נשים רדיקליות בניו יורק

נשים רדיקליות בניו יורק (באנגלית: New York Radical Women) הייתה קבוצה פמיניסטית רדיקלית, אשר פעלה בין השנים 1967- 1969 והשתייכה לגל השני של הפמיניזם. הקבוצה ידועה בהפגנה שקיימה נגד תחרות "מיס אמריקה"<ref name=":0"></ref><ref></ref><ref></ref>.

== הקמת הקבוצה ==
הקבוצה הוקמה בשנת 1967 ביוזמה של מספר נשים פעילות בארגוני מחאה לזכויות אדם. הן החלו לערוך מפגשים ובהן לדון בחוויות מתוך חייהן האישיים שבהן נאלצו להתמודד עם סקסיזם ויחס מפלה מצד החברה הגברית<ref name=":1"></ref>. תוך זמן קצר הצטרפו גם נשים נוספות. בתחילת דרכה מנתה הקבוצה כמה עשרות נשים, ובעת התפרקותה כללה כמה מאות נשים<ref name=":2"></ref>.

תקופת תחילת הגל השני של הפמיניזם התאפיינה ברצונן של נשים לגבש חזון פוליטי עבור התנועה וליצור ערכים מובהקים, לא אחת עלו מחלוקות בנוגע לאפשרות של נשים להשיג שינוי דרך השתתפות במאבקים חברתיים אחרים, או שהדרך היחידה לעשות זאת היא על ידי מאבק עצמאי ונפרד משלהן<ref name=":3"></ref>. קבוצת "נשים רדיקליות בניו יורק" טענה כי דרך הפעולה המועדפת במאבק הפמיניסטי צריכה להיות פעילות בקבוצות קטנות של נשים בלבד<ref name=":3" />.

רבות מן החברות היו פעילות בארגונים חברתיים אחרים טרם הקמת הקבוצה, כגון ארגוני סטודנטים, מחאות אנטי מלחמתיות, השמאל החדש והתנועה לחופש הביטוי. אותן נשים היו עדות לרוח המחאה החברתית שהייתה ניכרת בשטח באותן שנים, בעיקר ההתנגדות למלחמת וייטנאם ומחאות אפרו אמריקאים נגד אפליה גזעית וחשו שיש צורך להשתמש באותה רוח מחאה בציבור, אולם תוך כדי כך לבדל את מאבק הנשים ממאבקים חברתיים אחרים כדי להתנגד לדומיננטיות הגברית שהובילה את אותן מחאות וכך לתת במה אמיתית למאבק הפמיניסטי נגד הפטריארכיה<ref name=":3" /><ref name=":2" />.

== מטרות ופעילות ==
בדומה לקבוצות פמיניסטיות רדיקליות נוספות בשנות השישים המאוחרות, גם "נשים רדיקליות בניו יורק" השתמשו במניפסטים כדי להביע ביקורת על "השמאל החדש" והעובדה שהדיר נשים מתוכו, וכן כדי להציע דרכים למיגור הפטריארכיה ולהשגת שוויון. בפתיח המניפסט "עקרונות" שפרסמה הקבוצה הגדירו את הקבוצה באמצעות דחייתה את ההיסטוריה והתרבות הגברית, וטענו כי הן ביקורתיות כלפי כל האידאולוגיות, הספרות והפילוסופיה מן העבר שכן הן תוצרים של תרבות של עליונות גברית<ref></ref>.

אחת הדרכים שבהן פעלה הקבוצה הייתה "העלאת מודעות" (raising consciousness), כלי שבעזרתו יכלו קבוצות קטנות של נשים להבין כיצד נורמות ומבנים חברתיים השפיעו על חייהן ודיכאו אותן<ref name=":4"></ref>. הנשים העלו חוויות אישיות במהלך מפגשים, וחוויות אלה העלו תחושת הזדהות בקרב החברות האחרות במפגש, מה שהביא להבנת החוויה המשותפת. דרך ניתוח החוויות המשותפות אודות סוגיות כגון אימהות, ילדות, מעגל העבודה וחיי זוגיות, יכלו להצביע יחד על הגורמים בעלי האינטרס לשימור דיכוי הנשים. הנשים סברו כי הבנת האופן שבו חייהן האישיים של כל אחת מהן היו קשורים למצבן הכללי של כלל הנשים יכלה לתרום לקידום המאבק הפמיניסטי לטובת כולן<ref name=":4" />.

הקבוצה פרסמה כתב עת בשם "הערות מן השנה הראשונה" (Notes from the first year), אשר היה מבוסס על נאומים ודיונים של חברות הקבוצה במהלך מפגשיהן<ref name=":5"></ref>. עורכת כתב העת הייתה שולמית פיירסטון. בעקבות הצלחתו של כתב העת הראשון, בשנה השנייה לפעילות הוציאו כתב עת נוסף בשם "הערות מן השנה השנייה".

בינואר 1968 ארגנה הקבוצה הפגנה אלטרנטיבית לצעדה נגד מלחמת וייטנאם שארגנה ג'נט רנקין. האירוע שנודע גם בשם "חטיבת ג'נט רנקין" כלל כינוס של נשים רבות שמחו נגד המלחמה כרעיות, אימהות ובנות. קבוצת "נשים רדיקליות בניו יורק" התנגדה לאותה הפגנה וטענה כי פנייה אל הממשל כנשים רק מותירה אותן בתפקידיהן הפסיביים, המהווים תגובה לגברים, במקום לאפשר להן לזכות בכוח פוליטי אמיתי ובעל השפעה<ref></ref>.

במחאת-הנגד שארגנו, הציגו הנשים מיצג "הלוויה" לתפקידי המגדר המסורתיים המיוחסים לנשים. במהלך ההפגנה גם הניפו שלטים בהן נכתב "אל תבכי, התנגדי", הכריזו על "מותה" של הנשיות המסורתית ועודדו את כוחה של אחוות הנשים<ref name=":2" />.

=== הפגנה נגד תחרות "מיס אמריקה" ===
ב-7 בספטמבר 1968 ערכה הקבוצה מחאה נגד תחרות מיס אמריקה ה-42. המחאה התקיימה באטלנטיק סיטי, ניו ג'רזי והשתתפו בה כמאה נשים. הנשים מחו נגד היותה של תחרות היופי סקסיסטית ומעודדת החפצת נשים<ref name=":0" />. כמו כן, מחו נגד הגזענות בטקס, שבו לא הוכתרה עד אותה עת אישה שחורה, וכן נגד תמיכת התחרות במלחמה בווייטנאם דרך שליחת הזוכות לבדר את החיילים<ref name=":0" />.

הנשים ערכו מיצגים שונים במהלך ההפגנה, באחד מהם זרקו "סימני דיכוי" לתוך פח אשפה שעליו נכתב "פח האשפה של החירות". סמלי הדיכוי כללו בין היתר נעלי עקב, מוצרי איפור, מסלסלי שיער וחזיות. מיצג זה תרם לקיבוע הסטריאוטיפ של "שריפת חזיות", אם כי כלל לא נשרפו חזיות באותו אירוע<ref></ref><ref name=":6"></ref>.

מספר מפגינות הצליחו לרכוש כרטיסים ולהיכנס לאולם, שם הפריעו למהלך הטקס והניפו כרזה עליה נכתב "חופש לנשים".

העובדה שמיליוני אמריקנים צפו בטקס בטלוויזיה בעיה לחשיפה תקשורתית אדירה לתנועת הנשים ותרם לכך שהגל השני של הפמיניזם הגיע לתודעה הציבורית<ref name=":6" />.

במהלך ההפגנה הסכימו חברות הקבוצה לשוחח עם עיתונאיות נשים בלבד ולא ענו על שאלות של עיתונאים גברים, מתוך מטרה לסייע לעיתונאיות לסקר את האירוע, דבר שלא קיבלו אפשרות לעשות במרבית המקרים באותה עת, שכן נשים הוגבלו לרוב לסיקור נושאים "רכים" יותר בעיתונות<ref name=":7"></ref>.

== השפעה ==
לפעילות הקבוצה השפעה על התפתחות הגל השני של הפמיניזם ועל המשך צמיחת הפמיניזם הרדיקלי<ref name=":7" />.

פעילות הקבוצה אחראיות על כתיבה של מספר חיבורים וספרים בעלי השפעה על הפמיניזם<ref name=":2" /> בנושאים כגון מיניות, תפקידי מגדר ומיזוגיניה. בין אותם חיבורים נכלל המאמר "האישי הוא הפוליטי" של קרול האניש, הספר פוליטיקה מינית של קייט מילט וספרה של שולמית פיירסטון הדיאלקטיקה של המין. חלק מחיבורים אלה ראו אור לראשונה בעלון התנועה שיצא לאור בשנת 1968<ref name=":2" />.

המחאות שארגנו פעילות הקבוצה תרמו להעלאת המודעות הציבורית לפעילות התנועה הפמיניסטית, ובפרט ההפגנה בתחרות "מיס אמריקה" שזכתה להדים תקשורתיים וציבוריים נרחבים<ref name=":6" />. פעילות הקבוצה גם תרמה לבניית התרבות הפמיניסטית של שנות השישים ולחיזוק מחאות של קבוצות פמיניסטיות נוספות ומאבקים כגון הפעילות למען התיקון לשוויון זכויות ומאבקים למען הזכות לבצע הפלות<ref></ref>.

== חברות בקבוצה ==
בין החברות בקבוצה נכללו:
* רובין מורגן<ref name=":1" />
* קרול האניש<ref name=":6" />
* שולמית פיירסטון<ref name=":5" />
* אלן ויליס<ref name=":2" />
* קייט מילט<ref></ref>
* אליקס קייטס שולמן<ref name=":6" />
* קתי שרהצ'יילד (אמטניאק)<ref name=":4" />

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגונים פמיניסטיים בארצות הברית
קטגוריה:מחאות פמיניסטיות
קטגוריה:ארגוני נשים בארצות הברית
קטגוריה:שנות ה-1960 בארצות הברית