OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נרבתא

נרבתא הייתה עיר בתקופת בית שני, הנזכרת בתיאור המרד הגדול בכתבי יוסף בן מתתיהו. יש המזהים אותה עם מקום הנזכר במשנה בשמות גַּדְווָד, נַרְווָד, נַרבָּת או נַדְבֵת. זיהוי מיקומה שנוי כיום במחלוקת.

==אזכורים במקורות שונים==
נרבתא נזכרת בספרו של יוסף בן מתתיהו תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, בספרו על המתיחות שהייתה בין תושבי קיסריה היהודים לבין מושלי העיר היוונים שהתנכלו להם בחודש אייר של שנת 66. לשיאו הגיע הסכסוך בתגרה שהתחוללה ביום שבת, לאחר שאיש יווני התגרה ביהודים המכונסים בבית הכנסת. שר הרוכבים הרומאי במקום ניסה להשלים בין הצדדים, אולם היוונים לא שעו אליו, "והיהודים מהרו לקחת את ספרי התורה ולצאת אל נרבתא - היא אחת אחוזותיהם במרחק ששים ריס מקיסריה". עזיבת יהודי קיסריה הייתה אחד האירועים שקוממו את היהודים בירושלים והביאו לפרוץ המרד הגדול.

מאוחר יותר, בעת מסעו של קסטיוס גאלוס לדיכוי המרד, הוא שלח רוכבים רבים למחוז נרבתא, שהחריבו את הארץ ובזזו אותה, והרגו את רוב יושביה.

יש המזהים את נרבתא עם גדווד, מקום הנזכר במשנה, שבו נפגש רבי עקיבא עם רבן גמליאל ורבי יהושע. בתיאור אותו מקרה בספרא (נגעים א') קרוי המקום "נדבת", ובנוסחים אחרים של המשנה הוא נקרא "נרווד" או "נרבת". לפיכך יש פרשנים הסבורים כי גדווד היא נרבתא שממזרח לקיסריה.

שמואל קליין זיהה את נרבתא גם עם ארבתויס הנזכרת בנוסח היווני של ספר חשמונאים א' (ה', כ"ג) כיישוב יהודי בזמן מרד החשמונאים. התאולוג וחוקר המקרא הגרמני אלברכט אלט העלה השערה כי שמו הארמי של יישוב זה היה ארבתא, והציע לזהות אותה עם אֲרֻבּוֹת הנזכרת כעיר מחוז בימי שלמה המלך.

==זיהוי המקום==
קיימת מחלוקת בקרב חוקרים באשר לזיהוי מקומה של נרבתא. על פי הכתוב אצל יוסף בן מתתיהו (מלחמות היהודים ב' י"ד, ה'), העיר הייתה רחוקה מרחק 60 ריס (כ-12 ק"מ) מקיסריה, ועל סמך זה בנימין מזר זיהה אותה עם תל נרבתה (בערבית: ח'ירבת בַּידוּס) (), הנמצא בחלקו הדרום-מזרחי של קיבוץ מענית, במרחק של כ-14 ק"מ מקיסריה. בתל זה התגלו חרסים המעידים על יישוב מאז התקופה הרומית, ממצא התומך בזיהוי מקום זה עם נרבתא הקדומה.

זיהוי אחר הוצע על ידי אדם זרטל בח'ירבת אל-חמאם שבשומרון (), בין ההתנחלויות חרמש למבוא דותן, בה נמצאו שרידי ביצורים של העיר וכן שרידי דייק ומחנות, המעידים על מצור שהטילו הרומאים על העיר בתקופת המרד הגדול. בשל מרחק נקודה זו מקיסריה (כ-25 ק"מ), ומאחר שלפי תיאורו של יוסף בן מתתיהו (מלחמות היהודים ב', י"ח, י') העיר נפלה בפשיטה ללא מצור, יש שהטילו ספק בזיהוי זה. הארכאולוג אדם זרטל שחקר את האזור וחפר במקום, מבהיר כי בתיאוריו של בן מתתיהו מדובר על "מחוז נרבתא", וכי גבולו המערבי של המחוז, הוא שהיה במרחק 60 ריס מקיסריה, לאורך דרך הים. לעניין המצור, אף כי אינו נזכר אצל בן מתתיהו, מציע זרטל לראות בו את הסיבה לעיכוב ולנסיגה של קסטיוס גאלוס מירושלים (מלחמות היהודים, ב', י"ט, ז'). בהתאם להשערתו של אלט, זיהה זרטל בח'ירבת אל-חמאם גם את ארובות שבספר מלכים.

זיהוי נוסף של נרבתא וארובות, שהוצע בעבר ואינו מקובל היום, הוא בתל אֱסוּר (בערבית: תל אל-אסאוויר) ליד מושב עין עירון.

==קישורים חיצוניים==
*
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:השומרון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:יהדות בתקופת בית שני
קטגוריה:המרד הגדול
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת בית שני
קטגוריה:קהילות ויישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופה החשמונאית
שמעון דז'יגאן

לוחית זיכרון לשמעון דז'יגאן בתל אביב
שמעון דז'יגאן (בפולנית: Szymon Dżigan; ביידיש: שמעון דזשיגאן; 1 באפריל 1905 – 14 באפריל 1980) היה שחקן תיאטרון, זמר וקומיקאי יידישאי.

==ביוגרפיה==
נולד למשפחה מסורתית בעיר לודז', שבפולין, אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוא היה חובב ספורט בצעירותו ושיחק כדורגל בקבוצה פולנית. דז'יגאן היה מן השחקנים הצעירים בקליין קונסט טעאטער שהוקם על ידי משה ברודרזון בפולין שאחרי מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1927 הכיר דז'יגאן לראשונה את ישראל שומאכר, שהצטרף לתיאטרון עם סיום לימודיו בתיכון. באותה שנה הגיעה "הבימה" לסיבוב הופעות בפולין והציגה את "הדיבוק". 
בעקבות מסע ההופעות הזה החליטו דז'יגאן ושומאכר להקים יחד את "תיאטרון אררט".

בשנת 1931 עבר התיאטרון לוורשה. השניים הופיעו על בימות אירופה ואף צילמו מספר סרטים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (למשל, הסרט על חטא).

עם כיבוש פולין על ידי הנאצים ב-1939 ברחו השניים עם להקת התיאטרון לברית המועצות והמשיכו בהופעותיהם. כאשר ניסו להצטרף לצבא הפולני הגולה, צבא אנדרס, העלילו עליהם שהם עריקים של הצבא האדום ועל כן נעצרו והושמו במחנה עבודה. ב-1946 זכו לחנינה ושבו להופיע במוסקבה וב-1948 הורשו השניים לצאת את ברית המועצות ושבו לפולין.

בשנת 1950 עלו השניים לישראל. כאן המשיכו להופיע ביחד וקצרו הצלחה רבה אולם עקב הגבלות שהטילה המדינה על הופעות בשפה היידית נאלצו לעזוב לארגנטינה. לבסוף הושגה בין הצמד למדינה פשרה לפיה הותר להם להמשיך ולהופיע, ובלבד שישלבו קטעים בעברית שאורכם יהיה שליש ממשך כל הופעה. 

בתחילת 1960, בעקבות סכסוך ביניהם, הפסיקו דז'יגאן ושומאכר את הופעותיהם המשותפות, הצמד התפרק והם אף ניתקו כל קשר ביניהם. השניים לא הספיקו להשלים ביניהם ושומאכר נפטר בשנת 1961 ולאחר מכן הקים דז'יגאן תיאטרון קאמרי ברחוב מנדלי בתל אביב, והעלה בו את המופע "אל תמשכני בלשון", ולאחריו מופעים נוספים.
 
בשנת 1975 הפיקה הטלוויזיה הישראלית את התוכנית 'דז'יגאן' בבימויו של אירווינג קפלן ובהשתתפות מוסקו אלקלעי, שמעון ישראלי, חוה אלברשטיין ועוד. ב-1977 הפיקה הטלוויזיה הישראלית תוכנית נוספת "הערב עם דז'יגן" בבימויו של אנדריי קלראשו, בה השתתף דז'יגאן ושחקני יידיש אחרים. בסתיו 1978 ובשנה לאחר מכן העלה בניו יורק מערכונים עם בדרני יידיש מקומיים. בשנת 1976 הוענק לו פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.

שמעון דז'יגאן לקה בלבו ב-5 באפריל 1980, במהלך הופעת הבכורה של מופע חדש שלו. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן, בכ"ט בניסן תש"מ בבית החולים איכילוב שבתל אביב ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

עיריית תל אביב קבעה לזכרו לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב גליצנשטיין 6.

==לקריאה נוספת==
* דיאגו רוטמן, הבמה כבית ארעי - התיאטרון של דז'יגאן ושומאכר (1980-1927), הוצאת מאגנס, 2017.

== קישורים חיצוניים==

* , בערוץ ה-YouTube הרשמי של רשות השידור
* , 
* 
* 
* 
* 
* [http://archive.jta.org/article/1980/04/16/2987294/shimon-dzigan-dead-at-74 כתבה על פטירתו], באתר "הארכיון לעיתונות יהודית" 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים השרים ביידיש
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:קומיקאים יהודים ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:זוכי פרס מאנגר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1980
הנרייטה אן, נסיכת אנגליה

הנרייטה אן סטוארט, נסיכת אנגליה (16 ביוני 1644 - 30 ביוני 1670), הידועה בצרפתית בשם Henriette d'Angleterre, הייתה בת הזקונים של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה והנרייט מארי, נסיכת צרפת, ואשתו של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן.

