מהפכות במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19

מהפכות במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 כללו מהפכות ברוסיה (מרד הדקבריסטים), ספרד, פורטוגל ומדינות איטליה למען מונרכיות חוקתיות, ומאבק למען עצמאות מהשלטון העות'מאני ביוון. בניגוד לגל המהפכני בשנות ה-30 של המאה ה-19, אלה נטו להתרחש בפריפריה של אירופה. <ref>James H. Billington, Fire in the Minds of Men: Origins of the Revolutionary Faith, Transaction Publishers, 2011, p. 148: "Whereas the revolutions of 1820 had occurred in traditional societies (Spain, southern Italy, Greece, and Russia), the revolutions of 1830 affected regions where the workings of a market economy were relatively advanced..."</ref>

== ציר זמן ==
* 1820: הטריניום הליברלי בספרד
* 1820: המהפכה הליברלית בפורטוגל
* 1820: ממלכת שתי הסיציליות
* 1821 – 1829: מלחמת העצמאות היוונית
* 1821: ממלכת סרדיניה
* 1825: מרד הדקבריסטים ברוסיה
* 1828: מהפכת הדקמבריסטים בארגנטינה

== אירופה ==
=== איטליה ===
פאלרמו של 1820]]
מהפכת 1820 החלה בסיציליה ובנאפולי, נגד פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, שנאלץ לעשות ויתורים ולהבטיח מונרכיה חוקתית. הצלחה זו העניקה השראה לקרבונארי בצפון איטליה לפתוח במרד גם הם. בשנת 1821, ממלכת סרדיניה (פיימונטה) אילצה את המלך ויטוריו אמנואלה הראשון להתפטר והשיגה באופן זמני מונרכיה חוקתית כתוצאה ממעשיהם של הקרבונארי, כמו גם רפורמות ליברליות אחרות.

הברית הקדושה לא סבלה מצב עניינים זה והחליטה באוקטובר 1820 להתערב. בפברואר 1821 היא שלחה צבא לרסק את המהפכה בנאפולי. גם מלך סרדיניה קרא להתערבות אוסטרית. מול אויב עדיף באופן מוחץ במספרו, התמוטטו מרידות הקרבונארי ומנהיגיהם נמלטו לגלות.

=== ספרד ===
קולונל רפאל דל רייגו הוביל חלק גדול מהצבא הספרדי במרד, בדרישה להחזיר את החוקה הליברלית של 1812. המלך פרננדו השביעי הסכים, אך ביקש בחשאי סיוע ממערכת הקונגרס, שבקונגרס ורונה של 1822 הסכימה שצרפת תשלח 100,000 חיילים, שהביסו מיד את כוחותיו של רייגו וכוננו מחדש מונרכיה אבסולוטית. תקופה זו נודעה בשם הטריניום הליברלי. <ref></ref>

=== פורטוגל ===
מנואל פרננדס טומאס נושא נאום במהלך ניסוח החוקה הפורטוגלית הראשונה.]]
המהפכה הליברלית של 1820 החלה במרד צבאי בעיר פורטו, בצפון פורטוגל, והתפשטה במהירות ובשלווה לשאר המדינה. המהפכה הביאה לחזרתו ב-1821 של בית המלוכה הפורטוגזי לפורטוגל מברזיל, לשם נמלטו חבריה במהלך מלחמת חצי האי האיברי, ויזמה תקופה חוקתית שבה אושררה ויושמה חוקת 1822. <ref></ref>

לדברי קנת מקסוול, "הנקודה החשובה בברזיל היא שהיא השתחררה כלכלית ופוליטית בין השנים 1808 ו-1820 תוך שהיא פעלה כמרכז האימפריה הלוסו-ברזילאית", כלומר עצמאותה של ברזיל הוכרזה לאחר שלאומה היה ניסיון "דמוי-אימפריאלי".

"נסיבות חריגות אלו מסבירות מדוע בשנת 1820 הייתה זו פורטוגל שהכריזה על עצמאות מברזיל, ורק לאחר מכן, ברזיל הכריזה על עצמאותה מפורטוגל", כפי שניתן לקרוא במניפסט שהוציאו המורדים באופורטו בשנת 1820:

"[...] הרעיון של מעמדה של מושבה שפורטוגל מצטמצמת אליה פוגע עמוקות בכל אותם אזרחים שעדיין שומרים על רגש של כבוד לאומי. הצדק מתנהל מברזיל לעם הנאמנים באירופה [... ]" <ref> </ref>

=== יוון ===
Missolonghi היה אחד האירועים הדרמטיים ביותר במהלך מלחמת העצמאות היוונית]]
מלחמת העצמאות היוונית, הידועה גם בתור המהפכה היוונית של 1821 או המהפכה היוונית (ביוונית: Ελληνική Επανάσταση; כונתה על ידי היוונים במאה ה-19 פשוט Αγώνας, " מאבק"; בטורקית עות'מאנית: يونان عصيانى, "המרד היווני"), הייתה מלחמת עצמאות מוצלחת של המורדים היוונים נגד האימפריה העות'מאנית בין 1821 ו-1829. <ref></ref> היוונים נעזרו מאוחר יותר בבריטניה, צרפת ורוסיה, בעוד שהעות'מאנים נעזרו בוואסלים הצפון-אפריקאיים שלהם, במיוחד איילט מצרים. המלחמה הובילה להקמתה של יוון המודרנית. המהפכה נחגגת על ידי יוונים ברחבי העולם כיום העצמאות ב-25 במרץ.

=== רוסיה ===
מרד הדקבריסטים (ברוסית: Восстание декабристов) התרחש ברוסיה האימפריאלית ב-26 בדצמבר (14 בדצמבר לפי הלוח הישן) 1825. קציני הצבא הרוסי הובילו כ-3,000 חיילים שהתנגדו לעלייתו של הקיסר ניקולאי הראשון על כס המלוכה שעות לפני כן, שכן אחיו הגדול של ניקולאי, קונסטנטין, הרחיק את עצמו (שלא בפומבי) מסדר הירושה. מכיוון שאירועים אלו התרחשו בדצמבר, המורדים נודעו בשם הדקבריסטים (ברוסית: Декабристы).

== אמריקה הלטינית ==
=== ארגנטינה ===
המהפכה הדקמבריסטית (בספרדית: Revolución decembrina) הייתה הפיכה צבאית במחוז בואנוס איירס, ארגנטינה. חואן לאוואלה, שחזר עם הכוחות שלחמו במלחמת ארגנטינה–ברזיל, ביצע הפיכה ב-1 בדצמבר 1828, לכד והרג את המושל מנואל דורגו ובסופו של דבר סגר את בית המחוקקים. החוואי חואן מנואל דה רוסאס ארגן מיליציות שנלחמו נגד לאוואלה, הדיחו אותו מהשלטון, והחזירו את בית המחוקקים. עם זאת, מכיוון שההפיכה הציתה מחדש את מלחמות האזרחים בארגנטינה, רוסאס מונה למושל מחוז בואנוס איירס כדי לנהל את המלחמה נגד הליגה האוניטרית. חוסה מריה פאס יצר מקורדובה ליגה של מחוזות, וכך גם רוסאס. הסכסוך הסתיים זמן קצר לאחר לכידתו הבלתי צפויה של פאס, שחשב בטעות כי חיילי האויב הם חיילים שלו.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:העת החדשה
קטגוריה:הפיכות ומהפכות שלטוניות
קטגוריה:מהומות
קטגוריה:אירופה: היסטוריה
קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:שנות ה-1820