OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סטוליצ'נאיה

סטוליצ'נאיה הוא מותג וודקה המיוצר ברוסיה על ידי אותה חברה המייצרת את המוסקובסקאיה.
פירוש המילה "סטוליצה" בשפה הרוסית הוא עיר בירה.

וודקה זו מופקת מחיטה. בראשיתו של המותג, לא טרחו בעליו לרשום סימן מסחרי על השם "סטוליצ'נאיה" ולכן ייצור מוצר בעל תכונות זהות או שונות תחת השם הנ"ל לא יכול להוות עילה לתביעה אזרחית של היצרן המקורי. פרצה זו פתחה פתח לייצור וזיוף משקאות אלכוהוליים תחת אותו השם ובכלל זה במדינת ישראל.

"סטוליצ'נאיה" משווקת גם במגוון ניחוחות, לישראל מגיעים ארבעה ניחוחות עיקריים: וניל, תפוז, לימון וחמוציות. כמו כן היא משווקת גם במספר גרסאות פרמיום. גרסת "סטוליעלית" היא גרסת פרמיום המזוקקת שלוש פעמים (בניגוד לגרסה הרגילה המזוקקת פעמיים), גרסת "סטוליגולד" ו"סטולי קריסטל". גרסה זו מזוקקת פעמיים כמו הגרסה הרגילה אך בנוסף עוברת סינון בלוחות קריסטל קפואים, פעולה המקנה לה טעם ייחודי. גרסה זו נרשמה תחת סימן מסחר ושם זה אינו בר זיוף.

קיימת גרסת פרמיום נוספת של "סטוליצ'נאיה", "סטולי עלית סופר פרימיום" והיא מזוקקת ארבע פעמים.

==סוגי סטוליצ'נאיה==
*(Stolichnaya 80 proof (red label
*(Stolichnaya 80 proof (cristall or gold
*(Stolichnaya 100 proof (blue label
*Stolichnaya Elit
*(Stolichnaya citros (Citrus
*(Stolichnaya razberi (Raspberry
*(Stolichnaya cranberi (Cranberry
*(Stolichnaya strasberi (Strawberry
*(Stolichnaya vanil (Vanilla
*(Stolichnaya persik (Peach
*(Stolichnaya ohranj (Orange
*(Stolichnaya kafya (Coffee

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
*[https://web.archive.org/web/20200307114627/https://spi-group.com/ האתר של החברה שמייצרת את סטוליצ'נאיה]

קטגוריה:וודקה
קוואזולו

קוואזולו (בשפת הזולו, באנגלית ובאפריקאנס: KwaZulu) הייתה בנטוסטן תחת שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה שהוקמה על מנת שתשמש מולדת חצי-עצמאית לבני עם הזולו. עיר הבירה, שהייתה במקור נונגומה, הועברה לאולונדי ב-1980. 

עד פירוק שיטת הבנטוסטנים הנהיג הצ'יף מנגוסוטו בוטלזי ממפלגת החרות אינקאטה את השטח האוטונומי. ב-1994 צורפה קוואזולו שוב למחוז נטאל שסבב אותה כדי לייצור את מחוז קוואזולו-נטאל החדש.

==דגל קוואזולו==
<gallery>
תמונה:Flag of KwaZulu (1985–1994).svg|דגל קוואזולו בשנים 1985-1994
תמונה:Flag of KwaZulu (1977–1985).svg|דגל קוואזולו בשנים 1977-1985
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע

המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע (באנגלית: American Museum of Natural History) הוא אחד המוזיאונים החשובים בארצות הברית. המוזיאון נמצא בשדרת סנטרל פארק וסט (השדרה ליד הגבול המערבי של סנטרל פארק) בין רחוב 77 מערב לבין רחוב 81 מערב בשכונת האפר וסט סייד (הצד המערבי העליון) ברובע מנהטן שבניו יורק.

המוזיאון מעסיק למעלה מ-1,200 עובדים והוא מנהל כ-100 מחקרי שדה מדי שנה.

==היסטוריה של המוזיאון==
המוזיאון נוסד בשנת 1869 ובתחילת דרכו שכן בבניין הארסנל (בניין מאגר התחמושת) שבסנטרל פארק. בשנת 1874 נרכשה הקרקע למבנה הנוכחי של המוזיאון, והמבנה המקורי תוכנן בסגנון נאו-גותי על ידי קלוורט ווקס וג'ייקוב ריי מולד (אשר בנו יחד עם פרדריק לו אולמסטד את המבנים בסנטרל פארק הסמוך), והמבנה נבנה בין השנים 1874–1877.
בהמשך הורחב המוזיאון ונבנתה חזיתו הדרומית העטוייה לבנים אדומות. חזית זו שתוכננה בסגנון נאו-רומנסקי על ידי ג' קליבלנד קאדי הפכה לסימן היכר ולסמל של המוזיאון.

חזית בסגנון רומי פרי תכנונו של ג'ון ראסל פופ נבנתה בשנת 1936 בצידו של המוזיאון הפונה לסנטרל פארק. חזית זו מובילה לאולם הכניסה החדש של המוזיאון הבנוי בצורת בזיליקה רומית, ובמרכזה נמצא שלד של בארוזאורוס המנסה להגן על צאצאה מפני אלוזאורוס טורף. אולם זה נבנה כאנדרטה לטדי רוזוולט.

==תצוגות המוזיאון==
המוזיאון להיסטוריה של הטבע מפורסם בדיורמות שלו המציגות פוחלצים של בעלי חיים בסביבתם הטבעית - למוזיאון שלוש תצוגות דיורמות: בעלי חיים אסייתים, אפריקאים וצפון אמריקאים. כמו כן באולם האוקיינוסים ישנו דגם בגודל טבעי של לוויתן כחול.
אחד המוצגים הייחודיים המוצגים במוזיאון הוא ההיידה - קנו מלחמה אינדיאני שנוצר עבור המוזיאון במיוחד והובא אליו דרך פנמה (התעלה טרם נבנתה באותה עת והיו צריכים להעביר אותו ביבשה).
כמו כן למוזיאון אוסף מינרלים ויהלומים הכולל את כוכב הודו הידוע - הספיר הגדול בעולם.
למוזיאון אוסף אנתרופולוגי גדול.

למוזיאון אוסף גדול של שלדי דינוזאורים הכולל בין השאר את המפורסמים שבהם: טירנוזאורוס, טריצרטופס, אפטוזאורוס/ברונטוזאורוס, סטגוזאורוס, אלוזאורוס, סטירקוזאורוס ועוד. ב-2016 הוצב במוזיאון שלד ענק באורך 37 מטר של טיטנוזאור ענק (זאורופוד מענף הטיטאנוזאוריה) שנתגלה ב-2014 וב-2017 ניתן לו השם פטגוטיטאן במאמר מדעי.

פלנטריום היידן המהווה חלק מ"מרכז רוז לחקר הארץ והחלל" מהווה חלק מהמוזיאון.

<gallery>
File:Triceratops dino.jpg|טריצרטופס
File:Tyrannosaurus AMNH 5027.jpg|טירנוזאורוס רקס
File:Apatosaurus excelsus.jpg|אפטוזאורוס
File:Stegosaurus Struct.jpg|סטגוזאורוס
File:Styracosaurus albertensis skull 02.jpg|סטירקוזאורוס
File:Blue Whale Nat'l Hist Museum.JPG|דגם לוויתן כחול מוצג במוזיאון
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://ology.amnh.org/ אתר האינטרנט של המוזיאון - דפים לילדים].
* [http://www.thecityreview.com/uws/cpw/amerhist.html ההיסטוריה של הקמת המוזיאון]

==הערות שוליים==

תולדות הטבע, המוזיאון האמריקאי ל-
אמריקאי לתולדות הטבע, המוזיאון ה-
קטגוריה:סנטרל פארק וסט
קטגוריה:ארצות הברית:אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
כוכב הודו

כוכב הודו
כוכב הודו היא אבן החן מסוג ספיר הגדולה בעולם. משקלה 563.35 קרט (112.67 גרם).
אבן זו היא בעלת איכות גבוהה ובלא פגמים. האבן יוצאת דופן בשל צורת הכוכב הנמצאת על שתי פניה.

==היסטוריה==
האבן נכרתה בסרי לנקה. בשנת 1900 תרם המילארדר ג'יי. פי. מורגן את האבן למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע במנהטן שבעיר ניו יורק.

ב-29 באוקטובר 1964 השאירו פורצים למוזיאון את החלון באחד מחדרי השירותים פתוח, ובחסות החשיכה פרצו למוזיאון וגנבו את כוכב הודו וכן את יהלום העיט ואת אודם דה לונג. מתוך אוסף היהלומים ואבני החן של המוזיאון רק כוכב הודו היה מוגן באמצעות אזעקה אולם גם זו לא פעלה מכיוון שהסוללה החשמלית המפעילה את האזעקה נגמרה. שווי האבנים שנגנבו עלה על 400,000 דולרים. 

לאחר יומיים תפסה המשטרה את הגנב - ג'ק מרפי הידוע בכינוי "מרף ד'ה סרף" יחד עם שני שותפיו לעבירה. הספיר נמצא בלוקר בתחנת אוטובוסים במיאמי, אך יהלום העיט מעולם לא נמצא.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אבני חן ידועות
קטגוריה:מנהטן
פלנטריום היידן

פלנטריום היידן (באנגלית: Hayden Planetarium) הוא פלנטריום הממוקם ברחוב סנטרל פארק ווסט באי מנהטן שבעיר ניו יורק, בארצות הברית.
הפלנטריום מהווה חלק מהמוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע.

