (בפרסית: بیرجند) היא עיר בפרובינציית דרום ח'וראסאן באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.

==היסטוריה==
הציטוט הראשון של העיר בספרות ההיסטורית שייך לספר המפורסם מויים אלבולדן, מאת יאקות אל-חמאווי (המאה ה-13) המציג את בירג'נד כעיר היפה ביותר בקוהסטן. לפני כן, בירג'נד כנראה לא הייתה גדולה וחשובה כעירייה אלא כקהילה כפרית. עם זאת, לאזור הגאוגרפי בירג'נד הייתה חשיבות היסטורית ופוליטית הרבה לפני הופעתה של העיר בירג'נד. ציטוטים רבים של האזור זמינים בספרות המקורית כמו Ehya -ol- Molook של היישובים החשובים של פעם באזור. מלבד ספרות, העדות העתיקה ביותר על ההיסטוריה של האזור היא הכתובת העתיקה של לאך-מזאר בכפר קוך, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לבירג'נד. רישומים וכתובות רבים חצובים על משטח סלע אבן. הכתובות כוללות פיקטוגרמות וכן כתבים ארסידיים, סאסאניים, ערבי ופרסי.<ref>Research articles collection (archaeology, ancient inscriptions): Lakh-Mazar, Birjand. Rajab Ali Labbaf Khaniki, Rassul Bashash Kanzaq. 25. Iranian Cultural Heritage Organization. Summer 1994.</ref>

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
דיוויזיית המילואים ה-153 (ורמאכט)

דיוויזיית המילואים ה-153 (בגרמנית: 153. Reserve-Division), הייתה דיוויזיית חי"ר של צבא היבשה הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נוסדה תחת השם דיוויזיה מס' 153 (בגרמנית: Division Nr. 153), וכן נשאה את השמות פיקוד חיילי המילואים III (בגרמנית: Kommandeur der Ersatztruppen III). היא נפרסה לראשונה באוגוסט 1939, הוגדרה מחדש בדצמבר 1939, ובדצמבר 1942 הפכה לדיוויזיית אימוני השדה ה-153.

== היסטוריה ==
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 במהלך הגיוס הגרמני וזמן קצר לפני הפלישה לפולין, היחידה שתהפוך לדיוויזיה ה-153 סומנה בתחילה כפיקוד חיילי מילואים III ושימשה כדיוויזיית ההדרכה והגוף המנהלי למגויסים מהמחוז הצבאי השלישי (ברלין). יחידה זו כונתה דיוויזיה מס' 153 ב-12 בדצמבר 1939. דיוויזיה מס' 153 המשיכה בתפקיד הקודם של פיקוד חיילי מילואים III. רגימנטים המילואים שהיו חלק מהדיוויזיה כללו, בין השאר, רגימנט המילואים ה-23 'פוטסדאם', רגימנט המילואים ה-76 'ברנדנבורג', רגימנט המילואים ה-218 'ברלין-שפנדאו', רגימנט המילואים הממונע ה-83 'אברסוולדה', ואחרים.<ref name=":1"></ref>

הדיוויזיה הוגדרה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-153 ב-11 בספטמבר 1942. עד לנקודה זו, הדיוויזיה נשארה במחוז הצבאי השלישי, אך כעת הייתה מוכנה להישלח לחזית.<ref name=":0"></ref> שאר המחליפים הועברו לאימונים נוספים לדיוויזיה ה-463 והיחידות הלוחמות של הדיוויזיה ה-153 הועברו לאחר מכן לאוקראינה. לאחר זמן קצר שונה שמה של דיוויזיה זו שוב כחלק מצו שניתן ב-10 בדצמבר 1942. חלקים מהדיוויזיה שהוצבו בקרים הועברו לדיוויזיית הרגלים ה-258, השאר אוחדו לדיוויזיית אימוני השדה ה-153.

== מפקדים ==
* קורט שנהיינץ (26 באוגוסט 1939 – 1 בדצמבר 1939)
* אוטו שרדר (1 בדצמבר 1939 – 1 ביוני 1942)
* דיטר פון בהם-בצינג (1 ביוני 1942 – 10 בדצמבר 1942)

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/DivisionNr/DivisionNr153-R.htm דיוויזיה מס' 153] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [https://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/ResDiv/153ResDiv.htm דיוויזיית המילואים ה-153] באתר lexikon-der-wehrmacht 

== הערות שוליים ==

153
מווסת אפופטוזיס BAX

מווסת אפופטוזיס BAX,<ref></ref> (גם bcl-2 דמוי חלבון 4, באנגלית: Apoptosis regulator BAX), הוא חלבון שמקודד בבני אדם על ידי הגן BAX.<ref></ref> הגן שייך ל הפועלים כמווסתים אפופטוטיים המעורבים במגוון רחב של פעילויות ביוכימיות.<ref></ref>

== מבנה ==
הגן BAX היה החבר הפרו-אפופטוטי הראשון שזוהה במשפחת הגנים Bcl-2.<ref></ref> משפחת הגנים בעלי יכולת של יצירת הטרודימרים ו/או הומודימרים .<ref name="1995 PNAS"></ref> דימרים אלו מורכבים מתשעה סלילים הידרופובים המוקפים בסליל אמפיפילי וסליל בעל המעוגן לממברנה החיצונית של המיטוכונדריה (outer mitochondrial membrane (MOM)).<ref></ref>

