OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מפלגת מצרים הצעירה

"החולצות הירוקות", שנות ה-30. במרכז (מסומן ב-X): [[גמאל עבד אל נאצר.]]
מפלגת מצרים הצעירה, מצר-אל פתאת (בערבית: حزب مصر الفتاة) הייתה תנועה פוליטית מצרית שהוקמה על ידי אחמד חוסיין ב-1933, הפכה למפלגה ב-1936 ופורקה ב-1953. 
אחמד חוסיין היה אפנדי ממעמד בעלי הקרקעות הזוטרים, והוא פנה לבני המעמד הבינוני העירוני, לפועלים ולסטודנטים. חוסיין התחיל ב"תוכנית הגרוש" והקים את מפעל התרבושים. לאחר שזכה להכרה פנה לבסס את האידאולוגיה שלו. ב-1936 הפכה התנועה למפלגה רשמית. המפלגה דגלה בקו מצרי לאומי תקיף – שילוב של ערביות, מצריות, טריטוריאליות, עם שאיפות כלכליות וצבאיות, סיסמתו הייתה "אללה, מולדת ומלך", ומטרותיו: שחרור מהאימפריה הבריטית, חיזוק מעמד הפלאח, רפורמות אגרריות, חלוקת העושר במשק, תיעוש, שפה ערבית כלאומית). הלאומיות בה דגלו הייתה לאומיות פאן-ערבית.

הזרוע העיקרית של "מצרים הצעירה" הייתה תנועת "החולצות הירוקות", שכללה גדודי נוער, שמנו בשיאן בין 3,000 ל-5,000 חברים. במרץ 1938 הוצא ארגון "החולצות הירוקות" אל מחוץ לחוק.

בעקבות התחזקות האסלאם בסוף שנות ה-30, שינה חוסיין את שם המפלגה ל"מפלגה האסלאמית הפטריוטית" וגם טבע סיסמה חדשה – "אלוהים גדול והתהילה לאסלאם". אחרי מלחמת העולם השנייה, עם התחזקות הקומוניזם, שינה שוב את שם המפלגה ב-1949 ל"המפלגה הסוציאליסטית המצרית". בכל חילופי השמות נשארה התנועה בהרכבה המדויק – תנועה ריכוזית תקיפה עם מנהיג חזק, אשר נשען על יחידות צבאיות למחצה שנקראו "החולצות הירוקות".

מנהיג נוסף במפלגה היה פתחי רדואן. גמאל עבד אל נאצר, שהפך ברבות השנים למנהיג מצרים, היה מזוהה בצעירותו עם מצר-אל פתאת.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

צעירה
קטגוריה:לאומיות פאן-ערבית
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1933
נבחרת רוסיה בכדורסל נשים

רוסיה זוכה באליפות אירופה 2007
נבחרת רוסיה בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של רוסיה.

הנבחרת משתתפת באליפות העולם משנת 1998 וזכתה בשלוש מדליות כסף ב-1998, 2002 ו-2006.

באליפות אירופה זכתה נבחרת רוסיה במדליית הזהב ב-2003, ב-2007 וב-2011. כמו כן זכתה במדליית הכסף ב-2001, ב-2005 וב-2009 ובמדליית הארד ב-1995 וב-1999.

==היסטוריה==

=== יורובאסקט 2011 ואולימפיאדת 2012 ===
שחקניות הנבחרת ב[[אולימפיאדת לונדון (2012)]]
הנבחרת זכתה באליפות אירופה בכדורסל נשים ב-2011 לאחר שגברה על נבחרת טורקיה בגמר הטורניר.

בתחרות הכדורסל של אולימפיאדת לונדון, הנבחרת כשלה בזכייה במדליה כלשהי וסיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה לנבחרת אוסטרליה בתוצאה 74:83 במשחק על מדליית הארד.

==הישגים==

==מאמני הנבחרת==
* יבגני גומלסקי (1992–2001)
* ואדים קפראנוב (2001–2004)
* איגור גרודין (2004–2008)
* ואלרי טיכוננקו (2010-2009)
* בוריס סוקולובסקי (2010-2012)
* אלפרדאס ואיינאוסקאס (2012–2013
* אנטולי מישקין (2013–2015)
* אלכסנדר ואסין (2015-ואילך)
==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://www.fiba.basketball/federation/Russia נתונים מאתר פיב"א]

==הערות שוליים==

רוסיה
קטגוריה:רוסיה: נבחרות ספורט נשים
קטגוריה:רוסיה: כדורסל נשים
נורברגיט

נורברגיט הוא מינרל מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) של מגנזיום, המכיל גם פלואור והידרוקסיל, והשייך לקבוצת המינרלים "קבוצת ההומיט".

==תכונות==
נוסחת המבנה הכימי של נורברגיט היא Mg<sub>3</sub>SiO<sub>4</sub>(F,OH)<sub>2</sub>. קבוצת ההומיט אליה משתייך הנורברגיט היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב שכבות של סיליקטים ותחמוצות. לשכבות הסיליקטים יש מבנה כשל המינרל אוליבין ולשכבות התחמוצת יש מבנה דמוי המינרל ברוסיט (Mg(OH)<sub>2</sub>). במקרה של הנורברגיט יש שכבה אחת של אוליבין בין שכבות הברוסיט (להומיט שנתן את שמו לקבוצה יש שלושה).

הנורברגיט מתגבש במערכת האורתורומבית, חבורת סימטריות נקודתית האורתורומבית דיפירמידלית <math>2/m\ 2/m\ 2/m</math> וחבורת סימטריות מרחבית Pmcn. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=10.27, b=8.72Å, c=4.7Å.

הנורברגיט מופיע בטבע בדרך כלל משובץ כגרגירים. הגבישים נדירים, קטנים ומעוגלים באורך של עד 2.5 סנטימטרים. הנורברגיט נשבר באופן בלתי שווה. הקשיות של המינרל בינונית, 6.5-6 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 3.15.

אופטית המינרל הוא דו-צירי חיובי. מקדם השבירה של הנורברגיט נע בין 1.563 ל-1.590. גבישי הנורברגיט שקופים עד שקופים למחצה וצבעם צהוב, לבן, חום כתום ורוד עם גוון סגול או אדום. המינרל ניחן בפליאוכרואיזם חלש. מכיוון אחד נראה המינרל בגוון צהוב חיוור, מכיוון שני הוא נראה בגוון צהוב חיוור מאוד, ובכיוון השלישי הוא חסר צבע. המינרל (בייחוד הדגימות בעלות הגוונים הבהירים יותר) פלואורסצנטי בגוון צהוב בקרינת על סגול באורכי גל קצרים.

המינרל נתגלה לראשונה ב-1926 במכרה אוסטנמוס (Östanmoss) שליד העיירה נורברג (Norberg) במחוז וסטמנלנד (Västmanland) שבשוודיה, וקרוי על שם העיירה.

==שימושים==
השימוש העיקרי בנורברגיט הוא במכירה בחנויות לאספנים. הנורברגיט הוא מינרל נדיר, והיותו פלואורסצנטי מגדיל את האטרקטיביות שלו, בייחוד מהדגימות המגיעות מהמכרות הידועים בפרנקלין שבניו ג'רזי, בהם, בהקרנת דגימות באור על סגול באורך גל קצר, מופיע הנורברגיט בגוון צהוב יחד עם הדיופסיד המופיע בגוון כחול והקלציט המופיע בגוון אדום.

==מקור ותפוצה==
הנורברגיט מצוי בדרך כלל בסלעי גיר וסלעי דולומיט שעברו התמרת מגע במפגש עם סלעיים פלוטוניים פלסיים או אלקליים. וכן בעורקים הידרותרמיים במיוחד אם כתוצאה תהליך המטאסומטיזם חדרו לסלע תמיסות המכילות ברזל, בורון ופלואור.

