OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית נבון ביי

החזית העליונה של הבית
בית מחניים "הראשון" או בית נבון ביי (שמות נוספים: בית שפיטלר, בית פרוטיגר) הוא בית מגורים דו קומתי ברחוב הנביאים 59 מאחור בירושלים. זהו בית דו קומתי סימטרי שחזיתו פונה לכיוון רחוב יפו. 
== היסטוריה ==
המבנה הוקם בשנת 1869 על ידי כריסטיאן פרידריך שפיטלר מבזל שבשווייץ, כבית מגורים עבור המוסד המיסיונרי "בית אחים". בניין זה נחשב באותה תקופה כבית המגורים המפואר ביותר בעיר. בנוי בסגנון מזרחי עם שילוב אלמנטים מערביים, עם קירות עבים, רצפות שיש אדום, חלונות זוגיים קמורים, ומרפסות עם מעקה ברזל מסוגנן. 

בשנת 1873 עבר הבית לידי שווייצרי אחר - הבנקאי ואיש העסקים יוהנס פרוטיגר (Johannes Frutiger) (1836–1899), שהתגורר בו עד 1885. פרוטיגר העניק לבניין את השם בית מחניים על פי שמו הפרטי - יעקב, לפי ספר בראשית, פרק ל"ב, פסוק ג': "ויאמר יעקב כאשר ראם מחנה אלהים זה ויקרא שם-המקום ההוא מחנים". מעל פתח הכניסה הראשית קבועה אבן ועליה שם הבניין MAHANAIM.

בשנת 1885 עבר פרוטיגר לבניין מפואר יותר - רחוב הנביאים 13, וקרא לו גם כן בית מחניים. בית מחניים הראשון נמכר ליוסף נבון ביי (1858–1934) - בנקאי ואיש עסקים יהודי אמיד, יוזם ובונה של מסילת הרכבת יפו–ירושלים, שהיה שותפו של פרוטיגר לעסקים. בחצר הבניין עמד בתקופתו בית כנסת משפחתי מפואר, ומולו ניצבה מזרקת מים עשויה שיש, שבה שטו דגי זהב. נבון התגורר בבניין עד שירד מנכסיו ועבר להתגורר בצרפת כאשר אשתו גישה נשארה לגור בחלק קטן מהבניין שעוקל על ידי הבנק בשל חובותיו של יוסף ביי. המקום עבר מיד ליד, ומשנות ה-70 שכנו במקום מסעדות. בשנים האחרונות פעל מועדון בקומה התחתונה, וכעת משמש המקום להשכרת אירועים. 

בשנת 2007 החלו העבודות להקמת קניון ענק במתחם שבו שכנה הקונסוליה הגרמנית (הנביאים 57 פינת רחוב ראול ולנברג), במגרשי החנייה שבאזור, ובשטח שבו נמצא בית הפחה הטורקי (הנביאים 61) - שייהרס. בית נבון ביי ישומר כחלק מפרויקט זה.

==לקריאה נוספת==
*רחוב הנביאים שכונת החבשים ושכונת מוסררה מאת דוד קרויאנקר, 2000 (כתר הוצאה לאור והוצאת יד יצחק בן-צבי).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ירושלים: בתי מגורים
קטגוריה:רחוב הנביאים
עמק ויניאלס

עמק ויניאלס (בספרדית: Valle de Viñales) הוא עמק קרסטי המשתרע על שטח של 132 קמ"ר במחוז פינאר דל ריו במערב קובה. העמק הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1999.

ייחודו של העמק בתופעה גאומורפולוגית המכונה מוֹגוֹטֶה - גבעות עשויות אבן גיר, שגובהן עד 25 מ' וקוטרן אינו עולה על 200 מ', המבצבצות בעמק השטוח. הגבעות נוצרו כתוצאה מסחיפה, בתהליך שהחל לפני 170 מיליון שנים. בדומה לאזורים קרסטיים אחרים, גם בעמק ויניאלס מערות נטיפים, ובהן מערת האינדיאני (Cueva del Indio), שבה זורם נהר תת-קרקעי.

בעמק התגלו גם מאובנים של אמוניטים, דגים ודינוזאורים. בשנת 1961 צייר האמן לאוויחילדו גונסאלס מוריו ציור קיר ענק לאורך 180 מ' ובגובה של 120 מ' בדופן של מוגוטה שתי האחיות (Mogote dos Hermanas), המתאר את ההתפתחות האבולוציונית במקום. הציור מכונה "מוּרָאל דה לה פרהיסטוריה" ("ציור הקיר של הפרהיסטוריה").

בעמק גדלים גם 17 מיני צמחים אנדמיים. עם הצמחים נמנה ה-Microcycas calocoma, מין מסדרת הציקסינים, שכמעט לא השתנה מאז תקופת הקרבון.

על אף תופעות הטבע, אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית ב-1999 דווקא בשל פעילות האדם בו - החקלאות המסורתית (במיוחד גידולי הטבק) והאדריכלות המקומית. במערות שבמורדות הגבעות ישבו בני אדם כבר לפני הכיבוש הספרדי של קובה. בראשית ההתיישבות הספרדית בעמק, במאה ה-17, הקימו בו הספרדים חוות גדולות לגידול בקר, שנסמכו בעיקר על כוח עבודה של עבדים מאפריקה. עבדים נמלטים שכונו "סימרונס" (Cimarrones), מצאו לעיתים מקלט במערות בעמק.
עד מהרה החליפו גידולי הטבק את הבקר, ומסילת הרכבת המערבית (Ferrocarril del
Oeste) ממנה לא נותר כמעט דבר, נסללה בעמק ב-1882.

הטבק מהווה את הענף העיקרי ל-8,000 תושבי העמק עד היום, ומטעי הטבק הם חלק בלתי נפרד מנוף העמק. בנוסף, מגדלים בו גם קפה ומניהוט (יוקה), אך בהיקף קטן בהרבה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20071231150114/http://www.cnpc.cult.cu/cnpc/patrimhuman/pathum/vinales1.htm עמק ויניאלס באתר המועצה הלאומית של קובה למורשת תרבות] 

<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Mural de la Prehistoria Cuba.jpg|ציור הקיר של הפרהיסטוריה
תמונה:Nebel im Valle des Vinales, Kuba.jpg|ערפל בעמק
תמונה:Vinales3.jpg|מוגוטה
תמונה:Vinales1.JPG|עמק ויניאלס
</gallery>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
ויניאלס
קטגוריה:קובה: גאוגרפיה
קטגוריה:קובה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מערות נטיפים
קטגוריה:אמריקה הצפונית: מערות
תופעת עין החתול

עין הנמר
עין החתול

בגמולוגיה, עין החתול היא תופעה אופטית המופיעה בכמה סוגים של אבני חן. על שטח הפנים של אבנים אלו יש אזור של החזרת אור בצורה המזכירה עין חתול. עין החתול הוא תרגום מקובל למונח הלועזי של התופעה, שטויאנס (chatoyance), מונח שמקורו מהמאה ה-18 והגיע מהצרפתית – "chat oeil" (עין חתול).

התופעה מתרחשת כאשר אבן החן בנויה מסיבים כדוגמת קוורץ עין הנמר, או כאשר אבן החן מכילה חללים קטנים או מינרלים שצורתם סיבית, לדוגמה סימופאן, שהוא סוג של כריזובריל המכיל מחטים של רוטיל. סוג זה של אבן החן נמכר תחת השם "עין החתול". התופעה דומה לברק של סליל משי. האור המוחזר מפני האבן הוא נייד, רוטט ותמיד בניצב לכיוון הסיבים. על מנת להדגיש את התופעה, חותכים ומלטשים את האבנים בצורת קבושון, ומקפידים שהחיתוך יהיה כך שהסיבים הכלולים במינרל או המבנה הסיבי יהיו מקבילים לבסיס האבן המעובדת.

רשימת אבני החן שבהן קיימת התופעה כוללת קוורץ, כריזובריל, בריל (בייחוד הסוג אקוומרין), טורמלין, אפטיט, אבן ירח וסקפוליט.

תופעה דומה לתופעת עין החתול קיימת בנגרות, שבה סוגים מסוימים של גימור באמצעות לכה מיוחדת יגרמו למרקם העץ להחזר אור בצורת עין החתול [http://www.hobbywoods.com/start_to_finish.htm].

==ראו גם==
* אסטריזם

==קישורים חיצוניים==

* 

*[http://www.yourgemologist.com/chatoyancy.html (Chatoyancy (cat's eye]

קטגוריה:גמולוגיה
חמאת קקאו

חמאת קקאו

חמאת קקאו, הנקראת גם שמן תאוברומה, היא השמן הצמחי האכיל והטבעי שמופק מפולי הקקאו. צבעה צהוב חיוור. היא משמשת ליצירת שוקולד, תרופות, משחות ותמרוקים. לחמאת קקאו יש טעם וריח עדינים של שוקולד.

== ייצור ==

במהלך עיבוד פולי הקקאו, מוצקי הקקאו וחמאת הקקאו מופרדים בשלב מוקדם. מאחדים את שניהם מחדש במהלך היצור של שוקולד רגיל (חום). שוקולד לבן מכיל חמאת קקאו אבל לא את מוצקי הקקאו.

