OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קשת פרינגיאלית

3 הקשתות הפרינגיאליות הראשונות (הבליטות המסומנות מצד שמאל)
קשתות פרינגיאליות (באנגלית: Pharyngeal arches או visceral arches) הן אזורי מוצא למגוון מבנים בהתפתחות אזור הפנים והצוואר של בעלי חוליות. בעובר אדם הן נוצרות החל מהשבוע ה-4 להפריה, כבליטות מזודרם משני צדי הלוע המתפתח. בפועל קיימות שש קשתות, אך אצל בני אדם הקשת החמישית נעלמת מהר ועל כן אינה נימנת כאחת הקשתות. אצל דגים הקשתות הופכות בסוף לזימים.

קטגוריה:ביולוגיה התפתחותית
מרקוס המבשר

מות הקדושים של מרקוס, מתוך ספר השעות של דוכס ברי, טירת שאנטילי.]]
מרקוס המבשר או מרקוס הקדוש (ביוונית: Μάρκος; בקופטית: Ⲙⲁⲣⲕⲟⲥ; בערבית: مرقص או مرقس) הוא קדוש נוצרי שחי במאה הראשונה ומיוחסת לו הבשורה על-פי מרקוס.

על פי המסורת הנוצרית מרקוס היה הבישוף הראשון של אלכסנדריה.

==קורות חייו==
על פי המסורת הנוצרית ליווה מרקוס המבשר את שאול התרסי (פאולוס) ואת ברנבא במסע המיסיונרי הראשון של שאול. לאחר מחלוקת ביניהם נפרדו דרכיהם, וברנבא ומרקוס עברו לקפריסין (מעשי השליחים 15, ל"ו - מ'). הסבר לכך שמרקוס צידד בברנבא היא המסורת לפיה מרקוס וברנבא הם בני דודים (איגרת אל הקולוסים ד' 10) ומכאן שאף מרקוס הוא ממשפחת ברנבא. 

על פי מסורות הכנסייה הקופטית, מרקוס נולד בפנטאפוליס שבלוב. וכן, לאחר שנפרד מפאולוס ברומא, על פי המסורת הקופטית, שב מרקוס לפנטאפוליס וממנה נדד לאלכסנדריה.

על פי מעשי השליחים שמו העברי של מרקוס הוא יוחנן. אמו של מרקוס, מרים, התגוררה בארץ ישראל, והאמינה בנצרות כלומר פטרוס הגיע לביתה לאחר שמלאך שחרר אותו מכילאו.

מסורות רבות מקשרות את מרקוס אל דמויות בברית החדשה. כך למשל ישנה מסורת לפיה מרקוס היה אחד המשרתים בחתונה בקנה, אשר מזג את המים שישו הפך ליין (הבשורה על-פי יוחנן ב' 1 - 11), וכן כי מרקוס הוא אחד משבעים השליחים (הבשורה על פי לוקאס י 1), או כי מרקוס היה המשרת שהביא מים לסעודה האחרונה (הבשורה על-פי מרקוס י"ד 13). על פי מסורת אחרת מרקוס אירח בביתו את השליחים לאחר צליבת ישו ולביתו הגיע ישו לאחר קומו לתחייה.

על פי המסורת הנוצרית, לאחר עליית ישו לשמים עבר מרקוס לאלכסנדריה וניסה לנצר בה את תושבי העיר. תושבי העיר התנגדו למאמציו, ובשנת 68 קשרו אותו למספר סוסים אשר גררו אותו ברחובות העיר עד מותו.

===שרידי מרקוס הקדוש===
על פי המסורת הנוצרית, בשנת 828 נגנבו שרידי גופתו של מרקוס, אשר היה קבור באלכסנדריה, על ידי סוחרים מוונציה, ואלה העבירו את הגופה לוונציה, בה נבנתה בזיליקת סן מרקו עבור מקום הקבר החדש. 

על פי מסורת זו, על מנת להסתיר מהשומרים המוסלמים בנמל העיר את הגופה, כיסו אותה הסוחרים בבשר חזיר - השומרים לא הסירו את הבשר ולכן לא גילו את השרידים שתחתיו.

על פי המסורת הקופטית נותר ראשו של מרקוס באלכסנדריה, והוא קבור בקתדרלת מרקוס הקדוש שבעיר.

על פי המסורת הוונציאנית, הגופה הוסתרה עד לבניית הבזיליקה, ואבדה, אולם בעת חנוכת הבזיליקה, בשנת 1063, הופיע ידו של מרקוס והצביעה על עמוד שתחתיו התגלו שרידי הגופה.

ביוני 1968 שלח קיריל השישי מאלכסנדריה , האפיפיור הקופטי משלחת רשמית לרומא לבקש שריד של מרקוס הקדוש מאת האפיפיור פאולוס השישי. שריד זה היה עצם קטנה אשר על פי המסורת הוענקה לותיקן על ידי הפטריארך של ונציה ג'ובני אורבאני. העצם הועברה למשלחת ב-22 ביוני 1968.

סמלו של מרקוס הוא אריה מכונף המופיע גם בדגל ונציה.

ההיסטוריון אנדרו צ'אג טוען כי עצמות אלה הם למעשה עצמותיו של אלכסנדר הגדול.

==ימי חג==
על פי המסורת של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית חל חגו של מרקוס ב-4 בינואר (על פי הלוח היוליאני - הוא ה-17 בינואר על פי הלוח הגרגוריאני).

בכנסייה הקתולית, יום חגו של מרקוס הוא יום מותו - ה-25 באפריל.

==ראו גם==
* סוסי מרקוס הקדוש
* הבשורה על פי מרקוס

== לקריאה נוספת ==
* 

==קישורים חיצוניים== 
 
* [https://web.archive.org/web/20080422213152/http://homepage.mac.com/rc.vervoorn/swete/art13_a.html הנרי ברסי סוויט, מרקוס הקדוש בברית החדשה] 
* [https://web.archive.org/web/20080422213157/http://homepage.mac.com/rc.vervoorn/swete/art13_b.html הנרי ברסי סוויט, מסורות קדומות הקשורות למרקוס הקדוש]
* 

קטגוריה:המבשרים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
הפרש שערים

בענפי ספורט, כדוגמת כדורגל והוקי קרח, הפרש שערים (שהוא מספר השערים שהובקעו פחות מספר השערים שנספגו) הוא בדרך כלל שובר השוויון הראשון המשמש לדירוג קבוצות המסיימות בתחרות ליגה עם מספר נקודות שווה.

אם מספר הנקודות וגם הפרש השערים של הקבוצות שווה, השערים שהובקעו משמשים לאחר מכן כשובר שוויון שני, כאשר הקבוצה שכבשה יותר שערים מבין הקבוצות המשתוות, מנצחת. שוברי שוויון חלופיים שאפשר להשתמש בהם, הם: קביעת הדירוג לפי התוצאות במשחקים ששוחקו בין הקבוצות המשתוות, קיום משחק פלייאוף, או קיום הגרלה שתקבע את הדירוג או העלייה לשלב הבא.

יחס השערים או ממוצע השערים הוא שיטת הכרעה שונה שקדמה להפרש השערים. בשימוש בשיטה זו, מספר השערים שהובקעו מחולק במספר השערים שנספגו. שיטת הפרש השערים החליפה את שיטת יחס השערים בגביע העולם בכדורגל 1970 והחל מעונת 1976/77 בפוטבול ליג האנגלית. 

בישראל, הוחלפה שיטת "יחס השערים" בשיטת הפרש השערים בעונת 1969/1970 בליגה הלאומית. החלפת השיטה נדונה לראשונה בענף הכדורגל הישראלי כבר ב-1966 ונעשתה כדי לעודד כדורגל התקפי, כיוון ששיטת יחס השערים עודדה את הקבוצות להתמקד באי-ספיגת שערים.

ממוצע השערים גם משמש לשובר שוויון בענף הפוטבול האוסטרלי, שבו השיטה ידועה באנגלית בשם "percentage" (שיעור אחוזים). שיטה זו מחושבת כך: מספר נקודות הזכות מחולקים במספר נקודות הספיגה ואז מכפילים ב-100.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.guardian.co.uk/football/2008/feb/26/newsstory.manchesterunited פרגוסון: הפרש השערים הוא המפתח], באתר גרדיאן

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושגים בכדורגל
קטגוריה:מונחים בספורט
קציני-ים אורט אשדוד

בית הספר הטכנולוגי לקציני ים, אורט אשדוד הוא בית ספר ימי תיכוני ועל-תיכוני, המחנך ומכשיר בנים ובנות לתפקידי פיקוד וקצונה בחיל הים ובצי הסוחר. בית הספר שוכן לצד החוף הצפוני של אשדוד, על שפת נחל לכיש ולמרגלות גבעת יונה (מגדלור). מכונה בפי התושבים גם "אורט ימי".

מנהלת בית הספר היא חני אייזנר.

==היסטוריה==
בשנת 1963, בעת הקמת נמל אשדוד, הוחלט על הקמת בית ספר ימי באשדוד ואף אותר שטח עבור בית הספר. אבן הפינה לבית הספר הונחה בכ"ז שבט תשכ"ו, 17 בפברואר 1966. בהנחת אבן הפינה לקחו חלק שר האוצר פנחס ספיר, חברי הסוכנות היהודית, המועצה המקומית אשדוד, ותושבי הסביבה, יחד עם הנדבן על שמו בית הספר, ישראל רוגוזין. בפברואר 1967 התקיים טקס נטיעות בשטח בית הספר. בית הספר הוקם על ידי אורט ישראל והמנהל המקים של בית הספר היה אפרים פרי. 

