OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סלובודה טוזלה

מועדון הכדורגל סלובודה טוזלה (Fudbalski Klub Sloboda Tuzla) הוא מועדון כדורגל בוסני מהעיר טוזלה שבבוסניה והרצגובינה. בעבר, המועדון נחשב לאחד מהמועדונים הבוסניים הבכירים, בתקופה בה בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מיוגוסלביה, וזכה להשתתף מספר עונות בליגה הבכירה במדינה, אך באותה תקופה המועדון מעולם לא זכה בתואר כלשהו. שם הקבוצה, "סלובודה", פירושו בבוסנית "חופש/חירות".

==היסטוריה==
הקבוצה, שהוקמה בשנת 1919, החלה את דרכה בליגות המקומיות בבוסניה, לפני שהמדינה אוחדה עם מספר מדינות נוספות באזור להקמת יוגוסלביה. הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הבכירה בעונת 1968/69, והפכה לקבוצת מרכז טבלה. הישג השיא של הקבוצה היה מיקום 3 בעונת 1976/77. בעונת 1977/78 שיחקה הקבוצה לראשונה בתולדותיה במפעל אירופאי, בגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת לאס פאלמס הספרדית. כמו כן, בשנת 1978 שיחקה הקבוצה פעמיים מול קבוצת מכבי נתניה הישראלית במסגרת גביע האינטרטוטו, בתקופה בה שוחקו רק משחקי בתים בין ארבע קבוצות. שני המשחקים בין נתניה לטוזלה נגמרו בתיקו 2-2.

בעונות שלאחר מכן המשיכה הקבוצה להיות במרכז הטבלה בעיקר, עד לשנת 1992, אז התרחש פירוק יוגוסלביה. בעקבות זאת, הוקמה לה בוסניה והרצגובינה, שבשטחה נמצאת העיר טוזלה, ולכן שולבה סלובודה בסבב הליגות של בוסניה והרצגובינה. כמו מועדונים רבים, שנחשבו למועדונים חזקים בתקופת יוגוסלביה אך נחלשו לאחר התפרקותה, כך גם לגבי סלובודה טוזלה, שלא זכתה מאז עצמאות בוסניה והרצגובינה באליפות או גביע אחד לאומיים, למעט סגנות מחזיקת הגביע של בוסניה והרצגובינה בעונת 1999/00. הקבוצה הגיעה פעמיים נוספות לגביע האינטרטוטו: בעונת 2003 גברה על קבוצת קיי. איי. מאיסלנד, אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת לירסה הבלגית. העונה הנוספת הייתה בעונת 2004, שבה גברה על קבוצת פובליקום צליה הסלובנית, אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת ספרטק טרנבה הסלובקית. ב-30 ביוני 2016 סיימה הקבוצה בתיקו 0-0 מול בית"ר ירושלים במוקדמות הליגה האירופית. שבוע לאחר מכן הפסידה בגומלין באצטדיון טדי 1-0 משער של עומר אצילי בפנדל.

==כדורגלנים מפורסמים==
* מוחמד קונייץ'
* וודין מוסיץ'
* מחמדליה צ'וביץ'
* מירדה משיץ'
* ריזה משקוביץ'
* זז'קו זבה

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל מבוסניה והרצגובינה
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1919
אימיאסלאוויה

הנזיר אילריון
אלכסנדר בולטוביץ'
אִימְיָאסְלָאװִיֶה (רוסית Имяславие, בתרגום מילולי: "הערצת השם"), או אִימְיָאבּוֹזִ'יֶה (Имябожие, "האלהת השם" - כינוי גנאי בפי המתנגדים), הוא זרם נוצרי אורתודוקסי שהחל להתפתח ברוסיה ב-1907 אך נאסר מכוח צו כנסייתי ב-1912. האימיאסלאוויה טענה כי שמו של האל הוא ישות אלוהית, וכן כי הזכרת השם מנכיחה את האל. תומכי האימיאסלאוויה טענו כי שורשיה נעוצים בתקופת אבות הנצרות, ולזרם עדיין יש תומכים גם בהווה בקרב הכנסייה הרוסית האורתודוקסית האוטונומית שפרשה מהכנסייה האורתודוקסית הרוסית ובקרב אחרים. מתנגדיה טוענים כי הוא מנוגד לעקרונות הנצרות הקתולית והאורתודוקסית.

האימיאסלאוויה נזכרה לראשונה במאה ה-20 בספרו של הנזיר אילריון "על הרי הקווקז" (На горах Кавказа) בו טען, על סמך ניסיונו מתפילה, כי שם האל הוא האל עצמו ויכול לחולל ניסים. הספר הפך לפופולרי מאוד בקרב נזירים רבים במדינה הנזירית בהר אתוס בצפון יוון, אשר הביאו כתמיכה לרעיון את גישתו של אפלטון כי שמו של כל עצם קדם לו, ומכך הסיקו כי שמו של האל קדם לבריאה ועל כן הוא האל עצמו. נזירים אחרים בהר אתוס השוו את האימיאסלוויה לפאנתאיזם וטענו כי עובר לבריאה, האל לא נזקק לשם כלל ועיקר. ב-1912 אסר הסינוד הקדוש על הפצת ספרו של אילריון ברוסיה, וגם פטריארך קונסטנטינופול שתמך בו בעבר התבטא נגדו. 

מנזר איו פדלאימונוס בהר אתוס
בחודש יוני 1913 החמירה המחלוקת בין שתי קבוצות נזירים במנזר איו פדלאימונוס הרוסי בהר אתוס על רקע שאלת התמיכה באימיאסלוויה. סכסוך על רקע בחירתו של נזיר שתמך באימיאסלאוויה כראש המנזר הוביל לתלונה בשגרירות רוסיה ביוון, וממשלת רוסיה הזדרזה ושלחה צי קטן של אוניות אל המנזר שהביא עמו את הארכיבישוף של העיר וולוגדה מלווה בכוח צבאי. הארכיבישוף ניסה לשכנע את תומכי האימיאסלאוויה לחזור בהם מאמונתם אך לשווא, וב-31 ביולי 1913 התקיפו החיילים הרוסים את המנזר, ונהגו באלימות בתושביו למרות שאלה לא גילו התנגדות של ממש. 4 נזירים נהרגו באירוע, 48 נפצעו, ו-840 נזירים נעצרו ונלקחו לאודסה. יתר הנזירים במנזר חתמו על הצהרה לפיה הם מתנערים מהאימיאסלאוויה. רק שמונה נזירים הורשו לשוב למנזר והיתר הוגלו או נאסרו.

עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, בפברואר 1914 התקבלו מספר תומכי אימיאסלוויה בחמימות על ידי ניקולאי השני, קיסר רוסיה, ובמאי 1914 החליט הארכיבישוף המטרופוליטני של מוסקבה לאפשר לתומכי הזרם להשתתף בטקסים ובתפילות הכנסייה ללא צורך בבקשת מחילה. החלטה דומה התקבלה גם על ידי הארכיבישוף המטרופוליטני של קייב. ב-10 במאי 1914 החליט הסינוד הקדוש כי תומכי האימיאסלבייה יוכלו להמשיך ולשמש בתפקידיהם בכנסייה, אם כי הטפה לעקרונות הזרם נותרה אסורה. התפתחות נוספת לטובתה של האימיאסלוויה חלה כאשר הותר לאלכסנדר בולטוביץ' (Александр Булатович), מנהיג התנועה, לשמש ככומר צבאי במלחמת העולם הראשונה. 

אולם באוקטובר 1918 ביטל הסינוד הקדוש של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית את ההחלטה המתירה לאימיאסלאבים להיות חלק מהכנסייה, אלא אם כן יבקשו מחילה, ובינואר 1919 ניתק בולטוביץ' את קשריו עם הממסד הדתי האורתודוקסי ברוסיה. הכומר אילריון מת ב-1916, בולטוביץ' מת ב-1919, וזרם האימיאסלוויה דעך. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נצרות: זרמים שסומנו כמינות
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
אברהם ארנון

אברהם ארנון (1887 - 23 במאי 1960) היה מבכירי אנשי החינוך המקצועיים בתקופת ייסודו של משרד החינוך ושימש כיו"ר הראשון של המזכירות הפדגוגית.

==ביוגרפיה==
ארנון נולד בשם אברהם באבין בצ'ריקוב שברוסיה הלבנה. בילדותו הוא עבר עם משפחתו לעיר פולוצק, בה קיבל את ראשית חינוכו בחדר ובבית הספר המקומי לבנים. בשנת 1909 התקבל לבית הספר הגבוה למסחר ולכלכלה בקייב, במגמת כלכלה. לאחר סיום לימודיו, בתחילת 1913, עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל נמנה ארנון עם ראשוני המורים האקדמאים. הוא שימש מורה לגאוגרפיה ומתמטיקה בירושלים ובתל אביב. היה פעיל בהסתדרות המורים וכעבור זמן נבחר ליו"ר מרכז המורים. בסוף שנת 1919 נסע להשתלמויות פדגוגיות בארצות הברית ובאנגליה.