מאז שנת 2000 מהווה הפלנטריום חלק משתי אטרקציות תיירותיות במרכז רוז לחקר הארץ והחלל - בחלקו העליון של הפלנטריום מוצגת הדמיה המתארת את החלל, ובחלקו התחתון הדמיה המתארת את המפץ הגדול.

==היסטוריה של הפלנטריום==
בשנת 1933 תרם ה-Reconstruction Finance Corporation סכום של 650,000$, וצ'ארלס היידן סכום של 150,000 $ במטרה להקים את הפלנטריום, שנפתח שנתיים אחר כך. מטרת הפלנטריום הייתה להסביר לקהל הרחב את גודלו והיקפו של העולם תוך מתן פרספקטיבה נכונה לצופים אודות הדברים הנפלאים הקורים כל יום ברחבי היקום.

בשנת 1960 הותקן בפלנטריום מקרן מסוג זיס IV, ובשנת 1973 שודרג המקרן למקרן מסוג זיס VI. 

בינואר 1999 נסגר הפלנטריום לסדרה של שיפוצים שנסתיימו בשנת 2000, עת הוקם מרכז רוז על פי תכנונו של ג'יימס פולשק. כעת התצוגות בפלנטריום מוצגות באמצעות גרפיקה ממוחשבת ומקרן מסוז זיס IX.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: מוזיאונים
קטגוריה:פלנטריומים
מרקוס מסקוס

מרקוס מסקוס (ביוונית: Μάρκος Μέσκος; 7 בספטמבר 1935, מקדוניה היוונית – 1 בינואר 2019) היה משורר וסופר יווני. מסקוס התגורר בסלוניקי ועבד בהוצאת ספרים.

בין ספרי השירה שכתב:
*"לפני המוות" (1958)
*"מוורובוני" (1963)
*"סוסים בהיפודרום" (1973)
*"בית-עלמין פרטי" (1975)
*"פרחים לנחש המקולל" (1981)
*"בצל האדמה" (1986)

מסקוס כתב גם את הרומנים:
*"משחקים בגן-העדן" (1978)
*"לשון כרותה" (1979)
*"מכרים וחברים" (1987)

אחדים משיריו תורגמו לעברית וראו אור במוסף הספרותי של עיתון הארץ.

==קישורים חיצוניים==
* [https://vesnik-ilinden.com/egejska-makedonija-pochina-najgolemiot-makedonski-poet-markos-meshkos/ קורות חיים]

קטגוריה:משוררים יוונים
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1935
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-2019
ג'ני מסטוראקי

ג'ני מסטוראקי (ביוונית: Τζέννη Μαστοράκη; 21 בפברואר 1949 – 30 ביולי 2024) הייתה משוררת ומתרגמת יוונייה.

== ביוגרפיה ==
ג'ני מסטוראקי נולדה באתונה. עבדה כמתרגמת מאנגלית ומצרפתית ליוונית. פרסמה את קובצי השירה "אגרה" (1972), "המשפחה" (1978), "סיפורים על המעמקים" (1983) ו"נזר אחד של אור" (1989). מסטוראקי השתייכה, ביחד עם מַרִיָּה לַאִינָה ויָאנִיס קוֹנְדּוֹס, ל"דור השִּׁבעים" בשירה היוונית החדשה. שירתה, שהתמקדה בראשית דרכה בעיקר בנושאים חברתיים ופוליטיים, הלכה ונהייתה אישית ומופנמת יותר עם חלוף השנים. רבים משיריה תורגמו לעברית וראו אור במוסף הספרותי של עיתון הארץ ובכתבי-העת דימוי והליקון.

נפטרה באתונה ב-30 ביולי 2024.

== קישורים חיצוניים ==

* השיר "[https://www.ramisaari.com/meahev/ מאהב רוחות הרפאים]" בתרגום לעברית

קטגוריה:מתרגמות
קטגוריה:משוררות יווניות
קטגוריה:יווניות שנולדו ב-1949
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1949
קטגוריה:נפטרות ב-2024
קטגוריה:נפטרים ב-2024
סוטיריס טריוויזאס

סוטיריס טריוויזאס (ביוונית: Σωτήρης Τριβιζάς; נולד ב-1960) הוא משורר יווני.

==ביוגרפיה==
טריוויזאס נולד באי קורפו. הוא למד בלשנות, ספרות יוונית ועיתונאות באוניברסיטת סלוניקי. נכון ל-2016, טריוויזאס גר באתונה, ועובד כמורה ללשון היוונית ולספרותה. בנוסף הוא פעיל במערכת כתב-העת הספרותי "פורפיראס", היוצא לאור בקורפו. 

טריוויזאס פרסם 4 קובצי שירה: "הקליפה" (1982), "ירח מזויף" (1984), "חיי רפאים" (1986) ו"חיי רפאים ושירים אחרים" (1991). נושאיה העיקריים של שירת טריויזאס הם הבדידות, האהבה, התשוקה והמוות. השירים מינימליסטיים, מועדם הוא בדרך כלל הלילה, מקומם - העיר או הלב, ולשונם תמציתית אך מדויקת. כתיבתו של טריויזאס דומה לציור מיניאטורות של רגע בצבעים כהים וחיים. אחדים משיריו תורגמו לעברית וראו אור בכתב-העת "דימוי".

קטגוריה:משוררים יוונים
קטגוריה:מתרגמים מאיטלקית
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1960
הולנת'ון

הולנת'ון (Hollenthon) היא להקת מטאל אוסטרית.

הלהקה עיצבה לעצמה צליל מקורי המערב השפעות מהמוזיקה הקלאסית והשפעות אתניות שונות עם בלאק מטאל. השירה מתחלקת בין מנהיג הלהקה, מרטין שירנק (במקור בלהקת הדת' מטאל האוסטרית האוונגרדית פנג'נט סטנץ') ואשתו אלנה, בצירוף של שירה גברית אופראית.

אלבומם השני היה With Vilest Of Worms To Dwell ("לחיות לנצח בקרב התולעים המגעילות והמרושעות ביותר"). האלבום הראשון נוטה יותר מן השני לכיוונים אתניים.

==חברי ההרכב==
* מרטין שירנק (שירה / גיטרה / בס)
* מייקל גרוגר (תופים)
* אלנה שירנק (קולות רקע)

==אלבומים==
*Domus Mundi - 1999
*With Vilest of Worms to Dwell - 2001

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות אוסטריות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1994
מריה לאינה

מריה לאינה (ביוונית: Μαρία Λαϊνά; 1947 – 27 בדצמבר 2023) הייתה משוררת יוונייה.

== ביוגרפיה ==
לאינה נולדה בעיר פטרס, ובהמשך עברה לאתונה ועבדה כמורה לספרות יוונית. לאינה שייכת ביחד עם ג'ני מסטוראקי ויָאנִיס קוֹנְדּוֹס ל"דור השִּׁבעים" בשירה היוונית החדשה. היא פרסמה שישה ספרי שירה, ספר מסות ושני מחזות. בין ספריה הנודעים ביותר: התבגרות (1968), מעבר (1970), שינוי נוף (1972), סימני פיסוק (1979), שלה (1985), המוקיון (1985), המציאות תמיד כאן (1990) ופחד כעין הוורד (1992).

רגישות כלפי הזולת, דיוק מרבי בניסוח וצלילות ההבעה הם המאפיינים העיקריים של שירת לאינה. בשירה זו בולטים גם יסודות שמקורם בטבע, בתיאטרון ובמוזיקה, וכן השפעות של שירת המזרח הרחוק.

מריה לאינה הייתה אורחת פסטיבל המשוררים של משכנות שאננים במרץ 1995. תרגומי שיריה לעברית התפרסמו באנתולוגיה של אותו פסטיבל וכן במוסף הספרותי של עיתון הארץ ובכתבי-העת רחוב, הליקון ודימוי.

נפטרה ב-27 בדצמבר 2023.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררות יווניות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אתונה
קטגוריה:יווניות שנולדו ב-1947
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1947
קטגוריה:יוונים שנפטרו ב-2023
מערבולת קצה כנף

תמונה מ[[מחקר של נאס"א המדגימה את התופעה]]
באווירודינמיקה, מערבולת קְצה כנף או עַרבּולֶת שוֹבֶל (גם טוּרְבּוּלֶנְטִיּוּת שוֹבֶל; באנגלית: wake turbulence) היא זרימת אוויר סביב כנף בעלת אורך סופי (בניגוד למקרה התאורטי הפשוט יותר של כנף אינסופית), שבה האוויר זורם סביב קצה הכנף מהאזור שמתחת הכנף לאזור שמעליה, ופוגש את חלקי הכנף הסמוכים לקצה בכיוון זרימה מלמעלה למטה, תוך יצירת מערבולת אוויר שנותרת במקומה אף מספר דקות לאחר מעבר כלי הטיס.

