OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גנדאי בודו

גֶנדַאי בוּדוֹ (ביפנית: 現代武道, ברומאג'י: gendai budō) או שינבודו (ביפנית: 新武道, ברומאג'י: shinbudō) הוא שמן הכולל של אמנויות לחימה יפניות שהתפתחו לאחר רסטורציית מייג'י במהלך 1868, ובמיוחד לאורך המאה ה-20. פירוש השם גנדאי בודו הוא: "אמנויות לחימה מודרניות". סוגה זו מוגדרת למול הקוריו - שמן של שיטות הלחימה העתיקות.

== מאפיינים ==
טבען של אמנויות הנחשבות 'גנדאי בודו' הוא שהן עברו התאמה מכמה סוגים אפשריים:
* הפיכתן לפציפיסטיות יותר.
* הדגשת האלמנט הרוחני או הדתי שבהן.
* הדגשת הפן האסתטי שבהן על חשבון זה הלחימתי.
* עידוד תחרותיות על חשבון גישה העוסקת בקרבות "מלוכלכים" והגנה עצמית.

חלק מאמנויות הגנדאי בודו מיישמות את כל השינויים שנמנו מעלה.

המונח גנדאי בודו / שינבודו מתייחס לרוב לאמנויות הלחימה:
* ג'ודו
* קנדו
* איאיידו
* אייקידו
* סומו מודרני ספורטיבי (בשונה מסומו מסורתי)
* קראטה (גרסתו הספורטיבית של הקראטה)

תהליך דומה ומקביל לתופעת הגנדאי בודו התרחש בסין בהקשרן של אמנויות לחימה סיניות, בעידוד הממשלה הסינית הקומוניסטית, והביא ליצירתו של הוו-שו המודרני.

שמה של גישת/שיטת הלחימה ג'יט קון דו מושפע אף הוא מתופעת הגנדאי בודו. משמעות שמה של שיטת לחימה זו הוא "דרך האגרוף המיירט". מנדרינית שמה נהגה: "ג'ייה צ'ואן דאו" (Jie Quan Dao), ובקטונזית כ-"ג'יט קון דו" (Jit kun Do). מפתחה של שיטה זו, ברוס לי, בחר להשתמש בסיומת "דו" משום שזו הייתה פופולרית ומקובלת בעולם אמנויות הלחימה בעת פעילותו המקצועית, במחצית השנייה של המאה ה-20.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמנויות לחימה
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:מילים וביטויים ביפנית
קטגוריה:ספורט לחימה
שבע מצוות דרבנן

שבע מצוות דרבנן היא רשימה של שבע מצוות עשה שנקבעו על ידי חז"ל. מניין זה הוזכר לראשונה בספר "כתר תורה" לרבי דוד ויטאל (1536). מאז נזכר בספרים רבים, ואף נוסף למהדורות הנפוצות של ספר החינוך בסוף מניין המצוות. המשותף בין המצוות הנמנות עם השבע הוא בכך שהן מצוות עשה מחודשות, ואינן הרחבה של מצווה קיימת (לדוגמה: מצוות מרור בזמן הזה; יום טוב שני של גלויות).

==המצוות==
# ברכות: מצווה לברך על הנאות העולם הזה, על מצוות, ועל אירועים שונים בחיי האדם.
# נטילת ידיים: מצווה ליטול ידיים לפני אכילת פת, בעזרת כלי תקני ומים נקיים.
# עירובין: איסור לטלטל בשבת בחצר משותפת כי אם על ידי עירוב חצרות, ואיסור לצאת מהעיר יותר מאלפיים אמה בשבת כי אם על ידי עירובי תחומין. איסור לבשל ביום טוב עבור שבת אלא באמצעות עירוב תבשילין.
# הלל: הוספת מזמורי הודאה מספר תהלים לתפילת שחרית בשלוש הרגלים ובחנוכה.
# נר שבת ויום טוב: מצווה על כל בית שידלוק בו נר בליל שבת ויום טוב.
# מגילה: קריאת מגילת אסתר בחג הפורים במגילה כשרה שנכתבה בדיו על קלף - בלילה וביום.
# חנוכה: הדלקת נרות במשך שמונת ימי חג החנוכה, החל מיום כ"ה בכסלו.

==ראו גם==
* תקנת חכמים
* מצוות דאורייתא
* מצוות דרבנן
==לקריאה נוספת==
* הרב שמואל אשכנזי, "[https://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=13035&st=&pgnum=93 שבע מצוות דרבנן]", בית אהרן וישראל, קובץ לה תשנ"א, עמ' צז - קטו
* הרב שמואל אשכנזי, "[https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=13066&st=&pgnum=141 השלמות לשבע מצוות דרבנן]", בית אהרן וישראל, קובץ לח תשנ"ב, עמ' קלט - קנד
* הרב שמואל אשכנזי, "[https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=13024&st=&pgnum=110&hilite= מילואים]", בית אהרן וישראל, קובץ מ תשנ"ב, עמ' קי - קטו

==הערות שוליים==

*+
קטגוריה:חז"ל
שפות אוסטרונזיות

קבוצות השפות האוסטרונזיות
השפות האוסטרונזיות הן משפחת שפות שמדוברות בעיקר באזורי אוקיאניה ודרום-מזרח אסיה. המשפחה כוללת לפחות 1,268 שפות והן כחמישית מכלל השפות הידועות בעולם. מספר השפות במשפחה הוא הגדול ביותר בכל משפחות השפות. מספר דוברי השפות האוסטרונזיות מוערך ב-300 מיליון. רוב הדוברים הם תושבי דרום-מזרח אסיה וחלקם תושבי מזרח אפריקה ואוקיאניה. 

השפות הגדולות במשפחה כולן מהענף המלאי-פולינזי. כמעט שליש מדוברי השפות האוסטרונזיות דוברים ג'אווה, והיא השפה האוסטרונזית הנפוצה ביותר – היא מדוברת בפי כ-80 מיליון איש, בעיקר באי ג'אווה שבאינדונזיה. גם השפה המלגשית, המדוברת במדגסקר, שפת הסֶבּוּאַנוֹ, המדוברת בפיליפינים, מלאית, המדוברת במלזיה, אינדונזית, אילוקאנו וטאגאלוג (השפה הנפוצה ביותר בפיליפינים) הן שפות אוסטרונזיות נפוצות; כל אחת מהן מדוברת בפי יותר מ-10 מיליון איש. 

בניגוד להן, לרוב השפות האוסטרונזיות יש מאות דוברים בלבד. רוב השפות במשפחה זו מדוברות בפפואה גינאה החדשה, בפיליפינים ובאיי האוקיינוס השקט. עם זאת, כמעט כל ענפי המשפחה האוסטרונזית מיוצגים באי טאיוואן.

השפות האוסטרונזיות הנפוצות במשפחה האוסטרונזית הן:
*ג'אווה (מעל 80,000,000 דוברים)
**בניומאסאן (מעל 10,000,000 דוברים)
*שפות מלאיות (מעל 50,000,000 דוברים כשפת אם, מעל 150,000,000 דוברים כשפה שנייה)
**אינדונזית (מעל 35,000,000 דוברים שפה זו כשפת אם)
**מלאית (כ-18,000,000 דוברים)
*טאגאלוג (כ-22,000,000 דוברים שפה זו כשפת אם)
*סונדנזית (מעל 20,000,000 דוברים שפה זו כשפת אם)
*סבואנו (כ-18,000,000 דוברים שפה זו כשפת אם)
*מלגשית (כ-10,000,000 דוברים)
*אילוקאנו (כ-7,000,000 דוברים שפה זו כשפת אם)
*פיג'יאנית (כ-337,000 דוברים)
*סמואית (כ-200,000 דוברים)
*מאורית (כ-160,000 דוברים)
*איפוגאו (כ-130,000 דוברים)
*טונגאית (כ-108,000 דוברים)
*הוואית (כ-25,000 דוברים)
*גילברטית (כ-100,000 דוברים)
*מרשלית (כ-55,000 דוברים)
*רוקאי (כ-10,000 דוברים)
*מנגאבה-מבולה
*פאיוון
*בנטיק

==מיון שפות המשפחה==
ישנה בעיה גדולה בחלוקת השפות האוסטרונזיות לקבוצות מכיוון שבמשפחת שפות זו יש שפות רבות הדומות זו לזו וכן ישנם ניבים רבים לכל שפה ושפה. נהוג לחלק את השפות לקבוצות לפי מיקומן הגאוגרפי, כמו למשל שפות אוקיאניות, כאשר מרבית השפות נמצאות בקבוצות האינדונזיות והפיליפיניות. מגוון השפות הגדול ביותר בענף הוא בענפים הפורמוזיים והמגוון המועט ביותר הוא בשפות הפסיפיות.

== ראו גם ==
* העמים האוסטרונזים

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://www.britannica.com/topic/Austronesian-languages מוצא, מאפיינים ומבנה של השפות האוסטרונזיות], באתר אנציקלופדיה בריטניקה 

*
אוסטרונזיות, שפות
נקניקייה

נקניקיות מוכנות לאכילה
נקניקיות על האש

נקניקייה היא סוג של נקניק מבושל.

== חומרי גלם ==
הנקניקייה היא מוצר בשר העשוי מבשר טחון בתוספת תבלינים הארוז לרוב בעטיפה העשויה ממעי בעל חיים או מחומר פלסטי.

ישנן גם נקניקיות לצמחונים, שאינן עשויות מבשר אלא מטופו, אגוזים, קטניות וחלבון סויה.

