OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שרון אלטיט

שרון אלטיט (נולד ב-12 בנובמבר 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף. שימש מפקד חטיבת כפיר, ראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, מפקד חטיבת מנשה, מפקד בא"ח כפיר ומפקד גדוד דוכיפת.

== ביוגרפיה ==
אלטיט נולד, גדל והתחנך באשדוד. בנעוריו למד בתיכון מקיף ה' בעיר מגוריו. התגייס לצה"ל במרץ 1997, ושובץ בגדוד דוכיפת. שירת כלוחם בגדוד. לאחר קורס קציני חי"ר שב לגדוד דוכיפת ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן שירת כמפקד פלוגת מסלול בגדוד. בהמשך היה מפקד פלוגה בגדוד, ולקח חלק בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בבה"ד 1. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד דוכיפת בין השנים 2008–2009. לאחר מכן מונה למפקד מחזור בבא"ח כפיר בין השנים 2010–2011.

בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לסגן מפקד חטיבת מנשה, ושימש בתפקיד עד שנת 2013. בהמשך מונה למפקד גדוד דוכיפת, ושירת בתפקיד בין השנים 2013–2015. לאחר מכן מונה למפקד בא"ח כפיר, ושימש בתפקיד בין השנים 2015–2017. ב-26 ביולי 2017 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת מנשה, תפקיד אותו מילא עד 20 בנובמבר 2019. בשנת 2019 מונה לראש תורת חי"ר וצנחנים במפקדת קחצ"ר, תפקיד בו שירת עד שנת 2021. ב-27 במאי 2021 מונה למפקד חטיבת כפיר, והיה בכך למפקד הראשון שהשלים מסלול שירות מלא בחטיבה, בתפקיד זה שירת עד 20 באוגוסט 2023 ויצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי.

במלחמת חרבות ברזל עזב את המכללה לביטחון לאומי ועסק בהכנה ואימון כוחות היבשה למלחמה, עזב את לימודיו להכנת הכוחות לתמרון.

ב- 3 ביוני 2024 סוכם לתפקיד ראש מטה פיקוד ההכשרות והאימונים ויועלה לדרגת תא"ל.

בסוף יולי 2024 הועלה לדרגת תת-אלוף לקראת כניסתו לתפקיד. 

== חיים אישיים ==
אלטיט מתגורר באשדוד, נשוי לשגית ואב לארבעה. בעל תואר ראשון בביטחון ובממשל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בפוליטיקה ובמדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת כפיר
קטגוריה:בוגרי מקיף ה' (אשדוד)
קטגוריה:מפקדי חטיבת מנשה
קטגוריה:מפקדי חטיבת כפיר
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:אשדוד: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
דוב חום של חצי האי אלסקה

דוב חום של חצי האי אלסקה (שם מדעי: Ursus arctos gyas) נמצא באזורי החוף של דרום אלסקה ביחד עם דוב הגריזלי.

דוב חום של חצי האי אלסקה הוא תת-מין גדול מאוד של הדוב החום, משקלו הממוצע הוא 363-544 ק"ג. הם נמצאים בצפיפות גבוהה לאורך החוף הדרומי של אלסקה בשל הכמות הגדולה של הצדפות ועשב הגרגר, ובמיוחד בגלל נדידות הסלמון השנתיות שמהוות מאגרי שומן גדולים. הם משיגים את להקות הסלמונים מהגדולים בעולם, והם עשויים לאסוף מספרים גדולים של סלמונים באתרי האכלה, כמו מפלי ברוקס ומפלי מקנייל, שבבפארק הלאומי קטמיי ליד היישוב קינג סמון.

יש ויכוח האם דובים חומים של חצי האי אלסקה צריכים להיקרא "דובים גריזלי" יחד עם כל שאר תת-המינים של הדוב החום בצפון אמריקה או כתת-מין נפרד. יש בלבול כאשר מתייחסים אל היבשת ואזורי חוף בנפרד, אך ביולוגים עדיין טוענים כי דובים חומים של חצי האי אלסקה הם תת-מין אמיתי. עם זאת, זה נחשב נכון להציב את כל הדובים החומים בצפון אמריקה של דוב הגריזלי בתת-המין שלו למעט דובי קודיאק. כדי למנוע בלבול, רבים פשוט מתייחסים לכל הדובים החומים של צפון אמריקה, כולל קודיאק, כ"דובי גריזלי".

ציידים צדים את הדובים בשביל העורות והגולגולות שלהם שיש להם ערך כספי גבוה. כ-500-1500 דובים חומים של חצי האי אלסקה נהרגים מדי שנה על ידי ציידים. כדי לצוד את הדוב הגדול הזה, הציידים חייבים לעקוב אחר מגוון של חוקים, שכוללים: אי כניסה לגבולות בשטחי ציד, תשלום על ציד, רובים מתאימים וחוקים אחרים. 

== אטימולוגיה ==
השם 'דוב חום של חצי האי אלסקה' עלה ככל הנראה מכיוון שעד 1975, הם נחשבו לתת מין אחר מדוב גריזלי שביבשת. הם מעולם לא נחשבו קרובים יותר לדובים החומים באירופה מאשר לדובי הגריזלי ביבשת, אבל קיבלו שם אחר, בגלל הבדלי הגודל והצבע מדובי הגריזלי ביבשת. משנת 1975 ואילך, הם נחשבו לאותו המין, אך אנשי החופים שמרו על השם "דוב חום". 

== תיאור ==
דובים חומים של חצי האי אלסקה הם בין הדובים החומים הגדולים בעולם. אורכם בממוצע הוא 2.4 מטר וגובה הכתף הוא 1.2-1.4 מ'. מחקר אחד מצא כי המשקל הממוצע של זכר שחי בחוף היה בסביבות 408 ק"ג. המשקל הממוצע של הנקבה יהיה 227 ק"ג . מצד שני יש רישום של זכר ענקי אשר חרג בהרבה מהגודל הרגיל, עם משקל של 680 ק"ג. זכר חוף (זכר שחי בחוף) בגודל כזה עשוי להגיע ל-3 מטרים גובה כשהוא עומד על רגליו האחוריות, ואורך גוף של עד 1.5 מטר. צבע הדוב החום של חצי האי אלסקה הוא בלונדיני או גוון שחור-לבן, לעומת זאת צבע הפרווה של דוב הגריזלי הוא חום בהיר. אחד מהסימנים הבולטים של הדוב הוא הגבנון שמופיע על כתפיהם; הגבנון הוא סימן מבדיל בינם לבין דובים שחורים שהם נטולי גבנון.

== מזון ==
סלמון בפארק הלאומי קטמיי. סלמון הוא המרכיב העיקרי בתזונת הדוב באביב.]]
דובים חומים של חצי האי אלסקה אוכלים בדרך כלל סלמון, ומשתמשים בדרכים רבות ושונות לתפוס אותם. אחת מהדרכים היא לחכות בחלק התחתון של המפל ולתפוס דגים שקופצים, או לעמוד בראש המפל ולתפוס את הדג באוויר כשהוא קופץ (ולפעמים בפה). יש דובים המנסים גם לרדוף אחרי הסלמונים ולהצמיד אותו לגדות הנהר עם טפריהם. לאחר שאכלו סלמונים, גרגרי יער וצמחים הם אוגרים את השומן לקראת תרדמת החורף, ולאחר מכן הם נכנסים למצב תרדמה. 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1902
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קלינטון הארט מריאם
קטגוריה:דוביים
קטגוריה:אלסקה: יונקים
קרב בוקרשט

קרב בוקרשט היה הקרב חשוב במהלך המערכה על רומניה במלחמת העולם הראשונה, שבו כבשו מעצמות המרכז את בוקרשט, ואילצו את הצבא הרומני לסגת למולדובה, ולהעביר את עיר הבירה ליאשי.

==רקע==
ב-27 בנובמבר 1916 הדפו כוחות מעצמות המרכז את הצבא הרומני מעבר לנהר אולט, אולם הסתערות פרונארו שנערכה ב-28 בנובמבר על ידי כוחות פרשים רומנית, הצליחה לעכב את כוחות מעצמות המרכז, והקנתה זמן יקר לצבא הרומני לארגן את המגננה מעבר לנהר.

==הקרב==
הלחימה ברומניה דצמבר 1916-ינואר 1917
ב-1 בדצמבר החל הצבא הרומני במתקפה שלו, והצליח ליצור פער ברוחב 20 ק"מ בין כוחותיו של אוגוסט פון מקנזן לכוחותיו של אריך פון פאלקנהיין. הגנרל הגרמני אריך לודנדורף חשב שהמצב חמור מאוד, ואמר: "ב-1 בדצמבר הותקף האגף השמאלי של ארמיית הדנובה בעצמה רבה מדרום מערב לבוקרשט ונהדף לאחור, ובעקבות כך החיילים הגרמניים שחצו את נהר הניילוב נותקו ונותרו מבודדים, והמצב בהחלט הפך לחמור מאוד."

הכוחות הרומנים שבו אלפי חיילים ותפסו כמויות משמעותיות של אספקה במהלך מתקפת הנגד הזאת, ורק התערבות ברגע האחרון של הדיוויזיה הטורקית ה-26 ב-2 בדצמבר, הצילה את קבוצת מקנזן מהכיתור.

אולם, הרומנים נתקלו בבעיה ניכרת, לאחר שמכונית של קציני מטה שנשאה את תוכניות המתקפה נסעה בטעות לעמדה גרמנית ונלכדה. תוכניות אלה היו חיוניות לגרמנים, שעד מהרה הצליחו לדחוף את הכוחות הרומנים, ולהשאיר את הדרך לבירה פתוחה.

==תוצאות הקרב==
לאחר הקרב התנהלו קרבות קטנים בביצורים סביב בוקרשט, בין הכוחות הגרמנים לבין יחידות העתודה הרומניים, אולם הרומנים נכשלו בעקבות פעולותיו של אלכסנדרו סוצ'ק, שהיה ממוצא גרמני ופקודו של קונסטנטין פרזאן, וב-6 בדצמבר נכבשה העיר על ידי מעצמות המרכז. עם זאת, למרות המאמצים הגדולים שנעשו על ידי מעצמות המרכז לאורך כל התקופה, הם לא הצליחו להשיג את מטרתם הפוליטית והאסטרטגית הבסיסית, שהיא התבוסה של רומניה ויציאתה מהמלחמה. למרות האבדות הכבדות של רומניה, כ-250,000 חיילים, שהיוו כמעט שליש מכוח האדם שגויס באוגוסט 1916, והפסדים כבדים באמצעי לחימה, הצבא הרומני היה עדיין כוח שנלקח בחשבון על ידי בעלי ברית ואויבים כאחד, ועדיין היה מסוגל לצאת להתקפות נוספות. לפני נסיגתם, שרפו חיילים רומנים את בארות הנפט בפלויישטי, יחד עם שדות החיטה שמסביב, על מנת לשלול אותם מידי מעצמות המרכז.

בעקבות התבוסה עברה ממשלת רומניה לשבת ביאשי, ואילו בוקרשט נותרה תחת שלטון גרמני, ושוחררה בסופו של דבר רק לאחר כניעת מעצמות המרכז בשנת 1918.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרבות גרמניה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קרבות רומניה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קרבות האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה
סמינר נתיב החינוך

נתיב החינוך הוא סמינר לבנות חרדיות, שממוקם בשכונת רמות בירושלים, ומיועד לבנות שמשתייכות לזרם הליטאי, הספרדי, והכלל חסידי.

== אודות הסמינר ==
המבנה המיועד לכיתות ה-ו
הסמינר הוקם בשנת 2009 על ידי הגברת מיידי (מייטא) קרויזר, בהכוונתם ובתמיכתם של הרב ישראל גנס, הרב רפאל רייכמן והאדמו"ר מאמשינוב, כדי לתת מענה לבנות הרוצות חינוך חרדי ברמה גבוהה אך במסגרת קטנה יותר מהמקובל בשאר הסמינרים הגדולים. הסמינר אף זכה בפרס מנהל החינוך של עיריית ירושלים לשנת תשע"ז.

בשנותיו הראשונות פעל הסמינר בשכונת זיכרון משה בירושלים בשנת 2019 עבר הסמינר למיקום חדש בשכונת רמות.

== מבנה הסמינר ==
ארבעה השנתונים הראשונים בסמינר הם כיתות א-ד, לגילאי תיכון.

במהלך שנת 2017 נפתחה בסמינר גם כיתת לימוד לשנתונים ה-ו באגף חדש שנחנך בשכונת זיכרון משה ברחוב סולובייציק הסמוך, ומיועד ללימודי הוראה ומקצועות נוספים. עם המעבר למיקום החדש בשכונת רמות אוחדו האגפים למבנה אחד.

==הערות שוליים==

נתיב החינוך
קטגוריה:בית יעקב
קטגוריה:ירושלים: מוסדות חינוך
שירו אישיאי

שִירוֹ אִישִיאִי (ביפנית: 石井 四郎, ברומאג'י: Shirō Ishii; 25 ביוני 1892 – 9 באוקטובר 1959) היה רופא צבאי יפני, מיקרוביולוג, מפקדה של יחידת 731 ויחידה 1644 שעסקו בפיתוח נשק ביולוגי ובניסויים רפואיים סדיסטים בבני אדם בזמן מלחמת סין–יפן השנייה.

אישיאי מכונה לעיתים יוזף מנגלה היפני.

== ביוגרפיה ==
שירו אישיאי נולד בחווה בכפר שיבייאמה במחוז צ'יבה. ב-1922 השלים את לימודיו בבית הספר לרפואה צבאית בטוקיו והחל ללמוד מיקרוביולוגיה באוניברסיטת קיוטו. במהלך לימודיו גידל חיידקים בצלחות פטרי כ"חיות מחמד". ב-1925 הועלה לדרגת Surgeon Captain. ב-1927 החל לחקור את תחום הלוחמה הביולוגית. ב-1928 יצא לשנתיים לימודים והתרשמות במערב שם הושפע ולמד אודות ההשפעה שהייתה ללוחמה הכימית במלחמת העולם הראשונה. כששב ליפן ב-1930 טען בפני מפקדיו כי העולם צועד לעבר מלחמות כימיות וביולוגיות ועל יפן גם לעשות כך, בין אלו ששוכנעו ממנו היה שר הצבא היפני סדאו אראקי ואחיו של הקיסר הירוהיטו הנסיך יאסוהיטו צ'יצ'יבו. 

באוקטובר 1940 מונה אישיאי לראש אגף הלוחמה הביולוגית בצבא יפן וקדם לדרגת Surgeon General, נבנה עבורו מתחם ענק בן שישה בניינים ליד העיר חרבין שהייתה תחת כיבוש יפני ובו החל בניסויים. קרבנות הניסויים היו בעיקר שבוים סיניים אך גם קוריאנים רוסים וחיילים מבעלות הברית בעת מלחמת העולם השנייה. הניסויים כללו הדבקה במחלות, קטיעת איברים והשתלת איברים במקומם, הקפאת תאים ויצירת נמק, אונס הכרחת הפלות וניתוחים ללא הרדמה. מעריכים כי בין 3,000 ל-12,000 קרבנות מתו שם, האנשים סופקו ליחידה על ידי הקמפייטאי (המשטרה הצבאית של יפן).

לא נותרו ניצולים מיחידת 731. ב-1945, עם התקרבות הצבא האדום לבסיס היחידה, הורה אישאיי על הריגת 150 הניצולים שהיו באותה עת בבסיס היחידה והשמדת מסמכים. אישיאי לא הועמד לדין על מעשיו; הוא חתם עם ארצות הברית על הסכם אי-העמדה לדין וחסינות תמורת שיתוף הממצאים המחקריים והרפואיים יקרי הערך שבידיו. ב-6 במאי 1947 כתב דאגלס מקארתור לוושינגטון שניתן להשיג מידע נוסף, אף הצהרות מפי אישיאי עצמו, על ידי הבהרה שהמידע יסווג כמידע מודיעיני ולא ישמש כראיה במשפטי פשעי המלחמה.

==ראו גם==
* יחידה 731
* יוזף מנגלה
* ניסויים בבני אדם על ידי הנאצים

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניסויים רפואיים בבני אדם
קטגוריה:הצבא היפני הקיסרי
קטגוריה:אנשי צבא יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פושעי מלחמה יפנים
קטגוריה:רופאים יפנים

קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1892
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1959
קטגוריה:יפן: נשק להשמדה המונית
דיוויזיית הפרשים של המשמר (האימפריה הגרמנית)

דיוויזיית הפרשים של המשמר (בגרמנית: Garde-Kavallerie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה. 

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, וכמפקדה מונה אדולף פון שטורק. הדיוויזיה הוקצתה בתחילה לקורפוס הפרשים הראשון, ולחמה עמו בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית. בדצמבר של אותה שנה היא הועברה לכוחות משמר הגבול, והוצבה על הגבול עם הולנד. ב-30 ביוני 1915 הועברה לחזית המזרחית. הדיוויזיה עברה ארגון מחדש במהלך המלחמה, ובהדרגה הפכה בפועל לדיוויזיית חי"ר מוחלשת. באפריל 1918 חזרה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה במסגרת קורפוס המילואים ה-6 אשר היה חלק מהארמייה הראשונה. הדיוויזיה פורקה עם סיום המלחמה.

==מפקדים==
* גנרל לוטננט אדולף פון שטורק (2 באוגוסט 1914 - 23 בספטמבר 1914)
* גנרל מיור גינטר פון אצל (23 בספטמבר 1914 - 30 בנובמבר 1914)
* גנרל לוטננט אדולף פון שטורק (30 בנובמבר 1914 - 21 בפברואר 1918)
* גנרל לוטננט היינריך פון הופמן (21 בפברואר 1918 - 5 בדצמבר 1918)

==קישורים חיצוניים==
* [https://archive.org/stream/historiesoftwohu00unit#page/28/mode/2up Histories of two hundred and fifty-one divisions of the German army which participated in the war (1914-1918) p. 29-32.] 

משמר
משמר
הקורפוס ה-18 (האימפריה הגרמנית)

הקורפוס ה-18 (בגרמנית: XVIII. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה. 

==היסטוריה==
הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1899 כחלק מהתרחבות כללית של צבא הקיסרות הגרמנית, ולמפקדו מונה אוסקר פון לינדספויט. מטה הקורפוס היה בפרנקפורט, וחייליו גויסו מהדוכסות הגדולה של הסן וממחוז ויסבאדן. בשנת 1900, שנה לאחר הקמתו, מונה לראש מטה הקורפוס גאורג פון דר מרוויץ. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הקורפוס תחת פיקודו של דדו פון שנק כחלק מהארמייה הרביעית. הוא לחם בחזית המערבית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן לחם כחלק מהארמייה השנייה, ובשנת 1916 לחם כחלק מהארמייה החמישית בקרב ורדן. לאחר מכן לחם עם הארמייה הראשונה בקרב על הסום, ובהמשך לחם שוב כחלק מהארמייה השנייה. לקראת סיום המלחמה לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-17 במסגרת קבוצת הארמיות רופרכט, ולאחר סיום המלחמה בתבוסת גרמניה ב-1918 פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.

==מפקדים==
* גנרל חיל הרגלים אוסקר פון לינדספויט (1 באפריל 1899 - 30 באפריל 1904)
* גנרל לוטננט הרמן פון אייכהורן (30 באפריל 1904 - 12 בספטמבר 1912)
* גנרל חיל הרגלים דדו פון שנק (12 בספטמבר 1912 - 20 בינואר 1917)
* גנרל לוטננט ויקטור אלברכט (20 בינואר 1917 - 26 באוגוסט 1918)
* גנרל לוטננט גינטר פון אצל (26 באוגוסט 1918 - 9 באפריל 1919)
* גנרל לוטננט ארנסט פון הפנר (9 באפריל 1919 - 30 בספטמבר 1919)
==קישורים חיצוניים==

18
יחסי בנגלדש–הוותיקן

יחסי בנגלדש–הוותיקן הם היחסים הדיפלומטיים המתקיימים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש והוותיקן. לבנגלדש יש שגריר בוותיקן, והוותיקן מחזיק שגרירות בדאקה. הנונציו (שגריר הוותיקן) הוא איש דת בדרגת ארכיבישוף הנקרא שליח אפוסטולי. שגריר בנגלדש הנוכחי בוותיקן הוא עבדאללה חנן, ושליח הוותיקן בבנגלדש הוא ג'ורג' קוצ'ארי.

שני אפיפיורים ביקרו בבנגלדש לאורך השנים. ב-1970 ביקר פיוס השישי בארץ שאז עוד הייתה תחת שלטון פקיסטן, ובנובמבר 1986 ביקר בה יוחנן פאולוס השני. ראש ממשלת בנגלדש הסינה ואזד ביקרה בוותיקן פעם אחת.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20150524164346/http://thebangladeshtoday.com/2013/04/bangladeshs-relations-with-vatican-to-bolster-further/ Bangladesh’s relations with Vatican to bolster further]

== הערות שוליים ==
יחסי איראן–הוותיקן

יחסי איראן–הוותיקן הם היחסים הדיפלומטיים המתקיימים בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין קריית הוותיקן.

== סקירה כללית ==
המגעים הראשונים בין מדינת האפיפיור לבין ממלכת פרס החלו כבר בתקופת שלטונו של עבאס שאה הראשון אשר שלח שליחים אל האפיפיור. הוותיקן מקיים יחסים רשמיים עם איראן מאז 1954, ויחסים אלו נשמרו גם לאחר המהפכה האיראנית. ב-1979 שלח האפיפיור פיוס השנים עשר שליח כדי לסייע בפתרון משבר בני הערובה באיראן. כיום מחזיקה איראן שגרירות בוותיקן. היחסים בין שתי המדינות נחשבים לחמים למדי חרף העובדה שאיראן היא רפובליקה אסלאמית-שיעית, מאידך - כיוון שתי הישויות הן ישויות בהן לדת יש מעמד עליון, יש ביניהן שותפות ברמה האידאולוגית. יש אף המוצאים הקבלות בין הפילוג השיעי-סוני באסלאם לפילוג הקתולי-פרוטסטנטי בנצרות.

ב-2008 הצהיר מחמוד אחמדינז'אד שהוותיקן הוא "כוח חיובי לצדק ולשלום". באוקטובר 2010 פנה אחמדינז'אד לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר, והצהיר שהנוצרים והמוסלמים צריכים לפעול יחדיו כדי להיאבק בחילוניות והחומריות בעולם. באותה הזדמנות, שיבח אחמדינז'אד את האפיפיור על כך שביקר כומר אמריקאי שאיים לשרוף את הקוראן. בנובמבר של אותה שנה האפיפיור שלח מכתב תשובה בו המליץ על הקמתה של ועדה איראנית-אפוסטולית משותפת על מנת להסדיר את מעמדה של הכנסייה הקתולית באיראן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
ישיבת נזר ישראל

ישיבת נזר ישראל היא ישיבה חרדית שמיועדת לחוזרים בתשובה. הישיבה שוכנת ברחוב אור החיים במודיעין עילית. בישיבה לומדים כמאתיים בחורים ואברכי כולל. בראשותה עומד הרב מנשה עוזרי. נשיא הישיבה היה הרב אהרון לייב שטיינמן.

== תולדות הישיבה ואופייה==
הישיבה נוסדה בשנת ה'תש"ס (2000) על ידי הרב מנשה עוזרי, תלמידו של הרב שך, והיא קרויה על שם סבו הרב ישראל עוזרי. הישיבה מיועדת לתלמידים חוזרים בתשובה מכלל העדות. שיטת הלימוד בישיבה היא דרך הפלפול והעיון הנוהגת בעולם הישיבות הליטאי. 

משגיח הישיבה הוא הרב יצחק פנגר, מרצה בערכים.

בשונה מישיבות רגילות החלוקה ל"שיעורים", כלומר לכיתות, היא על פי רמת התלמידים ולא לפי גיל. ישנם ארבעה "שיעורים" וקיבוץ. ההספק השבועי ב"עיון" הוא כעמוד גמרא בשבוע וכשני דפים ב"בקיאות". 

רוב מוחלט של בוגרי הישיבה משתלבים לאחר מכן בציבור החרדי. ישנה קהילה במודיעין עילית של בוגרי הישיבה ורבניה.

== קישורים חיצוניים ==

נזר ישראל
נזר ישראל
הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן

מקום הפיגוע בסניף הליכוד
הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן הוא פיגוע שבוצע בעיר בית שאן ב-28 בנובמבר 2002 על ידי שני מחבלים החברים בגדודי חללי אל אקצא של הפת"ח, שפתחו בירי והשליכו רימוני יד לעבר אזרחים, בעת הבחירות לראשות מפלגת הליכוד שנערכו בסניף הליכוד בעיר. בפיגוע נרצחו 6 אזרחים וכ-30 נפצעו.

==הפיגוע==
הפיגוע בוצע בשעת צהריים, בעת שנערכו בסניף הליכוד שבעיר בית שאן כמו גם בסניפי ליכוד אחרים בישראל, הבחירות לראשות מפלגת הליכוד. בבחירות התמודדו ראש הממשלה אריאל שרון ובנימין נתניהו. שני מחבלים תושבי הכפר ג'לבון שממזרח לג'נין, הגיעו למקום במכונית מזדה גנובה. המחבלים היו חמושים ברובי קלצ'ניקוב, וברימוני יד. אחד המחבלים החל לירות בתחנה המרכזית של העיר, והשני הגיע לרחבת הכניסה של סניף הליכוד והחל לירות באנשים ששהו במקום, ולידות עליהם רימוני יד. מן הירי נהרגו חמישה מתושבי העיר ששהו בסניף הליכוד והמאבטח במקום. בין הפצועים שלושה מבניו של חבר הכנסת דוד לוי, בהם ז'קי לוי שכיהן לאחר מכן כראש העיר, וכחבר הכנסת מטעם הליכוד.

ערן דוד, לוחם מג"ב ששהה בחופשה בביתו, שמע את היריות שנשמעו מכיוון סניף הליכוד, ורץ לביתו על מנת לקחת את נשקו האישי. הוא ירה בראשו של אחד המחבלים והרגו. לאחר מכן זיהה מחבל נוסף והרג גם אותו. על מעשה זה קיבל את עיטור האומץ של משטרת ישראל.

בשל הפיגוע נרשמו אחוזי הצבעה נמוכים בבחירות המקדימות של הליכוד. בעקבות כך כינס ראש הממשלה שרון מסיבת עיתונאים כמה שעות לאחר הפיגוע. שרון שחשש מאחוזי הצבעה נמוכים שיקשו על בחירתו מחדש, קרא למתפקדים "אל תתנו לטרור להשפיע, לכו להצביע".

זכריה זביידי נחשד כאחראי לתכנון הפיגוע, אך הוא לא נתפס והועמד לדין עד להסכם חנינה ב-2005. ב-2019 נעצר לאחר שהפר את תנאי ההסכם, פורסם שהוא יועמד לדין גם על אחריותו בפיגוע בבית שאן. 

חמישה מהנרצחים בפיגוע שהיו תושבי בית שאן, נקברו בהלוויה משותפת.

בשנת 2016 החליטה עיריית בית שאן לקרוא רחוב לזכר נרצחי הפיגוע בשם "דרך השישה" הסמוך לרחוב החלמיש בעיר, ובסמיכות למרכז הליכוד שבו התרחש הפיגוע, כמו כן מבנה מרכז הליכוד שבנוי כמבנה רומי עתיק הוכרז כמבנה שימור, ולצידו הוקמה אנדרטה לזכר ששת הנרצחים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.laad.btl.gov.il/Web/He/Victims/112.aspx?lastName=&firstName=&fatherName=&motherName=&place=&year=2002&month=&day=&yearHeb=&monthHeb=&dayHeb=&region=%D7%91%D7%99%D7%AA%20%D7%A9%D7%90%D7%9F&period=&grave= הנרצחים בפיגוע], באתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: פיגועי ירי
קטגוריה:פיגועים באינתיפאדה השנייה
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2002
ליכוד
קטגוריה:בית שאן: פיגועים
קטגוריה:גדודי חללי אל-אקצא: פיגועים
קטגוריה:ירי המוני בישראל
הרי צבי בנק

הרי (צבי) בנק (28 ביוני 1924 – 13 בדצמבר 2007) היה רופא פנימאי ישראלי, פרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת תל אביב, מנהל מחלקה פנימית בבית חולים תל-השומר (ביתן 25) ומייסד מרפאת נוגדי קרישה בתל השומר. בנק היה מהרופאים מהראשונים בישראל שטיפל בנוגדי קרישה במחלות לב כליליות ובפקקת. בנוסף עסק בנק במחלות בלוטת התריס.

==ביוגרפיה==
בנק נולד בדרום אפריקה ב-28 ביוני 1924 לרבקה ולאברהם פרץ שהיגרו ממזרח אירופה. לצד חינוך יהודי מסורתי שקיבל בבית חונך בנק תחילה בבית הספר מקומי בשפת האפריקאנס וכשמשפחתו עברה לקייפטאון התחנך בבתי ספר יהודים. בנק היה פעיל בתנועות הנוער הציונית "הבונים".

בנק למד רפואה באוניברסיטת קייפטאון. בשנת 1948 התחתן עם מיירה ובני הזוג התנדבו למח"ל. הם הפליגו לישראל בעיצומה של מלחמת העצמאות כשבנק שימש רופא צבאי בתפקיד של רופא גדודי בחטיבה 7 והשתתף בקרבות בגליל באזור סאסא ואילו אשתו מיירה התגייסה כחיילת ושירתה ביחידה לשיקום נכי צה"ל בתל אביב.

עם סיום מלחמת העצמאות החל בנק, לבקשתו של הד"ר חיים שיבא, לעבוד בשנת 1950 כרופא פנימי בבית חולים שיבא, במחלקותיהם של פרופ' שיבא ופרופ' הרי הלר. במהרה התמנה בנק לסגנו של שיבא.. בגיל 37 התמנה בנק למנהל מחלקה פנימית (ביתן 25) ושימש בתפקיד זה כ-30 שנה, עד שנת 1991. עם פרישתו לגמלאות מונה בנק למנהל הוועדות הרפואיות של הביטוח הלאומי בבית החולים תל השומר.

בנק נפטר ב-13 בדצמבר 2007.

ילדיו: אילן בנק (פרופ' לרפואה פנימית), מנהל מחלקה פנימית במרכז רפואי מעיני הישועה ורון (עורך דין).

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.ima.org.il/Memorial/ViewProfile.aspx?pId=66 אתר הר"י, MD בנק הרי (צבי)], באתר ההסתדרות הרפואית בישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל)
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
אובג'יו

אובג'יו (אנגלית: Aubagio) היא תרופת מרשם המיועדת לטיפול בטרשת נפוצה התקפית-הפוגתית. מטרתה להפחית את שיעור התקפי המחלה ולהאט את התקדמות הנכות.

אובג'יו מסייעת בהגנה על מערכת העצבים המרכזית, באמצעות הפחתת מספרם של תאי דם לבנים מסוג לימפוציטים, האחראים לנזק לתאי עצב. פעילות זו מצמצמת את התהליך הדלקתי המאפיין את מחלת הטרשת הנפוצה.

המרכיב הפעיל בתרופה, Teriflunomide, הוא המטבוליט הפעיל של Leflunomide או ARAVA (שם מסחרי), המשמשת לטיפול בדלקת מפרקים שגרונית מאז 1998.
אובג'יו, פותחה ומשווקת על ידי חברת סאנופי ג'נזיים (Sanofi Genzyme). היא אושרה בשנת 2012 על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ה-FDA, ועל ידי הרשות האירופית לרישוי תרופות, ה-EMA.
בישראל התכשיר מאושר על ידי משרד הבריאות וזמין במסגרת סל הבריאות משנת 2014 .

==מנגנון הפעולה==
אובג'יו היא טבלייה הניטלת על ידי החולה פעם ביום דרך הפה במינון של 14 מ״ג, עם או בלי אוכל. מנגנון התרופה מעכב באופן סלקטיבי והפיך את האנזים DHODH (Dehydroorotatedehydrogenase) החיוני להתרבותם ושגשוגם של תאי הדם הלבנים, לימפוציטים מסוג B ו- T, המעורבים ישירות בגרימת נזק למיאלין העוטף את תא העצב, וכתוצאה מכך, בגרימת ההתקפים והתקדמות הנכות. הפחתת הלימפוציטים מצמצמת את התהליך הדלקתי המתרחש במערכת מערכת העצבים המרכזית בטרשת נפוצה. התרופה מופרשת בעיקר דרך המרה והמטבוליטים שלה בכליות.

==התוויה רפואית ושימוש==
אובג'יו מתאימה לטיפול בחולי טרשת נפוצה התקפית-הפוגתית (RRMS) שזה עתה אובחנו, ובנוסף עבור מטופלים בתרופות אחרות לטרשת נפוצה אשר חוו כישלון טיפולי, תופעות לוואי או בעלי היענות נמוכה לתרופות הניתנות בהזרקה. כמו כן, אובג'יו מאושרת לטיפול בחולים אשר חוו התקף אחד וטרם אובחנו עם מחלה פעילה (CIS). אובג'יו ניתנת בטבלייה אחת דרך הפה, פעם אחת ביום. ניתן ליטול את הטיפול בכל זמן ביום. 

==תופעות לוואי==
תופעות הלוואי העיקריות שדווחו במחקרים בעקבות הטיפול אובג'יו כוללות: כאבי ראש, שלשול, בחילה, ירידה זמנית בצפיפות השיער, עלייה באנזימי הכבד (בערכי ATL). רוב תופעות הלוואי היו קלות עד מתונות וחלפו מעצמן תוך מספר שבועות. 
כחלק משגרת הטיפול והמעקב אחר המטופל, יש צורך לבצע בדיקת דם להערכת תפקודי כבד אחת לשבועיים במשך 6 חודשי הטיפול הראשונים, ולאחר מכן כל חודשיים. מדידת לחץ דם וספירת דם מלאה יבוצעו לפי בקשת הרופא המטפל.
התרופה אסורה לשימוש בנשים בהריון, אך במקרה הצורך ניתן לפנותה מהגוף בצורה מהירה ויעילה.

==ניסויים קליניים==
אובג’יו נבדקה במספר מחקרים רחבי היקף, בהם השתתפו כ-5,000 חולים מרחבי העולם, לצד ניסיון קליני עתיר שנים והארוך ביותר מבין התרופות הניתנות דרך הפה. 
בשני מחקרי הפיתוח, מחקר ה-TEMSO ומחקר ה- TOWER, אובג'יו הדגימה הפחתה משמעותית של מספר ההתקפים השנתי וצבירת הנכות. כמו כן, הוכח כי אובג'יו מסייעת בהאטת אטרופית מוח המואצת בחולי טרשת נפוצה...
במחקר נוסף, TOPIC, הוכח כי אובג'יו עיכבה את התפתחות ההתקף הקליני השני, אשר מהווה אבחנה ודאית של טרשת נפוצה לאחר התקף ראשון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.aubagio.com/ האתר הרשמי של תרופת אובג׳יו באנגלית] 
* [https://www.gov.il/BlobFolder/dynamiccollectorresultitem/teriflunomide-teva-26102022/he/NEWS_recalls_drugs_25102022-07112022_teriflunomide-teva-26102022.pdf מידע מאתר משרד הבריאות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרופות לטיפול בטרשת נפוצה
אונוקאלהאי

אוּנוּקְאַלְהָאי (מערבית: عنق الحيّة - עֻנְק אל-חיה, "צוואר הנחש") או α בנחש, לפעמים נקרא גם קור סרפנטיס (בלטינית: Cor Serpentis, "לב הנחש"), הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נחש עם בהירות נראית מדרגה 2.63. זהו הכוכב היחיד בקבוצה עם דרגת בהירות מתחת ל-3. אונוקאלהאי נמצא במרחק של כ-74 שנות אור ממערכת השמש ובשל קרבתו הוא נכלל בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.

==תכונות==
אונוקאלהאי הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K2 III, מסתו כ-1.8 מסות שמש, רדיוסו פי 12 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-4,550 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 39 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 70 בצירוף הקרינה בתחום התת-אדום. הכוכב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו ועבר להתכה של הליום לפחמן ולחמצן. אורו של הכוכב מציג ספקטרום בליעה חזק המראה על נוכחות גדולה מהרגיל של פחמן, חנקן ומגנזיום בשכבותיו החיצוניות.

במרחק זוויתי של 58 שניות קשת מאונוקאלהאי נמצא כוכב עמום עם בהירות מדרגה 11.8, אך ככל הנראה אין קשר בינו ובין אונוקאלהאי והם רק במקרה נמצאים על אותו קו ראייה. במרחק זוויתי של 2.4 דקות קשת נמצא עוד כוכב עמום יותר עם בהירות מדרגה 12.9, שגם הוא כנראה אינו קשור לאונוקאלהאי. שני הכוכבים התגלו בשנת 1828 על ידי ג'ון הרשל.

==קישורים חיצוניים==
* [http://stars.astro.illinois.edu/sow/unukalhai.html אונוקאלהאי ] באתר של ג'ים קלר
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:קבוצת הכוכבים נחש
קטגוריה:קטלוג גליזה
דוב חום מרסיקן

דוב חום מרסיקן (שם מדעי: Orsus arctos marsicanus), הידוע גם בשם דוב חום אפנינים (על הרי האפנינים), הוא תת-מין בסכנת הכחדה חמורה (CR) של הדוב החום.
== מאפיינים ==
אוכלוסיית דוב חום מרסיקן היא קטנה ומבודדת. תפוצת הדוב היא הפארק הלאומי של אברוצו, ובמקומות ואזורים מבודדים באיטליה כמו: הפארק הלאומי סיבליני, הפארק הלאומי גראן סאסו-לאגה, הפארק הלאומי מאיילה , הפארק האזורי של סירנטה-וילינו ובפארק האזורי סימברוני. תפוצת האוכלוסייה הצטמצמה באופן משמעותי במהלך 200 השנים האחרונות, והאוכלוסייה הנותרת נמצאת תחת איום, בעיקר בגלל התפתחות החקלאות באברוצו, כמו גם הרעלות וציד. זה הוביל לגודל אוכלוסייה נוכחי שמוערך בין 40 ל-50 דובים החיים באזורים המוגנים שלהם. 

הזכרים יכולים לשקול עד 200 ק"ג, עם גובה של 1.9-2 מטר, ואילו הנקבות בדרך כלל קטנות יותר. הדובים בדרך כלל ביישנים, ולעיתים קרובות מופיעים רק בלילה. רוב הדובים חיים לבד ובעלי טריטוריה שיכולה להגיע לעד 200 קמ"ר.

ישנו וויכוח בין החוקרים האם יש להתייחס אליו כאל תת-מין או של כמין משלו.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:דוביים

קטגוריה:איטליה: יונקים
דוד צוקר (סטטיסטיקאי)

דוד צוקר (באנגלית: David M. Zucker; נולד ב-1961) הוא סטטיסטיקאי ישראלי, לשעבר ראש המחלקה לסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.

== חייו ==
נולד בבולטימור, מרילנד, ארצות הברית ב-21 בספטמבר 1961. למד באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבה השלים תואר ראשון (1980), תואר שני (1981) ודוקטורט (1986) במחלקה למתמטיקה. בנוסף בעל תואר במשפטים מאוניברסיטת מרילנד (1987).

עבד בFDA ובמכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית.

בשנת 1992 עבר לירושלים, ישראל. נשוי ולו שישה ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://stat.huji.ac.il/people/דוד-צוקר פרופ' דוד צוקר], באתר האוניברסיטה העברית בירושלים.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: סטטיסטיקה
קטגוריה:סטטיסטיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרילנד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
העולמות הקסומים של הארי פוטר

העולמות הקסומים של הארי פוטר (באנגלית: The Magical Worlds of Harry Potter) הוא ספר שכתב הסופר דייוויד קולברט, הספר מקשר שמות וכשפים מסדרת הספרים "הארי פוטר", למשמעויות בשפה הארמית, במיתולוגיות, ובאגדות.

קולברט הגה את הרעיון ל"העולמות הקסומים של הארי פוטר", בעודו בוחן את אחיינו ואחייניותיו על ההתייחסויות המיתולוגיות ברומנים. מאוחר יותר הוא כתב את הספר בעת הוראה לסטודנטים לתואר שני באוניברסיטת צפון קרוליינה.

הספר פורסם במרץ 2001, ללא אישורה של ג'יי קיי רולינג, הספר קיבל ביקורות חיוביות ממבקריו. וגרסה מעודכנת שלו פורסמה בשנת 2004 על ידי הוצאת ברקלי ספרים.

== תוכן ==
הספר בוחן את ההתייחסות להיסטוריה ולאגדות בספרותה של ג'יי קיי רולינג בסדרת הספרים "הארי פוטר". קולברט טוען שעל אף שנדמה שהמקומות והשמות הם מומצאים, וללא אחיזה או רקע בעולם האמיתי, יש להם בסיס במיתוסים ואגדות שהיו קיימים מכבר. לדבריו של קולברט, לכל שם, כשף או כינוי ב"הארי פוטר", יש משמעות עמוקה הקשורה לעבר: "אחד מן התענוגות הרבים המזומנים לקוראיה של ג'יי קיי רולינג, כרוך בגילוי האזכורים ההיסטוריים והספרותיים החבויים בספרייה". קולברט מביא דוגמאות ליצורים, למשל: בסיליסק, היפוגריף, טרולים וגובלינים, שמות (למשל: סיריוס בלק, ניקולא פלאמל, קסנדרה בלבלצקי), ואף הכישוף הממית, אבדה קדברה. כך למשל משתמע משמו של סיריוס בלק העובדה שהוא כלב שחור, מקורו של הבסיליסק הוא ביצור אגדי שהאמינו בו אנשי ימי הביניים, וקסנדרה בלבלצקי הם שני שמות שונים - אך בעלי אותו משמעות.

הספר בן 220 הדפים מכיל 53 פרקים. קולבר כותב על הקשרים בין ספרי רולינג לבין הפולקלור, המיתולוגיה היוונית, והתרבויות של מצרים העתיקה, רומא העתיקה, והאצטקים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:הארי פוטר
קטגוריה:ספרי 2001
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
פומה ארגנטינאית

פומה ארגנטינאית (שם מדעי: Puma concolor cabrerae) היא תת-מין של פומת ההרים שתחום מחייתו במערב ובמרכז ארגנטינה. משקל הפומה ארגנטינאית הוא בין 32–82 ק"ג. בפארק הלאומי של סן גיירמו, 80% מהתזונה שלהם הם ויקוניות, 11% עכברים ו9% ארנבות. הם טורפים גם גואנקו. כאשר קונדורי האנדים מטריד אותם, הם עשויים לנטוש את הטרף שלהם, דבר שגורם להם להרוג 50% טרף יותר מאשר פומה צפון אמריקאית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://eol.org/data_objects/32403445 פומה ארגנטינאית] באתר האנציקלופדיה של החיים

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1940
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רג'ינלד אינס פוקוק
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:ארגנטינה: יונקים
סשה רויז

סשה רויז (באנגלית: Sasha Roiz; נולד ב-21 באוקטובר 1973) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-קנדי יליד ישראל.

==ביוגרפיה==
רויז נולד בתל אביב להורים יהודים ממוצא רוסי, המשפחה היגרה למונטריאול שבקנדה בשנת 1980. 

רואיז למד משחק בבית הספר למשחק של גילפורד. 

== קריירה ==
רויז הופיע במספר סדרות טלוויזיה פופולריות בארצות הברית בהן: "שקר לי", "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור", "מיאמי", "קאסל" ו-"האוס". 

בשנת 2003 שיחק בסדרת הדרמה "חוקי המשחק" של רשת ESPN בתור סטיבן ליילס. 

בעקבות תפקידו בסרט המצליח "היום שאחרי מחר" משנת 2004 הופיע גם במספר סרטים, בהם "16 רחובות", "איש השנה" "לא ייאמן" ו"פומפיי". תפקיד ראשון גילם במותחן מדע בדיוני העצמאי "חילוץ". 

בשנים 2011–2017 גילם רויז את תפקיד שון רנארד, מפקד במשטרת פורטלנד ומכשף בסדרת הטלוויזיה "גרים". 

משנת 2017 מגלם רואיז את תפקיד בנט, סגן הנשיא, בסדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS האמריקאית. 

בשנת 2019 שיחק בפרק 1 בעונה 4 של "לוציפר". 

בשנת 2020 דיבב בסרט "סופרמן: הבן האדום" את דמותו של האל ג'ורדן.

בשנת 2019 שיחק בעונה הראשונה של סדרת המסתורין הקנדית "Departure" בערוץ גלובל טלוויז'ן נטוורק <small>(אנ')</small> את דמותו של פאבל בארטוק.

בשנת 2022 דיבב את דמותו של קישלובסקי בסרט "אדומה אש". 

==חיים אישיים==
רויז מתגורר כיום בלוס אנג'לס. רויז דובר צרפתית ורוסית בנוסף לאנגלית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://israeliweek.com/ברוכה-הבאה-2013-מי-הם-הישראלים-הכי-פופולרי/ IMDb מציגה: מי הם ילידי ישראל “הכי פופולרים” בהוליווד ב-2013?], 1 בינואר 2013, באתר שבוע ישראלי

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים קנדים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:קנדים ממוצא יהודי-רוסי
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1973
פומה קוסטה-ריקנית

פומה קוסטה-ריקנית (שם מדעי: Puma concolor costaricensis) הוא תת-מין של פומת הרים.
== מאפיינים ==
הפומה צדה בעיקר בלילה ויכולה לעבור מרחקים רבים בחיפוש אחר מזון. ההמלטה הממוצעת של הפומה היא שלושה גורים, כמו כן צבע הפרווה של הפומה הוא חום בהיר ללא סימנים. תת-מין זה מדורג כתת-מין השני בגודלו בקוסטה ריקה וניתן למצוא אותם בבתי גידול שונים. משקלם הוא 25-80 ק"ג, וכשאר הפומות גם פומה זו מהירה מאד, ויכולה לתמרן במיומנות רבה. מאמצי השימור של הפומה קוסטה-ריקנית התדרדרו מכיוון שמאמצי השימור בקוסטה ריקה התמקדו יותר ביגואר שמושך יותר ציידים בגלל פרוותו. בכל זאת, בגלל שלפומה הקוסטה-ריקנית אין פרווה עם כתמים, ובזכות זה ניצודה פחות, מצב השימור שלה הוא ללא חשש.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קלינטון הארט מריאם
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:קוסטה ריקה: יונקים
פומה דרום-אמריקאית צפונית

פומה דרום-אמריקאית צפונית (שם מדעי: Puma concolor concolor) הוא תת-מין של פומת ההרים.

תפוצתו היא בצפון אמריקה הדרומית, קולומביה, וונצואלה, פרו וצפון ברזיל.
== מזון ==
מזונו של הפומה הוא: ציפורים, עצלנים, עכברים, צפרדעים, לטאות ולעיתים רחוקות חיות מבויתות. למרות שבחלק במקומות הגידול שלו כמו פארק לאומי סנגאי שבאקוודור הוא נמצא עם היגואר, הטרף של הפומה קטן יותר מטרף היגואר.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:ברזיל: יונקים
קטגוריה:אקוודור: יונקים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1771
פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג

פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Franz Otto, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 20 ביוני 1530 – 29 באפריל 1559), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1546–1559.

==ביוגרפיה==
פרנץ אוטו נולד ב-20 ביוני 1530, לארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולסופיה ממקלנבורג-שוורין, בתם של היינריך החמישי, דוכס מקלנבורג-שוורין ואורסולה מברנדנבורג.

בשנת 1546 מת אביו ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ופרנץ אוטו ירש את נחלותיו. אולם מכיוון שהיה קטין, שלטה אמו כעוצרת עד לשנת 1555.

בשנת 1559 התחתן פרנץ אוטו עם אליזבת מגדלנה מברנדנבורג, בתם של יואכים השני, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וידוויגה יגלו, נסיכת הבוחר מברנדנבורג. אולם, ב-29 באפריל אותה שנה מת פרנץ אוטו מאבעבועות שחורות ללא ילדים, ובמקומו עלו לשלטון אחיו היינריך השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ווילהלם השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| פרנץ אוטו, דוכס בראונשווייג-לינבורג בית ולף נולד:20 ביוני 1530 מת:29 באפריל 1559
|-
| rowspan="1" align="center"| ארנסט הראשון
| rowspan="1" align="center"| דוכסות בראונשווייג-לינבורג נסיכות קאלנברג 1546–1559
| rowspan="1" align="center"| היינריך השביעי וילהלם השישי
|}

קטגוריה:דוכסי בראונשווייג-לינבורג
קטגוריה:בית ולף
קטגוריה:ילידי 1530
קטגוריה:נפטרים ב-1559
היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Heinrich I, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 15 בספטמבר 1468 – 19 בפברואר 1532), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1486–1520.

==ביוגרפיה==
היינריך נולד ב-15 בספטמבר 1468, לאוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולאנה מנסאו-דילנבורג, בתם של יוהאן הרביעי, רוזן נסאו-דילנבורג ומריה מלון-היינסברג. בשנת 1471 מת אביו, ומשום כך חזר סבו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג לשלוט בדוכסות. בשנת 1478 מת סבו, ואמו אנה מנסאו-דילנבורג שלטה כעוצרת עד לבגרותו.

בשנת 1486 תפס היינריך את השלטון, והחל לשלוט לבדו. בשנת 1519 פרץ סכסוך הבישופות בהילדסהיים, וב-28 ביוני אותה שנה ניצח היינריך את אויביו בקרב זולטאו. אולם, קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שנבחר זמן קצר קודם לכן, ואשר היינריך התנגד לבחירתו ותמך בפרנסואה הראשון, מלך צרפת, התערב בסכסוך והביס את היינריך שברח לגלות בצרפת. בשנת 1520 ויתר היינריך על שלטונו, ומסר אותו לבניו אוטו השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג וארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1527 בתחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית ניסה היינריך לחזור לדוכסות בתמיכת מתנגדי הרפורמציה, אולם הובס על ידי בניו וחזר לצרפת. בשנת 1528 מתה אשתו מרגרטה מסקסוניה, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, והיינריך התחתן שוב בנישואים מורגנטיים עם אנה פון קאמפה. בשנת 1530 התיר לו בנו אוטו השישי לחזור לדוכסות, ואכן היינריך שב לדוכסות והתגורר בלינבורג עד מותו ב-9 בפברואר 1532.

==משפחתו==
ב-27 בפברואר 1487 התחתן היינריך עם מרגרטה מסקסוניה, דוכסית בראונשווייג-לינבורג, בתם של ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואליזבת מבוואריה, ממנה היו לו 7 ילדים:
* אנה מבראונשווייג-לינבורג (1492).
* אליזבת מבראונשווייג-לינבורג, דוכסית חלרה (1494–1572), התחתנה עם קרל השני, דוכס חלרה.
* אוטו השישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1495–1549).
* ארנסט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1497–1546).
* אפולוניה מבראונשווייג-לינבורג (1499–1571).
* אנה מבראונשווייג-לינבורג (1502–1568), התחתנה עם בארנים התשיעי, דוכס פומרניה.
* פרנץ, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1508–1549).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג בית ולף נולד: 15 בספטמבר 1468 מת: 19 בפברואר 1532
|-
| rowspan="1" align="center"| פרידריך השני
| rowspan="1" align="center"| דוכסות בראונשווייג-לינבורג נסיכות לינבורג 1486–1520
| rowspan="1" align="center"| אוטו השישי ארנסט הראשון
|}

קטגוריה:דוכסי בראונשווייג-לינבורג
קטגוריה:בית ולף
קטגוריה:ילידי 1468
קטגוריה:נפטרים ב-1532
אריאלה לזרוביץ'

אריאלה קנול לזרוביץ (נולדה ב-12 בינואר 1976) היא קצינת צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף שכיהנה כיועצת הכספית לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים במשרד הביטחון מספטמבר 2017 ועד יולי 2021.

קנול לזרוביץ' היא האישה הראשונה בתפקיד היועץ הכספי לרמטכ"ל והאישה הרביעית בתולדות צה"ל החברה בפורום מטכ"ל.

== ביוגרפיה ==
קנול לזרוביץ' נולדה ברומניה. למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה במחזור ע"ה (1994).

לזרוביץ' שימשה בין היתר כראש מחלקת תקציבי יבשה ביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל (2015-2017), ראש ענף תכנון ובקרה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (2012–2015), וראש ענף תקציבי לוגיסטיקה ורפואה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (2008-2012).

בספטמבר 2017 מונתה לזרוביץ' לתפקיד היועצת הכספית לרמטכ"ל והיא האישה הראשונה בתפקיד זה. ביולי 2021 סיימה את תפקידה והוחלפה על ידי גיל פנחס.

בינואר 2022 מונתה לזרוביץ' לדירקטורית בחברת ב. יאיר.

== השכלה וחיים אישיים ==
בוגרת תואר ראשון בכלכלה מהטכניון, בעלת תואר שני במדעי המדינה בהתמחות בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב. בעלת תואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.

קנול לזרוביץ' מתגוררת בחיפה והיא אם לשתיים.

==לקריאה נוספת==
* הערך "אריאלה קנול לזרוביץ'" בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 320, 2018, חיפה.

==קישורים חיצוניים==

*[https://cdn-media.web-view.net/i/ww3xwccasc/_______________________4.pdf קורות חיים]
==הערות שוליים==

קטגוריה:יועצים כספיים לרמטכ"ל
קטגוריה:יועצות כלכליות ישראליות
קטגוריה:קציני אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
קטגוריה:קצינות צה"ל בדרגת תת-אלוף
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרות בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרות הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1976
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג

אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Otto V, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1439 – 9 בינואר 1471), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1464–1471.

==ביוגרפיה==
אוטו נולד בשנת 1439, לפרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג.

בשנת 1457 מסר אביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג את השלטון בדוכסות לאוטו ולאחיו ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אולם בשנת 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואוטו תפס את השלטון לבדו. אוטו ניסה ליישם רפורמות במנזרים, ולהחזיר להם את הפשטות והצניעות שהייתה להם בעבר. ב-9 בינואר 1471 נהרג אוטו במהלך טורניר אבירים בצלה, ואביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג חזר לשלוט בדוכסות.

==משפחתו==
ב-27 בפברואר 1487 התחתן אוטו עם אנה מנסאו-דילנבורג, בתם של יוהאן הרביעי, רוזן נסאו-דילנבורג ומריה מלון-היינסברג, ממנה היו לו שני בנים:
* היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1468–1532).
* וילהלם מבראונשווייג-לינבורג (1469–1480).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.welfen.de/ בית ולף] 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג בית ולף נולד:1439 מת:9 בינואר 1471
|-
| rowspan="1" align="center"| ברנהרד השני
| rowspan="1" align="center"| דוכסות בראונשווייג-לינבורג נסיכות לינבורג 1464–1471
| rowspan="1" align="center"| פרידריך השני
|}

קטגוריה:דוכסי בראונשווייג-לינבורג
קטגוריה:בית ולף
קטגוריה:ילידי 1439

קטגוריה:נפטרים ב-1471
הבחירות הפרלמנטריות בנורווגיה 2017

הבחירות הפרלמנטריות לסטורטינג, בית המחוקקים הנורווגי, התקיימו ב-11 בספטמבר 2017, ובהן נבחרו 169 חברי הפרלמנט.

המפלגות הלא-סוציאליסטיות השיגו את המינימום הדרוש של 88 מושבים ובכך אפשר לראש הממשלה ארנה סולברג מהקואליציה הפרוגרסיבית-קונסרבטיבית להישאר בשלטון. שלוש המפלגות הגדולות מהשמאל-מרכז השיגו 79 מושבים. המפלגה הירוקה שמרה על המושב היחיד שלה ומפלגת האדומים ממחנה השמאל זכתה לראשונה במושב אחד.

== בחירות 2013 ==
הבחירות שקדמו להן, התקיימו ב-9 בספטמבר 2013 והתוצאה הייתה ניצחון של הקונסרבטיבים ובעלי בריתם מהימין. המפלגה השמרנית, בראשות ארנה סולברג ומפלגת הקידמה יצרו ממשלת מיעוט דו-מפלגתית, עם סולברג כראשת הממשלה. הברית הבין מפלגתית עשתה הסכם "Confidence and supply" עם שתי מפלגות המרכז, המפלגה הליברלית והנוצרים הדמוקרטים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

נורווגיה
קטגוריה:נורווגיה: פוליטיקה
קטגוריה:2017 בפוליטיקה
ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Bernhard II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1437 – 9 בפברואר 1464), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1464–1471.

==ביוגרפיה==
ברנהרד נולד בשנת 1437, לפרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג.

בשנת 1452 נבחר ברנהרד לעוזרו של מגנוס מסקסוניה-לאוונבורג, בישוף הילדסהיים, ולאחר מותו של מגנוס הפך ברנהרד ליורשו. אולם ברנהרד לא דאג לאינטרסים של הילדסהיים כנגד נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל, אלא דאג בראש ובראשונה לאינטרסים של משפחתו.

בשנת 1457 מסר אביו פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג את השלטון בדוכסות לברנהרד, יחד עם אחיו אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג. בשנת 1463 התחתן ברנהרד עם מטילדה מהולשטיין-שאונבורג, בתו של אוטו השני, רוזן שאונבורג-פינברג, אולם ב-9 בפברואר 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואחיו אוטו תפס את השלטון לבדו. לאחר מותו התחתנה אשתו עם וילהלם השלישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג בית ולף נולד:1437 מת:9 בפברואר 1464
|-
| rowspan="1" align="center"| פרידריך השני
| rowspan="1" align="center"| דוכסות בראונשווייג-לינבורג נסיכות לינבורג 1457–1464
| rowspan="1" align="center"| אוטו החמישי
|}

קטגוריה:דוכסי בראונשווייג-לינבורג
קטגוריה:בית ולף
קטגוריה:ילידי 1432

קטגוריה:נפטרים ב-1464
קיברון

קיברון (בצרפתית: Quiberon; בברטונית: Kiberen) היא עיירת נופש וקומונה במחוז מורביאן בחבל ברטאן בצרפת.

העיירה נמצאת בדרום חצי האי קיברון. ממזרח לה נמצא מפרץ קיברון, וממערב, חוף האוקיינוס האטלנטי שהוא סלעי ופראי ומכונה "החוף הפראי" (Côte Sauvage).

יש עדויות ליישוב במקום עוד בתקופה הפריהיסטורית בצורת מגליתים ומנהירים כפי שמצויים באתר המגליתי בקרנאק הסמוכה.

במימי קיברון נערכו שלושה קרבות ים חשובים בהיסטוריה של צרפת:
*קרב מפרץ קיברון (56 לפנה"ס) במהלך מלחמת גאליה של יוליוס קיסר, בין הוונטים ושכניהם, לרומאים. הקרב הסתיים בניצחון הצי הרומאי.
*קרב מפרץ קיברון במהלך מלחמת שבע השנים ב-20 בנובמבר 1759, בו הביס הצי המלכותי הבריטי את הצי הצרפתי וסיכל את איום הפלישה של הצרפתים לבריטניה.
*ביולי 1795 נערך קרב בין צי בריטי שבעזרת מלוכנים צרפתים ניסה לפלוש לברטאן. הניסיון דוכא על ידי צבא המהפכנים בפיקודו של גנרל לזאר הוש שפסלו נמצא בכיכר הראשית בקיברון.

במאה ה-19 פיתח הכימאי הצרפתי ניקולא אפר שיטה לשימור מזון. הודות לכך הפכה קיברון להיות מרכז לתעשיית שימורי סרדינים. משפחות ממחוז פיניסטר היו מגיעות לקיברון לתקופת הדיג, ממאי עד אוקטובר. הגברים עסקו בדיג והנשים הועסקו במפעלי השימורים.

ב-1882 נסללה מסילת ברזל לקיברון ותעשיית הדגים הוחלפה בתעשיית התיירות. סופרים ושחקנים נהגו לנפוש שם כמו גוסטב פלובר, אנטול פראנס ושרה ברנרד. גם כעת מקור ההכנסה העיקרי של קיברון הוא מתיירות.

כ-15 ק"מ מדרום לקיברון נמצא "האי היפה" (בצרפתית: Belle-Ile), האי הגדול ביותר בברטאן שתושביו מתפרנסים גם הם מתיירות.

<gallery>
File:Morbihan.png|מפת מחוז מורביאן עם קיברון
File:Statue of Lazare Hoche in Quiberon.jpg|פסל של גנרל הוש בקיברון
File:A mural in Quiberon.jpg|ציור קיר בקיברון
File:Tourist office in Quiberon.jpg|מרכז התיירות בקיברון
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.brittanytourism.com/discover-our-destinations/southern-brittany-morbihan-gulf/unmissable-sites/quiberon קיברון], באתר britanny tourism

קטגוריה:ברטאן: ערים
אין לו אלוהים

אין לו אלוהים (באנגלית: Impastor) היא סדרה קומית אמריקאית ששודרה ברשת TV Land האמריקאית ב-2015–2016.

==תקציר העלילה==
הסדרה עוקבת אחרי באדי בובס (מייקל רוזנבאום) המנהל מערכת חיים כפולים. קרוביו וחבריו הוותיקים מכירים אותו כבאדי בובס, מכור להימורים ולסמים. בעיני תושבי העיירה השלווה לאדנר, באדי הוא הכומר הלותרני החדש והאהוב ג'ונתן בארלו, המשפר ומחזק את חיי הקהילה בעיירה. בעקבות הסתבכות עם נושיו הולך באדי בובס ומשתלט על דמותו של הכומר ג'ונתן בארלו. ביומו הראשון בלאדנר, הוא נכנס ברצינות לדמות כדי לא להיחשף. באדי מגלה שג'ונתן בארלו המקורי עדכן את תושבי לאנדר שהוא הומו. אנשים מעברו של באדי מתחקים אחר עקבותיו ומאיימים לחשוף אותו ולערער את העיר הרגועה משלוותה.

==שחקנים ראשיים==
* מייקל רוזנבאום, בתפקיד באדי דובס, מכור להימורים ולסמים שמזייף את מותו שלו ומתחזה לכומר ההומו ג'ונתן בארלו כדי להסתתר מנושים. באדי מבקש מאזרחי לאדנר להתייחס אליו באופן לא רשמי בכינוי "באדי".
* שרה רו, בתפקיד דורה וינסטון, העוזרת השמרנית של באדי, עליזה תמיד. היא מסתירה את רגשותיה, מסכימה עם אחרים, אומרת על עצמה, "הפנים שלי לא אומרים כלום על הרגשות שלי". דורה וראסל, מזכירו של לאדנר טריניטי, למדו באותו התיכון.
* דוד ראשה, בתפקיד אלדן שמידט, נשיא הכנסייה הלותרנית לאדנר טריניטי אשר לעיתים קרובות מתנגד לאמצעים הבלתי שגרתיים של באדי בניהול הקהילה.
* מירצ'ה מונרו, בתפקיד אלקסה, גזברית לותרנית של הכנסייה. חכמה, נאה, בעלת בוטיק אופנה מקומי.
* מייק קוסינסקי, ראסל קרי, מזכיר הכנסייה. הוא הומו ומתחרה עם אלקסה על תשומת לבו הרומנטית של באדי.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:סדרות קומדיה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג

פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Friedrich II, Herzog zu Braunschweig und Lüneburg; 1418 – 19 במרץ 1478), היה הדוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בין השנים 1434–1457 ובין השנים 1464–1471.

==ביוגרפיה==
פרידריך נולד בשנת 1418, לברנהרד הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולמרגרטה מסקסוניה, בתם של ונצל הראשון, דוכס סקסוניה-ויטנברג וססיליה מקרארה.

בשנת 1434 מת אביו ברנהרד הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ופרידריך ואחיו אוטו הרביעי, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירשו את נחלותיו, אולם בשנת 1446 מת אחיו אוטו, ופרידריך תפס את השלטון לבדו. פרידריך הוביל רפורמות בדוכסות, ושיפר את מצב האיכרים, ובשנת 1452 בנה מנזר שהשתייך למסדר הפרנציסקני.

בשנת 1457 מסר פרידריך את השלטון בדוכסות לבניו ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג, אולם בשנת 1464 מת ברנהרד ללא ילדים, ואוטו תפס את השלטון לבדו. בשנת 1471 נהרג אוטו במהלך טורניר אבירים בצלה, ופרידריך חזר לשלוט בדוכסות. ב-19 במרץ 1478 מת פרידריך, ונכדו היינריך הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג ירש את נחלותיו.

==משפחתו==
ב-14 בספטמבר 1430 התחתן פרידריך עם מגדלנה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
* ברנהרד השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1437–1464)
* אוטו החמישי, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1439–1471)
* גוטפריד מבראונשווייג-לינבורג (1441–1465)
* מרגרטה מבראונשווייג-לינבורג (1442–1512), התחתנה עם היינריך, דוכס מקלנבורג-שטארגארד

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| פרידריך השני, דוכס בראונשווייג-לינבורג בית ולף נולד:1418 מת:19 במרץ 1478
|-
| rowspan="1" align="center"| ברנהרד הראשון
| rowspan="2" align="center"| דוכסות בראונשווייג-לינבורג נסיכות לינבורג 1434–1457 1471–1478
| rowspan="1" align="center"| ברנהרד השני
|-
| rowspan="1" align="center"| אוטו החמישי
| rowspan="1" align="center"| היינריך הראשון
|}

קטגוריה:דוכסי בראונשווייג-לינבורג
קטגוריה:בית ולף
קטגוריה:ילידי 1418

קטגוריה:נפטרים ב-1478
משה קהירי

משה קהירי בצעירותוכותל המערבי]]
משה קהירי (אפריל 1914 - 6 בדצמבר 1996) היה אסיר ציון במצרים וחבר במועצת העירייה הראשונה של באר שבע.

==קורות חיים==
משה קהירי נולד בשנת 1914 בפורט סעיד שבמצרים. אחד משבעה אחים, לאב יליד טורקיה שהיגר למצרים ולאם ילידת חלב, סוריה. קהירי למד בבית הספר יהודי במצרים וספג את הרעיון הציוני. בשנת 1935, עם סיום לימודיו, עלה לארץ ישראל עם אמו ושניים מאחיו. בארץ חבר לחלוצי המפעל הציוני ועסק בפעילויות להגשמת החזון.

בשנת 1938 חזר לפורט סעיד, על מנת לקדם שם את הגשמת החזון הציוני. באוקטובר 1941 נישא בפורט סעיד, ונולדו לו שישה ילדים. בשנת 1948 נתפס על ידי השלטונות המצריים ונכלא במחנה עבודה בשל פעילותו הציונית. בתום שמונה עשר חודשי מאסר, הצהיר על וויתור על נתינותו המצרית, גורש ממצרים ונאסרה עליו כניסה אליה עד סוף ימיו.

השלטונות המצרים נתנו לו ארכה של 48 שעות לעזוב את מצרים. במהלך ארבעים ושמונה שעות הארכה, ביוני 1950, עלו קהירי ומשפחתו ארצה. קהירי הוכרז כעציר ציון על פועלו למען הקמת המדינה. לימים התיישב בבאר שבע והפך חבר בוועד העולים ובהסתדרות העובדים. קהירי היה סגנו של ראש עיריית באר שבע הראשון, דוד טוביהו. וחבר במועצת העירייה הראשונה ונכח בישיבתה הראשונה שהתקיימה ב-28 ביוני 1951,

קהירי נפטר ב-6 בדצמבר 1996. בבאר שבע קיים רחוב על שמו כהוקרה על תרומתו ליישוב היהודי בארץ ועל פועלו למען העיר באר שבע, רחוב משה קהירי בשכונת רמות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.beer7onmap.890m.com/s_642.htm רחוב משה קהירי], באתר באר שבע על המפה
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:באר שבע: אישים
קטגוריה:אסירי ציון במצרים
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
שבקייה

שבקייה
שבקייה (במקור: שְבַּאכְּיַה; شباكية) היא מאפה מרוקאי, העשויה מרצועות בצק המטוגנות בשמן עמוק עד להזהבה, ולאחר מכן מצופות בסירופ דבש, מי ורדים ושומשום. את רצועות הבצק מגלגלים ומצופפים זו בזו, בדרך כלל לצורת ורד.

השבקייה דומה בסגנונה למאפים אחרים כגון קרטלט (האיטלקי) ופזואלוס (הלובי), אף על פי שהאחרון דק יותר ופחות צפוף.

== ראו גם ==
* המטבח המרוקאי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:המטבח הערבי: קינוחים
קטגוריה:המטבח המרוקאי