OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ברודן בוהק

שמאל
שמאל
ברודן בוהק (גם: גַּז-גַּף; שם מדעי: Amata mestralii, וגם: Syntomis mestralii) הוא עש צבעוני בן משפחת הברודניים, בעל גלגול מלא.

אורך גופו הוא 14–19 מ"מ, ומוטת כנפי הזכר מגיעה עד 40 מ"מ. כנפי הנקבה מנוונות, מן הכנפיים האחוריות נותרו רק שרידי, והיא אינה מסוגלת לעוף. צבע גוף הברודן הבוהק הוא שחור עם ברק כחול-מתכתי. בפרק השני של הבטן יש כתם כתום, ובפרק החמישי של הבטן יש חגורה כתומה. לזכר יש שישה כתמים לבנים גדולים בכל כנף קדמית ושני כתמים די מאוחים בכל כנף אחורית. גם על כנפי הנקבה המנוונות ניתן לראות כתמים לבנים.

הבוגרים פעילים ביום.

זהו המין הנפוץ ביותר בין מיני משפחת הברודניים בארץ.

הנקבה מטילה קבוצת ביצים כדוריות בין סוף האביב לתחילת הקיץ. מן הביצים בוקעים זחלים שחורים עם טבעות מברשות שיער בצבע חום בהיר.

הברודן הבוהק הוא רב-פונדקאי, וזחליו ניזונים בעיקר מצמחים נמוכים.

תפוצה: בעיקר בהרי הצפון בישראל, באביב ובתחילת הקיץ. זהו מין אנדמי לישראל, סוריה ולבנון.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברודניים
קטגוריה:ארץ ישראל: בעלי חיים אנדמיים

קטגוריה:ארץ ישראל: פרפראים
לכתחילה ובדיעבד

המונחים לכתחילה ובדיעבד מתארים את שתי הדרכים לביצוע מעשה שיש לו משמעות הלכתית: לכתחילה היא הדרך שבה ראוי לבחור לפני מעשה כדי לבצע את הפעולה בשלמות, ודיעבד (מארמית: "דאי עבד": שאם עשה) הוא החשבת הפעולה לאחר מעשה כמבוצעת, אף על פי שהדרך שבה בוצעה הייתה שונה מהדרך שבה הייתה צריכה להתבצע לכתחילה.

המונח משמש בהשאלה גם בהקשרים שאינם הלכתיים, לדוגמה: הערכה בדיעבד, ראשי תיבות בדיעבד.

== דוגמאות ==
* ישנה דרישה ביהדות שגודל יריעה של ספר תורה יהיה בין שלוש לשמונה עמודות כתובות. דרישה זו אינה אלא לכתחילה, אולם אם כבר הוכנסה לספר תורה יריעה קטנה יותר – ניתן יהיה להשתמש בספר בכל זאת. דוגמה זו נמצאת גם בדינים מסוימים של חציצה בטבילה ובתחומים נוספים.
* לעיתים דרישה הלכתית לקיום מצווה בצורה מסוימת אינה מעכבת את מקיימה מלצאת ידי חובה לאחר מעשה.
* דוגמאות נוספות הן תקנות חכמים מסוימות אשר נקבעו מראש שאינן מעכבות.

לפעמים הבדיעבד יהפוך לכתחילה במקרים מסוימים כדוגמה: בתפילת שמונה עשרה צריך לעמוד, אך חולה שלא יכול לקום מהמיטה ולעמוד יכול להתפלל לכתחילה שמונה עשרה בישיבה או בשכיבה. דוגמה נוספת: בתפילת שמונה עשרה צריך לפחות להזיז את השפתיים כמו שנאמר: "רק שפתיה נעות וקולה לא ישמע", אבל אילם או אדם שלא יכול אפילו להזיז את השפתיים, יכול לכתחילה גם להרהר את התפילה בלב, בניגוד לאדם רגיל שלדעת רוב הפוסקים אפילו בדיעבד לא יצא.

לפעמים אפשר להקל ולהתיר לחיילים או לאנשים מסוימים לעשות בדיעבד, או להקל בעיניין מסוים אם יש צורך, למשל במקרה שרוב הפוסקים אומרים שאסור לעשות דבר מה, ופוסק אחד אומר אחרת, וסומכים על הרוב, וככה ההלכה לכתחילה – אבל בשעת הדחק מותר להקל לחיילים בעניין מסוים שבדיעבד, אפילו אם ההקלה נסמכת על דעת יחיד.
== ראו גם ==
* הערכה בדיעבד
* שעת הדחק

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:מונחים תלמודיים
ג'ון בארי

ג'ון בארי בקונצרט (2009)
ג'ון בארי (באנגלית: John Barry; 3 בנובמבר 1933 – 30 בינואר 2011) היה מלחין בריטי ידוע אשר הרבה להלחין פסקולים עבור סרטי קולנוע. בארי זכה עבור יצירותיו בחמישה פרסי אוסקר, וגם בפרסי באפט"א, פרס גלובוס הזהב ובפרס גראמי. בין למעלה ממאה פסקולי הסרטים שהלחין נמצאים "קאובוי של חצות" ו"רוקד עם זאבים". עם זאת, נראה ששמו של בארי מוכר בעיקר עקב נעימת סרטי ג'יימס בונד, על אף שבארי לא נחשב למלחינה.

==ביוגרפיה==
ג'ון בארי פרנדרגאסט נולד ב-1933 ביורק אשר בבריטניה למשפחה אשר עסקה בתחום הקולנוע. בזמן שירותו בצבא גילה את אהבתו למוזיקה ועם שחרורו למד בהתכתבות הלחנה וחיבור מוזיקה והקים מספר להקות קטנות. עבודתו עם הזמר אדם פיית' בחיבור שירים לסרטי קולנוע תפסה את עינם של מפיקי הסרט "ד"ר נו", הראשון בסדרת ג'יימס בונד.

בארי נשכר כדי להלחין את הפסקול שליווה את הסרט, אך לא זכה להכרה על גולת הכותרת – הנעימה שהפכה לסימן ההיכר של הסדרה לאורך כל סרטיה. על אף שהיה מעורב במוזיקה אשר ליוותה את הסרט, זהות מחברה של הנעימה הייתה למחלוקת ארוכת שנים בינו ובין המלחין המוכר מונטי נורמן, אשר נשכר במקור כדי לחבר את הפסקול השלם לסרט. בארי נשכר כדי לשפר את עבודתו של נורמן, ואף ציין כי הגיעה לידיו טיוטה של הנעימה, אותה תזמר מחדש והפכה לזו המוכרת כיום. עם זאת, נורמן זכה בתביעת דמי נזיקין כנגד העיתון לוס אנג'לס טיימס כאשר זה טען במאמר שפרסם שבארי הוא היוצר.

בארי הלחין את הפסקולים ושירי הנושא עבור 11 סרטי בונד נוספים בהם היה לפורץ דרך, כאשר היה הראשון להשתמש בסינתיסייזר ובאמני מוזיקת פופ בפסקול קולנועי. מלבד סרטי קולנוע הלחין בארי מוזיקה עבור הצגות מוזיקליות, סדרות וסרטי טלוויזיה.ב-1962 הלחין את הפסקול של "החדר בצורת L". ב-1966 הלחין את הפסקול לסרט "רדיפה" ב-1972 הלחין את הפסקול לסרט "העין הציבורית" בכיכובם של חיים טופול ומיה פארו וב-1975 הלחין את הפסקול לסרט "יומו של הארבה".

בארי נישא ארבע פעמים. שלושת נישואיו הראשונים עם: ברברה פיקארד (1959–1963), השחקנית ג'יין בירקין (1965-1968) וג'יין סידי (1969–1971) הסתיימו בגירושין. ב-1978 נישא ללורי לה היה נשוי עד יום מותו ב- 30 בינואר 2011. לבארי היו ארבעה ילדים; מנישואים מספר 2,1 ו-4 (אחד מכל אישה) וילד אחד מאולה לרסון איתה חי תקופה מסוימת בשנות ה-60.

==פרסים==
===פרס האוסקר===
*פרס האוסקר על השיר הטוב ביותר, לסרט לחופש נולדה (1967)
*פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט לחופש נולדה (1967)
*פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט אריה בחורף (1969)
*פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט זכרונות מאפריקה (1986)
*פרס האוסקר על הפסקול הטוב ביותר, לסרט רוקד עם זאבים (1991)

===פרס גלובוס הזהב===
*פרס גלובוס הזהב על הפסקול הטוב ביותר, לסרט "זכרונות מאפריקה" (1985)

===פרס גראמי===
*פרס גראמי לאלבום הפסקול הטוב ביותר, לסרט "רוקד עם זאבים" (1992)

===פרס באפט"א===
*פרס באפט"א למוזיקה הטובה ביותר, לסרט "אריה בחורף" (1969)
*פרס "חברות באפט"א" (2005)

ג'ון בארי צורף ל"היכל התהילה של מחברי שירים" ב-1998.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:מלחיני קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:זוכי אוסקר: כותבי השיר המקורי הטוב
קטגוריה:ג'יימס בונד
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א: אישים
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: מפעל חיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1933
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2011
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
מניפנית מצויה

מניפנית מצויה (שם מדעי: Ptyodactylus guttatus) היא מין של מניפנית, סוג במשפחת הפילודקטיליים.