== ילדות ונעורים ==
הנסיכה הנרייטה, שכינוייה במשפחה היה "מינֵט", נולדה בבית בדפורד שבאקסטר, אנגליה, בשיאה של מלחמת האזרחים האנגלית. שבועיים לאחר היוולדה ברחה אימה, המלכה הנרייט מארי, מאנגליה לארץ מולדתה צרפת, יחד עם בניה, והשאירה את בתה התינוקת להשגחתה של ליידי דלקית', רוזנת מורטון, אחת מנשות החצר. בשנת 1646 הצליחה רוזנת מורטון, מחופשת לאיכרה, לברוח מאנגליה ולהצטרף למשפחת המלוכה הגולה בצרפת.

לאחר שהמלך צ'ארלס הראשון הוצא להורג בשנת 1649 ואנגליה הוכרזה כרפובליקה, המלכה לשעבר התיישבה יחד עם משפחתה בחצר המלוכה הצרפתית של אחיינה, המלך לואי הארבעה עשר. הנסיכה הצעירה, שהוטבלה מיד לאחר לידתה לדת האנגליקנית תחת השם הנרייטה, הוטבלה שוב בצרפת, הפעם לדת הקתולית, תחת השם הנרייט אן. היא חונכה במנזר על ידי נזירות, ובמהלך ילדותה הייתה קרובה מאוד לאחיה, צ'ארלס, ולדודתה, אן מאוסטריה.

== נישואין ==
ב-31 במרץ 1661, בהיותה בת 17, נישאה הנסיכה הנרייטה אן לבן דודה, פיליפ הראשון, דוכס אורליאן, אחיו היחיד של המלך לואי הארבעה עשר. חיי הנישואים של הזוג הטרי לא היו מאושרים, שכן נטיותיו ההומוסקסואליות של פיליפ היו ידועות היטב בחצר המלוכה. פיליפ גם נטר לאשתו על השפעתה החזקה בחצר: הנרייטה, שהייתה קרויה בחצר המלוכה בשם "מאדאם", שהיה שמור לאשת אח המלך, הייתה קרובה מאוד ללואי הארבעה העשר, שהעריך את יופייה, את תרבותה ואת טעמה לחיי מותרות. היא השתמשה בהשפעתה אצל המלך כדי להבטיח משרות נחשקות למקורביה, ומצד שני כדי לפגוע במקורביו של בעלה.

בחצר המלוכה נפוצו שמועות כי מאדאם והמלך היו נאהבים, ואף כי ילדיה של הנרייטה היו שלו ולא של בעלה, שהיה משווייץ בפניה במאהביו הרבים. שתי פילגשיו של המלך, לואיז דה לוואלייר ופרנסואז-אתנה, מרקיזת מונטספאן, היו במקור בנות לווייתה של הנרייטה אן, ויכול להיות שהיא בעצמה עודדה את היחסים על מנת להשקיט את הרכילות עליה ועל המלך בחצר.

== מותה ==
בשנת 1670 עזרה הנרייטה אן לאחיה צ'ארלס, מלך אנגליה, לשאת ולתת על אמנת דובר, שהיה כריתת ברית הגנתית והתקפית בין צרפת לאנגליה. הדוכסית נפטרה בפתאומיות בארמון סן קלוד שמחוץ לפריז ב-30 ביוני 1670, שבועיים בלבד לפני החתימה הסופית על ההסכם. האמונה הרווחת הייתה כי הנרייטה אן הורעלה על ידי קרוביו ומאהביו של בעלה פיליפ. לאחר שבוצעה נתיחה שלאחר המוות נטען כי הדוכסית מתה מצפקת שנגרמה על ידי כיב מחורר.

== ילדים ==
הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, דוכסית אורליאן
הנרייטה אן ילדה שתי בנות ששרדו עד לבגרות ובן שנפטר בגיל שנתיים. בנוסף לכך היא עברה גם חמש הפלות טבעיות.

* מארי לואיז ד'אורליאן (27 במרץ 1662 - 12 בפברואר 1689) נישאה לקרלוס השני, מלך ספרד.
* פיליפ שארל, דוכס ולואה (16 ביולי 1664 - 8 בדצמבר 1666)
* אן מארי ד'אורליאן (27 באוגוסט 1669 - 26 באוגוסט 1728) נישאה לויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה, והייתה סבתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בית סטיוארט
קטגוריה:נסיכות בריטיות
קטגוריה:ילידות 1644
קטגוריה:נשים אנגליות במאה ה-17
קטגוריה:נסיכות המאה ה-17
קטגוריה:נפטרות ב-1670
יישוב ספר

בישראל, יישוב ספר הוא יישוב ששר האוצר הכריז עליו, באישור ועדת הכספים של הכנסת, כיישוב שתושביו ובעלי העסקים שבו זכאים לפיצוי מהמדינה גם בשל נזקי מלחמה עקיפים שנגרמו להם. לפי סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, נזק עקיף מוגדר כהפסד, מניעת רווחים או מניעת אפשרות לנצל נכסים, כתוצאה מפעולות מלחמתיות של צה"ל או של צבאות אויב או מפעולות איבה אחרות נגד ישראל. זאת, להבדיל מפיצויים בשל נזק מלחמה ישיר שנגרם לנכס, להם זכאים כל אדם או עסק, אף אם הם אינם גרים ביישוב ספר. את הקריטריונים לזכאות לפיצויים בגין נזק עקיף, קבע שר האוצר בתקנות.

==הכרזות מיוחדות==
במהלך מלחמת לבנון השנייה, שבה נגרמו נזקים עקיפים רבים לתושבי יישובים שלא הוגדרו כיישובי ספר, נקבעה הוראת שעה מיוחדת, שקבעה הסדר שונה לגבי אותם יישובים (באזור שכונה "אזור הגבלה"), והיא מבוססת על הסכם שנחתם בין הממשלה, ההסתדרות ולשכת התיאום של הארגונים הכלכליים. לפי ההסדר, נזקים שנגרמו לענפי החקלאות והתיירות באזור ההגבלה יפוצו בדומה למקביליהם ביישובי הספר. לעומת זאת, לגבי ענפי התעשייה, המסחר והשירותים נקבע הסדר שונה, לפיו הפיצוי יתבסס על 132.5% משכר העובדים, ולא על פי הערכת שמאי. לתושבי יישובי הספר ניתנה האפשרות לבחור בין שני ההסדרים, כאשר הפיצוי המבוסס על שכר העובדים ניתן באופן מיידי, והפיצוי על פי הערכת שמאי ניתן בהליך ממושך יותר. גופים מסחריים שונים באזור ההגבלה עתרו לבג"ץ נגד חלוקה זו, וטענו כי מדובר בפגיעה בשוויון, ואולם בג"ץ דחה עתירה זו. בעתירה אחרת, טענה החברה המפעילה את גני חוגה, כי אף היא מופלית לרעה, משום שלא הוגדרה כלל באזור ההגבלה, אף שנגרמו לה נזקים. אף עתירה זו נדחתה. עתירה נוספת הוגשה על ידי תושבי יישובים ערבים הסמוכים לגבול הצפון - ערב אל עראמשה, ג'יש, פסוטה ומעיליא - בטענה שאי הכרזתם כיישובי ספר על אף קרבתם לגבול מהווה אפליה. בעקבות עתירתם הוכנסו היישובים לרשימת יישובי הספר, והעתירה נמחקה.

ביוני 2007 הוכרזו יישובי עוטף עזה כיישובי ספר. ההכרזה נקבעה בתחילה עד סוף אוגוסט, אך הוארכה מאוחר יותר עד 29 בפברואר 2008. עקב עתירה שהוגשה לבג"ץ בעניין זה, הודיעה המדינה כי בכוונתה להאריך הכרזה זו עד סוף 2008.

בתקנות שהותקנו בעקבות מבצע עופרת יצוקה נקבעו כל היישובים שמרחקם מרצועת עזה אינו עולה על 40 ק"מ (בהתאם למפה שבתקנות) כיישובי ספר, לתקופת המבצע (27 בדצמבר 2008 - 19 בינואר 2009).

לאחר מבצע צוק איתן החליט שר האוצר להשתמש בסמכותו מכוח סעיף 35 לחוק מס רכוש וקרן פיצויים, התשכ"א-1961, ולקבוע כי שדרות המצויה במרחק של 0–7 ק"מ מרצועת עזה, ואשר טרם הוכרזה כיישוב ספר, תהיה יישוב ספר קבוע, וזאת החל מ-1 ביולי 2014 ותהיה תקפה למבצע "צוק איתן".

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.justice.gov.il/NR/rdonlyres/65C97D48-7544-4B6B-BC5F-C0C671360389/13449/6503.pdf תקנות מס רכוש וקרן פיצויים (תשלום פיצויים)(נזק מלחמה ונזק עקיף)(הוראת שעה), התשס"ו-2006]
* [http://www.mof.gov.il/taxes/milhama2006.htm הודעות מס רכוש לגבי המלחמה בצפון, 2006]
* [http://www.mof.gov.il/taxes/milhama_darom2007.htm הודעות מס רכוש לגבי עוטף עזה, 2007]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: צבא וביטחון
קטגוריה:פיצויים
נבחרת פלאו בכדורגל

נבחרת פלאו בכדורגל לגברים אינה מוכרת על ידי פיפ"א. עקב כך הנבחרת לא משתתפת בגביע העולם בכדורגל. הנבחרת הייתה שייכת לקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (OFC) עד שנת 2009 . בשנה זו עברה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).

