OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פאנליניוס

מועדון הכדורסל פאנליניוס (יוונית: Πανελλήνιος Γ.Σ), היא קבוצת כדורסל יוונית ותיקה מהעיר למיאס, המתמודדת בליגת העל היוונית.

==היסטוריה==
מחלקת הכדורסל של פאנליניוס אתונה נוסדה בשנת 1929. וכבר בשנה הראשונה זכתה באליפות הליגה היוונית.
בהמשך זכתה הקבוצה בחמש אליפויות נוספות (1939), (1940),(1953),(1955)ו-(1957).
בעונת 1957/58 השתתפה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות.
הקבוצה הייתה במאבקי אליפות גם במהלך עונת 1940/41 אבל לא יכלה לזכות באליפות כי הליגה פוזרה באופן זמני בגלל מלחמת העולם השנייה. בעידן שנות החמישים הרכב הקבוצה זכה לכינוי "חמישית הזהב" (או ביוונית Hrisi Pentada) (פאנגיאוטיס מניאס, תמיס צ'ולבס, קוסטס פפדימס, מימיס סטפנידיס, אריסטידיס רואובניס) וכיכבה לא רק בכדורסל היווני, אלא בכדורסל האירופי בכלל.

===שנות ה-70===
הקבוצה סיימה שלישית בליגה ב-1970 ו 1978. והשתתפה 5 פעמים בגביע קוראץ'. בתקופה זו היה וסיליס גואומס הבעלים של הקבוצה. בעונת 1986/87 הגיעה לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לאריס סלוניקי 110-70.

בעונת 1989/90, כשלה הקבוצה במאבקי ההישרדות ושקעה לליגה השנייה והשלישית. ניהול חדש שהגיע בשנת 1999 הרים בסופו של דבר את הקבוצה חזרה לצמרת הכדורסל היווני. בשנת 2004, חזרה הקבוצה לליגת העל בהנהגת מריאן קרלג'ביץ והאחים סוליס.

הקבוצה משתתפת ביורוקאפ מאז שנת 2007. בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר והודחה על ידי קבוצת פאמסה ולנסיה מספרד.

בשנת 2010 עברה הקבוצה לשחק בעיר לאמיה, לאחר 81 שנים בעיר אתונה. בתחילת עונת 2011/12 הורדה הקבוצה לליגה השנייה עקב בעיות תקצביות.

==תארים והישגים==
*הליגה היוונית:
*אליפות (6): 1929, 1939, 1940, 1953, 1955, 1957
**מקום שני: 1950, 1951, 1954
*הגביע היווני:
**גמר: 1987
**חצי גמר: 2008
*יורוקאפ:
**חצי גמר: 2010

==שחקנים בולטים==
* רודריק בלאקני
* בריטון יונסן
* קונסטנטינוס חראלאמפידיס
* יאן ווג'יוקאס
* דווין סמית
* ג'וש דאביס
* דיורו אוסטוביץ'
* ואסיליוס קסאנטופולוס

== קישורים חיצוניים ==

* 
קטגוריה:קבוצות כדורסל יווניות
ממשלת צרפת

ממשלת צרפת (בצרפתית: Gouvernement français) היא מועצת השרים של צרפת. בראשה עומד ראש הממשלה.

הממשלה היא האחראית על הפרלמנט. ואולם, האספה הלאומית יכולה להעביר הצעת גינוי המאלצת את מועצת השרים, היא הממשלה, להתפטר. השרים נדרשים להשיב בכתב או בעל-פה על שאלות שהופנו אליהם על ידי חברי הפרלמנט.

שרי הממשלה מתמנים בידי נשיא הרפובליקה בהמלצתו של ראש הממשלה.

באופן מסורתי, הממשלה מחולקת לשלוש רמות:
* שרים - החברים הבכירים ביותר בממשלה.
* סגני-שרים (ministres délégués) - מסייעים לשרים בתחומי ההתמחות שבמשרדיהם.
* מזכירי-המדינה (secrétaires d'État) - מסייעים לשרים בתחומים פחות חשובים ומדי פעם בפעם פוקדים את ישיבות הממשלה.

הממשלה מתכנסת בדרך-כלל בבוקר יום ד' בארמון האליזה ובראש הישיבה עומד הנשיא.

==משרדי הממשלה==
<small>הערה: רשימת 15 המשרדים מעודכנת לתחילת 2021:</small>
{| class="wikitable"
|+
!משרד
!ייעוד
|-
|משרד הכלכלה והאוצר
|אחראי על יישום מדיניות הפיננסית והכלכלית של צרפת.
|-
|משרד הכוחות המזוינים
|אחראי על יישום מדיניות הביטחון של צרפת והכוחות המזוינים שלה.
|-
|משרד החוץ ואירופה
|מטפל במדיניות וביחסי החוץ של צרפת.
|-
|משרד הפנים
|מופקד על ביטחון הפנים, אזרחות, הגירה והפיקוח על השלטון המקומי במדינה.
|-
|המשרד להשכלה גבוהה, מחקר וחדשנות
|מפקח על חינוך ומחקר ברמה האוניברסיטאית.
|-
|המשרד למושבות שמעבר לים
|אחראי על הפיקוח על שטחי צרפת שמעבר לים.
|-
|משרד האקולוגיה והלכידות הטריטוריאלית
|אחראי על תחומי פיתוח בר קיימא, דיור, תחבורה, תקשורת, לכידות טריטוריאלית ומאבק בפערים טריטוריאליים.
|-
|המשרד לסולידריות ובריאות
|אחראי על מערכת הבריאות והביטחון הסוציאלי הצרפתית.
|-
|משרד החינוך, והנוער הלאומי
|אחראי על מערכת החינוך הצרפתית, על בתי הספר ועל שילובם של בני הנוער מחוץ ובתוך בתי הספר.
|-
|משרד המשפטים
|אחראי על הכנת מסמכים משפטיים, הבטחת תפקודם התקין של בתי המשפט ודאגה לאנשים המופקדים עליו על ידי הרשות השיפוטית.
|-
|משרד העבודה והתעסוקה
|אחראי על התעסוקה, על חוקי העבודה ועל שילובם של עובדים זרים במדינה.
|-
|משרד החקלאות והמזון
|מופקד על רגולציה ומדיניות בתחום החקלאות, המזון והייעור.
|-
|משרד התרבות
|ממונה על פיתוח התרבות במדינה ולשמור על הזהות הצרפתית באמצעות קידום והגנה על האמנויות על אדמת המדינה ומחוצה לה.
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צרפת: פוליטיקה
קטגוריה:צרפת: ממשל
ארנה לבוב

אזור האצטדיון
ארנה לבוב (באוקראינית: Арена Львів) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם ברחוב סטרייסקה בעיר לבוב שבמערב אוקראינה והוא בעל תכולה של 34,915 מושבים. האצטדיון השתתף באירוח משחקי יורו 2012 והוא שימש כמגרשה הביתי של קבוצת קרפטי לבוב במשך 8 שנים. כיום מארחת בו קבוצת הכדורגל לבוב, שהחלה לארח בו מאז העפילה לליגת העל האוקראינית בכדורגל ב-2018.

האצטדיון נמצא בבעלות החברה הממשלתית למתקני ספורט של אוקראינה (Державний концерн «Спортивні арени України») שמשכירה אותו בדמי שכירות גבוהים, שקרפטי לבוב התקשתה לעמוד בהם ולכן ויתרה על אירוח משחקים בו ועברה לאצטדיון "אוקראינה" בעיר, אצטדיון קטן יותר המכיל 28,051 מושבים.

==היסטוריה==

לאחר הבחירה באוקראינה ובפולין לארח את יורו 2012, הוחלט לבנות בלבוב אצטדיון חדש לקראת התחרות, אשר החליף את אצטדיון אוקראינה. האצטדיון נחנך ב-28 באוקטובר 2011.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20091013160733/http://euro2012.ukrinform.ua/city/32/3350/ אודות האצטדיון]

לבוב
קטגוריה:לבוב: ספורט
קטגוריה:לבוב: מבנים
טורקי יונייטד

מועדון הכדורגל טורקי יונייטד (אנגלית: Torquay United F.C) היא קבוצת כדורגל אנגלית מעיירת החוף טורקי שבחבל דבון.

== מאפיינים ==
בסיום עונת 2008/2009 העפילה הקבוצה לפוטבול ליג 2, שהיא הליגה הרביעית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, לאחר שגברה 2 - 0 על קיימברידג' יונייטד ב-17 במאי 2009. העפלה זו הייתה חזרה לליגת כדורגל מקצוענית לאחר היעדרות של שנתיים, שלפניהן שיחקה הקבוצה ברמות המקצועניות במשך שמונים שנים.

בסיום עונת 2013-14 נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג אחרי 5 שנים ונשרה חזרה לנשיונל ליג, ליגת הכדורגל החמישית באנגליה.

בסיום עונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה האנגלית השישית- נשיונל ליג דרום.

בסיום עונת 2018/2019 חזרה טורקי לליגה החמישית לאחר שסיימה ראשונה בליגה השישית.

יריבותיה המסורתיות של טורקי יונייטד הן הקבוצות הדבוניות פלימות' ארגייל ואקסטר סיטי. עם זאת, המשחקים בין טורקי לפליימות' נדירים יחסית כיוון שהאחרונה משחקת בדרך כלל בליגה יותר בכירה מאשר טורקי.

צבעי הקבוצה הם צהוב, כחול ולבן.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל אנגליות
קטגוריה:דבון (מחוז): מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1899
באדי בולדן

התמונה היחידה של להקתו של בולדן, בסביבות שנת 1905
צ'ארלס "באדי" בולדן (באנגלית: Charles "Buddy" Bolden; 6 בספטמבר 1877 – 4 בנובמבר 1931) היה נגן קורנית (סוג של חצוצרה) ומוביל תזמורת. מתואר פעמים רבות כ"אבי הג'אז".

==חייו==
המידע על חייו של באדי בולדן ועל המוזיקה שלו נודעו במשך שנים רק בדרך של סיפורים של מכריו. לא נותרו הקלטות (אם ערך כאלה) ולא תיעוד מסודר ורק תמונה אחת שלו והוא היה "אפוף בערפילי אגדה", כהגדרתו של סקוט יאנאו. רק בשנת 1978 נערך מחקר מקיף על תולדות חייו וניסיון לשחזר את המוזיקה שלו, על ידי דונלד מרקיז, אשר התפרסם בספר "In Search of Buddy Bolden: First Man Of Jazz".

בולדן נולד וחי בניו אורלינס, לואיזיאנה. צליל החצוצרה שלו היה במיטב המסורת של ניו אורלינס, חד, ארוך ורם. בזכות נגינתו זכה בתואר King bolden לאמור "המלך בולדן". את תזמורת הריקודים שלו גיבש ב-1895 ובין השנים 1900–1907 ניהל את התזמורת המפורסמת והחשובה ביותר בעיר, "התזמורת של באדי בולדן". בשנת 1907 לקה בסכיזופרניה ובילה את יתרת חייו בבית חולים לחולי נפש.

==המוזיקה שלו==
קיימת הסכמה בין רבים מנגני הג'אז ה"בראשיתי" של ניו אורלינס (ג'ו "קינג" אוליבר, לואי ארמסטרונג ואחרים) ובין חוקרי המוזיקה שיש לזקוף לזכותו של בולדן מספר פיתוחים שהובילו ליצירת הסגנון שנודע כג'אז רק לאחר ירידתו מהזירה.

לזכותו ניתן לזקוף נגינה חופשית של רגטיים, עם דגש על אלתור ושילוב בלוז ורגטיים. בנוסף, הכניס לנגינה השפעות של גוספל כנסייתי, בעיקר מנגנון של קריאה ותגובה, כמו בשירה הדתית האפרו-אמריקאית.

ארגון התזמורת שלו היה ייחודי לתקופתו, היא הייתה מיזוג בין תזמורת צועדת ותזמורת ריקודים. הוא הכניס כלי נשיפה ממתכת לראשונה לנגינת הבלוז והנהיג חטיבת קצב שמנתה קונטרבס וגיטרה, במקום טובה ובנג'ו, דבר שאיפשר אלתור חופשי יותר וצליל "פתוח", המזוהה כיום כ"ג'אזי". בקו הראשון הציב טרומבון, קלרינט ואת הקורנית שלו. ייתכן שב-1898 הוקלטה התזמורת על גבי גליל פונוגרף, אך ההקלטה, אם הייתה כזו, לא נמצאה מעולם.

הלהקה ניגנה קטעים עממיים מוכרים, בהם את מנגינת השיר "יש חור בדלי" אך גם קטעים מקוריים של בולדן. הידוע שבהם הוא קטע שנקרא "Funky Butt" (או "Buddy Bolden's Blues"), שהטרים את סגנון ה-פאנק (Funk), שיופיע רק בשלהי שנות השישים.

בולדן לא היה לבדו, לפי עדויות כמעט כל התזמורות בניו אורלינס ניסו לחקות את סגנון הנגינה של בולדן וכך הוא היה למוביל מגמה של שינוי.

==בתרבות==
כאמור, בולדן היה במשך שנים דמות חידתית ומיתית. ג'לי רול מורטון כתב בלוז המתבסס על Buddy Bolden's Blues וקרא לו "I Thought I Heard Buddy Bolden Say ..." ("חשבתי ששמעתי את באדי בולדן אומר..."). בילי סטרייהורן כתב את הבלדה " Hey Buddy Bolden", המוכר בעיקר בביצועה של נינה סימון.

בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט "!Bolden" המהווה גרסה דמיונית של סיפור חייו.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Barker, Danny. 1998. Buddy Bolden and the Last Days of Storyville. New York: Continuum.
*Marquis, Donald. In Search Of Buddy Bolden: First Man Of Jazz. Louisiana State University Press. .
* Jazz: A History of America's Music / Geoffrey C. Ward () p. 18-20
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081218045956/http://www.redhotjazz.com/buddy.html ביוגרפיה וביבליוגרפיה באתר RedHotJazz] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: חצוצרנים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:חצוצרנים אמריקאים
קטגוריה:אפרו-אמריקאים
קטגוריה:סכיזופרנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1877
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1931
מוסר אביך

מוסר אביך הוא ספר מוסר שנכתב על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק. 
== מהדורות ==
"מוסר אביך" נכתב בשנים בהן שימש הרב קוק כרבה של העיירה זוימל שבליטא. בהקדמה לספר הסביר הרב קוק את הסיבה לכתיבת הספר: 

.

בשונה מספרי מוסר אחרים ביהדות, ספר זה משמש כולו כמבוא ללימוד המוסר ולבניין הנפש. הספר מסמן את הקווים הכלליים לתיקון המידות, ומדגיש את הנקודות הראויות לתיקון, בפרט בדורנו. בדומה לספרים אחרים של הרב קוק, גם מוסר אביך מושתת על דברי קבלה, המועברים תחת ידו בצורה נגישה ובהירה יותר ללומדים.

== מבנה הספר ==
* מעין הקדמה - צורך לכתיבה, רשימות עניינים לעיון וללימוד.
* פרק א - מצוות יראת ה'.
* פרק ב - סידור כוחות הנפש בדרכי עבודת ה'.
* פרק ג - בירורי מידות הנפש.
* פרק ד - חשבון הנפש בעבודת ה' והערכת מדרגותיה.

== מתכני הספר ==
*התפילה היא מבחן לאדם - אם אינו מבין את הערך של בניין בית המקדש ובקיבוץ גלויות, לא יוכל להתפלל בכוונה ולבקש על כך מקירות לבו.
*סיפור תיבת נח כהדרכה לתיקון נפש האדם.
*יראת שמים היא לבדה חכמה

== מהדורות ==
הספר יצא לאור לראשונה בי"ח אב ה'תש"ו (1946) - כחמישים שנה לאחר כתיבתו - בעריכת הרב צבי יהודה הכהן קוק, בנו של המחבר, ובהוצאת "ירושלים" (דגל ירושלים) שעל יד ישיבת מרכז הרב. החל מהמהדורה השנייה שיצאה בשנת ה'תשל"א ואילך, יוצא לאור הספר על ידי מוסד הרב קוק, בצירוף קובץ פסקאות של הרב קוק על מידות שונות, בשם מידות הראי"ה.

מהדורה מנוקדת של הספר עם ביאור, בשם "אל הנפש: מסע אל הנפש וכוחותיה, בעקבות ספרו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק "מוסר אביך", בהוצאת ראש יהודי, בתל אביב. (מהדורה ראשונה יצאה בג' באלול תשס"ח ושנייה בכסלו תשס"ט). גם אל הוצאה זו נוסף 'מדות הראי"ה'.

== ראו גם ==

* תיקון המידות
* מידות טובות

== לקריאה נוספת ==
* הרב חן חלמיש, אל הנפש - מסע אל הנפש וכוחותיה, ראש יהודי, כסלו תשס"ט (מהדורה שנייה).
* הרב חגי לונדין, ביאור על מוסר אביך, סדרת הראי"ה קוק המבואר, הוצאת ידיעות ספרים, 2015.
== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.hebrewbooks.org/37472 מוסר אביך] 
* [http://www.machonmeir.org.il/Hebrew/main.asp?cat_id=130 שיעורים במוסר אביך] באתר מכון מאיר.
* יהודה ביטי, [http://daat.ac.il/daat///mahshevt/biti/biti3-2.htm עיון בספר "מוסר אביך""] באתר דעת

קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:ספרי מחשבת ישראל
קטגוריה:ספרי 1946
קטגוריה:חיבורי הראי"ה שהתפרסמו לאחר מותו
קטגוריה:ספרי מוסד הרב קוק
בית הסוהר דמון

בית הסוהר דמון לאחר השריפה בכרמל בשנת 2010

בית הסוהר דמון הוא בית סוהר השוכן על הר הכרמל.

בית הסוהר נבנה על אתרו של יישוב קדום מהתקופה הביזנטית בשם "ח'רבת א-דמון". בחצר הכלא התגלתה רצפת פסיפס, בורות קברים חצובים ושברי עמודים.

== היסטוריה ==
בית הסוהר דמון הוקם בשנת 1953 על אדמות שהיו שייכות לחברת "קרמאן, דיק וסלטי" בבעלות משפחת קרמאן – משפחה ערבית מוסלמית מחיפה – במקום שהיו בו מחסני טבק. את בית הסוהר הקימו האסירים עצמם, שעברו מבתי סוהר אחרים, שבהם לא היה מקום. בית הסוהר דמון סבל שנים רבות מבעיות תחזוקה ובריחות של אסירים. בדצמבר 1987 נותר בית הסוהר מספר ימים ללא חשמל ומים זורמים.

בשנת 2000 נסגר בשל המצב הירוד בו. לאחר האינתיפאדה השנייה נפתח מחדש. כיום משמש בית הסוהר למאסר ולמעצר של שוהים בלתי חוקיים, וכן יש בו אגף אחד של אסירים פליליים העוסקים בתחזוקתו, בית הסוהר עבר שיפוץ מקיף הכולל שדרוג כלל אגפי הכלא, וכן שופר מערך הביטחון ההקפי של בית הסוהר, בבית הסוהר מוחזקים כ-250 אסירים, מרביתם שוהים בלתי חוקיים, והוא בעל רמת ביטחון בינונית.

ב-2 בדצמבר 2010, במהלך השרפה בכרמל, נשרפו יערות מסביב לכלא והוא פונה. כ-37 צוערים של שירות בתי הסוהר נהרגו בעת שהיו בדרך לסייע לפינוי הכלא, כשהאוטובוס שבו נסעו נלכד בלהבות. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה בה פונה כלא שלם מיושביו. על אף שהאש בערה מסביב לבית הכלא הוא לא ניזוק.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.gov.il/he/departments/PublicBodies/unit_damun בית הסוהר דמון], באתר השב"ס
* 
* 
* כתבה בה מתאר דוד בן הרוש ממנהיגי אירועי ואדי סאליב את חוויותיו מהכלא והתנאים בו.

==הערות שוליים==

דמון
קטגוריה:הכרמל
בולבול הקבולבול

בולבול הקבולבול היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית הישראלית שעסקה בהעברת תוכני זהירות בדרכים לילדים. הסדרה הופקה על ידי שירות הסרטים הישראלי ב-1976, וכללה 15 פרקים בני 5 דקות, שצולמו בשחור-לבן.

גיבור הסדרה היה ילד ושמו שמוליק, אשר כונה "בולבול הקבולבול" מפני שנהג לבצע פעולות באופן מבולבל ולא הגיוני. כך למשל: הסתרק עם מברשת שיניים, לבש בגדים חמים בקיץ, ערך מקלחת לקרפיון שקנתה אמו, ועוד. מראהו המגודל (את דמותו גילם שחקן בוגר, איציק וייס) בין הילדים הוסיף לנלעגותו. מחשש שמעשיו המוזרים יסכנו אותו בכביש, הכין לו אביו "פעמון אזעקה" לצוואר וכובע עם "פנס סכנה", שצלצלו והבהבו בכל פעם שעמד לעשות פעולה מסוכנת, כמו לחצות את הכביש מבלי להסתכל לצדדים. באופן זה ביקשו יוצרי הסדרה להעביר את המסר לפיו זהירות בדרכים היא נורמה שיש לנהוג לפיה, וכשם שאין מסתרקים עם מברשת שיניים, אין חוצים את הכביש מבלי להסתכל לצדדים.

פרק טיפוסי בסדרה נפתח בסצנה בה נראה מספר סיפורים (בגילומו של יאיר רובין) מוקף בחבורת ילדים. המספר פתח במשפט "פעם היה ילד שקראו לו שמוליק, אבל אף אחד לא קרא לו שמוליק, כי כולם קראו לו...", והילדים ענו "בולבול הקבולבול". "למה?" שאל המספר, "כי הוא היה מבולבל", ענו הילדים. אז סיפר להם המספר את אחת מהאנקדוטות המשעשעות אודות בולבול הקבולבול, ולאחר מכן סיפור נוסף המעלה את סוגיית הזהירות בדרכים.

==קישורים חיצוניים==
* "[https://www.kankids.org.il/program/?catId=1334 בולבול הקבולבול]" באתר כאן חינוכית
* "[https://www.ishim.co.il/m.php?s=%D7%91%D7%95%D7%9C%D7%91%D7%95%D7%9C+%D7%94%D7%A7%D7%91%D7%95%D7%9C%D7%91%D7%95%D7%9C בולבול הקבולבול]", במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* [https://www.youtube.com/watch?v=7IlOVnYaLMc הזום המלא - בולבול הקבולבול, שניים אוחזין], קבלן קולות - נוסטלגיה של סרטים, סדרות, מדבבים (ירעם נתניהו), באתר יוטיוב

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות לילדים
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות לימודיות-חינוכיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה אשר עוסקות בבטיחות בתחבורה
קטגוריה:שירות הסרטים הישראלי
תורגאו

תורגאו (בגרמנית: Thurgau) הוא קנטון הממוקם בצפון-מזרח שווייץ עם כ-260,000 תושבים (נכון ל-2013). ושטחו הוא כ-991 קמ"ר. תורגאו גובל בחלקו הצפוני בימת קונסטנץ ובנהר הריין. בירת הקנטון והעיר הגדולה ביותר היא פראונפלד (Frauenfeld) אולם היא עיר קטנה עם כ-23,000 תושבים וניתן לומר שבקנטון אין אף עיר גדולה.

האזור היה מיושב עוד מתקופות פרהיסטוריות. בשנת 450 האזור היה מיושב על ידי אלמאנים. במאה ה-6 תורגאו הפכה לגאו באימפריה הפרנקית, ועברה לדוכסות שוואביה בתחילת המאה ה-10. במהלך הרפורמציה הפרוטסטנטית היו מאבקים תרבותיים ואלימים רבים במקום, עד כאשר האוכלוסייה שינתה את דתה וקיבלה את הרפורמציה. בשנת 1798 תורגאו הצטרפה לרפובליקה ההלווטית ובשנת 1803 הצטרפה גורטאו כקנטון לשווייץ. החוקה המקומית התקבלה בשנת 1987.

השפה המדוברת ביותר בקנטון היא גרמנית. הדת הנפוצה ביותר היא הנצרות הפרוטסטנטית (45% מהמאמינים), ולאחריה גם בנצרות הקתולית (36%).

מבחינה כלכלית, הקנטון ידוע בתוצרתו החקלאית הכוללת ירקות ופירות רבים (במיוחד תפוחים ואגסים). בנוסף על כך, החקלאות המקומית מפיקה גם סיידר ויין. ישנה גם תעשייה בקנטון. התעשיות העיקריות הן דפוס, טקסטיל ועבודות יד. עסקים קטנים ובינוניים נתפשים כחשובים מאוד בכלכלה המקומית.

== שלטון ==
הקנטון מחולק ל-8 מחוזות:
# פראונפלד (Frauenfeld).
# שטקבורן (Steckborn).
# קרויצלינגן (Kreuzlingen). 
# ויינפלדן (Weinfelden).
# בישופסצל (Bischofszell).
# דיסנהופן (Diessenhofen).
# מינכווילן (Münchwilen).
# ארבון (Arbon).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
חתך ארכאולוגי

חום והרצפה במרובעים לבנים. ניתן לראות בחתך איך הרצפה ניגשת לקיר]]
חתך בשכבות עפר
חתך ארכאולוגי הוא חתך בתוך ריבוע חפירה בשכבות העפר המציג את שכבות העפר השונות ואת הפרטים האדריכליים ששכבות העפר מתייחסות אליהן, כולל התיאור הגרפי של שכבות אלה.

בחפירה ארכאולוגית מזהים סוגים שונים של אלמנטים סטרטיגרפיים:
* אלמנטים אנכיים: קירות, בורות, מתקנים, עמודים.
* אלמנטים אופקיים: רצפות.
בנוסף אפשר למצוא גם אלמנטים נוספים, כגון: אלמנטים אלכסוניים: לדוגמה "אשפת ירושלים" שהצטברה במהלך השנים היא אלכסונית. אלמנטים אקראיים שאין ביניהם כל קשר. אלמנטים שיש ביניהם קשר סביבתי מסוים בלי זיקה מסוימת. למשל: כלים במערות קברים אשר הצטברו בפרק זמן ארוך, אבל לא ניתן לדעת איזה כלים הוכנסו קודם למערה ואיזה בשלב מאוחר יותר, כלומר: לא ניתן לדעת "מה קדם למה". אי אפשר ליצור זיקה ביניהם בעזרת סטרטיגרפיה.

