OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
צרועה

צְרוּעָה היא דמות מקראית, אמו של ירבעם בן נבט. שמה מופיע ב. מסופר עליה כי הייתה אלמנה. על ירבעם מסופר כי היה משבט אפרים מן הצרדה: .

תרגום השבעים לספר מלכים א', י"א, לא מוסר את שמה. שם נכתב על ירבעם כי היה "אפרתי מן צררה", בן אשה אלמנה.
אולם בתרגום השבעים ישנה תוספת לפרק יב, שניצבת בכפילות לנוסח כפי שהוא מופיע בנוסח המסורה בפסוק כו, ומן הלשון היוונית ברור כי מקורה בטקסט עברי: זהות אביו של ירבעם אינה נזכרת, אך נמסר: "ושם אמו צרועה זונה".

השם צרועה הוא יחידאי במקרא. יש הטוענים כי בשמה קיים לעג מהדמיון הצלילי למילה "צרעת", וזאת מפני שירבעם היה אחראי לפילוגה של ממלכת ישראל. גם מדרש דברים רבה דורש כך: . כך גם דורשים רש"י ורבי צדוק הכהן מלובלין שכתב :.

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשים בספרי נביאים
קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:ירבעם בן נבט
קטגוריה:יהודי המאה העשירית לפנה"ס
שוד רכבת הכסף

שוד רכבת הכסף הוא מבצע של האצ"ל שנערך ב-12 בינואר 1946 סמוך לחדרה, ובו תקף הארגון רכבת שהובילה כסף שנועד לתשלום משכורות לעובדי ממשלת המנדט ושדד 35 אלף לא"י, סכום גדול ששימש למימון פעולות המחתרת.

בשנת 1942 שמע איתן לבני, קצין המבצעים של האצ"ל, על רכבת היוצאת מדי חודש מחיפה, ובה ארגזים ובהם מעטפות המשמשות לתשלום משכורות לעובדי ממשלת המנדט. הרכבת עוצרת בתחנות שבדרכה, והשלמים שברכבת מוסרים את המשכורות לעובדים. לאחר מעקב אחר פעולתה של הרכבת החליט לבני לשדוד את ארגזי הכסף בלילה שבו הם מאוחסנים בתחנת הרכבת בחיפה, ורק נוטר אחד משגיח עליהם. בתחילת 1943 יצאו שישה מאנשי האצ"ל לפעולה שבה ניסו להרדים את הנוטר באמצעות הזרמת כלורופורם לאולם שבו שהה, אך הנוטר לא נרדם והניס את התוקפים. 
בנובמבר 1945 חזר לבני לרעיון של שוד הכסף, והפעם באמצעות שוד הרכבת בעת נסיעתה. הוא פנה לשחקן הכדורגל דוד ויינברג, ששירת במשטרת הרכבות בחדרה, וביקש שידווח לו מתי רכבת הכסף יוצאת מחיפה, משום שמועד זה השתנה מחודש לחודש, ונודע רק ערב התשלום. התוכנית הייתה להפיל את קטר הרכבת באמצעות מוקשים, ואז להשתלט על הרכבת. המקום שנבחר לכך היה קטע המסילה שבין פרדס חנה לחדרה. איש האצ"ל מנדל מלצקי מונה למפקד הפעולה, ובסך הכל גויסו לפעולה 21 חברי אצ"ל, ובהם עמיחי פאגלין ומיכאל אשבל, ושבע נשים, ובהן שרה רוזנברג ומלכה יפת, שנועדו להוביל על גופן את כספי השוד לתל אביב. 

ב-11 בינואר הודיע ויינברג ללבני שלמחרת תצא רכבת הכסף לדרכה. במסילה הוטמנו מוקשים, ואנשי אצ"ל הסתתרו במרחק כמאה מטרים מהמסילה, בהמתנה לרכבת. בשעה 10:10 הופעלו המוקשים, הקטר ירד מהפסים, אך הקרונות לא נפגעו, כמתוכנן. אנשי האצ"ל השתלטו על מאבטחי הרכבת ועל השלמים, והכסף נלקח מהרכבת לשכונת נחליאל בחדרה. שם הוכנסו מעטפות הכסף לתוך גרבי משי, ואלה נכרכו סביב גופן של הנשים, שנראו עקב הכריכה כנשים בהיריון. הנשים יצאו לתל אביב במונית, באוטובוס ובאמבולנס, וכסף נוסף הועבר במכונית שבה הותקן מסתור לאחסון המעטפות. מעטפות נוספות הוכנסו לשלושה כדי חלב גדולים שנטמנו בגבעה בשכונת נחליאל. הבריטים ערכו חיפושים בשכונה, אך לא גילו דבר. מספירת הכסף ומפרסומים בעיתונות התברר שהשלל הגיע ל-35 אלף לא"י, סכום גדול באותם ימים שהספיק למימון מספר חודשים של פעילות ארגון האצ"ל.

