OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ליימן הול

ליימן הול (באנגלית: Lyman Hall; 12 באפריל 1724 – 19 באוקטובר 1790) היה רופא, כומר, ומדינאי, היה מחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג של ג'ורג'יה. מחוז הול נקרא על שמו.

==חייו ומשפחתו==
ליימן הול נולד לג'ון ומרי הול, בוולינגפורד שבמושבת קונטיקט. הול סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1747, מסורת שאחיו הצעירים המשיכו. בשנת 1749, הוא קיבל משרת כמורה בקהילת סטארטפילד (כיום ברידג'פורט). כניסתו לתפקיד לוותה בסערה, ב-1751, הוא פוטר לאחר שהוטל דופי באופיו המוסרי, אשר, על פי אחת מהביוגרפיות, "נתמכה על ידי הוכחה וגם על ידי הודאתו שלו". הוא המשיך להטיף שנתיים נוספות, בתור ממלא מקום, ובמקביל למד רפואה ולימד בבית ספר.

ב-1752 נשא לאישה את אביגיל בור מפירפילד, קונטיקט, אך היא נפטרה בשנה שלאחר מכן. ב-1757 הוא נישא בשנית למרי אוסבורן. הול התחיל לעבוד בתור רופא לאחר שעברו לדורצ'סטר שבדרום קרוליינה, על יד צ'ארלסטון, עיירה שנוסדה כמה שנים לפני כן על ידי מהגרים תומכי הקונגרס, שהיגרו מדורצ'סטר שבמסצ'וסטס עשרות שנים קודם לכן. כאשר המתיישבים עברו למחוז מידוויי (כיום מחוז ליברטי) שבג'ורג'יה, הול עבר יחד איתם. הוא הפך במהרה לאחד מהאזרחים המובילים בעיירה החדשה שהוקמה שם, סונברי.

==במלחמת העצמאות==
סונברי בערב המהפכה האמריקנית, הייתה לחממה של רגשות קיצונים שהתהוו בעיקר סביב הלויאליסטים (תומכי הבריטים). אף על פי שלג'ורג'יה לא היה בתחילה ייצוג בקונגרס הקונטיננטלי הראשון, בזכות השפעתו של הול, הקהילה שוכנעה לשלוח נציג- הול עצמו - לפילדלפיה שבפנסילבניה, לקונגרס הקונטיננטלי השני. הוא קיבל מושב בקונגרס ב-1775, והיה אחד משלושת הנציגים של ג'ורג'יה שחתמו על מגילת העצמאות.

בינואר 1779, סונברי נשרפה על ידי הבריטים. משפחתו של הול הצלחה להימלט לצפון, שם נשארו עד לפינוי הבריטי ב-1782. הול חזר לג'ורג'יה, והתיישב בסוואנה. בינואר 1783, הוא נבחר למושלה של המדינה, תפקיד שבו החזיק למשך שנה אחת. בזמן כהונתו, הול תמך בסיבסוד הלימודים באוניברסיטה של המדינה, מתוך אמונה כי החינוך, חינוך דתי במיוחד, יביא לאוכלוסייה מהוגנת יותר. מאמציו הובילו לסיבסוד אוניברסיטת ג'ורג'יה ב-1785. בתום כהונתו כמושל, הוא חזר לעיסוקו ברפואה.

==מותו ומורשתו==
ב-1790, עבר הול לחווה במחוז בורק, בג'ורג'יה, על גבול קרוליינה, שם הוא נפטר ב-19 באוקטובר בגיל 66. אלמנתו של הול, מרי אוסבורן, נפטרה אחריו בנובמבר 1793.

ליימן הול הונצח בג'ורג'יה, שם אחד המחוזות על שמו, ובקונטיקט, מדינת המקור שלו, העיירה וולינגפורד כיבדה אותו במתן שמו לבית הספר התיכון שלה. בתי ספר יסודיים במחוזות ליברטי והול, שבג'ורג'יה, נקראים גם כן על שמו.

אנדרטת החותמים, אובליסק גרניט מול בית המשפט באוגוסטה, ג'ורג'יה, מנציחה את הול ואת שני החותמים האחרים מג'ורג'יה שחתמו על מגילת העצמאות. עצמותיו נקברו שם לאחר שהועברו מהקבר המקורי בחווה שלו במחוז בורק.

==מראי מקום==
<div class="mw-content-ltr">
*Franklin B. Dexter. 1896. "Lyman Hall." In BIOGRAPHICAL SKETCHES OF THE GRADUATES OF YALE COLLEGE, 1745-1763. New York: Henry Holt & Company.
*Charles S. Hall. 1896. HALL ANCESTRY. New York: G.P. Putnam's Sons.
*Walter A. Clark. Dr. Lyman Street Hall: Connecticut's Contribution to Colonial Georgia. Correspondence, The Hartford Courant, Mar. 16, 1910, p. 16.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:האבות המייסדים של ארצות הברית
קטגוריה:מושלי ג'ורג'יה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית ללא שיוך מפלגתי
קטגוריה:אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1724
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1790
יצחק נוניש בילמונטי

הרב יצחק בן משה נוניש או נוניס בילמונטי (Nunes Belmonte) (1710 – י"ח בניסן תקל"ד, 1774) היה רב באיזמיר, מחבר הספר שער המלך.

==ביוגרפיה==
גדל והתגורר באיזמיר. ככל הנראה רבו היה הרב חיים אבולעפיה, שאותו הוא מזכיר רבות בספרו ושנתן הסכמה לספרו. כמו כן למד אצל הרב ברזילי יעבץ מחבר הספרים "לשון לימודים" ו"לשון ערומים", וכן ואצל הרב יצחק הכהן רפפורט מחבר הספר "בתי כהונה". עמד בראשות ישיבה באיזמיר.

היה עני וחולה, ואת הוצאת ספרו תרם קרוב משפחתו ברוך גאגין.

בשנת תקל"ב, פרצה שרפה גדולה באיזמיר, אשר כילתה את כל בתי הכנסת בעיר. הרב נוניש נסע לליוורנו שבאיטליה לאסוף כסף לשיקום בתי הכנסת, יחד עם ר' אברהם ליאון. בהיותו בליוורנו הדפיס את הספר שיטה מקובצת על מסכת בבא בתרא, ולפני שיצא הספר מבית הדפוס, בי"ח ניסן ה'תקל"ד, נפטר. על מצבתו נחקק:<ref>מן הגנזים, ספר חמשה עשר, עמ' קד</ref>

בנוסף ל"שער המלך", חיבר ספר דרשות בשם "דרך השער", שנדפס בספר "דרך הים" של תלמידו, הרב רפאל יצחק מאיו. כמו כן, הרב נוניש מזכיר בספרו את חידושיו על מסכת ביצה, אשר אינם קיימים כיום.

==שער המלך==
ספרו שער המלך, חובר על סדר הרמב"ם, אך הוא מרחיב בעיסוק בסוגיות התלמוד, הראשונים ושאר מפרשי התלמוד. הוא בולט הן בעיונו בסגנון חכמי טורקיה, והן בבקיאות הנרחבת אף בספרי האחרונים. בעיקרו אינו ספר הלכה, אך לעיתים הוא פוסק הלכות.

ספרו זכה לתהודה רבה, ורבים מגדולי דורו שבחו את ספרו, כמו רבי עקיבא איגר והחיד"א. הרב יעקב שור הנחה את הרב צבי יחזקאל מיכלסון:..."ולא ימוש מפיך ספר שער המלך על הרמב"ם אשר על ידו תתחנך לבקיאות הרצויה והמועילה...".

בספרו מוזכרים מספר ספרים אשר אינם קיימים כיום כמו שיטה מקובצת על מסכת קידושין ועל מסכת יבמות, ספר לקדמון מהראשונים בזמן הרשב"א ושיטות וחידושים לרבי אהרן לפפה.

====מהדורות====
*סלוניקי תקל"א עם הסכמות רבי חיים אבולעפיה ורבי חיים אלבעלי.
*ברונא תקס"א עם הערות וחידושים בשם "טעם המלך" מרבי ברוך בן יונה ייטלס, בהסכמת רבי מרדכי בנט, רבי אלעזר פלקלס ורבי אלעזר קאליר (אב"ד רכניץ, מחבר ספר "אור חדש").
*לבוב תרי"ט עם הגהות והסכמה מרבי יוסף שאול נתנזון.
*לבוב תרנ"ו, עם הסכמת הרב יצחק שמלקיש והרב אריה לייב הורוויץ (בנו של הרב ישראל מסלנט).
*לבוב תר"ע עם חידושי "אפריון שלמה" מאת הרב שלמה קלוגר וחידושי "מעשה חושב" מהרב חיים שמואל בירנבוים (חתנו של הרב עקיבא איגר) והוספות למעשה חושב מנכדו הרב עקיבא סופר.
*ירושלים תשנ"ד, הוצאת "אור המזרח" שעל ידי מכון ירושלים. מהדורה מוגהת ומורחבת. במהדורה זו נדפסו בנוסף לכל החידושים וההגהות ממהדורות קודמות, גם הגהות רבי עקיבא איגר, הגהות ברוך טעם, הגהות הרב בנימין זאב וולף בוסקוביץ', (מחבר הספר "סדר משנה"), הגהות הרב שמואל לנדא (בנו של הרב יחזקאל לנדא בעל הנודע ביהודה) והגהות הרב בצלאל רנשבורג.

