OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שעון קוקייה

שעון קוקייה מראה ומשמיע את השעה 8
שעון קוקייה הוא שעון קיר בעל מטוטלת, הבנוי כבית קטן או שובך; מתוך דלת הנמצאת בחלקו העליון מגיחה, מדי שעה או מדי חצי שעה, בובה דמוית ציפור, המשמיעה צפצוף הדומה לקול הקוקייה. כשהשעון מצביע על תחילת שעה, הוא משמיע צפצופים כמספר השעה, וכשהשעון מצביע על חצי שעה, הוא משמיע צפצוף יחיד.

שעון הקוקייה הומצא בשנת 1738 על ידי השען הגרמני פרנץ קטרר. מאז המצאתם נפוצו שעוני הקוקייה מהיער השחור (שם התגורר הממציא) בעולם כולו. השעונים, בנוסף לפעולתם למדידת הזמן, הפכו לחפצי נוי המקשטים את הבית, ולשם כך הושקע מאמץ בעיצוב חיצוניותם.

שעון הקוקייה הקלאסי מופעל על ידי מנגנון מכני, המקבל את האנרגיה הדרושה להפעלתו מקפיצים הנמתחים בפרקי זמן קצובים, או ממשקולות, שמושכות שרשראות מטה אט-אט, ויש החזירן מעלה כל פרק זמן קצוב. אולם, בסוף המאה ה-20 כבר לא כל שעוני הקוקייה משולבים עם מטוטלת; בתקופה זו נוצרו גם שעוני קוקייה המופעלים על ידי אנרגיה חשמלית.

באזור היער השחור יש שעוני קוקייה גדולים שהוקדשו להם מבנים ייחודיים.

שעון קוקייה במבנה עצמאי

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20161123235129/http://www.cuckoolanduk.net/ אתר מוזיאון המוקדש לשעוני קוקייה בצ'שייר, אנגליה]

קוקייה
קטגוריה:היער השחור
מרכז החלל סמנאן

מרכז החלל סמנאן הוא נמל החלל של איראן, וממנו משוגרים לחלל משגרי הלוויינים של סוכנות החלל האיראנית. המרכז נמצא בפרובינציית סמנאן, וכולל מתקני תשתית מסוגים שונים ובהם אתרי שיגור, אזורי מינהלה, תמיכה טכנית, ומתקני מעקב ותקשורת. מרכז החלל נחשף פומבית על ידי איראן בפברואר 2008, עת שוגר ממנו טיל ניסוי מטיפוס "קאבושגאר", שהיה אבן דרך בפיתוח משגר הלוויינים האיראני סאפיר. האתר משמש גם לבחינת טילים בליסטיים של איראן, מסדרת שיהאב (דלק נוזלי) וסג'יל (דלק מוצק).

==שיגורים הקשורים לתוכנית החלל האיראנית==
מאתר השיגור בסמנאן בוצעו עד כה השיגורים הבאים, הקשורים לתוכניותיה של איראן לחקר החלל (לא הובאו ברשימה שיגורים של טילים בליסטיים, המבוצעים אף הם מהמתחם):
*4.2.2008 - שיגור טיל קאבושגאר (בחינת השלב הראשון של משגר הלוויינים סאפיר)
*17.8.2008 - שיגור ראשון של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור נכשל
*3.2.2009 - שיגור שני של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין אומיד הגיע לחלל.
*15.6.2011 - שיגור שלישי של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין ראסאד 1 הגיע לחלל.
*3.2.2012 - שיגור רביעי של משגר הלוויינים סאפיר - השיגור הצליח והלוויין נאוויד הגיע לחלל.
*מאי 2012 - שיגור כושל (לא דווח על ידי איראן)
*ספטמבר/אוקטובר 2012 - שיגור כושל והשמדת הטיל על הקרקע עם נזק לתשתיות השיגור (לא דווח על ידי איראן)

==מבנה אתר השיגור ==
במתחם סמנאן מצוי אתר שיגור הכולל משטח עגול בקוטר של כ-60 מטר, מבוטן, ומוקף בכביש שירות טבעתי. סביב המשטח עמודי תאורה המאפשרים פעילות לילית (שני השיגורים של משגר הלוויינים סאפיר נערכו בלילה). במרכז המשטח מצוי מגדל שירות לטיל, הניתן להזקפה לצורך שיגור. תצלומי לוויין מראים כי בעת שאתר השיגור אינו פעיל מגדל השירות נמצא במצב אופקי. משאית תובלה מיוחדת מביאה את הטיל המשוגר אל מרכז הרחבה, ומזקיפה אותו. המגדל מורם למצב אנכי ומשטחים המחוברים אליו עוטפים את הטיל ומאפשרים לטכנאים גישה למערכות הטיל השונות.

==אתר שיגור שני==
תצלומי לוויין שהפכו זמינים לכול בעדכון של תוכנת גוגל ארץ, ואשר צולמו ב-9 באוקטובר 2009, מראים בנייה מסיבית באתר, של כן שיגור חדש וקבוע, המצויד במנוף כחלק ממנו - דבר המעיד הן על המגמה האיראנית של הגדלת המשגר העתידי (מנוף יאפשר הרכבה באתר עצמו של משגר גדול) והן על הקרבה לתכנון של כן השיגור בקוריאה הצפונית, עמה יש לאיראן קשרים רבים בתחום הצבאי בכלל והטילי בפרט. 

*ב-3 בפברואר נחשף משגר הלוויינים האיראני סימורג, אשר ישוגר ממתחם השיגור החדש.
*ב-31 בינואר 2011 חשפה איראן צילומים מתוך מבנה השילובים והמשגר החדש שלה. מהצילומים עולה כי ניתן יהיה לשגר בעתיד משגרי לוויינים גדולים שגובהם יכול להגיע עד ל-40 מטר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.freerepublic.com/focus/news/2401923/posts ניתוח תצלומי לוויין של אתר השיגור בסמנאן]
* [http://www.nrg.co.il/online/1/ART2/207/099.html?hp=1&loc=3 איראן תוכל לשגר טילים בגובה 40 מטר]

קטגוריה:אסיה: נמלי חלל
קטגוריה:תוכנית החלל האיראנית
קטגוריה:פרובינציית סמנאן
פיטר לי לורנס

פיטר לי לורנס (Peter Lee Lawrence), במקור קארל אוטו הירנבך (Karl Otto Hirenbach; 21 בפברואר 1945 – 19 באפריל 1974) היה שחקן קולנוע גרמני שהספיק לצבור מוניטין בתחום מערבוני הספגטי עד למותו בגיל 29.

לורנס שיחק בסרטו של סרג'ו לאונה "הצלפים" ב-1965, כחברה של אחותו של קולונל מורטימר (בגילומו של לי ואן-קליף) שנרצח על ידי אינדיו. סרטים נוספים בהם שיחק: "ימים של אלימות" (1967), "הזעם של ג'וני קיד" (1967), "האיש שהרג את בילי הנער" (1967), ו"הקסם השחור" (1971).

לורנס מת ב-19 באפריל 1974 כנראה מגידול במוח, אולם יש הטוענים כי התאבד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה גרמנים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1944
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1974
איסלה מוחרס

אִיסְלָה מוּחֶרֶס (בספרדית: Isla Mujeres, "אי הנשים") הוא השם של אי ושל העיירה הנמצאת עליו במדינה המקסיקנית קינטנה רו. האי הממוקם לא רחוק מחופיו הצפון-מזרחיים של חצי האי יוקטן בים הקריבי, כ-13 קילומטרים צפונית מזרחית לעיר קנקון. אורכו של האי כ-7 קילומטרים ורוחבו 650 מטרים. העיירה היא הבירה של המועצה האזורית איסלה מוחרס. במפקד האוכלוסין שנערך ב-2010 נרשמו 12,642 תושבים.

העובדה שהאי ממוקם קרוב יחסית לקובה הפכה אותו לאחד היעדים המועדפים על מהגרים קובניים המנסים להסתנן לארצות הברית דרך האי בשנים האחרונות.

== היסטוריה ==
בתקופה הפרה-קולומביאנית היה האי מקום מקדשם של אלילי בני המאיה הזקנים; אל הרפואה ואל הלידה והיה קרוי אישצ'ל (Ixchel). השם איסלה מוחרס שפירושו "אי הנשים" ניתן על ידי הספרדים שהגיעו לאי במאה ה-16 בשל העובדה שבאי נמצאו איורים רבים של אלילות מכתות שונות. בקצה הדרומי של האי היה בעבר מקדש של בני המאיה, אך בשנת 1988 סערת ההוריקן גילברט גרמה נזק קשה למקדש. חלק קטן מהמקדש שרד וכן רוב יסודות המבנה.

החל משנות ה-70 התפתח ענף התיירות באופן ניכר באיסלה מוחרס בעקבות העיר השכנה קנקון.

== תחבורה ותיירות ==
תחבורת האי מורכבת בעיקר ממוניות או רכבי גולף וקטנועים. לפי נתוני 2005 נרשמו באי כ-121 מוניות, 500 רכבי גולף ו-1,500 קטנועים.

