OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ון ג'ררד

ג'ון ג'ררד (מחוז צ'שייר 1545 - לונדון פברואר 1611/12) היה בוטניקאי אנגלי.

== חייו ==
ג'ררד נולד בננטוויץ' ולמד בבית ספר בעיירה הסמוכה וילסטון. בשנים 1562–1568 הוא למד את מקצוע הרפואה כמתמחה של הרופא־ספר אלכסנדר מסון. בשנת 1569 הוא התקבל לאיגוד הרופאים־ספרים. למשך מספר שנים הוא עבד כרופא של ספינה. בספרו הוא סיפר על טיול ברחבי אירופה שישנם המייחסים אותו לתקופת עבודתו כרופא של ספינה בעוד אחרים מייחסים אותו לטיול שקיים, אם בכלל, לפני שהתחיל להתמחות ברפואה. 

החל בשנת 1577 ניהל ג'ררד גינה בלונדון, עבור ויליאם ססיל, הברון הראשון של ברלי, לו הוא הקדיש את ספרו. ג'ררד היה אספן של זני צמחים אותם קיבל ממכרים ורבי חובלים וגינתו הכילה יותר מאלף זנים של צמחים. הוא ניסה לגדל בגינתו צמחים שנאספו ממקומות שונים ברחבי העולם וציין בספרו אלו הוא הצליח לגדל ואלו לא התאימו לאקלים באנגליה. קנה סוכר, למשל, הוא מציין שלא הצליח להתאים לאקלים הקר של אנגליה. ג'ררד היה הראשון לגדל באנגליה את העגבנייה, אולם דעתו על הצמח כרעיל, למרות שידע שהוא נאכל בספרד ובאיטליה, הייתה מהגורמים לכך שהעגבנייה לא נכנסה לשימוש באנגליה ובארצות הברית עד תחילת המאה ה-19. 

ג'ררד לא הצליח להשתלב בחבורת הבוטנאים בני דורו שהתרכזו ברחוב ליים בלונדון, ובמקום זאת נסמך על פטרונו ופנה לכתיבה פופולרית, דבר שהביא לו תהילה לה לא זכו הבוטנאים האחרים שהתרכזו בכתיבה מדעית ולא פופולרית. 

בשנת 1596 הוא פרסם רשימה של צמחים נדירים שהוא ביית בגינה שלו בהוברן ובשנת 1597 פרסם מדריך צמחים שזכה לפרסום רב והיה מדריך הצמחים הנפוץ ביותר בתקופתו. מהדורה מעודכנת של המדריך יצאה בשנת 1633. 

מדריך הצמחים של ג'ררד מבוסס על תרגום של רמברט דודואנס שהוכן על ידי אדם בשם פריסט עבור המדפיס המלכותי. לאחר שפריסט מת לפני סיום התרגום הועבר התרגום לידי ג'ררד אשר ארגנו מחדש והוסיף מידע מניסיונו האישי וגם של אשתו. בספרו הוא כתב ש"ד"ר פריסט מהקולג' הלונדוני שלנו הכין (כך שמעתי) תרגום של המהדורה האחרונה של ספרו של דודואנס והתכוון לפרסמו, אולם בעקבות מותו תרגומו מת ביחד איתו". הדעות חלוקות לגבי היקף העבודה העצמאית של ג'ררד בספר ועד כמה יש להאשימו בפלגיאט. בספר יותר מ-1,800 שרטוטים, אולם רק 16 מהם הוכנו על ידי ג'ררד. הספר מתאר את הצמחים ומביא פולקלור לגביהם, אולם מתייחס בקיצור רב לסגולות הרפואיות של הצמחים, יחסית לספרים אחרים של בני דורו. ג'ררד כתב על צמחים רבים שכלל לא הכיר, על סמך שמועות וכך כלל בספר עובדות רבות שאינן נכונות. לפני שהספר הודפס עבר עליו מתיאס דה לובל אשר תיקן בו, לדבריו, יותר מאלף שגיאות. אולם ג'ררד החליט בשלב מסוים שלא להתייחס להערותיו וכך הספר הודפס עם שגיאות רבות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוטנאים בריטים
קטגוריה:ילידי 1545
קטגוריה:נפטרים ב-1612
פילקו

לוגו פילקו באירופה
פילקו (באנגלית: Philco; ראשי תיבות של Philadelphia Storage Battery Company כלומר: חברת הסוללות של פילדלפיה) הייתה חברת אלקטרוניקה חלוצית בתחומי ייצור מקלטי הרדיו, הטלוויזיה והמחשוב וייצרה גם מוצרי חשמל ולוויינים.

==סוללות ומקלטי רדיו==
מקלט רדיו פילקו 90 "קתדרלה", משנת 1931
החברה נוסדה ב-1892 כחברת הליוס לייצור סוללות ומצברים. בין השנים 1920 ועד 1927 הופעלו מקלטי הרדיו באמצעות סוללות בלבד. ב-1927, עם המצאת מיישר הזרם, התאפשרה הפעלת מקלטי הרדיו באמצעות זרם חילופין (הזנה מהשקע בקיר) וקברניטי פילקו הבינו שעליהם לפתח תחומי התמחות נוספים, בשל הירידה הצפויה במכירות הסוללות.

מ-1928 החלה פילקו לייצר מקלטי רדיו ובין השנים 1930–1950 מכרה יותר מקלטי רדיו מכל חברה אחרת. עיצוב מכשירי הרדיו שלה הפך לסמל "ימי הרדיו". החברה הפכה את הייצור למתכונת של פס ייצור במקום העבודה הידנית שהייתה נהוגה עד אז. פילקו גם הייתה בין הראשונות ששילבו טרנזיסטורים בייצור מקלטי רדיו והציעה כבר בשנות החמישים מכשירי רדיו המופעלים על ידי שלט רחוק (עם כבל). ב-1930 החלה פילקו לייצר מכשירי רדיו לכלי רכב.

==מכשירים נוספים: ממכונות כביסה עד לווייני תקשורת==
פילקו הרחיבה את עסקיה לייצור מכשירי חשמל נוספים, בהם מיזוג אוויר (1938), מקררים (1939), מקלטי טלוויזיה ביתיים (1947), מכונות כביסה ומייבשי כביסה (1954) ועוד.

פילקו נמנתה עם חלוצי המחשבים מבוססי הטרנזיסטורים. לאחר שפיתחה בשנת 1953 טרנזיסטור מתקדם, שהיה מהיר משמעותית מקודמיו, זכתה במכרזי פיתוח מחשבים של הצבא והממשל בארצות הברית. נגזרות מסחריות של אחדים ממחשבים אלה זכו להצלחה כמחשבים לשימושים עסקיים ומדעיים. בשנת 1962 ייצרה פילקו מחשב טרנזיסטורי (פילקו S-2000 Transac), המחשב שאיפשר רמת חישוב זהה למחשבי יבמ הגדולים של אותה עת, אך בגודל קטן יותר, נבחר על ידי פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה למתקן איתור הירי של טילים ביניבשתיים בהר צ'ייני. בעקבות בחירה זו נבחרו מחשבי פילקו על ידי ארגונים רבים אחרים, בהם וסטינגהאוס, ג'נרל אלקטריק, נאס"א ואף ממר"ם, מרכז המחשבים של צה"ל. בממר"ם פעלו שני מחשבי פילקו: פילקו 1000 ומחשב גדול ומהיר יותר פילקו 2000.

פילקו-פורד פיתחה וייצרה לווייני תקשורת ולוויינים מטאורולוגיים. כן פיתחה עבור נאס"א את מערכת המעקב הקרקעית הגלובלית של תוכנית מרקורי. חברת ייצור לווייני התקשורת לוראל (Space Systems/Loral) ממשיכה את קו ייצור הלוויינים של פילקו.

==רכישות ומיזוגים==
בדצמבר 1961 רכשה חברת פורד את פילקו ובמשך זמן מה נקראה החברה פילקו-פורד. ב-1974 נמכרה פילקו על ידי פורד לתאגיד GTE. ב-1981 נרכשה פילקו על ידי פיליפס ההולנדית, על מנת להחדיר את המותג "פיליפס" לארצות הברית, השם הדומה והלוגו הדומה סייעו לביצוע רכישה זו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.oldradio.com/archives/hardware/philco.htm היסטוריה של פילקו] 
* [http://www.philcoradio.com מידע לאספנים על מכשירי הרדיו הקלאסיים של פילקו] 
* [http://www.philcorepairbench.com מידע לאספנים על מכשירי הרדיו הקלאסיים של פילקו] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:יצרני ציוד תקשורת
קטגוריה:יצרני חומרה אמריקאים
קטגוריה:חברות אלקטרוניקה אמריקאיות
קטגוריה:יצרני סוללות
פורום ראשי החברות ובכירי המשק בישראל

פורום ראשי החברות ובכירי המשק בישראל (עד לחודש יולי 2011 נקרא פורום ראשי המשק) הוא חברה פרטית שייסדה נגה קינן בשנת 2008, המאגדת כ-650 אנשי עסקים ובכללם בעלי שליטה, יו"רים ומנכ"לים של חברות גדולות. רף הכניסה לפורום עומד על מחזור של 40 מיליון דולר בשנה.

נשיאות הפורום מורכבת מכמה עשרות חברים, והיא בעלת הסמכות בענייני התוכן בפורום. על חברי הנשיאות נמנים חיים כצמן מחברת גזית גלוב ומוזי ורטהיים מהחברה המרכזית לייצור משקאות קלים. דמי החברות בפורום עומדים על למעלה מ-5,000 ש"ח בשנה.