== מאפיינים ==
המניפנית המצויה היא שוכנת קרקע באזורי סלעים ומצוקים. אורכה כ-14–16 ס"מ. צבעה חום בהיר עם נקודות לבנות וחומות, אשר נותנים לה יכולת הסוואה. בכל אצבע ישנן שערות המתחלקות לשעריות משנה. כל אחת ממיליוני השעריות יוצרת אינטראקציה (קשרי ואן דר ואלס) עם משטח קשה, המאפשר למניפנית להיצמד לקירות או לתקרה כנגד כוח המשיכה. מניפות הצמדה אלו, הנראות כמניפות (ומכאן שמה), מאפשרות לה לברוח מעלה בשעת סכנה. ייתכן וזו הסיבה שרוב המניפניות הבוגרות בורחות למעלה לצורך התגוננות או למסתור כגון חריץ בסלע, אך הן לא יסרבו למסתור בשיחים בשעת סכנה. בשעת דחק המניפנית (כמו שממיתיים אחרים) משילה את זנבה, שנותר מפרפר בידי הטורף. לאחר זמן צומח זנב חדש, אם כי מנוון מעט יחסית לזנב המקורי (בתמונה ניתן לראות את ההבדל בין הזנב לשאר הגוף).

נפוצה בגליל, צפון הנגב, יהודה ושומרון, מישור החוף והשפלה, הכרמל והגולן. פעילה בשעות הערב, עד לשעות הלילה המוקדמות. ניזונה מחרקים.

לנקבות החיות עם אותו זכר בטריטוריה משותפת יש לרוב אתר הטלה משותף. המניפנית מטילה כ-2 ביצים, באדמה או בחריצי סלעים, ומדביקה אותן לתקרת הסלע. ביצי המניפנית הן בעלות קליפה רכה וגמישה, המתקשה לאחר ההטלה. כל נקבה חוזרת להטיל באותו מקום עד ארבע פעמים בשנה, וכך מצטברות על התקרה ביצים כדוריות רבות שקוטרן כ-15 מילימטרים.

יכולת מלאכותית דומה (ביומימיקרי) הודגמה עבור בני אדם תוך שימוש בעזרים חיצוניים הבנויים ככפות רגלי המניפנית ומאפשרים לאנשים לטפס על קירות.

הזכר טריטוריאלי, ומכריז על נחלתו בנקישות קצובות המושמעות באמצעות החך.

== מינים נוספים בישראל ==
* מניפנית אילתית (Ptyodactylus hasselquistii hasselquistii) – הגדולה במניפניות בארץ, אורכה כ-18–19 ס"מ, תפוצה בהרי אילת.
* מניפנית גלילית (Ptyodactylus puiseuxi) – צבעה אפור עד שחרחר ועל גופה כתמים בהירים בגוון אפור עד לבן. פעילה ביום. תפוצה בגליל ובגולן.

== גלריה ==
<gallery>
Ptyodactylus hasselquistii guttatus - Dana Jordan.JPG|מניפנית מצויה בשמורת דאנא בירדן
Ptyodactylus guttatus 10-03-2017.jpg|מניפנית מצויה בהר הגלבוע
CarmelForestEggs.jpg | ביצי מניפנית מחורשת הארבעים בכרמל
Ptyodactylus guttatus Sderot.jpg|מניפנית שנלכדה בשדרות
</gallery>

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 43-45

==קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20120714235611/http://www.snakes.co.il/Joomlasnakes/index.php?option=com_content&view=article&id=234:2010-08-02-15-25-47&catid=36:2009-05-19-09-47-34&Itemid=156 לטאות ישראל] באתר snakes

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1827
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל פון היידן
קטגוריה:פילודקטיליים
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאות
קטגוריה:חיות בר שחיות בערים בישראל
בית אלשיך

בית אלשיך היה מקום ישיבה ובית מדרש ששכן בבית הכנסת "כניס בית אלשיך" שבשכונת קאע אל-יהוד בצנעא שבתימן, ופעל החל משנות ה-80 של המאה ה-17 ועד לעלייה הגדולה של יהודי תימן לישראל בשנת 1949.

==היסטוריה ופעילות==
בית המדרש הוקם על ידי מארי יחיא הלוי, דיין בבית הדין של צנעא, מיד לאחר שוב הגולים מגלות מוזע בשנת הת"מ 1680. במקום הייתה הספרייה הגדולה בעיר צנעא וכנראה הגדולה בתימן כולה. הספרייה הכילה ספרים יקרי ערך, כתבי יד וכתבים מודפסים, חלקם בני 400 ו-500 שנה. חלק מהספרים העתיקים הועברו אליה מבית הכנסת בסאילה, שהיה בשכונת היהודים הקודמת שבתוך חומות העיר העתיקה. בין הרבנים הבולטים שלמדו ולימדו במקום במהלך הדורות היו הרב אברהם אלשיך, הרב חיים קורח ותלמידיו הרב אהרון הכהן, הרב יחיא קאפח והרב יחיא יצחק הלוי. בדור האחרון, בעקבות המחלוקת עם הדרדעים, עברו אליה תלמידי החכמים שלמדו בבית מדרש בית אלכסאר ובהם הרב חיים כסאר (ראש הישיבה) והרב חיים חובארה. בסמוך לעלייה הגדולה לארץ ישראל היה הרב יחיא אלשיך אחד מחכמי הישיבה.

על בית אלשיך לא פסחה גזירת החורבן שקבע האמאם בשנת 1762. מהרי"ץ קונן על כך ובין היתר כותב כך: "אללי לי עת אזכור לדור הולך ודור בא, לבית הכנסת הלוי והן עתה נרה כבה, כי חדלו שוחריה ואין יוצא ואין בא". אז פנה סאלם בן יוסף בן יחיא הלוי לשלטונות על מנת לחדש את בית המדרש, הצליח ובנה אותו מכספו. בשנת 1829 הקדיש הרב אברהם בן סאלם הלוי את בית אלשיך לכלל הציבור, מלבד החזקה על נוהלי השררות הנהוגים בבית הכנסת שהשאיר ליורשיו. כיוון שהיה נשיא הקהילה, זכה לכינוי "אלשיך", כלומר הנשיא, והכינוי עבר למשפחתו ולבית הכנסת.

בבית הכנסת התפללו רבנים ידועים. כמו רוב בתי הכנסת בתימן ובפרט בצנעא, הנוסח בו התפללו היה נוסח הבלדי. בלילות שבת לאחר חצות הלילה מתקבצים היו לאמירת תהלים ובקשות. בית הכנסת תפקד עד העלייה הגדולה בשנת 1949. אוסף הספרים הנדירים שהיה במקום לא שרד. בעת העלייה הגדולה, ארזו מנהיגי הישיבה את הספרים בארגזים על מנת להעלותם עמם לישראל. מארגני העלייה הודיעו כי הספרים יישלחו באניה דרך הים, ולבסוף נעלמו הספרים כולם בטענה שהם נשרפו. על פי חשד, נמכרו הספרים לספריות ומוזיאונים בעולם.
===בישראל===
בשנת תשמ"ט (1989) הקים מחדש הרב יחיא אלשיך את ישיבת בית אלשיך בירושלים. בראשה עומד אחד מחתניו, הרב דוד אלנדאף (נכדו של הרב אברהם אלנדאף).

==הערות שוליים==

קטגוריה:תימן: ישיבות
בית הכנסת
בית הכנסת
קטגוריה:תימן: בתי כנסת
אנציקלופדיה יודאיקה

אנציקלופדיה יודאיקה (באנגלית: Encyclopaedia Judaica) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בישראל באנגלית, בשנת 1972, ובה 16 כרכים ו-25,000 ערכים. בתחילת 2007 יצאה לאור מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה, ב-22 כרכים.

==מהדורה ראשונה, 1972==

בשנים 1928–1934 יצאה לאור בגרמנית אנציקלופדיה יודאיקה, שלא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972, בהוצאת כתר. 

במהלך השנים 1972–1994 יצאו לאור עשרה כרכי עדכונים, שקובצו בשני מקבצים: אירועי 1973–1982 ואירועי 1983–1992. העורך הראשי של האנציקלופדיה היה ססיל רות, ואחריו ג'פרי ויגודר (השניים ערכו קודם את "אנציקלופדיה של היהדות", בשפה העברית, שראתה אור בהוצאת מסדה ב-1969). העורך הגרפי היה מרדכי אנסבכר.

פרויקט האנציקלופדיה יודאיקה (מהדורת 1972) היה הראשון בישראל בו מרבית שלבי העבודה הטכנית בוצעו בעזרת מחשב:
הטקסטים הוקלדו במכונות כתיבה שייצרו סרטי נייר, סרטי הנייר נקלטו במחשב ועברו בו עיבודים אחדים, וביניהם: הגהות וקליטת התיקונים, הכנה אוטומטית של אינדקס, סדר דפוס ממוחשב (computerized typesetting), עימוד ממוחשב, ופלט בסרט מגנטי לסדר-צלם .

במהלך השנים יצאה לאור גם גרסת CD-ROM של מהדורה זו.

בתחילת שנות השבעים הושק מיזם להוצאת מהדורה מקוצרת ברוסית. מיזם זה הפך למיזם עצמאי, בשם "אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית" (Краткая еврейская энциклопедия), שיצא לאור ב-11 כרכים בשנים 1976–2005.

==מהדורה שנייה, 2007==

מהדורה מחודשת של האנציקלופדיה יצאה לאור בתחילת 2007, בעריכתם של פרד שקולניק, שנמנה עם עורכיה של מהדורת 1972, ומיכאל ברנבאום. במהדורה החדשה נוספו ערכים חדשים, חלק מהערכים הישנים עודכנו ומספר התמונות והאיורים הוקטן. יש כמה ערכים שהיו במהדורה הראשונה ואינם בחדשה, ועל כן המהדורה החדשה אינה מייתרת את הראשונה. בין כותבי ועורכי המשנה של המהדורה: פרופ' אבי רביצקי (מחשבה יהודית ופילוסופיה), פרופ' משה אידל (קבלה וחסידות), פרופ' מנחם אלון ופרופ' אביעד הכהן (משפט עברי), פרופ' ענת פינברג (ספרות). 

