OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אורני פטרושקה

אוֹרְנִי פטרושקה (נולד ב-1958) הוא יזם ואיש היי-טק, אשר ייסד במשותף מספר חברות טכנולוגיה, ביניהן חברת כרומטיס. כיום עוסק בנושאים חברתיים ופוליטיים ובפילנתרופיה.

== ביוגרפיה ==
פטרושקה גדל והתחנך בקרית אונו. הוא בנו של איש העסקים יורם פטרושקה ושל צילה פטרושקה, הוא גם נכדו של יעקב יהושע ואחיינו של הסופר אברהם ב. יהושע<ref></ref> (אמו צילה הייתה אחותו של א.ב. יהושע). סיים קורס טיס מספר 87 במגמת קרב. לאחר כשנתיים של שירות כטייס קרב בטייסת 147 וכמדריך טיסה בבית הספר לטיסה של חיל האוויר, ביקש לקצר את שירות הקבע שלו, דבר שהיה אפשרי על פי החוזה שהיה נהוג באותה תקופה. מפקד הבסיס יעקב טרנר לא ראה זאת בעין יפה, הדיח אותו מתפקידו כטייס והעביר אותו לשרת בתפקידים קרקעיים עד שחרורו משירות הקבע.<ref>דודי גולדמן "מגע הזהב של פטרושקה" המוסף לשבת - ידיעות אחרונות עמ' 14 (02.06.2000)

אמירה לם "ילד הבועה" שבעה ימים - ידיעות אחרונות (01.02.2004)</ref>

פטרושקה למד הנדסת חשמל בטכניון ומשם המשיך לקבלת תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת קורנל בארצות הברית. לאחר סיום לימודיו עבד כארבע שנים בחברת Bellcore , שהייתה זרוע המחקר של חברות התקשורת האזוריות האמריקאיות (ומאז החליפה בעלים ושינתה את שמה). לאחר חזרתו ארצה בשנת 1990, שימש ראש המחלקה להנדסת מערכות תקשורת אופטיות ב-ECI Telecom.

בשנת 1993 פנה ליזמות טכנולוגית והקים וניהל, במשותף עם חברו, ד"ר רפי גדרון, את חברת סקורפיו, אשר נמכרה בשנת 1996 לחברת יו.אס רובוטיקס תמורת 72 מיליון דולר.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 1997 הקים עם שותפו, גדרון, את חברת הטכנולוגיה כרומטיס נטוורקס, אשר עסקה בפיתוח ציוד תקשורת אופטית. החברה נמכרה לחברת לוסנט בשנת 2000 תמורת 4.75 מיליארד דולר, האקזיט הגדול ביותר שבוצע בישראל עד לאותה עת.<ref></ref>

בשנים האחרונות מקדיש פטרושקה את עיקר זמנו לפעילותו הציבורית. במישור הפוליטי-לאומי הוא פועל לקידום פתרון שתי המדינות לסכסוך הישראלי-פלסטיני. יחד עם ראש השב"כ לשעבר, עמי אילון, היה ממקימי המפקד הלאומי, יוזמה אזרחית לקידום הסדר קבע בין ישראל לפלסטינים וכן שימש כמנכ"ל ויושב ראש הארגון. ב-2009 ייסד יחד עם אילון ועו"ד גלעד שר את עמותת "עתיד כחול לבן", הפועלת אף היא לקידום פתרון של שתי מדינות לשני עמים ולקידום ערכי הדמוקרטיה בישראל.

בנושא קידום שילוב ושוויון לאזרחי ישראל הערבים פועל פטרושקה בעמותת "יוזמות אברהם" כיושב ראש משותף.<ref></ref>

הוא משמש כיו"ר ארגון "מולד" - מרכז חשיבה ומכון מחקר עצמאי המוקדש להתחדשות רעיונית בכל תחומי החיים הציבוריים בישראל.

הוא פעיל במאבק נגד הרפורמה המשפטית וחבר במספר מסגרות, בכללן גם בקבוצת לוחמי צוות האוויר "555 פטריוטים" הפועלת במחאה נגד בנימין נתניהו.

נושא נוסף הקרוב לליבו של פטרושקה הוא קידום תרבות הנתינה (פילנתרופיה) בישראל, הוא ממקימי עמותת עיגול לטובה (2009), ומשמש בה כיושב ראש מהקמתה.

נשוי, אב לשלוש בנות.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* קישור= אורני פטרושקה, [https://www.youtube.com/watch?v=mVlnYoXjyxs איך דברים שלומדים בגן משפיעים על הצלחת סטארט-אפים], סרטון בערוץ המסלול האקדמי המכללה למינהל, באתר יוטיוב (אורך: 01:03:11)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:פעילים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:יושבי ראש ונשיאי עמותות
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
איילין הקרט

אנה איילין הקרט (באנגלית: Anna Eileen Heckart; 29 במרץ 1919 – 31 בדצמבר 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית. זכתה ב-1972 בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פרפרים הם חופשיים", בנוסף זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי.

==ביוגרפיה==
הקרט נולדה בעיר קולומבוס שבאוהיו, בתם של אסתר ולאו הקרט. אומצה על ידי סבה. סיימה את לימודיה באוניברסיטת אוהיו עם תואר בתחום הדרמה.

החלה את דרכה בברודוויי ב-1943 בתפקיד של ממלאת מקום.

התפרסמה בזכות הופעותיה המשניות והראשיות במחזות כגון: "האפילה שבמעלה המדרגות", "פרפרים הם חופשיים", "המסע אל האושר" "השדה הרע" ו"הזמנה למאדים".

בכל שנותיה כשחקנית תיאטרון הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס הטוני ולפרס דרמה דסק.

התגלתה לראשונה בזירה הקולנועית בשנת 1956 כשהופיעה בדרמת הספורט של רוברט וייז "מישהו שם למעלה אוהב אותי" ובקומדיה "תחנת אוטובוס".
ב-1956 הופיעה בגרסה הקולנועית של מרווין לרוי למחזה "הזרע הרע" בדמותה של הגברת הורטנז דייגל, התפקיד הקנה לה את פרס גלובוס הזהב ומועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

הקרט זכתה ב-1972 בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "פרפרים הם חופשיים", שהוא גרסה קולנועית למחזה. בסרט גילמה את גברת בייקר אמו הביקורתית של סטודנט צעיר ועיוור, אותו התפקיד גילמה במחזה שלוש שנים קודם לכן.

הופעותיה האחרונות היו בסרטו של קלינט איסטווד "מקצוע לוחם" ובקומדיה הפמיניסטית "מועדות האקסיות" בה גילמה את כריסטין אמה השתלטנית של אני מק'דאגן (דיאן קיטון).
בשנת 1994 זכתה בפרס אמי בזכות הופעה קומית בסיטקום "Love & War".

== חיים אישיים ==
הקרט הייתה נשואה משנת 1942 לג'ון האריסון יאנקי, עד למותו בשנת 1997. בנם לוק הוא סופר במקצועו.

ב-31 בדצמבר 2001, בגיל 82, נפטרה הקרט מסרטן הריאה בביתה שבנורווק, קונטיקט.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
*מישהו שם למעלה אוהב אותי (1956)
*הזרע הרע (1956)
*תחנת אוטובוס (1956)
*הילר בטייץ' ורוד (1960)
*לא דרך להתייחס לאשה (1968)
*פרפרים הם חופשיים (1972)
*הכלה של זאנדי (1974)
*מקום המחבוא (1975)
*התנקשות (1976)
*מקצוע לוחם (1986)
*מועדות האקסיות (1996)

=== טלוויזיה ===

* כרעם ביום בהיר (1979)
* רצח מדרגה ראשונה (1996)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקנית אורחת בקומדיה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן אורח בקומדיה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:זוכי פרס טוני לשם כבוד
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1919
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2001
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2001
דוד תורג'מן

הרב דוד תורג'מן (נולד בכ"ה בשבט ה'תשי"ט, 3 בפברואר 1959) הוא ראש הישיבה הגבוהה בדימונה, מייסד וראש הגרעין התורני שם (הכולל גם ישיבה תיכונית, אולפנה ומדרשה) ורב שכונה בעיר.

==ביוגרפיה==
נולד בדימונה לרב יצחק ולמרים תורג'מן, ממייסדי העיר. למד בישיבה התיכונית בית יהודה בכפר מימון ובישיבת הכותל. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון במסגרת ההסדר. לחם בקרב סולטאן יעקוב.

===החזרה לדימונה===
בשנת 1989 חזר לדימונה שם נתמנה לרב שכונת נווה דוד (יצחק שדה). עמד בקשר עם קבוצת אברכים מישיבת מרכז הרב, בראשות הרב צבי קוסטינר והרב דוד שרים שנענתה לפנייתו והגיעה בשנת 1990 לדימונה, ובמקום נפתח כולל אברכים כשהרב תורג'מן עומד בראש הגרעין ומוסדותיו. הכולל צמח לישיבת הסדר "מדברה כעדן". לאחר מכן הוקמה בעיר אולפנה לבנות. ובשנת תשנ"ג נפתחה מדרשה לתרבות יהודית. בשנת 1996 הקים את הישיבה התיכונית דימונה.