הנורברגיט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא הנורברגיט כוללים את מכרה אוסטנמוס (Östanmoss), שליד העיירה נורברג (Norberg) במחוז וסטמנלנד (Västmanland) שבשוודיה (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה); פיוקלה (Piukkala) שליד פארגאס (Pargas) בפינלנד; במחצבת ניקול (Nicoll) בפרנקלין במחוז ססקס שבניו ג'רזי שבארצות הברית; בסמוך ללוך נס בסקוטלנד; ובהר מונטה סומה (Monte Somma) שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Norbergite.shtml אתר WebMineral]
*[http://www.mindat.org/min-2925.html אתר Mindat]
*[http://www.galleries.com/minerals/silicate/norbergi/norbergi.htm אתר Mineral Galleries]
*[http://www.handbookofmineralogy.com/pdfs/norbergite.pdf Handbook Of Mineralogy]
*[http://franklin-sterlinghill.com/palache/norbergite.stm נורברגיט באתר המינרלים של פרנקלין]
*[http://www.minsocam.org/ammin/AM54/AM54_376.pdf P.H. Ribbe and G.V. Gibbs,The crystal structure of the humite minerals: I. Norbergite] מקור: American Mineralogist, 54 עמ' 390-376

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצת ההומיט
קטגוריה:נזוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
פובליוס אניוס פלורוס

פובליוס אניוס פלורוס (בלטינית: Publius Annius Florus) היה משורר רומאי, בן זמנו וחברו של הקיסר אדריאנוס. השתמרו מספר שירים פרי עטו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Florus/poems/home.html אסופת השירים של פלורוס], במקור הלטיני והתרגום לאנגלית
* 

קטגוריה:משוררים רומאים
אנפתאח

האינפיתאח (בערבית: פתיחות) הייתה מדיניות של פתיחות בכלכלה שהנהיג אנואר סאדאת. השינוי בא לידי ביטוי בהסרת המגבלות על סחר החוץ וההשקעות מחוץ לארץ. בחוק משנת 1974 הציעה מצרים למשקיעים זרים כמה יתרונות, ביניהם פטור ממס והקלות מהגבלות רבות שנקבעו בחוק. ישנם כמה הסברים שונים לתפנית זו: התנופה שנוצרה בשל התמורות בתחום המדיני וגיבוש הקשרים החדשים עם מדינות ערב השמרניות ועם ארצות הברית; גורמים כלכליים: כישלון הסוציאליזם בהשגת השקעות ממקורות פנים, וההכנסות מן הנפט הערבי יכולות היו לשמש מקור נכבד להשקעות חדשות ממקורות חוץ; הכנסותיהם של מצרים שעבדו מחוץ למדינה, כדי להשתמש בהכנסות האלה היה צורך להנהיג מערכת סחר חוץ חופשית יותר וכללים נוחים יותר להמרת מטבע.

הפתיחות בכלכלה השפיעה השפעה ניכרת על ההשקעות במצרים. לעומת זאת, שיעור ההשקעות שמקורן בשוק המקומי ירד. הגידול בכלכלה הואץ אך האינפלציה עלתה ב-30 אחוזים, הפער במאזן התשלומים גדל והחוב החיצוני תפח. ההשקעות זרמו אל מגזר השירותים, התיירות, הנפט והבנייה. חלק גדול מההון הצטבר אצל מעטים. הפערים גרמו לתסיסה שהתפרצה במהומות של שנת 1977.

העוינות כלפי האינפתאח שימשה כמנוף להתחזקות האסלאם במצרים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מצרים: כלכלה
קטגוריה:אנואר סאדאת
מיילס לאמפסון

מיילס לאמפסון
סר מיילס ודרברן לאמפסון (אנגלית: Miles Wedderburn Lampson, 1st Baron Killearn; 24 באוגוסט 1880 – 18 בספטמבר 1964) היה דיפלומט אנגלי. את שירותו המשמעותי ביותר עשה כנציב העליון האחרון והשגריר הבריטי הראשון במצרים.
התחנך באיטון וב-1903 הצטרף למשרד החוץ הבריטי. מ-1906 שרת ביפן בתפקיד זוטר וכמזכיר שני בשגרירות ביפן (1908–1910) ובשגרירות בבולגריה (1911). ב-1916 שרת כמזכיר ראשון בשגרירות בבייג'ינג וב-1920 כנציב הבריטי העליון בסיביר. בהמשך היה ציר בריטניה בסין.

באוגוסט 1933 הוכרז על מינויו לנציב העליון במצרים. כיהן כנציב העליון במצרים ובסודאן בין השנים 1934–1946. ב-1936 חתם על ההסכם האנגלו-מצרי. לאמפסון נודע במדיניות התקיפה שלו במצרים, במיוחד לאורך שנות המלחמה, אשר אלו השנים בהן המעורבות הבריטית במצרים הייתה הרבה ביותר. הדבר קרה בשל האינטרסים הבריטים בעת המלחמה, ובשל החשש מהתנגדות פנימית מצרית. בשל החשש מהיות המלך פארוק פרו-גרמני (ופרו-איטלקי), הציב לאמפסון בפברואר 1942 אולטימטום למלך פארוק וכפה עליו את מינוי מוסטפא א-נחאס פאשה ממפלגת אל-ופד הפרו-בריטית לראש הממשלה. כפיית האולטימטום, שהתבצעה כשלאמפסון הגיע לארמון המלוכה בראש טור טנקים, עוררה אצל לאומניים מצריים רבים תחושות כעס ונחשבה כפגיעה בכבוד הלאומי. לאמפסון לא חשש מלהטות את המערכת הפוליטית והכוחות שבה, לטובת האינטרסים הבריטיים. הוא התערב רבות בממשל המצרי והשתמש במפלגת הוופד בעת הצורך, ובמשפחת המלוכה וניסה לעיתים לשנות את המאזן בין השניים, לכן נודע לימים כלורד קילירן, בשל מדיניותו התקיפה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:דיפלומטים בריטים
קטגוריה:מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש: גבירות ואבירי הצלב הגדול
קטגוריה:מסדר האמבט: עמיתים
קטגוריה:שגרירי הממלכה המאוחדת
קטגוריה:שגרירים במצרים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1880
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1964
חשבון (הנהלת חשבונות)

בהנהלת חשבונות, חשבון (גם כרטיס או כרטסת) הוא דף בספר החשבונות של ישות חשבונאית שבו נרשמות התנועות הכספיות והלא כספיות (הכנסות, הוצאות, נכסים, התחייבויות והון עצמי) של הישות. שינויים בחשבון מבוצעים באמצעות רישום כרונולוגי של פעולות חובה וזכות (חיובים וזיכויים).

לכל חשבון במערכת הנהלת החשבונות יש שם ובדרך כלל גם מספר סידורי, כאשר כל תנועה נרשמת תחת החשבון אליו היא משויכת.
בהנהלת חשבונות כפולה נרשמת כל תנועה תחת שני חשבונות, תנועת זכות לחשבון הכנסות, התחייבויות או הוני שגדל, או לחשבון הוצאות או רכוש שקטן, ותנועת חובה לחשבון המקביל. 

==סוגי חשבונות==
ספר חשבונות מורכב מחמישה סוגים:

# נכסים (למשל, חשבון שקים לגבייה, חשבון לקוחות, חשבון מקרקעין)
# התחייבויות (למשל חשבון אשראי בנקאי, חשבון ספקים, חשבון הלוואות לזמן ארוך)
# הון עצמי (למשל חשבון עודפים, חשבון הון מניות)
# הכנסות (למשל חשבון הכנסות ממתן שירותים)
# הוצאות (למשל חשבון הוצאות חשמל, חשבון הוצאות טלפון)

===תת-סוגי חשבונות===
נהוג לחלק את החשבונות לתת-קבוצות מוגדרות יותר. לדוגמה: 

* קבוצת "לקוחות" תכלול את כל ההתחשבנות מול הלקוחות.
* קבוצת "רכוש קבוע" שתכלול חשבונות המהווים רכוש קבוע (לעומת נכס שוטף כמו מלאי או מזומנים בקופה).
* קבוצת "אשראי מתאגידים בנקאיים" יכלול חשבון משיכת יתר בבנק, חשבון הלוואה לזמן קצר, חלויות שוטפות של הלוואה לזמן ארוך וכדומה.
* קבוצת "הוצאות מימון" יכלול את כל החשבונות המהווים הוצאות מימון: חשבון עמלות בבנק, חשבון ריבית רבעונית בבנק, חשבון הוצאות ריבית הלוואה, חשבון ריבית מס הכנסה, חשבון ריבית לצדדים קשורים וכדומה.
החלוקה של החשבונות לתת-קבוצות מקלה על העיון ברשימת החשבונות הקיימים ויתרתן באמצעות מאזן בוחן.

==דוגמאות==

להלן שמות חשבונות טיפוסיים בעסק המנהל הנהלת חשבונות כפולה:

{| class="wikitable"
! מספר החשבון !! שם החשבון !! סוג החשבון
|-
| 100 || עו"ש בנק || נכס
|-
| 112 || המחאות לגבייה || נכס
|-
| 231 || מלך הפלאפל בע"מ (לקוח) || נכס
|-
| 443 || יוסי השכרת רכב בע"מ (ספק) || התחייבות
|-
| 455 || הלוואה לזמן ארוך מבנק לאומי || התחייבות
|-
| 607 || יתרת עודפים || הון עצמי
|-
| 825 || הכנסות משכירות || הכנסות
|-
| 977 || הוצאות חשמל || הוצאות
|}

להלן דף חשבון טיפוסי בעסק המנהל הנהלת חשבונות כפולה ממוחשבת:

{| class="wikitable"
|+ חשבון 100 - עו"ש בנק (ממויין לפי תאריך התנועה)
|-
! תנועה !! מספר חשבון נגדי !! שם חשבון נגדי !! תאריך !! חובה (ש"ח) !! זכות (ש"ח) !! יתרה (ש"ח) !! פעולה !! מספר אסמכתה
|-
| 1 || 607 || יתרת עודפים || 1/1/09 || 17,400 || - || 17,400 || יתרת פתיחה ||
|-
| 165 || 443 || יוסי השכרת רכב בע"מ (ספק) || 7/1/09 || - || 3,280 || 14,120 || תשלום חודשי || 5425
|-
| 181 || 231 || מלך הפלאפל בע"מ (לקוח) || 15/1/09 || 5,000 || - || 19,120 || גביית יתרת חוב || 2834
|-
| 235 || 993 || הוצאות בנק || 15/1/09 || - || 75 || 19,045 || עמלות בנק || 346367
|-
| 197 || 977 || הוצאות חשמל || 18/1/09 || - || 630 || 18,415 || תשלום חשבון חשמל לתקופה 11-12/09 || 8367502
|-
| 206 || 112 || המחאות לגבייה || 23/1/09 || 1,200 || - || 19,615 || גביית המחאה || 8754
|-
| ... || ... || ... || ... || ... || ... || ... || ... || ...
|}

== ראו גם ==

* הנהלת חשבונות
* הנהלת חשבונות כפולה

==הערות שוליים==

קטגוריה:הנהלת חשבונות
קונצרט קלן

עטיפת האלבום
קונצרט קלן הוא הקלטה של קונצרט חי אשר בו ניגן קית' ג'ארט אלתורים חופשיים בפסנתר סולו. הקונצרט נערך בבית האופרה של קלן, גרמניה ב-24 בינואר 1975.
== ההקלטה ==
ההקלטה, אשר יצאה כתקליט מאוחר יותר באותה שנה, על ידי חברת התקליטים ECM, הפכה לתקליט הסולו הנמכר ביותר בתולדות הג'אז לאחר שנמכרו למעלה מ-3.5 מיליון עותקים (נכון ל-2008).

