OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ויקטור אמברצומיאן

ויקטור אמברצומיאן (בארמנית: Վիկտոր Համբարձումյան ;רוסית: Амбарцумян, Виктор Амазаспович ; 18 בספטמבר 1908 – 5 באוגוסט 1996) היה אסטרופיזיקאי סובייטי ממוצא ארמני. הוא חקר פיזיקה של כוכבים וערפליות והיה בין הראשונים שעסקו בתחום זה.

אמברצומיאן נולד בטביליסי למשפחה ארמנית. בשנת 1924 הוא התחיל ללמוד במכללה למורים בלנינגרד ובשנת 1926 עבר לאוניברסיטת סנקט פטרבורג. כבר באותה שנה הוא פרסם את עבודת המחקר הראשונה שלו בתחום פיזיקת השמש. לאחר סיום לימודי האוניברסיטה הוא המשיך ללמוד לתואר שלישי ובמקביל עבד במצפה הכוכבים פולקובו.

בשנת 1930 אמברצומיאן התחתן עם ורה קלוצ'יכינה שהייתה הבת המאומצת של האסטרונום גרגורי שיין.

לאחר סיום הדוקטורט, אמברצומיאן החל ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג ובשנת 1934 יסד קתדרה לאסטרופיזיקה הראשונה בברית המועצות. בשנת 1939 הוא נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1953 נבחר לחבר מלא.

בשנת 1943 הוקמה אקדמיה למדעים הארמנית ואמברצומיאן נבחר לסגן הנשיא. החל משנת 1947 ועד לשנת 1993 הוא היה נשיא האקדמיה למדעים הארמנית.

בשנת 1946 הוחלט על הקמת מצפה הכוכבים בשטח ארמניה באזור ביורקן. אמברצומיאן היה מנהלו של מצפה כוכבים זה מהקמתו ועד לשנת 1988. לאחר המעבר לביורקן אמברצומיאן החל ללמד באוניברסיטת ירוואן ולימד בה עד לשנות ה-80.

בשנים 1961-1964 הוא היה נשיא האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.

אמברצומיאן נפטר באוגוסט 1996 והוטמן בשטח מצפה כוכבים בביורקן.

==תחומי המחקר==
* פיזיקת כוכבים וערפיליות
* דינמיקה וסטאטיקה של מערכות כוכבים
* חקר חומר בין-כוכבי תאוריית הפלוקטואציות
* פיזור האור במערכות לא נקיות- עבור מחקר בתחום זה הוענק לו פרס ברית המועצות.
* חקר התפתחות הכוכבים - עבור מחקר בתחום זה הוענק לו פרס ברית המועצות.
* פיזיקת כוכבים צעירים ומקורות אנרגיית הכוכבים
* אסטרונומיה חוץ-גלקטית

==תארים==
* הענקת פרס סטלין בשנים 1946, 1950
* עיטור לנין 4 פעמים
* עיטור הדגל האדום
* עיטור מהפכת אוקטובר
* גיבור עמל הסוציאליסטי (פעמיים)
* גיבור ארמניה - הענקה מס' 2.
* מדליית לומונוסוב של האקדמיה הרוסית למדעים
* מדליית ברוס
* מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
* חבר כבוד במספר רב של אקדמיות
* חבר של החברה המלכותית

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:אסטרונומים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ארמנים
קטגוריה:אסטרונומים רוסים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:זוכי מדליית זהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה
קטגוריה:זוכי מדליית ברוס
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:ארמנים מגאורגיה
קטגוריה:ארמניה: גיבורים לאומיים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים סובייטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:נשיאי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1908
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1996
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף ארמניים
קמילה או'גורמן

מריה קמילה או'גורמן (ספרדית: Maria Camila O'Gorman; 9 ביולי 1828 - 18 באוגוסט 1848) הייתה בת לאליטה של בואנוס איירס שעמדה במרכזה של שערורייה בסיומה הוצאה להורג בעודה הרה.

== חייה ==
קמילה נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה, חמישית מבין שישה ילדים, למשפחה מבוססת ממוצא אירי, צרפתי וספרדי. קמילה הייתה מאושיות החברה הגבוהה, הייתה ידידתה הקרובה של בתו של חואן מנואל דה רוסאס, מושל הפרובינציה של בואנוס איירס ולא אחת הופיעה בריקודי בלט בארמון הנשיאותי.

בשנות העשרה המאוחרות התוודעה קמילה לאב לאדיסלאו גוטיירס (Ladislao Gutiérrez), כומר ישועי שחבש את ספסל הלימודים בסמינר עם אחד מאחיה, שהיה כומר ישועי גם הוא. גוטיירס, בן למשפחה מהמעמד העליון גם הוא ואחיינו של מושל פרובינציית טוקומאן, התמנה לכומר הקהילה אליה השתייכה משפחת או'גורמן. מתוקף תפקידו הוזמן גוטיירס לאירועים חברתיים שונים בבית משפחת או'גורמן ובינו ובין קמילה החל להתפתח רומן אסור, שכן גוטיירס הכומר היה כבול בנדר הפרישות, שנשמר בסודיות רבה.

ב-1847 גנב גוטיירס מהכנסייה, עברה שהעונש עליה היה גזר דין מוות. גוטיירס ואו'גורמן נמלטו ומצאו מקלט בפרובינציית קוריינטס, שהמושל שלה, בנחמין ויראסורו (Benjamín Virasoro) נמנה עם מתנגדיו של רוסאס. עם פרוץ השערורייה טענו תומכיו של רוסאס כי קמילה נחטפה בעל כורחה. לעומתם טען מתנגדו החריף של רוסאס, הפוליטיקאי הגולה והנשיא לעתיד דומינגו פאוסטינו סרמיינטו כי הייתה זו הרודנות של רוסאס שהובילה לשחיתות המוסרית של נשות ארגנטינה. משאותרו בני הזוג הנמלטים, נעצרו והובלו לבואנוס איירס, גרמה קמילה לזעזוע גדול כאשר טענה כי היא הייתה זו שיזמה את מערכת היחסים האסורה בין השניים, ודחתה בתוקף את הטענה כי היא נאנסה.

ב-18 באוגוסט 1848 הוצאו קמילה או'גורמן ולאדיסלאו גוטיירס להורג בידי כיתת יורים. בת עשרים ושלוש הייתה קמילה במותה, ובהיותה בחודש השמיני להריונה היא נשאה ברחמה את צאצאו הלא-חוקי של האב גוטיירס. או'גורמן הובאה למנוחות בבית הקברות לה רקולטה (La Recoleta). רוסאס לקח אחריות מלאה על ההוצאה להורג, ואילו סרמיינטו והאוניטריים (Unitarios) מתנגדי רוסאס החלו להשתמש בפרשה לניגוח פוליטי של רוסאס.

==בקולנוע==
בשנת 1910 ביים מאריו גאז'ו (Mario Gallo) את הסרט "קמילה או'גורמן". היה זה אחד הסרטים הראשונים שהוסרטו בארגנטינה וכיום אבדו עקבותיו. בשנת 1984 ביימה מריה לואיסה במברג (María Luisa Bemberg) את הסרט "קמילה", שהיה לסרט השני שהעמידה ארגנטינה למועמדות פרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בואנוס איירס: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה רקולטה
קטגוריה:ארגנטינאים
קטגוריה:נשים שהוצאו להורג
קטגוריה:ילידות 1825
קטגוריה:נפטרות ב-1848
שום דבר לא יפגע בי

כתב ידו של ארז שטרק]]

"שום דבר לא יפגע בי" הוא שיר עברי שנכתב על ידי והתפרסם כעשור לאחר מותו כאשר הולחן על ידי יורם חזן ובוצע על ידי כנסיית השכל במסגרת המיזם המוזקלי "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל. בנובמבר 2023 הוציאה הלהקה גרסה חדשה של השיר, בה נכלל קולה של עמית מן, ששימשה כפרמדיקית מד"א ונרצחה בטבח בבארי במתקפת הפתע על ישראל באוקטובר 2023.

== רקע ==
סגן ארז שטרק היה קצין הקשר (קשר"ג) של רכס הבופור ונהרג באסון המסוקים (1997), בגיל עשרים ואחת. הוא השאיר אחריו יומן ופנקס שירים בו נמצא השיר. בריאיון שפורסם בסמוך ליציאת השיר לרדיו סיפרה אחותו אושרית שהשיר "הופיע בסוף הפנקס, ודף לפניו הייתה מצוירת מצבה שעליה כתוב 'ארז'. אחי הגדול אילן ואני מצאנו את זה יחדיו והיינו המומים, כאילו הוא ידע". השיר נמצא במהלך השבעה.

מלחין השיר יורם חזן, סולן להקת כנסיית השכל, העיד:
:בחרתי שיר שמייצג בצורה הכי ברורה את הטרגדיה, שיר של דאגה שמאפיינת את הישראליות, הורים שכל הזמן דואגים לילדים שלהם. מעבר לזה, עצם העובדה שהשיר הוא נבואה שהתגשמה, הופכת אותו קשה יותר. בחיים שלי לא שרתי טקסט ישיר כל כך. בלתי נתפס שאדם יכול לכתוב מילים כאלה. חיילים חווים סביבם דברים קשים, וזה מוביל לסוג של ציניות בהתייחסות למה שעובר עליהם, ואפשר לראות את זה בשיר.

