OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עקרבניים

העַקְרַבָּנִיִּים (שם מדעי: Nepidae) הם משפחה של פשפשי מים טורפים בעלי תפוצה עולמית. ידועים כ-230 מינים שונים ב-14 סוגים, בישראל ידועים ארבעה מינים. שמם בעברית נובע מדמיונם החיצוני לעקרבאים, רגלי הטרף הקדמיות משמשות לאחיזת הטרף ובעלות דמיון מסוים לצבתות העקרב וסיפון הנשימה הארוך הבולט מקצה בטן האחורית ומזכיר את עוקץ העקרב.

העקרבניים חיים בסביבה מיימית רדודה כמו אגמים או נחלים בעלי זרימה איטית עם צמחיית מים עשירה וקרקע בוצית. הם אינם שחיינים טובים, ונוהגים להלך על הקרקעית או לטפס על צמחי מים בחיפוש מקום מסתור, שם הם אורבים לטרף מזדמן כגון חרקי מים, סרטנאים קטנים, ראשנים ואף דגים קטנים. מאחר שפשפשים אינם מסוגלים לנשום מתחת למים העקרבניים נוהגים לארוב לטרפם במרחק לא רב מפני המים בעוד הם שולחים את סיפון הנשימה הארוך שלהם מעלה ומשתמשים בו כשנורקל.
הנקבה מטילה את הביצים על צמחי מים קרוב לפני השטח. בכל המינים לביצים קרניים קטנות המאפשרות ספיגת אוויר שהכרחי להתפתחות הביצה.

בתקופות בצורת, במידה ומקווה המים שלהם מתייבש או שהטרף אוזל, הם מסוגלים לעבור תהליך (הדומה לזה שקיים אצל הרבפשפשיים והשיטיתיים) המגביר את המטבוליזם בגופם ומאפשר להם להשתמש בכנפיים לצורך תעופה אחר מקווה מים חדש.

== מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית) ==
* תת-משפחה Nepinae
** שבט Nepini
*** עקרבן ענק Laccotrephes fabricii
*** עקרבן אפור Nepa cinerea
* תת-משפחה Ranatrinae
** שבט Ranatrini
*** עקרבן מקלוני Ranatra parvipes vicina

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פשפשאים
קטגוריה:חרקי מים
קטגוריה:חרקים טורפים
לבוצ'ה

לבוצ'ה (בסלובקית Levoča, בגרמנית Leutschau, בהונגרית Lőcse) היא עיירה ובה כ-15 אלף תושבים, במחוז פרשוב במזרח סלובקיה. לעיירה מרכז עתיק שמור היטב ובו כנסייה מתקופת הרנסאנס ובתוכה מזבח העץ הגבוה בעולם. העיירה צורפה ב-2009 לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.

לבוצ'ה - בית העיירה וכנסיית ג'יימס הקדוש
בית העירייה מהאוויר

==היסטוריה==
לבוצ'ה ממוקמת באזור ההיסטורי ספיש (Spiš) המיושב מאז תקופת האבן. בתחילת המאה ה-11 נכבש האזור והפך לחלק מממלכת הונגריה עד ל-1918. לאחר הפלישה המונגולית בשנים 1241–1242 התיישבו באזור גם גרמנים שזכו לאוטונומיה מסוימת מהממלכה ההונגרית. המסמך הראשון בו נזכר שמה של העיירה הוא מ-1249. ב-1317 העיירה, שנקראה בשמה הגרמני Leutschau, קיבלה מעמד של עיר מלכותית וב-1321 זכו סוחרים כורים ואומנים בזכות להתיישב בה. במאה ה-15 התעשרה העיירה כתוצאה ממסחר בין פולין להונגריה וכן הפכה למרכז תרבותי ובו כנסיות, בית דפוס (החל מ-1624), ספריה, בית מרקחת ורופאים. מעמדה התרבותי נשמר למרות שתי שרפות קשות שחוותה העיירה. לבוצ'ה שימשה כמרכז להפצת הפרוטסטנטיות בצפון הונגריה. המקום החל להתדרדר לאחר המרידות נגד בית הבסבורג במאה ה-17. בשנת 1871 התדרדר מעמדה של העיירה עוד בשל בניית קו הרכבת החשוב קושיצה-בוהומין (Bohumín) במרחק של 8 ק"מ מלבוצ'ה. לאחר חוזה טריאנון עברה העיר לידי צ'כוסלובקיה שנוצרה זה עתה ושמו הנוכחי, לבוצ'ה, התקבל. העיר נכבשה על ידי הצבא האדום ב-27 בינואר 1945. ב-3 ביולי 1993 ביקר במקום האפיפיור יוחנן פאולוס השני שערך מיסה ל-650,000 מאמינים בגבעה במרחק קילומטר מהעיירה.

==הקהילה היהודית==
במאות ה-18 וה-19 גדלה הקהילה היהודית בעיר, הוקמו אגודות עזרה הדדית, בית עלמין, בית כנסת ובית ספר. במאה ה-20 הוקמו תנועות נוער יהודיות כולל תנועות נוער ציוניות.

בזמן מלחמת העולם השנייה 981 יהודים שולחו מהעיירה למחנות השמדה על ידי הממשלה הסלובקית ולאחר כיבוש סלובקיה על ידי הנאצים שולחו יתרת יהודי העיר לאושוויץ ומיידנק. בודדים הוסתרו בכפר הסמוך על ידי הכומר, חסיד אומות העולם, מיכאל מאסלג' (Maslej).

==אדריכלות==
המרכז העתיק של העיירה שמור היטב ורובו מוקף עדיין בחומות העתיקות. הכניסה העיקרית לעיר העתיקה היא דרך 'שער קושיצה' המונומנטלי מהמאה ה-15. מאחוריו ממוקמת כנסיית רוח הקודש מתקופת הבארוק ומנזר פרנציסקני מהמאה ה-18. בכיכר המרכזית, כיכר האומן פאול (Námestie Majstra Pavla), ממוקמים שלושה בניינים משמעותיים: בית העיירה הישן (מהמאה ה-15–17), הכנסייה הלותרנית (מ-1837) וכנסיית ג'יימס הקדוש מהמאה ה-14 בה נמצא מזבח הכנסייה הגותי הגבוה באירופה (18.62 מטר גובהו). את המזבח יצר אותו אומן, פאול, שעל שמו נקראת הכיכר, בסביבות 1520. פרט לכך בכיר בניינים עתיקים ששימשו את אצילי הסביבה בסוף ימי הביניים. כמו כן נמצא בכיכר כלוב הבושה ששימש לענישת ראווה במהלך המאה ה-17. מעבר לכיכר ישנן עוד כנסיות עתיקות, מנזר, בית האדמיניסטרציה של העיירה מהמאה ה-19 והארכיונים האזוריים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

<gallery>
קובץ:Kosicegate.jpg|שער קושיצה
קובץ: Levoca11Slovakia85.JPG|'כלוב הבושה' הסמוך לבית העירייה הישן בלבוצ'ה
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:סלובקיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קהילות יהודיות בסלובקיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
המלחמה האיטלקית (1542–1546)

המלחמה האיטלקית של 1546-1542 הייתה סכסוך בשלהי המלחמות האיטלקיות, בין פרנסואה הראשון, מלך צרפת וסולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והנרי השמיני, מלך אנגליה. במהלך המלחמה ניטשו קרבות נרחבים על אדמת איטליה, צרפת, וארצות השפלה, וכמו גם ניסיון פלישה של ספרד לאנגליה. מלחמה זו, שהייתה יקרה מאוד לצדדים הלוחמים, הסתיימה בלא הכרעה.

הסיבה לפרוץ המלחמה הייתה כישלון הסכם ניס, שסיים את המלחמה האיטלקית של 1538-1536, ולא הביא על פתרונה את בעיית השליטה בדוכסות מילאנו שהעסיקה את פרנסואה הראשון ואת קרל החמישי. פרנסואה הראשון ראה בזה עילה מספקת להכריז מלחמה על אויבו הנצחי ב-1542. הלחימה החלה בארצות השפלה ב-1542. ב-1543 תקפו כוחות הברית הצרפתית-עות'מאנית את העיר ניס וביצעו מספר תמרונים צבאיים בצפון איטליה שהביאו לקרב קרסול מדרום לטורינו, שבו גברו הצרפתים על הספרדים (11 באפריל 1544). בתגובה פלשו לצרפת קרל החמישי והנרי השמיני מלך אנגליה (שראה בצרפת אויב משום שהייתה בת בריתם של הסקוטים). 

כוחותיו של קרל החמישי תקפו את סנט דיזייה בשמפאן וכוחותיו של הנרי השמיני הטילו מצור על עיר הנמל בולון-סור-מר. מצור זה נמשך זמן רב, העסיק את כוחותיו של הנרי השמיני, ולא איפשר להפנותם למתקפה גדולה שתאיים על פריז. כתוצאה, חתם קרל החמישי על הסכם קרפי (18 בספטמבר 1544), שלפיו שארל השני, דוכס אורליאן, בנו הצעיר של פרנסואה הראשון, יישא לאישה את אנה מאוסטריה, אחייניתו של קרל החמישי, ויקבל כנדוניה את דוכסות מילאנו.