== היסטוריה ==
הנקניקייה כמו הנקניק היו נפוצות כבר שנים רבות במטבחים ברחבי העולם גם כמוצר טרי וגם כמשומר. המצאת הנקניקייה הווינאית הנפוצה היום מיוחסת ליוהאן גאורג לאהנר, בעל חנות בשרים בווינה, במאה ה-19.

== אופן הכנה והגשה ==
נקניקייה תעשייתית עוברת תהליך בישול בקיטור במהלך הייצור ולכן אין חובה לבשלה טרם האכילה, אלא לשם חימומה וקבלת טעם עשיר יותר. לצורך העשרת הטעמים ניתן לבשלה, לטגנה, לצלותה או לאפותה. נקניקיות ״מסורתיות״ כדוגמת אלו אשר נמכרות אצל קצבים אינן מבושלות מראש אלא עטופות במעיים ויש לבשלן טרם האכילה.

יש הנוהגים להגיש נקניקייה בלחמנייה, עם סלטים ורטבים שונים. לעיתים קרובות נקניקיות אלו נמכרות בדוכני מזון מהיר.

== אליפות העולם בייצור נקניקיות ==
איגוד יצרני בשר הבוטיק בגרמניה מקיים תחרות על טיב הנקניקייה אחת לשלוש שנים, במסגרת יריד תעשיית הבשר ותחליפיו. ב-2022 זכה הישראלי דובי פורת בשש מדליות זהב מדליית כסף וגביע האליפות בתחרות שהתקיימה בפרנקפורט.

==ראו גם==
* נקניק
* משה בתיבה (מאכל)
* מרגז
* נקניקיית קארי
* צ'וריסו
* קרפדה במאורה
* בנגרז אנד מאש
* נקניקיית קאמברלנד
* עסבנה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:נקניקים
קטגוריה:מזון מהיר
מרדכי הורוביץ

מרדכי (מקס) הורוביץ (27 ביוני 1926 – 21 במאי 2010) היה עורך דין, סופר ומשורר ישראלי.

==ביוגרפיה==
מרדכי הורוביץ, בן לאה ואריה הורוביץ, נולד בווטנשייד (כיום פרוור של העיר בוכום במערב גרמניה), ובשנת 1933 עלה עם הוריו לארץ ישראל. המשפחה התיישבה בפתח תקווה.

בשנת 1956 הוסמך כעורך דין. בשנים 1969 עד 1977 כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים במשרד התמ"ת.

כתב את הרומן "קרקס הפרעושים", שיצא לאור בהוצאת צ'ריקובר בשנת 1976. הרומן מציג חברה צבועה ואווילית מול יחיד נבחר ומיוחד. יש המוצאים בו אזכורים מחיי המחבר.

בפברואר 1969 נישא לפזמונאית נעמי שמר, והיה נשוי לה עד לפטירתה. בנם הוא הזמר אריאל הורוביץ.

היה בעל טור בעיתון "חדשות".

נפטר ב-21 במאי 2010 והובא לקבורה לצד נעמי שמר בבית הקברות כנרת.

==ספריו==
* קרקס הפרעושים (צ'ריקובר, 1976) - רומן
* זיכרון השואה אינו מתפקד (1980)
* שירים למרים האחרת (זמורה ביתן מודן, תשמ"א 1981) - שירים
* מערכת יחסים (תמוז, תשנ"ה 1995) - שירים

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

על כתביו:
* , - על "קרקס הפרעושים"
* - על הספר "שירים למרים"

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:הממונים על ההגבלים העסקיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כנרת
קטגוריה:משפחת הררי-ורבה-שמר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
ברברים (מונח)

רומא על ידי הברברים ב-410 (ציור של ז'וזף נואל סילבסטר מ-1890)]]
ברברים (מיוונית עתיקה: βάρβαρος, בארבארוס) הוא מונח מן העת העתיקה, המתייחס בזלזול כנגד עם הנחות בעיני הדובר. אז התייחס לעמים הגרמאניים, קלטיים וסלאביים שהיו במגע עם רומא העתיקה, ובמידה פחותה עם יוון העתיקה. מקור המילה בחיקוי לעגני של לשונם הזרה והלא-מובנת של בני העם האחר (בדומה לביטוי "פטפטן" או אולי לביטויי הסלנג העברי "צ'חצ'ח" וווזווז"). מקובל שהשימוש המקורי במושג התייחס, בעיקר, להיותם של בני הקבוצה שכונתה "ברברית" כאנשים שאינם דוברים את השפה היוונית.

כיום, מתייחס המונח לנוכרי אשר איננו בעל המאפיינים התרבותיים של הדובר, ומבטא לרוב יחס מזלזל ולעגני כלפי העם או הקבוצה האתנית אליה הוא שייך. עמים שונים עשו שימוש נרחב בכינוי "ברברים" על מנת לפטור את עצמם מהגדרת תרבויות זרות ולא מובנות.

קבוצות אתניות רבות, קרוב לוודאי כולן, התייחסו לקבוצות שונות מהן בכינוי "ברברים", היוונים כינו כך את הגאלים המזרחים והסקיתים. הרומאים – את ההונים והשבטים הקלטים וגם את השבטים הגרמאנים.
האחרונים כינו את שבטי הצפון הסקנדינבים והנורדים באותו הכינוי. הסינים התייחסו למונגולים, לטטארים, לטורקים ולאירופאים כאל ברברים. היפנים קראו לאירופאים "נאנבאן" שפירושו "ברברים הבאים מהדרום", מאחר שספינות הפורטוגזים הגיעו מכיוון דרום. בשפת האינואיט פירוש המילה 'אינואיט' הוא 'בן אדם', כלומר על פי השפה האינואיטית, כל מי שאיננו אינואיט הוא אדם נחות. במיתולוגיה האתיופית סיפור בריאה לפיו אלוהים ברא בתחילה אדם לבן ונגעל, בניסיון השני ברא אדם שחור ונבהל ובניסיון השלישי הצליח ליצור את האדם בצבע הנכון.

תרבויות יוון ורומא העתיקה, התייחסו לברברים כאל אנשים נחותים ופרועים, וכך התגלגל המונח לאורך השנים, וגם כיום הוא משמש לתיאור אדם אלים, פרימיטיבי, טיפש וחסר תרבות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ביטויים סטריאוטיפיים
קטגוריה:ביטויים ביוונית
תיבת תהודה

תיבת תהודה של [[גיטרה אקוסטית]]
תיבת תהודה, היא חלל אוויר סגור בכלי נגינה שתפקידו להגדיל את עוצמת הצליל, לתת לו סאונד משובח ועמוק יותר (בעל ״הד״) ולהוציא אותו אל חלל החדר. תיבת התהודה משמשת בכלי נגינה (כמו גיטרה למשל). ללא תיבת התהודה הצליל היה חלש ולא היה נשמע לאוזן. דפנות תיבת התהודה מקבלות את התנודות מהמיתרים ויוצרות תנודות באוויר שבתיבה. תיבת התהודה אינה הדרך היחידה להגביר את הצליל של כלי נגינה. בגיטרה חשמלית, למשל, הגיטרה מוגברת באמצעות פיקאפ אשר מעביר את האות מהגיטרה למגבר. ניתן להשתמש במגבר במקביל לתיבת התהודה, אם כי תיבת התהודה יכולה לגרום למשוב כאשר משתמשים בה ביחד עם המגבר.

דוגמה לתיבת תהודה הוא גופן של הגיטרות האקוסטיות והקלאסיות שבמרכזן, מתחת למיתרים, יש חור. 

ככל שתיבת התהודה יותר גדולה, כך גם הצליל יהיה יותר חזק: בקונטרבס, למשל, הצליל רם יותר מאשר בכינור.

בכלי פריטה עתיקים, כגון הלירה, תיבת התהודה הייתה עשויה משריון צב.

ברמקולים למשל, משתמשים גם כן בתיבות תהודה כדי ליצור צליל איכותי וטוב יותר. 
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אקוסטיקה
מחוזות פדרליים של רוסיה

רוסיה מחולקת לשמונה מחוזות פדרליים (רוסית: федера́льный о́круг), כאשר מבחינה גאוגרפית חמישה מחוזות פדרליים נמצאים באירופה ושלושה באסיה.
==המחוזות==
{| class="references-small" style="border-collapse: collapse; padding: 0px;"
|-
| colspan=8 style="background:#eee;" | מרכז
|- bgcolor="#ECECEC"
| style="width: 100%;"|
{|class="wikitable sortable" style="border-collapse: collapse; width: 100%; margin:0 px;"
! №
! שם מחוז
! שטח(בק"מ רבוע)
! מספר סובייקטים
! מרכז אדמיניסטרטיבי
! צמיחה
! תמ"ג במיליארדי רובלים.<br />(2014)
|-
| style="background-color: #FFFF80;" | 1
| המחוז הפדרלי המרכזי
| align="right" | 650205
| align="center" | 18
| מוסקבה
| 
|
|-
| style="background-color: #62D2C5;" | 2
| המחוז הפדרלי הצפון-מערבי
| align="right" | 1686972
| align="center" | 11
| סנקט פטרבורג
| 
| 5915
|-
| style="background-color: #FC8B8B;" | 3
| המחוז הפדרלי הדרומי
| align="right" | 447821
| align="center" | 8
| רוסטוב על הדון
| 
| 3920
|-
| style="background-color: #AA6CA6;" | 4
| המחוז הפדרלי של צפון קווקז
| align="right" | 170439
| align="center" | 7
| פיאטיגורסק
| 
| 1587
|-
| style="background-color: #37CE04;" | 5
| המחוז הפדרלי של הוולגה
| align="right" | 1036975
| align="center" | 14
| ניז'ני נובגורוד
| 
| 9171
|-
| style="background-color: #C7CB8F;" | 6
| המחוז הפדרלי של אורל
| align="right" | 181849
| align="center" | 6
| יקטרינבורג
| 
| 8002
|-
| style="background-color: #01BEE7;" | 7
| המחוז הפדרלי הסיבירי
| align="right" | 5144953
| align="center" | 12
| נובוסיבירסק
| 
| 6107
|-
| style="background-color: #FECE2C;" | 8
| המחוז הפדרלי של המזרח הרחוק
| align="right" | 6169329
| align="center" | 9
| חברובסק
| 
| 3223
|}
|}

בעבר נכלל גם המחוז הפדרלי של קרים (2014–2016)

==הקמה==
החלוקה למחוזות הפדרליים התבצעה במאי 2000 בהוראתו של הנשיא ולדימיר פוטין, וזאת כחלק מתוכנית רחבה יותר שנועדה לחזק את השליטה הפדרלית ולהקטין את כוחו של השלטון המקומי.