== פיזיולוגיה ==
בתאי יונקים בריאים, רוב הגנים מסוג BAX נמצא בציטוזול, אך עם תחילת התהליך האפופטוטי, BAX עובר שינוי קונפורמטיבי. בהשפעת התהליך האפופטוטי, BAX הופך להיות קשור לממברנת האברונים, ובמיוחד לממברנה המיטוכונדריאלית.<ref name="pmid9670005"></ref>

ההשערה הרווחת במחקר ש-BAX מקיים אינטראקציה עם וגורם לפתיחתה בהתאם למתח המיטוכונדריאלי. לחלופין, עדויות הולכות וגדלות מצביעות גם על כך שהחלבונים מסוג BAX פעילים ביצירת נקבובית אוליגומרית.<ref></ref> הדבר גורם לשחרור של ציטוכרום c וגורמים פרו-אפופטוטיים אחרים מהמיטוכונדריה, מה שמוביל להפעלה של אנזימי קספאז.<ref name="pmid15637055"></ref>

== משמעות קלינית ==
פעולת הגן BAX מווסת על ידי חלבון מדכא הגידול p53, ו-BAX הוכח כמעורב באפופטוזיס בתיווך חלבון p53. חלבון p53 הוא גורם שעתוק שכאשר הוא מופעל כחלק מתגובת התא ללחץ, מווסת גנים רבים כולל BAX. הוכח כי חלבון p53 מגביר את השעתוק של פלסמיד רגולטורי כימרי.<ref></ref> ההשערה במחקר ש-p53 מקדם את היכולות האפופטוטיות של BAX כגורם שעתוק ראשוני. עם זאת, ל-p53 יש גם תפקיד בלתי תלוי בתעתוק באפופטוזיס. בפרט, p53 מקיים אינטראקציה עם BAX, ומקדם את ההפעלה שלו כמו גם את החדרתו לממברנה המיטוכונדריאלית.<ref name="Miyashita_1995"></ref>

תרופות המפעילות את BAX, כגון מולקולה , מחקה (BH3), מבטיחות טיפולים אנטי סרטניים על ידי גרימת אפופטוזה בתאים הסרטניים.<ref name="pmid24162660"></ref>

== ראו גם ==
* אפופטוזה
* 
* קספאז
* מיטוכונדריון

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אפופטוזה
ז'ארקו לאזטיץ'

ז'ארקו לאזטיץ (בסרבית: Žarko Lazetić, בסרבית קירילית: Жарко Лазетић; נולד ב-22 בפברואר 1982) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל סרבי המשמש כמאמן מכבי תל אביב מליגת העל.

== קריירת משחק ==
לאזטיץ' שיחק כחלוץ והחל את קריירת הנוער שלו בכוכב האדום בלגרד. לאחר מכן שיחק באוביליץ' ובנז'באץ, וב-2002 עבר לפ.ק. בלגרד מהליגה השנייה של סרביה ומונטנגרו. ב-2004 עבר לבז'אניה מליגת המשנה, ובדצמבר 2006 עבר עם חברו לקבוצה אנטוניו רוקאבינה לפרטיזן בלגרד. הוא זכה עם הקבוצה בדאבל (אליפות וגביע) בעונת 2007/08.

ביולי 2008 חתם לאזטיץ' לשנתיים בוויבודינה נובי סאד, בה שיחק שנתיים לפני שעבר לרודוס מהליגה השנייה ביוון. הוא כבש תשעה שערים בעונת 2009/10, אך לא הצליח לעזור לקבוצה להימנע מירידה.

בתחילת 2011 עבר לאזטיץ' לאינדונזיה, בה שיחק בפרסיס סולו תחת בן ארצו ברנקו באביץ'. לאחר מכן הוא חזר לסרביה, ובקיץ 2013 פרש לאחר תקופות קצרות ביאבור איבאניצה ובבז'ניה.

== קריירת אימון ==
לאזטיץ' החל את קריירת האימון שלו בסרם יאקובו מהליגה האזורית של בלגרד בקיץ 2014. באוקטובר 2015 הוא מונה לעוזר מאמן בטלאופטיק מאותה ליגה. בדצמבר 2015 הוא המשיך עם הצוות המקצועי לפרטיזן בלגרד, ובאוקטובר 2016 מונה למאמן קבוצת הנוער של המועדון עימה זכה באליפות הליגה. ביוני 2018 מונה לאזטיץ' לעוזרו של מירוסלאב ג'וקיץ' בפרטיזן, ובמרץ 2019 אף שימש כמאמן זמני לאחר התפטרותו של המאמן זוראן מירקוביץ'. כעבור חודש הוא חזר לטלאופטיק כמאמן.

ביוני 2020 מונה לאזטיץ' למאמן מטאלאץ גורני מילאנובאץ מליגת העל הסרבית, אותה עזב בנובמבר 2021 לטובת TSC באצ'קה טופולה.

ב-24 ביוני 2024 מונה לאזטיץ' למאמן מכבי תל אביב. בעונת הוא הוביל את הקבוצה לשלב הליגה של הליגה האירופית לאחר ניצחון בפלייאוף המוקדמות על קבוצתו לשעבר באצ'קה טופולה 8–1.

== חיים אישיים ==
אחיו הגדול של לאזטיץ', ניקולה, היה גם הוא כדורגלן.