==כל גביעי אוקיאניה לאומות==
* עד 2008 - לא העפילה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.fedefutbol.net אתר הנבחרת]

פלאו
פלאו
אגף שומת מקרקעין

אגף שומת מקרקעין הוא אגף במשרד המשפטים, הפועל כיחידת מטה מקצועית. תפקידו של האגף הוא לתת שירותים מקצועיים בתחום שמאות המקרקעין למשרדי הממשלה וליחידות הסמך. סוגי השירותים המסופקים על ידי אגף שומת מקרקעין הם:
* ביצוע שומת מקרקעין.
* ביצוע סקירות של שומת מקרקעין שהיא בקרה לשומות מקרקעין שנערכו עבור משרדי הממשלה על ידי שמאי מקרקעין פרטיים.
* קיום מערך של קבלת החלטות בדבר השגות ועררים המוגשים על ידי אזרחים על חיובים ומיסים שומתיים שנערכו על ידי זרועות הממשלה.
* ייעוץ בתחום הנדל"ן לוועדות ממשלתיות בכלל ובין היתר למועצת שמאי המקרקעין.
* גיבוש נורמות עבודה מקצועיות לפתרון סוגיות מיוחדות בשמאות המקרקעין (המכונים "קווים מנחים").
האגף מורכב משלוש לשכות מחוזיות: לשכת תל אביב והמרכז, לשכת ירושלים והדרום ולשכת חיפה והצפון. מנהל האגף הוא השמאי הממשלתי הראשי.

==השמאי הממשלתי הראשי==
השמאי הממשלתי הראשי (שנקרא בעבר המעריך הממשלתי הראשי) הוא תפקיד בכיר במשרד המשפטים הישראלי. נושא תפקיד זה הוא שמאי מקרקעין והוא העומד בראש אגף שומת מקרקעין. לשומות האגף כמו גם לחוות הדעת האחרות שמופקות בו יש השפעה על הפעילות הכלכלית הנובעת מעסקי מקרקעין ובנייה במדינה. השמאי הממשלתי מוסמך להעריך את שווי הקרקעות שמשרד ממשלתי מתכוון לרכוש, להחכיר, להפקיע, למכור, להשכיר או לשכור. השמאי הממשלתי הראשי הוא מוסמך בחוקים וכן בהחלטות ממשלה ובחוזים שונים (שהמדינה היא צד בהם), להיות הפוסק בענייני שווי המקרקעין. 

נכון לחודש אוקטובר 2023, ממלא מקום השמאי הממשלתי הוא גילי בלולו.

===כיהנו בתפקיד===

{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! שם
! תחילת כהונה
! סיום כהונה
|-
| משה אלמן
| 1948
| 1974
|-
| חיים בריסקמן
| 1974
| 1976
|-
| זאב כהן
| 1976
| 1979
|-
| גלעד יצחקי
| 1979
| 1982
|-
| עוזי קמר
| 1982
| 1987
|-
| משה יצחקי
| 1987
| 2000
|-
| יעקב אודיש
| 2000
| 2007

|-
| אייל יצחקי
| 2007
|2011
|-
| טל אלדרוטי
| 2011
| 2017
|-
| אוהד עיני
| 27 ביוני 2017
|26 ביוני 2023
|-
|גילי בלולו
|15 באוגוסט 2024
|}

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/ShomatMekrkein/Odot.htm מידע על השמאי הממשלתי הראשי], באתר משרד המשפטים
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משרד המשפטים
קטגוריה:ישראל: שמאות מקרקעין
מרים ברוך חלפי

מרים ברוך חלפי{{תמונה להחלפה}}
מרים ברוך חלפי (1914 – 17 באוקטובר 2002) הייתה משוררת ופסלת.

==ביוגרפיה==
מרים חלפי (לבית שטרנבאום) נולדה בסוקולוב (פולין); אביה, ברוך, היה סוחר; אמה, רחל לבית זלצברג. הבית היה מסורתי וציוני. אביה היה איש משכיל ולימד אותה בילדותה עברית. ב-1925 עלתה לארץ עם אביה (אמה נפטרה בפולין) ושלושה אחים ואחות אחת, וחיו בתל אביב. בארץ למדה בבית-ספר תיכון של ערב, גימנסיה הומניסטית, וכן למדה בסמינר לגננות. בילדותה ובנעוריה עבדה בעבודות שונות כדי לעזור למשפחתה ולאחיה. 

לאחר לימודיה, עבדה כמורה וגננת לחינוך מיוחד. ב-1937 נישאה לשמשון חלפי. ב-1952 נשלח הזוג למקסיקו להוראה בגימנסיה "תרבות", שם ייסדה את הגן העברי. שם סיימה בהצטיינות לימודי פיסול ב"אקדמיה דל-ארטה" במקסיקו-סיטי. כשחזרה ארצה המשיכה בלימודי הפיסול אצל רודי להמן ודב פייגין. נפטרה בתל אביב בשנת 2002 והותירה בת, המשוררת רחל חלפי.

== יצירתה ==

עבודותיה הוצגו, בין השאר, בתערוכת "שמונים שנות פיסול בארץ" במוזיאון ישראל.
את שיריה הראשונים פרסמה בשם העט "מרים ברוך". איש, לבד ממשפחתה הקרובה, לא ידע את זהותה. היא לא רצתה שפרסומה כפסלת ישמש מנוף לשירתה, או יתערבב בצליל ה"נקי" שאליו שאפו שיריה.

יצירתה הפלסטית, בדומה לשירתה, מתייחדת בריכוז ובצמצום. וכך כתב הצייר אוזיאש הופשטטר:

ספר ביכוריה, "בַּתָּוֶךְ" (1992), עורר הדים נרגשים בקהילה הספרותית.
 [[לוחית זיכרון למרים ושמשון חלפי על ביתם ברח' מאנה 23 בתל אביב]]
פסל של מרים חלפי בגן דובנוב בתל אביב

המשורר ישראל הר כתב על ספרה זה: "שיריה נדירים ונוצצים בייחודם", וכן כתב גם דוד וינפלד: "שיריה עמוקים ומרוכזים להפליא", וחיים פסח כתב: "היא מצליחה לכנס עולם רוחני, מעודן, עשיר ומהדהד במסגרת מוקפדת של שיר מדויק, היודע היטב את סוד הצמצום".

בספרה השני, "כִּמָּהוֹן", (הקיבוץ המאוחד, 1999) חשפה מרים ברוך את זהותה והופיעה בשמה המלא. "כִּמָּהוֹן", לֻוָּה בביקורות נלהבות.

ב - 2013 הונחה לוחית זיכרון על ביתם של מרים ושמשון חלפי בתל אביב. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
מרים
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:נשות העלייה הרביעית
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2002
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
אברהם צרפתי

אברהם צרפתי (בערבית: أبراهام السرفاتي; בצרפתית: Abraham Serfaty; 1926 – 18 בנובמבר 2010), יהודי-מרוקאי, היה פוליטיקאי, חבר במפלגה הקומוניסטית (קדימה) ואופוזיציונר לחסן השני. בשל מלחמתו נגד הקולוניאליזם ובעד הדמוקרטיה במרוקו היה נתון במאסר במשך 17 שנה, והוגלה ל-8 שנים ממרוקו.

==קורות חיים==
צרפתי נולד בקזבלנקה שבמרוקו ב-1926 למשפחה יהודית-מרוקאית שמוצאה בטנג'יר. בשנת 1949 הוסמך כמהנדס מכרות בגרנד אקול בפריז. את דרכו הפוליטית החל ב-1944 כשהצטרף למפלגה הקומוניסטית המרוקאית, ועם הגיעו לצרפת שנה לאחר מכן הצטרף למפלגה הקומוניסטית של צרפת. עם שובו למרוקו, נעצר ונכלא על ידי הרשויות הצרפתיות בעקבות מאבקו האנטי-קולוניאליסטי. ב-1950 הקים מפלגה בשם "קול הדמוקרטיה". בשנים 1957 עד 1960 עבד בשביל משרד הכלכלה ותמך במדיניות של עצמאות כלכלית. בשנים 1960 עד 1968 הוא עמד בראש משרד ממשלתי לזרחה, אך התפטר מתוך הזדהות עם פועלים שובתים.
בשנת 1970 הוא עזב את המפלגה הקומוניסטית והקים עם חבריו את מפלגת "אלא אלאימאם" (קדימה). בשנת 1972 הוא נעצר ועונה בפעם הראשונה, אך שוחרר לאחר לחץ ציבורי רחב. עם חברו עבד אללטיף זרואל הוא ירד למחתרת. שם הוא פגש במי שתהיה לאשתו, כריסטין דור, שעזרה לשניהם. באוגוסט 1974 מצאו אותם, ושוב עברו עינויים. זרואל נפטר כתוצאה מכך.

באוקטובר 1974 נשפט צרפתי ונדון למאסר עולם בעוון "קשירת קשר על מנת לפגוע בביטחון המדינה". צרפתי ריצה את עונשו בכלא באל-קניטרה. לאחר קמפיין ארוך של לחץ בינלאומי, שוחרר מהכלא בספטמבר 1991, לאחר 17 שנה. מיד לאחר השחרור נשללה ממנו אזרחותו המרוקאית והוא יצא לגלות בצרפת יחד עם אשתו, שם הרצה באוניברסיטאות פריז על "זהות הדמוקרטיה במדינות ערב".

צרפתי היה אנטי-ציוני, לא התעניין באזרחות ישראלית, התנגד לחוק השבות ותמך בהקמת מדינה פלסטינית.

בספטמבר 2000, 8 שנים אחרי שיצא צרפתי לגלות, יצא צו מלכותי מיוחד אשר התיר לו לחזור למרוקו ולקבל בחזרה את דרכונו ואת כל זכויותיו. הוצאת הצו התאפשרה בזכות לחץ מתמשך של ארגוני זכויות אדם, ושינויים פוליטיים שאירעו במרוקו (מות המלך חסן השני והעלייה לשלטון של בנו, המלך מוחמד השישי).

