OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'נטלמנים של מזל

ג'נטלמנים של מזל (ברוסית: Джентльмены удачи) הוא סרט קומדיה סובייטי משנת 1971 בכיכובם של יבגני לאונוב, סבילי קרמרוב וגיאורגי ויצין . הוא נבחר ל"סרט הקומדיה הסובייטי של כל הזמנים". תוך שנה מאז שיצא לאקרנים ב-1971 צפו בו יותר מ-65 מיליון אנשים ברחבי העולם.

ב-2012 הבמאי טימור בקממבטוב הכריז כי הוא עובד על הפקת סרט המשך והודיע כי הוא מעוניין שדימה בילאן ישחק בתפקיד הראשי.

מטבע לשון "ג'נטלמן של מזל" מסמל ברוסית את שודדי ים.

== עלילה ==

כוכב הסרט הוא יבגני טרושקין (יבגני לאונוב), תושב מוסקבה, גנן בגן ילדים ומתגורר עם אמו. טרושקין דומה בדמיון מפליא לדוצנט, עבריין ידוע ואכזרי. דוצנט וחבורתו גנבו קסדה של אלכסנדר הגדול העשויה מזהב טהור מאתר חפירות בקזחסטן. בדרך לעבודה טרושקין נתקל באוטובוס באחד הארכאולוגים (ארסט גארין) שבטוח שהוא דוצנט ומתחיל לעקוב אחריו. לאחר שהטעות מתבררת ומתברר גם שדוצנט וחבורתו נתפסו ונכלאו. דוצנט בכלא אחד וחבורתו בכלא אחר. המשטרה מבקשת מטרושקין לעזור להם למצוא את הקסדה על ידי כך שיכניסו אותו לכלא באותו תא עם חבורתו של דוצנט. טרושקין מסכים ומגיע לכלא שם פוגש את פדיה ירמקוב (סבילי קרמרוב) וגברילה שרמטייב (גיאורגי ויצן), חבורתו של דוצנט. טרושקין מסביר להם שקיבל מכה בראש ומאז לא זוכר הרבה דברים וביניהם היכן החביאו את הקסדה. טרושקין בשיתוף המשטרה מביים בריחה יחד עם ירמקוב ושרמטייב, אליהם מצטרף אסיר נוסף שהחליט לברוח גם, ואסילי אליבאבא (רדנר מורטוב). בזמן שהם "נמלטים" בורח גם דוצנט האמיתי ומתחיל לחפש את הקסדה. בסופה של העלילה החבורה מצליחה למצוא את הקסדה במעמקי אגם קפוא וטרושקין הופך את חבורת הפושעים לאנשים טובים שחוזרים למוטב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי 1971
פייר אלפונס לורן

פייר אלפונס לורָן או לורָאן ( 18 ביולי 1813 - 2 בספטמבר 1854) היה מתמטיקאי צרפתי. ידוע בעיקר בזכות גילוי טור לורן.

לורן נולד בפריז. בשנת 1830 החל את לימודיו באקול פוליטקניק וסיים בשנת 1832. במסגרת השרות הצבאי נשלח לאלג'יריה. ב-1840 חזר לצרפת ובמשך 6 שנים ניהל עבודות להרחבת הנמל בעיר לה האבר. 

עבודותיו על טור לורן היו כלולות בספר זיכרונות שהוגש כמועמד לפרס ה-Grand prix של האקדמיה הצרפתית למדעים בשנת 1843. הבקשה למועמדות לפרס היוקרתי נמסרה באיחור, העבודה לא פורסמה ברבים ומעולם לא הועמד שוב לקבלת פרס אקדמי.

לורן נפטר בגיל 41 בפריז. עבודותיו קיבלו פרסום רק לאחר מותו.

==ראו גם==
*טור טיילור
*טור לורן

==קישורים חיצוניים==

* [http://www-history.mcs.st-andrews.ac.uk/Biographies/Laurent_Pierre.html פייר אלפונס לורן], באתר מק טיוטור

קטגוריה:מתמטיקאים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1813
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1854
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1854
ארסמוס דרווין

ארסמוס דרווין (אנגלית: Erasmus Darwin; 12 בדצמבר 1731, אלסטון – 18 באפריל 1802, דרבי) היה מדען רב-תחומי כמו רבים מהמדענים בני דורו, רופא, ממציא ומשורר אנגלי. נחשב אחד האינטלקטואלים המובילים של המאה ה-18. צ'ארלס דרווין, אבי תורת האבולוציה, ופרנסיס גלטון, אבי תורת האאוגניקה, היו נכדיו. דרווין היה אחד המייסדים של אגודת הירח של ברמינגהאם, שהייתה מועדון אקסקלוסיבי של דמויות בולטות בחברת ההשכלה הגבוהה של בריטניה התיכונה (המידלדנס) שהתכנס בברמינגהאם בסוף התקופה המוגדרת כעידן הנאורות.

"הגן הבוטני" היא יצירתו המפורסמת ביותר. זוהי פואמה שפורסמה לראשונה בשם "אהבות הצמחים" בשנת 1789, ובמהלך שנות התשעים של המאה ה-18 הודפסה מספר פעמים בשם "הגן הבוטני". בפואמה ארוכה זו הוא הציג בחרוזים, וכן בהערות השוליים, את הידע של סוף המאה ה-18 בכימיה, בפיזיקה, במטאורולוגיה, בגאולוגיה ובקוסמולוגיה.
 
"זואונומיה" (בכתיב לועזי: Zoönomia) היא עבודתו המדעית החשובה ביותר של דרווין, שהתפרסמה בשנים 1794–1796. זהו ספר בן שני כרכים העוסק בין השאר בפתולוגיה, באנטומיה ובפסיכולוגיה. בפרק "דורות" (אנגלית: Generation) מוצגים רעיונות מוקדמים למה שעתיד היה להיקרא "תורת האבולוציה".

==משפחתו ==
ארסמוס נישא ב-1757 למרי פולי הווארד, ולזוג נולדו ארבעה בנים ובת, ששניים מתוכם (בן ובת) נפטרו בילדותם. מרי נפטרה ב-1770 וב-1780 נישא ארסמוס בשנית לאלמנה אליזבת פולי קולייר, ואיתה הביא לעולם שבעה ילדים. בין שתי נשותיו ניהל ארסמוס מערכת יחסים עם המטפלת של ילדיו, מרי פרקר, ואיתה הביא לעולם שני ילדים לא חוקיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:בוטנאים בריטים
קטגוריה:ממציאים בריטים
קטגוריה:מדענים בריטים
קטגוריה:משוררים בריטים
קטגוריה:פילוסופים בריטים
קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:חברי אגודת הירח של ברמינגהאם
קטגוריה:רופאים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:רופאים בריטים במאה ה-19
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1731
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1802
ארמון ורדאלה

מראה הארמון מגני בוסקט
ארמון ורדאלה
תרשים קומת הקרקע
ארמון ורדאלה (במלטית: Il-Palazz Verdala, באנגלית: Verdala Palace) הוא אחד משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה, והוא שוכן בגני בוסקט שבדרום מערבו של האי מלטה.

==היסטוריה==
גני בוסקט (מאיטלקית בוסקטו - "Boschetto" - חורש קטן) הוא אזור החורש הטבעי היחיד באי מלטה, אורכם כ-800 מטרים ורוחבם הממוצע הוא כ-200 מטרים. הגנים הם אחד האתרים היחידים באי שנהנים מזרימה של מי נגר עילי בשל כך שהם שוכנים בערוץ נחל המוביל מצוקי דינגלי שמדרום להן. הארמון עצמו שוכן בפינה הצפון-מזרחית של הגנים. במקום עמד בית ציד קטן שהוקם על ידי הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט ב-1557. דה לה ולט בחר באתר בשל הצמחייה שבו ובזכות התאמתו לספורט הציד שהיה חביב על האבירים ההוספיטלרים. המבנה הנוכחי הוקם על ידי הגראנד מאסטר היג לובן דה ורדאל (Hughues Loubenx de Verdalle) ב-1586 וקרוי על שמו. הוא תוכנן על ידי האדריכל המוביל במלטה באותה עת, ג'רולאמו קסאר (Gerolamo Cassar), ונבנה ב-1582. המבנה הוקם בצורת מבצר רבוע שבארבע פינותיו מגדלי שמירה בולטים, וזאת כדי לספק לו הגנה מהתקפות הראזים העות'מאנים. עם זאת המגדלים הוקמו לקישוט בלבד, ולא היה להם ערך אסטרטגי. סביב הארמון נחפר חפיר יבש, והסלע שהוצא ממנו שימש כחומר בניין. 

כאשר הבריטים כבשו את האי מידיו של נפוליאון, הם השתמשו בארמון כבית כלא לשבויי המלחמה הצרפתים. לאחר מכן שימש זמן מה כבית חרושת לייצור משי, ואחר כך ננטש ומצבו התדרדר. באמצע המאה ה-19 שופץ המבנה והפך למעון הכפר של המושל הבריטי של מלטה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שימש הארמון כמקום מקלט ליצירות אמנות שהועברו אליו מהבירה ולטה. ב-1982 המבנה שופץ שוב והחל לשמש כבית הארחה לראשי מדינות אשר בקרו במדינה, וב-1987 הוכרז כמעון הקיץ הרשמי העומד לרשותו של נשיא הרפובליקה.

==המבנה==
הארמון רבוע בצורתו, ותוכניתו פשוטה למדי. אורך כל אחת מצלעותיו הוא כ-30 מטרים, ושתי קומותיו משתרעות על פני שטח של 1,800 מ"ר בסך הכל. בארבעת המגדלים שבפינות המבנה קומה שלישית. גשר קטן מעל החפיר מוביל אל הכניסה הראשית בצידו הצפוני של המבנה. הכניסה נפתחת אל מבואה רבועה, ובהמשכה אולם מלבני מקורה בתקרת קמרון חבית, ששימש ככל הנראה כחדר האוכל. על תקרת האולם פרסקאות מסוף המאה ה-16, המתארים שמונה דמויות מיתולוגיות ושתי אלגוריות מוסריות. משני צדדיו של ציר זה (המבואה וחדר האוכל) שוכנים שלושה חללים רבועים בכל צד, שאחד מהם משמש כגרם מדרגות לולייני אל הקומה השנייה. אורכם ורוחבם של כל אחד מהחדרים הוא כעשרה מטרים לערך, בעוד שהחדר המלבני משתרע לאורך של 20 מטרים. במבנה מספר תוספות מאוחרות בסגנון אדריכלות הבארוק, כולן בקומה השנייה, הכוללות מרפסת, מעקה עמודים המקיף את הגג, ועמודים קטנים בין החלונות. מכך מוסק שייתכן שהקומה השנייה נוספה בשלב מאוחר יותר. ברצפת הקומה השנייה של המבנה שרד לוח שחמט שנחרט ברצפה על ידי החיילים הצרפתים שהוחזקו בארמון כשבויי מלחמה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20091124214728/http://president.gov.mt/verdala_palace?l=1 הארמון באתר הרשמי של נשיא מלטה]
* [http://www.angelfire.com/ma/maltarchitecture/verdala.html אודות ארמון ורדלה באתר המוקדש לג'רולאמו קסאר]
* [https://web.archive.org/web/20100612151224/http://maltavista.net/en/list/photo/586.html תמונות הארמון]
* [http://www.resources.gov.mt/ver_pal_stab אודות אורוות הארמון באתר מחלקת העבודות והשירותים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ורדלה
קתדרלת עליית הבתולה (ויקטוריה)

מראה כללי של הקתדרלה מכיוון צפון-מזרח
חזית הקתדרלה. מגדל הפעמונים נראה משמאל
פנים המבנה. הכיפה מצוירת על התקרה בסגנון Trompe-l'œil והיא איננה קיימת במציאות
קתדרלת עליית הבתולה (באנגלית: Cathedral of Assumption) או כנסיית קתדרלת גוזו (במלטית: Knisja Katidrali ta' Għawdex) היא קתדרלה קתולית בוויקטוריה, העיר הראשית של האי גוזו במלטה. היא משמשת כקתדרה של הבישוף של האיים גוזו וקומינו, מאז הקמת הדיוקסיה ב-16 בספטמבר 1864. הקתדרלה שוכנת בדרומו של הרובע המבוצר של העיר (Citadella או Il-Kastel), וחזיתה פונה אל "כיכר הקתדרלה" (Misraħ il-Katidral) שבצידה הדרום-מערבי.

==היסטוריה==
בתקופה הרומית ניצב באתר מקדש לאלה יונו. בתקופה הביזנטית קמה במקום הכנסייה הראשונה, אשר הוחלפה בכנסיית נורמנית שחרבה ברעידת אדמה ב-1693. בניית הקתדרלה החדשה החלה ב-21 בספטמבר 1697 והיא נחנכה ב-14 באוגוסט 1711, ערב חג עליית מרים, והוקדשה ב-11 באוקטובר 1716. היא תוכננה בסגנון אדריכלות הבארוק, על ידי האדריכל לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), שתכנן גם את קתדרלת פאולוס הקדוש בעיר מדינה. כיפת המבנה לא הושלמה מעולם בשל מחסור במימון.

==המבנה==
אורכה של הקתדרלה כ-40 מטרים ורוחבה כ-20 מטרים. צורתה כשל צלב לטיני והיא בנויה כולה מאבן גיר. חזית המבנה מתנשאת בקצהו של גרם מדרגות המוביל מן הכיכר. החזית פשוטה למראה ומחולקת לשלושה אגפים, המופרדים זה מזה בעמודים הנושאים כותרות קורינתיות. שני אגפי הצד עשויים מקירות אטומים ואין בהם דלתות או חלונות. האגף המרכזי מחולק לשתי קומות, המופרדות זו מזו בקרניז. בראשונה דלת חומה גדולה מוקפת מסגרת ומעליה מגיניהם של הגראנד מאסטר רמון פריוס אי רוקפול (Ramon Perellos y Roccaful) ושל אחד הבישופים המקומיים. מתחתם לוח שעליו סמל הדיוקסיה של גוזו. בקומה השנייה קבועה גומחה מעוטרת שבה ניצב פסל לבן של הבתולה הצופה אל הכיכר. בראשו של אגף זה גמלון הנושא צלב. משני צדדיה של החזית ניצבים שני תותחים קטנים מתקופת ההוספיטלרים. בפינה הצפון-מזרחית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים שרק קומתו העליונה, שבה תלויים חמשת הפעמונים, מעוטרת, ומעליה צריח מסוגנן מוקף במעקה. בין מגדל הפעמונים לגמלון שבחזית, נותר חלל שרצפתו שטוחה, והעצם היחיד הניצב בו הוא התוף שיועד לשאת את הכיפה החסרה. 

פנים המבנה מחולק לשלוש ספינות ומעוטר בפאר רב. העמודים התומכים בגג מצופים בבד בגוון ארגמן ומהקשתות שבין הספינות תלויים וילונות בגוון זהה ונברשות מסוגננות. המזבח המרכזי ניצב על בימה קטנה ומעליו חופה, ובכיפת האפסיס שמאחוריו פרסקו המתאר את עליית הבתולה. בתוף הכיפה צויר פרסקו בסגנון "הטעיית העין" (Trompe-l'œil), ולמתבוננים מעלה נראה כאילו הכיפה קיימת. רצפת המבנה מרוצפת בשיש צבעוני, וקבועים בה קברים ולוחות קבורה, כמו גם סמלים כנסייתיים.

בסמוך למבנה שוכן מוזיאון הקתדרלה ובו חפצי אמנות דתית, חפצי קדושה מזהב ומכסף, וכן מרכבתו של הבישוף ומזבח שעווה המתאר את הסעודה האחרונה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visitmalta.com/the-cathedral-gozo הקתדרלה באתר לשכת התיירות של מלטה]
* [http://gozodiocese.org/churches/parishes/katidral/ הקתדרלה באתר הדיוקסיה של גוזו וקומינו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלטה: כנסיות
קטגוריה:גוזו
הושה

הושה (בערבית: هوشة) היה כפר ערבי ששכן בגבעות אלונים בקצה הדרומי של הגליל התחתון המערבי, סמוך לשפרעם. במהלך מלחמת העצמאות נכבש הכפר, התרוקן מתושביו ונהרס.

==היסטוריה==
הכפר הושה נבנה על חורבות היישוב היהודי העתיק אושא.

במחצית השנייה של המאה ה-19, יושב המקום על ידי פליטים אלג'יראים שהגיעו לביירות וקיבלו אישור להתיישב בסוריה (לבנון וצפונה של ארץ ישראל נחשבו אז כחלק מסוריה). הפליטים הגיעו בעקבות כישלון המרד של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי נגד הכובשים הצרפתיים באלג'יריה ויישובם מחדש היה במסגרת המאמץ של השלטון הטורקי לשיקום הפליטים במקומות שונים בגליל, בעיקר מצפון לצפת וגם בח'רבת הושה היא אושא. היישוב החדש נקרא "הושה" (Hawsha), שם המשמר את שם היישוב הקדום.

על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 התגוררו בהושה ובחִ'רבּת אלכַּסַאיר הסמוכה 202 תושבים ב-53 בתים.

לכפר היה יחסי שכנות טובה עם היישובים היהודים שהוקמו בסביבתו, והיו אף נערכים ביקורים הדדיים בין התושבים.

לפי תוכנית החלוקה, הושה נועדה להיות בתחומי המדינה היהודית. במלחמת העצמאות היה הכפר לבסיסו של גדוד דרוזי מצבא ההצלה של קאוקג'י שתקף את רמת יוחנן וחסם את הציר העוקף שעבר דרך כפר אתא וחיבר בין חיפה לעמק יזרעאל. ב-16 באפריל 1948, במהלך קרבות רמת יוחנן הכפר נכבש בידי חטיבת כרמלי ותושביו נמלטו לשפרעם. לאחר כיבושו הרסו כוחות צה"ל את מבני הכפר פרט למבנה למקאם של נבי הושאן (النبي هوشان) בלב בית קברות מוסלמי.

==גן לאומי==
הושה הוא חלק מגן לאומי גוש אלונים אושא וחלק מיער קריית אתא. במקום נשארו שרידים מהיישוב היהודי העתיק. וכן יש במקום קבר שייח' ולידו מספר עצים בגודל מרשים.

במקום תוכננה הקמת יישוב בשם 'חרוב' אולם התוכנית הוקפאה לאחר התנגדויות מצד גורמים שונים, בראשם הארגונים הירוקים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:הגליל: גנים לאומיים
קטגוריה:הגליל התחתון
קטגוריה:יישובים ערביים המשמרים שם עברי
קטגוריה:אושה (קיבוץ)
פטר רוזיצקה

פטר רוזיצקה (בגרמנית: Peter Ruzicka, נולד ב-3 ביולי 1948) הוא מלחין ומנצח גרמני.

==ביוגרפיה==
רוזיצקה, יליד דיסלדורף, קיבל את ראשית הכשרתו המוזיקלית (פסנתר, אבוב והלחנה) בקונסרבטוריון של המבורג. בהמשך למד הלחנה אצל הנס ורנר הנצה והאנס אוטה. רוזיצקה למד משפטים והלחנה במינכן, המבורג וברלין, שם השלים את לימודי הדוקטורט בשנת 1977. רשימת יצירותיו כוללת מספר רב של יצירות תזמורתיות וקאמריות ואת האופרה "צלאן", על המשורר פאול צלאן, שהצגת הבכורה שלה התקיימה בדרזדן ב-2001. האופרה החדשה שלו, "הלדרלין" הוצגה לראשונה באופרה של ברלין בשנת 2008.

פטר רוזיצקה התמנה לפרופסור בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהמבורג ב-1990, והוא חבר באקדמיה הבווארית לאמנויות במינכן ובאקדמיה החופשית לאמנויות בהמבורג.

פטר רוזיצקה היה מנהל אמנותי של תזמורת רדיו ברלין בשנים 1979-1987 ומנהל האופרה הממלכתית של המבורג והפילהרמונית של המבורג משנת 1988 עד 1997. נוסף לכך, היה גם יועץ אמנותי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם משנת 1997 עד 1999, אז נבחר לנשיא אקדמיית התיאטרון הבווארית. משנת 2001 עד 2006 קיבל עליו רוציקה את הניהול האמנותי של פסטיבל זלצבורג. כיום הוא מנהל אמנותי של הביאנלה של מינכן, שם החליף את הנס ורנר הנצה בשנת 1996.

רוזיצקה ניצח על תזמורות מן החשובות באירופה, בהן התזמורת הסימפונית הגרמנית בברלין - עמה הקליט תקליטורים של יצירות מאת מאהלר, פטרסון ושרקר - תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, התזמורת הסקסונית הממלכתית של דרזדן, תזמורת הגוונדהאוס של לייפציג, תזמורת רדיו בוואריה, תזמורת רדיו צפון גרמניה מהמבורג - עמה הקליט מחזור של 12 יצירות תזמורתיות של הנס ורנר הנצה - תזמורת רדיו שטוטגרט, תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה בבאדן-באדן ופרייבורג, תזמורת הרדיו של פרנקפורט, הפילהרמונית של מינכן, התזמורת הסימפונית של וינה והתזמורת הפילהרמונית הצ'כית וכן תזמורת יומיורי מטוקיו והתזמורת הפילהרמונית של סין.

== קישורים חיצוניים ==
* 

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.composers21.com/compdocs/ruzickap.htm Peter Ruzicka at the Living Composers Project]
</div>

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מוזיקה של המאה ה-20
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948
בואה קובני

בואה קובני (שם מדעי: Epicrates angulifer) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים הנפוץ בעיקר בקובה. הוא נחשב לאחד המינים הגדולים בסוג "Epicrates" המכונה בואה קשת, בתוך סוג זה כלול גם המין בואת הקשת "Epicrates cenchria" שאהוב מאוד על מגדלי נחשים.

הבואה הקובני יכול להגיע לאורך 4 מטרים, אם כי האורך הממוצע של הנחשים הוא 2.1-2.7 מטרים ומשקלו המרבי יכול להגיע ל-40 ק"ג, מה שהופך אותו לאחד הנחשים הגדולים ביותר.

נחש זה נפוץ בקובה ובאיים הסמוכים אליה. איים אלה כוללים את איסלה דה לה חובנטוד ומס' איי אלמוגים, אחד מהם צפונית לעיר פינאר דל ריו שבצפון קובה. הוא מצוי גם באיי הבהאמה.

הבואה הקובני מעדיף אזורי יערות טרופיים יבשים. נחשים אלו מצויים לרוב על העצים, אך ניתן למצוא אותם גם במחילות וערימות אבנים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

בואה טורף עטלף

קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:קובה: זוחלים
קטגוריה:קובה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:זוחלים ביערות הגשם של אמריקה המרכזית
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הצפונית
כנסיית ספינתו הטרופה של פאולוס הקדוש

חלק מהעמוד שעליו נערף פאולוס ב[[רומא]]
כנסיית ספינתו הטרופה של פאולוס הקדוש (באנגלית: Church of St Paul's Shipwreck) היא כנסייה קתולית השוכנת ברחוב פאולוס הקדוש (Triq San Pawl) בוולטה, בירת מלטה. הכנסייה מוקדשת לפאולוס הקדוש, אשר הביא את הנצרות למלטה בשנת 60, והיא מנציחה בשמה את ספינתו שנטרפה אל חופי האי ליד איי סנט פול. הכנסייה היא אחת משלוש כנסיות רובע בעיר.

הכנסייה הראשונה שנצבה במקום, הוקמה בשנות ה-70 של המאה ה-16 לפי תוכניתו של האדריכל ג'רולאמו קסאר. היא נבנתה מחדש ב-1606 לפי תוכניותיו של ברתולמאו גרגונה (Bartolomeo Garagona, 1584-1614) אך נהרסה ב-1639. כנסייה חדשה הוקמה במקום בין 1666 ל-1680 לפי תוכניותיו של האדריכל המקומי הנודע, לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà), וחזיתה עוצבה שוב ב-1885.

בכנסייה שמורה עצם מידו הימנית של פאולוס הקדוש, וחלק מהעמוד שעליו נערף ראשו ברומא בשנת 67. פסל העץ של השליח השמור בה, גולף על ידי מלכיורה גאפה (Melchiorre Gafà), אחיו של גאפה האדריכל. הפסל נישא ברחובות העיר בעת הפסטה (Festa) המוקדשת לספינתו הטרופה של השליח והמצוינת בכל שנה ב-10 בפברואר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visitmalta.com/collegiate-parish-church-of-st-pauls-shipwreck הכנסייה] באתר לשכת התיירות של מלטה
* [https://web.archive.org/web/20091213000438/http://maltadiocese.org/lang/en/parishes/valletta-st-paul/ הכנסייה] באתר הארכיבישופות הקתולית של מלטה

ספינתו הטרופה של פאולוס הקדוש
לורנצו גאפה

חזית הקתדרלה במדינה
לורנצו גאפה (Lorenzo Gafà, 1638–1703 או 1704) היה אדריכל בן מלטה, אשר פעל בה ויצר בסגנון אדריכלות הבארוק. 

גאפה נולד בעיר בירגו והתגורר בה משך כל חייו. הוא החל את דרכו כפסל, ועסק בעיקר ביצירות דתיות לכנסיותיה של מלטה, דוגמת בתי מקהלה, איקונוסטאזיסים ומזבחים. באמצע המאה ה-16 הוא נשלח על ידי האבירים ההוספיטלרים לרומא כדי לפקח על בנייתו של מזבח השיש עבור קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה, אך יש חוקרים החולקים על כך, וטוענים כי מעולם לא עזב את מלטה. 

בשנות ה-60 של המאה ה-17 החל לגלות עניין באדריכלות, ובין היתר תכנן את קתדרלת פאולוס הקדוש במדינה (1697–1703), את כנסיית ספינתו הטרופה של פאולוס הקדוש בוולטה (1666–1680), את כנסיית הסריה בפלוריאנה (1676) ואת קתדרלת עליית הבתולה בוויקטוריה שבאי גוזו (1697). בנוסף מיוחס לו תכנונם של כנסיות ומבני ציבור רבים נוספים באיים, לבדו או עם אחרים. למרות כישרונו, הניסיונות שערך בבניית כיפות הוכחו כלא מוצלחים, ורבות מהכיפות שתכנן חייבו בנייה מחדש או שיפוצים מקיפים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110723211224/http://schoolnet.gov.mt/lorenzogafa/l.gafa.htm אודות גאפה באתר משרד החינוך של מלטה]

קטגוריה:קצרמר פסלים (מקצוע)
קטגוריה:אדריכלים מלטזים
קטגוריה:ילידי 1630
קטגוריה:נפטרים ב-1704
כנסיית גבירתנו של הניצחון

חזית הכנסייה
מפת ולטה
כנסיית גבירתנו של הניצחון (באנגלית: Church of Our Lady of Victory) היא הכנסייה העתיקה ביותר בוולטה בירת מלטה. היא שוכנת בקצהו הדרום-מערבי של רחוב הסוחרים (Triq il-Merkanti), סמוך לחומת היבשה של העיר.

אבן הפינה לכנסייה, שהחלה את דרכה כקפלה, הונחה ב-28 במרץ 1566, כחצי שנה לאחר שהאבירים ההוספיטלרים הצליחו להדוף את המצור הגדול על מלטה, ששמו העות'מאנים על האי בשנת 1565. שמה של הכנסייה נבחר לרגל הניצחון. הקפלה שימשה את אבירי המסדר עד שבניית קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בעיר הושלמה ב-1577. הגראנד מאסטר זא'ן דה לה ולט נקבר בכנסייה זו ב-1568, ושרידיו הועברו אל הקתדרלה כשזו הושלמה. הכנסייה עוצבה מחדש לקראת סוף המאה ה-17 ושוב באמצע המאה ה-18. 

הפסטה (Festa) של גבירתנו של הניצחון נחגגת בכל שנה ב-8 בספטמבר, יום הולדתה של הבתולה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visitmalta.com/church-of-our-lady-of-victory הכנסייה באתר לשכת התיירות של מלטה]

גבירתנו של הניצחון
בניחוח חדש

בניחוח חדש הוא ספרו השני של הרב זאב שרון שיצא בהוצאת ספריית בית אל. הספר מספר על בחור חרדי שמתגייס לצה"ל.

==עלילה==
הסיפור נפתח במלחמת ששת הימים. אברהם, גיבור הסיפור, הוא ילד קטן היוצא עם סבתו לרחוב לחלק לצנחנים עוגיות. הוא נתקל בחייל המילואים החילוני גיורא, האומר לו שהוא דומה לבתו הקטנה, שאליה הוא מתגעגע. גיורא מבקש מאברהם לשלוח למשפחתו מכתב שלא הספיק לשלוח ואברהם מסכים.

לאחר מספר שנים אברהם מחליט, בניגוד לדרך החרדית שעליה התחנך, להתגייס לצה"ל ולהתנדב לחטיבת הצנחנים. אביו מנתק עמו את הקשר. כדי להתקבל לצנחנים אברהם משקיע מאמצים רבים, אך אף מפקד לא רצה לקבל אותו למחלקה שלו, מלבד גדי, מפקד מחלקה. אברהם משובץ בגדוד 202 ועובר הכשרה כלוחם. מפקדו גדי תומך בו מאוד. בצבא נתקל אברהם בקשיים. הוא אינו מקובל בקרב חבריו עקב אורח חייו החרדי. הוא נוהג לצטט פסוקים וללמוד גמרא בזמנו הפנוי. במהלך פעילות מבצעית בגבול הצפון, נתקל מארב בפיקוד סמל המחלקה במחבלים ואברהם מצטיין בקרב. חברו הטוב ביותר של אברהם, כפיר, מזמין אותו לקיבוץ בשבתות שבהן הנסיעה הארוכה לירושלים עלולה לגרום לו לחלל את השבת. כפיר מכיר לאברהם את בת דודתו לילך. הם מתקרבים זה לזה ואברהם מציגה בפני משפחתו. בהמשך מגלה אברהם שאביה של לילך הוא לא אחר מאשר הצנחן גיורא שביקש ממנו בילדותו לשלוח את המכתב, ונהרג לאחר מכן במלחמה. 

הקשר בין לילך ואברהם מתהדק. מהרמזים בספר ניתן שהם מקיימים יחסי אישות. אברהם מתקשה להשלים עם החטא והוא מחליט, בכאב גדול, לנתק את הקשר. לילך נפגעת מאוד. לאחר זמן מה פורצת מלחמת לבנון הראשונה, במהלכה נהרג גדי בקרב עם מחבלים ואברהם נפצע. לאחר שהשתחרר מבית החולים הוא מבקש את סליחתה של לילך.

הספר נגמר בסוף פתוח.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.beitel.co.il/shop/product-info.asp?ProductID=254 על הספר באתר ההוצאה]

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:מלחמת לבנון הראשונה בתרבות הישראלית
קטגוריה:צה"ל בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי ספריית בית אל
סלדה, מלך אסקס

סלדה או סלד (באנגלית: Sledda או Sledd) היה מלך ממלכת אסקס בשלהי המאה השישית. סלדה מלך ככל הנראה בין שנת 587 לערך ועד שנת 604 לערך.

רשימה גנאלוגית שנשתמרה משלהי המאה התשיעית מציינת כי סלדה היה בנו של המלך אסקווין, ויורשו לכס המלוכה. ההיסטוריונים שחיו בימי הביניים: הנרי מהאנטינגדון בספרו "Historia Anglorum", וכן רוג'ר מוונדובר בספרו "Flores Historiarum" ("פרחי ההיסטוריה") ומתיו פאריס בספרו "Chronica Majora" כותבים כי אביו של סלדה היה אאורקנווין (Eorcenwine) או ארקנווין (Erkenwine). היסטוריונים אלה חיו לאחר כיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066, אולם ככל הנראה הסתמכו על מקורות קדומים לכיבוש זה.

סלדה נשא לאישה את ריקולה (Ricula), אחותו של המלך אתלברט, מלך ממלכת קנט, והיה אביו של סאברט אשר ירש את סלדה במותו בשנת 604 לערך, וכן אביו של סיקסבאלד (Seaxbald).

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
אסקווין, מלך אסקס

אסקווין או ארקווין (באנגלית: Æscwine, או Erkenwine או Erchenwine; סביבות 494 - סביבות 587) היה מלכה הראשון של ממלכת אסקס, ומייסד הממלכה.

== חייו ==
אסקווין ייסד את הממלכה בשנת 527. עדויות היסטוריות מועטות מתארות את מלכותו. העדות הקדומה ביותר היא רשימה גנאלוגית מהמאה התשיעית המזכירה את שמו, ומציינת כי הוא אביו של המלך סלדה (אשר ירש אותו במותו), ובנו של אופה (Offa), שהיה בנו של בדקה (Bedca), שהיה בנו של סיגפוגל (Sigefugl), שהיה בנו של סוואפה (Swæppa), שהיה בנו של אנטסקג (Antsecg), שהיה בנו של גסקג (Gesecg), שהיה בנו של סיקסנט - האב האגדתי הקדום של כל הסקסונים.

מסמכים היסטוריים שנכתבו במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13 מתארים את מלכותו ובהם הנרי מהאנטינגדון בספרו "Historia Anglorum", וכן רוג'ר מוונדובר בספרו "Flores Historiarum" ("פרחי ההיסטוריה") ומתיו פאריס בספרו "Chronica Majora". בספרים אלה מופיע לעיתים התעתיק אאורקנווין (Eorcenwine) או ארקנווין (Erkenwine). ככל הנראה מסמכים אלה התבססו על מסמכים שקדמו לכיבוש אנגליה על ידי ויליאם הכובש בשנת 1066.

במותו של אסקווין ירש אותו בנו, סלדה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
קטגוריה:נפטרים ב-587
כלא שפנדאו

כלא שפנדאו (בגרמנית: Kriegsverbrechergefängnis Spandau) היה בית כלא בעיר שפנדאו שבמערב ברלין (כיום אחת מתשע השכונות המרכיבות את רובע שפנדאו בברלין), המוכר בעיקר בשל היותו מקום כליאתם של שבעה מורשעים של משפטי נירנברג. בית הכלא הוקם ב-1876 ליד מצודת שפנדאו, אך לא היה חלק ממנה. בתקופת הנאצים שימש הכלא את הגסטפו לכליאת מתנגדי משטר, ולאחר מלחמת העולם השנייה שימש לכליאת שבעת פושעי המלחמה הנאצים. בית הכלא נהרס ב-1987, לאחר מותו של אחרון האסירים בו, רודולף הס - וזאת על מנת למנוע את הפיכת האתר למוקד עלייה לרגל עבור נאו-נאצים.

==היסטוריה==
בית הכלא נבנה בשנת 1876 כמרכז כליאה צבאי, אולם ב-1919 החל לשמש גם למטרות אזרחיות. באותה תקופה היה המתקן ערוך לכליאתם של עד 600 אסירים. לאחר שריפת הרייכסטאג בשנת 1933, נכלאו במבנה מתנגדים להיטלר, ובכללם עיתונאים כקרל פון אוסייצקי ואגון קיש (Egon Kisch), במה שכונה אז "מעצר מנהלי". כלא שפנדאו הפך למעין מודל מוקדם עבור מחנות הריכוז הנאציים. בעוד שמבחינה רשמית הוא נוהל על ידי משרד המשפטים הפרוסי, הגסטפו התעלל ועינה את הכלואים בו, כפי שמציין קיש בזכרונותיו מכלא זה. בסוף אותה שנה הוקמו מחנות הריכוז הנאציים הראשונים, וכל האסירים אשר הוחזקו ב"מעצר מנהלי", כביכול, הועברו למחנות אלה.

==לאחר המלחמה==
===מתקן כליאה לנאשמי משפטי נירנברג===
לאחר מלחמת העולם השנייה יועד המבנה על ידי ארבע המעצמות לכלוא את פושעי המלחמה אשר הורשעו במשפטי נירנברג. בסופו של דבר, נכלאו בו רק שבעה מנאשמי המשפטים, ומהם רק ארבעה ריצו את מלוא גזר הדין: רודולף הס, אלברט שפר, באלדור פון שיראך וקארל דניץ. שלושה נוספים – קונסטנטין פון נויראט, וולטר פונק ואריך רדר – שוחררו במהלך שנות החמישים בשל בעיות בריאות, וזאת על אף שהשניים האחרונים נשפטו למאסר עולם. בין השנים 1966–1987 היה רודולף הס האסיר היחיד בבניין, והיה האדם היחיד ששכן בו באותה העת פרט לסוהרו האמריקאי, לויטננט קולונל יוג'ין ק' ברד (Eugene K. Bird), אשר היה לחברו. ברד כתב מאוחר יותר ספר על אודות חוויה זו, בשם "האיש הבודד בעולם" (The Loneliest Man in the World).

פרט ל"מרכז הבטיחות האווירית של ברלין", היה זה היחיד מבין מוסדות ארבע המעצמות אשר המשיך להתקיים גם לאחר תום שנות שלטונן הצבאי בגרמניה.

Britannia Centre Spandau, 2009
בשנת 1987 נהרס המבנה, בין היתר על מנת למנוע את הפיכתו למוקד עלייה לרגל עבור נאו-נאצים. על מנת להבטיח את מחיקתו הסופית, נבנו באתר חניון ומרכז קניות של החברות: Navy, Army and Air Force Institutes (NAAFI), "מרכז בריטניה בשפנדאו", ובו סניפים של כמה מהרשתות הגדולות בגרמניה. הריסות בית הכלא נטחנו לאבק ופוזרו מעל לים הצפוני.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.juergen-reichmann.de/europa/d/berlin80/berlin80_003910.html תמונת האתר משנות ה-80]
* [https://web.archive.org/web/20160304022609/http://bdaugherty.tripod.com/berlin_photos/spandau.jpg תצלום אוויר של האתר]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברלין: מבנים
קטגוריה:גרמניה הנאצית: מבנים
שפנדאו
שפנדאו
קטגוריה:מתקני הגסטפו
קטגוריה:מחנות ריכוז בגרמניה
קטגוריה:ברלין בתקופת הנאציזם: מבנים
*
המרכז להורות אחרת

המרכז להורות אחרת הוא מוסד ייעוץ לאנשים שמעוניינים בהקמת משפחה שאינה עונה לנורמות השמרניות. המוסד הוקם בתל אביב ב-1994 על ידי רחלי בר-אור, עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית, וגידי שביט, עובד סוציאלי, פסיכותרפיסט, מטפל משפחתי ומנחה קבוצות.

==הרציונל של המרכז==
שם המוסד הוגדר תוך חיפוש אחר מבנה משפחתי שייתן מענה אחר לאנשים שהמבנה הנורמטיבי של משפחה לא מתאים להם ולאופי חייהם. 
החיבור בין גברים הומוסקסואלים ונשים הטרוסקסואליות או לסביות, יצר מבנה של משפחה דו-גרעינית, בדומה למשפחה אחרי גירושין, של בני זוג המקיימים הורות משותפת המתרחשת בשני משקי בית נפרדים, וזה בלי משבר של זוג שהיה בעבר זוג אוהב עד למשבר שהפריד ביניהם, אלא מתוך כוונה תחילה, מתוך רצון והכרה במבנה הנפרד של דו-הורות ותוך כדי בניית חוזה המסדיר את אופי ההורות האחרת המשותפת שלהם.

מבנה ההורות אחרת, כפי שמיושם על ידי המרכז בתל אביב, הוא ייחודי לישראל, ומדגיש הפלורליזם וקבלת השונה באמצעות החיבור בין העולם ההטרוסקסואלי והעולם ההומוסקסואלי. זאת לעומת קו של הורות חד-מינית שמופיע ומיוצג באופן נרחב בארצות הברית.

==הנחות היסוד של ההורות האחרת==
הורות אחרת היא מבנה חדש של משפחה, הנותן הזדמנות לאנשים אשר רוצים להיות הורים, אך לא רוצים, או לא יכולים, לחיות במסגרת הכוללת גבר ואישה.

* הצורך בהמשכיות והצורך בהורות הוא צורך טבעי לאדם, צורך המשותף לגברים ולנשים כאחד.
* הזכות להורות היא זכותו הבסיסית של כל אדם, ללא קשר ליכולתו להיות נשוי או לרצונו להיות נשוי.
* לכל ילד יש אבא ואמא. חשוב ששני ההורים יכירו את הילד שלהם וכן חשוב שיכירו בילד שלהם.
* לכל ילד יש את הזכות להכיר את שני ההורים שלו, זו זכותו להכיר את הבסיס הפיזי, הביולוגי והנפשי לקיומו .
* שותפות באחריות בהורות אינה מחייבת בהכרח קשר נישואין או קשר מיני, אך מחייבת בין ההורים קשר של שותפות, כבוד הדדי, אכפתיות ותקשורת טובה.
* נטל ההורות משותף ומתחלק בין שני ההורים וכולל הולדה ודאגה למענה פיסי, רגשי וחומרי לצרכיו של הילד המשותף.
* זכותם של ההורים לבחור בכל מסגרת קשר המתאימה להם, כשלנגד עיניהם עומדת טובתו של הילד המשותף.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:משפחה 
קטגוריה:סוציולוגיה 
קטגוריה:קבוצות חברתיות
רוברט הארליק

רוברט (ראובן) הארליק (באנגלית: Robert M. Haralick; נולד ב-30 בספטמבר 1943) מומחה לבינה מלאכותית, כיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לזיהוי תבניות (IAPR - The International Association for Pattern Recognition) ומכהן כנשיא "החברה הבינלאומית לחקר צפני התורה".

הארליק קיבל בשנת 1964 תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת קנזס, תואר ראשון בהנדסת חשמל ב-1966 ותואר שני בהנדסת חשמל ב-1967. ב-1989 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת קנזס. הצטרף כאיש סגל לפקולטה להנדסת חשמל באוניברסיטה זו, וכיהן בה כפרופסור בשנים 1978-1975. ב-1979 מונה לפרופסור בווירג'יניה טק. בשנים 1986-1984 כיהן כסגן נשיא למחקר בחברת Machine Vision International. בשנים 2000-1986 כיהן כפרופסור במחלקה להנדסת חשמל באוניברסיטת וושינגטון. משנת 2000 הוא מכהן כפרופסור מחקר (באנגלית Distinguished Professor) במרכז לדוקטורנטים באוניברסיטת העיר ניו יורק.

הארליק כיהן מספר שנים כנשיא האגודה הבינלאומית לזיהוי תבניות, (IAPR). הוא חבר במועצת המנהלים של מספר כתבי עת בתחומו, כדוגמת: IEEE Pattern Analysis and Machine Intelligence, Pattern Recognition, Image and Vision Computing, IEEE Expert, and Machine Vision and Applications, ועוד. תרומותיו לראייה ממוחשבת וזיהוי צורות זיכו אותו בתואר "עמית IEEE".

פרופסור הארליק נחשב לחוקר פורה במיוחד. מספר הספרים, פרקים, מאמרים בכתבי-עת, ונאומים בוועידות שפרסם – עבר את החמש מאות וחמישים, ביניהם שני כרכי ספרו "ראייה ממוחשבת ורובוטית".

תרומתו של פרופסור הארליק לעולם המדעי רחבת היקף. הודות למחקריו ותגליותיו התאפשרו ברמה גבוהה ניתוחי תמונות ומרקמן, נוצרו מודלים לעיבודי תמונות במחשב, צורות באמצעות ניתוח מורפולוגיה מתמטית, ראייה ממוחשבת, ניתוח מסמכים באמצעות מחשב ובינה מלאכותית.

עבודתו האחרונה עוסקת בממדי מרחב ומתבססת על טכניקות של תורת הקבוצות החופשיות, החלות על בעיות קומבינציה. עיקר עיסוקו האחרון הוא בקרת תוכניות בסוכנות החלל האמריקנית - נאס"א, שם הוא תורם בפיתוח תוכניות לטילי שיוט.

==תרומתו לדילוגי אותיות בתורה==
הארליק הוא מתומכי המחקר של דורון ויצטום, אליהו ריפס ורוזנברג, אודות מסרים המוצפנים בדילוגי אותיות בתורה. הוא בדק בעצמו את הצופן זמן רב, השתכנע בנכונותו, ואף תרם לו הוכחה: הוא הציע לבדוק האם מלבד הדילוג המינימלי, בו היה ידוע מראש כי רשימתו של ויצטום הצליחה בפסוקי התורה, ואילו רשימתו של מקי הייתה מוצלחת בספר "מלחמה ושלום", ישנו מקום נוסף בו נמצאת התכנסות בין השמות לבין התאריכים, והפעם בדילוג גדול יותר. כלומר מה תהיינה התוצאות של "דילוג מינימלי מספר 2", "דילוג מינימלי מספר 3", וכן הלאה. תוצאת בדיקתו גלתה כי הרשימות של ויצטום הוכיחו את עצמן שנית, ואף עד הניסיון העשרים נמצאו תוצאות מרשימות. רשימתו של מקי, לעומת זאת, הלכה וכשלה ולאחר הניסיון השלישי כבר לא הייתה כל משמעות סטטיסטית לתוצאות. הארליק הרצה על הנושא בפני משתתפי הכנס הבינלאומי לזיהוי תבניות שהתקיים בהונג קונג בשלהי 2006. וביוזמתו אף הרצו שם גם חוקרים נוספים של דילוגי אותיות בתורה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090626014026/http://www.ee.washington.edu/faculty/haralick/ תמונה של רוברט הארליק]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מדעני מחשב יהודים
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת העיר ניו יורק
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:עמיתי IEEE
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
אלפרד מרגול-שפרבר

אלפרד מרגול-שפרבר (ברומנית: Alfred Margul-Sperber; 23 בספטמבר 1898 – 3 בינואר 1967) היה סופר, פובליציסט ומתרגם יהודי-רומני שכתב בשפה הגרמנית וביידיש.

== חייו ==
אלפרד שפרבר, כפי שנקרא בלידתו, הוסיף בבגרותו מגזרת משם אימו, מרגולה (Margula), לשם משפחתו ויצר בכך את שם העט שלו. אביו היה מנהל חשבונות ואימו מורה לפסנתר. הוא נולד בסטורוז'ינץ (Storojineţ), בבוקובינה, כעת באוקראינה ואז ברומניה. הוא למד תחילה בצ'רנוביץ ובהמשך בווינה, שם סיים את בחינות הבגרות וב-1918 שב לצ'רנוביץ כדי ללמוד משפטים. הוא עזב את לימודיו ונסע תחילה לפריז ואחרי זה לניו יורק, מקומות בהם חי עד 1924. בניו יורק עבד כעיתונאי בכתבי עת קומוניסטיים, שהיו בתחילת דרכם שם. ב-1924 שב לצ'רנוביץ והיה עורך בעיתון היהודי הליברלי, Czernowitzer Morgenblatt ושימש גם ככתב חוץ של New Yorker Volkszeitung ושל עיתונים שיצאו לאור ברומניה, דוגמת Der Nerv מצ'רנוביץ ו-Das Ziel מברשוב.

בתקופת שואת יהודי רומניה, כשהעיתונים היהודיים נסגרו, עבד כמורה לשפות זרות בבוקרשט. החל מ-1944 עבד ברדיו, בעיתונות הגרמנית, כתב שירה ופרסם כמה ספרים והצטיין כמתרגם. מרגול-שפרבר תרגם מרומנית לגרמנית יצירות של מיכאי אמינסקו, טודור ארגזי, יון בארבו, מריה באנוש ארון קוטרוש וולדימיר קולין וגם בלדות עממיות דוגמת מיאוריצה. 

שירתו הלירית התבססה על חוויותיו מימי נסיעותיו לווינה, פריז וניו יורק.

מרגול-שפרבר היה מיודד עם פאול צלאן והתכתב איתו.

== יצירות שיצאו לאור == 
<div style="direction: ltr;">
*Der Blizzard (1922), 
*Gleichnisse der Landschaft (1934), 
*Geheimnis und Verzicht, Editura Literaria, Cernăuţi, (1939), 
*Mit offenen Augen (1956), 
*Sternstunden der Liebe (1963)
*Rumänische Volksdichtungen. Deutsche Nachdichtung von Alfred Margul-Sperber, editura Tineretului, Bucureşti, (1968).
*Verzaubertes Wort. Der poetische Nachlaß 1914-1965 (1969).
*Gedichte Editura: Verlag der Nation (1977)
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20110823034559/http://embedit.in/WDwMl9jRcw מילון הספרות הרומנית] 

קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:סופרים רומנים כותבי גרמנית
קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:מתרגמים יהודים
קטגוריה:סופרים רומנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרי יידיש הידועים בשם עט
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1898

קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1967
קאסיודורוס

פאביוס מאגנוס אורליוס קאסיודורוס סנאטור (בלטינית: Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator; 485 לערך – 585 לערך), המוכר כקאסיודורוס, היה מדינאי, סופר ואחד האבות המייסדים של תרבות ימי הביניים. 
== ביוגרפיה ==
נולד בסולציום שבקלבריה, בן למשפחת אצולה סורית שישבה באיטליה, את הקריירה התחיל כחבר-מועצה ועוזר לאביו, שהיה מושל סיציליה. רכש לעצמו שם כמומחה הבקי בחוקים. כיהן כקוואיסטור בשנים 507–511, כקונסול ב-514, וכראש האדמיניסטרציה (Magister officiorum) אצל המלך האוסטרוגותי תיאודריך הגדול ואצל בנו. התבלט כמשכיל וכתב על תקופתו.

בשנת 537 או 538, אחרי שהביזנטים כבשו את איטליה, עזב את איטליה לקונסטנטינופול, שם שהה למעלה מעשור והתעמק בשאלות דתיות. קאסיודורוס שילב בהשכלתו את המערב והמזרח, את התרבות היוונית, הרומית והגותית. שילב ידע דתי קתולי עם אריאני. 
כאשר חזר לאיטליה, ייסד מנזר על אדמות אחוזתו לחוף הים היוני. כתב תקנון נזורה בו הטיל על הנזירים טיפול בקניינים רוחניים ושמירתם. אסף כתבי יד עתיקים ודאג להעתקתם, תמך במדע ובטכנולוגיה – התקין שעוני שמש, שעוני מים ומכשירים דומים. כתב (או דאג שיכתבו בשמו) ספר המתאר את המלכים הגותיים, ספרי לימוד וספר דקדוק.

קאסיודורוס כתב חיבור שבו הנחה נזירים איך להעתיק ספרים ובו אמר שהעתקת כתבי-יד היא דרכו של הנזיר בהתמודדות עם השטן ועם פיתוייו, פרסם ספר על חוקי הכתיב, תרגם את "קדמוניות היהודים" של יוסף בן מתתיהו מיוונית עתיקה ללטינית.
בשנים 2021-2020 הוכרז כ"משרת האל" על ידי הכנסייה הרומית-קתולית

==כתביו==

בספרו "עקרונות הספרות האלוהית והארצית" הכין קאסיודורוס לנזירים תוכנית לימודים בשני חלקים, חלק העוסק בכתבי קודש וחלק העוסק בכתבי חולין, בהם אריסטו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gutenberg.org/author/Cassiodorus+Senator מיצירותיו של קאסיודורוס], בפרויקט גוטנברג
* [http://www9.georgetown.edu/faculty/jod/cassiodorus.html מבחר מכתביו של קאסיודורוס], במקור הלטיני
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבות הכנסייה
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:אנשי דת בימי הביניים
קטגוריה:קונסולים בקיסרות הרומית
קטגוריה:משרתי האל (נצרות קתולית)
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6
גרף רגולרי

<center>גרף <math>2</math>-רגולרי</center>
בתורת הגרפים, גרף רגולרי (באנגלית: Regular graph) הוא גרף שבו דרגת כל הקודקודים שווה, כלומר מספר הקשתות היוצאות מכל קודקוד קבוע. גרף מכוון רגולרי מקיים תנאים חזקים יותר ובו דרגת הכניסה ודרגת היציאה של כל הקודקודים שוות.<ref></ref> כלומר <math>d^+(i)=d^-(i)=k</math> לכל קודקוד <math>i</math>.

גרף רגולרי שבו דרגת כל הקודקודים היא <math>k</math> נקרא גרף <math>k</math>-רגולרי או גרף רגולרי מדרגה <math>k</math>.

לדוגמה, <math>K_n</math> (גרף שלם בעל <math>n</math> קודקודים) הוא גרף <math>(n-1)</math>-רגולרי.

אם <math>k</math> אי-זוגי, נובע מלמת לחיצות הידיים שבגרף <math>k</math>-רגולרי יהיו מספר זוגי של קודקודים.

הייחודיות של הגרפים הרגולריים טמונה בעובדה שסדרת הדרגות שלהם קבועה.

== תכונות אלגבריות ==
נסמן ב-<math>A</math> את מטריצת הסמיכויות של הגרף <math>G</math>. <math>G</math> הוא גרף <math>k</math>-רגולרי אם ורק אם <math>\textbf{j}=(1, \dots ,1)</math> הוא וקטור עצמי של <math>A</math> ששייך לערך העצמי <math>k</math>.<ref name=":0"></ref>

יהיו <math>\lambda_0 >\lambda_1\geq \cdots\geq\lambda_{n-1}</math> הערכים העצמיים של <math>A</math>, <math>G</math> גרף <math>k</math>-רגולרי אם ורק אם מתקיים <math>k=\lambda_0</math> ו-<math>\sum_{i=0}^{n-1}\lambda_i^2=n\lambda_0</math> (כאשר <math>n</math> הוא מספר הצמתים ב-<math>G</math>).<ref name=":0" />

גרף רגולרי הוא קשיר אם ורק אם לערך העצמי <math>k=\lambda_0</math> יש ריבוי אלגברי 1.<ref>צד אחד של ההוכחה נובע ממשפט פרון-פרובניוס.</ref> הטענה ניתנת להכללה: מספר הרכיבים הקשירים של הגרף שווה לריבוי האלגברי של הערך העצמי <math>k=\lambda_0</math>.<ref name=":0" />

== גרף רגולרי-חזק ==
[[גרף פטרסן הוא דוגמה לגרף רגולרי מדרגה 3 - שהוא גם גרף רגולרי-חזק|טקסט=]]גרף רגולרי-חזק הוא גרף רגולרי שבו לכל זוג של קודקודים שכנים (כלומר, יש בין הקודקודים קשת) יש <math>\lambda</math> שכנים משותפים, ולכל זוג קודקודים לא שכנים יש <math>\mu</math> שכנים משותפים.

גרף רגולרי-חזק לעיתים מסומן ב-<math>srg(v,k,\lambda,\mu)</math> (<math>v</math> מסמן את מספר הקודקודים בגרף, <math>k</math> מסמן את הדרגה המשותפת לכל הקודקודים).

לדוגמה, גרף פטרסן הוא גרף רגולרי-חזק שבו <math>10</math> קודקודים, דרגת כל הצמתים היא <math>3</math>, לכל זוג של קודקודים שכנים אין אף שכן משותף ולכל זוג קודקודים לא שכנים יש שכן משותף בודד. כלומר, ניתן לסמן אותו כך: <math>srg(10,3,0,1)</math>.