בשנת 2000 עזבה ישיבת ההסדר, יחד עם הרב קוסטינר וחלק ממשפחות הגרעין למצפה רמון. הרב תורג'מן נשאר בדימונה עם יתר המשפחות.

בזמן הקמת מפלגת הבית היהודי ב-2008 היה הרב תורג'מן חבר במועצה הציבורית שהוקמה לצורך בחירת מועמדי המפלגה לכנסת.

בשנת 2008 (ה'תשס"ח) הקים מחדש ישיבת הסדר בדימונה. רבים מבני המחזור הראשון היו בוגרי הישיבה התיכונית בעיר. בישיבה לומדים כ-70 תלמידים ואברכים.
נשוי לפנינה ומתגורר בדימונה. בנו הוא הזמר והיוצר עקיבא תורג'מן. בתו היא הזמרת רוחמה בן יוסף.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דימונה: אישים
קטגוריה:ראשי ישיבות ציוניות
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת בני עקיבא בית יהודה כפר מימון
קטגוריה:בוגרי ישיבת הכותל
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
קטגוריה:ראשי ישיבות הסדר
תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי, 1967

תאומות זהות, רוזל, ניו ג'רזי, 1967 הוא תצלום של הצלמת דיאן ארבוס.
דיאן ארבוס הייתה ידועה בנטייתה לצלם זרים ואנשים בשולי החברה. ארבוס נהגה להשתמש במצלמת הרוליפלקס פורמט בינוני כפולת העדשה (Rolleiflex medium format twin-lens reflex), מה שאיפשר לה לצלם בפורמט ריבועי, רזולוציית תמונה גבוהה וצילום מגובה המותניים, כך שהמצלמה לא חצצה בינה לבין מושא הצילום שלה. 

בתצלום "תאומות זהות" נראות שתי אחיות תאומות צעירות, קתלין וקולין וייד, עומדות זו לצד זו, לבושות בשמלות קורדורוי זהות, גרביונים לבנים וסרטי מצח לבנים בשערן הכהה. שתיהן מסתכלות אל המצלמה, הימנית מחייכת מעט ואילו השמאלית נראית זועפת יותר. ההקבלה בתמונה הזו הייתה נושא למאמרים רבים.

הצילום כמו מסכם את החזון של ארבוס. הביוגרפית פטרישיה בוסוורת' אמרה: " היא (ארבוס) התעניינה בשאלת הזהות. מי אני ומי אתה? תמונת התאומים הזו מבטאת את עיקר החזון: פריקיות בנורמליות, ונורמליות בפריקיות." 

התאומות היו בנות שבע כאשר הבחינה בהן ארבוס, בעת מסיבת חג מולד לתאומים ולשלישיות. הן היו בנות שבע גם בעת צילום התמונה. אביהן של התאומות אמר פעם על התמונה: "חשבנו שזהו הדמיון הגרוע ביותר בין תאומים שראינו אי פעם". 

ב-2004 נמכר התצלום ב-478,400 דולר, ובכך הפך לאחד מהצילומים היקרים ביותר שנמכרו אי פעם. 

התמונה הייתה מקור השראה גם לאמנויות אחרות, ובין היתר נאמר עליה שהיוותה השראה לתאומות בסרטו של סטנלי קובריק, "הניצוץ".

==הערות שוליים==

קטגוריה:תצלומים בארצות הברית
קטגוריה:תאומים באמנות
קטגוריה:1967 בארצות הברית
קטגוריה:תצלומי נשים
כתים

ה[[מספנה הצבאית הפיניקית בכתיון]]
כִּתִּיִם היו עם המזוהה עם בני האי קפריסין והעיר כתיון, בתקופת המקרא. במקרא הם מוזכרים כצאצאי יוון בן יפת. היו שפירשו את השם, המובא בצורת ריבוי, כשם פרטי של דמות מקראית.

מקור שמם של הכתים הוא בעיר הפיניקית (ובהמשך יוונית) כתיון.<ref name=":4"></ref> השם כתים התייחס בתחילה לאנשי האי קפריסין, ובתקופות מאוחרות יותר ליוונים ו/או לרומאים.<ref name=":4"></ref>

==אזכורים מקראיים==
הכתיים מופיעים באילנות היוחסין שבספרי בראשית ודברי הימים: , . קשריהם של הכתים עם הפיניקים באים לידי ביטוי באזכורם בקינות על צור אצל ישעיהו<ref>, </ref> ויחזקאל.<ref></ref><ref name=":0"></ref><ref name=":1"></ref>

הכתים נזכרים גם בדברי בלעם,<ref></ref> ירמיהו,<ref></ref> ודניאל.<ref></ref>

==אזכורים היסטוריים==
הכתיים זוהו עם העיר העתיקה כתיון על־ידי יוסף בן מתתיהו,<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 1.6.1. ראו [https://www.perseus.tufts.edu/hopper/text?doc=Perseus:text:1999.01.0145:book=1:whiston%20chapter=6 המקור היווני] וכן תרגום לאנגלית: , </ref> והזיהוי מקובל לחלוטין במחקר המודרני.<ref name=":0" /><ref name=":1" /><ref name=":2"></ref><ref></ref><ref name=":3"></ref> השם הפיניקי של העיר, 𐤊𐤕𐤉 (כִּתִּיָּ<ref name=":2" />) נזכר בכתובות פיניקיות רבות.<ref>KAI 33, 38, 40, 41, 288, 289.</ref>

במכתבי ערד מהמאה השביעית לפנה"ס מוזכרים "כִּתִּיִּם" שאליהם מיועדת חלק מהאספקה שאוחסנה במצודה, ומקובל לראותם כשכירי חרב מכתיון ששירתו בצבא ממלכת יהודה, ויש לכך גם עדויות ארכאולוגיות חומריות.<ref name=":3" />

מגילות מדבר יהודה מייחסות את השם לרומאים או לממלכת אשור.

בספר מקבים א' מצוין שמוצאו של אלכסנדר הגדול היה מ"ארץ כיתים": .

==תולדות כתים על פי ספר יוסיפון==

על פי ספר יוסיפון עם התפזרות העמים, הכתים חנו בקמפניה ובנו את פוסומניה בעוד שצאצאי תובל חנו בטוסקנה ובנו את העיר סבינוס. הגבול הטבעי בין השניים היה נהר טיבר.

הסבינים יצאו למלחמה נגד הכתים בעקבות חטיפת הנשים הסביניות על ידי כתים. המלחמה תמה לאחר שהכתים הציגו לתובלים את ילדיהם המשותפים. הם הקימו את הערים פורטו, אלבאנו לציאלה וארסה. לאחר מכן שטחים נכבשים על ידי אגניאס, מלך קרתחדשת. כתים מצליחים להשתחרר מעול קרתחדשת וממנים את צפו, בן אליפז (נכדו של עשו) למלך בעל התואר יאנוס סאטורנוס. מלכה הראשון של רומא, רומולוס, הוא בן לשושלת זאת, על פי יוסף בן גוריון.

גרסה מקוצרת של הסיפור מופיעה במדרש ספר הישר.

==ראו גם==
* כתיון

==הערות שוליים==

קטגוריה:עמים הנזכרים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בספר בראשית
קטגוריה:קפריסין: היסטוריה
קטגוריה:קפריסין: דמוגרפיה
קטגוריה:פיניקים
אמריקאים

אמריקאים או אמריקנים (באנגלית: Americans) הם האזרחים ובני הלאום של ארצות הברית. אף על פי שאזרחים ובני לאום (Nationals) מהווים את מרבית האוכלוסייה בארצות הברית, ישנם בעלי אזרחות כפולה, לא-אמריקאים המתגוררים כדרך קבע בארצות הברית, ותושבים קבועים המשתייכים ללאום האמריקאי. ארצות הברית היא בית לעם ממוצאים אתניים וגזעים שונים ומגוונים, וכתוצאה מכך התרבות ומערכת המשפט בארצות הברית אינם משייכים לאום לאתניות או לגזע, אלא לאזרחות ולשבועת אמונים אל המדינה האמריקאית.

רוב האמריקאים ואבותיהם היגרו לארצות הברית, או שהם צאצאים לאנשים שנעקרו ממולדותיהם והובאו לאמריקה כעבדים בחמש המאות האחרונות. זאת למעט אוכלוסיית העמים הילידים בארצות הברית לרבות אלה בהוואי ובאלסקה, ותושבי פוארטו ריקו, גואם והפיליפינים, שהפכו לאמריקאים במסגרת התרחבות המדינה במאה התשע עשרה. בנוסף, ארצות הברית התרחבה לסמואה האמריקנית, איי הבתולה של ארצות הברית ואיי מריאנה הצפוניים במהלך המאה העשרים.

למרות ההרכב הרב-אתני שלה, ניתן להתייחס לתרבות המשותפת של רוב האמריקאים כתרבות מיינסטרים אמריקאית, דהיינו ציוויליזציה מערבית השואבת את עיקר ערכיה מהמסורות של המתיישבים הראשוניים בארצות הברית מצפון וממערב אירופה. התרבות האמריקאית מושפעת בנוסף מתרבות האפרו-אמריקאים. ההתרחבות אל מערב ארצות הברית שילבה בעם האמריקאי את בני הקייג'ון ואת העמים הילידים בלואיזיאנה לצד ההיספנים בדרום המערב, מה שיצר קשר הדוק עם התרבות המקסיקנית. הגירה בקנה מידה גדול בשלהי המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 מדרום וממזרח אירופה הביאה למספר אלמנטים חדשים בתרבות האמריקאית. גם גלי הגירה מאסיה, אפריקה ואמריקה הלטינית השפיעו על האמריקאים כעם. כור היתוך תרבותי, או לחלופין "גישת קערת הסלט", מתאר את האופן בו דורות של אמריקאים החליפו והטמיעו אלה באלה מאפיינים תרבותיים מובהקים.

