OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מוטקה בן-פורת

מרדכי (מוטקה) בן פורת (12 בדצמבר 1927 – 15 בדצמבר 2022) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף ששירת כמפקד חטיבה 9 במלחמת יום הכיפורים. עמד בראש רשות הגנים הלאומיים.

==ביוגרפיה==
בן פורת נולד בירושלים. התייתם מאמו בגיל ארבע. התחנך בכפר הנוער בן שמן.

לאחר סיום לימודיו התגייס לפלמ"ח ושובץ לפלוגה ו' בגבע. בנובמבר 1945 הוצב בפלי"ם, הזרוע הימית של הפלמ"ח. כלוחם פלמ"ח השתתף בשחרור מעפילי מחנה המעצר בעתלית, בחילוץ מעפילים מאוניות מעפילים, בפיצוץ מסילות רכבת ובפיצוץ בניין משטרת משמר החופים בסידנא עלי. ב-1946 יצא לקורס מ"כים והיה מפקד כיתה ביגור ובשפיים. ב-1947 יצא לקורס מ"מים בג'וערה.

בעת מלחמת העצמאות ב-1948, מונה למפקד פלוגה ג' (פלי"ם) בגדוד הרביעי ("הפורצים"), של חטיבת הראל. השתתף בכיבוש קטמון שם פיקד על הכח הפורץ בקרב סן סימון, ובכיבוש בית מחסיר. במהלך קרב נבי סמואל פיקד על כיבוש בית איכסא. לאחר פירוק הפלמ"ח שרת כקצין מבצעים במחוז הנגב ובחטיבה 7.

בשנת 1952 השתחרר מצה"ל והצטרף לקיבוץ כברי. בשנת 1964 התנדב לשירות קבע בצה"ל. במלחמת ששת הימים שרת כסגן מפקד חטיבה 8 בקרבות בסיני.

במלחמת יום הכיפורים, בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 9 הממוכנת, חטיבת מילואים שהשתייכה לעוצבת געש. החטיבה כללה גדוד טנקי שרמן ושני גדודי חרמ"ש, לאחר גיוסה נשלחה החטיבה לדרום רמת הגולן, הצטוותה לאוגדה 210 וסופח אליה גדוד טנקי צנטוריון מחטיבה 179. גדודי השריון של החטיבה השתתפו בקרבות הבלימה נגד הכוחות הסורים במהלכם נפגעו כ-60% מכלל הטנקים שלה. לאחר הצטרפות כוחות החרמ"ש, השתתפה החטיבה במתקפת הנגד של אוגדה 146 על מתחם חושניה, בו התרכזו הסורים. החטיבה ספגה אבדות כבדות אך הצליחה להביא להתמוטטות המערך הסורי ולנסיגתו. בהמשך המלחמה השתתפה החטיבה בהתקפת צה"ל לתוך סוריה.
סגן מפקד [[גיס 479, מוטקה בן-פורת מועלה לדרגת תת-אלוף על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור בלשכת הרמטכ"ל, 1975]]
לאחר המלחמה מונה בן פורת לסגן מפקד גיס 479 והועלה לדרגת תת-אלוף. סיים את שירותו בצה"ל בשנת 1975.

לאחר שחרורו מהצבא שימש כראש אגף הייעור בקק"ל ובשנים 1984–2002 עמד בראש רשות הטבע והגנים. התגורר בתל אביב.

בן פורת היה אב לשלושה, שניים מהם מתו בטרם עת. אחיו, סגן אלוף פנחס בן-פורת, מפקד טייסת בחיל האויר, נספה כשהיה הקצין הראשון בטיסת אל על שהופלה בשמי בולגריה.<ref></ref>

מרדכי בן-פורת נפטר בשנתו ב-15 בדצמבר 2022, שלושה ימים לאחר מלאת לו 95 שנים, נקבר בבית העלמין בקבוצת שילר. הותיר אחריו בת ונכדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://archive.kippur-center.org/agranat-commission-testimonies/1975-383-75-MordechaiPorat.pdf עדות מרדכי בן-פורת - מח"ט 9 - מילואים], באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי חטיבות במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:מפקדי חטיבות חיל השריון של צה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבת עודד
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:כברי: אישים
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:מנהלי רשות הטבע והגנים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
קטגוריה:חיילי חטיבת הראל במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
מולדת

מולדת היא שטח אדמה – ארץ או חבל ארץ – אשר לעם יש זיקה היסטורית ארוכה אליו. שטח בו נוצרה הזהות הלאומית של העם.

שטח טריטוריאלי זה אינו בהכרח מקום הולדתו של האדם, אלא השטח הטריטוריאלי שבו נולדה אומתו.

בשפות שונות פירוש המילה מולדת בקונוטציה המבטאת שייכות כגון באנגלית: Homeland, כלומר "ארץ הבית", או בקונוטציות לאומיות אתניות כגון: ארץ האבות (Fatherland), ארץ האם (Motherland), מדינת האם (Mother country).
גם מדינות רב-אתניות שהתבססו על הגירה של בני עמים שונים – מדינות לאום מדינתיות – כמו ארצות הברית, אוסטרליה הפכו למולדת עבור אזרחיהם. ברית המועצות שנבנתה על חורבות האימפריה הרוסית עלי יסודות האידאולוגיה הקומוניסטית ושאיפה לבנות אומה מסוג חדש – "האומה הסובייטית" – החשיבה עצמה ל"מולדת", "המולדת הסובייטית" עבור אזרחיה, לפעמים אף ל"מולדת של הפרולטריון" העולמי.
מדינת ישראל שקלטה יהודים מכל רחבי תבל מגדירה את עצמה כ"מולדת היסטורית" של העם היהודי ומצד שני היא מולדת אזרחיה היהודים והאחרים.

ייתכן שטריטוריה מסוימת תשמש כמולדת עבור שני עמים שונים או יותר.

==קישורים חיצוניים==

*רוביק רוזנטל, [http://blog.ravmilim.co.il/2013/11/10/homeland/ מולדת יש רק שתיים], בבלוג השפה העברית של מילון רב-מילים

קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:לאומיות
כנופיות ניו יורק

כנופיות ניו יורק (באנגלית: Gangs of New York) הוא סרט קולנוע בבימויו של מרטין סקורסזה ובכיכובם של לאונרדו דיקפריו, דניאל דיי-לואיס וקמרון דיאז. הסרט, העוסק במלחמת כנופיות בעיר ניו יורק בשנת 1863, יצא לאקרנים בשנת 2002. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר, והיה מועמד בעשר קטגוריות שונות לקבלת פרס אוסקר, ביניהן הפרס לשחקן הטוב ביותר (דניאל דיי לואיס).

== תקציר העלילה ==
סצנת הפתיחה מראה שתי כנופיות מתכוננות לקראת קרב אחד, שבו המנצחת תיקח את השליטה על אזור "חמש הנקודות" שבניו יורק. הכנופיה האירית, "הארנבות המתות", אותה מנהיג הכומר וואלון (ליאם ניסן) וכנופיית "הילידים" ומנהיגה ביל הקצב (דניאל דיי-לואיס). בתום קרב עקוב מדם, עליו צופה בנו של וואלון מהצד, נדקר וואלון למוות על ידי ביל הקצב. ביל הקצב מצווה לשלוח את הבן למוסד לעבריינים צעירים כדי ש"יתחנך".

16 שנה אחר כך משתחרר הבן (שיכנה עצמו בהמשך "אמסטרדם", מגולם בידי לאונרדו דיקפריו) וחוזר לניו יורק במטרה לנקום את מותו של אביו. הוא מארגן סביבו חבורת תומכים חדשה מקרב בני המיעוטים (ובמיוחד אירים), ביניהם חבר הילדות שלו ג'וני ורואה כיצד שולט ביל הקצב בעיר.

בניו יורק, עוסק אמסטרדם בפשע מזדמן, תוך שהוא נותן אחוז מעבודתו לביל, כמקובל. לאחר שהוא מסתבך בקטטה עם אחד מעוזריו של ביל, ומנצח אותו בקרב איגרוף באגרופים חשופים, הוא משיג את הערכתו, ומאוחר יותר גם את אמונו, של ביל. במקביל, מתקרב אמסטרדם לכייסת ששמה ג'ני (קמרון דיאז), אשר מתבררת כקרובה מאוד לביל.

לאחר שהציל את ביל ממתנקש אירי בתגובה אינסטינקטיבית, מרגיש אמסטרדם רגשות אשם ומחליט לרצוח אותו בהזדמנות הראשונה. במקביל, בשל קנאתו על חיבתה של ג'ני, בוגד בו חברו ג'וני ומסגיר את זהותו לביל. לאחר מכן, כאשר מנסה אמסטרדם להתנקש בחייו של ביל, ביל מצפה לכך, מונע את ההתנקשות, ומכה את אמסטרדם עד אובדן הכרה, אך מחליט להשאירו בחיים.

לאחר שהחלים, החליט אמסטרדם לקרוא תיגר על כנופייתו של ביל, ולהקים מחדש את כנופיית ה"ארנבות המתות". הוא מנסה לפעול כנגד ביל גם באמצעים פוליטיים, כאשר הוא מעמיד את מונק, חברו הקרוב של אביו, להתמודד על משרת השריף. אמסטרדם דואג להטות את ההצבעה באמצעות איום על המצביעים והבאתם להצביע מספר פעמים עבורו. כתוצאה מכך, זוכה מונק ביתרון הגדול משמעותית ממספר הקולות בעיר כולה ומוכרז כשריף החדש של ניו יורק. ביל רוצח אותו, וכתוצאה מכך מזמין אותו אמסטרדם לדו-קרב עד למוות.