בשנת 1920, לקראת שנת הלימודים תרפ"א, מונה למנהל בית הספר לבנות א' בירושלים, תפקיד בו כיהן עד 1930. בתקופה זו הוא שינה את שמו לארנון.

בשנת 1930 נבחר ארנון למפקח על בתי הספר של הזרם הכללי במחוז צפון ולאחר מכן בירושלים. הוא כיהן בתפקידו עד קום המדינה ולאחר מכן היה המפקח הראשי על בתי הספר של הזרם הכללי וליו"ר הוועד המפקח של הזרם. עם ייסוד משרד החינוך והתרבות, בראשותו של השר זלמן שזר, הוא כיהן כסמנכ"ל המשרד. בסוף 1951 הוא התמנה לממלא מקום מנהל אגף החינוך במשרד, תפקיד שהוחזק עד אד על ידי מנכ"ל המשרד. ביוני 1952 מונה לאחראי על הכשרת מורים וגננות. בספטמבר 1952 מונה ליושב ראש ועדה לבחינת גני הילדים הפרטיים, שקבעה שכר לימוד מקסימלי בגני הילדים. עם הנהגת החינוך הממלכתי והקמת גוף מפקח אחיד מונה ארנון למפקח הראשי הכללי, תפקיד בו כיהן במהלך 1954–1955. בין השנים 1953–1957 היה יו"ר המזכירות הפדגוגית, הראשון בתפקיד זה.

בין פעולותיו העיקריות בהנהלת משרד החינוך נכללים מאבקו על איחוד זרמי החינוך ותביעתו לקביעת לימודי תולדות הציונות בתוכנית הלימודים.

בשנת תש"ך זכה בפרס ישראל בחינוך. קודם לכן זכה בפרס טורוב.

ארנון נפטר ב-23 במאי 1960 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. על שמו נקרא בית הספר "ארנון" ברמת גן ובתל אביב וקובץ ממאמריו הודפס בחוברת לזכרו.

==עמדות==
ארנון תמך באופן עקבי בצמצום שעות הלימוד בבתי הספר. זאת הייתה עמדתו במרץ 1921 כשרק החל לעבוד כמנהל וזאת גם הייתה עמדתו לאחר 30 שנה כשהיה מפקח ראשי במשרד החינוך והכין תוכנית לצמצום שעות הלימודים. הוא נימק את עמדתו: "נעשו בדיקות מהו ערך השיעורים האחרונים והתברר שהשיעורים הטובים ביותר הם השני והשלישי. השיעור הרביעי כבר חלש יותר, החמישי עוד יותר ואילו הששי נחשב על ידי מורים כבעל תועלת מועטה ביותר."

==קישורים חיצוניים==
* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Owl/Hebrew/UvdotNetunim/ToldotHinuh/Personalities/Arnon.htm| קורות חייו], באתר משרד החינוך
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:מורים לגאוגרפיה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחינוך
קטגוריה:יו"ר המזכירות הפדגוגית
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
דן שביט

דן שביט (נולד ב-23 במרץ 1944) הוא סופר, עורך וצייר ישראלי.

==ביוגרפיה==
שביט נולד בקיבוץ כפר סאלד למשפחה מראשוני הקיבוץ. הוא נכדו של חוקר האמנות גרשם קורט פרייער. שביט למד ספרות ואנגלית באוניברסיטת חיפה, ובמשך שנים אחדות עסק בהוראה בבית הספר האזורי הר וגיא.

בשנות השבעים ערך את "בקיבוץ", ביטאון הקיבוץ המאוחד, והשתתף במערכת כתב העת "שדמות". ספרו הראשון, קובץ סיפורים בשם "באוטובוס האחרון", יצא לאור בשנת 1972. מאז הוציא לאור שבעה ספרים נוספים, בהם רומנים ונובלות, וכן קובץ שיחות עם יצחק בן-אהרן. מלבד הכתיבה עוסק שביט גם בציור ורישום והציג בכמה תערוכות.

שביט זכה פעמיים בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים: בשנת 1986 ובשנת 2003.

דן שביט מתגורר בכפר סאלד ועובד כעורך בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

שביט הוצב במקום ה-103 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה, במקום ה-102 בבחירות לכנסת התשע עשרה ב-2013 ובמקום ה-110 בבחירות לכנסת העשרים ב-2015.

==ספריו==
*באוטובוס האחרון - סיפורים. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1972
*אווה ואברהם. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1978
*מסע לשבעה קולות. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1983
*שיחות עם בן אהרן. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984
*אנה ואני. הוצאת עם עובד, 1986
*משורר מתכוון להתאבד. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989
*בכל פעם שהוא מתאהב. הוצאת הקיבוץ המאוחד – ספרי סימן קריאה, 1996
*כמו לילה אחרון. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001
*פתאום ראיתי אותו. הוצאת ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 2004
*ימי עלמה ותום. הוצאת הקיבוץ המאוחד,2016

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים
קטגוריה:משפחת פרייער
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:פעילי מרצ
קטגוריה:כפר סאלד: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
פסקואל רניירי מזילי

פסקואל רניירי מזילי (; 27 באפריל 1910 - 21 באפריל 1975) היה פוליטיקאי ברזליאי ששימש נשיא בית מחוקקים של הסגנים בברזיל בין השנים 1958 ל-1965. הוא שימש במשך שבועיים בתור נשיאה של ברזיל, באוגוסט 1961, בעקבות התפטרותו של ז'אניו דה סילבה קאדרוס וכיוון שסגן הנשיא ז'ואו גולאר היה בעיצומו של ביקור רשמי בסין. כמו כן, גם הצבא הברזילאי מנע מגולאר לרשת את תפקיד הנשיא, אך העניין נפתר מאוחר יותר כאשר הוא הורשה לרשת את הנשיאות תחת השלטון הפרלמנטרי. ב-1 באפריל 1964, אחרי הדחתו של גולאר, מזילי שוב ירש את תפקיד הנשיא עד אשר מרשל אומברטו קסטלו ברנקו לקח את השלטון באמצעות בחירות לא ישירות ב-1964 אחרי הפיכה צבאית.

מזילי החל ללמוד ב-1930 בבית הספר למשפט של אוניברסיטת סאו פאולו אך לא סיים את לימודיו. עבד תקופה קצרה כגובה מיסים. ב-1940 המשיך את לימודי המשפטים בבית הספר למשפט בניטרוי. הוא נלחם במהפכה החוקתית בברזיל בצד של מדינת סאו פאולו. בהמשך החל לעבוד כעיתונאי והתמקד בסיקור כלכלי.

ב-1945 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, והיה למזכיר הכללי לכספים במחוז הפדרלי (1946 - 1947). בשנים 1947–1948 שימש כמנהל בבנק החסכונות הפדרלי, ואחר כך כמנהל בבנק המחוז הפדרלי (1948–1949). ב-1950 נבחר להנהיג את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. נבחר לנשיא בית המחוקקים ב-1958.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.archontology.org/nations/braz/braz_rep2/mazzilli.php Pascoal Ranieri Mazzilli] באתר archontology.org

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ברזיל
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה

קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1975
חן רייס

חן רייס (נולדה ב-1978) היא זמרת אופרה ישראלית, בתפקיד סופרן.

== ביוגרפיה ==
חן רייס נולדה בחולון כבכורה מבין ארבעה ילדים וגדלה בהרצליה. בת לאב יליד הונגריה, בעל מוסך ומכונאי רכב, אמה יפית נולדה לעולים מסוריה וטורקיה והייתה זמרת בתיאטרון, אופרה ומקהלה.

רייס החלה את הכשרתה המוזיקלית בגיל שמונה, אז החלה לנגן בפסנתר ולרקוד בלהקת בת דור. בנעוריה למדה את שפות האופרה: צרפתית, גרמנית ואיטלקית. במקביל למדה פיתוח קול, שירה והיגוי בשפות אלו אצל תמר רחום ורובין וייזל-קפסוטו. למדה בתיכון תלמה ילין, שם נמשכה לזמרה. בצבא שירתה בתזמורת צה"ל, לאחר שחרורה טסה לניו יורק ללמוד מוזיקה בברוקלין קולג', שם למדה אצל מורתה החשובה ביותר מאז ועד היום רות פלקון. החונך שלה ומי שליווה וטיפח את הקריירה שלה לאורך השנים היה זובין מהטה.

ב-2003 קיבלה חוזה באופרה הבווארית הממלכתית של מינכן, מאז 2006 היא זמרת עצמאית. היא מרבה להופיע באופרה הישראלית ועם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הופיעה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו, באופרה של פלורידה, באופרה של קוויבק, באופרה של דרזדן, בפסטיבל מוצרט של הבנק העולמי, בפסטיבל לנודייר. הופיעה כסולנית עם תזמורות הבארוק של ירושלים ושל שיקגו, עם התזמורות הפילהרמוניות של באפלו ומינכן, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם התזמורות הפילהרמוניות של מינסוטה ופיטסבורג.