השיר הולחן ובוצע בשנת 2008 במשדר רדיו בהגשתו של גולן יוכפז ובהפקתה של חן ארצי סרור. לימים כתבה סרור:
:אמא של ארז, ברכה, ביקשה ביצוע שקט ועדין."רק לא רוקנרול". ידעתי אז שכנסיית השכל הם שבחרו להלחין ולבצע ולא היה קל לתווך [...] מהר משחשבנו הוא כבש את הרדיו. שנים אחרי היא עוד התקשרה מתוך ההופעות של כנסיית השכל ברעש ההיסטרי ואמרה: "תודה שנתתם לו חיים".

== רימייק ==
חודשיים לפני הירצחה, פרמדיקית מד"א עמית מן הקליטה את עצמה שרה את השיר. בטבח בבארי במתקפת הפתע על ישראל שהתה עמית במרפאת הקיבוץ, שם ניסתה להציל פצועים רבים בעודה ממתינה לכוחות ההצלה, אך בסופו של דבר גם היא נרצחה. לאחר הטבח, העבירה משפחתה את ההקלטה לידי להקת כנסיית השכל, וזו החליטה להוציא גרסה חדשה לשיר, בה משולב קולה של עמית. עם פרסום הגרסה החדשה, ב-13 בנובמבר 2023, כתבו אנשי הלהקה כי "עמית שרה מרגש כל כך, בקול עמוק וחם. השירה שלה הייתה כנה וממגנטת. לקראת המפגש עם המשפחה נכנסנו לאולפן והקלטנו את השיר מחדש עם קולה של עמית כמזכרת למשפחה".

== מיקומי שיא ==
=== מצעדים שבועיים ===

=== מצעדים שנתיים (ה'תשס"ח) ===

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* הילה מלמד גלר, [http://blinker.co.il/קריות/קרית-אתא/18-שנה-לאסון-המסוקים-הבנתי-שאין-לי-בן-יות/66393 18 שנה לאסון המסוקים: "הבנתי שאין לי בן יותר"], Blinker קריית אתא, 13 בפברואר 2015
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2008
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי זיכרון חללי מערכות ישראל
קטגוריה:שירי מלחמת חרבות ברזל
קטגוריה:שירים על מוות
קטגוריה:בארי
קטגוריה:הטבח בבארי
תחנת הרכבת ההיסטורית של עפולה

רכבת העמק בכחול, מסילת השומרון באדום
לוח זמנים משנת 1944 עם ציון תחנת עפולה
תחנת הרכבת עפולה (אשר כונתה גם "פוּלֶה") הייתה תחנת רכבת שפעלה משנת 1905 עד לשנת לסוף שנת 1951, היא התחנה הרביעית משמונה התחנות המקוריות שנבנו לאורך השלוחה של מסילת הרכבת החיג'אזית המכונה רכבת העמק על שמו של עמק יזרעאל אותו חצתה, ומאוחר יותר תחנת הקצה של מסילת השומרון.

התחנה נקראה בתחילה על שם הכפר הערבי הקטן שבתחומו הוקמה, ואשר התפתח במרוצת השנים לעיר עפולה של ימינו וזאת הודות לרכבת העמק. בסמוך לתחנה נבנו מחנות צבא ושדות תעופה הן על ידי העות'מאנים והן על ידי הבריטים. התחנה הוכרזה כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

במשך שנים הייתה התחנה מרכזה המסחרי של העיר, ובשנת 1922 הוקם בתחומי התחנה סניף דואר ששימש את כל יישובי העמק. במתחם התחנה נמצא מגדל מים. המגדל הוקם בשנת 1933, בקומת הקרקע של המגדל שכנה תחנת כיבוי אש. המגדל שימש בעבר כנקודת תצפית וקשר.

במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-14 בנובמבר 1942, הגיעה לתחנת עפולה רכבת שיצאה מווינה וחלפה דרך הונגריה, בולגריה, טורקיה וסוריה ובה קבוצה של נתינים ארץ-ישראליים בעלי דרכון בריטי, שהוחלפו על ידי הנאצים כנגד טמפלרים מארץ ישראל שהושבו על ידי הבריטים לגרמניה. הקבוצה כללה 69 יהודים ו-45 בריטים. אנשי קבוצה זו הביאו לראשונה עדויות מפי עדי ראייה בדבר ההשמדה ההמונית של היהודים בידי הנאצים, היא הפתרון הסופי.

בשנת 1945 נפגעה התחנה במסגרת פעולות "ליל הרכבות" ופעילותה של התחנה הושבתה לזמן מה. לאחר חידוש הפעילות, המשיכה התחנה לשרת את נוסעי רכבת העמק וזאת עד לראשית מלחמת העצמאות, עת ב-2 במרץ 1948 חובלה המסילה בפעולת ההגנה נגד רשת מסילות הברזל בארץ ישראל, במסגרת ההכנות לפלישת מדינות ערב.

בשנת 1962 התדיינו ראש מועצת עפולה יואש דובנוב ומנהל רכבת ישראל מנחם סבידור לגבי חידוש פעולתה של רכבת העמק. בפגישה שנערכה ב-13 ביוני הכריז סבידור כי אם יצליחו יישובי הסביבה להבטיח את ריכוזם של 400,000-500,000 טון סחורה בשנה שישונעו על ידי הרכבת, יהיה הפרויקט כדאי והחברה תתמוך בביצועו.

על אף הסיכום, יוזמתו של דובנוב נכשלה לבסוף והרכבת לא חידשה את פעילותה בעמק. למרות פירוק הציוד והפסקת תפעול הרכבות בקו חיפה-צמח, נשאר השטח עליו עברו פסי המסילה בידי רכבת ישראל אשר התעקשה במשך כל השנים לאסור על בניה בתוואי בו עברה המסילה מתוך תקווה שיבוא היום וקו הרכבת יחזור לפעול במתווה המקורי. על קו הרכבת המקורי של רכבת העמק אשר עוברת דרך מרכז עפולה התחתית הקימה עיריית עפולה מוזיאון בתחנה המקורית עצמה, המנציחה את ההיסטוריה של רכבת העמק ואף הוקם פארק מסילה שכולל גם מתחם תחנה (וזאת בדומה למתחם התחנה בתל אביב), בית קפה ושוקמו מספר מבנים שהיו במקום.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="220px" heights="180px" perrow="3">
קובץ:Valley train afula.JPG|פארק ציבורי על תוואי המסילה המקורי אשר חוצה את עפולה כיום
קובץ:Afula railway station1.JPG|מגדל המים
קובץ:Valley train afula station.JPG|תחנת הרכבת ההיסטורית במרכז העיר עפולה
</gallery>

== ראו גם ==

* תחנת הרכבת עפולה – תחנת הרכבת המודרנית של עפולה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
==הערות שוליים==

עפולה
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז צפון
קטגוריה:עפולה: מבנים
עפולה
עפולה
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
קטגוריה:עפולה: תחבורה
באופק אחר

באופק אחר הוא אלבום האולפן התשיעי של זמר הרוק הישראלי אהוד בנאי.
== הפקה ==
האלבום כולל שירים ישנים ומוכרים של בנאי, בעיבודים חדשים של פסנתר וכלי מיתר. האלבום הופק על ידי עמי רייס אשר היה אחראי על העיבודים באלבום ובהופעות שקדמו לאלבום. רייס נודע בעבודתו עם כנסיית השכל. למרות שהאלבום כולל שירים ישנים, האלבום גם כולל שני שירים חדשים: "הסביבה הזמן והמצב״ ו״עד הפעם הבאה״. בתחילת 2013 הגיע האלבום למעמד של אלבום זהב.

==רשימת שירים==
===דיסק 1===
# אביא לך
# מלנכולי
# בלוז כנעני
# נגעת בצמרות העצים
# בוא הביתה
# הופעת מילואים
# דוד ושאול
# הכוכב של מחוז גוש דן<ref></ref>
# על דרך שיר
# אבן ספיר
===דיסק 2===
# עיר מקלט
# מהרי נא
# הסביבה הזמן והמצב
# עבודה שחורה
# היום
# עיירה בדרום
# עגל הזהב
# אודה לאל
# עד הפעם הבאה
# אסתר

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 2012
קטגוריה:אלבומי אהוד בנאי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
דינש ד'סוזה

דינֶשׁ ד'סוּזָה (Dinesh D'Souza, נולד ב-25 באפריל 1961) הוא הוגה שמרני אמריקאי ממוצא הודי ומחברם של מספר ספרים העוסקים בחברה, דת, ובפוליטיקה. מנציגיה הבולטים של הנצרות האוונגלית בארצות הברית.

== חייו ==
ד'סוזה נולד במומבי שבהודו להורים קתולים. שם משפחתו הפורטוגזי הוא שריד מתקופת הקולוניאליזם. בשנת 1978 עבר לבית ספר תיכון באריזונה שבארצות הברית במסגרת תוכנית חילופי תלמידים ובהמשך למד במכללת דרטמות'. כבר במכללה הצטיין בכישורי הכתיבה והעריכה שלו, ולאחר לימודיו הוסיף לעסוק בעריכה של כתבי עת שמרנים.

