מבצע טבעת

מבצע טבעת היה החלק האחרון של קרב סטלינגרד. המבצע הביא לכניעה של כוחות הציר הנותרים שהיו מכותרים בעיר. המבצע היה ככל הנראה מתקפה של כלכלת הכוח הגדולה ביותר שנערכה אי פעם בהיסטוריה הצבאית.<ref>David Glantz, Endgame at Stalingrad, The Stalingrad Trilogy Volume III: December 1942–February 1943: Book Two (2014), 578.</ref>

== התקפה ראשונית ==
המבצע יצא לדרך ב-10 בינואר 1943 בהפגזה ארטילרית המונית על העמדות הגרמניות מחוץ לעיר, עם 7,000 תותחי שדה, משגרים ומרגמות,<ref name="Adam"></ref><ref name="GeorgyZhukov"></ref> על ידי שבע הארמיות הסובייטיות המכתרות. זו הייתה ההפגזה הגדולה ביותר של המלחמה באותה נקודה.<ref></ref> בקטע אחד, ניקולאי וורונוב, מפקד הארטילריה של הצבא האדום, פיקד על 500 תותחים/הוביצרים ו-450 משגרי רקטות על פני גזרת תקיפה ברוחב 12 ק"מ, הצפיפות הארטילרית הסובייטית הגבוהה ביותר שהושגה עד כה במלחמה.<ref name=":34"></ref>

עד מהרה התברר שהמטרה העיקרית הייתה שדה התעופה פיטומניק, שנכבש ב-16 בינואר. "דיוויזיות הרגלים ה-44, ה-76 וה-29 (הממונעת) נפגעו קשות". דיוויזיית הרגלים ה-3 (הממונעת), שנפרסה בפינה הדרומית-מערבית של הקסל מאז סוף נובמבר 1942, קיבלה הוראה לסגת לעמדות הגנה חדשות כדי להימנע מכיתור. בשלושת הימים הראשונים איבדו הסובייטים 26,000 איש ויותר ממחצית הטנקים שלהם.<ref>Stalingrad (Beevor), p. 356</ref> המחצית המערבית של כיס סטלינגרד אבדה עד ה-17 בינואר. לאחר מכן, הלחימה נעצרה לארבעה ימים בעוד הכוחות הסובייטיים התארגנו והתפרסו מחדש לשלב הבא של המבצע.

מתוך הבנת האופי הנואש של המאבק, ב-19 בינואר, ביקש פאולוס אישור מ-OKH להוביל פריצה לדרום:<ref>David Glantz, Endgame at Stalingrad, The Stalingrad Trilogy Volume III: Book Two (2014), 504.</ref><blockquote>ניתן להחזיק את המבצר רק לכמה ימים נוספים [...] גבורת החיילים עדיין לא נשברת. כדי לנצל זאת עד הפעימה האחרונה, על סף קריסה אני מתכוון לפקד על כל היחידות לבצע פריצת דרך מאורגנת לדרום. קבוצות בודדות יעברו ולפחות ייצרו בלבול בחזית הרוסית, בעוד שבזמן הישארותן כולן בוודאי ימותו וכשבויים ימותו מרעב ויקפאו למוות.</blockquote>ה-OKH מסר בתגובה כי "[ה]פיהרר שמר לעצמו את ההחלטה הסופית [על הפריצה]". השלב השני של המתקפה החל ב-20 בינואר במתקפה סובייטית לעבר שדה התעופה בגומראק. יומיים לאחר מכן נכבש שדה התעופה על ידי הסובייטים. לכידתו שמה קץ לפינוי הפצועים הגרמנים וכל אספקת אוויר נוספת מכאן והלאה תצטרך להיות בצניחה.

