OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קובי רפואה

קובי רפואה (נולד ב-3 בספטמבר 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן.

==קריירה==
רפואה גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ולאחר מכן שיחק בהפועל אשדוד ובהפועל כפר סבא. בשנת 1996 עבר רפואה לקבוצת בני יהודה תל אביב, במדיה שיחק ארבע שנים ולאחר מכן חזר למכבי תל אביב. לאחר עונה אחת חזר לבני יהודה לתקופה קצרה, ובארבע השנים האחרונות בקריירה שיחק במכבי פתח תקווה, במדיה היה מלך השערים של ליגת העל בעונת 2001/2002 עם 18 שערים, וכן זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו בעונת 2003/2004. בשנת 2005 פרש ממשחק פעיל.

רפואה שימש כמאמן מחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, ובעונת 2013/2014 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת, יחד עם ייטב לוזון. במחזור האחרון ניצלה הקבוצה מירידה לליגה הלאומית, ורפואה עזב את המועדון.

בקיץ 2015 מונה למאמן קבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה, ובפברואר 2016 מונה למאמן קבוצת מכבי שעריים מליגה א'. ב-31 במאי 2016 חזר למכבי פתח תקווה, ומונה למאמן הראשי. ב-7 בפברואר 2017 האריך את חוזהו במועדון בשנתיים, ואת העונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בטבלה. הוא החל עם הקבוצה את העונה שלאחר מכן, וב-17 בספטמבר 2017 התפטר מתפקידו.

ב-29 באוקטובר מונה למאמן הפועל תל אביב בליגה הלאומית, לאחר פיטוריו של מוטי איוניר. בתום עונת 2017/2018 הוביל את הקבוצה לליגת העל, לאחר שסיימה במקום הראשון בטבלה, וחתם על חוזה לעונה נוספת. בתחילת עונת 2018/2019 התקשתה הקבוצה לכבוש שערים, ולאחר עשרה מחזורים בהם כבשה חמישה שערים בלבד, השיגה ניצחון אחד וצברה תשע נקודות, פוטר מתפקידו ב-25 בנובמבר 2018, ובמקומו מונה אופיר חיים לתפקיד. הקבוצה המשיכה להציג יכולת חלשה, וב-6 בינואר 2019 פוטר חיים מתפקידו, ורפואה שב לאמן את הקבוצה. את העונה סיימה הקבוצה במקום השמיני, וב-14 במאי 2019 הודיעה על סיום תפקידו של רפואה בקבוצה בעקבות מחלוקות בינו לבין הנהלת המועדון.

ב-20 באוקטובר 2019 מונה למאמן עירוני קריית שמונה, במקומו של מסאי דגו שפוטר לאחר שהקבוצה ירדה מתחת לקו האדום. עם סיום עונת 2019/2020, לאחר שקריית שמונה הצליחה להישאר בליגה, הוארך חוזהו בקבוצה בעונה נוספת. בסיום עונת 2020/2021 עזב את קריית שמונה לאחר שהוביל אותה לפלייאוף העליון.

ב-19 בדצמבר 2021 מונה בשלישית למאמן הפועל תל אביב, לאחר פיטוריו של ניר קלינגר. ב-18 בספטמבר 2022 פוטר מתפקידו.

ב-29 בנובמבר 2022 מונה למאמן בני סכנין.בסיום העונה סיים את תפקידו.

==תארים כשחקן==
;מכבי פתח תקווה
*גביע הטוטו: 

;תארים אישיים
*מלך השערים של ליגת העל: 2001/2002 (18 שערים)

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/position-details/?MEMBER_ID=1548&team_id=2182 עמוד המאמן], באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשדוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני מכבי שעריים
קטגוריה:מאמני הפועל תל אביב
קטגוריה:מאמני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:מאמני בני סכנין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
מוטי כידור

מרדכי (מוטי) כידור (נולד ב-12 ביולי 1964) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 401 במלחמת לבנון השנייה.

== שירות צבאי ==
כידור התחנך בפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה, בוגר מחזור כ"ח. בשנת 1982 התגייס לחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. כידור מילא שורה של תפקידי פיקוד בחיל ובהם מ"פ ומג"ד גדוד 77. בשנים 2003–1999 שימש כמפקד חטיבה 14. לאחר מכן שימש כראש מחלקת אימונים בזרוע היבשה וכסגן מפקד עוצבת הפלדה. במלחמת לבנון השנייה שימש כידור כמפקד חטיבה 401, בין היתר בקרב על הסלוקי. לאחר המלחמה שימש כידור כסגן מפקד אוגדת עזה. לאחר תפקיד זה פרש מצה"ל.

== בחיים הציבוריים ==
בבחירות המוניציפליות ב-2008 התמודד על ראשות המועצה בכפר יונה. בשנת 2011 מונה למנכ"ל התאחדות בוני הארץ. בשנת 2013 פרש מתפקידו.

כיום, עובד בפלסן סאסא.

לכידור תואר ראשון בהנדסת מכונות ותואר שני במדע המדינה.

== חיים אישיים ==
כידור נשוי לסגן-אלוף במילואים שושי כחלון-כידור, מפקדת הגדוד הראשונה בצה"ל וסגנית מפקדת מגל לשעבר וראש עיריית כפר יונה לשעבר. 

אב לבן מנישואיו הראשונים ושתי בנות, מתגורר בכפר יונה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [https://bogrim-panmaz.co.il/graduate/מוטי-כידור/ מוטי כידור] באתר "בהשקט ובבטחה" - עמותת בוגרי הפנימיות הצבאיות

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי חטיבה 401
קטגוריה:מפקדי חטיבה 14
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:כפר יונה: אישים
קטגוריה:בני זוג של ראשי עיריות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
קטגוריה:מפקדי גדוד 77
משה שטרית

משה שטרית (נולד בשנת 1967) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 188 במלחמת לבנון השנייה.

== שירות צבאי ==
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1985 הוצב שטרית בחיל השריון, ועבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שטרית מילא שורה של תפקידי פיקוד בחיל ובהם מ"פ. בשנים 1998 - 2000 פיקד על גדוד 74. בהמשך שימש כמפקד חטיבת קרייתי. לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת געש. במלחמת לבנון השנייה שימש שטרית כמפקד חטיבה 188.

== קישורים חיצוניים ==
* .
* .
* .
;מפרי עטו:
* [https://www.lebanonwar2.idf.il/דבר-המפקדים/אלם-מיל-משה-שטרית/ דבר מפקד חטיבה 188 במלחמה לבנון השנייה, אל"ם (מיל') משה שטרית], אתר צה"ל, 10.07.2016.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבה 188
קטגוריה:מפקדי חטיבת קרייתי
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 188
קטגוריה:מפקדי חטיבת מכבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
לעבנס-פראגן

לוגו העיתון
לעבנס-פראגן (לֶבְּנְס-פְרָגְן; ביידיש: "שאלות חיים"), שהוגדר כ"ירחון סוציאליסטי לפוליטיקה, חברה ותרבות", היה דו-ירחון תרבותי יידי ישראלי, בעל זיקה ליוצאי תנועת הבונד ההיסטורית, שהופיע ממאי 1951 ועד אפריל 2014.

כתב-העת, אשר פורסם בישראל בהוצאת ארגון "אַרבעטער-רינג" ("ברית העבודה"), נוסד במאי 1951 על ידי יששכר אוסקר אַרטוּסקי (אייכנבוים) (1903–1971). העורך האחראי הראשון היה בן-ציון ("בֶּנצְל") צָלֶבִיץ' (צאלעוויטש; 1883–1967), שעלה לארץ ישראל בשנת 1922. לאחר מותו של ארטוסקי בנובמבר 1971 מונה לעורך העיתון יצחק לודן, אשר ערך אותו עד סגירתו באפריל 2014.

המוטו של העיתון היה "טבול את העט במצפון לפני שאתה טובל אותו בדיו" ("טונק איין די פעדער אין געוויסן איידער דו טונקסט זי איין אין טינט").

==לקריאה נוספת==
* רפאל שטיינרט, 'אין אן אחריותפולער צייט: 30 יאר "לעבנס-פראגן"', לעבנס-פראגן 349–350 (1981), 7–8.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.lebnsfragn.com אתר העיתון] 
* 
* [http://web.nli.org.il/sites/JPress/Hebrew/Pages/Lebens-Fragen.aspx לעבנס-פראגען] באתר הספרייה הלאומית
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/?action=tab&tab=browse&pub=LBF לעבנס-פראגען] באתר עיתונות יהודית היסטורית (גרסה בת חיפוש בכל טקסט העיתון)

קטגוריה:כתבי עת ביידיש
קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:יידישיזם ויידישיסטים
כדורגלן השנה באוקראינה

כדורגלן השנה באוקראינה (ברוסית: Лучший игрок чемпионата Украины по футболу) הוא פרס שנתי המחולק על ידי העיתון האוקראיני "הקבוצה" (Команда) לכדורגלן המצטיין במהלך העונה בליגת העל האוקראינית.

הענקת התואר נקבעת לפי ספירת הקולות בהצבעה המונהגת על ידי העיתון. בהצבעה משתתפים 240 שחקנים מליגת העל האוקראינית (15 שחקנים מכל קבוצה) וכן מאמנים של כל אחת מהקבוצות בליגה.

הפרס מוענק החל משנת 1995 ויכול להיות מוענק לכל שחקן בליגת העל ללא קשר לאזרחותו.

==הזוכים בפרס==
{| class="wikitable"
|-
!שנה!!זוכה!!מועדון
|-
|1995||יורי קליטבינצב||דינמו קייב
|-
|1996||סרהי רברוב||דינמו קייב
|-
|1997||אנדריי שבצ'נקו||דינמו קייב
|-
|1998||סרהי רברוב||דינמו קייב
|-
|1999||סרהי רברוב||דינמו קייב
|-
|2000||אנדריי וורוביי||שחטאר דונצק
|-
|2001||ולנטין בלקביץ'||דינמו קייב
|-
|2002||אנטולי טימושצ'וק||שחטאר דונצק
|-
|2003||ולנטין בלקביץ'||דינמו קייב
|-
|2004||אולכסנדר ריקון||דניפרו
|-
|2005||אולג גוסב||דינמו קייב
|-
|2006||סרגיי נזרנקו||דניפרו
|-
|2007||סרגיי נזרנקו||דניפרו
|-
|2008||ג'קסון קואלהו||מטאליסט חרקוב
|-
|2009||ארטיום מילבסקי||דינמו קייב
|-
|2010||אנדריי פיאטוב||שחטאר דונצק
|-
|2011||אנדריי ירמולנקו||דינמו קייב
|-
|2012||הנריך מחיתריאן||שחטאר דונצק
|-
|2013||יבהן קונופליאנקה||דניפרו
|- 
|2014||אנדריי ירמולנקו||דינמו קייב
|-
|2015||אלכס טיישיירה||שחטאר דונצק
|-
|2016||מרלוס||שחטאר דונצק
|-
|2017||מרלוס||שחטאר דונצק
|-
|2018||מרלוס||שחטאר דונצק
|-
|2019||טייסון||שחטאר דונצק
|-
|2020||ויקטור ציהנקוב||דינמו קייב
|}

בנוסף לפרס "כדורגלן השנה באוקראינה" קיים גם פרס "הכדורגלן האוקראיני של השנה", אשר יכול להיות מוענק אך ורק לאזרח אוקראינה. במקרה של הפרס הזה אין קשר לליגה, בה הוא משחק. כך למשל אנדריי שבצ'נקו קיבל את הפרס בזמן ששיחק בקבוצת מילאן האיטלקית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://football.sport.ua/news/210880 אתר של עיתון "הקבוצה"] 

*
קטגוריה:אוקראינה: כדורגל
אוקראינה
חלקת המשטרה בהר הרצל

רחבת הטקסים בחלקת המשטרה בהר הרצל
חלקת המשטרה בהר הרצל
חלקת המשטרה בהר הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.

==ייעוד חלקות המשטרה==
חלקות המשטרה בבתי העלמין הצבאיים יועדו מכוח חוק בתי קברות צבאיים לקבורת מי שנפלו, או נפטרו, בתקופת שירותם כשוטרי משטרת ישראל ומשמר הגבול, אנשי שירות בתי הסוהר ועובדי שירותי הביטחון, כהגדרתם בחוק.

כמו כן זכאים לקבורה בחלקות אלה מי שכיהנו בעבר בתפקידי מפקחים כלליים, ניצבי משטרה, נציבי שב"ס וראשי שירותי הביטחון.

==מיקום החלקה בהר הרצל==
החלקה ממוקמת על שתי טראסות בקצה הצפון-מערבי של הר הרצל, בצמוד אל אחת מחלקות חללי מלחמת ששת הימים ובסמוך אל שטח יער ירושלים. גדר אבן נמוכה מפרידה בינה לבין החלקות השכנות בבית הקברות הצבאי.

בחלקה נקברו גם בכירי המשטרה לשעבר, וביניהם המפקד הראשון של משמר הגבול פנחס קופל, המפקחים כלליים של משטרת ישראל שאול רוזוליו וחיים תבורי וגם בכירי משטרת ירושלים יוסף יהודאי וחיים אלבלדס.

בצדה המערבי של החלקה, בסמוך לכביש העוקף את הר הרצל, מצויה רחבת טקסי הזיכרון לחללי משטרת ישראל ומשמר הגבול, בה נערך טקס זיכרון במסגרת אירועי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

==קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160304001621/http://www.knesset.gov.il/privatelaw/data/19/3/669_3_1.rtf חוק בתי קברות צבאיים] (תיקון מס' 4), התשע"ה–2014, באתר הכנסת
* [https://web.archive.org/web/20160303203846/http://www.knesset.gov.il/laws/data/BillGoverment/669/669_1.pdf הצעת חוק בתי קברות צבאיים (תיקון מס' 4), התשע"ב-2012] על דבריי ההסבר להצעה בכלל וההסבר לסעיף 7 (עמודים 521–523) בפרט, באתר הכנסת
* [http://www.police.gov.il/menifa/02.05.07.03_2.pdf פקודת המטה הארצי 05.07.03 "שוטר, מתנדב משא"ז או שוטר לשעבר - הבאה לקבורה"], באתר משטרת ישראל

==הערות שוליים==

*
משטרה
קטגוריה:בית הקברות הצבאי בהר הרצל
רפי רוטר

רפי רוטר
רפי רוטר (1934 – 3 בספטמבר 1998) היה מנכ"ל הביטוח הלאומי ומכבי שירותי בריאות.

רוטר היה ב-1970 מנהל אגף המחקר והתכנון במוסד לביטוח לאומי ובשנת 1975 הוא כיהן כמשנה למנכ"ל המוסד. בסוף שנת 1976 הוא התמנה למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, בעקבות מעבר עמירם סיון לכהן כמנכ"ל משרד האוצר.

בתחילת פברואר 1982 ביקש בן-ציון רובין, סגן שר הרווחה מטעם תמ"י, לפטר את רוטר כדי למנות איש מטעמו בראש המוסד. כוונתו הושעתה על ידי מנחם בגין, אך בהמשך שנת 1982 הפיטורים יצאו אל הפועל בידי שר הרווחה מטעם תמ"י, אהרן אוזן. רוטר עבר לכהן כמנכ"ל מכבי שירותי בריאות, תפקיד שהוא מצא קרוב לעיסוקו הקודם בביטוח הלאומי. במהלך כהונתו הוביל רוטר את מכבי מכ-300,000 מבוטחים לקרוב למיליון מבוטחים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לי המוסד לביטוח לאומי
קטגוריה:מנכ"לי מכבי שירותי בריאות
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
ציפי פריידנרייך

ציפי פריידנרייך (נולדה ב-17 באוגוסט 1946) היא ציירת ופסלת ישראלית. פריידנייך עוסקת בציור, רישום ופיסול בחומרים שונים, וכן בפיסול אורבני. סגנונה הוא אקספרסיבי ודינמי, והיא עוסקת בעיקר באדם ונוף.

נולדה בגרמניה ועלתה לארץ בשנת 1949. בין השנים 1973 ל-1977 למדה ציור במכון לאמנות פלסטית בבת ים. בין השנים 1979 ל-1983 המשיכה ללימודי פיסול במכון. בשנת 1982 למדה פיסול באיטליה.

פריידנרייך זכתה שלוש פעמים בפרס בת ים לאמנות, בשנים 1981, 1984 ו-1985. כמו כן זכתה בפרס מחלקת החינוך של מרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים בשנת 1992.

חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל משנת 1986.

==תערוכות יחיד==
* 1979 - מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית
* 1986 - גלריה שלוש, תל אביב
* 2009 - "נוף מולדת", Avenue, איירפורט סיטי
* 2010 - "דמויות בחלונות", קניון רמת אביב
* 2010 - "איש גדול עיר קטנה", גלריה אפרט. ארט.

==תערוכות קבוצתיות נבחרות==

==תערוכות מחוץ לישראל==
* 1984 - ברלין, גרמניה
* 1985 - הביאנלה הבינלאומית ה-7 בולפראיסו, צ'ילה
* 2011 - "מטקות" - ECC Atelierhaus, ברלין, גרמניה
* 2013 - "מטקות" - Palacio de Cañete, מדריד, ספרד

==גלריה==
<gallery>
Zippi Freidenreich - Back To Bronze - Zugyut.jpg|מיצג "חזרה לברונזה" בנושא "זוגיות"
Zippi Freidenreich - The Bell - Rishon LeZion April 2008.jpg|מיצג פעמון כחלק מפרויקט "פעמוני ראשון לציון" (60 שנה לעיר)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140504034305/http://www.bat-yam.muni.il/show_item.asp?itemId=222&levelId=57681&itemType=0 ציפי פריידנרייך] באתר עיריית בת ים
* 
* [https://web.archive.org/web/20140504052401/http://artexpo.co.il/%D7%A6%D7%99%D7%9C%D7%95%D7%9D-2/%D7%A6%D7%99%D7%A4%D7%99-%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%99%D7%93%D7%A0%D7%A8%D7%99%D7%99%D7%9A/ ציפי פריידנרייך] באתר אמנות ישראלית
* [http://www.color-in-nature.com/he/artists/friedenrich-zippi/98.html ציפי פריידנרייך] באתר "צבע בטבע"
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פסלות ישראליות
קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:נשים זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
מאיר אוחיון

מאיר אוחיון (נולד בשנת 1947) הוא רוכב אופניים בעבר, אלוף ישראל במרוץ אופני כביש שלוש פעמים ברציפות (1966–1968).

== ביוגרפיה ==
אוחיון נולד וגדל בעיר אספי שבמרוקו. הוא עלה לישראל באוקטובר 1956. בישראל הוא התאמן והתחרה בקבוצות הפועל אשקלון, הפועל רמלה והפועל ערד, ביחד עם שני אחיו הבוגרים ממנו, הנרי וויקטור, אף הם אלופי ישראל ברכיבת אופני כביש.

===אלוף ישראל===
בשנת 1966 זכה אוחיון בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, לפני אחיו ויקטור, לאחר חמש שנים רצופות שבהן זכה אחיו הנרי. בשנתיים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו.

בשנת 1969 זכה אוחיון במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי ראובן כינורי ולפני חיים סלומון ולא הצליח להגן על תוארו.

בשנת 1972 זכה אוחיון במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חמי וולוצקי ולפני אלזם פרננד.

בשנת 1974 זכה אוחיון במקום שלישי באליפות ישראל באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, אחרי חמי וולצקי ואבי שמחוביץ.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוכבי אופניים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
מאיר אלרן

מאיר אלרן (נולד ב-1944) הוא תת-אלוף במילואים שכיהן כסגן ראש אמ"ן. כיום הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי.

==ביוגרפיה==
אלרן גדל בחיפה ולמד בבית הספר הריאלי.

ב-1962 החל ללמוד במסגרת העתודה האקדמית. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל המודיעין. בהמשך השלים אלרן קורס קצינים ושירת כקצין מודיעין בחטיבת המחקר. ב-1968 נשלח לארצות הברית ללימודים על התחום הסובייטי במטרה להעמיק את הכרות חטיבת המחקר בנושא. אלרן שימש במספר תפקידי מפתח באמ"ן, תחת פיקודו של אהרן יריב. בין היתר נטל חלק במשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל למצרים. בשנים 1978-1981 שימש ראש מחלקת הבקרה. היה ראש הזירה המערבית באמ"ן מחקר, בסוף שנות השמונים שימש כסגנו של ראש אמ"ן, אמנון ליפקין-שחק, וכסגן מפקד המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש אלרן כיועץ מיוחד לתחום המודיעין בעבור ועדת וינוגרד. בשירות המילואים נטל חלק במשא ומתן על הסכם השלום בין ישראל לירדן.

לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל עיריית תל אביב-יפו ובעל חברה לייעוץ אסטרטגי. אלרן משמש כראש התוכנית לחקר החזית האזרחית והתוכנית לחקר חברה ודעת קהל בישראל במכון למחקרי ביטחון לאומי, וראש מסלול התמחות ב"ביטחון לאומי בישראל" במכללת ספיר.

לאלרן תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומדע המדינה מטעם האוניברסיטה העברית, תואר שני מטעם אוניברסיטת אינדיאנה ביחסים בינלאומיים וסובייטולוגיה,
ודוקטורט במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה (2017), בנושא החוסן החברתי בתקופת האינתיפאדה השנייה.

אלרן נשוי ואב לארבע בנות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20140504121652/http://heb.inss.org.il/index.aspx?id=4257&researcherid=52 קורות חייו של מאיר אלרן ורשימת פרסומיו בכתבי עת], באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

מכּתביו:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://www.israeldefense.co.il/?CategoryID=534&ArticleID=1530 נדרשת תוכנית לאומית למלחמה בטרור], "ישראל דיפנס", 26 בדצמבר 2011
* [http://www.israeldefense.co.il/?CategoryID=534&ArticleID=3784 ומה מעבר ל”כיפת הברזל”?], "ישראל דיפנס", 27 בדצמבר 2012

== הערות שוליים ==

 

קטגוריה:סגל המכון למחקרי ביטחון לאומי
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חיילי חטיבת המחקר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ראשי מחלקת הבקרה
חמי וולוצקי

חמי וולוצקי (נולד בשנת 1953), הוא רוכב אופניים בעבר, 5 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1971 - 1975).

== ביוגרפיה ==
וולוצקי בן קיבוץ רמת דוד התאמן בקבוצת הפועל המקומית.

בשנת 1970 זכה וולוצקי במקום שני באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש אחרי ראובן כינורי ולפני ינון בנין.

===אלוף ישראל===
בשנת 1971 זכה וולוצקי בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש וב-4 השנים שלאחר מכן, הוא הגן על תוארו זה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* אלון וולף,[https://bikepanel.com/post/%d7%97%d7%9e%d7%99-%d7%95%d7%95%d7%9c%d7%a6%d7%a7%d7%99/?utm_source=dlvr.it&utm_medium=twitter הוקרה לחמי וולוצקי – 5 פעמים אלוף ישראל באופני כביש], באתר "בייקפאנל", 11 באוגוסט 2019

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוכבי אופניים ישראלים
קטגוריה:רמת דוד (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
רעידות האדמה בבולגריה (1928)

יהודים מפלובדיב במחנות ארעיים לאחר רעידת האדמה. במרכז התמונה הרב הראשי של הקהילה [[שמואל בנימין בכר.]]
רעידות האדמה בבולגריה (1928) התרחשו ב-14 באפריל וב-18 באפריל 1928 בדרום ממלכת בולגריה. רעידת האדמה הראשונה התחוללה סמוך לעיר צ'ירפאן ועוצמתה הייתה 6.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט והשנייה בכפר פופוביצה הסמוך לפלובדיב ועוצמתה 6.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט. כתוצאה מרעידות האדמה נהרגו 127 בני אדם, 1,735 נפצעו ונהרסו 74,750 מבנים ב-5 ערים וכ-240 כפרים. במשך מספר ימים נרשמו רעשי משנה כשהחזק מהם היה בעוצמה של 5.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט. בשל הנזקים הכבדים הוקמה במשרד הפנים והבריאות הבולגרי מחלקה מיוחדת לטיפול בנפגעי הרעש והיא פעלה עד 1931.

נזקים כבדים נגרמו גם למוסדות הקהילתיים של יהודי בולגריה. בפלובדיב ופאזארג'יק נהרסו כלל בתי הספר של הקהילה ונזק כבד נגרם למבנים בצ'ירפאן, חאסקובו וסטארה זאגורה. עקב הנזקים למבני המגורים ורעשי המשנה אשר נמשכו לאורך ימים, עזבו רבים מתושבי הערים באזור הרעש ובכלל זה בני הקהילה היהודית את אזורי המגורים הבנויים והתגוררו במשך מספר שבועות במחנות ארעיים בפאתי פלובדיב וצ'ירפאן. רעש האדמה גרם לפגיעה כלכלית קשה, בעיקר בבני קהילת פלובדיב הגדולה יחסית, ובני קהילת סופיה נרתמו לעזרתם בפעולות השיקום.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://geo.physics.uni-plovdiv.bg/thestrongearthquakesin1928.htm רעשי האדמה בדרום בולגריה ב-1928], באתר geo.physics.uni, אוחזר ב-4 במאי 2014 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
בולגריה (1928)
קטגוריה:1928
מדרש כונן

מדרש כּוֹנֵן ידוע גם בשם ברייתא דמעשה בראשית הוא מדרש השייך לספרות ההיכלות והמרכבה. אין ודאות לגבי מחברו, אך יש הטוענים כי חיברו האמורא שמואל. 

המדרש מחולק לשלושה חלקים:
* הראשון עוסק במה שקדם לבריאת העולם, ובששת ימי בראשית
* השני עוסק במידת העולם ופינותיו, ובגמול (גן עדן וגיהנום)
* השלישי עוסק בחלקי השנה, ובעם ישראל

המדרש קרוי על שם הפסוק במשלי בו הוא מתחיל: 
 ( ).

==לקריאה נוספת==
* ע' דשא הלוי, מדרש כּוֹנֵן, בתוך: ילקוט מדרשים חלק חמישי, צפת, תשע"ה (עמ' לט - ע).

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדרשי אגדה
Man or Muppet

Man or Muppet (בתרגום חופשי לעברית: אדם או חבובה) הוא שיר מתוך הסרט המוזיקלי "החבובות" של חברת וולט דיסני שהולחן ונכתב על ידי ברט מקנזי.

את השיר ביצעו בסרט השחקן ג'ייסון סגל בתפקיד גארי ופיטר לינז בתור החבובה וולטר אשר חשבו מה היה קורה אם הם היו בצורות האחרות שלהם (וולטר כאדם וגארי כחבובה), אל הביצוע הצטרפו ביל ברטה בתור גרסת החבובה של גארי וג'ים פרסונס בתור הגרסה האנושית של וולטר.

== הצלחת השיר ==
השיר זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-84, כאשר הביס את יריבו היחיד לפרס "Real on Rio", מהסרט ריו.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שירי 2011
קטגוריה:שירי דיסני
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים מסרטי קולנוע
קטגוריה:שירים על דמויות גבריות בדיוניות
קטגוריה:זוכי אוסקר: השיר המקורי הטוב
קטגוריה:סינגלים בהוצאת וולט דיסני רקורדס
סן לואיס אוביספו

סן לואיס אוביספו (באנגלית: San Luis Obispo) היא עיר במרכז מדינת קליפורניה שבארצות הברית. היא עיר הבירה של מחוז סן לואיס אוביספו ונמצאת במרחק של 18 קילומטרים מהאוקיינוס השקט. אוכלוסייתה ב-2010 מנתה 45,119 איש.

==היסטוריה==
לפני הגעתם של הקולוניסטים הספרדים, שטח סן לואיס אוביספו היה מיושב על ידי שבט הצ'ומאש של אינדיאנים. הכפר הוקם ב-1772 כמיסיון סן לואיס אוביספו דה טולוסה על ידי חוניפרו סרה, נזיר ספרדי. אחרי מלחמת העצמאות של מקסיקו, המיסיון הפך חילוני. ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, העיר, כמו יתר קליפורניה, סופחה לארצות הברית ממקסיקו.

==גאוגרפיה==
סן לואיס אוביספו נמצאת בערך באמצע הדרך בין לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, 18 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט. בגבול המזרחי נמצאים הרי סנטה לוסיה, שהם המקור של נחל סן לואיס אוביספו שזורם דרך העיר. העיר מוקפת על ידי מספר פקקים געשיים, שרבים מהם מקומות פופולריים לטיולים רגליים.

==חינוך==
האוניברסיטה הפוליטכנית של מדינת קליפורניה נמצאת בגבול סן לואיס אוביספו, ולומדים בה כמעט 20,000 סטודנטים. היא ידועה בתוכניות בהנדסה ובחקלאות.

==תחבורה==
נמל התעופה האזורי סן לואיס אוביספו משרת את העיר, כמו גם תחנת רכבת אמטרק ואוטובוסים של קווי גרייהאונד. הכבישים הראשיים העוברים דרך סן לואיס אוביספו הם דרך מדינת קליפורניה מספר 1 ו-US-101.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:קליפורניה: מושבי מחוזות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1856
אוניברסיאדת דאיגו (2003)

אוניברסיאדת הקיץ ה-22 נערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית ב-2003; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון דאיגו. במשחקים השתתפו כ-4,200 ספורטאים.

באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-13 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (8 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות).

סך הכול הוענקו 604 מדליות, מתוכן 81 לסין. 

==אירועים מיוחדים==
* אירינה צ'שצינה מרוסיה, זכתה ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב בתחרות התעמלות אמנותית.
* סין זכתה בכול 12 מדליות זהב בתחרויות קפיצה למים.

==טבלת המדליות (חלקית)==
{|class="wikitable sortable" style="text-align:right;"
|-
!מקום
!מדינה
!style="background:gold; width:4.5em;"|זהב
!style="background:silver; width:4.5em;"|כסף
!style="background:#cc9966; width:4.5em;"|ארד
!style="width:4.5em;"|סה"כ
|-align=center
|1||align=right| סין||41||27||13||81
|-align=center
|2||align=right|||26||22||34||82
|-align=center
|3||align=right|||26||12||17||55
|- class="sortbottom"
!colspan=2|סך הכל||189||182||233||604
|}

==ישראל באוניברסיאדה==
הספורטאים הישראלים זכו ב-2 מדליות:
* 20px - מיקי חליקה זכה במקום השלישי בתחרות שחייה
* 20px - ניר דוד מוריה זכה במקום השלישי בטאקוונדו

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20040815035120/http://www.universiadedaegu.org/ האתר הרשמי (מאורכב)]

2003
קטגוריה:2003 בספורט
קטגוריה:תחרויות ספורט בקוריאה הדרומית
מרכז חינוך בנושא השואה (יפן)

מרכז חינוך בנושא השואה (ביפנית: ホロコースト記念館; באנגלית: Holocaust Education Center), הוא מוזיאון לזכרם של 1.5 מיליון הילדים היהודים בשואה.

המרכז נמצא בעיר פוקויאמה שבמחוז הירושימה ביפן.
הוא הוקם בשנת 1995, על ידי כנסיית ישו הקדושה של אגודת הנוצרים היפנים ידידי ישראל (הידועה גם בשם "בית שלום יפן").
בשנת 2007 עבר לביתן חדש שנבנה לזכרו של האב טקג'י אוצוקי, מייסד הקהילה.

זהו המרכז החינוכי הראשון ביפן עבור ילדים בנושא השואה. הוא נועד להעלות את המודעות לחשיבות של קידום השלום העולמי בקרב אנשים צעירים.

==חדרים במרכז==
בכניסה למרכז ישנה ספריה המכילה ספרים ומדיה אודות השואה ביפנית ובשפות אחרות. 
במרכז ישנו חדר ילדים, המשמש לפעילות וליצירה. בחדר נמצאים ספרי ילדים אודות השואה, לשימושם החופשי של הילדים. 
כמו כן, ישנו אולם הרצאות המכיל במה קטנה ופסנתר. הוא משמש גם כגלריה לציורים בנושא השואה. 

במרכז התצוגה ישנו חדר זיכרון המכיל נעל של ילד שנספה בתאי הגזים, כסמל ל 1.5 מיליון הילדים שנספו בשואה. החדר משמש להתייחדות ולקיום טקסי זיכרון.

==תצוגה==
כחלק מהתצוגה במרכז חינוך בנושא השואה נמצאים 6 עמודים שקופים - לזכר 6 מיליון היהודים שנספו בשואה. עמודים אלו מלאים ב-1.5 מיליון חרוזים המסמלים כל אחד מהילדים שנספו בשואה.
במרכז החינוך לשואה מוצגים פריטים שנתרמות על ידי קהילות יהודיות באירופה וישראל, כמו גם פריטים שנתרמו על ידי משפחתה של אנה פרנק.

התצוגה ממוקמת בקומה השנייה של הבניין. היא מכילה מוצגים ותמונות מימי השואה.

לקראת סיום התצוגה במרכז מוצבים שישה עמודים שקופים על רקע מגן דוד עשוי עץ, לזכר שישה מיליון היהודים שנספו בשואה. עמודים אלו מלאים ב-1.5 מיליון חרוזים המסמלים את כל אחד מהילדים שנספו בשואה.

בחצר האחורית של המרכז מוצג פסל של אנה פרנק.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: חינוך
קטגוריה:יפן: מוזיאונים
קטגוריה:אסיה: מוזיאונים להנצחת השואה
קטגוריה:ילדים בשואה: אנדרטאות
קטגוריה:מוסדות להוראת תולדות השואה
קטגוריה:צ'וגוקו
לה סייבה

לה סייבה (בספרדית: La Ceiba), היא עיר נמל על חוף הים הקאריבי בצפון הונדורס ובירת מחוז אטלנטידה. בעיר מתגוררים כ-197,000 תושבים (הערכה מ-2010). נהר ה"ריו קנגרחל" עובר דרך העיר ונשפך לים. מדרום לעיר משתרע "פארק לאומי פיקו בוניטו" על שטח של 546.30 קמ"ר.

העיר הוכרזה באופן רשמי כ"בירת התיירות האקולוגית של הונדורס", כמו גם "בירת הבידור של הונדורס".

==היסטוריה==
העיר הוקמה ב-1872 והוכרזה כעיר בתאריך 23 באוגוסט 1877. העיר נקראת על שם עץ סייבה ענק שגדל בסמוך למזח הישן, שהחזיק מעמד עד לסוף שנת 2007 ונפל לים. במהלך הזמן העיר משכה מהגרים מהונדורס ומהעולם ותעשיית הבננות באזור צמחה.

==כלכלה==
העיר היא עיר הנמל השנייה בחשיבותה בהונדורס אחרי פוארטו קורטס. בנוסף כלכלת העיר מסתמכת על חקלאות וייצוא אננס הוא ענף כלכלי מרכזי של העיר.

===תיירות===
לה סייבה ידועה כבירת התיירות של הונדורס, הודות לקרבתה לחוף, חיי הלילה הפעילים בה ומגוון פארקים ואטרקציות אחרות בעיר ובסביבתה.

בכל שנה, בשבת השלישית או רביעית של חודש מאי, מתקיים בעיר "הקרנבל הגדול הבינלאומי של לה סייבה", לכבודו של איזידור החקלאי, הקדוש המגן של לה סייבה. בתקופה זו גודשים את העיר כ-500,000 תיירים.

==חינוך==
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הטכנולוגית של הונדורס וקמפוסים של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס והאוניברסיטה הקתולית של הונדורס.

==תחבורה==
נמל התעופה "גולוסון"
התחבורה העירונית היא בעיקר אוטובוסים ומוניות. הכביש המחבר את העיר לשאר המדינה הוא בעיקר כביש החוף. בעבר פעלה בעיר רכבת משא מקיטור לשינוע של מטעני הבננות מהמטעים.

בנוסף, מנמל לה סייבה פועל שירות מעבורת לאיי איסלס דה לה באיה.

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי גולוסון הנמצא ממערב לעיר ומציע טיסות לערים מרכזיות בהונדורס, מקסיקו, איי קיימן, קנדה, בליז ואל סלוודור.

== ספורט ==
בענף הכדורגל מייצגות את העיר שתי קבוצות בליגה הלאומית הבכירה. קבוצת סוציאל וידה (שתי אליפויות) וקבוצת דפורטיבו ויטוריה (אליפות אחת ושני גביעים). שתיהן מארחות ב"אסטדיו סייבניו" המכיל 20,000 מקומות ישיבה.

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:הונדורס: ערים
קטגוריה:אמריקה המרכזית: ערי נמל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1877
שמואל לורנץ

הרב שמואל לורנץ (נולד ב-1964) הוא רב ישראלי המשמש כראש ישיבת בני עקיבא נחלים.

== ביוגרפיה ==
בגיל צעיר התייתם מאמו. למד בישיבת נתיב מאיר ולאחר מכן בישיבת שבות ישראל. שירת בצה"ל כמפקד מחלקה ובמהלך המילואים קודם לתפקיד סמג"ד. לאחר השירות הצבאי למד בישיבת הר עציון.

בשנת ה'תשמ"ז (1987) גילה הרב לורנץ ספר תנ"ך של הרב שלום שכנא ילין, שעליו סימונים שהועתקו מכתר ארם צובא. הספר שהה שנים רבות בעליית גג ביתו של יצחק יעקב ילין בשכונת קריית משה בירושלים, וניצל ברגע האחרון על ידי לורנץ, שהיה באותה עת תלמיד ישיבת הר עציון. הוא העבירו לידי החוקר יוסף עופר. הרב מרדכי ברויאר הוציא מהדורה נוספת של התנ"ך, לאור ההערות האמורות, בהוצאת חורב, בשנת תשנ"ח (1998).

בשנת 1991 הקים את ארגון "ידידים" העוסק בטיפול בנוער במצוקה, הארגון זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים. הרב לורנץ משמש כיו"ר הארגון.

בשנת תשנ"ה מונה לתפקיד ר"מ בישיבת ההסדר בעתניאל ושימש בתפקיד זה במשך כעשור. במקביל, שימש מספר שנים כיו"ר ועד היישוב עתניאל.

בשנת תשס"ד מונה לראש ישיבת בני עקיבא נחלים. בתשפ"ב קיבל את פרס החינוך למנהלים פורצי דרך מטעם המינהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי ועליית הנוער במשרד החינוך.

אב לשבעה ילדים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.inn.co.il/tags/%D7%94%D7%A8%D7%91_%D7%A9%D7%9E%D7%95%D7%90%D7%9C_%D7%9C%D7%95%D7%A8%D7%A0%D7%A5 כל הכתבות על הרב שמואל לורנץ], באתר ערוץ 7

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:נחלים: אישים
קטגוריה:יושבי ראש ונשיאי עמותות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
רפי רוזנפלד

רפי רוזנפלד (נולד ב-2 במרץ 1963) הוא עיתונאי, שדרן ומוציא לאור - ומבעליה של קבוצת התקשורת R&B Media המחזיקה בישראל את הזיכיון למגזין העסקים האמריקני פורבס (Forbes).

== ביוגרפיה ==
רוזנפלד החל בכתיבה בגיל 16 ככתב נוער במעריב לנוער, ומייד לאחר שהשתחרר מצה"ל – באמצע שנות ה-80 - הצטרף לידיעות אחרונות והשתלב בדסק החדשות של העיתון. בתחילת שנות ה-90 שימש ככתב קול ישראל בלונדון וסיקר את פרישתה מהחיים הפוליטיים של ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר, מלחמת המפרץ הראשונה, מותו המסתורי של איל ההון היהודי רוברט מקסוול וקריסתה של אימפריית התקשורת שלו.

=== רדיו ===
עם שובו ארצה חזר רוזנפלד לידיעות אחרונות, אך השתלב גם ברשת ב' כמגיש-עורך של יומני חוץ, יומני חדשות ובתוכנית האקטואליה הכל דיבורים. ב-1995 הצטרף לצוות ההקמה של הרדיו האזורי כמנהל התוכניות של הרדיו התל אביבי רדיו ללא הפסקה – ושנה אחר-כך מונה למנכ"ל התחנה. במהלך השנים הללו גובש קו הכוכבים של הרדיו שרבים מהם כמו נסים משעל, דידי הררי, נתן זהבי, איריס קול ואחרים משדרים בו עד היום.

=== מעריב ===
בשלהי שנות ה-90 פרש רוזנפלד מהרדיו והצטרף למעריב כעורך כלכלי בכיר. הוא ערך את מגזין עסקים, הקים את שבועון הטכנולוגיה עסקים אונליין. במהלך שנות ה-2000 יסד שני מותגים חדשים במעריב. בראש השנה 2001 פרסם לראשונה בארץ (יחד עם הפרשן הכלכלי, אמיר אייזנברג), את מגזין "100 העשירים של ישראל". חצי שנה אחר-כך – ביוזמתו של עורך מעריב, אמנון דנקנר – ערך רוזנפלד את המגזין "הכי טובים". המוסף המיוחד בחר לראשונה, בין השאר, את הרופאים הטובים בישראל. הרשימה עוררה ביקורת רבה בחוגים מקצועיים ופרסומה היה שנוי במחלוקת, אך הציבור גילה בה עניין רב.

ב-2006 מונה רוזנפלד לעורך הכלכלי של מעריב ושימש בתפקיד כחמש שנים. הוא סיקר ופרסם מאמרים רבים סביב המשבר הפיננסי של 2008 ובתחומי הפנסיה<ref></ref>.

=== פורבס ישראל ===
בתחילת 2011, חודשים אחדים לפני רכישת מעריב בידי קבוצת IDB, פרש רוזנפלד מהעיתון יחד עם ניר ברזילי, עורך עסקים. השניים הקימו את חברת R&B Media וניהלו את המהדורה הישראלית של המגזין פורבס שהייתה בבעלות הג'רוזלם פוסט. שנתיים אחר-כך עברה הבעלות על הזיכיון של פורבס ישראל לידי R&B Media. המגזין הישראלי פרסם סדרה של דירוגים חדשים, ביניהם דירוג היהודים העשירים בעולם, דירוג הפוליטיקאים העשירים בישראל ודירוג ארגוני הטרור העשירים בעולם. החל מ-2015 מסקר המגזין בהרחבה את ענף הטכנולוגיה הגלובלי והמקומי ומפרסם בתחום זה מספר דירוגים.

במקביל פיתחה החברה את המותג לפורמטים דיגיטליים - הקימה אתר אינטרנט, ואפליקציות לסלולר. ב-2013 התרחבה החברה, הקימה את FI Media ורכשה מידי הג'רוזלם פוסט את הזיכיון למגזין ולאתר האינטרנט של פורבס ישראל.

רוזנפלד נשוי לנאוה ואב לשי, אסף ונגה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nrg.co.il/online/16/ART2/130/108.html רופרט מרדוק בראיון בלעדי: "כך אציל את העיתונות"], מעריב, רפי רוזנפלד, ניו-יורק, יולי 2010
* [http://www.nrg.co.il/gevanew/owa/MORE.OPINIONS?pWriterID=1889184 לכל הטורים של רפי רוזנפלד], nrg-מעריב
* [http://www.forbes.co.il אתר פורבס ישראל]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
אנטון טומאן

אנטון טומאן (Anton Thumann; 31 באוקטובר 1912 – 8 באוקטובר 1946) היה קצין נאצי בדרגת אובר-שטורמפיהרר ומפקח (בגרמנית Schutzhaftlagerführer) במספר מחנות ריכוז במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נעצר על ידי הצבא הבריטי והואשם בפשעים נגד האנושות. במשפט נוינגמה ב-1946 הוא נמצא אשם והוצא להורג בתלייה בכלא בהמלין.

==ביוגרפיה==
===שנותיו הראשונות===

טומאן נולד בחבל בוואריה בקיסרות הגרמנית בשנת 1912. בשנות השלושים הוא הצטרף לשורות המפלגה הנאצית (חבר מספר 1,726,633) ולשורות האס אס (חבר מספר 24,444). הוא שירת כשומר במחנה הריכוז דכאו החל משנת 1933. בשנת 1940 הועלה לדרגת מפקח-מחנה ("שוצהפטלגרפיהרר"). בתחילת אוגוסט 1940 הועבר למחנה גרוס-רוזן, שהיה באותה התקופה תת-מחנה של מחנה הריכוז זקסנהאוזן. בתחילת מאי 1941, טומאן נהיה למפקח מחנה גרוס-רוזן העצמאי, תחת פיקודו של ארתור רודל, והיה אחראי לרצח יהודים ושבויים רוסיים.

===מיידנק===

מאמצע פברואר 1943 עד למרץ 1944 שימש כמפקח מחנה ההשמדה מיידנק. בשל נטיותיו הסדיסטיות, השתתפותו בסלקציות, המתות בגז והוצאות להורג בירי - אסירי המחנה כינו אותו "התליין ממיידנק". לפי עדותו של יז'י קווייטקובסקי, שהיה כלוא במיידנק ממרץ 1943 עד יולי 1944, טומאן לבדו הוציא להורג אסירים ושבויי מלחמה סובייטים. טומאן היה מנהל מחלקת הענשה במחנה. בבעלותו היה רועה גרמני ששיסה באסירי המחנה.

במשך מספר שבועות, בין מרץ לאפריל 1944, טומאן נכח במחנה אושוויץ בירקנאו. כמו כן, הופיע במספר תמונות ממחנה המנוחה של אנשי האס אס, מחנה סולאהוט בקרבת אושוויץ, שהתגלה בשנת 2007. באחת מן התמונות טומאן ניצב ליד ריכרד בר, יוזף מנגלה, יוזף קרמר ורודולף הס.

===נוינגמה===

לאחר מכן שירת כמפקח במחנה הריכוז נוינגמה מאמצע אפריל 1944 עד לסוף אפריל 1945. לעיתים קרובות היה מלווה בכלב הציד שלו, והאסירים במחנה רעדו ממנו מפחד בשל השמועות על ההתעללות באסירים במחנות גרוס-רוזן ומיידנק. כאשר הבריטים התקרבו למחנה, האס אס החל בפינוי אסירי המחנה לספינות מאסר. במהלך פינוי המחנה, 58 גברים ו-13 נשים שהתמרדו במחנה הריכוז פוהלבוטל הובאו למחנה נוינגמה על מנת להוציאם להורג. טומאן לקח חלק ברציחתם; הם נתלו למוות בתא מעצר בין התאריכים 21 – 23 באפריל 1945. לאחר שחלק מהנידונים למוות המשיכו להתנגד, הוא זרק רימון יד לחלון התא. תחת פיקודו של טומאן ושל וילהלם דריימאן, 700 האסירים שנותרו במחנה נוינגמה אולצו להיפטר מגופות הנרצחים ולטשטש את עקבות המחנה. ב-30 באפריל 1945 האסירים נשלחו בצעדת מוות למקום מושבה של ממשלת פלנסבורג.

במהלך שירותו כקצין אס-אס זכה בשלוש מדליות, בהן "עיטור הזהב של המפלגה הנאצית" ו"מדליית האנשלוס".

==משפט ומוות==

בסוף המלחמה נעצר טומאן על ידי הכוחות הבריטיים שכבשו את גרמניה. הוא נשפט בפני בית דין צבאי בריטי ב"משפט נוינגמה" בהמבורג. הוא ו-13 נאשמים אחרים, בהם וילהלם דריימאן ומפקד מחנה נוינמגה מקס פאולי, נמצאו אשמים בפשעי מלחמה ובפשעים נגד האנושות. בית הדין פסק את גזר הדין ב-18 במרץ 1946 ודן 11 מבין 14 הנאשמים למוות בתלייה ב-3 במאי 1946, בהם טומאן, דריימאן, ופאולי. ההוצאה להורג בוצעה על ידי התליין הבריטי אלברט פיירפוינט בכלא המלין ב-8 באוקטובר 1946.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:סגל מחנות אושוויץ
קטגוריה:אנשי אס אס
קטגוריה:מחנה הריכוז נוינגמה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1912
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1946
עמוס גרי

עמוס גרי (נולד בשנת 1964), הוא רוכב אופניים ישראלי, 4 פעמים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1984 - 1987).

גרי התאמן בקבוצות האופניים של הפועל עפולה ושל הפועל נצרת עילית, לצידם של האחים ירון ויואל גיגי ויהודה גרשוני, אלופי ישראל במרוצי אופני כביש, בהדרכתו של עקיבא רזניק שהקים את הקבוצה מספר שנים קודם כשעלה מברית המועצות. במסגרת הקבוצה ניצח בתחרויות רבות ביניהם ארבעה ניצחונות רצופים באליפות ישראל במרוץ אופני כביש.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוכבי אופניים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
אלרוסה

אַלרוֹסה (ברוסית: АЛРОСА שהוא ראשי התיבות של Алмазы России — Саха = "יהלומי רוסיה - סאחה") הוא תאגיד רוסי העוסקת בכרייה ובעיבוד של יהלומים ברפובליקת סאחה-יקוטיה, מחוז ארכנגלסק, ובאפריקה. בבעלות התאגיד כ-97% מעתודות היהלומים הידועות של רוסיה וחלקו בשוק היהלומים העולמי מהווה כ-27%. עתודות היהלומים של החברה הן כשליש מעתודות היהלומים הידועות בעולם, והשליטה בה מאפשרת לשמור על הרמה הנוכחית של הכרייה במשך כ-20 שנה.

שורשיה של החברה במוסד הממלכתי "יקוטאלמז ע"ש לנין" שנוסד ב־1957, וב־1992 הוא הפך לחברה המסחרית "אלרוסה".

== מבנה החברה ==
בשנת 1992 בהתאם לצו נשיאותי על בסיס המתקנים הקיימים הוקמה חברת "אלרוסה" (אלמז-רוסיה-סאחה). בשנת 2011 החלה מכירת מניות החברה בבורסה. בשנת 2013 בוצעה הנפקה ראשונה, במהלכה נמכרו כ-16% ממניות החברה.

מבנה הבעלות של החברה: 33.3% - הסוכנות הפדרלית לניהול רכוש המדינה של ממשלת רוסיה, 25% - ממשלת רפובליקת סאחה-יקוטיה, 8% - מוסדות שלטון בנפות היקוטיות, 23% - בבעלות משקיעים פרטיים.

לאלרוסה מחלקה מיוחדת הקרויה "חברת הסחר של אלרוסה" (באנגלית: "United Selling Organization" ראשי תיבות: USO). המחלקה מעסיקה כ-800 עובדים, מומחים וממיינים.

== תחומי פעילות ==
כריית היהלומים בברית המועצות החלה בשנת 1954 כאשר התגלו סלעי קימברליט בשטח יקוטיה. בשנת 1957 החלו בכריית יהלומים באופן תעשייתי והוקמה חברת "יאקוטאלמז" (יהלומי יקוטיה). בשנת 1963 הוחלט על תחילת מכירת יהלומים לשוק העולמי ונחתם הסכם עם תאגיד היהלומים הלונדוני דה בירס.

בעקבות הקמת המכרות, הוקמה וגדלה העיירה מירני. בעיר זו נמצא מטה חברת "אלרוסה", ורוב תושבי העיר מועסקים בחברה או קשורים בה.

אלרוסה היא החברה המסחרית היחידה ברוסיה העוסקת במיון יהלומים, וזאת מכוחו של רישיון שהעניקה לה ממשלת רוסיה. החברה מחזיקה במלאי גדול של דוגמאות גלם המייצגות אבנים שונות שהופקו במכרות שלה ושל חברות אחרות (כגון דה בירס). החברה מחזיקה בנכסים בתחומים נוספים (חברת תעופה, חברת ביטוח, רשת בתי מלון); אך בשנת 2013 הוחלט לפעול למכירת כל הנכסים שלא קשורים עם יהלומים.

== הפקת יהלומים ==
החברה פועלת בעיקר במערב יקוטיה אך גם במחוז ארכנגלסק (החל משנת 2005) ובאנגולה. מכירת היהלומים מתבצעת בעיקר על בסיס חוזים ארוכי טווח. החברה פועלת ליישום הסכמים הקשורים עם יהלומי דמים ומחויבת לתהליך קימברלי.

בשנים האחרונות החברה כורה יהלומים במשקל קצת מעל 34 מיליון קרט בשנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות רוסיות
קטגוריה:סאחה
קטגוריה:מסחר ביהלומים
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך במוסקבה
קטגוריה:גופים רוסים שהוטלו עליהם סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית
מצר מאליגין

מצר מאליגין (ברוסית: Проли́в Малы́гина; Proliv Malygina) הוא מצר ים בים קארה ברוסיה (במחוז האוטונומי של ימלו-ננץ) בין חצי האי ימאל (Яма́л) מדרומו לבין האי בֶּלי (Белый) מצפונו.

רוחבו של המצר נע בין 9 ק"מ בנקודה הצרה ביותר ועד 27 ק"מ. מימיו רדודים – עומקו המרבי הוא 19 מ', ואורכו 63 ק"מ. חופיו מתאפיינים בצמחיית טונדרה.

המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שם סְטֵפָן מאליגין (Степан Гаврилович Малыгин; נפטר ב-1764), מגלה ארצות רוסי שחקר את האזור הארקטי, היה שותף פעיל במשלחת לחקר סיביר וקמצ'טקה (הידועה גם בשם "המשלחת הצפונית הגדולה", "Великая Северная экспедиция") וחצה את המצר בשנת 1737.

==הערות שוליים==

מאליגין
מאליגין
קטגוריה:ימאלו-ננץ
יוסף יהודאי

ניצב יוסף יהודאי (1 בינואר 1946 – 23 ביוני 1989) היה קצין משטרה ישראלי אשר פיקד על משטרת מרחב ירושלים.

==ביוגרפיה==
נולד בשם יוסף יודוביץ ברומניה הקומוניסטית. בשנת 1962, כשהיה כבן 17, עלה לישראל. כעבור שנה התגייס לצה"ל.

בשנים 1979–1981 פיקד יהודאי על יחידות משמר הגבול במרחב יהודה ושומרון. ב-1984 מונה לסגן מפקד מרחב ירושלים במחוז הדרומי של המשטרה, וב-1986 למפקד המרחב. בתפקיד זה הוביל את משטרת העיר בהתמודדות עם כמה מהאירועים האלימים שהתחוללו בה במהלך האינתיפאדה הראשונה.

יהודאי נחשב לשוטר מבריק והיה נערץ על פקודיו.
הוא נפטר באופן פתאומי מהתקף לב במהלך כהונתו כמפקד מרחב ירושלים, בגיל 43. הותיר אישה - אילנה, קצינת משטרה אף היא, ושלוש בנות - אפרת, חן ויעל.
נקבר בחלקת המשטרה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. לאחר מותו הועלה לדרגת ניצב.

על שמו של יהודאי נקראו בסיס משמר הגבול בשכונת שיח' ג'ראח בירושלים ותצפית נוף בהר הצופים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
, , 
* 

<div class="mw-content-ltr">
* '[http://books.google.co.il/books?id=wIf5w6BJOmQC&pg=PA401 Yehudai, Yosef],' in: Michael P. Roth, James S. Olson, Historical Dictionary of Law Enforcement, Westport, Conn.: Greenwood, 2001, p. 401, on Google Books
* AP, [http://www.nytimes.com/1989/06/24/obituaries/yosef-yehudai-jerusalem-police-chief-42.html Yosef Yehudai, Jerusalem Police Chief, 42], The New York Times, June 24, 1989 ([http://www.apnewsarchive.com/1989/Jerusalem-Police-Chief-Dead-of-Heart-Attack/id-666d05eff2ec1b4de5df09e8ac461096 Original article] on AP News Archive)
* Times Wires Services, [http://articles.latimes.com/1989-06-25/news/mn-6247_1_police-chief-yosef-yehudai-police-officer Yosef Yehudai; Police Chief in Jerusalem], The Los Angeles Times, June 25, 1989
* [http://www.jta.org/1989/06/26/archive/jerusalem-police-chief-dies-at-42 Jerusalem Police Chief Dies at 42], JTA, June 26, 1989
</div>
* [http://allaboutjerusalem.com/he/article/תצפית-יהודאי-מהר-הצופים תצפית יהודאי מהר הצופים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת המשטרה בהר הרצל
קטגוריה:מחוז ירושלים (משטרה)
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
היינריך שוורץ

היינריך שוורץ (בגרמנית: Heinrich Schwarz; 14 ביוני 1906 – 20 במרץ 1947) היה קצין אס אס בדרגת האופט-שטורמפיהרר, איש סגל מחנה אושוויץ בפולין ומחנה נאצוויילר-שטרוטהוף בשטח אלזס-לורן.

שוורץ נולד במינכן ועבד כדפס בבית דפוס. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס בנובמבר 1931. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, שירת בוואפן אס אס עד אוקטובר 1940, אז הוצב כמפקח במחנות ריכוז. הוא שובץ הן במחנה מאוטהאוזן והן בזקסנהאוזן בין השנים 1940–1941.

==מחנה הריכוז אושוויץ==

בספטמבר 1941 נשלח שוורץ לפולין, והוצב במשרד המנהלתי במחנה אושוויץ. תפקידו העיקרי במחנה היה לשמש שליש למפקד המחנה, רודולף הס. כמו כן, שימש כמפקח המחנה והאחראי על עבודות הכפייה השונות. בנובמבר 1943 הס קודם וסיים את תפקידו בתור מפקד מחנה אושוויץ. לאחר עזיבתו, הפיקוד העליון של האס אס חילק את המחנה לשלושה אזורים מנהלתיים: אושוויץ I, אושוויץ II בירקנאו, ואושוויץ III מונוביץ, שהיה מחנה העבודה באושוויץ. לאחר חלוקה זאת של המחנה, ניתן לשוורץ הפיקוד על המחנה השלישי של אושוויץ, מחנה אושוויץ-מונוביץ, החל מדצמבר 1943.

שוורץ שלח אסירים ממונוביץ לעבודות כפייה בבונה-ורקה, מפעל לגומי סינתטי שהיה קרוב לאושוויץ ובבעלות של התאגיד אי גה פארבן. תאגידים גרמניים אחרים כגון סימנס או תאגיד קרופ קיבלו גם הם עובדי כפייה ממחנה מונוביץ. תנאי העבודה האכזריים שהגיעו לשיאם תחת פיקודו של שוורץ על מחנה מונוביץ העלו את אחוז התמותה של עובדי הכפייה. מעריכים שבין 10,000 ל-35,000 עובדי כפייה מתו במחנה העבודה עצמו או בתאי הגזים במחנה הסמוך, מחנה אושוויץ בירקנאו.

שוורץ שהיה חובב ספורט, הקים באושוויץ נבחרת מתאגרפים שהתאבקו ביניהם, וכללה 40 אסירים, שכולם יהודים, מלבד שני פולנים וצ'כי. עקב התנאים הקשים, עד לצעדת המוות, נותרו בחיים 26 מהם. בין חברי הקבוצה היו המתאגרף ויקטור פרץ ונח קליגר.

== סיום המלחמה ==
לאחר פינוי מחנה אושוויץ ב-18 בינואר 1945, שוורץ יועד להיות מפקד מחנה דורה-מיטלבאו והאחראי על עבודות הכפייה במפעל "מיטלוורק" שייצר טילי V-2 וחלקים לתותח הענק V-3, אך התפקיד אויש על ידי ריכרד בר. במקום זאת, ניתן לו הפיקוד על מחנה נאצוויילר-שטרוטהוף באלזס-לורן, והוא היה אחראי על פינוי האסירים בצעדות מוות למחנה דכאו במהלך אפריל ומאי 1945.

לאחר תבוסת גרמניה הנאצית, שוורץ הורשע בפשעי מלחמה על ידי רשויות הכיבוש הצרפתיות בעיירה הגרמנית רשטאט. הוא נשפט למוות, והוצא להורג על ידי כיתת יורים ליד באדן-באדן ב-20 במרץ 1947.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי אס אס
קטגוריה:סגל מחנות אושוויץ
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1906
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1947
יהודה תובל

יהודה תובל (29 במרץ 1945 – 10 בפברואר 1985) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת השוער בקבוצות הפועל לוד והפועל ירושלים. ב-1985, במהלך מלחמת לבנון הראשונה נהרג תובל מפיצוץ מוקש בעמדה הסמוכה למטולה.

== קריירת משחק ==
יהודה תובל נולד בשם יהודה ליאון טובול באוראן שבאלג'יריה הצרפתית. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל. הוא שיחק בקבוצת הפועל לוד ובעונת 1969/1970 עבר להפועל ירושלים. בעונת 1971/1972 הגיע עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, אך הקבוצה הפסידה להפועל תל אביב 1-0 משער של שייע פייגנבוים. עונה מאוחר יותר זכתה הפועל ירושלים בגביע המדינה לשנת 1973 לאחר ניצחון 0–2 על הכח מכבי רמת גן, ותובל אשר שיחק פצוע הצטיין במשחק. בראשית שנות ה-80 חזר תובל לשחק בקבוצת הפועל לוד, ולאחר תקופה קצרה שב להפועל ירושלים.

ב-10 בפברואר 1985, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, כאשר היה תובל בשירות מילואים, הוא נהרג מפיצוץ מוקש בעמדה בה הוצב, סמוך למטולה.

תובל היה נשוי ואב לשלושה ילדים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:לוד: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל לוד
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:חללי צה"ל ברצועת הביטחון
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קטגוריה:ישראלים ילידי אלג'יריה
קטגוריה:ספורטאים שנפלו במערכות ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1985
אוניברסיאדת איזמיר (2005)

אוניברסיאדת הקיץ ה-23 נערכה באיזמיר, טורקיה ב-2005; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ותחוריות אתלטיקה וכדורגל נערכו באצטדיון אטאטורק ששופץ לקראת האירוע. במשחקים השתתפו כ-9,500 ספורטאים.

באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-14 ענפי ספורט: אתלטיקה (45 תחרויות), היאבקות (21 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (8 תחרויות) והתעמלות מכשירים (14 תחרויות)), טאקוונדו (16 תחרויות), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (2 תחרויות), סיף (12 תחרויות), קפיצה למים (12 תחרויות), קשתות (8 תחרויות), שייט (7 תחרויות) ושחייה (40 תחרויות).

סך הכול הוענקו 637 מדליות, מתוכן 65 לרוסיה. 

==אירועים מיוחדים==
===אתלטיקה===
* וילסון בוסינאי (), זכה ב-3 מדליות זהב.

===התעמלות אמנותית===
* אנה בסונובה (), זכתה ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב.
===שחייה===
* איה טרקאווה (), זכתה ב-4 מדליות, מהן 3 זהב.
* אוטיליה ינדז'ייצ'אק (), זכתה ב-3 מדליות זהב.
* מייגן ג'נדריק (), זכתה ב-3 מדליות זהב.

==טבלת המדליות (חלקית)==
{|class="wikitable sortable" style="text-align:right;"
|-
!מקום
!מדינה
!style="background:gold; width:4.5em;"|זהב
!style="background:silver; width:4.5em;"|כסף
!style="background:#cc9966; width:4.5em;"|ארד
!style="width:4.5em;"|סה"כ
|-align=center
|1||align=right|||26||16||23||65
|-align=center
|2||align=right| סין||21||16||12||49
|-align=center
|3||align=right|||18||18||20||56
|- class="sortbottom"
!colspan=2|סך הכל||197||196||244||637
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090111175326/http://www.fisu.net/site/page_492.php האתר הרשמי (מאורכב)]

2005
קטגוריה:2005 בספורט
קטגוריה:תחרויות ספורט בטורקיה
קטגוריה:איזמיר
קטגוריה:2005 בטורקיה
גלן מקווין

גלן מקווין (באנגלית: Glenn McQueen; 24 בדצמבר 1960 - 29 באוקטובר 2002) היה אנימטור קנדי שעבד בחברת PDI ובסטודיו ההנפשה פיקסאר. במהלך חייו עבד מקווין כאנימטור בסרטי ההנפשה באג לייף, צעצוע של סיפור, מכוניות, מוצאים את נמו ומפלצות בע"מ.

== ביוגרפיה ==
גלן מקווין נולד ב-24 בדצמבר 1960 בטורונטו, אונטריו, קנדה. ב-1985 סיים מקווין את לימודיו במכללה הקנדית "מכללת שרידן", לאחר שסיים את לימודיו קיבל מהמכללה מלגה וטס למכון למעבדות גרפיקה, מחשבים וטכנולוגיה שבניו יורק, שם עבד כראש מחלקת ההנפשה הממוחשבת.

ב-1991 הצטרף מקווין לחברת "PDI" ושם עבד כאנימטור במספר סרטים וסדרות טלוויזיה. ב-1994 עזב את "PDI" והצטרף לסטודיו ההנפשה "פיקסאר", במהלך עבודתו בפיקסאר פיקח על עבודת ההנפשה של סרטים רבים שהיוו את ההצלחה המוקדמת של פיקסאר כגון צעצוע של סיפור, צעצוע של סיפור 2, באג לייף ועוד.

בנוסף, מקווין שימש עד מותו כחבר באקדמיה האמריקאית לקולנוע.

=== מוות והנצחה ===
מקווין מת ממלנומה באוקטובר 2002 במהלך עבודת ההנפשה על הסרט מוצאים את נמו.

עמיתיו לפיקסאר בחרו להנציח את מקווין במספר דרכים. הסרט מוצאים את נמו שעליו עבד בימיו האחרונים הוקדש לזכרו ובמהלך הקרדיטים הופיעה מחווה למקווין. מקווין זכה לעבוד מעט על הסרט מכוניות לפני מותו וחבריו החליטו לקרוא לדמות הראשית על שמו, לייטינג מקווין. מייסד פיקסאר, ג'ון לאסיטר, אמר על מקווין לאחר מותו כי הוא "הלב והנשמה של מחלקת ההנפשה" וגם כי "גלן לא נעלם מאיתנו, הוא עדיין אצל כל אחד מאיתנו בחיים".

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

== הערות שוליים == 

קטגוריה:אנימטורים אמריקאים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1960
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2002
תנועת הבתים הקטנים

בית זעיר ב[[אורגון, ארצות הברית]]
תנועת הבתים הקטנים (אנגלית: Small House Movement), או תנועת הבתים הזעירים, היא תנועה או מגמה אדריכלית וחברתית, אשר מאמצת חיים פשוטים בבתים קטנים. שטחו של בית זעיר טיפוסי הוא בין 10 מ"ר ל-40 מ"ר.

פעילים בתנועה הציגו כמטרה חזרה לבתים ששטחם עד 1,000 רגל רבוע (כ-93 מ"ר), בדומה לשטח הבית הממוצע בארצות הברית בשנת 1950. שטח זה גדול במידה רבה משטח הדירה הממוצע במדינות רבות בעולם, ביניהן בריטניה (85 מ"ר בשנת 2013).

==רקע==
גודל הבית הממוצע בארצות הברית גדל מ-983 רגל רבועים (91.3 מטרים רבועים) ב-1950, ל-1,780 רגל רבועים (165 מ"ר) ב-1978, ול-2,479 רגל רבועים (230.3 מ"ר) ב-2007, אף על פי שמספר הנפשות הממוצע במשפחה קטן. ההסברים שהוצעו לתופעה זו הם שפע חומרי הולך וגדל, ויוקרתם של הבתים הגדולים יותר.

==היסטוריה==
שרה סוסנקה נחשבת למייסדת התנועה, בעקבות ספרה The Not So Big House שפורסם ב-1997.

ג'יי שייפר וגרגורי ג'ונסון יסדו ב-2002 את "התאחדות הבתים הקטנים". שייפר הקים את חברת טמבלוויד (Tumbleweed), אשר מציעה יותר מ-20 דגמים של בתים זעירים על גלגלים, בשטח של 12 מ"ר ומעלה. במקומות רבים בארצות הברית, הצבת הבית על גלגלים מאפשרת לעקוף תקנות בניה אשר קובעות גודל מינימלי לבית. דבי ריצ'מן הצטרפה בשנת 2011 לחברת טמבלוויד כמנהלת שיווק והחברה גם מציעה סדנאות להקמת בתים זעירים בשיטת “עשה זאת בעצמך”.

ב-2005, בעקבות הוריקן קתרינה שפגע בדרום ארצות הברית, פיתחה מריאן קוסטו את "קוטג' קתרינה" בשטח של 28.6 מ"ר, כחלופה נעימה ומכובדת יותר לקרוואנים באותו גודל ש-FEMA (הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום) סיפקה לאנשים שבתיהם נהרסו. הבתים עוררו עניין מעבר לייעודם המקורי באזורי אסון, ובארצות הברית נמכרות תוכניות וערכות להרכבה של דגמים מאוחרים יותר, בשטח גדול יותר.

כמענה לאנשים שאיבדו את בתיהם בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, הציעה תנועת הבתים הקטנים צורת דיור זולה לבנייה ולתחזוקה, וידידותית לסביבה. הבתים הזעירים לא קרצו רק לנפגעי המשבר הכלכלי, אלא גם, ואולי בעיקר, לבעלי אג’נדות סביבתיות המצויים בחיפוש מתמיד אחר צורות חיים המבוססות על עקרונות הקיימוּת. וכשהטרנד הירוק פוגש אופציה פרקטית ובעיקר חסכונית - זה בדרך כלל תופס. עקרונות תנועת הבתים הזעירים מבוססים על מוּדעות סביבתית וחברתית, מעבר לאורח חיים פשוט יותר, הסתפקות במועט ותכנון פיננסי ארוך טווח.

פרויקטים של בתים זעירים קיימים גם במדינות נוספות, בהן:
* חברת האדריכלות FKDA, ממנצ'סטר שבבריטניה, הציעה למכירה בתים מוכנים מראש בשטח של 13 או 24 מ"ר. החברה נסגרה ב-2010.
* הארכיטקט הבריטי ריצ'רד הורדן תכנן בית זעיר מוכן מראש, בצורת קובייה שצלעה באורך 2.65 מטר. השטח הוא כ-7 מ"ר. הבתים מיועדים למגורים לטווח קצר.
* חברת NOMAD הקנדית מציעה בתים זעירים ששטחם 11 מ"ר.

==ראו גם==
* דיור בר-השגה
* מבנה יביל
* מעונוע
* סירת מגורים
* קוטג'
* מלון כמוסות

==קישורים חיצוניים==

* .
* .
* .
*.
* 
* [http://thetinylife.com/what-is-the-tiny-house-movement/ What Is The Tiny House Movement] באתר האינטרנט thetinylife.com של ריאן מיטשל.
* [http://smallhousebliss.com/ אתר האינטרנט smallhousebliss.com], הסוקר מאות בתים קטנים ברחבי העולם.
* סרטה של קירסטן דירקסן, [http://www.youtube.com/watch?v=lDcVrVA4bSQ&list=PLMRx8kgwkvhKUiW-UraPBN2rlmkyH1_fC We The Tiny House People] (2012, 81 דקות), באתר YouTube.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיים פשוטים
קטגוריה:תנועות חברתיות
קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:התיישבות בת קיימא