ב-19 בינואר 2010 הוקם המחוז הפדרלי של צפון קווקז תוך הקטנת שטח של המחוז הפדרלי הדרומי.

ב-21 במרץ 2014 הוקם בצו הנשיאותי של הנשיא פוטין המחוז הפדרלי של קרים. ב-28 ביולי 2016 שטח המחוז הפדרלי הדרומי הורחב, כשהמחוז הפדרלי של קרים בוטל ומוזג לתוכו.

==סמכות==
המחוזות הפדרליים הם רמה של שלטון מקומי שנוצרה לנוחיות השלטון הפדרלי. מחוזות אלה לא מהווים מרכיב בפדרציה הרוסית. המרכיבים של הפדרציה הרוסית הם הסובייקטים הפדרליים בלבד.

כל מחוז פדרלי מכיל מספר "נתינים פדרליים" (רפובליקות, קראיים, אובלסטים ואוקרוגים). בראשו עומד שליח פדרלי הממונה על ידי הנשיא ומכונה "הנציג הנשיאותי במחוז הפדרלי". תפקידו לתאם ולפקח על פעולותיהן של הסוכנויות הפדרליות ומשרדי הממשלה בשטחי המחוז, אם כי בפועל סמכויותיו נרחבות הרבה יותר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
תולדות יעקב יוסף

תולדות יעקב יוסף הוא ספר שנכתב על ידי הרב יעקב יוסף כ"ץ מפולונה, מגדולי תלמידי הבעל שם טוב ופורסם לראשונה בשנת ה'תק"מ (1780) במטרה לחזק ולהפיץ ברבים את תורת החסידות.

הספר תולדות יעקב יוסף הוא ספר החסידות הראשון שהופיע בדפוס.<ref>[https://zusha.org.il/person/%D7%A8-%D7%99%D7%A2%D7%A7%D7%91-%D7%99%D7%95%D7%A1%D7%A3-%D7%9E%D7%A4%D7%95%D7%9C%D7%A0%D7%90%D7%94/ ר' יעקב יוסף מפולנאה], לקריאה באתר זושא-מגלים את הסיפור החסידי.</ref> והוא אחד מארבעה הספרים שכתב רבי יעקב יוסף. ייחודם של ספריו בספרות החסידית שהם מהספרים היחידים שנכתבו על ידי מי ששמע את שיחותיו של הבעל שם טוב עצמו במקור ראשון.

הספר של רבי יעקב יוסף התקבל בהתלהבות בחוגי החסידים, והשפיע על רבים להצטרף אל שורות החסידות. מנגד, המתנגדים לחסידות החרימו את הספר ואף ערכו שריפה פומבית של הספר בעיירה ברודי, בוילנה ובמקומות נוספים.

== תוכן הספר ==
הספר ערוך כפירוש על פרשות השבוע וכולל בין היתר דיונים בעיון בהלכה ולא רק חסידות (בשונה מספרי חסידות אחרים). בספר מופיעים למעלה מ-280 אמרות הבעל שם טוב כשלפניהם מופיעות צמד-המילים "שמעתי ממורי".

חיבור זה היה ספר החסידות הראשון שראה אור בדפוס ותיאר את תורת הבעש"ט ומושגיו המחשבתיים, וככזה ריכז אליו גם ביקורת חריפה מצידם של מתנגדים לתנועה החדשה. מתנגדים אלו הזדעזעו מן הביקורת הנדפסת כנגד הלמדנים והן מהעובדה שהספר הודפס ללא "הסכמות" כמקובל.

==מהדורות הספר==
* תולדות יעקב יוסף - קארעץ, ה'תק"מ, מהדורה ראשונה
* תולדות יעקב יוסף - מז'יבוז', ה'תקע"ז
* תולדות יעקב יוסף – לבוב, ה'תרכ"ג
* תולדות יעקב יוסף - ורשה, ה'תרמ"א
* תולדות יעקב יוסף – פעשמישל, ה'תרס"ט
* תולדות יעקב יוסף – הוצאת אגודת בית וויעליפעלי, ה'תשל"ג, ירושלים, ב' כרכים
* תולדות יעקב יוסף - ספרי אור החיים, ירושלים, ה'תשס"ח
* תולדות יעקב יוסף - עם ביאורים, ג' כרכים, הוצאת חנוך וגשל, ירושלים, ה'תשע"א
* תולדות יעקב יוסף – מכון נחלת צבי, ג' כרכים
* תולדות יעקב יוסף עם ביאור נועם לתולדות, ה' כרכים
* תולדות יעקב יוסף עם ביאור משולב, עוז והדר, ה'תשפ"ג

====ליקוטים====
* שמעתי ממורי - אלון בועז סבג
* ליקוטי תולדות יעקב יוסף המבואר – עוז והדר
* הגדה של פסח תולדות יעקב יוסף המבואר – עוז והדר

==קישורים חיצוניים==
* [https://dlib.rsl.ru/viewer/01008877032#?page=5 דפוס ראשון – קארץ תק"מ 1780], מתוך אוסף הספרים של הרב יוסף יצחק שניאורסון
*
*
*[http://www.sefaria.org/Toldot_Yaakov_Yosef?lang=he תולדות יעקב יוסף – טקסט] באתר ספריא

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי חסידות
קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
קטגוריה:ספרי 1780
הילה הררי

הילה הררי (במקור הילה חיון; נולדה ב-1 באוקטובר 1975) היא זמרת ישראלית.

==ביוגרפיה==

הררי החלה את דרכה בפסטיגל 1985 כאשר ביצעה את השיר "בלבולים", לצד קורין אלאל. במהלך שירותה הצבאי שירתה בלהקה הצבאית, תחת ניהולו של אלון אולארצ'יק.
בשנת 1999 הייתה הררי חברה בלהקת פרה קדושה. קודם לפרסומה כזמרת לימדה מוזיקה בבית הספר הריאלי בחיפה.

ב-2004 הוציאה את הסינגל "אנשים אומרים". השיר בילה זמן רב בצמרת המצעד של ערוץ 24. בקליפ משתתף צק ברקמן (עמי ב"אהבה מעבר לפינה"). הסינגל השני של הררי, "זה היה ביתי", היה חידוש לשיר של מני בגר, בשיתוף כלא 6 ומני בגר עצמו. השיר כבש את מצעדי הרדיו והפך למזוהה עם המחאה כנגד תוכנית ההתנתקות. הסינגל השלישי של הררי היה הראשון פרי עטה: "מכוסה". אחריו הוציאה, בפברואר 2005, את אלבום הבכורה שלה, "זה היה ביתי".

בתחילת 2007 הוציאה את הסינגלים "מכה בפנים" ו"לילות לבנים".
בספטמבר 2008 יצא אלבומה השני, "אולי נאהב".

הוציאה את קלטת הילדים "המופע של הילה" ובכך ביססה את מעמדה ככוכבת ילדים. בהמשך הפכה את שמה כדמות כוכבת הילדים "היללי" שמבצעת קאברים לשירים עבור ילדים מהמוזיקה הישראלית.

בשנת 2022 עלה ליוטיוב פרק פיילוט לתוכנית חדשה לילדים בשם "I speak English", בה משתתפת הררי לצד סוזי מילר. בעקבות הצלחת פרק הפיילוט הוחלט על הפקת סדרת תוכניות שתשודר בערוצים השונים ובאינטרנט. בסדרה משולבים שירים מקוריים אותם כתבה והלחינה הררי ויחד הן מלמדות את ילדי ישראל את שפת האנגלית.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומים===
* 2005 - זה היה ביתי
* 2008 - אולי נאהב

===סינגלים===
* אנשים אומרים
*זה היה ביתי
*מכוסה
*מכה בפנים
*לילות לבנים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:חברות להקות צבאיות ישראליות
קטגוריה:חברי להקות צבאיות ישראליות
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
M47

M47 (מ-Messier 47, או NGC 2422) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה הנמצא במרחק של כ-1,600 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-50 כוכבים. זהו מ"העצמים האבודים" של קטלוג מסיה, כלומר במיקום המקורי שציין שארל מסיה בקטלוג לא נמצא דבר, עקב טעות ברישום.

