OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יעקב דוד מנדל לייב פרידמן

רבי יעקב דוד מנדל לייב פרידמן (נולד בג' באלול תשי"ז, 30 באוגוסט 1957) הוא האדמו"ר הנוכחי מבוהוש-פאשקאן<ref></ref>.

==תולדותיו==
נולד בתל אביב לישראל שלום יוסף פנחס פרידמן, בנו של רבי יעקב דוד מפאשקאן ולשיינדל שרה דבורה בתו של רבי יצחק (השני) מבוהוש. למד בתלמוד תורה "יסודי התורה" בתל אביב, בישיבת בית ישראל רוז'ין בבני ברק ובישיבת תפארת ישראל רוז'ין של חסידות בויאן. היה קשור לרבי שלמה חיים פרידמן מסדיגורה. נישא לבתו של ראש ישיבת רוז'ין, הרב יהושע השיל ברים. לאחר חתונתו התגורר בירושלים ובהמשך עבר לבני ברק. היה תלמיד וחסידו של סבו רבי יצחק, שהועידו לממשיכו באדמו"רות. לאחר פטירת הסב באב תשנ"ב (אוגוסט 1992) מינוהו החסידים תחתיו. לאחר פטירת סבו היה נוסע לרבי ישראל מרדכי טברסקי מרחמסטריווקה
. בכל דברי תורתו מזכיר אמרה מסבו.

הוא פנה כבר בצעירותו למחוזות הקנאיים של העדה החרדית. הוא מתנגד לנטילת תקציבים מהמדינה, אוסר על חסידיו לדבר בעברית, תוקף את "שלטון הרשע הציוני", ושולח את חסידיו להפגנות נגדו. כיום הוא מהוה חלק מקהילות העדה החרדית, הוא מחזיק באידאולוגיה קיצונית נגד המדינה, לדוגמה בתקופת הקורונה הורה לחסידיו לא לציית להוראת השלטונות<ref></ref>. כמו כן במלחמת חרבות ברזל התפרסם שחסידיו תקפו חייל מילואים בבני ברק<ref></ref>.

זאת בניגוד לעמדת סבו רבי יצחק מבוהוש שהיה בעל יחס חיובי לציונות ואף היה עורך טיש ביום העצמאות, מה שגורם מבוכה לחסידיו ולכן הם ניסו בכתבות שפורסמו בעיתון דורות של העדה החרדית לשכתב את ההיסטוריה שהוא כן היה בעל השקפה קנאית<ref></ref>. בעקבות המהפך בחסידות פרשו חלק מחסידיו.

כמו כן בעוד שסבו הלך בדרך אדמו"רי בית רוזין, שכללה לבוש מכובד ובגדים מהודרים כמו עניבה ופאות קצרות, הוא לא נוהג כך ואף לא לובש עניבה, אלא אדרבא, מחנך את חסידיו לגדל פיאות ארוכות, להרכיב משקפי פלסטיק חסידיים ולא אופנתיים ולשמור על קוד לבוש מתבדל.<ref></ref>.

==ילדיו==
בניו:
*משה יהודה, חתן רבי שמעון למברגר ממאקווא
*יהושע העשיל, חתן הרב נחמן יוסף טברסקי (בן הרב מנחם נחום בן רבי יוחנן השני מראחמסטריווקא)
*נחום מרדכי, חתן רבי יצחק יוסף דב רבינוביץ, האדמו"ר מביאלא.
*יצחק, חתן הרב אהרן אויערבך (בנו של רבי מרדכי אוירבך רב קהילת אביר יעקב וחתנו של רבי אליהו שטרנבוך ראב"ד קהל מחזיקי הדת באנטוורפן).
חתניו:
*חיים דב הלפרין, בנו של רבי אברהם שמשון שלום הלפרין מווסלוי
*נחום דוד, בן הרב יהושע מנחם שטרן (בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ וחתן רבי ישראל מרדכי טברסקי מראחמסטריווקא)
*שלמה זלמן, בנו של הרב יוסף בנימין ואזנר
*משה נתן נטע למברגר, בנו של רבי אברהם יחיאל ממאקווא בני ברק
*פנחס משה, בנו של הרב חיים דב שטרן (בנו של רבי יצחק יהודה גאב"ד ביליץ וחתנו של רבי ישראל אברהם פורטוגל מסקולען)
*זאב זייבלד, בנו של רבי יהושע השיל מאלטשטאט
*אברהם יצחק רוטנברג, בן האדמו"ר מקוסון בית שמש
*שרגא פייביש מיזליש בנו של הרב צבי הירש מייזליש (חתן האדמור מקרעטשניף ירושלים)

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

יעקב מנדל
קטגוריה:בני ברק: אדמו"רים
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:משפחת הגר
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ישראל - רוז'ין
דרור דורי

דרור חיים דורי (11 ביולי 1931 – 29 בפברואר 2012) היה מתרגם ישראלי. תרגם לעברית את מסותיו של מישל דה מונטן.

== ביוגרפיה ==
נולד בתל אביב. בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם ניו סקול בניו יורק. שימש כמרצה לכלכלה באוניברסיטת סירקיוז שבמדינת ניו יורק.

בשנת 1996, לאחר שאיבד את כושר שמיעתו, החל להתמקד בתרגום מסותיו של מישל דה מונטן. הוא הוציא לאור שני ספרים ובהם מסות נבחרות של מונטן, וכן תרגם את המסה של מונטן "סנגוריה על רמון סבונד".

הספר "מסות" מאת מישל דה מונטן תורגם גם בידי אחרים:
* המסות, ספר ראשון, תרגמה אביבה ברק (הומי), מבוא: נדין קופרטי-צור, הוצאת שוקן, תל אביב 2007, ספר שני 2011
* מסות, תרגום ישורון קשת, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב 1963.

== תרגומיו ==
* מישל דה מונטן - מסות נבחרות, הוצאת באר, 2003
* מישל דה מונטן - מבחר מסות הוצאת אוריון, 2007
* סנגוריה על רמון סבונד מאת דה מונטן, הוצאת אוריון, 2011

== קישורים חיצוניים ==
* שלומי יובל, [https://web.archive.org/web/20160303190353/http://www.makara.co.il/?p=24467 לראשונה בעברית: המסה של מישל דה מונטן, "סנגוריה על רמון סבונד"], makara
* 

קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מצרפתית לעברית
קטגוריה:ויקיפדים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ניו סקול
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
חנטה

חֲנָטָה הוא שלב בהתפתחות פירות האילן. זמן החנטה קובע את גיל הפרי ולכן הגדרתו משמעותית לכמה מצוות התלויות בארץ.

== הגדרה ==
חלק מהפרשנים קישרו את המונח "חנטה" עם חניטה המוזכרת בספר בראשית. חנטה מופיעה פעם אחת במקרא:
 

הדעות חלוקות לגבי הגדרת זמן החנטה. בין הדעות נטען שחנטה היא הזמן:
#שבו מתחילים הפירות להיות ראויים לאכילה, דהיינו עונת המעשרות.
#שבו הפירות מגיעים לבשלות כזאת שאם יזרעו את זרעיהם עתה, יצמחו מהם צמחים חדשים. רבים סוברים ששלב זה שווה לשלב של הדעה הקודמת.
#שאחרי נשירת עלי הפרח ויציאת הפרי. לשיטה זו מסתפקים האחרונים באשר לזמן המדויק של החנטה, אם זהו הסמדר שהוא השלב הבא מיד אחרי נשירת עלי הפרח, או הבוסר שהוא זמן מה לאחר מכן.

==בהלכה==
בהלכה שלב זה קובע את השנה אליה משתייכים הפירות מבחינה הלכתית. השלכה זו נוגעת למעשרות, שביעית, איסור ערלה, נטע רבעי וביכורים. נקודת הזמן הקובעת את השתייכות הפרי היא ט"ו בשבט. במשנה מוגדר התאריך כראש השנה לאילן, כלומר שפירות העץ שחנטו מיום זה ואילך נחשבים כפירות השנה החדשה:

יש פוסקים שכתבו שיש הבחנה בין השלב הקובע לגבי איסור ערלה, לבין השלב הקובע לתרומות ומעשרות.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיולוגיה של הצמח
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
תקרית סאקאי

"תקרית סאקאי", איור ממגזין האיורים הצרפתי של העיתון [[לה מונד, 1868]]
תקרית סאקאי (ביפנית: 堺事件) הייתה אירוע בו נהרגו 11 מלחים צרפתים מהקורבטה "דופלייה" בנמל סאקאי, ליד אוסקה, ב-1868.

ב-8 במרץ 1868, סירה שנשלחה לסאקאי הותקפה בידי סמוראים ממחוז טוסה. 11 מלחים שהיו בסירה, ביניהם קצין בדרגה נמוכה, נהרגו. באותם ימים, נמל סאקאי לא היה פתוח לזרים תחת המדיניות החדשה, ועדיין היה סגור לזרים, ובני ההאן של מחוז טוסה היו אחראים בין היתר לאכיפת מדיניות זו. דופטיט טואר (Dupetit Thouars), קברניט הקורבטה הצרפתית, מחה בחריפות על המעשה, והיפנים הסכימו לשלם פיצויים בשווי 150,000 דולר לצרפתים. 29 סמוראים הודו במעורבותם במעשה, אך רק 20 מהם נשפטו, באופן אקראי, ונגזר עליהם למות בהוצאה להורג היפנית הנודעת, הספוקו. ההוצאה העצמית להורג זעזעה את סגן האדמירל, ולאחר ש-11 סמוראים ביצעו את הספוקו (לא ברור האם ישנה משמעות למספר המוצאים להורג היפניים, הזהה למספר הצרפתים שנהרגו), התחנן סגן האדמירל שיחונו את האחרים, וכך ניצלו תשעה מן הסמוראים. בשל אותה גחמה רגעית של סגן האדמירל, יכלו היפנים והצרפתים להתפייס, בשלב מאוחר יותר.