== תלמידיו ==
מביו תלמידיו נמנים:

* ר' חיים יהודה אליעזר, מחבר ספר "שמחת יאודה".
* ר' חיים אברהם ב"ר יצחק ארדיט, בעל החידושים שנדפסו בסוף הספר "מטה אפרים".
* ר' רפאל יוסף חזן, מחבר ספר "חקרי לב".
* ר' רפאל יצחק מאיו, מחבר ספר שרשי הים.

== לקריאה נוספת ==

* חידושי שער המלך על מסכת קידושין, ירושלים תש"ס, עמ' תר"ו-תרט"ו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רבנים
קטגוריה:נושאי כלים של רמב"ם
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:ילידי 1710
קטגוריה:נפטרים ב-1774
ריינהרד קמרר

ריינהרד קמרר (בגרמנית: Reinhard Kammerer; נולד ב-2 בדצמבר 1951) הוא גנרל גרמני.

==קורות חייו==
ב-1970 התגייס לבונדסוור. סיים קורס קצינים והיה עד 1976 מפקד מחלקה בגדוד התותחנים 12 וכן תצפיתן וקצין מודיעין. ב-1982 קיבל תואר בפיזיקה במינכן ובהמבורג. ב-1980 קודם לדרגת סרן ומ-1983 שימש כקצין תותחנים בבית הספר לתותחנות של הבונדסוור.

ב-1985 סיים את לימודיו בקורס מטכ"ל במכללת צוות בהמבורג. עד ינואר 1989 שימש כיועץ בצוות הניהול של הכוחות המזוינים בבון. בין ינואר לאוגוסט סיים אימון צוות כללי בווירג'יניה.

מ-1992 פיקד על החטיבה המשורינת ה-32 בקובלנץ. קיבל קידום לדרגת סגן-אלוף והועסק שוב במשרד הביטחון כמרצה במטה לכוח אדם.

מ-2002 עד 2005 שרת קמרר בקלן כראש צבא בפיתוח מקומי. קיבל דרגת גנרל ב-2011.

קטגוריה:גנרלים בבונדסוור
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1951
מרכז כנסים

[[בניין התערוכה המלכותי במלבורן שאירח את התערוכה העולמית ב-1880]]
מרכז כנסים הוא מבנה גדול ממדים שתוכנן עבור קיום כנסים, בהם אנשים פרטיים וקבוצות מעלים, משתפים ומקדמים אינטרסים משותפים. מרכזי כנסים מציעים בדרך כלל שטח ציבורי גדול המעניק מרחב לאלפי משתתפים ואף נקראים לעיתים מרכז תערוכות כאשר הם מספקים מקום לעוסקים במלאכת האמנות. מרכזי כנסים מתאפיינים באודיטוריום אחד לפחות ויכולים להימצא בהם אף אולמות קונצרטים ואולמות להרצאות. ישנם בתי מלון גדולים המכילים בתוכם מרכז כנסים.

==מרכזים היסטוריים==
===מרכזי כנסים של המאה ה־19===
* 1850 בינגלי הול (נשרף כליל ב־1984), ברמינגהאם, אנגליה.
* 1851 ארמון הבדולח (נשרף כליל ב־1936), לונדון, אנגליה.
* 1855 ארמון התעשייה (Palais de l'Industrie) של התערוכה העולמית של פריז (1855) (פורק ב־1897), פריז, צרפת.
* 1873 אלכסנדרה פאלאס, לונדון, אנגליה.
* 1876 היכל הזיכרון, פילדלפיה, ארצות הברית.
* 1878 Exhibition Place, טורונטו, קנדה.
* 1878 La Rural, בואנוס איירס, ארגנטינה.
* 1878 Music Hall, סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית.
* 1879 גרדן פאלאס (נשרף כליל ב־1882), סידני, אוסטרליה.
* 1880 בניין התערוכה המלכותי, מלבורן, אוסטרליה.
* 1898 Aberdeen Pavilion, אוטווה, קנדה.
* 1898-1903 Beurs van Berlage, אמסטרדם, הולנד.

===מרכזי כנסים של המאה ה־20===
* 1900 מוזיאון הגרנד פלה, פריז, צרפת.
* 1909 פסטהלה פרנקפורט, פרנקפורט, גרמניה.
* 1955 מק'ורמיק פלייס, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
* 1958 המרכז לתעשיות וטכנולוגיות חדשות, פריז, צרפת.
* 1959 מרכז הכנסים של לאס וגאס, לאס וגאס, נבאדה, ארצות הברית.
* 1974 מרכז הכנסים הבינלאומי קניאטה, ניירובי, קניה.
* 1975 מרכז הירידים בהלסינקי, הלסינקי, פינלנד.
* 1976 מרכז הקונגרסים העולמי בג'ורג'יה, אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
* 1979 מרכז הקונגרסים הבינלאומי בברלין, ברלין, גרמניה.
* 1981 מרכז מוסקונה, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית.
* 1983 מרכז הכנסים והתערוכות בהונג קונג, הונג קונג, הרפובליקה העממית של סין.
* 1985 מרכז הירידים בטמפרה, טמפרה, פינלנד.
* 1988 מרכז הכנסים של מדינת וושינגטון, סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
* 1990 מרכז הכנסים בקולורדו, דנבר, קולורדו, ארצות הברית.
* 1993 מרכז הכנסים של פנסילבניה, פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
* 1997 טוקיו אינטרנשיונל פורום, טוקיו, יפן.

===מרכזי כנסים של המאה ה־21===
* 2001 ארמון הכנסים של בית לחם, בית לחם, הרשות הפלסטינית.
* 2008 מרכז הכנסים בליברפול, ליברפול אנגליה.
* 2008 מרכז הכנסים בראלי, ראלי, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
* 2012 מרכז הכנסים רונאלדו קונהא לימה, ז'ואאו פסואה, ברזיל.
* 2017 מרכז הכנסים AU, ויסאקפאטנאם, הודו.

==מרכזי כנסים בישראל==
* מרכז הירידים והקונגרסים בישראל, נוסד ב־1932
*בנייני האומה בירושלים, נחנכו ב־1956
*היכל התרבות בתל אביב, נחנך ב־1957
* מרכז קונגרסים בינלאומי חיפה, הוקם ב־1996
* [http://wohl-center.com/ מרכז כנסים וואהל סנטר], תוכנן ועוצב על ידי דניאל ליבסקינד, מהאדריכלים המוערכים ביותר בעולם ויוצרו של הגראונד זירו בניו יורק.

==ראו גם==
* אצטדיון

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:כנסים
*
ריפל

ריפל (מאנגלית: Ripple; הפירוש המילולי: אדווה) הוא פרוטוקול בקוד פתוח לביצוע תשלומים ברשת האינטרנט, שפותח על ידי Ripple Labs בבעלות של כריס לארסן, למינוף המטבע המבוזר של החברה, XRP, המכונה בעצמו גם "ריפל". הפרוטוקול נוצר כדי לשמש כמערכת תשלום מבוזרת, המבוססת על טופולוגיית רשת של P2P, וכשוק למטבע חוץ.

תוכנת הלקוח מאפשרת לסחור בסחורות מסוגים שונים, ובפרט במטבע XRP, המבוסס על בלוקצ'יין.

== עלייה ותנודתיות ==
מלבד תנודתיות חזקה, לטווח ארוך, המטבעות המבוזרים חוו נסיקה חריגה בשווי בשנים 2016–2017. ובכללם גם הריפל. למרות שינויים קיצוניים תדירים יחסית, ואפילו על בסיס יומי, של עשרות אחוזים בערך המטבע (למעלה ולמטה), בכל זאת, מתחילת 2017 עד ינואר 2018 המטבע חולל שינוי עצום בתפיסת כדאיות המסחר בו. מכיוון שבסופו של דבר לא עלה ערכו ביותר מ-10% לעומת הביטקוין.

== התדיינות משפטית ==
תובענה ייצוגית הוגשה נגד Ripple במאי 2018, "טוענת שהיא הובילה תוכנית לגייס מאות מיליוני דולרים באמצעות מכירות לא רשומות של אסימוני XRP שלה". על פי התלונה, "החברה יצרה מיליארדי מטבעות 'משום מקום' ואז הרוויחה על ידי מכירתם לציבור ב'מה שהוא למעשה הנפקת מטבע ראשונית שאינה מסתיימת'".<ref></ref>

רשות ניירות ערך ובורסות של ארצות הברית (SEC) החלה בהליכים משפטיים נגד Ripple Labs, המנכ"ל בראד גרלינגהאוס והשותף המייסד כריס לארסן ב-21 בדצמבר 2020, בטענה למכירת ניירות ערך לא רשומים. בתביעה, ה-SEC טען ש-XRP היה נייר ערך במקום סחורה, מכיוון שהוא נוצר והופץ על ידי Ripple Labs באופן מרכזי ולא נתקבל על ידי מוסדות פיננסיים לשימושים המוצעים.<ref></ref> ה-SEC ציין כי בכירי Ripple מכרו 14.6 מיליארד יחידות של XRP ביותר מ-1.38 מיליארד דולר כדי לממן את פעילות החברה ולהעשיר את עצמם.<ref></ref>