==תחומי פעילות==
* פועלת נגד הגבלת שכר הבכירים. עמדת הפורום הוצגה בפני הוועדה הבין-משרדית לנושא הריכוזיות והתחרותיות במשק בראשות מנכ"ל משרד ראש הממשלה ומנכ"ל משרד האוצר. שירות לאומי/צבאי והקשר לתעסוקה.
* חיבור בין אנשי ההון לאנשי השלטון.

==ביקורת==
בעיתונות הכלכלית נמתחה ביקורת על מהותו של הפורום, בכך שמחד הוא מנסה להשפיע על המדיניות הכלכלית הציבורית ומציג את עצמו כגוף שפועל למען המשק הישראלי, ומאידך הוא למעשה חברה פרטית, שלבעליה, נגה קינן, ישנם אינטרסים של טוויית קשרים עסקיים ורווח אישי מפעילותו. כמו כן, בתוכנית לילה כלכלי נמתחה ביקורת על הפורום על כך שהוא מתיימר לכלול את ראשי המשק, בעוד שהוא למעשה כולל בעלי הון להם אינטרסים עסקיים, ושאינם מייצגים את המשק הישראלי. ביקורת נוספת נמתחה על מלחמתו בעד המשך הריכוזיות במשק.

==ראו גם==
* פורום מנהלי כספים ראשיים CFO
* הריכוזיות במשק הישראלי

== קישורים חיצוניים ==
* מתן חודורוב, [http://news.nana10.co.il/Category/?CategoryID=300583 דיון על מעמד ראשי המשק כיועצים לממשלה], אתר ערוץ 10, 29 ביוני 2011 (לצפייה החל מהדקה ה-16:29)
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: ארגונים
קטגוריה:חברות ישראליות
אגודת הפילוסופיה הישראלית החדשה

אגודת הפילוסופיה הישראלית (החדשה) נוסדה בשנת 1998. מטרות האגודה הן לקדם חילופי רעיונות בין פילוסופים בישראל, לעודד פעילות פילוסופית אקדמית, ולייצג את הפילוסופיה כדיסציפלינה.

בהנהלת האגודה חברים ראשי המחלקות של המחלקות לפילוסופיה באוניברסיטאות השונות (בן-גוריון, בר-אילן, הפתוחה, העברית, חיפה, תל אביב) וכן פילוסופים נוספים מאוניברסיטאות וממכללות בישראל.

מדי שנה מארגנת העמותה כנס פילוסופיה ארצי, שבו נערכים הרצאות ודיונים במושבים שונים בסוגיות מעולם הפילוסופיה. הכנס מתקיים מדי שנה באחת מהאוניברסיטאות בישראל.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:ישראל: עמותות
פילוסופיה
קטגוריה:פילוסופיה
איתמר פיטובסקי

איתמר פיטובסקי (12 באפריל 1950 - 11 בפברואר 2010) היה פילוסוף, מתמטיקאי ופיזיקאי, שימש כפרופסור במחלקה להיסטוריה ופילוסופיה של המדע באוניברסיטה העברית בירושלים.

== חייו ==
פיטובסקי סיים תואר ראשון בפיזיקה ובמתמטיקה בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בשנת 1974, ותואר שני בהצטיינות במתמטיקה, כשנתיים לאחר מכן. את הדוקטורט בפילוסופיה של המדע עשה באוניברסיטת מערב אונטריו, קנדה, בשנת 1983. עבודתו הייתה בנושא "הלוגיקה של תהליכים יסודיים, קבוצות בלתי-מדידות ומכניקת קוונטים" בהנחיית הפרופסור ג'פרי באב . בשנת 1985 חזר לאוניברסיטה העברית בתור מרצה, ובשנת 1997 התקבל כפרופסור מן המניין.

בדצמבר 2008 נערכה במכון ון ליר הסדנה הבינלאומית השנתית בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע לכבודו.

פיטובסקי היה נשוי לד"ר ליאורה לוריא, פסיכואנליטיקאית, ואב לשתיים, אחת מהן היא הסופרת מיכל פיטובסקי. בתו הבכורה ד"ר נוגה פיטובסקי-נוה, מרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית המכללה האקדמית ספיר.

== מספריו ==
* "המבנה של מהפכות מדעיות" מאת תומאס קון, אחרית דבר: איתמר פיטובסקי, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות אחרונות.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20091020055932/http://edelstein.huji.ac.il/staff/pitowsky/ דף הבית] באתר האוניברסיטה העברית
* [http://www.snunit.k12.il/heb_journals/galileo/010020.html ריאיון עם פיטובסקי] בכתב העת גליליאו
* [http://cafe.themarker.com/view.php?t=1467685 דברים לזכרו של איתמר פיטובסקי מאת אורלי שנקר]
* [http://philpapers.org/autosense.pl?searchStr=Itamar%20Pitowsky מאמרים של פיטובסקי]
* [https://web.archive.org/web/20100221164800/http://edelstein.huji.ac.il/staff/pitowsky/condolence_page.html עמוד לזכרו באתר האוניברסיטה העברית]
* 

קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מערב אונטריו
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: היסטוריה פילוסופיה וסוציולוגיה של המדעים
קטגוריה:פילוסופים של המתמטיקה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
אליזבת' ביי

אליזבת' ביי (באנגלית: Elizabeth Bay) הוא פרוור בסידני המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).

==גאוגרפיה==
אליזבת' ביי הוא מהפרוורים הקטנים של סידני, וגובל מצידו המזרחי במפרצון אליזבת' ביי, מצדו הדרומי בראשקטרס ביי, מצדו המערבי והצפוני בפוטס פוינט. הפרוור כולל מספר רחובות בלבד, ופחות מ-5,000 תושבים הדרים במקום. בצידו הדרום מערבי נמצא קינגז קרוס, אתר בילויים המשותף לו ולפוטס פוינט, ונחשב כגורם משיכה תיירותי. הפרוור ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העסקים הראשי של סידני.

==היסטוריה==
אליזבת' ביי קרוי על שם אשת המושל לכלן מקווארי, אליזבת'. השם ניתן למפרצון קטן של מפרץ ג'קסון, ולנחלה המשקיפה עליו. טרם ההתיישבות האירופאית, שמו האבוריג'יני של הפרוור היה ירארנדבי. בשנת 1828 הקים אלכסנדר מקלי את אחוזתו במקום, על שטח של 54 אקרים שניתן לו מידי המושל. בית אחוזתו נקרא "בית אליזבת' ביי", בית בסגנון ריג'נסי שעוצב ונבנה על ידי הארכיטקט ג'ון ורג' ב-1837. בית זה נותר על כנו עד היום, ומסומן לשימור כנכס מדינת ניו סאות' ויילס.
==תרבות==
אליזבת' ביי כולל מספר בתים עתיקים ששופצו ונרשמו כנכסים לשימור, רובם נבנו במהלך המאה ה-19. אחד מהבתים המאוחרים יותר הוא בית בומרנג, שנבנה ב-1926 בעבור מפיק מוזיקה עשיר, בסגנון מיסיון ספרדי שהיה פופולרי בארצות הברית. בשנת 2005 נמכר הבית בעבור 20.7 מיליון דולר אוסטרלי. בית זה כיכב במספר סרטים הוליוודיים, הידוע מביניהם הוא משימה בלתי אפשרית 2.

אזור קינגז קרוס הסמוך לצדו המערבי של הפרוור כולל מגוון של מועדוני לילה, מועדוני חשפנות, פאבים ומסעדות הפתוחות לאורך השעות הקטנות של הלילה. אזור זה הוא מאזורי הבילוי הבולטים של סידני, לצד דרלינגהרסט וניוטאון. תחנות הרכבת הקרובות ביותר לפרוור הן תחנת הרכבת קינגז קרוס ותחנת הרכבת אדג'קליף.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110302172008/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=2180 אליזבת' ביי באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Elizabeth_Bay/Suburbs/16252 אליזבת' ביי באתר "Sydney Suburbs"] 

קטגוריה:פרוורי סידני
קטגוריה:גיי וילג'
חוק דרסי

חוק דָרְסִי הוא חוק בהידרודינמיקה ובהידרולוגיה אודות זרימת נוזל במצע נקבובי, המתאר קשר בין ספיקת המים במצע נקבובי לבין גרדיאנט העומד והמוליכות ההידראולית של המצע. 

החוק התגלה לראשונה על ידי המהנדס הצרפתי אנרי דרסי (Darcy) בשנים 1855-1856, שעסק בפתרון בעיות סינון מים. בדומה לחוקים אחרים בפיזיקה (למשל חוק אוהם, חוק הדיפוזיה של פיק וכדומה) חוק דרסי הוא חוק שטף הקושר את גרדיאנט העומדים לשטף המים באמצעות קבוע (במקרה זה המוליכות ההידראולית). 

==תיאור מתמטי==

<math display="block">Q=AK(h)\nabla H</math> 

כאשר <math>Q\,(L^{3}\cdot T^{-1})</math> מתאר את ספיקת המים, <math>A\,(L^{2})</math> הוא שטח החתך הפנוי לזרימה, <math>K(h)\,(L\cdot T^{-1})</math> מתאר את המוליכות ההידרולית של הקרקע, ו-<math>H\,(L)</math> הוא העומד (אנרגיה ליחידת משקל) של המים בקרקע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:גאולוגיה
קטגוריה:הידרולוגיה
קטגוריה:הידרודינמיקה
נחל ירדינון

נַחַל יַרְדִּינוֹן (בערבית: ואדי קליל/דפילה) הוא נחל הנובע בצפון רמת הגולן והיורד אל עמק החולה.