בחודש נובמבר 2010 מת צרפתי בעיר מרקש שבמרוקו. 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צרפתים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים מרוקאים
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:מהנדסים יהודים מרוקאים
קטגוריה:מהנדסים יהודים צרפתים
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:מרוקאים שנפטרו ב-2010
מחלף עלה תלתן

מחלף עלה תלתן מלא עם דרכי שירות
מחלף עלה תלתן מלא 
מחלף עלה תלתן (על פי האקדמיה ללשון העברית: מחלף לולאות; באנגלית: Cloverleaf interchange) הוא מחלף בעל שני מפלסים במפגש שני כבישים מהירים. המחלף מאפשר מעבר בין הכבישים ללא שימוש במנגנוני ויסות מעכבי תנועה כדוגמת רמזורים או מעגלי תנועה. 

==מאפיינים==
הפניות שמאלה במחלף עלה תלתן (בכבישים בהם נוהגים בצד ימין) מתבצעות על ידי חציית גשר או מנהרה מעבר לכביש היעד אליו רוצים לפנות, פנייה ימינה לתוך כביש בצורת לולאה בת 270 מעלות וכניסה לנתיב המתמזג עם כביש היעד. שמו של סוג מחלף זה בא מדמיון השרטוט שלו לצמח התלתן בעל ארבעת העלים.

מחלף עלה תלתן בעל ארבע לולאות הוא מחלף מלא, כיוון שכל הפניות בו מתבצעות באופן חופשי ללא מנגנוני ויסות. קיימים גם סוגי מחלף עלה חלקיים המשולבים עם מחלף מסוג מחלף יהלום. במחלפים אלה קיימות אחת עד שלוש לולאות ושאר הפניות החסרות מתבצעות בהכוונת רמזורים. שילוב אפשרי אחר הוא עם מחלף ערימה שבו פניות חסרות לולאה מבוצעות באמצעות רמפה ארוכה המורכבת בדרך כלל ממספר גשרים.

==יתרונות וחסרונות==
===יתרונות===
מחלפי עלה תלתן הם הזולים ביותר לבנייה במפגש שני כבישים מהירים שבו נדרשים כל שמונת כיווני הפנייה ללא אמצעי ויסות מעכבי תנועה. מחיר הבנייה הזול נובע מהעובדה שגם מחלף מלא דורש בניית גשר אחד בלבד. במחלף ערימה, לשם השוואה, ייתכן שימוש ביותר מעשרה גשרים.

===חסרונות===
מחלפי עלה תלתן סובלים מבעיה מרכזית המכונה 'אריגה'. המקור לבעיה זו נובע מהקרבה בין נתיבי הכניסה והיציאה במחלף, שגורמת לכלי הרכב הנכנסים לכביש לחצות את מסלול כלי הרכב היוצאים ממנו. בתנועה עמוסה גורמת האריגה לעומסי תנועה במחלף ולכן מחלפי עלה תלתן מתאימים למפגש בין שני כבישים שהתנועה העוברת ביניהם היא דלילה. פתרון חלקי אפשרי לבעיה הוא הגדלת הלולאות ובכך הרחקת הכניסות והיציאות, אך בפתרון זה המחלף שבלאו הכי גדול משמעותית ממחלף יהלום הופך לגדול מאוד. חלופה אחרת, אך יקרה, היא הסבת פניות של עלה תלתן לפניות רמפה-ישירה הלקוחות ממחלף ערימה. במקרה כזה הופך המחלף למחלף מסוג 'עלה תלתן ערימה'. דרך נוספת להתמודדות עם השפעות האריגה היא הוספת נתיב שירות עצמאי לפונים במחלף, כך שהתנועה שאינה פונה במחלף מבודדת ואינה מושפעת מעומסים אפשריים ביציאה ובכניסה.

חיסרון נוסף הוא רדיוס הפנייה בלולאות, המחייב הפחתת מהירות כלי הרכב באופן משמעותי. עקב כך, תאונות התהפכות של כלי רכב בלולאה הן מחזה נפוץ. ככל שרדיוס הלולאות גדול יותר, כך התנועה בהן זורמת מהר ובאופן בטוח יותר.

==היסטוריה== 
המחלפים הראשונים מטיפוס זה נבנו בארצות הברית בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. ייתכן שהמחלף הראשון מביניהם נפתח ב-1929 במדינת ניו ג'רזי. מהנדס אזרחי בשם ארתור הייל מארצות הברית רשם פטנט על התכנון עוד בשנת 1916. באירופה נרשם פטנט בשווייץ בשנת 1928 והחל מ-1936 נבנו מחלפי עלה תלתן בכבישים מהירים בגרמניה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kurumi.com/roads/interchanges/cloverleaf.html Kurumi's Guide to Interchanges], על מחלף עלה תלתן (אנגלית)

==הערות שוליים==

עלה תלתן, מחלף
*
ח'רבת ח'ייבר

ח'רבת ח'ייבר הוא תל הנמצא בשומרון, צפונית מהכפר הפלסטיני מיית'לון, 3 ק"מ מזרחית מהכפר סָנוּר, שבו נמצאו שרידים מהתקופות הרומית, הביזנטית והערבית הקדומה.

התל נקרא במפות הסקר הבריטי משנת 1888 בשם "Tel Kheibar" ובמפה הישראלית "ג'בל חיבר".

==תיאור המקום==
ח'רבת חייבר, או תל ח'ייבר, הוא תל מבוצר השוכן על גבעה מבודדת בסמוך לקצה המערבי של עמק סנור. הוא מתנשא לגובה של 423 מטר מעל לפני הים.<ref name=":0"></ref>

התל נסקר בסקר הר מנשה.<ref name=":0" /> מורדותיו המזרחיים של התל תלולים מאוד, ופסגתו הגבוהה השטוחה מוקפת בשרידי חומה, אשר לא נאמד מועד הקמתה, שהשתמרו בחלקם עד לגובה שלושה מטרים. חומה זו תחמה עיר קדומה, בגודל 5 דונמים. השטח המיושב השתרע בימי קדם גם מעבר לחומות העיר, לפחות בתקופה הרומית, אך ייתכן שגם בתקופות נוספות. השטח נטוע עצי פרי. בכל רחבי התל וכן על הגבעה שעליה הוא שוכן נתגלו חרסים רבים, בורות מים, מערות קבורה, ועוד.<ref name=":0" /> כמו כן נמצאו באתר שרידי סרקופאג מהתקופה הרומית.

הארכאולוג אדם זרטל הציע לזהות את האתר עם בירת הטריטוריה של בני מילכה משבט מנשה.<ref name="Zertal2004"></ref>

==הקשר היהודי==
חוקרי סקר ארץ ישראל המערבית ציטטו מסורת מקומית על התל, שקישרה את האתר עם "מלך יהודי, שלפי האיכרים המקומיים, ישב בסנור. לבתו הייתה אחוזת קיץ בסמוך לתל במרג' אל-ע'ורוק".<ref name=":0" />

הארכאולוג צבי אילן סייר במקום בשנת 1971, ומצא כי תושבי הכפר סאנור הסמוך מודעים לכך "כי שם גרו היהוד בימי קדם (ח'רבת ח'ייבר)". התושבים יודעים גם על מסורת ערבית-מקומית שעל פיה כאשר גורשו היהודים מחצי האי ערב היו שבחרו לעלות לארץ-ישראל ולהתיישב בח'רבת ח'ייבר אשר בעמק סנור.

אילן וברסלבי הזכירו מסורות המקשרות את שם המקום ליהודי ח'ייבר תושבי החיג'אז במאה ה-7 לספירה.<ref name=":0" />

מקום נוסף בארץ בו חיים מוסלמים אשר מזהים עצמם עם צאצאי יהודי ח'ייבר הוא יטה, בדרום הרי חברון. ח'רבת ח'ייבר רחוקה מנתיבי התחבורה בארץ ישראל ומתאימה כמקום מקלט לשבט היהודי שברח ממוחמד 
בעקבות קרב ח'ייבר, בשנת 628.

==חפירות באתר==
בנובמבר 1985 נחפרה מערת קבורה בשיפולים המערביים של התל. היה זה במסגרת אישור תוכנית בנייה בכפר מיית'לון על ידי הממשל הצבאי. החפירה נערכה מטעם קצין מטה ארכאולוגיה ביהודה ושומרון על ידי עפר שיאון ועבד א-רחים חמראן.

המערה, בגודל 8.5 מטר על 7.5 מטר נחשפה במדרון המכוסה במדרגות חקלאיות. למערה שני חלקים: חלק דרומי וחלק צפוני. שני החלקים נפתחים אל עבר חצר חצובה. החלק הדרומי של המערה כולל אולם, אשר במרכזו נמצא סרקופג שבור. אל המערה ירדו בשש מדרגות. החלק הצפוני כולל שני מפלסים ושישה כוכים טבעיים שהורחבו בעבודת סיתות גסה. למערה זו ירדו בארבע מדרגות. פתח זה נמצא חסום באבן גולל. בשני האולמות נמצאו שלדיהם של 11 בני אדם.

הממצא הקרמי במערה כלל: שברי קנקנים, סירי בישול, קערות ושני בקבוקים. התיארוך הוא לתקופה הרומית המאוחרת ולתקופה הביזנטית. כן נמצאו באתר 11 נרות חרס שלמים ושני שברי נרות מהתקופה הביזנטית והתקופה הערבית הקדומה.