בכל חצי שעה במהלך שעות היום מפליגות מעבורות נוסעים מפוארטו חוארס או מפוארטו קנקון אל האי ובחזרה. במהלך היום מגיעים מטיילים רבים לביקור יומי באי אך היקף הפעילות יורדת בשעות הערב כשקבוצות תיירים עוזבות את האי. ישנם מספר רב של מקומות המגישים מאכלי ים טריים, וכן תבשילים מאיהיים (של בני המאיה). מחירי המלונות עשויים להיות זולים מאוד אך גם יקרים למדי כמו למשל בתי המלון באזור הדרומי-מערבי או כמו הוטל וילה רולנדי. החוף המזרחי הוא חופו של הים הקריבי שהוא סלעי וגלי יותר, ומהחוף המערבי של האי ניתן לראות את קו הרקיע של קנקון מעל המים הצלולים. בקצה הצפוני נמצא "אל סנטרו", מרכז העיירה והאזור המסחרי של האי בו חולש ציר מרכזי - רחוב אידלגו - שאליו ולסביבתו מתרכזים רוב המסעדות ומקומות הבילוי. החוף המפורסם פלאיה ביץ' גם הוא ממוקם בקצהו הצפוני של האי ששוחזר במהירות לאחר שהכתה את האזור סופת ההוריקן וילמה בשנת 2005.

באי ישנו בית חב"ד מצליח בניהולו של הרב מענדי דיין והרב יוסי בן שמעון.

האי איסלה מוחרס ממוקם קרוב לאחת משוניות האלמוגים הרבות, וצלילה ושנירקול הם ספורט פופולרי באי. בנוסף האי מהווה ביתם של אוכלוסיית צבי ים. לאור סכנת ההכחדה המאיימת על צבי הים באזור הוחלט להקים בקצה חופו הדרומי של האי מתקן המתמחה בהרבייה ושיקום הצבים. מתקן זה נסגר בתקופת הקורונה ומאז לא נפתח שוב.
<gallery>
קובץ:Northbeachisla.JPG|החוף הצפוני של האי
קובץ:Coast Isla Mujeres.jpg|שקיעה באי
קובץ:חוף איסלה מוחרס2.jpg|חוף באי
קובץ:חוף איסלה מוחרס1.jpg|חוף באי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקסיקו: איים
קטגוריה:מקסיקו: יישובים
קטגוריה:קינטנה רו
קטגוריה:איים בים הקריבי
אברהא

אברהא (נפטר לאחר שנת 553, שלט בשנים 525-553) ידוע גם בכינוי הערבי אברהת אל-אשרם (أبرهة الأشرم) דהיינו "אברהא המצולק" ואברהא אל-חבשה (החבשי), היה גנרל חבשי-שמי נוצרי, כובשה ושליטה של דרום ערב מטעם ממלכת אקסום. יותר מאוחר הכריז על עצמו כמלך סבא (תימן). אברהא מפורסם בעיקר בשל ניסיון הכיבוש הכושל של מכה בשנה שבה נולד נביא האסלאם מוחמד.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20081004194054/http://actv.haifa.ac.il/programs/Item.aspx?it=1335 הנכדים של אברהא - אתיופיה ועולם האסלאם], הרצאה בערוץ האקדמי של אוניברסיטת חיפה, 20/05/2008
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6
אדה, מלך ברניקיה

אדה (באנגלית: Adda; נפטר בשנת 568) היה מלך ממלכת ברניקיה בין השנים 560-568.

פרטים מועטים ידועים כיום אודות מלכותו של אדה. ידוע כי היה אחד מ-12 בניו של אידה, מלך ברניקיה, ככל הנראה השני מבין 12 הבנים, וכי מלך לאחר מות גלאפה, אחיו הבכור, בשנת 560 לאחר שנת מלכות אחת בלבד.

במותו, בשנת 568, עלה לשלטון אתלריק אחיו הצעיר (הבן השלישי של אידה).

אדה מוזכר בדברי הימים האנגלו סקסים בו מצוין כי הוא זכה בקרב כנגד פרדור וכנגד גוורי, מוויילס בקרב קר גרו. מידע זה שגוי ככל הנראה, מאחר שהקרב נערך בשנת 580, כ-12 שנים לאחר מותו של אדה, וככל הנראה המנצח בקרב קר גרו היה אלה, מלך ממלכת דיירה השכנה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/lists/bernicia.html מלכי ברניקיה]
* [http://www.germantribes.org/tribes/AngloSaxons/Northumbria%20Kings/kingsline.htm מלכי נורת'מבריה]

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-568
אתלריק, מלך ברניקיה

אתלריק או את'לריק (באנגלית: Aethelric; נפטר בשנת 572) היה מלך ממלכת ברניקיה בין השנים 568 ועד פטירתו.

אתלריק היה בנו של אידה ואחיהם של גלאפה ואדה אשר מלכו לפניו.

פרטים מועטים ידועים אודות שלטונו של אתלריק. ידוע כי היה אביו של אתלפירת' אשר לימים מלך בממלכה, ואיחד אותה עם ממלכת דיירה לממלכת אחת בשם ממלכת נורת'מבריה.

לאחר מותו עלה לשלטון תאודוריק, אחיו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/lists/bernicia.html מלכי ברניקיה]
* [http://www.germantribes.org/tribes/AngloSaxons/Northumbria%20Kings/kingsline.htm מלכי נורת'מבריה]

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-572
אימאן מרסאל

אימאן מֶרסאל (ערבית: إيمان مرسال; נולדה ב-30 בנובמבר 1966) היא משוררת מצרייה המתגוררת בקנדה.

== חייה ==
מרסאל נולדה בכפר הקטן מית עדלאן (ميت عدلان) שבצפון דלתת הנילוס. כבר כתלמידת תיכון פרסמה שירים בעלוני שירה מקומיים. במהלך לימודיה לתואר בספרות ערבית מאוניברסיטת אל מנצורה, השתתפה בעריכת העיתון הפמיניסטי העצמאי "בת הארץ" (بنت الارض), ופרסמה שירה במגזינים רשמיים (במימון שלטוני) כמו "יצירה" (إبداع) ו"קהיר" (القاهرة).

בשנת 1990 פרסמה את ספרה הראשון "אפיונים" (اتصافات), בשנת 1995 את ספרה השני "פרוזדור אפל המתאים ללימודי ריקוד" (ممر معتم يصلح لتعلم الرقص), ובשנת 1997 את ספרה השלישי "הליכה ככל שהזמן מאפשר" (المشى أطول وقت ممكن).

בשנת 1998 עברה לגור בארצות הברית, ובשנת 1999 עברה לקנדה. בשנת 2006 יצא ספרה הרביעי "גאוגרפיה חלופית" (جغرافية بديلة) אשר תורגם לעברית על ידי ששון סומך ויצא לאור בישראל בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2009. פרסום התרגום, שנעשה בהסכמתה של המשוררת, עורר ויכוח במצרים בנוגע לשאלת הנורמליזציה התרבותית עם ישראל.

מרסאל כותבת בסגנון השירה החופשית, שבניגוד לסגנון הקלאסי של השירה הערבית איננו כבול למשקל ולחריזה. כמו כן, תוכני השירה פחות נוגעים באופן ישיר בנושאים אידאולוגיים ופוליטיים, אלא עוסקים יותר בחוויות אישיות שבאמצעותן מעבירה המשוררת את מסריה. שירתה תורגמה לשפות רבות, בהן אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית והולנדית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.kedma.co.il/index.php?id=2619&t=pages טקסט אורח: גאוגרפיה חלופית], אתר קדמה
* עלי עטא, [http://zavita.co.il/archives/481 התרגום לעברית: פולמוס חדש-ישן בקהיר], אתר זווית אחרת (במקור: "אל חיאת")
* אלי הירש, [http://elihirsh.com/?p=681 על "גאוגרפיה חלופית"], ידיעות אחרונות 4/9/09
* 

קטגוריה:משוררים ערבים
קטגוריה:ילידות 1966
קטגוריה:משוררות מצריות
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1966
תאודוריק, מלך ברניקיה

תאודוריק (באנגלית: Theodric; נפטר בשנת 579 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה משנת 572 ועד פטירתו.

תאודוריק היה בנו של המלך אידה (אשר יש הטוענים כי היה מייסד הממלכה). תאודוריק עלה לשלטון לאחר מותו אחיו, גלאדה, אדה ואתלריק אשר מלכו לפניו.

פרטים מועטים ידועים אודות מלכותו. ידוע כי אוריאן מלך רגד תקף את ממלכת ברניקיה, וכי תאודוריק ושלושת בניו היו נתונים למצור בן שלושה ימים על האי לידיספארן. אירועים אלה מתוארים בשירה הולשית ובהם בשירה "קרב ארגואד לוויפיין" (Gweith Argoed Llwyfain) מתוך ספר טאלייסין. 

תאודוריק נהרג בקרב זה בידי אווין מאב אוריין, בנו של אוריין.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/lists/bernicia.html מלכי ברניקיה]
* [http://www.germantribes.org/tribes/AngloSaxons/Northumbria%20Kings/kingsline.htm מלכי נורת'מבריה]

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:חללי קרבות
קטגוריה:נפטרים ב-579
זירו (מוזיקאי)

זירו (באנגלית: Z-Ro; בשמו האמיתי: ג'וזף ווין מאקווי; נולד ב-6 ביוני 1976, מיזורי סיטי, טקסס) הוא זמר ראפ ומפיק תקליטים.

לאורך השנים צבר מוניטין כראפר דרומי ונודע כאמן מחתרתי שמרבית משיריו עוסקים בגזענות, עוני, פשע וסמים. זירו מכר קרוב למיליון תקליטים בארצות הברית, וקרוב ל 1.1 מיליון ברחבי העולם. הוא פופולרי בעיקר בדרום ארצות הברית, זירו כונה על ידי הניו יורק טיימס כראפר מוכשר באופן בולט.אלבומו של זירו I'm Still Livin יצא לאור ב-2006 בזמן שזירו ישב בכלא בגין אחזקת סמים, וכונה על ידי ה-"Houston Chronicle" כ"אחד האלבומים הכי טובים שיצאו אי-פעם מיוסטון".

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1977
קתדרלת אוורה

הקתדרלה, מבט מצפון
מבט על בית הרוחב הצפוני, ב[[סגנון גותי לוהב]]
קתדרלת אוורה (בצרפתית: Cathédrale Notre-Dame d'Évreux) היא קתדרלה קתולית ומונומנט לאומי בצרפת השוכנת בעיר אוורה שבנורמנדי.
== היסטוריה ==
חלקים מהחלק התחתון של הספינה הראשית מתוארכים למאה ה-11. החזית המערבית, על שני מגדליה הבלתי שווים, היא מתקופת הרנסאנס המאוחר. הקתדרלה משלבת סגנונות רבים, בהם אדריכלות גותית, והם מיוצגים בחלקים שונים במבנה. ב-1896 נערכו עבודות שיפוץ ושחזור מקיפות בקתדרלה.

בית הרוחב (טרנספט) הצפוני והשער הם בסגנון גותי לוהב (Flamboyant); בית המקהלה, החלק האיכותי ביותר מבחינת פנים המבנה, הוא בסגנון גותי קורן (Rayonnant) מסביבות 1260. הקרדינל דה לה בלו, הבישוף של אוורה במחצית השנייה של המאה ה-15 בנה את מגדל המצלב המתומן והצריח המחודד האלגנטי שלו. הוא גם בנה את קפלת הגבירה הידועה בזכות חלונות הויטראז' שלה השמורים היטב. שני חלונות רוזטה בקצות בית הרוחב ומסכי העץ המגולפים של הקפלות הצידיות הן יצירות מופת מהמאה ה-16.

ארמון הבישוף מהמאה ה-15, נמצא סמוך מדרום לקתדרלה.

== מידות ==
* אורך כולל: 109 מטר.
* גובה הספינה הראשית: 21.75 מטר.
* רוחב הספינה הראשית: 25.40 מטר.
* גובה בית המקהלה: 24.10 מטר.
* רוחב בית המקהלה: 31.60 מטר.
== תמונות ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="5">
Cathedrale Evreux1.jpg|החזית המערבית
Normandie Eure Evreux2 tango7174.jpg|בית המקהלה הגותי
Evreux 1 2006 044.jpg|מגדל המצלב ותמיכות דואות
EvreuxEglise.JPG|הספינה הראשית
Choeur cathédrale d'Évreux.JPG|בית המקהלה - מבט מבחוץ
Normandie Eure Evreux3 tango7174.jpg|מבט מבפנים על המגדל המתומן
Normandie Eure Evreux4 tango7174.jpg|דוכן הדרשה, מאת הנזיר גיום דה לה טרמבלייה, 1675
Cathedrale Evreux3.jpg|הנרתקס
</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20060829094253/http://photoenligne2.free.fr/Eure/Evreux/Cathedrale/ תמונות של הקתדרלה]

אוורה
אוורה
משה אלטבאואר

משה אלטבאואר (12 בנובמבר 1904, ד' בכסלו ה'תרס"ה, פשמישל – 14 באוקטובר 1998, ירושלים) היה בלשן ומתרגם ישראלי, פרופסור לבלשנות באוניברסיטה העברית בירושלים. אלטבאואר הוא חתן פרס ישראל לבלשנות (תש"ן).

==קורות חיים==

אלטבאואר נולד בפשמישל שבגליציה בשנת 1904. בשנת 1932 סיים לימודי בלשנות סלאבית באוניברסיטאות לבוב וקרקוב. בין השנים 1926–1935 עסק בהוראה בפולין ובגליציה, ומשנת 1930 הרצה על השפה האוקראינית במכון המדעי למזרח אירופה שבווילנה. ב-1935 עלה לארץ ישראל והועסק על ידי עיריית תל אביב. היה עורך "ידיעות עיריית תל אביב" (1936–1951) וממקימי המוזיאון לתולדות תל אביב.

בשנת 1946 החל להרצות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1951 הצטרף לסגל ההוראה. מחקריו בבלשנות סלאבית פורסמו בשפות שונות ובכתבי העת בעברית "גליונות", "לשוננו" ו"כנסת". כמו כן כתב ערכים עבור האנציקלופדיה העברית.

בשנת ה'תש"ן זכה בפרס ישראל לבלשנות.

היה נשוי לרות, ואב לשני בנים.

נפטר בשנת 1998 בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

<div style="direction: ltr;">
* Maria Brzezina, [http://www.studiajudaica.pl/sj05brze.pdf Profesor Mosze Altbauer], Studia Judaica 3: 2000 nr 1(5) s. 21-41 
</div>

קטגוריה:בלשנים ולשונאים ישראלים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים ביישוב
קטגוריה:בלשנים ולשונאים יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: בלשנות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לבלשנות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה העברית
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה המקראית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
ברטה השמנה

אבות הטיפוס של ברטה השמנה, שהוגבל לתנועה על גבי מסילת רכבת בלבד בשל גודלו]]
ברטה השמנה או ברטה הגדולה (בגרמנית: Dicke Bertha) היה כינויו של תותח-על מטיפוס הוביצר מתוצרת קרופ שהיה בשימוש צבא האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. שמו הרשמי היה M-Gerät 14 Kurze Marine-Kanone. התותח הענק נבנה במיוחד על מנת להבקיע את הביצורים שהקימה בלגיה על גבולה עם גרמניה, שלב חיוני במימוש תוכנית שליפן הגרמנית לכיבוש צרפת.

==שירות==
תכנון התותח החל לפי הזמנת משרד המלחמה של האימפריה הגרמנית, עוד בשנת 1904 לאחר לימוד אופן הפעלת ארטילריה כבדה לשבירת המצור בפורט ארתור במהלך מלחמת רוסיה–יפן. במצור הפעילו היפנים אשר תותחי-חוף בקוטר 280 מ"מ אותם עקרו מתושבתם הקבועה והשתמשו בהם לירי תלול-מסלול מול הביצורים, כך שהפגזים נפלו מלמעלה על גג הביצור.

בתחילה בנתה קרופ מספר אבות טיפוס, בעלי קליבר הולך וגדל. אלו נתגלו כמסורבלים מדי. משנתברר כי ניתן היה להניע אותם רק על גבי מסילת ברזל הם נזנחו.

התותח הסופי היה שונה מאבות הטיפוס שקדמו לו כיוון שיוצר תוך הקפדה על יכולת הובלה בכביש (בעל גלגלים ונגרר על ידי טרקטור, ולא על גבי מסילת ברזל), תפעול על ידי צוות קטן יחסית וקצב אש גבוה ככל האפשר. במרץ 1914 הודגמה הגרסה הסופית של ההוביצר בפני וילהלם השני, קיסר גרמניה ובכירים נוספים. התותח זכה לכינוי "ברטה השמנה" על שם בתו של פרידריך אלפרד קרופ, שירשה את מפעלי קרופ ב-1902. 

עם פרוץ המלחמה באוגוסט היו מוכנים רק שני תותחים, אך ייצורם נמשך לאורך המלחמה. הופעתו הראשונה של התותח בשדה הקרב הייתה עם פרוץ המלחמה במתקפות על ביצורי לייז', נאמור ואנטוורפן בבלגיה וקו הביצורים בצפון צרפת. ההתקפה הצליחה לפורר את הביצורים וזיכתה את התותח בתהילה של "נשק פלא" (גרמנית: Wunderwaffe). יכולת "פלאית" זו נבעה מהסיבה שהביצורים נבנו בשנות ה-80 של המאה ה-19 מבטון לא מזוין. בהתקפה על ביצורי ורדן בפברואר 1916 כשלה ההפגזה, ולא הצליחה למוטט את הביצורים שנבנו מבטון מזוין, אך גרמה להם נזק. כישלון זה גרם להפסקת ייצור התותחים, לאחר שייוצרו בין 12 ל-18 פריטים.

מפעלי קרופ העשירו את הפלדה לייצור הקנה בכמות קטנה של היסוד מוליבדן. המוליבדן שהוסף לפלדה העלה את נקודת ההתכה של הפלדה ל-2,620 מעלות צלזיוס, כאלף מעלות יותר מעל נקודת ההתכה של ברזל. כן ביטל המוליבדן את תכונת הפריכות של הפלדה המתגלה בטמפרטורות גבוהות וגורמת להסדקותה. רק ב-1916, באמצעות הנדסה הפוכה של שרידי קני תותח גילו הבריטים שהפלדה של קרופ הכילה מוליבדן והחלו להשתמש בעצמם ב"פלדת מולי" לייצור שריונות טנקים.

==ראו גם==
* קרל גרט

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Gerald V. Bull, Charles H. Murphy, Paris Kanonen: The Paris Guns (Wilhelmgeschutze) and Project HARP, E. S. Mittler, Herford, 1988
* Herbert Jäger, German Artillery of World War One, The Crowood Press, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.firstworldwar.com/atoz/bigbertha.htm ברטה השמנה באנציקלופדיית המלחמה] 
* [http://www.landships.freeservers.com/42cm_bigbertha.htm אתר מקיף בנושא עם המחשות ותמונות] 
* [http://www.worldwar1.com/heritage/bbertha.htm ברטה השמנה באתר "מונחי המלחמה" האנגלי] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:תותחים גרמניים
קטגוריה:תותחי-על
שמעון ביטון (חדרה)

הרב שמעון חנניה ביטון (נולד בשנת 1944) הוא הרב הראשי לשעבר ואב"ד חדרה וראש ישיבת "אור יוסף". 

==ביוגרפיה==
נולד במרקש שבמרוקו, ובגיל 11 עלה עם הוריו לישראל והתגורר בבאר שבע. כעבור שנתיים החל ללמוד בישיבת בית יוסף בבני ברק, ולאחר שלוש שנים עבר ללמוד בישיבת מגדיאל אצל הרב נחום לסמן, עמו למד בחברותא כחמש שנים. בהיותו בחור מסר שיעורים לחבריו בישיבה. בד בבד עם לימודיו הישיבתיים למד מחוץ לסדרי הישיבה את תחום "איסור והיתר" בשבת ועירובין. בגיל 17 נסמך להוראה.. 

לאחר נישואיו למד במשך חמש שנים בכולל היכל התלמוד בתל אביב.<ref>ראו: , עמ' 9</ref> לאחר מכן שימש כר"מ בישיבת "חומת ציון" בבני ברק, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לכהן כראש ישיבה קטנה בחדרה. בשנת תשל"ב, בהיותו בגיל 28, נבחר לכהן כרב שכונת גבעת אולגה. בשנים אלו נבחן אצל גדולי הרבנים הספרדים וקיבל תעודת כושר לרב עיר. 

בשנת תשל"ח נבחר לכהן כרבה הראשי של עיר חדרה, במקום הרב שלום אלבז. שימש כראש ישיבת "אור יוסף" בחדרה.

הקים את הישיבה הקטנה "אור יוסף" שבגבעת אולגה, בראשה עומד כיום בנו הרב שמואל. כמו כן הקים את תלמוד תורה "חפץ חיים" ובית הספר לבנות "תהילה". בשנת 2013 הוקם הסמינר לבנות "באר מרים".

בדצמבר 2020, לאחר כ-42 שנים, סיים את תפקידו ברבנות העיר חדרה, כאשר נבחר בנו הרב ישראל מאיר ביטון לתפקיד.<ref></ref>

==בניו==

* הרב שמואל מיכאל – ראש ישיבת "אור יוסף" בחדרה.
* הרב אהרון – ראש ישיבת תורת חיים וחתנו של הרב ראובן אלבז, ראש ישיבת אור החיים.
* הרב ישראל מאיר – רב העיר חדרה, ראש מוסדות "אדרת אליהו", חבר בית דין לענייני ממונות לצד הרב ציון בוארון, ומחבר הספר "טל לישראל".
* הרב מנחם אליהו – משגיח בישיבת "אור יוסף" ורב קהילת "תפארת פנחס" בעיר נתניה. 
* בועז ביטון – יו"ר תנועת ש"ס בחדרה וסגן ראש העיר מטעם המפלגה

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי היכל התלמוד
קטגוריה:חדרה: רבנים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
עקלתון (מסילה)

עקלתון מימין למסילה ראשית כפולה ב[[תחנת הרכבת הרצליה]]
עֲקַלָּתוֹן (נקרא לפעמים גם מסילת עיתוק) הוא מסילת ברזל קצרה היוצאת ממסילה ראשית ומשמשת למטרות תפעוליות. עקלתון עשוי להתחבר למסילה הראשית בשני קצותיו או בקצה אחד בלבד באמצעות מסוטים, וממנו יכולים להסתעף עקלתונים נוספים. תנועת ציוד נייד בעקלתון מוגבלת למהירויות נמוכות במיוחד (30–40 קילומטר לשעה) ובמקרים רבים המסילה עצמה היא מאיכות נמוכה ביחס למסילה הראשית.

==שימושים==
לעקלתון שימושים רבים בתפעול רכבות, ובעיקר הוא משמש לדיור רכבות, עיתוק רכבות, טעינה ופריקה של מטענים, חיוג רכבות וכן לעליה וירידה של נוסעים בתחנות רכבת שבהן מספר הרציפים גדול ממספר המסילות בקו העובר בתחנה. 

בתחנה המשמשת לעריכת רכבות עשויים להיות עקלתונים רבים המאפשרים למיין קרונות מסוגים שונים או לסדרם על פי יעדיהם השונים. עקלתונים מרובים נמצאים גם במסופי מטענים, מכרות או נמלים בהם מתבצעות פעולות טעינה ופריקה רבות במקביל.

בתחנת רכבת תפעולית המשמשת רק למפגש רכבות, יהיה עקלתון אחד או שניים. עקלתונים אלו הכרחיים על מנת לאפשר תנועה דו כיוונית על מסילה יחידה. עקלתון בודד ניתן גם למצוא בתחנות נוסעים בהן רכבת מהירה חולפת בתחנה ללא עצירה על המסילה הראשית ועוקפת רכבת מאספת העוצרת ברציף הצמוד לעקלתון. עקלתון כזה גם מאפשר לתחנה להיות תחנת קצה של קו מסוים, ותחנת ביניים של קו אחר בלי שהרכבות המסיימות בתחנה יפריעו לרכבות הממשיכות.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציוד רכבות
קטגוריה:תפעול רכבות
פילוקטטס

פילוקטטס מתענה על פצעו. ציור מאת אברהם אבילדגורד
פילוקטטס (ביוונית: Φιλοκτήτης, פירוש אפשרי - "אהבת הקניין") הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, מגיבורי שירת הומרוס וגיבורם של מחזות דרמה שנכתבו בעת הקלאסית ביוון העתיקה. דמותו נכרכת בשירה היוונית עם שהות על אי בודד ועם מאבק ממושך בכוחות פנימיים וחיצוניים; בכך, היא נקשרת עם נושא ראשיתה של התרבות, ראשית הציוויליזציה האנושית.

פילוקטטס הוא בנו של המלך פּוֹיַס מחבל תסליה, גיבור עבור היוונים, מלוחמי טרויה שנודע מעל לכל ביכולת הקשתוּת הנדירה שלו.

== בספרות ==
לבד מאזכורים באיליאדה, עלילותיו של פילוקטטס על האי תוארו במחזות שנשאו את שמו, שאותם חיברו סופוקלס, אייסכילוס ואאוריפידס; ואולם, מחזהו של סופוקלס הוא היחיד ששרד. כמו כן הוא מוזכר במטמורפוזות של אובידיוס.

ישנם לפחות ארבעה סיפורים נפרדים המתארים את השתלשלות האירועים שקרו לפילוקטטס במסעו לטרויה כאשר כולם מעידים לכך שהוא נחבל ברגלו. לפי גרסה אחת, פילוקטטס ננשך על ידי נחש שהרה שלחה כדי להעניש את פילוקטטס על שירות שלו או של אביו להרקלס. מסורת אחרת מספרת כי הוא אולץ בידי היוונים להראות היכן מופק אפרו של הרקלס וכאשר הוא מגיע אל האתר, נפצע ברגלו שנגעה באדמת האפר. גרסה אחרת מתאר את הגעת האכאים, בדרך לטרויה בתחילת המלחמה, לאי טנדוס. מאחר שאכילס הכעיס את אפולו בשל רציחת מלך טנס, כביכול בנו של האל, הציעו האכאים כפיצוי קורבן לאפולו, יצא נחש מן המזבח ונשך את פילוקטטס. הגרסה האחרונה מציעה כי פילוקטטס הוכש באי של כריס, נימפנה כפי שמוצג במחזה של סופוקלס.

בגרסאות מודרנית לעיתים מוצג כי סיבת הפציעה נבעה משריטה בחץ מורעל.

===פילוקטטס אצל סופוקלס===

הדרמה המחורזת של סופוקלס הועלתה לראשונה ב-409 לפנה"ס כחלק מאירועי הדיוניסיאה המסורתיים, וזכתה בפרס ראשון. היא ממוקמת על ציר הזמן בנקודה שלאחר השלכתו של הקַשָת המוכשר, פילוקטטס מהעיר מַליס, מהאונייה שבה הפליג עם המלחים במסע לכיבוש טרויה, לאחר שהוכש ברגלו על ידי נחש וייסורי פציעתו מאיימים על הצוות שעימו על הסיפון. הוא נעזב על ידי חבריו על האי לֵמְנוס כשהוא סובל מפצע וברשותו קשתו בלבד. למעשה, העלילה מתרחשת מתום עשר שנים מאותו נידוי, והיא מגוללת את המפגש בין הגיבור המתענה, השוהה בגלות נוראה ובודדה על האי, לבין שליחי צבא יוון הבאים להשיב אותו אל החזית, ובתוך כך מביאה את הקונפליקט העוצמתי בין מייצגי הציוויליזציה (התרבות) לאדם שנמצא מחוץ לה.

== לקריאה נוספת ==
* סופוקלס, פילוקטטס: הוצאת שוקן, בתרגום אהרן שבתאי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:ספרות העולם הקלאסי
אפואל ניקוסיה (כדורסל)

אפואל ניקוסיה (ביוונית: ΑΠΟΕΛ Λευκωσία) היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר ניקוסיה, המתמודדת בליגת העל הקפריסאית בכדורסל.

== היסטוריה ==
הקבוצה מחזיקה ב-11 אליפויות ו-12 גביעים. ובנוסף 11 גביעי "סופרקאפ" קפריסאים.

במסגרת האירופאית הגיעה הקבוצה פעמיים לשלב רבע הגמר. בעונת 2005/06 במסגרת היורוקאפ צ'לנג' הודחה על ידי חימיק יוז'ני מאוקראינה. ובעונת 2009/10 במסגרת היורוצ'לנג' הודחה על ידי קוראל רואן באסקט מצרפת.

== תארים והישגים ==
*הליגה הקפריסאית:
**אליפות (10): 1976, 1979, 1981, 1995, 1996, 1998, 1999, 2002, 2009, 2010, 2014
**מקום שני: 1993, 1994, 2007, 2008, 2013
*הגביע הקפריסאי: 
**זכייה (12): 1973, 1979, 1984, 1986, 1991, 1993, 1994, 1995, 1996, 2002, 2003, 2016
**גמר: 2002, 2005, 2008
*הסופר-קאפ הקפריסאי:
**זכייה (11): 1972, 1976, 1986, 1994, 1995, 1996, 1998, 2001, 2002, 2011, 2014
**גמר: 2009
*יורוקאפ צ'לנג:
**רבע גמר: 2006
*יורוצ'לנג:
**רבע גמר: 2010

===שחקני עבר בולטים===
* ג'רון רוברטס
* עוסמאן סיסה
* עמית תמיר
* דמטריוס קלאיזידיס

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל קפריסאיות
קטגוריה:ניקוסיה: ספורט
בזיליקת הלנה הקדושה

ממוזער

בזיליקת הלנה הקדושה (במלטית: Il-Bażilika ta' Sant' Elena, באנגלית: St Helen's Basilica) היא כנסייה קתולית המשמשת ככנסיית הרובע של העיר בירקירקארה שבמרכזו של האי מלטה במלטה. הכנסייה מוקדשת להלנה הקדושה, אימו של הקיסר קונסטנטינוס, אשר לפי המסורת מצאה את הצלב האמיתי בכנסיית הקבר הקדוש בירושלים.

==היסטוריה==
בניית המבנה החלה בשנת 1727 במטרה להחליף את כנסיית הרובע הקודמת אשר הוקדשה לחג עליית מרים, והכיפה הונחה ב-1760. הכנסייה הוקדשה ב-20 באוקטובר 1782, אך השלמתה המוחלטת של הבנייה נתמשכה עד 1866. בתחילה הועברו לכנסייה החדשה רהיטים ויצירות אמנות מקודמתה, אך בהמשך היא עוטרה ביצירות שהוזמנו במיוחד בשבילה. במהלך מלחמת העולם השנייה אוחסנו במקום יצירות אמנות מרחבי מלטה, כדי להגן עליהן מפני ההפצצות האוויריות של מטוסי מדינות הציר. לאחר המלחמה, בשנת 1950, הוענק לכנסיית הלנה הקדושה מעמד של בזיליקה.

==המבנה==
הכנסייה בנויה בסגנון הבארוק. חזיתה מחולקת לשלושה חלקים שבכל אחד מהם פתח בקומה הראשונה, ובקומה השנייה קבועים בה שני שעונים בצדדים וחלון מעוטר מעל לדלת הכניסה המרכזית. בין שלושת החלקים מפרידים עמודים בסגנון מעורב בקומה הראשונה ובסגנון הסדר הקורינתי בשנייה, ועליהם ניצבים פסלי קדושים. מעל שני החלקים הצדדיים קבועים שני מגדלי פעמונים, ובתווך גמלון מעוטר.

צורתה של הבזיליקה היא כשל צלב, והיא נחלקת לשלוש ספינות. בשנת 1910 קושט חלל המבנה בפרסקאות המציגים סצינות מחייהם של קדושים שונים ואת ניצחון הצלב, ובכיפה המרכזית מתואר יום הדין האחרון. גם כיפות המשנה המכסות על קפלות הצד מעוטרות בפרסקאות עשירים. 12 המזבחים בבזיליקה עשויים משיש צבעוני מעשה ידיו של פסל מקומי ב-1837, אשר גילף גם את פסל העץ של הלנה הקדושה. הפסל נישא בתהלוכת הפסטה המקומית, החלה ביום חגה של הקדושה, ביום ראשון ה-18 באוגוסט, או ביום ראשון שלאחריו אם הוא חל ביום אחר. עוד הוא נישא בתהלוכה המתקיימת ביום 3 במאי, והמנציחה את מציאת הצלב האמיתי על ידי הקדושה.

=="הפעמון הגדול"==
מגדל הפעמונים המערבי של הבזיליקה גדול מהמזרחי, וכיום קבוע בה הפעמון הגדול ביותר במלטה, אשר החליף שני פעמונים קודמים. הכספים הדרושים ליציקת הפעמון נאספו בתוך עשרה חודשים, והוא יוצר במילאנו ב-24 בספטמבר 1931. הוא הגיע לנמל הגדול במלטה ב-12 בינואר 1932, הועבר לבירקירקארה ונקבע במקומו סמוך לאחר מכן. קוטרו של הפעמון הוא 2.5 מטרים, גובהו כ-3.3 מטרים והוא שוקל כשמונה טונות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120521185555/http://maltadiocese.org/lang/en/parishes/birkirkara-st-helen/ הרובע באתר הארכיבישופות הקתולית של מלטה]
* [http://www.bkara.com/sthelena.htm אודות הבזיליקה]
* [http://www.bkara.com/bell.htm אודות הפעמון הגדול]
* [http://www.pocketmalta.mobi/attractions/birkirkara/sthelenparishchurch.php אודות הבזיליקה]

קטגוריה:בירקירקארה
קטגוריה:מלטה: כנסיות
הלנה הקדושה
ערכת מגן

מסכת גז, מסנן ומזרק [[אטרופין]]
משפחה ישראלית במקלט עם מסכות גז, בעת מלחמת המפרץ. למבוגרים מסכות גז רגילות, לילדים מסכות מסוג "ברדס", ולילד הקטן, גם מפוח.
בישראל, ערכת מגן היא מארז המכיל ציוד להתגוננות מפני התקפה בנשק כימי. 

== מאפיינים ==
לערכה וריאציות אחדות, בהתאם למאפיינים של האדם שלו נועדה. בדגם הנפוץ של הערכה, המיועד למרבית האוכלוסייה, מרכיב עיקרי הוא מסכת גז שחורה (בשלושה גדלים), המכסה באופן אוטם את הפנים, ומאפשרת נשימה באמצעות מסנן המגן מפני נשימת גז רעיל. מרכיב נוסף הוא מזרק אטרופין, שאותו יש להזריק לאדם שנפגע מנשק כימי. לאנשים עם בעיות נשימה ולאנשים מעל גיל 65 מצורף למסכה מפוח, המקל על הנשימה. תינוקות עד גיל 3 מקבלים ערכת מגן מסוג "שמרטף", שהיא מעטפת לכל הגוף. ילדים מגיל 3 ועד גיל 8 מקבלים ערכת מגן מסוג "ברדס", העוטפת את כל הראש.

הרכבן של ערכות המגן ואופן חלוקתן לציבור מוסדרים בתקנות ההתגוננות האזרחית (ערכות מגן), התשנ"א-1990.<ref></ref>

== היסטוריה ==
ערכות מגן חולקו לכל תושבי ישראל לקראת מלחמת המפרץ, ועם תחילת המלחמה ניתנה הוראה לפתוח אותן ולהשתמש בהן בעת אזעקה על שיגור טילים לעבר ישראל, בעקבות הצהרה של סדאם חוסיין שיילחם בישראל בנשק כימי. בדיעבד התברר שטילים אלה לא צוידו בראש נפץ כימי. כעבור שנים אחדות נאספו ערכות אלה מהתושבים, והוחזרו למחסני פיקוד העורף.

בשנת 2010, הכריז פיקוד העורף על חלוקה מחודשת של ערכות המגן באמצעות דואר ישראל, החלוקה הייתה אמורה להימשך שנתיים.
ממוזער
בשנת 2014 הוחלט שבשל הסרת האיום הסורי, חלוקת ערכות המגן תופסק.

==קישורים חיצוניים== 

* [http://www.oref.org.il/10309-he/Pakar.aspx ערכות המגן], באתר של פיקוד העורף
* [https://archive.today/20120723111532/www.oref.org.il/sip_storage/FILES/0/690.doc דיני ההתגוננות האזרחית – חיקוקים נבחרים], באתר פיקוד העורף

==הערות שוליים==

קטגוריה:הגנה אזרחית בישראל
קטגוריה:מלחמת המפרץ
קטגוריה:נשק כימי
פירתאוולד, מלך ברניקיה

פירתאוולד או פירת'אוולד (באנגלית: Frithuwald; נפטר בשנת 585 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה שבצפון אנגליה משנת 579 ועד פטירתו.

פרטים מועטים ידועים אודות קורות חייו ומלכותו של פירתאוולד. פירתאוולד היה בנו של המלך אידה (אשר היסטוריונים רבים סבורים כי היה מייסד הממלכה). פירתאוולד, עלה לשלטון לאחר מות אחיו, 
גלאפה, אדה, מלך ברניקיה ואתלריק אשר מלכו לפניו.

במותו, עלה לשלטון אחיו הצעיר הוסה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/lists/bernicia.html מלכי ברניקיה]
* [http://www.germantribes.org/tribes/AngloSaxons/Northumbria%20Kings/kingsline.htm מלכי נורת'מבריה]

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-585
ודייק

ודייק, או בשמו המלא: וְדַיֵּק: תיקוני לשון ושיפור הסגנון, הוא ספר לימוד דקדוק עברי מקובל מאת יעקב בהט ומרדכי רון. הספר הציג שיבושים דקדוקיים נפוצים והציע במקומם משפטים נכונים דקדוקית בעברית, בלשון קצרה ופסקנית. הספר יצא לראשונה בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1960, וראה אור בשתי מהדורות ו-36 הדפסות חוזרות.

הביקורת העיקרית נגד הספר כיום היא שלא סיפק הסבר בלשני להצעה המדויקת לדעת המחברים. יתר על כן, לעיתים פסל הספר ביטויים תקינים מבחינה דקדוקית שיש להם שורשים היסטוריים. כך, למשל, פסקו מחברי "ודייק": ; חומרה יתרה זו הוסיפה להידפס במהדורות הספר אף על פי שהבלשן יצחק אבינרי כינס בספרו "יד הלשון" (1964) עדויות רבות לקיומו של הצירוף "אפילו אם" במקורות, מימי חז"ל ועד לימי תחיית הלשון העברית, בכתביהם של ביאליק, מנדלי מוכר ספרים ואחד העם.

==קישורים חיצוניים==
*

קטגוריה:ספרי לימוד
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:דקדוק
קטגוריה:עברית ישראלית
עמודים (כתב עת)

עמודים הוא כתב עת חודשי של תנועת הקיבוץ הדתי מזה כשבעים שנה. הוא מכיל מאמרי הגות כמו גם עדכונים שוטפים מהנעשה בהנהלת התנועה, בקיבוצים ובמושבים השיתופיים ברחבי ישראל. עד דצמבר 2009 יצאו לאור 738 חוברות, כמעט מדי חודש.

על פי עורכת "עמודים" היוצאת, גילה ורזילק קפלן:

עורכי "עמודים", מתחלפים מדי מספר שנים, והם לרוב חברי אחד הקיבוצים הדתיים. העורכת הנוכחית היא ריבה פריד מקיבוץ מעלה גלבוע.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.kdati.org.il/%D7%A2%D7%9E%D7%95%D7%93%D7%99%D7%9D אתר "עמודים"], באתר הקיבוץ הדתי
* כל גליונות "עמודים" ו"עלונים" ב[https://infocenters.co.il/kdati/ אתר ארכיון הקיבוץ הדתי]

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:הקיבוץ הדתי
מריאמפולה

מריאמפולה (בליטאית: Marijampolė; בפולנית: Mariampol; בתקופה הסובייטית נקראה העיר: Kapsukas קפסוקאס) היא עיר תעשייתית בדרום ליטא, בירת מחוז מריאמפולה. העיר משתרעת על פני כ-205 קמ"ר ובשנת 2007 נמנו בה 47,244 תושבים. בתוך העיר זורם נהר השישופה.

==היסטוריה==
המקום מוזכר לראשונה בכתובים כפאשישופה, על שם נהר השישופה הזורם לידה. במאה ה-17 הכפר שהיה בבעלות הכנסייה הקתולית גדל להיות עיר שוק ושמו הוסב לסטארופול. בשנת 1765 הייתה במקום שרפה גדולה שהכתה קשות בעיירה. לאחר השרפה בנתה אשת המושל של העיר הסמוכה פריניי, כנסייה חדשה ומנזר וסביבם התגבשה עיירה חדשה אשר נקראה מריאמפולה על שם בתוספת הסיומת פול המציינת עיר.

בשנת 1792 הוענקו לעיר זכויות מגדבורג על ידי סטניסלאב פוניאטובסקי, המלך האחרון של פולין העצמאית. בעת חלוקת פולין סופחה מריאמפולה לפרוסיה, והייתה לעיירת מחוז. בשנת 1800 גרו בה 1,178 נפש.
בעקבות תבוסת פרוסיה לצבאו של נפוליאון בונפרטה וחתימת חוזה טילזיט, הייתה לחלק מדוכסות ורשה. בעקבות מלחמת רוסיה-צרפת עברה לשליטת רוסיה בשנת 1815 והייתה לחלק ממחוז אוגוסטובה. במאה ה-19 גדלה מריאמפולה בעיקר הודות להגירה יהודית וגרמנית אליה. אחד הגורמים להגירה הייתה סלילת הכביש בין סנקט פטרבורג וורשה דרך מריאמפולה, בשנת 1829. בשנת 1827 היו במריאמפולה 1,759 תושבים, כאשר 66% היו יהודים. בשנת 1840 נמנו בעיר 2,992 תושבים, 76% מהם יהודים.

בשנת 1915, במהלך מלחמת העולם הראשונה נכבשה מריאמפולה על ידי צבא גרמניה אשר נשאר בעיר עד סיום המלחמה וכינון מדינת ליטא העצמאית.

בשנת 1923 הושלמה מסילת ברזל שחברה את מריאמפולה למסילת הברזל הראשית בין קובנה ווירבליס. בתקופה זאת הוקם במקום בית חרושת לייצור סוכר מסלק והיישוב התרחב מאוד. ביוני 1941 נכנס הצבא הגרמני למריאמפולה ונשאר בו עד סוף יולי 1944. בצאתו הוא הרס את מרכז העיר ואת בית החרושת לסוכר.
באפריל 1955 שונה שם העיר לקפסוקאס, לזכר המהפכן הקומוניסטי וינצאס מיקוויצ'יוס-קפסוקאס.
עם עצמאותה המחודשת של ליטא ב-1990 הושב השם הישן לקדמותו.

==יהודים והשואה==
בית הכנסת של מריאמפולה]]
[[אנדרטה לזכר יהודי מריאמפולה שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]

בשנת 1861 היוו היהודים רוב מוחלט בעיירה - מתוך 3,718 תושבים היו 3,015 יהודים.

בשנת 1893 נוסד בעיר חברת מבקרי חולים.

ב-1919 הוקמה בעיר הגימנסיה העברית הראשונה בליטא.

ב-30 באוגוסט 1941 הובילו הנאצים את 8,000 יהודי מריאמפול אל תעלות שנחפרו על גדות הששופה ושם המיתו אותם ביריות. בשנות ה-50 של המאה ה-20 לא היו במריאמפול יהודים.

===רבנים===
עד שנת 1780 לא היה במריאמפולה רב, והרב של קלוואריה שבליטא נחשב גם לרבה של מריאמפולה.
בשנת 1780 התמנה הרב חיים פרלמוטר-שרשובר לרב של מריאמפולה והוא כיהן עד שנת 1820. אחריו כהנו חתנו, הרב יהודה ליב חרל"פ, הרב שלמה זלמן דורגון שנפטר בשנת 1879, הרב יהונתן אליאשברג שכיהן בשנים 1879–1887, הרב עזריאל אריה רקובסקי שנפטר בשנת 1894, הרב אליהו קלצקין שכיהן משנת 1892 עד 1910 והרב יעקב מאיר קרבצ'ינסקי שנפטר בשנת 1913.