ראשיתו של הנחל באזור חרבת סמקה, כ-2 קילומטרים מצפון לצומת ווסט, והוא נשפך לעמק החולה בין קיבוץ שמיר לקיבוץ להבות הבשן. הירדינון זורם בערוץ רדוד ואין הוא מתחתר לעומק במורדות הבזלת. לפני מלחמת ששת הימים נמצא חלקו העליון בשליטת הסורים, שניסו להטותו כדי למנוע את ניצול מימיו בידי היישובים הישראלים, בניגוד לחוק הבינלאומי.

סכר בטון על אפיק הנחל הוקם על ידי ראשוני המתיישבים בשמיר בסוף שנת 1951 במטרה לתפוס את מי המעיין הזורמים באפיק, ולהשתמש בהם להשקיית שטחי החקלאות שסוקלו סביב הקיבוץ.
הסכר שימש לאצירת מי הירדינון עד 1968 והמים שמשו להשקיית גן הירק, מטעי בננות, תפוחים, אגסים, שזיפים, אפרסקים, כרם ענבים, שטחי מספוא, גינות הנוי והדשאים בקיבוץ.

על הסכר חרות הפסוק: "וַתֶּאֱרַכְנָה פֹארֹתָו, מִמַּיִם רַבִּים" הלקוח מתוך .
סמוך ליציאתו לעמק החולה מצויה גבעת ירדנון שעליה שרידי יישוב מהתקופה הרומית, המשנה ותלמוד וערבית. בראשית שנות ה-2000, הוקם סמוך למקורותיו מאגר עורבים ומי הנחל הידלדלו ביותר.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20110912003641/http://www.shamir.org.il/info/alhakibuts/ataryashan/dufela.htm אודות ירדינון] באתר קיבוץ שמיר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יובלי הירדן
קטגוריה:רמת הגולן: נחלים
קטגוריה:שמיר (קיבוץ)
RTF

Rich Text Format (פורמט טקסט עשיר), או בקצרה RTF, הוא פורמט של קובץ מסמך חוצה פלטפורמות, שפותח על ידי חברת מיקרוסופט בשנת 1987. רוב מעבדי התמלילים המודרניים מסוגלים לקרוא ולשמור מסמכים בפורמט RTF.

== היסטוריה ==
ריצ'רד ברודי, צ'ארלס סימוני ודייוויד לאוברט, חברי צוות הפיתוח של Microsoft Word, פיתחו את הפורמט באמצע שנות השמונים, עבור מעבד התמלילים Word 3.00, שהיה אז בשימוש במחשבי Mac. גרסאות הפורמט:
* 1987: RTF 1.0
* ינואר 1994: RTF 1.3
* אפריל 1997: RTF 1.5
* מאי 1999: RTF 1.6
* אוגוסט 2001: RTF 1.7
* אפריל 2004: RTF 1.8
* מרץ 2008: RTF 1.9.1

== שימושים עיקריים ==
פורמט RTF משמש בעיקר להעברת קובצי טקסט מעוצבים, ממחשב למחשב, בפורמט חוצה פלטפורמות. משמעות הדבר שבכל מחשב ייראה המסמך בצורה אחידה וזהה (אם מותקנים במחשב הגופנים שבהם נעשה שימוש במסמך). בניגוד לפורמט DOC של Word, פורמט RTF אינו יכול להכיל קוד תוכנה של Visual Basic. חיסרון זה מהווה גם יתרון, למשל, ודאות שהמסמך לא יגיע עם וירוסים.

== דוגמת קוד ==
להלן דוגמת קוד של RTF:
<syntaxhighlight lang="tex">
{\rtf1\ansi{\fonttbl\f0\fswiss Helvetica;}\f0\pard
This is some {\b bold} text.\par
}
</syntaxhighlight>
קוד זה יוצג על ידי עורך RTF בצורה הבאה:
<blockquote style="font-family: Helvetica, Arial, sans-serif;">
This is some bold text.</blockquote>

סוגריים מסולסלים {} מגדירים קבוצה, וקבוצות יכולות להיות מקוננות. לוכסן שמאלי (<code>\</code>) תו בקרה. קובץ RTF תקין הוא קבוצה המתחילה ב<code>\rtf</code>.

קטגוריה:קובצי טקסט
המדבר האדום

המדבר האדום (באיטלקית: Il deserto rosso; שם הסרט במהלך הפקתו היה תכול וירוק, Celeste e verde) הוא סרט איטלקי משנת 1964, בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני. תסריטו נכתב על ידי אנטוניוני וטוני גוארה, ומככבים בו מוניקה ויטי וריצ'רד האריס. זהו סרטו הראשון של אנטוניוני שצולם בצבע. הסרט זכה לשבחים רבים מן המבקרים, ובין היתר גרף את פרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה לשנת 1964. הסרט הוא החלק אחרון מסדרה של ארבעה סרטים שאותם עשה אנטוניוני, בשיתוף עם ויטי. שלושת הסרטים שקדמו לו הם "אוונטורה" (1960), "הלילה" (1961), ו"ליקוי חמה" (1962).

== עלילה ==
הסרט נפתח בשחרורה של ג'וליאנה (ויטי) מבית-החולים לאחר שניסתה להתאבד. היא מתגוררת עם בעלה אוגו (קרלו צ'יונטי), שמנהל יחד עם בנם הצעיר בית-חרושת הנמצא בתהליך הלאמה, ואשר נמצא במשבר ועל סף פשיטת-רגל. ג'וליאנה מרגישה זרה ותלושה ממשפחתה, ומנותקת מהנעשה בעולמם. זלר (ריצ'רד האריס), חברו של אוגו מחליט להגיע לרוונה, עיר איטלקית בה התגוררו. כל זאת במטרה לסייע לו ולהציע עסקת עבודה, ותוך כדי המפגש עימם נוצרת משיכה בינו לבין ג'וליאנה. נראה כי זלר מסוגל להבין את צרותיה ובעיותיה של ג'וליאנה אף יותר מבעלה אוגו, אך זה בתורו לא מספיק דיו כדי להשפיע או לסייע לה בכך.

==צילום==
מתרחש ברוונה, עיר מתועשת שממוקמת במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. הצילומים התרכזו בעיקר בסביבת בתי-החרושת אשר היו לזכר ממלחמת העולם השנייה, בהם נמצאות מערכות מכונות תעשייתיות, ועמק למרגלות נהר מזוהם. 

הסרט צולם על ידי הסינמטוגרפר האיטלקי קרלו די פלמה .

הפסקול מורכב מצלילים אורבניים עוצמתיים, צפירות, ורעשים אלקטרוניים. כאמור, סרט זה היה הראשון שאותו צילם אנטוניוני בצבע. אנטוניוני מדגיש כי רצה ליצור מבע שמשול לצביעה על מצע קנבס –

כפי שניכר בהמשך עשייתו הקולנועית, אנטוניוני גמא מרחקים ארוכים בניסיונו להגשים משאלה זו. דוגמה לזאת ניתן לראות בעצים והדשא שצבועים בגווני לבן-אפור, אלמנט שמעצים את המתאר האורבני. אנדרו סאריס תיאר את הצינורות והגדרות שטופי הגוון האדום כ"ארכיטקטורה של החרדה: כל האדום וכל הכחול זועקים באותה מידה שהם מסבירים".

== משמעות ==
על אף שבמובן מסוים "מדבר אדום" נחשב לסרט על תרבות תעשייתית נוקשה אשר ממנה מנסה ג'וליאנה להתפכח ולהימלט, אנטוניוני התייחס מאוחר יותר ואמר שרצה להראות שלטכנולוגיה התעשייתית יופי ייחודי משלה, ובכך למעשה צילם סרט על ההסתגלות האנושית, במובן זה שג'וליאנה –

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Brunette, Peter. The Films of Michelangelo Antonioni. Cambridge University Press, 1998. Page 169
* Seymour Benjamin Chatman, Paul Duncan. Michelangelo Antonioni: The Investigation. Taschen, 2004. . Pages 91–95
</div>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 1964
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטי מיכלאנג'לו אנטוניוני
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - סרטים
קטגוריה:סרטים באיטלקית
אל-מוסתזהר

אל-מוסתזהר באללה (מילולית: המבקש עזרה מן האל), אבו אל-עבאס בן אל-מקתדי באללה (בערבית: المستظهر بالله, ابو العباس بن المقتدي بالله; בתעתיק מדויק: אלמסתט'הר באללה), נולד ב-1074 והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין השנים 1094 ו-1118. 22 שנות שלטונו עמדו בסימן השפעה פוליטית דועכת למול העלייה במאבקים מבית ופלישת מסע הצלב הראשון לאזור. אחד מן הצלבנים, ריימונד הרביעי מטולוז, אף יצא למסע נגד בגדאד אך נבלם בחוצות תוקט שבטורקיה. 

בשנת 1099 כבשו הצלבנים את ירושלים מידי הפאטמים. המוני פליטים ומקיפים מצאו את דרכם לבגדאד. למרות הלחץ הציבורי, מיאן אל-מוסתזהר לשלוח כוחות נגד הצלבנים בשל הצרות הפוליטיות מבית. התסיסה העממית התפרצה במשך שני ימי שישי, עת המוני עם שהוסתו בידי אבן אל-ח'שאב, הקאדי של חלב, התפרצו למסגד הגדול, ניתצו את דוכן ההטפה ואת מושב הח'ליף. אך, כל זאת לא הועיל ואל-מוסתזהר או הסולטאן הסלג'וקי לא הונעו לפעולה.