החתך הארכאולוגי מאפשר להסיק מסקנות כרונולוגיות יחסיות בין האלמנטים השונים שנמצאו בריבוע החפירה. הניתוח נעשה בעזרת בדיקת הזיקות בין האלמנטים השונים.
==זיקות בין קירות ורצפות==
ניתן למצוא שלוש זיקות ביו האלמנטים השונים:
*רצפה ניגשת לקיר, קיר ניגש לרצפה, קיר ניגש אל קיר - חתך ארכאולוגי מבטא נקודה - הרצפה ניגשת לקיר בחתך מסוים. ניתן לראות ממבט על האם הרצפה ניגשת לקיר לכל אורכו. לעיתים הרצפה מרוחה על הקיר בעזרת סיד או טיח. גם קיר יכול לגשת לקיר אחר. קיר ניגש הוא קיר הדבוק/צמוד לקיר אחר. המשמעות הכרונולוגית של הזיקה הזאת היא: שני האלמנטים חיו פרק זמן מסוים ביחד באותה שכבה ארכאולוגית. 
*קיר בנוי על קיר, קיר בנוי על רצפה, רצפה בנויה על רצפה, רצפה מעל קיר - אלמנט הנמצא מעל אלמנט כגון רצפה מעל קיר פירושו שהאלמנט העליון תיארוכו מאוחר לאלמנט התחתון. הרצפה נבנתה בתקופה מאוחרת יותר מאשר הקיר. הם חיו בתקופות ארכאולוגיות שונות. התיארוך המוחלט של הרצפה או הקיר בדוגמה תלויים בממצאים שנמצאו בעת החפירה בקיר או על הרצפה, שברי כלי חרס וממצאים אחרים העוזרים בקביעת התיארוך של השכבה בה נמצאו הקיר או הרצפה.

קטגוריה:מונחים בחפירה ארכאולוגית.
*קיר חותך רצפה - מציאת קיר בחתך ארכאולוגי אשר על פי החתך יסודותיו חותכים רצפה הנמצאת בחתך גובה למשל באמצע אורך הקיר, פירושו שהקיר מאוחר לרצפה. בעת בניית הקיר הבונים חפרו בור לתוך רצפה קיימת והניחו את היסודות לקיר.

en:Archaeological section
אילן וולקוב

אילן וולקוב (נולד בתל אביב ב-8 בספטמבר 1976) הוא מנצח ישראלי. וולקוב שימש כמנהל אמנותי של אנסמבל המאה ה-21 לצידו של דן יוהס.

==ביוגרפיה==
אביו, אלכסנדר וולקוב, היה פסנתרן קונצרטים וחבר האקדמיה למוזיקה. אמו, פרופסור שולמית וולקוב היא חברת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ופרופסור מן המניין בבית הספר להיסטוריה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. 

וולקוב התחיל לנגן על כינור ופסנתר בגיל שש ואת הכשרתו הראשונית כמנצח קיבל מהמנצח מנדי רודן באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ולאחר מכן המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. 

בגיל 19 מונה כמנצח צעיר בתזמורת הקאמרית "Northern Sinfonia" באנגליה, ולאחר מכן כמנצח הראשי של "Young Sinfonia", תזמורת הנוער של ה-Northern Sinfonia. בשנת 1997 מונה וולקוב כמנצח ראשי של תזמורת הנוער הפילהרמונית של לונדון. בשנת 1999 מונה על ידי סייג'י אוזאווה, המנצח והמנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון, כעוזר מנצח בתזמורת זו. 

בינואר 2003 מונה כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC, לאחר שכבר ניצח עליה שנים ספורות לפני כן. במינוי זה היה וולקוב לצעיר המנצחים שמונו אי פעם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בשנת 2004 נבחר וולקוב על ידי החברה הפילהרמונית המלכותית כמוזיקאי השנה, כהוקרה על פועלו במסגרת התזמורת הסימפונית הסקוטית של ה-BBC. בספטמבר 2009 סיים וולקוב שתי קדנציות בתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, ומונה כמנצח אורח ראשי לתקופה של 3 שנים נוספות.

במהלך הקריירה התמחה וולקוב בניצוח והקלטת יצירות אשר לא הוקלטו זה מכבר, או שלא הוקלטו מעולם, של מלחינים אשר נשכחו או לא זכו להכרה מספקת. הוא העיד על עצמו כנמשך במיוחד ליצירות שנכתבו "בין 1909 לשנות ה-20 של המאה הקודמת". הוא הקליט מספר אלבומים בלייבל "היפריון" (Hyperion). בין השנים 2011 - 2014 היה המנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של איסלנד.

וולקוב הוא מיוזמי מועדון ההופעות "לבונטין 7" ומופקד במסגרת זו על הזמנתם של מוזיקאים מחו"ל להופעות בישראל.

== חיים אישיים ==
לוולקוב ובת זוגו, המוזיקאית מאיה דוניץ, נולדו שתי בנות (2007, 2012) ובן נוסף מזוגתו הנוכחית (2020) 
.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
רבקה אליצור

רבקה אליצור (כ"ו בחשוון תרפ"א, 7 בנובמבר 1920 – כ"ו בתשרי תש"ם, 17 באוקטובר 1979) הייתה משוררת, סופרת ומחנכת ישראלית.

==תולדות חייה==
אליצור נולדה בפרשבורג, עלתה לארץ עם הוריה בגיל 7 ומאז ועד מותה התגוררה בירושלים. היא נישאה לפרופ' יהודה אליצור, שהיה אחד ממוריה בסמינר למורות וגננות של תנועת המזרחי.

אליצור עסקה בהוראה וחינכה דורות של תלמידים לאהבת התורה והארץ. אליצור ראתה בהקמת המדינה את התגשמות דברי התורה והנביאים, והדבר בא לידי ביטוי בספריה וחיבוריה.

לאליצור חמישה ילדים: תמר בן-ארי, פרופ' שמואל אליצור (פיזיקאי), אורי אליצור (עורך העיתון "מקור ראשון"), פרופ' יואל אליצור (חוקר התנ"ך) ופרופ' ורד נעם (חוקרת תלמוד וכלת פרס ישראל בתחום חקר התלמוד. מלמדת באוניברסיטת תל אביב).

==כתיבתה==
אליצור חיברה ספרי ילדים רבים. רבים מסיפוריה ושיריה מסופרים מנקודת מבטם של ילדים, ומדברים על היום-יום ועל השבתות והחגים בהווי החיים היהודי. ספרים נוספים ("ענן במדבר" ו"על אבות לילדים") עוסקים במדרשים, וכתיבתם בשפה הנגישה לילדים, ובהם מוצגים אבות האומה כאנשים קרובים ואהובים. בנוסף, פרסמה אליצור טור קבוע בעיתון הצופה לילדים, כאשר חלק מהטורים נכנסו מאוחר יותר לספריה. 

לאחר מותה נמצא בכתביה גם סיפור לילדים בוגרים יותר, שהחלה בכתיבתו אך לא סיימה. 

בסוף שנות ה-90 הופיעה קלטת הוידאו שלום לך אורחת, הכוללת אחדים משיריה. בשנת תש"פ (ארבעים שנה אחרי מותה) יצא לאור הספר "אגדה שהיא אמת", העוסק בעיקר בסיפורים המתרחשים בימי הקמת המדינה.

===ספריה===
* נעמה הנעימה (1946) – סיפור אגדי על ילדה המביאה מרפא לאמה.
* בלילה תחת המיטה (1947) – שירים.
* מועדים לילדים (1954) – סיפורים סביב מעגל השנה (הודפס מאוחר יותר בשם על מועדים לילדים).
* עלי עשור (1958) – שירים וסיפורים לשנת העשור.
* שלום לך, אורחת (1966) – סיפורים ושירים לשבת ולמועד.
* מתנת-חיים קטנה (1969) – סיפור על רקע מלחמת ששת הימים. נדפס בספר אגדה שהיא אמת.
* בלילה ההוא (1972) – מחזה בחרוזים על גיבורי מגילת אסתר.
* על אבות – לילדים (שני חלקים, 1972) – אגדות חז"ל בלבוש קל.
* סוד כמוס לדובי (1973) – שירים.
* נחמד מכל ימים (1976) – שירים וסיפורים לשבת ולחג.
* מעשה בקטן אברהם יצחק (1978) – סיפור על ילדותו של הרב קוק. נדפס בספר אגדה שהיא אמת.
* הארמון על ההר (1979) – חמישה סיפורי דמיון.
* ענן במדבר (1980) – סיפורים על נדודי בני ישראל בסינַי.
* טעם של שבת (1981, עם שרה רוזן) – חוברות והקלטות של סיפורים, משחקים ושירי שבת.
*יום העצמאות של יעל (2011) – פורסם כסיפור בספר שלום לך אורחת, יצא כחוברת עצמאית בהוצאת ספריית פיג'מה.
*אגדה שהיא אמת (2019) – אספת סיפורים שחלקם פורסמו בבמות שונות וחלקם טרם ראו אור. בעיקר סביב הקמת המדינה, העלייה לארץ והגאולה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי סלובקיה
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררי ילדים ישראלים
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי חינוך
רבקה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1979
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1979
אמיר ספאהיץ'

אמיר ספאהיץ (בבוסנית: Emir Spahić; נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא כדורגלן עבר בוסני ממוצא מוסלמי, ששיחק בעמדת הבלם. לזכותו של ספאהיץ' 94 הופעות במדי נבחרת בוסניה והרצגובינה, שם הוא שימש כקפטן הנבחרת.

==קריירת מועדונים==
קריירת הכדורגל של ספאהיץ' החלה בשנת 1998 בצ'ליק זניצה ולאחר שנה עבר לג.ו.ש.ק. דוברובניק. ב-2001 עבר ל-נ.ק. זאגרב הקרואטית, עימה זכה באליפות בשנת 2002. בשנת 2004 עבר לשחק בליגת העל הרוסית, שם שיחק בקבוצות שיניק ירוסלאבל, טורפדו מוסקבה ולבסוף – לוקומוטיב מוסקבה, עימה זכה בגביע הרוסי ב-2007.