== היסטוריה ==
הצביר התגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה בשנת 1654 ונכלל בקטלוג הערפיליות שלו. ב-19 בפברואר 1771 צפה שארל מסיה בצביר ותיאר אותו כ"צביר כוכבים, מעט רחוק יתר מהקודם (הצביר M46 שנצפה על ידו לראשונה באותו לילה) שכוכביו בהירים יותר (מאלו של צביר M46) ... הצביר הוא ללא ערפילית". מסיה רשם את מיקומו של הצביר ביחס לכוכב הסמוך 2 בירכתי הספינה, אך טעה ברישום ההפרש של העלייה הישרה בין הכוכב והצביר, כך שבמקום לרשום שההפרש הוא 8.9- דקות נרשם שההפרש הוא 8.9 דקות. הטעות הועתקה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם ג'ון הרשל (נרשם שם כ-GC 1594) ולקטלוג הכללי החדש של ג'ון דרייר (נרשם שם כ-NGC 2478). לא ברור האם הרשל ודרייר הסתמכו על קטלוג מסיה ללא בדיקה, או שבדומה למסיה, צפו קודם לכן בצביר הסמוך M46 וממנו עברו ל-M47 והניחו שרישום הקואורדינטות בקטלוג מסיה נכון. בשנת 1785 צפה ויליאם הרשל בצביר ומכיוון שלא היה ידוע על צביר במיקום הזה, הניח שמדובר בתגלית חדשה ורשם אותו, הפעם במיקום הנכון בקטלוג הערפיליות שלו, כאשר הוא מתאר אותו כ"צביר דחוס ויפה של כוכבים בהירים ועמומים". ג'ון הרשל ודרייר כללו את הצביר במיקומו הנכון בקטלוגים שלהם כ-GC1551 וכ-NGC2422. בשנת 1864, בהוצאה של הקטלוג הכללי שלו, ציין ג'ון הרשל בהערות על GC 1594, שהצביר שנקרא גם M47 לא נצפה מאז גילויו וככל הנראה מדובר בצביר דליל עם מעט כוכבים. רק בשנת 1959 זיהה אסטרונום חובב מקנדה את הטעות ברישום של מסיה ואת הזהות בין M47 ובין NGC 2422.

לצביר דרגת בהירות נראית 5.2 כך שניתן להבחין בו ללא ציוד עזר בתנאי צפייה מיטביים. באמצעות משקפת ניתן להבחין בכ-10-15 כוכבים שהבהיר שבהם הוא בעל דרגת בהירות 5.7. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בעשרות מכוכבי הצביר שבהירותם היא עד דרגה 11. מיקומו של הצביר הוא כ-5 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-12.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לסיריוס. הצביר M46 נמצא כ-1.3 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לו ולמעשה ניתן לצפות בשניהם ביחד באמצעות משקפת. כ-9.5 מעלות מדרום-דרום-מזרח ל-M47 נמצא הצביר הפתוח M93.

== מאפייני הצביר ==
מרחקו של M47 ממערכת השמש מוערך בכ-1,600 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-30 דקות קשת – כקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו האמיתי הוא מעט פחות מ-15 שנות אור. הצביר מכיל כ-50 כוכבים, רובם כוכבים צעירים מסוגים ספקטרליים A ו-B וחלקם תת-ענקים וענקים, לבנים וכתומים. גילו של הצביר מוערך בפחות מ-100 מיליון שנים והוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-9 קילומטרים בשנייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://messier.seds.org/m/m047.html M47] בקטלוג מסיה באתר SEDS.
* 

==הערות שוליים==

47
קטגוריה:קבוצת הכוכבים ירכתי הספינה
47
יונו (מיתולוגיה)

מטבע מימי [[האימפריה הרומית; בצידו האחד של המטבע מופיעה האלה יונו, ומחזיקה בידיה סמלי מלכות. מסביב לה מופיע הכיתוב IVNO REGINA, דהיינו "יונו המלכה".]]

במיתולוגיה הרומית, יוּנוֹ (בלטינית: IVNO) הייתה מלכת האלים ומגינת המדינה הרומאית, אחת מהאלות החשובות והמכובדות בפנתאון האלים הרומי. היא הייתה אלת הנישואין, האמהות והלידה, ופטרוניתן של הנשים הנשואות. מקבילתה היוונית הייתה הרה. יונו הייתה אלה אטרוסקית במקור (אוני ), שזוהתה עם עשתרת הפיניקית (לפי לוחיות פירגי).

יונו הייתה בתם של סטורנוס ואופס, ואחותם של יופיטר, נפטון, פלוטו, וסטה וקרס. היא נישאה לאחיה יופיטר, ראש האלים, ויחד עמו היא הביאה לעולם את אל המלחמה מרס, אלת הנעורים יובנטאס ואת אל האש והנפחים וולקן. יונו תוארה כאלה הדורה ונשואת פנים, העונדת לראשה נזר מלכות. פעמים רבות היא יוצגה עוטה בגדי קרב, שריון וגלימת מלחמה. להרחבה על המיתוסים המרכזיים בהם יונו מופיעה ולתיאור דמותה ראו את הערך הרה.

כפטרוניתה של רומא יונו כונתה "יונו רגינה" ("מלכה"), ומקדש לכבודה עמד על גבעת הקפיטולין. מתוקף תפקידיה השונים היא זכתה לכינויים נוספים: כ"יונו מונטה" ("המזהירה") היא הגנה על הכספים והרכוש של המדינה הרומאית, וכ"יונו לוקינה" (יונו של האור) היא שמרה על התינוקות, לבל יאונה להם כל רע. במקדשה נשמר מרשם האוכלוסין הרומאי, בו נרשמה הולדת כל ילד.

חגה החשוב ביותר של יונו נקרא המטרונאליה, ונחוג כל שנה ב-1 במרץ. היה זה חג מרכזי וידוע, וקודם לרפורמה שיוליוס קיסר הנהיג בלוח השנה הרומאי, יום זה נחשב ליום הראשון של השנה החדשה. פסטיבל נוסף לכבודה, הנונאה קפרוטינאה, נחוג ב-7 ביולי. יתרה מזאת, החודש השישי בלוח השנה הרומאי, חודש יוני, נקרא על שמה.

משמה כאלת המדינה, Moneta, שחותמה הופיע על המטבעות שנחשבו למטבעות בעלי ערך, נגזרו המילים מוניטין, מוניטארי (בהקשר פיננסי) וכן מאוחר יותר המילה Money לכסף.
יונו מתוארת לבושה במעיל עור ונוצת טווס. טווס הוא גם החיה הקדושה לה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלות רומיות
קטגוריה:אלות פריון
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה שעל שמן כוכב לכת מינורי
מוגדישו

מוגדישו (סומלית: Muqdisho; ערבית: مقديشو; איטלקית: Mogadiscio) היא העיר הגדולה ביותר בסומליה, וכן בירתה הלאומית. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס ההודי.

מוגדישו היא צומת דרכים חשוב ביותר, וממנה יוצאות דרכים לכל חלקי סומליה. מוגדישו מנהלת קשר אוויר עם קניה ואתיופיה באמצעות נמל התעופה הבין-לאומי עדן עדה.

עקב הקרבות שמתחוללים בסומליה בעשורים האחרונים בין כוחות ממשלה לכוחות מורדים שונים נהרסו ונפגעו חלק ניכר מהמבנים שבעיר, המצב הכלכלי הקשה וחוסר הביטחון הכלכלי גרמו לחוסר השקעה בשיפוץ ותחזוקת הבתים מצד התושבים והממשל, והעיר נראית בהתאם.

==היסטוריה==
בימי הביניים הייתה מוגדישו מרכז מסחרי חשוב. כדי לכבוש אותה, היה חייב ואסקו דה גאמה הפורטוגלי להפגיזה, וכך גם הנווט הפורטוגלי טריסטן דה קונה (כבש את מוגדישו בשנת 1503 לאחר הפגזות רבות).

במאה ה-19 הייתה מוגדישו בתחום שלטונו של סולטאן עומאן. בשנת 1871 מוגדישו נכבשה על ידי סולטאן זנזיבר, ובשנת 1895 מוגדישו נכבשה שוב, הפעם על ידי האיטלקים.

בזמן המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה שימשה מוגדישו כמרכז הצבא האיטלקי הפולש. לאחר המלחמה בנו האיטלקים את בירת סומליה מחדש, ולכן כיום היא עיר מודרנית בהרבה משאר ערי הבירה של המדינות באזורה.

בזמן מלחמת העולם השנייה, נפלה מוגדישו לידי האנגלים, ולאחר שלסומליה הוענקה עצמאות (בשנת 1960), היא הייתה לבירתה.

בשנת 2015 ביצע ארגון הטרור א-שבאב פיגוע בבית מלון בעיר. למעלה מ-20 נהרגו ובין הפצועים היו סגן ראש הממשלה, שר התחבורה וחבר פרלמנט.

===קרב מוגדישו===

כוח עילית של הצבא האמריקני שכלל 160 לוחמים נשלח באוקטובר 1993 למוגדישו, כדי ללכוד שני בכירים בארגונו של מוחמד פארח איידיד, שליט מקומי. החיילים הגיעו לעיר באוויר וביבשה, ופעולתם הייתה אמורה להסתיים תוך כשעה. המבצע הסתבך כאשר שני מסוקי בלקהוק הופלו והמבצע התארך ל-15 שעות – שבמהלכן נהרגו 19 חיילים אמריקאים ו-73 חיילים נוספים נפצעו. אחד מטייסי המסוקים נשבה על ידי הלוחמים הסומלים ושוחרר 11 ימים מאוחר יותר. כאלף לוחמים סומלים ותושבים נהרגו במהלך קרב.

היה זה קרב הקרקע הארוך ביותר שבו השתתפו חיילים אמריקאים בין מלחמת וייטנאם למלחמת עיראק. לאחריו נסוגה ארצות הברית מסומליה. לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 העדיפה ארצות הברית להימנע ממעורבות במשברים ברחבי העולם בדרך המסכנת את חייליה, וזאת בהשפעת הקרב.