המהדורה יצאה לאור ב-22 כרכים והודפסה בשיתוף פעולה של הוצאת כתר עם הוצאת מקמילן (Macmillan Reference USA) מדטרויט, שבבעלות חברת תומסון גייל. מהדורה זו מופצת גם בגרסת ספר אלקטרוני.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://ia903008.us.archive.org/12/items/EncyclopediaJudaica_201905/Encyclopedia%20Judaica.pdf אנציקלופדיה יודאיקה]. מהדורה שנייה, כרכים 1–22 בארכיון האינטרנט
* 
* 
* [http://seforim.blogspot.com/search/label/Encyclopeadia%20Judaica ביקורות על המהדורה החדשה של אנציקלופדיה יודאיקה] באתר Seforim Blog
<div class="mw-content-ltr">* [http://www.urimpublications.com/encyclopaedia-judaica-2nd-edition-22-vols.html Urim Publications: Encyclopaedia Judaica]</div>

קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
יודאיקה
קטגוריה:ספרי 1972
קטגוריה:ספרי 2007
מארש

תזמורת הנוער של עיריית ירושלים במצעד יום העצמאות, 1964
חלק ממארש המנוגן על ידי [[תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית]]
[[תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית צועדת בניו יורק]]
מארש (בעברית: שיר לכת; גם: צְעוּדָה), כסוגה מוזיקלית, הוא לחן בעל מקצב קבוע ועוצמתי, המשמש בעיקר במצעדים צבאיים או חגיגיים. המארשים מבוצעים בעיקר בכלי הקשה ובכלי נשיפה, בידי תזמורת צועדת או תזמורת הנמצאת על במה לצד הדרך שבה עובר המצעד. המוזיקה של המארש כתובה בקצב זוגי של ארבעה רבעים או של שני רבעים (אלה ברווה – על החצי), מכיוון שעליה ללוות את קצב הצעידה בימין-שמאל.

סוג נוסף של מארש הוא מארש אבל – לחן במקצב איטי המיועד לצעידה בהלוויות.

==היסטוריה==
מקורו של המארש הוא כנראה צבאי. המלחינים ניסו לחקות את תנועות החיילים ובכך הצורה הבסיסית של המארש החלה להיווצר. המארשים הלהיבו את החיילים ונתנו להם מוטיבציה להילחם ולכן רבות לפני מלחמה נוגנו מארשים. המארשים החלו להיכתב באופן מסודר רק מהמאה ה-16 והלאה. עד אז המארשים היו רק קטעי תיפוף עם אלתורים של כלי בודד או מספר כלים.

בתקופות הקלאסית והרומנטית, המארשים שולבו בעיקר באופרות, ולעיתים בסונאטות ובסימפוניות. במאה ה-16 החלה התפתחות של כלי הנשיפה ועם הזמן עד למאה ה-19 המארשים נהפכו להיות נפוצים, ונוגנו במיוחד על ידי כלי הנשיפה המפותחים יותר, מבתקופות הבארוק והקלאסית. מהעת החדשה, המארשים היו כבר צורה מוזיקלית מבוססת ומכובדת, ומלחינים רבים יותר ויותר החלו לכתוב מארשים לתזמורת גדולות יותר ויותר, ואף בקצבים שאינם זוגיים (לדוגמה the washington post). כיום המארשים מנוגנים בעיקר באירועים ובטקסים חגיגיים כגון תהלוכות, מצעדים והכתרות.

==ראו גם==
* תזמורת צועדת
* שירי מארש בוויקיפדיה העברית
==קישורים חיצוניים==

* חיים נחמן ביאליק, [http://benyehuda.org/bialik/resh03.html לממשלת המַרש]
* 
* 

*
קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה צבאית
חיים רומנו (מנהל)

חיים רומנו (נולד ב-10 בספטמבר 1954) הוא מנהל ישראלי, לשעבר מנכ"ל חברת התעופה "אל על" ופרטנר תקשורת (מותגי Orange ו-012).

רומנו שירת בחיל הים ובתפקידו האחרון היה סגן ראש מספן כוח האדם (רמכ"א). לאחר מכן היה ראש מרכז תעסוקת אזרחים בצה"ל, ובשנת 1996 פרש מצה"ל בדרגת אלוף-משנה. בשנים 1996–1998 היה ראש אגף משאבי אנוש בשירות הביטחון הכללי. בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל משאבי אנוש ותשתיות בחברת פרטנר תקשורת, בשנת 2000 מונה לסמנכ"ל שירות לקוחות, בשנת 2002 מונה לסמנכ"ל מכירות ושירות לקוחות, ובשנת 2004 מונה למשנה למנכ"ל החברה.

בעקבות השתלטותה של משפחת בורוביץ' על חברת התעופה "אל על", מונה רומנו ב-10 במרץ 2005 למנכ"ל החברה, ובדצמבר 2009 פרש מתפקידו.

ב-14 בספטמבר 2011 חזר לחברת "פרטנר תקשורת" כמנכ"ל החברה. במאי 2015 הודיע על פרישתו וב-1 ביולי אותה שנה סיים את תפקידו.

רומנו בוגר תוכנית ניהול לבכירים AMP באוניברסיטת הרווארד, בעל תואר BA במדעי הרוח מאוניברסיטת תל אביב ו-MA במדע המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.

מאז סיום תפקידו בפרטנר התמקד רומנו בעסקיו הפרטיים, ובנוסף הוא משמש כמנטור למנהלים בכירים במשק, מייעץ ומלווה חברות בשלבים שונים ומרצה בתחומי ניהול, ניהול משברים, יחסי לקוחות ועוד.

רומנו מתגורר בגבעתיים, נשוי ואב לשניים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ראשי האגף למשאבי אנוש בשב"כ
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי השב"כ
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי אל על
קטגוריה:אלופי-משנה בחיל הים
קטגוריה:ראשי מספן כוח האדם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
פירמידת טרנסאמריקה

פירמידת טרנסאמריקה. תצפית רחוב
פירמידת טרנסאמריקה (באנגלית: Transamerica Pyramid) היא הבניין המוכּר ביותר בסן פרנסיסקו, ואחד מסמליה של העיר. הוא נבנה במקומו של מונטגומרי בלוק, שהיה הבניין הראשון בעיר שהיה חסין בפני רעידות אדמה ושהיו בו אמצעי בטיחות נגד שרפות. גובהה של פירמידת טרנסאמריקה 260 מטר ויש בה 48 קומות מסחר ומשרדים. הבניין נבנה בשנים 1969–1972, וכיום הוא הבניין ה-76 בגובהו בעולם. פירמידת טרנסאמריקה הייתה גורד-השחקים הגבוה ביותר ממערב למיסיסיפי עד 1974.

אף כי המשרד הראשי של תאגיד טרנסאמריקה (חברת ביטוח והשקעות) כבר אינו שוכן בבניין, הוא עדיין מזוהה עם החברה ומשולב בלוגו שלה. ב-1999 נרכשה חברת טרנסאמריקה על ידי חברת הביטוח ההולנדית AEGON, והיא בעלת הבניין כיום.

==רקע==
פירמידת טרנסאמריקה תוכננה בידי האדריכל ויליאם פריירה, למרות התנגדויות מרובות (מתנגדי הבניין קראו לו Pereira's Prick, "הפין של פריירה"). מרגע הגשת התוכניות לבניין ב-1968 החלו להישמע התנגדויות מצד הציבור. רבים נרתעו בשל גודלו של הבניין וצורתו הפוטוריסטית (על פי התכנון המקורי נועד לקום באותו אתר בניין גבוה בהרבה, שאילו הוקם היה הבניין השני בגובהו בעולם). אלן ג'ייקובס, אחראי התכנון בעיריית סן פרנסיסקו, אף קרא לבניין "מבנה לא-אנושי". אבל ראש העיר ג'וזף אליוטו העניק את תמיכתו הנלהבת לפרויקט.

הפולמוס המשיך במהלך הבנייה: הכתב לענייני אדריכלות של הלוס אנג'לס טיימס כתב ב-1971 כי "זוהי אדריכלות אנטי-סוציאלית ברמתה הגרועה ביותר; זו צורה של אנרכיה ומפגע מהסוג שגדל בברקלי ובאוקלנד, בצדו השני של המפרץ." האדריכלים ענו במאמר תגובה: "אילו היה על כל הבניינים החדשים להתאים לגודלם ולסגנונם האדריכלי של הבניינים השכנים, ערינו היו כיום עדיין ערבוביה של בקתות חומר".

הבנייה בצורת פירמידה אינה משתלמת מבחינה כלכלית, כיוון שאינה מנצלת באופן מיטבי את שטח המגרש; השיקולים היו אסתטיים, וכן סביבתיים: האור והאוויר אינם נחסמים, ויכולים להגיע עד הקומות התחתונות.

==המבנה==
הבניין הוא פירמידה גבוהה בעלת בסיס ריבועי, ובחלקו העליון יש שתי "כנפיים" בשני צדדיו. הכנף המזרחית מכילה פיר מעלית (רק שתיים משמונה-עשרה המעליות בבניין מגיעות לקומה העליונה), והמערבית חדר מדרגות ופיר ליציאת עשן. בסיס הפירמידה הוא בן ארבע קומות, ונועד לעמוד בפני רעידות אדמה, שסן פרנסיסקו מועדת להן. בבניית הבסיס נעשה שימוש ב-12,233 מטר מעוקב של בטון ו-483 קילומטר של פלדת זיון. חזית הבניין מכוסה רסיסי קוורץ, מה שמעניק לה את צבעה הלבן. בסך הכול יש בפירמידת טרנסאמריקה 3,678 חלונות.

