OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יער עמינדב

מפת היער
רכס שורק שעליו יער עמינדב לכל אורכו (תצפית ממערב למזרח)
הר שלמון שביער עמינדב
שלוחת שלמון שביער עמינדב
הגבעה ביער עמינדב שעליה חוות הגתות
חורש הרוגי קהיר ביער עמינדב
יער עמינדב הקרוי גם יער שלמון הוא יער נטוע על ידי קק"ל ממערב לירושלים ולמושבים אורה ועמינדב. שטח היער כ-7,000 דונם, והוא מכסה כמעט את כל שטחי מדרונות הרכס הבולט (רכס שורק) שבין שני הוואדיות הגדולים בהרי ירושלים – נחל שורק ונחל רפאים. בדרום תוחם את היער נחל רפאים, בו עוברת מסילת הרכבת מירושלים לתל אביב, בצפון - נחל שורק וכביש 386 העובר בו, במערב מפגש שני הנחלים, ובמזרח – הדסה עין כרם, המושבים אורה ועמינדב והשכונות הדרום-מערביות של ירושלים.

בשל הקרבה שלו לעיר ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שבו, יער עמינדב הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי ירושלים והיישובים סביב לה. ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, שבילי אופניים בדרגות קושי שונות, ומסלולי טיול ברגל (שהידוע ביניהם הוא שביל המעיינות שבין חרבת סעדים לעין חנדק).

היער עלה לכותרות בשנת 2002 כאשר אלי פימשטיין רצח את בתו הודיה קדם וקבר אותה בתחום היער. בתום החקירה נמצאה גופתה בבור שחפר.

ב-26 ביולי 2010 פרצה שרפה ביער. השריפה בערה במשך כל צהרי אותו היום, חרף מאמצי הכיבוי הרבים. מעל ל-1,000 דונמים של חורש כולו בשריפה.

אתרים בשטח היער:
* חרבת סעדים – שרידים מהתקופה הביזנטית, בקרבת מושב עמינדב. במקום מספר גדול של מסלולי טיול, שולחנות פיקניק ואף גן פסלים.
* יד קנדי – אנדרטה לזכר הנשיא האמריקני קנדי, מעוצבת בצורת עץ גדוע וממוקמת בראש פסגה החולשת על היער.
* מצפה רובינשטיין – תצפית על כל היער וההרים סביב לו בקרבת יד קנדי. במקום נטמן אפרו של הפסנתרן ארתור רובינשטיין.
* שביל המעיינות – שביל באורך 2 ק"מ היוצר מחרבת סעדים, עובר דרך מספר רב של מעיינות שכבה עד שמגיע לבסוף לעין חנדק – מעיין יפה שלו אחת הנקבות הארוכות בהרי ירושלים.
* חוות הגתות – שרידים של גתות ובתי בד מהתקופה הביזנטית, בראש הפסגה המערבית של הרכס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.kkl.org.il/forestsearch/aminadav-forest.aspx יער עמינדב] באתר קרן קיימת לישראל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הרי ירושלים
עמינדב
לוסיאנו פביאן מונסון

לוסיאנו פביאן מונסון (בספרדית: Luciano Fabián Monzón; נולד ב-13 באפריל 1987 ברוסאריו) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי באתלטיקו טוקומאן.

== קריירה ==
מונסון החל לשחק בקבוצת הנוער של בוקה ג'וניורס. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה במהלך טורניר הקלאוסורה לשנת 2008 (ב-9 במרץ 2008) והפך לשחקן הרכב במהלך טורניר האפרטורה של אותה שנה. אחרי 21 משחקים בלבד במדי הקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס נרכש כרטיס השחקן שלו על ידי ריאל בטיס הספרדית תמורת 9 מיליון אירו. בהופעת הבכורה שלו בבטיס הוא הבקיע שער בהפסד החוץ לברצלונה. ביולי 2009 הסתיים חוזה השאלתו לבטיס והוא חזר לבוקה ג'וניורס. בשנת 2011 שיחק עונה אחת בקבוצת ניס ובשנת 2012 שיחק עונה אחת בקבוצת אולימפיק ליון במהלכה הושאל לקבוצת פלומיננסה. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת קטניה. ב-2015 הושאל לקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס וזכה עמה באליפות. בינואר 2016 עבר לאוניברסידד דה צ'ילה. ביולי 2019 חתם באתלטיקו טוקומאן. 

מונסון צורף לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה למשחקים באולימפיאדת בייג'ינג (2008). הוא היה שחקן הרכב קבוע, ושותף בכל משחקי הנבחרת עד הזכייה במדליית הזהב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080804023847/http://www.bocajuniors.com.ar/english/futbol_prof_plantel_ficha.php?id=93 דף השחקן באתר הרשמי של בוקה ג'וניורס]

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:מגני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:רוסאריו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני ריאל בטיס
קטגוריה:כדורגלני ניס
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק ליון
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני קטניה
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד דה צ'ילה
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו טוקומאן
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אלופים אולימפיים ארגנטינאים: כדורגל
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1987
אנדלקטצ'או מקונן

ליג' אנדלקטצ'או מקונן (באמהרית: እንዳልካቸው መኮንን, 1927 - 23 בנובמבר 1974) היה פוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה הרביעי לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי וראש הממשלה האחרון שמונה על ידי קיסר זה.

== קורות חייו ==
מקונן נולד בעיר הבירה אדיס אבבה, והיה בנו של ראס ביטוודאד מקונן אנדלקטצ'או, ראש ממשלת אתיופיה הראשון. מקונן בוגר אוניברסיטת אוקספורד כיהן בתפקידים רבים לפני מינויו לראש ממשלה, מקונן היה שגריר אתיופיה בבריטניה לאחר מכן שגריר אתיופיה לאו"ם והיה אחד מהאנשים שהובילו בבחירות למזכ"ל האו"ם ב-1972 לפני מינויו של קורט ולדהיים, מקונן יותר מאוחר כיהן גם כשר הדואר והתקשורת ולאחר מכן כנשיא אגודת ימק"א הבינלאומית.

=== כראש ממשלה ===

מקונן שהתמנה לראש ממשלה לאחר התפטרותו של קודמו בתפקיד אקלילו הבט-וולד ניסה והחל ברפורמות על מנת להוריד את רמת ההפגנות מצד הסטודנטים ואזרחים אחרים. הרפורמה החשובה ביותר שהתרחשה הייתה כאשר הקיסר, היילה סלאסי הסכים לשינוי באחד מהסעיפים של החוקה, ולפיכך ראש הממשלה נהפך לאיש אשר בוחר את הבית התחתון של האספה הלאומית. רפורמות נוספות שביצע מקונן היו בתחומים רבים כגון: חינוך, רפורמה אגררית ושנוי תקציב הצבא. למרות שינויים אלו ההתנגדות המשיכה הפעם מצד קיצוניים מהצבא האתיופי, לכן מקונן החל לנהל משא ומתן עם גורמים אלו שנקראו הוועדה לתיאום הכוחות המזוינים שבראשם עמד אלוף-משנה עלם טסמה ב-23 במרץ. יומים לאחר שנפגשו עלם קיים את חלקו והורה לעצור מספר חיילים וקצינים בבסיס חיל האוויר האתיופי בדברה זאיט, ב-30 באפריל הגיע תורו של מקונן לקיים את חלקו במשא ומתן ואישר מעצרים של שרים ופוליטיקאים ששירתו בממשלתו של אקלילו הבט-וולד באשמת שחיתות שלטונית. תמיכתו של טסמה בראש הממשלה לא הציגה את כל הפלגים בוועדה ולכן מספר קצינים הדיחו את טסמה ב-22 ביוני והוא ברח לגוג'אם, עוד באותו החודש מונה אטנפו אבטה ליושב ראש הוועדה ונתן פקודות לכל היחידות בצבא ובמשטרה לשלוח שלושה נציגים למפקדה של החטיבה הרביעית לפגישת פסגה שכונסה ב-28 ביוני, וועדה זו שינתה את שמה ל-הוועדה לתיאום הכחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה (בקיצור: דרג).

=== אחרית דבר ===

האירוע המשמעותי בכהונתו של מקונן החל ה-26 ביוני כאשר מספר מחברי בית הנציגים עתרו לקיסר שישחרר את האנשים אשר הוצא כנגדם צו מעצר, הקיסר הסכים אך הוועדה הצבאית לא הסכימה ולכן הוועדה שלחה מספר אנשים שעצרו כ-50 אנשים שנחשדו בשחיתות ב-30 ביוני תוך כשבועיים יותר מ-150 איש מהממשלה הקודמת, הנוכחית, מושלי מחוזות, אצילים חלק מהמשפחה הקיסרית ובנוסף את נכדו של הקיסר אסכנדר דאסטה, לבסוף מקונן נעצר גם הוא ובמקומו מונה מיכאל ימרו לראש ממשלה ב-22 ביולי מקונן ונכלא, בבית הכלא מנליק. בערב של ה-23 בנובמבר מקונן הוצא להורג יחד עם מספר אנשים המכונים "השישים", להוציא הקיסר.

== לקריאה נוספת ==

קטגוריה:פוליטיקאים אתיופים
קטגוריה:ראשי ממשלת אתיופיה
קטגוריה:אתיופיה: אצולה
קטגוריה:דיפלומטים
קטגוריה:שגרירים בממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירים באו"ם
קטגוריה:ילידי 1928
קטגוריה:נפטרים ב-1974
יצחק לבטוב

יצחק לבטוב (נולד ב-1936), עיתונאי וסופר ישראלי.