בשנת 1988 החל לשמש כיועץ מדיניות לנשיא רונלד רייגן. ד'סוזה היה עמית מחקר במכון הובר שבאוניברסיטת סטנפורד והחל מאוגוסט 2010 שימש כנשיאו של קינגס קולג' בניו יורק. ב-18 אוקטובר 2012 התפטר מתפקידו עם פרסום טענות לפיהן קיים יחסים מחוץ לנישואים. ד'סוזה טען שהיה בהליכי גירושים מאשתו עמה חי בנפרד מזה שנתיים, ולא ידע שהדבר אינו מקובל בקרב נוצרים אוונגליסטים.. ברעיון שהו אנתן בשנת 2007 הוא מתח ביקורת על מטיפי דת אך גם על אתאיסטים לוחמניים דוגמת פט קונדל

ד'סוזה חיבר מספר ספרים רבי מכר זוכי שבחים ומעוררי מחלוקת וביניהם "קץ הגזענות" בו טען כי גזענות היא תופעה מערבית ייחודית; "חינוך לא-הומני" בו תלה את משבר החינוך באמנויות הליברליות בעליית אופנת התקינות הפוליטית, וביוגרפיה של רונלד רייגן בה עמד על הסיבה מדוע אדם "שידע כה מעט, השיג כה הרבה".

ד'סוזה עורר מחלוקת במאמר העוסק בשורשיו התרבותיים של הנשיא ברק אובמה, שפרסם כהקדמה לספר "שורשי זעמו של אובמה" שהתפרסם ב-2010. בספר גורס ד'סוזה כי האידאולוגיה האנטי-קולוניאלית שכביכול ירש מאביו ומאבותיו הרוחניים היא הכוח המניע את הנשיא אובמה, המבקש להביא לצמצום משמעותי של ההשפעה האמריקנית בעולם.

בשנת 2012 עיבד את ספרו לסרט בשם "2016: אמריקה של אובמה" לצד המפיק ג'רי מולן, שהיה לסרט הרווחי ביותר מבין הסרטים השמרניים-פוליטיים שיוצרו בארצות הברית.

בשנת 2014 הואשם ד'סוזה בתרומות לא חוקיות לסנאטורים. במהלך המשפט הודה והורשע במימון קמפיינים פוליטיים תחת שם בדוי. הוא ריצה 8 חודשים במרכז כליאה קהילתי, קיבל 5 שנים על תנאי ושילם קנס של $30,000.

בשנת 2018 העניק לו נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, חנינה מלאה.

==ספרים בולטים==

<div class="mw-content-ltr">
* Falwell, Before the Millennium: A Critical Biography, Regnery Publishing, Washington, D.C. 1984, 
* The Catholic Classics, 1986, 
* My Dear Alex: Letters From The KGB (mit Gregory Fossedal), Regnery Publishing, Washington, D.C. 1987, 
* Illiberal Education, 1991, 
* The End of Racism, 1995, 
* Ronald Reagan: How An Ordinary Man Became an Extraordinary Leader, 1997, 
* The Virtue of Prosperity, 2000, 
* What's So Great About America, Regnery Publishing, Washington, D.C. 2002, 
* Letters to a Young Conservative, 2002, 
* The Enemy At Home: The Cultural Left and Its Responsibility for 9/11, 2007, 
* What's So Great About Christianity, Regnery Publishing, Washington, D.C. 2007, 
* The Roots of Obama’s Rage, Regnery Publishing, Washington, D.C. 2010, </div>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.dineshdsouza.com dineshdsouza.com] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי דארטמות' קולג'
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:מקבלי חנינה מנשיא ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: במאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
דיוקן האמן כלוחם צעיר

"דיוקן האמן כלוחם צעיר" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסל מציג דמות של לוחם קטוע גפיים.

הפסל הוא חלק מסדרה של עבודות, שנוצרה במחצית שנות השישים של המאה ה-20, העושות שימוש בחלקי נשק פגומים. בין יצירות אלו בולטת הקרבה לפסל "דיוקן האמן כפילוקטטס צעיר" (1965-6). דמות הלוחם מתוארת ביצירה כקטועת רגל. היא יושבת זקופה ומבטנה מגיחה כף יד האוחזת באקדח, ואילו אל חזה צמוד תת מקלע. ראשה של הדמות, ובמיוחד הכובע, מאזכר את הרליקוואריום של פואה הקדושה (Sainte Foy), מכנסיית סן פואה בקונק (Sainte Foy à Conques) בצרפת. אביגדור פוסק מצא דמיון גם לכדי קבורה אטרוסקיים ולדיוקנאות נפטרים מפיום וליצירות אמנות נוספות מתרבויות שונות.

פניה של הדמות הם תווי פניו של האמן. גם שמו של הפסל, המהווה פרפרזה על שם הספר "דיוקן האמן כאיש צעיר" מאת ג'יימס ג'ויס מעידה על תפיסה של הפסל כביטוי של הזדהות עצמית של תומרקין הפסל עם סבל ומחאה כנגד המלחמה. פוסק קובע כי "מרמז על תלאותיו המוסריות של אמן הפועל בחברה השרויה דרך קבע בסכנה והנאבקת על עצם קיומה, ולפיכך מפגינה קוצר רוח כלפי האמנים".

העבודה נכללה בתערוכה הרטרוספקטיבית של תומרקין במוזיאון תל אביב לאמנות (1992) וכן בתערוכה "יגאל תומרקין - 50 שנות יצירה" (2009) שהוצגה בגלריות אופאל וזיסמן בתל אביב. בשנת 2011 הוצגה בגלריה חזי כהן עבודה נוספת, מאוחרת יותר, של תומרקין תחת השם "דיוקן עצמי של האמן כלוחם".
==גלריה==
<gallery>
קובץ:Reliquaire de sainte foy.jpg|הרליקוויום של פואה הקדושה
קובץ:Hezi cohen gallery 007.jpg|דיוקן עצמי של האמן כלוחם (בקדמת התצלום)ברזל צבוע, גובה 252 ס"ממראה הצבה בגלריה חזי כהן (2011) 
</gallery>
==הערות שוליים==

קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:פסלים (יצירות) 
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יצירות שנות ה-1960
קטגוריה:גברים בפיסול
מחלף תל קשיש

מחלף תל קשיש הוא מחלף בצפון-מערב עמק יזרעאל, המחבר בין הכבישים 6, 77 ו-66 (כביש 66 מסומן בתוואי שסומן בעבר ככביש 70, וראה להלן), מצפון לצומת התשבי ומדרום למחלף העמקים, ממערב וסמוך לתל קשיש שעל שמו הוא קרוי. 

לפי התכנון המקורי של חברת כביש חוצה ישראל והחברה הלאומית לדרכים, הכביש היה אמור להתפצל במחלף זה לשתי זרועות. האחת לכיוון צומת עמיעד במזרח והשנייה לכיוון שלומי בצפון. בסופו של דבר, הזרוע למזרח אינה נחשבת כחלק מכביש חוצה ישראל, והיא מסומנת ככביש 77, שהוארך דרומה עד למחלף תל קשיש, במקביל לכביש 722. הזרוע לצפון נחשבת כחלק מכביש חוצה ישראל, וכביש 70 מתלכד עמהּ בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים ובין צומת זבולון לבין מחלף סומך (בקטעים אלו מסומן הכביש ככביש 6, ומהווה כביש מהיר ללא תשלום אגרה), ועובר בסמוך לה, ליד מחלפי אבליים, יאסיף, כברי ושלומי המתוכננים. בשלומי שבו מסתיים כביש 70, יסתיים גם כביש 6.

לפי התכנון, כביש 70 מחליף סימון משני צידיו של המחלף: מדרום, תוואי הכביש בין צומת התשבי לבין מחלף תל קשיש, מסומן ככביש 66. מצפון, כפי שכבר נאמר, תוואי הכביש בין מחלף תל קשיש לבין מחלף העמקים, מסומן ככביש 6. 

== מבנה המחלף ==
מדרום מקשר המחלף בין הכבישים 66 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) ו-6 (המגיע במנהרה, מערבית לאזור תעשייה יקנעם) לבין כביש 77. ממזרח מקשר המחלף בין כביש 77 לבין הכבישים 66 ו-6. מצפון מקשר המחלף בין כביש 6 (על התוואי שסומן בעבר ככביש 70) לבין הכבישים 77 ו-66.

הקישור מדרום, בין הכבישים 66 צפונה ו-6 צפונה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה ימנית קצרה. הקישור ממזרח, בין כביש 77 מערבה לבין הכבישים 66 דרומה ו-6 דרומה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית ארוכה, שחלקה הראשון ממונהר. באמצע הרמפה השמאלית, מתפצלת התנועה לכיוון כביש 6 דרומה ולכיוון כביש 66 דרומה: הנהגים שפונים לכביש 66 דרומה עולים על גשר שעולה מעל לכביש 6 דרומה. הקישור מצפון, בין כביש 6 דרומה לבין כביש 77 מזרחה, מתבצע באמצעות רמפה שמאלית קצרה. רמפה ימנית קצרה יוצאת מכביש 6 דרומה ומחברת אותו לכביש 66 דרומה, דרך הגשר שהוזכר לעיל.