בנוסף לארצות הברית, ניתן למצוא אמריקאים ואנשים ממוצא אמריקאי באופן בין-לאומי. ההערכה היא כי כשבעה מיליון אמריקאים גרים מחוץ לגבולות ארצות הברית ומהווים את "הפזורה האמריקאית".

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

*
דדנים

דֹדָנִים או רוֹדָנִים הם עם המוזכר בספר בראשית כחלק מבני יוון בן יפת.

== שם ==
שמם של הדדנים מופיע במקור העמים שבספר בראשית: "בְּנֵי יֶפֶת - גֹּמֶר וּמָגוֹג, וּמָדַי וְיָוָן וְתֻבָל; וּמֶשֶׁךְ, וְתִירָס. וּבְנֵי, גֹּמֶר--אַשְׁכְּנַז וְרִיפַת, וְתֹגַרְמָה. וּבְנֵי יָוָן, אֱלִישָׁה וְתַרְשִׁישׁ, כִּתִּים, וְדֹדָנִים." (בראשית, י', ב'-ד') 
ברשימת העמים המקבילה בספר דברי הימים א א' ז' השם המופיע הוא הרודנים, יושבי האי רודוס; יש הרואים בשם זה הצורה המקורית,<ref></ref> ויש המשערים שזהו רק ניסיון של בעל דברי הימים ניסה לתת זיהוי ממשי לעם זה. יש המקשרים בין "דדנים" לשם אחד מגויי הים , לדננים הידועים מכתובות אזתוד וכלמו, ולשם האשורי לאי קפריסין "ידננה". 

בחומש השומרוני מופיע השם דדנים כרודנים והדבר מחזק את טענתם של חוקרים שמדובר באביהם של בני רודוס. 
השם "דדנים" מקושר גם עם קבוצה מתוך העם הטרויאני שנקראה דרדניאנים. הקבוצה קיבלה את שמם מעירם - דרדניה שנקראה על שם מקימה המיתולוגי - דרדנוס. השליטה בטראוד התחלקה בין טרויה לדרדניה. 

== בספרות הבתר־מקראית ==
על פי קדמוניות המקרא בניו של דדנים הם איתב, באת' ופנך. האחרון מביניהם מתמנה להיות מלכם של בני יפת בעת בניית מגדל בבל. 

בראשית רבה, ל"ז מבאר אחרת את מוצאם: 
==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר בראשית
מאמר (ייבום)

בהלכות ייבום, מאמר הוא מעשה קידושין שעושה היבם לפני הייבום: הוא נותן ליבמה כסף או שווה כסף, ואומר לה: "הרי את מקודשת לי בזיקת יבמין". המאמר הוא תקנת חכמים, שתיקנו לא להתחיל את קניין הייבום בביאה בלא קידושין, דבר שנחשב לפריצות.

==מהות המאמר==
למרות שהמאמר מבצע פעולה הדומה במהותה לכאורה לקידושין רגילים, הוא נקרא בשם "מאמר", מכיוון שלא שייך לקרוא לו "קידושין" המבטא את איסור האשה על כל העולם כהקדש מכיוון שהיבמה הייתה אסורה כבר לפני שהיבם קידש אותה בקידושי מאמר, ואף מכיוון שאפילו לאחר המאמר עדיין היבמה אינה קנויה ליבם לחלוטין, שכן אם מתה אסור לו להיטמאות לה ואף אינו יורש אותה, שהרי אלו מן התורה, והרי מן התורה אינה קנויה לו אלא על ידי ביאה. ולכן קוראים לפעולה בשם מאמר, המבטא הפרשה של היבמה לבם, כדוגמת הפסוק .

ישנה מחלוקת בין רבי יהודה הנשיא לחכמים אם מאמר בעל כרחה פועל חלות של קידושין. רבי יהודה הנשיא סובר שמאמר קונה את היבמה לאשה בעל כרחה, בדומה לביאת יבום שקונה גם בעל כרחה של היבמה. לעומת זאת חכמים סוברים כי מכיוון שמאמר הוא סוג של קידושין הוא זקוק ליעשות מרצונה החופשי של היבמה, ואם לא נעשה מרצונה, אין לו תוקף רבי נחום פרצוביץ מסביר כי למרות שמצד זיקת היבום ברור כי ניתן לקנותה בעל כרחה, הרי שמצד פעולת הקידושין לא ניתן לקנותה בעל כרחה, שכן קידושין בעל כרחה אינן נחשבות לקידושין כלל.

==ההשפעות ההלכתיות==
לפי בית שמאי, המאמר קונה את היבמה עד כדי שהוא אוסר את קרוביה כאחות אשה, כך לפי פירושו של רבי אלעזר. לעומת זאת רב אשי סובר כי המאמר אינו דוחה לגמרי את צרתה, ואם אדם ביצע מאמר ביבמה, זקוקה עדיין אחותה לחליצה. כל זאת לפי פירוש רש"י. לפי תוספות, מחלוקתם של רבי אלעזר ורבי אשי היא בנוגע ליבמה השנייה, אשתו האחרת של המת, והם נחלקו האם היא מותרת לינשא לאדם מהשוק, ללא חליצה.

רש"י סובר שגם לפי בית שמאי שמאמר יבמין הוא מדרבנן, לעומת זאת תוספות סוברים שלפי בית שמאי מאמר יבמין הוא דין מהתורה, ונלמד מקידושין רגילים.

==המאמר והזיקה==
הגמרא מסתפקת אם המאמר מגביר את כח הזיקה, או שהוא קשר אישות נפרד. שאלה זו קובעת הלכה, אם ניתן לתת גט המפקיע את כח המאמר בלבד ולא את כח הזיקה, דבר התלוי אם המאמר והזיקה קשורים זה בזה. למסקנת הגמרא קובע רבא כי המאמר והזיקה אינם קשורים זה בזה.

ישנה דעה בגמרא, כי כל העושה מאמר ביבמתו פרחה הימנו זיקת יבמין וחלה עליו זיקת אירוסין ונישואין.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ייבום וחליצה
אורל (כדורסל)

"אורל" יקטרינבורג (ברוסית: Урал Екатеринбург) הייתה קבוצת כדורסל רוסית מהעיר יקטרינבורג, שהתקיימה בשנים 2006–2020. הישג השיא שלה היה שתי זכיות באליפות ליגת המשנה, הסופרליגה הרוסית בכדורסל, בעונות 2011/2012, 2012/2013.

==היסטוריה==
מועדון הכדורסל "אוראל" הוקם בשנת 2001 תחת השם "אברז", כיורש לקבוצות הכדורסל "אורלמאש" ו"סק"א-אורל" שהתפרקו בעקבות פשיטת רגל. מאז שנת 2001 הקבוצה השתתפה כמה שנים בליגה הבכירה ובסיום עונת 2004/05 נשרה לסופרליגה הרוסית, הליגה השנייה בחשיבותה ברוסיה.

בסיום עונת 2011/12 זכתה במקום ראשון בסופרליגה, ולאחר מאבקי הפלייאוף העפילה בחזרה לליגה הבכירה, אך בסוף העונה המועדון ירד בחזרה לליגת המשנה. בעונת 2001/02 שיחקה הקבוצה בשלב הבתים של גביע קוראץ', ובהמשך ביורופ קאפ עד עונת 2004/05. בתחילת עונת 2012/13 הפסידה בשלב המוקדמות של היורוצ'לנג' לקבוצת גז מתאן מדיאש מרומניה.

בעקבות בעיות כלכליות שקשורות עם מגפת הקורונה הקבוצה לא השתתפה בעונת 2020/21 ופורקה.

==הישגים לפי עונה==

{| class="wikitable"
|-
| colspan="2" style="background-color:#FEDBCA;" |<center>הסופרליגה הרוסית בכדורסל</center>
|-
| עונה || מיקום
|-
| 2006/07 || <center>13</center>
|-
| 2007/08 || <center>9</center>
|-
| 2008/09 || <center>14</center>
|-
| 2009/10 || <center>10</center>
|-
| 2010/11 || <center>4</center>
|-
| 2011/12 || <center>קובץ:Gold medal icon.svg אלופת הליגה</center>
|-
| 2012/13 || <center>קובץ:Gold medal icon.svg אלופת הליגה</center>
|-
| 2013/14 || <center>6</center>
|-
| 2014/15 || <center>4</center>
|-
| 2015/16 || <center>10</center>
|-
| 2016/17 ||<center>10</center>
|}

==ראו גם==
*אוראל (כדורגל)

==קישורים חיצוניים==

* 
קטגוריה:קבוצות כדורסל רוסיות שהתפרקו
קטגוריה:יקטרינבורג: ספורט
חיים מיליקובסקי (חוקר תלמוד)

חיים יוסף מיליקובסקי (נולד ב-1951) הוא פילולוג, חוקר תלמוד ישראלי, פרופסור אמריטוס במחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה, שבעבר עמד בראשה, וראש הקתדרה לתלמוד ע"ש גאספר באוניברסיטת בר-אילן.

==ביוגרפיה==
נולד בארצות הברית ללאה והרב ברוך מיליקובסקי, מראשי ישיבת חפץ חיים בולטימור. חניך ישיבת נר ישראל בבולטימור. במקביל השלים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור. בשנת 1971 שהה בישראל ולמד במשך כשנה בישיבת מיר בירושלים. לאחר מכן שב לארצות הברית והחל את לימודיו במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת ייל, ובשנת 1981 השלים את הדוקטורט. נושא מחקרו היה ספר סדר עולם רבה. 

בסוף שנות ה-70 עלה לישראל ונישא לאלה, בתו של הרב שמואל רוזובסקי, ראש ישיבת פוניבז' ונכדת רבה של ירושלים הרב צבי פסח פרנק. 

עד פרישתו שימש מיליקובסקי פרופסור מן המניין ומרצה בכיר במחלקה לתלמוד ותורה שבעל פה באוניברסיטת בר-אילן, ובמשך תקופה עמד בראשה. הוא ראש הקתדרה לתלמוד ע"ש גאספר באוניברסיטת בר-אילן. כמו כן, הוא היה פרופסור אורח במחלקה למדעי הדתות באוניברסיטת ייל ובמחלקה לתלמוד בישיבה אוניברסיטה בניו יורק וכן שימש מרצה בכיר בבית המדרש לרבנים באמריקה. 

בשנת 2006 (תשע"ו) זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב. 

מתגורר בירושלים, אב לשלושה.

==כתביו==
* סדר עולם, מהדורה מדעית, פירוש ומבוא. (שני כרכים). ירושלים: יד בן צבי, ה'תשע"ג/ 2013.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://talmud.biu.ac.il/node/252 דף אישי] באתר אוניברסיטת בר-אילן
* 
* [https://www.haaretz.co.il/opinions/1.1033408 חוטפים את ההלכה]
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תלמוד ותורה שבעל-פה
קטגוריה:חוקרי מדרש ואגדה
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי ישיבת נר ישראל-בולטימור
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:משפחת פרנק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
אבי הורביץ

אָבִי הוּרְבִיץ (נולד ב-30 באוגוסט 1936 ברמת גן) הוא פרופסור אמריטוס בחוגים ללשון עברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים.

==ביוגרפיה==
למד בחוגים ללשון עברית ולמקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא "בחנים לשוניים לזיהוי מזמורים מאוחרים בספר תהילים" בשנת 1966.

בשנת 1967 הצטרף לסגל האוניברסיטה העברית, בחוגים ללשון עברית ולמקרא. בשנת 1971 עלה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1990 מונה לפרופסור מן המניין. בשנת 2005 פרש לגמלאות. כן שימש פרופסור אורח באוניברסיטאות בארצות הברית ובבריטניה, והוא חבר במועצת המערכת של כתב העת Vetus Testamentum. חבר האקדמיה ללשון העברית משנת 2001.

עיקר התמחותו של הורביץ היא בלשון המקרא ובהבחנה בין רבדיה המוקדמים למאוחרים. כמו כן, הוא מתמחה גם בארמית, באפיגרפיה שמית צפונית-מערבית, וביחס בין ספרות המקרא לכתבי אוגרית ולמגילות קומראן. במחקריו שלל הורביץ באופן נחרץ את "האסכולה הניהיליסטית" בחקר המקרא, הגורסת שכל המקרא נכתב ב"משיכת קולמוס" אחת בתקופת בית שני, והוא עמד על כך שהבחנים הלשוניים של ספרי המקרא השונים מצביעים באופן ברור על שני רבדים עיקריים של לשון המקרא, דהיינו שחלק מהספרים מתוארכים על פי בחנים אלה לתקופת בית ראשון לכל המאוחר.

הורביץ התגורר שנים רבות בשכונת רסקו בירושלים. הוא נשוי לגילה, ואב לשלוש בנות. בתו הבכורה היא נעמה ברנר, פרופסור בפקולטה להנדסה כימית בטכניון, המכהנת כמשנה לנשיא הטכניון לעניינים אקדמיים. 

==מבחר מפרסומיו==
;ספרים
* בין לשון ללשון: לתולדות לשון המקרא בימי בית שני, מוסד ביאליק, ירושלים, תשל"ב; 
* 
;מאמרים
* "עקרון = Amqar(r)una = Ακκαρων פרק בדקדוק היסטורי", לשוננו לג (תשכ"ט), עמ' 18–24
* "לשימושו של המונח הכוהני 'עדה' בספרות המקראית", תרביץ מ (תשל"א), עמ' 261–267
* "הלשון העברית בתקופה הפרסית", ההיסטוריה של עם ישראל, ו: שיבת ציון – ימי שלטון פרס, ירושלים תשמ"ג, עמ' 210–223
* "עברית וארמית בתקופת המקרא, סוגיית ה'ארמאיזמים' במחקר העברית", מחקרים בלשון העברית ובלשונות היהודים, ירושלים תשנ"ו, עמ' 79–94
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* משה בר-אשר, ברק דן, [https://jstudies.huji.ac.il/sites/default/files/jstudies/files/2._mkhqrym_blshvn_krk_y-yb_-_hvrbyts.pdf אבי הורביץ], מחקרים בלשון יא-יב, תשס"ט
* [http://mikrarevivim.blogspot.co.il/2015/03/blog-post_58.html ד״ר נועם מזרחי, אבי הורביץ, לקסיקון של העברית המקראית המאוחרת], בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* אוסי דרורי, [http://mikrarevivim.blogspot.co.il/2012/09/blog-post.html בין לשון ללשון - ריאיון עם פרופ' אבי הורביץ], בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* ד״ר לאה מזור, [http://mikrarevivim.blogspot.co.il/2017/04/blog-post_58.html חקר ספר תהלים - תרומתו של פרופ' אבי הורביץ], בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מקרא
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים ישראלים
קטגוריה:חוקרי השפה העברית
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: לשון עברית ולשונות היהודים
קטגוריה:חברי האקדמיה ללשון העברית
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
ירוחם פישל יהושע ברנשטיין

רבי ירוחם פישל יהושע ברנשטיין (מכונה ר' פישל דיין) (ה'תר"ם 1880 לערך - כ"ט בחשוון תש"ט, 1948) היה רב עדת החסידים בירושלים, וראש ישיבת חיי עולם, חבר ועד הישיבות בארץ ישראל. היה ממקימי הרבנות הראשית. בהמשך פרש לאגודת ישראל ובסוף ימיו היה חבר העדה החרדית.

==תולדות חייו==
נולד לרבי משה ישראל בירושלים בנו של רבי בנימין יהודה לייב ברנשטיין. צאצא של אדמו"רי לעלוב, קרלין ושל היהודי הקדוש מפשיסחה. היה מקורב לאדמו"ר רבי אברהם אלימלך מקרלין ולמד עמו בחברותא. לאחר הגעת רבי אברהם מרדכי אלתר מגור לישראל התקשר גם אליו. נישא לדינה, בתו של רבי יהושע אשר רבינוביץ.

היה ממייסדי הרבנות הראשית. בכ"ו בטבת תרפ"ח (1928) פרש באופן רשמי יחד עם הרב צבי פסח פרנק מכנסת ישראל, הארגון הכללי של יהודי ארץ ישראל. השניים לא הצטרפו לאגודת ישראל אלא עמדו בראש ארגון חדש: "עדת ישראל החרדית". עם זאת, המשיכו שני הרבנים לשמש כחברים במועצת הרבנות הראשית. מצב זה גרם לתרעומת בציבור והיו שקראו להם להתפטר מתפקידם. עם זאת, הרב קוק סירב לגנותם ומנע ניסיונות להדיחם מן התפקיד. בשל קרבתו לרבי מגור פרש הרב ברנשטיין בתרצ"ה משותפותו עם הרב פרנק והצטרף למעשה לאגודת ישראל.
בטבת תרצ"ז, לאחר שנבחרה מועצה חדשה לרבנות הראשית (ובין חבריה הרב פרנק), הצטרף הרב ברנשטיין באופן רשמי לבית הדין של העדה החרדית.

כיהן כראב"ד בד"ץ כוללות החסידים בירושלים, שהיה בית הדין של הציבור החסידי בירושלים. בנוסף לכך כיהן כראש ישיבת חיי עולם וכיהן בתפקיד לאחר פטירת סבו רבי בנימין יהודה לייב, ראש הישיבה הראשון. לאחר פטירתו ירש את מקומו בראשות ישיבת חיי עולם הרב דב בריש ווידנפלד. הוא כיהן גם כחבר ועד הישיבות בנשיאות הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובראשות הרב איסר זלמן מלצר.

כחודשיים לפני פטירתו, בי"ג באב תש"ח, כאשר כיהן כרב בעדה החרדית, חתם יחד עם רבנים נוספים מהעדה על כרוז המביע התנגדות חריפה לגיוס נשים לצה"ל.

נקבר בבית העלמין הקטן ליד מבנה שערי צדק הישן.

חידושיו נקבצו ונדפסו לאור בה'תשנ"ו בספר תורת ירוחם, שנדפס יחד עם הספר "פרי אהרון" שבו נקבצו שיעורי בנו רבי אהרון ברנשטיין. היה ברשותו אוסף של כתבי יד נדירים. כך למשל היו בידו כ"ח תשובות הלכתיות מהרב דוד שלמה אייבשיץ הלבושי שרד, שנדפסו על ידי בניו וחתניו בשנת תשכ"ב בספר "מי מנוחות". כתביו של היהודי הקדוש ששכנו אצלו, נדפסו בספר "כתר היהודי".

==משפחתו==
לרב ברנשטיין היו שלושה בנים ושתי בנות. בנו יעקב חנניה היה מנהל ישיבת חיי עולם. בתו ברכה נישאה לרב משה אדלר, רב שיכון הרבנים. בנם הוא הרב בנימין אדלר, ממלא מקום אביו ברבנות, חבר בד"צ אגודת ישראל. בנו הרב אהרן היה חבר בד"ץ אגודת ישראל וראש ישיבת חיי עולם.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:ראשי ישיבת חיי עולם
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:חברי מועצת הרבנות הראשית
קטגוריה:דייני העדה החרדית
קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:רבנים חסידים בארץ ישראל
קטגוריה:משפחת ברנשטיין (ירושלים)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שערי צדק
קטגוריה:חברי נשיאות ועד הישיבות
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1880
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
קראטה קיד (סרט, 2010)

קראטה קיד (באנגלית: The Karate Kid) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2010, שביים הרלד זוורלד, בכיכובם של ג'יידן סמית' וג'קי צ'אן. הסרט מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1984. את הסרט הפיקו הוריו של ג'יידן, ויל וג'יידה פינקט סמית'.<ref></ref><ref></ref>

==עלילה==
דרה פרקר (ג'יידן סמית') בן ה-12 עובר יחד עם אמו מדטרויט שבארצות הברית לבייג'ינג שבסין. דרה מתאהב בכנרית בת גילו – מי יינג – אך סובל מהצקותיו של הבריון הכיתתי צ'נג. באחד המקרים מתערב לטובתו של דרה איש התחזוקה של בית הדירות בו הוא גר, מר האן, המתגלה כאמן קונג פו. האן מלמד את דרה קונג פו ובכך מתחיל לרכוש ביטחון עצמי. במקביל הוא מתיידד עם מיי יינג (Wenwen han).

בעידודו של האן נרשם דרה לטורניר קונג פו אליו נרשם גם צ'נג, תחת הדרכתו של מורה הקונג פו התחרותי מאסטר לי, ליחסיהם עליות ומורדות עד אשר האן מספר לדרה שאשתו וילדו נהרגו בתאונת דרכים, באשמתו. במהלך התחרות נוקט מאמן יריבו של דרה בפעולה בלתי ספורטיבית כאשר הוא מורה לתלמיד אחר שלו לשבור את רגלו של דרה. האן מרפא את דרה באמצעות כוסות רוח ודרה חוזר לגמר, מנצח את צ'נג וזוכה לכבוד חבריו.

==שחקנים==
* ג'יידן סמית' - דרה פרקר
* ג'קי צ'אן - מר האן
* טראג'י פ. הנסון - שרי פרקר
* ג'אנגווי ואנג - צ'נג
* יו רונגאנג - מאסטר לי
* ון ון האן - מיי יינג

==הכנסות==
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-11 ביוני 2010. בסוף השבוע הראשון להקרנתו גרף הכנסות של 55 מיליון דולר ודורג מעל הסרט "צוות לעניין", אשר זכה רק לכמחצית מהסכום. בתום השבוע השני להקרנתו הסרט כבר עבר את רף ה-100 מיליון בהכנסות בארצות הברית וזכה לירידות מתונות יחסית בהכנסותיו. נכון ל-6 בספטמבר 2010 הסרט עומד על הכנסות של כ-176 מיליון דולר בארצות הברית וכ-158 מיליון בשאר העולם.

==ביקורות==
הסרט קיבל ביקורות מעורבות. האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 66%, שמבוסס על 193 ביקורות. האתר Metacritic הקצה לסרט ציון של 61 נקודות, שמבוסס על 37 ביקורות ממבקרים מרכזיים.

רוג'ר איברט מ"מגזין שיקגו" נתן לסרט ביקורת חיובית, ונתן לו ציון של שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה, וטען ש"זהו סרט מקסים ועשוי כהלכה שעומד בזכות עצמו". קלאודיה פוג מ-"USA Today" ואוון גלייברמן מ"Entertainment Weekly" העניקו לסרט ציון B, בטענה ש"הכימיה בין ג'יידן סמית' לג'קי צ'אן טובה, הסרט אמין ושנון", הם גם הוסיפו ואמרו בכלליות על הסרט עצמו "מצחיק ואמין".

כמה מבקרים הבחינו שהדמויות בסרט צעירות בהרבה מהדמויות בסרט המקורי. סימון אברמס מ-"Slant Magazine" נתן לסרט ציון של כוכב וחצי והצהיר ש"הדמויות לא מספיק בוגרות כדי לשכנע בצורך שלהן להוכיח את עצמן". הוא גם אמר ש"מה שהכי מאכזב זה הרומן של דרה עם מיי יינג. הילדים האלו עדיין לא בגיל ההתבגרות, וכבר יש להם האשמות אחד כלפי השני..."

ביקורת נוספת התייחסה לכך שהסרט מכונה "קראטה קיד" אך בפועל האומנות בו היא קונג פו ולא קראטה, דבר שגרם לחלק מהיוצרים להציע שם אחר לסרט, מה שלא התקבל בסוף.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי אמנויות לחימה
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים במנדרינית
קטגוריה:סרטים סיניים
קטגוריה:קראטה קיד
עמינדב אלטשולר

עמינדב אלטשולר
מימין לשמאל: עמינדב אלטשולר, [[עזרא דנין ויצחק ארנון בצילום משנות השלושים. ברקע העיר באר שבע]]

עמינדב אלטשולר (תרס"א, 1901 - ג' בניסן תשכ"ח; 1 באפריל 1968) היה איש "ההגנה", שותף לגאולת אדמות הנגב.

==תולדותיו==
נולד ברחובות, בנם הצעיר של מחלה ויצחק זאב אלטשולר, מחלוצי העלייה הראשונה, שהיו ממייסדי המושבה. בשנת 1918 התנדב אלטשולר לגדודים העבריים. בשנים 1923-1920 עסק באימון שוטרים בעיר טבריה, ולאחר מכן שירת במשטרה העברית של תל אביב עד 1930. היה חבר בהגנה.

בשנת 1930 הצטרף אלטשולר למשה סמילנסקי במשימת גאולת קרקע בנגב. הוא דיבר ערבית על בוריה, הכיר את מנהגי הבדואים ונודע בכינוי חווג'ה אמין. הדבר סייע לו ליצור קשרים עם ראשי ההנהגה המקומית בנגב ובעזה, וכך יצר חוזי קנייה לכשישים אלף דונם של קרקעות שהיו בבעלות ערבית. בעקבות משבר כלכלי שפקד את היישוב, נבצר מסמילנסקי לקיים את החוזים ולשלם את סכומי הכסף למוכרים הערבים, וגאולת הקרקעות הועמדה בסכנה. קיום ההסכמים עבר לידי הקרן הקיימת לישראל, ואלטשולר המשיך לעסוק בתחום זה בשליחותה.

למרות גזירות הספר הלבן, לפיה נכלל הנגב כולו באזור שבו אסורה לגמרי כל העברת קרקע ליהודים, הצליח אלטשולר להמשיך בגאולת הקרקעות. לשם כך הוא זייף תאריכים מוקדמים מן התקופה שקדמה לגזירות הספר הלבן. בסך הכל הצליחו אלטשולר ועמיתו חירם דנין לגאול כרבע מיליון דונם. השטחים שנרכשו והועברו לבעלות יהודית שימשו בסיס להתיישבות היהודית בנגב. במשך שנים היה אלטשולר התושב היהודי היחיד בבאר שבע הערבית, אך בתקופת המאורעות עקר מבאר שבע ועבר להתגורר בבית אשל. הוא נהג להסתובב במרחבי הנגב ברכב משוריין של "ההגנה" כדי שיוכל להמשיך בפעילותו.

בשנת 1939 התמנה אלטשולר לקצין ביטחון בדרום ים המלח מטעם חברת האשלג. בשנת 1942 חזר לפעילות של גאולת האדמות בנגב, עד להחלטת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, בכ"ט בנובמבר 1947. על השטחים שנגאלו על ידו הוקמו, בשנת 1943, שלושת המצפים הראשונים בנגב: גבולות, בית אשל ורביבים. על שטחים אחרים בנגב שנגאלו על ידו הוקמו כעבור שלוש שנים, ב-6 באוקטובר 1946, יישובי 11 הנקודות. הנשיא חיים ויצמן והרב אברהם יצחק הכהן קוק כינוהו "גואל אדמות הנגב".

בהכירו את שפתם ומנהגיהם, התרועע אלטשולר עם בני השבטים הבדואים בנגב ועם נכבדי הערבים בבאר שבע ועזה, והדבר סייע לו לשאוב מהם מידע לצורך פעילותו. כאשר שמע כי שטח אדמה גדול בדרך לבית גוברין, שהיה שייך לעשיר ערבי, עומד להימכר לבנק הערבי, מיהר להגיע אל בעל האדמות ועל דעת עצמו נקב בסכום גבוה יותר מזה שהציע הבנק הערבי. רק לאחר מכן השיג את הסכמת יוסף ויץ (שהיה גיסו) לעסקה וסכומי הכסף גויסו לצורך ביצועה. על אדמות אלו הוקם הקיבוץ גלאון.

לאחר קום המדינה המשיך אלטשולר להתגורר בנגב ועבד בשרות האפוטרופוס לנכסי נפקדים. בשנת 1952 שב לרחובות והתמנה לממונה על השמירה במושבה.

==משפחתו==
אלטשולר היה נשוי לפנינה בת אליעזר וולטוך. בנותיהם: אביבה קופרמינץ, אמו של האמן יורם קופרמינץ, ודליה פלד.

אחיו הוא נקדימון אלטשולר, אביו של גדעון אלטשולר. גיסיו, נושאי אחיותיו, הם: יוסף ויץ וגרו גרא.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* חרות אלטשולר, משפחות אלטשולר-ויץ, בתוך: סיפורי משפחות, עורך זאב ענר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990, עמ' 26–32.
* 

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משפחת אלטשולר
קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:גואלי אדמות בארץ ישראל
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
בראילוב

בראילוב (באוקראינית: Браїлів, בראיליב; בפולנית: Brajłów; ביידיש: בראלוב) הוא כפר עירוני במערב אוקראינה, כ-17 מיילים מהעיר ויניצה, אשר השתייך בעבר לחבל ארץ פודוליה, אך כיום משתייך למחוז ויניצה.

==תולדות היישוב==
השם בראילוב מופיע לראשונה בכתב במאה ה-15 בתקופתו של בוגדן חמלניצקי. בעיירה נבנתה טירת עץ שאת שרידיה ניתן לראות כיום במרכז העיירה. ב-1740 החלו בבניית כנסיית המנזר של מסדר השילוש הקדוש, אשר הסתיימה ב-1780.

במאה ה-19 נרכשה הטירה על ידי קרל פון מק. אשתו נדז'דה פון מק הייתה מעריצה נלהבת של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי, וב-1878 זימנה אותו להתארח בעיירה. הוא נענה להזמנה, ואף נישאר לגור במקום מספר שנים. צ'ייקובסקי גילה מקום שלו ופסטורלי שנתן לו השראה רבה, ובתקופה זו כתב את הסוויטה לתזמורת הראשונה שלו, האופרה The Maid of Orleans, ויצירות רבות נוספות. בקיץ 1881 הגיע מלחין נוסף לעיר, קלוד דביסי, שהוזמן כנגן בית, וקיבל השראה גדולה מיצירותיו של צ'ייקובסקי.

==יהודי בראילוב==
בתחילת המאה ה-20 חיו בבראילוב כ-3,700 יהודים. ב-10 ביולי 1919 נערך ביישוב פוגרום, בו נרצחו 26 יהודים, ונאנסו למעלה ממאה נשים. עקב כך, הצטמצמה הקהילה היהודית ביישוב, והגיעה לכ-2,400 איש בשנות העשרים. בתקופה הסובייטית פעלה ביישוב מועצה יהודית, והתקיים בו בית ספר יידי.

ב-17 ביולי 1941 נכבש היישוב בידי הגרמנים, ובו ביום נרצחו בו 15 יהודים. לאחר מכן, הוטלו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, חובת תשלום סכומי כופר, הגבלות תנועה ואיסור על קשר עם לא יהודים. בהמשך רוכזו יהודי היישוב בגטו, ונאסר על יהודיות בו ללדת, כאשר העונש על כך היה הוצאה להורג של המשפחה כולה. בד בבד, מונה בגטו יודנרט, בראשות יוסף קוליק, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם לעבודות כפייה.

ב-13 בפברואר 1942 לפנות בוקר רוכזו כ-1,600 יהודים מהגטו בכיכר השוק ביישוב, כאשר מסתתרים וחולים שנמצאו בגטו נרצחו במקום. לאחר סלקציה, נלקחו כ-800 יהודים לבית העלמין היהודי ביישוב, ונרצחו בו.

ב-23 במרץ וב-18 באפריל 1942 בוצעו בגטו אקציות נוספות, בהן נרצחו כ-480 יהודים. ב-25 באוגוסט 1942 חוסל הגטו, ו-503 היהודים שנותרו בו נרצחו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=44118&st=&pgnum=94 בראילוב], תיאור על הפרעות בבראילוב, בתוך: מגילת הטבח, על פרעות ביהודי אוקראינה ורוסיה, באתר HebrewBooks

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: יישובים
קטגוריה:מחוז ויניצה: עיירות יהודיות
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
גאו

גאו (בכתיב לועזי: Gao) היא עיר בצפון-מזרח מאלי על גדות הנהר ניז'ר, כ-320 ק"מ דרום-מזרחית לטימבוקטו. העיר היא בירת מחוז גאו.
== גאוגרפיה ==
מניין תושבי העיר עמד, על פי מפקד האוכלוסין של 2009, על 86,633. גאו ממוקמת בגדה ה"שמאלית" של הניז'ר ובהצטלבות שלו עם עמק טילמסי (Tilemsi), בגובה של 226 מ' מעל גובה פני הים. מיקומה של העיר הפך אותה לאתר חשוב בסחר שחוצה את מדבר סהרה, בעיקר בסחר עם טימבוקטו ועם ג'נה.

גאו הייתה בעבר בירת אימפריית סונגהאי ונוסדה במאה השביעית. במקורות ערביים היא מוזכרת כ"קאוקאו". כיבוש אימפריית מאלי ב-1325 הוסיף לכוחה של העיר ומאלי אימצה את חוקי סונגהרי. ב-1495 נבנה אחד המבנים החשובים בעיר, קבר אסקיה, קברו של אחד מקיסרי סונגהאי. הקבר נחשב כיום לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. העיר ירדה מגדולתה במאה ה-16. הפלישה המרוקאית לסונגהיי ב-1591 הרסה את העיר, והיא נותרה עיר בינונית בתקופת הקולוניאליזם הצרפתי וגם במהלך המאה ה-20.

חוץ מקבר אסקיה, אתר מפורסם אחר הוא החולית של קוימה (Koyma, כשם העיירה שבבסיסה, וידועה גם בשם הצרפתי La Dune Rose), שנמצאת בגדה השנייה של הניז'ר וניתן להגיע אליה באמצעות חציית הנהר בסירה. היא נחשבת לאחד הסמלים של העיר גאו.

==ערים תאומות==
* 
* 
 
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אימפריית סונגהאי
קטגוריה:אזוואד
קטגוריה:מאלי: ערים
קטגוריה:אפריקה: ערי בירה לשעבר
משה ליבוביץ

משה ליבוביץ (נולד ב-9 ביוני 1956) הוא ממקימי ביתר עילית וראש המועצה הממונה שלה בשנים 1990–1996.

==ביוגרפיה==
ליבוביץ נולד ברומניה, עלה לישראל כילד עם הוריו והתיישב עמם בצפת. את שירותו בצה"ל עשה בפיקוד הגדנ"ע, הגיע לדרגת קצונה ושימש, בין היתר, כקצין חבורות רחוב של מרחב צפון של הגדנ"ע. בעל דרגת סגן.

לאחר שחרורו מצה"ל פעל כנציג שירותי ההתנדבות באזור הצפון, נמנה עם מייסדי ארגון ערכים (1978) ושימש כמנהלו הארצי הראשון. כמו כן, היה מראשוני הפעילים של ארגון גשר, הפועל לקירוב לבבות בין דתיים לחילונים.

בגיל 22 מונה למנהל המחלקה לטיפול בנוער, ונבחר למועצת העירייה בצפת בגיל 21.

ליבוביץ למד בישיבת עטרת ישראל. הוא למד לימודי חינוך במגמת מינהל ופיקוח באוניברסיטת בר-אילן, סיים תואר במנהל עסקים, וקיבל דוקטורט בפילוסופיה של מדעי ההתנהגות מאוניברסיטת ניופורט שבקליפורניה, שתאריה האקדמיים אינם מוכרים בישראל. 

ליבוביץ עבד בצוות ההקמה של עמנואל.

ב–1990 מונה ליבוביץ לעמוד בראשות מועצת ביתר עילית, שהייתה בשלבי הקמה. הוא כיהן בתפקיד עד לקיום הבחירות הראשונות לראשות המועצה ב־1996.

בספטמבר 2003 מונה לממלא מקום מנכ"ל עיריית ביתר עילית.

הוא מגשר מוסמך ומתמחה בעיקר בסכסוכי דתות ועדות, וכתוצאה מכך נקשר בקשרי ידידות עם חוסיין, מלך ירדן. הוא מכהן כיושב-ראש הארגונים תעצומות, ו"שתיל". כמו כן הוא משמש כיועץ מגזרי לקופת החולים שירותי בריאות כללית. משנת 2019 משמש ליבוביץ כיועץ בכיר לשדרה הניהולית של קופ"ח מאוחדת.