65 המטרים העליונים במגדל מהווים את החוד; בראש חוד זה יש ארבע מצלמות הפונות לארבע רוחות השמיים, והן מהוות "קומת תצפית וירטואלית". ארבעה מסכים במבואה מציגים 24 שעות ביממה את הנשקף מהמצלמות. מצפה שהיה בקומה ה-27 נסגר אחרי הפיגוע במגדלי התאומים, ו"המצפה הווירטואלי" החליף אותו. חוד הפירמידה מכוסה לוחות אלומיניום, ובחגים חשובים הוא מואר באור זרקורים לבן.

==גלריית תמונות==
<gallery>
SanFrancisco DownTown.jpg|מראה מרחוב במרכז סן פרנסיסקו
SF Transamerica top CA.jpg|חוד הפירמידה, המצופה לוחות אלומיניום
TransAmerica Pyramid.jpg|מבט ממפלס הרחוב
SF Transamerica full CA.jpg|תצפית ממגדל סמוך
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.transamerica.com/company_profile/about_the_pyramid/ הפירמידה] באתר הבית של טרנסאמריקה.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סן פרנסיסקו: גורדי שחקים
אלכסנדר גוטליב באומגרטן

עטיפת ספרו "אסתטיקה"
אלכסנדר גוטליב באומגרטן (בגרמנית: Alexander Gottlieb Baumgarten; 17 ביולי 1714 - 27 במאי 1762) היה פילוסוף גרמני, ממשיכו של גוטפריד וילהלם לייבניץ וכריסטיאן וולף. היה יוצרו של המונח "אסתטיקה" כמדע של קליטת החושים.

== כתיבתו ==
באומגרטן ראה בלוגיקה ענף של חשיבה העוסק בביקורת ההכרה שלנו את העולם, וסבר שבמקביל לה צריך להיות ענף של חקירה המלמד אותנו כיצד לחוש, ובעיקר כיצד לראות את העצמים שבטבע. כשם שהלוגיקה מסייעת לנו בהכרה מדעית של הדברים, כן צריך להיות תחום-מחקר המסייע לנו בקליטה החושית את הדברים בטבע. מבחינתו, האסתטיקה הייתה רק שלב מכין ללוגיקה, שהייתה מבחינתו חזות הכל, ולכן נחותה ממנה. מבחינת הרציונליזם של המאה ה-17, הכרה של עצם בטבע חייבה קבלת נתוני-חושים ועיבודם בהתאם לאידיאות הטבועות מלידה המצויות בהכרה האנושית עוד לפני ההיתקלות בעצמים השונים.

את האיכויות החושיות של האובייקט (צבע, קשיות) יש לתרגם למונחים מתמטיים: קיום או אופן קיום האובייקט הוא בעיה שפתרונה טמון במונחים כגון צורה, תנועה, כוח או מהירות, שניתנים לכימות. האובייקט קיים משום שהייתה תנועה מסוימת של תבניות מסוימות, בקצב מסוים, שסיבותיה מסוימות. מבחינת הרציונליסטים, התחושה מספקת לנו נתונים ראשוניים אודות האובייקטים, אשר על נתונים אלה אין לסמוך. יש לארגן את הנתונים לפי קני-מידה וכלי-בקרה שכליים ולכן אנו זקוקים ללוגיקה. מאידך, השכל יכול לספק לנו אידיאות בהירות ומובחנות שכוחן יפה להסברת כלל הדברים בטבע. אולם כדי לדעת שהאובייקט קיים ועל מנת לדעת את אופן-קיומו (תכונותיו המסוימות) אנו נזקקים לתחושה.

מבחינת באומגרטן, האמנויות צריכות לחנך את האדם לתחושה מדויקת, שלמה ועשירה ככל האפשר של העצמים בטבע, כדי להציב שאלות למדע על סמך תחושה מדויקת של העצמים בטבע ותכונותיהם. מבחינתו, בראש ההיררכיה של האמנויות ניצבות הספרות והציור המהוות אמנויות המסוגלות לתאר בפירוט עצמים בטבע – כולל בני אדם כיחידים וכציבורים. לדעתו, היכולת להתעמק בפרטי התיאור הספרותי או בפרטי הציור, יצרו בנו את היכולת לחוש במורכב ובעשיר שבמציאות. כתוצאה מכך, היפה בעיניו איננו תכונה של אובייקטים אלא תכונה של אופן התפיסה. היפה הוא תפיסה מובחנת בה נקלט העושר המלא של אובייקט מסוים. תפקיד האמנות הוא לחנך אותנו לתפיסה חושנית מלאה של העצמים, שהיא "היפה".

באומגרטן, איש האסכולה הרציונליסטית של לייבניץ, הבחין בין הרשמים השונים המתגלים לנו כתוצאה מפעילות החושים, כלומר נתוני-תחושה עמומים, לבין ההכרה המדעית היוצרת אידיאות בהירות ומובחנות. ההבדל בין ההרגשה האסתטית לבין ההכרה השכלית איננו נעוץ באובייקט המועמד לבחינה אלא בשוני שבצורת תפיסת האובייקט: תפיסה חושנית מושלמת היא תפיסה בלתי-מודעת של יחסים שכליים המתקיימים במציאות. כך, למשל, הרציונליסטים גרסו כי ההנאה מן האמנות יסודה בהנאה מביצוע פעולות אריתמטיות ללא מודעות: המקשיב למוזיקה נהנה מן המקצב, מבצע פעולות מתמטיות בלתי-מודעות בכל הנוגע לפסוק המוזיקלי. ישנה זהות מוחלטת של התוכן, בין פעולת המתמטיקאי העוסק ביחסים מתמטיים טהורים, לבין פעולת המאזין המוזיקלי העוסק באותם היחסים עצמם. המוזיקה קיימת מתוך אנלוגיה למתמטיקה. המוזיקה בפרט, והאמנות בכלל, מענגות אותנו דווקא משום הקרבה המצויה בהן לפעילות רציונלית טהורה, ולא בגלל אלמנטים אחרים דוגמת צליל כזה או אחר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של עידן הנאורות
קטגוריה:אסתטיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בגרמניה
קטגוריה:ילידי 1714
קטגוריה:נפטרים ב-1762
35 (מספר)

35 (במילים בלשון זכר: שלושים וַחֲמישה; בלשון נקבה: שלושים וחמש) הוא מספר טבעי העוקב ל-34 וקודם ל-36.

== במתמטיקה ==
* 35 הוא הסכום של חמשת המספרים המשולשיים הראשונים.

== במדע ==
* 35 הוא המספר האטומי של ברום.

== בתחומים אחרים ==
* 35 הוא הגיל המינימלי שבו אפשר להיבחר לנשיא של ארצות הברית, אירלנד ופולין.

== ראו גם ==
* 35 במאי

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
38 (מספר)

38 (במילים בלשון זכר: שלושים ושמונָה; בלשון נקבה: שלושים ושמונֶה) הוא מספר טבעי העוקב ל-37 וקודם ל-39.

== במתמטיקה ==
*38 הוא סכום שלושת ריבועי המספרים הראשוניים הראשונים.
*38 הוא המספר הזוגי הגדול ביותר שאינו סכום של שני מספרים אי זוגיים פריקים.

== במדע ==
*38 הוא המספר האטומי של סטרונציום.

== בתחומים אחרים ==
*38 הוא מספר התאים שיש ברולטה.
*38 בסינית מדוברת הוא עלבון שמתייחס למישהו שמתנהג באופן נשי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
Iron

Iron הוא אלבומה השני של להקת הפולק מטאל הפינית אנסיפרום, שיצא ב-17 במאי 2004.

== רשימת שירים ==
<div style="display:table;">
# Ferrum Aeternum – 3:28
# Iron – 3:53
# Sword Chant – 4:44
# Mourning Heart (Interlude) – 1:23
# Tale Of Revenge – 4:30
# Lost In Despair – 5:37
# Slayer Of Light – 3:10
# Into The Battle – 5:52
# Lai Lai Hei – 7:15
# Tears – 3:19
</div>

== משתתפים ==
* Jari Mäenpää – גיטרה, שירה
* Markus Toivonen – גיטרה
* Jukka-Pekka Miettinen – גיטרה בס
* Oliver Fokin – תופים
* Meiju Enho - קלידים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2004
קטגוריה:אלבומי פולק מטאל
קטגוריה:אלבומי מטאל
דגל איי שטלנד

הדגל מתנופף ב[[אונסט]]
דגל איי שטלנד עוצב על ידי רוי גרונברג (Roy Grönneberg) וביל אדמס (Bill Adams) בשנת 1969 על מנת לציין 500 שנה להעברת השליטה באיים מידי נורווגיה לסקוטלנד.

הדגל הוכר על ידי חצר הלורד ליון, הסמכות העליונה להרלדיקה בסקוטלנד ב-1 בפברואר 2005, לפני משחקי האיים אשר התקיימו בשאטלנד ביולי 2005. ואומץ בידי מועצת איי שטלנד ב-13 בדצמבר 2006 כמו כן נקבע כי יחס האורך/רוחב של הדגל יהיה 3:5.

צבעי הדגל הם צבעי דגל סקוטלנד אבל צורת הדגל היא צלב נורדי על מנת לסמל את הקשר בין האיים לנורווגיה. 

תושבי האיים עושים בדגל שימוש נרחב, ומניפים אותו על כלי השייט שלהם ועל בתיהם כסמל לזהות המיוחדת של האיים.

בשנת 2007 נחגג לראשונה "יום דגל שטלנד" ביום אמצע הקיץ 21 ביוני. מועצת איי שטלנד קיוותה כי ביום זה יחגגו את "כל הדברים שהם שטלנד".

הדגל זהה לדגל הלא רשמי של איסלנד, ההוויטבלאין בו עשו שימוש הלאומנים האיסלנדים בראשית המאה ה-20, קודם למלחמת העולם הראשונה, בטרם איסלנד קיבלה את עצמאותה, אך נזנח בגלל דמיונו לדגל החרטום של הצי היווני (מבקרים רבים טענו כי קיים קושי להבדיל בין שניהם בים, דבר החשוב ביותר בשעת מלחמה) 

דגל זה זהה גם לדגל פינלנד אך בצבעים הפוכים.

==ראו גם==
* דגל סקוטלנד
* גלריית דגלי סקוטלנד
* גלריית דגלי הממלכה המאוחדת
* דגל צלב נורדי

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

שטלנד

שטלנד
קטגוריה:איי שטלנד
סופר דרינק

סופר דרינק הייתה חברה שעסקה בייצור, שיווק והפצה של משקאות קלים בישראל.

החברה נוסדה בשנת 1969 על ידי סימן מיכל. מאז 1977 היה מפעל החברה באזור התעשייה עטרות שבצפון ירושלים.

החברה התמחתה בשיווק משקאות קלים זולים, שכיוצאת דופן סדרת "טריפ" בהיותה יקרה באופן יחסי.

החברה ייצרה שלוש סדרות של משקאות:
*סדרת "טריפ" - סדרה של עשרה טעמים של משקאות קלים (משווק מ-2002).
*סדרת מיצים ונקטרים - סדרה של 13 נקטרים המורכבים מ-45% פרי ללא חומר משמר.
*סדרת המשקאות המוגזים - סדרה של 18 טעמים של משקאות מוגזים.

בדצמבר 2014 פנתה החברה לבית המשפט בבקשה להקפאת הליכים למשך חודשיים בעקבות חובות של 21 מיליון ש"ח. את המשבר ייחסה החברה, בין השאר, למבצע צוק איתן, שפגע במכירותיה. בקשתה של החברה אושרה, ומונו לה נאמנים שפעלו למכירתה. החברה נמכרה כעבור מספר חודשים למשקיעים מדרום אמריקה.

המותג "סופר דרינק" יצא משימוש. החברה מפיצה את המשקאות במותג "סוויץ'" למוגזים ו"טריפ" לקלים.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20070125005626/http://super-drink.co.il/ super-drink.co.il] - אתר האינטרנט של החברה בארכיון האינטרנט
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יצרני משקאות ישראלים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1969
קטגוריה:חברות ישראליות שנסגרו
סנט אפולינרה אין קלאסה

250px
כיפת האפסיס בכנסייה
הבזיליקת סנט אפולינרה אין קלאסה (איטלקית Basilica di Sant'Apollinare in Classe) היא כנסייה מן התקופה הביזנטית, הנמצאת בעיר רוונה. הכנסייה הוכרה כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו בזכות "הפשטות והטוהר של עיצובה ושימושה בחלל" ובזכות עיטורי הפסיפסים שבה.

מבנה הלבנים המקורי של הכנסייה, אשר הוקמה לצד הנמל העתיק של העיר רוונה בידי הבישוף יוריקונוס (Ursicinus), נבנה בזמן המקביל לבנייתה של בזיליקת סן ויטאלה ובמימונו של בנקאי יווני בשם יוליאנוס, אשר תרם כספים לבנייתן של שתי הכנסיות. הכנסייה נבנתה, כנראה, לצידו של בית קברות נוצרי ועל שטחו של בית קברות אחר, פגאני. חלק מן הקטקומבות מבית קברות זה, שולבו בבניית הכנסייה.

ב-8 במאי, שנת 549, נחנכה הכנסייה בידי מקסימיניאוס (Maximianus of Ravenna), בישוף העיר רוונה, ככנסייה המוקדשת לזכרו של אפולינרה הקדוש, הבישוף הראשון של העיר רוונה וקדוש-הפטרון שלה, אשר שרידיו נקברו בה. בשנת 856 הועברו שרידיו של הקדוש אל בזיליקת סנט אפולינרה נואובו, בגלל מתקפות של פיראטים.

מבנה הכנסייה הוא כשל בזיליקה טיפוסית. הוא מכיל שלושה אולמות אורך, מביניהם המרכזי רחב יותר ובעל גלריית תאורה. גג הכנסייה משופע ועשוי קורות עץ. אולמות האורך הצדדים מופרדים בעזרת שורת עמודי שיש, בעלי כותרות כפולות, בסגנון עיטור אשר מקורו בחלק המזרחי של האימפריה הביזנטית. העמודים נושאים קשתות המעוטרות בקסטות בפנים הקשת.

==עיטורי הכנסייה ==
מבנה אולם האורך מוביל אל אפסיס מונומנטלי ומוגבה, אליו מובילות 12 מדרגות. קשת האפסיס מציגה את ישו במרכז, בתוך מדליון ומשני איבריו מופיעים ארבעת האוונגליונים המופיעים כדמויות סמליות ומכונפות. ברגיסטר נמוך יותר מופיעים 12 כבשים היוצאות משערי העיר ומטפסות אל מרכז קשת האפסיס. הן מייצגות את 12 השליחים של ישו. בצידי הקשת מופיעים שני עצי תמר, המסמלים באמנות הנוצרית את גן העדן.

באפסיס עצמו, מעל שורה של ארבעה חלונות גדולים מופיע פסיפס גדול ממדים המציג נושא אסכטולוגי. במרכז הפסיפס מופיע צלב גדול המוקף במדליון עטור כוכבים. משני עבריו מופיעים דמויותיהם של משה ואליהו. הצלב מסמל לא רק את ישו כי אם גם את הטרנספיגורציה שלו, כלומר, את שינוי הצורה שלו מאדם לאל. לפיכך, הופעתו של אליהו אשר "עלה בסערה לשמיים", אינה מקרית כי אם מהוור רמז מקדים במסורת ה"פרה פיגורציה" הנוצרית. מתחת לתיאור זה, מופיע אפולינרה הקדוש בתוך תיאור אידיאלי של גן העדן. לצידו מופיעים שוב 12 השליחים בדמותן כבשים.

מעל שורת הקשתות שבאולם האורך (ה"ספינה המרכזית"), מופיים תיאורים של ארכיבישופים של העיר רוונה. פרסקאות אלו, מתוארכות למאה ה-18. חלקים גדולים בכנסייה חפים מעיטורים ופסיפסים. עיטורים אלו, כנאה, נהרסו במהלך ההיסטוריה. ייתכן שהושמדו במהלך ההתקפה של הצבא הוונציאני, בשנת 1449.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמנות ביזנטית
קטגוריה:רוונה: מבנים
קטגוריה:איטליה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:רוונה: פסיפסים
קטגוריה:פסיפסים מן התקופה הביזנטית
אפולינרה אין קלאסה
אוסטאובלסט

אוסטאובלסטים ואוסטאוקלסטים על לסת תחתונה של עובר עגל
אוסטאובלסט (Osteoblast, מיוונית ὀστέο - עצם ו-βλαστάνω - נבט) או תא יוצר עצם הוא שמו של תא האחראי לבניית עצם. זהו תא חשוב במערכת של משק הסידן. אוסטאובלסטים מייצרים תערובת חלבונים שעיקרה קולגן מסוג I וגורמים למינרליזציה של התערובת ליצירת משתית העצם.

אוסטאובלסטים פועלים במקביל לאוסטאוקלסטים (תאים סופגי עצם) ומווסתים את פעילותם של האחרונים. פעולתם המשותפת של תאי עצם אלו יוצרת את המהות הדינמית של העצמות. עצמות עוברות עיצוב מחדש (remodeling) לכל אורך החיים, המאפשר תיקון נזקים זעירים וחיזוק אזורים בעצמות, הנתונים למאמצים מוגברים.

אוסטאובלסטים שנלכדו במשתית העצם מפסיקים לתפקד כאוסטאובלסטים והופכים לתאי עצם (Osteocytes). כתאי עצם הם מווסתים את פעולתם של אוסטאובלסטים דרך מנגנון פאראקריני, ככל הנראה בתפקיד של קולטנים מכניים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מטבוליזם העצמות
פונסקה (פסל)

פוֹנְסְקֶה (Fonske; שמו הרשמי בלטינית: Fons Sapientiae, ומשמעותו "מעיין החוכמה", אך מוכר בשם החיבה "פונסקה") הוא פסל-מזרקה המוצב במרכז העיר האוניברסיטאית לוון שבבלגיה, בכיכר פושפליין (Fochplein).

הוא פוסל על ידי הפסל ג'ף קלארהאוט (Jef Claerhout), והוצב לרגל יובל 550 לאוניברסיטת לוון בשנת 1975. למרות מיעוט ימיו היחסי, הפך לאחד מסמליה המוכרים של העיר, יחד עם בית העירייה העתיק וסמל מבשלת הבירה סטלה ארטואה. חשיבותו מצביעה על הקשר החזק בין האוניברסיטה לעיר ומבהירה מדוע לוון נחשבת בעיקר לעיר אוניברסיטאית, אף על פי שהיא בירת ברבנט הפלמית.

הפסל בצורת סטודנט הקורא בספר, בעוד הידע נשפך אל תוך ראשו. הפסל מולבש בימי חג אגודות סטודנטים.
== גלריה ==
<gallery>
Fonske.jpg|פונסקה המולבש בטוגה של ה-ANLO וכיסוי ראש סטודנטיאלי של ה-UCL
Leuven Fonske.jpg|
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:בלגיה: מבנים
קטגוריה:בלגיה: תרבות
קטגוריה:אירופה: מזרקות
קטגוריה:לוון
לימור נחמיאס

לימור נחמיאס (נולדה ב-2 בספטמבר 1964 בחיפה) היא סופרת, תסריטאית ופובליציסטית ישראלית המתגוררת בתל אביב. עיקר יצירתה הוא ספרי מתח ורומנים מקאבריים, אך היא עוסקת גם בכתיבת תסריטים לקולנוע ולטלוויזיה.

== ספריה ==
דאנג'ן" ביפו. משמאל יעל הדר, 2004]]
כל ספריה של נחמיאס יצאו בהוצאת כתר והיו לרבי-מכר.
*אמא הייתה זוחלת (1995) - מותחן פסיכולוגי שעניינו משחק חתול ועכבר שמנהלות ביניהן חוקרת פרטית שנונה ורוצחת סדרתית פרברטית, מעל לראשה של המשטרה.
*צבוטותי (1996) - מותחן קומי אודות שוטרת סמויה מתוחכמת שמסתבכת במקביל עם המשטרה ועם המאפיה המקומית.
*ספורה האמיתי של שונית השקרנית (2000) - ספר ילדים אודות יתושה שקרנית שבורחת מהבית ויוצאת להרפתקה מצחיקה-עצובה.
*פינג פונג חרדות (2000) - נובלה בסדרת 'קצרים' של הוצאת כתר, המספרת על שני צעירים שמנסים להתגבר על חרדותיהם ולבנות מערכת יחסים.
*סרט לבן על כיפה אדומה (2004) - רומן מתח אפל ומקאברי אודות מטפלת שיאצו נאיבית לכאורה שמוצאת את עצמה מסובכת עם שתי פושעות מטורפות מחד ועם סדיסט פסיכופת שמתאהב בה מאידך.

== סרטיה ==
*"דומינו" - סרט קצר מתוך הסדרה 'סיפורים קצרים על אהבה'. הסרט מספר על אישה צעירה שנשלחת על ידי הפסיכולוגית שלה אחורה וקדימה בזמן על מנת לתקן טעויות שעשתה. הסרט זכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל סרטי פנטזיה במנצ'סטר, אנגליה. אורי סיון ביים את הסרט.
*"מרס תורכי" - סרט קולנוע אותו ביססה נחמיאס בעיבוד חופשי על ספרה "צבוטותי". עודד דוידוף ביים את הסרט.

== טלוויזיה ==
נחמיאס הייתה שותפה בכתיבת התסריטים של כמה מהטלנובלות המצליחות ביותר של ערוץ הוט 3 בטלוויזיה בכבלים: "משחק החיים" ב-2003 ו"מיכאלה" ב-2004.

ב-2006 הייתה היוצרת והתסריטאית של העונה הראשונה של "האלופה".

ב-2009 שודרה בערוץ yes stars ישראלי הסדרה "גירושים נפלאים", שנחמיאס הייתה היוצרת והתסריטאית שלה. ב- 2010 שודרה בערוץ yes drama העונה השנייה של הסדרה.

ב-2018 שודרה ב-HOT העונה הראשונה של סדרת הפשע "מלכות", שנוצרה על פי רעיון של נחמיאס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

מכּתביה:
* 
* 
* 

על יצירתה:
* - על "סרט לבן על כיפה אדומה"

קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאיות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:טבעוניות ישראליות
קטגוריה:טבעונים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטיות ישראליות
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1964
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
הניסוי של רוזנהאן

הניסוי של רוזנהאן הוא מחקר מפורסם שבחן את תקפות האבחון הפסיכיאטרי. המחקר נערך על ידי דייוויד רוזנהאן בשנת 1973 בארצות הברית ופורסם במגזין Science תחת הכותרת: "On being sane in insane places".. המחקר נחשב לביקורת חשובה ובעלת השפעה על מגבלות האבחנה הפסיכיאטרית.

בית החולים הפסיכיאטרי "סנט אליזבט" בוושינגטון הבירה, שהיה אחד מבתי החולים בהם נערך הניסוי]]
המחקר כלל שני ניסויים: בראשון הגיעו שמונה מתנדבים בריאים תחת זהויות בדויות, ביניהם רוזנהאן עצמו, לחדרי המיון של בתי חולים פסיכיאטריים שונים עם תלונה אחידה על הזיות אודיטוריות. רוב המתנדבים אובחנו כסובלים מסכיזופרניה וכולם אושפזו לפרק זמן של 19 יום בממוצע. מרגע שאושפזו טענו כי אין הם ממשיכים לסבול מההזיות והתנהגו כרגיל, אם כי חלקם הפגינו עצבנות וחרדה משום שלא ציפו שיאושפזו ומתוך חשש שייחשפו כמתחזים. על פי דיווחי הצוותים הרפואיים, מתנדבי הניסוי "לא הפגינו כל תסמינים אבנורמליים" אולם אף מתנדב לא זוהה כמתחזה והם שוחררו תחת האבחנה של סכיזופרניה בנסיגה (לא פעילה). רוזנהאן עצמו הודה במחקרו כי הנטייה לטובת אבחון חיובי שגוי הייתה צפויה משום שבעולם הרפואה מקובל ששחרור אדם חולה מסוכן יותר מאשפוז אדם בריא, לכן השלים את המחקר בניסוי נוסף.

בניסוי השני של המחקר, פנה רוזנהאן לחברי צוות של בית חולים פסיכיאטרי שהכירו את תוצאות הניסוי הראשון ויידע אותם כי בכוונתו להפנות לבית החולים מספר מתחזים. מתוך כלל החולים שאושפזו בזמן הניסוי, חשד הצוות הפסיכיאטרי בכ-10% כמתחזים, כאשר בפועל לא הפנה רוזנהאן לבית החולים אף לא מתנדב מתחזה אחד.

רוזנהאן טען במאמרו כי "ברור שלא ניתן להבחין בין השפויים והבלתי שפויים בבתי חולים פסיכיאטריים" והצביע על הסכנות הגלומות בתיוג ודה-פרסונליזציה המתרחשות לטענתו במוסדות פסיכיאטריים. המחקר הכה גלים בעולם הפסיכיאטרי ומעבר לו, עודד את התנועה האנטי פסיכיאטרית מחד וספג ביקורת מאנשי מקצוע מאידך.

הביקורת העיקרית על שיטת הניסוי התמקדה בכך שהאבחון הפסיכיאטרי התבסס במידה רבה על דיווחי החולה עצמו אודות התסמינים מהם הוא סובל, וזיוף של דיווחים אלו אינו מעיד על בעיה באבחון הפסיכיאטרי יותר מזיוף של כל תסמין רפואי אחר.
הפסיכיאטר הבכיר רוברט שפיצר טען כי:

עם זאת, הסכים שפיצר עם העובדה ששיטות האבחון הפסיכיאטרי באותן שנים היו רחוקות מלהיות מושלמות והיה ממובילי השינויים בשיטת האבחון DSM.

==ניסויים קרובים==
כבר בשנת 200 לפני הספירה כתב פלאוטוס הרומאי מחזה קומי בשם Menaechmi, בו אחת הדמויות מזייפת תסמינים של מחלת נפש, ומרמה בהצלחה רופא, שמפרש כל תגובה כתסמין של מחלה.

הפסיכולוג והסופר מוריס טמרלין חילק 25 פסיכיאטרים לשתי קבוצות ונתן להם להקשיב לשחקן אשר הציג אדם בעל בריאות נפשית תקינה. לקבוצה אחת נאמר "שהשחקן הוא אדם מאוד מעניין מכיוון שהוא נראה נוירוטי, אך הוא למעשה פסיכוטי" בעוד לקבוצה השנייה לא נאמר דבר. שישים אחוזים מהקבוצה הראשונה אבחנו פסיכוזה, לרוב סכיזופרניה, בעוד אף אחד לא אבחן פסיכוזה מקבוצת הביקורת.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.bbc.co.uk/programmes/b00lny48 רוזנהאן מדבר על הניסוי] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכיאטריה
קטגוריה:פסיכולוגיה: ניסויים
קטגוריה:היסטוריה של הפסיכולוגיה
טים אמריקה: משטרת העולם

טים אמריקה: משטרת העולם (באנגלית: Team America: World Police) הוא סרט קולנוע של יוצרי סאות' פארק טריי פארקר ומאט סטון משנת 2004. יחד עם פאם בריידי, יצרו השניים סרט סאטירי, שייחודו טמון בכך שאת כל התפקידים ממלאות מריונטות במקום שחקנים חיים. הסרט מלווה את מעלליהם של קבוצת "צוות אמריקה" הנלחמת נגד טרור ובעד החופש. הסרט הוא אמנם אנטי-מלחמתי ומתנגד למדיניותו של הנשיא האמריקאי ג'ורג' ווקר בוש, אך הוא גם מבקר את המבקרים העיקריים של מדיניות זו (Pussies, כפי שהם מכונים בסרט), בעיקר מייקל מור ושחקני קולנוע שוחרי-שלום למיניהם. הסרט משתמש בשפה גסה, סצנות פורנוגרפיות ואלימות קיצונית, כשהעובדה שמדובר בבובות יוצרת אפקט ניכור.

==עלילת הסרט==
הסרט מתחיל בסיכול ממוקד הרסני במיוחד המתרחש בפריז, שבמהלכו נהרג אחד מחברי "צוות אמריקה" - יחידת עילית אמריקאית שמטרתה למגר את תופעת הטרור העולמית - בדיוק כשהוא מציע לליסה, אהובתו הבלונדינית והמצודדת, נישואין. האדם שנבחר להחליפו הוא שחקן ברודוויי קל-דעת בשם גארי ג'ונסטון. לאחר לבטים מחליט גארי להצטרף ליחידה המיוחדת, כשתפקידו לכבוש את מקומו בקרב קבוצת טרור הנושאת עימה נשק להשמדה המונית בעזרת כישורי המשחק שלו, ולסכל את תוכניותיהם. הוא עובר ניתוח פלסטי המקנה לפניו חזות ערבית ויוצא למשימה יחד עם שאר חברי היחידה. במהלך המשימה נחשף משולש רומנטי - שרה (הטלפתית של הקבוצה) רוצה את גארי, בעוד ג'ו רוצה את שרה. לאחר השתלשלות עניינים תמוהה במהלכה נחטף גארי על ידי קבוצת הטרוריסטים הערבית עקב עודף יכולת משחק, מחוסל תא הטרור. במהלך חגיגות המסיבה חושף גארי את סודו המצמרר - הריגתו של אחיו הגדול על ידי גורילות בגלל כישורי המשחק שלו - חושפת ליסה כי היא נמשכת אל גארי. לאחר שגארי נשבע לחיי נצח, השניים מקיימים יחסי מין סוערים ולא בטוחים. אך גם אידיליה זו עתידה להתנפץ - מתברר כי המתכנן האמיתי של הפיגוע המסוכל הוא לא אחר מקים ג'ונג-איל, נשיא קוריאה הצפונית. מכאן והלאה מסתעפת ומסתבכת העלילה, כשבסופה גארי מוכיח את נאמנותו למדינה ולחופש, כשהוא מפגין יכולות המשחק שמתעלות אפילו על אלו של אלק בולדווין.

==חברי "צוות אמריקה"==
*גארי ג'ונסטון - שחקן כל-אמריקאי, בוגר אוניברסיטת איווה, עם תואר שני בתיאטרון ושפות. היה בראש כל חוג תיאטרון שהיה בו מאז שהיה ילד. עבר חוויה נוראית המאפשרת לו לשחק עצב בצורה משכנעת.
*ג'ו - קוורטרבק מצליח מאוניברסיטת נברסקה, מנהיג מלידה. ידידותי ותמים, מאוהב בשרה.
*שרה - אמפאת'ית (קוראת-מחשבות) מוצלחת מבית-ספר "ברקלי" לרואי-נסתרות בסאן-פרנסיסקו. מאוהבת בגארי.
*כריס - מומחה אמנויות לחימה מדטרויט. לא סומך על שחקנים מסיבה אפלה בעברו.
*ליסה - מומחית לפסיכולוגיה, כשמטרתה להבין כיצד הטרוריסטים חושבים. בלונדינית מצודדת.
*ספוטסווד - מפקד "צוות אמריקה".

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160210235912/http://www.teamamerica.com/ אתר הסרט הרשמי]
* [http://www.apple.com/trailers/paramount/team_america/ טריילר לסרט]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי סאטירה
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטי קולנוע בכיכובן של בובות
קטגוריה:סרטי פולחן
טונג'י אווג'ובי

טונג'י פמי אווג'ובי (באנגלית: Tunji Femi Awojobi; נולד ב-30 ביוני 1973) הוא כדורסלן עבר ניגרי ששיחק במספר קבוצות בליגת העל הישראלית. גובהו 2.01 מטרים והוא משחק בעמדות הפורוורד והסנטר.

אווג'ובי החל את דרכו כמתאגרף, ואף היה חבר בנבחרת האגרוף של ניגריה. גובהו הביא אותו בסופו של דבר לכדורסל, אך בגיל מאוחר יחסית.

בין השנים 1993–1997 שיחק באוניברסיטת בוסטון בליגת ה-NCAA. מאז לא שיחק באותה קבוצה במשך יותר מעונה. הוא שיחק במספר קבוצות טורקיות קטנות, וכן בקבוצת גרנד ראפידס הופס מליגת ה-CBA, עד שבשנת 2001 הגיע לראשונה לקבוצה אירופית גדולה – ציבונה זאגרב. ב-4 שנים אלה שיחק גם בליגת הקיץ האמריקנית. אחרי עונה אחת בציבונה עבר לאולימפיה ליובליאנה הסלובנית, וגם בה שיחק עונה אחת בלבד.

בעונת הגיע אווג'ובי לתחנתו הראשונה בישראל, עירוני רמת גן. כאשר היה אחד מהשחקנים המרכזים בקבוצה, וסייע לה במאבקי ההישרדות בליגת העל. ב-2003 עבר להפועל ירושלים, ונטל חלק חשוב בזכייתה של הקבוצה בגביע יול"ב. בסיום העונה עבר לספירו שרלרואה הבלגית, וב-2005 חזר לעונה נוספת בעירוני רמת גן. את עונת פתח במכבי גבעת שמואל, אך לא גילה יכולת גבוהה. הוא שוחרר מהקבוצה כעבור מספר משחקים, וחתם בהפועל גלבוע/עפולה. בעונת שיחק אווג'ובי בקבוצת אבטודור סראטוב מהליגה הרוסית השנייה עימה עלה לליגה הראשונה.

אווג'ובי שיחק עם נבחרת ניגריה באליפויות העולם שנערכו ב-1998 ביוון וב-2006 ביפן.

עוצמתו הפיזית של אווג'ובי מעניקה לו יתרון במאבקים מתחת לסלים משני צידי המגרש. יתרון זה בלט במיוחד בליגה הישראלית הנמוכה יחסית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.safsal.co.il/hplayer.aspx?id=1520 טונג'י אווג'ובי] באתר ספסל

קטגוריה:כדורסלני גרנד ראפידס הופס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני ציבונה זאגרב
קטגוריה:כדורסלני הפועל עפולה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה ליובליאנה
קטגוריה:כדורסלני ספירו שרלרואה
קטגוריה:כדורסלני אבטודור סראטוב
קטגוריה:כדורסלנים ניגרים
קטגוריה:כדורסלני מכבי גבעת שמואל
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:מתאגרפים ניגרים
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-1973
ישיבת תורה אור

ישיבת תורה אור היא ישיבה ליטאית לבחורים אמריקאים. הישיבה נוסדה בארצות הברית בשנת 1961 על ידי הרב חיים פינחס שיינברג.
לאחר ייסודה עלה הרב עם ישיבתו ארצה והם השתכנו בבניין בית היתומים דיסקין. היום, הישיבה ממוקמת בשכונת מטרסדורף בירושלים.

הישיבה תוכננה ונבנתה בשנת 1982 על ידי משרד אדריכלים שנברגר קץ. 

לישיבה יש מספר מוסדות:
*ישיבה גדולה לאמריקאים "תורה אור", בה כמאה בחורים
*ישיבה קטנה "שערי תורה", בראשה עומד הרב אלכסנדר אפשטיין.
בעבר הייתה גם ישיבה גדולה לישראלים "תורה אור" שכיום קיימת במתכונת כולל אברכים, שבו לומדים כ-400 אברכים.

הרב שיינברג עמד בראש הישיבה מאז הקמתה עד לפטירתו. בראשות הישיבה האמריקאית עמד חתנו הרב חיים דוב אלטוסקי ולאחר פטירתו מונה בנו הרב מרדכי אלטוסקי. משגיח הישיבה האמריקאית הוא הרב נח אורלוויק. לאחר פטירתו של הרב שיינברג מונה בנו הרב שמחה לעמוד בראשות מוסדות הישיבה. בכל ישיבה ישנו גם כולל המשולב בה. חלק מבוגרי הישיבה ממשיכים לכולל של הישיבה.

משגיח הישיבה היה הרב זיידל אפשטיין עד לפטירתו בשנת תשס"ז. הר"מים הם הרב אליהו פרנקל, הרב ישראל גואלמן (רב בשכונת רמות א'), הרב צבי שרלין (רב בית הכנסת "בני הישיבות" בשכונת רמת אשכול) והרב אברהם נפתלי ויג (רב קהילת "מנין אברכים" בשכונת בית וגן), כולם בוגרי הישיבה.

==מבוגרי הישיבה==
*אריאל אטיאס - שר הבינוי והשיכון לשעבר.
*אורי לופוליאנסקי - ראש עיריית ירושלים לשעבר.
*יהודה משי זהב - יו"ר זק"א.
*אלי פרידמן - זמר חסידי.
*הרב אלחנן פרץ.
*הרב מאיר אקער יו"ר ועד רבני זק"א.

==קישורים חיצוניים==

תורה אור
תורה אור
תורה אור
קטגוריה:קריית מטרסדורף
אייר סלובקיה

אייר סלובקיה הייתה חברת תעופה סלובקית לטיסות שכר, אשר בסיסה בנמל התעופה בברטיסלאבה.

