OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ורג' ריצ'י

ג'ורג' ג'י. ריצ'י (באנגלית: George G. Ritchie) היה נשיא האקדמיה לרפואה כללית של וירג'יניה בריצ'מונד, יו"ר המחלקה לפסיכיאטריה בבית החולים Towers<ref name="RSback">Ritchie, G. and Sherrill, E., Return from Tomorrow, 1978, back cover.</ref><ref name="Anniston" /> ומקים ונשיא "Universal Youth Corps", במשך יותר מ-20 שנה<ref name="Anniston" />. בשנת 1967 החל עוסק בפסיכיאטריה פרטית בשרלוטסוויל, וירג'יניה, ובשנת 1983 עבר לאניסטון, אלבאמה, לכהן כראש המחלקה לפסיכיאטריה במרכז הרפואי "Northeast Alabama Regional Medical Center". הוא חזר לריצ'מונד בשנת 1986 לפרקטיקה פרטית עד פרישתו בשנת 1992<ref>[http://www.inrich.com/cva/ric/obituaries/newsobituaries.apx.-content-articles-RTD-2007-10-31-0107.html Richmond Times-Dispatch obituary], October 31, 2007. Accessed 2007-12-18.</ref>
.

==חוויית סף-מוות==
בהיותו בגיל 20, ריצ'י נפטר בבית חולים צבאי, והוכרז כמת על ידי רופא צבאי בתפקיד, פעמיים<ref>Ritchie, G. Ordered to return: my life after dying, 1998, pp. 24-25.</ref>. אולם לאחר תשע דקות מההכרזה השנייה הוא התעורר לחיים. ד"ר ריצ'י כתב על חוויית סף מוות שלו בספרו "חזרה ממחר" (Return from Tomorrow) שכתב יחד עם אליזבת' שריל ופורסם בשנת 1978. בספרו הוא מתאר חוויה חוץ גופית ומאורעות שמימיים שאירעו לו<ref>Ritchie, G. and Sherrill, E. (1978), op. cit., pp. 36-46.</ref> כולל מסעות בין ממדים שונים במרחב ובזמן<ref>Ritchie, G. and Sherrill, E. (1978), op. cit., pp. 55-74.</ref>. הספר תורגם לתשע שפות שונות<ref>Ritchie, G. (1998), op. cit., back cover.</ref>.

==פטירתו==
ד"ר ריצ'י נפטר באוקטובר 2007 בביתו באירווינגטון, וירג'יניה, בגיל 84. אולם טרם מותו אמר לאור המידע שלמד בחוויית סף המוות שלו:

==ביבליוגרפיה==
*George G. Ritchie and Elizabeth Sherrill, Return from Tomorrow. Old Tappan, NJ: F.H. Revell, 1978. .
*George G. Ritchie, Ordered to Return: My Life After Dying. Charlottesville, VA: Hampton Roads Publishing, 1998. .

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרי חוויות סף מוות
קטגוריה:פסיכיאטרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2007
אליעזר אבי הבעל שם טוב

אליעזר היה יהודי במזרח אירופה במאה ה-17, שפרסומו העיקרי הוא הודות לבנו הבעל שם טוב. אין כמעט תיעוד היסטורי ומחקרים אודותיו, והידוע עליו הוא בעיקר מסיפורי שבחי הבעש"ט, שם מופיעים עליו סיפורים רבים והוא מתואר כ"צדיק נסתר". פרטים נוספים עליו קיימים במסורת החב"דית.

==ביוגרפיה==
שנת הולדתו אינו ידועה. על פי המסורת החסידית, הבעל שם טוב נולד כשהיה קרוב למאה שנה, ואם כן נולד לערך בשנים ה'ש"נ–ה'ש"ס. נשא את שרה. הזוג התגורר ב"". רבי יוסף יצחק שניאורסון זיהה את המקום כנסיכות ולאכיה, הזוג התגורר בעיירה "אוקופ" (כיום ), הסמוכה לקמניץ-פודולסק, או טלוסט. לפי משה אידל אזור מגוריהם הוא יותר צפונית-מערבית: בצפון נסיכות מולדובה שכונתה מולדו ולאכיה בעבר. בספר "שבחי הבעל שם טוב" נכתב שהם היו גרים סמוך לגבול.

על פי המסורת החסידית, רבי אליעזר היה עשיר, אך חי בפשטות ואת רוב כספו השקיע בהכנסת אורחים בביתו. לפרנסתו עסק בממכר לחם, והיה מחלק כיכרות רבים לעניים בלא לגבות מהם תשלום. אשתו הייתה תופרת, ואף היא לא נטלה שכר על עבודות שביצעה עבור משפחות נזקקות. לפי גרסאות אחרות, פרנסתם של הזוג הייתה מעיסוקה של שרה, כמיילדת. הוא נחשב כצדיק נסתר, והרבה היו מזכירים אצלו שמות לתפילה. אחרים מציינים אותו סתם כ"איש המוני".

אליעזר ואשתו היו עקרים במשך שנים רבות, ובנו - רבי ישראל בעל שם טוב - נולד לו רק לעת זקנתו.

במסורת חב"ד מתוארכת פטירתו לטווח השנים שבין ה'תנ"ה–ה'תס"ה. בעת פטירתו היה בנו רבי ישראל בן חמש שנים. אשתו נפטרה זמן קצר לאחר מכן.

בספר ההגיוגרפי "שבחי הבעל שם טוב" מסופר שהגיעו לעירו שודדים, ששבו ומכרו אותו לאחד מיועצי המלך, ובזכות עצה מוצלחת שנתן למלך, התמנה למשנה למלך, אולם כאשר ביקשה בת המלך להינשא לו, נאלץ רבי אליעזר לגלות שהוא יהודי. לאחר מכן, באישורה של בת המלך ברח וחזר אל רעייתו.

המסורת החסידית מייחסת לרבי אליעזר מעשה מיוחד שבזכותו זכה שנולד לו בן. על פי הספר "שבחי הבעש"ט", היה זה בזכות עמידתו בניסיון והימנעותו מלהתחתן עם בתו של המלך, נגלה אליו אליהו הנביא והבטיח לו בן (הבעל שם טוב) שנולד לו כשהוא קרוב לגיל מאה, אולם על פי הגרסה החב"דית, הדבר היה בזכות שהסכים לקבל אורח שהגיע לעיירתו במהלך השבת, שהתברר בסוף כאליהו הנביא.

על פי המסורת החב"דית, לפני פטירתו ציווה את בנו הילד שני דברים: 1. לא לפחד משום יצור, אלא רק מה'. 2. לאהוב כל יהודי באשר הוא.

==לקריאה נוספת==
*שבחי הבעל שם טוב, ה'תקע"ה, עמ' א'.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת הבעל שם טוב
קטגוריה:נפטרים במאה ה-17
קטגוריה:יהודי מזרח אירופה לפי אזור
קטגוריה:ילידי המאה ה-16
אורי לנגנר

רבי אורי לנגנר מסטרטין (ה'תק"ף, 1820 – י"ח באייר ה'תרמ"ט, 1889) היה האדמו"ר השלישי של חסידות סטרטין.

==ביוגרפיה==
נולד בשנת ה'תק"ף לאביו רבי יצחק לנגנר, אב"ד טארטאקוב, שהיה מצאצאי רבי יצחק חיות בעל ה"זרע יצחק", והיה מגדולי תלמידי רבי אורי מסטרליסק, וכך קרא לבנו על שם רבו. על פי המקובל במסורת החסידית כבר בהיותו ילד היה רבי יהודה צבי ברנדויין מייסד חסידות סטרטין (שהיה רבו של אביו של רבי אורי) מקרבו ולומד אתו. אביו של רבי אורי נפטר כשהיה רבי אורי ילד, והוא גדל אצל גיסו רבי אביגדור אייזן.

בשנת ה'תקצ"ח הוא נישא לשרה, בתו של רבי אברהם ברנדויין האדמו"ר השני של חסידות סטרטין, לאחר נישואיו הוא עבר להתגורר ליד חותנו ושימש כדיין. לאחר פטירת חותנו בג' בטבת ה'תרכ"ה הוא מונה לממשיך דרכו באדמו"רות, לצד דוד מחותנו רבי אליעזר ברנדויין (בנו הצעיר של רב יהודה צבי ברנדויין) ששימש באדמו"רות בעיר אזיפלע. את חצרו ניהל בעיירה רוהטין.

רבי אורי התאפיין בעיסוקו בהחזרת יהודים בתשובה וללמד עליהם זכות, כפי שהעיד על עצמו בהזדמנות כי .

רבי אורי נקבר בחלקת אדמו"רי סטרטין, ברוהאטין, ממשיך דרכו בחסידות היה בנו רבי יהודה צבי לנגנר. עקב פטירתו בל"ג בעומר, הפך ציון קברו למקום עליה לרגל בל"ג בעומר, וכיום הילולא במקביל להילולא בהר מירון על ציון קברו של רבי שמעון בר יוחאי. בשנת ה'תשע"ג נמצאה המצבה המקורית של רבי אורי והיא הוקמה מחדש.

==משפחתו==
;בניו
*רבי יהודה צבי לנגנר – ממשיך דרכו באדמו"רות, נפטר בי"ד באייר ה'תרס"ז.
*רבי יצחק אהרן לנגנר – נפטר בכ"ו בתמוז ה'תרנ"א.
*רבי ישראל מנחם לנגנר – מהעיר ברודי, נפטר בכ"א בסיוון ה'תרפ"ב.

;חתניו
*רבי חיים יוסף רבינוביץ – מטורקא, נפטר בד' בסיוון ה'תרע"א.
*רבי אלעזר רובין – מגלאגוב סאסוב.

==קישורים חיצוניים==
*
*[https://www.ivelt.com/forum/viewtopic.php?t=26542 אשכול על רבי אורי מראטין], בפורום "אידישע וועלט"
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי סטרטין
שלמה זלמן טריר

רבי שלמה זלמן הכהן טְרִיֶר (בגרמנית: Salomon Abraham Trier; ה'תקי"ח – י"ד בחשוון ה'תר"ז, 1846), רבה של קהילת פרנקפורט בתקופת הפילוג הקהילתי בין הרפורמים לאורתודוקסים, התפרסם בשל מלחמתו ברפורמים הראשונים שביטלו את ברית המילה. חבר הסנהדרין של פריז.

==ביוגרפיה==
בכ"ה בחשוון ה'תקס"ו, עם מינויו של רבי צבי הירש הורוביץ לרבה של פרנקפורט על מקום אביו רבי פנחס הורוביץ, מונה רש"ז לאחד מששת הדיינים של קהילת יהודי פרנקפורט בבית דינו של רבי שמואל זנוויל דראך.

עם כינון הסנהדרין של פריז נשלח לפריז כאחד משני נציגי הקהילה בפרנקפורט יחד עם יצחק הילדסהיים, מרדכי ברויאר מדגיש כי רש"ז ניאות לנסוע לכינוס הסנהדרין על אף ש-250 מחברי הקהילה בפרנקפורט שלחו מכתב תודה לנפוליאון על "שהכיר בצורך לטהר את דתנו ולהסיר ממנה מנהגים פסולים שחדרו אליה" ובנאומו לפני מושב הסנהדרין הביע את נכונות קהילתו לקבל את ההחלטות.

בשנת ה'תקע"ח, אחרי פטירת רבי צבי הירש הורוביץ, נבחר רבי שלמה זלמן לרב הקהילה, הוא שימש בתפקידו 25 שנים עד להתפטרותו, והיה הרב האחרון של הקהילה לפני הפילוג.

אף על פי שרש"ז נחשב לשמרן מאוד, בשנת 1832 הביע את הסכמתו לשינוי שפת הדרשות בבית הכנסת לשפה הגרמנית, אך הודה שאיננו מסוגל לכך בעצמו עקב גילו ולכן הזמין צעירים שיציעו את מועמדותם לתפקיד.

בשנת ה'תקצ"ג העניק הסכמה לאפרים משה פינר – מלומד יהודי מברלין, שתרגם את התלמוד לשפה הגרמנית. הסכמתו פתחה בפני פינר את הדרך לקבלת הסכמות מרבנים נוספים. לבסוף חזרו בהם אחדים מהרבנים המסכימים, ביניהם רבי משה סופר, בעקבות חשדות שהתעוררו שפינר נוטה להשכלה.

==מלחמתו ברפורמה==
בבחירות שנערכו בקהילה בשנת 1838 כבשו המשכילים את השלטון בקהילת פרנקפורט, ולתומכי הרפורמה ניתנה השפעה חזקה. הוקמה תנועה בשם "איחוד ידידי הרפורמה" ובשנת 1842 היא פרסמה מצע ובו התקפות על התלמוד, ברית המילה ודיני כשרות.

רש"ז פנה למועצת העיר בבקשה שלא ירשמו במרשם האוכלוסין את אלו שנמנעו מלמול את בניהם כיהודים. לצורך כך אסף מכתבים מרבנים רבים באירופה כנגד הרפורמה והדפיסם בספר שנקרא "Rabbinische Gutachten über die Beschneidung". בספר הובאו מכתבים של רבנים חשובים. בהם: רבי יעקב צבי מקלנבורג, רבי יעקב עטלינגר, רבי יצחק דב במברגר, ורבי שמשון רפאל הירש, לצד מכתבי תמיכה של אישים מראשי חכמת ישראל, כמו רבי שלמה יהודה רפפורט, יצחק נח מנהיימר, שמואל דוד לוצאטו, ויום טוב ליפמאן צונץ. הספר הודפס במהדורה מצומצמת ולא נמכר בחנויות הספרים כדי שלא ליצור את הרושם שברית המילה נתונה לוויכוח.

בתקופה זו הורע מאוד מצבם של האורתודוקסים בקהילה; בשנת 1845 התכנסה בפרנקפורט ועידת רבנים רפורמיים בה הוחלט שאין הכרח להתפלל דווקא בלשון הקודש. בסוף שנת 1843 נבחר המטיף הרפורמי ליאופולד שטיין כסגן לרב הראשי הרב טריר (אנשל מאיר רוטשילד שדרש מינוי סגן לרב כתנאי להקמת בית כנסת חדש מכספו בעלות של 250,000 גילדן, חזר בו מכוונתו לאור מינויו של שטיין), וכמחאה התפטר רבי זלמן מתפקידו. במקומו מונה שטיין כרב הקהילה, ומאוחר יותר, בשנת 1849, התארגנו חלק מהאורתודוקסים (שכבר אז התפללו במניינים פרטיים) והקימו קהילה נפרדת, "עדת ישורון".

==קישורים חיצוניים==
*[https://winners-auctions.com/he/content/חידושים-על-השס-ועוד-בכתב-ידו-של-רבי-שלמה-זלמן-טריר-ראבד-ורמ-בפרנקפורט-אוטוגרף-תקנז-תקפא-1797 חידושים על הש"ס ועוד, בכתב ידו של רבי שלמה זלמן טריר ראב"ד ור"מ בפרנקפורט], באתר ווינרס מכירות פומביות.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרנקפורט: רבנים
קטגוריה:חברי הסנהדרין של פריז
קטגוריה:ילידי 1758
קטגוריה:נפטרים ב-1846
בית הקברות היהודי בגומבין

בית הקברות היהודי בגומבין (בפולנית: Cmentarz żydowski w Gąbinie) הוא בית קברות יהודי השוכן בעיר גומבין שבמרכז פולין. בית הקברות הוקם במאה ה-19, ומאז שירת את הקהילה היהודית בגומבין.

בית הקברות ממוקם ברחוב קילינסקייגו (Kilińskiego). הוא היה פעיל עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית נהרס בית הקברות. נכון להיום (המאה ה-21) יש בו מעט מצבות ששרדו.

בית הקברות משתרע על שטח של כ-1.5 דונם.

==קישורים חיצוניים==
* [https://sztetl.org.pl/pl/miejscowosci/g/390-gabin בית הקברות היהודי בגומבין], באתר שטעטל וירטואלי
* [https://cemetery.jewish.org.pl/list/c_7 רשימת נפטרים הקבורים בבית הקברות היהודי בגומבין], באתר cemetery

קטגוריה:פולין: בתי קברות יהודיים
קטגוריה:יהדות פולין
משה מיינסטרס

רבי משה מיינסטרס (בכתיב ארכאי: רבי משה מיינשטרש, מוכר גם כרבי משה מווינה; בסביבת ה'ש"ץ, 1630 – בערך ה'תנ"ג, 1693) היה תלמיד חכם ומחבר ספרים במרכז אירופה של המאה ה-17. מוכר בעיקר מספרו "פנים מסבירות" המבאר את אגדות התלמוד בכמה מסכתות בתלמוד.

==ביוגרפיה==
נולד בווינה שבממלכת הבסבורג (כיום אוסטריה) לרבי שמעון חזן, בנו של ר' יששכר בער אליט שול חזן מפראג, שהיה ש"ץ באלטשולה, ולשרה, בתו של רבי מיינסטר מווינה. בני משפחתו היו חזנים מפורסמים בפראג.

לאחר פטירת אמו, בשנת ה'שצ"ט, גדל אצל אבי אמו - ר' מיינסטר מווינה. הוא התייחס על שמו, וכונה "(רבי) משה (רבי) מיינסטר'ס"" (ובמקורות ארכאיים: ר' משה ר' מיינשטרש).

בהמשך עבר לעיר אבותיו פראג, ושם למד אצל רבי אהרן שמעון מפראג (סבו של רבי אליה שפירא). זה האחרון הנחיל לו את דרך הלימוד בעומק הפשט, ולא בדרך הלימוד בחריפות שהיה מורגל במקומו. לאחר תקופה שב לעיר הולדתו, וינה. במשך שלוש שנים הוא שהה בווינה, בביתם של האחים העשירים ר' זעקיל סג"ל, ור' ישראל סג"ל פרנקל, לימים הרב באונגריש-ברוד.

בשנת 1670 (ה'ת"ל) התרחש גירוש ווינה על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורבי משה מיינסטרס גלה לאחת הערים בסביבה. במשך שלוש שנים הוא שהה בביתו של פילנתרופ עשיר בשם ר' יעקב קן.

רבי משה מיינסטרס מתואר (בעיקר בהסכמות לספרו "פנים מסבירות") על ידי גדולי דורו מסביבתו כלמדן, חריף, מתמיד ובעל הבנה ישרה.

שער הספר "פנים מסבירות". פראג, ה'תנ"ג
בשנת ה'תנ"ג הוציא לאור בפראג את ספרו "פנים מסבירות" על אגדות התלמוד מסכת ברכות וכמה מסכתות בסדר מועד. מתוך דברי כמה מהמסכימים נראה שהחיבור היה חלק מחיבור גדול בשם "תולדות משה". כמו כן החיבור נכתב על כל התלמוד הבבלי, אך בגלל קשיי מימון ההדפסה הוא הוציא לאור את החיבור רק על כמה מסכתות ראשונות בתלמוד. בהוצאת כרך זה תמך בו גיסו ר' יודא ליב ב"ר עזריאל מווינא, הנקרא "ר' לייב ר' עזריאל'ס". בין המסכימים על החיבור נמנים רבי גרשון אשכנזי ורבי אברהם ברודא.

==ספריו==
* כתבי של הקדוש מוהרר"ש - ספר קטן המכיל ליקוט מתורתו של רבי שמשון מאוסטרופולי, על פי כתביו, אמסטרדם סוף שנת ה'תמ"ז.
* פנים מסבירות - על אגדות התלמוד - מסכת ברכות וכמה מסכתות בסדר מועד, פראג ה'תנ"ג.

==לקריאה נוספת==
* המודיע, מוסף תורני, ב' באייר ה'תשע"ג, עמ' כ"ט–ל'

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשני התלמוד
קטגוריה:וינה: רבנים
קטגוריה:פראג: רבנים
קטגוריה:מו"לים יהודים
קטגוריה:ילידי המאה ה-17
קטגוריה:נפטרים ב-1693
רבי שמעון בן אבישלום

רבי שמעון בן אבישלום (או בן אבשלום, או בן אבטולמוס) היה אמורא בבלי מבעלי האגדה שזמנו ומקומו אינם ידועים בבירור.