התקרית הונצחה בסיפור קצר מפורסם, של הסופר והמשורר היפני מורי אוגאי. בעיר קובה ישנה היום מצבת הנצחה לאחד עשר יורדי הים הצרפתים שנהרגו בתקרית.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפן: יחסי חוץ
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:צרפת: יחסי חוץ
קטגוריה:הצי הצרפתי
קטגוריה:1868
קטגוריה:קנסאי
דאטום (גאודזיה)

דאטום (מאנגלית: Datum) הוא מכלול הפרמטרים המגדירים מערכת ייחוס גאודטית קבועה שמאפשרת לתאר מיקום על כדור הארץ. דאטום הוא מודל מתמטי אשר על ידי סט של נקודות על כדור הארץ וצורת כדור הארץ, יוצר מערכת קואורדינטות שמאפשר לתאר כל מיקום על כדור הארץ.
בגלל שצורת כדור הארץ, המתוארת על ידי פני הים הממוצעים בכל מקום, ונקראת גאואיד - אינה גוף מתמטי פשוט, הדאטומים מבוססים על קירוב פשוט יותר לצורת כדור הארץ שהוא אליפסואיד סיבוב. כיום במערכות הגאודטיות העולמיות הדיוק מגיע למטרים בודדים.

==נתוני דאטום==
בהתאם לצורת כדור הארץ שהדאטום מתאר, קיימים פרמטרים שמתארים את הצורה.
===מערכת גאודטית גאוצנטרית===
במערכת גאוצנטרית משתמשים מערכת צירים קרטזית כאשר מגדירים את הנתונים הבאים:
* ראשית הצירים - בדרך כלל מדובר על נקודה המקורבת לנקודת מרכז הכובד של כדור הארץ.
* הגדרת שלוש קואורדינטות. Ox ו-Oy מותאם לקווי האורך והרוחב של כדור הארץ ו-Oz מותאם לציר סיבוב כדור הארץ.
בהתאם לזה נקודה על כדור הארץ מתוארת על ידי שלוש נקודות (X, Y ו-Z) בהתאם לצירים אלו.

===מערכת גאודטית אליפסואידית===
מערכת אליפסואידית מבוססת על ספרואיד המקורב לגאואיד. הפרמטרים שמגדירים את הספרואיד הם:
* נקודת מרכז האליפסואיד, O.
* חצי-קוטר הציר הראשי, a.
* מקדם הפחיסות, f.

===מערכת קואורדינטות גאודטית===
הקואורדינטות מבוססות על קואורדינטות גאוגרפיות והגובה מחושב על ידי הוקטור הנורמלי בכל נקודה.

==היסטוריה==

==סוגי דאטומים==
* הדאטום הנפוץ כיום בעולם הוא WGS84 שמשמש כמערכת קואורדינטות ראשית במדינות רבות וגם משמש כמערכת הקואורדינטות של ה-GPS.
* דאטום ED50 (דאטום אירופי 1950) היה הדאטום נפוץ ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20.
* דאטום רשת ישראל החדשה (ITM) היא הרשת המקומית בישראל משנת 1994. הדאטום מבוסס על אליפסואיד יחוס GRS 80 ובעלת רשת קואורדינטות ישרת זווית המבוססת על היטל מרקטור רוחבי.
* דאטום רשת ישראל הישנה (ICS), המבוססת על היטל קסיני-סולדנר, היא הרשת ששרתה בישראל מתקופת המנדט ועד 1994. היום הרשת לא בשימוש אך עדיין ניתן למוצאה במפות ישנות וקיימים נתונים קדסטרליים (חלוקת מקרקעין) רבים שהוגדרו ברשת זו.

==ראו גם==
* היטל

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניווט
קטגוריה:קרטוגרפיה
רומן הרצוג

רומן הרצוג (בגרמנית: Roman Herzog; 5 באפריל 1934 – 10 בינואר 2017) היה פוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, כיהן כנשיא גרמניה השביעי בין השנים 1994-1999. היה לנשיא גרמניה הראשון אשר נבחר לאחר איחודה של גרמניה בשנת 1990, והיה למנהיג השני מאז תום מלחמת העולם השנייה אשר כיהן כראש מדינת גרמניה המאוחדת.

==ביוגרפיה==
רומן הרצוג נולד בעיר לנדסהוט במדינת בוואריה בשנת 1934. בשנת 1957 החל ללמוד משפטים במינכן. בשנת 1964 בעקבות מאמר אשר פרסם, הוענק לו התואר פרופסור. עד לשנת 1966 לימד באוניברסיטת מינכן, עת החל ללמד משפטים ומדע המדינה כפרופסור מן המניין באוניברסיטה החופשית של ברלין. בשנת 1969 קיבל תפקיד באוניברסיטה בשפייר וכיהן כנשיא האוניברסיטה בשנים 1972-1971.

בשנת 1973 החל את הקריירה הפוליטית שלו כנציג מדינת ריינלנד-פפאלץ במושב הבונדסטאג בבון. בשנת 1978 החל לכהן כשר התרבות והספורט בממשלת באדן-וירטמברג. בשנת 1980 נבחר ללנדטאג (Landtag; הפרלמנט המדינתי) של מדינת באדן-וירטמברג שם כיהן כשר הפנים.

בשנת 1983 התמנה הרצוג לשופט בבית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה (Bundesverfassungsgericht) בעיר קרלסרוהה, כאשר בשנים 1994-1987 שימש בנוסף גם כנשיא בית המשפט, עד אשר נבחר לנשיא גרמניה על ידי האספה הפדרלית (Bundesversammlung) בשנת 1994. בתפקיד זה כיהן עד לשנת 1999 עת הוחלף על ידי יוהאנס ראו.

בשנת 1994 השתתף הרצוג בטקס ההנצחה של יום השנה החמישים למרד גטו ורשה אשר התקיים בעת הכיבוש הנאצי של פולין. בנאומו שיבח רבות את הלוחמים המורדים וביקש סליחה "בעבור מה שנעשה על ידי הגרמנים".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:נשיאי גרמניה
קטגוריה:חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:חברי המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1934
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2017
מדריך לתלמוד

מדריך לתלמוד, מושגי יסוד והגדרות הוא לקסיקון של התלמוד מאת הרב עדין אבן ישראל. ראה אור לראשונה בשנת 1984 בהוצאת כתר בירושלים. לספר קדם ספרו "תלמוד לכל" העוסק באותם נושאים.

==פרקים==
;חלק ראשון - היסטוריה
כולל פרק היסטורי כללי של תולדות עם ישראל בעת העתיקה ובמיוחד תקופת התלמוד, מתאר את חיי היומיום, את ההתיישבות היהודית בארץ ישראל ובבבל במשך התקופה, ואת דורות התנאים והאמוראים. שטיינזלץ מסביר כי הבנת הרקע ההיסטורי של התקופה מעמיק את ההבנה של סוגיות התלמוד, ובחלק מהן הוא אף חיוני להבנתן.

;חלק שני - פרקי התלמוד
מסביר בפרוטרוט מהן המסכתות במשנה ובתלמוד ואת מבנהו של דף הגמרא. מבנה הדף בימינו, אשר רובו כולל את המקור התלמודי ואת פירושיהם של רש"י, התוספות ופרשנים נוספים. נקבע על פי טעמם של הדפסים שהכינו את בדפוס שונצינו בוונציה בשנת 1520, ומאז נעשה בו שימוש ברוב דפוסי התלמוד, עם שינויים קלים מהוצאה להוצאה; האהודה ביניהן היא הוצאת וגשל שמבוססת על הוצאת האלמנה והאחים ראם.

;חלק שלישי - לשון
דן בלשון התלמוד, שנלמד ונכתב "בשפה בלולה ארמית-עברית". שטיינזלץ מסביר את אוצר המילים הבסיסי של התלמוד, ואת שורשי הפועל ושם העצם הנפוצים. אל פרק זה נספח מילון מקוצר למילות יסוד של מילים עיקריות בארמית המובאות בתלמוד.

;חלק רביעי - הדיון
עוסק בדיון התלמודי, ומציע "הדרכות ללימוד התלמוד", ו"הנחות ובעיות יסוד". שטיינזלץ סוקר את מונחי הדיון ואת המידות שהתורה נדרשת בהן. שטיינזלץ מסביר כי "התלמוד מושתת על מכלול של הנחות-יסוד ועל-פיהן אפשר להבין את משמעותם ועניינם של רוב הדיונים שבו". עקרונות היסוד של לימוד התלמוד על פי שטיינזלץ הם: האחד, היחס של הלומדים אל חכמי התלמוד וההנחה שהוא עוסק בעקרונות היסוד החשובים והמקודשים של אורח החיים היהודי; השני, הניסוח הבהיר והשלם של כל סוגיה ובעיה, ודיוק ההוכחה; והשלישי, הניסיון המפרך לקרב בין דעות שמלכתחילה הן רחוקות או חלוקות. המאפיינים של דברי האמוראים, לדעת שטיינזלץ, הם: מחויבות למקורות המידע שמהווים בדרך כלל גם אסמכתות, מקוריות של האמירה מבלי חזרה על דברי אמורא אחר, ועקביות "שלא תהא סתירה בשיטתו-שלו מעניין לעניין", וכמו כן, תשומת לב והתאמה לכלל השיטות האחרות, המכונות "לכל הדעות".

;חלק חמישי - הלכה
כולל מונחים ומושגים בהלכה, שראשיתם רובם ככולם מתוך הדיון התלמודי.

==נספחים==
* מידות ושיעורים בהלכה.
* לוח אותיות של כתב רש"י.
* לקט ראשי תיבות נפוצים בדף התלמודי, ובכלל זה אצל פרשני התלמוד, המובאים בדף.
כמו כן, נספחה אל הספר רשימה ביבליוגרפית של מקורות ומחקרים על לימוד התלמוד.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי עזר
קטגוריה:עדין אבן ישראל
קטגוריה:חיבורים על התלמוד
קטגוריה:ספרי 1984
קטגוריה:ספרי עיון בעברית
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
Smash Mouth

Smash Mouth היא להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית מצליחה מסן חוזה, קליפורניה.

== היסטוריה ==
הלהקה הוקמה בשנת 1994.
בהרכבה המקורי השתתפו סטיב הארוול - סולן, גרג קמפ - גיטריסט, פול דה ליסל - בסיסט וקווין קולמן - מתופף.

האלבום הראשון Fush Yu Mang יצא בשנת 1997. בשנת 1998 הוא הגיע למקום ה-50 שמצעד שנתי של בילבורד 200. סינגל הבכורה של האלבום Walkin' on the Sun הגיע לטופ 20 בבריטניה<ref name=":0"></ref>.

האלבום השני Astro Lounge יצא בשנת 1998. בשנת 1999 הוא הגיע למקום ה-34 שמצעד שנתי של בילבורד 200. שיר "Then the Morning Comes" שנכלל באלבום יצא גם כסינגל וזכה להצלחה. השיר All Star מהאלבום התפרסם כלהיטם הגדול<ref name=":0" />

הלהקה מזוהה מאוד עם פסקול הסרט שרק, אשר יצא לאקרנים ב-2001.

עד לפרישת הסולן הארוול ב-2021 הלהקה מכרה יותר מ-10 מיליון אלבומים ברחבי העולם והייתה בראש המצעדים.

הלהקה ממשיכה בהופעותיה עם הסולן החדש זאק גוד<ref name=":0" />.

=== סטיב הארוול ===
הארוול היה סולן הלהקה עד לפרישתו ב-2021 מסיבות בריאותיות. ב-2001 נפטר בנו פרסלי מלוקמיה בהיותו בן שישה חודשים, והארוול הקים קרן מחקר על שמו.

הארוול נפטר ממחלה בספטמבר 2023<ref name=":0" />.

==דיסקוגרפיה==
===אלבומי אולפן===
* Fush Yu Mang (1997)
* Astro Lounge (1999)
* The East Bay Sessions (1999)
* Smash Mouth (2001)
* Get the Picture? (2003)
* All Star: The Smash Hits (2005)
* The Gift of Rock (2005)
* Summer Girl (2006)
* Magic (2012)

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1994
טיסה 911 של תאגיד בריטיש אוברסיז איירוויס

טיסה 911 של בריטיש אוברסיז איירוויס (Speedbird 911), הייתה טיסה מסביב לעולם שהפעילה חברת התעופה הבריטית (BOAC) British Overseas Airways Corporation. ב-5 במרץ 1966 הופעלה טיסה זו במטוס בואינג 707, מספר שלדה G-APFE.

זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה טוקיו האנדה בדרכה לנמל התעופה קאי טאק שבהונג קונג התרסק המטוס להר פוג'י. כל 113 הנוסעים ו-11 אנשי הצוות נספו, בהם קבוצה של 75 אמריקנים עובדי חברת "Thermo King" שהיו בדרכם למספר מדינות בדרום-מזרח אסיה. בקבוצה היו 26 זוגות נשואים, שהותירו 63 ילדים יתומים.

אסון זה היה אסון התעופה הקטלני השלישי בתוך חודש באזור טוקיו בלבד. ב-4 בפברואר נספו 133 בעת שמטוס בואינג 727 שהיה בטיסה 60 של אול ניפון איירוויז צלל למפרץ טוקיו בעת ההכנות לנחיתה. וב-4 במרץ התרסק על המסלול בהאנדה מטוס דאגלס DC-8 שהיה בטיסה 402 של קנדה פסיפיק איירליינס, 64 מתוך 72 שהיו על סיפון המטוס נהרגו.

== הגורמים לאסון ==
המטוס שהתרסק הגיע לטוקיו בשעה 12:40 שעון מקומי, לאחר שהופנה אל נמל התעופה פוקואוקה יום לפני כן, בשל מזג האוויר הקשה ששרר בטוקיו. מזג האוויר לא השתפר, והטייסים תודרכו לטוס בגובה 31,000 רגל, ולהשתמש בכללי טיסת מכשירים (IFR). נתיב הטיסה שנקבע היה דרומה, לכיוון האי איזו אושימה.

בשעה 13:42 קיבלו הטייסים אישור להפעיל מנועים, המטוס החל בהסעה בשעה 13:50, ובשעה 13:58 הוא המריא. עקב תנאי מזג האוויר שהשתפרו, קיבל הטייס ברנרד דובסון אישור לטיסה מערבה לכיוון הר פוג'י, על מנת לאפשר לנוסעים לראות את ההר מלמעלה.

בעודו מתקדם לעבר ההר נתקל המטוס במערבולות אוויר קשות, מה שגרם להתמוטטות גוף המטוס. בעת התאונה, נמדדו בפסגת ההר רוחות במהירות שבין 60 ל-70 קשר. 

הצי האמריקני שלח מטוס A-4 סקייהוק זמן קצר לאחר התאונה, כדי לעזור בחיפושים אחר ניצולים. אולם לאחר שנתקל ברוחות קיצוניות באזור, הוא נאלץ לנחות. מטוסים רבים שעברו באותו היום ליד ההר, דיווחו על רוחות עזות.

התאונה צולמה על ידי חייל בצבא יפן שהיה בתרגיל סמוך למקום התאונה. עדי ראייה דיווחו שראו את המטוס צולל כלפי מטה, כשאחריו נגרר עשן לבן. לאחר התאונה נקבע כי ה"עשן" היה דלק סילוני שפרץ בעוצמה.

סרט צילום ובו תמונות שצילם אחד הנוסעים במטוס שרד את התאונה. התמונות שפותחו הראו שבעת האסון המטוס נקלע למערבולת חזקה. במטוס לא הייתה קופסה שחורה, ולא התקבלו מהמטוס אותות מצוקה.

שרידי המטוס נמצאו בשטח של 16 קילומטרים. ניתוח מיקום ההריסות, איפשר לחוקרים לקבוע כי המייצב האנכי קרס ראשון, אחריו קרס המייצב האופקי. זמן קצר לאחר מכן ניתק גחון המטוס, וארבעת המנועים כבו. תא הטייס וקדמת המטוס ניתקו זמן קצר לפני הפגיעה בקרקע.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.pilotfriend.com/disasters/crash/boac911.htm BOTC 911] באתר pilotfriend.com 
* 

בריטיש אוברסיז איירוויס, 0911
בריטיש אוברסיז איירוויס, 0911
בריטיש אוברסיז איירוויס, 0911
בריטיש אוברסיז איירוויס, 0911
בריטיש אוברסיז איירוויס, 0911
מומיה גואנצ'ית

[[מומיית סן אנדרס במוזיאון הארכאולוגי של טנריפה.]]
הגואנצ'ים, תושביהם הקדומים של האיים הקנריים, נהגו לחנוט את מתיהם. המומיות הגואנצ'יות התגלו לראשונה במערות בארבעה מתוך שבעת האיים הקנריים. מספרן המשוער של המומיות הוא באלפים, וכיום נשארו רק מעט מהם, רובם באוספים של מוזיאונים. משערים שהמומיות נוצרו לפחות לפני כ-1,400 שנה, אולם אין הרבה מחקר עליהן משום שרבות נלקחו או נעלמו במהלך השנים, במיוחד במאה ה-16.

==תהליך חניטת המומיות==
מנהג זה נועד לשמר את גופתו של המת באמצעות טכניקות חניטה דומות לכאלה שנעשו בתרבויות עתיקות אחרות. מטרת החניטה, על פי אמונתם הדתית הייתה מתוך מטרה להגן על הגוף וכן לסמל את מעמדו החברתי של המת. ככל הנראה הגאונצ'ים חנטו את בני המעמד הגבוה בלבד. שיטתם של בני האי טנריפה הייתה המושלמת ביותר, משום שהמומיות שלהם הם השמורות ביותר באיים ובספרד. מחקרים עדכניים טוענים כי תרגול החניטה התרכז בטנריף, בעוד שבאיים אחרים הוא נשמר בגלל גורמים סביבתיים.<ref>[https://blog.rtve.es/historiasecretamomias/2020/05/conrado.html Conrado Rodríguez-Maffiote: “Estamos en uno de los mejores momentos en cuanto a la investigación sobre la cultura guanche”]</ref>

התהליך היה נפרד מגדרית: נשים חנטו נשים וגברים חנטו גברים.

