משה שחל

משה שחל (נולד ב-20 במאי 1934) הוא איש ציבור ועורך דין ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.

==ביוגרפיה==
שחל נולד בשם מוריס פתאל בבגדאד שבעיראק, ובשנת 1950 עלה לישראל. את השכלתו רכש באוניברסיטת חיפה, שם למד כלכלה ומדעי המדינה, ובאוניברסיטת תל אביב, שם למד משפטים. לאחר לימודיו הוסמך כעורך דין.

בשנת 1958, כאשר היה בן 24, מונה כמזכיר סניף ההסתדרות בעיר התחתית. במהלך אירועי ואדי סאליב יצר קשר עם דוד בן הרוש וסיפק לו הלוואה כספית לטובת ארגון "ליכוד יוצאי צפון אפריקה" שהקים, שמטרתו הייתה לסייע לתושבי השכונה. בגיל 27 בלבד נבחר כחבר מועצת פועלי חיפה, תפקיד שבו כיהן 4 שנים.

בבחירות לכנסת השביעית, בשנת 1969,הוצב במקום ה-57 ברשימת המערך. תחילה דווח שנכנס לכנסת, אך לאחר ספירת כל הקולות זכתה הרשימה רק ב-56 מושבים. אחר כך היה אמור אחד מחברי הרשימה שמונה לשר, להתפטר מחברותו בכנסת, ושחל היה צריך להיכנס במקומו. חבר סניף חיפה של המערך העלה טענות נגד אמינותו של שחל, והוחלט שלא יכול להיכנס לכנסת עד סיום הבירור. אף על פי שמעמודתו אושרה בפברואר 1970, הוא לא היה יכול להיכנס לכנסת, מאחר שעבר המועד בו יכלו שרים להתפטר כדי להכניס את המועמד הבא ברשימה. בספטמבר 1971, לאחר פטירתו של חבר הכנסת מרדכי עופר במהלך כהונתה של הכנסת השביעית, שחל נכנס לכנסת במקומו. מאז המשיך שחל לכהן בכנסת בתפקידים שונים עד לפרישתו מהכנסת ה-14 בשנת 1998 לאחר 27 שנות פעילות בכנסת.

בסוף 1974 מונה ליושב ראש המועצה הישראלית לצרכנות. בשנת 1976 מונה לממלא מקום יושב ראש הכנסת. בכנסת השמינית והתשיעית שימש יושב ראש סיעת המערך בכנסת וסגן יושב ראש הכנסת. בשנת 1979 יזם הצעת חוק פרטית הקובעת שחבר כנסת שהורשע בפלילים יחדל לכהן.

בשנת 1984 מונה שחל לשר האנרגיה והתשתית, תפקיד שבו כיהן ברציפות במשך 6 שנים, עד 1990. במהלך כהונתו יזם את הרפורמה במשק הדלק, שמטרתה הייתה הגדלת התחרות והורדת מחירי הדלק בישראל.

בשנת 1992, לאחר בחירתו של יצחק רבין לתפקיד ראש הממשלה, מונה שחל לשר התקשורת, לשר המשטרה וחזר לתפקידו כשר האנרגיה והתשתית. בתפקידו כשר התקשורת, הביא להקמתו של הערוץ השני.
היה לשר הראשון שנושא בשלושה תיקים בעת ובעונה אחת.

לאחר כשנה בתפקיד, נפרד שחל ממשרד התקשורת שהועבר לשולמית אלוני. עם כינון הממשלה ה-26 לאחר רצח רבין, נשאר שחל עם תיק המשטרה, ששינה את שמו והורחב למשרד לביטחון פנים, תפקיד בו נשאר עד סיום הקדנציה ב-1996.

במשך השנים נחשב למקורבו של שמעון פרס, ולאחר פרישתו מן הכנסת, המשיך להיות פעיל במפלגת העבודה וחזר לעבודתו כעורך דין. בין השאר, הוא מייצג בערכאות משפטיות את החברה לישראל בשליטת עידן עופר וכן את מרכז פרס לשלום.

בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-117 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.

ב הוצב כמועמד אחרון במקום ה-120 ברשימת העבודה לכנסת. 

בנו, עפר שחל, הוא עורך דין ודירקטור.

שחל מתגורר בקיסריה.

==לקריאה נוספת==
* יאיר קוטלר, הנבחרת הלאומית, כרך ב', פרק א'(6), עמודים 134 - 165

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת התשיעית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי מועצת העיר חיפה
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת העשירית
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השמינית
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל העשרים וחמש
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל העשרים ושתיים
קטגוריה:שרי ממשלת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934