החופרים סבורים כי המערה שימשה לקבורה לתושבי ח'ייבר מתקופת הברונזה התיכונה ב' עד לימי הביניים.

== לקריאה נוספת ==
* חדשות ארכאולוגיות – 1994, רשות העתיקות, 1994 – ח' ח'יבר – [547-A [64

==הערות שוליים==

קטגוריה:השומרון: אתרים ארכאולוגיים
יום מרטין לותר קינג

מרטין לותר קינג, [[1964]]

יום מרטין לותר קינג (באנגלית: Martin Luther King Day) הוא יום חג לאומי בארצות הברית, המציין את הולדתו של הכומר האפרו-אמריקאי מרטין לותר קינג ג'וניור. נחגג ביום שני השלישי בחודש ינואר, בסמוך ליום הולדתו האמיתי של קינג (15 בינואר). זהו אחד משלושת החגים הפדרליים המוקדשים לאדם יחיד (שני האחרים הם יום קולומבוס ויום הולדתו של וושינגטון, שהפך דה פקטו ליום הנשיאים).

קינג היה הדובר הראשי של התנועה לזכויות האזרח, אשר מחתה נגד אפליה על רקע גזעי במשפט הפדרלי והמדינתי, ודגל במאבק בלתי אלים. נרצח בשנת 1968. המערכה למען הכרה בחג פדרלי לכבודו של קינג החלה זמן קצר לאחר הרצח. נציג מדינת מישיגן בבית הנבחרים מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'ון קוניירס, הגיש הצעת חוק להכרה בחג לאומי, תוך הדגשת פעילותו של קינג למען ארגוני עובדים. מרכז קינג החל לגייס תמיכה ביוזמה בקרב הציבור בכללותו. במסגרת המערכה למען הכרה ביום חג מיוחד ביצע הזמר סטיבי וונדר בשנת 1980 את השיר Happy Birthday לכבודו של קינג ובשנת 1981 ארגן מסיבת עיתונאים גדולה לכבודו תחת הכותרת Rally for Peace. שישה מיליון חתימות נאספו על עצומה למען חקיקת חוק מתאים.

רונלד רייגן חתם על החוק שהכיר ביום חג זה ב-2 בנובמבר 1983, והוא נחוג לראשונה ב-20 בינואר 1986. תחילה, חלק מהמדינות הסתייגו מקיום החג לכבודו של קינג והשתמשו בכינויים אחרים או שילבו אותו בחגים אחרים. הפעם הראשונה שבה החג נחוג באופן רשמי בכל 50 המדינות הייתה בשנת 2000.
<gallery>
קובץ:MLK service firstlady.JPG|הגברת הראשונה של ארצות הברית מישל אובמה מחלקת מזון לעניים בבית תמחוי ביום מרטין לותר קינג 2010
קובץ:MLK service obama.JPG|נשיא ארצות הברית ברק אובמה מחלק מזון לעניים בבית תמחוי ביום מרטין לותר קינג 2010
קובץ:President Ronald Reagan at the Signing Ceremony for Martin Luther King Holiday Legislation.jpg|רונלד רייגן חותם על הצו הנשיאותי לקביעת יום מרטין לותר קינג. לידו עומדת קורטה סקוט קינג
</gallery>

== ראו גם ==
* יום מנדלה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20071218223544/http://www.thekingcenter.org/holiday/ על משמעותו של יום מרטין לותר קינג] באתר מרכז קינג
* [http://www4.law.cornell.edu/uscode/html/uscode05/usc_sec_05_00006103----000-.html החוק הפדרלי הקובע את החג]
* 
* 

קינג, מרטין לותר
קטגוריה:פולקלור אמריקאי
קינג, מרטין לותר
קטגוריה:מרטין לותר קינג
טוראנה

הטוראנה הצפונית בסטופה הגדולה בסאנצ'י
טוראנה היא סוג של שער המאפיין אדריכלות הינדואיסטית ובודהיסטית. טוראנות קשורות לסטופות כגון הסטופה הגדולה בסאנצ'י. הינדים בדרום-מזרח אסיה מכינים טוראנות מסורתיות מפרחים ואפילו עלים, שהם תולים מעל הדלת. לפי האמונה הבודהיסטית וההינדואיסטית הטוראנות מביאות מזל טוב ומסמלות אירועים חגיגיים או מביאי מזל.

==ראו גם==
* טוריאי

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Studies in Medieval Indian Architecture By Ram Nath. Published 1995. M.D. Publications Pvt. Ltd. 172 pages. 
* India By Nick Edwards, Mike Ford, Devdan Sen, Beth Wooldridge, David Abram. Contributor David Abram, Nick Edwards, Mike Ford, Devdan Sen, Beth Wooldridge. Published 2003. 1440 pages. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:בודהיזם
הביאנלה של ויטני

הביאנלה של ויטני (באנגלית: The Whitney Biennial) היא ביאנלה במוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית, ובה מוצגות יצירות אמנות מודרנית של אמנים אמריקאים צעירים. מקורה של ביאנלה זו בתערוכה שנתית של אמנים צעירים שהציגה האספנית והפסלת גרטרוד ואנדרבילט ויטני החל משנת 1918. הביאנלה נחשבת לאחת הטובות בעולם. החל משנת 2000 מוענק במסגרת הביאנלה פרס בקסבאום.

בשנת 2002 הושק אתר WhitneyBiennial.com המציג תערוכות אמנות דיגיטלית.

בין היתר הציגו בביאנלה האמנים דן קולן, איסבל בישופ, קנת אנגר, גניאל ג'ונסטון, זו שטראוס, מתיו די ג'קסון, מרילין מינטר, הארי גמבואה הבן, רוברט גובר, אירית בצרי, דש שנו, כריס וייר, הנאה לידן וכריס יוהנסון.

ב- 25 ביולי 2019 התפטר וורן בי קנדרס, סגן יו"ר מועצת המנהלים של הוויטני, שלפי הדיווחים תרם יותר מעשרה מיליון דולר למוזיאון מאז 2006, לאחר שחבורת אמנים הודיעה כי הם היו מוציאים את עבודותיהם מהביאנלה בוויטני, שנחשבה לרבים כתערוכת האמנות העכשווית היוקרתית ביותר במדינה. המדובר היה בבעלותו של קאנדרס בקבוצת ספארילנד, יצרנית גז מדמיע שהשימוש שלה תועד נגד מהגרים בגבול ארצות הברית-מקסיקו.

==ראו גם==
*הביאנלה של ונציה

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.whitney.org/biennial/ האתר הרשמי של הביאנלה באתר המוזיאון]
*[https://web.archive.org/web/20060419010254/http://www.whitneybiennial.com/ האתר הרשמי של הביאנלה]
*[https://web.archive.org/web/20071012185043/http://www.artkrush.com/mailer/issue27/interview/index.html ריאיון עם אוצֵר הביאנלה של שנת 2006]
*[http://docs.google.com/View?docid=d2p33px_12gfhh66 ביקורת על הביאנלה של שנת 2006] 
*[http://erev-rav.com/archives/18499 דוד שפרבר, ביקורת על הביאנלה של שנת 2012]
==הערות שוליים==

ביאנלה, ויטני
ויטני
קטגוריה:ניו יורק: תרבות
אובייקט (ארוחת בוקר בפרווה)

"אובייקט", הידוע בשם "ארוחת בוקר בפרווה" (בצרפתית: Le Déjeuner en fourrure) היא יצירת אמנות מאת האמנית הסוריאליסטית מרט אופנהיים משנת 1936.

את האובייקט יצרה אופנהיים לאחר מפגש עם פבלו פיקאסו ודורה מאר, אשר התנהל בבית קפה פריזאי. פיקאסו העיר בקשר לצמיד מכוסה פרווה אותו ענדה אופנהיים כי בעצם ניתן לכסות כל דבר בפרווה. בעקבות מפגש זה רכשה אופנהיים את מערכת הכלים בחנות כלבו וציפתה אותם בפרווה. 

העבודה עושה שימוש ברדי מייד, אולם אופנהיים משנה את החפצים על ידי הדבקת הפרווה אשר מנטרלת את התפקוד של האובייקט מן השימוש המקורי. בנוסף, מציעה העבודה התבוננות סוריאליסטית במציאות היום יומית, התבוננות המרמזת על תכנים של מיניות ומיניות נשית.
 
== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.moma.org/collection/browse_results.php?object_id=80997 ארוחת בוקר בפרווה], אתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
* [http://www.amalnet.k12.il/sites/art/show_item.asp?item=arti0272&type=creation ארוחת בוקר בפרווה], אתר "מפגשים מהסוג החזותי"

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:יצירות אמנות מודרניסטיות
מימוסיים

מִִימוֹסִיִּים או שִּׁטִּיִּים (שם מדעי: Mimosoideae) היא תת-משפחה בתוך משפחת הקטניות. המימוסיים כוללת עשרות ספורות של סוגים; זאת לעומת מאות הסוגים בפרפרניים, תת-משפחה נוספת בקטניות.

סוגי תת-המשפחה מאופיינים בפריחה בעלת עלי כותרת קטנים ואבקנים בולטים ומרובים. מחולקת על פי רוב לחמישה שבטים: Acacieae, Ingeae, Mimoseae, Mimozygantheae, Parkieae.

בארץ צומחים מספר סוגים של מימוסיים, חלקם יובאו וחלקם צומחים בר. הסוג הבולט מביניהם הוא השיטה.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1825
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אוגיסטן פיראמי דה קנדול
אחוות הוורד

אחוות הוורד (באנגלית: Brotherhood of the Rose) היא נובלה מאת דייוויד מורל, שפורסמה בשנת 1984. היא מהווה חלק ראשון בטרילוגיה.

שני הספרים הבאים בסדרה:

* Fraternity of Stone (מסדר האבן)
* The League of Night and Fog (אגודת הלילה והערפל)

==תקציר עלילה==
סול וכריס, שני יתומים, מאומצים על ידי סוכן חשאי ומאומנים כרוצחים שכירים. כאשר אביהם המאמץ מנסה לגרום למותם, שניהם משתמשים בידע הרב שצברו ובנאמנותם הרבה זה לזה כדי לשרוד.

==עיבוד לסרט==
בשנת 1989 נעשה עיבוד טלוויזיוני לספר. בתפקידים הראשיים כיכבו פיטר שטראוס ודייוויד מורס כסול וכריס (שנודעו גם בשם הקוד רמוס ורומולוס), רוברט מיצ'ם כג'ון אליוט וקוני סלקה כסוכנת המוסד אריקה ברנשטיין.

ביולי 2007, אולפני האחים וורנר רכשו את הזכויות ליצירת עיבוד קולנועי לספר, שייצא בשנת 2009.

==קישורים חיצוניים==
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1984
קטגוריה:קהילת המודיעין הישראלית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי הוצאת אודיסיאה
הלהקה הווילנאית

[[הדיבוק]]
הלהקה הווילנאית (ביידיש: די ווילנער טרופע) הייתה להקת שחקנים חשובה שפעלה בוורשה בשפת היידיש והעלתה הצגות בסגנון הריאליזם הבימתי של מחזאים יהודים וזרים. היא נחשבה לסמן איכות תיאטרונית והצגתה המפורסמת ביותר הייתה "הדיבוק" של ש. אנ-סקי שמרים אורלסקה משחקת בתפקיד לאה, שהועלתה לראשונה בשנת 1920, לציון שלושים יום למות מחברו ש. אנ-סקי, ורק מאוחר יותר "אומצה" על ידי תיאטרון הבימה המוסקבאי.

הלהקה חבה את שמה לעובדה כי נוסדה בווילנה בשנת 1915, באמצע מלחמת העולם הראשונה, על ידי השחקנים אלכסנדר עזרו ויעקב שרמן והבמאי לב קדישזון. אך זמן קצר מאוחר יותר היא עברה לוורשה ומשם פעלה עד שנות העשרים המוקדמות.

תחילה הציגה בעיקר מחזות "יהודיים" מאת ש. אנ-סקי, שלום עליכם ושלום אש אך תוך זמן קצר החלה להציג מחזאות מתורגמת של גדולי הסופרים העולמיים: גורקי, מולייר, איבסן ועוד. הלהקה נדדה ברחבי פולין ואף מחוצה לה, בפריז, לונדון וניו יורק. בין חבריה באותם הימים בלטו זיגמונט טורקוב, ג'וזף גרין, חנה בראץ, ליובה קדישזון, יוסף בולוף, שמואל איריס ויעקב רוטבאום אשר התפרסם מאוחר יותר כבמאי תיאטרון בניו יורק.

במסגרת מסעותיה בעיירות מזרח אירופה הלהקה צירפה לשורותיה צעירים רבים והייתה מעין בית ספר נודד לדראמה. בין אלה אשר הצטרפו בתחילת שנות העשרים בלט יוסף מאורער לימים מחשובי שחקני היידיש בארגנטינה. בשנת 1923 הלהקה הוזמנה להופיע בבוקרשט שברומניה והצלחתה שם שינתה לתמיד את התיאטרון הרומני. קשיים כלכליים אילצו את חברי הלהקה להתמזג עם התיאטרון היידי בבוקרשט וכך המשיכו להופיע עד תחילת שנות השלושים, עת רוב השחקנים בחרו להגר לארצות הברית (יוסף בולוף, ליובה קדישזון) או לארגנטינה (שמואל איריס, יוסף מאורער).

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:תיאטרון יידיש
קטגוריה:יהדות וילנה
קרב מרג' דאבק

קרב מרג' דאבק (בערבית: معركة مرج دابق, קרב אחו (אזור המרעה) דאבִק; בטורקית: Mercidabık Muharebesi) הוא קרב שנערך ב-24 באוגוסט 1516 בסוריה, צפונית לחלב של ימינו, ובו הכו כוחות האימפריה העות'מאנית את צבא הסולטנות הממלוכית.

==הרקע לקרב==

האימפריה העו'תמאנית בימי סלים הראשון התקדמה במסע כיבוש מהיר והתפשטה הן מערבה לכיוון אירופה והן מזרחה ודרומה. הכוח החזק באותה תקופה באזור המזרח התיכון היה הסולטנות הממלוכית, שמרכזה היה בקהיר. בסולטנות הממלוכית שלטו שליטים ממוצא צ'רקסי והיא חוותה התדרדרות שלטונית ומדינית שנמשכה משנות ה-90 של המאה ה-15. כחלק מהתפיסה הצבאית השמרנית של הסולטנות, סירבו הממלוכים להשתמש בנשק חם, ושמו דגש על תנועת פרשים קלים ועל ירי קשתים. העות'מאנים, לעומת זאת הצטיינו בחדשנות צבאית ושכללו את השימוש בארטילריה.

בקיץ 1516 היה ברור לממלוכים שמגמתו של הצבא העות'מאני היא התקדמות אל עבר מצרים. הדוקטרינה הממלוכית הייתה יציאה לקראת האיום במקום להתבצר ולהמתין להגעתו, ואכן הכוחות הממלוכיים יצאו בחיל של כעשרת אלפים פרשים מקהיר במגמה לפגוש את הכוח העות'מאני ולעצור אותו.

==הקרב==
הכוחות נפגשו באחו דאבק וניצבו אלה מול אלה. כיוון ההתקפה של הממלוכים היה ממזרח למערב. העות'מאנים נערכו בעמדות הגנה מולם. כוח יאניצ'רים סמוי התמקם מדרום למערך הממלוכי ופניו צפונה. בתחילה הייתה ידם של הממלוכים על העליונה והם הדפו את האגף הדרומי של הטורקים אל מעבר לעמדות ההגנה שלהם, אולם היה זה תכסיס של הסולטאן סלים, שנועד למשוך את הממלוכים אל תוך מלכודת. כאשר התקדמו הממלוכים פרץ קדימה כוח היאניצ'רים וחסם את דרכי הנסיגה. או אז ניתנה הפקודה לפתוח באש תותחים. לפי כל הדיווחים נראה שהממלוכים הופתעו מאש התותחים. בעיקר הושפעו לרעה הסוסים. בקרב שורות הלוחמים הממלוכים החלה בהלה והם החלו לנוס - אולם דרכי הנסיגה שלהם היו כבר חסומות. כל זאת תוך התפרעות של הסוסים וקטל שערכו בהם הטורקים שאיגפו את הכוח הממלוכי והשמידו אותו. הניצחון העות'מאני היה מוחלט. למעשה, לא נותרה התנגדות של ממש לכוחם מסוריה ועד קהיר.

קיים בידנו תיעוד יוצא-דופן, בעברית, מאת אליהו קפשאלי בן התקופה המתאר:

==ניתוח הקרב==
אין ספק שקרב מרג' דאבק הוא דוגמה לניצחונה של עדיפות טכנולוגית על פני שיטות לוחמה מיושנות ושמרניות. עוז הרוח, האומץ והנחישות הממלוכית והנכונות שלהם להסתער מול פני האויב לא עמדו להם אל מול טכנולוגיה עדיפה של סוללת תותחים.

מהידוע לנו כיום, הקטל של התותחים העות'מאנים כשלעצמם לא היה גדול. אך גורם ההפתעה, החרדה והבלבול שזרעו בשורות החיילים והשפעתם ההרסנית על הסוסים גרמו לשבירת ההתקפה ולבהלת המנוסה.

זהו אחד הקרבות הראשונים בהיסטוריה בהם תותחים שימשו ככלי הכרעה בשדה הקרב.

==השלכות הקרב ==
האימפריה העות'מאנית המשיכה בהתפשטותה דרומה. נערכו אמנם קרבות מגננה בח'אן יונס וליד רידניה , אך הם לא הצליחו למנוע את ההשתלטות העות'מאנית תוך זמן קצר על קהיר ועל המזרח התיכון כולו. תאריך הקרב מסמן את תחילת שלטון האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון, שלטון שנמשך כ-400 שנה (ההפסקה היחידה בשלטון העות'מאני הייתה בשנים 1831–1840, כאשר מוחמד עלי, ששלט מטעם הסולטאן העות'מאני במצרים, מרד בו בתמיכת הצרפתים וכבש את ארץ-ישראל וסוריה).

==ראו גם==
* ממלוכים

== לקריאה נוספת==
* אמנון כהן (עורך), היסטוריה של ארץ-ישראל, כרך 7: שלטון הממלוכים והעות'מאנים (1804-1250), ירושלים, כתר ויד יצחק בן-צבי, 1981
* מרדכי גיחון, אטלס כרטא לתולדות ארץ ישראל, מביתר ועד תל-חי: היסטוריה צבאית, ירושלים 1974. עמ' 73

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מרג' דאבק
מרג' דאבק
מחלף נשרים

מחלף נשרים הוא מחלף הנמצא מזרחית לרמלה ומחבר את כביש 6, כביש 44, כביש 424 וכביש 431. בשנת 2009 התוסף החיבור לכביש 431, ומאז הפך המחלף לאחד הגדולים בישראל. המחלף נמצא בסמוך למפעל המלט נשר ברמלה ומושב יד רמב"ם ("הנשר הגדול") ומכאן שמו. הוא נפתח לתנועה בשנת 2004 עם חנוכת הקטע המרכזי של כביש 6.