בזמן מצור על העיר בעקבות מהומות הגיוס בניו יורק, אוסף אמסטרדם את המהגרים באזור להילחם נגד ביל הקצב וה"ילידים". אולם באותו יום פורצת הפגנה אלימה, ובעקבותיה הפגזה על העיר. לאחר שמתפזר עשן ההפגזה, מתברר שאנשי שתי הכנופיות התפזרו כולם למעט ביל ואמסטרדם, והראשון מתברר כגוסס כיוון שרסיס מתכת חדר לבטנו. השניים שולפים סכינים, ואמסטרדם הורג את ביל בסכין ששימש את אביו. בסוף המהומה קובר אמסטרדם את ביל סמוך לקברו של אביו בבית קברות בברוקלין ועוזב עם ג'ני כדי להתחיל חיים חדשים בסן פרנסיסקו. בסצנת הסיום של הסרט נראה קו הרקיע המשתנה במהלך תקופה של 140 שנה, במהלכה נבנית מנהטן המודרנית, מגשר ברוקלין ועד מרכז הסחר העולמי, בעוד בית הקברות מתכסה בצמחייה ונשכח.

==צוות השחקנים==

==ראו גם==
*מהומות הגיוס בניו יורק

==קישורים חיצוניים==

* 

ביקורות
* ו[http://www.fisheye.co.il/כנופיות-ניו-יורק-גירסת-הארנבים-המתים/ ביקורת נוספת], באותו אתר
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים על בחירות ופוליטיקה
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מרטין סקורסזה
קטגוריה:ניו יורק בקולנוע
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: השיר המקורי
Z3

מוזיאון המדע במינכן]]
מחשב Z3 של קונראד צוזה היה המכונה הראשונה בת התכנות האוטומטי. Z3 נבנה באמצעות 2,000 ממסרים, היה לו תדר שעון של 5 הרץ ואורך מילה של 22 סיביות.
חישובים בוצעו במחשב באמצעות אריתמטיקה בינארית של נקודה צפה.

המכונה הושלמה בשנת 1941 (במאי של אותה שנה היא הוצגה בפני קהל של מדענים בברלין). Z3 המקורי הושמד בשנת 1944 במהלך הפצצת ברלין על ידי בעלות הברית. עותק משוחזר נבנה בשנות ה-60 על ידי חברת Zuse KG והוא מוצג בתצוגת קבע במוזיאון המדע של מינכן.

ה-Z3 אפשר סדרה של פקודות אריתמטיות ללא פקודות בקרה (ראו למטה לגבי הכוח החישובי של התקן כזה).

==מחשב Z3 לעומת מחשבים אחרים==

==הקשר של ה-Z3 למושג מכונת טורינג אוניברסלית==

Z3 אפשר לולאות, אבל לא היו פקודות קפיצה מותנית. למרות זאת מדען המחשבים ראול רוחס (Raul Rojas) הראה ב-1997 כי קיימת דרך מתוחכמת לממש מכונת טורינג אוניברסלית באמצעות ה-Z3, בהנחה שיש מקום אחסון בלתי מוגבל והסתברות אפסית לנפילה. הסימולציה אינה יעילה והיא משתמשת בטכניקה המאפשרת לדמות קפיצות מותנות באמצעות חילוק.

==ראו גם==
*Z1
*Z2
*Z4

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060211035420/http://irb.cs.tu-berlin.de/~zuse/Konrad_Zuse/en/Rechner_Z3.html דף טכני אודות ה Z3 מהאוניברסיטה הטכנולוגית של ברלין]
* [http://slashdot.org/articles/04/06/07/1748206.shtml?tid=126&tid=137 "האם ה Z3 של קונראד צוזה היה המחשב בר התכנות הראשון ?"]
* [https://web.archive.org/web/20100418164050/http://www.epemag.com/zuse/ חייו ועבודתו של קונראד צוזה] נכתב על ידי הפרופסור הורסט צוזה (בנו של קונראד)
* [http://ed-thelen.org/comp-hist/Zuse_Z1_and_Z3.pdf המורשת של קונראד צוזה : תיאור מפורט של הארכיטקטורה של ה Z1 ושל ה-Z3]
* [https://web.archive.org/web/20140714224748/http://www.zib.de/zuse/Inhalt/Kommentare/Html/0684/universal2.html כיצד להפוך את ה Z3 של צוזה למחשב אוניברסלי] Raúl Rojas

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחשבים חלוציים
קטגוריה:המצאות גרמניות מהתקופה הנאצית
שרון דוראני

שרון דוראני (נולדה ב-18 בפברואר 1974) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת ילדים ישראלית.

ידועה בתפקידה של עפרה אברהם בטלנובלה "לגעת באושר" ורווית הלל בסיטקום "שמש".

==ביוגרפיה==
דוראני נולדה וגדלה בבת ים לאם פולניה ולאבא תימני יליד הארץ.<ref name=":1" />

בצבא שירתה כצלמת צבאית בשרשרת החיול בבקו"ם. ומאוחר יותר כראש הלשכה של סגן מפקד הבסיס,<ref name=":0"></ref><ref name=":1" />

למדה משחק אצל יורם לוינשטיין ועשתה סדנה אצל רות דייכס.

דוראני עבדה כדוגמנית, בין היתר הצטלמה ל"סופר סנטר", שמפו "קמיל" ומפעל הפיס.<ref name=":1" />

בשנת 1993, תוך כדי השירות הצבאי, השתתפה בתחרות "מלכת היופי" וזכתה בתחרות בתואר "נסיכת היופי".<ref name=":1" />

בשנת 1995 החלה להשתתף בשעשועון "פחות או יותר" כנערת הגלגל בהנחיית אקי אבני. בשנת 1996 שיחקה בתפקיד אורח בדרמה הטלוויזיונית של HOT, "תמונות יפואיות" שיצרו וכתבו מתי הררי ואריק לובצקי.

בשנת 2001 שיחקה בתפקיד הראשי בטלנובלה "לגעת באושר" כעפרה אברהם. באותה שנה השתתפה בפסטיגל וזכתה במקום הראשון עם השיר "כשאני אוהבת". בשנת 2002 השתתפה בחנוכה במחזה "צי.פי חברה מכוכב אחר". בין השנים 2003–2005 הייתה מנחה בערוץ הילדים, ובין היתר שיחקה בסדרת המערכונים בכיכובם של המנחים "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים". בשנת 2004 החלה לשחק בסדרה קומית המצליחה "שמש" בעונתה השישית בתפקיד רוית, אחות של אתי וכן, הופיעה בסדרת הילדים "הפיג'מות" בתפקיד יועצת בית ספר של רוני.<ref name=":0" />

בשנת 2004 לכבוד יום העצמאות התקיים מופע שיר השירים - מצעד הלהקות הצבאיות בו נתבקש הקהל הישראלי לבחור את שיר הלהקות הצבאיות האהוב ביותר בכל הזמנים ודוראני הייתה מבין מבצעי השיר חורף 73 שזכה במקום הראשון ביחד עם ליאת אחירון, טל מוסרי ועודד מנשה.

בשנת 2006 התארחה בטלנובלה "האלופה" של HOT3, בעונה הראשונה בתפקיד של אחות.<ref name=":0" />

דוראני כתבה שני ספרי ילדים שיצאו לאור בהוצאת קוראים, "טומי חלומי חולם חלומות" ו"טומי חלומי שואל שאלות".<ref></ref>

== חיים אישיים ==
דוראני נשואה ליהלומן יוני עובד ולהם שלוש בנות. גרה כיום בבלגיה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://simania.co.il/authorDetails.php?itemId=37433 שרון דוראני], באתר סימניה.
* שרון דוראני: [https://tzahikoma.com/sharon-dorani-2/ שני כלים שאפשרו לי לשנות את החיים שלי], צחי קומה, המגזין,
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:זוכות הפסטיגל
קטגוריה:מנחות ערוץ הילדים
קטגוריה:משתתפות בתחרות מלכת היופי (ישראל)
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בת ים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
אמפיקטיונה

אמפיקטיונה (ביוונית: ἀμφικτυονία) הייתה בעת העתיקה התאגדות דתית של מספר קהילות - שבטים או ערים, מסביב לפולחן של אל משותף או אתר קדוש. לרוב, מטרתה המקורית של ההתאגדות הייתה קיום הפולחן של האל או האתר שבמרכז הברית.

בדרך כלל, בברית כזו היו 12 חברות, כאשר באחריות כל אחת מהחברות היה לתחזק את המקדש או האתר במשך חודש בשנה. אמפיקטיונות רבות היוו בהמשך בסיס לבריתות צבאיות ולהתפתחות של יחידות מדיניות קטנות.

מקור השם הוא ביוון העתיקה.

== אמפיקטיונות ידועות ==
* שבטי ישראל
* שבטי ארם
* שבטי ישמעאל
* שבטי אדום
* פנאיוניון - התאגדות איונית סביב מקדש פוסיידון על כף מיקלי
* האמפיקטיונה של דלוס
* האמפיקטיונה של דודונה
* האמפיקטיונה של דלפי

== לקריאה נוספת ==
* משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס. 
* אדם זרטל, מזבח הר עיבל, הוצאת ספרי חמד.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:העת העתיקה
500 (מספר)

שטרות של 500 יורו
500 (במילים: חמש מאות) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 499 ולפני 501.

== במתמטיקה ==
* 500 הוא מספר הרשאד בבסיס ספירה עשרוני.