ליצירה שג'ארט אילתר שני פרקים (למעשה שני פרקים והדרן), כאשר הפרק השני חולק לשלושה חלקים (שני חלקים וההדרן) על מנת להתאים את ההקלטה לתקליט אריך נגן:
# פרק ראשון - 26:15 דקות
# פרק שני, חלק ראשון - 15 דקות
# פרק שני, חלק שני - 19:19 דקות
# פרק שני, חלק שלישי (הדרן) - 7 דקות

המוזיקה אולתרה על ידי ג'ארט באותו לילה, בתחילת הפרק הראשון הוא מצטט את הפעמון בבית האופרה של קלן, הקורא לקהל להיכנס אל האולם וממשיך משם למלודיה מאולתרת. ג'ארט לא פרסם מעולם את תווי היצירה באופן רשמי, בטענו שמדובר ביצירה חד פעמית, אך החלק השלישי של הפרק השני (ההדרן) פורסם כ-Memories of Tomorrow במספר ספרי תווים.

==בתרבות==
קטעים מן המוזיקה מופיעים בפסקול סרטו של ניקולס רוג "תזמון גרוע" וסרטו של ננו מורטי Caro diario ("יומנו של ננו מורטי").

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.notes.co.il/boaz/24512.asp יפה כמו שקט], בועז כהן
*[https://web.archive.org/web/20170101235907/http://www.hasharat.co.il/html/article_12937.php keith jarrett :: the koln concert] ב"השרת העיוור"
*[http://online.wsj.com/article/SB122367103134923957.html A Jazz Night to Remember] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ג'אז
טוראניזם

טוראניזם (טורקית Turancılık) הוא רעיון אידאולוגי שקובע כי קיים קשר גזעי, אתני, תרבותי, לשוני והיסטורי בין כל העמים הטוראנים, ומרחיב את רעיון הפאן-טורקיות או טורקיזם (Türkçülük או Türkizm) הטוען באופן דומה לגבי כל העמים הטורקיים הדוברים שפות טורקיות. טוראן הוא שם פרסי עתיק לכל האזורים שממזרח לאיראן. לפי הטוראניזם כל העמים הטורקים: מהאוזבקיים ותושבי חצי האי קרים ועד הבלקן קשורים זה לזה.

הטוראניזם אומץ על ידי תנועת הטורקים הצעירים. בשנת 1911 הוקם ארגון "המדורות הטורקיות" על ידי איסמאיל אנוור פאשה. הארגון הילל את ה"טורקי האמיתי" - האיכר הפטריוטי הפועל באזור אנטוליה וקבע כי על כל אזרחי המדינה לחקותו. רעיון הטוראנזים והפאן-טורקיות אומצו גם על ידי גורמים לאומנים טורקיים אחרים, ובראשם על ידי אלפארסלן טירקש וארגונו הזאבים האפורים, וכן על ידי גורמים לאומנים מחוץ לטורקיה, כמו מפלגת יוביק ההונגרית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:קבוצות מוצא
קטגוריה:טורקיה: היסטוריה
קטגוריה:שבטים טורקיים
טימאר

טימאר (בטורקית: tımar, המקור פרסי: تيمار) הוא יחידת שטח שהייתה נהוגה באימפריה העות'מאנית.

בתקופת הסלג'וקים והעות'מאנים, נקראו בשם זה קרקעות שנמסרו לאדם תמורת תפקיד או שירות מוגדרים, והניבו הכנסה שנתית של 3,000-20,000 אקצ'ה; ובמילים אחרות, אחוזת הפקד שקיבלו אבירי הסולטאן, הסיפאהי, לשם פרנסתם. בעל הטימאר היה לרוב סיפאהי, ואז היה הטימאר השכר על שירותו הצבאי והוא לא היה צריך להעלות מיסים לסולטאן.

בעיתות שלום היה שטח הטימאר מעובד על ידי בעליו. הוא היה אחראי לאסוף מסים מהאוכלוסייה שבשטחו. חלק מהמסים הוא היה שומר אצלו וחלק מעביר לשלטון המרכזי באיסטנבול.
בעיתות מלחמה היה מגייס בעל הטימאר את הפלאחים המקומיים לקרב.

להבדיל מהפאודל האירופאי (בעל הפייף), לא הייתה למחזיק הטימאר סמכות שפיטה על תושבי הנחלה שהופקדה בידיו. סמכות השיפוט הייתה מסורה בידי הקאדי (כנציגו של הסולטאן) ומחזיק הטימאר היה צריך להוציא לפועל את פסיקת הקאדי.

==זיאמט==
זיאמט היה טימאר שניתן בתקופת האימפריה העות'מאנית בין המאות ה-14 וה-16 לפקידים בכירים שלא היו אנשי צבא.

==מוקאטעה==
מוקאטעה הייתה טימאר שניתן לגובי מס.

==ראו גם==
* התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
* מנסבדר

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:טורקית
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מיסים
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: חלוקה מנהלית
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: חוק ומשפט
מהמט פאשא קפרולו

מהמט פאשא קפרולו (בטורקית: Köprülü Mehmed Paşa; 1578, אלבניה – 31 באוקטובר 1661, אדירנה) היה הווזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית בימי הסולטאן מהמט הרביעי, משנת 1656 ועד מותו ב-1661.

משפחת קפרולו הייתה שושלת של וזירים גדולים שפעלה במאה ה-17. בשנים 1654–1655 שימש איפשירי מוסטפא פאשה כווזיר הגדול, אך הוצא להורג על ידי המורדים ובאישור הסולטן. טורהאן חדיג'ה סולטאן, אמו ועוצרתו של מהמט הרביעי, מינתה את מהמט קפרולו לווזיר הגדול כדי שיציל את האימפריה העות'מאנית מהוונציאנים שהעמידו את הצי שלהם במיצרי הדרדנלים. קפרולו ביצע רפורמות שהחזירו לצבא העות'מאני את עוצמתו. הוא פעל להשבת ספר החוקים שחוקק סולימאן המפואר הקאנון-נמה. כמו כן הוא שאף לצנטרליזציה של האימפריה, כלומר לשלטון של מושלים מטעם איסטנבול בפרובינציות. הרפורמות של קפרולו הצליחו, ובשנת 1683 הפכה שוב האימפריה העות'מאנית לכוח מוביל באירופה ואיימה פעם נוספת על וינה.

בנו של מהמט קפרולו ויורשו בתפקיד הווזיר הגדול היה פאזל אהמט פאשא קפרולו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
קטגוריה:וזירים גדולים של האימפריה העות'מאנית
קטגוריה:ילידי 1580
קטגוריה:נפטרים ב-1661
ג'ון אברקרומבי

ג'ון אברקרומבי (באנגלית: John Abercrombie) (16 בדצמבר 1944 – 22 באוגוסט 2017) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי.

==ביוגרפיה==
עניינו של אברקרומבי בגיטרה החל כששמע, בהיותו בן 14, את צ'אק ברי. הוא ניסה לחקות את סגנונו, ולאחר שסיים את לימודיו בתיכון החליט להתעמק בנגינה. אברקרומבי הוא בוגר מחזור 1967 של מכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. הקלטותיו החשובות הראשונות היו עם להקת הג'אז-רוק "חלומות" (Dreams) ב-1970, יחד עם ג'וני האמונד באורגן חשמלי. לאחר מכן ניגן עם מייקל ורנדי ברקר, גיל אוונס ואחרים.

החל מ-1973 הקליט בעיקר בחברת ECM בסולו או יחד עם המתופף ג'ק דז'ונט, הבסיסטים אדי גומז, דייב הולנד ואף בדואו עם הגיטריסט ראלף טאונר. סגנונו קרוב לג'אז חופשי. עוד נודע אברקרומבי כנגן פיוז'ן.

