OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ליאת ברטוב-שדה

ליאת ברטוב-שדה (נולדה ב-28 באוגוסט 1974) היא מגישת טלוויזיה, שדרנית רדיו, קריינית, מנחת טקסים וכנסים ושחקנית ישראלית.

== ביוגרפיה ==
ליאת ברטוב-שדה נולדה בראשון לציון שם התגוררה עד גיל 9, אז עברה עם משפחתה לשכונה הצבאית ביבנה. בין השנים 1978–1980 התגוררה בקליפורניה, ארצות הברית, בעקבות שליחות של אביה מטעם חיל האוויר.

את עיסוקה בתקשורת החלה בגיל 15 כשהייתה כתבת נוער בשבועון "מעריב לנוער".

את לימודיה סיימה במגמה ריאלית-פיזיקלית + קולנוע בתיכון גינסבורג ביבנה. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר, כפקידת מבצעים בבסיס חצרים. לאחר שירותה הצבאי עבדה כדיילת אוויר באל-על במשך כ-5 שנים.

ברטוב-שדה היא בעלת תואר ראשון בתקשורת וניהול מהמכללה למינהל. כמו כן למדה לאורך השנים משחק, תסריטאות והגשה מול מצלמה במסגרות שונות. עבדה כשדרנית ברדיו תל אביב וכעורכת ומגישת מבזקים בחדשות 13. כמו כן הגישה פינות והשתתפה בפאנלים בתוכניות שונות בערוץ בהן "סוגר עניין עם שי גולדן" ו"פותחים יום".

ברטוב-שדה מגישה חדשות ותוכניות אקטואליה בערוץ כנסת, בהן "מושג באזרחות", "קפיצה בזמן", "קולות של שינוי" ו"החדשות הטובות".

בנוסף עובדת כקריינית פרסומות – בטלוויזיה וברדיו, מקריינת לסרטי תדמית, מענים קוליים, פרומואים ועוד, בעברית ובאנגלית. כמו כן מנחה טקסים, אירועים וכנסים.

בין השנים 2010–2018 הייתה ברטוב-שדה בצוות כותבי השאלות של שעשועוני טריוויה טלוויזיוניים,<ref></ref> בהם "המרדף", "לעוף על המיליון", "אחד נגד 100". כמו כן פרסמה טורים בעיתון "העיר" ובאתר onlife.<ref></ref>

=== חיים אישיים ===
ברטוב-שדה מתגוררת בתל אביב, נשואה ואם לשניים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.knesset.tv/tv-shows/47464/ קפיצה בזמן] באתר ערוץ כנסת.
* [https://www.knesset.tv/tv-shows/39997/ מושג באזרחות] באתר ערוץ כנסת.
* [https://www.knesset.tv/tv-shows/61128/ קולות של תמיכה] באתר ערוץ כנסת.
* [https://www.knesset.tv/tv-shows/voicesofchange/ קולות של שינוי] באתר ערוץ כנסת.
* [https://www.knesset.tv/tv-shows/66859/ החדשות הטובות] באתר ערוץ כנסת. 
* 
* 
* 
* 
* [https://tarika.co.il/%d7%9c%d7%99%d7%90%d7%aa-%d7%91%d7%a8%d7%98%d7%95%d7%91-%d7%a9%d7%93%d7%94/ ליאת ברטוב-שדה], באתר "תאריקה זוהר - ייצוג אמנים"

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרייניות רדיו ישראליות
קטגוריה:מגישים בערוץ כנסת
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
ביל בוטרל

ויליאם א. בוטרל (באנגלית: William A. Bottrell; נולד ב-27 באוקטובר 1952) הוא מפיק מוזיקלי וכותב שירים אמריקאי.<ref></ref> הוא שיתף פעולה עם מייקל ג'קסון, מדונה, Electric Light Orchestra ושריל קרואו. בשנת 1990 היה שותף להפקת הלהיט "Sooner or Later" מאת מדונה, שזכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
בין 1967 ל-1970, בוטטרל למד בתיכון הבכיר בעמק קרסנטה בלה קרסנטה, קליפורניה, ואת תקופתו הקצרה (1968–1969) בבית הספר הבין-לאומי של פרנקפורט באוברורסל, מערב גרמניה. הוא סיים את לימודיו ב-1970 בתיכון בקרסנטה ואלי. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה, סנטה ברברה בין 1970 ל-1972, ולמד לתואר ראשון במוזיקה.<ref></ref>

ב-1974 התחתן עם אליזבת ג'ורדן, אותה הכיר בתיכון. באותה שנה, בוטרל קיבל את הפרויקט הראשון שלו במוזיקה, כמהנדס באולפן ההקלטות של קליפורניה בהוליווד.<ref></ref> ב-1978, הוא עבר לאולפני סאונדקאסל בסילברלייק, שם פגש את ג'ף לין, שבסופו של דבר שכר אותו לעבוד עם ELO. בשנת 1979 נולדה בתו אדריאן. שנות ה-80 הושקעו בעבודה עצמאית באירופה ולוס אנג'לס, עם האמנים: הג'קסונים, ELO, מייקל ג'קסון, מדונה, ג'ורג' האריסון, סטארשיפ וטום פטי. בתו השנייה לורה, נולדה בשנת 1983. הוא עבד עבור מייקל ג'קסון בביתו באנצ'ינו בין 1983 ל-1986, וערך רצועות מתוך Bad. ב-1988, בוטרל היה שותף להפקת האלבום, Aliens Ate My Buick של תומאס דולבי. ב-1989, ג'קסון ביקש ממנו להפיק, להנדס ולכתוב שירים לאלבומו Dangerous, והיה שותף בכתיבת הלהיט הגדול ביותר מהאלבום, "Black or White". הוא שהה במשך שבעה שבועות במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 בסתיו 1991.

בנו של בוטרל, ויליאם, נולד בנסיבות קשות בשנת 1990. באותה שנה בנה בוטרל אולפן הקלטות משלו, טודה הול סטודיו, בסמוך לפסדינה פליי-האוס בפסדינה, קליפורניה,<ref></ref><ref></ref><ref></ref> וערך ג'אם סשן שבועי. אותו המקום נקרא "מועדון המוזיקה של ליל שלישי". אחד מהאמנים המוכרים ביותר שפרצו מכך, הייתה שריל קרואו, שאלבום הבכורה שלה משנת 1993 (שהופק ונכתב בשיתוף בוטרל) נקרא Tuesday Night Music Club. הסינגל שלה "All I Wanna Do" מאותו אלבום זכה בפרס גראמי להקלטת השנה בטקס ה-37 שאירע ב-1994. האלבום עצמו זכה בשני גראמי נוספים ונמכר בלמעלה מ-3.8 מיליון עותקים בארצות הברית.<ref></ref><ref></ref> ב-1999 הקים בוטרל קבוצה בשם הסטוקמן. קבוצה זו נודעה ברחבי צפון קליפורניה בזכות המופעים שלה בסגנון הקברט.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:פזמונאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
Inner City Blues: The Music of Marvin Gaye

Inner City Blues: The Music of Marvin Gaye (בעברית: בלוז העיר הפנימית: המוזיקה של מרווין גיי) הידוע גם בשם Inner City Blues: A Tribute to Marvin Gaye הוא אלבום מחווה לזמר הנשמה מרווין גיי שנפטר ב-1984. הוא יצא ב-1995 בהוצאת מוטאון רקורדס.<ref name=":0"></ref> האלבום לא זכה להצלחה במצעדי המוזיקה והמכירות שלו היו נמוכות. מבקרים רבים מתחו ביקורת על האלבום, אם כי, ב-AllMusic הצהירו כי "I Want You" בביצוע הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה הוא הרצועות הבולטות מתוכו.<ref name=":1"></ref>

במסגרת הקלטת האלבום השתתפו אמנים כדוגמת: בונו, Boyz II Men, מדונה ומאסיב אטאק, ננה צ'רי וסטיבי וונדר.<ref name=":1" /><ref name=":0" />

== רשימת רצועות ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1995
קטגוריה:אלבומי אוסף באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת מוטאון
איידן ווייטאק-היסונג

איידן ווייטאק-היסונג (באנגלית: Aidan Wojtak-Hissong; נולד ב-18 במאי 2007) הוא שחקן קנדי.

== ביוגרפיה ==
איידן ווייטאק-היסונג נולד בווינה, אוסטריה ובגיל ינקות עבר עם משפחתו לקנדה. יש לו שני אחים, פינלי, שחקן גם כן, וקולבי.

== קריירה ==
בשנת 2014 החלה דרכו בטלוויזיה, כאשר השתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקנדית "The Stanley Dynamic" בה גילם את דמותו של לארי בצעירותו.

בשנת 2015, לאחר שהופיע בתפקיד קטן בסרט האימה "נעלמים" בבימויו של אולי אדל , הוא הופיע בסרט הטלוויזיה "Charming Christmas" מבית ערוץ הולמרק בבימויו של קרייג פרייס, בתפקיד טיילר. כמו כן, באותה שנה השתתף בדיבוב סדרת האנימציה הקנדית "Playdate", בה דיבב את דמותו של ג'ייקוב.

בשנת 2020 הופיע בסדרה המקורית של נטפליקס "זה מה שחסר לי עכשיו", המבוססת על רומן גרפי באותו השם מאת . בסדרה גילם את דמותו של ליאם נובאק, אחיה הצעיר של הדמות הראשית סידני (סופיה ליליס).

בשנת 2023 שיחק בסרט "אלוהים, אתה שם? זאת אני, מרגרט" בבימויו של קלי פרמון קרייג, בו גילם את דמותו של מוס פריד.<ref></ref>

== פילמוגרפיה ==
=== קולנוע ===
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!סרט
!תפקיד
! class="unsortable" |הערות
|-
|2015
|נעלמים 
|ילד צעיר
|
|-
|2023
|אלוהים, אתה שם? זאת אני, מרגרט
|מוס פריד
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!סדרה
!תפקיד
! class="unsortable" |הערות
|-
|2014
|The Stanley Dynamic
|לארי הצעיר
|פרק: "The Stanley Birthday"
|-
|2015
|Charming Christmas
|טיילר
|סרט טלוויזיה של הולמרק
|-
|2015–2016
|Playdate
|ג'ייקוב
|דיבוב; 41 פרקים
|-
|2016
|סלאשר <small>(אנ')</small>
|ג'ייק ווהן
|2 פרקים
|-
| rowspan="2" |2017
|נס רפואי
|קולין קילברייד
|פרק: "Tested and Tried"
|-
|דינו דנה 
|קנט
|פרק: "Face Your Fearosaurus - Herd It Loud and Clear"
|-
| rowspan="3" |2018
|Falling Water
|פרנק
|9 פרקים
|-
|כוח פיג'יי
|חתול טאבי כחול
|דיבוב; פרק: "Robot's Pet Cat/Gekko, Master of the Deep"
|-
|קדימה לונה! 
|ליאו
|דיבוב; 8 פרקים
|-
|2019
|Corn & Peg
|סלייטר
|דיבוב; פרק: "Deputy Do Gooders / Horse Play"
|-
|2019–2020
|קפה אפונית 
|מרציפן
|דיבוב; 3 פרקים
|-
|2020
|זה מה שחסר לי עכשיו
|ליאם נובאק
|6 פרקים
|-
|2021
|צוות צבי <small>(אנ')</small>
|בארפ
|דיבוב; פרק: "witcheroo/Protect The Egg"
|-
|2023
|קיאה וגיבורי קימוג'ה
|גלאקטוסלאג
|דיבוב; 12 פרקים
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה קנדים
קטגוריה:שחקנים ילדים קנדים
קטגוריה:מדבבים קנדים
קטגוריה:מהגרים לקנדה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-2007
החברה האנטומולוגית בישראל

החברה האנטומולוגית בישראל (ISE) היא חברה ישראל לאנטומולוגיה אשר נוסדה ב-20 בפברואר 1962, לאחר יותר מ-20 שנה של מפגשי אד-הוק ודיונים בנושאים אנטומולוגיים שונים בין חובבי אנטומולוגיה ואנטומולוגים. 80 חברים ייסדו את החברה, כשהבולטים שבהם היו יחזקאל ריבנאי, חנן ביטינסקי-זלץ, רחל גלון, יצחק הרפז, מאיר פנר ושושנה יתום. החברה פעילה בקידום דיסציפלינות שונות של חקר פרוקי רגליים, החל מטקסונומיה ועד לביולוגיה מולקולרית, ארגון מפגשים והענקת פרסים. חברי החברה האנטומולוגית בישראל נפגשים מדי שנה בכנס, שבו דנים בהישגים האחרונים הן במחקר בסיסי והן במחקר יישומי. בנוסף, במהלך השנה מארגנת החברה מפגשים בנושאים מיוחדים. משרד האגודה ממוקם בבית דגן ובראשה עומדת (2023) נטע דורצ'ין.

== חברות ==
חברות בחברה האנטומולוגית בישראל ניתנת לאנטומולוגים מקצועיים וחובבים בהמלצת שני חברים במעמד תקין ולאחר תשלום דמי חבר שנתיים.

== פרסומים ==
החברה האנטומולוגית בישראל מוציאה משנת 1966 את כתב העת הישראלי לאנטומולוגיה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.entomology.org.il/ החברה האנטומולוגית בישראל]

קטגוריה:אגודות אקדמיות ישראליות
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:אנטומולוגיה
אולפנת הרא"ה

אולפנת הרא"ה (לשעבר: תיכון הרא"ה) היא אולפנה עירונית שש-שנתית לבנות ברמת גן. נקראת על שמו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.

== היסטוריה ==
התיכון נוסד בשנת ה'תשי"ט-1958 כתיכון תורני-מדעי דתי לבנים ולבנות, על-ידי מייסדו ומנהלו הראשון שלמה הירש. בין השנים תשמ"ו-תשנ"ו (1985-1996) עמד בראשו הרב שלום כהנא. בשנת תשנ"ב (1991) נפתחה חטיבת-ביניים שיועדה לבנות בלבד, ובהמשך הוסב התיכון לאולפנה. החל משנת התשנ"ו (1996) עמד בראשות האולפנה הרב יהושע קמפינסקי עד לפרישתו בשנת תש"ף. ראש האולפנה כיום הוא הרב ישראל שפירא.

== תכנים ומאפיינים ==
באולפנה תוכנית לימודית תורנית-מדעית, הכוללת את מגמות הלימוד: מחשבים, הנדסת תוכנה, פיזיקה, ביולוגיה, לימודי ארץ ישראל, ספרות, מדעי החברה ותיאטרון.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אולפנות
קטגוריה:רמת גן: תיכונים
קטגוריה:מוסדות חינוך לנשים בישראל
קטגוריה:מוסדות לימוד תורניים
קטגוריה:הנצחת אברהם יצחק הכהן קוק
*
פרנטישק מיכל

פרנטישק מיכל (בצ'כית: František Michl; 20 בנובמבר 1901 – 4 ביוני 1977) היה צייר אקדמי, גרפיקאי צ'כי, ומעצב מקורי של סמל סקודה, "החץ המכונף". הוא נכלא בכלא פנקרק, ובמחנות הריכוז טרזין ופלוסנבירג לאחר מעצרו על ידי נאצים בגין הפגנה אנטי-פשיסטית בדומז'ליצה. לאחר המלחמה הוא נעצר ברפובליקה הסוציאליסטית הצ'כוסלובקית בגלל האזנה לרדיו האנטי-קומוניסטי.

== ביוגרפיה ==
מיכל נולד בדומז'ליצה, במשפחה של יצרנית מברשות. לאחר שקיבל פרס כספי על זכייתו בתחרות עיצוב סמל חדש לתאגיד סקודה בפלז'ן - "החץ המכונף", מיכל הצעיר יכול היה ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג, לבנות סטודיו משלו לציור בדומז'ליצה. הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג בין השנים 1925 ו-1928. בין השנים 1922–1935 ערך סדרה של מסעות לימודים, בעיקר לצרפת, גרמניה, דלמטיה, יוון, איטליה, צפון אפריקה, קורסיקה, דרזדן, הולנד, האלפים, ובולגריה.<ref>Prokop, Toman (1936). Nový slovník československých výtvarných umělců. Prague.</ref>
פרנטישק מיכל, סמל תלת־ממד של תאגיד סקודה, 1923
בשנת 1927 הפך לחבר במספר אגודות אמנים צ'כיות. הוא קיבל שלושה פרסים מהאקדמיה הצ'כית למדעים ואמנויות על תרומתו לתרבות הצ'כית.<ref name=":0">HULÍKOVÁ, Veronika (2015). Smysl pro umění. Ceny České akademie věd a umění 1891-1952. Praha : Národní galerie, 2015. Prague: The National Gallery.</ref>

מיכל היה, בין היתר, מארגן העלייה לרגל המפורסמת לסנט לורנס בדומז'ליצה ב-13 באוגוסט 1939. אירוע זה הפך להפגנה האנטי-פשיסטית הגדולה ביותר בתקופת מלחמת העולם השנייה. זו הייתה גם אחת הסיבות למעצרו על ידי נאצים בכלא פנקרק, ואחריו מחנות ריכוז בטרזין ובפלוסנבירג בשנים 41–1940 ו-45–1943.<ref>ODVODY, Vladimír (1995). KL Flossenbürg, tábor Domažlických. 1940–1945–1995. Prague.</ref>

לאחר תום המלחמה הפך מיכל לפטרון התרבות במחוז דומז'ליצה, והוא התבקש גם להיות פרופסור באקדמיה לאמנויות בפראג; אבל, הוא לא קיבל את ההצעה. ב-1958, שלושה מציוריו ייצגו את האמנות הצ'כוסלובקית בתערוכה העולמית בבריסל.

מיכל, בהיותו רוח חופשית ואנטי-קומוניסטי, נכלא בכלא פילזן בשנת 1961. המשפט התבסס על ההאשמה כי האזין לרדיו ליברטי, שנחשב על ידי המשטר הטוטליטרי כבגידה. שמו הוכנס לרשימה השחורה ומשפחתו נרדפה.

הלחץ הפוליטי שהופחת ב-1967 פתח סיכויים חדשים לאמנותו של מיכל בצ'כוסלובקיה ומחוצה לה. במרץ 1968 הוצגו ציוריו במונטריאול. גלריית רולוס בניו יורק קנתה 165 ציורים בנובמבר 1968. הכנת התערוכה של מיכל בגלריה הלאומית של לונדון נקטעה על ידי הפלישה הסובייטית באוגוסט 1968.

זמן הנורמליזציה החזיר את האיסור על שמו של מיכל שלא הורשה להציג בפומבי את אמנותו. לאחר שבץ המוח הראשון שלו ב-1972, שהותיר חצי מגופו משותק, מיכל המשיך לצייר. רק לאחר השבץ השישי, מיכל נשאר מרותק למיטה עד מותו ב-4 ביוני 1977.<ref name=":0" />

ב-1991 טוהר שמו של פרנטישק מיכל באופן פוליטי, ותרומתו להתנגדות האנטי-פשיסטית והאנטי-קומוניסטית הוכרה.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="230">
 File:Michl ExLibris Kukral.St.jpg|אקס ליבריס
File:František Michl Domky.jpg|נוף עם בתים
File:1949-stromy.jpg|יום סוער
File:František Michl Landscape.jpg|נוף
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צ'כים
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1901
קטגוריה:נפטרים ב-1977
יוזף מוקארובסקי

יוזף מוקארובסקי (בצ'כית: Josef Mukařovský; 6 באפריל 1851 – 1 בנובמבר 1921) היה צייר ומאייר צ'כי.

== ביוגרפיה ==
הוא נולד בגרמניה, למשפחתו של קצין צבא שהוצב שם. כשהיה בן שמונה הם חזרו לפראג. הוא למד בבתי ספר שם ובווינה, וסיים את לימודיו באקדמיה לציור אולי בכל אחת מהערים. לאחר 1870, הוא תרם איורים למגזינים שונים, בעיקר Světozor. הוא פרסם מעל 400 איורים במהלך ארבע עשרה שנים. עבודותיו האחרות כללו קישוט גרם המדרגות בארמון בפראג.

בשנות ה-1880 הוא ביקר במינכן.<ref>Josef Mukařovský", in: Světozor, 1884, Vol.7, #18</ref> לבסוף השתקע שם, הקים משפחה והתערב בחיי התרבות שלה.

גם שם הכין איורים עבור כתבי עת גרמניים, ושימש כאורח של אנשי תרבות גרמנים וצ'כיים רבים. כאן הוא קיבל את הכינוי "מוקי".

חבריו כללו את הציירים פרנטישק הלוואטי (1859–1917) ואוטו פיטרס. הוא גם אייר את הרומן, "בנו של צייד הדובים", מאת קרל מאי.

זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא חזר הביתה. הוא רכש בית למשפחתו בדומז'ליצה. הוא המשיך לספק איורים לפרסומים גרמניים עד שהמלחמה הפסיקה זאת. לאחר המלחמה הוא התרכז בציור פורטרטים של האנשים המקומיים.

הוא לא הושפע ממגמות מודרניות, עבודתו המשיכה להיות בעלת אופי מעשי.

הוא נפטר בבית חולים מקומי ונקבר בבית העלמין העירוני.<ref>Olga Fastrová, "Povídka o šťastném člověku", in: Národní politika, 1921, Vol.11, #19</ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
File:Ljubljana view from northeast 1887.jpg|העיר לובלייאנה, 18887
File:MAY, Karl - Syn lovce medvědův (page 2 crop).jpg|איור לספר של קארל מאי
File:August Bielowski 1881.png|אוגוסט ביאלובסקי
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1851
קטגוריה:נפטרים ב-1921
יוזף מאטי נבראטיל

יוזף מאטי נבראטיל (בצ'כית: Josef Matěj Navrátil; 17 בפברואר 1798 – 21 באפריל 1865) היה צייר צ'כי.<ref>Jaromír Pečírka: Josef Navrátil. Manes - Melantrich, Prague, 1940.</ref>

== ביוגרפיה ==
נברטיל נולד בסלני, והוכשר על ידי אביו כדקורטור, ולאחר לימודים נוספים באקדמיה לאמנויות יפות, בפראג הפך לצייר. הוא גם ביצע מסעות רבים לאירופה, במיוחד לשווייץ.

ציורי הקיר שלו בתקופה מוקדמת בקריירה שלו, הייתה לקשט חפצים שונים בפראג, את מוזיאון הדואר בליבצ'וב, פלוסקוביץ', ג'ירני ומקומות אחרים. הוא קישט וצייר בטירה הקיסרית בזקופי בעת הכנת המקום כמושבו העתידי של הקיסר בשנים 1850 - 1853. בעזרת עוזרים הם עיטרו כ־20 חדרים בציורים היסטוריים וז'אנרים, קישוטים ויצירות אלגוריות.

נבראטיל הוכשר כצייר נוף, אך רוב עבודתו התמקדה בטבע דומם ובציורים ורישומים פיגורטיביים. בציוריו יש ערבוב של סגנונות סקיצות שונים, המגיעות עד אימפרסיוניזם.

התערוכה המקיפה הראשונה של עבודתו התקיימה לאחר מותו ב-1909. בשנת 1952, נקרא רחוב על שמו ליד כיכר קארל בפראג.

הוא נתן השראה לצלם יוזף סודק, שהשפעתו מופיעה בשנות החמישים בצילומי טבע דומם שלו.

בשנת 1850 הוא הפך לנשיא איגוד האמנים. 11 שנים לאחר מכן, הוא נאלץ לעזוב את הציור, כי הפך למשותק חלקית כתוצאה משבץ מוחי.

אמנותו של הצייר הונצחה על בול דואר אחד לפחות של צ'כוסלובקיה. ב-19 באוגוסט 1988 הנפיקה צ'כוסלובקיה חותמת חמש קורונה המתארת את הציור "טורינו, מונטה סופרגה", המצוי במוזיאון הדואר של פראג. בול חמשת הקורונה הונפק עם שני בולי דואר זהים בגיליון מזכרת מיניאטורי שהופק לזכר תערוכת הבולים הבינלאומית של פראג 1988.<ref>Josef Navratil and Czech romanticism. Exhibition catalog of paintings J. Navratil and 19 artists from the years 1800 to 1870. Litoměřice June to August 1987.</ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:Josef Matěj Navrátil (1798-1865) - Horská krajina.jpg
File:Josef Navrátil - In the Garden Restaurant - Google Art Project.jpg
File:Josef Navrátil, In the Mountains.jpg
File:Navratil, Josef Matej - Krajina se zriceinou.jpg
File:Josef Matěj Nawrátil Kvaš V horách.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1798
קטגוריה:נפטרים ב-1865
שאול, נסיך הונגרי

שאול, נסיך הונגרי (בהונגרית: Saul magyar herceg; בערך 1114 – 1131) היה נסיך הונגריה, יורש העצר בתור אחיינו של אישטוואן השני, מלך הונגריה.

== ביוגרפיה ==
=== חייו ומוצאו ===
אביו היה שאול, האישפאן של מחוז ביהאר (המחוז הגדול ביותר בשטח של ממלכת הונגריה),<ref>Vajay Szabolcs: I. Géza családja. Turul, 79. (2006) 34. o.</ref> אמו הייתה הנסיכה ז'ופיה, בתם הבכורה של קלמן, מלך הונגריה ושל המלכה ההונגרית פליסיה. מעט ידוע על נעוריו, דברי הימים מתחילים להזכיר אותו רק לאחר שמונה ליורש העצר על ידי דודו חסר הילדים. ייתכן שהקביעה שלו ליורש העצר התרחשה בסביבות 1127.<ref>Kádár 791. o.</ref>

הכרוניקה המאוירת מדווחת על החלטתו של אישטוואן:

אולם כאשר מת דודו באביב 1131, שאול לא הפך למלך. אחר כך נעלם מהכרוניקות, כנראה מת בקרבות על כס המלכות, שכן זמן רב ויוצא דופן חלף מאז מותו של אישטוואן השני לבין ההכתרה של בלה.<ref>Makk 39. o.</ref>

לפי דעות אחרות, שאול שרד את מלחמות הכס. הכרוניקה המאוירת מדווחת על האלכוהוליזם של בלה, כדלקמן:

על פי כמה הנחות, ייתכן שהאיש (מרמז על נזיר) בשם שאול שמוזכר לעיל היה הנסיך שאול.<ref>Rokay 451-455. o.</ref> על סמך אלה, שאול שרד את הכתרתו של בלה וככל הנראה בדרך כלשהי הפך לבלתי כשיר לשלוט, ורק מאוחר יותר נרצח בהוראת בלה. עם זאת, רוב החוקרים רואים ברעיון זה חוסר סבירות.<ref>Kádár 798-799. o.</ref>

== לקריאה נוספת ==
* Gyula Kristó - Pál Engel - Ferenc Makk (עורך): לקסיקון היסטורי הונגרי מוקדם. הוצאה לאור אקדמית, בודפשט. 
* Gyula Kristó - Ferenc Makk: בית ארפאד - נסיכים ומלכים (Szukits Könyvkiadó, Szeged, 2003) 
* טמאש קאדאר: הנסיך שאול, האישפאן בורש ולורד איבאן. הערות על ההיסטוריה של מאבקי הירושה סביב סוף שלטונו של המלך אישטוואן השני. מאות, כרך 151 מס' 4 (2017) 787‒808.
* פרנץ מאק: הערות לסיפור של בלה השני. Acta Universitatis Szegediensis. אקטה היסטוריקה, כרך 40, (1972) 31-49. הוא.
* פיטר רוקאי: בוט ושאול. בתוך: "הונגרים מההתחלה". לימודים חגיגיים לכבוד פרנץ מאק בן השישים. עורך פרנץ פיטי. סגד 2000. 451–455.

== ראו גם ==
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:יורשי עצר שלא זכו למלוך
קטגוריה:בית ארפאד
דער אידישער ארבייטער (פריז)

דער אידישער ארבייטער הוא עיתון שיצא לאור ביידיש בפריז בין השנים 1911–1914.

דער אידישער ארבייטער היה ביטאון הגוף המתאם (Intersectionen Byuro) של האיגודים המקצועיים היהודיים במסגרת הקונפדרציה הכללית של העובדים בצרפת (בצרפתית Confédération générale du travail (CGT)).<ref name="pr">[https://books.google.com/books?id=D_X_iJlfdfgC&pg=PA95 Presse et mémoire: France des étrangers, France des libertés]. Paris: Mémoire Génériques Ed. u.a, 1990. p. 95</ref>

המהדורה הראשונה הופיעה ב־9 באוקטובר 1911.<ref></ref>

מצבו הכספי של העיתון היה ירוד. הוא מומן בעיקר מתרומות האיגודים המקצועיים השונים כגון יצרני הכובעים, יצרני מוצרי פרווה ועור, החייטים, האופים, הפחחים, הספרים והמלצרים. בשנת 1911 הודפסו שתי מהדורות בלבד. במהדורה הראשונה הודפסו 2,000 עותקים מתוכם נמכרו רק 800.

העיתון נוהל על ידי סלומון דרידזו (אלכסנדר לוזובסקי) ראש איגוד יצרני הכובעים.<ref></ref>

העיתון דיווח בעיקר על פעילות הקונפדרציה ועל פעילותן של תנועת הפועלים הצרפתית והבינלאומית. לאיגודים המקצועיים היהודיים בצרפת היו תפיסות פוליטיות שונות. המחלוקת נסובה סביב הזהות הנפרדת של האיגודים היהודיים בתוך תנועת העבודה הצרפתית. היו שטענו כי האיגודים המקצועיים הצרפתיים אינם דואגים לפועלים היהודיים לכן על היהודים להקים איגודים עצמאיים.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, העיתון נקט בעמדה מנוגדת לעמדת תנועת פועלים הצרפתית, דבר שגרם לסגירתו ב-4 ביולי 1914.

בארבע שנות קיומו, העיתון פרסם עשרים וחמש מהדורות.<ref name="p1">Hofmeester, Karin. [https://books.google.com/books?id=hYZrdkniDYkC&pg=PA264 Jewish Workers and the Labour Movement: A Comparative Study of Amsterdam, London and Paris (1870–1914)]. Burlington, VT [u.a.]: Ashgate, 2004. pp. 264–266</ref>
==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:כתבי עת ביידיש
קטגוריה:יהדות פריז
יהדות דרום אוסטיה

בניין ברובע היהודי לשעבר של צחינוואלי
יהדות דרום אוסטיה קשורה להיסטוריה של היהודים בגאורגיה. חלק ניכר מההיסטוריה היהודית המוקדמת בדרום אוסטיה דומה לזו של קהילות יהודיות אחרות באזור גאורגיה. במקביל, בירת דרום אוסטיה, צחינוואלי הייתה ידועה באוכלוסייתה היהודית הגאורגית הגדולה, שבה היה לקהילה רובע משלה.

== קשר עם יהודי גאורגיה ==
ההיסטוריה של היהודים בגאורגיה היא בת למעלה מ-2,500 שנה. היהודים הן אחת הקהילות העתיקות ביותר בגאורגיה, והמידע לגבי הגירתם למדינה מגיע עד לתקופת גלות בבל במאה ה-6 לפנה"ס.<ref name="Georgian Historiography 2004, p. 60">The Wellspring of Georgian Historiography: The Early Medieval Historical Chronicle The Conversion of Katli and The Life of St. Nino, Constantine B. Lerner, England: Bennett and Bloom, London, 2004, p. 60</ref> בטרם סיפוחה של גאורגיה לרוסיה, ההיסטוריה הארוכה של יהודי גאורגיה התאפיינה בהיעדר כמעט מוחלט של אנטישמיות וחיבור עם השפה והתרבות הגאורגים.<ref name="haaretz.com">[http://www.haaretz.com/video/1.640351 Forget Atlanta - this is the Georgia on my mind] By Jewish Discoveries and Harry D. Wall	Feb. 7, 2015, Haaretz</ref> יהודי גאורגיה נחשבו נבדלים מבחינה אתנית ותרבותית מיהודי ההרים השכנים.<ref>Mountain Jews: customs and daily life in the Caucasus, Leʼah Miḳdash-Shemaʻʼilov, Liya Mikdash-Shamailov, Muzeʼon Yiśraʼel (Jerusalem), UPNE, 2002, page 9</ref> הם היו גם באופן מסורתי קבוצה נפרדת מאוד מהיהודים האשכנזים שהגיעו בעקבות סיפוחה הרוסי של גאורגיה.

== היסטוריה מודרנית ==
בשנת 1891 נשלח הרב האשכנזי אברהם חוולס מליטא לצחינוואלי. שם ייסד חוולס בית ספר ובית כנסת, ולימד הגות של רבני אירופה. עם הזמן בית הכנסת ננטש ובימי ראשון מתקיימים בו תפילות של נוצרים בפטיסטים.

לפי מפקד האוכלוסין הסובייטי של 1926 ו-1939 היו בדרום אוסטיה כ-2000 יהודים, כולם, פרט למעטים, בצחינוואלי. כבר ב-1926 כמעט שליש מתושבי העיירה היו יהודים. מספרם ירד מאוחר יותר כאשר עברו לערים גדולות יותר בברית המועצות או היגרו לישראל או למדינות אחרות.<ref>[http://www.ethno-kavkaz.narod.ru/rnsossetia.html Census results for South Ossetia]</ref><ref name="jta12"></ref>

ב-1991 רוב האוכלוסייה היהודית ברחה מדרום אוסטיה לישראל וגאורגיה במהלך המלחמה האוסטית הראשונה. השאר ברחו לפני 2008 במלחמת גאורגיה–רוסיה.<ref name="jta1"></ref> נכון לספטמבר 2018, נותרה רק יהודיה אחת בדרום אוסטיה, קשישה המתגוררת בצחינוואלי בשם רבקה ג'ינג'יחאשווילי, המוכרת למקומיים בשם 'ריבקה'.<ref name="rt"></ref><ref name="jamn"></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* רוני מילר, [https://www.elusivedreamsbook.com/ חלומות נכזבים על ארץ ישראל: מכתבים לנתן אליהשווילי] (ספרי ניב, 2022)
* Ronnie Miller. [https://www.elusivedreamsbook.com/ Elusive Dreams: Letters to Zion] (Friesen Press, 2023)
* חדשות יהודיות בפניקס באינטרנט, [http://www.jewishaz.com/issues/story.mv?080815+georgia יהודים שנתפסו משני צדי גיאורגיה-רוסיה לוחמים], 15 באוגוסט 2008

== הערות שוליים ==

דרום אוסטיה
קטגוריה:דרום אוסטיה
מונבין

מון בין (בקוריאנית: 문빈; 26 בינואר 1998 – 19 באפריל 2023), הידוע כמונבין, היה זמר, שחקן ודוגמן דרום-קוריאני. הוא היה חבר בלהקת הבנים תחת חברת התקליטים .

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
מונבין נולד ב-26 בינואר 1998 בעיר צ'ונגג'ו שבמחוז צ'ונגבוק. אחותו הצעירה, מון סואה, חברה בלהקת הבנות .<ref name=":0"></ref> הוא למד בבית הספר התיכון לאמנויות האנלים , עם התמקדות במוזיקה.

בשנת 2006 הופיע מונבין בווידאו קליפ של להקת TVXQ. בשנת 2009 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בנים על פני פרחים". במהלך לימודיו בחטיבת הביניים הצטרף כחניך לחברת התקליטים פנטגיו.

=== כחבר בלהקת אסטרו ===
ב-23 בפברואר 2016 הופיע מונבין לראשונה כחלק מלהקת אסטרו, כאשר הלהקה פרסמה את המיני-אלבום הראשון שלה, . בשנת 2018 שיחק בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "The Ultimate Watchlist of Latest Trends", ובשנת 2019 שיחק בסדרה . מסיבות בריאותיות, הוא לא השתתף בפעילות הלהקה בין נובמבר 2019 לפברואר 2020.

במרץ 2020 החל מונבין להנחות את תוכנית הטלוויזיה הדרום-קוריאנית . באותו חודש הוא גם החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הרשת "The Mermaid Prince". בספטמבר 2020 פרסם מונבין, יחד עם חברו ללהקה , מיני-אלבום בשם In-Out. השניים זכו במקום הראשון בתוכנית הטלוויזיה . בדצמבר 2021 החל מונבין להופיע באופן קבוע בתוכנית המערכונים . בדצמבר 2022 הוא חידש את החוזה שלו עם חברת פנטגיו, לצד חבריו ללהקה.<ref name=":0" />

ב-19 באפריל 2023 נמצא מונבין מת בביתו שברובע גנגנם בסיאול. המשטרה הודיעה ש"נראה כי מונבין נטל את חייו" ושמתנהלות שיחות על האפשרות לבצע נתיחה שלאחר המוות על מנת לקבוע את סיבת המוות.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיקאי קיי-פופ
קטגוריה:דרום קוריאנים שנולדו ב-1998
קטגוריה:דרום קוריאנים שנפטרו ב-2023
דוכסות אורליאן

דוכסות אורליאן (בצרפתית: Duché d'Orléanais) הייתה דוכסות מלכותית, אשר הוקמה בתקופת שלטונו של איג קאפה על ידי העלאת רוזנות אורליאן למעמד דוכסות. בשנת 1498, כחלק מריכוזיות של צרפת תחת שלטונו של לואי השנים עשר, מלך צרפת, התפרקה הדוכסות והוחלפה במחוז אורליאנה שהיה ידוע עדיין כ"דוכסות אורליאנה".

== היסטוריה ==
דוכסות אורליאן הוקמה בשנת 1344 על ידי העלאת רוזנות אורליאן לשעבר לדוכסות תחת המלך פיליפ השישי עבור בנו השני פיליפ דה ולואה. עם הקמת הדוכסות, שולבו גם כמה יישובים סביב הרוזנות הקודמת, הם כללו את רוזנות בוז'נסי ואת המחוזות של נויוויל-או-בואה, Yèvre-le-Châtel, Châteauneuf-en-Thymerais, לורי ובואסקום. בשנת 1375, הנסיך פיליפ מת ללא יורש לגיטימי, התואר 'דוכס אורליאן' והדוכסות עצמה אוחדו לתחום המלכותי (אדמות הכתר) של מלך צרפת. <ref>Madelaine, p. 404</ref><ref name=":4"></ref>

בשנת 1392, הדוכסות הוקמה מחדש על ידי המלך שארל השישי עבור אחיו הצעיר לואי דה ולואה-אורליאן. מאוחר יותר ירש את הדוכס בנו שארל דה ולואה-אורליאן ששלט עד 1465 כאשר מת מסיבות טבעיות. ירש אותו בנו לואי דה ולואה-אורליאן, שהפך למלך לואי השנים עשר ב-1498 והתואר אוחד לכתר פעם נוספת.<ref name=":5"></ref><ref name=":0"></ref>

בשנת 1498, כחלק מריכוזיות של אזורי צרפת השונים, התפרקה הדוכסות והוחלפה במחוז החדש של אורליאנה.<ref name=":3"></ref><ref name=":6">de Lavergne, p. 161–162</ref><ref name=":7">Masson, p. 33</ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר
רוזנות אורליאן

רוזנות אורליאן הייתה רוזנות בצרפת של תחילת ימי הביניים, כולל העיר אורליאן והאזור הכפרי שלה. היא נשלטה על ידי רוזן.

== היסטוריה ==
ממש כמו המחוזות השכנים, הסביבה של העיר העתיקה צ'נבום הועלתה לרוזנות אוטונומית למחצה זמן קצר לאחר כיבוש השטח על ידי המלך הפרנקי קלוביס הראשון, בשנת 486, אך זהות הרוזנים הראשונים במקום אינה ידועה.

בשנת 511 ערך קלוביס מועצה חשובה באורליאן, הן מבחינה דתית והן מבחינה פוליטית.

לאחר החלוקה של מממלכת קלוביס לארבע ממלכות, אורליאן הייתה בירת ממלכת אורליאן.

מתחילת ימי הביניים, אורליאן הייתה אחת משלוש הערים העשירות בצרפת עם רואן ופריז, שוב הודות לקרבתה לזו האחרונה ולמיקומה על הלואר.

כאשר איג קאפה הפך למלך צרפת, רוזנות אורליאן הפכה לחלק מתחום המלוכה. האדמות היוו חלק מהנחלות שהוענקו לבנים צעירים שונים של מלכי צרפת עם התואר דוכס אורליאן.

== הרוזנים המרובינגים של אורליאן ==
* וילאכר, חותנו של כראמן בן המלך כלותאר הראשון

== הרוזנים הקרולינגים של אורליאן ==
* אדריאן (–818)
* מטפריד (818–828, 830–831)
* אודו הראשון (828–830, 831–834)
* גיום ד'אורליאן (834–860 בערך)
* רובר הראשון החזק (בערך 860–866)
* איג אב המנזר (866–886)
* אודו השני (886–888)
* רובר השני (888–923)
* איג הגדול (923–956)
* איג קאפה (956–987)

== הרוזנים הקפטינגים של אורליאן ==
* פיליפ הצרפתי, בנו הבכור ויורשו של לואי התשיעי, מלך צרפת (לימים פיליפ השלישי, מלך צרפת)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר
גארי סונדגרן

קארי ג'והאני סונדגרן (בשוודית: Kari Juhani Sundgren; נולד ב-25 באוקטובר 1967) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת המגן הימני.

בנו הוא הכדורגלן דניאל סונדגרן המשחק במכבי חיפה.

==קריירה==
סונדגרן נולד בומאלה שבפינלנד ובעודו פעוט היגר עם משפחתו לווסטרטס שבשוודיה. בשוודיה קיבל את הכינוי "גארי", השם בו התפרסם כשחקן. סונדגרן שיחק בנעוריו בקבוצות נוער מקומיות ובגיל 20 הצטרף לא.י.ק סולנה מליגת העל שוודית. בעונת סונדגרן הבקיע את השער במשחק האליפות נגד מאלמה וסולנה זכתה באליפות ראשונה אחרי 55 שנים ללא אליפות.

בקיץ חתם בריאל סרגוסה מהלה ליגה. בעונת 1999/2000 הגיע עם המועדון למקום הרביעי בליגה וכעבור שנה אחת לאחר מכן זכה עמה בגביע המלך הספרדי. בעונה שאחריה, סרגוסה ירדה לליגה השנייה וסונדגרן שוחרר מהמועדון וחזר לא.י.ק סולנה בה שיחק עד לסיום העונה.

בהמשך הקריירה שיחק בסולנטונה ויורשולם עד לפרישתו בשנת .

סונדגרן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה בהפסד 2-1 ל. ב-16 בפברואר 1997 הבקיע את שערו הבינלאומי הראשון בניצחון 1-3 נגד . השתתף עם הנבחרת ביורו 2000.

==תארים==
; א.י.ק סולנה
*ליגת העל השוודית: 
*הגביע השוודי: , 

; ריאל סרגוסה
*גביע המלך הספרדי: 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים שוודים
קטגוריה:מגני כדורגל שוודים
קטגוריה:בלמי כדורגל שוודים
קטגוריה:כדורגלני א.י.ק סולנה
קטגוריה:כדורגלני ריאל סרגוסה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת שוודיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:ספורטאים שוודים בספרד
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1967
התנוחה המיסיונרית

התנוחה המיסיונרית
התנוחה המיסיונרית היא תנוחת מין שבה, בדרך כלל, האישה שוכבת על גבה והגבר שוכב עליה בזמן שהם מקיימים יחסי מין וגינליים.<ref name="Missionary position"></ref><ref name="Alice"></ref><ref name="Roberts"></ref> התנוחה עשויה לשמש גם לפעילות מינית אחרת, כגון מין אנאלי.<ref name="Alice"/> התנוחה המיסיונרית בדרך כלל מיוחסת לפעילות מינית הטרוסקסואלית, למרות שהיא נפוצה גם בעת קיום יחסי מין בין זוגות חד מיניים.<ref name="Alice"/>

התנוחה המיסיונרית היא תנוחת המין הנפוצה ביותר. במחקר אמריקאי משנת 1953 שנערך על ידי אלפרד קינסי, 91% מהנשים דיווחו כי הן משתמשות בתנוחה זו יותר מכל תנוחה אחרת. גם חז"ל ראו תנוחה זו כמועדפת, בציינם "הוא מלמעלה והיא מלמטה זהו דרכן של בני אדם".

התנוחה המיסיונרית מועדפת לרוב על ידי זוגות שנהנים מההיבטים הרומנטיים של מגע עור בעור והזדמנויות להסתכל זה בעיני זה ולנשק וללטף זה את זה. 

העמדה נחשבת גם כעמדה טובה לרבייה.<ref name="shr"></ref> עם זאת, בתנוחה זו יש לאישה פחות שליטה על קצב ועומק החדירה, יחסית לתנוחות אחרות, למשל זו שבה האישה יושבת על הגבר.

שיטת היישור המיני מהווה שיפור של התנוחה.

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="250px">
Sexual_scene_at_a_red-figure_tondo_of_a_kylix_at_the_Museo_nazionale_(Tarquinia).jpg|אמנות מיוון עתיקה הכוללת איור של התנוחה המיסיונרית עם וריאציה בה הרגליים מונחות על הכתפיים
Indiaerotic2.jpg|איור מהמאה ה-19 מתוך הקאמה סוטרה של זוג הודי מבצע את התנוחה המיסיונרית עם וריאציה בה הרגליים מונחות על הכתפיים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תנוחות מין
STS-78

STS-78 הייתה המשימה ה-20 של מעבורת החלל קולומביה. המטרה העיקרית הייתה המשך חקר חוסר כבידה, מדעי החיים והכנות לפרויקט תחנת החלל הבין-לאומית.

==צוות==
* מפקד המשימה - טרנס הנריקס
* טייס - קווין קרגל
* מומחה משימה 1 - ריצ'רד לינהאן
* מומחה משימה 2 - סוזן הלמס
* מומחה משימה 3 - צ'ארלס בריידי
* מומחה משימה 4 - ז'אן ז'אק פאבייה
* מומחה מטען - רוברט תרסק

==נתוני משימה==
השיגור בוצע ב-20 ביוני 1996 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.

בהגעה למסלול הצוות החל בהכנות לביצוע ניסויים בעזרת מערכת ספייסלאב. התוכנית כללה 40 ניסויים. הניסויים כללו מחקרים מ-10 מדינות שונות ו-5 סוכנויות חלל. הניסויים היו בתחום חוסר כבידה, ביולוגיה ותורת החומרים. בנוסף לכך הצוות ערך ניסוי לביצוע פעולות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל. השיטה שפותחה נוצלה בהמשך במהלך טיסה STS-82.

במהלך הטיסה תרסק כתב כמה מאמרים לעיתון Calgary Sun שפורסמו כאשר הוא עוד היה בחלל.

המשימה נמשכה 16 ימים, הטיסה הארוכה ביותר של המעבורת.

המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-7 ביולי 1996.

==ראו גם==
* משימות מעבורות החלל

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nasa.gov/mission_pages/shuttle/shuttlemissions/archives/sts-78.html סיכום המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-78.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_078_STS-078_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=pI22QSB20sE סרטון על המשימה]

STS-078
קטגוריה:1996 בארצות הברית
אוגניו (ז'ניה) קויאטקובסקי

אוגניו (ז'ניה) קויאטקובסקי (בפולנית: Eugeniusz Kwiatkowski; 15 בנובמבר 1918 – 1 באוקטובר 1990) היה ישראלי יליד פולין, חסיד אומות העולם, שהציל יהודים במלחמת העולם השנייה וקשר את גורלו עם מדינת ישראל.<ref name=":0"></ref>

== פעילותו להצלת יהודים בתקופת השואה ==
אוגניו קויאטקובסקי היה בן למשפחה מבוססת אשר גרה באחוזת "פרוגנוב" סמוך לעיירה טורצ'ין בפולין. הוא עבד כפקיד עירייה במחלקה אשר סיפקה תוצרת חקלאית לצבא.<ref name=":1" />

בשנת 1942 נמלט היהודי ישראל שטרן מגטו טורצ'ין והגיע לאחוזת ״פרוגנוב״, אשר הייתה בבעלות הוריו של אוגניו. אף על פי שידעו על זהותו היהודית, בחרו להעסיק את ישראל במשרות שונות באחוזה.באחד הימים, הגיעה המשטרה האוקראינית לחפש אחריו, אולם אוגניו תוך סיכון חייו, הצליח להבריח אותו מבעוד מועד מן הבית. לאחר מכן שיכן את ישראל לתקופה מסוימת בדירתו בטורצ'ין.<ref name=":0" /><ref name=":1">מכתב מאת חוה קויאטקובסקי אל יד ושם, 1986, ארכיון יד ושם, תיק 3606</ref>

באותה שנה נכנסה למשרדו של אוגניו צעירה יהודיה כבת 20, בשם חוה דודיק. חוה ברחה מהגטו שם נכלאה משפחתה ונלקחה להשמדה. היא הסתובבה ברחבי פולין בחיפוש אחר מחסה. באותו הזמן שהתה חוה תחת חסותם של בני משפחה פולנים אשר נאלצו לעזוב את ביתם. אותה משפחה הסכימה לארח אותה הואיל והייתה דוברת גרמנית ויכולה הייתה לסייע להם בחיפוש דירה.

חוה הציגה את עצמה כפולניה ובקשה עזרה במציאת דירה. אוגניו זיהה כי היא יהודיה ושאל אותה מה היא עושה שם. חוה ספרה לו את סיפורה והוא הסביר לה כי בעיירה טורצ'ין שוהה המפקדה הנאצית המחוזית, ולפיכך השהות בה עבורה מסוכנת מאד. הוא הציע לשכנה בדירתו בעיר, וחזר להתגורר זמנית באחוזת הוריו, אשר הייתה מרוחקת 3 ק״מ מטורצ'ין. אוגניו נהג לבקר אותה לעיתים תכופות, הביא איתו מזון ומצרכים וטיפל בה, משום שהייתה חולה וחלשה.<ref name=":1" />

כעבור זמן חווה נותרה לבדה בעיר והחל להתעורר חשד כי אוגניו מסתיר יהודיה בדירתו. כשהשמועה הגיעה לאוזניו מיהר להבריח אותה על אופניו לכפר קטן במרחק כ-5 ק״מ מטורצ'ין. הוא נמנע מלהביאה לאחוזת הוריו כי ידע ששם יחפשו הגרמנים. חוה הוחבאה בכפר קטן אצל מכרים שעזבו כעבור זמן קצר. לפיכך הציע לחוה לשמש כמטפלת לאמו החולה, שהתגוררה בבית משפחה צ'כית בכפר קניאחינינק ליד לוצק. כאשר הסתיים הטיפול באימו, שכנע את המשפחה הצ'כית להמשיך ולהסתיר את חוה תמורת מזון. ב־1943 כאשר הגרמנים הגיעו לכפר, הבריח אותה שוב. הפעם לכפר בשם רוגוז'ניצה, שם הציג אותה כאשתו. במשך תקופה זו נקשרו אוגניו וחוה זו לזה.<ref name=":1" />

== לאחר המלחמה ==
בשנת 1946 החליטה חוה להגר לצ'ילה. אוגניו בא בעקבותיה, וב־1948 התחתנו. ב-1978 עלו לישראל והתגוררו בירושלים יחד עם 2 בנותיהן.<ref name=":1" />

== הכרה והנצחה ==
ב-8 במרץ 1987 הוכר אוגניו קויאטקובסקי כחסיד אומות העולם, וניטע לכבודו עץ בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.<ref name=":0" /> במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורו של אוגניו. קברו אותר בבית הקברות בקיבוץ כפר מנחם ונקבעה עליו לוחית זיכרון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
אנה ריזן פלשר

אנה ריזן פלשר (בשווייצרית: Anna Riesen Flescher; 15 בנובמבר 1915 – 11 באוגוסט 2008) היא חסידת אומות העולם ילידת שווייץ, שהצילה במלחמת העולם השנייה ברומא את ד"ר יואכים פלשר.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
אנה ריזן נולדה בריינפלדן שבשווייץ. כאשר הייתה בת 3, התייתמה מאביה, ובגיל 14 התייתמה מאימה. בגיל צעיר נאלצה לעזוב את בית הספר, ועבדה כמוכרת בז'נבה ולאחר מכן כאם בית בלונדון ובבוקרשט.

אנה ריזן ואחותה קלרה עברו לרומא ב-1936, שם עבדה אחותה כעוזרתו של ד״ר יואכים פלשר שהיה רופא פסיכיאטר. הוא התקשה להמשיך בעבודתו כרופא בגלל חוקי הגזע. לאחר שחזרה אחותה לשווייץ החליפה אותה אנה.

ב-1943 כבשו הגרמנים את צפון איטליה ומרכזה, ובאוקטובר 1943 החל גירוש יהודי איטליה למחנות ההשמדה. יהודי רומא רוכזו במקומות מגוריהם, ומבצעי האיסוף הסתיימו במעצרם ובגירושם של 1,800 יהודים לאושוויץ-בירקנאו. כמעט כולם נרצחו. 

כאשר החלו הגירושים מרומא לאושוויץ, לקחה אנה את יואכים תחת חסותה. כאשר הגרמנים הגיעו לרומא, בגלל חשש לחייו, הוא הסתתר בביתה של אישה איטלקייה, אך לאחר שהגרמנים איימו על חייו של כל אדם שמסתיר יהודים ביקשה האישה שייצא מביתה. יואכים עבר משם לבית אחר שהסתתרו בו חיילים בריטים. באותו הזמן הביאה אנה ליואכים אוכל אף על פי שהיה קשה מאוד להשיג מזון. היא נהגה לנסוע לפרברי העיר השונים כדי לקנות לו אוכל. באחת מפשיטות הגרמנים הוא הצליח להימלט בקושר רב, ואז החליטו אנה ויואכים שהמקום הבטוח ביותר הוא ביתו של יואכים. אנה הודיעה לקונסוליה השווייצרית שהיא עוברת לדירתו של יואכים מאחר שהוא נמלט מרומא, וכך קיבלה צו הגנה שווייצרי. כאשר נחקרה בעקבות הלשנה לגביו, היא הכחישה שיש בידה מידע כלשהו אודות מקום הימצאו ושלחה מכתב בשמו מהוותיקן בכדי להסיר חשדות שנשאר בדירתה ברומא.

ב-4 ביוני 1944 שוחררה רומא על ידי הארמייה של הצבא האמריקאי ויום לאחר מכן בוטלה החקיקה נגד היהודים. יואכים שב לעסוק בפסיכיאטריה, ואנה המשיכה לשמש כעוזרתו והקלידה את עבודתו ומחקריו.<ref></ref>

== לאחר המלחמה ==
ב-1950 היגר יואכים לארצות הברית, לאחר שהוזמן על ידי החברה הפסיכואנליטית של ניו יורק. ב-1951 הצטרפה אליו אנה. השניים נישאו וקבעו את ביתם במנהטן שבניו יורק. לבני הזוג נולדו שתי בנות, סילביה ודיאנה, העוסקות ברפואה. יואכים נפטר בשנת 1976.<ref></ref>

ב-2005 עלתה אנה לישראל להתגורר לצד בתה דיאנה בירושלים.

באוגוסט 2008, הלכה אנה ריזן לעולמה. אפרה נטמן, לצד אפרו של בעלה יואכים, בנחלה המשפחתית שלהם בהרי מדינת ניו יורק.<ref name=":0" />

== הכרה והנצחה ==
ב-20 באוגוסט 2007 הוחלט ביד ושם להעניק לאנה את התואר חסידת אומות העולם. בפברואר 2008 נערך טקס הענקת האות ביד ושם בירושלים. ביום למחרת נשאלה אנה לתחושותיה בטקס, והיא השיבה, תוך כדי שהיא קומצת את אגרופיה ונושאת את זרועותיה למעלה: "הרגשתי חזקה".

כאשר נשאלה על ידי ראש מחלקת חסידי אומות העולם ביד ושם מדוע סיכנה את חייה למען יואכים ענתה: "זה היה הדבר הנכון לעשות".<ref></ref>

== ראו גם ==
* חסידי אומות עולם
* שואת יהודי איטליה

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-2008
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
קטגוריה:שווייצריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: איטליה
קטגוריה:ילידי 1915
מודסטה ברנק

מודסטה ברנק (בפולנית: Modesta Baranek-Jadlina; 27 באפריל 1928 – 2020) הייתה חסידת אומות העולם, שהוכרה בשל פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה, במתן אוכל ולינה ליהודים שהתחבאו ביער עד סוף מלחמת העולם השנייה.

== פעילותה להצלת יהודים בתקופת השואה ==
מודסטה נולדה בשנת 1928 בכפר אוקשיה באזור לובלין בפולין. בשנת 1940 הקימו הגרמנים מחנה לעבודות כפייה של יהודים, ובסוף 1942 החלו הגרמנים בחיסול שיטתי של היהודים במחנה. היהודים שנותרו במחנה החליטו לברוח ליער<nowiki/>ות ליד הכפר אוקשיה, בו גרה מודסטה. בעת שטיילה ביערות ב-1943 פגשה בחיים ברנק שהתחבא במקום. היא החלה להגניב לו בכל יום אוכל ובגדים ללא ידיעת הוריה. לאחר מספר ימים סיפרה לאמה, שקיבלה את הדבר בהבנה ובחמלה. האם פתחה את ביתה ולעיתים אף החביאה בו יהודים. ב-1943 התעורר חשד בכפר שבני המשפחה מחביאים יהודים והם היו נתונים למעקב של לאומנים פולנים שהיו נכנסים לביתם, מחפשים בכל מקום וחוקרים אותם. לעיתים היו הלאומנים מגיעים לביתם ללא התראה מוקדמת, ולפעמים נאלצה מודסטה להישאר ביער כדי שלא יעלו על עקבותיה. לאחר שחרור האזור בשנת 1944 נשאר חיים ברנק בביתה של מודסטה. בינואר 1945 הם נישאו.<ref></ref><ref name=":0"></ref>

== לאחר המלחמה ==
בינואר 1945 התגיירה מודסטה ונישאה לחיים ברנק, היהודי שהצילה. ב-1956 עלו השניים עם שלושת ילדיהם לישראל. בעלה - חיים ברנק נפטר בשנת 1971. 

== הכרה והנצחה ==
ב-24 בפברואר 1988 הוכרה מודסטה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם. הוריה, יאן ומראינה ידלינה הוכרו אף הם כחסידי אומות העולם. בשנת 1989 הוענק לה תואר יקירת העיר תל אביב. ב-27 בינואר 2020 הגיעו לבקרה נציגי המוסד לביטוח לאומי והעניקו לה תעודת כבוד.<ref name=":0" /><ref name=":1"></ref><ref name=":1" /><ref>תעודת הכבוד של מודסטה ברנק והוריה, 6 ביוני 1988, ארכיון יד ושם, תיק 3819</ref>

== לקריאה נוספת ==
* מרדכי פלדיאל, חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל (ג), ילקוט מורשת נ"ה, 1993, ע' 257–258

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פולנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
ולדימיר נובק

ולדימיר נובק (בצ'כית: Vladimír Novák; 30 באפריל 1947 – 23 ביולי 2024) היה צייר צ'כי.

== ביוגרפיה ==
נובק נולד בעיירה לוני (Louny) שבצ'כיה ולמד באקדמיה לאמנויות יפות של פראג. הוא היה חבר בקבוצת האמנות "15/12: מוטב מאוחר מאשר לעולם לא".

נובק היה בן דור של אמנים שהחלו ללמוד בבתי ספר לאמנות באווירה הליברלית של סוף שנות ה-60, אך הופיעו במלואם בזירת האמנות בערך באמצע שנות ה-70, בתקופת "הנורמליזציה", במהלכה נמנעו אמנים צ'כים מיצירת קשר עם עולם האמנות הזר.

בערך באמצע שנות השמונים, ציוריו של נובק נעשו רדיקליים יותר, עברו מיצירות שלווה לביטויים אגרסיביים וצבעוניים של רגש מרוכז, במקביל להופעתו של גל חדש באמנות הצ'כית.

ולדימיר נובק לקח חלק בתערוכות יחיד וקבוצתיות רבות. המפורסמות ביותר היו התערוכות "אדם ברוח" באולם משחקי הכדור בגנים המלכותיים של מצודת פראג ב-1999 ובגלריה לאמנות מאנס בפראג ב-2005.

נפטר ב-23 ביולי 2024. הותיר אחריו אישה, הסופרת האיטלקייה סרינה ויטלה. התגורר בפראג ובמילאנו.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
קובץ:17. Vladimír Novák, Já se svým otcem, 1990.jpg|אני ואבי, 1990
קובץ:24. Vladimír Novák, Nejistá příroda, 2015.jpg|טבע לא יציב
קובץ:09. Vladimír Novák, Postava na kopci, 1982.jpg|דמות על הגבעה
קובץ:12. Vladimír Novák, Červená figura, 1985.jpg|דמות באדום
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צ'כים
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1947
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-2024
ז'אן ת'ארו

ז'אן ת'ארו (בצרפתית: Jean Tharaud; 9 במאי 1877 – 8 באפריל 1952) היה סופר ועיתונאי צרפתי שנודע בשל הספרים שכתב יחד עם אחיו, ז'רום, ובשל דעותיו הלאומניות והאנטישמיות.

==ביוגרפיה==
ת'ארו נולד במחוז אוט-ויין שבצרפת, שלוש שנים לאחר אחיו ז'רום. השניים גדלו באַנגוּלֵם, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-19. לאחר שנחשפו על ידי שארל פגי במקביל למשפט דרייפוס, הפכו השניים למזכיריו ולבני חסותו של הסופר מוריס בארס.

בשנת 1906 זכו בפרס גונקור על ספרם "דינגלי, הסופר המהולל" , וזכו לפרסום רב. ההצלחות המסחריות הגדולות שהושגו בצרפת, הובילו לתרגום ספריהם לשפות זרות ברחבי אירופה ובארצות הברית. בשנת 1919 זכו השניים ב. השניים עבדו יחד כמעט 50 שנים, וכתבו בצוותא עשרות ספרים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה החל לכתוב מאמרים בעיתון לה פיגארו, בו חשף את קיומם של מחנות ריכוז בצרפת עבור צוענים.

האחים טיילו במדינות רבות, בהן ארץ ישראל, סוריה העות'מאנית, איראן, מרוקו, רומניה, גרמניה, איטליה, אתיופיה והודו-סין.

ת'ארו נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ב-1946, בעוד שאחיו, ז'רום, נבחר לכך עוד קודם לכן, ב-1938.

===אנטישמיות===
בהתאם לערכי התקופה בצרפת, ספריהם של האחים מלאים בלאומיות, גזענות ואנטישמיות. הם היו תלמידיו של מוריס בארס, שהדהד אנטישמיות נלהבת והיה מראשי התומכים במשפט דרייפוס. בספריהם הם כותבים מתארים את היהודים כ"בעלי ידיים עצבניות ארוכות... כל אחת מהאצבעות הארוכות והרזות האלה, המסתיימות בציפורניים שחורות... צללו בקדחתנות לזקנים, כדי לחפש כינה או רעיון". העיתונאי רנה יוהנה כתב על ספרם ש"זה הרומן האנטישמי הנורא ביותר שאני מכיר". באחד מספריהם הם תיארו את המלאח במרקש כ"אחד המקומות הנוראים ביותר בעולם".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:אנטישמיות בצרפת: אישים
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1877
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1952
אורנה שורני (אירן צ'יזמדיה)

אורנה שורני (אירן צ'יזמדיה) (בהונגרית: Irén Surányi Csizmadia; 24 ביולי 1928 – 1 בינואר 2017) הייתה חסידת אומות העולם מהונגריה שהצילה יהודים יחד עם אחיותיה ואמה.<ref></ref>

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
אירן התגוררה עם אחיותיה אולגה שרה פישר (צ'יזמדיה) ומלבינה צ'יזמדיה ואמה מריה צ'יזמדיה בעיר שאטוראליאויהיי, הונגריה. אמה מריה הייתה אלמנה ועבדה כתופרת.

ב-10 במאי 1944 הועברו כ-210 אסירים יהודים למחנה עבודה שהוקם בעיר שאטוראליאאויהי אשר סמוך אליו התגוררה משפחת צ'יזמדיה. לאחר הגעתם של האסירים למקום, עזרו אירן, שתי אחיותיה הגדולות אולגה ומלבינה, ואימם מריה לאסירים על ידי הברחת אוכל למקום, הברחת מכתבים למחנה פנימה והחוצה ממנו, וכן עזרו לאסירים במגוון תחומים.<ref>מתוך תיק 6780, ארכיון יד ושם</ref>

כאשר הוקם הגטו בעיר, יצרה מלבינה קשר עם אחד האסירים והציעה לו עזרה. תוך זמן קצר הצטרפו אליה גם אירן ואולגה. הן החלו לעזור לאסירים, לספק להם אוכל, לעדכן אותם בידיעות מהרדיו, ולהעביר להם מכתבים. כאשר גילתה זאת אימן היא עודדה אותן להמשיך, והן המשיכו את עבודתן ואף הציעו את ביתן כמקום מסתור ליהודים להיות בו, למרות הידיעה שעונש מוות צפוי לכל מי שנתפס עוזר ליהודים. כאשר התנאים איפשרו אף דאגו להבריח יהודים מן המחנה. סך הכל הצילו בנות המשפחה כ-29 יהודים.<ref></ref>

== לאחר המלחמה ==
לאחר המלחמה המשיכו אירן ומשפחתה לעזור ולסייע ליהודים לעבור לצ'כוסלובקיה בדרכם לארץ ישראל. לאחר כניסת הרוסים להונגריה, בסיום המלחמה החלו להתקבץ שורדים בבית משפחת צ'יזמדיה, ביניהם לדיסלב (נפתלי) שורני אשר התחתן עם אירן, שהתגיירה ושינתה את שמה לאורנה. בשנת 1949 עלו לישראל יחד עם בנם יוסף בן השנה. לאחר עלייתה עודדה אורנה את אחיותיה ואמה לעלות לישראל. אולגה הבכורה התגיירה ונישאה לקרול פישר, שהיה בין היהודים שהצילה ועלתה בדצמבר 1949. האחות השלישית, מלבינה עלתה בעקבות אחיותיה ונישאה לישראלי.<ref></ref> משפחת שורני נדדה בין חיפה, תל אביב, עכו, צפת ונהריה. בישראל נולדה לבני הזוג בת. ב-1956 הקימו הזוג שורני מלון קטן בנהריה. ב-2002 נפטר בעלה לדיסלב (נפתלי). במלחמת לבנון השנייה נפגע ביתה של אורנה מקטיושה. אירוע ממנו לא התאוששה עד מותה בשנת 2017.

== הכרה והנצחה ==
במשך השנים הוכרו שלוש האחיות ואמן כחסידות אומות העולם. במרץ 1987 הוכרו אולגה פישר ומלבינה צ'זמדיה. ב-14 בספטמבר 1995 הוכרו אורנה שורני ואמה מריה צ'זמדיה כחסידות אומות העולם באופן רשמי, ושמן נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של אורנה שורני ומשפחתה ואותר מקום קבורתה בבית העלמין בנהריה. בשנת 1998 הופק הסרט Rescuers-Stories of a Courage: Two Families שמבוסס על סיפור משפחת צ'יזמדיה.<ref></ref>

== לקריאה נוספת ==
פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יש ושם, 2023 עמ' 19.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הונגרים חסידי אומות העולם
קטגוריה:חסידי אומות העולם שהוכרו במבצע חסד אחרון
ז'רום ת'ארו

ז'רום ת'ארו (בצרפתית: Jérôme Tharaud; 18 במאי 1874 – 28 בינואר 1953) היה סופר צרפתי שנודע בשל הספרים שכתב יחד עם אחיו, ז'אן, ובשל דעותיו הלאומניות והאנטישמיות.

==ביוגרפיה==
ת'ארו נולד לפייר מארי אמיל ארנסט ת'ארו במחוז אוט-ויין שבצרפת, שלוש שנים לפני אחיו ז'אן. השניים גדלו באַנגוּלֵם, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-19 עברו לפריז, שם למד באקול נורמל סופרייר. לאחר שנחשפו על ידי שארל פגי במקביל למשפט דרייפוס, הפכו השניים למזכיריו ולבני חסותו של הסופר מוריס בארס.

בשנת 1906 זכו בפרס גונקור על ספרם "דינגלי, הסופר המהולל" , וזכו לפרסום רב. ההצלחות המסחריות הגדולות שהושגו בצרפת, הובילו לתרגום ספריהם לשפות זרות ברחבי אירופה ובארצות הברית. בשנת 1919 זכו השניים ב. השניים עבדו יחד כמעט 50 שנים, וכתבו בצוותא עשרות ספרים.

האחים טיילו במדינות רבות, בהן ארץ ישראל, סוריה העות'מאנית, איראן, מרוקו, רומניה, גרמניה, איטליה, אתיופיה והודו-סין.

ת'ארו נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית ב-1938, בעוד שאחיו, ז'אן, נבחר לכך מספר שנים מאוחר יותר, ב-1946.

ז'רום מת ב-1953, בגיל 78. אשתו, רנה, הייתה אמנית, שהופיעה גם לצד שרה ברנאר.

===אנטישמיות===
בהתאם לערכי התקופה בצרפת, ספריהם של האחים מלאים בלאומיות, גזענות ואנטישמיות. הם היו תלמידיו של מוריס בארס, שהדהד אנטישמיות נלהבת והיה מראשי התומכים במשפט דרייפוס. בספריהם הם כותבים מתארים את היהודים כ"בעלי ידיים עצבניות ארוכות... כל אחת מהאצבעות הארוכות והרזות האלה, המסתיימות בציפורניים שחורות... צללו בקדחתנות לזקנים, כדי לחפש כינה או רעיון". העיתונאי רנה יוהנה כתב על ספרם ש"זה הרומן האנטישמי הנורא ביותר שאני מכיר". באחד מספריהם הם תיארו את המלאח במרקש כ"אחד המקומות הנוראים ביותר בעולם".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:אנטישמיות בצרפת: אישים
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1874
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1953