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1078
קטגוריה:נפטרים ב-1118
הסכם ניש

הסכם נִיש (Niš) היה הסכם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה העות'מאנית שסיים את המלחמה העות'מאנית-רוסית של 1735–1739. ההסכם נחתם בניש שבמזרח סרביה ב-29 בספטמבר 1739.

שיחות שלום החלו עוד בשנת 1737, אך ללא תוצאות. במהלך קיץ-סתיו 1739 היו לצבא הרוסי מספר הצלחות בשדה הקרב, אך לאור ההפסדים שספגה אוסטריה והחלטתה לצאת ממלחמה, נאלצו הרוסים להאיץ את סיום המלחמה.

השיחות התקיימו בתיווך השגריר הצרפתי. בהתאם לתנאי ההסכם, האימפריה הרוסית קיבלה בחזרה את אזור אָזוֹב, אך בתנאי שכל הביצורים באזור ייהרסו. שטחים באזור קובן הוכרזו כעצמאיים, ויועדו לשמש חיץ בין האימפריות. על הרוסים נאסר להחזיק צי בים השחור, וכל המסחר היה צריך להתבצע באמצעות ספינות טורקיות. לעולי הרגל מרוסיה הותר להגיע לירושלים באופן חופשי.

תנאי ההסכם לא היו מיטביים, שכן האימפריה הרוסית לא הצליחה לחזק את מעמדה באזור ולקבל מוצא חופשי לים. ההסכם היה בתוקף עד לחתימת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה בשנת 1774.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אמנות והסכמים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אמנות והסכמים
קטגוריה:הסכמי שלום במאה ה-18
אל-קאא'ם הראשון

אַל-קַאאִם בִּאַמְר אללה (מילולית: המחייה במצוות האל), אבו ג'עפר עבדאללה בן אחמד אל-קאדר באמר אללה (בערבית: القائم بامر الله, ابو جعفر عبد الله بن احمد القادر بامر الله), היה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין שנת 1031 ל-1075. מחציתה הראשונה של מלכותו עמדה בסימן היחלשותה של השושלת הבויהית אשר שלטה בבגדאד. לעיתים קרובות נותרה העיר ללא מושל ומהומות פרצו בעיר. ב-1055 נפלה העיר לידי השושלת הסלג'וקית אשר עתידה הייתה לשלוט בה ובח'ליפות במשך מאתיים השנים הבאות. 

בשנת 1055 עלה על בגדאד טוגרול, השליט הסלג'וקי אשר כבש את סוריה וארמניה, בחיל גדול במסווה של עלייה לרגל. טוגרול ביקש רשות לבקר בעיר מהשליט הבויהי מליכ רחים, אך הלה סירב. לאחר הפצרות רבות, נעתר מליכ רחים ופתח בפני הסלג'וקים את שערי העיר, הללו ניצלו את המצב והשתלטו על בגדאד. הח'ליף הכיר בטוגרול כסולטאן החדש, ושמו הוזכר מעתה ואילך בתפילות יום השישי במקום שם השליט הבויהי. חילופי השלטון הביאו לסוף תקופת האנרכיה שפקדה את העיר למעלה משני עשורים. 

בשלהי ימי השושלת הבויהית הייתה התרחשה בבגדאד פריחה של התרבות הפרסית. בשנת 1037 נפטר בעיר המלומד הגדול אבן סינא. בשנת 1058 פרץ מרד כנגד השלטון השיעי הקרמטי בבחריין בראשות אבו אל-בחלול אל-עואם. המרד הסתיים בהצלחה וריבונות הח'ליף הוכרה על האי. המדינה הקרמטית קרסה לחלוטין עם נפילת מאחזה האחרון בנווה המדבר אל-חאסה בשנת 1067.

אל-קאא'ם גם הורה על הוצאתו להורג של חזקיה בן דוד שהיה ראש הגולה של יהדות בבל בסוף תקופת הגאונים וראש ישיבת פומבדיתא האחרון. מסופר כי לאחר שהלשינו על חזקיה בן דוד שונאיו הלשנת שקר לח'ליפה המוסלמי אל-קאא'ם הראשון באמר אללה, הח'ליפה אסר את מר חזקיה, ושם עינוהו והוא הוצא להורג.

<br />

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 1001
קטגוריה:נפטרים ב-1075
אל-קאדר

אל-קאדר באללה (מילולית: בעל היכולת באל), אבו אל-עבאס אחמד בן אסחאק בן אל-מקתדר באללה (בערבית: القادر بالله, ابو العباس احمد بن اسحاق بن المقتدر بالله) היה נכדו של הח'ליף אל-מקתדר והח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין השנים 991 ל-1031. 

נולד בשנת 944 לערך, בילה את מרבית ימיו בגלות עד שנבחר לח'ליפות במקום בן דודו המודח אל-טאא'ע באללה. בימיו עמדה הח'ליפות מול איום מצד מחמוד מבית ע'זנה וניצלה אך ורק בשל סכסוכים משפחתיים שהתפרצו לאחר מותו.

אל-קאדר נודע כמוביל המאבק בשיעה לאחר הדומיננטיות השיעית במאה ה-9. הוא פרסם שורה של צווים ובהם אימץ את האסכולה החנבלית, הכריז על אי-נבראותו של הקוראן (ובכך אסר למעשה על השתייכות לאסכולה המעתזלית). ימי שלטונו מסמלים את קץ ה"מאה השיעית" ואת ראשיתה של "המאה הסונית" ופעל שהאסכולה החנבלית יקבל מעמד מרכזי. במקורות היהודים נודע לשמצה משום שאסר את גאוני ישיבת פומבדיתא שרירא והיי וגזל את רכושם. שרירא נפטר זמן קצר לאחר מאסרו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 947
קטגוריה:נפטרים ב-1031
בית הדואר המרכזי (דבלין)

בית הדואר המרכזי, מבט לחזית
בית הדואר המרכזי (באירית: Ard-Oifig an Phoist; באנגלית: General Post Office) הוא המטה של שירותי הדואר האירי ובית הדואר המרכזי של העיר דבלין. הבניין ממוקם במרכזו של רחוב או'קונל, רחובה המרכזי של העיר, והוא הבניין האחרון אשר נבנה בדבלין בסגנון ג'ורג'יאני.

== המבנה ==
אבן הפינה לבנייתו של המבנה הונחה ב-12 באוגוסט 1814 על ידי הרוזן וייטוורת', מושל אירלנד, ובנייתו ארכה ארבע שנים. הבניין נחנך ב-6 בינואר 1818 עת עבר בית הדואר, אשר שכן בבניין קטן ברחוב דיים, למשכנו החדש.

חזיתו של הבניין בעיצוב הסדר האיוני, פורטיקו באורך 67 מטרים ובגובה של כ-15 מטר, המאכלס שישה עמודים איונים בקוטר של 167 ס"מ. מעליה מופיע אפריז מקושט ובמרכזו של הגמלון הופיע שלט האצולה של הממלכה המאוחדת כטימפנון, עד שהוסר בשנות ה-20 של המאה ה-20. מעל הגמלון מוצבים שלושה פסלים מאת ג'ון סמית': מרקוריוס משמאל, אוחז בקדוקאוס; מימין האנשה של הנאמנות, ידה האחת מונחת על ירכה והשנייה אוחזת במפתח; ובמרכז היברניה - דמותה של אירלנד, אוחזת בחנית ובנבל. האנטבלטורה, למעט הארכיטרב, נמתחת לאורך חזית הבניין, ומעליה קרניז ומעקה מעוטר. למעט הפורטיקו
הבנוי מאבן גיר שאר הבניין בנוי מגרניט.

==גלריה==
<gallery>
Fidelity by John Smyth on top of the General Post Office in Dublin, Ireland.jpg|האנשה של הנאמנות
Hibernia on top of the General Post Office in Dublin, Ireland.jpg| היברניה 
Statue of Mercury on top of the General Post Office in Dublin, Ireland.jpg|מרקוריוס
</gallery>

== היסטוריה ==
הבניין שימש כמפקדה של מנהיגי מרידת חג הפסחא של שנת 1916 ומעל גגו של הבניין התנוסס הטריקולור המהפכני האירי – דגל תלת פסי בצבעי ירוק, לבן וכתום, דגל מהפכני אשר הונף בעת מרידת אירלנד הצעירה בשנת 1848. התקפותיהם של הבריטים אשר עשו שימוש בארטילריה פגעו קשות במבנה, והנזק תוקן שנים לאחר מכן לאחר הקמת מדינת אירלנד החופשית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://archiseek.com/2010/1814-general-post-office-oconnell-street-dublin/#.UZvI8bWotVU בית הדואר המרכזי] באתר אדריכלות אירית 
* [http://www.gutenberg.org/dirs/1/2/5/9/12595/12595-h/12595-h.htm Project Gutenberg Article]
* [http://www.anpost.ie/AnPost/MainContent/About+An+Post/History+and+Heritage/GPO.htm היסטוריה ומסורת - בית הדואר המרכזי]
* [http://www.NormanTeeling.com/rising.php ההתקוממות של 1916]

קטגוריה:דבלין: מבנים
קטגוריה:רחוב או'קונל
דבלין
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: דואר
האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים (ירושלים)

250x250 פיקסלים
האנדרטה לזכר קרבנות אסון מגדלי התאומים היא אנדרטה השוכנת על גבעה בעמק הארזים שבקרבת שכונת רמות בירושלים. את האנדרטה יצר הפסל אליעזר ויסהוף.

