OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שירכוה

אסד אל-דין איובּ שירכּוה בן שאד'י (בערבית: أسد الدين شيركوه بن شاذي), "ארי ההרים", היה דודו של המצביא והשליט המוסלמי הידוע צלאח אל-דין. שירכוה, איש כורדי המתואר במגוון המקורות כ"גוץ שמן", היה מדינאי ומצביא חשוב והכובש בפועל של מצרים, הוא הביא עמו את אחיינו, צלאח א-דין, אשר עלה לגדולה לאחר מותו של שירכוה בשנת 1169.
== חייו ==
שירכּוה ואחיו נג'ם א-דין איובּ היו בניו של שאד'י, יורש העצר של השושלת השדאדית אשר שלטה בפאתי ארמניה. לאחר מאבקים מרים באימפריה הביזנטית והשתלטות מצד הסולטנות הסלג'וקית, נפלה השושלת השדאדית בשנת 1174 ומשפחת איובּ נדדה לעיר תכרית, מקום לידתו של צלאח א-דין. נג'ם א-דין מונה למושל העיר, אך הוא ומשפחתו גורשו ממנה 1138, לאחר ששירכּוה הרג בעיר אדם נוצרי. מקובל כי בערב גירושם מהעיר נולד צלאח א-דין. משפחת איוב עברה לשטח ההשפעה של הסולטאן זנגי ששלט במוסול. שני האחים שירתו בצבאו של הסולטאן וסייעו בידו להכפיף את כל ארצות דמשק (מרחבי הלבנט - סוריה, לבנון, ישראל וירדן של היום) לשלטונו. לאחר מכן, שירתו האחים את בנו של זנגי, השליט נור אל-דין, תחת שלטונו שימש שירכוה כמושל מוסול (אחיו משל בבעלבכ). לימים, שניהם ניהלו את המשא ומתן מול שליטי דמשק שאפשר את כניעת העיר בידי נור א-דין והפיכתה לבירתו, שם מילאו בני משפחת איוב, לרבות בניו הרבים של נג'ם א-דין ובהם צלאח א-דין, מגוון תפקידים פוליטיים ומנהליים. צלאח א-דין היה מנהל המשטרה (צאחב א-שרטה) ואילו שירכּוה היה שר הצבא.

בשנת 1163 שידל שירכּוה את נור א-דין לשלוח אותו ואת אחיינו, צלאח א-דין, למסע הרפתקני במדבר הסורי, מסביב לממלכת ירושלים הצלבנית העוינת, ומשם אל מצרים הפאטמית העוינת אף היא. משם קרא הוזיר דאז, שאוור, לעזרתו של נור א-דין כדי שיסייע לו להפיל את השלטון הפאטמי הרופס ולהתמודד עם יריבו לשלטון, דירע'ם. בעזרתם של שבטי בדווים ובמאמצים רבים הצליח שירכּוה להוביל צבא גדול למצרים ולהבטיח את מעמדו בה וכן את מעמדו של שאוור. 

עם זאת, הח'ליף הפאטמי עדיין ניצב על כסאו וגם שאוור פנה בינתיים אל מלך הצלבנים, אמלריק הראשון כדי שיפיל את שירכּוה. אמלריק צר על כוחותיו של שירכּוה בבלבס בשנת 1164, אך באותו זמן נור א-דין הגיב ממקומו בסוריה כנגד נסיכות אנטיוכיה ואילץ את הצלבנים לסגת.

הצלבנים שבו למצרים עוד פעמיים ואף נחלו הצלחות צבאיות מול הכוח האיובי, בעיקר בהיעדרו של שירכּוה מצרים. באחת מפלישותיהם, בחורף של שנת 1168, הם הגיעו עד פוסטאט (שבה קבע שוואר את מושבו). שאוור הורה על פינוי העיר ועל שריפתה בעזרת "אלפיים כדי נפטא". אז קרא שוואר שוב לשירכּוה כדי שיושיע אותו - אך זמן קצר לאחר שובו של שירכּוה למצרים, הוא הורה לאנשיו לרצוח את שוואר בביתו. שירכּוה עצמו מת מאכילת יתר באחד ממשתאותיו, חודשיים לאחר מותו של שוואר. זהו הוואקום הפוליטי שלתוכו נכנס צלאח א-דין, אחיינו של שירכּוה, והפך לכובש ומנהיג בעל חשיבות בעולם האסלאמי והיו אלו אפוא הישגיו הפוליטיים של דודו שהביאוהו לידי כך.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:השושלת האיובית
קטגוריה:כורדים
קטגוריה:היסטוריה אסלאמית
קטגוריה:נפטרים ב-1169
בייפיאוזאורוס

איור של זוג פרטי בייפיאוזאורוס
בֵּייפְּיָאוֹזָאוּרוּס (שם מדעי: Beipiaosaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני שחי בתור הקרטיקון, לפני 124.6 מיליון שנה מזמננו. פירוש שמו הוא "לטאת בייפיאו" (Beipiao), עיר בליאונינג שבצפון-מזרח סין. מאובניו התגלו בשנת 1999 בידי החוקר שו שינג וצוותו בתצורת יישיין.

הבייפיאוזאורוס היה דינוזאור באורך 2.2 מטרים עם ראש קטן וזרועות בעלות טפרים גדולים. היו לו נוצות קצרות שכיסו את גופו ונוצות ארוכות על גפיו. ולפני גילוי היוטירנוס הוא נחשב הגדול שבדינוזאורים מכוסי הנוצות. הפה שלו היה חסר שיניים וייתכן שהוא ניזון מעלי עצים אותם קטף בעזרת זרועותיו.

== בתרבות ==
דינוזאור זה הופיע במשחק פארק היורה 3: בניית פארק.

==ראו גם==
*תריזינוזאורוס
*דינוזאורים מנוצים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תריזינוזאוריה
קטגוריה:פאונת יישיין
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון תחתון באסיה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שו שינג
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1999
מורומבי

אצטדיון סיסרו פומפאו דה טולדו (פורטוגזית: Estádio Cícero Pompeu de Toledo), הידוע גם כאצטדיון המורומבי (Estádio do Morumbi) או מורומבי (Morumbi), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר סאו פאולו שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. האצטדיון שייך למועדון הספורט וקבוצת הכדורגל סאו פאולו ומשמש כמגרשה הביתי. עד סיום בנייתו של האצטדיון הלאומי של ברזיליה, מורומבי הוא האצטדיון השני בגדלו בברזיל, אחרי המרקנה, והגדול ביותר מבין האצטדיונים הפרטיים.

==היסטוריה==
חלום המגרש הביתי הפרטי של מועדון סאו פאולו החל להתגשם בשנת 1952 עם תחילת הפרויקט לבניית אצטדיון בשכונת המורומבי שבסאו פאולו. הוגה הפרויקט היה נשיא המועדון, סיסרו פומפאו דה טולדו, אשר על שמו נקרא האצטדיון היום.

אבן היסוד של האצטדיון הונחה בשנת 1953. בשנת 1956 מכרה סאו פאולו את מגרשה הקודם, "קנינדה" (Canindé), אשר שימש לה לאימונים בלבד, למועדון הכדורגל פורטוגזה דה דספורטוס (Portuguesa de Desportos) והשקיעה את הכסף בחומרי בנייה לאצטדיון החדש. בנוסף, הוציא מועדון סאו פאולו את כל רווחיו על בניית האצטדיון החדש, וכך הוזנחה קבוצת הכדורגל, אשר לא זכתה בתארים רבים באותה התקופה.

אצטדיון מורומבי נחנך באופן רשמי בשנת 1960, בטרם היה מוכן. לקח לסאו פאולו עוד עשור לסיים את בניית האצטדיון. המשחק הראשון באצטדיון לאחר שהושלם נערך ב-25 בינואר 1970 לעיני 107,069 צופים. תכולת מורומבי הייתה אז של כ-120,000 איש ואוהדי הקבוצה כינו אותו "האצטדיון הפרטי הגדול בעולם".

בשנות ה-90 הצטמצמה תכולת האצטדיון ל-85 אלף צופים מסיבות בטיחות. בעשור הראשון של המאה ה-21 סידרה נוספת של שיפוצים שיפרה את התשתית והורידה את התכולה למספרים של היום.

==מונדיאל ואולימפיאדה==
מורומבי היה ברשימת האצטדיונים המועמדים לארח משחקי גביע הקונפדרציות 2013 ומונדיאל 2014 ולשם כך החלו שיפוצים בשנת 2009. לאצטדיון הוכנה תוכנית לשיפוץ היציעים והוספת גג שיחובר לשתי קשתות ענק. אולם עקב אי מסירת ביטחונות לפיפ"א במועד המוסכם, בוטלה השתתפותו של מורומבי בטורניר המונדיאל. במקומו של מורומבי, כנציגה של מדינת סאו פאולו, נבחר ארנה דה סאו פאולו. 

מורומבי נבחר לארח משחקי כדורגל במסגרת אולימפיאדת 2016.

==פעילות נוספת==
לצד משחקי כדורגל, מארח המורומבי הופעות וקונצרטים רבי משתתפים. בין האומנים ולהקות אשר הופיעו באצטדיון לאורך השנים נמנים (לפי סדר הופעתם): קווין, קיס, מייקל ג'קסון, מדונה, אירוסמית', ויטני יוסטון, U2, רוג'ר ווטרס, AC/DC, ביונסה, קולדפליי, בון ג'ובי, בלאק אייד פיז, פול מקרטני, שאקירה, איירון מיידן, ג'סטין ביבר, אריק קלפטון וליידי גאגא.

האצטדיון גם פועל כמרכז קניות, הכולל חנויות, מסעדות ומועדון כושר. 