==תולדות החברה==
החברה נוסדה בתחילת שנת 1993 לאחר פירוק צ'כוסלובקיה תחת השם טרקס סלובקיה.
החברה הוקמה בגלל שחברת התעופה הצ'כוסלובקית CSA הפכה לחברת התעופה הלאומית של צ'כיה.
טיסתה הראשונה של החברה התקיימה בינואר 1994 בין ברטיסלבה לתל אביב.
בשנת 1995 שינתה החברה את שמה לאייר סלובקיה. בסוף שנת 2008 התברר כי לחברה חובות גדולים, בין השאר לביטוח הלאומי הסלובקי. בתחילת מרץ 2010 איבדה החברה את הרישיון להפעלת טיסות בשל חובותיה, וב-25 במאי באותה שנה הודיעה על הליך פירוק החברה.

==צי המטוסים (נובמבר 2009)==
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse"
|- bgcolor=lightblue
| דגם || מספר מטוסים || תכולת מושבים (קונפיגורציה) || הערות
|-
|בואינג 737-200||1||123||
|-
|בואינג 737-300||3||136||
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
*[https://web.archive.org/web/20070311015156/http://www.ch-aviation.ch/aircraft.php?search=set&airline=GM&al_op=1 צי המטוסים]
*[http://www.airlinequality.com/Forum/air_slov.htm חוות דעת לקוחות]

קטגוריה:סלובקיה: תחבורה
קטגוריה:חברות סלובקיות
קטגוריה:חברות תעופה שנסגרו
44 (מספר)

44 (במילים בלשון זכר: ארבעים וארבעה; בלשון נקבה: ארבעים וארבע) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 43, והבא לפני 45.

== במתמטיקה ==
* 44 הוא המספר הזוגי ה-22.
* 44 הוא מספר שמח.
* 44 הוא מספר הבלבולים של קבוצה בגודל 5.
* בהינתן פונקציית אוילר, φ(44) = 20 וגם φ(69) = 44.
* 44 הוא מספר פלינדרומי.
*טטרהקונטקייטטרגון (tetracontakaitetragon) הוא שמו של מצולע בעל 44 צלעות.
*44 הוא מספר חסר.
*44 הוא מספר נתעב (odious number).

== במדע ==
* 44 הוא המספר האטומי של רותניום.
* מספרו של צביר הכוורת בקטלוג מסיה הוא 44.

== בתחומים אחרים ==

* 44 הוא סך כל מספר הנרות שמדליקים בכל ימי החנוכה (כולל השַמָּש).
* 44 הוא שמו של הזר המסתורי ביצירה הבלתי גמורה של מארק טוויין באותו השם.
* קוטרו של הקליע 44. מגנום הוא 44 מאיות האינץ'.
* ברק אובמה ידוע גם כ"מספר 44" כיוון שהוא הנשיא ה44 של ארצות הברית.
* קידומת הטלפון הבינלאומית של בריטניה היא .
* +44 הוא שמה של להקת רוק בריטית.
* ילד 44 הוא מותחן מאת הסופר טום רוב סמית.
*44 הוא מספרו של נהג מרוצי פורמולה 1 לואיס המילטון. 
*ויומינג היא המדינה ה-44 להצטרף לארצות הברית. 

==ראו גם==
*כביש 44

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
בזיליקת סן מרקו

בזיליקת סן-מרקו
בזיליקת סן מרקו היא קתדרלה בת המאה ה-9 הנמצאת בוונציה שבאיטליה. הבזיליקה היא אחת הדוגמאות החשובות ביותר של אדריכלות ביזנטית. הכנסייה צופה על כיכר סן מרקו, מרכז השלטון והמסחר העתיק של ונציה, ומחוברת בצדה הדרומי לארמון הדוג'ה של ונציה. הכנסייה אף משמשת כמקום מושבו של הפטריארך והארכיבישוף של ונציה מאז 1807, ועל פי המסורת הנוצרית קבור בה מרקוס הקדוש (ומכאן שמה). 

הבזיליקה, המכונה גם "כנסיית הזהב", ידועה בסגנון הביזנטי המרהיב שלה, בפסיפסים המוזהבים הרבים שבה ובאוצרות קונסטנטינופול הבזוזה המעטרים אותה, והיא מסמלת את עושרה של הרפובליקה של ונציה.

== היסטוריה ==
הכנסייה נבנתה לראשונה כמבנה זמני בתוך ארמון הדוג'ה בשנת 828, כאשר סוחרים ונציאנים הביאו לעיר את שרידיו של מרקוס הקדוש, מחברה של הבשורה על-פי מרקוס. ב-832 נבנתה כנסייה חדשה, בסמוך לארמון הדוג'ה, במקום בו ניצבת הבזיליקה עד היום, והועברו אליה שרידיו של מרקוס. המבנה נשרף במהלך מרד בעיר בשנת 976 ונבנה מחדש שנתיים לאחר מכן, ב-978. לאחר חורבן נוסף נבנתה הכנסייה שוב ב-1063 במבנה הבסיסי אשר שרד עד היום. הבזיליקה הורחבה במהלך השנים, ונוספו לה עיטורים אשר נבזזו מקונסטנטינופול וכן חפצי אמנות מעשי ידי אמני ונציה.
חלק מהאבנים אשר מהם נבנתה הכנסייה הובאו על ידי ספני ונציה ממסעותיהם במזרח התיכון. העמודים והכותרות הוסרו ממבנים עתיקים שקרסו בארצות המזרח ונרכשו על ידי סוחרים ונציאניים.

== מוזיקה ==
בזיליקת סן מרקו מילאה תפקיד חשוב מאוד במוזיקה של תקופת הרנסאנס וביצירת האסכולה הוונציאנית של תקופה זו, הודות לחללה הפנימי היחיד במינו ביציעי המקהלה שלו, המוצבים זה מול זה. האדריכלות המרווחת של הבזיליקה חייבה פיתוח סגנון מוזיקלי, שינצל את אפקט ההד בצורה הטובה ביותר, במקום לחפש דרכים לבטל אותו. כך פותח סגנון הפוליכוראליות הוונציאני, הסגנון האנטיפונאלי המפואר, המציב קבוצות זמרים ונגנים להשמיע את תפקידיהם לפעמים אלה מול אלה ולפעמים יחדיו, מאוחדים בצליל העוגב. המלחין הראשון שפרסם אפקט זה היה אדריאן וילארט, שהתמנה למאסטרו די קאפלה בסן מרקו בשנת 1527 ונשאר בתפקיד זה עד מותו בשנת 1562. ג'וזפו צארלינו, אחד הכותבים רבי ההשפעה בעולם המוזיקה של דורו, כינה את וילארט "פיתגורס החדש", והשפעתו של וילארט חדרה לעומק, לא רק כמלחין אלא גם כמורה, הואיל ורוב הוונציאנים שבאו אחריו היו תלמידיו.
ג'ובאני גבריאלי, אחיינו ותלמידו של אנדראה גבריאלי, פיתח סגנון כתיבה זה ושכלל אותו.

משנת 1669 פייטרו אנדריאה ציאני היה נגן עוגב של הבזיליקה.

==גלריית תמונות==

<gallery>
Part of the Entrance to St Mark's Basilica in Venice.jpg|חלק מהמוזאיקה בכניסה לבזיליקה
Interior of St. Mark's Basilica in Venice 1.jpg|מבט פנימי נוסף על אחד החללים הפנימיים בבזיליקה, המעוטר מוזאיקה מוזהבת
Veneto Venezia2 tango7174.jpg|מבט מזרחה מהכיפה המרכזית
Mosaico traslazione San Marco Venezia.JPG|מוזאיקה המתארת את העברת שרידי גופו של הקדוש סן מרקו, פטרון ונציה
Veneza118.jpg|חלק מהחלל הפנימי בבזיליקה המעוטר במוזאיקה מוזהבת, מבט למזרח
</gallery>

==ראו גם==
* סוסי מרקוס הקדוש
* פאלה ד'אורו

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:מבנים בסגנון הביזנטי בוונציה
ג'אקומו ברוג'י

אחד מצילומיו של ברוג'י, קבצנית תשושה
ג'אקוֹמוֹ בְּרוֹגִ'י (באיטלקית: Giacomo Brogi; 6 באפריל 1822 – 29 בנובמבר 1881) צלם איטלקי בן המאה ה-19.

==ביוגרפיה==
ברוג'י נולד ונפטר בפירנצה, איטליה. ברוג'י החל לצלם לראשונה בשנת 1856. בשנת 1864 פתח לראשונה סטודיו לצילום ברומא. בשנת 1868 החל לנסוע ממקום למקום ולצלם. את רוב תמונותיו צילם באיטליה ובמזרח התיכון, והיה בין הצלמים האירופאיים הראשונים שצילם בארץ ישראל, מצרים וסוריה, והותיר אחריו תיעוד מצולם ראשוני וייחודי של נופים מהמאה ה-19. 

הצילום הומצא במאה ה-19, כ-20 שנה לפני כניסתו של ברוג'י לתחום. בניגוד לצילום האינסטנט כיום, בוצע הצילום על ידי תהליך דאגרוטיפ, בעזרת מכשירי קמרה אובסקורה. תהליך הפיתוח ארך מספר ימים ואחוזי הכישלון היו גדולים. התצלומים היו יחידאים, ללא נגטיב וללא יכולת לשחזרם. התפקיד דרש דיוק, מיומנות ועבודה קשה, ולא ניתן היה ללמוד אותו בצורה מסודרת, דבר שהביא למיעוט צלמים מקצועיים עד למחצית המאה ה-19.

הצלחתו המקצועית של ברוג'י והמוניטין שרכש איפשרו לו לפתוח סטודיו לצילום בשלוש ערים באיטליה: בפירנצה, נאפולי ורומא. לאחר מותו המשיך בנו, קארלו ברוג'י, את אמנות הצילום.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צלמים איטלקים
קטגוריה:חלוצי הצילום
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1822
קטגוריה:נפטרים ב-1881