OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרנסואה דה לה רושפוקו

פרנסואה דה לה רוֹשְׁפוּקוֹ (בצרפתית: François de La Rochefoucauld; 15 בספטמבר 1613 - 17 במרץ 1680) היה סופר וסאטיריקן צרפתי.

==ביוגרפיה==
פרנסואה השישי, הדוכס מרושפוקו, נולד בשנת 1613 בפריז למשפחת אצולה. אביו שירת בחצרה של מריה דה מדיצ'י שהייתה עוצרת בשם בנה לואי השלושה עשר. כבן אצולה קיבל לה רושפוקו את חינוכו בלטינית, במתמטיקה, במוזיקה, בריקוד, במשחקי אבירים ובגינוני טקס. כשהיה בן 14 השיאו אביו לבתו של אחד מאנשי חצר המלכות.

בהיותו בן 15 נתמנה למפקד של יחידת פרשים. שנה מאוחר יותר קנה לעצמו דרגת קולונל (בזמנו היה מקובל לקנות דרגות צבאיות), הצטרף לצבא הצרפתי ושירת באיטליה ובארצות השפלה. במשך שירותו הצבאי גילה אומץ לב. בשנת 1636 השתתף בקשר נגד הקרדינל רישלייה, נאסר בבסטיליה וגורש לאחוזתו של אביו סמוך לעיר אנגולם שבדרום מערב צרפת, שם התגוררו אשתו וילדיו. 

הוא לחם במלחמת שלושים השנים תחת פיקודו של לואי השני דה בורבון, נסיך דה קונדה שהביס את ספרד בקרב רוקרואה שבצפון צרפת בשנת 1643. משנפטר אביו בשנת 1650 לה רושפוקו ירש את האחוזה המשפחתית ואת התואר דוכס. בשנת 1652 נפצע קשה בראשו וכמעט התעוור במרד הפרונד השני נגד הקרדינל מזראן. כשהיה בן 40 חלה בדלקת מפרקים, פרש מן הפוליטיקה לאחוזתו הכפרית והתמסר לכתיבה. החל משנת 1656 חילק את מגוריו בין אחוזתו לבין פריז, שם השתתף בחוגים ספרותיים. 

התנסותו של לה רושפוקו בתככי חצר המלכות הייתה קשורה לכתיבה של שני ספריו: "זיכרונות" (1664) ו"אמרות" שיצא לאור לראשונה באותה שנה בהאג ובשנה שלאחריה בפריז. לה רושפוקו קיים חוג ספרותי בביתו בפריז שבו השתתפו בין היתר שלוש נשים שעסקו בספרות: מאדאם דה סבלה, מאדאם דה סבינייה ומאדאם דה לה פאייט. הוא השתתף גם בחוג הספרותי שהתקיים בביתה של מאדאם דה סבלה. מספרים שהרעיון לכתוב את אמרותיו עלה בדעתו במרוצת שיחות אלה בחוגים הספרותיים. המשתתפים עשו זאת להרגל לבחון חלקים של האמרות בשיחותיהם. מישהו היה מציע נושא בדבר טבע האדם והתנהגותו והמשתתפים דנו בנושא זה מכל צדדיו.

ספר ה"הרהורים או אמרות ואמרי שפר מוסריים" (Réflexions ou sentences et maximes morales) זכה להצלחה גדולה מיד עם פרסומו. הספר הופיע בחמש הוצאות במשך חייו של המחבר שהמשיך ללטש את האמרות ולהוסיף חדשות. מקסימה ידועה מתוך החיבור היא:

==ספרו שתורגם לעברית==

* אמרות, מחברות לספרות, מצרפתית: ישראל זמורה, תשי"ז. 
* כתבים נבחרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, מצרפתית: יוסי אסודרי, 2015.

==קישורים חיצוניים==

* אריק גלסנר, [https://arikglasner.wordpress.com/2015/11/12/%D7%A2%D7%9C-%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%99%D7%9D-%D7%A0%D7%91%D7%97%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%9C-%D7%A4%D7%A8%D7%A0%D7%A1%D7%95%D7%90%D7%94-%D7%93%D7%94-%D7%9C%D7%94-%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%A4%D7%95/ על "כתבים נבחרים", של פרנסואה דה לה-רושפוקו], המדור הספרותי ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות", 12 בנובמבר 2015
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סאטיריקנים צרפתים
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:אישים שנכלאו בבסטיליה
קטגוריה:ילידי 1613
קטגוריה:נפטרים ב-1680
416

== אירועים ==
* הויזיגותים נלחמים בספרד. מלכם, ואליה, מחזיר את אלמנת המלך אטהאולף, אחות הקיסר הונוריוס, גאלא פלקידיה לרומא בתמורה לתבואה.

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
439

== אירועים ==
* ליקיניה אודוקסיה, אשת הקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי זוכה לתואר "אוגוסטה" אחרי לידת ביתה אודוקיה

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
תאודוריד הראשון

תאודוריד הראשון, המכונה לעיתים גם תאודוריק הראשון (לפני 400–451) היה מלך הויזיגותים בין השנים 418 ו-451. תאודוריד היה כנראה בנו הבלתי חוקי של אלאריק, מייסד שושלת בלתה וירש בשנת 418 את כס המלך ואליה.

למרות שלטונו ארוך השנים, רק מעט ידוע על תאודוריד. יורדנס מספר כי היה מתון באופיו, נבון ונמרץ. בתקופתו, הושלם יישובם של הוויזיגותים באקוויטניה והורחב תחום שלטונם לאזורים בספרד. הוא ניסה להרחיב את שלטונו גם במזרח, כדי להשתלט על רצועת החוף בואה איטליה והטיל מצור על ארל בשנת 427. בעקבות כישלון המצור, נחתם הסכם בין רומא לוויזיגותים שהגביל את שלטונם לשטחים שניתנו להם באקוויטניה, אך העניק להם ככל הנראה הכרה רשמית למחצה בעצמאותם.

מאמץ נוסף של הוויזיגותים תחת תאודוריד להתפשט נרשם בשנת 436, כאשר תאודוריד שם מצור על נרבונה. המצור הוסר על ידי ליטוריוס, שהיה כנראה המגיסטר מיליטום של רומא בגאליה. שלוש שנים אחרי כן שם ליטוריוס מצור על טולוז, עיר מושבו של תאודוריד, הובס ונלקח בשבי. אוויטוס, הפרפקט הפראיטוריאני של רומא בגאליה, הביא לחתימת הסכם שלום.

שמו של תאודוריד עולה פעם נוספת בהקשר לנישואי הונריק, בנו של מלך הוונדלים גאיזריק לאאודוקיה בתו הבכורה של הקיסר ולנטיניאנוס השלישי. הנישואים היו חלק מההסכם שרקח פלביוס אאטיוס, האיש החזק ברומא, עם הוונדלים באפריקה. הבעיה הייתה שהונריק היה נשוי לבתו של תאודוריד. עובדה זו לא מנעה מגאיזריק לחתום על ההסכם. הוא האשים את בתו של תאודוריד שזממה להרעילו, העניש אותה בכריתת אפה ואוזניה ושלח אותה כך בחזרה לאביה. משמעות המעשה הייתה כמובן איבת עולם בין הממלכות. תאודוריק השיא זמן לא רב אחרי כן בת אחרת לרקיאר, מלך הסואבים (449).

תאודוריד הצטרף לקואליציית השבטים הגרמאנים שנלחמה לצד הרומים ואאטיוס בקרב במישורים הקטאלונים נגד אטילה ההוני. יורדנס מספר שהוא שלח ארבעה מבניו חזרה ונלחם בקרב עם בניו הבכורים, תוריסמונד ותאודוריד. יורדנס מספר שני סיפורים שונים על מותו: לפי אחד, הוא נפל מסוסו בעת שרכב לעודד את צבאו ונרמס על ידי חייליו. אחרים אומרים שמת מחניתו של אנדאג האוסטרוגותי, שנלחם עם אטילה. גילו במותו היה "שיבה טובה", לפי יורדנס.

תאודוריד היה נשוי לארקליה ארכיבה קרליאבה ואמאלאברגה מן האוסטרוגותים. היו לו לפחות שישה בנים, שכמה מהם הפכו ליורשיו, ומספר לא ידוע של בנות (לפחות שתיים מוזכרות).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שושלת בלתה
קטגוריה:ילידי 393
קטגוריה:נפטרים ב-451
מוזיאון פיקאסו (פריז)

אוטל סאלה
מוזיאון פיקאסו (בצרפתית: Musée Picasso) הוא מוזיאון באזור המארה שברובע השלישי של פריז בצרפת. המוזיאון ממוקם ב"אוטל סאלה" (Hotel Salé) ברחוב תוריניי (rue de Thorigny).
המוזיאון כולל למעלה מ-3,000 יצירות אמנות של פבלו פיקאסו, לרבות ציורים, רישומים, איורים, פסלים וכן תמונות על חיי האמן.
הציורים מוצגים בסדר כרונולוגי, תוך הצגת האירועים שאירעו בכל תקופה ותקופה בחייו של האומן, אירועים היסטוריים שאירעו באותה תקופה, והשפעתם על עבודתו של האומן. כמו כן מציג המוזיאון יצירות של בני תקופתו של פיקאסו, ובהן יצירות של סזאן ומאטיס, תוך הצגת ההשפעות ההדדיות בין היצירות.

==היסטוריה של המבנה==
המבנה בו מצוי כיום המוזיאון נבנה בין השנים 1656 ו-1659 עבור פייר אובר (Pierre Aubert) הלורד של פונטניי (Fontenay). עושרו של אובר מקורו בהיותו של גובה מס מלח - ועל שם המס קרוי המבנה - "בית המלח" - "אוטל סאלה" Hôtel Salé. האדריכל שתכנן את הבניין היה ז'אן בולייה (Jean Boullier), הידוע גם בשם ז'אן לה בורג' (Jean de Bourges), והמבנה נחשב לאחד הבניינים ההיסטוריים היפים ביותר ברובע המארה.

במהלך השנים החליף המבנה בעלים מספר רב של פעמים. בין היתר היה המבנה בבעלות שגרירות הרפובליקה של ונציה (1671), המארשל של וילרוי, במהלך המהפכה הצרפתית הוחרם המבנה והפך לרכוש השלטונות, ובשנת 1815 הפך המבנה לבית ספר העירוני לאמנות (municipal École des Métiers d'Art) בו למד גם בלזק. בשנת 1964 נירכש על ידי העיר פאריס ובשנת 1986 קיבל מעמד של מבנה לשימור. בין השנים 1974–1980 שוחזר המבנה על ידי ברנר ויטרי (Bernard Vitry) וברנר פונקוורני (Bernard Fonquernie).

המבנה נבחר לשמש כמוזיאון המציג את יצירות פיקאסו לאחר תחרות שבה נבדק למה ישמש המבנה.

==הקמת המוזיאון==
בשנת 1968 נחקק בצרפת חוק המתיר ליורשים לשלם את מס הירושה באמצעות חפצי אמנות - כל עוד מדובר בחפצי אמנות הנחשבים חלק מהמורשת התרבותית של צרפת. חפצי האמנות אושרו על ידי דומיניק בוזו, האוצר של המוזיאונים הלאומיים של צרפת. כפי שפיקאסו עצמו נהג לומר "אני הוא האספן הגדול ביותר של פיקאסו בעולם" - ובאוספיו הצטברו אלפי חפצי אמנות מיצירותיו הוא.
במוזיאון פיקאסו למעלה מ-3,000 יצירות אמנות של פיקאסו הכוללים ציורים, רישומים, כלי קרמיקה ופסלים, בנוסף היו באוספי פיקאסו מספר יצירות של סזאן, דגה, רוסו, סוראט, דה קיריקו ומאטיס, וכן מספר רב של פסלים פרימיטיביים מרחבי העולם.

==תצוגות המוזיאון==
ליצירות האמנות של פיקאסו נלווה מידע רב על התקופה ועל יחס התקופה ליצירות - כך למשל, לצד תמונות של פיקאסו משנות ה-50 מוצגים קריקטורות של התקופה המציגות את יחס אנשי התקופה (השלילי בדרך כלל) ליצירות.
היצירות מוצגות בסדר כרונולוגי, ולצידן תמונות של פיקאסו עצמו ושל הליך היצירה של היצירות. כמו כן מנסה המוזיאון להראות את ההקשר בין חייו האישיים של פיקאסו ליצירות.
כך לדוגמה, מציג המוזיאון איך השפיעה לידתה של נכדתו של פיקאסו על יצירותיו שהפכו פחות אבסטרקטיות לאחר הלידה.

בקומה השנייה של המוזיאון ישנו שטח לתצוגות זמניות, והקומה השלישית מיועדת למשרדי המוזיאון ולספריה.

{| border=0 cellpadding=4 align="center" cellspacing=5
|- 
-
|}

==ראו גם==
* פבלו פיקאסו

==קישורים חיצוניים==

* 

פיקאסו
פיקאסו
קטגוריה:הרובע השלישי של פריז
קטגוריה:פבלו פיקאסו
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
פיקאסו
מהומות גורדון

מהומות גורדון (Gordon Riots) היו מהומות אלימות בלונדון, בירת בריטניה במהלך השבוע הראשון של חודש יוני 1780.

לורד ג'ורג' גורדון, על שמו קרויים המאורעות, היה לורד (חבר בפרלמנט הבריטי), בנו של דוכס סקוטי וככל הנראה גם מעורער בנפשו (מאוחר יותר בחייו הוא התגייר והפך ליהודי שומר מצוות, מעשה שהוביל להחרמתו בידי הכנסייה). בעת המהומות, גורדון ראה לעצמו משימה להנהיג תנועת התנגדות כנגד הנצרות הקתולית והאפיפיור מחד, וממשלתו של הלורד נורת' בבריטניה מאידך.

גורדון זעם כשנודע לו שלקתולים בבריטניה ניתנה הקלה בחוק בדמות סילוק הסעיפים הדתיים משבועת הנאמנות שנדרשה ממגויסים לצבא. בעקבות כך החל גורדון לאגד ולשלהב את פועלי הדחק בשכונות העוני של לונדון כנגד הקתולים.

ב-2 ביוני 1780 נשא נאום בעניין בפרלמנט, נאומו כלל קריאה לחוסר סובלנות דתית בכלל ולביטול החוק בפרט. במהלך הנאום התגודד בחוץ המון תומכיו שזכה למספר שילהובים שהגיעו מצדו של גורדון. ההמון החל להשתולל ולחולל מהומות בכל רחבי לונדון. המהומות כללו ביזה והצתות של מבנים. ההתקפה כוונה נגד הקתולים וכמה אנשי שלטון לא אהודים. כמו כן היה שחרור כללי של אסירים מכמה בתי כלא. ההמון הוכנע לבסוף על ידי גדודי אזרחים-מתנדבים שהחזירו את המצב לקדמותו במחיר של 285 הרוגים, כ-200 פצועים ו-450 עצורים.

ההיסטוריון פרנקלין פורד טוען שהמהומות הביאו בסופו של דבר, בשילוב גורמים אחרים, לנטישת הניסיון להנהגת רפורמות ליברליות על ידי חברי הפרלמנט. פורד טוען שלמרות שהמהומות לא היו קשורות ישירות לניסיונות הרפורמה של חברי הפרלמנט, הם הביאו לחשש שכל דיון בנושא רפורמיסטי עלול להיות מסוכן, שכן האלימות המהפכנית, שממנה ביקשו חברי הפרלמנט להימנע, מבעבעת מתחת לפני השטח.

חסידי תזת עידן המהפכות (בתוכם ההיסטוריון ז'אק גודשו) רואים במהומות גורדון חלק ממכלול המהפכות שפקדו את אירופה בסוף המאה השמונה עשרה ורואים באירוע מרד עממי שלא רק על בסיס דתי.

מהומות גורדון מתוארות ברומן ההיסטורי של צ'ארלס דיקנס "בארנבי רודג'" (Barnaby Rudge).

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* De Castro, John Paul: The Gordon riots. London: H. Milford, Oxford University Press, 1926
* Hibbert, Christopher: King mob: the story of Lord George Gordon and the riots of 1780. London: Longmans, Green & Co., 1958)
</div>
* פרנקלין פורד (1970), אירופה 1780–1830, בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://webdoc.sub.gwdg.de/edoc/ia/eese/artic23/boeker/5_2003.html מחקר על המשפטים שנערכו לפורעים] 
* [http://www.newadvent.org/cathen/06649c.htm מהומות גורדון באנציקלופדיה הקתולית] 
* הטקסט המלא של הרומן [http://www.charles-dickens.org/barnaby-rudge-a-tale-of-the-riots-of-eighty/ בארנבי רודג' מתוך אתר המוקדש לצ'ארלס דיקנס] (אנגלית)

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:יחסי דת ומדינה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: היסטוריה
גורדון
קטגוריה:אנגליה: נצרות
יאיר שפרינצק

יאיר שפּרינצַק (8 בנובמבר 1911 – 6 בספטמבר 1999) היה כימאי ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת מולדת בכנסת ה-12.

==ביוגרפיה==
נולד בארץ ישראל לחנה וליוסף שפרינצק, שהיה יושב ראש הכנסת הראשון. בצעירותו גדל בנווה צדק ואהב לשחק כדורגל בחולות. למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים, ולאחר מכן למד כימיה באוניברסיטה החופשית של בריסל. במאי 1940 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית. כיהן כחוקר בכיר במחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן, ומטעמה שהה בתחילת שנת 1954 בארצות הברית למשך מספר חודשים. בהמשך היה ראש המחלקה לכימיה אורגנית במכון ויצמן. בשנת 1963 מונה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב. במחקריו התמקד בתחום ההתפלה. היה מתומכיו הראשונים של אלכסנדר זרחין בשנות ה-50, נאבק כדי שהמדינה תממן הקמת מתקן בשיטתו של זרחין ובשנת 1965 שימש יו"ר הוועד הציבורי למען הקמת מתקן זרחין להמתקת מי ים.

שפרינצק היה חבר הנהלת התנועה למען ארץ ישראל השלמה, כתב מאמרים נגד נסוחת "שטחים תמורת שלום" והשתתף בהפגנות למען ההתנחלויות. היה חבר במוסדות "לע"ם", ממתנגדי הסכם השלום בין ישראל ומצרים וממקימי "התחיה" בשנת 1979. הוא פרש מהתחייה לאחר שחברי הכנסת שלה נכנסו לממשלתו של בגין שפינה את סיני. בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם מפלגת מולדת שהטיפה לטרנספר.

שפרינצק נכנס לכנסת בגיל 77, והחזיק בתואר חבר הכנסת המבוגר ביותר שנכנס לראשונה לכנסת, עד לבחירתו של רפי איתן ממפלגת גיל שנכנס לכנסת ה-17 בגיל 79. מתוקף היותו זקן חברי הכנסת ה-12, היה שפרינצק היושב-ראש הזמני של המליאה עד לבחירתו של דב שילנסקי כיושב-ראש קבוע. שפרינצק ניסה להתחמק מהתפקיד של "זקן חברי הכנסת" וטען שהוא בן 66 בלבד, אולם לאחר בירורים התעקשו במזכירות הכנסת על גילו האמיתי. נאום הפתיחה שלו כלל תמיכה ברעיון הטרנספר וגרר קריאות ביניים רמות מספסלי השמאל.

==משפחה==
במשך למעלה מ-60 שנה היה נשוי לשלומית, נכדתה של בתיה מקוב, ולהם ארבעה ילדים. המשפחה התגוררה ברחובות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.tora.us.fm/tm/kibuj_arvim/hgdra_acmit_tpuz.html השקר הפלסטיני והשתיקה הישראלית / יאיר שפרינצק]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי התנועה למען ארץ ישראל השלמה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפלגת מולדת
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: כימיה
יאיר
קטגוריה:חברי הכנסת השתים עשרה
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:זקני חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
ציוד היקפי

ציוד היקפי הוא חלק של מחשב השונה מליבת המחשב, הכוללת את לוח האם, המעבד והזיכרון. ככלל, הציוד ההיקפי משמש לקלט ופלט, לדוגמה: כונן תקליטורים, מקלדת, מסך, עכבר, מדפסת, סורק, מיקרופון, רמקול, מצלמת אינטרנט, מודם, צורב ועוד.

במחשב אישי ציוד היקפי יכול להיות בתוך מארז המחשב וגם מחוצה לו. במחשבים גדולים יותר הציוד ההיקפי נפרד ממארז המחשב.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חומרה
בזוקה (כלי נגינה)

בזוקה הוא כלי נגינה עממי, גרסה מוקדמת של הטרומבון, עם מנעד נמוך יותר אך רחב יותר ממנו. חלל הנשיפה של הכלי הוא צינור שעליו יושב צינור רחב יותר שהנגן יכול להזיזו קדימה ואחורה, וכך הוא משנה את אורך הבזוקה כדי להפיק את תווים שונים.
הבזוקה הגיעה לתודעת הציבור בשנות ה-30 על ידי קומיקאי הרדיו האמריקאי בוב ברנס, שייתכן שהמציא את הכלי 20 שנה קודם לכן. על הבזוקה ניגן גם מוזיקאי הג'אז נון ג'ונסון (Noone Johnson).

== נקראים על שמו ==
* נשק נגד טנקים שהוכנס לשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה, אותו מצאו החיילים דומה לכלי הנגינה.
* יש טענות, לפיהן מסטיק בזוקה, לדברי החברה המייצרת אותו, חברת טופס, קרוי גם הוא על שם כלי נגינה זה. לפי טענות אחרות, מקור שמו של המסטיק אינו ברור בכלל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי נשיפה ממתכת
יאוטסו

יאוטסו (ביפנית - 八百津) היא עיירה בחלק הדרום מזרחי של מחוז גיפו שבמרכז יפן.
== גאוגרפיה ==
יאוטסו שוכנת על גדותיו של נהר הקיסו שמוצאו באלפים היפניים באזור מחוז נגנו והנשפך לאוקיינוס השקט בסמוך לעיר נאגויה. חלקה המרכזי של יאוטסו שוכן בעמק המוקף בהרים משלושה צידיו. חלקים נוספים של העיר שוכנים בהרים שמסביב. יאוטסו היא עיירה שהזמן קפא בה, מוקפת שדות אורז רבים (כמו באזורים כפריים אחרים ביפן) ומתגאה בשלוש מבשלות סאקה וקו ייחודי של עוגיות חיטה המיוחדות רק לה.

יאוטסו ידועה גם בתור עיר הולדתו של צ'יאונה סוגיהארה. אחר פרסום הספר "ויזות לחיים", שנכתב על ידי רעייתו של סוגיהארה, נודע גם בעיר על מעשיו ומועצת העיר החליטה להקים פארק לזכרו. שמו של הפארק הוא 人道の丘-Jindou no oka, "גבעת האנושיות" ובו אנדרטאות והיכל הזיכרון של צ'יאונה סוגיהארה. המוזיאון נחנך בשנת 2000 וביקרו כבר למעלה מ־100 אלף מבקרים, ביניהם ישראלים רבים. עם זאת, בראיון טלוויזיה ברשת צ'ובו ניפון ברודקסטינג (CBC) הועלתה טענה על ידי נינו של סוגיהארה כי סביו-רבו נולד בעיירה קוזוצ'י שבעיר מינו.

מ־1996, משתתפת יאוטסו בפרויקט JET של משרד החוץ היפני ובמסגרתו מעסיקה ישראלי דובר יפנית בתפקיד "מתאם ליחסים בינלאומיים".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: ערים
קטגוריה:צ'ובו: ערים

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889== הערות שוליים ==
אדי מלך המסטולים

אדי מלך המסטולים הוא ספר מאת אסתר שטרייט-וורצל, שיצא לאור בהוצאת "עמיחי" בשנת 1998. הספר מתאר בלשון ריאליסטית בוטה את הידרדרותו לסמים של נער בשם אדי.

==עלילת הספר==
אדי נולד לשני הורים נרקומנים. בצעירותו עזב אביו את הבית, והאם שלא מצאה דרך להשיג את מנת הסם שלה הדרדרה לזנות.
כאשר אדי הגיע לגיל חינוך, ולאחר שהפריע ללקוחותיה של אמו שושנה, החליטה אמו למסור אותו לפנימייה בכפר הבדיוני מגדיאל שם נחשף לעולם הפשע. כאשר היה לנער אמו החליטה לקחתו חזרה הביתה ואז החל להיות בלדר לסמים ואף מכור, בצוותא עם חבריו לשכונה.
פעמים רבות מצא את עצמו חסר בית ובבית מעצר תל אביב.
בשנים אלו גר ונעצר ביחד עם חבריו לתא יקי ועומרי אשר הכירם משחר נעוריו.
צד האור היחידי של אדי הייתה נערה בשם ענת שבה התאהב.
ענת החלה בניסיונות לגומלו מההרואין, ולאחר שהכה אותה נמרצות במהלך קריז, נטשה אותו בהיותה הרה.
חברו של אדי, יקי, החל במערכת יחסים אינטימית עם אמו, שושנה, למרות שלפי אדי "הייתה יכולה להיות אמא שלו", ואדי נקרע בדילמה, בין אהבת חבר, לדאגה לאמו.
אדי נעצר בתקופה זו, ונשלח למכון גמילה בכפר הבדיוני "נווה יונתן" שבגלבוע, כאשר הוא לא ידע מה עלה בגורל ילדו שלא ראה, וחברו עומרי.

קטגוריה:ספרים ישראליים
אדי מלך המסטולים
אדי מלך המסטולים
קטגוריה:ספרי 1998
קטגוריה:ספרי הוצאת עמיחי
שבתאי קלמנוביץ'

שבתאי קלמנוביץ (ברוסית: Шабтай Калманович; בליטאית: Šabtajus Henrikovičius Kalmanovičius; 18 בדצמבר 1947 – 2 בנובמבר 2009) היה איש עסקים יהודי-סובייטי, שריגל בישראל למען ברית המועצות והקג"ב.

==ביוגרפיה==
שבתאי קלמנוביץ' נולד להורים יהודים בקובנה שבברית המועצות (כיום בליטא). למד הנדסת כימיה וגויס לצבא האדום בתום לימודיו. בעקבות הפיכתם של הוריו למסורבי עלייה, הציע לו הקג"ב לשמש כסוכן בתמורה לקבל אישורי הגירה מברית המועצות. הוא נאות להצעה ועלה עם משפחתו לישראל ב-1971.

משהגיע קלמנוביץ' לישראל השתלב בפעילות במחלקה לעולים של מפלגת העבודה. כך התאפשר לו להשיג מידע על פעילות לשכת הקשר ליהודי ברית המועצות שלימים תהפוך לנתיב. גם כשפרש ממפלגת העבודה המשיך במגוון פעילויות פוליטיות ועסקיות. בין השאר היה יד ימינו ועוזרו הפרלמנטרי של שמואל פלאטו-שרון, שנבחר לכנסת ב-1977.

באותה תקופה, התעשר מעסקים שונים, לאו דווקא כאלו הקשורים למלאכת הריגול. קלמנוביץ' הצליח לרקום קשרים עם דמויות פוליטיות באפריקה, והיטיב עם עצמו ועם מקורביו. התמחותו הייתה בעסקאות חליפין בין ברית המועצות לבין ארצות אפריקה. קלמנוביץ' הסכים לסייע לשב"כ ולמסור מידע על המתרחש מאחורי מסך הברזל, אולם השב"כ לא ידע שבו בזמן מוסר המסייע שלהם מידע לסובייטים.

באמצע שנות ה-80, החלו עסקיו לקרוס. הוא נעצר מחוץ לישראל באשמות כלכליות שונות. באותה תקופה, הגיע מידע לשירות הביטחון הכללי מאיש קג"ב שערק לארצות הברית על שיתוף פעולה לא כשר שלו עם ברית המועצות.

בסוף 1987 נעצר קלמנוביץ', נחקר והודה. הוא הורשע במגעים עם סוכן זר על סמך הודאתו, שכן לא היו ראיות רבות לאשמה. הוא נידון לתשע שנות מאסר, אך שוחרר אחרי חמש שנים וחצי, בשל תלונותיו על מצב בריאות רופף, וגם בזכות העובדה שעשה שימוש בקשריו כדי לסייע לרון ארד, בזמן שזה היה מוחזק בידי ארגון אמל.

בשנת 1999 זכה לאות הוקרה מנשיא ליטא, על זכיית קבוצת הכדורסל שמימן, ז'לגיריס קובנה, באליפות היורוליג. במהלך שנות האלפיים, הגיע קלמנוביץ' לרמלה ושימש בתחילה כספונסר של קבוצת אליצור רמלה, ולאחר תקופה מסוימת עבר להחזיק בבעלות על הקבוצה. כמו כן, כיהן קלמנוביץ' כנשיא קבוצת הנשים של ספרטק מוסקבה.

בתחילת 2008 הופיע בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "פעם בחיים" המשודרת בלוויין כמארחן של השחקנית מיטל דוהן והדוגמנית ומגישת הטלוויזיה, מורן אטיאס, בעולם האלפיון העליון ברוסיה.

== חיים אישיים ==
בשנים האחרונות לחייו התגורר במוסקבה והיה איש עסקים אמיד. ב-2 בנובמבר 2009 נורה קלמנוביץ' למוות במרכז מוסקבה על ידי אלמונים שפתחו באש מנשק אוטומטי בעת שהיה במכוניתו.הוא נקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה. ביוני 2019, קרוב ל-10 שנים לאחר שנרצח, נעצר "המוח" מאחורי הרצח.

היה נשוי שלוש פעמים. מרעייתו הראשונה, טטיאנה, נולדה הבת ליאת. מרעייתו השנייה, אנסטסיה, נולדה הבת דניאלה ומרעייתו השלישית, אנה ארחיפובה, נולדו שני בנים.

==לקריאה נוספת==
* יוסי מלמן ואיתן הבר, המרגלים, הוצאת משכל, 2002, עמ' 308–324.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* [http://www.yousendit.com/transfer.php?action=batch_download&batch_id=Y2orb3BBT01lM1JFQlE9PQ ריאיון עם שבתאי קלמנוביץ'], ידיעות אחרונות

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שריגלו למען ברית המועצות
קטגוריה:מרגלים שפעלו בישראל
קטגוריה:סוכנים כפולים
קטגוריה:מרגלים יהודים
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורסל בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים שהורשעו במגע עם סוכן זר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
איש הקציר

איש הקציר (אנגלית: Reaper Man) הוא האחד עשר בסדרת ספרי "עולם הדיסק" של טרי פראצ'ט והשני בתת-סדרת הספרים העוסקת בדמותו של "מוות", דמות על-טבעית של מלאך המוות בעלת אישיות.

בספר זה מוות זוכה לחיים אחרי שהוא מפוטר מעבודתו על ידי משגיחי המציאות. בזמן שהוא לומד על החיים דרך עבודה כקוצר בחווה שכוחת אל, החוסר במוות יוצר בעיות רבות בעולם הדיסק, ומחליפו מתגלה כרודן שלא יודע לבצע את מלאכתו כראוי. בינתיים, וינדל פונס – מכשף שאמור למות אך נותר אל-מת בשל המחסור במוות – נלחם מול נחיל טפילים שמאיים להשתלט על אנק-מורפורק.

== עלילה ==

הספר עוסק במוות, ישות אתנומורפית על-טבעית בדמות שלד עם גלימה שחורה וחרמש, שאחראי על המוות בעולם הדיסק ולוקח את נשמות האנשים אחרי מותם. המשגיחים של המציאות (The Auditors), רוחות חסרות אישיות העובדות בשירותו של המרחב-והזמן עזראל, מחליטים שיש לפטר את מוות מעבודתו מאחר שפיתח אישיות וחיבה כלפי בני התמותה. מוות מוחה על פיטוריו אך נאלץ לקבלם. הוא מקבל שעון חול וזמן קצוב לחיות, לפני שימות כאשר המוות החדש יבוא לקחת אותו.

בחייו החדשים, מוצא מוות עבודה בחווה נידחת בהרי הרמטופ ("רמת איל"). חקלאית זקנה בשם רנטה פליטוורת' מעסיקה זר גבוה ומסתורי בשם ביל דלת (במקור: Bill Door) המתגלה כמומחה בעבודת הקצירה באמצעות חרמש.

בינתיים, בכרך הסואן וההומה של אנק-מורפורק, דברים מתחילים לצאת מכלל שליטה בעקבות המחסור במוות שייקח את נשמותיהם של אלה שחייהם כבר תמו. כוח החיים חוזר לארץ וגורם לגופות, חפצים ואף קללות לקום לתחייה. המכשף הזקן, וינדל פונס, שהיה אמור למות בשיבה טובה (המכשפים האשפים יודעים מתי ימותו וזוכים לביקור אישי ממוות) חוזר לחיים בתור זומבי וחרף מאמציהם של חבריו המכשפים - לא מצליח לנוח על משכבו בשלום. הוא פוגש חבורת מפלצות ואל-מתים, שהוקמה על ידי פעיל לזכויות המתים (רג נעל), ואיתם הוא יוצא לחקור את תעלומת עגלות הברזל המסתוריות שגונבות חפצים ואנשים מהעיר ומושכות אותם אל עבר מבנה מסתורי העשוי זכוכית ושיש (פארודיה על קניונים מודרניים).

בינתיים, יומו של ביל דלת קרב, אחרי שהקריב את חייו על מנת להציל ילדה קטנה, ומסתבר לו שהוא אינו רוצה למות. רנטה, המתוודעת לזהותו האמיתית, עוזרת לו להכין את עצמו למאבק נגד המוות החדש. מוות - שמלא בחימה וסלידה מדרכו של יורשו החובש כתר, חובב דרמה וחסר כל חמלה אנושית - מחליט לקחת על עצמו מחדש את התפקיד ולסדר את כל הבלאגן שנוצר. לשם כך, עליו להביס את המוות החדש והמקצרה האוטומטית של סימנל, ולטפל במשגיחים של המציאות.

== קישורים חיצוניים ==
* 

*[http://www.lspace.org/books/apf/reaper-man.html הערות עבור "איש הקציר"]
*[http://www.lspace.org/books/pqf/reaper-man.html ציטוטים מ"איש הקציר"]

קטגוריה:ספרי עולם הדיסק
קטגוריה:ספרי 1991
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
פצצת כדור פורח

פצצת כדור פורח יפנית
אנדרטת מיצ'ל לנספים בהתפוצצות פצצת הכדור הפורח באורגון
פצצת כדור פורח (ביפנית: 風船爆弾; פירוש מילולי: "פצצה הנישאת על ידי הרוח" או "פצצה הנשלחת על ידי הרוח"; נקרא גם "פצצות פו-גו") היא כדור פורח ממולא מימן, שנשא מטען 15 ק"ג חומר נפץ, ושימש את האימפריה היפנית במלחמת העולם השנייה לשם תקיפה של ארצות הברית היבשתית. פצצות כדור פורח פותחו ויוצרו במעבדת נובוריטו שבקווסאקי בפיקודו של גנרל סויושי קוסאבה שנעזר במדען הראשי של המכון רב-סרן טאיג'י טקאדה.

קוטרו של הכדור הפורח היה כעשרה מטרים. פצצות הכדור הפורח נשלחו לאוויר מאתרים בחופו המזרחי של האי הונשו, הוא האי המרכזי של יפן, ונישאו על כנפי זרמי הסילון לעבר ארצות הברית. 

הפצצות הראשונות שולחו ב-3 בנובמבר 1944 והאחרונות באפריל 1945. היפנים שלחו כ-9,000 פצצות כאלה וקיוו שלפחות 10% מהכדורים הפורחים יגיעו ליעדם. הפצצות נחתו ב-17 מדינות כמו אלסקה, קליפורניה, אורגון, יוטה ועוד. רוב הפצצות נחתו בשטחים פתוחים או בים ללא נזק. הצנזורה בארצות הברית מנעה מהפרסום על פצצות אלה כדי לא להפיץ בהלה בעוד שהתקשורת ביפן דווחה על עשרת אלפים נפגעים אמריקאיים.

==הפצצה היפנית באורגון==
ב־5 במאי 1945 יצא הכומר ארצ'י מיצ'ל עם אשתו אלסי שהייתה בהיריון ועם חמישה נערים מקהילתו לפיקניק סמוך ללייקוויו, אורגון. כשהיה עסוק בהכנת האוכל נכנסו אלסי והנערים ליער סמוך וצעקו לעומתו כי מצאו כדור פורח מוזר. הוא הזהיר אותם לא לגעת אך לשווא. הפיצוץ התרחש כשהם ניסו לגרור אותו ואלסי וחמשת הנערים נהרגו במקום. הרוגים אלו היו, ככל הידוע, הקורבנות היחידים של מתקפת "פצצות הכדור הפורח", והיחידים שנהרגו על אדמת ארצות הברית היבשתית כתוצאה ישירה של התקפת אויב במלחמת העולם השנייה.

במקום האסון הוקמה אנדרטה עליה נכתבו שמותיהם וכן כי "זה המקום היחידי ביבשת אמריקה בו נגרם מוות כתוצאה מפעולת אויב במלחמת העולם השנייה".