הגואנצ'ים השתמשו בשלוש שיטת חניטה שונות:
#הוצאת האיברים הפנימיים.
#שימוש בחומרים מיוחדים עבור חניטת הגופה, כמו אדמה ואבן, סוגים שונים של שומן צמחי ושומן מוצק.
#בחלק מהמומיות טמנו חול.

בכל שיטה יובשו תחילה המומיות באור השמש. בסופו של התהליך נעטפו המומיות בעורות עיזים – מספרם של העורות גדל בהתאמה לחשיבותה החברתית של הגופה. לאחר מכן הוצב במערה לוח מיוחד, ולבסוף הוקמה חומה. כל העזרים הללו עזרו להבטיח את שימורה של המומיה.

בדומה למומיות רבות, גם מומיות אלו נוצלו בידי אנשים שונים, ולפיכך לא נותר מהם הרבה היום. חלק גדול מהמומיות נמכרו לאחר ריסוקן לאבקה בתור תרופה בשם "Mummy"-"מומיה", תרופת מרשם לכאבי בטן של רופאים בימי הביניים. מומיות אלו היוו תחליף למומיות המצריות שאזלו במהלך השנים.

במוזיאון הארכאולוגי של טנריפה מוצגות כמה מן הגופות (בהן מומיית סן אנדרס), שהיו במשך מאות בשנים באירופה מושא לסקרנות מדעית ונושא לאוספים. המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה במדריד מציג מומיה גואנצ'ית.

השרידים החנוטים העתיקים ביותר של האיים הקנריים מתוארכים למאה השלישית לספירה ונמצאו בטנריפה.

==ראו גם==
*מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)
*מומיית סן אנדרס

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20131031043012/http://www.mummytombs.com/mummylocator/group/guanche.htm Guanche Mummies] - מאמר באנגלית על המומיות הגואנצ'יות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חנוטים
קטגוריה:גואנצ'ים
קטגוריה:אנתרופולוגיה פיזית
מומיית סן אנדרס

250px
250px
מומיית סן אנדרס היא מומיה השייכת לתרבות הגואנצ'ים, תושביו הקדומים של האיים הקנריים.

ייחודה של המומיה היא בכך שהיא אחת מהמומיות היותר שמורות: גבר בסביבות 25-30 שנים, עטוף ב-6 רצועות של עורות עזים. המומיה נמצאה במערה בגיא סמוך לכפר סן אנדרס. האזור של האי טנריפה בו נמצאה המומיה, רכס אנאגה, הוא אזור עשיר בממצאים ארכאולוגים. משערים שהמומיה היא של אחד ממלכי הגואנצ'ים או דמות מובילה באותה תקופה בחברה הגואנצ'ית.

שנת הגילוי המדויקת של המומיה אינה ידועה. המומיה הייתה מוצגת במוזיאון העירוני של סנטה קרוז בטנריפה, עד שב-1958 היא הפכה לחלק מהאוסף במוזיאון הארכאולוגי של טנריפה, והיא נחשבת למומיה השמורה ביותר מבין הנמצאות שם.

==ראו גם==
*מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)
*מומיה גואנצ'ית

קטגוריה:חנוטים
קטגוריה:גואנצ'ים
קטגוריה:אנתרופולוגיה פיזית
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה (מדריד)

המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה בספרד (ספרדית: Museo Nacional de Antropología) הוא מוזיאון לאומי הנמצא במדריד, על יד פארק בואן רטירו ומול תחנת אטוצ'ה. זהו מוזיאון האנתרופולוגיה הוותיק בספרד, והוא נחנך רשמית בתקופת שלטונו של אלפונסו השנים עשר, ב-20 באפריל 1875.

==היסטוריה==
המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה הוא המוזיאון האנתרופולוגי הראשון שנוצר בספרד ובמקורו ביוזמה של הרופא מסגוביה פדרו גונזלס דה לסקו (בסוף המאה תשע עשרה), שרצה ליצור מוזיאון לאספנים שלו, על פי הדגם של המוזיאון הבריטי בלונדון. במותו של ד"ר לסקו בשנת 1882 המדינה קנתה את המוזיאון והאוספים.

==אוסף המוזיאון==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מדריד: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים לאנתרופולוגיה
תיאטרון קליפה

תיאטרון קליפה הוא תיאטרון תנועה חזותי שהוקם בשנת 1995 על ידי השחקן והמוזיקאי דמיטרי טולפנוב (יליד סנט פטרבורג, רוסיה, 1966-הודו 2015) והכוריאוגרפית, הבמאית והמנהלת האמנותית של התיאטרון עידית הרמן. משכנו ברחוב הרכבת 38 בתל אביב. התיאטרון מציג הפקות מקור של חברי הקבוצה ומארח מופעים מישראל ומחוצה לה.

בשנת 2019 קבע תיאטרון קליפה את משכנו החדש ברחוב הרב קוק 37 בתל אביב.

== היסטוריה ==
המפגש בין בני הזוג הוביל לשפת אמנות המשלבת בין אמנויות רב תחומיות כדוגמת התיאטרון, המחול, המשחק, המיצג והמוזיקה והתיאטרון הוא משכנם של קבוצת "קליפה", שיוסדה על ידי הזוג. הצגות התיאטרון מניחות במרכז את התנועה והחזות, תוך הבעת סמלים שונים במאפיינים ויזואליים, ומדירות, לעיתים לגמרי, את המלל.

המבנה העכשווי של התיאטרון נחנך בשנת 2005, המבנה בן שלוש קומות ובו חלל הופעות מרכזי ואינטימי, ושני אולמות סטודיו לחזרות ומופעים מיוחדים.

שם התיאטרון מתייחס למצע הרעיוני של הקבוצה, ובו השאיפה להתחדשות ולקילוף התפיסות האמנותיות. כך לפי עיקרון זה במשך כל עונה מועלים 4-2 מופעים חדשים, בנוסף לרפרטואר הקיים. התיאטרון יצר שיתופי פעולה מיוחדים, בהם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית עבור המופע "פולחן האביב" והיה האירוע הפותח בפסטיבל ישראל בשנים 2001 ("דאוס אקס מכינה") ו-2005 ("משחק מרכבה").

בשנת 2001 זכה התיאטרון בפרס המבקרים של ידיעות אחרונות עבור "דאוס אקס מכינה" כמופע התיאטרלי הטוב של השנה.

אחת לשנה, החל משנת 2007, התיאטרון מעלה את פסטיבל קליפה אדומה, פסטיבל בינלאומי לאמנות המופע ולתיאטרון חזותי המציג מגוון מופעים מהארץ ומחו"ל.

בפברואר 2015 נפטר טולפנוב מהתקף לב במהלך סיבוב הופעות של התיאטרון בהודו, לבקשתו נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.

== פרסים ==
*1996 - פרס שטרנפלד לתיאטרון - עבור המופע "קליפה"
*1997 - פרס ראשון בפסטיבל גוונים במחול - עבור המופע "אנגל"
*1999 - פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית הצגת הפרינג' הטובה ביותר - "מבוקש"
*2003 - פרס רוזנבלום לתיאטרון, עבור הישגי הקבוצה בתחום
*2003-2006 - נבחר הקרן למצוינות בתרבות
*2008 - אירוע תיאטרון-החוצות החשוב של השנה, לפי מבקרי המגזין "תיאטר" הפולני עבור המופע "סאלטו מורטלה".
*2009 - פרס מפעל הפיס לאמנויות הבמה ע"ש מיכאל לנדאו עבור בימוי בתיאטרון
*2012 - פרס ראשון בתחרות לכוריאוגרפיה עכשווית מטעם משרד התרבות הדרום קוריאני.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.clipa.co.il אתר הבית של תיאטרון קליפה]
*[http://www.habama.co.il/Pages/ReviewDescription.aspx?Subj=2&Area=1&ReviewID=11&CatID=4&SubCatID=2 תיאטרון קליפה], באתר "הבמה"
*[http://www.haaretz.co.il/CM.movies_item_place,410,201,1238,.aspx תיאטרון קליפה], באתר עכבר העיר
* 
* לילך דקל-אבנרי, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=5&Area=1&ArticleID=1495 "להרגיש, לא להבין" - עידית הרמן (קליפה)], באתר הבמה, 21 בפברואר 2005
* 
* 
*
*[https://arttelling.co.il/%d7%aa%d7%90%d7%98%d7%a8%d7%95%d7%9f-%d7%a7%d7%9c%d7%99%d7%a4%d7%94-%d7%97%d7%95%d7%92%d7%92-25-%d7%a9%d7%a0%d7%94-%d7%95%d7%9e%d7%a2%d7%9c%d7%94-%d7%91%d7%94%d7%95%d7%a4%d7%a2%d7%aa-%d7%91%d7%9b/ תיאטרון קליפה חוגג 25 שנה ומעלה בהופעת בכורה יצירה ווקאלית כובשת "באתי, ראיתי" במוזיאון תל אביב לאמנויות], מגזין [https://arttelling.co.il/ Arttelling] יוני 2021
==הערות שוליים==

קליפה
קליפה
קטגוריה:רחוב הרכבת
קטגוריה:נווה שאנן (תל אביב)
פאול לוקאץ'

פאול לוקאץ (באנגלית: Paul Lukacs; 1915–1982) היה מחבר בעיות ברידג' ישראלי, שנחשב לאחד מהטובים ביותר בכל הזמנים, ואפילו הטוב שבהם.
לוקאץ' נחשב על ידי רבים כשחקן הברידג' הטוב ביותר בכל הזמנים, שלא ליד שולחן הברידג', על פי הגדרתו של ויקטור מולו. לוקאץ' התמחה במיוחד בבעיות של Single Dummy. בעיות מסוג זה קרובות יותר למשחק הברידג' כפי שהוא משוחק בתחרויות מאשר בעיות מסוגים אחרים.