==ביוגרפיה==
לבטוב נולד ב-1936 במושב כפר הס. הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים (1962) בחוגים חינוך ופילוסופיה.

בין השנים 1962–1978 היה לבטוב עורך חדשות בכיר בלשכת העיתונות הממשלתית. במסגרת תפקידו זה, ערך ופרסם לראשונה הודעות רשמיות על התפתחויות מדיניות חשובות בישראל, כגון פרוץ מלחמת ששת הימים ומהלכי הקרבות של המלחמה, וכן פרוץ מלחמת יום כיפור ומהלכיה ולהבדיל ביקורו של הנשיא סאדאת בישראל.

בין השנים 1962–2000 היה לבטוב משתתף קבוע במוספים לספרות "משא" ו"על המשמר", עד לסגירתם, וכן בביטאון אגודת הסופרים "מאזניים". הוא ערך ראיונות עם סופרים והוגים וכן עסק בסקירת וביקורת ספרים. בין מרואייניו נמנים תרצה אתר, הסופר פנחס שדה, המתרגם יורם ברונובסקי, הסופרת יהודית הנדל, הסופר דן צלקה, הסופרת רונית מטלון וכן הוגי דעות וחוקרים אקדמאים ביניהם רבים זוכי פרס ישראל כמו ההיסטוריונים יעקב כץ, זאב שטרנהל, נתן שפיגל ואחרים.

במהלך השנים 1978 עד 1991 היה דובר תנועת המושבים ועורך ביטאון התנועה "תלמים", אחד הביטאונים הוותיקים בישראל.

==כתיבה ועריכה ספרותית==
ב-1958 היה חבר מערכת כתיבת הספר "על אדמתם" (בשיתוף הסופרים לוי בן אמיתי, אלכסנדר סנד, דניאל בן נחום), קובץ ממבחר היצירה הספרותית והאמנותית שנוצרה בהתיישבות העובדת (קיבוצים ומושבים), שיצא לרגל חגיגות העשור למדינת ישראל.

בשנת 1969 פרסם את האנתולוגיה "בשחוק ודמע", בה תרגם משירי המשורר הלבנוני ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן (איורים: עבד יונס, הוצאת "עקד"). האנתולוגיה זכתה בשעתו להערכה גם מפיו של נשיא לבנון דאז, קמיל שמעון, וכן ממייסד צבא דרום לבנון, סעד חדאד.

ב-1991 ערך את הספר "מילים שמנסות לגעת" הכולל 11 משדרי ספרות (הוצאת "ספריית פועלים"), חלקם כוללים פרסומים ראשונים מכתבי הוגי הדעות הפרופ' שמואל הוגו ברגמן, גרשום שלום, שמעון הלקין, חיים שירמן ואחרים. הספר ראה אור בברכתה של רשות השידור.

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:כפר הס: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
גבירתנו אפארסידה

גבירתנו מאפארסידה

גבירתנו מאפארסידה (בפורטוגזית: Nossa Senhora da Conceição Aparecida) היא הקדושה המגינה של ברזיל המיוצגת בפסל בדמותה של מרים, אם ישו הממוקם בבזיליקה של אפארסידה, בעיר אפארסידה שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. משמעות שמה המלא הוא "גבירתנו של העיבור שהתגלתה". מקום הימצאותו של הפסל הוא מוקד העלייה לרגל הגדול ביותר בברזיל. יום חגה הוא ה-12 באוקטובר.

== תולדות הדמות ==
הפסל, שגובהו 40 סנטימטרים, פוסל בידי האח אגוסטינו דה ז'זוס מסאו פאולו בשנת 1650, ונראה ששהה מתחת לפני הים שנים ארוכות. הוא התגלה באקראי בשנת 1717 בידי שלושה דייגים אשר נשלחו בידי בני כפרם גוואראטינגוואטה (Guaratinguetá) לדוג דגים בנהר פאראיבה כדי לכבד את הרוזן מאסומאר (conde de Assumar), דום פדרו דה אלמיידה אי פורטוגל, מושל הפרובינציה של סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, שעתיד היה לעבור במקום בדרכו לווילה ריקה, כיום העיר אורו פרטו (Ouro Preto) במינאס ז'ראיס. הדייגים לא העלו דגים ברשתם אולם הדייג זואו אלבז (Alves) מצא ברשתו את פסלונה של מרים, ללא ראש, אולם זה נלכד ברשת שהוטלה בשנית. לאחר מכן, גורסת האגדה, התמלאו רשתותיהם של הדייגים בדגה. 

במשך 15 השנים הבאות נמצא הפסל במשפחתו של פליפה פדרוסו (Pedroso), אחד משלושת הדייגים, ושכנים פקדו אותו על מנת להרעיף עליו את כיבודיהם. הפולחן התרחב ורבים מאמינים שתפילות רבות לבתולה התמלאו. המשפחה בנתה כנסיית קטנה אולם עד מהרה הפכה זו לצרה מלהכיל את המונים המאמינים. בשנת 1734 בנה הכומר של גוואראטינגוואטה כנסייה על גבעת קוקיירוס (Coqueiros) והציבור החל לבקר במקום ביולי 1745. מספר המאמינים גדל ובשנת 1834 החל בניין כנסייה גדולה יותר, היא הבזיליקה הישנה.

בשנת 1904 הוכתרה גבירתנו מאפרסידה וזכתה בכתר ובשנת 1908 קיבלה הכנסייה שנבנתה את התואר בזיליקה קטנה. שני עשורים לאחר מכן הפך האזור שסביב הכנסייה לעיר עצמאית, אפארסידה ושנה לאחר מכן, בשנת 1929, הכריז האפיפיור פיוס האחד עשר על גבירתנו מאפארסידה כמלכת ברזיל וכקדושה המגינה הרשמית של מדינה זו.

בשנת 1967, במלאת 250 שנה להתגלות הפסלון, העניק האפיפיור פאולוס השישי לבזיליקה ורד זהוב כאות לחשיבות הפולחן. בשנת 1980 הקדיש האפיפיור יוחנן פאולוס השני, במיסה שערך במקום בעת שביקר באמריקה הלטינית, את הפסלון למרים אם ישו.

==הבזיליקה החדשה==
הבזיליקה החדשה, אפארסידה, סאו פאולו
פופולריות הפולחן יצרה צורך במרחב חדש שיהיה גדול דיו, ובשנת 1955 החלה בנייתה של בזיליקה חדשה. המבנה החדש, פרי תכנונו של האדריכל בנדיטו קאלישטו (Calixto), עצום בגודלו: הוא נבנה בצורת צלב יווני ש-173 מטרים אורכו ו-168 רוחבו. הספינות משתרעות לאורך 40 מטרים והכיפה מתנשאת גובה של 70 מטרים. הבזיליקה מסוגלת להכיל 45,000 איש ואישה, ואילו מגרש החנייה, המשתרע על 272,000 מטרים מרובעים, יכול להכיל 4,000 אוטובוסים ו-6,000 מכוניות. ממדים אלו הופכים את הבזיליקה למקום הפולחן הקתולי השני בגודלו בעולם, אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן.

בשנת 1980, בעודו בבנייה, קודש המבנה בידי יוחנן פאולוס השני וקיבל את התואר בזיליקה זוטרה.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.santuarionacional.com/santuario/index.php מקום הפולחן הלאומי] 

קטגוריה:ברזיל: דת
קטגוריה:נצרות לטינו-אמריקאית
קטגוריה:מדינת סאו פאולו
קטגוריה:נשים בפיסול
נסטור הכרוניקן

[[מרק אנטוקולסקי, נסטור, 1890 (המוזאון הרוסי)]]

נסטור, המכונה גם נסטור הכרוניקן (ברוסית: Нестор Летописец) או נסטור מקייב (בערך 1056–1114) היה נזיר מקייב אשר מיוחסת לו עריכת "הכרוניקה הרוסית הראשונה", הכרוניקה הסלאבית הקדומה ביותר שמתארת את תולדות העמים הסלאבים המזרחיים, ועותקים ממנה נשתמרו עד היום. בכרוניקה כלול גם תיאור תולדות עמים סלאביים אחרים, כגון הפולנים. כמו כן מיוחסים לו שני חיבורים ביוגרפיים אודות קדושים.

נסטור הוכרז כקדוש בנצרות האורתודקוסית המזרחית. יום החג שלו נחגג ב-27 באוקטובר. הוא מונצח יחד עם קדושים אחרים מלאוורת קייב-פצ'רסק ב-28 בספטמבר, וכן ביום ראשון השני של התענית הגדולה (התענית שלפני חג הפסחא).

==ביוגרפיה==

קורות חייו של נסטור תוארו לראשונה בפטריקון קייב-פצ'רסק, אוסף הגיוגרפי המכיל מעשיות, אנקדוטות ואימרות של קדושים, אבות כנסייה, ונזירים בולטים בלאוורת קייב-פצ'רסק.

החל משנת 1073 היה נסטור נזיר במנזר המערות בקייב. הוא נשלח יחד עם שני נזירים נוספים למצוא את שרידיו של הקדוש תאודוסיוס מפרצ'ק (ברוסית: Феодосий Печерский), ממייסדי המנזר – משימה שעלה בידו למלא. לאחר מציאתם השרידים הועברו לקתדרלת המנזר, וארוחה חגיגית שנתית נקבעה ליום מציאתם, 14 באוגוסט 1091.

Васнецов), ציור איקונוגרפי של הקדוש נסטור הכרוניקן, 1919 (קתדרלת ולדימיר הקדוש, קייב)]]
נסטור היה בן תקופתם של ווסוולוד הראשון ושל סוויאטופולק השני ששלטו בקייב לסירוגין (בהתאמה) בין 1078–1113 ובהיותו עד ראייה, היה באפשרותו לתאר את שלטונם.

בסביבות שנת 1114 מת נסטור, ונקבר במערות לאוורת קייב-פצ'רסק, שרידיו נמצאים שם עד היום.

== ניתוח דמותו וכתביו במחקר ==
לפי השערות במחקר ההיסטוריוני יכול היה נסטור ללקט פרטים מפיהם של זקנים בני תקופתו – ובהם אולי גְיוּרַטַה רוֹגוֹביץ' מנובגורוד, אשר עשוי היה לתת לו מידע על שהתרחש באזור צפון רוס, בנהר פצ'ורה ובאזורים נוספים, וכן יאן וישאטיץ' (Вышатич), מצביא אציל שהיה אז מבוגר למדי, ונפטר ב-1106.

על פי ההשערה המקובלת כיום, הכרוניקה שחיבר הייתה עבודת טלאים שהורכבה מרסיסים רבים של כרוניקות שונות, והסיבה ששמו של נסטור הוצמד לחיבור היא כי הוא שכתב את חלק הארי של הכרוניקה, או אולי מפני שקיבץ את הרסיסים יחדיו.

ההיסטוריון סרגיי סולוביוב (Соловьё́в) טען כי נסטור אינו הכרוניקן הרוסי המוקדם ביותר, אך הוא המחבר הראשון אשר כתב את ההיסטוריה מנקודת מבט לאומית, בעוד יתר הכרוניקנים היו לכל היותר פטריוטים מקומיים.

בשל סגנון כתביו משערים כי הוא תמך בשליטהּ המכהן של רוס של קייב, סוויאטופולק השני, ובחבורתו הפרו-סקנדינבית, ותיעב את ההשפעה היוונית על קייב.

== כתביו ==
* חייו של הקדוש תאודוסיוס ממערות קייב (1080 לערך)
* הכרוניקה הרוסית הראשונה, המכונה גם הכרוניקה של נֶסְטוֹר, כרוניקת קייב, הכרוניקה הראשונה או סיפורי השנים שחלפו (1113 לערך) (בסלאבית כנסייתית עתיקה: Повѣсть времяньныхъ лѣтъ; ברוסית: Пóвесть временны́х лет; באוקראינית: Пóвість врéм'яних літ; בבלארוסית: Апо́весць мі́нулых часóў; בפולנית: Powieść minionych lat)
* דיווחים אודות חייהם של הקדושים בוריס וגלב (1080 לערך)

==קישורים חיצוניים==

* [http://ocafs.oca.org/FeastSaintsViewer.asp?SID=4&ID=1&FSID=103067 Venerable Nestor the Chronicler of the Kiev Caves - 27 באוקטובר] 
* [http://www.imwerden.de/pdf/povest_vremennyx_let.pdf טקסט הכרוניקה של נסטור] 
* 

קטגוריה:היסטוריונים רוסים
קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:קדושים נוצרים
בילינה

Билибин), דובריניה ניקיטיץ' מציל את זַבַּאוָוה פּוּטְיַאטִיצְ'נַה מהדרקון גוֹרִינִיץ']]
בילינה (ברוסית: былина; באוקראינית: Билини; בפולנית: Bylina) או סְטַארִינה (Starina) היא שירה אפית הרואית עממית-מסורתית של הסלאבים המזרחיים הקדמונים של רוס של קייב, שהועברה בעל-פה מדור לדור. מסורת זו נשתמרה ברוסיה ובאוקראינה.

מקור המילה "בילינה" במילה הרוסית быль (נהגה: "ביל"; הפועל "להיות"), אשר מסמנת סיפור המגולל אירועים אמיתיים, בניגוד לסיפור בדיוני.

בילינה היא סוג של שיר ללא חריזה, אך עם מקצב אופייני – מעין חרוז לבן. מרבית הבילינות נשתמרו באזורים הצפוניים של רוסיה, וסגנונן חוקה בידי מספר משורר רוסים נודעים.

ישנם לא מעט מחזורי בילינה, וניתן לחלקם באופן גס לסדרות הבאות:
*בילינות של הגיבורים העתיקים יותר (המכשף ווֹלגה סביאטוסלאביץ', הלוחם מִיקוּלַה סליאנינוביץ', סביאטוגור)
*בילינות של ולדימיר הראשון, שליט קייב וסיפורים מתור הזהב של קייב (מחזורי איליה מוּרוֹמֶץ, אליושה פּוֹפּוֹביץ, דוֹבְּרִינְיַה ניקיטיץ')
*בילינות של נובגורוד (וסילי בוסלאייב, סַדְקוֹ הסוחר)
*בילינות של מוסקבה (יֶרְמַאק טימופייביץ', איוואן האיום)
*בילינות מההיסטוריה של הקוזאקים האוקראינים (באוקראינית: פלישת הטורקים והטטרים, מרידות ההיידמקים)
*בילינות של התקוממות הקוזאקים (סטנקה ראזין)
*בילינות של פיוטר הגדול

==קישורים חיצוניים==

*[http://byliny.narod.ru בילינות] 
* 

קטגוריה:אפוסים
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:אוקראינה: היסטוריה
קטגוריה:ספרות רוסית
קטגוריה:ספרות אוקראינית
קטגוריה:שירים ברוסית
קטגוריה:ספרות ימי הביניים
אוסקר גרדה

ד"ר אוסקר גרדה (בהונגרית: Gerde Oszkár; 8 ביולי 1883 – 8 באוקטובר 1944) היה סייף יהודי-הונגרי שזכה במדליות אולימפיות בסיוף. גרדה נספה בשואה במחנה מאוטהאוזן.

==ביוגרפיה וקריירה==
גרדה נולד בבודפשט, והשתתף בנבחרות הסיוף של הונגריה במקצוע החרב. באולימפיאדת לונדון בשנת 1908 זכה במדליית הזהב הקבוצתית, כאשר הונגריה הביסה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: ינה פוקס, דז'ו פולדס ולאיוש ורקנר. בתחרות האישית הוא סיים במקום 11.

באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912 זכה במדליית זהב קבוצתית נוספת במקצוע החרב לפני אוסטריה והולנד. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים פוקס, פולדס וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן. בתחרות האישית הוא סיים במקום 23.

לאחר פרישתו מסיוף תחרותי שימש כשופט בתחרויות סיף בינלאומיות.

==מותו והנצחתו==
עם כיבוש הונגריה בידי הנאצים בשנת 1944, גורש גרדה, כרבים מיהודי הונגריה, להשמדה במחנה ריכוז. גרדה נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוקטובר 1944.

בשנת 1989 הונצח גרדה ב"יד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.databaseolympics.com/players/playerpage.htm?ilkid=GERDEOSZ01 תוצאות אולימפיות]
* [http://www.jewishsports.net/BioPages/OszkarGerde.htm ביוגרפיה מאתר הספורט היהודי]
* [http://www.maccabi.hu/en.asp?do=show&type=athlete&id=26 ביוגרפיה מאתר מכבי ההונגרית]
* [http://www.jewsinsports.org/Olympics.asp?sport=olympics&ID=21 ביוגרפיה מאתר היהודים בספורט]
* [http://www.jewishsports.net/biopages/OszkarGerde.htm היכל התהילה לספורטאי היהודי]

קטגוריה:סייפים יהודים
קטגוריה:סייפים הונגרים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:ספורטאים שנספו במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:אלופים אולימפיים: סייפים
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:סייפים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת לונדון (1908)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: הונגרים
קטגוריה:הונגריה: אישים בספורט
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1883
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1944
גיוזו הברפלד

גיוזו הברפלד (בהונגרית Haberfeld Győző, ידוע גם כגיוזו בקשי (Békési) הברפלד, או גיוזו הלמוש (Halmos) 13 ביוני 1889–1945) היה מתעמל הונגרי ממוצא יהודי שנספה בשואה.

הברפלד היה חלק מקבוצת המתעמלים ההונגרים שזכתה במדליית הכסף הקבוצתית באולימפיאדת סטוקהולם בשנת 1912.

הברפלד נספה במחנה הריכוז מאוטהאוזן במועד לא ידוע בשנת 1945.

==קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מתעמלים הונגרים
קטגוריה:מתעמלים יהודים
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: הונגריה
קטגוריה:ספורטאים שנספו במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת סטוקהולם (1912)
קטגוריה:ספורטאים יהודים הונגרים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1889
קטגוריה:נפטרים ב-1945
כריסטוף רוסה

כריסטוף רוסה (בצרפתית: Christophe Rousset, נולד ב-12 באפריל 1961) הוא צ'מבליסט ומנצח צרפתי, המתמחה בביצוע מוזיקה מתקופת הבארוק בכלים אותנטיים.

== קורות חייו ==

רוסה נולד באביניון וגדל באקס-אן-פרובאנס. בשנות נעוריו המוקדמות החל להתעניין בצ'מבלו. הוא למד בסקולה קנטורום בפריז אצל הוגט דרייפוס ומשנת 1980 עד 1983 המשיך בקונסרבטוריון המלכותי בהאג, הולנד אצל בוב ואן אספרן. ב-1983 זכה רוסה בפרס ראשון בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית השביעית בברוז'; הייתה זו נקודת הזינוק לקריירה סולנית ורוסה הופיע עם הרכבים שונים, ביניהם האקדמיה למוזיקה עתיקה, "לז ארטס פלוריסאן", "מוזיקה אנטיקווה קלן", "לה פטי באנד" ו"איל סמינריו מוזיקלה". עם "לז ארטס פלוריסאן" התנסה לראשונה בניצוח, כעוזר למנצח ויליאם כריסטי. ב-1991 הובילה שאיפתו לניצוח לייסוד "לז טאלנס ליריק", ההרכב שעליו הוא מנצח עד היום וקוצר הצלחה בינלאומית. רוסה היה מנהל מוזיקלי של הפקת הסרט "פארינלי איל קסטראטו", המבוסס על חיי פארינלי, הזמר הסריס המפורסם. הוא פעיל גם כמורה למוזיקת בארוק באקדמיה מוזיקלה צ'יאניה בסיינה.

== פרסים ואותות הוקרה ==
* 1983 - פרס ראשון בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית השביעית בברוז', בלגיה.
* 1993 - פרס "דיאפזון ד'אור" על פרשנותו ל"קטעים לצ'מבלו" של רוייה
* 1995 - "פרס על מוזיקה אינסטרומנטלית לסולו או הרכב קאמרי מן המאה ה-17 והמאה ה-18" ב"פרסי קלאסיקל" בקאן על הקלטתו לפרטיטות של באך.
* 2004 - "מדליית אביר מסדר המצוינות הלאומי" משר התרבות של צרפת

== קישורים חיצוניים ==

* 
 
* 
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20110927074228/http://www.deccaclassics.com/artists/rousset/biog.html Decca Classics: Christophe Rousset]
</div>

קטגוריה:נגני צ'מבלו
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מבצעים בכלים אותנטיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1961
פיזיונומיה

איורים מספר על פיזיונומיה מהמאה ה-19
איור מספרו של ג'מבטיסטה דלה פורטה "אודות הפיזיונומיה האנושית" (1586)
פיזיונומיה או פיזיוגנומיה (ביוונית: physis – טבע, gnomon – שיפוט, פירוש) היא תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו. המונח פיזיונומיה יכול להתייחס גם להופעה כללית של אדם, אובייקט או שטח, מבלי להצביע אל מאפיינים מדעיים מרומזים.

פיזיונומיה אינה מדע, אלא שיטת ניתוח שתומכיה טוענים שהיא מאבחנת מגוון התאמות בין הסובייקטים אליהן היא מתייחסת. אי לכך, הפיזיונומיה אינה משמשת כבסיס לתאוריה ביולוגית או פסיכולוגית. יישומי הפיזיונומיה הם פסבדו-מדעיים ושימשו לצד כלים נוספים בפיתוח של גזענות מדעית, ככלי-שרת בידי אידאולוגיות מפלות.

== היסטוריה ==
במהלך ההיסטוריה האנושית היו מספר רב של ניסיונות לקשר בין תכונות אנטומיות לבין תכונות אישיות. ניסיונות קישור אלו התמקדו במקרים רבים בתווי פניו של האדם.

במצרים העתיקה ובסין, בלי קשר בין שתי התרבויות, התפתחו תאוריות המייחסות קשר בין מראה הפנים וההתנהגות האנושית, הסינים הציעו רעיון שהפנים משקפים את האנרגיות, הבריאות והמזל של האדם. היוונים פיתחו את הפיזיונומיה, תאוריה המבוססת על הרעיון לפיו הערכת מראהו החיצוני של אדם, בעיקר פניו, יכולה לספק תובנות על אופיו ואישיותו.

ג'מבטיסטה דלה פורטה פרסם בשנת 1586 ספר העוסק בפיזיונומיה. יוהאן קספר לווטר שהושפע מדלה פורטה פרסם ב-1778 ספר בתחום הפיזיונומיה: "Physiognomische Fragmente zur Beförderung der Menschenkenntnis und Menschenliebe" (דפוסים פיזיונומיים לקידום מדעי האנושות ואהבת האדם).
==ראו גם==
* פרנולוגיה
* תורת הפנים

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:היסטוריה של המדע
קטגוריה:קרימינולוגיה
ברקואה

סירות בבאייה דה מייל
ברקואה (בספרדית: Baracoa) היא עיר במחוז גואנטנמו במזרח קובה. היא הוקמה ב-1511 והייתה העיר הראשונה שהקימו הספרדים בקובה. העיר שוכנת לחופו של באיה דה מייל (Bahía de Miel, "מפרץ הדבש"), והיא מוקפת הרים שבודדו אותה במשך מאות שנים. למעשה, עד שנות ה-60 של המאה העשרים, הגישה היחידה לעיר הייתה בדרך הים. בשנת 2004 התגוררו בברקואה כ-82 אלף תושבים.

==היסטוריה==
כריסטופר קולומבוס הגיע לקובה ב-27 באוקטובר 1492, במהלך מסעו הראשון. הוא עגן בנקודה המזוהה כיום כברקואה, וכינה אותו פורטו סאנטו. באותה העת חיו באזור בני הטאינו.

ב-1511 הגיע לקובה דייגו ולאסקס דה קואיאר במטרה לכבוש אותה ולהפכה למושבה ספרדית. ב-15 באוגוסט הוא ייסד את העיר, בשם נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון דה ברקואה. היא הייתה לבירתה הראשונה של קובה, עד שב-1515 הועברה הבירה לסנטיאגו דה קובה. ב-1518 קיבלה מעמד של עיר והבישוף הראשון של קובה הקים בה את מושבו.

ספרד שאפה לשמור על כל אוצרות הטבע לעצמה, ואסרה על מסחר בין תושבי קובה לבין מדינות זרות. בשל מיקומה המבודד, התפתח בברקואה, במהלך המאות ה-16 וה-17, סחר בלתי חוקי עם הצרפתים והאנגלים. בסוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 הגיעו לאזור צרפתים רבים שנמלטו מהאיטי בעקבות מרד העבדים, והם החלו לפתח גידולי קפה וקקאו. המטעים ננטשו בראשית המאה ה-20, ושרידיהם הוכרזו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.

עד המהפכה הקובנית, הגישה לברקואה הייתה רק דרך הים. בשנות ה-60 נסללה דרך הררית בת 120 ק"מ שחיברה בינה לבין גואנטנמו, ולאורכה הוקמו 11 גשרים. הדרך הוצגה כאחד מהישגיה הגדולים של המהפכה.

==כלכלה==
כלכלת האזור מבוססת על גידולי קקאו, קוקוס ובננות, וברקואה היא המרכז העיקרי בקובה לייצור שוקולד.

בידודה של העיר עיכב את התפתחותה התיירותית, אך מאז נסללה אליה דרך הגישה, החלו להגיע אליה גם תיירים. עם האתרים הפופולריים בסביבתה נמנים הפארק הלאומי אלחנדרו דה הומבולדט והר השולחן אל יונקה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קובה: ערים
קטגוריה:קובה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
מיכאל ימרו

ליג' מיכאל ימרו (באמהרית: ሚካኤል እምሩ, 1929–2008) היה פוליטיקאי אתיופי, אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה החמישי והראשון שמונה לא על ידי הקיסר אלא על ידי החונטה הצבאית האתיופית.
== ביוגרפיה ==
מיכאל ימרו היה בנו של ראס לאול ימרו היילה סלאסי מאשתו ציג מריאם. אביו היה בן דודו של הקיסר היילה סלאסי. ימרו היה בן יחיד במשפחתו שבה היו שבע אחיות. למד באוניברסיטת אוקספורד.

כיהן כשר החקלאות (1958–1959), שגריר בארצות הברית (1959–1961), שר החוץ (1961), ושגריר בברית המועצות (1961–1965). הוא עבד בוועדת האו"ם לסחר ופיתוח (1965–1968) וכיהן כמזכיר המסחר והתעשייה בוועדה זו עד מינויו לראש ממשלה ב-1974. ימרו החזיק בתפקיד ראש הממשלה עד ההכרזה של הדרג ב-15 בספטמבר. לאחר ההכרזה של הדרג בוטלה משרת ראש הממשלה וימרו שיתף פעולה עם החונטה וכיהן כשר ההסברה. לאחר מכן כיהן כשר להתפתחות הכפר ושליח אתיופיה לבנק העולמי.

ימרו מת לאחר מחלה באדיס אבבה.

== לקריאה נוספת ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים אתיופים
קטגוריה:ראשי ממשלת אתיופיה
קטגוריה:שרי חקלאות
קטגוריה:אתיופים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אתיופים שנפטרו ב-2008
בית הכנסת יוספין

בית הכנסת יוספין ב[[טימישוארה, רומניה]]
בית הכנסת יוספין או Templul evreiesc ortodox Iosefin 
"הטמפל האורתודוקסי" הוא החדש שבין שלושת בתי הכנסת של טימישוארה, רומניה והיחיד בעיר שעדיין פעיל. בית הכנסת נבנה בשנת 1910 עבור הקהילה היהודית האורתודוקסית המקומית ובחצר שלו פעלו גם בית ספר יסודי וגן ילדים.
הרבנים שכיהנו כאן בין מלחמות העולם היו הרב הראשי ברכיה שיק, ולאחר פטירתו בנו הרב מאיר שיק. 
השם "טמפל" מוסבר על ידי הצורה האסתטית של הבניין ועל ידי השימוש במילה ההונגרית ממקור לטיני "טמפלום" 
בשביל כנסיות ובתי כנסת כאחד.
בית הכנסת קרוי על שם הרובע בו הוא שוכן, יוספין או יוזפין.
בימינו מפני שמשמשת בית כנסת יחיד של יהודי טימישוארה, מתפלליו המעטים יכולים להיות נאולוגים או אורתודוקסים כאחד.

==קישורים חיצוניים==

*[http://fcer.jewish.ro/public_html/index.php?option=com_content&task=view&id=19&Itemid=31 אתר על קהילת יהודי טימישוארה]
* [http://74.125.77.132/search?q=cache:RSY8KO3oS-MJ:www.archweb.cimec.ro/Monumente/LacaseCult/RO/Documente/ASP/culte.asp%3Fnr%3D1122%26prefix%3D+%5CTemplul+Iosefin&hl=iw&ct=clnk&cd=32&gl=il הטמפל האורתודוקסי ברשימת המוסדות הדתיים של טימישוארה]
* [https://web.archive.org/web/20060511205653/http://cet.rdstm.ro/files/iosefin.htm בית הכנסת יוספין באתר הקהילה היהודית]

יוספין, בית כנסת
יוספין
קטגוריה:יהדות טימישוארה
סרגיי בגאפש

סרגיי ואסיל-איפָּה בָּגאפּש (באבחזית: Сергеи Уасыл-иҧа Багаҧшь, בגאורגית: სერგეი ბაგაფში; 4 במרץ 1949 - 29 במאי 2011) היה נשיא הרפובליקה הבדלנית אבחזיה משנת 2005 ועד מותו ב-2011, וראש הממשלה האבחזית לשעבר בין השנים 1997–1999.

==ביוגרפיה==
סרגיי בגאפש נולד ב-4 במרץ 1949 בסוחומי אבחזיה, ובמשך רוב חייו הוא התגורר באבחזיה. הוא למד באוניברסיטה הממלכתית לחקלאות סובטרופית של גאורגיה בסוחומי. במהלך לימודיו הוא עבד בתחילה בקואופרטיב של יין ומאוחר יותר כאיש אבטחה בבנק הממלכתי. בשנת 1972 הוא השלים את חובת שרותו הצבאית כראש סובחוז, ובעקבות זאת בגאפש התמנה למדריך בוועידת המקומית של הקומסומול האבחזי. בשנת 1978 בגאפש קיבל את תפקיד האחראי על האינפורמציה בוועידה המרכזית של הסניף הגאורגי של הקומסומול, ובשנת 1980 הוא התמנה כמזכיר הראשון בוועידה האבחזית האזורית. בשנת 1982 קיבל בגאפש את תפקיד מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית במחוז אוצ'מצ'ירה. לאחר נפילת הקומוניזם, הפך בגאפש לאיש עסקים ונציג הממשלה האבחזית במוסקבה.

ב-29 באפריל 1997 מונה בגאפש לתפקיד ראש ממשלת אבחזיה. בשנת 1998 התגברה המתיחות בין גאורגיה ואבחזיה, כאשר הממשלה האבחזית הגולה שבסיסה בטביליסי נערכה בעמדות לאורך הגבול עם השלטון הבדלני של אבחזיה. כתוצאה מהמלחמה בת ששת הימים נמלטו 30,000 פליטים גאורגים שהתגוררו באזור בשליטת הבדלנים לזוגדידי שבגאורגיה הסמוכה לגבול.

סרגיי בגאפש כיהן בתפקיד שר האנרגיה כאשר הוא הפך למועמד האופוזיציה הבחירות לנשיאות אבחזיה בשנת 2004. בתחילת 2004, הפך בגאפש לאחד משלושת מנהיגי תנועת האופוזיציה שאך זה קמה, אבחזיה המאוחדת. לאחר 20 ביולי 2004, איחדה "אבחזיה המאוחדת" את כוחותיה עם מפלגת אופוזיציה אחרת בשם אמטסחארה, ובגאפש נבחר לעמוד בראש המפלגה המאוחדת לבחירות שנערכו באוקטובר של אותה שנה, כשהוא הצליח להביס מועמד מבטיח אחר בשם סרגיי שאמבה.

תוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. ועדת הבחירות האבחזית הכריזה בתחילה על ניצחונו של יריבו של בגאפש, ראול חאג'ימבה אולם בית המשפט העליון של אבחזיה הכריע לאחר ערעור לטובתו של בגאפש עם רוב של 50.3%. אולם בית המשפט הפך את החלטתו לאחר שכוחותיו של חאג'מבה הסתערו על בנין בית המשפט, ובגאפש ותומכיו קיבלו איומים שלא לערוך את טקס ההכתרה ב-6 בדצמבר 2004. בסופו של דבר הגיעו בגאפש וחאג'ימבה הגיעו להסכמה, בתחילת דצמבר, לרוץ יחד כאיחוד לאומי. הבחירות נערכו ב-12 בינואר 2005, והאיחוד ניצח. על פי ההסכם נבחר בגאפש לנשיא וחאג'ימבה לסגנו.

ב-29 במאי 2011, נפטר בגאפש במרפאה במוסקבה, עקב סיבוכים הנוצרו מניתוח ריאות שעבר זמן לא רב לפני. לאחר הניתוח, גילו רופאיו שהיה לו סרטן. סגנו, אלכסנדר אנקבב, החליף אותו כנשיא בפועל, ובחירות התקיימו ב-26 באוגוסט באותה שנה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090421163655/http://www.abkhaziagov.org/en/news/ האתר הרשמי של נשיא אבחזיה], באנגלית (גרסאות נוספות: ברוסית, אבחזית וטורקית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי אבחזיה
קטגוריה:נשיאים
קטגוריה:ראשי ממשלות
קטגוריה:ילידי 1949

קטגוריה:נפטרים ב-2011
אמיר קין

אמיר קין (נולד ב-1959) היה הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (מלמ"ב) בשנים 2007–2015.

==ביוגרפיה==
בנעוריו היה חבר בתנועת הנוער "בני עקיבא". שירת בצה"ל בחטיבת גולני ולאחר שחרורו פנה ללימודי גאוגרפיה וארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן. לאחר מכן החל לעבוד במשרד הביטחון. הוא הצטרף למלמ"ב ועסק בתחומים של אבטחת מידע ואבטחת קשרי חוץ של משרד הביטחון ושל התעשיות הביטחוניות. הוא שימש כראש לשכתם של מנכ"ל משרד הביטחון דוד עברי ואילן בירן ולאחר מכן שימש כנציג משרד הביטחון באוסטרליה במשך כשלוש שנים. לאחר מכן שימש קין במשך כשש שנים כעוזר למנכ"לי משרד הביטחון עמוס ירון, יעקב תורן, גבי אשכנזי ופנחס בוכריס.

באוגוסט 2007, כ-20 שנה לאחר שהחל לעבוד במשרד הביטחון, מונה קין לתפקיד המלמ"ב במקומו של יחיאל חורב על ידי שר הביטחון אהוד ברק. הבחירה בקין התקבלה בהמלצת ועדת איתור בראשות מנכ"ל משרד הביטחון, פנחס בוכריס. גם חורב המליץ על קין לשמש כמחליפו. בשנת 2014 נמנה עם הנחקרים בפרשת מסמך הרפז, והמשטרה המליצה להעמידו לדין משמעתי. תיק החקירה נסגר מחוסר אשמה. קין סיים את תפקידו בנובמבר 2015.

לאחר פרישתו מונה לנשיא חברת אניוויז'ן (AnyVision), העוסקת בטכנולוגיות לזיהוי פנים.

==לקריאה נוספת==
* בן כספית, "חמקן", זמורה ביתן, 2013, עמודים 379–380.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* [http://www.theinstitute.org.il/index.php?dir=site&page=graduates&op=view&cs=37 אמיר קיין] , באתר מכון אלכא למנהיגות וממשל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הממונה על הביטחון במערכת הביטחון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
זברוץ'

זבְּרוּץ (באוקראינית: Збруч) הוא נהר במערב אוקראינה, ואחד מיובליו הגדולים של נהר דניסטר, הזורם באזור רמת פודוליה. על שמו של נהר זברוץ' נקרא צלם זברוץ' – צלם של אלוהות סלאבית מן המאה ה-9, בצורת עמוד עם ארבעה צדדים שעליהם מגולפים תבליטי דמויות שונות – אשר התגלה בקרקעית הנהר בעת בצורת בשנת 1848.

בין השנים 1772–1807, וכן בין 1815–1918, היה הנהר גבול בין גליציה שבאימפריה האוסטרית מצידו האחד, והאימפריה הרוסית מצידו האחר. בעקבות ברית פולין-אוקראינה ב-1920 יועד הנהר להיות גבול בין שתי המדינות. לאחר הסכם ריגה כונן הגבול בין פולין וברית המועצות, אשר עבר לאורך הנהר.

אורכו של הנהר 247 ק"מ, ושטחו של אגן הניקוז שלו 3,330 קמ"ר.

==ראו גם==
*צלם זברוץ'

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוקראינה: נהרות ונחלים
רוזה אשכנזי

רוזה אֶשׂכֶּנזי (ביוונית: Ρόζα Εσκενάζυ 1890 בערך – 2 בדצמבר 1980) הייתה זמרת יוונייה מפורסמת של מוזיקת רבטיקו ושל שירים מסורתיים מאסיה הקטנה ומאזורים אחרים ביוון ההיסטורית, יהודייה במוצאה. יצירתה עמדה במרכז הבמה של החיים המוזיקליים ביוון בין שנות ה-20 ועד שנות ה-70.

==קורות חיים==
אשכנזי נולדה בשם שרה שְקינזי באיסטנבול להורים יהודים, אברהם ופלורה שקינזי. שנת לידתה אינה ברורה, ומקובל להסיק שהיא נולדה בתקופה שבין 1890 לשנת 1900. אביה של אשכנזי ניהל מחסן, והיו לה שני אחים, נסים וסמי.

בגיל 7 עברה אשכנזי עם משפחתה לסלוניקי, ומשם הגיעה בסביבות 1910 לפיראוס, שם נרשמו הופעותיה הראשונות. בתחילה הופיעה אשכנזי כרקדנית בקברט ואחר כך כזמרת. אשכנזי שרה בטורקית, ביוונית ובארמנית. בשלב זה כנראה גם שינתה את שמה לרוזה-רוזיטה.

בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלה לצבור מעריצים, והחלה להופיע בטברנה TSITSIFIES באזור פיראוס. בשנת 1929 יצא תקליטה הראשון. בשנות ה-30 של המאה ה-20 הקליטה אשכנזי מאות שירים, ונחשבה לזמרת עם ההקלטות הרבות ביותר באותו עשור ביוון - למעלה מ-500 שירים.

לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1937, הקליטה אשכנזי עבור חברת HMV באיסטנבול.

את שנות המלחמה עברה באתונה, שם ניהלה מסעדה. לאחר המלחמה חזרה להקליט ולהופיע בהצלחה רבה ביוון, בטורקיה ואף במסע הופעות בארצות הברית.

בשנות ה-70 של המאה ה-20, עת הרבטיקו קיבל לגיטימציה מהדור הצעיר ביוון (מאנוס חג'ידאקיס ואחרים), התגלתה אשכנזי בשנית, והופיעה בקונצרטים ובהופעות טלוויזיה.

רוזה אשכנזי נפטרה ב-2 בדצמבר 1980, ונקברה בכפר סטומיו במפרץ קורינתוס. קברה לא היה ידוע במשך כ-28 שנה, אך בשנת 2008 אותר הקבר וסומן על ידי מעריציה, חובבי הרבטיקו.

==הנצחה==
*1982 - קוסטס חאדזידוליס פרסם ספר קצר "זכרונותי" (Αυτά που Θυμάμαι) המבוסס על ראיונות שהעניקה רוזה אשכנזי בשנים האחרונות לחייה, מלווים באוסף גדול של צילומים.
* 2010 - יצא הסרט של הבמאי הישראלי רועי שר "קנרית מתוקה שלי" (Καναρίνι μου Γλυκό) המספר את סיפור חייה של אשכנזי. השתתפו בו מוזיקאים בולטים, בהם הזמרת היווניה חאריס אלקסיו, הזמרת הישראלית יסמין לוי, הזמרת הטורקיה מחטפ דמיר, המוזיקאי הישראלי תומר כץ 'הזמרת מרטה דה לויס ולהקת "רבטיקה קומפניה"

הסרט זכה להצלחה רבה והשתתף בפסטיבלים ברחבי העולם.

==לקריאה נוספת==
*Ρόζα Εσκενάζυ, Αυτά που θυμάμαι, Αυτοβιογραφία, Επιμέλεια: Κώστας Χατζηδουλής, Κάκτος, Αθήνα 1982
*רוזה אשכנזי - זיכרונותיי - בעריכת קוסטס חאדזידוליס

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://web.archive.org/web/20121011225723/http://www.btinternet.com/~judyin.london/rozaeskenazi/rozalife.htm The Roza Eskenazi Home Page] - אתר בו ביוגרפיה, תמונות ומידע רב
* ירון אנוש, 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים השרים ביוונית
קטגוריה:זמרות יהודיות יווניות
קטגוריה:יהודיות יווניות
קטגוריה:ילידות 1895
קטגוריה:מוזיקה יוונית בישראל
קטגוריה:נפטרות ב-1980
אולימפיאדת השחמט 1933

אולימפיאדת השחמט החמישית אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה, תחרות לנשים ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בפולקסטון, שבבריטניה, בין 12 ביולי ל-23 ביולי 1933.

==תוצאות הגמר==
{| cellspacing="0" class="wikitable" style="width:auto; margin:auto align="center;"
|-
!#
!מדינה
!שחקנים
!נקודות
|-
|1 || ארצות הברית ||יצחק קשדן, פרנק מרשל, ראובן פיין, ארתור דייק, אלברט סימונסון||39
|-
|2 || צ'כוסלובקיה ||סאלו פלור, קארל טרייבל, יוסף רג'פיר, קארל אופוצ'נסקי, קארל סקליצ'קה ||37.5
|-
|7 || שוודיה||גדעון סטולברג, יסטה סטולץ, אריק לונדין, קארל ברנדטסון||34
|-
|4 || פולין ||סבלי טרטקובר, פאולין פרידמן, תיאודור רגדינסקי, איזיק אפל, קזימש מקרצ'וק||34
|-
|5 || הונגריה ||גזה מארוצי, לאיוש שטיינר, ארפאד ויידה, קורנל האוושי, אנדור לילינטל ||34
|-
|6 || אוסטריה||ארנסט גרינפלד, אריך אליסקסיס, אדוארד גלס, הנס מולר, פריץ איגל ||33.5
|-
|7 || ליטא||ולדאס מיקאנס, פובילס ואיטוניס, יצחק ויסטנצקי, מרקס לוצקיס, לאונרדס אברמביצ'וס ||30.5
|-
|8 || צרפת||אלכסנדר אלכין, לואיס מטיבה, ויקטור קאהן, מרסל דושאן, אנדרה בויסין ||28
|-
|9 || לטביה||פריציס אפשנייקס, ולדימיר פטרוב, מובשה פייגין, וולפגנג חזנפוס ||27.5
|-
|10 || אנגליה||מיר סולטאן חאן, ג'ורג' אלן תומאס, ויליאם וינטר, רג'ינלד פרייס מישל, קונל יו אודונל אלכסנדר ||27
|-
|11 || איטליה|| ||24.5
|-
|12 || דנמרק || || 22.5
|-
|13 || בלגיה|| ||17
|-
|14 || איסלנד|| ||17
|-
|15 || סקוטלנד|| ||14
|-
|}

==מדליות אישיות==
* הלוח הראשון
** מדליית זהב - אלכסנדר אלכין (צרפת) עם תוצאה 9.5 מ-12 (79.2%)
** מדליית כסף - יצחק קשדן (ארצות הברית) עם תוצאה 10 מ-14 (71.4%)
** מדליית ארד - סבלי טרטקובר (פולין) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%)
** מדליית ארד - סאלו פלור (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%)
* הלוח השני
** מדליית זהב - פרנק מרשל (ארצות הברית) עם תוצאה 7 מ-10 (70%)
** מדליית כסף - לואיס בתבדר מטיבה (צרפת) עם תוצאה 8 מ-12 (66.7%)
** מדליית ארד - פאולין פרידמן (פולין) עם תוצאה 7.5 מ-12 (62.5%)
* הלוח השלישי
** מדליית זהב - אריק לונדין (שוודיה) עם תוצאה 10 מ-14 (71.4%)
** מדליית כסף - ראובן פיין (ארצות הברית) עם תוצאה 9 מ-13 (69.2%)
** מדליית ארד - מובשה פייגין (לטביה) עם תוצאה 9 מ-14 (64.3%)
* הלוח הרביעי
** מדליית זהב - קארל אופוצ'נסקי (צ'כוסלובקיה) עם תוצאה 11.5 מ-13 (88.5%)
** מדליית כסף - ארתור דייק (ארצות הברית) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%)
** מדליית ארד - הנס מולר (אוסטריה) עם תוצאה 9 מ-13 (69.2%)
* לוח עתודה
** מדליית זהב - אנדור לילינטל (הונגריה) עם תוצאה 10 מ-13 (76.9%)
** מדליית כסף - לאונרדס אברמביצ'וס (ליטא) עם תוצאה 6 מ-9 (66.7%)
** מדליית ארד - קונל יו אודונל אלכסנדר (אנגליה) עם תוצאה 7 מ-11 (63.6%)

==אליפות העולם לנשים==

{| cellspacing="0" class="wikitable" style="width:auto; margin:auto align="center;"
|-
|#
|מדינה
|שחקנית
|נקודות
|-
|1 || צ'כוסלובקיה ||ורה מנצ'יק ||14
|-
|2 || אנגליה || אדית שרלוט פרייס|| 9
|-
|3 || סקוטלנד ||מרי גילהירסט ||8.5
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.olimpbase.org/1933/1933in.html מידע על התחרות], באתר אולימפבייס 

קטגוריה:אולימפיאדת שחמט
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחרויות שחמט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1933
קטגוריה:אנגליה: שחמט
רומיאו ויוליה (צ'ייקובסקי)

[[ציור בצבע שמן מאת פורד מדוקס בראון המתאר את סצנת המרפסת המפורסמת מתוך המחזה]]

רומיאו ויוליה היא יצירה מוזיקלית מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי המבוססת על מחזה רומיאו ויוליה של שייקספיר. צ'ייקובסקי אפיין את היצירה כאוברטורה-פנטזיה, אך מבנה היצירה מזכיר פואמה סימפונית בצורת סונאטה עם הקדמה ואפילוג. צ'ייקובסקי, בדומה למלחינים אחרים בני דורו, כהקטור ברליוז וסרגיי פרוקופייב, קיבל השראה רבה ממחזותיו של שייקספיר, והלחין בנוסף גם את הסערה ואת המלט המבוססים על מחזותיו.

ליצירה שלוש גרסאות כשהגרסה המוקדמת הושמעה לראשונה ב-16 במרץ 1870, והגרסה הסופית הושלמה עשר שנים לאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1880. הפרימיירה של רומיאו ויוליה בגרסתה האחרונה בוצעה בטביליסי רק כעבור שש שנים, ב-1 במאי 1886 תחת ניצוחו של מיכאיל איפוליטוב-איבנוב.

היצירה לא נחלה הצלחה בתחילה, אך כיום היא אחת מיצירותיו המפורסמות של צ'ייקובסקי. נעימת האהבה מתוך האוברטורה הוא החלק המוכר ביותר של היצירה, ונעשה בה שימוש בסרטים רבים כגון "זמר הג'אז", "קלולס" ו"עולמו של ויין", וגם בסדרות כגון "קולומבו", "בובספוג מכנסמרובע", "סאות'פארק", "אנימניאקס", "קים פוסיבול", "סקראבס" ו"רן וסטימפי". חלק מהנעימה מושמע גם במשחק המחשב המצליח The Sims כאשר שתי דמויות במשחק מתנשקות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://imslp.org/index.php?title=Romeo_and_Juliet_(Tchaikovsky,_Pyotr_Ilyich)& תווי היצירה באתר IMSLP]

קטגוריה:יצירות המבוססות על רומיאו ויוליה
קטגוריה:יצירות מוזיקליות על פי מחזות
קטגוריה:פואמות סימפוניות
קטגוריה:אוברטורות מאת פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
הלמולד מבוזאו

הלמולד מבוזאו (בגרמנית: Helmold von Bosau) (בערך 1120 – אחרי 1177) היה היסטוריון סקסוני בן המאה ה-12 וכומר בעיירה בוזאו שליד פלן (Plön). הוא היה ידידם של שני בישופים מהעיירה אולדנבורג שבהולשטיין – ויצלין (Vizelin, 1086–1154) וגרולד (Gerold, נפטר ב-1163), אשר פעלו רבות לנצר את הסלאבים הפולאבים.

הלמולד נולד ליד גוסלר. הוא גדל בהולשטיין, והתחנך בבראונשווייג מפי גרולד, שהיה עתיד להיות הבישוף של אולנבורג (1139–1142). בהמשך נכנס תחת כנפו של ויצלין, השליח אל הוונדים, במנזר האוגוסטיני של פלדרה (Faldera), לימים נוימינסטר (1147–1153). הלמולד נתמנה לדיאקון בסביבות 1170, ולבסוף הפך לכומר בקהילת בוזאו (1156). פטרונו של הלמולד היה היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה.

בדרבונו של הבישוף גרולד חיבר הלמולד את "הכרוניקה הסלאבית" (במקור בלטינית: Chronica Slavorum; בגרמנית: Slawenchronik) – ההיסטוריה של כיבוש והמרת דתם של הסלאבים הפולאבים מזמנו של קרל הגדול (בסביבות 800) ועד ל-1171. מטרתה של כרוניקה זו הייתה להדגים כיצד עלה בידן של הנצרות והלאום הגרמני להשיג דריסת רגל בקרב הוונדים, ובפרט בחלקה המזרחי של הולשטיין. כעד ראייה למאורעות, הלמולד נותן תיאור ברור, בלטינית שוטפת, של פעולותיו המיסיונריות של ויצלין, של ייסוד הבישופות באולדנבורג ושל העברתה לליבק בעת שהיקף המסחר באחרונה עלה על זה של הראשונה, של התפשטות ההשפעה הגרמנית בקרב הוונדים ושל שעבודם והשמדתם חסרי-הרחמים, ושל הצעת ארצותיהם למתיישבים זרים, בעיקר מווסטפאליה ומהולנד. היצירה מחולקת לשני חלקים: הראשון מכסה את התקופה שעד 1168, והשני ממשיך עד לשנת 1171 (ונכתב לאחר 1172).

הלמולד שאב את הידע שלו על אודות התקופה המוקדמת יותר שהוא דן בה מן ההיסטוריה הכנסייתית שנכתבה בידי הכרוניקן אדם מברמן בן המאה ה-11 ומן הרשומות הסקסוניות המתייחסות להיינריך הרביעי, כמו גם מתיעוד חייו של הקדוש וילהאד מברמן (Willehad von Bremen, בן המאה ה-8), של אנסגאר (Ansgar), הארכיבישוף של המבורג-ברמן בן המאה ה-9, ואולי אף של חיי ויצלין; אך הסיכומים שערך בהתבסס על רשומות אלה אינם מהימנים. עם זאת, הלמולד הוא מקור הידע החשוב ביותר על אודות ההיסטוריה של תקופתו שלו; דיווחו נשען על המידע שנמסר לו בעל פה מפי ויצלין ומפי גרולד. הון הידע שלו נעשה דל ומועט באופן ניכר לאחר מותו של האחרון, ב-1163. אמינותו הוטלה בספק ברצינות במאה ה-19, וזאת בשל איבתו כלפי הארכיבישוף של ברמן ובשל היותו משוחד בנוגע לבישופות אולדנבורג-ליבק, אך אין להאשימו בסילוף מכוון של העובדות. הכרוניקה פורסמה לראשונה ב-1556 בפרנקפורט, בעריכתו של זיגמונד שוֹרקל (Siegmund Schorkel), ובהמשך ב"מונומנטה גרמניה היסטוריקה" (Monumenta Germaniae Historica), כרך XXI (1868), עמ' 11–99.

הכרוניקה הוארכה עד לשנת 1209 בידי האב ארנולד מליבק.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==


קטגוריה:כרוניקנים גרמנים
קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:אנשי דת גרמנים קתולים
קטגוריה:סקסוניה: היסטוריה
קטגוריה:נפטרים ב-1177
הכרוניקה הסלאבית

הכרוניקה הסלאבית (במקור בלטינית: Chronica Sclavorum; בגרמנית: Slawenchronik) היא כרוניקה פרי עטו של הכומר הלמולד מבוזאו; למעשה, מדובר בהמשך חיבורו של אדם מברמן, "מעשי הבישופים מכנסיית המבורג". הכרוניקה, בשפה הלטינית, מתארת אירועים הקשורים בשבטים הסלאביים הצפון-מערביים הידועים בשם ונדים, עד לשנת 1171. הכרוניקה הסלאבית היא תיעוד היסטורי משמעותי ביותר של תרבותם ודתם של הסלאבים הפולאבים בתקופה שעד להתנצרותם.

כתיבת הכרוניקה הומשכה בידי האב ארנולד מליבק, אשר האריך אותה עד לשנת 1209.

==קישורים חיצוניים==

*[http://mdz1.bib-bvb.de/~db/bsb00000735/images/index.html?id=00000735&seite=1 טקסט הכרוניקה], באתר ספריית בוואריה

סלאבית
קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
קטגוריה:פולין: היסטוריה
סקסו גרמטיקוס

סקסו גרמטיקוס (בדנית: Saxo Grammaticus; בערך 1150 – 1220) היה היסטוריון דני ימי-ביניימי, שכמעט ולא ידוע מאום על חייו. מיוחס לו חיבור הכרוניקה בת שישה-עשר הכרכים "גסטה דנורום" ("מעשי הדנים"), המתארת את תולדותיה הקדומות של דנמרק – וזו גם העדות המרכזית לעצם קיומו.

ידוע כי הוא היה מחסידי הארכיבישוף אבסלון מלונד (Absalon), מה שאומר קרוב לוודאי כי הוא עבד בשירותו; אך קשה לקבוע מה היה מעמדו המדויק, וייתכן אף כי לא היה אלא לבלר.

בצוואתו מוחל אבסלון לכומר בשם סקסו על חוב של שניים וחצי מארק כסף, ומצווה עליו להשיב למנזר סורו (Sorø) שני כתבי יד ששאל. מבין כתריסר הערות ואזכורים של "סקסו" המצויים במקורות דניים מתקופה זו או מאחריה, זוהי ההערה היחידה שהכול מסכימים כי היא מתייחסת לסקסו גרמטיקוס; אך עם זאת, אין עדות חותכת לכך.

בהקדמה לחיבורו "גסטה דנורום" כותב סקסו כי אביו וסבו שימשו שניהם בשירותו של המלך ולדמאר הראשון כלוחמים, וכי הוא עצמו מבקש לשרת את המלך ולדמאר השני, אם כי באופן רוחני יותר. שורות אלה הן המידע הממשי היחידי שקיים על אודותיו.

משערים כי הוא נולד בזילנד, כפי שטוענים מקורות מאוחרים יותר. הלטינית האלגנטית שבפיו והידע שלו ועל אודות רומא העתיקה, שאותו הוא מפגין ב"גסטה דנורום", תומכים באופן כמעט ודאי בסברה כי הוא התחנך מחוץ לדנמרק – אולי באחד מבתי-הספר הכנסייתיים בצרפת.