ב-2009 עבר ספאהיץ' למונפלייה מליגת העל הצרפתית. בעוד שבקבוצתיו הקודמות מיעט ספאהיץ' להבקיע, וכבש 11 שערים בלבד בשמונה שנים, ספאהיץ' החל להבקיע במדי מונפלייה כבר במשחקו הראשון, מול פריז סן-ז'רמן.

בקיץ 2011 חתם בסביליה הספרדית תמורת 2 מיליון אירו עד ליולי 2014, ב-26 בספטמבר 2013 הושאל לאנז'י מחצ'קלה מליגת העל הרוסית. ב-14 באפריל 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד וולגה ניז'ני נובגורוד.

ב-28 ביוני 2013 חתם בבאייר לברקוזן לשנתיים. ב-12 באפריל 2015 שוחרר מהקבוצה, לאחר שהכה באיש ביטחון של המועדון אשר סירב להכניס את חבריו לחדר ההלבשה.

ב-5 ביולי 2015 חתם בהמבורג לעונה אחת. בינואר 2017 שוחרר מהקבוצה.

==קריירה בינלאומית==
ספאהיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה ב-7 ביוני 2003 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד . מאז הופעת הבכורה שלו הפך ספאהיץ' לשחקן חשוב בנבחרת. ספאהיץ' היה קפטן החל מיורו 2008 ועד מונדיאל 2014. ספאהיץ' העפיל עם הנבחרת למונדיאל 2014 לראשונה בתולדותיה ונכלל בסגל הנבחרת לקראת הטורניר. ב-7 באוגוסט 2014 הודיע על פרישה מהנבחרת, אך חזר בו בהמשך והוא שיחק גם במוקדמות יורו 2016.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים בוסנים
קטגוריה:בלמי כדורגל בוסנים
קטגוריה:מגני כדורגל בוסנים
קטגוריה:כדורגלני צ'ליק זניצה
קטגוריה:כדורגלני נ.ק. זאגרב
קטגוריה:כדורגלני שיניק ירוסלבל
קטגוריה:כדורגלני טורפדו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני מונפלייה
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני אנז'י מחצ'קלה
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני המבורג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:ספורטאים זרים בקרואטיה
קטגוריה:ספורטאים זרים ברוסיה
קטגוריה:ספורטאים זרים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים בוסנים בספרד
קטגוריה:ספורטאים בוסנים בגרמניה
קטגוריה:בוסנים שנולדו ב-1980
בית העלמין הדרום

מפת בית העלמין דרום
בית העלמין הדרום, הידוע גם בשמות בית העלמין חולון ובית העלמין בת ים, הוא בית עלמין בדרום-מזרח העיר בת ים, בגבול עם חולון וראשון לציון.

==מיקום==
בית העלמין הדרום שוכן סמוך למחלף קוממיות בנתיבי איילון בדרום העיר בת ים ובגבול עם חולון וצפונית-מזרחית לשכונת נווה חוף בראשון לציון. ליד בית העלמין שוכן האצטדיון העירוני של בת ים ומסוף אוטובוסים.

תחילה השתרע בית העלמין על שטח של 500 דונם, ומאוחר יותר הורחב בעוד 300 דונם. בבית העלמין פועל גם בית קברות צבאי.

==היסטוריה==
בית העלמין הוקם בשנת תשכ"ד (1964), לאחר שהשטח בבית הקברות נחלת יצחק ובית עלמין טרומפלדור החל לאזול. ראש עיריית בת ים, דוד בן ארי, התנגד להקמתו, משום שהעדיף שימושים אחרים לשטח שנלקח למטרה זו. בית העלמין יועד להיות בית עלמין האזורי הראשי של תל אביב, וכך היה במשך 15 שנים, עד לפתיחתו של בית העלמין ירקון. הוא תוכנן על ידי האדריכל ר"מ מאיר. את טקס הפתיחה ערך הרב הראשי של תל אביב איסר יהודה אונטרמן, בז' באדר תשכ"ד. בחודש אייר של אותה שנה נטמן בבית העלמין הנפטר הראשון.
אנדרטאות לזכר קהילות יהודיות שחרבו בשואה]]
למרות היותו בתחום שיפוטה של בת ים, רבים מכנים אותו "בית העלמין חולון", וזאת מפני שעם פתיחתו הכניסה היחידה אליו הייתה מהשער המזרחי, מכיווּן חולון. רק לאחר מספר שנים נבנה השער הצפוני מכיווּן בת ים, שעם בנייתם של נתיבי איילון הפך לשער המרכזי.

כמו ברוב בתי העלמין הגדולים בישראל, גם בבית העלמין הדרום ישנן מצבות רבות לזכרן של קהילות שנספו בשואה, ומתחת לחלקן אפר של הנספים.

בבית העלמין קבורים כ-200,000 נפטרים, והוא מוגדר על ידי המוסד לביטוח לאומי כ"בית עלמין סגור".

בבית העלמין מצויה חלקה להורים שכולים, חלקה לילדים וחלקות לקבוצות אוכלוסייה ייחודיות נוספות.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110825001310/http://www.kadisha.biz/ShowItem.aspx?levelId=59572 בית העלמין הדרום], באתר חברה קדישא
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
*
הדרום
קטגוריה:בת ים: גאוגרפיה
שאול חייק

שאול חייק (נולד ב-9 באוגוסט 1948) הוא כדורגלן עבר ששיחק בעמדת החלוץ בשנות השישים והשבעים. חייק בילה את מרבית הקריירה בהפועל פתח תקווה, ולאחר מכן שיחק גם בהפועל רמת גן, מכבי חיפה, הפועל יהוד ומכבי רמת עמידר. חייק התפרסם כחלוץ כובש שערים והתבלט בעיקר כנוגח מוכשר.

==קריירה==
חייק נולד בעיראק למשפחה מבוססת ובה חמישה ילדים (אחד מהם, אחיו הבוגר, יצחק חייק). אב המשפחה היה רופא. המשפחה עלתה לישראל ב-1951 והתיישבה במעברת אור יהודה. חייק גדל באור יהודה ושיחק במחלקת הנוער של קבוצת הפועל המקומית. כשהגיע לגיל נוער היה משחק בבקרים במדי קבוצת הנוער, ואחר הצהריים במדי הקבוצה הבוגרת. הפועל אור יהודה שיחקה באותן שנים בליגה א', אז הליגה השנייה, ומאמנה היה שמואל סגל, שחקן עבר בהפועל פתח תקווה. סגל המליץ לראשי הפועל פתח תקווה על חייק הצעיר, וביולי 1965, עוד לפני שמלאו לו 17, הוא הגיע למבחנים בקבוצה, התקבל, ומיד יצא איתה למסע ברחבי אירופה וארצות הברית.

חייק, שנאלץ לעשות את הדרך מאור יהודה לפתח תקווה באוטובוסים עד שהקבוצה קנתה לו וספה, השתלב בקבוצה במהירות וכבר בעונתו הראשונה היה לשחקן הרכב ואף כבש שלושער לרשת מכבי יפו במחזור האחרון. בעונת 1966/1968 היה חייק הכובש המוביל של הפועל פתח תקווה עם 24 שערים (ב-60 מחזורים), והקבוצה סיימה במקום השני והגיעה לגמר הגביע.

גם הפגרה שבאמצע אותה עונה הייתה מוצלחת מבחינתו, כשבקיץ 1967 לקח חלק בזכייה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. באותה עת גם עבד כצייר שלטים וסייע בפרנסת משפחתו. בעונת 1968/1969 נחלשה הקבוצה והידרדרה למרכז הטבלה, אך חייק המשיך להיות הכובש המוביל עם עשרה כיבושים. העונות הבאות של הקבוצה היו דלות מבחינת כיבוש שערים, עם ממוצע של פחות משער למשחק, אבל גם כך הוסיף חייק עשרים שערים לפני שעבר להפועל רמת גן מהליגה השנייה בקיץ 1973.

חייק שיחק ברמת גן שלוש עונות, במהלכן היה הכובש המוביל של הקבוצה. לאחר מכן עבר למכבי חיפה ורשם הופעת בכורה מרשימה, בה כבש שלושער מול הפועל כפר סבא. בסיום העונה ירדה מכבי חיפה לליגה השנייה, וחייק החליט לפרוש מכדורגל. הוא חזר בו לאחר שאנשי מכבי רמת עמידר הצליחו לשכנע אותו להצטרף לקבוצתם, והוא סייע לה לעלות ליגה. עם סיום עונה זו פרש מכדורגל, הפעם באופן סופי. לאחר הפרישה פתח חייק חברה לייצור שלטים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=71 דף השחקן] באתר מוזיאון הפועל פתח תקווה

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל יהוד
קטגוריה:כדורגלני מכבי רמת עמידר
קטגוריה:אור יהודה: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קן ואטאנבה

קן ואטאנבה (ביפנית: 渡辺 謙; ) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה יפני, מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2003 על תפקידו בסרט "הסמוראי האחרון".

== ביוגרפיה ==
ואטאנבה נולד בעיירה קודייה שבמחוז ניאיגטה ביפן, לאם מורה בבית ספר ולאב שעסק בקליגרפיה.

לאחר שסיים את לימודיו עבר ואטאנבה לטוקיו, שם החל לעבוד בתיאטרון מקומי. הופעת הקולנוע הראשונה שלו הייתה בשנת 1984 בדרמת המלחמה היפנית "הילדים של מקרת'ור". לאחר מכן השתתף ואטאנבה במספר סדרות טלוויזיה מקומיות, בעקבותיהן זכה לפופולריות ברחבי יפן.

בשנת 1989 בזמן צילומיו לסרט המקומי "גן עדן וארץ", חלה ואטאנבה בלוקמיה מיאלואידית חריפה. לאחר מספר טיפולי כימותרפיה שב ואטאנבה לסט הצילומים, אך שנתיים לאחר מכן חלה החמרה במצבו. לאחר שיפור במצבו הבריאותי חזר ואטאנבה לקולנוע היפני וזכה ב"פרס האקדמיה היפנית" על משחקו בסרט "קיזונה". ב-2002 זכה ואטאנבה ב"פרס האקדמיה היפנית" השני שלו, הפעם על תפקידו בסרט "ג'נזי: שנת אלף האהבה".

בשנת 2003 שיחק ואטאנבה בסרט אמריקאי ראשון, "הסמוראי האחרון", לצידו של טום קרוז. בסרט גילם את דמותו של הסמוראי לורד קאטסומאטו, המנהיג האחרון בשושלת עתיקה של סמוראים. על תפקידו קיבל ואטאנבה מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ובכך הפך לשחקן היפני השביעי בהיסטוריה שמקבל מועמדות לפרס אוסקר. בנוסף קיבל ואטאנבה גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב. באותה שנה קיבל ואטאנבה את "פרס האקדמיה היפנית" השלישי שלו, על תפקידו בסרט "שחר של יום חדש".

בשנת 2005 השתתף ואטאנבה במותחן הפעולה שובר הקופות של כריסטופר נולן "באטמן מתחיל", בו גילם את דמותו של ראס-אל-גול, אויבו של באטמן. לאחר מכן שיחק ואטאנבה לצידן של ג'אנג דזה יי וגונג לי, בדרמה הרומנטית זוכת 3 פרסי האוסקר "זכרונותיה של גיישה".

ב-2006 שיחק ואטאנבה בתפקיד ראשי בדרמת המלחמה ההיסטורית של קלינט איסטווד, "מכתבים מאיוו ג'ימה". בסרט גילם את טדאמיצ'י קוריבאישי, הגנרל בצבא האימפריה היפנית שניהל את מגננת הכוחות היפניים במהלך קרב איוו ג'ימה. ב-2007 זכה וואטאנבה ב"פרס האקדמיה היפנית" הרביעי שלו, על משחקו בסרט "זיכרונות של מחר". קן זכה בפרס זה בשנת 2010, על משחקו בסרט "Shizumanu Taiyō". בשנה זו שיחק ואטאנבה גם בסרט האמריקאי שובר הקופות התחלה, בתפקיד סאיטו.

באוקטובר 2016 שיחק בסרטו של גאס ואן סנט, "ים של עצים" (The Sea of Trees) לצד נעמי ווטס ומתיו מקונוהיי.

בשנת 2022 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "טוקיו וייס" של רשת HBO Max; המבוססת על סיפור אמיתי שיצא כספר בשם זהה משנת 2009 מאת ג'ייק אדלשטיין.

== חיים אישיים ==
לוואטאנבה בן בשם דאיי ואטאנבה, גם הוא שחקן, ובת בשם אן ואטאנבה, דוגמנית, מאשתו הראשונה יומיקו ואטאנבה. ב-2005 התחתן ואטאנבה בשנית, עם השחקנית והמפיקה קאהו מינמי.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
=== קולנוע ===
*הילדים של מקרת'ור (1984)
*טמפופו (1986)
*ברוך שובך מר מקדונלד (1998)
*הסמוראי האחרון (2003)
*זכרונותיה של גיישה (2005)
*באטמן מתחיל (2005)
*זיכרונות של מחר (2006)
*מכתבים מאיוו ג'ימה (2006)
*עוזר הערפד (2009)
*שאנגחאי (2010)
*התחלה (2010)
*גודזילה (2014)
*ים של עצים (2016)
*רובוטריקים: האביר האחרון (2017) - דיבוב 
*אי הכלבים (2018) - דיבוב
*בל קנטו (2018)
*גודזילה: מלך המפלצות (2019)
*פוקימון: הבלש פיקאצ'ו (2019)
*פוקושימה 50 (2020)
*היוצר <small>(אנ')</small> (2023)
*הממלכה של קנסקי (TBA) - דיבוב

=== טלוויזיה ===
* טוקיו וייס (2022-הווה)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יפנים
קטגוריה:מדבבים יפנים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1959
צליל סלע

צליל סלע (נולד ב-3 במאי 1965) הוא מתמטיקאי ישראלי העוסק בתורת החבורות הגאומטרית. הוא נודע בשל הפתרון להשערת טרסקי על השקילות האלמנטרית של חבורות חופשיות נוצרות סופית, ובשל הפתרון לבעיית האיזומורפיות של חבורות היפרבוליות חסרות פיתול.

==קורות חיים==
סלע שירת ביחידה 8200 ובשנת 1986 הוענק לו פרס ביטחון ישראל. בשנת 1991 זכה במלגת רוטשילד לחוקרים צעירים מצטיינים.
בשנת 1991 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטה העברית בירושלים, בהנחייתו של פרופ' אליהו ריפס. לאחר מכן היה מרצה באוניברסיטת קולומביה ומאז הוא פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית.

סלע נשוי לשגית בלומרוזן-סלע ואב לשלושה, הוא מתגורר בירושלים.

== עבודתו המתמטית ==
עבודתו החשובה הראשונה של סלע עסקה בבעיית האיזומורפיזם לחבורות היפרבוליות חסרות פיתול. בעבודה זו השתמש בכלים של פעולת חבורה על עצים ממשיים שפיתח ריפס. הפתרון שמצא סלע לבעיית האיזומורפיזם סיפק נציגים קנוניים לאיברים בחבורות היפרבוליות; סלע וריפס פרסמו מאמר המראה את קיומם של אלה ב-1995.
בעזרת הנציגים הקנוניים הצליחו סלע וריפס להראות שאפשר לפתור מערכות סופיות של משוואות בחבורות היפרבוליות חסרות פיתול, באופן אלגוריתמי. ההוכחה מבוססת על רדוקציה של הבעיה לפתרון משוואות בחבורה חופשית, שבה אפשר להפעיל את אלגוריתם מאקאנין-רזבורוב.

הכלים שסלע פיתח איפשרו לו להוכיח שכל חבורה היפרבולית נוצרת סופית מקיימת את תכונת הופף.

בראשית שנות האלפיים פתר סלע את השערת טרסקי, שלפיה כל החבורות החופשיות הלא-אבליות הנוצרות סופית הן שקולות-אלמנטרית, כלומר, יש להן אותה תורה מסדר ראשון. סלע המשיך וחישב את התורה מסדר ראשון של חבורות היפרבוליות חסרות פיתול כלליות, ואפיין את אלו שהן שקולות-אלמנטרית לחבורה נתונה מסוג זה. בפרט,
יוצא מהעבודה שאם חבורה נוצרת סופית שקולה אלמנטרית לחבורה היפרבולית, אז היא היפרבולית בעצמה.

עבודתו של סלע על תורות מסדר ראשון של חבורות היפרבוליות השפיעה במידה משמעותית על התפתחותה של תורת החבורות הגאומטרית, במיוחד בכך שעוררה מחקר של חבורות גבול ושל חבורות היפרבוליות יחסית.

== פרסים והערכה ==
סלע היה מרצה מוזמן בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בשנת 2002
. בנוסף לכך זכה ב:
* פרס ארדש לשנת 2003.
* מלגת סלואן בשנת 2006
* פרס קרול קארפ לשנת 2008, על פתרונה של השערת טרסקי ועל פיתוח קשרים חדשים בין תורת המודלים לתורת החבורות הגאומטרית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מתמטיקה
קטגוריה:זוכי פרס ארדש
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
סנון

סנון (Senonian) היא תקופה גאולוגית, לפי חלוקה שאינה בשימוש עוד, שהחלה לפני כ-90 מיליוני שנים ונמשכה עד לפני כ-65 מיליוני שנים והייתה התקופה האחרונה בתת-תור קרטיקון עליון.

סלעים מתקופה זו נפוצים בישראל בשולי הסלעים מתקופת הקנומן-טורון והם ברובם סלעי קירטון וצור. בתקופה זו שקעו גם סלעי פוספוריט בנגב, ומהם מפיקים פוספטים (חומר המכיל תחמוצות זרחן).

תקופת הסנון חולקה ל-4 גילאים: קוניאק, סנטון, קמפן ומאסטריכט.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרטיקון
מפת סיריוס

מפת סיריוס של כל גזרת התעלה
מפת סיריוס היא מפת קוד לביטחון שוטף של אזור סיני אשר שימשה את צה"ל בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים, ובמהלך המלחמה.

המפה (למעשה סדרת מפות) הייתה מפה טופוגרפית של סיני ושל שני עברי תעלת סואץ, בקנה מידה 1:50,000, שעליה סומנו מכשולים לרק"ם, שמות קוד של צירים, מעוזים, תעוזים, ואזורים שולטים שעשויים להיתפס על ידי כוחות ישראל ומצריים במקרה מלחמה. המפה המקבילה ששימשה בחזית הצפון נקראה מפת רענן. מפת הקוד שימשה את צה"ל בעת שיגרה, ואלמלא ההפתעה במלחמת יום הכיפורים היה צריך להחליף את המפות בתחילת המלחמה.

מפת סיריוס נתפסה בידי המודיעין המצרי עוד בטרם המלחמה, וגרסאות מודפסות שלה, מתורגמות לערבית, חולקו למפקדים ולקציני טיווח ארטילרי בצבא מצרים. הכרת המפה על ידי המצרים תרמה ליכולתם לטווח כוחות ישראלים שדיווחו על מקומם על המפה בקשר. יש הסבורים כי מארב טילי הסאגר בו נהרג האלוף אלברט מנדלר, מפקד אוגדת סיני וצוות הנגמ"ש שלו, התאפשר מאיכון שכזה, אך אין לכך הוכחות חד-משמעיות. במהלך המלחמה נתפסו בידי צה"ל המפות המתורגמות, ותפיסתן הביאה לשינויים בנוהלי הקשר.

בעקבות המלחמה הורד סיווג המפה מ"סודי" ל"בלתי מסווג" וקטעים ממנה הופיעו בספרים על מלחמת יום כיפור כמו גם באתרי הנצחה (כגון אתר חטיבה 600 בלטרון). השמות בהם השתמשה המפה נצרבו בזיכרון הציבורי והם משמשים עד היום לתיאור מהלכי המלחמה. צירים כגון "לכסיקון", "טרטור" ו"עכביש", מעוזים כגון "בודפשט", "מצמד", ו"פורקן" ומתחמים כגון "אורחה", "טלוויזיה", ו"חמוטל" זכורים היום בעיקר בשמותיהם במפת סיריוס.

==ביאור המפה==

*ציר לכסיקון - ציר אורך הסמוך ביותר לקו המעוזים.
*ציר החת"ם - ציר אורך המרוחק כ-10 ק"מ מהתעלה ועליו ישב קו התעוזים.
*ציר עכביש - ציר רוחב שקישר בין טסה למוצב "לקקן".
*ציר טרטור - ציר רוחב שמתחיל בציר עכביש, לא רחוק מציר החת"ם, והסתיים בדוורסואר, נקודת צליחת התעלה במבצע אבירי לב.
*ציר כרטיסן- ציר אורך שנפגש עם ציר לסטים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://archive.kippur-center.org/maps/siriyus-map-hd.jpg מפת סיריוס באיכות HD] באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
* [http://www.hativa14.com/2007/04/1713 קטעים ממפת סיריוס בגזרות הצפונית והמרכזית של תעלת סואץ], באתר חטיבה 14
* [http://archivesdocs.mod.gov.il/Agranat2/אברהם%20אלזון%20-%20רמח%20בטחון%20שדה/index.html עדות אברהם אלזון (אלמ במיל'- רמח ביטחון שדה), ישיבה צז מתאריך 19 בפברואר 1974] בוועדת אגרנט

==הערות שוליים==

קטגוריה:החזית המצרית במלחמת יום הכיפורים
סיריוס
קטגוריה:ישראל: חירום
יאיר ורדי

יאיר ורדי
יאיר ורדי (נולד ב-29 במאי 1948) הוא רקדן, כוריאוגרף ומורה. כיהן כמנכ"ל מרכז סוזן דלל למחול ולתיאטרון בין השנים 1989 ל-2020. שימש בעבר גם כראש המחלקה למחול באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.

== ביוגרפיה ==
ורדי, יליד כפר בלום, החל את דרכו כרקדן וכוריאוגרף בלהקת בת שבע, ב-1977 יצר ורדי את ריקוד הביכורים שלו ״אשר אליו נכספתי״, דואט ללהקת בת שבע בו רקד לצד רקדנית הלהקה תמר צפריר. המחול הועלה במסגרת פסטיבל ישראל. יצירה זו זכתה להצלחה גדולה וזיכתה אותו בפרס כינור דוד. בקיץ של אותה שנה הוזמן להצטרף כסולן לבלט רמבר בלונדון. ורדי רקד בבלט רמבר בין השנים 1977–1983. ב-1981 יצר את הריקוד השני שלו לבת שבע ״אנשים שדים״ למוזיקה מאת אסטור פיאצולה. מאוחר יותר רקד בלהקות שונות ברחבי העולם. ורדי חבר ועד "הארגון למען תיאטרון עכשווי".

בשנת 2002 זכה בפרס רוזנבלום מאת עיריית תל אביב יפו על תרומתו למחול בעיר תל אביב.
ב-23 ביוני 2009 זכה ורדי באות מסדר האמנויות והספרות של ממשלת צרפת בתחום התרבות על קשריו הבינלאומיים עם אמנים בצרפת.
ב-5 בפברואר 2014 קיבל ורדי את תואר "מסדר ההצטיינות האזרחי" (Order of Civil Merit) מאת מלך ספרד, פליפה השישי.
בשנת 2018 קיבל את פרס שרת התרבות והספורט לאמנים ותיקים ע"ש אריק איינשטיין בקטגוריית מחול ואת פרס שרת התרבות על מפעל חיים בתחום המחול.
יאיר ורדי הוא חתן פרס א.מ.ת בתחום התרבות לשנת 2009.

בשנת 2010 ביום העצמאות התש"ע, קיבל מרכז סוזן דלל, בו יאיר ורדי מנכ"ל מיום הקמתו, את פרס ישראל בתחום המחול. בשנת 2020 פרש ורדי מתפקידו כמנכ"ל מרכז סוזן דלל לאחר כהונה בת 30 שנים. הוא יוזם ומנהל אמנותית סדרות מחול בארץ ובחו״ל, מייעץ לגופי תרבות בתחילת דרכם, ומכהן בוועדים אמנותיים וגופי תרבות ציבוריים דוגמת המרץ2.

==קישורים חיצוניים==

* [https://emetprize.com/award-page/1/83 קורות חייו] של יאיר ורדי באתר פרס א.מ.ת
* [https://suzannedellal.org.il/ההיסטוריה-של-מרכז-סוזן-דלל/ יאיר ורדי - מייסד המרכז], באתר סוזן דלל
* 
====ראיונות====
* -ריאיון
* 
* 
* 
* דבורה פרידס גלילי, [http://www.danceinisrael.com/2009/01/interview-with-yair-vardi-a-view-of-israeli-concert-dance-from-the-top-podcast/ A View of Israeli Concert Dance from the Top], באתר "[http://www.danceinisrael.com Dance In Israel]", 17 בינואר 2009 - ריאיון עם ורדי 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מחול
קטגוריה:כפר בלום: אישים
קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:כוריאוגרפים ישראלים
קטגוריה:מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:פעילים במדורי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אריק איינשטיין: מחול
קטגוריה:רקדני להקת המחול בת שבע
קטגוריה:בוגרי בית החינוך המשותף עמק החולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
תומאס סטייץ

תומאס ארתור סטייץ (באנגלית: Thomas Arthur Steitz; 23 באוגוסט 1940 - 9 באוקטובר 2018) היה פרופסור אמריקאי לביופיזיקה וביוכימיה במכון הרפואי "הווארד יוז" באוניברסיטת ייל שבארצות הברית, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2009, יחד עם ונקטרמן רמאקרישנן ועדה יונת, על מחקריהם שתרמו להבנת מבנה ותפקיד הריבוזום, וזוכה פרס גיירדנר לשנת 2009.

סטייץ נולד במילווקי, ויסקונסין. הוא סיים תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת לורנס ובשנת 1966 קיבל תואר דוקטור בביוכימיה ובביולוגיה מולקולרית מאוניברסיטת הרווארד.

סטייץ נפטר ב-9 באוקטובר 2018. הותיר אחריו אישה, ג'ואן סטייץ, גם היא פרופסורית לביופיזיקה וביוכימיה באוניברסיטת ייל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.osti.gov/accomplishments/ramakrishnan_steitz.html תיאור המחקר]
* 
* 

קטגוריה:ביוכימאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:זוכי פרס נובל אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לורנס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הלבלב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2018
קטגוריה:זוכי פרס קרן גיירדנר הבינלאומי
מכנסיים (בגד כהונה)

המכנסיים בעבודת המקדש ביהדות, היו אחד מארבעה בגדי הכהונה של כהן הדיוט או אחד משמונת הבגדים של הכהן הגדול. הם מתוארים בספר שמות שבמקרא, ופרטיהם נידונים בהרחבה במשנת חז"ל.

==צורת המכנסיים והכנתם==
המכנסיים היו עשויים פשתן לבן.
אורכם של המכנסיים היה בהתאם לכהן שלבש אותם. המכנסיים הגיעו מתחת ללב, מעל המותניים, ועד לברכיים.
את המכנסיים היו מהדקים אל הגוף ב"שנצים", מין שרוך שהיה מושחל בקפל בחלק העליון של המכנסיים.
המכנסיים עשויים כמין שק עם חור למעלה ושני חורים למטה לרגליים ולא הייתה בהם חציצה בין הרגליים.
את המכנסיים, כמו את שאר בגדי הכהונה, הכינו באריגה.

