OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בני גורן

ספרי הלימוד של בני גורן לתוכנית הלימודים הישנה (מבנה הצבירה), העוסק בחומר הלימודי של תלמידי 5 יחידות מתמטיקה]]

בני גורן הוא מחבר ספרי לימוד במתמטיקה לתלמידי בתי הספר התיכוניים ולחטיבות הביניים בישראל. הספרים נכתבים בהתאם לתוכנית הלימודים של משרד החינוך להוראת המתמטיקה בישראל.

גורן נולד בקיבוץ גלאון וגר כיום בתל אביב. הוא בעל תואר שני במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים החל מ-1976. היה מורה למתמטיקה במשך 22 שנה, וכן הועסק כבודק בחינות.

כעת עובד באופן עצמאי.

גורן כתב ספרי לימוד במבחר ענפי המתמטיקה התיכונית ושל חטיבות הביניים, ביניהם ספרי אלגברה, גאומטריה וטריגונומטריה. ספריו הרבים והמקיפים (כל אחד מהם מכיל אלפי שאלות) הפכו לספרי הלימוד המרכזיים במתמטיקה, והפכו אותו למזוהה עם אופן לימוד המתמטיקה בבתי הספר.

== ספריו ==
ספרים לחטיבת הביניים
* אלגברה חלק א'
* אלגברה חלק ב'
* אלגברה חלק ג'
* הנדסה חלק א'
* הנדסה חלק ב'

ספרי בגרות במתמטיקה תוכנית הצבירה
* מתמטיקה חלק א' שאלון 001
* מתמטיקה חלק ב' שאלון 002
* מתמטיקה חלק ג' שאלון 003
* מתמטיקה חלק ד' שאלון 004
* מתמטיקה חלק ה' שאלון 005
* מתמטיקה חלק ו' שאלון 006
* מתמטיקה חלק ז' שאלון 007

ספרים לבגרות תוכנית הלימודים החדשה (2011 ואילך)
* מתמטיקה חלק א' (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד) (שאלונים 035804 ו-035806)
* מתמטיקה חלק ב'1 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035806)
* מתמטיקה חלק ב'2 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035806)
* מתמטיקה חלק ג'1 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035807)
* מתמטיקה חלק ג'2 (ללומדי 5 יחידות לימוד) (שאלון 035807)
* מתמטיקה חלק ב'1 (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035804)
* מתמטיקה חלק ב'2 (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035804)
* מתמטיקה חלק ג' (ללומדי 4 יחידות לימוד) (שאלון 035805)
ספרי מתמטיקה לבגרויות ישנות ולמכינות
* אלגברה (ללומדי 3 יחידות לימוד)
* טריגונומטריה (ללומדי 3 יחידות לימוד)
* אנליזה (ללומדי 3 יחידות לימוד)
* סטטיסטיקה והסתברות (ללומדי 3 יחידות לימוד)
* אנליזה (ללומדי 4 יחידות לימוד)
* אלגברה (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
* טריגונומטריה (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
* חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
* וקטורים (ללומדי 4 ו-5 יחידות לימוד)
* חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי (ללומדי 5 יחידות לימוד)
* גאומטריה אנליטית (ללומדי 5 יחידות לימוד)
* גאומטריה של המישור (בספר זה משתמשים גם כיום)

== ראו גם ==
* אהרון אספיס
* יואל גבע

==הערות שוליים==

== קישורים חיצוניים ==
* 
*

קטגוריה:גלאון (קיבוץ): אישים
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:מורים למתמטיקה בישראל
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
__NOTOC__
אירופה סנטר

אירופה סנטר (בגרמנית: Europa-Center) הוא מרכז משרדים ומרכז קניות בכיכר ברייטשייד שבברלין. המרכז נבנה בשנות ה-60 והפך לאחד מסמלי מערב ברלין. כיום המבנה מוגדר כמבנה בעל חשיבות היסטורית שנועד לשימור.

== היסטוריה==
במקום בו עומד כיום מרכז הקניות עמד מאז שנת 1916 ה"רומאנישס קפה" - "הקפה הרומאי" (בגרמנית: Romanisches Cafe) - אתר מפגש פופולרי לאנשי ספרות, אמנים ואנשי תיאטרון בתקופה זו. המבנה בו עמד בית הקפה נהרס בהפצצות חיל האוויר המלכותי בנובמבר 1943 במלחמת העולם השנייה.

לאחר חלוקת ברלין והקמת חומת ברלין בשנת 1961 עודדה עיריית מערב ברלין את שיקום מערב העיר ובניית בניינים מרשימים ורחבי היקף על מנת להפגין כלפי גרמניה המזרחית את עוצמתה של גרמניה המערבית.

סביב כיכר ברייטשייד החלו עבודות שיקום נרחבות (שכלל בין היתר בניית כנסייה חדשה במקום בו עמדה כנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם ששרידי מגדל הפעמונים ההרוס שלה הפכו לסמל של העיר ברלין).

איש העסקים הברלינאי קארל היינץ פפר מונה לפקח על עבודות השיקום. פפר פנה להוברט פטשניג (Hubert Petschnigg) ולהלמוט הנטריך (Helmut Hentrich) בבקשה לתכנן מרכז קניות ומשרדים בסגנון אמריקאי. בתכנון המרכז השתתף גם אגון איירמן - מתכנן כנסיית הזיכרון החדשה.

עבודות ההקמה החלו בשנת 1963 ומרכז הקניות והמשרדים נחנך ב-2 באפריל 1965 בנוכחות ראש עיריית ברלין המערבית וילי ברנדט.

מבני מרכז הקניות והמשרדים השתרעו על שטח של 80,000 מ"ר הכוללים מרכז קניות בן שתי קומות מעל הקרקע, קומת מרתף ושתי חצרות פנימיות, בית קולנוע, בית מלון, בניין מגורים, ומגדל משרדים בן 21 קומות בגובה 86 מטרים ששטחו 13,000 מ"ר. בעת בנייתו היה זה בניין המשרדים הגבוה בברלין. במבנה כ-100 חנויות ומסעדות, בהן מבקרים למעלה מ-20,000 מבקרים מדי יום.

== יצירות אמנות ==

מזרקת העולם
בראש מגדל המשרדים ניצב לוגו חברת מרצדס בנץ - כוכב בתוך עיגול. משקלו של סמל זה כ-15,000 ק"ג וקוטרו כ-10 מטרים. הסמל מסיים שתי הקפות בדקה וזוהר בלילה באמצעות 68 שפופרות פלואורסצנטיות המאירות אותו. אורכן הכולל של שפופרות אלה מגיע ל-680 מטרים.

בתוך המבנה שלוש יצירות אמנות מרשימות:
* שעון הזמן הזורם (בגרמנית: Uhr der fließenden Zeit) שעון זה נמצא בחצר המערבית של המבנה, ומציג את השעה באמצעות מים צבעוניים הזורמים בתוך כדורי זכוכית וצנורות זכוכית. כל המים יוצאים מהמערכת מדי יום בשעה 13:00 בצהרים ו-1:00 בלילה, למעט הכדור המסמל את השעה אחת, ומים נוספים הזורמים דרך כדורי השניות, הדקות והשעות מראים את השעה תוך ניצול חוק כלים שלובים.
*מזרקת הלוטוס - בחצר המזרחית של המבנה. נבנתה על ידי האמנים הפריזאים ברנרד בשה ופרנסואה בשה. יצירת אמנות זו הוזמנה עבור הגלריה הלאומית החדשה בשנת 1975 אולם בשנת 1981 הוחלט להוציאה מהגלריה, והיא הושאלה בלא הגבלת זמן לאירופה סנטר בשנת 1982. יצירת אמנות זו כוללת רכיבים נעים בתוך בריכה.
*מזרקת העולם - מזרקה פיסולית בכניסה למבנה המציגה את התרבויות השונות שעל כדור הארץ.

בכניסה למבנה מוצב שעון ברלין.

==קישורים חיצוניים==

אירופה סנטר

קטגוריה:שרלוטנבורג-וילמרסדורף: מבנים
קטגוריה:מרכזי קניות
קטגוריה:ברלין: כלכלה
דבקה

דבקה
דבקה דרוזית
דֶבְּקָה (מערבית: دبكة, רקיעה ברגליים. ההגייה בישראל, בסוריה ובלבנון: dabke) הוא ריקוד מסורתי במזרח התיכון ובארצות הבלקן, ונחשב למחול לאומי בלבנון ובסוריה, ובקרב ערביי ארץ ישראל. ישנם ריקודים דומים מאוד לריקוד הדבקה, כמו ריקוד ה"צ'ובי" הנהוג בעיראק ובערב הסעודית, ריקודים צועניים, יווניים, ארמניים וכורדיים. גם בקרב קבוצות אתניות שונות שאינן מסודרות במסגרת מדינית, רוקדים דבקה. מקור הריקוד אינו ידוע ואין יודעים אילו מהריקודים השפיעו עליו או הושפעו ממנו כיוון שבריקודים שונים ישנם מוטיבים דומים לריקוד זה.

במהלך ריקוד דבקה רוקעים ברגליים בקצב. לכל אזור או קבוצה אתנית מסוימת קצב וצעדים משלהם. הרקדנים הם קבוצה של גברים, נשים או קבוצה מעורבת, בשורה או בחצי מעגל. בראש כל קבוצת רקדנים עומד "ראש קבוצה" המוביל את הריקוד, והקבוצה רוקדת לפי קצב רקיעות רגליו. בריקוד המסורתי, ראש הקבוצה מניף את ידו באוויר אך כיום לרוב הוא מניף מטפחת, צעיף או כאפייה מסורתית. קצב הריקוד יכול להיות אחיד במהלך כל הריקוד או להשתנות.

הדבקה נחשב לריקוד מסורתי והוא נרקד בחתונות, במסיבות ובאירועים לאומיים. הריקוד מסמל סולידריות בין הרקדנים והערכה למנהגים המסורתיים ולתרבות המקומית. בלבנון, ריקוד זה נחשב לריקוד לאומי והוא מסמל פטריוטיות ולאומיות.

ישנן להקות מחול מקצועיות רבות המבצעות את ריקוד הדבקה וכן פסטיבלים ברחבי המזרח התיכון המוקדשים לריקוד זה. אחד הפסטיבלים הבולטים הוא פסטיבל בעלבכ, הנערך בעיר בעלבכ שבלבנון. דבקה נחשב גם לסוגה מוזיקלית במוזיקה הערבית ומלחינים ואמנים רבים הלחינו וביצעו שירי דבקה. עם הזמרים הבולטים נמנים הזמרת הלבנונית פיירוז, הזמרת הלאומית של לבנון, ופארס כרם, זמר פופ לבנוני אשר מבצע שירי דבקה עם מוטיבים של מוזיקת פופ.

הדבקה קיימת גם בריקודי העם הישראליים. בין השאר מוכרות הדבקות של ויקי (שמואל) כהן: כאגדת רבקה, דבקת החמור, דבקה קציר, דבקה הלל, דבקה דרוז ודבקה דליה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ריקודי עם
קטגוריה:תרבות ערבית
קטגוריה:ריקודי עם בישראל
בריכת נוי

אחת מבריכות הנוי בארמון [[אלהמברה המורי שבגרנדה.]]
קאנה קורסו צופה בדגי נוי 
בריכת נוי היא בריכה מלאכותית, מעשי ידי אדם, המשמשת באדריכלות הנוף למספר תפקידים במקביל לשימושים פונקציונליים.

בריכות נוי קיימות מזה אלפי שנים כשהעתיקות ביותר הוקמו בערים שונות במסופוטמיה העתיקה. הבריכות בעת העתיקה שימשו לרחצת הגוף והיו אלמנטים חשובים בגינות העתיקות. הבבלים נהגו לבנות בריכות מים בחצרות ארמונות כחלק מעיצוב נופן. גופי מים בגני נוי נתפשו בעת העתיקה כ"פיסת גן עדן" עלי אדמות וסיפקו הרגשה של חיות בנוסף להיבטיה הפונקציונלים של הבריכה. בבריכות אלה שולבו בהתאם ליכולות הטכנולוגיות גם מזרקות שהדגישו את תחושת הניתוק של המקום מארציותו וחיזקו את האווירה השמימית. בריכות עתיקות אלו עוצבו לרוב בצורה של שני גופי מים אורכיים המצטלבים אחד עם השני בצורת '+'. בריכות אלה שמקורן במסופוטמיה השפיעו רבות מאוחר יותר על התהוות הגן המוסלמי שהיה נפוץ מאוד באדריכלות האיסלאמית ובו שולבו כמעט תמיד בריכות אלו. דוגמאות מופלאות לגנים אלו קיימים עד היום באיראן, הודו, דרום ספרד ורבות מארצות ערב.

בריכות נוי רבות נבנו גם על ידי היוונים והרומאים העתיקים אולם רובן שימשו גם לרחצה או נבנו כחלק מבית מרחץ שלם. הרומאים הרבו להשתמש בבריכות ששילבו נוי עם שימוש אמיתי. מרבית הווילות הרומאיות כללו במרכזן אטריום אשר תפקידו היה בין השאר אגירת מי הגשמים אל בריכה מרכזית קטנה. בריכה זו שימשה לנוי, שתייה ואף למיזוג אוויר טבעי של הבית.

ההיסטוריה של אדריכלות הנוף כוללת שימושים רבים ומגוונים נוספים בבריכות לטובת נוי. הבריכות שימשו, בדומה לגן המסופוטמי, להענקת חיות ורעננות למקום ולעיתים גם להדגשת פנים מסוימים של האדריכלות עצמה בצורה של בריכת השתקפות. הגן הצרפתי שהיה פופולרי מאוד במאות ה-17 וה-18 עשה שימוש בבריכות נוי שצורותיהם היו עיטורים בפני עצמם. הבריכות הצרפתיות נבנו כולן בצורה סימטרית, כמו שאר הגן, ולעיתים רבות בצורות רדיאליות דמויות פרח. סגנון הגן האנגלי שהתפתח כאנטיתזה לזה הצרפתי התאפיין בבריכות מים מלאכותיות שעשו בהם מאמצים רבים כדי שייתפשו כנוף טבעי קלאסי ואידיאלי. בריכות אלה מקובלות מאוד בגנים באנגליה ולהן תפקיד חשוב בתרבות הפנאי האנגלית עד היום. 

השימוש המודרני בבריכות נוי מגוון אף הוא והוא שכיח מאוד גם בעיצוב הנוף העכשווי. 

=== בריכת נוי אקולוגית ===
בריכה אקולוגית היא מערכת מים טבעית או מעשה ידי אדם, בה לא נעשה שימוש בחומרי חיטוי רעילים כדי לפרק את החומרים האורגניים במים. דוגמאות למערכות אקולוגיות: נחל, אגם, ביצה, שלולית חורף. באדריכלות נוף, המונח בריכת נוי אקולוגית מתייחס לבריכה מעשה ידי אדם הכוללת מגוון דגים וצמחים. 

==== סינון אקולוגי ====
סינון טבעי או אקולוגי נוצר על פי כלל זה: כדי לפרוק 1 ק"ג חומר אורגני (ביומסה) במים, דרוש 1 ק"ג חמצן מומס במים. ככל שהמים קרים, הם מכילים יותר חמצן, ולהפך. באזורים חמים כמו בישראל, רוב השנה יש מעט חמצן במים. פתרון לסינון יעיל באזורים חמים מורכב מהידראוליקה מוקפדת, מערכת סינון מיקרונית ומערכת המרה ביולוגית. 

<gallery>
תמונה:Roman Baths in Bath Spa, England - July 2006 edit3.jpg|בריכה רומית עתיקה המשמשת לרחצה בעיר האנגלית באת' (Bath) הקרויה גם על שמה.
תמונה:Reflecting pool.jpg|בריכת ההשתקפות במול של וושינגטון הבירה
קובץ:Gan-BeIvrit-001.jpg|בריכה אקולוגית בגן בעברית בראשון לציון
</gallery>

==ראו גם==
* אלמנט מים
* בריכה
* בריכת השתקפות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
נוי
קטגוריה:עיצוב נוף
צ'למספורד

צ'למספורד (באנגלית: Chelmsford) היא עיר במחוז אסקס שבאנגליה. בעיר ישנם כ-110,000 תושבים. היא צפונית בכ-19 ק"מ מלונדון ונמצאת פחות או יותר במחצית הדרך בינה לבין קולצ'סטר.
היא ממוקמת במרכז מחוז אסקס, והיא בירת המחוז, אך היא אינה העיר הגדולה ביותר או העתיקה ביותר בו. היא מהווה גם את מרכז האזור האוטונומי צ'למספורד, שהוא גדול יותר מהעיר. 
בצ'למספורד נמצאת הקתדרלה הקטנה ביותר באנגליה, קתדרלת צ'למספורד. ג'ון די, כותב הנוסח האנגלי של "אוקלידס", למד בבית הספר של הקתדרלה במאה השש עשרה. בצ'למספורד נמצאת גם האוניברסיטה הפוליטכנית של אנגליה.

==היסטוריה==
היישוב קיים מהתקופה הפרה היסטורית ובתקופות מסוימות גם הרומאים חיו במקום. מקדש בעל שמונה צלעות נמצא מתחת לכיכר בשם כיכר אודן. ב-1199 נתן הבישוף של לונדון אישור לפתיחת שוק בעיר. 
במלחמת העולם השנייה נפלו מספר פצצות בעיר. הפגיעה החמורה ביותר בחיי אדם אירעה ב-19 בדצמבר 1944. רקטה נפלה ליד בית החרושת למיסבים כדוריים של הופמן (ראו פירוט בפסקת התעשייה). 39 אנשים נהרגו ו-138 נפצעו, 47 מהם קשות. בניינים רבים נהרסו ומאות נוספים נפגעו.

==תחבורה==
כעשרת אלפים אנשים נוסעים מצ'למספורד ללונדון מדי יום והיא נחשבת ל"עיר שינה". מסיבה זו תחנת הרכבת של צ'למספורד הפכה לתחנת הרכבת העמוסה ביותר באנגליה. 
כביש A12, שהרומאים בנו לראשונה ככביש המחבר בין לונדון לקולצ'סטר, עבר דרך העיר, אך כרגע הוא "עוקף" אותה ממזרח, כך שמספר הרכבים בה הוא מועט יחסית.

==תעשייה==
צ'למספורד מהווה מרכז תעשייה חשוב מאז המאה ה-19. זהו המקום הראשון בממלכה המאוחדת שבו נעשו עבודות של ההנדסה האלקטרונית (ב-1878) ונוסד בו בית החרושת הראשון למיסבים כדוריים (ב-1898). 

באותה השנה גוליילמו מרקוני, מהתורמים המרכזיים לפיתוח הרדיו, פתח את בית החרושת הראשון בעולם לרדיו ברחוב "hall street" והעסיק בו חמישים עובדים. ב-1920 בית החרושת היה מקום השידור הרשמי של שידורי הרדיו בבריטניה. ב-1922 שידורי הרדיו הסדירים הראשונים בעולם התחילו ב"מרכז מרקוני למחקר" בכפר ריטל שליד צ'למספורד.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:אסקס
פול אינס

פול אמרסון קרלייל אינס (באנגלית: Paul Emerson Carlyle Ince; נולד ב-21 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר המזוהה בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד. אינס היה השחקן השחור הראשון שזכה לענוד את סרט הקפטן בנבחרת האנגלית.
== קריירה ==
במהלך קריירה שלו שיחק אינס בשבע קבוצות שונות באנגליה, בהן ליברפול, מידלסברו ווסטהאם יונייטד, ובקבוצת אינטר מילאנו שבאיטליה.