בין ההרכבים עמם עבד: "Gateway" עם דז'ונט בתופים ודייב הולנד בבס, דואו עם הגיטריסט ראלף טאונר, טריו עם הבסיסט מרק ג'ונסון והמתופף פיטר ארסקין, טריו עם האורגניסט דן וול והמתופף אדם נוסבאום ורביעייה עם הכנר מרק פלדמן, הבסיסט מרק ג'ונסון והמתופף ג'ואי ברון. 

בנוסף להופעתיו, היה גם מורה ומרצה מבוקש לגיטרה ולהיסטוריה של הגיטרה בג'אז.

ב-22 באוגוסט 2017 נפטר לאחר שסבל מאי-ספיקת לב.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20110910142938/http://www.biink.com/a/discography.htm דיסקוגרפיה] 
* [http://timberens.com/interviews/abercrombie.htm ריאיון] 
* [http://www.hdtracks.com/index.php?file=artistdetail&id=919 ביוגרפיה] 
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=3&Area=1&EventID=6498 ג'ו לובאנו וג'ון אברקרומבי], לקראת הופעתם בארץ ב-2006
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:בוגרי מכללת ברקלי למוזיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
הבנק הערבי

מטה הבנק הערבי ב[[עמאן]]
הבנק הערבי או ערב בנק (בערבית: البنك العربي - אלבנכ אלערבי, באנגלית Arab Bank) הוא אחד מהמוסדות הפיננסיים הגדולים ביותר במזרח התיכון. משרדיו הראשיים שוכנים בעמאן שבירדן. כיום הוא הבנק הערבי בעל מספר הסניפים הגדול ביותר בעולם. הוא מונה למעלה מ-500 סניפים בכ-30 מדינות. הבנק הוא גוף פיננסי בולט בשווקים של לונדון, ניו יורק, דובאי, ציריך, סינגפור, פרנקפורט, סידני ופריז.

==היסטוריה==
מייסד הבנק היה , שנולד ב-1890 בכפר בית חנינא הסמוך לירושלים והתעשר בארצות הברית. ב-21 במאי 1930, כשהיה בן 40, רשם את הבנק, יחד עם אחמד חילמי עבד אל-באקי שניהל את הבנק. ב-14 ביולי 1930 נפתח הסניף הראשון בירושלים, ששכן ברחוב יפו.

ב-1933 הקים הבנק הערבי חברה בת, "הבנק החקלאי הערבי" שנפתח בתחילת 1934. 

במהלך מלחמת העולם השנייה פרחו עסקי הבנק. בסוף 1942 עמד הונו העצמי על 105,000 לא"י מניות יסוד, שהיו רובם ככולם בבעלות שומאן. באמצע 1943 הונפקו מניות של הבנק, ועד סוף 1944 נמכרו לציבור בארץ ישראל ומחוצה לה מניות בשווי 400,000 לא"י ועוד הושקעו בבנק קרנות שמורות בשווי 472,000 לא"י. בכך גדל הון הבנק פי 7 והיה לבנק הגדול ביותר בארץ ישראל. למועצת המנהלים צורפו, מעבר לבני משפחת שומאן, נציגי ציבור שכללו את מוסא אל-עלמי. לבנק היו בתחילת 1945 סניפים ביפו, חיפה, שכם, רבת עמון, אירביד, דמשק, ביירות וקהיר. לאחר המלחמה המשיך הבנק להתפתח והונו הגיע למעל 2 מיליון לירות. 
לאחר נסיגת הבריטיo מארץ ישראל בשנת 1948, איבד הבנק את סניפיו ביפו ובחיפה.
הסניפים שאבדו הוקמו מחדש; סניף חיפה הועבר לביירות ואחריו לעמאן, סניף יפו הועבר לשכם ולאחר מכן לרמאללה. כאשר נקלע הסניף בירושלים למהומות האזרחיות, הועברה פעילות הבנק למשרדים בעיר העתיקה בירושלים.

יורשו של עבד אל-חמיד שומאן היה בנו, עבד אל-מג'יד שומאן. לאחר מותו של עבד אל-מג'יד ב-5 ביולי 2005 ירש אותו בנו שמכהן גם כיום כנשיא החברה, עבד אל-חמיד שומאן (כשם סבו המייסד).

==תביעות נגד הבנק==
במשך השנים הוגשו מספר תביעות אזרחיות נגד הבנק בטענה שהוא מממן לכאורה ארגוני טרור, אך כל התביעות נדחו.

אחת התביעות המפורסמות הייתה זו של קורטני לינדה, אמריקאית שבעלה ג'ון נהרג ממטען צד ברצועת עזה בשנת 2004 בזמן ששימש כאיש ביטחון של דיפלומטים אמריקנים. התביעה התבססה על החוק האמריקני נגד טרור ובספטמבר 2014 הרשיע בית משפט מחוזי בברוקלין את הבנק באספקת ציוד לחמאס. חבר המושבעים הורה לבנק לשלם פיצויים ל-297 אזרחי ארצות הברית שנפגעו ב-24 פיגועים של חמאס. אולם ב-9 בפברואר 2018 החליט בית המשפט לערעורים שחבר המושבעים פעל בניגוד להוראות בית המשפט, וביטל את ההרשעה.

ב-26 בפברואר 2004 החרימו כוחות צה"ל סכומי כסף ממספר חשבונות שנוהלו בסניף הבנק ברמאללה, בחשד שהם משמשים למימון פיגועי טרור. בספטמבר 2009 הודיע צה"ל שאין לבנק ולעובדיו מעורבות במעשי טרור ובמימונם.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בנקים
קטגוריה:חברות ירדניות
מריצה

מריצה
טקסט=מריצה דו גלגלית משמשת לרוב לנשיאת משקל כבד יותר ממריצה חד גלגלית כיוון שיש יותר פישור של המשקל על פני יותר שטח ואף האיזון מקל על נושא המריצה
מריצה היא עגלה בעלת גלגל אחד או שניים המונעת על ידי אדם ומשמשת לנשיאת משאות למרחקים קצרים. לבד מהגלגל, למריצה יש שתי ידיות אחיזה, שתי רגליות ומשטח נשיאת משאות קעור. כאשר אדם מתחיל להניע אותה, הוא מרים את ידיות האחיזה ומנתק את המגע בין הרגליות לבין הקרקע, כך שחלק ממשקל המריצה נתמך על ידי גופו וחלק על ידי הגלגל.
המריצה היא מנוף מהסוג השני כיוון שהגלגל הוא נקודת המשען והמשא מועמס בין נקודת הפעלת הכוח (ידית האחיזה) לנקודת המשען. 
מקובל להשתמש במריצות כדי לשאת עפר בעת עבודת הגינה וכדי לשאת חומרי בניין אבקתיים (חול, מלט וכדומה) וחצץ בתוך אתרי בניה.
יש המשערים כי המריצה הייתה ידועה ליוונים כבר במאה הרביעית לפני הספירה אך התיעוד הודאי הראשון של שימוש במריצה הוא מתקופת שושלת האן בסין: ציור קבר שתוארך לסביבות שנת 150 לפני הספירה מראה מריצה בעלת גלגל אחד להעברת משא. פרט מהציור [[לאורך הנהר בשעת פסטיבל צ'ינגמינג המראה שימוש במריצה בתקופת שושלת סונג]]

== לקריאה נוספת ==
מאיר שלו, גינת בר, עם עובד, תשע"ז (2017) - בפרק כלי עבודה (ע"מ' 38)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי עבודה
קטגוריה:סין: המצאות
קטגוריה:שינוע
קטגוריה:עגלות
קטגוריה:גינון: כלים ואביזרים
קסטלו (רובע)

קסטלו (באיטלקית: Castello) הוא הגדול מבין ששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
הרובע החל להתפתח במאה ה-13 לאחר הקמת המספנות הימיות של צי רפובליקת ונציה באי איזולה ג'מיני (אף שהייתה התיישבות קטנה באי סן פייטרו די קסטלו – על שמו קרויי הרובע, כבר החל מהמאה השמינית).

עם השנים גדלו המספנות והפכו למתחם הארסנאלה החוצה את הרובע – מתחם שהיה הבסיס הימי הגדול ביותר באירופה עד המאה ה-15. בצפון הרובע נבנו מנזרים רבים.

לאחר כיבוש העיר ונציה על ידי נפוליאון בונפרטה בשנת 1797, הוקמו בתחומי הרובע גנים נרחבים – כיום גני הביאנלה, וכן יובש הים והוקם האי סנט'אלנה.

==אתרים עיקריים==
ברובע ממוקם הסקולה די סן מרקו והסקולה של סן ג'ורג'ו דגלי סקבוני וכן הכנסיות סנטי ג'ובאני אי פאולו, כנסיית לה פייטה וכנסיית סן זכריה, בה קבור על פי המסורת הנוצרית זכריה הקדוש.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ונציה: רבעים
סנטה קרוצ'ה (רובע)

סנטה קרוצ'ה (באיטלקית: Santa Croce) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה.

==גאוגרפיה==
הרובע ממוקם בחלקה המערבי של ונציה, וכולל שני חלקים. חלקו המזרחי של הרובע נבנה בימי הביניים, מדרום לתעלה הגדולה. חלקו המערבי של הרובע כולל בעיקר אזורים שיובשו מהים במהלך ראשית המאה ה-20, ובו ממוקם הנמל של ונציה, וכן את האי טרונקטו אשר קושר לאיטליה בגשר החירות בשנת 1933, ובו ממוקמים מגרשי החנייה של העיר.

==אתרים עיקריים==
במערב הרובע נמצאת פיאצלה רומא (הכיכר הקטנה רומא), בה תחנת האוטובוסים המרכזים של העיר ונציה.

מרבית האתרים החשובים נמצאים במערב הרובע, ובהם הכנסיות סן ניקולו דה טולנטינו וסן ג'אקומו דל'אוריו וכן הפונדקו דיי טורקי.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ונציה: רבעים
התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית

מגילת הזכויות האמריקאית, הכוללת את התיקון השמיני לחוקה
התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Eighth Amendment), משנת 1787 הוא חלק ממגילת הזכויות הנספחת לחוקת ארצות הברית. התיקון אוסר על הממשלה הפדרלית להשית "עונש אכזרי ובלתי רגיל" וכן לדרוש ערבות או להטיל קנס מופרזים. על אף שהוויכוח על פרשנות התיקון ניטש עד היום בהקשר של מוסריות עונש המוות ובמקרים אחרים (כגון פרשת מורטון ברגר), הביטוי "ענישה אכזרית ובלתי רגילה", נעשה מוכר ומקובל בעולם המערבי.

בפסק דין רובינסון נ' קליפורניה נפסק כי האיסור על ענישה אכזרית ובלתי רגילה חל על מדינות ארצות הברית מכוח התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית. פסק הדין התייחס להטלת עונש מאסר על עבירה פחותה בגין שימוש או היות הנאשם תחת השפעת חומרים אסורים, וקבע כי זו מהווה ענישה אכזרית ובלתי רגילה. פסק הדין אינו מתייחס מפורשות להחלת האיסורים על קביעת ערבות וקנס מופרזים על המדינות. 

נוסח התיקון לקוח ממגילת הזכויות האנגלית משנת 1689, אשר נחקק לאחר המהפכה המהוללת ונועד לעגן את זכויות היסוד של נתיני אנגליה ולקבוע את סדר הירושה של הכתר האנגלי. הביטוי "ענישה אכזרית ובלתי רגילה" טבע את חותמו גם חוק הטבת העבדות 1798 (באנגלית: Amelioration Act 1798), ונוסחים דומים ברוח זו נכללו בפרק 5 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האו"ם, בפרק 3 של האמנה האירופאית לזכויות האדם, בצ'רטר הקנדי לזכויות וחירויות משנת 1982, בצ'רטר זכויות היסוד של האיחוד האירופאי משנת 2000, ובסעיף 16 לאמנת האו"ם נגד עינויים, עליה חתומות 146 מדינות.

== תוכן התיקון==
===מקור===

<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
Excessive bail shall not be required, nor excessive fines imposed, nor cruel and unusual punishments inflicted.
</div>

===תרגום===

"ערבות מופרזת לא תידרש, קנסות מופרזים לא יוטלו ועונש אכזרי ובלתי רגיל לא יושת."
==התיקון השמיני ועונש מוות==
מאמצע המאה ה-20 ועד היום נעשה שימוש רב של המתנגדים לעונש מוות בתוכנו של התיקון. לטענת משפטנים רבים, כשהראשון בהם הוא שופט בית המשפט העליון לשעבר ארתור גולדברג, עונש מוות עונה על ההגדרה של "ענישה אכזרית ובלתי רגילה".

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

התיקון ה-8 לחוקת ארצות הברית
קטגוריה:זכויות האדם
רבי נתן

רבי נתן, או רבי נתן הבבלי, היה תנא בבלי בדור הרביעי. מרבותיו של רבי יהודה הנשיא. מיוחסת לו חיבור מסכת אבות דרבי נתן, שהיא כעין גרסה מורחבת ומפורטת של מסכת אבות.

== חייו ==
רבי נתן עלה בצעירותו לארץ ישראל, כ-200 שנים לאחר עליית הלל הזקן, וכיהן אב בית דין בסנהדרין שבאושא, תחת נשיא הסנהדרין, רבן שמעון בן גמליאל.

רבי נתן מוזכר במשנה רק פעמיים, בסוף מסכת ברכות ובסוף מסכת שקלים, אולם הוא מוזכר פעמים רבות בתוספתא.

רבי נתן היה ידוע כדיין מומחה ש"יורד לעומק הדין". אחת מהלכותיו המפורסמות נקראת "שעבודא דרבי נתן":

לפי המסופר בתלמוד (ראו להלן), הוא השתתף בניסיון להדחתו של רבן שמעון בן גמליאל, יחד עם רבי מאיר. לאחר שהניסיון סוכל, קנס רבן שמעון את רבי נתן שלא יזכירו את שמו בבית המדרש, ואת תורתו יאמרו בשם "יש אומרים".

היה מומחה בענייני ברית מילה, והורה מתי יש להזהר מלמול את התינוק, מחשש פיקוח נפש. הוא עצמו הורה מתי למול תינוקות, אף ששני בנים ממשפחתם נפטרו לאחר ברית מילה, והסביר מתי הזמן בו יש לערוך את ברית המילה. בעקבות כך, נקראו התינוקות "נתן הבבלי" על שמו.

במדרש (קהלת ז') מובא: "טוב – זה רבי נתן, וחוטא – זה תלמידו". לאור מדרש זה נראה שהיה לו תלמיד שנעשה מין.

== הניסיון להדיח את רבן שמעון בן גמליאל ==
בתלמוד הבבלי מסופר על קנוניה שרקמו רבי מאיר ורבי נתן כנגד הנשיא רבן שמעון בן גמליאל. הרקע למעשה היה רצונו של רבן שמעון בן גמליאל לאכוף את ההלכה המבדלת את הכבוד שמקבל הנשיא לכבוד של שאר החכמים, שנתפסו בעיני רבי מאיר כפגיעה בכבודו. רבי מאיר ורבי נתן רצו להראות את עליונותם הלמדנית על פי רבן שמעון בן גמליאל בכך שישאלו אותו שאלה במסכת עוקצין הקשה, ומשלא ידע להשיב להם יווכח לעין-כל שהם עדיפים עליו בידיעותיהם התורניות, ובכך יירשו את מקומו. תוכניתם סוכלה לאחר שחכם נוסף, רבי יעקב בן קרשי, שמע אותה והחליט לשנות את מסכת עוקצין ליד חלונו של רבן שמעון בן גמליאל, ובכך לעורר אותו לחזור עליה מבלי לביישו. רבן שמעון בן גמליאל הבין שנרקמת מזימה מאחורי גבו, וכאשר רבי נתן ורבי מאיר שאלו את שאלתם הבין כי הם ניסו לקשור כנגדו. כעונש על כך, ציווה רבן שמעון להוציאם מבית המדרש, והם היו כותבים קושיות ותירוצים על פתקים ומשליכים לבית המדרש בעד החלון. רבי יוסי התקשה לראות את גדולי החכמים בחוץ ופנה לרבן שמעון בתמיהה: "תורה מבחוץ ואנחנו מבפנים?", ולאור זאת הסכים רבן שמעון להכניסם לבית המדרש, אך קבע שלא יאמרו הלכה בשמם, אלא רבי מאיר יכונה בשם "אחרים אומרים" ורבי נתן יכונה "יש אומרים".

המתיחות בין בית הנשיא לבין שני חכמים אלו נמשכה גם בדור שלאחר מכן. רבי יהודה הנשיא, בנו של רבן שמעון בן גמליאל, לימד את שמעון בנו ובלימודם נתקלו השניים בכינוי "אחרים אומרים". לשאלת הבן מיהם אותם "אחרים", ענה לו אביו: "בני אדם שביקשו לעקור כבודך וכבוד בית אביך". לאחר דין ודברים בין השניים, השתכנע רבי יהודה, ומאז הזכירו את רבי מאיר ורבי נתן בשמם, ואכן רבי מאיר מופיע פעמים רבות במשנה של רבי יהודה הנשיא.

החוקרים חלוקים האם הסיפור משקף סיפור שאירע באמת או שהוא בעל אופי אגדתי ולא היסטורי.

== ראו גם ==
* אבות דרבי נתן
* אחרים ויש אומרים

== לקריאה נוספת ==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* הרב יצחק אייזיק הלוי, דורות הראשונים ח"א כרך ה, IV [https://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=20127&st=&pgnum=388 פרקים מו-מט "רבי ורבי נתן סוף משנה"] באתר HebrewBooks
* 

== הערות שוליים ==

נתן
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:דיינים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:תנאי בבל
קטגוריה:קברי צדיקים בטבריה
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-2
קטגוריה:עולים מבבל לארץ ישראל בעת העתיקה
יברייסקיה אנציקלופדיה

יברייסקיה אנציקלופדיה (מרוסית: Еврейская энциклопедия; האנציקלופדיה היהודית) הייתה האנציקלופדיה היהודית הראשונה בשפה הרוסית אשר הוקדשה ל"יהדות ולתרבותהּ, בעבר ובהווה".

האנציקלופדיה, שכללה 16 כרכים, יצאה לאור בהוצאת ברוקהאוס-אֶפרון בין השנים 1906–1913 בסנקט פטרבורג שברוסיה. עם עורכיה נמנו יולי גסן, שמעון דובנוב, יהודה לייב קצנלסון (בוקי בן יגלי), אלברט הרכבי, שאול גינזבורג, ישראל ברלין ישראל צינברג ומארק וישניצר. הברון גינצבורג סייע במימון.

האנציקלופדיה התבססה על ה-Jewish Encyclopedia, אך גם הדגישה את מרכזיותהּ של הקהילה היהודית הגדולה בעולם דאז: יהדות האימפריה הרוסית.

גם כיום משמשת אנציקלופדיה זאת כלי עזר חשוב בחקר יהדות מזרח אירופה.

==קישורים חיצוניים==

* היברייסקיה אנציקלופדיה, באתר ויקיטקסט, ברוסית
*[http://brockhaus-efron-jewish-encyclopedia.ru/ יברייסקיה אנציקלופדיה, ברוקהאוס-אפרון] – יותר מ-20,000 ערכים 
<div class="mw-content-ltr">
*
</div>

קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה הרוסית
מודל קורנו

מודל קורנו
מודל קורנו הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את הכמות המיוצרת בצורה סימולטאנית. כל חברה במודל קובעת את תפוקתה בהתבסס על הנחה מראש לגבי תפוקת שאר החברות.

הוא פותח על ידי הכלכלן אנטואן אוגוסטן קורנו.

בדואופול, קביעת התפוקה של כל חברה תעשה בצורה הבאה:
# כל חברה תמקסם את הרווח שלה על סמך הנחתה את הכמות שתייצר החברה השנייה.
# תתקבל לכל חברה פונקציית תגובה, כלומר כמה היא מייצרת בהינתן ייצור החברה השנייה.
# נקודת החיתוך של שתי פונקציות התגובה היא נקודת הייצור של שתי החברות.
במודל זה ישנה תחרות סימולטנית בין מעט יצרנים אוליגופוליסטים.

==ראו גם==
* דואופול סטקלברג
* מודל ברטראן

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:תורת המשחקים
קטגוריה:תחרות (כלכלה)
מודל ברטראן

מודל ברטראן (נכתב לעיתים: מודל ברטרנד) הוא משחק בכלכלה, שבו בדואופול או באוליגופול קובעות כל החברות את מחירו של מוצר מסוים בצורה סימולטאנית. המודל מכונה גם מלחמת מחירים.

כל חברה במודל קובעת את מחירה בהתבסס על הנחה מראש של מחיר המוצר שיקבעו יתר החברות. מודל ברטראן קובע כי שיווי המשקל האפשרי היחיד במצב הזה הוא שהמחירים שכל החברות יציעו יהיו זהים וכן שווים לעלות השולית של ייצור אותו מוצר.

זאת, מכיוון שאם אחת החברות תציע מחיר גבוה יותר מהאחרות, כולם יקנו במחיר הזול והיא תפסיד, ואילו אם היא תציע מחיר זול יותר מהחברות האחרות אזי היא תוכל להרוויח יותר על ידי קביעת מחיר גבוה יותר ולכן תעלה את המחיר.

לכן אם לשתי החברות יש אותה עקומת עלות שולית, אם כן, המחיר שייקבע יהיה זהה. אם לאחת החברות יש עלות שולית נמוכה יותר היא תקבע מחיר מונופוליסטי בשוק, אם ביכולתה להבטיח כי במחיר זה עדיין החברות האחרות לא יוכלו לייצר.

מודל ברטראן פותח על ידי הכלכלן ז'וזף לואי פרנסואה ברטראן.

פתרון המודל בדואופול, שבו לשתי החברות אותה עקומת עלות שולית, הוא פתרון פשוט:
* <math> p_1=p_2=mc_1=mc_2 </math>

==ראו גם==
* דואופול סטקלברג
* מודל קורנו

קטגוריה:תורת המשחקים
קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:תחרות (כלכלה)
שקילות ריקארדו

שקילות ריקארדו היא עיקרון כלכלי שאומר שכל צורת גיוס כסף של הממשלה מהציבור, אם על ידי מיסים ואם על ידי איגרות חוב, תהיה בעלת השפעה זהה על המשק.

בזמן המלחמות הנפוליאוניות בתחילת המאה ה-19 התלבטה הממשלה הבריטית אם לממן את הגידול בהוצאותיה הצבאיות על ידי הטלת מיסים או על ידי הנפקת אג"ח לציבור. היא הייתה זקוקה לעשרים מיליון לירות שטרלינג.

הכלכלן הבריטי דייוויד ריקארדו הראה כי מבחינה מקרו-כלכלית שתי האפשרויות זהות, משום שאם מהוונים את תקציב הממשלה ואת בעיית הפרט, מקבלים כי הערך הנוכחי של זרם התצרוכת איננו תלוי בעיתוי המס, אלא רק בנטל המס. העיקרון עבור אופק של שלוש תקופות:

<math> g_1 + {g_2 \over (1+r_1)} +{g_3 \over(1+r_1)(1+r_2)}= y +{y \over (1+r_1)} +{y \over(1+r_1)(1+r_2)} </math>

הסיבה לשקילות ריקרדו היא שאם הממשלה תבחר באפשרות האג"ח היא תצטרך מתישהו לפרוע את חובותיה לציבור. הדרך היחידה שלה לצורך פריעת החובות תהיה העלאת המיסים. כלומר בכל מקרה
הציבור יודע היטב את העובדה הזאת – הגרעון הממשלתי שלה היום הוא העלאת המיסים של המחר.

הציבור מכין את עצמו לקראת העלאת המיסים על ידי קניית אג"ח מהממשלה במחיר זול. כך יוכל הציבור להשתמש בכסף שיחסוך לצורך תשלום המיסים.
למעשה, שקילות ריקארדו קובעת כי כל גידול בחיסכון הממשלה יחייב קיטון בחסכון הפרטי, כלומר כל נטל של הממשלה על הציבור לא מגדיל את סך התוצר.
תוצאה זו שונה מאוד ממודל קיינס שקבע כי גידול בהוצאות הממשלה יביא לגידול בתוצר.

התנאים לשקילות ריקארדו מלאה:
* שוק הון משוכלל – אין מגבלת נזילות.
* לפרטים יש יכולת חיזוי מושלמת – הם יודעים מתי תטיל הממשלה מיסים ולפיכך יודע כמה אג"ח לקנות ומתי.
* כולם במשק משתמשים באותו גורם היוון (אותה ריבית) – הציבור והממשלה.

ב-1974 פרסם הכלכלן רוברט בארו מאמר פורץ דרך במגזין לכלכלה פוליטית בהוצאת אוניברסיטת שיקגו (Journal of Political Economy), תחת הכותרת "Are Government Bonds Net Wealth?". בארו הציג הוכחה מתמטית לשקילות ריקרדו, במודל בין-דורי. המאמר נהיה לאחד המפורסמים והמצוטטים ביותר בעולם הכלכלה, בכך שערער על גישת הכלכלה הקיינסיאנית.

קטגוריה:מקרו-כלכלה
ג'ו פאס

ג'ו פאס (באנגלית: Joe Pass נולד כ-Joseph Anthony Passalaqua; 13 בינואר 1929 - 23 במאי 1994) היה גיטריסט ג'אז. סגנון נגינתו המשלב מהלכי "בס מהלך" (walking basslines) ושימוש בקונטרפונקט מלודי תוך כדי אלתור השפיעו על דורות של נגני גיטרה ג'אז.

== שנותיו הראשונות ==
פאס נולד בניו ג'רזי למשפחה ממוצא סיציליאני וגדל בפנסילבניה. אביו היה פועל פלדה. כילד חלם להיות "קאובוי מזמר" לפי דמותו של ג'ין אוטרי, ששר וניגן שירי בוקרים עם גיטרה. אביו, שזיהה את כישרון הנגינה שלו, קנה לו את הגיטרה הראשונה בהיותו בן 9 ועודד אותו לנסות ולנגן כל מנגינה ששמע. בגיל 14 החל פאס להופיע ולנדוד בדרכים עם הרכבים מזדמנים. הוא הגיע לניו יורק, הופיע שם והתמכר לסמים. רוב שנות החמישים היה שרוי בניסיונות גמילה.

==יצירתו==
בשנות השישים עבר פאס ללוס אנג'לס והחל להקליט בחברת "פסיפיק ג'אז", בין היתר תקליטים שהפכו לשם דבר כמו Catch Me, Sounds of Synanon, Simplicity ו-For Django, שהוא מחווה לדג'נגו ריינהארדט, אשר פאס הושפע מסגנונו ושילב אותו עם סגנון הארד בופ והשפעות של צ'ארלי פארקר ליצירת סגנונו הייחודי. ב-1963 זיכה אותו המגזין דאון ביט בפרס "הכישרון המבטיח" (מילולית: New Star Award).