== תארים ==
;בז'אניה
*אליפות ליגת המשנה הסרבית: 2005/06

;פרטיזן בלגרד
*אליפות ליגת העל הסרבית: 2007/08
*הגביע הסרבי: 2007/08

;תארים אישיים
*מלך השערים של הליגה הסרבית השנייה: 2005/06
*מלך השערים של הגביע הסרבי: 2006/07
*מאמן החודש בליגה הסרבית: יולי 2022

== קישורים חיצוניים ==

*
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סרבים
קטגוריה:כדורגלני וויבודינה נובי סאד
קטגוריה:כדורגלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:מאמני כדורגל סרבים
קטגוריה:ספורטאים סרבים ביוון
קטגוריה:מאמני כדורגל זרים בישראל
קטגוריה:מאמני מכבי תל אביב
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1982
הדיוויזיה ה-463 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-463 (בגרמנית: Division Nr. 463) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.

== היסטוריה ==
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1942 בפוטסדאם, המחוז הצבאי השלישי, במקום דיוויזיה מס' 153. הדיוויזיה התגייסה בינואר 1945 במסגרת קריאת גנייזנאו כדיוויזיית התחלופה ה-463 ונפרסה בעמדת C. הדיוויזיה פורקה שם ב-31 בינואר 1945. השרידים צורפו לדיוויזיית ריגנר. לאחר מכן אורגנה הדיוויזיה מחדש בפוטסדאם. ב-23 במרץ 1945 נשלחה הדיוויזיה לאזור ביסקוב בכיוון לוטן-אוסטגוטן. הדיוויזיה נפרסה באפריל 1945 עם קורפוס מוזר תחת ארמיית הפאנצר הרביעית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז באודר.

== מפקדים ==
* גנרל-לויטננט אויגן דמול (1 באוקטובר 1942 – 1 במאי 1943)
* גנרל-לויטננט רודולף האבניכט (1 במאי 1943 – אפריל 1945)

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/DivisionNr/DivisionNr463-R.htm דיוויזיה מס' 463] באתר lexikon-der-wehrmacht 

463
החיה שבפנים (סרט, 2024)

החיה שבפנים (באנגלית: The Beast Within) הוא סרט אימה בריטי שבוים על ידי אלכסנדר ג'יי. פארל על פי תסריט שכתב לצד התסריטאית גריר אליסון, ובו מככבים קיט הרינגטון, אשלי קאמינגס, ג'יימס קוזמו וקיילין ספרינגול. הסרט מבוסס באופן רופף על רומן באותו שם מאת אדוארד לוי.

הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-26 ביולי 2024 בארצות הברית.

==רקע עלילתי==
אחרי שהיא עדה לסדרת אירועים משונים, וילו בת ה-10 מתחילה לפקפק בחיים המבודדים של משפחתה במעמקי יערות אנגליה ומחליטה לילה אחד לעקוב אחר הוריה כשהם יוצאים לאחד הטיולים הסודיים שלהם אל לב היער העתיק. לאחר שהיא עדה לאביה עובר מהפך מפלצתי, וילו מבינה שהיא עצמה נקלעה לסוד העתיק שהם ניסו להסתיר ממנה.

==צוות השחקנים והדמויות==
* קיט הרינגטון
* אשלי קאמינגס
* קיילין ספרינגול – וילו
* ג'יימס קוזמו
* איאן ג'יילס – ויליאם
* אדם בזיל
* מרים ארבלה מזלי

==הפקה==
===פיתוח===
על הפקת הסרט בפועל הופקדו המפיקים אלכס צ'אנג, ג'ורדן וגנר, סבסטיאן ארטיסט וג'ק כריסטיאן. מפיקים נוספים כוללים את ראיין המילטון ומרטין אוון. על בימוי הסרט הופקד אלכסנדר ג'יי. פארל, שזהו לו סרט ביכורים. בנוסף, על הלחנת המוזיקה הופקדו ג'ק חלמה ונייתן וו. קליין ועל מלאכת הצילום, צלם הקולנוע דניאל כץ.
===ליהוק===
במעמד חשיפת הקדימון הראשון, נחשף כי לצוות השחקנים הראשי של הסרט לוהקו קיט הרינגטון, אשלי קאמינגס, ג'יימס קוזמו וקיילין ספרינגול.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי דרמה בריטיים
קטגוריה:סרטי אימה על-טבעיים בריטיים
קטגוריה:אנשי זאב בתרבות ובאמנות
מפעל מב"ת טילים

מפעל מב"ת טילים (MBT) הוא מפעל של התעשייה האווירית לישראל, העוסק בתכנון, פיתוח, וייצור מגוון של מערכות טילים כולל תקיפה ימית, חימוש משוטט, חימוש מונחה מדויק ומערכות הגנה קצרות טווח. המפעל ממוקם ביהוד. מקור שם מבת: מפעל בי"ת.

== תחומי פעילות ==
בין השאר, המפעל עוסק בפיתוח וייצור:
* לוויינים, כולל לווייני הריגול, התצפית והתקשורת אופק, ארוס ועמוס
* מערכות נשק משוטטות הכוללות נשק אנטי ראדאר HARPY
* מערכות טילים, כגון ברק

== ראשי מפעל מב"ת ==
בשנים 1995–2002 ניהל את המפעל יצחק ניסן שעבד במפעל עשרות שנים, ולימים מונה למנכ"ל התעשייה האווירית.