מיצ'ל נישא בשנית ועבר לשמש ככומר בהודו סין שם נחטף על ידי הוייט קונג ב-1962 וגורלו לא נודע עד היום.

==ראו גם==
* מבצע אאוטוורד
* בלון תבערה

==לקריאה נוספת==
*ג'יילס מילטון:הערות שוליים מרתקות מן ההיסטוריה, עמד' 219 -222, הוצאת כתר, 2017

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשק במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
כדור פורח
קטגוריה:ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כדורים פורחים: שימושים צבאיים
קטגוריה:יפן: נשק להשמדה המונית
אלפונסו מרטינס דה טולדו

אלפונסו מרטינס דה טולדו (בספרדית: Alfonso Martínez de Toledo; מכונה גם Arcipreste de Talavera, כלומר הכומר של טלברה 1398 – 1470) היה סופר ספרדי.

== ביוגרפיה ==
אלפונסו מרטינס נולד בטולדו שבספרד. הוא התחנך בבית ספר נוצרי, ובשנים 1415–1436 שימש ככומר בקתדרלה שבטולדו. בשנת 1436 התמנה לכהונה כנסייתית גבוהה בטאלורה. 

יצירתו העיקרית היא "העורב, או דחיית האהבה החולנית", אשר את חיבורה סיים בשנת 1438, אך יצאה לאור רק בשנת 1498. החיבור מצטיין בראייה ריאליסטית ובסגנון עממי, ומסגרתו הכללית היא המסגרת האסקטית<ref>אסקטי - סגפני, מצומצם.</ref> המסורתית. שניים מבין ארבעת חלקיה הם מעין פרשנות סאטירית על החיים.

אלפונסו מרטינז כתב גם את "מצפה הכרוניקות", ועוד שני ספרי הגיוגרפיה על הקדושים אילדפונס ואיסידורוס.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים ספרדים
קטגוריה:ילידי 1398
קטגוריה:נפטרים ב-1470
מוסמך אוניברסיטה

מקבלי תואר מוסמך ב[[אוניברסיטת חיפה לבושים בגלימה אקדמית בטקס הענקת התואר בשנת 2007]]
מוסמך אוניברסיטה הוא תואר אקדמי שאוניברסיטה מעניקה לאדם שסיים מסלול לימודים אקדמי מתקדם, הכולל בדרך כלל גם התנסות במחקר. תואר זה קרוי גם "תואר שני", משום שהוא השני בסדר הנפוץ של תארים אקדמיים שאדם יכול לקבל במסגרת אקדמית (לאחר תואר ראשון ולפני דוקטורט). תואר זה מוכר גם בשמות ובקיצורים של התארים המקבילים לו ברחבי העולם: "מאסטר", .M.A, .M.B.A, .M.P.A,
.LL.M, .M.S ועוד, כאשר הקיצורים משתנים על-פי תחום הלימודים. הלומד לתואר מוסמך, מכונה לעיתים, בטכניון ובחלק ממדינות העולם, "מגיסטר". תואר "ד"ר לרפואה" (.M.D) הוא תואר שני מבחינה אקדמית, למרות שבוגריו נקראים "דוקטור".

בחלק מהאוניברסיטאות בישראל נהוגים שני מסלולים לתואר "מוסמך":
* מסלול מחקרי עם תזה, שבסופו על הלומד לתואר להגיש עבודת מחקר מקורית.
* מסלול מקצועי ללא תזה, שהלומד בו אינו נדרש להגיש עבודת מחקר.
מספר הקורסים שעל הסטודנט ללמוד במסלול ללא תזה גדול יותר מזה שבמסלולים עם תזה. תואר שני ללא תזה אינו מאפשר המשך ללימודי דוקטורט, אלא לאחר השלמות המכשירות את התלמיד לעבודת מחקר עצמאית.

==התואר בישראל כיום==
המועצה להשכלה גבוהה מאשרת לכל האוניברסיטאות הישראליות להעניק תואר מוסמך.

ב-2006 קיבלו את התואר כ-11,000 בוגרים. ב-2013 – 20,770 בוגרים.

השם של תואר המוסמך תלוי בפקולטה (ולעיתים באוניברסיטה) שבה מוענק התואר. להלן רשימה של חלק מתוארי המוסמך הקיימים בישראל:
*M.A. - Master of Arts - תואר מוסמך באמנות. התואר ניתן בדרך כלל בתחומים הבאים: פילוסופיה, מדעי החברה, פסיכולוגיה, לימודי שפות, היסטוריה, גאוגרפיה ותאולוגיה. זהו תואר המוסמך הנפוץ ביותר.
*M.Sc. - Master of Science - תואר שני במדעים מדויקים, מדעי החיים או בהנדסה (בהתאם להגדרת המוסד המעניק את התואר, פרה- דוקטורט)
*M.P.A. - Master of Public Administration - תואר שני במינהל ציבורי / מדיניות ציבורית
*LL.M. - Master of Laws - תואר שני במשפטים
*M.B.A. - Master of Business Administration - תואר שני במנהל עסקים
*M.Ed. - Master of Education - תואר שני בחינוך
*M.Des. - Master of Design - תואר שני בעיצוב
*M.F.A- Master of Fine Arts - תואר באמנויות יפות. ניתן בתחומים הבאים: תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מוזיקה, אמנות, ציור, פיסול, אמנות יצירה.
*M.Mus. - Master of Music - תואר שני במוזיקה במגמות לביצוע
*M.E. - Master of Engineering - תואר שני בהנדסה
*M. Optom - Master of Optometry and Vision Science - תואר שני באופטומטריה ומדעי הראייה
*M.S.W. - Master of Social Work - תואר שני בעבודה סוציאלית
*M.E.M. - Master of Emergency Medicine - תואר שני ברפואת חירום
*M.P.T. - Master of Physical Therapy - תואר שני בפיזיותרפיה
*M.P.H. - Master of Public Health - תואר שני בבריאות הציבור
*M.Arc. - Master of Architecture - תואר שני באדריכלות
* M.H.A. - Master of Health Administration - תואר שני בניהול מערכות בריאות
*M.L.A. - Master of Landscape Architecture - תואר שני באדריכלות נוף
*M.Ur.P. - Master of Urban and Regional Planning - תואר שני בתכנון ערים ואזורים

==ראו גם==
* בוגר אוניברסיטה
* הכרה במוסד אקדמי
* מכללה
* אוניברסיטה
* לימודים אקדמיים ללא תעודת בגרות

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תארים אקדמיים
מלנזיה

מֶלַנֶזיה (אנגלית: Melanesia; מיוונית: אי שחור) היא קבוצת איים באוקיינוס השקט מצפון-מזרח ליבשת אוסטרליה. משמעות השם ביוונית "האיים השחורים", והם נקראים כך בגלל צבע העור הכהה של תושבי המקום.

רוב האיים הם איי אלמוגים טרופיים שעליהם צומחים בעיקר צמחי קוקוס. האיים חמים ולחים יותר מהאיים שממזרח להם.

האיים פזורים על פני שטח של כ-940,000 קמ"ר, ונחלקים בין ארבע מדינות עצמאיות: פיג'י, איי שלמה, פפואה גינאה החדשה, וונואטו. כן נמצאות בהם קלדוניה החדשה השייכת לצרפת ואיריאן המערבית (איריאן ג'יה) השייכת לאינדונזיה ונמצאת על אותו אי עם פפואה גינאה החדשה, האי גינאה החדשה.
תושבי המקום, המלנזים, הגיעו לאזור לפני 20,000 שנים בערך מדרום מזרח אסיה, אך המשיכו להגיע וליישב את האיים עוד שנים רבות לאחר מכן.

המלנזים, בדומה לתושבי פפואה ולאבוריג'ינים באוסטרליה, חולקים בין 4 ל-6 אחוזים מהגנום שלהם עם האדם הדניסובי, כתוצאה מכך שאבותיהם הפרה-היסטוריים התרבו עם מין האדם הקדום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:אוקיאניה: איים
קטגוריה:האזור האוסטרלי
ג'ון פיל

ג'ון רוברט פארקר רייבנסקרופט, הידוע בשם המקצועי שלו ג'ון פיל (באנגלית: John Peel; 30 באוגוסט 1939 - 25 באוקטובר 2004), היה שדרן רדיו בריטי.
==ביוגרפיה==
ג'ון פיל נולד בעיירה הסוול שבחצי האי וירל, ליד ליברפול. הבכור מבין שלושת בניו של רוברט לסלי רוונסקרופט, סוחר כותנה מצליח, ואשתו ג'ואן מרי (לבית סווינסון). הוא גדל בכפר הסמוך ברטון. בבית הספר לפנימיית שרוסברי, שם אחד למד באותה עת חבר מונטי פיתון מייקל פיילין. 

פיל נהג להתבודד כנער והיה מאזין רדיו נלהב ואספן תקליטים מגיל צעיר. מאוחר יותר הוא נזכר ברצון מוקדם להנחות תוכנית רדיו משלו "כדי שאוכל לנגן מוזיקה ששמעתי ורציתי שאחרים ישמעו". לאחר שסיים את שירותו הצבאי בשנת 1959 ביחידת הארטילריה המלכותית כמפעיל מכ"ם, עבד כפעיל במתוית כותמה בעיר רוצ'דייל ונסע הביתה בכל סוף שבוע להסוול על קטנוע שהושאל מאחותו.
===קריירה===
ג'ון פיל היה השדר הוותיק ביותר של רשת ה־BBC האנגלית ושידר במשך 40 שנה ברדיו 1 שלה. במשך 40 שנותיו ברדיו גילה וטיפח ג'ון פיל עשרות להקות רוק אלטרנטיבי. בתוכניתו, שהייתה מהנשמעות ביותר בבריטניה, ערך את מה שכונה "פיל סשן", בו בכל תוכנית להקה אחרת מהתחום האלטרנטיבי הייתה מגיעה ומבצעת מספר שירים בשידור חי. בין אלו שהופיעו בתוכניתו: הביטלס, ג'ימי הנדריקס, פינק פלויד, נירוונה, הסקס פיסטולס, ניק דרייק ועוד. ג'ון פיל היה הראשון שהשמיע את האלבום "מועדון הלבבות השבורים של סרג'נט פפר" של הביטלס, אלבום שנחשב לפורץ דרך לרוק האלטרנטיבי.

מדי שנה היו בוחרים מאזיניו ב־"festive 50" את 50 השירים הגדולים של השנה ומרשימת השירים הזו ניתן ללמוד על הגיוון העצום של האיש, שבתוכנית אחת יכול היה להשמיע שיר פאנק ולאחריו שיר דת' מטאל ולשלב ניו קאנטרי יחד עם הארד רוק. יחד עם אהבתו העצומה לרוק אלטרנטיבי באשר הוא החל פיל להחדיר את ההיפ הופ לרדיו הבריטי והיה מהראשונים שהשמיעו להקות כמו הפוג'יס. עם תום האלף שידר ג'ון פיל את אחת מתוכניות הרדיו החשובות בבריטניה: הוא בחר מכל שנה מאז שנות השישים את ארבעת השירים המעניינים ביותר באותה שנה והשידור הארוך משך מיליוני מאזינים בבריטניה.

בשנת 2004 נפטר ג'ון פיל מהתקף לב והוא בן 65. בכל העולם ציינו תחנות רדיו את מותו וגם בישראל שודר שידור מיוחד לכבודו בן שני חלקים (בתאריכים 31 באוקטובר ו-1 בנובמבר) בתוכנית "הקצה" בגלגלצ. במהלך התוכנית שידרו קטעים נבחרים משידוריו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://peel.fandom.com/wiki/John_Peel_Wiki אנציקלופדיית ג'ון פיל]
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה בריטים
קטגוריה:קצינים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:BBC: אישים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1939
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2004
שיימוס היני

שיימוס היני (באנגלית: Seamus Heaney; 13 באפריל 1939 – 30 באוגוסט 2013) היה משורר אירי חתן פרס נובל לספרות לשנת 1995, נחשב לגדול המשוררים האיריים הכותבים בשפה האנגלית לאחר ויליאם בטלר ייטס.

היני נפטר בגיל 74, ב-30 באוגוסט 2013, במרפאת בלאקרוק שבדבלין, אירלנד.

==פרסים וכיבודים==

היני זכה בפרסים רבים, ובראשם פרס נובל.
* פרס נובל לספרות (1995)
* פרס ת"ס אליוט (2006)
* פרס דייוויד כהן (2009)<ref></ref>

==ספרו של היני בעברית==
*סטיישן איילנד, תרגם מאנגלית והוסיף מבוא, הערות ואחרית דבר יהודה ליטני, כרמל, ירושלים, 2003.

== קישורים חיצוניים ==

*
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:משוררים אירים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:זוכי פרס נובל אירים
קטגוריה:חברי האגודה המלכותית לספרות
קטגוריה:זוכי פרס לנן: שירה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המלכה בבלפסט
קטגוריה:ילידי 1939
קטגוריה:נפטרים ב-2013
קטגוריה:זוכי הפרס הספרותי של סנט לואיס
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
פייר וילנב

פייר-שארל וילנב (בצרפתית: Pierre-Charles Villeneuve; 31 בדצמבר 1763 - 22 באפריל 1806) היה אדמירל צרפתי, בן למשפחת אצולה המתייחסת על שושלת עתיקה.

==ביוגרפיה==
וילנב נולד ב-31 בדצמבר 1763, ובשנת 1778 החל את שירותו בצי, השתתף בפעילות צבאית בקולוניות צרפתיות באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. משנת 1786 עבר לזירת הים התיכון. לאחר המהפכה הצרפתית התמנה למפקד אונייה אך נרדף עקב מוצאו ממשפחת אצולה.

בשנת 1798 השתתף במסעו של נפוליאון לכיבוש מצרים, כאשר בקרב אבוקיר הפגין פסיביות מוחלטת למרות שהחליף בתפקידו את מפקד הצי שנהרג בקרב, את שארית הצי הסיג למלטה שם נכנע לאנגלים.

בשנת 1804 התמנה לסגן-אדמירל. בשנת 1805 התמנה למפקד צי שתפקידו היה פלישה לאיים הבריטיים, עקב ידיעה גרועה של פרטי התוכנית האסטרטגית של פלישה לאיים התבלבל בתרגילי ההסחה, איבד זמן יקר ושיבש בזאת את לוח הזמנים של הפלישה. אחרי ניסיון פלישה לא מוצלח לאיים בריטיים נשלח לקדיס על מנת לפרוץ הסגר ימי בריטי על הצי הספרדי. אחרי שהתאחד עמו ב-21 באוקטובר 1805 ממערב לכף טרפלגר, שנמצא בדרום-מערב ספרד נלחם בקרב טרפלגר בצי הבריטי (הקרב הימי והחשוב ביותר של מלחמות נפוליאון). למרות יתרונו במספר הספינות (33 לעומת 27) הובס וילנב בקרב ונפל בשבי הבריטי.

לאחר ששוחרר מהשבי חזר לצרפת שבור ברוחו וירא מכעסו של נפוליאון. הוא ביקש לחזור לשירות אך בקשותיו נדחו.
ב-22 באפריל 1806, נמצא מת במלון דה לה פאטרי ברן עם שישה פצעי דקירה בריאה השמאלית ואחד בלב. הוא השאיר מכתב פרידה לאשתו. בהחלטת בית המשפט נרשם כי מדובר בהתאבדות. צורת מותו גרמה שפסק דין זה זכה לקיתונות של לעג בעיתונות הבריטית של אותה תקופה, והתרבו החשדות כי נפוליאון הורה בחשאי על רציחתו של וילנב. השאלה האם וילנב התאבד הייתה מקור למחלוקת בין היסטוריונים מאז.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אדמירלים צרפתים
קטגוריה:מתאבדים: אנשי צבא
קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:צרפתים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1763
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1806
ונוס ממילו

{| style="float:left; border-collapse:collapse"
147px
|-
|colspan="2"|<center>ונוס ממילו.</center>
|}
מיקום מציאת הפסל — מילוס, יוון
ונוס ממילו (בצרפתית: Venus de Milo) הוא פסל עתיק מהתקופה ההלניסטית. הפסל הוא דמותה של האלה אפרודיטה (ונוס במיתולוגיה הרומית), אלת האהבה והיופי במיתולוגיה היוונית.

הפסל עשוי שיש וגובהו 203 ס"מ, בלא ידיו ורגליו המקוריות. משערים כי הפַּסָּל היה אלכסנדרוס מאנטיוכיה (בעבר חשבו כי פוסל על ידי פראקסיטלס).

הפסל נוצר בשנת 130 לפנה"ס, אולם מצויים בו אלמנטים של התקופה היוונית הקלאסית (שקדמה להיווצרו בכ-400 שנים).

תחילה לא היה ברור איזה ייצוג של האלה ונוס ניסה הפסל ליצור, מאחר שידי הפסל חסרות. שיערו כי ייתכן שמדובר ב"ונוס המנצחת" (Venus Victrix), המחזיקה את תפוח הזהב שנתן לה פאריס. השערה זו מתאימה למקום הימצאו של הפסל — באי מילוס ("תפוח" ביוונית).

חלקים מהיד עם התפוח נמצאו מאוחר יותר בקרבת מקום הימצאו של הפסל.

==מציאת הפסל==
הפסל התגלה בשני חלקים בשנת 1820 באי מילוס שבים האגאי, ועל כן נקרא בשם זה.

מגלה הפסל החביא אותו מהשלטונות הטורקיים ששלטו באי, אך אלה מצאו אותו. קצין ימי צרפתי ששמו ז'ול דומון ד'אורוויל (Jules Dumont d'Urville) הבין את חשיבותו, ושכנע את שגריר צרפת באיסטנבול, המרקיז דה ריווייר, לרכוש את הפסל למען צרפת. הפסל הוצג בפני המלך לואי ה-18 בשנת 1821. הוא העניק אותו למוזיאון הלובר בפריז, שם הוא מוצג עד היום.

הפסל התפרסם מאוד בשל יופיו, אולם עיקר פרסומו בא בעקבות תעמולה מטעם הממשלה הצרפתית: לאחר שבשנת 1815 נאלצה צרפת להחזיר לאיטליה את ונוס המדיצ'ית, פסל שנפוליאון שדד ולקח מאיטליה לצרפת, פעלו השלטונות הצרפתיים להאדיר את פרסומה של ונוס ממילו כדי לשמור על הכבוד של האומה הצרפתית.