נבחרה לקרן למצוינות בתרבות לשנת 2007.

ב-2011 הוציאה את הפרויקט האמנותי "Liaisons" על גבי CD, בו היא שרה מיצירות סליירי, מוצרט, היידן וצ'ימרוזה בליווי התזמורת הקאמרית של קלן, הפרויקט מוקדש לעיר וינה, בה פועלת רייס ובה פעלו מלחינים אלה במאה ה-18. מגזין המוזיקה הקלאסית החשוב, גרמופון, קבע בסיקור הדיסק שרייס היא אחת מזמרות הסופרן הגדולות של הדור. כמו כן נבחרה בנובמבר 2011 לזמרת הבית של האופרה של וינה לעונת ההופעות 2012.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://opusmagazine.co.il/author/chen/ חן רייס ב"אופוס" - המגזין למוזיקה קלאסית] 
* [http://www.israel-opera.co.il/?CategoryID=181&ArticleID=91 ביוגרפיה באתר האופרה הישראלית]
* [http://www.habama.co.il/Pages/ArtPerson.aspx?peopleID=45036&Subj=5&Area=2 ביוגרפיה בהבמה]
* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=0&Area=6&ArticleID=286 זמרת הסופרן חן רייס בריאיון להבמה]
* [http://www.garmish.net/portal/article.php?sid=33&mode=thread&order=0&thold=0 אופרה אחרת לגמרי] 
* [http://www.thelma-yellin.co.il/24164 זמרת חן רייס זוכת פרס הקרן למצוינות בתרבות]
* [http://www.icexcellence.com/prodtxt.asp?id=11 אודות רייס] באתר הקרן למצוינות בתרבות
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:זמרות סופרן ישראליות
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות אופרה ישראליות
קטגוריה:זמרות ישראליות במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרי אופרה יהודים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1978
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
1257

== אירועים ==
* נוסד הסורבון על ידי רובר דה סורבון
* המונגולים מתחילים כיבושים בווייטנאם, אך עוזבים אותה עקב החום הכבד.

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
פלסגים

תפוצת הפלסגים במקורות ההלניים השונים
הפלסגים (ביוונית: Πελασγοί) הייתה קבוצת שבטים שלפי היוונים קדמו להלנים ביוון וסביב הים האגאי, ואשר חלק מהם המשיכו וישבו באזורים אלה במקביל להלנים ועד למאה ה-5 לפנה"ס. מנגד, זיהו מספר חוקרים יוונים כמו סטראבון וחוקרים רומים כמו אובידיוס את הפלסגים כיוונים, וזאת למרות שגם הם הסכימו שהפלסגים דיברו "שפה ברברית" או "יוונית לא מתוחכמת".

כיום נוטים חוקרים רבים להשתמש במושג כדי לתאר ללא הבחנה את השבטים שישבו סביב הים האגאי קודם לבואם של ההלנים, וקיימת הסכמה שאין המדובר בעם בודד ומובחן אלא בקבוצות אתניות שונות שנוצרו כתוצאה מהגירה ממקורות שונים.

אחת התאוריות המקובלות היא ששבטים אלו הם המקור לפלשתים בארץ כנען.

==קישורים חיצוניים==

* 

* שי שמש, [https://lbscience.org/2019/07/14/%D7%A4%D7%9C%D7%A9%D7%AA%D7%99%D7%9D-%D7%A2%D7%9C%D7%99%D7%9A/ פלשתים עליך], באתר מדע גדול, בקטנה, 14 ביולי 2019.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: עמים
קטגוריה:עמים קדומים
אופטיקה (אגודה)

אופטיקה (באנגלית: Optica; עד ספטמבר 2021: האגודה האופטית של אמריקה, באנגלית: The Optical Society of America, בראשי תיבות: OSA) היא אגודה מדעית המוקדשת לקידום המחקר התאורטי והניסיוני של אור ואופטיקה. האגודה מארגנת כנסים, תערוכות, מוציאה מספר מגזינים מדעיים (AO, JOSA A, JOSA B, OL), מממנת מחקרים רבים, שיתופים עם התעשייה ובנוסף מקדישה מאמצים רבים לקידום הידע המדעי של תלמידים צעירים בפיזיקה בכלל ובאופטיקה בפרט. קבוצות מחקר שמייצגות את האגודה פזורות על פני העולם ביותר ממאה מדינות שונות ומגיעות מתחומי מחקר שונים: פיזיקה, ביולוגיה, מחקר רפואי, הנדסת אלקטרוניקה, הנדסת צגים, תקשורת, חקר הראייה, אסטרונומיה, מטרולוגיה, חקר חומרים, דימות ועוד.

האגודה בעלת ניהול עצמי מעודדת עזרה הדדית והיא התאחדות מקצועית ששמה לה למטרה את קידום המדע והטכנולוגיה מתחילת המאה ה-20 ועד ימינו אנו. האגודה נוסדה ב-1916 על ידי 30 מדענים חוקרים ומספר חברות מתחום האופטיקה.

בשנת 2006, דיווחה האגודה על 14,000 חברים, במהלך אותה שנה האגודה פרסמה 33,000 דפים של פרסומים מדעיים ואירחה 22,000 משתתפים בכנסים ופגישות ברחבי העולם.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.weizmann.ac.il/~febargil/osa/serv01.htm כנס OSA במכון ויצמן למדע]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אופטיקה
קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: ארגונים
סירופ מייפל

סוגים שונים של סירופ מייפל
פרסומת קנדית לסירופ מייפל (1908)
בקבוק סירופ מייפל תוצרת [[קוויבק]]
סירופ מייפל הוא סירופ ממתיק המיוצר באופן מסורתי מלשד העצה של מספר מיני אדר (Acer). מקובל להשתמש בו כתוספת לחביתיות, וופלים או פרנץ' טוסט. לעיתים משמש באפייה, בייצור ממתקים וכתוספת לקינוחים.

== ייצור ==

<gallery>
קובץ:Sap plastic tubing.jpg|ניקוז הלשד
קובץ:Maple syrup taps.jpg|ניקוז הלשד
קובץ:Maple syrup being prepared at the Kortright Conservation Centre.jpg|הכנת סירופ מייפל בווהן
</gallery>

סירופ המייפל מיוצר באופן מסורתי ואותנטי בצפון אמריקה. אף שנהוג לייחסו בעיקר לפרובינציית קוויבק בקנדה ולמדינת ורמונט בארצות הברית ניתן, למעשה, לייצרו בכל מקום שבו מתאפשרת צמיחת עצי אדר הסוכר. קנדה אחראית ליותר מ-80% מן הייצור העולמי של סירופ מייפל, כלומר – 7 מיליון גלונים בשנה (נתוני 2005). רוב הייצור, כ-75% מהייצור העולמי, מתבצע בקוויבק. כמויות קטנות יותר מיוצרות אף בפרובינציות אונטריו, נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד. בארצות הברית מתבצע עיקר הייצור במדינת ורמונט (בהיקף של 410,000 גלונים לשנה). כמויות קטנות יותר מיוצרות במיין, ניו יורק, פנסילבניה וכמה מדינות נוספות בניו אינגלנד והמערב התיכון.

בתהליך הייצור נעשה שימוש בעיקר בלשד עצי אדר הסוכר (A. saccharum), ולעיתים גם בלשד עצי אדר שחור (A. nigrum) ואדר אדום (A. rubrum), בשל תכולת הסוכר הגבוהה שלהם. באופן מסורתי את סירופ המייפל רודים על ידי ביצוע חתך בעץ האדר וניקוז הנוזל לדלי. כיום מקובל לבצע את האיסוף באמצעות צינורות פלסטיק, הגם שיש המשתמשים עדיין בשיטות המסורתיות. לא מתבצע חתך בעץ שגילו פחות מ-40 שנה וקוטרו קטן מ-25 סנטימטרים. עומקו של החתך הוא בערך 25–38 מילימטרים.

ייצור המייפל מתרכז בחודשים פברואר, מרץ, ואפריל, בהתאם לתנאי מזג האוויר. לילות מקפיאים וימים חמימים נחוצים לעידוד זרימת נוזל העצה. מעבר מטמפרטורה גבוהה מנקודת הקפאון לטמפרטורה נמוכה מנקודה זו גורם לספיגת מים מן האדמה, ומעבר טמפרטורה הפוך גורם להתפתחות לחץ פנימי, אשר בסיוע כוח המשיכה מוביל לזרימת הנוזל דרך החתכים בגזע העץ ובענפיו. צינורות המוחדרים לעץ משמשים לאיסוף הנוזל והובלתו לדליים או למערכת צינורות חיצונית. שימוש במערכת צינורות מודרנית תוך יצירה מלאכותית של ריק מגביר את התפוקה. בכל שנה נקדח חור בנקודה אחרת על מנת לאפשר החלמה של גזע העץ.