<gallery>
קובץ:Tell Kashish Junction above 1.jpg|היציאה הצפונית ממנהרות תל קשיש, ספטמבר 2022
קובץ:Tell Kashish Junction above 2.jpg|היציאה הצפונית ממנהרות תל קשיש, ספטמבר 2022
קובץ:Tell Kashish Junction above 3.jpg|היציאה הצפונית ממנהרות תל קשיש, ספטמבר 2022
קובץ:מחלף תל קשיש.jpg|מחלף תל קשיש
</gallery>

== ראו גם ==
* כבישי ישראל
* החברה הלאומית לדרכים
* חברת כביש חוצה ישראל

== הערות שוליים ==

תל קשיש, מחלף
תל קשיש, מחלף
תל קשיש, מחלף
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:יקנעם עילית: תחבורה
קטגוריה:קריית טבעון: תחבורה
ביערות פולין

ביערות פולין (ביידיש: אין פוילישע וועלדער, בפולנית: W lasach polskich) הוא סרט קולנוע אילם בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1929. 

לסרט נבחר הנושא העוסק ביחסים שבין פולנים ליהודים. הסרט היה עיבוד של הספר ביערות פולין של יוסף אופטושו. היועץ המדעי של הסרט היה ההיסטוריון הנודע מאיר באלאבן.

סרט זה היה הסרט האילם היהודי האחרון, ואיתו בא הקץ של הקולנוע היהודי האילם.

==עלילה==
הנושא המרכזי של הסרט הוא המרד הפולני של 1863 והשתתפות היהודים בו. גיבור הסרט הוא מרדכי, בנו של מנהל עסקי היערות של נסיך פולני. הוא חונך במסורת יהודית, אך ספג גם אגדות עם פולניות.

אחד הסיפורים מהם הושפע מאוד היה על ברק יוסלביץ. כדי להרחיק את מרדכי מאהובתו רחל הוא נשלח לחצר צדיק מקוצק. שם הוא פוגש קבוצה של יהודים המשתפים פעולה עם הפולנים נגד הרוסים, זה קורה לפני המרד של 1863. מרדכי מצטרף אל הכוחות הלוחמים נגד הרוסים. בקרב הראשון הוא נפצע, בזמן טיפולו בבית החולים האחות המטפלת בו היא רחל אהובתו.

== לקריאה נוספת ==
* נתן גרוס, תולדות הקולנוע היהודי בפולין, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 40-36, 124-123.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 1929
קטגוריה:סרטים פולניים ביידיש
הבטחת ייצוג

הבטחת ייצוג היא מנגנון המבטיח הגדלת ייצוג במוקדי קבלת החלטות של נשים וקבוצות נוספות שאינן מיוצגות. קיימים מנגנונים שונים שמטרתם להגדיל ייצוג של נשים או קבוצות אוכלוסייה מודרות אחרות בזירה הפוליטית זאת משום שקיים ייצוג לא שוויוני של קבוצות אוכלוסייה שונות, ובראשן נשים, בזירה הפוליטית בישראל ובמדינות רבות אחרות. מנגנונים אלה מכונים מנגנוני הבטחת ייצוג ומהווים פרקטיקה של העדפה מתקנת.

המדינות הסקנדינביות היו הראשונות לאמץ פרקטיקות אלו כבר משנות ה-70 של המאה הקודמת. ההנחה העומדת בבסיס הבטחת ייצוג היא כי על-מנת להתגבר על החסמים המבניים בהם נשים או בני קבוצות מודרות נתקלות בתהליכי הבחירות, יש צורך בקביעת יעדים מספריים ברורים לייצוגן. במדינות רבות, לרבות ישראל, קיימים מנגנוני הבטחת ייצוג שונים, למשל מכסות (quotas), שריון, או ריצ'רץ'. מנגנונים אלה מתקיימים הן בבחירות ארציות והן בבחירות המקומיות, בשלב של הרכבת רשימת המועמדים והמועמדות, כגון בבחירות מקדימות. מכאן, שהבטחת ייצוג היא מנגנון העדפה מתקנת שנועד להבטיח את ייצוגם של מגזרים מסוימים ברשימת מועמדים ומועמדות של מפלגה או רשימה המתמודדת בבחירות. שריון קובע כי מקום מסוים ברשימה יוקצה (ישוריין) לנציגה או נציג של קבוצה חברתית או מגזר מסוים, מכסה משמעותה הגדרה של שיעור הייצוג ברשימה של נשים או נציגים/ות של קבוצה חברתית אחרת, וריצ'רץ' הוא מנגנון הבטחת ייצוג מגדרי שמשמעותו שיבוץ לסירוגין של אישה וגבר ברשימה. עיקרון הבטחת הייצוג קובע כי רק אם לא ייבחר אף מועמד מאותו מגזר במקום גבוה יותר מהמקום שנקבע, יוקצה המקום למגזר.

פרקטיקה יעילה להגדלת הייצוג של נשים בפרלמנטים במדינות שונות הוא קביעה של מכסות ייצוג מינימליות. מכסת הייצוג יכולה להיקבע בחוק או בתקנון מפלגתי

דוגמה בולטת להבטחת ייצוג מגדרי באמצעות מנגנון ריצ'-רץ' ניתן לראות ברשימת "דרך חדשה" בראשות רוביק דנילוביץ', ראש עיריית באר שבע. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 וכן ב-2018, הורכבה הרשימה מנשים וגברים לסירוגין.

לקראת הבחירות לכנסת ה-19 קבעו מספר מפלגות המקיימות בחירות מקדימות מנגנוני הבטחת ייצוג. מפלגת העבודה המירה את שיטת השריונים כולה במנגנון הבטחת ייצוג, הן לנציגי המחוזות השונים של המפלגה, הן לנשים והן למגזרים אחרים. הליכוד שריין מקומות לנציגי המחוזות השונים, אך שילב גם מנגנון הבטחת ייצוג לנשים, לעולים חדשים ולמיעוטים. בתקנון הבחירות נקבע כי אם אף אישה לא תיבחר בעשרת המקומות הראשונים, יוקצה המקום העשירי ברשימתו לאישה, ואם לא תיבחר אישה נוספת עד המקום ה-20, יוקצה גם מקום זה לאישה. כן נקבע כי אם לא ייבחר עולה חדש עד המקום ה-21, יוקצה מקום זה לעולה, והמקום ה-25 יישמר באופן דומה לבן מיעוטים. מרצ קבעה אף היא מנגנון הבטחת ייצוג מגדרי, המבטיח לפחות שני מקומות לכל מגדר בכל חמישה מקומות.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בחירות
קטגוריה:אפליה
לייזר וולף

לייזר וולף (במקור אליעזר מקלר, ביידיש: לייזער וואָלף; ברוסית: Лейзер Вольф; 1910 וילנה – 1943 ליד סמרקנד) היה משורר יידי, אחד ממייסדי קבוצת יונג ווילנע.

==קורות חיים==
שמו המקורי של וולף היה משה-לייזר מקלר (יידיש: מעקלער).

הוא נולד בווילנה למשפחה ענייה, הוא כילד רביעי במשפחה. אביו היה צבע, ואילו אמו הייתה עקרת בית. מורהו הראשון שלימד אותו קרוא וכתוב היה רב שהגיע לווילנה כפליט בזמן מלחמת העולם הראשונה. אחרי אותה מלחמה המשיך את לימודיו בבית הספר. בגיל 16 פרסם את שירו די גרינע פרייד בשבועון ליטערארישע בלעטער (ורשה, 1926). החל מסוף שנות העשרים ועד תחילת שנות ה-40 שירים ופרוזה מפרי עטו התפרסמו כמעט כל שבוע בווילנער טאג. הוא היה חבר מערכת בפרסומיה של קבוצת המשוררים והסופרים היהודים יונג ווילנע.

עד 1939 גר בווילנה ולאחר מכן נדד ברחבי ברית המועצות עד שלבסוף הגיע לאוזבקיסטן. ברפובליקה האוזבקית עבד במפעלים ובקולחוזים. הוא נפטר בזמן מלחמת העולם השנייה, ב-1943, מרעב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* [http://yiddish.haifa.ac.il/tmr/tmr01/volf.pdf אוטוביוגרפיה של לייזר וולף] 
* 
* לייזר וולף, הפואמה "אוויגינגו", [https://aleph.haifa.ac.il/www/public/fulltext/chuliot/2006/000714394.pdf מקור ביידיש] ו[https://aleph.haifa.ac.il/www/public/fulltext/chuliot/2004/000259998.pdf תרגום לעברית], חוליות 3, אביב 1995
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים ליטאים
קטגוריה:משוררים יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודים אוזבקים
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:נפטרים ב-1943
המינריאדה הראשונה

[[יון איליאסקו, מנהיג חזית ההצלה הלאומית, האיש שהזמין את הכורים לבוא לעזור בהשבת הסדר על כנו]]
המינריאדה הראשונה או המינריאדה של ינואר 1990 הם השמות המקובלים לאירועים האלימים שהתרחשו בימים 28 ו-29 בינואר 1990, בבוקרשט, בירת רומניה.