תופעה זו נובעת מהפרש הלחצים בין הזרימה מתחת לכנף ומעליה. הפרש לחצים זה הוא הגורם לכוח עילוי, וככל שהפרש לחצים זה גדל, כך גדלה עוצמתן של מערבולות קצה הכנף. הזרימה הנובעת ממערבולות קצה הכנף פוגשת את זרימת האוויר המגיעה לכנף עקב תנועתה באוויר ויוצרת מהירות זרימה שקולה, שכיוונה פונה כלפי מטה. לפיכך, כוח העילוי, הניצב לכיוון מהירות שקולה זו, יהיה מוטה לאחור, ולמעשה יהיה לו רכיב של גרר ביחס לזרימת האוויר המקורית. רכיב זה נקרא גרר מושרה והוא אחד מהמרכיבים העיקריים של כוח הגרר.

בשל היות התופעה קשורה לקצה הכנף, ככל שהיחס בין אורך הכנף לבין רוחב קצה הכנף גדל התופעה נחלשת. מסיבה זו סובלים מטוסי נוסעים ותיקים, כדוגמת בואינג 707, ממערבולות קצה כנף קשות, שאף מונעות נחיתה רצופה של שני מטוסים אחד אחרי השני, אם הראשון מייצר מערבולות קצה כנף גדולות וחזקות. אחד הפתרונות לבעיה זו הוא תכנון כנפיים בעלות קצה כנף העומד כמעט בניצב לכנף (כנפונים). במטוסי תובלה כנפונים כאלה יכולים "לחסוך" עד כ-5% עילוי.

==ראו גם==
* מערבולת
* כנפון קצה־כנף

==הערות שוליים==

קטגוריה:אווירודינמיקה
טלה בר

טלה בר (נולדה ב-1934) היא חוקרת, סופרת, משוררת ומתרגמת ישראלית.

==ביוגרפיה==
טלה בר נולדה בקיבוץ עין חרוד.

למדה בלשנות הודו-אירופית באוניברסיטה העברית בירושלים, וכן למדה לשון וספרות עברית לתואר ראשון ושני באוניברסיטת לונדון, ולשון וספרות אנגלית בקולג' וסלי באוניברסיטת אוקספורד.

טלה בר תרגמה כ-20 ספרים מהספרות האנגלית הקלאסית לעברית, ובהם אהבה וגאווה, שהוא תרגום לרומן Pride and Prejudice מאת הסופרת הבריטית ג'יין אוסטן. עוד תרגמה מכתביהם של ד.ה. לורנס, ג'ון גולסוורתי, הנרי ג'יימס, אדגר אלן פו, אוסקר ויילד, והאחיות שרלוט ואמילי ברונטה.

הוציאה ספרי פרוזה בעברית וכן כתבה מאמרים בכתבי העת "קשת" ו"דבר לילדים", במגזין האינטרנט "[http://www.haayal.co.il/author?id=138 האייל הקורא]", ב"במעריב ברשת" ובאתר "ויקה-ישראל". כותבת גם סיפורים ומאמרים באנגלית, שפורסמו בכתבי-עת שונים, באינטרנט ובדפוס.

כתבה מאמרים, שרוכזו לאחר מכן בספר "אלתו של עגנון - מוטיבים פגאניים ביצירתו", וכן ערכה מחקר ספרותי ומיתולוגי על טריסטן ואיזולדה אשר התפרסם כספר. עוד פורסמו באינטרנט ספריה האלקטרוניים "גאיה" וארץ-גן", וכן ספר אגדות לילדים בשם "הנסיכה לכלוכית".

בין ספריה בעברית - 'מיכל - בת המלך' (בהוצאת גוונים- חלונות), וכן 'אלה' ו'ונוס - אגדות למבוגרים' (שניהם בהוצאת אסטרולוג).

ספר שירים בשם "עונות" יצא בהוצאת "סער", ושירים וסיפורים נוספים מפרי עטה מתפרסמים באתר האינטרנט "במה חדשה".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://stage.co.il/Authors/TalaBar טלה בר], באתר "במה חדשה"
* [http://www.haayal.co.il/author?id=138 טלה בר], באתר האייל הקורא
* 

קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמות מאנגלית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מאנגלית לעברית
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עין חרוד: אישים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
אלן ניט

חנוכת פסל לכבודה של אלן ניט בהונגריה, 2009
אֶלֶּן נִיט (באסטונית: Ellen Niit ; 13 ביולי 1928 - 30 במאי 2016) הייתה ציירת, סופרת, מתרגמת ומאיירת ספרי ילדים אסטונית.

==ביוגרפיה==
אלן ניט נולדה בשם אלן היוב בטאלין, בירת אסטוניה. במהלך חייה הספיקה לחוות רבות מהתהפוכות שטלטלו את ארצה במהלך המאה ה-20: ילדות אידילית באסטוניה החופשית, זוועות מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הנאצי, הכיבוש הסובייטי, גירוש קרובי משפחה לסיביר, תקופת טיהורים ועריצות מחשבתית באוניברסיטה, תביעות אידאולוגיות שהתמקדו ביוצרים האסטונים אשר נדרשו להתגייס לשורות הריאליזם הסוציאליסטי ולבסוף השתחררותה של אסטוניה וצעדיה הדמוקרטיים הראשונים.

ניט החלה לפרסם את יצירתה בשנת 1960. שירי ספר הביכורים שלה, "הָאָרֶץ מְלֵאָה מְצִיאוֹת", מורים על כיווני שירתה העתידיים – בעלי דמיון, עשירים במצלול מגוון, רגישים ומדויקים, מודרניסטיים ואינטימיסטיים. ניט הואשמה בפורמליזם בעקבות פרסום ספר הביכורים. בעקבות כך, ספרה השני, מְכַיֵּר הַצִּפּוֹר, יצא כעבור עשר שנים (1970). ספרה השלישי, הַהוֹלֵךְ עַל-פְּנֵי הַמַּיִם (1977), קדם למבחר קְבִיעוּת הָעוֹלָם (1978), שכלל שירים משלושת הספרים הקודמים. אחריו התפרסמו, בין השאר, מִשְׂחַק מַרְאַת הַסְּתָו (1981) ושִׁירַת אֶבֶן הַסִּיד (1998).

אֶלֶּן נִיט תופשת מזה כשלושים שנה מקום מרכזי בשירה האסטונית: שיריה נחשבים לנכס צאן ברזל של המודרניזם האסטוני, רבים מהם הולחנו ורבים עוד יותר נמצאים בספרי לימוד. ניט היא אחת היוצרות האהובות ביותר באסטוניה, הן על ילדים והן על מבוגרים, ואסטונים רבים רואים בה מחנכת אישית שלהם, משוררת של שלושה דורות. לגילוי העולם, לשמחת החיים ולאהבת הטבע יש מקום מרכזי בשירה זו, הנרתעת מהאופטימיזם המאולץ של התקופה הסטליניסטית ומחצינה את החן שבשימוש הטהור והצלול בשפה פיוטית נקייה ממליצות ומנביבות. אחדים משירי נִיט תורגמו לעברית בידי רמי סערי וראו אור בכתב-העת שְׁבוֹ.

ניט הייתה נשואה בשנים 1949–1957 לחוקר הספרות האסטוני הלדור ניט. לשניים נולד בן משותף.
בשנת 1958 נישאה ליָאן קְרוֹס, אחד מגדולי הסופרים האסטונים במאה העשרים, ולשניים נולדו שני בנים. לניט עוד בת. בשנת 2008 נפטר יאן קרוס.

אלן ניט הלכה לעולמה בטאלין ונטמנה לצד בעלה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סופרות אסטוניות
קטגוריה:ילידות 1928
קטגוריה:ציירות אסטוניות
קטגוריה:מאיירות
קטגוריה:ציירות המאה ה-20
קטגוריה:ציירות המאה ה-21
קטגוריה:נפטרות ב-2016
קטגוריה:נפטרים ב-2016
מרי וליסו

מָרִי וַלִּיסוֹ (באסטונית: Mari Vallisoo; 12 בנובמבר 1950 - 4 באוגוסט 2013) הייתה משוררת אסטונית.

== חייה ==
מרי וליסו נולדה במשפחה כפרית במזרח מחוז ייגבה באסטוניה. בשנת 1973 סיימה לימודי תכנות במכללה הטכנית של טאלין ועבדה במכון למדעי המחשב בטרטו. עם היבחרה לאגודת הסופרים האסטונים ב-1983, נטשה את עיסוקה בתכנות והתמסרה לכתיבה. 
וליסו חיה בצניעות, לא השתתפה באירועים פומביים ונמנעה מראיונות בתקשורת. 
מרי וליסו נפטרה בטרטו כתוצאה מתאונת דרכים, כאשר מכונית פגעה בה במעבר חציה.

== יצירתה ==
וליסו פרסמה שמונה ספרי שירה ואוסף אחד:
* כְּלָבִים אֲהוּבִים (Kallid koerad), 1979
* מְדַבֶּרֶת אִתְּךָ בְּחֹדֶש הָאָבִיב (Kõnelen sinuga kevadekuul), 1980
* צִפֳּרִים נוֹדְדוֹת בַּחֶדֶר הַסָּמוּךְ (Rändlinnud kõrvaltoas), 1983
* מְדַבְּרוֹת וְעָפוֹת (Kõnelevad ja lendavad), 1986
* מִלּוֹת חַיִּים וּבְשׂוֹרוֹת מָוֶת (Sünnisõnad ja surmasõnumid), 1991
* הוֹוֶה הַיָּחִיד (Ainsuse olevik), 2000
* מילות הנחשים (Ussisõnad), 2001
* מבחר מן השנים 1979-2000 (Tabamatu toalävel), 2011
* מחברת כוכב השחר (Koidutäht koolivihikus), 2011

וליסו זכתה ב-4 פרסים על יצירתה:
* הפרס השנתי של אגודת הסופרים האסטונים, 1992
* פרס יוהאן ליב, 1995
* פרס יוהאן ליב, 2001
* פרס התרבות הממלכתי, 2012

שירתה משלבת בין מסורת וחדשנות – תערובת של היסטוריה ומיתוס, אמת ובדיה, קדושה וחול. בשיריה היא משתמשת ביסודות הלקוחים מהשירה העממית של אסטוניה. השירים כוללים לא פעם תעלומה מבודחת ומציאות חידתית, שבדרך כלל לא מציעות פתרונות, אך מאפשרות לקורא לקבל תמונה של עולם שלם מבעד לשברים ורסיסים. לפי תפיסתה של וליסו, היא יועדה לתפקיד זה, ומתמסרת לו רוב יומה. לפיכך היא עסוקה בשיריה בהכנת אוכל, בכביסה, בניקיון ובטיפול בחיות - מיתוסים ישנים עוזרים לה לטפח את ביתה הרוחני בתקופה שהיא תופסת כנדודים פוסט-מודרניים, אובדן דרך וניכור. 

אחדים משירי מָרִי וַלִּיסוֹ תורגמו לעברית וראו אור בכתב-העת שְׁבוֹ.

== קישורים חיצוניים ==

* "[https://www.ramisaari.com/lo/ לא בונה]", שיר מאת מרי וליסו בתרגום לעברית 

קטגוריה:משוררים אסטונים
קטגוריה:משוררות אסטוניות
קטגוריה:אסטוניות שנולדו ב-1950
קטגוריה:אסטוניות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:אסטונים שנפטרו ב-2013
טנו אנפלו

טנו אנפלו (Tõnu Õnnepalu, נולד ב-13 בספטמבר 1962) הוא סופר ומשורר אסטוני, המוכר גם בשם-העט אמיל טודה.

==ביוגרפיה==
אֱנֶּפָּלוּ נולד בטאלין בירת אסטוניה. בשנים 1980 עד 1985 למד ביולוגיה באוניברסיטת טרטו וסיים לימודיו בהצטיינות. בשנים 1985 עד 1987 עבד כמורה לביולוגיה וכימיה בבית ספר באי היומאה. בשנים 1989–1990 שימש כעורך כתב-העת האסטוני "קשת בענן" (Vikerkaar) לענייני תרבות.
לאחר מכן עבד כמתרגם, סופר והיסטוריון עצמאי. הוא התגורר מספר שנים בפריז וניהל את "המכון האסטוני" שם.

אנפלו התחיל את דרכו הספרותית בשלושה ספרי שירה מעניינים: "הבית על גדת הנהר" (1985), "איתקה" (1988) ו"בארץ ההיא" (1990). עם פרסומם עוררו ספריו עניין רב בקהל הקוראים של ארצו, ומבקריו ראו בו את "אחת ההבטחות הגדולות של השירה האסטונית החדשה". לספרי השירה הקודמים שכתב נוסף בשנת 1996 הספר "מידה".

למרות הצלחתו זאת, לא קנה היוצר הצעיר את תהילתו בשיריו, אלא דווקא ביצירותיו בסיפורת. מאז פרסום ספר הביכורים שלו בפרוזה, מעוררת כל יצירה חדשה שלו סקרנות, עניין והתלהבות. עד כה פרסם הסופר את הרומנים "מדינת גבול" (1993), "המחיר" (1995), "הנסיכה" (1997) ו"רדיו" (2002). באותה שנה הוציא לאור את הרומן האוטוביוגרפי "תרגילים" תחת שם העט "אנטון ניגוב" (Anton Nigov).

על ספרו מדינת גבול, שתורגם ליותר מתריסר שפות והוא הספר האסטוני הראשון שראה אור בעברית (תרגום: רמי סערי, סדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005), זכה היוצר בפרס הלאומי לספרות של הרפובליקה האסטונית, בפרס של מועצת המדינות הבלטיות ובפרס טוּפִּילָק על התרגום השוודי של הספר.

אנפלו תרגם סיפורת מצרפתית והוא חבר במועצת המנהלים של האוניברסיטה למדעי החיים בטרטו.

== ספרי שירה ==
* "הבית על גדת הנהר" (Jõeäärne maja) , 1985
* "איתקה" (Ithaka) , 1988
* "בארץ ההיא" (Sel maal) , 1990
* "מידה" (Mõõt) , 1996
* Enne heinaaega ja hiljem, 2005

== רומאנים ==
* "מדינת גבול" (Piiririik), 1993. יצא לאור במהדורה עברית בסדרת "צפון", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005
* "המחיר" (Hind), 1995
* "הנסיכה" (Printsess), 1997
* "רדיו" (Raadio), 2002
* "תרגילים" (Harjutused), 2002
* "יומן פלנדריה" (Flandria päevik), 2008

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140518002113/http://www.estlit.ee/index.php?id=10899&author=10899&c_tpl=1066&make_sections=1 טנו אנפלו] באתר מרכז המידע לספרות אסטונית (אנגלית)

קטגוריה:סופרים אסטונים
קטגוריה:מורים לביולוגיה
קטגוריה:מתרגמים
קטגוריה:אסטונים שנולדו ב-1962
עמנואל ענתי

עמנואל ענתי (נולד ב-14 במאי 1930) הוא ארכאולוג ישראלי. ענתי הגיע לתודעה הציבורית בעיקר בגלל קביעתו השנויה במחלוקת כי הר כרכום הוא הר סיני המקראי.

== חייו ==
נולד בפירנצה שבאיטליה לאוגו ואלזה קסטלנואבו, משפחה יהודית מבוססת. ב-1942, לפני תחילת גירוש חלק מיהודי פירנצה למחנות ריכוז, ברחה המשפחה מהעיר ונדדה בין כפרים בטוסקנה. לבסוף מצאה מקום ביער הסמוך לעיירה וילה א ססטה שבנפת סיינה. אב המשפחה חפר מערה ביער בעזרת מקומיים ושם מצאה המשפחה מסתור מחורף 1944 ועד סיום המלחמה. לאחר המלחמה, ב-1945, עלתה המשפחה לישראל.

את התארים בוגר ומאסטר סיים ענתי בשנים 1953 ו-1956 בהתאמה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לארכאולוגיה וגאוגרפיה היסטורית ואת התואר דוקטור באתנולוגיה קיבל ב-1960 מאוניברסיטת סורבון בפריז. בשנת 1965 מונה לדרגת מרצה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1969 הועלה לדרגת פרופסור חבר. ענתי התגורר בישראל בשנות ה-70 ולימד באוניברסיטת תל אביב. הוא ביצע חפירות ארכאולוגיות במקסיקו, טנזניה, אוסטרליה והודו. ענתי הוא פרופסור בדימוס לפלאו-אתנולוגיה באוניברסיטת לצ'ה (Lecce) באיטליה.

להר כרכום הגיע ענתי לראשונה בשנת 1954, כאשר ביקר בנגב כסטודנט לארכאולוגיה. ציורי הסלע הפזורים בהר כרכום (שנקרא אז "רכס עדיד") משכו את תשומת לבו. ב-1980 חזר להר לחקור אותו לעומק, וב-1983 פרסם לראשונה את מסקנתו שהר כרכום הוא הר סיני, וערער על הזיהוי הרווח יותר של ג'בל מוסא בדרום סיני כהר סיני.

בסוף 1956 הגיע ענתי לחקור את ציורי הסלע (פטרוגליפים) בוואל קמוניקה, עמק ארוך המשתרע מצפון לדרום במורדות האלפים, צפונית לברשה בלומברדיה שבאיטליה. על כך שיש באזור ציורי סלע כבר היה ידוע בעקבות תגלית של גאוגרף איטלקי בשם Gualtiero Laëng מ-1908. ענתי עסק במחקר, קטלוג ותיארוך הציורים. ענתי הקים בקאפו די פונטה (Capo di Ponte) שבמרכז העמק, שסביבה יש ריכוז גדול של ציורי סלע, את "מרכז קאמונו ללימודי הפרהיסטוריה" (Centro Camuno di Studi Preistorici), מוסד לימודי ייחודי המתמחה באמנות פרהיסטורית שענתי משמש כמנהלו הפעיל. ב-1979 הכריז ארגון אונסק"ו על ציורי הסלע בוואל קמוניקה "אתר מורשת עולמית", בין השאר, הודות למאמציו של ענתי.