מותו של שארל השני, דוכס אורליאן, ב-1545 גרם לביטול הסכם קרפי, והנרי השמיני, שלא אבה להסיר את המצור מעל בולון-סור-מר, המשיך במלחמה עד 7 ביוני 1546, אז נחתם הסכם ארדר שהשכין לבסוף שלום בין צרפת לאנגליה. הסכם זה קבע כי בולון-סור-מר תישאר בידיו של הנרי השמיני עד 1554. מותם של פרנסואה הראשון ושל הנרי השמיני בתחילת 1547 הותיר את היריבות באיטליה בידי יורשיהם.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:המאה ה-16
קטגוריה:מלחמות איטליה
איטליה
איטלקית 1542
חורבת שמע

בית הכנסת העתיק בחורבת שמע
קבר המיוחס לשמאי הזקן ואשתו בהר מירון, הייחוס כמובן לא נכון, היות שזו לא קבורה יהודית.
חורבת שמע הוא אתר ארכאולוגי הנמצא בהר מירון ובו שרידי יישוב מתקופת התלמוד ובו שרידי בית כנסת ומקווה.<ref name=":0"></ref>

==זיהוי האתר==
החוקר ישעיהו פרס סבר בזמנו, שהמקום הוא כפר שמי הנזכר בתלמוד הירושלמי, אלא שדעה זו אינה מקובלת. סברה אחרת הייתה לזהות את המקום עם תקוע הגלילית (להבדיל מתקוע שבגבול מדבר יהודה, מולדת הנביא עמוס). עליה נאמר בתלמוד בשל שפע זיתיה: "תקוע אלפא לשמן (מנחות פ"ה, ע"ב), דהיינו, בעסקי שמנים היא הראשונה. או - "אוכלין בזיתים עד שיכלה אחרון שבתקוע", שהרי תקוע היא בצפון וזיתיה מבשילים במאוחר. אך גם סברה זו אין לה מקור או על מה להסתמך.<ref name=":0" />

==שרידים היסטוריים==
בחורבת שמע נתגלו שרידיו של יישוב יהודי שבכלל בית כנסת, מקווה, מערות קבורה יהודיות בעיקר, רובעי מגורים ותעשייה. במקום נתגלו גם שרידים של מאוזוליאום ככל הנראה רומי.<ref name=":0" />

=== בית הכנסת ===
בית הכנסת המתוארך למאה הרביעית עד השישית לספירה, בנוי לרוחב ושונה מבתי-הכנסת האחרים שבגליל. ראשיתו, במאות השנייה והשלישית-לספירה, אז חרב כנראה ברעידת אדמה, נבנה שוב ותיפקד במאות הרביעית והחמישית, עד להריסתו במאה השישית ברעש נוסף. על משקוף פתחו חקוקה דמות נשר. מדרגות היורדות למרחב בית הכנסת מובילות, ככל הנראה, למקום בו שכנה עזרת הנשים. בפנים מצויים שרידי טורי עמודים המשרטטים את המקום בו הוצב ארון הקודש. באתר שער נוסף עם משקוף מעוטר במנורה בת שבעה קנים, וכן ספסל אבן ששימש את המתפללים ושרידי מקווה ששכן בתוך בית הכנסת עצמו.<ref name=":0" />

==== המקווה ====
בחפירות שנערכו במדרון המזרחי של האתר נתגלו שרידיו של מקווה, אליו יורדים באמצעות שבע מדרגות חצובות. חוליית בור לקליטת מי גשמים, נחצבה מעל למבנה המקווה יחד עם בור להשקעת הסחף.<ref name=":0" /> 

===== מערות הקבורה =====
בסביבתו של היישוב העתיק בחורבת שמע, נתגלו 31 מערות קבורה חצובות בסלע עם כוכי קבורה, המאפיינת את הקבורה היהודית. דבר זה מלמד על גודלו של בית הקברות והיישוב באזור.<ref name=":0" />

====== מאוזוליאום ======
על שביל ישראל כיום ניצב מבנה בן שתי קומות שאורכו כארבעה מטרים. בקומתו הראשונה מצויות גומחות למתים וכריות אבן למראשותיהם. במשך שנים היה מקובל לחשוב שזה הוא קברו של שמאי הזקן ושל אשתו. סברה זו אינה נכונה, היות שיהודים אינם קוברים כך, מה גם שנתגלו מערות קבורה יהודיות בסביבתו של היישוב העתיק. ליד המבנה ישנן מערות, מקום קבורת תלמידי שמאי הזקן.<ref name=":0" /> 

====== טחנת הקמח ======
במורד אפיקו של נחל מירון, לצד החניון בגדתו הדרומית של הנחל נמצאת טחנת קמח ישנה ששימשה לטחינת קמח בכח מי מעין מירון עד תחילת המאה ה-20. כיום (2009) המקום מוזנח, ולא משולט.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=3794 תקוע בגליל] באתר דעת - אנציקלופדיה יהודית.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:מירון
קטגוריה:הגליל העליון: אתרים ארכאולוגיים

קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים בארץ ישראל
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
נמל התעופה הבין-לאומי של סוצ'י

נמל התעופה הבין-לאומי של סוצ'י (ברוסית: Международный Аэропорт Сочи), שכונה בעבר נמל התעופה הבינלאומי של אדלר-סוצ'י (Международный Аэропорт Адлер-Сочи), הוא נמל תעופה השוכן ברובע אדלר במזרחה של העיר סוצ'י ברוסיה. הנמל ממוקם בעמק הנהר מזימטה בגובה של 27 מטרים מעל פני הים, כשני ק"מ מחופי הים השחור וכ-22 ק"מ ממרכז העיר.

==היסטוריה==
במקום שכן שדה תעופה קטן אשר הוקם בין 8 ביולי ל-1 בספטמבר 1941 כדי להגן על חופי הים השחור של רוסיה במלחמת העולם השנייה. נמל התעופה נוסד לאחר תום המלחמה, ב-23 בנובמבר 1945, ובשנה שלאחר מכן עשו בו שימוש 17,000 נוסעים. ב-1956 נבנה בנמל טרמינל ונסלל בו מסלול הטיסה הראשון. בשנת 1957 כבר טיפל הנמל ב-35,000 נוסעים ובמטען במשקל כולל של 1,000 טון. במחצית הראשונה של שנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו בנמל טרמינל נוסעים (כיום הטרמינל הישן) ומסוף מטען חדשים וכן בית מלון ובו 200 חדרים. ב-1981 החל הנמל לשרת קווי טיסה בינלאומיים. בשנת 2006, לקראת משחקי החורף האולימפיים של אולימפיאדת סוצ'י, הוחלט להפריט את הנמל, וב-20 בנובמבר 2006 הוא נמכר, תמורת סכום של כ-5 מיליארד רובל, לחברת ההשקעות "בייסיק אלמנט" (Basic Element) שבבעלות אולג דריפסקה. בשנת 2009 נחנך טרמינל הנוסעים החדש, ובשנת 2013 נוסף לנמל טרמינל אח"מ.

==הנמל==
בשדה שני מסלולי טיסה מבטון באורך של 2,890 מטר (06-24) ו-2,200 מטר (02-20), אשר שופצו לקראת המשחקים האולימפיים ונסללו מחדש, והוא מסוגל לטפל במטוסי נוסעים עד לגודל של בואינג 767 ואיליושין Il-96. בטרמינל החדש הותקנו 10 שערי עלייה למטוס, וקיבולת הנוסעים שלו עומדת על 3,800 איש בשעה, ו-4 מיליון נוסעים בשנה. בשנת 2013 עשו 2,427,676 מיליון נוסעים שימוש בנמל התעופה, והוא דורג מבחינה זו במקום השמיני ברוסיה. התחבורה הציבורית אל השדה מבוססת על שירותי אוטובוסים ומוניות שירות, וכן קו הרכבת "אירואקספרס" (Aeroexpress) שנחנך בסוף 2013 ומקשר אותו אל מרכז העיר.

==תאונות==
* ב-28 ביולי 1962 פגע מטוס אארופלוט בצלע הר בגובה של 600 מטרים, והתרסק במרחק של כ-21 ק"מ דרומית-מזרחית לנמל התעופה. במטוס שעשה את דרכו מסימפרופול לסוצ'י, היו 74 נוסעים ושבעה אנשי הצוות, וכולם נספו.
* ב-1 באוקטובר 1972 המריא מטוס איליושין Il-18 של אארופלוט מנמל התעופה, בדרכו לנמל התעופה הבינלאומי ונוקובו במוסקבה, אך הוא התרסק במרחק של 4 ק"מ ממערב לנמל ונפל לים השחור. המטוס שקע בנקיק תת-ימי בעומק של 600 מטרים מתחת לפני הים. כל 101 הנוסעים ושמונת אנשי הצוות שהיו במטוס נספו.
* ב-3 במאי 2006 עשה מטוס איירבוס A320 של חברת ארמוויה את דרכו מירוואן לנמל התעופה בסוצ'י בטיסה 967. בזמן הגישה לנחיתה התרסק המטוס לים השחור כשישה ק"מ דרומית מערבית לנמל, וכל 105 הנוסעים ושמונת אנשי הצוות נספו.
* ב- 25 בדצמבר 2016 התרסק מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי לתוך מימי הים השחור כ-20 דקות לאחר שהמריא מנמל התעופה בדרכו לבסיס חיל האוויר בחמיימים שליד לטקיה שבסוריה לקראת חגיגות חג המולד. במטוס היו 92 נוסעים וכולם נספו מתוכם 68 חברי מקהלת הצבא האדום.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20071012140213/http://worldaerodata.com/wad.cgi?id=RS08294&sch=URSS World aero data] 

==הערות שוליים==

סוצ'י
קטגוריה:סוצ'י
ג'ים הארבו

ג'יימס ג'וזף "ג'ים" הארבו (באנגלית: James Joseph "Jim" Harbaugh, נולד ב-23 בדצמבר 1963) הוא שחקן פוטבול לשעבר ששיחק בעמדת הקוורטרבק בליגת ה-NFL. אימן קבוצת סן פרנסיסקו 49' מליגה זו. מאז 2014 מאמן את קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן.