== הרקע ==
המהפכה הרומנית פרצה לאחר שכמעט כל מדינות הגוש הקומוניסטי באירופה החליפו את השלטון הקומוניסטי בשלטון דמוקרטי יותר. החלפת השלטון ברומניה הייתה כרוכה בשפיכות דמים וראשי השלטון הקודם, הזוג צ'אושסקו, הוצאו להורג לאחר משפט חפוז. השלטון הקומוניסטי לא איפשר קיומה של אופוזיציה, לכן, כשהשלטון הקודם נפל, השלטון החדש, שהוקם תחת השם חזית ההצלה הלאומית (Frontului Salvării Naționale), היה מורכב מאנשי עלית שהיו חלק מהשלטון הישן וחברים במפלגה הקומוניסטית. חברות במפלגה הקומוניסטית, בתקופת השלטון הקומוניסטי, הייתה תנאי מוקדם להתקדמות מקצועית ולקבלת תפקידי ניהול, כך שכל בעל ניסיון ניהולי היה חבר במפלגה הקומוניסטית.

המוני העם ברומניה, שרבים מהם שנאו את השלטון הקומוניסטי וראו בו אחראי לכל צרותיה של רומניה, לא היו מרוצים מכך שחברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית מנהלים את המדינה וראו בכך שלטון "נאו-קומוניסטי". זה היה למעשה שלטון שמינה את עצמו ולא עבר תהליך בחירות כלשהו, שהיה עשוי להעניק לו לגיטימציה.

== האירועים ==
חברי המפלגות החדשות, שהוקמו ברומניה לאחר המהפכה הרומנית, סטודנטים ואינטלקטואלים תססו והפגינו נגד שלטון חזית ההצלה הלאומית. הם ארגנו מצעד מחאה גדול, אליו הצטרפו אלפי אזרחים. המחאה הופנתה כנגד כוונת חזית ההצלה הלאומית להירשם כמפלגה ולהישתתף בבחירות הצפויות. המוחים רצו לפסול מהשתתפות בבחירות ובהנהגה את כל החברים לשעבר במפלגה הקומוניסטית.

המפגינים התרכזו בכיכר ויקטוריה, מול מושב מוסדות השלטון ומולם התארגנה הפגנת נגד של פועלים מבתי חרושת, שהוזעקו על ידי השלטונות. בין משתתפי שתי ההפגנות פרצו קטטות וכוחות הביטחון היו מהוססים ולא נקטו עמדה ברורה. חלק מהמפגינים נגד הממשלה ניסו להתפרץ לתוך בניני הממשל.

בעקבות קריאותיו של יון איליאסקו נזעקו אל בוקרשט, בבוקרו של 29 בינואר, כחמשת אלפים כורים. הכורים הגיעו מעמק הז'יו ברכבות ובמשאיות, כשהם מצוידים באלות עץ או בכלי עבודה, דוגמת אתים, מכושים ומקדחים. הכורים, שהוזעקו כדי לעזור בהשבת הסדר על כנו, סיעו לכוחות הביטחון ויחד איתם פיזרו בכוח את ההפגנות, וסיוע במעצרים. האירועים הסתכמו בכמה עשרות פצועים. בסיום פעולתם שבו הכורים למקומותיהם. יון איליאסקו הודה להם על פעולתם.

הרגעת הרוחות הייתה זמנית ובחודש פברואר פרצה המינריאדה השנייה.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20160831164331/http://www.dntb.ro/sfera/67/mineriade-5.html תולדות המינריאדות בשנים 1990-1991] 
* [http://www.evz.ro/detalii/stiri/mineriadele-anului-1990-democratia-sub-bate-898037.html המינריאדות של שנת 1990 - דמוקרטיה תחת אלות] 

קטגוריה:מהומות ברומניה
קטגוריה:בוקרשט: היסטוריה
החוב (סרט, 2011)

החוב (באנגלית: The Debt) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של ג'ון מאדן המבוסס על תסריט שנכתב על ידי מתיו ווהן, ג'יין גולדמן ופיטר סטראוגהאן. הסרט הוא רימייק לסרט ישראלי באותו השם משנת 2007. בסרט מככבים הלן מירן, סם וורת'ינגטון, ג'סיקה צ'סטיין, קירן היינדס, טום וילקינסון, מרטון צ'וקאש ויספר כריסטנסן.

== עלילת הסרט ==
עלילת הסרט מתחילה בשנת 1965 כאשר שלושה סוכני מוסד צעירים, רייצ'ל זינגר (מגולמת על ידי ג'סיקה צ'סטיין), דייוויד פרץ (מגולם על ידי סם וורת'ינגטון) וסטפן גולד (מרטון צ'וקאש), נשלחים לברלין המזרחית כדי ללכוד את פושע המלחמה הנאצי האכזרי דיטר פוגל (מגולם על ידי יספר כריסטנסן), המכונה "המנתח מבירקנאו", שערך אלפי ניסויים קטלניים ביהודים שבמחנות הריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. הסוכנים מצליחים לאתר את פוגל אשר כעת חי תחת זהות בדויה ועובד כגינקולוג. הסוכנים לוכדים את פוגל ומנסים להבריחו לגרמניה המערבית, אך נכשלים ונאלצים להסתתר בדירה עד שיאורגן מבצע להעבירו לישראל. פוגל מצליח לפצוע את רייצ'ל ולהמלט, בעקבות כך מחליטים הסוכנים לשקר ולדווח כי הם נאלצו לחסלו. הם שבים לישראל כגיבורים לאומיים.

בהווה (שנת 1997) מתפרסם מאמר בעיתון אוקראיני שולי בו מסופר על קשיש המאושפז בבית אבות בעיירה באוקראינה, הטוען כי הוא דיטר פוגל וכי הוא מוכן להודות בפשעיו נגד האנושות. בעקבות כך משכנע סטפן את רייצ'ל (מגולמת על ידי הלן מירן), אשר כעת בשנות השישים לחייה, לטוס לאוקראינה, לאתר את פוגל ולחסלו על מנת שאף אחד לא יגלה שפוגל למעשה הצליח להימלט.

בבית האבות מגלה רייצ'ל שהקשיש אינו פוגל ומחליטה להשאיר וידוי כתוב על האירועים בחדרו. בדרכה החוצה נתקלת בפוגל שפוצע אותה בטרם היא מצליחה להורגו.

== צוות השחקנים הראשי ==
* הלן מירן – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1997), סוכנת מוסד לשעבר.
* ג'סיקה צ'סטיין – בתפקיד רייצ'ל זינגר (1965, 1970)
* קירן היינדס – בתפקיד דייוויד פרץ (1997), סוכן מוסד לשעבר.
* סם וורת'ינגטון – בתפקיד דייוויד פרץ (1965, 1970)
* טום וילקינסון – בתפקיד סטיבן גולד (1997), סוכן מוסד ובעלה לשעבר של רייצ'ל
* מרטון צ'וקאש – בתפקיד סטיבן גולד (1965, 1970)
* יספר כריסטנסן – בתפקיד דיטר פוגל (1965, 1997)
* רומי אבולעפיה – בתפקיד שרה גולד, בתם של סטיבן ורייצ'ל.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטים וסדרות טלוויזיה בין-לאומיים שצולמו בישראל
קטגוריה:קייב בקולנוע
קטגוריה:המוסד בתרבות ובאמנות
פרארי 360

פרארי 360 (באיטלקית: Ferrari 360) היא מכונית ספורט, בעלת 2 מושבים, אשר יוצרה בין השנים 1999–2005 על ידי החברה האיטלקית פרארי. הדגם החליף את הפרארי F355 והוחלף בהמשך על ידי פרארי F430. שלדת הרכב נבנתה מאלומיניום והייתה חזקה ב-40%, בהשוואה ל-F355 שהייתה עשויה מפלדה. משקל הרכב ירד ב-28%, למרות שממדי הרכב גדלו ב-10%.

הדגם הראשון זכה לכינוי 360 מודנה, ע"ש עיר הולדתו של מייסד החברה, אנצו פרארי, אחריו יצא דגם ה-360 ספיידר הפתוח ולבסוף נוסף דגם "Challenge Stradale" – גרסת ביצועים קיצונית, המתאימה גם לנסיעה בכבישים. בכל הדגמים הותקן מנוע 3.6 ליטר הכולל גל ארכובה במישור שטוח וטלטלים עשויים מטיטניום, שסייעו למנוע להפיק 400 כוח סוס. למרות שעל הנייר הנתונים צנועים יחסית, הרכב הציג ביצועים גבוהים בהשוואה ל-F355 בשל השילוב של ירידה במשקל הרכב ועלייה בכוח המנוע.

==דגמי הכביש==
===360 מודנה===
===360 ספיידר===
שנתיים לאחר יציאת המודנה הוציאה פרארי את דגם הקבריולה 360 ספיידר, שהיה לדגם הקבריולה ה-20 שמוציאה החברה. למעט המשקל, שאר הנתונים של הספיידר היו זהים למודנה.

===Challenge Stradale===
בינואר 2003 הציגה פרארי את גרסת "Challenge Stradale", שמה של המכונית נגזר מליגת מרוצי פרארי (Ferrari Challenge) והמילה "כביש" באיטלקית (Stradale).

==ביצועים==
*מהירות מרבית: 189 מייל לשעה (304 קמ"ש).
*תאוצות:
**0–30 מייל לשעה (48 קמ"ש): 1.8 שניות.
**0–40 מייל לשעה (64 קמ"ש): 2.3 שניות.
**0–50 מייל לשעה (80 קמ"ש): 3.1 שניות.
**0–60 מייל לשעה (97 קמ"ש): 4.2 שניות.
**0–70 מייל לשעה (110 קמ"ש): 5.9 שניות.
**0–80 מייל לשעה (130 קמ"ש): 7.0 שניות.
**0–90 מייל לשעה (140 קמ"ש): 8.6 שניות.
**0–100 מייל לשעה (160 קמ"ש): 9.8 שניות.
*בלימה מ-60 ל-0 מייל לשעה: 117 רגל (36 מטר).

==קישורים חיצוניים==

* [http://auto.ferrari.com/en_EN/sports-cars-models/past-models/360-spider/ פרארי 360] באתר חברת פרארי

==הערות שוליים==

360
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1999
קטגוריה:מכוניות קבריולה
קטגוריה:מכוניות על
קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
ולדימיר פורישקביץ'

ולדימיר פורישקביץ (ברוסית: Владимир Митрофанович Пуришкевич; 24 באוגוסט 1870 – 1 בפברואר 1920) היה פוליטיקאי ימני בתחילת המאה ה-20 באימפריה רוסית, מייסד ברית העם הרוסי.

==ביוגרפיה==
ולדימיר פורישקביץ' נולד בבסרביה למשפחת כומר. הוא למד בפקולטה להיסטוריה באוניברסיטת אודסה. לאחר סיום האוניברסיטה פורישקביץ' עבד בממשל המקומי. בשנת 1904 הוא הועבר לסנקט פטרבורג ועבד בלשכת שר הפנים ויאצ'סלב פלבה.

פורישקביץ' היה בעל דעות מונרכיסטיות והיה חבר של ארגון מונרכיסטי ראשון באימפריה "האספה הרוסית". הוא היה בין מייסדי ומנהיגי של ברית העם הרוסי ולאחר פירוק הארגון הקים "ברית מלאך מיכאל".

פורישקביץ' היה חבר בדומה הרוסית. בדיוני הדומה היה ידוע כבעל התנהגות פרובוקטיבית ובעקבות כך הוצא הרבה פעמים מהישיבות. כחבר דומה תמך במתן לה סמכויות רחבות ולא רק להיות גוף מייעץ לצאר. פורשקביץ' היה בין הפוליטיקאים הבולטים בדומה וסגנונו היה דומה לסגנון של ולדימיר ז'ירינובסקי ברוסיה בת זמנינו.

בשנת 1912 הוא קודם בשרות הממשלתי לדרגת "יועץ מדינה בפועל". הענקת דרגה זו הבטיחה לכל צאצאיו תואר אצולה. במהלך מלחמת העולם הראשונה פורישקביץ התפטר מהדומה, ארגן רכבת רפואית והיה מנהלו.

פורישקביץ' היה בין מבצעי רצח גריגורי רספוטין. לאחר מהפכת פברואר הוא היה בין הבודדים במחנה המונרכיסטי שתמכו בה. לאחר מהפכת אוקטובר פעל לסילוק הבולשביקים מהשלטון. ב-18 בנובמבר 1917 הוא נעצר, הואשם בפעילות נגד השלטון ונשפט ל-4 שנות עבודת כפייה. כבר ב-17 באפריל 1918 שוחרר (באופן פורמלי בעקבות מחלת הבן) וקיבל חנינה. בעקבות השחרור הוא נסע לדרום רוסיה שהייתה בשליטת תנועות מתנגדי השלטון הסובייטי. פורישקביץ' דגל בכינון מחדש של מונרכיה ולכן לא הייתה לו תמיכה מרוב הפלגים של מתנגדי הבולשביקים. בתקופה זו הוא היה עורך עיתון מונרכיסטי ברוסטוב על דון. בהופעות פומביות פירט בהרחבה את השתתפות היהודים בשלטון הבולשביקי החדש.

פורישקביץ' נפטר ממחלת הטיפוס הבהרות בהיותו בנובורוסיסק בשנת 1920.

==קישורים חיצוניים==

* [http://hrono.ru/biograf/bio_p/purishkevich.php קורות חיים] 
* 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1870
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1920
רפיק שאמי

רפיק שאמי (בערבית: رفيق شامي, נולד ב־23 ביוני 1946) הוא סופר גרמני ממוצא סורי, הכותב את יצירותיו בגרמנית. ספריו תורגמו לשפות רבות, בהן עברית.

רפיק שאמי הוא שם העט של סוהיל פאדל, אשר נולד ב-1946 בדמשק למשפחה נוצרית אשורית. אביו היה אופה ואחר כך בעל רשת מאפיות אשר הגיע אל דמשק מהכפר מעלולה. המשפחה התגוררה ברובע הנוצרי בדמשק ואת תעודת הבגרות שלו השיג הסופר בדמשק בבית ספר התיכון אשר היה שייך לכנסייה הקתולית.

בגיל צעיר התוודע שאמי לקומוניזם והצטרף אל המפלגה הקומוניסטית הסורית. הוא הושפע מיוצרים ערביים כמו אמיל חביבי ואנטון שמאס ומסופרים מערביים כמו בלזאק, סרוונטס, צ'כוב. בהיותו אזרח סורי התמקד שאמי בלימודי כימיה באוניברסיטת דמשק וב-1970 אפשר לו השלטון הסורי לצאת מהמדינה כדי להשלים את לימודיו האקדמיים. הוא שאף להגיע לפריז, אך בעקבות מרד הסטודנטים והיחס העוין אל סטודנטים זרים הוא נאלץ ללמוד כימיה בגרמניה. ב-1979 קיבל שאמי תואר דוקטור בכימיה מאוניברסיטת היידלברג הגרמנית.

זמן קצר לאחר מכן החליט הסופר לזנוח את מקצוע הכימאי ולהקדיש את חייו לספרות. הוא בחר בשם העט רפיק שאמי והחל לכתוב את יצירותיו בשפה הגרמנית. אף על פי שספריו מתעדים לרוב את החיים במולדתו סוריה, שאמי מוכר בעיקר במערב ולא במדינות ערב. הוא פרסם רומנים וקובצי סיפורים שזכו להצלחה רבה בקרב הקהל הרחב ובקרב מבקרי הספרות. ספרו "חופן של כוכבים" תורגם לארבע עשרה שפות וזכה בשמונה פרסים ספרותיים חשובים.

== ספריו שתורגמו לעברית ==
*חופן של כוכבים. מגרמנית: דפנה עמית, הוצאת שוקן, 1996
*הצד האפל של האהבה. מגרמנית: גלעד גנבר, הוצאת שוקן, 2010
*המיית הסנונית. מגרמנית: ארנו בר, הוצאת שוקן, 2004
*מסע בין לילה לבוקר. מגרמנית: דפנה עמית, הוצאת לוני כהן, 2000
*מספר הלילה, מגרמנית: דפנה עמית, הוצאת שוקן, 1998

==פרסים==
* 1993 - פרס אדלברט פון שאמיסו
* 2007 - פרס נלי זק"ש

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים ערבים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דמשק
קטגוריה:אישים ממוצא אשורי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1946
קטגוריה:זוכי פרס נלי זק"ש
לב ארצימוביץ'

לב אנדריביץ ארצימוביץ (ברוסית: Лев Андреевич Арцимович; 25 בפברואר 1909 – 1 במרץ 1973) היה פיזיקאי יהודי רוסי - סובייטי. מומחה בפיזיקה גרעינית שהיה שותף, בין היתר, פרויקט פצצת הגרעין הסובייטית.

== חייו ==
לב ארצימוביץ' נולד במוסקבה למשפחה יהודית, אביו עבד במשרדי מסילת הרכבת. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, סבלה המשפחה באופן קשה ממחסור ועברה לבלארוס. מצב המשפחה לא השתפר לאחר המעבר וההורים נאלצו לתת את הילד לבית יתומים. בתחילת שנות ה-20 מצב הכלכלי השתפר, אביו החל לעבוד באוניברסיטה במינסק ולב חזר הביתה. בשנים 1924-1928 הוא למד באוניברסיטה במינסק.

בשנת 1930 עבר ארצימוביץ' ללנינגרד והחל לעבוד במכון לפיזיקה וטכנולוגיה שבראשו עמד אברם יופה. תחילה עסק בחקר קרינת רנטגן אך כבר בשנת 1933 עבר לתחום חקר גרעין. במחצית השנייה של שנות ה-30 ערך מספר מחקרים בתחום ביחד עם איגור קורצ'טוב. 

במהלך מלחמת העולם השנייה עסק בנושאים שקשורים עם תחום ביטחוני ובמיוחד בתחום מכשירי ראייה.

בשנת 1950 עבר לעסוק בתחום היתוך גרעיני. עבור העבודות בתחום זה בשנת 1953 הוענק לו פרס סטלין ובשנת 1958 פרס לנין. ארצימוביץ' היה בין מפתחי מערכת "טוקמק" לביצוע היתוך גרעיני מבוקר ועל עבודות בתחום זה בשנת 1971 הוענק לו פרס ברית המועצות בפעם השנייה.

בנוסף לעבודת מחקר ענפה הוא עסק בתחום החינוך. החל משנת 1932 הוא לימד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, עם מעברו למוסקבה, לימד באוניברסיטה טכנית למדעי הגרעין ובאוניברסיטת מוסקבה בה הקים בשנת 1953 קתדרה לפיזיקה גרעינית.

בשנת 1946 ארצימוביץ' נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1956 נבחר לחבר מלא. הוא היה חבר באקדמיות מדעיות רבות, בשנת 1969 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.

בשנת 1955 חתם על "מכתב 300" בגנות פעילות של טרופים ליסנקו, ובשנת 1966 הוא חתם על "מכתב 25" בגנות ניסיונות לטיהור שמו של יוסיף סטלין.

ארצימוביץ' נפטר במוסקבה והוטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:יהודים זוכי פרס לנין
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:רוסים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הממלכתית של בלארוס
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1909
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1973
לאונרדו ברוני

לאונרדו ברוני, מאת תאודור דה בריי
לאונרדו ברוני (באיטלקית: Leonardo Bruni; כונה גם לאונרדו ארטיני; 1370 בקירוב - 9 במרץ 1444) היה הומניסט, היסטוריון ומדינאי איטלקי, אשר נחשב להיסטוריון המודרני הראשון.

==חייו==
ברוני נולד בארצו, טוסקנה בסביבות שנת 1370. הוא היה תלמידו של הפוליטיקאי והמנהיג התרבותי קולוצ'יו סלוטטי, ממנו ירש את התפקיד קנצלר פירנצה. שנותיו בתפקיד - ראשית ב-1410 למשך כמה חודשים (עד שהתפטר) וב-1427 עד מותו ב-1444 - הסתמנו בלחימה תכופה. על אף שכיהן באחת מהמשרות הפוליטיות הרמות ביותר, עדיין היה חסר כוח ממשי יחסית למשפחת אלביצי ויריבתה, משפחת מדיצ'י. ברוני גם כיהן כמזכיר של ארבעה אפיפיורים בשנים 1405 - 1415.

==פועלו==
עבודתו החשובה ביותר היא "היסטוריה של אנשי פירנצה" ("Historiarum Florentinarum"), אשר נחשבת להיסטוריוגרפיה המודרנית הראשונה. ראשית, מכיוון שיש בה שימוש חלוצי בחלוקת ההיסטוריה לשתי תקופות: העת העתיקה, ימי הביניים. היסוד לרעיון זה הוא בכתבי פטרארקה, אשר הבדיל בין התקופה הקלאסית לבין הדעיכה התרבותית שאחריה. ברוני סבר כי ישנה בפירנצה תחייה תרבותית שהיא תחילתו של עידן חדש. סיבה נוספת היא הגישה החילונית שבה כתב, אשר התמקדה באדם ולא התיימרה להוסיף פרשנות תאולוגית לאירועים.

ברוני כתב בלטינית על חייהם של קיקרו ואריסטו, ובאיטלקית כתב על דנטה ופטרארקה. הוא תרגם מיוונית ללטינית כתבים היסטוריים ופילוסופיים רבים, בין השאר את עבודותיהם של אריסטו ופרוקופיוס.

קברו של ברוני נבנה על ידי ברנרדו רוסלינו ונמצא בבזיליקת סנטה קרוצ'ה.

== ראו גם ==

* מידות טובות

==קישורים חיצוניים==

* 

===כתביו בלטינית===
* De interpretatione recta
* [http://www.archive.org/details/leonardiaretinih00brun Historiarum Florentinarum libri XII : quibus accesserunt quorundam suo tempore in Italia gestorum & de rebus Græcis commentarii]

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים איטלקים
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:הומניסטים איטלקים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1370
קטגוריה:נפטרים ב-1444
סילבסטרו לגה

סילבסטרו לגה
סילבסטרו לגה (באיטלקית: Silvestro Lega; 8 בדצמבר 1826 – 21 בספטמבר 1895) היה צייר איטלקי מן האסכולה הריאליסטית. הוא נחשב לאחד מהאמנים המובילים בקבוצת המאקיאיולי והיה מקורב לתנועה הלאומית האיטלקית בראשות ג'וזפה מציני.

== ביוגרפיה ==
לגה נולד בעיירה מודיליאנה, שליד פורלי שבצפון איטליה, למשפחת מבוססת. בין השנים 1843 ל-1847 למד באקדמיה לאמנות של פירנצה, תחת הדרכתם של אנריקו פולאסטריני (Enrico Pollastrini), לואיג'י מוסיני (Luigi Mussini) וג'וזפה בצואולי (Giuseppe Bezzuoli). הוא השתתף כמתנדב בצבא של ג'וזפה גריבלדי במערכה למען איחוד ועצמאות איטליה בין השנים 1848 ל-1849. אחר כך המשיך את לימודיו תחת הצייר אנטוניו צ'יזרי.

בשנת 1852 הציג את הציור "דוד מנחם את שאול" בתצוגה חגיגית של האקדמיה. משנת 1860 הוא נהנה מחסותה הכלכלית של משפחת בטלי (Batelli), אז החל להיות מזוהה עם קבוצת המאקיאיולי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.artcyclopedia.com/artists/lega_silvestro.html אוסף מיצירותיו]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים ריאליסטים
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1826
קטגוריה:נפטרים ב-1895
מאקיאיולי

המאקיאיולי (מאיטלקית: Macchiaioli) הייתה קבוצה של ציירים איטלקים אשר פעלו באזור פירנצה במחצית השנייה של המאה ה-19. הם התאפיינו בכך ששברו את המוסכמות המקובלות באקדמיות לציור באיטליה. הם הדגישו את הרעננות שבטבע וניסו לתפוס את הצל, האור והצבעים הטבעיים, בעיקר בעזרת פרקטיקה של ציור ב"כתמים" של צבע. רבות מהפרקטיקות שלהם נהיו מקובלות אחר כך באמנות כחלק מזרם אימפרסיוניזם. בין החברים המפורסים בקבוצה היו הציירים סילבסטרו לגה, סרפינו דה טיבולי, סטפנו אוסי, ג'ובאני פאטורי וטלמאקו סיניוריני.

== אודות ==
הקבוצה הורכבה מציירים צעירים, אשר רבים מהם השתתפו במלחמות למען עצמאות איטליה בשנת 1848. בסוף שנות החמישים היו נפגשים באופן קבוע בבית הקפה מיכאלאנג'ולו (Caffè Michelangiolo) שבפירנצה.

השם 'מאקיאיולי' הוענק לקבוצה בשנת 1862, ככינוי גנאי תחילה אולם אחר כך אומץ על ידם, ופירושו "המכתימים" (משמעות "מאקיה" (macchia) באיטלקית הוא כתם). הקבוצה הושפעה מאסכולת ברביזון. הם קיבלו תמיכה מדייגו מרטלי (Diego Martelli), אספן ומבקר אמנות בן זמנם. הקבוצה לא זכתה להרבה הצלחה בתקופתה, אולם כיום רבים רואים בהם תנועה אומנותית חשובה, וממבשרי האימפרסיוניזם.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.jstor.org/stable/3048767 The Macchiaioli as "Proto-Impressionists"], Norma F. Broude
* 

קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
ז'ול אוליצקי

ז'ול אוליצקי (באנגלית: Jules Olitski; ברוסית: Джулс Олицки; 27 במרץ 1922 – 4 בפברואר 2007) היה פסל וצייר אבסטרקטי יהודי-אמריקאי.

== קורות חיים ==
אוליצקי נולד כהבל דמיקובסקי, למשפחה יהודית בעיירה סנובסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה הסובייטית. כמה חודשים לפני שנולד אביו, אשר שימש כקומיסר, הוצא להורג על ידי הממשלה הסובייטית. בשנת 1923 עזב את אוקראינה לארצות הברית יחד עם אמו וסבו, והמשפחה התיישבה בברוקלין. בשנת 1926 אמו התחתנה עם היימן אוליצקי, אשר נתן את שם משפחתו לז'ול.

אוליצקי גילה עניין בציור ובשנת 1935 החל ללמוד אמנות במנהטן. הוא זכה בפרס על יצירותיו עוד בתיכון. הוא קיבל מלגה ללמוד במכון פראט ואחר כך התקבל לאקדמיה הלאומית לעיצוב (National Academy of Design ) בניו יורק. אחר כך המשיך ללמוד ב-Beaux Arts Institute בניו יורק בין השנים 1940 ל-1942.

אוליצקי התגייס לצבא האמריקאי במלחמת העולם השנייה ובשנת 1945 שוחרר. הוא נישא ונסע לפריז, שם למד בבית הספר של אוסיפ זאדקין וב-Academia de la Grande Chaumiere.

בשנת 1951 חזר לניו יורק. הוא קיבל תואר ראשון (52) ושני (54) מחינוך אומנותי מאוניברסיטת ניו יורק.

בשנת 1959 הציג לראשונה תערוכת יחיד ב-French & Company.

בשנת 1966 ייצג את ארצות הברית בביאנלה של ונציה.

בשנת 2007 נפטר מסרטן.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אמנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ציירים יהודים אמריקאים
קטגוריה:פסלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
אתנארך

אתנארך (מיוונית: ἐθνάρχης אתנארכס, מבטאים /ˈɛθnɑːrk/) הוא מנהיג פוליטי של ממלכה או עם. מקור המילה ביוונית אתנוס (ἔθνος - שבט, אומה) וארכון (ἄρχων - מנהיג/שליט).

