האי של גיליגן

בוב דנבר בתור גיליגן
אלן הייל ג'וניור בתור הסקיפר
טינה לואיז בתור ג'ינג'ר גרנט
דון ולס בתפקיד מרי אן סאמרס
האי של גיליגן (באנגלית: Gilligan's Island) היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה והופקה על ידי שרווד שוורץ . צוות השחקנים של התוכנית כולל את בוב דנבר , אלן הייל ג'וניור , ג'ים באקוס , נטלי שפר , טינה לואיז , ראסל ג'ונסון ודון ולס . היא שודרה במשך שלוש עונות ברשת CBS מ-26 בספטמבר 1964 ועד 17 באפריל 1967. <ref></ref> הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם הקומיות של שבעה ניצולים כשהם מנסים לשרוד על אי בו ספינתן נטרפת. רוב הפרקים סובבים סביב הסכסוכים של הנמלטים השונים והניסיונות הכושלים שלהם להימלט מהאי, כאשר הקצין הראשון גיליגן, אחראי בדרך כלל לכשלים.

"האי של גיליגן" רצה במשך 98 פרקים. כל 36 פרקי העונה הראשונה צולמו בשחור-לבן ולאחר מכן נצבעו לשידורים החוזרים. העונה השנייה והשלישית של התוכנית (62 פרקים) ושלושת סרטי ההמשך של הטלוויזיה (ששודרו בין 1978 ל-1982) צולמו בצבע.

הסדרה קיבלה דירוגים גבוהים במהלך השידור המקורי ואז תפסה פופולריות במהלך עשרות שנים של שידורים חוזרים, במיוחד בשנות ה-70 וה-80, כאשר היא שודרה על ידי מספר ערוצים בשעות אחר הצהריים המאוחרות. כיום, כל הדמויות של האי גיליגן מוכרות כסמלים תרבותיים אמריקאים.

== רקע ==
שני אנשי צוות של ספינת "SS Minnow" וחמישה נוסעים ב"סיור בן שלוש שעות" מהונולולו נתקלים בסערה וספינתם נטרפת על אי לא ידוע אי שם באוקיינוס השקט. (המיקום המדויק נמצא בקווי אורך/קו רוחב סותרים בשלושה פרקים שונים.)<ref name="facts"></ref> מאמציהם להיחלץ מסוכלים בדרך כלל על ידי התנהלותו של הקצין הראשון חסר האונים גיליגן. בשנת 1997, יוצר התוכנית שרווד שוורץ הסביר שהרעיון הבסיסי, אנשים עם דמויות ורקע שונים במצב שבו הם צריכים ללמוד איך להסתדר ולשתף פעולה זה עם זה כדי לשרוד, הוא עדיין "הרעיון הכי חשוב בעולם היום".<ref>[https://www.youtube.com/watch?v=yXHotrIbCM0&t=1m44s "Gilligan's Island" creator Sherwood Schwartz on the show's concept - EMMYTVLEGENDS.ORG], recorded on September 17, 1997 in Beverly Hills, CA with Dan Pasternack (published to YouTube on Nov 4, 2010).</ref>

== שחקנים ודמויות ==
* בוב דנבר בתפקיד גיליגן, קצין ראשון חסר אונים של ה-SS Minnow .
* אלן הייל ג'וניור בתור קפטן ג'ונאס גרמבי ("הסקיפר"), רב החובל של ה-SS Minnow
* ג'ים בקוס בתפקיד ת'רסטון האוול השלישי, מיליונר בוול סטריט
* נטלי שפר בתור יוניס "לאבי" האוול, אשתו של ת'רסטון
* טינה לואיז בתור ג'ינג'ר גרנט, כוכבת קולנוע הוליוודית
* ראסל ג'ונסון בתור פרופסור רוי הינקלי, Ph.D. ("הפרופסור")
* דון ולס בתפקיד מרי אן סאמרס, נערת חווה מווינפילד, קנזס, שזכתה בטיול ובסיור בהגרלה
* צ'ארלס מקסוול (ללא קרדיט) כקולו של קריין הרדיו

== פרקים ==
{| class="wikitable"
|+
!עונה
!פרקים
!פרק ראשון
!פרק אחרון
!רשת
|-
| colspan="2" |פיילוט
| colspan="2" |16 באוקטובר 1992
|TBS
|-
|1
|36
|26 בספטמבר 1964
|12 ביוני 1965
| rowspan="3" |CBS
|-
|2
|32
|16 בספטמבר 1965
|28 באפריל 1966
|-
|3
|30
|12 בספטמבר 1966
|17 באפריל 1967
|-
| colspan="2" |סרט טלוויזיה
|14 באוקטובר 1978
|14 באוקטובר 2001
|NBC/CBS
|}

=== פרק פיילוט ===
פרק הפיילוט, "Marooned", צולם בנובמבר 1963. הפיילוט הציג שבע דמויות (כמו בסדרה), אבל רק ארבע מהדמויות - והשחקנים הקשורים אליהן - הועברו לסדרה GMNV: גיליגן (דנבר), הסקיפר (הייל) והאוולס (באקוס ושופר).