==ביוגרפיה==
נולד בטולדו שבאוהיו. אביו ג'ק היה מאמן פוטבול, והמשפחה נדדה עמו בעקבות עבודתו בקבוצות פוטבול שונות לקנטקי, איווה, מישיגן וקליפורניה. הארבו למד ושיחק פוטבול בתיכון "אן הארבור" במישיגן ותיכון "פאלו אלטו" בקליפורניה, אותו סיים ב-1982. לאחר מכן חזר למישיגן ושיחק שלוש עונות בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מישיגן. ב-1986 הוביל את קבוצתו למשחק הרוז בול (בו היא הפסידה לאוניברסיטת המדינה של אריזונה).

בסיבוב הראשון של דראפט 1987 נבחר על ידי קבוצת שיקגו ברס, בה שיחק עד 1993. לאחר מכן עבר לקבוצת אינדיאנפוליס קולטס; אחד מהישגיו במסגרת משחקו בה היה ב-1995, כאשר הוביל אותה לגמר אליפות ליגת AFC (בו הפסידה לפיטסבורג סטילרס). ב-1998 עבר לבולטימור רייבנס, ומ-1999 שיחק בסן דייגו צ'רג'רס. סך הכול שיחק 14 עונות בליגת NLF, מ-1987 עד 2000. 

עוד במהלך תפקידו כשחקן פעיל, מ-1994 עד 2001, עבד ללא תשלום כעוזר מאמן בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת מערב קנטקי, בה עבד אביו כמאמן. ב-2002 הפך למאמן קוורטרבקים בקבוצת ה-NFL אוקלנד ריידרס. משמש כמאמן ראשי החל מ-2004, תחילה בליגת המכללות בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת סן דייגו (3 עונות), לאחר מכן באוניברסיטת סטנפורד (4 עונות, באחרונה הוביל את קבוצתו לזכייה ב"אורנג' בול"), ובשנים 2011 עד 2014 אימן ב-NLF בקבוצת סן פרנסיסקו 49'. בארבע העונות בהן אימן אותה, זכתה הקבוצה פעמיים באליפות בית ה-NFC מערב, שלוש פעמים הגיעה לגמר ה-NFC ופעם אחת העפילה לסופרבול.

הארבו ואחיו הבכור ג'ון הארבו, מאמן קבוצת בולטימור רייבנס, הם זוג האחים הראשון הפועלים כמאמנים ראשיים בהיסטוריה של ה-NFL. קבוצותיהן התחרו זו בזו בגמר ה-NFL, סופרבול XLVII, בינואר 2013; סן פרנסיסקו הפסידה במשחק זה.

להארבו שלושה ילדים מנישואיו הראשונים למיה הארבו (1996-2006), ושלושה מנישואיו השניים לשרה פיירברן הארבו (מ-2008). הוא נוצרי קתולי. מתנדב ופעיל במספר ארגונים קהילתיים, והקים גם קרן צדקה על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pro-football-reference.com/players/H/HarbJi00.htm?redir ג'ים הארבו], באתר pro-football
* 

קטגוריה:שחקני פוטבול אמריקאים
קטגוריה:שחקני פוטבול: קוורטרבקים
קטגוריה:מאמני פוטבול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:שחקני קרוליינה פנתרס
קטגוריה:שחקני אינדיאנפוליס קולטס
קטגוריה:שחקני דטרויט ליונס
קטגוריה:שחקני שיקגו ברס
קטגוריה:שחקני לוס אנג'לס צ'רג'רס
קטגוריה:שחקני בולטימור רייבנס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
קרסנאיה פוליאנה

קרסנאיה פוליאנה (ברוסית: Кра́сная Поля́на; באבחזית: Гәбаадәы; באדיגית: Ӏаткъуадж) הוא אזור ברובע אדלר שבעיר סוצ'י, מחוז קרסנודאר על גבול גאורגיה-רוסיה.

האזור ממוקם בגובה של 560 מטר מעל פני הים, לאורך נהר מזימטה, כ-39 ק"מ ממקום שפכו לים השחור. המקום הוא האתר הידוע ביותר ברובע אדלר בעיקר בשל אתר הסקי השוכן בו והרי הקווקז המערבי המקיפים את העמק והנישאים עד לגובה של 2,000 מטר. 

בקרסנאיה פוליאנה הוקם המתחם האולימפי ההררי והכפר האולימפי לספורטאים המתחרים בענפי השלג באולימפיאדת סוצ'י.

ממשלת רוסיה הכריזה על קרסנאיה פוליאנה כאחד מאתרי המשחק הייעודיים שמותרים בהם הימורים וכאן פועל בהיתר קזינו סוצ'י.
==היסטוריה==
הסביבה באזור קרסנאיה פוליאנה עשירה בדולמנים פרהיסטוריים, ושרידיהם של כעשרים מבצרים מימי הביניים אותרו במקום. עם זאת, בהיסטוריה המתועדת המקום מוזכר לראשונה רק ב-1835, כאשר מרגל רוסי שנשלח לרגל במקום תיעד את התרשמותו משהותו באאול האבחזי-סדזי שהיה במקום, כשבין השאר ציין שהכפר מפורסם בייצור דבש שיוצא על ידי הסדזים לאימפריה העות'מאנית.

שלושה עשורים לאחר מכן, במסגרת טיהור אתני שבוצע עם סיום המלחמה הרוסית-צ'רקסית (שהסתיימה ב-1864), גורשו התושבים המקוריים, ובמקום היישוב שלהם הוקם ב-1869 יישוב רוסי, הוא היישוב הנוכחי - קרסנאיה פוליאנה. המוצא האתני של המתיישבים הראשונים בקרסנאיה פוליאנה היה מגוון, כשבנוסף לרוסים, התיישבו בכפר יוונים ו-36 משפחות אסטוניות, שב-21 באוגוסט 1886 הקימו את הכפר האסטוני אסטוסאדוק ((Э́стосадо́к השוכן כ-4 ק"מ מזרחית לקרסנאיה פוליאנה. ב-1898 נסללה דרך אל היישוב אדלר.

ב-19 ביוני 1899 ביקרה ביישוב משלחת מלכותית במטרה להפוך את האזור לשטח הציד של ניקולאי השני בקווקז המערבי. ב-1901 הוקמה במקום אחוזת ציד מלכותית, לאחר שבקתות אלפיניות אחרות כבר הוקמו באזור על ידי משפחות האצולה הרוסיות שמרטייב ובוברינסקי ואצילים ומכובדים אחרים. למרות שמעולם לא זכה הכפר לביקורו של הצאר עצמו, הוענקו לו עם זאת זכויות מוניציפליות מיוחדות ושמו הוסב ל"רומנובסק" על שם השושלת של הצאר, שושלת רומנוב.

לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 איבד הכפר מההילה היוקרתית וחזר לשמו ולמעמדו הקודם, ובהדרגה שקע לתהום הנשייה. עם זאת, קרבתו לעיר סוצ'י שנחשבת "בירת הקיץ" של רוסיה, גרמה מאוחר יותר לקומו לתחייה, וברבע האחרון של המאה ה-20 הוא נהנה מקורטוב של פופולריות בברית המועצות לשעבר, למרות מספר חדרי האירוח המוגבל, התשתיות הלא מפותחות וקשיי הגישה שהצריכה מעבר דרך משעולי ההרים הצרים. 

אובדן שטחי סקי בדרום הקווקז לאחר התפרקות ברית המועצות העלה שוב את חשיבותה ואת יוקרתה של קרסנאיה פוליאנה בעיני האליטות הרוסיות. עד סוף המאה ה-20 המקום הפך לאחד מאתרי הסקי המבוקשים במדינה הענקית. זהו גם אתר הסקי המועדף על נשיא המעצמה הרוסית, ולדימיר פוטין. אוכלוסיית קרסנאיה פוליאנה גדלה מכ- 3,300 נפש ב-1989 לכ- 4,600 ב-2010, גידול של קרוב ל-40 אחוזים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הים השחור: יישובים
קטגוריה:סוצ'י
קטגוריה:אתרי סקי ברוסיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1869
ליווינגסטון (אי)

ליווינגסטון (באנגלית: Livingston Island) הוא אי בקבוצת איי שטלנד הדרומיים לחופי אנטארקטיקה, השוכן בין האי גריניץ' לבין האי סנואו. האי ידוע לימאים מאז 1819, ושמו היה בשימוש כבר בשנות העשרים של המאה ה-19, אם כי לא ידוע מה מקורו.

==גאוגרפיה==
האי ליווינגסטון ממוקם באוקיינוס הדרומי 110 ק"מ מצפון-מערב לכף רוקמורל שעל היבשת. האי הוא חלק מקבוצת איי שטלנד הדרומיים שלחופי חצי האי האנטארקטי. אורכו של האי 73 ק"מ, ורחבו נע בין 5 ק"מ ל-34 ק"מ. שטחו 798 קמ"ר והוא מוקף באיונים ובסלעים רבים. למרות שבעשורים האחרונים נסוגו צוקי הקרח וכתוצאה מכך נחשפו מפרצים וחופים חדשים, רובו של האי מכוסה בכיפת קרח מחורצת. מאפיין ייחודי לנוף הקרח של האי הם שכבות האפר הוולקני הבולטות לעין, שמקורן בפעילות געשית מהאי דספשן הסמוך. צורתו של האי בלתי סדירה לחלוטין, וחופיו מפורצים.