מבנה המחלף מבוסס על הרכבה של כמה סוגי מחלפים ומשתרע על שטח רב הנותן מענה לשני קישורים מרכזיים, בין כביש 6 לכביש 431 ובין כביש 431 לכביש 44. כל אחד מאלה הוא למעשה תת-מחלף. תת-המחלף של 6/431 מבוסס על מחלף ערימה עם לולאה אחת של מחלף עלה תלתן. תת-המחלף של 431/44 הוא מסוג מחלף יהלום. לצורך יישום קישורים אלה, נעשה ברחבי המחלף שימוש ביותר מעשרה גשרים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כביש 6: מחלפים
קטגוריה:כביש 431: מחלפים
קטגוריה:נשר בתרבות
מיסוך כימי

מיסוך כימי היא פעולה שמבוצעת במהלך אנליזה כימית שכוללת הוספה של גורם מְמַסך (חומר B) שנועד להגיב עם החומר המְמוּסך (חומר A) ולבודדו כדי למנוע ממנו (חומר A) להגיב עם חומר אחר (חומר C) שמוספים במהלך האנליזה.

צורות בידוד שונות של החומר הממוסך (אופי התרכובת עם הגורם הממסך):

# יצירת תרכובת חזקה ויציבה (קומפלקס לדוגמה) בין החומר הממוסך לגורם הממסך - על ידי כך נמנעת תגובה בין החומר הממוסך לחומר האחר שהוסף (חומר C), ולמעשה החומר הממוסך נשאר מבודד.
# יצירת תרכובת שמתפרקת לאט - בשיטה זו לאחר הוספת הגורם הממסך נוצרת תרכובת אשר קצב פירוקה נמוך. כלומר, במהלך האנליזה, כאשר מוספים חומר אחר, התרכובת של החומר הממוסך והגורם הממסך לא מספיקה להתפרק (כמות זניחה מספיקה להתפרק ולמעשה המערכת לא מגיעה לשיווי משקל). התרכובת של החומר הממוסך והגורם הממסך לא בהכרח יציבה יותר מהתרכובת שתיווצר במצב של שיווי משקל בין החומר הממוסך והחומר האחר שהוסף.

קטגוריה:כימיה אנליטית
סולנאים

סולנאים (שם מדעי: Solanales) היא סדרה של צמחים בעלי פרחים. על פי מערכת המיון APG II מ-2003, הסדרה כוללת חמש משפחות:
* סולניים (Solanaceae)
* חבלבליים (Convolvulaceae)
* Montiniaceae 
* Sphenocleaceae 
* Hydroleaceae 

המינים בסדרה זו חולקים מספר מאפיינים: עלים מסורגים, ללא עלי לוואי; לרוב הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, חמישה אבקנים, מאוחים (לפחות בבסיסם).

על פי שיטת המיון של קרונקוויסט מ-1981, משפחות נוספות מוינו תחת הסולנאים, כגון השלהביים, הממוינים כיום תחת האברשאים.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
להוטסה

להוטסה (בנפאלית: ल्होत्से, בטיבטית: ལྷོ་རྩེ) הוא ההר הרביעי בגובהו בעולם. ההר שוכן על הרכס הדרומי של הר האוורסט. פסגת ההר היא בגובה 8,516 מטר מעל פני הים, להר שתי פסגות משנה: להוטסה האמצעי (מזרח) בגובה 8,414 מטר ולהוטסה שאר בגובה 8,383 מטר. ההר שוכן על גבול סין ונפאל.

==מאפיינים בולטים==
להוטסה ידוע בזכות קרבתו להר אוורסט ובזכות העובדה כי מטפסים להר אוורסט במסלול המקובל יותר, עושים חלק מדרכם על המורד הצפון מערבי של הר להוטסה. נוכחותו הטופגרפית של הר להוטסה היא הקטנה ביותר מבין כל הפסגות מעל 8,000 מטר בעולם כיוון שהיא נמצאת רק 610 מטר מעל המעבר הדרומי לאוורסט. לכן, פסגה זו מדורגת כפסגה נחותה מבין פסגות מעל 8,000 מטר.

אולם, צורת פסגתו של להוטסה מרשימה בפני עצמה וזאת בזכות המורד הדרומי. מורד זה מתרומם לגובה של 3.2 ק"מ לאורך מישור של 2.25 ק"מ בלבד, עובדה בזכותה זהו המורד התלול ביותר בגודל זה בעולם. ניסיונות רבים לטפס אל הלהוטסה מן המורד הדרומי נחלו כישלון וחלק מכשלונות אלה הסתיימו במוות. רק מעטים הצליחו להעפיל אל פסגת ההר מכיוון זה.

==טיפוס==
אחד הניסיונות המתועדים הראשונים להעפיל אל פסגת להוטסה נעשה בשנת 1955, על ידי משלחת הימלאית בינלאומית בראשה עמד נורמן דיירנפורת'. במשלחת היו שני אוסטרים, שני שווייצרים ושני אמריקאים וכן קצין קישור נפאלי. את משאה של המשלחת נשאו 200 סבלים מקומיים ומספר מטפסים בני השרפה. לאחר שבחנו את המורד הדרומי התלול, מיקדה המשלחת את מאמציה במורד המערבי והצפון-מערבי של להוטסה, בו העפילה עד לגובה של 8,100 מטר. המטפסים ירדו מן ההר כאשר החלה במקום רוח עזה והטמפרטורות ירדו. המשלחת, בה היה גם הקרטוגרף שניידר, השלימה מיפוי ראשון של אזור האוורסט. המשלחת אף צילמה מספר סרטים קצרים על התרבויות באזור ההימלאיה וכן טיפסה למספר פסגות נמוכות יותר באזור.

ההעפלה הראשון לפיסגת להוטסה הושלמה ב-18 במאי 1956 על ידי משלחת שווייצרית בראשות ארנסט רייס ופריץ לוכזינגר. ב-12 במאי 1979 הושלמה ההעפלה הראשונה לפסגת להוטסה שאר על ידי זפ מאירל ורולף וולטר מאוסטריה. להוטסה האמצעי נותר לאורך תקופה ארוכה פסגת ההר הגבוהה ביותר בעולם שעדיין לא דרכה בה כף רגל אדם. ב-23 במאי 2001 הגיעו מטפסים ראשונים לפסגת להוטסה האמצעי. היו אלה חברי משלחת רוסית: יבגני וינוגרדסקי, סרגי טימופייב, אלכסי בולוטוב ופטר קוזנצוב.

ב-31 בדצמבר 1988 היה המטפס הפולני ז'יז'טוף ויליצקי לראשון שטיפס לפסגת הלהוטסה בחורף. נכון לאוקטובר 2003 טיפסו לפסגת הלהוטסה 243 מטפסים ו-11 מתו במהלך ניסיונות הטיפוס.

==פני להוטסה==
המדרון המערבי של להוטסה ידוע בשם "פני להוטסה". כל מטפס על האוורסט העושה דרכו אל המדרון הדרומי של ההר חייב לטפס על קיר קרח כחול זה בגובה 1,125 מטר. המדרון מתרומם ברובו בזווית של 40-50 מעלות ולעיתים אף בזווית של 80 מעלות. מטפסי השרפה וכן המטפסים המובילים במשלחת מציבים בדרך כלל במדרון זה חבלים קבועים ושאר משלחת הטיפוס באה בעקבותיהם. במדרון שני קטעים סלעיים המכונים בשמות "הרצועה הצהובה" ו"דורבן ז'נבה".
==קישורים חיצוניים==

* [http://wiki.imga.org.il/index.php?title=להוטסה להוטסה באנציקלופדיית הטיפוס]
* 

קטגוריה:נפאל: הרים
קטגוריה:סין: הרים
קטגוריה:פסגות 8,000 המטרים
קטגוריה:הימלאיה
נוריתאים

נוריתאים (שם מדעי: Ranunculales) היא סדרת צמחים בעלי פרחים. על פי מערכת המיון APG II מ-2003 היא מונה עשר משפחות:
*ערטניתיים (Berberidaceae)
*סהרוניים (Menispermaceae)
*פרגיים (Papaveraceae)
*עשנניים (Fumariaceae)
*נוריתיים (Ranunculaceae)
*Circaeasteraceae 
*Kingdoniaceae
*Eupteleaceae 
*Lardizabalaceae 
*Pteridophyllaceae

סדרה זו כוללת מגוון רחב של מינים, בעלי מאפיינים שונים. רוב המינים עשבוניים, עם מיעוט של שיחים ומטפסים, ואף עצים ספורים. חלק מהמינים רב-שנתיים ואחרים חד-שנתיים. משפחות הנוריתאים מונות מעל 3,000 מינים. מתוכם מספר סוגים המשמשים לחקלאות, כגון הפרג, וסוגים אחרים הנמכרים באופן מסחרי כפרחי נוי, כגון הכלנית. בארץ גדלים בר מינים במשפחות נוריתיים, פרגיים, ערטניתיים, עשנניים וצהרונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך פון ברכטולד
קטגוריה:סדרות צמחים
הפיגוע בקו 5

הפיגוע בקו 5 היה פיגוע התאבדות שאירע ב-19 באוקטובר 1994, י"ד בחשוון ה'תשנ"ה, באוטובוס קו 5 של חברת דן ברחוב דיזנגוף, תל אביב. בפיגוע נרצחו 22 בני אדם ונפצעו 104.<ref></ref>

דקות ספורות לפני השעה 9 בבוקר פוצץ מטען בן כ-20 ק"ג של חומר נפץ, שהוכן בידי יחיא עיאש, על ידי מחבל מתאבד, מארגון החמאס בתוך האוטובוס בזמן שזה נסע ברחוב דיזנגוף לכיוון צפון, כ-100 מטרים מצפון לכיכר דיזנגוף, בסמוך לצומת הרחובות דיזנגוף-אסתר המלכה. בתחנת אוטובוס סמוכה בצדו השני של רחוב דיזנגוף (לכיוון דרום) העלה נוסעים אוטובוס נוסף של קו 5, שנפגע גם כן. מהפיצוץ נהרגו 21 איש, ואישה נוספת נפטרה מפצעיה בחלוף ארבעה ימים.

היה זה אחד מפיגועי ההתאבדות הראשונים בישראל והגדול ביותר עד לאותה עת. בזמן סיקור הפיגוע נחשפו צופי הטלוויזיה וקוראי העיתונים לתמונות קשות של הרוגים ותמונות זוועה אחרות. נוסף על כך, שידור האירוע בשידור חי הביא להיוודעות דבר מותו של אחד ההרוגים לבני משפחתו מתוך צפייה בטלוויזיה. הדבר עורר גל מחאה וזעזוע אשר בעקבותיו התגבשו, מחד, כללי אתיקה עיתונאית לאופן הסיקור החזותי של אירועים מסוג זה ומאידך, נוהלי פינוי שרידי גופות והסתרתן במהירות בידי הגופים העוסקים בזירת האירוע.

בעקבות הפיגוע הוטל סגר על השטחים ובית משפחתו של המחבל, סאלח עבד א-רחים נזאל, נהרס בידי צה"ל באישורו של בג"ץ.

==הנצחה==
* במקום הפיגוע נבנתה אנדרטה לזכר הקורבנות.
* ספריית הכ"ב ביפו ד' קרויה על שם 22 חללי הפיגוע.
* חודשיים לאחר הפיגוע הוציאה הזמרת טלי רון-אלכסנדר את השיר "יום שהתחיל ונגמר בשחור", אותו כתבה לזכרה של שירה מרוז-קוט שהייתה מקורבנות הפיגוע.

==ראו גם==
* פיגועי התאבדות בישראל
* הפיגוע בדיזנגוף סנטר
* קו 5

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
*
*
* , בערוץ ה-YouTube הרשמי של תאגיד השידור הישראלי
*
*
== הערות שוליים ==

קו 5
קו 5
קו 5
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-1994
קטגוריה:דן חברה לתחבורה ציבורית
קטגוריה:פיגועים באוטובוסים בישראל
קטגוריה:מעשי טבח בישראל
שלישיית התאומים

שלישיית התאומים הייתה שלישיית בידור ישראלית שפעלה במחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20. ההרכב כלל את חנן גולדבלט, פופיק ארנון ואושיק לוי (שהצטרף כעובד שכיר). סגנונה של השלישייה היה קרוב לסגנון הבידורי הקל שהתפתח באותן שנים, וניכר בתוכניות של הלהקות הצבאיות, התרנגולים והגשש החיוור. הופעות הלהקה נבנו על המתכון הבידורי שכלל שילוב של מערכונים ושירים.

==היסטוריה==
שלישיית התאומים הוקמה בעקבות סירובו של חנן גולדבלט, יוצא להקת התרנגולים, להיות הגשש הרביעי. במקום זאת הקים יחד עם ארנון ולוי את השלישייה המקבילה וקראו לעצמם "שלישיית התאומים".

בשנת 1966 יצאה הלהקה בתוכניתה הראשונה, "הערב יוצאים", אותה ביים יוסי בנאי. בעקבות התוכנית הוציאה הלהקה תקליט שכלל את "אנחנו לא רקדנים" של דוד אבידן בלחן של סשה ארגוב ושירים באווירה שאנסוניירית. התוכנית הביאה שניים מהלהיטים הגדולים של התקופה שתורגמו מצרפתית, "שלגיה" על ידי נעמי שמר (תרגום של שיר צרפתי בשם Les souliers של גי ביאר) ו"זה לא נורא" על ידי דוד אבידן ללחן של חואן סולאנו פֶּדְרֶרוֹ (הגרסה העברית לשיר El Porompompero ). התוכנית כללה גם גרסה עברית לשיר "Hit the Road Jack", שאותו תרגם אבידן כ-"הסתלקי רות". כל העיבודים המוזיקליים בתוכנית היו של אלכס וייס. 

בשנת 1966 שיחקו השלושה בסרטו של ישראל בקר, שני קוני למל בכיכובו של מייק בורשטיין.

בשנת 1969 יצאה השלישייה בתוכניתה השנייה, "רבותיי פצצה", שגם אותה ביים יוסי בנאי. על העיבודים המוזיקליים הופקד יאיר רוזנבלום, שגם הלחין לשלישייה את להיטה "אני אוהב אותך" שכתב יורם טהרלב. שלום חנוך הלחין את "ניסע לים" למילים שכתב מאיר אריאל. לתוכנית זו כתבה נעמי שמר מילים לשיר "הכל חינם", וכן כתב לה אריק איינשטיין מילים לשני להיטים גדולים שהתפרסמו באותם ימים, "קול ששון וקול שמחה" (לחן של הלהיט "Suddenly You Love Me" של להקת הטרמלוס), וכן "חוזרים הביתה" (לחן של וודי גאת'רי ללהיט "This Land Is Your Land"). את המערכונים בתוכנית כתבו נסים אלוני, יוסי בנאי ועמוס קינן.

באותה שנה השתתפה השלישייה בתוכנית טלוויזיה שהוקדשה לנחיתה על הירח, ובה שר פופיק ארנון את להיט הסולו "בלדה בין כוכבים".

השלישייה התפרקה לאחר שכל אחד מחבריה מצא בת-זוג קבועה והתמקד במקביל להופעות בקריירה עצמאית; ארנון שיחק במחזמר "קזבלן", גולדבלט נסע לארצות הברית, אושיק לוי עבד על תקליט סולו.

במהלך מלחמת יום הכיפורים הופיעה השלישייה בכ-400 הופעות בפני חיילים, כאשר בהמשך חברו אליהם גם מתי כספי, אילנה רובינא והזמר היהודי-קנדי לאונרד כהן.

לאחר הפירוק ולרגל הקלטת קליפ ללהיטים של הלהקה השתתף בהרכב גבי עמרני במקום פופיק ארנון שחזר בתשובה, אך הרכב זה לא הוסיף להופיע.

מערכונים שביצעה הלהקה זכו גם הם לפרסום, בהם "איפה החתן" ו"אדון בר אדון" שנכתבו על ידי יוסי בנאי.

== דיסקוגרפיה ==

* הערב יוצאים (1966)
* רבותיי פצצה (1969)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שנות ה-1960 בישראל
התאומים
התאומים
סליבוביץ'

סליבוביץ (בישראל נקרא גם: שליבוביץ או שליבוביצה) הוא משקה אלכוהולי נטול צבע המיוצר ממיץ שזיפים מזוקק ומותסס. המשקה דומה לברנדי ומכונה לעיתים בארצות דוברות אנגלית "ברנדי שזיפים". שייך לקטגוריית משקאות חריפים הנקראת או דה וי - Eau de vie (ברנדי המזוקק מפירות). תכולת האלכוהול יכולה לנוע בין 25%-70%, אולם בדרך כלל הטווח הוא בין 40%-45%.

מקור השם בנגזרות המילה הסלאווית šljiva (שזיף). המשקה קרוי šljivovica (שליבוביצה) בסרביה, сливова (סליבובה) בבולגריה, slivovka בסלובניה, šljivovica (שליבוביצה) בקרואטיה, šljivovica (שליבוביצה) בבוסניה, сливовица (סליבוביצה) במקדוניה, śliwowica (סליבוביצה) בפולין, şliboviţă (שליבוביצה) ברומניה, slivovica (סליבוביצה) בסלובקיה, slivovice (סליבוביצה) בצ'כיה ו-szilva pálinka (סילבה פאלינקה) בהונגריה.

בתהליך הייצור המסורתי נמעכים השזיפים יחד עם החרצנים לכדי עיסה. בשיטות מודרניות יותר החרצנים מוצאים החוצה לפני תהליך הטחינה. לאחר התססה שמרית שמביאה את עיסת התירוש לחוזק אלכוהולי טבעי של 5%-8% הנוזל עובר זיקוק, אחד שניים או שלושה, בהתאם למסורת, לסוג המזקקה ולמיקום הגאוגרפי. חלק מיצרני סליבוביץ' נוהגים ליישן את המשקה במשך 5–12 שנים בחביות עץ אלון או דובדבן.

סליבוביץ' הוא המשקה הלאומי של רוב ארצות הבלקן שבחלקן כ-70% מתנובת השזיפים (כ-424,300 טון לשנה) מופנית לייצור המשקה. סליבוביץ' הוא גם אפריטיף ודיז'סטיף מסורתי בקרב יהודים אשכנזים ממזרח אירופה, ויש הסוברים שהיי"ש ("יין שרף") המוזכר רבות בספרות היהודית-אשכנזית הוא למעשה סליבוביץ'. מכיוון שהמשקה מבוסס על שזיפים ולא על דגנים, הוא נחשב כשר לפסח.

הוועדה הבין-ממשלתית של אונסק"ו לשמירה על המורשת התרבותית הבלתי מוחשית, שהתכנסה ברבאט מרוקו בין 28 בנובמבר ל-3 בדצמבר בשנת 2022, הכניסה את משקה הסליבוביץ ברשימת המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של אונסק"ו לבקשת סרביה.

==ראו גם==
* צויקה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:דיז'סטיפים
קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:אפריטיפים