== הקמה ==
האנדרטה הוקמה על ידי קרן קיימת לישראל בהשקעה של כ-10 מיליון שקלים. בתוך מעגל גדול ניצב פסל גדול ממתכת. חלקו התחתון של האנדרטה נראה כקיר קורס ועליו 50 כוכבים כמספר מדינות ארצות הברית וחלקו העליון בצורת דגל ארצות הברית המתנופף אל על. גובה האנדרטה 9 מטרים ובבסיסה נמצא גוש מתכת שנלקח משלד הריסות מגדלי התאומים והועבר לישראל מטעם עיריית ניו יורק לשם שילובו בפסל. בשולי המעגל נמצאים לוחות מתכת ועליהם מוטבעים שמות 2,980 הנספים, בהם חמישה ישראלים.

האנדרטה נחנכה ב-12 בנובמבר 2009 בטקס בו השתתפו ראש ממשלת ישראל לשעבר, אהוד אולמרט, שהיה בין יוזמי האנדרטה בהיותו ראש עיריית ירושלים, שגריר ארצות הברית ג'יימס קנינגהם, יו"ר דירקטוריון קק"ל, אפי שטנצלר, נציגי המשפחות השכולות ואחרים.

== גלריה ==
<gallery>
File:911MemorialEmekHaArazimSept202022 03.jpg|מבט-על - מתחם האנדרטה
File:Twin Towers Memorial Near Jerusalem.jpg|מבט כללי על האנדרטה מול כביש 9 והר המנוחות
File:T'win Towers memorial in Israel-Names of the Victims.jpg|אחת הטבלאות עם שמות הנספים
File:Inscription on the Twin Towers Memorial in Israel.jpg|כתובת הקדשה על האנדרטה
File:Twin Towers Memorial, Israel.jpg|מבט כללי על האנדרטה
File:Pittsburgh Shooting Memorial Olive Tree.jpg|עץ זית לזכר קורבנות הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג, בסמוך לאנדרטה
File:Pittsburgh Synagogue Shooting Victims Plaque.jpg|רשימת קורבנות הטבח בבית הכנסת בפיטסבורג
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*
*יגאל מורג, [http://morag.artvision.co.il/vault/P-different01/the_twins_statue.pps מצגת על האנדרטה + הדרכה להגיע למקום]
*[http://www.youtube.com/watch?v=CRPYTiN5Oso 9/11 "Living Memorial" in the Jerusalem Forest Hills Dedicated], באתר YouTube

קרבנות אסון מגדלי התאומים
קטגוריה:אנדרטאות לזכר פיגועי 11 בספטמבר
קטגוריה:יצירות משנת 2009
קטגוריה:עמק הארזים
חמש שעות מפריז

חמש שעות מפריז הוא סרט קולנוע ישראלי מהסוגה הרומנטית-דרמטית משנת 2009, בבימויו של לאון פרודובסקי ובכיכובם של דרור קרן והלנה ירלובה. הסרט זכה בפרס הראשון בקטגוריית הקולנוע הישראלי העלילתי בפסטיבל חיפה וכן זכה בפרס הראשון בקטגוריית הסרט העלילתי בפסטיבל הסרטים של נאפולי 2011.

==עלילה==
יגאל (דרור קרן) הוא נהג מונית המתגורר בבת-ים, שבה מתגוררים גם גרושתו סימה ובנם אסף. סימה נשואה בשנית לגרשון, שהוא ידידו של יגאל המעוניין לרכוש יחד איתו אוטובוס. יגאל חושש לטוס, ונמצא בטיפול של פסיכולוג לשם פתרון בעיה זו, משום שהוא חולם לטוס לפריז.

עקב היעדרותו של אסף משיעורי המוזיקה, הולך יגאל לפגישה עם לינה (הלנה ירלובה), המורה למוזיקה של אסף, ושומע את החלטתה להעביר את אסף למקהלה, כתחליף לשיעורי המוזיקה. השינוי אינו מועיל, משום שאסף מסרב לשיר, אך הוא נותן ליגאל הזדמנויות לפגוש את לינה, שהוא מתאהב בה. יגאל שמע מאסף שבעלה של לינה ברח ממנה לחו"ל, אך בשיחה אתה מתברר לו שהבעל, רופא בשם גרישה (ולדימיר פרידמן), רק נסע לקנדה כדי להסדיר את הגירתם לשם.

המפגשים בין יגאל לבין לינה מתפתחים לידידות ההולכת ומתחזקת. לינה מזמינה את יגאל לחגוג מסיבת יום הולדת לחברתה. בחזרה מהמסיבה מצפה ללינה הפתעה: גרישה חזר מקנדה, כדי להמתין בישראל לאישור ההגירה. ללינה מתברר שלבה נתון ליגאל יותר מאשר לגרישה, אך היא ממשיכה בחייה עם גרישה.

לקראת סוף שנת הלימודים מגיע אישור ההגירה המיוחל. מסיבת הסיום בבית הספר היא גם מסיבת הפרידה של לינה מתלמידיה. ערב הטיסה עורכים חבריהם של לינה וגרישה מסיבת פרידה לכבודם בחוף הים. בסוף המסיבה, לאחר שהאורחים הסתלקו, מגיע יגאל, ובנוכחות גרישה מבקש מלינה שתישאר אתו. גרישה סוטר ליגאל, ולינה דורשת מגרישה שיתנצל, אך הוא מסרב, יגאל אוזר עוז וסוטר לגרישה חזרה.

גרישה, המכיר באהבתה של לינה ליגאל, אומר לה להיפרד יפה מיגאל. לינה ויגאל נוסעים יחד במוניתו של יגאל, ושוכבים, בפעם הראשונה והאחרונה. למחרת ממריאים לינה וגרישה לקנדה. יגאל צופה במטוסם הממריא.

==פרשנות==
===שם הסרט===
עלילת הסרט מתרחשת כולה בבת ים שנמצאת במרחק "חמש שעות מפריז", ומשקף את חלומו הבלתי-מושג של יגאל לטוס לפריז.

===שפת הסרט===
שפתו העיקרית של הסרט היא עברית. גם לינה, שעלתה מרוסיה, שולטת היטב בעברית, אך עם ידידיה, עולים אף הם, היא משוחחת לעיתים ברוסית. שפה נוספת הנשמעת בסרט היא צרפתית, שפתם של השאנסונים החביבים על יגאל, שלהם הוא מאזין תוך כדי נהיגה במונית.

==ביקורת==
מבקר הקולנוע של "הארץ", אורי קליין, אמר כי: 

לעומתו, יאיר רוה ביקר את אופי הסרט: את סגנון הסרט הוא תיאר: 

==שחקנים עיקריים==
* דרור קרן: יגאל, נהג מונית בת ימי המתאהב בלינה, המורה למוזיקה של בנו
* הלנה ירלובה: לינה, מורה למוזיקה העובדת גם כסדרנית בהיכל התרבות של בת ים.
* ולדימיר פרידמן: גרישה, רופא אורולוג, בעלה של לינה הפועל להגירתם לקנדה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.unitedking.co.il/5hours/ חמש שעות מפריז] - אתר הסרט
* [http://www.filmfund.org.il/?id=11&nom=3361 חמש שעות מפריז] - אתר קרן הקולנוע הישראלי
* 
* 
* אורית הראל, [http://www.motke.co.il/SelectedArticle.aspx?ArticleID=5713 ביקורת קולנוע: חמש שעות מפריז], באתר "מוטק'ה", 16.11.2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:בת ים: תרבות
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2009
רפיק אל-חוסייני

ד"ר רפיק אל-חוסייני (נולד ב-1 במאי 1952), הוא רוקח ואיש ציבור פלסטיני. היה ראש לשכתו של אבו מאזן והושעה ב-2010 לאחר פרשיית מין.
== היסטוריה ==
חוסייני נולד בירושלים, בן למשפחת אל חוסייני. חוסייני למד בקולג' ויקטוריה שבאלכסנדריה במצרים. סיים תואר ראשון בביולוגיה וכימיה מהאוניברסיטה האמריקנית בביירות ב-1973. הוא למד לדוקטורט בכימיה מדיצינלית באנגליה אותו סיים ב-1978, ועשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ברמינגהאם במחלקה למיקרוביולוגיה בין השנים 1984 ל-1986. שימש כמנהל שירותי המרפאה בבית החולים הפלסטיני בעמאן. למד לתואר שני בניהול מערכות בריאות באוניברסיטה העירונית של לונדון וסיים בשנת 1994 וחזר לרשות הפלסטינית כדי לעמוד בראש מועצת הבריאות של הרשות.

באפריל 2005 מונה לראשות לשכתו של נשיא הרשות הפלסטינית, אבו מאזן ומחזיק תיק ירושלים. בפברואר 2010 חשף הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במודיעין הפלסטיני, פהמי שבאנה, סרט וידאו שצולם ב-2008. הסרטון, שהוקרן בערוץ 10, מראה את אל-חוסייני כשהוא עירום ומנסה לשכנע לשדל אשה שביקשה לעבוד בלשכה כמזכירה לקיים עמו יחסי מין, בסרט הוא גם נשמע מכפיש את אבו מאזן ואת ערפאת. כעבור מספר ימים החליט אבו מאזן להשעות את רפיק מתפקידו. במסיבת עיתונאים טען חוסייני כי הקלטת מזויפת והיא פרי של קונספירציה ישראלית ופלסטינית להכתים אותו ואת אבו מאזן.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.youtube.com/watch?v=byK-P0HNH6U הכתבה בערוץ 10] שעוררה את הפרשיה

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:משפחת חוסייני
קטגוריה:מדעי הרוקחות
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1952
קלוני (עיר)

קלוני (בצרפתית: Cluny) היא קומונה במחוז סון ולואר (Saône-et-Loire) בחבל בורגון-פראנש-קונטה שבמזרח צרפת, כ-20 ק"מ מצפון-מערב למקון.

== היסטוריה ==
העיירה התפתחה מסביב והודות למנזר קלוני, שנוסד על ידי הדוכס וילהלם הראשון מאקוויטניה ב-910. אורח החיים של מנזר קלוני היה כזה שהנזירים היו עסוקים בתפילה רוב שעות היום והיו זקוקים לאנשי שירות שיטפלו עבורם בצורכי היום-יום. עובדים אלו התיישבו סביב המנזר והקימו יישוב. כאשר עלתה קרנו של המנזר הגיעו אליו מבקרים רבים שנזקקו לשירותי לינה ואוכל. המנזר סיפק שירותים אלו רק לאורחים נבחרים, לנזירים ממנזרים אחרים ולחלק מאנשי הכמורה. כל השאר נזקקו לרכוש שירותים אלו בכפר וכך התפתח הכפר.

ב-2006 מנה היישוב 4,835 נפש.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

* 

קטגוריה:בורגון: ערים
סנוסרת השלישי

סנוסרת השלישי (ססוסתריס השלישי) היה מלך מצרים בין השנים 1862–1843 לפנה"ס. 

סנוסרת היה בנו של מלך מצרים סנוסרת השני ואשתו חנומתנפרדג'טוורט. כיהן כמלך החמישי בשושלת ה-12 של הממלכה התיכונה במצרים. <br />
ערך לפחות ארבעה מסעות צבאיים לתוך נוביה, בשנה ה-8, ה-10, ה-16 וה-19 למלכותו. במסעות הצבאיים סיפח את האזורים שכבש בנוביה למצרים, ובכך הרחיק את גבול הממלכה דרומה. 
על מנת לשלוט בנוביה הקים מצודות בשטחה כמו בוהן, סמנה ותושקה. בסמנה הציב מצבות המתארות את ניצחונותיו באזור, וגם קורא לבנו שישלוט אחריו, להמשיך להחזיק בנוביה שאותה כבש.<br /> 
מסעו האחרון לנוביה, בשנה ה-19 למלכותו, לא היה מוצלח מכיוון שהצבא המצרי נלכד בשטח עוין, בעקבות ירידה של מפלס מי הנילוס, ולכן נאלץ לסגת.<br /> 
מתקופתו התגלתה אסטלת חו-סבך. חו-סבך היה איש צבא ששירת בתקופתם של סנוסרת השלישי ובנו אמנמחת השלישי. הוא מתאר קרב נגד האמו במקום שנקרא שכם, שם עליה מצור וכבש אותה. בעקבות נפילת שכם "נופלת כל ארץ רצנו העלובה". ישנם חוקרים שסבורים שמדובר בעיר שכם שבשומרון, ואם כך הדבר, זהו התיאור היחידי הוודאי מהממלכה התיכונה של כיבוש עיר בארץ ישראל על ידי הצבא המצרי.

פרט למסעות צבאיים נקט במדיניות פנים שחיזקה את שלטונו. הוא חילק את מצרים לשלושה אזורים מנהליים: צפון, דרום, אלפנטין ונוביה התחתונה. חלוקה זו הקטינה את כוחם של השליטים המקומיים, בכך שכל אזור היה כפוף לשליט מטעם המלך.<br /> 
בשנה ה-8 למלכותו תיקן תעלת מים מדרום לאסוואן, סמוך לאי סהל, שנחפרה במקור בממלכה הקדומה. הקים מקדש בעיר אבידוס ומקדש בעיר מדאמוד. את הפירמידה שלו הקים בדחשור, ובסמוך לה נקברו גם נשותיו, שהידועות בהן נקראו מרת, וסית-חתחור שהייתה כנראה גם אחותו.<br /> 
בשנה ה-20 למלכותו מינה את בנו אמנמחת השלישי כמלך שותף לשלטונו. יש חוקרים הסבורים ששני המלכים, האב והבן שלטו יחד במשך כעשרים שנה.
==קישורים חיצוניים==

* על [http://www.touregypt.net/featurestories/senusret3.htm סנוסרת השלישי] 
* 
* 
==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:משפחות מלוכה שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-12
ברטיטסו

ברטיטסו (אנגלית: Bartitsu) היא אמנות לחימה אקלקטית שפותחה באנגליה בין השנים 1898–1902 על ידי אדוארד ויליאם ברטון-רייט. הברטיטסו לא הייתה פעילה במשך עשרות שנים, ונמצאת בתהליך התחדשות מאז 2002.

==רקע==
השיטה יוסדה בשנת 1898, לאחר שובו של ברטון-רייט משהות של 3 שנים ביפן. היא כללה אלמנטים ממספר אמנויות לחימה, ששולבו לאמנות שלמה לה קרא "ברטיטסו" – הלחם של "ברטון", שמו, עם המילה היפנית "ג'יטסו", טכניקה.

במקור, הברטיטסו הורכב משילוב בין שתי אמנויות שלמד ברטון-רייט ביפן: שינדן פודו ריו טאיג'יטסו (אחת מהשיטות המרכיבות את הנינג'יטסו) וג'ודו. מאוחר יותר, באנגליה, נוספו לשיטה אלמנטים מג'וג'יטסו, איגרוף, סבאט, לחימת מקל שווייצרית (לה-קאן) ועוד. מתוך האמנויות הללו, הורכבה אמנות לחימה בעלת כלים להתמודדות עם שלושה טווחים עיקריים: טווח לחימת המקל שנגזר מהלה-קאן, טווח הגראפלינג שנגזר מהג'ודו והג'וג'יטסו, וטווח החבטות (סטרייקינג) שנגזר מהאיגרוף והסבאט. השיטה התמקדה בעיקר בטווח לחימת המקל ובגראפלינג.

==אזכורים בספרות==
הברטיטסו הוזכר בסיפור "הרפתקת הבית הריק", מאת ארתור קונן דויל, כאמנות הלחימה בה מיומן שרלוק הולמס. בסיפור בו השיב הסופר את גיבורו לחיים לאחר שהולמס מצא את מותו במאבק איתנים עם אויבו הראשי, פרופסור מוריארטי. הוא מצא מוצא מן הסבך בהסבירו כי בשיטת היאבקות יפנית מיוחדת, הצליח שרלוק הולמס להפיל את מוריארטי לתוך מפלי הרייכנבאך שבקרבת העיירה מיירינגן, והלה נהרג ואילו הולמס נותר בחיים. האיות בו השתמש קונן דויל, כנראה בטעות, היה Baritsu ("בריטסו").
הברטיטסו מוזכר גם בסרט "שרלוק הולמס" מ-2009.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמנויות לחימה
סנטניאל פארק

סנטניאל פארק (באנגלית: Centennial Park) הוא פרוור בסידני המנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).

==גאוגרפיה==
סנטניאל פארק הוא פרוור שמרבית שטחו (82%) מוקצה לפארק באותו שם, ורק כ-0.4 קמ"ר לאורך גבולו המערבי משמשים לבתי מגורים ורחובות. הוא גובל בצידו במערבי במור פארק, בצדו הצפוני בקנזינגטון ופדינגטון, בצדו הדרומי ברנדוויק ובצדו המזרחי בקווינס פארק, ארבעת האחרונים נמנים עם הפרוורים המזרחיים. סנטניאל פארק הוא מהפרוורים המזרחיים ביותר שתחת אזור ממשל עיריית סידני. בפרוור שלושה כבישים: דרך רוברטסון, דרך לאנג ודרך מרטין.

==היסטוריה==
בניית הפארק החלה ב-1886 בתוכניות לרגל חגיגת מאה שנים להתיישבות האירופאית באוסטרליה. הפארק נחנך ב-1888, והוקדש לסיר הנרי פארקס. המושל הכללי של אוסטרליה דאז, ג'ון הופ, לורד הופטון, הקדיש את הפארק "לאנשי ניו סאות' ויילס, לנצח".

אזור המגורים של הפרוור נבנה בשנות השישים של המאה ה-20, ובנייתו התנהלה על בסיס מכרז ממשלתי שהכריח את הבונים להשתמש באבן, מלט וגגות רעפים במקום בנייני עץ זולים, על מנת לשמור על ערך הקרקע. רצועה צרה של 0.4 קמ"ר מחלקו המערבי של הפארק הופרדה ונוכשה, ובמהרה נבנו בה בניינים במגוון סגנונות ארכיטקטוניים, כולל סגנון ויקטוריאני, סגנון פדריישן אוסטרלי וסגנון אנגלי עתיק.

==תרבות==
סנטניאל פארק הוא מקום נופש וספורט לתושבי סידני, וכולל כרי דשא לפיקניקים, מסלולי ריצה והחלקה.

==ראו גם==
* גני סידני

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090925074837/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=1370 סנטניאל פארק באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Centennial_Park/Suburbs/16274 סנטניאל פארק באתר "Sydney Suburbs"]

קטגוריה:פרוורי סידני
סוכנות האנרגיה הבין-לאומית

סוכנות האנרגיה הבין-לאומית (באנגלית: International Energy Agency) היא ארגון בינלאומי אשר נוסד במסגרת הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי בשנת 1974 לאחר משבר האנרגיה העולמי. בעת היווסדו נועד הארגון להתמודד עם המחסור העולמי באספקת נפט, וכן לשמש כמקור מידע לנתונים סטטיסטיים על שוק הנפט העולמי ומגזרי אנרגיה אחרים כולל אספקת האנרגיה העולמית.