יש הטוענים שטכניקת המשחק הנקראת Belladonna coup הוצעה על ידי לוקאץ' בבעיה שחיבר, עוד לפני שג'ורג'ו בלאדונה שיחק אותה בתחרות.

==ביוגרפיה==

לוקאץ' נולד ב-1915 בהונגריה. בתחילת שנות ה-30 של המאה העשרים שלטה נבחרת אוסטריה בברידג' העולמי. מתחרתה העיקרית הייתה נבחרת הונגריה. לאחר עליית הנאציזם לשלטון בגרמניה ובאוסטריה התפזרו שתי הנבחרות, שמרבית שחקניהן היו יהודים. חלק מהשחקנים ברחו לארצות שונות. לוקאץ' עלה לישראל בשנת 1939 מאז חי בישראל משנת 1939 ועד יום מותו. הוא התגורר ברחוב הירקון בתל אביב. לוקאץ' היה מתמטיקאי וכישוריו האנליטיים הגבוהים באו לידי ביטוי גם במשחק הברידג'.

הוא כתב באופן קבוע מאמרים לעיתון הנחשב The Bridge World. כתב מספר ספרים על בעיות ברידג'. הספר Spotlight on Card Play, שכתב ביחד עם רוברט דרבס (באנגלית Robert Darvas) הוא ספר בעיות ברידג' הראשון שפורסם אחרי מלחמת העולם השנייה ומתייחס לתהליך החשיבה של מומחי ברידג'.

נכדו הוא הראפר והקומיקאי איתי לוקץ'.

==ספרים שכתב==
* Test Your Play As declarer. נכתב ביחד עם JEFF RUBENS.
* Spotlight on Card Play. נכתב ביחד עם רוברט דרבס.
* Learn to play bridge. נכתב ביחד עם Eric C. Milnes.
* Bridge Hands for the Connoisseur. נכתב ביחד עם Eric C. Milnes.

==קישורים חיצוניים==
* רם סופר, [http://www.israbridge.com/ibf/festival/bulletins/2006/bul5.pdf פסטיבל הברידג' הבינלאומי 2006, גיליון 5, ריאיון עם ד"ר מגדה פולדש], התאגדות ישראלית לברידג'
* Migry Zur-Campinella [http://www.migry.com/Articles%20and%20other%20tidbits%20pdfs/Paul%20Lukacs.pdf Paul Lukacs],

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני ברידג' ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
יוסף קונסטנט

יוסף קונסטנט (קונסטנטינובסקי) (בצרפתית: Joseph Constant; 1892 – 3 באוקטובר 1969) היה פסל וצייר יהודי צרפתי - ארץ ישראלי.

==קורות חיים==
יוסף קונסטנט נולד ביפו בשנת 1892 לאחר שאימו נלוותה לאביו שעבד כמכונאי באוניה שעגנה בנמל זה. את ילדותו בילה קונסטנט באודסה. סבו שימש כאמן ואביו היה חרש מתכת וימאי. בשנת 1900 עברה המשפחה לאומן, שם החל קונסטנט להתנסות באמנות. ב-1907 הוגלה אביו וקונסטנט החל לעבד לפרנסתו במכונאות. ב-1914 הוא למד ציור ופיסול בבית הספר לאמנויות יפות באודסה.

בשנת 1919, לאחר רצח אביו ואחיו בפוגרום, עלה לארץ ישראל על האוניה רוסלאן. עם הגיעו היה שותף להקמת קואופרטיב האמנים "התומר" יחד עם הציירים יצחק פרנקל, לב הלפרין, והציירת חד גדיא (מרים הרון)<ref></ref>, שביקש לקדם את האמנות המודרנית והאוונגרדית בארץ ישראל. לאחר כישלון הפעילות בא"י נסע למצרים ובשנת 1923 השתקע בפריז. שם רכש שם לעצמו בעיקר כפסל חיות (animalier).

בפריז השתלב קונסטנט בפעילות האמנותית הערה והציג בתערוכות שונות וביניהן סלון הסתיו. הוא פרסם את הספר "אנשי 1905 ברוסיה" תחת שם העט מיכאל מאטווי (Michel Matveev). ספרו השני "הנרדפים" יצא לאור בשנת 1935 ואילו בשנת 1936 פורסם ספרו "המשפחה המוזרה", עליו זכה בפרס "דה-מאגו".

בשנת 1962 רכש בית ברמת גן ושהה לסירוגין בישראל ובצרפת. הוא נפטר בפריז בשנת 1969.

=== הגלריה לפיסול יוסף קונסטנט ===
הגלריה נפתחה לקהל ב-1992 כגלריה לפיסול, ביוזמתה וניהולה של האוצרת אינה ארואטי, ובתמיכתו של מר חנן רוזן- ראש מחלקת התרבות והאמנות של עיריית רמת-גן.

הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, הוא המוסד היחיד בישראל שהציג בקביעות תערוכות פיסול: תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות. כ-4 תערוכות בשנה (בליווי קטלוגים).

תערוכות הפיסול העמידו את היצירות בחומרים שונים שגויסו על ידי האמנים בגלום רעיונותיהם. האובייקטים המוצבים בפני הצופים ושידרו את המסרים המתבקשים מבחינה רעיונית ואמנותית במרחב אופקים מעמיק ומגוון. 

בתחילת שנת 2017, החליטה עיריית רמת-גן לסגור את פעילותה של הגלריה היחידה בארץ לפיסול לאחר פעילות של קרוב ל-120 תערוכות של מיטב אמני הפיסול בארץ, באוצרות של אינה ארואטי.

==גלריה==
<gallery>
Constant dove.jpg|יונהעץאוסף בית טיכו, ירושלים
Joseph Constant house.JPG|בית קונסטנט ברמת גן
</gallery>

==לקריאה נוספת==
*גבריאל טלפיר, 100 אמנים בישראל, הוצאת גזית, תל אביב, 1971.
*קונסטנט 1892-1969, הגלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט, רמת גן, ללא תאריך (1992?).
*גדעון עפרת, יואב דגון, יוסף קונסטנט, מוזיאון הרצליה, המשכן לאמנות עין חרוד, 1989.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.artpane.com/Paintings/P1001_Joseph_Constant_the_Artist_who_Loved_Animals.htm ביוגרפיה על יוסף קונסטנט - קונסטנטינובסקי]
* [https://web.archive.org/web/20111213055108/http://www.ramat-gan.muni.il/%D7%AA%D7%A8%D7%91%D7%95%D7%AA+%D7%95%D7%A4%D7%A0%D7%90%D7%99/%D7%9E%D7%95%D7%96%D7%99%D7%90%D7%95%D7%A0%D7%99%D7%9D+%D7%95%D7%AA%D7%A2%D7%A8%D7%95%D7%9B%D7%95%D7%AA/%D7%92%D7%9C%D7%A8%D7%99%D7%94+%D7%9C%D7%A4%D7%99%D7%A1%D7%95%D7%9C+%D7%A2%D7%A9+%D7%99%D7%95%D7%A1%D7%A3+%D7%A7%D7%95%D7%A0%D7%A1%D7%98%D7%A0%D7%98/default.htm גלריה לפיסול ע"ש יוסף קונסטנט], באתר עיריית רמת גן
* [http://www.tapuz.co.il/blog/net/ViewEntry.aspx?EntryId=2367715 סיור מצולם בבית יוסף קונסטנט]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:פסלים ביישוב
קטגוריה:פסלים יהודים צרפתים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:ילידי 1892

קטגוריה:נפטרים ב-1969
תמר חבלה

תמר חבלה היא חברה ישראלית להנדסה המתמחה בתחומי החבלה והעיסוק בחומרי נפץ למגוון מטרות. בין עיסוקיה: הריסת מבנים באמצעות חומרי נפץ, השמדת חומרי נפץ בביטחה, חציבה וכרייה באמצעות חומרי נפץ, חפירה וקידוחי עומק. כמו כן, החברה מספקת שירותי הדרכה וסימולטורים בנושאי עבודה עם חומרי נפץ עם דגש על גיהות ובטיחות בעבודה וכן שירותי אבטחה. בנוסף למתן שירותים בכל התחומים הקשורים לחומר נפץ עוסקת החברה גם במחקר וניסויי מעבדה בתחום הכוללים יצירת ומיטוב חומרי נפץ למטרות שונות, אמצעים לגילוי וזיהוי חומרי נפץ ויצירת מאגרי מידע בנושא.

החברה הוקמה ב-1998 על ידי יוצאי צה"ל, בעיקר מחיל ההנדסה הקרבית, חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) ויחידות מובחרות בצה"ל. החברה משתפת פעולה עם צה"ל ומעבירה השתלמויות לקציני חיל ההנדסה הקרבית וחט"ל. בשנים האחרונות עוסקת חברת תמר בפיתוח פתרונות למלחמה במנהרות ההברחה של רצועת עזה. ב-2010 הוטל על חברת תמר חבלה לפוצץ סלע במשקל 800 טונות שהייתה סכנה שייפול על הכביש בירידה למכתש רמון. חברת תמר פוצצה את הסלע ב-27 באפריל 2010, הפיצוץ צולם בוידאו ושודר באתרי חדשות באינטרנט. ב-6 בנובמבר 2012 פוצצה החברה בית מלון נטוש בגובה 40 מטרים בבת ים. ב-21 באוגוסט 2015 פוצצה החברה את גשר מעריב לצורך בניית תחנת הרכבת הקלה בתל אביב..