כתגובה, גרלינגהאוס ביקר את ה-SEC וציין כי Ripple Labs תגן על עצמה בבית המשפט.<ref></ref> קוינבייס הורידה את XRP ב-28 בדצמבר;<ref></ref> משקיע הגיש תובענה ייצוגית ב-30 בדצמבר בטענה שקוינבייס מכרה אסימוני XRP בהבנה שהם ניירות ערך לא רשומים.<ref></ref>

ב-13 באפריל 2021, פרסמה ראש הוועדה של ה-SEC, הסטר מ. פירס, את הצעת מקלט האסימונים 2.0, ש"נועדה לספק לצוותי פיתוח ראשוניים תקופת זמן של שלוש שנים שבהם הם יכולים לקדם השתתפות ברשת פונקציונלית או מבוזרת, ואת התפתחותה המתמשכת, פטורים מהוראות הרישום של חוקי ניירות הערך הפדרליים כל עוד נענים תנאים מסוימים." <ref></ref>

השופטת אנליסה טורס פרסמה החלטה בבקשות לפסק דין סופי ב-13 ביולי 2023, וקבעה כי האסימון XRP עצמו אינו נייר ערך, אף על פי שהאופן שבו הוא נמכר עשוי להוות מכירה של נייר ערך. "XRP, כאסימון דיגיטלי, אינו בפני עצמו 'חוזה, עסקה או תוכנית' שמגלמת את דרישות האווי של חוזה השקעה." הפסק הדין מצא גם כי מכירות המוסדיות של אסימוני XRP היוו הצעה ומכירה לא רשומה של חוזי השקעה. עם זאת, מכירות תוכניתיות ומכירות אחרות של אסימוני XRP על ידי Ripple Labs לא נחשבו להצעה ומכירה של חוזי השקעה, כך פסקה. התיק עשוי לעבור למשפט מלא, או לערעור.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://ripple.com/wiki/ הוויקי של ריפל]
* 
* [https://www.globes.co.il/portal/instrument.aspx?instrumentid=204524 ריפל], באתר "גלובס"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירותי אינטרנט
קטגוריה:מטבעות מבוזרים
התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED

[[מרכז הכנסים דוד ל. לורנס בפיטסבורג הוא מרכז הכנסים הראשון בעולם שזכה בדירוג הפלטינה של LEED]]
1225 Connecticut Avenue ב[[וושינגטון די. סי. הוא בניין המשרדים הראשון בחוף המזרחי ששופץ וקיבל דרגת פלטינה לפי תקן LEED]]
התקן האמריקאי לבנייה ירוקה, המוכר בשם LEED (קיצור של Leadership in Energy and Environmental Design), הוא סדרה של מערכות דירוג בתחומי התכנון, הקונסטרוקציה, התפעול והתחזוקה של מבנים ירוקים כדוגמת בתי מגורים ושכונות.

התקן, שפותח בידי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה (USGBC), מיועד לעזור ליזמים, בעלי דירות ואנשי אחזקה לפתח אחריות סביבתית ולהשתמש במשאבים בצורה יעילה. הצעות לשינוי ושיפור הסטנדרטים שמציג התקן נעשות באופן שוטף ומתמיד ונבחנות על ידי כ-20,000 מחברי המועצה האמריקנית לבנייה ירוקה.

השימוש בתקן החל בשנת 1998 ומאז יושמו עקרונותיו ביותר מ-7,000 פרויקטים ב-31 מדינות.

בתחילה, סוכנויות פדרליות אמריקניות וגורמי ממשל מדיניים ומקומיים רבים עודדו את השימוש בתקן LEED. אולם, 4 מדינות (אלבמה, ג'ורג'יה, מיין, מיסיסיפי) החרימו בפועל את השימוש בתקן זה.

בניין בית הספר ללימודי סביבה ע"ש פורטר באוניברסיטת תל אביב קיבל את ההסמכה הסופית של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה, בדירוג הגבוה ביותר: LEED Platinum, אם כי מבחינת ניצול הקרקע הבניין לוקה בחסר.

==ראו גם==
* טביעת רגל אקולוגית
* אנרגיה מתחדשת

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנייה
קטגוריה:תקנים
קטגוריה:טכנולוגיה סביבתית
קטגוריה:חיסכון באנרגיה
קטגוריה:בנייה בת קיימא
וולפגנג שניידרהאן (גנרל)

וולפגנג שניידרהאן (בגרמנית: Wolfgang Schneiderhan; נולד ב-26 ביולי 1946) הוא איש צבא גרמני בדימוס אשר שימש מ-2002 עד 2010 כרמטכ"ל הבונדסוור. התפטר בעקבות התקיפה האווירית בקונדוז. עד אז היה אחד הגנרלים המוערכים ביותר בצבא גרמניה.

==ביוגרפיה==
שניידרהאן נולד ברידלינגן, ושירת בחיל השריון וסיים קורס קצינים.

בשנת 2000 מונה לסגנו של הרמטכ"ל הראלד קויט, ולאחר שפרש קויט מונה שניידרהאן לתפקיד, בו כיהן בו שבע שנים, יותר מכל קודמיו.

שניידרהאן תמך בסיוע הגרמני לפלישה לאפגניסטן ומכיוון שרק שנה לאחר פרוץ המלחמה עברה מאז שמונה לתפקיד הייתה לתמיכתו חשיבות רבה. מינה למפקח של הכוחות הגרמניים באפגניסטן את גיאורג קליין.

בתחילת ספטמבר 2009 הזמין קליין הפצצה על שתי מכליות דלק שנחטפו בידי הטאליבאן. היה זה מבצע ההפצצה הגדול ביותר בהיסטוריה הצבאית של גרמניה מאז מלחמת העולם השנייה. בהפצצה נהרגו לא רק אנשי טאליבאן אלא גם עשרות אפגאנים חפים מפשע. שניידרהאן ושר ההגנה פרנץ יוזף יונג שניהם תמכו בהשארת הכוחות הגרמניים באפגניסטן וידעו שטבח כזה עלול לגרום לנאט"ו לדרוש מגרמניה לסלק את כוחותיה מאפגניסטן ולעורר דעות קדומות נגד הגרמנים ולכן טייחו את הפרשה. בנאום בבונדסטאג טען יונג שבהפצצה נהרגו אנשי טאליבאן בלבד.

לאחר שנחשפה הפרשה ביומון בילד דחק שר ההגנה החדש קרל תיאודור צו גוטנברג בשניידרהאן להתפטר, וכך היה. פולקר ויקר מונה במקומו.

==משפחתו==
שניידרהאן נשוי אלקה (לבית ספקהרדט), ואב לשלושה בנים ושתי בנות.

הכנר האוסטרי וולפגנג שניידרהאן היה בן דוד של אביו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:המפקחים הכלליים של הבונדסוור
קטגוריה:מפקדי צבאות סדירים בעת החדשה: אישים
קטגוריה:גרמנים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1946
ז'ול ברטן

ז'ול ברטן (בצרפתית: Jules Bertin; 1 במרץ 1826 – 19 במרץ 1892) היה פסל צרפתי שפעל בבלגיה ובצרפת.

==קורות חייו==
ז'ול ברטן נולד סן-דני (איל-דה-פראנס) לסוחר בגדים שעשה מאוחר יותר קריירה צבאית ושרת בעיר ליאז' בבלגיה. ברטן למד בשנים 1848-1842 בבלגיה, באקדמיה לאמנות באנטוורפן. אחד ממוריו היה ז'וזף-ז'אר דיקאז'י (Ducaju). לאחר מכן חי ברטן בליאז' והתחתן ב-1854 עם תושבת העיר, קתרין אנרי. בהמשך בני הזוג גרו בטונגר. ברטן היה פעיל בחברה למדעים ולספרות של מחוז למבור וב-1859 נבחר על ידה לפסל את פסלו של הגיבור הקלטי אמביוריקס בככר הגדולה של טונגר (טונגרן). אחרי 1863 עבר לגור בסנט-ז'וסטן-נודן ואחר כך בשארבק, באזור בריסל. כעבור מספר שנים חזר וחי בסן דני (מ-1879) ובפריז. ברטן נפטר בפריז ב-1892 בגיל 66.

ברטן נודע במיוחד במספר פסלים מונומנטליים, שהמפורסם בהם - הוא הפסל של אמביוריקס בטונגר (1866-1865).
פסלו של אמביוריקס בככר הגדולה של טונגר

==פרסים ואותות כבוד==
*5 בספטמבר 1866 - זכה לעיטור מסדר לאופולד של בלגיה, בדרגת אביר, ביום חנוכת הפסל של אמביוריקס

==הנצחה==
*רחוב ביישוב הולדתו, סן דני, נושא את שמו

==יצירות==
*1850 - Bacchus et Ariane (בכחוס ואריאדנה)
*Andromède אנדרומדה - הוצגה בסלון של בריסל 
*Jeune fille au papillon (נערה עם פרפר) - הוצגה בסלון של בריסל
*1866-1865 - Ambiorix אמביוריקס - פסל בברונזה בגובה 3.50 מטר בככר הגדולה של העיר טונגרן. הפסל ניצב מעל כן כמעין דולמן שעורר מחלוקת בקרב המומחים. ב-1867 הפסל הוצג בביתן הבלגי בתערוכה העולמית בפריז ב-1867.
*1866-1865 - השתתף ביצירת פסלו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים בלאקן, בריסל 
*1870 - Alsace en deuil (אלזס מתאבלת) - הוצג בסלון של בריסל
*1879 - Vercingétorix (ורקינגטוריקס)
*1887 - Jeune combattant blessé (לוחם צעיר פצוע) - פסל של לוחם גאלי
*1890 - שוב Vercingétorix - פסל מונומנטלי של ורקינגטוריקס בכיכר טייר בסן דני (מעין גרסה בראי של הפסל של אמביוריקס מטנוגר, נחנך ב-29 ביוני 1890. הפסל נעלם בימי מלחמת העולם השנייה

== לקריאה נוספת ==
* Vers la modernité, le s-XIXe au Pays de Liège, catalogue d'exposition (Liège, 5 octobre 2001-20 janvier 2002), Liège, 2001.