סוכנות האנרגיה הבינלאומית פועלת כגוף מייעץ בנושאי מדיניות אנרגיה למדינות החברות בו, ואף משתף פעולה עם מדינות שאינן חברות בארגון, במיוחד סין, הודו ורוסיה. מאז היווסדו הורחבו יעדיו של הארגון כדי להתמקד בשלושת העקרונות של מדיניות אנרגיה נכונה: בטיחות אנרגיה, פיתוח כלכלי והגנת הסביבה. בנושאי הגנת הסביבה מתמקד הארגון בהשפעות האקלימיות של השימוש במקורות אנרגיה שונים. לארגון תפקיד מרכזי בקידום השימוש במקורות אנרגיה חלופיים (כולל אנרגיה מתחדשת), מדיניות אנרגיה הגיונית, ושיתוף פעולה בינלאומי בפיתוח טכנולוגי בתחום הפקת אנרגיה.

המדינות החברות בארגון חייבות להחזיק ברזרבות נפט השוות לפחות לרבע מסך יבוא הנפט למדינה במהלך השנה הקודמת.

ב-10 בדצמבר 2020 החלה ישראל בתהליכי הצטרפות לסוכנות.

==חברות הארגון==
אך ורק מדינות החברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי יכולות להצטרף לסוכנות האנרגיה הבינלאומית. בארגון 30 מדינות חברות, עם 4 מדינות בהליכי הצטרפות (ישראל, ליטא, צילה וקולומביה).
{|
|-
| colspan=4 |רשימת מדינות חברות בארגון:
|-
|
:
:
:
:
:אסטוניה
:
:
:
:
|
:
:
:
:
:
:
:
|
:
:מקסיקו
:
:
:
:
:
:
|
:
:
:
:
:
:
:
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארגונים בין-ממשלתיים
קטגוריה:אנרגיה
קטגוריה:הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי
דגל לנסטר

דגל לנסטר הוא דגלה של הפרובינציה האירית לנסטר. הדגל הוא דגל ירוק המוטען בנבל זהב עם מיתרים כסופים.

הדגל, אשר זוהה עם הפרובינציה כבר מהמאה ה-16, במקורו היה דגל כחול, כדגל הנשיא האירי, אולם צבעו הוחלף במאה ה-18 בעת גל המהפכות אשר פקדו את אירלנד. הדגל שימש כדגלה הלאומי הלא רשמי של אירלנד משנת 1789 ועד לתחילתה של המאה ה-20.

מקורו של הפס הירוק בדגל אירלנד הוא בצבעו הירוק של דגל זה, כמו כן הצי האירי מניף דגל דומה כדגלון חרטום על ספינותיו.

הדגל משולב בדגל ארבע הפרובינציות ברבע השלישי (שמאלי תחתון) לשם יצוגה של הפרובינציה כאחת מארבע הפרובינציות ההיסטוריות של אירלנד.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לנסטר
לנסטר

לנסטר
נפת השרון

נפת השרון (לעיתים נקראת נפת נתניה) היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל. שטח הנפה חופף באופן חלקי את שטח השרון, אולם אין חפיפה מלאה בין השטח האדמיניסטרטיבי של נפת השרון במחוז דן לבין השטח של השרון כחבל ארץ. 

נפת השרון נחלקת לשניים:
* מערב השרון
* מזרח השרון

שטח הנפה הוא 348 קילומטר רבוע ומתגוררים בה 519,342 תושבים.
{| class="wikitable"
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | ערים
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | מועצות מקומיות
! style="font-size:120%; background:#aaff66;" | מועצות אזוריות
|-
| valign="top" |
* טייבה
* טירה
* כפר יונה
* נתניה
* קלנסווה
| valign="top" |
* אבן יהודה
* אליכין
* זמר
* פרדסיה
* קדימה צורן
* תל מונד
| valign="top" |
* מועצה אזורית חוף השרון
* מועצה אזורית לב השרון
* מועצה אזורית עמק חפר
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

השרון
קטגוריה:מחוז המרכז
אל-מטיע

אל-מטיע ללה (מילולית: המציית לאל), אבו אל-קאסם אל-פצ'ל בן אל-מקתדר באללה (בערבית: المطيع لله, ابو القاسم الفضل بن المقتدر بالله), נולד בשנת 930 והיה הח'ליף העבאסי בין 946 ל-974. 

שנותיו הראשונות של אל-מטיע עמדו בסימן יריבות פנימית ואי-יציבות בתוך בית עבאס. אביו אל-מקתדר הודח ועוור בידי מצביא טורקי, וכאשר אחיו הבכור אל-מסתכפי עלה לשלטון הוא הגלה אותו. לאחר שנתיים בשלטון, כבשו הבויהים את בגדאד (946) והעלו אותו לשלטון הח'ליפות שהפכה עתה תחתם לכלי ריק וסמלי. למרות שנותר בחצרו, נמנעה ממנו הזכות למנות את פקידי הממשל שייעצו לו, ובכללם את הוזיר הגדול.

==הח'ליפות תחת הבויהים==
הבויהים היו שושלת שיעית אשר ראתה בח'ליפות עושק של זכותו המולדת של בית עלי למנהיגות האומה המוסלמית. במשך מאה שנות שלטונם בבגדאד הם הפכו את משרת הח'ליף לסמלית וחסרת חשיבות, אף כי היא זכתה להכרה בכל רחבי העולם הסוני. מועיז אל-דוולה, האמיר הבויהי, אף שקל להעלות לכס הח'ליפות מועמד שיעי אך הונע ממחשבתו בשל חשש למרד ומרי כללי בתחומי מלכותו. תחת השלטון הבויהי, בגדאד עטתה אצטלה שיעית ומעמדו של הח'ליף הפך למשני וזוטר. הבויהים החלו לציין את העשורה ותלו במסגדים כרזות בגנות ארבעת הח'ליפים הראשונים "ישרי הדרך". מעשים אלו נתפשו ככפירה, והכרזות נתלשו בידי המון סוני זועם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 914
קטגוריה:נפטרים ב-974
אל-מסתכפי הראשון

אל-מסתכפי באללה (מילולית: המבקש מן האל את צרכיו), אבו אל-קאסם עבדאללה בן אל-מכתפי (בערבית: المستكفي بالله, ابو القاسم عبد الله بن المكتفي), היה הח'ליף העבאסי בין השנים 944 ל-946. הוא מונה בידי טוזון, מצביא טורקי אשר הדיח את קודמו בתפקיד, אל-מתקי, ועיוורו.

אל-מסתכפי נולד בשנת 904 או 905 (292 להיג'רה) לאל-מכתפי, שהיה הח'ליף בשנים 902-908. ימי שלטונו הקצרים עמדו בסימן ההתפשטות הבויהית, עמם ניהל סדרת קרבות עם טוזון. בקרב אחד, בקרבת ואסט שבעיראק, נבלמו הבויהים, אך עכבתם הייתה זמנית בלבד. בנוסף לכך, טוזון ואל-מסתכפי נלחמו בשושלת השיעית החמאדנית שבצפון-מזרח סוריה במטרה להכפיף את אזור מוסול מחדש לשליטתם, והדבר עלה בידם. עם זאת, ניצחונותיהם היו ארעיים, ועם מותו של טוזון שררה בבגדאד אנדרלמוסיה, ככל שצבאות האויב סגרו על העיר. 

ואסט נפלה לידי הבויהים, ומושלה הצטרף לבויהים במסעם לעבר בגדאד. אל-מסתכפי פתח בפני הבויהים את שערי העיר בקוותו שעל ידי כך הם יחוסו עליו. השליט הבויהי מועיז אל-דין נכנס אל העיר, ונטל לעצמו את הפיקוד העליון תחת התואר "אמיר אל-אומראא'" (שמשמעותו "נסיך הנסיכים"). שמו של מועיז דוקלם עתה בתפילות יום השישי והוטבע על מטבעות לצד שמו של הח'ליף . עד מהרה חש מועיז אל-דין בטוח בעצמו מספיק בשביל להדיח את הח'ליף, ועיוור אותו, תוך שהוא שולח אותו לגלות. עקב כך, מהומות פרצו ברחבי העיר וארמון הח'ליפות נבזז.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-10
בארוק אנגלי

[[אחוזת סיטון דלאוואל]]
בארוק אנגלי (אנגלית: English Baroque) הוא מונח המשמש לתיאור ההתפתחויות באדריכלות האנגלית המקבילות להתפתחות אדריכלות הבארוק באירופה, בתקופה שבין השרפה הגדולה של לונדון (1666) להסכם אוטרכט (1713).

מאפייני האסתטיקה של הבארוק, שהשפעתם בצרפת באמצע המאה ה-17 הייתה חזקה וכמעט ולא השפיעו על אנגליה בתקופת אוליבר קרומוול ושנות הרסטורציה הראשונות. בין מותו של איניגו ג'ונס ב-1652 לביקורו של כריסטופר רן בפריז ב-1665 לא היה אדריכל אנגלי פופולרי בקרב המעמד הגבוה, וכמעט לא הייתה התעניינות בשינויים שחלו באדריכלות באירופה.

כריסטופר רן היה זה שבישר על לידתו של הבארוק האנגלי, שנבדל מהסגנון הקונטיננטלי בבהירות העיצוב ובנטייה קלה לקלאסיציזם. לאחר השרפה הגדולה של לונדון שיקם רן 53 כנסיות, שבהן עקרונות האסתטיקה של הבארוק בוטאו במבנה הדינמי ובנופים המשתנים. עבודתו הידועה ביותר הייתה קתדרלת סנט פול (1675–1711), שהושוותה פעמים רבות לכנסיות הכיפה הגדולות ביותר של איטליה וצרפת. גורמים בעלי השפעה פחותה היו הניסיונות ליישם את חזונו של ברניני על אדריכלות כנסיות בריטית.