==לבישת המכנסיים==
המכנסיים היו הבגד הראשון שהכהנים לבשו

והיו גם האחרונים שהכהנים פשטו מהם. הכהנים שלא עבדו היו מוסרים את בגדיהם לחזנים, הממונים על הורדת הבגדים, והם היו לאחר שנשארו רק במכנסיים היו מלבישים אותם בבגדי חול, ואז היו מורידים מעליהם גם את המכנסיים.

==תפקיד המכנסיים==
תפקידם של המכנסיים לא היה כתפקיד שאר הבגדים.
תפקיד שאר בגדי הכהונה היה לכבוד ולתפארת, אבל תפקיד המכנסיים היה לכסות את מקום הערווה, כמו שכתוב בציווי על הכנתם

והם כוונו לכפר על גילוי עריות.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.kipa.co.il/temple/show.asp?id=31784 מאמר על המכנסיים], מכון המקדש

==הערות שוליים==

קטגוריה:בגדי כהונה
קטגוריה:מכנסיים
קטגוריה:פרשת תצוה
גלריית טרטיאקוב

חזית גלריית טרטיאקוב החדשה
גלריית טרטיאקוב (ברוסית: Государственная Третьяковская Галерея; "הגלריה הממלכתית של טרטיאקוב") הידועה גם בכינוי טרטיאקובקה היא מוזיאון לאמנות הממוקם במוסקבה, בירת רוסיה. מוזיאון זה נחשב למוזיאון המוביל בעולם בתחום של אמנות רוסית.

==היסטוריה==
ראשיתה של הגלריה בשנת 1856 באוספו של הסוחר המוסקבאי העשיר פאבל טרטיאקוב. טרטיאקוב רכש יצירות רבות מהאמנים הרוסיים המובילים של תקופתו במטרה ליצור אוסף אשר לימים יהפוך למוזיאון הלאומי הרוסי לאמנות. בשנת 1892 ציווה טרטיאקוב את אוספו, שהיה מפורסם כבר באותה עת, לעיר מוסקבה. לאוספו צירף פאבל טרטיאקוב את אוספו של אחיו המנוח, סרגיי, ולכן הגלריה נקראה באותם הימים על שמותיהם של שני האחים. היא כללה אז 1,200 ציורים ו-500 רישומים בשווי של 1.5 מיליון רובל.

חזית מבנה הגלריה תוכננה על ידי הצייר ויקטור וסנצוב בסגנון המזכיר אגדות עם רוסיות. המבנה נבנה בין השנים 1902–1904 על הגדה הדרומית של נהר מוסקבה למול הקרמלין.

במהלך המאה ה-20 גדל האוסף, והגלריה התרחבה למבנים סמוכים ובהם כנסיית ניקולס הקדוש מהמאה ה-17.

במאי 2012 נערך בגלריה דו-קרב על אליפות העולם בשחמט בין בוריס גלפנד מישראל ובין האלוף המכהן, וישוואנתן אנאנד מהודו.

===גלריית טרטיאקוב החדשה===
בשנת 1985 אוחדה הגלריה עם הגלריה לאמנות בת זמננו אשר פעלה במבנה מודרני בסמוך לטבעת הגנים, דרומית לגשר קרים. אוסף זה כלל מוצגים של פיסול ריאליסטי סוציאליסטי.

בסמוך אל הגלריה החדשה נמצא פארק הפסלים "בית הקברות לאנדרטאות נופלות" שבו מוצגים פסלים שייצגו בעבר את ברית המועצות והוצאו ממקומם לאחר נפילת ברית המועצות.

==אוספי המוזיאון==
אוספי המוזיאון כוללים למעלה מ-130,000 יצירות אמנות רוסיות בסגנונות שונים, החל מיצירות דתיות כגון "תיאוטוקוס מולדימיר ו"השילוש הקדוש" מעשה ידי אנדרי רובליוב, וכלה ביצירות מודרניות כגון "קומפוזיציה VII" מעשה ידי וסילי קנדינסקי ו"הריבוע השחור" מעשה ידי קזימיר מלביץ'. בין היתר מוצגות במוזיאון יצירות מאת פאבל פדוטוב, קונסטנטין קורובין, ולנטין סרוב, איליה רפין, אוסיפ בראז, וסילי ורשצ'אגין, וסילי מקסימוב, זינאידה סרבריאקובה, בוריס קוסטודייב, אנדרי ריאבושקין, וסילי סוריקוב, וסילי פרוב, איוואן קראמסקוי, איוואן שישקין, אלכסנדר איוואנוב ויצחק לויתן.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [http://www.tretyakovgallery.ru/ האתר הרשמי] (רוסית, אנגלית)
* [http://www.russianartgallery.org יצירות מופת המוצגות בגלריה]
* [http://www.icon-art.info/location.php?lng=en&loc_id=1 איקונות מאוסף הגלריה]
* [https://web.archive.org/web/20070920190642/http://www.moscow.info/museums/state-tretyakov-gallery.aspx מידע למבקר בגלריה].

קטגוריה:גלריית טרטיאקוב
קטגוריה:מוזיאונים לאומיים
קטגוריה:מוסקבה: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:מוזיאונים לאמנות מודרנית
בוקר טוב, וייטנאם

בוקר טוב, וייטנאם (באנגלית: Good Morning, Vietnam) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1987 מסוגת הדרמה הקומית. הסרט, בכיכובו של רובין ויליאמס, מתאר את מלחמת וייטנאם מנקודת מבט סוריאליסטית של שדרן רדיו קומי הנשלח לבדר את החיילים האמריקאים בעת ימי המלחמה. הסרט זיכה את ויליאמס בפרס גלובוס הזהב ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

==עלילה==

אדריאן קרונאוור (רובין ויליאמס) הוא שדרן רדיו צבאי המשרת באי כרתים. קרונאוור הוא גבר בעל חוש הומור מפותח, ולוקח דברים בקלות. גנרל טיילור המוצב בווייטנאם שומע את שידורו המוצלח ומעביר אותו לגזרתו ברדיו סייגון שבווייטנאם, שם הוא משדר שתי תוכניות יומיות, בשש בבוקר ובארבע אחר הצהריים. את תוכניות הבוקר שלו הוא פותח בקריאה "בוקר טוב וייטנאם", אמירה שהפכה להיות מזוהה איתו. תוכניתו הפראית הכוללת מוזיקת רוק, ושלל חיקויים, הופכת לפופולרית ביותר בקרב החיילים, ובד בבד מעוררת את זעמם של מפקדי הרדיו השמרנים שלא אוהבים את סגנונו החדש. קרונאוור מקבל כל יום את החדשות על מה שקורה במלחמה, אבל יכול לשדר רק את הכתבות הלא חשובות. כל המידע האמיתי נאסר לשידור על ידי הצנזורה. אחרי תקופה הוא מתקשה לקבל את הצנזורה הזאת.

במקביל קרונאוור מתחזה להיות מורה לאנגלית, על מנת לחזר אחרי טרין, אשה צעירה מקומית. בשיעורי האנגלית שלו, הוא מלמד את הלומדים אנגלית מדוברת, סלנג ומחוות אמריקאיות. הוא זוכה באהבתם של תלמידיו. אחיה של הנערה הווייטנאמית, טואן, משוחח עם קרונאוור ומבהיר לו שהיא מחוץ לתחום. קרונאוור לא מוותר בקלות, וטבעו הקליל והפתוח קונה את ליבו של הצעיר.

קרונאוור עובר משבר אחרי שהוא עד לפיצוץ שאירע ב"בר של ג'ימי", בו מבלים חיילים אמריקאים בסייגון. הוא מחליט לשדר את הידיעה למרות שלא עברה את הצנזורה. הוא מושעה מן התחנה, ומפקדו סגן סטיבן הוק מחליפו בשידור. הוק מחשיב את עצמו כבדרן אמיתי, אך מעטים חושבים שהוא מצחיק באמת. הוק מנסה להצחיק את הקהל, אך תוכניתו הופכת להיות שנואה במיוחד. החיילים והמאזינים שולחים אלפי פניות לתחנת הרדיו ומנסים לשכנע את המפקדים להחזיר את קרונאוור. קרונאוור עצמו לא בטוח אם ברצונו לחזור. אדוארד גרליק (פורסט ויטאקר), חברו, יוזם מפגש עם חיילים שיוצאים למלחמה וקרונאוור מבין את החשיבות של התוכניות שלו בחיים שלהם. המפגש מחזיר לו את חשק לשדר. לבסוף המפקדים נכנעים ללחץ הקהל ומחזירים אותו.

קרונאוור וגרליק יוצאים עם הרכב ונקלעים לאזור בשליטה של הוויטקונג, שם הם פוגשים את טואן שעוזר להם לחזור לסייגון בשלום. אז מתגלה לו שטואן הוא האויב והשניים מתעמתים. למפקדים אין ברירה אלא לפטר את קרונאוור על שיתוף פעולה עם האויב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1987
קטגוריה:סרטי מלחמת וייטנאם
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שצולמו בתאילנד
קטגוריה:סרטי בארי לוינסון