חברת תמר הקימה ומנהלת את המעבדה הלאומית לזיקוקין די-נור. המעבדה הוסמכה על ידי מכון התקנים הישראלי, המוסד לבטיחות וגהות ומשרד הכלכלה, לבחינתם של הזיקוקין המיובאים ארצה. המעבדה משמשת כזרוע הביצועית של מכון התקנים בכל הנוגע למוצרים פירוטכניים וכן חברה בוועדות מומחים בתחום זה. בדיקות הזיקוקין נערכות בהתאם לתקנים האירופאים אשר אומצו בישראל. המעבדה עברה הכשרה במעבדה הלאומית לזיקוקין של צרפת (INERIS) ועובדת בשיתוף פעולה עם מעבדות הזיקוקין בסין ובצרפת.

בין לקוחות החברה: משרד הביטחון, חברת החשמל, מפעלי ים המלח ומספר חברות הנדסה גדולות.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות ישראליות
מסע 11 הערים

מסע 11 הערים (בהולנדית: Elfstedentocht) הוא אירוע של מרוץ תחרותי והחלקה עממית על גבי קרח טבעי, המתקיים בצפון הולנד. מסלול האירוע, באורך של כ-200 קילומטרים, מתקיים על גבי נהרות, אגמים ותעלות קפואים. הוא מתמשך בין 11 ערים היסטוריות במחוז פריסלנד בצפון המדינה. מטעמי בטיחות מוגבל מספר המשתתפים באירוע (200 בתחרות, 16 אלף בהחלקה העממית על הקרח) והוא מתקיים רק בחורפים שבהם מגיע עובי הקרח לאורך המסלול ל-15 סנטימטרים לפחות. על כן הוא יצא לפועל רק 15 פעמים, לראשונה ב-1909 ולאחרונה ב-1997. קיומו של האירוע מעורר התרגשות גדולה בהולנד ונוכח בו קהל צופים המונה עד ל-2 מיליון איש.

==תולדות האירוע==
החלקה על הקרח בין 11 הערים במחוז פריסלנד מוכרת בהולנד כבר מן המאה ה-18. הרעיון לאירוע נהגה על ידי פים מולייה (Pim Mulier), אחד מאבות הספורט ההולנדי. לאחר האירוע הראשון ב-1909 נוסדה "אגודת 11 הערים הפריזיות", המארגנת מאז את האירוע. 

מסלול האירוע מתחיל ומסתיים בקרבת לייוורדן, עיר הבירה של המחוז.

האירוע נערך בשנים 1909, 1912, 1917, 1929, 1933, 1940, 1941, 1942 (שלוש פעמים במהלך מלחמת העולם השנייה), 1947, 1954, 1956, 1963, 1985, 1986 ו-1997. כמעט תמיד יצא האירוע לפועל בחדשים ינואר או פברואר.

הביקוש להשתתפות באירוע גדול תמיד ממספר המקומות הזמינים, ועל כן נערכת הגרלה בין המבקשים להשתתף בו. כאשר מגיע עובי הקרח למידה הדרושה מתחיל האירוע בתוך 48 שעות. 

נשים הורשו להשתתף בתחרות המקצועית של האירוע לראשונה רק ב-1985.

האירוע יצא לפועל במשך השנים בטמפרטורות שנעו בדרך כלל בין אפס ל-12 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. האירוע של 1963 הפך לאגדה לאחר שרק 69 מבין 10,000 משתתפים הצליחו לסיים את ההחלקה על המסלול עקב תנאי מזג אוויר קשים - קור של 18 מעלות צלזיוס מתחת לאפס ורוח עזה. מנצח התחרות באותה שנה הפך לגיבור לאומי. לעומת זאת, אירוע 1985 נקטע באיבו עקב הפשרת הקרח.

משך זמן סיום המסלול באירוע הראשון היה 13 שעות ו-50 דקות. זמן זה הלך ופחת עם השנים בעקבות שיפורים בציוד ובאימונים של המשתתפים והגיע ב-1997 ל-6 שעות ו-49 דקות.

כיוון שהאירוע הוא כה נדיר, מעוררים סיכויי קיומו עניין רב, התרגשות ותשומת לב תקשורתית גדולים בהולנד מדי חורף, והם דוחקים מפניהם כמעט כל עניין אחר. כאשר מוכרז על קיום האירוע מתקבץ בפריסלנד קהל צופים רב, הנהנה מאווירת הפסטיבל המתעוררת סביבו. הערב שלפני תחילת האירוע זכה לשם "ליל ליווארדן" ובו מתקיימת בעיר מסיבת רחוב ענקית.

מאז 1912 מתקיים גם "מסע האופניים של 11 הערים", אך בהיותו בלתי תלוי בעובי הקרח הוא יצא לפועל מאז כמעט בכל שנה. האירוע, המתקיים בפריסלנד סמוך לחג הפסחא, פופולרי מאוד גם הוא בהולנד. מטעמי בטיחות הוא חדל להתקיים כתחרות ומתרחש כאירוע עממי בלבד. אורך המסלול שלו הוא 240 קילומטרים וההשתתפות בו מוגבלת ל-15 אלף משתתפים. 

<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="3">
תמונה:De 10e Elfstedentocht.ogv|סרט וידאו של מרוץ 1954 (קריינות בהולנדית)
תמונה:Elfstedenrijder Auke Hettema Heliconweg FEC Leeuwarden.JPG|פסל לכבוד האירוע המוצב בליווארדן. שמות המנצחים בכל התחרויות חרותים על גבי בסיס הפסל
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120215103754/http://www.elfstedentocht.nl/nl/ אתר אגודת 11 הערים הפריזיות] 
* 

קטגוריה:החלקה על הקרח
קטגוריה:מרוצים
קטגוריה:אירועי ספורט עממי
קטגוריה:תחרויות ספורט בהולנד
קטגוריה:פריסלנד
הסיטי קולג' של ניו יורק

המכללה העירונית של אוניברסיטת העיר ניו יורק (באנגלית: The City College of the City University of New York, המוכרת יותר בשמות הסיטי קולג' של ניו יורק, סיטי קולג או CCNY) היא אוניברסיטה המשתייכת לרשת האוניברסיטאות והמכללות אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), והיא הוותיקה ביותר מבין 25 המוסדות האקדמיים של האוניברסיטה. הקמפוס של סיטי קולג' משתרע בצפון מנהטן על פני יותר מ-140 דונם לאורך שדרת קונבנט, מרחוב 130 עד רחוב 141, וניצב על גבעה המשקיפה על שכונת הארלם. הקמפוס הנאו-גותי תוכנן ברובו בידי ג'ורג' בראון פוסט.

== היסטוריה ==
סיטי קולג' נוסדה ב-1847 והייתה המוסד הציבורי האקדמי החופשי הראשון בארצות הברית. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 למדו בה דורות רבים של סטודנטים ממעמד הפועלים, כולל יהודים רבים (האינטלקטואלים של ניו יורק), מאחר שלא יכלו להתקבל או להרשות לעצמם ללמוד באוניברסיטאות הפרטיות. בשל כך כונה הסיטי קולג' "ההרווארד של הפרולטריון", "הרווארד לעניים" ו"הרווארד על ההדסון". גם כיום סיטי קולג' נושא בתואר של האוניברסיטה הציבורית עם מספר הבוגרים הגדול ביותר שזכו בפרס נובל בארצות הברית (עשרה זוכים, תשעה מתוכם יהודים): ג'וליוס אקסלרוד, קנת' ארו, ישראל אומן, הרברט האופטמן, רוברט הופסטדטר, ג'רום קרל, ארתור קורנברג, לאון לדרמן, ארנו פנזיאס וג'ון אוקיף. שני חתני פרס נובל אחרים שלמדו אך לא סיימו את לימודיהם במוסד הם הנרי קיסינג'ר וג'וליאן שווינגר. בוגרים אחרים שהצטיינו הם הרמן הולרית', ממציא כרטיס הניקוב, יונה סאלק, מפתח החיסון לשיתוק ילדים, בוב קאהן, מאבות האינטרנט, מפתח פרוטוקול התקשורת TCP וחתן פרס טיורינג והמתמטיקאים אמיל פוסט ומרטין דייוויס. 

בוגרים ידועים אחרים כוללים את הפוליטיקאים קולין פאוול ואד קוץ', הסופרים מריו פוזו, ברנרד מלמוד והנרי רות', והשחקנים אדוארד ג'י רובינסון, אלי וולך, זירו מוסטל סם ורטולומאוס וג'אד הירש. איש עסקים שהחל את לימודיו אך לא סיימם הוא שלדון אדלסון.

דמויות הטלוויזיה הפיקטיביות דון דרייפר ממד מן וטובי זיגלר מהבית הלבן (וכך גם השחקן ששיחק אותו - ריצרד שיף) למדו במכללה.

האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות הערים הגדולות (GCU).

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:מנהטן
קטגוריה:אוניברסיטת העיר ניו יורק
קטגוריה:אוניברסיטאות הערים הגדולות
מכון רקח לפיסיקה

בניין קפלון במכון רקח, [[גבעת רם, 2012]]
 הוא המחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים. המכון הוא חלק מהפקולטה למתמטיקה ומדעי הטבע, שממוקמת בקמפוס אדמונד י. ספרא בגבעת רם. הפעילות במכון כוללת מחקר והוראה בכל תחומי הפיזיקה. בפרט, חוקרי המכון עוסקים בתחומי האסטרופיזיקה, פיזיקת חלקיקים, פיזיקה של מצב מוצק, אופטיקה, פיזיקה גרעינית, פיזיקה של מערכות לא ליניאריות וביופיזיקה. המכון כולל קבוצות מחקר ניסיוניות ועיוניות.