==קישורים חיצוניים==

*
*
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת הגרפים
דין רציפות

דין רציפות הוא הליך בכנסת שנועד לאפשר את קידומה של הצעת חוק שאושרה בקריאה הראשונה, והמשך חקיקתה נעצר עקב התפזרות הכנסת.

הליך הרציפות עוגן לראשונה ב-1964, בחוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשכ"ה-1964. בדברי ההסבר להצעה נכתב כי "הניסיון מראה, שעם סיום כהונתה של כנסת יוצאת, נשארות הצעות חוק מטעם הממשלה שהדיון בהן התחיל אך לא הסתיים. בכנסת החדשה יש צורך להגיש הצעות חוק אלה מחדש ולחזור על שלבי הדיון שכבר נתקיימו בכנסת היוצאת. במקרים רבים יש בכך משום חזרה מיותרת". הצעת החוק שהונחה על שולחן הכנסת, כפי שניתן ללמוד גם מדברי ההסבר, כוּונה רק להצעות חוק המוגשות מטעם הממשלה. הממשלה היא גם זו שיזמה את הצעת החוק, מתוך כוונה להקל על עצמה בהליכי החקיקה.

במהלך הדיונים בהצעת החוק שונה נוסחה, ונקבע כי ניתן יהיה להחיל רציפות גם על הצעות חוק פרטיות, ולמעשה על כל הצעת חוק שאושרה בקריאה הראשונה. כן נקבעה הפרוצדורה הקיימת בעיקרה גם כיום - משעה שהודיעה הממשלה לכנסת על רצונה להחיל רציפות על הצעת חוק, רשאית כל סיעה להציע בתוך שבועיים שלא להחיל רציפות. במקרה כזה מצביעה מליאת הכנסת על הצעת הסיעה. אם אף סיעה לא מציעה שלא להחיל רציפות, או שהכנסת דוחה את הצעת הסיעה (דחייה שמשמעותה הסכמת הכנסת להחלת רציפות), עוברת הצעת החוק לדיון בוועדה שדנה בה בכנסת הקודמת.

בשנת 1979 תוקן החוק, ביוזמתה של שולמית אלוני, ונקבע בו כי לא רק הממשלה תוכל להודיע על רצונה, אלא גם ועדה מוועדות הכנסת תוכל לעשות כן, לגבי הצעות חוק שהן יוזמה של ועדה מוועדות הכנסת או של חבר הכנסת.

בשנת 1993 נחקק חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג-1993, ביוזמתו של חגי מירום. חוק זה החליף את החוק מ-1964, והוראותיו הן התקפות כיום. בחוק זה הונהגו מספר שינויים. ראשית, נקבע כי החלת רציפות על הצעת חוק פרטית תהיה רק אם חבר הכנסת עדיין מכהן בכנסת הנכנסת, ורק אם נתן הסכמתו לכך (אם חתומים על הצעת החוק מספר חברי הכנסת, די בכך שאחד מהם נתן את הסכמתו). שנית, נקבע כי אם ועדה מעוניינת להחיל רציפות על הצעת חוק, עליה להודיע על כך לממשלה, ולקיים את הדיון רק 21 ימים מאוחר יותר, כדי לאפשר לממשלה לגבש את עמדתה. כן נקבע כי החלת רציפות במקרה שאף סיעה לא הביעה התנגדות לא תהיה אוטומטית, ובכל מקרה תהיה הצבעה על כך במליאת הכנסת.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nevo.co.il/law_html/Law01/p212k1_002.htm חוק רציפות הדיון בהצעות חוק, התשנ"ג-1993]
* שלומית רביצקי טור-פז ומורן קנדלשטיין-היינה, [https://www.idi.org.il/articles/54402?ct=t(EMAIL_CAMPAIGN_8_6_2021_10_35_COPY_01)#section-0 מהו בעצם דין רציפות?], באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 14 ביוני 2024

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: חקיקה
קטגוריה:הכנסת
מונמורנסי

מונמורנסי (מצרפתית: Montmorency) היא קומונה ("מועצה מקומית") כ-15.3 ק"מ צפון-מערבית למרכז פריז. העיר העתיקה ידועה במיוחד כמקורה ומעוזה של אחת ממשפחות האצולה העתיקות והנכבדות ביותר בצרפת, בית מונמורנסי. כיום העיר היא פרבר יוקרה של פריז.

== היסטוריה ==
מונמורנסי נזכרת לראשונה בשנת 993 בשם הלטיני Mons Maurentiacus, לאמור "הר מאורנטיאקוס". ה"הר" הוא גבעה החולשת על העיר שעליה הוקמה טירה – טירה שהייתה מעוזה של משפחת בית מונמורנסי עד הריסתה בידי האנגלים במהלך מלחמת מאה השנים.

בשנת 1793, בשיאה של המהפכה הצרפתית, שונה שם העיר, אשר הזכיר יותר מדי את "המשטר הישן" (המלוכה והאצולה) ל-אמיל (Émile) על-שם ספרו של ז'אן-ז'אק רוסו, שנמלט אל העיר מ"פריז הרועשת" ושהה בה בין אפריל 1756 לדצמבר 1757.

ב-1813, עם הרסטורציה שונה שם העיר לאנגיאן (Enghien), כשם הדוכסות שהוענקה לבית מונמורנסי, אולם היחס לעיר נשאר תמיד כאל "מונמורנסי". ב-1830 הוחזר השם מונמורנסי כשמה הרשמי של הקומונה.

לפי מפקד האוכלוסין של 1999 כוללת הקומונה 20,599 איש.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איל-דה-פראנס: ערים
אר דאלם

חתך סכמטי של המערה
שלד פיל ננסי שהתגלה במערה מוצג במוזיאון הסמוך לה
המחשת הסטרטיגפיה של המערה
אר דאלם (במלטית: Għar Dalam - "מערה חשוכה" או "מערת החשיכה") היא מערה השוכנת סמוך לעיר בירזבוג'ה (Birżebbuġa), בדרום-מזרחו של האי מלטה. במערה התגלו מספר שכבות מאובנים של בעלי חיים, שהמוקדמים שבהם הם בני 200,000 שנים, והמאוחרים בני פחות מ-10,000 שנה. עוד התגלו במערה עדויות לנוכחות האנושית המוקדמת ביותר הידועה במלטה, והמתוארכת לסביבות 5400 לפנה"ס. המערה העניקה את שמה לתקופת התיישבות זו המכונה תקופת אר דאלם. במקום המתוחזק על ידי הסוכנות הלאומית למורשת מלטה, שוכן מוזיאון קטן המציג את שפע הממצאים מהמערה.

==היווצרות המערה וממצאיה==
המערה שוכנת על הגדה הצפון-מזרחית של ואדי דאלם (Wied Dalem), כ-500 מטרים מחופי הים התיכון. זוהי מערה טבעית ממקור קרסטי, שנוצרה עקב שחיקת אבן הגיר המקומית על ידי מים. הכניסה אליה שוכנת בגובה של 15.5 מטרים מעל פני הים ועומקה 144 מטרים. רק 70 המטרים העליונים פתוחים לביקור קהל.

שרידי בעלי החיים המוקדמים ביותר שהתגלו במערה הם מתקופת הפליסטוקן וגילם כ-200,000 שנים. בתקופה זו חיבר גשר יבשתי בין מלטה ובין סיציליה, ובעלי החיים נדדו דרומה כדי להימלט מהאקלים הקר. אף ששכבת הקרח לא הגיעה אל מלטה, גרמו שינויי האקלים לעושר במשקעים ולעיצוב הנוף. ואדי דאלם התחפר אט אט בשכבת הסלע, ולבסוף קרסה תקרתה של המערה, ושרידי בעלי החיים נשאבו לתוכה.

השכבה התחתונה במערה (שכבה 6) עשויה מחרסית ואיננה מכילה מאובנים. מעליה נמצאת "שכבת ההיפופוטם" (שכבה 5), שבה התגלו שרידי פיל ננסי והיפופוטם (Hippopotamus melitensis), ומעליה שכבת אבנים קטנות (שכבה 4). השכבה הבאה מכונה שכבת האיילים (שכבה 3) והיא זכתה לשמה בגלל ממצאים רבים של שרידי איילים. לצידם נמצאו גם מאובני שועלים, זאבים, דובים, צפרדעים, עטלפים, חדפיים ועוד. את שכבת האיילים מכסה שכבת אבן גיר דקה החותמת את תקופת הפליסטוקן (שכבה 2), ומעליה שוכנת השכבה המתורבתת שבה התגלו שרידים הקשורים ליישוב האנושי המוקדם באי. בין היתר נמצאו בשכבה זו גרזני אבן, כלי קדרות, אבנים מעובדות מצור ומזכוכית געשית, חרוזים עשויים מצדפות, ומאובני אדם וחיות משק בית.

==המחקר והמוזיאון==
המערה נזכרה לראשונה בכתובים ב-1647, אך רק ב-1865 הובהרה חשיבותה המדעית, עת נתגלו בה שרידי אדם. בין השנים 1892–1937 נערכה סדרה של חפירות מעמיקות באתר, ונידרש פתרון לעפר ולאדמה שחולצו מהמערה. לכן הוקם במקום מוזיאון קטן ב-1930 והוא נפתח לקהל ב-1933. במוזיאון שני אולמות גדולים השוכנים משני צידי הכניסה למערה, ובהם אלפי ממצאים ערוכים בתיבות עץ. בנוסף מוצגים במקום שלדי דוב, פיל אפריקני צעיר, היפופוטם וגולגולת של נקבת אדם בוגרת. בשנת 2002 נחנכה במוזיאון תצוגה חדשה הסוקרת, בין היתר, את היווצרות המערה, את ממצאיה ואת תולדות המחקר במקום, וכן עומדת על השלכותיה של תקופת הקרח על מלטה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.heritagemalta.org/sites/sites.html המערה באתר מורשת מלטה]
* [http://www.heritagemalta.org/resources/documents/HMGharDalam.pdf דפדפת מידע מאתר מורשת מלטה]
* [http://www.visitmalta.com/ghar-dalam המערה באתר לשכת התיירות של מלטה]
* [https://web.archive.org/web/20100305232054/http://www.maltavista.net/en/list/topic/69.html תמונות מהאתר]
* [http://www.showcaves.com/english/mt/showcaves/Dalam.html אודות המערה]

קטגוריה:מלטה: פרהיסטוריה
קטגוריה:מלטה: מערות
המערה הכחולה (מלטה)

המערה הכחולה מהצוק שממזרח לה
מראה באתר מכיוון הים
המערה הכחולה (במלטית: Taht il-Hnejja - "מערת הקשת"; באנגלית: The Blue Grotto) היא מערכת של שש מערות טבעיות, המכונה על שמה של הגדולה שבהן. המערכת שוכנת בצוקים שבחופו הדרומי של האי מלטה. גובה הקשת הטבעית בכניסה למערה המרכזית הוא כ-45 מטרים.

האתר ידוע בשלל צבעי מי הים המשתקפים כתוצאה מהחזרת קרני השמש בשעות הבוקר, והמושפעים ממיקומה של המערה, מהצבעים הזוהרים המוחזרים על ידי הצמחייה התת-ימית ומהמינרלים שעל קרעית הים. שמה של המערה באנגלית הוענק לה על ידי חייל בריטי אשר מצא דמיון בינה ובין המערה הכחולה באי קפרי שבאיטליה. הגישה אל המערות עצמן אפשרית רק באמצעות סירות.

==ראו גם==
*אר דאלם

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.indigoguide.com/malta/blue-grotto.htm אודות המקום] 
* [http://www.visitmalta.com/blue-grotto?l=1 המערה הכחולה באתר לשכת התיירות של מלטה]
* [https://web.archive.org/web/20090625062030/http://www.maltavista.net/en/list/topic/59.html תמונות מהאתר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלטה: מערות
מפרץ רמלה

מפרץ רמלה (במלטית: Ir-Ramla il-Ħamra; באנגלית: Ramla Bay) הוא מפרץ השוכן בצפונו של האי גוזו במלטה, ובו נמצאת רצועת החול המשמעותית ביותר בחופי האי, שרוחבה המרבי כמאה מטרים. משמעות שמו המלא של המקום במלטית היא "החול האדום", וזה ניתן לו בשל צבעו. המפרץ מוקף בגבעות שבהן נטועים גנים ופרדסים.

בחוף שוכנת מערת קליפסו, המיוחסת לנימפה קליפסו, שלפי האודיסאה הצילה את אודיסאוס לאחר שספינותיו טבעו בסערה. היא טיפלה בו עד שהתאושש ובמשך שבע שנים שהה עימה. מתחת לחול התגלו מספר שרידים רומיים, ועוד נמצאו בו שרידי מלט מעורב באבק שרפה, בו עשו האבירים ההוספיטלרים שימוש כמעין מוקש פרימיטיבי, כדי להגן על החוף במאה ה-18. במרכז החוף ניצב פסל לבן של הבתולה. בשנת 2007 עמד המפרץ בליבה של שערורייה שנגעה לכוונת יזמים להקים וילות במקום.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.visitmalta.com/ramlabeach-bay המפרץ באתר לשכת התיירות של מלטה]
* [https://web.archive.org/web/20100612082050/http://maltavista.net/en/list/topic/105.html תמונות המקום]

קטגוריה:גוזו
קטגוריה:מלטה: גאוגרפיה
רמלה
סיקסרד, מלך אסקס

סיקסרד (באנגלית: Seaxred) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 616–617.

סיקסרד היה בנו של קודמו, המלך סאברט. במותו של אביו ירש אותו יחד שני אחיו סאוורד, ומלך לצידו. ייתכן שמלך לצידם אח נוסף בשם סיקסבולד.

בעוד שאביהם התנצר בשנת 604 וניסה לנצר את הממלכה, בניו נותרו פגנים באמונתם. במותו השיבו סיקסרד וסאוורד את דת המדינה לדת הקלטית הפגנית, וגירשו את מילטוס הקודש -ההגמון של לונדון מהממלכה לאחר שהוא סירב לתת להם את לחם הקודש. 

בשנת 617 פלש צבא ממלכת וסקס לאסקס, ושני האחים נהרגו בקרב למול הצבא הפולש.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
תסביב אשך

מבנה האשך:{{ש}}1. עילית האשך{{ש}}2. ראש יותרת האשך{{ש}}3. האוניות של יותרת האשך{{ש}}4. הגוף של יותרת האשך{{ש}}5. הזנב של יותרת האשך{{ש}}6. הצינור של יותרת האשך
תסביב אשך (באנגלית: Testicular torsion) מצב בו האשך מסתובב סביב עצמו, בעקבות בעיה רפואית מולדת כלשהי או כתוצאה מחבלה ישירה, תנועה חדה, מאמץ וכדומה.
הסיבוב מכווץ את כלי הדם המזרימים את הדם לאשך, דבר שעלול לגרום למוות של רקמות האשך ואף להוביל לנמק.

זו תופעה שכיחה ומופיעה אצל כאחוז אחד מן הגברים בגילאים שונים. לרוב מופיעה אצל מתבגרים אך קיימת בגילאים מוקדמים ומאוחרים יותר<ref></ref>. הסובלים מאשכים טמירים פגיעים יותר לתסביב.

תסביב אשך הוא מצב חירום כירורגי המצריך התערבות כירורגית מידית כיוון שהתסביב עלול לגרום לנמק. יש להגיע לאבחון רפואי בהקדם האפשרי ובמקרה של תסביב הטיפול הרפואי הוא ניתוח.

==אבחון==
התופעה מתבטאת בכאב חריף, חד ופתאומי באשך או באזור הבטן התחתונה. האשך יהיה נוקשה ורגיש למגע באזור שק האשכים ותיתכן גם במקרים מסוימים בחילה, הקאה ועלייה של חום הגוף.
כמו כן, התופעה מאופיינת בהיעדר רפלקס כרמסטרי (רפלקס של שריר הכרימסטר שמושך את האשכים למעלה, אל תוך הגוף, בתגובה לגירויים שונים או שינויי טמפרטורה). צינור הזרע עשוי להראות מעובה. בלוטת יותרת האשך בדרך כלל משנה את מיקומה.

בעזרת בדיקת אולטרה סאונד ניתן לראות את מצב זרימת הדם לאשך (אם קיימת או לא קיימת זרימה)<ref></ref>.

==טיפול==
תסביב אשך הוא מצב חירום כירורגי המצריך התערבות כירורגית מידית כיוון שהתסביב עלול לגרום לנמק. יש להגיע לאבחון רפואי בהקדם האפשרי ובמקרה של תסביב הטיפול הרפואי יהיה ניתוח שבמסגרתו מבצעים החזרה של האשך למצבו התקין ובכך מאפשרים הזרמת דם תקינה<ref></ref>. לאחר מכן, מבצעים "קיבוע אשך" (orchiopexy) - מקבעים (תופרים) את האשך לרקמת האשך על מנת שהתופעה לא תחזור. לרוב מקבעים גם את האשך השני כדי למנוע אפשרות של תסביב באשך השני בעתיד.

הניתוח אפקטיבי רק אם יבוצע במהלך 4-6 שעות הראשונות מתחילת הופעת הסימפטומים. תוך 12 שעות - שיעור ההצלחה יורד ל-70%, בתוך 24 שעות יורד ל-20% הצלחה, לאחר 24 שעות יש 0 אחוז הצלחה לניתוח (כיוון שהאשך נפגע בצורה קשה הגורמת לחוסר תפקוד ודורש הסרה).

במקרה של חשד גבוה או ספק לגבי האבחון, הרופאים ינתחו את האשך על מנת לשלול אפשרות של תסביב; גם אם יתברר כי האשך תקין, יבוצע "קיבוע אשכים" כמניעה למקרה עתידי. ישנם מקרים נדירים אשר האשך מסתובב חזרה באופן טבעי - תהליך זה נקרא "Torsion detorsion".

==סיבוכים==
תסביב האשך עלול לגרום לסיבוכים הבאים:
*נזק לאשך ואף מוות של האשך: אם המצב אינו מטופל תוך מספר שעות עלולה חסימת זרימת הדם לאשך לגרום נזק בלתי הפיך ואף למות האשך. אם הנזק לאשך חמור מאוד יהיה צורך לכרות אותו בניתוח.
*עקרות: במקרים מסוימים, נזק או אובדן האשך עלולים לפגוע בפוריות של הגבר וביכולתו להכניס נשים להריון.

==ראו גם==
* הידרוצלה
* מחלות ומומים באשך
* תסביב שחלה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הפרעות באשך