בשיטה המסורתית הועבר הנוזל שנאסף בדלי למקום עיבודו, הקרוי "בקתת סוכר" (או "בית סוכר"). כיום ההעברה לבקתת הסוכר מתבצעת באמצעות צינורות. בבקתת הסוכר מוזרם הלשד באיטיות למשטח אידוי שבו הוא מורתח עד הפיכתו לסירופ. התהליך איטי בשל כמות המים שיש לאדות לשם יצירת הסירופ; מ-40 ליטרים של לשד (תנובה ממוצעת של עץ מייפל בוגר בעונה) מיוצר כליטר אחד בלבד של סירופ (לאחר שאוּדוּ ממנו 39 ליטרים של מים).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://maple.dnr.cornell.edu/ מכון מחקר לסירופ מייפל] באוניברסיטת קורנל 
* [http://www.northamericanmaple.org/ אתר מועצת סירופ המייפל של צפון אמריקה], עם קישורים לאתרי ארגונים מקומיים
* 
* 
* 

קטגוריה:המטבח האמריקאי
קטגוריה:המטבח הקנדי
קטגוריה:ממתיקים
קטגוריה:סירופים
תיאו מסרו

תיאו מסרו (באנגלית: Teo Macero; 30 באוקטובר 1925 - 19 בפברואר 2008), סקסופוניסט ג'אז, מלחין ג'אז ומפיק תקליטים אמריקאי, היה אחראי בחברת התקליטים קולומביה רקורדס מ-1959 עד 1975 על כל ההקלטות של צ'ארלס מינגוס, ת'לוניוס מונק ומיילס דייוויס.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:סקסופוניסטים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
ישראל רייכרט

ישראל רייכֶרט (Reichert; 5 באוגוסט 1891 – 22 במאי 1975) היה ממניחי היסודות למחקר הפיטופתולוגי ולחקר החקלאות בישראל. הוא היה מראשוני מכון וולקני, פרופסור בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית בירושלים וחתן פרס ישראל למדעי החיים (תשט"ו).

==ביוגרפיה==
רייכרט נולד ב-1891 בעיירה אוזורקוב (Ozorków) שבפולין הרוסית, בן למשפחה דתייה ואמידה. בילדותו למד בישיבה בראשותו של הרב ריינס. בשנת 1908 עלה לארץ ישראל. בארץ ישראל עבד כפועל חקלאי ולמד בסמינר למורים העברי בירושלים. לאחר סיום לימודיו, בשנת 1911, עבד כמורה בבית הספר של "עזרה" בחיפה. כעבור שנתיים נסע ללמוד ביולוגיה באוניברסיטת ברלין והשתלם בביולוגיה. בתחום זה המשיך להורות ולחקור, ובשנת 1921 השלים דוקטורט, במסגרתו חקר את גידולי הפטריות במצרים (Die Pilzflora Aegyptens). בכל תקופה זו שהה באירופה והיה פעיל בארגונים ציוניים.

לאחר שסיים את עבודת הדוקטור, הוזמן רייכרט על ידי אוטו ורבורג ויצחק וילקנסקי לנהל את המחלקה לחקר מחלות צמחים בתחנת הניסיונות החקלאית שהקימו בארץ ישראל. הוא נמנה עם חוקריה הראשונים של התחנה וייסד בה את המחלקה לפתולוגיה של צמחים (נקראה גם פיטופתולוגיה). בראש מחלקה זו עמד במשך 37 שנים, בין 1922–1959, עד לפרישתו. החל מאמצע שנות החמישים, עם מעבר התחנה למכון וולקני בבית דגן, עמד גם בראש המכון להגנת הצומח.

פעילותו המחקרית זכתה גם להכרה אקדמאית. בשנת 1943 התמנה רייכרט למרצה במכון להוראת החקלאות (לימים שלוחת האוניברסיטה העברית ברחובות) ובשנת 1949 קודם לדרג פרופסור מן המניין. תרומתו לחקר מחלות הצמחים הייתה רבת חשיבות בתקופת עבודתו. מחלקתו הייתה בין הגדולות והפעילות ביותר במכון וולקני. עובדיו הביאו לזיהוי המאפיינים המסייעים להתפתחות מחלות צמחים. במחלקתו התפתחו לראשונה תחומי הוירולוגיה והפתוגאוגרפיה. מחקריהם של רייכרט ועובדיו הביאו לחיזוי של התפתחות מחלות בצמחים והביאו לשכלול שיטות ההדברה הרצויות. בין היתר, היה הראשון בעולם אשר חקר את השפעת הטל על התפתחות מחלות עלים.

בשנת תשט"ו היה רייכרט חתן פרס ישראל למדעי החיים, על מחקריו בתחום מחלות הצמחים.

בשנת 1959 פרש מראשות מחלקתו, בה המשיך לעבוד עד שנת 1968.

רייכרט נפטר בבית החולים הרצפלד לאחר מחלה בשנת 1975. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
הניח את אשתו, הפסנתרנית נדיה אטינגון-רייכרט, שלה היה נשוי מיוני 1928, ואת אחיו, ד"ר יעקב רייכרט.
אלמנתו נפטרה ב-1994 ונקברה לצדו. אחיו וגיסתו נקברו לצדם.

==לקריאה נוספת==
* יוסף פלטי, "ישראל רייכרט: הציוני שהיה לחלוץ הפיטופאתולוגיה בישראל", מדע, כ (1975), עמ' 86–88

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.agri.gov.il/he/pages/647.aspx קורות חייו] באתר מכון וולקני
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:חקלאות: חוקרים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז וולקני
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1891
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
שפריץ (תוכנית רדיו)

שפריץ היא תוכנית רדיו לנוער ששודרה בגלי צה"ל (צה"ל 2) בשנים 1990 ו-1991.

מגיש התוכנית היה רון לוינטל, העורך היה גיא וסרמן, והשתתפו בה צוות של כתבי נוער, בהם סימונה דהן, שגיא בן-נון, עדנה חמדני (כהן קדוש), אופיר גלזר ואורן וינברג. התוכנית כללה ראיונות טלפוניים מהאולפן, שיחה עם אורח מתחום הבידור, כתבות שהכינו כתבי הנוער, ניידות שידור בבסיסי צה"ל ושיחות עם מאזינים.

עם שינוי לוח התוכניות בפרוץ מלחמת המפרץ ב-15 בינואר 1991, ירדה התוכנית מלוח השידורים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
קטגוריה:נוער בישראל
באופן מילולי

באופן מילולי היא תוכנית רדיו יומית ישראלית המשודרת בתחנת הרדיו גלי צה"ל, בהגשתו של הלשונאי ד"ר אבשלום קור, ועוסקת בנושאי לשון עברית ובלשנות בליווי שירים עבריים ודוגמאות מחיי היום יום בישראל.

הפינה הושמעה לראשונה בשנת 1977 ביוזמת מפקד התחנה דאז, ד"ר מרדכי נאור. התוכנית משודרת מדי יום בשעות הבוקר מספר דקות לפני השעה 06:00 ואחר־הצהריים, מספר דקות לפני השעה 15:00. הפינה הקנתה לאבשלום קור פרסום רב כמומחה לענייני לשון וכמרצה מבוקש.

בעקבות הצלחת הפינה הרדיופונית ולאחר שזכה קור בפרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית, צולמה בסוף שנות ה-80 גם גרסה טלוויזיונית לערוץ הראשון בשם "הגיע זמן לשון".

בשנת 2014 אמר קור בתוכנית אמירות שנתפסו כגזעניות. בעקבות תלונות שהתקבלו, הובהר לקור שעליו לדבר בפינתו רק על ענייני לשון.<ref></ref>

== לאורך השנים ==
עד שנות האלפיים שודרו עשרת אלפים פינות לפחות.

בפברואר 2010 הוסרו מאתר גלי צה"ל יותר מ-300 פרקים, ומאז מועלות הפינות ביוזמת פורום גלי צה"ל לאתר הפודקאסט הישראלי.

== אות הפתיח ==
אות הפתיח של הפינה הוא פתיחת השיר "במזרח זורח ורד", בביצוע חבורת שירי תנועות הנוער. השיר, שנכתב על ידי נתן אלתרמן ב־1934, הולחן שנה לאחר מכן, על ידי דניאל סמבורסקי.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20151117025043/http://www.icast.co.il/default.aspx?p=Podcast&id=363234 באופן מילולי], הקלטות הפינה באתר הפודקאסט הישראלי
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
מריה מרגרטה מרשאן

מריה מרגרטה דאנצי-מרשאן (בגרמנית: Maria Margarethe Danzi, כאשר Marchand הוא שם נעוריה; 1768 – 11 ביוני 1800) הייתה זמרת סופרן ומלחינה גרמנייה.

== ביוגרפיה ==
אביה של מרגרטה מרשאן, תאובלד הילריוס מרשאן, מונה על ידי הנסיך הבוחר קרל תאודור למשרת המנהל הראשון של התיאטרון הלאומי של מנהיים. אמה, מגדלנה לבית ברושאר (Brochard), הייתה שחקנית ורקדנית בלט והייתה סוברט בתיאטרון שניהל בעלה. המחלוקת על מקום לידתה של מרגרטה נובע מאורח חייהם של הוריה, אשר חיו במנהיים בתקופה שבה נולדה, אך פעלו כתיאטרון אורח בפרנקפורט, וייתכן ששם נולדה.

כבר בגיל צעיר ניגנה מרשאן בפסנתר והופיעה כזמרת. ב-1787, כשהייתה בת 21 בלבד, הופיעה בתפקיד ראשי במחזה של יוהאן יאקוב אנגל. בין 1778 ל-1782 קיבלה שיעורי מוזיקה אצל מי שתהייה מאוחר יותר החמות שלה, פרנציסקה לברון (אמו של המלחין פראנץ דאנצי). בין 1782 ו-1784 הייתה תלמידתו של לאופולד מוצרט בזלצבורג. מרשאן הייתה אחת הנשים המלחינות היחידות בתקופתה, שבה נשים בדרך כלל נאלצו להסתפק בתפקידי שירה. ב-1785 קיבלה תפקיד ראשי בתיאטרון החצר של מינכן וב-26 באפריל 1786 הופיעה לראשונה כזמרת החצר.

ב-1790 נישאה למלחין פראנץ דאנצי ויצאה עמו למסע הופעות שביסס את מעמדה כ"פרימה דונה", גברת, או זמרת ראשונה באירופה. ב-1800 נפטרה מדלקת ריאות.

בחייה, הייתה מרשאן אחת מזמרות הסופרן המפורסמות בעולם. מרבית היצירות שהלחינה סבלו מהתעלמות בשל מינה, וזכו לפרסום ולביצוע רק מאוחר יותר.

מרשאן הלכה לעולמה ב-1800 במינכן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרות גרמניות
קטגוריה:מלחינות גרמניות
קטגוריה:זמרות המאה ה-18
קטגוריה:מלחינות המאה ה-18
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-19
קטגוריה:ילידות 1768
קטגוריה:נפטרות ב-1800
לא רעב ולא אוהב

לא רעב ולא אוהב (באנגלית: Green Eggs and Ham) הוא ספר ילדים פופולרי שנכתב על ידי דוקטור סוס ופורסם בשנת 1960. ספר זה נחשב לספר הילדים הרביעי במספר העותקים שנמכרו בכל הזמנים. הספר תורגם לעברית על ידי לאה נאור. ב-8 בנובמבר 2019 סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המבוססת על הספר עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס.

==עלילה==
העלילה כוללת שתי דמויות - סאם (Sam; בתרגום לעברית "סאם זה השם") וגאי שמי איי. סאם הוא דמות אנרגטית ושמחה המנסה לשכנע את גאי (העצבנית, רגזנית ודיכאונית) לאכול "ביצים וירך-חזיר ירוקים" - "green eggs and ham" (בתרגום לעברית ביצים ונקניק ירוקים). גאי מסרב לאכול את המאכל. סאם מציע לאכול אותו במספר אתרים (בית, מכונית, צמרת עץ) ועם מבחר בעלי חיים (שועל, תיש, עכבר). 

בסיום הספר גאי מסכים לאכול את המאכל ומגלה שהוא אוהב אותו.

==אוצר המילים==
ספר זה מיועד לקוראים מתחילים ולכן הוא מכיל 49 מילים שונות בנות הברה אחת (ועוד מילה אחת בת שלוש הברות). מקורו של הספר בהתערבות בין בנט סרף, המוציא לאור של דוקטור סוס, אשר התערב עמו שלא יוכל לכתוב סיפור הכולל רק 50 מילים שונות, לאחר שחתול תעלול כלל 236 מילים שונות.
הסיפור הוא "סיפור מצטבר" כאשר כל פעם נוספת שורה והשורות הקודמות חוזרות עצמן.

חמישים המילים המופיעות בספר הן: a, am, and, anywhere, are, be, boat, box, car, could, dark, do, eat, eggs, fox, goat, good, green, ham, here, house, I, if, in, let, like, may, me, mouse, not, on, or, rain, Sam, say, see, so, thank, that, the, them, there, they, train, tree, try, will, with, would, you.

בספר זה, סאם-זה-השם (Sam-I-am) מדבר לרוב במשקל טרוכאי (מקצב עולה), וגאי, אותו הוא משכנע משיב לו במשקל יאמבי (מקצב יורד).

==איורים==
בדומה לרבות מדמויותיו האחרות של דוקטור סוס, סם וחברו הם יצורים פרוותיים עם אף גדול, העומדים על רגליים, מסוגלים לדבר ובעלי הבעות פנים אנושיות.

לראש החבר כובע שחור וגבוה, המציג את רגשותיו של החבר (כשהחבר עומד הכובע נמתח, כשהחבר נבהל גם הכובע מתקפל).

איורי הספר כוללים איורים האופייניים לספריו של סוס, כגון שלטים דמויי כף יד שעליהם הכיתוב "כאן" ו"שם", ומסילות ברזל בעלות פניות בלתי אפשריות מבחינה מעשית.

==פרסום ופופולריות==
הספר פורסם בשנת 1960 וזכה להצלחה מיידית. הספר נחשב לספר הילדים בכריכה קשה הרביעי מבחינת שיאי מכירה בכל הזמנים. בסקר שנערך בקרב מחנכים בארצות הברית בשנת 1999 זכה הספר במקום השלישי בפופולריות שלו.

הספר תורגם לשפות רבות, ואף הופצו מתכונים המבוססים על שם הספר האנגלי ("ביצים וירך-חזיר ירוקים").

==אזכורים==
בדיון שנערך ב-21 בספטמבר 2007 בבית משפט מחוזי בארצות הברית, פסק שופט בית המשפט המחוזי ג'יימס מורהד בפרפרזה על האמור בספר, לאחר שקיבל מאסיר ביצה בדואר כי "אינו אוהב ביצים בתיקיו": <div style="direction: ltr;">
"I do not like eggs in the file. I do not like them in any style. I will not take them fried or boiled. I will not take them poached or broiled. I will not take them soft or scrambled/Despite an argument well-rambled. No fan I am/Of the egg at hand. Destroy that egg! Today! Today! Today I say! Without delay!'"
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי 1960
קטגוריה:ספרי דוקטור סוס
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:ספרי רנדום האוס
פפסי ואן

פפסי ואן (באנגלית: Pepsi One) הוא משקה מוגז קל נטול סוכר בטעם קולה המיוצר על ידי חברת פפסיקו. מקור שמו בערך הקלורי הנמוך - פחות מקלוריה בכוס. משווק בארצות הברית כתחליף אפשרי לפפסי קולה ולדיאט פפסי.

== שיווק ==
ההודעה על הולדתו של המוצר ניתנה שעה אחת בלבד לאחר שמינהל המזון והתרופות האמריקני אישר את השימוש בממתיק המלאכותי אצסולפאם-K (הידוע בארצות הברית כ-Ace-K) במשקאות קלים בשנת 1998 הודיעה חברת פפסיקו על השקת המשקה החדש שבו נעשה שימוש בממתיק זה. המשקה התבסס על מוצר אחר ששווק עוד קודם לכן במדינות אחרות ונקרא פפסי מקס, עם שינויים קלים בנוסחת הטעם שנועדו להתאימו לשוק האמריקני.
כבר בשנת 1999 הגיע היקף המכירות לכ-225 מיליון דולר. על כן נחשב המוצר לאחד מעשרת מוצרי המזון והמשקה המצליחים ביותר שהושקו לאחר 1997.
המתקת המשקה נעשתה תחילה על ידי שילוב של אספרטיים ואצסולפאם-K. בשנת 2005 הוחלף האספרטיים בסוכרלוז (מיוצר תחת שם המותג Splenda) המשמש מאז כממתיק השני, והמשקה הושק מחדש. המשקה ממוצב בארצות הברית כמתחרה העיקרי של קוקה-קולה זירו של חברת קוקה-קולה, ומתחרה למעשה גם ביתר משקאות הקולה המוגזים נטולי הסוכר כגון דיאט קוקה-קולה ודיאט פפסי.
בישראל המשקה מוכר בשם פפסי מקס.

== מרכיבים וערך תזונתי ==
מרכיבי המשקה הם: מים, פחמן דו-חמצני, קרמל, חומרי טעם טבעיים ומלאכותיים, חומצה זרחתית, אשלגן בנזואט, סוכרלוז, קפאין, חומצת לימון ואצסולפאם-K. ערכו התזונתי למנה (240 מיליליטר): 1 קלוריה, 25 מ"ג נתרן. במוצר אין חלבונים, פחמימות ושומנים.

== ראו גם ==
* קוקה-קולה זירו (המתחרה העיקרי בארצות הברית).

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.oneify.com/ אתר המשקה בארצות הברית].
* [https://web.archive.org/web/20071205113810/http://www.michaelbay.com/blog/files/a0739a67d8a22f9f2809b708aada3bca-83.html כיצד עשו את הפרסומת לפפסי ואן] (השקה מחודשת בארצות הברית).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קולה
קטגוריה:פפסיקו
וורונז' (מחוז)

מחוז וורונז (ברוסית: Воронежская область, בתעתיק: וורונז'סקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי. 

המחוז הוקם ב-13 ביוני 1934. מבחינה אדמיניסטרטיבית, המחוז מחולק ל-31 אזורים מוניציפליים ו-3 אזורים עירוניים.

בשטח המחוז עובר נהר דון.

==דמוגרפיה==
כ-68% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה - וורונז' מתגוררים כ-840 אלף תושבים.

הרוסים מהווים כ-94% מאוכלוסיית המחוז, האוקראינים מהווים כ-3%.

==היסטוריה==
במשך המאה ה-13-17 המחוז היה בין האזורים הדרומיים של רוסיה ובשטחו הוקמו מבצרים להגנת המדינה מפלישות מדרום. עם התרחבות רוסיה לדרום, המחוז עבר להיות בין השטחים הפנימיים של המדינה.

==כלכלה==
המחוז מתאפיין ברמה גבוהה של פיתוח תעשייה, במיוחד בניית מכונות, תעשייה כימית ותעשיית מזון.

בשטח המחוז הוקמה תחנת הכוח הגרעינית נובווורונז' שמהווה המקור העיקרי של חשמל וחום לתושבי המחוז.

המחוז מהווה גם מקור חשוב לאספקת תוצרת חקלאית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
וורונז'
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1934
ירוסלבל (מחוז)

מחוז יָרוסלבל (ברוסית: Ярославская область, ירוסלבסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי במרחק של כ-300 ק"מ ממוסקבה.

המחוז הוקם ב-11 במרץ 1936. מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז מחולק ל-17 אזורים ו-6 ערים בעלות חשיבות מחוזית.

בשטח המחוז עובר נהר וולגה.

==דמוגרפיה==
כ-82% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הגדולה – ירוסלבל מתגוררים כ-613 אלף תושבים. בין הערים הנוספות ניתן לציין ריבינסק (כ-222 אלף תושבים).

הרוסים מהווים כ-96% מאוכלוסיית המחוז.

==היסטוריה==

הרוסים מהווים את האוכלוסייה המקורית של האזור. בימי הביניים היו אזור מספר נסיכויות עצמאיות. בשנת 1473 האזור סופח לנסיכות מוסקבה.

==כלכלה==
המחוז הוא אחד האזורים התעשייתיים של רוסיה. מפותחים מאוד ענפי תעשייה כמו בניית מכונות, כימיה, עיבוד עץ, נייר ועוד.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

*
ירוסלבל
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1936
קטגוריה:1936 ברוסיה
יהלומים וחלודה

יהלומים וחלודה סרט תיעודי משנת 2001 בהפקתם של עדי ברש, רותי שץ.

==עלילה==
הסרט מתעד במשך תשעים יום את חייהם של פועלים קשי יום מרחבי העולם העובדים על ספינת יהלומים העוגנת לחופי נמיביה. 

הסרט חושף את הניצול וההשפלה של קונצרן היהלומים דה בירס. הסרט זכה בפרסים רבים ביניהם פרס איגוד היוצרים הצרפתים הבינלאומי והגולדן גייט בסן פרנסיסקו. הוא הוקרן בתחנות טלוויזיה רבות בארצות הברית ואירופה.

==קישורים חיצוניים==

* "[http://nfct.org.il/blog/movies/%D7%99%D7%94%D7%9C%D7%95%D7%9E%D7%99%D7%9D-%D7%95%D7%97%D7%9C%D7%95%D7%93%D7%94-%D7%A8%D7%95%D7%97%D7%94-%D7%A9%D7%9C-%D7%A0%D7%9E%D7%99%D7%91%D7%99%D7%94/://www.nfct.org.il/movies/Diamonds_And_Rust.htm יהלומים וחלודה]", באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה

קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:יהלום בתרבות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2001
גן (סרט)

גן הוא סרט תיעודי שהוקרן לראשונה ב-2003, בבימוי של רותי שץ ועדי ברש . הסרט הופק בישראל.
זהו סרטם השני כבמאים ומפיקים של עדי ברש ורותי שץ, הפקה משותפת של ערוץ 8, ארטה צרפת, וטי וי אונטריו הקנדי. 

גן החשמל מוצג בסרט כמקום נידח בתל אביב, שבו הומוסקסואלים צעירים עוסקים בזנות ומתמכרים לסמים. זהו מקום לחסרי כל, החוליה האחרונה בשרשרת, מקום בו אנשים מוכרים את גופם, נאספים למכוניות מזדמנות, עוסקים בסחר בסמים ומסתבכים עם החוק.
לאורך שנה, היוצרים רותי שץ ועדי ברש עקבו אחר שני צעירים שהגן הוא ביתם: נינו, פלסטיני החי בישראל ללא אישור ויוצא ונכנס מבתי כלא ומעונות; ודודו, ערבי ישראלי המתמודד ונאבק בהתמכרות להרואין. 
שני הצעירים נתנו לשץ וברש גישה בלתי מוגבלת לתוך רובדי חייהם האינטימיים ביותר. היוצרים, שהיו מודעים לאמון שזכו בו, יצרו סרט עוצמתי בכנות שלו, והחזירו לדודו ונינו כבוד שפעמים רבות נמנע מהם בחייהם היום יומיים.
כנגד הקונפליקט הערבי-ישראלי, הקשיים וחוסר הפתיחות שמופנה כלפי הומוסקסואלים, שני החברים תלויים אחד בשני בשביל תמיכה והרגשת ביטחון ואהבה.

==קישורים חיצוניים==
 
* Garden in [http://www.israelfilmcenter.org/israeli-film-database/films/garden Israeli Film Database]
* [https://web.archive.org/web/20051215004308/http://www.gaymap.co.il/Item.asp?CMId=4177 GayMap]
* [http://www.figfilms.com Fig Films] 
* [https://web.archive.org/web/20050209214946/http://www.sextans.com/altercine/gagnant_an-02.html AlterCine]
* [http://www.yularifilms.com/garden/index.html yulari films llc]

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:ערוץ 8
קטגוריה:סרטי להט"ב תיעודיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
ג'יימס בויד וייט

ג'יימס בויד וייט (באנגלית: James Boyd White; נולד ב-1938) הוא פרופסור למשפטים אמריקאי, מבקר ספרות, מלומד ופילוסוף. הוא האב המייסד של תחום המשפט והספרות והוא התומך הבולט של ניתוח ה"רטוריקה מכוננת" בניתוח של טקסטים משפטיים.

==ביוגרפיה==
וייט החל את חוק לימודיו העל תיכוניים בקולג' אמרסט, אותו סיים ב-1960, לאחר שעשה תואר ראשון בלימודים קלאסיים. הוא המשיך ללמוד וסיים תואר שני באוניברסיטת הרווארד ב-1961, ותואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד אותו סיים ב-1964.

הוא עשה את התמחותו במשרד עורכי הדין פולי, הואג ואליוט שבבוסטון. לימד באוניברסיטת קולורדו מ-1967 עד 1974, ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו מ-1974 עד 1983. הוא מלמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן החל מ-1983. הוא משמש כמופקד הקתדרה על שם ל. הארט רייט למשפטים, כפרופסור לאנגלית וכמרצה אורח ללימודים קלאסיים. הוא גם חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.

ספרו הנודע ביותר הוא "הדמיון השיפוטי", שפורסם ב-1973. הספר יועד להיות ספר לימוד לסטודנטים הלומדים את השפה המשפטית. בדמיון השיפוטי, מושווים ספרות וטקסטים אחרים לטקסטים משפטיים בדרך שבה מכוננת זהות דמויותיהם ומשמעויות רעיונותיהם. זהו ספר היסוד של תנועת המשפט והספרות והוא עדיין רב השפעה.

==מבחר מספריו==
<div style="direction: ltr;">
* The legal imagination : studies in the nature of legal thought and expression / James B. White. Boston : Little, Brown, 1973 
* When words lose their meaning : constitutions and reconstitutions of language, character, and community / James Boyd White. Chicago : University of Chicago Press, 1984. 
* The legal imagination / James Boyd White. Abridged ed. Chicago : University of Chicago Press, 1985 
* Heracles’ bow : essays on the rhetoric and poetics of the law / by James Boyd White. Madison, Wis. : University of Wisconsin Press, 1985. 
* Justice as translation: An essay in cultural and legal criticism / James Boyd White. Chicago : University of Chicago Press, 1990 
* Living speech : resisting the empire of force / James Boyd White. Princeton, N.J. : Princeton University Press, 2006
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20050923114359/http://cgi2.www.law.umich.edu/_FacultyBioPage/facultybiopagenew.asp?ID=14 עמוד הבית של ג'יימס בויד וייט בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן]
* 

קטגוריה:חוקרי משפט אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1938
קטגוריה:סגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו
האקדמיה הצרפתית למדעים

[[לואי ה-14 מבקר את האקדמיה ב-1671]]
האקדמיה הצרפתית למדעים (בצרפתית: Académie des sciences) היא אגודה מדעית שנוסדה ב-1666 על ידי לואי הארבעה עשר בעצתו של ז'אן-בטיסט קולבר, במטרה לעודד ולהגן על רוח המחקר המדעי הצרפתי. האקדמיה הייתה בחזית הפיתוחים המדעיים באירופה במאות ה-17 וה-18. היא אחת מראשונות האקדמיות למדעים.