==קישורים חיצוניים==
* [http://users.skynet.be/roberthermans/figuren.htm דמויות היסטוריות בטונגרן] 
* [http://books.google.fr/books?id=eIhHTre5wYoC&pg=PA24&lpg=PA24&dq=Jules+Bertin+Saint+Denis&source=bl&ots=YQ2pWEFoS9&sig=_EXgnxSQJ_ClhaScRnvXlvq7GCw&hl=fr&sa=X&ei=MbfEUsf8NbTP0AWE7YCgCw&ved=0CE0Q6AEwBA#v=onepage&q=Jules%20Bertin%20Saint%20Denis&f=false, חמש מאות שכיות חמדה של האמנות הבלגית - החל מן המאה ה-15 ועד ימינו - גוגל בוקס] Joost de Geest, Bart Janssen etc 500 chefs d'oeuvres de l'art belge du XVe siecle à nos jour, Editions Racine 2006 
* [http://lemog3d.blogspot.co.il/2011/09/ambiorix-de-tongres-lexposition-de-1867.html על פסל אמביוריקס] Laurent Antoine Le Mogue Ambiorix de Tongres, 16-09-2011 
* [http://www.academia.edu/5182559/La_statue_dAmbiorix_a_Tongres._Un_Pere_dans_la_Ville_in_L._Pechoux_dir._ על פסל אמביוריקס ] Eugène Warmenbol - La statue d'Ambiorix á Tongres.Un Père dans la ville in L.Pechoux (dir Les Gaulois et leurs représentations dans l'art et la littérature depuis la Renaissance Paris, Errance 2011 p.108-128. ) 

קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1826
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1892
HTC One

HTC One הוא טלפון חכם מתוצרת חברת HTC המבוסס על ידי מערכת ההפעלה אנדרואיד. הטלפון החכם הוכרז ב-19 בפברואר 2013, באירועים בניו יורק ובלונדון. הוא ממשיך דרכו של מכשיר הדגל לשנת 2012 של HTC, ה-HTC One X. ה-HTC One זכה לשבחים רבים בסקירות, אבל לא זכה להצלחה מסחרית. HTC One כולל מסך מגע בגודל 4.7 אינץ' ברזולוצית HD מלאה 1080p, עשוי כולו מאלומיניום, רמקולי סטריאו, מצלמת 4MP הכוללת את תכונת ה-ULTRA PIXEL ומנגנון ייצוב אופטי, ממשק SENSE 5.0 הכולל את ה-BlinkFeed (שאוסף מידע מרשתות חברתיות ומאתרי חדשות), חיישן אינפרא-אדום (IR) המשמש כשלט רחוק למכשירים שונים. ל-HTC One הייתה את צפיפות הפיקסלים הגבוהה ביותר בהשקתו - 469 פיקסלים לאינץ' (PPI).

במהלך חודש פברואר 2014, הכריז איגוד התקשורת העולמי על ה-HTC One כסמארטפון השנה לשנת 2013. מכשיר הדגל שהוכרז אחריו הוא ה-HTC One M8, גרסת 2014 של מכשיר זה.

== תכונות ==
=== תוכנה ===
HTC One עשוי מאלומיניום, אשר לטענת HTC הזמן שלוקח לרקע אותו עבור כל מכשיר הוא 200 דקות. למכשיר יש שני מקשי ניווט: בית וחזור. סמל HTC הנמצא בין שני הכפתורים אינו כפתור. למכשיר יש שני רמקולים סטראופוניים, ובעת האזנה באוזניות במכשיר מופעלת טכנולוגיה של BEATS המשפרת את איכות הסאונד. 

=== חומרה ===
HTC One כולל מסך מגע בגודל 4.7 אינץ', SUPAR LCD 3 שכלל את צפיפות הפיקסלים (PPI) הגבוהה ביותר בהשקתו, 468 פיקסלים לאינץ' (זאת לעומת 445 במכשיר ה-NEXUS 5 ו-326 ב-Iphone 5,5c,5s). המצלמה במכשיר ברזולוציית 4MP עם טכנולוגיית ULTRA PIXEL הכוללת חיישן ייצוב אופטי היכול לצלם וידאו ב-1080P. למכשיר חיישן אינפרא אדום (IR) המשמש כשלט למכשירים שונים. למכשיר יש את פלטפורמת ה-Snapdragon 600 הכוללת מעבד מרובע ליבות במהירות 1.7GHz . ה-HTC One מגיע בשני נפחי אחסון: 32GB ו-64GB ללא אפשרות הרחבה. 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.gadgety.co.il/59964/%d7%94%d7%95%d7%9b%d7%a8%d7%96-htc-one-%d7%a2%d7%9d-%d7%9e%d7%a1%d7%9a-4-7-%d7%90%d7%99%d7%a0%d7%a5-1080p-%d7%95%d7%9e%d7%a6%d7%9c%d7%9e%d7%aa-4-3-%d7%90%d7%95%d7%9c%d7%98%d7%a8%d7%94-%d7%a4%d7%99/ הוכרז: HTC One עם מסך 4.7 אינץ' 1080p ומצלמת 4 אולטרה-פיקסל] באתר Gadgety
*[http://www.gadgety.co.il/64672 גאדג'טי מסקר: HTC One – האחד שלא רק אנחנו חיכינו לו] באתר Gadgety
*[http://www.tgspot.co.il/htc-one-full-review/ HTC One: קרוב לשלמות ] באתר TGspot
*[http://www.geektime.co.il/htc-one-flag-phone-review/ HTC One: האנדרואיד הטוב ביותר בשוק? ] באתר גיטקיים
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2013
קטגוריה:מכשירי טלפון חכמים
וסטסיאלנד

מועדון כדורגל וסטסיאלנד הוא מועדון כדורגל, המשחק בעיר סליילסה שבדנמרק. המועדון משחק בליגת המשנה הדנית.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 2008 והחל לשחק בליגה השלישית בדנמרק. בעונת 2008/2009 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע הדני והפסיד לקבוצת פ.צ. קופנהגן. בסוף העונה הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה בדנמרק. המועדון החל לשחק בליגה השנייה בעונת 2009/2010. בעונה זו הפסיד בסיבוב השני של הגביע לקבוצת אסביירג. בעונת 2010/2011 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת הורסנס. בעונת 2011/2012 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת פ.צ. קופנהגן. 

בעונת 2012/2013 הגיע לשלב 32 האחרונות בגביע והפסיד לקבוצת וג'לה קולדינג. בסוף העונה הגיע למקום השני בליגה והעפיל בפעם הראשונה לליגת העל של דנמרק. בעונת 2013/2014 הגיע המועדון לשמינית גמר הגביע הדני והפסיד לקבוצת וג'לה בולדקלוב. עונה לאחר מכן ירד המועדון לליגת המשנה הדנית.

==שחקנים בולטים==
* רסמוס פסטרסן
* הנריק מדסן
* תומאס מיקלסן
* לאסה נילסן
* סלאדן פריק
* לארס פליידרופ

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל דניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-2008
נובומוסקובסק (אוקראינה)

נובומוסקובסק (באוקראינית Новомосковськ, ברוסית Новомосковск) היא עיר במחוז דניפרופטרובסק באוקראינה, על גדת הנהר סמרה, מיובלי דנייפר. העיר ידועה בקתדרלת השילוש הקדוש שנבנתה ב-1778 מעץ וללא מסמרים.

==היסטוריה==
באזור העיר נמצאו עדויות להתיישבות בני אדם באלף השלישי לפני הספירה. חפירות ארכאולוגיות שייכו את המקום לתקופת הברונזה. בחפירות באזור בשנות השלושים של המאה ה-20 נמצאו כלי נשק וכלי קדרות שהשתייכו למספר תרבויות מקומיות בהן ו.

במאה ה-17 ייסדו קוזאקים יישוב בשם סמרצ'יק (Самарчик) על גדות נהר הסמרה בסמוך ליישובי הסיץ' הזפורוז'י כדי לסייע בהגנת רוסיה הצארית מפלישות הטטרים. מיישוב זה התפתחה העיר נובומוסקובסק. במחצית הראשונה של המאה ה-18 נבנו במקום ביצורי מגן. באותה תקופה חיו במקום כ-9,200 תושבים. בתחילה הייתה פרנסתם על החקלאות, ולקראת סוף המאה ה-18 התווסף המסחר כמקור פרנסה. ב-1774 תמכו תושבי היישוב במרד פוגצ'וב.

בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19 היו בתי העיר בנויים מעץ. עקב הצפות הועברו חלק משכונות העיר לאזורים גבוהים יותר על גדת הנהר. פרנסתם של תושבי העיר הייתה על תוצרת חקלאית ועל מעט מפעלי תעשייה קלה, בהם תעשיית עור, נפחות ותעשיית עץ. בתקופה זו נערכו בעיר שלושה ירידים מסחריים אזוריים מדי שנה.

בתקופת מהפכת 1905 הייתה העיר מוקד לפעילות מחאה של פועלים שדוכאה על ידי כוחות הצאר. ערב מלחמת העולם הראשונה התאוששה כלכלת העיר, בין היתר עקב הנחת מסילת ברזל לחרקוב וחרסון. ב-1919, במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה שלאחר המהפכה הקומוניסטית, השתלטו מהפכנים קומוניסטים על העיר והעיר סופחה לאוקראינה שתחת השלטון הסובייטי.

ערב מלחמת העולם השנייה הואצה התפתחותה הכלכלית של העיר. שירות אוטובוסים סדיר החל לפעול בעיר בשנת 1927. בשנות ה-30 נבנו בעיר מפעלי מתכות שונים בהם עבדו כ-6,000 פועלים.

בשנת 1963 סגרו השלטונות הסובייטיים את קתדרלת השילוש הקדוש ופתחו במקומה מוזיאון. בשנת 1988 חזרה הקתדרלה לפעול כמוסד דתי.

==יהודים==

ערב פלישת גרמניה לברית המועצות היו בעיר כ-750 יהודים. הגרמנים כבשו את נובומוסקובסק בספטמבר 1941. בדצמבר הקימו גטו ובמרס 1942 רצחו את רוב יושביו בירי, ליד העיר. הצבא האדום כבש את העיר בספטמבר 1943.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז דניפרופטרובסק: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1672
כיסא החותנת

קקטוס כיסא החותנת (שם מדעי: Echinocactus grusonii) הוא אחד מסוגי הקקטוסים הפופולריים בעולם.

מקום התפתחותו הטבעי של זן קקטוסים זה הוא במרכז מקסיקו ובטבע הוא יכול להגיע עד לגובה של מטר אחד (ובגידול מתורבת ל–30 ס"מ).
על אף היותו מאוד פופולרי לגידול בגינה זהו קקטוס שנדיר למצוא אותו גדל באופן פראי בטבע והוא מוגדר כזן קקטוסים בסכנת הכחדה. האיום המרכזי עליו הוא מצד אספנים בלתי חוקיים.

==תנאי גידול==
קקטוס כיסא החותנת קל לגידול. הוא יעדיף שמש מלאה, השקיה נדיבה במהלך הקיץ ותקופות יובש משמעותית בחורף (עודף רטיבות עלול להוביל לריקבון בשורשים), אדמה קלה ומנוקזת היטב, הטמפרטורה הממוצעת "הנוחה" בחורף בלילה סביב 12 מעלות (אך הוא יכול לעמוד בתקופות בהן הטמפרטורה נמוכה יותר).

פריחת כיסא החותנת יכולה להופיע בתחילת הקיץ בצורה של פרחים צהובים באזור הכתר.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1886
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי היינריך הילדמן
קטגוריה:צבריים
סנודוניה

סנודוניה (בוולשית: Eryri; באנגלית: Snowdonia) הוא פארק לאומי ואזור גאוגרפי בצפון-מערב ויילס שבממלכה המאוחדת.

האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1951, כאשר רוב שטח השמורה נמצא במחוז גוויניד' ורק החלק הצפון-מערבי נמצא במחוז קונווי.
סרטון אווירי של סנודוניה, 2014

==הפארק הלאומי סנודוניה==
כאמור, בשנת 1951 סנודוניה הפכה באופן רשמי לפארק הלאומי השלישי שהוכרז בממלכה המאוחדת (אחרי אזור האגמים ואזור הפסגות בצפון ומרכז אנגליה). שטח השמורה כולל 2,130 קילומטרים רבועים ונכללים בה הרי סנודון, הנחלים, הנהרות והעמקים שסביבם ורצועת חוף באורך 60 ק"מ בצד הצפון-מערבי של ויילס, שנמצאת בשימור.

השמורה נקראת כך על שם הרי סנודון, אשר הפסגה הגבוהה ברכס נמצאת באזור הצפון-מערבי שלה. בדומה לפארקים לאומיים אחרים בבריטניה (ובשונה מהנהוג בשאר העולם), הפארק הלאומי מורכב משטחים בבעלות פרטית (כ-69.9%) לצד ארגוני שימור לאומיים בהם נציבות היערות (15.8%) וקרן השימור הלאומית (National Trust; כ-8.9%). עד לשנת 1998, כל שטחי הפארק היו במחוז גוויניד' אשר היה גם אחראי לניהולם. משנה זו חלק מהשטח הועבר למחוז קונווי וניהול השמורה משותף לשני מחוזות אלו לצד האספה הלאומית של ויילס, כאשר הניהול מתבצע באמצעות 'הרשות הלאומית של פארק סנודוניה'.

בפארק מבקרים כ-6 מיליון מטיילים בשנה, מה שהופך אותו לפארק השלישי הכי פופולרי באנגליה וויילס. במיוחד נפוצים בשטחי הפארק טיולי שטח וטיולי הרים.

==גאוגרפיה==
רוב שטחי סנודוניה מאופיינים באזורים הרריים ורכסי הרים, בהם ההרים הגבוהים ביותר בוויילס ומהגבוהים בבריטניה. בין רכסי ההרים ישנם גם עמקים, נהרות ונחלים; בהם נהר הקונווי ונהר המאודאך וכן מספר אגמים וביניהם אגם באלה (גוף המים הטבעי הגדול ביותר בוויילס), אגם טראוספיניד' ואגם טריוורין.

מרכיב נוסף בפארק הוא רצועת החוף שהוגדרה כשטח שימור מיוחד. החוף באורך של 60 ק"מ מתחיל בחצי האי ל'ין בצפון ויילס ומגיע לאורך החוף המערבי, עד למרכז ויילס. בין היתר כוללים החופים מערכות דיונות ייחודיות לצד טבע וחי ייחודי. השימור לאורך החוף מגביל את הפיתוח והבנייה, דבר התורם להגנה על הטבע הייחודי ברצועת החוף.

אף על פי שרוב שטחי הפארק אינם מיושבים, בסנודוניה ישנן מספר עיירות קטנות. במרכז הפארק נמצא שטח שהופרד ממנו כדי לאפשר פיתוח תעשייתי סביב פסטיניוג שבעבר כללה מספר מכרות צפחה. מבחינת התחבורה, מספר כבישים עיקריים עוברים דרך סנודוניה, בהם A5 החוצה אותה בצפון, A470 העובר פחות או יותר לאורך המרכז מצפון לדרום ו-A494 החוצה את שטח הפארק בדרום.

==קישורים חיצוניים==

* [https://snowdonia.gov.wales/ האתר הרשמי] של הפארק הלאומי.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: פארקים לאומיים
ארווין הופנאגל

ארווין הופנאגל (בגרמנית: Erwin Hufnagel; נולד ב-21 ביולי 1940 בוויטן, רוהר) הוא פילוסוף ופדגוג גרמני, שנודע בתרומותיו לחקר ההרמנויטיקה, הגותו של קאנט והפדגוגיה הפילוסופית. הושפע מרעיונותיו של ההוגה הנאו-קאנטיאני ריכרד הניגסוולד. הוא פרופסור אמריטוס למדעי פדגוגיה באוניברסיטת "יוהנס גוטנברג" במיינץ.

ארווין הופנאגל למד בעזרת מלגה בשנים 1967-1961 פילוסופיה, פדגוגיה ושפות רומאניות באוניברסיטאות זארבריקן ובון. אחרי שבשנת 1967 סיים תואר שני MA לימד בשנים 1972-1968 בגימנסיה ביישוב בצדורף (זיג). בשנת 1971 עשה עבודת דוקטורט בהדרכת גרד וולאנד וולפגנג רצל. בשנים 1982-1972 עבד כמדריך חוקר במכון למדעי החינוך באוניברסיטת בון. החל משנת 1978 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת בון. לימד בהמשך באוניברסיטאות מיינץ ואאכן (1983-1980) והחל משנת 1984 התמנה לפרופסור למדעי החינוך באוניברסיטת "יוהנס גוטנברג" במיינץ. היה פרופסור אורח אוניברסיטת זאגרב, בקורסים בזאדאר ובדוברובניק. בפרישתו בשנת 2005 היה לפרופסור אמריטוס במיינץ.