רבה האחרון של מריאמפולה היה הרב שמשון פוגלמן שנרצח על ידי הנאצים.

== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20110928110407/http://www.shtetlinks.jewishgen.org/mariampol/mariampol.html ShtetLinks: MARIAMPOL, Lithuania]
* [http://yizkor.nypl.org/index.php?id=2275 מרימפול על גדות הנהר שישופה, ליטא, 1983], באתר דורות
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:מחוז מריאמפולה
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1667
אורזיצ'ן

התחנה המרכזית בעיר
אורזיצ'ן (ברומנית: Urziceni) היא עיר במחוז יאלומיצה, רומניה, הממוקמת כ-25 ק"מ מצפון מזרח לבירה בוקרשט. בעיר יש אוכלוסייה של 17,090 תושבים.

העיר נוסדה על ידי רועי צאן רומנים, שמה נגזר מן המילה ממקור לטיני "urzică" (אורזיקה) (סרפד). שמה הוזכר לראשונה במסמך שנכתב ב-23 באפריל 1596 בתקופת שלטונו של מיכאי ויטיאזול. העיר זכתה ב-1831 במעמד של עיר שוק וב-1895 במעמד של עיר. במשך 117 שנים, הייתה העיר בירת "מחוז יאלומיצה" (בין השנים 1716 ו 1833).

==ספורט==
בענף הכדורגל מייצגת את העיר קבוצת אוניריה אורזיצ'ן המשחקת בליגה הבכירה ברומניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120206132503/http://mesageruldeurziceni.ro/ Mesagerul de Urziceni אתר חדשות עירוני] 

קטגוריה:רומניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
הוסה, מלך ברניקיה

הוסה (באנגלית: Hussa; נפטר בשנת 592 לערך) היה מלך ממלכת ברניקיה בצפונה של אנגליה, משנת 585 ועד פטירתו.

פרטים מועטים בלבד ידועים אודות קורות חייו ושנות מלכותו של הוסה. ההיסטוריונים סבורים כי הוסה היה אחד משנים עשר בניו של אידה, וכי עלה לשלטון לאחר מותם של אחיו, גלאפה, אדה, אתלריק ותאודוריק אשר מלכו לפניו. ואולם ישנם היסטוריונים הסבורים כי הוסה לא היה בנו של אידה אלא קרוב משפחה.

במהלך תקופת שלטונו תקפו את הממלכה קואליציה של כוחות רגדים וברטונים אשר צרו על בירתו וכמעט הביאו לגירוש האנגלים מהאזור. מחלוקת בין כוחות הקואליציה אשר הביאה להרצחו של אוריין, מלך רגד בידי בן בריתו מורקאנט, בשנת 590 לערך, הביאה לסיום המצור להצלתה של ממלכת ברניקיה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/lists/bernicia.html מלכי ברניקיה]
* [http://www.germantribes.org/tribes/AngloSaxons/Northumbria%20Kings/kingsline.htm מלכי נורת'מבריה]

קטגוריה:מלכי ברניקיה
קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:נפטרים ב-593
יואל גמזו

יואל גמזו (נולד ב-1987) הוא מנצח ישראלי.

גמזו נולד ברמת גן. בגיל ארבע החל לנגן בצ'לו, אך לאחר מספר שנות נגינה החליט להתמקד בניצוח. בגיל 15 עזב את ישראל ונסע ללמוד בניו יורק במלגה מיוחדת.

מניו יורק המשיך גמזו למילאנו, פריז, לונדון וקבע את משכנו בברלין. בלונדון הקים את תזמורת מאהלר הבינלאומית, שנגניה מתכנסים שלוש פעמים בשנה ויוצאים למסעות קונצרטים ברחבי העולם. בשנים האחרונות ניצח גמזו על תזמורות שונות בעולם וזכה בפרס בתחרות על שם מאהלר בגרמניה.

בראשית שנת 2010 ניצח גמזו על הקאמרטה הישראלית ירושלים ועל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הופעתו הראשונה בישראל. בשנת 2011 השלים אף הוא את הסימפוניה העשירית של מאהלר, לציון 100 שנים למות המלחין (קיימים כבר שישה נוסחי-השלמה קודמים).

ב-2012 התמנה לכהונת "מנצח בית ראשי" בבית האופרה של קאסל.

גמזו הוא נכדו של מבקר התיאטרון חיים גמזו.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* [http://www.jercity.com/%D7%90%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%9D/21764/%D7%94%D7%93%D7%95%D7%A8-%D7%94%D7%97%D7%93%D7%A9/%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%99%D7%9D/ "לצאת/ירושלים סיטי"] 2010
* [http://www.epochtimes.co.il/news/content/view/15022/89/ אורה בינור, אפוק טיימס ישראל, "בכורה עולמית בברלין"] 15 בספטמבר 2010

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים יהודים גרמנים
קטגוריה:משפחת גמזו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
עמנואל דונאייבסקי

עמנואל (מוּנְיָה) דוּנָאיֶיבסקי (Dunayevsky; 1906 – 9 בנובמבר 1968) היה אדריכל במשלחות ארכאולוגיות רבות שחפרו באתרי ארץ ישראל.

==קורות חיים==
נולד באודסה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). היה בעל השכלה של מהנדס בניין, ולאחר שעלה לארץ ישראל בשנת 1934 עבד במקצועו. לאחר שהשתתף בחפירותיו של בנימין מזר בבית שערים, בבית ירח ובתל קסילה עזב את העיסוק בהנדסת הבניין והתמסר לעבודה ארכאולוגית בחפירות של המשלחת של יגאל ידין בתל חצור (1955-1956). 

לאחר חפירות חצור הצטרף כחבר צוות במכון הארכאולוגי של האוניברסיטה העברית בירושלים, ובה פעל עד למותו. שימש כאדריכל או כאדריכל יועץ לחפירות בעין גדי (תל גורן), בחמת טבריה, במצדה, במגידו ובחפירות באתרים רבים אחרים.

נוסף למדידות ולהכנה לפרסום של תוכניות המבנים שעלו בחפירות התעמק דונאייבסקי בניתוח סטרטיגרפי ואדריכלי של השרידים באתרים השונים, תחום שבו גילה כישרון יוצא דופן. תוך בדיקה בשטח של יחסי הגומלין בין קירות ורצפות הוא קבע את הרצף הסטרטיגרפי והכרונולוגי היחסי של השרידים באתר ואת ההיסטוריה האדריכלית שלו. 

ייתכן כי בגלל שלא היה בעל השכלה ארכאולוגית הוא היה חופשי מן הנטל של תאוריות ארכאולוגיות והיסטוריות קודמות. הוא היה בבחינת "אמן" בקריאת הכרונולוגיה היחסית של האתר כפי שהשתמרה בהיסטוריה האדריכלית שלו. תרומתו לבירור סוגיות אלה בחפירות חצור היא אולי הדוגמה הטובה ביותר לעבודתו.

נפטר בבית החולים הדסה בירושלים, בתום מחלה קשה. בגיל 62 במותו. נקבר בהר המנוחות.

==מספריו==

* בנימין מזר, טרודה דותן ועמנואל דונאייבסקי, "עין-גדי-חפירות ארכאולוגיות בשנים 1961-1962", ידיעות בחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, שנת כ"ז, א-ב, תשכ"ג, הוצאת החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, תשכ"ג.

==לקריאה נוספת==
* 'דברים לזכרו של עמנואל דונאייבסקי', ארץ-ישראל יא (ספר עמנואל דונאייבסקי) (תשל"ג), עמ' ז–יב.
*אהוד נצר, "מבחר מן התוכניות מעשי ידי עמנואל דונאייבסקי", ארץ-ישראל יא (תשל"ג), עמ' יג–כד.
* "עמנואל (מוניה) דוניבסקי (1906–1968) – קווים לדמותו ולעבודתו המדעית', בתוך: חנה כצנשטיין, אהוד נצר, אהרון קמפינסקי ורוני רייך (עורכים), האדריכלות בארץ-ישראל במימי קדם, מן התקופות הפריהיסטוריות עד התקופה הפרסית, ירושלים: החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, תשמ"ז, עמ' ז–י.
*

==קישורים חיצוניים==
* (עם פטירתו)
* 

קטגוריה:מהנדסים ביישוב
קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
כנסיית רובע

הכניסה לכנסיית רובע במרכז [[קופנהגן עם השם המפורש]]
בהיררכיה הכנסייתית, כנסיית רובע (בלטינית: parochia) היא כנסייה המשמשת כמרכזו הדתי של הרובע הכנסייתי, המהווה את אבן היסוד בהיררכיה זו, והכפופה לדיוקסיה. אין זהות בין כנסיית רובע לרובע עירוני. כנסיית רובע יכולה להיות גם בכפר או באחוזה. ברובע עירוני יכולות להיות מספר כנסיות רובע.