בשנת 2014 מונתה ד"ר אביטל שריפט למנהלת המפעל וכיהנה עד שנת 2022.

מנהל המפעל כיום הוא אבי אלישע.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: מפעלים
אור (שיר של שושנה דמארי)

"אור" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית שושנה דמארי, שהתפרסם ב־1988 כסינגל וכשיר הנושא של אלבום האולפן האחרון של הזמרת, "אור" (1988). נעמי שמר כתבה והלחינה את השיר, ומתי כספי עיבד והפיק אותו מוזיקלית.

== על השיר ==
"אור" חובר לאלבום האולפן האחרון של שושנה דמארי ולביצועו על ידי הזמרת בפסטיבל מחול כרמיאל. נעילת הפסטיבל עם השיר בביצוע דמארי הפכה למסורת.

כותבת ומלחינת השיר, נעמי שמר, התכוונה ש"אור" יהיה שיר איטי ושקט, אך מעבד האלבום והמפיק המוזיקלי, מתי כספי, עיבד אותו באופן שהקנה לו אופי קצבי וחגיגי יותר. שמר לא אהבה בתחילה את העיבוד החדש של כספי – ואף התלוננה על כך באוזניו של דודו אלהרר, המפיק האחראי של האלבום, אך בהמשך, כשראתה שהשיר הפך ללהיט גדול, שינתה את דעתה והחלה לאהוב אותו.

השיר כתוב בגוף ראשון ובלשון נקבה וכולל את המילה "זוכרת", פרטים שמעוררים הקשרים אוטוביוגרפיים לכותבת השיר.

בשיר ארבעה בתים שבהם משולב פזמון חוזר, עד לסיומת השיר. כל בית נפתח במילה "אור" ומתאר שלב אחר ביממה: שני הבתים הראשונים מתארים את הבוקר, הבית השלישי מתאר את הצהריים והבית הרביעי מתאר את הערב. הפזמון החוזר קורא לבואה של השמש, סמל האור. המסר העיקרי בשיר נמצא במשפט שחותם את הפזמון: – האור המשמעותי ביותר הוא האור הפנימי שהאדם מייצר בתוכו. סיומת השיר מביאה שוב את זמני היממה, אך הפעם בסדר הפוך: ערב, צהריים ולבסוף בוקר, כסיום אופטימי לשיר.

== מצעדים ==
"אור" הוצג ל"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־31 במאי 1988 וצעד 14 שבועות עד 14 בספטמבר 1988, אז יצא מהמצעד. בשיאו הגיע למקום השלישי ב־19 ביולי 1988.

במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ח של רשת ג' השיר דורג במקום ה־16.

=== מיקומי שיא ===

== משתתפים ==
* שושנה דמארי – זמרה
* בהשתתפות נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית
* משה זורמן – פסנתר

=== הפקה ===
* מפיק מוזיקלי ומעבד – מתי כספי
* מפיק אחראי – דודו אלהרר
* הקלטה, מיקס – יעקב מורנו
* טכנאי הקלטה – שחר צרפתי

== גרסאות כיסוי ==
תמר גלעדי כללה את השיר באלבום שהקליטה ב־2011 משירי נעמי שמר, "בלוז לנעמי". אליעד נחום ביצע את השיר בחגיגות יום העצמאות ה־73 למדינת ישראל שנערכו ב־2021 בבית הנשיא.

בדצמבר 2023, לאחר מתקפת הפתע על ישראל, הקליט גיא מזיג גרסת כיסוי לשיר לזכרה של נועה מרציאנו, תצפיתנית שנחטפה לעזה ממוצב נחל עוז ונרצחה בבית החולים שיפא בידי מחבלי חמאס.

ב־13 במאי 2024, בטקס הדלקת המשואות בלילו של יום העצמאות ה־76 למדינת ישראל, ביצעה הזמרת יובל דיין בשיתוף דפנה אליקים בת ה־15, שנחטפה לעזה במתקפת הפתע על ישראל ושוחררה בפעימה השלישית של עסקת נובמבר, את השירים "אור" ו"שהשמש תעבור עלי" (של ירדנה ארזי).

== קישורים חיצוניים ==

* [https://shiru.me/אור/information_and_analysis ניתוח מילים ומוזיקה לשיר "אור"], באתר shiru.me

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1988
קטגוריה:סינגלים מ-1988
קטגוריה:שירי שושנה דמארי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי נעמי שמר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נעמי שמר
קטגוריה:שירים על השמש
קטגוריה:סינגלים בהוצאת הד ארצי
בנג'מין ראגלס

בנג'מין ראגלס (באנגלית: Benjamin Ruggles; 21 בפברואר 1783 – 2 בספטמבר 1857) היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אוהיו.

==ביוגרפיה==
ראגלס נולד ב, קונטיקט, ארצות הברית, למד משפטים והוסמך כעורך דין. ב-1807 עבר ל, וב-1810 ל.

בשנים 1810–1815 היה שופט בבתי המשפט של אוהיו, ולאחר מכן נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעמה. הוא כיהן בסנאט במשך שלוש קדנציות בין השנים 1815–1833. ב-1832 החליט לא להיבחר מחדש.

כאלקטור הצביע בעד ויליאם הנרי הריסון ב-1836.