==שמו וזהותו==
מקובל להניח כי היה מאמוראי בבל, שכן הוא מוזכר רק בתלמוד הבבלי, ולא בתלמוד הירושלמי הארצישראלי. עיסוקו העיקרי היה ככל הנראה באגדה, שכן מימרותיו הן בעיקר בתחום זה. באחד מאזכוריו הוא מופיע בתלמוד כמי ששם אביו היה "אבשלום", אך יש מן הראשונים שכתבו שלא ייתכן לגרוס כן, שכן אין מזכירים שם של אדם רשע. במקום נוסף הוא מופיע כמי ששם אביו היה "אבטולמוס", אך יש מהראשונים שגרסו "אבשלום". אף במקור בתלמוד בו הוא מופיע כ"בן אבישלום", קיימות גרסאות של "בן אבשלום".

מדברי רבי יוסף שאול נתנזון משמע כי רצה לזהותו עם התנא שמעון אחי עזריה, שמוזכר כבנו של אבטילס, אך סיים בצריך עיון.

==מדבריו==
הוא מופיע בתלמוד הבבלי מספר פעמים בודדות; שתיים מהן באגדות התלמוד:
* התלמוד דן במזמור התהילים הפותח בפסוק: , שעוסק בעת מנוסתו של דוד מאבשלום בנו שרצה להרוג אותו. התלמוד שואל מדוע אמר דוד באותה השעה מזמור, בעוד שלכאורה היה עליו לומר קינה. התלמוד מביא על כך את תירוצו של רבי שמעון בן אבישלום: .
* בנביא מוזכר כי דבורה הנביאה הייתה יושבת תחת תומר, לשפוט את העם. בתלמוד מובא בשם רבי שמעון בן אבשלום כי מיקומה זה הוא משום איסור ייחוד, שכן כך היא בלא כתלים, תחת עץ שענפיו גבוהים.
* במשנה מופיעה דעה כי המוכר עיר לחברו, אם לא פירטו מה כוללת העסקה, אנו מניחים כי בכלל העיר נמנה גם ה"סנטר". בתלמוד מובאים שני פירושים למילה "סנטר". אחד מהם הוא של שמעון בן אבטולמוס, המפרש כי הכוונה ל"באגי", כלומר השדות שסביב העיר.

==ראו גם==
* חנן בן אבישלום
* רב אבדימי בר חמא בר חסא

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמוראי בבל
קחוון ארצישראלי

קחוון ארצישראלי (או קחוון שחור מוצים; שם מדעי: Anthemis palaestina) הוא מין פרח ממשפחת המורכבים, הצומח באופן טבעי באזור הים התיכון. יש חוקרים המזהים את הצמח עם "ציץ השדה" המקראי, ודעת מיעוט מזהה אותו עם השושנה המקראית.

==מורפולוגיה וביולוגיה==
הצמח הוא צמח חד-שנתי . בעל גבעול זקוף ומסועף, בגובה 40–20 ס"מ. הפרח אסוף בסל , בדומה לשאר הפרחים מסוג הקחווניים. בצדו החיצוני יש פרחים לשוניים לבנים, ערוכים בדור אחד או שניים, ובאמצע הסל פרחים צינוריים צהובים, פחוסים וסימטריים. התפרחת שטוחה וא-סימטרית, ומתקמרת מעט עם פתיחת פרחי המרכז. בסך הכל מורכבת התפרחת מעשרות עד מאות פרחים.

עונת הפריחה היא ממרץ ועד יוני.

בית הגידול של הצמח הוא בלבנט, קפריסין וכרתים.

==במקרא==
על פי חוקרי צמחי המקרא, הקחוון הארצישראלי מופיע במקרא כפרח הצומח בשולי הדרכים ובשטחים פתוחים. הצמח מזוהה עם "ציץ השדה" המוזכר בנ"ך בספר תהילים: , וכן על ידי הנביא ישעיהו: , והוא משמש בפסוקים אלו כמשל לחיי האדם, ומסמל דבר חולף שאינו בר-קיימא. משמעות אפשרית לצמח קיימת גם בפסוק , שגם בו הצמח מסמל דבר עובר וחולף.

יש המזהים את הצמח עם השושנה המקראית, המוזכרת פעמים רבות במקרא ומסמל יופי והדר, אך זו דעת מיעוט.

== ראו גם ==
* שושנה (צמח מקראי)
* קחוון הנגב

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.wildflowers.co.il/hebrew/plant.asp?ID=180 קחוון ארצישראלי], באתר צמח השדה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1865
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ז'ורז' פרנסואה רוטר
קטגוריה:ארץ ישראל: מורכבים
קטגוריה:פרחים לבנים-צהובים בארץ ישראל
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
קידושא רבא (אירוע)

קידושא רבא (או בקיצור: קידוש) הוא מנהג של אירוח וכיבוד קל הנערכים לכבוד הולדתה של בת, בשבת שלאחר יום הבר-מצווה, או לכבוד שבת חתן ("אופרוף"). מדובר במנהג הרווח בקרב יהודים מקהילות אשכנזיות להזמין קרובים וידידים בבוקר יום השבת, לאחר תפילת מוסף. האירוע נערך מיד לאחר סיום התפילה, לפני שהציבור פונה לביתו לסעוד את סעודת יום שבת. ה"קידוש" נערך לרוב בבית הכנסת השכונתי או הקהילתי, או בבית משפחת בעל השמחה: היולדת, בבית משפחת הוריה או בבית משפחת בעלה; הורי חתן הבר-מצווה; הורי החתן או הורי הכלה. המשתתפים מברכים את בעלי השמחה ובני משפחתם באיחולים קלאסיים לרגל השמחה, ובאמירת לחיים.

שם האירוע מכונה על שם עריכת הקידושא רבא בו.

==בהולדת הבת==
מנהג עריכת אירוע "קידושא רבא" בשבת שלאחר הולדת הבת מוזכר כבר במאה ה-18. בשונה ממנהג שלום זכר, שמוזכר כבר בתקופת המעבר בין ראשוני לאחרוני אשכנז, מנהג "קידושא רבא" לרגל הולדת הבת אינו מוזכר בתקופה זו. אמנם קיים בסיס תלמודי לכך, בדרשה של רבה בר רב הונא בשם רב על מנהגו של בועז.

המנהג רווח בעיקר בציבור החסידי, ובמהלך המאה ה-20 החל רווח יותר גם בציבור הליטאי.

יש שציינו את מנהג עריכת "קידושא רבא" להולדת הבת כסגולה למציאת שידוך.

להזמנה לאירוע ה"קידושא רבא" יש לרוב נוסח מסורתי, עם שינויים קלים בין קהילות שונות.

==כיבוד==
האירוח כולל מאכל ומשקה, שאינם מצריכים נטילת ידיים, ובעיקר עוגות מסוג עוגת ספוג (טורט) וקוגל אטריות. לעיתים מוגשים גם הערינג עם בצל קצוץ או עם ירקות פרוסות ובתוספת קרקרים, קוגל תפוחי אדמה, טשולנט, דגים מעושנים, ועוד.

==ראו גם==
* זבד הבת
* בר מצווה
* שבת חתן
* שלום זכר
* קידושא רבא

== קישורים חיצוניים ==
* [https://din.org.il/2012/02/21/זבד-הבת-קידושא-רבה/ זבד הבת – קידושא רבה], באתר דין, כ"ח בשבט ה'תשע"ב (21 בפברואר 2012)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:יום שבת
קטגוריה:אירועים משפחתיים
קטגוריה:סעודות מצווה
כלי הדיינים

כלי הדיינים הם כלים שעל הדיינים להחזיק במושב בית הדין, בעת ניהול הדיון ומטרתם העיקרית היא לאכוף את ביצוע פסק הדין, או לסייע לקיומו.

== מקור ==
חז"ל דורשים את המילה 'תשים' בפסוק 'ואלה המשפטים אשר תשים לפניהם', על חיוב החזקת כלי הדיינים בבית הדין.

== הכלים ==
כלי הדיינים מפורטים בתלמוד:
#מקל - להכאת החייבים מכת מרדות.
#רצועה - להלקאת החייבים מלקות.
#שופר - לנידוי ושמתא.
#סנדל - לקיום מצוות חליצה.
#:יש מהראשונים שלא מנה סנדל בין כלי הדיינים, משום שהשימוש בסנדל היה רק בזמן חז"ל, כאשר הנעליים לא היו בשימוש המוני, ויש מהאחרונים שכתבו שהוא לפי שאינו חובה, אלא רק בגדר המלצה.

יש מן הראשונים שמנו בין כלי הדיינים גם ספר תורה, לצורך השבועה.

==תוקף החיוב להחזיקם==
מן האחרונים יש שכתבו בדעת ראשונים שהלימוד מהפסוק אינו אלא אסמכתא, והחזקת הכלים בבית הדין היא רשות.

=== בזמן הזה ===
נחלקו הפוסקים האם גם בזמננו יש חיוב על הדיינים להחזיק את כלי הדיינים בבית הדין, או שבזמן הזה שבטלה הסמיכה שוב אין חיוב זה על הדיינים.

יש שאסרו להעמיד כלים אלו בבית הדין במקרה שהעם מצייתים לדין ואינם צריכים אמצעי כפייה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בתי דין (יהדות)
עזרא הנביא ממונקנטור

רבי עזרא הנביא ממונקנטור (Moncontour ) היה תלמיד חכם צרפתי ואולי גם מקובל, בן המאה ה-13, שחי ופעל בתקופת בעלי התוספות.

זהותו המדויקת אינה ידועה, הרב חיד"א זיהה אותו עם רבי עזרא בן שלמה, ובעקבותיו כך זוהה גם אצל רבי נפתלי יעקב הכהן, אך יש הדוחים זיהוי זה.
==חייו==
רבי עזרא חי בעיר מונקטור שבצרפת, שם גם הקים בית דין וישיבה. היה מתלמידי ר"י הזקן, ובין תלמידיו נמנה המהר"ם מרוטנבורג. ניתן להסיק מכך שהוא האריך ימים. 

לעומת הזיהוי הצרפתי המקובל, המופיע אף בתוספות רבינו פרץ, בשני כתבי יד מוזכר רבי עזרא כספרדי, וכנכדו של רבי אברהם אבן עזרא.

==כינויו "הנביא"==
סיבת כינויו בשם "הנביא" אינה ברורה. לדעת לאופולד צונץ היה זה תואר כבוד, ואין בו כדי ללמד על עיסוקו. אך לדעת גרשם שלום ואברהם יהושע השל הכינוי מלמד על עיסוקו בתורת הסוד ובעליות נשמה כמנהג הנפוץ בקרב גדולי חסידי אשכנז כמו רבי יעקב הלוי ממרויש. יעקב ישראל סטל סבור כי התואר ניתן לו בשל היותו בעל מופת.

אפשרות נוספת היא ששמו הצרפתי היה פרופיאט (בצרפתית: prophet) המתורגם "נביא". קיימים חכמים נוספים בימי הביניים שכונו "נביא" ויש לכך מספר אפשרויות שונות.

==אזכורים==
אזכוריו של רבי עזרא הנביא מעטים, הידועים שבהם הם בתוספות ובתשובות מהר"ם מרוטנבורג המובא בהגהות מרדכי.

דברים בשמו שנמסרו בעת עליית נשמה מצוטטים על ידי רבי משה בוטריל (משנת ה'רס"ז, כתב יד מוסאיוב 22) ובליקוטים ישנים (כתב יד קיימברידג' Add.643).

==לקריאה נוספת==
* א. א. אורבך, בעלי התוספות, עמ' 336–337.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי התוספות
קטגוריה:תלמידי ר"י הזקן
חסידות ליאדי

חסידות ליאדי הייתה חצר חסידית ענף של חסידות חב"ד שפוצלה וניהלה חצר בפני עצמה. מייסד החסידות רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון התמנה כאחד מאדמו"רי חב"ד עם פטירת אביו הצמח צדק בשנת תרכ"ו. ככל הנראה הכתרתו הרשמית כ"רבי" על ידי הרבנים בליאדי התקיימה בשנת תרכ"ט.

==היסטוריה==
עוד בחיי רבי מנחם מנדל שניאורסון החלו רבים מהחסידים להתקשר לבנו רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון. לאחר פטירת הצמח צדק, הוקם בית דין מיוחד שדן בצוואתו של הצמח צדק, מי יהיה האדמו"ר אחריו. הכרעת בית הדין הייתה כי בנו הצעיר של הצמח צדק, רבי שמואל שניאורסון, יכהן כאדמו"ר הבא.

בעקבות כך עזב רבי יהודה לייב שניאורסון את לובביץ', ובעידוד בנו רבי שלמה זלמן שניאורסון, עבר לקאפוסט וייסד בה את חסידות קאפוסט. האחים רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון ורבי ישראל נח שניאורסון נשארו שנתיים בלובביץ' ולאחר מכן עבר רבי חיים שניאור זלמן לליאדי ורבי ישראל נח עבר לניעז'ין. רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון בתחילה כיהן רק ברבנות, אולם לאחר הפצרת תושבי העיר הוא החל לנהוג באדמו"רות ולומר מאמרי חסידות.

הנהגתו של רבי חיים שניאור זלמן הייתה בדרך אבותיו – חסידות חב"ד: הוא נהג לקבל אנשים רבים מדי יום, וקיבל מהם פדיונות, ופעמים רבות היה גם נותן להם מטבע לצדקה. הוא גם מימן מכספו האישי אברכים שעסקו בלימוד התורה. מנהג נוסף שאפיין את החצר היה תהלוכה גדולה אותה היו עושים החסידים עם האדמו"ר בדרך לתשליך.

לחסידות לאדי היה אוסף של ספרים וכתבי חסידות שונים, כולל כרכי כתבי יד של הצמח צדק ומאמרי חסידות של אדמו"רי לאדי עצמם. רובו של אוסף זה נמסר לרבי יוסף יצחק שניאורסון הרבי השישי מלובביץ'. האוסף נמצא כיום בספריית חב"ד לובביץ' בניו יורק<ref></ref>.

==שושלת אדמו"רי החסידות==
*רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון - רבי חיים היה בנו של רבי מנחם מנדל שניאורסון האדמו"ר השלישי של חסידות חב"ד. לאחר פטירת הצמח צדק התפצלה חסידות חב"ד, ובנו רבי חיים הקים את חסידות חב"ד בליאדי בשנת ה'תרכ"ט. הוא נפטר בד' בטבת ה'תר"ם. לאחר פטירתו התפצלה החסידות לשניים: חלק מהחסידים קיבלו עליהם כאדמו"ר את בנו רבי יצחק דובער שניאורסון, וחלק קיבלו עליהם כאדמו"ר את חתנו רבי לוי יצחק מסיראטשין.
**רבי יצחק דובער שניאורסון - בנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון. לאחר פטירת אביו הנהיג את החסידות. נפטר בכ' בניסן ה'תר"ע.
**רבי לוי יצחק מסיראטשין - נכדו של רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין, היה חתנו של רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון. לאחר כשנתיים מפטירת חותנו, בשנת ה'תרמ"ב התיישב בסיראטשין והנהיג שם את החסידות בדרכה של חב"ד, על אף מוצאו מחסידות פולנית. נפטר בכ"ג בטבת ה'תרס"ה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

ליאדי
ליאדי
יצחק אייזיק לנגנר

רבי יצחק אייזיק לנגנר (י"א בשבט ה'תרל"ו, 1876 – כ"ב בתמוז ה'תש"ז, 1947) היה מקובל והאדמו"ר החמישי של חסידות סטרטין.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה סטרטין שבאוקראינה לרבי יהודה צבי לנגנר. נשא את הרבנית רבקה וייזל, בת רבי מרדכי סג"ל לוי, בן רבי משולם פייש סג"ל-לאווי מייסד חסידות טאש. כבר בצעירותו החל ללמוד את תורת הקבלה והיה בקיא בכתבי האריז"ל.

לאחר פטירת אביו בי"ד באייר ה'תרס"ז (1907), מילא את מקומו, והחל להנהיג את קהילת סטרטין. בשנת ה'תר"ע העביר את בית מדרשו לבוברקה, מהאזורים המרכזיים בחסידות, שם הקימו לו מקורביו בית מדרש גדול ורבים היו לחסידיו.

במלחמת העולם הראשונה גלה להונגריה, ובסיום המלחמה חזר למדינת גליציה. בי"ז באלול ה'תר"ף (1920), עבר לניו יורק בעקבות בקשה מראשי "חברה עטרת יהודה צבי מסטרטין", שם ייסד מחדש את בית מדרשו בשכונת איסט סייד שבעיר ניו יורק, שכונה שהתרכזו בה יהודים שומרי תורה ומצוות ממזרח אירופה.

נפטר בכ"ב בתמוז ה'תש"ז (1947) ונקבר בבית העלמין היהודי בסמוך לעיר לייקווד. בנו ממשיך דרכו היה רבי משולם פייביש לנגנר.

==ספריו==
*קן ציפור - ביאור ספר תהילים על פי הקבלה.

==קישורים חיצוניים==
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי סטרטין
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ניו ג'רזי: רבנים
קטגוריה:ילידי 1876
קטגוריה:נפטרים ב-1947
חסידות מרקישוב

אוהל מרקישוב בבית הקברות היהודי בוורשה]]
חסידות מרקישוב הייתה חצר חסידית שהתקיימה בארבעת העשורים שטרם מלחמת העולם השנייה, ענף מבית איזביצה והמשך ישיר לרבי צדוק הכהן מלובלין. אדמו"רי החסידות התגוררו בלובלין, מרקישוב (ומשם נגזר שם החסידות) וורשה.

==היסטוריה==
===רבי אברהם משה ויינטרוב===

אבי החסידות, רבי אברהם משה ויינטרוב, נולד בסביבות שנת ה'תרט"ו בז'ליחוב, והיה חסידם ותלמידם המובהק של האדמורי"ם רבי יהודה לייב איגר ורבי צדוק הכהן מלובלין, ממשיכי דרכו של רבי מרדכי יוסף מאיזביצה.
לאחר פטירתו של רבי צדוק ללא צאצאים הוכתר רבי אברהם משה לממשיכו.

כרבו רבי יהודה לייב מלובלין, היה גם רבי אברהם משה מאחר בתפילתו ועוסק בהכנות שעות רבות. דברי התורה שהשמיע נחשבו לעמוקים ביותר.

תחילה ישב באחד מפרוורי לובלין, מאוחר יותר עבר לזליחוב ומשם למרקישוב על שמה נקרא "הרבי ממרקישוב". בשנת 1912 (ה'תרע"ב), עם התפתחות החצר, עבר ממרקושוב לאוטווצק הסמוכה לוורשה, שהייתה במקום מרכזי ונגיש יותר עבור החסידים הרבים שנסעו אליו. נפטר בשנת תרע"ה או תרע"ח ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה. 

בניו היו: רבי יהושע עוזיאל, ממלא מקומו; רבי חיים יהודה (נפטר בתרצ"ח); רבי אפרים ירחמיאל (נפטר בתרפ"ט). חתנו היה רבי עוזר צוועקין, מייסד בית הדפוס "שלמון" בלובלין.

===רבי יהושע עוזיאל ויינטרוב===
בנו רבי יהושע עוזיאל מילא את מקומו.

כאביו היה מאחר בתפילתו, ושיחותיו לחסידיו נמשכו שעות ארוכות.

מספר חסידיו היה מועט. לפי מחקר שערך החוקר מרצ'ין וודזינסקי בשיתוף אוניברסיטת פרינסטון עולה כי למרקישוב היו שני שטיבלך בלבד בפולין. מסופר עליו כי היה שולח את חסידיו לנסוע לחצרות אחרות.

רבי יהושע עוזיאל מיעט להביע את דעתו בנושאים ציבוריים, אך תמך בהקמת אגודת ישראל והשתתף באחת מהאסֵפות הראשונות שלה בפולין. בשנת תרצ"ה היה בין החותמים על קריאה לתיקון בנושאי ה בפולין.

נפטר בגטו ורשה בשנת תש"ג ונקבר באוהל אביו. המקום נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה, ומקום האוהל זוהה בשנת ה'תשנ"ט ושופץ מחדש.

חתניו היו: רבי משה זאב שצדרוביצקי (בנו של רבי מאיר שלום מקוברין-ביאליסטוק); רבי אריה לייב לברטוב בן ר' אייזיק מזאלושיץ ורבי צבי הירש פרידלינג - רב בביסקוביץ, ומו"ל כתב העת "הבאר".
==אישים בחצר==
בין חסידי מרקישוב:
*ר' יוסף קניגסברג - מנהל ישיבת חכמי לובלין.
*רבי יהודה לייב זילברברג - רב בגרודז'יסק ובליז'נסק.

==לקריאה נוספת==
* צבי מושקוביץ, מלאכי עליון, ירושלים ה'תשכ"ו, עמ' ל"ו-ל"ז.

==קישורים חיצוניים==
*
*[https://www.nidberu.org/viewtopic.php?f=9&t=446 רבי צדוק הכהן מלובלין ותלמידיו הרה"ק רבי אברהם משה ממרקישוב] באתר נדברו.
*[http://www.yiddishworld.com/forum/viewtopic.php?t=27787 שושלת מרקישוב] באתר "אידישע וועלט פארומס".
* 
* [https://yiddishevinkel.com/wp-content/uploads/2021/01/פרשת-יתרו.pdf רבינו הרה"ק רבי אברהם משה ממארקשאוו זי"ע] בגיליון "הילולא דצדיקיא"

==הערות שוליים==

מרקישוב
קטגוריה:חסידות במרחב הפולני
רב אחא בריה דרב אויא

רב אחא בריה דרב אויא היה אמורא בבלי מהדור השישי, תלמיד-חבר לרב אשי. לדעת מחבר סדר הדורות הוא רב אחא בר עויא בן הדור השלישי, תלמידם של רבי יוחנן ורבי אסי, ותלמיד-חבר לרב אשי הקדמון.

==זיהויו==
הוזכר בתלמוד בבלי כ-20 פעם כשהוא דן בהלכה עם רב אשי.

לדעת מחבר סדר הדורות, רב אחא בריה דרב אויא הוא רב אחא בר עויא שהוזכר כמה פעמים כתלמידו של רבי אסי ורבי יוחנן, מראשוני האמוראים, ולדעתו "רב אשי" עמו דן הוא רב אשי הקדמון בן הדור השני, ולא רב אשי עורך התלמוד בן הדור השישי. אך לדעת הרב אהרן הימן בספרו תולדות תנאים ואמוראים, רב אחא בר עויא הוא אמורא אחר, בן הדור השלישי, ואילו רב אחא בריה דרב אויא הוא בנו של רב אויא, תלמיד-חבר לרב אשי, בן הדור השישי ועורך התלמוד, וככל הנראה אף השתתף עמו בעריכת התלמוד. ולדבריו כן היא דעת הספר יוחסין.

יש המזהים את רב אדא בריה דרב אויא ורב אחא בר עוירא, המוזכרים באופן חד-פעמי בתלמוד, עם רב אחא בריה דרב אויא. יש סוברים כי גם רב אדא בר רב עזא הוא רב אחא בריה דרב עויא.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור השישי לאמוראי בבל
משה סטניצר

הרב משה סטניצר (נכתב ביידיש: סטעניצער; נפטר בו' באדר ה'תר"ד) היה צדיק חסידי ומחשובי תלמידי החוזה מלובלין והמגיד מקוזניץ. רבנים מגדולי החסידות הסתופפו אצלו, אך לא הייתה לו חצר חסידית בפועל.

==ביוגרפיה==
נולד לרבי ישעיה זאב מטורנא, מחשובי תלמידי המגיד מקוזניץ. התגורר בעיר זליחוב.

היה מחשובי תלמידי החוזה מלובלין שהעריך אותו מאוד. החוזה כינהו "איש כערכי", ואף ביקש ממנו שיתפלל עליו כאשר חלה. לפי המסופר, כאשר הסתכסך רבי משה עם רבי שמעון אשכנזי, שלח החוזה מלובלין מכתב לרבי שמעון בו כינה את רבי משה בתואר "משה עבדי" ותמה כיצד לא חשש לדבר בגנותו.

רבי משה לא ניהל חצר חסידית משלו, ורבו, המגיד מקוזניץ, תמה על כך שאינו מנהיג עדה משלו. אך על אף שלא ניהל חצר חסידית, רבים מגדולי החסידות היו מחסידיו, ביניהם: רבי ישכר דב מרדושיץ, רבי אשר מזליחוב ורבי יצחק מוורקא.

לאחר פטירת המגיד מקוזניץ והחוזה מלובלין, החל לנסוע לרבי מאיר מאפטא ולרבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא.

נפטר בו' באדר ה'תר"ד. לפי המסופר, ערך רבי משה ביום פטירתו משתה גדול, ובמהלך הסעודה התבטא כי הוא "הולך מ לעולם האמת בשמחה".

==משפחתו==
*בנו, רבי יעקב יצחק סטניצר - אב"ד העיר סאבין.
*בנו, רבי אריה ליבוש סטניצר - אב"ד העיר ווייסליטץ.

==לקריאה נוספת==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:תלמידי החוזה מלובלין
קטגוריה:צדיקי החסידות
קטגוריה:ילידי המאה ה-18
קטגוריה:נפטרים ב-1844
משולם זלמן מירלש

רבי משולם זלמן מִירְלְשׂ-ניימרק (נכתב גם: מירלס; ה'שפ"ד, 1624 – כ"ב בכסלו ה'תס"ז, 28 בנובמבר 1706) היה מרא דאתרא, אב"ד וראש ישיבה בקהילות אה"ו.

== תולדותיו ==
נולד לרבי יעקב דוד קאפיל, ראב"ד בווינה, בן רבי נפתלי צבי הירש אב"ד פולדא. ככל הנראה נשא שלוש נשים זו אחר זו: גננדיל, בת רבי יעקב רבה של וינה; מרים, בת רבי נתן פרידלנד; ואישה שלישית, בת "הקצין" ברוך קרפלס. התגורר בווינה עד לשנת ת"ל (1670), בה גורשו יהודי וינה, אז עבר לברלין.

בשנת ה'ת"ם עזב רבי הלל אשכנזי את רבנות קהילות אה"ו והתמנה לרבה של ז'ולקבה. במקומו בא לתפקיד רב הקהילות רבי משולם זלמן. בתפקיד זה כיהן כ-26 שנה. הוא הקים ישיבה במָקום, ועמד בראשותה.

רבי משולם זלמן מתואר כ"למדן" וכ"גאון" בפי גדולי דורו. בבית דינו דנו בעיקר דיני ממונות, והוא היה מהיחידים באירופה שהיה מוסמך לכך מטעם השלטונות, ופסקי דינו קיבלו אישור רשמי מטעמו של כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, אליה השתייכה אז אה"ו.

בשנת ה'תנ"ב נקרא לכהן כרב הערים ז'ולקובה וטיקטין, אך סירב.

בהשתדלותו נבנה באלטונה מבנה בית כנסת גדול, בשנת ה'תנ"א. בית הכנסת חרב בשואה.

בשנותיו האחרונות מינה את חתנו רבי צבי הירש אשכנזי לכהן כרב לצידו. אחר פטירתו רצו קהילות המבורג ו שרבי צבי הירש ימלא את מקום חותנו, אך חלק מתושבי אלטונה רצו למנות את הרב משה מרוטנברג. על פי הסכם רוטציה, הוסכם ששניהם יכהנו כרבנים, כל אחד חצי שנה, לסירוגין.

על צדקותו סופר שקודם תפילתו שחרית הוצעה לפניו רכישת יהלומים במחיר זול, אך הוא דחה את ההצעה לאחר התפילה, משום חשיבות תפילה בציבור, על אף מניעת רווח כספי גדול. בינתיים ההצעה חמקה מידיו, ובוצעה מול אחר שהיה זמין לעסקה. רבי משולם זלמן שמח ביותר על שעלתה בידו לקיים את המצווה מול הפסד ממון זה.

== צאצאיו ==
* בנו רבי אברהם - דיין בפוזנא
* בנו בנימין זאב וולף - מפרנסי הקהילה בברלין, חתן רבי נפתלי כ"ץ
* בנו דובער
* בנו רבי אריה לייב - אב"ד וואלפא
* בנו נפתלי הירש ניימרק - רב בפולדא
* בנו משה ניימרק - מחותנו של פתחיה, בנו של רבי דוד לידא
* בתו (מאשתו מרים) שרה רבקה - אשת רבי צבי הירש אשכנזי (ה"חכם צבי")
* חתנו רבי שלום ז"ק - אב"ד בירז'
* חתנו רבי שמואל זנוויל מקראקא
* חתנו רבי אלחנן ברלינר - אב"ד גרודנה
* חתנו רבי יצחק אייזיק גינצבורג - אב"ד במוהילוב
* בתו פעסלא - אשת רבי לייב הכהן פופרש

== קישורים חיצוניים ==
* 
*.
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבני אה"ו
קטגוריה:ראשי ישיבה
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1624
קטגוריה:נפטרים ב-1706
ניסן ספיבק

ניסן סְפִּיבַק (מוכר בכינוי נִיסִי בֶּלְזֶר, או נִיסִי קִישִׁינוֹבֶר, או ניסי ברדיצ'בר; ה'תקפ"ד, 1824 – ה'תרס"ו, 1906) היה חזן, מנצח ומלחין יהודי בולט במזרח אירופה בסוף המאה ה-19. כיהן בחזנות בבלץ, קישינב, ובברדיצ'ב. נחשב לרבם של חזנים רבים בדור שאחריו. דמותו הפכה לסמל של חזן יהודי טיפוסי.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה נובה מיש (מוש) שבבלארוס (אז חלק מהאימפריה הרוסית) למשפחה חב"דית, ונחשב בילדותו לעילוי ולמדן. מגיל צעיר גילה נטייה למוזיקה. כילד שר במקהלת החזן זלמן זינגר מאומן (זלמן אומנר), ולאחר מכן בקרלין אצל החזן ברוך קרלינר.

משם עבר לשורר במקהלתו של החזן המפורסם ירוחם בלינדמן (ירוחם הקטן, 1798–1891) ששימש כחזן בברדיצ'ב. הוא נשא לאישה את בת אחותו של ירוחם. בגיל צעיר החל לכתוב לחנים, שעוררו תשומת לב.

בילדותו איבד את קולו בעקבות תאונה, וקולו הפך להיות צרוד, אך למרות זאת הוא היטיב לעשות בו שימוש.

בגיל 20 מונה לחזן בבלץ ועל שמה כינוהו רבים עד סוף חייו. מבלץ עבר לקישינב, ובשנת 1877 נבחר לחזן בברדיצ'ב בבית הכנסת של העיר העתיקה – בה נשאר עד סוף חייו. נפטר בסדיגורה במהלך מסע הופעות עם מקהלתו בשנת 1906.

המוגבלות הקולית שלו הביאה אותו לפיתוח סגנון מקורי של חזנות, שבה תפסה המקהלה מקום משמעותי הרבה יותר מהנהוג עד אז. הוא הרחיב מאוד את תפקידה של המקהלה, ובנה הרכבים רחבים, עם תפקידי סולו ודואטים. המקהלה שלו משכה אליו פרחי חזנות רבים, והיא הפכה למושג בעולם החזנות באוקראינה. יכולת הניצוח המרשימה שלו התפרסמה אף היא ועשתה לו שם אגדי, והוא ערך מסעות ברחבי האימפריה הרוסית עם מקהלתו. במסעות אלו התקבל גם בחצרות חסידיות, כמו בחצר רבי דוד טברסקי מטולנה – שאליו התקרב מאוד, ובחצר רבי אברהם יעקב, האדמו"ר הזקן מסאדיגורא.

ניסי נחשב לגאון במוזיקה היהודית, ולחנים רבים שלו התפרסמו ברחבי מזרח אירופה ובחצרות החסידות השונות. מפורסמים במיוחד הם הלחנים למלכויות זכרונות ושופרות, "ונתנה תוקף", "תכנת שבת", "איך נפתח פה", "לכו נרננה", ו"ה' מלך".

==בפולקלור==
דמותו של ניסי הפכה לאגדה עוד בחייו, ומעשיות רבות נפוצו סביבו. סופר, שכשעבר לפני התיבה אצל רבי דוד טברסקי מטולנה בתפילת מוסף של ראש השנה נאלץ להפסיקו במילים "אדם יסודו מעפר" בשל בכי שתקף אותו.

בפולקלור היהודי של מזרח אירופה היו גם בדיחות רבות בשמו, או על חשבונו; כך סופר שרבי דוד מטולנה הציע לו להוסיף סכום כסף ולמצוא למקהלתו חזן ראוי לשמו – כעקיצה על קולו הצרוד, או שכאשר תיארו בפניו את יכולות הניצוח הווירטואוזיות של ניסי, הגיב בפרפראזה על הפיוט: "אשרי עין ראתה כל אלה, אך למשמע אוזן דאבה נפשנו".

את דמותו תיאר החזן פנחס מינקובסקי שהיה תלמידו: .

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.jewish-music.huji.ac.il/he/content/ניסאן-ספיבק ניסאן ספיבק], באתר המרכז לחקר המוזיקה היהודית – האוניברסיטה העברית בירושלים.
* 
*[https://www.nli.org.il/he/items/NNL_MUSIC_AL997008901379905171/NLI ועל ידי [ביצוע מוקלט], לחנו של ניסי בלזר בביצוע החזן בן ציון מילר, באתר הספרייה הלאומית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חזנים אוקראינים
קטגוריה:מלחינים יהודים אוקראינים
קטגוריה:מלחיני קטעי חזנות
קטגוריה:מלחינים חסידיים
קטגוריה:ילידי 1824
קטגוריה:נפטרים ב-1906
יחזקאל גרובנר

רבי יחזקאל הלוי גְרוּבְּנֶר (גרובנער; ט"ו בתמוז תרע"ח, 1918 – י"ד בתמוז ה'תשס"ט, 6 ביולי 2009) היה רב ופוסק אמריקאי יליד פולין. מחבר שו"ת "כנסת יחזקאל".

==ביוגרפיה==
נולד בכשאנוב לשמעון זימל – יצרן טקסטיל בקרקוב מחסידי ראדומסק, ולרחל לבית שטאפלר מצאצאי הרמ"א. בצעירותו כבר התפרסם לעילוי. למד בישיבת "כתר תורה" שהקים רבו האדמו"ר מראדומסק רבי שלמה חנוך רבינוביץ. היה לתלמיד מובהק של רבי דוד משה רבינוביץ, ראש רשת הישיבות "כתר תורה". הוסמך להוראה על ידי רבי זאב וולף נוסנבוים מדרוהוביטש. בתקופה זו התכתב גם עם הרוגאצ'ובר.

עם הכיבוש הנאצי של פולין במלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, וכמו פליטים אחרים מפולין הוגלה לסיביר, שם שהה במחנות ריכוז. לאחר מכן שוחרר ושהה בסמרקנד.

עם תום המלחמה כיהן כרב בולבז'יך. בתקופה זו למד אצלו הרב יעקב אריה אלתר בנערותו בעת שהותו בקרלסבאד. משם עבר לדטרויט שבמישיגן וכיהן בה כרב וכראש ישיבה של "ישיבת חכמי לובלין" בדטרויט עשרות שנים. היה פעיל מאד בענייני הרבנות בעיר בתפקידו כמנהל ועד הרבנים.

פעל לתיקון עירוב בדטרויט. נודע גם בהתנגדותו ההלכתית לעישון סיגריות. פרסם מאמרים ותשובות הלכתיות רבות בכתבי עת וקבצים תורניים. היה פעיל מאוד בתנועת אגודת ישראל בארצות הברית.

שמר על קשרי ידידות והערצה עם רבי מנחם מנדל שניאורסון, האדמו"ר מלובביץ'.

נפטר בלייקווד ונקבר בירושלים בהר הזיתים. ספרו שו"ת "כנסת יחזקאל" עוסק רבות בנושאי רפואה והלכה.

==משפחתו==
נשא את רויזל לבית שלאף.
* חתנו הרב אברהם יצחק סורוצקין - ראש ישיבת טלז-קליבלנד וראש מתיבתא דלייקווד, וחבר מועצת גדולי התורה של ארצות הברית. בנו של רבי ברוך סורוצקין.
* חתנו הרב משה מרדכי לאווי.

==קישורים חיצוניים==
*.
*[https://il.bidspirit.com/ui/lotPage/source/catalog/auction/6926/lot/134651/מכתב-מהגאון-רבי-יחזקאל-גרובנר-זצ-ל?lang=he מכתב מהגאון רבי יחזקאל גרובנר זצ"ל], באתר בית המכירות בידספיריט.
;חיבוריו
*.
*.
*.
*.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידות ראדומסק
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
סיני הלברשטאם

רבי סיני הלברשטאם (ה'תר"ל – כ"ו בתמוז ה'תש"א) היה רב ואדמו"ר בז'מיגרד, מייסד חסידות צאנז-ז'מיגראד.

==ביוגרפיה==
נולד לרבי ברוך הלברשטאם מגורליץ שכיהן אז כרבה של רודניק, ולפעסיל בת רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים (ייטב לב). נישא לרחמה בת רבי נפתלי הורוביץ (מעליץ), והתגורר תקופה במעליץ.

היה תלמיד וחסיד של דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא, ולעיתים קרובות נסע אליו.

כיהן כרב הצעיר של גורליץ, לצד אביו רבי ברוך, ובהמשך כיהן כרבה של קולושיץ. בשנת תרס"ז החל לכהן כרבה של ז'מיגרד, על שמה התפרסם, שם החל לנהוג באדמו"רות.

בשנת תרצ"ח עבר להתגורר בקראקא לצורך טיפולים רפואיים. כממלא מקומו ברבנות ז'מיגרד מינה את בנו רבי אהרן, רבה של אשיק. בקראקא ניהל ישיבה לבחורים חסידיים.

במהלך מלחמת העולם השנייה נמלט לרוסיה, והתיישב בבוברקה. כעבור תקופה קצרה גורש לסיביר, ויחד אתו גורשו חלק מבניו ומצאצאיו. בדיעבד התברר שבזכות הגירוש שרדו צאצאים אלה את השואה. בהם היו בניו הבחורים ישראל ואריה לייבוש – לימים אדמו"רי ז'מיגראד, נכדו רבי מאיר הלברשטאם – לימים האדמו"ר מטשאקווא בבני ברק, ונכדו רבי נפתלי הלברשטאם – לימים האדמו"ר מצאנז גריבוב.

נפטר באומסק, סיביר, בשנת תש"א, ועל מקום קבורתו הקימו בניו קבר. כעבור שנים נעשה ניסיון להעברת גופתו לישראל, ובנו רבי אריה לייבוש רכש עבורו חלקת מקום בהר הזיתים. התוכנית לא יצאה אל הפועל, אך הוקמה מצבה על שמו בהר הזיתים וצאצאיו נוהגים לפקוד אותה ביום היארצייט, זאת על פי האמונה כי צדיקים שנקברים מחוץ לארץ ישראל מובאים ונקברים בארץ ישראל על ידי מלאכים.

==הנהגתו==
היה נוהג לקום בחצות הלילה וללמוד עד זמן התפילה. היה בעל קסם אישי, וסביבו התרכזו חסידים ואוהדים. חסידיו פתחו קלויז בבילגוריי. התפרסם גם כבעל מופת, ובתקופה מסוימת כונה "חוזה". על פי המסופר, בעת שהותו בקראקא ריפא בחור אילם.

==משפחתו==
* בנו הרב חיים יהודה – רבה של אושפיצין, חתן הרב יהושע פנחס בומבך רב באושפיצין. נרצח בשואה.
* בנו הרב אברהם אביש (ה'תרנ"ד–ה'תש"א) – רב בסאטמר. חתן רבי העניך פריינד, רב באינטרדם (בן הרב אברהם יהושע פריינד).
* בנו הרב דוד (ה'תרנ"ה–ה'תש"ב) – דיין בסוסנוביץ. חתן רבי יחזקאל מרדומסק.
* בנו הרב אהרן – רב באשיק. חתן הרב חיים ברוך רובין. נרצח בשואה בכ"ב בתמוז ה'תש"ב.
* בנו הרב יחזקאל שרגא מרידיק – חתן הרב פנחס נתן סאפרין מקומרנה.
* בנו רבי ברוך מזאקילקוב – חתנו של רבי דב בריש וידנפלד מטשבין. נרצח בשואה.
* בנו רבי יעקב – מייסד חסידות טשאקאווא
* בנו רבי ישראל – אדמו"ר מז'מיגראד בניו יורק. חתנו של הרב שמשון אהרן פולונסקי.
* בנו רבי אריה לייבוש – האדמו"ר מז'מיגראד בישראל.
* בתו פעסיל – אשת רבי יעקב מושקוביץ, האדמו"ר משאץ בחיפה.
* בתו רייזל שרה – אשת רבי ברוך הלברשטאם, רבה של גריבוב ורב הצעיר בצאנז. בנו של רבי מרדכי זאב הלברשטאם.

==ספריו==
* חמדה גנוזה, סיפורי צדיקים. חלק ראשון על רבי חיים הלברשטאם, חלק שני ושלישי על תלמידי בעש"ט ועוד גדולי ישראל, על ידי מכון חבת הקדש, ברוקלין תשנ"ח–תשס"ב. מהדורה חדשה עם הערות, על ידי הרב שמעון שמואל הלברשטאם, ירושלים תשע"א.

כרך עם חידושיו בכתב יד אבד בשואה.

==קישורים חיצוניים==
*.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי צאנז
קטגוריה:משפחת טייטלבוים
קטגוריה:משפחת הורוביץ
קטגוריה:קרקוב: אדמו"רים
קטגוריה:ילידי 1870
קטגוריה:נפטרים ב-1941
אברהם דב פופל

רבי אברהם דב פופל (י' באלול ה'תרכ"ה/ה'תרכ"ט, 1 בספטמבר 1865 – ד' בשבט ה'תרפ"ג, 21 בינואר 1923) היה רב ליטאי, רב העיירות האנושישוק ומריאמפול. כיהן כיו"ר אגודת הרבנים, ויו"ר אגודת ישראל בליטא.

==ביוגרפיה==
נולד לליב ורבקה פופל בהאנושישוק שבפלך קובנה. בצעירותו למד ב"קיבוץ הפרושים" שבעיירתו. החל משנת ה'תרנ"ז, כיהן כרבה של עיר הולדתו האנושישוק. בשנת ה'תרס"ה (1905) עבר להיידוצישוק, ולאחר מכן למריאמפול, שם מונה לרב העיר, במקום קודמו רבי אליהו קלצקין שמונה לרבה של לובלין.

במריאמפול עסק בפעילות ציבורית בקהילה היהודית, והשתתף באסיפות ובמוסדות הקהילה היהודית. בנוסף, כיהן כסגן נשיא הוועד הלאומי וכיו"ר אגודת ישראל בליטא. רבי אברהם דב היה גם מתומכי הארגונים הציוניים, ומיוזמי הקמת הגימנסיון העברי בעירו, שהיה הגימנסיה הראשונה בליטא ששפת ההוראה הבלעדית בה הייתה עברית.

נבחר לציר ה"סיים הליטאי". נאומו בסיים נגד עונש המוות התפרסם בכל רחבי ליטא ועורר הדים רבים.

נפטר בד' בשבט ה'תרפ"ג, במשך ימי השבעה ביקרו בעירו אורחים רבים בהם צירי הפרלמנט הליטאי. על פי תיאורים כ-100 רבנים הספידו את הרב פופל בימי השבעה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידי 1865
קטגוריה:יהודים חברי הסיימאס הליטאי
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים ליטאים
קטגוריה:נפטרים ב-1923
פריבוז'ני (ווזנסנסק)

פריבוז'ני (אוקראינית: Прибужа́ни; לשעבר: קאנטקוזנקה (Кантакузенка), וגם: קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka); בכתיב יידי מופיע גם בשמות: קונטיקוזיבא, קונטיקוזבא, קנטיקוזיבא) הוא כפר באוקראינה, בראיון במחוז ניקולייב.

הכפר שוכן בסמוך לעיר ווזנסנסק, מעברו השני על גדות נהר הבוג הדרומי (למעשה הוא חלק מווזנסנסק, מעבר הנהר). גשר היוצא מהכפר עובר את הנהר, ממנו ממשיכה דרך העוברת בשדות חקלאיות, וממשיכה בתוך ווזנסנסק. ממוקם כ-125 קילומטר צפונית-מזרחית לאודסה. בשנת 2001 מנתה אוכלוסיית הכפר כ-2,013 איש. נכון להיום (2021) האוכלוסייה מונה 1,615 איש. הממשלה מקומית היא מועצת הכפר פריבוז'ניבסקה.

==היסטוריה==

הכפר נוסד בשנת 1753, והשתייך לנסיכי , על שמם הוא כונה מתחילה בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka). מתחילת המאה ה-19 כונה קאנטאקוזינקה (Кантакузенка; Kantakuzinka). במקור הוא השתייך ל, שלא כמו ווזנסנסק הסמוכה, שהשתייכה ל. בשנת 1828 הוסב המחוז ל. כעבור שש שנים, משנת 1834 הוא נכלל ב החדש (שבירתו הייתה אננייב), שהכיל בעיקר את מחציתו המזרחית של מחוז טירספול, במחוז חרסון (מחוז אננייב בוטל מאוחר יותר, ב-1921, וכיום המקום בשטח של ראיון פודילסק ). המחוז היה בשליטת האימפריה הרוסית. בין שתי מלחמות העולם נקרא הכפר בשם קאנטאקוזובקה (Kantakuzovka), והוא השתייך למחוז אודסה, בשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, שהייתה חלק מברית המועצות. את השם פריבוז'ני קיבל הכפר לאחר מלחמת העולם השנייה, וכך הוא מכונה כיום.

על פי מפקד שנערך במקום בשנת 2001, רוב תושבי הכפר הם דוברי אוקראינית, מיעוט קטן מהם דוברי רוסית, והשאר הזניח דוברי שפות אחרות.

בשנת 1897 חיו בכפר כ-912 יהודים. היהודים היו חלק גדול בכפר עד להשמדתם בשואה.

== מבני המקום המפורסמים ==
רבי [[יהושע השיל רבינוביץ, מבני המקום היהודיים. התגורר במקום בנעוריו, בסוף המאה ה-19]]
* רבי יצחק יואל רבינוביץ מקנטיקוזיבה - האדמו"ר החמישי של חסידות ליניץ. החל את אדמו"רותו בכפר פריבוז'ני, לאחר ששוחרר מגלותו ביקטרינוסלב, עד לפטירתו.
** בנו רבי יהושע השיל רבינוביץ - האדמו"ר ממונוסטריץ'. עבר להתגורר בכפר יחד עם אביו, אחר שובם מגלותם.
* - יליד הכפר. טייס תקיפה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות.
* - יליד הכפר. צלף בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, פרש מלא ב.
* ויקטור בוריסוביץ' חוסיד - יליד הכפר. גנרל יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה. עליו כתב נתן אלתרמן את השיר "גנרל חסיד" בטור השביעי.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://rada.info/rada/04376245/ אתר מועצת הכפר פריבוז'אניבסקה]
* 
* 
* [http://weather.in.ua/ua/nikolaevskaja/21496 מזג אוויר בכפר פריבוז'אני]

קטגוריה:מחוז מיקולאייב: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1753
שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם

רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם, (ה'תרע"ג – כ"ו באדר ב' ה'תשמ"ו) היה רב אמריקאי, אדמו"ר מצישינוב, וסופר חסידי-תורני. התפרסם בין השאר בשל המספר העצום של השאלות ההלכתיות ששיגר למגוון רחב של רבנים בדורו, וכונה בשל כך "הרב השואל".

==ביוגרפיה==
נולד בטומשוב לובלסקי לרבי אריה לייבוש מצישינוב בן רבי יצחק טוביה רובין נינו של רבי אשר ישעיה רובין וחתן רבי חיים מצאנז, ולאמו בת רבי שמחה ישכר בער הלברשטאם מצישינוב. למד בישיבות בצאנז ובטורנא. הוסמך להוראה על ידי רבי שמואל אהרן מילר מלאבאווא. מגיל צעיר החל להתכתב בהלכה עם פוסקים מפורסמים כמו רבי אהרן וולקין, רבי יהודה לייב צירלסון, ורבי נחום ויידנפלד. שימש כרב ור"מ בישיבת "נצח ישראל" בטומשוב.

עם פרוץ השואה נמלט לרוסיה ונסע לווילנה, אך נתפס כמבריח גבולות ונידון למאסר של 5 שנים במחנות עבודה בסיביר. באוגוסט 1941 שוחרר יחד עם כל אזרחי פולין לפי ההסכם שנחתם בין הממשלה הפולנית הגולה לסובנארקום (ממשלת ברית המועצות), ועבר לקזחסטן, בתקופה זו נפטר אביו והוא הוכתר כאדמו"ר לחסידות טומשוב, הוא ריכז סביבו שרידים מפולין ופעל להקמת מקווה והפצת יהדות.

עם תום המלחמה, שב לפולין בשנת ה'תש"ו, דחה את הצעת הרבנות של הערים חלם ושטטין, והתגורר בלודז' שם ניהל את "איגוד הרבנים הפליטים" ויחד עם רחה שטרנבוך ורבי אליעזר סילבר פעל להשגת אשרות כניסה ואישורי הגירה עבור רבנים פליטים. משם עבר לפראג והשתתף הקמת "איחוד שרידי הרבנים ממזרח אירופה".

אחרי השואה עבר לארצות הברית, שם התגורר בבורו פארק והתפרסם כאדמו"ר מצישינוב. הרבה בהתכתבות הלכתית עם רבנים רבים, עסק בפעילות ספרותית חסידית, והקים את מכון "סגולה" לחקר החסידות. הוציא גם לאור בעילום שם או תחת פסבדונים ספרים שונים; בהם ספר זיכרון לקהילת טומשוב לובלסק, וספר פולמוס נגד ספר "החסידות" שחיבר אהרן מרקוס. בין שמות העט שלו: שלום לבי"א, ועוד.

==משפחתו==
אחותו נישאה לרבי שלמה הלברשטאם מבובוב בזיווגו השני.

נשא את שרה בת רבי ישראל יעקב טאפאלא רבה של סדובנה.
*בנו הרב אריה לייבוש ישראל בן ציון.
*בנו הרב חיים יעקב מאיר.
*בנו רבי יצחק טוביה (ה'תשי"ח, 1958 – כ"א בניסן ה'תש"ף, 2020), רב קהילת צישינוב בורו פארק.
*בתו הענא נחמה נישאה לרבי חיים יעקב הורוביץ.
*בתו חיה נישאה לרב משה אהרן אייזנבך בן רבי יחיאל פישל אייזנבך.

==קישורים חיצוניים==
*.
*.
*.
*.
*.
*[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH003362330/NLI ישרי לב – זכרונות רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם על שנות המלחמה], באתר הספרייה הלאומית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי בית רופשיץ
קטגוריה:אדמו"רים אמריקאים
קטגוריה:משפחת הלברשטאם
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1913
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
הונאת המידות

הונאת המידות הן מצוות עשה ולא תעשה בעניין איסור הונאה במידות ומשקולות. מצוות אלו כוללת הן את עשיית המידות והמשקלות המזויפים, הן את השימוש בהם, והן את הונאת הלוקח בעת המדידה או המשקל.

==מקור המצוות==
מצוות הונאת המידות נשנו בשני מקומות בתורה, בפרשת קדושים ובפרשת כי תצא:

תופעת עיוות המידות והמשקולות הייתה נפוצה בזמן המקרא, וכך גם בזמן הנביאים. הנביא עמוס מוכיח את העם האומרים: . גם בספר משלי מוקעת התופעה: .

בשנת 2021 נמצאה בחפירה ארכאולוגית משקולת בת שני גרה מהמאה ה-7 לפנה"ס השוקלת פי שלושה מכפי המצוין עליה, וכפי המשוער שימשה רמאים בשלהי ימי בית ראשון.

==דיני המצוות==
בהונאת המידות כלולים כמה מערכות דינים:
* חומרי אבני המשקל והמידות: עליהם להיות מחומרים עמידים שאינם נשחקים (היינו משקולות של אבן קשה או זכוכית, ולא מבדיל, עופרת ומתכות אחרות שנשחקות), וכן באביזרי המדידה, שעליהם להיות יציבים וקשיחים.
* אופן השקילה הנכון: מלבד חובת הדיוק במידות, כך גם יש למדוד ולשקול לפי האופן המקובל, ולא במידות קטנות או גדולות יותר, שבהן שכיח שייווצרו פערים.
* החזקת מידות ומשקולות מזויפים: אסור להשהות ברשותו מידות ומשקולות מזויפות, מחשש שמא ישתמש בהן.

בתלמוד מסופר כי כאשר לימד רבי יוחנן בן זכאי דינים אלו, אמר: . לבסוף לימד את פרטי הדינים, בהסתמך על הפסוק .

===אכיפה===
בית הדין מצווה להעמיד ממונים שיפקחו ויאכפו את מרמי המידות, בהלקאה, קנס ושאר עונשים שביד בית הדין.

===בפחות משווה פרוטה===
לדעת ספר החינוך, בשונה משאר איסורי גזל, איסור הונאת המידות הוא אף בפחות משווה פרוטה. אמנם רבי ישעיה פיק ברלין פקפק בכך.

==ראו גם==
* אונאה

==לקריאה נוספת==
* אנציקלופדיה תלמודית, כרך ל"ט, ערך מדות ומשקלות (השימוש), טור תכ"א ואילך

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:מצוות שבין אדם לחברו
קטגוריה:מצוות עשה
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:פרשת קדושים
קטגוריה:פרשת כי תצא
תפילה קצרה

תפילה קצרה היא מעין תחליף (זמני) לתפילת שמונה עשרה, הנאמרת במקרים בהם המתפלל נמצא במקום סכנה, שאינו יכול להתפלל את תפילת העמידה הרגילה ביישוב הדעת כלל.

תפילה קצרה פותחת ב"התנצלות": , ממשיכה בבקשה קצרה: , ונחתמת בברכה: .

==תוכן==
במשנה מופיע:
.

בתלמוד בבלי מופיעה על כך הרחבה, עם דעות שונות על נוסח התפילה:

להלכה נפסק בתלמוד כדעת אחרים.

נוסח זה מופיע גם במשנה תורה לרמב"ם, בשינוי קל: .

==דיני התפילה==
התפילה נאמרת רק במקרה כאשר המתפלל נמצא במקום סכנה ואינו יכול להתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל בכוונה כלל.

רצוי להתפלל את התפילה בעמידה על מקומו כבשעת תפילת שמונה עשרה, אך אם גם בזה עדיין קיימת סכנה, יכול הוא להתפלל את תפילה זו תוך כדי הליכה.

אם לאחר שהתפלל תפילה קצרה, שוב הוכשרו התנאים להתפלל תפילת שמונה עשרה, ועדיין לא עבר זמן תפילה, חייב לחזור ולהתפלל תפילת שמונה עשרה כרגיל.

==ראו גם==
* תפילת מעין שמונה עשרה

==קישורים חיצוניים==
* 
* אליהו ליפשיץ, [http://www.ybm.org.il/Admin/uploaddata/LessonsFiles/Pdf/1438.pdf סוגיה פט: תפילה קצרה], באתר ישיבת ברכת משה

==הערות שוליים==

קטגוריה:תפילת שמונה עשרה
הימים שבין יום כיפור לסוכות

הימים שבין יום כיפור לחג הסוכות הם ארבעה ימים (י"א בתשרי - י"ד בתשרי) הנחשבים ביהדות לימים מיוחדים, בהם עוסקים במצוות. בימים אלה אין אומרים תחנון.

== מעלת הימים==
על פי המובא במדרש, במוצאי יום הכיפורים מכריזה בת קול: .

ימים אלה נחשבים לימים גבוהים ונעלים, בהם עסוקים במצוות בניית הסוכה ורכישת ארבעת המינים.

השל"ה כתב שבימים שבין יום כיפור לסוכות יש להרבות בשמחה.

היום הראשון של חג הסוכות נקרא בגמרא "ראשון לחשבון עוונות", ועל פי אחד הפירושים העיקריים הכוונה שבימים שבינתיים אין זמן לחטוא.

על רבי משה סופר, ה"חת"ם סופר", מסופר כי בימים אלו היה שרוי בדביקות ועסק בחיבור שיריו, שירי דביקות בבורא. רבי חיים הלברשטאם ה"דברי חיים" נהג לחבוש בימים אלו שטריימל, כבחג.

==י"א בתשרי==
יום י"א בתשרי, למחרת יום כיפור, מכונה בהרבה קהילות, בעיקר בתנועת החסידות (תוך ייחוס השם להבעל שם טוב) ובקהילות מקרב יהדות אוקראינה, "גאטס נאמען". לא ברור מקור המנהג וטעמו, אך קיימים על כך מספר הסברים וטעמים, מהם אטיולוגיים וחסידיים. אחד הטעמים המפורסמים הוא על שמפסיקים לומר בחתימת ברכת קדושת השם שבתפילת שמונה עשרה "המלך הקדוש" וחוזרים לומר "הא-ל הקדוש".

בכמה קהילות מעדות המזרח מכונה היום בשם יום שמחת כהן, על שם סעודת כהן הגדול שהיה עורך אחר שיצא בשלום מקודש הקודשים. בכל קהילות הספרדים מוסיפים לאחר שיר של יום מזמור מיוחד, פ"ה בתהילים, שבו מתוארת מחילת העוונות של ישראל במילים "רצית ה' ארצך". זהו יום החול היחיד בשנה שמוסיפים בו מזמור, שאינו חג או צום, מה שמעיד על ייחודיותו של היום.

== הלכות מיוחדות בימים אלו ==
אין אומרים תחנון בימים אלו, מכיוון שחנוכת בית המקדש שנבנה על ידי שלמה המלך נחוגה בתאריכים אלו.

לפי דעות מסוימות, יש לבנות את הסוכה במוצאי יום הכיפורים, כדי להתחיל במצווה עם סיום הימים הנוראים. וכך מביא הרמ"א להלכה, כי יש לבנות את הסוכה במוצאי יום כיפור בכדי להמשיך ממצווה אל מצווה. רבי אליה שפירא (ה"אליה רבה") למד כן מדברי המדרש, ולדעתו יש לבנות את הסוכה במוצאי יום הכיפורים דווקא ולא לפניו, משום שבניית הסוכה היא השלמה לכפרת יום הכיפורים, ושקולה לגלות. דין זה בא לידי ביטוי בשו"ת אבני נזר בו הוא מחדש כי בשנה שיש שבת בין יו"כ לסוכות יש חובה לבנות את הסוכה לפני השבת דווקא. לדבריו, מכיוון שהחיוב על בניית הסוכה הוא בארבעה ימים אלו, כשיש הפסק שבת יש שני זמני חיוב לבניית הסוכה, ומשום 'אין מעבירין על המצוות' יש לבנות דווקא לפני השבת. עם זאת אחרים חלקו עליו וכתבו שאין מצווה בבניית הסוכה כי אם בישיבה בתוכה.

==קישורים חיצוניים==
*
* 
* 

==ביאורים והרחבות==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יום הכיפורים
קטגוריה:סוכות
קטגוריה:תשרי