קבינט המלחמה (ישראל)

קבינט המלחמה של ישראל היה קבינט מלחמה מצומצם שהוקם ב-11 באוקטובר 2023 בעקבות פרוץ מלחמת חרבות ברזל, לאחר שמפלגת האופוזיציה המחנה הממלכתי נכנסה לממשלת חירום עם ממשלת ישראל השלושים ושבע בראשות הליכוד. הרכב הקבינט שונה עם פרישתה של המחנה הממלכתי מהממשלה ב-9 ביוני 2024, וב-17 ביוני בוטל הקבינט על פי החלטת ראש הממשלה בנימין נתניהו.

קבינט המלחמה הורכב משלושה חברים ושלושה משקיפים: החברים בו היו ראש הממשלה נתניהו, שר הביטחון יואב גלנט, ויו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ שצורף לממשלה כשר בלי תיק. שלושת המשקיפים בקבינט היו הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט מהמחנה הממלכתי, גם הוא שר בלי תיק, יו"ר מפלגת ש"ס אריה דרעי, והשר לעניינים אסטרטגיים רון דרמר, עצמאי המזוהה עם הליכוד. לאחר פרישת המחנה הממלכתי שונה הרכב הקבינט וכלל את נתניהו, גלנט, דרעי, דרמר וראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי.

== רקע ==
=== רקע ביטחוני ===

 בעקבות מתקפת הפתע הכריזה ישראל על יציאה למלחמת חרבות ברזל, שמטרתה החזרת החטופים ומיטוט שלטון החמאס ברצועת עזה.

=== רקע פוליטי ===

ב-17 במאי 2020 קיבלה ממשלת ישראל השלושים וחמש את אמונה של הכנסת העשרים ושלוש. הממשלה, ממשלת אחדות לאומית, הוקמה לאחר משבר פוליטי חמור בו נערכו שלוש מערכות בחירות בתוך כשנה וחצי ללא ניצחון לגוש מסוים. כמו כן, הקמת הממשלה הושפעה מהתפרצות מגפת הקורונה בישראל.

הממשלה הוקמה כממשלת חילופים, בה כיהן בנימין נתניהו מהליכוד, מנהיג מחנה הימין, כראש הממשלה, ובני גנץ מכחול לבן, מנהיג מחנה המרכז-שמאל, היה ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון. החילוף ביניהם היה אמור להתבצע ב-17 בנובמבר 2021, אך הממשלה התפרקה בעקבות פיזור הכנסת ב-23 בדצמבר 2020, לאחר ששר האוצר ישראל כ"ץ לא הגיש את תקציב המדינה לשנה זו, בניגוד להסכם הקואליציוני בין הליכוד וכחול לבן. שני הצדדים האשימו האחד השני: גנץ האשים את נתניהו שלא הגיש את התקציב בכוונה להפיל את הממשלה ולא לתת לגנץ לכהן כראש הממשלה, ואילו נתניהו האשים את גנץ בקיום "אופוזיציה בתוך הקואליציה".

היריבות בין השניים החריפה לאחר פירוק הממשלה, והמשיכה גם בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושבע, שהושבעה ב-29 בדצמבר 2022. הסיבה העיקרית למתיחות בין האופוזיציה והקואליציה הייתה חקיקת הרפורמה המשפטית שהוביל שר המשפטים יריב לוין וגררה התנגדות נרחבת מצד האופוזיציה, שלוותה ב ונגד הממשלה עצמה.

== משא ומתן להקמת ממשלת חירום ==
יושבי הראש של כל סיעות האופוזיציה הציוניות (ראש האופוזיציה ויו"ר יש עתיד יאיר לפיד, יו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ, יו"ר ישראל ביתנו אביגדור ליברמן ויו"ר מפלגת העבודה הישראלית מרב מיכאלי) הודעה משותפת המביעה גיבוי מלא לצה"ל, והכריזו כי "בימים כאלה אין בישראל אופוזיציה וקואליציה". בעקבות פרוץ המלחמה עלתה דרישה לממשלת אחדות לאומית מגורמים רבים בפוליטיקה הישראלית.

כבר ביום מתקפת הפתע קרא יאיר לפיד להקמת ממשלת אחדות "מקצועית ומצומצמת שתנהל את המערכה" וטען ש"בהרכב הקיצוני והלא מתפקד של הקבינט הנוכחי אי אפשר לנהל מלחמה". בדבריו התכוון לפיד לבצלאל סמוטריץ' מהציונות הדתית ואיתמר בן גביר מעוצמה יהודית, שנחשבים בעיני חלק מהציבור לימין רדיקלי. בני גנץ, לעומת זאת, לא הציג את הוצאתם של השניים מהממשלה כתנאי להצטרפותו, אך דרש הקמת קבינט מלחמה מצומצם, כפי שהמליצו ועדת וינוגרד וועדת עמידרור. נתניהו הצהיר שהציע ללפיד ולגנץ כניסה לממשלת חירום רחבה, בדומה לממשלת ישראל השלוש עשרה בראשות לוי אשכול, אליה הצטרף מנחם בגין כיו"ר גח"ל ערב מלחמת ששת הימים.

ב-10 באוקטובר החליטו ראשי מפלגות הקואליציה להסמיך את נתניהו להקמת ממשלת אחדות, זאת על אף דיווחים לפיהם השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר התנגד להקמתה בשל דרישת גנץ להקמת קבינט המלחמה המצומצם. למחרת הכריזו גנץ ונתניהו על הקמת ממשלת האחדות.

== אישור הכנסת ==
הקמת קבינט המלחמה אושרה ב ב-12 באוקטובר. חברי הכנסת הצביעו ברוב של 66 מול 4 (כולם מחד"ש-תע"ל) לאשר את צירופם לממשלה של חמישה שרים בלי תיק מהמחנה הממלכתי: גנץ, גדי איזנקוט, גדעון סער, חילי טרופר ויפעת שאשא-ביטון, והם הושבעו לתפקיד. גנץ, איזנקוט, סער וטרופר נכנסו כחברים ל, ואילו שאשא-ביטון הוכנסה כמשקיפה.

במסגרת ההסכם על הקמת הממשלה הסכימו נתניהו וגנץ להקפיא את כל החקיקה החדשה שאינה קשורה למלחמה או למצב החירום שנוצר בעקבותיה, לרבות הרפורמה המשפטית השנויה במחלוקת, וכן הוחלט כי קבינט המלחמה יתכנס לפחות אחת ל-48 שעות. לקבינט המלחמה יש סמכות "לעדכן, לפי הצורך, יעדים צבאיים ואסטרטגיים לסכסוך", אך החלטותיו כפופות לאישור הקבינט המדיני-ביטחוני.

ב-14 באוקטובר הודיע הליכוד כי מפלגת ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן הסכימה להצטרף לממשלת החירום. עם זאת, מאוחר יותר באותו היום הכחיש ליברמן את ההצהרה ואמר כי ההצעה להצטרף לקבינט הביטחוני אינה מספקת, והוא דורש לשבת בקבינט המלחמה המצומצם. הוא הצהיר כי מפלגתו "תתמוך גם מבחוץ כשהמטרה היא לחסל את חמאס", אך אין לו כוונה "להיות השר ה-38 בממשלה ולשמש עלה תאנה".

== חברי קבינט המלחמה ==
{| class=wikitable
!סטטוס
!colspan=2|חבר
!colspan=2|סיעה
!תפקיד
|-
|יושב ראש
בנימין נתניהו
|bgcolor=#15A|
|rowspan=2|הליכוד
|ראש ממשלת ישראל
|-
|חבר
יואב גלנט
|bgcolor=#15A|
|שר הביטחון
|-
|חבר
בני גנץ
|bgcolor=#0be|
|המחנה הממלכתי
|שר בלי תיק
|-
|משקיף
רון דרמר
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|השר לעניינים אסטרטגיים
|-
|משקיף
גדי איזנקוט
|bgcolor=#0be|
|המחנה הממלכתי
|שר בלי תיק
|-
|משקיף
אריה דרעי
|bgcolor=#000|
|ש"ס
|חבר הכנסת
|}
יושב ראש מפלגת ש"ס אריה דרעי השתתף לעיתים בישיבות הקבינט, זאת על אף שפוטר מתפקידו כשר ב-22 בינואר 2023, בעקבות בג"ץ שיינפלד נגד הכנסת.

== מהלך כהונת הקבינט ==
ישיבת קבינט המלחמה עם [[מזכיר ההגנה לויד אוסטין ויושב ראש המטות המשולבים גנרל צ'ארלס בראון, 18 בדצמבר 2023]]
דיון עם [[היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית ג'ייק סאליבן, 15 בדצמבר 2023]]
ביום הרכבת הקבינט, ב-11 באוקטובר, התקיים דיון ביטחוני לגבי חלון הזדמנויות קצר שצה"ל רצה לנצל כדי לפתוח מערכה עצימה נגד חזבאללה. חמישה ימים קודם לכן חלה מתקפת חמאס, אבל חזבאללה, שהיה לאיום האסטרטגי, פתח במערכה בעצימות נמוכה על גבול הצפון. שר הביטחון גלנט והרמטכ"ל הלוי הציגו עמדה מתואמת לפיה יש לפתוח מערכה בצפון נגד חזבאללה ורק אחר כך לרכז מאמצים נגד חמאס. אריה דרעי, בני גנץ, ובייחוד גדי איזנקוט, התנגדו נחרצות. איזנקוט טען שבפתיחת מערכה בצפון יהיה משום משחק לידי תוכנית חמאס, שכן ישראל תתרכז במערכה נגד ציר ההתנגדות בעוד חמאס בעזה, שפגע את הפגיעה החמורה ביותר במדינת ישראל מאז הקמתה, לא יקבל את המענה המיידי ההכרחי. ראש חטיבת המחקר תא"ל עמית סער הביע את עמדתו שלא כדאי לפתוח במערכה בצפון, שכן בכך ישראל למעשה תפעיל את תוכנית "ליכוד הזירות" אותה תכננה הנהגת חמאס ביציאתה למתקפה הפתע. רעיון מכת המנע בצפון ירד מהפרק.

במהלך אוקטובר חלו סדרת דיונים לגבי כניסה הקרקעית לרצועת עזה, כולל שני דיונים בהם השתתפו מזכיר המדינה האמריקאי אנתוני בלינקן ונשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. בדיונים הוחלט לרכז מאמצים נגד צפון הרצועה תחילה ולנקוט שיטת "קרב איטי" נגד פלגי הטרור על מנת למזער נזקים ולמנוע הרוגים לכוחות צה"ל, כמו גם הרג של תושבי עזה שאינם פעילי טרור. באישור הקבינט החל ב-26 באוקטובר התמרון הקרקעי ברצועת עזה ולאחר קביעת השמדת משטר חמאס והשבת כל החטופים כמטרות המלחמה החליט קבינט המלחמה על תוכנית השתלטות בת שלושה שלבים על רצועת עזה: שלב א' - הפצצות אוויריות נגד מטרות טרור ופעילים; שלב ב' - השתלטות קרקעית; שלב ג' - טיהור השטח ממחבלים. לפי ההערכה הראשונית, השלב העצים של הלחימה, שלב ב', נועד להימשך שלושה חודשים, ושלב ג' עוד תשעה חודשים לכל הפחות, אם כי בלחימה פחות עצימה. בינתיים, במסגרת החזית הצפונית, הקבינט אישר ב-16 וב-18 באוקטובר פינוי של קו היישובים הצמוד לגבול לבנון עד 5 קילומטרים.

במהלך חודש נובמבר התחולל קרב עזה, ובעקבותיו החל חמאס להתפשר ולהתקדם לקראת עסקת חטופים. באמצע נובמבר חל דיון סביב הצעת עסקה שקידמו המתווכות, ובראשן ארצות הברית, להשבת 50 חטופים תמורת הפוגה של ימים ספורים בלחימה ושחרור אסירים ביטחוניים שהורשעו בעבירות "קלות". שר הביטחון גלנט סבר שיש להוסיף לחץ צבאי כדי למקסם הישגים, וזכה לתמיכתם של הרמטכ"ל וראש השב"כ. מנגד עמדו השרים גנץ ואיזנקוט, שראו בהצעה הזדמנות שעלולה לחמוק. בדיון שהתלהט ראש הממשלה לא הכריע, וכעבור שבוע התקיים דיון נוסף בו אושר מתווה העסקה, בתמיכתם של דרעי ודרמר. ביצוע העסקה החל בהפוגה הדדית בלחימה ב-24 בנובמבר בשעה 7:00 בבוקר. העסקה הוארכה פעמיים ביומיים, בהם שוחררו 40 חטופים נוספים. ההפוגה בלחימה נמשכה שבע יממות ובמסגרתה שוחררו 80 ישראלים תמורת 210 אסירים. ב-30 בנובמבר לא עמד חמאס בדרישה לעשרה חטופים מהקריטריון "נשים, ילדים וקשישים", ועל אף הצעתו של איזנקוט להתפשר על קריטריונים אחרים כדי לשחרר עוד חטופים, הקבינט החליט לדרוש מחמאס לעמוד בקריטריון ובכמות המשוחררים. למחרת קרסה ההפוגה וחודשה הלחימה.

זמן קצר לאחר מכן אישר הקבינט את העמקת הלחימה ואת פתיחת קרב ח'אן יונס ומבצע עוז וניר בחירבת אחזעה. בפני הקבינט עמדה האפשרות לפתוח בפעולה מול ח'אן יונס או מול רפיח, והוחלט בהמלצת הדרג הצבאי לפתוח קודם כל במערכה בח'אן יונס. החל מחודש ינואר חלו חילוקי דעות מהותיים בקבינט המלחמה לגבי שלושה נושאים: משא ומתן לעסקת חטופים חדשה, כניסה קרקעית לרפיח ולמחנות המרכז לשם השתלטות צבאית על כל הרצועה והקמת משטר חלופי לחמאס, מה שכונה שאלת "היום שאחרי". שאלת היום שאחרי הייתה משמעותית גם מול ארצות הברית, שלא הייתה מוכנה לשלטון קבע ישראלי בעזה ועמדה לימינה של ישראל בדרישתה לשים קץ לשלטון חמאס. לקשיים הללו נוספו יחסי עבודה עכורים בין ראש הממשלה לשר הביטחון.

בני גנץ דחף להמשך התמרון הקרקעי גם בנפת רפיח, אולם הקרב ברפיח נדחה במשך כשלושה חודשים. בחודש מרץ טס לארצות הברית, נגד דעתו של ראש הממשלה, ונפגש עם בכירי הממשל. בשובו טען בדיון קבינט המלחמה שהתמיכה הבין-לאומית בישראל מתערערת, ושנוכח הדחייה של הפעולה ברפיח יש שחיקה לא רק של הישגי צה"ל בחזית אלא גם בנכונות של וושינגטון להעניק לישראל גיבוי מלא. לפי תוכנית שלושת השלבים נועד שלב ב', העצים, להסתיים בינואר, אלא שבמועד זה הכוחות הלוחמים היו עדיין באמצע התמרון בח'אן יונס והקבינט עדיין לא אישר את הרחבת המערכה למחנות המרכז או לרפיח. בתחילת אפריל החליט קבינט המלחמה להוציא את כוחות צה"ל מח'אן יונס. גם בצפון הרצועה התרכז צה"ל (בהתחלה עוצבת הפלדה, לאחר אפריל עוצבת הבזק ואחרי יוני עוצבת סיני) במסדרון נצרים, ממנו הוציא מבצעי טיהור קיני מחבלים בצפון הרצועה ובמרכז הרצועה. מהלכים כמו קרב ג'באליה השני וקרב שג'אעייה במאי 2024 היוו כבר את שלב ג' של הלחימה בצפון רצועת עזה.

ב-1 באפריל אישר קבינט המלחמה את ההתנקשות במוחמד רזא זאהדי, מפקד ההתבססות האיראנית בסוריה, בדמשק, וב-14 באפריל בוצעה בתגובה להתנקשות התקיפה האיראנית על ישראל. בדיון שהתקיים בחסות המתקפה הציעו גנץ ואיזנקוט פעולה התקפית מקבילה באיראן, אך ראש הממשלה דחה את ההצעה וניסה לתאם תקיפה משותפת יחד עם ארצות הברית באיראן. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן התנגד, וישראל הסתפקה בפעולה מצומצמת באיראן ובהשגת אישור אמריקאי לפתיחת המהלך הקרקעי ברפיח, שהחל ב-6 במאי. בין היתר נחלק הקבינט סביב שאלת העברת המאמצים והמשאבים של צה"ל לגבול לבנון, שכן עקב התעכבות הפעילות ברצועת עזה התעכבה גם העברת הכוחות צפונה, וכתוצאה מכך מלחמת ההתשה מול חזבאללה נמשכה במשך חודשים ללא התקדמות.

במקביל, הקבינט עדיין לא הגיע לפריצת דרך בשאלת הממשל שיחליף את חמאס בעזה. הדרג הצבאי ושר הביטחון התנגדו להקמת ממשל צבאי על עזה, ודגלו ביוזמה של ממשל אזרחי חלופי לצד חופש פעולה צבאי מוחלט של ישראל. ב-15 במאי יצא שר הביטחון גלנט בהצהרה פומבית בה אמר קרא לראש הממשלה "להכריז כי ישראל לא תשלוט אזרחית ברצועת עזה ולא תקיים משטר צבאי ברצועת עזה". ב-27 במאי, לאחר דיונים אינטנסיביים שנועדו לקדם עסקת חטופים נוספת, חשף ביידן את המתווה הישראלי לעסקה כפי שנידון בקבינט המלחמה, שכלל עסקה בת שלושה שלבים, שתכלול בשלב השני שלה נסיגה של צה"ל מכל הרצועה תמורת השבת כל החטופים החיים.

== שינוי הרכב ופירוק ==
ב-13 במאי 2024 התפצלה מפלגת תקווה חדשה בראשות גדעון סער מסיעת המחנה הממלכתי, ולאחר שלא קיבלה ייצוג בקבינט המלחמה פרשה מהממשלה. בכך נשארה הממשלה עם רוב של 72 חברי כנסת.

ב-18 במאי הציב חבר קבינט המלחמה ויו"ר המחנה הממלכתי בני גנץ אולטימטום לראש הממשלה בנימין נתניהו, לפיו על הממשלה לגבש תוכנית להשגת שש מטרות: השבת החטופים, מיטוט חמאס ופירוז רצועת עזה, קביעת חלופה שלטונית, השבת תושבי הצפון לביתם עד 1 בספטמבר, קידום נורמליזציה עם ערב הסעודית ואימוץ מתווה לגיוס בני ישיבות. גנץ הכריז כי אם לא תגובש תוכנית כזו עד 8 ביוני הוא יפרוש מהממשלה. גנץ קבע מסיבת עיתונאים לערב 8 ביוני, אך דחה אותה בעקבות שחרור ארבעת החטופים במבצע ארנון. למחרת הוציא הודעה לעיתונות ובה הודיע על פרישת מפלגתו מהממשלה.

ב-13 ביוני נערכה ישיבת הקבינט הראשונה בהרכבו החדש, הכולל את נתניהו, גלנט, דרעי, דרמר וראש המטה לביטחון לאומי צחי הנגבי. ב-16 ביוני פירק ראש הממשלה בנימין נתניהו את קבינט המלחמה בטענה שאין הצדקה להמשך קיומו לאחר פרישת גנץ מהממשלה.

== ביקורת ==
יושב ראש האופוזיציה יאיר לפיד ממפלגת יש עתיד טען כי לא הצטרף לממשלה בשל המבנה שלדבריו "לא יוכל לעבוד". הוא טען כי בשני הקבינטים (קבינט המלחמה המצומצם והקבינט המדיני-ביטחוני המורחב), "המסוכסכים ביניהם", יש לנתניהו רוב אוטומטי, וגנץ ואיזנקוט יוכלו לייעץ אך לא לקבל החלטות. הוא הציב את הסדרת הסמכויות בין שני הקבינטים כתנאי לכניסתו לממשלה, והכריז הקבינט כי המדיני-ביטחוני לא יעיל ולא ניתן לקבל בו החלטות.

שרים ב טענו כי כי הקבינט המורחב משמש חותמת גומי להחלטות קבינט המלחמה המצומצם, ואין לו השפעה ממשית על ניהול המלחמה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ממשלות ישראל
קטגוריה:בנימין נתניהו
קטגוריה:תגובות למלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:2023 בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:2024 בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:ממשלת ישראל ה-37