OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קדריה

הקַדַריה (בערבית: قدرية, "בעלי היכולת [להחליט]") היא שם כולל למספר אסכולות תאולוגיות קדומות באסלאם אשר שללו את האמונה בגורל קדום קבוע מראש וגרסו כי לכל אדם נתון חופש הבחירה. הכינוי "קדריה" ניתן להם בעיקר על ידי מתנגדיהם.

אחד הראשונים המזוהים עם תחילת המחשבה הקדרית הוא מַעְבַּד אל-גֻ'הַנִי (מת ב-699 לספירה), אשר הוקע ככופר ונצלב במצוות הח'ליף האומיי עבד אל-מלכ. תלמידו ע'ילאן א-דמשקי פיתח את העקרונות המנחים את התפיסה הדוגלת בחופש הבחירה, וגם הוא הוצא להורג בגלל דעותיו. במישור הפוליטי, אלה הדוגלים בקדריה התנגדו לקביעת האומיים כי הם שולטים בחסד אלוהי (תפישה שהתבטאה בהכרזתם כי הם ח'ליפת אללה - נציגי אללה עלי אדמות). במחצית המאה השמינית לספירה תמכו אנשי הקדריה בעקרונות שעמדו ביסוד המהפכה העבאסית. אחדים ממורי הקדריה טענו במאות הבאות כי היא נוסדה דווקא על ידי חסן אלבסרי, דמות אגדית למחצה ששמה שימש אב רוחני לזרמים רבים אחרים באסלאם ובהם הצופים והמסתגפים (הזֻהאד). 

באסלאם השיעי משמש המונח "קדריה" לייצוג קבוצת מאמינים שטענו שכל מעשיהם הרעים נכפו עליהם בידי רצונו של האל.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאולוגיה אסלאמית
מדרש עשרת הדיברות

מדרש עשרת הדיברות הוא חיבור ספרותי עברי מימי הביניים, הדורש את עשרת הדיברות. כל פרק מפרקי החיבור בנוי בצורה מעגלית: תחילה מובא הדיבר המקראי שבו הוא עוסק, לאחריו דרשה קצרה, הלקוחה מספרות חז"ל (בשינויים מעטים), לאחריה סיפור או מספר סיפורים הקשורים לנושא הדיבר, ולבסוף חזרה אל דברי המדרש וסגירה בפסוק הפותח. השוני בין חיבור זה לטקסטים מדרשיים קודמים הוא ביחסים שבין החלקים השונים: המדרש הוא קטן בהיקפו ואינו מקורי, ואילו הסיפורים הם בהיקף רחב יחסית, משוכללים במבנם, ובחלקם קשורים רק באופן רופף לנושא הדיבר. ברובם, הם סיפורים חדשים, שלא נמצאו להם גרסאות בטקסטים קודמים.

לא ידוע מי חיבר את מדרש עשרת הדיברות. החוקרים משערים שנכתב בעיראק או בפרס בתקופת הגאונים ויש משערים כי רבינו אשר הכהן חיברו.

חוקר הספרות העברית עלי יסיף רואה בחיבור שלב מעבר בין ספרות האגדה הקדומה לבין הספרות העברית של ימי הביניים, שבה עמדה היצירה הספרותית בפני עצמה ולא רק כתוספת לטקסט הלכתי. מהדורה מדעית של החיבור יצאה לאור בידי ענת שפירא לביא.

==לקריאה נוספת==
* ע' שפירא, מדרש עשרת הדיברות, טקסט, מקורות ופירוש, מוסד ביאליק, ירושלים, תשס"ה
* עלי יסיף, כמרגלית במשבצת - קובץ הסיפורים העברי בימי הביניים, הקיבוץ המאוחד, 2004
* לרנר, מירון ביאליק, מעשיות קטועות: שחזור של סיפור קטוע בשריד הגניזה של מדרש עשרת הדיברות ונוסחו הקדום בבבלי בתוך: היגיון ליונה (תשסז) 377-402
* ורד טוהר, "'מדרש עשרת הדברות' בדפוס פירארה שי"ד בהשוואה לדפוס לובלין של"ב: לשאלת השפעת הדפוס על קובץ הסיפורים העברי", בתוך: יגאל שוורץ, לילך נתנאל, קלאודיה רוזנצווייג ורונה טאוזינגר (עורכים), מחשבת הספר: מחקרים בספרויות יהודיות מוגשים לאבידב ליפסקר, רמת-גן: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן תש"ף, עמ' 495 - 508.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.hebrewbooks.org/24119 מדרש עשרת הדברות] - אתר HebrewBooks
* [http://maagarim.hebrew-academy.org.il/Pages/PMain.aspx?misyzira=692000 מדרש עשרת הדיברות], ב[http://maagarim.hebrew-academy.org.il/ מפעל המילון ההיסטורי] של האקדמיה ללשון העברית, כולל ניתוח מילוני
* 
* 
* 

קטגוריה:ספרי מדרשים
קטגוריה:ספרות יהודית של ימי הביניים
קטגוריה:עשרת הדיברות
גבי בן יקר

גבי בן יקר הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1982 שצולם עבור אגף כוח אדם של צה"ל. את הסרט ביים אורי ברבש, התסריט נכתב על ידי ערן פרייס ומשה איבגי שיחק בתפקיד הראשי.

הסרט הוקרן בטלוויזיה הישראלית בתקופה שהיה ערוץ בודד, ומאוחר יותר בערוצים נוספים.

==עלילה==
גבי בן יקר (משה איבגי) גדל במשפחה קשה, בשכונת המצוקה דורה, שבדרום נתניה. כמו מרבית חבריו מהשכונה הוא לא סיים בית ספר יסודי, היה בעל תיק פלילי במשטרה ולא הסתדר מעולם עם ארגון חברתי מסודר. אך בניגוד למרבית חבריו, הוא גויס לצה"ל.

גבי מתקשה להחליט אם הוא רוצה להיות בצבא. מצד אחד קשה לו להסתגל למערכת אך מהצד השני הצבא מספק לו, כנראה, את ההזדמנות האחרונה להגשמה עצמית, לכבוד עצמי ולחיים נורמטיביים.

גבי מקבל בבקו"ם (בסיס הקליטה והמיון של צה"ל) הערכה נמוכה שאינה מאפשרת לו להתקבל לתפקידים צבאיים יוקרתיים. הוא גם עובר בקושי טירונות המיועדת לחיילים בעייתיים, במחנה דותן. במהלך טירונות זו מתגלעות בעיות רבות והוא בורח הביתה. כשהמפקד שלו, בני (זאב שמשוני), בא לחפשו בבית, חבריו העבריינים מנסים לגרש את המפקד אך גבי בורח מהבית אל הרכב הצבאי.

גבי עובר קורס בתיקון גנרטורים ומשרת כחייל בבסיס חיל שריון בסיני. אולם, גבי חולם להתקבל לפלוגת ציוד מכני הנדסי (צמ"ה) של חיל ההנדסה. תפקידו הנוכחי נותן לו סיפוק מקצועי מחד ותסכול מאידך משום שהוא שואף לתפקיד אחר. התפקיד מחמיר את הדילמה של גבי בין שירות לבין פטור.

משקית הת"ש של גבי, ענת (ורד נהרין), חשה במצוקתו ומשתדלת ללוותו ולתת לו הזדמנות לפרוק את תחושותיו הרעות בשיחות. השניים מפתחים יחסים רומנטיים. גם מפקדו הישיר של גבי, דהן (רמי דנון), מסייע לו רבות. הוא הופך למפקדו האישי אחרי שהוא מצליח להניא את גבי מרצונו לערוק ואוסף אותו מהטרמפיאדה בחזרה לבסיס.

התקופה הקשה ביותר בשירותו הצבאי של גבי מתחילה כשמגיע מפקד חדש (אמיר אוריין) לגדוד בו הוא משרת. החלפת הפיקוד מקשיחה את כללי המשמעת בגדוד, שגם כך גבי מתקשה להסתגל אליהם. גבי עוזב את הבסיס ביוזמתו ליומיים נופש על חוף הים ומגיע למעצר בגדוד. הוא מסרב להסתפר על פי התקן הצבאי ואחר כך, בהתקפת זעם הוא מגלח את כל שיער ראשו, מתפרץ על מפקד הגדוד ומאיים עליו בנשק. בסופו של דבר מגיע לכלא צבאי. בהמשך, דהן עוזב את היחידה ולמרות הפצרות המפקדים האחרים, הוא אינו יכול לקחת את גבי איתו ליחידתו החדשה.

בכלא כבר ברור לגבי כי הוא עומד להילחם בכל כוחו בעד המשך שירותו בצבא. האח העבריין של גבי בא לבקר אותו בכלא הצבאי וגורם שם למהומה – מהומה שמגדילה עוד יותר את הניכור בין גבי לסביבת ילדותו. לאחר השחרור מהכלא גבי מצליח לשרת בצבא במשך תקופה ארוכה בלא משברים, ושנתיים לאחר גיוסו לצבא סעיף בעיית ההסתגלות נמחק מההערכה שבתיקו האישי והוא מתקבל לקורס צמ"ה ששאף לו.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן !! תפקיד
|-
| משה איבגי || גבי בן יקר
|-
| אלברט אילוז || טירון
|-
| רמי דנון || אסף דהן
|-
| ורד נהרין || סמלת ת"ש, ענת
|-
| אמיר אוריין || מפקד גדוד שריון
|-
| זאב שמשוני || בני
|-
| רפי אדיר || הטירון רמי כהן
|-
| יעקב אייזנמן || מפקד בסיס טירונים 
|-
| אלי דנקר || האח העבריין 
|-
| רן ורד || סמל בבסיס טירונים 
|-
| אורי גבריאל || שוטר צבאי
|-
| אורלי קפאח || סיגי
|-
|אורה יפת
|אמא של גבי
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1982
קטגוריה:סרטי אורי ברבש
סנסלאו

1=
Ovidiu Drimba - Istoria culturii şi civilizaţiei româneşti, Editura Ştiinţifică şi Pedagogică, Bucureşti, 1987, vol.2, pag.404 
}}
סנסלאו או סנסלאב (מאה ה-13) היה שליט (ווייבוד) רומני (ולאכי) שמלך במונטניה (ולאכיה) ( הקרויה גם "טרנסאלפינה" Transalpina ) המרכזית והדרומית, בחלקים ההרריים בין הנהרות ארג'ש ודמבוביצה. 

ייתכן כי היה בנו של מנהיג בשם מילשב ושהשם סנסלאו או סנבלס הם זהים עם 
סטניסלב. בירתו המשוערת הייתה בארג'ש.
שמו מוזכר בדיפלומת האבירים של יוחנן הקדוש (היואניטים או הטמפלרים) שהוצאה ב-2 ביולי 1247 על ידי מלך הונגריה, בלה הרביעי (1235-1270). דיפלומה זו מבטיחה לאבירים הנ"ל את השליטה בבאנאט של סברין (אולטניה) ובאזור שנקרא אז קומניה.
האבירים קיבלו גם שטחים ממזרח לנהר אולט אבל שלא כללו את הישות המדינית של סנסלאו.

לפי ההיסטוריון הרומני יואן אורל פופ סנסלאו היה בפועל עצמאי ביחס למלך הונגריה.
לפי ההיסטוריון ההונגרי אישטוואן ואשארי תוארו מצביע על כך שהיה אחראי על יחידה טריטוריאלית תחת חסות המלך. 
הדיפלומה מתייחסת גם לישויות טריטוריאליות - "קנזאטים" של יואן, פרקש והוויווד ליטובוי.
למרות שהשמות סנסלאו וליטובוי הם ממקור סלבי, הדיפלומה מציינת שהם היו "אולאטי" או ולאכים, כלומר רומנים.
באותה התקופה המישור לאורך הדנובה אוכלס על ידי קומנים ומונגולים (טטרים).
החל משנת 1270-1272, אחרי מותו של סנסלאו, לדעת חוקרים אחדים, ליטובוי הרחיב את שליטתו גם בשטחי מונטניה, מזרחה מהאולט. 
אחרים סבורים שצאצאי סנסלאו הגשימו את האחדות הפוליטית של ולאכיה (מונטניה), שהפכה לסופית בימיו של בסראב הראשון.
מחקרים ארכאולוגיים של נ. קונסטנטינסקו תומכים גם הם בכך שהבירה הנסיכותית הראשונה של הארץ הייתה בארג'ש ולא מערבה מהנהר אולט.
ההיסטוריון ניאגו ג'ובארה סבור שהדמויות של מישלב וסנסלאו היו זהות.

==קישורים חיצוניים==
*ויקיפדיה הרומנית והאנגלית
*Georgescu, Vlad (Author) – Calinescu, Matei (Editor) – Bley-Vroman, Alexandra (Translator): The Romanians – A History; Ohio State University Press, 1991, Columbus; 
(ולאד ג'ורג'סקו ומתיי קלינס'קו (עורכים), תרגום: אלכסנדרה בליי-ורומן - "הרומנים -היסטוריה", הוצאת אוניברסיטת המדינה של אוהיו,קולומבוס 1991 ) 
*Pop, Ioan Aurel: Romanians and Romania: A Brief History; Columbia University Press, 1999, New York; 
(יון אורל פופ - הרומנים ורופמניה: תקציר היסטוריה , הוצאת אוניברסיטת קולומביה ניו יורק, 1999)
*Treptow, Kurt W. - Popa, Marcel: Historical Dictionary of Romania (part ‘Historical Chronology’); Scarecrow Press, Inc., 1996, Lanham&Folkestone; 
(קורט טרפטוו ומרצ'ל פופה - לקסיקון היסטורי של רומניה, החלק "כרונולוגיה היסטורית", הוצאת סקרקראו, לנהם &פוקסטון, 1996) 
*Vásáry, István: Cumans and Tatars: Oriental Military in the Pre-Ottoman Balkans, 1185-1365; Cambridge University Press, 2005, Cambridge; 
(אישטוואן ואשארי - קומנים וטטרים:צבאות מזרחים בבלקנים הטרום-עות'מאנים, 1185-1365, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2005)

==הערות שוליים==

קטגוריה:שליטי ולאכיה
עבדאללה בן עבד אל-מטלב

עבדאללה בן עבד אל-מטלב (בערבית: عبد الله بن عبد المطلب) (545-570) היה אביו של הנביא ומייסד האסלאם מוחמד.

מסופר כי עבדאללה היה בנו של שייבה בן האשם (עבד אל-מוטליב אבן האשם), והיה נשוי לאמינה בנת והב. הוא נפטר ממחלה זמן קצר לאחר הולדת בנו, מוחמד בשנת 570, בהיותו בדרך בין מדינה למכה, בגיל 25.

בספרות הערבית והאסלאמית הוקדש מקום נרחב לדיון בשורשיו הנאצלים של הנביא (נסב). המסורת מציגה רשימת יחש ענפה החוזרת אחורה דורות רבים, עד לעדנן האב המיתולוגי של שבטי ערב:

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:מוחמד
קטגוריה:ילידי 545
קטגוריה:נפטרים ב-571
היינג נגור

היינג סומאנג נגור (באנגלית: Dr. Haing Somnang Ngor; 22 במרץ 1940, סאמרונג יאנג, קמבודיה – 25 בפברואר 1996) היה רופא, מחבר ושחקן קולנוע קמבודי-אמריקאי. נגור זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ופרס גלובוס הזהב לשנת 1984 על תפקידו בסרט "דמעות של שתיקה".

==ביוגרפיה==
נגור למד רפואה, את התמחותו ברפואת נשים עשה בבירת קמבודיה פנום פן. בזמן שלטון ה"קמר רוז'" של העריץ פול פוט, סולק נגור מפנום פן ביחד עם עוד שני מיליון אזרחים והועבר למחנה ריכוז ביחד עם אשתו מאיי הויי שהייתה בחודשי הריון מתקדמים. עקב תנאי המחיה הקשים נפטרה אשתו של נגור בעת לידת התינוק. לאחר נפילת שלטון הקמר רוז' ב-1979 עבד נגור בתור רופא במחנה פליטים בתאילנד ומשם היגר לארצות הברית ב-1980, בה לא עסק ברפואה ואף לא נישא בשנית.

===קריירה ציבורית===
למרות שמעולם לא למד משחק לוהק נגור לתפקיד ראשי בדרמה הביוגרפית "דמעות של שתיקה" המבוססת על תקופת שלטון הקמר רוז' ומתארת את הטיהור האתני שבוצע בעם הקמבודי תחת שלטונו של הרודן פול פוט. בסרט גילם נגור את דמותו של פראן עוזרו הקמבודי של עיתונאי אמריקאי, כתב הניו-יורק טיימס, סידני סאנברג. במהלך הסרט מנסה פראן לשרוד במחנות הכפייה. על תפקידו הראשון בתור שחקן מקצועי זכה נגור בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, בפרס גלובוס הזהב ובשני פרסי באפט"א.

לאור הצלחתו הקולנועית המפתיעה המשיך נגור לעבוד בתור שחקן קולנוע והופיע בסרטו המלחמתי של אוליבר סטון "שמיים וארץ", בסרט הופיע נגור בתור אביה של נערה וייטנאמית הנישאת לחייל האמריקאי סטיב באטלר (טומי לי ג'ונס).

ב-1988 כתב נגור ביוגרפיה על חייו האישיים "Haing Ngor: A Cambodian Odyssey", בה הוא מספר על חוויותיו האישיות תחת שלטון האימים של ה"קמר רוז'"

בשנת 1996 בשנה האחרונה לחיו, הספיק נגור לשחק בדרמת הפשע "הכה אותי", בתפקיד בילי טאנגפט לצד ויליאם ה. מייסי.

===מותו===
בשנת 1996 נורה נגור למוות מחוץ לביתו שבצ'יינה טאון, לוס אנג'לס, נגור נקבר בפארק הזיכרון רוז הילס שבקליפורניה. לגבי זהות רוצחיו של נגור הועלות שלוש השערות אפשריות: הראשונה הייתה שנגור נרצח על ידי חברי כנופיית הרחוב "Oriental Lazy Boyz", לאחר מכן הועלתה האפשרות שנגור נורה למוות על ידי תומכים של תנועת קמר רוז', אך לאישום זה לא הועלה כל בסיס. התאוריה השלישית להירצחו של נגור הייתה שהוא נרצח בעת שוד שהסתבך, תאוריה זו הועלתה בטענה שהגנבים לא רוקנו את כיסיו של נגור ושבזירת הפשע התגלו 2900 דולרים במזומן.
לבסוף שלושה אנשים נאשמו ברציחתו של היינג נגור: טאק סון טאן שנשלח ל-56 שנים בכלא, לנדרה לים שנשלח ל-26 שנים וג'ייסון צ'אן שנשלח למאסר עולם ללא אפשרות שחרור.

לזכרו של נגור הוקמה בשנת 1997 "קרן ד"ר היינג ס. נגור" שמטרתה לגייס כמה שיותר תרומות כדי לסייע למצוקתם של תושבי קמבודיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:קמבודים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:מהגרים לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
גילה גולן

גילה גולן (נולדה ב-30 בדצמבר 1940) היא דוגמנית עבר ישראלית ושחקנית קולנוע הוליוודית.

== קורות חייה ==
נולדה בקרקוב, פולין, במהלך השואה. היא נמצאה נטושה בתוך חבילה בתחנת רכבת ומשפחה קתולית אימצה אותה והסתירה אותה מהנאצים. הוריה המאמצים מסרו אותה בתום המלחמה לידי ארגון יהודי שאסף יתומים יהודים. היא הגיעה למחנה מעבר בצ'כוסלובקיה ומשם נשלחה לאקס-אן-פרובאנס שבדרום צרפת. במשך שנתיים למדה בפנימיה יהודית.

עלתה ארצה בשם זושה זבצקי בתחילת 1948 במסגרת עליית הנוער לארץ ישראל ואומצה על ידי משפחת גולדנברג מחיפה, שינתה את שמה למרים גולדנברג ונשלחה ללימודים בפנימייה דתית.

ב-1960, עת עבדה כפקידה במשרדי ארגון נכי צה"ל בתל אביב, החליטה להתמודד בתחרות למלכות היופי, שיפצה את אפה, הוכתרה למלכת היופי של תל אביב ומאוחר יותר באותה שנה גם לסגנית מלכת היופי של ישראל בתחרות של מגזין לאישה. לאחר הזכייה שינתה את שמה רשמית לגילה גולן (שלפני כן שימש אותה כשם במה). היא נשלחה לייצג את ישראל בתחרות מיס עולם שנערכה בלונדון בנובמבר 1960 ונבחרה לסגנית ראשונה. כפרס זכתה גולן ברכב חדש וב-100 ליש"ט, ונשארה בבריטניה למשך ארבעה חודשים לגיוס תרומות עבור עליית הנוער.

לאחר התחרות, סיפורה התפרסם בעולם ושורדי שואה רבים ראו בה כבתם האבודה אך גולן לא זכרה דבר מעברה. 

בשנת 1961 נשלחה עם דוגמניות אחרות לארצות הברית כדי לייצג את ישראל ביריד העולמי בסיאטל (שנערך ב-1962), וב-1963 החלה לעבוד כדוגמנית בניו יורק.

ביוני 1964 ליהק אותה הבמאי האמריקאי-יהודי סטנלי קריימר, על סמך הקלטה של קולה, לתפקיד אלזה לוץ בסרטו "ספינת השוטים". הייתה זו הופעתה הראשונה בקולנוע.
בשנת 1965 זכתה בתואר "מיס גולדן גלוב" והנחתה את אירוע חלוקת הפרסים לאותה שנה. בשנים 1964–1965 התארחה מספר פעמים בתוכניתו של ג'וני קרסון ה"טונייט שואו". גולן המשיכה לבסס את מעמדה בסרטים האמריקאים "האיש שלנו פלינט", "שלושה על הספה", ו"העמק של גואנגי". מאוחר יותר שיחקה גם בשני סרטים איטלקיים: "Lo scatenato" ב-1968, ו-"L'allenatore nel pallone" ב-1984.

בשנת 1966 נישאה לאלכס אורבן. השניים התגרשו בפברואר 1968. במחצית אותה שנה לקחה שיעורי משחק בניו יורק.

בספטמבר 1969 נישאה למת'יו ברנרד רוזנהאוס, תעשיין אמריקאי-יהודי בתחום התרופות, פילנתרופ פרו-ישראלי, ומבעלי השליטה באולפני קולומביה. ושינתה את שמה לגילה רוזנהאוס להם שלוש בנות משותפות. בעלה השני נפטר ב-1980 מהתקף לב.

כמה שנים לאחר פטירתו של בעלה השני, גולן חזרה בתשובה, התעסקה מאוד ביהדות עם עניין מיוחד בחזנות וניהלה בית השקעות עם בעלה השלישי, לו נישאה במהלך שנות ה-80 ועמו היא מתגוררת בפלורידה.

השחקנית והפעילה הטרנסג'נדרית הישראלית גילה גולדשטיין ז"ל, בחרה לעצמה את השם "גילה" כהוקרה לגילה גולן.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:אמניות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולות לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס עולם 1960
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מלכת היופי (ישראל)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
אבן אל-עבאס

עבדאללה בן אל-עבאס (בערבית: عبد الله بن العباس, בקצרה: אבן עבאס) היה בן דודו של הנביא מוחמד ואחד מהצחאבה, חברי הנביא במסורת המוסלמית. אבן אל-עבאס מוצג כאחד מגדולי פרשני הקוראן, בעל ידע נרחב בהלכה ובחדית'. הוא נפטר בשנת 687, בימי הח'ליף האומיי עבד אל-מלכ. נכדו א-ספאח ייסד את השושלת העבאסית בשנת 750.

== קורותיו ==

עבדאללה בן אל-עבאס נולד במכה בשנת 617 לאל-עבאס ואשתו לֻבַאבָה בנת אל-חארת'. עם היוולדו נלקח לבית מוחמד והלה בירך אותו והרטיב את לשונו במעט מרוקו. במהלך התבגרותו הוא שירת את מוחמד וסייע לו במלאכות בית כמו שאיבת מים מהבאר לצורכי טהרה. אבן עבאס היה מבני לווייתו הקרובים של הנביא; הוא נהג להתפלל עמו ולהצטרף אליו למסעותיו, לפגישותיו ולהטפותיו. באופן זה, כך מסופר, זכה אבן עבאס לצבור ידע רב בענייני קוראן והלכה, בעידודו הפעיל של בן דודו הנביא. 

בשנת 632 אבן עבאס ועלי טיפלו בנביא על ערש דווי, והיו עדים לניסיונו הכושל להשאיר אחריו צוואה. לאחר פטירתו ניסו אבן עבאס ואביו לתבוע את חלקם בירושתו, אך נושלו ממנה בידי אבו בכר בטענה ש"נביאים לא משאירים אחריהם ירושות". הח'ליף השני עומר בן אל-ח'טאב נהג להתייעץ עמו רבות בענייני הלכה. לאחר פטירתו של עמר עלה לכס הח'ליפות עת'מאן בן עפאן. אבן עבאס הסתייג ממנו, ולאחר מותו תמך בהתלהבות בח'ליף הרביעי עלי בן אבי טאלב, בן דוד אחר של הנביא, כנגד יריבו האומיי מעאויה. לאחר הפסקת הלחימה בין הצבאות בקרב צפין פרשו ממחנה עלי קבוצה גדולה של אנשים אשר ראו בהסכמתו לבוררות עם מעאויה חטא כנגד רצון האל. אבן עבאס הצליח לשכנע חלק משמעותי מהם לחזור בהם ממריים.

לאחר תבוסת עלי ורציחתו בשנת 661 עלו האומיים לשלטון. אבן עבאס נמנע מלהישבע אמונים למעאויה אך לא מרד ובכך נשאר סמל מאחד לקהילה המוסלמית. לאחר מותו של מעאויה בשנת 680 הוא אולץ תחת לחץ ניכר להישבע אמונים לבנו של מעאויה, יזיד. אבן עבאס התגורר בחג'אז כל חייו, ועם פרוץ המרד של עבדאללה בן א-זביר בו הוא גונה בהתייחס לעיוורונו:

אבן עבאס נפטר בשנת 687 בטאיף במהלך שיעור דת והוא בן 70.

== למדנותו ==

אבן עבאס נהג להתלוות למוחמד וללמוד ממנו הלכה וקוראן. מסופר כי מוחמד נהג להתפלל ולבקש מאללה שילמד אותו את "הידע של הספר (הקוראן)". לאחר מות מוחמד מסופר עוד כי אבן עבאס נהג לבקר את הצחאבה השונים ולאסוף מסורות מפי הנביא. הוא נהג לאמת אותן כנגד 30 מעמיתיו, ורק אז היה מקבלן כמהימנות. אבן עבאס נהג ללמד רבים מבני דורות ההמשך שיעורים בהלכות מלחמה, טהרה, ירושה, דקדוק, קוראן, חדית' ופרשנות בהקדישו לכל נושא יום בשבוע. 
מסופר כי יום אחד שמע שאחד מחברי הנביא מחזיק במסורת שלא מוכרת לו. בספרות ההלכה מתואר המעשה הבא מפי אבן עבאס עצמו: 
 

אבן עבאס זכה לכבוד רב והכרה בידי הקהילה המוסלמית כבר בגילו הצעיר. מסופר מפי סעד בן אבו אל-וקאץ (אחד מחברי הנביא ולימים מצביא ומושל כופה בעיראק)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צחאבה
קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 619
קטגוריה:נפטרים ב-688
מיכאיל לוריס מליקוב

הגנרל מיכאיל טריאלוביץ' לוריס מליקוב (ברוסית: Михаил Тариелович Лорис-Меликов; 20 בדצמבר 1825, טביליסי, האימפריה הרוסית – 10 בדצמבר 1888, ניס, צרפת) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית אשר קנה את תהילתו כמפקד הכוחות הרכובים של הצבא הקיסרי בקווקז, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).

==ביוגרפיה==
מליקוב נולד ב-1825 למשפחת אצולה ממוצא ארמני מהממלכה הגאורגית המאוחדת והתחנך בסנקט פטרבורג בין השנים 1825 – 1826. בשנת 1847 הצטרף לכוחות ההוסרים של הצבא ובשנת 1851 הוצב בצבא מלכות המשנה של הקווקז, שם שירת כ-25 שנים והצטיין כקצין פרשים.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), פיקד מליקוב על הכוחות הרכובים של צבא הקווקז, ונטל חלק בכיבוש ארדהאן, בהדיפת המתקפה העות'מאנית בגזרת אג'ריה, בהכנעת מצודת קארס והמצור על ארזורום. הוא הפגין יכולת פיקודית מרשימה לצד אומץ לב בקרב ולאחר המלחמה עוטר בעיטור מסדר ג'ורג' הקדוש-דרגה שנייה וזכה לתואר רוזן.

בשנת 1879 מונה לתפקיד מושל אזור מורד הוולגה ויכולת ההתמודדות שלו עם פרץ האלמנטים החתרניים והאנרכיסטיים, שהופנו כנגד שלטון הצארים, הוביל למינויו למושל במספר מחוזות נוספים. מליקוב נקט בצעדים נוקשים ויצירתיים כנגד ההתאגדויות השונות, עניין שהוביל למינויו לראש המועצה המנהלית העליונה של האימפריה, לאחר ניסיון ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני בשנת 1880. ב-אוגוסט 1880 מונה לתפקיד שר הפנים של האימפריה, תפקיד ממנו התפטר מספר חודשים לאחר רציחת הצאר אלכסנדר השני ועלייתו לשלטון של בנו הצאר אלכסנדר השלישי.

מליקוב פרש מפעילות ציבורית והלך לעולמו בניס שבצרפת, ב-10 בדצמבר 1888.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:מושלי סנקט פטרבורג
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:מלכות המשנה של הקווקז: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
מ
קטגוריה:ילידי 1824
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1888
יוסיף גורקו

הפילדמרשל יוסיף ולדימורוביץ' רומיקו גורקו (ברוסית: Ио́сиф Влади́мирович Роме́йко-Гурко́; 28 ביולי 1828, נובגורוד, האימפריה הרוסית – 28 בינואר 1901, סחרובו, האימפריה הרוסית) היה פילדמרשל רוסי אשר התבלט כמפקד אוגדה, בצבא הדנובה בגזרת הבלקן, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).

גורקו נולד למשפחה ממוצא פולני, התחנך באקדמיה צבאית והצטרף לכוחות ההוסרים של המשמר הקיסרי בשנת 1846. הוא לחם במלחמת קרים כמפקד גדוד ובשנת 1867 מונה למפקד חטיבה בדרגת מאיור גנרל.

חטיבתו, החטיבה הראשונה של אוגדת הפרשים השנייה של צבא הדנובה, ניצבה בחוד הפלישה
לבולגריה לאחר חציית הדנובה מכיוון רומניה והייתה אחראית לכיבוש טרנובו. חטיבתו חצתה את הרי הבלקן וביולי 1877 השתלטה על מעבר שיפקה החשוב להמשך התנועה לדרום בולגריה ואזור תראקיה. באוקטובר 1877 קודם לדרגת גנרל ופיקד על כוחות הפרשים של הגיס ברמת אוגדה. הוא השתתף בקרבות על העיר פלבן, כיבוש סופיה והמשיך בכיבוש מחוז רומליה המזרחית ובכלל זה פיקוד על הקרב לכיבוש פלובדיב ואדירנה בינואר 1878, תוך שכוחותיו מוחצים את הכוחות העות'מאנים בפיקודו של סולימאן הוסני פאשה ומאיימים על הבירה איסטנבול.

לאחר המלחמה זכה גורקו לתואר רוזן ועוטר במספר עיטורים רמי מעלה על הצטיינותו המבצעית והפיקודית, בכל אחד מהקרבות בהם השתתף ועליהם פיקד. בין השנים 1879 – 1880 כיהן כמושל המחוז הצבאי סנקט פטרבורג ובין 1883 ועד 1894 כיהן כמושל הכללי של פולין. גורקו הלך לעולמו ב-28 בינואר 1901 בעיירה סחרובו, אשר ליד העיר טבר והוא בן 73 שנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.biografija.ru/show_bio.aspx?id=31640 ביוגרפיה] 

קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1828
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:מושלי סנקט פטרבורג
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1901
קטגוריה:רוסים ממוצא בלארוסי
דב פרידמן

דב פרידמן (נולד ב-8 באוקטובר 1949) הוא שחקן וזמר ישראלי. 

==ביוגרפיה==
פרידמן נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. הוא שירת בצה"ל בגרעין נח"ל. 

בין השנים 1970-1973 למד בבית הספר לאמנויות המשחק "בית צבי".

=== משחק ===
ב-1972 גילם את "הבלונדי" בסרט "מציצים" שביים אורי זוהר. ב-1973 גילם את עוזי בסרט "חכם גמליאל" שביים יואל זילברג. ב-1974 הצטרף ליידיש קונסט טייאטר, שהקים בנימין צמח, ושיחק בין היתר בהצגה "האוצר". גילם את הרוצח בהצגה "עליזה מזרחי" בתיאטרון השדרה.

הופיע בתפקידי אורח בסרטים הוליוודיים: בסרט "החליל הדומם" (1979) וגילם נהג מרוצים שוודי בסרט "סהרה" (1983).

ב-1982 שיחק בסרט "כביש ללא מוצא" בבימויו של יקי יושע.

בין 1995-1996 השתתף בתפקיד אורח ב-8 פרקים בסדרה "המונה דופק" בבימויו של יקי יושע. 

בין השאר השתתף בתפקידי אורח בסרט "אור" (2004) לצד רונית אלקבץ, בסדרה "כחול עמוק" (1997) ו"אגדת דשא" (2006).

ב-2007 גילם את מישה קצין המודיעין בסרט "המוסד הסגור" בבימויו של אלון גור אריה.

=== עיתונות ===
ב-1981 פתח פרידמן את מגזין "טורבו", מגזין מוטורי למכוניות ואופנועים שהיה הראשון מסוגו בארץ.

בין השנים 1992-1999 עבד פרידמן בעיתון "ידיעות אחרונות" בתור יועץ פרסום. 

=== חיים אישיים ===
פרידמן גרוש ואב לשלושה.

בניו הם השחקנים שרון פרידמן וברק פרידמן. בתו, קרן פרידמן התמודדה במלכת היופי לשנת 2004 שם נבחרת לחביבת הקהל וייצגה את ישראל בתחרות מיס אירופה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
קיקי סמית

קיקי סמית (באנגלית: Kiki Smith; נולדה ב-18 בינואר 1954) היא פסלת, סופרת ואמנית הדפסים אמריקאית ילידת גרמניה. יצירותיה, החל משנות השמונים של המאה ה-20, משקפות את העניין בגוף האדם ובתפיסות פמיניסטיות.

==ביוגרפיה==
"בריכת דם" ([[1992)]]
סמית נולדה בנירנברג, גרמניה כאחת משלוש בנות. אביה היה הפסל האמריקאי טוני סמית ואמה הייתה זמרת האופרה והשחקנית ג'יין לורנס. המשפחה שהתה בגרמניה זמן רב, שם פיתחה האם את הקריירה שלה כזמרת. בנעוריה היגרה המשפחה בחזרה לארצות הברית והתיישבה בניו ג'רזי. את הכשרתה האמנותית הראשונה קיבלה מאביה והיא עזרה לו ביצירת פסליו המינימליסטיים והמופשטים. בשנת 1971 עבדה בתיאטרון בובות. בין השנים 1974-1976 למדה אמנות בבית הספר לאמנות שבהרטפורד, קונטיקט. עם סיום לימודיה עברה להתגורר בעיר ניו יורק, שם הייתה שותפה לפעילות "Colab", ארגון של אמנים מתחומים שונים.

יצירותיה של סמית נתפשו כעוסקות במצבים גופניים קיצונים כביטוי למצב נפשי. עבודות כגון "בריכת דם" (Blood Pool, 1992) או "זנב" (Tale, 1992) שהתפרסמו בתערוכה הקבוצתית "Post Human" (1992), נתפשו כביטוי לעידן הפוסט מודרני ולמיניות בעידן מגפת האידס.

היא גם כתבה מספר ספרים.

בשנת 2009 היא זכתה בפרס של "אישה באמנות" של מוזיאון ברוקלין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.amalnet.k12.il/sites/art/show_item.asp?item=arty0267&type=creator קיקי סמית] באתר "מפגשים מהסוג החזותי".
* 

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:פסלות אמריקאיות
קטגוריה:פסלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1954
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה (ארצות הברית)

מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה (באנגלית: World War I Victory Medal) היא אות מערכה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר הוענק לחיילים בגין שירות בצבא ובצי ארצות הברית בתקופת מלחמת העולם הראשונה. המדליה עוצב על ידי ג'יימס פרייסר והיא הוענקה משנת 1919. במקורה תוכננה המדליה להיות מוענקת מתוקף חוק של הקונגרס האמריקאי אולם משזה לא חוקק מעולם תוקנה המדליה בידי מחלקות הצבא השונות. באפריל 1919 פורסמו הפקודות המאשרות את חלוקת המדליה בקרב חיילי הצבא וביוני אותה השנה פורסמו הפקודות הנוגעות למלחי הצי.

== קריטריונים ==
המדליה הוענקה לחיילי ומלחי הכוחות המזוינים של ארצות הברית בין על פי התאריכים הבאים:
* ה-6 באפריל 1917 עד 11 בנובמבר 1918 לכל שירות צבאי
* ה-11 בנובמבר 1918 עד 5 באוגוסט 1919 למשרתים ברוסיה האירופאית
* ה-23 בנובמבר 1918 עד 1 באפריל 1920 למשרתים בכוח המשימה האמריקני בסיביר

== שם המדליה ==
במקורה נקראה המדליה בשם מדליית הניצחון, אולם עם סיומה של מלחמת העולם השנייה והנפקתה של מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה (משנת 1946 כאות מערכה בלבד בשם "אות הניצחון" ומ-1947 כמדליה מלאה) שונה שמה של המדליה לשמה המלא והנוכחי.

== התקנים ==
דוגמה למדליית הניצחון המעוטרת בשני כוכבי כסף ושלושה תגי קרבות
על מנת לציין לשבח התנהגות או גבורה, הותקנו מספר התקנים או תגים אשר נועדו לענידה על גבי הסרט.

* ציון כוכב הכסף של מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה אושר בידי הקונגרס ב-4 בפברואר 1919. זהו ציון לשבח אשר נענד על גבי הסרט או האות לחייל בצבא ארצות הברית אשר גילה גבורה בקרב בין השנים 1917 ועד 1920. בשנת 1932 הומר הציון למדליית כוכב הכסף.
* ציון כוכב הצי של מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה נענד על ידי מלחים ונחתים אשר צוינו לשבח בידי מזכירות הצי על מילוי תפקידם בצורה יוצאת מן הכלל במהלך המלחמה. צורתו של הכוכב הייתה כוכב כסף קטן אשר נענד על גב הסרט או האות. שלא כמו ציון כוכב הכסף, כוכב הצי לא הוחלף בכוכב הכסף.
* תגי קרב ושירות למשתתפים בקרבות גדולים ומשמעותיים, הן מקרב חיילי הצבא והן מקרב מלחי הצי, הוענקו תגים לענידה על הסרט עליהם נכתב שם הקרב בוא לחמו או של הזירה בה השתתפו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100314113839/http://www.tioh.hqda.pentagon.mil/Awards/ww1_victory.aspx מדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה] באתר המכון ההרלדי של צבא ארצות הברית

==הערות שוליים==

קטגוריה:אותות מערכה
מלחמת העולם הראשונה
ארצות הברית
הברדלס (סרט)

הברדלס (באיטלקית: Il Gattopardo) הוא סרט קולנוע שהופק ב-1963 על בסיס ספרו של ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, "הברדלס". את הסרט ביים לוקינו ויסקונטי ומככב בו צוות בינלאומי של שחקנים ובהם ברט לנקסטר, אלן דלון וקלאודיה קרדינלה. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב תלבושות.

==עלילה==
"הברדלס" מתאר את שקיעתה של משפחת אצולה סיציליאנית, אשר סמל האצולה שלה הוא ברדלס, בתקופה רבת תמורות במחצית השנייה של המאה ה-19, כאשר גריבלדי איחד את איטליה. העלילה, המתרחשת כביכול בעיירה דמיונית בשם "דוֹנָאפוּגָטָה" (ככל הנראה בת דמותה של העיירה סנטה מרגריטה די בליצ'ה, 100 ק"מ דרום-מערבית לפלרמו), פוגשת את המשפחה במספר נקודות בזמן בין מאי 1860 למאי 1910 ובמרכזה דמותו של הנסיך דון פבריציו קורברה, נסיך סאלינה (בגילומו של ברט לנקסטר), המשלבת את דמויותיהם של המחבר, אביו ובעיקר סבו.

ציר העלילה של הסרט מתרכז בשידוכו של אחיינו הצעיר של הנסיך, טנקרידי (אלן דלון), לבת משפחה מבוססת, אנג'ליקה (קלאודיה קרדינלה), כך שיוכל להמשיך את השושלת. הסצנה המשמעותית ביותר בסרט היא סצנת הנשף בה רוקדים קרדינלה ולנקסטר למוזיקה מאת נינו רוטה.

==הפקת הסרט==
בעקבות הצוות הרב-לאומי הופקו גרסאות של הסרט באיטלקית ובאנגלית. בגרסה האיטלקית מדובב ברט לנקסטר על ידי שחקן דובר איטלקית. לנקסטר שובץ ככוכב הסרט על ידי המפיקים על מנת להבטיח שהסרט יופץ בארצות הברית, וזאת מבלי להיוועץ עם הבמאי. עובדה זו יצרה מתח בימי הצילום הראשונים, אך התבררה בדיעבד כבחירה מוצלחת, שכן לנקסטר מבצע בסרט את אחד הטובים שבתפקידיו.

העריכה הראשונית של הסרט הייתה בת 205 דקות; ויסקונטי קיצר אותה ל-185 דקות, בהן ראה אורך אידיאלי, וכך הופץ הסרט באירופה. אורכה של גרסת ההפצה האמריקאית הרשמית, שנעשתה על ידי פוקס המאה ה-20, 161 דקות.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* רוג'ר איברט, [http://rogerebert.suntimes.com/apps/pbcs.dll/article?AID=/20030914/REVIEWS08/309140302/1023&AID1=&AID2=/20030914/REVIEWS08/309140302/1023 סקירה של הסרט] 

קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:סרטי 1963
קטגוריה:סרטי לוקינו ויסקונטי
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטי ברט לנקסטר
איוואן דווידוביץ' לאזרב

הגנרל איוואן דווידוביץ' לאזרב (ברוסית: Лазарев, Иван Давидович́ ; 1820, שושה, נגורנו קרבאך, חאנות קרבאך – 14 באוגוסט 1879, טביליסי, האימפריה הרוסית) היה גנרל רוסי אשר התבלט כמפקד אוגדה, בגזרת הקווקז, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).

לאזרב נולד למשפחה ממוצא ארמני, התחנך בעירו, בשנת 1839 הצטרף לצבא מלכות המשנה של הקווקז ושלוש שנים מאוחר יותר, הוסמך לקצונה. הוא השתתף בדיכוי מרד האימאם שאמיל באזור דאגסטן וברבות הימים רכש את ידיעת השפה הטטרית, שהייתה מדוברת בקרב האוכלוסייה המקומית והקנתה לו את היכולת לנהל משא ומתן עם הנהגת האוכלוסייה המוסלמית המקומית ולדון בתנאי הפסקת האש בחבל. בשל יכולותיו הצבאיות והדיפלומטיות גם יחד, קודם לדרגת גנרל.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), הוצב לאזרב בגזרת הקווקז והשתתף בקרבות הכבדים בגזרת אג'ריה שהובילו להדיפת המתקפה העות'מאנית בגזרה ובהמשך פיקד על כיבוש מצודת קארס, כאשר הוא מוביל אישית את חוד אוגדתו.

לאזרב הלך לעולמו ב-14 באוגוסט 1879 בעת שהוצב עם כוחותיו בגזרת מזרח הים הכספי ונקבר בעיר טביליסי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:מלכות המשנה של הקווקז: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1820
קטגוריה:נפטרים ב-1879
קרוב לבית (סרט)

קרוב לבית הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הדרמה, שיצא בשנת 2005. הסרט עוסק בחיילות משמר הגבול בירושלים. בימוי ותסריט: וידי בילו, דליה הגר. הסרט הופק על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, בשת"פ עם יס דוקו.

==עלילה==
מירית (נעמה שנדר) היא צעירה עגמומית ורצינית, בת טובים, המתגייסת לצה"ל ומעוניינת לשרת בתפקיד רב אחריות והשפעה. היא מגיעה ליחידת חיילות של משמר הגבול שבה כוח האדם מגוון באופיו ולא ניתנת בה כל הכשרה לחיילות. תפקידן העיקרי של בנות היחידה הוא לבדוק את תעודות הזהות של העוברים ושבים בירושלים, תוך מחשבה שהדבר יסייע לסיכול פיגועי טרור.

בפועל, קשה לדעת אם ליחידה יש תרומתה ביטחונית כל שהיא. החיילות מטרידות את העוברים והשבים, חלק גדול מהחיילות מתחמק מביצוע רציני של המטלות והשירות ביחידה לא נעים וחסר כל סיפוק. מירית מתקשה במיוחד להסתגל אל שותפתה לחוליה, סמדר (סמדר סייר), ששונה ממנה בדרכים רבות. סמדר לוחצת עליה להתגבר על בושתה ולחזר אחרי הגברים העוברים ברחוב. אחת מתוצאות המעשה הזה היא שמירית מתפתה לרקוד עם אורחי המלון שהיא אמורה לאבטח, נתפסת על ידי המפקדות שלה ונשלחת לכלא צבאי. אולם, משברים שונים שמירית וסמדר עוברות, כמו מטען החבלה שמתפוצץ לידן (בשכונת נחלת שבעה) וכמו הלינץ' שהן בקושי מצליחות למנוע באדם שמסרב להציג להן את תעודת הזהות שלו, בונים רעות חזקה ביניהן.

<gallery>
קובץ:Close To Home third.jpg|אירית סוקי (מימין) ונעמה שנדר (משמאל)
קובץ:Close To Home two.jpg|נעמה שנדר
קובץ:Close To Home four.jpg|נעמה שנדר (מימין) וסמדר סייר (משמאל)
קובץ:Close To Home one.jpg|
</gallery>

==שחקנים==
סמדר סייר, נעמה שנדר, אירית סוקי, דני גבע, עמי וינברג, קטיה זימבריס, אמיתי יעיש בן אוזיליו, אנה סטפן, לנה אטינגר, אילנית בן-יעקב ואורי רביץ.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/37031-2/ הסרט המלא לצפייה ישירה] (בתשלום) באתר [https://jfc.org.il ארכיון הסרטים הישראלי - סינמטק ירושלים]
* [https://web.archive.org/web/20131022064226/http://vod.walla.co.il/movie/2683309/close-to-home הסרט המלא לצפייה ישירה] באתר וואלה VOD
* [https://web.archive.org/web/20101015050225/http://go.walla.co.il/closetohome/ אתר הסרט]
* [http://filmfund.org.il/?id=11&nom=2153 "קרוב לבית"] באתר "קרן הקולנוע הישראלי"

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:ירושלים בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2005
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
הורמזיס

עקומת מנה-תגובה בהורמזיס
הורמזיס (מיוונית: hórmēsis - תנועה מהירה) הוא מונח בטוקסיקולוגיה המציין תופעה בה לכמות קטנה של רעל או רעלן יש דווקא אפקט ביולוגי מיטיב. חומר בעל מאפיינים כאלה מציג עקומת מנה-תגובה דמוית U או J, כלומר שפועל במינונים נמוכים ומעבר לעיכוב עם העלייה במינון. המנגנונים הביוכימים הגורמים לתופעה אינם מובנים כל צרכם אך ניתן לשער כי הרעלן גורם להפעלת מנגנוני הגנה ותיקון המצליחים להתגבר על האפקט השלילי ואף להיטיב, בבחינת "מה שלא הורג אותי, מחשל אותי".<ref>חיים שפירא ופייר זינגר, [https://www.pharmaline.co.il/article/150423/ פוליפנולים: פיטוכימיקלים המשרים אנזימים המגנים על התא], מגזין PharmaLine גיליון 24 דצמבר 2006</ref>

==דוגמאות להורמזיס==
* אף על פי שפעילות גופנית מתונה גורמת לגוף לעבור למצב דחק, יש לה אפקט מיטיב על הבריאות.
* בניסויים בבעלי חיים נמצא כי הגבלת קלוריות האריכה את תוחלת החיים שלהם.
* מחקרים אחדים הראו כי צריכה של כמות קטנה של אלכוהול ביום עשויה לתרום למניעת שבץ ומחלת לב.
* מיטוהורמזיס - המיטוכונדריות בתאים יוצרים רדיקלים חופשיים הגורמים לתא להפעיל מנגנונים נוגדי חימצון המגנים גם כנגד רדיקלים חופשיים המגיעים מחוץ לתא. 
* השערת ההיגיינה טוענת כי החשיפה לגורמים מזהמים בגיל צעיר תורמת להתפתחות תקינה של מערכת החיסון.

==קישורים חיצוניים==

* חיים שפירא ופייר זינגר, [https://www.pharmaline.co.il/article/150423/ פוליפנולים: פיטוכימיקלים המשרים אנזימים המגנים על התא], מגזין PharmaLine גיליון 24 דצמבר 2006

==הערות שוליים==

קטגוריה:טוקסיקולוגיה
חטיפת מטוס

טיסה 847 של TWA מוחזק כבן ערובה]]
חטיפת מטוס היא החזקה של מטוס שלא כחוק על ידי קבוצה או יחיד. ברוב המקרים, הטייס מאולץ לטוס לפי הוראותיהם של החוטפים, אם כי היו מקרים שבהם חוטפים הטיסו את המטוס בעצמם. במקרה אחד לפחות, נחטף המטוס על ידי הטייס הרשמי בעצמו.

שלא כמו במקרים של חטיפת כלי רכב יבשתיים או ימיים, מטוסים בדרך כלל אינם נחטפים במטרה לבזוז את מטענם. ברוב מקרי החטיפה של מטוסים, הנוסעים משמשים בני ערובה. לחטיפה מניעים שונים, ובהם שאיפה לשחרור אסירים, הצגה לאור הזרקורים של עוול (אמיתי או מדומה) שנעשה לציבור מסוים (כמו בחטיפת טיסת אייר פראנס 8969). החוטפים עשויים להשתמש במטוס ככלי נשק על מנת לפגוע ביעד כלשהו (כפי שנעשה בפיגועי 11 בספטמבר). במקרים אחרים יבקשו החוטפים כופר עבור הנוסעים החטופים.

ברוב המקרים של חטיפת מטוס במסגרתם מוחזקים בני ערובה, מתקיים משא ומתן בין החוטפים לרשויות, המגיע בדרך כלל להסדר כלשהו בין הצדדים. אולם, מקרי חטיפת מטוס לא תמיד מסתיימים בהסדר כזה, ולעיתים נעשה שימוש על ידי הרשויות בכוחות מיוחדים, כדי להשתלט על החוטפים ולשחרר את בני הערובה. מקרים בולטים כאלה:
* חטיפת מטוס סבנה על ידי מחבלים מארגון ספטמבר השחור והנחתתו בנמל התעופה לוד הסתיימה בהשתלטות של סיירת מטכ"ל, שבה נהרגו שניים מהחוטפים ונלכדו שתי חוטפות. בפעולה נהרגה אחת מנוסעי המטוס.
* חטיפת מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה מנמל התעופה בן-גוריון לפריז, לאחר שערך חניית ביניים באתונה. המטוס הונחת באנטבה שבאוגנדה. החטופים חולצו על ידי צה"ל במבצע יונתן. במהלך המבצע נהרג יוני נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל, וסמ"ר סורין הרשקו נפצע קשה בעמוד השדרה ונותר משותק בארבע גפיו. שלושה בני ערובה נהרגו במהלך החילוץ, ואחת (דורה בלוך) נרצחה לאחריו בבית חולים באוגנדה (שבו אושפזה לפני החילוץ). 6 בני ערובה נוספים נפצעו. נהרגו כל 7 המחבלים החוטפים וכ-45 חיילים אוגנדים, 11 מטוסי מיג-17 הושמדו על הקרקע.
*חטיפת טיסה 648 של איג'יפטאייר מאתונה לקהיר ב-23 בנובמבר 1985 על ידי מחבלים מארגונו של אבו נידאל שהנחיתו אותו במלטה. ממשלת מצרים שלחה כוח קומנדו לחילוץ החטופים. בקרב הכושל נהרגו החוטפים ו-58 מתוך 91 נוסעי המטוס.

במספר מקרים שבהם חטפו מחבלים מטוסים שבהם טסו ישראלים, נעשתה הפרדה בין הנוסעים הישראלים לבין הנוסעים שאינם ישראלים ששוחררו לדרכם. כך נעשה, למשל, בחטיפת מטוס אל על לאלג'יריה ביולי 1968 ובחטיפת מטוס TWA לדמשק באוגוסט 1969.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:פיגועי טרור לפי שיטה
בשבילך נוצרתי

בשבילך נוצרתי הוא אלבומו העשירי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-1 באפריל 2007. מתוך האלבום יצאו הסינגלים "אם יש גן עדן", "אל תלכי לי", "כבר לא יכול", "בשבילך נוצרתי", "לוחמת" ו"שמועות", וכולם הפכו ללהיטים גדולים בזמן שיא.

השיר "אל תלכי לי" הוקלט במקור לאלבום "שניים סוכר 3" שקיבץ שירים של זמרים שונים, והגיע למקום ה-33 במצעד הפזמונים השנתי תשס"ו (2006) של רשת ג'. השיר "אם יש גן עדן" שוחרר לאמצעי התקשורת במהלך מלחמת לבנון השנייה, והגיע למקום ה-11 במצעד השנתי תשס"ז (2007) של רשת ג'. השיר "כבר לא יכול" הוא גרסה עברית שכתב דורון מדלי לשיר ספרדי שבוצע במקור על ידי דייוויד ביסבל.

האלבום היה הראשון שגולן הפיק והקליט עצמאית בחברת התקליטים שהקים, "ליאם הפקות", ללא התערבות מקצועית חיצונית.

==רשימת רצועות==
משתתפים באלבום:

עיבודים והפקה מוזיקלית: יעקב למאי

קלידים ותיכנותים: יעקב למאי, עמית הראל, עדי גולדשטיין, טל שגב

תופים: אשר פדי

בס: אבי יפרח, פיטר רוט

גיטרות: אבי סינגולדה, דודו טסה, טל שגב, אריק כהן

כלי הקשה: יהודה תמיר

אקורדיון: בוריס אלייב

קולות: יהודה תמיר, מאיה אברהם, טל שגב

טכנאי הקלטה ומיקסים: יהודה תמיר

עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר "בשבילך נוצרתי": דודו קומה

גיטרות, מנדולינה, קלידים, ותיכנותים: דוד קומה

בס: ערן זילברברג

קלידים נוספים: עדי לאון ואלכס גולד

כלי הקשה: רמזי קטנאני

כינור: חן שנהר

צ'לו: אנסמבל הצ'לו של יועד ניר

קולות רקע: שלומית טבשי

עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר "אל תלכי לי": תמיר צור

קלידים, סימפולים ותיכנותים: תמיר צור

גיטרה בס: אורי וולך

דגימת תופים: אשר פדי

כלי הקשה: יוסי גנגינה

תיכנות מחשב: אלי שולקלפר

טכנאי מיקס: איציק תקומי

עיבוד והפקה מוזיקלית לשיר "אם יש גן עדן": עמוס בן-דוד

תיכנות: עמוס בן-דוד

פסנתר: ערן מיטלמן

קונטרה בס חשמלי: אמיתי פריינטא

תופים: ניר מנצור

כינורות: גיא פיגר, חן שנהר

ויולה: גליה חי

צ'לו: מאיה בליזצמן

צילום: אלוני מור

==קישורים חיצוניים==

[https://www.youtube.com/playlist?list=PLF99E77FE9D31AC7B הפלייליסט המלא ביוטיוב]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 2007
קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת ליאם הפקות
רייצ'ל קמפסון

רייצ'ל קמפסון (באנגלית: Rachel Kempson; 28 במאי 1910 - 24 במאי 2003) הייתה שחקנית אנגלייה. היא הייתה נשואה לשחקן מייקל רדגרייב והייתה אם למשפחה של שחקנים.

==ביוגרפיה==
קמפסון נולדה בעיר דארטמות' שבאנגליה בתם של ביאטריס המילטון ואריק ויליאם אדוארד קמפסון שהיה מנהל בית ספר.

היא למדה משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) ואחר כך הצטרפה לרויאל שייקספיר קומפני. ב-1935 התחתנה עם מייקל רדגרייב ושיחקה לצידו פעמים רבות על בימת התיאטרון. היא השתתפה במספר רב של סרטי קולנוע וטלוויזיה, הבולטים שבהם היו "The Captive Heart" משנת 1946, "טום ג'ונס" (1963), "זיכרונות מאפריקה" (1985), "הדוד וניה" (1991) וסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "היהלום שבכתר" (1984). ב-1986 כתבה אוטוביוגרפיה בשם "החיים בקרב משפחת רדגרייב" שיצא לאור על ידי דאטון. 

קמפסון נשאה למייקל רדגרייב ב-1935 והייתה לכלתם של השחקנים רוי רדגרייב ומרגרט סקאדמור. היא הייתה אמם של ונסה, לין וקורין רדגרייב. נכדיה הם השחקנים ג'ואלי ונטשה ריצ'רדסון (שנהרגה בתאונת סקי ב-2009), ג'מה רדגרייב וקרלו נרו. 

ב-1959 קיבל בעלה תואר אבירות, והיא נקראה באופן רשמי ליידי רדגרייב, אך לא השתמשה בתואר זה בקריירה שלה. היא נפטרה משבץ מוחי ב-2003 ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-93. היא שהתה באותה עת אצל נכדתה, נטשה ריצ'רדסון, במילברוק שבניו יורק.

==פילמוגרפיה==
* (1946) The Captive Heart
* (1954) The Sea Shall Not Have Them
* טום ג'ונס (1963) Tom Jones
* (1964) The Third Secret 
* הפרס הגדול Grand Prix 
* נערה ושמה ג'ורג'י (1966) Georgy Girl 
* (1967) The Jokers
* הסתערות חיל הפרשים (1968) The Charge of the Light Brigade
* (1969) A Touch of Love
* (1969) Two Gentlemen Sharing
* ג'יין אייר (1970) Jane Eyre
* ג'ני: ליידי רנדולף צ'רצ'יל (1974) Jennie: Lady Randolph Churchill
* הלורד הקטן (1980) Little Lord Fauntleroy
* היהלום שבכתר (1984) The Jewel In The Crown
* המגדל השחור (1985) The Black Tower
* זכרונות מאפריקה (1985) Out Of Africa 
* (1988) Stealing Heaven
* לורנה דון (1990) Lorna Doone
* הדוד וניה (1991) Uncle Vanya
* דז'ה וו (1997) Deja Vu

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.redgrave.com/biork.htm לין רדגרייב על אמה רייצ'ל קמפסון]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אנגליות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אנגליות
רייצ'ל
קטגוריה:חברי הלהקה השייקספירית המלכותית
קטגוריה:בוגרות האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1910
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1910
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2003
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2003
אולגה קנרד

אולגה קנרד (באנגלית: Olga Kennard; 23 במרץ 1924 – מרץ 2023) הייתה קריסטלוגרפית בריטית יהודייה. מנהלת מאגר המידע המבני של קיימברידג' בשנים 1965–1997.

== קריירה ==
קנרד נולדה בשם אולגה וייס (Weisz). לאחר סיום לימודיה בקולג' ניוהאם הצטרפה לצוות המחקר בראשות מקס פרוץ שחקר את מבנה ההמוגלובין במעבדת קוונדיש. ב-1948 עברה ללונדון ועבדה במכון הלאומי למחקר מדעי (National Institute for Medical Research). ב-1963 חזרה לקיימברידג' כחברה שלא מן המניין מטעם מועצת המחקר הרפואי במחלקה לכימיה. במחלקה הקימה את קבוצת הקריסטלוגרפיה הכימית שחקרה מולקולות מורכבות. קנרד יצאה לגמלאות ב-1997.

תרומתה העיקרית בתחום הקריסטלוגרפיה הייתה הקמת מאגר המידע המבני של קיימברידג' המכיל את תיאור המבנה הגבישי של מעל ל-400,000 מולקולות. היוזמה לרעיון הייתה של הקריסטלוגרף הבריטי ג'ון דזמונד ברנל שפגש את קנרד בכנס של החברה המלכותית ב-1948. הוא הציע לקנרד, שעבדה אז במכון הלאומי למחקר מדעי, לרכז את כל המידע על המבנים, משום שהאמין ששילוב שיטתי של מידע ממחקרים אינדיבידואליים יוביל לתובנות חדשות. קנרד פיתחה שיטה לקטלוג המבנים המבוססת על שימוש בכרטיסים מנוקבים. כמה שנים אחר כך, כשלקנרד היו כ-300 מבנים, הציע ברנל כי תפרסם אותם בספר. ב-1965 הקימה קנרד את מרכז המידע הקריסטלוגרפי של קיימברידג', ארגון המסונף לאוניברסיטת קיימברידג', האחראי על מאגר המידע המבני של קיימברידג' (Cambridge Structural Database) ועמדה בראשו עד צאתה לגמלאות ב-1997.

קנרד נבחרה כעמית של החברה המלכותית (FRS) ב-1987 וזכתה בתואר מסדר האימפריה הבריטית (OBE) ב-1988. כהכרה בעבודתה מחלקת החברה המלכותית מענק מחקר בתחום הקריסטלוגרפיה על שמה, "מענק המחקר על שם אולגה קנרד" (Olga Kennard Research Fellowship).

נישואיה הראשונים של קנרד היו לדייוויד קנרד (David Kennard). לאחר גירושיה ממנו נישאה קנרד לסר ארנולד ברגן (Arnold Burgen), ממנו התאלמנה ב-2022. הוא שימש כדיקן (Master) של קולג' דרווין בקיימברידג' וכסגן נשיא אוניברסיטת קיימברידג'.

אחייניתה היא השחקנית רייצ'ל וייס.

קנרד נפטרה במרץ 2023.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www-jmg.ch.cam.ac.uk/oldchem/staff/ok.html דף הפקולטה], באתר אוניברסיטת קיימברידג'
* [http://www.britishmuseum.org/the_museum/management_and_governance/trustees/dr_olga_kennard_obe_frs.aspx נאמנים של המוזיאון הבריטי]
* [https://web.archive.org/web/20090903010252/http://www.culture.gov.uk/images/publications/PNOKennard.pdf הודעה לעיתונות] על מינויה מחדש כנאמן של המוזיאון הבריטי (כולל ביוגרפיה קצרה)
* [https://web.archive.org/web/20081206042415/http://www.portlandpress.com/pp/books/online/tiepac/session6/ch2.htm אולגה קנרד, ממידע פרטי לידע ציבורי] אולגה קנרד מתארת את הקמת מאגר המידע
* [https://www.timeshighereducation.com/blog/international-womens-day-meeting-olga-kennard Rivka Isaacson, International Women’s Day: meeting Olga Kennard]

==הערות שוליים==

קטגוריה:עמיתות החברה המלכותית
קטגוריה:עמיתים יהודים בחברה המלכותית
קטגוריה:קריסטלוגרפיות בריטיות
קטגוריה:קריסטלוגרפים יהודים
קטגוריה:מדענים יהודים בריטים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1924
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1924
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2023
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2023
יחידת רכב מגויס

יחידת רכב מגויס (בראשי תיבות: יר"ם) הוא מושג צה"לי המתאר יחידה צבאית שתפקידה העיקרי גיוס כלי רכב אזרחיים (כולל מלגזות) וחלוקתם ליחידות הצבאיות השונות.

יחידת רכב מגויס מארגנת ומתחזקת רשת קריאה המיועדת לגיוס כלי רכב אזרחיים בעת חירום וגם בתקופות שלום, לפי צורכי צה"ל ובהתאם למגבלות שנקבעו בחוק ובתקנות.

פרטי כלי הרכב ובעליהם, שאמורים להיות חלק מהיחידה, מוקצים ליחידת הרכב המגויס על ידי היחידה לארגון ולגיוס אמצעים. סגל יחידת הרכב המגויס דואג לעדכון שוטף של נתוני רשת הקריאה, באמצעות הדואר או בעת התייצבות המגויסים ביחידה.

במהלך השנים חלו שינויים בסוגי כלי הרכב הנכללים בחובת דיווח וגיוס, לפי הצרכים המשתנים של צה"ל.

תהליך שחרור הציוד המגויס זכה להנצחה אמנותית במערכון נודע של הגשש החיוור, המכונית המגויסת.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://archive.today/20121201214718/http://dover.idf.il/IDF/pkuda/500403.doc 50.0403 ציוד אזרחי מגויס]
* [https://www.idf.il/אתרי-יחידות/אתר-הפקודות/פקודות-מטכ-ל/נהלים-שונים-לגבי-אחסניה-54/שימוש-ברכב-של-חיילי-מילואים-לביצוע-תפקידים-54-0204/ שימוש ברכב של חיילי מילואים לביצוע תפקידים 54.0204]

קטגוריה:מילואים בישראל
קטגוריה:אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה
קטגוריה:ציוד צבאי בישראל
אלברט ביזלי

אלברט "פט" ביזלי (אנגלית: Albert "Pat" Beasley; 16 ביולי 1913 - 27 בפברואר 1986) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.

== קריירה ==
ביזלי נולד בעיירה סטורברידג' שבווסטרשייר, והחל את הקריירה שלו במועדונים המקומיים קידרמינסטר וסטורברידג'. ב-1931, בהיותו בן 17, חתם בארסנל תמורת 550 לירות שטרלינג. בתקופה שלאחר חתימתו הוא שיחק בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים, וערך את הופעת הבכורה בסגל הבוגר במשחק מול סנדרלנד ב-6 באפריל 1932. הוא שיחק בסגל הבוגר באופן לא סדיר, מאחר שבעמדה שלו שיחקו ג'ו האלם וקליף באסטין, שהיו בין השחקנים הבכירים של ארסנל בשנות ה-30.

לאחר פציעתו של האלם בעונת 1933/1934 קיבל ביזלי הזדמנות, והבקיע 10 שערים ב-23 משחקי ליגה, שבזכותם זכתה ארסנל באליפות. הוא שיחק בהרכב באופן קבוע גם בעונת 1934/1935, בה זכתה ארסנל באליפות נוספת. אולם, הוא נאלץ להתמודד על מקומו בהרכב פעם נוספת, הפעם מול האלם והשחקן החדש אלף קירקן, והחמיץ את ניצחון ארסנל על שפילד יונייטד בגמר גביע ה-FA של 1936. באוקטובר 1936 הוא הועבר להאדרספילד טאון תמורת 750 לירות שטרלינג, לאחר שרשם לזכותו 90 הופעות ו-25 שערים במדי ארסנל.

הוא השתתף ב-108 משחקים בשלוש עונות במדי האדרספילד, והעפיל לגמר גביע ה-FA ב-1938, בו הפסיד עם קבוצתו לפרסטון נורת' אנד. ב-1939 ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת אנגליה, לאחר שהשתתף בכל 90 הדקות במשחק מול נבחרת סקוטלנד. הוא השתתף גם בשני משחקי נבחרת לא רשמיים במהלך מלחמת העולם השנייה, ואף השתתף כשחקן אורח במדי ארסנל ב-18 משחקים.

ביזלי המשיך לשחק לאחר חידוש המשחקים התחרותיים בתום המלחמה; לאחר ששיחק במשך ארבע עונות בפולהאם הוא התמנה למאמן-שחקן בבריסטול סיטי ב-1950, פרש ב-1952 ממשחק פעיל והמשיך לאמן עד 1958. ב-1959 החל לאמן את ברמינגהאם סיטי, אך כיהן בתפקיד זה במשך שנה אחת, שבמהלכה הוביל את המועדון לגמר גביע ערי הירידים, שהסתיים בהפסד 1 - 4 לברצלונה. לאחר מכן עבד כמאתר כישרונות עבור פולהאם, ואימן את מועדון הכדורגל דובר. הוא פרש ועבר להתגורר בעיירה צ'ארד שבסאמרסט, ומת בטאונטון בגיל 72.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Tony Matthews, Who's Who of Arsenal (Pages 30 – 31), 2007. ()
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קשרי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני האדרספילד טאון
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני בריסטול סיטי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני בריסטול סיטי
קטגוריה:מאמני ברמינגהאם סיטי
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1986
טרי מנצ'יני

טרנס ג'ון "טרי" מנצ'יני (אנגלית: Terence John "Terry" Mancini; נולד ב-4 באוקטובר 1942 בקאמדן טאון שבלונדון) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת הבלם.

==ביוגרפיה==
מנצ'יני נולד בלונדון למשפחת מתאגרפים, ונקרא בשם טרי סילי. הוא החל לעסוק באיגרוף, אך בסופו של דבר החליט להמשיך ככדורגלן. אביו האירי מת כשהוא היה בן שבע, ואמו נישאה מחדש ושינתה את שם משפחתה לזה של בעלה השני. הוא החל את קריירת הכדורגל שלו בווטפורד ב-1961, ושוחרר מהקבוצה באמצע עונת 1965/1966. הוא היגר לדרום אפריקה והצטרף לפורט אליזבת' סיטי, עמה זכה באליפות דרום אפריקה. לאחר 20 חודשים באפריקה חזר ללונדון, ובנובמבר 1967 הצטרף ללייטון אוריינט. הוא שיחק בלייטון במשך ארבע עונות, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה השלישית.

באוקטובר 1971 חתם בקווינס פארק ריינג'רס, ובעונת 1972/1973 סייע לקבוצה להעפיל לליגה הראשונה. בעקבות שיחה עם עמיתו בריינג'רס, דון גיבנס, גילה מנצ'יני כי בזכות מוצאו האירי של אביו הוא יכול לשחק עבור נבחרת אירלנד, למרות שנולד וגדל כאנגלי. הוא ערך את הופעתו הראשונה מתוך חמש במשחק מול נבחרת רוסיה ב-1973.

ב-1974 הוחתם מנצ'יני בארסנל כמחליפו של פרנק מקלינטוק, תמורת 20,000 לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול וסטהאם יונייטד ב-26 באוקטובר 1974, ובשתי עונותיו בארסנל רשם לזכותו 62 הופעות. אולם, לאחר עונת 1975/1976, שהייתה הגרועה ביותר בתולדות המועדון מזה 40 שנים, התפטר המאמן ברטי מיי. מנצ'יני לא היה נחוץ לתוכניותיו של טרי ניל, מחליפו של מיי, מאחר שהיה כבר בן 34; הוא שוחרר בהעברה חופשית בספטמבר 1976. הוא הצטרף למועדון החובבני אלדרשוט, ושיחק שם במשך עונה אחת. בתום העונה, חתם מנצ'יני בלוס אנג'לס אצטקס מליגת ה-NASL בארצות הברית. מנצ'יני עזב לאחר עונה אחת בקבוצה וחתם בשנת 1978 לעונה אחת בברנט מהפוטבול ליג השנייה. בתום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 37. לאחר פרישתו עבד בצוותי האימון של פולהאם, קווינס פארק ריינג'רס ולוטון טאון. לאחר פרישתו מאימון ניהל מספר חנויות בהארו, פאב בהאמרסמית' ופולהאם, ועסק להשכרת מכוניות בניו מאלדן.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Tony Matthews, Who's Who of Arsenal (Page 189), 2007. ()
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אירים
קטגוריה:בלמי כדורגל אירים
קטגוריה:לונדון: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני לייטון אוריינט
קטגוריה:כדורגלני קווינס פארק ריינג'רס
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אירלנד
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1942