בגלל השינויים המשמעותיים בדמות ובליהוק בין פרק הפיילוט לפרק הראשון בסדרה, הפיילוט לא שודר. הפיילוט המקורי שודר בסופו של דבר למעלה מ-29 שנים מאוחר יותר ב־TBS .

שלוש הדמויות שלא נשארו מהפיילוט היו שתי מזכירות ומורה בתיכון. בפיילוט, הפרופסור בעל הנטייה המדעית היה במקום זאת מורה בתיכון בגילומו של ג'ון גבריאל . ג'ינג'ר כוכבת הסרט עדיין הייתה ג'ינג'ית, אבל היא עבדה כמזכירה וגילמה אותה קיט סמית'. היא הייתה יותר סרקסטית מהגלגול המאוחר יותר. מרי אן, נערת החווה בקנזס, הייתה במקום זאת באני, שותפתה לעבודה של ג'ינג'ר, ששיחקה בתור " בלונדינית מטומטמת " עליזה על ידי ננסי מקארתי .

== עלילות אופייניות ==
הניצולים נואשים לעזוב את האי והזדמנויות שונות מופיעות לעיתים קרובות אך תמיד נכשלות, כמעט תמיד בגלל איזו שגיאה מביכה שמבצע גיליגן.<ref></ref>

רוב הפרקים של הסדרה משתמשים בווריאציות של חמש עלילות בסיסיות שחוזרות על עצמן:
* החיים על האי. בדיחה חוזרת היא היכולת של הניצולים לעצב מגוון של חפצים שימושיים מבמבוק, קוקוס, דלעות, גפנים וחומרים מקומיים אחרים. חלקם פריטים יומיומיים, כמו כלי אכילה ובישול, בעוד שאחרים (כגון מקדחת שיניים ומנגנון גלאי שקר יעיל להפליא) הם קטעים דמיוניים. ראסל ג'ונסון ציין באוטוביוגרפיה שלו שצוות ההפקה נהנה מהאתגר של בניית האביזרים הללו. פריטי הבמבוק הללו כוללים בקתות ממוסגרות עם דפנות וגגות קש, יחד עם ארונות במבוק חזקים מספיק כדי לעמוד ברוחות ובגשם של סופות הוריקן, שולחן האוכל והכיסאות המשותפים, צינורות למים החמים של גיליגן, סטטוסקופ ומכונית מונעת על ידי פדלים.
* מבקרים באי. אתגר נוסף להשעיית הספק של הצופה הוא התדירות המדהימה שבה מבקרים את האי המרוחק והלא ידוע מגוון של אנשים שכולם מסרבים או לא מצליחים לעזור להציל את הניצולים.
* רצפי חלומות שבהם אחד מהניצולים חולם שהם דמות כלשהי הקשורה לקו הסיפור של אותו שבוע. כל הניצולים הופיעו כדמויות אחרות בתוך החלום. בראיונות ובזיכרונות מאוחרים יותר, כמעט כל השחקנים הצהירו כי פרקי החלומות היו בין האהובים עליהם.
* ידיעה הנוגעת לאחד או יותר מהניצולים נשמעת ברדיו וגורמת למצוקה או מחלוקת ביניהם.
* הופעתם או הגעתם של חפצים יוצאי דופן לאי, כמו מכרה ימי ממלחמת העולם השנייה, מצלמת קולנוע אילמת ותלבושות, ארגז של זרעי ירקות רדיואקטיביים, חומרי נפץ מפלסטיק, רובוט, אריה חי, או "נחתת מאדים" סוררת שלדעת המדענים ששיגרו אותה שולחת להם תמונות של חיים על מאדים.