==היסטוריה==
המחקר בפיזיקה באוניברסיטה העברית החל בשנת 1928 עם מינויו של פרופ' שמואל סמבורסקי. מכיוון שעדיין לא הייתה תשתית ניסיונית באוניברסיטה, הוא ערך את ניסיונותיו בספקטרוסקופיה אטומית במעבדתו של אורנשטיין באוניברסיטת אוטרכט בהולנד. בשלב מאוחר יותר הוא זכה להכרה ופרסום כהיסטוריון של המדע. בשנת 1933 הצטרף למחלקה פרופ' ארנסט אלכסנדר ושנה לאחר מכן הגיע גם פרופ' גונטר וולפסון. הם הקימו את התשתית למחקר בפיזיקה ניסיונית באוניברסיטה. 

בשנת 1939 התמנה פרופ' יואל רקח כחבר הסגל האקדמי וייסד את המחקר בפיזיקה תאורטית באוניברסיטה העברית. תוך שנים ספורות הוא פרסם מספר מאמרים פורצי דרך בהם פיתח שיטות מתמטיות חדשות לחישוב הספקטרה של אטומים מורכבים תוך שימוש בעקרונות סימטריה ובתורת החבורות. עבודה זאת נעשתה בשנות מלחמת העולם השנייה, תוך בידוד כמעט מוחלט מהעולם המדעי. פרופ' רקח הדריך דור חדש של מדענים צעירים בתחום הספקטרוסקופיה האטומית. עם השנים אחדים מהם עברו לעסוק בפיזיקה גרעינית. הם יישמו בהצלחה רבה את שיטותיו של רקח בתחום חדש זה והגיעו למעמד של חוקרים מובילים בתחום הספקטרוסקופיה הגרעינית.

==תחומי המחקר במכון==

קבוצת הפיזיקה של המצב המוצק כוללת חוקרים ניסיוניים ועיוניים. תחומי המחקר כוללים תופעות הולכה במוצקים לא מסודרים ובתנאים של חוסר שיווי משקל תרמודינמי, מערכות בממדים נמוכים, מערכות זכוכיתיות, והשפעות הדיסיפציה וחוסר הקוהרנטיות הקוונטית. המחקר העיוני משתמש בשילוב של חישובים אנליטיים וסימולציות מחשב, בשיטות של תורת שדות ושיטות קירוב שונות. שיטות אלה מיושמות על מגוון בעיות כמו אילוחים מגנטיים, אפקט הול הקוונטי, על מוליכות, לוקליזציה ומוליכים חד־ממדיים. המחקר הניסיוני עוסק בתופעות של על מוליכות, זכוכיות אלקטרוניות, אלקטרוניקה במערכות ננומטריות, מבנים קוונטיים של מוליכים למחצה וצמתי ג'וזפסון.

בתחום האופטיקה קיימות מספר מעבדות. המחקרים בתחום זה כוללים לייזרים בעוצמות גדולות במיוחד והשפעתם על חומר, חקר יסודות תורת הקוונטים ומידע קוונטי בעזרת התכונות הקוונטיות של האור, אור איטי בתוך אדי חומר ואופטיקה במערכות ננומטריות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: יחידות אקדמיות
רקח לפיזיקה
רקח לפיזיקה
ג'ון קרטר (סרט)

ג'ון קרטר (באנגלית: John Carter) הוא סרט פעולה/הרפתקאות אמריקאי משנת 2012, המבוסס על עלילת הספר "הנסיכה של מאדים" מאת הסופר אדגר רייס בורוז. הסרט בוים על ידי אנדרו סטנטון (מוצאים את נמו), שידוע בתור במאי סרטים של חברת פיקסאר.

== תקציר העלילה ==
ג'ון קרטר מווירג'יניה, קצין לשעבר במלחמת האזרחים האמריקנית, מחפש אחר זהב ברחבי ארצות הברית. במהלך חיפושיו הוא פתאום מועבר באופן בלתי מוסבר לכוכב הלכת מאדים, המכונה "בארסום". הוא נאלץ להיות מעורב בקונפליקט ארוך ועמוק בין תושבי הכוכב. תחילה הוא נתקל ב"שבט הענקים הירוקים" החי בכוכב, ובהדרגה מתיידד עם טארס טארקאס, ג'דאק (שליט) השבט. בהמשך הוא מתאהב בדז'ה טוריס, נסיכת העיר הליום. הנסיכה מבקשת את סיועו במלחמתה בשליט זודנגה, המנסה להשתלט על עירה. לאחר שהוא מבין שחייהם של אנשי הכוכב תלויים בו, הוא נעתר לבקשה, מגייס את שבט הענקים הירוקים לעזרתו, ומביס את אנשי זודנגה.

ג'ון קרטר נישא לנסיכה דז'ה, וכבר לא מבקש לחזור לארצו בכדור הארץ, אך מתאי שאנג, מנהיג שבט הת'רנים המעוניין בחיזוק כוחותיו העל-טבעיים, משבש את תוכניתו ומחזיר אותו לשם. הוא עוסק בעשור שלאחר מכן בחיפושים קדחתניים אחר המדליון שבאמצעותו יוכל לשוב למאדים.

את כל קורותיו הוא מספר באמצעות יומן המועבר ל"אחיינו", הסופר אדגר רייס בורוז. זאת לאחר שהתקיימה הלווייתו של קרטר. קרטר מבקש ממנו את עזרתו בשמירה על מבנה הקבר שלו. כשבורוז מגיע לשם ופותח את דלת המבנה - מנהיג הת'רנים מופיע מאחוריו ומנסה להרוג אותו. אך קרטר מופיע פתאום והורג את מנהיג הת'רנים. הוא נוטל ממנו את המדליון האבוד, מודה לבורוז על סיועו, ונועל את עצמו בתוך מבנה הקבר, כדי להפעיל את המדליון ולחזור למאדים.

==שחקנים ראשיים==
*טיילור קיטש - ג'ון קרטר
*לין קולינס - דז'ה תוריס, נסיכת הליום
*סמנתה מורטון - סולה, בתו של שליט שבט הענקים ירוקים
*וילם דפו - טארס טארקאס, שליט שבט הענקים הירוקים
*קירן היינדס - טארדוס מורס, שליט הליום
*דומיניק וסט - סאב תאן, שליט זודנגה שרוצה להשתלט על בארסום (מאדים), תאן הוא הנבל המשני של הסרט
*תומאס היידן צ'רץ - טאל הג'וס, שליט לשעבר של הענקים הירוקים ויריבו של טארס טארקאס, הנבל השלישי של הסרט
*מארק סטרונג - מתאי שאנג, מנהיג שבט הת'רנים שמסייע לתאן, הנבל הראשי של הסרט
*דריל סאבארה - אדגר רייס בורוז, אחיינו של ג'ון קרטר

==ביקורות והכנסות==
הביקורות לסרט היו מעורבות. בנוסף הסרט נכשל בקופות ובקושי הצליח לכסות את הוצאותיו, עם הכנסות של כ-280 מיליון דולר לעומת תקציב של 250 מיליון דולר לפחות.

==ראו גם==
*ג'ון קרטר (דמות)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני
קטגוריה:סרטי תלת-ממד
קטגוריה:מאדים בסרטים
קטגוריה:סרטי פולחן
ועדת רנדל

ועדת רנדל (באנגלית: Rendel Commission), או בשמה המלא הוועדה להתפתחות החוקתית של סינגפור (באנגלית: The Commission on the Constitutional Development of Singapore) היא ועדה בראשותו של הדיפלומט הבריטי בדימוס סר ג'ורג' ויליאם רנדל, אשר נוצרה בשנת 1953 על מנת לשים קץ למשטר החירום ששרר בסינגפור במשך 12 שנה ולהציע רפורמה פוליטית-מינהלית במושבה הבריטית.

חברי הוועדה היו בני הקבוצות המרכיבות את אוכלוסיית סינגפור: סינים, מלזים, הודים, ואירופאים, כמו כן הפרקליט הכללי וראש מועצת העיר סינגפור.

הדו"ח שהוצג על ידי הוועדה המליץ על הקמתן של ממשלה מרכזית של המושבה, נפרדת ממועצת העיר סינגפור, ושל אספה מחוקקת חד-ביתית שתכלול 25 חברים נבחרים, 3 חברים מתוקף התפקיד ו-34 חברים ממונים. כמן כן המליצה הוועדה על הרחבת זכות ההצבעה.

בעקבות אישור המלצות הוועדה על ידי הממשלה הבריטית, התקיימו באפריל 1955 בסינגפור בחירות פרלמנטריות שהביאו להקמת הממשלה בראשותו של דייוויד שאול מרשל, ראש הממשלה הראשון.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Corfield, Justin. [https://books.google.co.il/books?hl=iw&id=vhBMmG9yXgYC&dq=Justin+Corfield+-+%27%27Historical+Dictionary+of+Singapore%2C+Scarecrow+Press+Inc+2011&q=Rendel+Commission#v=snippet&q=Rendel%20Commission&f=false Historical Dictionary of Singapore]. Scarecrow Press, 2010. 
</div>

קטגוריה:סינגפור: היסטוריה
קטגוריה:1953
אלד

כרזת פרסומת. עיצוב: [[פסח עיר-שי]]
"אָלֶד - אפנת סריגים עילית" (Aled) היה בית חרושת לסריגים, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בישראל. בית החרושת הוקם בשנת 1898 על ידי אלפרד אדלשטיין בבוהמיה שבצ'כוסלובקיה. 