==מספריו==
*"הר כרכום – לאור התגליות החדשות", הוצאת אריאל, 2001
*"התקופות הארכאולוגיות בארץ ישראל", מטכ"ל, קצין חינוך ראשי, ענף השכלה, 1957
<div style="direction: ltr;">
*Emmanuel Anati - "Mountain of God" - Rizzoli, 1986
*Emmanuel Anati - "Camonica Valley" – Knopf, 1960
*Emmanuel Anati - "Palestine Before The Hebrews A History, From the Earliest Arrival of Man to the Conquest of Canaan" – Knopf, 1963
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110722024142/http://www.artepreistorica.it/autori/biografia.asp?id=551 ביוגרפיה של עמנואל ענתי] 
* 
* [http://shezaf.net/עיתונות/כתבות-בארץ/הר-האלוהים.html הר האלוהים] ראיון שערך צור שיזף עם עמנואל ענתי על הר כרכום ב-24 באוקטובר 2005.
* [http://shezaf.net/וידאו/וידאו/האם-הכרכום-הוא-הר-סיני.html האם הכרכום הוא הר סיני?] כתבת וידאו שערך צור שיזף עם עמנואל ענתי על הר כרכום למבט 2 ב -2010.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים ישראלים
קטגוריה:יהודים איטלקים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:ילדים בשואה: איטליה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
המשקאות הלבנים

המשקאות הלבנים היא משפחה של ארבעה משקאות אלכוהוליים: וודקה, ג'ין, רום וטקילה.

המשותף למשפחת הלבנים:

# כולם תזקיקים - משקאות אלכוהוליים המיוצרים על ידי התססה של חומר הגלם ואחר כך זיקוקו.
# כולם משקאות אלכוהוליים חזקים. רמת האלכוהול הטיפוסית במשקה לבן היא 40%.
# לאחר הפקתם הם נשארים חסרי צבע כמו מים. חלק מהמשקאות עוברים תהליכים של סינון ותיבול, שאינם משפיעים על צבעם. כמו כן, חלק מהמשקאות עוברים תהליכים של צביעה או יישון, וכתוצאה מכך צבעם משתנה.
# כולם הפכו למשקאות בינלאומיים, והם משמשים כבסיס האלכוהולי למרבית הקוקטיילים בעולם. בין הקוקטיילים המפורסמים ניתן למצוא את קוסמופוליטן (וודקה), מרטיני יבש (ג'ין), דאקירי (רום) ומרגריטה (טקילה).

משפחה זאת נבדלת ממשפחות תזקיקים אחרות כגון משפחת הוויסקי ומשפחת הברנדי בהיותה שקופה ("לבנה"), ומכאן מקור שמה.
ארבעת המשקאות בקבוצה זו חולשים על כל שטחי העולם כמעט (למעט אפריקה ומזרח אסיה).

וודקה - מזרח אירופה וצפון אסיה.

ג'ין - מערב אירופה, בעיקר אנגליה.

רום - דרום אמריקה והאיים הקאריביים.

טקילה - מקסיקו.

== צורת הגשה קלאסית==
באופן מסורתי, לכל המשקאות הלבנים צורת הגשה אחידה:
# נקי - בכוס הייבול, ללא קרח.
# על קרח - בכוס גבוהה, עם קרח.
# עם תוספת - בכוס גבוהה, עם קרח וסטירר, כאשר התוספת מוגשת בצד בקנקן קטן או בבקבוק קטן.
# קפוא - בכוס שוט.

כאשר המשקה אינו לבן, חוקי ההגשה משתנים. למשל, רום שאינו לבן יגיע בכוס אולד פאשן כאשר הוא מוגש נקי או על קרח.
יש לציין שלא בכל המקומות מקפידים על ההגשה הקלאסית, משיקולים שונים. למשל, במקומות רבים מגישים משקה לבן עם תוספת כאשר התוספת כבר מעורבבת בתוך הכוס, כדי לחסוך בכלים ובזמן.

קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
נקרופיליה

נקרופיליה (מיוונית: νεκρός - גופות ו-φιλία - חיבה) הוא שמה של פאראפיליה המאופיינת במשיכה מינית לגופות ובהגעה לאורגזמה באוננות עם גופות אלה. בדרך כלל משמש המונח לתיאור תופעות כמו שאיבת הנאה מינית מהמתת אנשים אחרים, קיום קשר שבו הצד השני פסיבי ודומם לחלוטין, או לקיום דבקות חד-צדדית של אדם חי באדם שמת. הנקרופילים נחשבים לרוב לסובלים מבעיה נפשית.

ההפרעה מוכרת גם בשמות הבאים: נקרלגניה, קרופיליזם, נמקרוציטוס, אמטופיליה ונמקליזיס. <ref></ref>

במרבית המקרים, הנקרופילים סובלים מהפרעות נפשיות והפרעות אישיות מורכבות. מחקרים מראים שהם שואבים את הנאתם מעצם העובדה שהם צופים או מקיימים מגע מיני עם אדם חסר אונים שאינו מסוגל להתנגד.

נטיות נקרופיליות, על פי ה-DSM, הופכות לסטייה מינית ברגע שגורמות לאדם או לאחרים סבל, חוסר נוחות, בעיה בשיפוט או בניהול אורח חיים תקין. ה-DSM מסביר כיצד עשויה להתבטא הנקרופיליה, ביניהם אנשים שאוהבים שבני זוגם מעמידים פני מתים במהלך פעילות מינית, אנשים שמפנטזים על מגע מיני עם גופות על אף שמעולם לא התנסו בכך בפועל, אנשים שנהנים מעיסוק ומגע בגופות, גם כזה שאינו מינית, ונוספים.

ברוב התרבויות נקרופיליה נחשבת כפגיעה מוחלטת בכבודו של האדם המת. כך, ברוב המדינות המפותחות, קיום יחסים עם גופת אדם נחשבת לעבירה פלילית ומוטל בגינה עונש. ב-2018 פסק בית המשפט העליון כי החוק בישראל אינו מחשיב נקרופיליה כעבירה פלילית.<ref></ref>

==בדתות==
עבירה זו נחשבת לטאבו מוחלט ברוב הדתות ולאקט מיני לא לגיטימי.

=== אסלאם ===
האסלאם אוסר באופן מוחלט על נקרופיליה, נקרופיליה נחשבת לחטא חמור ופגיעה בכבודו של המת. תורת האסלאם מדגישה את כבודו של המת וקובעת טקסי קבורה וגינוני התנהגות נאותים בעת מותו של אדם.

=== יהדות ===
בהלכה היהודית, יש איסור כללי של הנאה מגופת המת, בכל מקרה, אדם המקיים יחסי מין עם אישה מתה שהייתה נשואה לאדם אחר טרם מותה, אמנם אינו עובר על איסור עריות, אך עובר על איסור 'מקשה עצמו לדעת' ומוציא זרע לבטלה.

==היסטוריה==
על פי כתבי הרודוטוס, המצרים הקדמונים המתינו שלושה-ארבעה ימים בטרם הביאו לחניטה אישה יפה על מנת שתרקיב מעט, מחשש לפעילות מעין זו בקרב החונטים.

סיפור קדום של נקרופיליה מופיע בתלמוד בבלי: לאחר שמרים החשמונאית נהרגה, טמנה המלך הורדוס בדבש, למשך שבע שנים על מנת לשמר את גופתה. לדעה אחת על מנת לשכב איתה ולדעה אחרת על מנת שיראו שנשא בת מלך.

פרדי שטוייר הוא האדם היחיד בישראל שהורשע בנקרופיליה.

==קישורים חיצוניים==

* מומחי מכון טמיר, [https://www.tipulpsychology.co.il/therapy/adults/necrophilia.html "מה זה נקרופיליה? סטיה של משיכה מינית נקרופילית לגופות"], באתר [https://www.tipulpsychology.co.il/ "מכון טמיר לפסיכותרפיה"], 01 באפריל 2022

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:פאראפיליה
חברותא

נערים לומדים בחברותא ב[[ישיבת תורת חיים (מוסקבה)]]
יהודים לומדים בחברותא בעיר [[פינסק. תצלום של אלתר קציזנה, פורסם בעיתון פֿאָרווערטס, בהושענא רבה ה'תרפ"ה.]]
לימוד בחַבְרוּתָא הוא שיטת לימוד הנפוצה היום בתרבות הישיבתית- יהודית שבה זוג-לומדים קורא יחד את הטקסט ודן בו. שיטת לימוד זו מקובלת בלימוד תורה, ובמיוחד בלימוד תלמוד.

כמו כן, חברותא היא כינויו של כל אחד מזוג הלומדים; בן הזוג האחד הוא חברותא של בן זוגו.

הלימוד בחברותא מתבסס על אינטראקציות רצופות בין שני הלומדים, ובכך יחודה לעומת לימוד עצמי או לימוד פרונטאלי בכיתה. לדעתם של מצדדי השיטה יש בה כדי להעצים את הלימוד, ולהגיע למה שמכונה בז'רגון הישיבתי "עמל תורה" כלומר מאמץ אינטלקטואלי בלימוד. הם גם סבורים שיש לה ערך לימודי וקוגניטיבי מאחר שיש משא ומתן בין שני לומדים. מושג ה"חברותא" הפך לאחד מההיבטים המרכזיים באתוס הישיבתי, למרות שלא היה קיים בישיבות ליטא הוותיקות (וולוז'ין טלז), שם לא למדו ב"חברותא" אלא ביחידות, תוך כדי השתתפות התלמידים ב"דיבור בלימוד" בקבוצות גדולות יותר בבית המדרש.

==מקור השם==
המילה חברותא מגיעה מהשפה הארמית ופירושה "חברות".

==דברי חכמים בשבח השיטה==
יש הטוענים כי בדברי חז"ל מופיעה צורת הלימוד בחברותא לשבח, בעוד שלימוד יחידני מגונה. שני הצדדים מופיעים בתלמוד הבבלי במסכת תענית: . עם זאת, קשה לומר שהכוונה דווקא ללימוד בצמדים כשיטה קבועה.

לשון דומה מצויה בילקוט שמעוני: .
יש מפרשים כך גם את מה שנאמר בפרקי אבות: , כלומר לקנות חברותא ללמוד עמו.

==בחירת חברותא==
How to create a lesson on the phone of learning mishna
בדרך כלל אדם בוחר חברותא המתאים לו מבחינת קצב הלימוד, שיטת הלמידה וכן במאפיינים חיצוניים - גיל, שיוך דתי וכו'. בחירת החברותא אינה הדדית בצורה מלאה, מאחר שיש תלמידים הנחשבים מבוקשים יותר כ"חברותא". ישנם מוסדות בהם בחירת החברותא נעשית על ידי איש סגל (ר"מ או "משגיח"). הדבר נפוץ בישיבות לצעירים בגיל תיכון, בהן המורים מעוניינים לאפשר קצב שונה של לימוד בתוך הכיתה, או לצרף תלמיד מתקדם לתלמיד מתקשה. גם בישיבות גבוהות מצרפים תלמיד מתחיל לתלמיד ותיק, המכונה "אילן" על מנת לתמוך בתהליך הסוציאליזציה לערכי הישיבה ולשיטות הלימוד בה.

== חברותא בעידן האינטרנט ==
האינטרנט הביא עמו שיטות חדשות ליצירת חברותא. עם תחילת העשור השני למאה ה-21, החלו לקום אתרי אינטרנט בהם ניתן למצוא חברותא ללימוד דרך האינטרנט, וכך למעשה נפתחה האפשרות ללמוד עם חברותא מכל מקום בעולם (באמצעות סקייפ, גוגל צ'ט, ופלטפורמות דומות אחרות). ישנן מספר אתרים המציעים לימוד בחברותא: פרויקט זוג, חברותא, וקרוב אלי.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.karovelay.co.il אתר ארגון קרוב אלי לחיבור חברותות]
* [https://www.projectzug.org/he אתר פרויקט זוג - לימוד עם מאות יהודים מכל העולם, בעברית ובאנגלית.]

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרכי לימוד התלמוד
קטגוריה:חינוך יהודי
קטגוריה:ידידות
מאיר הרניק

מאיר הרניק ומקהלת "שירו שיר"{{תמונה להחלפה}}
מאיר הַרְניק (14 בנובמבר 1926 – 29 בספטמבר 1972) היה מוזיקאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי.

==ביוגרפיה==
הרניק נולד בירושלים לחנה ומרדכי הרניק. למד בראשון לציון, חדרה ותל אביב, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בחדרה. רוב חייו הבוגרים התגורר בשכונת רסקו בירושלים.

כבר בצעירותו גילה כישרון יוצא דופן למוזיקה. עשה שנת שירות בקיבוץ רמת השופט, ולאחר מכן למד היסטוריה, פילוסופיה וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל למד באקדמיה למוסיקה בירושלים נגינה בפסנתר וניצוח. לפרנסתו ניגן במועדונים. במלחמת העצמאות לחם בגדוד מוריה.

הרניק ניגן במשך שנים בתזמורת הסימפונית של רשות השידור. הוא ליווה בפסנתר את תוכנית התעמלות-הבוקר של מיכאל בן-חנן. הוא ערך תוכניות רדיו רבות ובפרט את "שירו שיר", תוכנית השירה בציבור. היה ממקימי הטלוויזיה הישראלית, הוציא מספר תקליטים והלחין מספר שירים עבריים, בהם "האיש שבקיר" ו"המורה לזמרה". שנים ניצח על מקהלת הסטודנטים שפעלה ב"בית הלל" בירושלים וכן ניהל מוזיקלית את הרכב הנגנים של להקת המחול של הסטודנטים. במהלך עבודתו ברשות השידור שימש אף בתפקיד לא-מוזיקלי, כשנשלח ככתב "קול ישראל" לסקנדינביה לפרק-זמן, תפקיד אותו מילא בהצלחה. היה מראשוני עורכי התוכניות בטלוויזיה הישראלית. כמו כן, ערך את התוכנית "תשואות ראשונות", שבה נתגלו כישרונות חדשים כמו שלום חנוך, מאיר אריאל, חנן יובל, חוה אלברשטיין ועוד.

== חיים אישיים ==
הרניק היה נשוי לרעיה (לבית ויתקון). בני הזוג הולידו ארבעה ילדים.

הרניק נהרג בתאונת דרכים בערב שמחת תורה 1972, כאשר רכב על הקטנוע שלו ברחוב פלמ"ח בירושלים. עשר שנים אחרי מותו, נפל בנו, רב-סרן גוני הרניק, בקרב על הבופור, בתחילת מבצע שלום הגליל. בנו השני, מנהל בית הספר הדמוקרטי במודיעין רוני הרניק, נישא לאילת הרניק (בתו של אילן הרטוב); היא נהרגה בשנת 2001 באסון ורסאי.

אחותו הצעירה של הרניק הייתה הציירת נהדה גפני (הרניק; 1928–2012).<ref>נהדה גפני (הרניק) במרכז המידע לאמנות ישראלית. https://museum.imj.org.il/artcenter/newsite/he/?artist=גפני%20הרניק,%20נהדה&list=%D7%92</ref> היא הייתה אחת הפצועות בפיגוע הטרור הקרוי פיגוע האוטובוס במצרים (1990).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20081210211930/http://www.nostalgia.org.il/amuta/album_details.asp?id=69 חבורת שירו שיר], באתר העמותה למורשת הזמר העברי
* 
* [http://hayoo.110mb.com/music/Sigalov-Shiru-Shir/Sigalov-Shiru-Shir.html אתר היו ימים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:עורכים מוזיקליים ברדיו הישראלי
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:רסקו: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון חדרה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:שירה בציבור בישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
מסלול המשרות

מסלול המשרות ברומא
מסלול המשרות (בלטינית: cursus honorum) היה סדר המשרות הציבוריות של מדינאים בימי הרפובליקה הרומית ובימי האימפריה הרומית. מסלול המשרות הורכב ממשרות צבאיות ומנהליות גם יחד. לצורך בחירה לכל אחת מן המשרות נקבע גיל מינימום ואף נקבעו פרקי זמן מינימליים כדי לעבור ממשרה אחת לאחרת. חקיקה אף אסרה על שתי תקופות שירות באותה משרה. חוקים אלה שונו מספר פעמים ולאחר רפורמות משמעותיות הפכו לאות מתה במאה השנים האחרונות של הרפובליקה הרומית.

שירות במשרה ציבורית בגיל הצעיר ביותר האפשרי על פי חוק (בלטינית: suo anno; מילולית: "בגילו") היה אות להצלחה מדינית רבה. 

עם הקמת הרפובליקה (סביב שנת 500 לפנה"ס) ובמשך 200 השנים הבאות התגבשו ברומא ארבעה סוגי משרות:
# משרות סדירות – קוואיסטור, איידיל, פראיטור וקונסול.
# משרות שאינן סדירות – דיקטטור, קנסור ופונטיפקס מקסימוס.
# משרות שתקופת כהונתן הוארכה – פרוקונסול ופרופראיטור.
# משרות אחרות – טריבון פלבאי ופרפקטוס.

במאה ה־3 לפנה"ס מסלול המשרות התגבש באופן הבא: בן המעמד הסנאטוריאלי שירת בצבא, כיהן כקוואיסטור ולאחר מכן כאידיל, פראיטור ולבסוף כקונסול. בשנת 180 לפנה"ס נקבע גיל מינימום לכל משרה והקורסוס הונורום והתגבש סופית על פי הסדר הבא: 
* שירות צבאי.
* גיל 30 – קוואיסטור.
* גיל 37 – אידיל קורולה/פלביס או טריבון פלביס.
* גיל 40 – פראיטור.
* גיל 43 – קונסול.
*לאחר מכן – קנסור.

בימי האימפריה שונה מעט הסדר:
* גיל 18 – וויגינטיוויר.
* גיל 20 – טריבון צבאי.
* גיל 25 – קוואיסטור.
* גיל 27 – אידיל פלביס/קורולה או טריבון פלביס.
* גיל 30 – פראיטור.
* לאחר מכן – פרפקטוס, פרופראיטור, פרוקונסול או ליגאטוס (מפקד לגיון).
* גיל 32 – קונסול.
* לאחר מכן – פראיפקטוס אורבי, פרופראיטור או פרוקונסול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרפובליקה הרומית
קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:משאבי אנוש
ג'פרי ממונמות'

ג'פרי ממונמות (באנגלית: Geoffrey of Monmouth) היה כומר נוצרי שחי במאה ה-12 בוויילס, וידוע כאחד ההיסטוריונים האנגליים הראשונים, וההיסטוריון האנגלי העיקרי שחי בימי הביניים. ג'פרי נולד בשנת 1100 לערך, בוויילס, והיה ככל הנראה ממוצא ברטוני.

ג'פרי למד באוניברסיטת אוקספורד ולאחר סיום לימודיו מונה לארכידיקן (כומר) של מונמות'. בשנת 1152 מונה לדרגת ההגמון של סט אַסָף. ג'פרי נפטר בשנת 1154.

==כתביו==
ג'פרי כתב מספר כתבים היסטוריים ומיתולוגיים, הראשון שבהם היה "נבואותיו של מרלין" (Prophetiae Merlini) אשר נכתב לפני שנת 1135. בספרים אלה מתואר הקוסם מרלין ומעשיו. קודם לכתביו של ג'פרי היה הקוסם ידוע בשם "מרדין" (Myrddin) ומשערים שג'פרי, אשר ידע צרפתית, רצה להימנע משימוש במילה הקרובה לקללה הצרפתית "merde". נבואות אלה היו הכתבים הראשונים שנכתבו על מרלין בשפה שאינה וולשית ותרמו רבות לתפוצות האגדות הארתוריות ואף, לדעת חלק מהמלומדים, השפיעו על נוסטרדמוס עת כתב את נבואותיו.

ספרו השני - "ההיסטוריה של מלכי בריטניה" (Historia Regum Britanniae) הוא הידוע מבין ספריו כיום. ספר זה מנסה לתאר את המלכים ששלטו בבריטניה לפני התקופה הסקסונית. מרבית הספר מהווה למעשה מיתולוגיה - אסופה של אגדות שאין להן בסיס היסטורי. לפי ספר זה היה איניאס מלכה הראשון של בריטניה. כמו כן, ספר זה הוא אחד הספרים הראשונים המזכירים את המלך ארתור והטקסט הקדום ביותר המזכיר את שמו של המלך ליר (המאוית Leir במקום Lear).

ספרו השלישי של ג'פרי היה "חייו של מרלין" (Vita Merlini), אשר נכתב בין השנים 1149 ו-1151. ספר זה מספר את האגדות הוולשיות על מרידין.

כל ספריו של ג'פרי נכתבו בלטינית והיו בין הספרים הנלמדים ביותר באנגליה של ימי הביניים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bartleby.com/211/0909.html דברי הימים של המאות ה-11 עד ה-13 - מאת ג'פרי ממונמות']
* 
* 

קטגוריה:ספרות אנגלית של ימי הביניים
קטגוריה:היסטוריונים בריטים
קטגוריה:ויילס: היסטוריה
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קטגוריה:אנשי ימי הביניים
קטגוריה:נפטרים ב-1155
מדרשת אביב

מדרשת אביב היא מדרשה תורנית לנשים. המדרשה הוקמה בשכונת נחלת יצחק בתל אביב בשנת תשנ"ז (1996) בשיתוף עם מכללת תלפיות.

במדרשה זו לומדים אמונה, תנ"ך, חסידות והלכה. המדרשה מלמדת לאור תורת הרב קוק. ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית. נשיא המדרשה הוא הרב יעקב אריאל, רבה הראשי של העיר רמת-גן. ראש המדרשה הוא הרב יאיר בן שטרית. בין המלמדים והמלמדות: הרב משה מערבי, הרב מוטי דיאמנט והרבנית רוחלה סמינובסקי. בנוסף למסלולי "תורה לשמה" מגוונים שקיימים במדרשה, מקיימת מדרשת אביב מספר תוכניות לשיתוף פעולה וקירוב לבבות בין דתיים וחילוניים וכן מספר מפעלי חסד בעיר תל אביב. המדרשה מפעילה אתר אינטרנט ייחודי לנשים וצעירות שבמרכזו עומדת מערכת שיעורים מקוונת הכוללת מאות שיעורי וידאו, אודיו וטקסט.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20171020135300/http://www.talpiot.ac.il/%D7%9E%D7%93%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%90%D7%91%D7%99%D7%91.html מדרשת אביב] באתר תלפיות

אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוסדות חינוך
קטגוריה:נחלת יצחק
מלאכות שביעית

בציר ענבים
מלאכות שביעית הן עבודות האדמה או האילן האסורות בשנת השמיטה. התורה אסרה מלאכות אלו בשנת שמיטה במצוות עשה ובמצוות לא תעשה. . <sub></sub>

==מקור האיסור==
מצוות עשה האוסרת על מלאכות שביעית מופיעה בציווי לשבות מהארץ מדי שבע שנים, בדומה לשבת מדי שבעה ימים. ציווי זה מופיע במפורש ב ונרמז ב ("בחריש ובקציר תשבות").

מצוות לא תעשה האוסרות על מלאכות שביעית מופיעות כפירוט המלאכות החקלאיות מהן יש להימנע:

==פירוט המלאכות==

יש מלאכות האסורות מן התורה, ויש האסורות מתקנת חכמים. בדומה לל"ט מלאכות שבת, מלאכה המהווה סוג ראשי קרויה אב, ומלאכה הדומה לה נחשבת לתולדה.

===מלאכות מדאורייתא===

שני אבות מלאכה ושתי תולדות הוגדרו במפורש בתורה: מלאכת זורע ותולדתה זמירה, ומלאכת קוצר ותולדתה בצירה. זריעה וקצירה הן פעולות האופייניות לתבואה וזמירה ובצירה אופייניות לגפנים.

הראשונים נחלקו אודות מלאכת חרישה, אם איסורה מן התורה. ב מופיע פסוק שנראה כמתייחס לשבת ולשמיטה בד בבד: כמו כן, יש מחלוקת האם נטיעה אסורה מן התורה.

===מלאכות מדרבנן===
שאר עבודות הקרקע, כולל תולדות אחרות של אבות המלאכה, אסורות מדרבנן.

מספר מסוים של עבודות קרקע הותרו בשביעית, והן אלו הנחוצות לקיום העץ (בארמית: לאוקמי אילנא), אך לא כדי להשביח אותו (לאברויי אילנא).

דוגמה: עשר נטיעות הוא כלל שלפיו מותר לחרוש מסביב לנטיעות צעירות במהלך השנה השישית גם בחודש שבו חובה לנהוג לפי הלכות שנת השמיטה. לפי הכלל מותר לחרוש בשטח שגודלו הוא בית סאה אחד ויש בו 10 נטיעות צעירות מפוזרות. לפי הגמרא מדובר בהלכה למשה מסיני. לכלל זה יש חשיבות כיוון שהנטיעות הצעירות זקוקות לטיפול מיוחד ובשדות רגילים לא חורשים שטח שלם מחשש שגם צמחים שוטים יקבלו חרישה.

==ראו גם==
* גידול מצע מנותק
*[https://www.toraland.org.il/88523 רשימת מלאכות אסורות ומותרות בפתרונות ההלכתיים השונים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמיטה ויובל
קטגוריה:פרשת כי תשא
קטגוריה:פרשת בהר
מארק האדון

מארק הַאדוֹן (באנגלית: Mark Haddon; נולד ב-28 באוקטובר 1962) הוא סופר, מאייר ותסריטאי בריטי; מחברו של הרומן המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה שתורגם לשפות רבות, זכה בפרסים ואף עובד למחזה בתיאטרון.

== חייו ==
האדון נולד בנורת'האמפטון ולמד בבית הספר אַפינגהָם ובמרטון קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי ספרות באוקספורד ובאדינבורו עבד האדון עם ילדים ומבוגרים מוגבלים. הוא זכה ב"פרס ספר השנה של וויטברד" בשנת 2003 על ספרו "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", ספר המציג באופן ריאליסטי איך זה להיות נער הלוקה בתסמונת אספרגר. על פי ריאיון עם הסופר ב-"Powells.com", זה היה הספר הראשון שהאדון כתב עבור הקהל הבוגר; הוא הופתע כאשר המו"ל שלו הציע לשווק אותו עבור קהל המבוגרים והילדים כאחד.

האדון אייר לעיתונות האנגלית, כתב תסריטים, ובהם תסריט עבור גרסת הטלוויזיה של ה-BBC של סיפורו של ריימונד בריגס "פונגוס השד" ששודר בערוץ BBC1 בשנת 2004. הוא פרסם שמונה-עשר ספרי ילדים.

מארק האדון הוא צמחוני ומתאר את עצמו כאתאיסט נוקשה. הוא נשוי לד"ר סוֹס אלטיס, בוגרת מכללת ברייסנוז שבאוקספורד. השניים מתגוררים עם שני ילדיהם באוקספורד.

בפברואר 2015 חתם על מכתב המכריז על החרמה של ישראל מבחינה תרבותית ומקצועית ומשווה את ישראל למדינת האפרטהייד שהייתה בדרום אפריקה. המכתב פורסם בעיתון "הגרדיאן" הבריטי, ועל המכתב חתמו בין היתר מאות אמנים בריטים מכל תחומי האומנויות.

==ספריו==
ספרים שחיבר האדון וראו אור בעברית:
*המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה הופיע בהוצאת מחברות לספרות בתרגומו של אהוד תגרי בשנת 2004.
*בעיה קטנה הופיע בהוצאת מחברות לספרות בתרגומו של אמיר צוקרמן בשנת 2008.
*בום! הופיע בהוצאת כנרת בתרגומה של יפעת בן יעקב בשנת 2010.
*הבית האדום הופיע בהוצאת כנרת בשנת 2013.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://books.guardian.co.uk/departments/childrenandteens/story/0,6000,1189538,00.html האדון על כתיבה, מתוך The Guardian]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1962
אברהם יעקב פרידמן (הראשון)

רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (כ' בחשוון ה'תק"פ – י"א באלול ה'תרמ"ג; 8 בנובמבר 1819 - 1 בספטמבר 1883), היה בנו השני של רבי ישראל פרידמן מרוז'ין ומייסד חסידות סדיגורה. נקרא גם 'האדמו"ר הזקן מסדיגורה'.