==לקריאה נוספת==
* איתן לבני, המעמד - מבצעים ומחתרת, הוצאת עידנים, 1987, פרק שבעה-עשר: תרופה לחסרון כיס.
* יעקב חורגין, ההתקפה על רכבת הכסף (מפי המבצעים), הוצאת הדר
* אריה מליץ, התקפת רכבת הכסף, הוצאת שלח, תשי"ב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* יהודה לפידות, היום שרה הקטנה, הפרק [http://www.daat.ac.il/daat/history/hayom/3-2.htm רכבת הכסף], באתר "דעת"

קטגוריה:אצ"ל: פעולות
קטגוריה:1946 בארץ ישראל
ניסים מלכה

ניסים מלכה (נולד בשנת 1951) הוא רב, איש חינוך ופוליטיקאי ישראלי שכיהן במשך 10 שנים כראש עיריית קריית שמונה.

==ביוגרפיה==
מלכה נולד במרוקו. בגיל עשר הוא עלה עם משפחתו לישראל, בה התגורר בקריית שמונה. הוא למד בישיבה תיכונית בצפת ובישיבת הכותל. בצה"ל שירת בגדוד הנח"ל המוצנח במסלול ההסדר, ובגדוד זה השתתף במלחמת יום הכיפורים. בשירות המילואים עבר קורס קצינים.

מלכה הוסמך לרבנות בגיל 23. הוא עבד כמורה וסגן מנהל בית ספר רמב"ם בקריית שמונה. ב-1979 יצא לשליחות בוונצואלה, שם שימש רב ומורה בקהילה היהודית המקומית במשך שלוש שנים. בשובו לישראל מונה לסגן מנהל בית ספר תיכון "המתמיד" בקריית שמונה. ב-1987 מונה ליושב ראש המועצה הדתית של העיר.

ב-1998 נבחר לחבר מועצת העיר בראש רשימת המפד"ל שזכתה בשלושה מתוך 15 מושבים. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד מלכה גם לראשות העיר. רשימתו קיבלה שני מושבים מתוך 13, והוא עצמו קיבל קצת מעל 30% מהקולות בסיבוב הראשון ועלה לסיבוב השני מול ראש העיר המכהן חיים ברביבאי. בסיבוב השני קיבל מלכה פחות מ-42% מהקולות. הוא הצטרף לקואליציה של ברביבאי וכיהן כסגן ראש העיר.

מלכה עזב את המפד"ל והתמודד בראש רשימה עצמאית בבחירות ב-2008. הוא נבחר לראשות העיר בסיבוב השני. ב-2009 מונה לראש סניף הליכוד בעיר והתמודד מטעם המפלגה בבחירות ב-2013, בהן נבחר לקדנציה נוספת. ב-2014 נבחר לסגן יושב ראש מרכז השלטון המקומי.

בפברואר 2016 נחקר בחשד לשוחד, מרמה והפרת אמונים ושיבוש הליכי חקירה, בעקבות החקירה נשלח למעצר בית. באוגוסט 2018 הודיעה פרקליטות המדינה על סגירת התיק נגדו.

בבחירות לרשויות המקומיות באוקטובר 2018 קיבל מלכה קצת מעל 28% מהקולות ועלה לסיבוב השני מול אביחי שטרן, אך הפסיד בו והודח מראשות העיר.

ב-6 בספטמבר 2022 אישרה הממשלה את מינויו לנציג במועצת החמ"ד שהובא על ידי שרת החינוך יפעת שאשא ביטון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ראשי עיריית קריית שמונה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם המפד"ל
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ראשי מועצות דתיות בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:בוגרי ישיבת הכותל
קטגוריה:סגני ראשי רשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
נינה רומשקובה

נינה אפולונובנה רומשקובה-פונומריובה (ברוסית: Нина Аполлоновна Ромашкова-Пономарëва; 27 באפריל 1929 – 19 באוגוסט 2016) הייתה אתלטית סובייטית. הייתה פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956), אלופת אירופה (ברן 1954), 8 פעמים אלופת ברית המועצות (1956-1951, 1959-1958) ושיאנית עולם בזריקת דיסקוס.