בית הספר החל לפעול ב-1 בספטמבר 1967 עם שתי כיתות ט' שכללו 72 תלמידים, שלמדו בשתי מגמות: רדיו וחשמל. בדצמבר 1969 קיימו תלמידי בית הספר שביתת שבת בדרישה לקיים שיעורי שחייה והפלגות. בשנת הלימודים תשל"א למדו בבית הספר 180 תלמידים, והיה קושי למלא את הכיתות בתלמידים מתאימים. לקראת שנת הלימודים תשל"ב הוחלט להקים כיתת אקסטרנית שלא במסגרת פנימייתית ולהוסיף שתי מגמות: סיפון ומכונאות. 

במסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 ביקש משרד האוצר לסגור את בית הספר ובכך לחסוך 45 תקני עובדים.הסמל הישן של בית הספר. {{ש}}מלל: בית ספר ימי אשדוד, אורט ישראל
==אופי בית הספר==
בבית הספר לומדים כ-500 תלמידים ותלמידות מכל רחבי ישראל, חלקם תלמידים אקסטרנים וחלקם בתנאי פנימייה.

תלמידי כל המגמות ניגשים לבחינות בגרות מלאה ולבחינות הסמכה מקצועיות. בוגר בית הספר יכול לקבל רישיון בינלאומי של משיט יאכטות (סקיפר) והסמכה לפיקוד על כלי שיט.

תלמידי בית הספר לובשים מדים ונהוגה בו רמת משמעת גבוהה. בבית הספר קיימים חוגי העשרה מגוונים וחוגי ספורט שונים, חדרי כושר, אולם ומגרשי ספורט, חוגי שַיט, קרב מגע, קט רגל ועוד. בנוסף קיימת קבוצה ייצוגית, "הפועל אורט ימי אשדוד" בענף הרמת משקולות, אלופת המדינה בשנים האחרונות בתחום זה.

מדי קיץ התלמידים יוצאים להפלגות ליוון, קפריסין וטורקיה ובמהלך שנת הלימודים להפלגות לאורך חופי ישראל בספינות האימונים של בית הספר.

בנוסף כל שנה יוצאים התלמידים לגדנ"עות של צה"ל ודגש לגדנ"עות חיל הים.

=== מגמות הלימוד בבית הספר ===
* שַיט, חובלות ומדעי הים
* הנדסת אלקטרוניקה ומחשבים/צוללות
* הנדסת חשמל ומערכות בקרה

במכללה הטכנולוגית שבבית הספר ישנם לימודי המשך לדיפלומת טכנאי או הנדסאי (כיתות י"ג-י"ד).

== ראו גם ==
* אורט
* בית הספר הימי זבולון
* בית הספר לקציני ים עכו
* מבואות ים

== קישורים חיצוניים ==

* 
* אלי שחף, [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/12/11/53121676.pdf הונחה אבן פינה לבית הספר הימי באשדוד], 'מערכות ים' 77, מרץ 1966, עמ'	20.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מכללות להכשרת טכנאים והנדסאים
קטגוריה:אשדוד: חינוך
קטגוריה:בתי ספר ימיים
קטגוריה:ישראל: חינוך מקצועי
קטגוריה:אורט ישראל
קטגוריה:אשדוד: מבנים
רייניקנדורף (רובע)

רייניקנדורף (Reinickendorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.

הרובע שוכן בצפון-מערב ברלין, וגובל בפנקו במזרח, בשפנדאו בדרום-מערב, במיטה ושרלוטנבורג-וילמרסדורף בדרום, ובמדינת ברנדנבורג בצפון. בתחומיו נמצאים נמל התעופה טגל, יערות, ואגמים רבים, בהם אגם טגל (Tegeler See) ואגם נמל התעופה (Flughafensee).

==היסטוריה==
כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.

ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין.

חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה. אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה. מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני.

==חלוקת משנה==
הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008):
*רייניקנדורף (72,859) (Reinickendorf)
*מרקישס פירטל (35,206) (Märkisches Viertel)
*טגל (33,417) (Tegel)
*הייליגנזה (17,641) (Heiligensee)
*פרונאו (17,025) (Frohnau)
*ויטנאו (28,384) (Wittenau)
*הרמסדורף (16,503) (Hermsdorf)
*ויידמנסלוסט (10,022) (Waidmannslust)
*קונְרדסְהֶהֵה (5,997) (Konradshöhe)
*ליבארס (4,915) (Lübars)

==ערים תאומות==
בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

<gallery>
תמונה:Berlin MaerkViertel Seggeluchbecken 09-2017.jpg|מרקלישס-פירטל
תמונה:Berlin-Frohnau-Casinoturm.jpg|"מגדל-הקזינו" בפרונאו (30 מ')
</gallery>

קטגוריה:ברלין: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001
פארק אנדרה סיטרואן

[[חממה בפארק]]
פארק אנדרה סיטרואן (בצרפתית: Parc André Citroën) הוא פארק ציבורי הממוקם בגדה השמאלית של נהר הסן, ברובע ה-15 של פריז בירת צרפת.

הפארק נבנה באתר בו היה ממוקם קודם לכן מפעל חברת סיטרואן לייצור מכוניות, ונקרא על שם מייסד החברה אנדרה סיטרואן.

שטחו של הפארק 140 דונמים.

==היסטוריה==
בשנת 1915 בנה סיטרואן את מפעל כלי הרכב שלו על גדת הסן. המפעל פעל עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20. לאחר סגירת המפעל הוחלט להקים באתרו את הפארק. עבודות ההקמה החלו בראשית שנות ה-90 בתכנונם של אדריכלי הנוף ז'יל קלמאן (Gilles Clément) ואלאן פרוו (Alain Provost) והאדריכלים פטריס ברג'ה (Patrick Berger), ז'אן-פרנסואה ז'ודרי (Jean-François Jodry) וז'אן-פול ויגייה (Jean-Paul Viguier). הפארק נפתח לציבור בשנת 1992.

==תיאור הפארק== 
מזרקות בפארק
במרכז הפארק נמצאת מדשאה ששטחה 273 מטרים על 85 מטרים. בסמוך לה שתי חממות - באחת גדלה צמחייה טרופית, ובשנייה צמחייה ים תיכונית. כמו כן בסמוך למדשאה מזרקה. בחלקה הדרומי, גובלת המדשאה בתעלה המשמשת כבריכת השתקפות. בצידה הצפוני, גובלת המדשאה בשישה גנים נושאיים. כמו כן, לצד הגנים הנושאיים נשתל "גן תנועה" בו נשתלו עשבים שונים אשר נעים במהירויות רוח שונות.
בשנת 1999 הוצב בפארק כדור פורח המאפשר למבקרים בפארק לראות את העיר פריז. הבלון מקובע במקומו, ומתרומם לגובה של 150 מטרים, כאשר הוא מסוגל לשאת 30 איש (או 60 ילדים).

==ששת הגנים הנושאיים==
כל אחד מהגנים הנושאיים מתמקד בכמה תמות: מתכת, כוכב לכת, יום בשבוע, מים וחוש.
* הגן הכחול: נחושת, נוגה, יום שישי, גשם וריח;
* הגן הירוק: בדיל, צדק, יום חמישי, מי מעיין ושמיעה;
* הגן הכתום: כספית, כוכב חמה (בצרפתית למתכת ולכוכב הלכת יש את אותו שם), יום רביעי, נחלים וחוש המגע;
* הגן האדום: ברזל, מאדים, יום שלישי, מפל מים וחוש הטעם;
* הגן הכסוף: כסף, הירח, יום שני, מי נהר וחוש הראייה;
* הגן המוזהב: זהב, השמש, יום ראשון, אדים, והחוש השישי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.boston.com/beyond_bigdig/cases/citroen.htm תיאור הפארק בעקבות מחקר של MIT]

קטגוריה:הרובע החמישה-עשר של פריז
קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:סיטרואן
צ'אק איידסון

צ'אק איידסון (באנגלית: Chuck Eidson; נולד ב-10 באוקטובר 1980 בדרום קרוליינה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק לאחרונה בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקבוצת אוניקס קאזאן מליגת VTB. גובהו 2.02 מטרים.

==קריירה==
צ'אק איידסון החל לשחק במדיה של אוניברסיטת דרום קרוליינה מליגת הדיוויז'ן ה-1 של ליגת המכללות במשך ארבע שנים. איידסון בחר שלא להירשם לדראפט ה-NBA של 2003 והתחיל את הקריירה המקצועית שלו במדי קבוצה מליגת ה-NBDL, פלורידה פליים, עימה רשם ממוצעים גבוהים, בעונתו היחידה בקבוצה, של כ-13 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק.

לאחר מכן, איידסון עבר לקבוצה הגרמנית, גיסן 46 ועזר לה להעפיל בסוף העונה הסדירה למשחקי ההצלבה בה קבוצתו לא נחלה הצלחה רבה והובסה על ידי במברג. איידסון המשיך עונה נוספת במדיה של גיסן וסיים עם ממוצעים של כ-11 נקודות וכ-5 אסיסטים למשחק. בעונת 2006/07 עבר לקבוצת ליגת העל הצרפתית, שטרסבורג ושיחק עימה במשך עונה אחת. בקיץ שלאחר העונה חתם במדיה של ריטאס וילנה.