==ספרים== 
*Zum Problem des Wollens, unter besonderer Berücksichtigung von Kant und Scheler, Bonn 1972
*Einführung in die Hermeneutik Stuttgart 1976 (2. (מבוא להרמנאוטיקה) מהדורה מורחבת ומעודכנת - l., St. Augustin 2000) (תורגם גם לקרואטית, לרומנית ולקוריאנית)
*Richard Hönigswalds Pädagogikbegriff. Zur Verhältnisbestimmung von Philosophie und Pädagogik, Bonn 1979
*Konkrete Subjektivität, Studien zur Philosophie und Pädagogik, Bonn 1979
*Pädagogische Theorien im 20. Jahrhundert, Frankfurt a. M. 1982 (תאוריות פדגוגיות במאה ה-20)
*Der Wissenschaftscharakter der Pädagogik, Bd. 1: Von Trapp bis Dilthey, Frankfurt a.M. 1982
*Der Wissenschaftscharakter der Pädagogik, Studien zur pädagogischen Grundlehre von Kant, Natorp und Hönigswald, Würzburg 1990 (auch kroatisch)
*Pädagogische Vorbildtheorien, Prolegomena zu einer pädagogischen Imagologie, Würzburg 1993
*Der Logos des Konkreten, Bd. 1: Vom cartesischen Rationalismus zur hermeneutischen Philosophie Wilhelm Diltheys, Remscheid 2010
*Der Logos des Konkreten, Bd. 2: Phänomenologische Idolenlehre und Philosophie der natürlichen Weltsicht, Remscheid 2012

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20140102194530/http://www.uni-mainz.de/FB/Paedagogik/AllgemeineEW/159.php ארווין הופנאגל], באתר אוניברסיטת מיינץ

קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:אנשי חינוך גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מיינץ
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1940
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2022
בסה קביה

מועדון כדורגל בסה קביה הוא מועדון כדורגל מהעיר קביה שבאלבניה. נכון לעונת 2020/2021 המועדון משחק בליגה האלבנית השנייה.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1925 ושיחק לראשונה בליגה הראשונה באלבניה בשנת 1933. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד שנת 1939. המועדון ירד לליגה השנייה וחזר לליגה הראשונה בעונת 1945/1946. המועדון שיחק לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה עד שנת 1959. משנת 1959 המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה עד עונת 1976/1977 .

בעונות 1961, 1962/1963, 1970/1971, 1971/1972 הגיע לגמר הגביע האלבני והפסיד לקבוצות פרטיזן טירנה, קיי אף טירנה, דינמו טירנה ווולאזניה שקודרה בהתאמה. בעקבות הגעתו לגמר הגביע בעונת 1971/1972 העפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1972/1973. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת פרמאד אמיגר מדנמרק. בשמינית הגמר הפסיד לקבוצת היברניאן מסקוטלנד והודח מהטורניר.

בסוף עונת 1976/1977 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. בעונת 1980/1981 הגיע לגמר הגביע האלבני והפסיד לקבוצת וולאזניה שקודרה. המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה מעונת 1978/1979 ועד עונת 1984/1985 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה.

המועדון שיחק ברציפות בליגה הראשונה מעונת 1986/1987 ועד עונת 1998/1999. בעונת 1991/1992 הגיע לגמר הגביע האלבני והפסיד לקבוצת אלבסני. בסוף עונת 1998/1999 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 2005/2006. מעונת 2005/2006 ועד עונת 2010/2011 שיחק ברציפות בליגה הראשונה. בעונת 2006/2007 זכה בפעם הראשונה בגביע האלבני כשניצח במשחק הגמר את קבוצת טאוטה דורס. 

בעקבות הגעתו לגמר הגביע בעונת 2006/2007 העפיל בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 2007/2008. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצח את קבוצת בז'ניה מסרביה. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת ליטקס לובץ' מבולגריה והודח מהטורניר. בסוף העונה סיים את הליגה במקום השלישי והעפיל בפעם היחידה לגביע האינטרטוטו בעונת 2008/2009. בסיבוב הראשון ניצח את קבוצת אתניקוס אחנס מקפריסין. בסיבוב השני הפסיד לקבוצת גראסהופרס ציריך משווייץ והודח מהטורניר. 

בעונת 2009/2010 זכה בפעם השנייה בגביע האלבני כשניצח במשחק הגמר את קבוצת וולאזניה שקודרה. בסוף העונה סיים את הליגה במקום השני והעפיל לליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות השני הפסיד לקבוצת אולימפיאקוס מיוון והודח מהטורניר. בסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. המועדון שיחק בליגת העל האלבנית מעונת 2012/2013 ועד עונת 2013/2014 שבסופה ירד לליגה האלבנית השנייה. 

==תארים==
* הגביע האלבני: (2)
** (2007, 2010,)

==הישגים באירופה==
* גביע אירופה למחזיקות גביע:
** שמינית גמר (1): 1972/1973

==שחקנים בולטים==
* רנאטו אראפי
* שפטים באבאי
* סוקול סיקלשי 
* פאולין דמבי
* אנדי לילה
* ארטיון פוצ'י

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קבוצות כדורגל אלבניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1925
מרכז הכנסים דוד ל. לורנס

מרכז הכנסים דוד ל. לורנס הוא מרכז כנסים ותערוכות הנמצא בפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית ומשתרע על פני שטח של 140,000 מטרים רבועים. המבנה נמצא על הגדה הדרומית של נהר אלגני.

המבנה המקורי הושלם ונפתח לקהל ב-7 בפברואר 1981. בשנת 2001 נסגר המבנה, במסגרת תוכנית התחדשות, ועבר שיפוצים נרחבים ונפתח שוב בשנת 2003. לאחר פתיחתו המחודשת זכה המבנה המשופץ לדרגת זהב של התקן האמריקאי לבנייה ירוקה LEED והפך לאולם הכנסים הראשון בעולם שזוכה לכך. המבנה כיום נמצא בבעלות " Sports & Exhibition Authority of Pittsburgh and Allegheny County".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100118101936/http://www.pittsburghcc.com/cc/ Official website]
* [http://www.usgbc.org U.S. Green Building Council]
* [http://www.dexigner.com/news/18762 G-20 to Meet at David L. Lawrence Convention Center in Pittsburgh, PA] - Dexigner

==הערות שוליים==

קטגוריה:פנסילבניה: מבנים
קטגוריה:פיטסבורג
קטגוריה:מרכזי תערוכות, ירידים וכנסים
נעלי נימרוד

נעלי נמרוד היא חברה ישראלית לייצור וייבוא נעליים, במיוחד נעלי ילדים ונוער.

== היסטוריה ==
החברה הוקמה בהולנד בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי צבי רוזבליט ובנו קלמן, שפתחו בית מלאכה לייצור נעליים. הם קראו לחברה על שם הגיבור התנ"כי "נמרוד". ב-1935 עלו בני המשפחה לארץ ישראל והעבירו את בית המלאכה לרחוב דיזנגוף בתל אביב.
ב-1944 הוקמה חברת "נעלי נמרוד בע"מ", בה פעלו גם בניו של קלמן רוזבליט - יוסף בן ארצי (בתפקיד המנהל המסחרי), ושני אחיו הצעירים שמואל ומיכאל רוזבליט. בנו של מיכאל, אורן רוזבליט, משמש כיום כמנכ"ל החברה.

בחברה מועסקים כיום כ-500 עובדים, הפועלים במפעל הייצור בבאר שבע וברשת של 65 חנויות ברחבי הארץ. נעלי החברה נמכרות בסך הכול בכ-100 נקודות מכירה בישראל.

המפתחים בחברה עוסקים ביצירת עיצובים חדשים לנעלי החברה ובפיתוחים אורתופדיים. החברה מתמקדת בין השאר בנעלי פעוטות ובנעליים ראשונות לתינוקות, ומייבאת את המותג הגרמני לנעלי ילדים "Elefanten". החברה גם מייבאת מותגי נעליים ידועים אחרים בעולם, כגון "Clarks" (נציגה בלעדית בישראל), "קונברס", "נייק" ו"פומה".

משרדי ההנהלה שוכנים באיירפורט סיטי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ישראל: מותגי הנעלה
קטגוריה:חברות ישראליות
קטגוריה:איירפורט סיטי: חברות
קטגוריה:חברות אופנה ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1944
וריה (כדורגל)

מועדון כדורגל וריה (ביוונית: Γ.Α.Σ. Βέροια) הוא מועדון כדורגל יווני, המשחק בעיר וריה שביוון. באוגוסט 2018 התמזג עם המועדון "Elpis Skoutari", ושיחק בעונת 2018/2019 בליגה היוונית השלישית.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1960 כששתי קבוצות מקומיות התאחדו. המועדון החל לשחק בעונת 1962/1963 בליגה השנייה ביוון. המועדון שיחק 4 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1965/1966 הגיע למקום הראשון בליגה והעפיל בפעם הראשונה לליגת העל היוונית. המועדון שיחק 3 עונות ברציפות בליגה הראשונה ובסוף עונת 1968/1969 ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 1972/1973. מעונה זו שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1976/1977 עלה לליגה הראשונה.

בעונת 1977/1978 הגיע לרבע גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצת פאוק סלוניקי. בסוף העונה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק 8 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1985/1986 עלה לליגה הראשונה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה עד עונת 1990/1991 שבסופה ירד בפעם הראשונה מהליגה השנייה לליגה השלישית ביוון. המועדון שיחק 2 עונות בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 1999/2000.

בעונות 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998 הגיע לשמינית גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצות אתינייקוס, אפולון אתונה וסקודה קסנתי בהתאמה. בסוף עונת 1999/2000 ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית ואחרי עונה אחת ירד בפעם הראשונה מהליגה השלישית לליגה הרביעית ביוון. המועדון שיחק 2 עונות בליגה הרביעית ועלה לליגה השלישית. המועדון שיחק 2 עונות בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה. המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה וחזר לליגה הראשונה אחרי 8 שנים בליגות הנמוכות. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הראשונה ובסוף העונה ירד לליגה השנייה.

בעונת 2008/2009 הגיע לשמינית גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצת פאניוניוס. בסוף העונה ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השלישית וחזר לליגה השנייה. המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 2011/2012 חזר לליגת העל היוונית. המועדון משחק בליגת העל היוונית מעונת 2012/2013. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצת פאנטראקיקוס.

==הישגים==
* הגביע היווני:
** רבע גמר (2): 1977/1978, 2012/2013

==שחקנים בולטים==
* אלכסנדרוס אלכסנדריס
* ניקולאוס קלטסאס
* מילוז'ה פטקוביץ'
* אולג פרוטאסוב
* פאנאגיוטיס טסלוצ'ידיס

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל יווניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1960
ערן בדינרי

ערן בדינרי (נולד ב-20 באוקטובר 1975) הוא מוזיקאי, סופר ומשורר ישראלי.

==ביוגרפיה==
בדינרי נולד בקריית מוצקין וגדל בקריית ביאליק.

בהיותו בן עשר החל את לימודיו המוזיקליים. בין מוריו נמנים ברק חנוך, רפי קדישזון, מורדי פרבר וירון חסון.
כמו כן למד ספרות באוניברסיטת חיפה אולם במהלך לימודיו בחר לפרוש מן המסגרת האקדמית ולהקדיש את זמנו לקריאה מרובה.

לאחר שירותו הצבאי עבר להתגורר בתל אביב, שם הופיע עם שיריו כזמר וגיטריסט בלהקתו "דיסוננס" אשר בין חבריה נמנו חברי להקת "סינרגיה" - הבסיסט עירון שבתאי והמתופף אורי רז.

בעקבות משיכתו למוזיקה אמנותית פירק את הלהקה והחל להופיע לבד עם יצירותיו הפוליפוניות לגיטרה.

בשנת 2003 פרסם את האלבום "Solo Portrait". על אודות אלבומו זה נכתב במגזין האוזן השלישית: "אלבום בו הגיטרה משרטטת קווים מלודיים מפותלים ואינסופיים במסורת המבורכת של הגיטריסטים בחברת ECM."

בשנת 2008 הקליט בגרמניה את אלבומו השלישי, "Dreaming".

בשנת 2017 ראה אור ספרו השלישי, "עד שהירח יתמלא". בספר זה ארבע נובלות אשר על כתיבתן שקד במשך שנים. במרכז כל אחת מן הנובלות ניצב אמן - בשתיים מהן כגיבור ראשי ובשתיים הנוספות כגיבור משני אשר דמותו משפיעה עמוקות על הגיבור הראשי. כל נובלה כתובה באותה צורה: פרולוג ושני חלקים.

בשנת 2019 פרסם את הפואמה האוטוביוגרפית "אני ואנדי מקדואל". בפיסקה החותמת אותה הצהיר כי זהו ספרו האחרון, אולם לאחר מכן פרסם ספרים נוספים, האחרון שבהם הוא הנובלה "ירח דולק ברחוב".

בשנת 2024 פרסם מיני-אלבום בשם "השירים".

==אלבומים==
* (2003) Solo Portrait
* (2005) For The King
* (2008) Dreaming
* (2024) השירים

==ספרים==
* מנקה הרחובות (2014)
* בניין הזכוכית (2014)
* עד שהירח יתמלא (2017)
* אהבה אינה תלויה במימושה (2018)
* האמנים האמיתיים (2018)
* אני ואנדי מקדואל (2019)
* השעון של מקס (2020)
* ירח דולק ברחוב (2022)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://youtu.be/axfUiKrNc6w?si=BZd5gqd9Y7NmM4DH "השירים", מיני-אלבום]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:בוגרי אורט קריית ביאליק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
ריימונד פייסט

ריימונד אליאס פייסט (באנגלית: Raymond E. Feist; נולד ב-1945 בשם ריימונד אליאס גונזלס השלישי) הוא סופר אמריקאי, שכתב בעיקר ספרי פנטזיה. פייסט ידוע בעיקר ככותב של סדרת מלחמת הבקיע המורכבת מרומנים, נובלות וסיפורים קצרים. ספריו תורגמו למספר רב של שפות, ומכרו מעל 15 מיליון עותקים. סדרת מלחמת הבקיע תורגמה לעברית על ידי איתמר פארן ויצאה לאור בהוצאת אודיסיאה.

==חייו==
ריימונד אי. גונזלס השלישי נולד ב-1945 בלוס אנג'לס וגדל בדרום קליפורניה. כשאמו נישאה מחדש, הוא אימץ את שם המשפחה של אביו המאמץ, פליקס אי. פייסט. פייסט סיים תואר ראשון בהצטיינות ב-1977 באמנות ותקשורת ב-אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בעת לימודיו, פייסט החל לפתח רעיון לכתוב ספר על נער שהופך לקוסם. הוא כתב את הספר שנתיים לאחר מכן, והספר יצא לאור על ידי הוצאת דאבלדיי. פייסט מתגורר כיום עם ילדיו בסן-דייגו.

==עבודתו הספרותית== 
רוב ספרי הפנטזיה והסיפורים הקצרים שכתב פייסט הם חלק מסאגת מלחמת הבקיע, המתרחשת בשני עולמות, מידקמיה וקלוואן. קוסמים אנושיים ויצורים אחרים בשני העולמות מאפשרים ליצור בקיעים (Rifts באנגלית) המאפשרים לחבר בין כוכבי לכת שונים במערכות שמש שונות. מידקמיה הוא עולם שנוצר בתחילה כאלטרנטיבה למשחק מבוכים ודרקונים על ידי פייסט ומספר חבריו, בעת שלמדו באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.

פייסט פרסם שלושה ספרים מחוץ לסאגת מלחמת הבקיע, הראשון ביניהם, Faerie Tale, הוא ספר פנטזיה אפל המתרחש במדינת ניו יורק. בנוסף, פרסם מספר סיפורים קצרים באנתולוגיות ספרותיות שונות.

==ספריו שתורגמו לעברית==
===סאגת מלחמת הבקיע===
* קוסם: שוליה (1986)
* קוסם: רב-מג (1986)
(ספרים אלה פורסמו בתחילה בארצות הברית כספר אחד ב-1982).
* קוץ הכסף (1985)
* חשיכה בסת'אנון (1986)

==ספרים נוספים==
פייסט פרסם בנוסף את טרילוגיית האימפריה (3 ספרים) עם ג'ני וורטס, שני ספרים בסדרת בני קרונדור, סאגת מלחמת הזוחלים, וסדרת מורשת מלחמת הבקיע, קונקלאוות הצללים, סאגת המלחמה האפלה, סאגת מלחמת השדים וסאגת מלחמת הכאוס.

==מיזמים נוספים== 
פייסט היה מעורב ביצירת משחק מחשב בשם קרונדור (באנגלית: Betrayal At Krondor), המבוסס עלילתית על הדמויות מספריו וההתרחשויות במסגרת מלחמת הבקיע. המשחק שוחרר ב-1993. מאוחר יותר, פיתח פייסט את עלילת המשחק לספר בשם דומה שיצא לאור ב-1998.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
ישיבת עטרת חכמים

מוסדות עטרת חכמים הם קבוצת מוסדות תורניים הממוקמים בחולון ומנוהלים על ידי הרב חיים רבי.

== הקמת המוסדות ==
נוסד בשכונת תל-גיבורים בחולון, בשנת תשנ"א, על ידי הרב חיים רבי יחד עם הגבאים חיים זברלו וגדעון גבריאל. כראש הכולל ואחראי כספים מכהן בנו של הרב רבי, הרב אליהו רבי.

המוסדות בסגנון חרדי-ספרדי על פי דרכו ומשנתו של הרב עובדיה יוסף, ובשיטת הלימוד של חכמי ספרד, כדוגמת הישיבות פורת יוסף, וכיסא רחמים.

הרב חיים רבי בשיחתו השבועית לאברכים

הרב אליהו בשיחה לאברכים

== מגידי שיעורים בכולל ==
כשהוקם הכולל בשנת תשנ"א, שימש כר"מ הרב יגאל כהן חתנו של הרב צמח מזוז יחד עם הרב אילן שהרבני והרב משה מיכאלי.

כיום לומדים בכולל למעלה מ-220 אברכים. ככל שרבו הלומדים נפתחו כיתות לימוד ונוספו אנשי צוות.

כיום מכהנים כרמים, הרבנים יגאל כהן, דוד עזריה, בנימין נבול, אביב אחדות, עידו במרגי, שי אביגל.

אחד החידושים של הרב אליהו בהנהגת הכולל, הוא החלוקה לרמות של כל השיעורים, וההתקדמות מרמה לחברתה לאורך שנות הלימוד בכולל.

מדי שבוע מתקיים שיעור בהיכל בית המדרש, הרב בשיחתו השבועית מרבה לספר דוגמאות מחיי היום יום ומהמקרים הבאים לפתחו, ומלמד את האברכים בצורה מעשית איך להתמודד ולהתקדם בעשיה ובפעילות עם הציבור הרחב.

== פעילות תורנית חברתית ==
המוסדות מפעילים גם שיעורים למבוגרים לילדים ולנשים, בשבת ובחול. סדרות בשלום בית חינוך הילדים ובהלכות המצויות. לימוד בימי בין הזמנים, וארגון כנסי התעוררות ברחבי העיר. עזרה לנזקקים והקמת מכון לספרי תורה ותפילין ותשמישי קדושה. הפצת ספרים ודיסקים, והוצאת עלון שבועי וירחון תורני.

בשנים האחרונות התווספו אפיקים חדשים, מהם הרחבת המענה בית ההוראה למשך כל היום כולו, פתיחת ארגון שידוכים ממוסד לכל הגילאים ולכל המגזרים. כמה מאברכי המוסדות היו מבוני המאגר התורני תורת אמת.

== בתי מדרש שהקימו בוגרי המוסדות ==

* בית המדרש "עטרת ישועה" בבת-ים, על ידי הרב חגי לוי
* בית המדרש "עטרת רחמים" בבת ים, על ידי הרב רונן כרייף 
* בית המדרש "שובה ישראל" בחולון, על ידי הרב חיים יפה
* בית המדרש "ברכת יוסף תורה" בחולון, על ידי הרב מתתיהו אליעזר
* בית המדרש "אוהל אברהם" בבת-ים, על ידי הרב אברהם ישראל
* בית המדרש "למען שמו באהבה" בבת-ים, על ידי הרב ישי פרקש
*בית המדרש "יביע אומר" בחולון, על ידי הרב משה פרזיס
*בית הכנסת ובית המדרש <nowiki>פתח הדביר</nowiki> על ידי הרב ליאור גלזר בבני ברק

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

עטרת חכמים
קטגוריה:חולון: חינוך
איש החשמל

איש החשמל הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אלי כהן, הסרט הושלם בשנת 2001, אך יצא לאקרנים באופן מסחרי רק ב-2003.

==עלילה==
הסרט מתרחש במהלך שיטפון שאיים להחריב את התחנה בשנת 1931. פנחס רוטנברג, האיש שהקים את מפעל החשמל בנהריים בשנות העשרים, מקבל את הידיעה על הצפת תחנת החשמל שעומדת להיפתח כמה ימים מאוחר יותר, והוא יוצא לדרך מחיפה לנהריים. רוטנברג עושה את דרכו למקום ובדרך הוא נזכר בחייו: מהיותו מהפכן רוסי, חבר המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית, ועד חלוציות התעשייה המודרנית בארץ ישראל והקמת חברת החשמל.

==הפקה==
הפקת הסרט החלה בשנת 1999, על פי רעיון של במאי אלי כהן, שבמקור תכנן ליצור מיני סדרה בת שלושה פרקים לרגל 75 שנה לחברת החשמל. בגלל מגבלות תקציב הוחלט בסופו של דבר להפיק סרט עלילתי אחד. בסרט הושקעו למעלה ממיליון דולר. חברת החשמל וטלעד השקיעו 225,000 דולר כל אחת. תקציב נוסף התקבל מהקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים והקרן לעידוד קולנוע ישראלי איכותי. תחילה התקבל אישור לצלם באתר נהריים, אך אחר כך הוא בוטל.

במהלך ההפקה נעשה שיחזור של התקופה עם תלבושות, כלי רכב, ותפאורות שונות. בנוסף הושקע מאמץ הפקתי ביצירת סצנת השיטפון, וסצנת שלג שמתרחשת ברוסיה צולמה ביפו, עם מלח כתחליף לשלג.
== פסטיבלים ופרסים ==
הסרט הושלם בסוף 2001 והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה,והיה מועמד פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2001, בקטגוריות: הסרט הטוב ביותר, שחקנית המשנה: אילת זורר, שחקן המשנה: ליאור אשכנזי, צילום: דויד גורפינקל, תסריט: ירון זליג, עריכה: טל שפי, עיצוב אמנותי: יורם שייר, עיצוב תלבושות: רקפת לוי, מלחין: שם טוב לוי ופסקול: אלי ירקוני ורונן סאבו. יורם שייר זכה בפרס לעיצוב אמנותי ורקפת לוי זכתה בפרס לעיצוב תלבושות.
==דמויות ושחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקנ/ית !! דמות
|-
|מנשה נוי || פנחס רוטנברג
|-
|איילת זורר || בקי
|-
|ליאור אשכנזי || לאונרד
|-
|מארק איווניר || אברהם רוטנברג
|-
|ארז שפריר || סבריסקי
|-
|לאוניד קנייבסקי || זמש
|-
|ולדימיר פרידמן || וולודיה
|-
|נטשה מנור || לאנה
|-
|דן מנור || איליה
|-
|איגור מירקורבנוב || דמיזוב
|-
|אמנון וולף || הלל
|}

== קישורים חיצוניים ==

* - ריאיון עם אלי כהן על יצירת הסרט
* - סקירה של הסרט
== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
קאנו טאניו

קאנו טאניו (ביפנית: 狩野 探幽 (Kano Tan'yu); נולד קיוטו 1602 – נפטר אדו 1674) נחשב לצייר החשוב ביותר בזמנו ביפן. טאניו נודע בסגנון ציור אלגנטי ומעודן ובשליטה במגוון נרחב של שיטות ונושאים בציור היפני. הוא הוביל את אסכולת קאנו, סדנת ציור מובילה אשר שימשה כספק האמנות הרשמי של שוגונט טוקוגאווה. סגנונו ויצירתו השפיעו לאורך כל תקופת אדו.<ref></ref>

טאניו צייר במגוון טכניקות כגון ציורי דיו ויאמטו-א, על מגוון פורמטים כגון: דלתות הזזה וקירות, מגילות אופקיות, ומגילות תלויות, וסגנונו נחשב אלגנטי ומרשים. טאניו התפרסם במיוחד בזכות פרויקטים רחבי היקף בטירות השוגונים, כגון ציורי הקיר בטירת ניג'ו (אנ'), בטירת נגויה, ועיצוב המאוזולאום לטוקוגאווה איאיאסו בניקו.
698x698px

== ביוגרפיה ==
טאניו נולד למשפחת קאנו – שושלת חשובה של ציירים יפניים, שניהלה סדנת אמנות מובילה ופעלה כמעין אקדמיה מרכזית לציור ביפן. סבו היה קאנו אייטוקו (אנ') – ששרת את המנהיג הצבאי טויוטומי הידיושי. אביו היה הצייר קאנו טקנובו, ואימו בת לדאימיו סאסה נארימסה, ואסל של אודה נובונאגה. מסופר כי החל לצייר בגיל 4, ובגיל 12 כבר החל לצייר עבור השוגון, ובגיל 15 קיבל מינוי כצייר רשמי של שושלת טוקוגאווה. בתפקיד זה היה ממלא הזמנות לעיצוב חדרי טירות ויצירת תמונות עבור משפחות סמוראים בכל רחבי יפן. בשנים 1643 – 1646 טאניו ניהל את הקמת המאוזוליאום המרהיב לשוגון טוקוגאווה איאיסו בניקו. ב-1640 הפך לנזיר בודהיסטי, אך המשיך בפעילות אמנותית.
342x342px

== יצירות וסגנון ==
טאניו חתום על מגוון גדול של ציורי קיר, עיצובים ססגוניים, ציורי דיו וקליגרפיה. בין יצירותיו הידועות שנותרו עד היום וממשיכות לפאר אתרי תיירות ביפן עד היום ניתן למנות את המאוזוליאום בניקו, טירת נגויה וטירת ניג'ו. עיטורי הטירות כללו ציורי קירות ופרגודים מתקפלים עם תיאורים של עצים, פרחים, חיות ועופות, לרוב על רקע מוזהב.

משיכות המכחול של טאניו נחשבות מאופקות ועוצמתיות, בהמשך ליצירותיו של הצייר היפני סשו טויו (אנ') וציירים סיניים, ציוריו מותירים אזורים רבים לא מצוירים במטרה ליצור תחושת עומק וחלל. בציורי הקיר ובפרגודים, נהג למלא את החלל הזה באבקת זהב או בעלי זהב – טכניקה שמותירה רושם עוצמתי ואלגנטי.

הוא חתום גם על יצירות רבות בסגנון יפני כגון דפי אלבום עם תמונות משוררים, ומגילות סיפורים. בנוסף, עסק בטקס תה בסגנון המאסטר קובורי אנשו.

כצייר ידוע עסק גם באותנטיקציה של ציורים, והותיר אחריו סקיצות של אוספי אמנות מרחבי יפן שאבדו במהלך ההיסטוריה. משום כך אוסף הרישומים שלו מהווה גם מקור היסטורי חשוב ללימוד תולדות האמנות.

העתקת ציורים של טאניו כדרך לאימון ציירים בתחילת דרכם הייתה פרקטיקה נפוצה באסכולת קאנו, ומשום כך השפעתו הייתה עצומה גם דורות לאחר מותו.

== ראו גם ==
*אמנות יפנית

== לקריאה נוספת ==
* Jordan, Brenda (ed.) Copying the Master and Stealing His Secrets: Talent and Training in Japanese Painting Honolulu: University of Hawaii Press, 2002
* Lippit, Yukio Painting of the realm: the Kano house of painters in 17th-century Japan Seatle: Washington University Press 
450x450px
== קישורים חיצוניים ==

* 
*[https://www.britishmuseum.org/collection/term/BIOG6517 יצירות של טאניו במוזיאון הבריטי]
* [https://www.metmuseum.org/art/collection/search#!?q=Kano%20Tan'yū&perPage=20&sortBy=Relevance&offset=0&pageSize=0 יצירות של טאניו במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק]

קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:אמנות בודהיסטית
קטגוריה:ילידי 1602
קטגוריה:נפטרים ב-1672