הייתה לספורטאית הראשונה מברית המועצות שזכתה במדליית זהב אולימפית.

ב-19 באוגוסט 2016 נפטרה רומשקובה.

== ביוגרפיה ==
רומשקוב נולדה בסברדלובסק. בשנת 1947 החלה ללמוד בפקולטה לחינוך גופני במכון הפדגוגי שבסטברופול ושם החלה להתאמן באתלטיקה. היא התאמנה בהדרכתו של דמיטרי מרקוב ובשנת 1949 זכתה במדליית ארד באליפות ברית המועצות בזריקת דיסקוס ובשנת 1951 זכתה לראשונה במדליית זהב באליפות ברית המועצות בזריקת דיסקוס.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה רומשקובה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש של 51.42 מטר, לפני בנות ארצה יליזבתה בגריאנצבה (47.08 מטר) ושיאנית העולם נינה דומבדז'ה (46.29 מטר) ובכך הפכה לספורטאית הסובייטית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.

===שיאנית עולם===
שלושה שבועות לאחר זכייתה ההיסטורית במדליית זהב במשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה באודסה, אוקראינה ב-9 באוגוסט קבעה רומשקובה שיא עולם חדש של 53.61 מטר, שיפור לשיא העולם בן השנה ו-3 חודשים של נינה דומבדז'ה (53.37 מטר) שיא זה החזיק מעמד חודשיים ונשבר על ידי דומבדז'ה (57.04 מטר).

===אלופת אירופה===
באליפות אירופה שנערכה בברן, שווייץ בשנת 1954 זכתה רומשקובה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.02 מטר, לפני בנות ארצה אירינה בגליאקובה (45.79 מטר) וגלינה זיבינה (44.77 מטר)

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה רומשקובה במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.02 מטר, אחרי אולגה פיקוטובה מצ'כוסלובקיה שקבעה שיא אולימפי חדש של 53.69 מטר ואירינה בגליאקובה (52.54 מטר) ולא הצליחה להגן על תוארה.

באולימפיאדת רומא (1960) זכתה רומשקובה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בפעם השנייה, בשיא אולימפי חדש של 55.10 מטר, לפני בת ארצה טמרה פרס (52.59 מטר) וליה מנוליו מרומניה (52.36 מטר).

באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 1962 סיימה רומשקובה במקום שישי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.03 מטר.

באולימפיאדת טוקיו (1964) סיימה רומשקובה במקום 11 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.48 מטר.

לאחר שפרשה מספורט תחרותי עבדה רומשקובה כמאמנת אתלטיקה בקייב ואחר כך במוסקבה. נקברה בבית העלמין הצבאי הפדרלי שבמחוז מוסקבה.

== תארים והישגים ==
בשנת 1957 הוענק לרומשקובה עיטור הדגל האדום של העמל.

== שיאים אישיים ==
* זריקת דיסקוס: 56.62 מטר (1955)

== ראו גם ==

* התפתחות שיא העולם בזריקת דיסקוס 

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת הלסינקי (1952)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת טוקיו (1964)
קטגוריה:שיאניות עולם סובייטיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות סובייטיות: אתלטיקה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית סובייטיות: אתלטיקה
קטגוריה:אלופות אולימפיות: זריקת דיסקוס
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2016
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2016
Control-Alt-Delete

Control-Alt-Delete (בקיצור: Ctrl+Alt+Del) היא פקודת מחשב באמצעות המקלדת הקיימת במערכות הפעלה של מחשבי IBM PC ותואמיהם. במערכות הפעלה ישנות, כגון DOS או Windows 3.0 הביא צירוף מקשים זה לאתחול המחשב. במערכות הפעלה מודרניות יותר מוביל צירוף מקשים זה למסך תפריט המאפשר פונקציות אחדות, בהן אתחול המחשב, נעילת המחשב, יציאה מהחשבון (log off), כניסה למנהל המשימות (בחלונות) ועוד. הפקודה נעשה באמצעות המקשים בדרך כלל, אך יש פקודות מקלדת נוספות המציעות דבר זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מקשים
קטגוריה:מערכת הפעלה
מנואל ולאסקס

מנואל ולאסקס וייוורדה (בספרדית: Manuel Velázquez Villaverde; 24 בינואר 1943 - 15 בינואר 2016) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת קשר בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.

