OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יום זכויות האדם

בול מולדובני לציון יובל 50 להכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם]]
יום זכויות האדם מצוין ברחבי העולם ב-10 בדצמבר מדי שנה מאז 1950.

==רקע==

ב-10 בדצמבר 1948 נחתמה באספה הכללית של האו"ם ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם. ההכרזה, שנוסחה על רקע הזוועות של מלחמת העולם השנייה, מנסחת את עקרונות היסוד של זכויות האדם בעולם ומהווה תשתית לחוקות של מדינות רבות, ובסיס חשוב במשפט הבינלאומי. יום זכויות האדם הבינלאומי צוין לראשונה ב-1950, נוכח החתימה על ההכרזה מצד מירב המדינות החברות בארגון.

==מטרה==

מטרת היום היא להזכיר ולהנציח את הכרזת זכויות האדם, ולהעלות את המודעות בקרב האוכלוסייה לזכויות היסוד הטבעיות שיש לכל אדם ואדם מרגע לידתו ועד מותו, ובהן: הזכות לחיים ולביטחון, לחירות, לשוויון, לכבוד, לרמת חיים נאותה, לחינוך ולעבודה.

==ציון יום זכויות האדם ברחבי העולם==

ארגונים רבים ברחבי העולם הפועלים למען זכויות אדם יוזמים אירועים מיוחדים לציון יום זה. באוסלו, מוענק פרס נובל לשלום ביום זה.
בשנת 1983 תקופת השלטון הצבאי בארגנטינה הסתיימה, והנשיא הנבחר ראול אלפונסין בחר את יום זכויות האדם כיום השבעתו, כסימן לעידן חדש ודמוקרטי במדינה, לאחר שנים רבות של דיכוי. מאז, נשיאי ארגנטינה מושבעים בתאריך זה.

בשנת 2007 עמד יום זה בסימן הזכות לבריאות, ובשנת 2008 בסימן מלאת 60 שנה להכרזה האוניברסלית. בשנים 2009–2010 "קץ לאפליה" היה הנושא המרכזי ליום זכויות האדם. בשנה זו נקראו קולות בעד זכויות להט"ב. בשנת 2014 נקבע הסלוגן "זכויות אדם 365" ובשנת 2015 "הזכויות שלנו, החירויות שלנו, תמיד".

===ציון יום זכויות האדם בישראל===

בישראל מצוין מדי שנה יום זכויות האדם במערכת החינוך, ובין היתר מפרסם משרד החינוך מדי שנה, בשיתוף עם האגודה לזכויות האזרח, כרזה המתמקדת באחת מזכויות האדם המוכרות. כמו כן, מקיימת האגודה לזכויות האזרח בכל שנה שורת אירועים לציון היום, ובהם יום עיון בכנסת.

בשנים 2009–2012 נערך ביום זה מצעד זכויות האדם בתל אביב, אותו ארגנה האגודה לזכויות האזרח, בהשתתפות ארגונים רבים של החברה האזרחית.

== ראו גם ==
* היום הבינלאומי לתמיכה בקורבנות עינויים

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

* [http://www.un.org/en/events/humanrightsday/ יום זכויות האדם], באתר אומות המאוחדות 
* [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Mazkirut_Pedagogit/Mate/YomZchuyotHadam/ יום זכויות האדם - באתר משרד החינוך]
* [https://education.acri.org.il/2000/12/10/human_rights_day/ יום זכויות האדם - כרזות של משרד החינוך והאגודה לזכויות האזרח בליווי מערכי שיעור - באתר האגודה לזכויות האזרח]

==הערות שוליים==

זכויות האדם
קטגוריה:זכויות האדם
זכויות האדם, יום
זכויות האדם
שמורת סרברנה

שמורת סרברנה (בולגרית Природен резерват Сребърна) היא שמורת טבע בשטח של כ-9,000 דונם בצפון-מזרח בולגריה, בשטח מחוז סיליסטרה, כ-19 ק"מ ממערב לעיר סיליסטרה. השמורה ממוקמת סביב אגם קטן של מים מתוקים, כקילומטר בודד מדרום לנהר הדנובה, והיא שוכנת במישור ההצפה שלו. המקום הוכרז כאזור מוגן בשנת 1942 לאחר שהושב יחד עם דרום דוברוג'ה לשליטת בולגריה ב-1940. ב-20 בספטמבר 1948 זכה המקום במעמד של שמורת טבע, וב-1977 הוכר כשמורה ביוספרית. ב-1983 העניק ארגון אונסק"ו לשמורה מעמד של אתר מורשת עולמית. 

מראה האגם
קיימות מספר גרסאות למקור שמם של האגם והשמורה. לפי הראשונה, "סרבריסט" היה שמו של שליט מקומי אשר מצא את מותו במקום סמוך. לפי גרסה אחרת טבעה באגם סירה עמוסה בכסף ובבולגרית "סרברו" (Сребро) הוא "כסף"; ולפי הגרסה השלישית, וככל הנראה הסבירה ביותר, ניתן השם לאגם על שם נצנוץ מימיו בלילות ירח מלא.

השמורה שוכנת בגובה של 10-13 מטר מעל פני הים. עומקו של האגם שבמרכזה נע בין מטר לשלושה מטרים וסביבו משתרעות ביצות. שטחו של האגם הוא כ-6,200 דונם, מהם 1,200 דונם של מים פתוחים ו-4,000 דונם המכוסים בצמחייה סבוכה של קנה מצוי. האגם היה מחובר אל נהר הדנובה עד שנת 1949, מועד בו נותק ממנו. הניתוק מנע הצפות שנתיות, אך המצב הושב לקדמותו ב-1978. הקמת סכר על הדנובה הביאה להתייבשותו ההדרגתית של האגם, ובין השנים 1992 ל-2003 הוא נכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון. סמוך לחופו הדרום-מערבי של האגם שוכן כפר קטן ובו כ-3,000 תושבים. 

בשמורה גדלים 139 מיני צמחים, והיא מתאפיינת בצמחייה עשירה של קנה מצוי המכסה כמחצית משטחה. עוד גדלים במקום נימפאה לבנה ומספר צמחי ביצות נדירים. אולם עיקר פרסומה של השמורה הוא בכך שהיא משמשת כאזור קינון ל-99 מיני עופות וכתחנה בנתיבם של כשמונים מיני ציפורים נודדות. על העופות במקום נמנים השקנאי המסולסל, העיטם לבן-הזנב, המגלן החום, הכפן האירופי, הלבנית הגדולה, הקורמורן הגמדי, האווז האפור ומספר מיני ברווזים. בנוסף חיים בשמורה 39 מיני יונקים, 21 מיני זוחלים ועשרה מיני דגים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070927232547/http://www.seebg.net/Srebarna/indexA.html טיול וירטואלי באגם סרברנה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בולגריה: אתרי מורשת עולמית
סרברנה
קיניאוד הראשון, מלך הפיקטים

קיניאוד הראשון או קיניאוד בן אואורויד (באנגלית: Ciniod I; מת ב-775) היה מלך הפיקטים במשך שמונה שנים, משנת 763 ועד מותו.

על פי מקורות אירים היה פראדאך (באירית עתיקה: Feredaig), מלך דאל ריאטה, אביו של קיניאוד, שהודח בשנת 736.

שלטונו של קיניאוד החל בעקבות קרב שנערך בפורטריו, בו תקף קיניאד את חייליו של אאד פינד, שליט דל ריאה. על פי "דברי ימי אלסטר" אירוע זה התרחש בשנת 768.

לדברי סימון מדורהאם, בשנת 774 נתן קיניאוד מקלט בחצרו לאלהרד מנורת'מבריה שנאלץ להימלט לאחר שהודח מממלכתו.

על פי "דברי ימי הפיקטים" קיניאוד מת בשנת 775. בהיעדר בנים מלך אחריו אחיו, אלפין השני. לקיניאוד הייתה בת אחת - איתני, אשר מתה בשנת 778 (על פי "דברי ימי אלסטר").

==קישורים חיצוניים== 
* [http://www.ucc.ie/celt/published/G100001A/index.html דברי ימי אלסטר]
* [http://celt.ucc.ie/publishd.html דברי ימי אלסטר ודברי ימי טיגרנאך]
* [http://www.mimas.ac.uk/~zzalsaw2/pictish.html דברי ימי הפיקטים]

קטגוריה:מלכי סקוטלנד
קטגוריה:מלכי הפיקטים
קטגוריה:נפטרים ב-775
בארי יוגארט

בארי יוגארט (באנגלית: Barry Hughart; 13 במרץ 1934 – 1 באוגוסט 2019) היה סופר אמריקאי. נודע בעיקר בשל סדרת ספריו אודות עלילותיהם של לי מקאו ועוזרו שור מספר עשר שפורסמו בין 1984 ל-1990. עלילות הספרים מתרחשות ב"סין העתיקה שלא הייתה מעולם", ומשלבות את סוגת ספרות הפנטסיה עם ספרות בלשית וספרות היסטורית. יוגארט זכה בפרס הפנטזיה העולמי של 1986 עבור הספר הראשון בסדרה זו, "גשר ציפורים". לאחר השלמת הספר השלישי, "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", הפסיק לכתוב את הסדרה ומאז לא פרסם יותר ספרים נוספים.

== קורות חיים ==
יוגארט נולד בעיר פאוריה  שבמדינת אילינוי. למד באקדמיית פיליפס. לדבריו, סבל בשנות החמישים מדיכאון חריף וכיוון שהממסד הרפואי טרם הכיר בבעיה זו, אובחן כחולה סכיזופרניה והגיע למוסד טיפולי. לאחר סיום טיפוליו למד באוניברסיטת קולומביה. לאחר לימודיו באוניברסיטה, שירת בחיל האוויר האמריקני במזרח הרחוק, שם החל להתעניין במזרח הרחוק ובפרט בסין. עניין זה דרבן אותר לכתוב סדרת הספרים אודות "סין העתיקה שלא הייתה מעולם". לאחר שירותו השתקע באריזונה, שם קרא רבות ובשנת 1977 כתב גרסה ראשונית של "סיפור האבן" אשר נזנחה. לדבריו, לאחר שקרא את "חשיבות ההבנה" מאת לין יוטאנג, הבין מה הם הפגמים אשר גרמו לו לזנוח את היצירה ושב לכתיבתה.

ספרו הראשון, "גשר ציפורים", פורסם בשנת 1984. הספר עוסק בלי קאו, חוקר זקן וראשון למלומדי סין, חכם "ולו פגם קל באופיו", כפי שמעיד על עצמו, ובלקוחו – שברומן ההמשך "סיפור האבן" הופך לעוזרו – בן איכרים בשם לו יו אשר גופו החזק הקנה לו את הכינוי "שור מספר עשר". הספר משלב יחדיו מוטיבים מן המיתולוגיה הסינית וסיפורי אגדה מומצאים אל תוך סיפור בלשי המלווה בהומור הפרוש לאורך היצירה כולה. בשנת 1985 זכה הספר בפרס הפנטסיה העולמי  עבור הנובלה הטובה ביותר ובשנת 1986 זכה בפרס המיתופאי. בשנת 1988 פורסם ספר שני בסדרה בשם "סיפור האבן" ובשנת 1990 פורסם ספר שלישי בשם "שמונה ג'נטלמנים מוכשרים", ספרו האחרון בסדרה, אשר תוכננה בתחילה להכיל שבעה ספרים.

יוגארט תלה את הפסקת כתיבתו במספר גורמים. סגנונם של ספריו הקשה לסווגם לסוגה ברורה וההחלטה למתגם אל קהל היעד של חובבי מדע בדיוני ופנטסיה גרמה, לטענתו, להגבלת השוק אליו הוא פונה. המוציא לאור של ספריו לא יידע אותו בדבר פרסים לו זכה "גשר ציפורים" ואף הוציא את הספר "סיפור האבן" שלושה חודשים לפני המתוכנן, כך שלא היו בידיו של יוגארט העתקים כשרואיין לעיתונים. עקב אי הסכמות נוספות עם המוציאים לאור, ועקב חשש שלו שמא יחזור על אותם הרעיונות בספריו הבאים, פרש מכתיבה.

נפטר ב-1 באוגוסט 2019.

==ספריו בעברית==
ספריו "גשר ציפורים" וכן "סיפור האבן" תורגמו לעברית. הספר "גשר ציפורים" תורגם לעברית על ידי רחביה ברמן והספר "סיפור האבן" תורגם לעברית על ידי יעל סלע. שניהם יצאו לאור בהוצאת "אופוס".

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://web.archive.org/web/20071225152837/http://www.sf-f.org.il/story_248 ביקורת על הספר "גשר ציפורים" מאת רמי שלהבת] באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
* [https://web.archive.org/web/20071210000818/http://www.sf-f.org.il/story_279 ביקורת על הספר "סיפור האבן" מאת ניר יניב] באתר האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:מתמודדים עם מגבלה נפשית: אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
ג'ון גארנר

ג'ון נאנס גארנר השלישי (באנגלית: John Nance Garner III; 22 בנובמבר 1868 - 7 בנובמבר 1967) היה סגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט (1933–1941) וקודם לכן יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית (1931–1933).

==ביוגרפיה==
גארנר נולד בסמוך לעיר דטרויט שבטקסס לג'ון נאנס גארנר השני ולשרה לבית גסט. הוא החל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת ואנדרבילט ולאחר מכן למד משפטים ובשנת 1890 הוסמך לעריכת דין ועסק בתחום בעיר אוּואלד. בשנים 1893–1896 הוא שימש בתפקיד המנהלי הבכיר לארגון מערכת המשפט במחוז. המועמדת המובילה כנגדו לתפקיד, מרייטה ריינר, נישאה לו בשנת 1895. בשנים 1898–1902 כיהן גארנר בבית הנבחרים של טקסס ובתקופה זו הוא זכה לכינוי "קקטוס ג'ק", בשל תמיכתו בקקטוס שהועמד לבחירה כצמח הלאומי של טקסס.

בשנת 1902 נבחר גארנר לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז מגוריו בטקסס. הוא נבחר לתפקידו זה 14 פעמים רצופות וכיהן בו עד 1933, עת נבחר לסגן נשיא ארצות הברית. משנת 1929 כיהן כיו"ר האופוזיציה מטעם המפלגה הדמוקרטית ובשנת 1931 נבחר לשמש יו"ר בית הנבחרים. לאורך שנות כהונתו בבית הנבחרים שימשה רעייתו כמזכירתו האישית.

בשנת 1932 התמודד גארנר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית. מועמדותו הוסרה על ידו לבסוף בתמורה להבטחת המועמד המוביל, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לבחור בו כמועמד למשרת סגן הנשיא. כהונתו נמשכה בין השנים 1933–1941, בעקבות בחירתם לתפקיד במערכות הבחירות של 1932 ו-1936. בשנת 1939 היה גארנר פעיל במאבק לביטול האמברגו על משלוח נשק לבריטניה וצרפת. גארנר טען שמשלוח נשק לבעלות הברית תראה לגרמניה שאין לה סיכוי לנצח במלחמת העולם השנייה וכך תמנע את כניסת ארצות הברית למלחמה.

במהלך כהונתם השנייה היו דעותיהם של גארנר ורוזוולט חלוקות במספר נושאים ויחסיהם נפגעו כתוצאה מכך. בין חילוקי הדעות נכללו נכונותו של גארנר להתערב באופן ממלכתי בשביתת איגוד עובדי תעשיית הרכב, התנגדותו למינוי שופטים נוספים לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנגדותו להתערבות הממשל האמריקני בעבודת הקונגרס.

גארנר התמודד בשנת 1940 כנגד רוזוולט על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות. נוסף על חילוקי הדעות המהותיים שנתגלעו ביניהם על עבודת הממשל, יצא גארנר כנגד התקדים שביקש רוזוולט ליצור ולהתמודד בפעם השלישית על משרת הנשיא. רוזוולט ניצח הן בבחירות המפלגתיות והן בבחירות לנשיאות, בעוד גארנר פרש מפעילות פוליטית ושב לטקסס שבה ניהל חברה לאחזקת נדל"ן. בכירים במפלגה הדמוקרטית, דוגמת הארי טרומן וג'ון פיצג'רלד קנדי, המשיכו להיוועץ בו לאורך השנים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ואנדרבילט
קטגוריה:סגני נשיאי ארצות הברית
קטגוריה:יושבי ראש בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים
קטגוריה:מועמדים בבחירות המוקדמות מטעם המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס
קטגוריה:חברי הקבינט של ארצות הברית בממשל פרנקלין דלאנו רוזוולט
קטגוריה:מנהיגי סיעות בבית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1932
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1940
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של טקסס
קטגוריה:מנהיגי המיעוט בבית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מועמדים לסגנות נשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
רובוטים באים

רובוטים באים (אנגלית: Robotix) הייתה סדרת הנפשה אמריקאית שנוצרה בשנת 1985, אשר עוסקת במאבק בין שתי קבוצות של רובוטים.

הסדרה הייתה מבוססת על סדרת צעצועים של חברת הסברו. הסדרה הופקה על ידי מארוול הפקות וסנבואו הפקות, נוצרו 15 פרקים באורך של שישה דקות כל אחד. בארץ הסדרה דובבה לעברית ושודרה בערוץ 2.

הסדרה התבטלה אחרי עונה אחת אולם כל הפרקים שלה נאספו, חוברו והוצאו בצורת סרט וידאו. בנוסף עלילת הסדרה עובדה לחוברת קומיקס שפורסמה על ידי מארוול קומיקס.

== עלילה ==
הסדרה נפתחת בהתרסקות של ספינת חלל בעלת צוות אנושי על כוכב נטוש וצחיח, במהרה הם מוצאים את עצמם באמצע קרב בין שני סוגי רובוטים: המגניקים, שהם הרובוטים "הטובים" והטרקורים, שהם הרובוטים "הרעים". לאחר שכמה מאנשי הצוות האנושי עוזרים למגניקים להביס את הטרקורים על ידי "התחברות" עם הרובוט בתא הבקרה שלו, דבר שמאפשר לו להגיע לתפקוד מיטיבי, הם חוזרים עם המגניקים לבסיסם שם מתגלה סיפור הרקע של הכוכב. הכוכב "סקאלור" היה מיושב על ידי שני גזעים, המגניקים שוחרי השלום והטרקורים מחרחרי המלחמה, כתוצאה מכך שהשמש המקיפה את הכוכב עברה תהליך של סופרנובה התושבים אולצו להיכנס לתאי הרדמה אולם כתוצאה מן הקרינה הגבוה המחשבים נאלצו להעביר את תודעתם לגופות רובוטים.

הצוות האנושי מסכים לכרות ברית עם המגניקים אולם עד מהרה הוא מתפצל לשני מחנות, כאשר חלק מבני האדם יוצרים קשר עם הטרקורים וכורתים אתם ברית. מכאן עלילת הסדרה מתרכזת בניסיונות הטרקורים לגנוב את "לב המחשב", סוג של מחשב בעל בינה מלאכותית, מהמגניקים כדי להפעיל את ה"טראסטאר", ספינת חלל חדשנית שנבנתה על ידם והייתה אמורה להיות המפתח להבסת המגניקים ושכדי להפעילה הם זקוקים ללב המחשב.

בפרקי הסדרה האחרונים הטרקורים מצליחים לגנוב את לב המחשב ולהפעיל את הטראסטאר, אולם בסופו של דבר מובסים על ידי המגניקים ונינטש על אסטרואיד שומם כאשר ספינת החלל שלהם מתרסקת בה. המגניקים חוזרים לסקאלור במטרה להתחיל לשקמה יחד עם בעלי בריתם האנושיים שמחליטים להישאר על פני הכוכב ולעזור במלאכת השיקום.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קהילת בית ישראל אנשי אמת

קהילת בית ישראל אנשי אמת (באנגלית: Congregation Baith Israel Anshei Emes) הידוע גם כבית כנסת שברחוב קיין, הוא כיום בית כנסת קונסרבטיבי השוכן בקובל היל ברובע ברוקלין שבניו יורק. הוא בית הכנסת הוותיק ביותר שפועל ברציפות בברוקלין. 

בית הכנסת, שנוסד ב-1856, היה בית הכנסת הראשון בלונג איילנד. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הגיע מספר החברים לשיא, אך מספרם פחת החל מתחילת השפל הכלכלי הגדול. בשנות ה-70 נקלע בית הכנסת למשבר כלכלי חריף, שהעמיד בשלב מסוים בספק את המשך קיומו.

ב-1905 הקהילה עברה למבנה בית הכנסת הנוכחי ברחוב קיין, שעד 1928 היה ידוע בשם בית כנסת רחוב הריסון. הבניין, שנבנה ב-1855 בארכיטקטורה נאו-רומנסקית, שימש, עד לקנייתו על ידי קהילת בית ישראל, ככנסייה פרוטסטנטית. 

באוגוסט 1905 החל ישראל גולדפרב בתפקידו כחזן בית הכנסת ומנהל לימודי הקודש (Sunday School). שנה מאוחר יותר מונה הרב גולדפרב כרב הקהילה ושימש כמנהיגה הרוחני של הקהילה במשך 60 שנה.

משנת 2003 נבנה מחדש במקום מרכז קהילתי יהודי ובית-ספר מכספי תרומות ובתמיכה כספית מארגוני קהילה יהודיים, תוך שימור חזיתו ההיסטורית המקורית, שכללה אבני ציפוי דמויי אבן ירושלמית ושיש, ובשנת 2004 הוא נפתח מחדש לקהילה.

ב-2006 שירת בית הכנסת כ-300 משפחות, ובאותה שנה גם קיבל 350,000 דולר מהמשרד לשימור אתרים היסטוריים שבמדינת ניו יורק לשיפוץ חלקו החיצוני. החל משנות ה-90 תומך בית הכנסת בזוגות המבקשים להינשא בנישואים חד-מיניים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בתי כנסת קונסרבטיבים
קטגוריה:ניו יורק: בתי כנסת
קטגוריה:יהדות בברוקלין
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות

קרנות הפנסיה ההסתדרותיות הן קרנות פנסיה שהוקמו בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי ההסתדרות הכללית, והיו גוף מרכזי בביטוח הפנסיוני של העובדים בישראל. המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית.

==קרנות הפנסיה==
קרנות הפנסיה המרכזיות של ההסתדרות היו:
* מבטחים מוסד לביטוח סוציאלי של העובדים בע"מ, הוקמה בשנת 1949 כ"מכשיר מרכזי להקניית זכויות סוציאליות לעובדים" ופועלת כקרן פנסיה מינואר 1955; 
* קרן מקפת מרכז לפנסיה ותגמולים אגודה שיתופית בע"מ, קיימת כקרן פנסיה בשם "קופה מרכזית לתגמולים ופנסיה לפקיד" משנת 1956; 
* נתיב - קרן הפנסיה של פועלי ועובדי מפעלי משק ההסתדרות בע"מ, הופעלה בשם קרן פנסיה לפועלי ועובדי סולל בונה ומפעליו בע"מ", בשנת 1957; 
* קרן ביטוח ופנסיה לפועלים חקלאיים ובלתי מקצועיים בישראל - אגודה שיתופית בע"מ, התחילה לפעול כקרן פנסיה בשנת 1958 שתקנותיה כקרן פנסיה אושרו בשנת 1960; 
* קרן הביטוח והפנסיה של פועלי בנין ועבודות ציבוריות א.ש. בע"מ, שפעלה בשם "קרן בטוח של פועלי הבניין ועבודות צבוריות" וכללה קרן פנסיה החל בחודש ספטמבר 1958; 
* קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות בע"מ, שנוסדה באפריל 1954 והיוותה המשך לקרן הפנסיה של עובדי קופת חולים;
* מגן - קרן פנסיה מרכזית לקואופרציה ביצרנות תחבורה ושירותים - אגודה שיתופית בע"מ, שהתחילה לפעול בשנת 1950.
בנוסף לכך קיימות קרנות פנסיה לקואופרטיבים לתחבורה ציבורית (קרן הפנסיה של חברי "אגד" וקרן הפנסיה של חברי "דן") שגם הן היו מסונפות להסתדרות.

קרנות הפנסיה ההסתדרותיות התאגדו באמצע שנות החמישים, כמיזוג של קופות תגמולים קטנות. הוותיקה שבהן, קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות, הוקמה בתחילת 1954, אולם קדמה לה קרן הפנסיה של עובדי קופת חולים, שהתמזגה לתוכה. הקרנות העניקו לעמיתיהן זכויות חסרות בסיס אקטוארי, גישה שהייתה גורם מרכזי במשבר שאליו נקלעו. בין השאר, לשם סיוע לעולים חדשים, שתקופת הצבירה שלהם לפנסיה קצרה, הובטחה צבירה מוגדלת בעשר השנים הראשונות (עד כדי הכפלת הזכויות), ועקב כך עמיתים שהיו חברים במשך עשר שנים או מעט יותר, זכו לפנסיה גדולה במידה ניכרת מזו שהיו ראויים לה על פי שיקולים אקטואריים. בצעד זה נטלו קרנות הפנסיה על עצמן משימה שנועדה לממשלה ולא להן.

המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית. 

==לקריאה נוספת==
* מאיר בננסון (עורך מדעי), גמלאות - כתב עת לבעיות הביטוח הפנסיוני, הוצאת המדור לפנסיה של ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ ישראל, גליונות 1 - 12, 1958 - 1965.
* יהודה כהנא, ספר ביטוח החיים, הפנסיה והגמל בישראל, הוצאת עתרת, 1988, חלק ד: הסדרי פנסיה מצטברת ופנסיה תקציבית.

==קישורים חיצוניים==
* אתר [https://web.archive.org/web/20080911211951/http://www.mpv.co.il/ עמיתים], החברה המנהלת את קרנות הפנסיה ההסתדרותיות
* [http://www.added-value.co/8 פרק בנושא פנסיה] בפודקאסט הכלכלי "ערך מוסף", 16 ביוני 2016

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תגמול עובדים בישראל
קטגוריה:ביטוח פנסיוני בישראל
קטגוריה:ההסתדרות הכללית
יהושע עציון

יהושע עציון (1935 - 30 בינואר 2006) היה מוזיקאי וחוקר מקרא ישראלי.

==ביוגרפיה==
עציון, שבמקצועו היה מוזיקאי, וכנר בתזמורת רשות השידור, הקדיש את מפעל חייו האינטלקטואלי לתיארוך אלטרנטיבי של שכבות הממצאים בחפירות ארכאולוגיות, באופן שהולם את אירועי התנ"ך על פי הטקסט הכתוב. לטענתו, תיארוך השכבות המקובל בארכאולוגיה של ארץ ישראל גורם לטעות של מאות שנים, ובשל כך רבים הממצאים הקשורים בתנ"ך שאינם מזוהים ככאלו על ידי הארכאולוגים, בשל תיארוך שגוי של השכבות. לו היו מחפשים בשכבות הקרקע הנכונות, או מתארכים את השכבות באופן שונה, לא הייתה, לטענתו, כל סתירה בין הממצאים הארכאולוגיים לבין לשון המקרא. עציון הושפע רבות מרעיונותיו של עמנואל וליקובסקי. התיארוך אליו הגיע עציון מקביל במידה רבה לתיארוך האלטרנטיבי שהציע וליקובסקי, אף כי עציון אינו מקבל בהכרח את רעיונותיו האפוקליפטיים של וליקובסקי.

ההבדל העקרוני בין שיטת עציון לבין השיטה המקובלת במחקר היא, שהארכאולוגים המסורתיים מבססים את שיטת תיארוך השכבות ברחבי המזרח הקדום על פי הכרונולוגיה המצרית. לעומתם, עציון טוען כי יש לבסס כל מערכת כרונולוגית באופן עצמאי, ורק לאחר מכן, לנסות להתאים אותה למערכות הכרונולוגיות החופפות לה. עציון מציע מערכת כרונולוגית של הארכאולוגיה הארצישראלית המבוסס על ממצאים ומקורות תנ"כיים, ומתאים אותה למערכות החופפות באמצעות תיקונים שונים שהציע וליקובסקי. עציון אינו מקבל את התנ"ך כספר מן השמיים, אלא כמסמך המבטא אמת היסטורית-גאוגרפית. הארכאולוגים מתייחסים לתנ"ך ככלי עזר מחקרי, לכל היותר, ואילו עציון מתבסס עליו ככלי עבודה ראשון במעלה.

עציון נעזר רבות בארכאולוג אברהם נגב, שאף כתב הקדמה לספרו "התנ"ך האבוד". בין השאר מעיד נגב על עבודתו של עציון: "שלא כתמונה המתקבלת מעבודתם של הארכאולוגים המסורתיים, שבה, לכאורה, יש ניגוד בין הממצא והמקרא (החומות שנפלו לפני יהושע בן נון ביריחו וכיבוש העי, הן מן הדוגמאות הבולטות ביותר לעניין זה), מציג עציון תמונה שלמה, שאין בה חריגים".

==מספריו==
* התנ"ך האבוד (הוצאת שוקן, 1992)
* ספר הכפירה (הוצאת תג, 1999)
* השקפת עולם (הוצאת אסטרולוג, 2001)
* דבר נער דבר (הוצאת גוונים, 2005)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל בארץ ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
אלוס

אלוס או האלוס (ביוונית: Ἀλος או Ἅλος) היא עיר עתיקה בתסאליה, בצפון מזרחה של יוון, השוכנת 10 קילומטרים דרומית לאלמירוס (Almyros) של ימינו.

אלוס נזכרת על ידי הרודוטוס כאחד המקומות בהם עבר צבא קסרקסס מלך פרס בקיץ 480 לפנה"ס בעת פלישתו ליוון. הוא אף מספר על מסורת קדומה של הקרבת קורבן אדם שנהגה במקום. אתרה של העיר מן התקופה הקלאסית, שהוחרבה בשנת 346 לפנה"ס על ידי פרמניון במהלך מלחמת הקודש השלישית, נתגלה אך לא נחפר.

העיר הוקמה מחדש בשנת 302 לפנה"ס על ידי דמטריוס פוליורקטס, אך נותרו ממנה שרידים מעטים בלבד. בתים אחדים של העיר ההלניסטית נחפרו על ידי ארכאולוגים מהולנד וחלק מחומותיה נחקרו על ידי ארכאולוגים מיוון. אלוס ננטשה באמצע המאה השלישית לפנה"ס, כפי הנראה בעקבות רעידת אדמה.

השריד האחרון מימי קדם המצוי במקום הוא מבצר ביזנטי.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* R. Reinders, New Halos. A Hellenistic Town in Thessalía, Greece (1988).
* R. Reinders and W. Prummel (eds.), Housing in New Halos. A Hellenistic Town in Thessaly, Greece (2003).
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.livius.org/ha-hd/halos/halos.html האלוס באתר Livius].
* [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=119 כתבי הרודוטוס]. תרגם ד"ר אלכסנדר שור. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה-1945. בתוך אתר "דעת".
== הערות שוליים ==

קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
מונופול מגנטי

בפיזיקה, מונופול מגנטי הוא חלקיק משוער שהוא מגנט עם קוטב אחד בלבד. במונחים טכניים יותר, יהיה לו "מטען מגנטי", באנלוגיה למטען חשמלי. ההתעניינות המודרנית במונופולים מגנטיים נובעת מתאוריות של פיזיקת החלקיקים, בייחוד תאוריות מאוחדות גדולות ותורת העל-מיתר, אשר חוזות את קיומם.

התאוריה הקלאסית של מטען מגנטי קיימת עוד מאז ניסוח משוואות מקסוול (1884), אך היא נחשבת פחות חשובה או מעניינת מהתאוריות הקוונטיות של מטען מגנטי, אשר הוצגו לראשונה ב-1931 במאמר מאת פול דיראק.
במאמר זה, דיראק הראה כי אם מונופולים מגנטיים קיימים, הם יסבירו את הקוונטיזציה של המטען החשמלי ביקום. מאז פרסום המאמר בוצעו מספר חיפושים שיטתיים למונופולים. ניסויים ב-1975

וב-1982

הפיקו תוצאות אשר בתחילה היה נדמה כי הן מוכיחות את קיומם של מונופולים, אך כיום מוסכם כי הן לא היו חד-משמעיות.

מכאן, עדיין ייתכן כי מונופולים מגנטיים אינם קיימים כלל.

גילוי מונופולים היא בעיה פתוחה בפיזיקה ניסיונית. התאוריות המודרניות בפיזיקה תאורטית גורסות כי המונופולים קיימים, וחלקן, כמו תורת המיתרים, אף דורשות אותם כתנאי הכרחי לנכונות התאוריה. ג'וזף פולצ'ינסקי, תאורטיקאי-מיתרים בולט, תיאר את קיומם של המונופולים כ"אחד מההימורים הבטוחים ביותר שניתן לעשות בקשר לפיזיקה שעדיין לא נתגלתה".
התאוריות הללו לא בהכרח סותרות את הראיות הניסיוניות: בחלק מהמודלים, יש סיכוי נמוך מאוד לחזות במונופולים מגנטיים מאחר שהם מסיביים מכדי להיווצר במאיצי חלקיקים, ונדירים מכדי שחלקיק תועה יתגלה בגלאי חלקיקים.

==ראו גם==
*מערך האלבך

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלקיקים חזויים
קטגוריה:בעיות פתוחות בפיזיקה
יומון העם

יומון העם (בסינית: 人民日报; בפין-יין: Rénmín Rìbào, "יֶנְמִין יִיבַּאוֹ") הוא עיתון יומי סיני, היוצא לאור על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין. לעיתון תפוצה שנעה בין שלושה לארבעה מיליון עותקים וכן מהדורות מקוונות בשפות אחדות. ככלל, העיתון מבטא את עמדות המפלגה הקומוניסטית הסינית ואת מדיניותה.

העיתון הופיע לראשונה ב-15 ביוני 1948, לקראת סיום מלחמת האזרחים בסין, והמערכת שכנה בעיר פינגשאן במחוז חביי. עם השלמת השתלטות הקומוניסטים על סין הועברה מערכת העיתון לבייג'ינג בחודש מרץ 1949. העיתון היה תחת שליטה הדוקה של בכירי המפלגה הקומוניסטי הסינית, ובעת שלטונו של מאו דזה-דונג נשלט ישירות על ידי מזכירו של מאו.

==יומון העם בעת מהפכת התרבות==
בעת מהפכת התרבות שימש יומון העם אחד המקורות הבודדים למידע על המתרחש בסין - הן כלפי העולם והן בתוך סין. בתקופה זו, נחשבו מאמרי המערכת של העיתון כעמדות הרשמיות של ההנהגה הסינית ושיקפו את האקלים האנטי-אינטלקטואלי של אותה תקופה. פעמים רבות שימש העיתון כמדד למעמדם הפוליטי של בכירים במפלגה, בהנהגה ובצבא - על פי מיקום הידיעות אודות האישים נמדד גם מעמדם.

==העיתון כמבטא המשטר==
מאמרי המערכת ביומון העם נחשבים על ידי מומחים לסין מחד ועל ידי תושבי סין מאידך כמבטאים של מדיניות הממשלה והמפלגה הקומוניסטית של סין. בעיתון קיימת הבחנה בין מאמרי המערכת, פרשנויות ודעות. למרות שכל החומרים הכלולים העיתון עוברים אישור של מוסדות המפלגה הקומוניסטית של סין, קים מדרג ברור בין החלקים שצוינו, ומאמרי המערכת נחשבים למבטאים המדויקים ומוסמכים יותר של מדיניות המפלגה והנהגת סין. מאמר דעה או פרשנות המופיע בעיתון, יכול לרמז לקוראים על מחלוקת או ויכוח בקרב ההנהגה, בעוד שמאמר מערכת מעיד על עמדה רשמית של המשטר. לאחר מותו של מאו זדונג חשפו מאמרי המערכת את פעילות כנופיית הארבעה והצביעו את הדרך למדיניות הפרגמטית של ממשיכי דרכו של מאו.

==מודרניזציה של העיתון==
כיום העיתון אינו מהווה מקור בלעדי למידע על סין ועבור תושבי סין, כבעבר. עיתונים מתחרים מבית ומחוץ הביאו לשינויים רבים בעיתון, ואחד מהם הוא העלאת מהדורה מקוונת של העיתון (בשנת 1997). באתר האינטרנט של העיתון מופיעים גם פורומים, בהם יכולים הקוראים להגיב ולהתדיין על נושאים שונים. כמו כן כוללת גרסת האינטרנט של העיתון גם תרגומים לרוסית, צרפתית, אנגלית וערבית.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.people.com.cn/ אתר האינטרנט של העיתון] 
* [http://english.peopledaily.com.cn/ אתר האינטרנט של העיתון] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונים וכתבי עת קומוניסטים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: תקשורת
מרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס

מרכז אנדרסון - 2007
פרופ' רונלד דה פיניו - הנשיא הנוכחי של מרכז אנדרסון
המרכז לסרטן ע"ש מ.ד. אנדרסון באוניברסיטת טקסס (באנגלית: The University of Texas M. D. Anderson Cancer Center) הפועל ביוסטון טקסס הוא אחד מן המרכזים הרפואיים הבולטים בעולם בטיפול ובמחקר על מחלות סרטניות. זהו מוסד מחקר אוניברסיטאי, המעניק תארים אקדמאיים, יחד עם בי"ח המטפל בחולי סרטן.

==היסטוריה==
מרכז מ.ד. אנדרסון נוסד על פי חוק שקיבל בית המחוקקים של מדינת טקסס בשנת 1941, אשר הפך את המרכז לחלק ממערכת הקמפוסים של אוניברסיטת טקסס. קרן מ.ד. אנדרסון, הקרויה על שם בנקאי מטנסי, מונרו דנוויי אנדרסון, שמת שנתיים קודם לכן והיה בעל חברה סוחרת כותנה, הגדולה בעולם, הסכימה להעניק למרכז החדש סכום זהה לזה שתעניק לו מדינת טקסס, אם המרכז ייקרא על שמו של אנדרסון מייסדה, וכך אכן היה.

==המרכז כיום==
מרכז אנדרסון הוא כיום אחד מ-41 מרכזים אמריקאיים כוללניים לסרטן, המוכרים על ידי המכון הלאומי לסרטן. במרכז מטופלים מדי שנה למעלה מ-108,000 חולים והוא מעסיק למעלה מ-18,000 אנשי צוות.

בתשע מתוך 11 השנים האחרונות, כולל שנת 2012 דורג מרכז מ.ד. אנדרסון במקום הראשון מבין המרכזים הרפואיים לטיפול בסרטן בארצות הברית. 

הכנסותיו של המרכז ב-2012 הן קרוב לשלושה מיליארד דולר, כאשר כשלושה רבעים מתוכם באים מתשלומי החולים המטופלים בו, וקצת יותר מעשירית, מתרומות. חלקה של מדינת טקסס בתקציבו הוא פחות מ-5%.

== נשיאי (מנהלי) המרכז ==
* ארנסט ברטנר (מנהל בפועל: 1942 - 1946), 
* לי קלרק (מנהל: 1946 - 1968, נשיא: 1968 - 1978), 
* צ'ארלס למייסטר (נשיא: 1978 - 1996),
* ג'ון מנדלסון (נשיא: 1996 - 2011),
* נשיאו של המרכז כיום ומאז 1 בספטמבר 2011 הוא רונלד דה פיניו.

==ראו גם==
* מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אונקולוגיה
קטגוריה:ארצות הברית: ארגוני בריאות ורפואה
קטגוריה:יוסטון
קטגוריה:טקסס: אוניברסיטאות ומכללות
ספר מקבים

ספרי מקבים ("ספר חשמונאים", "ספר מכבים") הם ארבעה מן הספרים החיצוניים. הראשון נכתב בעברית (אך השתמר בתרגומו ליוונית) והיתר ביוונית. ספרי מקבים א', ב' ו-ד' סוקרים תקופות זמן שונות, חופפות בחלקן, של תקופת החשמונאים. ספר מקבים ג' כלל אינו עוסק בחשמונאים אלא בתקופה מוקדמת יותר, ולכן מניחים שקיבל את שמו משום שהוצב סידורית בין ספרי מקבים ב' וד'.

==הערות שוליים==
קאיונגה

מחוז קאיונגה (באנגלית, בסוואהילי: Kayunga) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה. בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, קאיונגה.

== רקע ==

=== היסטוריה ===
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מוקונו. בשנת 2000 התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי. עוד לפני כן היה המחוז נפת הגבול הדרום-מערבי של ממלכת בוגנדה.

בשטח המחוז יש ביצות, מקווי מים ויערות גשם טרופיים.

במחוז קאיונגה יש שתי נפות נטניירו ובבאאלה. נפת נטניירו ממוקמת במטה המחוז והמטה של נפת בבאאלה נמצא בצפון הרחוק של הנפה. המחוז מחולק לשלושה אזורי בחירות לייצוג בפרלמנט. במחוז יש שמונה תת- נפות, מועצת עיר ובראשה ראש עיר, 61 קהילות ו-366 כפרים.

=== גאוגרפיה ===
המחוז גובל במחוז אמולטר מצפון, במחוז ביונדי מצפון מזרח, במחוז קמולי ממזרח, במחוז ג'ינג'ה מדרום מזרח, במחוז מוקנו מדרום, במחוז לוורו ממערב ובמחוז נאקאסונגולה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קאיונגה.

=== כלכלה ===
רוב כלכלת המחוז נשענת על חקלאות, שמעסיקה כ-96% מתושבי המחוז. הגידולים הנפוצים במחוז הם פולי קפה, בננות, בטטות, קסאווה, תירס, שעועית, אגוזים ופירות מסוימים (אננס, אבטיח, מנגו ופסיפלורה). ענפי כלכלה מרכזיים נוספים של תושבי המחוז הם דיג, שנעשה בחלק הצפוני של המחוז לאורך נהר קיוגה ובנהר הנילוס, גידול דגים, גידול בעלי חיים (בעיקר בקר, עזים וחזירים).

=== אקלים ===
במחוז קאיונגה יש מזג-אוויר מגוון. כמות הגשם השנתית היורדת במחוז היא בין 35 ל-126 מ"מ. עונת הגשמים מגיעה לשיאה בחודשים מרץ עד מאי, וספטמבר עד דצמבר.

=== דמוגרפיה ===
כ-92% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים<ref></ref>
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!אומדן אוכלוסייה
|-
|1991
|236,200
|-
|2002
|294,600
|-
|2014
|368,100
|}

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.ugandatravelguide.com/kayunga-district.html מחוז קאיונגה], מדריך התיירות של אוגנדה

==הערות שוליים==

קאיונגה
סן-קנטן

סן-קנטן היא עיר במחוז אן שבחבל או-דה-פראנס בצפון צרפת.

==גאוגרפיה==

העיר ממוקמת על נהר הסום שמקורו בכפר פונסום שבקרבת מקום. היא נמצאת על קו מסילת הברזל פריז-בריסל, כמאה ועשרים ק"מ צפונית מזרחית לפריז. כביש מהיר מחבר את סן-קנטן עם הערים אראס, ליל וקאלה. תעלת סן-קנטן העוברת דרך העיר מחברת אותה עם הערים שוני שמדרומה וקמברה שמצפונה.

==דמוגרפיה==

נכון ל-1999 מנתה העיר 59,066 תושבים. שטחה: 22.56 קמ"ר. צפיפות האוכלוסין: 2,618 תושבים לקמ"ר. 

במרוצת המאה התשע עשרה גדל מספר התושבים בהתמדה, עקב המהפכה התעשייתית מ-10,477 ב-1800 ל-55,571 ב-1911. העיר נהרסה ברובה במלחמת העולם הראשונה, התושבים עזבו ורק ב-1921 הגיע מספרם ל-37,345. החל בשנות החמישים של המאה העשרים, עקב התפתחות כלכלית מואצת, הגיע מספר התושבים לרמתו ב-1911, וב-1975 התגוררו בעיר 67,243 תושבים. אחרי 1975 חלה ירידה במספר התושבים כתוצאה מתחרות בינלאומית בתעשיית הטקסטיל.

==היסטוריה==

העיר נוסדה על ידי הרומאים במקומו של יישוב בשם ורמאן, שהיה בירת השבט הבלגי של הוירומאנדים, בנקודה שבה ניתן לחצות את נהר הסום. בימי הביניים הוקם בה מנזר שהתפתח הודות לעלייה לרגל לקברו של קנטן, רומאי נוצרי שהפיץ את הנצרות באזור ומת כקדוש מעונה (מכאן השם סן-קנטן). החל במאה התשיעית שימשה סן-קנטן כבירת רוזנות ורמנדואה, ומאז המאה העשירית רוזני ורמנדואה, שמוצאם היה משושלות המלכות הקרולינגית והקפטינגית, הפכו לרבי עוצמה, והעיר התפתחה במהירות רבה. ב-1080 התארגנו תושבי העיר והשיגו מהרברט הרביעי, רוזן ורמנדואה, מגילת זכויות שהעניקה להם מידה רבה של אוטונומיה. החל במאה השלוש עשרה סן-קנטן הפכה לנחלת מלך צרפת, וכלכלתה המשיכה לפרוח.

במאה הארבע עשרה סבלה העיר ממלחמת מאה השנים ומן המגפה השחורה. אוכלוסייתה התדלדלה וכלכלתה נפגעה קשות. במאה החמש עשרה מלכי צרפת ודוכסי בורגונדיה נאבקו על השלטון בעיר. ב-1557 הספרדים הטילו מצור על העיר, ולאחר שנכנעה (10 באוגוסט של אותה שנה), היא נבזזה, נהרסה עד היסוד והתרוקנה מתושביה. ב-1559 הוחזרה לצרפת שהחלה לבצר אותה שנית. במחצית השנייה של המאה השבע עשרה, כיבושיו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הרחיקו את העיר מן הגבול עם האימפריה הרומית הקדושה.

במאה התשע עשרה החל תהליך של פיתוח כלכלי וסן-קנטן הפכה לעיר תעשייתית. ב- 1870 במלחמת צרפת–פרוסיה נפלה העיר בידי הפרוסים, וב-19 בינואר 1871 הובס הצבא הצרפתי ליד העיר. במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי הגרמנים והחל ב-1916 היא נמצאה בקו החזית. התושבים עזבו, העיר נבזזה ונהרסה ברובה.

==כלכלה==

החל במאה השלוש עשרה סן-קנטן פרחה כמרכז של תעשיית טקסטיל ושל מסחר באריגים שהתאפשר הודות למיקומה על גבול ממלכת צרפת, בין ערי הירידים של שמפאן לבין ערי פלנדריה. היא נהנתה גם ממיקומה בלב אזור חקלאי עשיר. אולם, במאה הארבע עשרה כלכלתה של העיר נפגעה קשות בשל מלחמת מאה השנים ובשל המגפה השחורה.

במאה התשע עשרה, עקב המהפכה התעשייתית, החל תהליך של פיתוח כלכלי מואץ וסן-קנטן הפכה לעיר תעשייתית (בעיקר טקסטיל ומטלורגיה). במלחמת העולם הראשונה נהרסה העיר ברובה והציוד התעשייתי הושמד. רק בשנות החמישים של המאה העשרים החל שוב תהליך של התפתחות כלכלית. אולם, אחרי 1975 נפסקה הגאות הכלכלית כתוצאה מתחרות בינלאומית בתעשיית הטקסטיל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פיקרדי: ערים
קטגוריה:או-דה-פראנס: ערים
נסיכות סאמורזקנו

מחוז גאלי]]
נסיכות סאמורזקאנו (בגאורגית: სამურზაყანო) הייתה נסיכות קטנה באזור מחוז גאלי של היום (אבחזיה גאורגיה), שנוצרה עם התפרקותה של נסיכות אבחזיה עד שנת 1840.

אזור מחוז גאלי של היום היה במאה השבע עשרה אזור הספר של נסיכות אבחזיה ונסיכות סמגרלו, שתי ישויות שהתנתקו מהממלכה הגאורגית המאוחדת, והשליטה באזור זה השתנתה תכופות במהלך המלחמות בין השושלות הפיאודליות שרוואשידזה מאבחזיה ודאדיאני מסמגרלו. במחצית השנייה של המאה השבע עשרה, הצליחו נסיכי שרוואשידזה מאבחזיה לכבוש ולהשתלט על השטחים עד נהר האנגורי כולל אזור גאלי.

עם התפרקות נסיכות אבחזיה נשלט האזור שבין נהרות גאלידזגה ואנגורי על ידי ענף של משפחת שרוואשידזה שאחד מבניה, מורזקאן, קרא לאחוזתו הפיאודלית על שמו "סאמורזקאנו" (מילולית: "אדמת מורזקאן"). המעמד העליון של הנסיכות החדשה היה מורכב בעיקר מאצילים אבחזים דוברי גאורגית, בעוד שאיכרים היו מוצא אבחזי וגאורגים (מגרלים). בניגוד ליתר אבחזיה, שעברה תהליך של התאסלמה ברובה על ידי האימפריה העות'מאנית, נותרו תושבי סאמורזקאנו נאמנים לנצרות והשתייכו לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית. בסופו של דבר עברה הנסיכות הקטנה לשליטת מגרליה, אולם שימרה מידה של עצמאות אף לאחר התפשטותה של האימפריה הרוסית לקווקז והפיכתה, של נסיכות סמגרלו, בשנת 1804, למדינת חסות של האימפריה הרוסית. בשנת 1840, סיפחה האימפריה הרוסית את סאמורזקאנו בגלוי.

שיעור נישואי התערובת הגבוה בין האבחזים והגאורגים באותה תקופה הביאו לגיבוש מורשת מעורבת ולהופעתה של קטגוריה מיוחדת שנקראת סאמורזקנים (самурзаканцы) במפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית בשנת 1886. אוכלוסיית הסאמורזקנים הורכבה בעיקר על ידי מגרלים ומיעוט של אבחזים. 38% מאוכלוסיית המחוז זיהו את עצמם כמגרלים ו-35% זיהו עצמם כגאורגים (בנוסף למגרלים), בגאליסקיי אוייזד (Гальский уезд), בזמן מפקד האוכלוסין הראשון של הסובייטים בשנת 1926, ו-26% זיהו עצמם כאבחזים. שיעור האבחזים ירד כל כך במפקד שנערך לאחר מכן (1939) עד שהגיע לאחוזים בודדים בלבד. תושבי סאמורזקאנו היו דוברי ניב מקומי של השפה המגרלית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:אבחזיה: היסטוריה
קטגוריה:אבחזיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:גאורגיה בתקופת האימפריה הרוסית
קטגוריה:מלכות המשנה של הקווקז
סקאוט (כטב"ם ישראלי)

סקאוט מוצג בתערוכה בראשון לציון
סקאוט (Scout, שפרושו מאנגלית: סייר, גשש או צופה) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) לסיור ואיסוף מודיעין מתוצרת התעשייה האווירית לישראל, הכטב"ם הראשון פרי פיתוחה. כלי טיס מסוג סקאוט הופעלו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "זהבן". 

ה"סקאוט" הוא כטב"ם בתצורת מנור כפול המונע על ידי מנוע שתי פעימות דו-צילינדרי יחיד בעל מדחף דוחף. הוא יכול להמריא ממסלול המראה או באמצעות מעוט הידראולי ולנחות על מסלול או להתפס ברשת עצירה. הוא נושא מצלמה מיוצבת תחת גוף המטוס ויכול לשדר את המידע הנקלט על ידיו בזמן אמת לתחנה קרקעית.

מפתחי ה"סקאוט", שארלי אטאלי, דוד הררי ומיכאל שפר, קיבלו על כך את פרס ביטחון ישראל לשנת 1981.

== היסטורית שירות ==
כטב"מים מסוג "סקאוט" נרכשו על ידי צה"ל וזכו שם לכינוי "זהבן". ביוני 1979 החלה טייסת 200 לקלוט 20 כטב"מים מסוג זה בגף ייעודי שהוקם לצורך כך בבסיס חצור. ב-21 ביוני 1981 הוכרז גף "זהבן" כגף מבצעי בטייסת. פעילותו המבצעית הראשונה של ה"סקאוט" הייתה בשנת 1981, כשהוזנק "סקאוט" מבסיס בצפון ישראל לאזור מוכה טילים (אמ"ט) בבקעת הלבנון. ה"סקאוט" הצליח לשדר בזמן אמת תמונה חזותית של מערכי טילי הקרקע-אוויר (טק"א) הסוריים באזור. 

ה"סקאוט" הופעל גם במלחמת לבנון הראשונה שפרצה ב-1982. בחודשים יוני 1982 - ספטמבר 1982 ביצעו כטב"מים מסוג "סקאוט" 95 גיחות (מבצעים, אימונים וניסויים). ה"סקאוט" שימש לאיסוף מודיעין על סוללות טק"א, איסוף מודיעין להשתתפות, דווח תוצאות תקיפה, הכוונת מטוסים לתקיפת טק"א ורק"ם, איסוף מודיעין לטובת כוחות יבשה, חיפוש מטוסים ומסוקים שהופלו וצילום צירי תנועה לצורך תיעוד. באחד מהמבצעים הצליח "סקאוט" לזהות סוללת SA-8 שהותקפה על ידי מטוסי קרב. כטב"ם "סקאוט" אחד אבד בטיסה מבצעית עקב טעות אנוש. כן נפגעו מספר כטב"מים במהלך המראה ונחיתה אשר תוקנו בשטח.

גם לאחר המלחמה הופעל ה"סקאוט" במבצעים שונים בלבנון. בין השאר, סייע ה"סקאוט" במבצע לחיסולו של עבאס מוסאווי, מזכ"ל חזבאללה, ב-16 בפברואר 1992, במבצע "שעת לילה". ה"סקאוט" פעל לאיתור שיירת כלי רכב בה נסע מוסאווי, הכווין את מסוקי הקרב אליהם ודיווח תוצאות התקיפה.

באפריל 2004 הוצא ה"סקאוט" משירות בחיל האוויר הישראלי.

== מאפיינים (סקאוט) ==
תרשים של הסקאוט
=== מאפיינים כלליים ===
* מוטת כנפיים: 16 רגל 3 אינץ' (4.96 מטר)
* אורך: 12 רגל 1 אינץ' (3.68 מטר)
* גובה: 3 רגל 1 אינץ' (0.94 מטר)
* משקל מטען ייעודי: 84 פאונד (38 ק"ג)
* משקל ריק: 211 פאונד (96 ק"ג)
* משקל המראה: 350 פאונד (159 ק"ג)

=== ביצועים ===
* מהירות מרבית: 109 מיל/שעה (95 קשר, 176 קמ"ש)
* סייג רום: 15,000 רגל (4,575 מטר)
* שהות באוויר: 7 שעות

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים ישראליים
קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: כלי טיס בלתי מאוישים
פא"ר

פא"ר ("פתיחת אוצרות רוח") הוא מיזם של האוניברסיטה הפתוחה שאיפשר גישה חופשית לספרי לימוד אקדמיים בפורמט אלקטרוני, חלקם גם בגרסה קולית, ולמגוון חומרי לימוד מקוונים. המיזם פעל ממאי 2008 עד ספטמבר 2020.
180px

== היסטוריה של המיזם ==
היזמה החלה [http://www.openu.ac.il/shoham/pages/default.aspx במרכז שה"ם] (המרכז לשילוב טכנולוגיות להוראה מרחוק) של האוניברסיטה הפתוחה במסגרת שני מיזמים נפרדים. האחד הוא מיזם שכונה בשעתו "חשיפה לצפון", שנולד במהלך מלחמת לבנון השנייה. במסגרתו הוצע לפתוח את חומרי הלימוד של האוניברסיטה הפתוחה לטובת סטודנטים במוסדות להשכלה גבוהה מאזור הצפון. באותה תקופה נאלצו תושבי הצפון להישאר בבתיהם או לרדת למקלטים וסטודנטים נעדרו מכיתות הלימוד. מטרת המיזם הייתה להנגיש להם, ישירות למחשב הביתי, חומרי עזר שפותחו באוניברסיטה הפתוחה. היזמה השנייה, שכונתה בראשית הדרך "ספרים פתוחים", נוסדה בתחילת 2007 וייעודה היה להעלות חלק מספרי האוניברסיטה לרשת האינטרנט לרשות כלל הציבור.

מיזם פא"ר הוכר על ידי האיגוד הבינלאומי שעוסק בפתיחת חומרי לימוד לקהל הרחב OCW Consortium . איגוד זה הוקם על ידי אוניברסיטת MIT. מיזם פא"ר חבר באיגוד זה משלהי 2008. כמו כן מיזם פא"ר חבר בקהילת ה-OER של אונסק"ו.

מיזם פא"ר נסגר ב-1 בספטמבר 2020.

==תכנים באתר פא"ר==
=== ספרי לימוד בפורמט אלקטרוני ===
באתר פא"ר מתאפשרת גישה חופשית לעשרות ספרים מ-50 קורסים אקדמיים. הספרים מוצגים בפורמט אלקטרוני (ספר אלקטרוני) המאפשר לקוראים לדפדף בספר, לקבוע את תצוגת הקריאה הנוחה להם, לחפש טקסטים בתוך הספר ועוד. הספרים האלקטרוניים הם העתק מדויק של הספרים המודפסים הקיימים של האוניברסיטה הפתוחה. הגישה לספרים הצריכה רישום של המשתמש אך לא נדרש תשלום.

חלק קטן מהתמונות והטקסטים בספרים האלקטרוניים הוסתרו, וזאת עקב מגבלה של זכויות יוצרים.

=== ספרים קוליים ===
חלק מהספרים שהועלו בגרסה האלקטרונית כוללים גם גרסה קולית מלאה של הספר (בפורמט MP3/stream). כך ניתן להאזין לספרים דרך האינטרנט או להורידם למחשב האישי ולהאזין להם באמצעות נגנים ניידים. הספרים הוקראו על ידי קריינים מקצועיים, והוקלטו באולפני הקול של האוניברסיטה.

=== הרצאות בווידאו ===
חלק מהספרים מלווים בהרצאות וידאו של כותבי הספרים או של מומחים בתחום, רובם חברי סגל בכיר באוניברסיטה הפתוחה או באוניברסיטאות אחרות. ההרצאות מעשירות את חומר הלימוד ומציגות מבט נוסף או הדגשים לגבי פרקים מסוימים בספר. ההרצאות צולמו באולפני הווידאו של האוניברסיטה הפתוחה.

=== חומרי לימוד מקוונים ===
ברשות האוניברסיטה מאגר נרחב של פריטי למידה מקוונים שפותחו במיוחד עבור הסטודנטים של האוניברסיטה הפתוחה ועד היום הייתה גישה אליהם רק דרך אתרי הקורסים. פריטי הלמידה כוללים, למשל, מילוני מונחים, רשימות אתרים מומלצות, תרגילי רב-ברירה ("שאלות אמריקאיות"), מצגות המלוות את מפגשי ההנחיה, שיעורים מוקלטים בווידאו, לומדות וכדומה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://ocw.openu.ac.il/ אתר פא"ר]
* [http://www.ocwconsortium.org/community/blog/2008/12/04/ocwc-welcomes-eleven-new-members-including-the-open-university-of-israel-and-universidad-de-chile/ הכרזה על פא"ר כחבר ב OCW Consortium]
* [http://telem.openu.ac.il/hp_files/paper/november_08.html צליל מקוון מהדורת נובמבר 2008 על פרויקט פא"ר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ספריות דיגיטליות
יסעוריים

[[פולמאר צפוני]]
[[יסעור שחור-כיפה]]
יסעוריים (שם מדעי: Procellariidae) הם משפחת עופות ימיים המקורבים לאלבטרוסיים, החיים כמעט בכל הימים והאוקיינוסים.
חלקם גדולים, כגון היסעור הגדול הנפוץ באוקיינוס האטלנטי, שגודלו כמעט ששים סנטימטר; ולאחרים, כדוגמת היסעור הקטן שגודלו 30 סנטימטר.

== תיאור ==
היסעורים אינם מצטיינים בצבעים רבים. גבם והצד העליון של כנפיהם הם שחורים, ואלו חלקי גופם התחתונים מבהיקים בלבנם הטהור. הודות לקרומי השחייה המתוחים בין שלוש האצבעות שברגליהם הם מיטיבים לשחות, והודות לכנפיהם הארוכות והחדות הם מצטיינים כמעופפים מֻבהקים. בדרך כלל הם מתעופפים בסמוך לפני הים וחגים במעגלים. את רוב זמנם הם מבלים על פני המים. במשך היום הם מתעופפים ותרים אחרי טרף, בעיקר דגים וסרטנים. בלילה הם נחים על פני המים.

== רבייה ==
בעונת הקינון באים היסעוריים בלילה לחופי המים, ועל-פי-רוב בוחרים הם לשם כך איים בלתי מיושבים. הם מכינים לעצמם קנים בתוך מאורות שבאדמה, ומקום קינונם המאֻכלס להקות גדולות נהפך לכעין "חלת-דבש" מרֻבת מאורות. הנקבה אינה מטילה אלא ביצה אחת והאפרוח הנבקע מן הביצה מכֻסה פלומה ארֻוכה וצפופה. ההורים דואגים לאפרוחים ומביאים להם מזון והללו משמינים מאוד. אולם במשך היום עוזבים ההורים את האפרוחים לנפשם ויוצאים להתעופף על פני המים, ורק לאחר רדת החשכה הם חוזרים אל הקנים.

== מיון ==
סוגי המשפחה: 
* סוג בו מין יחיד יסעור קרגואלני (Aphrodroma brevirostris)
* סוג יסעור בולוור (Bulweria)
* סוג יסעור קורי (Calonectris)
* סוג בו מין יחיד יסעור הכף (Daption capense)
* סוג יסעור אפור (Ardenna) 
* סוג יסעור שחפי (Fulmarus)
* סוג בו מין יחיד יסעור כחול (Halobaena caerulea)
* סוג יסעור ענק (Macronectes)
* סוג פריון (Pachyptila)
* סוג בו מין יחיד יסעור שלג (Pagodroma nivea)
* סוג פרוסלריה (Procellaria) - בו יסעור לבן-סנטר
* סוג סערוני (Pseudobulweria)
* סוג סערון (Pterodroma)
* סוג יסעור (Puffinus)
* סוג בו מין יחיד יסעור אנטארקטי (Thalassoica antarctica)

==קישורים חיצוניים==

* 

 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אלפורד לייך
קטגוריה:יסעוראים
ג'ק שפרד (פושע)

שפרד השתמש בחבל עשוי בגדים על מנת להוריד את בס במהלך בריחתם מ[[כלא ניוגייט, לונדון.]]
ג'ק שפרד (באנגלית: Jack Sheppard; 4 במרץ 1702 - 16 בנובמבר 1724), היה פושע אנגלי ידוע לשמצה במאה ה-18 בלונדון. 

שפרד נולד למשפחה ענייה, והתחנך כשוליית נגר. אולם ב-1723 הוא החל לשתות משקאות חריפים בכמויות מופרזות ולבקר אצל זונות. בסופו של דבר הוא החל לנסות להגדיל את הכנסתו דרך פשע, תחילה על ידי גנבת דברים פעוטים מחנויות ובהמשך על ידי גנבת דברי ערך מבתים בהם עבד. הוא התפטר מעבודתו, הסתובב עם פושעים נוספים והתקדם לפריצה לבתים.

שפרד נעצר ונכלא חמש פעמים ב-1724. הוא נמלט בארבע הפעמים הראשונות, דבר שהפך אותו לדמות ידועה לשמצה בציבור, ופופולרית ביותר בקרב השכבות העניות. בסופו של דבר הוא נתפס, הורשע והוצא להורג בתלייה. חוסר היכולת של ג'ונתן ויילד (שהתחזה לאחד ממגיני החוק הראשיים בבריטניה) לשלוט בשפרד, והפציעות שספג בידי אחד מעמיתיו של שפרד הובילו לבסוף לנפילתו של ויילד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בבריטניה
קטגוריה:בורחים מכליאה
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בבריטניה ואירלנד
קטגוריה:ילידי 1702
קטגוריה:נפטרים ב-1724
מרטין ויינק

מרטין ויינק (מימין) עם [[קספר קאפארוני]]
מרטין ויינק (גרמנית: Martin Weinek; נולד ב-5 ביוני 1964) הוא שחקן טלוויזיה אוסטרי, יצרן יין, יזם ובדרן. ידוע בעיקר בזכות תפקידו כמפקח פריץ קונץ בסדרת הטלוויזיה "המפקח רקס".

== ביוגרפיה ==
ויינק למד דרמה בשנים 1983–1986 אצל הפרופסור פטר פ. יוסט.

החל מ-1986 ויינק היה חלק מלהקת התיאטרון "Group 80" בווינה וגילם תפקיד קטן של נער מעליות בסרט "Nachsaison". בשנת 1987 הוא שיחק בפסטיבלי Recklinghausen תחת בימויו של גאורג מיטנדריין במחזה "לכנר אדי מביט אל תוך גן עדן" וכן שיחק כמטאטא רחובות בסרט "Müllomania" תחת בימויו של דייטר ברנר. בשנים 1988–1989 שיחק בתאטרונים שונים, בין השאר ב-Jura Soyfertheater Vienna. בנוסף, ביים מספר מחזות בתיאטרון הרנאסלר בשנים 1990–1991. ברווחים שבין חובותיו לתאטרונים, שיחק ויינק בקולנוע ובטלוויזיה. ב-1989 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה Calafati Joe.

מלבד משחק, ויינק מגדל ומכין יין ביחד עם אשתו אווה, שעובדת כמחזאית. השניים החלו בתחביב גידול היין ב-1993 והם בעלי חווה בשטח 30 דונם ליד הייליגנברון.

==פילמוגרפיה==
*1989: Calafati Joe - סדרת טלוויזיה
*1999-2004, 2008- : המפקח רקס - סדרת טלוויזיה
*2004: סילנטיום
*2005: Grenzverkehr
*2006: Unter weißen Segeln (הפרק Träume am Horizont)
*2007: Die Rosenheim-Cops (הפרק Liebe bis zum Ende)
*2020: פרויד - סדרת טלוויזיה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1964
קספר קאפארוני

גספר "קספר" קאפארוני (באיטלקית: Gaspare "Kaspar" Capparoni; נולד ברומא ב-1 באוגוסט 1964) הוא שחקן איטלקי.

== ביוגרפיה ==

קספר קאפארוני נהייה שחקן תיאטרון בגיל 18, והודרך על ידי ג'וזפה פטרוני גריפי. ב-1984 הופיע בסרט "פנומנה", תחת בימויו של דאריו ארג'נטו. קאפארוני שיחק במספר רב של סרטים שזכו להערכה, בהם:
* Colpi di luce בשנת 1985, שבוים על ידי אנזו ג'. קסטלארי
* Gialloparma בשנת 1999, שבוים על ידי אלברטו בווילקואה
* Encantado בשנת 2002, שבוים על ידי קוראדו קולומבו
*Il Ritorno del Monnezza בשנת 2005, שבוים על ידי קרלו ואנזינה
* Two Families ו- Il Sole nero, שניהם ב-2007.

הוא גם מכבב בסדרות טלוויזיה, ביניהן באופרת הסבון "Ricominciamo" (שנת 2000), המיני-סדרה "Piccolo mondo antico", הסדרה "Incantesimo 4" (שנת 2001) ו-"Elisa di Rivombrosa" (שנת 2003), המיני-סדרה "La caccia" שבוימה בידי מאסימו ספאנו (שנת 2005), בה הוא האנטי-גיבור של אלסיו בוני, וכן בסדרה "קפרי" (שנת 2006).

בשנת 2007 הוא מגלם את הגיבור במיני-סדרה "Donna Detective" שבוימה בידי ציניזיה טוריני ובשנת 2008 כיכב בסדרה "המפקח רקס" לצד מרטין ויינק (הסדרה בוימה על ידי מרקו סראפיני), ובסדרה "קפרי 2", שבוימה על ידי אנדראה ברזיני וג'ורג'ו מולטני.

== פילמוגרפיה ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1964
Running Wild

להקת Running Wild בהופעה ב[[ברלין, 2005]]
Running Wild היא להקת הבי מטאל גרמנית.

הלהקה נוסדה בשנת 1976 בהמבורג. היא נחשבת אחת מחלוצות להקות המטאל הגרמניות, בהן נכללות הלהקות Helloween, רייג', גרייב דיגר, אקספט וסינר.

הלהקה נודעה בעולם המטאל כלהקת פיראט מטאל, ורבים מהמילים והלחנים בשיריה לקוחים מניבים ומשפטים פיראטיים שחלקם לא ניתנים לתרגום. הלהקה ערכה את הופעתה האחרונה ב-30 ביולי 2009 בפסטיבל ואקן.

== חברים נוכחיים ==

* רולף קספארק - שירה וגיטרה
* פיטר ג'ורדן - גיטרה
* פיטר פיצ'ל - גיטרת בס
* מתיאס ליברטות' - תופים

== חברים לשעבר ==

גיטרה:
* יואי בנדיג (1976-84)
* ג'רלד ווארנק (1984-85)
* מייקל קופר (1985-90)
* אקסל קולמורגן (1990-93)
* טילו הרמן (1994-2001)
* ברנד אופרמן (2002-2004)

גיטרת בס:
* ג'ורג שוורץ (1976)
* קרסן דייוויד (1976-79)
* מתיאס קאופמן (1980-83)
* סטפן בוריס (1984-87)
* ג'נס בקר (1987-92)
* תומאס סמוסזינקי (1992-2002)

תופים:
* מייקל אופמן (1976-82)
* וולפגנג הייג'מן (1982-87)
* סטפן שוורצמן (1987-88,1992-93)
* איאן פינליי (1988-90)
* ג'ורג מייקל (1994-98)

== דיסקוגרפיה ==

* Gates to Purgatory - 1984 
* Branded and Exile - 1985 
* Under Jolly Roger - 1987 
* Port Royal - 1988 
* Death or Glory - 1989 
* Blazon Stone - 1991
* Pile of Skulls - 1992 
* Black Hand Inn - 1994 
* Masquerade - 1995 
* The Rivalry - 1998 
* Victory - 2000
* The Brotherhood - 2002 
* Rogues en Vogue - 2005

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות גרמניות
קטגוריה:להקות מטאל
קטגוריה:להקות פאוור מטאל
הירושיגה

אוּטָגָאוָה הִירוֹשִיגֶה (ביפנית: 歌川広重; 1797 – 12 באוקטובר 1858), שהיה ידוע גם כאָנדוֹ הירושיגה, היה אמן אוקיו-אה יפני, אחד הציירים הגדולים בסגנון זה. הוא הושפע רבות מעבודותיו של הוקוסאי, ובמשך שנים השניים היו אמנים מתחרים בז'אנר הנופים המצוירים. יצירתו המפורסמת ביותר של הירושיגה היא "100 מבטים על אדו". תמונותיו של הירושיגה בולטות בצבעיהן הבוהקים, בנקודות פרספקטיבה מעניינות ובהתייחסות מיוחדת לעונות השנה. תמונותיו השפיעו על ציירים רבים, בהם מונה ואימפרסיוניסטים נוספים, ואן גוך וציירים רוסים כגון איוון ביליבין.

== ביוגרפיה ==
הירושיגה נולד במשפחה של מכבה אש, שגר מזרחית לטירת אדו (היום טוקיו). את האמנות למד ככל הנראה מאחד מעמיתי אביו. הוא התפרסם בגיל תשע בזכות ציור שצייר ברמה גבוהה יחסית לגילו הצעיר, המציגה את התהלוכה של משלחת איי ריוקיו לשוגון. למרות שהתחיל ללמוד בבית ספר לציור בגיל 15 הוא קיבל את התעודה כעבור שנה בלבד, למרות שהתהליך בדרך כלל לוקח בין שנתיים לשלוש. את הציורים המקוריים שלו התחיל הירושיגה ליצור רק בגיל 21. 

אביו מת כשהיה הירושיגה בן 12, והוא ירש את תפקידו והמשיך למלא את חובותיו ככבאי גם בתקופות ההתלמדות שלו, עד שנת 1832.

משמאל: "פריחת גני שיזיף בקאמידו" של הירושיגה; מימין, "פריחת עץ השזיף" של [[ואן גוך]]

בשנת 1832 הוזמן הירושיגה להצטרף לנציגי השוגון בחצר הקיסרית. בדרכו לקיוטו, בחן הירושיגה את טוֹקָאידוֹ, דרך שהובילה מהעיר אדו לקיוטו, העוברת ליד קו החוף וצופה לעבר רכס הרים מכוסי שלג. בהגיעו לקיוטו יצר את סדרת "53 התחנות של טוקאידו", סדרה אשר הקנתה לו תהילה רבה ביפן ומחוצה לה. למעשה, הסדרה הייתה פופולרית כל-כך שיצאה בשלוש מהדורות שונות. הקריירה שלו הייתה מעתה מסודרת - בתקופה זו תעשיית הדפוס שגשגה. בנוסף, צמיחת התיירות בתקופה זו הביאה להגדלת ביקוש למדריכי טיולים, ועבודותיו של הירושיגה, אשר צייר במהלך הטיולים שלו ביפן, היו פופולריות מאוד.

לקראת סוף חייו, המשיך הירושיגה לצייר תמונות בקצב גדול, כדי לספק את דרישות השוק, אך מעט מציוריו היו מוצלחים כמו העבודות הקודמות. בשנת 1856 הפך הירושיגה לנזיר בודהיסטי; באותה השנה התחיל לצייר את יצירתו המפורסמת "מאה מבטים על אדו". הוא נפטר בגיל 61 בעת מגפת כולרה באדו בשנת 1858 ונקבר במקדש זן. אמנים רבים מכל רחבי העולם ובמיוחד מיפן הושפעו מהיצירות שלו. אמנים שהושפעו מעבודותיו כגון, דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי מיפן, האמן אדגר דגה מצרפת, אמנית אמריקאית מארי קאסאט ואמנית ישראלית יונה לוי גרוסמן.

==גלריה==
===מתוך "53 התחנות של טוקאידו"===
<gallery>
Hiroshige Travellers on a Mountain path at night.jpg
Hiroshige matin clair d'hiver à Kameyama.jpg
Hiroshige11 hakone.jpg
Hiroshige46 shono.jpg
</gallery>

=== "100 מבטים על אדו"===
<gallery>
100 views edo 010.jpg
100 views edo 008.jpg
100 views edo 011.jpg
100 views edo 033.jpg
</gallery>

===מתוך "36 מבטים על הר פוג'י"===
<gallery>
תמונה:Cherry-Blossom-Utagawa-Hiroshige-36-Views-of-Mount Fuji-Series-7.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hiroshige.org.uk/ אתר המוקדש להירושיגה, עם מידע אודותיו והרבה תמונות (אנגלית)]
* 
* 
* 

קטגוריה:יפן: אמנות
קטגוריה:ציירים יפנים
קטגוריה:ילידי 1797
קטגוריה:נפטרים ב-1858