השם "סקסו גרמטיקוס" לא היה שמו האמיתי. לתואר "גרמטיקוס" – המילה הלטינית המסמנת 'מורה של מילים' – זכה מפי מחבר בתקציר חיבורו, Compendium Saxonis (נכתב בסביבות 1342), אשר ביקש להביע את התענוג שחש מאופן השימוש במילים של סקסו. בעקבות יציאתה לאור של המהדורה המודפסת ובה גרסתו של כריסטיארן פדרסן (Pedersen) ל"גסטה דנורום", דבק הכינוי גרמטיקוס בשמו והפך לחלק בלתי-נפרד ממנו. השם היחידי שניתן לו מצוי בכרוניקה סיאלאנדיה (בדנית: Ældre Sjællandske Krønike), המכנה אותו "Saxo, cognomine Longus", כלומר: 'סקסו, המכונה "הארוך"'.

סקסו הוא המקור לדמותו האגדתית-למחצה של המלט, שסיפורו עובד בידי מספר מחזאים ובראשם ויליאם שייקספיר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.heimskringla.no/dansk/SAXO/index.php סקסו גרמטיקוס - Danmarks krønike], באתר Kulturformidlingen norrøne tekster og kvad 
* 
* [http://www2.kb.dk/elib/lit//dan/saxo/lat/or.dsr/index.htm "גסטה דנורום"], באתר הספרייה הדנית המלכותית 
* [https://web.archive.org/web/20070311010516/http://medlem.spray.se/abujaftiel/saxo01.html "גסטה דנורום" - אנגלית לצד לטינית]
* 

קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:היסטוריונים דנים
קטגוריה:נפטרים ב-1220
Songs About Jane

Songs About Jane הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק/פופ האמריקאית "מארון 5", שיצא לאור בשנת 2002.

האלבום קרוי על שם חברתו לשעבר של סולן הלהקה אדם לוין, ג'יין, שלפיו היא הייתה לו להשראה. האלבום זכה להצלחה רבה במצעדים ולהשמעות רבות ברדיו והוא כולל את הלהיטים "This Love" ו-"She Will Be Loved". סגנונו של האלבום מתמקד יותר ברוק אלטרנטיבי משאר אלבומי הלהקה.

== יצירת האלבום ==

בתחילת הדרך נקראה הלהקה "kara's flowers", ובה היו חברים כל חברי מארון 5 מלבד הגיטריס ג'יימס ולנטיין שהצטרף מאוחר יותר בשנת 2001. להקת "kara's flowers" הוציאה אלבום אחד בלבד שנקרא "the fourth world" אך אלבום זה לא הצליח. הלהקה עזבה את חברת התקליטים אשר הפיקה את האלבום וכאשר גיטריסט הלהקה, ג'יימס ולנטיין הצטרף הם שינו את שמם ל"maroon 5".
בתחילת דרכם ניגנה הלהקה בלוס אנג'לס וניו- יורק. סולן הלהקה, אדם לוין, חשף שאלו היו תקופות שהשפיעו מאוד על סגנון נגינת הלהקה. "במשך הזמן בין עסקי הקלטותינו שהיתי זמן רב בניו- יורק ושם נחשפתי לסגנון מוזיקה עירוני ולתרבות ההיפ- הופ בדרך שמעולם לא קרתה לי בלוס אנג'לס. דבר זה הפנה אותי לחלוטין לסגנון מוזיקה שונה אשר השפיע על כתיבת השירים שלי."
לאחר שכל חברי להקת "Kara's Flowers" התאחדו, והגיטריסט ג'יימס ולנטיין הצטרף ללהקה, החליטה הלהקה לשנות את שמה ל"מארון 5" והם החלו לאסוף חומרים לאלבומם הראשון.

אדם לוין אמר כי בכל שיר באלבום זה ישנה שורה אחת לפחות על חברתו לשעבר ג'יין ולכן על שמה נקרא האלבום, "שירים אודות ג'ן" (באנגלית "songs about jane").
הסולן אדם לוין סיפר שלאחר כישלון האלבום "The Fourth World" של "Kara's Flowers" הוא החל לשמוע מוזיקת היפ הופ ו-R&B שגרמה לו לשנות כיוון מוזיקלי, והכתיבה שלו החלה להשתנות.

הלהקה חתמה בחברת התקליטים "Octone Records" וההקלטות החלו.

== לאחר יציאת האלבום ==
ב-25 ביוני 2002 יצא האלבום "Songs About Jane" לחנויות. הסינגל הראשון מתוכו היה "Harder To Breath" שהגיע למקום ה-18 במצעד האמריקאי ולמקום ה-13 במצעד הבריטי. הסינגל השני מהאלבום היה "This Love" שהפך להצלחה ענקית. השיר הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד האמריקאי ולמקום ה-3 במצעד הבריטי.
בנוסף זיכה השיר את הלהקה בפרס גראמי בשנת 2006 על "הופעת הפופ הטובה ביותר על ידי להקה".

הסינגל השלישי מהאלבום היה "She Will Be Loved" שהגיע למקום ה-5 במצעד האמריקאי ולמקום ה-4 במצעד הבריטי. עוד סינגל מהאלבום נקרא "Sunday Morning" והסינגל האחרון לאלבום זה נקרא "must get out". סינגל זה פחות מוכר מהאחרים ולסינגל זה לא צולם קליפ.

בשנת 2005 זכתה הלהקה בפרס גראמי ל"תגלית השנה".

מכירות האלבום הסתכמו ב-4.3 מיליון עותקים בארצות הברית, 1.8 מיליון עותקים בבריטניה ו-8.3 עותקים בכל רחבי העולם. לאחר יציאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות של כשלוש שנים בכל רחבי העולם.

== רשימת רצועות ==

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2002
קטגוריה:אלבומי מארון 5
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי פופ-פאנק
קטגוריה:אלבומי רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
אלון שרביט

אלון שרביט (נולד ב-1 בדצמבר 1968 בירושלים) הוא כתב טלוויזיה, תסריטאי ובמאי טלוויזיה ישראלי.
משמש ככתב מגזין בערוץ כאן 11.

==ביוגרפיה==
שרביט גדל במשפחה ירושלמית בשכונת קטמון הישנה בירושלים. בשנת 1979 חזרה המשפחה בתשובה. הוא למד בישיבת פורת יוסף, אך בגיל 14 עזב לבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה, שם סיים גם את לימודיו התיכוניים. לאחר השירות הצבאי החל לעבוד בתפקידים שונים בטלוויזיה כתפאורן, תאורן וכצלם. את צעדיו הראשונים בכתיבה ובבימוי עשה בעיקר בתחום הדוקומנטרי. בין עבודותיו הבולטות:
* תסריטאי ובמאי "ירושלים ימינה ת"א שמאלה", סדרה תיעודית ששודרה בבכורה בספטמבר 2004, ובמספר שידורים חוזרים ב-yes. הסדרה הוקרנה בפסטיבלים בארץ ובעולם והיא מועמדת לסדרת התעודה הטובה של חברי האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה.
* תסריטאי "החיים, המוות והעולם הבא".
* תסריטאי ובמאי "Women's health centers", שהופק עבור שירותי הביטוח הרפואי באנגליה.
* תסריטאי ובמאי "הזיווג". הופק על ידי גלובוס גרופ עבור חברת החדשות של ערוץ 2.
בשנת 2010 כתב וביים את סרטו העלילתי הראשון, "טור אחד לחלום" בהשתתפות עמוס תמם, לירז צ'רכי, ריימונד אבקסיס, אלי אלטוניו, רונית יודקביץ', יעקב כהן. דרמה משפחתית תקופתית, המתרחשת בירושלים ערב המהפך הפוליטי של 1977. הסרט שודר בבכורה ב-24 באוקטובר 2012, בפריים טיים בערוץ 10. הסרט הוקרן ב-פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה ב-2012.

משנת 2011 שימש כתב מגזין במהדורת "יומן" ובמערכת החדשות של ערוץ הראשון.

עם פתיחת שידורי תאגיד השידור הישראלי בשנת 2017 הצטרף ככתב מגזין לחטיבת החדשות של כאן 11.

שרביט נשוי ואב לשלושה בנים, מתגורר בכפר האורנים.

==תוכניות טלוויזיה==
* כתב מגזין במהדורות "שישי" חדשות ערוץ 10
* כתב בתוכנית "הבית היהודי" בערוץ הראשון
* כתב בתוכנית "סטנגה" בערוץ 2
* כתב בתוכניות "שער חמש" בערוץ הספורט
* כתב מגזין בכאן 11

== פרסים והוקרה ==
2024, פרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה יחד עם קבוצת עיתונאים שסיקרו את מתקפת הפתע על ישראל תוך כדי סיכון ביטחונם האישי ב 7 באוקטובר. כמו גם על הכנת כתבות מגזין במהלך חודשי מלחמת חרבות ברזל בעוטף עזה. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://saloona.co.il/blog/%D7%94%D7%97%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%90%D7%97%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%9E%D7%95%D7%95%D7%AA-2/ החיים שאחרי המוות] סלונה
* [https://web.archive.org/web/20151024033214/http://10tv.nana10.co.il/Article/?ArticleID=932413 הסרט המלא "טור אחד לחלום" ערוץ 10]
* 

קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי התיכון ליד האוניברסיטה
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - שידורי הטלוויזיה
קטגוריה:קטמון: אישים
קטגוריה:כפר האורנים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968