פאולוס ב-22 בינואר שלח הודעת רדיו ל-OKH:<blockquote>הרוסים בפעולה ברוחב 6 ק"מ משני צידי וורופונובו, חלקם עם דגלים פרוסים מזרחה. אין דרך לסגור את הפער. נסיגה לחזיתות שכנות שהן גם ללא תחמושת, חסרות תועלת ואינן ריאליות. גם אספקת תחמושת מחזיתות אחרות אינה אפשרית יותר. האוכל כמעט תם. יותר מ-12,000 פצועים ללא טיפול ואספקה רפואית נמצאים בכיתור. אילו פקודות אתן לחיילים שאין להם יותר תחמושת ויותקפו עוד עם ארטילריה כבדה, טנקים וחיל רגלים המוני? ההחלטה המהירה ביותר נחוצה כי פירוק במקומות מסוימים כבר החל. האמון בהנהגה עדיין קיים.</blockquote>

== נסיגה גרמנית ==
כוחות הציר נסוגו בחזרה לתוך העיר עצמה. ההתנגדות להתקדמות הסובייטית פחתה בהדרגה עקב מיצוי כל האספקה בצד הציר. ב-25 בינואר, מפקד הקורפוס ה-51 , ולטר פון זיידליץ-קורצבאך, אמר למפקדי הדיוויזיות שלו להחליט בעצמם בעניין הכניעה. הוא שוחרר מיד מתפקידו על ידי פאולוס. זיידליץ-קורצבאך נמלט מאוחר יותר מהקווים הגרמנים תחת אש גרמנית ונכנע אישית לסובייטים.<ref>Stalingrad (Beevor), p. 382</ref>

ב-26 בינואר נפגשו יחידות של הארמייה ה-21 עם דיוויזיית המשמר ה-13 מצפון לגבעת מאמייב, מה שביתר את כיס הציר בסטלינגרד לשניים. פאולוס ורבים מבכירי מפקדיו הגרמנים היו בכיס הדרומי הקטן יותר שבסיסו במרכז העיר סטלינגרד. הכיס הצפוני הובל על ידי מפקד הקורפוס ה-11 גנרל קרל שטרקר והתרכז באזור סביב מפעל הטרקטורים.

בקרבות מרים פינו הסובייטים בהדרגה את מרכז העיר. עד 31 בינואר, ההתנגדות הגרמנית בכיס הדרומי הייתה מוגבלת למבנים בודדים. הכוחות הסובייטיים הגיעו למפקדתו של פאולוס בחנות הכלבו אוניברמאג והחיילים הגרמנים הנותרים הפסיקו את התנגדותם. קציני המטה הסובייטי נכנסו לבניין וניהלו משא ומתן עם הגנרל ארתור שמידט. פאולוס סירב להשתתף ישירות בשיחות. בשבי הסובייטי הכחיש פאולוס כי נכנע, וטען כי הופתע. הוא סירב לתת הוראה לשאר הגרמנים בכיס הדרומי להיכנע. הוא גם הכחיש שיש לו סמכות לתת הוראה לכיס הצפוני להיכנע.<ref>Stalingrad (Beevor), p. 390</ref>

== הקרב מסתיים ==
פריסת הכוחות בסטלינגרד וסביבתה.
כל הכוח הסובייטי בסטלינגרד התרכז כעת בכיס הצפוני. נעשה שימוש באש ארטילרית עזה להפחתת ההתנגדות. הכוחות הסובייטיים התקדמו אחר כך והשמידו את כל הבונקרים שנותרו, לעיתים קרובות באש ישירה מטווח קצר מטנקים או ארטילריה.

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-2 בפברואר, הודיע לשטרקר שאחד מקציניו הלך לנהל משא ומתן על תנאי כניעה עם הסובייטים. לאחר מכן החליט לשים קץ ללחימה. בשעה 07:00 שלח שטרקר הודעת רדיו ליחידות הכפופות: "כל הלחימה תיפסק; הנשק יושמד; צפו לרוסים בעוד כשעה". הודעה אחרונה הועברה לקבוצת ארמיות דון בשעה 08:00: "הקורפוס ה-11, המורכב מ-6 דיוויזיות, מילא את חובתו על ידי הלחימה הקשה ביותר עד הסוף. שלום לפיהרר! שלום לגרמניה!". עם הודעה לא שלמה נוספת שנקלטת בשעה 09:20: "הרוסים חודרים... נלחמים... מפעל הטרקטורים..." לאחר מכן לא נשלחו הודעות נוספות.<ref>David Glantz, Endgame at Stalingrad, The Stalingrad Trilogy Volume III: Book Two (2014), 569.</ref> אז הסתיימה התנגדות הציר המאורגנת בעיר.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קרב סטלינגרד
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1943