עם מנצ'סטר יונייטד, בה שיחק במשך שש שנים, זכה אינס באליפות הפרמייר ליג פעמיים, בגביע ה-FA פעמיים ובגביע המחזיקות. ב-1995 עבר ממנצ'סטר לאינטר מילאנו. באינטר שיחק שנתיים בהן לא זכתה הקבוצה באף תואר, למרות הגעה לגמר גביע אופ"א.

אינס נקרא לסגל נבחרת אנגליה פעמיים להשתתפותה באליפויות אירופה - ב-1996 וב-2000. כמו כן השתתף במונדיאל 1998.

ב-2008 אימן אינס את בלקברן רוברס וכיום הוא מאמן את קבוצת נוטס קאונטי מליגת הפוטבול ליג הראשונה.

בנו הוא הקשר תום אינס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני וסטהאם יונייטד
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני מידלסברו
קטגוריה:כדורגלני וולברהמפטון וונדררס
קטגוריה:כדורגלני בולטון וונדררס
קטגוריה:כדורגלני סווינדון טאון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:לונדון: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני בלקברן רוברס
קטגוריה:מאמני נוטס קאונטי
קטגוריה:מאמני בלקפול
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:מאמני רדינג
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1967
גואש

בקבוקי צבעי גואש
"מסדרון בבית חולים לחולי נפש", ציור ב[[גיר שחור וגואש, מאת וינסנט ואן גוך, משנת 1889]]
ציור בצבעי גואש של [[אוולין דה מורגן מסביבות 1885]]
גוּאַשׁ (מצרפתית: Gouache) הוא סוג של צבעי מים בעלי גוון אטום. כמו צבעי מים אחרים, צבעי גואש מורכבים מפיגמנט, חומר עיבוי (בדרך כלל גומי ערבי) ומים. לעיתים מוסף צבען גיר לעיבוי.

==אטימולוגיה==
צבעי גואש קיבלו את שמם לראשונה במאה ה-18, אף על פי שהיו בשימוש החל מהמאה ה-12 בשמות אחרים. בין המאות ה-16 וה-18 הוצמד הכינוי "גואש" לשילוב של צבעי שמן וטמפרת ביצים.

מקור השם הוא מהמילה האיטלקית "גוּאָצוֹ" (Guazzo), שמשמעותה צבע התזה או צבע מים.

ישנם גם צבעי גואש המכונים "טוש טוש".

==שימושים לצבעי גואש==
צבעי גואש קלים לניקוי, זולים לייצור ומדוללים במים בלבד. תכונות אלו הפכו אותם לצבעי הלימוד העיקריים בבתי-ספר לציור, וכן בכיתות נמוכות ובגני ילדים. מרבית צבעי הגואש הנמכרים כיום בקמעונאות הם בדרגה נמוכה יחסית, ומיועדים לילדים המנסים לראשונה אמנות במכחול. על בסיס צבעי הגואש המוכרים, מייצרים היום צבעי גואש בעלי ברק מתכתי, זוהר, ואף מכיל חלקיקים נוצצים המורחפים בצבע.

אף על פי שצבעי גואש היו פופולריים במאות ה-18, ה-19 ובתחילת המאה ה-20 באמנות גבוהה, בחמישים השנה האחרונות הם ירדו מגדולתם כמדיום ציור בשל עלייתם של צבע אקריליק, שהיו עמידים יותר, נוחים יותר לשימוש וזולים באותה מידה. עם זאת, גם כיום ניתן להשיג צבעי גואש באיכות גבוהה ללא הזמנה מיוחדת במרבית חנויות האמנות וכלי הכתיבה. ישנם מספר מצומצם של יצרנים בארץ של צבעי הגואש.

==בעיות עם צבעי גואש==
צבעי גואש נוחים מאוד לשימוש, אך בד בבד סובלים ממספר בעיות שלא ניתן להימנע מהן. ראשית, עקב הימצאות גיר במרביתם, הגוון שלהם משתנה משמעותית לאחר הייבוש: הצבע מאבד ברק, ומשנה את בהירותו. שנית, הם אינם עמידים בלחות ורטיבות, וכמו צבעי מים ניתן להרוס ולהשחית ציור יבש על ידי הרטבתו, ולו בטעות. עם זאת, ניתן להגן על ציורי גואש מפני מים, בין השאר על ידי יישום של ספריי לכה.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20070812104954/http://www.wetcanvas.com/forums/channels.php?s=&channel_id=58 פורום גואש "ווטקנווס"], פורום אמנים בולט

קטגוריה:טכניקות ציור
קטגוריה:אמנות: חומרי גלם
קטגוריה:ציורים בצבעי מים
המפלגה הדמוקרטית (טורקיה, 1946)

כרזת תעמולה מ-1950: כף יד המסמנת "די", [[לוגו המפלגה הדמוקרטית, והכיתוב "העם אומר מספיק!"]]
המפלגה הדמוקרטית (בטורקית Demokrat Parti) הייתה מפלגה ימנית מתונה שפעלה בטורקיה בין השנים 1946–1961. 

==היסטוריה==
המפלגה נוסדה על ידי ג'לל באייר, אדנאן מנדרס ואחרים לקראת מערכת הבחירות שהתקיימה בטורקיה ב-1946, ואשר היו הבחירות הראשונות בתולדות המדינה שבהן השתתפה יותר ממפלגה אחת. המפלגה הדמוקרטית הייתה למפלגה הראשונה בתולדותיה של טורקיה אשר הוכרה כחוקית לאורך זמן ואשר היוותה משקל נגד ויריב של ממש למפלגת העם הרפובליקאית. מצע המפלגה הדמוקרטית היה מתון משל יריבתה, אך היא תמכה בעקרונות הכמליזם של חילון המדינה והפיכתה למערבית.

בבחירות שהתקיימו ב-1946 נותרה מפלגת העם הרפובליקאית בשלטון הודות לחוק הטופס הכללי, שקבע כי כל המנדטים באזור בחירה יזקפו לזכות המפלגה הזוכה ברוב הקולות באותו אזור; ארבע שנים מאוחר יותר, בבחירות שערכו ב-14 במאי 1950, הביסה המפלגה הדמוקרטית את מפלגת העם הרפובליקאית תוך שהיא זוכה ב-53.3% מסך קולות הבוחרים, ואלה תורגמו לפי החוק ל-408 מ-550 המושבים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. ב-22 במאי 1950 היה מנהיג המפלגה, ג'לל באייר לנשיא טורקיה ואדנאן מנדרס לראש ממשלתה.

המפלגה הדמוקרטית נותרה בשלטון במשך עשר שנים. למרות הפתיחות והסובלנות שגילה מנדרס בעניינים מסוימים, הוא לא סבל ביקורת והחמיר את מגבלות הצנזורה על העיתונות וכן התנכל ליריביו הפוליטיים. גורמים צבאיים שחששו לגורלם של עקרונות הכמליזם ולמורשת אטאטורק, תפסו את השלטון ב-27 במאי 1960. מנדרס, באייר ואחרים נעצרו והמפלגה פוזרה ב-29 בספטמבר 1960 וקיומה נאסר. 

===ממשיכות דרכה===
מפלגת הצדק שקמה ב-1961 והתקיימה עד ההפיכה הצבאית השלישית במדינה, בספטמבר 1980, נחשבה לממשיכת דרכה של המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1983 הוקמה מפלגת הדרך הנכונה שנחשבה גם היא לממשיכת המפלגה הדמוקרטית. ב-27 במאי 2007 שינתה מפלגת הדרך הנכונה את שמה ל"מפלגה הדמוקרטית".

ב-1992 יסד בנו של מנדרס, מפלגה בשם "המפלגה הדמוקרטית" שפעלה עד שהבן נפגע בתאונת דרכים שנתיים לאחר מכן. מפלגה זו לא זכתה לתמיכה של ממש בקרב הציבור. 
==ראו גם==
* טורקיה בתקופה הרב-מפלגתית
* מפלגת הדרך הנכונה
* ראש ממשלת טורקיה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דמוקרטית
קטגוריה:מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות חילוניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1946
האחים לב-ארי

החלק הישן של העיר [[אורהוס בדנמרק הוא המקום בו צולמו הסצינות בננגיאלה בסרט הקולנוע השוודי משנת 1977]]
האחים לב ארי (בשוודית: Bröderna Lejonhjärta) הוא ספר שנכתב על ידי סופרת הילדים השוודית אסטריד לינדגרן, ופורסם בשנת 1973. הספר מספר את עלילת הפנטזיה של נער צעיר, אשר חווה חיים חדשים לאחר מותו. הספר מלווה באיורים מאת אילון ויקלנד ותורגם משוודית לעברית על ידי חנה קרוגיוס.

==עלילת הספר==
גיבור הספר, אשר משמש גם כדמות המספר, הוא קרל ליאון, ילד בן 9 הסובל ממחלות כרוניות ומבלה את ילדותו במיטת חוליו. שמו של קרל לא מוזכר כמעט לאורך כל הספר, והוא מכונה "צימוקי" - כינוי חיבה שהעניק לו אחיו. קרל, אשר מבין כי הוא עלול למות בקרוב בעקבות מחלותיו המרובות, משוחח על המוות עם אחיו הנערץ יונתן, וזה מספר לו על ארץ פנטזיה בשם ננגיאלה - אליה מגיעים לאחר המוות.

מעט מאוחר יותר, נהרג יונתן בגבורה, תוך שהוא מציל את אחיו החולה קרל משרפה שפרצה בביתם בקפיצה מהחלון. לאחר מותו, זוכה יונתן לכינוי "יונתן לב-ארי". בבוא הזמן, נפטר גם קרל ממחלתו, ומגלה את עצמו בננגיאלה. בננגיאלה הוא פוגש כמובן את אחיו הגדול, יונתן, שהגיע לשם לפניו. קרל מגלה כי הארץ השלווה אינה מושלמת כפי שתיאר אותה יונתן, וכי היא מאוימת על ידי כוחות רשע. הספר מגולל את הרפתקאות הגבורה של "צימוקי" ושל יונתן, במלחמתם כנגד אנשי רוע ומדון, בראשם טנגיל הרשע, וכנגד מפלצות ודרקונים. שני האחים מקריבים את עצמם בסופו של דבר על מנת להביא לשקט ולשלווה בננגיאלה, וסופו של הספר הוא פתח לעולם הרפתקאות חדש, עם מותם של שני האחים ומעברם לארץ בדיונית אחרת - ננגילימה.

הספר כתוב ברובו כספר ילדים, אך עם זאת הוא עוסק בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ועם פחד, העולם הבא, רעות והקרבה עצמית.

== ביקורות ==
הספר זכה לביקורות מרובות כאשר פורסם, במיוחד בשל כך שהתרכז בנושאים מורכבים כגון ההתמודדות עם המוות ובשל כך שעסק גם בהתאבדות. אחדים אף סברו כי הספר העביר מסר כי התאבדות היא הפתרון לכל הבעיות.

== הגרסה הקולנועית ==
בשנת 1977 יצא לאקרנים סרט שוודי הנושא את שם הספר, אשר בוים על ידי אולה הלבום. עיבוד הספר לתסריט עבור הסרט בוצע על ידי לינדגרן עצמה. בשנת 1985 הופקה על ידי הלבום גם סדרת טלוויזיה אודות האחים לב ארי, וגם את התסריט עבורה כתבה לינדגרן.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:ספרי אסטריד לינדגרן
קטגוריה:ספרי 1973
קטגוריה:ספרי ספריית פועלים
קטגוריה:מחלוקות בספרות
ג'לל באייר

מהמוט ג'לל באייר (טורקית Mahmut Celâl Bayar;
16 במאי 1883 – 22 באוגוסט 1986) היה מדינאי וכלכלן טורקי, ראש ממשלת טורקיה מ-1937 עד 1939 ונשיאה השלישי מ-1950 עד 1960.

==ביוגרפיה==
באייר נולד בכפר סמוך לבורסה ואביו היה מורה מפלובדיב בבולגריה. הוא הצטרף למועצת האיחוד והקידמה במטרה להשיב את החוקה העות'מאנית לתוקפה. הוא עבר להתגורר באיזמיר וריכז את פעילות המפלגה בעיר. עם תחילתה של מלחמת יוון–טורקיה והפלישה היוונית לאיזמיר ב-1919 הוא השתתף בארגונה של ההתנגדות ליוונים תחת השם הבדוי גליפ הוג'ה (Galip Hoca). בסוף 1919 הוא נבחר לפרלמנט העות'מאני הרביעי והאחרון, ולאחר פיזורו ב-1920 עבר לאנקרה והצטרף לתנועה הלאומית הטורקית. הוא היה חבר באספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם העיר בורסה ושימש בה כשר הכלכלה. באייר היה יועץ למשלחת הטורקית בדיוני ועדת לוזאן שניסחה את הסכם לוזאן ב-1923, ולאחר מכן כיהן באספה הלאומית כנציג העיר איזמיר. באייר היה מייסדו של "בנק העבודה" הטורקי (İş Bank), הבנק הפרטי הראשון במדינה, ב-26 באוגוסט 1924, ושימש כמנכ"ל הבנק עד 1932.

ב-25 באוקטובר 1937, מונה באייר כראש ממשלת טורקיה על ידי הנשיא מוסטפא כמאל אטאטורק. באייר כיהן בשתי כהונות רצופות בתפקיד זה, אך לאור חילוקי דעות בינו לבין נשיא טורקיה השני איסמט אינני אשר תפס את מקומו של אטאטורק לאחר מותו, סיים באייר את תפקידו ב-25 בינואר 1939. ב-7 בינואר 1946 ייסדו באייר ואחרים את המפלגה הדמוקרטית (Demokrat Parti), ובאייר היה ליושב ראש המפלגה. בבחירות שנערכו ב-1950 ניצחה מפלגתו, והוא היה לנשיא טורקיה. הוא שימש כנשיא המדינה משך עשר שנים, עד שהצבא תפס את השלטון ב-27 במאי 1960. באייר, ראש ממשלתו מנדרס ואחרים נעצרו ונשפטו ב-1961. מנדרס ושני אחרים נדונו למוות והוצאו להורג. באייר נדון למאסר עולם וב-1964 הוא שוחרר מהכלא בשל בריאותו הירודה. בנובמבר 1975 הותר לבאייר לחזור לחיים הפוליטיים והוא הוזמן להיות חבר הסנאט מכוח היותו נשיא הרפובליקה לשעבר, אך הוא סירב. הוא נפטר באיסטנבול ב-1986 בגיל 103.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tccb.gov.tr/sayfa/cumhurbaskanlarimiz/ismet_inonu/ ] באתר נשיאי טורקיה
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת טורקיה
קטגוריה:נשיאי טורקיה
קטגוריה:שרי ממשלת טורקיה
קטגוריה:חברי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה
קטגוריה:מנהיגים טורקים שהודחו במהפכה
קטגוריה:מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1883
קטגוריה:נפטרים ב-1986
גרש בודקר

גרש (הרש) איצקוביץ' בודקר (באנגלית: Gersh Itskovich Budker; ברוסית: Герш Ицкович Будкер; 1 במאי 1918 - 4 ביולי 1977) היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי (מצאצאיו של שמשון מאוסטרופולי), שעסק בפיזיקה גרעינית.

==קורות חיים==
בודקר התקבל כ"חבר בהתכתבות" לסניף הסיבירי של האקדמיה הרוסית למדעים, האקדמיה הלאומית של רוסיה (אז ברית המועצות), ב-28 במרץ 1958, וב-26 ביוני 1964 קיבל תואר "אקדמאי" בלימודי פיזיקה גרעינית, לאחר שלמד בסניף האקדמיה שבסיביר.

ב-1959 הקים את המכון לפיזיקה גרעינית באקדמגורודוק (Akademgorodok) שברוסיה, והיה למנהלו הראשון של המכון. לאחר מותו, נקרא המכון על שמו, ושמו שונה ל"מכון בודקר לפיזיקה גרעינית".

בשנת 1967 זכה בפרס לנין

הוא נפטר בגיל 59 באקדמגורודוק מהתקף לב.

חייו ועבודתו המדעית הונצחו באוסף כתבים מאת עמיתיו למחקר, בהם פיוטר קאפיצה, לב לנדאו ואנדריי סחרוב, ולאלו מתווספים שני חיבורים מאת בודקר עצמו. אוסף הכתבים אודות חייו "G. I. Budker: Reflections & Remembrances" (ג"א בודקר: מחשבות וזיכרונות) פורסם ב-1988.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:סגל המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1918
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1977
איגוד הכדורסל הישראלי

תל אביב]]
איגוד הכדורסל הישראלי הוא עמותה ציבורית רשומה המרכזת והמייצגת את ענף הכדורסל בישראל, הליגות המקצועניות השונות (מלבד ליגת העל) ונבחרות ישראל השונות, מנערים עד נבחרת הבוגרים, גברים ונשים כאחד.
איגוד הכדורסל הוקם ב-8 באוגוסט 1966. עד אז נקרא בשם ועדת הכדורסל ונוהל על ידי ההתאחדות לספורט בישראל.
משרדי האיגוד ממוקמים כיום בשדרות יהודית 36, תל אביב. 

==תחומי אחריות==
*נבחרת ישראל בכדורסל (בוגרים)
*נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל (נבחרת ישראל בכדורסל עד גיל 20)
*נבחרת ישראל בכדורסל נשים (בוגרות)
*נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל נשים
*הליגה הלאומית בכדורסל
*הליגה הארצית בכדורסל
*ליגה א'
*ליגה ב'
*ליגת העל בכדורסל נשים
*הליגה הלאומית בכדורסל נשים
*גביע המדינה בכדורסל
*גביע המדינה בכדורסל נשים
*ליגת העל בכדורסל לנוער
*ליגת העל לתיכונים
*גביע האיגוד
*ליגות מחלקות הנוער של האגודות
*גביע המדינה, משחקי ידידות וגביע האיגוד של מחלקות הנוער של האגודות

==יושבי ראש איגוד הכדורסל==
{| class="wikitable" border="1"
! שם
! שנים בתפקיד
|-
| חיים גלובינסקי
| 1966–1973
|-
| עשהאל בן דוד
| 1973–1976
|-
| יוסף ענבר
| 1976
|-
| אליהו עמיאל
| 1976–1982
|-
| יוסף ענבר
| 1982–1986
|-
| יורם אוברקוביץ'
| 1986–1990
|-
| דני קסטן
| 1992–2003
|-
| ירמי אולמרט
| 2004–2008
|-
| שי שני
| 2008–2012
|-
| אבנר קופל
| 2012–2013
|-
| דני חלוץ
| 2013–2014
|-
| עמירם הלוי
| 2014–2024
|-
| עמוס פרישמן
| 2024 - 
|}

==ראו גם==

* מנהלת ליגת העל בכדורסל

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.guidestar.org.il/organization/580002160 איגוד הכדורסל הישראלי], באתר גיידסטאר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: כדורסל
כדורסל
קטגוריה:התאחדויות כדורסל
הלמה של גאוס (תורת המספרים)

הלמה של גאוס (על שם המתמטיקאי הגרמני קרל פרידריך גאוס) היא למה בתורת המספרים, המספקת תנאי למספר טבעי להיות שארית ריבועית. 

על אף שהלמה אינה יעילה ככלי חישוב, יש לה חשיבות תאורטית, כטענת עזר בהוכחות רבות של משפט ההדדיות הריבועית.

==למה==
יהי <math>p</math> מספר ראשוני אי-זוגי, ויהי <math>a</math> מספר זר ל-<math>p</math>.

אם <math>n</math> מספר המספרים בקבוצה <math>S=\left\{a,2a,\ldots,\frac{p-1}{2}a\right\}</math> בעלי שארית גדולה מ-<math>\frac{p}{2}</math> בחלוקה ל-<math>p</math>, אזי <math>\left(\frac{a}{p}\right)=(-1)^n</math>, כאשר אגף שמאל הוא סימן לז'נדר. 

==הוכחה==
<math>a</math> זר ל-<math>p</math>, ולכן כל <math>\frac{p-1}{2}</math> המספרים בקבוצה <math>S</math> שונים זה מזה מודולו <math>p</math>.
תהיינה <math>r_1,\ldots,r_m</math> שאריות החילוק הקטנות מ-<math>\frac{p}{2}</math>, ותהיינה <math>s_1,\ldots,s_n</math> שאריות החילוק הגדולות מ-<math>\frac{p}{2}</math>.
המספרים <math>r_1,\ldots,r_m,p-s_1,\ldots,p-s_n</math> כולם חיוביים וקטנים מ-<math>\frac{p}{2}</math>. יתרה מזו, אלה מספרים שונים מודולו <math>p</math>:
נניח בשלילה כי <math>r_i=p-s_j</math>. אזי קיימים <math>1\le k_1\ne k_2\le\frac{p-1}{2}</math> עבורם
:<math>\begin{align}&k_1a\equiv r_i\!\!\!\!\pmod{p}\\&k_2a\equiv s_j\!\!\!\!\pmod{p}\\&k_1a+k_2a\equiv r_i+s_j=p\equiv0\!\!\!\!\pmod{p}\\&(k_1+k_2)a\equiv0\!\!\!\!\pmod{p}\\&k_1+k_2\equiv0\!\!\!\!\pmod{p}\end{align}</math>
אך <math>1<k_1+k_2<p-1</math>. סתירה.

המספרים <math>r_1,\ldots,r_m,s_1,\ldots,s_n</math> שקולים כמובן לאיברים <math>a,2a,\ldots,\frac{p-1}{2}a</math> בסדר כלשהו.
המספרים <math>r_1,\ldots,r_m,p-s_1,\ldots,p-s_n</math> שווים לאיברים <math>1,2,\ldots,\frac{p-1}{2}</math> בסדר כלשהו. מתקיים
:<math>\begin{align}r_1\cdots r_m\cdot(p-s_1)\cdots(p-s_n)=\left(\frac{p-1}{2}\right)!\equiv r_1\cdots r_m\cdot(-s_1)\cdots (-s_n)\!\!\pmod{p}\\\left(\frac{p-1}{2}\right)!\equiv(-1)^na^{(p-1)/2}\left(\frac{p-1}{2}\right)!\!\!\pmod{p}\\a^{(p-1)/2}\equiv(-1)^n\!\!\!\pmod{p}\end{align}</math>
אך לפי מבחן אוילר <math>\left(\frac{a}{p}\right)\equiv a^{(p-1)/2}\!\!\!\pmod{p}</math>.

==ראו גם==
*משפט ההדדיות הריבועית

קטגוריה:שאריות ריבועיות
גאוס
קטגוריה:קרל פרידריך גאוס
קטגוריה:חשבון מודולרי
קונסטנטין קואנדה

קונסטנטין קואנדה (ברומנית: Constantin Coandă; 1857–1932) - גנרל ופוליטיקאי רומני, ששירת כשר החוץ וראש ממשלת רומניה למשך תקופה קצרה (24 באוקטובר - 29 בנובמבר 1918).

קונסטנטין קואנדv למד קורסים ייעודיים בבתי הספר הצבאיים בבוקרשט ויאסי (1875–1878). בשנת 1880 נשלח להשתתף בקורסי אוניברסיטה בבית הספר הפוליטכני בפריס, שם השיג תואר במתמטיקה ובבית הספר לתותחנים בפונטנבלו. בשנת 1888 נשלח רס"ן קואנדה כנספח צבאי לווינה, אחר כך לבריסל, ומשנת 1892 הפך לתומך מלכותי של יורש העצר פרדיננד הראשון.

קונסטנטין הגיע לדרגת גנרל בצבא הרומני, ולאחר מכן נהפך למורה למתמטיקה בבוקרשט. בין שבעת בניו נמנה גם אנרי קואנדה.

פעילויות אחרות:

   מורה בבית הספר לגשרים וכבישים בבוקרשט.

   ציר לוועידת האג הבינלאומית.

   נספח צבאי ודיפלומטי לרוסיה שבשליטת הצאר ניקולאי השני (1916-1918).

   שר התעשייה (20 במרץ - 14 ביולי 1926).

   שר מזכיר המדינה (10 באוגוסט 1926 - 4 ביוני 1927).<ref></ref>

ב- 24 באוקטובר 1918 נבחר כראש ממשלת רומניה והשתתף בחתימת האמנה בין מדינות הסכמה של מלחמת העולם הראשונה ובין בולגריה. לאחר כהונתו הקצרה כראש ממשלה, שימש כנשיא הסנאט הרומני. ב- 8 בדצמבר 1920 קונסטנטין קואנדה נפגע קשה בפיצוץ בבניין הסנאט, פיצוץ בו נהרגו שר המשפטים הרומני, דימיטריה גרצ'אנו והסנאטורים דימיטריה ראדו, הבישוף של אוראדיה וספיריה גאורגיו, נשיא מועצת הסוחרים. הפצצה שהתפוצצה בבניין הוטמנה על ידי קבוצת אנרכיסטים, קומוניסטים יהודיים ביניהם: מקס גולדשטיין, גלבר מוסקוביץ', לאון ליכטבלאו ושאול אוזיאס (יהושע).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים רומנים
קטגוריה:גנרלים רומנים
קטגוריה:שרי החוץ של רומניה
קטגוריה:ראשי ממשלת רומניה

קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1932
השתקה של כרומוזום X

השתקת כרומוזום המין X (באנגלית: X-inactivation) הוא מנגנון המתרחש בתא המכיל שני כרומוזומי X (לרוב, בתאים נקביים נורמליים (XX), וכן במקרי מוטציות כרומוזומליות כגון תסמונת קליינפלטר (XXY) ותסמונת ה-X המשולש (XXX)). 

בשלב עוברי של התפתחות הנקבה (ביונקים), כאשר כבר יש כמה מאות תאים בעובר, מתרחש תהליך מתילציה (נוספות קבוצות מתיל ל-DNA). התהליך הוא אקראי ובלתי הפיך, ובמהלכו הכרומוזום נדחס ומנוטרל. התהליך קורה בכל תא בנפרד, ולכן בכל תא ישותק X אחד בצורה אקראית. שני הכרומוזומים עוברים את תהליך השכפול, מתבצעת פתיחת הדחיסה, ולאחר המיטוזה, הכרומוזום המושתק נדחס שוב. כיוון שהתהליך אקראי לחלוטין, בחלק מן התאים כרומוזום המין שהועבר מהאב יתבטא (וכרומוזום ה- X שהועבר מהאם יושתק), ובחלק מן התאים הכרומוזום שהועבר מהאם יתבטא (וכרומוזום ה- X שהועבר מהאב יושתק). 

חלק מהזרוע הקצרה של כרומוזום X אינו עובר השתקה וקרוי האזור הפסבדו-אוטוזומלי (PAR). זהו האזור הדומה במטענו הגנטי לאזור מקביל בזרוע הקצרה של כרומוזום Y של הזכר, והדמיון מאפשר את הצמדות כרומוזום ה-X לכרומוזום ה-Y בתהליך המיוזה.

בתאי גזע לא מתרחש תהליך ההשתקה, כיוון שמשם נוצרות בסופו של דבר הגמטות.

==מנגנון==
גן RNA שאינו מקודד לחלבון (גן המקודד לncRNA) על כרומוזום X בשם X inactivation specific transcript) Xist) הוא גורם מרכזי בתהליך ההשתקה. Xist הוא גן גדול יחסית (17Kbp) המתבטא רק בכרומוזום ה-X המושתק. עותקים של Xist מכסים את הכרומוזום ומובילים להשתקתו. 

כרומוזום X שחסר את Xist לא יהיה מושתק וייווצר עודף בחומר הגנטי. לחלופין, כרומוזום אחר שיקבל את Xist בעקבות טרנסלוקציה עם כרומוזום X יהיה מושתק במקומו ועלול להיוצר חוסר בחומר הגנטי.

==דוגמאות==
חתולה בעלת פרווה בצבע ג'ינג'י ושחור
* התבטאות צבע פרווה בחתולים: לחתול זכר (XY) יש רק כרומוזום X אחד, ולכן יהיה לו רק צבע אחד. לחתולה (XX) יש שני כרומוזומי X. במצב עוברי נקבע באקראי בכל תא איזה כרומוזום X מתבטא ואיזה מושתק ולכן בחלק מהתאים מתבטא צבע אחד, ובחלק מתבטא צבע אחר. במהלך ההתפתחות העוברית כל תא מכפיל את עצמו, ונוצרים צברים של תאים. כך נוצרות רקמות שלמות בצבע מסוים, ופרוות החתולה תיראה כבעלת טלאים. 
* תסמונת שבה בלוטות הזיעה לא מתפקדות היא תסמונת תורשתית, אך אצל האישה יתבטא רק בחלק מהאזורים בגוף. כיוון שזוהי התפתחות אקראית, האזורים בגוף בהם תתבטא התסמונת יהיו אקראיים אף הם.
*עוורון צבעים: מחלה רציסיבית המתבטאת על ידי גן הנמצא על כרומוזום X. אצל גבר המחלה תתבטא לחלוטין. אצל אישה, בחלק מתאי העין יושתק הכרומוזום הנושא את המחלה, ובחלק הכרומוזום הבריא. כיוון שרק חלק מהתאים יבטאו את הפנוטיפ של עוורון צבעים, אישה הנושאת את המחלה תוכל לראות צבעים (בין אם בצורה חלקית או מלאה).

==ראו גם==
*אינטראקציות בין גנים
*החתמה גנומית
*מארי פרנסס לאיון (הגנטיקאית שגילתה את מנגנון ההשתקה)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנטיקה
Mk 2

רימון Mk II

רימון ה-Mk 2 (ידוע גם בשם Mk II) הוא רימון רסס שהיה בשימוש כוחות צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובעימותים נוספים כולל מלחמת וייטנאם.

== תיאור ==
הרימון היה בעל עיצוב ייחודי עם מבנה מברזל יצוק, אשר כלל משטח מחורץ המורכב מ-40 בליטות שמחולקות לחמש שורות של שמונה עמודות. העיצוב הזה נועד לשפר את פיזור הרסיסים ולהעניק אחיזה טובה יותר בעת הזריקה. המראה של הרימון דמה לאננס, ומכאן נולד כינויו "רימון אננס". כמו כן, הרימון כונה "רימון רסס" (frag grenade) כדי להבדיל אותו מסוגים אחרים של רימונים כמו רימון היד Mk 3, שפותח במלחמת העולם הראשונה.

הגרסה של ה-Mk 2 שהייתה בשימוש סביב 1969 שקלה 595 גרם והכילה 57 גרם של חומר נפץ מסוג TNT. הרימון יכול היה להיזרק למרחק של לפחות 30 מטר, והמרחק האפקטיבי לגרימת נזק נרשם כ-10 מטרים.

הרימון הוחלף בהדרגה על ידי רימונים מסדרת M26 (M26/M61/M57) שהוכנסו לשירות במהלך מלחמת קוריאה, ולאחר מכן הוחלף לחלוטין ברימון מסדרת M33 (M33/M67). על אף הייצור ההמוני של ה-Mk 2 במלחמת העולם השנייה, הוא נותר בשירות מוגבל גם בשנות ה-50 וה-60, במיוחד אצל הצי האמריקני, עד שהוצא משירות בשנת 1969.

== גלריה ==
<gallery perrow="5">
קובץ:MkII 06.JPG|טקסט=Post World War II-era Mk 2|Mk 2 שלאחר מלחמת העולם השנייה
קובץ:MkII 05.JPG|טקסט=Bottom of a 1920–1942 baseplugged Mk 2|תחתית של Mk 2 משנת 1920–1942
קובץ:Mk2-HE.jpg|טקסט=HE variant of the Mk 2|גרסה של Mk 2
קובץ:M21-RFX.jpg|טקסט=M21 practice variant designed for training|גרסת תרגול M21 המיועדת לאימון
קובץ:MK2 grenade DoD.jpg|טקסט=A Vietnam War era Mk 2 grenade|רימון Mk 2 מתקופת מלחמת וייטנאם
קובץ:MkII 03.JPG|טקסט=M10A3 series fuse assemblies on a Mk 2A1 grenade, dating from 1942|מכלול נתיכים מסדרת M10A3 על רימון Mk 2A1, משנת 1942
קובץ:Hand grenades US - Battle of the Bulge.jpg|טקסט=Early Mk 2 grenade (with baseplug) with M1 grenade adapter (first from left) and Mk 2A1 HE grenade (without baseplug) warhead on the M17 rifle grenade (third from left)|רימון Mk 2 מתאם רימון M1 (ראשון משמאל)
קובץ:Mk 2 handgrenade.JPG|טקסט=A World War II era Mk 2 grenade recovered in Opheusden, The Netherlands, in 2008|רימון Mk 2 מתקופת מלחמת העולם השנייה שנתפס באופיוזדן, הולנד, בשנת 2008
קובץ:M10A3 Mk 2 A1 defensive hand grenade..JPG|טקסט=World War II era Mk 2 grenade in restoration recovered in Rio de Janeiro, Brazil in 2013
קובץ:U.S. M10A3 Mk-2 A1 defensive hand grenade 1945 Lot World War II era Mk2 grenade in restoration recovered in Brazil RJ in 2013..JPG|טקסט=World War II era Mk2 grenade in restoration recovered in Rio de Janeiro, Brazil in 2013|רימון Mk2 מתקופת מלחמת העולם השנייה ריו דה ז'נרו, ברזיל בשנת 2013
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רימוני יד
תוססס

תוססס הוא מגזין שבועי לנוער אשר שודר בישראל בין השנים 1988–1994 בערוץ הראשון. התוכנית עסקה בנושאים המעסיקים בני־נוער, דוגמת אהבה, מוזיקה, קולנוע, ספורט ומחשבים. בנוסף, התוכנית כללה מערכונים וקטעים הומוריסטיים בין הפינות השונות.

התוכנית זכתה להצלחה גדולה יחסית בקרב הנוער הישראלי. מנחיה שעסקו בבעיות הנוער והגישו פינות על מוזיקה וסרטים זכו לפופולריות רבה בעידן הטרום אינטרנטי, טרום MTV וטרם הגעת הטלוויזיה הרב ערוצית לישראל, בו לערוץ הראשון היה המונופול על תוכני הטלוויזיה בישראל. חלק ממנחי התוכנית נחשבו לאלילי נוער בזמנו והצליחו למנף קריירות מצליחות בעקבות החשיפה בתוכנית.

ב-1991 זכתה התוכנית במקום השלישי בקטגוריית "תוכניות הילדים והנוער" בפרס "תפוח הזהב" של רשות השידור.
==המנחים==
מנחי התוכנית מסוף 1988 ועד 1990:
*יעל אלמוג
*רוית פררה
*תמיר קמחי (רפיק)

מנחי התוכנית מסוף 1990 ועד 1994:
*יעל אלמוג
*אקי אבני
*אמנון פישר
*ירדן בר-כוכבא
*איתי שגב
*אלינור אהרון
*אורי בנאי
*קרן סנדר
*יורם ישמעאל

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:תוכניות אירוח ישראליות
קטגוריה:תוכניות נוער ישראליות
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
בית אליעזר ותלמה ילין

הבית בשנת 1937
בניית בית אליעזר ותלמה ילין, 1924

בית אליעזר ותלמה ילין הוא המבנה הראשון שנבנה בשכונת רחביה בירושלים. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים אליעזר ילין ושותפו וילהלם הקר ובנייתו הושלמה בשנת 1924. בבניין התגוררו אליעזר ותלמה ילין עד 1936, ובתקופה זו הוא היה מרכז תרבותי וחברתי בשכונת רחביה, ובירושלים כולה.
המבנה נמצא ברחוב רמב"ן מס' 14, בפינת רחוב אלחריזי, והוא האחרון מבין הבתים שהקר וילין תכננו ברחביה ששמר על צורתו המקורית.

==המבנה==
הבית נבנה בשילוב של אלמנטים מסגנון הבינלאומי -המבנה קובייתי בצורתו, ומורכב מארבע "קוביות" בגבהים שונים, עם אפיונים מקומיים - קשתות באכסדרת העמודים שבכניסת המבנה וכן אלמנטים דמויי אדריכלות המזרח הקדום - כותרות עמודים בסגנון אשורי.

אלמנט מיוחד בחזית הקדמית של הבית הוא מבנה מלבני שבולט ממנה (bay window). בתוך הבית אלמנט זה הוא גומחה שיוצאת מחדר המוגרים ונבנתה כבמה עליה הופיעה תלמה ילין בנגינה בצ'לו, לבדה או בהרכבים קאמריים. רובו של הבית בנוי מאבנים בסיתות טובוזה והפתחים בו מרובעים, ורק אכסדרת העמודים והמבנה הבולט עשויים מאבן בסיתות תלטיש עדין יותר, ובהן נמצאים הקשתות והכותרות בסגנון האשורי. בעיצוב הפנים בולט אלמנט אר דקו של פינות קטומות בחלונות ודלתות עץ,

==היסטוריה==
את הבניין תכננו אליעזר ילין ושותפו וילהלם הקר. במכתב שכתבה תלמה ילין לאחת מאחיותיה היא מספרת: "בנייה היא עיסוק מרגש ביותר, ברגע שניגשים למלאכה. מעודי לא ראיתי קודם לכן את אליעזר כה נרגש ונלהב". אביה של תלמה, הרברט בנטוויץ' סייע כספית לבניית הבית, הבית נבנה בשנת 1924.

בקומת הקרקע היו חדר מגורים (סלון) גדול, חדר עבודה, חדר אוכל ומטבח, וכן יחידת מגורים עבור הרברט בנטוויץ', ששהה בה כמה חודשים בשנה כשביקר בארץ. בקומה העליונה היו חדרי השינה והשירותים. במשך כמה שנים תלמה הפעילה ביחידת הדיור של אביה, בזמן שהוא לא היה בארץ, את גן הילדים הראשון של השכונה.

הבית הפך למרכז חברתי ואומנותי בו ביקרו שמנה וסלתה של ירושלים המנדטורית - נציבים עליונים, אנשי ממשל בריטי ובכירים ביישוב העברי, פרופסורים מהאוניברסיטה העברית ומוזיקאים מכל העולם בהם ארתור שנאבל, ברוניסלב הוברמן ואמיל האוזר. בסלון נערכו קונצרטים בהם ניגנו תלמה והרכבים קאמריים בהם השתתפה. מרג'רי בנטוויץ', אחותה של תלמה, תיארה את הבית:

בשנת 1936 נאלצה משפחת ילין למכור את הבית בשל קשיים כלכליים אליהם נקלע משרד האדריכלים הקר-ילין. ב-1950 קנו אותו ד"ר עדיה קוניקוב ורעייתו כרמל, בתו של יצחק עבאדי, שהיה ידידם ומבאי ביתם של משפחת ילין. הם הקפידו על שימור הבית הן מבחוץ והן מבפנים, כולל דלתות העץ והמדרגות.

ב-2015 קנה את הבית תושב חוץ, שהגיש בקשה להוספת שתי קומות במסגרת תמ"א 38, תוך הריסת רוב הבית והשארת חזיתו. אף על פי שהבית כלול בתוכנית לשימור אתרים של ירושלים כבית "לשימור מחמיר", הוועדה המקומית אישרה את הבקשה. הדבר עורר מאבק של המועצה לשימור אתרים, של בני משפחת ילין ושל תושבים בשכונה.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, אדריכלות המדינה שבדרך, בראי יצירתם של הקר-ילין, כתר, ירושלים, 2006. עמ 75 - 86
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
בית מולכו

בית מולכו הידוע גם כ"קפה רחביה" הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים השוכן ברחוב רמב"ן 20, בפינת רחוב אבן גבירול 22.

==היסטוריה==
בית מולכו נבנה במגרש שנחשב לאחד הטובים במגרשי השכונה, וזאת בשל מיקומו ברחוב ראשי ובסמוך למגרש הטניס השכונתי (כיום גן ציבורי), וסומן כ"מגרש מס' 1" במפות חברת הכשרת היישוב אשר הקימה את השכונה. השכונה כולה נרכשה בשלושה-ארבעה שלבים שונים, החל מראשית שנות ה-20, על ידי הסוחר ואיש העסקים יצחק יהודה כהן עבור המוסדות הלאומיים, ביחד עם שלושה מחבריו האמידים: חכמישווילי, שלוש וקארסו כאנשי-קש. לאחר פרסלציה הוגרלו החלקות בין הנרשמים לשכונה.

אבן הפינה של בית מולכו הונחה בשנת 29, במקום צריף עץ מבודד שהקים יצחק רפאל מולכו בתחילת העשור לאחסון סרטי ראינוע וקולנוע דליקים, בהם סחר כולל סרטי MGM, GAUMONT. עם הקמת המבנה בן הקומה האחת, התגוררו בו שמחה ויצחק רפאל מולכו ומשפחתם, בקומה הכוללת גם את משרדי החברה להפצת סרטים וגם את הנהלת שכונת רחביה - בהיות יצחק רפאל מולכו מוכתר השכונה לאורך תקופת המנדט הבריטי. כן שכנה בקומה זו ספרייתו הענפה, המצויה כיום בסמוך לבית, ביד בן-צבי. ב-1935 נבנתה קומה שנייה ששימשה מאז כמגורי משפחת מולכו, ספרייתה ומשרדיה. במשך השנים היה תלוי שלט מסחרי גדול, במרפסת הקומה השנייה מעל הכניסה לבית.

בחדרי הכביסה הקטנים מעל לקומה ב', התגורר הקונדיטור של "קפה רחביה", "העובד הזר" ההונגרי, פטר, שלימים היה בעליו של קפה פטר ברחוב כרמייה 4, במושבה הגרמנית, ליד קולנוע סמדר.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 פעל בקומה הראשונה של המבנה "קפה רחביה" שהיה אחד מראשוני בתי הקפה המודרניים של ירושלים - ואתר מפגש חברתי עבור תושבי שכונות ירושלים שמחוץ לחומות - ותיקים ועולים. בבית הקפה, שנודע באיכות עוגותיו הוינאיות, נהגו להיפגש אנשי רוח ירושלמיים, אנשי תרבות וכן קציני צבא בריטיים ופקידי המנדט הבריטי, כמו גם פקידי הסוכנות היהודית. המקום נודע באירועי המוזיקה, נשפי הריקודים ובתזמורתו של יעקב (ג'ק) שמיר שנגנה בו. אלה עוררו לעיתים את חמתם של שכנים אדוקים מתנועת עזרא הסמוכה, משנערכו גם ביום השבת. מול הקפה נערכו הפגנות נגד חילול השבת. בית הקפה נסגר בשנות ה-50, וכן נבנתה קומה נוספת, במקום חדרי הכביסה, למגורי משפחת מולכו המתרחבת.

הבניין אכלס סופרמרקט בקומת הקרקע, ושתי דירות, אחת בכל קומה וכעת נבנה מחדש.

==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006

קטגוריה:רחביה: מבנים
בית השמשוני

בית שמשוני או בית יד הנדיב הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים המצוי ברחוב אבן גבירול 16, בפינת רחוב אברבנאל.

==היסטוריה==
בית השמשוני נבנה עבור דוד השמשוני, פקיד בכיר בממשלת המנדט הבריטי בין השנים 1931–1932. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן בסגנון הבינלאומי. בית השמשוני נחשב לאחד הבתים היפים שנבנו בשכונת רחביה בשנות הקמתה הראשונות.

המבנה בנוי בטון ומצופה אבן וכלל מאפיינים רבים של הסגנון הבינלאומי - מרפסת קמורה גדולה, מרפסת קמורה קטנה יותר מעליה (אלמנטים דמויי ספינה), תקרות הצלה מעל המרפסת, חלונות אופקיים צרים בחדר המדרגות של המבנה המאוורים את חדר המדרגות ומונעים חימומו על ידי אור רב מידי.

בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 נרכש המבנה על ידי יד הנדיב (קרן רוטשילד). המבנה שופץ בפיקוח משרד האדריכלים ספקטור עמישר, אשר הוסיפו קומה נוספת למבנה (תוך שמירה על צביונו המקורי). לחזית המבנה הוסף שלט האצולה של משפחת רוטשילד.

==גלריית תמונות==
<gallery>
Beit Hashimshony P8020009.jpg|חלונות צרים המאירים את חדר המדרגות במבנה
Symbol- Beit Hashimshony.jpg|סמל בית משפחת רוטשילד
BeitHashimshony.jpg|חזית המבנה
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
* דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רחביה: מבנים
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
השמשוני
קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
צ'ארלס סימיק

צ'ארלס סימיק (Charles Simic; 9 במאי 1938 – 9 בינואר 2023) היה משורר אמריקאי ממוצא יוגוסלבי, מסאי ומתרגם, חתן פרס פוליצר בשירה (1990).

== ביוגרפיה ==
נולד כדושאן סימיץ' בבלגרד שביוגוסלביה. ילדותו עברה בצל אסונות מלחמת העולם השנייה. בשנת 1953 היגר עם אמו ואחיו לפריז וכעבור שנה הצטרפו אל אבי המשפחה בניו יורק. כעבור זמן קצר עברו להתגורר בפרבר של שיקגו, שם סיים את לימודי התיכון. לימודיו באוניברסיטת שיקגו נקטעו עקב גיוסו לצבא ב-1961. לאחר שחרורו ב-1963 למד לתואר בוגר באוניברסיטת ניו-יורק.

=== משורר ===
צ'ארלס סימיק פרסם יותר מעשרים כרכים של שירה, מסות ותרגומי שירה. שיריו הראשונים נדפסו בכתב העת היוקרתי לשירה, "שיקגו רוויו". ספרו הראשון יצא לאור בשנת 1966.

סימיק תרגם לאנגלית מלשונות הבלקן, מסרבית-קרואטית, מקדונית, סלובנית וגם מצרפתית.

=== מורה ומרצה ===
משנת 1973 קבע את מושבו בניו המפשייר, וכיהן שנים רבות כמורה ומרצה פרופסור לספרות באוניברסיטת ניו המפשייר, ואף ניהל את החוגים לכתיבה יוצרת.

== פרסים והוקרה ==
* פרס פוליצר על שירתו בשנת 1990, כשכינס את שיריו בספר "העולם אינו נגמר". הספר יצא גם בתרגום עברי, בהוצאת "קשב לשירה".
* ב-2007 הוכרז כמשורר הלאומי של ארצות הברית, והוא המשורר ה-15 הנושא בתואר הנכבד הזה,
* חתן פרס המשוררים גם ב-2008<ref name=":0" />.

== חיים אישיים ==
ב-1964 נשא לאשה את הלן דובין - מעצבת אופנה<ref name=":0" />, ולזוג שני ילדים.

==שיר לדוגמה של צ'ארלס סימיק==
אקלים קשה, תרגמה מאנגלית אורה סגל

==ספריו בעברית==
* איפה פפה?, לילדים, תרגם יונתן ניראד, עריכה – דלית לב, עם עובד, תל אביב, 2001.
* העולם אינו נגמר, שירים בפרוזה, מאנגלית – משה דור, קשב לשירה, תל אביב, 2004.
* מה אמרו הצוענים לסבתי, תרגם מאנגלית – משה דור. הוצאת כרמל, 2010.

==לקריאה נוספת==
* שיחה עם צ'ארלס סימיק (מראיינים: יהודה ויזן, ערן הדס); צ'ארלס סימיק – שיר הפרוזה: שירתם של שוטי הכפר (מאנגלית: יהודה ויזן); צ'ארלס סימיק – אני אחרון... (מאנגלית: משה רון), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.

== קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.loc.gov/today/pr/2007/07-154.html ההכרזה על מינויו של סימיק למשורר הלאומי], אתר ספריית הקונגרס
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:עמיתי מקארתור
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:מהגרים מיוגוסלביה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סרבי
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: שירה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1938
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
שמן המשחה

שֶׁמֶן הַמִּשְׁחָה הוא שמן שנעשה משמן זית, מור, קינמון, קידה וקנה בושם, אשר איתו היו מושחים כהנים גדולים, מלכים ואת כלי המקדש הראשונים כדי שיוכלו לכהן בתפקידם. שמן המשחה הוכן רק פעם אחת, בתקופת משה.

==מקור המצווה==
מקור המצווה מופיע בפרשת כי תשא שבחומש שמות:


==דינים==
אסור לעשות את שמן המשחה כדי ש"זרים" ימשחו בו. אם בטעות עשה זאת בשוגג - יביא קרבן חטאת, אך אם במזיד - חייב כרת.

את המלכים משחו ליד מעיין, אך לא כאלה שהם בנים של מלך. אך במצב שבו יש מחלוקת מיהו המלך, מותר למשוח בני מלך כדי להודיע שהם המלכים הנבחרים.

==טעמי המצווה==
טעם עשיית השמן הוא מפני שה' רצה שנעשה פעולה בנפשותינו ביום שבו נתחנך בעבודתו. טעם איסור משיחת השמן ל"זרים" ועשייתו לשימוש אישי, הוא מפני שלא נאה שאנשים פשוטים ישתמשו בשמן מכובד.

==גניזת שמן המשחה==
לקראת חורבן בית ראשון ציווה יאשיהו מלך יהודה שיניחו את ארון הברית, מטה אהרן, צנצנת המן ושמן המשחה במקום מיוחד שחפר שלמה המלך, וזאת, כדי שהם לא יתגלו. מאז לא היה שימוש בשמן המשחה.

==הכנת שמן המשחה==
לשיטתו של רבי יהודה השמן הוכן באמצעות שליקת החומרים בשמן, ואילו לשיטת רבי יוסי היו שמים את החומרים במים, על גבי המים היו שופכים את השמן שהיה סופח את התמציות ומעבירים אותו לכלי אחר. אם כי, אפשר לראות לפי הירושלמי שרבי יהודה הוא שסובר שהיו שורים את הבשמים במים ואחרי זה שופכים עליהם שמן שהיה מקבל את ריח הבשמים ומוציאים את המים בשונה מהבבלי שנראה בו שרבי יהודה סובר כדעת רבי מאיר בירושלמי (שם).

==ניסים שנעשו בשמן המשחה==
רבי יהודה מונה מספר ניסים שנעשו בשמן. כמות השמן שנוצרה הייתה 12 לוגין, אבל הוא הספיק למשיחה של המשכן כולו, כליו, אהרן ובניו, כל שבעת ימי המלואים וכן כהנים גדולים ומלכים. בנוסף, השמן עתיד להספיק לעתיד לבוא שנאמר: "שמן משחת קדש יהיה זה לי לדורותיכם".

==ראו גם==
* קטורת הסמים
* בית המקדש
* כהן גדול

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://he.judaism.wikia.com/wiki/קטגוריה:שמן_המשחה מצוות שמן המשחה], באתר ויקיהדות
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית המקדש
קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות הנעשות על ידי כהן
קטגוריה:כהונה
קטגוריה:פרשת כי תשא
קטגוריה:מצוות בית המקדש
נימפאה לבנה

הנימפאה הלבנה (שם מדעי: Nymphaea alba) הוא צמח מים רב-שנתי ממשפחת הנופריים.
== מאפיינים ==
בהיקף הפרח ארבעה עלי-גביע ירוקים, צורתם אזמלית, והם נשירים. הפרח גדול מאוד (קוטרו עד 20 ס"מ), מרנין-עין, עם עשרות עלי-כותרת ערוכים בדורים אחדים, צבעם לבן צחור עם ברק כחלחל קל. במרכז הפרח אבקנים צהובים רבים וגדולים, המשווים לפרח מראה דו-גוני. המעבר מעלי כותרת לאבקנים הוא הדרגתי: בחוץ עלי כותרת רחבים, פנימה להם עלי כותרת צרים יותר ויותר, פנימה להם אבקנים רחבים, ובמרכז אבקנים צרים. ההאבקה מתבצעת על ידי חיפושיות.

מקנה השורש הפיקו גם חומרי-צבע ותרופות. הוא מכיל טאנינים וחומצה גאלית.
הנימפאה הלבנה נפוצה באירופה ובצפון אסיה. כן נצפו בעבר פריטים בישראל. סיבות מגוונות כייבוש אגם החולה, הביאו לירידה בתפוצתו בישראל, והצמח נדיר ביותר כיום.

הנימפאה הלבנה גדלה לצד הנופר הצהוב והנימפאה התכולה. כשאר צמחי המים בארץ, הפריחה באביב ובקיץ.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20020916234219/http://www.botanic.co.il/hebrew/research/nymphaea.htm נימפאה, באתר הגן הבוטני בירושלים]

== הערות שוליים ==

פרחי נימפיאה באגם בשוודיה.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:נופריים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:צמחי בר שנכחדו בישראל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
קטגוריה:פרחים לבנים-צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
כאב שיניים

כאב שיניים (לטינית: odontalgia) הוא כאב בשן או בקרבתה. ברוב המקרים כאבי שיניים נגרמים מליקויים בריאותיים בשן או בלסת, כגון עששת, מחלות חניכיים, בייחוד דלקת חניכיים נמקית, צמיחת שן בינה, שן סדוקה או שבורה, מחלה בלסת, או שורש שן חשוף. לאחר עקירת שן בינה עלול להתפתח מצב המכונה מכתשית יבשה (dry socket), המלווה בכאב עז (במקרים רבים הכאב מוקרן לכיוון האוזן). מצב זה נגרם בשל הרס קריש הדם במכתשית וחשיפת עצם.

כאבי שיניים עשויים אף להיות תסמין של מחלות לב, כגון תעוקת לב או אוטם בשריר הלב, בגלל כאב מוקרן.

רמת הכאב הנגרם מכאב שיניים עשויה לנוע בין חוסר נוחות קל לבין כאב עז ובלתי נסבל. הכאב עשוי להיות זמני או מתמשך וכרוני. גורמים כגון לעיסה וכן חשיפה לחום או לקור עלולים להחמיר או להקל את הכאב. בדיקת שיניים הכוללת צילומי רנטגן יכולה לסייע בגילוי המקור לכאב. ניתן להגדיר כאבי שיניים עזים כמצב חירום בתחום רפואת השיניים.

כאבי שיניים לא אופייניים עלולים להתרחש גם בשיניים בריאות. כאבים אלה עמומים בדרך כלל, עוברים לעיתים משן אחת לאחרת ונמשכים תקופה של ארבעה חודשים עד מספר שנים. כאבים מסוג זה מדווחים בשכיחות הגבוהה ביותר על ידי נשים בגיל העמידה. הגורם לכאבים אלה עדיין לא ידוע.

==כאב שיניים בטיסה או בצלילה==

שינוי חד בלחץ האטמוספירי במהלך טיסה או צלילה לעומק עלול לגרום לכאב שיניים בתנאי שיש מחלה קיימת בשיניים, בחניכיים או בגת הלסת העליונה (סינוס). כמעט כל מחלה בחלל הפה עלולה לגרום לכאב זה: עששת, דלקת חניכיים, סתימה שבורה, דלקת מוך השן, שן כלואה, דלקת גת הלסת העליונה (סינוסיטיס) ועוד. בחיל האוויר הישראלי נמדדה היארעות של קרוב למקרה כאב שיניים אחד על כל 100 שעות-טיסה. 8.2% מטייסי חיל האוויר הישראלי דיווחו על מקרה אחד לפחות של כאב שיניים בטיסה במהלך הקריירה התעופתית שלהם. בדרך כלל הכאב חולף מיד עם התייצבות הלחץ האטמוספירי, אך לעיתים נדרשים לשם כך מספר שעות או מספר ימים. שינוי חד בלחץ האטמוספירי עלול גם לגרום לשבר שיניים או לשבר סתימות. אולם, שברים אלו יכולים להתרחש רק כאשר בשיניים ישנן סתימות לקויות ונגעי עששת נרחבים.

==כאבי שיניים בספרות==
שייקספיר התייחס לכאב שיניים בקומדיה "מהומה רבה על לא דבר": "מעולם לא היה פילוסוף שנשא בסבלנות כאב שיניים."

המשורר הלאומי הסקוטי רוברט ברנס חיבר שיר מרורים ושמו "פניה לכאב השיניים".

ההיסטוריון רוברט דארנטון, בספרו "השיניים התותבות של ג'ורג' וושינגטון: מדריך לא שיגרתי למאה השמונה-עשרה" טוען כי אנשי המאה השמונה-עשרה - הן הנאורים והן הנבערים - היו אחרים מאוד מאיתנו. הם היו שונים, בין היתר, כי הם סבלו בלי הרף מכאב שיניים. לדבריו:

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

שיניים, כאב
קטגוריה:מחלות חלל פה, בלוטות רוק ולסתות
קטגוריה:שיניים