אלכסנדר גולדפרב (ביולוג)

אלכסנדר דוידוביץ' גולדפרב (ברוסית: Александр Давидович Гольдфарб; נולד ב-1947 במוסקבה) הוא מיקרוביולוג, אקטיביסט וסופר אמריקאי יליד בריתהמועצות. ב-1975 עזב את ברית המועצות ללימודים בישראל ובגרמניה, ומאז 1982 מתגורר בניו יורק ובעל אזרחות אמריקאית. במקביל לקריירה מדעית כמיקרוביולוג עסק בפעילות פוליטית וציבורית ובמאבק למען זכויות אזרח וזכויות האדם ברוסיה. שמו נקשר עם פעילים נוספים כמו אנדריי סחרוב, ג'ורג' סורוס, בוריס ברזובסקי ואלכסנדר ליטוויננקו.<ref></ref> גולדפרב לא ביקר ברוסיה מאז שנת 2000.<ref></ref>

== קריירה מדעית ==
גולדפרב למד ביוכימיה באוניברסיטת מוסקבה וסיים את לימודיו ב-1969. לאחר סיום לימודיו עבד במכון קורצ'טוב לאנרגיה אטומית במוסקבה. הוא עלה לישראל מברית המועצות ב-1975 וקיבל תואר דוקטור בשנת 1980 ממכון ויצמן בישראל. לאחר מכן המשיך בתוכנית פוסט-דוקטורט במכון מקס פלנק לביוכימיה בגרמניה<ref></ref> ובין השנים 1982 עד 1991 היה עוזר פרופסור באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.<ref></ref> מ-1992 עד 2006 היה גולדפרב חבר סגל במכון לחקר בריאות הציבור בניו יורק, שם הוביל מחקר במימון ממשלת ארצות הברית על מבנה ותפקוד ה-RNA בחיידקי E.coli בתקציב כולל של 7 מיליון דולר,<ref></ref> ועמד בראש פרויקט לטיפול בשחפת עמידה בבתי הכלא בסיביר" שמומן ב-13 מיליון דולר על ידי הנדבן ג'ורג' סורוס.<ref></ref>

== פעילות חברתית ==
גולדפרב שמר על קשריו עם מתנגדי המשטר בברית המועצות לאחר שעזב את המדינה, והיה לדובר מטעם מסורבי העלייה.<ref></ref> במסיבות עיתונאים לקראת פרס נובל לשלום לשנת 1975 שימש גולדפרב כמתורגמן עבור אנדריי סחרוב, וסייע להפיק את ההופעה הראשונה של סחרוב בטלוויזיה האמריקנית לאחר שמיכאיל גורבצ'וב השיב אותו מהגלות בסיביר.<ref></ref> במשך שנתיים, בין 1984 ל-1986, השלטונות הסובייטיים סירבו לאפשר לאביו של גולדפרב לעזוב את ברית המועצות לאחר שלא שיתף עימם פעולה כדי ללכוד את העיתונאי האמריקני ניקולס דנילוף.<ref>[https://articles.latimes.com/1986-10-16/news/mn-6019_1_kgb Soviets Free Dissident Who Refused to Entrap Daniloff: Hammer's Jet Brings Him to U.S.], Los Angeles Times, October 16, 1986</ref>

גולדפרב היה בין המהגרים הפוליטיים הראשונים שחזרו לברית המועצות לאחר הרפורמות שהנהיג גורבצ'וב,<ref></ref> ורשמים מביקורו הראשון באוקטובר 1987 פורסמו ככתבת שער במגזין הניו יורק טיימס תחת הכותרת "בוחנים את הגלסנוסט. גולה מבקר את מולדתו".<ref></ref>

הסיפור משך את תשומת לבו של הפילנתרופ האמריקני ג'ורג' סורוס, שיצר קשר עם גולדפרב. על פי הביוגרף של סורוס רוברט סלייטר, גולדפרב היה בין הקבוצה הראשונה של גולים רוסים בניו יורק שסורוס הזמין לסיעור מוחות של הקרן שרצה להקים ברוסיה.<ref></ref> ב-1991 שכנע גולדפרב את סורוס לתרום 100 מיליון דולר כדי לעזור למדענים סובייטים לשעבר לשרוד את צעדי החירום הכלכליים שיזמה ממשלתו של בוריס ילצין.<ref></ref>

בין 1992 ל-1995 שימש גולדפרב מנהל תפעול בקרן המדע הבינלאומית של סורוס, שסייעה לקיים עשרות אלפי מדענים וחוקרים בברית המועצות לשעבר במהלך שלוש השנים הקשות ביותר של הרפורמה הכלכלית.<ref></ref> בשנת 1994 ניהל גולדפרב את פרויקט האינטרנט הרוסי של סורוס, שבנה תשתית וסיפק גישה חינמית לאינטרנט לקמפוסים של אוניברסיטאות ברחבי רוסיה.<ref></ref> ב-1995, במהלך החודשים הראשונים של מלחמת צ'צ'ניה הראשונה, פיקח גולדפרב על מבצע סיוע במימון סורוס, שהסתיים באסון עם היעלמותו של עובד הסיוע האמריקאי פרד קוני.<ref></ref> משנת 1998 עד 2000 ניהל גולדפרב מטעם סורוס את פרויקט השחפת ברוסיה, שתוקצב ב-15 מיליון דולר.<ref></ref> הוא עבד עם ד"ר פול פארמר כדי להילחם בשחפת בבתי הכלא הרוסיים, מאמץ אותו תיארה זוכת פרס הפוליצר טרייסי קידר בספרה "הרים מעבר להרים".<ref></ref>

מאז 2001 מכהן גולדפרב כמנכ"ל הקרן הבינלאומית לחירויות האזרח בניו יורק, שנוסדה וממומנת על ידי האוליגרך הרוסי הגולה בוריס ברזובסקי.<ref></ref>

== מעורבות בפרשת ליטוויננקו ==
גולדפרב פגש לראשונה את אלכסנדר ליטוויננקו במסגרת פרויקט השחפת בבתי הכלא הרוסיים. באוקטובר 2000, לבקשת בוריס ברזובסקי, ביקר גולדפרב בטורקיה ופגש את ליטוויננקו ומשפחתו לאחר שנמלטו מרוסיה. גולדפרב סידר את כניסתם לבריטניה, אך עשה זאת בניגוד לחוק ולכן נאסר עליו לבקר בבריטניה למשך שנה,<ref></ref> ועבודתו עם סורוס נפסקה.<ref></ref>

לאחר שליטוויננקו הורעל בלונדון בשנת 2006, היה גולדפרב הדובר הלא רשמי שלו במהלך השבועיים האחרונים לחייו.<ref></ref> ביום מותו של ליטוויננקו, קרא גולדפרב את הצהרת ערש הדווי שלו, בה האשים את ולדימיר פוטין בהרעלה.<ref></ref>

מאוחר יותר הסביר גולדפרב בראיונות כי ניסח את ההצהרה לבקשת ליטוויננקו וכי ליטוויננקו חתם עליה בנוכחות עורך דין.<ref name="Dissident">Alex Goldfarb, with Marina Litvinenko Death of a Dissident: The Poisoning of Alexander Litvinenko and the Return of the KGB, The Free Press, 2007, .</ref> יחד עם ברזובסקי, אלמנתו של ליטוויננקו מרינה, ועורכת הדין לזכויות האדם לואיז כריסטיאן, הקים גולדפרב את קרן הצדק של ליטוויננקו כדי להיאבק למען פרסום האמת על מותו והבאת העבריינים לדין.<ref></ref> מאוחר יותר הוא העיד לטובת ברזובסקי בתביעת דיבה שהגיש האוליגרך כנגד תחנת הטלוויזיה הממלכתית הרוסית RTR (כיום רוסיה 1) שטענה כי הוא הורה על רצח ליטוויננקו.<ref></ref><ref></ref>

== תביעת דיבה נגד ערוצי טלוויזיה רוסים ==
בעקבות המתקפה על סרגיי סקריפאל בסולסברי ב-4 במרץ 2018, בדיווח של רשת הטלוויזיה הרוסית על התקרית נטען כי גולדפרב רוצח את אלכסנדר ליטוויננקו ב-2006.<ref></ref> בתגובה תבע גולדפרב בארצות הברית שני ערוצי טלוויזיה רוסיים, הערוץ הראשון ו-RT בגין הוצאת דיבה.<ref></ref> ב-4 במרץ 2020 קבעה השופטת המחוזית ואלרי קפרוני כי לבית המשפט בניו יורק יש סמכות לדון בתביעה מכיוון שהערוץ הראשון הרוסי מחזיק אולפן במנהטן שבו ראיינה הכתבת ז'אנה אגלקובה את גולדפרב ביחס לנושא התביעה.<ref></ref>

== כתיבה ==
גולדפרב כתב מאמרי מערכת עבור הניו יורק טיימס,<ref></ref><ref></ref> הוושינגטון פוסט,<ref></ref><ref></ref><ref></ref> הוול סטריט ג'ורנל,<ref></ref> הדיילי טלגרף,<ref></ref> ו-The Moscow Times.<ref></ref> הוא עזר לליטוויננקו להכין לפרסום את ספרו Lubyanka Criminal Group. לאחר מותו של ליטוויננקו כתב עם אלמנתו מרינה את הספר "מותו של סוכן - אלכסנדר 'סשה' ליטביננקו: סיפור הרעלתו של אלכסנדר ליטביננקו ושובו של הקג"ב".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:מיקרוביולוגים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מוסקבה
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:פעילים פוליטיים רוסים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1947