האקלים באי מתאפיין ברוחות, לחות ובעננות תמידית. הטמפרטורות יציבות יחסית ומגיעות ל-3 מעלות צלזיוס מעל האפס בקיץ ול-11 מעלות צלזיוס מתחת לאפס בחורף. בזמנים שהרוח חזקה, הטמפרטורות צונחות ב-5 עד 10 מעלות נוספות.

==היסטוריה==
האי ליווינגסטון היה אתר הנחיתה הראשון של ויליאם סמית', שהיה הראשון שהציג את כף רגלו על נקודה כל שהיא ביבשת אנטארקטיקה ב-1819. בשנים לאחר מכן שימש המקום כאתר לציד כלבי ים ועד היום ניתן לראות את שרידי הספינות והבקתות של הציידים.

==בסיסי מחקר==
מקום היישוב הראשון שבעידן של אחר ציד כלבי הים, היה תחנת מחקר בריטית שהוקמה במהלך קיץ 1957/1958. הבסיסים הקבועים באי הם בסיס חואן קרלוס הראשון של ספרד ובסיס קלימנט אוחרידסקי של בולגריה, שהוקמו ב-1988 ובסיס שירף המשותף לארצות הברית ולצ'ילה. בנוסף פועלים באי בסיסים ומחנות על בסיס עונתי.

==קישורים חיצוניים==

* Ivanov, L. [http://livingston-island.weebly.com/ General Geography and History of Livingston Island.] In: Bulgarian Antarctic Research: A Synthesis. Eds. C. Pimpirev and N. Chipev. Sofia: St. Kliment Ohridski University Press, 2015. pp. 17-28. 
* Ivanov, L.L. [http://c498469.r69.cf2.rackcdn.com/2005/305_antarctica_aaj2005.pdf Livingston Island]: Tangra Mountains, Komini Peak, west slope new rock route; Lyaskovets Peak, first ascent; Zograf Peak, first ascent; Vidin Heights, Melnik Peak, Melnik Ridge, first ascent. The American Alpine Journal, 2005. pp. 312-315.
* Gildea, D. [https://books.google.bg/books?id=TrHtBgAAQBAJ&printsec=frontcover&source=gbs_ge_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide.] Primento and Editions Nevicata, 2015. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איי שטלנד הדרומיים: איים
קטגוריה:איים לא מיושבים
סמית' (אי, איי שטלנד הדרומיים)

סמית (באנגלית: Smith Island) הוא אי בארכיפלג איי שטלנד הדרומיים, המהווים חלק מהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה, בסמוך לחופי אנטארקטיקה. האי נקרא על שמו של קפטן ויליאם סמית', אשר גילה ומיפה אותו.
== גאוגרפיה ==
האי סמית' נמצא במרחק 72 ק"מ ממערב לאי דספשן.

אורכו של האי הוא 32 ק"מ, רוחבו 8 ק"מ, ושטחו 148 קמ"ר.

במרכזו של האי משתרע רכס אימאון (Imeon Range) שפסגתו הגבוהה ביותר היא הר פוסטר שגובהו הוא 2,105 מטרים מעל פני הים. בין פסגותיו האחרות קיים גם הר פסגה שגובהו 1,860 מטרים. מקור שמו בטעות תרגום נפוצה של הפסוק המתאר את הר נבו בספר דברים.

=== גילוי ומיפוי האי ===
רב החובל ויליאם סמית' גילה את איי שטלנד הדרומיים בשנת 1819; ב-16 באוקטובר 1819 הגיע סמית' לאי המלך ג'ורג', קרא לאי על שמו של ג'ורג' השלישי, והכריז על הארכיפלג של איי שטלנד הדרומיים כטריטורייה בריטית.

האי התגלה ומופה לראשונה על ידי ויליאם סמית' באוקטובר 1819.

בשנות העשרים של המאה ה-19 פעלו במקום צידי כלבי ים אמריקאים ובריטים. באי לא פועלות תחנות מחקר והביקורים היחידים בו הם של מדענים ומטפסי הרים.

האי מופה מחדש על יחידת סקר הידרוגרפי של הצי המלכותי הבריטי בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1951–1952.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">• A. G. E. Jones, [https://www.jstor.org/stable/1796478?seq=1 Captain William Smith and the Discovery of New South Shetland], The Geographical Journal 141, no. 3 (1975): 445-61. Accessed January 19, 2021. doi:10.2307/1796478.</div>

צידו הדרומי של האי סמית' -מבט מ[[מצר אוסמר]]

== קישורים חיצוניים ==

* [https://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:5:::NO::P5_ANTAR_ID:14075 האי סמית'] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* [https://data.aad.gov.au/aadc/gaz/scar/search_names_action.cfm?search_text=13531&feature_type_code=0&country_id=0&relic_options=include_relics&north=-45.0&south=-90.0&west=-180.0&east=180.0&search_near=&radius=0.5&gazetteers=SCAR האי סמית'] באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
* [https://copernix.io/#?where=-62.51869370182122,-62.96531889753318,11&?query=&?map_type=hybrid תצלום לוויין של אזור האי, תוך סימון אתרים נוספים באזור] באתר copernix
* [https://mapcarta.com/25596804 מפת אזור האי סמית']
* [https://www.meteoblue.com/en/weather/current/smith-island_antarctica_6625563 מזג אוויר נוכחי עדכני באי סמית']
** [https://www.meteoblue.com/en/weather/14-days/smith-island_antarctica_6625563 תחזית מזג אוויר עדכנית ארוכת טווח עבור האי סמית']
** [https://www.meteoblue.com/en/weather/historyclimate/weatherarchive/smith-island_antarctica_6625563 נתוני מזג אוויר היסטוריים עבור האי סמית']
** [https://www.meteoblue.com/en/weather/archive/yearcomparison/smith-island_antarctica_6625563 סטטיסטיקות מזג אוויר עבור האי סמית']

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:איי שטלנד הדרומיים: איים
קטגוריה:איים לא מיושבים
מצר ברנספילד

מצר ברנספילד (באנגלית: Bransfield Strait) הוא מצר ים ברוחב של כ-100 ק"מ ובאורך של כ-500 ק"מ המשתרע בין איי שטלנד הדרומיים לבין חצי האי האנטארקטי.

== היסטוריה ==
המצר נקרא בשמו בשנת 1825 על ידי איש הצי המלכותי ג'יימס ודל על שמו של אדוארד ברנספילד שמיפה את איי שטלנד הדרומיים בשנות העשרים של המאה ה-19.

== גאולוגיה ==
האגן התת-ימי שמתחת לפני מצר הוא באורך של כ-400 ק"מ ועומקו כ-2 ק"מ. הוא נוצר כבקע לפני כ-4 מיליון שנים. המשך היווצרות הבקע גרמה לרעידות אדמה ולפעילות געשית. מקרקעית המצר מתנשאת שרשרת הרים תת-ימיים ממוצא געשי שחלקם עדיין פעילים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:5:::NO::P5_ANTAR_ID:1839 מצר ברנספילד] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* [http://media.marine-geo.org/image/ocean-floor-map-rifting-within-bransfield-strait-2008 מפה בתימטרית של מצר ברנספילד]

ברנספילד
אוורואה

אָוָרוּאָה (במאורית: Avarua – "שני נמלים") היא בירת איי קוק, השוכנת באי ררוטונגה שבקבוצת איי קוק הדרומיים, כ-3,400 ק"מ צפונית לניו זילנד. העיירה שייכת מנהלית למחוז הנושא את אותו שם. את העיירה משרתים נמל התעופה הבינלאומי של ררוטונגה ושתי יציאות ימיות: הנמל במרכז העיירה מספק גישה לסירות קטנות, ונמל מסחרי בנמל אבטיו, ממש ממזרח לשדה התעופה, מכיל ספינות גדולות יותר.

במרכז העיר ממוקם מרכז התרבות הלאומי סר ג'פרי הנרי, בו נמצאים משרדי ממשלה, המוזיאון הלאומי, הספרייה הלאומית והאודיטוריום הלאומי. מוזיאון איי קוק מציג חפצים הכוללים עבודות יד של איי קוק ואת מכונת הדפוס הראשונה של האיים, שיובאה בשנות ה-30 של המאה העשרים. שלוחת הרחבה של אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט מספק קורסים מקצועיים ותארים. <ref></ref>

אוכלוסיית העיירה עומדת על 4,673 תושבים, נכון לשנת 2011.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אוקיאניה: ערי בירה
קטגוריה:איי קוק
קטגוריה:אוקיאניה: יישובים
קטגוריה:אוקיאניה: ערי נמל
סאיה

סאיה היא שמלה מסורתית הנלבשת על ידי האישה הצ'רקסית. 

בעבר נהגו ללבוש את הסאיה כלבוש יום יומי, בגלל שהשמלה מחממת, ובשל מזג האוויר הקר באזור הקווקז שברוסיה. כיום לובשים אותה באירועים מיוחדים בלבד, או כלבוש חג.

==מראה ==
הסאיה המסורתית: החלק העליון מכסה חלק רב מהתחתון, ועיטורים מזהב נראים על השמלה
ישנם מספר סוגים שונים של סאיה: קצרה או ארוכה, וצבעים שונים (לרוב: אדום, לבן וכחול).

נהוג לעטר את הסאיה בצבע זהב לכל אורך השמלה ולאורך השרוולים שלה. העיטורים הם לרוב של שמות המשפחה של אותה נערה או אישה אשר לובשת אותה. הסאיה הקצרה יותר מגיעה עד מתחת לברך, והארוכה עד כפות הרגליים.