== תכונות כימיות ==

לצורה הנפוצה של חמאת הקקאו יש נקודת התכה של 34–38 מעלות צלזיוס, שמאפשרת לשוקולד להיות מוצק בטמפרטורת החדר אבל ניתך בקלות בפה. לחמאת הקקאו יש מספר צורות התגבשות שונות, הנקראות על שם הגבישים α ,γ ,β', β עם נקודות התכה של 35–37, 26, 23, ו-17 מעלות צלזיוס בהתאמה. בייצור של השוקולד משתמשים רוב הפעמים רק בצורת ה-β, בגלל נקודת ההתכה הגבוהה, מבנה גבישי אחיד שגורם למרקם חלק וברק. חימום יתר של חמאת הקקאו יגרום למבנה גבישי פחות יציב שימס מתחת לטמפרטורת החדר. עם הזמן, החמאה תחזור באופן טבעי לצורה הכי יציבה.

== שימושים ==

נקודת ההתכה של חמאת הקקאו, והעובדה כי גוף האדם יכול לפרקה, מאפשרת שימוש בה בתעשיית התרופות. השימוש בחמאת הקקאו בתרופות מאפשר שמירה על מצבן המוצק בטמפרטורת החדר, והתכתן ("המסתן") בטמפרטורת הגוף, תוך כדי שחרור התרופה.

חמאת הקקאו היא אחת מהשומנים היציבים ביותר. החמאה מכילה נוגדי חמצון המונעים את הרס השומן ונותנים לו חיי מדף הנעים בין שנתיים לחמש שנים. לכן חמאת הקקאו מתאימה ונוחה לשימוש גם במוצרים אשר אינם מוצרי מזון. המרקם החלק, הריח המתוק, והתכונה המרגיעה של חמאת הקקאו הופכים אותה למרכיב נפוץ בקוסמטיקה ומוצרים אחרים לטיפוח העור, כמו סבון, ג'ל גילוח וקרם לחות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שומן מאכל צמחי נוקשה
קטגוריה:שוקולד
קריית האוניברסיטה של קראקס

קריית האוניברסיטה של קראקס (בספרדית: Ciudad Universitaria de Caracas) היא הקמפוס העיקרי של , והיא שוכנת בקראקס בגובה של 870 מטר. היא תוכננה על ידי האדריכל הוונצואלי קרלוס ראול ויינואבה (Villanueva) והוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2000.

== האתר ==
קריית האוניברסיטה של קראקס נחשבת מופת של אדריכלות מודרנית ותכנון עירוני: ניכרת בקמפוס פרשנות חדשנית לתבניות מקומיות של אדריכלות קולוניאליסטית ישנה, ופתרונות מקוריים להתאמת המבנים לצרכים המיוחדים למקום, כגון בעיות מיוחדות של אוורור והצללה הנובעות מאקלימה הטרופי של העיר. עשרות יצירות אמנות של טובי הציירים והפסלים האוואנגארדיים משולבות בעיצוב המבנים והקמפוס, כחלק בלתי נפרד מהמכלול האדריכלי.
הספרייה המרכזית של הקמפוס (מימין) וציור קיר של [[אלחנדרו אוטרו (משמאל)]]
הקמפוס ובנייני האוניברסיטה המרכזית נחשבים כעבודתו המשובחת ביותר של ויינואבה. היא נבנתה במקום שבו עמדה האחוזה אִיבָּרָה (שהייתה שייכת בעבר למשפחתו של סימון בוליבאר), וחוברה למרכז העיר החדש באזור כיכר ונצואלה, ונדרש מאמץ מתואם רב כדי להביא את הפרויקט לידי ביצוע. ממשלתו של הנשיא איסאיאס מדינה אנגריטה קנתה את האחוזה ב-1942 כדי לאפשר לאוניברסיטה להתרחב מעבר לקמפוס הישן, במנזר פרנציסקוס הקדוש בעיר; השטח הגדול של הקמפוס, המשתרע על פני 1,642 דונם, העניק לוויינואבה הזדמנות פז ליישם את תפישתו בנוגע לשילוב בין אדריכלות ואמנות בקנה מידה נרחב.

המתחם מחולק לאזורים וקבוצות המבנים מזוהות עם ייעודם. בין אלה מרכז מנהלה ותרבות, הפקולטה לרפואה ובית החולים, הפקולטות למדעים ולאומנויות, אזור המגורים, לימודי בוטניקה, לימודי אדריכלות, קריית הספורט, בית הספר הטכנולוגי ואזור השירות. חלוקה זו של המתחם הייתה אחד הגורמים לכך שהקמפוס נחשב לאחד היישומים המצליחים ביותר של אדריכלות מודרנית באמריקה הלטינית. ויינואבה עבד בשיתוף-פעולה הדוק עם כל האמנים הרבים שתרמו מעבודותיהם לקמפוס, ופיקח באופן אישי על הפרויקט במשך 25 שנה, עד לסוף שנות השישים, כשבריאותו המידרדרת אילצה אותו להפסיק את העבודה על כמה בניינים כבר בשלב העיצוב.

== ויינואבה על "הסינתזה של האמנויות" ==

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Clock-Armando Barrios UCV.JPG|השעון בכיכר משרדי הרקטור
תמונה:Tierra de Nadie UCV.JPG|המראה מהספרייה, ובכלל זה המעברים המקורים שמקשרים בין המבנים
תמונה:Biblioteca Central-UCV.JPG|פנים הספרייה
תמונה:Estadio Olímpico (Caracas).jpg|האצטדיון
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060219124722/http://www.ucv.ve/villanueva.htm אתר האוניברסיטה המרכזית המוקדש לוויינואבה] 

קטגוריה:ונצואלה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:קראקס: מבנים
קטגוריה:ברוטליזם
קטגוריה:ונצואלה: חינוך
קטגוריה:קמפוסים
מרקו כרמל

מרקו כרמל (נולד ב-15 ביולי 1965) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
כרמל נולד בצרפת. בשנת 1977 עלה לישראל עם הוריו ועבר להתגורר באור עקיבא שם התקבל ללהקה המקומית "אורות". בשנת 1991 סיים את לימודיו בבית הספר לאומנות הצילום והקולנוע קמרה אובסקורה במסגרת מגמת בימוי ותסריטאות. עם סיום לימודיו חזר לאור עקיבא, כדי לצלם את סרט הגמר "ארחי פרחי". הסרט זכה בפרס בוגרי קמרה אובסקורה והוצג בפסטיבל ירושלים, פסטיבל מונפלייה והוקרן בערוץ 2.

כרמל ביים גם תוכניות לטלוויזיה לילדים, כגון "סיפורי סומסום" ו"ילדי הים האדום" (לערוץ לוגי); ופרקים לסדרה "החרצופים" בערוץ 2, "דאוס" - (בימוי) עונה 2 (יוצרי הסדרה גידי דר ודני וסרמן - הסדרה זכתה בשני פרסי אופיר כולל סדרת הנוער של השנה) ו"שוברי גלים".

"נשרים" - דרמת נוער בשמונה פרקים ללוגי (תסריט אסתר נמדר תמאם וחן קליימן).

ב-2013 עלתה לשידור בערוץ ויוה הסדרה "אניגמה" בבימויו. ב-2016 ביים את הסרט "כמעט מפורסמת".

בפברואר 2018 עלתה בערוץ רשת 13 סדרת דרמה פסיכולוגית שביים בשם "הרמון" שמבוססת על הכת של גואל רצון. בסדרה משחקים אלון אבוטבול, חן אמסלם, אסי לוי ויורם טולדנו.

בשנת 2018 ביים את הסרט "פרא אציל" שזכה בשני פרסי אוסקר הישראלי (פרסי אופיר), והיה מועמד לחמישה פרסים, הסרט על-פי סיפרו של דוד בוסי. בכיכובם של נוה צור, אלון אבוטבול, מוריס כהן, ליאת אקטע ושירה האס.

מרקו כרמל הוא אחיו הגדול של המוזיקאי יגאל כרמל. השניים הרבו לשתף פעולה, כאשר יגאל יצר את הפסקול של הסדרות שביים מרקו.

== פילמוגרפיה חלקית ==
* הרמון -(2017) בימוי עבור רשת, יוצרים גדי טאוב, הדר גלרון וענת ברזילי-הפקה אנדלמול
*אחותי היפה (2011) - סרט על אנשים קשי יום, יוצאי מרוקו, על אמונותיהם, חרמותיהם ואהבותיהם. בהשתתפות אוולין הגואל, ריימונד אמסלם, משה איבגי ונורמן עיסא; היה מועמד ל-11 פרסי אופיר וזכה בשניים
* כמו אבא שלך (2007, צרפתית: Comme ton père) - סרט על משפחה המהגרת לצרפת בשנת 1968, נתקלת בקשיי הגירה ומסתבכת עם החוק. בהשתתפות יעל אבקסיס, גד אלמלח ורישאר ברי; התסריט, ילדי שטח ההפקר - זכה בפרס "קרן מיקי" לקולנוע בשנת 2003
* מטריפולי לברגן בלזן (2005), סרט תיעודי, העוסק בגורלה של יהדות לוב במהלך השואה, אחד מתוך שני סרטים בסדרת "שאלה של זמן"
* נס בשרון (1998) - סרט תיעודי על מחזמר שמעלים אסירים בכלא השרון
*שניות של תהילה-סרט דוקומנטרי עבור ערוץ 8 המלווה ניצבים בקולנוע הישראלי.
*כמעט מפורסמת (2017) - קומדיית דרמה המבוססת על ספרה של מיכל בכר. בכיכובם של עומר דרור, נועה קירל, עמית פרקש, ניב סולטן ונואל ברקוביץ'.
*פרא אציל (2019) - סרט קולנוע דרמטי בכיכובם של נוה צור, ליאת אקטע, אלון אבוטבול, מוריס כהן ושירה האס.
*פריס בוטיק (2021) קומדיה רומנטית עם נלי תגר, אנחל בונני, מוריס כהן, גו'זפין דרי, הפקה של יו סי אם .
*אורגם בי (2023) דרמת מסע וגלישה עם מאור שוויצר ,ג'ואי ריגר, ידין גלמו ומירה צור, הפקה של יוסי אם בשותפות עם אהרון שדה ויונייטד קינג . 