בשנת 1938, מיד לאחר ה"אנשלוס" (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית), עלו ארבע האחיות מרתה, אילזה, טרודה ולילי, בנותיו של אדלשטיין, לארץ ישראל תוך שהן נוטשות את רכוש המשפחה. הן הצליחו להביא לישראל מספר מכונות סריגה ותפירה והקימו מחדש את המפעל בבית שכור בפרדס כץ. המפעל פתח את שעריו ב-1939 והתמקד בייצור סריגים איכותיים (בעיקר אפודות וקרדיגנים) לייצוא, בעבודה משפחתית. המפעל קיבל הזמנות ממצרים, לבנון, סוריה, עיראק וטורקיה כמו גם מהצבא הבריטי ומשטרת המנדט.

לאחר קום מדינת ישראל היה המפעל גם ספק של צה"ל ובמהלך מבצע קדש קיבל הזמנה מיוחדת מן הוועד למען החייל לסרוג כובעי גרב לחיילים בחזית, הזמנה שסופקה תוך יום עבודה אחד. עם התקדמות עולם האפנה התרחבה פעילות החברה גם לשמלות ולחצאיות מסריג. 

מנהל אגף הטקסטיל במשרד המסחר והתעשייה לאחר הקמת המדינה, פנחס מורגנשטיין, שבח את המוצרים של מפעל "אלד" ואף את מודעות הפרסומת שלהם

המפעל עבד עם טובי מעצבי האפנה של ישראל הצעירה כגון נאוה ודורין פרנקפורט ושיתוף פעולה גם עם "משכית". למרות שרוב התוצרת הופנתה לייצוא, נמכרו סריגי אלד בחנויות יוקרה ברחוב דיזנגוף כ"איווניר", פנשט ומצקין וכן בירושלים ובחיפה.

החברה חדלה להתקיים ב-1985.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* אילה רז, חליפות העתים : מאה שנות אופנה בארץ-ישראל, הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב 1996

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ביישוב
קטגוריה:ישראל: תעשיית טקסטיל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו במאה ה-19
דורון עמיר

דורון עמיר (15 ביולי 1947 – 7 באוגוסט 2008) היה קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על שייטת הצוללות של חיל הים.

==ביוגרפיה==
דורון נולד בכפר יחזקאל וגדל בצפת. הוא למד בבית הספר לקציני ים עכו במחזור י' וסיים בהצטיינות ב-1965. ב-1966 התגייס לצה"ל והתנדב לקורס חובלים (מחזור י"ד). הוא סיים את הקורס בהצטיינות בפברואר 1967 במגמת מכונה. בתפקידו הראשון לאחר הקורס שובץ כסגן קצין מכונה באח"י רהב ולחם בתפקיד זה במהלך מלחמת ששת הימים. לאחר המלחמה מונה לסגן קצין מכונה באח"י לווייתן ולאחר מכן לקצין מכונה באח״י דולפין. ב-1972 נשלח לקורס מפקדי צוללות בצי הבריטי וסיים אותו בהצטיינות. ביולי 1973 מונה למפקד אח"י דולפין. במהלך מלחמת יום הכיפורים הקים ופיקד על "בסיס דולפין" בא-טור שממנו פעלו שלוש ספינות דבור ומוקמה בו תחנת מכ"ם. ב-1975 עבר למטה חיל הים ועסק בנושאי אמל"ח. בשנת 1976 נשלח לאנגליה לפקד על הצוללת אח"י תנין בעת בנייתה. הוא גיבש את צוותה והביא אותה לארץ ביולי 1977. באוקטובר אותה שנה מונה למפקד שייטת הצוללות ושירת בתפקיד עד 1980.

לאחר סיום תפקידו כמפקד שייטת הצוללות הוא עבר לשייטת ספינות הטילים ופיקד על אח"י עצמאות (סער 4). ב-1981 יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה. במהלך הלימודים פרצה מלחמת לבנון הראשונה ודורון נקרא על ידי מפקד שייטת הצוללות לפקד על אח"י תנין, שהייתה במבחנים לאחר שיפוץ ארוך. הוא הכשיר את הצוללת, מסרה לחיים כפיר, וקיבל ממנו את אח"י רהב לצורך הכנסתה לשיפוץ. ב-1983 מונה למפקד בה"ד חיל הים בחיפה ושירת בתפקיד עד 1986. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש נספח צבאי בהולנד ובסקנדינביה בשנים 1986 עד 1989. ב-1993 נקרא לשירות מילואים בתנאי קבע ופיקד במשך חצי שנה על בה״ד חיל הים.

לאחר שחרורו הקים מפעל לייצור תוספי מזון המיועדים לשיפור הזיכרון, בפארק התעשייה תרדיון שבגוש משגב.

ב-1999, כשנמצאו שרידי הצוללת אח"י דקר, נקרא על ידי יו"ר ועדת איתור הצוללת, גדעון רז, לסייע בזיהויים. דורון היה חבר פעיל בוועדה המייעצת לחיל הים במהלך מחקר שרידי הצוללת בימים שלאחר מציאתה ובאוקטובר 2000 השתתף במשלחת שחקרה את שרידי הצוללת באתר הטביעה.

במהלך השנים הוסמך דורון כטייס מטוסים קלים. ב 7 באוגוסט 2008, בעת טיסה מקפריסין, התרסק מטוסו במהלך הנחיתה בנמל התעופה חיפה והוא ושלושת הנוסעים הנוספים במטוס נהרגו.
<gallery>
File:DoronAmir.jpg|סרן דורון עמיר, 1973.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=ZCiAR3AIij8 ריאיון עם דורון עמיר בנושא צוללות בחיל הים], אתר YouTube
* [http://www.amutayam.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/a(1).pps מצגת מערב לזכרו], באתר עמותת חיל הים

קטגוריה:אלופי-משנה בחיל הים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לקציני ים עכו
קטגוריה:בוגרי קורס חובלים
קטגוריה:ישראלים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:מפקדי בה"ד 600
קטגוריה:מפקדי שייטת הצוללות
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בהולנד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
רומבק

רומבק (באנגלית: Rumbek; בערבית: رمبك) היא בירת מדינת האגמים שבדרום סודאן ועיר הבירה הקודמת של דרום סודאן.

==מיקום==
העיר רומבק נמצאת בנפת רומבק המרכזית שבמדינת האגמים, אחד מעשרת המחוזות במרכז דרום סודאן, כ-377 ק"מ צפונית לעיר הבירה ג'ובה.
גובהה של העיר הוא 420 מטרים מעל פני הים. <br>
והקורדינטות הן: 6° 48' 36.00"N, 29° 40' 48.00"E

==סקירה==
לאחר חתימת הסכם השלום שנחתם עם ח'רטום שהביא לסיום מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, בחרה התנועה לשחרור העם הסודאני ברומבק לבירה הזמנית של המדינה והמרכז השלטוני שלה. לאחר מכן נקבעה העיר ג'ובה כבירתה הקבועה של דרום סודאן.
בדומה לרוב הערים והכפרים במדינה, ספגה העיר פגיעות קשות ומשמעותיות בתשתיות במהלך מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה.

==אוכלוסייה==
בשנת 2004 העריך האו"ם את אוכלוסיית נפת רומבק בכ-82,500 נפש. כש-60% מהם משתייכים לשבט הדינקה-אגר, 30% משתייכים לשבט הדינקה-גוק, 6% לשבט הבונגו ו-4% לשבט ג'ור-בל. בשנת 2011 הוערכה אוכלוסיית העיר רומבק בכ-32,100 נפש.

==תחבורה==
העיר רומבק נמצאת בסמוך לדרך הראשית A43 המחברת בין ג'ובה שבדרומה וואו בצפונה. בנוסף קיימות שתי דרכים נוספות לעיר: האחת מובילה לעיירה ירול (Yirol) ממזרח לעיר והשנייה לדורבוני (Durbuoni) שמצפון לעיר. משנת 2005 עברו מספר דרכים לעיר שיפוץ וחלקן נמצאות בסלילה. בנוסף קיים בעיר שדה תעופה.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Sudan Rumbek road alongside airstrip 2004.jpg|דרך עפר לצד מסלול ההמראה בשדה התעופה רומבק
קובץ:Sudan Rumbek aircraft beside airstrip 2004.jpg|
</gallery>

==ראו גם==
* שדה התעופה רומבק
* אוניברסיטת רומבק
* מדינת האגמים
* בחר אל-ע'זאל

==קישורים חיצוניים==

* [http://maps.google.com/maps?q=6.8100,+29.6800&hl=en&ll=6.813859,29.689178&spn=0.032897,0.093813&sll=6.81258,29.680166&sspn=0.032897,0.093813&z=14 מיקום רומבק בגוגל מפות]
* [http://www.sudantribune.com/Thousands-turnout-in-Rumbek-for,39507 Thousands Celebrate Independence Day In Rumbek Freedom Square]
* [http://www.csmonitor.com/2005/0124/p01s02-woaf.html The Task of Rebuilding South Sudan]
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:דרום סודאן: ערים
קטגוריה:מדינות דרום סודאן: ערי בירה