OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניקול (זמרת צ'יליאנית)

דניז ליליאן לאוול סוסה (בספרדית: Denisse Lilian Laval Soza; נולדה ב-19 בינואר 1977), המוכרת בשמה הפרטי ניקול, היא מוזיקאית, גיטריסטית, זמרת וכותבת שירים צ'יליאנית.

האלבום הראשון שלה יצא בשנת 1989 וקיבל הכרה כ"תקליט הזהב" בצ'ילה. כאשר היא הייתה בת 16 היא הוציאה את האלבום השני שנמכר ב-75 אלף העתקים. האלבום השלישי שלה הופק בשנת 1997 על ידי גוסטבו סראטי וזכה להצלחה באמריקה הלטינית. בעקבות ההצלחה הזמרת עברה למקסיקו ואחר כך למיאמי בה היא מתגוררת עתה.

== דיסקוגרפיה ==
אלבומי אולפן:
* Tal vez me estoy enamorando (1989)
* Esperando nada (1994)
* Sueños en tránsito (1997)
* Grandes éxitos (2002)
* Viaje infinito (2002)
* APT (2006)
* 20 años (2011)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ילידות 1977
קטגוריה:זמרות צ'יליאניות
קטגוריה:מוזיקאים צ'יליאנים
קטגוריה:זמרות פופ צ'יליאניות
קטגוריה:גיטריסטים צ'יליאנים
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:משוררות צ'יליאניות
קטגוריה:גיטריסטיות
יומנו של חנון (סדרת סרטים)

יומנו של חנון (מאנגלית: Diary of a Wimpy Kid) היא סדרת סרטים המבוססת על סדרת הספרים "יומנו של חנון" שכתב הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הסרטים מופצים על ידי חברת פוקס המאה ה-20 ועד כה יצאו לאקרנים ארבעה סרטים. הסרטים זכו להצלחה רבה, אולם לא כמו הספרים.

סרט אתחול בהנפשה ממוחשבת לסדרת הסרטים, אשר נקרא "יומנו של חנון", יצא בשנת 2021 בדיסני+. סרט המשך בשם "יומנו של חנון 2: רודריק שולט" יצא בשירות בשנת 2022. בשנת 2023 יצא סרט המשך נוסף בשם "יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור".

==סרטים==
===יומנו של חנון (2010)===

הסרט הראשון המבוסס על הסדרה הופק על ידי חברת פוקס המאה ה-20 ויצא לאקרנים ב-17 במרץ 2010. הסרט בויים על ידי תור פרוידנטל וכיכבו בו זקרי גורדון, רוברט קפרון, דבון בוסטיק, רייצ'ל האריס, סטיב זאן, קראן בראר וג'ניפר קלמנט. הסרט צולם בוונקובר. תקציב הסרט היה 15 מיליון דולר והוא גרף 75 מיליון דולר. יצירת הסרט מתוארת בספר "יומנו של סרט" 

===יומנו של חנון - רודריק שולט (2011)===

הסרט הבא בסדרת הסרטים יצא לאקרנים ב-25 במרץ 2011 והוא מבוסס על הספר השני בסדרה, "רודריק שולט". את הבמאי הקודם תור פרוידנטל החליף דייוויד באוורס. הסרט צולם גם הוא בוונקובר והופק על ידי פוקס המאה ה-20. בניגוד לסרט הקודם, נכללו בסרט גם סצנות שלא הופיעו בספר השני וכן הופיעו סצנות המבוססות על הספר השלישי. תקציב הסרט היה 21 מיליון דולר והוא גרף 123 מיליון דולר.

===יומנו של חנון - קיץ קטלני (2012)===

הסרט שלישי בסדרה התבסס על הספרים "הקש האחרון" ו"קיץ קטלני", וכמו קודמיו, הוא יצא בחברת ההפצה פוקס המאה ה-20. גם סרט זה בוים על ידי דייוויד באוורס. הסרט יצא לאקרנים ב-3 באוגוסט 2012. תקציב הסרט היה 22 מיליון דולר והסרט גרף 77 מיליון דולר. זהו הסרט האחרון בסדרה בו הופיע צוות השחקנים המקורי.

===יומנו של חנון - חופשה על גלגלים (2017)===

הסרט הרביעי, המבוסס על הספר התשיעי בסדרה, "חופשה על גלגלים", יצא לאקרנים ב-19 במאי 2017 והופץ על ידי חברת פוקס המאה ה-20. בסרט זה לא לקחו חלק השחקנים המקוריים ולוהקו שחקנים חדשים במקומם: ג'ייסון דרוקר בתפקיד גרג הפלי, אוון אוסטלזוס בתפקיד ראולי ג'פרסון, צ'רלי רייט בתפקיד רודריק הפלי, אלישה סילברסטון בתפקיד סוזן הפלי, טום אוורסט סקוט בתפקיד פרנק הפלי, וווייט ודילן וולטרס בתפקיד מני הפלי. הצילומים לסרט החלו בסוף 2016.

==דמויות ושחקנים==
* גרג הפלי (זקרי גורדון/ג'ייסון דרוקר): ילד "חנון" שכותב יומן. חברו הטוב ביותר של ראולי. אח של רודריק ומני.
* ראולי ג'פרסון (רוברט קפרון/אוון אוסטלזוס): חברו הטוב ביותר של גרג, ילד ילדותי במיוחד ומעריץ גדול של "ג'ושי".
* סוזן הפלי (רייצ'ל האריס/אלישה סילברסטון): אימו של גרג.
* פרנק הפלי (סטיב זאן/טום אוורסט סקוט): אביו של גרג.
* רודריק הפלי (דבון בוסטיק/צ'רלי רייט): אחיו של גרג, נוהג להציק לו ולנגן מוזיקת מטאל. הוא חבר בלהקה ששמה "חיתול תאון".

==ראו גם==
*יומנו של חנון (סדרת ספרים)
*יומנו של סרט

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סדרות סרטי קומדיה
*
אגלט

שלושה סוגים שונים של אגלטים: נחושת מנוקבת כפולה, נדן פלסטיק, פליז מקופל פנימה
אַגְלֶט (באנגלית: Aglet) הוא פיסת פלסטיק קטנה או נדן מתכת הנמצאים בדרך כלל בקצה של חוט, כבל או שרוך. האגלט שומר על הסיבים של החומר מחשיפה, קריעה ופרימה. הודות לאגלט, קל יותר להחזיק את השרוכים, לקשור אותם וליצור לולאות.

== מקור השם ==
המילה aglet או aiglet באה מהמילה הצרפתית העתיקה aiguillette, הנגזרת מהמילה aiguille שמשמעותה "מחט". 

== היסטוריה ==
אגלטים היו במקורם עשויים מתכת, זכוכית או אבן, ורבים היו מקושטים מאוד. לאנשים עשירים בתקופה הרומית היו אגלטים שעשויים ממתכות יקרות כמו פליז או כסף. 

לפני המצאת הכפתורים נעשה בהם שימוש בקצוות הסרטים ששימשו להידוק ביגוד ביחד. לפעמים הם נוצרו לדמויות קטנות. שייקספיר מכנה דמות מסוג זה "תינוק נמרץ" במחזה "אילוף הסוררת". 

לדברי עורך ההפינגטון פוסט, ג'יימס קייב, "ההיסטוריה של האבולוציה של האגלט מעט מסובכת - מקורות רבים מעריכים כי הוא הפך פופולרי על ידי ממציא אנגלי בשם הארווי קנדי, שלדבריו הרוויח 2.5 מיליון דולר מהשרוך המודרני בשנות ה־90 של המאה ה־18." 

== שימוש כיום ==
האגלטים שיוצרו בעבר מזהב וממתכות יקרות, הוחלפו באגלטים מודרניים, העשויים בעיקר מפלסטיק, אלומיניום וכסף. ניתן ליצור אגלטים תוצרת עצמית מחומרים שרובם נמצאים כמעט בכל בית: נייר דבק (סלוטייפ), שרף, שעווה, דבק, חוט ומתכת.

אגלט מפלסטיק מחובר לקצות השרוך על ידי מכונה העוטפת סרט פלסטי סביב קצות השרוך, ובאמצעות חום או כימיקלים מתיכה את הפלסטיק סביב השרוך. אגלט ממתכת מחובר באמצעות הלחמה. ניתן להלחים גם את קצות סיבי החוט של השרוך.

חברות נעליים מייצרות לעיתים קרובות שרוכי נעליים עם אגלטים משלהן, עם עדיפות לאגלטים מתכתיים. חלק מהחברות מוסיפות לוגו על גבי האגלט.

== בתרבות ==
המונח זכה לפופולריות בעקבות אזכורו בסדרת הטלוויזיה האמריקאית לילדים "פיניאס ופרב", בפרק ה-28 "קצה היום", שבו הוחלט להעלות את המודעות הציבורית לאותו חלק בנעל, ולהקדיש לו שיר.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הנעלה
קטגוריה:רכיבי טקסטיל
ונטספילס (כדורסל)

מועדון הכדורסל ונטספילס היא קבוצת כדורסל לטבית מהעיר ונטספילס, המתמודדת בליגת העל הלטבית, בליגת האלופות והליגה הבלטית.