בעונת 2008/09 צ'אק איידסון עזר למועדון הליטאי והצעיד אותו לזכייה בגביע היורוקאפ כשבגמר קלע 14 נקודות, מסר 4 אסיסטים והוריד 4 כדורים חוזרים בניצחון ריטאס על חימקי מוסקבה, 74-80. עוד קודם לכן, בהגרלת משחקי חצי הגמר, נבחר איידסון לשחקן המצטיין של עונת המשחקים הרגילה. בעקבות יכולתו מספר קבוצות יורוליג הביעו עניין בהחתמתו.

ב-22 במאי 2009, חתם איידסון בקבוצה הישראלית מכבי תל אביב, בחוזה שהוערך בכמיליון דולרים עבור שנתיים. בעונת זכה איידסון בגביע הישראלי בלבד, אך בעונה הבאה הוא זכה בדאבל עם מכבי (אליפות וגביע). בנוסף הוא הגיע לגמר היורוליג שם הפסיד לקבוצה פנאתינייקוס.

בתום עונת , לאחר שתי עונות במכבי תל אביב, הודיע איידסון על עזיבתו את הקבוצה, וחתם על חוזה לשחק בברצלונה בשנתיים הבאות בחוזה המעורך כשני מיליון דולר לעונה. לאחר עונה אחת במועדון הקטלוני, שוחרר ועבר לשחק במועדון הרוסי אוניקס קאזאן. בעונתו הראשונה בקבוצה נבחר לחמישייה השנייה של היורוקאפ. לאחר תום חוזהו בקאזאן פסק מפעילות מקצוענית ובאופן מעשי עבר לסטטוס של שחקן לא פעיל, בו הוא מחזיק עד היום (2017).

==הישגים==
===קבוצתיים===
*מכבי תל אביב:
**אליפות ליגת העל :2011
**גביע (2): 2010, 2011
**גמר היורוליג: 2011

*ברצלונה:
**ליגת העל הספרדית: 2012
**פיינל פור היורוליג: 2012

*ריטאס וילנה
**יורוקאפ: 2009
**ליגת הכדורסל הבלטית: 2009
**ליגת הכדורסל הליטאית: 2009
**הגביע הליטאי: 2009

===אישיים===
*MVP של הבונדסליגה (2005) 
*MVP של היורוקאפ (2009) 
* MVP של משחק האולסטאר של הליגה הליטאית (2009) 
* MVP של הליגה הבלטית (2009)

==קישורים חיצוניים==

**[http://bc.lrytas.lt/en/disp.php/en_club/en_players/en_players_8 פרופיל] באתר הרשמי של ריטאס וילנה

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:כדורסלני ריטאס וילנה
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני ברצלונה
קטגוריה:כדורסלני אוניקס קאזאן
קטגוריה:כדורסלני שטרסבורג
קטגוריה:קרוליינה הדרומית: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1980
צהלון

צהלון היא שכונה מעורבת ליהודים וערבים ביפו, מערבית לשדרות ירושלים. השכונה נקראת על שם בית חולים הממוקם בפינתה הצפון-מזרחית, הנקרא על שם הרופא היהודי-איטלקי בן המאה ה-17 יעקב צהלון.

השכונה בנויה משני רחובות אורך, צהלון הרופא וציהתל"י (ראשי תיבות של שירו של יהודה הלוי: ציון הלא תשאלי (לשלום אסירייך)) וביניהם רחובות רוחב הקרויים על שמות רבנים.

בתי השכונה נמוכים ובניהם גינות. לאחר שנבנתה בשנות ה-50 ראש הממשלה דוד בן-גוריון רצה להרוס את השכונה ולבנות מחדש בניינים רבי קומות על מנת שיאכלסו יותר אנשים בשטח מצומצם זה. בשכונה קיימים שני בתי כנסת תימניים ואחד ספרדי. השכונה שומרת על אופייה היהודי, אך בשנים האחרונות עולה מספר תושביה הערבים. בשכונה מצוי בית הספר תיכון "עירוני ז'". שהיה ידוע בעבר כ" קריית חינוך יפו".

עקב מבנה הרחובות ומחסור בתשתיות, אין מעבר של תחבורה ציבורית בשכונה, אך קווי אוטובוס רבים עוצרים ברחובות המקיפים את השכונה כגון: ד"ר ארליך ושבטי ישראל.

הסופר אלון חילו שנולד בשנת 1972 ב"בית החולים צהלון" כתב את ספרו אחוזת דג'אני.

== בית החולים צהלון (דג'אני) ==

בית החולים צהלון (דג'אני) (כיום המרכז הגריאטרי "צהלון") שנמצא בשדרות ירושלים 100 פינת רחוב ארליך ביפו ותוחם את שכונת צהלון ממערב הוא מתחם היסטורי שהיה שייך לפני קום המדינה לאחת המשפחות העשירות של ערביי יפו. רוב שטח השכונה היה שייך לפואד איסמעיל דג'אני, בן לאחת המשפחות החשובות בה. דג'אני, שהיה רופא, פתח ב-1933 את בית החולים במבנה לבן הבנוי בסגנון הבינלאומי, שניצב בתוך פרדס. המבנה תוכנן על ידי האדריכל יצחק רפופורט. הסגנון הבינלאומי שהיה אז הבטחה אוטופיסטית לחיים חדשים תחת הקירות המגוננים של הקדמה האירופאית נראה לפואד דג’אני צורך הולם לגילום הערכים ההומניסטיים של בית חולים הראשון ביפו. רפפורט ששלט בשפות רבות, ידע גם ערבית וככל הנראה השתלב טוב באוכלוסייה של תל אביב ושל יפו בשלהי שנות ה-30.
היה זה בית החולים הפרטי הראשון ביפו, הוא היה מצויד בציוד מודרני והכיל 50 מיטות, מחלקת יולדות, מחלקת עיניים ומחלקה כירורגית. ד"ר דג'אני נקבר ב-1940 בפינתה הדרומית של גינת בית החולים והוילה שלו ושל משפחתו ניצבת בפינה הצפון-מערבית של המתחם ומשמשת כיום ביתו של הרכב המוזיקה "אנסמבל מזרח מערב". בשנת 1948 ברחו אלמנתו של דג'אני, סלמה, ומשפחתה מן הארץ ללונדון, ללא יכולת לשוב. בית החולים נפתח מחדש תחת השם "צהלון" והיה גם בית יולדות, בית חולים כללי ליפו ובית חולים לילדים . ב-1980 הפך לבית חולים סיעודי-גריאטרי בלבד.

== ראו גם ==
* אחוזת דג'אני

== קישורים חיצוניים ==
* [https://sites.google.com/tlv100.net/ironiko/JAFFA/zahalon שכונת צהלון ובית החולים דג'אני] באתר "תל אביב 100" - השכונות והמתחמים
* [https://www.tel-aviv.gov.il/Transparency/DocLib4/%D7%94%D7%97%D7%95%D7%91%D7%A8%D7%AA%20%D7%94%D7%A9%D7%9C%D7%9E%D7%94.pdf נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו] באתר עיריית תל אביב-יפו.

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:יפו: שכונות
דבורה גילוץ

דבורה גילוץ (9 באפריל 1884 – 28 בפברואר 1972) הייתה אשתו של מנחם גילוץ וממייסדי תל אביב.

==ביוגרפיה==
דבורה גילוץ לבית לוין, נולדה בעיירה לוצין (אז בתחום האימפריה הרוסית והיום בלטביה), שבמחוז ויטבסק. בבית קיבלה חינוך מסורתי ולמדה בבית ספר ממשלתי לבנות. אביה עלה לארץ-ישראל לפני המשפחה, ודבורה, אימה ואחיה הגיעו בעקבותיו ב-1897. המשפחה התיישבה בראשון לציון ושם למדה דבורה מלאכה. אחרי שנים אחדות עברה המשפחה ליפו ושם הכירה את מנחם גילוץ והתחתנה עמו ב-1908 (ד' תמוז תרס"ח). הזוג הצעיר היה בין 66 המייסדים של אחוזת בית - לימים העיר תל אביב. <ref></ref>

במלחמת העולם הראשונה גורשו תושבי תל אביב מהעיר, ודבורה נדדה עם המשפחה לנס ציונה, ואחר כך לפתח תקווה, שם ילדה את יהושע, ילדה הרביעי, לימים אלוף-משנה בחיל האוויר ומפקדו הראשון של בסיס רמת דוד.

כשחזרה לתל אביב עם ילדיה, התפרנסה במשך חודש ימים בדוחק מאפיית לחם בשביל החיילים האנגלים, היות שבעלה מנחם גילוץ שהה מעבר לקווי החזית בפתח תקווה.

דבורה הייתה פעילה באגודות נשים התנדבותיות לעזרה וסעד (עזרת נשים, גמילות חסד, ובני ברית). במשך שנים רבות הייתה בין החברות הפעילות בגמ"ח מייסודה של הרבנית אהרנסון. פעילותה נעשתה בצניעות שלא על מנת לקבל פרס, ומתוך תחושה עמוקה של ערבות הדדית. כך אספה לביתה בימי פרעות יפו כ-30 משפחות של פליטים יהודים ודאגה לכלכלתם.

גולת הכותרת בפעילותה הציבורית הייתה הקמת בית הספר לתפירה וגזירה במסגרת "התאחדות נשים עבריות עממיות", יחד עם מלכה גורדון של"ג ושמחה אברונין. מוסד זה הוקם על מנת לאפשר לבנות ישראל פרנסה המכבדת את בעליה ועצמאות כלכלית - נושא שהיה בעל חשיבות גדולה בעיניה.

דבורה ומנחם גילוץ הקימו בית פתוח לכל מבקש עצה ועזרה. נולדו להם 5 ילדים. הם היו נשואים 64 שנים.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תל אביב: מייסדים
קטגוריה:חברי בני ברית ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:מגורשי תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
לואיס ל'אמור

לואיס ל'אמור (אנגלית: Louis L'Amour; 22 באפריל 1908 - 10 ביוני 1988) היה סופר אמריקאי פורה, שכתב עשרות רבות של ספרים. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע. ספריו היו בעיקרם מערבונים, אף על פי של'אמור קרא להם "סיפורים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע". בזמן מותו היו 101 עבודות שלו בדפוס: 86 ספרים, 14 סיפורים קצרים ועבודה לא-בדיונית אחת. ל'אמור נחשב לאחד מהסופרים הפופולריים ביותר בעולם וכנראה לזמן המודרני.

== חייו ==
ל'אמור נולד וגדל בג'יימסטאון שבדקוטה הצפונית לאב וטרינר שהיה גם פוליטיקאי מקומי. מילדותו אהב לקרוא, בעיקר ספרי היסטוריה בדיוניים. הוא טען שהתחיל את לימודיו בבית הספר עם ידע רב יותר משל מוריו בנוגע למלחמות היסטוריות. לימודיו העצמיים והידע שצבר גרמו לו להשתעמם בבית הספר והוא עזב את לימודיו לאחר עשר שנות לימוד. מגיל זה עבד בעבודות מזדמנות. בטקסס עבד עם אדם בן שבעים ותשע שגודל על ידי האפאצ'ים ושלימד אותו שימוש בעשבי מרפא, צייד ועוד. בניו מקסיקו עבד קרוב לקברו של בילי הנער ושם הכיר כשלושים אקדוחנים לשעבר. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס ל'אמור לצבא ארצות הברית, הוסמך כקצין והוכשר בבית הספר להשמדת טנקים. בשל גילו המבוגר, שהיה פוסל אותו משירות ביחידת שדה, עבר ל'אמור לשרת ביחידת אספקה ושימש כמפקד מחלקה בפלוגה של גדוד תדלוק כוחות שריון.

יצירתו הראשונה הייתה שיר שהתפרסם בעיתון המקומי של ג'יימסטאון. ספרו הראשון על המערב הפרוע התפרסם ב-1940 ונקרא "Town No Guns Could Tame". ל'אמור כתב במהלך חייו 100 ספרים שנמכרו בכ־225 מיליון עותקים ותורגמו לעשרות שפות. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע מצליחים.

===ספריו שתורגמו לעברית===
* "בדידותם של האלים", הוצאת אור עם (1985)
* "ג'ובאל סאקט", הוצאת שלגי (1988)
* "אחרון לוחמי השבט", הוצאת מודן (1987)
* "ההגנה על סנטינל", סיפור קצר המופיע באסופת הסיפורים "מערבון" בעריכת מרדכי ליבוביץ, הוצאת כתר, 1993.
**סיפורו הקצר של לאמור [https://www.no-666.com/2021/01/23/המגן-עלהעייירה-סנטינל-מערבון-קלאסי-מא/ "המגן על העיירה סנטינל"] נמצא גם בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד".

עטיפת ספרו של ל'אמור מ 1988 בהוצאת שלגי{{תמונה להחלפה}}

== ביקורות ספרותיות ==
נטען כנגד ל'אמור שספריו אינם אחידים ועלילותיהם פרומות ונפתרות בצירופי מקרים. כשנשאל איזה ספר מספריו אהוב עליו אמר ל'אמור שבכל ספר מצא קטעים שאהב ואת החלקים שלא אהב ,שיפר בספרים הבאים.

לעומת המבקרים, קהל היעד של מיליוני קוראים בעולם הגיב בהתלהבות על ספריו הרבים, כפי שניתן לראות מהמספר העצום של ספריו שנמכר ברחבי העולם. ל'אמור עצמו ציין לא פעם את חוסר העקביות בביקורת כלפי ספרים היסטוריים. הוא ציין שישנה נטייה להמעיט בערכם של ספרים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע ולראות בהם מערבונים זולים, לעומת ספרים דומים על תקופות אחרות, שזוכים להערכה כספרות היסטורית.

== פרסים ==
ל'אמור זכה ב-1982 במדליית הזהב של הקונגרס וב-1984 נשיא ארצות הברית רונלד רייגן העניק לו את מדליית החירות הנשיאותית. ב־1972 זכה בתואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ג'יימסטאון כהכרה בתרומתו הספרותית והחברתית.

ל'אמור נפטר מסרטן הריאות ב־10 ביוני 1988 ונקבר בגליינדל שבקליפורניה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:מקבלי מדליית הזהב של הקונגרס
קטגוריה:ספרי מערבונים
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1908
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
ל'אקווילה

ל'אקווילה () היא עיר במרכז איטליה, בירתו של מחוז אברוצו ונפת ל'אקווילה. העיר נפגעה קשה ברעש האדמה שהכה אותה באפריל 2009.

ל'אקווילה נמצאת 100 ק"מ צפונית-מזרחית מרומא ומחוברת אליה בכביש מהיר, העובר בין ההרים. העיר שוכנת על גבעה בעמק של נהר אטרנו (Aterno), מוקפת בהרי האפנינים. הפסגות המושלגות של רכס גראן סאסו נשקפות אליה מצפון מזרח. 

העיר מוקפת בחומה מתקופת ימי הביניים. בתיה של העיר בנוים על שיפוע גבעות. מצדי רחובות העיר מבנים וכנסיות הבנויים בסגנון הבארוק והרנסאנס. הרחובות מובילים למרכז העיר שם ממוקמת האוניברסיטה המפורסמת של העיר. העיר מוכרת בתור עיר של סטודנטים ויש בה מוסדות תרבות רבים: תיאטרון, תזמורת, אקדמיה לאמנות ואולפן סרטים.

== גאוגרפיה ==
העיר שוכנת בקרבת הפסגה הגבוהה של הרי האפנינים, גראן סאסו. היא מצויה בגובה של 721 מטר מעל פני הים בעמק אטרו-פסקרה. מסביבה ארבעה הרים בגובה של 2,000 מטר מעל פני הים. ההרים מונעים את כניסתו של אוויר לח וחם לעיר מהים התיכון ולכן שורר בה אקלים חם ויבש.
נוהגים לומר כי מזג האוויר בעיר מניב 11 חודשי קור וחודש אחד קר במיוחד.

==יחודה של העיר==

שטח השיפוט של העירייה הוא גדול במיוחד: 467 קמ"ר. הוא נחשב לשטח השיפוט השישי בגודלו מבין ערי איטליה. לפניו באות, בין השאר, הערים: רומא (במקום הראשון), רוונה בצפון איטליה וסאסארי בסרדיניה. בגלל גודל שטחה, והיותו הררי ברובו, קיימים בה 59 רבעים ושכונות. בשטחה סלולים קרוב ל-3,000 ק"מ כבישים ובנויים אלפי קמ"ר של מבנים. לשירות תושביה עשרות בתי ספר, מרכזים מסחריים רבים, כמאה כנסיות ועשרה בתי קברות.

העיר ידועה בעיקר כמקום הכתרתו של האפיפיור סלסטינוס החמישי בשנת 1294, שכיהן בתפקיד חמישה חודשים בלבד ולאחר מכן פרש מתפקידו באופן תקדימי. סלסטינוס קבור בכנסייה המרכזית בעיר, ואת קברו פקדו האפיפיורים בנדיקטוס השישה עשר בשנת 2009 בעקבות רעידת האדמה (שפרש בהמשך בעצמו מתפקידו) והאפיפיור פרנציסקוס ה-1 בשנת 2022.

== רעידות אדמה ==
מוקד רעידת האדמה ב-6 באפריל 2009
לעיר היסטוריה של רעידות אדמה. נרשמו בה רעידות אדמה בשנים 1349, 1452, 1501, 1646 1703 ו-1706.. בחודש ינואר 2009 הורגשו בעיר אירועים סייסמיים בעוצמה שנעה בין 2.9 ל-6.3 בסולם ריכטר.

ב-6 באפריל 2009 בשעה 3:32, התרחשה רעידת אדמה שמוקדה היה במרכז הרי האפנינים. הרעידה הורגשה במחוזות נוספים: בלאציו שבמזרח, במוליזה שבדרום, באומבריה שבצפון-מערב ובקמפניה שבדרום איטליה. ברעידה זו נספו 289 בני אדם וכ-1,500 נפצעו. מחצית מהבתים בעיר העתיקה חרבו, ורוב בתי העיר ניזוקו. כתוצאה מכך נותרו עשרות אלפים ללא קורת גג. 

== מראות מהעיר ==

<gallery widths="230px" heights="250px" perrow="3">
קובץ:Piazza duomo aerea.JPG |הככר המרכזית - מראה מלמעלה
קובץ:L'Aquila Piazza del Duomo 2007 by-RaBoe.jpg| הככר המרכזית - מראה אופקי 
קובץ:L'Aquila 2007 -Fontana della 99 Cannelle- by-RaBoe-003.jpg|מזרקת 99 התעלות - אחת מהן כונתה נחל קדרון - ירושלים 
</gallery>

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אברוצו: ערים
קטגוריה:ערים שנהרסו על ידי רעידת אדמה
היין סלסטיאל גרופ

חברת היין סלסטיאל גרופ (Hain Celestial Group) היא יצרנית מזון המתמקדת בעיקר במזון טבעי ואורגני ובמוצרי טיפוח אישיים. רבים ממוצרי החברה כשרים. המבנה הנוכחי של החברה התגבש בשנת 2000 עם מיזוגן של Hain Food Group ו-Celestial Seasonings. תאגיד היינץ מחזיק כיום 19.5% ממניות החברה.