== ונוס ממילו בתרבות המודרנית==
* הפסל הופיע בסדרות טלוויזיה רבות, בהן משפחת סימפסון (שם אוכל הומר סימפסון את הפסל העשוי מגומי), טימון ופומבה וטווין פיקס.
* הקומיקאי האמריקני ויל רוג'רס שלח מכתב לאחיינו בצירוף תמונה של פסל זה, והכיתוב: "זה מה שיקרה אם תמשיך לכסוס את ציפורניך".
* לחצוצרן מיילס דייוויס יש שיר שנקרא "ונוס ממילו".
* הפסל מופיע באנימציות רבות של חבורת מונטי פייתון.
* בסדרת הילדים ארתור הופיע תהליך קטיעת הגפיים של הפסל כמשחק של ילדים בדיסקוס. 
* המשורר נתן אלתרמן הזכיר את הפסל בשירו "אהבה חופשית": "ונוס היא בלי ידיים אך בעצם היא בלי ראש"
* בסרט "הרקולס", הרקולס קוטע את ידי הפסל כשהוא מקפיץ בבריכה לידה אבן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.insecula.com/oeuvre/O0010905.html/ מוזיאון הלובר: ונוס ממילו]
* [https://sketchfab.com/models/28105f7d4672436bb92831958d6f8471 תצוגה תלת-ממדית של הפסל]
* 
* 

קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:מוזיאון הלובר: פסלים
קטגוריה:נשים בפיסול
קטגוריה:ונוס
קטגוריה:יוון: עתיקות
קטגוריה:פסלי דמויות מיתולוגיות
פוסט-דוקטורט

פוסט-דוקטורט (בקיצור: פוסט-דוק ובעברית בתר-דוקטורט) הוא תקופת לימודים ומחקר עצמאי שנעשית אחרי קבלת תואר דוקטור. אדם העוסק במחקר במסגרת כזו נקרא פוסט-דוקטורנט.

במדעי הטבע והחברה בוחרים מוסדות אקדמיים את החוקרים שהם מעסיקים בין היתר על-פי יכולתם לעסוק במחקר באופן עצמאי. לעיתים קרובות עבודת הדוקטורט אינה מוכיחה יכולת כזו באופן מספק, בשל ביזור האחריות בין התלמיד למנחה. מעבר לזאת, מוסדות אקדמיים מעוניינים שהחוקרים שלהם יהיו אנשים רחבי אופקים שהשתתפו במחקרים שנעשו במקומות שונים בעולם. משום כך התגבשה מסורת לפיה אדם המבקש משרה אקדמית צריך לעסוק קודם לכך מספר שנים במחקר במוסד אחר מזה שבו כתב את הדוקטורט. מסורת זו תורמת ליצירת קשרי עבודה חדשים והפריה הדדית.

בדרך כלל פוסט-דוקטורט במוסד לימודים שאינו מוסד שבו למד המועמד קודם לכן הוא תנאי מקובל, רשמי או בלתי רשמי, לקבלת משרת מרצה בתחומי מדעי הטבע, מדעי החברה וטכנולוגיה.

במדעי הרוח, פוסט-דוקטורט הוא למעשה משרה זמנית לתקופה קצרה, שתנאיה שונים ממוסד למוסד. יש פוסט-דוקטורטים הכוללים רכיב הוראה בנוסף למחקר ויש המכילים גם אחריות מינהלית כגון ארגוני כנסים.

במדינות אירופיות ואסיאתיות רבות, תנאי לקבלת דרגת פרופסור הוא עמידה בשלב הכשרה נוסף לאחר השלמת לימודי הדוקטורט וקבלת תואר שלישי. שלב זה קרוי הביליטציה (Habilitation), ובמהלכו עורך החוקר מחקר בהיקף דומה לזה של עבודת הדוקטורט (בגרמנית: Habilitationsschrift). על הדיסרטציה הנכתבת במהלך ההביליטציה נדרש החוקר להגן בפני ועדה מקצועית, בדומה להגנה על דוקטורט.

==ביקורת על תנאי העסקה ונחיצות==
במשך שנים נמתחת ביקורת על מסלולי הפוסט-דוקטורט בעולם. נטען כי הסיכוי לקבל משרה אקדמאית קבועה לאחר השלמת הפוסט-דוקטורט נמוך מאוד עקב כך שכמות בוגרי הפוסט-דוק עולה בהרבה על כמות המשרות הפנויות באקדמיה. ולכן מדובר למעשה בהימור עם סיכוי הצלחה נמוך.

בנוסף, נטען כי המיומנויות הנרכשות במהלך הפוסט-דוקטורט אינן יותר מבוקשות בשוק העבודה ביחס למיומנות הנרכשות במהלך הדוקטורט ואינן משפרות את הסיכוי להתקבל משרה מחוץ לאקדמיה.

נמתחת ביקורת על כך שפוסט-דוקטורנטים אינם מקבלים תנאים סוציאליים הוגנים ושכר ההולם את השכלתם.

בישראל פוסט-דוקטורט נחשב לרוב ל"השתלמות" ולא העסקה, כך שהמשתלם אינו מקבל שכר אלא מלגה. גובה המלגה במוסדות לימוד מסוימים קרוב לשכר מינימום.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תארים אקדמיים
נפל תחמושת

קצינים בריטים ובלגים עומדים ליד פגז גרמני שלא התפוצץ בתקופת מלחמת העולם הראשונה
נפל תחמושת הוא חלק מאמצעי לחימה או תחמושת שנפל מבלי להתפוצץ ועודו מכיל חומר נפץ חי. נפלי תחמושת הם מסוכנים ביותר ועלולים להתפוצץ בכל רגע. במסגרת הצבא, יחידת סילוק הפצצות של חיל הנדסה היא האחראית על טיפול בנפלי תחמושת ונטרולם בבטחה.

יש הבדל בין נפלי תחמושת שנורו על ידי צבא ידידותי (למשל: במהלך אימונים) לבין נפלי תחמושת שנורו על ידי האויב. ההבדלים נובעים מכך שמאז מלחמות העולם התפתח מרוץ חימוש במלכוד הפצצות לשם פגיעה בחבלני הצד השני כשאלו מנסים לנטרל את הנפל. בתחמושת שנורתה על ידי צבא ידידותי, גם אם מלכוד כזה קיים, הוא מוכר וידוע מראש ולכן ניתן להפעיל עליו דרכי טיפול מתאימות. בנפלי תחמושת של האויב, לעומת זאת, דרכי המלכוד ואופן הפעולה של המרעום אינם ידועים ומשימת הנטרול הופכת קשה ומסוכנת יותר.

בישראל מפוזרים נפלי תחמושת רבים שמקורם באימונים ובקרבות הרבים שהתרחשו בארץ. נפלי תחמושת אלה גרמו ללא מעט תאונות של אספני תחמושת ומתכות שלא היו זהירים מספיק ונפגעו מנפל שהתפוצץ בידיהם.
עם הזמן, ישנם חומרי נפץ שמתפרקים לניטרוגליצרין, המתפוצץ אף מנקישה קלה, מה שמגביר עד מאוד את הסיכון בנגיעה בהם.

==ראו גם==
*קציר ברזל

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחמושת
HTPC

מארז HTPC
HTPC (באנגלית: Home Theater PC, בעברית: מחשב מדיה סלוני) הוא מחשב אישי המתפקד כרכיב המרכזי של מערכת קולנוע ביתי.

==אודות==
מחשבים אלו משמשים להצגה ולהשמעה של מדיה דיגיטלית כגון תמונות, מוזיקה ווידאו ומתאפיינים בכונן קשיח בעל נפח גדול, ביציאות וידאו לטלוויזיה ברזולוציה גבוהה (HDTV), בחיבור למערכת קולנוע ביתית עם 5.1 עד 7.1 ערוצי שמע או יציאה דיגיטלית (SPDIF) למפענח חיצוני. מחשב כזה עשוי לכלול גם אפשרות ללכידת וידאו ממקורות שונים כמו מצלמה או ממיר טלוויזיה, וקורא כרטיסי זיכרון. מאחר שבבסיסם מחשבי HTPC הם מחשבי PC רגילים, קל לחבר אותם לרשת לשם שיתוף משאבים בין מחשבים שונים בבית או שימוש באינטרנט. יש משתמשים המעדיפים להעביר את אמצעי האחסון, כמו דיסקים קשיחים, למחשב מרוחק (בחדר אחר) ולצפות בווידאו דרך הרשת, כדי למזער את הרעש שהמערכת יוצרת.

מכיוון שהמרחק בין הצופה למחשב הוא גדול יחסית, נוח ומקובל להשתמש באמצעי קלט (מקלדת ועכבר) אלחוטיים בתקנים שונים. למחשבים אלו קיימות תוכנות ייחודיות כגון Meedio, Yahoo! Go, SageTV, BeyondTV, Mediaportal ומערכת ההפעלה Windows XP Media Center Edition של מיקרוסופט, בנוסף לכך רכיב הMedia Center של חברת מיקרוסופט קיים גם בWindows Vista Ultimate וב-Windows Vista Home Premium, כמו כן קיימות מערכות הפעלה ייעודיות אחרות מבוססות לינוקס.

למחשבי HTPC ניתן להקנות פונקציונליות דומה למכשיר וידאו ביתי באמצעות התקנת שלט רחוק המתממשק למחשב (לדוגמה IR-Blaster). ניתן לתת שמות לקבצים המוקלטים באופן אוטומטי על ידי תוכנות המורידות מידע על לוח השידורים מהאינטרנט.

הואיל והשימוש בהם נעשה בסביבה שקטה, נעשים מאמצים על ידי מתכנני המערכות לשמור על רמת רעש נמוכה. להשגת מטרה זו נעשה שימוש ברכיבים שקטים במיוחד בעת הרכבת המחשב, ופתרונות קירור הלקוחים לעיתים מתחום ההמהרה כמו קירור מים.

תוכנות המכילות גם יכולת הקלטה נקראות בשם הכללי Personal Video Recorder. תוכנות כאלו הנפוצות בקרב דוברי עברית הן SageTV ו־GB-PVR.

חלופות למחשב HTPC הם נגני מדיית רשת ונגני דיסק קשיח. פתרונות אלו אינם גמישים כמו מערכת מבוססת PC, אולם מצטיינים ברמת רעש נמוכה, תחזוקה פשוטה וצריכת חשמל נמוכה.

== ראו גם ==
* דונגל Smart TV
* טלוויזיה חכמה
* מקליט וידאו דיגיטלי
* קודי

== קישורים חיצוניים ==

* [http://hometheater.co.il/modules.php?name=News&file=article&sid=88 בנה מחשב HTPC בעצמך], באתר hometheater
* [http://www.kodisrael.co.il המלצה על מכשירי מדיה סלונים], באתר KODI ISRAEL

קטגוריה:קולנוע ביתי
קטגוריה:סוגי מחשבים
קטגוריה:מולטימדיה
אליס (סרט, 1990)

אליס (באנגלית: Alice) הוא סרט קולנוע משנת 1990 שכתב וביים וודי אלן.

==תקציר העלילה==
הסרט מתמקד באליס טייט (מיה פארו), אם לשני ילדים הנשואה זה 16 שנה לאיש עסקים עשיר (ויליאם הרט). היא מנהלת חיי נוחות ריקניים, בחברה הגבוהה של ניו יורק. חייה של אליס מתהפכים עם התאהבותה בנגן הסקסופון (ג'ו מנטנה), אותו פגשה בזמן שאספה את ילדיה מבית-הספר. בעזרת תרופות הפלא של ד"ר יאנג (קיי לוק), מרפא בעשבים מצ'יינהטאון, אליס נפתחת לעולמות רגשותיה הכמוסים ביותר. היא יוצאת למסע מופלא אל עבר ה"אני" שלה. עשבי המרפא שד"ר יאנג נותן לה, מסייעים לה להעלים את עצמה, לראות רוחות רפאים מן העבר ולשבור מחסומים רגשיים, רק שהפעם אליס אינה בארץ הפלאות, אלא במנהטן.

שחקנים נוספים: ג'ודי דייוויס, בליית' דאנר, סיביל שפרד, אלק בולדווין, ג'ולי קאוונר ואל מקפירסון.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט מקורי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי וודי אלן
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי פנטזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
צ'רלטון את'לטיק

צ'רלטון אתלטיק (באנגלית: Charlton Athletic F.C) הוא מועדון כדורגל אנגלי שנוסד בשנת 1905. הקבוצה משחקת באצטדיון הוואלי, שנמצא בצ'רלטון, בדרום-מזרח לונדון. צ'רלטון מעולם לא זכתה באליפות הליגה הבכירה, אך הניפה את הגביע האנגלי בשנת 1947.

== היסטוריה ==

עד לא מכבר שיחקה צ'רלטון בפרמייר ליג. בעונת 2000/2001 סיימה צ'רלטון במקום התשיעי במרחק של 9 נקודות מהעפלה היסטורית למפעלים האירופאים. בעונת 2003/2004 סיימה במקום השביעי, מיקום השיא בפרמייר ליג עד היום במרחק של 7 נקודות מהמקום הרביעי. בעונת 2005/2006 נפרדה ממאמנה ב-15 השנים האחרונות אלן קרבישלי שעזר לקבוצה להעפיל כמה פעמים לפרמייר ליג. בעונת 2006/07 נשרה צ'רלטון לליגת המשנה, הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ובחלוף שנתיים נשרה הקבוצה לליגת הפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית באנגליה. 

בסיום עונת 2011/12 שבה לליגת המשנה. בעונת 2013/14 הגיעה לרבע גמר הגביע האנגלי והפסידה לקבוצת שפילד יונייטד. בתום עונת 2015/2016 נשרה לליגה השלישית. בעונת 2018/2019 ניצחה את סנדרלנד בפלייאוף הפוטבול ליג הראשונה ושבה לליגת המשנה אך נשרה כבר בתום עונה אחת חזרה לפוטבול ליג הראשונה.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל אנגליות
קטגוריה:לונדון: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1905
עוד

נגן העוד העיראקי עומר בשיר
עוּד (בערבית: عود) הוא כלי מיתר קדום העשוי מעץ. הוא נפוץ בעיקר בחצי האי ערב, במזרח התיכון, בצפון אפריקה, בחלקים בדרומה ובבלקן. מקור שמו בשפה הערבית, שבה משמעות המילה "עוד" היא "מקל".

== היסטוריה ==
העוד הוא מכלי הנגינה הקדומים ביותר, ומוצאו ממסופוטמיה. התיעוד הראשון של העוד הוא בחותם גליל בן האלף ה-3 לפנה"ס מארך, אשר מתאר נערה כורעת עם כלי הנגינה שלה על סירה, ומנגנת בידה הימנית.

השימוש בעוד היה נפוץ ומתועד היטב בהיסטוריה המסופוטמית כמו גם במצרים העתיקה. ניתן לראות דוגמאות לכך במוזיאונים המטרופוליטניים של ניו יורק, פילדלפיה, קליבלנד והמוזיאון הבריטי בלוחות חימר ונייר פפירוס. הכלי הזה, או קרוביו, היה חלק מהתרבות המוזיקלית של כל אחת מהתרבויות שהתקיימו באזור הים התיכון והמפרץ הפרסי, כולל השוּמֶרים, האכדים, הפרסים, הבבלים, האשורים, היוונים, המצרים והרומאים.

במחזה האוגריתי הולדת שחר ושלם, המכיל הודעות במה שונות, נמצאה ההוראה "שבע ידות יונעם על עוד, וערבי־קול יענון" – העוד שם (באוגריתית, בכתיב חסר: 𐎓𐎄, "עד") משמעותו כנראה דומה ל"נבל" בימינו.<ref></ref>

על-פי מסורת פרסית, המוזכרת על ידי אל-פאראבי, העוד הומצא על ידי למך, ונוצר על-פי צורת גופתו של בנו המת, אשר נתלתה על עץ.

למערב הגיע העוד דרך אנדלוסיה.
העוד ידוע כאביו הקדמון של הלאוטה (קתרוס) האירופי. שמו שאול מן המילה הערבית العود -"העץ"- כנראה על שם העץ ממנו הפיקו את הכלי.

== תיאור ==
פסל עוד ב[[פתח תקווה]]
מבנה העוד
העוד עשוי כולו מעץ ולו תיבת תהודה גדולה שבחזיתה בין 1-3 חורי תהודה, צוואר קצר ללא סריגים, וראש כיוון בעל 11 או 12 מפתחות. במקור היה בעל 4 זוגות מיתרים בעלי כיוון זהה לכל זוג ובהמשך נוספו עוד זוג מיתרים ובס או שניים נוספים– בסך הכל 11 או 12. ישנן שני כיוונים: הכיוון הערבי הנפוץ הוא (מהצליל הגבוה לנמוך) דו, סול, רה, לה, פה, דו. בנוסף קיים גם כיוון טורקי שבו המיתרים כולם מכוונים באותו היחס בדיוק רק בקפיצה של טון למעלה רה, לה, מי, סי, סול, רה. הפריטה נעשית בעזרת מפרט ארוך וצר אשר במקורו נעשה מנוצת נשר. כיום נהוג להכינו מפלסטיק גמיש.

===מאפיינים בולטים===
* העוד, בדומה לכלי קשת ובניגוד לכלי פריטה רבים, הוא בעל צוואר ללא סריגים. מבנה זה מאפשר לנגן גמישות רבה על ידי גלישות ותרטיטים ("ויברטו"). הוא גם מאפשר לנגן ביתר קלות את המיקרוטונים של מערכת המקאם.
* להוציא מקרים חריגים, לעוד יש אחד עשר מיתרים. עשרה מהם מצורפים יחד במתכונות של שניים בכל צירוף. האחד-עשר, המיתר הנמוך מבין כולם, נותר לבדו.
* תיבת הכוונון של העוד נשענת אחורנית בזווית של 45°-90° החל מצוואר הכלי.
* לגופו של העוד יש גב מוטה ודמוי-קערה הדומה לצדו החיצוני של חצי-אבטיח, בניגוד לגבה השטוח של הגיטרה. הקערה הזו מאפשרת לעוּד ליצור תהודה ולהפיק צליל מורכב יותר.
* לעוד יש בדרך כלל אחד עד שלושה חורי צליל.

== ראו גם ==
* מוזיקה ערבית - מונחים
* מוזיקה אנדלוסית קלאסית
* קאנון
* רשימת נגני עוד
* פסטיבל העוד

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.wissamjoubran.com/en/oud-history היסטוריית העוד], באתר של ויסאם ג'ובראן (אנגלית)
* [http://www.arabinstruments.com/112730/Online-Oud-Tuner עוד טיונר אונליין]
*[http://www.arabinstruments.com/112730/Articles מאמרים וסרטונים בנושא העוד]
*[http://www.oud.co.il/oud מידע נוסף באתר אל-עוד]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה מזרחיים
קטגוריה:מוזיקה ערבית
קטגוריה:כלי נגינה עתיקים
קטגוריה:כלי פריטה