מחוץ לאצטדיון, אך באותו קומפלקס, נבנה הקאנטרי קלאב של מועדון סאו פאולו, המיועד לחבריו, שהוא בין הגדולים והמודרניים בברזיל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070630000544/http://www.saopaulofc.net/spfc_ingles/morumbi.asp תולדות מורמבי] באתר מועדון סאו פאולו 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מורומבי
קטגוריה:סאו פאולו: מבנים
קטגוריה:סאו פאולו: ספורט
קטגוריה:מתקני אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:סאו פאולו (כדורגל)
מני יעיש

מני יעיש (נולד ב-11 בינואר 1980) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה ותסריטאי ישראלי.

==ביוגרפיה ==
מני יעיש נולד וגדל בבת ים במשפחה שומרת מסורת ומתגורר בה עד היום. הוריו ילידי טורקיה, והוא האמצעי בין שני אחים. בצעירותו אהב לצפות בסרטי פעולה של ברוס לי, צ'אק נוריס, ואן דאם וסטיבן סיגל ושאף לביים סרטי פעולה. בשלב מאוחר יותר של חייו הושפע מסרטיהם של פרנסיס פורד קופולה, קוונטין טרנטינו ומרטין סקורסזה. בגיל 16 עבד בשיפוצים כדי לממן את קניית מצלמת הווידאו הראשונה שלו. הוא צילם סרטי פעולה ופשע עם חבריו מהשכונה. בעקבות צפייה בסרטו של מל גיבסון "לב אמיץ", החליט לשרת בקרבי. בצה"ל שירת בגדוד 51 של גולני.

יעיש התחיל ללמוד קולנוע בבית הספר קאמרה אובסקורה והמשיך במנשר לאמנות. במסגרת מנשר ביים שני סרטים קצרים: הראשון הוא "אליקו" (2007), סרט הגמר שלו והשני הוא "חניה בדם" (2010).

ב-2012 יצא לבתי הקולנוע "המשגיחים" - סרטו העלילתי הארוך הראשון. 

בשנת 2016 יצא סרטו השני "אבינו", סרט פשע, שזכה לשבחים רבים.

בשנת 2017 ביים וכתב את הסדרה ג'ודה שמספרת על ערפד יהודי בכיכובו של ציון ברוך שיצר את הסדרה .בשנת 2020 יצאה העונה השנייה.

בשנת 2023 עלתה הסדרה "משמר הגבול" שאותה יצר.

==חייים אישיים==
יעיש נשוי לבמאית קרן ידעיה, אצלה למד קולנוע במנשר. לשניים יש שני ילדים. עד 2023 התגורר בבת ים עם שני בניו, זהר ואמיר. בקיץ 2023 עבר לעיירה אוהיי שליד לוס אנג'לס בארצות הברית.

==עבודותיו בקולנוע ובטלוויזיה==
* "אליקו" – סרט בן עשרים דקות, השתתף בפסטיבלים שונים בעולם. הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2008, השתתף גם בפסטיבל קייב 2008 שם זכה בציון לשבח.
* "חניה בדם" - סרט קצר השתתף בפרויקט "תל אביב לוקיישן", זכה בציון לשבח בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים. נרכש בידי קנאל+ והוקרן בצרפת.
* "המשגיחים" (2012) הוא סרטו הארוך הראשון.
**הסרט זכה בפרס איגוד הבמאים והתסריטאים בפסטיבל קאן 2012.
** מני יעיש זכה בפרס ע"ש ענת פרחי לסרט ראשון בפסטיבל הקולנוע ירושלים
** הסרט זכה בציון לשבח בפסטיבל הסרטים של פאליץ בסרביה.
** הסרט זכה בפרס תא המבקרים הבינלאומי בפסטיבל המבורג.
** הסרט זכה בפרס מיוחד בפסטיבל הסרטים בריקאוויק שבאיסלנד.
** הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אופיר, ומתוכם זכה בשניים:
*** פרס לשחקן הראשי הטוב ביותר - רועי אסף;
*** פרס לשחקן המשנה הטוב ביותר - גל פרידמן.
** הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר ורועי אסף זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפרס תא מבקרי הקולנוע בישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, לשנת 2012.
* "אבינו" (2016)
***הסרט היה מועמד למספר פרסי אופיר ומתוכם זכה בשניים:
**** פרס לשחקן הראשי הטוב ביותר - מוריס כהן;
*** פרס העריכה - שירה ארד
*"ג'ודה" סדרת טלוויזיה (2017-2020).
*"משמר הגבול" (2023)

==קישורים חיצוניים==

ראיונות
* 
* [http://www.103.fm/programs/Media.aspx?ZrqvnVq=FIJHIE&c41t4nzVQ=FG 'המשגיחים' - היוצר מני יעיש מספר על סרטו: "הוא עוסק בעיקר באמונה ובאהבה"], רבקה מיכאלי בתוכנית "באה לשבת", 103 FM, 13 ביולי 2012
* נחום מוכיח, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=4&Area=1&ArticleId=17866 ריאיון: "עג'מי" של הדתיים], באתר הבמה, 16 ביולי 2012
* 
* גלעד אמיליו שנקר, [https://www.youtube.com/watch?v=tQ6fvh4Vhcc בתוכנית "חי בסרט"], הטלוויזיה החינוכית
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית ספר מנשר לאמנות
קטגוריה:ישראלים זוכי פרסים בין-לאומיים
קטגוריה:בת ים: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
דג קטן

דג קטן (באנגלית: Little Fish) הוא סרט דרמה אוסטרלי משנת 2005 בבימויו של רוואן וודס, שעוסק במכורה לסמים לשעבר שחבריה מהעבר חוזרים לחייה. בסרט משחקים קייט בלאנשט, סם ניל והוגו ויבינג.

==עלילה==
הסרט מגולל את סיפורה של טרייסי הארט (קייט בלאנשט), מכורה לסמים לשעבר שכיום בעלת עסק למשחקי וידאו. טרייסי מנסה ללא הצלחה לקבל הלוואה מהבנק במטרה להגדיל את העסק. חברה מהעבר, ג'וני (דסטין נגוין), מציע לה עזרה על ידי השקעה בבורסה. טרייסי מתרצה אך מגלה שלמעשה ג'וני עדיין עוסק בסחר סמים ורק כך הוא יוכל לעזור לה. לבסוף טרייסי מסכימה ונוסעת עם ג'וני ועם אחיה, ריי (מרטין הנדרסון). כשהם מגיעים למקום המפגש הם נתקלים בליונל (הוגו ויבינג), אביה החורג של טרייסי, שנורה על ידי סטיבן (ג'ואל טובאק), סוחר סמים נוסף.

== צוות שחקנים ==
* קייט בלאנשט – טרייסי הארט
* סם ניל – בראד תומפסון
* הוגו ויבינג – ליונל דוסון
* דסטין נגוין – ג'וני נגוין
* נוני הייזלהרסט – ג'נל הארט
* מרטין הנדרסון – ריי הארט
* ג'ואל טובאק – סטיבן מוס
* ליסה מקיון – לורה

== פרסים ומועמדויות ==
הסרט זכה לביקורות מהללות, בעיקר על הופעתם של השחקנים הראשיים (קייט בלאנשט, נוני הייזלהרסט והוגו ויבינג). הסרט דורג עם 85 אחוז ביקורות חיוביות על פי האתר "Rotten Tomatoes".

הסרט היה מועמד ל-13 פרסים של המכון האוסטרלי לסרטים ב-2005. הסרט זכה בחמש קטגוריות; השחקן הראשי הטוב ביותר (הוגו ויבינג), השחקנית הראשית הטובה ביותר (קייט בלאנשט), שחקנית המשנה הטובה ביותר (נוני הייזלהרסט), העריכה הטובה ביותר והסאונד הטוב ביותר.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי סמים
סנג'ק (האימפריה העות'מאנית)

ווילאייטים והסנג'אקים של האימפריה העות'מאנית בסביבות 1899.]]
סַנְגָ'ק (בטורקית: sancak, בכתיב עות'מאני: سنجاق שפירושו דגל, מחוז) היה שטח בחלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית שהיה נקרא גם ליווא (בערבית: لواء).

==היסטוריה==
סנג'קים הוגדרו כבר בתחילת החלוקה המנהלית של האימפריה העות'מאנית באמצע המאה ה-14 כחלק משיטת הטימאר – שיטת חלוקת אדמות צבאית-פאודלית. בנוסף לצבא המקצועי בקרבות היו משתתפים סיפאהים שהצטרפו לצבא בתמורה לפייף שהוענק על ידי סולטאן. הם גויסו בהתאם לסנג'ק בו גרו והונהגו על ידי ביי הסנג'ק (שניתן לתרגום כ"ראש המחוז").

החלוקה המנהלית החדשה בסוף אותה המאה הכפיפה סנג'קים לביילרבייליקים שהפכו מאוחר יותר לאיילטים ואחר כך לווילאייטים. לא כל הסנג'קים הוכפפו לרשויות גבוהות יותר: חלקם היו אזורים חדשים שרק נכבשו והיו סנג'קים כמו בנגאזי וצ'טלג'ה שמנהיגיהם הוכפפו ישירות לפורטה.

בראש הסנג'ק עמד מתצרף (ﻤﺘﺻﺮﻒ) או סנג'ק ביי. סנג'קים חולקו לקאדיליקים (בעות'מאנית: قاضيلق) או קאזות (בערבית: قضاء; בעות'מאנית: kazâ) שבראשם עמד קאדי.

מספרם באימפריה השתנה במהלך הזמן. ברפורמות טנזימאט במאה ה-19 הוא עלה מעל 400 בעוד שרוב התקופות הקודמות היה קרוב ל-150.

אזור סנג'ק בחבל הבלקן נמצא בסנג'ק נובי פאזאר שחולק ב-1913.

