OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ליליאן גיש

ליליאן דיאנה גיש (באנגלית: Lillian Diana Gish; 14 באוקטובר 1893 בספרינגפילד שבאוהיו – 27 בפברואר 1993 בניו יורק) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית במשך 75 שנה, שזכתה בשנת 1971 בפרס אוסקר על מפעל חיים.

== קריירה ==
גיש נולדה באוהיו שבארצות הברית, לה אחות קטנה בשם דורותי גיש שגם הייתה לכוכבת קולנוע. משפחתה הייתה נוצרית: מצד אביה לותרני ומצד אמה אפסיקופלית.

גיש הייתה ידועה בעשור הראשון ובעשור השני של המאה העשרים, במיוחד על עבודתה עם הבמאי ד.וו גריפית', ובשל סרטו הידוע "לידתה של אומה" בו שיחקה גיש בתפקיד הראשי. בשנים שלאחר מכן המשיכה לעבוד עם גריפית' ושיחקה בסרטים נוספים שלו כגון יתומות הסערה. בשנת 1920 ביימה סרט הנקרא "לשפץ את בעלה". הסרט לא הצליח מסחרית ואין עותקים של הסרט אשר שרדו עד היום.

לאחר סיום עידן הראינוע ותחילת עידן הקולנוע דעך כוכבה של גיש, אך היא המשיכה לשחק ברציפות בסרטים ובטלוויזיה עד לשנות ה-80. החל משנות ה-50 הופיעה בעיקר בטלוויזיה, אך זכורות הופעותיה בקולנוע בסרטים חשובים כמערבון יוצא הדופן של קינג וידור, דו-קרב בשמש (1946), או סרטו האפל של צ'ארלס לוטון, ליל הצייד וקורי העכביש (1955). כמו כן הופיעה בסרט פקודה להרוג משנת 1958. ב-1960 הופיעה במערבון "הגזע המוחרם" לצידם של ברט לנקסטר ואודרי הפבורן.

בשנת 1971 קיבלה פרס אוסקר על מפעל החיים שלה ובשנת 1984 קיבלה את פרס על מפעל חיים ממכון הסרטים האמריקאי. היא האישה השנייה שזכתה בפרס זה לאחר בטי דייוויס, והאדם הראשון שקיבל את הפרס אשר היה דמות מרכזית בעולם הראינוע.

ספר השיאים של גינס הכתיר את גיש כשחקנית בעלת קריירת המשחק הארוכה ביותר בתולדות הקולנוע: מהשתתפות בסרטים קצרים אילמים בשנת 1912 ועד לתפקידה האחרון, לצד בטי דייוויס בסרט "לווייתני אוגוסט" בשנת 1987.

יש כוכב עם שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.

== חיים פרטיים ומותה ==
גיש מעולם לא התחתנה ולא הביאה ילדים לעולם. היא ניהלה רומנים עם גברים ועם נשים בתעשיית הקולנוע וכשעבדה עם ד.וו גריפית' בעשור השני של המאה ה-20, נטען כי יש ביניהם קשר רומנטי, אך טיעון זה לא הוכח מעולם. בתקופה זו אף הייתה חולה בשפעת הספרדית, אך שרדה את מגפה זו. בשנות ה-30, כמו רבים אחרים מאנשי הקולנוע, נחשדה גיש בנטייה לקומוניזם ולברית המועצות, אך חשד זה לא הוכח מעולם. גיש מתה מאי ספיקת לב בשנת 1993 בגיל 99, ונקברה בניו יורק. השאירה אחריה הון של עשרות מיליוני דולרים, שנתרם ליצירת פרס על שמה ועל שם אחותה דורותי, פרס דורותי וליליאן גיש.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:במאיות אמריקאיות
קטגוריה:במאים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:שחקניות ראינוע
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1993
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1993
קטגוריה:זוכות פרס קריסטל
רבוטניצ'קי (כדורגל)

מועדון הכדורגל רבוטינצ'קי (במקדונית: ФК Работнички) הוא מועדון כדורגל מהעיר סקופיה, בירת מקדוניה, המתמודד בליגת העל המקדונית.

המועדון הוקם בשנת 1937 ונחשב לאחד המועדונים הבכירים לאורך השנים במקדוניה. בזמן היותה של מקדוניה חלק מיוגוסלביה הקבוצה השתתפה בליגת העל היוגוסלבית, אך לא זכתה בתארים בתקופה זו. מאז פירוק יוגוסלביה והקמת הליגה המקדונית זכתה הקבוצה בארבע אליפויות ובשלושה גביעים.

==תארים==
אליפות מקדוניה (4):
*2005, 2006, 2008, 2014

הגביע המקדוני (4):
*2008, 2009, 2014, 2015

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל מקדוניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1937
קטגוריה:סקופיה: מועדוני כדורגל
מרווין לרוי

מרווין לרוי
מרווין לֶרוי (באנגלית: Mervyn LeRoy; 15 באוקטובר 1900 – 13 בספטמבר 1987) היה במאי קולנוע, מפיק ושחקן יהודי-אמריקאי זוכה פרס אוסקר.

==ביוגרפיה==
לרוי נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, להורים ממוצא יהודי. משפחתו ירדה מנכסיה לאחר רעידת האדמה של 1906. (בבעלותו של סבו מצד אביו הייתה חנות כלבו שנחרבה ברעידת האדמה; החנות הייתה מבוטחת בסכום כסף רב, אולם חברת הביטוח התרוששה כתוצאה מרעידת האדמה.) על מנת להרויח את לחמו מכר מרווין הצעיר עיתונים והשתתף בתחרויות כישרונות כזמר. בדרכים אלה הוא פילס את דרכו לוודביל. אחר כך הוא ניסה את מזלו בהוליווד ביחד עם בן דודו ג'ס לסקי.

לרוי עבד בתחומי התלבושות, מעבדות הפיתוח וכעוזר צלם עד שהוא נעשה תסריטאי ושחקן בראינוע. עבודת הבימוי הראשונה שלו הייתה בסרט No Place to Go משנת 1927. היות שסרטיו גרפו ממון רב בעלות נמוכה, הוא פילס את דרכו בתעשיית הסרטים. 

ב-1931 הוא ביים את סרט הגנגסטרים האפי הקיסר הקטן (Little Caesar), שהביא את אדוארד ג'י רובינסון למעמד של כוכב והקריירה של לרוי נסקה אף היא. ב-1938 הוא נבחר לעמוד בראש ההפקה של חברת MGM. בזכותו הפיקו האולפנים את הקוסם מארץ עוץ. הוא היה זה שגילה את קלארק גייבל, לורטה יאנג, רוברט מיצ'ם ולנה טרנר.

בשנות החמישים ביים לרוי מחזות זמר כמו נאה להסתכל (Million Dollar Mermaid ,Latin Lovers ,(Lovely to Look At, 
ו-Rose Marie. הוא עבר לעבוד עבור האחים וורנר, שם הוא היה אחראי על סרטים ידועים כגון מר רוברטס, גשר ווטרלו, 
The Bad Seed, No Time for Sergeants, The FBI Story ו-Gypsy.

הוא היה מועמד בשנת 1943 לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר עבור סרטו Random Harvest (קציר הגורל) וכן ב-1940 כמפיק הקוסם מארץ עוץ. בנוסף לכך, הוא קיבל פרס אוסקר לשם כבוד ב-1946 עבור הסרט הבית בו אני גר ופרס לזכרו של אירוינג ט. תאלברג ב-1976.

לרוי פרש ב-1965, וכתב אוטוביוגרפיה בשם "Take One", שראתה אור ב-1974. הוא הלך לעולמו בבוורלי הילס, קליפורניה ונטמן בבית הקברות Forest Lawn Memorial Park שבגלנדייל, קליפורניה. יש לו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ברחוב ויין 1560.

==פילמוגרפיה חלקית==
*הקיסר הקטן (Little Caesar) (1931)
*Five Star Final (1931)
*Tonight or Never (1931)
*Two Seconds (1932)
*Three on a Match (1932)
*I Am a Fugitive from a Chain Gang (1932)
*רודפות הבצע של 1933 (Gold Diggers of 1933) (1933)
*Tugboat Annie (1933)
*The World Changes (1933)
*Anthony Adverse (1936)
*גשר ווטרלו (1940)
*Escape (1940)
*Blossoms in the Dust (1941) ניצנים בעפר
*Random Harvest (1942)
* מאדאם קירי (1943)
* שלושים שניות מעל טוקיו Thirty Seconds Over Tokyo (1944)
* הבית בו אני גר (1945)
*Without Reservations (1946)
*נשים קטנות (1949)
* קוו ואדיס (1951)
*בת ים השווה מיליון דולר (1952)
*מר רוברטס Mister Roberts) 1955)
*The Bad Seed (1956) הזרע הרע
*Toward the Unknown (1956)
*No Time for Sergeants (1958)
*The FBI Story (1959) "סיפורה של בולשת"
*A Majority of One (1961)
* ג'יפסי (1962)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070930231656/http://tcmdb.com/participant/participant.jsp?participantId=112377 מרווין לרוי], באתר TCM
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: מפעל חיים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1900
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
פנתאון סבורתלו

פנתאון סבורתלו לאישי ציבור (בגאורגית: საბურთალოს საზოგადო მოღვაწეთა პანთეონი) הוא נקרופוליס לאישי ציבור בטביליסי גאורגיה שנוסד בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 2002 נפתח אגף חדש של הפנתאון. הפנתאון הישן ממוקם ברובע סבורתלו ליד בית הקברות של סבורתלו, ואילו החדש נמצא בכביש ואקה-רובע סבורתלו סמוך ל"מלון אמירני".