למרות שרן היה פעיל גם באדריכלות חילונית, בית הכפר הבארוקי הראשון באנגליה נבנה לפי עיצוב של ויליאם טאלמאן בצ'אטסוורת' החל מ-1687. שיא אדריכלות הבארוק באנגליה הגיע בתקופתם של סר ג'ון ואנברו וניקולס הוקסמור. שניהם היו בעלי משנה אדריכלית סדורה, אך הם העדיפו לעבוד זה אחר זה, כשהמקומות הידועים ביותר הם טירת הווארד (1699) וארמון בלנהיים (1705).

למרות ששני הארמונות הללו עשויים להיראות גדולים יתר על המידה במושגים איטלקיים, הקישוטים הכבדים והמראה המסיבי שלהם זכו לתשומת לב רבה מהציבור הבריטי, גם אם לזמן קצר. טירת הווארד היא אוסף מצועצע של מבנים רבים הנשלטים על ידי מגדל גבוה עם כיפה, שהיה אופייני גם בדרזדן או במינכן. בלנהיים בנוי בצורה יותר שקולה, והאבן המסיבית של שערי הכניסה הקשתיים והפורטיקו הגדול הם הקישוטים העיקריים. עבודתו האחרונה של ואנברו הייתה אחוזת סיטון דלאוואל (1718), שהייתה אחוזה צנועה יותר בהשוואה למבנים הקודמים שבנה, אך ייחודית בנועזות המבנית של הסגנון האדריכלי שלה. למרות מאמציו של ואנברו הבארוק מעולם לא היה חביב על האוכלוסייה האנגלית, וזמן רב לפני מותו ב-1724 הוא יצא מהאופנה באנגליה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.britainexpress.com/architecture/baroque.htm אדריכלות בארוק אנגלית] באתר Britain Express

קטגוריה:בארוק
קטגוריה:אנגליה: מבנים
אל-מתקי

אל-מתקי באללה (מילולית: האדוק באל), אבו אסחאק אבראהים בן אל-מקתדר באללה (בערבית: المتقي بالله, ابو اسحاق ابراهيم بن المقتدر بالله)", נולד בשנת 908, והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 940 ל-944.

עם פטירת הח'ליף א-ראדי, אורגנה מועצת חכמי דת בראשות ה"אמיר אל-אמראא" הטורקי בקג'ם לבחירת ח'ליף חדש. הבחירה נפלה על אל-מתקי אחיו. לפני שהמינוי יכול היה לקבל את אישורו, נהרג בקג'ם בתאונת ציד. חוסר היציבות השלטוני עורר גל מהומות בבגדאד, ואל-מתקי נמלט על נפשו מן העיר ומצא מחסה אצל החמדאנים במוסול. החמדאנים ניצלו את ההזדמנות, ושלחו צבא יחד עם אל-מתקי במטרה לכוננו מחדש כח'ליף. לאחר כשנה של כיבוש, התערערה שליטתם בבגדאד בשל המיליציות הטורקיות והם נסוגו ממנה. 

עם נסיגת החמדאנים מהעיר, נכנס אליה המצביא הטורקי טוזון, ונטל לעצמו את התואר "אמיר אל-אמראא". לאחר שהייה קצרה בעיר, המשיך טוזון הלאה במסעו הצבאי לעבר החמדאנים. במקביל, קנוניה פנימית בחצר הח'ליף הובילה את אל-מתקי לעזוב את העיר בחופזה תחת משמר חמדאני. אל-מתקי נמלט ראשית למוסול, ולאחר מכן לנציבין. לאחר שנסתיימה המערכה בין החמדאנים לטוזון, מצא אל-מתקי מחסה בא-רקה, עיר ששימשה כעיר מקלט לרבים מאבותיו. אך, עד מהרה סגרו עליו כוחותיו של טוזון, והוא הסגיר את עצמו בידיו. למרות הבטחתו שלא לפגוע בו, הדיח טוזון את אל-מתקי ועיוור אותו בשולחו לגלות. תחתיו, מונה אחיו אל-מסתכפי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 908
קטגוריה:נפטרים ב-968
ג'ון ואנברו

סר ג'ון ואנברו (אנגלית: John Vanbrugh; 24 בינואר 1664 – 26 במרץ 1726) היה אדריכל ומחזאי אנגלי, הידוע בעיקר כמתכנן של ארמון בלנהיים וטירת הווארד. הוא כתב שתי קומדיות רסטורציה דעתניות וישירות, The Relapse (1696) ו-The Provoked Wife (1697), שהיו פופולריות מאוד אך זכו לביקורת רבה בתקופה שלאחר כתיבתן.

ואנברו היה רדיקלי לאורך רוב חייו. כאדם צעיר וכוויגי נאמן הוא היה חלק מהתוכנית להדיח את ג'יימס השני, להכתיר במקומו את ויליאם השלישי ולהגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית האנגלית, ובגלל פעילותו אף נכלא בבסטיליה שבפריז כאסיר פוליטי.

בקריירה שלו כמחזאי הוא פגע רבות בחלקים אחדים של החברה האנגלית בתקופת הרסטורציה והמאה ה-18, בין השאר בגלל המסרים המיניים שהיו בהם ובגלל ההגנה על זכויות האישה בנישואים. הוא הותקף על העמדות שהביע, והיה אחד היעדים העיקריים שהותקפו בחיבור Short View of the Immorality and Profaneness of the English Stage של ג'רמי קולייר. בקריירה שלו כאדריכל הוא היה אחד ממבשרי הבארוק האנגלי. עבודתו האדריכלית הייתה נועזת כמו פעילותו הפוליטית בראשית חייו ומחזותיו על נישואים, והיא אתגרה דעות שמרניות באותה תקופה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.archive.org/stream/encyclopaediabri27chisrich#page/880/mode/2up/search/Vanbrugh ג'ון ואנברו] במהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה
* 
* 
* 

קטגוריה:אדריכלי בארוק
קטגוריה:מחזאים אנגלים
קטגוריה:אישים שנכלאו בבסטיליה
קטגוריה:אסירים פוליטיים
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-17
קטגוריה:אדריכלים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:אנגלים ממוצא בלגי
קטגוריה:ילידי 1664
קטגוריה:נפטרים ב-1726
אננדייל

אננדייל (באנגלית: Annandale) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני ומועצת לייכהרט. מבחינה אזורית, אננדייל שייך הן לסידני העיר והן למערב הקרוב.

==גאוגרפיה==
אננדייל מצוי כחמישה ק"מ מערבית למרכז העסקים הראשי של סידני, והוא הפרוור המערבי ביותר תחת שליטת עיריית סידני. מצדו המזרחי הוא גובל בפורסט לודג' וגליב, מצדו הדרומי בקמפרדאון וסטנמור, מצדו הצפוני ברוזל ומצדו המערבי בלייכהרט ופיטרשהם. ארבעת הפרוורים האחרונים שייכים לאזור המערב הקרוב.

==היסטוריה==
מייג'ור ג'ורג' ג'ונסטון היה חלק מצוות הצי הראשון שנשלח לאזור סידני, עם מטען אסירים למושבת העונשין. הוא זכה לקבל נחלה בגודל 0.4 קמ"ר (כ-100 אקרים) מערבית לנמל, לה קרא בתחילה ג'ונסטונס בוש ולאחר מכן אננדייל לזכר מקום הולדתו, אנן בדרום סקוטלנד. בשנת 1799 הקים ג'ונסטון יחד עם משפחתו את בית אננדייל, שנהרס ב-1905. שרידים מבית הכניסה לאחוזה נותרו על שטח בית הספר היסודי בפרוור. רחוב ג'ונסטון, מהרחובות הראשיים בפרוור, קרוי על שמו. 

בנו של ג'ונסטון מכר את האדמה ב-1877 לג'ון יאנג, איש עסקים וראש העיר דאז. זה פיתח את הפרוור ובנה בתי מגורים מפוארים, ואף השכיר אחד מהם לראש ממשלת ניו סאות' ויילס הנרי פארקס. בתים ספורים בפרוור קושטו בגגות עגולים ומחודדים, שזכו לשם "כובעי מכשפה".
==תרבות==
האבי
בתים עתיקים רבים נותרו על כנם בפרוור בפתח המאה ה-21, ומציגים סגנונות ארכיטקטוניים מגוונים ומקוריים. אחד הבולטים הוא האבי (The Abbey, מילולית המנזר), בית אחוזה גותי שנבנה על ידי ג'ון יאנג. יאנג כלל בתכנון הבית מגדלים, גרגולים, אפריזים וצריח עם חיפוי נחושת, אלמנטים שנלקחו ברובם מבתי אחוזה סקוטיים. אגדה אורבנית טענה כי חלק מהצריח של האבי נגנב מקתדרלת סיינט מרי בסידני. האבי נבנה ב-1882 ושרד מעל שתי מאות, וכיום נועד לשימור כנכס ממשלת ניו סאות' ויילס.
 
באננדייל מצוי אולפן ההקלטות של תקליטי טרפלגר, כמו גם מספר חברות מוזיקה נוספות. מלון אננדייל מחזיק באולם הופעות חיות, ובו הוקלט אלבום ההופעה "Live at the Annandale" של להקת הפאנק (Punk) האמריקאית הברונקס.

במהלך שהותו באוסטרליה, הסופר מארק טוויין התארח בביתו של הנרי פארקס, ברחוב ג'ונסטון באננדייל. 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090915225038/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=200 אננדייל באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Annandale/Suburbs/16315 אננדייל באתר "Sydney Suburbs"] 

קטגוריה:פרוורי סידני