באותן שנים הופיע בטלוויזיה כנגן לצידם של פרנק סינטרה, שרה ווהן ואמנים אחרים ובתוכניות "טונייט שואו" עם ג'וני קרסון, "תוכניתו של מרב גריפין" ותוכניות נוספות. 

בראשית שנות השבעים שיתף פעולה עם הגיטריסט הרב אליס ועם הבסיסט ריי בראון והמתופף ג'ק האנה וכתב את ספרו החשוב (אחד מן הספרים העיקריים ללומדי גיטרה ג'אז) Joe Pass Guitar Style. 

ב-1974 הקליט את תקליט הסולו "וירטואוזו" בחברת פאבלו וניגן בטריו עם הפסנתרן אוסקר פיטרסון והבסיסט נילס-הנינג ארסטד פדרסן, עמם זכה בפרס גראמי עבור הופעת ההרכב הטובה ביותר לאותה שנה. בהמשך ניגן עם אמנים רבים בהרכבים שונים ביניהם עם דיזי גילספי, דיוק אלינגטון, קאונט בייסי ואחרים. כמו כן הקליט ארבעה תקליטים עם אלה פיצג'רלד שזכו להצלחה רבה: Take Love Easy (1973), Fitzgerald and Pass... Again (1976), Speak Love (1983), (Easy Living (1986.

פאס נפטר מסרטן הכבד בלוס אנג'לס בגיל 65.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Mel Bay Presents Joe Pass "Off the Record". Mel Bay, 1993. 
*Complete Joe Pass. Mel Bay, 2003. 
*Miyakaku, Takao. Joe Pass. Tokyo: Seiunsha, 2000. (אוסף צילומים)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100616162303/http://www.playjazzguitar.com/joe_pass.html דף ג'ו פאס באתר נגני גיטרה ג'אז] 
* [http://www.fergusonguitar.com/joepass.html ביוגרפיה (חלקית) של ג'ו פס] 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נגני ג'אז: גיטריסטים
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1994
סן מרקו (רובע)

סן מרקו (באיטלקית: San Marco) הוא אחד מששת רובעי העיר ונציה שבאיטליה. הרובע ממוקם בלב העיר, וכולל גם את האי סן ג'ורג'ו מג'ורה.

ברובע ממוקמים אתרים רבים ובהם בזיליקת סן מרקו ובסמוך לה כיכר סן מרקו, ארמון הדוג'ים, תיאטרון לה פניצ'ה, מוזיאון פאלאצו גראסי, הבר של הארי וכנסיות רבות.

הרובע היווה המרכז השלטוני של רפובליקת ונציה. כיום מהווה הרובע את המרכז התיירותי של העיר, ומצויים בו מלונות רבים, מסעדות וחנויות יוקרה.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ונציה: רבעים
פאלאצו גראסי

חזית המבנה. מבט מכיוון מערב.
פאלאצו גראסי (באיטלקית: Palazzo Grassi) הוא ארמון הבנוי בסגנון נאו קלאסי הממוקם על גדתה המזרחית של התעלה הגדולה ברובע סן מרקו של ונציה שבאיטליה. הארמון, שתוכנן על ידי האדריכל ג'ורג'ו מאסארי ונבנה בין השנים 1748–1772, משמש כיום כמוזיאון.

==היסטוריה==
הארמון, הוא אחד הארמונות האחרונים שנבנו לאורך התעלה הגדולה. בשל התקופה בה נבנה הארמון הוא יוצא דופן בחזיתו הנאו קלאסית - לעומת המבנים הסמוכים הבנויים בסגנון ביזנטי, רומנסקי, גותי ובארוק. הבדל נוסף בין חזית הארמון למבנים הסמוכים, הוא העדר כניסה מסחרית בחזית התעלה של הארמון (משפחת גראסי לא השתמשה בארמון כמרכז עסקיה, בשונה מהארמונות שנבנו עבור משפחות האצולה הוונציאניות לאורך התעלה).

משפחת גראסי מכרה את הארמון בשנת 1840, ומאז הוא נמכר מספר פעמים. בשנת 1983 רכשה את הארמון קבוצת פיאט, והמבנה שופץ על ידי הרוזן אנטוניו פוסקארי וידמאן רצוניקו במטרה להפוך את המבנה למוזיאון.

בשנת 2006 נרכש המבנה על ידי פרנסואה פינו על מנת להציג את אוספיו במבנה באופן זמני, עד למציאת משכן קבע בוונציה עבור האוספים הנרחבים.

== קישורים חיצוניים==

* באיטלקית, אנגלית וצרפתית

גראסי
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
גראסי
גראסי
סן מיקלה

חומת האי
סן מיקלה (באיטלקית: San Michele) הוא בית הקברות העתיק של ונציה והאיים הסמוכים לה. בית הקברות שוכן על אי בלגונת ונציה, בין ונציה למוראנו.

== היסטוריה ==
בעבר שימש האי דייגים ומטיילים, אך ב-7 בדצמבר 1807 הורו השלטונות הצרפתיים בוונציה להפסיק את הקבורה בשאר האיים משיקולי תברואה, למעט בסן מיקלה, שהיה לבית הקברות היחיד של העיר. תעלה שהפרידה בינו לבין סן כריסטופורו דלה פאצ'ה, שהיה אז אי סמוך, מולאה באדמה ב-1817, האי המאוחד הוקף בחומת לבנים ושמו נשאר "סן מיקלה" (הוא מכונה גם "אי המתים").

רוב שטחו של בית הקברות סגור לקבורה חדשה. בחלק הסגור נמצאים קבריהם של אישים שונים, הידועים בהם: יוסף ברודסקי והמודרניסטים איגור סטרווינסקי ועזרא פאונד. רוב הקברים הם של נוצרים קתולים, אך ישנן שתי חלקות קטנות ליוונים אורתודוקסים ולפרוטסטנטים. אין באי קברי יהודים (יהודים נקברו בבית קברות נפרד, בלידו). הקבורה באדמת האי נמשכת גם כיום (אם כי רוב המתים נקברים במסטרה), ההלוויות יוצאות מהעיר כאשר ארון המתים נישא על עגלת מתים ונציאנית - גונדולת קבורה המניפה דגל שחור. באי עוצר ואפורטו היוצא מוונציה ומגיע למוראנו. ביום כל הקדושים (Festa dei morti) החל ב-2 בנובמבר שירות הוואפורטו לאי הוא חינם, ואלפי ונציאנים עולים לקברי יקיריהם בבית הקברות.

מפאת מחסור בקרקע, עצמות המתים מוצאות מהקברים לאחר 10–12 שנים, כדי לאפשר קבורה חוזרת באותה הקרקע, השרידים נשרפים והאפר של מתים שמשפחתם ניאותה לממן את שימורו, מאוחסן בגלוסקמא ממתכת בחלק אחר של בית הקברות. עד מלחמת העולם השנייה הושלכו עצמותיהם של מתים שמשפחתם לא עמדה בתשלום, על סנט אריאנו, אי קטן ליד טורצ'לו שמכוסה שרידי עצמות עד היום ואין אליו כניסה.

בסן מיקלה נמצאת גם כנסיית סן מיקלה אין איזולה, כנסייה בסגנון פלורנטיני שבנה מאורו קודוסי בין 1469 ל-1477, ובה קברו של פאולו סארפי. בסמיכות אליה נמצא מנזר, שאנשיו מטפלים בבית הקברות.

בית הקברות עובר תהליך הרחבה ארוך, לאחר שב-1998 זכה משרד האדריכלים של דייוויד צ'יפרפילד בתחרות עיצוב בינלאומית להוספת חדר מתים וקרמטוריום באי, ובניית אי מלאכותי מקביל בשטח 500 דונם, שיופרד מהאי הקיים בתעלה ברוחב 15 מטר. נכון ל-2005, הבנייה אמורה להסתיים ב-2014.

מבחינה מנהלית האי שייך לרובע קאנארג'ו, הסמוך אליו.

==לקריאה נוספת==
*הספר Permanent Italians מאת Judi Culbertson ו-Tom Randall, (1996), פרק 16 עוסק בסן מיקלה

==קישורים חיצוניים==

* [http://europeforvisitors.com/venice/articles/to_die_in_venice.htm ביקור בסן מיקלה] 
* [https://web.archive.org/web/20081025030619/http://www.mimoa.eu/projects/Italy/Venice/San%20Michele%20Cemetery%20Extension על פרויקט הרחבת האי] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איים בלגונת ונציה
*
קטגוריה:איטליה: בתי קברות
תחנת ונציה סנטה לוצ'יה

תחנת ונציה סנטה לוצ'יה (איטלקית Stazione di Venezia Santa Lucia) היא תחנת הרכבת הראשית בעיר ונציה.

התחנה שוכנת על גדות התעלה הגדולה, ברובע קאנארג'ו שבקצה המערבי של העיר. היא סמוכה לתחילתו של גשר החירות, המחבר את ונציה אל מסטרה שעל היבשה, ואל גשר החוקה המחבר אותה אל פיצאלה רומא, שבה שוכנת תחנה האוטובוסים המרכזית של העיר.

התחנה הוקמה באמצע המאה ה-19 ונחנכה ב-13 בינואר 1846. הקמת המבנה הנוכחי החלה בשנת 1924 ונמשכה לאחר תחרות אדריכלית בשנת 1934. חלקו המרכזי של המבנה הוקם בין השנים 1936–1943 ושני אגפי הצד של הבניין הושלמו בשנים שלאחר מכן. בתחנה 23 רציפים בסך הכל, 15 מהם מקורים ושמונת הנותרים נמצאים מחוץ למבנה המרכזי ומדרום לו.

מסילת הרכבת היוצאת מהתחנה חוצה את לגונת ונציה על גבי גשר החירות, ועוברת בתחנת ונציה נמל מרגרה (Stazione di Venezia Porto Marghera) ובתחנת ונציה מסטרה (Stazione di Venezia Mestre), ואז מתפצלת לכל הכיוונים. בתחנה עוברים כ-82,000 נוסעים מדי יום בכ-450 רכבות שמגיעות ויוצאות ממנה. מספר הנוסעים השנתי מגיע לכ-30 מיליון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20081201020044/http://www.grandistazioni.it/cms/v/index.jsp?vgnextoid=e39144da8119a110VgnVCM1000003f16f90aRCRD התחנה באתר החברה המפעילה]
* [https://web.archive.org/web/20100715082644/http://www.stazionidelmondo.it/veneziasantalucia.htm אתר פרטי אודות התחנה, תמונות]

==הערות שוליים==

ונציה סנטה לוצ'יה
קטגוריה:ונציה: מבנים
קטגוריה:ונציה: תחבורה
אמיל פוסט

פרופ' אמיל לאון פּוֹסְט (באנגלית: Emil Leon Post; 11 בפברואר 1897 - 21 באפריל 1954) היה מתמטיקאי ולוגיקן יהודי אמריקאי.

==קורות חיים==
פוסט נולד למשפחה יהודית-פולנית אשר היגרה לארצות הברית בעודו ילד והתיישבה בניו-יורק.

פוסט סיים תואר דוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת קולומביה, וקיבל משרת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בפרינסטון, הגיע לגילוי הפגמים שב"Principia Mathematica", שהוכיח בהמשך קורט גדל ב-1931. אך חשש מלפרסם את תגליתו. בהמשך עבד פוסט כמורה למתמטיקה בבית ספר תיכון בניו יורק, וב-1936 מונה למרצה במתמטיקה בסיטי קולג' של ניו יורק, שם עבד עד מותו.

נישא לגרטרוד זינגר, ולהם בת אחת. נראה כי פוסט סבל במהלך חייו הבוגרים מהפרעה דו-קוטבית.

==תורת הרקורסיה==
ב-1936 פיתח פוסט, בנפרד מאלן טיורינג, מודל מתמטי של חישובים אשר בבסיסו היה זהה למכונת טיורינג. אי היכולת לפתור את בעיית ההתאמה של פוסט הובילה בדיוק לתוצאות הבלתי פתירות בחישוביות לפי טיורינג וכן בתאוריה של שפות פורמליות.

==מבחר ממאמריו==
<div class="mw-content-ltr">
* 1936, "Finite Combinatory Processes - Formulation 1," Journal of Symbolic Logic 1: 103-105.
* 1943, "Formal Reductions of the General Combinatorial Decision Problem," American Journal of Mathematics 65: 197-215
* 1944, "Recursively enumerable sets of positive integers and their decision problems," Bulletin of the American Mathematical Society 50: 284-316. Introduces the important concept of many-one reduction.
</div>

==ראו גם==
* בעיית ההתאמה של פוסט

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160303190318/http://www.learn-math.info/hebrew/historyDetail.htm?id=Post אמיל לאון פוסט] באתר מתמטיקה 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:לוגיקנים יהודים
קטגוריה:לוגיקנים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי הסיטי קולג' של ניו יורק
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1954
מריה מריה

מריה מריה (בספרדית: Maria la del Barrio; באנגלית: Maria from the neighborhood ) היא טלנובלה מקסיקנית מצליחה משנת 1995. הטלנובלה היא גרסה מחודשת לטלנובלה "העשירים גם בוכים", משנת 1979. כוכבי הטלנובלה הם טליה ופרננדו קולונגה.

==עלילה==
מריה פרננדס היא נערה אשר חיה בשכונת עוני. יום אחד, הסנדקית של מריה, שביקשה מהכומר של השכונה לדאוג לה לאחר מותה, מתה. הכומר מבקש מדון פרננדו דה לה וגה, אחד מתורמיו, לאפשר למריה לעבוד כמשרתת אצלו בבית. שם, מריה מתאהבת בבנו הנאה, הפרוע והמכור לאלכוהול של דון פרננדו ואשתו ויקטוריה, לואיס פרננדו. סורייה, אחייניתה של ויקטוריה שונאת את מריה ומנסה להרוס אותה בכל דרך אפשרית ולהפרידה מלואיס פרננדו.

מריה ולואיס פרננדו נישאים אך אי הבנה מצערת מתרחשת כאשר לואיס פרננדו רואה את אחיו ולדימיר ואת מריה מתנשקים וכאשר מריה נכנסת להיריון לואיס פרננדו לא מאמין שהילד שלו. כתוצאה מכך, כאשר היא אינה מודעת למעשיה, מריה מוסרת את בנה לאישה בשם אגריפינה פרס. מריה מאושפזת בבית חולים לחולי נפש ולאחר זמן לואיס פרננדו חוזר אליה, ומשחרר אותה ממנו. לאחר שחרורה, מריה מתחילה לחפש אחר בנה האובד בתקווה שסוף סוף תמצא שלווה בחייה.

== צוות השחקנים ==
*טליה - מריה הרננדס
*פרננדו קולונגה - לואיס פרננדו דה לה וגה
*אירן אאורי - ויקטוריה דה לה וגה
*ריקרדו בלומה - דון פרננדו דה לה וגה
*איטטי קנטורל - סורייה מונטנגרו דה לה וגה מונטלבן
*הקטור סוברון - ולדימיר דה לה וגה
*אנה פטריסיה רוחו - פנלופה לינרס
*רנה מונוז - "אל וראקרוס"
*אמיליה קאראנזה - ריימונדה רובלס דה קסטילו
*רוברטו בלנדון - חוסה מריה קאנו
*לודוויקה פאלטה - טיטה דה לה וגה הרננדס
*אוסבלדו בנאווידס - פרננדו דה לה וגה הרננדס
*מצ'ה ברבה - לופה
*אנטוניו מדלין - ד"ר קאררס
*ליליה מישל - מתילדה
*ג'סיקה חוראדו - ורוניקה רובלס דה קסטילו
*כרמן סלינס - אגריפינה פרס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טלנובלות מקסיקניות
קטגוריה:סדרות ערוצי ויוה וויוה פלוס
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה בשפה הספרדית
שון דניאל

שון דניאל (נולד ב-4 במאי 1989) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד.

==ביוגרפיה==
דניאל החל את דרכו בקבוצת הילדים והנערים של הפועל חולון ולאחר מכן שיחק בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב. בתיכון למד בגימנסיה הריאלית. בעונת 2006/7 זכה באליפות בתי הספר לתיכונים לאחר ניצחון בגמר על היובל הרצליה.

את הקריירה הבוגרת שלו החל בהפועל יקנעם/מגידו מהליגה הלאומית ולאחר 13 משחקים עבר לעירוני רמת גן מליגת העל, אותה עזב ב-2 בינואר 2010 וחתם בקבוצת הפועל חולון. בעונת מונה לקפטן הקבוצה. בראשית 2013 החליטה פיב"א להשעותו לשישה חודשים עקב נטילת כדורי ריטלין. דניאל ציין כי השתמש בכדורים לצורך לימודיו, ואף יידע בכך את פיב"א, אך ההחלטה התקבלה מאחר שמדובר בחומר אסור לשימוש לפי כללי פיב"א. בתחילת עונת 2013/14 שיחק במכבי אשדוד על בסיס חוזה חודשי ועזב לאחר המחזור השישי.
בעונת 2013/14 הצטרף לעירוני רמת-גן. במהלך אותה עונה תקף דניאל אוהד של אליצור אשקלון במהלך מהומה באולם

בעונת 2014/15 חתם בהפועל חולון.

דניאל שיחק בנבחרת הקדטים של ישראל בשנים 2004 ו-2005 ואף היה למלך הסלים באליפות אירופה לנבחרות קדטים 2005. בשנים 2006 ו-2007 שיחק בנבחרת הנוער ובין 2008 ל-2009 שיחק בנבחרת העתודה.

ביולי 2017 חתם בהוד השרון מהליגה הלאומית.

ב-27 בנובמבר 2017 חתם באליצור יבנה.

בגיל 31 פרש מכדורסל.<ref></ref>

שון הוא בנו של השחקן מוטי דניאל ונכדו של משה דניאל, שהיוו חלק מנבחרות ישראל באליפות העולם 1986 ובאולימפיאדת הלסינקי בהתאמה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:כדורסלני מכבי עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני מכבי אשדוד
קטגוריה:כדורסלני הפועל מגידו
קטגוריה:כדורסלנים שהורשעו באימרוץ בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית