OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יושינורי מוטו

יושינורי מוטו (ביפנית: 武藤 嘉紀, נולד ב-15 ביולי 1992 בטוקיו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת החלוץ בויסל קובה ובנבחרת יפן.

==קריירת מועדונים==
===טוקיו===
בגיל 16 החל לשחק בקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל טוקיו (FC Tokyo) בו שיחק במשך שנתיים. בשנת 2010 החל בלימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קייו ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה. בסיום עונת הבכורה שלו בקבוצה זכה בתואר רוקי השנה.

במהלך השנים 2012 ו-2013 נכלל מוטו בסגל של מועדון הכדורגל טוקיו במעמד של "שחקן מיוחד", מעמד המאפשר לקבוצות בליגה היפנית לשלב שחקנים שהם סטודנטים ללא חוזה מקצועני. בשנת 2014 חתם על חוזה בקבוצה. בעונת הבכורה שותף ב-33 משחקים בהם הבקיע 13 שערים, בכך השווה את שיא הליגה לשחקנים בעונת הבכורה שלהם. במרץ 2015 סיים את לימודיו האקדמיים וזמן קצר לאחר מכן קיבל הצעה מקבוצת צ'לסי.

===מיינץ 05===
במאי 2015 חתם על חוזה ל-4 עונות בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה הגרמנית. ב-31 באוקטובר אותה שנה הבקיע שלושער במשחק מול אאוגסבורג שהסתיים בתוצאה 3:3. בעונת הבכורה שותף ב-20 משחקים, בהם הבקיע 7 שערים.

===ניוקאסל יונייטד ואייבר===
ב-2 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג. ב-11 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר. ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון בהפסד 2–3 למנצ'סטר יונייטד.

ב-16 בספטמבר 2020 הושאל מוטו לאייבר לעונה אחת.

=== ויסל קובה ===
ב-7 באוגוסט 2021 חתם בויססל קובה היפנית.

==נבחרת==
ב-5 בספטמבר ערך מוטו ערך את הופעת הבכורה בנבחרת יפן במסגרת משחק ידיות מול נבחרת אורוגוואי. ארבעה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו, כשעלה כמחליף במחצית המשחק מול נבחרת ונצואלה וכבש 6 דקות לאחר מכן.

מוטו היה חלק מסגל הנבחרת בגביע אסיה שנערך בשנת 2015 באוסטרליה והגיע עם הנבחרת עד לרבע הגמר בו הודחה על ידי נבחרת איחוד האמירויות הערביות.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים יפנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל יפנים
קטגוריה:כדורגלני טוקיו
קטגוריה:כדורגלני מיינץ 05
קטגוריה:כדורגלני ניוקאסל יונייטד
קטגוריה:כדורגלני אייבר
קטגוריה:כדורגלני נבחרת יפן
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 2015
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 2019
קטגוריה:כדורגלני ויסל קובה
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1992
זידנתה השני

זִידַנתַה או זִידַנְתַש<ref>שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא , או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו .</ref> השני היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס.

זינתדה מלך בתקופה הידועה בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. הוא היה ככל הנראה אחיינו של המלך הקודם חנתילי השני, וירש את השלטון באזור בשנת 1450 לפנה"ס. אשתו נקראה יאיא. מספר השנים שמלך אינו ברור, וידוע שבתקופת מלכותו חתם על הסכם שלום עם פילייה , מלך כיזוואתנה, שנועד ככל הנראה להצר את צעדיה של מצרים. ירש אותו חוּזִיַה השני, אם כי הקשר ביניהם איננו ברור.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080505113533/http://www.hittites.info/history.aspx?text=history%2FMiddle+Empire.htm#Zidanta2 זידנתה השני] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי החתים
חוזיה השני

חוּזּיַה או חוּזִיַאש<ref>שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא , או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו .</ref> השני היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-15 לפנה"ס.

חוזיה היה המלך האחרון בתקופה הידועה בהיסטוריה החתית בשם "תקופת האופל", מכיוון שבמשך 100 שנים חילופי השלטון אינם ברורים. חוזיה ירש את המלך זִידַנְתַה השני, אם כי לא ידוע טיב הקשר ביניהם. ייתכן שהוא המלך החתי שתחותמס השלישי פרעה מצרים טוען שקיבל מתנות ממנו. הא נרצח בידי מפקד המשמר שלו, מוותלי אשר הכריז על עצמו כמלך החדש. מוותלי עצמו נרצח מאוחר יותר, ותודחליה הראשון הוכתר כמלך. לא ברור האם תודחליה היה מייסד של שושלת חדשה, או שמא צאצא או קרוב משפחה של חוזיה השני.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20080505113533/http://www.hittites.info/history.aspx?text=history%2FMiddle+Empire.htm חוזיה השני] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
ארנוונדה הראשון

אַרְנוּוַנְדָה או אַרְנוּוַנְדַש<ref>שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא , או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו .</ref> הראשון היה מלך החתים<ref></ref> בין השנים 1400–1370 לפנה"ס, המלך השני של האימפריה החתית.

ארנוונדה ירש את המלוכה כיוון שנישא לאשמו-ניכל (Ašmu-nikal), בת המלך הקודם תודחליה הראשון. הוא ירש מחמיו אימפריה מאוחדת וגדולה, אולם מיד עם עלותו לשלטון נאלץ להתמודד עם מספר התקוממויות ומהומות. כמו כן, שבטי הכשכש תקפו את הממלכה וכבשו מספר ערים. בתפילתו לאלים מופיעה רשימת ערים שנפלו לידי הכשכש, אולם המכה הקשה מכולן הייתה כיבוש Nerik, אשר הייתה עיר פולחן חשובה ובה מקדשים חשובים לאלים. עובדה זו הקשתה על המלחמה בכשכש, כיוון שעל המלך היה להקריב קרבנות לאלים כדי שיסייעו, והוא לא היה יכול לעשות זאת כאשר המקדשים נמצאים בידי האויב. שרדה עד ימינו תפילה בה מפצירים המלך ארנוונדה והמלכה אשמו-ניכל באלים לזכור שרק החתים עבדו אותם תמיד כראוי, ולפיכך על המקדשים להיות על אדמת חת. באותה תפילה ממש מתוודה ארנוונדה כי הוא כרת ברית עם חלק מהשבטים כדי לאפשר הקרבת קרבנות ב־Nerik, אולם הוא מודה כי אינו בטוח שהכשכש אכן מקריבים את הקרבנות ולא לוקחים אותם לעצמם.

ארנוונדה היה מלך זהיר מאוד, ולא מיהר לצאת למסעות מלחמה כנגד כל אויביו. כמו כן, הוא חשש מקשר נגדו והשביע בשלל שבועות את אציליו ושומריו. הוא הכין הדרכות רבות לפקידים שונים, שהמשיכו לשמש את האימפריה גם זמן רב אחרי מותו. במשך 25 שנות שלטונו, הספיקה האימפריה להיחלש מאוד. זהות יורשו שנויה במחלוקת. קרוב לוודאי שבנו ירש אתו, אולם בעוד חלק סוברים שבנו היה חתושילי השני ונכדו היה תודחליה השני, אחרים שוללים כליל את קיומו ההיסטורי של חתושילי השני, וסוברים שתודחליה היה בנו וירש אותו.

==לקריאה נוספת==
* איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.hittites.info/history.aspx?text=history%2fMiddle+Empire.htm ארנוונדה הראשון], באתר על מלכי החתים 
*[https://web.archive.org/web/20120422094002/http://history-world.org/hittites.htm החתים], באתר היסטוריית העולם 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
Neighborhood Bully

Neighborhood Bully (תרגום מילולי מאנגלית: "בריון שכונתי") הוא שיר באנגלית שכתב בוב דילן ונכלל באלבום "Infidels" מ-1982. השיר תורגם לעברית בידי אורן פרבר, ונכלל באלבומו של אריאל זילבר "אנבל" בשם בריון השכונה.

== רקע ==
השיר נכתב לאחר גל גינויים לישראל בעקבות הפצצת הכור הגרעיני בעיראק. בשיר תומך דילן בישראל (בלי לנקוב בשמה). דילן טען כי השיר אינו פוליטי וניתן לפרשו גם בדרכים אחרות. בצד הפנימי של עטיפת האלבום הוא נראה כורע בהר הזיתים. באותה שנה ביקר שנית בישראל לרגל בר המצווה של בנו והצטלם ליד הכותל המערבי.

== השיר ==
בשיר 11 בתים בני חמש שורות כל אחד. ארבע השורות הראשונות של כל בית הן בחריזה צמודה (א א ב ב). לשורה המסיימת של כל בית תוכן קבוע "He’s the neighborhood bully" (בבית האחרון שורה זו מכילה את המילים "Neighborhood bully" בלבד).

הבית הפותח של השיר:
<div class="mw-content-ltr">
:Well, the neighborhood bully, he’s just one man
:His enemies say he’s on their land
:They got him outnumbered about a million to one
:He got no place to escape to, no place to run
:He’s the neighborhood bully
</div>

== גרסה עברית ==
השיר חודש בגרסה עברית על ידי אריאל זילבר באלבומו "אנבל" ובתרגום מאת אורן פרבר.

הבית הפותח של התרגום לעברית של השיר:
:בריון השכונה, הוא בסך הכל אחד
:אויביו טוענים "אדמותינו שדד"
:הקיפוהו בערך מיליון לאחד
:אין לו לאן לברוח, הוא תמיד לבד
:הוא בריון השכונה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://bobdylan.com/songs/neighborhood-bully/ Neighborhood Bully] - מילות השיר באתר של בוב דילן
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1982
קטגוריה:שירי בוב דילן
קטגוריה:צה"ל בתרבות ובאמנות
חתושילי השני

חַתוּשִילִי או חַתוּשִילִיש<ref>שמות חתיים של מקומות, אלים ואנשים יכולים להיות מתועתקים עם סיומת ־ש, המציינת את יחסת הנושא , או בצורה הבסיסית ללא היחסה; בספרות המקצועית רווחת יותר השיטה השנייה. ראו .</ref> השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1370–1360 לפנה"ס, אשר קיומו ההיסטורי שנוי במחלוקת.

בהנחה שהיה קיים, הוא היה ככל הנראה בנו של אַרְנוּוַנְדַה הראשון ואביו של תודחליה השני. קיומו ידוע לנו מכתובות העוסקות ביחסי החוץ שלו, אולם חלק מהחוקרים סבורים שהכתובות אינן עוסקות במלך החתים, ויש אף המרחיקים לכת וסבורים שהן עוסקות בחתושילי הראשון, אשר מלך מאות שנים לפני כן. בהנחה שכך, הרי שאת ארנוודה ירש תודחליה, אשר היה כנראה בנו ולא נכדו.

==לקריאה נוספת==
* איתמר זינגר, החתים ותרבותם, מוסד ביאליק, 2009.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hittites.info/history.aspx?text=history%2fMiddle+Empire.htm חתושילי השני], באתר על מלכי החתים 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי החתים
שלים-אחום

שלים־אחום (משמעות השם: "שומר על האחים בטוחים") היה מלך אשור, בנו של פוזור־אשור הראשון. הוא היה אחד המלכים אשר האפונים שלו לא ידוע, ולפיכך לא ניתן לתארך את תקופת חייו בבירור, רק ידוע שבאזור תחילת המאה ה־20 לפנה"ס. בכתובת עשויה בהט שהתגלתה בידי הארכאולוג הגרמני ולטר אנדריי, הוא מספר כי האל אשור ביקש ממנו לבנות לו מקדש, וכי הוא בנה באזור המקדש גם בורות שיכר ואזור אחסון.

על פי רשימת מלכי אשור, קדמו לו 30 מלכים, המחולקים לשלוש קבוצות: מלכים שעל פי תיאורם "גרו באוהלים"; מלכים ששם האב שלהם ידוע; ושלושה מלכים בעלי שמות חורים. יש חוקרים שהעלו את ההשערה שהמלכים ש"גרו באוהלים" ו"המלכים ששם אביהם ידוע" לא מלכו מעולם על אשור, והם הוספו לרשימת המלכים על ידי שמשי־אדד הראשון, מלך ממוצא אמורי שהשתלט על אשור ורצה לתת לגיטימציה למלכותו. חיזוק להשערה זאת נמצא בכך ששמות מלכים אלה תואמים למדי לשמות המלכים המופיעים בגנאלוגיה של חמורבי – מלך ממוצא אמורי שמלך בתקופה הבבלית הקדומה בבבל, וזו הייתה כנראה מסורת אמורית קדומה ששני המלכים ייחסו לעצמם. את שלים־אחום ירש בנו אילושומה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי אשור הקדומה
בית האילמת

בית האילמת (באנגלית: The Mute's House) הוא סרט קולנוע קצר המציג בניין בעיר העתיקה של חברון אשר ננטש על ידי תושביו הפלסטינים, למעט אשה חירשת שנשארה להתגורר בו עם בנה היחיד בן ה-8, יוסף. הסרט מציג את האינטראקציה שנוצרה ביניהם, באמצעות שפת סימנים, ואת נקודת מבטו של הבן אשר נע בין אזור היישוב היהודי בחברון, בו נמצא הבניין, לבין החלק שבשליטת הרשות הפלסטינית. הסרט הוא פרויקט גמר של תמר קיי בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים. הסרט הופק בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.

==פרסים ומועמדויות==
* מועמד לסרט התיעודי הטוב ביותר; הסרט נמנה עם עשרת המועמדים לפרס אוסקר בשנת 2017 בקטגוריית הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר.
* פרס חבר השופטים בפסטיבל אידפא באמסטרדם.
* פרס דרקון הזהב לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל קרקוב.
* פרס ראשון לסרט התיעודי הקצר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
* פרס הסרט התיעודי הקצר בפסטיבל סנט לואיס.
* פרס פורום היוצרים הדוקומנטריים.
* פרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב.
* פרס ראשון בתחרות לסרטי סטודנטים בפסטיבל Full Frame, צפון קרולינה.
* פרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל Early Bird בסופיה.
* פרס החדשנות ב-"פסטיבל הסטודנטים מונטפלטרו" שבפנבילי (רימיני, איטליה).
* ציון לשבח בפסטיבל Flickerfest שבאוסטרליה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.themuteshouse.com אתר הסרט]
* 
* [https://web.archive.org/web/20161027194942/https://www.idfa.nl/industry/tags/project.aspx?id=d5a08d4f-31d3-4113-aef4-ac01b38e3726 דף הסרט], באתר International Documentary Film Festival Amsterdam .
* [https://web.archive.org/web/20161027194055/http://www.ruthfilms.com/the-mute-s-house.html דף הסרט], באתר Ruth Diskin Films .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי סטודנטים
קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:חברון
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים בערבית
קטגוריה:סרטי 2015
קטגוריה:סרטים תיעודיים העוסקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2015
אלמז-אנטיי

סמליל החברה - גרסה רוסית

אלמז-אנטיי (ברוסית: ) הוא תאגיד תעשייה רוסי לייצור נשק בבעלות המדינה, תוצאה של מיזוג תאגיד אנטיי ו-NPO Almaz, שאיחד ב-2002 חלק מהמפעלים הצבאיים הלאומיים, ובפרט, מפתחי מערכות הגנה נגד מטוסים.

הארגון שבסיסו במוסקבה, היה בשנת 2014 קבלן ההגנה ה-11 בעולם בגודלו מבחינת הכנסות ונחשב לתאגיד התעשייה הצבאית הגדול מסוגו ברוסיה. ב-2013, לאלמז-אנטיי היו מכירות נשק בשווי 8.33 מיליארד דולר, והוא מעסיק מעל 98,000 עובדים.

התאגיד הוקם ב-23 באפריל 2002 ממיזוגן של תאגיד אנטיי, NPO Almaz וחברות נוספות בתחום פיתוח מערכות נ"מ. בשנת 2004 החל להיקרא תאגיד מערכות ההגנה האווירית אלמז-אנטיי (ОАО Концерн ПВО Алмаз-Антей) ובאוגוסט 2004 נכלל ברשימת חברות התעשייה האסטרטגיות. בשנים 2014–2015, הוכנס התאגיד לרשימת הסנקציות של ארצות הברית בעקבות סיפוח חצי האי קרים. בפברואר 2015 שינתה החברה את שמה והפכה לתאגיד הגנת האוויר והחלל אלמז-אנטיי (Концерн воздушно-космической обороны Алмаз-Антей).

100% ממניות התאגיד נמצאות בבעלות המדינה, באמצעות הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה (Федеральное агентство по управлению государственным имуществом).

== ממוצרי החברה ==
* 9K330 טור
* S-200
* S-300
* S-400
* S-500

== כדורגל ==
החברה מעניקת חסות למועדון הכדורגל אלמז-אנטיי מהעיר סנקט פטרבורג המתמודד בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה מעונת 2020/2021.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תעשיית נשק ברוסיה
קטגוריה:מכ"ם
קטגוריה:חברות ממשלתיות ברוסיה
קטגוריה:גופים רוסים שהוטלו עליהם סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית
הדיוויזיה התשיעית (ורמאכט)

הדיוויזיה התשיעית (בגרמנית: 9. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה במהלך מבצע יאשי-קישינב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר התשיעית, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב הארדנים.

==היסטוריה==
===הדיוויזיה התשיעית===
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 בגיסן, והועמדה תחת פיקוד אריך ליבקה. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-40 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן נשארה בצפון צרפת כחיל כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה השישית, ולחמה עמה בקרב קייב וקרב אומן. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה הדרומית, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17, ואף השתתפה בקרב על קווקז. בשנת 1944 לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, ואף השתתפה במבצע יאשי-קישינב שבו ספגה אבדות כבדות.

===דיוויזיית הפולקסגרנדיר התשיעית===
ב-13 באוקטובר 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר התשיעית בדנמרק, על בסיס הדיוויזיה התשיעית. בדצמבר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, ולחמה בקרב הארדנים כחלק מהארמייה השביעית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בגרמניה, ובסוף המלחמה נכנעו בפרנקוניה שרידי הדיוויזיה לאמריקנים.

==מפקדים==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה !! הערה
|-
| אריך ליבקה ||1 באוקטובר 1934 - 7 במרץ 1936||
|-
| ארווין אוסוולד ||7 במרץ 1936 - 1 בדצמבר 1938||
|-
| גאורג אפל ||1 בדצמבר 1938 - 31 ביולי 1940||
|-
| ארווין פירוב ||1 באוגוסט 1940 - 31 בדצמבר 1940||
|-
| זיגמונד פון שלייניץ ||1 בינואר 1940 - 19 באוגוסט 1943||
|-
| פרידריך הופמן ||20 באוגוסט 1943 - מאי 1944||
|-
| אוטו-הרמן ברוקר ||מאי 1944||
|-
| פרידריך הופמן || מאי 1944 - 16 ביוני 1944 ||
|-
| ורנר גב ||16 ביוני 1944 - 9 באוקטובר 1944||
|-
| ורנר גב || 13 באוקטובר 1944 - 1 בנובמבר 1944||דיוויזיית הפולקסגרנדיר
|-
| ורנר קולב ||1 בנובמבר 1944 - אפריל 1945||דיוויזיית הפולקסגרנדיר
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/9ID-R.htm הדיוויזיה ה-9] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Volksgrenadierdivisionen/9VGD.htm דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-9] באתר lexikon-der-wehrmacht 

9
מאיר גאני

מאיר גאני
מאיר גאני (שבט ת"ר - כ' ניסן תרצ"א) היה סוחר יהודי יווני מראשוני המתיישבים היהודיים ברובע הנוצרי בירושלים.

== תולדות חייו ==
היה סוחר ידוע ומצליח ביוון, בשנת 1880 עלה לארץ עם אשתו ושלוש בנותיו (שני בנים נפטרו בגיל צעיר עוד ביוון) והתיישב בירושלים.

בתחילה גרה משפחת גאני באחת החצרות ברובע היהודי אבל הצפיפות, הסימטאות החשוכות והליכלוך גרמו להם לחפש מקום טוב יותר.

בזכות קשריו עם הקהילה היוונית הנוצרית בירושלים הצליח לרכוש ביחד עם כמה משפחות נוספות חצר בשוק החדש במוריסטן, (רחוב הנוצרים, אזור שבו בתקופות מסיימות היה אסור ליהודים אפילו לעבור) המקום הפך במהרה למרכז יהודי באזור ואל בית הכנסת שנפתח בקומה השלישית בחצר וניקרא על שמו, "בית הכנסת של סניור גאני" היו מתקבצים אליו יהודים מהסביבה ואורחים מבית המלון היהודי הסמוך.

מאיר גאני הפך לדמות מרכזית בקהילה בירושלים ובבית הכנסת שלו התארח גם הנציב הבריטי הרברט סמואל שלכבודו השאיל סניור גאני מאת ידידו הטוב, הפטריארך היוני, כיסא משובץ באבנים יקרות, ושטיחים נאים, כדי לקשט בהם את בית הכנסת.
סדר הקפות מאת הנדיב מר מאיר גאני
הוא סייע בקשריו עם הכנסייה היוונית ברכישת אדמות השכונה רחביה עבור קק"ל, יזם הוצאת ספרי קודש והיה שותף בתמיכה וסיוע לעניי העיר הספרדיים.

המאורעות שהתרחשו בארץ ישראל והעיר העתיקה בשנים 1920-1,1929 השאירו את חותמם גם עסקיו וביתו של מאיר גאני, אך נזקיו היו פחותים כיוון שהיה מיודד עם בני הקהילה הנוצרית ברובע, אך המאורעות של 1936 ושנת 1939 גרמו לבני המשפחה להעתיק את מקום מגוריהם אל מחוץ לחומות העיר העתיקה; חלקם עברו לשכונת ימין משה. 

לאחר המאורעות בשנת 1936 השכיר את חצרו וביתו לחבר נוצרי שהבטיח כי בקומת בית הכנסת לא תהפוך לחדר מגורים, הבטחה זאת קוימה כשחזרו בני המשפחה לבקר בבית לאחר מלחמת ששת הימים.

אגדה מפורסמת שהייתה מסופרת בין זקני העיר, כי בעת שהיה נסיך עדיין, המלך גורג החמישי, ביקר באופן לא רשמי בישראל והתארח בליל הסדר בביתו של מאיר גאני לסעודת החג ולקריאת האגדה.

על שמו כיכר בשכונת רמת שרת בירושלים.

== ראו גם ==
* הרובע הנוצרי

== לקריאה נוספת ==
* שבתי זכריה, יקירי ירושלים ש'בין החומות, תמוז תש"ע

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.malon.co.il/article.aspx?id=22226 מאיר גאני] תושב שכונת ימין משה באחרית ימיו

קטגוריה:יהודים יוונים
טומבולו

"דרך המלאכים" באי שודו ביפן
האי [[מיקלון מקבוצת סן-פייר ומיקלון]]
Barrenjoey Head, [[ניו סאות' ויילס, אוסטרליה]]
טוֹמְבּוֹלוֹ (מאיטלקית: Tombolo בעקבות הלטינית: tumulus שפירושו "תלולית", ברבים, טומבולי) היא רצועת יבשה שמחברת בין אי ליבשה. אי המקושר באמצעות טומבולו נקרא "אי לכוד". בין מספר רצועות טומבולו נוצרות לגונות, אשר אם הן ללא מוצא לים יכולות להתמלא בסחף ולהרחיב את הטומבולי לכדי רצועת יבשה רחבה. הטומבולו נקרא בעברית שרטום (להבדיל משרטון המצוי מתחת למים).<ref></ref>

== היווצרות ==
כאשר קיים אי קרוב לחוף, פעולת הגלים בתווך שבינו ובין היבשה תהיה חלשה יחסית. אם כמות הסחף המושקעת בתווך תהיה גבוהה מכמות החומר המוסר על ידי פעולת הגלים יצטבר במשך הזמן סחף שיצור שרטון חולי ההולך ומתרחב שיחבר בסופו של דבר בין האי לבין החוף היבשתי.

טומבולו יכול להיווצר גם בין קו החוף לבין מבנים מלאכותיים כגון שוברי גלים ומתקני נמל, כפי שאירע בחוף תל ברוך בתל אביב, למשל.

=== יחסים כמותיים שיביאו להיווצרות טומבולו או ימנעו זאת בעקבות הקמת שוברי גלים בחופי רחצה<ref></ref> ===
כאשר היחס בין אורך שובר הגלים למרחקו מקו המים בחוף קטן מ-0.6 עד 0.7 (כלומר אורך השובר חלקי המרחק מן החוף מביא ליחס הזה), לא ייווצר טומבולו, כי אם רצועת חול (שרטון חולי) מכיוון קו המים לשובר הגלים שאינה מגיעה עדיו.

כאשר היחס האמור, עולה על 0.9 או 1.0 (כלומר אורך שובר הגלים דומה באורכו, או אפילו ארוך יותר, ממרחקו לקו המים בחוף), הרי שייווצר טומבולו שלם דהיינו, חיבור הסרטון החולי אל שובר הגלים.

עם זאת, ייתכנו משתנים נוספים שישפיעו על הנ"ל.

== טומבולי מפורסמים ==
* גשר אדם בין הודו לסרי לנקה היה עד 1480 קשר יבשתי רציף
* העיר קדיס שבספרד
* העיר צור, שיוסדה על אי שחובר ליבשה באופן מלאכותי
* החיבור בין סלע גיברלטר ליבשה הוא למעשה טומבולו חולי רחב
* העיר הקודאטה ביפן
* האי הלכוד מונטה ארג'נטריו שבאיטליה
* לאס פאלמאס דה גראן קנריה, האיים הקנריים
* האי מיקלון מקבוצת סן-פייר ומיקלון מורכב משני איים לכודים המחוברים זה לזה בטומבולו
* מונמבסיה, יוון
* ניסי באיה נאפה, קפריסין

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צורות נוף
קטגוריה:איים
הדיוויזיה ה-297 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-297 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במבצע ברברוסה, והושמדה בקרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בסרביה ובקרואטיה עד סוף המלחמה.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1940, והועמדה תחת פיקוד מקס פפר. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ומהארמייה ה-17, ולחמה בקרב אומן ובכיתור הגדול בקייב. באוקטובר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-55 שהיה חלק מהארמייה ה-17, ובנובמבר הועברה הדיוויזיה לארמייה השישית, כחלק מהקורפוס ה-11, ה-55, וה-51 לסירוגין.

במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית בשנת 1942, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-51, ולאחר מכן כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24 במסגרת הארמייה השישית. בספטמבר הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-4 שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, והחל מדצמבר חלק מהארמייה השישית, ולחמה בקרב סטלינגרד.

ב-17 בינואר 1943 מונה פפר למפקד הקורפוס ה-4, ומוריץ פון דרבר מונה במקומו למפקד הדיוויזיה, וב-25 בינואר נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, וביולי אותה שנה הועברה הדיוויזיה לסרביה. הדיוויזיה לחמה בסרביה כנגד הפרטיזנים של טיטו כחלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובשנת 1945 נהדפה לעבר קרואטיה, שם נכנעה לכוחות היוגוסלבים בסוף המלחמה.

==מפקדים==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה !! הערה
|- 
| מקס פפר ||1 בפברואר 1940 - 17 בינואר 1943||
|- 
| מוריץ פון דרבר ||17 בינואר 1943 - 25 בינואר 1943||
|- 
| פרידריך וילהלם דויטש ||1 באפריל 1943 - 17 בפברואר 1944|| הקמה שנייה
|- 
| אוטו גולמן ||17 בפברואר 1944 - 26 באוקטובר 1944|| הקמה שנייה
|- 
| אלברכט באייר ||26 באוקטובר 1944 - 8 במאי 1945|| הקמה שנייה
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/297ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht 

297
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
הדיוויזיה ה-389 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-389 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד, והושמדה במהלך הקרב. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה.

==היסטוריה==
===הקמה ראשונה===
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ארווין ינקה. הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית. ב-1 בנובמבר 1942 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-4, ובמקומו מונה אריך מגנוס למפקד הדיוויזיה.

הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.

===הקמה שנייה===
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובאוקטובר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת הארמייה השמינית. בחורף 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי שם ספגה אבדות כבדות, ולאחר מכן הועברה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-16. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה השנייה בקרבות בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.

==מפקדים==
===הקמה ראשונה===
* ארווין ינקה (1 בפברואר 1942 - 1 בנובמבר 1942)
* אריך מגנוס (1 בנובמבר 1942 - 19 בינואר 1943)
* מרטין לאטמן (19 בינואר 1943 - 31 בינואר 1943)

===הקמה שנייה===
* ארווין גרלאך (1 באפריל 1943 - 12 בנובמבר 1943)
* קורט קרוזה (12 בנובמבר 1943 - 30 בנובמבר 1943)
* פאול הרברט פרסטר (30 בנובמבר 1943 - 1 באפריל 1944)
* ורנר האם (1 באפריל 1944 - 30 בספטמבר 1944)
* פריץ בקר (30 בספטמבר 1944 - 8 במאי 1945)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/389ID-R.htm אודות הדיוויזיה] באתר lexikon-der-wehrmacht

389
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18 (ורמאכט)

דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18 (בגרמנית: 18. Volks-Grenadier-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב הארדנים.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-25 באוגוסט 1944 בדנמרק בתור דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-571, וב-2 בספטמבר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18, והיא הועמדה תחת פיקוד גינטר הופמן. בנובמבר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, והועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית. במהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-66 במסגרת ארמיית הפאנצר החמישית, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה. באפריל 1945 פורקה הדיוויזיה, ושרידיה צורפו לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-26.

==מפקדים==
* גינטר הופמן (2 בספטמבר 1944 - 5 בפברואר 1945)
* ולטר בוטש (5 בפברואר 1945 - אפריל 1945)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Volksgrenadierdivisionen/18VGD.htm דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-18] באתר lexikon-der-wehrmacht 

18
ארווין ג'ייקובס

ארווין מארק ג 'ייקובס (נולד ב-18 באוקטובר 1933) הוא מדען יהודי אמריקאי, מהנדס חשמל, מייסד ויו"ר לשעבר של חברת קוואלקום. ג'ייקובס הוא נדבן ויושב-ראש חבר הנאמנים של מכון סאלק לשעבר.

== פרסים ותארים ==

בשל הפיתוחים שלו בתחום ה-CDMA, קיבל ג'ייקובס ב-1994 את המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות. באותה השנה הוענק לו פרס יזם השנה מטעם אוניברסיטת קורנל. ב-1995 זכה במדליית ה-IEEE אלכסנדר גרהם בל למצטיינים בתחום טלקומוניקציה, כולל מנהיגות, תאוריה, תרגול ופיתוח מוצר.

בשנת 2009 היה לעמית ב-AAAS (האגודה האמריקאית לקידום המדע).

הוא היה [https://web.archive.org/web/20121015045155/http://www.networkworld.com/news/2011/060611-marconi-prize-jacobs-wolf.html?hpg1=bn חתן פרס מרקוני ועמית מרקוני ב-2011]. ג'ייקובס זכה בפרס בוואר על מנהיגות עסקית ב-2001.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדענים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מיליארדרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:זוכי מדליית הכבוד של ה-IEEE
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:מהנדסי חשמל יהודים
הדיוויזיה ה-122 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-122 (בגרמנית: 122. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה בסוף המלחמה בכיס קורלנד.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-32 והדיוויזיה ה-258, והועמדה תחת פיקוד זיגפריד מכולץ. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד. בסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.

==מפקדים==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה !! הערה
|-
| זיגפריד מכולץ ||7 באוקטובר 1940 - 8 בדצמבר 1941||
|-
| פרידריך באייר ||8 בדצמבר 1941 - 17 בפברואר 1942||
|-
| זיגריד מכולץ ||17 בפברואר 1942 - 1 באוגוסט 1942||
|-
| קורט קיל ||1 באוגוסט 1942 - 10 באוקטובר 1942||
|-
| גוסטב הונדט ||10 באוקטובר 1942 - נובמבר 1942||
|-
| זיגריד מכולץ ||נובמבר 1942 - 1 בדצמבר 1942||
|-
| אדולף וסטהוף ||1 בדצמבר 1942 - 8 בינואר 1943||
|-
| אדולף טרוביץ ||8 בינואר 1943 - 15 במאי 1943||
|-
| אלפרד טילמן ||15 במאי 1943 - 27 ביוני 1943||
|-
| קורט קיל ||27 ביוני 1943 - 1 בפברואר 1944||
|-
| יוהאן אלברכט פון בליכר ||1 בפברואר 1944 - 4 בפברואר 1944||
|-
| הרו ברויזינג ||4 בפברואר 1944 - 25 באוגוסט 1944||
|-
| פרידריך פנגוהר ||25 באוגוסט 1944 - 20 בינואר 1945||
|-
| ברונו שאץ ||20 בינואר 1945 - 8 במאי 1945||
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/122ID-R.htm הדיוויזיה ה-122] באתר lexikon-der-wehrmacht 

122
הדיוויזיה ה-123 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-123 (בגרמנית: 123. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה במהלך הקרבות באוקראינה.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-7 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-23 והדיוויזיה ה-257, והועמדה תחת פיקוד ולטר ליכל. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-28 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד. באוקטובר 1943 הועברה הדיוויזיה לאוקראינה, שם לחמה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית עד להשמדתה ב-1 במרץ 1944.

==מפקדים==
* ולטר ליכל (5 באוקטובר 1940 - 6 באוגוסט 1941)
* ארווין ראוך (6 באוגוסט 1941 - 17 באוקטובר 1943)
* ארווין מני (17 באוקטובר 1943 - 1 בנובמבר 1943)
* ארווין ראוך (1 בנובמבר 1943 - 15 בינואר 1944)
* לואיס טרוניר (15 בינואר 1944 - 1 במרץ 1944)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/123ID-R.htm הדיוויזיה ה-123] באתר lexikon-der-wehrmacht 

123
צבי אדום

צבי אדום (שם מדעי: Eudorcas rufina; קרוי גם צבי סמוק) הוא מין בסוג צבי אמיתי, אשר היה קיים לכאורה בצפון אפריקה ונעלם מן העולם. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1894 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, ובתחילה סווג כמין בסוג צבי, לפני שהסוג Eudorcas קיבל מעמד נפרד. זהותו של המין נקבעה רק על סמך שלוש דגימות ממוזיאון של עורות וגולגולות של זכרים, אשר נרכשו בנמלי אלג'יר ואוראן שבאלג'יריה בין 1877 ל-1894. הצבי האדום לא נצפה מעולם באופן מהימן בטבע. אף על פי שיש הסוברים שהוא תת-מין של צבי אדום חזית, חוקר שבחן את הגולגולת של המין ב-1964 קבע שעל בסיס המורפולוגיה שלה מדובר במין נפרד. עם זאת, מאז 2008 קיים ספק לגבי המעמד הטקסונומי שלו שכן ייתכן שהדגימות הללו הן פרטים יוצאי דופן של צבי אדום-חזית אשר ניצודו מעבר לסהרה במערב אפריקה והובלו לשווקים בצפון היבשת, מה שהוביל את IUCN לסווג אותו כמין חסר נתונים ולא כמין נכחד.

==תיאור==
על פי התיאור המקורי של המין, הצבי האדום דומה למדי לצבי אדום חזית, אך גדול ממנו. הצבע הכללי של גופו הוא חום-אדמדם בהיר עם פס שחור צר באורך של 4-2.5 סנטימטרים המשתרע לאורך הצלעות. פס דהוי וחיוור היה מעל הפס השחור, ומראהו היה דהוי יחסית לצבע הלבן שבעכוז. הגחון והמותניים היו לבנים, ועל פני האחוריים הלבנים בלטו זוג פסים כהים על הירכיים. הזנב היה בצבע אדמדם עם קצה שחור. הפרסות היו כבדים באופן ניכר מפרסותיו של צבי אדום-חזית. מרכז הפנים היה בצבע אדמוני עשיר ותחום בכל צד על ידי פסים חיוורים שנמתחו מהעין לחוטם. החלק העליון של הראש, הלחיים, וצידי הצוואר היו חיוורים. הקרניים של הדגימות (זכרים), היו באורך של 29 סנטימטרים וסטו מעט לצד בטרם התעקמו לאחור; הקצוות שלהן התעקלו מעט כלפי מעלה. לאורך הצד החזיתי של הקרן היו טבעות רוחביות חזקות. דגימות של נקבה לא תועדו. אורך הראש והגוף היה 14 סנטימטרים, ואורך הזנב היה 16 סנטימטרים (22 סנטימטרים יחד עם ציצת השיער בקצה).

==ביולוגיה==
לא ידוע מאומה על האקולוגיה, התפוצה או בית הגידול של המין. שלוש הדגימות הידועות של המין נאספו כולם משווקים באלג'יריה, ועל פי זה הונח שהמין היה מוגבל בתפוצתו לצפון אפריקה. הצבע העשיר של הפרווה, הוביל את הזואולוגים למסקנה שהמין לא אכלס את מדבר סהרה אלא אזורים עשירים במשקעים וצמחייה, שכן לצבי הנגב וצבי רים החיים במדבר יש פרווה חיוורת מאוד. חוקרי הטבע משערים שהצבי האדום אכלס אזורי יער-אורנים עם סבך שיחים בצפון-מערב אלג'יריה עם דמיון חלקי לצבי קיווייה, וחלקם ציינו אזורים ספציפיים יותר כמו המרחב שבין הערים פרנדה וטלאג או את עמק נהר חליף. ההצעות הללו מעולם לא אומתו.

==הכחדה==
בסביבות 1936 נחשב הצבי האדום כנכחד בסבירות גבוהה, ומקורות מודרניים רבים הציעו שתאריך ההכחדה האמיתי שלו עשוי להיות עוד לפני 1894. עד 2008 סווג הצבי האדום על ידי הרשימה האדומה של IUCN כמין נכחד (EX), עד שבמהלך אותה שנה זיהה חוקר טבע את אחד מהדגימות המקוריות כשייכת לצבי אדום-חזית, מה שהוביל את IUCN לסווג את הצבי האדום כמין חסר נתונים (DD) לאור הספיקות במעמדו הטקסונומי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:צבאיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1894
אילושומה

אילושומה היה מלך אשור ה-32.

הוא אחרון המלכים המכונים ברשימת המלכים האשוריים: "ששת המלכים אשר שמותיהם נכתבו על לבנים אולם האפונים שלהם אינם ידועים". הוא היה בנו של שלים-אהום ונכדו של פוזור-אשור הראשון. עלה לשלטון באזור שנת 1890 לפנה"ס לערך, ומלך על פי ההערכות עד 1874 לפנה"ס בערך. הוא העניק חופש לסוחרים זרים לפעול באשור וסייע לסוחרים אשורים לסחור במסחר בין-אזורי ארוך-טווח. ב"כרוניקת המלכים המוקדמים" הוא נזכר יחד עם שומו-אבו, ראשון מלכי בבל. הטקסט כולו מקוטע בקטע זה, אולם ניתן להבחין במילה "קרבות", כך שניתן לשער שלאילושומה היו סכסוכים עם שכנו מהדרום. 

הוא בנה מקדש באשור לאלה אשתר, ובכתובת שנמצאה באזור הוא מכונה "האהוב על האל אשור והאלה אשתר". הוא בנה את חומות העיר, חילק אותה לחלקות, והסיט שני מעיינות אל שערי העיר. בכתובת אחרת הוא מתאר כ"מטהר הנחושת" של האכדים. המשמעות של המשפט אינה ברורה. ייתכן שמשמעותו היא הקלה במס על הנחושת.

ירש אותו בנו ארישום הראשון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי אשור הקדומה
הדיוויזיה ה-126 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-126 (בגרמנית: 126. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, והושמדה בסוף המלחמה בכיס קורלנד.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה ב-15 באוקטובר 1940, על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-11 והדיוויזיה ה-253, והועמדה תחת פיקוד פאול לאוקס. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-10 במסגרת הארמייה ה-16, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בזירה הצפונית, ובכלל זה בקרב על לנינגרד. בסוף 1944 נלכדה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון בכיס קורלנד, שם לחמה עד לכניעתה לרוסים בסוף המלחמה.

==מפקדים==
* פאול לאוקס (15 באוקטובר 1940 - 8 באוקטובר 1942)
* הארי הופה (8 באוקטובר 1942 - 3 במאי 1943)
* פרידריך הופמן (3 במאי 1943 - 7 באוגוסט 1943)
* הארי הופה (7 באוגוסט 1943 - 28 בנובמבר 1943)
* גוטהרד פישר (28 בנובמבר 1943 - 14 בפברואר 1945)
* קורט היילינג (14 בפברואר 1945 - 8 במאי 1945)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/126ID-R.htm הדיוויזיה ה-126] באתר lexikon-der-wehrmacht 

126
ג'ק הנווטן

ג'ק הנווטן, שנת 1909
ג'ק הנווטן (1888 - אפריל 1912) היה דולפין מגזע גרמפוס אפור, סייע לספינות לעבור את מצר קוק שבניו זילנד בין השנים 1888 עד 1912. ג'ק הנווטן נהג להדריך את ימאי הספינות שעשו את דרכם מולינגטון לנלסון באזור סוער ומסוכן ביותר של המצר. 

הדולפין נורה פעם אחת על ידי אדם (שהיה בגילופין) מסיפון אונייה שסייע ללוותה, ובתגובה חוקק חוק להגנתו בשנת 1904 בניו זילנד. "ג'ק הנווטן" הוא גם שמו של ריקוד עם סקוטי שנוצר כמחוות כבוד אליו.

==תיאור==
ג'ק הנווטן הגיע לאורך של כארבעה מטרים, צבע גופו היה לבן ועליו פסים וצלליות אפורות וראשו היה עגול ולבן. מינו של הדולפין לא ידוע, אך ידוע שהיה דולפין מגזע "ריזו" (נקרא גם גרמפוס אפור). דולפיני ריזו אינם נפוצים באזור ניו זילנד, וידוע רק על 12 פרטים שנמצאו במימי המדינה.

==היסטוריה==
ג'ק הנווטן, צילום של א.פיט
ג'ק הנווטן הנחה ספינות על ידי כך ששחה לצידם במשך כעשרים דקות. אם צוות הספינה לא ראה אותו אז היו נוהגים לחכות לו מעט רגעים. 

ג'ק נראה לראשונה בשנת 1888 בפני ספינת המפרשים "ברינדל", מסוג סקונר, כאשר הספינה עברה במעבר הצרפתי, תעלה המקשרת בין האי דה-אורביל לבין האי הדרומי. כאשר מלחי הספינה הבחינו שהוא צולל ושוב צף לפניהם הם רצו להרוג אותו, אך אשתו של הקפטן שכנעה אותם לא לעשות זאת. לתדהמתם, הדולפין התקדם לעברם והנחה אותם בחציית התעלה הצרה. בשנים שלאחר גילויו, הוא המשיך והנחה כמעט כל ספינה שנתקלה בדרכו. אזור זה נחשב לאזור ימי מסוכן ביותר שכן הזרמים בו חזקים מאוד והוא מוקף בסלעים, אך הודות לג'ק אף ספינה לא נפגעה בשטחו.

ימאים ותיירים רבים ראו את ג'ק הנווטן, הוא הוזכר בעיתונים מקומיים ובגלויות.

הפעם האחרונה בה נראה ג'ק הייתה בשנת 1912. החלו לצוץ מספר שמועות בנוגע להיעלמותו, ביניהם פחד שמא ציידי לווייתנים הרגו אותו. עם זאת, מחקרים העלו שג'ק היה בעל חיים זקן באותו זמן. ראשו היה לבן וגופו היה חיוור, שניהם סימנים לגילו המתקדם, ולכן כפי הנראה הוא מת מסיבות טבעיות של זקנה.

===תקרית ירי===
בשנת 1904, אדם שהיה על סיפון האונייה "פנגויין" ירה בג'ק הנווטן ברובה. למרות החוויה הטראומטית, ג'ק המשיך להדריך ספינות במעברן בנתיבים צרים ומסוכנים. אולם, לפי האגדות הוא הפסיק לסייע לאנשי האונייה פנגויין ולכן היא טבעה במצר קוק בשנת 1909.

===הגנה===
בעקבות תקרית הירי שחווה, הועלתה הצעת חוק חדשה שבאה להגן עליו. הוא זכה להגנת דבר המלך במועצה ב-26 בספטמבר 1904. החוק היה תקף עד להיעלמותו בשנת 1912. סבורים, כי הוא בעל החיים הימי הראשון שזכה להגנת החוק של מדינה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יונקים ימיים מפורסמים
קטגוריה:דולפיניים
סוריא אל-ג'נוביה (עיתון)

סוּרִיא אל-ג'נוּבִּיה (בערבית: سوريا الجنوبية, מילולית: סוריה הדרומית) היה עיתון שיצא לאור בירושלים החל מספטמבר 1919 על ידי עורך הדין מוחמד חסן אל-בודיירי, ונערך על ידי עארף אל-עארף.

הוא היה העיתון הערבי הפוליטי הראשון שנוסד בארץ ישראל אחרי מלחמת העולם הראשונה, ושימש שופר לחוגי הנוער הלאומני-קיצוני. העיתון שימש שופר ל"אגודה המוסלמית-נוצרית", שהייתה מפרסמת בו את החלטותיה וכוונותיה. בין הכותבים בעיתון היה גם אמין אל-חוסייני. עורך העיתון, כאמל אל-בודיירי , היה חבר "המועדון הערבי" ("א-נאדי אל-ערבי"), שאל-חוסייני היה נשיאו וסיסמתו הייתה "ארצנו לנו". מפגשי הארגון נערכו לעיתים קרובות במשרדי העיתון ונתקיים ביניהם קשר הדוק.

באותה תקופה, המונח "סוריה הדרומית" התייחס לעמדה פוליטית שתמכה בלאומנות הפאן-ערבית של סוריה הגדולה, שהייתה קשורה לממלכה שהובטחה לשושלת ההאשמית מחג'אז על ידי הבריטים במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, הנסיך ההאשמי פייסל ניסה להקים מדינה פאן-סורית או פאן-משריקית כזו (כלומר ממלכה מאוחדת שהייתה צריכה לכלול את כל סוריה המודרנית, כמו גם את הר הלבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן).

העיתון דגל ברעיון הפאן-סורי הזה לצד עמדות פוליטיות לאומניות פאן-ערביות ופלסטיניות. עם היעלמותה של ממלכתו הסורית של פייסל, רעיון הפאן-סוריות איבד תמיכה, והעיתון התמקד בלאומנות פלסטינית והתנגדות לשלטון הבריטי ולעלייה יהודית, עד למניעת הפצתו על ידי השלטונות הבריטיים באפריל 1920, בזמן מאורעות תר"פ.
ב-2 במרץ 1920, כחודש לפני פרוץ המאורעות, פורסם בעיתון מאמר שהזהיר: "אם לא יקשיבו למחאותינו בעל פה... במקום העט נשתמש בסכינים, ובמקום הדיו - בדם".

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונים בערבית
קטגוריה:המנדט הבריטי: תקשורת ועיתונות
קטגוריה:החברה הפלסטינית בארץ ישראל המנדטורית
קטגוריה:ירושלים: תקשורת
2014 בגרמניה

2014 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 143 שנות לאום.

== הנהגה ==
* קנצלר - אנגלה מרקל
* נשיא גרמניה - יואכים גאוק

== אירועים בולטים ==
=== ינואר ===
* 28 בינואר – 1,200 שנה למותו של קרל הגדול
* 29 בינואר – 200 שנה למותו של יוהאן גוטליב פיכטה

=== פברואר ===
* 6 בפברואר – 16 בפברואר - פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין

=== יולי ===
* 13 ביולי – נבחרת גרמניה בכדורגל זוכה במונדיאל 2014 שנערך בברזיל
* 28 ביולי – 100 שנה לתחילת מלחמת העולם הראשונה

=== אוגוסט ===
* 13 באוגוסט – 24 באוגוסט - אליפות אירופה בשחייה 2014

=== ספטמבר ===
* ספטמבר – פוטוקינה 2014 בקלן

=== אוקטובר ===
* אוקטובר – פסטיבל האוקטוברפסט בבוואריה
* אוקטובר – יריד הספרים של פרנקפורט בפרנקפורט

=== נובמבר ===
* 5 בנובמבר – 700 שנה לתחילת פעילותה של ועידת קונסטנץ

== נפטרו ==
=== פברואר ===
* 2 בפברואר – גרד אלברכט, מנצח גרמני מפורסם (נולד ב-1935)

=== אוקטובר ===
* 7 באוקטובר – זיגפריד לנץ, סופר גרמני מפורסם (נולד ב-1926)

=== נובמבר ===
* 13 בנובמבר – אלכסנדר גרותנדיק, מתמטיקאי צרפתי-יהודי-גרמני (נולד ב-1928)
* 19 בנובמבר – מייק ניקולס, שחקו אמריקאי-יהודי-גרמני (נולד ב-1931)

=== דצמבר ===
* 30 בדצמבר – לואיז ריינר, שחקנית גרמנייה-יהודייה מפורסמת (נולדה ב-1910)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:2014 בגרמניה
הדיוויזיה ה-79 (ורמאכט)

הדיוויזיה ה-79 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב, ולחמה בחזית המזרחית בקרבות שונים. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה שוב כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79, ולחמה בחזית המערבית בקרבות שונים עד סוף המלחמה.

==היסטוריה==
===הדיוויזיה ה-79===
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 בזמן הגיוס קודם מלחמת העולם השנייה, והועמדה תחת פיקוד קרל שטרקר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ובהמשך לחמה הדיוויזיה לסירוגין כחלק מהקורפוסים ה-17 וה-51 במסגרת הארמייה השישית, והשתתף עימה בקרב קייב, ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 לחמה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן בקרב סטלינגרד במסגרת הקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 הושמדה הדיוויזיה יחד עם כל הכוחות שהיו בכיס הדרומי, ושרידיה נלקחו לשבי.

ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-29 במסגרת פלגת הארמייה הולידט, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים באוקראינה וברומניה, ובמבצע יאשי-קישינב הושמדה הדיוויזיה.

===דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79===
ב-16 בספטמבר 1944 הוקמה דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-586, על בסיס דיוויזיית האבטחה ה-350, וב-27 באוקטובר שונה שמה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79, והיא הועמדה תחת פיקוד הארמייה השביעית. במהלך הקרב על הבליטה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-85 במסגרת הארמייה השביעית, ולאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה. באפריל 1945 הושמדה הדיוויזיה בקרבות, ושרידיה נפלו בשבי.

==מפקדים==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה !! הערה
|-
| קרל שטרקר || 26 באוגוסט 1939 - 14 בינואר 1942||
|-
| ריכרד פון שוורין || 14 בינואר 1942 - 31 בינואר 1943||
|-
| ריכרד פון שוורין || 1 באפריל 1943 - 3 ביוני 1943||
|-
| היינריך קרייפה || 3 ביוני 1943 - 7 בספטמבר 1944||
|-
| אנדראס פון אאולוק || 7 בספטמבר 1944 - 19 באוקטובר 1944||
|-
| פרידריך אוגוסט ויינקנכט || 22 באוקטובר 1944 - 29 באוגוסט 1944||
|-
| אריך ובר || 1944–1945|| דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
|-
| ריינמר || 1945|| דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
|-
| הומל || 1945|| דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
|-
| פון הובה || 1945|| דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
|-
| ריימן || 1945|| דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
|-
| זיהר || 1945|| דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/79ID-R.htm הדיוויזיה ה-79] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Volksgrenadierdivisionen/79VGD.htm דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-79] באתר lexikon-der-wehrmacht 

79
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
אביב נבו

אביב נבו (נולד בשנת 1965) הוא איש עסקים אמריקאי-ישראלי, המשקיע בחברות טכנולוגיה, טלקום, תקשורת ובידור, ובהן קבוצת "טיים וורנר".

== קורות חייו ==
נבו נולד בשנת 1965 בבוקרשט בירת רומניה. אביו היה מהנדס כימיה ואמו רופאה מרדימה. בילדותו עבר עם משפחתו לתל אביב בה גדל. בהמשך עבר נבו לארצות הברית. 

לאחר מות אמו בשנות ה-80, קיבל נבו בירושה סכום המוערך ב-10 מיליון דולר, שמקורם בחברת כימיקלים שהייתה בבעלות אביו, והחל להשקיע בחברות שונות במדינה. בין היתר, הקים את קרן ההשקעות הפרטית "investments NV", בה הוא משמש כנשיא, ואשר מתמחה בהשקעות אסטרטגיות בחברות טכנולוגיה, טלקום, תקשורת ובידור ברחבי העולם.

במהלך השנים השקיע נבו בחברות טכנולוגיה ותקשורת שונות, בהן מיקרוסופט, איביי, טיים וורנר וכן בבנק ההשקעות גולדמן זקס. על פי כתבת פרופיל שערך עליו מגזין "הניו יורק טיימס" בשנת 2008, היה נבו אז בעל המניות הפרטי הגדול ביותר בקבוצת טיים וורנר.

בשנת 2005, השקיע נבו 490 מיליון דולר בהקמת אולפני ההפקה של מפיקי הקולנוע, האחים הארווי ובוב וויינסטין. 

נבו הוא אחד המשקיעים הבולטים בחברת הפרסום "ספוט ראנר" (Spot Runner), המציעה לבעלי עסקים קטנים אפשרות לפרסום בטלוויזיה. בשנת 2006, גייסה החברה 40 מיליון דולר ממספר משקיעים, בהם רשת הטלוויזיה האמריקאית "CBS", ענקית הפרסום "WPP", לכלן מרדוק (בנו של איל התקשורת רופרט מרדוק) ונבו עצמו.

בשנת 2008 התארס נבו לשחקנית הקולנוע הסינית ג'אנג דזה יי וכעבור שנתיים נפרדו.

בסקר שערך מגזין "ואניטי פייר" בשנת 2008, דורג נבו במקום ה-59 ברשימת "100 האנשים המשפיעים ביותר בתקשורת ובעולם התרבות". באותה שונה, דורג במקום ה-23 ברשימת "50 הגברים הצעירים המשפיעים ביותר בעולם" בדירוג שפורסם במגזין הגברים "דיטיילס".

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-רומני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
הנופלים בשירות החוץ

טקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ, ברחבת הטקסים של [[משרד החוץ בירושלים. אפריל 2015]]
הנופלים בשירות החוץ הם מי שנהרגו או נרצחו בעת מילוי תפקידם בשירות החוץ הישראלי. ביניהם כלולים גם מי שנהרגו בפיגועי טרור או על ידי מרצחים, או בהקשר ביטחוני אחר במהלך שירותם. שמותיהם חקוקים על קיר הזיכרון לנופלים בשירות החוץ, הנמצא ברחבת הטקסים במשרד החוץ בירושלים. 

לאורך השנים, וביתר שאת מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, החלו הדיפלומטים הישראלים להיות חשופים לאיומים גוברים והולכים על חייהם. ארגוני טרור שונים -שזכו לעיתים לתמיכה וסיוע מצד מדינות עוינות לישראל - שמו לעצמם מטרה לפגוע בנציגים הישראלים ברחבי העולם, המסמלים את הריבונות הישראלית ואת הלגיטימציה הבינ"ל שלה. פיגועים שבוצעו כנגד נציגויות ישראליות ברחבי העולם וכן התנקשויות ומעשי רצח שונים, גבו משירות החוץ קורבנות בנפש. 

הנופלים בשירות החוץ נקברים בבתי הקברות הצבאיים, ובני משפחותיהם זכאים לאותן זכויות של אלמנות צה"ל, יתומי צה"ל והורים שכולים לחיילי צה"ל.

==טקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ==
[[סיכת דש לטקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ: צורת לב ובה סמל משרד החוץ, דגל ישראל ולהבה.]]
טקס הזיכרון לנופלים בשירות החוץ מתקיים בכל שנה בערב יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל במשרד החוץ בירושלים. הטקס מתקיים במעמד שר החוץ, משפחות הנופלים, עובדי משרד החוץ ונציגי הסגל הדיפלומטי המוצבים בישראל.

==רשימת הנופלים==
שישה עשר מאנשי שירות החוץ הישראלי נפלו מאז קום המדינה:

* עדנה פאר - נרצחה בפיגוע בשגרירות ישראל בפרגוואי ב-4 במאי 1970
* אפרים אלרום - הקונסול הכללי באיסטנבול, נחטף ונרצח באיסטנבול ב-23 במאי 1971
* עמי שחורי - נרצח בלונדון ממעטפת נפץ ב-19 בספטמבר 1972
* גיורא רביב - נרצח ביוהנסבורג ב-29 באפריל 1975
* אטי טל-אור - נרצח בפיגוע בקהיר ב-19 במרץ 1986
* אהוד סדן -קצין הביטחון של שגרירות ישראל באנקרה, נרצח בפיגוע באנקרה ב-7 במרץ 1992<ref></ref>
* דוד בן-רפאל - נרצח בפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס ב-17 במרץ 1992
* עלי בן זאב - נרצח בפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס ב-17 במרץ 1992
* אליאורה כרמון - נרצחה בפיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס ב-17 במרץ 1992
* שירה טרופר-ארנון - נרצחה בלאגוס ב-2 בינואר 1995
* אביב כהן - נרצח בסאנטו-דומינגו ב-26 בספטמבר 1996
* עזי אלעזר ברוש - נרצח בבישקק ב-3 באוגוסט 2000
* אורית אוזרוב - נרצחה בפיגוע ב"קפה מומנט" בירושלים ב-9 במרץ 2002
* דוד דיאגו לדובסקי - נרצח בפיגוע באוניברסיטה העברית בירושלים ב-30 ביולי 2002
* שלמה ארגוב - שגריר ישראל בבריטניה, נפצע מירי מחבלים בלונדון ב-3 ביוני 1982 ונפטר ב-23 בפברואר 2003

==קישורים חיצוניים==
* [https://mfa.gov.il/memorial/Perpetuated/Pages/noflim.aspx הנופלים בשירות החוץ] באתר ההנצחה של משרד החוץ 
* [http://www.pmo.gov.il/MediaCenter/Events/Pages/speechMemorial100516.aspx דברי ראש הממשלה בנימין נתניהו בטקס האזכרה לנופלים בשירות החוץ], מאי 2016
* [http://mfa.gov.il/MFAHEB/PressRoom/Speeches/Pages/Address_by_FM_Liberman_080511.aspx דברי שר החוץ אביגדור ליברמן בטקס לזכר הנופלים בשירות החוץ], מאי 2011
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ישראל: הנצחה
קטגוריה:משרד החוץ
קטגוריה:הנצחת חללי מערכות ישראל
קטגוריה:חללי טרור בישראל
הדיוויזיה החמישית (ורמאכט)

הדיוויזיה החמישית (בגרמנית: 5. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה בחזית האירופית ובחזית המזרחית.

==היסטוריה==
===הדיוויזיה החמישית===
הדיוויזיה הוקמה באולם ב-1 באוקטובר 1934, והועמדה תחת פיקוד אויגן האן. בשנת 1939 הדיוויזיה הייתה במהלך המערכה בפולין חלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה בחזית המערבית. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-6 במסגרת הארמייה השנייה. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בצרפת כחיל כיבוש, ובאביב 1941 הדיוויזיה הועברה לפרוסיה המזרחית. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-39 וה-5 לסירוגין במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית, ובמהלך הקרב על מוסקבה הוחזקה הדיוויזיה בעתודת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן פעלה במסגרת יחידת האבטחה האחורית.

===דיוויזיית הרגלים הקלה החמישית===
ב-5 בנובמבר 1941 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית הרגלים הקלה החמישית, והועברה למנוחה תחת פיקוד הארמייה הראשונה כחלק מהקורפוס ה-8 בחזית המערבית, ובפברואר 1942 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה ה-16 כחלק מהקורפוס ה-10.

===דיוויזיית היגר החמישית===
ביוני 1942 הפכה הדיוויזיה לדיוויזיית היגר החמישית. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בגזרה הצפונית, כחלק מהארמייה ה-16. בינואר 1944 הועברה הדיוויזיה לגזרה המרכזית שם לחמה כחלק מארמיות הפאנצר השלישית, השנייה והרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה השנייה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מקבוצת ארמיות ויסלה, ובאפריל 1945 לחמה בקרב על ברלין עד להשמדתה במהלך הקרב.

==מפקדים==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! כהונה
|-
| אויגן האן || 1 באוקטובר 1934 - 10 באוגוסט 1938
|-
| וילהלם פהרמבאכר || 10 באוגוסט 1938 - 25 באוקטובר 1940
|-
| קרל אלמנדינגר || 25 באוקטובר 1940 - יוני 1942
|-
| ולטר יוסט || יוני 1942 - יולי 1944
|-
| קרל אלמנדיגר || יולי 1942 - 4 בינואר 1943
|-
| הלמוט טום ||4 בינואר 1943 - 1 במרץ 1944
|-
| יוהנס גיטנר || 1 במרץ 1944 - 30 ביוני 1944
|-
| הלמוט טום || 30 ביוני 1944 - 1 בנובמבר 1944
|-
| פרידריך זיקסט || 1 בנובמבר 1944 - 19 באפריל 1945
|-
| אדמונד בלאורוק || 19 באפריל 1945 - אפריל 1945
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Infanteriedivisionen/5ID-R.htm הדיוויזיה ה-5] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/leichteDivisionen/5leDiv-R.htm דיוויזיית הרגלים הקלה ה-5] באתר lexikon-der-wehrmacht 
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/Jagerdivision/5JD.htm דיוויזיית היגר ה-5] באתר lexikon-der-wehrmacht 

5
צכריאס דאזה

יוהאן מרטין זכריאס דאזה (בגרמנית: Johann Martin Zacharias Dase; 23 ביוני 1824 – 11 בספטמבר 1861) היה גאון חישוב גרמני.

הוא החל את לימודיו בבתי ספר בהמבורג בגיל צעיר למדי, אך סיפר כי הייתה לכך השפעה מעטה ביותר עליו. בילדותו הרבה לשחק באבני דומינו והציע שעיסוק זה הוא שפיתח את יכולות החישוב שלו. דאזה היה חולה אפילפסיה מגיל צעיר ולאורך כל חייו.

בגיל 15 יצא ל"סבב הופעות" ברחבי גרמניה, אוסטריה ואנגליה. בין יכולותיו הגדולות ביותר, הוא הצליח לחשב את המכפלה של 79,532,853 ב-93,758,479 בתוך 54 שניות. הוא כפל שני מספרים בני 20 ספרות כל אחד בשש דקות, ושני מספרים בני 40 ספרות ב-40 דקות. הוא אף ביצע מכפלה של שני מספרים בני 100 ספרות, חישוב שארך 8 שעות ו-45 דקות. קרל פרידריך גאוס העיר שאדם המכיר את לוח הכפל היה יכול לבצע חישוב זה במחצית מהזמן באמצעות עפרון ונייר בלבד.

הוא לא הרוויח הרבה מהופעותיו בציבור ולכן פנה לחפש עיסוקים אחרים. בשנת 1844 החל לעבוד עבור חברת הרכבות של וינה, אך לא הצליח לשמור על מקום עבודה זה במשך זמן רב.

באותה השנה הוא חישב את המספר פאי לרמת דיוק של 200 מקומות אחרי הנקודה העשרונית, חישוב שארך כחודשיים, נחשב להישג שיא בזמנו והתבסס על המשוואה:

<math>\frac{\pi}{4} = \arctan \frac{1}{2} + \arctan \frac{1}{5} + \arctan \frac{1}{8}</math>

הוא כתב ספר של לוח לוגריתמים בן 7 ספרות, ופירט פירוק לגורמים של מספרים מ-7,000,000 עד 10,000,000.

לדאזה היה ידע מועט ביותר בנוגע לתאוריות מתמטיות. המתמטיקאי יוליוס פטרסן ניסה ללמדו מספר משפטים של אוקלידס, אך הוא פרש מתפקידו לאחר שהבין שלא יצלח במשימתו. למרות זאת, גאוס הציע שהאקדמיה למדעים של המבורג תאפשר לדאזה לחקור וללמוד מתמטיקה על בסיס יומיומי, אך זמן קצר לאחר מכן דאזה נפטר.

הספר 'גדל, אשר, באך' מאת דאגלס הופשטטר מכיל תיאור על יכולות החישוב של דאזה: "...היה לו גם חוש מסתורי לכמויות. כלומר, הוא היה יכול פשוט 'לומר', מבלי לספור, כמות כבשים בעדר למשל, או את מספר המילים במשפט וכדומה עד לסדר גודל של כ-30 פרטים".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוטודידקטים גרמנים
קטגוריה:גאוני חישוב
קטגוריה:ילידי 1824
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1861