== קריירה ==
ולאסקס החל את דרכו באקדמיה של ריאל מדריד, ממנה הושאל לקבוצה אחרת בעיר - ראיו וייקאנו. לאחר שנה אחת עבר לשחק במלאגה, אותה עזב בתום שנתיים וחזר למועדון נעוריו ריאל מדריד.

בשנת 1965 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד תחת המאמן מיגל מוניוס, בה הפך לאחד השחקנים הבולטים בחבורת ה'יה-יה'. כבר בעונתו הראשונה זכה עם הקבוצה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון על פרטיזן בלגרד במשחק הגמר שנערך באצטדיון הייזל בבריסל. 

ולאסקס הפך לשחקן מוביל בריאל מדריד, בה רשם מעל 400 הופעות ב-12 עונות. בשנת 1978 עבר לשנת ניסיון בקבוצת הכדורגל של טורונטו הקנדית. בסיום אותה שנה פרש מכדורגל.

ב-15 בינואר 2016 נפטר ולאסקס.

== תארים ==
===ריאל מדריד===
* אליפות הליגה הספרדית - 1966/1967, 1967/1968, 1968/1969, 1971/1972, 1974/1975, 1975/1976
* הגביע ספרדי - 1969/1970, 1973/1974, 1974/1975
* גביע אירופה לאלופות - 1965/1966

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160118015310/http://www.realmadrid.com/sobre-el-real-madrid/el-club/historia/jugadores-de-leyenda-futbol/manuel-velazquez-villaverde-2 עמוד השחקן] באתר הרשמי של ריאל מדריד

קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:כדורגלני מאלגה
קטגוריה:כדורגלני ריאל מדריד
קטגוריה:כדורגלני טורונטו בליזארד
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:מדריד: כדורגלנים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2016
אירווינג פן

אירווינג פן (באנגלית: Irving Penn; 16 ביוני 1917 – 7 באוקטובר 2009) היה צלם אמריקאי, ידוע בעיקר בשל צילומי האופנה, הדיוקן והטבע דומם שלו. פן עבד עבור מגזין ווג ועבור חברות פרסום שונות.

==ביוגרפיה==
פן נולד למשפחה רוסיה-יהודית ממעמד הביניים. אחיו הצעיר, ארתור פן, נהיה מאוחר יותר במאי ומפיק סרטים. ב-1934 החל ללמוד בבית הספר של מוזיאון פילדלפיה לאמנות תעשייתית עד 1938, שם למד ציור, רישום וגרפיקה תחת אלכסיי ברודוביץ'. עוד בהיותו סטודנט עבד פן תחת ברודוביץ' בהרפרס בזאר שם גם פורסמו חלק מרישומיו של פן.

פן עבד במשך שנתיים כגרפיקאי עצמאי והחל לצלם באופן חובבני. ב-1940 הוא החליף את ברודוביץ' כארט דיירקטור של חברת סאקס פיפת' אווניו. פן עבד שם במשך שנה ולאחר מכן עזב כדי לצייר ולצלם במקסיקו וארצות הברית. כשחזר לניו יורק, הציע לו אלכס ליברמן משרה במחלקת האמנות של מגזין ווג. פן עבד על עיצוב המגזין, ובהמשך החל לצלם.

צילום השער הראשון של פן במגזין היה באוקטובר 1943. פן צילם למגזין לאורך כל הקריירה שלו, כשהוא מתעסק באופנה, פורטרטים וטבע דומם. בשנות ה-50 פן הקים סטודיו משלו והחל לצלם גם צילום פרסומי.

ב-1947, במהלך צילומים, פן פגש בדוגמנית השוודית ליזה פונסאגריב. הם נישאו ב-1950 וכעבור שנתיים נולד בנם הראשון, שלימים נהיה מעצב. ליזה הלכה לעולמה ב-4 בפברואר 1992. פן הלך לעולמו ב-7 באוקטובר 2009, בהיותו בן 92, בביתו במנהטן.

==עבודתו==
פן ידוע בעיקר בזכות צילומי האופנה שלו, והוא צילם מפורסמים ויוצרים חשובים, ביניהם מרתה גרהם, מרסל דושאן, פבלו פיקאסו, ג'ורג'יה או'קיף, ויסטן יו אודן, איגור סטרווינסקי ועוד. הוא צילם גם צילומים אתנוגרפיים, טבע דומם וצילומי טיולים ומסעות. הוא היה מהראשונים שצילם על רקע לבן או אפור ובכך השאיר את הרקע פשוט ונקי. הוא הרחיב את הסטודיו שלו ובנה פינות וזוויות רבות, ובכך יצר תאורה דרמטית.

צילומי הטבע דומם שלו היה מאורגנים ומסודרים בקפידה רבה, עם תשומת לב לפרטים ונפח, שהמשיכה גם להדפסת הצילומים. הוא התנסה בטכניקות הדפסה שונות ורבות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:צלמי אופנה אמריקאים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:צלמי דיוקן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2009
קטגוריה:זוכי פרס הסלבלד
קטגוריה:צלמים יהודים אמריקאים
איאד אבו עביד

איאד אבו עביד (בערבית: إياد أبو عبيد; נולד ב-31 בדצמבר 1994) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת הבלם והמגן בקבוצת בני סכנין מליגת העל ובנבחרת ישראל.

==קריירת מועדונים==
אבו עביד נולד בכפר מייסר, ישראל, למשפחה ערבית. שיחק בקבוצות הילדים של מכבי חיפה, הפועל חיפה והפועל חדרה, וכשהיה בן 14 הצטרף למחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. לקראת עונת חתם בקבוצת מכבי נתניה, ואת הופעת הבכורה שלו בקריירה ערך ב-12 באוגוסט 2014, כשפתח בהרכב הקבוצה במשחק שהסתיים בתיקו 0-0 מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. ב-13 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 להפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד. ב-13 בינואר 2015 כבש את שערו הראשון בקריירה, בהפסד 1–3 למכבי אחי נצרת במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה. ב-14 במרץ 2015 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון החוץ 3–2 מול מ.ס. אשדוד. על אף שכנער שיחק כבלם, בעונתו הראשונה בקריירה שיחק לרוב כמגן ימני, ובסך הכול ערך 31 הופעות במדי מכבי נתניה בכל המסגרות.

ב-24 ביוני 2015 חתם בקבוצת הפועל תל אביב. ב-1 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב הקבוצה בדרבי מול מכבי תל אביב במסגרת גביע הטוטו. בדקה ה-49 של המשחק כבש את שער הבכורה שלו, שהסתיים בהפסד בתוצאה 1–3. ב-26 בדצמבר 2015 הורחק לראשונה בקריירה, במשחק מול קבוצתו לשעבר מכבי נתניה. בסך הכול בעונה זו פתח בהרכב ב-33 משחקים בכל המסגרות, ושיחק לסירוגין כבלם, מגן ימני ומגן שמאלי.

ב-25 ביוני 2016 חתם לשלוש שנים בקבוצת בקבוצת מכבי חיפה, אשר שילמה עבורו 1.5 מיליון ש"ח להפועל תל אביב. את הופעת הבכורה בליגה ערך בניצחון 0–1 מול הפועל תל אביב. בסך הכל ערך 18 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, שסיימה את העונה במקום השישי בטבלה. ב-8 ביוני 2017 חתם בקבוצת עירוני קריית שמונה, ובעונת 2017/2018 ערך 22 הופעות בליגת העל. בעונת 2018/2019 כבש שני שערים ב-30 הופעות ליגה.

את עונת 2019/2020 החל בקריית שמונה, אך ב-18 בספטמבר 2019 חזר לקדנציה שנייה בהפועל תל אביב, וחתם על חוזה לעונה אחת במועדון, עם אופציה לעונה נוספת. בעונה זו כבש שער אחד בליגה ושער אחד בגביע המדינה. בעונת 2020/2021 העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו פתח בהרכב בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה.

ב-8 ביוני 2021 חתם בהפועל באר שבע לשלוש שנים.<ref></ref>

ב-26 ביוני 2024 חתם בבני סכנין לשנתיים.

