אויאמה סוטמאצו

הנסיכה אויאמה סוטמאצו (ביפנית: Ōyama Sutematsu ;大山 捨松 (נולדה בשם Yamakawa Sakiko 山川 咲子)<ref name=":1" />; 24 בפברואר 1860 – 18 בפברואר 1919) הייתה פמיניסטית יפנית בתקופת מייג'י. נולדה למשפחת סמוראים. בילדותה שרדה את קרב אייזו . לאחר מכן נשלחה לאמריקה לעשר שנים כחלק ממשימת איווקורה. הייתה האישה היפנית הראשונה שקיבלה תואר במכללה. את שנותיה המאוחרות הקדישה למאבק לחינוך נשים ביפן ולהתנדבות כאחות.<ref name=":0"></ref>

== ראשית חייה ==
נולדה בשם Yamakawa Sakiko ב־24 בפברואר 1860 באייזו (אנ'), אזור מבודד והררי השוכן כיום במחוז פוקושימה.<ref name=":1"></ref> ימקאווה Sakiko הייתה בתו הצעירה של Yamakawa Shigekata פקיד רם דרג בשירותו של הלורד המקומי.<ref name=":1" /> אשתו (Saigō Tōi (えん)) השתייכה אף היא למשפחת אצולה בשם סאיגו, מדרום יפן. לימקאווה סאקיקו היו שישה אחים:<ref name=":2"></ref> אחיותיה פוטאבה (Futaba (二葉) 1844–1909), מיוואקו, מיסאקו וטוואקו<ref></ref>; ושני אחים, הירושי וקנג'ירו. אבי המשפחה מת בשנת 1860, שנת לידתה של סאקיקו, ואחיה הבכור, הירושי, ירש את תפקיד ראש המשפחה במקומו.

ימאקאווה סאקיקו גדלה במשק בית סמוראי מסורתי בעיירה וואקאמאטסו (אנ') במתחם בן כמה דונם בסמוך לשער הצפוני של טירת צורוגה (אנ')<ref name=":1" /> היא לא נשלחה לבית ספר, אך למדה קרוא וכתוב בבית, כחלק ממערכת חינוך שכללה נימוסים וצייתנות, והתבססה על הטקסט הנאו-קונפוציאני מהמאה השמונה-עשרה Onna Daigaku (אנ'): "למידה רבה יותר לנשים".<ref></ref>

== קרב אייזו ==
בשנים 1868–1869 הייתה משפחת ימקאווה בצד המפסיד של מלחמת בושין. מלחמת בושין הייתה מלחמת אזרחים שסימנה את סיומה של תקופת בקומאטסו (אנ') של יפן ("סוף השלטון הצבאי"). במלחמה זו, כוחות פרו-שוגונטים התנגדו להחלתו של השלטון הקיסרי החדש שהחל עם רסטורציית Meiji בשנת 1867. ב־8 באוקטובר 1868, כאשר ימקאווה הייתה בת שמונה, פלשו כוחות קיסריים ושרפו את עיר הולדתה וואקמאטסו.<ref></ref> ימקאווה קיבלה מקלט יחד עם אמה ואחיותיה בין כותלי טירת צורוגה.<ref name=":2" /> מאות משפחות סמוראים אחרות התאבדו בספוקו.<ref></ref><ref></ref>פלישה זו סימנה את תחילתו של קרב אייזו (אנ'), שכלל מצור בן חודש על הארמון.

בתוך הטירה נאספו 600 נשים וילדים תחת פיקודה של הנסיכה Matsudaira Teru (אנ'),<ref></ref> אשר חילקה את השוהים בארמון לקבוצות שעסקו בבישול, ניקיון ויציקת תרמילי קליעים,<ref name=":3"></ref> כמו גם טיפול בכ־1,500 חיילים פצועים.<ref></ref> אחת מאחיותיה ניסתה להצטרף אל "צבא הנערות" Jōshitai שהובילה Nakano Takeko, אך על פי הוראות אימן נשארה בטירה והמשיכה להכין מחסניות אקדח.<ref name=":3" /> סאקיקו עצמה נשאה אספקה עבור יצרני המחסניות<ref name=":3" />. לקראת סיום המצור, אמה של ימקאווה שלחה אותה ואת ילדות הטירה האחרות להטיס עפיפונים כמחוות התרסה, בזמן שתותחים אימפריאליים הפציצו את הטירה. הנשים ניסו למנוע את התפוצצותם של הפגזים על ידי כיסויים בבדים רטובים<ref name=":3" />. פגז אחד שלא כובה בזמן, התפוצץ ליד ימקאווה והרסיסים שרטו את צווארה והרגו את גיסתה טוסקו<ref name=":3" />.

== לאחר הקרב ==
המצור הסתיים עם כניעת הטירה ב־7 בנובמבר 1868.<ref></ref> ימקאווה נלקחה למחנה שבויים סמוך עם אמה ואחיותיה, שם הוחזקו במשך שנה.<ref name=":4"></ref> באביב 1870 הן הוגלו למחוז טונאמי שאך הוקם.<ref name=":4" /> 17,000 הפליטים שהוגלו לשם לא היו בעלי ניסיון בחקלאות, ובחורף שרר מחסור באוכל, מחסה ועצי הסקה שאיימו על משפחת ימקאווה ברעב.<ref name=":4" /> סאקיקו, שבאותה תקופה מלאו לה אחת עשרה שנים, פיזרה אדמת לילה (אנ') (דשן עשוי מצואה אנושית) בשדות ונברה באשפה בחיפוש אחר רכיכות למאכל.<ref></ref>

באביב 1871, יאמאקאווה נשלחה לעיר הקודאטה, ללא משפחתה,<ref></ref> שם היא התגוררה עם Takuma Sawabe ולאחר מכן עם מיסיונרים צרפתים.<ref></ref>

== חינוכה באמריקה ==
=== היציאה עם משלחת איוואקורה ===
בדצמבר 1871, כשהייתה בת אחת-עשרה, נשלחה ימקאווה לארצות הברית ללימודים, כחלק ממשימת איווקורה. בשלב זה, אמה שינתה את שמה מ-Yamakawa Sakiko ("פריחה קטנה") ל-Yamakawa Sutematsu ("עץ אורן שנזרק").<ref name=":1" /><ref name=":5"></ref> ימקאווה הייתה אחת מחמש בנות שנבחרו לבלות עשר שנים בלמידת דרכי המערב לתועלתה של יפן, לאחר מכן היה עליה לחזור ולהעביר את הידע שלה לנשים יפניות אחרות ולילדיה, בהתאם לפילוסופיה של תקופת Meiji: "אישה טובה, אמא חכמה" (אנ').<ref name=":5" />

הבנות האחרות היו ריו יושימאסו (בגיל 14), טיי אואדה (14), שיגה נגאי (10) ואומה טסודה (6).<ref name=":5" /> כל חמש הבנות היו ממשפחות סמוראים שהובסו במלחמת בושין.<ref></ref> טרם עזיבתן את יפן, היו אלה הילדות הראשונות ממעמד הסמוראים שזכו לפגישה עם הקיסרית הארוקו (אנ'), ב־9 בנובמבר 1871.<ref></ref> הן נסעו יחד עם שאר חברי משימת איווקורה ב־23 בדצמבר 1871, על סיפונה של ספינת הקיטור אס אס אמריקה (1869) (אנ'), בליוויה של אלידה דה-לונג<ref name=":6"></ref> (אשתו של הדיפלומט האמריקני צ'ארלס א-דה-לונג), שלא ידעה יפנית כלל.<ref></ref> לאחר מסע סוער וקשה הן הגיעו לסן פרנסיסקו ב־15 בינואר 1872. יאמאקווה והבנות האחרות בילו שבועיים בסן פרנסיסקו. אף על פי שרוב הזמן שהו בבדידות בחדריהן, הן היו נושא שזכה לסיקור עיתונאי אינטנסיבי.<ref></ref> לאחר מכן הן יצאו לסיור רכבת שחצה את המדינה, והגיעו לוושינגטון הבירה ב-29 בפברואר,<ref></ref> שם פרש צ'ארלס לנמן (מזכירו של ארינורי מורי (אנ')) את חסותו על הבנות.<ref name=":6" />

ימקאווה שוכנה במשק ביתו של לאונרד בייקון בניו הייבן, קונטיקט במשך שהותה באמריקה, והתיידדה עם בתו אליס. השתיים חיו כאחיות במשך עשר שנים, ולמדו האחת על תרבותה של השנייה.

=== מכללת ווסאר ===
ימקאווה סיימה את לימודיה בתיכון ניו הייבן, ואז נרשמה למכללת ווסאר בשנת 1878, לצידה של נגאי שיגקו (אנ').<ref name=":7"></ref><ref name=":8"></ref> שתיהן היו הנשים היפניות הראשונות שנרשמו לקולג'<ref name=":7" />. פטרונה לאונרד בייקון נפטר ב־24 בדצמבר 1881, מוקדם מכדי להיות נוכח בטקס הסיום שלה. במהלך לימודיה, ימקאווה סוטמאטסו כתבה בדרך כלל את שמה כסטמאץ ימקאווה, תוך שימוש בסדר השם האמריקאי ובכתיב שתואם את הגייתו של שמה.<ref name=":7" />

בשנת 1881 הסתיימו עשר שנות המשימה החינוכית של הבנות, אך ימקאווה האריכה את שהותה כדי להשלים את לימודיה.<ref name=":7" /> היא סיימה את מכללת ווסאר (אנ') עם תואר ראשון בהצטיינות<ref name=":8" /> באוקטובר 1882, והייתה היפנית הראשונה שקיבלה תואר אקדמי.<ref name=":7" /> עבודת הגמר שלה הייתה בנושא "מדיניות החוץ הבריטית כלפי יפן"<ref name=":8" /> והיא נבחרה לנאום על הנושא בטקס הסיום של כיתתה.<ref name=":9"></ref> לאחר סיום לימודיה, למדה סיעוד במשך מספר חודשים בבית הספר לאחיות בקונטיקט, ניו הייבן, טרם חזרתה ליפן.<ref name=":1" />

== חזרתה ליפן ==
כאשר חזרה לראשונה ליפן, חיפשה ימקאווה עבודה חינוכית או ממשלתית לעסוק בה, אך האפשרויות שעמדו בפניה היו מוגבלות, במיוחד מכיוון שמעולם לא למדה לקרוא או לכתוב יפנית באופן רשמי.<ref name=":9" /><ref name=":10"></ref> במקום זאת, ב־8 בנובמבר 1883, היא נישאה לגנרל בצבא היפני הקיסרי ממחוז סאצומה לשעבר, אלמן בן 42 ואב לשלושה בשם אויאמה איוואו, ששירת כתותחן במהלך הפצצת עיר הולדתה אייזו.<ref name=":9" /> בשלב מאוחר יותר, היה איוואו מתבדח על כך שאשתו הייתה זו שהכינה את הכדור שהכה בו במהלך אותו קרב.<ref name=":9" /> מתקופה זו ואילך היא נודעה בשם Ōyama Sutematsu. לאחר נישואיהם, זכה בעלה למספר קידומים בצבא ומונה לימים לשר המלחמה, סוטמאצו הפכה לרוזנת ובשנת 1911<ref name=":9" /> לנסיכה אויאמה.<ref name=":10" />

במהלך נישואיהם נולדו לזוג ארבעה ילדים: שתי בנות, אויאמה היסאקו (לימים הברונית אידה היסאקו) ואויאמה יוקו (מתה לאחר יומיים), ושני בנים, הנסיך אויאמה טקאשי והנסיך אויאמה קאשיווה. לאחר נישואיה מילאה סוטמאטסו תפקידים שרווחו בקרב נשותיהם של אנשי ממשל, וייעצה לקיסרית יפן אודות מנהגים מערביים.<ref name=":10" /> היא תמכה בחינוך נשים ועודדה נשים יפניות מהמעמד הגבוה להתנדב כאחיות<ref name=":1" />. בנוסף, אירחה לעיתים קרובות מבקרים אמריקאים, על מנת לקדם את יחסי יפן-אמריקה, בין אורחיה נמנו גם חברתה אליס מייבל בייקון (אנ') הגאוגרף אלן צ'רצ'יל סמפל והסופרת פאני קולדוול מקולי<ref name=":9" />.

בשנת 1885, עקב היריון שמנע ממנה לנסוע עם בעלה לאירופה, היא נתבקשה על ידי ראש ממשלת יפן, איטו הירובומי לסייע בהקמת בית הספר גאקושין בטוקיו, ובהמשך הפכה לנאמן שלו. בשנת 1900 יסדה בשותפות עם אליס בייקון וטסודה אומה (אנ') את ג'ושי אייגאקו ג'וקו 女子英学塾 – בית ספר לימודי אנגלית לבנות, כיום: Tsuda University (אנ'), על מנת לתמוך במטרת חינוך נשים.<ref name=":10" />

היא עמדה בראש אגודת הנשים לרווחה ואיגוד האחיות לסיעוד, נשיאת האגודה הפטריוטית לנשים ויו"ר איגוד הצלב האדום היפני.<ref name=":1" />

במהלך מלחמת רוסיה-יפן בשנים 1904–1905 עבדה כאחות מתנדבת.

== מותה ==
לאחר מותו של בעלה, Oyama Iwao, ב־10 בדצמבר 1916, נפטרה הנסיכה אויאמה מדלקת ריאות כתוצאה ממגפת השפעת של 1918, ב־18 בפברואר 1919 בעיר טוקיו, יפן.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:Oyama Sutematsu.jpg|ממוזער|ימקאווה סוטמאצו
קובץ:First female study-abroad students.jpg|טקסט=Ｘהסטודנטיות היפניות הראשונות בחו"ל. משמאל – נאגאי שיגקו (10), אואדה טייקו (16), יושימאצו ריוקו (16), טסודה אומה (9) וימאקאווה סוטמאצו (12)נ|ממוזער|הסטודנטיות היפניות הראשונות בחו"ל. משמאל – נאגאי שיגקו (10), אואדה טייקו (16), יושימאצו ריוקו (16), טסודה אומה (9) וימאקאווה סוטמאצו (12)
קובץ:Sutematsu Oyama in evening dress.jpg|ממוזער|אויאמה סוטמאצו בשמלת ערב
קובץ:Rokumei-kan ni okeru kifujin jizenkai no zu.jpg|ממוזער|הנסיכה אויאמה סוטמאצו עם ביתה, אויאמה היסאקו, בציור
קובץ:Sutematsu Oyama later years.jpg|ממוזער|אויאמה סוטמאצו בשנותיה המאוחרות
קובץ:Iwao and Sutematsu Oyama.jpg|ממוזער|אויאמה איוואו ואויאמה סוטמאצו בשנותיהם המאוחרות
קובץ:Sutematsu, Alice, Ukeko, Shigeko.jpg|ממוזער|חברות נפגשות שוב: טסודה אומקו, אליס מייבל בייקון, אוריו שיגקו, אויאמה סוטמאצו (משמאל לימין)
קובץ:Sutematsu Oyama at Vassar.jpg|ממוזער|ימקאווה סוטמאצו בווסאר
קובץ:Sutematsu Yamakawa formal.jpg|ממוזער|אויאמה סוטמאצו בקימונו מסורתי
קובץ:Vassar College Class of 1882.jpg|ממוזער|מכללת ווסאר, הכיתה של 1882
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* ארכיון [http://specialcollections.vassar.edu/findingaids/oyama_sutematsu.html אויאמה סוטמאצו] במכללת וואסר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נסיכות
קטגוריה:פמיניסטיות יפניות
קטגוריה:פמיניסטיות המאה ה-19
קטגוריה:פמיניסטיות המאה ה-20
קטגוריה:בוגרי מכללת ואסר
קטגוריה:בוגרות מכללת ואסר
קטגוריה:ילידות 1860
קטגוריה:נפטרות ב-1919