==חברות בת מרכזיות==
* היין פיור פודז (Hain Pure Foods): לב הקבוצה כולה. מייצרת עוגיות, קרקרים, שמן מאכל, מיני סוכר ועוד.
* סלסטיאל סיזנינגס (Celestial Seasonings): חברה המתמחה בייצור תה צמחים לסוגיו.
*ארוהד מילז (Arrowhead Mills): חברה המייצרת מוצרים שונים על בסיס דגנים אורגניים, כגון דגני בוקר, גרנולה, תערובות להכנת חביתיות, וופלים, לחם וקינוחים, מיני קמח, חמאת בוטנים אגוזים ושומשום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.hainpurefoods.com/ אתר הברית של היין פיור פודז]
* [http://www.celestialseasonings.com/ אתר הבית של סלסטיאל סיזנינגס]
* [http://www.arrowheadmills.com/ אתר הבית של ארוהד מילז]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות מזון אמריקאיות
קטגוריה:חברות אמריקאיות הנסחרות בנאסד"ק
המתרחצות הגדולות

המתרחצות הגדולות (בצרפתית: Les Grandes Baigneuses) או המתרחצות הוא ציור שמן מאת האמן הפוסט-אימפרסיוניסט פול סזאן.

הציור הוא חלק מסדרה שלמה בנושא זה. שמה של היצירה - "המתרחצות הגדולות" מצביע על גודלה של היצירה, הגדול באופן משמעותי משאר ציורי הסדרה. הציור, הנחשב לאחד מן הציורים החשובים באמנות המודרנית, מצוי כיום באוסף מוזיאון פילדלפיה לאמנות.

==תיאור היצירה==
הציור מתאר קבוצות של נשים עירומות על גדת אגם או נהר. במישור קדמי של הציור מתוארות כ-14 נשים בשתי קבוצות כשמאחוריהן קבוצה של עצים גבוהים. ברקע בתיאור מופיעה הגדה הנגדית של הנהר ובה דמויות נוספות. דמות נוספת מתוארת שוחה במים.

הדמויות המתוארות הן חסרות תווי פנים או כל סממן אינדיבידואלי. סזאן מצייר אותן באופן הדומה לציור חלקים אחרים בעבודה. תיאור חלק מתנוחות המתרחצות הוא מוגזם ונועד להדגיש את אופי בניית הקומפוזיציה של הציור וזאת תוך שמירה על סימטריות בגופן של המתרחצות.

האלמנט המרכזי בקומפוזיציה הוא שתי קבוצות העצים המתכופפות כלפי מרכז הציור ויוצרות מעין מסגרת מחודדת (משולש) דרכה אנו מביטים על הנוף. אופן הציור של סזאן מטשטש את המרחק בין המישור הקדמי לאחורי והשמיים הנשקפים דרך העצים מתוארים בחומריות זהה לזו של העצים. הנשים, המצוירות בתנוחות שונות ופונות לכיוונים שונים יוצרות אף הן משולשים בין איבריהן.

==היסטוריה של היצירה==
הציור הוא הגדול מסדרה של ציורי מתרחצים - גברים ונשים - אותם צייר סזאן במהלך חייו. בחינה של סדרת הציורים מגלה מהלך מורכב של בחינת אופן ייצוג האובייקט באמצעים אמנותיים. סזאן צייר את היצירה בשנת חייו האחרונה. מסיבה זו יש אשר הרואים בה יצירה בלתי גמורה.

לאחר מותו של סזאן נרכש הציור על ידי סוחר האמנות אמברואז וולאר (Ambroise Vollard). ב-6 ביולי 1937. לאחר שעבר בין כמה בעלים שונים, נרכש הציור, תמורת סכום של 110,000 דולר, על ידי אספן האמנות ג'וזף וידנר (Joseph E. Widener) בעבור מוזיאון פילדלפיה לאמנות.

בשנת 1980 הכליל ה-BBC את הציור בסדרת הטלוויזיה של "100 הציורים הגדולים" (100 Great Paintings).

== קישורים חיצוניים ==

*"[http://www.philamuseum.org/collections/permanent/104464.html?mulR=4988 המתרחצות הגדולות]", באתר מוזיאון פילדלפיה לאמנות 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון פילדלפיה לאמנות: יצירות אמנות
קטגוריה:ציור פוסט-אימפרסיוניסטי
קטגוריה:פול סזאן
קטגוריה:ציורים משנות ה-1900
קטגוריה:נשים בציור
קטגוריה:ציורי עירום
קונטרס (כתב עת)

עמוד השער של גיליון י"ד בניסן תרע"ט]]
קוּנטרס או בשמו המלא: קונטרס: ידיעות, שיחות ומכתבים, היה ביטאונה של מפלגת אחדות העבודה ובמידה מסוימת היה גם ביטאון ההסתדרות לפני ייסוד דבר. כתב העת ראה אור כשבועון בין השנים 1919–1930 ו-1943–1945. השם "קונטרס" פירושו חוברת העוסקת בנושא מסוים (מלטינית: commentarius - פנקס רשימות), חיבור קצר או אוסף הערות בנושא מסוים.

עורכו הראשון של קונטרס היה ברל כצנלסון, ולאחר שהקים את "דבר" והיה לעורכו, ערכו את כתב העת דוד רמז, מרדכי קושניר ויצחק יציב. גיליונות מסוימים יצאו גם בשמות "איגרת", "חוברת", "גיליון", "פנקס", "מכתב לחברים". בשנתו הראשונה צורף לקונטרס מוסף ספרותי חודשי בעריכת יוסף חיים ברנר בשם "האדמה", אך לאחר רצח ברנר פָּסקה הוצאת המוסף.

כצנלסון שידל את חברי המפלגה ששהו בחו"ל לשלוח כתבות לקונטרס ככתבי חוץ. כך משה שרת, ששהה בלונדון בשליחות התנועה הציונית, שלח כתבות תחת שם העט "בן קדם"; אליהו גולומב כתב מגרמניה; ומשה ביילינסון, שלמד רפואה באיטליה, היה כתב העיתון ברומא. עוד כתבו בעיתון אליעזר ליבנה (ליבנשטיין), אברהם תרשיש, ברל רפטור ואף אב"א אחימאיר, לפני שהפך לרוויזיוניסט. ה"קונטרס" הודפס בדפוס הקואופרטיבי "דפוס אחדות".

מעל גיליונות קונטרס התפרסמו דוחות פעילות מפלגתיים והסתדרותיים, תיאור מפורט של כל ועידה ומועצה ומאמרי פולמוס ארוכים של נציגי פועלים, בעיקר בנוגע לדרכה האידאולוגית והמעשית של הסתדרות העובדים ובנוגע לאיחוד שורות הפועלים העבריים בארץ ישראל. מעל דפי העיתון התנהל גם המאבק הגדול של התקופה כנגד גדוד העבודה. העיתון היה מפלגתי מובהק, ועמד כנגד עיתון "הפועל הצעיר". חוקרת התקופה אניטה שפירא מעירה כי "לא היה זה עיתון קל ונוח לקריאה" וכי "היו מפועלי ארץ ישראל שחטאו, בסתר ושלא בסתר, בקריאת "דאר היום", עיתונו ה"ימני" של איתמר בן-אב"י, שהיה בו מן הלחלוחית הסנסציונית שחסרה [...] בדפיו הצנועים של הקונטרס". "קונטרס" הפסיק להופיע בשנת 1930, על רקע איחוד "אחדות העבודה" עם "הפועל הצעיר" והקמת מפא"י ועל רקע הכפילות המיותרת עם העיתון היומי המצליח דאז, "דבר".

כאשר ב-1943 עמדה שוב מפא"י על סף פילוג, חידשו המזוהים עם רעיונות "אחדות העבודה" (סיעה ב') את הופעת "קונטרס" בעריכת יחיאל הלפרן, אך כעבור שנה וחצי הופסקה שוב הופעתו.

==לקריאה נוספת==
* גצל קרסל, כרך מפתח לשנים תרע"ט-תש"ה, תשכ"ז.
* אניטה שפירא, ברל, עם עובד, 1980, עמ' 232, 242–243.
 
==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונות בעברית
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:ישראל: שבועונים
קטגוריה:עיתונים וכתבי עת ציונים
קטגוריה:עיתונות מפלגתית סוציאליסטית בישראל
Y(4140)

(4140)Y הוא חלקיק תת-אטומי שהתגלה בניסוי במאיץ הלאומי על שם אנריקו פרמי (Fermilab) באילינוי שבארצות הברית, ופורסם לקהילה המדעית ב-17 במרץ 2009.

החלקיק נוצר בהתפרקות B<sup>+</sup>}}. הוא התגלה לאחר בחינת 20 מילארדי התנגשויות פרוטונים ואנטי-פרוטונים, שם זוהה כי בחלק קטן של המקרים הייתה ההתפרקות שונה מההתפרקות המוכרת, והפיקה את החלקיק (4140)Y.

מסת המנוחה שלו היא 4143.0 ± 2.9 ± 1.2 MeV/c<sup>2</sup>, ומכאן שמו.

==קישורים חיצוניים==
*רקפת תבור, [http://www.epochtimes.co.il/news/content/view/11028/88/ התגלה חלקיק נוסף המאתגר את החוקרים] , אפוק טיימס ישראל, 5.4.2009
*[http://www.fnal.gov/pub/presspass/press_releases/Y-particle-20090318.html ההודעה הרשמית לעיתונות] של מעבדות פרמי, 18.3.09 

קטגוריה:מזונים
דגל ריינלנד-פפאלץ

דגל ריינלנד-פפאלץ הוא דגלה של המדינה הגרמנית ריינלנד-פפאלץ. עיצובו של הדגל מבוסס על דגל גרמניה - טריקולור שחור-אדום-זהב והוא מושחת בסמל ריינלנד-פפאלץ בקנטון. הדגל נקבע כדגל המדינה בחוקת ריינלנד-פפאלץ ב-18 במאי 1947.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה ריינלנד-פפאלץ באזור הכיבוש הצרפתי מצירוף של כמה מחוזות היסטוריים, רובם היו שייכים בעבר למדינות הסה ובוואריה. צבעי הדגל מסמלים את צבעיה הלאומיים של גרמניה בצירוף סמל המדינה וזאת מכיוון ולשילוב הצבעים אין קשר ישיר לאף אחד מחלקי המדינות ההיסטוריות אשר הרכיבו את המדינה, ואילו השימוש בדגל מתקופת רפובליקת ויימאר סימל את הדמוקרטיה החדשה.

הדגל משמש הן את אזרחי המדינה והן את הרשויות המדיניות. כאשר מוצג בשימוש רשמי יוצג בדרך כלל לצידו של הדגל הלאומי ודגל האיחוד האירופי.

==ראו גם==
* סמל ריינלנד-פפאלץ

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

ריינלנד-פפאלץ

קטגוריה:ריינלנד-פפאלץ
ריינלנד-פפאלץ
הלוואה וחיסכון (תספורת)

קריקטורה לווריאציות של "הלוואה וחיסכון"
הלוואה וחיסכון הוא כינוי שניתן לסוג של תספורת או תסרוקת של גברים מתקרחים, שבה שיער מאזור לא מקריח בראש מסודר כך שיסתיר את הקרחת. השם "הלוואה וחיסכון" ניתן על שום המטאפורה, לפיה האזור השעיר "מלווה" את השיער לקרחת, והוא שימוש הומוריסטי בשם הבנק הלוואה וחיסכון.

יש הרואים בתסרוקת זו חיננית ונאה, אולם יש הרואים בה סירוב להודות במציאות הקרחת וניסיון לשמר את מראה הנעורים שאבד.

בין אישי הציבור שהסתרקו ב"הלוואה וחיסכון" ניתן למצוא את המשורר נתן זך, דובר צה"ל אבי בניהו, ראש עיריית ניו יורק רודולף ג'וליאני, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, השחקן שון קונרי, החקיין טוביה צפיר, המוזיקאי דני סנדרסון וראשי הממשלה אהוד אולמרט ובנימין נתניהו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תספורות ותסרוקות
שיכוני חיסכון

שיכוני חיסכון הוא שמה של שכונה ביפו. מצפון לה צהלון, ממזרח שדרות ירושלים ויפו א' (דקר), מדרום שדרות הבעש"ט ונווה גולן (יפו ג') וממערב שכונות עג'מי וגבעת עלייה. בשנת 2005 התגוררו בה כ-2,700 תושבים.

השכונה הוקמה בשנות ה-50 וה-60, והיא כוללת שיכוני רכבת בני שלוש קומות, שיועדו לעולים חדשים. קודם לכן היו באזור בתים של תושבים ערבים. בשכונה בית ספר אחד, בית ספר שיל"ה לבנות, השייך לזרם החינוך העצמאי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.tel-aviv.gov.il/Transparency/DocLib4/החוברת%20השלמה.pdf נתונים סטטיסטיים על רבעים ושכונות בתל אביב-יפו] באתר עיריית תל אביב-יפו.

קטגוריה:תל אביב-יפו: שכונות
קטגוריה:יפו: שכונות
טקומית הכף

טֶקוֹמִית הַכֵּף (שם מדעי: Tecoma capensis) הוא מין צמח נוי ממשפחת הביגנוניים, הנפוץ בגנים בישראל. מוצאו בדרום אפריקה, סווזילנד ומוזמביק, והוא הוגדר לראשונה בחבל הכף שבדרום אפריקה, ומכאן שמו. בעבר שויך המין לסוג "טקומית" (Tecomaria), אולם בעקבות מיון פילוגנטי הוא משויך כיום לסוג דק-פרי (Tecoma). אף על פי כן מוסיפים לכנותו בעברית בשם שבו הוא מוכר יותר בענף הגינון.

טקומית הכף היא שיח בעל ענפים דקים וגמישים ועלים נגדיים הערוכים בזוגות. העלים מנוצים, עלעליהם משוננים ומספרם אי-זוגי. כצמח בודד מגיע השיח לגובה 2-3 מטרים, אולם לעיתים קרובות הוא נשען ומטפס על גדרות, עמודים או עצים, ואז הוא יכול להגיע לגובה רב יותר.

פריחת הטקומית נמשכת כל השנה, אך בעיקר בעונות החורף והאביב. התפרחות הן אשכולות צפופים וזקופים של פרחים בגוני אדום וכתום, בעלי עטיף כפול. הגביע קטן, והכותרת הצבעונית דמוית שופר באורך כ-8 סנטימטרים, שבקצהו נפתחים עלי הכותרת לצדדים. האבקנים בולטים מתוך הכותרת, אך אחד מהם קצר ועקר (אינו נושא אבקה). הפרחים מפרישים צוף המושך אליהם צופיות שמסייעות בהאבקה. הפרי הלקט דק וארוך, המתבקע כאשר הוא מתייבש ומפיץ זרעים מכונפים המייצרים ספיח מרובה. מלבד הנביטה המתרחשת באופן טבעי, נעשה ריבוי הטקומית בתרבות בזריעה או באמצעות ייחורים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1828
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון לינדלי
קטגוריה:ביגנוניים
קטגוריה:צמחי נוי
קטגוריה:דרום אפריקה: צומח
האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל

האגודה הגרמנית לחקר ארץ ישראל (בגרמנית: Deutscher Verein zur Erforschung Palästinas, או בקיצור DPV, ראשי תיבות של Deutscher Palästina Verein) היא ארגון אקדמי המוקדש לחקר מדעי של ההיסטוריה והתרבות של ארץ ישראל, ובמיוחד בתקופת המקרא. האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877. 
== פעילות ==
פעילותה של האגודה מתרכזת ביצירת קשר שוטף בין חבריה ובפרסום תוצאות מחקריה למעגל קוראים רחב יותר. מדי שנתיים נערכת אספת חברי האגודה, ביחד עם כנס אקדמי בנושא משתנה, שאותו בוחרים חברי האגודה. 

האגודה מוציאה לאור כתב עת שנתי (Zeitschrift des DPV), שנשלח לחבריה ללא תשלום. המאמרים בכתב העת עוסקים בהיבטים ארכאולוגיים, טופוגרפיים, איקונוגרפיים, אתנולוגיים, פילולוגיים וספרותיים של תולדות ארץ ישראל ותרבותה, וכתב העת מכיל גם ביקורות על ספרות מקצועית אחרת בתחום. 

מאז 1969 מוציאה האגודה לאור גם מונוגרפיות הרואות אור באופן בלתי סדיר תחת הכותרת "Abhandlungen des DPV", ועוסקות באותו טווח נושאים כמו כתב העת.

האגודה עומדת בקשר עם ארגונים דומים בעולם ומנהלת ספריית החלפה של כתבי עת ופרסומים אחרים העוסקים בתולדות ארץ ישראל. ספרייה זו עומדת לרשות חברי האגודה.

האגודה נוסדה ב-28 בספטמבר 1877 ביזמתם של קרל צימרמן מבזל, אלברט סוצין מטיבינגן ואמיל פרידריך קאוטש מבזל. מספר החברים גדל במהרה, משום שהאגודה הייתה הגוף הראשון במרחב הדובר גרמנית שהקדיש עצמו לחקר ארץ ישראל, וקיבל חברים ללא שום סייג פוליטי או דתי. התפתחותה המהירה של האגודה אפשרה לה לממן ולקדם פרויקטים שונים בארץ ישראל, חפירותיו של הרמן גותה בעיר דוד וחפירות בתל מגידו על ידי גוטליב שומאכר וקרל וטצינגר.
כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, נחרבו בלייפציג ב-4 בדצמבר 1943 ספריית האגודה וכן אוספים אתנולוגיים וארכאולוגיים שנאספו בארץ ישראל. גיליון 67 של כתב העת של האגודה ראה אור בתנאים קשים בשנים 1944/5, ואז חדל כתב העת להתפרסם. בשנת 1949 פורקה האגודה, עד לייסודה מחדש ב-31 ביולי 1952. פרסום כתב העת חודש באופן סדיר בשנת 1953. פעילות האגודה לבשה עתה אופי בינלאומי יותר, ובכתב העת התחילו להתפרסם גם פרסומים באנגלית ובצרפתית, ומספר החברים באגודה מחוץ לגרמניה גדל אף הוא.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* (לועזית)
* 

קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:ארגוני מחקר לארץ ישראל
קטגוריה:גרמניה: ארגונים
קטגוריה:גרמניה: ארכאולוגיה
פציעה ברצועה הצולבת הקדמית

איור של ה[[ברך הימנית]]
הרצועה הצולבת הקדמית - (באנגלית: Anterior cruciate ligament או בראשי תיבות ACL) היא אחת מארבע הרצועות העיקריות של הברך. הצולבת הקדמית נאחזת בחלק האחורי-צדי של המשטח המפרקי של עצם הירך ובחלק הקדמי-תיכון של המשטח המפרקי של השוקה. מבחינה ביומכנית, הרצועה נותנת לברך יציבות קדמית, הרצועה לא מאפשרת לשוקה להחליק קדימה ביחס לעצם הירך.

הרצועה היא פנים סינוביאלית, כלומר היא ממוקמת בתוך קופסית מפרק הברך. קיימות שתי רצועות צולבות, אחורית וקדמית, אשר מצליבות אחת את השנייה בתוך המפרק. פציעה ברצועה הצולבת, קרע חלקי או מלא, היא אחת הנפוצות ביותר בקרב ספורטאים.

==סיבות לפציעה==
פציעה ברצועה הצולבת נפוצה מאוד בעיקר אצל אתלטים וספורטאים שונים. הקרע של הרצועה נגרם בגלל סיבוב חד ופתאומי של הברך, מה שמלווה בהרגשה של כאב חד ורעש נקישה. סיבה נוספת לקרע של הרצועה היא יישור יתר של הברך. לאחר הפציעה מפרק הברך מתמלא נוזלים ודם כתוצאה מהקרע, מה שמוביל לאי נוחות וכאב. כמו כן חשים הפצועים בתחושת "בריחת ברך" וחוסר יציבות. הפציעה נפוצה בעיקר אצל ספורטאים מתחומי הכדורגל, הכדורסל, הכדוריד, הפוטבול והסקי. הפגיעה מאובחנת בבדיקה גופנית וניתן לוודא את קיומה בעזרת דימות תהודה מגנטית (MRI). 

==אפשרויות הטיפול==
בפציעה ברצועה הצולבת הקדמית אפשר לטפל בצורה כירורגית או שמרנית. אם במהלך הפציעה לא נגרם נזק לסחוס והברך עומדת במעמסים של פעולות יום-יומיות אז אפשר לוותר על ניתוח. עם זאת הפצוע לא יוכל לשוב ולעסוק בספורט תחרותי ופעולות שכוללות שינוי כיוון וקפיצות. על המטופל לבצע טיפול פיזיותרפי כדי לחזק את השרירים התומכים בברך (ובכך להפחית את העומס משם), וכמו כן להשתמש בעזרים כמו מגן ברך. כל אלו יעזרו להחזיר את הפצוע לפעילות יומית נורמלית בתוך חודש, ולהחזיר את טווח התנועה המלא לברך.

אם הברך מגלה אי יציבות ופוגעת בחיי היום יום של הפצוע, נשקלת האופציה של ניתוח לשחזור הרצועה הצולבת. ספורטאים רבים מבצעים את הניתוח על מנת לחזור לפעילות אותה ביצעו טרם הפציעה. המלצה לניתוח יכולה להיות גם אם יש פגיעה של המיניסקוסים והסחוס. את הניתוח מבצעים על ידי שיטות ארטרוסקופיות. את הרצועה החדשה לוקחים מגיד הפיקה של המטופל, או מגיד שנתרם לבנק האיברים. מקובל להגיע לניתוח כשהברך בטווח תנועה מלא, ועם טיפול פיזיותרפי מקדים. בנוסף לכך, לאחר הניתוח על המטופל לבצע שיקום פיזיותרפי ארוך ואינטנסיבי. היכולת לחזור לפעילות מלאה לאחר הניתוח מוערכת בין 6 ל-9 חודשים.

== ראו גם ==

* שחזור הרצועה הצולבת הקדמית

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20081227010935/http://www.mcnicholaskneeclinic.co.uk/anteriorcruciateligamentacl.htm Anterior Cruciate Ligament (ACL) Reconstruction]
* [http://www.umm.edu/presentations/100230.htm Anterior Cruciate Ligament Repair - Series (University of Maryland) ]
* [https://web.archive.org/web/20081227045627/http://www.vhct.org/case3505/index.htm Anterior Cruciate Ligament], Virtual Health Care Team at the University of Missouri-Columbia
</div>

קטגוריה:פציעות ברך ושוק
תחנת המשטרה ביפו

החזית הצפונית של המבנה
תרשים של ביצורי יפו על חזיתו הצפונית של המבנה. תחנת המשטרה בפינה השמאלית תחתונה של התרשים
מלון סטאי בכיכר השעון ביפו, במבנה תחנת המשטרה הישנה, [[2017]]
מבנה תחנת המשטרה ביפו שנודע בעבר גם כ"בית המעצר הטורקי" או "הקישלה" הוא המבנה התוחם את כיכר השעון ביפו מצידה הצפון-מערבי.

==היסטוריה==
המבנה הוקם בסוף המאה ה-19 במקום בו ניצב מבצר הפינה הצפון-מזרחי של חומות העיר. ב-1897 ירש המבנה את בית המעצר ששכן עד אז בבית הסראייה הישן ביפו העתיקה. הוא ניצב מול בית הסראייה החדש, והשער הראשי שלו פונה מזרחה אל כיכר השעון. השער מעוטר בכיתוב ובטורה של הסולטאן עבדול חמיד השני. חלק מקירותיו החיצוניים של המבנה היו חלק מחומות העיר, דבר שניכר עד היום בחלקלקה שבחזית הצפונית של הבניין. מצידו הדרומי והמערבי הוא גובל במסגד מחמודיה.

במקום שכנה תחנת המשטרה של יפו בסוף התקופה העות'מאנית, וכך גם בתקופת המנדט. לאחר מלחמת העצמאות נמסר המבנה למשטרת ישראל. במקום פעלו משטרת יפו ומרחב יפתח, עד שהועברו ממנו ב-14 במאי 2005. 

במהלך משפטו, היה אדולף אייכמן כלוא במבנה. ניתן לזהות את חדרו מהצד הצפוני של המבנה, עליו הוספה מפת ביצורי העיר. המפה הוספה על קיר כפול, שנועד להגן על חדרו של אייכמן מפני ניסיון פגיעה בו.

בשנת 1971 צולם במקום הסרט "השוטר אזולאי" בכיכובו של שייקה אופיר.

בשנת 2006 המבנה נרכש על ידי יזמים הפרטיים, האחים נקש, במכרז של מינהל מקרקעי ישראל תמורת 12 מיליון דולר.
על הקרקע הוקם מלון בוטיק בן ארבע קומות ובו 130 חדרים שנקרא "מלון סטאי" מרשת רויאל אורכידאה שנפתח רשמית ב-14 בפברואר 2018.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090514023557/http://shezaf.net/zope/home/he/2/1182096099/1182102852#a005 המבנה באתר צור שיזף]
* [http://rakbeisrael.googlepages.com/jafo2.pps#367,11 אודות תחנת המשטרה, "יפו העתיקה", הניה מליכסון (שקופיות 11, 12)]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:מחוז תל אביב (משטרה)
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
קטגוריה:חומות יפו
יפו
מוסטפא ברגותי

מוסטפא ברגותי (ערבית: مصطفى البرغوثي, בתעתיק מדויק: מצטפא אלברע׳ות׳י; נולד ב-1 בינואר 1954) הוא רופא ואיש ציבור פלסטיני, מזכ"ל תנועת היוזמה הלאומית הפלסטינית. ברגותי, בן לחמולת ברגותי מהכפר דיר ע'סאנה בנפת רמאללה ומתגורר כיום ברמאללה.

==ביוגרפיה==
ברגותי נולד בירושלים ולמד רפואה בברית המועצות ובירושלים. כמו כן הוא בעל תואר בניהול מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית. בשנת 1979 ייסד ברגותי את ארגון הבריאות הפלסטיני, UPMRC, אשר העניק שירותי רפואה בעזה ובגדה המערבית, והוא ממשיך לשמש כנשיא הארגון עד היום.

בשנת 1991 היה ברגותי אחד מנציגי המשלחת הפלסטינית לוועידת מדריד, ובשנת 1996 נכשל בהתמודדות על מושב בפרלמנט הפלסטיני בבחירות הראשונות שנערכו ברשות. לאורך השנים ביקר ברגותי בחריפות את אש"ף ואת הרשות הפלסטינית בשל שחיתות. בשנת 2002 עזב את מפלגת העם הפלסטינית והקים יחד עם אישים כחיידר עבד א-שאפי, אדוארד סעיד ואחרים את מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית בניסיון להקים חלופה רפורמיסטית מקיפה לאש"ף מחד ולקבוצות האסלאמיות החמושות כדוגמת חמאס מאידך. כיום מכהן ברגותי כמזכ"ל המפלגה. מאז 2006 משמש ברגותי חבר המועצה המחוקקת הפלסטינית. הוא התמודד בבחירות ליושב ראש הרשות הפלסטינית בשנת 2005, בהן הפסיד לאבו מאזן והגיע למקום השני עם 19.8% מהקולות. בשנת 2006 נעצר ברגותי על ידי משטרת ישראל בעת ביקור פוליטי במזרח ירושלים.

==אידאולוגיה==
ברגותי תומך בהתנגדות לא-אלימה ככלי היעיל ביותר נגד השלטון הישראלי. בראיון בשנת 2005 אמר שלדעתו ישנם שני פתרונות אפשריים לסכסוך הישראלי-פלסטיני: פתרון שתי המדינות, הכולל מדינה פלסטינית עצמאית לצד ישראל, השולטת על כל השטח בגבולות 1967 ללא התנחלויות, ובירתה מזרח ירושלים; או פתרון המדינה האחת הכולל מדינה דמוקרטית אחת שבה כל האזרחים שווים, ללא זהות יהודית ייחודית.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.thedailyshow.com/watch/wed-october-28-2009/anna-baltzer---mustafa-barghouti ריאיון עם מוסטפא ברגותי] בתוכנית הדיילי שואו

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:רופאים פלסטינים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1954
מוסטפא
קיארה סירקוזה

קיארה סירקוזה (במלטזית: Chiara Siracusa, נולדה ב-25 בספטמבר 1976 במלטה), היא זמרת מלטזית, הידועה כאומנית בעיקר בשמה הפרטי.

== הופעותיה באירוויזיון ==
* באירוויזיון 1998, ייצגה את מדינתה עם השיר "The One That I Love". היא סיימה את התחרות במקום השלישי, לאחר דנה אינטרנשיונל ואימאני סלם. דרמה נרשמה בתום הקראת הנקודות באותה תחרות, כאשר לאור מה שהסתמן במדינות האחרונות עד למקדוניה (המדינה האחרונה שהקריאה את הצבעתה), חשבו צופים רבים כי האחרונה תיתן את 12 הנקודות שלה למלטה, ובכך תביא לניצחונה. לבסוף מקדוניה נתנה את 12 הנקודות שלה לקרואטיה ואף לא נקודה למלטה, וכך ישראל קטפה את המקום הראשון בתחרות.
* באירוויזיון 2005 נבחרה קיארה לייצג שוב את מדינתה עם השיר "Angel". הפעם היא הצליחה להגיע למקום השני (המקום הטוב ביותר שלה בינתיים) בהפרש של 38 נקודות מהמנצחת, הלנה פפאריזו. עם זאת, קיארה זכתה ב"פרס התקשורת" ע"ש מרסל בזנסון עבור אותו השיר.
* ב-2009, נבחרה לייצג את מלטה בפעם השלישית בתחרות - בפעם הזו, עם השיר "What if we". בתחרות שנערכה במוסקבה, השיר עלה לשלב הגמר, אך שם סיים רק במקום ה-22 מתוך 25.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרות מלטזיות
קטגוריה:נציגי מלטה באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1998
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2005
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2009
קטגוריה:ילידות 1976
אות קין (סרט)

אות קין הוא סרט קולנוע ישראלי באורך 105 דקות מאת הבמאי אורי ברבש והתסריטאי שערן פרייס, שיצא לאקרנים בשנת 1982, בכיכובם של ארנון צדוק, עפרה ויינגרטן ודליק ווליניץ בתפקידים הראשיים. הסרט קיבל תקציב של 300,000 דולר שמתוחם 55,000 שקל מקרן הקולנוע הישראלי.

==עלילת הסרט==
אות קין הוא הסרט הראשון שביים אורי ברבש. הסרט מתאר את דחייתו של אהוד (ארנון צדוק), שהחלים ממשבר נפשי בבית חולים פסיכיאטרי, הן על ידי משפחתו כאשר אשתו עזבה אותו יחד עם בנם, והן על ידי חבריו לנשק במילואים כשהודח מתפקידו כסמל מחלקה, וזאת יחד עם התעוררויות מחודשות של מחלת הנפש והדיכאון שהוא עובר.

==שחקנים==
* ארנון צדוק - אהוד (אודי)
* דליק ווליניץ - יונתן 
* עפרה ויינגרטן - אסתי
* רוברטו פולק - רובן (ראובן)
* זאב שמשוני - שמשון, מפקד הפלוגה במילואים
* עזרא כפרי - חייל מילואים
* עמוס לביא - חייל מילואים
* איציק גייר-חייל מילואים
* רות חרל"פ - ג׳ודי
* ויליאם מייג'רמן
* הרלן קרי פו
* פיליפ מייקל תומאס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לקות נפשית באמנות
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1982
קטגוריה:סרטי אורי ברבש
הנרי גריי, דוכס קנט

הנרי גריי, דוכס קנט (באנגלית: Henry Grey, 1st Duke of Kent; 1671 - 5 ביוני 1740) היה חבר במסדר הבירית, חבר במועצת המלך ואחד מלורדי המשפט (חברי בית הלורדים המכהנים בו כשופטים עליונים) שמונו על ידי ג'ורג' הראשון בעת שזה שהה בגרמניה.

==קורות חיים==
הנרי גריי היה בנו של אנתוני גריי, רוזן קנט ושל מרי גריי, ברונית לוקס מקרודוול. לאחר מות אימו, בראשית שנת 1702 ירש את התואר ברון קרודוול, ולאחר מותו של אביו, בשלהי 1702 ירש ממנו את התואר, והיה לרוזן ה-12 מקנט.

בשנת 1704 מונה לתפקיד הלורד צ'מברלין ולחבר במועצת המלך של אנגליה.

בשנת 1706 קיבל את התארים מרקיז קנט, רוזן הרולד וויסקונט גודריך, ובשנת 1710 את התואר דוכס קנט.

בשנת 1712 הפך לאביר במסדר הבירית.

בשנת 1714 מונה צ'ארלס טאלבוט, דוכס שרוסברי לתפקיד הלורד צ'מברלין, ואילו גריי מונה לתפקיד לורד סטיוארט (הלורד השרת), בו כיהן בין השנים 1716–1718, ובין השנים 1719–1720 כהן בתפקיד הלורד חותם מועצת המלך (Lord Privy Seal).

==נישואים וילדים==
הנרי גריי נישא לג'מימה קרו, בתו של תומאס קרו, הברון השני מקרו ומרי טאונשד, ונולדו להם שישה ילדים:
* אנתוני גרי, רוזן הרולד, אשר נשא לאישה את מרי טופון. (נפטר בשנת 1723)
* אמאבל גריי, אשר נישאה לג'ון קמפבל, רוזן ברדאלביין והולנד, ונפטרה ב-2 במרץ 1727.
* ג'מימה גריי (נולדה ב-1699 ונפטרה ב-7 ביולי 1731).
* אן גריי, שנישאה ללורד צ'ארלס קוונדיש ונפטרה ב-20 בספטמבר 1733
* מרי גריי

לאחר מות אשתו הראשונה נשא הנרי גריי לאישה את סופיה בנטינק, בתו של ויליאם בנטינק, רוזן פורטלנד ואן וילייר.
לבני הזוג נולדו בן ובת:
* ג'ורג' גריי, רוזן הרולד (נפטר בילדותו.)
* אן סופיה גריי (נפטרה ב-24 במרץ 1780.)

במות בנו אנתוני גריי, רוזן הורלד, לא נותרו לגריי בנים בחיים, ומשמעות הדבר הייתה שכל תאריו ישובו אל הכתר לאחר מותו. מסיבה זו, בשנת 1740 הוענק לו התואר מרקיז גריי מתוך כוונה שצאצאיה הזכרים של נכדתו, ימימה יורק, ימשיכו לשאת תואר זה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.stirnet.com/HTML/genie/british/gg/grey02.htm משפחת גריי]



קטגוריה:דוכסי קנט
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות
קטגוריה:לורד צ'מברלין
קטגוריה:בית גריי
קטגוריה:ילידי 1671
קטגוריה:נפטרים ב-1740
צומת עמיעד

צומת עמיעד הוא צומת כבישים בגליל המחבר בין כביש 85 לכביש 90 מצפון לאגם הכנרת, בסמוך לחוות ורד הגליל. הצומת נקרא על שם קיבוץ עמיעד הסמוך לו. 

הצומת משמש למעבר תנועת כלי רכב הנוסעים לקריית שמונה, לאצבע הגליל ולצפון רמת הגולן ומנקז חלק גדול מהתנועה ליעדים אלה, תנועה המגיעה בחלקה ממרכז ישראל דרך מחלף גולני ומחלף נחל עמוד (קדרים), יחד עם התנועה המגיעה מאזור חיפה, עכו וכרמיאל דרך כביש 85. כמו כן הוא צומת מעבר לכבישי מורדות הכנרת לכיוון טבריה לבאים מצפון. בשל נוחות הנסיעה בכביש 65 בחלקו הצפוני בהשוואה לצירים דרומיים יותר, משמש הצומת גם חלק ניכר מהתנועה למרכז ודרום רמת הגולן. עומסי תנועה בצומת שכיחים בעיקר בשבתות ובחגים, בהם ישנה תנועת מטיילים רבה לכיוון אצבע הגליל.

בשנת 2008 השלימה החברה הלאומית לדרכים עבודות להרחבת הצומת ושינוי הגאומטריה שלו. בעוד שלפני השיפוץ התנועה על כביש 90 הייתה ישר מדרום לצפון והחיבור של כביש 85 הצריך פנייה (צפונה-שמאלה), הרי שלאחר השינוי כביש 85 צפון-מזרחה מתמזג לכביש 90 צפונה ללא פנייה ואילו בכדי להמשיך לנסוע בכביש 90 בצומת יש לבצע פנייה.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.youtube.com/watch?v=wKFJvo3IY_0&feature=channel_video_title סרטון ב-Youtube] המציג את הדמיית הנסיעה המשופרת ב-110 קמ"ש ללא עצירה שנסללה ממחלף גולני עד לצומת עמיעד
* [https://web.archive.org/web/20150827124604/http://www.iroads.co.il/content/%D7%9B%D7%91%D7%99%D7%A9-85-%D7%91%D7%99%D7%9F-%D7%A6%D7%95%D7%9E%D7%AA-%D7%A7%D7%93%D7%A8%D7%99%D7%9D%D7%A0%D7%97%D7%9C-%D7%A2%D7%9E%D7%95%D7%93-%D7%9C%D7%A6%D7%95%D7%9E%D7%AA-%D7%A2%D7%9E%D7%99%D7%A2%D7%93 החברה הלאומית לדרכים בישראל]

קטגוריה:הגליל: צמתים ומחלפים
קטגוריה:כביש 90
קטגוריה:כביש 85: צמתים ומחלפים