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://directorsguild.org.il/user/marco-carmel/ כרמל באתר איגוד הבמאים והתסריטאים הישראלים]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:אור עקיבא: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:בוגרי קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
בלאק ליפס

הבלאק ליפס (באנגלית: The Black Lips) היא להקת גראז' רוק (הם מגדירים את עצמם כלהקת "פלאואר פאנק") מאטלנטה, ג'ורג'יה. הלהקה הוקמה בשנת 2000, כשחברי הלהקה למדו ביחד בבית הספר התיכון.

חברי הלהקה הופיעו בתחילה בברים ומועדונים קטנים, שמחלקם אף נזרקו באמצע ההופעה בשל התנהגות בימתית פרועה מדי: הלהקה ידועה בהופעות חיות קיצוניות שכוללות: הקאות, השתנה, התערטלות, נשיקות בין חברי הלהקה וזריקת נפצים. הלהקה הוציאה שלושה אלבומים בחברת תקליטים קטנה, עד שצדה את אוזניהם של אנשי חברת התקליטים "Vice Records", שעם אמניה נמנים "בלוק פארטי" ו"דה סטריטס".

הצליל של הלהקה שואב מלהקות הגראז' רוק של אמצע שנות ה-60 ומתקליטי רוקבילי ישנים, ונדמה שאפשר לשמוע בו חיתוך רוקנ'רול דרומי בולט. הבלאק ליפס הופיעו בישראל בשנת 2007. ב-2017 חזרו להופעה נוספת במועדון הבארבי בתל אביב.

==דיסקוגרפיה==

<div style="direction: ltr;">

===אלבומי אולפן===
* Black Lips! - 2003 (Bomp! Records)
* We Did Not Know the Forest Spirit Made the Flowers Grow - 2004 (Bomp! Records)
* Let It Bloom - 2005 (In The Red Records)
* Good Bad Not Evil - 2007 (Vice Records)
* 200 Million Thousand - 2009 (Vice Records)
* Arabia Mountain - 2011 (Vice Records)
* Underneath the Rainbow (2014)

===אלבומי הופעה===
* Live @ WFMU - 2005 (Dusty Medical Records)
* Los Valientes del Mundo Nuevo - 2007 (Vice Records)
* Live At Third Man Records - 2012 (Third Man Records)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.black-lips.com/ בלאק ליפס] - האתר הרשמי
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות אינדי אמריקאיות
קטגוריה:להקות רוק פסיכדלי
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1999
סטייט בנק אוף אינדיה

סטייט בנק אוף אינדיה (באנגלית: State Bank of India) הוא הבנק הגדול ביותר שפועל בהודו.

== היסטוריה ==
הבנק הוקם בשנת 1955 כאשר הבנק האימפריאלי של הודו הולאם על ידי ממשלת הודו. בזמן ההלאמה הבנק האימפריאלי היה אחד הבנקים הגדולים בהודו ושלט ביותר משליש מהפעילות הבנקאית במדינה. שורשי הבנק נעוצים במספר בנקים שהוקמו בראשית המאה ה-19 על ידי הראג' הבריטי.

נכון לדו"ח השנתי 2012-2013, הבנק הוא הגדול ביותר בהודו עם 17 אלף סניפים, מעסיק כ-230,000 עובדים ובעל פדיון של 36.9 מיליארד דולר. הבנק עדיין נשלט ברובו (62.31%) על ידי ממשלת הודו.

הבנק מקיים פעילות גם מחוץ להודו עם 186 סניפים שהוקמו ב-34 מדינות. הסניף הראשון של הבנק בישראל נפתח ב-7 ביוני 2007 והוא ממוקם במתחם הבורסה שברמת גן. הסניף הישראלי מתמקד בעידוד ההשקעות והמסחר בין חברות ישראליות להודיות, בעיקר בתחום היהלומים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [https://www.google.com/finance?q=672834 מידע פיננסי בזמן אמת] על סטייט בנק אוף אינדיה. באתר Google Finance
* [http://www.bseindia.com/bseplus/AnnualReport/500112/5001120313.pdf הדו"ח השנתי 2012-2013]
* 

קטגוריה:חברות הודיות
קטגוריה:בנקים
קטגוריה:הודו: בנקים
אייל פרדי לבן-זנב

האייל הפרדי לבן-הזנב (שם מדעי: Odocoileus virginianus), ידוע גם בתור האייל הווירג'יני, או פשוט אייל לבן-זנב, הוא אייל בגודל בינוני נפוץ בארצות הברית, בדרום קנדה, במקסיקו, באמריקה המרכזית, ובקצה הצפוני של אמריקה הדרומית עד לאזור של פרו. כמו כן הוא הובא על ידי האדם גם לניו זילנד ולמספר מדינות באירופה כדוגמת פינלנד וצ'כיה.

== מאפיינים ==
{{סרטונים}} אייל עושה את צעדיו הראשונים
בדומה לקרובו, האייל הפרדי שחור-הזנב, הוא קיבל את שמו מאוזניו הגדולות, הדומות לאוזני פרד. ההבדל הבולט בין שני מיני האיילים מסוג זה הוא בצבע הזנב והקרניים. פרוותו של האייל הפרדי חומה-אדמדמה באביב ובקיץ וחומה-אפרפרה בסתיו ובחורף. הוא מתאפיין כפי שמרמז שמו, בצבע הלבן שבתחתית זנבו, אשר בעת בריחה מסכנה מורם ומשמש כאות אזהרה. בניו יורק קיימת אוכלוסייה שלו אשר לבנה כולה (למעט אזורים כמו האף ואצבעות הרגליים) שאינם לבקנים. משקלו של אייל צפון אמריקאי זכר הוא בין 60 ל-130 ק"ג, אולם במספר מקרים אף תועדו זכרים שמשקלם עלה על 159 ק"ג. הנקבה שוקלת לרוב בין 40 ל-90 ק"ג. אורך גופם (כולל הזנב) נע בין 160 ל-220 ס"מ וגובה המותן בין 80 ל-100 ס"מ. באזור הטרופי האיילים לרוב קטנים יותר ומשקלם 35–50 ק"ג. להם ראייה דו כרומטית (של שני צבעים) והם אין רואים אדום וכתום.

קרניהם של הזכרים גדלות מחדש מדי שנה. לאחת מכל 10,000 נקבות יש קרניים. הקרניים מתחילות לגדול לקראת סוף האביב ומכוסות ברקמה מיוחדת עשירה בכלי דם שנקראת velvet. לאחר עונת הרבייה מסוף דצמבר ועד פברואר נושרות הקרניים.

עופר האיילים הבדיוני במבי מספרו של פליקס זאלטן משתייך לזן זה של איילים.

== תת-מינים ==

==גלריה==
<gallery widths="155px" heights="145px"">
Odocoileus virginianus clavium fawn.jpg
White-tailed deer.jpg
Key Deer JCB.jpg
Cades-cove-deer-fighting-tn1.jpg
Deer Night.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1832
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונסטנטין סמואל רפינסק
קטגוריה:אייליים
קטגוריה:פארק לאומי ילוסטון: בעלי חיים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באמריקה הצפונית
קטגוריה:קולומביה: יונקים
קטגוריה:ונצואלה: יונקים
קטגוריה:מקסיקו: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אמריקה הצפונית
קטגוריה:ארצות הברית: יונקים
רוסטוב

הקרמלין של רוסטוב (1911)
רוסטוב (ברוסית: Росто́в, בנורדית עתיקה: Rostofa) היא אחת הערים העתיקות ביותר ברוסיה ומרכז תיירות חשוב בערי "טבעת הזהב של רוסיה". היא שוכנת לחופי אגם נרו במחוז ירוסלבל. אוכלוסייתה מונה 31,792 נפש.

== היסטוריה ==
העיר מוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 862 כמקום יישוב חשוב, ובמאה ה-13 הפכה לבירת אחת הנסיכויות החשובות. בשנת 1474 היא צורפה לנסיכות מוסקבה. גם לאחר שאיבדה את עצמאותה, המשיכה העיר להיות מרכז דתי חשוב. משנת 988 היא הייתה מקום מושבה של הבישופות הרוסית הראשונה. במאה ה-14 הפכו הבישופים של רוסטוב לארכיבישופים, ובסוף המאה ה-16 למטרופוליט. אחד מאותם , יונה סייסואביץ' (1607–1690 לערך), אחראי למבנה הבולט של העיר: הקרמלין, אשר נחשב ליפה ביותר מחוץ למוסקבה.

העיר נבזזה על ידי המונגולים במאות ה-13 וה-14, והפולנים בשנת 1608. כס המטרופוליט עבר ממנה לירוסלבל בסוף המאה ה-18.

נוסף על ההיסטוריה שלה, ידועה העיר גם בזכות עבודות האמייל שלה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז ירוסלבל: ערים
קטגוריה:טבעת הזהב של רוסיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-9
קרול סמאחה

קרול סמאחה (בערבית: كارول سماحة, תעתיק מדויק: כארול סמאחה; נולדה ב-25 ביולי 1972), זמרת ושחקנית לבנונית מפורסמת.

==ביוגרפיה==
סמאחה נולדה וגדלה בביירות, בירת לבנון. משפחתה נוצרית-מרונית ולה שני אחים. מאז ילדותה חלמה להופיע על במה. לאחר שסיימה את לימודיה התיכוניים פנתה ללמוד משחק ובימוי באוניברסיטת ביירות, וסיימה את התואר בשנת 1999.

לאחר סיום לימודיה האקדמאיים, לוהקה סמאחה לתפקידים ראשיים במחזות זמר מוכרים בתיאטראות בלבנון. הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בהופעה לרגל ערב ראש השנה האזרחית בשנת 2000 בערוץ הטלוויזיה הלבנוני LBC. בהופעה, ביצעה סמאחה את השיר "[http://www.youtube.com/watch?v=cjq6GO0CzYE Bi sabah al alf al talet]" וזכתה לשבחים רבים. בעקבות הצלחתה בהופעה זו, פצחה בקריירת זמר.

אלבום הבכורה שלה יצא בשנת 2003 תחת השם חלם ("חלום"). אלבום זה זכה להצלחה רבה, במיוחד הלהיט "חביב אלבי" ("אהוב לבי") אשר צעד בראש מצעדי הפזמונים בלבנון זמן רב.

כעבור שנה הוציאה את אלבומה השני, אנא חֻרה ("אני חופשייה"), אשר גם הוא, בדומה לקודמו, זכה להצלחה. אלבומה השלישי, אשר יצא בשנת 2006, הצליח רבות גם הוא.

בשנת 2007 הקליטה סמאחה את השיר "יא רב" ("אלוהים") יחד עם הזמר הלבנוני מרוואן ח'ורי אשר הפך ללהיט ענק בעולם הערבי (וגם בישראל). שיר זה הוביל במשך זמן רב בראשי מצעדי הפזמונים בכל רחבי העולם הערבי ושבר את שיא הורדות הרינגטונים לשירים ערביים.

==דיסקוגרפיה==
{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|rowspan=2|2003
|
<div style="text-align: center;">
اغنية الطفولة ("שירת ילדים")
</div>

|-
|
<div style="text-align: center;">
حلم ("חלום")
</div>

|-
|2004
| <div style="text-align: center;">
انا حرة ("אני חופשייה")
</div>

|-
|2006
| <div style="text-align: center;">
أضواء الشهرة ("אורות התהילה")
</div>

|-
|2009
| <div style="text-align: center;">
حدودي السما ("השמיים הם גבולי")
</div>

|-
|2013
| <div style="text-align: center;">
إحساس ("הרגשה")
</div>
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.orientaldancer.net/arabic-song-lyrics/lyrics_of_Carole_Samaha.html מילים לשיריה של סמאחה]

קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:זמרות לבנוניות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה לבנוניות
קטגוריה:לבנוניות שנולדו ב-1972
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1972
אלף העלה

אֶלֶף העלה (שם מדעי: Haloragaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים מסדרת הבקעצוראים. המשפחה מונה כעשרה סוגים שונים, בהם אלף עלה משובל הצומח בארץ בגולן, בגליל, בעמק החולה, בבקעת כנרות, בחוף הכרמל, ברמות מנשה ובמקורות הירקון. מרבית סוגי המשפחה מצויים באוסטרליה, שם הם גדלים בר. בעבר מוינה לתת-המחלקה Haloragales (ב-1981, תחת מיון קרונקוויסט) אך הועברה לבקעצוראים תחת APG II.

==מאפיינים==
מרבית סוגי המשפחה הם צמחי מים, רב-שנתיים (עם מספר מינים חד-שנתיים), עשבוניים (עם מיעוט של עצים ושיחים). הפירות כמעט תמיד קטנים ועגולים. יש רק ביצית אחת בכל שחלה.

==מקור השם==
משפחת אלף העלה נקראה בעברית על שם הסוג אלף עלה, אך באנגלית שמה (Haloragaceae) נלקח מהסוג Haloragis, הוא ה-Raspwort בעגת האוסטרלים. הבחירה בשם העברי של הסוג אלף עלה הוא תרגום ישיר של Milfoil, השם המקובל לסוג באנגלית.

==בישראל==
בישראל צומח מין אחד מהמשפחה, השייך לסוג אלף עלה, והוא אלף עלה משובל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1814
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט בראון
*
קטגוריה:משפחות צמחים

* [http://www.wildflowers.co.il/hebrew/plant.asp?ID=691 אלף העלה המשובל] באתר צמח השדה
רות דורון

רות דורון (15 בנובמבר 1937 – 4 בפברואר 1995) הייתה שחקנית וכותבת ישראלית, מראשוני תיאטרוני השוליים והביטוי ה"רוחני".

==ביוגרפיה==
דורון נולדה כרות ליברך, להורים שהיו ממייסדי קיבוץ נגבה ובנעוריה נתפסה כמורדת ויוצאת דופן. בצה"ל שירתה כאישה הראשונה בתפקיד נהגת משאית ובמהלך שירותה גם עברה קורס צניחה. לאחר שחרורה עבדה בצי הסוחר הישראלי, טיילה בעולם ולמדה לימודי תיאטרון בלונדון ובניו יורק, בין היתר בלהקת "לה מאמא".

דורון זכתה בתחרות תסכיתים עם המחזה "טרמפ בלילה" שכתבה. פרסמה סיפורים פרי עטה ובשנת 1968 יצא לאור ספר שיריה "עידן ועידנים". הייתה מפיקה ב"תיאטרון הפתוח", שהיה מראשוני התיאטראות שהציגו ממחזותיו של חנוך לוין. כמפיקה וכבמאית העלתה את המחזה "השער ללא שער" בתיאטרון המרתף (בהשתתפות שמירה אימבר וויקטור עטר) .. בין המחזות הבולטים שהועלו בהשתתפותה, לאורך השנים, נמנים "בית ברנרדה אלבה" בתיאטרון החאן, בבימויו של מייקל אלפרדס, ו"הבכחאי", בעיבודו ובימויו של פרופ' אריה זקס (משורר). הבימוי של זקס הופיע גם בתיאטרון הקאמרי והיה להצגה הראשונה של עירום נשי מלא על בימת תיאטרון בישראל. דורון שיחקה בסרטים: "פישקה במילואים", "משה" (בכיכוב ברט לנקסטר), "קוראים לי שמיל", "מוישה ונטילטור", "נורית" ועוד. דורון נודעה גם כמדיום, ופעלה בין אנשי הבוהמה והתרבות כמתקשרת, ביניהם - פנחס שדה. (היא מוזכרת בספר שיחותיו של שדה עם יוסף מונדי)

דורון הייתה מזוהה ופעילה עם תנועות השמאל הפוליטיות. בעשור האחרון לחייה הצטרפה לקהילת ה"אימן" בישראל והתיישבה במעלה צביה שבגליל התחתון עם שותפה לחיים, רב-החובל גדעון חלמיש. בשנים שקדמו לכך הייתה בת זוגו של השחקן רמי קול, וניהלה כמה קשרים, בין-השאר עם הסופר אריה קרישק, המחזאי יוסף מונדי ואחרים. תקופה קצרה הייתה נשואה וילדה בת, אותה גידלה כאם חד הורית.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאיות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מפיקות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:מפיקי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מועצה אזורית משגב: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1995
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
טרוור הווארד

טרוור הווארד (באנגלית: Trevor Howard; 29 בספטמבר 1913 - 7 בינואר 1988) היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי.

== ביוגרפיה ==
הווארד נולד בקליפטונוויל שבמחוז קנט באנגליה. אביו, ארתור, היה סוכן ביטוח בלוידס של לונדון. הוא החל לללמוד במכללת קליפטון, ועזב כדי ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, והחל לשחק בתיאטרון הבריטי בתפקידים קטנים. ב-1936 כיכב בהצגה הלונדונית "צרפתית ללא דמעות".

במלחמת העולם השנייה שירת מספר שנים בחיל הקשר המלכותי של הצבא הבריטי, בדרגת לוטננט שני, עד ששוחרר ב-1943. נפוצו מספר סיפורי גבורה על תקופת שירותו, בפרט בקרבות מול השלטון הנאצי בנורווגיה ובפלישת בעלות הברית לסיציליה, אך מסמכים רשמיים מעידים כי שוחרר בשל חוסר יציבות נפשית.

===קריירה קולנועית===
לאחר ששיחק בהצגה "קצין הגיוס" ב-1943, החל הווארד לשחק בסרטים. תפקידו הראשון היה בסרט "הדרך קדימה" (1944).
ב-1945 גילם הווארד את דמות הרופא בסרט "פגישה מקרית", וזכה להכרה בעקבותיו. בהמשך שיחק במספר מותחנים בריטיים, וב-1947 הוזמן על ידי לורנס אוליבייה לגלם את דמותו של פטרוצ'יו בסרט השייקספירי "אילוף הסוררת". ב-1949 גילם את תפקידו של הבלש קאלאויי בסרטו הקלאסי של קרול ריד "האדם השלישי". אחד מתפקידיו המהוללים היה כקצין המיוסר סקובי בסרטו של ג'ורג' פארל "לב העניין", על פי הרומן הנודע של גרהם גרין. סרטים נוספים בהם כיכב היו "המרד על הבאונטי", "ירוק לסכנה", "מנואלה", "הפרג אינו פרח", "בית הבובות", "הצייד אחר השמש", "המפתח" ועוד.

ב-1958 זכה בפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי על משחקו בסרט "המפתח", וב-1960 היה מועמד לפרס האוסקר על משחקו בסרט "בנים ואוהבים". ב-1963 שיחק בסרט "אדם בתווך" בכיכובו של רוברט מיצ'ם וזכה בפרס אמי על גילום ראש ממשלת בריטניה, בנג'מין דיזראלי, בסרט "The Invincible Mr Disraeli". ב- 1964 שיחק בסרט "אבא אווז" לצידם של קארי גרנט ולסלי קארון. ב-1965, שיחק בסרט "מוריטורי" לצידם של יול ברינר ומרלון ברנדו וב"מבצע חץ מקשת". הווארד גילם בסרטים רבים את דמות הקצין הבריטי, למשל בסרטים "פון ראיין אקספרס", "הדו-קרב הארוך", "הסתערות חיל הפרשים", "זאבי הים" (1980) ועוד.
ב-1970, שיחק בסרט "בתו של ריאן" בכיכובה של שרה מיילס.

בערוב ימיו שיחק במספר תפקידי משנה, בסרטים "האפיפיורית יוהנה", "סופרמן" (1978), "גנדי" (1982), ותפקידו האחרון היה בשנה בה נפטר, בסרט "The Dawning" (1988).

===חייו האישיים===
כשחזר לתיאטרון ב-1943, שיחק בהצגה "The Recruiting Officer", שם הכיר את השחקנית הלן שרי. הם נישאו ב-8 בספטמבר 1944 ונותרו נשואים עד מותו של הווארד. הווארד ניהל, עם השנים, פרשיות אהבים קצרצרות עם נשים רבות. ב-1950 עמדו נישואיו פעם אחת ויחידה בסכנה של ממש עקב רומן עם הצרפתייה אנוק איימה (שהייתה בת 18 אז, ונשואה לבעלה הראשון אדוארד צימרמן) ששיחקה לצדו, באחד מתפקידיה הראשונים, בסרטו של רונאלד נים "הסלאמאנדר המוזהב".

הווארד התמודד כל חייו עם בעיית שתיית משקאות חריפים מרובה. הוא נפטר בינואר 1988 משחמת הכבד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1988
תחכמוני (דמות מקראית)

תַּחְכְּמֹנִי (עדינו העצני) הוא דמות מקראית, שהיה מראשי הגיבורים של דוד המלך. 

השילוב של איש חיל עם תלמיד חכם עשתה אותו לדמות מופת ולסמל לשילוב בין לימוד תורה לחיי המעשה. בשל כך, בתי ספר ומוסדות חינוכיים רבים הדוגלים בשילוב כזה קראו לעצמם על שמו – תחכמוני.

== דרכו ==
תחכמוני נמנה ברשימת הגיבורים אשר לדוד המלך המופיעה בספר שמואל: .

לפי מדרש חז"ל, היה תחכמוני גם ראש הסנהדרין. 

בתלמוד הבבלי במסכת מועד קטן, נזכר שהשם תחכמוני מתייחס לדוד המלך: 

== מראשי הגיבורים ==
הרד"ק סבור כי "תחכמוני " בדומה ל"עדינו העצני" הם מראשי הגיבורים של דוד המלך, וכינויו בא להעיד על חכמתו, שנוספה על גבורתו, "והיה יושב בשבת סנהדרין... והיה ראש להם". אף "תחכמוני" ו"בן חכמוני" עניין אחד הם: בן חכמה.

==בן חכמוני==

בדברי הימים א' נזכר שמו של ישבעם כבנו של 'חכמוני': . על פניו נראה כי מדובר בגיבור נוסף מלבד תחכמוני, בשם חכמוני. 

אך יש שסבורים, כי לא מדובר בשני אנשים שונים, כי אם באותו אדם, והגרסה בספר שמואל מושבשת, וכי הנוסח המתואר בספר דברי הימים הוא המדויק.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דוד
קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:גיבורי דוד
קטגוריה:יהודי המאה העשירית לפנה"ס
מחוז ילובור

ילובור היה מחוז בחלק המערבי של אתיופיה, עם בירתה שלה גור ואחרי 1978 הבירה עברה לעיר מאטה. השם ילובור מגיע משתי מילים משפת האורומו, "ילו" שהוא שם של מקום ו"אבבורה" שהוא שם של אדם כלשהו ולכן אפשר לתרגם ש "ילא שייך לאבבורה".

ילובור גבלה במערבה בסודאן, ובין המחוזות האתיופים מחוז מחוז וואלגה בצפון ומחוז קאפה בדרום.

== היסטוריה ==
עד לשנת 1889 ריבונות על השטח היה בידי ממלכה עצמאית שנכבשה על ידי אתיופיה.

עם האימוץ של החוקה החדשה בשנת 1995 ילובור נחלקה בין המחוזות האתניים החדשים, החצי המערבי של המחוז הפך להיות מחוז גמבלה החדש והחלק המזרחי התחלק לשניים באזור שהתיישבו בו בני האורומו סופח למחוז אורומיה ונקרא נפת ילובור ומה שנשאר מהמחוז נכלל במחוז מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.

ילובור
ילובור
ילובור
ילובור
דמי פינוי

דמי פינוי הוא תשלום עבור הנכונות לפנות שטח מושכר. 

בהתאם לפסיקות של בתי המשפט בישראל אודות נכסים המוחזקים על ידי דיירים מוגנים, נקבע כי בעת פינוי יזום של דייר (בהתאם לעילות הפינוי היזום של דייר מוגן) ישא בעל הנכס בתשלום העלויות של הפינוי: עלויות העברת הציוד והתכולה של הדייר, הוצאות למציאת דיור חלוף, שכר טרחת עורך דין, תשלום לשמאי ומתווך ומס רכישה. 

בנוסף, שגור מושג זה בתחומי הנדל"ן והמסחר, ומתייחס לתשלום נפרד אותו מוכן לשלם שוכר של נכס לדייר המפנה למענו את המושכר. בדרך כלל מדובר בנכסים הממוקמים במקומות בעלי מוניטין – בעיקר למסחר, כמו למשל: קניונים או מרכזים מסחריים הומי אדם, אך לעיתים גם השכרה של דירת מגורים תכלול דמי פינוי מוסכמים, במקומות בהם יש ביקוש מוגבר לדירות. 

דמי הפינוי הם עסקה נפרדת מעסקת השכירות, ובדרך כלל בעל הנכס אינו מעורב בה. בעוד השכירות עצמה נרקמת בין בעל הנכס לבין השוכר, את דמי הפינוי משלם שוכר הנכס לדייר הקודם לו תמורת הסכמתו לפנות את הנכס. זהו תשלום חד-פעמי אשר מהווה מעין "פיצוי" לשוכר המפנה או תשלום עבור מוניטין שצבר הנכס בזכותו. לעיתים כולל התשלום גם את השקעתו של השוכר המפנה. השקעה זו יכולה להיות בתשתית (מערכות תאורה, מדפי מכירה, גלריה, מיזוג אוויר, וכיוצא בזה), או בדמי פינוי ששילם הוא עצמו בעת כניסתו לנכס.

דוגמה: כאשר חברת גוגל ישראל ביקשה להרחיב את משרדיה במגדל אלקטרה היא שילמה לדייר אחר במגדל, משרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי, דמי פינוי בסך 40 מיליון ש"ח.

==ראו גם==
* פינוי בינוי

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקרקעין
ג'יימס מקראקן

ג'יימס מקראקן (באנגלית: James McCracken, 16 בדצמבר 1926 - 29 באפריל 1988) היה זמר טנור אמריקאי.

==ביוגרפיה==
מקראקן נולד בגארי, אינדיאנה והחל לשיר במקהלת הכנסייה בעירו כילד. בעת שירותו בצי של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, שר במקהלת אנשי הצי. הוא למד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה וכן אצל אלזה זייפרט בקונסטנץ, גרמניה.

הופעתו הפומבית הראשונה הייתה בשנת 1952, עם "סנטרל סיטי אופרה" בקולורדו, בתפקיד "רודולפו" בלה בוהם של פוצ'יני. הוא שר תפקידים משניים במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1953 עד 1957, כשהיה עדיין סטודנט. ב-1957 יצא לאירופה והופעתו הראשונה שם הייתה באופרה של וינה. הוא נחל הצלחה רבתי באופרה של ציריך, שווייץ.

"אותלו" היה אחד מתפקידיו המובהקים. משנת 1963 היה לאחד הטנורים הדרמטיים הראשיים של המטרופוליטן.

מקראקן נשא לאישה את זמרת המצו-סופרן סנדרה וורפילד, והופיע לצדה באופרה "שמשון ודלילה" של קאמי סן-סנס במטרופוליטן. הוא חזר למטרופוליטן שבועות ספורים לפני מותו בגיל 61. מקראקן השתתף בסיור האחרון של המטרופוליטן אופרה בארצות הברית, שם שר בתפקיד קאניו ב"ליצנים" של לאונקוואלו.