תחילתו של השימוש בתואר "אתנארך" אצל שליטי ממלכות וסאליות במזרח התיכון ההלניסטי אשר לא זכו לתואר מלך והוא שימש גם לאחר השתלטות הרומאים ועד זמן קצר לאחר תחילת תקופת האימפריה הרומית. ייתכן שהשימוש הראשון בתואר נעשה ביהודה, על ידי הורקנוס השני, שהיה גם כהן גדול.

בנו של הורדוס, ארכלאוס היה האתנארך של טטרארכיית יהודה (בין שנת 4 לפנה"ס ועד לשנת 6 לספירה) ושלט בשטחי יהודה, שומרון ואדום. אחיו, פיליפוס היה טטרארך ("שליט של רבע" - דרג שלטוני נמוך מהאתנארך) בצפון-מזרחה של הטטררכיה ביהודה והוא שלט בשטחי הבשן, הגולן, הטרכון (חבל ארגוב) ואזור פניאס (בניאס). הורדוס אנטיפס שימש באותה תקופה כטטרארך של הגליל והפראיה (עבר הירדן).

הביזנטים השתמשו בביטוי באופן גנרי, בתחילה כשם כינוי לאלילים של עמים פגניים, מנהיגי שבטים ברבריים ושליטי ממלכות שמחוץ לגבולות האימפריה. בתקופות מאוחרות יותר באימפריה, שימש השם אתנארך כתואר למפקדי יחידות הזרים שכירי-החרב בצבא הביזנטי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משרות פוליטיות
קטגוריה:יוון העתיקה: משטר
קטגוריה:מוסדות, תפקידים ותארים ברומא העתיקה
קטגוריה:רומא העתיקה: חוק ומשפט
קטגוריה:קצרמר מדע המדינה
קטגוריה:האימפריה הביזנטית: צבא וביטחון
גד הרן

גד הרן (נולד ב-28 באוגוסט 1954) הוא פעיל חברתי וסופר ישראלי, ממקימי תנועת עמ"י, הקואליציה החברתית ויו"ר מפלגת "צדק חברתי".

== קורות חייו ==
גד הרן נולד בירושלים. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני כחייל וכקצין (רס"ן). במלחמת יום הכיפורים הוא לחם בקרב על החרמון והשתתף גם במבצע שלום הגליל. לאחר שירותו הצבאי סיים לימודי הנדסה ותואר שני במינהל עסקים בטכניון. במשך שנים רבות עבד בתעשייה הישראלית ובחברות הנדסה, בתפקידי ניהול בכירים. הוא התמחה באנרגיה, התפלת מים, ופרויקטים גדולים בישראל ובחו"ל, כגון הקמת מתקני התפלה באשקלון ובקפריסין והקמת תחנות כוח בקזחסטן ופפואה ניו-גיני. בין השנים 2005–2010 שימש כמנכ"ל חברת הנדסה בינלאומית גדולה (בייטמן פרויקטים בע"מ). כיום הוא משמש כיועץ ושותף במיזמים של פרויקטי תשתית כגון מתקנים סולריים, התפלה ומחצבים.

הרן נמנה עם מקימי תנועת עמ"י (2009) - תנועה חברתית למען איכות החברה והממשל בישראל. התנועה עסקה במאבקים ציבוריים נגד חקיקה אנטי-חברתית, ותמכה בפעילויות הכשרה ועידוד מנהיגות צעירה. בין מאבקיה: ביטול מס הבצורת, התנגדות להעלאת תעריפי המים, התנגדות להפרטת הקרקעות, ומאבק לדיור בר השגה.

בשנים 2006–2010 כיהן בהתנדבות כיו"ר עמותת ידיד, העוסקת בהנגשת זכויות והעצמת קהילות. בשנת 2009 זכתה העמותה באות הנשיא למתנדב.

בשנת 2012 ריכז התארגנות שנקראה "הקואליציה החברתית", אשר פעילותה הבולטת בתחום מאבק למען דיור ציבורי ודיור בר-השגה התבטאה בכנסים, הפגנות והקמת מיזם "חומה ומגדל" באזור יקום. באותה שנה, לקראת הבחירות לכנסת ה-19, נבחר ליו"ר מפלגת "צדק חברתי".

הרן נשוי ואב לארבעה. הוא מתגורר עם משפחתו בחיפה.

== ספריו ==
* סולם הערכים
* אבק גיבורים, הוצאת ספריית פועלים (פרקים ממנו פורסמו בעיתון על המשמר)
* אנשי הפלסטיק, הוצאת ספרית הפועלים
* חיוכו של חייל (פרקיו פורסמו בהמשכים ב"ידיעות אחרונות" בליווי איוריו של איתן קדמי)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* אתר של גד הרן - ניהול פרויקטים בתחום האנרגיה והמים - https://www.gadharan.com/
* אתר פייסבוק של תנועת עמ"י https://www.facebook.com/תנועת-עמי-103695296343619/
* אתר פייסבוק של הקואליציה החברתית https://www.facebook.com/coalitziahevratit/

קטגוריה:פעילי מפלגת צדק חברתי
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראל: ראשי מפלגות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קטגוריה:חיילי חטיבת גולני
ההסתדרות המצומצמת

ההסתדרות המצומצמת או ההסתדרות המצומצמת של בוגרי הגימנסיה הייתה תנועת נוער לומד ארץ-ישראלי שהתארגנה בפוליטיקה של היישוב העברי בארץ-ישראל בתקופת העלייה השנייה למען קידום מטרות הציונות.

המילה 'מצומצמת' בשם ההסתדרות נובעת מכך שרק מעטים מתלמידי המחזור הצטרפו לארגון זה, בהשוואה להסתדרות הדור הצעיר (הסתדרות חניכי הגימנסיה) שנועדה לאגד את כל בוגרי הגימנסיה ואת כל התלמידים בני 16 ומעלה לפעילות תרבותית ולמשימות ציוניות-לאומיות.

==היסטוריה==
לקראת סיום לימודיו של המחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה", הקימה קבוצה בראשות אליהו גולומב ארגון בשם 'ההסתדרות המצומצמת', אשר במסגרתו חבריו התחייבו להקדיש את עצמם לטובת הכלל. חברי ההסתדרות הציבו לעצמם מטרות לעסוק בתעמולה בקהילות בגולה לרעיון התחייה הלאומית, עבודת האדמה והגנה על הזכויות המדיניות של היישוב העברי. פעולתם הראשונה הייתה מעורבות במלחמת השפות כששיתפו בנושא זה פעולה עם תלמידי בית המדרש למורים בירושלים. (גם במהלך מלחמת העולם הראשונה, גויסו קבוצות מעורבות של תלמידי הגימנסיה ותלמידי הסמינר למורים יחד, כך שעברו הכשרה צבאית ומסלול מיוחד לקצונה עם אפשרות השמה לתפקיד מתורגמנים בשל השכלתם, אם יימצאו מתאימים לכך. בתפקיד זה נדרשו לשלוט היטב בטורקית וגרמנית או גם שפות אחרות).

מייסדי התנועה היו: יעקב כבשנה-עצמון, אליהו גולומב, יצחק כהן-קדמי, דב הוז, משה שרת, דוד בית לחמי (קומרוב), עקיבא גינזבורג ונעמן ברמן. אחרי כמה חודשים צירפו אליהם מספר תלמידים צעירים יותר, בהם צבי שוורץ ורחל קלימקר, שניהם ממחזור ג' של הגימנסיה שבתום לימודיהם הלכו להגשמה במרחביה ונישאו, ציפורה מאירוב ואחיה שאול אביגור שלא היה חבר רשמי אבל יצא מטעם ההסתדרות לקבוצת כנרת, שמואל סבוראי (גולדזייגר) שהצטרף לגדוד העבודה וייסד את מוזיאון בית שטורמן, יצחק אולשן, אליעזר גולומב ורבקה שרתוק.

הארגון הושפע מרעיונותיו של "הקולקטיב" שהוקם בסג'רה על ידי אנשי "פועלי ציון" ו"השומר". במסגרת הארגון נשלחו בית לחמי וכבשנה-עצמון לעבוד בחקלאות בבן שמן, הוז, גולומב ומשה כרמי שהסתפח לקבוצה עברו לדגניה לעבוד את האדמה ואילו אחרים נשלחו להמשך לימודים; למשל משה שרת נסע ללמוד משפטים באיסטנבול. במהלך מלחמת העולם הראשונה התגייסו רובם לצבא העות'מאני.

==קשרי גומלין עם ארגונים אחרים==
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרפו רוב חברי ההסתדרות המצומצמת לקבוצה היפואית ומאז הייתה חפיפה מסוימת בין ההסתדרות המצומצמת לבין הקבוצה היפואית והם הקימו את גרעין ההכשרה החלוצי הראשון של הנוער העובד בארץ.

המרכז שנבחר לנהל את "הסתדרות חניכי הגמנסיה הרצליה" (הסתדרות הדור הצעיר) היה בן 5 חברים, מתוכם שלושה היו חברי ההסתדרות המצומצמת (משה שרת (יו"ר) רבקה שרתוק ודוד קומרוב.

==לקריאה נוספת==
* רחל אלבוים-דרור, החינוך העברי בארץ ישראל, הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1986, עמ' 309 - 350

==הערות שוליים==

קטגוריה:היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:תנועות נוער ביישוב
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: ארגונים