ב-1812 נישא בקונטיקט, וב-1817 מתה אשתו הראשונה. ב-1825 נישא מחדש.

ראגלס נפטר ב-1857.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאוהיו
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1783
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1857
מאיטה קאפאק

מאיטה קאפאק (קצ'ואה: Mayta Qhapaq, אולי עשיר) היה הסאפה אינקה הרביעי של ממלכת קוסקו (1290 - 1320).

== משפחה ==
כבנו של המלך יוקי יופאנקי, מאיטה קאפאק הייתה יורשו, ואביו של .<ref></ref> אשתו נקראה מאמה טנקארי יאצ'י, טאקוקריי, או מאמה קוקה.<ref name=":0"></ref> ילדיו האחרים (חוץ ממאיטה קאפאק) היו טרקו הואמן, אפו קונטי מאיטה, קואקו אבקיילי, ורוקה יופאנקי.<ref name=":1"></ref>

אמו של מאיטה קאפאק הייתה מאמה קורה אוקלו קויה. היא מתה בקוסקו.<ref name=":0" />

== שלטונו ==
מאיטה קאפאק נחשב לממציא לוח השנה.<ref></ref> הכרוניקנים מתארים אותו כמצביא גדול שכבש שטחים עד אגם טיטיקקה, ארקיפה ופוטוסי. בעוד שלמעשה, ממלכתו עדיין הייתה מוגבלת לעמק קוסקו. בשנת 1134, מאיטה קאפאק הכניס את אזורי ארקיפה ו לשליטת האינקה.

ההישג הצבאי הגדול שלו היה הכניעה של שבטי האלקביסה והקולונכימה.<ref name=":1" />

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קיסרי האינקה
קטגוריה:אינקה
קטגוריה:ילידי 1290
קטגוריה:נפטרים ב-1320
אף פעם לא התנשקה

אף פעם לא התנשקה (באנגלית: Never Been Kissed) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית וסרט נעורים משנת 1999 בבימויו של ראג'ה גוסנל , עם דרו ברימור, דייוויד ארקט ומייקל ורטן בתפקידים הראשיים.

העלילה היא על עיתונאית שמקבלת משימה לכתוב כתבת תחקיר על מה שקורה בבית ספר תיכון שהוא במקרה תיכון בו למדה בעברה וסבלה מנידוי חברתי.

הסרט היה שובר קופות וגרף 84.6 מיליון דולר.

==תקציר העלילה==
ג'וסי גלר (דרו ברימור) בת 25, עובדת כעורכת זוטרה בעיתון שיקגו סאן-טיימס. יום אחד מטיל עליה העורך הראשי ג'יימס ריג'פורט (גארי מרשל) לכתוב בפעם הראשונה כתבה על הנעשה בבית ספר תיכון. לשם זה עליה להתחזות לתלמידת תיכון בבית הספר בו למדה ובו סבלה כל הזמן מחרם חברתי מהתלמידים שכינו אותה "ג'וסי המגעילה" (Josie Grossie). אם היא לא תצליח היא תפוטר יחד עם הבוס שלה גאס (ג'ון סי. ריילי).

העיתון מצייד אותה במכשיר הקלטה ובמצלמה נסתרת. כבר מההתחלה היא "לא מקובלת" בעיקר על ידי ה"ביצ'יות" קירסטי (מארלי שלטון), גיבי (ג'ורדן לאד) וקירסטן (ג'סיקה אלבה), אבל מתקבלת לחבורה החנונים שבראשה אלדיס (לילי סובייסקי).

סם קולסון (מייקל ורטן) הוא מורה לספרות והוא מתרשם מידיעותיה של ג'וסי בספרות ומכושר הבעתה, והיא מתאהבת בו. אחיה רוב (דייוויד ארקט) נרשם גם כתלמיד, מצליח כשחקן בייסבול ומשפיע על התלמידים לטובת ג'וסי.

ג'וסי נהפכת ל"מקובלת" וה"חתיך" של הכתה, גאי פרקינס (ג'רמי ג'ורדן) מוכן להיות בן זוגה בחגיגת הפרום.

להפתעת כולם נבחרת ג'וסי ל"מלכת הפרום", וכאשר שלושת ה"ביצ'יות" מטיחות בפניה צעקות לא נעימות, היא מגלה לכולם שהיא בת 25 ועורכת כתבת תחקיר על בית הספר. כולם נדהמים ובעיקר המורה סם קולטון שהחל להתאהב בה וחש נבגד.

הכתבה מתפרסמת וג'וסי זוכה לשבחים, אך יש לה נקיפות מצפון. היא מפרסמת מכתב התנצלות בעיתון וכותבת כי תחכה במגרש הבייסבול לפני המשחק לאותו בחור שיגיע וייתן לה נשיקה כי עד אז לא התנשקה. למקום מגיעים גם אנשי תקשורת רבים. ג'וסי עומדת במרכז המגרש ומחכה. ברגע האחרון לפני פתיחת המשחק מגיע סם והם מתנשקים לתשואות הצופים.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|דרו ברימור
|ג'וסי גלר
|
|-
|דייוויד ארקט
|רוב גלר
|
|-
|לילי סובייסקי
|אלדיס
|תלמידה
|-
|מייקל ורטן
|סם קולסון
|מורה
|-
|מולי שאנון
|אניטה
|עובדת בעיתון
|-
|ג'ון סי. ריילי
|גאס
|עובד בעיתון
|-
|ג'סיקה אלבה
|קירסטן ליוסיס
|תלמידה
|-
|מארלי שלטון
|קירסטי דייוויס
|תלמידה
|-
|ג'ורדן לאד
|גיבי
|תלמידה
|-
|גארי מרשל
|ג'יימס ריג'פורט
|עורך עיתון
|-
|מריסה ג'ארט וינוקור
|שילה
|תלמידה
|-
|אוקטביה ספנסר
|סינטיה
|עובדת עיתון
|-
|ג'רמי ג'ורדן
|גאי פרקינס
|תלמיד
|-
|ג'יימס פרנקו
|ג'ייסון
|תלמיד

|}

==בתרבות==
* באחד מפרקי "הרעשנים" ריטה מתחזה לתלמידת תיכון לצורך כתבה, והיא מתקרבת לשלושת בנותיה התיכוניסטיות: לואן, לני ולונה. 

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.tcm.com/tcmdb/title/443640/never-been-kissed#overview אף פעם לא התנשקה], באתר TCM
*[https://www.youtube.com/watch?v=xPyMf4ROt3Q קדימון לאף פעם לא התנשקה], באתר יוטיוב
*[https://www.youtube.com/watch?v=FOaO4VEeqt4 אף פעם לא התנשקה], באתר יוטיוב

קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי נעורים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:עיתונות בקולנוע
קטגוריה:סרטים על נשף הסיום
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
בלדווין השלישי, רוזן פלנדריה

בלדווין השלישי, רוזן פלנדריה (בערך 940 1 בינואר 962), שנקרא הצעיר, היה רוזן פלנדריה, ששלט לזמן קצר ברוזנות פלנדריה יחד עם אביו, ארנולף הראשון, משנת 958 ועד מותו המוקדם.

== ביוגרפיה ==
בלדווין השלישי נולד בערך בשנת 940. הוא היה בנו של הרוזן ארנולף הראשון, רוזן פלנדריה ואשתו השנייה, אדל מוורמנדואה (בערך 915 - 969).<ref name="ESII-5">Detlev Schwennicke, Europäische Stammtafeln: Stammtafeln zur Geschichte der Europäischen Staaten, Neue Folge, Band II (Verlag von J. A. Stargardt, Marburg, Germany, 1984), Tafel 5</ref> זמן קצר לפני 961 התחתן בלדווין עם מתילדה מסקסוניה (מתה ב-1008), בתו של הדוכס הרמן בילונג מסקסוניה. <ref>Detlev Schwennicke, Europäische Stammtafeln: Stammtafeln zur Geschichte der Europäischen Staaten, Neue Folge, Band I (Verlag von J. A. Stargardt, Marburg, Germany, 1980), Tafel 8</ref> נולד להם בן ארנולף (960 - 987 לערך).<ref name="ESII-5" />

ארנולף הראשון מינה את בלדווין השלישי לשליט שותף של פלנדריה ב-958. בתקופת שלטונו הקצר, בלדווין היה אחראי להקמת תעשיית ייצור הצמר בגנט ולשווקים בערים אחרות בפלנדריה. <ref>Tracy Borman, Queen of the Conqueror: The Life of Matilda, Wife of William I (Bantam Books, New York, 2011), p. 3</ref> בלדווין השלישי מת מאבעבועות שחורות ב-1 בינואר 962, לאחר מסע נגד הנורמנים. לאחר מותו של בלדווין, ארנולף הראשון סידר ללותר, מלך צרפת להיות האפוטרופוס של בנו של בלדווין, ארנולף השני, שירש את ארנולף הראשון <ref>The Annals of Flodoard of Reims, 916-966, Ed. & Trans. Steven Fanning & Bernard S. Bachrach (University of Toronto Press, CA, 2004) 44F & n. 219</ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-962
קטגוריה:רוזני פלנדריה
ארנולף השלישי, רוזן פלנדריה

ארנולף השלישי, רוזן פלנדריה (נפטר ב-22 בפברואר 1071) היה רוזן פלנדריה משנת 1070 ועד מותו בקרב קאסל ב-1071.

== ביוגרפיה ==
ארנולף נולד בערך בשנת 1055, והיה בנם הבכור של בלדווין השישי, רוזן פלנדריה וריצ'ילדה, רוזנת מונס ואנו.<ref name="ESII5">Detlev Schwennicke, Europäische Stammtafeln: Stammtafeln zur Geschichte der Europäischen Staaten, Neue folge, Band II (Marburg, Germany: Verlag von J. A. Stargardt, 1984), Tafel 5</ref> על ערש דווי בשנת 1070, הוריש בלדווין את פלנדריה לבנו הבכור, ארנולף, ואת אנו לבן הצעיר, בלדווין, בתנאי שאם אחד יקדים את השני במותו, הוא יירש גם את הרוזנות של השני.<ref name="COH5">Gilbert of Mons, Chronicle of Hainaut, Trans. Laura Napran (Woodbridge: The Boydell Press, 2005), p. 5</ref> עוד הפקיד בלדווין השישי לאחיו רובר את ההגנה על בנו ארנולף, שעדיין היה קטין, שרובר נתן לו את שבועת ההוקרה שלו והבטחתו החגיגית להגן על אחיינו.<ref name="COH5" /> ריצ'ילדה הייתה אמורה להיות עוצרת בפלנדריה עד אשר ארנולף יגיע לבגרות.<ref name="PR154">Renée Nip, 'The Political Relations between England and Flanders (1066&#x2013;1128)', Anglo-Norman Studies 21: Proceedings of the Battle Conference 1998, Ed. Christopher Harper-Bill (Woodbridge: The Boydell Press, 1999), p. 154</ref>

לאחר מות אביו בשנת 1070, דודו רובר הפר את שבועתו וחלק על הירושה.<ref name="TCHD114">Jim Bradbury, The Capetians: The History of a Dynasty (987&#x2013;1328) (London & New York: Hambledon Continuum, 2007), p. 114</ref> ריצ'ילדה פנתה לפיליפ הראשון, מלך צרפת, שזימן את רובר להופיע בפניו.<ref name="COH6">Gilbert of Mons, Chronicle of Hainaut, Trans. Laura Napran (Woodbridge: The Boydell Press, 2005), p. 6</ref> רובר סירב והמשיך בתוקפנותו נגד ריצ'ילדה וארנולף, ואז פיליפ צבר צבא שהביא לפלנדריה.<ref name="TCHD114" /> הצבא הצרפתי לווה בכוחות נורמנים, כנראה שנשלחו על ידי דודתו של ארנולף המלכה מתילדה ובראשם ויליאם פיצאוסברן. עם ארנולף השלישי היה גם אוסטאס השני, רוזן בולון שגייס תמיכה ניכרת ברוזן הצעיר ובאמו. <ref>Heather J. Tanner, Families, Friends, and Allies: Boulogne and Politics in Northern France and England, c.879–1160 (Leiden: Konninklijke Brill NV, 2004), p. 104</ref> שני הכוחות נפגשו בקרב קאסל ב-22 בפברואר 1071.<ref name="PR154" /> בקרב זה כוחותיו של רובר ניצחו בסופו של דבר אך רובר עצמו נתפס וכוחותיו בתורם לכדו את הרוזנת ריצ'ילדה.<ref name="COH6" /> שניהם שוחררו בתמורה והקרב המשיך עד לסיומו.<ref name="COH6" /> בין ההרוגים היה ארנולף, שנהרג על ידי גרבוד הפלמינג, הרוזן הראשון מצ'סטר, אולי במקרה. <ref>Renée Nip, 'The Political Relations between England and Flanders (1066&#x2013;1128)', Anglo-Norman Studies 21: Proceedings of the Battle Conference 1998, Ed. Christopher Harper-Bill (Woodbridge: The Boydell Press, 1999), p. 155</ref> כתוצאה מהקרב תבע רובר את רוזנות פלנדריה.<ref name="COH6" /> הרוזנת ריצ'ילדה ובנה בלדווין חזרו לאנו אך המשיכו לעורר פעולות איבה נגד רובר.<ref name="COH6" /> מכיוון שהיה קטין במותו ולא נשוי, לארנולף השלישי לא היו יורשים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-1071
קטגוריה:רוזני פלנדריה
בלדווין השני, רוזן אנו

בלדווין השני, רוזן אנו (1056 &#x2013; 1098?) היה רוזן אנו משנת 1071 ועד מותו. בנוסף, הוא תבע את השלטון ברוזנות פלנדריה. הוא נעלם באנטוליה במהלך מסע הצלב הראשון.

== ביוגרפיה ==
בלדווין היה בנם הצעיר של בלדווין השישי, רוזן פלנדריה והרוזנת ריצ'ילדה מאנו. הוא הפך לרוזן אנו לאחר מותו של אחיו הגדול, ארנולף השלישי, רוזן פלנדריה, בקרב קאסל. רוזנות פלנדריה נתבעה אז על ידי דודם המנצח רובר הפריזי. במהלך התקופה שבה היה בלדווין קטין, שנמשכה עד 1083, ריצ'ילדה נלחמה ללא הרף נגד רובר כדי להשיג את השלטון בפלנדריה עבור בנה, אך היא לא הצליחה. על מנת להשיג כספים, היא הכפיפה את הרוזנות לנסיך-בישוף של לייז'. עם הכספים שהושגו בעסקה, בסביבות 1072, היא הקימה קואליציה שכללה את דוכס בויון, את רוזני נאמור, לובן, מונטיגו, צ'יני, אומון (קלרמון, לפי רייפנברג<ref name="Histoire">Frédéric Auguste Ferdinand Thomas de Reiffenberg, "Histoire du comté de Hainaut"</ref> ) ואחרים, אולם רובר הביס את הקואליציה בצורה נחרצת ב-Broqueroie.<ref name="Histoire" /><ref name="Chronicle">By Gislebertus (of Mons), Laura Napran, Chronicle of Hainaut, 2005</ref>

בלדווין הצטרף למסע הצלב הראשון בצבאו של גודפרי מבויון (ולא עם קרובו הקרוב יותר רובר השני, רוזן פלנדריה, שמשפחתו עדיין הייתה מסוכסכת עם שלו), לאחר שמכר חלק מרכושו לנסיך-בישוף של לייז'. בשנת 1098 הוא נשלח בחזרה לקונסטנטינופול עם הרוזן איג דה ורמנדואה לאחר המצור על אנטיוכיה, כדי לבקש סיוע מהקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון. עם זאת, בלדווין נעלם במהלך פשיטה של הטורקים הסלג'וקים באנטוליה, וככל הנראה נהרג. גורלו של בלדווין נותר לא ברור במשך זמן רב. בזמן עלייה לרגל לירושלים בשנת 1106, ארגנה אשתו של בלדווין אידה חיפוש אחר בעלה האבוד באנטוליה, שלא היה חד-משמעי. <ref>Jonathan Riley-Smith, The First Crusaders 1095-1131 (Cambridge, third print 2004), 147.</ref>

== משפחתו ==
בלדווין התחתן עם אידה, בתו של אנרי השני, רוזן לובן ואחותו של גודפרי הראשון, רוזן לובן, בשנת 1084. ילדיהם היו:
* בלדווין השלישי, רוזן אנו
* לואי, חי 1096
* סימון, קאנון בלייז'
* אנרי, חי 1096
* וילם, נפטר לאחר 1117
* ארנולד; התחתן עם ביאטריקס פון את (לפני 1075 &#x2013; לפני 1136), בתם של ולטר פון את ואדה דה רוסי. אביו של יוסטס האב מרואולקס.
* אידה, (1085 לערך &#x2013; לאחר 1101); התחתנה עם גי דה שיבר; ולאחריו התחתנה עם תומאס, לורד קוסי (נקרא גם תומאס ממארל)<ref name="Chronicle" />
* ריצ'ילדה, (בערך 1095 &#x2013; לאחר 1118); התחתנה ב-1115 עם אמורי השלישי דה מונפור. הפכה לנזירה במובז' לאחר מות בעלה.<ref name="Chronicle" />
* אלידיס, (לפני 1098 &#x2013; 1153); התחתנה עם ניקולא השני דה רומיני

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ילידי 1056
לוקוס הוצאת ספרים

לוֹקוּס (מקום בלטינית) היא הוצאת ספרים ישראלית עצמאית שנוסדה בתל אביב בנובמבר 2015 על ידי שירה חפר. הוצאת לוקוס מתמקדת בספרות יפה עכשווית מהעולם ומישראל, לצד קלסיקות מודרניות ותרגומים למחזות קלסיים.

מייסדת ועורכת ההוצאה, שירה חפר, הקימה וניהלה יחד עם אוריאל קון את הוצאת זיקית, ולפני כן הייתה מתרגמת.

== פעילות ==
הספר הראשון שיצא בהוצאת לוקוס הוא "השעה לילה" מאת לודמילה פטרושבסקיה, סופרת ומחזאית רוסית נודעת. אחר כך יצאו בין היתר "הכותלי" של נל זינק, "קרן השמע" מאת לאונורה קרינגטון ו"מרק סוס" של ולדימיר סורוקין, שעוררו עניין רב וזכו לשבחי הביקורת.

בפברואר 2016 הוציאה לאור לוקוס שלוש סדרות ראשונות: "לוקוס" – ספרות עכשווית מרחבי העולם, "לוקוס קלאסי" – קלאסיקות מודרניות, ו"לוקוס במה" – תרגומי מחזות.

בינואר 2017 הוציאה לאור סדרה נוספת, "לוקוס אדרה", לשירה עכשווית, מקור ותרגום.

בשנת 2018 הוצאו לאור סדרת "לוקוס מקור" לספרות עברית, סדרת "חיות אחרות" לספרים מיוחדים שאי אפשר לקטלג, וסדרה לספרי ילדים, "לוקוס פוקוס".

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
Fathers & Sons

Fathers & Sons (בעברית: "אבות ובנים") הוא אלבום האולפן החמישי של זמר הקאנטרי האמריקאי לוק קומבס, שיצא ב-14 ביוני 2024 דרך קולומביה נאשוויל וסבן רידג'ס רקורדס. קדם לו השיר "The Man He Sees in Me". האלבום הופק על ידי קומבס, צ'יפ מתיוס וג'ונתן סינגלטון . האלבום מקודם כחלק מסיבוב ההופעות של קומבס, "Growin' Up and Gettin' Old Tour".

== רקע ==
קומבס השמיע לראשונה את השיר "Take Me Out to the Ballgame" באפריל 2024, במהלך שני המופעים שלו במילווקי, ויסקונסין. הוא הכריז לראשונה על האלבום ב-6 ביוני 2024, וכן הוציא את הסינגל המוביל "The Man He Sees in Me".<ref name="Music Row1"></ref>

== ביקורות ==
פייפר וסטרום מ-"Riff Magazine" תיאר את האלבום כ"שיר הלל נוקב לאבהות חדשה" ואת השירים שלו "איטיים ומכוונים, ובראשם גיטרה אקוסטית ופסנתר, כשהדגש ברור על כתיבת השירים", וסיכמה שהוא "אישי ואותנטי" ו"יפהפה".

== הפצה וקידום ==
Fathers & Sons יצא ב-14 ביוני 2024 על ידי קולומביה נאשוויל וסבן רידג'ס רקורדס. הסינגל המוביל של האלבום "The Man He Sees in Me" יצא ב-6 ביוני 2024. שירים מהאלבום מבוצעים גם במסגרת סיבוב ההופעות של קומבס, "Growin' Up and Gettin' Old".

== רשימת רצועות ==

== מיקומי שיא ==

== הערות שוליים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
קטגוריה:אלבומי 2024