== קבורים בפנתאון == 

מבין המפורסמים הקבורים בפנתאון: 

* איפוליטה חוויצ'יה (1910-1985) - שחקן קולנוע מפורסם מאוד
* גיווי קנדרלי (1933-2006) - צייר גאורגי 
* גיורגי סאנאיה (1975-2001) - עיתונאי טלוויזיה ברוסתווי-2. נרצח בנסיבות חשודות

== ראו גם == 

* פנתאון דידובה
* פנתאון מתאצמינדה

סבורתלו
סבורתלו
ארקה גדיניה

ארקה גדיניה (בפולנית: Arka Gdynia) הוא מועדון כדורסל פולני מהעיר גדיניה. המועדון משחק בליגת העל הפולנית. אולם הבית של המועדון הוא גדיניה ארנה בגדיניה, המכיל כ-5,500 מקומות ישיבה.

מתחילת שנות האלפיים, המועדון נחשב לאחד המועדונים הבכירים בפולין והוא זכה ב-9 אליפויות רצופות בשנים 2004–2012. בנוסף להישגים המקומיים, המועדון מגיע להישגים במפעלים האירופאים השונים, כמו לגמר גביע הצ'מפיונס קאפ של פיב"א של עונת ולטופ 16 של היורוליג.

==היסטוריה==

המועדון נוסד ב-1995 בשם STK טרפל סופוט בסופוט והחל לשחק בליגה הפולנית השלישית. תוך מספר שנים עלה המועדון לליגה הבכירה. ב-2009 עבר המועדון לעיר השכנה גדיניה.

==תארים==
* אליפות פולין:
** זכייה (9): 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012
** סגנות (2): 2002, 2003
* הגביע הפולני:
** זכייה (4): 2000, 2001, 2006, 2008
* יורוליג:
** טופ 16 (2): 2005, 2007
* גביע יול"ב:
** שמינית גמר (1): 2004
* גביע קוראץ':
** רבע גמר (2): 2001, 2002
* צ'מפיונס קאפ:
** סגנית (1): 2003

==שחקני עבר מפורסמים==
*תומאס ואן דן שפיגל
*חוסיין בשוק
*מילאן גורוביץ'

==קישורים חיצוניים==

* 
קטגוריה:קבוצות כדורסל פולניות
קטגוריה:גדיניה
קטגוריה:סופוט (פולין)
אלין טופוזאקוב

אלין קלינוב טופוזאקוב (בבולגרית: Елин Калинов Топузаков, נולד ב-5 בפברואר 1977) הוא כדורגלן עבר בולגרי ששיחק בעמדת הבלם, וכיום מאמן קבוצת ארדה קרדז'אלי.

==קריירה==
טופוזאקוב גדל בדימיטרובגראד והחל את הקריירה שלו ככדורגלן במועדון המקומי. כשהיה בן 18 הצטרף ללבסקי סופיה, ושם שיחק כ-12 עונות רצופות, מלבד תקופה קצרה בה הושאל למועדון אחר. עם לבסקי סופיה זכה טופוזאקוב בחמש אליפויות (מהן 3 רצופות) ובשישה גביעים. בשנת 2005 מונה טופוזאקוב לקפטן הקבוצה, ובעונת העפיל עמה לרבע גמר גביע אופ"א. בעונה שלאחר מכן העפיל עם לבסקי סופיה לשלב הבתים של ליגת האלופות, בפעם הראשונה שקבוצה בולגרית הגיעה למעמד זה.

ב-3 בינואר 2008 הגיע טופאזקוב לישראל יחד עם חברו מלבסקי סופיה, הקשר ההתקפי דימיטר טלקייסקי, והשניים הוחתמו בהפועל תל אביב על ידי המאמן אלי גוטמן, שהגיע לקבוצה רק זמן קצר קודם לכן לאחר שהקבוצה נקלעה למקום האחרון בטבלה. השניים שיחקו לראשונה ב-12 בינואר, במחזור ה-15 של עונת 2007/2008, מול הפועל כפר סבא באצטדיון בלומפילד. במחזור ה-25 כבש טופוזאקוב את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב, בניצחון 3–2 על בני יהודה. בנוסף בישל שני שערים בעונה זו, בניצחון 3–1 בדרבי מול מכבי תל אביב, ובניצחון 3–1 מול בית"ר ירושלים. טופוזאקוב תרם רבות להישארותה של הקבוצה בליגה הבכירה, וכן להעפלתה לגמר גביע המדינה. בתום העונה קיבלו טופוזאקוב וטלקייסקי במשותף את תואר "השחקן המצטיין" מטעם ארגון אוהדי הפועל תל אביב.

בעונה שלאחר מכן המשיכה הקבוצה במגמת השיפור וטופוזאקוב סייע לקבוצה להתמודד על האליפות מול מכבי חיפה, לצידם של הבלמים דאגלס דה סילבה וואליד באדיר, אך לבסוף סיימה הקבוצה במקום השני. לאחר שנה וחצי בהפועל תל אביב שוחררו שני הבולגרים בקיץ 2009. בסך הכל הופיע טופוזאקוב ב-61 משחקים במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות.

בעונת חזר טופוזאקוב לשחק בלבסקי סופיה, וכעבור שנה חזר לישראל, שוב יחד עם טלקייסקי, והשניים חתמו בהפועל רמת גן. בעונת 2010/2011 כבש טופוזאקוב שני שערים במדי הפועל רמת גן, וב-16 באפריל 2011 ערך את משחקו האחרון בקריירה, מול הפועל תל אביב.

לזכותו של טופוזאקוב 30 הופעות במדי נבחרת בולגריה. ב-2 בספטמבר 2000 ערך את הופעתו הראשונה במדי הנבחרת, במשחק מול נבחרת צ'כיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002. ב-11 בפברואר 2009 ערך טופוזאקוב את משחקו האחרון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת שווייץ.

בעונת החל לשמש כעוזר מאמן לבסקי סופיה, ובמרץ 2014 מונה למאמן הזמני של הקבוצה עד לתום העונה, בשל בעיות בריאות מהן סבל המאמן הראשי, ובעונת שימש שוב כמאמן הראשי של הקבוצה. בקיץ 2017 מונה למאמן קבוצת ארדה קרדז'אלי מהליגה השלישית בבולגריה, ובעונתו הראשונה בקבוצה העלה לליגה השנייה.

== תארים ==
;לבסקי סופיה
* אליפויות: 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002, 2005/2006, 2006/2007
* הגביע הבולגרי: 1997/1998, 1999/2000, 2001/2002, 2002/2003, 2004/2005, 2006/2007
* סופר קאפ: 2005, 2007, 2009

== קישורים חיצוניים ==

* 
* אורן יוסיפוביץ, יוסי פנטילט, [http://www.nrg.co.il/online/71/ART2/190/066.html "מתגעגעים לקהל של הפועל"], באתר nrg מעריב, 17 בדצמבר 2010

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים בולגרים
קטגוריה:בלמי כדורגל בולגרים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בולגריה
קטגוריה:כדורגלני לבסקי סופיה
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:מאמני כדורגל בולגרים
קטגוריה:מאמני לבסקי סופיה
קטגוריה:ספורטאים בולגרים בישראל
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1977
יום ויקטוריה

המלכה ויקטוריה]]
יום ויקטוריה (באנגלית: Victoria Day, בצרפתית: Fête de la Reine - "יום המלכה") הוא חג לאומי בקנדה הנחוג ביום שני האחרון שחל לפני ה-25 במאי, לכבוד המלכה ויקטוריה.

==היסטוריה==
יום הולדתו של המונרך נחוג בקנדה זמן רב לפני שהוקמה הקונפדרציה הקנדית (קנדה של ימינו). החג נחוג לראשונה ב-24 במאי 1854 לפני בית הממשלה בטורונטו שבאונטריו על מנת לחוג את יום ההולדת של המלכה.

מאז שנת 1901 נחוג ה-24 במאי ברחבי האימפריה הבריטית כיום האימפריה, ולכן הוחלט בשנת 1952 להעביר את חגיגת יום ויקטוריה ליום שני הראשון החל לפני ה-25 במאי.

חג זה נחוג נפרד מיום הולדתו הרשמי של המונרך שנחוג בתאריכים שונים (ב-24 במאי עבור אדוארד השביעי, וביום ההולדת בפועל של המלכים ג'ורג' החמישי (ב-3 ביוני), אדוארד השמיני (ב-23 ביוני), ובתאריכים שונים (בין ה-20 במאי ועד ה-14 ביוני בתקופת מלכותו של ג'ורג' השישי.

החל משנת 1953 נקבע בהצהרת המושל הכללי של קנדה כי יום הולדתה הרשמי של המלכה אליזבת השנייה יחול ביום האימפריה, ובשנת 1958 שינה החג הלאומי את שמו ל"יום חבר העמים הבריטי". בשנת 1977 הועבר יום חבר העמים הבריטי ליום שני השני בחודש מרץ, ואילו לאורך כל התקופה המשיכו תושבי קנדה לחוג את יום ויקטוריה בחודש מאי.

==אירועים==
זיקוקים ב[[כיכר אונטריו, שבטורונטו לרגל יום ויקטוריה]]
ערים שונות בקנדה עורכות תהלוכות לרגל יום ויקטוריה, שהגדולה בהם נערכת בעיר ויקטוריה הנקראת על שם המלכה. כמו כן נהוג לערוך מופעי זיקוקים ביום זה.

היום משמש בפועל תחילת עונת הקיץ, וביום זו מתחילים לפעול פארקי השעשועים ואתרי הרחצה.

==ראו גם==
* יום חבר העמים הבריטי
* המלוכה הקנדית

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
קטגוריה:המלוכה הקנדית
קטגוריה:קנדה: תרבות
קטגוריה:יום שני
סולפיד

המונח סולפיד מתייחס לכמה סוגים של תרכובות כימיות, המכילות גופרית בדרגת החמצון הנמוכה ביותר שלה, 2-.

רשמית, "סולפיד" הוא היון הדו-שלילי, S<sup>−2</sup>, המופיע בתמיסות מימיות בסיסיות מאוד, ונוצר בתגובה של בסיס עם H<sub>2</sub>S או מלחי מתכות אלקליות כמו Li<sub>2</sub>S, Na<sub>2</sub>S או K<sub>2</sub>S. סולפיד הוא בסיסי מאוד, עם pK<sub>a</sub> גבוה מ-14, ולכן אינו מופיע בריכוזים גבוהים אפילו בתמיסות בסיסיות מאוד. לא ניתן לזהותו בתמיסה כאשר רמת החומציות (pH) נמוכה מ-15 (מקביל לכ-8 מולר NaOH) מפני שאז הסולפיד מתרכב עם יון מימן (פרוטון) ליצירת HS<sup>−</sup>, המכונה "יון מימן גופרתי", "יון הידרוסולפיד", "יון סולפוהידריל" או "יון ביסולפיד". בדרגות חומציות נמוכה אף יותר (pH<7) היון <sup>−</sup>HS מתרכב עם יון מימן נוסף ליצירת H<sub>2</sub>S, מימן גופרתי. על כן, צורון הגופרית שנוצר בהמסת מלחי גופרית תלוי ברמת החומציות של התמיסה המתקבלת.

תמיסות מימיות של קטיוני מתכות מעבר מגיב עם מקורות סולפיד לשיקוע סולפידים מוצקים. סולפידים אנאורגניים מסוג זה מתאפיינים במסיסות נמוכה מאוד במים, ורבים מהם מופיעים בטבע, כמינרלים. דוגמאות מוכרות לכך הן קדמיום צהוב (פיגמנט צהוב, CdS), והכתמים השחורים שנוצרים על גבי כסף מתכתי, Ag<sub>2</sub>S. לקישור בין מתכות מעבר לסולפידים אופי קוולנטי מאוד, ולכן יש להם תכונות של מוליכים למחצה.

בכימיה אורגנית, המושג "סולפיד" מתייחס בדרך כלל לקישור C-S-C, למרות שנעשה שימוש גם במונח יותר ברור, תיואתר. לדוגמה, לתיואתר דימתיל סולפיד המבנה CH<sub>3</sub>-S-CH<sub>3</sub>.

קיים בלבול מסוים עקב משמעויות שונות של המונח "דיסולפיד". מוליבדן דיסולפיד כולל מרכזי סולפיד נפרדים, המקושרים ליון מוליבדן בדרגת חמצון פורמלית 4+. לעומת זאת, ברזל דיסולפיד כולל S<sub>2</sub><sup>−2</sup> בקישור לברזל בדרגת חמצון רשמית 2+. לדימתילדיסולפיד הקישור CH<sub>3</sub>-S-S-CH<sub>3</sub>, בעוד בפחמן דיסולפיד אין כלל קשרי S-S, אלא המבנה S=C=S.

==מינרלים==
עפרות מתכת רבות הן סולפידים. ביניהן:
* ארסנופיריט (ארסן וברזל)
* ארגנטיט (כסף)
* כלקופיריט (ברזל ונחושת)
* צינובר (כספית)
* גלנה (עופרת)
* מוליבדניט (מוליבדן)
* פנטלנדיט (ניקל)
* פיריט (ברזל)
* רלגר (ארסן)
* ספלריט (אבץ)
* סטיבניט (אנטימון)

==קישורים חיצוניים==

* [http://goldbook.iupac.org/S06102.html סולפיד] בספר הזהב של IUPAC
* 

*
קטגוריה:אניונים
נועם גיל

נועם גיל (נולד ב-1983) הוא סייף ישראלי לשעבר (בענף הדקר). הוא ייצג את ישראל בתחרויות רבות בעולם, וזכה במדליות במספר תחרויות מסבב גביע העולם.

== קריירה ==

גיל החל את דרכו ב-1989 אצל המאמן אפרים דביר בבית הספר "רעות" בו למד.

בשנת 1993 עבר להתאמן במועדון הסיוף הפועל כפר סבא תחת המאמן שמעון שפרוכמן.

חבר פעיל בסגל נבחרת ישראל בגילאים השונים משנת 1996 ועד 2005.

שנות השיא של גיל היו 2000–2004, בהן היה אלוף ישראל בנוער (2002) ושלישי בבוגרים (2002).
כמו כן, בשנים אלו השיג גיל תוצאות בינלאומיות מכובדות, ובהן:
* מקום 13 באליפות אירופה
* מקום 25 בדירוג העולמי
* מקום שלישי בגביע העולם לנוער
* מקום שלישי בתחרות סבב הדירוג העולמי לבוגרים

בשנת 2006 קיבל גיל מלגת סיוף מלאה באוניברסיטת המדינה של אוהיו, אך עקב פציעה בפרק כף ידו נאלץ לחזור לישראל לאחר שנה אחת בלבד.

ב-2004 הקים גיל עם מאמנו שפרוכמן את מועדון הסיוף מכבי הוד השרון, בו הוא גם שימש עוזר מאמן במהלך העשור הראשון של המאה ה-21.

גיל למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ולתואר שני בפסיכולוגיה חינוכית במרכז האקדמי פרס. כיום עובד בשירות הפסיכולוגי החינוכי כפסיכולוג חינוכי מומחה. מתגורר בטירת כרמל.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סייפים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי המרכז האקדמי פרס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
תל א-תוואני

תל א-תוואני (בערבית: تل التواني) הוא פסגה בהרי יהודה, מדרום למעון, בגובה 838 מטר מעל פני הים. התל בנוי מסלעי קירטון עם כיסוי נארי ובו מערות אחדות. ההר מכוסה יער של עצי אורן שניטע על ידי קרן קיימת לישראל. מהתל תצפית על מדבר יהודה, ים המלח והרי מואב. עליו מצוי מאגר המים האזורי. מצפון-מערב לתל א-תוואני נמצא הכפר הערבי א-תוואני הבנוי על שרידי ח'ירבת א-תוואני.

==גלריית תמונות==

א-תוואני, תל
קטגוריה:יהודה
קטגוריה:מעון
מחלף קריית גת

מחלף קריית גת הוא מחלף המחבר בין כביש 6 (חוצה ישראל) לכביש 35 ונקרא על שם העיר הסמוכה קריית גת. המחלף הוא מסוג מחלף יהלום המשולב ברמפה סיבובית בין כביש 35 לכיוון מזרח לבין כביש 6 לכיוון צפון.

המחלף נפתח לתנועה ב-11 בדצמבר 2007.

==ראו גם==
* כבישי ישראל

== קישורים חיצוניים ==
* [http://info.gov.il/NR/rdonlyres/70ED1B97-A0D9-4D4B-AE1D-7805DE710BD3/0/kvishsorek.pdf תיאור המחלף], מאת חברת כביש חוצה ישראל, אתר פרסומי ממשלת ישראל (pdf)
* [http://www.derech-eretz.com אתר חברת דרך ארץ] 

קטגוריה:כביש 6: מחלפים
קטגוריה:קריית גת: תחבורה
קטגוריה:מחלפי יהלום
הבית האדום

הבית האדום מימין, (מאי 1934). משמאל, [[בית הספר הימי זבולון, בית הספר הימי הראשון בא"י. תחתיו, חוף זבולון.]]
ארכיון [[מפא"י בבית האדום, 1952]]
הבית האדום עמד מעל חוף גורדון בתל אביב, ברחוב הירקון 115, במקום בו עומד כיום מלון שרתון. הבית שימש את מועצת פועלי תל אביב ויפו, את מרכז הנוער העובד ואת מרכז גורדוניה, מאוחר יותר שימש את ארגון "ההגנה" בפעילות ההעפלה. מראשית 1948 ועד תום מלחמת השחרור שימש הבית כמשכנו של מטכ"ל ההגנה.

== היסטוריה ==
הבית תוכנן בידי דב הרשקוביץ בסגנון האקלקטי, שאפיין את התקופה ונבנה בשנים 1923–1926 על ידי פלוגת תל אביב של גדוד העבודה. קירותיו נצבעו אדמדם, צבעה המייצג של האידאולוגיה הסוציאליסטית ומכאן שמו. הבית שימש מועדון אליו נהגו הפועלים להגיע בשעות הערב ובחוף הים שתחתיו היו שרים ורוקדים. בשנת 1936 הוקם בבית חדר העיון על שם נחמן סירקין והועבר אליו ארכיון העבודה שביחד תפסו קומה שלמה. לידם שכן בבניין מטה הנוער העובד.

החל משנות ה-30 השתמשה "ההגנה" בבניין לפיקוד על פעולות ההעפלה, מתחת לאפם של שלטונות המנדט הבריטי. תחת מסווה של מועדון פועלים, הצליחו חברי "ההגנה" לאפשר למעפילים לעלות אל החוף בנקודה זו ולהסתירם בתוך המוני הפועלים החוגגים ובליווי הרעש, אשר הקשה על הבריטים באיתורם. הבית שימש את ההגנה גם לאיתות לספינות המעפילים המתקרבות אל החוף. ב-1939 הגיעו לחוף גורדון למרגלות הבית האדום אניות המעפילים פאריטה וטייגר היל.

בסוף 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה התמקם במבנה מטה של הצבא הבריטי ואף בית סוהר של המשטרה הבריטית, וארכיון העבודה וחדרי העיון על שם נחמן סירקין גלו למקומות אחרים.

לאחר המלחמה ועד הקמת המדינה שב הבית האדום לפעול בשירות מפעל העפלה. במקביל לפעילות מועצת הפועלים, גם מטה הפלמ"ח עבר אל הבית מקיבוץ מזרע בעקבות השבת השחורה. בעקבות החרמת מבנה ארכיון העבודה ברחוב מקוה ישראל על ידי השלטונות הבריטים בפברואר 1947, הושבו הארכיון וחדרי העיון על שם נחמן סירקין לבית האדום. ב-1947 גם עברה אליו מפקדת ההגנה, ובסוף אותה שנה הורה דוד בן-גוריון גם על העברת המטה הכללי אל הבית האדום. שלושה חודשים לאחר מכן גם עברה אליו לשכת הגיוס של ההגנה. הבית הופקע לצורכי ביטחון וחדרי העיון על שם נחמן סירקין גלו פעם נוספת לבית הספר של פעילי ההסתדרות.

בשלבים הראשונים של מלחמת העצמאות נהג בן-גוריון, שהתגורר לא הרחק מן המקום (בבית בן-גוריון) להפגש בבית זה עם מנהיגים צבאיים כגון יעקב דורי, צבי איילון, ישראל גלילי, יגאל ידין לצורך עריכת תוכניות מלחמה (כמו תוכנית ד'). ארבעה ימים לאחר הכרזת המדינה עבר המטכ"ל לגבעת החלמה ברמת גן.

בתקופת המדינה ולאחר הקמת צה"ל עברו מן הבניין הגופים שישבו בו. בבניין מוקמה מפקדת יחידת האזנה של צה"ל ובמשך תקופה קצרה שימש גם את משרד החוץ. בשנות ה-50 הוא שימש את איחוד הקיבוצים וארכיון מפא"י.

בשנות ה-70 נהרס המבנה ובמקומו נבנה מלון שרתון תל אביב אשר משכנו הישן היה בקצה המערבי של שדרות נורדאו.

עיריית תל אביב הציבה במקום שני לוחות זיכרון - לבית האדום ולגדוד העבודה שאנשיו בנו אותו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.tel-aviv.gov.il/history/Pages/MainItemPage.aspx?webId=1c946f9b-334d-42dd-8e27-48af21a66855&listId=5c048616-f83a-4569-acb7-e001b3818d6c&itemId=48 הבית האדום] באתר עיריית תל אביב-יפו
* 
*

==הערות שוליים==

שלטי זיכרון לבית האדום ולגדוד העבודה, ליד מלון שרתון בתל אביב

קטגוריה:ההעפלה
קטגוריה:בסיסי ההגנה
קטגוריה:הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
קטגוריה:רחוב הירקון
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים שנהרסו
קטגוריה:בסיסי יחידה 8200
קטגוריה:תל אביב במלחמת העצמאות
מרטין פנין

מרטין פנין (Martin Fenin ; נולד ב-16 באפריל 1987 בחב) הוא כדורגלן צ'כי. לזכותו של פנין 16 הופעות במדי הנבחרת הצ'כית.

== קריירה ==

פנין החל את הקריירה שלו בשנת 2003 בקבוצת טפליצה הצ'כית. בשנת 2008 עבר לאיינטרכט פרנקפורט הגרמנית שם כבש שלושער במשחק הבכורה שלו בקבוצה. פנין שיחק בקבוצה עד 2011 עת עבר לאנרגי קוטבוס.

פנין כבש שלושה שערים בנבחרת צ'כיה עד גיל 20, במונדיאל הנוער 2007 בקנדה, כולל אחד בגמר נגד ארגנטינה. אחרי הטורניר הוא דורג במקום ה-16 כשחקן הטוב ביותר בעולם מתחת לגיל 21. ב-22 באוגוסט 2007, פנין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק נגד נבחרת אוסטריה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כדורגלנים צ'כים
קטגוריה:חלוצי כדורגל צ'כים
קטגוריה:כדורגלני טפליצה
קטגוריה:כדורגלני איינטרכט פרנקפורט
קטגוריה:כדורגלני אנרגי קוטבוס
קטגוריה:כדורגלני סלביה פראג
קטגוריה:כדורגלני איסטרס
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קמניצר
קטגוריה:כדורגלני זברויובקה ברנו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'כיה
קטגוריה:ספורטאים צ'כים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים זרים בצרפת
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1987
יוזף שטראוס

יוזף שטראוס (בגרמנית: Josef Strauß; 20 באוגוסט 1827 – 22 ביולי 1870) היה מלחין אוסטרי בעל שורשים יהודים, בנו השני של יוהאן שטראוס האב ואנה-מאריה שטריים ואחיהם של יוהאן שטראוס הבן ואדוארד שטראוס.

==ביוגרפיה==
נולד בווינה. אביו ייעד אותו לקריירה צבאית בבית המלוכה ההבסבורגי. אך בסופו של דבר, קיבל הכשרה בתור מהנדס ואכן עבד במשרה זו בווינה.
יוזף שטראוס ניחן בכישרונות רבים והיה אמן, צייר, פואטיקן, זמר, דרמטורג, מלחין וממציא.

הוא הצטרף לתזמורת המשפחתית ביחד עם אחיו בשנות ה-50 של המאה ה-19.
<br />יצירת הואלס הראשונה שלו נקראה: "הראשונה והאחרונה". (Die Ersten und Letzten, Walzer op. 1).
<br />בשנת 1853, כשאחיו יוהאן חלה, יוזף לקח את תפקיד ראש התזמורת והמנצח.
והקהל קיבל אותו בזרועות פתוחות והעריך את לחניו הראשונים. <br />
בעקבות התנסות חיובית זו, החליט להמשיך להלחין.

==== חייו האישיים ====
יוזף שטראוס נשא לאישה את קרולין פְּרוּקְמָאייֶר בכנסיית סנט יוהאן-נפּוֹמוּק בווינה ב-8 ביוני 1857.
<br />לשטראוס נולדה בת בשם קרולינה-אנה במרץ 1858.

==== מותו ====
במרבית חייו, יוזף שטראוס היה חולני. הוא סבל מהתעלפויות כרוניות וממגרנות רבות.
במהלך מסע הופעות בפולין, בשנת 1870 הוא נפל, מחוסר-הכרה, מבמת המנצח.
<br />אשתו הביאה אותו בחזרה לווינה, וב-22 ביולי 1870 נקבע מותו. 
<br />היו שמועות שסיבת מותו הייתה בעקבות מכות שקיבל מחיילים רוסיים שיכורים לאחר ששטראוס סירב להופיע מולם ערב אחד.
<br />סיבת מותו מעולם לא נקבעה באופן חד-משמעי, זאת לאחר שאשתו סירבה בתוקף לניתוח שלאחר-המוות.

בין יצירותיו:

*The Mysterious Powers of Magnetism
*Music of the Spheres
*עם אחיו יוהאן חיבר את Pizzicato-Polka
*Village Swallows from Austria

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20000817033941/http://www.geocities.com/JosefStrausser דף על יוזף ויוהאן שטראוס הבן]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים מהתקופה הרומנטית
יוזף
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1827
קטגוריה:נפטרים ב-1870
מבחן בנדר

לורטה בנדר
מבחן בנדר, או בשמו המלא מבחן הגשטלט הויזו-מוטורי בנדר, הוא מבחן פסיכולוגי שפותח לראשונה על ידי הפסיכיאטרית לורטה בנדר. המבחן נועד להעריך "בשלות חזותית-תנועתית", לגלות לקויות התפתחותיות, או להעריך תפקוד נוירולוגי או פגיעה מוחית.

המבחן מכיל 9 כרטיסי צורות, שכל אחת מוצגת בתורה לנבדק, והוא מתבקש להעתיק אותן. הבוחן מנתח את התוצרים של הנבדק לפי מידת הדיוק ומאפיינים נוספים. המבחן בודק בין השאר מיומנויות תפיסה וזיכרון, ולעיתים משמש גם כמבחן אישיות.

לורטה בנדר הציגה לראשונה את המבחן בשנת 1938, בהשראת מחקרי תאוריית הגשטלט של מקס ורטהיימר, הקשורים לתפיסת השלם וחלקיו והמשמעויות העולות מכך.

המבחן משמש עד היום כאחד מחמשת המבחנים הפסיכולוגיים המרכזיים שמועברים לנבדקים על ידי פסיכולוגים בארץ ובעולם, במסגרת סוללת המבחנים הבסיסית.

גרסה מחודשת של המבחן יצאה בשנת 2003 ונקראת "בנדר-גשטלט II". היא כוללת, בנוסף לכרטיסים המקוריים, גם מספר כרטיסי צורות נוספים המותאמים לגילאים שונים, ובדיקות נוספות. ניתוח המבחן בגרסה זו נתפס כשיטתי ומובנה יותר.

העברה וציינון:
הנבדק מתבקש להעתיק צורות אל דף לבן ולאחר מכן לרשום שוב את אותן הצורות, הפעם מזיכרון.
התוצאות נבדקות ביחס לנורמות וכן על בסיס של הערכה קלינית. 

* אין להשתמש במבחן זה כמבחן יחיד אלא בתוך סולל של מבחנים.
* נורמות התפתחותיות: 5-10.
* מתאם 0.5-0.8 בין מבחן בנדר למבחן וקסלר לילדים עד גיל 10.

קטגוריה:מבחנים השלכתיים
תמי כרמלי

תמר (תמי) כרמלי (לבית פרנקל; נולדה ב-1939) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.

== ביוגרפיה ==
כרמלי לקתה בגיל צעיר בניוון רשתית ולאורך השנים הדרדרה יכולת ראייתה. בגיל ארבעים, לאחר מספר שנים בהן הבחינה באור וצל בלבד, התעוורה לחלוטין. בשנים אלו פסקה מעבודתה כספרנית בטכניון.

בשנת 1984 החלה כרמלי לשחק כדורת דשא והייתה העיוורת הראשונה להשתתף בישראל במשחקים בתחום. בעצת חברה ובסיוע עמותות למען העיוור השתתפה כרמלי בשנת 1988 בייסוד קבוצת כדורת דשא לעיוורים, שהחלה בעיר מגוריה בחיפה ובמהלך השנים התפתחה לקבוצות נוספות ברחבי הארץ. כרמלי, חלוצת התחום בארץ, זכתה בהישגים לאומיים ובינלאומיים בכדורת דשא. בשנת 1995 היא אושרה להשתתפות במשחקים הפאראלימפיים באטלנטה, בה זכתה במדליית ארד.

אלופת ישראל בכדורת דשא (תחרויות לנשים בדרגת הקושי B1) בשנים 1991, 1999, 2001, 2002, 2005, 2008.

כרמלי הייתה נשואה לעמוס עד מותו בשנת 2014. מנישואים אלה נולדו לבני הזוג שני בנים. סיפור התמודדותה עם העיוורון והכנותיה לאולימפיאדה תועדו בסרט "האולימפיאדה הראשונה של אמא" בבימוי בנה רן. משנת 1984 היא עוסקת ברפלקסולוגיה ועיסוי הוליסטי.

בשנת 2006 ושוב בשנת 2012 זכתה לתעודת "ספורטאי השנה" באירוע שקיים משרד התרבות והספורט.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.paralympic.org/tami-carmeli פירוט השתתפותה בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים] באתר הרשמי של IPC 
* [https://nfct.org.il/blog/movies/האולימפיאדה-הראשונה-של-אמא/ האולימפיאדה הראשונה של אמא], סרט על זכייתה של תמי כרמלי באולימפיאדה הפראלימפית אטלנטה 1996.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדליסטיות פאראלימפיות ישראליות
קטגוריה:זוכי מדליית ארד פאראלימפית מישראל
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:שחקני כדורת דשא במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:משתתפות המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:שחקני כדורת דשא פאראלימפיים
קטגוריה:שחקני כדורת דשא ישראלים
קטגוריה:עיוורים ישראלים
קטגוריה:ספרניות ומידעניות ישראליות
קטגוריה:ספרנים ומידענים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
אליקום אוסטשינסקי

אליקום אוֹסְטָשִינְסקי (ג' בניסן תרס"ט, 25 במרץ 1909 – 9 באוגוסט 1983) היה איש ראשון לציון, איש ציבור ואגרונום. הוא היה אחרון ראשי המועצה המקומית, וראש העירייה הראשון של ראשון לציון בין השנים 1946-1951, ולאחר מכן היה למנכ"ל אגודת הכורמים.

==קורות חיים==
אליקום אוסטשינסקי, בן למשפחת אוסטשינסקי, נולד בפתח תקווה למרים ואליהו אוסטשינסקי, איש העלייה הראשונה. סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן למד לימודי חקלאות בטולוז שבצרפת והתמחה בגידול הדרים וגפן באלג'יר. בשנת 1930 שב לארץ ישראל ועבד כיינן ביקב ראשון לציון. כעבור שנה נסע לאיטליה והוסמך לתואר דוקטור באגרונומיה. 

בשובו לארץ התיישב בראשון לציון והחל בפעילות ציבורית-מקצועית, בהיותו מנהל המחלקה החקלאית של התאחדות האיכרים ומנהל המחלקה לשיקום הפרדסנות של המועצה לשיווק פרי הדר. כמו כן הוא כיהן כיושב ראש סניף ראשון לציון של התאחדות בני המושבות, יושב ראש סניף ראשון לציון של אגודת "מכבי" וחבר הנהלת מכבי ארץ ישראל והיה חבר מפקדת ארגון ההגנה.

בשנת 1946 נבחר אוסטשינסקי לראשות המועצה המקומית ראשון לציון. הוא כיהן בתפקידו עד 1951, כאשר בשנה האחרונה לכהונתו הוכרזה ראשון לציון כעיר. על שמו רחוב בראשון לציון.

החל מ-1953 ניהל את אגודת הכורמים, בעלת השליטה ביקבי כרמל, ושימש בתפקיד זה כשלושים שנה. היה חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל.

אשתו, שולמית (1918–1988), לבית טוליפמן, הייתה ממשפחת ותיקי ראשון לציון. אחיה, יוסף טוליפמן, היה מנהל הקריה למחקר גרעיני ומנהל בכיר במגזר הציבורי והפרטי בישראל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.gen-mus.co.il/person/?id=2906 קורות חייו] באלבום המשפחות של ראשון לציון

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ראשי מועצת ראשון לציון
קטגוריה:ראשי עיריית ראשון לציון
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
אליקום
קטגוריה:חברי המועצה המייעצת של בנק ישראל
קטגוריה:משפחת טוליפמן
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983
מנור חסן

מנור חסן (נולד ב-22 באוגוסט 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.

== קריירה ==
חסן גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, והחל את הקריירה כשחקן בוגרים בהפועל פתח תקווה בעונת 1994/95. חסן נחשב כבר מתחילת דרכו לאחד מהשחקנים המבטיחים בישראל, היה אחד מהשחקנים שהובילו את פתח תקווה למאבקים על האליפות, ואף זומן לנבחרת הצעירה של ישראל, במדיה רשם 18 הופעות וכבש 5 שערים. את עונת 1999/2000 הוא סיים עם 8 שערים ובסיומה של העונה הוא עבר למכבי חיפה.

בחיפה תיפקד חסן במשך רוב העונה כשחקן ספסל, בין השאר משום שהכוכב העולה יוסי בניון שיחק בעמדה שלו. לאחר עונה אחת בלבד בה זכה באליפות עבר חסן לבית"ר ירושלים, שם הצטיין, כבש 11 שערים וסייע לבית"ר להבטיח את הישארותה בליגה. את עונת 2002/03 הוא התחיל כשחקנה של בני יהודה, אך חזר להפועל פתח תקווה עוד באותה העונה, אותה סיים עם 8 שערים במדי פתח תקווה שסייעו לה בהבטחת ההישארות בליגה. בעונה הבאה הוא כבש 13 שערים אך לאחר שתי עונות נוספות הוא שוחרר מהקבוצה. 

חסן שיחק בהמשך במועדון ספורט אשדוד ובהכח עמידר רמת גן, ובעונת 2007/08 החליט לפרוש סופית ממשחק, בין השאר משום שמאמן הפועל פתח תקווה אורי מלמיליאן סירב לצרף אותו לקבוצה שנאבקה על עלייה לליגת העל. בעקבות פיטוריו של מלמיליאן וקריאתו של המאמן החדש אלי מחפוד לחסן לחזור לפתח תקווה, חזר בו חסן מהחלטת הפרישה, הצטרף אל הקבוצה במחזור ה-19 ואף עלה עימה לליגת העל בסוף העונה ועזב לאחר חצי שנה.

בהמשך שיחק בהפועל אסי גלבוע ולאחר מכן עבר לקבוצת נעוריו, הפועל קריית אונו. בקיץ 2009 פרש ממשחק פעיל.

לאחר מכן החל חסן לשחק בליגת כדורגל החופים, בקבוצת "ימאהה" תל אביב.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=246 עמוד השחקן של מנור חסן], מוזיאון הפועל פתח תקווה

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני הכח עמידר רמת גן
קטגוריה:כדורגלני הפועל קריית אונו
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:קריית אונו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני חופים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
פטי נימבה

פטי נימבה (M'peti Nimba; נולד ב-5 במרץ 1983) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ.

== קריירה ==
נימבה הגיע לישראל כשהיה בן 21, וקבוצתו הראשונה הייתה עירוני רמת השרון. לאחר מכן שיחק בהפועל עכו. נימבה עלה לליגת העל עם שתי קבוצות שונות בתוך שנתיים, עם עירוני קריית שמונה בעונת 2006/07, ועם הפועל פתח תקווה בעונה הבאה. בשתי העונות הוא שיחק לצד הבלם איבוס יובלדיו, שחקן קונגולזי נוסף.

נימבה הועמד לדין מספר פעמים על ידי ההתאחדות בגין התנהגות אלימה, והורחק מספר פעמים במדי קבוצות ישראליות. כשחקנה של רמת השרון הוא הורחק לעשרה משחקים לאחר שהלם בפניו של ניר סוחר. לקראת סוף עונת העלייה של הפועל פתח תקווה, בפרשה שעוררה הדים בתקשורת הספורט בישראל, ערערה הפועל רעננה על ניצחונה של פתח תקווה עליה כתוצאה מצמד של נימבה, במשחק בו היה לכאורה נימבה אמור לרצות עונש הרחקה, אך הערעור נדחה.

בעונת 2008/09 המשיך לעונה נוספת בהפועל פתח תקווה. הייתה זו עונתו הראשונה בליגה הראשונה לאחר מספר עונות בליגה השנייה, אך הוא התקשה לשחזר את יכולתו מהעונות הקודמות, כבש שער אחד בלבד ושוחרר עם סיום העונה. לאחר מכן חזר לעירוני קריית שמונה, וכעבור חצי עונה עבר לשחק בסין. בקיץ 2010 חזר לישראל וחתם במכבי עירוני בת ים.

בקיץ 2011 חתם נימבה בשורותיה של הפועל כפר סבא, אך כעבור חצי עונה שוחרר מהקבוצה בינואר 2012 ועזב את ישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.hpt.co.il/?ShowPlayer=1602 עמוד השחקן], מוזיאון הפועל פתח תקווה

קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: כדורגלנים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: חלוצי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת השרון
קטגוריה:כדורגלני הפועל עכו
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי עירוני בת ים
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בישראל
קטגוריה:ספורטאים זרים בסין
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
קטגוריה:אישים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שנולדו ב-1983
אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936)

אולימפיאדת החורף ה-4 נערכה מ-6 בפברואר עד 16 בפברואר 1936 בעיר גרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה.

באולימפיאדה זו השתתפו ספורטאים מ-17 מדינות.

==מדליות==
{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|- bgcolor="#efefef"
! מקום
! מדינה
! bgcolor="gold" | זהב 
! bgcolor="silver" |כסף
! bgcolor="CC9966" |ארד
! סה"כ 
|-
||1|| 
||7||5||3||15
|- bgcolor="#EFEFEF"
||2|| (מארחת) 
||3||3||0||6
|-
||3||
||2||2||3||7
|-
||4||
||1||2||3||6
|-
||5|| 
||1||2||0||3
|-
||6||
||1||1||2||4
|-
||7|| 
||1||1||1||3
|-
||8||
||1||0||3||4
|-
||9||
||0||1||0||1
|-
||10||
||0||0||1||1
|-
||10|| 
||0||0||1||1
|-
|- bgcolor=lightgray
| || || || || || 
|-
!colspan="2"|סך הכל
!17!!17!!17!!51
|}

==ראו גם==
* יהודים באולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.la84foundation.org/6oic/OfficialReports/1936/1936win.pdf הדו"ח הרשמי] 
* [http://www.jewishsports.net/medalists.htm יהודים זוכי מדליות אולימפיות] באתר "היכל התהילה של הספורט היהודי"
* 

קטגוריה:1936 בספורט
גרמיש-פרטנקירשן
1936
קטגוריה:בוואריה: ספורט
קטגוריה:אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936)
אדוארד שטראוס

אדוארד שטראוס (גרמנית: Eduard Strauss; 15 במרץ 1835 – 28 בדצמבר 1916) מלחין אוסטרי בעל שורשים יהודים, בנו של יוהאן שטראוס האב.
אדוארד נולד בווינה, צעיר בניו של יוהאן שטראוס האב, מנהיגה האחרון של התזמורת של שטראוס. 

אדוארד שטראוס חיבר כ-295 יצירות. ב-8 בינואר 1863 נשא לאישה את מריה קלאנקהארט ונולדו להם שני ילדים, יוהאן שטראוס השלישי ויוזף אדוארד שטראוס. 
הילד הבכור, יוהאן שטראוס השלישי, ייצג את משפחתו במאה העשרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחינים מהתקופה הרומנטית
אדוארד
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1916
מחלף מבוא איילון

מחלף מבוא איילון הוא מחלף המקשר בין כביש 20 (נתיבי איילון) וכביש 431. הוא המחלף המערבי ביותר בכביש 431 וממערב לו הופך תוואי הכביש לדרך מקומית. המחלף נפתח לתנועה ב-11 בנובמבר 2008, ביחד עם חלקו המערבי של כביש 431 שנפתח בפברואר 2009 לתנועה לכל אורכו.

==מבנה המחלף==
המחלף מורכב משני טיפוסי מחלפים המאפשרים גישה מכל כיוון לכל כיוון. האחד במבנה של מחלף T חלקי והשני במבנה של מחלף יהלום חלקי בעל רמפה סיבובית. המחלף מאפשר נסיעה רציפה באיילון ופניות רציפות ללא צמתים מאיילון בכיוון דרום לכביש 431 בכיוון מזרח ומ־431 בכיוון מערב לאיילון בכיוון צפון. כמו כן, מתאפשרת פניית פרסה מנתיבי איילון דרומה לצפונה. שאר הפניות מתאפשרות באמצעות מערכת מעגלי תנועה המשולבים במחלף היהלום ובמעגלי תנועה נוספים במחלף קריית ראשון הממוקם ממזרח. עקב הקרבה היחסית בין שני מחלפים אלו, לא כל רמפות הכניסה והיציאה מחוברות ישירות לכביש 431, אלא חלקן מובילות לכבישי שירות המקבילים לכביש הראשי. כבישי השירות מתחברים למחלף הסמוך ומשם מתאפשר החיבור לכביש הראשי.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20070904041333/http://www.del.co.il/template/default.asp?PageId=88&catId=4&maincat=1 תמונות מהמחלף], אתר קבוצת ד.א.ל - ח.פ.ת
* [https://web.archive.org/web/20081022113946/http://www.danya-cebus.co.il/PPPgrantee/?id=41 כביש 431], אתר דניה סיבוס

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נתיבי איילון: מחלפים
קטגוריה:כביש 431: מחלפים
קטגוריה:ראשון לציון: צמתים ומחלפים
הקרב ביבנאל

שבתאי דרוקר (ציון)
טבלת זיכרון בבית לונץ ביבנאל
בית לונץ ביבנאל
ב-6 באפריל 1944 נערך במושבה יבנאל, קרב בין חיילים בריטים ובין שני לוחמי לח"י (שנחשב ארגון טרור בעיני ממשלת המנדט), שהתבצרו באחד הבתים במושבה וסירבו להיכנע. הקרב נגמר במותם של שני הלוחמים.

, יליד יבנאל, חזר למושבה לעבוד במשק המשפחתי לאחר שמשפחתו עזבה את המושבה. במאי 1939 הוא הצטרף ללח"י. בביתו נערכו אימונים בנשק וכן שימש הבית לאכסן לוחמי לח"י שנפצעו ונזקקו להחלמה.

שבתאי דרוקר (ציון), נפצע ב-1 באפריל 1944 ברגלו בהיתקלות עם שוטרים בריטים בחיפה. הוא הועבר לביתו של מנחם לונץ ביבנאל להחלמה במחשבה שהמושבה מרוחקת מעיני הבריטים.

ב-6 באפריל 1944, בעקבות הלשנה, נכנס כוח בריטי גדול ליבנאל. המושבה הוקפה ונסגרה. חלק מהכוח פנה מיד לבית לונץ. הבריטים קראו לשני הלוחמים להיכנע. כאשר לא קבלו תשובה, פתחו באש על הבית. הלוחמים השיבו באש רפה כי רק אקדחים ורימונים היו בידם.

בהפסקה בין ירי לירי התנדבו בני המושבה לקרוא למנחם לונץ להיכנע ולהציל אותו ואת חברו אבל לא קיבלו תשובה. הבריטים חידשו את האש וחוררו את הבניין. לבסוף, לאחר שעה ארוכה שלא בא סימן חיים מהבית הנצור פרצו הבריטים לבית ומצאו את השניים הרוגים כשאקדחו של לונץ נתון בימינו ואצבעו על ההדק. הדעה המקובלת היא ששניהם התאבדו כשראו שאפסה כל תקווה.

לונץ נקבר ביבנאל ודרוקר בטבריה.

בשנת 2004 נחנכה טבלת זיכרון לזכר שני הלוחמים בחזית בית לונץ. הבית הוכרז כ"מבנה ראוי לשימור".

==לקריאה נוספת==
* נתן ילין-מור: לוחמי חירות ישראל, הוצאת שקמונה, 1974, עמ' 160-155

==קישורים חיצוניים==
*
*
* זאב גלילי, [http://www.zeevgalili.com/?p=437 קרב הגבורה ביבנאל שכמעט ונשכח]

קטגוריה:לח"י
קטגוריה:1944 בארץ ישראל
קטגוריה:חללי הלח"י
קטגוריה:יבנאל
אלברט האברד

אֶלברט גרין האברד (באנגלית: Elbert Green Hubbard; 19 ביוני 1856 – 7 במאי 1915) היה סופר, פילוסוף ומוציא לאור אמריקאי.

==ביוגרפיה==
אלברט האברד נולד בעיר בלומינגטון שבמדינת אילינוי בארצות הברית. ב-1875 ייסד חברת מכירות של "סבון לארקין" בעיר באפלו שבצפון מערב מדינת ניו יורק. ב-1895 ייסד את קבוצת "רויקרופט" בכפר איסט אורורה (שליד באפלו) שעסקה בהוצאה לאור ובכריכת ספרים, בייצור רהיטים ובעבודות עור ומתכת. הקבוצה התפרסמה בשל ספרו של האברד "הודעה לגארסיה" שהופיע לראשונה ב-1899 ושבו משמשת כרקע מלחמת ארצות הברית ספרד (1898).

בשנת 1910 מנתה קבוצת רויקרופט כ-500 חברים. האברד ערך ופרסם שני עיתונים סאטיריים. אשתו השנייה - אליס מור האברד - הייתה בוגרת אמרסון קולג' שבבוסטון, ונודעה כלוחמת בעד זכויות הצבעה לנשים. מפעלי רויקרופט הפכו למקום מפגש של פילוסופים ושל חוגים שדגלו ברפורמה חברתית. האברד הפך למרצה פופולרי, והפילוסופיה שלו התפתחה מתמיכה בסוציאליזם לתמיכה ביוזמה חופשית.

ב-1912 טבעה האוניה "טיטניק" לאחר שפגעה בקרחון ימי. האברד כתב על האסון וסיפר על אודות אשתו של איזידור שטראוס - אחד ממייסדי רשת החנויות "מייסיס" בניו יורק - שסירבה לרדת לסירת ההצלה באומרה: "כל השנים נסענו יחד; האם ניפרד עכשיו? לא! גורלנו יהיה אחד."

גורלו של האברד עצמו היה דומה כאשר הוא ואשתו נספו באוניית הנוסעים "לוסיטניה" שטובעה על ידי טורפדו מצוללת גרמנית ב-7 במאי 1915.

אחד מניצולי לוסיטניה כתב לבנו של האברד, במכתב מיום 12 במרץ 1916: 

באותה שנה יצא לאור ספרו של אלברט האברד "מסעות קצרים לבתיהם של אנשים גדולים" וב-1927 יצא לאור יומנו שהכיל גם אמרות, מימרות ומסות קצרות.

הביטוי 'כשהחיים נותנים לך לימונים, עשה מהם לימונדה', נטבע על ידי האברד בינואר 1915, בהספד שכתב לזכר שחקן נמוך קומה בשם מרשל פינקני ויילדר. בהספד כתב האברד על ויילדר: 'הוא אסף את הלימונים שהגורל שלח לו, והקים דוכן לממכר לימונדה'. ב 1948 כתב דייל קרנגי את המשפט בגרסתו המוכרת, בספרו 'איך להפסיק לדאוג ולהתחיל לחיות'.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:פילוסופים אמריקאים
קטגוריה:מו"לים אמריקאים
קטגוריה:סוציאליסטים אמריקאים
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית Find a Grave אינה מתאימה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1856
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1915
שדרות פאוליסטה

שדרות פאוליסטה
שדרות פאוליסטה
שדרות פאוליסטה (בפורטוגזית: Avenida Paulista, אָוֶונִידָה פָאוּלִיסטָה) היא אחת השדרות החשובות בסאו פאולו, ברזיל, ואורכה 2.8 קילומטרים. סימן ההיכר שלה הוא נוכחות בולטת של מבני מוסדות פיננסים ותאגידים חשובים. לעיתים, נהוג לזהות אזור זה כמרכז העסקים של העיר סאו פאולו. יחד עם שדרות בריני שבדרום העיר ושדרות בריגדיירו פאריה לימה, נחשבת השדרה כסמל לעוצמתה הכלכלית של מדינת סאו פאולו. בהיות מיקומה הטופוגרפי של השדרה באחת הנקודות הגבוהות בעיר, מצופפים בה יחד אנטנות של תחנות רדיו וטלוויזיה, דוגמת מגדל השידורים של תחנת הטלוויזיה בנדייראנטס. עלות המקרקעין בשדרות פאוליסטה היא בין הגבוהות ביותר באמריקה הלטינית.
== היסטוריה ==
בעבר, היו שדרות פאוליסטה דרך מעבר המוקפת בבתים של בני המעמד הגבוה ושל "ברוני הקפה" של סאו פאולו. מעטים הבתים הללו שעודם עומדים על תילם. דוגמה חשובה היא "בית הוורדים" (Casa das Rosas) שעבר תהליך שחזור ושימור, אשר כיום הוא מבנה ציבור, הכולל ספריה, בו נערכים מיצגים וחתימות סופרים על ספרים חדשים. במחצית השנייה של המאה ה-20 עברה השדרה בנייה מסיבית לגובה.

בשדרה נמצא פארק קטן עם עצי יער אנדמיים לאזור סאו פאולו, שצמחו גם באזור העיר, בטרם החלו בנייה ופיתוח מואצים באזור החל מסוף המאה ה-19, עם גלי ההגירה הגדולים לברזיל. שמו של הפארק הוא "פארק סיקיירה קמפוס" (Parque Siqueira Campos) וכינויו השגור יותר הוא "הטריאנון" (Trianon). בשדרה נמצא גם המוזיאון לאמנות של סאו פאולו (Masp - Museu de Arte de São Paulo), הידוע באוספי האומנות המעולים המוצגים בו ובארכיטקטורה המרשימה של מבנהו, שהוא אחד מסימני ההיכר של העיר סאו פאולו.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 עברה השדרה שיפוץ נוף עמוק. נתיבים לרכבים הורחבו והמדרכות הנוכחיות המאופיינות בעיצוב לבן ושחור נוצרו. על העיצוב המחודש של השדרה הייתה אחראית אדריכלית הנוף רוזה גרנה קליאס.

על פי ההערכות, לסביבותיה של שדרות פאוליסטה באים לעבוד מדי יום כ-800,000 מתושבי העיר סאו פאולו. בשדרה מסעדות רבות המקבלות מדי יום את פניהם של אלפי סועדים העובדים והמתגוררים באזור. במבנה "פדרציית התעשיות של מדינת סאו פאולו" (FIESP) מצוי תיאטרון בו נערכות הצגות הפתוחות לציבור בחינם וגם ספריה מרווחת עם מספר רב של כותרים חדשים, בה יכול כל תושב המציג אישור על מקום מגוריו לשאול ספרים בחינם.

בשדרה ממוקמות הקונסוליות הכלליות של איטליה, ארגנטינה וצרפת בסאו פאולו.

מדי שנה, נערכים בשדרות פאוליסטה מצעד הגאווה של סאו פאולו. בנוסף, עובר דרך השדרה, מדי שנה ביום חגיגות ליל הסילבסטר, מרתון הרחוב הבינלאומי סאו סילבסטרי. לעיתים תדירות, נערכות בה גם הפגנות פוליטיות.

לאורך השדרה פרוסות 3 תחנות של קו מס' 2 ("הקו הירוק") של הרכבת התחתית של סאו פאולו, העוברת לאורך שדרות פאוליסטה מתחת לפני הקרקע.

==קישורים חיצוניים==

[http://masp.art.br/masp2010/ האתר של masp]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סאו פאולו: תחבורה
קטגוריה:רחובות ושדרות
קטגוריה:ברזיל: תחבורה
קטגוריה:ברזיל: כלכלה
יום הים

כרזת יום הים 1938זבולון" ביום הים הראשון בארץ ישראל. בי"ס ימי ראשון בא"י, יוזם חג יום הים. ת"א 29 מאי 1932]]יום הים היה בתקופת היישוב ובראשית ימי מדינת ישראל יום חגה של הימאות העברית. הוכרז בשנת 1936 על ידי מחלקת הים של הסוכנות היהודית כיום חג קבוע לתאריך כ"ג באייר מדי שנה, וצוין בארץ ישראל ובתפוצות.

==היסטוריה==
יום הים הראשון נערך באביב שנת ה'תרצ"ב (29 במאי 1932) ביוזמת אגודת יורדי ים זבולון. האגודה הימית הארץ ישראלית קבעה את יום הים בתל אביב ב-7 באוגוסט 1932. ב-17 באוקטובר 1935 התקיים יום הים של הנוער העובד בחיפה. 

ב-28 במאי 1936 צוין "יום הים" כחלק מאירועי יריד המזרח. ב-19 במאי 1937 (ט' סיון תרצ"ז) צוין יום הים במלאת שנה לפתיחת נמל תל אביב. 

את חגיגות יום הים חגגו עד שנות החמישים, אז גווע המנהג במקביל להופעת מועדים לאומיים-אזרחיים אחרים.

באפריל 2018 החל מועדון Kayak4All סניפה היפואי של אגודת יורדי ים זבולון, להחזיר את יום הים לציבור בישראל, במתכונת חג הים ברשתות החברתיות.

==אירועי יום הים==
יום הים היה חגיגה חופית ימית וכן צוין בערי ישראל ובקהילות היהודים בתפוצות. ביום זה סופר בהרחבה ובהדגשה על העשיhה הימית העברית בארץ ישראל ובתפוצות (בבתי ספר לימאות עברית באנגליה, צרפת, איטליה ורוסיה). מטרת החג הייתה להגברת המודעות לימאות, לצורך ביורדי ים בכל המקצועות והרמות, ולקצונה ימית כדרך חיים.

אירועי יום הים התפתחו והתרחבו לאורך השנים, וכללו תערוכות של ציוד ואמצעים ששימשו את הימאות העברית כגון כלי שיט, עזרי ניווט, דגלים ועוד; נערכו מפגני שיט של חניכי האגודות הימיות, והתקיימה פעילות הסברה חינוכית בבתי הספר. העיתונות והרדיו גויסו לסקירה נרחבת על תקומת הימאות העברית ויצירת צי עברי. בבתי הכנסת נערכו תפילות למען יורדי הים ולזכרם של חלוצים, ואורגנו סיורים בנמלים וביקורים ביישובי דיג. כמו כן נערכו מצעדים, מסיבות, תוכניות אמנותיות ותערוכות אמנות שעיסוקם בים ובספנות.

לוגו חג הים

==מקורות==
* "ים - גליונות החבל הימי לישראל" חוברת ו'-ז'(נ"ח-נ"ט), שנה חמישית אדר ניסן תש"י, מרץ אפריל 1950, עמוד 36

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://jfc.org.il/news_journal/27538-2/92576-2/ מצעד יום הים בחיפה, 1947], באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים 
* [https://www.youtube.com/watch?v=ZPQNsrjOPUA&feature=em-uploademail מצעד יום הים בתל אביב, 1950], יומני כרמל 
* [http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/digitallibrary/pages/viewer.aspx?presentorid=NNL_Ephemera&DocID=NNL_Ephemera700159119 חבל ימי לישראל - יום חיל הים], כרזה באתר הספרייה הלאומית
* שי שמש, [http://www.zavit.org.il/%D7%97%D7%92-%D7%94%D7%99%D7%9D-%D7%97%D7%95%D7%96%D7%A8/ חג הים חוזר], זווית, 17 במאי 2018

==הערות שוליים==

קטגוריה:ימאות ביישוב
קטגוריה:ישראל: מועדים לאומיים
שער סן-דני

שער סן-דני בגלויה משנת [[1908]]
שער סן-דני (בצרפתית: porte Saint-Denis) הוא מונומנט פריזאי, שנמצא על המסלול העתיק של חומת שארל החמישי (במקום בו עברה לפני כן חומת פיליפ אוגוסט), שנהרסה על ידי לואי ה-14.

השער נמצא כיום בהצטלבות רחובות סן-דני (רחוב סן-דני ורחוב פובורג סן-דני) ובין השדרות הגדולות (שדרות בון-נובל ושדרות סן-דני).

==היסטוריה==
שער סן-דני הוקם בשנת 1672 בידי האדריכל פרנסואה בלונדל, מנהל האקדמיה המלכותית לאדריכלות, והפסל מישל אנגייה בפקודתו של לואי ה-14. המלך לואי ה-14 עצמו הורה על בנייתו ששולמה על ידי עיריית פריז. לכבוד ניצחונותיו באזור הריין ופראנש-קונטה. הוא נבנה כחלק ממצודה שהוקמה כמאה שנה לפני כן, ונהרסה זמן מה לאחר הקמת השער, במקומו של שער מימי הביניים שנקבע בחומת שארל החמישי. הריבון האחרון שעבר בקשת הניצחון היה המלכה ויקטוריה מבריטניה, בביקורה בתערוכה האוניברסלית של 1855 בפריס. רוחבה 24.65 מטר, גובהה 25 מטרים, ועובייה 6 מטרים.<ref></ref>

השער עבר רסטורציה בשנת 1988.

==תיאור==
שער סן-דני הוא שער ניצחון שנבנה בהשראת שער טיטוס שברומא.

פעורים בו קשת מרכזית גדולה ושני שערים קטנים.

== ראו גם ==
* שער פיירו

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הרובע העשירי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
סן דני
אריק ואן לוסטבאדר

אריק ואן לוסטבאדר (אנגלית: Eric Van Lustbader; נולד ב-1946) הוא סופר פנטזיה וספרי מתח אמריקני.

== חייו ==
אריק ואן לוסטבאדר נולד וגדל בגריניץ' וילג'. למד בבית הספר התיכון Stuyvesant שבעיר ניו יורק
וקיבל תואר ראשון בסוציולוגיה בקולג' של אוניברסיטת קולומביה. שימש כמבקר מוזיקה בעיתון Cash Box Magazine.

לעברית תורגמו חלק מסדרת ספרי הנינג'ה/ ניקולאס לינאר. הספרים מספרים את קורותיו של ניקולאס לינאר, יהודי-אמריקאי שגדל ביפן, למד אמנויות לחימה ונהפך להיות רב אמן בנינג'יטסו. 

ספריו של לוסטבאדר רוויים בתיאורים של גבוה ונמוך. מחד, בקיאות היסטורית ומיתולוגית וציטוט מספרי פילוסופיה כמו מספר חמש הטבעות של מיאמוטו מוסאשי, ומאידך תיאורי מין וולגריים, כשבתווך תיאורי הקרבות שכיחים בהם.

בנוסף תורגמו ספרים נוספים שאינם שייכים לסדרת הנינג'ה. 

==ספריו שתורגמו לעברית==
סדרת הנינג'ה
* הנינג’ה, עברית - לנה קנטי. תל אביב: רמדור ; א’ שלגי, 1981.
* המיקו, עברית - ישראלה קלצל. תל אביב: שלגי, 1987.
* נינג’ה לבן, עברית - עדי גינצבורג-הירש. תל אביב: מודן, 1993.

ספרים נוספים:
* לב שחור, עברית - ישראלה קלצל. תל אביב: שלגי, 1985. 
* סירנות הנינג’ה, מאנגלית - יפעה גרבוב. תל אביב: שלגי, 1986.
* ז’יאן, עברית - אליעזר כרמי. תל אביב: שלגי, 1987. הספר הראשון מתוך שניים.

==ביבליוגרפיה באנגלית==
===סאגת הפנינה===
<div style="direction: ltr;">
#The Ring of Five Dragons (2001)
#The Veil of a Thousand Tears (2002)
#The Cage of Nine Banestones (2004) (US title: Mistress of the Pearl)
</div>

===סדרת לוחם השמש השוקעת===
<div style="direction: ltr;">
#The Sunset Warrior (1977)
#Shallows of Night (1978)
#Dai-San (1978)
#Beneath an Opal Moon (1980)
#Dragons on the Sea of Night (1997)
</div>

===סדרת סין מרוקו===
<div style="direction: ltr;">
#Jian (1986)
#Shan (1988)
</div>

===ניקולאס לינאר/סדרת הנינג'ה===
<div style="direction: ltr;">
# The Ninja - (1980) (רומן זה עובד והופק לסרט קולנוע עתיר תקציב של חברת פוקס המאה העשרים.)
# The Miko - (1984)
# White Ninja - (1990)
# The Kaisho - (1993)
# Floating City - (1994)
# Second Skin - (1995)
</div>

===המשך סדרת בורן של רוברט לדלום===
לוסטבאדר המשיך את כתיבת סדרת הרומנים ג'ייסון בורן אותה הפסיק רוברט לדלום, זאת באישור מנהלי עיזבונו של רוברט לדלום.
<div style="direction: ltr;">
# The Bourne Legacy - (2004)
# The Bourne Betrayal - (2007)
# The Bourne Sanction - (2008)
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20070930201042/http://www.iblist.com/author1238.htm אריק ואן לוסטבאדר] ב-Internet Book List
* 
* יצחק טסלר, , nrg , 11 ביוני 2009
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרי מתח ואימה אמריקאים
קטגוריה:סופרי פנטזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946