קיומה של כנסייה מתאימה אשר תתפקד ככנסיית הרובע הכנסייתי, הכרחי לתפקודו. על כנסיית הרובע לספק מענה לצרכים הליטורגיים, לכלול בדרך כלל אגן טבילה, תא וידוי (בזרמים הנוצריים שמקיימים וידוי) ובית קברות. מעבר לכך, אין כללים מחייבים בעניין גודלו ומראהו של מבנה כנסיית הרובע או הריהוט והעיטורים שבו, ואלה מושפעים מנסיבות שונות ובהן גודלו של הרובע, מספר המאמינים, מימון כלכלי ונתונים היסטוריים.

==היסטוריה==
תחילתם של הרבעים הכנסייתיים ושל כנסיות הרובע מתוארכת למאה ה-4, עת האמונה בנצרות התרחבה במידה כזו ששוב לא הייתה הצדקה לרכז את הפעילות הדתית בערים הגדולות בלבד, ואזורים כפריים זכו אט אט בכנסיות ובשירותי דת קבועים ועצמאיים משלהם. התהליך החל במזרח והתפשט עם הזמן למערב אירופה. בתחילה לא סומנו גבולות הרבעים ותחום שיפוטם. במהלך המאה ה-6 והמאה ה-7 הם זכו לכינויים "כנסייה כפרית" (ecclesia rusticana), "פרוכיטנה" (parochitana) או "דיוקסיס" (dioecesis), ולבסוף "פרוכיה" או "רובע" (parochia). החל במאה ה-8 החל תהליך של תיחום גבולות הרבעים, כך שהם כללו מבחינה גאוגרפית גם את אדמות המנזרים ואחוזות המלכים והאצולה; והיחידה הכנסייתית של הרובע הפכה למרכז החשוב ביותר של החיים הדתיים, ובמקרים רבים גם האזרחיים. פעמים רבות פעל גם בית ספר לצד כנסיית הרובע, ופעילות צדקה התרכזה בה. חלוקת הערים לרבעים הייתה איטית יותר, שכן באלה נשמר מעמדן של הקתדרלות או כנסיות האם. רק לקראת סוף המאה ה-11 החלו להיווצר רבעים כנסייתיים נפרדים בערים, וגם אלה לא מילאו תמיד אחר כל צורכי הרובע - בדרך כלל הטבילה המשיכה להתקיים רק בקתדרלה או בכנסיית האם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/11499b.htm הרובע הכנסייתי] באנציקלופדיה קתוליקה

קטגוריה:כנסיות לפי סוג
קטגוריה:בישופות
גבירותיי ורבותיי

הביטוי "גבירותיי ורבותיי" הוא פתיחה רווחת לנאום, שבה פונה הנואם בנימוס אל קהל מאזיניו.

לעיתים קודמת לפנייה זו, לכלל הקהל, פנייה ספציפית אל מאזינים חשובים במיוחד. כך, למשל, התחיל נאומה של עדה יונת, בטקס הענקת פרס נובל, במילים: "נכבדי בני משפחת המלוכה, נכבדי רמי הדרג, גבירותי ורבותי".

ביטוי זה מקביל לביטויים דומים בשפות אחרות, שגם בהם קודמת הפנייה לנשים לפנייה לגברים, כגון:
* אנגלית: Ladies and Gentlemen (בתעתיק: ליידיז אנד ג'נטלמן)
* צרפתית: Mesdames et Messieurs (בתעתיק: מאדאם אה מיסיו)
* גרמנית: Damen und Herren (בתעתיק: דאמן אונד הררן)
* איטלקית: Signore e Signori (בתעתיק: סיניורה אה סיניורי)
* רוסית: Дамы и господа (בתעתיק: דאמי אי גוספודה)
* פולנית: Panie i Panowie (בתעתיק: פאני אי פנאוויה)

סדר פנייה זה, המשמש גם כאשר בקהל יש רוב ניכר של גברים, משקף את ההעדפה הניתנת לנשים בכללי הנימוס.

נוסח ארכאי של הביטוי "גבירותיי ורבותיי" הוא הביטוי "גבירותיי ואדוני".

כאשר הנאום נישא בפני גברים בלבד, מקובלת הפתיחה "מוריי ורבותיי". אף שבשני הביטויים משמשת המילה "רבותיי", היא משמשת בהם בשתי משמעויות שונות שלה. "רבותיי" היא צורת הרבים-סמיכות של "רב"; בביטוי "גבירותיי ורבותיי", פירושה "אדוני", כך שנוצרת הקבלה בין הפנייה לנשים – "גבירותיי", לפנייה לגברים, "רבותיי"; בביטוי "מוריי ורבותיי" פירושה "מורי", כך שנוצרת הקבלה בין שני חלקיו של הביטוי.

לעיתים, כאשר בקהל של גברים נוכחת אישה יחידה, מקפיד הנואם על הפנייה "גבירתי ורבותיי". דוגמה לכך היא סיפורה של כלת פרס נובל, ריטה לוי מונטלצ'יני, על חוויותיה באוניברסיטאות: "תקופה ארוכה המפגשים וההרצאות היו מתחילים בברכה 'גבירתי ורבותי'".

כאשר הנאום ניתן בפני קהל רב-לאומי, שאין לו שפה משותפת, נעשית לעיתים פניית הפתיחה בשלל שפות, למשל Ladies and gentlemen, mesdames et messieurs ולאחריה נמשך הנאום בשפה אחת בלבד.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:ביטויים
שלמה פלורנטין

שלמה (סלומון) יעקב פלורנטין (1864 – 10 בנובמבר 1946) היה קבלן ויזם ממוצא סלוניקאי שהקים בשנות השלושים של המאה העשרים את שכונת פלורנטין בתל אביב.

==ביוגרפיה==
פלורנטין נולד בשנת 1864 בסלוניקי, ליעקב ולסול, במשפחה אמידה שמוצאה מפירנצה (מקור שם המשפחה) וקיבל חינוך מסורתי. 
התעשר מעסקי ביטוח וטבק, ונישא לדורון בת חזקיה לוי. עם השנים רכש מעמד בקהילת סלוניקי והשפעה בחוגי ממשלת יוון. מגיל צעיר היה ציוני, ובעודו ביוון החל לרכוש קרקעות בפלשתינה.

בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ויחד עם סוחרים נוספים שעלו מסלוניקי, קנה אדמות באזור שלימים הפך לשכונת קריית שאול. הם הקימו מגדל מים ובאר וניסו להקים מושבה חקלאית. בשנת 1929 התחיל לבנות עם דוד אברבנאל שכונה מצפון יפו, היא שכונת פלורנטין. הבתים נמכרו במחירים נמוכים יחסית, ליהודים מחוסרי אמצעים - בעיקר בני הקהילה הספרדית מיפו. 
שלמה פלורנטין נפטר בתל אביב בט"ז בחשון תש"ז, 1946. הותיר אחריו שלוש בנות ובן.

שכונת פלורנטין קרויה על שמו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:תל אביב: מייסדים
קטגוריה:אישים שעל שמם שכונות בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1864
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1946
משולש קיונגה

משולש קיונגה בכתום על מפת דרום-מזרח אפריקה
משולש קיונגה (גרמנית: Kionga-Dreieck, פורטוגזית: Triângulo de Kionga) הוא שטח בצורת משולש קטן (כ-1,000 קמ"ר), בין מזרח אפריקה הגרמנית (כיום טנזניה) למוזמביק. שטח זה היה נושא לסכסוך טריטוריאלי בין האימפריה הקולוניאלית הגרמנית לפורטוגל בשנים 1894–1919. צלע אחת של המשולש היא חוף האוקיינוס ההודי, צלע שנייה היא נהר רובומה. הנקודה האסטרטגית החשובה במשולש היא עיר הנמל קיונגה.

פורטוגל ראתה בכינון מושבה גרמנית במקום כיבוש שטח השייך לה, כיוון שהוא מדרום לנהר רובומה. ב-1916 כבשו כוחות פורטוגל את המשולש מידי הגרמנים והחזיקו בו עד ה-25 בנובמבר 1917. בעקבות השתתפות פורטוגל במלחמת העולם הראשונה נגד גרמניה זכתה פורטוגל להשתתף בועידת השלום בפריז (1919) והכניסה לחוזה ורסאי סעיף לפיו הגבול בין מוזמביק למזרח אפריקה הגרמנית הוא נהר רובומה, וכך הכלילה את הטריטוריה בשטח המושבה שלה. הנהר נותר הגבול בין המדינות גם לאחר שזכו לעצמאות וכיום קיונגה היא חלק ממוזמביק.

==בול קיונגה==
[[בול דואר של קיונגה מ-1916]]

ב-1916, כחלק מהתביעה הפורטוגלית על הטריטוריה, הוצא במפוטו, בירת מוזמביק, בול דואר עליו נרשם שם הטריטוריה והוא נכלל בקטלוגים כבול קיונגה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Thomas, H.B., "The Kionga Triangle" in Tanganyika Notes and Records, Volume 31 1951, pp. 47–50
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות לשעבר באפריקה
קטגוריה:פורטוגל במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מוזמביק: גאוגרפיה
קטגוריה:האימפריה הקולוניאלית הגרמנית באפריקה
קטגוריה:מוזמביק: היסטוריה