==כלכלה==
במוגדישו יש כמה מפעלים ובתי חרושת, בעיקר לעיבוד מזון, לייצור שמנים, ולנסורת עצים. כמעט כל המפעלים הנמצאים במוגדישו, הם לשימוש עצמי ולא לייצוא, משום שהמלחמה מקשה על המדינה לקיים יחסים כלכליים בין-לאומיים. יש בה גם מלונות, מרכזי תיירות נוספים, אכסניות ואת מוסדות הממשלה.

==אתרים==
* מסגד פח'ר א-דין: המסגד העתיק ביותר במוגדישו. נבנה ב-969 על ידי פח'ר א-דין, הסולטאן הראשון של סולטנות מוגדישו.
* קבר החייל האלמוני: אנדרטה במרכז מוגדישו.
* ארמון המושל של מוגדישו: נבנה על ידי האיטלקים בסוף המאה ה-20.
* העיר העתיקה (שמכונה גם Old Shanghai City).
* קתדרלת מוגדישו: כנסייה שהקימו האיטלקים ב-1928, ורובה נהרסה בידי א-שבאב ב-2008.
* חוף לידו.
* שוק בקרה: השוק הפתוח הגדול בסומליה.
* מסגד הסולידריות האיסלאמית: המסגד הראשי של מוגדישו. נבנה בתמיכת קרן פהד בן עבד אל-עזיז אאל סעוד הסעודית.
* המוזיאון הלאומי של סומליה.

== ערים תאומות ==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:סומליה: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
מערכת הצתה

מערכת הצתה:{{ש}}S – ה[[מצת, P – הבוכנה, R – הטלטל, C – גל הארכובה.]]
במנוע בעירה פנימית משמשת מערכת ההצתה ליצירת ניצוץ חשמלי בכל אחד מהצילינדרים, שמחמם את תערובת הבנזין והאוויר שבתוכם וגורם להתלקחותם. גזי השריפה דוחפים את הבוכנה כלפי מטה ובכך יוצרים תנועה של הבוכנה בתוך הצילינדר. הניצוץ צריך להיוצר סמוך להגעת הצילינדר ל"נקודה המתה העליונה", היא הנקודה הגבוהה ביותר שאליה מגיעה הבוכנה בתנועתה בתוך הצילינדר. במונח "סמוך" הכוונה למספר מעלות מדויק לפני או אחרי הנקודה המתה עליונה, מספר שנקבע על ידי יצרן המנוע.

תנועת הבוכנה בצילנדר היא תנועה קווית (אורכית) שהופכת בעזרת גל ארכובה וטלטלים לתנועה סיבובית שמועברת (דרך תמסורת) לגלגלי הרכב.

רגע ההצתה בכל צילינדר חייב להיות מכוון כך שכל הצילינדרים יעבדו בתיאום; תזמון הניצוצות נעשה על ידי מפלג שמעביר לכל צילינדר מתח חשמלי ברגע הנכון. כיוון התזמון של הניצוצות מכונה "כיוון הצתה". כיוון לא נכון גורם ליצירת ניצוץ בזמן לא אופטימלי, והתוצאה מכך היא ניצולת נמוכה ו"צלצולים במנוע", שהם למעשה הצתה מוקדמת מדי של התערובת, בטרם סיימה הבוכנה את תנועתה מעלה.

==המרכיבים העיקריים של מערכת הצתה==
תרשים של מערכת ההצתה
* מצת ("פלאג") – רכיב חשמלי קרמי שבקצהו שתי אלקטרודות והוא מוברג לתוך כל אחד מהצילינדרים במנוע. ברגע ההצתה המצת מקבל מתח גבוה מאוד (אלפי וולטים) מסליל ההצתה ואז נוצר הניצוץ בין האלקטרודות והתערובת בצילינדר ניצתת.
* סליל הצתה ("קויל") – רכיב חשמלי שמקבל את מתח המצבר (12 וולט בדרך כלל) ומייצר מתח גבוה.
* מפלג ("דיסטריביוטר") – מחלק את המתח הגבוה שמגיע מהסליל לכל אחד מהמצתים, כל מצת בתורו.

==ראו גם==
* מגנטו

==קישורים חיצוניים==

* [http://auto.howstuffworks.com/ignition-system.htm אתר באנגלית המסביר את פעולת מערכת ההצתה]
* 

קטגוריה:טכנולוגיה תחבורתית
פרמקולוגיה

בית מרקחת
פרמקולוגיה הוא תחום במדעי הרוקחות, העוסק בחקר פענוח מנגנוני פעולה של תרופות. המילה פרמקולוגיה נגזרת מיוונית (פרמקון = תרופה, לוגיה = תורה).

הפרמקולוגיה קשורה בצורה הדוקה לביוכימיה ולפתולוגיה.
פרמקולוגיה קלינית עוסקת באינטראקציה בין תרופות ובני אדם<ref></ref>, בין היתר גם בניסוי תרופות בשלבי הפיתוח האחרונים על אנשים חולים.

==היסטוריה והתפתחות==
כבר בתחילתה של ההיטוריה האנושית ניסה האדם לרפא מחלות ולהקל על מכאובים באמצעות שימוש בצמחים<ref></ref>. הפרמקולוגיה בצורתה המודרנית התפתחה בסוף המאה ה-19; רבים רואים את פיתוח האספירין, התרופה הסינתטית הראשונה, כראשית מדע הפרמקולוגיה. כיום מהווה התחום את אחד מאבני היסוד בפיתוח תרופות והחיפוש אחר צמחים תרפואטים נמשך<ref></ref>.
תרומתה של הפרמקולוגיה לרפואה גדולה ביותר.

==היבטים נוירולוגיים==
הנוירולוגיה עושה שימוש רב בתרופות לטיפול בבעיות שונות של מערכת העצבים.
היבטים מסוימים של מערכת העצבים מציבים אתגרים בפני הפרמקולוגיה.
ראשית מחסום דם-מוח מונע מחומרים מסוימים להגיע למוח ממחזור הדם, כך שלא תהיה תועלת במתן זריקות או כדורים המכילים חומר זה לצורך העלאת המינון שלו במוח במקרה הצורך. על כן יש למצוא פתרונות חלופיים למצבים אלו.

בנוסף, קיימים מספר סוגים של קולטנים אשר יכולים להגיב לאותו החומר בדרכים שונות.
מכאן עולה הצורך לפתח תרופות שתפעלנה באופן ספציפי על סוג מסוים של קולטנים מבלי שתשפיע על הסוגים האחרים.
זאת כדי להעלות את יעילותה של תרופה מסוימת תוך צמצום תופעות לוואי בלתי רצויות.

==היבטים גנטיים==

תהליך הפיתוח של תרופות יכול להתבסס בין היתר גם על היבטים גנטיים.

==הכשרה==
בישראל ניתן ללמוד לתואר ראשון ברוקחות באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע, ואף להמשיך לתארים מתקדמים. תארים מתקדמים בפרמקולוגיה ניתן לרכוש גם באוניברסיטת תל אביב ובטכניון (בצמוד לביה"ח רמב"ם). הלימודים מיועדים לבעלי תואר ראשון ברוקחות, אך גם במדעים קרובים אחרים כמו כימיה וביולוגיה.

==ראו גם==
* רוקח
* בית מרקחת
* סבילות
* מדד שטח גוף

==קישורים חיצוניים==

* [http://pubs.acs.org/subscribe/journals/mdd/v04/i05/html/05timeline.html ההיסטוריה של הפרמקולוגיה]
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
קטגוריה:מדעי הרוקחות
אדוארד המרטיר

אדוארד המרטיר (באנגלית: Edward the Martyr, 962 – 18 במרץ 978) מלך אנגליה בשנים 975–978.

==ביוגרפיה==
אדוארד היה בנו הבכור של אדגר, מלך אנגליה, מאשתו הראשונה אתלפלדה. לאחר מות אביו ב-975 ירש אדוארד את כסאו, אך נתקל בהתנגדות לשלטונו מצד אחדים מהאצילים. בראש אותם מתנגדים עמדה אמו החורגת של אדוארד, המלכה אלפרידה , ששאפה להעביר את הכתר לידי בנה שלה, אתלרד. למרות זאת נהנה אדוארד מתמיכה רבה יותר, בין היתר מצד אנשי דת בכירים כגון דאנסטן הקדוש, הארכיבישוף מקנטרברי, ואוסוולד מוורסטר , הארכיבישוף של יורק. תחת השפעתם הכיר הויטנגמוט באדוארד כמלכה החוקי של אנגליה, והוא הוכתר בידי הארכיבישוף דאנסטן.

בתקופת עלייתו של אדוארד לשלטון, סבלו מנזרים רבים מהתקפות בידי אצילים שחשקו באדמותיהם. מנזרים רבים נחרבו עד היסוד, ונזירים נאלצו להימלט. המלך אדוארד, שהיה נוצרי אדוק, צידד במנזרים ובאנשי הדת, וסייע לדאנסטן בהגנה עליהם. הדבר עורר את מורת רוחם של אצילים רבים, שהחלו לתמוך במלכה אלפרידה ותכננו להדיח את אדוארד ולהמליך במקומו את אחיו אתלרד.
אדוארד המרטיר
ב-18 במרץ 978, יצא המלך לצוד עם פמלייתו בקרבת וירהאם שבדורסט. במהלך הציד החליט המלך לבקר את אחיו הצעיר, ששהה באותה עת בטירת קורפה הסמוכה, מקום משכנה של אמו אלפרידה. הוא רכב לטירה בגפו, ללא איש מפמלייתו. בעודו על סוסו, הסיחה אלפרידה את דעתו בכך שהגישה לו כוס תמד, אך בזמן ששתה דקר אותו אחד מנאמני המלכה בגבו. אדוארד ניסה להימלט, אך נפל מסוסו למפל סמוך.

לאחר מותו של אדוארד ירש את כסאו אחיו אתלרד אובד העצה, שהיה אז בן שתים עשרה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 962
קטגוריה:נפטרים ב-978
קלוד שברול

קלוד שברול
קלוד שברול (בצרפתית: Claude Chabrol; 24 ביוני 1930 – 12 בספטמבר 2010) היה במאי קולנוע צרפתי, מן הבולטים ב"גל החדש" הצרפתי, שנודע במיוחד בסרטי המתח והמסתורין שלו.

שברול למד רוקחות, אך החל להתעניין בסרטים וכמו יוצרים אחרים בתנועת הגל החדש החל כותב במגזין המפורסם "מחברות הקולנוע" (Cahiers du Cinema), בו נחשפה הערצתו הגדולה, לצד פרנסואה טריפו ואריק רוהמר, שאף הם כתבו במגזין, לאלפרד היצ'קוק.

סרטו הראשון "סרז' היפה" משנת 1958 הקנה לו פרסום ראשוני, שגבר אחרי סרטו השני, "הדודנים" (1959), שזכה להצלחה מסחרית ניכרת. בסרט הופיעה גם סטפאן אודראן שנישאה בשנת 1964 לשברול והופיעה בעשרים מסרטיו (הזוג התגרש בשנת 1980). סרטו הבא "הנערות הטובות" (1960) לא זכה להצלחה מסחרית (אף כי זכה לתהילה ביקורתית מאוחרת) וכישלון סרטיו הבאים כפה על שברול עשיית סרטים בעלי אופי מסחרי וקליל יותר.

לקראת סוף שנות השישים השלים שברול מספר סרטים כמו "האיילות", "האישה הבוגדנית" ו"הקצב" שעסקו במתחים ובמרקם העדין של אהבה, קנאה, בגידה ורצח במסגרת הנישואים, נושאים בהם המשיך ועסק גם בעתיד.

שברול התמקד, לאורך כל הקריירה הארוכה שלו כבמאי, בחיי הבורגנות הצרפתית, תוך שהוא מנתח בציניות ובביקורת גלויה את חיי הנהנתנות שלה. הדמויות בסרטיו הן מורכבות ובכולן מתגלות החולשות האנושיות. סרטיו המיועדים לקהל הצרפתי, נמנעים מהסבר הרקע החברתי וההיסטורי והצופה הזר מתקשה לעיתים בהבנת הרקע התרבותי של ההתרחשויות. סרטיו מתאפיינים בתמציתיות, בתסריט בעל עלילה ברורה (אם כי נסתרת ומפותלת לעיתים) ובצילום קולנועי איכותי.

הוא התגרש מאַניֵיס, אשתו הראשונה, כדי להינשא לשחקנית סטפאן אודראן, אשר להם בן משותף, השחקן תומא שברול. אשתו השלישית הייתה אורור פָּז'ו (לימים, אורור שברול).

==ראו גם==
* שהחיה תמות
* נאדה (סרט)
* הקרע

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1930

קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2010
ז'ראר בראש

ז'ראר בראש (צרפתית: Gérard Brach; 23 ביולי 1927 - 9 בספטמבר 2006) היה תסריטאי קולנוע צרפתי.

== חייו ==
בראש נולד במשפחה ממוצא ברטוני במונרוז' שבמחוז איל-דה-פראנס בצרפת. הוא ידוע במיוחד בזכות סרטים רבים בהם שיתף פעולה בכתיבת התסריט עם הבמאי רומן פולנסקי, משנות השישים עד תחילת שנות התשעים של המאה ה-20. בראש עבד גם עם במאים מוכרים אחרים כמו ז'אן ז'ק אנו ("הדב", "המאהב", "שם הוורד"), אנדריי קונצ'לובסקי ("אנשים מבוישים"), קלוד ברי ("ז'אן דה פלורט", "מנון"), ואחרים.
בראש ניסה, פעמיים, את כוחו בבימוי, ללא הצלחה, עם הסרטים - "הבית", ו-"הסירה", בראשית שנות ה-70.

==סרטים בולטים==
* 1965 - רתיעה
* 1966 - ללא מוצא
* 1967 - סלח לי, אבל אתה נושך את צווארי
* 1972 - מי?
* 1976 - הדייר
* 1979 - טס
* 1981 - המלחמה לאש
* 1986 - ז'אן דה פלורט
* 1986 - מאנון
* 1986 - שם הוורד
* 1986 - הפירטים
* 1987 - אנשים מבוישים
* 1988 - פרנטיק
* 1988 - הדב
* 1992 - ירח מר
* 1992 - המאהב (גרסת ז'אן-ז'ק אנו)
* 1996 - אנה אוז
*2004 - בלוברי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1927
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2006
דונלד פלזנס

דונלד פלזנס (באנגלית: Donald Pleasence; 5 באוקטובר 1919 - 2 בפברואר 1995) היה שחקן קולנוע בריטי. לזכותו נרשמו יותר ממאתיים הופעות בסרטי קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון.

==ביוגרפיה==
פלזנס נולד בוורקסופ, נוטינגהאמשייר שבאנגליה לאליס ותומאס סטאנלי פלזנס. קריירת המשחק של פלזנס החלה בשנת 1939 בהפקה של "אנקת גבהים", אולם הופסקה בעקבות מלחמת העולם השנייה. בתקופת המלחמה שירת בחיל האוויר הבריטי והיה שבוי במשך שנה במחנה שבויים גרמני. פלזנס "שב" לתפקיד שנים מאוחר יותר, כאשר גילם את דמות הזייפן במחנה השבויים בסרט הבריחה הגדולה. ב-1959 הופיע בסרט הבט אחורה בזעם לפי המחזה של ג'ון אוסבורן.

פלזנס שב לשחק אחרי המלחמה, ראשו הקרח וקולו השקט אך רב העוצמה תרמו לליהוק החוזר שלו בשפע תפקידים של נבלים. המוכר בתפקיד הנבלים ששיחק בהם הוא תפקיד ארנסט סטאברו בלופלד בסרט "אתה חי רק פעמיים" (1967) מסדרת ג'יימס בונד, הופעה ששימשה השראה עיקרית לדמותו של ד"ר רשע בסרט "אוסטין פאוורס" בכיכובו של מייק מאיירס. הופעה בולטת נוספת של פלזנס הייתה בסרט "ללא מוצא" של רומן פולנסקי (1965) וב-1976 בתפקיד הימלר בסרט "הנשר נחת". ב-1978, פלזנס הופיע בסרט הראשון בסדרת סרטי האימה "ליל המסכות" בתפקיד ד"ר סם לומיס - תפקיד אותו שב לגלם בחמשת ההמשכים הבאים. הופיע גם בסרט במערב אין כל חדש. ב-1984 הופיע בסרט "השגריר" שצולם בישראל. בשנת 1985 שיחק בסרט האימה האיטלקי "Phenomena" של הבמאי דאריו ארג'נטו, בו גם שיחקה ג'ניפר קונלי כילדה. ב-1991 שיחק בסרטו של וודי אלן, צללים וערפל.

== חיים אישיים ==
פלזנס נישא ארבע פעמים ונולדו לו חמש בנות, ששלוש מהן הפכו לשחקניות. בתו מאשתו הראשונה מרים ריימונד היא השחקנית אנג'לה פלזנס.

=== מותו ===
פלזנס מת בשנת 1995 בצרפת בעקבות סיבוכים אחרי השתלת מסתם בלב. בן 75 היה במותו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה בריטים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1919
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1995
רוברט טאון

רוברט טאון ב-2009
רוברט טאון (באנגלית: Robert Towne; 23 בנובמבר 1934 – 1 ביולי 2024) היה תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי, שהיה שותף לכתיבתם של תסריטים לבמאים כמו רומן פולנסקי וכן כתב מספר רב של תסריטים עבור כוכבים כוורן בייטי וטום קרוז.

== ביוגרפיה ==
טאון נולד בשם רוברט ברטרם שוורץ וגדל בלוס אנג'לס, בנם של הלן ולו שוורץ. הוא היה ממוצא יהודי-רומני דרך אביו, וממוצא רוסי דרך אמו. היה לו אח צעיר ממנו, רוג'ר, שהיה שותף בכתיבת הסרט "הטוב מכולם" משנת 1984 בכיכובו של רוברט רדפורד.

הוא סיים את לימודיו במכללת פומונה בקלרמונט, קליפורניה.

טאון פרץ לראשונה כתסריטאי בסרטיו של רוג'ר קורמן. אחרי שנים בהן נודע כתסריטאי איכותי וכתב סצינות חשובות בסרטים כמו "בוני וקלייד" ו"הסנדק" תפס טאון את מרכז הבימה עם הסרט "צ'יינהטאון" של רומן פולנסקי (1974),<ref></ref> שאף זיכה אותו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב, ועם "שמפו" (1975) בבימויו ובכיכובו של וורן בייטי.

טאון לא הסתפק בתפקידו כתסריטאי וביקש להפוך לבמאי, אך סרטו הראשון "Personal Best" משנת 1982 היה כישלון חרוץ ואילו תפקיד במאי הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984), סיפור עלילותיו של טרזן, נמנע ממנו. טאון עבד על התסריט וביקש גם לביים את הסרט, אך לבסוף מכר את הזכויות לסרט, עקב קשיים כספיים בהפקת סרטו הראשון "Personal Best" ולא היה מעורב בהפקתו בפועל. כאשר צפה טאון בסרט הגמור, הוא החליט להסיר את שמו מרשימת הקרדיטים והופיע במקום תחת השם פ.ה. ואזאק. כאשר הפך מועמד לאוסקר תחת שם זה התברר כי טאון השתמש בשמו של כלב הרועים שלו.