ליבוביץ עוסק בקידום הקמת כסיף מ־2007.

בדצמבר 2019 מונה ליבוביץ כיועץ לענייני חרדים במשרד הבינוי והשיכון. ב-2022, התמנה לראש מנהלת הקמת העיר כסיף באמצעות חברת ערים.

ליבוביץ הוא חבר מרכז הליכוד, והיה יועצו לענייני התיישבות של משה ארנס.

ליבוביץ מפרסם משיריו במדיה הדתית והחרדית.

==מפעולותיו==
בשנות השמונים והתשעים עסק בניהול הבנייה והפיתוח של העיר ביתר עילית, וכיהן כראש המועצה הממונה הראשונה שלה. הוא כרת ברית ערים תאומות עם מועצה מקומית וואדי מוסא בפטרה שבירדן. כראש מועצת ביתר עילית יזם את ההפרטה של התחבורה הציבורית ביישוב. הוא מקדם את פרויקט חשמל שבת.

בהיותו תלמידו של הרב יששכר מאיר, בשנת 2017, הוציא לאור ספר בשם "לקחת מוסר" - משיחותיו של רבו. המהדורה הראשונה נקראה 'מהדורת ליבוביץ' על שמו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20130504143744/http://www.fips.org.il/site/p_publications/item_he.asp?doc=&iss=&iid=547 מאמרו של שלהב יוסף עמ' 25-23], באתר מכון פלורסהיימר למחקרי מדיניות.
* [http://albums.timg.co.il/userfolders/230/3431674/34316742010914161937.jpg?time=0 "מרכז שטינמץ לחקר השלום" שע"י אוניברסיטת ת"א, על הפעילות הייחודית והראשונית לקידום השלום]
* [http://albums.timg.co.il/userfolders/230/3431674/34316742010914161911.jpg?time=0 אישור מיוחד מהממונה בשם היועה"מ לייעץ ולטפל בהקמת יישובים במקביל לביתר עילית]
* - על פעילותו של ליבוביץ במסגרת "שתיל"
* [http://www.hogo.co.il/mtl/wa_files/Image/%202%20037.jpg גישור בין שני שבטים בדואים.]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:יזמים ישראלים
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצת ביתר עילית
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:מגשרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
סלסטינוס הראשון

האפיפיור סלסטינוס הראשון (בלטינית: Caelestinus I; נפטר ב-26 ביולי 432) נבחר לכהן כאפיפיור לאחר פטירת קודמו, בוניפקיוס הראשון. כיהן בתפקיד מ-10 בספטמבר 422, וכיהן עד מותו. כהונתו של סלסטינוס התאפיינה רבות במאבק בכפירה.

==ביוגרפיה==

סלסטינוס נולד ברומא כרומאי. פרטים מועטים ידועים אודות ילדותו. ידוע כי שמו של אביו היה פריסקוס, וכי התגורר זמן מה במילאנו עם אמברוזיוס הקדוש. מסמך משנת 416 שנכתב עבור האפיפיור אינוקנטיוס הראשון מציין כי נשא את התואר "דיאקון".

מסורות מייחסות מספר תפילות נוצריות לסלסטינוס, אף שהתפילות אינן מציינות זאת במפורש. סלסטינוס לא נכח בועידת אפסוס הראשונה בשנת 431, אולם שלח את עמדתו בכתב לוועידה, ונותרו עד היום מספר מכתבים ששלח להגמונים של אפריקה, איליריה, תסלוניקי ונרבון.

סלסטינוס יצא נגד הפלגיאניזם, ושלח את פלדיוס לכהן כהגמון באירלנד בשנת 431 במטרה לנצר את האי (לימים פטריק הקדוש המשיך במלאכתו של פלדיוס).

סלסטינוס יצא נגד המינות הנובאטיאנית ברומא, אסר את ההגמון הנובאטיני ורדף את המאמינים במינות זו.

סלסטינוס נפטר ב-26 ביולי 432 ונקבר בבית הקברות שלצד ויה סאלאריה ברומא, אולם גופתו הועברה לבזיליקת סנטה פרסדה.

לימים הוכרז סלסטינוס כקדוש נוצרי. יום חגו הוא 6 באפריל בכנסייה הקתולית, ו-8 באפריל בכנסיות המזרחיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-5
קטגוריה:נפטרים ב-432
אסואי

מחוז אסואי (בספרדית: Provincia del Azuay) הוא מחוז באקוודור, שנוצר ב-25 ביוני 1824. שטח המחוז הוא למעלה מ-8,000 קמ"ר ובירתו היא העיר קואנקה. 712,127 תושבים מתגוררים במחוז (נכון ל-2010). המחוז ממוקם בדרום מרכז אקוודור על רמות הרי האנדים, ברמות ובשיאו, הוא מגיע לגובה של 4,500 מ' מעל גובה פני הים בפארק הלאומי אל קאחאס.

אסואי גובל במחוז קניאר מצפון; במורונה סנטיאגו ממזרח; מדרום במחוזות לוחה וסמורה-צ'ינצ'יפה ומערבית לו נמצאים אל אורו וגואייס. הכביש הפאן-אמריקאי עובר דרך אסואי. במחוז נמצאת תחנת הכוח ההידרואלקטרית הגדולה באקוודור, המנצלת את זרמי הפאוטה ויוצרת את סכר פאוטה. המחוז מחולק ל-15 קנטונים.

מושל המחוז הוא פאול קרסקו (Paúl Carrasco), שמשתייך למפלגה הסוציאל-דמוקרטית השמאל הדמוקרטי. למפלגה זו רוב גם בפרלמנט המחוזי וגם ראש עיריית קואנקה (שהיה מושל אסואי לפני קרסקו) הוא פעיל המפלגה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אקוודור: מחוזות
אלסנדרו לונגו

אלסנדרו לונגו (באיטלקית: Alessandro Longo; 31 בדצמבר 1864 - 3 בנובמבר 1945) היה מלחין, פסנתרן ומוזיקולוג איטלקי.

== חייו ==

לונגו נולד באמנטיאה. הוא החל לנגן בהדרכת אביו, הפסנתרן והמלחין אכילה לונגו ומשנת 1878 עד 1885 למד בקונסרבטוריון של נאפולי, פסנתר אצל בנימינו צ'זי, הלחנה אצל פאולו סראו ועוגב. בשנת 1887 התחיל ללמד פסנתר באלמה מאטר שלו, כעוזרו של צ'זי ותפס את מקומו כפרופסור לפסנתר בשנת 1897. בשנת 1934 פרש מעבודתו בקונסרבטוריון אך חזר ב-1944 כמנהל לתקופת ביניים. כפסנתרן, הרבה לונגו לנגן בהרכב קאמרי עם רביעיית פרני ועם רביעיית נפוליאון. הוא ייסד מוסדות מוזיקה שונים בנאפולי וקנה לו מוניטין נכבדים כפסנתרן קונצרטים. ב-1914 החל לערוך את כתב העת L'Arte Pianistica ("אמנות הפסנתרנות"), שנקרא בהמשך Vita musicale italiana ("חיי המוזיקה באיטליה"). כתב העת פעל עד שנת 1926.

== לונגו ודומניקו סקרלטי ==

כיום לונגו זכור בעיקר כמי שהתקין וערך קטלוג כמעט מלא של יצירות המקלדת של דומניקו סקרלטי. במשך שנים רבות היה מקובל לזהות את הסונאטות לכלי מקלדת של סקרלטי באמצעות מספרי לונגו, אך במשך הזמן תפסו את מקומם מספרי הקטלוג של ראלף קירקפטריק. מקור הקטלוג של לונגו בפרסום המלא של יצירות סקרלטי ב-11 כרכים, ציון דרך חשוב, שבו אורגנו הסונאטות בהקבצות שרירותיות על פי סולמות. עבודתו זו, Domenico Scarlatti: Opere complete per clavicembalo, (מילאנו, 1906-10) הכילה 544 סונאטות ויצירות מקלדת אחרות של סקרלטי ובמשך זמן רב הייתה המקיפה ביותר בנושא ועוררה עניין מחודש במלחין. המחקר קירקפטריק לסקרלטי משנת 1953 ארגן וערך מחדש הקבצות אלה באופן שונה לחלוטין. נוסף לקטלוג יצירותיו של סקרלטי, נתן לונגו ביטוי לעניינו במלחין בייסוד "אגודת דומניקו סקרלטי" בנאפולי בסביבות 1893. כן חיבר את Domenico Scarlatti e la sua figura nella storia della musica (נאפולי,1913). 
לונגו ערך גם יצירות משל דומניקו גאלו.

== כתביו == 

* "מכלול יצירות סקרלטי לצ'מבלו" (מילאנו, 1906-13)
* "סקרלטי וטביעת חותמו בתולדות המוזיקה" (נאפולי,1913). 
* כתבים לימודיים, בהם שיטות הוראה ואנתולוגיות לפסנתר, שזיכו אותו במדליית זהב בכנס לתולדות המוזיקה בתערוכה של פריז

== המוזיקה שלו ==

יצירותיו של לונגו כוללות, בין השאר, שתי יצירות לפסנתר בארבע ידיים, סרנדה וסוויטה; סוויטות לפסנתר ובסון, פסנתר ואבוב, פסנתר וחליל ופסנתר וקלרינט. סגנונן האינסטרומנטלי מתואר כגרמני עם מאפיינים ווקאליים איטלקיים.