== היסטוריה ==
הקבוצה נוסדה בשנת 1994, המועדון הגיע לגמר אליפות הליגה פעמיים (1998, 1999). הקבוצה זכתה ברצף של שבע אליפויות ליגה (2000 - 2006). הקבוצה השתתפה גם בצ'מפיונס קאפ בעונת 2002/03 ובגביע יול"ב בעונת 2003/04. הקבוצה זכתה באליפות הליגה הלטבית בפעם השמינית בשנת 2008/09. כמו כן, סיימה הקבוצה במקום הרביעי (2004/05), במקום השלישי (2006/07) ובמקום הרביעי (2009/10) בליגה הבלטית. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות הליגה הבלטית לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת רדופיס פרינאי בסיכום שני מפגשים. בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות התשיעית שלה לאחר ניצחון בסדרת הגמר 1-4 מול קבוצת ואף ריגה.

== תארים והישגים ==
* הליגה הלטבית:
**אליפות (9): 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2009, 2014
**מקום שני: 1998, 1999, 2007, 2011, 2012, 2013
*הליגה הבלטית:
**אליפות (1): 2013
**חצי גמר: 2005, 2007, 2010, 2011
*צ'מפיונס קאפ:
**חצי גמר: 2003
*גביע יול"ב:
**רבע גמר: 2005
*יורוצ'לנג:
**רבע גמר: 2011, 2012

==שחקנים בולטים בעבר ובהווה==
{|
|- valign=top
|
* ג'ימי בקסטר
* וורן קרטר
* ברנדון האנטר
* ברנט רייט
* טרנס תומאס
|
* אדי שאנון
* ג'רי מקנמרה
* דלרון ג'ונסון
* ריקי קלמונס
|
* יניס בלומס
* אקין אקינגבלה
* דושן יליס
* מריונס פטרויסיוס
* קסטוטיס ששטוקס
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20110617064546/http://basket.lv/lbl2/?xframesrc=http%3A%2F%2Fwww1.basket.lv%2Fplain%2Flbl%2Fkomandas%2Fbk_ventspils-4&xframeid=basketlvframe עמוד הקבוצה באתר הליגה הלטבית]
* [http://www.eurobasket.com/team.asp?Cntry=LAT&Team=1433 עמוד הקבוצה באתר היורובסקט]

קטגוריה:קבוצות כדורסל לטביות
תנועה פוליטית

תנועה פוליטית היא תנועה חברתית הפועלת בזירה הפוליטית. תנועה פוליטית עשויה להיות מאוגדת סביב מגזר, רעיון, או דת. לעומת מפלגה, תנועה פוליטית לא פועלת לתפוס את השלטון ולא מחויבת בכללים ובחוקים המושתים על מפלגות, אך חבריה עשויים להתארגן כמפלגה, בהמשך לפעילותם בה. חלק מהתנועות הפוליטיות הופכות לבסוף למפלגות או מתמזגות לתוך מפלגות קיימות.

תנועות פוליטיות יכולות לפעול ברמה מקומית, אזורית, לאומית או בין-לאומית. יש שמטרתן לשנות את מדיניות הממשלה בתחומים חברתיים מגזריים כגון שוויון זכויות לנשים, נכים, הומוסקסואלים וקבוצות מיעוט באוכלוסייה, יש המייצגות אידאולוגיות חברתיות כמו מדיניות סביבתית, סולידריות חברתית, אנטי קפיטליזם, סוציאליזם וקומוניזם, ואחרות פועלות להגשמת שאיפות דתיות, אנטי דתיות, לאומיות ולאומניות.

דרכי הפעולה של התנועות כוללות בדרך כלל הפצה רחבה ונמרצת של משנתם הפוליטית, ושל תפיסת העולם בה דוגלים חברי התנועה; הן יוזמות פעולות ציבוריות ובכלל זה פעולות מחאה והפגנות נגד המשטר או הממשלה, או בעדן, במטרה ליצור לחץ על מקבלי ההחלטות.

כיוון שתנועות לא משתתפות בבחירות ולא נכללות בסקרים פוליטיים יש קושי בהערכה של מספר התומכים בהן.

==לקריאה נוספת==
* אמיר בר-אור, "מן היסוד" – נפתוליה של תנועה פוליטית-רעיונית, עיונים בתקומת ישראל, 4, תשנ"ד, עמ' 478–493.
* מרדכי בר-און, שלום עכשיו: לדיוקנה של תנועה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשמ"ה–1985.
* צבי רענן, גוש אמונים, תל אביב: ספרית הפועלים, תשמ"א–1980.

==קישורים חיצוניים==

*
תל זהרה

תֵּל זָהֳרָה (נבטא זוֹהוֹרָה) נמצא במזרח עמק בית שאן, כ-500 מטר מערבית לגשר הקנטרה שעל נחל חרוד, וכ-800 מטר מצפון לכביש 669 וגדר קיבוץ ניר דוד. שם התל מקורו בערבית (זַהְרַה = פרח) וזאת עקב פריחת החרציות הזוהרת למרחוק בעונת האביב. סמוך לתל נובע עין זהרה.

==החפירות באתר==
===תקופות החפירה===
החל מ-2006 חופרת באתר משלחת מטעם אוניברסיטת מונטנה בראשות פרופסור סוזן כהן. מחקרה מתמקד בלימוד אורבניזציה והיחסים בין אזורים עירוניים וכפריים בתקופת הברונזה התיכונה (1950 עד 1550 לפניה"ס) בכנען (ארץ ישראל של היום), וכן בקשרים של כנען ומצרים העתיקה בתקופה זו. הדבר כולל התבוננות בצורות התיישבות, תהליכי עיור ויחסי מסחר. רק בסוף עונת 2008 זיהו את ההתיישבות הברונזאית התיכונה ועונות החפירה הבאות התמקדו ויתמקדו בשרידים אלו, בחשיפתם ובלימודם.

===ממצאים עיקריים===
מהתקופה הרומאית שרידים של שני מבנים גדולים, לאחד מהם מסועפת מערכת ניקוז מורכבת, וכן מספר מטבעות. שרידים ארכיטקטוניים מהתקופות ההלניסטית והפרסית. כמו כן נחשפו קברים מתקופת הברונזה התיכונה וכן קברים המזוהים כבדואיים.

==ראו גם==
* שביל עמק המעיינות

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Cohen S.L. (2008), The 2007 Excavations at Tel Zahara. Bulletin of the Council for British Research in the Levant 3:84-86.
* Cohen S.L. (2008), Tel Zahara, 2008, The Israel Exploration Journal 58:237-243.
* Cohen S.L. (2007), The 2006 Excavations at Tel Zahara. [http://www.cbrl.org.uk/pdf/Bulletin%202007.pdf Bulletin of the Council for British Research in the Levant] 2:67-68.
* Cohen S.L. (2007), Tel Zahara, 2007, The Israel Exploration Journal 57:229-236.
* Cohen S.L. (2006), Tel Zahara, 2006, The Israel Exploration Journal 56:220-227.
* Maeir A.M. (1997), The Material Culture of the Central Jordan Valley during the Middle BronzeII period: Pottery and Settlement Pattern, vols. I/II, unpublished doctoral dissertation, Jerusalem: Hebrew University.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.montana.edu/lettersandscience/documents/confluence_08.pdf כתב העת של אוניברסיטת מונטנה] גיליון 5 שנת 2008-2009 עמ' 15
* [http://www.anthropology.uw.edu.pl/01/bne-01-05.pdf Short Fieldwork Report: Tel Zahara (Israel), seasons 2006–2007] בתוך (Bioarchaeology of the Near East 1:68–72 (2007 מאת S. Cohen, W. Więckowski
* [http://www.bu.edu/asor/pubs/news/58_3.pdf ASOR newsletter] חורף 2008 כרך 58 מס' 3. עמודים 28-29

==הערות שוליים==

קטגוריה:בקעת הירדן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים כנעניים בארץ ישראל
קטגוריה:עמק בית שאן
קטגוריה:תלים מקראיים
B.E.12 (מטוס)

B.E.12 היה מטוס בריטי דו-כנפי וחד מושבי מתקופת מלחמת העולם הראשונה בשימוש גיס התעופה המלכותי.

המטוס תוכנן על ידי "מפעל מטוסים רויאל". 

== מפעילות ==
* חיל האוויר המלכותי
* חיל האוויר המלכותי האוסטרלי

== ראו גם ==
* B.E.2

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מטוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת בריטניה
קטגוריה:אמצעי לחימה בריטיים במלחמת העולם הראשונה
אוניברסיטת פואטייה

אוניברסיטת פואטייה (בצרפתית: université de Poitiers) היא אוניברסיטה הנמצאת בעיר פואטייה שבצרפת. האוניברסיטה נבנתה בשנת 1431 שנייה לאוניברסיטת פריז שנוסדה ב-1257. היא חברה בקבוצת קוימברה שמכילה את 40 אוניברסיטאות המחקר הוותיקות באירופה.

==היסטוריה==
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1431 כאשר במסגרת מלחמת מאה השנים המנהיגות הצרפתית נדדה מפריז לפואטייה ובגלל הנאמנות של תושבי החבל, אישר המלך שארך השביעי הקמה של אוניברסיטה בפואטייה. בולה אפיפיורית מה-29 במאי 1431 של האפיפיור אאוגניוס הרביעי אישר את הקמת האוניברסיטה. בהקמתה האוניברסיטה כללה חמש פקולטות: תאולוגיה, חוק אזרחי, חוק קנוני, רפואה ואומנות.

החל מהמאה ה-16, האוניברסיטה משפיעה על חיי התרבות בזכות 4,000 הסטודנטים שהיו בה באותה תקופה. חלק מהסטודנטים האלו הופכים מאוחר יותר למפורסמים: בלזאק, פרנסואה רבלה, רנה דקארט, פרנסיס בייקון ועוד.

האוניברסיטה נסגרה בזמן המהפכה הצרפתית ונפתחה מחדש ב-1796.