ב-1988 כתב וביים את סרט הפשע הרומנטי "טקילה סאנרייז".

בשנות ה-90 כתב טאון תסריט לסרט "ג'ק וג'ק", שהיה סרט המשך שאפתני ל"צ'יינהטאון", שביים ג'ק ניקולסון, ולא זכה להצלחה, ותסריטים לארבעה סרטים בהם כיכב טום קרוז, "ימי הרעם" (1990), "הפירמה" (1993), "משימה בלתי אפשרית" (1996) ו"משימה בלתי אפשרית 2" (2000).

בשנת 2006 יצא לאקרנים "שאל את האבק", סרט שכתב וביים על פי ספרו של הסופר האמריקאי ג'ון פנטה. למרות שעלילת הסרט מתרחשת בלוס אנג'לס הסרט צולם בדרום אפריקה.

==חיים אישיים==
נולדה לו בת מנישואיו הראשונים ובת מנישואיו השניים.

נפטר ב-1 ביולי 2024.

==פילמוגרפיה חלקית (כתסריטאי)==
* "בוני וקלייד" - 1968 (ללא קרדיט)
* "הסנדק" - 1972 (ללא קרדיט)
* "הפרט האחרון" - 1973
* "צ'יינהטאון" - 1974
* "שמפו (סרט)" - 1975
* "איש המרתון" - 1976 (ללא קרדיט)
* "אורקה" - 1977 (ללא קרדיט)
* "השמיים יכולים לחכות" - 1978 (ללא קרדיט)
* "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" - 1984
*"גברים קשוחים אינם רוקדים" - 1987
* "פרנטיק" - 1988 (ללא קרדיט)
* "טקילה סאנרייז" - 1988
* "ימי הרעם" - 1990
* "שני הג'קים" - 1990
* "הפירמה" - 1993
* "משימה בלתי אפשרית" - 1996
* "משימה בלתי אפשרית 2" - 2000

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: התסריט המקורי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א: אישים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב - התסריט הטוב
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:בוגרי מכללת פומונה
קטגוריה:זוכי פרס גילדת הכותבים של אמריקה: מפעל חיים: פרס לורל להישג תסריטאי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
תסריטאי

תסריטאי הוא יוצר הכותב את התסריט באומנויות המסך ולכן הוא בעל מקצוע מרכזי באומנות הקולנוע, הטלוויזיה ובמכלול היצירה האודיו-ויזואלית. התסריטאי הוא אחד משלוש הצלעות המרכזיות בעשייה הקולנועית טלוויזיונית ביחד עם המפיק והבמאי. בדרך כלל בעשייה האומנותית בתחום האודיוויזואלי ובניו מדיה יהיה זה התסריטאי שיזום את תחילת העשייה, דרך כתיבת תקציר (סינופסיס) ואחריו תסריט, אולם קיימים מצבים, בדרך כלל בעשייה הממוסחרת, בהם יהיה התסריט מוזמן מטעם המפיק.

בשתי צורות עבודה זו התסריטאי כמחברו של התסריט, הוא היוצר הראשון של היצירה ובעל זכויות יוצרים. שלבי עבודתו של התסריטאי: פיתוח התסריט, מרעיון לסינופסיס. כתיבת התסריט, מסינופסיס, לטריטמנט ואז כתיבת הדיאלוגים. התסריטאי עוסק גם בעיבוד מן הספרות אל הקולנוע או אל הטלוויזיה.

דורית רביניאן סופרת ותסריטאית טוענת שבכתיבת תסריט "המשימה היא ללכוד את מה שלא נאמר, לספר את מה שמובלע בין שורות הדיאלוג".

התסריטאי המרוויח ביותר בהיסטוריה של הקולנוע הוא סיימון קינברג, אשר שניים מהתסריטים שלו נמכרו ב-$8,000,000 עבור כל אחד כשבנוסף לכך הוא משתכר ברווח שבועי של $350,000.

תסריטאות היא מקצוע הנלמד במסגרת בתי ספר לקולנוע ובמסגרת חוגים לקולנוע באוניברסיטאות או מכללות. בישראל ישנם כעשרה מוסדות אקדמיים המכשירים תסריטאים. בישראל פועלים כיום כ-450 תסריטאים מקצועיים המאוגדים באיגוד התסריטאים. יו"ר האיגוד המכהן הוא התסריטאי עמית ליאור.

==ראו גם==
* תסריט קולנוע
* רשימת תסריטאי קולנוע
* איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל

==קישורים חיצוניים==

* [http://film-e-good.org.il איגודי הבמאים והתסריטאים בישראל]
* [http://he.poetry.wikia.com/ אתר כתיבת תסריטים בקוד פתוח]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מקצועות בתעשיית הקולנוע
קטגוריה:מקצועות בתעשיית הטלוויזיה
קטגוריה:מקצועות הבידור
עמנואל סנייה

עמנואל סנייה בהופעה ב[[לונדון, יולי 2008]]
עמנואל סנייה (בצרפתית: Emmanuelle Seigner; נולדה ב-22 ביוני 1966) היא שחקנית קולנוע, דוגמנית וזמרת צרפתייה.

==ביוגרפיה==
סנייה נולדה בפריז שבצרפת. בת לצלם קולנוע ולעיתונאית, אך רבים במשפחתם עסקו במשחק. סבה ודודתה היו חברים ב"קומדי פרנסז" וגם אחותה, מתילד סנייה היא שחקנית קולנוע. למדה בבית ספר קתולי. סנייה החלה את הקריירה שלה כדוגמנית, בגיל 14, ועברה למשחק אחרי שהופיעה בסרט "בלש" של ז'אן-לוק גודאר לצד ג'וני האלידיי ונטלי ביי.

תפקידה המשמעותי הראשון היה לצידו של האריסון פורד בסרט פרנטיק (1988) של רומן פולנסקי. סנייה ופולנסקי התאהבו ונשאו ב-30 באוגוסט 1989. לזוג שני ילדים, הבת מורגן (נולדה ב-1993) והבן אלביס (נולד ב-1999).

קריירת המשחק של סנייה ניצבה זמן ארוך בצל נישואיה לבמאי המפורסם רומן פולנסקי, שבסרטיו השתתפה מספר פעמים נוספות, למשל ב"ירח מר" (1992) ו"השער התשיעי" (1999), בעיקר בהשוואה לקריירה המצליחה יותר של אחותה הצעירה. לקראת סוף שנות התשעים החלה קריירת המשחק והדוגמנות שלה לפרוח מחדש עם הופעה ב"פלאס ונדום" לצד קתרין דנב וחוזי דוגמנות. בשנים 2004-2003 השתתפה סנייה בחמישה סרטים.

בשנת 2008 התארחה באלבומו של ברט אנדרסון Wilderness, בשיר "Back to You". בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו של במאי הקולנוע האיטלקי דאריו ארג'נטו Giallo, בו שיחקה סנייה לצדו של שחקן הקולנוע זוכה פרס האוסקר אדריאן ברודי.

בפברואר 2010 הוציאה אלבום בכורה בשפה הצרפתית בשם "Dingue" ("משוגעת"). כל שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי קרן אן, שאף הפיקה אותו מוזיקלית. האלבום הוקלט בחלקו הגדול בישראל, בזמן שסנייה ביקרה בארץ לצורך צילומי סרט, ובין הנגנים המשתתפים בו גם שלומי שבן, אסף אמדורסקי ורון אלמוג.

בשנת 2013 חזרה סנייה לככב בסרט של פולנסקי בצרפתית בשם "ונוס בפרווה", שם היא מגלמת את דמותה של ונדה, שחקנית מסתורית המתייצבת לאודישן למחזה "ונוס בפרווה" ומנסה בדרכה לשכנע את הבמאי שהיא המועמדת הראויה לתפקיד.

שנת 2016 שיחקה בסרט המלחמה "מצור ג'דוטוויל" אודות הקרבות בקטנגה. בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה "מבוסס על סיפור אמיתי", בבימויו של רומן פולנסקי, שגם כתב את התסריט, לצד אוליבייה אסאיאס.

==פילמוגרפיה חלקית==
* Pet Shop Days (2024)
* קצין ומרגל (2019)
* ואן גוך: בשערי הנצח (2018)
* מבוסס על סיפור אמיתי (2017)
*מצור ג'דוטוויל (2016)
* La Vénus à la fourrure (2013)
* בתוך הבית (2012)
* ג'יאלו (2009)
*ארבעה שירים אחרונים (2007)
* Ils se marièrent et eurent beaucoup d'enfants (2004)
* Sans toi (2004)
* Os Imortais (2003)
* גוף לגוף (2003)
*Laguna (2001)
* Streghe verso nord (2001)
* Buddy Boy (1999)
* השער התשיעי (1999)
* פלאס ונדום (1998)
*סיבובים לדקה (1998)
* La Divine poursuite (1997)
* Nirvana (1997)
* Pourvu que ça dure (1996)
* Le Sourire (1994)
* ירח מר (1992)
* Il Male oscuro (1990)
* פרנטיק (1988)
* Cours privé (1986)
* בלש (1985)
* L'Année des méduses (1984)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fashionmodeldirectory.com/models/Emmanuelle_Seigner עמנואל סנייה] במסד הנתונים Fashion Model Directory 
* אסף נבו, [http://www.mako.co.il/music-news/singles/Article-54bd995e5aca621006.htm&sCh=3d385dd2dd5d4110&pId=1080044444 הקשר הישראלי של עמנואל], באתר mako, 8 בפברואר 2010
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צרפתיות
קטגוריה:דוגמניות צרפתיות
קטגוריה:זמרות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1966
פיטר קויוטי

פיטר קויוטי (באנגלית: Peter Coyote; נולד ב-10 באוקטובר 1941) הוא שחקן קולנוע יהודי-אמריקאי. נודע בעיקר בזכות משחקו בסרט "אי.טי. - חבר מכוכב אחר".