לונגו היה חבר ב"אקדמיה פונטאניאנה" וב"אגודה לארכאולוגיה, ספרות ואמנויות יפות". הוא מת בנאפולי.

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20181117212706/http://echambermusic.net/ echambermusic.net] - A table of all Scarlatti's keyboard works. To find a work (or a group of works) - sort a column by the available information such as catalog # (Longo, Kirkpatrick or Pestelli) or an attribute (e.g. key, time signature). Then, it is also possible to find the corresponding unknown items of that work.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסנתרנים איטלקים
קטגוריה:מוזיקולוגים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1864
קטגוריה:נפטרים ב-1945
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
מריה קז'ימייז'ה

מריה קז'ימייז'ה (בפולנית: Maria Kazimiera; 28 ביוני 1641 - 1 בינואר 1716) הייתה רעייתו של מלך פולין יאן סובייסקי משנת 1674 עד 1696.

== חייה ==

מארי קזימיר לואיז דה לה גראנז' ד'ארקין נולדה בנוור שבצרפת והגיעה לפולין בגיל חמש כבת לוויה למארי לואיז גונזאגה, מלכת פולין הצרפתייה במוצאה, שישבה על כס המלוכה משנת 1645 עד 1672 כרעיה לשני מלכים פולניים - ולדיסלב הרביעי ואזה ובהמשך אחיו, יאן השני קז'ימייז', מלך פולין. 

בשנת 1658, נשאה קז'ימייז'ה ליאן זאמויסקי, אך הוא מת בשנת 1665, וב-14 ביולי באותה שנה נשאה בשנית ליאן סובייסקי. לבני זוג נולדו ארבעה-עשר ילדים, אבל רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות - יאקוב, אלכסנדר, קונסטנטי ותרזה (שהייתה בהמשך לרעייתו של מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאמו של קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. 

יאן סובייסקי נבחר למלך פולין, לא בלי השפעת אשתו. כמלכת פולין, תמכה מריה קז'ימייז'ה בהצעת הברית בין פולין לצרפת, ובה בעת חתרה להשיג חסדים למשפחתה ממלך צרפת לואי הארבעה-עשר.
המלכה מריה קז'ימייז'ה על גב סוס.

הזוג המלכותי התפרסם במכתבי האהבה שהוחלפו ביניהם, רובם בשנים 1665 ל-1683, כאשר הפרידו ביניהם מסעותיו הצבאיים של יאן השלישי סובייסקי או מסעותיה של מריה לפריז. המכתבים שופכים אור לא רק על הרגשות האותנטיים של הזוג המאוהב, אלא גם על השקפותיהם על הבעיות והקשיים של תקופתם, כמו גם על דעותיהם בעניינים ארציים של ניהול בית המלוכה והחלטות זוטא של חיי היום-יום שקיבל המלך, במקרים רבים לאחר התייעצות עם אשתו. למכתבים אלה, שיצאו לאור זמן רב אחרי מות השניים, אפשר לייחס את הפופולריות שזכה לה שם החיבה שנתן המלך למלכה, "מרישנקה". זה השם שדבק בה בפולין ובשם זה מרבים להזכירה שם. 

=== שנותיה האחרונות ===
מריה קז'ימייז'ה הייתה אישה קשה, יהירה ומרוכזת בעצמה. עם כל אהבתם, הרבו המלך והמלכה במריבות, ולאחר מות המלך, שלח בנם את אמו לגלות מכובדת ברומא, שם ציפתה להתקבל באותה מידה של כבוד ויקר שזכתה לה כריסטינה, מלכת שוודיה, פטרונית אמנות ידועת שם וממייסדות האקדמיה של ארקדיה, שהלכה לעולמה לפני בואה לרומא. 

אלא שמריה קז'ימייז'ה לא ניחנה בסגולותיה של המלכה כריסטינה, לא באצילותה, לא בתבונתה ולא באינטלקט שלה. 
היא סברה, שתמיכתה המסורה בקתוליות אל מול הטורקים תקנה לה קבלת פנים נלהבת מצד הכנסייה ברומא, אלא שגם כאן גברה עליה המלכה השוודית, שהמרת הדת שלה מן הפרוטסטנטיות השוודית לקתוליות רוממה את מעמדה פי כמה בעיני הוותיקן. 

אף על פי כן, גם מריה קז'ימייז'ה התקבלה בעין יפה וביצרה את מעמדה כפטרונית מוזיקה, שפרשה את חסותה בעיקר על דומניקו סקרלטי. בתפקידו כמאסטרו די קאפלה בחצרה חיבר והפיק שבע אופרות, בבחינת המשך לאופרות שחיבר אביו, אלסנדרו, בחצר כריסטינה, מלכת שוודיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פטרוניות אמנות
קטגוריה:מלכים
קטגוריה:ילידי 1641
קטגוריה:נפטרים ב-1716
טום אוקר

תומאס סמואל "טום" אוקר (Thomas Samuel "Tom" Okker; נולד ב-22 בפברואר 1944), הוא טניסאי יהודי הולנדי שזכה ב-2 טורנירי גראנד סלאם בזוגות. דורג במקום השלישי בעולם ביחידים ובמקום ראשון בעולם בזוגות. הוא החזיק בשיא זכיות באירועים במשחקי זוגות (78), השיא נישבר בשנת 2005 על ידי טוד וודברידג' מאוסטרליה. כינויו היה ה"הולנדי המעופף".

אוקר נחשב לאחד הטניסאים היהודים הגדולים בכל הזמנים. חבר היכל התהילה של הספורט היהודי.

== ביוגרפיה ==
אוקר נולד באמסטרדם. הוא יהודי מצד אביו ומזדהה כיהודי. אביו של אוקר, סמואל הטוג אוקר, היה יהודי ונכלא בידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך הצליח להסתתר בעזרת מסמכים וניירות של אדם אחר. סבו, סימון אוקר, היה סייף אולימפי שהגיע למקום החמישי באולימפיאדת אתונה (1906) בתחרות הרומח. שבועיים לאחר הולדתו של טום, נרצח הסב באושוויץ.

בשנים 1964–1968 הוא היה אלוף הולנד בטניס. בשנת 1965 הוא השתתף במשחקי המכביה השביעית וזכה בשתי מדליות זהב בטורניר הגברים ובטורניר זוגות מעורבים. לאחר מכן, הפך לשחקן מקצועני. בשנת 1968 הוא שיחק בשלב רבע הגמר באליפות וימבלדון וחודשיים לאחר מכן הוא הגיע להשג הגדול ביותר שלו ושיחק בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה והפסיד ב-5 מערכות לארתור אש מארצות הברית. בשנת 1978 הוא שיחק בשלב חצי הגמר באליפות וימבלדון.

בזוגות זכה אוקר בשני תוארי גראנד סלאם - אליפות צרפת הפתוחה ב-1973 (עם ג'ון ניוקומב מאוסטרליה) ואליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1976 (עם שותפו ברוב טורנירי הזוגות, מרטי ריסן מארצות הברית).

== אוקר והטניס הישראלי ==
אוקר גילה לכל אורך הקריירה שלו יחס חם לטניס בישראל, שהיה אז חובבני ברובו. מעבר לזכייה ב, הוא הרבה לבקר בישראל ולשחק בה משחקי ראווה וטורנירים בלתי רשמיים. בפרט תמך אוקר במרכז הטניס ברמת השרון, בשנים הראשונות להקמתו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר הטניס הישראלי עשה צעדים ראשונים לעבר מקצוענות. כאשר התמסד במרכז טורניר ATP מקצועני, הקפיד אוקר לשחק בו עד פרישתו ב-1981. הוא גם זכה במהדורה הראשונה של הטורניר שנערכה ב-1979, הן בטורניר היחידים (תואר היחידים האחרון שלו) והן בטורניר הזוגות יחד עם איליה נסטסה מרומניה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טניסאים הולנדים
קטגוריה:טניסאים יהודים
קטגוריה:אלופי המכביה: טניסאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: הולנדים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1944
מקאלן

מקאלן (באנגלית: McAllen) היא עיר במחוז הידלגו בדרום מדינת טקסס, ארצות הברית. 
== גאוגרפיה ==
העיר שוכנת חמישה קילומטרים צפונית מהגבול עם מקסיקו, מול העיר המקסיקנית ריינוסה, בעמק ריו גראנדה, במרחק של 110 ק"מ מערבית למפרץ מקסיקו. לפי מפקד התושבים שנערך בשנת 2010 חיו במקאלן 129,877 תושבים ו-774,769 תושבים באזור המטרופוליני מקאלן-אדינבורג-מישן. מקאלן ידועה כ'עיר הדקלים' בזכות הדקלים הרבים בעיר. דקל הוא העץ המתאים ביותר במזג אוויר אקלים סובטרופי גשום השורר באזור. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 32 מעלות צלזיוס והטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 21 מעלות צלזיוס.

עד לחתימת הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה אשר נכנס לתוקף בשנת 1994 ענפי הכלכלה העיקרים היו חקלאות ונפט. דרומית-מערבית לעיר ישנו אזור סחר חופשי.

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:טקסס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1904