לסאיה יש שני חלקים: לבוש תחתון ועליון. החלק העליון מכסה חלק רב מהתחתון והפסים הזהובים עוברים החלק אחד של העליון אל החלק השני, מעל הרקע הלבן.

באזור המותנים יש חגורה בצבע כסף, ומהחגורה עד הרצפה השמלה פתוחה כאשר החלק התחתון שצבעו לבן נראה באמצע, והחלק העליון מכסה את הצדדים.

לשמלה יש כובע תואם לצבע השמלה אשר מאחוריו תפור בד לבן אשר יורד לפחות עד המותנים, ולפעמים גם עליו תפורים עיטורים זהובים אך זה לרוב לפי בחירה ולא מהווה חלק מהכובע.
קטגוריה:לבוש מסורתי
קטגוריה:לבוש צ'רקסי
צ'רקה

צ'רקה הוא משחק צ'רקסי מסורתי. 

הצ'רקה הוא משחק של שני מקלות העשויות מעץ: האחד מקל באורך של 20 ס"מ, והשני באורך של חצי מטר.

== משתתפים ==
למשחק נדרשים בין שנים לעשרה משתתפים, כאשר המצב המועדף הוא חמישה משתתפים. 

== אופן המשחק ==
המשחק משוחק בשטח פתוח ברדיוס של 50 מטר. המשתתפים עומדים מאחורי השחקן שתורו לשחק, על מנת שלא להיפגע.

המשתתף הראשון נקבע על ידי הגרלה. המשתתף אוחז ביד אחת את המקל הארוך, והמקל הקצר מונח על האדמה. המשתתף מחזיק ביד ימין את המקל הארוך, ובעזרתה מכה במקל הקצר המונח על האדמה, על מנת להקפיץ אותו. 

בזמן שהמקל הקצר עף באוויר, המשתתף מכה בו בפעם השנייה על מנת להדוף אותו למרחק.

מטרת המשחק היא להדוף את המקל הקצר בעזרת המקל הארוך למרחק הרב ביותר שניתן. 

המנצח הוא זה שהצליח להדוף את המקל הקצר למרחק הגדול ביותר.

==ראו גם==
* פח'ה-צ'אס
* דודס

קטגוריה:צ'רקסים
קטגוריה:משחקי מחבט
שכונת שפיטלברג (וינה)

שפיטלברג (בגרמנית: Spittelberg) הייתה עד 1850 רשות מקומית עצמאית, וכיום היא שכונה בווינה, ברובע ה-7 נויבאו.

== רקע ==
קבוצת רחובות – המדרחוב של רחוב שפיטלברג (Spittelberggasse), רחוב גוטנברג (Gutenberggasse) ורחוב שרנק (Schrankgasse) – שוחזרה יפה ומציגה אוסף נאה של בתים מהמאות ה-18 וה-19.

באופן מסורתי, האזור היה ממעמד נמוך אך מלא חיים, והיווה בית לשחקנים, אמנים ונגנים נודדים מזדמנים. הבתים היו ברובם בתי מגורים, נטולי גינות או חצרות. 

קסמו של הרובע התגלה מחדש בשנות ה-70 של המאה ה-20, ורשויות העיר החלו לשחזר את הבניינים. כיום, זהו רובע של מסעדות, בתי קפה וחנויות בוטיק לאופנה. מתקיים בו שוק חג המולד, ושוק קבוע לחפצי אמנות ומלאכה שוכן בו מאפריל עד נובמבר. תיאטרון בית אמרלינג (Amerlinghaus) ברחוב שטיפט (Stiftgasse) מספר 8 הוא המרכז התרבותי של האזור, ומספק מקום מפגש לתערוכות ואירועים. השפיטלברג הוא הצלחה ענקית, וחיי בתי הקפה שומרים על הרחובות מרוצפי האבנים שוקקים עד השעות הקטנות. 

תחנת הרכבת התחתית Volkstheater נמצאת בסמוך למדרחוב.

== נקודות ציון ==
* בית אמרלינג – ברחוב שטיפט מספר 8, בו נולד הצייר פרידריך אמרלינג. כיום זהו מרכז קהילתי, תיאטרון ובייזל (מסעדה פשוטה המתמחה במנות מקומיות). 
* רחוב שטיפט מספר 10 – בעל חזית יפה, ומקושט בפסלים. 
* רחוב גוטנברג 29 – זהו בניין נעים ביופיו מאסכולת בידרמייר. 
* רחוב שפיטלברג – משמש כמקום המפגש לשוק חפצי אמנות ומלאכה המתקיים מדי יום שבת מאפריל עד נובמבר, ומדי יום במהלך חג הפסחא וחג המולד. 
* רחוב שפיטלברג 9 – בית המעוטר בראווה, עם חלונות מצוירים במיומנות ויוצרים אשליה אופטית, מתוארך מהמאה ה-18.
* רחוב שפיטלברג 18 ו-20 – בתים אלה הם דוגמאות טובות לבתי בארוק. 
* מסעדת Witwe Bolte – הייתה פונדק במאה ה-18; האגדה מספרת שהקיסר יוזף השני נזרק מכאן ב-1778.

== אישים מפורסמים ==
* יעקב לוי מורנו (1889 - 1974), פסיכיאטר יהודי-אוסטרי, ניהל בשכונה מרכז תמיכה עצמית לזונות
* פרידריך פון אמרלינג (1803 - 1887), צייר

== לקריאה נוספת ==
* וולפגאנג מאייר: Spittelberg. Jugend und Volk, וינה, 1981.

== קישורים חיצוניים==

* [http://www.spittelberg.at/index.php?de_spittelberg האתר הרשמי של המדרחוב]
* [http://www.amerlinghaus.at/#gege ההיסטוריה של שפיטלברג] 

קטגוריה:וינה: גאוגרפיה
סנט-רוז (גוואדלופ)

סנט-רוז (בצרפתית: Sante-Rose) היא קומונה בגוואדלופ, מחוז צרפת מעבר לים. לפי מפקד האוכלוסין של 2011, בעיר גרים 20,241 תושבים. זו העיר בעלת השטח השני בגודלו בגוואדלופ אחרי פטי-בורז'.

העיר נמצא בצפון מערב האי באס-טר ובשטח הקומונה, אך לא בשטח האורבני, עובר הנהר הגדול בגוואדלופ גראנד ריבייר א גואיאב (נהר הגויאבות).

האירופאים הראשונים שהגיעו לאי היו 400 צרפתים בראשות ז'ון דו פלסי ד'וסוויל (Jean du Plessis d'Ossonville) וארבעה אנשי דת דומיניקנים ב-1635. הם תקפו את המתיישבים הקריביים ולקחו את נשותיהם ואת אדמתם. הם בנו שני מבצרים בקרבת העיר. שמה של העיר ניתן לה משמה של הקדושה הדומיניקנית רוז מלימה (Rosa Limensis) שהייתה הקדושה הראשונה של העולם החדש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גוואדלופ: קומונות
קטגוריה:צרפת: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1635
אנגלופיליה

אנגלופיליה (באנגלית: Anglophilia) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי אנגלים או כלפי הממשל, התרבות וההיסטוריה האנגלית, אף שאינו אנגלי אתני או אזרח אנגלי. עניין זה יכול להיות באחד מתחומים אלה או במשולב ולכלול חיבה לשפה האנגלית, הספרות האנגלית וכיוצא באלה. היפוכו של האנגלופיל הוא האנגלופוב.

== תיאור ==
המונח אנגלופיל לא משויך בדרך כלל לאזרחי חבר העמים הבריטי (האימפריה הבריטית לשעבר), למרות שמדינות אלו חולקות אספקטים רבים של תרבות והיסטוריה עם בריטניה. במקרים מסוימים, אנגלופיליה מוצגת כחיבה של אדם יחיד להיסטוריה של אנגליה ולתרבות אנגלית מסורתית (דוגמת ויליאם שייקספיר, ג'יין אוסטן, סמואל ג'ונסון). חיבה למלוכה הבריטית, למערכת השלטון (דוגמת הדואר המלכותי והפרלמנט הבריטי) או נוסטלגיה לאימפריה הבריטית הם המאפיינים הבולטים של האנגלופיליה. אנגלופיל יפגין בדרך כלל הערצה כלפי שחקנים, סרטים, תוכניות טלוויזיה ורדיו, מוזיקאים, ספרים ומכוניות שמקורם באנגליה.

אנגלופיל יטה להשתמש באיות בריטי במקום האיות האמריקאי, 'colour' במקום 'color' ו-'centre' במקום 'center' וכן הלאה. השימוש בביטויים בריטיים בשיחות מזדמנות ודיווחי חדשות עלה לאחרונה בארצות הברית. אי הבנה ושימוש שגוי בביטויים אלו על ידי אמריקאים הפך למושא עניין בקרב כלי תקשורת אמריקאים ובריטים. פרופ' בן יגודה מאוניברסיטת דלאוור טוען שהשימוש באנגלית בריטית "ביסס את עצמו כתופעה לשונית שלא תפוג". ליין מרפי, בלשנית באוניברסיטת סאסקס, טוענת כי הטרנד בולט יותר בצפון-מזרח ארצות הברית. האינטרנט, המביע עניין במשפחת המלוכה הבריטית ולכן מחשיב עיתונאים בריטים שעובדים בתקשורת האמריקנית, דור שגדל על הארי פוטר והמבטא הבריטי שנשמע "יוקרתי" לאמריקאים צוטטו כסיבות למגמה זו.
== ראו גם ==
* פילושמיות
* פרנקופיליה
* גרמנופיליה
* סלאבופיליה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנגליה: תרבות
קטגוריה:לאומיות
קטגוריה:הערצת תרבויות זרות
גראנד ריבייר א גואיאב

גראנד ריבייר א גואיאב (בצרפתית: Grande Rivière à Goyaves; נהר הגויאבות) הוא הנהר הגדול ביותר בגוואדלופ היוצא ממרכז האי באס-טר אל צפון האי.

מוצאו של הנהר ברכס ההרים שבמרכז האי באס-טר. הנהר זורם לכיוון צפון האי ולאחר מכן למזרחו ועובר בדרכו דרך הקומונות פטי בורז' וסנט-רוז בקרבת השפך הוא עובר לצד מנגרובים ונשפך אל הים הקריבי במפרץ שנוצר בין האי באס-טר לאי גרנד טר.

==קישורים חיצוניים==
[http://services.sandre.eaufrance.fr/Courdo/Fiche/client/fiche_courdo.php?CdSandre=10--0020 מידע מאתר SANDRE] - השירות ההידראולי הלאומי הצרפתי

קטגוריה:צרפת: נהרות
קטגוריה:גוואדלופ: גאוגרפיה
ז'אן-בטיסט דני

ז'אן-בטיסט דני
ז'אן-בטיסט דני (בצרפתית: Jean-Baptiste Denys; 1643 – 3 באוקטובר 1704) היה רופא צרפתי שערך את עירוי הדם הראשון בבני-אדם המתועד במלואו. הוא למד רפואה במונפלייה והיה רופאו האישי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.

דני ביצע את עירוי הדם המתועד הראשון בבני אדם ב-15 ביוני 1667. הוא עירה כ-12 אונקיות של דם כבשה לנער בן 15 אשר דמו הוקז באמצעות עלוקות 20 פעמים. הנער שרד את העירוי. דני ביצע עירוי נוסף בפועל, אשר אף הוא שרד. בשני המקרים המטופלים שרדו כפי הנראה הודות לכמויות הדם הקטנות שהוערו.

המטופל השלישי של דני שקיבל עירוי דם היה הברון השוודי גוסטף בונד. הוא קיבל שני עירויים ומת לאחר העירוי השני. בחורף 1667 ביצע דני מספר עירויים עם דם עגל לאנטואן מורי, שמת בניסיון השלישי. אשתו של מורי טענה כי דני אחראי למות בעלה, והוא הואשם ברצח. דני זוכה במשפט ואשתו של מורי הואשמה בגרימת מותו. לאחר המשפט חדל דני לעסוק ברפואה. מאוחר יותר נקבע כי מורי מת מהרעלת ארסן. 

ניסוייו של דני עוררו פולמוס נרחב בצרפת, וב-1670 נאסרה הפרוצדורה. עירוי הדם נזנח למשך כמאה וחמישים שנה. רק לאחר שקרל לנדשטיינר גילה ב-1901 את קבוצות הדם נהיה עירוי הדם תהליך בטוח ואמין.

==לקריאה נוספת==
* אלה יבלונסקי, [http://www.text.org.il/index.php?book=1201051 הניסוי הגדול], מודן הוצאה לאור, 2012. רומן בדיוני על אודות ז'אן-בטיסט דני וניסויי עירוי הדם.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רופאים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1643
קטגוריה:נפטרים ב-1704
דףדף

דףדף הוא אתר אינטרנט ישראלי לספרות ילדים ולעידוד קריאה.
== היסטוריה ==
האתר עלה לרשת האינטרנט בשנת 2001, ביוזמת הסופרת נירה הראל, בשיתוף המאייר דני קרמן, במטרה לקדם את מעמדה של ספרות הילדים בתרבות הישראלית, לעודד קריאת ספרות איכותית לילדים ולנוער ולהגביר את ההתעניינות בכתיבה ובאיור לצעירים. האתר מתנהל ללא כוונת רווח, השימוש בו אינו כרוך בתשלום, הראל עורכת את האתר מיום הקמתו, ולצידה פועלת מערכת מייעצת: מבקרת הספרות נירה לוין, הסופרת שהם סמיט, החוקר יחיעם פדן והמאיירת בתיה קולטון. ליצירת האתר שותפים סופרים, משוררים, חוקרי ספרות, מומחים לדידקטיקה ואמנים רבים, בהם אריאל הירשפלד, יאיר גרבוז, דורית רביניאן, עטרה אופק, ואליהו הכהן.

האתר מכיל אלפי עמודים, הנחלקים לחמישה מדורים: ספרים, סופרים, מאיירים, אלף בית ועניין. ניתן למצוא בהם ערכים של סופרים מהארץ ומהעולם, סרטוני וידאו של סופרים ישראלים הקוראים בספריהם וקטעים לקריאה עצמית מתוך ספרים מובחרים לילדים ולנוער. כמו כן מוצגות בו תערוכות של מאיירים ישראלים וזרים וגלריית יצירות של ילדים. באתר מתפרסמות ביקורות על ספרים חדשים, הממויינות לפי נושאים ולפי גילים, רשימות אישיות על ספרי ילדים אהובים, בצד מאמרים על סוגיות בספרות ילדים, ראיונות עם מתרגמים, והצעות להפעלות דידקטיות בעקבות ספרים, חלק גדול מהן קשור למצעדי הספרים השנתיים של משרד החינוך.

ב-2013 נוסד "פרס דףדף לספרות ילדים". הפרס הוענק בתשע"ב לסופרת תמי שם טוב ובתשע"ג לסופרת אורית ברגמן. בתשע"ד הפרס לא הוענק משום שלטענת השופטים לא נמצאה יצירה ראויה דיה. בתשע"ה הפרס הוענק לסופרות חוה ניסימוב ורוני גלבפיש.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20131010021746/http://blog.tau.ac.il/libraries/?p=5637 דףדף] באתר הספריות של אוניברסיטת תל אביב
* [http://www.youtube.com/watch?v=9TK6z9KtWY0 חגיגת עשור לאתר דףדף], 2011, בערוץ של דףדף ביוטיוב

קטגוריה:ספרות ילדים ונוער
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
המצור הערבי השני על קונסטנטינופול

המצור הערבי השני על קונסטנטינופול (717-718) היה מתקפה של הערבים מבית אומיה כנגד עיר הבירה של האימפריה הביזנטית, קונסטנטינופול. מתקפה זו סימנה את סיומן של עשרים שנים של התקפות ערביות והשתלטותם על שטחים באזורי גבול של האימפריה הביזנטית, בעוד ביזנטיון סובלת מחוסר יציבות פנימי מתמשך מזה שנים.

אחרי המצור הערבי הראשון על קונסטנטינופול הייתה תקופת רגיעה, ואחריה היו הערבים עסוקים במלחמות אזרחים פנימיות (פתנה). בתום מספר שנים של הכנות, פלשו הערבים ב-716 בהנהגת מסלמה בן עבד אלמלכ לאסיה הקטנה בשליטת ביזנטיון. אחרי ששהה במשך החורף בחופי אסיה הקטנה, חצה הצבא הערבי לתוך תראקיה בקיץ 717 והתכונן להטלת המצור על קונסטנטינופול, שהוגנה על ידי חומותיה העצומות. הערבים תכננו גם להטיל על העיר מצור ימי, אולם הצי הערבי הובס על ידי צי ביזנטיון שעשה שימוש באש יוונית. הצלחת הצי הביזנטי אפשרה לעיר לקבל אספקה מהים, בעוד הצבא הערבי סבל מרעב ומחלות במהלך החורף הקשה שבא. בקיץ 718 נשלחו שני ציים ערביים כתגבורת אך גם אלה הושמדו, וכך גם תגבורת שנשלחה מהיבשה והושמדה במארב באסיה הקטנה. גורמים אלו, יחד עם מתקפות בולגריות (מאחר שלקיסר לאו הייתה ברית עם הבולגרים) בעורפם של הערבים, אילצו את הערבים לסגת באוגוסט 718. במסעו חזרה כמעט והושמד הצי הערבי על ידי איתני הטבע ומתקפות ביזנטיות.

הכישלון הערבי הוביל להשלכות רחבות היקף. הישרדותה של קונסטנטינופול הבטיחה את הישרדות ביזנטיון, ומאידך השתנתה תפיסתה האסטרטגית של הח'ליפות: בעוד ההתקפות הרגילות על שטחי ביזנטיון נמשכו, ננטש רעיון כיבושה של העיר. היסטוריונים מייחסים את עצירת ההתפשטות המוסלמית לתוככי אירופה לכישלון במצור השני על קונסטנטינופול, ורואים בכך את אחד מהקרבות המכריעים בהיסטוריה.

==קישורים חיצוניים==

מצור קונסטנטינופול 717
מצור קונסטנטינופול 717
מצור קונסטנטינופול 717
ג'ון פיטר זנגר

ג'ון פיטר זנגר (John Peter Zenger; 26 באוקטובר 1697 – 28 ביולי 1746) היה אמריקאי ממוצא גרמני - אמריקאי, מו"ל ועורך העיתון "ניו יורק ויקלי ג'ורנל", שעזר לבסס את עקרונות חופש הביטוי וביטול חבר המושבעים. זנגר הואשם במשפט אמריקאי המכונה "משפט זנגר" בסוף שנת 1733 לאחר שהשמיע את דעותיו הביקורתיות על מושל ניו יורק הקולוניאלי, ויליאם קוסבי, והואשם בהוצאת דיבה. עורך דינו, אנדרו המילטון, טען כי הוצאת דיבה היא פרסום עובדות שאינן מדויקות. בנובמבר 1734 זנגר נעצר על ידי השריף בהוראת קוסבי, ולאחר שחבר המושבעים סירב להגיש תביעה נגדו, הוא הואשם בהוצאת דיבה באוגוסט 1735 על ידי היועץ המשפטי לממשלה ריצ'רד בראדלי.

== חייו ==
ג'ון פיטר זנגר הגיע לאמריקה בשנות העשרים המוקדמות שלו. אביו נפטר במהלך מסעה של המשפחה לאמריקה. זנגר הצעיר עבד במשך מספר שנים כעוזרו של העורך ויליאם ברדפורד, וב-1726 פתח בית דפוס משלו. שבע שנים לאחר מכן, הקים את השבועון "ניו יורק ויקלי ג'ורנל", שהפך לעיתון השני בגודלו בניו יורק. כתב העת ביקר בתקיפות את המושל באותה עת, ויליאם קוסבי.

בשנת 1733 פרסם זנגר בעיתונו כתבה שבה הביע את התנגדותו למדיניותו של המושל ויליאם קוסבי, שזה עתה התמנה. זנגר פרסם בכתב העת שלו מאמרים ביקורתיים על המושל המלכותי. בתגובה, קוסבי פרסם כרוז המגנה את העיתון במילים "שערורייתיות, ארסיות, שקריות והסתה".

זנגר נעצר בתוקף צו בית משפט על "הוצאת דיבה", שבאותה תקופה הגדרתה הייתה פרסום דברים ללא אישורו של הממשל. הוא היה עצור 45 שבועות, אך משפטו נמשך יומיים בלבד. במהלך שהותו בכלא, אשתו ועמיתיו המשיכו לפרסם את כתב העת ובו ביקורת על המושל.

זנגר העסיק שני עורכי דין שייצגו אותו, אך רישיונם נשלל מיד, ולכן קרא לפרקליט מחוץ למדינה, אנדרו המילטון (1676–1741), שנרתע פחות מהמושל קוסבי. במהלך המשפט טען המילטון כי הביקורת נגד המושל קוסבי, שהתפרסמה בכתב העת, הייתה אמת, ולכן זנגר אינו אשם. ההגנה הצביעה על כך שהביקורת כלפי המושל קוסבי לא הייתה במטרה ליצור הסתה. זנגר זוכה במשפט. 

"משפט זנגר" היווה אבן פינה לחופש התקשורת באמריקה ובשנת 1789 פסק הדין נכנס לחוקת ארצות הברית למרות שלפני כן הוא התקבל כחוק רק במדינת פנסילבניה.

== מותו ==
ג'ון פיטר זנגר מת בניו יורק ב-28 ביולי 1746, ונקבר בטריניטי שבמנהטן התחתית. אלמנתו המשיכה את ניהול בית הדפוס המשפחתי, עד שבנו הבכור החליף אותה בדצמבר 1748.

== ראו גם ==
*אראופגיטיקה
*היסטוריה של העיתון

== לקריאה נוספת ==
*[https://archive.org/details/johnpeterzengerh00ruthuoft העיתונות שלו, המשפט שלו והביבליוגרפיה של זנגר, נכתב על ידי ליוינגסטון רוטרפורד, 1904, dodd, mead & company, ניו יורק]
*[https://archive.org/details/tryalofjohnpeter00zeng המשפט של ג'ון זנגר, העורך של ניו יורק, שזוכה על פרסום לשון הרע נגד הממשלה, כולל טענות וטיעונים של שני הצדדים, נערך על ידי ג'יי ווילפורד, לונדון, 1738]

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nndb.com/people/626/000207005/ הביוגרפיה של ג'ון זנגר]
* [http://www.ushistory.org/us/7c.asp המשפט של ג'ון זנגר]
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:חוקת ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: חוק ומשפט
קטגוריה:ילידי 1697
קטגוריה:נפטרים ב-1746
קטגוריה:חופש העיתונות
פח'ה-צ'אס

פח'ה-צ'אס הוא שמו של משחק צ'רקסי מסורתי.

פח'ה-צ'אס הוא משחק בו נעשה שימוש במקל העשוי מעץ שאורכו כ-30 ס"מ.

== משתתפים ==
מספר המשתתפים הוא בין שניים לעשרה משתתפים.

== אופן המשחק ==
כל שחקן מחזיק בשני מקלות.

המשחק משוחק מחוץ לבית בשטח בוצי.

המשתתף הראשון נקבע על ידי הגרלה. המשתתף אוחז במקל בשתי ידיים ומנסה לתקוע כמה שיותר עמוק בבוץ, המשתתף השני אוחז במקל בשתי ידיים ומנסה לפגוע ולהפיל את מקלו של אויבו.

שטח המשחק חייב להיות פתוח כדי שאנשים לא ייפגעו (רדיוס של 5 מטר).

מטרתו של המשתתף הראשון זה להכניס את המקל כמה שיותר עמוק בבוץ על מנת שהמשתתף השני לא יוכל לפגוע ולהפיל את מקלו.

==ראו גם==
* צ'רקה

קטגוריה:צ'רקסים
קטגוריה:משחקים
קטגוריה:משחקי מחבט
דימיטרי וגאס ולייק מייק

דימיטרי טיביוס ומייקל טיביוס, המוכרים בשם הבמה "דימיטרי וגאס ולייק מייק" (באנגלית: Dimitri Vegas & Like Mike), הם צמד תקליטנים בלגים ממוצא יווני ומפיקים מוזיקליים בסגנונות אלקטרו-האוס, ביג רום האוס ופרוגרסיב האוס.

==ביוגרפיה==
דימיטרי טיביוס נולד ב-17 במאי 1982 ואחיו, מייקל טיביוס נולד ב-2 בדצמבר 1986, להורים בלגים ממוצא יווני. דימיטרי החל את צעדיו הראשונים במוזיקה בגיל 14 ובשנת 1999, עזב את בלגיה לטובת סיבוב הופעות ברחבי אירופה.

בשנת 2003 הפך לרזידנט במועדונים גדולים באיביזה וכך הפך ל-DJ פופולרי בקהילת המוזיקה האלקטרונית. כעבור 3 שנים חבר לאחיו מייקל (לייק מייק) והקימו את הצמד DMN שהפך במהרה ל-"דימיטרי וגאס ולייק מייק".

בשנת 2010 הופיעו לראשונה בפסטיבל Tomorrowland ואף יצרו את המנון הפסטיבל לאותה שנה ביחד עם הצמד דאדה לייף. בשנת 2011 הקימו הצמד את חברת התקליטים "Smash The House". בשנת 2013 דורגו במקום השישי ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 עלו למקום השני וביום שישי ה-16 באוקטובר 2015 זכו במקום הראשון.

ב-14 בינואר בשנת 2014 הקימו צמד האחים דימיטרי וגאס ולייק מייק בשיתוף עם סטיב איוקי את ההרכב "3 Are Legend"

הצמד ידוע בעיקר בזכות הרזידנט הקבוע שלהם בפסטיבל Tomorrowland. הצמד מופיע בבמה הראשית מדי שנה ומפיק את ההמנון השנתי לפסטיבל כבר משנת 2010. בנוסף לכך, הצמד עורך את המוזיקה לסרטוני ה-Aftermovie של הפסטיבל. בשנת 2019, השתתפו בשיר "Instagram", של נאטי נטשה, דייוויד גטה, אפרו ברוס ודדי יאנקי.

==סינגלים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תקליטנים בלגים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים
קטגוריה:Spinnin' Records
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה של MTV אירופה
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:אמני אפיק רקורדס
ויסמבור

ויסַמְבּוּר (בצרפתית: Wissembourg; נהגה בצרפתית וִיסֵמבוּר ובאלזסית: וֵיְסֶבּוּרך; בגרמנית: Weißenburg, וייסנבורג) היא קומונה במחוז בא-רן בחבל גראנד אסט הצרפתי.

==גאוגרפיה==
ויסמבור נמצאת בצפון אלזס בגבול עם מדינת ריינלנד-פפאלץ שבגרמניה. את העיר חוצה נהר הלותר שנשפך לריין. העיר נמצאת בפאתי הרי הווז' הצפוניים, כך שחלקה המערבי נמצא בהרי הווז'; מחלקה המזרחי יוצא מסלול הליכה שעולה להרי הווז' ועובר בדרכו במספר טירות בהרים. החלק המזרחי של העיר נמצא במישור ובו עוברת דרך סנטיאגו שמגיעה מכיוון גרמניה.

==היסטוריה==
מנזר סן-פייר וסן-פול מוקם על אי על נהר לותר במאה השביעי על ידי אצילים אוסטרים. מספר שנים לאחר ייסוד המנזר, סן פירמין מכניס למנזר את תקנון בנדיקטוס. העיר שמוקמת בסמוך למנזר מתרחבת ובמאה העשירית משתרעת על פני מעל 200 קמ"ר כך שבשנת 923 היא מגיעה לגודל של נסיכות. גם המנזר מתרחב והוא הופך להיות המנזר הגדול באלזס.

במאה ה-14 העיר מתנתקת מהמנזר ומצטרפת לדקאפול בשנת 1354. בשנת 1469 לאחר מותו של אב המנזר התגלה כי המנזר נמצא בגרעון גדול. אב המנזר החדש ניסה לשקם את המנזר אולם פרידריך ה-1, רוזן פפאלץ שעל הריין, אויבם של הדקאפול, ניסה להשתלט על המנזר ובכך להשתלט על העיר כולה. הוא שלח למנזר נזירים ומפקחים אך אב המנזר הצליח לברוח ולהסתתר בארמון דראקנפל. האיכרים של העיר החליטו להתמרד נגד הנזירים והרגו חלק מאנשיו של רוזן פפאלץ וביקשו מאב המנזר לחזור למנזר. פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שם קץ לסכסוך זה ובעקבות הסדר שנעשה ב-1471 חזר אב המנזר לתפקידו אך חלק מהנזירים החדשים נשארו במנזר.

למרות שלום זה מחליט רוזן פפאלץ לתקוף את העיר, אך לא את המנזר, והוא מפציץ את העיר וגורם להרס רב. גם המאה ה-16 טמנה בחובה מלחמות רבות מרד האיכרים של אלזס, מלחמת שלושים השנים והצבאות הרבים שבאו בעקבותיו גרמו להרס רב בעיר וב-1648 נותרו בעיר רק 140 תושבים. שלום וסטפאליה שהיה אמור לסיים את הסכסוכים, תוך סיפוח אלזס לצרפת, היה התחלה של לחימה של אלזס, בהובלת הדקאפול, בצרפת והם לא הכירו בלואי הארבעה עשר כמלכם. רק ב-1677 נכנעה ויסמבור וסופחה סופית יחד עם הדקאפול לצרפת ב-1679.

ערים אלו נפגעו מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את האזור בהתאם לשלום וסטפאליה ב-1648. הברית שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לדקאפול. רק מילוז עוד נשארה בקונפדרציה ההלווטית עד שהיא סופחה ב-1789 לרפובליקה הצרפתית הראשונה. לנדאו כחלק מרוזנות פפאלץ שעל הריין ניתנה לבוואריה בשנת 1815 בעקבות קונגרס וינה.

בחלק מהשנים בהן היה סטניסלאב לשצ'ינסקי, מלך פולין, בגלות באלזס הוא התיישב בעיר. בשנת 1725, בעודו שוהה בעיר, הגיעה ההודעה כי בתו מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, תתחתן עם לואי החמישה עשר, חתונה שנערכה בקתדרלת שטרסבורג.

במהלך המהפכה הצרפתית נערכו מספר קרבות בעיר. בעיר נערך ב-1870 הקרב הראשון בין צרפת לגרמניה במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה. ההפסד בקרב הזה, כמו גם במלחמה כולה, העביר את העיר ואת חבל אלזס כולו לשליטת הגרמנים. ההיסטוריה של העיר זהה להיסטוריה של אלזס: בתום מלחמת העולם השנייה שוחררה העיר פעם ראשונה בדצמבר 1944, אך נכבשה שנית על ידי הגרמנים, ורק במרץ 1945 היא שוחררה סופית בעקבות מבצע אנדרטון (Operation Undertone).

==קישורים חיצוניים==
 
* 

* [http://www.cc-pays-wissembourg.fr/ אתר הבית של העיר]
* 

קטגוריה:ריין תחתון: קומונות
מניהיקי

מניהיקי (במאורית: Manihiki) הוא אי באיי קוק הידוע בתעשיית הפנינים שבו. האי הוא אטול בצורת משולש השוכן 1160 ק"מ מצפון לררטונגה.
==היסטוריה==
מקובל לחשוב שהפולינזים ישבו במניהיקי החל משנת 900 או 1000 לספירה. הם ערכו מסעות ימיים להשגת מזון ואף הגיעו עד לניו זילנד. האירופאי הראשון שהגיע לאי היה כנראה הנווט הפורטוגזי פדרו פרננדש דה קיירוש שגילה את האי ב-1606 וקרא לו בשם Gente Hermosa ("אנשים יפים"). ב-13 בנובמבר 1822 נראה האי על ידי הספינה האמריקנית "גוד הופ" (Good Hope) ורב החובל שלה קרא לו בשם אי האמפרי (Humphrey Island). ב-1928 ספינת ציידי הליוויתנים "גנגס" (Ganges) עברה ליד האי וצוותה קרא לו בשם אי גנגס הגדול (Great Ganges Island). בהמשך חלפו לידו ספינות נוספות שקראו לו בשמות שונים ולמרות זאת נקרא כיום האי בשמו המאורי המקורי. יש שתי הצעות למשמעות השם: האפשרות הראשונה היא "סירת קאנו שעולה על החוף" והאפשרות השנייה היא שתושביו הראשונים של האי הגיעו מהאי מניהי (Manihi) שבאיי טואמוטו שבפולינזיה הצרפתית והאי נקרא פשוט מניהי הקטן – מניהיקי.

ב-1899 התנגדו חלק מתושבי האי לפעולתם של המיסיונרים והם הגיעו להסכם עם השלטונות הצרפתיים בטהיטי שהאי יסופח אליהם. בתגובה נשלחה ספינה אך המיסיונרים במניהיקי הניפו את הדגל הבריטי והספינה שבה לטהיטי מבלי לעגון בחוף. ב-9 באוגוסט 1889 הוכרז האי כשטח חסות בריטי וב-1901 נכלל האי בשטחה של ניו זילנד. החל משנת 1822 תבעה ארצות הברית את הריבונות על האי ובשנת 1980 נחתם הסכם בין ארצות הברית לבין איי קוק, לפיו ארצות הברית מכירה בריבונותם של איי קוק במניהיקי ובשלושה איים נוספים.

==גאוגרפיה==
מניהיקי ממוקם בפסגתו של הר תת-מימי בגובה של 4000 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס. האי הוא אטול ברוחב 10 ק"מ המורכב מ-43 איונים הפזורים לאורך השונית. השונית מהווה אתר צלילה מגוון ובית לאלמוגים ודגים טרופיים מסוגים שונים. האטרקציה העיקרית של האי היא צלילה. קיימת פעילות דיג ענפה מחוץ לשונית וסוגי הדגים השכיחים הם טונה זהובה ודאוניים. האי ידוע בשל תעשיית הפנינים השחורות שלו וחוות גידול פזורות סביב ללגונה. החווה הגדולה ביותר מחזיקה 250,000 צדפות המייצרות פנינים. 
==דמוגרפיה ופוליטיקה==
שני כפרים שוכנים במניהיקי. הגדול מבינם הוא הכפר טאוהונו (Tauhunu) השוכן על איון בשם זהה בחלקו המערבי של האטול. הכפר השני הוא טוקאו (Tukao) השוכן על האיון נגאקה (Ngake) או טה פארואה (Te Paeroa) בחלקו הצפוני של האטול. מבחינה פוליטית האי מנוהל על ידי מועצת האי וראש העיר נבחר אחת לשלוש שנים. אוכלוסיית האי מחולקת לשני שבטים כשכל אחד מהם מחולק לשבעה תתי-שבטים. בפברואר 2009 ציין ראש העיר כי עקב המשבר הכלכלי העולמי ועליית יוקר המחיה נרשמת עזיבה ניכרת של תושבי האי לניו זילנד ולאוסטרליה ומספר תושבי האי ירד ל-280 איש. תושבי האי דוברים אנגלית וניב מאורי מקומי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cookislands.org.uk/manihiki.html אתר מידע ותמונות על האי]
* [http://nzetc.victoria.ac.nz/tm/scholarly/BucMani-fig-BucMani006a.html מפה ורשימת האיונים של מניהיקי]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:איי קוק
קטגוריה:מקומות יישוב נידחים
קטגוריה:ניו זילנד: איים
קטגוריה:אטולים באוקיינוס השקט
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת לשעבר
מיטיארו

מיטיארו (במאורית: Mitiaro) הוא האי הרביעי בגודלו באיי קוק. האי הוא ממוצא געשי וניצב בפסגת הר תת-מימי בגובה של 4500 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס. אורכו של האי הוא 6.4 ק"מ בנקודה הרחבה ביותר.

==גאוגרפיה==
מיטיארו הוא חלק מקבוצת איים שנוצרה מהר געש שהפך לאטול אלמוגים. האי מוקף בחגורת אלמוגים מאובנים בגובה של 6–9 מטרים המאפיינת את האיים בקבוצה הדרומית של איי קוק. מרכז האי שטוח, ביצתי ואף נמצאים בו שני אגמים מים מתוקים בהם שורצים צלופחאים ודגי אמנון שיובאו מאפריקה. אין הרבה חופים באי אך המים צלולים ואידיאלים לשחיה.

באי קיימים ארבעה כפרים הממוקמים כולם זה בקרבת זה והם שוכנים בצידו המערבי. באחד הכפרים פועל בית הספר של האי ובחלקו הצפוני פועל שדה תעופה.

==היסטוריה==
בעידן שלפני גילוי האי על ידי האירופאים הוטרדו ושועבדו תושבי האי על ידי תושבי האי אטיו וכתוצאה מכך היו הרבה מקרי מוות באי. האי התגלה על ידי המיסיונר ג'ון ויליאמס (John Williams) ב-20 ביוני 1823 שהחדיר את האמונה הנוצרית לאי ועודד את התושבים לנטוש את אמונתם המקורית. גודל האוכלוסייה המשוער בתקופה זו עמד על 100 תושבים.

בשנות הארבעים של המאה ה-19 הותקף האי שוב על ידי תושבי אטיו. ב-31 באוקטובר 1888 הניפה אוניית הצי המלכותי אה"מ "הייסינת'" (HMS Hyacinth) את הדגל הבריטי באי. בהמשך סופח האי לאיי קוק וב-1901 לניו זילנד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://nzetc.victoria.ac.nz/tm/scholarly/tei-CroLan-c6-1.html History of villages and districts]
* [https://web.archive.org/web/20070516094942/http://www.cookislands.org.uk/mitiaro.html Mitiaro, Cook Islands Cookislands.org.uk]
* [http://nzetc.victoria.ac.nz/tm/scholarly/tei-KloDisc-t1-body-d7.html Mitiaro, New Zealand Electronic Text Centre]
* 

קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:איי קוק
קטגוריה:ניו זילנד: איים