OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גלריית האקדמיה

"גבר צעיר עם ספר", [[דיוקן מעשה ידי לורנצו לוטו (1527)]]
האקדמיה (איטלקית: Gallerie dell'Accademia) היא מוזיאון לאמנות בוונציה שבאיטליה. האקדמיה נמצאת על הגדה הדרומית של התעלה הגדולה, בסמוך לגשר האקדמיה (הנקרא על שמה).

==היסטוריה==
האקדמיה נוסדה בשנת 1750 על ידי רשויות הרפובליקה של ונציה כבית ספר ללימוד ציור, פיסול ואדריכלות. מטרת בית הספר הייתה ליצור מוסד מתחרה או מקביל למוסדות דומים כגון האקדמיה של סן לוקא שברומא, והאקדמיה קלמנטינה שבבולוניה.

עם המורים אשר לימדו באקדמיה נמנה ג'אנבטיסטה טייפולו.

בשנת 1807 שונה שמה של האקדמיה ל"אקדמיה המלכותית לאמנויות יפות" (Accademia Reale di Belle Arti), והיא עברה למשכנה הנוכחי בהוראת נפוליאון בונפרטה. בתקופה זו נעזבו כנסיות רבות, וחלק מחלל כנסיית מריה דלה צ'אריטה (מריה של הצדקה) הפכה לחלק משטח המוסד. הכנסייה נבנתה בשנת 1343, אף שחזית המבנה נבנתה בשנת 1441 בתכנונו של האדריכל ברתולומאו בון.

==מוצגים==
במוזיאון מוצגות יצירות אמנות רבות של אמנים ונציאנים. היצירות מוצגות לפי סדר כרונולוגי. בין היתר מוצגות יצירות מעשה ידי ג'נטילה בליני, ג'ובאני בליני, ברנרדו בלוטו, קאנאלטו, ויטוריו קרפאצ'ו, ג'וליו קרפיוני, צ'ימה דה קונליאנו, דומניקו פטי, פייטרו גספארי, לוקה ג'ורדאנו, פרנצ'סקו גוארדי, ג'ורג'ונה, שארל לה ברון, פיטרו לונגי, לורנצו לוטו, אנדראה מנטניה, רוקו מארקוני, אנטונלו דה מסינה, ג'אנבטיסטה פיאצרטה, ג'ובאני בטיסטה פיטוני, ג'ובאני בטיסטה טייפולו, טינטורטו, טיציאן, פאולו ורונזה, ג'ורג'ו ואזארי, פרנצ'סקו אייץ וכן יצירתו הידועה של לאונרדו דה וינצ'י: "האדם הוויטרובי".

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.artive.arti.beniculturali.it/Accademia/Frame%20accademia.htm סיור וירטואלי באקדמיה] 
* 

*
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
פון דז אר

גשר האמנויות ובית המשפט
הגשר, כשברקע [[מגדל אייפל]]
פון דז אר (בצרפתית: Pont des Arts, "גשר האמנויות") הוא גשר להולכי רגל בפריז, בירת צרפת. הגשר חוצה את נהר הסן ונמצא בין מוזיאון הלובר לבין בית המשפט (L'Institut de France). הגשר התפרסם גם בעקבות העובדה שסבכות המתכת שבמעקי הגשר היו מכוסות במנעולי אהבה שנתלו שם על ידי זוגות אוהבים הזורקים את המפתחות לנהר כסמל לנצחיות אהבתם.

==היסטוריה==
בין השנים 1801 ל-1804 נבנה הגשר מתשע קשתות מתכת. היה זה הגשר המתכתי הראשון בפריז. את ההמצאה חבים לנפוליאון בונפרטה, שעיצב אותו לפי עיצוב ייצור אנגלי. המהנדסים לואי אלכסנדר ססאר (Louis-Alexandre de Cessart) וז'אק דיון קונסואבאן (Jacques Dillon conçoivent), רצו תחילה שהגשר יידמה לגן נהדר עם עצים, פרחים וספסלים.

בשנת 2014 קרס חלק ממעקה הגדר בשל המשקל הרב של המנעולים שנתלו עליו. ביוני 2015 הוסרו המנעולים מהגשר, מחשש כי כובד המתכת מערער את יציבותו.

ההיסטוריון קנת' קלרק (Kenneth Clark) מוכר ככותב על גשר האמנויות בספרו "תרבות" (Civilisation):

== מנעולי האהבה ==
הגשר ב[[אפריל 2016]]
מעקי רשת גשר האמנויות היו מעקי פלדה מכוסים רשת מתכת עליהם נתלו מנעולים רבים על ידי זוגות, ולכן מכונים מנעולי אהבה. מנעולים אלו כוללים בדרך כלל ערכים. כגון שמותיהם או ראשי התיבות של בני הזוג, ולעיתים המועד בו נתלה המנעול ומסר קצר.

מנהג זה התחיל לראשונה בגשר האומנויות בשנת 2008. מנעולי הגשר הפכו לאטרקציה תיירותית בפני עצמה. בסוף מאי 2014, סטודנט פריזאי פרסם כ-40,000 תמונות של גשר אמנויות באתר אינטרנט, כדי לאפשר להמון להתרשם ולראות מקרוב את המנעולים.

קיימת מחלוקת בעניין תרומתם של המנעולים התלויים. יש הטוענים כי המנעולים מהווים תוספת שאינה אסתטית, וכן שקיים סיכון לקריסת הגשר, מכובד המנעולים. טענה נוספת היא זיהום אפשרי של נהר הסיין, בעקבות חלודת מפתחות המנעולים, שנזרקים לנהר.

עיריית פריז לא נקטה עמדה בעניין עד קיץ 2013, אז ראש העיר, ברטראן דלנואה, תמך בטענה כי כמות המנעולים המצטברת מכבידה על מעקי הגשר, ומחלישה אותם, והוחלט להסיר את מנעולי האהבה מן הגשר. מספטמבר 2014, עירית פריז החליטה להפסיק לגמרי את מנהג תליית מנעולי האהבה על גשר האמנויות. היא הסירה את המעקה הישן, והניחה במקומו גשר בעל מוטות ומכוסה בזכוכית כדי למנוע הישנות תליית מנעולים. למרות כל ההגבלות עדיין ניתן לראות מנעולים תלויים בחיבורי הגשר.

== שירים ==
*ז'ורז' ברסנס הקדיש לגשר את שירו Le Vent ("הרוח") מאלבומו Les Amoureux des bancs publics (מאהבים בספסלים ציבוריים) בשנת 1954. 
*לודוביק נוואר (Ludovic Navarre) כתב שיר בשם "גשר האמנויות" בשנת 2002.

==ראו גם==
*גשר ביג דם

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.francophilesanonymes.com/paris/pont-des-arts/ כתבה על הפון דז אר] מתוך האתר [https://www.francophilesanonymes.com/ פרנקופילים אנונימיים]

==הערות שוליים==

מנעולי האהבה בגשר

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: גשרים
קטגוריה:הרובע השישי של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קטגוריה:גשרים להולכי רגל
פארק ברסי

פארק ברסי (בצרפתית: Parc de Bercy) הוא פארק בשכונת ברסי ברובע השנים-עשר שבמזרח פריז, על גדת נהר הסן.
שטח הפארק הוא 140 דונם והוא כולל שלוש גינות הנמצאות בין מגרשי הספורט (Paris-Bercy (POPB, אזורי הקניות והאזור המשחזר את כפר ברסי (Bercy-village), על-שמו נקרא הפארק.

חלק משטח הפארק נקרא על שם ראש ממשלת ישראל יצחק רבין.

== גלריה ==
<gallery>
Parc Bercy.JPG|פארק ברסי בסתיו 2008
Parc de Bercy - Printemps 2008.jpg|פארק ברסי באביב 2008
RabinGardenSign.jpeg|שלט הכניסה לגינה לזכר רבין, 2015
RabinGarden.jpg|חלק מהגינה לזכר רבין, 2015
</gallery>

Parc de Bercy, Paris.
==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פריז: פארקים וגנים
קטגוריה:הרובע השנים-עשר של פריז
משחק רווח

בתורת המשחקים, משחק רווח (Revenue game) הוא משחק שיתופי בו השחקנים יכולים להרוויח על ידי התאגדות לקבוצות. משחק זה ניתן לניתוח בתור משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד. במשחק מסוג זה עולות שתי שאלות עיקריות: אילו קואליציות תיוצרנה, וכיצד תחלקנה הקואליציות שתיווצרנה את רווחיהן בין החברים בהן.

==דוגמה==
נתבונן במשחק עם קבוצת השחקנים {A, B, C}. הרווח של שחקן A לבדו הוא 18, הרווח של שחקן B הוא 17 והרווח של שחקן C הוא 15. במידה ויתאגדו, הרווח המשותף של השחקנים A,B יהיה 38, הרווח המשותף של A,C יהיה 36 ואילו הרווח המשותף של B,C יהיה 35. במידה ויתאגדו שלושת השחקנים הרווח המשותף שלהם יהיה 56.

השחקנים מבינים כי כדאי להם לשתף פעולה אולם לא ברור כיצד עליהם לחלק את הרווחים המשותפים שכן תרומתו של כל שחקן שונה, והרווח של כל אחד מהם בנפרד שונה.

ניתן להציג את המשחק בתור משחק בצורה קואליציונית באופן הבא:
{| class="wikitable"
! הקואליציה !! <math>\emptyset</math> !! {A} !! {B} !! {C} !! {A,B} !! {A,C} !! {B,C} !! {A,B,C}
|-
| התשלום|| 0 || 18 || 17 || 15 || 38 || 36 || 35 || 56
|}

==ראו גם==
* משחק שיתופי

==לקריאה נוספת==
*

קטגוריה:תורת המשחקים
ארמיניה בילפלד

ארמיניה בילפלד היא קבוצת כדורגל גרמנית מהעיר בילפלד. הקבוצה נוסדה ב-3 במאי 1905. הקבוצה משחקת בליגה הגרמנית השלישית.

שם הקבוצה נגזר משמו של ארמיניוס החרוסקי אשר ניצח בקרב יער טויטובורג שלושה לגיונות מן הצבא הרומי. על פי המסורת העיר בילפלד ממוקמת בליבו של היער ומשמשת כעיר המחוז הגדולה.

==היסטוריה==
הקבוצה נוסדה בשנת 1905. עד עונת שיחקה בליגות אזוריות בוסטפאליה למעט עונת בה שיחקה בליגת העל המערב גרמנית. בסוף עונת 1969/1970 העפילה בפעם הראשונה לבונדסליגה. הקבוצה שיחקה 2 עונות בבונדסליגה ובסוף עונת ירדה לליגה השנייה שהייתה ליגה אזורית.

הקבוצה שיחקה 6 עונות בליגה השנייה. בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת פ.צ. קייזרסלאוטרן. בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת רוט-וייס אסן. בסוף עונת העפילה לבונדסליגה. הקבוצה שיחקה עונה אחת בבונדסליגה, ירדה לליגה השנייה וחזרה אחרי עונה אחת לבונדסליגה.

הקבוצה שיחקה בבונדסליגה 5 עונות מעונת ועד עונת . בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת שאלקה 04. בסוף עונת 1984/1985 ירדה לליגה השנייה.

הקבוצה שיחקה בליגה השנייה 3 עונות וירדה לליגה השלישית. הקבוצה שיחקה 7 עונות ברציפות בליגה השלישית ובסוף עונת 1994/1995 עלתה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה עונה אחת בליגה השנייה והעפילה לבונדסליגה. בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה בפנדלים לקבוצת באייר לברקוזן. בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת וולפסבורג. בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת שטוטגרט קיקרס.

הקבוצה שיחקה לסירוגין בבונדסליגה ובליגה השנייה עד עונת . מעונת הקבוצה שיחקה 5 עונות בבונדסליגה. בעונת 2004/2005 הגיעה לחצי הגמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת באיירן מינכן. בעונת 2005/2006 הגיעה לחצי הגמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת איינטרכט פרנקפורט. בעונת הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת קרל צייס יינה. בסוף עונת ירדה לליגה השנייה. הקבוצה שיחקה 2 עונות בליגה השנייה וירדה לליגה השלישית. בסוף עונת עלתה לליגה השנייה, אולם נשרה ממנה כעבור עונה לאחר שסיימה במקום ה-16, והפסידה לדרמשטדט מהליגה השלישית בפלייאוף. בסוף עונת 2014/2015 העפילה חזרה לבונדסליגה השנייה. בעונת 2019/2020 הקבוצה זכתה באליפות הבונדסליגה השנייה ובכך הבטיחה את עלייתה לבונדסליגה והבטיחה את חזרתה לליגה הבכירה לאחר 12 שנות היעדרות. בסיום עונת 2021/2022 ירדה הקבוצה לבונדסליגה השנייה. עונה לאחר מכן ירדה לליגה השלישית.

==צבעים==
במשחקה הראשון אי פעם לבשו שחקני הקבוצה מדים בצבע כתום. הקבוצה העפילה לבונדסליגה ב-1970 כשהיא משחקת בחולצה כחולה עם פסים לבנים.

מדי הבית של הקבוצה כוללים חולצה בצבע כחול, מכנסיים שחורים וגרביים לבנים. צבע תלבושת החוץ הוא לבן עם גרביים לבנים.

==סמל==
סמל הקבוצה מורכב מדגל שצבעיו הם כחול, לבן, ושחור (מימין לשמאל), ועל החלק האמצעי כתובה האות A (ארמיניה). הדגל מוקף בזר של עץ אלון, שצבעו כחול.

==תארים==
*גביע מערב גרמניה: 1966, 1974

==סגל הקבוצה==
;נכון ל-15 ביולי 2022

 (בהשאלה מר.ב. לייפציג)

 (קפטן שני)

 

 (בהשאלה מהרטה ברלין)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל גרמניות
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: מועדוני ספורט
קטגוריה:נורדריין-וסטפאליה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1905
חוה דיבון

חוה דיבון (נולדה ב-4 במאי 1967) היא תסריטאית ויוצרת ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה.

==ביוגרפיה==
דיבון נולדה בירושלים ולמדה בבית הספר התיכון הדתי לבנות "חורב". בשירותה הצבאי הייתה מורה חיילת במושב קשת שברמת הגולן. היא למדה בבית הספר הדתי לאומי לקולנוע מעלה, וסיימה במחזור השביעי 1994, כתסריטאית.

דיבון היא תסריטאית פרילנס, וכותבת עבור סדרות טלוויזיה בערוצים שונים וחברות הפקה שונות. היא הייתה מיוצרי העונה הראשונה של "מעורב ירושלמי", "פרנקו וספקטור", ו"פרפרים לשבת".

יחד עם לייזי שפירא, ובהפקת יונתן ארוך, יצרה דיבון את סדרת הדרמה הטלוויזיונית "סרוגים", העוסקת בעולם הפנויים-פנויות של המגזר הדתי-לאומי בירושלים, ששודרה ב-YES. שפירא היה גם במאי הסדרה. הסדרה זכתה להצלחה בביקורות ובקרב קהל הצופים, במיוחד במגזר הדתי לאומי. הצלחה זו ניתן לייחס הן לאיכויותיה ולאמינותה, והן להיותה חלוצה בהצגת העולם הדתי לאומי דרך מבט רענן מבפנים, ללא ההקשר הפוליטי המקובל. חלוציות זו, כמו גם העיסוק ברווקים רווקות בגיל מתקדם יחסית ובסוגיות עכשוויות מעולמם של צעירים וצעירות עירוניים בני המגזר שלא זכו עד אז לחשיפה, הפכו את הסדרה לשיחת היום של הציבור הדתי לאומי. יוצריה הפכו למשקפי דור שלם במגזר זה, אך גם למושא ביקורת מצד כוחות שמרנים באותו מגזר.

הסדרה זיכתה את דיבון במספר פרסי האקדמיה לטלוויזיה: סדרת הדרמה הטובה ביותר ב-2009 (יחד עם לייזי שפירא), התסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה ב-2009 (יחד עם צוות התסריטאים), והתסריט הטוב בסדרת דרמה ב-2010 (יחד עם לייזי שפירא).

ב-2023 כתבה את הצגת היחיד "שבעה באוקטובר" על מלחמת חרבות ברזל בביצועו של חגי לובר מתיאטרון אספקלריא.

דיבון נשואה ואם לחמישה ילדים. היא מתגוררת בשכונת קטמון ירושלים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.maale.co.il/alumni-profile/1922 חוה דיבון] באתר בית הספר מעלה

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרות אולפנת חורב
קטגוריה:בוגרות מעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:בוגרי מעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תסריטאים
קטגוריה:תסריטאיות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:קטמון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
משחק הוצאות

בתורת המשחקים, משחק הוצאות (cost game) הוא משחק שיתופי בו השחקנים יכולים להקטין את הוצאותיהם על ידי התאגדות לקבוצות. משחק זה ניתן להצגה בתור משחק בצורה קואליציונית עם תשלומי צד. במשחקים מסוג זה עולות שתי שאלות עיקריות: אילו קואליציות תיווצרנה, וכיצד תחלקנה הקואליציות את ההוצאות בין החברים בהן.

==דוגמה למשחק הוצאות==

נתבונן במשחק עם קבוצת השחקנים {A, B, C}. ההוצאה של שחקן A לבדו היא 7, ההוצאה של שחקן B היא 8, וההוצאה של שחקן C היא 9. אם יתאגדו, ההוצאה המשותפת של השחקנים A ו-B תהיה 10, ההוצאה המשותפת של A ו-C תהיה 10 ואילו ההוצאה המשותפת של B ו-C תהיה 13. אם יתאגדו שלושת השחקנים, ההוצאה המשותפת שלהם תהיה 18.

השחקנים מבינים שכדאי להם לשתף פעולה, אולם לא ברור כיצד עליהם לחלק את ההוצאות המשותפות, שכן העלות שכל שחקן צריך לשלם בנפרד שונה, ולא ברור כמה כל שחקן תורם להקטנת ההוצאות.

ניתן להציג את המשחק בתור משחק בצורה קואליציונית באופן הבא:
{| class="wikitable"
! הקואליציה !! <math>\emptyset</math> !! {A} !! {B} !! {C} !! {A,B} !! {A,C} !! {B,C} !! {A,B,C}
|-
| העלות|| 0 || 7 || 8 || 9 || 10 || 10 || 13 || 18
|}

==ראו גם==
* משחק רווח
* משחק חלוקת עלות
* ערך שפלי

==לקריאה נוספת==
*

קטגוריה:תורת המשחקים
ג'וליו גאטי-קאזאצה

ג'וליו גאטי-קאזאצה
ג'וליו גאטי-קאזאצה (באיטלקית: Giulio Gatti-Casazza; 3 בפברואר 1869 - 2 בספטמבר 1940) היה מנהל לה סקאלה במילאנו ובהמשך המטרופוליטן אופרה בניו יורק, בראשית המאה ה-20.

== ביוגרפיה ==
גאטי-קאזאצה נולד באודינה שבצפון איטליה ובשנת 1893 תפס את מקום אביו כמנהל התיאטרון העירוני של פרארה. הוא כיהן כמנהל "לה סקאלה" במילאנו בשנים 1898–1908, כאשר היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. הוא עמד בראש המטרופוליטן אופרה משנת 1908 עד 1935. בשנת 1910 נשא לאישה את זמרת הסופרן פרנסס אלדה; הם התגרשו ב-1928 והוא התחתן עם הרקדנית רוזינה גאלי. גאטי-קאזאצה פרש בשנת 1935 ואת שנות חייו האחרונות עשה במולדתו, איטליה. הוא מת ב-1940 בפרארה.

הטנור הנודע בנימינו ג'ילי הסתכסך עם גאטי-קאזאצה בשנת 1932 על רקע צמצום השכר, שהמנהל רצה לכפות על זמרי הלהקה, ופרש מן המטרופוליטן. גם לילי פונס ורוזה פונסל התרעמו על הקיצוץ, מה גם שנודע, כי המנהל עצמו דאג להגדיל את משכורתו שנה קודם לכן, כך שהקיצוץ הכפוי השיב את משכורתו הוא לדרגתה הקודמת.

== לקריאה נוספת ==
 <div style="direction: ltr;">
*Giulio Gatti-Casazza - Memories of the Opera (1941) (autobiography)
*Gabriel, Gilbert W. [writing as Golly-Wogg], "Maestrissimo!" The New Yorker 1/1 (21 February 1925) : 9-10 (profile)
</div>
* ג'וליו גאטי-קאזאצה – "זכרונות מן האופרה" (1941), אוטוביוגרפיה
* גבריאל, גילברט (בשם העט גולי-ווג), "מאסטריסימו!" ("ניו יורקר" 1/1 (21 בפברואר 1925): 10-9 (פרופיל)

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20080515213549/http://www.niaf.org/milestones/year_1936.asp www.niaf.org] Giulio Gatti-Casazza page
* [http://www.time.com/time/covers/0,16641,19231105,00.html TIME magazine cover]
</div>

== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:מנהלי אופרה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1940
האקדמיה לאמנות של פירנצה

דוד, פיסלו של מיכלאנג'לו.]]
האקדמיה לאמנות של פירנצה (באיטלקית: Accademia di Belle Arti Firenze) היא אקדמיה ללימוד אמנות הכוללת גם מוזיאון בפירנצה שבאיטליה. האקדמיה, שנוסדה בשנת 1561, הייתה האקדמיה הראשונה ללימודי ציור ופיסול באירופה והקדימה את זו של רומא ("האקדמיה של לוקאס הקדוש") שנוסדה בשנת 1577.

==היסטוריה==
האקדמיה נוסדה על ידי ג'ורג'ו ואזארי, אניולו ברונזינו וברתולומאו אמאנאטי - האמנים המובילים של פירנצה במאה ה-16 - בחסותו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה. בתחילת דרכה פעלה האקדמיה במנזר כנסיית סנטיסימה אנונציאטה. כל חברי האקדמיה היו גברים, עד קבלתה של הציירת ארטמיזיה ג'נטילסקי בשנת 1614.

בשנת 1784 הורה לאופולד הראשון, דוכס טוסקנה על איחוד בתי הספר לאמנות שבעיר, במבנה אחד - הטריבונה, שנבנה עבור האקדמיה, ושמה של האקדמיה שונה ל"אקדמיה לאמנות של פירנצה" (Accademia di Belle Arti Firenze). במבנה הוקמה גלריה על מנת שיצירות אמנים ידועים יוצגו בה - למטרת לימוד היצירות. הדוכס הורה שבאקדמיה יוצגו גם כלי מוזיקה, וכן תוקם במבנה סדנה לשיקום יצירות אמנות (Opificio delle pietre dure) הפעילה עד עצם היום הזה.

==מוצגי הגלריה==
האקדמיה היא יעד תיירותי מן החשובים בפירנצה בראש ובראשונה בזכות הפסל דוד, יצירת המופת של מיכלאנג'לו, שנעשה בשנים 1504-1501. הפסל, שניצב עד שנת 1873 בכיכר הסיניוריה, הועבר באותה שנה למוזיאון האקדמיה על מנת להגן עליו מפגעי הטבע. בסמוך לו מוצגים ארבעת פסלי "האסירים" (או - לפי גרסה אחרת - "העבדים") - פסלים בלתי גמורים מעשה ידיו של מיכלאנג'לו שנעשו עבור מצבת הקבר של האפיפיור יוליוס השני בכנסיית סן פייטרו אין וינקולי ברומא, אך מעולם לא הוצבו בה. בקרבת 
אלה מוצג הפסל "מתי השליח", מעשה ידי מיכלאנג'לו, אף הוא בלתי גמור. בשנת 1939 נוסף לאוסף יצירות מיכלאנג'לו גם הפסל המכונה "הפייטה של פלסטרינה". הפסל יוחס במשך שנים למיכלאנג'לו, אולם יחוס זה שנוי כיום במחלוקת ואינו מקובל על מרבית החוקרים.

המוזיאון מציג אוסף של יצירות מהמאה ה-15 והמאה ה-16 ובהן מעשה ידי האמנים פאולו אוצ'לו, דומניקו גירלנדיו, סנדרו בוטיצ'לי, פיליפינו ליפי, אנדריה דל סארטו, פונטורמו ואורקניה. כמו כן מוצגות במוזיאון יצירות גותיות רבות וכן אוסף של איקונות מרוסיה.

המוזיאון מציג מודולי גבס של פסלים מאת לורנצו ברטוליני באותו אופן כפי שהניח אותם האמן בסטודיו שלו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.mega.it/eng/egui/monu/galacc.htm מדריך לגלריית האקדמיה]
* [http://www.travel-to-florence.com/Accademia.html תיאור הגלריה]
* [http://www.museumsinflorence.com/musei/David_by_michelangelo.html יצירות הגלריה]
* 

קטגוריה:פירנצה: מוזיאונים לאמנות
דקים

דקים או תכולת דקים הוא פרמטר בהנדסה, במיוחד בהנדסת מבנים, הנדסת דרכים וגיאומכניקה המציין חלק יחסי של משקל של גרגרים קטנים מאוד מתוך כמות של חומר גרגרי. לתכולת הדקים ישנה השפעה ניכרת על איכותו של חומר גרגירי כגון אדמה, חול, מצעים וחצץ.<br />
את תכולת הדקים מודדים באמצעות נפה מיוחדת הנקראת בשם נפה 200 שגודל הנקבים בה הוא 0.075 מ"מ. כדי לבצע את המדידה שוקלים מנה מהחומר הנמדד ומניחים את המנה על נפה זו. באמצעות חלוקה של משקל החומר העובר את הנפה מהמשקל הראשוני מקבלים את היחס האחוזי בין משקל תכולת הדקים למשקל כל החומר.<br />
תכולת הדקים מכונה גם בפי אנשי המקצוע בכינוי "עובר נפה 200", עקב שיטת המדידה.

קטגוריה:הנדסה אזרחית
אונה

אוּנה היא חלק עצמאי מאיבר פנימי. תפקודה אינו תלוי בתפקודם של החלקים העצמאיים האחרים, אף כי לה ולהם תפקוד דומה.

== הבחנה בין אונות לחלקים אחרים ==
חדרי הלב למשל, הם חלקים של איבר פנימי, הלב, אך הם אינם "אונות". זאת משום שהפסקת פעילותו התקינה של חדר אחד תביא להפסקת זרימת מחזור הדם כולו, אף אם החדר השני עדיין תקין. כשאחד מחדרי הלב חווה כשל תפקודי, החדר השני אינו יכול למלא את תפקידו והגוף נמצא בסכנת חיים.

==אונות של איברים שונים==
אונות יש במספר איברים חשובים בגוף האדם.

====אונות במוח הגדול====

ביונקים, כל המיספרה במוח הגדול מחולקת לארבע אונות. לכל אונה במוח תפקיד שונה. הפסקת פעילות אחת מהן, באופן מלא או חלקי, גורמת ללקות קוגניטיבית, אך אינה מאיימת על פעילות האחרות ואינה מאיימת על חיי הגוף כולו.

נהוג לחלק את קליפת המוח לארבע אונות:
* האונה המצחית (פרונטאלית) - בחלקה האחורי של אונה זו ממוקמת הקליפה המוטורית, אשר אחראית על הוצאה לפועל של תנועות ושולחת פקודות לשרירים בכל רחבי הגוף. חלקה הקדמי, האזור הקדם-מצחי, אחראי על תכנון והכוונת התנהגויות מורכבות, והוא זה שמעורב בקבלת החלטות מודעת.
* האונה העורפית (אוקסיפיטלית) - אחראית על עיבוד קלט חזותי ממערכת הראייה.
* האונה הרקתית (טמפורלית) - מכילה את קליפת השמיעה העיקרית. כמו כן, באונה זו מתבצע עיבוד מתקדם של מידע חזותי, המאפשר לזהות גירויים מורכבים, למשל פנים.
* האונה הקודקודית (פריאטלית) - חלקה הקדמי של אונה זו מקבל את המידע התחושתי ממערכת המגע. האונה הקודקודית מבצעת אינטגרציה של מידע מחושים שונים (בעיקר ראייה, שמיעה ומגע) ומשתמשת בו על מנת לגבש תפיסה מרחבית.

====אונות הריאה====
בתמונה ניתן לראות את אונות הריאה
באדם, הריאה הימנית מחולקת לשלוש אונות ואילו הריאה השמאלית מחולקת לשתי אונות. הפסקת תפקוד או כריתה של אחת האונות אינה מפריעה להמשך פעולת שאר האונות ואינה מסכנת את קיום הגוף כולו. הריאה השמאלית מעט קטנה יותר בנפח מהריאה הימנית כדי לפנות מקום ללב שנמצא בקרבתה. אדם יכול להמשיך לחיות ללא אונה אחת של ריאה, אך הדבר יבוא לידי ביטוי בקוצר נשימה לעיתים וקושי לבצע פעולות הדורשות מאמץ כגון הרמת משאות כבדים. 

====אונות הכבד====
באדם, הכבד מחולק לשתי אונות קדמיות ושתיים אחוריות. לכבד יש יכולת ריפוי גבוהה. אם הוא נפגע ממחלה כמו צהבת ובין אם מתרומת כבד, זמן ההחלמה הוא קצר יחסית לאיברים אחרים, כמו העור.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה
נעם ארנון

נעם ארנון (נולד ב-25 בנובמבר 1954, ה'תשט"ו) הוא דובר היישוב היהודי בחברון, דוקטור להיסטוריה.

==ביוגרפיה==
ארנון גדל במושב שדה ורבורג ולמד בישיבת נחלים, בישיבת ניר קריית ארבע ובמרכז הרב. בהמשך, שירת בחיל השריון ולחם במלחמת יום הכיפורים בחזית המצרית ובחזית הסורית. לאחר השחרור מצה"ל למד באוניברסיטה העברית והוא בעל תואר ראשון בגאוגרפיה ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל. כמו כן, למד הוראה במכללת הרצוג.

ארנון סיים את עבודת דוקטור באוניברסיטת בר-אילן בשנת 2021, בהנחיית פרופ' בועז זיסו מהמחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. נושא העבודה "מערת המכפלה – האתר ותולדותיו מראשיתו ועד שלהי העת העתיקה".<ref></ref><ref></ref><ref></ref> מחקרו על אודות המערה נמשך כשמונה שנים וכולל פרקים בגאוגרפיה, גאולוגיה, היסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות תנאית, ספרות נוצרית ומקורות היסטוריים רבים ושונים. המחקר מקיף את תולדות המערה במשך 2500 שנה, מתקופת הברונזה התיכונה – תקופת האבות ממנה נותרה מערת קבורה כפולה, ועד תום התקופה הביזנטית בה התקיימו לצד המערה בית כנסת וכנסייה. 

ארנון היה בקבוצת הצעירים שהצליחו להיכנס בחשאי למעמקי המערה הקדומה שמתחת למבנה מערת המכפלה, באחד מלילות הסליחות בחודש אלול ה'תש"מ (1980). 

ארנון ניהל את שיקום בית הכנסת אברהם אבינו בחברון, הקים את מדרשת חברון ואת מוזיאון היישוב היהודי בחברון. כתב את הספר "חברון – 4000 שנה ועוד 40" לרגל 40 שנה לחידוש ההתיישבות היהודית בעיר. כן ערך והוציא לאור את הספר המחקרי "המערה" על מערת המכפלה.

ביום ירושלים תשס"ט הוענק לו פרס מוסקוביץ' לציונות. בנימוקי ועדת הפרס נאמר כי הפרס הוענק "על חלקו המרכזי בהפיכת חברון לאבן שואבת ליהודים מכל רחבי הארץ והעולם ולאחד מאתרי המורשת המרכזיים בארץ; על חלקו בתיעוד קורות קהילת יהודי חברון וחשיפת עברה המפואר ועל מנהיגותו כאחד מראשי מחדשי היישוב היהודי בעיר".

חבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא. 

==חיים אישיים==
ארנון גר בבית הדסה בחברון. נשוי ואב לשמונה. בתו נריה נשואה לאשר בן אבו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:בוגרי ישיבת נחלים
קטגוריה:שדה ורבורג: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית הרצוג
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס מוסקוביץ' לציונות
קטגוריה:היישוב היהודי בחברון: אישים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ניר קריית ארבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
בתי הכנסת האיטלקיים (סלוניקי)

בתי הכנסת האיטלקיים בסלוניקי היו שלושה בתי כנסת (קהלים) בעיר סלוניקי שבהם התפללו לפי נוסח איטליה.

הקהילה האיטלקית הייתה אחת משלוש הקהילות הוותיקות בסלוניקי שנוסדו עוד קודם גירוש ספרד (יחד עם הקהילה הרומניוטית הוותיקה, והאשכנזית מהמאה ה-14), ככל הנראה לקראת סוף המאה ה-14. בסוף המאה ה-16 התפצלה הקהילה האיטלקית לשני קהלים, "קהל קדוש איטליה ישן" ו"קהל קדוש איטליה חדש". כעבור מספר שנים חל פיצול נוסף והוקם "קהל קדוש איטליה שלום".

הקהילות האיטלקיות המשיכו את מסורת התפילה בנוסח היהודי האיטלקי במשך הדורות, והשתמשו במחזורים שהודפסו באיטליה. ברבות השנים נקלטו במנהגן שינויים שונים מהמנהג האיטלקי המקורי שנהג באיטליה גופא, בעיקר בשל השפעה ספרדית. בשל כך, החל משנת תרל"א הודפסו מחזורים עבור מנהג ק"ק איטליה בסלוניקי. בשנת 1926 כאשר באיטליה גופה לא היה ביקוש למחזורים בנוסח האיטלקי, ובשל כך הם לא הודפסו ואזלו מן השוק נאלצו יחידי הקהלים האיטלקיים בסלוניקי להדפיס בעצמם מחזורים בנוסח איטליה שישמשו את הקהילות. הקהילות התקיימו עד השואה שפקדה את יהדות סלוניקי ומאז חדלו מלהתקיים.

==קישורים חיצוניים==
* מינה רוזן, "[http://minnarozen.co.il/documents/9_rozen.pdf ארגון הקהילה היהודית בסלוניקי 1912–1943: בין תומכים בהיטמעות, סוציאליסטים וציונים]", בתוך: אייל ג'יניאו (עורך), יוון, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח תשע"ד, עמ' 156.
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:בתי כנסת איטלקיים
קטגוריה:יוון: בתי כנסת
קטגוריה:יהדות סלוניקי
קטגוריה:סלוניקי: מבנים
קולנוע גת

קולנוע גת היה בית קולנוע בעל אולם אחד גדול תת-קרקעי במרכז תל אביב, בפינת הרחובות אבן גבירול וציטלין. 

בית הקולנוע הוקם בשנת 1957, ומאז עבד באותה מתכונת - סרט אחד או שניים, המוצגים על פני מספר שבועות או חודשים בהתאם להצלחתם. כמו כן בבית הקולנוע התקיימו אירועים מיוחדים: פרמיירות לסרטים חדשים ולסדרות שונות, "גאלות" (הקרנות מיוחדות לעיתונאים) וכו'. גת נחשב לבית קולנוע איכותי ברמת ההקרנה והסאונד וגם באיכות הסרטים המוצגים בו. 

קולנוע גת מוזכר בשירו של מתי כספי "יום שישי חזר" שאת מילותיו כתב אהוד מנור, שפקד את הקולנוע בימי שישי דרך קבע. 

שם הקולנוע שונה בהמשך ל"רב חן גת" ושויך לרשת רב חן. עקב שיקולים כלכליים במאי 2015 נסגר בית הקולנוע, וההקרנה האחרונה התקיימה ב-25 במאי 2015.
כיום פועל במיקומו סניף של "סופר פארם". 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

גת
קטגוריה:רחוב אבן גבירול
קטגוריה:הצפון החדש
חיים שיין

חיים שיין (נולד בי"ז בחשוון ה'תשי"א, 27 באוקטובר 1950) הוא דוקטור למשפטים, עורך דין, מוסמך לרבנות, פובליציסט ומרצה למשפטים ישראלי. הוא חבר סגל במרכז האקדמי שערי משפט שבהוד השרון ומרצה גם במכללת נתניה.

==ביוגרפיה==
שיין נולד וגדל בשכונת שבזי בתל אביב לשרגא (פייבל) ולרחל הורים ניצולי שואה. הבכור מבין שניים. ביסודי למד בבית הספר ביל"ו בתל אביב. וסיים לימודיו בבית הספר עירוני ב' (צייטלין).

בשנת 1968 התגייס לחיל השריון והשתחרר בדרגת סגן בשנת 1972. במלחמת יום הכיפורים פיקד על יחידת טנקים והשתתף בקרבות התעלה בחזית המצרית. במהלך המלחמה נפצע קשה והוכר כנכה צה"ל. לאחר תהליך שיקום ארוך פנה ללימודי משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב וקיבל תואר ראשון בשנת 1976.

בתום הלימודים ולאחר תקופת התמחות נסע לארצות הברית בה קיבל תואר שני בפילוסופיה יהודית בבית הספר למוסמכים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק וסמיכה לרבנות. בשנת 1979. בשנת 1984 נסע לאמריקה כראש שליחי העלייה מטעם הסוכנות. בשנת 1987 קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.

בעבר לימד באוניברסיטת אריאל פילוסופיה.

משנת 1995 ועד היום מרצה באוניברסיטאות ובמכללות בנושאים רבים ומגוונים ומתמחה בתחום הפילוסופיה של המשפט. בין הקורסים והסמינרים אותם לימד ניתן למצוא את הפילוסופיה של המשפט, זרמים במחשבה המשפטית המודרנית, שופטים ושפיטה במדינת ישראל, דת ומדינה בתקשורת, גבולות חופש הביטוי, משפט ותקשורת, משפט וקולנוע ועוד. כמו כן מרבה לפרסם ולהתראיין באמצעי התקשורת.

בשנים האחרונות כותב שיין טורי דעה בעיתון "ישראל היום".

==ספריו==
*ולא נעזבנה, בעניין איסור הירידה מארץ ישראל בספרות ההלכה, ההסתדרות הציונית העולמית,1987.
*על הצדק, אביבים, 1994.
*אור חדש, עיונים בהלכה ובפרשיות השבוע, שני כרכים, מפיק, 1997.
*אדם חברה ומשפט בהגותו של רבי עובדיה ספורנו, שערי משפט, 2001.
*הרב עובדיה יוסף והנשיא אהרן ברק - מדינת היהודים שלב הסיכומים, שערי משפט, 2006 (שתי מהדורות).
*הפילוסופיה של המשפט - עיון ישראלי, שערי משפט, 2008.
*"באר שחת" - המקורות ההיסטוריים של השחיתות הישראלית, המרכז האקדמי שערי משפט, ה'תשע"ה - 2015.
*"ייסורי משה - על הנהגה וכפיות טובה" - הוצאת אור חדש, תשפ"א 2021.

==מאמרים (רשימה חלקית)==
*"הרהורים במעמדו של הדיין – בין הרמב"ם ובעלי התוספות", דיני ישראל 16 (ה'תשנ"א) רכט –רמ.
*.
*.
*.
*"על דרך הרוב – מחלוקת מדומה" בספר דין ויושר בתורת המשפט של הרמב"ם, ח' בן מנחם וב' ליפשיץ עורכים, ה'תשס"ד, 174 -179.
*"מסע ההתנתקות של בית המשפט העליון" מאזני משפט ה (2006) 105 – 123.
*" The Concept of Justice in Jewish Law" בספר Jewish Law in our Time ר' סלינג'ר הימן עורכת (1995), 95 - 115.
*" Compromise" בספר Jewish Law and Current Legal Problems, נ' רקובר עורך (1984) 77 – 84.

==פרסים==
*פרס עמינח לספרות תורנית, ה'תשס"ה

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100520034044/http://rotter.net/blogs/shine/ הבלוג של חיים שיין]
* ראיון - שמעון רפאלי מארח את ד"ר הרב חיים שיין, פובליציסט | מסע בין עולמות | פרק #18 |1 באוגוסט 2021 - https://youtu.be/uu8cikid2vY
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז האקדמי שערי מדע ומשפט
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אריאל בשומרון: מדעי החברה והרוח
קטגוריה:זוכי פרס עמינח
קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית נתניה: משפטים
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי

הפרס הבין-לאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי (בערבית: جائزة القذافي الدولية لحقوق الإنسان) היה פרס שנתי שמומן על ידי שליט לוב מועמר קדאפי. הפרס נוסד על שמו של קדאפי בצוותא עם השווייצרי ז'אן זיגלר, שזכה בפרס זה בעצמו (אך סירב לקבלו). חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב ההפיכה בלוב והדחתו של קדאפי.

== היסטוריה ==
עמותת הפרס נוסדה בשנת 1988, כאשר מועמר קדאפי תרם 10 מיליון דולר לקרן הממוקמת בשווייץ, הנקראת "צפון-דרום", ואשר הייתה המעניקה הרשמית של הפרס.

סכום הפרס הכספי נקבע ל-250,000 דולר שהוענקו לזוכה בודד, חוץ ממקרים בהם הפרס חולק בין זוכים אחדים או בין בני עם שלם.

בחירת הזוכים בפרס ספגה ביקורת פעמים רבות. כך למשל, ניתן למצוא בין הזוכים את רוז'ה גארודי, מכחיש שואה אנטי-ציוני שזכה לפרסום עקב ספר אנטי-ישראלי שכתב ומספר הצהרות שנויות במחלוקת. חלוקת הפרס נפסקה בשנת 2011 עקב המהפכה בלוב ומותו של קדאפי.

== רשימת הזוכים בפרס ==
* 1989: נלסון מנדלה
* 1990: "הילדים של פלסטין"
* 1991: האינדיאנים
* 1992: המרכז האפריקני למלחמה באיידס
* 1993: "הילדים של בוסניה והרצגובינה"
* 1994: איחוד הקהילות לזכויות האדם ואנשים באפריקה
* 1995: אחמד בן בלה, פרנסישקו דה קושטה גומש
* 1996: לואיס פרחאן
* 1997: גראסלין סמולווד, מלכיור נדאדיה, מלבה הרננדז, מנאל יונס אבדול-ראזאק, דורין מקנאלי 
* 1998: פידל קסטרו
* 1999: "הילדים של עיראק"
* 2000: סוהא בשארה, ז'וזף קי-זרבו, אוו מוראלס, תנועת ספטמבר, המרכז לעולם השלישי
* 2002: ממאדו דייאה, רוז'ה גארודי, איברהים אלקוניה, ז'אן זיגלר (שסירב לקבל את הפרס), נאדים אלבאטר, עלי מ. אלמוסרטי, קאיפה מ. אטליסיי, מוחמד אלשריף, עלי פחמי חשיים, רג'אב מופתאח אבודאבוס, מוחמד מופתאח אלפיטורי, עלי סודגי עבדולגאדר, אחמד איברהים אלפגייח
* 2003: שנודה השלישי, האפיפיור והפטריארך הקופטי מאלכסנדריה 
* 2004: הוגו צ'אווס
* 2005: מחאת'יר בן מוחמד
* 2006: אוו מוראלס
* 2007: הספריות מטימבוקטו
* 2008: דום מינטוף
* 2009: דניאל אורטגה
* 2010: רג'פ טאיפ ארדואן

*
קטגוריה:פרסי זכויות האדם
קטגוריה:מועמר קדאפי
שחקן גולם

שחקן גולם (אנגלית: Dummy player) במשחקים שיתופיים הוא שחקן שתרומתו השולית זהה לכל הקואליציות שאינן מכילות אותו.

== הגדרה ==

שחקן <math>i \in N</math> הוא שחקן גולם במשחק הקואליציוני <math>(N;v)\!</math> אם:<br />
<math>
\forall S \subseteq N \setminus \{i\}:
v(\{i\}) + v(S) = v(S \cup \{i\})
</math>

כלומר, נסתכל על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן ההפרש בין הערכים של הקואליציה יחד עם השחקן וללא השחקן יהיה הערך של השחקן לבדו.

אם נקבל את עקרונות ערך שפלי, הערך של השחקן בפתרון זה יהיה 
<math>
Sh_i(N;v) = v(\{i\})
\!
</math>.

שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0.

== דוגמה ==
נסתכל על המשחק הבא:<br />

<math>
\begin{align}
v(\{1\}) = v(\{2\}) = 1, v(\{3\}) = 2 \\
v(\{1,2\}) = 2, v(\{1,3\}) = 3, v(\{2,3\}) = 5 \\
v(\{1,2,3\}) = 6
\end{align}
</math>

קל לראות ששחקן 1 הוא שחקן גולם מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא מוסיף את ערכו שלו - 1. 

== ראו גם ==
* מונחים בתורת המשחקים

קטגוריה:תורת המשחקים
פסיקתא

פסיקתא היא סוג מסוים של מדרשי אגדה, המורכבים מקבוצות דרשות המסודרות בפיסקאות על סדר קריאת התורה וההפטרה למועדים ושבתות מצוינות. 

הפסיקתות נקראות גם "מדרשי הפטרות" והן כתובות בעברית.

== סוגי ה'פסיקתא' ==
הפסיקתא הקדומה ביותר שבידינו היא "פסיקתא דרב כהנא" אשר סבורים שהיא מהמאה ה-5. חלק מן החומר המצוי בה נמצא גם ב"פסיקתא רבתי" (=הגדולה) שהיא מאוחרת יותר. הדרשה הראשונה ב"פסיקתא רבתי" מתייחסת לשנת 846, וכן כלולות בה גם דרשות מסוג חדש המובאות כתשובה לשאלה בענייני הלכה או אגדה ופותחות במילים "ילמדנו רבינו" (בדומה למדרש תנחומא). התשובות בענייני הלכה כוללות בה תמיד חומר רב מן האגדה.

"פסיקתא זוטרתא" (=הקטנה) הוא כינוי למדרש לקח טוב על התורה ועל חמש מגילות, שלפי אופיו אינו פסיקתא.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדרשי אגדה
מארה קרפניה

מריה רוזאריה "מארה" קרפניה (באיטלקית: Maria Rosaria "Mara" Carfagna; נולדה ב-18 בדצמבר 1975) דוגמנית, מנחת טלוויזיה והשרה לענייני שוויון הזדמנויות בממשלת איטליה.

== חייה ==
קרפניה נולדה בסלרנו. ב-1997 השתתפה בתחרות מיס איטליה, והגיעה למקום השישי. היא למדה משפטים באוניברסיטת סלרנו, וב-2001 קיבלה תואר ראשון. במקביל ללימודי המשפטים, הצטרפה בשנת 2000 לדווידה מנגאצ'י בהנחיית תוכנית הטלוויזיה "La Domenica del Villaggio" ("יום ראשון בכפר"), שעסקה בכפרים באיטליה, ושודרה בערוץ 4 של רשת מדיאסט בבעלותו של סילביו ברלוסקוני עד 2006. בשנה זו החלה להנחות את התוכנית "Piazza Grande", לצדו של ג'אנקרלו מגאלי. במקביל להופעותיה בטלוויזיה, עסקה קרפניה גם בדוגמנות, ואף הצטלמה בעירום למגזין "מקסים".

בשנת 2004 הצטרפה קרפניה למפלגתו של ברלוסקוני, פורצה איטליה. בשנת 2006 נבחרה לבית התחתון של הפרלמנט האיטלקי, ושמרה על מקומה גם ב-2008. במהלך עבודתה בפרלמנט הייתה פעילה בוועדה לעניינים חוקתיים. מראהּ המצודד חילץ מברלוסקוני מספר התבטאויות סקסיסטיות ושנויות במחלוקת. לאחר בחירתה לפרלמנט אמר כי יציע לעגן בחוק את זכות הלילה הראשון. בינואר 2007 אמר עליה כי אלמלא היה נשוי, היה נישא לה מיד. רעייתו של ברלוסקוני, ורוניקה לריו, דרשה ממנו להתנצל מעל דפי העיתונות. ב-8 במאי 2008 מינה אותה ברלוסקוני לשרה לענייני שוויון הזדמנויות.

קרפניה מגדירה את עצמה כ"אנטי-פמיניסטית", וסבורה שחירות אינה תוצר של עצמאות, כי אם של חוק ומשמעת. היא עוררה את חמתם של פעילים לזכויות הומוסקסואלים, כאשר טענה כי זכויות לבני זוג צריכות להתבסס על יכולתם להביא ילדים לעולם, וכן כי אין צורך במצעד גאווה, מאחר שאין עוד אפליה נגד הומוסקסואלים באיטליה. בספטמבר 2008 יזמה את הצעת החוק הראשונה שלה כשרה, הצעה שנועדה להוציא את הזנות מחוץ לחוק, באמצעות הטלת קנסות הן על הזונות והן על הלקוחות.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.governo.it/Governo/Biografie/ministri/Carfagna_Mariarosaria.html מארה קרפניה] באתר ממשלת איטליה 
* [https://web.archive.org/web/20090528082620/http://www.maracarfagna.net/ הבלוג של מארה קרפניה] 

קטגוריה:דוגמניות איטלקיות
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס איטליה
קטגוריה:מנחי טלוויזיה איטלקים
קטגוריה:מנחות טלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:שרים ללא תיק
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של איטליה
קטגוריה:שרי ממשלת איטליה
קטגוריה:פוליטיקאיות איטלקיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1975
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1975
מיכאליס פלקאנוס

מיכאליס פלקאנוס (ביוונית: Μιχάλης Πελεκάνος; נולד ב-25 במאי 1981) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדת הקלע/סמול פורוורד בקבוצת אויקס נפליו מליגת העל היוונית. גובהו 1.99 מטר.

== קריירה ==
פלקאנוס, יליד קורידלוס, שיחק במשך חמש שנים בפריסטרי מהליגה היוונית, ולאחר מכן עבר לאא"ק אתונה, בה שיחק שנתיים ועבר לפאניוניוס. בעונת 2007/08 שיחק בריאל מדריד, בה נודע במשחק ההגנה שלו. לקראת עונת 2008/09 חתם בקבוצת אולימפיאקוס פיראוס.
באוגוסט 2009 למארוסי לעונה אחת. כאשר חזר לאולימפיאקוס זכה עם הקבוצה ביורוליג ואליפות יוון. 

בקיץ 2012 חתם באריס סלוניקי, לאחר שנתיים בקבוצה פלקאנוס חתם באססופט פלוישט הרומנית. ביולי 2015 חתם באריס סלוניקי. בקיץ 2016 חתם בפאניוניוס.

פלקאנוס היה חלק מנבחרת יוון ביורובאסקט 2007 ובמשחקים האולימפיים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.euroleague.net/competition/players/showplayer?clubcode=mad&pcode=ACK פרופיל] באתר היורוליג

קטגוריה:כדורסלנים יוונים
קטגוריה:כדורסלני פריסטרי אתונה
קטגוריה:כדורסלני פאניוניוס
קטגוריה:כדורסלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורסלני אולימפיאקוס
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני מארוסי
קטגוריה:כדורסלני נבחרת יוון
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:יוונים שנולדו ב-1981
תחנת הרכבת טולכרם

מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914–1917
תחנת הרכבת טולכרם (בערבית: طولكرم, באנגלית: Tulkarm) היא תחנת רכבת וצומת מסילתית היסטוריים ממערב לעיר טולכרם – תחנת המוצא של המסילה המזרחית ונקודת מפגשה עם מסילת השומרון. שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה שוכנים כיום בתוך שטח אזור התעשייה ניצני שלום, דרום-מזרחית למחלף ניצני עוז, בעוד המסילות שעברו במקום פורקו במהלך השנים.

==היסטוריה==
התחנה הוקמה על ידי העות'מאנים ב-1915 במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. דרך השרון והשפלה נסללה המסילה מטולכרם ללוד ומשם לבאר שבע ועד לקוסיימה תחנת הקצה הדרומית הגיעה וקרבה את הגייסות העות'מאנים-גרמנים וציודם לעבר תעלת סואץ כחלק מהמאמץ לחצות את חצי האי סיני, לצלוח ולהשתלט על גזרת התעלה על מנת למנוע מהבריטים את המעבר דרכה להודו. 

מתחנת טולכרם התפצלו שתי שלוחות: האחת, מסילת האלונים, 25 ק"מ אורכה, לכיוון יער האלונים מצפון לחדרה והשנייה, דרך צומת עירון לכפר קניר ליד רגבים, שתיהן לשם איסוף עצים שנכרתו ושימשו חומר גלם לייצור אדני הרכבת וחומר הסקה לדודי קטרי הקיטור.

עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הם הרחיבו את המסילה המזרחית העות'מאנית לרוחב תקני של 143 ס"מ והאריכו אותה מאזור חדרה עד לחיפה. מסילת השומרון נותרה ברוחב המקורי (105 ס"מ) כך שעד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עת חדלו לפעול קווי הנוסעים במסילת השומרון, תפקדה תחנת טולכרם כתחנת מעבר (הנוסעים ירדו מרכבת אחת ועלו על רכבת אחרת) בין המסילות חיפה - לוד - קנטרה ומסילת השומרון.

במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה התחנה מספר רב של פעמים, וכן הותקפו נוסעים יהודים שעברו בה. בעקבות ההתקפות הוקמה במקום תחנת נוטרים לצד מחנה צבאי בריטי

התחנה המשיכה לשמש את תושבי טולכרם עד מלחמת העצמאות, שבעקבותיה נותקה מהמסילה המזרחית שנותרה ברובה בשטח מדינת ישראל, או הועברה לשליטתה במסגרת הסכמי שביתת הנשק. באוגוסט 1949 נסללה מסילה שעקפה את אזור טולכרם וחיברה מחדש את המסילה המזרחית שבשטח ישראל, והשאירה את תחנת טולכרם מנותקת לחלוטין מהמסילה המזרחית. מסילת השומרון, שהתנועה בה הופסקה לחלוטין בסוף מלחמת העולם השנייה לא חזרה יותר לפעילות ובתחנת טולכרם לא נעשה יותר שימוש. התחנה שעמדה בסמוך לקו הירוק, הפכה למוצב של הלגיון הירדני. 

לאחר מלחמת ששת הימים התגלה בתחנה קטר קיטור מס' 70372 מתוצרת North British Loco יחד עם 3 קרונות, שנשארו בתחנה כאשר זו נותקה מהמסילה המזרחית. 23 קטרים מאותו סוג, שיוצרו בשנים 1941-1940 והובאו לארץ ישראל מבריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה נשארו בידי רכבת ישראל ויצאו בהדרגה מהשירות עד שנת 1959.

מבני התחנה שימשו למפעל קטן לשיווק מלח בישול בשותפות ישראלית-פלסטינית בראשית שנות ה־70, חרף התנגדותה של עיריית טולכרם, ונערכו הכנות לבניית מפעלים נוספים בשטח המתחם. בשלב מאוחר יותר הוקם בסמוך למבני התחנה אזור התעשייה ניצני שלום, ובתחומו שוכנים כיום שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה.

== קישורים חיצוניים ==

*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
טול כרם
טול כרם
טול כרם
קטגוריה:טולכרם
שחקן אפס

בתורת המשחקים, שחקן אפס (Null player, Zero player) הוא שחקן שתרומתו השולית לכל קואליציה היא אפסית. כלומר, הצטרפותו אינה משנה את ערך הקואליציה.

== הגדרה ==

שחקן <math>i \in N</math> הוא שחקן אפס במשחק הקואליציוני <math>(N;v)\!</math> אם:<br />
<math>
\forall S \subseteq N \setminus \{i\}:
 v(S) = v(S \cup \{i\})
</math>

כלומר, נעבור על כל הקואליציות שאינן מכילות את השחקן. לכולן, הערכים של הקואליציה ביחד עם השחקן וללא השחקן זהים.

שחקן אפס הוא מקרה פרטי של שחקן גולם שערכו הוא 0.

== עיקרון שחקן האפס ==
פתרון למשחק בצורה קואליציונית מקיים את עיקרון שחקן האפס אם לכל שחקן אפס <math>i</math>,
<math>
\varphi_i(N;v) = 0
\!
</math>.

המוטיבציה מאחורי עיקרון זה קובעת ששחקן שאינו תורם כלל למשחק אל לא לצפות לקבל ערך כלשהו מההשתתפות.

ערך שפלי מקיים עיקרון זה.

== דוגמה ==
נסתכל על המשחק הבא:<br />

<math>
\begin{align}
v(\{1\}) = v(\{2\}) = 1, v(\{3\}) = 0 \\
v(\{1,2\}) = 3, v(\{1,3\}) = 1, v(\{2,3\}) = 1 \\
v(\{1,2,3\}) = 3
\end{align}
</math>

קל לראות ששחקן 3 הוא שחקן אפס מכיוון שלכל קואליציה שהוא מצטרף הוא אינו משנה את ערכה כלל.

דוגמה נוספת היא משחק האפס שבו כל השחקנים הם שחקני אפס. בפתרון שפלי ניתן להשתמש בעיקרונות היעילות והסימטריות של הפתרון ולקבל שערך הפתרון לכל שחקן במשחק האפס זהה וערכו הוא 0.

== ראו גם ==
* מונחים בתורת המשחקים

קטגוריה:תורת המשחקים
משה פיאמנטה

משה פיאמנטה (Piamenta; 13 באפריל 1921 – 3 באוגוסט 2012) היה פרופסור לבלשנות השפה הערבית. חתן פרס ישראל לחקר המזרחנות.

==ביוגרפיה==
נולד בשכונת נחלת צבי בירושלים ליוסף, מפקח על בריאות הציבור, ולרחל לבית כהן-סית, למשפחה בת עשרה ילדים. בסמוך לשכונת מגוריהם נחלת שמעון, הגובלת בשכונת שייח' ג'ראח, התגוררו משפחות ערביות ומשפחות עולים ממדינות דוברות ערבית (סוריה, עיראק, תימן ומרוקו). במהלך השנים למד בבית ספר אנגליקני שקיים מיסיון, בית ספר יסודי איטלקי, מטעמו נשלח גם למחנות לימוד באיטליה הפאשיסטית, בבית הספר של הקווייקרים ברמאללה ובקולג' טרה סנטה. יחד עמו למדו יהודים, ערבים ובדואים. בבגרותו בחר ללמוד לימודי תואר שני בשפה וספרות ערבית ולימודי לשון עברית ותרבות האסלאם באוניברסיטה העברית בירושלים (1940–1946).

בין השנים 1940–1944 עבד פיאמנטה כקצין מודיעין במחלקת העלייה של ממשלת המנדט הבריטי. בשנים 1945–1947 שימש מורה בבתי ספר בירושלים (בית החינוך של זרם העובדים, בית הספר "במעלה" ובית הספר התיכון שליד סמינר המורים בבית הכרם). לאחר מכן, משנת 1946 ועד לקום המדינה, שימש מטעם ארגון "ההגנה" כסגן ראש המחלקה הערבית בירושלים. בשנת 1948 גויס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין. באותה שנה היה למזכיר הראשי במחלקה לחינוך, תרבות והסברה של משרד המיעוטים בממשלת ישראל. בין השנים 1949–1959 שימש מתרגם ראשי ומזכיר המדור הערבי בכנסת. בתקופה זו חיבר, בהוצאת משרד ראש הממשלה, מילון עברי-ערבי לנוהל פרלמנטרי ולניהול ישיבות.

בשנת 1959 מונה למפקח במשרד החינוך והתרבות לבתי ספר תיכוניים באוכלוסייה הערבית. תפקידיו בכנסת ובמשרד החינוך נעשו לצד ראשית עבודתו האקדמאית, בהיותו חבר סגל האוניברסיטה העברית משנת 1950. בשנת 1959 הוענק לו תואר דוקטור, ובשנים 1965–1966 השתלם בבלשנות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. עד שנת 1989 היה חבר סגל האוניברסיטה העברית, ובמהלך תקופה זו הוענק לו תואר פרופסור חבר (1969) ותואר פרופסור מן המניין (1979). בין השנים 1970–1975 היה גם פרופסור חבר באוניברסיטת בר-אילן. ב-1989 פרש לגמלאות. לאחר צאתו לגמלאות הקדיש את זמנו למפעל הוצאת מילון לערבית תימנית בתר-קלאסית.

פיאמנטה מונה לחבר [https://www.gov.il/he/departments/units/israeli_arts_council המועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך והתרבות] (1962–1965) ולחבר הוועדה העליונה לבדיקת צורכי חיל המודיעין (1967). במשרד החינוך והתרבות שימש חבר המועצה המדעית, מפקח מרכזי של לימודי הערבית (1976–1977) ויו"ר הוועדה לתוכניות לימודים בערבית (1977–1982). בין השנים 1980–1983 היה יועץ מדעי להוראת ערבית בטלוויזיה הלימודית.

על עבודתו השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות (1986), וכן הוענקו לו פרס ירושלים לטיפוח מורשת עדות (1992) ופרס ישראל לחקר המזרחנות (1996).

==משפחתו==
אחיו הם: המוזיקאי אלברט פיאמנטה ויהודה פיאמנטה, איש יחידה 101 ולאחר מכן איש השב"כ.

פיאמנטה נישא בשנת 1944 למלכה אלקלעי, ולהם שלושה ילדים. שניים מבניו של יהודה אחיו הם יוסי פיאמנטה ואבי פיאמנטה, חברי להקת פיאמנטה.

==קישורים חיצוניים==
* .
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלשנים ולשונאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: שפה וספרות ערבית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: ערבית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מזרחנים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למזרחנות
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 1986
קטגוריה:פקידים במשרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
משה
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
ראשית חכמה

ראשית חכמה שער, הדפסה משנת תרמ"ד 1884 ווארשא, ב[[יידיש]]
ראשית חָכמה הוא ספר קבלה ומוסר אשר חובר במאה ה-16 על ידי הרב אליהו די וידאש, מתלמידיו של הרב משה קורדובירו, ונמסר לדפוס על ידי אחיינו רבי אלעזר הכהן.

הספר זכה לתפוצה רבה בקרב העם, ובייחוד במזרח אירופה. שמו של הספר הוא על-פי הכתוב: "ראשית חכמה יראת ה'".

== תוכן הספר ==
הספר מחולק לחמישה "שערים" (חלקים) המביאים את עיקרי המידות עליהן צריך האדם לעבוד, והן: היראה, האהבה לה', התשובה, ההקפדה על קדושה וטהרה והענווה.

בסוף הספר, העתיק המחבר פרקים מתוך ספר 'מנורת המאור' לרבי ישראל אלנקאווה, חמישה במספר, אשר מצא בכתב-יד. הספר נדפס בוונציה בשנת 1578 וזכה לאחר מכן ליותר מ-50 מהדורות. כמו כן, יצאו לאור עיבודים וקיצורים שונים שלו ואף תרגום לספרדית ויידיש, וכל אלה זכו לפופולריות רבה.

== קישורים חיצוניים ==
*ספר ראשית חכמה בויקיטקסט
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי מוסר
קטגוריה:ספרי המאה ה-16
קטגוריה:ספרים ארץ-ישראליים
מטרולוגיה

[[מדען עומד לפני מתקן למדידת מיקרו דקת קשת]]
מטרולוגיה או תורת המדידה (Metrology, מיוונית עתיקה metron - מדידה, logos - תורה) היא מדע העוסק במדידה. מטרולוגיה כוללת את ההיבטים התאורטים והמעשיים של מדידה. 

== מבוא ==
מטרולוגיה הוגדרה על ידי הלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות כ-"המדע של המדידה המאמץ את ההיבטים ניסויים והתאורטיים בכל רמה של אי-ודאות בכל תחומי המדע והטכנולוגיה". 

מטרולוגיה הוא תחום רחב וניתן לחלקו לשלושה תת-תחומים:
* מטרולוגיה מדעית או בסיסית עוסקת ביצירת יחידות מדידה, מערכות יחידות, פיתוח שיטות מדידה חדשות, יישום של תקנים מטרולוגים והפצתן לקהל הרחב.
* מטרולוגיה שימושית ותעשייתית עוסקת ביישום של מדע המדידה לשיטות ייצור ולתהליכים אחרים ושימושם בחברה, אבטחת התקינות של מכשירי מדידה, את כוונונם ובקרת איכותם של מדידות.
* חקיקה מטרולוגית עוסקת בדרישות ותקנות של מדידות ומכשירי מדידה תוך כדי הגנה על בריאות הציבור, בטיחות, הגנת הסביבה, מיסוי והגנת הצרכן. 
מטר תקני היסטורי משנת [[1889]]

== מטרולוגיית זמן ותדר ==
תחום זה של המטרולוגיה חוקר רכיבים ומאפיינהם, במיוחד תקני תדר, סינתיסייזרים, מתנדים, שעונים וואותות שעון במעגלים דיגיטליים.

== ראו גם ==
* מעבר לשיטה המטרית
* ננומטרולוגיה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
אבא בלושר

אַבָּא בָּלוֹשֶׁר (ברוסית: Аба Балошер; 1873 סוויר, פלך וילנה, האימפריה הרוסית – 1944, אושוויץ) היה אינטלקטואל, סופר, ספרן ופעיל ציוני.

==קורות חיים==

בלושר נולד בסוויר (אז בפלך וילנה שבאימפריה הרוסית; כיום בבלארוס, 180 ק"מ צפון מערבית לעיר בירה מינסק וכ-20 ק"מ מגבול ליטא). הוא למד בישיבת סלבודקה ובישיבת וולוז'ין, בהּ גם הכיר את חיים נחמן ביאליק. את השכלתו הכללית רכש באופן אוטודידקטי. היה שותף ועורך בהוצאת "תושיה" של בן אביגדור, ולאחר מכן החזיק חנות למכירת ספרים וספרייה פרטית גדולה ב־Laisves Aleja 78 ששימשה את יהודי העיר קובנה, בעיקר את משכיליה. בשנת 1908 הקים ביחד עם דר. אבא לפין ודר. ד.מ שוורץ את ספריית מאפו בקובנה, המקום הפך למרכז לימודים ומועדון לתנועה הציונית ולפעולה תרבותית עברית. בין תפקידיו הנוספים היה מנהל משרד ההגירה של יק"א ונציגה של "חברת מפיצי ההשכלה" (היה מקרב להשכלה את בחורי הישיבות, שהיה קרוב להם בחינוכו וברוחו). בלושר כיהן בהנהלת בית היתומים היהודי ע"ש רבי יצחק אלחנן ספקטור שהוקם על ידי חברו דר' אבא לפין, כמו כן, שימש ציר בקונגרס הציוני ה-9 בהמבורג ב-1909.

בימי מלחמת העולם הראשונה הוגלה לחרקוב ועבד במרכז "יאקופו" (הוועד לעזרת הפליטים היהודים המגורשים מאזורי הספר). כן שימש מזכיר ועד הקהילה שם. לאחר המלחמה חזר לליטא ולעסקנות הציבורית והציונית. היה שליח של בית היתומים של קובנה בארצות הברית וממייסדי ההחברה ההיסטורית אתנוגרפית יהודית בליטא והיושב ראש האחרון שלהּ (1940-1939). היה ממנהלי ספריית מאפו בעיר. פרסם מאמרים, זיכרונות ותיאורים בעיתונות עברית ויידית. נמנה עם המשתתפים הקבועים ביומון היידי הציוני "די יידישע שטימע".

לאחר פלישת גרמניה הנאצית לליטא הסובייטית נכלא בגטו קובנה, שם הוטל עליו לנהל את פ"נקס הגטו", רישום ארכיוני של כל המאורעות בגיטו, וכן היה לו תפקיד מפתח בחיי הרוח והקהילה. עם חיסול הגיטו בשנת 1944 נשלח באקציות למחנות בבוואריה והגיע אל מחנה הריכוז דכאו, ובסתיו אותה שנה לאושוויץ, שם נספה.

== לקריאה נוספת ==
* אבא בלושר, "ביאליק בוולוז'ין, וולוז'ין בביאליק: זיכרון לחבר-שהיה ואיננו עוד ולישיבה שאיננה עוד...", מו"ל לא ידוע, קווינס, תרצ"ה, 1934.
* אבא בלושר, "ביאליק בוולוז'ין", בתוך: עמנואל אטקס ושלמה טיקוצ'ינסקי (עורכים), ישיבות ליטא - פרקי זכרונות, ירושלים: מרכז זלמן שזר ומרכז דינור, 2004.
* 1940, 35 יאר טעטיקייט פון דעם - בית היתומים - אויפן נאמען פון דעם - רבי יצחק אלחנן ספעקטָאר זצ"ל, אבא לאפין (ביידיש)
* אבא בַלושר, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 355–358

== קישורים חיצוניים ==
* 'בלושר, אבא', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 121 טורים 1 ו-2 (, תמונה 1319).
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים בשואה: ליטא
קטגוריה:סופרים יהודים ליטאים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים ליטאים
קטגוריה:סגל די אידישע שטימע
קטגוריה:פעילים ציונים בליטא
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז דכאו
קטגוריה:אסירים בגטו קובנה
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:ילידי 1873
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:נפטרים ב-1944
מאק 10

מאק 10 (באנגלית: Mack 10) הוא שם הבמה של דדריק רוליסון, ראפר אמריקאי ושחקן קולנוע.

== ביוגרפיה ==
רולינסון נולד ב-9 באוגוסט 1971 באינגלווד, קליפורניה. את קריירת הראפ שלו התחיל בהרכב היפ הופ Westside Connection עד היום הוא חבר בו יחד עם אייס קיוב ו-WC. מאק 10 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו "Mack 10" בשנת 1995. השיר המפורסם ביותר ממנו הוא 'Westside Slaughterhouse". את השיר הוא מבצע עם חבריו להרכב ובו הוא לועג לראפר קומון. זהו שיר דיס שכתבו חברי ההרכב בעקבות השיר שלו 'I Used to Love H.E.R'. האלבום התברג למקום ה 33 במצעד אלבומי הבילבורד והגיע למעמד של אלבום זהב.

שנה לאחר מכן יצא אלבום הבכורה של ה'ווסט סיד קונקשן' "Bow Down". האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים של בילבורד והגיע למעמד של אלבום פלטינה. האלבום הבא של ההרכב יצא רק 7 שנים מאוחר יותר. בינתיים 'מאק 10' התמקד בקריירת הסולו שלו ובשנת 1997 הוציא את אלבום הסולו שני שלו, "Based On A True Story". גם אלבום זה הגיע למעמד של אלבום זהב, ומתארחים בו ראפרים כמו סנופ דוג, אייס קיוב ואי-40.

שנה לאחר מכן יצא האלבום השלישי שלו, 'The Recipe'. זהו אלבום ראשון דרך חברת התקליטים שלו, 'Hoo-Bangin' Records'. באלבום התארחו ראפרים כמו ג'רמיין דופרי, מאסטר פי, מיסטיקל, אם סי אייט, אייס קיוב ודאב סי. גם אלבום הגיע למעמד של אלבום זהב.

בשנת 2000 יצא האלבום 'The Paper Route' שהצליח הרבה פחות מקודמיו. הוא הגיע רק למקום ה 19 במצעד אלבומי הבילבורד של ארצות הברית וכאן מתחילה מגמת ירידת ההצלחה של מאק 10 באלבומים הבאים שלו כאשר האלבום החמישי שלו, 'Bang Or Ball', שיצא בשנת 2001 הגיע רק למקום ה 48, אלבום לאחריו 'Mack 10 Presents: Da Hood' שיצא בשנת 2002 הגיע למקום ה 40 והאלבום 'Ghetto, Gutter & Gangster' הגיע לשפל המדרגה מבחינתו, רק למקום ה 105 במצעד הבילבורד של אלבומים. האלבום נחל כישלון חרוץ.
באותה שנה יצא גם האלבום השני של 'ווסט קוסט קונקשן', 'Terrorist Threats' שהצליח היטב והגיע למעמד של אלבום זהב.

האלבום השביעי של מאק 10, 'Hustla's Handbook' הציל מעט את כבודו כאשר הגיע למקום ה 60 וקיבל דירוג מעט גבוה יותר משלושת אלבומיו הקודמים באתר של 'אול-מיוזיק'.

רוליסון מכר עד כה 2.4 מיליון עותקים מתוך 10 האלבומים שלו (8 אלבומי סולו ו 2 אלבומים עם 'ווסט קוסט קונקשן').

== דיסקוגרפיה ==
* 1995 'Mack 10'
* 1997 'Based On A Real Story'
* 1998 'The Recipe'
* 2000 'The Paper Route'
* 2001 'Bang Or Ball'
* 2002 'Mack 10 Presents Da Hood'
* 2003 'Ghetto, Gutter & Gangster'
* 2005 'Hustla's Handbook'

== פילמוגרפיה ==
{| class="wikitable"
|-
! סרט !! דמות !! שנה
|-
| I'm Bout It || אחיין של פרי || 1997
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| Thicker Than Water || דיג'יי || 1999
|-
| מלאך שחור (עונה 1, פרק 10) || טאקומה בליד || 2001
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| CSI עונה שלישית, פרק 13 || לינץ' || 2002
|-
| Cutthroat Alley || בראין סטוקס || 2003
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| Def Jam: Fight for NY || תא 5את עצמו || 2004
|-
| Halloween House Party || סטאר || 2005
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| Apocalypse and the Beauty Queen || די. קיי || 2005
|-
| זה לא קל || המאק || 2006
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמני קאש מאני רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971