==מבנה האוניברטיסה==
פקולטות מחקריות:
* ביורפואה
* מדעי החוק והחברה
* כלכלה
* מדעים מדויקים
* בלשנות
* אומנות
* מדעי הספורט
* בית ספר לרפואה ורוקחות.
* בית ספר גבוה להנדסה של פואטייה (הנדסת מכונות, הנדסת חומרים, מדעי האנרגיה ואווירונאוטיקה).

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

פואטייה
קטגוריה:פואטייה
קטגוריה:פואטו-שראנט: מבנים
קטגוריה:קבוצת קוימברה
הר ברניקי

מבנה הכנסייה והמבנים לידו
הר בֶּרֶנִיקי הוא הר בגליל, הנמצא סמוך לכנרת דרומית לטבריה. גובה ההר כ-190 מטר מעל פני הים. על ההר נמצאו שרידי כנסייה ביזנטית ולצידה מסגד מהמאה ה-8 לספירה.
== גאוגרפיה ==
להורדוס אנטיפס היה בטבריה ארמון מפואר, שייתכן שהוא ארמונה של הנסיכה ברניקי, עליו סיפר יוסף בן מתתיהו בכתביו, ומכאן שמו של ההר "הר ברניקי". במהלך התקופה הביזנטית, במאה השישית, נבנתה על פסגתו המזרחית של ההר כנסיית העוגן, ייתכן על חורבת ארמונו של אנטיפס. הכנסייה הייתה מבנה מפואר ששטחו כ-1,400 מ"ר. בליבה של הכנסייה עמדה אבן מונוליתית ששמשה כשריד מקודש, וכפי הנראה נקשרה בסיפור פעילותו של ישו באזור הכנרת. 

הקיסר יוסטיניאנוס הראשון בנה חומה, שהגיעה מטבריה עד לפסגתו המערבית של ההר, והסתיימה בשני מגדלים שגובהם 15 מטרים ואורך כל אחד מצלעותיהם 7.5 מטרים. ברעש האדמה בשנת 749 המכונה רעש שביעית נהרסו המבנים שעל ההר, לרבות הכנסייה, אך זו שופצה מחדש בתקופה המוסלמית הקדומה, במהלך המאה השמינית ושימשה ככנסייה עד לאחר קרב קרני חיטין, בו נהדפו הצלבנים וממלכתם בגליל חרבה.

לאחר חורבן הכנסייה שהה המקום בשממונו במשך שנים רבות. בשנת 1990 החל הארכאולוג יזהר הירשפלד בחפירות במקום. לא נמצאו כל שרידים לארמונה של ברניקי, אך נחשפה הכנסייה הביזנטית, ושרידי החומה והמגדל. הקרן הקיימת לישראל פרצה דרך המובילה משכונותיה העליונות של טבריה אל ההר. בצלע ההר התגלה על ידי הארכאולוגים יזהר הירשפלד ויוסף סטפנסקי תיאטרון רומי, ובו כ-6,000-5,000 מקומות. עיריית טבריה מתכננת להפוך את האמפיתיאטרון למרכז מופעים ולשלבו בפארק עוז ברקוביץ', פארק ארכאולוגי בדרומה של טבריה, הכולל ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הרומית. בסמוך לכנסייה נחשף מבנה נוסף, וההשערה הייתה שהוא שימש כשוק בתקופה הביזנטית של העיר. בשנת 2009 גילתה הארכאולוגית קטיה ציטרין-סילברמן מהאוניברסיטה העברית בירושלים שהמבנה שימש כמסגד, וייתכן שהכנסייה והמסגד פעלו במקביל זה לצד זה, כשכל אחד משרת את הקהילה שלו. מסגדים דומים מאותה תקופה התגלו בדמשק ובעיר ג'רש שבירדן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טבריה: אתרים
ברניקי
פוזי הדוב

פוזי הדוב (אנגלית: Fozzie Bear) הוא דמות מסדרת הטלוויזיה החבובות שנוצרה על ידי ג'ים הנסון.
פוזי הוא דוב שעובד בתור סטנדאפיסט כושל שסופג עגבניות והופך ללעג במיוחד אצל סטטלר ווולדורף.

== היסטוריה ==
פוזי בוצע במקור על ידי פרנק אוז, אם כי בשנים האחרונות של הסדרה הוא בוצע על ידי אריק ג'ייקובסון.
פוזי הדוב נועד להיות הדמות הראשית של פרנק אוז אך הפופולריות של מיס פיגי עקפה את זאת של פוזי.
התפקיד הגדול ביותר של פוזי היה בסרט, "חג המולד של החבובות", שם הוא לקח את כל חבריו לחווה של אמו בחג המולד.
בשנות ה-80 המאוחרות שוחרר וידאו לילדים הנקרא "היי, אתה מצחיק כמו פוזי הדוב!" אשר תפקידו היה לעזור לילדים לפתח את כשרונותם הקומיים.
הדמות שייכת כעת לחברת וולט דיסני, לאחר שדיסני קנו את הזיכיון של החבובות.
הבובה המקורית נשמרת במוזיאון סטרטפורד אפון אייבון.

== תפקידים ==
בעונה הראשונה, השמיע פוזי בכל פרק מונולוג קומי שבו סטטלר ווולדורף נהגו ללעוג לו.
בעונה השנייה פוזי התחיל להשתמש בסגנון חדש, שבו לדוגמה הוא מדבר מהבטן או מחליק על גלגיליות.

פוזי הדוב הופיע בכל סרטי החבובות. הנה כמה מתפקידיו:
* החבובות - הסרט - עצמו
* תעלול החבובות הגדול - עצמו
* החבובות כובשות את מנהטן - עצמו
* מזמור חג המולד של החבובות - פוזיוויג
* החבובות באי המטמון - סקוויר טרלוני
* החבובות בחלל - עצמו
* החבובות בארץ עוץ - האריה הפחדן
* החבובות (סרט, 2011) - עצמו

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://muppet.wikia.com/wiki/Fozzie_Bear פוזי הדוב בוויקי-חבובות]

קטגוריה:החבובות: דמויות
קטגוריה:דובים בדיוניים
שלהבת (יישוב)

שַׁלְהֶבֶת היה יישוב והתנחלות ישראלית שהתקיימה במשך ארבע שנים (1971–1975) בדרום־מערב סיני, על חוף מפרץ סואץ, אחד מיישובי מרחב שלמה בשנים בהן שלטה על המקום מדינת ישראל. היישוב נבנה על חולות אבו רודס בצמוד לשדות הנפט הנמצאים במקום, ביבשה ובים. היישוב היה היישוב הישראלי המערבי ביותר שהוקם אי פעם (לאחר מכן היישוב רפיח ים "ירש" את תואר זה, אך גם הוא פונה והתואר כיום שייך לכרם שלום).

==קורות המקום==
לראשונה כבשה ישראל את אבו רודס במהלך מלחמת סיני, ב-1956. מיד נבדקה האפשרות לנצל את שדות הנפט לצרכיה של ישראל, אך הרעיון לא מומש עקב נסיגת ישראל מסיני.

במהלך כיבוש סיני על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים נכבש המקום שנית על ידי כוחות של חיל הים בסיוע כוח מבית הספר לצניחה. מתקני הנפט שנפגעו במלחמה שוקמו על ידי ישראל והשדה הופעל על ידי חברת "נתיבי נפט" הישראלית. ב-1971 החל להיבנות היישוב "שלהבת", שבו התגוררו העובדים בשדות הנפט ובני משפחותיהם. בתקופה זו סיפקו בארות הנפט באבו רודס למעלה ממחצית מתצרוכת הנפט של ישראל.

במהלך מלחמת ההתשה, בדצמבר 1969, שימשה שלהבת כנקודה קדמית לכוחות הלוחמים במבצע תרנגול 53. התדריכים ללוחמים ניתנו בו וממנו יצאו למשימתם. המבצע גם הסתיים ביישוב, ואליו הובא שלל המבצע - תחנת מכ"ם מצרית.

בליל 6 באוקטובר 1973, ביום הראשון של מלחמת יום הכיפורים, הונחת על היישוב מטח ארטילרי כבד שהצית את מאגרי הנפט והמתקנים. לאחר מתקפה זו הופסקה פעילות השאיבה. במהלך המלחמה נפגעו מתקני הנפט שנית בפעילות אנשי קומנדו מצרים וכתוצאה מפגיעה של טיל הוק ישראלי שנורה בשוגג לאחר שהמערכת התבייתה על מאוורר מניפה שמפעילי הטיל חשבו למסוק מצרי. לאחר אירוע זה פונו כל האזרחים מבתיהם ביישוב. הטיל הבעיר חלק מהשדות שהמשיכו לבעור גם לאחר המלחמה. במהלך כל המלחמה נותר האזור בשליטת ישראל. לאחר המלחמה חזרו הגברים ליישוב והמשיכו להפעיל את שדה הנפט עד הפסקת העבודות לקראת הפינוי ב-1975; לנשי היישוב וילדיו לא הונח לחזור לאחר המלחמה.

עם סיום מלחמת יום כיפור נמצא הצבא המצרי בגדה המזרחית של תעלת סואץ, כ-150 ק"מ מצפון ליישוב. הסכם הפרדת הכוחות חודשיים אחר כך הותיר בידי המצרים את השטחים שכבשה והעביר להם שטחים נוספים ממזרח לתעלה.

==הפינוי==
שנה לאחר ההסכם הפעילה ארצות הברית לחצים על ישראל ומצרים לחתום על הסכם ביניים בין המדינות. ההסכם החדש החליף את ההסכם הישן, ובמסגרתו נאלצה ישראל לוותר על עוד שטחים ממזרח לתעלה וכן על שטח צר וארוך שהשתרע ממזרח למפרץ סואץ. בשטח נכללו שדות הנפט והיישוב, והם פונו בעקבות ההסכם בסוף נובמבר 1975. כבר בדצמבר החלה מצרים ליישב את אבו רודס. מבני היישוב הישראלי נותרו על מקומם, וניתן לזהותם גם כיום בקלות בצילום לוויין, ממערב לשדה התעופה אבו רודס.

המקום שימש כהשראה למחזה "עיר הנפט" מאת הלל מיטלפונקט (ששירת באזור כחייל).

==לקריאה נוספת==
* חגי סגל, שטחים תמורת חלום - יומן לאומי מתש"ח ועד הלום, ידיעות ספרים, 2013. עמ' 183–194
* דומיניק פטרס, סיני - מקום הכמיהה,Sehnsuchtsort Sinai - Eine israelische Kulturgeschichte der ägyptischen Halbinsel) ,2018)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:סיני: התנחלויות
קטגוריה:מרחב שלמה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1971
מיקלוש קאלאי

מיקלושׁ קָאלַאי דה נוֹגְ'קָאלוֹ (בהונגרית: Miklós Kállay de Nagykálló; 23 בינואר 1887, נירג'האזה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 14 בינואר 1967, ניו יורק, ארצות הברית) היה פוליטיקאי הונגרי שכיהן כראש ממשלת הממלכה ההונגרית בתקופת מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
מיקלוש קאלאי נולד בנירג'האזה למשפחת אצולה רבת השפעה במחוז . בין 1921 ל-1929 כיהן כמושל האזורי מטעם בית המלוכה ההונגרי ובהמשך הצטרף למערכת הפוליטית ההונגרית. בין 1929 ל-1931 כיהן כשר המסחר ההונגרי ובהמשך, בין 1932 ל-1935, כיהן כשר החקלאות. ב-1935 התפטר מתפקידו לאות מחאה על מדיניותו הימנית של ראש הממשלה גיולה גמבש. קאלאי נותר מחוץ למערכת הפוליטית במשך מספר שנים, אך נעתר לבקשתו של עוצר הכתר ההונגרי מיקלוש הורטי לעמוד בראש ממשלה חדשה ולשנות את המדיניות הפרו-נאצית המובהקת של קודמו - לסלו ברדושי. ב-7 במרץ אולץ ברדושי להתפטר ולמשך יומיים מילא את מקומו שר הפנים פרנץ פישר.

ב-9 במרץ 1942 מונה קאלאי לראש הממשלה. קאלאי היה שמרן ותמיכתו בגרמניה הנאצית הייתה מסויגת. עם זאת חיילי הצבא ההונגרי המשיכו בלחימתם לצד הוורמאכט בקרבות החזית המזרחית. לאחר התבוסה בקרב סטלינגרד פתח קאלאי במשא ומתן עם נציגי בריטניה וארצות הברית והעניין הוביל לעימות מול הגרמנים. ב-19 במרץ, שנתיים אחרי מינויו, כבש הצבא הגרמני את הונגריה, הממשלה ההונגרית הודחה ומיקלוש הורטי הושם במעצר בית. דמה סטויאי מונה על ידי הגרמנים לראש הממשלה. קאלאי נמלט לשגרירות הטורקית, אך מאוחר יותר נעצר על ידי הגרמנים, נשלח למחנה הריכוז דכאו ובהמשך למאוטהאוזן. בשלהי אפריל 1945 הועבר לטירול ושוחרר ב-5 במאי 1945 על ידי חיילי הארמייה החמישית של הצבא האמריקני. ב-1946 גלה מהונגריה, השתקע בארצות הברית והתמסר לכתיבת זיכרונותיו. הוא הלך לעולמו בניו יורק ב-1967 והוא בן 80 שנים.

== קאלאי והקהילה היהודית ==
בתקופת כהונתו של קאלאי היה מצב היהודים בממלכת הונגריה טוב יחסית ממצבם בארצות השכנות. בני הקהילה נשלחו לעבודות כפייה וזכויותיהם נשללו, אך הם לא היו נתונים לסכנת השמדה ממוסדת. עם זאת, אלפי יהודים מצאו מותם במחנות העבודה בעיקר בחזית הרוסית. קאלאי מעולם לא הסתיר את עמדותיו האנטישמיות המסורתיות, אך התנגד לפתרון הסופי והתחמק מדרישות הגרמנים לפעול בתחום זה. בשלהי דצמבר 1942 אושרה שוב העלייה מהונגריה, לאחר שהופסקה מספר חודשים קודם לכן עם ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין הונגריה לבריטניה. ניתנה כמות מצומצמת של אשרות, תוך שיתוף פעולה בין הממשלה ההונגרית ובין משה קראוס מנהל המשרד הארצישראלי בבודפשט. עם הכיבוש הגרמני פסקה העלייה.

==קישורים חיצוניים==

* יד ושם, מכון משואה, בית הספר המרכזי להוראת השואה, [http://www.yadvashem.org/yv/pdf-drupal/he/education/storm.pdf בעין הסערה - על שואת יהודי הונגריה], הוצאת הדס לאור-אשור, 2004.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שרי החקלאות של הונגריה
קטגוריה:הונגרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי ממשלת הונגריה
קטגוריה:שרי החוץ של הונגריה
קטגוריה:ממלכת הונגריה (1920–1946): פוליטיקאים
קטגוריה:נירג'האזה: אישים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1887
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1967
מריבור (כדורגל)

מועדון הכדורגל מריבור (בסלובנית: Nogometni Klub Maribor) הוא מועדון כדורגל ממריבור, העיר השנייה בגודלה בסלובניה. המועדון הוא אחד המובילים במדינה, יחד עם גוריצה, דומז'אלה ואולימפיה ליובליאנה.

לפני עצמאות סלובניה שיחקה הקבוצה לפרקים בליגת העל היוגוסלבית, ובעונת 1967/1968 הגיעה לחצי גמר הגביע היוגוסלבי.

תקופת ההצלחה של המועדון הייתה בסוף שנות ה-90 ובשנות ה-2000 כאשר שלט ללא עוררין בליגה הסלובנית. בעונת 1999/2000 השתתפה הקבוצה בפעם הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, ושיחקה נגד לאציו, באייר לברקוזן ודינמו קייב.

מריבור שבה לליגת האלופות בעונת 2014/2015 כאשר בשלב המוקדמות הדיחה בסיבוב השלישי את מכבי תל אביב לאחר ניצחון 0–1 בבית ותיקו 2-2 בחוץ ובסיבוב הפלייאוף הדיחה את סלטיק. בסיום שלב הבתים סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהטורניר.

בעונת 2017/2018 הוגרלה לשחק מול הפועל באר שבע בפליאוף ליגת האלופות. במשחק הראשון מול הפועל באר שבע שהתקיים באצטדיון טרנר הפסידה מריבור בתוצאה 1–2. במשחק השני ניצחה מריבור 0–1 והדיחה את הפועל באר שבע. בשלב הבתים של ליגת האלופות הוגרלה בבית ה' עם ספרטק מוסקבה, סביליה וליברפול. במחזור השלישי בשלב הבתים, הפסידה בבית 0–7 לליברפול.

==תארים==
;ליגת העל הסלובנית
* אליפות (16): 1996/97, 1997/98, 1998/99, 1999/2000, 2000/01, 2001/02, 2002/03, 2008/09, 2010/11, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2016/17, 2018/2019, 2021/2022
** סגנות (8): 1991/92, 1992/93, 1994/95, 2009/10, 2015/2016, 2017/2018, 2019/2020, 2020/2021

;הגביע הסלובני
* זכייה (9): 1991/92, 1993/94, 1996/97, 1998/99, 2003/04, 2009/10, 2011/12, 2012/13, 2015/16
** סגנות (6): 2006/07, 2007/08, 2010/11, 2013/14, 2018/2019, 2022/2023

;הסופר קאפ הסלובני
* זכייה (4): 2009, 2012, 2013, 2014
** סגנות (3): 2010, 2011, 2015

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל סלובניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1960
נתיב העשרה (סיני)

נתיב העשרה היה מושב והתנחלות בחבל ימית. המושב נקרא על שמם של עשרה חיילים שנהרגו בשנת 1971 בתאונת מסוק סמוך לרפיח<ref></ref>. ראשיתו של המושב היה בשנת 1973 כשהוקם כהתנחלות בחבל ימית, והקיפו אותו המושב שדות ממערב, המושב תלמי יוסף ממזרח, צומת שדות מצפון-מערב, וצומת אבשלום מצפון מזרח.

ראשוני המתיישבים היו קבוצה של 30 משפחות שהגיעו בחודש יולי 1973. המושב היה יישוב חקלאי שעסק בעיקר בגידול ירקות, פרחים, ענבים ומנגו, וכן גידול כבשים ועופות. ב-1977 שוער כי חיו במושב כ-150 אנשים. כמו כן, מהכביש הממשיך מהמושב דקלה שנמצא גם כן בחבל, היה לחוף הים התיכון "חוף העשרה", גם כן על שם 10 הנהרגים בתאונה.

במסגרת הסכם השלום עם מצרים, פונה המושב, ונהרס בסוף אפריל 1982. תושבי המושב קיבלו רשות להישאר בו אחרי 1 באפריל 1982, תאריך הפינוי של סיני מאזרחים ישראליים, מפני שהבתים במושב החדש לא היו עדיין מוכנים. ב-4 באפריל 1982 קיימו התושבים טקס פינוי של המושב. באותה שנה הוקם מחדש המושב נתיב העשרה מצפון לרצועת עזה, ליד יד מרדכי. בעקבות הפינוי, קיבלה כל אחת מ-58 המשפחות במושב פיצוי של כ-543,000 דולר. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיני: התנחלויות
קטגוריה:ישראל: יישובים לשעבר הקרויים על שם אישים
קטגוריה:יישובים הקרויים על שם חללי מערכות ישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1973
קטגוריה:חבל ימית
הארמייה ה-63 (ברית המועצות)

הארמייה ה-63 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה, שהוקמה פעמיים במהלך המלחמה. הארמייה השתתפה, בין היתר, בקרב סטלינגרד, ובמתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד.

==היסטוריה==
הארמייה הוקמה לראשונה ב-12 ביולי 1942 מארמיית העתודה ה-5 של הסטאבקה, ומפקדה הראשון היה ואסילי קוזניצ'וב. היא סופחה לחזית סטלינגרד והשתתפה בקרבות ההגנה על דרכי הגישה לעיר סטלינגרד ממערב לעיקול הגדול של נהר הדון. בראשית אוגוסט 42 כללה הארמייה 6 דיוויזיות רגלים ו-3 בריגדות טנקים עצמאיות. לאחר שהארמייה השישית הגרמנית הגיעה אל נהר הוולגה מצפון לסטלינגרד, והחלה במתקפה על העיר עצמה, סופחה הארמייה ה-63 לכוחות חזית הדון והשתתפה בהתקפות שניהלה החזית על האגף הצפוני של איגוד הכוחות הגרמני באזור סטלינגרד. ב-4 בנובמבר 1942 שונה שמה של הארמייה לארמיית המשמר הראשונה

הארמייה ה-63 הוקמה מחדש על בסיס ארמיית העתודה ה-2 במרץ 1943. ביולי-אוגוסט 1943 היא השתתפה במבצע קוטוזוב, המתקפה הסובייטית על בליטת אוריול הגרמנית, כחלק מכוחות חזית בריאנסק. באוקטובר 43 סופחה הארמייה לחזית הביילרוסית החדשה, והשתתפה בהתקדמות הסובייטית לעבר נהר הדנייפר. בפברואר 1944 פורקה הארמייה ולא חזרה לסדר הכוחות של הצבא הסובייטי עד תום המלחמה.

==מפקדים==
* וסילי קוזנצוב (יולי 1942 – נובמבר 1942)
* וסילי מורוזוב (מרץ 1943 – מאי 1943)
* ולדימיר קולפאקצ'י (מאי 1943 – פברואר 1944)

==קישורים חיצוניים==
* [http://samsv.narod.ru/Arm/a63/arm.html מידע על היחידה] 

קטגוריה:זירת מזרח אירופה במלחמת העולם השנייה
63
63
רוד סטייגר

רודני סטיבן "רוד" סטייגר (באנגלית: Rodney Stephen "Rod" Steiger; 14 באפריל 1925 – 9 ביולי 2002) היה שחקן אמריקאי שזכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א בשנת 1967 על הופעתו בסרט "כחום הלילה". ידוע בהופעותיו בסרטים שזיכו אותו במועמדויות נוספות לאוסקר, וכיכב, בין השאר, בסרטים: "חופי הכרך" (1954), "אוקלהומה!" (1955), "גם גיבורים נופלים" (1956), "היום הארוך ביותר" (1962), "המשכונאי" (1964), "משפטו של בילי מיטשל" (1955), "אמריקה לאן?" ו"דוקטור ז'יוואגו" (1965), "חרב גדעון" (1986), "הפלישה ממאדים" (1996), "סוף העולם" (1999) ו"המפיק האחרון" (2001).

== ביוגרפיה ==
סטייגר נולד בווסטהמפטון, במדינת ניו יורק, כבן יחיד למשפחה נוצרית-לותרנית ממוצא גרמני, צרפתי וסקוטי. 

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
שחרחורת

שחרחורת (בלדינו: Morenica; מורניקה או לה מורנה) הוא שיר עתיק בשפת הלאדינו. השיר זכה לאורך השנים לביצועים רבים במגוון סגנונות מוזיקליים.

השיר מבוסס במקור על 'קאנטיקס' (סוג של רומנסה) ספרדי מימי הביניים. תואר השם הספרדי morena (כאמור - שחרחורת) מקורו במוּרים - עם צפון אפריקאי שפלש במאה השמינית לחצי האי האיברי. עד היום מכנים בספרדית Moros את כל הפולשים שהגיעו בהמשך מצפון אפריקה, ולעיתים אף מהגרים בני ימינו משם.

השיר נחתם בשורה: "המלחים קוראים לי שחרחורת; אם עוד פעם יקראו לי, אבוא יחד איתם".

השיר בגרסת הלדינו ככל הנראה קדום מאוד. לפי המסורת, "מורניקה" הופיע כשיר חתונה לפני כ-500 שנה לפחות, וכבר נדד בין יהודי ספרד עוד בטרם גירושם בשנת 1492. על אף שמבוסס על מקור נכרי, ייתכן שהמוטיב של השיר - שחרחורת יפה שהשמש שזפה את עורה, מקורו ביפהפייה המקראית המוכרת מהפסוק בשיר השירים: . השירה הספרדית מאותה תקופה הושפעה במידה רבה משירת ימי הביניים של יהדות ספרד, ומהמורשת היהודית שהביאו עמם המתיישבים היהודים בספרד.

ארבעת הבתים של השיר (במקור הלאדיני תשעה בתים) שתורגמו לעברית על ידי משה גיורא אלימלך, בוצעו על ידי זמרים ולהקות עבריים רבים, בכללם הביצועים הקלאסיים של העופרים, הפרברים, עפרה חזה, זוהר ארגוב והברירה הטבעית. בין שאר האמנים הישראליים שביצעו את השיר נמנים אבישי כהן, ביקיני ועוד. כמו כן עובד ובוצע השיר על ידי מספר זמרים בינלאומיים, והוא מבוצע במחזמר בוסתן ספרדי.

במצעד של המדינה דורג השיר במקום ה-419 בביצוע של עפרה חזה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.jewishfolksongs.com/he/morenica-he הטקסט המקורי המלא ותרגומו], באתר שירי עם יהודיים
* [http://www.106fm.co.il/tracks/4788 שעה עם השיר morenica / שחרחורת] , באתר קול הקמפוס, 06-08-2008
* [http://www.youtube.com/watch?v=6OM-UaPlsP0&feature=player_embedded מנגינה וגרסה חלופית לשיר], "מורנה מי יאמאן" (קוראים לי שחורה) 
* [http://www.ladino.org.il/186467/רומנסות-בלאדינו השיר באתר "לאדינו"] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים עממיים
קטגוריה:יצירות בלאדינו
משה גיורא אלימלך

משה-גיורא אלימלך (כתב בעיקר תחת השם משה גיורא; 12 בדצמבר 1919, סופיה, ממלכת בולגריה - 19 באוקטובר 1992) היה משורר, עיתונאי, חוקר ספרות, ופעיל בתנועת בית"ר.
== חייו ==
אלימלך עלה לישראל בשנת 1924 בגיל 4. סיים תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל וספרות עברית באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת בר-אילן. לימד לשון וספרות יהודית-ספרדית באוניברסיטת בר-אילן. כבר כנער עסק בעיתונות, ומאוחר יותר היה לחבר במערכות הירדן והבוקר. אלימלך היה בין 15 הפעילים שהשתתפו ב"הועד לגיבוש הנוער העברי", שהפכה מאוחר יותר להכנענים. בשנת 1956 שירת במלחמת סיני. את רשמיו משדה הקרב ביטא בחמשה שירים שחיבר, ושהולחנו על ידי יששכר אמיר. בשנת 1960 מונה לחבר במערכת עיתון הארץ.

חיבר מעל ל-500 מסות ורשימות בכתבי-עת ובמוספים ספרותיים. כמו כן עסק בתרגום לעברית של עשרות רומנסות ושירי-עם ספרדיים שזכו לביצועים רבים. ביניהם "השושנה פורחת", "שחרחורת", "שיר ספנים" וכן חלק ניכר מהשירים שהופיעו באלבום "רומנסה ופיוט" של שלמה ארצי.

היה נשוי לרבקה לבית כהן (1917–2016) ואב לבן ובת. נפטר ב-1992 ונקבר בבית הקברות ירקון.

==מספריו==
*הבוסתן (כליל סוניטות), תרצ"ח
*בראשית (שירים), תש"ב
*השושנה הכחולה שירים, תש"ך
*רומנסות ספרדיות – מסה על הסוגים, המכון לחקר שירת-העם הספרדית-יהודית, ירושלים תשל"ט
*פניני ספרד: אלפיים פתגמים מאוצר החכמה של יהודה ספרד, עריכה ונוסח עברי של משה גיורא, איסוף וסידור של יצחק מוסקונה, ספרית מעריב, 1981
*תרגום לעברית של בין מזרח למערב, ספרו של מרדכי אהרנפרייז, תל אביב, תשי"ג.
*שלהבות ועפרונים: ילקוט שירת יהודי בולגריה, בעריכת משה גיורא ; ליקט ותרגם דוד יוסיפאור, 1970

==קישורים חיצוניים==

* משה גיורא אלימלך, [http://shironet.mako.co.il/artist?prfid=1837&lang=1 באתר שירון]
* משה גיורא אלימלך, [http://www.zemereshet.co.il/artist.asp?id=232 באתר זמרשת]
* משה גיורא אלימלך, [https://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon/01889.php באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה]
* [https://www.ravdori.co.il/stories/סיפור-חייה-של-רבקה-אלימלך סיפור חייה של רבקה אלימלך], באתר הקשר הרב דורי
* 

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מספרדית לעברית
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1992
ביצת המלאך

ביצת המלאך (ביפנית: 天使のたまご, תעתיק: Tenshi no Tamago; באנגלית: Angel's Egg) הוא סרט אנימה מזרם הסוריאליזם והמינימליזם והאקזיסטנציאליזם. הסרט הופק על ידי חברת טאקומה שוטן ונחשב לאחד הסרטים יוצאי הדופן בסגנון האנימה שמתמחה בזרמים אלו וגם משום הדגש המאסיבי שלו על תורת הנסתר הנוצרית. בזכות ייחודיות זו נבנה בעשור האחרון קהל מעריצים קטן לסרט, על אף שבזמן יציאתו לאקרנים (1985) הוא קיבל תגובות שליליות גם מהמבקרים וגם מהקהל.

בעשיית הסרט השתתפו אמנים מפורסמים בתעשייה כגון הבמאי והתסריטאי ממורו אושי (הרוח שבמעטפת, גברת פלפלת, נילס הולגרסון), יושיטאקה אמאנו (מעצב סדרת משחקי Final Fantasy) שאחראי על העיצוב האומנותי של הסרט, והמלחין יושיהירו קאנו שסרט זה הוא הראשון והאחרון שהלחין לו מוזיקה עד היום.

==עלילה==
העלילה בסרט, כאמור, כמעט ולא קיימת. לאורכו מוצגת ילדה שאוספת צנצנות מלאות במים ושומרת על ביצה שכנראה יקרה לה ולא ידוע תוכנה הפנימי. הילדה חיה בעולם כמעט מחוסר אנשים, בלי אור יום. היא פוגשת חייל שמחזיק בידו מן חפץ דמוי צלב. לאחר זמן מה מתפתחת שיחה והחייל מספר לה גרסה אמנזית של תיבת נוח. כאשר מתחיל לרדת מבול, הילדה מספרת שהיא שומעת קולות המבשרים לה שהביצה עומדת לבקוע בקרוב, ושואלת את החייל האם גם הוא שומע אותם. לדבריה, אלו קולות של נשימה רכה וכנפיים, אך הוא משיב לה שאלו הקולות של נשימתה ושל הרוח הנושבת בחוץ. בשנתה במקום המסתור מפני הגשם, וללא ידיעתה, החייל לוקח את הביצה, מנפץ אותה עם הצלב ונעלם. כאשר הילדה מתעוררת ומגלה את הביצה השבורה, היא פורצת בבכי והולכת לחפש אחר החייל. כאשר היא מבחינה בו מרחוק, היא מועדת אל תוך המים (כאשר לא ברור האם כתוצאה מתאונה או מתוך כוונה לשלוח יד בנפשה) ומתה, ולאחר מכן ביצים מתחילות להופיע על פני המים. בסצנת הסיום, החייל חוזה בתיבת נוח מרחפת באוויר ועליה האנשים שמתו במבול והפכו לאבנים, ומגלה על מותה של הילדה כאשר מבחין בנציב האבן של דמותה החובקת את הביצה ביניהם.

==רקע==
הסרט נעשה כפרויקט ביכורים של הבמאי והתסריטאי אושי לעולם המבוגרים. אושי גודל וחונך כנוצרי קתולי, משפחתו הייתה ממיעוט נוצרי קתולי ביפן. בתקופה של הסרט אושי איבד את אמונתו והפך לאתאיסט. יש הטוענים שזה משתקף בסרט זה.

==פירושים==
משום שהסרט לא ברור, קיימים מספר פירושים מקצועיים ולא מקצועיים כמספר הצופים. כולם שמים דגש על לפחות אחד מהנושאים הבאים: פירוש סמלים מהתאולוגיה ותורת הנסתר הנוצרית, מאבק מיסטי בין התרבויות העתיקות לתרבות המודרנית והפוסט-מודרנית, תפקיד אלוהים והקדושים בסרט, והיחס והרצייה של אלוהים משתי הדמויות בסרט.

==טריוויה==
חלקים מהסרט הועתקו לסרט המדע הבדיוני האוסטרלי "In the Aftermath".

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110515154226/http://www.amanosworld.com/html/work/egg.html עבודת העיצוב של יושיטאקה אמאנו בסרט]
* [https://web.archive.org/web/20080611162246/http://blogs.teodesian.net/wp/?p=117 פירוש לא רשמי לסמלים בסרט]
* [http://themanime.org/viewreview.php?id=67 ביקורת לסרט]
* [http://flafyblond.blogspot.co.il/search/label/ביצה%20של%20מלאך תרגום לסרט על ידי קבוצת פלאפי-בלונד]
* [https://web.archive.org/web/20010219070345/http://j-pop.com/anime/archive/reviews/08_miyazaki/picks.html J-pop.com ביקורת אחרת לסרט]

קטגוריה:סרטי אנימה
קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטי אנימה מ-1985
שבעת כדורי הבדולח

שבעת כדורי הבדולח (בצרפתית: Les 7 boules de cristal) הוא הספר השלושה-עשר בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" שנכתבה ואוירה על ידי הסופר והצייר הבלגי הרז'ה. רצועות הקומיקס של עלילת הספר הוצגו לראשונה במהלך שנת 1948 בצבע. הספר תורגם לעברית ב-1969.

קו העלילה ממשיך בספר ההמשך, "אסירי השמש".

==עלילת הספר==
הספר פותח בסצנה בה טינטין יושב ברכבת, וקורא כתבה על משלחת מחקר שמצאה בפרו מומיה משבט האינקה, בשם ראסקאר קאפאק. חברי המשלחת עומדים לחזור לאירופה.
האיש שישב ליד טינטין, אמר לו "שיקרה להם משהו רע, כי הם מתעסקים עם עסקי המומיות, והם שכחו מה קרה עם תות ענח' אמון, ושודדי הקברים שמתו בנסיבות מוזרות, ושאותו הדבר יקרה להם..."

הרכבת של טינטין הגיעה למרלינספייק, הבית החדש של קפטן האדוק ופרופסור קלקולוס. האדוק שמח לראות את טינטין ומדגים לו את התחביב החדש שלו- ניסיון להפוך כוס מים לוויסקי. לאחר שהקסם לא צולח, האדוק מתעצבן ואומר לטינטין שהם צריכים ללכת לראות את הקוסם שעושה את זה בכל לילה בוולודרום.

בערב הם הולכים למופע בוולודרום ומאזינים למגדת העתידות אשר מנבאת את מחלתו של אחד מחברי המשלחת. בהמשך המופע הופיעו, ביאנקה קסטאפיורה-זמרת שטינטין הכיר פעם, וזורק הסכינים. טינטין זיהה את זורק הסכינים כגנרל אלקאזאר מסן-תיאודורוס. טינטין והקפטן הלכו אל מאחורי הקלעים, כדי לשוחח עם הגנרל והם שתו כוס עם הגנרל ועוזרו החדש, צ'יקיטו.

מחלה מסתורית פוקדת את חברי המשלחת, אשר בזה אחר זה נופלים לתרדמת. הרמז היחיד הוא שברי כדור בדולח מנופץ, הנמצא ליד כל קורבן.

טינטין, האדוק, פרופסור קלקולוס ושני שומרים משגיחים על הבית שבתוכו נמצא החוקר היחיד שלא נמצא בתרדמת, כאשר בתוך הבית נמצאת המומיה של ראסקאר קאפאק. סופת ברקים מתחוללת, ומשחררת כדור אש לוהט, אשר פוגעת במומיה המתאדה כתוצאה מכך. החוקר מזועזע מכיוון שהקללה של ראסקאר קאפאק נכונה. באותו לילה סובלים טינטין, האדוק והפרופסור מסיוט בו הופיעה המומיה. הם מתעוררים ומגלים שהחוקר כבר נמצא בתרדמת.

לבסוף מגלה טינטין שתוקפים הרדימו את החוקר, והמשטרה הצליחה להשיג תמונה אך הם לא תפסו את התוקף.

טינטין הולך לבית חולים לבדוק את מצבם של החוקרים, ומגלה שבשעה מסוימת הם מתעוררים בצווחות ואז נופלים בחזרה למיטותיהם, שקועים עוד פעם בתרדמת.

בינתיים קלקולוס יוצא לטיול בגינת מרלינספייק שם הוא מוצא את הצמיד של המומיה ועונד אותו, ואז נחטף על ידי חוטף אנונימי.

המשטרה יוצאת לחפש את קלקולוס, וכך גם וטינטין והאדוק. הם מצליחים למצוא את החוטפים ומתפתח קרב יריות, שבסופו החוטפים מצליחים להימלט. לאחר מכן, טינטין מגלה שהפרופסור לקח את התכשיטים של המומיה, ושצ'יקיטו נעלם באותו יום שהפרופסור נעלם.

התסבוכת הובילה אותם לנמל ואז שלגי הבחין בכובע של הפרופסור. טינטין והאדוק מבררים במודיעין ומגלים שהפרופסור מפליג לפרו עם צ'יקיטו.

טינטין והאדוק מפליגים גם הם לפרו בספר הבא, "אסירי השמש", כדי למצוא את הפרופסור.

== עיבוד קולנועי ==
עלילת הספר שולבה עם עלילת הספרים "אסירי השמש" בסרט הצרפתי-בלגי משנת 1969 "טינטין ומקדש השמש".

==ראו גם==
*טינטין
*אסירי השמש
*הרז'ה

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.tintin.com/fr האתר הרשמי של טינטין]

קטגוריה:ספרי קומיקס
קטגוריה:ספרי 1948
קטגוריה:טינטין
מקרמה

תקריב על עבודת מקרמה קוואנדולי
ינשופים צבעוניים עשויים ממקרמה]]
יצירת מקרמה של ספינה
מַקְרָמֶה הוא סוג של הכנת טקסטיל באמצעות קשרים, בשונה מאמנויות האריגה או הסריגה. הקשרים העיקריים בהם משתמשים להכנתו הם קשר שטוח בשילוב קשרים נוספים כדוגמת לולאת בוהן. במהלך ההיסטוריה יצירת המקרמה נעשתה על ידי מלחים, שהשתמשו בקשירה כאמצעי קישוט. הם קישטו באופן זה כל חפץ, החל מידיות סכינים ובקבוקים, ועד לחלקי הספינות בהן עבדו.

מקרמה קוונדולי הוא סוג מקרמה המשתמש בדגמים גאומטריים וצורות חופשיות כמו באריגה. הסגנון הקוונדולי נעשה בעיקר על ידי סוג קשר בודד.

חומרים נפוצים בשימוש מקרמה כוללים כותנה, קנבוס, חוטי שעווה, עור או חוטים. רוב תכשיטי המקרמה נעשים בשילוב של קשרים וחרוזים שונים (מזכוכית, עץ וכו'), או שילוב עם צדפים. לפעמים משתמשים באבני חן במרכזי השרשראות, או בחוט עטוף המאפשר לאבטח או לתפוס את חפץ הנוי בעזרת קשר בוהן.

ישנן חגורות עור או בד שיוצרו בטכניקות מקרמה. גם צמידי חברות המקובלים בקרב תלמידים ובני נוער נוצרים בשיטה זו.

==היסטוריה ==
בחצי הכדור המערבי מאמינים כי מקור השימוש במקרמה הוא באורגים ערבים מהמאה ה-13, אשר קשרו את שאריות החוטים בשולי בדים שנעשו ביד, והפכו אותם לשוליים דקורטיביים על גבי מגבות, צעיפים ורעלות.

המילה הספרדית macramé נגזרת מהמילה מיגרמאש בערבית (مقرمة), שפירושה "מגבת פסים" או "שוליים דקורטיביים". לאחר השבת השלטון הספרדי לחצי האי האיברי, משנצחו הנוצרים את האימפריה המוסלמית ובית אומיה, הובאה אמנות המקרמה לספרד ומשם התפשטה לאירופה. המקרמה הוכנס לאנגליה ולחצרה של מרי השנייה בשלהי המאה ה-17.

במהלך המאה ה-19 מלחים בריטים ואמריקנים נהגו להכין חפצים וקישוטים ממקרמה בשעות המנוחה שלהם בעת שהותם בים, במטרה למוכרם או להחליפם בסחורה אחרת כאשר עלו אל החוף. בדרך זו הם הפיצו את אמנות המקרמה למקומות כמו סין ו"העולם החדש". בין החפצים שהכינו היו ערסלים וחגורות ממקרמה, שיוצרו בעזרת "קשר מרובע", שהיה הקשר בו השתמשו באופן יומיומי בספינות בהן עבדו.

מקרמה היה פופולרי במיוחד במהלך התקופה הוויקטוריאנית. ספר המקרמה והתחרה של סילביה משנת 1882, הסביר לקוראים כיצד . מרבית הבתים הוויקטוריאניים עוטרו על ידי מלאכה זו.

המקרמה זכה לפופולריות מחודשת מאז 1970 כאמצעי להכנת שטיחי קיר, פריטי לבוש, כיסויי מיטה, מפות שולחן, וילונות, מתלים לצמחים וחפצי ריהוט שונים.

בתחילת שנות ה-70 תכשיטי מקרמה הפכו פופולריים בקרב קהל נאו היפי וגראנג' אמריקאי, מרבית התכשיטים שובצו בחרוזים שנעשו בעבודת יד או ממרכיבים טבעיים כמו עצמות, צדפים וקונכיות.

ב-2023 התפרסמה עבודת מקרמה גדולה, שיוצרה עי אגנס הנסלה ועוזרים<ref></ref>.

==השפעה בריאותית של יצירת מקרמה==
ליצירת מקרמה יש השפעה טובה על מצב הרוח ותחושת הרוגע של היוצר, המוח נכנס לריכוז וקשירת הקשרים מפעילה את הזיכרון, גם תנועת הקשיבות, מיחסת למקרמה תכונות מרגיעות.

==קישורים חיצוניים==

*[http://macramelovers.com/blog/ הוראות ליצירת מקרמה] 
*[http://madebyhippies.com/hemp/howtotiehempjewelry.html קשירות מקרמה] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קשרים
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:מלאכת יד
קרל פון בילוב

קרל פון בילוב (בגרמנית: Karl von Bülow; נהגה "בִּילוֹ"; ) היה גנרל-פלדמרשל גרמני שפיקד על הארמייה השנייה במהלך מלחמת העולם הראשונה בין 1914 ל-1915.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
פון בילוב נולד ב-24 במרץ 1846 בברלין למשפחה פרוסית בעלת היסטוריה צבאית. הוא התגייס לצבא הפרוסי במהלך מלחמת שבעת השבועות ב-1866 ושירת גם כקצין זוטר במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה ב-1871.

פון בילוב התקדם בסולם הפיקוד, ב-1901 מונה למפקד דיוויזיית המשמר ה-2, וב-1903 מונה למפקד הקורפוס ה-3. ב-1912 מונה למפקד האזור הצבאי השלישי.

===מלחמת העולם הראשונה===
ב-2 באוגוסט 1914 קיבל פון בילוב את הפיקוד על הארמייה השנייה. יומיים לאחר מכן הוביל את הארמייה אל תוך שטחי בלגיה כחלק מתוכנית שליפן. הוא כבש את העיר הבלגית לייז' לאחר קרב לייז', ובהמשך נחל ניצחונות בנאמור (22–23 באוגוסט) ובקרב שרלרואה (23–24 באוגוסט). בילוב היה הראשון שהורה על נסיגה גרמנית בעת הקרב הראשון על המארן אל עבר נהר האן. נסיגה זו סיימה את התוכנית הגרמנית לסיים את המלחמה בחזית המערבית ולהכניע את צרפת ב-1914.

ב-27 בינואר 1915 קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל. במרץ באותה שנה לקה בהתקף לב וכתוצאה מכך חזר לגרמניה. פון בילוב פרש סופית מהצבא הגרמני ב-1916 וחי בברלין עד למותו ב-31 באוגוסט 1921.

==ראו גם==
* הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.historyofwar.org/articles/people_bulow_karl_von.html Karl von Bülow, 1846-1921] באתר History of War (אנגלית)
* 

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:גנרלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מעוטרי עיטור פרידריך

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1846
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1921
נמלול (נמלים)

איטונג וטלק למניעת בריחת הנמלים]]
נמלול (בלועזית: פורמיקָריום) הוא קן נמלים מלאכותי, מעשה ידי אדם. נמלולים משמשים מירמקולוגים (חוקרי נמלים) על מנת לחקור נמלים בתנאי מעבדה. בנוסף, לעיתים קרובות אנשים מחזיקים נמלולים כתחביב.

ישנן חברות מסחריות שמשווקות נמלולים בשמות כמו "עיר נמלים" או "חוות נמלים". לעיתים החברות אף שולחות את הנמלים אל הקונה בדואר.

הנמלול הראשון שנעשה בו שימוש מסחרי הומצא על ידי פרנק אוסטין, ממציא ופרופסור להנדסה בדארטמות' קולג', שרשם אותו כפטנט בשנת 1929.

==מבנה הנמלול==
הנמלול מורכב משני חלקים: החלק החיצוני מדמה את סביבתם של הנמלים, והחלק הפנימי מדמה את קן הנמלים עצמו. לעיתים המונח "נמלול" מתייחס אך ורק לחלק הפנימי.

נמלולים מודרניים ניתן למלא ב[[ג'ל שקוף למחצה, במקום בחול או בנסורת. הג'ל מאפשר לראות את הנמלים יותר טוב]]

===החלק הפנימי===
החלק הפנימי, שנועד לדמות את קן הנמלים, הוא לרוב מכל שקוף ומרובע, שממלאים באדמה, בוץ, חול או נסורת. הנמלים חופרות מנהרות ומחילות, וניתן לראות אותן דרך המכל. לרוב לא כל הקן חשוף לצופה, אלא רק חלקו.

לעיתים במקום לתת לנמלים לחפור את המנהרות בעצמן, יוצקים מנהרות "בנויות מראש" באמצעות גבס. שיטה זו מאפשרת לעצב את המנהרות כך שניתן יהיה לראות את כל חלקי הקן, אך היא אינה מדמה באופן מלא את חייהם של הנמלים (כי הן אינן חופרות לעצמן את הקן). בנוסף, בנמלולים לצורכי הנאה, הצפייה בחפירות מוסיפה עניין לגידול הנמלים.

===החלק החיצוני===
החלק החיצוני צריך לדמות את סביבתן הטבעית של הנמלים, אך עם זאת לא לאפשר לנמלים לברוח או להקים קן נוסף מחוץ למקום המיועד. השיטה המקובלת ביותר היא להציב את המושבה בתוך ויוריום שקוף, כך שהנמלים לא יוכלו לצאת. הבעייתיות העיקרית בשיטה זו היא שמאוד קשה לטפל ולתחזק בקן הנמלים כאשר לבני האדם אין נגישות אליו.

שיטות נוספות כוללות הצבת החלק הפנימי על שולחן מים (שולחן שכל רגליו נמצאות בתוך מכלי מים), הקפתו ב"חפיר", או הצבתן בתוך מכל פתוח מלמעלה ומריחת חומר חלקלק כמו וזלין, טלק, או שמן צמחי על הקירות (כמו בנמלול שבתמונה למעלה). נמלים אינן מסוגלות לטפס על קיר אם הוא חלק מדי. אם הנמלים אינן מרוצות מתנאיהם בנמלול (טמפרטורה לא מתאימה, מחסור באוכל או במים וכדומה) הן יפגינו יצירתיות רבה בניסיונות ההימלטות שלהן. למשל: הן מסוגלות לעיתים לבנות "גשרים" על מנת לעבור את ה"חפיר".

==תחזוקת הנמלול==
תחזוקת הנמלול כוללת ויסות תנאים חיצוניים רבים על מנת לדמות את הסביבה הטבעית של הנמלים. התחזוקה עשויה לכלול:
*ויסות הטמפרטורה בהתאם לתנאי הסביבה השונים. הדבר חשוב במיוחד כאשר חוקרים נמלים מאזור בעל אקלים שונה מאשר במקום שבו הנמלול מוצב
*הרטבת הקן אחת לכמה זמן, כדי לדמות את הטל או הגשם
*הצבת אוכל בקרבת הקן, כדי שהנמלים יאספו אותו. האוכל הדרוש משתנה בהתאם למין הנמלים, אבל לרוב סוכר וחרקים שונים יספיקו.
*מתן "תקופת היסתגלות" של כמה ימים, במהלכם הנמלים יבססו את הקן

==יתרונות וחסרונות הנמלול במחקר==
לנמלול כמה יתרונות וכמה חסרונות עבור המירמקולוג הרוצה לחקור נמלים. היתרונות העיקריים הם היכולת לווסת את תנאי הסביבה (וכך לבדוק את תגובת הנמלים לשינויים באקלים), הקרבה למעבדה על כל הציוד שבה, והאפשרות לעקוב אחרי כל הנמלים ולספור אותן. החסרונות העיקריים הם הקושי לדמות את תנאי הסביבה באופן מלא, והקושי להפגיש את הנמלים עם בעלי חיים אחרים הנמצאים בסביבה הטבעית שלהם. בנוסף, נמלים לרוב לא אוהבות להיות בנמלול אחד במשך כמה שנים.

==ראו גם==
*קן נמלים
*מירמקולוגיה
*נמליים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטומולוגיה
קטגוריה:מבני בעלי חיים
קטגוריה:נמלה בתרבות
יוני פוליקר

יוני פוליקר (נולד ב-1 בנובמבר 1980) הוא זמר ומוזיקאי ישראלי, היוצר ומנגן בסגנון רוק ובסגנון יווני.

==ביוגרפיה==
יוני הוא אחיינו של הזמר והמוזיקאי יהודה פוליקר, ומלווה אותו מזה שנים בנגינה על גיטרות ועל בוזוקי. 

בשנת 2008 הוציא את אלבומו הראשון, "כלום". האלבום עסק ברובו ביחסים הקשים עם ההורים. התפרסמו ממנו בעיקר השירים "שונא לאהוב", שזכה להצלחה גדולה, והשיר "ואני לא". בשנת 2009 הוא עיבד מוזיקה לאלבומו הראשון של דוויקו שאלתיאל וניגן בכמה משירי האלבום.

בשנת 2010 הוציא את השיר הראשון מתוך אלבום שני מתוכנן באותו שם, "היית שם איתי". במהלך 2011 הוציא גם את השירים "אהבה של כל אחד", "ביחד לבד" ו"מה זה אומר עליי". לבסוף האלבום נגנז, והשיר "היית שם איתי" יצא באלבומו הבא.

הפיק וכתב את אלבומה השני של לירז צ'רכי, שיצא בשנת 2012.

בשנת 2014 הוציא את אלבומו השני "מים אוויר אדמה ואש", שהופק בשיתוף פעולה עם שמוליק דניאל ודן תורן. מספר שירים מהאלבום יצאו כסינגלים וחלקם גם זכו לקליפים.

בשנת 2023 הוא כתב את השיר "כוכב חדש בעיר" לרגל האליפות של מכבי חיפה המבוסס על שירו "כפיים" של יהודה פוליקר. את השיר ביצע יהודה עצמו ביחד עם להקת אוהדי מכבי חיפה "חוות מזור".

==דיסקוגרפיה==
* 2008 - כלום 
* 2014 - מים אוויר אדמה ואש

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בסגנון יווני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
הקיסר יאו

יָאו (בסינית 堯, בפין-יין Yáo) (על פי המסורת מלך בשנים 2333-2234 לפנה"ס) היה שליט סיני אגדי, אחד משלושת המלכים וחמשת הקיסרים, וידוע גם בשם אדון טָאוטָאנְג (陶唐氏). נולד בשם יִי פָאנְגשׂוּ'ן (伊放勳) או יִי צִ'י (伊祁) כבן שני לקיסר קו ולצִ'ינְגדוּ (慶都). נודע גם בשם טָאנְג יָאו (唐堯).

מתואר לרוב כשליט-קדוש חכם ובעל מוסר מושלם. חסידותו ושקדנותו של יאו שימשו דוגמה לקיסרים ומלכים בדורות מאוחרים יותר בסין. בעת העתיקה התייחסו הסינים ליאו, לשון וליו' כדמויות היסטוריות, אולם היסטוריונים מודרניים מאמינים כי הם מייצגים מנהיגים של התאגדויות שבטיות אשר ייסדו מערכות שלטון היררכיות אחידות בתקופה בה עברה החברה הסינית למבנה של פיאודליה פטריארכלית. בספר ההיסטוריה (הידוע גם בתור הקלאסיקה של ההיסטוריה), המהווה את אחד מחמש הקלאסיקות, עוסק הפרק הראשון ביָאו, שׁוּן ויוּ'.

על פי האגדות, יָאו נעשה למלך בגיל 20 ומת בגיל 119, והתפטר מן המלוכה על מנת ששׁוּן, אשר היה נשוי לשתי בנותיו של יָאו, יוכל לעלות לשלטון.

בין תרומותיו הרבות יאו נחשב למי שהמציא את משחק הגו, אשר לפי הכתוב היטיב את דרכיו של בנו הסורר והתאוותן דָאנְג'וּ (丹朱). על פי המסורת הקונפוציאנית, כאשר נפטר יָאו ועם סיום שלוש שנות האבל כמנהג המקובל, שׁוּן הכריז על דָאנְג'וּ קיסר, אולם העם הכיר רק בשׁוּן כיורש הכתר.

ברשומות הבמבוק נמסר סיפור שונה: שׁוּן מרד וכלא את יאו עד למותו, בעוד שדָאנְג'וּ הוגלה ולאחר מכן הובס בידי שׁוּן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:קיסרי סין
קטגוריה:מיתולוגיה סינית
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
מלחמת המקף

מלחמת המקף (בצ'כית: Pomlčková válka; בסלובקית: Pomlčková vojna) הייתה ויכוח בין נציגים צ'כיים וסלובקיים על שמה הרשמי של צ'כוסלובקיה לאחר "מהפכת הקטיפה". 

שמה המלא של המדינה היה, בשתי השפות, "הרפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית" (Československá socialistická republika). המהפכה התרחשה בדצמבר 1989<ref></ref>, ובתחילת שנת 1990 הציע הנשיא הנבחר ואצלב האוול להוציא את המילה "סוציאליסטית" משמה של המדינה. נציגי סלובקיה דרשו כי שמה של המדינה החדשה יכתב במקף בין "צ'כו" ל"סלובקית" (Česko-Slovenska), כפי שנכתב בשנים 1918–1920 ושוב בשנים 1937–1938.

ב־29 במרץ 1990 החליט הפרלמנט כי השם ייכתב ללא מקף בצ'כית (Československá federativní republika) ועם מקף בסלובקית (Česko-slovenská federatívna republika)<ref></ref>. ההחלטה לא נמצאה מתאימה, וב־20 באפריל שוב שינה הפרלמנט את שמה של המדינה, והיא נקראה מעתה "הרפובליקה הפדרטיבית של הצ'כים והסלובקים" (בצ'כית: Česká a Slovenská Federativní Republika, בסלובקית: Česká a Slovenská Federatívna Republika). לפי כללי הכתיב בשתי השפות, רק המילה הראשונה בשמה של מדינה אמורה להיכתב באות גדולה, אך כפתרון לשאלת כתיבת האות הראשונה במילה "סלובקים", הוחלט לכתוב את כל המילים באותיות גדולות.
 
הוויכוח כלל גם את שמו של הסימן. הסלובקים דרשו כי בין השמות יפריד מקף (spojovník), בעוד הצ'כים השתמשו באותה מילה גם לקו מפריד (pomlčka).

השם "מלחמת המקף" נקלט למרות שאינו תיאור נכון של האירועים. עם זאת, הוויכוח חשף פער מהותי באופן שבו צ'כים וסלובקים ראו את זהותה של מדינתם. ניגודים נוספים הצטברו בשנתיים הבאות, והביאו להחלטה על פירוק המדינה לצ'כיה וסלובקיה ("גט הקטיפה") בשנת 1992. ההחלטה עצמה בוצעה ב־1 בינואר 1993<ref></ref>.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'כוסלובקיה: היסטוריה
קטגוריה:צ'כיה: היסטוריה
קטגוריה:סלובקיה: היסטוריה
קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:אונומסטיקה