== ביהדות ==
המספר 500 מסמל אצל חז"ל מספר גדול מאוד, על לשון ההגזמה. כך למשל, הביטוי ת"ק פרסה על ת"ק פרסה אינה באה ליצג רק את המידה הספציפית אלא את כל ארץ ישראל או את כל העולם. גם שטחו של הר הבית שהוא 500X500 אמה מייצג יותר מהשטח הפיסי של המקדש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
ארמיית הפוטומק

ג'ורג' מקללן, מפקדה הראשון של ארמיית הפוטומק
ארמיית הפוטומק (באנגלית: Army of the Potomac) היה הכוח העיקרי של צבא האיחוד בזירה המזרחית של מלחמת האזרחים האמריקנית.

הארמייה הוקמה ב-1861, אך אז היה גודלה רק כשל קורפוס. הגרעין שסביבו הוקם נקרא ארמיית צפון-מזרח וירג'יניה ומפקדו היה בריגדיר גנרל אירווין מקדואל, וזה היה הכוח שלחם, והפסיד, בקרב הראשון של המלחמה - קרב בול ראן הראשון. הרכב הארמייה השתנה משמעותית עם הגיעו לוושינגטון של מייג'ור גנרל ג'ורג' מקללן. משימתו הראשונה הייתה לפקד על מחלקת הפוטומק, שכללה את המחלקה של מקדואל, ואת מחלקת וושינגטון, בפיקודו של ג'וזף מנספילד. ב-26 ביולי 1861 התמזגה לארמייה גם דיוויזיית השננדואה, שעליה פיקד קולונל נת'ניאל בנקס, ובאותו יום הוכרז על הקמתו של ארמיית הפוטומק, שהורכבה גם מכלל הכוחות הצבאיים של בולטימור. אנשיו של בנקס הפכו לחיל הרגלים של הארמייה.

השם ארמיית הפוטומק ניתן גם לכוחות הדרום שעליהם פיקד הגנרל פ.ג.ט. בורגארד במהלך השלבים המוקדמים של המלחמה, אך שמה של ארמייה זו שונה לבסוף לארמיית צפון וירג'יניה, שהתפרסם במיוחד תחת פיקודו של רוברט לי.

בניגוד למקובל, לא החליף הקולונל ג'ון פופ את מקללן בפיקוד על הארמייה בקיץ 1862 לאחר המערכה הכושלת בדרום מזרח וירג'יניה. כוחותיו של פופ כונו ארמיית וירג'יניה, ועל אף ששלושה קורפוסים מאנשיו של מקללן הועברו לפיקודו של פופ בקרב השני על בול ראן, הרי שמדובר בשתי יחידות צבאיות נפרדות.

ארמיית הפוטומק עברה שינויים מבניים רבים במהלך קיומה. היא השתתפה במרבית הקרבות של הזירה המזרחית במלחמה, בעיקר בווירג'יניה, במרילנד ובפנסילבניה, ופוזרה ב-28 ביוני 1865, עם תום המלחמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פוטומק
מונו (תוכנה)

מונו (באנגלית: Mono) הוא מיזם קוד פתוח שמובילה חברת נובל, ומטרתו ליצור סביבת כלי פיתוח לסביבת .NET כפי שהוגדרה בתקן ECMA. 

בין היתר, מטרת הפרויקט היא פיתוח מהדר לשפת #C ומכונה וירטואלית CLR. בשונה מסביבת הפיתוח של מיקרוסופט (הפועלת במערכת Windows בלבד) סביבת הפיתוח של מונו פועלת במערכות רבות ובהן: לינוקס, Windows, Mac OS X, UNIX, FreeBSD. במטרותיו דומה מונו לפרויקט הקוד הפתוח DotGNU Portable .NET. 

רוב המשתמשים בסביבת מונו הם מפתחי קוד פתוח המבקשים לפתח בכלי RAD (Rapid Application Development), כפי שמאפשרת סביבת .NET אך מבלי להגביל את הפיתוח למערכת Windows בלבד.

קוד הפרויקט מופץ תחת תנאי הרישיונות GPL, LGPL ו-MIT.

== היסטוריה ==
מונו התחיל כפרויקט של מיגל דה איקזה . כאשר החברה שבבעלותו, Ximian, חיפשה דרך לשפר את יעילות תהליך כתיבת התוכניות, הוחלט להשקיע משאבים בכתיבת כלים לכתיבת #C בלינוקס, ובשל מחסור בכוח אדם, הוכרז ביולי 2001 פרויקט הקוד-פתוח מונו. כשלוש שנים לאחר מכן ב-2004 הוכרזה גרסה 1.0 של מונו (שבספרדית משמעותו קוף).

== הסבר טכני ==
בבסיס מונו עומדים: המהדר של C#, המכונה הווירטואלית וספריות הבסיס (וכל אלו עומדים בתקני ECMA) לצד כלי הפיתוח שבבסיסם נועדו לסביבות: GNOME ו-GTK, הכוללים בין היתר: ספריות ממשק משתמש גרפי, אינטגרציה עם מערכת ההפעלה, תמיכה ב-XML, תמיכה במסדי נתונים ועוד. לבסוף הפרויקט כולל רכיבי תאימות מול הרחבות של מיקרוסופט לשפה (שאינם חלק מתקן ECMA) הכוללים בין היתר: תמיכה ב־ADO.NET, ASP.NET, Windows.FORMS ועוד.

== זכויות יוצרים ==
בשל אי-בהירות בסוגיית זכויות היוצרים עבור חלק מרכיבי .NET של מיקרוסופט, ישנם מפתחים המעדיפים להשתמש בהרחבות החופשיות שיש למנגנונים כמו GTK במקום ל־Windows.FORMS (הדבר אינו מהווה בעיה לעבודה מכיוון שיש מימושים של ספריות אלו למרבית מערכות ההפעלה, אך ייתכן וייווצרו בעיות תאימות כאשר ישתמשו בקוד שנכתב ספציפית רק למוצרי מיקרוסופט כמו למשל Visual C#).

== פיתוחים עתידיים ==
עם השקת Windows Vista הושקה גם .NET Framework 3 המכילה שיפורים ושינויים רבים ומשמעותיים לעומת .NET Framework 2. מפתחים רבים חוששים שפרויקט מונו שעדיין לא התאים את עצמו לגרסה 2 של .NET לא יצליח לעמוד בקצב הפיתוח של מיקרוסופט ולהתאים את עצמו לגרסה 3.

== ביקורות ==
כיום יש מספר בעיות טכנולוגיות שמונעות את התקדמות הפרויקט ומרתיעות מפתחים מאימוץ מלא של הפרויקט.
*פרויקט מונו נמצא כרגע בתאימות רבה יחסית ל .NET Framework 1.1. למרות שהתאימות לגרסה 1.1 טובה, עדיין היא לא בשלה להרצת אפליקציות מורכבות ותדרוש התאמה רבה.
*עקב ריבוי סביבות העבודה בלינוקס, קשה לפתח מוצר התואם את כל סביבות העבודה ומאפשר עבודה וכתיבה בצורה נוחה ובאופן רגיל לחלוטין במחלקות וכלים לתכנות חלונאי של .NET Framework.
:מפתחים אינם יכולים להשתמש ביכולות של System.Windows.Forms (מרחב השמות בו נמצאים רוב הדברים הקשורים לפיתוח חלונאי ב .NET) בצורה טבעית ולדעת בוודאות שהקוד שלהם יעבוד בלינוקס ובכל סביבות העבודה האפשריות מאחר שפרויקט מונו לא תומך בזה בצורה מקיפה דיו ודורש במקרים רבים שימוש בספריית חלונות שונה, כדוגמת GTK.
*NET Framework 2 ו־ASP.NET 2.0 לא נתמכים כראוי בפרויקט מונו.
:היות שהשינויים בגרסה זאת רבים וחשובים, מפתחים רבים החלו להשתמש בה, אך עם זאת, פרויקט מונו עדיין לא מותאם להרצת אפליקציות שפותחו ב .NET Framework 2.0 על גבי לינוקס.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:כלי תכנות
קטגוריה:תוכנה חופשית
הסטואה של אטאלוס

הסטואה של אטאלוס נחשבת לסטואה המרשימה ביותר מבין חמש הסטואיי שבאגורה האתונאית. הסטואה נבנתה על ידי המלך אטאלוס השני מפרגמון אשר מלך בין השנים 159 לפנה"ס ל-138 לפנה"ס. המבנה נהרס במאה השלישית אך שוקם במלואו במאה ה-20 כ"מוזיאון האגורה של אתונה".
כמאפיינת את התקופה ההלניסטית ביוון, הסטואה של אטאלוס גדולה יותר ומקושטת יותר מהסטואיי האחרות שנבנו באתונה בתקופה הקלאסית. ממדי הסטואה הם 20 על 115 מטרים והיא כוללת שתי קומות ושתי אכסדרות בכל קומה. עמודי הסטואה בנויים לפי סדרים קלאסיים שונים: בקומה התחתונה העמודים החזיתיים הם דורים והעמודים הפנימיים הם איונים, ובקומה העליונה העמודים החזיתיים הם איונים ולעמודים הפנימיים כותרות בסגנון פרגמוני. לאורך כל קומה בסטואה נמצאים 21 חדרים למטרות שונות ועם חלונות אוורור לצדה האחורי.

הסטואה נבנתה עבור האתונאים כמתנה מפרגמון. מחווה זו חקוקה בארכיטרב של המבנה. המבנה היה בשימוש עד שנת 267 לספירה עת נהרס במתקפה של ההרולים (שבט גרמאני עתיק). הריסות הסטואה הפכו לחלק מחומה שנבנתה בעיר, מה שהקל על זיהויה ושיקומה בעידן המודרני. בין השנים 1952–1956 שוקמה הסטואה על ידי המכון האמריקאי ללימודים קלאסיים במימון ג'ון רוקפלר ובסיוע ממשלת יוון שהפכה אותה למוזיאון. למבנה זה חשיבות עצומה בלימודים של תולדות האדריכלות הקלאסית משום שהוא שוחזר במלואו עד לפרטי פרטים כפי שהיה בעת העתיקה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.greatbuildings.com/buildings/Stoa_of_Attalus.html הסטואה של אטאלוס] באתר "Great Buildings".

סטואה של אטאלוס
סטואה
שייח' מנסור

שייח מנצור
שייח' אושורמה מנסור (ערבית: شيخ منصور; בתעתיק מדויק: שיח' מנצור; 1732- 1794), המוכר גם כאמאם מנסור ("האמאם המנצח"), היה ראשון מנהיגי ההתנגדות הצ'צ'נית לכיבוש הרוסי בקווקז.

==ביוגרפיה==
שיח' אושורמה מנסור נולד באאול אלדעי ליד נהר הסונג'ה ב-1732 בצ'צ'ניה. ב-1784 נבחר לאימאם והכריז מלחמת קודש כנגד השלטון הרוסי. 
שייך מנסור נפל בשבי הרוסי באנפה, קרים בשנת 1791, ומת בכלאו בשנת 1794. עם לכידתו, פסקה פעילות המרד לזמן מה עד 1811, תחילת מלחמת הקווקז.

שייח' מנסור מהווה סמל חשוב במאבק הצ'צ'ני בחדירה הרוסית לצ'צ'ניה, ונחשב למתווה דרכם של מנהיגי ההתנגדות במאתיים השנים האחרונות. בתקופתו של ג'וחר דודייב נקראו על שמו כיכרות בגרוזני ותמונתו הייתה תלויה במשרדו של דודייב.

==השערות בקשר למוצאו והשתייכותו הדתית==
שייח' מנסור, מוסלמי שייתכן והיה סופי שהשתייך לטריקה הנקשבנדית. ישנה גרסה הטוענת שהיה נזיר איטלקי הרפתקן שהמריד את עמי קווקז כנגד הטורקים ואחר כך כנגד הרוסים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070311213221/http://www.kavkazchat.com/showthread.php?t=14737 ביוגרפיה של השייך בפורום הצ'צ'ני]

קטגוריה:צ'צ'נים
קטגוריה:אנשי דת מוסלמים סונים
קטגוריה:ילידי 1760
קטגוריה:נפטרים ב-1794
R-60

R-60 (קוד נאט"ו: AA-8 אפיד), הוא טיל אוויר-אוויר מבוית חום תת-אדום. זהו טיל קל משקל וקטן מידות (למעשה, הקטן ביותר מסוגו), שיוצר לשימוש במטוסי קרב סובייטיים. הטיל יוצא בצורה נרחבת, ועדיין בשירות בחלק מחברות חבר המדינות.

==פיתוח ודגמים==
פיתוח של טיל האפיד החל בסוף שנות ה-60 עבור מטוס המיג-23. העבודה התנהלה תחת השם K-60, ונכנסה לייצור תעשייתי בשנת 1973, תחת השם R-60 (קוד נאט"ו: Aphid-A).

===מאפיינים===
* האפיד הוא אחד מטילי האוויר-אוויר הקטנים ביותר שפותחו אי פעם, עם משקל כולל של כ-44 ק"ג, וראש קרב קטן.
* לטיל שני סוגי מרעומי קרבה - התקני הוא חיישן קרבה אופטי, והשני מבוסס מכ"ם אקטיבי. הטילים בעל המרעום השני נקראים R-60K.
* ראש ביות מחפש חום תת-אדום.
* בסך הכול ישנם בטיל 12 כנפונים, כאשר ארבעת האחוריים הם זנבוני ייצוב, ארבעת האמצעיים נועדו לצורכי ניהוג רגיל, וארבעת כנפוני הקנרד על ראש הביות מיועדים לעזור בניהוג בזווית התקפה גבוהה (הקדמיים מכונים destabilizers, כלומר - "מונעי ייצוב"). התצורה הזאת חדשנית וראשונה מסוגה, ולאורה פותחו דורות מתקדמים של טילי אוויר-אוויר, כגון הווימפל R-73 והפיתון הישראלי.

בהתחשב בכך שהרוסים נהגו לפתח את מרבית טילי האוויר-אוויר שלהם עם אפשרות להחליף את ראש הביות (ממחפש חום למכ"ם חצי אקטיבי, ולהפך), הוערך בקרב נאט"ו שתהיה לאפיד גרסת מכ"ם חצי אקטיבי, אך מעולם לא נחשף דגם כזה. על פניו, ניתן להעריך שהממדים הקטנים של הטיל מנעו אפשרות הרכבת אנטנת מכ"ם על ראש הביות (שגם כך ממדיו הוקטנו בעזרת ראש ביות ללא צינון).

===Aphid A===
* ראש ביות מחפש חום תת-אדום ללא צינון, מסוג קומאר (ברוסית: יתוש).
* ראש קרב של 3 ק"ג בלבד (רסס מוטות פלדה).

על פי מקורות רוסיים, טווח הפעולה היעיל של האפיד - כ-4 ק"מ, על אף שהטווח המוצהר כפול (בגובה גבוה). הטיל מהיר ובעל יכולת תמרון של 7g כנגד מטרות המתמרנות ב-8g. הטיל נדרך לאחר כ-300 מטר (שיפור לעומת טילים אחרים). המגבלה הגדולה של הטיל היא הרש"ק הצנוע שלו, שמחייב פגיעה ישירה על מנת להפיל כלי טיס, בעוד טילים בעלי רש"ק בגודל מקובל (מעל 10 ק"ג) יכולים להסתפק בפגיעה בסביבה הקרובה של כלי הטיס.

לאפיד-א' פותח דגם אימונים, המכונה UZ-62 ו-UZR-60.

===Aphid B===
גרסה משודרגת, הנקראת R-60M, שהוצגה בשנת 1982.
* ראש ביות מצונן חנקן, עם זווית ראייה מוגדלת כ-±20% (חרף השיפור בראש הביות, עדיין היה לרב"ת טווח חיפוש מוגבל).
* טווח הפעולה של הטיל הוגדל, וכעת יכול להתפוצץ גם לאחר כ-200 מטר.
* מרעום קרבה חדש בעל הגנה מתקדמת נגד לוחמה אלקטרונית, אם כי עדיין ניתן היה להשתמש במרעום האופטי ובמרעום המכ"ם (דגם כזה כונה R-60KM).
* הטיל הוארך ב-42 מ"מ, ושקל כ-45 ק"ג, עקב הגדלת הרש"ק למשקל 3.5 ק"ג.
* גרסאות מסוימות נשאו רש"ק מורחב, בעל 1.6 ק"ג נוספים של אורניום מדולדל, על מנת לשפר את יכולת החדירה של הטיל.

דגם האימונים של האפיד-ב' מכונה R-60MU.

כיום משמש הטיל וימפל R73 כטיל אוויר-אוויר לטווח קצר בקרב המדינות המשתמשות בכלי טיס מתוצרת רוסיה, אך כמויות גדולות של טילי אפיד עדיין בשימוש מבצעי פעיל ברחבי העולם.

===גרסת קרקע-אוויר===
ב-1999 נכנסה לשירות ביוגוסלביה מערכת נגד מטוסים מדגם M55A3B1, שאליה צורפו טילי אפיד שעברו שינוי לצורך שימוש כטיל קרקע-אוויר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.airwar.ru/weapon/avv/r60.html תיאור הטיל] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טילי אוויר-אוויר רוסיים וסובייטיים
ירג דמוס

ממוזער
ירג דמוס (בגרמנית: Jörg Demus; 2 בדצמבר 1928 – 16 באפריל 2019) היה פסנתרן אוסטרי.

דמוס למד באקדמיה למוזיקה בווינה, ובעיר זו הייתה הופעת הבכורה שלו בשנת 1953. דמוס היה פעיל רבות כפסנתרן מלווה במוזיקה קאמרית לשני מבצעים. בין היתר ליווה אמנים בעלי שיעור קומה כגון הזמרים דיטריך פישר-דיסקאו ואליזבת שוורצקופף והכנר יוזף סוק. כסולן ניגן רבות הן בכלים מודרניים והן בכלים עתיקים. דמוס חבר לפסנתרן פאול בדורה-סקודה בנגינה משותפת על בימות הקונצרטים ואף בכתיבת ספר על הפרשנות לסונאטות לפסנתר של בטהובן. ירג דמוס הרבה לנגן מוזיקה מהתקופה הרומנטית בתפקיד פסנתרן מלווה ובהרכבים קאמריים. אחת מהקלטותיו הידועות ביותר היא ההקלטה משנת 1966 של מחזור השירים "מסע חורף" מאת פרנץ שוברט יחד עם זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו בחברת התקליטים דויטשה גרמופון. הקלטה היסטורית זו משווקת בסדרת "הקלטות המופת המקוריות" (Legendary recordings - the originals) של דויטשה גרמופון.
בהקלטה אחרת מ 1976 הוא מנגן את כל יצירותיו לפסנתר של רוברט שומאן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.soundfountain.org/rem/remdemus.html על ירג דמוס באתר "רמינגטון"]

קטגוריה:פסנתרנים אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1930
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2019
ניקה המתירה את סנדלה

"ניקה המתירה את סנדלה" הוא תבליט שיש יווני המתוארך סביב השנים 410-409 לפנה"ס. התבליט, בגובה של כ-165 ס"מ, הוצג כחלק מלוח המעטר מעקה במקדש אתנה ניקה, ובו סדרה של תאורי האלה ניקה, אשר מוקם בקרבת הכניסה לאקרופוליס באתונה. התבליט מוצג במוזיאון האקרופוליס באתונה. 

בתבליט מופיעה ניקה, המופיעה כאישה חסרת כנפיים, עומדת על רגלה האחת ובעזרת ידה היא מנסה להתיר את הסנדל שלרגלה המורמת. החלק ובו ראשה לא נשמר. עיצוב הקומפוזיציה של הדמות הוא דינמי ומלא בתנועה. הגוף מתואר בצורה מושלמת מתחת למעטה הבגד הדק. גם עיצוב הבגד עצמו הוא דינמי ויוצר דגמים המנותקים מן התיאור האנטומי של הגוף. "עין הצופה נמשכת אל משחק התנועות וחופש הקווים שבתבליט". תיאור כזה משייך את התבליט לאמנות של סוף התקופה הקלאסית ותחילת ההלניסטית באמנות יוון העתיקה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:תבליטים
קטגוריה:אתונה: פסלים
אנטואן גלן

אנטואן גלן (בצרפתית: Antoine Galland; 4 באפריל 1646 – 17 בפברואר 1715) היה מזרחן וארכאולוג צרפתי שהתפרסם בעיקר כמתרגם האירופי הראשון של סיפורי אלף לילה ולילה (שתורגמו לצרפתית כ-"Les mille et une nuits"). גרסתו של גלן למעשיות הופיעה בשנים עשר כרכים שפורסמו בין השנים 1704 ו-1717 והשפיעה במידה ניכרת על הספרות האירופית המאוחרת יותר ועל ההתייחסות כלפי העולם האסלאמי. לדברי חורחה לואיס בורחס, תנועת הרומנטיקה החלה כשתרגומו של גלן נקרא לראשונה.

== חייו ==
גלן נולד ביישוב רולו (Rollot). בילדותו התייתם ועבר לגור בפריז, שם גם למד בגימנסיה כשהוא מפרנס את עצמו. לאחר שעבד בקטלוג כתבי יד מזרחיים באוניברסיטת סורבון, הוא נקרא בשנת 1670 לשרת כמזכיר השגריר הצרפתי בקושטא, שם גם למד יוונית מודרנית. בשנת 1673 הוא סייר בסוריה וחקר את עתיקותיה. הוא שב לפריז עם אוסף יקר ערך של מטבעות יווניים. בשנת 1676 שב לסייר בלבנט, ובשנת 1679 כבר נשלח לשם על ידי ז'אן-בטיסט קולבר (Jean-Baptiste Colbert) כדי לרכוש כתבי יד בערבית.

בשנת 1704 החל לפרסם את התרגום האירופי הראשון של אלף לילה ולילה. זה יצא לאור בתריסר כרכים; אחדים מהם הודפסו רק אחרי מותו. המהדורה הצרפתית מכילה גם סיפורים שאינם ידועים מכתבי היד המזרחיים, בהם מעשיות פופולריות ביותר כגון עלי באבא וארבעים השודדים ואלאדין ומנורת הקסמים. לטענתו של גלן הוא שמעם מפי מספרי סיפורים מסוריה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:מזרחנים צרפתים
קטגוריה:ארכאולוגים צרפתים
קטגוריה:מתרגמים צרפתים
קטגוריה:פולקלוריסטים
קטגוריה:אספנים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1646
קטגוריה:נפטרים ב-1715
סולומון השני, מלך אימרתי

החתימה של סולומון השני
סולומון השני מלך אימרתי (בגאורגית: სოლომონ II; 7 בפברואר 1772 – 7 בדצמבר 1815) מבית בגרטיוני, היה המלך האחרון של ממלכת אימרתי, אשר מלך משנת 1789 ועד להדחתו בשנת 1810, על ידי האימפריה הרוסית, ולמעשה השליט הגאורגי האחרון לבית בגרטיוני.

סולומון נולד בשם דוד לנסיך ארצ'יל, אחיו של סולומון הראשון, מאשתו אֶלֶנה, בתו של ארקלה השני. סולומון הראשון, אשר נפטר בשנת 1784, לא הותיר אחריו יורש זכר, וציין את שמו של דוד, אחיינו כיורשו. אולם דודנו, דוד השני, מנע את המלכתו ותפס בעצמו, לאחר הפיכת חצר, את כס המלוכה. סולומון הגיע לכס המלוכה בהתערבותו של ארקלה השני, מלך כארתלי-קאחתי, שהביס את הנסיך העושק דוד השני בקרב מַתחוֹג'י ב-11 ביוני 1789. דוד, בנו של ארצ'יל, הוכתר לכס המלוכה כסולומון השני. למרות תבוסתו המשיך דוד השני במאמצים להחזיר אליו את כס המלכות עד לתבוסתו הסופית בשנת 1792. תקופת שלטונו של סולומון השני היו תחת הגנתו של ארקלה השני, סבו מצד אימו. באופן כללי הוא המשיך את מדיניות קודמו, סולומון הראשון, של התנגדות לכוחות האצולה הפיאודלית. בשנת 1795, תמך סולומון השני תמך בארקלה השני עם כוח קטן מאנשי אימרתי בקרב קרצניסי.

מותו של ארקלה השני בשנת 1798 וסיפוח כארתלי-קאחתי בשנת 1801 גרמו לחששות לעצם קיום הממלכה. הוואסלים המרדניים שלו, נסיכי נסיכות אודישי ונסיכות גוריה, שקיבלו את הגנת האימפריה הרוסית, העלו תביעות טריטוריאליות בשטחי הממלכה. סולומון ניסה מצדו לגייס את תמיכת העות'מאנים והאימפריה הפרסית כנגד הפלישה הרוסית הצפויה.

למרות זאת הוביל המפקד הרוסי בגאורגיה, פאבל ציציאנוב, את צבאו לתוך ממלכת אימרתי והכריח את סולומון השני, ב-25 באפריל 1804, בוועידת אלזנאורי, להיכנע לשיעבוד הרוסי ולהכריז על ממלכת אימרתי כמדינת חסות של האימפריה הרוסית. למרות זאת, המשיכה מערכת היחסים בין סולומון השני לרוסים להיות מתוחה. ב-20 בפברואר 1810, הכריז, הממשל הצבאי הרוסי בקווקז, על הדחת סולומון השני מכס המלכות ושלח יחידות צבא להשתלט על הממלכה.

סולומון מצדו קיבץ את אנשיו הנאמנים וניסה לקבל את עזרתם של הטורקים, הפרסים והצרפתים. אולם, למרות הצלחה בתחילת הקרבות, הובס סולומון השני על ידי כוחותיהם העדיפים של הרוסים ונאלץ להימלט לטרבזון שבטורקיה, שם נפטר. ממלכת אימרתי בוטלה וסופחה לאימפריה הרוסית באותה שנה.

סולומון השני נפטר ב-7 בדצמבר 1815, וגופתו הועברה מטרבזון למנזר גלאתי שבגאורגיה בשנת 1990.

== מקורות == 
* רונלד גריגור סאני, [http://books.google.com/books?id=riW0kKzat2sC&pg=PP1&dq=The+Making+of+the+Georgian+Nation&sig=tGJqarhhNgQwOQ--IhLBpLo2cfc יצירת האומה הגאורגית], עמ' 64, , <SMALL>(אנגלית)</SMALL>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070927105425/http://www.istoria.ge/personografia/S/solomon%20II.htm סולומון השני], באתר www.istoria.ge, <SMALL>(גאורגית)</SMALL>
* [http://www.4dw.net/royalark/Georgia/imerati9.htm שושלת בגרטיוני], <SMALL>(אנגלית)</SMALL>

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:ממלכת אימרתי
קטגוריה:ילידי 1772
קטגוריה:נפטרים ב-1815
אנטון שמיד (מדפיס)

אנטון שמיד (בגרמנית: Anton von Schmid; 23 בינואר 1765, צווטל (Zwettl), אוסטריה - 27 ביוני 1855, וינה) היה מדפיס אוסטרי נוצרי שהוציא לאור ספרים עבריים.

== ביוגרפיה ==

אביו שלח אותו ללמוד במנזר וייעד אותו לכמורה, אך הוא ויתר על עתיד זה ועזב את לימודיו. ב-1785 נעשה שוליה של המדפיס הרשמי של קיסר אוסטריה, יוזף קורצברק. הוא למד מדעי המזרח ולכן הופקד על הדפסת הספרים העבריים. בהמשך, פתח בית דפוס עצמאי להדפסת ספרים עבריים, ולאחר מאמצים קיבל רישיון להדפסה מהקיסר פרנץ השני, בתנאי שיפקיד עותק מכל ספר בספרייה הקיסרית. שמיד הצליח מאוד בבית הדפוס שלו, והאיסור שהטילו השלטונות על יבוא ספרים עבריים מחוץ לאימפריה האוסטרית סייע לו מאוד בכך. בסופו של דבר, רכש את בית הדפוס של קורצברק. לאחר מותו ירש את בית הדפוס בנו, פרנץ שמיד.

שמיד העסיק בבית הדפוס שלו כמה מאנשי תנועת ההשכלה כמגיהים וכעורכים. לכל אחד מן המשכילים שהועסקו אצל שמיד הייתה השפעה רבה על בחירת הספרים שיודפסו בבית הדפוס ואף על תוכנם, וכמה מהם אף הדפיסו את ספריהם שלהם בבית הדפוס. עובדי בית הדפוס של שמיד זכו לרווחה כלכלית וגם להקלות כגון זכות ישיבה בווינה (שרוב היהודים לא קיבלו אותה). בין המועסקים אצל שמיד היו יהודה ליב בן-זאב, שמואל רומאנלי, שמשון בלוך הלוי, שלמה לויזון, שלום הכהן, מאיר הלוי לטריס, ומנדל שטרן. בין הספרים שהדפיס היו המקרא עם הביאור של מנדלסון, משנה, תלמוד, כתבי הרמב"ם, סידורים, מחזורים, קינות וסליחות, וכן ספרי השכלה, לרבות כתבי העת "ביכורי העתים" ו"כרם חמד".

== לקריאה נוספת ==
* משה פלאי, המלבה"ד הנוכרי אנטון שמיד - מדפיס ספרי קודש וספרי השכלה, בתוך: שמואל פיינר, זהר שביט, נטלי ניימרק גולדברג, טל קוגמן (עורכים), הספרייה של תנועת ההשכלה, עם עובד, 2014. עמ' 130–151

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.daat.ac.il/daat/history/kehilot/vina.htm קהילת וינה], באתר "דעת"
* , 

קטגוריה:מו"לים
קטגוריה:מדפיסים
קטגוריה:אוסטרים
קטגוריה:דפוס עברי
קטגוריה:ילידי 1765
קטגוריה:נפטרים ב-1855
ביאר עדס

ביאר עדס (מערבית: بِيار عدس) היה כפר ערבי קטן בשרון (נפת יפו המנדטורית). הוקם כנראה באמצע המאה ה-19 על ידי אריסים מוסלמים שעיבדו אדמות של תושבי קלקיליה. ננטש באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, ונחרב בסביבות יוני אותה שנה. על חורבות הכפר הוקמה שכונת "שיכון עולים" של הוד השרון והמושבים עדנים ואלישמע.

== היסטוריה ==
הכפר ישב בנקודה חשובה במערך הדרכים העתיקות בארץ ישראל, צומת הדרכים העתיקות דרך הים ודרך יפו - שכם, ומעט ממערב להרי השומרון.

ב-4 ביוני 1924 רכשה חברת "הכשרת היישוב" באמצעות נציגה, יהושע חנקין, 4,197 דונם ממערב לביאר עדס, מהשייח' של אבו כישכ, תמורת 3.5 לירות ארץ-ישראליות לדונם, ועל אדמות אלו הוקמה המושבה מגדיאל מערבית לכפר. בשנת 1926 נחתם הסכם שלום בין תושבי מגדיאל וביאר עדס. תושבי הכפר הצהירו במהלך חגיגת ההסכם שהם שמחים על ההתיישבות היהודית בקרבתם המביאה פיתוח ושיפור בבריאות.

במהלך המרד הערבי הגדול תקפו תושבי ביאר עדס את המושבה. בעקבות מידע על המצאות כנופיות בכפר פשטו 25 לוחמים של האצ"ל בפיקודו של משה מולדבסקי על הכפר ב-28 במאי 1939. הם ירו על בתים במרכז הכפר ועל פי ההודעה הרשמית הרגו גבר וארבע נשים ופצעו שלושה. בעקבות זאת פשט הצבא הבריטי על כפר סבא וביצע מעצרים. זאב ז'בוטינסקי כעס על הפגיעה בנשים ודרש להימנע מכך. ביישוב המאורגן גינו את הפעולה, אולם נשמעו גם קולות שטענו שפעולות דומות נעשו גם על ידי ההגנה. דוד בן-גוריון כתב: "לא נטמא את מלחמתינו במעשי תועבה וטירוף דעת שנתפסו להם בריונים משוסים בביר עדס ..." ואליעזר ליבנה כתב "אם יש יסוד להשערה שצעירים יהודים ביצעו את מעשה הזוועה בביר עדס - הרי זה מקרה ראשון במינו. עצם האפשרות של השערה כזאת מחייבת חשבון נפש חמור...", אולם המשיך וקבע: "ממשלת ה.מ. שכנעה במעשים בוטים, שפעולות טירוריסטיות, ותהיינה האיומות ביותר, סופן להביא כבוד ותועלת למעורריהן ... מעשה הזוועה בביר עדס ... האחריות המוסרית לו איננה מוטלת בספק: היא כולה אנגלית".

על פי סקר הכפרים 1945 נאמדו בכפר 300 נפש.

הכפר נכלל בשטח המדינה היהודית לפי תוכנית החלוקה.
בסוף פברואר 1948 נהרג יהודי מאש שנורתה ממארב בזמן שהיה בדרכו לעבודה בפרדסי מגדיאל. בעקבות זאת התפתחו חילופי אש בין כוחות ערבים שהתמקמו בכפר לבין אנשי מגדיאל וחיילי חטיבת אלכסנדרוני, בהם נהרגו שני יהודים וכתשעה ערבים.

בלילה שבין 4 ל-5 במרץ 1948, תחת גשם שוטף ובאזור בוצי, תקפו חיילי אלכסנדרוני את הכפר הרגו כ-15 איש ופוצצו בו עמדות ירי, אולם הכוונה לפוצץ בתים שולטים בכפר לא הושגה. חיילי אלכסנדרוני לא כבשו את הכפר מחשש להתערבות של הבריטים. לחיילי אלכסנדרוני היו מספר פצועים, אחד מהם מת לאחר מכן מפצעיו. למחרת נמשכו חילופי האש ושניים ממגיני מגדיאל נהרגו. אולם בעקבות הקרב נטשו הלוחמים הערבים את ביאר עדס ותושבי המקום עזבו עמם. לאחר הקרב הושג הסכם הפסקת אש ותושבי הכפר שבו לבתיהם. אולם הפסקת האש לא האריכה ימים. אנשי הלח"י תקפו את הכפר ופוצצו בו כ-30 בתים והכפר ננטש שוב ב-12 באפריל. הקרן הקיימת לישראל, בהוראתו של יוסף ויץ, הרסה את בתי הכפר ביוני 1948.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:השרון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:עדנים
קטגוריה:אלישמע (מושב)
ורמוט

ורמוט (Vermouth) הוא יין לבן מחוזק ומתובל בתבלינים, במתכונים שהם בדרך כלל סוד מסחרי. ורמוט מכיל לרוב 16-18% אלכוהול.

השם ורמוט שאוב מהמילה Wormwood (לענה), נותן הטעם העיקרי של המשקה בעבר. המילה Wermut בגרמנית מודרנית משמעה גם לענה וגם ורמוט. בעבר, הועבר היין מיבשת ליבשת במסעות ארוכים ובתנאי אחסון שלא תמיד היו ראויים, ולעיתים הגיע היין ליעד כשטעמו פגום. במקורו היה תפקיד הלענה להסוות טעמים רעים ביין זול או מקולקל.
נהוג לייחס את המצאת הוורמוט לאיטלקי אנטוניו בנדטו קרפאנו מטורינו בשנת 1786.

ישנם שלושה סוגים בסיסיים של ורמוט, מהיבש ביותר למתוק:
# דריי/יבש, שצבעו שקוף לבנבן והוא בעל טעם של יין לבן יבש מאוד עם מתקתקות עדינה.
# רוסו/אדום, שהוא בעל גוון ענברי (מהתבלינים) והוא מתוק עם אקצנט מרירות.
# ביאנקו/לבן, שצבעו זהבהב בהיר והוא בעל טעם מתוק.

על פי המנהג נלגמים כל סוגי הוורמוטים כאפריטיף נקיים בכוס מרטיני מקוררת, או בכוס אולד פאשן עם קרח ולימון. הוורמוט האדום משמש גם בקוקטיילים כגון מנהטן, נגרוני ורוב רוי, והוורמוט היבש (יחד עם ג'ין) משמש בקוקטיילים מרטיני וגיבסון. 

המדינה הראשונה בה יוצר ורמוט היא איטליה, ועד היום היא מחזיקה בפלח הגדול ביותר בשוק. בתחילת המאה ה-19 החלו לייצר ורמוט גם בצרפת, שהיה יבש יותר מהאיטלקי המוכר. תהליך ייצור הוורמוט בשתי המדינות שונה - הצרפתים מייצרים תחילה את תערובת התבלינים ומשרים אותה בתירוש, ולאחר מכן מוהלים את תערובת התבלינים המושרה בתערובת של יינות לבנים ומחזקים בברנדי. האיטלקים לעומת זאת, קודם מערבבים את היינות ואחר כך עוברים לתהליך ההשריה. ככלל, לוורמוט האיטלקי יש דימוי של ורמוט מתוק ולצרפתי יש דימוי של ורמוט יבש, למרות שהדבר לא תמיד כך. 

המותגים המוכרים ביותר של ורמוט הם:
* Martini & Rossi (איטליה)
* Cinzano (איטליה)
* Punt e Mess (איטליה)
* Riccadonna (איטליה)
* Distillerie Stock (איטליה)
* Bartissol (איטליה)
* Noilly Prat (צרפת)
* Dubonnet (צרפת) - מתויג לעיתים כביטר


{| align="center" style="text-align: right;"
| <gallery widths="250" heights="250" perrow="4">
קובץ:Barbero.png|ורמוט ברברו
קובץ:Gran Torino.png|ורמוט גראו טורינו
קובץ:Gancia.png|ורמוט גנסיא
קובץ:Vermouth.jpg|ורמוט
</gallery>
|}


==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יינות איטלקיים
כד פרנסואה

"כד פרנסואה" (באנגלית: François Vase) הוא כד יווני בגובה של כ-66 ס"מ מטיפוס קארטר, המתוארך לשנת 570 לפנה"ס. הכד, אשר נקרא על שם מגלו, אלסנדרו פרנסואה (Alessandro François), מוצג כיום במוזיאון הארכאולוגי בפירנצה, איטליה. הכד נמצא בשנת 1844 בקבר אטרוסקי בנקרות של פונטה רוטלה (Fonte Rotella), ליד העיר קיוזי (Chiusi), איטליה. בשנת 1900 נופץ הכד ל-638 חתיכות חרס על ידי אחד משומרי המוזיאון, אשר זרק שרפרף על ארון התצוגה שהכיל את הכד. הכד שוחזר בשנת 1904. שיחזור נוסף נערך בשנת 1974. 

כד פרנסואה מעוטר בסגנון קדרות הדמות השחורה. עיטוריו מציגים מעל 200 דמויות שונות. הכד נושא את הכתובת "ארגוטימוס (Ergotimos) עשה [אותי]; קליטיאס (Kleitias Κλειτίας) צייר [אותי]". למרות שאי אפשר לזהות בציורי הכד נראטיב עקבי, הדמויות המוצגות בו קשורות לסיפורי המיתולוגיה היוונית הקשורים למיתוס חתונתם של פלאוס (ביוונית: Πηλεύς) ותטיס (ביוונית: Θέτις), הוריו של אכילס ולמלחמת טרויה. 

סגנון תיאור הכד מראה עדיין את ההשפעה המזרחית על עיצוב הקדרות היוונית במילוי כל משטח הכד. אופי מילוי כזה נקרא בידי חוקרי האמנות כ"אימת הריק". הכד מחולק לרצועות לכל אורכו. רצועות אלו מלאות בדמויות. בפס העליון מצויר סצנת ציד מורכבת ורבת משתתפים של ציד חזיר הבר על ידי פלאוס ומלאגרוס. בצידו האחר של הכד מופיעים בני אתונה היוצאים משבי בכרתים אל דלוס. בפס השני מתואר מרוץ מרכבות אשר התקיים בהלווית פאטרוקלס וכן קרב לאפיתים וקנטאורים. הפס השלישי מתוארים האלים הבאים לחתונתם של תטיס ופלאוס ואילו הרביעי מציג אכילס הרודף אחר טרואילוס ואת החזרתו של הפיסטוס להר האולימפוס.

מיכאל אבי-יונה, ההיסטוריון וחוקר תולדות האמנות, מוצא בתאורי הכד ביטויים של סדר חברתי כמו בתיאור בתהלוכת האלים באולימפוס, לצד ביטויים סאטיריים בהוספת דמויותיהם של דיוניסוס והסילאנים בסצנת החזרתו של הפיסטוס לאולימפוס.

== קישורים חיצוניים ==

* מיכאל לאנס, [https://web.archive.org/web/20100209095111/http://www.mlahanas.de/Greeks/Arts/Francois.htm על "כד פרנסואה"], כולל תמונות תקריב של הכד (באנגלית)
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קדרות יוון העתיקה
קטגוריה:יצירות קרמיות
בית האחוזה

חזית המבנה
בית האחוזה (באנגלית: Mansion House) הוא מעונו הרשמי של הלורד ראש העיר של לונדון. המבנה גם משמש את עיריית לונדון לצרכים שונים, בין היתר עבור הנאום השנתי של שר האוצר הבריטי (Chancellor of the Exchequer), העוסק במצבה של הכלכלה הבריטית.

== היסטוריה ==
תוכנית לבניית מבנה רשמי שישמש לצורכי מגוריו ועבודתו של לורד ראש העיר וגם לצרכים טקסיים של העירייה תוכננה לאחר השרפה הגדולה ב-1666. מסיבות שונות הבנייה התעכבה עד 1739.

בית האחוזה נבנה בין השנים 1739 - 1752 בסגנון פלדיאני שהיה אופנתי באותם ימים. המשימה לתכנון המבנה הוטלה על המודד והאדריכל של עיריית לונדון, ג'ורג' דאנס האב.

בית האחוזה כולל שלוש קומות, הבנויות מעל מרתף. בחזית המבנה פורטיקו מרשים, הכולל שישה עמודים קורינתיים.

מארק טוויין הזכיר את המבנה בספרו ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור.

בית האחוזה הוא מבנה היסטורי רב חשיבות, אך הוא אינו פתוח לציבור באופן חופשי. יש אפשרות לערוך סיור מודרך במקום, בתיאום מראש בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20060827183132/http://www.cityoflondon.gov.uk/Corporation/leisure_heritage/architectural_heritage/Buildingswithinthecity/mansion_house.htm דף העוסק במבנה, באתר האינטרנט הרשמי של העיר לונדון]

קטגוריה:לונדון: מבנים היסטוריים
אחוזה, בית ה-
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מעונות רשמיים
קטגוריה:אדריכלות פלדיאנית
קטגוריה:לונדון: ממשל
פייר קוליפור

פייר קוליפור או פייר קאליפורד (בצרפתית: Pierre Culliford), המכונה פיו (Peyo; 25 ביוני 1928, בריסל - 24 בדצמבר 1992, בריסל) היה צייר ויוצר קומיקס בלגי.

את הכינוי "פיו" נתן לו בן דודו, אשר כילד קטן לא היה מסוגל לבטא נכון את השם פיירו (Pierrot). פיו המציא בחייו דמויות רבות, חלקן הפכו למפורסמות בעולם הקומיקס הדובר צרפתית, וכן את הדרדסים, שהפכו לסדרה מפורסמת בכל העולם. 
בין הדמויות שהמציא: "ז'והאן ופירלואי" (Johan et Pirlouit) או בשמם המאוחר "יוהאן ופיוויט", "בנואה בריספר" (Benoît Brisefer) ועוד. כן השתתף בכתיבת סיפורים עבור דמויות קומיקס צרפתיות נוספות של עמיתיו למקצוע.

== חייו ==
פיו התחיל לעבוד לראשונה בתור מקרין סרטים בבית הקולנוע הקטן "לה מיראנו" (Le Mirano) בעקבות מות אביו. לאחר לימודים באקדמיה המלכותית לאמנויות בבריסל, החל פיו לחפש עבודה. בתחילה הוא כמעט נשכר לעבוד כעוזרו של רופא, אך לבסוף התחיל לעבוד בסדנה לאנימציה. הסדנה נסגרה תוך זמן קצר לאחר פשיטת רגל, אך פיו הספיק להכיר בה חלק מאלה שהמשיכו איתו במהלך השנים, כגון אנדרה פרנקן (André Franquin), מוריס ואדי פאפ (Eddy Paape). תוך כדי עבודתו בתחום הפרסום, פרסם פיו את סדרת הקומיקס הראשונה שלו: ז'והאן. לאחר מספר שינויי דמות ומעבר מעיתון אחד לאחר, הגיעה דמותו של ז'והאן אל "העיתון של ספירו" (Le Journal de Spirou) (מגזין קומיקס צרפתי משנות ה-50) והפכה לסדרה פופולרית מאוד בשם "ז'והאן ופירלואי", העוסקת בזוג חברים צעירים היוצאים להרפתקאות בימי הביניים ופוגשים ננסים קטנים כחולים באחד ממסעותיהם. סדרה זו פורסמה בהמשכים במגזין "העיתון של ספירו". 

הדרדסים הופיעו לראשונה בסיפור הקומיקס של ז'והאן ופירלואי "החליל בעל ששת הדרדסים" (La flute a six SCHTROUMPFS), שבשנת 1975 גם עובד לסרט קולנוע: בעמוד 38 דרדס מופיע ומתלונן בפני ז'והאן שהוא כמעט דרך עליו. הדמויות הקטנות זכו לפופולריות רבה משל עצמן, ועורך המגזין בזמנו, איוואן דלפורט (Yvan Delporte), שכנע את פיו ליצור סדרה מקבילה עבורם: "הדרדסים". תחילה (החל מ-1959) התפרסמו הסיפורים כקבצים קצרים נספחים לעיתון של ספירו, אך עד מהרה הפכו לפופולריים מאוד, והסדרה הפכה לסדרה מן המניין בעיתון. 

בשנות ה-60 המשיך פיו לעבוד על מגוון דמויותיו, אך החל משנות ה-70 החל להזניח את רובן ולהמשיך לעבוד רק על הדרדסים. בעקבות התפתחות הדמויות ותעשייה שלמה מסביבן, פתח פיו סטודיו לציור ויצירה משלו, שם לימד חלק מהציירים שהפכו לאחר מכן למוכרים בעולם הקומיקס הדובר צרפתית. בשנות ה-80 הופקה סדרת טלוויזיה על הדרדסים באולפני האנה ברברה בארצות הברית, שהופצה לכל העולם וגם שודרה בישראל. 

ב-24 בדצמבר 1992 נפטר פיו מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קומיקסאים בלגים

קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1928
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1992
קרקינובה

קרקינובה (בליטאית: Krekenava, קרקנבה; ביידיש: קראַקינאָווע) היא עיירה בת כ-2,100 תושבים במחוז פוניבז' שבליטא, השוכנת על גדת נהר נבז'יס (Nevėžis).

היישוב נזכר לראשונה בשנת 1372, ומאז שנת 1409 מהווה מרכזו של מחוז אופיטה (Upytė). בשנת 1419 נבנתה ביישוב כנסיית עץ ראשונה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 פעלו ביישוב כמה ממורדי מרד ינואר.

==יהודי קרקינובה==
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,505 יהודים. בין מלחמות העולם התקיימה בעיירה פעילות ציונית, ופעל בה בית ספר עברי. בתקופה הסובייטית, מיוני 1940, נאסרה פעילות זו, והולאמו בתי העסק ביישוב.

עם פרוץ מבצע ברברוסה ניסו רבים מיהודי העיירה להימלט ממנה, אך אלו הוחזרו אליה בידי הליטאים. בשלב זה כלאו הליטאים את הצעירים היהודים מהעיירה, ולאחר מכן, הוציאו אותם להורג לאחר עינויים. בד בבד, חטפו הליטאים נערות יהודיות מהעיירה, אנסו אותן, ואז עינו אותן למוות.

את היהודים שנותרו בעיירה ריכזו הליטאים בבית המדרש המקומי. כעבור מספר ימים הוצאו מהמקום הגברים היהודים לעבודות כפייה, בהן נרצחו כולם. הנשים והילדים היהודים שנותרו בעיירה רוכזו בגטו קטן שהוקם סביב בית הכנסת המקומי, בו הוחזקו בתנאי מחיה קשים ביותר. ב-27 ביולי 1941 נלקחו כל יושבי הגטו לסביבת שדה התעופה בפיוסט, ושם נורו למוות.

===מרבני קרקינובה===
* רבי משה מישל לוריא
* רבי נתן נטע לוריא - מחבר "אלף המגן" על מסכת הוריות במשותף עם גיסו הרב מרדכי גימפל יפה
* רבי משה חסקין (ה'תר"ס, 1900 - ה'תרע"ה, 1905) - הוא החזיק בעיר גם ישיבה, נאלץ להימלט בשל מלחמת העולם הראשונה
* רבי בנימין צבי מובסס - נהרג בשואה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: עיירות
קטגוריה:מחוז פוניבז'
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
הצלה ללא גבולות

הצלה ללא גבולות (נקרא גם SSF; בעבר היה שמו הצלה יו"ש) הוא ארגון התנדבותי המתמחה במתן עזרה ראשונה מיידית בישראל ובעולם. הארגון שם לעצמו כמטרה עיקרית לקצר את זמן ההגעה של צוותי הרפואה למקום אירוע ובכך להציל חיים. כ-1600. מתנדבים מקצועיים, בהם רופאים, אחים, פרמדיקים וחובשים, פרוסים בכ-70 יישובים ומוכנים להגיש עזרה ראשונה בכל רגע נתון – מתוכם 450 בחו"ל. המתנדבים של הצלה ללא גבולות מצוידים במיטב הציוד הרפואי ובאפשרותם להגיע תוך דקות מועטות מקבלת הקריאה למקום אירוע, ולהעניק את הסיוע הרפואי הנדרש.

==היסטוריה==
הארגון הוקם בשם הצלה יו"ש באוקטובר 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, כהתארגנות קטנה של מתיישבים ביו"ש שמטרתה הייתה להקים מערך רפואי חדש, שיספק מענה רפואי מיידי לנפגעי הירי הבלתי פוסק בדרכים.

בתחילה הקים הארגון מערך מתנדבים, המצוידים בציוד רפואי ואמצעי תקשורת, שהיו זמינים לסייע לנפגעים ביו"ש. בהמשך הוקמו צוותים גם בתוך ישראל.

בשנת 2004, לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי, הוציא הארגון משלחת לסרי לנקה, ושם טיפלו במאות נפגעים.

== פעילות ==
הארגון פועל בשיתוף פעולה עם מערכת הביטחון, מגן דוד אדום, קציני ביטחון ביישובים וגורמים ממשלתיים.

בשנת 2016 הוציא הארגון יישום מובייל להתרעה על אירועי חירום.

לארגון ניידת סימולציה רפואית המדמה אירועי אמת לשיפור מקצועיות המתנדבים.

מתנדבי הארגון מטפלים בנפגעים ובחולים בישראל וב-14 מדינות נוספות בעולם.

==ראו גם==
* הצלה (ארגוני רפואת חירום)

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://t.me/hatzhalhyosh/ ערוץ הטלגרם של הארגון]
* [http://www.matsilim.com/ אתר רשמי נוסף של הארגון]
* 
*חזקי בן ברוך [https://www.inn.co.il/news/463791 "מתנדבי "הצלה ללא גבולות" בדקו את שובתי הרעב במאהל ההתיישבות הצעירה"] ערוץ 7 10.01.2021

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודה ושומרון
קטגוריה:ארגוני רפואת חירום בישראל
יורבורג

בית הכנסת בעיר במאה ה-19
יורבורג (ליטאית: , יורברקס; גרמנית: Georgenburg, גאורגנבורג; ביידיש: יורבורג) היא עיר בליטא במחוז טאורגה (טאווריג).

== היסטוריה ==
יורבורג תועדה לראשונה ב-1259 כטירה בשם גאורגנבורג ("הטירה של גיאורג") של האבירים הטבטוניים. הטירה ננטשה על ידי האבירים לאחר תבוסתם בקרב גרונוולד בשנת 1410, ואז החלה העיירה להתפתח, כעיירת גבול ונקודת מכס על נהר הניימן.

בשנת 1795 סופחה יורבורג לאימפריה הרוסית בעקבות חלוקת פולין.

== היהודים ביורבורג ==
יהודים החלו להתיישב ביורבורג באמצע המאה ה-16. על פי מפקד האוכלוסין הראשון של ליטא בשנת 1923, חיו בעיר 1,887 יהודים, שהיו 43% מהאוכלוסייה המקומית. בשנת 1940 מנתה העיר כ־2,000 יהודים; מרביתם התפרנסו ממסחר. ביולי 1940, בעקבות סיפוח ליטא לברית המועצות, הולאם הרכוש הציבורי והפרטי, יחד עם מוסדות חינוך ותרבות יהודיים. הצבא הגרמני כבש את העיירה ב-22 ביוני 1941, וכעבור ארבעה ימים נורו כמה יהודים מקומיים, יחד עם כמה חשודים בפעילות קומוניסטית. בחודשים יולי-ספטמבר 1941 רצח האיינזצקומנדו טילזיט שהיה חלק מאיינזצגרופה א', בראשותו של הנס יואכים בוהם, את כל האוכלוסייה היהודית ביורבורג, בסיוע משטרת העזר הליטאית. ב-14 בספטמבר 1941 נרצחו היהודים האחרונים של יורבורג במקום לא ידוע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:מחוז טאורגה
סאמוס

סאמוס (ביוונית: Σάμος) הוא אי יווני במזרח הים האגאי, הממוקם מול חופי איוניה, ומהווה יחידה אזורית ורשות מוניציפלית נפרדת של יוון במחוז צפון הים האגאי. סאמוס שייך לקבוצת האיים האגאיים הצפון מזרחיים, והוא בין הדרומיים בקבוצה. האי ממוקם בדרום מפרץ קושדסי, ומופרד מהחוף הטורקי שבמזרחו על ידי מצר ים שרוחבו הוא כ-1.6 ק"מ. מנהלתית, היחידה האזורית של סאמוס גובלת בטורקיה בצפון ובמזרח, קלימנוס בדרום, ואיקריה במערב.

== אטימולוגיה ==
לפי סטראבון, שם האי הגיע מהמילה הפיניקית ל"גבוה".<ref></ref><ref></ref>

== היסטוריה ==
המשורר אסיוס איש סאמוס מספר בשירתו האפית שלפויניקס נולדו אסטיפלאיה ואירופה הפיניקיות, שאמם הייתה פרימדה בת אוינאוס . אסטיפלאה הולידה מפוסידון את אנקאיוס ששלט על הללגים , והוא לקח לאישה את סאמיה , בתו של נהר מיאנדר, והוליד איתה בת אחת וארבעה בנים, ביניהם סאמוס.<ref>פאוסניאס, תאוריה של יוון, 7.4.1 (ראו במקור היווני וכן בתרגום לאנגלית)</ref>

בעת העתיקה נולדו באי אפיקורוס, אריסטרכוס ופיתגורס (ממוצא פיניקי). סאמוס הייתה מרכז תרבות יווני שהגיע לשיא פריחתו בתקופתו של פוליקרטס, במאה ה-6 לפנה"ס, עת הוקמו בה מקדש ההראיון הענק והפיתגוריון. לפי פאוסניאס (המאה ה-2), העץ המקודש העתיק ביותר בעולם היווני היה עץ וויטקס בהראיון של סאמוס.<ref>פאוסניאס, תאוריה של יוון, 8.23.5 (ראו במקור היווני וכן בתרגום לאנגלית)</ref>

במהלך ההיסטוריה נשלט האי בידי אימפריות רבות (פרסים, סלוקים, רומאים, ביזנטים, עות'מאנים), וצורף ליוון רק במרץ 1913. בתחילת יוני 1925 התחוללה באי מרידה אשר הובילה לתפיסת השלטון ביוון על ידי הגנרל פנגלוס. האי נתפס על ידי המורדים במרד הכושל של מרץ 1935.

במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש האי על ידי גרמניה הנאצית.

==גאוגרפיה==
שטח האי הוא 468 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה, נכון ל-2011, 32,977 נפשות. היישוב הגדול ביותר באי, המשמש כבירת היחידה האזורית, הוא עיר הנמל סאמוס. העיר השנייה בגודלה היא ואת'י, הצמודה לעיר סאמוס.

האי היה במוקדן של מספר רעידות אדמה חזקות. ביולי 1875 נהרסו ברעידת אדמה 150 בתים ועשרה אנשים נהרגו. רעש אדמה נוסף פקד את האי בשנת 1904.

==אתרי מורשת==
כחלק ממורשתו של פיתגורס יליד האי נהוגה באי עד היום מכירה לתיירים של מה שידוע כגביע פיתגורס (או כוס ה'צדק'), הנחשב כהמצאה של פיתגורס. ההראיון והפיתגוריון הם אתרי מורשת עולמית מאז שנת 1993.

==לקריאה נוספת==
* ברכה ריבלין, "סמוס", בתוך: הנ"ל (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 299–300.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* לירון בונאנו שטרן, [https://www.lametayel.co.il/הכירו+את+האי+היווני+סאמוס הכירו את סאמוס: השילוב היווני המושלם בין טבע לים], באתר [https://www.lametayel.co.il/ למטייל], 25 באפריל 2018
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איי הים האגאי
קטגוריה:יוון: איים
קטגוריה:יוון: יחידות אזוריות
קטגוריה:פיניקים: מושבות