==ביוגרפיה==
נולד בכ' בחשוון תק"פ. נישא לבתו של רבי אהרן מקרלין מחבר הספר "בית אהרן". ר' יעקב החל לכהן כאדמו"ר בסדיגורה לאחר פטירת אביו ואחיו הגדול, ר' שלום יוסף ששימש זמן קצר כאדמו"ר ונפטר בתוך שנת האבל לאביו בי"א באלול תרי"א. המשיך את דרכו המלכותית של אביו והיה נחשב כמייצג הראשי של חסידות רוז'ין בתקופתו.

היה ידוע בחיבתו הגדולה לארץ ישראל ולתושביה. כמו אביו עמד גם הוא בראש "כולל וואהלין" שהיה אחראי על איסוף הכספים והעברתם לחסידים שהתגוררו בארץ ישראל. בהשתדלותו הסתיימה בניית בית הכנסת "תפארת ישראל" בירושלים שהתחילה בזמן אביו. קיימת מסורת בעל פה לפיה כאשר ביקש ממנו לורנס אוליפנט לתמוך בהקמת יישובים בארץ ישראל אמר לו: "אנו מקווים לגאולה נסית מן השמים ולא על ידי בשר ודם", אך עם זאת פרסם מכתב הקורא ליהודים לעלות ארצה ועודד את חסידיו לכך.

בעקבות הלשנה נעצר באשמת זיוף כספים וישב בכלא, מניסן תרט"ז עד כ"ג בתמוז תרי"ז. יום שחרורו הפך ליום חג בחסידות סדיגורה-בויאן.

בגלל הנהגתו המלכותית בדרכו של אביו, עורר עליו את ההתנגדות המרכזית מצד רבי חיים מצאנז (בזמן "מחלוקת צאנז–סדיגורה"), שטען שדרך המלכות אינה ראויה לכל אחד.

נפטר ביום י"א באלול תרמ"ג 32 שנה בדיוק לאחר שהתחיל לכהן כאדמו"ר ונטמן בסדיגורה לצד אביו.

בין חסידיו המפורסמים היו הרב דוד אורטנברג, הרב יעקב מרגליות ראב"ד ברדיצ'ב והרב שעפטיל הורוויץ מברדיצ'ב.

==ילדיו==
* בנו הבכור רבי אשר נפטר בתור חתן.
* בנו השני, רבי שלמה פרידמן, נפטר בחיי אביו אך זקני החסידים נהגו בו כבוד כמו אדמו"ר.
* רבי יצחק פרידמן, ה"פחד יצחק", מייסד חסידות בויאן.
* רבי ישראל פרידמן, ה"אור ישראל", ממלא מקום אביו בסדיגורה.
* הדסה פייגא אשת רבי אבי עזרא זעליג שפירא בנו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלינצא (נינו של רבי ישראל מקוז'ניץ ואביו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ'), בנו של רבי אבי עזרא זעליג היה רבי יצחק מרדכי חתן דודו רבי ישראל פרידמן.
* פערל אשת בן דודה רבי מנחם נחום דב בער (נחום בער'ניו) מסדיגורה (בן רבי שלום יוסף מסדיגורה).
* שרה רבקה אשת רבי ישראל שלום יוסף השיל ממעז'יבוז' בנו של בן דודה רבי אברהם יהושע העשיל ממעז'יבוז' (חתן רבי שלום יוסף מסדיגורה).
* בת-שבע רוחמה פרידמן אשר הייתה נשואה לבן דודה רבי ישראל פרידמן מצ'ורטקוב, בעל הספר "גנזי ישראל".

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=597 אדמו"ר רבי אברהם יעקב פרדימן מסדיגורה], באתר "MyTzadik"
* 
* 

==הערות שוליים==

אברהם יעקב 1
קטגוריה:רבנים אוקראינים
קטגוריה:ילידי 1820
קטגוריה:נפטרים ב-1883
געגוע

"געגוע"
געגוע הוא רגש המורגש כאשר קיימת תחושת נוסטלגיות, כמיהה או תשוקה לאדם מסוים, לרעיון מסוים או לזיכרון מסוים, אשר לא נמצא בסביבת המרגיש. הגעגוע מובע במספר דרכים, בהן בשירה ובספרות, והוא מלווה ברגשות עצבות ובתחושת חיסרון או אובדן.

הגעגוע נצפה גם בבעלי חיים ובחיות מחמד. הכלב לדוגמה מביע את הגעגוע באמצעות יללות.

==ראו גם==
* געגועים הביתה
* נוסטלגיה

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.hebpsy.net/blog_Post.asp?id=730 מחשבות על געגועים] ליאור גרנות באתר פסיכולוגיה עברית

קטגוריה:רגשות
נינון דה לנקלו

נינון דה לנקלו (בצרפתית: Ninon de l'Enclos; 10 בנובמבר 1620 - 17 באוקטובר 1705) הייתה סופרת צרפתייה.

==ביוגרפיה==
נולדה בפריז למשפחת אצולה. אביה, אנרי דה לנקלו, היה בעל דעות חופשיות והתעניין בפילוסופיה של אפיקורוס. ב-1632 נמלט מצרפת לאחר שהרג אדם בדו-קרב.

ב-1642, אחרי מות אמה, נינון דה לנקלו נכנסה למנזר. ב-1643 עזבה את המנזר, חזרה לפריז והחליטה שלא להינשא ולהיות עצמאית. למדה איטלקית וספרדית, קראה את מונטן ואת דקארט ואימצה לעצמה את תורת הספקנות בפילוסופיה. הפכה לאשת החברה הגבוהה וקיימה בחדר האורחים שלה חוג ספרותי שבו השתתפו סופרים, אמנים, מדינאים ורבים מאנשי האצולה. כאביה, הייתה חופשייה בדעותיה ואמרה: "אם אדם זקוק לדת כדי להתנהג כראוי בעולם הזה, יש בכך משום סימן שמוחו מוגבל, או שלבו מושחת". היא התייחסה לאהבה כ"תשוקה שאינה מוגבלת על ידי התחייבות כלשהי".

אן מאוסטריה, אמו של המלך לואי ה-14, ציוותה להכניסה למנזר (1656), שם הקסימה בחוכמתה את הנזירות, ואת כריסטינה מלכת שוודיה שבאה לבקרה וכתבה אודותיה לקרדינל מזארן. ב-1657 ציווה המלך לואי ה-14 לשחררה. בין מאהביה היו הנסיך קונדה הגדול, הקומפוזיטור לולי, ופרנסואה דה לה רושפוקו. המלך הזמינה לארמונו ואנשי האצולה נתנו בה את אמונם, והפקידו בידיה כספים למשמרת. מולייר היה בין מעריציה וזכה לעידודה. נינון דה לנקלו הגנה על הפילוסופיה שלה ועל התנהגותה בספרה "המחזרת מתנקמת" (1659).

החל ב-1667 הייתה ידידתו של המחזאי ז'אן רסין, וב-1677 התיידדה עם מאדאם דה מיינטנון, מאהבתו של המלך לואי ה-14. פרנסואה ארואה, אביו של וולטר, שימש כפרקליטה, ובצוואתה השאירה 1000 פרנק לוולטר הצעיר כדי לקנות ספרים. נינון דה לנקלו נפטרה בפריז ב-1705.

==קישורים חיצוניים==

* [http://aelliott.com/reading/ninon/index.htm נינון דה לנקלו] 
* 
* 

קטגוריה:ילידות 1620
קטגוריה:סופרות צרפתיות
קטגוריה:סופרות המאה ה-18
קטגוריה:סופרות המאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1705
משחקי הקודש ביוון העתיקה

האצטדיון ב[[דלפי בו נערכו המשחקים הפיתיים; מדרגות האבן משמאל נוספו בתקופה הרומית.]]
משחקי הקודש הם התחרויות ספורטיביות שהתנהלו ביוון העתיקה. למשחקים אלה הייתה זיקה אמיצה לדת היוונית והן נשאו חותם דתי ויוקרתי.

ידועים ומפורסמים היו חמישה מוקדים של משחקי הקודש, והללו נחלקו, גאוגרפית, בין האזורים הבאים:
{| border="1" style="border-collapse:collapse;border:1px #aaa solid;"
|- style="background:#cfc;"
! שם !! אל !! תקופה !! מיקום
|-
| המשחקים הפיתיים || אפולו || התקיימו במחזוריות כל ארבע שנים, החל משנת 582 לפנה"ס || דלפי
|-
| המשחקים האיסתמיים || פוסיידון || התקיימו אחת לשנתיים, החל מ-582 לפנה"ס || קורינתוס
|-
| המשחקים הנמאיים || זאוס || משנת 573 לפנה"ס, אחת לשנתיים || נמאה
|-
| המשחקים הפאן-אתנאיים || אתנה || משנת 566 כל ארבע שנים || אתונה
|-
| המשחקים האולימפיים || || משנת 776 לפנה"ס ואילך במחזוריות של כל ארבע שנים || אולימפיה
|}

קטגוריה:יוון העתיקה: דת
קטגוריה:יוון העתיקה: ספורט