== ביוגרפיה ==
קויוטי נולד בניו יורק לרות ומוריס כהן. אביו ממשפחה יהודית ספרדית ואימו ממשפחה אשכנזית. סבו (אבי אימו) החל את ההסמכה שלו לרבנות ברוסיה ונמלט לאמריקה מגיוס לצבא האימפריה הרוסית, השתקע בברונקס ופתח חנות ממתקים. קויוטי גדל בניו ג'רזי.
ב-1964 הוא סיים תואר בספרות אנגלית, במכללת גרינל. באותה תקופה הוא החליט לשנות את שם משפחתו לקויוטי (זאב ערבות באנגלית). הוא עבר לחוף המערבי כדי ללמוד כתיבה יוצרת ולהיות מוסמך אוניברסיטה באוניברסיטת המדינה סן פרנסיסקו.

=== קריירה ===
בין השנים 1975–1983, עבד קויטי במועצה לאומנויות בקליפורניה.
ב-1978, חזר לשחק והופיע במחזות בסן פרנסיסקו.
בשנת 1982 שיחק בסרט רוכב הזמן .
ב-1983 כיכב בסרט "שנותי היפות בקרוס קריק" בבימויו של מרטין ריט לצידה של השחקנית מרי סטינבורגן. 
ב- 1985 שיחק בסרט "להב משונן" לצידה של גלן קלוז.
בשנת 1988 כיכב לצד ג'ניפר ג'ייסון לי במותחן "לב של חצות". 

בשנת 1992, שיחק בסרט "ירח מר" לצידו של יו גרנט את דמותו של אוסקר.
בשנת 1995 שיחק בסרט "ולנטינו לאור ירח" לצד וופי גולדברג, ובנוסף, שיחק במיני-סדרת הדרמה התקופתית "בנות הבאפלו" ברשת CBS, בתפקיד של באפלו ביל, לצידן של אנג'ליקה יוסטון ומלאני גריפית'. 
בשנת 1998 שיחק במותחן הפסיכולוגי של בארי לוינסון "ספרה" לצד דסטין הופמן. בשנת 1999 שיחק בסרטו של סידני פולאק "אהבה מקרית" לצד האריסון פורד. 

בשנת 2000, שיחק בסרט "ארין ברוקוביץ'" בכיכובה של ג'וליה רוברטס. בשנת 2003 השתתף בקומדיה "נקמת הפטיש העברי" בכיכובו של אדם גולדברג. 
בשנת 2004 השתתף במותחן "לכודים בצל הפחד" בכיכובו של מת'יו דייוויס. 
ב-2005 גילם את המפקח וירג'יל ובסטר בסדרת הדרמה "עבודה מבפנים" ברשת FOX, ושיחק את דמותו של מייק בסדרה "חוק וסדר: משפט וצדק". 
ב-2006, שיחק בסדרה "אחים ואחיות" את דמותו של מארק אוגוסט. בשנת 2008 שיחק בקומדיה "5 דולר ליום" בכיכובה של שרון סטון. 

בשנת 2010 שיחק בסרט הניסיוני המקסיקני "זה לא סרט" לצד אדי גטהאגי. 

ב-2014 שיחק בסרט הצרפתי "מחיר התהילה", לצדה של נאדין לבקי. 
במהלך 2015-2014 שיחק בתפקיד אורח בארבעה פרקים בסדרה "תפיסה" של רשת TNT.

בשנת 2017 השתתף קויוטי כקריין בסדרה ההיסטורית דוקומנטרית ׳מלחמת וייטנאם׳. שיחק גם את הדמות הראשית במיני-סדרה הקנדית "היעלמות" בתור הנרי סאליבן. 

ב-2018 שיחק בסרט "החיוך האטרוסקי". 

בשנת 2020 שיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.

בשנת 2021 שיחק בסרט הדרמה "The Girl Who Believes in Miracles".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:מדבבים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנרכיסטים אמריקאים
קטגוריה:פציפיסטים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: קריינות
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי
קטגוריה:זוכי פרס אמי לבידור בפריים טיים
קטגוריה:בוגרי מכללת גרינל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
אלפווארד, מלך וסקס

אלפווארד (Ælfweard of Wessex, 904 – 2 באוגוסט 924) היה מלך וסקס שבאנגליה בשנת 924.

אלפווארד היה בנו של המלך אדוארד הזקן מאשתו השנייה אלפלאיד. הוא חי בעולם של ספרים, והיה אדם מתבודד. ב-17 ביולי 924, לאחר מותו של המלך אדוארד, נבחר אלפווארד בידי הוויטנגמוט לרשת את כס המלכות, אך נפטר כעבור שישה-עשר יום בלבד, ב-2 באוגוסט 924. הוא נקבר בוינצ'סטר, ואחיו אתלסטאן ירש את כסאו.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 904
קטגוריה:נפטרים ב-924
לאוואל (צרפת)

לאוואל (בצרפתית: Laval) היא עיר בירת מחוז מאיין (Mayenne) שבחבל ארצות הלואר בצפון-מערב צרפת. העיר משתייכת מסורתית לפרובינציה ההיסטורית מֵן (Comté du Maine). היא שוכנת בתווך בין שלושה אזורים היסטוריים בעלי חשיבות גדולה: ברטאן, נורמנדי ואנז'ו, ובשל מורשתה העשירה זכתה להימנות עם הערים הנושאות את התואר "עיר של אמנות והיסטוריה" (Ville d'Art et d'Histoire).

לאוואל יושבת על הנהר שנתן את שמו למחוז: נהר מאיין (Mayenne), והיא מהווה את ליבו של אזור שבו חיים כ-98,000 איש.

מיקומה של העיר של ימינו, בעמק המאיין, כמחצית-הדרך בין שתי הערים העתיקות לה מאן ורן, נזכר כבר בכתבי לוקאנוס בתקופת יוליוס קיסר.

== ערים תאומות ==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:פיי דה לה לואר: ערים
אמצעים פיגורטיביים

אמצעים פיגורטיביים הם כלים רטוריים המשמשים להמחשת מושג או תיאור באמצעות יצירת תמונה מילולית המתאימה או מקבילה אליו. אמצעים אלו משמשים בספרות ובעיקר בשירה להמחשה של מושגים מופשטים או של תחושות אישיות שקשה לתארם באופן ישיר. המושג המקורי מכונה "הנושא הראשי" של האמצעי הפיגורטיבי, ואילו התמונה, הנמצאת בדרך-כלל בשדה סמנטי אחר, מכונה "הנושא המשני". יש המתייחסים לכלל האמצעים הפיגורטיביים כ"מטפורה", או במונח "מטאפוריקה", אף כי המונח מתייחס למעשה רק לאחד האמצעים.

==מיון האמצעים הפיגורטיביים==
ניתן למיין את השימוש באמצעים פיגורטיביים על-פי שני מישורים בלתי-תלויים: אופן הקשר שנוצר בין השדות הסמנטיים מצד אחד, ו"תוכנו" של קשר זה, מצד שני. 

על פי אופן יצירת הקשר, סוגים עיקריים של אמצעים פיגורטיביים הם:

* מטפורה – העברה של הנושא הראשי לעולם הסמנטי של הנושא המשני, כך שנוצר בעצם איחוד בין המושג המקורי לבין התמונה המילולית. 
* דימוי – השוואה בין הנושא הראשי למשני, היוצרת בין הנושאים יחס סדר מלא או חלקי (גדול מ, קטן מ, שווה ל...)
* מטונימיה – החלפה של נושא ראשי בנושא משני שאינו דומה לו אלא נמצא קרוב אליו במקום או בזמן. 
* סינקדוכה – אמצעי הדומה למטונימיה; החלפה של חלק בשלם או של פרט בכלל ולהפך.
* מריזם – אמצעי הדומה לסינקדוכה; החלפה של כלל ברשימה של מרכיביו.
* זאוגמה – מילה אחת עומדת ביחס לשתי מילים או יותר או חלקי משפט אחרים, כאשר לרוב יחול שינוי בהוראתה.

על פי תוכן הקשר, סוגים עיקריים של אמצעים פיגורטיביים הם:

* האנשה (פרסוניפיקציה) – מתן תכונות אנושיות לחפץ או למושג שאינו אנושי.
* החפצה (ראיפיקציה) – מתן תכונות של חפץ לאדם או לבעל-חיים.
* הגזמה (היפרבולה) – שימוש בתיאור מוגזם בבירור על מנת ליצור ערך רטורי.
* סינסתזיה – ערבוב רשמים משני חושים שונים זה בזה.
* אנטונומזיה – שם פרטי שמציין מושג כללי, כגון "ביאליק" במקום "המשורר הלאומי" במשפט: שייקספיר הוא הביאליק האנגלי.

שני המיונים הם בלתי-תלויים, ויכולים לשמש כצירי שתי-וערב למיון אמצעים פיגורטיביים; כך למשל, תיתכן האנשה שהיא מטפורה ('רגלי ההר'), האנשה שהיא דימוי ('העיר שקטה כמו תינוק'), והאנשה שהיא מטונימיה או סינקדוכה ('הבית הלבן חש שיש סיכוי לשלום'); וכך גם באשר לשאר האפשרויות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירה
קטגוריה:רטוריקה
קטגוריה:אמצעים רטוריים
קטגוריה:טכניקות ספרותיות