מקראקן השאיר אחריו הקלטות, ביניהן "הנביא" של מאיירבר (עם מרילין הורן ורנאטה סקוטו, משנת 1976 בערך), כרמן של ביזה (בניצוח ליאונרד ברנשטיין, 1972), פידליו של בטהובן (עם בירגיט נילסון, 1964), "אותלו" של ורדי (עם דיים גווינת' ג'ונס, 1968) ו"ליצנים" (1967), וכן שירי גורה של ארנולד שנברג (עם ג'סי נורמן, טטיאנה טרויאנוס ודייוויד ארנולד, 1979).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1988
השריר כופף שורש היד החישורי

השריר כופף שורש היד החישורי (TA: Musculus flexor carpi radialis) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר הכפן העגול ותיכון לו שריר הכף הארוך. הגיד המרוחק של השריר נמצא בצד החישורי של שורש כף היד, כלומר בצד בה נמצאת עצם החישור. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ולכיוון הרחקה.

בחלקו המרוחק של השריר, בסמוך לשורש כף היד, מהווה הגיד הבולט שלו נקודת ציון לאיתור עורק החישור הצידי לו, לשם מדידת דופק.

== תיאור ==
תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).

חלקו המרוחק של השריר, נכנס כגיד לשורש כף היד דרך תעלה בחלקה הצידי של רצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בבסיס עצם המסרק השנייה.

==עצבוב==
השריר כופף שורש היד החישורי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב התווך.

== ראו גם ==
* אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי)

==קישורים חיצוניים==

שורש היד החישורי כופף
דודא

דודא (שם מדעי: Mandragora) הוא סוג צמחים עשבוניים רב-שנתיים, ממשפחת הסולניים הנפוץ בכל רחבי אגן הים התיכון וברחבי מרכז אסיה עד להרי ההימליה<ref name=":0"></ref>. בתרגום אונקלוס מזוהה הדודא עם יברוח. אודות המאפיינים ראו ערך דודא רפואי שהוא מין יחיד בסוגו. 
פרי הדודא

בסוג דודא משויכים שני מינים בלבד לפי שיטה אחת (Mandragora officinarum ו- Mandragora caulescens)<ref></ref> או ארבעה מינים לפי שיטה שנייה<ref name=":0" />. לפי השיטה השנייה, שני המינים Mandragora autumnalis ו-Mandragora turcomanica הם אינם שמות נרדפים ל-Mandragora officinarum.

השם "מנדרגורה" מגיע ממקורות פרסיים ויווניים עתיקים יותר, והיה כבר בשימוש לתיאור הצמח המיוחד הזה.

בישראל הסוג דודא מיוצג אך ורק על ידי דודא רפואי<ref></ref>. המילה "officinarum" היא מלטינית ופירושה "רפואי" או "שייך לבית מרקחת". המילה "autumnalis" היא מלטינית ופירושה "שייך לסתיו" או "של הסתיו". ולכן השם אינו מתאים לדודא הרפואי בישראל שלבלובו ופריחתו הם דווקא בתחילת החורף.

== פולקלור ==
אכילת הדודא נחשבת בתרבויות רבות כסגולה לפריון למשל בתנ"ך ואצל הבדויים. הסיבה לכך היא כנראה צורתו של שורש הדודא, שנראה כמו תינוק אנושי, ואמנם מחקרים מראים שאכן יש כמות קטנה של הורמונים מפרים בדודא. אבל כיון שהאמינו שעקירת הדודא מובילה למוות מידי, היה נהוג לקשור כלב או חמור לצמח הדודא כדי לעקור אותו.

==הופעות בתרבות==
בהארי פוטר וחדר הסודות הדודאים מופיעים כצמח קסום, שעלול להרוג אך יכול לשמש לריפוי. הצגתם כצמח קסום כנראה נשאבת מאגדות אירופאיות על הדודא.

== מינים ==
*דודא רפואי - Mandragora autumnalis
*Mandragora officinarum
*Mandragora turcomanica
*Mandragora caulescens

<gallery>
תמונה:Yaar yatir35.JPG|
</gallery>

== דודא ביהדות ==
מסופר בספר בראשית פרק ל' פסוקים י"ד-ט"ז, שראובן בנו הבכור של יעקב ולאה מצא את הדודאים כשיצא לקצור חיטים והביא ללאה אימו. רחל אחותה של לאה ואשתו המועדפת של יעקב אמרה ללאה שתביא לה את הדודא בשביל שתפרה, ובתמורה לכך לאה תשכב עם יעקב.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:סולניים
קטגוריה:צמחים רעילים
הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש

איור של מבנה הכנסייה ב-2004
הכנסייה האפיסקופלית של מרטין הקדוש (St. Martin's Episcopal Church) היא כנסייה אפיסקופלית השוכנת ביוסטון שבטקסס, ארצות הברית, והקהילה שהיא משרתת היא בין הקהילות האפיסקופליות הגדולות בעולם. הכנסייה נבנתה מחדש ב-2004 בסגנון נאו-גותי.

==הקהילה ==
הכנסייה נוסדה בידי הכומר ג'. תומאס באגבי ב-1 בספטמבר 1952. בתפילה הראשונה נכחו 125 אנשים. ב-1954 נרכשו בידי ועד הכנסייה 4 אקר בדרך סייג' ושם נבנה המבנה הראשון של הכנסייה, המכונה כיום "היכל המייסדים". ב-1959 הורחב המבנה ונוספו לו קפלה חדשה, טרקלין, משרדים וכיתות.

ב-1983, בגיל 72, פרש באגבי מהנהגת הכנסייה והוחלף בידי הכומר קלוד אי. פיין, שמונה לרקטור ב-28 באוגוסט 1983. פיין עמד בראש הכנסייה עד 1993, אז נבחר לבישוף הדיוקסיה האפיסקופלית של טקסס.

מספר המבקרים הממוצע בכנסייה בדרשות ימי ראשון עמד ב-2006 על 1,925 נפשות [https://web.archive.org/web/20071125182918/http://rci.rutgers.edu/~lcrew/biggest.html], שהוא הממוצע הגבוה ביותר בין הקהילות האפיסקופליות. מספר המבקרים נחשב על ידי רוב החוקרים למדד אמין לגודלה וחיוּתה של קהילה. במספר החברים הרשומים, הקהילה הייתה באותה שנה השנייה בגודלה בכנסייה האפיסקופלית.

בכנסייה היו חברים, בין השאר, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש ואשתו ברברה בוש. ב-5 בדצמבר 2018, לאחר מותו של בוש, נערך בכנסייה טקס האשכבה שלו.

==אדריכלות==
המבנה הנוכחי, שהחליף את המבנה הישן שבו שכנה הקהילה מ-1959, תוכנן על ידי משרד האדריכלים ג'קסון וראיין (Jackson & Ryan Architects) בסגנון נאו-גותי. הבנייה, שנמשכה ארבע שנים, הסתיימה ב-2004.

המבנה מבוסס על כנסיית אליזבתקירכה במארבורג שבגרמניה, הבנויה בסגנון גותי. הכנסייה בנויה מאבן אדומה. בחזית שני צריחים מחודדים פשוטים בעלי מבנה של פירמידה ריבועית, המתנשאים לגובה 57.3 מטר. בסמוך לכנסייה ישנו קלויסטר ובמרכזו גן
. בתוך הכנסייה כ-36 חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית ועוגב. 

תוכנית המבנה של האדריכלים ג'קסון וראיין זכתה במספר פרסים ואף הופיעה על שערם של מספר כתבי-עת מקומיים בנושא הנדסה..

מבנה הכנסייה עולה בקנה אחד עם סגנון הבנייה האמריקאי, החל ממבני השלטון (הבית הלבן), שיאו בגני שעשועים (דיסנילנד ודיסניוורלד) והמשכו במבני ציבור ומגורים ברחבי ארצות הברית. בעקבות זאת, מבנה הכנסייה האפיסקופלית מבקש להחיות ולהוות המשך רציף לתקופת השיא שבה שלטה הכנסייה בסוף ימי הביניים באירופה. ייבוא זה מימי הביניים האירופאים אל העת החדשה בארצות הברית מהווה דוגמה מובהקת לסגנון הבנייה המאפיין את ארצות הברית מאז ימי הקמתה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.stmartinsepiscopal.org St. Martin's Episcopal Church] האתר הרשמי
* [https://web.archive.org/web/20071021034621/http://www.jacksonryan.com/proj_inst_religious1.html אתר משרד האדריכלים ג'קסון וראיין הכולל הסבר ותמונות של המבנה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבני התחייה הגותית
קטגוריה:יוסטון: מבנים
קטגוריה:ארצות הברית: כנסיות
תחכמוני (בית ספר)

תחכמוני הוא שם נפוץ לבתי ספר יהודיים ציוניים דתיים, בישראל ומחוצה לה. מקור השם בתחכמוני, שהיה מגיבורי דוד המלך, ולפי הפרשנים וחז"ל היה תארו של דוד עצמו.

==תחכמוני כמוסד לימודי==

בית מדרש לרבנים תחכמוני של תנועת המזרחי בוורשה היה מעין המשך לישיבת הרב יעקב ריינס בלידא. מערכת חינוכית זו, כללה את רשת בתי-ספר "יבנה" ו"תחכמוני" בפולין.

==תחכמוני בארץ ישראל==

תמונה כיתתית בבית הספר תחכמוני ב[[בית שאן בסוף שנות השישים]]
בית הספר הראשון בארץ ישראל שנקרא בשם זה היה בעיר יפו. באלול שנת תרס"ז עלה לארץ יוסף הלוי זליגר. הוא בא בעקבות קריאה של קבוצת בעלי בתים ביפו בראשות ר' אברהם שכביץ, שהתרשמו משיטת הלימוד שפיתח וביקשו שיקים בית ספר בעירם. עם בואו ליפו, הוא פרש את שיטתו בפני ועד ההורים. התוכנית התבססה על לימוד תורה ותלמוד ופירושיהם בעברית. מצד חלק מההורים הייתה לכך התנגדות עצומה "איככה אפשר לבאר את אביי ורבא בעברית זה לא ייתכן", לבסוף לאחר מאבק הוא ניצח והיה עליו לעשות לילות כימים על מנת להכשיר את המורים לעבוד לפי שיטת הלימוד שלו. הוא נתמנה למנהל החדר המתוקן שנוסד ביוזמת חברי "אחוה". וקרא למוסד בשם "תחכמוני". בית הספר הוקם בשנת 1905 כתלמוד תורה אחווה, וכעבור שלוש שנים הוסב שמו לתחכמוני. שנים ספורות לאחר מכן נזקק הציבור הדתי בתל אביב לתלמוד תורה דתי, והוחלט להעתיק אליה את בית הספר היפואי, תוך כדי הוספת שנות לימוד והרחבת תוכניות הלימודים. תחילה מוקם בית הספר בבית אהרן שלוש, אך המקום היה צר מהכיל והוחלט להקים מבנה מיוחד עבור בית הספר. בית הספר שוכן ברחוב ליליינבלום, בבניין שנבנה בכספי תרומות שנאספו על ידי פעילי תנועת המזרחי. 

בירושלים הוקם בית הספר תחכמוני בשנת 1909 ברחוב אתיופיה, ביוזמתם של משכילים דתיים שביקשו להקנות לבניהם "תורה עם דרך ארץ", ערכי מסורת בשילוב מדע מודרני ורעיונות ציוניים. הקמת בית הספר תחכמוני עוררה את זעמה של עדת החרדים הפרושים בירושלים ובייחוד הרבנים ובני הכוללים שראו בו חילול הקודש. למרות זאת, הראי"ה קוק המליץ "למי שרוצה שבניו יהיו יראי ד' ושומרי תורה ומצות" ללמוד בבית הספר,<ref></ref> אולם, בהמשך הביע אכזבה מכך שהתוצאה הייתה פשרה שיש בה "מעט תורה, מעט יראת שמים, מעט השכלה, אבל רוח חיים כלליים, חיי קודש מקוריים... זה חסר"<ref></ref>.<ref></ref>

ביוזמת המנהל מרדכי צבי אילן, המורים וועד ההורים הועבר בית הספר בשנת תרפ"ט (1929) לשכונת מקור ברוך. בית הספר תחכמוני היה מעוז הפועל המזרחי והציונות הדתית בירושלים, בו התחנכו אלפי תלמידים, בפלורליזם חברתי ודתי, הן בחבר המורים והן בקרב התלמידים, מסורתיים ודתיים כאחד. כיום בית הספר הוא חרדי.
בשכונת מקור ברוך בירושלים ישנו רחוב הנושא את שם בית הספר "תחכמוני".

בבת ים הוקם, בשנות ה-30 של המאה ה-20, בית ספר "תחכמוני", הפועל כבית ספר ממלכתי דתי.

בית ספר נוסף הקרוי "תחכמוני" נמצא ברחובות, הוא בית ספר ממלכתי-דתי והוא הוקם בשנת 1946 על ידי חיים הרמן קאופמן, יליד גרמניה ויקיר רחובות.

בשנת 1952 נוסד בית ספר יסודי ממלכתי-דתי בנתניה. ישנם גם שני בתי ספר, יסודי ועל-יסודי, בשם תחכמוני, בעיר חדרה.

==תחכמוני בחו"ל==
בית ספר תחכמוני באנטוורפן שבבלגיה הוקם ב-1920 וקיים עד היום.

==ראו גם==
*בית הספר תחכמוני (ירושלים)
*בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)

== קישורים חיצוניים ==
* י. מישאל [http://daat.ac.il/daat///chinuch/mosdot/beyt-2.htm בית מדרש לרבנים תחכמוני בווארשא], אתר דעת
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:רשתות בתי ספר בישראל
קטגוריה:ציונות דתית: חינוך
איבון מינטון

איבון פיי מינטון (באנגלית: Yvonne Fay Minton, נולדה ב-4 בדצמבר 1938) היא זמרת אופרה אוסטרלית. קולה הרבגוני מאפשר לה להופיע בתפקידי סופרן, מצו סופרן או אלט.

== חייה ==
מינטון, ילידת סידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, קיבלה מלגה ללימודי פיתוח קול בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני. היא זכתה בפרס אייסטדפוד הלאומי בקנברה ובעוד כמה וכמה תחרויות שירה. היא הייתה לאחת מזמרות האלט המובילות באוסטרליה והרבתה להופיע ברדיו ובטלוויזיה ועם תזמורות סידני וקווינסלנד.

איבון מינטון עזבה את אוסטרליה בשנת 1961 להמשך לימודיה בלונדון. באותה שנה זכתה בפרס קתלין פרייר כקונטראלט הטובה ביותר בתחרות זמרה בינלאומית בדן בוס בהולנד. תפקידה הגדול הראשון באנגליה היה כ"מגי דמפסטר" בהצגת הבכורה של "הצגה של איש אחד" מאת ניקולאס מו.

כעבור זמן קצר הייתה לחברה מן השורה בלהקה של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. מאז הופיעה עם רוב התזמורות החשובות באנגליה ובבתי אופרה ברחבי אירופה וארצות הברית. 

כמו כן הופיעה בפסטיבל ביירוית ובפסטיבל זלצבורג. בשנת 1972 הופיעה לראשונה במטרופוליטן אופרה בתפקיד "אוקטביאן" ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס. בשנת 1979 קיבלה תואר כבוד של האימפריה הבריטית על תרומותיה למוזיקה. בהקלטת "נורמה" של בליני משנת 1965 שרה מינטון בתפקיד "קלוטילד", בחברת דקה. כמו שקרה כמעט לכל שאר משתתפי ההקלטה הזו, דהתה גם הופעתה בזוהר המסנוור של ג'ואן סאת'רלנד ומרילין הורן. הופעתה, לאמיתו של דבר, הייתה מן המיטב שבמיטב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:זמרי סופרן
קטגוריה:זמרות אוסטרליות
קטגוריה:זמרות אופרה
קטגוריה:זמרי קונטרה אלט
קטגוריה:אוסטרליות שנולדו ב-1938
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1938
יפאט

יפאת(ኢፋት) הייתה סולטנות במערבה של שאווה ומאוחר יותר מחוז אתיופי בתוך האימפריה האתיופית.

על פי ההיסטוריון צ'יהאב אל אמארי, ממלכת יפאט שכנה לחוף ים סוף. אורכה היה כ-20 ימי הליכה ורוחבה כ-15. מספר חייליה עמד על כ-15,000 פרשים ו-20,000 חיילים רגליים. צ'יהאב אל אמארי גם מזכיר את שבע הערים הגדולות שלה שהוא קרא להם בשם "ערי אם": באלקלזאר, קאלג'ארה, שימי, שאווה, אדאל, ג'אם ולאבו. היסטוריונים מודרניים מקבלים את הערכותיו של אל אמארי וכוללים בשטח יפאט גם את פאטאגאר, דאווארו ובלה. שטחים אלו נתנו ליפאט שליטה על דרכי המיסחר מפנים הארץ ועד לעיר הנמל זילע.

== היסטוריה ==
{|style="margin-right:1em; border:2px solid #000000; clear:left; background-color:#f2f2f2; padding:2px; float:left; font-size:85%;" 
|style="text-align: center;" | <font size="+1" color=black>שליטי יפאט
|-
| style="padding: 0 5px; background: #ccf; text-align: center;" |שושלת וולאשמה
|-
|style="text-align: center;" | עלי אבן וואלי אסמה
|-
|style="text-align: center;" | חאק א-דין הראשון
|-
|style="text-align: center;" | סאבר א-דין הראשון
|-
|style="text-align: center;" | ג'מאל א-דין הראשון
|-
|style="text-align: center;" | עלי אבן סאבר א-דין
|-
|style="text-align: center;" | אחמד אבן עלי
|-
|style="text-align: center;" | חאק א-דין השני
|-
|style="text-align: center;" | סעאד א-דין השני
|}
יפאט מוזכרת לראשונה במאה ה-13. בשנת 1285 יפאט, בהנהגת הסולטאן עומר וולאשמה (או בנו עלי, לפי מקור אחר), כבשה את סולטנות שאווה. נטען שהסולטאן עומר כבש את השטחים המוסלמים בדרום אתיופיה כתגובה לכיבוש הצפון הנוצרי על ידי הקיסר האתיופי יקונו אמלאק. שתי המדינות נלחמו באופן קבוע על השליטה באזור שאווה ודרומה יותר. המלחמות בין שתי הממלכות נמשכו עד שיפאט הובסה על ידי אתיופיה בתקופת שלטונו של עמדה ציון הראשון בשנת 1332. הקיסר האתיופי מינה את ג'מאל א-דין הראשון, ומאוחר יותר גם את אחיו נאסר א-דין למלכי יפאט.

תושביה המוסלמים של יפאט התמרדו בתחילת המאה ה-15, והקיסר האתיופי כינה אותם "אויבים של אלוהים" ופלש שוב ליפאט. צבא יפאט הובס שוב, ומלך יפאט סעאד א-דין השני נמלט לעיר הנמל זילע. הקיסר האתיופי רדף אחריו עם צבאו ובסופו של דבר הרג אותו. יפאט סופחה סופית לאתיופיה ללא האוטונומיה שנהנתה ממנה בעבר, והפסיקה למעשה להתקיים כישות עצמאית. המקורות ההיסטוריים סותרים זה את זה בשאלה איזה קיסר ניהל את המערכה הזו: על פי ההיסטוריון מימי הביניים אל-מאקריזי, בשנת 1403 הקיסר לבנה דנגל רדף אחרי הסולטאן של אדאל, סעאד א-דין השני לזילע שם הרג אותו ותקף את העיר זילע אך מקור אחר מציין שהסולטאן סאד א-דין השני מת ב-1415, תאריך זה תואם את שלטונו של הקיסר יסחק הראשון. 

המושג יפאט נעלם לבסוף תחת פלישתו של האימאם אחמד גראן והגירת האורומו הגדולה שבאה לאחר מכן לאזור זה. נכון לשנת 2007, יפאט הוא שמו של פלך במחוז אורומיה המודרני.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתיופיה: ממלכות לשעבר
קטגוריה:שאווה
קטגוריה:אורומיה
ריאיון עיתונאי

ריאיון עבור שידור טלוויזיה
ריאיון במסגרת תחרות ספורט
בתקשורת המונים, ריאיון הוא שיחה בין מראיין לבין מרואיין, שעיקרה שאלות שמפנה העיתונאי אל המרואיין, כדי לקבל מידע בנושא מסוים לשם הצגתו לציבור, ובפרט כדי להציג את דעותיו של המרואיין. לעיתים משתתפים בריאיון יותר מאשר מראיין אחד או יותר מאשר מרואיין אחד.

ריאיון משמש את כל אמצעי תקשורת – עיתונים, כתבי עת, רדיו וטלוויזיה, ותוצאותיו מתפרסמות בדרך כלל לאחר עריכה, אך לעיתים נערך הריאיון בשידור חי, שבו יכולת העריכה מצומצמת ביותר.

ריאיון מתבצע בטכניקות אחדות:
* מפגש פנים אל פנים של המראיין והמרואיין
* שיחת טלפון בין המראיין והמרואיין
* התכתבות בדואר אלקטרוני
* ריאיון טלוויזיה שבו נמצאים המראיין והמרואיין בשני מקומות שונים, רחוקים זה מזה.

לעיתים מתנה המרואיין תנאים שונים באשר לתוכן הריאיון, כגון הימנעות משאלות מסוימות, זכותו לבדוק את התוצאה הסופית ולמחוק ממנה תכנים שאינם לרוחו, וכדומה. תנאי מסוג אחר הוא דרישת תשלום בתמורה לריאיון. תנאי בכיוון הפוך הוא הדרישה מצד אמצעי התקשורת לבלעדיות, כלומר התחייבות של המרואיין שלא לתת ריאיון לאמצעי תקשורת אחר עד לפרסומו של הריאיון שלגביו נדרשת בלעדיות. היכולת להתנות תנאים כאלה תלויה ביחסי הכוחות בין המרואיין למראיין, בעיקר כפונקציה של מידת הביקוש של אמצעי התקשורת לריאיון עם מרואיין זה.

ריאיון ברדיו מושמע בקולו של המרואיין, ובריאיון בטלוויזיה אף פניו נראות ולכן אי אפשר לשים בפיו דברים שלא אמר, אם כי ניתן להשמיע רק חלק מהדברים, באופן שיקבלו משמעות מעט שונה מזו שהמרואיין התכוון אליה. בנסיבות אלה, כאשר לאחר שידור הריאיון המרואיין חש שלא בנוח עם תוצאות דבריו, הוא נותן את ההסבר הנפוץ "דבריי הוצאו מהקשרם". בריאיון לכתב עת ניתן גם לייחס למרואיין דברים שכלל לא אמר, ולעיתים, לאחר פרסום הדברים, אכן פורץ ויכוח בין המרואיין למראיין, האם דברים שהופיעו בריאיון המודפס אכן נאמרו. מראיינים נוהגים להקליט את הריאיון, כדי שיוכלו לתמלל אותו לאחר מכן. הקלטה זו גם מאפשרת למראיין להוכיח שדברים שכתב בשם המרואיין אכן נאמרו. מרואיין זהיר מקליט אף הוא את הריאיון, כדי שאף הוא יוכל להוכיח מה אמר ומה לא אמר.

לעיתים נאמרים בריאיון דברים המוגדרים על ידי המרואיין כ-Off the record (לא לציטוט או לייחוס) – אלה דברים שנאמרים רק לידיעתו של המראיין, ולא נועדו לפרסום. מידע אחר נמסר כ"רקע" – זהו מידע שניתן לפרסמו, אך לא לייחסו למרואיין. אלה כללים שאינם כתובים, אך מראיין המפר אותם מסתכן בהחרמתו, לפחות על ידי מרואיין זה.

== לקריאה נוספת ==

* 
* 

== ביאורים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקשורת המונים
קטגוריה:שיטות תקשורת
קנט

קנט (באנגלית: Kent) הוא אחד ממחוזות אנגליה. המחוז, אשר נמצא בדרום-מזרח אנגליה אשר בממלכה המאוחדת, גובל בסאסקס מזרח, סארי ולונדון רבתי.
בנוסף, לקנט גבול עם צרפת אשר עובר במחצית מנהרת התעלה.

בירת מחוז קנט היא מיידסטון ובנוסף לה 40 ערים בקנט. הבולטות שבהן קנטרברי, דובר ומרגייט.

מיקומה של קנט כחיץ בין הממלכה המאוחדת ליבשת האירופית הוביל להיות המחוז "קו החזית" במספר מערכות, בהן הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.

בשל ריבוי המטעים והפרדסים במחוז קנט, הוא מכונה בחיבה "הגינה של אנגליה".

==היסטוריה==

אזור קנט מאוכלס החל מהתקופה הפלאוליתית. השם "קנט" נוצר מהמילה הבריטונית "קנטוס" אשר משמעותה קצה או גבול.
המחוז החל להיקרא קנט בשנת 835 לספירה ובאותה תקופה תושבי האזור התייחסו לקנטרברי כעיר בירתם.

בין המאה החמישית למאה השמינית הייתה ממלכת קנט ממלכה עצמאית, והיוותה את אחת משבע הממלכות שהתגבשו בסופו של דבר לממלכת אנגליה.

בשנת 1873 טבעה מול חופי קנט האונייה נורת'פליט, ורק 86 מתוך 379 נוסעיה נותרו בחיים.

בזמן מלחמת העולם השנייה חלק ניכר מהקרב על בריטניה התרחש מעל לאדמות המחוז. בין יוני 1944 למרץ 1945 יותר מ-10,000 טילי V-1 נורו לעבר לונדון מבסיסים בצפון צרפת, מתוכם כ-2,500 פגעו בקנט ובלונדון והשאר יורטו בידי מטוסים, אש נ"מ ובלוני הגנה.

מתום המלחמה שונו גבולות המחוז מספר פעמים וב-1965 נוצרו בלונדון רובעי ברומלי ובקסלי מאיחוד תשע ערים אשר היוו בעבר חלק מקנט.

==תעשיות חשובות בקנט==
התעשיות הגדולות בצפון-מערב קנט עוסקות בבטון, נייר ותעשייה אווירית, בעוד שדרום-מזרח קנט נשען בעיקר על תעשיות התיירות וחקלאות. במחוז מגדלים בין השאר, ענבי יין, המשמשים לייצור יינות לבנים ויין נתזים.

==ערים חשובות בקנט==
[[קתדרלת קנטרברי]]

===קנטרברי===

העיר נמצאת במזרח קנט ומפורסמת בשל היותה מקום מושבו של הארכיבישוף מקנטרברי, ראש הכנסייה האנגליקנית וכן בשל הקתדרלה של קנטרברי.

===דובר===

דובר היא עיר-נמל מבין החשובות אשר בממלכה המאוחדת, ממוקמת במזרח קנט על גדות תעלת למאנש. דובר היא העיר הבריטית הקרובה ביותר לאירופה, מרחק של 34 קילומטרים מנמל קאלה שבצרפת.

===מרגייט===

מרגייט היא עיר תיירותית אשר בקצה הצפוני של מזרח קנט ומאופיינת על ידי רצועות החוף הרחבות אשר מושכות תיירים (עיקרם בריטיים) לעיר מזה יותר מ-250 שנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visitkent.co.uk/ Visit Kent] - האתר הרשמי של משרד התיירות של קנט
* 
* [http://www.kentcoast.org.uk/ Kent Coast] - גלריית תמונות מחופיה של קנט
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:דרום-מזרח אנגליה