רוב הקטעים הקומיים של הסלפסטיק בין הייל לדנבר נוצרו בהשראת "לורל והארדי", במיוחד כאשר הייל שובר את הקיר הרביעי על ידי הסתכלות ישירה לתוך המצלמה, ומביע את התסכול שלו מהגמלוניות של דנבר, כפי שעשה אוליבר הארדי לעיתים קרובות. <ref>.</ref>

=== רצפי חלומות ===
אחד מהסימנים המסחריים של הסדרה היה השימוש התכוף שלה ברצפי חלומות. מנהלי התוכנית השתמשו במכשיר זה כדרך למנוע מהתפאורה של התוכנית להפוך למיותרת ולהציג את כישרונות המשחק של צוות השחקנים. פרקים רבים הכוללים רצפי חלומות מדורגים בין הפרקים הזכורים ביותר של התוכנית, שכן רובם היו פרודיות או שאבו השראה מיצירות ספרות, קולנוע ותוכניות טלוויזיה אחרות של היום.

רצפי החלומות תמיד התאימו לסיטואציה האמיתית של הפרק ובדרך כלל כללו סמליות שגרמה לשינוי בכל אחד מהניצולים שחולם. מבין שבעת הניצולים, ג'ינג'ר הייתה היחידה שמעולם לא חלמה.

== הפקה ==
התוכנית צולמה במתחם אולפני CBS Radford בסטודיו סיטי, לוס אנג'לס.<ref></ref> אותה במה שימשה מאוחר יותר עבור "המופע של מרי טיילר מור" ו"רוזאן", שהאחרונה שבהן כללה חלום בהקיץ בפרודיה על האי של גיליגן באחד הפרקים.<ref></ref>

היום האחרון לצילומי הפיילוט היה יום שישי, 22 בנובמבר 1963, יום ההתנקשות בנשיא ג'ון קנדי .<ref name="JC-20">Russell Johnson with Steve Cox, Here on Gilligan's Isle, p. 20 (1993).</ref> לצוות השחקנים ולצוות הההפקה נודע על ההתנקשות מאוחר באותו בוקר, שעון הוואי.<ref name="JC-20" /> בין צילום הסצנות, הם התגודדו סביב רדיו והאזינו לחדשות.<ref name="JC-20" /> תזכורת לטרגדיה מופיעה ברצף הפתיחה של העונה הראשונה של התוכנית, כאשר שיר הנושא מושמע. בזמן שה- Minnow עוזבת את הנמל ויוצאת לים, ניתן לראות ברקע דגל אמריקאי מתנוסס בחצי התורן.<ref name="JC-20" /> <ref>[https://www.youtube.com/watch?v=cfR7qxtgCgY First season opening sequence of Gilligan's Island] From YouTube. Retrieved on November 6, 2011.</ref>

משמר החופים של ארצות הברית קיבל מדי פעם מברקים ומכתבים מאזרחים מודאגים, שככל הנראה לא הבינו שמדובר בתוכנית, שהתחננו בפניהם להציל את האנשים באי הנטוש. משמר החופים העביר אותם למפיק שרווד שוורץ. <ref></ref> כהומאז' למברקים האלה, הסרט " הצלה מהאי של גיליגן" הראה את החילוץ המוצלח שבו גיליגן מדליק אש על גבי הרפסודה המאולתרת של הניצולים שמצוינת כפעולה חסרת מחשבה ומסוכנת על ידי האחרים. עם זאת, העשן שנוצר מושך את תשומת ליבו של מסוק משמר החופים האמריקאי, שהטייס שלו משבח את האש של גיליגן; אחרת, הניצולים היו נסחפים.

בוב דנבר לא היה הבחירה הראשונה לגלם את גיליגן; השחקן ג'רי ואן דייק הוצע לתפקיד, אך הוא דחה אותו, מתוך אמונה שהתוכנית לעולם לא תצליח. הוא בחר במקום זאת לגלם את התפקיד הראשי בסרט "אמא שלי המכונית", שהוצגה לראשונה בשנה שלאחר מכן והיא מצוטטת תדיר כאחת מתוכניות הטלוויזיה הגרועות בכל הזמנים אשר בוטלה לאחר עונה אחת. המפיקים הסתכלו על בוב דנבר, השחקן שגילם את מיינרד ג'י קרבס, הביטניק ב"אהבות רבות של דובי גיליס"

נטלי שפר רשמה בחוזה שלה שלא יעשו לה תקריב, אבל אחרי זמן מה בסדרה זה נשכח. שפר הייתה בת 63 כשהפיילוט צולם, למרות שלפי הדיווחים איש בסט או בצוות השחקנים לא ידע את גילה האמיתי והיא סירבה לחשוף זאת. במקור, היא קיבלה את התפקיד רק בגלל שהפיילוט צולם במקום בהוואי. היא הסתכלה על העבודה כלא יותר מאשר חופשה בחינם, מכיוון שהייתה משוכנעת שסדרה מטופשת כזו "לעולם לא תצליח". 

טינה לואיז התעמתה עם המפיק שרווד שוורץ כי היא האמינה בתחילה שהיא התקבלה לעבודה כדמות המרכזית. דמותה של ג'ינג'ר נכתבה במקור כמפתה קשוחה וחדת לשון, אך לואיז טענה שהגילום הזה היה קשוח מדי וסירבה לשחק אותה כפי שנכתב. הושגה פשרה; לואיז הסכימה לשחק את ג'ינג'ר בתור טיפוס של מרילין מונרו / ג'יין מנספילד. לפי הדיווחים, הטמפרמנט שלה הקשה לעבוד איתה, אבל כשהגיע הזמן לצלם, היא תמיד הייתה מקצועית. לואיז המשיכה לא להסכים עם המפיקים לגבי תפקידה והייתה חברת השחקנים היחידה שסירבה להופיע בכל אחד משלושת סרטי הטלוויזיה שלאחר הסדרה. לאחר שנים רבות של התרחקות מהתוכנית, היא הופיעה באיחוד של צוות השחקנים בשתי תוכניות אירוח בטלוויזיה ב-1982 וב-1988 ובפרק של "רוזאן" ב-1995, כאשר צוות השחקנים של "רוזאן" שיחזר את "האי של גיליגן" .

ג'ון גבריאל לוהק במקור לתפקיד מורה בתיכון. לאחר בדיקה, הרשת לא האמינה שהדמות משיגה הישגים טובים בקרב הקהל. נערכו אודישנים לתפקיד המתוקן של הפרופסור, שכלל את דבני קולמן, אך התפקיד גולם בסופו של דבר על ידי ראסל ג'ונסון. לפני קריירת המשחק שלו, ג'ונסון שירת כמפציץ ב-44 משימות קרב מעל האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה. ב-4 במרץ 1945, ה-B-25 שבו טס כשהמטוס הופל, הרג את טייס המשנה ושבר את שני קרסוליו של ג'ונסון. בזמן האודישן שלו הוא עבד בקולנוע ולא התעניין במיוחד בתוכניות טלוויזיה אלא אם כן הוא ישחק בתפקיד הראשי. הקריירה הקולנועית שלו התקדמה היטב והוא שיחק בכמה סרטי מדע בדיוני וסרטי מערבונים, כולל תפקיד מול רונלד רייגן בסרט "חוק וסדר" משנת 1953. בנוסף לקולנוע, ג'ונסון קיבל תפקידים במספר סדרות טלוויזיה פופולריות כמו "הרפתקאות סופרמן", "אזור הדמדומים" ו"בגבולות המסתורין" . עם שישה שחקנים נוספים, הסוכן שלו נאלץ לשכנע אותו ללכת לאודישן, אבל אחרי שפגש את שרווד שוורץ, הוא התחיל להתלהב מהרעיון לשחק את הפרופסור. בדיון על תפקידו, הוא אמר בצחוק שהוא לא בטוח מה קשה יותר, לזכור את השורות הטכניות של הפרופסור, או לחפש את משמעותם

דון ולס הייתה מיס נבאדה לשעבר כאשר נבחנה לתפקיד מרי אן. כאשר לתפקיד נבחנה גם ראקל וולש. פרק הפיילוט הציג דמות אחרת ("באני") בגילומה של השחקנית ננסי מקארתי. לאחר שצולם, הרשת החליטה לעצב מחדש את תפקידי הפרופסור ושתי הצעירות. מרי אן הפכה לנערת חווה פשוטה מווינפילד, קנזס.

=== שיר פתיחה ===
המוזיקה והמילים לשיר הנושא, "הבלדה על האי של גיליגן", נכתבו על ידי שרווד שוורץ וג'ורג' וויל. גרסה אחת שימשה לעונה הראשונה ואחרת לעונה השנייה והשלישית. בשיר המקורי, הפרופסור ומרי אן, שנחשבו במקור ל"כוכבות צד שני", כונו "השאר", אך עם הפופולריות הגוברת של הדמויות הללו, שמותיהן הוכנסו למילים בשיר בעונה השנייה. כוכב התוכנית בוב דנבר ביקש אישית ממנהלי האולפנים להוסיף את ג'ונסון וולס לשיר. שיר הנושא בפיילוט המקורי אפילו לא הזכיר את הדמות ג'ינג'ר, כאשר השניים האחרונים שהוזכרו בשם היו "המיליונר וגברת המיליונר" ואחריו "...ושאר התיירים". <ref></ref>

== סרטי המשך ==
שלושה סרטי המשך לטלוויזיה נוצרו - הראשון באופן עצמאי, השניים האחרים על ידי MCA/ Universal Television .

בסרט הטלוויזיה משנת 1978, "הצלה מהאי של גיליגן", הניצולים עוזבים בהצלחה את האי אך מתקשים להשתלב מחדש בחברה. במהלך שייט איחוד בחג המולד הראשון לאחר החילוץ שלהם, הגורל מתערב והם מוצאים את עצמם שוב באותו אי בסוף הסרט. כיכבה בה צוות השחקנים המקורי, מלבד טינה לואיז, שסירבה להשתתף בגלל המחלוקות שלה עם המפיקים ושהוחלף בג'ודית בולדווין. העלילה כללה סוכנים סובייטים שחיפשו דיסק זיכרון מלוויין ריגול שנחת על האי והקל על החילוץ של הגיבורים.

בסרט המשך משנת 1979, "The Castaways on Gilligan's Island", הם ניצלים שוב והזוג האוולס הופכים את האי לאתר נופש עם חמשת הניצולים האחרים כ"שותפים שקטים". ג'ינג'ר שוב גולמה על ידי ג'ודית בולדווין.

בסרט המשך שני מ-1981 "The Harlem Globetrotters on Gilligan's Island", נבלים בגילומם של מרטין לנדאו ואשתו דאז ברברה ביין מנסים להשתלט על האי כדי לקבל. הפעם, ג'ינג'ר גולמה על ידי קונסטנס פורסלונד . הם מסוכלים על ידי התערבות בזמן של הארלם גלובטרוטרס . ג'ים בקוס, שהיה במצב בריאותי ירוד באותה תקופה, נכתב מחוץ לתסריט באומרו שתורסטון האוול השלישי מטפל בהאוול תעשיות בחזרה ביבשת. דייוויד רופרכט שיחק בתפקיד בנו, ת'רסטון האוול הרביעי, שהתבקש לנהל את אתר הנופש. עם זאת, בקאוס התעקש לשמור על המשכיות ועשה הופעת קמיע בסוף הסרט.

ב-2008, שרווד שוורץ הצהיר שהוא רוצה עיבוד קולנועי מודרני לאי של גיליגן עם מייקל סרה בתור גיליגן וביונסה נואלס בתור ג'ינג'ר.<ref></ref>

=== יצירות נוספות ===
המחזמר "Gilligan's Island: The Musical" הופק לראשונה בתחילת שנות ה-90, עם תסריט מאת לויד שוורץ, בנו של שרווד שוורץ ושירים מאת בתו וחתנו של שוורץ, הופ ולורנס ג'ובר .

"Gilligan's Wake" הוא רומן משנת 2003 המבוסס באופן רופף על הסיטקום של CBS משנות ה-60, מנקודת המבט של שבע הדמויות המרכזיות, שנכתב על ידי מבקר הקולנוע והטלוויזיה של Esquire, טום קרסון. הכותרת נגזרת מהכותרת של תוכנית הטלוויזיה ופיניגנז וייק, יצירתו המכוננת של הסופר האירי ג'יימס ג'ויס.

== ג'ינג'ר או מרי אן? ==
השאלה איזו משתי הדמויות הללו מעריצי התוכנית מעדיפים נמשכה הרבה לאחר סיום הסדרה.<ref></ref><ref name="BaltimoreSun"></ref> השאלה שימשה השראה לפרסומות,<ref>[http://fliiby.com/file/567669/w0tw85r844.html Budweiser Ginger or Mary Ann] Retrieved on September 7, 2011</ref> חיבורים, סרטונים ועוד.<ref></ref> לפי רוב הדיווחים, מרי אן גברה בעקביות על כוכבת הקולנוע הזוהרת ג'ינג'ר בהפרש ניכר.<ref></ref> בוב דנבר הודה שהוא מעריץ של מרי אן. לפי דנבר בראיון משנת 2001, וולס קיבל 3,000-5,000 מכתבי מעריצים מדי שבוע, בעוד שללואיז היו אולי 1,500 או 2,000.<ref name="USNews"></ref> <ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו