OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אווליה צ'לבי

"ספר המסעות" מאת אווליה צ'לבי
אווליה צ'לבי (בטורקית עות'מאנית: اوليا چلبي, בטורקית מודרנית: Evliya Çelebi; 25 במרץ 1611 – 1682), הידוע גם בשם דרויש מהמד זילי הוא הנוסע העות'מאני המפורסם ביותר. סייר ברחבי האימפריה העות'מאנית והמדינות השכנות לאורך תקופה של 40 שנה.

== קורות חייו ופועלו ==
אווליה צ'לבי נולד באיסטנבול כבנו של עבד אבחזי (או אולי אבזי), אשר היה צורף בחצר הסולטאן. קיבל בילדותו חינוך מעולה ויש המשערים כי השתייך לטריקה הצופית גולשני (Gülşenî), זאת בהתבסס על הידע המעמיק שהפגין בהכרת משכנם בקהיר וכתובת שייחס לעצמו ובה נכתב "אווליה הגולשני" (Evliya-yı Gülşenî).

בשנת 1640, לאחר שסייר באיסטנבול וכתב את רשמיו על בנייניה, שווקיה, מנהגיה ואורחות חייה, החל אוויליה צ'לבי במסעו הראשון מחוץ לעיר. אוסף הרשומות אשר כתב במסעיו, מקובץ לכדי 10 כרכים ונקרא "סיאחת נאמה" (Seyâhatnâme, سياحت نامه, ספר המסעות). על אף שתאורי אווליה צ'לבי מוגזמים בדרך כלל, מהווה הספר מקור בעל ערך רב להכרת אורחות החיים והתרבות של האימפריה במאה ה-17. אווליה צ'לבי ביקר בארץ ישראל פעמיים – ב-1649 וב-1670–1671. פרקי כתביו הנוגעים לארץ ישראל תורגמו מטורקית לאנגלית ופורסמו בהמשכים ברבעון מחלקת העתיקות המנדטורית. הפרקים המתורגמים קובצו וראו אור בירושלים ב-1942 (בכותר "Evliya Tshelebi's travels in Palestine"), וב-1980 פורסמה מהדורה בהוצאת אריאל (בכותר "ארץ ישראל במאה השבע-עשרה ב של צ'לבי") ובה קטעים נבחרים מתורגמים לעברית.

הכרך הראשון של כתבי אווליה צ'לבי עוסק אך ורק באיסטנבול והאחרון בקהיר. עבודתו בעלת ערך בל יתואר בכל הקשור לתרבות הטורקית והארצות בהן הוא סייר. אולם, יש להתייחס בספקנות לתאוריו. כפי שניתן להיווכח, מגזים אווליה צ'לבי לפעמים בתיאוריו ורושם עובדות אשר אין להן בסיס. לדוגמה, בסיוריו בצפת, מעיד אווליה צ'לבי כי גרים בה בין 70,000 ל-80,000 יהודים, זאת בתקופה שבכל ארץ ישראל גרו פחות מ-10,000 יהודים. חלק מהחוקרים מייחסים את הגזמותיו לחוש ההומור שלו.

אווליה צ'לבי ידוע גם כמי שאסף דוגמאות לשוניות מכל אזור שסייר בו. בספרו מקובצים כ-30 ניבים טורקיים וכ-30 שפות אחרות. אווליה עמד על הקשר שבין מספר מילים בגרמנית ופרסית, אולם הוא לא ייחס זאת לשייכותם למשפחת הלשונות ההודו-אירופיות. רשימותיו על השפה הכורדית בצפון אנטוליה זוכות להערכה רבה בקרב בלשנים. ספרו כולל גם תעתיקים ראשוניים של שפות קווקזיות, ניבים של טסקונית וגם השריד היחיד בכתב של אוביחית מחוץ לספרות הבלשנית.

אווליה צ'לבי מת זמן מה לאחר שנת 1682. לא ידוע אם היה זה באיסטנבול או בקהיר.

==מספריו==
* צ'לבי, ארץ ישראל במאה השבע-עשרה ב של צ'לבי, הפקה מחודשת של תרגום לאנגלית מהמקור בטורקית עות'מאנית (על ידי סטפאן חנא סטפאן ממחלקת העתיקות המנדטורית בשיתוף עם ליאו אריה מאיר), כולל הקדמה ולקט קטעים מתורגמים לעברית בעריכת אלי שילר, הוצאת אריאל, 1980.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מגלי ארצות טורקים
קטגוריה:אבחזים
קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים
קטגוריה:ילידי 1611
קטגוריה:נפטרים ב-1682
ראוף יקטה ביי

ראוף יקטה ביי (Rauf Yekta Bey; 27 במרץ 1871–8 בינואר 1935) היה מוזיקאי ומוזיקולוג טורקי, שהיה אחד ממפתחי התיווי הטורקי המודרני. ביי כתב את ההתייחסות המודרנית הראשונה למוזיקה הקלאסית הטורקית בשפה מערבית בשנת 1913.

== ביוגרפיה ==
ראוף יקטה נולד באזור אקסראי\פאתיח (אנ') באיסטנבול שבטורקיה לאחמד אריף ביי. הוא נקרא מוחמד ראוף אך אימץ את השם ראוף יקטה כשם עט. ראוף יקטה דבר שלוש שפות: צרפתית, ערבית ופרסית. הוא היה פקיד ממשלתי כלשהו במועצה האימפריאלית. ראוף יקטה ביי נישא לזליחה האן ונולדו להם שני בנים ושתי בנות.

ראוף יקטה היה בין הראשונים שכתבו תאוריית מוזיקה מיקרוטונאלית. פריצת הדרך הופיעה כשכתב מאמר שכותרתו "מוזיקה טורקית".

== פטירה והנצחה ==
ראוף יקטה ביי. תמונה זו צולמה ממהדורה מיוחדת של מגזין בשם "Resimli Gazete" (עיתון התמונות) שפורסם ב[[איסטנבול בשנת 1899.]]
ראוף יקטה ביי נפטר בשנת 1935 עקב מחלת טיפואיד. לאחר מותו, רחוב נקרא על שמו. כמה שמועות מספרות שהוא היה עצוב מאוד שהמוזיקה הטורקית הוסרה מהרדיו בטורקיה בסוף שנת 1934 ומחלתו הוחמרה מסיבה זו.

==קישורים חיצוניים==
[https://islamansiklopedisi.org.tr/rauf-yekta-bey מידע על ראוף יקטה ביי באנציקלופדיה האיסלאמית]- מידע מורחב על ראוף יקטה ביי. (בטורקית)

[https://www.amazon.com/Rauf-Yekta-Bey-Suleyman-Erguner/dp/B00DG6AEOC ספר על ראוף יקטה ביי בשפה הטורקית] (קישור לרכישת הספר).

[https://soundcloud.com/safffaf/bayati-araban-saz-sem-si-rauf ביצוע ככל הנראה של יצירה מאת ראוף יקטה ביי].
ראוף יקטה ביי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתנומוזיקולוגים
קטגוריה:טורקים
קטגוריה:ילידי 1871
קטגוריה:נפטרים ב-1935
טוויסטד סיסטר

טוויסטד סיסטר (באנגלית: Twisted Sister - "אחות מעוותת") הייתה להקת הבי מטאל מניו יורק, שהתפרסמה בעיקר בזכות שני להיטיה "We're Not Gonna Take It" ו-"I Wanna Rock". הלהקה מאופיינת בסגנון הגלאם שלה, הכוללות איפור רב ותלבושות פרובוקטיביות.
== היסטוריה ==
הלהקה הוקמה בתחילת שנות ה-70, אך הפריצה שלהם החלה בשנות ה-80, אחרי מאבק ממושך בניסיון להגדיר את עצמם ואת אופי הלהקה.

בתחילת שנות ה-80 פרצה הלהקה לתודעת הציבור האמריקאי דרך MTV בעזרת שירים כמו "We're Not Gonna Take it" ו-"You Can't Stop Rock & Roll". עד אז הוציאה הלהקה שני אלבומים, אך לא זכתה לתהילה.

אלבומם השלישי שיצא ב-1984 "Stay Hungry" מכר כ-5 מיליון עותקים, מה שהביא את הלהקה לגדולה, ולהופעות חוזרות ונשנות של הקליפים שלהם בטלוויזיה. שירה המפורסם "I Wanna Rock" הפך לשיר קאלט באותה תקופה. בתקופה זו נושא עיקרי בשירי הלהקה היה קונפליקטים בין הורים לילדים, וכן ביקורת על מערכת החינוך.

שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי שנחל כישלון, הפופולריות של הלהקה ירדה, ושיריהם לא הושמעו כבעבר בשל תוכנם הלא חינוכי. אך למרות זאת הלהקה הצליחה בזכות שני הלהיטים שלה "I Wanna Rock" ו-"We're Not Gonna Take It" והמשיכה להופיע ברחבי העולם יחד עם שירים מוצלחים חדשים שהוציאו באלבומים הבאים שלהם ושירה שוב ושוב של אותם להיטים והצליחה בזכות זה עד שלבסוף ב-2016 היא התפרקה עקב מותו של המתופף איי ג'יי פרו .

== דיסקוגרפיה ==
טוויסטד סיסטר מופיעה ב[[מנצ'סטר, 2006]]
* 1982 – Under the Blade
* 1983 – You Can't Stop Rock 'n' Roll
* 1984 – Stay Hungry
* 1985 – Come Out and Play
* 1987 – Love Is For Suckers
* 1992 – Big Hits and Nasty Cuts
* 1994 – Live At Hammersmith
* 1999 – Club Daze Volume 1: The Studio Sessions
* 2001 – Club Daze Volume 2: Live In The Bars
* 2002 – The Essentials
* 2004 – Still Hungry
* 2005 – Live At Wacken: The Reunion
* 2006 – A Twisted Christmas

== קישורים חיצוניים ==

* 

*

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות מטאל
קטגוריה:להקות גלאם מטאל
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1972
תעלת סן מרטן

תעלת סן-מרטן
גשר הולכי רגל מעל תעלת סן-מרטן, ברובע העשירי של פריז
תעלת סן-מרטן (בצרפתית: Canal Saint-Martin; נהגה קאנאל סן מרטן) היא תעלת מים בפריז בירת צרפת, שאורכה 4.5 ק"מ. התעלה מקשרת בין אגן לה וילט (bassin de la Villette) ואת תעלת אורק (canal de l'Ourcq) שמעליה, ובין אגן דה ל'ארסנל (bassin de l'Arsenal), שמשמש כמעגן לסירות קיט, ומתחבר לנהר הסן.

תעלת סן-מרטן, יחד עם תעלת אורק, אגן דה לה וילט ותעלת סן-דני, מהווה את רשת התעלות הפריזאיות, שאורכה 130 קילומטר.

==היסטוריה==
תעלת סן-מרטן, שנחנכה בשנת 1825, מורכבת מתשע דלתות סכר (écluses) ומשני גשרים מסתובבים בשל חוסר איזון והבדלי גובה של 25 מטרים בין חלקיה השונים. זו תעלה קטנה שיועדה במקור להוסיף מקורות מים לעיר פריז.

בזמן המשטר הישן, לפריזאים הייתה אספקת מים חלושה, ולעיתים קרובות היו המים מזוהמים, וזאת למרות שבעיר היו בארות מים ואקוודוקטים.

בשנת 1802 החליט נפוליאון בונפרטה לתקן מצב זה, בעיקר כדי למנוע מגפות חדשות שנבעו מתנאי ההיגיינה הירודים בעיר (בעיקר מגפות דיזנטריה וכולרה). שפטל (Chaptal), מושל העיר פריז, הציע לפיכך לחזור ולבצע את מיזם ההתחברות לתעלת אורק, שמקורותיה כמאה קילומטר מצפון-מזרח לפריז, רעיון שהועלה כבר במאה ה-16. החפירות החלו במהירות יחסית, בעזרת הכסף שנכנס לקופת הקיסרות בשל מיסים חדשים שהוטלו על היין, בין השנים 1802 ל-1825.

עידן הזהב של התעלה היה במאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20, אז התנועה בה הייתה אינטנסיבית מאוד: שכן תעלת סן מרטן לא הביאה לפריז רק מים, אלא גם סחורות, אספקה (של דגנים) וחומרי בנייה שהגיעו דרכה עד לב העיר. שני הנמלים הנגישים העיקריים במסלול התעלה הם נמל דה ל'ארסנל ואגן דה לה וילט.

התחרות על דרכי המסחר, ופיתוח מסילות הרכבת פגעו והחלישו את התחבורה בנהרות מאז שנות השישים של המאה ה-19, וגרמו לירידה בתנועה בתעלות העיר, וכתוצאה מכך, להעלמות מפעלים, מחסנים ובתי מלאכה, ובעקבות זאת גם של אוכלוסיית הפועלים, לאורך תעלת סן-מרטן.

בשנות השישים של המאה ה-20 תכנן נשיא צרפת, ז'ורז' פומפידו, לסלול כביש במסלול התעלה, אך לנוכח התנגדות תושבי פריז, נאלץ לזנוח את תוכניתו.

חלקים מנתיב תעלת סן-מרטן כוסו, באזור כיכר הבסטיליה, באזור שדרות רישאר-לנואר שבין כיכר הבסטיליה ושדרות דה לה רפובליק (כוסו בשנת 1862), ובשדרות ז'ול-פרי (בשנת 1907). מספר פתחים נפערו באזורים המכוסים, כדי לאפשר למעט אור לחדור לאזורים אלו.
"מראה תעלת סן-מרטן בפריז" (Vue du canal Saint-Martin à Paris ), [[1870, מאת הצייר אלפרד סיסלי]]

באחד האזורים המכוסים נמצא אוטל די נור (hôtel du Nord) המפורסם, שמוכר הודות לסרטו של מרסל קרנה (Marcel Carné) משנת 1938, בעל אותו השם. התעלה נראית גם בסרט אמלי של הבמאי ז'אן פייר ז'ונה, שם נהנית אמלי פולאן להקפיץ אבנים על פני המים בתעלה. התעלה שמשה כנושא במספר ציורים של האמן האימפרסיוניסטי אלפרד סיסלי בהם "מראה של תעלת סן-מרטן בפריז" (Vue du canal Saint-Martin à Paris) משנת 1872 המוצג כיום במוזיאון אורסיי.

==התעלה כיום==
תעלת סן-מרטן משרתת כיום בעיקר נוסעים בסיורים תיירותיים וכמעט ואינה משמשת להעברת סחורות. היא פתוחה כ-363 ימים בשנה, ופריזאים רבים נהנים לטייל לאורך גדותיה, שמהווים כיום אזור בילוי אופנתי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.paris.fr/portail/viewmultimediadocument?multimediadocument-id=12659 מפת תעלת סן-מרטן] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פריז: תחבורה
סן מרטן
קטגוריה:הרובע העשירי של פריז
קטגוריה:פריז: גאוגרפיה
העתקה מקבילה

העתקה מקבילה של ווקטור לאורך לולאה סגורה (מ-A ל-N ל-B ובחזרה ל-A) על כדור. הזווית שבה הכיוון שלו משתנה יחסית למרחב העקום, <math>\alpha</math>, פרופורציונלית לשטח הלולאה.
העתקה מקבילה או הובלה מקבילה (באנגלית: Parallel transport)(לעיתים מכונה גם בשם הזזה מקבילית או טרנספורט מקבילי) הוא מושג בגאומטריה המתאר פעולה של גרירה של וקטור לאורך עקומה ללא שינוי אורכו או כיוונו יחסית למרחב. במרחב שטוח, הווקטור המובל יישאר זהה בגודלו וכיוונו לווקטור המקורי, בכל נקודה לאורך המסלול. במרחב עקום התוצאה עשויה להיות שונה, כתלות בעקמומיות המקומית. הזזה מקבילית משמשת על כן כאחת השיטות למדידת עקמומיות של מרחב.

באופן פורמלי, אם <math>x^\mu (\lambda)</math> עקומה על יריעה חלקה ו-<math>\vec{V} = V^{\mu} \hat{e}_\mu</math> וקטור, אזי אנו דורשים ש-<math>V</math> יישאר קבוע, כלומר: הנגזרת הקו-ואריאנטית שלו תהייה שווה לאפס. במשוואה:
:<math>\forall \nu \ : \ \nabla_{\vec{dx^\mu} / d \lambda} \vec{V} = 0</math>
או ברכיבים
:<math>\forall \nu \ : \ \frac{d V^\nu}{d \lambda} = \frac{d x^\mu}{d \lambda} \nabla_\mu V^\nu</math>

במרחב עקום, אם נבצע הזזה מקבילית של וקטור לאורך לולאה סגורה לא נקבל בסוף בהכרח את אותו וקטור שהתחלנו איתו. למעשה, ההפרש בין 2 הווקטורים נובע מעקמומיות המרחב ועבור לולאה אינפיניטסימלית הוא פרופורציונלי לטנזור העקמומיות של רימן המתאר את העקמומיות בנקודה שבתוך הלולאה. העתקות אלו יוצרות את חבורת ההולונומיה של המרחב בנקודה בה מתחילה ונגמרת הלולאה.

עקומה המבצעת הזזה מקבילית לווקטור המשיק של עצמה נקראת גאודזה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==לקריאה נוספת==
* Carmo, Manfredo Perdigão do., Differential geometry of curves and surfaces. United Kingdom: Prentice-Hall, 1976. (p. 238)

קטגוריה:גאומטריה דיפרנציאלית
יהדות אוברלנד

יהדות אוברלנד (כתיב מיושן: אויבערלאנד) הוא כינוי לקהילות היהודיות שהתקיימו בצפון-מערב ממלכת הונגריה ההיסטורית, ובאותו חבל ארץ לאחר שהועבר לצ'כוסלובקיה ולאוסטריה, מסוף המאה ה-17 ועד לשואה.

'אוברלנד', או 'הגליל העליון', הוא מונח הלקוח מן ה"טרמינולוגיה ההיסטוריוגרפית היהודית-הונגרית", ולא היה בשימוש כלל האוכלוסייה. אין להתבלבל בינו לבין 'הונגריה עלית', מונח המציין, באופן גס, את שטחי סלובקיה ורותניה הקרפטית אך לא את בורגנלנד. 

מקור המושג בהבדלים בין המהגרים היהודים לממלכה: בצפון-מזרח הונגריה התיישבו בעיקר יוצאי גליציה, ובצפון-מערב המדינה התיישבו יהודים ממוראביה ומאוסטריה. במחוזות שבתווך נאסרה התיישבות יהודים, משפסיג ועד האידו . הגבלות אלה הוסרו על ידי הפרלמנט רק ב-1840. אזור החיץ בידל בין שתי האוכלוסיות ומנע מיזוג ביניהן. המזרחים נודעו כיהודי אונטרלנד (או 'גליל תחתון'), והמערביים כיהודי אוברלנד ('גליל עליון'). המינוח נותר רווח גם לאחר הסרת הגבלות ההתיישבות. הקו הגאוגרפי שתיחם בין השתיים נמתח מהרי טאטרה לכיוון דרום-מזרח, עד קלוז'-נאפוקה. אלה שישבו בבורגנלנד, מרכז ומערב סלובקיה ומרבית מחוז אונג נמנו עם קהילות האוברלנד. הם חלקו גם ניב משותף של היידיש המערבית. קהילות הגליל העליון היוו חטיבה תרבותית נפרדת גם מהיהודים שהיגרו לאזורים דרומיים יותר במרכז הממלכה, אף על פי שאלה באו ברובם מאותן ארצות מוצא. בעוד שהאחרונים אימצו את השפה ההונגרית, תרבות החולין באוברלנד הייתה בדרך כלל גרמנית. כמו כן, הם נותרו ברובם אורתודוקסים והושפעו פחות מהנאולוגים, שהיו דומיננטיים באזורי ההגירה בדרום. הנהגתם הרבנית ישבה בפרשבורג, משכנם של החת"ם סופר ויורשיו. 

ראשוני יהודי אוברלנד הגיעו לאחר שהקיסר לאופולד הראשון גירש את יהודי אוסטריה ב-1670. המגורשים התקבלו על ידי פאול אסטרהאזי, נסיך גלנטה, שנתן להם כתב חסות ואפשר להם לייסד "שבע קהילות" בנחלותיו. יהדות אוברלנד גדלה באופן משמעותי לאחר החלת צו קיסרי שהגביל את מספר המשפחות היהודיות שניתן להן להתגורר בבוהמיה ל-8,541, ול-5,106 במוראביה. החוק נותר בתוקף, בשינויים קלים, עד 1848. מרבית היהודים שנאלצו לעזוב את הארצות הללו פנו להונגריה.

לחסידות לא הייתה השפעה באזור; זאת בניגוד לאונטרלנד, לשם חדרה בהדרגה במאה ה-19. במקרים רבים הובילו רבנים ילידי אוברלנד את ההתנגדות לתנועה בחבל השני. תושבי הגליל העליון התאפיינו במסורת ובמנהגים ייחודיים שחלקם קשורים למנהגי אשכנז במערב, כגון הנוהג ללבוש טלית לפני החתונה. 

ליהודי אוברלנד נוכחות משמעותית בקהילות החרדיות בישראל ובצפון אמריקה. חלקם הקימו קהילות שהפכו לימים לחסידיות או מעין חסידיות, כמו חסידות ערלוי, חוג חתם סופר, חסידות דושינסקיא, קהילת נייטרא, חסידות פאפא, קהילת וויען, קהילת צעהלים וקהילת קרסנה. מיהדות אוברלנד יצאו רבנים מוכרים, כגון מאיר איזנשטטר, משה שיק, אברהם שמואל בנימין סופר, הלל ליכטנשטיין ויונתן שטייף.

== קישורים חיצוניים ==
* הרב צבי יעקב אבראהאם, [http://www.daat.ac.il/daat/chinuch/mosdot/al-2.htm על הישיבות בהונגריא הנרחבה - טרנסילבניא, סלובקיא, בורגלאנד ויוגוסלביא, 1919-1944], באתר "דעת"

==הערות שוליים==

אוברלנד
סנדק (יהדות)

[[ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון משמש כסנדק בברית מילה]]
הרב [[יעקב אריה אלתר (האדמו"ר השביעי של חסידות גור) משמש כסנדק בברית מילה]]
ביהדות, סַנְדָּק (נקרא גם: בעל ברית) הוא האיש המחזיק על ברכיו את הנימול בעת ביצוע המילה (ובמקרה של נימול בוגר, תומך בו). 

==מקור המנהג==
קיימים מספר מקורות למנהג הסנדקאות בכמה מדרשים.

במדרש תהילים ("שוחר טוב", סימן לה) מבואר שהקב"ה שימש כסנדק הראשון. כאשר אברהם אבינו היה ירא למול את עצמו, הקב"ה אחזו וסייע לו, ובכך הפך לסנדק של אברהם אבינו. 

מקור מוקדם נוסף מופיע בתרגום יהונתן בן עוזיאל, הכותב על הפסוק "גם בני מכיר בן מנשה יולדו על ברכי יוסף", מבאר: בני מכיר בן מנשה כד אתילידו גזרינון יוסף". המפרש מפרש: "רוצה לומר שיוסף היה סנדק, שעל ברכי יוסף היו נימולים".

אף שההסנדקאות אינה מצווה אלא מנהג, בילקוט שמעוני מובא מדרש המייחס את הסנדקאות כמצווה כך נאמר "כל עצמותי תאמרנה, אמר דוד אני משבחך בכל אברי ומקיים בהן המצות בראשי ... ברכים, בהן אני עושה סנדיקוס לילדים בשעת מילה ופריעה. לכך נאמר כל עצמותי תאמרנה ה' מי כמוך."

לפי ספר הערוך, מקור המילה בלשון יוון ורומי ופירושה "פטרין (מלשון פטרון) ופרקליט".

== תפקיד הסנדק ==
בתלמוד הירושלמי נאמר שהסנדק הוא בחזקת שליח בית דין, ונטען שבזמן ברכה, האב עצמו צריך להחזיק בילד ולא שליח<ref></ref>. 

== חשיבות ==
המהרי”ל (מנהגים, הלכות מילה אות א), דימה את הסנדקאות להקטרת קטורת בבית המקדש. כך נאמר ברמ"א "אמרו שהסנדק דומה למקטיר קטורת, וכמו שהקטורת מביאה לעושר לכהן המקטיר אותה, כך הסנדקאות מביאה עושר לסנדק. ומטעם זה לא נותנים לאותו אדם להיות סנדק שוב ושוב, אלא מחלקים את הכבוד בין אנשים שונים, כמו שלא נתנו לכהן אחד להקטיר פעמיים קטורת, כדי לזכות את כולם בברכת העושר." 

לפי האור זרוע, יש לבחור סנדק שהוא "יהודי טוב" וטהור, כלומר צדיק. וכך הובא ברמ"א. ניתנו לכך טעמים שונים, יש שהסבירו כי אליהו הנביא נוכח בטקס הברית ולכן ראוי להושיב לידו איש צדיק וראוי. הרב מרדכי יפה כתב שהסיבה היא משום שהסנדק צריך להתפלל על התינוק. בפלא יועץ כתב טעם סגולי, שהסנדק הצדיק משפיע על נפשו של התינוק.

ישנן קהילות בהן בוחרים שני סנדקים, האחד מביא את הילד מידי הנשים אל הסנדק השני, שמחזיק אותו בשעת המילה. יש גם מקומות בהם הכבוד מחולק בין גברים רבים, שמעבירים את הילד מיד ליד. מנהג זה מכונה בקרב יהודי אשכנז "חייקעס" או "חיבוק".

בקבלה מיוחסת השפעה לזהות הסנדק על התינוק. רבי יצחק מווינה כתב בספרו "אור זרוע" .

יש נוהגים שהסנדק נותן מתנות ליולדת ולילד בהגיע הילד לגיל שנה.

==קוואטר==
ביהדות מזרח אירופה, האדם אשר מגיש את התינוק לסנדק לפני הברית מכונה "כפאטיר" או "קוואטער". הרב שמואל פנחס גלברד מציע שתי אטימולוגיות אפשריות:

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=1541 סנדק], באנציקלופדיה יהודית דעת
* שמואל פנחס גלברד, [http://www.daat.ac.il/daat/v-articles/gelbard42.pdf שער א: ברית מילה], בתוך: אוצר טעמי המנהגים, פתח תקווה: תשנ"ו
* [http://toratcha.com/?p=3895 הסנדק - דינים ומנהגים, הרב אשר זליג לנדא זצוק"ל], באתר תורתך לא שכחתי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ברית מילה
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:משפחה
קטגוריה:הורות
סאג'

הכנת [[פיתה על סאג' המונח מעל פתיליה בישראל, 1956]] 
סאג (בערבית: صاج) הוא כלי עממי להכנת פיתות, שגרסאות שונות שלו נפוצות בארצות ערב, הודו, סרי לנקה, פקיסטן ועוד. זהו משטח מתכת כבד וקעור המונח על מקור חום (גחלים או גז) ומשמש להכנת פיתות פשוטות. את הפיתות מניחים ישירות על הסאג' כשהוא חם מאוד ואופים אותן במשך דקות אחדות.
סאג'

יתרונותיו הם: פשטות הייצור; פשטות התפעול (שימוש במדורה למקור חום); שימוש שאינו דורש מיומנות; ניידות גבוהה; ניצול טוב של חום.

חסרונותיו: התוצר הוא מזון בסיסי ביותר, ותהליך האפייה יוצר עשן רב.

הסאג' חדר לתרבות הישראלית־יהודית בעשרות השנים האחרונות דרך תנועות הנוער, שם הוא מכונה בטעות "טאבון". בתנועות הנוער, הכנת הפיתות על הסאג' היא דרך לבדר ולחנך ילדים, הנהנים להכין במו ידיהם פיתות דקות ולאכול אותן מרוחות בממרח שוקולד או בלבנה.

== אחזקה ואחסון ==
קוטרו הסטנדרטי של הסאג' הוא 60 ס"מ, אך ניתן למצוא גם סאג'ים בקוטר של 40 ס"מ.

מאחר שהוא מפוייח לאחר השימוש הראשון, כדאי לשמור את הסאג' בתוך שק בד. את החלק עליו מניחים את הפיתות יש לשמן קלות לאחר השימוש למניעת החלדה. את החלק הבא במגע עם האש לא נהוג לנקות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי בישול
קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח האסייתי
קטגוריה:המטבח המרכז-אסייתי
תחנת הרכבת חוצות המפרץ

תחנת הרכבת חוצות המפרץ היא תחנת נוסעים של רכבת ישראל המשרתת את אזור חיפה והקריות, ובעיקר את אזור התעשייה במפרץ חיפה. כמו כן, בסמוך לתחנה נמצאים בתי מלאכה ומשרדים של רכבת ישראל. התחנה נמצאת על מסילת החוף של רכבת ישראל, בצמוד למרכז הקניות חוצות המפרץ, מתחם החנויות הפתוח הגדול בישראל, ובקרבת נמל התעופה חיפה, בית הספר הטכני של חיל האוויר ובתי הזיקוק בחיפה.

== היסטוריה ==
ההסכם להקמת התחנה נחתם בשנת 1998 בין רכבת ישראל ויזמי מרכז הקניות חוצות המפרץ, יולי עופר וחברת אשטרום. התחנה הוקמה על שטח של 4 דונם שבבעלותם, בעלות של 6.5 מיליון שקל, ובמימון מלא של היזמים. בנוסף, מימנו הקמת גשר להולכי רגל שמתחבר למתחם. זו הייתה התחנה השנייה שהוקמה בשיטה זו (הראשונה הייתה התחנה העוקבת מדרום - תחנת הרכבת מרכזית המפרץ). התחנה החלה בפעילותה ב-13 באוקטובר 2001 ונפתחה בטקס רשמי שלושה ימים לאחר מכן. 

בעבר שירתה את האזור תחנת הרכבת קישון, שהייתה רק נקודת עצירה (באנגלית Halt, מקום מוסכם לעצירת רכבת לצורך העלאת והורדת נוסעים, ללא רציף או מבנה תחנה). תחנת הרכבת קישון בוטלה בעקבות פתיחת תחנת הרכבת חוצות המפרץ בשל הקרבה ביניהן (קישון נמצאת כ-700 מטר בלבד מדרום לחוצות המפרץ).

ב-16 ביולי 2006, בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, שותקה תנועת הרכבות לתחנה לאחר שטיל קטיושה פגע במוסכי הרכבת בחיפה והרג שמונה מעובדי רכבת ישראל. ב-14 באוגוסט (תום המלחמה), חודשה תנועת הרכבות לתחנה.

==מבנה התחנה==
מסילה כפולה עוברת בתחנה - מסילה מזרחית (צמודה לרציף 1) לרכבות דרומה ומסילה מערבית (צמודה לרציף 2) לרכבות צפונה.

בתחנה שני רציפי צד המחוברים ביניהם במעבר תת-קרקעי. כניסה לתחנה ויציאה ממנה אפשריות רק דרך אולם הנוסעים הצמוד לרציף 1.

העיצוב החיצוני של התחנה דומה מאוד למרכז הקניות הסמוך (משבצות ריבועיות בצבעי צהוב ולבן, סככות מוקשתות בצבע אדום). הדמיון נובע מהעובדה שבעלי השליטה במרכז הקניות הם שמימנו את הקמת התחנה.
תרשים התחנה

==שירות רכבות בתחנה==
ברוב שעות היום יש שלוש רכבות בשעה לכל כיוון, מתוכן שתי רכבות ממשיכות לתל אביב ואחת מסיימת את נסיעתה בתחנת חיפה – חוף הכרמל.

== קווי אוטובוס העוברים בתחנה ==
{| class="wikitable"
|+
!קו
!מפעילה
!מסלול
!הערות נוספות
|-
|15
| rowspan="2" |אגד
|רכבת חוצות המפרץ - חוצות המפרץ - אצטדיון - קריית חיים מערבית - קריית ים, קריית ים ב - אלמוגים - קריית מוצקין, חי פארק - צומת צבר - קריית ביאליק, הקריון - דרך עכו - מרכזית הקריות
|♿
|-
|21
|רכבת חוצות המפרץ - חוצות המפרץ - קריית אתא, איקאה - זבולון - קריית אתא מרכז - גבעת אתא - קריית בנימין - נווה אברהם 
|♿
|-
|631
|קווים
|רכבת חוצות המפרץ - לב המפרץ - מחלף יגור - צומת יקנעם עילית - חריש
|
|}
*

{|
|-
| 
|-
| 
|-
|
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.rail.co.il/?page=stationinfo&stationname=1300 תחנת הרכבת חוצות המפרץ] באתר רכבת ישראל
==הערות שוליים==

קטגוריה:רובע המפרץ
חוצות המפרץ
חוצות המפרץ
נאפלם רקורדס

נאפלם רקורדס (באנגלית: Napalm Records) היא חברת תקליטים אוסטרית שמתמקדת בעיקר במוזיקת מטאל, מטאל גותי, רוק גותי ומוזיקה גותית.

בין השאר חתומות אצלה הלהקות הבאות:
* סומונינג Summoning
* אביגור Abigor
* בטאללור Battlelore
* איילסטורם Alestorm
* ליבס אייס Leave's Eyes
* אלטר ברידג' Alter Bridge
* בלפגור Belphegor
* די פרבנטן קינדר אוואס Die Verbannten Kinder Evas, 
* דרקוניאן Draconian
* פלקנבאך Falkenbach
* אייס אייג'ס Ice Ages
* לורד אוף דה לוסט Lord of the Lost
* איירון פייר Iron Fire
* קורפיקלאאני Korpiklaani
* נייטמר Nightmare
* סיבנבירגן Siebenbürgen
* טרייל אוף טירס Trail of Tears
* טיר Týr
* Vintersorg
* ולטנברנד WeltenBrand
* Van canto
* מונגרם Månegarm

היו חתומות ועזבו:
* טריסטניה Tristania
* סירניה Sirenia
* ג'יימס פוגארטי
== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.napalmrecords.com/ דף הבית]
* [http://www.youtube.com/user/napalmrecords ערוץ Napalm Records הרשמי] ביוטיוב (ובו וידאוקליפים של הלהקות החתומות בלייבל)
* חברות בת:
** [http://www.discogs.com/label/Draenor+Productions Draenor Productions]
** [http://www.discogs.com/label/Napalm+Records+America Napalm Records America]

קטגוריה:חברות תקליטים
קטגוריה:מטאל
קורנוול

קורנוול (באנגלית: Cornwall, בקורנית: Kernow) הוא מחוז בדרום-מערב אנגליה, ב, על חצי אי הנמצא ממערב לנהר תמר ולמחוז דבון, קורנוול ידוע בנופיו הפראיים, באקלימו הממוזג, ובממצאים הארכאולוגיים שהתגלו בו.

המחוז היה מיושב כבר ב, אולם תושביו היום הם צאצאי מתיישבים קלטים שהגיעו מברטאן שמעבר לתעלה. קורנוול היה המחוז האנגלי הראשון שהפך לדוכסות כאשר אדוארד השלישי העניק אותו לבנו. מאז מוענק התואר באופן אוטומטי לבנו של המונרך (ולו בלבד, ללא יכולת הורשה). "דוכס קורנוול" הוא אחד מתאריו של ויליאם, נסיך ויילס. קשריו של הנסיך עם המחוז אינם סמליים בלבד: הוא בעל קרקעות במחוז, ואף מקבל מהן הכנסה קבועה.

כאחוז אחד מתושבי המחוז מנסים לשמר את השפה הקורנית, שפה קלטית עתיקה שאחרון דובריה הילידיים נפטר בשנת 1777.

העיר היחידה במחוז, המהווה אף את מקום המנהל, היא טרורו.

שטח המחוז, כולל איי סילי, הוא 3,563 קמ"ר. אוכלוסיית המחוז 513,528 נפש, וצפיפות האוכלוסייה נמוכה יחסית לשאר אנגליה, 144 נפשות לקמ"ר.

לפי אחת האגדות, קורנוול היה המקום בו נולד המלך ארתור, ושם הקים את בירתו קאמלוט, בסיסם של אבירי השולחן העגול. בקורנוול התרחשה גם עלילת טריסטן ואיזולדה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.masa.co.il/video/קורנוול-אנגליה/ על קורנוול] באתר מסע אחר

*
קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:דרום-מערב אנגליה
קטגוריה:אזורי יופי טבעי יוצא דופן
אנג'ליקה באלאבנוב

אנג'ליקה באלאבנוב, 1917
אנג'ליקה באלאבנוב מבקרת את [[ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון במשרד ראש הממשלה בתל אביב-יפו, 1962]]

אנג'ליקה באלאבנוב (ברוסית: Анжелика Балабанова ידועה גם כבאלאבנובה, או באלאבנוף) (1878 – 25 בנובמבר 1965) הייתה מהפכנית קומוניסטית יהודייה-אוקראינית איטלקית, הידועה אף בשל השפעתה על בניטו מוסוליני בתחילת דרכו, בטרם אימץ את הפאשיזם.

== ביוגרפיה ==
באלאבנוב נולדה בעיר צ'רניגוב באוקראינה, ונחשפה לפעילות מהפכנית וקומוניסטית בעת שהייתה תלמידה באוניברסיטה החופשית של בריסל. היא התיישבה ברומא והחלה לארגן פועלים במפעלי הטקסטיל. בשנת 1900 הצטרפה למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית, והייתה מקורבת למנהיגיה כאנטוניו לבריולה ג'אסינטו מנוטי סראטי, פיליפו טוראטי ואף בניטו מוסוליני אותו הדריכה בתורת המרקסיזם. בניגוד למיתוס הרווח, מעולם לא הייתה מאהבתו של מוסוליני.

במהלך מלחמת העולם הראשונה הקצינו דעותיה לשמאל, והיא הפכה לפעילה ב"תנועת צימרוולד", אינטרנציונל קומוניסטי שהתכנס בשווייץ, והביע התנגדות למלחמה. זמן רב בילתה בשווייץ הנייטרלית, והפכה לפעילה בתנועות השמאל שם.

ב-1917 הצטרפה למפלגה הבולשביסטית ברוסיה והפכה למזכירת הקומינטרן בין השנים 1919 ל-1920. היא עבדה לצידם של לנין, ליאון טרוצקי וגריגורי זינובייב, כמו גם לצד אמה גולדמן ורבים אחרים. ב-1922 עזבה את רוסיה עקב חילוקי דעות עם הנהגת המפלגה. היא שבה לאיטליה והצטרפה לסראטי בסירובו לציית להוראות הקומינטרן.

באיטליה הנהיגה את "התנועה המקסימליסטית" (מקסימליזם הוא כלל הדרישות שאם תושגנה ניתן יהיה לומר שהושג הסוציאליזם בניגוד ל"דרישות המינימום" שהועלו על ידי ה-SPD למשל, בגרמניה, המהוות אך שלב ביניים ונועדו לפתור מצוקות מיידיות). היא המשיכה להנהיג את התנועה גם לאחר עזיבתו של סראטי, ששב לשורות הקומוניסטים. עם עליית הפאשיזם נאלצה להימלט, בתחילה לשווייץ, ולאחר מכן לפריז ומשם לניו יורק. לאחר מלחמת העולם השנייה שבה לאיטליה.

אחרי 1947 תמכה בג'וזפה סרגאט לאחר שסירב לקבל את בריתה של המפלגה הסוציאליסטית עם הקומוניסטים, והצטרפה אליו להקמת "מפלגת העובדים הסוציאליסטית", שלאחר גלגולים ושינויים היא כיום "המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית האיטלקית", מפלגת שמאל קטנה, המיוצגת בפרלמנט.

ב-1965 מתה ברומא ונקברה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.marxists.org/subject/women/authors/balabanoff/ ארכיב האינטרנט של באלאבנוב]
* [http://lists.peacelink.it/scuola/msg00104.html Uomini di Pace]
* מרתה אקלסברג, 
* 
* 

קטגוריה:יהודים איטלקים
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:קומוניסטים יהודים
קטגוריה:קומוניסטים איטלקים
קטגוריה:מהגרים לאיטליה
קטגוריה:ילידות 1878
קטגוריה:נפטרות ב-1965
סיוע אווירי קרוב

סיוע אווירי קרוב הוא שימוש בכוחות אוויריים לתקיפת כוחות ומוצבים יבשתיים וימיים וזאת כחלק מלחימה יבשתית או ימית עיקרית.

== סיוע אווירי קרוב בלוחמת יבשה ==
מסוק [[AH-64 אפאצ'י מספק סיוע אווירי קרוב לכוחות אמריקניים השטים בנהר החידקל]]
סיוע אווירי קרוב בלוחמת כוחות יבשה הוא שימוש במטוסי או מסוקי קרב במשימות תקיפת קרקע כנגד מטרות הנמצאות בקרבת כוחות ידידותיים, כסיוע לכוחות אלו ובמשולב עימם. בתפקיד זה, המטוסים והמסוקים משמשים לתכלית הדומה לזו של ארטילריה.

סיוע אווירי קרוב הוא חלק מדוקטרינת הזרועות המשולבות המודרנית. סיוע אווירי קרוב נבדל מאמנעה אווירית, השימוש במטוסים לתקיפת מטרות קרקעיות שאינן נמצאות בקרבת יחידות ידידותיות לצורך מניעת תגבור ואספקת קווי האויב הקדמיים.

במשימות סיוע אווירי קרוב נדרש תיאום מלא בין הכוחות האוויריים והקרקעיים לשם מניעת מצב של "אש כוחותינו". תיאום זה נעשה באמצעות מערכות קשר ושליטה, ואמצעי זיהוי עמית-טורף.

== סיוע אווירי בלוחמה ימית ==
סיוע אווירי בלוחמה ימית הוא ביצוע מגוון רחב של משימות סיוע לכוח הימי. הסיוע האווירי יכול לכלול הפעלת פלטפורמות שונות מאוישות (כגון מטוסים ומסוקים) ובלתי מאוישות. המשימות העיקריות הן סיור להרחבת אזור הגילוי, זיהוי מטרות, ממסור תקשורת ואף השמדת מטרות אויב, כולל בחינת תוצאות במהלך הקרב ובסיומו. הפלטפורמות יכולות להיות חלק מאמל"ח הכוח הימי או הקצאה אד הוק באופן ייחודי. 

מלחמת יום הכיפורים - שיתוף הפעולה אוויר-ים הופעל פעם יחידה בקרב פורט סעיד בפתיחת המלחמה. מפקד חיל הים עמד על כך שספינות הסער יתקפו רק לאחר הגעת המטוסים. השתתפו מטוס F-4 פנטום שהגיע לשטח והטיל נורים. אליו הצטרפו 3 מטוסי A-4 סקייהוק שתקפו בפצצות אך לא פגעו. לדעת חיל האוויר היה זה בזבוז, אך לספינות הסער היה זה בדיוק הסיוע שנדרש. ספינות הטילים המצריות עסקו בהתגוננות, פתחו במנוסה ולא נערכו לירי טילים. לאורו של הנור האחרון הטיל הF-4 פנטום את הפצצה האחרונה ופגע בספינת אוסה מצרית והשמידה. הכוונה להמשיך ולהזמין מטוסים לשלב ההסתערות נשארה בתוקף בתורת הקרב גם לאחר ההצטיידות בטילי הרפון וגבריאל ארוכי טווח וסגירת הפער בטווחי הטילים. סיוע אווירי מאפשר ניצול מקסימלי של הטווח המרבי של הטילים, מעבר לטווחי גילוי אמצעים שבידי ספינות הסער. 

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:טקטיקה צבאית
קטגוריה:תעופה צבאית
פרוזן יוגורט

פרוֹזֵן יוֹגוּרט (מאנגלית: Frozen yogurt, "יוגורט קפוא") הוא שמו של מאכל המוגש לרוב כקינוח. מאכל זה מכיל לרוב יוגורט מוקצף ומוגש קפוא, בדומה לגלידה. לרוב ניתנת למזמין אפשרות לבחור בין מרכיבים רבים את אלו שהוא רוצה שיוכנסו למנה. יוגרט קפוא יכול להכיל, בדומה ליוגורט, תרביות חיידקים שהיו פעילות לפני ההקפאה. בניגוד לגלידות השמנת הוא מכיל גם חומרים שעוזרים להקצפה.

הפרוזן יוגורט מיוצר מיוגורט, ממתיק, ג'לטין, סירופ סוכר וחומרי טעם וריח, המוקפאים במכונת גלידה. הפרוזן יוגורט קופא בטמפרטורה נמוכה יותר משל הגלידה, ובהתאם מפשיר באיטיות רבה יותר. 

בשנות ה-80 של המאה העשרים, הגיע הפרוזן יוגורט למדינות רבות ובכלל זה ישראל כיוגורט קפוא העשוי בעיקר מעירוב של פירות שונים. מיד צצו בכל פינה דוכנים אשר מכרו פרוזן יוגורט. ההיצע המוגזם עלה על הביקוש ותוך זמן קצר נעלמו רבים מדוכנים אלו. מאז, משמש סיפור הפרוזן יוגורט כמשל לאופנה חולפת. למרות זאת, עדיין בגלידריות רבות נמכר פרוזן יוגורט, אך לא כמוצר הבלעדי. 

בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 החל גל חדש של צריכת פרוזן יוגורט בארצות הברית ומדינות נוספות, בהשפעת הצלחתו של המוצר בקוריאה הדרומית. רשת פינקברי שנוסדה בקליפורניה ב-2005 הייתה מחלוצות התחייה של הענף בארצות הברית.

גם גלידה על בסיס יוגורט קפוא (פרוזן יוגורט) היא עתירת סוכר, יותר ממה שניתן להעריך על-פי הטעם שמיטשטש עם הקירור וההקפאה.

חלק מהיוגורט הקפוא מבוסס כמו גלידות רגילות על אבקה שמובאת לארץ מאיטליה המכילה מי גבינה ומיצבים צמחיים שהם סוגי עמילנים המהווים מרכיב חובה בתעשיית הגלידות והן שנותנות את המרקם החלקלק של המוצר במיוחד במכונות גלידה אמריקאית הנפוצות.

גלידות היוגורט למיניהן ובשמותיהם השונים יוצרות לעיתים רושם של מוצר בריאותי ולא משמין, אך כמות הסוכר בהן היא משמעותית ומגיעה לפי בדיקות מעבדה ל-22% סוכר. בעיה נוספת היא שלא כולן מכילות תוספת של יוגורט טבעי כפי שנדרש מהוראות יצרן האבקה מאיטליה, כך שמתקבלת גלידה פשוטה עם לכל היותר טעם דומה ליוגורט וללא יתרונותיו הבריאותיים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קינוחים קפואים
חומיות

חומית
חומיות [[טבעוניות]]
חוּמִיּוֹת או בְּרָאוּנִיז (באנגלית: Brownies, "בראון" באנגלית - "חום") הן סוג של עוגיות שוקולד הקרויות על שם צבען החום. האזכור הראשון של עוגות אלה מקורו בקטלוג רשת החנויות סירז משנת 1897.

העוגיות הן פרוסות ריבועיות שנחתכו מעוגת שוקולד נמוכה מאוד המכילה לעיתים קרובות גם אגוזים (בעיקר, אגוזי מלך), ולפעמים פצפוצי שוקולד או חמאת בוטנים. בלילת העוגה סמיכה מאוד בגלל כמויות קמח, שומן ושוקולד גדולות לעומת הביצים. במתכון המקורי הביצים אינן מוקצפות כלל. יש המצפים את החומיות בציפוי שוקולד. 

אגדה אורבנית שאין לה ראיות טוענת כי מקור עוגיות אלה בטבח ששכח להוסיף אבקת אפייה למתכון של עוגת שוקולד. לפי גרסה אחרת הומצאו החומיות במלון פאלמר האוס שבשיקגו במהלך התערוכה העולמית של שיקגו (1893) - על פי גרסה זו רצו בעלי המלון למכור עוגות שוקולד קטנות לגברות שביקרו בתערוכה על מנת שהגברות תוכלנה לאכול את העוגות במפית מבלי להתלכלך.

בארצות הברית, מולדת החומיות, נוהגים להגיש את החומיות עם גלידה או קצפת.

גרסה של החומיות הן הזהוביות (באנגלית: Blondies) הנעשות בדומה לחומיות, כאשר טעמים של קרמל או וניל ולעיתים גם רוטב מייפל מחליפים את השוקולד או את הקקאו, והן מכילות, לעיתים שוקולד לבן, או שברי אגוזים.

יש הנוהגים להכין חומיות עם חשיש, במטרה לצרוך את הסם מבלי לעשנו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://food.walla.co.il/?w=/903/638065 מתכון לחומיות] באתר וואלה
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח האמריקאי: קינוחים
קטגוריה:קינוחי שוקולד
קטגוריה:עוגיות
אדוארד צ'ך

אדוארד צ'ך (בצ'כית: Eduard Čech; 29 ביוני 1893 - 15 במרץ 1960) היה מתמטיקאי צ'כי.

תחומי המחקר שלו כללו גאומטריה דיפרנציאלית פרויקטיבית וטופולוגיה. בין פיתוחיו הידועים נמנים קוהומולוגיית צ'ך וקומפקטיפיקציית סטון-צ'ך.
== חייו ==
צ'ך נולד בבוהמיה (אז אוסטרו-הונגריה, היום צ'כיה). הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת קארל בפראג בשנת 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ובשל כך סיים את הלימודים בשנת 1918. הוא היה מורה בבתי הספר בפראג ובמקביל עבד על עבודת הדוקטורט שהשלים בשנת 1920. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שהה באיטליה ושיתף פעולה עם גווידו פוביני. בשנת 1923 הוא התחיל ללמד באוניברסיטת ברנו ובשנת 1928 התמנה לפרופסור.

בשנת 1932 פרסם ספר עם תיאור קוהומולוגיית צ'ך.

עם סיום מלחמת העולם השנייה חזר לאוניברסיטת פראג. בשנת 1947 מונה למנהל המכון המתמטי של האקדמיה הצ'כית למדעים.

החל מאותו לתקופה חזר להיות פעיל בתחום הגאומטריה הדיפרנציאלית ופרסם 17 מאמרים בנושא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קארל בפראג
קטגוריה:מתמטיקאים צ'כים
קטגוריה:טופולוגים
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:נפטרים ב-1960
דובוני גומי

גומונים וסוכריות גומי אחרות
Gummibärchen מ[[גרמניה]]
דובוני גומי (באנגלית: Gummy bears, מגרמנית: Gummibärchen) הן סוכריות גומי שאורכן כ-2 ס"מ וצורתן כצורת דוב צעצוע.

==היסטוריה==
מקורן של סוכריות אלה בגרמניה שם הם נקראו Gummibär (בגרמנית: "דב גומי") או Gummibärchen (בגרמנית: "דובוני גומי"). ממתקים אלה יוצרו לראשונה על ידי חברת האריבו מבון בשנת 1922, והפכו פופולריים בשנות ה-60 של המאה ה-20. בעקבות הצלחת דובי הגומי, החלה החברה לייצר חיות גומי נוספות. חברת טרולי החלה בשנת 1981 לייצר את "תולעי הגומי" שהפכו אף יותר פופולריות מהגומונים.

הגומונים מיוצרים בטעמים שונים ובצבעים שונים: פטל (אדום), אננס (לבן), תפוז (כתום), תות (ירוק) ולימון (צהוב).

סוכריות גומי פופולריות ביותר בארצות הברית, אולם שיא פופולריותן הגיע לאחר הפקת סדרת ההנפשה של חברת וולט דיסני – "הגומונים".

==ראו גם==
* דגים שוודיים (ממתק)

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.haribo.com/planet/sprachauswahl.html אתר רשמי של חברת האריבו] 
*[https://web.archive.org/web/20070306172955/http://www.farleysandsathers.com/Products_Trolli.htm אתר רשמי של חברת טרולי] 
* 

קטגוריה:ממתקים
קטגוריה:סוכריות גומי
בראונשווייג

מרכז העיר
בראונשווייג (בגרמנית: ; סקסונית תחתית: Brunswiek, "ברונסוויק") היא עיר עצמאית במדינת סקסוניה התחתונה שבצפון גרמניה. העיר נמצאת מצפון להרי ההארץ (Harz), לצד נהר האוקר שנשפך לים הצפוני. נכון לשנת 2021, אוכלוסיית העיר עומדת על כ־248,500 תושבים.

==היסטוריה==

תאריך הקמתה של בראונשווייג אינו ידוע בוודאות אולם משערים שנוסדה במאה ה-9. במאה ה-12 הפך הדוכס היינריך הארי את העיר לבירת מדינתו, ובנה את קתדרלת בראונשווייג.

בראונשווייג הייתה חברה בברית ערי הנזה החל מהמאה ה-13 ועד אמצע המאה ה-17. במאה ה-18 בראונשווייג הייתה מרכז תרבות בנוסף להיותה מרכז פוליטי.

רוב הזמן בראונשווייג הייתה חלק מדוכסות בעלת אותו שם, שהייתה חלק מהרייך השני החל מ-1871. לאחר מלחמת העולם הראשונה היא קיבלה חוקה רפובליקנית והייתה מדינה במסגרת רפובליקת ויימאר. לאחר מלחמת העולם השנייה מדינת בראונשווייג פורקה ונטמעה במדינה החדשה – סקסוניה התחתונה.

בראונשווייג זכתה לתהילה מפוקפקת כאשר העניקה לאדולף היטלר אזרחות גרמנית שאיפשרה לו להתמודד לרייכסטאג הגרמני ולהפוך לראש ממשלת גרמניה (Reichskanzler). היטלר התקבל לעבודה בממשלת מדינת בראונשווייג בפברואר 1932 וכך זכה לאזרחות גרמנית.

===בזמן מלחמת העולם ה-2 ולאחריה===
במהלך מלחמת העולם השנייה בראונשווייג הייתה מפקדה של תת-אזור (Untergebiet Hauptquartier) של האזור הצבאי 6. בעיר היה הבסיס של הדיוויזיה ה-31 שלקחה חלק בפלישות לפולין, לבלגיה, לצרפת ולרוסיה. כתוצאה מכך העיר נפגעה קשות במהלך ההפצצות מהאוויר של הכוחות הבריטיים-אמריקאיים. התקיפה האווירית של ה-15 באוקטובר 1944 הרסה את רוב שטח העיר העתיקה של בראונשווייג. רק הקתדרלה, ששמה שונה ל"מקדש הלאומי" (Nationale Weihestätte) על ידי הממשלה הנאצית, שרדה את ההפצצה. לאחר המלחמה שבה הקתדרלה להיות כנסייה פרוטסטנטית. חלק קטן מהמרכז העתיק של העיר שרד ועד היום הוא מקום ייחודי. שאר החלקים העתיקים שוחזרו והם נראים היום כפי שנראו לפני המלחמה.

ראש הממשלה הראשון של גרמניה המזרחית, אוטו גרוטהוול נולד בעיר.

==ערים תאומות==

עריה התאומות של בראונשווייג הן:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

*
קטגוריה:ערי הנזה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-9
טופי

טופי הוא ממתק המיוצר על ידי הרתחת דבשה או סוכר עם חמאה, חלב ולעיתים גם קמח. התערובת מחוממת לטמפרטורה של 150-160° צלזיוס, ולעיתים מוסיפים לה צימוקים. התערובת הרתוחה מוכנסת לתבניות בעלות צורות שונות. בהתאם למשך ההרתחה והטמפרטורה, משתנה מידת הדביקות והקשיות של הטופי לאחר התקררותו.

בעבר, הטופי היה סוכרייה קשה בעל טעם חזק מכיוון שהייתה מופקת מקרמל שרוף. בשנת 1980 בעיר הליפקס במפעל ממתקים של משפחה בשם מקינטוש, הטופי עובד לתצורה רכה וגמישה יותר הדומה לטופי שאנו מכירים. צורה זו זכתה לשם טופי אנגלי, והיה נהוג להוסיף לו שקדים.

== סוגי טופי שונים ==

* "חלת דבש" או "טופי ספוג" - סוג נוסף של טופי המיוצר על ידי הוספת בועות אוויר לתערובת באמצעות הוספת סודה לשתייה וחומץ לתערובת.
* "תפוח טופי" - תפוח הטבול בטופי המוחזק על מקל, ממתק נפוץ המוגש בעיקר בחג המולד או בליל כל הקדושים.

==מקור השם==
מקור השם "טופי" אינו ברור. המילה הגיעה לשפה העברית מהשפה האנגלית. לאנגלית הגיעה המילה בשנת 1825 על פי מילון אוקספורד.

ישנן מספר השערות למקור השם:

* סוכר ומולסה - יש שסוברים כי "טופי" בשפה הקריאולית הוא ערבוב של סוכר ומולסה.
* שיבוש המילה TAFIA - יש שסוברים כי המילה "טופי" מקורה באיי הודו המערביים מתוך שיבוש של המילה TAFIA שמסמלת רום עשוי מולסה שהוסיפו לממתקים ליצירת ארומה מתוקה.
* Tuffy או Toughy - יש שסוברים שמקור המילה נובע מהמילה Toughness שמשמעותה מרקם קשיח למדי, זאת בהתאם לטופי שהופק מקרמל שרוף והיה קשה ללעיסה

בישראל נהוג לכנות בשם "טופי" גם סוג אחר של סוכריות המזכירות במרקמן את הטופי, אך אין בינן לבין הטופי המקורי שום קשר. זאת מכיוון שהטופי המקורי הוא בטעם קרמל שרוף ומרקמו קשה בהרבה, בעוד שהטופי שמוכרים בישראל הוא רך גמיש ולעיס, ומשווק לרוב בטעמי פירות.

== ראו גם ==
* קרמל
* פאדג'

==לקריאה נוספת==
מקגי, הארולד, On Food and Cooking.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ממתקים
עשר הכי

"עשר הכי" היא תוכנית טלוויזיה, מבית-היוצר של זכיינית ערוץ 2, "קשת", ששודרה בשנת 2007.

==פירוט כללי==
כל פרק של התוכנית, המוגשת על ידי גדי סוקניק, מורכב מעשר כתבות דוקומנטריות הסוקרות את עשרת הישראלים המובילים בתחום מסוים.
בפאנל התוכנית משתתפים העיתונאים מיקי רוזנטל, נחמיה שטרסלר, אמנון אברמוביץ', סבר פלוצקר וגיל זאבי.

בין התוכניות שעלו לאוויר, לפי הסדר:
*עשרת האנשים הכי עשירים בישראל, שזכתה לרייטינג של 24.4%.
*עשרת האנשים הכי משפיעים בישראל
*עשר הפאדיחות הגדולות בהיסטוריה של ישראל
* עשר התעלומות הבלתי מפוענחות של המדינה
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mako.co.il/vod-index/investigating_reporting-top_10 "עשר הכי"] באתר "קשת".

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
מרגיש בבית

"מרגיש בבית" היא תוכנית ראיונות, ששודרה בערוץ 2. העונה הראשונה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית טלעד, ולאחר שזו הפסידה במכרז ב-2005, העונה השנייה שודרה במסגרת שידורי הזכיינית "קשת".

==פירוט כללי==
התוכנית "מרגיש בבית", בהנחיית חמי רודנר, מפגישה את רודנר עם אמן ישראלי אורח, מתחום המוזיקה, ויחד עמו הוא יוצא למסע לבירור מקורות ההשראה של האמן, התחנות המוזיקליות בחייו וציוני דרכו. בין האורחים בתוכנית לאורך העונות, דנה ברגר, ארקדי דוכין, נורית גלרון, מירי מסיקה, דני סנדרסון ואף גרושתו, איגי וקסמן.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות ראיונות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טלעד: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
אלגברה הומולוגית

אלגברה הומולוגית היא ענף מתמטי העוסק בחקר שיטות הומולוגיות וקוהומולוגיות בהקשרן הכללי, וגם ביישומים שלהן, בעיקר בתורת הקטגוריות, בטופולוגיה אלגברית ובתורת החוגים.

התחום החל את דרכו כהכללה וגיבוש של שיטות בטופולוגיה אלגברית. למרות שחבורות הומולוגיה וקוהומולוגיה הופיעו במתמטיקה, באופן סמוי, גם קודם לכן, האלגברה ההומולוגית הוכרה כענף עצמאי ב-1956, כאשר אנרי קרטן וסמואל אילנברג פרסמו את ספרם "Homological Algebra".

תורות קוהומולוגיות הוגדרו בענפים שונים של המתמטיקה עבור אובייקטים מתמטיים רבים, כגון מרחבים טופולוגים, אלומות, חבורות, חוגים, אלגבראות לי ואלגבראות סי-כוכב.

בין המושגים הבסיסיים בתחום: קומפלקס שרשרת וסדרה מדויקת. אחד הכלים הקלאסיים באלגברה הומולוגית הוא פונקטורים נגזרים, כגון Ext, הפונקטור הנגזר של Hom ו-Tor, הפונקטור הנגזר של פונקטור המכפלה הטנזורית.

==ראו גם==
* הומולוגיה (טופולוגיה אלגברית)
==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:אלגברה
קטגוריה:טופולוגיה אלגברית
קטגוריה:גאומטריה אלגברית
מנייריזם

[[המדונה בעלת הצוואר הארוך של פארמיג'אנינו. הצוואר המוארך, האצבעות המעוותות ותנוחת התינוק הם מאפיינים מאנייריסטים מובהקים.]]
מנייריזם (באיטלקית: Manierismo) הוא סגנון אמנותי ששלט באמנות הפלסטית בתקופת הרנסאנס (במיוחד בצפון איטליה), מסוף "שיא הרנסאנס" (בסביבות 1520) ועד תחילת הבארוק (בסביבות 1600). הסגנון המנייריסטי מתאפיין בהגזמה, בעיוות ובמלאכותיות ומושפע מפיסול רומי. האידיאל האסתטי של המנייריסטים היה יצירות וירטואוזיות שנראות קשות לביצוע, אך עם זאת נראה כאילו האמן לא השקיע בהן מאמץ. השם נגזר מהגדרתו של ג'ורג'ו וזארי את סגנונם של הציירים בדור שאחרי לאונרדו דה וינצ'י כ"מניירה מודרנה". להגדרה זו לא נלווה בתחילה טון ביקורתי. מאוחר יותר, מתוך רצון לגנות את אמני המחצית השנייה של המאה ה-16, נלווה להגדרתם כ"מנייריסטים", טון ביקורתי.

המונח מנייריזם שימש היסטוריונים גרמניים של תולדות האמנות בתחילת המאה ה-20, לקטלג אמנות איטלקית מהמאה ה-16 שלא התאימה לאסתטיקה של שיא הרנסאנס (דהיינו רציונליות והרמוניה). מאוחר יותר, החלו להשתמש במונח כדי לתאר מגוון רחב של אמנים וסגנונות מתקופות שונות (מנייריזם כמאפיין סגנוני מול מנייריזם כסגנון). עם זאת, ההגדרה למונח מנייריזם במובן הרחב היא לא חד-משמעית, ותלויה בתקופה אליה מתייחסים.

המונח מנייריזם מופיע לראשונה בספרו של ג'ורג'ו וזארי – "חייהם של האמנים" – מהמאה ה-16. כשוזארי משתמש במילה 'מניירה' הוא מתכוון ל'סגנון'. כשהוא כותב שלאמן כלשהו יש מניירה, הוא מתכוון שיש לו סגנון מושלם.

==ההיסטוריה של המנייריזם==
המנייריסטים המוקדמים התנגדו למוסכמות של שיא הרנסאנס. המיידיות והאיזון שהושגה על-ידו באסכולת אתונה של רפאל לא נראתה יותר רלוונטית או מתאימה. המנייריזם התפתח אצל התלמידים של שני מורים מהגישה הקלאסית: התלמיד של רפאל ג'וליו רומנו והתלמידים של אנדריאה דל סרטו – פונטורמו ורוסו פיורנטינו. מיכלאנג'לו הראה נטייה למנייריזם, בייחוד במסדרון לספרייה הפלורנטינית ובעיטורים על מצבת בית מדיצ'י.

האמנות המנייריסטית באיטליה, התרכזה ברומא, פירנצה ומנטובה. הציור הוונציאני, לעומת זאת, הלך בדרך שונה, אותה ניתן לראות בקריירה ארוכת השנים של טיציאן. בסוף המאה ה-15, המנייריזם פרח בחצרות האירופאיים, שם הוא משך קהל ידען בשל השימוש שלו בסמלים פרטיים והדגשת ייחודיות האמן. המנייריזם משקף נטייה גוברת של האמנות להשרות סמכות ויראת כבוד, לבדר ולחנך.

הצייר ברתולומאיוס שפרנגר', ופיטר ארסן היו בין הנציגים הבולטים של המנייריזם הצפוני.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.answers.com/mannerism מנייריזם] ב-answers.com
* 
* 
* 

קטגוריה:אסכולות באמנות
קטגוריה:סגנונות באדריכלות
קטגוריה:הרנסאנס
ספר יובל

ספר יוֹבֵל הוא ספר היוצא לאור לכבודו של מדען, איש רוח או שופט, לכבוד פרישה לגמלאות, יום הולדת 70 או נסיבות חגיגיות דומות. 
דף השער של הספר "זירת קרב", שיצא לאור בשנת [[2007]]
ספר היובל הוא אוסף של מאמרים בתחומי עשייתו של האיש שלכבודו יצא הספר לאור. המאמרים נכתבים על ידי עמיתיו ומוקיריו, וריכוזם ועריכתם נעשים על ידי מערכת המורכבת מעמיתיו. פעמים רבות ניתנת בספר היובל תמונתו של חתן השמחה, ביוגרפיה שלו, רשימה ביבליוגרפית של כתביו. לעיתים כולל הספר גם מאמר מאת חתן השמחה. 

פעמים רבות מרמז שמו של הספר, ישירות או בעקיפין, על האיש שלכבודו יצא הספר.

בהתחשב בכך שספר יובל הוא אסופה של מאמרים אקדמיים, הוא מעניין בראש ובראשונה את קוראי ספרות אקדמית בתחום זה: חוקרים וסטודנטים. לעיתים נכתב הספר כך שיפנה לקהל קוראים רחב יותר של מתעניינים בתחום. במרחב האקדמי, פרסום מאמר בתוך ספר יובל נחשב פחות מאשר פרסום בתוך כתב עת. 

חלופה לספר יובל הוא הקדשה של גיליון של כתב עת מדעי לכבודו של חתן השמחה. 

דוגמאות:
* לכבודו של מנחם גולדברג, נשיא בית הדין הארצי לעבודה יצא לאור "ספר מנחם גולדברג", ובו 19 מאמרים בתחום דיני העבודה, מאת אנשי אקדמיה, שופטים ועורכי דין העוסקים בתחום זה.
* לכבודו של פרופ' מרדכי רוטנברג מהאוניברסיטה העברית בירושלים יצא לאור הספר "החיים כמדרש - עיונים בפסיכולוגיה יהודית", ובו מאמרים מאת יורם בילו, יהודה ליבס, אדמיאל קוסמן, עדין שטיינזלץ, שלמה גיורא שוהם, משה אידל, אלי ויזל ואחרים. מאמרים אלה הם בתחומי הפסיכולוגיה והמדרש שבהם עוסק רוטנברג. הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות, שמפיצה אותו לציבור הרחב, ולא רק לאנשי האקדמיה.
* בשנת 2005 פרשה לגמלאות חוקרת הספרות, פרופ' נורית גוברין, ולכבוד זאת הוגש לה הספר "ממרכזים למרכז - ספר נורית גוברין" (בעריכת אבנר הולצמן ובהוצאת אוניברסיטת תל אביב),- אסופה נרחבת של דברי ספרות, מחקר ויצירה, בהשתתפותם של ארבעים יוצרים וחוקרים. הספר מעלה בצורה מורחבת ומגוונת את הנחות היסוד שהניחה בחקר הספרות העברית החדשה ובהוראה.
* גיליון של כתב העת The Electronic Journal of Combinatorics הוקדש לכבודו של פרופ' אביעזרי פרנקל ממכון ויצמן למדע, עם מלאת לו 70 שנה.
* לציון ארבעים שנות הוראה ומחקר של פרופ' דניאל פרידמן הוציאו עמיתיו לכבודו את "ספר דניאל - עיונים בהגותו של פרופ' דניאל פרידמן". הספר, בעריכתם של פרופ' נילי כהן ופרופ' עופר גרוסקופף, כולל 18 ממאמריו הבולטים של פרידמן, ובצד כל אחד מהם מאמר מחווה מאת חוקר משפטי בולט, שנכתב במיוחד לספר זה.
*רוני כוכב-נהב כתבה ספר על ספרי יובל של קיבוצים, ספר זה סוקר היבטי עריכה וכתיבה בספרי יובל של מקומות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:אקדמיה
סויוז TMA-10

סויוז TMA-10 (ברוסית: Союз ТМА-10) היא חללית סויוז ששוגרה ב-7 באפריל 2007 בשעה 20:30 שעון ישראל מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - ובהם צ'ארלס סימוני, תייר החלל החמישי, ששילם עבור טיסה זו כ-25 מיליון דולר.

==הצוות==
צוות המראה:
* פיודור יורצ'יחין - מפקד
* אולג קוטוב - מהנדס טיסה
* צ'ארלס סימוני - תייר החלל החמישי (שוגר בסויוז TMA-10 וחזר בסויוז TMA-9)

צוות נחיתה:
* פיודור יורצ'יחין - מפקד
* אולג קוטוב - מהנדס טיסה
* שייח מופזר שוקור - משתתף בטיסה (שוגר בסויוז TMA-11 וחזר בסויוז TMA-10)

===צוות גיבוי===
* רומן רומננקו - מפקד
* מיכאיל קוריאנקו - מהנדס טיסה

==תיאור המשימה==
חללית "סויוז TMA-10" שוגרה ב-7 באפריל 2007 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

ב-9 באפריל בוצעה עגינה בתחנת החלל. באותה עת פעלה בתחנה משלחת מס' 14 בפיקוד מייקל לופז-אלגריה. החללית הביאה איתה ציוד ומצרכים. אנשי הצוות יחד עם צוות החללית החלו בהעברת הציוד לתחנת החלל. במקביל החל תהליך העברת שליטה על תחנת החלל למשלחת מס' 15. על הטיסה היה צ'ארלס סימוני, תייר חלל אמריקאי-הונגרי. ב-21 באפריל צוות מס' 14, שפעל בתחנת החלל 6 חודשים, יחד עם צ'ארלס סימוני עזבו את תחנת החלל בחללית "סויוז TMA-9" ונחתו בכדור הארץ. סוניטה ויליאמס מארצות הברית שהייתה חברה צוות מס' 14 נותרה בתחנת החלל והצטרפה לצוות מס' 15. 

החללית "סויוז TMA-10" נותרה מחוברת לתחנת החלל הבין-לאומית כ"חללית חילוץ" למצב חירום.

ב-12 באוקטובר 2007 הגיעה לתחנת החלל החללית סויוז TMA-11 עם צוות מס' 16 בפיקוד פגי ויטסון. לאחר העברת השליטה על תחנת החלל לצוות החדש, צוות מס' 15 המקורי, יחד עם שייח מופזר שוקור ממלזיה, שהגיע עם "סויוז TMA-11", נכנסו לחללית "סויוז TMA-10" ונחתו בכדור הארץ אחרי כ-6 חודשי עבודה. בעקבות בעיה טכנית, יחידת הנחיתה ביצעה נחיתה ללא שליטה ונחתה כ-70 ק"מ מהאזור המתוכנן. הצוות סבל מעומס יתר עד 9 ג'י.

בתחנת החלל הבין לאומית נותר צוות משלחת מס' 16 שהגיע מספר ימים לפני כן בחללית סויוז TMA-11. קלייטון אנדרסון נותר בתחנת החלל וצורף למשלחת מס' 16.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tma-10.htm מידע על הטיסה]
* [https://www.russianspaceweb.com/iss_soyuztma10.html תיאור המשימה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2007 ברוסיה
זואופרקסיסקופ

אנימציה מדיסק המראה תנועת בעיטה של חמור שצויר בידי מייברידג'. הקרנה מהירה של תצלומי התנועה במקרן הזואופרקסיסקופ יצרה אשליה של תנועה.
רצף תצלומי סוס דוהר עם פרש שצילם מייברידג' בעזרת סוללת מצלמות, ומהם הרכיב סרטוני אנימציה של סוס דוהר.
זוּאוֹפְּרָקְסִיסְקוֹפּ (Zoopraxiscope) הוא מתקן מוקדם להצגת תמונות נעות. המכשיר פותח על ידי חלוץ הצילום אדוארד מויברידג' בשנת 1879, וניתן לראות בו את מקרן הסרטים הראשון. הזואופרקסיסקופ הורכב בבסיסו ממכשירים קיימים - סוגים של "צעצועים פילוסופיים" שהיו נפוצים מאז המחצית הראשונה של המאה ה-19 - בעיקרם הפנקיסטוסקופ ופנס קסם. פנס הקסם שולב עם מנגנון של שני דיסקים שנעו בכיוונים מנוגדים. דיסק אחד שקוף, עליו צוירו, ואחר-כך הודבקו, רצף תצלומי התנועה, ודיסק שני ממתכת, שחורץ בחריצים ששימשו לסירוגין כתריס שמעלים דימוי אחד וחושף את הבא אחריו. תנועת הדיסק המהירה יצרה אשליה נראית של תנועה, שהתבססה על חוסר יכולתה של העין האנושית לקלוט את הרגע המפריד את מקטעי התנועה המהירה של אובייקט, במידה שמקטעים אלו עוברים לפני העין במהירות העולה על 1/16 של השנייה. למכשיר שבנה קרא אדוארד מויברידג' תחילה זואוגירוסקופ (Zoogyroscope), אך מאוחר יותר שינה את השם לזואופרקסיסקופ. הזואופרקסיסקופ הקרין את דימויי שלבי התנועה רציפה בהקרנה שהגיע לגודל מלא של המצולמים. רצף הדימויים הסטטיים שלבי התנועה צוירו תחילה על גבי הדיסק כצלליות. סדרה מאוחרת יותר, שנוצרה בין השנים 1892-1894, השתמשה באיורי המתאר שהודפסו על גבי הדיסק באמצעות תהליכי צילום, ונצבעו ביד לאחר מכן. כמה מהדימויים המונפשים הללו מורכבים מאוד, ומראים מגוון שילובים של תנועות חייתיות ואנושיות.

מכשירו של מייברידג' היה, ככל הנראה, מקור השראה עבור תומאס אלווה אדיסון וויליאם קנדי דיקסון בפיתוח מכשיר הקינטוסקופ שלהם. דימויים מכל שבעים ואחד דיסקי הזואופרקסיסקופים ששרדו שועתקו לאחרונה בספר: (Eadweard Muybridge: The Kingston Museum Bequest (The Projection Box, 2004.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.deadmedia.org/notes/6/063.html Dead medium: Muybridge's zoopraxiscope]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
זואופרקסיסקופ
קטגוריה:טכנולוגיות תצוגה