==היסטוריה==
מקורה של האקדמיה הצרפתית למדעים בתוכניתו של קולבר להקמת אקדמיה כללית. קולבר בחר בקבוצת משכילים מצומצמת אשר נפגשו ב-22 בדצמבר 1666 בספרייה של המלך, ולאחר מכן ערכו מפגשי עבודה דו שבועיים במקום. 30 שנותיה הראשונות של האקדמיה היו לא רשמיות יחסית, מאחר שלא נקבעו חוקים למוסד.

ב-20 בינואר 1699 לואי הארבעה עשר החליט על חוקיו הראשונים של הארגון. לארגון הוענק השם האקדמיה המלכותית למדעים ומיקומה נקבע בלובר שבפריז. ב-8 באוגוסט 1793 ביטל הקונוונט את כל האקדמיות. ב-22 באוגוסט 1795 נוסד המכון הלאומי למדעים ולאמנויות, שאיגד את האקדמיות למדעים, לספרות ולאמנות שהתקיימו קודם לכן, ובהן האקדמיה הצרפתית והאקדמיה הצרפתית למדעים. כמעט כל החברים באקדמיה שבוטלה לפני כן, נבחרו באופן רשמי מחדש ושבו לכיסאותיהם הקודמים. בין היוצאים מהכלל היה ז'אן-דומיניק דה קאסיני שסירב לשוב לכיסאו. ב-1816 נקרא הארגון מחדש "האקדמיה המלכותית למדעים" והוא זכה לאוטונומיה, תוך שהוא מהווה חלק מהמכון של צרפת.

==האקדמיה כיום==
כיום האקדמיה היא אחת מחמש האקדמיות המרכיבות את המכון של צרפת . חבריה של האקדמיה נבחרים לכל חייהם.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20130429055808/http://www.academie-sciences.fr/en/member.htm רשימה של חברי האקדמיה]

*
קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:צרפת: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:ארגונים החברים במועצת המדע הבין-לאומית
בקעצוריים

בקעצוריים (שם מדעי: Saxifragaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים, אשר כוללת כ-36 סוגי צמחים, מהם כ-12 צומחים באירופה. קיימים סך הכל 460 מינים במשפחה.

==מאפיינים==

משפחת הבקעצוריים מגוונת וכוללת מספר מינים חד שנתיים ורוב של מינים רב שנתיים. 

הפרחים סימטריים, ומכילים איברי רבייה זכריים ונקביים. הם כוללים בין ארבעה לחמישה עלי כותרת, ובין חמישה לעשרה אבקנים.

במרבית המינים, העלים מסורגים. קיימים מינים בהם העלה מחולק לאונות ומינים בהם העלה משונן. 

מרבית בני המשפחה מעדיפים אקלים קר.

==בארץ==
בארץ צומח סוג אחד בלבד, בקעצור, ומתוכו נפוצים המינים בקעצור החורש ובקעצור שלוש האונות. בקעצור החורש מין אנדמי לכרמל.

המין בקעצור השלוחות מגודל בגינות רבות בארץ כצמח נוי למרפסת ולצל.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים
קרל לואלין

קרל ניקרסון לואלין (באנגלית: Karl Nickerson Llewellyn; ) היה משפטן אמריקאי בולט השייך לאסכולה של ריאליזם משפטי.

==ביוגרפיה==
קרל לואלין נולד בסיאטל וגדל בברוקלין. הוא למד בקולג' של אוניברסיטת ייל ואחר כך בבית הספר למשפטים של ייל, שם הוא היה עורכו של כתב העת למשפטים של ייל, ובן חסותו של ארתור לינטון קורבין, שהיה מלומד החשוב בתחום דיני חוזים. 

בשנת 1925 הצטרף לואלין לסגל בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה, שם הוא לימד עד לשנת 1951, אז הוא הצטרף לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו. בעודו בקולומביה נהפך לואלין לאחד ממלומדי המשפט החשובים ביותר בני דורו, והיה דמות חשובה בוויכוח שנערך לגבי ריאליזם משפטי. הוא שירת כמנסחו העיקרי של "קוד המסחר האחיד" (UCC). הוא נישא לפרופסורית עמיתה, סויה מנצ'יקוף, שהייתה אף היא ממנסחי קוד המסחר, ונהפכה להיות דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיאמי.

==לואלין והריאליזם המשפטי==
לואלין והריאליזם המשפטי הקנו משקל רב יותר לעובדות של המקרה הפרטי מאשר לחוקי המשפט הכלליים. לפי גרסת האסכולה הריאליסטית, החוק אינו מדע דדוקטיבי. לואלין ידוע באמרתו (בהתייחס לשופטים, שוטרים, לבלרים, סוהרים ועורכי דין): "מה שהפקידים הללו עושים הוא, לפי דעתי, החוק עצמו" (Bramble Bush, p. 3). בעוד גישה זו של הגדרת החוק ספגה ביקורת כלוקה בחסר מידי ה.ל.א. הארט בספרו רעיון החוק, הייתה לה השפעה משמעותית על תורת המשפט באופן כללי. אכן, נטען שהפוזיטיביזם המשפטי לפי גישתו של הארט קרוב יותר לריאליזם המשפטי מכפי שנראה היה בתחילה. תגובתו של הארט לבעיה של חוקי משפט חייבה את השופטים להסתמך עליהם ובעת ובעונה אחת הייתה הפכפכה וטענה שחוקים נוצרים בהתאם להקשר והם אינם חקוקים בסלע. כאן הוא טען כי חוקים מנחים התנהגות משום תפקודם בהקשר של לקיחתם כהנחות מובנות מאליהן, עמדה הרחוקה מזו שהוא טען כי הוא נמנע ממנה.

==פרסומים נבחרים==
<div style="direction: ltr;">
*1989: The Case Law System in America, translated by Karl Nickerson, edited and with an introduction by Paul Gewirtz, University of Chicago Press;
*1962: Jurisprudence: Realism in Theory and Practice (1962);
*1960: The Common Law Tradition-Deciding Appeals (1960);
*1941: The Cheyenne Way (with E. Adamson Hoebel) (1941), 
*1930: The Bramble Bush: On Our Law and Its Study (1930), written especially for first-year law students.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.answers.com/topic/karl-llewellyn Introduction to Llewellyn at Answers.com]

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:חוקרי משפט אמריקאים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1962
מריה ברברה באך

מריה ברברה באך (20 באוקטובר 1684 - נקברה 7 ביולי 1720; בגרמנית: Maria Barbara Bach) הייתה בתו של המלחין יוהאן מיכאל באך ובת דודתו השנייה, כמו גם אשתו הראשונה של יוהאן סבסטיאן באך.

==ביוגרפיה==

מריה ברברה באך נולדה בגהרן (אנ') שבתורינגיה. ב-17 באוקטובר 1707 היא נישאה למלחין המפורסם, יוהאן סבסטיאן באך בדורנהיים. בהכשרתה ובמקצועה טרם נישואיה הייתה זמרת סופרן.

ביולי 1720 נפטרה לפתע בקתן שבאנהלט, שם עבד באך אצל ליאופולד . באותה עת שהה יוהאן סבסטיאן באך בשליחות אדונו בקרלובי וארי (קרלסבאד). תאריך מותה המדויק אינו ידוע, היא נקברה בעיירה קוטן, ושם מצויה גם מאז שנת 2004 אנדרטה לזכרה.

במהלך חייה ילדה מריה ברברה באך שבעה ילדים, שלושה מהם נפטרו בגיל צעיר:
* קתרינה דורותאה (28 בדצמבר 1708 - 14 בינואר 1774)
*וילהלם פרידמן באך (22 בנובמבר 1710 - 1 ביולי 1784)
* יוהאן כריסטוף (נולד ונפטר ב-23 בפברואר 1713)
* מריה סופיה (23 בפברואר 1713 - 15 במרץ 1713) - אחותו התאומה של יוהאן כריסטוף
* קרל פיליפ עמנואל באך (8 במרץ 1714 - 14 בדצמבר 1788)
* יוהאן גוטפריד ברנהרד באך (11 במאי 1715 - 27 במאי 1739)
* לאופולד אוגוסטוס (15 בנובמבר 1718 - 29 בספטמבר 1719)

==קישורים חיצוניים==
* 

מריה
קטגוריה:ילידות 1684
קטגוריה:נפטרים ב-1720
וולוגדה (מחוז)

מחוז וולוגדה (ברוסית: Вологодская область; בתעתיק: וולגודסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי כ-500 ק"מ ממוסקבה.

המחוז הוקם ב-23 בספטמבר 1937. מבחינה אדמיניסטרטיבית המחוז כולל 26 אזורים מוניציפליים ו-2 אזורים עירוניים.

כ-70% משטח המחוז מכוסה ביערות.

==דמוגרפיה==
כ-96% מאוכלוסיית המחוז הם רוסים.

בערים מתגוררת כ-73% מאוכלוסיית המחוז. הערים הגדולות - צ'רפובץ (כ-310 אלף תושבים) ווולוגדה (כ-290 אלף תושבים).

המחוז מתאפיין בהגירה שלילית של האוכלוסייה.

==היסטוריה==

התיישבות רוסית באזור ידועה משנת 862. לפי המסורת, שלטו באחד מערי האזור מייסדי שושלת רוריק.

בימי הביניים, השטח היה בחלקו בתחום נסיכות רוסטוב ובחלקו בתחום האדמות של נובגורוד. בהמשך סופח לנסיכות מוסקבה.

בתחום המחוז קיימים מספר מנזרים עתיקים ואחד מהם (מנזר פראפונטוב) אף הוכרז כאתר מורשת עולמית. רוב המנזרים נסגרו בתקופת ברית המועצות, חלק מהם כמו באי האש עד היום מהווים כלא ופעילות דתית בהם לא חודשה.

==כלכלה==
העיר צ'רפובץ מהווה מרכז חשוב של תעשיית הפלדה בקנה מידה ארצי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:מקומות ששימשו כמושבת עונשין
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1937
גסטרין

תא G מופיע בצד שמאל בחצי התחתון של האיור וגסטרין מוצג כשני חצים היוצאים מהתא.
גסטרין (Gastrin) הוא הורמון המופרש מתאי G בקיבה ובתריסריון וגורם להפרשת חומצה גסטרית מתאי הדופן בקיבה. בנוסף, יש מעט תאים המייצרים גסטרין במעי הדק, בלבלב, ברקמת המוח, בבלוטת יותר הכליה, דרכי הנשימה ואיברי הרבייה. 

==פיזיולוגיה==
===גנטיקה===
גן ה-GAS נמצא בזרוע הארוכה של כרומוזום 17 (17q21). 

===סינתזה===
גסטרין הוא פפטיד ליניארי הנוצר על ידי תאי G בקיבה ובתריסריון ומופרש אל מחזור הדם. הגסטרין מצוי בשלוש צורות עיקריות:
*גסטרין-34
*גסטרין-17
*גסטרין-14

משמעות הערך הנומרי היא מספר חומצות האמינו המרכיבות את הפפטיד.
באופן כללי, הגסטרין הוא פרקורסור (קודמן) הכולל 101 חומצות אמינו המתחלקות ויוצרות את הצורות העיקריות דלעיל. הצורות החשובות הקשורות למערכת העיכול הן גסטרין 17, וגסטרין 34. 

===הפרשה===
גסטרין מופרש בתגובה לדחפים מסוימים, ובהם: התנפחות קיבה, גירוי של עצב תועה (וגוס), נוכחות של חלבונים שעוכלו באופן חלקי, עודף סידן בדם.

הפרשת גסטרין מעוכבת על ידי: נוכחות חומצה (בעיקר HCl שמופרש) בקיבה, סומטוסטטין, או למשל מצבים של צום. 

הגירוי להפרשת גסטרין מתחיל בשלב ה- cephalic- זהו השלב טרם הגעת אוכל לקיבה, ובו מופרשת 30% מהחומצה בקיבה, על ידי גירוי ישיר של העצב התועה על תאי G המייצרים גסטרין. 
לאחר מכן, בשלב ה- gastric, כאשר האוכל מגיע לקיבה, יש שני גורמים להפרשת גסטרין- הראשון הוא התרחבות הקיבה, והשני הוא הגעתם של החלבונים מהמזון. התרחבות הקיבה, והגעת החלבונים, פועלים על תאי G להפרשת גסטרין. 

===פעילות===
נוכחות גסטרין מעודדת את תאי הדופן בקיבה להפריש חומצת מימן כלורי/חומצה גסטרית. הדבר נעשה בצורה לא ישירה באמצעות היקשרות לקולטני CCK2/גסטרין בתאי ECL בקיבה, אשר בתגובה משחררים היסטמין אשר מאותת לתאי הדופן בקיבה להפריש יוני H+. 

בנוסף גסטרין גורם לתאים גסטרים זימוגניים (Gastric chief cell) להפריש פפסינוגן, צורת הזימוגן (הצורה הלא פעילה) של האנזים פפסין. פפסינוגן הופך לפפסין בסביבה שבה pH נמוך וה-HCl מספק סביבה מתאימה לפעילות האנזים.

=== היפר גסטרינמיה ===
היפר גסטרינמיה היא תופעה שבה יש הפרשה עודפת של גסטרין. הפרשה עודפת זו יכולה להיווצר כתוצאה מירידה פתולוגית בחומציות הקיבה (למשל, כתוצאה מדלקת קיבה אטרופית), או כתוצאה מנטילת תרופות המדכאות את הפרשת החומצה כגון מעכבי משאבות פרוטונים- PPI. סיבה נוספת להפרשה עודפת של גסטרין היא תסמונת אליסון זולינגר שבה יש גידול המפריש גסטרין. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הורמונים
קטגוריה:מערכת העיכול
המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה

המפלגה הקומוניסטית המאוחדת של גאורגיה היא מפלגה בגאורגיה, שנוסדה בשנת 1994 מאיחודן של שתי המפלגות, החברה הסטלינית, המפלגה הקומוניסטית של פועלי גאורגיה ואיחוד הקומוניסטים של גאורגיה. 

מנהיג המפלגה מיום ייווסדה היה פנטלמאון גיוֹרגַדזֵה (נפטר בשנת 2009), שבנו איגור גיאורגדזה נאלץ לצאת לגלות לאחר שנאשם בקשירת קשר לביצוע התנקשות באדוארד שוורדנדזה. בשנים 2009–2014 בראש המפלגה עמד נוּגזַר אווַליאני; משנת 2014 המפלגה מונהגת על ידי תֵמוּר פּיפּיַה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גאורגיה: פוליטיקה 
גאורגיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1994
הבזאר הגדול

קרמיקה בשוק]]
שער באיזיט בצידו המערבי של הבזאר הגדול
השדרה המרכזית בבזאר (Kalpakçılar Başı Caddesi)
הבזאר הגדול או הבזאר המקורה (בטורקית: Kapalıçarşı) הוא שוק ברובע אמיננו שבאיסטנבול, הנחשב לאחד השווקים המקורים הגדולים בעולם. הוא משתרע על פני 58 רחובות בגבעה השנייה באיסטנבול, יש בו כ-3,000 חנויות, ומבקרים בו בין 250,000 ל-400,000 קונים מדי יום.

==היסטוריה==
את הבזאר הקים הסולטאן מהמט השני בין השנים 1461-1455, והוא הורחב באופן משמעותי במהלך המאה ה-16 על ידי סולימאן הראשון. הבזאר שימש לצרכים מקומיים וגם כנקודת מעבר בין סחורות מהמזרח לתוך אירופה.

ב-1894 שופץ לאחר שניזוק ברעידת אדמה, ולפי סקר כלל באותה עת לא פחות מ-4,399 חנויות, 2,195 בתי מלאכה וכ-500 מחסנים. נוסף על החנויות יש כיום בבזאר המקורה חמישה מסגדים, בית ספר וכ-40 אכסניות.

==מבנה הבזאר==
השוק ידוע בעיקר בשל חנויות התכשיטים, הקדרות, התבלינים והשטיחים שבו. רבות מהחנויות בשוק מיועדות כיום לתיירים, ועליהן נוספו מסעדות ובתי קפה רבים, אך יש בו גם חנויות ששמרו על צביונן המקורי.

בשוק שני בדסטנים - "הבדסטן הפנימי" (İç bedesteni) במרכזו ואשר שימש לאחסון ולממכר הסחורות היקרות ביותר בשוק (תכשיטים, אבני חן ואריגים יקרים), ו"בדסטן הסנדלים" (Sandal bedesteni) מהמאה ה-16 בפינה הדרום-מזרחית של הבזאר, ששימש למכירות פומביות.

אל הבזאר מובילים 18 שערים, וארבעה מהם הניצבים בארבעה כיוונים שונים נחשבים לשערים העיקריים. אל שערים אלה מובילים שני רחובותיו הראשיים של הבזאר - האחד חוצה את אותו מדרום לצפון במרכזו, והאחר ממזרח למערב בצידו הדרומי. השערים הם "שער השוק" (Çarşıkapı) בדרום, שער באיזיט (Beyazıt kapı) המוליך אל מסגד באיזיט (Bayezid Camii) במערב, "שער הנפחים" (Kuyumcular kapı) המוביל אל מסגד נורואוסמנייה (Nuruosmaniye Camii) במזרח ו"שער אריג'ילר" (Örücüler kapı) המוביל לכיוון קרן הזהב בצפון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20081219105045/http://www.kapalicarsi.org.tr/index.php אתר הבזאר הגדול] 

== הערות שוליים ==

בזאר הגדול
בזאר הגדול
קטגוריה:טורקיה: כלכלה
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: כלכלה