OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ה. ר. גיגר

הנס רודי גיגר (בגרמנית: Hansruedi Giger; בצרפתית: Hans Ruedi Giger; 5 בפברואר 1940 – 12 במאי 2014) היה צייר, פסל ומעצב שווייצרי. עבודתו המפורסמת ביותר היא עיצוב החייזר (קסנומורף) בסרט "הנוסע השמיני" ("Alien"), שעליו זכה בפרס אוסקר.

==יצירתו==
ה. ר. גיגר נולד בעיר כור שבקנטון קגראובינדן בשווייץ. הוא זכה לפרסום בזכות זכייתו באוסקר על עיצוב החייזר בסרט "הנוסע השמיני" וכן בעקבות ספר הציורים הרביעי שהוציא, Necronomicon (שאותו המשיך בספר Necronomicon II), ופרסום יצירותיו במגזין אומני. גיגר עיצב מספר עטיפות לאלבומים פופולריים: Brain Salad Surgery של אמרסון, לייק ופאלמר, Frankenchrist של הדד קנדיז ו-Koo Koo של דבי הארי.

===סגנון===
"מכונת לידה", פסל של רודי גיגר
בית קפה גיגר, גרובייר
גיגר סבל מנדודי שינה, וציוריו מושפעים מחוויותיו במחלה. הוא הוכשר במקור כארכיטקט וצייר את יצירותיו הראשונות במסגרת טיפול באמנות.

לאורך רוב הקריירה שלו גיגר השתמש בעיקר במברשת אוויר כדי ליצור נופים חדגוניים, סוריאליסטים ומפחידים. הסגנון המובהק והייחודי לו בא לידי ביטוי ביצירותיו בהכלאת הגוף האנושי ומכונות בטכניקה המתוארת כ"ביומכניקה". ציוריו לרוב מציגים דימויים מיניים מלאכותיים ולעיתים נחשבים כמטרידים. חלק מציוריו גם הכילו דימויים שטניים.

לואיס בוניואל הפגיש את גיגר עם הצייר הספרדי סלבדור דאלי. חבר נוסף שהשפיע על יצירתו היה טימותי לירי.

===יצירות אחרות===
כשהבמאי אלחנדרו חודורובסקי ניסה לעבד את הספר "חולית" לקולנוע, הוא גייס את גיגר להפקה כמעצב אמנותי, שבין היתר עיצב את בית הרקונן. על אף שחודורובסקי השלים את ההכנות לצילומים, הוא התקשה לגייס תקציב להסרטה, והפרויקט נגנז. חלק מהמוטיבים האמנותיים בהפקה ההיא שימשו השראה לסרטי מדע בדיוני מאוחרים יותר.

גיגר עיצב את דמותו האייקונית של החייזר בסרטי הנוסע השמיני. 

גיגר עיצב את סטנד המיקרופון המפורסם של סולן להקת הנו מטאל קורן ג'ונתן דייוויס הנושא אותו לכל הופעה.

גיגר גם יישם את סגנונו הביומכני בעיצוב פנים. בעיצובו הוקמו מספר "ברי גיגר" בטוקיו, ניו יורק ושווייץ, אך רובם נסגרו במהלך השנים. אומנותו השפיעה רבות על ציירי קעקועים ופטישיסטים ברחבי העולם.
חברת הגיטרות איבנז הוציאה סדרת גיטרות המעוצבות בהשראת ציוריו. חברת המשקפיים אוקלי גם הושפעה מאומנותו של גיגר והוציאה סדרת משקפיים מעוצבים.

Giger Bar, 2023
גיגר נפטר ב-12 במאי 2014 בבית חולים בציריך, שווייץ, לאחר שסבל מפגיעות וחבלות בגופו לאחר שמעד במדרגות ביתו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים שווייצרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך לאמנויות
קטגוריה:ילידי 1940

קטגוריה:נפטרים ב-2014
צ'אד סמית

סמית' בהופעה, 2016
צ'אד סמית (באנגלית: Chad Smith; נולד ב-25 באוקטובר 1961) הוא מתופף להקת רד הוט צ'ילי פפרז, שאליה הצטרף לאחר עזיבת המתופף הקודם, ג'ק איירונס.

==ביוגרפיה==
סמית נולד במינסוטה שבארצות הברית, וגדל במישיגן. לפני שהצטרף לרד הוט צ'ילי פפרז ב-1989 הספיק לתופף במסגרת הרכבים רבים. עבודת התיפוף שלו מופיעה ביותר ממאה אלבומים שונים. עם הלהקות והאמנים שאיתם שיתף צ'אד פעולה נמנים: Pharaoh, Twenty Mondays, Toby Redd, Wild Colonials, Second Self, Wayne Kramer, Thermadore, Lili Haydn, John Fogerty, Leah Andreone, Fishbone, Loud Rocks, Johnny Cash, Glenn Hughes

בשנת 2008, לאחר שלהקת רד הוט צ'ילי פפרז הודיעה על פירוקה הזמני, הצטרף סמית' להרכב מוזיקלי הכולל את ג'ו סטריאני, סמי הייגר ומייקל אנתוני ושמו "Chickenfoot".

סמית התחתן ב-1994 עם מריה. לזוג נולדו ארבעה ילדים. הם התגרשו, וסמית נישא לאדריכלית בשם ננסי ב-8 במאי 2004. 

צ'אד רשום בספר השיאים של גינס לאחר שניגן במערכת התופים הגדולה בעולם (308 חלקים).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מתופפים אמריקאים
קטגוריה:חברי להקת רד הוט צ'ילי פפרז
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1961
עמנואל דודאי

עמנואל דודאי 15 במאי 1939 - 9 בפברואר 2023 היה עיתונאי, שדרן רדיו ואיש טלוויזיה ישראלי.

==ביוגרפיה==
דודאי נולד בתל אביב למד בתיכון עירוני ה'. את הקריירה הרדיופונית החל כמשתתף בתוכנית בשם "חץ וקשת" ששודרה בשנות ה-50 בגלי צה"ל. מפקד גלי צה"ל, רב-סרן בנו צור, גייסו ליחידה כחייל סדיר. תחנת גלי צה"ל שידרה בתקופה האמורה מבנין בית ספר ברמת גן. דודאי עבר עם תחנת השידור לבניינה ביפו ושם ביצע שירותו, במסגרתו ערך תוכניות ותסכיתים.

לאחר שחרורו עבד כעורך בסוכנות הידיעות "יונייטד פרס", כקצין העיתונות של חברת אלעל וכעורך הכלכלי של העיתון "היום" עד לסגירתו. בשנת 1965 הואשם לראשונה בזיוף ונקנס, ושנה אחר כך נידון לשלושה חודשי מאסר על תנאי, על תשלום בציקים ללא כיסוי.

בשנת 1968 הפיק תקליטים תעודיים היסטוריים, בהם הקלטות של נאומי מנהיגים, עבור חברת הד ארצי.

בשנת 1970 הצטרף למחלקת החדשות של הטלוויזיה הישראלית, ופוטר בסוף שנת 1972, לאחר שהואשם בקבלת שוחד מאיש יחסי ציבור, תמורת פרסום כתבה על להקת "בת דור".

בשנות השבעים המאוחרות ותחילת שנות השמונים פעל כאיש עסקים ועסק ביבוא. בתקופה זו הצטברו נגדו תלונות רבות על, זיוף מסמכים, תשלום בציקים ללא כיסוי, מירמה, הונאה והעלמת תשלומי מע"מ. בסוף 1984 נידון לארבע וחצי שנות מאסר. בערעור לבית המשפט העליון הופחת עונשו לשנתיים וחצי מאסר בפועל ושנתיים וחצי מאסר על תנאי. בספטמבר 1990 הורשע שוב בעבירות מרמה, גניבה, זיוף, וניסיון לקבל דבר בתחבולה ממאות אנשים, ונידון ל-4 שנות מאסר. חלק מהעבירות ביצע בעת חופשותיו מהכלא בתקופת המאסר הקודמת שלו.

בין השנים 1997 - 1999 הגיש תוכנית בשם "המגירה של עמנואל" ששודרה ברשת ב'. התוכנית עסקה בסיפורים עלומים מתולדות ארץ ישראל.

בספטמבר 1999 הורשע שוב בעבירות מירמה, ונידון לשלוש שנות מאסר, מהן שנה בפועל. עיקר הסתבכותו של דודאי הייתה עם תמהוני בשם יעקב פרידמן שהתחזה להיות מתווך דירות בעל ממון ובעדותו בבית המשפט הסתבר שהוא שקרן פתולוגי. בנובמבר 1999 הורשע פעם נוספת ונדון ל-54 חודשי מאסר. בחופף לעונש המאסר שנגזר עליו קודם לכן.

בהיותו בכלא ניצל דודאי את כישוריו ועסק בהוראה ובהדרכת אסירים ואף זכה לשבחים רבים על כך. אחר כך השתקם לחלוטין עסק בהתנדבות בסיוע לאסירים משוחררים. בנוסף לכך הוא הרצה על פרשיות עלומות מתולדות ארץ ישראל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
בית הכנסת הגדול של פלזן

בית הכנסת הגדול בפלזן, צ'כיה (ידוע בשם Velká Synagoga בצ'כית) הוא בית הכנסת השלישי בגודלו בעולם. בית הכנסת נבנה בשנת 1892 כאשר הקהילה בפלזן מנתה כ-2000 יהודים. כיום הקהילה מונה עשרות בודדות של יהודים.

התוכניות המקוריות של בית הכנסת נעשו על ידי אדריכל ונציאני בשם פלטשר שתכנן בית כנסת בסגנון גותי עם צריחים בגובה של 65 מ'. אבן פינה הונחה ב-2 בדצמבר 1888, אבל דבר לא נעשה מעבר לכך עקב התנגדות מועצת העיר שחששה שבית הכנסת יעיב על הכנסייה הסמוכה וכן שיגרם בלבול עקב העיצוב הדומה. בשנת 1890 הונחה הצעה חדשה על ידי עמנואל קלוץ ששמרה על התכנון המקורי אך הנמיכה את הצריחים ב-20 מ' ושינתה את הסגנון לרומנסקי שכללה מגן דוד גדול. ההצעה התקבלה ובית הכנסת נבנה על ידי הקבלן רודולף סטץ במחיר של 162,138 גילדן. התוצאה היא שילוב סגנונות, מהכיפות בצורת בצל בסגנון הרוסי, התקרה בסגנון המוסלמי וארון הקודש בסגנון הודי.

בית הכנסת היה פעיל עד שנת 1973, אז נסגר והוזנח. בין השנים 1995–1998 שופץ בית הכנסת ונפתח מחדש. כיום משמש בית הכנסת כאתר קונצרטים, מוזיאון לתערוכות תצלומים. בשנת 2002 התקיימ התערוכת צילומי פאבל דיאס על יהדות צ'כיה.
 
תפילות מתקיימות רק בחדר אחד. מספר יהודים בעיר הוא כ-70.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צ'כיה: בתי כנסת
קטגוריה:פלזן
פלזן
קטגוריה:מבנים ששימשו כבתי כנסת
פיהאלפה

פּיהאלפּה (באסטונית: Pühalepa) הייתה בשנים 1992–2017 נפה במחוז היו שבאסטוניה. שטח הנפה היא 255 קמ"ר והיא הייתה ממוקמת בחלקו המזרחי של האי היומאה.

היישוב הגדול והמרכזי בנפה היא טמפה (Tempa). שם נמצאת כנסייה שנבנתה בשנת 1255, כנסייה שהיא בין העתיקות באסטוניה כולה. בנוסף ניתן למצוא בפיהאלפה בית-אחוזה הנחשב לאחד הגדולים והיפים במדינה. 
אחרי קורגסארה, הייתה זו הנפה השנייה בגודלה במחוז היו.

ממשלת אסטוניה החליטה ב-22 ביוני 2017 על פירוק הנפה ומיזוגה לתוך הנפה הכפרית היומאה () במסגרת הרפורמה המנהלית. 
הנפה התנגדה למהלך והגישה ערעור בפני בית המשפט העליון, אולם הערעור נדחה, ובאוקטובר 2017 פורקה הנפה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
אלון חילו

אלון חילו (נולד ב-21 ביוני 1972) הוא סופר, מחזאי ועורך דין ישראלי.

==ביוגרפיה==
אלון חילו, 2008
חילו נולד ביפו, בן להורים שעלו לישראל בשנות ה-60 מדמשק שבסוריה.

בעל תואר במשפטים ובוגר החוג לאמנות התיאטרון במסלול כתיבה דרמטית ודרמטורגיה באוניברסיטת תל אביב. עובד כעורך דין לקניין רוחני.

תושב תל אביב, גרוש ואב לשתי בנות. בחודש יוני 2014 יצא מהארון מול כלי התקשורת בארץ.

==פרסומים==
* רומנים
** "מות הנזיר", הוצאת חרגול, 2004, רומן היסטורי על עלילת דמשק, וכן בתרגום לאנגלית (הוצאת רנדום האוס, 2006, מתרגם: אבן פלנברג), צרפתית, איטלקית, יוונית והולנדית
** "אחוזת דג'אני", הוצאת ידיעות ספרים, 2008, רומן היסטורי בדיוני המתרחש בתקופת העלייה הראשונה, וכן בתרגום לאנגלית (הוצאת רנדום האוס, 2010, מתרגם: אבן פלנברג), צרפתית, איטלקית, פורטוגזית והולנדית
** "הכי רחוק שאפשר", הוצאת ידיעות ספרים, 2012, רומן מכתבים שבו התכתבות בין נדב - חייל שמתקשה להשתלב במסגרת הצה"לית לבין הדוד שלו, מיכאל, פרקליט לשעבר בפרקליטות המחוז המבלה את זמנו בגיחות מחוץ לישראל.
** "רצח בבית האדום", הוצאת ידיעות ספרים, 2018, רומן היסטורי בדיוני המתאר את רצח יוסף חיים ברנר וחבריו במאורעות תרפ"א ב-1921.
* סיפורים קצרים
** "גן החיות התנ"כי בירושלים", עיתון 77, גיליון 144–145, 1992, עמ' 62–65
** "נראה לאחרונה", כתב העת מאזניים, גיליון ס"ח (3), 1993, עמ' 42–44
* מאמרים
** 

==הצגות==
* (מחזאי) "הערב חתונה", פסטיבל תיאטרון קצר (בצוותא תל אביב), 1998 בבימוי אילן תורן
* (מחזאי) "היום של הכלבים", פסטיבל עכו, 1999 בבימוי גילי בר-הלל
שני המחזות, בתרגום לאנגלית על ידי גילי בר-הלל, הועלו ב-1997 גם בתיאטרון הסטודנטים של אוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית.

==פרסים==
* "ספר פלטינה" מטעם התאחדות הוצאות ספרים בישראל על "אחוזת דג'אני", 2009
* פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים, 2008
* פרס נשיא המדינה ליצירת ביכורים על "מות הנזיר", 2006
* מועמדות לפרס ספיר על ספרו "מות הנזיר" בשנת 2005
* בשנת 2009 הוכרז כזוכה בפרס ספיר, על ספרו "אחוזת דג'אני", אך זכייה זו בוטלה לאחר שהועלו טענות לניגוד עניינים אצל יו"ר ועדת הפרס, יוסי שריד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* אלון חילו ב[http://www.xargol.co.il/index.php?cat=3&name=hebrew&state=2&book=1042&nav=2 אתר "חרגול"]
* 
* - ריאיון עם אלון חילו
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* ריאיון עם אלון חילו בתוכניתו של פרופ' יורם יובל [https://www.youtube.com/watch?v=rP4PxB6O85A "שיחת נפש"], הטלוויזיה החינוכית, 5 ביוני 2018
ממאמריו:
* - ביקורת על ספרו של הרצל כהן "אבני שיש טהור"
* - מאמר על פרשת דרייפוס

== הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:זוכי פרס נשיא המדינה לספרות
קטגוריה:סופרים להט"בים ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1972
ג'יליולה צ'ינקווטי

ג'יליולה צ'ינקווטי (באיטלקית: Gigliola Cinquetti; נולדה ב-20 בדצמבר 1947) היא זמרת איטלקייה. הייתה נציגת איטליה באירוויזיון 1964, וזכתה בו במקום הראשון.

==ביוגרפיה==
צ'ינקווטי נולדה בוורונה שבאיטליה. בגיל 16 זכתה בפסטיבל סן רמו בשנת 1964 כאשר שרה את "Non ho l'età" ("אינני בוגרת מספיק"), למוזיקה שחיבר ניקולה סלרנו ומילים מאת מריו פנצרי. בעקבות זכייתה, נבחרה לייצג את איטליה בתחרות האירוויזיון של שנת 1964, בביצוע אותו השיר. היא זכתה במקום הראשון גם באירוויזיון, והייתה הראשונה שהעניקה למדינתה את הניצחון בתחרות זו. היא הייתה גם הראשונה שהגיעה למקום הראשון בתחרות ה-Top 20 (עשרים הלהיטים הראשונים) בבריטניה בשיר אירוויזיוני שאינו באנגלית.

בשנת 1966 היא הקליטה את השיר "Dio, come ti amo" ("אלוהים, כמה שאני אוהבת אותך") בדואט עם דומניקו מודוניו, שהפך ללהיט בינלאומי. ב-1974 היא חזרה לתחרות הבינלאומית כנציגת איטליה בשנית, והפעם סיימה במקום השני לאחר להקת אבבא, בביצוע השיר "Si" ("כן") - את המוזיקה והמילים כתבו: מריו פנצרי, דניאלה פאצ'ה, לורנצו פילאט, וקאראדו קונטי. השיר, שתורגם לאנגלית בתור "Go", הגיע ל-Top 10 בבריטניה. השיר נאסר לשידור באיטליה, והתחרות אף לא שודרה בטלוויזיה האיטלקית, בגלל משאל עם שנערך במדינה זמן קצר לאחר התחרות, בשאלה האם לאפשר גירושים, והחשש שהשיר עלול להשפיע על ההצבעה.

צ'ינקווטי הנחתה את תחרות האירוויזיון של שנת 1991 יחד עם טוטו קוטוניו, שהביא את האירוויזיון לארצו עם זכייתו בזאגרב בשנה הקודמת (זכייתה השנייה של איטליה לאחר זו של צ'ינקווטי 26 שנה קודם לכן).

בשנת 2001 שיחקה צ'ינקווטי בסרט האיטלקי "The Knights of the Quest", לצדם של ראול בובה האיטלקי, תומאס קרצ'מן הגרמני ואדוארד פרלונג האמריקאי.

==שירים נבחרים==
* [http://www.diggiloo.net/?1964it "Non ho l'età"] - שנת 1964
* [https://web.archive.org/web/20170315221028/http://diggiloo.net/?1966it "Dio, come ti amo"] - שנת 1966
* [http://www.diggiloo.net/?1974it "Sì"] - שנת 1974

== ראו גם ==
* איטליה באירוויזיון

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זוכי האירוויזיון
קטגוריה:מנחי האירוויזיון באיטליה
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1964
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1974
קטגוריה:זוכי פסטיבל סן רמו
קטגוריה:זוכי האירוויזיון: איטליה
קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:אמניות אפיק רקורדס
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1947
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1947
פורטו וליו

פורטו וליו (בפורטוגזית: Porto Velho - "נמל ישן") היא בירת המדינה הברזילאית, רונדוניה. ממוקמת באגן נהר האמזונאס העליון ואוכלוסייתה מונה 519,531 תושבים (נכון לשנת 2018, על פי נתוני IBGE).

העיר שוכנת בגבול המדינות הברזילאיות רונדוניה ואמזונאס ומהווה מרכז של סחר בקסיטריט, מרכז תחבורה ומרכז תקשורת. העיר ממוקמת על הגדה המזרחית של נהר מדיירה, אחד היובלים העיקריים של האמזונאס.

== היסטוריה ==
פורטו וליו הוקמה ב-2 באוקטובר 1914 על ידי חלוצים שנשלחו בידי חברת "מסילת הרכבת של מדיירה מאמורה" בסביבות 1907. לאחר שבניית מסילת הרכבת הושלמה, מנתה אוכלוסיית העיר כ-1,000 תושבים ובנייניה היו בעיקר הבניינים של הנהלת מסילת הרכבת ובתי עץ קריביים.

במהלך שישים השנים הראשונות, פיתוח העיר היה קשור ישירות לפעילות הרכבת. העיירה שגשגה במהלך תנופת הגומי, אולם אז כאשר גומי מלזי בעלות נמוכה הפך את הגומי מאמזונס ללא תחרותי, כלכלת האזור נבלמה. ערים כמו סנטו אנטוניו דו מדיירה, שהיו להן קו חשמלי ועיתון שבועי עד להקמת פורטו וליו, אינן אלא חורבות בימינו.

ההישרדות של פורטו וליו קשורה לתנאים הטובים יותר של האזור בו היא נבנתה, הגישה הקלה אליה דרך הנהר והנמל שלה. כל אלה היו שיקולים בבחירת פורטו וליו כבירת הטריטוריה הפדרלית החדשה של גוואפה, בשנת 1943. רק עם תחילת מלחמת העולם השנייה היה מעגל התקדמות נוסף באזור. כאשר כוחות בעלות הברית איבדו שליטה על הגומי המלזי, היה צורך בייצור גומי מהאמזונס לצורך המאמץ המלחמתי. זה ייצר את מה שמכונה בברזיל "בום הגומי השני". אך עם תום המלחמה, שוב נעצרה כלכלת האזור.

ההיסטוריה המודרנית של פורטו וליו מתחילה בגילוי משאבים סביב העיר, בייחוד זהב על נהר מדיירה, בסוף שנות החמישים. בנוסף, החלטת הממשלה לאפשר חוות בקר גדולות בשטח הביאה למגמת הגירה לעיר. כמעט מיליון אנשים עברו לרונדוניה ואוכלוסיית פורטו וליו גדלה לשלוש מאות אלף. הגירה אינטנסיבית זו גרמה צרות רבות לעיר, כמו יצירת רובע הפרברים וירידה באיכות החיים בעיר.

מאז הרפורמה במערך הכליאה הממשלתי ממוקם בעיר כלא פורטו וליו, הנחשב לאחד הידועים לשמצה בעולם ומאכלס חברי כנופיות סמים ופשע.

==תחבורה==
את העיר מחברים כבישים פדרליים ונמל תעופה בינלאומי, הממוקם במרחק 7 ק"מ מהעיר ומכונה על ידי המקומיים בשם "בלמונט", על שם הרובע בו הוא ממוקם והוא הפך לנמל תעופה בינלאומי בשנת 2002. סמוך לעיר ממוקם גם בסיס חיל האוויר פורטו וליו ולכן ישנה תנועה ערה של תחבורה אווירית צבאית.

מראה העיר

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ברזיל: ערים
קטגוריה:רונדוניה
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1914
היינץ פישר

היינץ פישר (בגרמנית: Heinz Fischer; נולד ב-9 באוקטובר 1938) הוא משפטן ופוליטיקאי אוסטרי, מומחה במדע המדינה, נשיא אוסטריה החל מ-2004 עד 2016.

==ביוגרפיה==
2010-04-25
פישר נולד ב-9 באוקטובר 1938 בעיר גראץ במזרח אוסטריה. את חינוכו העל-יסודי הוא קיבל בגימנסיה, וסיים את לימודי התיכון בשנת 1956. לאחר מכן למד לימודי משפטים באוניברסיטת וינה, ולבסוף קיבל דוקטורט בשנת 1961. בתחילת שנות ה-60 היה מתנדב בקיבוץ שריד. חוץ מעיסוקו בפוליטיקה הוא העסיק עצמו בקריירה אקדמאית והיה לפרופסור במדע המדינה באוניברסיטת אינסברוק בשנת 1993.

פישר היה חבר הפרלמנט האוסטרי (הנציונלראט) מ-1971 ואף שימש כאחד מיושבי ראש שלו בשנים 1990–2004. כמו כן כיהן כשר המדע בין השנים 1983–1987 בקואליציה שהונהגה על ידי קנצלר אוסטריה דאז, פרד זינובאץ.

בשנת 2004 הודיע כי יתמודד על משרת הנשיא הקודם שנפטר, תומאס קלסטיל. הוא נבחר לתפקיד ב-25 באפריל 2004 כנציג האופוזיציה בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית, השיג 52.4 אחוז מסך הקולות נגד המועמדת השנייה, שרת החוץ בניטה פררו-ולדנר שהתמודדה מטעם הקואליציה השמרנית של מפלגת העם האוסטרית.

פישר נשבע לנשיאות ב-8 ביולי 2004 וקיבל את המשרה מידי נשיא הפרלמנט שהחליף את תומאס קלסטיל, שנפטר ב-6 ביולי אותה השנה. מאז שנבחר לתפקיד גברה האהדה כלפיו. ב-2010 נבחר לתקופת כהונה שנייה ברוב גדול של 78.9% מן הקולות.

למרות שהוא זוכה לתמיכה באוסטריה, חברו לשעבר באוניברסיטה, נורברט לסר, טוען כי פישר נמנע מלהביע את דעתו בנושאים שנויים במחלוקת או מלהביע ביקורת על נושאים כאלו. דוגמה נפוצה לכך היא תמיכתו שבשתיקה בברונו קרייסקי שהתנגד לשמעון ויזנטל - צייד הנאצים.

פישר מגדיר עצמו כאגנוסטיקן. הוא נשוי משנת 1968 למרגיט, בת להורים יהודיים, ולהם שני ילדים מבוגרים. תחביבו העיקרי הוא טיפוס הרים וכן הוא משמש כנשיא האגודה האוסטרית של חברי הטבע.

בנובמבר 2008 החליטה אוניברסיטת תל אביב להעניק לו תואר דוקטור לשם כבוד.

בשנת 2016 לא היה יכול פישר להתמודד על התפקיד שלישית, שכן לפי החוק האוסטרי מותר להיבחר לנשיא לשתי קדנציות בלבד, בנות שש שנים כל אחת. לכן סיים את כהונתו ב-8 ביולי 2016 אז תמו בדיוק 12 שנים לכהונתו. החליף את מקומו אלכסנדר ואן דר בלן שניצח בבחירות הנשיאותיות של אוסטריה ב-4 בדצמבר 2016.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20111014020704/http://www.hofburg.at/ אתר האינטרנט הרשמי של היינץ פישר] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:נשיאי אוסטריה
קטגוריה:שרי מדע
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מעוטרי אות האריה הלבן
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1938
בית"ר (אגודת ספורט)

אגודת הספורט בית"ר היא אגודת הספורט של תנועת בית"ר, אשר הוקמה בשנת 1924. כמו בתנועת בית"ר, סמל האגודה הוא המנורה, והוא נקבע לפי סמל הגדודים העבריים. שם האגודה הוא ראשי תיבות של "ברית יוסף טרומפלדור", אך מאייתים ת׳ במקום ט׳ על מנת לשמור את שמה של עיר-המצודה ביתר, שסימלה גבורה יהודית בעת העתיקה.

==הקבוצות המשתייכות לאגודה בכדורגל ==
* בית"ר ירושלים
* בית"ר תל אביב בת ים
* בית"ר כפר סבא
* בית"ר חיפה
* בית"ר נס טוברוק נתניה
* בית"ר אשדוד
* בית"ר נורדיה ירושלים
* יתר הקבוצות: בית"ר אבו סנאן, בית"ר א.א. פאחם, בית"ר אורנית, בית"ר אל עמל, בית"ר אריאל, בית"ר אשקלון, בית"ר גאולים, בית"ר גבעת זאב, בית"ר חדרה, בית"ר טבאש, בית"ר טבריה, בית"ר יפו, בית"ר ירכא, בית"ר כפר כנא, בית"ר כרמיאל, בית"ר מכר, בית"ר מעלה אדומים, בית"ר מעלות, בית"ר משהד, בית"ר נצרת, בית"ר עזרא, בית"ר עפולה, בית"ר פרדס חנה, בית"ר פתח תקווה, בית"ר צפת, בית"ר קריית גת, בית"ר רמת גן, בית"ר שפרעם, בית"ר יבנה, בית"ר מועצה אזורית שומרון. בית״ר גן יבנה.

====בעבר====
* בית"ר אופקים
*בית"ר אור יהודה
*בית"ר באר שבע
*בית"ר בנימינה
*בית"ר ביר אל-מכסור
*בית"ר בית דגן
*בית"ר בית יצחק
*בית"ר בית שאן
*בית"ר בני חוג'יראת
*בית"ר בת ים (התפרקה בשנת 1994)
*בית"ר גבעת שמואל
*בית"ר גני-תקוה
*בית"ר דימונה
*בית"ר הרצליה
*בית"ר הררי תל אביב
*בית"ר חולון
*בית"ר טוראן
*בית"ר טירת כרמל
*בית"ר טירת שלום
*בית"ר יהוד
*בית"ר ירוחם
*בית"ר לוד (פעלה בין השנים 1952–1998)
*בית"ר מגדל העמק
*בית"ר מחנה יהודה - הוקמה בשנת 1946 בשכונת מחנה יהודה שבפתח תקווה על ידי חבר בית"ר ואיש האצ"ל יצחק בן-דוד (שרעבי)
* בית"ר נתניה
*בית"ר פרדס כץ (פעלה בין השנים 1982–2007)
*בית"ר עין כרם
*בית"ר עכו
*בית"ר עמישב
*בית"ר עתלית
*בית"ר ראש העין
*בית"ר ראשון לציון
*בית"ר רכסים
* בית"ר רמלה
*בית"ר קטמונים
*בית"ר קלנסואה
* בית"ר קריית אונו
*בית"ר קריית בנימין
*בית"ר קריית טבעון
*בית"ר קריית מטלון
*בית"ר קריית שמונה
*בית"ר תל חנן
*בית"ר תל יהודה
*בית"ר תרשיחא

==הקבוצות המשתייכות לאגודה בכדורסל==
* בית"ר ירושלים
* בית"ר אשדוד
* בית"ר תל אביב - קבוצה ששיחקה 14 עונות בליגת העל עד שנת 1992
* בית"ר כפר יונה
* בית"ר בני בבלי

====בעבר====
* בית"ר רמת גן - קבוצה ששיחקה בליגת העל בשנים 1993–1995 (התאחדה עם מכבי רמת גן)
* בית"ר מגדל העמק - קבוצתו של דריק שארפ בשנים 1994–1996
* בית"ר ראשון לציון
* בית"ר בנימינה
* בית"ר באר שבע

== לקריאה נוספת ==
* מנשה הרמן, ההיסטוריה של מרכז הספורט הארצי לבית"ר, הוצאה לאור מרכז בית"ר, 2004. [http://www.basket.co.il/digital%20library//Beitar%20History%20Book%20-%20digital/%5CBeitar%20History%20Book.html לקריאה באתר האגודה]
* עומר עינב, עומדים בשער: כדורגל ויחסי יהודים וערבים בא"י–פלסטין, 1917–1948, הוצאת עם עובד, תשפ"ב 2022

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.mbeitar.com/ האתר הרשמי של מרכז הספורט הארצי לבית"ר]
* מודי בר-און ועומר עינב, [https://omny.fm/shows/shlavmukdamot/fe8798b6-8777-4cb5-a175-af0200bdcd4a העבר הערבי של בית"ר], פודקאסט [https://radio.sport5.co.il/page?path=54a8871e-1826-416b-bebb-7bfaf404e4e9 שלב המוקדמות] בערוץ הספורט, 15 בדצמבר 2020

*
קטגוריה:ישראל: ארגוני ספורט
קטגוריה:הנצחת יוסף טרומפלדור
צ'ארלי ינקוס

צ'ארלס תאופולוס "צ'ארלי" ינקוס (נולד ב-29 במאי 1961) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי בינלאומי ממוצא יווני, קפטן נבחרת אוסטרליה בין השנים 1986 ו-1989.

==ביוגרפיה==

ינקוס החל את הקריירה שלו בשנת 1979 במדי היידלברג יונייטד ושיחק בהמשך גם באפי"ה לייכרדט טייגרס, בלקטאון סיטי ווולונגונג סיטי, כולן מהליגה האוסטרלית הראשונה. במשך עונה אחת (1988/1989) שיחק בפאוק סלוניקי היוונית.

תפקודו במגרש היה בעמדת המגן. משחקו התאפיין ביכולת תיקול גבוהה ובכושר מנהיגות. כמו כן, הצטיין בביצוע בעיטות חופשיות ובעיטות עונשין.

ינקוס היה המנהיג הבלתי מעורער של נבחרת אוסטרליה שהתמודדה מול נבחרת ישראל במוקדמות הגביע העולמי 1990. הבעיטה החופשית שהשוותה את תוצאת המשחק בין הנבחרות באצטדיון רמת גן ב-1989 - אותה בעיטה שלאחריה טבע יורם ארבל את הביטוי "ככה לא בונים חומה" - יצאה מרגלו של ינקוס, שכאמור, היה מומחה לבעיטות חופשיות.

בין שני הקמפיינים הכושלים להעפלה למונדיאל 1986 ומונדיאל 1990 השתתף ינקוס בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול (1988), בו הגיעה אוסטרליה לרבע הגמר.

בסך הכול רשם ינקוס 7 שערים ב-49 הופעות עבור הנבחרת. אחד מהשערים, בעיטה קשה מ-25 מטרים שנכנס לרשתה של נבחרת ארגנטינה ב-1988, זכור על אוהדי ה"סוקרוז" עד היום כאחד מהיפים שבשערי הנבחרת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אוסטרלים
קטגוריה:בלמי כדורגל אוסטרלים
קטגוריה:מלבורן: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוסטרליה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1961
יסוד טרנס-אורני

יסוד טרנס-אורני (אנגלית: Transuranium element) הוא יסוד שמספרו האטומי גדול ממספרו האטומי של אורניום (92). כל היסודות הטרנס-אורניים נוצרו באופן מלאכותי, מלבד הנפטוניום והפלוטוניום, שנמצאים בכמויות זעירות בעפרת אורניום; שאר היסודות הם תוצאה של "הפצצת" אטומים בחלקיקים שונים על ידי שימוש במאיצי חלקיקים. רובם בעלי זמן מחצית חיים קצר משמעותית מגילו של כדור הארץ, וגם אם היו קיימים בעת היווצרותו, דעכו זה מכבר.

חוסר היציבות של היסודות שמעבר לאורניום נובע מהמרחק הרב שבין הנוקליאונים בגרעין של אטום בגודל כזה. כדי שגרעין יהיה יציב, צריך הכוח הגרעיני (היוצר משיכה בין פרוטונים) להתגבר על הכוח החשמלי (היוצר דחייה בין פרוטונים). מכיוון שהכוח הגרעיני בין שני פרוטונים דועך מהר מאוד ככל שהמרחק ביניהם גדל (מהר בהרבה מדעיכת הכוח החשמלי ביניהם), הוא אינו מצליח להתגבר על הדחייה החשמלית שבין הפרוטונים בגרעינים גדולים מדי - כלומר, בגרעיני היסודות הטרנס-אורניים.

היסוד הבא בתור, שטרם יוצר, הוא אונונניום.

==יסודות טרנס-אורניים==
{| class="wikitable" border="1"
! מספר אטומי (z) !! שם !! שנת גילוי/יצירה !! מגלים/יוצרים !! מוסד
|-
| 93 || נפטוניום ||1940||אדווין מקמילןפיליפ אייבלסון || rowspan="2" | אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
|-
| 94 || פלוטוניום ||1941–1940||גלן סיבורג ואחרים
|-
| 95 || אמריציום ||1944|| rowspan="2" | גלן סיבורגאלברט גיורסו ואחרים || rowspan="2" |פרויקט מנהטן
|-
| 96 || קוריום
|1944
|-
| 97 || ברקליום ||1949|| גלן סיבורגאלברט גיורסוסטנלי ג'רלד תומפסון|| rowspan="2" |אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
|-
| 98 || קליפורניום ||1950|| גלן סיבורגאלברט גיורסוסטנלי ג'רלד תומפסוןקנת סטריט
|-
| 99 || איינשטייניום ||1952|| rowspan="2" | אלברט גיורסו ואחרים || rowspan="2" |המעבדה הלאומית לוס אלמוסהמעבדה הלאומית לורנס ברקלי
|-
| 100 || פרמיום
|1952
|-
| 101 || מנדלביום ||1955|| אלברט גיורסוסטנלי ג'רלד תומפסוןגלן סיבורג || rowspan="6" |המעבדה הלאומית לורנס ברקלי
|-
| 102 || נובליום ||1958|| אלברט גיורסותורביורן סיקלאנדגלן סיבורג
|-
| 103 || לורנציום ||1961|| אלברט גיורסותורביורן סיקלאנד ואחרים
|-
| 104 || רתרפורדיום ||1968|| אלברט גיורסומאטי נורימה ואחרים
|-
| 105 || דובניום ||1970|| אלברט גיורסומאטי נורימה ואחרים
|-
| 106 || סיבורגיום ||1974|| אלברט גיורסומאטי נורימהגלן סיבורג ואחרים
|-
| 107 || בוהריום ||1981|| rowspan="3" |גוטפריד מינצנברג פטר ארמברוסטר ואחרים || rowspan="6" |מרכז הלמהולץ למחקר יונים כבדים, דרמשטאדט (גרמניה)
|-
| 108 || האסיום ||1984
|-
| 109 || מייטנריום ||1982
|-
| 110 || דרמשטטיום ||1994|| rowspan="3" |זיגורד הופמן ואחרים
|-
| 111 || רנטגניום
|1994
|-
| 112 || קופרניקיום ||1996
|-
| 113 || ניהוניום ||2004|| קוסוקה מוריטה || RIKEN, טוקיו (יפן)
|-
| 114 || פלרוביום ||1999|| rowspan="5" |יורי אוגאנסיאן ואחרים || rowspan="5" | המכון המאוחד למחקר גרעיני, דובנה (רוסיה)
|-
| 115 || מוסקוביום ||2004
|-
| 116 || ליברמוריום ||2000
|-
| 117 || טנסין ||2010
|-
| 118 || אוגאנסון ||2002
|}

==ראו גם==
*יסוד על-כבד
*יציבות האטום
*הטבלה המחזורית
*אי של יציבות

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

*
*
נאות קדומים

"בריכת שלמה" בשמורת נאות קדומים, קיץ 2017
נְאוֹת קְדוּמִים - השמורה הלאומית של טבע הארץ במקורות ישראל היא שמורת טבע ביער בן שמן בסמוך אל העיר מודיעין. נאות קדומים רשומה כחברה בע"מ ללא מטרות רווח והקרקע שלה נמצאת בבעלות מינהל מקרקעי ישראל. שטח השמורה כולל כ־2,500 דונם של גבעות. את השמורה יזם והקים הבוטניקאי וחוקר ארץ ישראל נגה הראובני.

משנת 2021 מנכ"ל השמורה הוא מנשה סמירה, לשעבר מנכ"ל הרשות השנייה.

ברחבי השמורה נופי צומח מקראי ומתקני חקלאות עתיקים ומשוחזרים: מתקני אַנְטִילְיָה, בתי בד, בורות מים, טחנות קמח, מבני שוֹמֵרות ומבנים חקלאיים נוספים.

בנאות קדומים נמצאים כ-624 מיני צמחים מתוכם כ-492 הם צמחי בר וכ-124 צמחים שתולים.

עם השנים פותחו בשמורה מתקנים ואזורים בעלי שמות ייחודיים למקום:

"אזור שבעת המינים", "בריכת שלמה", גיא שיר השירים", "מעלות אחז", "מערת בור וסירה", "נחל אשכול", "זימרת הארץ" ועוד.

==היסטוריה ==
"מגדל ישעיהו" בנאות קדומים
החזון אודות הקמת גן של צמחים המוזכרים במקורות, בתנ"ך ודברי חז"ל הועלה בשנת 1925 על ידי בני הזוג אפרים וחנה הראובני, שהקימו את אגודת גן הנביאים ורז"ל. בשנת 1944 הקצתה הקרן הקיימת 234 דונם לנטיעת גן הנביאים ליד מעלה החמישה ומשפחת הראובני פעלה לגייס כספים לצורך הקמת הגן.

בנם נגה הראובני פעל להגשים את חזונם. בתחילת 1963 הוא ניסה לקבל 800 דונם של קיבוץ גבעות זייד הנטוש להקמת הפארק. אולם הדבר לא צלח ובשנת 1964 הוקצו 1,500 דונם לנאות קדומים באזור מודיעין. במאי 1965 התקיים כנס יסוד של השמורה בבית הנשיא, בחסות קדיש לוז, יושב ראש הכנסת, פרופ' חיים גבריהו, יו"ר החברה לחקר המקרא ויעקב צור (טשרנוביץ), יו"ר הקרן הקיימת לישראל. בשנת 1968 הוחל בהקמת השמורה. חלק מעבודות הפיתוח בוצעו על ידי קבוצות נוער מתנדב מארצות הברית.
2024 - 1964 שישים שנה לייסוד נאות קדומים.
בשנת תשמ"ד (1984) הוענק לנאות קדומים פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים. בשנת תשנ"ד (1994) קיבלו הראובני וצוות נאות קדומים את פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה. בשנת 2024 מציינים 60 שנה לייסוד המקום.

הקו המנחה של הפארק הוא להציג את הנוף, הצמחייה, הטבע והחקלאות של ארץ ישראל כפי שהיו בתקופת המשנה והתנ"ך, וכפי שבא לידי ביטוי בשם שניתן למקום עם הקמתו: "השמורה הלאומית של טבע הארץ במקורות ישראל".

נאות קדומים מאפשרת פעילויות רבות במסגרתה. בכל עונות השנה מתקיימים בפארק פעילויות לקהל הרחב, למגזר העסקי והחינוכי. הפארק מציע סיורים לבתי ספר, לקבוצות מאורגנות אחרות, למשפחות ולבודדים.

הפארק מפעיל את המרכז למנהיגות המקיים סדנאות חווייתיות בטבע לאור המקורות בנושאי מנהיגות ופיתוח צוות. מדי שנה מבקרים במרכז למנהיגות מאות קבוצות השייכות למגזר העסקי, הציבורי, החינוכי והצבאי.

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://www.n-k.org.il/leadership-homepage/ אתר המרכז למנהיגות]
* 
* שרה'לה אורן, "גן הנביאים וחכמי התלמוד: חזונם של הראובנים על גן ציוני-לאומי, עת-מול, 24 במאי 2023.
* 

מראה בנאות קדומים

==הערות שוליים==



קטגוריה:השפלה: שמורות טבע
קטגוריה:גני חיות וגנים בוטניים בנושאי התנ"ך
קטגוריה:זוכי פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
קטגוריה:ישראל: גנים ופארקים
קטגוריה:זוכי פרס יו"ר הכנסת
קטגוריה:יער בן שמן
מפרץ פנמה

מפרץ פנמה
מפרץ פנמה (בספרדית: Golfo de Panamá) הוא מפרץ באוקיינוס השקט, בחופה הדרומי של פנמה. רוחבו המרבי 250 ק"מ ועומקו המרבי 220 מטר. תעלת פנמה מחברת את מפרץ פנמה עם הים הקריבי והאוקיינוס האטלנטי.

המפרץ כולל בתוכו כמה מפרצים קטנים יותר כמו מפרץ פאריטה ומפרץ סן מיגל, ויש בו מספר איים ובהם איי הפנינה. לאורך חופי המפרץ שוכנות כמה ערי נמל חשובות כמו פנמה סיטי, לה פאלמה וצ'יטרה.

==קישורים חיצוניים==

* 

פנמה
פנמה
מימינו (1977)

מימינו (גאורגית: მიმინო, רוסית: Мимино) הוא סרט קולנוע קומי של הבמאי הגאורגי-סובייטי גיאורגי דאנליה משנת 1977.
== הפקה ==
בתפקיד הראשי בסרט מופיע הזמר והשחקן הגאורגי מפורסם וחטנג קיקבידזה. הגיבור הראשי הוא טייס בשם וַלִיקוֹ, המכונה "מימינו" (בז בגאורגית), העובד בקווי תעופה מקומיים ומטיס מסוק בין כפרים קטנים בגאורגיה. חלומו של מימינו הוא לעבוד כטייס מטוס בקווי תעופה בינלאומיים. לשם כך הוא נוסע למוסקבה כדי לנסות להתקבל לעבודה ברשות התעופה הממלכתית של ברית המועצות. במוסקבה הוא פוגש נהג משאית ארמני בשם רוביק (פרונזיק מקרטצ'יאן) ויחד איתו נקלע למצבים משעשעים שמציגים את הרבגוניות של העמים השונים של ברית המועצות.

ישנו קטע בסרט בו מימינו מבקש מהטלפנית בשדה התעופה לחייג לתלאווי, עיר בגאורגיה, ובטעות היא מחייגת לתל אביב, ועונה לו יהודי שעלה לישראל מגאורגיה. לאחר שמתבררת הטעות, מבקש ממנו התל אביבי לשיר לו שיר גאורגי כלשהו והשירה של מימינו בטלפון גורמת לו לבכי. בכך הסרט מביע זכר לכמיהה של העולים מגאורגיה באותם ימים, בהם מסך הברזל מנע מהם כל קשר עם ארץ מוצאם.

הסרט דובר רוסית וגאורגית.

"מימינו" היה לאחד הסרטים המצליחים ביותר שיצאו בברית המועצות. הוא המשיך להיות משודר לעיתים קרובות בטלוויזיה שנים רבות אחרי יציאתו. משפטים רבים ממנו, במיוחד הדיאלוגים ברוסית מעט קלוקלת בין וליקו לבין רוביק, הפכו למטבעות לשון ברוסית. גם שיר הנושא של הסרט, "צ'יטו גווריטו", המבוצע בשפה הגאורגית על ידי קיקבידזה, הפך ללהיט גדול בכל ברית המועצות.

הסרט קיבל את מדליית הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי שנערך במוסקבה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מוספילם
קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים גאורגיים
קטגוריה:סרטים סובייטיים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי תעופה
קטגוריה:מוסקבה בקולנוע
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
התעוררות (סרט)

התעוררות (באנגלית: Awakenings) הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1990, בבימויה של פני מרשל ובכיכובם של רובין ויליאמס ורוברט דה נירו, המבוסס על ספר בשם זהה מאת אוליבר סאקס בשנת 1973.

הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר, והשחקן הטוב ביותר (רוברט דה נירו). הוא לא זכה באף אחד מהם. ווילאמס היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב, אך לא זכה.

== עלילה ==
הסרט מספר על נוירולוג (רובין ויליאמס) אשר מגיע לעבוד במחלקה סגורה שבה החולים אינם מסוגלים להגיב או לזוז. מצבם זה נגרם ממגפה שהתחוללה בשנים 1917–1928 (אנצפאליטיס לתארגיקה). הנגיף לא שיתק את מוחם, אך הם איבדו את היכולת להגיב לגירויים. רופא שמגיע למחלקה מצליח לגלות כי הם מסוגלים להגיב אך ורק לגירויים אינסטינקטיביים. למשל הוא משליך לעברם כדור בייסבול והם תופסים אותו מתוך אינסטינקט. לאט-לאט הרופא חוקר את המחלה שלהם, ומצליח לגלות שבעזרת דופמין סינתטי יוכלו החולים להירפא ממחלתם.
במרכז העלילה גבר בשם ליאונרד (רוברט דה נירו), בשנות ה-30 לחייו, אשר נפגע מן הנגיף בילדותו, וכעת הוא "שב לחיים". אלא שמבחינה רגשית הוא נותר כפי שהיה בילדותו. חולים רבים חוזרים למצבם הנורמלי הודות לתרופה לתקופה מסוימת, אך לאחר מכן שבים למצב המחלה ההתחלתי. הרופא מחפש פתרונות, אך קצרה ידו. בקטע מסוים ליאונרד פוגש אישה צעירה, בת גילו, שעה שהוא נמצא במצב הבריא שלו. הקשר ביניהם גורם לו לרצות לצאת מדי פעם מבית החולים כדי להתאוורר וללכת ברחובות. הוא מסביר זאת לצוות המנהל והרופאים, אך בקשתו נדחית ואז מצבו חוזר ומידרדר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1990

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטי קולומביה
אצטדיון דוחה

אצטדיון דוחה (או דוחא, בערבית: ستاد الدوحة) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בעיר סח'נין שבישראל. האצטדיון משמש את קבוצת בני סכנין במשחקיה הביתיים ומכיל 8,500 מקומות ישיבה.

== היסטוריה ==
לאחר עלייתה לליגת העל בשנת 2003, נאלצה בני סכנין לארח את משחקיה הביתיים הרחק מביתה מפני שהאצטדיון לא היה ברמה הנדרשת על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל לליגת העל. באצטדיון באותה עת היו רק 2,000 מקומות ישיבה. תחילה נבדקה האפשרות להקים אצטדיון חדש ומודרני, בשטח פתוח שבין עראבה לסכנין, אך לא התקבל אישור להקמתו והוחלט על שדרוג האצטדיון הקיים, בעלות של כ-18 מיליון שקלים, כך שהאצטדיון יכלול 7,000 מקומות ישיבה. הפרויקט כלל גם הקמת מגרשי חניה, מגרש אימונים, מתקני עזר, חדרי כושר, מלתחות ומבני מנהלה. הקבוצה נתקלה בקשיים לגייס את הכסף הדרוש לשדרוג, ונעשתה פנייה של עיריית סכנין והנהלת הקבוצה, באמצעות חבר הכנסת אבשלום וילן, למשרד ראש הממשלה לאישור תקציב לפרויקט. הקמת שלב א' של שדרוג האצטדיון, שגויס מתורמים רבים בישראל, וגם ממשרד ראש הממשלה, הושלם באוקטובר 2005, בתכולה של 4,500 מקומות ישיבה. נדרשו עוד כ-10 מיליון שקל כדי להשלים את גודל האצטדיון לכדי 7,000 צופים. באמצעות חבר הכנסת אחמד טיבי נעשתה פנייה לוועד האולימפי הלאומי של קטר שהסכים לתרום 10 מיליון דולר. התרומה נועדה, בנוסף לשדרוג האצטדיון, גם להקמת כפר ספורט בעיר. כאות הוקרה הוחלט לקרוא לאצטדיון על שם בירת קטאר – דוחה.

ב-21 באוקטובר 2005 נערך המשחק הראשון של בני סכנין באצטדיון המשודרג. האצטדיון היה מלא לחלוטין. הקבוצה הפסידה לבני יהודה תל אביב 3-0.

ב-8 בינואר 2006, אירע תגרה המונית בסיום המשחק בין בני סכנין ליריבתה הגדולה, בית"ר ירושלים. אוהדי סכנין, שיצאו ראשונים מהמגרש, יידו אבנים לעבר האצטדיון וכר הדשא, שם עמדו אוהדי בית"ר ירושלים. בתגובה, אוהדי בית"ר השחיתו את האצטדיון והתעמתו עם אוהדי סכנין שנשארו בתוכו. כ-20 אנשים נפצעו בתקרית.

ב-26 באפריל 2007, יו"ר האיגוד האולימפי של קטאר, השייח סעוד בן עבד אלרחמן וח"כ אחמד טיבי הניחו את אבן הפינה לפרויקט הרחבת האצטדיון בכ-3,500 מקומות ישיבה. בנוסף חנכו את מגרש האימונים שהוקם בעיר. פרויקט ההרחבה הושלם ביולי 2009.

בפגרת הקיץ של 2017 עבר האצטדיון שיפוץ מקיף שכלל בניית תא תקשורת חדש ועמדות מצלמה מצידו המזרחי, קירוי ליציע המערבי המרכזי, שיפוץ מלתחות השחקנים, שיפוץ אזור הקופות תחת היציע הדרומי, התקנת מסך תוצאות וטיפול במערכות ההשקיה והניקוז לדשא. השיפוץ הושלם במרץ 2018.

בעבר ניתנו לאצטדיון מספר צווי סגירה כך למשל ב-27 בדצמבר 2009 הוציאה משטרת ישראל צו סגירה לאצטדיון בעקבות אירועים אלימים בסיום משחק בין בני סכנין לאחי נצרת. וב-2 בדצמבר 2021 משרד הכלכלה הודיע על סגירת האצטדיון, בעקבות הפרת רישיון העסק במשחק בין בני סכנין מול בית"ר ירושלים, בו נכנסו אלפי אוהדים מעבר לכמות האוהדים שאושרה. האיסור בוטל לאחר זמן קצר, על אף טענות של אוהדי קבוצות אחרות לזריקת אבנים

== ראו גם ==
* דוחה - בירת קטאר שעל שמה נקרא האצטדיון

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

דוחה
קטגוריה:הפועל איחוד בני סכנין
קטגוריה:סח'נין: ספורט
קטגוריה:אחווה עראבה
קטגוריה:סח'נין: מבנים
בית המטבחיים

בית המטבחיים הוא מקום בבית המקדש, בצפון העזרה, אשר בו שחטו את הקרבנות והכינו אותם להקרבה על מזבח העולה.

בית המטבחיים היה ממוקם בין מזבח העולה לקיר הצפוני של העזרה, כדי לאפשר שחיטת קדשי קדשים, והוא כלל, מדרום לצפון:
*בין קיר העזרה לבית המטבחיים היה מרווח של שמונה אמות, שנחשב כחלק מעזרת כהנים.
*שתי שורות של ארבעה עמודים, ולפניהם שולחנות.

==הטבעות==

על פי המסופר בתלמוד, לפני שחיטת הקרבן, היו חובטים בראשו במקל, עד שיוחנן כהן גדול ביטל זאת מחשש להיטרפות הבהמה, או משום שמדובר במנהג הנובע מעבודה זרה, ובמקום זאת, התקין טבעות ברצפה, אשר נועדו להחזיק את ראשה של הבהמה בזמן השחיטה.

הטבעות היו במבנה של עשרים וארבע טבעות בארבע שורות, שש טבעות בכל שורה (ממערב למזרח). טבעת לכל משמר, ל-24 משמרות הכהונה. הטבעת הצפון מערבית למשמרת יהויריב והטבעת הדרום מזרחית למשמרת מעזיהו.

המשנה מזכירה מחלוקת בקשר לסידור הטבעות:

ב, מוזכר שהטבעת של משמרת בילגה הייתה סתומה כעונש על זלזולם בעבודת המקדש.
{| class="wikitable"
|+שיוך הטבעות למשמרות לפי ספרי זוטא במדבר
|
| colspan="6" |צפון - בית המוקד
|
|-
| rowspan="4" |מזרח - שער ניקנור
|מימין
|מלכיה
|שעורים
|חרים
|ידעיה
|יהויריב
| rowspan="4" |מערב - ההיכל
|-
|יקים
|אלישיב
|שכניה
|ישוע
|אביה
|הקוץ
|-
|הפצץ
|חזיר
|אמר
|בלגה
|ישבאב
|חופה
|-
|מעזיהו
|דליהו
|גמול
|יכין
|יחזקאל
|פתחיה
|-
|
| colspan="6" |דרום - המזבח
|
|}

==העמודים==

שתי שורות של ארבעה עמודים ננסיים, ועליהם "רבעים" של ארז שבהם קבועים ווים ("אונקליות") של ברזל. ושלושה סדרים של ווים היו על העמודים בווים אלו היו תולים את הבהמה ומפשיטים את עורה מעליה. שלושת הסדרים נועדו לשלושת סוגי הבהמות שהקריבו במקדש - הנמוך לכבש, האמצעי לאיל והגבוה לפר.

==השולחנות==

* בסמוך לכל עמוד היה שולחן עשוי שַיִש, ועליו היו מנתחים את הבהמה לנתחיה ושוטפים את הקרביים שלה.

==גודלו של בית המטבחיים==

הדעות לגבי שטחו של בית המטבחיים חלוקות - 46.5, 44.5, 45 או 51.5 אמות.

בית המטבחיים מתואר במשנה:

ובהמשך כתוב:

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==
סלניט

סלניט (מיוונית "אבן הירח" בשל ברק הפנינה שלו) הוא מינרל המורכב מסידן וגופרית והרכבו הכימי הוא CaSO<sub>4</sub>•2H<sub>2</sub>O. הסלניט הוא סוג של גבס בעל גבישים מפותחים ולעיתים קרובות מכונה "פצלת משי".

סלניט הוא מינרל רך מאוד וקל לחרוץ בו בציפורן. קל למדי לכופף את הגבישים הדקים, אך הם נשברים אם מכופפים אותם מדי. גבישים שנתגלו בקנטקי גידלו תבניות מעוקמות למדי וצורות הדומות לעלי כותרת של פרח.

במקרים נדירים מאוד נכלאים מים בתוך הסלניט בזמן התגבשותו. ניתן לראות את בועית המים הזעירה זזה בזמן שמסובבים את האבן.

בתנאי יובש מדברי יכול חול להיכלא בתוך הגבישים בזמן יצירתם. תצורות סלניט חוליות מקבלות צורת שעון חול או הצורה המוכרת יותר של "שושנת המדבר". גבישי סלניט מסוג זה הם אטומים לחלוטין ונמצאו בכמויות גדולות באוקלהומה, טקסס, ומדבר סהרה.

== לקריאה נוספת ==
* ניל שאי, ארמון הבדולח - כיצד הגיעו לממדיהם האדירים גבישי הסלניט במערה במקסיקו, נשיונל ג'יאוגרפיק, גיליון 126, נובמבר 2008
* דנה אשכנזי, [http://www.e-mago.co.il/Editor/science-1877.htm אל מסתרי בטן האדמה], באתר אימגו, 18 בספטמבר 2007

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מינרלים סולפטיים
קטגוריה:מינרלים
קרדלה

מבנה מכבי האש ההיסטורי, כיום מרכז מידע לתיירים
כנסיית יוחנן המטביל הלותרנית בעיר משנת 1863
קרדלה (באסטונית: Kärdla) היא בירת מחוז היו והעיר היחידה באי האסטוני היומאה. קרדלה משמשת כיום כבירת הנפה הכפרית היומאה.

==גאוגרפיה==
קרדלה מוקפת כולה בידי נפת פהלפה ומפרץ טָרֵסְטֶה. היא ממוקמת בחופו הצפון-מזרחי של היומה. בכיוון דרום-מזרח לעיר נמצא מכתש קרדלה, אשר קוטרו 7 ק"מ והוא בן 455 מיליון שנים בערך (אורדוביק עליון). המכתש אינו נראה מעל פני האדמה. מספר נחלים קטנים זורמים דרך העיר. יש גם בארות ארטזיות בקרדלה.

==היסטוריה==
בשנת 1564 מוזכר הכפר קרטילבי Kärtillby לראשונה בכתובים. תושביו היו שוודים. הם הגיעו, ככל הנראה, כבר במאה ה-14 מאזורים דוברי שוודית בפינלנד לאי היומאה.
בשנת 1470 העניק אדון המסדר הליבוני, יוהאן וולטוס פון הרזה, סמכויות נרחבות לתושבים, בעיקר שחרורם ממעמד הצמיתים.
במאה ה-18 השתוללה המגפה השחורה באי. רבים מתושבים קרדלה נספו ובשנת 1810 כמעט ולא נותרו שוודים ביישוב, שנספח תחת השם "קרטלהוף" Kertelhof ליישוב הסמוך פרטסי (Partsi).
קרדלה התפתחה רבות בזכות מפעל טקסטיל שהקימו האחים פטר לודוויג והיינריך גאורג לבית אונגרן-שטרנברג בשנת 1830. האחים היו גרמנים-בלטים וקיבלו סיוע כספי מחברה בטאלין (Clayhills & Co). המפעל העסיק בראשיתו 210 עובדים. המפעל (משנת 1874, Dago-Kertelsche Tuchfabrik) נמנה עם הגדולים בכל אסטוניה ונודע באיכות מוצריו. בשנת 1913 העסיק כ-600 עובדים (כמחצית מאוכלוסיית האי).
בשנים 1860 - 1883 פעל בקרדלה גם מפעל מכונות גדול.
בשנת 1849 נבנה ביישוב גם נמל.

קרדלה הוכרזה כעיר באופן רשמי בשנת 1938.
בית החרושת לטקסטיל הולאם בדצמבר 1940 בעקבות הכיבוש הסובייטי של אסטוניה ושינה את שמו.

בנייני המפעל ההיסטוריים נהרסו ברובם על ידי הצבא האדום בקיץ 1941 במהלך נסיגתו מפני ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות.
במהלך הקרבות בין הצבא האדום לוורמאכט במלחמת העולם השנייה, בשנת 1944, הופצצה קרדלה מן האוויר ועקב כך נהרסו הנמל ובתים רבים.
הבניינים היחידים שנותרו בנמל הישן הם המחסן וחנות הצמר של המפעל.

השחזור של המרינה בקרדלה הסתיים בסוף 2013. במרינה החדשה יכולים לעגון 80 כלי שיט. המרינה מוגנת מרוחות ומציעה מגוון שירותים.<ref></ref>

קרדלה שימשה עד לרפורמה המנהלית ב-2017 כנפה עירונית ומשמשת כיום כבירת הנפה הכפרית ().

== דמוגרפיה ==
{|class="wikitable"
!שנה!!אוכלוסייה
|-
| 2011 || 3,050
|-
| 2000 || 3,672
|-
| 1989 || 4,126
|-
| 1979 || 3,426
|-
| 1970 || 2969
|-
| 1959 || 2,688
|-
| 1939 || 1,524 
|-
| 1934 || 1,454
|-
| 1922 || 1,580
|-
| 1897 || 1,718 
|}

==כיום==
מרכז החיים והבילוי של תושבי האי סובב סביב קרדלה. בעיירה שני מוסדות וותיקים המושכים אליהם תיירים ומקומיים כאחד. לב העיירה - קפה Gahwa המהווה מרכז לאמנים רבים מכל אסטוניה וRannapaargu מסעדה וותיקה במבנה ייחודי השוכן על החוף.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אסטוניה: נפות לשעבר
קטגוריה:אסטוניה: ערים
סמל טונגה

סמל טונגה עוצב בשנת 1875 עם חקיקת חוקת המדינה.

לפי ההיסטוריון איאן קמפבל הסמל עוצב בידי המיסיונר שירלי וולדמר בייקר ששהה בממלכה במשך שלושים שנה ואף היה ראש ממשלתה. לפי מקורות אחרים הסמל עוצב בידי נסיך מקומי.

סמל טונגה הוא שלט אצולה המחולק לארבעה חלקים. במרכז השלט מגן דוד וצלב.
שלוש החרבות המצויות ברביע הימני התחתון של הסמל מסמלות את שלושת בתי המלוכה ששלטו בטונגה - השושלות: טואי טונגה, טואי האטאקאראלאואה והשושלת הנוכחית טורי קאנוקופולו.

היונה עם ענף עץ הזית המופיעה ברביע השמאלי התחתון מסמלת את השאיפה לשלום בטונגה (סמל המתבסס על סיפור נח והמבול).

שלושת הכוכבים המופיעים ברביע השמאלי העליון מסמלים את שלוש קבוצות האיים העיקריות של טונגה: טונגטאפו, ואואו והאאפאי.

הכתר המופיע ברביע הימני העליון מסמל את העובדה שטונגה היא מונרכיה.

סביב הכתר שני דגלי המדינה, בתחתיתו, על קלף רשום מוטו המדינה ובראש הדגל עלי זית וכתר המסמלים את בית המלוכה של טונגה.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טונגה: סמלים לאומיים
טונגה

טונגה
קטגוריה:יוניים בתרבות
אוטו ולס

אוטו ולס (גרמנית: Otto Wels; 15 בספטמבר 1873 - 16 בספטמבר 1939) היה יושב ראש ה-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית משנת 1919, וחבר הרייכסטאג בין 1920 ל-1933, מראשי ההתנגדות הגרמנית לנאציזם בתחילת שלטון המפלגה הנאצית בגרמניה.

==ביוגרפיה==
בשנת 1919 יצא ולס נגד הטענות שגרמניה הייתה אשמה בפרוץ מלחמת העולם הראשונה. 

ולס נבחר בשנת 1923 לחבר הנהלה של האינטרנציונל הסוציאליסטי.

=== התנגדותו לנאצים ===
ב-23 במרץ 1933 היה ולס היחיד בין חברי הרייכסטאג שיצא בגלוי כנגד חוק ההסמכה שהגה אדולף היטלר על מנת ליתן הכשר חוקי לשלטונו הרודני. החוק התיימר להעביר את סמכות החקיקה מן הרייכסטאג לממשלת הרייך בראשותו של היטלר לתקופה של ארבע שנים, ובכך להעניק להיטלר סמכויות דיקטטוריות בלתי מוגבלות.

בהצבעה שהתקיימה באותו היום, בבית האופרה קרול בברלין (שכן הרייכסטאג עצמו נשרף מספר ימים קודם לכן, שרפה שהיוותה את התירוץ להעלאת החוק לדיון), גילה ולס אומץ לב אישי, כאשר על אף נוכחותם הבריונית של אנשי ה-SA לבושי החולצות החומות, והנציגים הנאצים ששרקו והריעו בעת נאומו, נשא נאום נוקב בו הצביע על הסכנה הטמונה בחוק שעלה לדיון. רבים מחבריו של ולס, עשרים ושישה חברי הרייכסטאג מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית כבר נעצרו, וולס עצמו יכל לצפות כי הוא עצמו ייעצר עוד בטרם יחל נאומו.
ולס אמר בין היתר:

בהביטו ישירות אל היטלר, הצהיר ולס - "אתה יכול לקחת את חיינו ואת חירותנו, אך לא את כבודנו". מילותיו הבאות - "אנו חסרי מגן, אך לא חסרי כבוד", "Wir sind wehrlos aber nicht ehrlos.", הפכו לציטטה ידועה.

כל 94 חברי ה-SPD ברייכסטאג הצביעו כנגד החוק, אך כל שאר חברי הרייכסטאג שנכחו בדיון (רבים נעצרו, הושלכו למחנות ריכוז, והתייצבותם להצבעה נמנעה בדרכים אחרות) הצביעו בעד. העברת חוק ההסמכה סימנה את סופו של המשטר הפרלמנטרי הדמוקרטי בגרמניה, והעניקה בסיס חוקי לשלטונו הדיקטטורי של היטלר. לאחר מספר שבועות אסר היטלר על קיום ה-SPD, ומפלגות פוליטיות אחרות בגרמניה, ולבסוף הכריז כי המפלגה הנאצית היא המפלגה החוקית היחידה בגרמניה.

ולס יצא לגלות עוד בטרם הוכרז כי פעילות ה-SPD אינה חוקית. הוא הקים את מרכז המפלגה בתחילה בחבל הסאאר, אשר היה תחת שליטה של חבר הלאומים, ולאחר שגרמניה החזירה לעצמה את השליטה בחבל, יצא לפראג ולאחר מכן לפריז, שם מת בשנת 1939.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה
קטגוריה:מתנגדים גרמנים למשטר הנאצי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1873
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
סמל לסוטו

סמל לסוטו אומץ רשמית ב-4 באוקטובר 1966 בעקבות עצמאותה של המדינה. הסמל עודכן ב-2006.

הסמל מכיל מגן מסוג באסותו עליו ניצב תנין. המגן מסמל את הקבוצה האתנית העיקרית של לסוטו. מאחורי המגן מצויים שני רובים מוצלבים.

למגן שני תומכים - שני סוסי באסותו. 

בחזית הסמל סרט מוזהב שעליו רשום מוטו לסוטו - באותיות לטיניות: Khotso, Pula, Nala (שלום, גשם, רווחה).

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לסוטו: סמלים לאומיים
לסוטו

לסוטו
קטגוריה:סוסים בתרבות
קטגוריה:תנינאים בתרבות
1,8-ביס(דימתילאמינו)נפתלין

1,8 ביס(דימתילאמינו)נפתלין או ספוג פרוטונים הוא סופרבסיס שהוכן לראשונה בשנת 1968 על ידי רוג'ר אלדר באוניברסיטת בריסטול שבאנגליה.
הביס(דימתילאמינו)נפתלין מוזכר תחת השם המסחרי שלו - "ספוג פרוטונים", סמל מסחרי של חברת אלדריץ כימיקלים, שפועלת ממילווקי, ויסקונסין, ארצות הברית.

==בסיסיות גבוהה==
ספוג הפרוטונים הוא אחד מבסיסי ברונסטד החזקים ביותר; לחומצה המוצמדת של הביס(דימתילאמינו)נפתלין יש pK<sub>a</sub> של 12.34 בתמיסות.
למרות זאת, ספוג הפרוטונים הוא בעל כוח בסיסי (זיקה לקבל פרוטונים) חזק ביותר. דבר זה הופך את ספוג הפרוטונים לאחד מבסיסי האמינו החזקים ביותר שידועים לאדם, למרות שהחומר "סופג" את הפרוטונים יחסית לאט (לכן שמו - ספוג פרוטונים)

==ספוגי פרוטונים==
דור שני של ספוגי פרוטונים ידועים עשויים אפילו להיות יותר בסיסיים.
הבסיס 1,8-ביס(הקסאמתילטריאמינופוספאזניל)נפתלין או בשמו האחר HMPN מוכן מה1.8-ביס(דימתילאמינו)נפתלין על ידי תגובה עם טריס(דימתילאמינו)פוספין.
לחומצה המוצמדת של הביס (הקסאמתילטריאמינופוספאזניל)נפתלין יש pK<sub>BH+</sub> של 29.9, יותר גדול בהרבה מהביס(דימתילאמינו)נפתלין.

== הכנה ==
תרכובת זו זמינה מסחרית. ניתן להכין אותו על ידי מתילציה של 1,8-דיאמינונפתלין עם יודומתאן או דימתיל סולפט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בסיסים
נונה גפרינדשווילי

נונה גפרינדשווילי (בגאורגית: ნონა გაფრინდაშვილი; נולדה ב-3 במאי 1941, זוגדידי) היא רב אמנית גאורגית בשחמט. היא הייתה האישה הראשונה שקיבלה דרגת רב אמן מפיד"ה. היא חברה בהיכל התהילה העולמי של השחמט .

היא זכתה ב־5 אליפויות עולם בשחמט לנשים והחזיקה בתואר במשך 16 שנה ברציפות, משנת 1962 ועד לשנת 1978.

נכון למרץ 2020, גפרינדשווילי בת ה-78, מדורגת במקום ה-14 בין הנשים בגאורגיה ובמקום ה-54 בדירוג הכללי בגאורגיה, לפי מד כושר.

בספטמבר 2021 הגישה גפרינדשווילי תביעה נגד חברת נטפליקס בגין דיבה ופגיעה במורשתה, לאחר שבמיני-סדרה "גמביט המלכה" נאמר שגפרינדשווילי מעולם לא שיחקה נגד גברים. לדבריה, אמירה שגויה זו פוגעת במורשתה, והיא דרשה שהקטע יוסר מהסדרה, בנוסף לכ-5 מיליון דולר פיצויים.

==דו-קרבות==
{| class="wikitable sortable"
|-
! שנה !! מיקום !! המתמודד השני !! class="unsortable" colspan="2" | תוצאה
|-
|1962 || מוסקבה || אליזבטה ביקובה || 9 מ-11 || ניצחון, אלופת העולם
|-
|1965 ||ריגה || אלה קושניר || 8.5 מ-13 || ניצחון, המשך כהונה כאלופת העולם
|-
|1969 ||מוסקבה || אלה קושניר || 8.5 מ-13 || ניצחון, המשך כהונה כאלופת העולם
|-
|1972 ||ריגה || אלה קושניר || 8.5 מ-16 || ניצחון, המשך כהונה כאלופת העולם
|-
|1975 ||טביליסי || ננה אלכסנדריה || 8.5 מ-12 || ניצחון, המשך כהונה כאלופת העולם
|-
|1978 ||פיצונדה || מאיה צ'יבורדנידזה || 6.5 מ-15 || הפסד תואר אלופת העולם
|-
|1980 || טביליסי || נינו גוריאלי || 6 מ-9 || ניצחון
|-
|1980 || טביליסי || ננה יוסליאני || 7 מ-14 || תיקו
|-
|1983 || לבוב || אירינה לויטינה || 4 מ-10 || הפסד
|}

==הופעות באולימפיאדות==
ייצגה את ברית המועצות וגאורגיה ב-11 אולימפיאדות.

{| class="sortable" border="1" cellspacing="0" cellpadding="1" width="100%"
|- bgcolor="#ccfccf" align="center"
| שנה|| לוח || קבוצה|| מד כושר|| נקודות|| תוצאות|| %|| מקום
|-
| 1963||1||ברית המועצות|| ||11.5 מ-12||11+ 1= 0-||95.8|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 1966||1||ברית המועצות|| ||9 מ-11||8+ 2= 1-||81.8|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 1972||1||ברית המועצות|| ||6.5 מ-8||5+ 3= 0-||81.3|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 1974||1||ברית המועצות|| ||10 מ-12||8+ 4= 0-||83.3|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 1978||2||ברית המועצות|| 2425 ||9.5 מ-11||8+ 3= 0-||86.4|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 1980||2||ברית המועצות|| 2375 ||9.5 מ-12||8+ 3= 1-||79.2|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
| 1982||3||ברית המועצות|| 2325 ||11.5 מ-13||10+ 3= 0-||88.5|| 1 קבוצתי, 2 אישי
|-
| 1984||3||ברית המועצות|| 2335 ||8.5 מ-10||7+ 3= 0-||85|| 1 קבוצתי, 2 ו-3 אישי
|-
|| 1986||3||ברית המועצות|| 2350 ||10 מ-10||10+ 0= 0-||100|| 1 קבוצתי, 1 אישי
|-
|| 1990||2||ברית המועצות|| 2435 ||7.5 מ-10||7+ 1= 2-||75|| 2 קבוצתי, 2 אישי
|-
|| 1992||2||גאורגיה|| 2450 ||4 מ-9||3+ 2= 4-||44.4|| 1 קבוצתי
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [https://www.rferl.org/a/queen-gambit-lawsuit-georgia-gaprindashvili/31464910.html תביעת נונה גפרינדשווילי נגד נטפליקס] 
* 

== משחקים מוסברים (באנגלית) ==
===1964===
* [https://www.youtube.com/watch?v=-Nx0ucWFCto מיכאל טל מול נונה גפרינדשווילי], 29.1.1964, Reykjavik (1964), Reykjavik ISL, rd 11 

קטגוריה:שחמטאיות גאורגיות
קטגוריה:שחמטאים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אלופות עולם לנשים בשחמט
קטגוריה:רבי אמנים לנשים
קטגוריה:רבי-אמנים
קטגוריה:אלופות עולם לסניוריות בשחמט
קטגוריה:ילידות 1941
אנדריי דדיאני

הנסיך אנדריי דדיאני
הנסיך אנדריי דָדיאני (בגאורגית: ანდრია დადიანი, 1850-1910) הידוע ברוסיה גם כאנדריי דוודידוביץ'-דדיאן מינגרלסקי (Андрей Давидович Дадиани) היה אציל גאורגי דמות חשובה בהיסטוריה של השחמט הגאורגי.

דדיאני הוא ממוצא מגרלי בן לשושלת מלוכה סוואנית שנולד בזוגדידי. הוא סיים את חוק לימודי המשפטים באוניברסיטת היידלברג, בשנת 1873. לאחר מכן שרת כלוטננט גנרל בצבא האימפריה הרוסית.

היה ידוע יותר כאפוטרופוס של שחקנים ומארגן משחקי שח אירופאי. והיה אף שחקן שח בעצמו. ובאחד המקרים סירב לתת לשחקן, שכתב ספר על המשחקים שלו (כמובן ספר שלא החמיא לאופן המשחק שלו), להשתתף בטורניר שארגן.

דדיאני שיחק בפריז, רומא וקייב וכן בטביליסי, ולפני כן הוא ניצח בתחרות השחמט לחובבים בסנקט פטרבורג בשנים 1881, 1882.

הוא היה ידוע ביחסים אישיים גרועים עם מיכאיל צ'יגורין. בשנת 1903 דדיאני היה יושב ראש הוועדה המארגנת של תחרות בין לאומית במונטה קרלו ותרם כסף לפרס הראשי, אך הכל בתנאי שצ'יגורין לא ישתתף בתחרות. בסופו של דבר, למרות התנגדות חלק מהשחמטאים צ'יגורין לא הוזמן לתחרות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחמטאים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: אצולה
קטגוריה:מגרלים
קטגוריה:ילידי 1850
קטגוריה:נפטרים ב-1910