== ראו גם ==
*התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
*ליווא (ערבית)

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:מילים וביטויים בטורקית
גאוגרפיה של מדגסקר

מדגסקר הוא האי הרביעי בגודלו בעולם (587,040 קמ"ר) השוכן באוקיינוס ההודי, ליד חופה המזרחי של אפריקה הדרומית. הוא מופרד מאפריקה על ידי מצר מוזמביק (שרוחבו 460 ק"מ בנקודה הצרה, ועומקו המרבי 3,292 מ').

מדגסקר נפרדה מגונדוונה לפני 65 מיליון שנה, לפיכך היא מכילה אוכלוסייה מיוחדת של צמחים וחיות.

קו רוחב: 25–12 דרום.
קו אורך: 50–44 מזרח.

במדגסקר 3 רכסי הרים מרכזיים: 
הרי צרטננה (Tsaratanana) בצפון, הרי אנקרטה (Ankaratra) שבמרכז, והרי אנדינגיטרה שבדרום. ההר הגבוה ביותר, מרומוקוטרו (2,876 מ'), נמצא ברכס צרטננה. חופה המזרחי של מדגסקר צר מאוד, ובתוך הארץ מתנשאת רמה שעליה מצויים רכסי ההרים.

בצפון האי זורם נהר הבטסיבוקה לאורך 525 ק"מ מעיר הבירה אנטננריבו אל מפרץ בומבטוקה שעל יד העיר מאהאז'אנגה בצפון מערב האי.

==אקלים==
ישנם 3 אזורי אקלים במדגסקר:
*AF — אקלים טרופי עם משקעים לאורך כל השנה — במזרח ובצפון.
*CW — אקלים חמים וצחיח, משקעים מועטים — באזורים הפנימיים.
*AW — אקלים טרופי וצחיח — בדרום-מערב ובקצה הדרומי.

קיים פער רב במשקעים השנתיים: בדרום האי ממוצע המשקעים הוא 500–250 מ"מ בשנה, ולעומת זאת בצפון מזרח האי ממוצע המשקעים עולה על 3,000 מ"מ בשנה.

== לקריאה נוספת ==
* רוברט דרייפר, שודדי היערות של מדגסקר, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 148, ספטמבר 2010

==קישורים חיצוניים==

*
Toxicity (שיר)

Toxicity (בתרגום חופשי: רעילות) הוא סינגל שבוצע על ידי להקת ההאבי מטאל האמריקאית סיסטם אוף אה דאון, שיצא בשנת 2002. הסינגל נכלל באלבום הנושא את אותו השם.
למרות שמעולם השיר לא הגיע להצלחה המסחרית של הסינגלים "Chop Suey!" ,"Aerials", נשאר השיר אחד מהשירים הפופולריים ביותר של מעריצי הלהקה. השיר ידוע בשירה האגרסיבית ובקצב תופים הבולט שבו. השיר דורג במקום ה-14 מתוך 40 השירים הגדולים בסגנון המטאל בכל הזמנים.

השיר ניתן להורדה עבור משחק המוזיקה וידאו בשם רוק בנד, והוא נכלל במשחק גיטר הירו בקטגוריה גיטר הירו:מטאליקה. השיר הגיע למקום השלישי במצעד השירים האלטרניביים בארצות הברית.<ref></ref>

==קליפ וידאו==
הקליפ נוהל על ידי מרקוס סיאגה ושאבו אודאג'יאן. בתחילת הקליפ מופיעה שדרת הכוכבים בהוליווד, לוס אנג'לס.

רוב הקליפ מתמקד בנגני הלהקה שמבצעים את השיר, כאשר על גופות הנגנים מוקרנות תמונות של חסרי בית ברחובות.

דארון מאלכיאן לובש בקליפ חולצה של הלוס אנג'לס קינגס ששם משפחתו כתוב עליה מאחורה ומתחתיו המספר 13.

== משתתפים ==

* סרג' טנקיאן - קלידים, שירה
* דארון מאלכיאן - גיטרה חשמלית, קולות
* שאבו אודאג'יאן - גיטרה בס
* ג'ון דאלמיאן - תופים

== מצעדים ==

כמן כן, השיר זכה במקום ה-53 ב-Y2KROQ ב-200 שירים הטובים ביותר של המאה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ריק רובין
קטגוריה:שירי System of a Down
קטגוריה:שירי נו מטאל
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אמריקן רקורדינגס
חמדי אל-פאצ'צ'י

חמדי אל-פאצ'צ'י (בערבית: حمدي الباجه جي, 1886 - מרץ 1948) היה מדינאי עיראקי ששימש כראש ממשלת עיראק בין 1944 ל-1946, והיה בעל תפקיד חשוב בהתגבשות עמדתה העוינת של עיראק כלפי עצמאותה של מדינת ישראל.

==רקע וקריירה מוקדמת==

אל פאצ'צ'י נולד ב-1886 למשפחת פאצ'צ'י, משפחה סונית בעלת נכסים והשפעה בבגדאד. הוא ואחיו מוזאחם אל-פאצ'צ'י נטלו חלק פעיל בפוליטיקה העיראקית משנות ה-30. אל-פאצ'צ'י סיים את לימודי המשפטים בבית הספר המלכותי למשפטים באיסטנבול ב-1909, והיה שם פעיל בחוגים ערבים לאומנים. הוא לימד משפטים בבגדאד בין 1913 ל-1916. במהלך המרד העיראקי כנגד הבריטים ב-1920 נעצר, והוגלה לאי חנג'ה במפרץ הפרסי. לאחר שחרורו המשיך בקריירה פוליטית.

ב-1925 החל שיתוף פעולה בינו ובין המדינאי העיראקי עבד אל-מושין א-סעדון, ששימש מספר פעמים כראש ממשלה. פאצ'צ'י שימש כשר לענייני הוקף באחת מממשלותיו בין השנים 1925 ל-1926. לאחר מכן פרש מפוליטיקה וניהל את אחוזותיו הפרטיות. ב-1935 שב ונבחר לפרלמנט העיראקי אך לא שיחק תפקיד מרכזי. ב-1941 היה לתקופה קצרה שר הרווחה וב-1943 נבחר לנשיא לשכת המסחר. בתקופה זו התקרב לנורי סעיד ושימש כשר בממשלתו.

==ראש ממשלת עיראק==

ביוני 1944 פרש נורי סעיד מראשות הממשלה, ואל-פאצ'צ'י מונה במקומו. נמסר כי סעיד פורש מטעמי בריאות, אך למעשה נבעה הפרישה מיחסיו של נורי סעיד עם העוצר עבד אל-אילה שרצה בראש ממשלה שמרן, כנוע וחלש. סעיד המשיך לשמור בידיו את השליטה במדיניות החוץ. אל-פאצ'צ'י המשיך לשמור על הקו הפרו-בריטי שבו נקטה עיראק לאחר דיכוי מרד רשיד עאלי אל-כילאני ב-1941, אך זאת על אף שהיה אנטי-בריטי ולאומן ימני שמרן.. בתקופה זו נטה אל-פאצ'צ'י לשיתוף פעולה עם סעודיה ומצרים במסגרת הליגה הערבית, שנוסדה בשנת 1945. במסגרת זו תמרן את מדיניותה של עיראק כך שתימנע מלחצי המלך עבדאללה, שניסה להביא לאיחוד של סוריה, עיראק ועבר הירדן תחת שלטונו. במקביל נאלץ להתמודד עם נורי סעיד שניהל מדיניות עצמאית וחשאית שמטרתה לקרב את עיראק לטורקיה. כן ניהלה ממשלתו מאבק מזוין כנגד מרידה כורדית, בראשות המולא מוסטפא ברזאני. המרד דוכא לאחר שצבא עיראק, שב-1941 לחם כנגד הבריטים, קיבל סיוע מן הצבא הבריטי.

אל-פאצ'צ'י היה תקיף בעמדתו כנגד הקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, ובשנת 1945, הגיב לנאומו של הנשיא הארי טרומן בו הביע טרומן תמיכה בהקמת מדינה יהודית בה יתקבצו הפליטים היהודים מן השואה כי: "פלסטין היא מדינה ערבית ותישאר כך לנצח, על אף כל המאמצים הציוניים. בעיית פלסטין צריכה להיפתר במזרח התיכון, ולארצות הברית ולכל ארץ אחרת אין את הזכות להתערב." כן חזה כי הקמתה של מדינת ישראל תהיה מלווה בהקמת צבא בן 300,000 חיילים, ולו חיל אוויר חזק, שיהווה כוח ממשי באזור, וכי לו היה יודע טרומן עובדות אלו, לא היה תומך בציונים.

בינואר 1946 התפטר. לפיטוריו לא ניתנה סיבה.

==לאחר כהונתו כראש הממשלה==

ביוני 1946 עמד בראש המשלחת העיראקית לוועידת מועצת הליגה הערבית בבלודאן שבסוריה, שנועדה להתמודד עם החלטות ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית בנוגע לארץ ישראל. בראשותו, החליטה הוועדה כי אם יוצאו החלטות הוועדה לפועל, יחרימו מדינות ערב את בריטניה וארצות הברית בחרם תרבותי וכלכלי.

ב-1948, כאשר מלחמת העצמאות התנהלה, והכרזתה של מדינה יהודית בארץ ישראל נראתה קרובה, התמנה פאצ'צ'י לשר החוץ בממשלתו של מוחמד א-סדר. פאצ'צ'י נקט בקו תקיף המתנגד להחלטת החלוקה, אך ב-28 במרץ מת במפתיע מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת עיראק
קטגוריה:שרי החוץ של עיראק
קטגוריה:עיראקים שנולדו ב-1886
קטגוריה:נפטרים ב-1948
אקסיומת ההיקפיות

בתורת הקבוצות האקסיומטית, אקסיומת ההיקפיות היא אקסיומה במערכת ZF. האקסיומה גורסת כי אם לכל איבר x, הוא שייך לקבוצה הראשונה אם ורק אם הוא שייך לקבוצה השנייה, אז שתי הקבוצות שוות. 

משמעות האקסיומה היא שיחס השייכות מגדיר חד משמעי את הקבוצה. בפרט, האקסיומה שוללת את קיומם של האטומים - שהם אובייקטים שונים זה מזה חסרי איברים, כיוון שהיא מבטיחה שכל אובייקט כזה יהיה שווה לקבוצה הריקה.

באופן פורמלי: <math>\forall A \forall B (\forall x \, (x\in A \leftrightarrow x\in B)\Longrightarrow A = B)</math>

אקסיומות הנובעות למושג השוויון בתחשיב הפרדיקטים מבטיחות את הכיוון השני - אם A=B אז יש להם את אותם איברים.

אקסיומת ההיקפיות יכולה להיחשב גם כהגדרה של מושג השוויון בין זוג קבוצות. במובן הזה, ניתן לעבוד בשפה שאיננה מכילה את סימן השוויון ולהגדיר אותו בהתאם לאקסיומה. במקרה הזה יש לשנות את האקסיומה: אם לכל x מתקיים x שייך ל-A אם ורק אם x שייך ל-B, אז לכל C יתקיים ש-A שייך ל-C אם ורק אם B שייך ל-C. 

בכל מודל של האקסיומה הזו אמנם ייתכן שיהיו שני איברים שונים בעלי אותם איברים, אבל ההתנהגות שלהם תהיה זהה לחלוטין (הם יקיימו את אותן נוסחאות).

== תורת הקבוצות עם אטומים ==
באופן היסטורי, תורת הקבוצות אפשרה קיום של אטומים, כלומר איברים שאינם הקבוצה הריקה ולא מכילים שום איבר. בעקבות התפתחות תורת הקבוצות, אובייקטים אלו נזנחו ואקסיומת ההיקפיות אומצה.

למרות זאת, לתורת הקבוצות עם אטומים (לעיתים מסומנת ZFA) יש שימושים. למשל, ב-ZFA קל לבנות מודלים בהם אקסיומת הבחירה נכשלת, כולל שליטה במידת הכישלון (כלומר האם גרסאות חלשות יותר של אקסיומת הבחירה או תוצאות מסוימות שלה מתקיימות או לא). מודלים אלו עמדו בבסיס הבנייה של כהן, המבוססת כפייה, של מודלים של ZF ללא אקסיומת הבחירה.

ניתן להתאים את אקסיומת ההיקפיות לתורה שמכילה אטומים בשני אופנים. אפשר להוסיף יחס חד-מקומי A, כך ש-A(x)&lrm; כאשר x אטום, ולהגביל את אקסיומת ההיקפיות רק לאיברים שאינם ביחס A. מצד שני, אפשר להימנע מהוספת סימן יחס, ולהגביל את אקסיומת ההיקפיות רק לקבוצות שמכילות איברים. 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
היקפיות
הגביע הקפריסאי בכדורסל

הגביע הקפריסאי בכדורסל (ביוונית: Κυπριακή Μπάσκετ Κύπελλο) הוא מפעל כדורסל קפריסאי בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1967 ומנוהל על ידי איגוד הכדורסל הקפריסאי.

בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות בקפריסין.

== מחזיקות הגביע ==
{| style="border:0;"
|-style="vertical-align:top;"
|
* 1969 – פזופוריקוס
* 1970 – פזופוריקוס
* 1971 – פזופוריקוס
* 1972 – פזופוריקוס
* 1973 – אפואל ניקוסיה
* 1974 – אכילאס קאימקלי
* 1975 – אכילאס קאימקלי
* 1976 – אכילאס קאימקלי
* 1977 – אכילאס קאימקלי
* 1978 – א.א.ל. לימסול
* 1979 – אפואל ניקוסיה
* 1980 – א.א.ל. לימסול
* 1981 – א.א.ל. לימסול
* 1982 – א.א.ל. לימסול
* 1983 – א.א.ל. לימסול
* 1984 – אפואל ניקוסיה
* 1985 – א.א.ל. לימסול
* 1986 – אפואל ניקוסיה
|
* 1987 – אינאד
* 1988 – אכילאס קאימקלי
* 1989 – קראבנוס סטרובולוס
* 1990 – אכילאס קאימקלי
* 1991 – אפואל ניקוסיה
* 1992 – פזופוריקוס
* 1993 – אפואל ניקוסיה
* 1994 – אפואל ניקוסיה
* 1995 – אפואל ניקוסיה
* 1996 – אפואל ניקוסיה
* 1997 – קראבנוס סטרובולוס
* 1998 – קראבנוס סטרובולוס
* 1999 – קראבנוס סטרובולוס
* 2000 – אכילאס קאימקלי
* 2001 – אפואל ניקוסיה
* 2002 – אפולון לימסול
* 2003 – אפואל ניקוסיה
* 2004 – א.א.ל. לימסול
|
* 2005 – קראבנוס סטרובולוס
* 2006 – קראבנוס סטרובולוס
* 2007 – קראבנוס סטרובולוס
* 2008 – א.א.ל. לימסול
* 2009 – א.א.ל. לימסול
* 2010 – קראבנוס סטרובולוס
* 2011 – אתאה אגומיס
* 2012 – קראבנוס סטרובולוס
* 2013 – אתאה אגומיס
* 2014 – אפולון לימסול
* 2015 – אתה אגומיס
* 2016 – אפואל ניקוסיה
* 2017 – א.א.ק. לרנקה
* 2018 – א.א.ק. לרנקה
* 2019 – קראבנוס סטרובולוס
* 2021 – א.א.ק. לרנקה
* 2022 – קראבנוס סטרובולוס
* 2023 – א.א.ק לרנקה
* 2024 – קראבנוס סטרובולוס
|}

==טבלת זכיות==
{| class="wikitable" border="1"
!מקום
!קבוצה
!זכיות
|-
|1
| אפואל ניקוסיה
|12
|-
|–
| קראבנוס
|12
|-
|2
| א.א.ל. לימסול
|9
|-
|–
| פזופוריקוס/א.א.ק. לרנקה
|9
|-
|3
| אכילאס קאימקלי
|7
|-
|4
| אתאה אגומיס
|3
|-
|5
| אפולון לימסול
|2
|-
|6
| אינאד
|1
|-
|}

==ראו גם==
* ליגת העל הקפריסאית בכדורסל

==קישורים חיצוניים==
* 

קפריסין
קטגוריה:קפריסין: כדורסל
קטגוריה:תחרויות ספורט בקפריסין
זכוכנים

זכוכנים (שם מדעי: Hexactinellid) הם מחלקה של ספוגים בעלי שלד העשוי מאוסף של מחטי שלד צורניים (החומר צורן דו-חמצני משמש לייצור זכוכית, ומכאן שמם) בעלי ארבעה ו\או שישה קודקודים. כיום מוגדרים כ-600 מינים שהם כ-7% ממיני הספוגים. אילו בעלי חיים ימיים הנמצאים בעיקר באזורי זרימה שכבתית או זרמים חלשים, בעומק הים או במערות.

== ביולוגיה ==
הזכוכיתן Staurocalyptus

הזכוכנים יחסית נדירים ונמצאים בעיקר בעומקים של 450 עד 900 מטר מלבד המין Oopsacas minuta שגדל במים רדודים. הם נמצאים בכל האוקיינוסים בעולם אך נפוצים יותר באזור אנטארקטיקה.
צורתם כעין כוס, וגובהם 10 עד 30 סנטימטרים, צבעם חיוור (לבן או אפרפר). השלד שלהם בולט ועשוי שבכה מוצקה עשויה מחטי צורן דו-חמצני מאוחות. הגוף יחסית סימטרי ובעל חלל מרכזי גדול שפתוח במינים רבים לסביבה החיצונית דרך מסננת עשויה ממחטי השלד. שלא כמו ספוגיים אחרים הם נוטים להימצא כפרטים בודדים ולא ליצור מושבות מאוחות.

רוב גופם עשוי מתאי ענק מרובי גרעינים (Syncytium). בקבוצה מופיעים במקום תאי האפידרמיס, שישנם בקבוצות אחרות של ספוגיים, רשת של תאים גדולים, מרובי-גרעינים ודמויי-אמבה, מבעדם עוברות מחטי השלד. שלא כמו ספוגיים אחרים, אין לזכוכנים יכולת התכווצות.

הזכוכנים מסוגלים, בעזרת מערכת ייחודית, להוליך זרמים חשמליים דרך גופם ובכך לאפשר להם להגיב במהירות לגירויים חיצוניים. לזכוכנים כגון Euplectella aspergillum יש ציצת סיבים המשתרעים כלפי חוץ כמו כתר הפוך בבסיס השלד שלהם. אורכם של סיבים אלו הוא 50-175 מילימטרים ועוביים כשל שערה אנושית.

יצורים אלה חיים במשך הרבה מאוד זמן, אבל הגיל המדויק שלהם קשה למדידה. מחקר אחד המבוסס על מודלים העריך את גילה המשוער של דגימה של Scolymastra joubini בכ-23,000 שנים, שנחשב לבלתי אפשרי. מיני המים הרדודים של זכוכנים נדירים מאוד ברחבי העולם. באנטארקטיקה שני מינים נמצאו במים רדודים של 33 מטר מתחת לקרח. באחד מהמינים בים התיכון מופיע במים רדודים של 18 מטר במערה עם עלייה של מים קרים ממעמקי הים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספוגיים
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בקמבריון
המנון סאו טומה ופרינסיפה

עצמאות מוחלטת הוא שם ההמנון הלאומי של סאו טומה ופרינסיפה. ההמנון שאומץ בשנת 1975, נכתב על ידי אלדה נבס דה גראסה סאנטו והולחן על ידי מנואל דוס סנטוס ברטו דה סוזה הדואר אלמיידה.

== מילים ==
{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! פורטוגזית
|-
| <poem>
עצמאות מוחלטת, 
שיר מפואר של העם, 
עצמאות מוחלטת, 
מזמור קדוש של לחימה.

דינמי
במאבק הלאומי,
שבועת נצח
למדינה הריבונית של סאו טומה ופרינסיפה.
לוחמים במלחמה בלי נשק ביד,
להבה חיה בנפשו של העם,
התגודדות בני האיים
מסביב למולדת האלמותית.
עצמאות מוחלטת, סופית ומוחלטת,
נבנית בקידמה ושלום,
על ידי גבורתו של העם,
האומה המאושרת ביותר עלי אדמות.

עצמאות מוחלטת, 
שיר מפואר של העם, 
עצמאות מוחלטת, 
מזמור קדוש של לחימה.

עבודה, מאבק, מאבק וכיבוש,
אנו הולכים קדימה בצעדי ענק
במסע הצלב של עמי אפריקה,
הנפת הדגל הלאומי.
קולו של העם, בהווה, בהווה ובאיחוד,
פעימה חזקה בלב התקווה
להיות גיבור בשעה של סכנה,
גיבור של תחיית האומה.

עצמאות מוחלטת, 
שיר מפואר של העם, 
עצמאות מוחלטת, 
מזמור קדוש של לחימה.

דינמי
במאבק הלאומי,
שבועת נצח
למדינה הריבונית של סאו טומה ופרינסיפה.

</poem>
| dir="ltr" | <poem>
Independência total,
Glorioso canto do povo,
Independência total,
Hino sagrado de combate.

Dinamismo
Na luta nacional,
Juramento eterno
No pais soberano de São Tomé e Príncipe.
Guerrilheiro da guerra sem armas na mão,
Chama viva na alma do porvo,
Congregando os filhos das ilhas
Em redor da Pátria Imortal.
Independência total, total e completa,
Costruindo, no progresso e na paz,
A nação ditosa da Terra,
Com os braços heróicos do povo.

Independência total,
Glorioso canto do povo,
Independência total,
Hino sagrado de combate.

Trabalhando, lutando, presente em vencendo,
Caminhamos a passos gigantes
Na cruzada dos povos africanos,
Hasteando a bandeira nacional.
Voz do porvo, presente, presente em conjunto,
Vibra rijo no coro da esperança
Ser herói no hora do perigo,
Ser herói no ressurgir do País.

Independência total,
Glorioso canto do povo,
Independência total,
Hino sagrado de combate.

Dinamismo
Na luta nacional,
Juramento eterno
No pais soberano de São Tomé e Príncipe.
</poem>
|}

==ראו גם==
* סמל סאו טומה ופרינסיפה
* דגל סאו טומה ופרינסיפה

סאו טומה ופרינסיפה
פיל צפון-אפריקני

פיל צפון-אפריקני (שם מדעי: Loxodonta africana pharaoensis) הוא ככל הנראה תת-מין קדום של הפיל האפריקאי, או מין נפרד שהתקיים בצפון אפריקה עד היכחדותו בתקופת האימפריה הרומית העתיקה. פילים אלה שימשו כפילי מלחמה במסעו של חניבעל בחציית הרי האלפים בצפון איטליה.

סביבת המחיה הטבעית של הפיל הצפון אפריקני השתרעה ככל הנראה לאורך צפון אפריקה עד חופי סודאן ואריתריאה.
הפיל הצפון אפריקני היה קטן בממדיו מפיל הסוואנה האפריקני וככל הנראה היה בגודל דומה לפיל היערות האפריקני. הוא היווה אוכלוסייה מורחבת של פיל מדברי.

ממטבעות קרתגניים מהתקופה ניתן להסיק כי גובהו ברוחב הכתפיים היה בסביבות 2.5 מטרים. הוא מתואר כפיל בעל אוזניים גדולות וגב קעור הטיפוסיים לפיל האפריקאי המודרני. ניתן להניח כי הוא היה בעל אופי כנוע יותר מהפיל האפריקאי המודרני, מה שאפשר את אילופו, אם כי לא ידוע באילו שיטות השתמשו על מנת לבייתו. קיימת מחלוקת בין החוקרים האם הפיל נשא על גבו אפיריון קרב. על אף התנגדויות השוללות זאת, ראיות מסוימות מצביעות כי פילי מלחמה מסוג זה נשאו על גבם אפיריון בחלק מהקרבות.

לאחר כיבוש סיציליה בשנת 242 לפנה"ס ניסו הרומאים ללכוד חלק מהפילים שננטשו על האי בידי הקרתגנים אך נכשלו במשימתם, פילים אלה היו ככל הנראה מהזן של הפיל הצפון אפריקני, הפיל של חניבעל לעומת זאת היה פיל גדול ממדים במיוחד שזכה לשם סורוס והשתייך ככל הנראה לזן של פיל סורי (Elephas maximus asurus) שנכחד אף הוא.

הפיל הצפון אפריקאי אולף ושימש גם את שושלת תלמי במצריים ההלניסטית.

פוליביוס מתאר את נחיתותו של פיל זה בקרב אל מול הפיל האסייתי הגדול יותר ששימש את הסלווקים.

כתובת תלמאית ששרדה מתארת את שלושת הסוגים של פילי המלחמה שהיו בשימוש בעת העתיקה: הפיל הלובי (הפיל הצפון-אפריקאי), הפיל האתיופי (כנראה הפיל המזרח-אפריקאי) והפיל ההודי. המלך התלמאי התפאר בהצלחתו לאלף את הפילים האתיופיים (שהם קשים ביותר לאילוף).

סבורים כי הפיל הצפון אפריקני נכחד לאחר כיבוש צפון אפריקה בידי הרומאים מאחר ששימש בזירת תחרויות גלדיאטורים שבהם הגלדיאטורים לחמו בבעלי חיים פראיים שבסופן החיות היו מומתות. חוקרים מסוימים סוברים כי אוכלוסיות קטנות של הפיל המשיכו להתקיים עד אמצע המאה ה-19 באזורי החוף של סודאן ואריתריאה אך בימינו נכחדו לחלוטין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פילים
קטגוריה:אפריקה: יונקים שנכחדו
קטגוריה:פיליים נכחדים
ספוגנים

ספוגנים (שם מדעי: Demosponge; נקראים גם צורניים) הם הקבוצה הגדולה ביותר במערכת הספוגים. הספוגאים בעלי שלד העשוי מאוסף של מחטי שלד עשויות סיבי חלבון ספונגין (מודיפיקציה של קולגן) ו\או צורן דו-חמצני. במינים של ספוגנים עם מחטים צורניות, הן שונות בצורתן ממחטי הספוגים מסוג זכוכנים שדומים להם מבחינות אחרות (במילים אחרות, צורת המחטים משמשת על מנת להבחין בין הקבוצות). הספוגנים מהווים 90 אחוז ממיני הספוגים ולכולם מבנה גוף מסוג לויקון.

הסדרות בקבוצה מגוונות מאוד וכוללות כמה ספוגים גדולים. רובם שוכני-ים, אך כמה חיים בסביבת מים מתוקים. לכמה מינים צבעים עזים, וישנה שונות רבה במבנה גופם. המינים הגדולים ביותר, גובהם מעל מטר אחד. הם מתרבים ברבייה מינית והן ברבייה אל-מינית. מחלקה זו כוללת מינים רבים ביניהם ניפאטס דיגיטליס, ספונגילה לאקוסטריס ופולימסטיה בולטיפורמיס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספוגיים
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו בפרוטרוזואיקון
גירנים

גירנים (שם מדעי: Calcarea) הם מחלקה של ספוגים בעלי שלד העשוי מאוסף של מחטי שלד עשויות מסידן פחמתי בצורת קלציט או ארגוניט בעלות 3 קודקודים ברוב המינים, אך לעיתים גם שניים או ארבעה קודקודים. כיום מוגדרים כ-680 מינים שהם כ-8% ממיני הספוגים.

== ביולוגיה ==
ספוג גירני במבנה אסקוני (Clathrina clathrus)

כל הספוגים מקבוצה זו הם אך ורק ימיים, ובעוד שהם מופצים ברחבי העולם, רובם נמצאים במים הטרופיים הרדודים. כמו כל הספוגים האחרים, הם נייחים וניזונים על ידי סינון.

כל שלוש צורות הגוף בספוגיים מיוצגות בתוך בקבוצת הגירנים: סיקון, אסקון, ולאוקון. בדרך כלל, הגירנים הם קטנים, גובהם פחות מ-10 סנטימטרים, וחדגוניים בצבעם. עם זאת, ידועים גם כמה מינים צבעוניים.

הגירנים מגוונים במבנה הגוף החל מסימטריה רדיאלית דמוית אגרטל, למושבות שמורכבות ממעשה-רשת של צינורות דקים, או בצורות מסיביות לא סדירות. השלד נראה כרשת או במבנה של חלת דבש.

==מיון==
הטקסונומיה המודרנית מחלקת את המחלקה לשני תתי מחלקות:
*Calcinea
**תת מחלקה זו מחולקת לשלוש סדרות:
***Clathrinida 
***Leucettida
***Murrayonida
*Calcaronea

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספוגיים
מתחם לביא

מתחם לביא הוא מתחם מעונות פועלים שהוקם בעיר גבעתיים בין השנים 1935–1937. במתחם שלושה בנייני מעונות טוריים מקבילים שתוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר. בשנת 2000 יועד המתחם להריסה במסגרת פרויקט פינוי-בינוי אך בשנת 2012 הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה תל אביב פסקה כי יש לחדש ולשקם את המתחם ולהימנע מהריסתו עקב ערכו ההיסטורי.

==היסטוריה==
מתחם לביא נבנה בשולי רמת יצחק דרומית לרמת גן. המעונות תוכננו על ידי האדריכלים יוסף נויפלד וישראל דיקר - ממגבשי הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. המתחם כולל שלושה בניינים טוריים מקבילים בני שתיים עד שלוש קומות. בין הבניינים ניטעו עצי פיקוס, מדשאות ושיחים שונים. המתחם אוכלס על ידי חברי תנועת פועלי ציון שמאל. שלושת הבניינים נקראו "מעונות פועלים", להבדיל מ"מעונות העובדים" בתל אביב. השם מרמז על ההיבדלות האידאולוגית בין מפלגת פועלי ציון שמאל לבין המפלגה השלטת. קומות הקרקע של הבניינים שימשו צרכים קהילתיים שונים - צרכנייה, אולם תרבות ובית דפוס יידישאי שהדפיס את הביטאון "ניוואלט" ("העולם החדש"). בתחילת שנות ה-40 סופחו מעונות הפועלים והשטחים הירוקים מסביבם לגבעתיים.

בשנת 1986 ערכו בני המייסדים כנס יובל לבניית המתחם.

==פולמוס פינוי-בינוי המתחם==
עצי ה[[פיקוס במתחם בני כמאה שנה]]
בשנת 2000 משרד השיכון ייעד את המתחם לתוכנית פינוי-בינוי. חברת אפריקה ישראל וחברת נוה גד מקבוצת נכסים ובניין קידמו בניית שני מגדלים בני 29 קומות במקומם של הבניינים הקיימים. התוכנית כללה גם בניית מבני ציבור והקמת תשתיות חדשות וזכתה לתמיכת עיריית גבעתיים ודיירי המעונות. התוכנית אושרה בוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ב-2005 והופקדה להתנגדויות על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה ב-2010.

המתנגדים לתוכנית, ובהם תושבי האזור, החברה להגנת הטבע, ואחרים, הציגו נימוקי התנגדות שונים ובהם הטענה כי המתחם בכלל ראוי לשימור, מאחר שבשנותיה הראשונות של המדינה הוא שימש כמעונות פועלים. דגש מיוחד הושם על גילם של עצי הפיקוס במקום. הוועדה אישרה את טענת השימור והמתחם הוכרז כמיועד לשימור.

תושבי המתחם, עיריית גבעתיים וחברת נוה גד ערערו על ההחלטה באוגוסט 2011 במועצה הארצית לתכנון ולבנייה. בערר, שהוגש באמצעות היועצת המשפטית של עיריית גבעתיים, עו"ד תמר לרנר, טענה העירייה כי למתחם אין כל ערך אדריכלי מיוחד. עיריית גבעתיים הציעה בערר לשמר את מורשת פועלי ציון שמאל והאדריכלים על ידי פיתוח מוזיאון ושימור העצים במתחם..

המחלקה הארצית פסקה כי על הוועדה המחוזית לקבל החלטה סופית בעניין. הוועדה המחוזית בחנה תוכנית חלופית שהוצגה בערר וכללה שימור אחד הבניינים באתר ותשע חלופות נוספות שכללו דרגות שונות של שימור. בחודש יוני 2012 פסקה הוועדה המחוזית שהחלופות שנבחנו מציעות פיתוח הכולל רווח ליזמים והטבה לדיירים ולחוכרים באזור. לפיכך החליטה הוועדה המחוזית להעדיף את שימור המתחם, ללא תוכנית פינוי-בינוי במקום.

== קישורין חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גבעתיים: מבנים
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:ישראל: בתי מגורים
קטגוריה:גבעתיים: גאוגרפיה
טסטולוגיה

הטֶסְטוֹלוֹגְיָה, היא דיסציפלינה העוסקת בחקר המבחנים והניסויים, דרכי התהוותם, התפתחותם, והמשך פיתוחם. העוסק במחקרים אלה נקרא "טֶסְטוֹלוֹג". הטסטולוגיה המעשית עוסקת בבניה וניסוח של מבחנים. על פי זה עורך מבחנים נקרא בתואר "טסטולוג". 

==טסטולוגיה מעשית ותאורטית==
הטסטולוגיה מתחלקת לחלק מעשי ולחלק תאורטי (עיוני). כאשר החלק התאורטי עוסק בהיסטוריה של המבחנים ודרכי התהוותם והתפתחותם ובהמשך פיתוחם, ואילו החלק המעשי עוסק בהשלכות המעשיות של המחקרים ומממש אותם בשטח, ממש כמו פסיכולוגיה מעשית ועיונית. לתורת הטסטולוגיה יש ענפים רבים. למשל, יש תחום בטסטלוגיה העוסק בחקר המבחנים הנערכים לבדיקת השכל, הכישרונות, האישיות, והכושר למקצועות מסוימים (טסטולוגיה שכלית). תחום ספציפי זה אף הוא נחלק לענפים, כגון טסטולוגיה שכלית של בני אדם וטסטולוגיה שכלית של חיות או יצורים חיים אחרים. תחום אחר בטסטולוגיה עוסק בחקר ניסויים קליניים שונים שנעשים בבני אדם. כמו כן, ישנו תחום בטסטולוגיה העוסק בניסויים חומריים כימיים או פיזיקליים. עם התחומים הפעילים ביותר בחקר הטסטולוגיה השכלית, נמנות בחינות הפסיכומטרי, הפסיכוטכני והפסיכומוטורי.

==לקריאה נוספת==
* יוסף גלנץ, המבחנים בפסיכולוגיה, אחיאסף, 1966
* אברהם אבן-שושן, המילון השלם, קרית ספר, ירושלים 2003.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבחנים
יין צעיר

כוס יין צעיר-משקה בעל עכירות גבוהה
יין צעיר המוכר בשפות אחרות גם כיין חדש, פדרווייסר, (מגרמנית: Federweißer –נוצה לבנה) וכינויים רבים נוספים, הוא כינוי למשקה שעבר את התהליך הראשוני של הכנת היין.

==יצור==
הכנת יין צעיר מתבצעת בחודשים הראשונים של הסתיו, ספטמבר-אוקטובר, על ידי סחיטת המיץ מענבים ירוקים או אדומים (אך יין מענבים ירוקים הוא נפוץ יותר), וסינון גס בלבד של המרכיבים המוצקים לקבלת מיץ פרי ללא הקליפות והגרעינים אך בעל עכירות גבוהה.

הוספת שמרים למיץ הענבים הסחוט יוצרת תהליך מהיר של תסיסה. הפרוקטוז שבמיץ מתפרק בתהליך של גליקוליזה, לאלכוהול ולפחמן דו-חמצני. המשקה מוכן לשתייה כאשר ריכוז האלכוהול מגיע לרמה של כ-4% אך היין הצעיר ממשיך בתהליך התסיסה עד לפירוק כל הפרוקטוז שבמיץ.

לאחר מספר ימים הופך היין הצעיר לבעל צבע כהה יותר. הוא לא ניתן לאחסון במשך זמן רב, ויש לצרוך אותו בתוך 5 ימים לכל היותר מיום הכנתו, זאת בשל הקושי באיטום מכלי היין, הצורך בהחזקת מכלי האחסון במצב אנכי על מנת לאפשר שחרור שוטף של הגזים הממשיכים להיווצר בתהליך התסיסה אשר ממשיך כל העת לייצר פחמן דו-חמצני העלול לגרום לפיצוץ הבקבוקים, והשינוי בטעם המשקה כתוצאה מעליית אחוז האלכוהול והירידה במתיקות הנובעת מהפחתת כמות הסוכר.

==צריכה==
צורת הגשה מסורתית-פשטידת בצל בצירוף יין צעיר
שתיית יין צעיר כמשקה קל נחשבת על ידי רבים כמרעננת במיוחד ועדיפה על צריכת משקאות דומים כגון מיץ ענבים מעורב במי סודה, בשל האלכוהול הנוסף שבו, וגם על שתיית יין נתזים או יין תוסס אחר, בשל רמת המתיקות הגבוהה יותר שלו.

שתיית יין צעיר כמשקה קל מקובלת מאוד במדינות מרכז וצפון אירופה. הדרישה לצריכה מיידית של המשקה גרמה להתפתחות מסורת מקומית של מכירת היין הצעיר בקרבת אתרי היצור שלהם כלומר בחנויות ובדוכנים הקרובים ליקבים. לא נדיר כלל לראות לקוחות העוצרים בדוכני היקבים בצידי הדרכים, ובידיהם מכלי פלסטיק בני מספר ליטרים, הממולאים במקום מתוך מכלי ענק.

היין הצעיר מוגש לשולחן כמשקה קל בעל תסיסה קלה המכיל אחוז אלכוהול נמוך לעומת יין רגיל. מקובל לצרוך את היין הצעיר בתוספת למאכלים מתובלים ובעיקר כמשקה נלווה לפשטידת בצל (Zwiebelkuchen)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סוגי יין
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
בין הספירות

[[נתיבה בן-יהודה בפלמ"ח]]
[[נעמי יואלי מגלמת את דמותה של נתיבה בן-יהודה]]
[[יוסי מר חיים מלווה את שחקני קבוצת התיאטרון רות קנר]]
בין הספירות היא הצגתה של נעמי יואלי, בשיתוף קבוצת התיאטרון רות קנר. ההצגה מבוססת על "1948: בין הספירות", ספרה של נתיבה בן-יהודה, הוצאת כתר, 1981

==אודות ההצגה==
יואלי, שנפגשה עם בן-יהודה פעמים רבות וראיינה אותה, גילמה בהצגה את דמותה של בן-יהודה וזכרונותיה מהפלמ"ח בחדשים הראשונים של מלחמת העצמאות.
זוהי הצגה רב-תחומית, שמפגישה בין שפות בימתיות, מוזיקליות וחזותיות ומציגה שני קטבים ביניהם נעה החברה הישראלית אז והיום: הקוטב האידיאליסטי טקסי של קידוש המולדת ומולו הקוטב של הלם הקרב הקיבוצי.

ליאור לרמן עיבדה סרטון ארכיוני של מסכת משנת 1937 שהוסרט בסטודיו של דניה לוין בהשתתפותה ובהשתתפות רקדני הסטודיו. כן עיבדה תצלום של טקס קבלת שבת שהתקיים בגמנסיה הרצליה בהשראת ברוך בן-יהודה, אביה של נתיבה בן-יהודה, שהיה גם מנהל הגימנסיה הרצליה, מורה ומחנך. המוזיקאי יוסי מר-חיים זיקק זכרונות מלודיים, הדים של התקופה ופסיעות בעקבות הדיבור של נתיבה. האמן הדס עפרת בנה על הבמה מדורה כבויה מאפר מדורות. בשלב מסוים נכנסים לבמה שחקני קבוצת התיאטרון רות קנר והופיעו כמקהלת שחקנים, שרו משירי התקופה וחילקו לקהל קרטושקעס.

ההצגה הציגה לראשונה בתיאטרון תמונע בכ"ט בנובמבר 2008 והוצגה עד 2010. בהמשך הועלתה גרסה קאמרית של ההצגה בהשתתפות נעמי יואלי ויוסי מר חיים.

==פרסים==
* פרס קיפוד הזהב להצגת השנה לשנת 2009.
* פרס קיפוד הזהב לעיבוד המחזה לשנת 2009.
* פרס קיפוד הזהב לשחקנית השנה נעמי יואלי, לשנת 2009.

==יוצרים==
* נעמי יואלי – יוצרת ומבצעת.
* הדס עפרת – מעצב ואמן מיצג.
* אורי רובינשטיין - מעצב תאורה.
* יוסי מר-חיים – מוזיקאי-מבצע.
* ליאור לרמן, יונתן שוחט ואילת לרמן – יוצרי הווידאו.

==מקהלת שחקנים==
* שחקני קבוצת תיאטרון רות קנר: רונן בבלוקי, שירלי גל-שגב, דפנה הרכבי, עדי מאירוביץ', גיא סלמן וטלי קרק.
* הדרכה קולית: ריקי בוגטין.
* ויולה – אילת לרמן.
* תלבושות: שירלי גל-שגב.
* ייעוץ וליווי אמנותי: רות קנר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=1&Area=3&EventId=23219 בין הספירות], באתר הבמה
* [http://www.haaretz.co.il/CM.shows_item_show,411,208,16592,.aspx בין הספירות], באתר עכבר העיר
* 
* 
* נעמי יואלי, [https://web.archive.org/web/20131022130918/http://pixelit.bac.org.il/Article_Print.aspx?id=1520 אחרי הספירות], באתר בית אבי חי
* [https://web.archive.org/web/20131001164539/http://ruthkanner.com/images/user/file/%D7%91%D7%99%D7%9F%20%D7%94%D7%A1%D7%A4%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%AA%20%D7%AA%D7%A7%D7%A6%D7%99%D7%A8.pdf על ההצגה], באתר של רות קנר

ביקורות
* צבי גורן, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=1&Area=1&ArticleId=8621 בין הספירות - זיכרון חי], באתר הבמה, 1 בדצמבר 2008
* 
* , התפרסם בידיעות תל אביב, 28 בנובמבר 2008
* מרית בן ישראל, [http://maritbenisrael.wordpress.com/2008/10/23/%d7%9e%d7%92%d7%95%d7%98%d7%95-%d7%a2%d7%93-%d7%a0%d7%a2%d7%9e%d7%99-%d7%99%d7%95%d7%90%d7%9c%d7%99/ כל אחד תופס איבר אחר – מג'וטו עד נעמי יואלי], 23 באוקטובר 2008
* 
* [http://www.motke.co.il/index.php?idr=400&p=2004603 בין הספירות - נתיבה בן-יהודה, 1948], באתר מוט'קה, 19 באפריל 2009

קטגוריה:מחזות נעמי יואלי
קטגוריה:זוכי פרס קיפוד הזהב
קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:מחזות בעברית
קטגוריה:מחזות משנות ה-2000
נפיץ: תיירות מלחמה

גליה יואלי ונעמי יואלי
נעמי יואלי
גליה יואלי
נפיץ: תיירות מלחמה היא הצגתן של נעמי יואלי וגליה יואלי. ההצגה עלתה בבכורה בפסטיבל עכו 2011, וזכתה בפרס על פריצת דרך ביצירה תיאטרונית ובפרס קיפוד הזהב לשפת במה.

==אודות ההצגה==
המחזה מוגדר על ידי יוצרותיו כ"רשומון לזיכרון הישראלי קצר המועד". בחלקו הראשון של המחזה נעמי יואלי מספרת זכרונות מילדותה והתבגרותה. במקביל, גליה יואלי מקרינה על גבי מסך הקרנה ומסך טלוויזיה קטעי מידע ותיעוד שמעלים שאלות בקשר למבצע עופרת יצוקה ולגבי השתקפות הצד הפלסטיני בעיני הישראלים. חלק מה"זיכרונות" הנכללים בהצגה:
*חיקוי של חנה רובינא הקוראת את "מגש הכסף" בחגיגות העשור למדינה
*חיקוי של נהג אגד בזמן טיול לעזה, זמן קצר אחרי כיבושה
*דמותה של אמה של נעמי, המדקלמת שיר עברי בביקור שורשים בעיר הולדתה בגולה.

חלקו השני של המחזה מתרכז במקרה של עז א-דין אבו אל-עייש, רופא מג'בליה, שעובד בבית חולים ישראלי. בעיצומו של מבצע עופרת יצוקה, ב-16 בינואר 2009, נהרגו שלוש בנותיו ואחייניתו עקב פגיעת טנק ישראלי. העבודה עוקבת אחר התגובות למקרה. יואלי ובתה "מסיירות במחוזות הזיכרון האישי והקולקטיבי ומציגות את עקבות הקולות, העדויות והתגובות אשר ליוו וליבו את כרוניקת המוות, מעין 'והגדת לבתך' של הזיכרון הקצר". בין הטקסטים, טקסטים משפטיים שנועדו להכשיר ולהצדיק פעולות צבאיות בקרב אוכלוסייה אזרחית.

היצירה בוחנת איך האחר, בדמותו של הרופא, פולש לתודעה הקולקטיבית הישראלית.

היצירה המשיכה והציגה בתיאטרון תמונע עד יוני 2012.

==יוצרים ומבצעים==
* עיבוד וביצוע: נעמי יואלי וגליה יואלי.
* עיצוב: הדס עפרת.
* מוזיקה: יוסי מר-חיים.
* תאורה: אורי רובינשטיין.
* סאונד ארט וייעוץ וידאו: אילת לרמן.
* תלבושות: וליה פירטינוף.
* ייעוץ סאונד: דודו שביט.
* הפקה ושירה: רויטל מלכה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=1&Area=4&EventId=20525 באתר הבמה]
* [http://www.haaretz.co.il/CM.shows_item_show,414,208,27888,.aspx באתר עכבר העיר]
* 
* 
* יואב איתמר, [http://www.mysay.co.il/articles/ShowArticle.aspx?articlePI=aaaunl שיחה עם גליה ונעמי יואלי, יוצרות ההצגה נפיץ], באתר MySay, 18 באוקטובר 2011
* צבי גורן, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=1&Area=1&ArticleId=15805 עכו 2011 – כיבוש, גירוש וכוח], באתר הבמה, 18 באוקטובר 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחזות נעמי יואלי
קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:מחזות בעברית
קטגוריה:מחזות משנות ה-2010
קטגוריה:זוכי פרס קיפוד הזהב
קטגוריה:יצירות משנת 2011
השולחן: עבודת כיתה

נעמי יואלי
[[מיקי מרמור]]
[[דינה בליי-שור]]
[[יוסי מר חיים]]
השולחן: עבודת כיתה היא יצירתה התיאטרונית של נעמי יואלי משנת 2009, המבוססת על מחזה עדויות "השולחן", והסיפור "מול הראי" של אידה פינק מתוך ספרה "כל הסיפורים", שראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2004 בתרגום דוד ויינפלד.

==אודות ההצגה==
ב"השולחן", ארבעה עדים מעידים על אקציה שערך הגסטאפו בכיכר העיר בתקופת השואה, בה נרצחו 1,300 יהודים. העדים מתוחקרים ממרחק הזמן על ידי חוקר, המתשאל אותם על שולחן שהיה במקום והעדים חלוקים ביניהם לגבי עצם קיומו ואם היה קיים – לגבי מידותיו. פינק עבדה כמתרגמת ורשמת חקירות של ניצולי שואה ישראלים על ידי משפטנים גרמנים. בין השאר מבטא המוטיב של השולחן את הסתייגותה של פינק מכך שבחקירת רצח עם דרשו מעדים לזכור פרטים "אובייקטיביים". המחזה עוסק במתח בין הזיכרון האובייקטיבי – של העובדות שקרו, לבין הזיכרון הסובייקטיבי, המשתנה מאדם לאדם, לפי מידת הבנתו ורשמיו מהאירוע. הטקסט השני של פינק הוא הסיפור הקצר "מול הראי", המתאר רגע בחייה של אישה מאוהבת.

היצירה מתרחשת בחלל של כיתה. החוקר (מגולם על ידי יואלי) יושב בשולחן המורה והעדים יושבים מולו בכיסאות התלמידים. אחד מהעדים מלווה את ההצגה בנגינת פסנתר. החוקר מקרין שקפים של דימויים שונים, שניתנים לפרשנויות שונות, עיבודים דיגיטליים למפת העיר. בתחילת ההצגה הקהל קיבל חוברת ובה הטקסט של ההצגה, והוזמן להשתתף בקריאת אחת העדויות.

גרסה קודמת של "השולחן" הועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא בשנת 2007.

ההצגה "השולחן: עבודת כיתה" הופקה במסגרת אי"ב (אגוד היוצרים העצמאיים בתיאטרון) ובתמיכת משרד התרבות ומפעל הפיס. ההצגה הוזמנה לחשיפה הבינלאומית לתיאטרון ישראלי 2010. מאז היא ממשיכה להופיע ברחבי הארץ.

==יוצרים ומבצעים==
* יוצרת: נעמי יואלי.
* מוזיקה ונגינה: יוסי מר-חיים.
* פיתוח שפה חזותית ושקפים: ליאור לרמן.
* עין שלישית: מרית בן-ישראל.
* ייעוץ חלל: עמית דרורי.
* ייעוץ תלבושות: נעה וידמן.
* ייעוץ תאורה: אורי רובינשטיין.
* הפקה: רויטל מלכה.

==שחקנים==
נעמי יואלי, מיקי מרמור, דינה בליי-שור ויוסי מר-חיים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=1&Area=1&EventId=14639 באתר הבמה]
* [http://www.haaretz.co.il/CM.shows_item_show,411,208,22847,.aspx באתר עכבר העיר]
* [http://www.telavivcity.com/אירועים/22725/השולחן-עבודת-כיתה/תל-אביב/ באתר תל אביב סיטי]
* [https://web.archive.org/web/20100501012719/http://www.motke.co.il/SelectedArticle.aspx?ArticleID=6110 השולחן: עבודת כיתה], באתר מוט'קה, 11 באפריל 2010
* מרית בן ישראל, [http://maritbenisrael.wordpress.com/2010/02/28/ארבעה-סוגים-של-זיכרון-על-השולחן-עבודת/ ארבעה סוגים של זיכרון – על "השולחן: עבודת כיתה" של נעמי יואלי], 28 בפברואר 2010
* מרית בן ישראל, [https://web.archive.org/web/20131010235559/http://saltarbutartzi.org.il/Index.asp?ArticleID=792&CategoryID=168&Page=2 ניתוח ההצגה], באתר סל תרבות ארצי

קטגוריה:מחזות נעמי יואלי
קטגוריה:מחזות ישראליים
קטגוריה:מחזות בעברית
קטגוריה:מחזות משנות ה-2000
קטגוריה:השואה באמנות
רליתיים

Amaurornis flavirostra
Porzana carolina
[[פורפיריה אפורת-ראש]]
רליתיים (שם מדעי: Rallidae) היא משפחה של עופות בסדרת העגוראים. מיני הרליות הם עופות קטנים החיים בביצות ובאזורים לחים וחלקם איבדו את יכולת התעופה שלהם. הם מצויים בכל היבשות כולל באיים מרוחקים.

הגדולה במיני הרליות היא הטאקאהה מניו זילנד שמגיעה למשקל 2.7 ק"ג. רוב המינים קטנים הרבה יותר.

==סוגים==
* סוג ומין יחיד ברודית אפריקאית (Aenigmatolimnas marginalis)
* סוג ומין יחיד Amaurolimnas concolor'
* סוג Amaurornis
* סוג Anurolimnas
* סוג Aramides
* סוג ומין יחיד רלית מחרחרת (Aramidopsis plateni)
* סוג ומין יחיד רלית האי אינאקססיבל (Atlantisia rogersi)
* סוג ומין יחיד Cabalus lafresnayanus
* סוג ומין יחיד Canirallus oculeus
* סוג Coturnicops
* סוג מלכישליו (Crex)
* סוג ומין יחיד רלית ספאטה (Cyanolimnas cerverai)
* סוג ומין יחיד רלית לבנת הגרון (Dryolimnas cuvieri)
* סוג ומין יחיד Eulabeornis castaneoventris
* סוג אגמייה (Fulica)
* סוג ומין יחיד רלית תרנגולית (Gallicrex cinerea)
* סוג סופית (Gallinula)
* סוג Gallirallus - בו הוקה
* סוג Gymnocrex
* סוג ומין יחיד רלית וולאס (Habroptila wallacii)
* סוג ומין יחיד הימנטורניס האמטופוס (Himantornis haematopus)
* סוג Hypotaenidia
* סוג Laterallus
* סוג Lewinia
* סוג ומין יחיד רלית פפואה מקורקעת (Megacrex inepta)
* סוג ומין יחיד רלית אוצלוטית (Micropygia schomburgkii)
* סוג ומין יחיד Mustelirallus albicollis
* סוג Neocrex
* סוג ומין יחיד Nesoclopeus poecilopterus
* סוג ומין יחיד Paragallinula angulata
* סוג Pardirallus
* סוג ומין יחיד Poliolimnas cinereus
* סוג פורפיריה (Porphyrio)
* סוג ומין יחיד סופית מוכתמת (Porphyriops melanops)
* סוג ברודית (Porzana)
* סוג Rallina
* סוג רלית (Rallus)
* סוג Rufirallus
* סוג ומין יחיד רלית רוגט (Rougetius rougetii)
* סוג Tribonyx
* סוג Zapornia

ישנם גם רליות נכחדות רבות כמו רלית אדומה.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולס אילוורד ויגורס
קטגוריה:טקסונים קיימים שהתפתחו באאוקן
אגמי אוניאנגה

אגמי אוניאנגה (צרפתית Lacs d'Ounianga) הם סדרה של 18 אגמים מתוקים, מליחים ומלוחים, השוכנים במדבר סהרה בצפונה של צ'אד. האגמים הערוכים בשתי קבוצות - קבוצת "אוניאנגה כביר" (הגדולה) ובה ארבעה אגמים, וכ-40 ק"מ ממזרח לה קבוצת "אוניאנגה זריר" (הקטנה) ובה שוכנים 14 האגמים הנותרים. בשנת 2012 הכריז ארגון אונסק"ו על האגמים כאתר מורשת עולמית.

==גאוגרפיה והידרולוגיה==
צילום אוויר של קבוצת "אוניאנגה זריר". מצפון לאגמים נראית רמת אבן החול ממנה מגיחים מי התהום המזינים את האגמים, וביניהם נראות דיונות החול. במרכז נראה אגם טלי שהוא האגם הגדול בקבוצה.
האגמים הם שרידיו של אגם גדול בהרבה, שהשתרע באזור במהלך תקופה הלחה שפקדה את מדבר סהרה, ואשר החלה לפני 15,000 שנים והסתיימה לפני כ-5,500 שנים. כיום הסביבה צחיחה וכמות המשקעים הממוצעת בה מגיעה לכ-2 מ"מ בשנה בלבד. מקורם של מי האגמים הוא במי התהום שניקוו באקוויפר בתקופה הלחה, ואשר מגיחים למרגלות לרמת אבן חול. צוקיה של רמה זו שכיוונה מצפון-מערב לדרום-מזרח, משתרעים בגובה של כ-50 עד 80 מטרים מצפון לאגמים.

האגם הגדול בקבוצת "אוניאנגה כביר" הוא אגם יואה (Lac Yoa) ששטחו כ-3.5 קמ"ר. הוא שוכן בגובה של 378 מטרים מעל פני הים, ועומקו מגיע לכ-27 מטרים. מי האגם מלוחים ורק אצות ומיקרואורגניזם מסוגלים להתקיים בו. בחלק מהאגמים האחרים של הקבוצה מצויים גם שני מינים של כחוליות (Spirulina platensis ו-Arthrospira platensis).

כמעט מחצית משטחם של אגמי "אוניאנגה זריר" מכוסה בצמחי מים צפים, ואלה מפחיתים באופן משמעותי את התאיידות המים וממתיקים אותם. האגם הגדול ביותר בקבוצה זו הוא אגם טלי (Lac Teli) השוכן בגובה של 360 מטרים מעל פני הים ועומקו המרבי הוא כ-10 מטרים בלבד. שטחו כ-4.3 קמ"ר, ואף שהוא גדול מאגם יואה, נפח מימיו קטן יותר. ייחודו של אגם טלי הוא בכך שהוא מזין את האגמים הסמוכים לו, ומימיו זורמים אליהם מתחת לפני הקרקע, דרך דיונות החול המפרידות בין האגמים.
אגם יואה
==החי והצומח==
באזור האגמים חיים מיני יונקים מעטים, הכוללים את השועל, הצבוע, הפנק, הארנבת המצויה והצבי. עם העופות נמנים עופות מים דוגמת הברווז המשויש ומספר ציפורי שיר. בחלק מאגמי "אוניאנגה זריר" שמימהם מתוקים, חיים דגים, דו-חיים וחסרי חוליות.

==האדם==
לחופו של כל אחד משני האגמים הגדולים בשתי הקבוצות (יואה וטלי) שוכן כפר. בכפר אוניאנגה כביר שלחופי אגם יואה מתגוררים כ-9,000 איש, ובאוניאנגה זריר שליד אגם טלי חיים כאלף איש. התושבים מתפרנסים מגידול ירקות ופירות, בעיקר תמרים. אזור האגמים מוגן בחוק מאז שנת 2008, ואיכויותיו הטבעיות שמורות בזכות ריכוז האוכלוסייה הקטן בסביבה והתיירות המעטה הפוקדת אותה.

==ראו גם==
* ימת צ'אד

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צ'אד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:צ'אד: גאוגרפיה
לוגסי

לוגסי (לעיתים גם: "לוגאסי" או במקרים מסוימים: "לוגשי") הוא שם משפחה יהודי-ספרדי טופונימי, שניתן ליהודים שחיו בעיירה (או כפר לפי מקורות מסוימים) לוגאס (Lugás) שבאסטוריאס לפני גירוש ספרד ונשמר על ידי צאצאיהם. גרסה אחרת טוענת כי השם לוגסי מקורו ביהודי פרובנס שישבו בעיירה בשם "לוגאס" בדרום-מערב צרפת, בקרבת טולוז ובורדו. היו שניסו לקשור את השם עם הר "אל אוגס" או "עוגז" בצפון אלג'יריה אולם האיות שלו בערבית לא תואם את הכתיבה היהודית. השם מתועד בעיקר בקהילות היהודיות שלפני קום מדינת ישראל במרוקו, לאחר מכן באלג'יריה, בצרפת, בטורקיה, במצרים, בבריטניה, בברזיל ובהונגריה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים