OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תחיה בת-אורן

תחיה בת-אורן (7 בנובמבר 1923 – 21 בספטמבר 2021) הייתה עיתונאית ושדרנית רדיו, משוררת וציירת ישראלית.

==ביוגרפיה==
בת אורן נולדה ב-1923 בססקטון שבססקצ'ואן, קנדה, ועלתה לארץ ישראל ב-1931. הייתה בוגרת המדרשה הממלכתית למורים לאמנות בהרצליה.
הייתה עורכת "פינת האשה" ב'קול ישראל' ובעלת טורים אישיים בעיתונות היומית, בשבועון "לאשה" ובירחונים "את", "בית", "מחשבים" ו"סגנון". חיברה ספרי בישול והליכות בית, בהם "365 שלחנות ערוכים" - אחד מספרי הבישול הראשונים בישראל (יצא לאור ב-1961), שכלל מתכונים ותפריטים לכל החגים, יסודות התפריט ואבות המזון. כמו כן, חיברה את הספר הפמיניסטי הראשון בעברית "שחרור האשה – לאן?".

בת-אורן הייתה נשואה לאיש הקולנוע אשר הירשברג. בתה היא הזמרת אסתר שמיר.

נפטרה ב-21 בספטמבר 2021 בגיל 97.

==מפרסומיה==
=== ספרי עיון ===
* 365 שולחנות ערוכים (ירושלים: הגל, תשכ"ב)
* הליכות הבית (ירושלים: הגל, תשכ"ז)
* שחרור האשה – לאן? (תל אביב: בוסתן, 1975)

=== ספרי שירה===
* בין שדי לבינך (תל אביב: עקד, תשמ"ד 1983)
* אי-האיש (תל אביב: עקד, תשמ"ה 1984)
* בשני קולות (תל אביב: עקד, תשמ"ו 1986) <שירים>
* שתיקת הדג: שירים (תל אביב: עקד, תשמ"ט 1989)
* עד שאבין: שירים (תל אביב: ירון גולן, תשנ"א 1991)
* התרד היומי: שירים (תל אביב: ירון גולן, 1993)
* נופי נייר (תל אביב: ת.ב.א., תשנ"ה 1995)
* ירושלים גרושתי (תל אביב: ת.ב.א., תשנ"ו 1996) <שירים>
* ויתורים מסוכנים: שירים (תל אביב: ירון גולן, תשנ"ט 1998)
* בת משה יצחק: שירים (תל אביב: ספרית פועלים, תש"ס 2000)
* הדבר הזה: שירים (תל אביב: ספרית פועלים, תשס"א 2001)
* יאוש מכובס (תל אביב: ספרית פועלים, 2002)
* שמן-דגים בריבה (בני ברק: ספרית פועלים, 2003) <שירים>
* ביום של רחמים (בני ברק: ספרית פועלים - הקיבוץ המאוחד, 2004) <שירים>
* שירים - המיטב (תל אביב: גוונים, 2010)

=== תרגומים ===
* מדריך לצעירים על אהבה / מורטון האנט (תל אביב: עופר, תשל"ו)
* שנה ראשונה בטירת מלורי / אניד בלייטון (תל אביב: רמדור, 1976)
* ילדי היה לחברי / אלינור לנץ (תל אביב: ספרית מעריב, 1983)
* מאכלי ירקות / מאת העורכים של ספרי טיים-לייף (תל אביב: ספרית מעריב, 1983)
* מאכלי עוף / דבורה טומפסון ויתר העורכים של ספרי טיים-לייף (תל אביב: ספרית מעריב, 1983)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל לאשה
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות קנדה
קטגוריה:ישראלים ילידי קנדה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2021
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
חצות (אלבום)

חצות הוא אלבומו ה-13 של הזמר והמוזיקאי הישראלי שלמה ארצי, שיצא בשנת 1981. באלבום זה בלטו השירים "לא עוזב את העיר", "יום אחד", "הלילה השני", "במטוס סילון", "לַנֶּגֶב", "מהן המילים".
== הפקה ==
משה לוי הפיק מוזיקלית את רוב שירי האלבום, שהוקלט ב-8 ערוצים באולפני טריטון בבני ברק. טכנאי קול היה איתמר גפני שהיה זה האלבום הראשון בו שימש טכנאי הקול הראשי. הגיטריסט הצעיר מורדי פרבר, שהתגלה באלבום "חמוש במשקפיים" של אריק איינשטיין, ניגן את הגיטרות בתקליט. כמו באלבום הקודם, "דרכים", שבו הלחין את "אתמול חלפו הציפורים" של משה בן-שאול, גם באלבום הזה הלחין שלמה ארצי טקסט של המשורר והסופר משה בן-שאול ("מהן המילים").

בשנת 2013, שוחרר האלבום בהוצאה מחודשת על גבי תקליטור כחלק ממארז תקליטורים מרובע בשם "אלבומי המופת" הכולל את אלבום זה, "גבר הולך לאיבוד", "דרכים" ואלבום ההופעה "שלמה ארצי ואצ'י בהופעה חיה בצוותא".

== רשימת רצועות ==

==משתתפים==
* קלידים - משה לוי
* תופים - אלון הלל, טל ברגמן
* גיטרה בס - איתן גדרון
* גיטרות - מורדי פרבר
* חלילים - שם טוב לוי
* סקסופונים -ירוסלב יעקובוביץ', מאיר שפייזר
* סינטיסייזר פרופט - דריו מלכי
* כינור - טוני בראוור
* הוקלט באולפני טריטון - ינואר-מאי 1981
* טכנאי הקלטה, בישולים ועריכה - איתמר גפני

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1981
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
אקורדיון צ'רקסי

אקורדיון צ'רקסי במרכז למורשת הצ'רקסית בכפר כמא
אקורדיון צ'רקסי (באדיגית: Пшынэ, פשינה) הוא סוג של אקורדיון הנפוץ במוזיקה הצ'רקסית .

האקורדיון הגיע אל הצ'רקסים בסוף המאה ה-19 מן הרוסים ובמהרה החלו אומנים ולהקות מחול לאמץ אותו לניגון לחן עממי צ'רקסי מאחר שכלי הנגינה האותנטיים של הצ'רקסים כגון חלילים או פכאצ'אץ' הכילו טון בלבד ועל כן היה להם נוח יותר לעבד את המוזיקה הצ'רקסית בעזרת אקורדיון זה.

==מבנה האקורדיון הצ'רקסי== 
האקורדיון בנוי עם שני תווים בצדדים, ובפנים תו אחד. רוב האנשים משתמשים יותר בצדו הימני, מפני שמנגנים בו בצד הזה, ובצד השמאלי הבס שתפקידו לתת קצב מתאים לנגינה. האקורדיונים העתיקים שהיו בעבר, היו בעלי שני קולות, שמפרשים קול אחר ולהפך, שבו מכווצים קול אחר.

ישנם מאפיינים זהים בין אקורדיון רגיל ובין אקורדיון צ'רקסי במבנה הכללי אולם עם שינויים משמעותיים. אחד מאלו הוא עיצוב החלק הימני של האקורדיון הצ'רקסי בו המקלדת ( הכפתורים ) אינם מכילים את הקלידים השחורים המפיקים בעת הנגינה מוזיקה בתו של חצי טון אלא הוא מכיל רק קלידים לבנים בלבד המפיקים מוזיקה בקצב טון מלא בלבד. עוד מאפיין חשוב באקורדיון הצ'רקסי הוא משקל האקורדיון הנמוך באופן משמעותי בהשוואה לאקורדיונים רגילים ואי לכך הוא מאפשר לנגנים תמרון רב יותר.

להבדיל מהקלידים באקורדיון הרגיל, באקורדיון הצ'רקסי הקלידים מהודרים.

==שימוש במחול הצ'רקסי== 
בחברה הצ'רקסית בסיס המוזיקה בימינו הוא אקורדיון וכלי זה נפוץ באירועים כגון חתונות ומסיבות ריקודים, ולעיתים הנגינה בו שולבה עם כלים כגון פחצץ' (קרש) או ש'ותאפ (תוף). כמו כן להקת המחול הייצוגית של רפובליקת אדיגיה "[https://xn--80awdbx8di.xn--p1ai/ נאלמס]" אשר חלק מסגנונות הריקוד שלה הורכבו בהתאם למוזיקה המתנגנת באקורדיון צ'רקסי. מעבר לכך ניתן למצוא אומנים צ'רקסים רבים כגון אסלאן ת'ליבזו בעל האקדמיה למוזיקה בעיר מייקופ או המפיק המוזיקלי של להקת יסלאמיי מר אנזאור מיש המשמרים את אומנות הנגינה באקורדיון צ'רקסי. 

==ראו גם==
* בנדונאון

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי מקלדת
קטגוריה:כלי מפוח
קטגוריה:צ'רקסים
The Battle Rages On...

The Battle Rages On... (הקרב לא תם...) הוא אלבומה הארבעה עשר של להקת הרוק הבריטית דיפ פרפל שיצא לאור בשנת 1993.

זהו אלבום האחרון שהוקלט על ידי ההרכב הקלאסי של הלהקה, כשלפני כן התאחדו ב-1984 והקליטו את Perfect Strangers.

לאחר הוצאת האלבום בנובמבר 1993, בעיצומו של סיבוב הופעות, פרש ריצ'י בלקמור מהלהקה בעקבות סכסוכים בין חברי הלהקה. הגיטריסט ג'ו סטריאני הובא כדי להחליף את בלקמור באופן זמני.

==רשימת השירים==
כל השירים נכתבו על ידי ריצ'י בלקמור, איאן גילן ורוג'ר גלובר, למעט היכן שצוין אחרת:

==מבצעים==
*ריצ'י בלקמור - גיטרה
*איאן פייס - תופים
*רוג'ר גלובר - גיטרה בס
*איאן גילן - שירה
*ג'ון לורד - עוגב, קלידים

==קישורים חיצוניים==

[http://www.allmusic.com/album/the-battle-rages-on-mw0000619719 האלבום באתר Allmusic]

קטגוריה:אלבומי דיפ פרפל
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ
ביום שאת תרצי בי

El día que me quieras הוא שיר הארגנטינאי שחיבר אלפרדו לה פרה (Alfredo Le Pera) והלחין קרלוס גרדל. השיר התפרסם בביצועו של קרלוס גרדל.
== הפקה ==
השיר המקורי הוקלט בניו יורק לסרט ששמו כשם השיר ויצא על תקליט יחד עם שיר מפורסם נוסף של גרדל - הטנגו Volvió una Noche.
תאריך ההקלטה היה 19 במרץ 1935.

מילות השיר מהוות מחווה לשיר בעל שם דומה של המשורר המקסיקני אמדו נרוו (Amado Nervo) שנכתב ב-1915.

לשיר בספרדית יש מאות ביצועים, ומכיוון ששני מחברי השיר - גרדל ולה פרה נהרגו יחד בתאונת מטוס במדיין (קולומביה) בשנת 1935 - זכויות היוצרים שלו פגו 30 שנה לאחר מכן בשנת 1965, בהתאם לחוק בארגנטינה.

למרות שגרדל מזוהה עם הטנגו של בואנוס איירס - שיר זה אינו טנגו.

שלמה יידוב תרגם את השיר מספרדית לעברית וביצע אותו באלבומו חולם בספרדית בשם ביום שאת תרצי בי .
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.planet-tango.com/lyrics/eldiaque.htm מילות השיר בספרדית ובתרגום לאנגלית]

קטגוריה:שירים בספרדית
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:מוזיקה ארגנטינאית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וורנר מיוזיק לטינה
איפה נטשה ופייר

איפה נטשה ופייר הוא שיר שכתב יהונתן גפן, הלחין שלום חנוך, עיבד מישה סגל וביצעו השלושרים באלבומם היחיד.
השיר הוקלט בשנת 1969.

השיר מדבר על הפער בין האופן בו רוסיה מצטיירת מהרומנים הקלאסיים שנכתבו בה (כדוגמת מלחמה ושלום ששני גיבוריו הם נטשה ופייר), לבין המציאות של רוסיה הסובייטית, עם מחנות העבודה בסיביר והפגיעה בזכויות האדם בגוש המזרחי (השיר נכתב כנראה על רקע הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ב-1968).

נהר הדנובה המוזכר בשיר זורם במרכז אירופה (בין השאר בסלובקיה) ולא ברוסיה. ייתכן שיהונתן גפן ציין אותו ולא את הוולגה כדי להתייחס לפלישה הסובייטית ב-1968.

שנים רבות לאחר כתיבת השיר יהונתן גפן קרא לבתו נטשה, לדבריו - כמחווה לעלייה מרוסיה במהלך שנות ה-90, וכנראה ללא קשר ישיר לשיר.

הלחן השקט של השיר מתבלט לנוכח השירים האחרים באלבום של השלושרים, שהיו ברובם שירי פופ וכללו מחוות מוזיקליות ללהיטים הלועזיים משנות ה-60.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1969
קטגוריה:סינגלים מ-1969
קטגוריה:שירי השלושרים
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי יהונתן גפן
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי שלום חנוך
קטגוריה:שירים בעברית
גפני (קרוליינה הדרומית)

גפני (באנגלית: Gaffney) היא עיר בצפון קרוליינה הדרומית. העיר משמשת כבירתו של מחוז צ'רוקי, ובשנת 2010 התגוררו בה כ-12,400 תושבים. העיר ממתגת את עצמה כבירת האפרסקים של קרוליינה הדרומית.

==היסטוריה==
בשנת 1804 הגיע למקום בו שוכנת כיום העיירה מהגר אירי בשם מייקל א. גפני, והקים פונדק בשם "Gaffney's Cross Roads" ("צומת הדרכים של גפני"). המיקום נבחר בשל סמיכותו לשתי דרכים חשובות, האחת הובילה מהאזור ההררי של קרוליינה הצפונית לצ'ארלסטון והשנייה משארלוט למדינת ג'ורג'יה.

האזור סביב הפונדק התפתח, וב-1872 כבר נודע בשם גפני סיטי (Gaffney City). במפקד האוכלוסין הראשון בו נכללה, ב-1880, התגוררו בה כ-400 תושבים. ב-1897 הוקם מחוז צ'רוקי, וגפני הייתה לבירתו. לאורך המאה ה-20 שימשה כמרכז לייצור טקסטיל, שהיה הענף המרכזי בדרום קרוליינה עד שנות ה-80. בנוסף, התפתח בסביבתה ענף גידול האפרסקים. אף שאוכלוסיית העיר עצמה גדלה רק מעט, מיקומה המרכזי משך אליה בתי עסק רבים שקבעו בה את משכנם.

גפני נודעה גם בשל שני רוצחים סדרתיים שפעלו בה. ב-1968 רצח לי רוי מרטין, שנודע בכינוי "החונק מגפני", ארבע נשים. ב-2009 פעל בעיר פטריק טרייסי בוריס, שבמשך שישה ימים ירה למוות בחמישה קורבנות אקראיים. בוריס עצמו מצא את מותו בחילופי יריות עם המשטרה.

==אתרים מרכזיים==
ב-1981 נחנך בסמוך לגפני מגדל מים בגובה כ-45 מטרים. פרנסי העיר שאפו להקים מבנה ייחודי, והוא נבנה בצורת אפרסק, המייצג את הענף החקלאי המוביל במחוז. המגדל בעל המראה הלא שגרתי, שזכה לשם פיצ'ואיד (Peachoid), הפך למוקד משיכה לתיירים.

ב-2008 נפתח בעיר המוזיאון לאמנות ולהיסטוריה של מחוז צ'רוקי, בבניין היסטורי ששימש כבית ספר.

==בתרבות הפופולרית==
גיבור סדרת הטלוויזיה "בית הקלפים", פרנק אנדרווד, הוא תושב העיר ונציג המחוז בבית הנבחרים של ארצות הברית. אנדרווד מבקר בעיירה באחד הפרקים (אף שהסצינות צולמו בהאבר די גרייס שבמרילנד), וגם לפיצ'ואיד תפקיד מרכזי בעלילה, הגם שחלק מהדמויות מתייחסות אליו בגיחוך, ומשוות את מראהו לישבן גדול.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קרוליינה הדרומית: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1872
אוצר האכרים למשכנתאות

אוצר האכרים למשכנתאות היה גוף פיננסי שהיה קשור להתאחדות האיכרים.

כבר בראשית שנות ה-20 עלתה בהתאחדות האיכרים ההצעה להקים בנק, שיספק הלוואות בריבית נמוכה לאיכרים. באמצע 1934 מונה עמנואל מול לתפקיד מנהל מייסד של בנק האיכרים ובאוקטובר 1934 התקיים כנס יסוד של בנק האכרים, בו השתתפו, בין השאר, חיים אריאב, צבי נחמיה בוטקובסקי, אברהם שפירא, שלמה יצחק שטמפפר. הקמת הבנק מומנה ממכירת מניותיו לאיכרים, שנדרשו לקנות מניות בחצי לא"י לכל דונם. בשנת 1940 שונה שם הבנק ל"אוצר האכרים למשכנתאות". 

לאחר הקמת המדינה פעלו ראשי הבנק להרחיב את פעילותו בגיוס כספים בארצות הברית, בהרחבת האשראי ובהרחבת פעילויותיו לכלל הפעילויות הבנקאיות. אולם אוצר האכרים היה רשום כחברה ולא כבנק, דבר שהביא לחיכוך עם הפיקוח על הבנקים. בשנת 1962 הומר "אוצר האכרים למשכנתאות" ל"בנק אוצר האכרים למשכנתאות" והוקמה שותפות בינו ובין בנק זרובבל, שרכש 50% ממניות הבנק, אליו הועברו פעולות שלא נגעו למשכנתאות. בשנת 1969 בעקבות מכירת בנק זרובבל לבנק הלוואה וחסכון, פורקה השותפות והבנק נסגר.

==קישורים חיצוניים==
*[https://bia.co.il/אוצר-האכרים-למשכנתאות-בעמ/ אוצר האכרים למשכנתאות בע"מ], אתר משרד Bia

==הערות שוליים==

אוצר האכרים
קטגוריה:התאחדות האיכרים
אוצר האכרים
קסנוצרטופס

קסנוצרטופס (שם מדעי: Xenoceratops) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים - הדינוזאורים בעלי הקרניים. הקסנוצרטופס חי באמריקה הצפונית בקרטיקון העליון. שרידיו נתגלו בתצורת פורמוסט שבאלברטה, קנדה. פירוש שמו, "פנים זרות בעלות קרניים".

== תיאור ==

קסנוצרטופס ידוע מהולוטייפ CMN 53282 המורכב משברי גולגולות של 3 פרטים, הכוללים בעיקר את עצמות העטרה (צרטופסיים). שרידים נוספים נמצאים במוזיאון טירל המלכותי. ניתן להבדיל בינו לבין סוגי צרטופסיים אחרים לפי קישוטי העטרה (frill) שלו: בחלק העליון של מרכז העטרה בולטות שתי בליטות גרמיות קהות, לידן פונים החוצה שני זיזים חדים ועבים שבולטים אחורה במקצת. צידי העטרה מקושטות בבליטות משולשיות. העצם המרכזית בעטרה, בין שני ה"חלונות" שבמרכזה לא מעוטרת בזיזים או בליטות. אין הרבה שרידים משאר חלקי הגולגולת ומעט ידוע על מבנה קרניו. מעריכים שלקסנוצרטופס היו קרניים דומות למיני צנטרוזאוריים (צרטופסיים בתת-משפחת הצנטרוזאורים) קדומים: כלומר, קרני גבה בינוניות באורכן (קצרות יחסית לצרטופסיים המאוחרים של תת-משפחת הכסמוזאורים וארוכות יחסית לאלה של בני תת-משפחת הצנטרוזאורים) ובליטה או קרן על האף.

כמו יתר בני משפחת הצרטופסיים היה מדובר בדינוזאור צמחוני גדול שהלך על ארבע רגליו. את מזונו הוא תלש באמצעות מקור חד שנמצא בחזית פיו וקצץ לחתיכות באמצעות סוללת שיניים חדות בחלק האחורי של פיו. אורכו הוא כ-6 מטר ומשקלו כ-2 טון.

קסנוצרטופס בנוף תקופתו, לצד [[גריפוזאורוסים, זאורורניתולסטים ותסקילוזאורוסים.]]

== גילוי ==

מאובנים של קסנוצרטופס נתגלו לראשונה ב-1958, כאשר ואן לנגסטון הבן גילה שברי גולגולת מתצורת פורמסט ליד פורמוסט שבאלברטה, קנדה. תצורה זו לא נחקרה די הצורך ומעט ידוע על פאונת הדינוזאורים שבה. מאובני צרטופסיים מתצורה זו נדירים ביותר. לנגסטון אחסן את המאובנים שמצא במוזיאון הטבע הקנדי באוטווה. בסביבות 2003 דייוויד אוונס ומיכאל ריאן בחנו מחדש את המאובנים. ב-2009 החל מחקר מעמיק של מאובנים אלה שתוצאותיו שמדובר במין חדש של דינוזאור צרטופסי. ריאן, אווהס וקיראן מ. שפרד תיארו אותו במאמר שפורסם ב-2012 והעניקו לו את השם "קסנוצרטופס". הקסנוצרטופס מתוארך לכ-80 מיליון שנה לפני זמננו, דבר ההופך אותו לצרטופסיי הקדום ביותר הידוע מקנדה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.sciencedaily.com/releases/2012/11/121108074008.htm Meet Xenoceratops: Canada's Newest Horned Dinosaur], אתר Science Daily, 8 בנובמבר 2012

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-2012
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מיכאל ריין
קטגוריה:צנטרוזאורים
קטגוריה:קנדה: פלאונטולוגיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2012
אם צו הגורל...

המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
"אִם צַו הַגּוֹרָל..." הוא שיר מאת המשוררת רחל, אשר נכתב בתרפ"ח ופורסם בינואר 1928 בעיתון "דבר". המשוררת תיארה בו את געגועיה אל הכנרת ואל המתיישבים בקבוצת כנרת ודגניה א', ובקשה במפורש כי לאחר מותה, תטמן בבית קברות ליד הכנרת. השיר הולחן על ידי נחום היימן, והושר על ידי הזמרת חוה אלברשטיין.

== מילות השיר ==

== פרקי השיר ותכניו ==
בתקופת העלייה השנייה עלתה רחל לארץ ישראל, ולאחר שהתגוררה במושבה רחובות, בחרה לעבוד בחקלאות בחוות העלמות ליד קבוצת כנרת, בניהולה של חנה מייזל. באותן שנים הכירה את חברי כנרת וחברי הקבוצה השכנה, דגניה א', בהם הוגי הדעת והמנהיגים: אהרן דוד גורדון, ברל כצנלסון וזלמן רובשוב (שזר), עמהם עמדה בקשרי הערכה ורעות, וכן הכירה את חברי הקבוצות, בהם: בנציון ישראלי, נח נפתולסקי ומאיר רוטברג, צבי יהודה, יוסף בוסל, שרה מלכין, ויוסף ברץ. חברי הקבוצות ראו את יישוביהן כחיל חלוץ לתנועת התיישבות חקלאית גדולה בארץ ישראל, ברוח רעיונות הציונות והסוציאליזם, והעלו על נס את ערכי העבודה, ההקרבה ליעדי האומה, והקמת קהילות שוחרות יצירה ושלום.

בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהתה רחל באירופה וחלתה בשחפת. בשנת 1920, לאחר חזרתה לארץ ישראל, הצטרפה לקבוצת דגניה א' ועבדה בחינוך ותרבות. אולם מחלתה שהייתה מדבקת ומוגבלותה הגופנית, גרמה להוצאתה מהקבוצה. בעקבות זאת נאלצה רחל לעבור להתגורר בתל אביב. היא נפטרה ממחלתה בשנת 1931. בעשור האחרון לחייה, שבו הלך והתדרדר מצבה הגופני, יצרה שירים רבים ותרגומים ליצירות משוררים רוסים.

רחל ביטאה בשיר את געגועיה לכנרת המקום, עם געגועיה לאישים הנערצים והאהובים שהכירה, עם געגועיה אל תקופה שחיה ועבדה בחוות העלמות, ועמם את כאבה הרב על שנבצר ממנה לשוב ולחזור אליהם. השיר המחורז כולל ארבעה בתים). בבית הראשון פונה הדוברת, המייצגת את רצונה של המשוררת במציאות, כביכול אל הכנרת אהובת לבה, בבקשה שתסייע או שתאפשר לה – וזאת במילים: "תִּתְּנִינִי, כִּנֶּרֶת", להיטמן בסמוך אליה, לאחר מותה; הגם שעתה בעודה בחיים, קבע "הגורל" את הימצאותה רחוק מהכנרת. הפניה אל הכנרת, היא מטפורית, ומייצגת פנייה אל הטבע והאל, או אל בני האדם, חבריה של רחל החיים בסמוך לכנרת. בבית השני והשלישי מזכירה הדוברת בלשון שירית תמציתית ומקודדת, חוויות, מושגים וזיכרונות המקום, התקופה ובני האדם האהובים, בסביבות קבוצת כנרת ודגניה א', באזור שפך הכנרת אל הירדן בתקופת העלייה השנייה, בהם: "שיר-עֲבוֹדָה", ו" עֵץ מַצֵּבָה". הבית הרביעי חוזר על רוב מילות הבית הראשון; שוב מפצירה הדוברת ב"כנרת" שתפצה אותה על הריחוק שגזר "הגורל", במנוחתה לעולמים בקרבתה, אולם הפעם פחתה נימת הבקשה והתחזקה הדרישה לקרבה מחודשת והתאחדות, בין הדוברת לבין "כנרת" – המייצגת חזון, רעות ותקווה לעתיד לאומי יוצר, שתתממש לבסוף, לפי רצון הדוברת ותכנונה, גם אם לאחר החיים עלי אדמות – וזאת במילים: "אָבוֹאָה, כִּנֶּרֶת" ובסימן הקריאה שנוסף בסיומו.
בית הקברות של קבוצת כנרת]]

מלבד היותו שיר געגועים אישי ולאומי, גלומה בו צוואתה של רחל להיטמן בבית קברות בסמוך לכנרת. חבריה של רחל דאגו כי צוואתה זו תתמלא לאחר פטירתה, כשלוש שנים לאחר שהשיר נכתב.

==השיר בדפוס==
* רחל בלובשטיין, "אם צו הגורל...", שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' עה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://benyehuda.org/rachel/Rac066.html מילות השיר] בפרויקט בן-יהודה
* (הפרסום הראשון של השיר)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי שנות ה-1920
קטגוריה:שירי חוה אלברשטיין
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נחום היימן
קטגוריה:שירים על הכנרת
אל-מיאדין

אל-מיאדין (בערבית: قناة الميادين, תרגום: "ערוץ הכיכרות") הוא ערוץ טלוויזיה לווייני פאן-ערבי המקורב לחזבאללה, אשר הושק ב-11 ביוני 2012 בלבנון במטרה לצמצם את השפעתן של הרשתות הערביות הפופולריות בעולם הערבי, אל-ג'זירה ואל-ערביה, הממומנות על ידי מדינות ערביות-סוניות במפרץ הפרסי.

אל-מיאדין נולד בתקופה בה העולם הפוליטי הערבי ודעת הקהל ברחוב הערבי היו מודאגים מצעירים שיצאו לרחובות בתקופת האביב הערבי. הערוץ הוקם על ידי ע'סאן בן ג'ידו בביירות בשלהי השנה הראשונה של האביב הערבי. בן ג'ידו היה ידוע בהזדהותו עם מאבק העם ועצם הקמת אל-מיאדין נתפסה כאות הזדהות עם מאבק הרחוב הערבי.

כניסת התחנה לזירה התקשורתית לוותה במטרות רבות כמו הפניית תשומת הלב בעולם הערבי לנרטיב הפלסטיני כדי לעודד הזדהות עם מאבק העם הפלסטיני. כמו כן, מאבקה העיקרי של התחנה הוא נגד מה שהערוץ תפס כאימפריאליזם מערבי וישראלי במזרח התיכון.

בנוסף ערוץ אל-מיאדין תמך בהמשך שלטונו של בשאר אל-אסד בסוריה, ודחה במוצהר ובאופן ברור ומובהק את הרחבת שליטתם של הסונים במדינות המזרח התיכון.

הערוץ מתכנן גם לשמש אלטרנטיבה לתקשורת הלוויינית הערבית מהזרם המרכזי. כל ערוצי החדשות הערביים, BBC בערבית ו-Sky News בערבית, מהווים תחרות נוספת עבור הערוץ. לאל-מיאדין כתבת בישראל, העיתונאית הערביה חנא מחאמיד.

במהלך מלחמת חרבות ברזל הורה שר התקשורת, שלמה קרעי, לעצור את פעילות הערוץ בישראל ולמנוע את העברת שידוריו בישראל, לתקופה של 60 ימים שהסתיימה ב-13 בינואר 2024, אך חסימת אתר האינטרנט של הערוץ נמשכה, ובהמשך הוצאו צווים נוספים לחסימתו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערוצי חדשות
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה ערביים
קטגוריה:לבנון: תקשורת
קטגוריה:חזבאללה
קטגוריה:אתרי אינטרנט חסומים בישראל
קאט דלונה

קטלין אמפרטריז "קאט" דלונה (באנגלית: Kathleen Emperatriz "Kat" DeLuna, נולדה ב-17 בנובמבר 1987) היא זמרת פופ אמריקאית-דומיניקנית. היא ידועה בגלל קול הסופרן הייחודי שלה.

==ילדותה==
דלונה נולדה בברונקס בניו יורק להורים ממוצא דומיניקני ובגיל צעיר עברה משפחתה לרפובליקה הדומיניקנית. בגיל 12 החלה להופיע ובגיל 14 חזרה משפחתה לניוארק, ארצות הברית. במהלך לימודיה בתיכון הקימה עם כמה חברים הרכב מוזיקלי בשם "Coquette". זמרות שהשפיעו על סגנונה המוזיקלי היו בילי הולידיי ואריתה פרנקלין. בגיל 15 השתתפה בתחרות כישרונות בחסות קוקה קולה שם זכתה במקום הראשון עם השיר "I Will Always Love You". בשנת 2006 החליטה דלונה לפתוח בקריירת סולו והוחתמה על ידי חברת ההקלטות אפיק רקורדס.

==קריירה==
===2007-2008: אלבום בכורה===
לאחר חתימתה על חוזה עם חברת אפיק רקורדס החלה דלונה לעבוד עם מפיקים מוזיקליים כמו רד וואן, איתו עבדה על מרבית השירים מאלבום הבכורה שלה. ב-15 במאי 2007 הוציאה דלונה את הסינגל הראשון שלה "Whine Up" שיצא גם באנגלית וגם בספרדית. השיר הגיע לראשי המצעדים באירופה, קנדה וארצות הברית. ב-7 באוגוסט 2007 הוציא דלונה את אלבום הבכורה שלה שנקרא "9 Lives", עד היום האלבום נמכר במלמעלה מ-200 אלף עותקים. ב-28 באוגוסט יצא הסינגל השני מהאלבום שנקרא "Am I Dreaming". ב-11 בספטמבר יצא שיתוף פעולה של דלונה עם הזמר אומריון בשיר "Cut Off Time". ב-5 בפברואר יצא הסינגל השלישי, "Run the Show" שהיה דואט עם באסטה ריימס בגרסה האמריקאית ודואט עם דון עומר בגרסה הספרדית. השיר נחשב ללהיט הכי גדול של דלונה עד היום ולאחר יציאתו יצא האלבום שוב בחברת התקליטים של הזמר אייקון. ב-8 באוקטובר יצא שיתוף פעולה של דלונה עם דארין בשיר "Breathing Your Love". בספטמבר 2008 ביצעה דלונה את המנון ארצות הברית במשחק של פילדלפיה איגלס נגד דאלאס קאובויס. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה "In the End" שיצא ב-30 באוקטובר 2008.

===2009-2011: אלבום שני===
קאט דלונה, 2009
ב-22 בינואר 2009 יצא דואט של דלונה עם ליל ויין בשיר "Unstoppable" שנכנס לפסקול הסרט וידויים של שופהוליק. במאי 2009 הוציאה דלונה את "Dance Bailalo" שהיה סינגל דיגיטלי לקידום האלבום. בפברואר 2010 השתתפה דלונה בגרסה הספרדית לשיר "We Are the World" לצידם של אמנים כמו פאולינה רוביו, טליה, בלינדה וצ'איאן ועוד אחרים. ב-16 באפריל 2010 יצא הסינגל השני מהאלבום היה "Push Push" יחד עם אייקון. במהלך סיבוב הופעות אליו יצאה דלונה ברחבי אירופה חתמה דלונה על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-22 באוקטובר יצא הסינגל השלישי שהיה "Party O'Clock". אלבומה השני של דלונה שנקרא "Inside Out" יצא ב-5 בנובמבר 2010 ולא זכה להצלחה כמו קודמו. ב-22 בפברואר 2011 יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שהיה "Dancing Tonight". הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Drop It Low" שיצא ב-10 במאי.

===2012-הווה: אלבום שלישי===
ב-11 ביולי 2012 הוציאה דלונה את השיר "Sobredosis" שהיה שיתוף פעולה עם הזמר הספרדי אל קאטה. ב-21 באוגוסט יצא הסינגל "Wanna See U Dance". בפברואר 2013 יצא שיתוף פעולה של דלונה יחד עם התקליטן יאס קרטר בשיר "Wild Girl". אלבומה השלישי של דולונה נקרא "ViVa Out Loud" ועתיד לצאת בסוף שנת 2013.

==חיים אישיים==
דלונה נמצאת במערכת יחסים עם ג'סי קורן, מנהל חברת "dGi".

==דיסקוגרפיה==
* 2007: 9 Lives
* 2010: Inside Out
* 2013: Viva Out Loud

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:זמרות פופ אמריקאיות
קטגוריה:אמניות אפיק רקורדס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1987
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1987
איינר ליברג

איינר ליברג (בנורווגית: Einar Liberg; 16 באוקטובר 1873 - 11 בספטמבר 1955) היה קלע נורווגי שהתחרה בראשית המאה ה-20. הוא זכה ב-7 מדליות אולימפיות, בהן ארבע מדליות זהב, במהלך ארבעה משחקים אולימפיים.

==ביוגרפיה==
באולימפיאדת לונדון שהתקיימה ב-1908, זכה ליברג במדליית זהב עם נבחרת הקליעה הנורווגית בתחרות הקבוצתית ברובה חופשי. הוא השתתף גם בתחרות הקבוצתית ברובה הצבאי, אך שם הגיע רק למקום השישי. באולימפיאדת סטוקהולם שהתקיימה ב-1912, ארבע שנים מאוחר יותר, זכה במדליית כסף בתחרות הקבוצתית בורבה חופשי. בתחרות האישית ברובה החופשי (ל-300 מטר) הגיע למקום ה-15.

באולימפיאדת אנטוורפן שהתקיימה ב-1920 השתתף בתחרויות במטרות נעות, וזכה במדליית זהב עם הנבחרת בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, וב-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בנוסף הוא זכה במדליית ארד אישית בתחרות ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. ליברג השתתף גם בתחרות האקדח החופשי ל-50 מ', וסיים במקום ה-22. באולימפיאדת פריז שהתקיימה ב-1924 סיים את הקריירה האולימפית הארוכה שלו כשהוא זוכה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה יחידה, ובמדליית כסף בתחרות הקבוצתית ב-100 מ' מטרות נעות, ירייה כפולה. בתחרויות האישית המקבילות הגיע למקומות השביעי והחמישי בהתאמה. הוא השתתף גם בתחרות האקדח ל-25 מ', והגיע למקום השמיני.

ליברג נולד באלברום, נורווגיה, ב-1873, ומת באוסלו ב-1955.

== קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קלעים נורווגים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קליעה
קטגוריה:ילידי 1873

קטגוריה:נפטרים ב-1955
יהודית שוויצר

יהודית שוויצר (1946-2001) הייתה כוריאוגרפית ויוצרת מחול ישראלית.

==ביוגרפיה==
נולדה וגדלה בחולון. בגיל ארבע התחילה ללמוד ריקוד. בריאיון לאורה גרנות בשנת 2000 אמרה שוויצר: "רות גרשוני כינתה אותי פנומן ובשלב מסוים היא הודתה שהיא כבר לא מתאימה להיות המורה שלי לריקוד והפנתה אותי למיה ארבטובה בתל אביב. מאוחר יותר למדתי גם אצל גרטרוד קראוס ומורים נוספים מהארץ ומחו"ל".

בהמשך השתלבה בלהקת המחול כרמון של יונתן כרמון ולאחר מכן בלהקת פעמונים. מאוחר יותר למדה באקדמיה למחול ע"ש רובין בירושלים. במקביל עברה עם הוריה לחדרה והקימה בעיר להקת מחול שפעלה במקביל לתזמורת הנוער העירונית בניצוחו של אהרון גרוניך (אביו של שלמה גרוניך).

בתוך זמן קצר החלה ההצלחה להאיר פנים לשוויצר הצעירה. היא שכרה אולם מקומי ופתחה בו סטודיו למחול שהפך ברבות השנים ל"מרכז למחול בהנהלת יהודית שוויצר".

פגישה עם המפיקה רינה כרמלי ב-1980 שינתה את חייה של שוויצר ואת מפת המחול בארץ ובחדרה בפרט. היא הוזמנה ליצור את הכוריאוגרפיה לפסטיבל שירי הילדים מספר 13 (בשנת 1982), בבימויו של הבמאי והשופט צדי צרפתי. שיתוף הפעולה הפורה בין השניים הסתמן כהצלחה ושוויצר וצרפתי המשיכו לעבוד יחד בפסטיבלי הילדים, בפסטיגלים ובמחזות הזמר הכי גדולים בארץ במשך שנים ארוכות ובהשתתפותם של רקדני המרכז למחול-חדרה: פסטיבלי הילדים 13–17 (בין השנים 1982-1987), פסטיבל בצבעים טבעיים (בשנת 1986), פסטיגל בין השנים 1986–1996, מחזות הזמר צבי הנינג'ה (בשנת 1991) ומחסן ההפתעות (בשנת 1995).

שוויצר הייתה אחראית על הכוריאוגפיה בטקסי מלכת היופי בשנות ה-80 ושנות ה-90 ושל טקס פתיחת המכביה. כמו כן הייתה אחראית על הכוריאוגרפיה של מופע טלפורים.

במשך 18 שנה ליוו תלמידיה את תוכנית הטלוויזיה זהו זה! והופיעו בין השאר עם האמנים: ברי סחרוף, שלמה גרוניך, גידי גוב, רמי קלינשטיין, צביקה פיק, ירדנה ארזי ועוד.

בשנת 1967 נולד לה בנה הראשון ניר, ובשנת 1971 נולדה לשוויצר בתה מאיה (מאי). בתה של שוויצר ממשיכה את דרכה בבמות אך לא בריקוד אלא במשחק ודוגמנות.

בשנת 1988 הקימה שוויצר את מגמת המחול בתיכון חדרה, מגמה שבוגריה השתלבו בתפקידי מפתח בעולם המחול הישראלי. חלק מתלמידי המגמה אף התארחו בכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה "מוסיכף" ששודרה בערוץ 2.

נפטרה בשנת 2001 ממחלת הסרטן.
בחדרה נקרא הרחוב בו שכן הסטודיו שלה "סמטת יהודית".

== מופעי במה==
* פסטיבל הילדים 1982-1985,1987
*המחזמר צבי הנינג'ה 1991
* מחסן ההפתעות 1995
* מופע הפסטיגל 1987–1996
* מופע טלפורים
* טקס מלכת היופי בשנות ה-80 וה-90
* טקס פתיחת המכביה

== טלוויזיה==
*זהו זה
*שמיניות באוויר
*תופסים ראש
*מוסיכף

קטגוריה:כוריאוגרפיות ישראליות
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפיות יהודיות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2001
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
שאול ברונפלד

שאול (סם) ברונפלד (נולד ב-1942) הוא כלכלן, מרצה למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, חבר בוועדה המייעצת לענייני בנקאות בבנק ישראל ושימש כיושב ראש הדירקטוריון של הבורסה לניירות ערך בתל אביב עד יולי 2013.
==ביוגרפיה==
ברונפלד למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים לתואר ראשון בשנת 1963 ולתואר שני בשנת 1967. למד גם לימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב וסיים אותם ב-2005. הוא מלמד בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב את הקורס "שוק ההון בישראל".

ברונפלד כיהן בשלל תפקידים בבנק ישראל בשנים 1964–1984, היה כלכלן ראשי במחלקת המחקר, מנהל הפעולות בשוק הפתוח, מנהל מינהל מלוות המדינה, ומנהל מחלקת מטבע חוץ. בשנים 1986 - 1991 היה מנהל חטיבת ההשקעות בבנק כללי לישראל. בשנת 1991 התמנה למשנה למנכ"ל הבורסה לניירות ערך בתל אביב, וניהל את המחלקה הכלכלית שלה. עד 2006 כיהן כמנכ"ל הבורסה, ואחר כך התמנה ליושב ראש הדירקטוריון שלה, וכיהן בתפקיד עד שהתפטר ביולי 2013. במהלך כהונתו עברה הבורסה למסחר אלקטרוני ללא ברוקרים וזירת מסחר.

ברונפלד הגיש את התפטרותו מתפקיד יו"ר הבורסה, על רקע מחלוקות קשות ויחסים עכורים עם יושב ראש רשות ניירות ערך שמואל האוזר. במכתב ההתפטרות כתב: .

אחר כך שימש ברונפלד כעמית מחקר במרכז דדו לחשיבה צבאית בין תחומית, ואת מאמריו פרסם בכתב העת של המרכז 'בין הקטבים'.

== מפרסומיו ==
* סירבו לרדת מן הסוס, הארץ ספרים, 17 במאי 1995 (ביקורת על ספרו של דוד איילון, אבק שרפה ונשק חם בסולטנות הממלוכית)
* הם לא היו מרובעים, מערכות 356–357, מרץ 1998 (ביקורת על ספרו של Michael D. Daubler, Closing with the Enemy - How GIs Fought the War in Europe 1944-1945)
* מסקנה טריוויאלית או אג'נדה סמויה?, מערכות 366–367, אוקטובר 1999 (תגובה למאמרו של ד"ר צבי לניר, "הכשל החשיבתי של הצבאות בעימותים נמוכי עצימות")
* עקרונות המלחמה בעידן המידע, מערכות 377, יוני 2001 (ביקורת על ספרו של Robert R. Leonhard, The Principles of War for the Information Age)
* שקי חול – מיגון לשנות ה-2000?, מערכות 385, ספטמבר 2002
* מילואים: בעיית שיח של כלכלנים ושל אנשי צבא, מערכות 390, יולי 2003
* מעטים מול רבים – השפעות מלחמת יום הכיפורים על צבא ארצות הברית, מערכות 403–404, דצמבר 2005
* מה למחדל יום כיפור ולתקציב הביטחון?, הארץ, 12 ביוני 2006
* רפורמה בעקבות כישלונות צבאיים, מערכות 412, מאי 2007
* בגדי המלך החדשים הגרסה האמריקנית, מערכות 418, אפריל 2008

* מדינאות חכמה: לוי אשכול והרכש הביטחוני בשנות ה-60, מערכות 437, יוני 2011
* מצב גבולי, מערכות 456, אוגוסט 2014 (ביקורת על כתב העת "בין הקטבים", גיליון 1 בנושא "סְפַר")
* 
* 
* 
* 
* [https://www.idf.il/media/uocfafo4/לא-בדיונים-ולא-בשיח-מהפכה-נקנית-בוויכוחים-נוקבים-שאול-ברונפלד.pdf לא בדיונים ולא בשיח – מהפכה נקנית בוויכוחים נוקבים], בין הקטבים 17, יולי 2018, עמ' 193–209
* 
* 

==קישורים חיצוניים==
* מאמרי 
*
* 
*[http://www.herzliyaconference.org/?CategoryID=226&ArticleID=1657 הרצאה של שאול ברונפלד] בכנס הרצליה ה-5, 2004
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:עובדי בנק ישראל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ניהול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
הרפובליקה של הוואי

רפובליקת הוואי הייתה רפובליקה בשטחה של הוואי שהתקיימה בין ה-4 ביולי 1894, לבין סיפוחה של הוואי כטריטוריה של ארצות הברית ב-7 ביולי 1898, והקמת טריטוריית הוואי.

== היסטוריה ==
המלכה האחרונה של הוואי, ליליואוקלאני, הומלכה ב-29 בינואר 1891. תקופת כהונתה הייתה רצופה במשברים, כשכבר בתחילת מלוכתה פיטרה את הקבינט שמינה המלך הקודם. לאחר מכן ביקשה לבטל את החוקה שהתקבלה ב-1887, תוך נתינת זכויות עודפות לתושבי האיים ואסייתים על פני המתיישבים האמריקאים, ולבטל את זכות הבחירה לתושבים זרים מאירופה וארצות הברית.

בתגובה לאיום על כוחם, ארגנו המתיישבים הפיכה, מתוך כוונה מוצהרת להפיל את המלוכה ולהסתפח לארצות הברית. ההפיכה יצאה לפועל ב-17 בינואר, והמלכה ליליואוקלאני הודחה.

ב-1 בפברואר 1893 השגריר האמריקאי להוואי, סטיבנס, הכריז על הוואי כעל מדינת חסות של ארצו. ממשל הנשיא גרובר קליבלנד ערכה את דו"ח בלאונט, שהכריז על ההפיכה כבלתי-חוקית, ומצא שסטיבנס והיחידות הצבאיות שתמכו בהפיכה פעלו שלא כשורה. ב-16 בנובמבר שלח קליבלנד את השר אלברט ס. ויליס להוואי להציע להשיב לליליואוקלאני את מלוכתה בתנאי שתחון את כל המעורבים בדבר. ויליס דיווח בחזרה לוושינגטון שהמלכה מתעקשת להוציא להורג את האשמים.

עם התפתחות זו, הנשיא גרובר קליבלנד העביר את הנושא לעיון הקונגרס. מאוחר יותר שינתה המלכה את עמדתה בנושא עונשם של הקושרים, וב-18 בדצמבר 1893, דרש השר ויליס את החזרתה של ליליואוקלאני על ידי הממשלה הזמנית. הממשלה הזמנית סירבה. הקונגרס הגיב לפנייתו של קליבלנד בחקירת סנאט שתוצאתה הייתה דו"ח מורגן ב-26 בפברואר 1894. הדו"ח פטר את כל המעורבים כלא אשמים בהפיכה ופטר אותם מאחריות - חוץ מהמלכה עצמה.

ב-4 ביולי 1894, יום העצמאות האמריקאי, הוכרזה הקמתה של הרפובליקה של הוואי, וסנפורד ב. דול, אחד הראשונים שקרא לביטול מוסד המלוכה, היה לנשיא. הרפובליקה של הוואי הוכרה על ידי ממשלת ארצות הברית כבת חסות, אף על פי שמזכיר המדינה וולטר קיו גרשם נותר עוין כלפי הממשלה החדשה.

בינואר 1895 התרחש ניסיון הפיכת-נגד ברפובליקה, בראשותו של רוברט ויליאם וילקוקס, במטרה להשיב את המלכה ליליואוקלאני לשלטון. ההפיכה נכשלה, ווילקוקס נידון למוות, אך הנשיא דול חנן אותו. בעקבות הקשר הוכרחה המלכה לשעבר ליליואוקלאני לוותר על המלוכה ב-24 בינואר 1895. בתמורה לחנינת חבריה למרד.

ב-1898, קצת לאחר תחילת מלחמת ארצות הברית–ספרד, הנשיא מקינלי חתם על הסכם סיפוח רפובליקת הוואי, שאושר לאחר מכן על ידי שתי הבתים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הוואי: היסטוריה
הוואי
שחפית הפיה

Gygis alba
שחפית הפיה (שם מדעי: Gygis alba) היא מין של שחפית מהסוג גיגיס במשפחת השחפיתיים. השחפית חיה ליד אוקיינוסים טרופיים ברחבי העולם.

== תת-מינים ==
לשחפית הפיה יש 3 תת-מינים:
* Gygis alba alba
* Gygis alba leucopesa
* Gygis alba candida

המין שחפית פיה קטנה (Gygis microrhyncha) נחשבה בעבר לתת-מין של מין זה.

== תיאור ==
שחפית הפיה היא שחפית קטנה, גופה צבוע כולו בצבע לבן. עיניה ומקורה שחורים. תחום תפוצתה מתפרס על פני האוקיינוס ההודי והאוקיינוס הפסיפי, ולעיתים השחפית מקננת גם באיים באוקיינוס האטלנטי. היא מקננת באיים הנמצאים ליד שוניות אלמוגים, בדרך כלל עם עצים בעלי ענפים דקים, אך גם על רכסי-סלעים ימיים או על מבנים מעשה ידי אדם. שחפית הפיה ניזונה מדגים, שאותם היא תופסת בצלילה.

==התנהגות==
שחפית הפיה ידועה בהטלת ביצים על הסתעפות בין ענפים קטנים וחשופים או בגומחות קטנות בהם בלא בניית קן. התנהגות זאת אינה רגילה לשחפיות, שבדרך-כלל מקננות על הקרקע, ואפילו מינים שוכני-עצים ביניהן בונים קינים. למרות היתרונות הכרוכים בקינון על גבי עצים, הגוזלים חשופים לרוח, שיכולה להעיף אותם ממקומם, והביצים חשופות להפלה על ידי טורפים. מסיבות אלו השחפית יכולה להטיל ביצה חדשה במהירות, אם גוזל או ביצה מועפים על ידי הרוח או נאכלים על ידי טורפים. הגוזלים שזה-עתה בקעו מהביצה מפתחים בעתיד כפות רגלים מיוחדות, כדי להיאחז במשכנן הלא-יציב. תוחלת החיים של השחפית היא ארוכה מאוד, ויכולה להגיע ל-17 שנים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1786
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרס אריקסון ספרמן
קטגוריה:שחפיתיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:סיישל: עופות
קטגוריה:מיקרונזיה: עופות
מובי גרייפ

ג'רי מילר, אחד מחברי הלהקה, 2013
מוֹבִּי גרֵייפּ (באנגלית: Moby Grape) היא להקת רוק אמריקאית, שהייתה פעילה בעיקר בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומאז מופיעה מדי פעם, עד היום. חמשת חבריה המקוריים ידועים בכך שכולם היו שותפים בשירה ובכתיבת השירים לאלבומי הלהקה. סגנונה המוזיקלי כלל שילוב של רוק עם מרכיבי פולק, בלוז, קאנטרי, ג'אז ומוזיקה פסיכדלית.

==היסטוריה==
הלהקה נוסדה בסן פרנסיסקו ב-1966 על ידי המוזיקאי סקיפ ספנס והמנהל המוזיקלי מתיו כץ, שהכירו בעת עבודתם המשותפת בלהקת "ג'פרסון איירפליין". שם הלהקה החדשה נבחר על ידי ספנס ובוב מוזלי, מתוך הבדיחה המוכרת "מה גדול, סגול וחי באוקיינוס? - מובי גרייפ" (גרייפ הוא ענב באנגלית). בלהקה ניגנו ספנס, ג'רי מילר ופיטר לואיס בגיטרה, מוזלי בבס ודון סטיבנסון בתופים.

כל חברי הלהקה חתומים על כתיבת השירים באלבומה הראשון, "מובי גרייפ", שיצא ב-1967. חברת התקליטים קולומביה ספגה ביקורת כאשר הוציאה בבת אחת חמישה סינגלים מתוך האלבום, דבר שהביא לרוויה מבחינת השוק לגבי הלהקה. יחד עם זאת, האלבום הגיע למקום ה-24 בדירוג בילבורד 200. מספר עשורים מאוחר יותר, ב-2003, דורג אלבום זה במקום ה-121 ברשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון. האלבום גם זכה להצלחה מסחרית. האלבום הבא של הלהקה, "Wow/Grape Jam", יצא ב-1968, אך למרות שהגיע למקום ה-20 בבילבורד 200, הוא נחשב לאכזבה מבחינת המבקרים וכן לא הצליח במכירות. לצד זאת זכתה הלהקה באותה שנה לחשיפה בפני הקהל הבריטי, וכן כתבה את הפסקול לסרט "The Sweet Ride". באותה תקופה נקלע מייסד הלהקה ספנס לקשיים לאחר שימוש יתר בסמים ומעצר לאחר התפרצויות שהיו לו, והוא אושפז מספר פעמים בבית חולים ונאלץ לעזוב את הלהקה.

ב-1969 הקליטו ארבעת החברים הנותרים את האלבום "Moby Grape '69". לאחר מכן עזב מוזלי את הלהקה והצטרף למארינס, ושלושת החברים הנותרים הקליטו את האלבום "Truly Fine Citizen" בסוף אותה שנה, האלבום האחרון שהקליטה הלהקה עבור חברת קולומביה רקורדס. בהמשך הקימו מילר וסטיבנסון להקה אחרת, "The Rhythm Dukes". רק ב-1971 התאחדו שוב חמשת החברים המקוריים של הלהקה והקליטו את האלבום "20 Granite Creek". לאחר מכן ספנס שוב עזב את הלהקה, וחבריה נפרדו ופנו לפרויקטים אחרים.

הלהקה התאחדה מספר פעמים לאורך שנות ה-80 למספר הופעות. ב-1984 יצא אלבומם "Moby Grape '84" ללא ספנס, וב-1989 יצא אלבומם המשותף האחרון "Legendary Grape". בשנות ה-90 וה-2000 פעלו חלק מחברי הלהקה בפרויקטי סולו משלהם, ובמקביל ניהלו מאבקים כספיים ומשפטיים קשים נגד מתיו כץ, מנהלה לשעבר של הלהקה, שהוציא חלק מאלבומי הלהקה על גבי דיסקים באמצעות חברת תקליטים משלו ומבלי לשלם להם את התמלוגים הראויים לטענתם. ספנס מת ב-1999 בעקבות מחלת הסרטן. רק ב-2007 התאחדו חברי הלהקה מחדש למספר הופעות מצליחות, וחמשת אלבומיהם הראשונים הוצאו מחדש במסגרת חברת "Sundazed Records" על גבי דיסקים. הלהקה מופיעה כיום מדי פעם עם שלושה מחבריה המקוריים (מילר, מוזלי וסטיבנסון), ולעיתים מצטרפים אליה בנו של ספנס, עומר, ובנו של מילר, ג'וזף.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
לות'ר (סדרת טלוויזיה)

לות'ר (באנגלית: Luther) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוגת דרמת-פשע שנוצרה ונכתבה על ידי ניל קרוס ושודרה ברשת ה-BBC בין השנים 2019-2010.

הסדרה זכתה להצלחה והכוכב הראשי שלה אידריס אלבה זכה עבור תפקידו לשבחים רבים מהמעריצים ומהמבקרים. כמו כן זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני סדרה לשנת 2011 ובפרס גילדת שחקני המסך לשנת 2016. ב-2023 נטפליקס הפיצה סרט באורך מלא בשם "Luther: The Fallen Sun", בכיכובם של אלבה, אנדי סירקיס דרמוט קראולי וסינתיה אריבו.
== עלילה ==
ג'ון לות'ר הוא בלש שעובד ביחידה לפשעים חמורים בלונדון. לות'ר מתאפיין במסירות יוצאת דופן לעבודתו ורואה בה שליחות. אולם מסירותו זו, המגיעה לעיתים לרמה של אובססיה, לצד מזגו החם, עומדים לו לרועץ, ושיטות הפעולה שלו קרובות לסף החוקי ולעיתים אף חורגות ממנו. הוא מוצא את עצמו פוגע שוב ושוב בקרובים לו ביותר, וכתוצאה מכך, בו עצמו. לות'ר נמשך בעל כורחו לצד האפל של עיסוקו, עד שזה מאיים להשתלט עליו ולהרוס אותו ואת הסובבים אותו. הוא מוצא עצמו בחיכוך תמידי עם מפקדיו ועמיתיו במשטרה עד שאלה מנסים להביא להדחתו, ועליו להתמודד גם עם הפשעים שעל פיענוחם הוא מופקד, וגם עם הניסיונות להדיח אותו מתפקידו.

== סקירת פרקים ==
{| class="wikitable"
!עונה
!פרקים
!פרק ראשון
!פרק אחרון
|-
|1
|6
|4 במאי 2010
|8 ביוני 2010
|-
|2
|4
|14 ביוני 2011
|5 ביולי 2011
|-
|3
|4
|2 ביולי 2013
|23 ביולי 2013
|-
|4
|2
|15 בדצמבר 2015
|22 בדצמבר 2015
|-
|5
|4
|1 בינואר 2019
|4 בינואר 2019
|}
העונה הראשונה של "לות'ר" שודרה במאי 2010 וזכתה לביקורות חיוביות ממבקרים, וקיבלה ממוצע של 5.9 מיליון צופים בכל פרק.

ב-28 באוגוסט 2010 הודיעה רשת BBC שתהיה עונה שנייה ללות'ר שתשודר ב-2011. הצילומים החלו בחודש ספטמבר, תחילת אוקטובר סוף 2010. בתחילה תוכנן שישודרו שני פרקים ארוכים, אך בפועל שודרו כארבעה פרקים בני כשעה כל אחד.

במהלך פסטיבל הטלוויזיה באדינבורו שחל באוגוסט 2011 הודיעו מטעם רשת BBC על הפקתה של עונה שלישית. ב-19 באוקטובר 2012 פורסם בעמוד הרשמי של הסדרה בפייסבוק סרטון וידאו המציג את אידריס אלבה כשהוא בתסריט הנראה של העונה השלישית. העונה השלישית, שהייתה אף היא בת ארבעה פרקים, שודרה במהלך חודש יולי 2013.

ב-19 בנובמבר 2014 הוכרז ששני פרקי ספיישל יעלו לשידור במהלך סתיו 2015. הצילומים אליה החלו במרץ 2015 והסתיימו באפריל של אותה שנה.

ב-24 באוקטובר 2015, אישרה רשת BBC דרך עמוד הפייסבוק שלה שהעונה הרביעית תשודר בדצמבר 2015 ברשת BBC One.

העונה החמישית שודרה בראשית שנת 2019.

==דמויות==
* אידריס אלבה - ג'ון לות'ר
* רות וילסון - אליס מורגן
* אינדירה ורמה - זואי לות'ר
* וורן בראון - סמל ג'סטין ריפלי
* סטיבן מקינטוש - בלש איאן ריד
* ססקיה ריבס - בלשית רוז טלר
* פול מקגאן - מארק נורת'
* דרמוט קראולי - פקד בילוש מרטין שנק

==השראה==
יוצר הסדרה ניל קרוס אמר כי לות'ר דומה גם לסדרות שרלוק וקולומבו, כלומר: שכלו של ג'ון לות'ר וסוג פתרונותיו בפשעים, דומה מאוד להולמס וכן בפרטים מסוימים אחרים דומה לסדרות עם סיפורי השראה אחרים.

==צילומים==
עונת הצילומים הראשונה צולמה באזור לונדון, אנגליה, והופקה על ידי רשת הפקות הדרמה BBC. בריאן קירק, סאם מילר וסטפן שוורץ, ביימו כל אחד שני פרקים מהסדרה. יוצר הסדרה ניל קרוס כתב את כל ששת הפרקים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קטגוריה:סדרות מתח בריטיות
תיאטרון העונות

[[דבורה קידר וז'רמן אוניקובסקי במחזה רביזור בתיאטרון העונות, 1965]] 
תיאטרון העונות היה תיאטרון ישראלי שפעל בתל אביב בשנים 1963–1965.

התיאטרון נבדל מהתיאטראות שפעלו בתקופתו בישראל בכך שהרוח החיה שלו לא הייתה במאי כי אם מחזאי – נסים אלוני (בדומה ל"תיאטרון סדן" של יגאל מוסינזון, מספר שנים קודם לכן). התיאטרון הציג מחזה מקורי אחד של אלוני ועיבודים שלו למחזות וטקסטים מאת אחרים. מנהל "העונות" היה משה ינוקא.

ב-1962, כששב אלוני מלימודים בפריז, הציע לאבנר חזקיהו וליוסי בנאי, אשר אותם הכיר עוד בפריז, בתקופת חניכותם התיאטרונית, עת נחשפו לתיאטרון איכות אירופי, להקים עמו תיאטרון חדש. בנאי וחזקיהו לא היו שבעי נחת ממקום עבודתם, תיאטרון הבימה. אליהם חבר הצייר ומעצב התפאורה יוסל ברגנר, חברו של אלוני.
התיאטרון הוקם במטרה מוצהרת להקים בית לכל אותם שחקנים צעירים ומוכשרים שאינם מוצאים את מקומם על הבמות הקיימות. שלושת המייסדים עזבו משרות בתיאטרון הבימה כדי להתמסר ליצירה אמנותית איכותית.

הצגת הבכורה של התיאטרון הייתה ב-19 בפברואר 1963 עם המחזה "הנסיכה האמריקאית" של נסים אלוני, באולם נחמני בתל אביב. תגובות הקהל היו מעורבות והן נעו מתשואות התלהבות לקריאות גנאי. שלוש הדמויות המופיעות על הבמה שוחקו בידי שני השחקנים אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. הבמאי היה נסים אלוני ומעצב התפאורה יוסל ברגנר. המחזה נחשב לאבן דרך במחזאות הישראלית, ויש הרואים בו המחזה העברי הטוב ביותר.

ההצגה השנייה, במרץ 1963, של התיאטרון הייתה "ארלקינו", עיבוד סצנריו של קומדיה דל ארטה מאת נסים אלוני, ובבימויו. עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה שהלחין גארי ברתיני.

ההצגה השלישית, "סמי ימות בשש", מאת קן יוז עלתה ב-1964 והייתה מלודרמה שלא נחלה הצלחה. את המחזה תרגם עידוא בן-גוריון, וביים אותו ארנון אדר. ההפקה נודעה בגלל ביקורת התיאטרון הקצרה ביותר מאת חיים גמזו שתוכנה היה רק: "לדידי יכול היה למות בחמש".

ביוני 1964 העלה נסים אלוני נוסח עברי משלו לארבע מהתלות מאת אנטון צ'כוב שקרא להן יחד: עסקי נישואין. ההצגה הצליחה מעל המשוער, והציגה כ-160 פעמים.
ההפקה המוזיקלית השאפתנית רביזור שעיבד נסים אלוני על בסיס הסיפור המפורסם של ניקולאי גוגול, וביים באוגוסט 1965, עם פזמונים מאת חיים חפר ומוזיקה מאת דובי זלצר. ההפקה נכשלה בקרב חלק גדול מהמבקרים והסבה נזקים כספיים גדולים לתיאטרון העונות.
"העונות" רכש לעצמו קהל אוהדים קטן, אך נאמן.
למרות שאיפות להצילו ולהעלות הפקות נוספות, כגון המלט, התיאטרון נסגר בשל ניהול כספי בלתי מוצלח.

יש הרואים בחובות התיאטרון שנסים אלוני צריך היה להחזיר, את אחת הסיבות לפניתו לעבודה עם להקת "הגשש החיוור" בכתיבה ובימוי למשך שתי הפקות.

==לקריאה נוספת==
* מנדל קוחנסקי, התיאטרון העברי, ויידנפלד וניקולסון ירושלים, תשל"ד 1974, עמ' 206-204.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

העונות
קטגוריה:שנות ה-1960 בישראל
תיאטרון בימות

תיאטרון בימות היה תיאטרון ישראלי שפעל בשנים 1964–1977.

== היסטוריה ==
מנהל התיאטרון ומייסדו היה יעקב אגמון, ששימש בשנת 1965 כמנהלו האדמיניסטרטיבי של תיאטרון הבימה. שחקניו המרכזיים היו גילה אלמגור, אבנר חזקיהו ויוסי בנאי. 

הצגתו הראשונה המלאה, שהועלתה ב-1966, הייתה "לבלוב האהבה" מאת מארי שיסגאל . הובאה אליה התפאורה המקורית מברודוויי שעיצב אוליבר סמית . בתפקיד הראשי כיכב אבנר חזקיהו. הייתה זו סאטירה על התרבות האמריקאית. ההצגה נכשלה מבחינת קהל הצופים.
ב-1967 הועלתה ההצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון.

שתי הצגות בכיכובם של יוסי בנאי וגילה אלמגור, נחלו הצלחה רבה. האחת הייתה "הכלה וצייד הפרפרים" מאת ובבימוי נסים אלוני והשנייה הייתה "הרכבת התחתית" מאת לירוי ג'ונס. 

ב-1968 עלה השלאגר "איש חסיד היה", ערב סיפורים ושירים חסידיים בלבוש מודרני, בעריכת דן אלמגור. השחקנים לבשו ג'ינס וניגנו על גיטרות.

ב-1969 העלה התיאטרון את המחזה "בוסתן ספרדי" בבימויו של יוסף מילוא ובהפקתו של יעקב אגמון. בהפקה זו שיחקו: רבקה רז, דודו אלהרר, אתי גרוטס, אברהם מור, אלברט כהן, מיכל נדיבי וברוך ברקין. המחזה הוצג 384 פעמים זכה בפרס כינור דוד, הוסרט והוקרן בערוץ 1 בשנת 1970. באותה שנה הופיע יוסי בנאי בערב שירי ז'ורז' בראסנס שנקרא "אין אהבות שמחות" שיצא ב־2 תקליטים ('הגורילה' ו'אין אהבות שמחות').

באותה שנה, העלה התיאטרון את "לילה במאי". המחזה הראשון של הסופר א.ב. יהושע שהועלה על הבמה<ref></ref>. המחזה נחשב כאחד מאבני הדרך של הדרמה הישראלית, ומציג את ההוויה הישראלית, כפי שהיא משתקפת בלילה אחד של משפחה בירושלים, בתקופת המתח וההמתנה לפני פרוץ מלחמת ששת הימים<ref></ref>. 

ב-1970 העלה התיאטרון את "נפוליון - חי או מת!", מחזהו של נסים אלוני, בבימויו. ההצגה זכתה לשבחי הביקורת, אולם לא משכה צופים רבים וירדה כעבור שבועות ספורים. באותה שנה הוצג גם "עולמו של ג'ק ברל" משירי המשורר והזמר ז'אק ברל בהשתתפות ישראל גוריון, ריקי גל, דני ליטני ויהודית שוורץ שיצא על גבי תקליט. בשנה זו גם בוצעה הפקה מחודשת של ההצגה "תל אביב הקטנה" עם רחל אטאס, חנן גולדבלט ואושיק לוי.

ב-1971 הופיעה חוה אלברשטיין בערב שירים שיצא ב־2 אלבומים (חוה בהופעה).

ב-1972 הוקמה חבורת בימות שהעלתה ערב משירי נעמי שמר, שגם יצא על גבי תקליט. 

ב-1972 פתחה חברת "בימות" מחדש את "מועדון התיאטרון" בתל אביב והוא הפך לקברט סאטירי. באותה שנה הוצגה שם ההצגה "איך אנחנו נראים" שאותה כתבו אפרים סידון, ב. מיכאל, קובי ניב, זיוה יריב ועמוס קינן וביימה עדנה שביט. קברט סאטירי נוסף שכתבו סידון, מיכאל וניב עם יהונתן גפן וביים דוד לוין בשם "לוקש 73" יועד להופעה במוצאי יום כיפור 6.10.1973 אבל בשל פרוץ מלחמת יום כיפור בוטל והועלה בגרסה מעודכנת ב-1974 בשם "המלחמה האחרונה".

ההוצאות שהלכו וגדלו, המיסים הרבים והתחרות עם תיאטראות אחרים, שהעלו הצגות קליטות יותר, גרמו לסגירת התיאטרון ב-1972. באמצע שנות ה-70 רכש משרד החינוך את תיאטרון "בימות" והפך אותו לתיאטרון ציבורי. בשנת 1976 הועלה בבימות המחזה "מסעות בנימין השלישי" שהיה מבוסס על ספרי מנדלה מוכר ספרים עם פזמונים של נעמי שמר כולל השירים 'שלג על עירי' ו'סימן שעוד לא הגענו' ושיחקו בו בין היתר ספי ריבלין, אברהם מור, מתי סרי, יוסי פולק ודורון נשר.

ב-1977 נסגר התיאטרון סופית.

==לקריאה נוספת==
* מנדל קוחנסקי, התיאטרון העברי, ויידנפלד וניקולסון ירושלים, תשל"ד 1974, עמ' 182, 216, 219, 239, 241.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

בימות
קטגוריה:שנות ה-1960 בישראל
קטגוריה:שנות ה-1970 בישראל
אגוז הקיא

אגוז הקיא (שם מדעי: Strychnos nux-vomica) הוא עץ בר גדול, בעל עצה לבנה וקשה וקליפה עבה. הענפים מכוסים בקליפה לבנבנה-אפורה. העלים נגדיים, מבריקים ודמויי ביצה. הפרחים לבנים-ירקרקים והפרי (ענבה גדולה בגודל תפוח) בעל ציפה עסיסית. הזרעים מרים מאוד ומכילים אלקלואידים רעילים, ביניהם סטריכנין (רעל עכברים). העץ גדל ביערות אסיה הטרופית (הודו ומלזיה).

==שימושים רפואיים==
הפרי רעיל מאוד ומסוכן. בימי הביניים שימש אגוז הקיא לטיפול בשיתוק הפנים ולעידוד הקאה. אין שימוש בפרי ברפואה המודרנית, אך ברפואה המסורתית משמש כמרכיב בטיפול במחלת הנפילה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:גנציינאים
קטגוריה:עצים ביערות הגשם של תת-היבשת ההודית
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
DAEMON Tools

DAEMON Tools (ראשי תיבות של Disk And Execution MONitor tools) היא תוכנה לדימוי כונן וירטואלי, וצורבת דיסקים לMicrosoft Windows.

DAEMON Tools היה במקור התוכנה Generic SafeDisc emulator.
התוכנית טוענת שהיא מסוגלת לעקוף את רוב תוכנות ההגנה מפני העתקה, כגון SafeDisc ו־SecuROM. 
יש לתוכנה מצב מיוחד להעתקת דיסקים עם הגנה מתקדמת, אשר נמצאים בשימוש במספר תקליטורים, בעיקר בתחום משחקי המחשב.

פורמט הקבצים הסטנדרטי של DAEMON Tools הוא MDX (קיצור של Media Data eXtended, "מידע מדיה מורחב"). MDX הוא אימג' המדמה דיסק כמו הפורמטים MDS / MDF. התוכנה מסוגלת גם להציב באופן וירטואלי תמונות דיסק מסוג ISO.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישומי מחשב
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2000
Viber

Viber (בעברית: וייבר) הוא יישום קנייני חוצה-פלטפורמות המשמש להעברת מסרים מיידיים וביצוע שיחות על גבי רשת האינטרנט (VoIP) שפותח במקור על ידי חברת Viber Media הישראלית. בנוסף להודעות טקסט היישום מאפשר שליחת תמונות, קטעי וידאו והודעות קוליות. היישום זמין עבור מערכות ההפעלה: Android, BlackBerry OS, iOS, Series 40, Symbian, Bada, Windows Phone, Mac OS X ,Microsoft Windows ולינוקס בגרסת 64 ביט.

בפברואר 2014 נמכרה וייבר לחברת האינטרנט Rakuten מיפן תמורת 900 מיליון דולר.

לווייבר היו במרץ 2019 1.095 מיליארד משתמשים.

נכון לסוף 2022, לשירות 250 מיליון משתמשים חודשיים.

== היסטוריה ==
וייבר הושק לראשונה עבור האייפון ב-2 בדצמבר 2010 כמתחרה ישיר בסקייפ. גרסה מוקדמת לאנדרואיד שוחררה ב-11 במאי 2012 אך הייתה מוגבלת ל-50,000 משתמשים. גרסה ללא הגבלת משתמשים שוחררה ב-19 ביולי 2012. וייבר לבלקברי ולווינדוס-פון הושקה ב-8 במאי 2012. כשהגיע היישום ל-90 מיליון משתמשים ב-24 ביולי 2012, נוספה האפשרות לצ'אט קבוצתי ולשיחות באיכות HD; באותו יום גם הושק היישום עבור סדרה 40 של נוקיה, סימביאן ובאדה. תחילה שיחות קוליות התאפשרו רק למשתמשי אייפון ואנדרואיד, אך הובטח שהאפשרות תתווסף לגרסאות הבאות של היישום עבור באדה, סימביאן ווינדוס-פון. כפי שהובטח, ב-22 בספטמבר 2012 שיחות קוליות באיכות HD וצ'אט קבוצתי נעשו זמינים עבור וינדוס-פון, אך רק למשתמשי נוקיה, כחלק משותפות בלעדית עם החברה. וייבר עם שיחות קוליות שוחרר רשמית לכל המכשירים המריצים ווינדוס-פון 8 ב-2 באפריל 2013. ב-2013 היא נרכשה על ידי Rakuten.

== יכולות ==
בפועל, הפונקציונליות משתנה מפלטפורמה לפלטפורמה; אנדרואיד ו-iOS הן הראשונות לקבל פיצ'רים חדשים. וייבר מאפשרת שליחת הודעות טקסט, תמונה וקול בין כל הפלטפורמות; שיחות קוליות זמינות רק עבור אייפון, אנדרואיד ווינדוס-פון. ממשק היישום כולל סרגל כרטיסיות המאפשר גישה מהירה להודעות, שיחות אחרונות, אנשי קשר וחייגן. בעת ההתקנה היישום יוצר חשבון משתמש אשר עושה שימוש במספר הטלפון כשם משתמש. וייבר מסתנכרנת עם אנשי הקשר הקיימים במכשיר, כך שהמשתמשים לא ייאלצו להוסיף זה את זה באופן ידני. בגרסה 2.3 נוספו לווייבר סמיילים וסמלים נוספים. 

== Viber Media ==
Viber Media היא חברה ישראלית שנוסדה בתל אביב, עם מרכזי פיתוח בבלארוס ובקפריסין. החברה נוסדה על ידי טלמון מרקו, יזם אמריקאי-ישראלי. החברה מייצרת הכנסות על ידי מכירת סטיקרים. החברה ממומנת על ידי משקיעים פרטיים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תוכנות מסרים מיידיים
קטגוריה:תוכנות VoIP
קטגוריה:אפליקציות מובייל
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2010
קטגוריה:חברות ישראליות שעשו אקזיט
קטגוריה:תל אביב-יפו: חברות
קטגוריה:אתרי אינטרנט שצונזרו בסין
האגודה הישראלית למשפט פרטי

האגודה הישראלית למשפט פרטי הוקמה בשנת 2009 על ידי חנוך דגן, דפנה לוינסון-זמיר ושחר ליפשיץ. 

האגודה שמה לעצמה למטרה לשמש מסגרת לקידום מחקר ושיח אקדמי בין חוקרים ישראלים בתחומי המשפט הפרטי, ללא קשר לשיוכם המוסדי או להעדפותיהם המתודולוגיות. באגודה יותר ממאה חברות וחברים מאוניברסיטאות ומכללות בישראל ומחוץ לה.

האגודה מארגנת מדי שנה שני כנסים – האחד כנס ציבורי הפתוח לכל ובו נדונים בהרחבה עניינים משפטיים אקטואליים, והשני – כנס אקדמי שבו מוצגים מאמרים חדשניים שהוגשו על בסיס קול קורא ונבחרו על ידי ועדה מקצועית . כנסי האגודה נערכו, בין היתר, באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בר-אילן ובמרכז הבינתחומי.

יושבי הראש של האגודה: דפנה לוינסון-זמיר (2009-2011), שחר ליפשיץ (2011-2012), אמנון להבי (2012-2013), רונן פרי (2014-2013), יפעת הולצמן גזית (2015-2014).

חברי הנהלת האגודה הנוכחיים הם יפעת הולצמן גזית, גדעון פרחומובסקי ורועי קרייטנר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://mishpatim.mscc.huji.ac.il/merkazim.asp?cat=1949&in=1905&ini=1 אתר הבית של האגודה]

משפט פרטי
קטגוריה:משפט אזרחי