== קריירה בינלאומית ==
בשנים 2015–2016 שיחק בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21. ב-26 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה, במשחק ידידות מול . את שערו היחיד במדי הנבחרת הצעירה כבש ב-7 ביוני 2015, בניצחון 4–0 מול במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות, ובסך הכל ערך שמונה הופעות במדי הנבחרת הצעירה.

ב-27 באוגוסט 2021 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת, על-ידי המאמן האוסטרי וילי רוטנשטיינר, לקראת המשך משחקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 (אופ"א). ב-1 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה בבוגרים של נבחרת ישראל, בניצחון החוץ 4–0 מול , כשנכנס כמחליף בדקה ה-84.

== תארים ==
הפועל באר שבע
* גביע המדינה: 2021/2022
* אלוף האלופים: 2022

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני בית"ר טוברוק
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלנים ערבים ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:מועצה אזורית מנשה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1994
Komm, du süße Todesstunde, רי"ב 161

Komm, du süße Todesstunde (בעברית: בואי, שעת המוות המתוקה), רי"ב 161, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בוויימאר. הוא ביצע אותה לראשונה כנראה ב-27 בספטמבר 1716, לכבוד יום ראשון ה-16 שלאחר חג השילוש הקדוש.

==היסטוריה ומילים==
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. אין ודאות לשנה המדויקת בה ביצע אותה באך. הטקסט פורסם על ידי סלומון פרנק ב-1715 ומקובל שבאך השתמש בו ליום ראשון ה-16 שלאחר חג השילוש הקדוש. עם זאת ידוע שב-1715 שרר במועד זה אבל בחצר הדוכס בגלל מות בן אחיו של הדוכס וכל מוזיקה לא נוגנה. לכן, מעריכים בדרך כלל שבאך אמנם הלחין אותה אז, אך ביצועה היה באותו מועד בשנה שלאחריה. כך, שיטת זוואנג שממספרת את הקנטטות על פי סדר הלחנתן, ממקמת את הקנטטה לאחר רי"ב 185 שהולחנה ובוצעה ביולי 1715. אלפרד דירר סבור שקנטטה זו הייתה השנייה שביצע ב-1716 לאחר רי"ב 155.

סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל האפסים ואת סיפור החייאת בן האלמנה המת מהבשורה על-פי לוקאס. הלברית נכתבה כאמור על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לרוב הקנטטות של באך בתקופה זו. הטקסט מתייחס בציפייה אל המוות, מכיוון שלאחריו תיפגש הנשמה עם ישו. הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב כריסטוף קנול (Christoph Knoll), משורר גרמני בן המאה ה-16.

בדומה לחלק מהקנטטות שלו מתקופה זו, באך ביצע אותה שוב בעת שעבד בלייפציג, כנראה ב-1735 או מאוחר יותר, גם לחג הקנדלמאס.

הקנטטה פורסמה לראשונה ב-1887 בכרך 33 של "חברת באך", שפרסמה את כל יצירותיו בין השנים 1850-1900.

==מבנה והרכב מוזיקלי==
הקנטטה נכתבה לשני סולנים, אלט וטנור ולמקהלה בת ארבעה קולות. התזמורת כוללת שתי חליליות, שני כינורות, ויולה, עוגב ובאסו קונטינואו. ככל הקנטטות שלו בשנה הקודמת, גם הנוכחית מורכבת מאריה ורצ'יטטיב לסירוגין, והסיום הוא כורל. לקנטטה שישה חלקים:

{| class="wikitable"
|-
| אריה לאלט || Komm, du süße Todesstunde || (בואי, שעת המוות המתוקה)
|-
| רצ'יטטיב לטנור || Welt, deine Lust ist Last || (עולם, תענוגותיך רב משקלם)
|-
| אריה לטנור || Mein Verlangen || (מאוד אשתוקק)
|-
| רצ'יטטיב לאלט || Der Schluss ist schon gemacht || (ההחלטה כבר התקבלה)
|-
| מקהלה || Wenn es meines Gottes Wille || (אם זה רצון אלהי)
|-
| כורל למקהלה || Der Leib zwar in der Erden || (גם אם הגוף באדמה)
|}

==הקלטות==
היצירה הוקלטה כ-29 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1981), טון קופמן (ב-1995), מסאקי סוזוקי (ב-1997) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bach-cantatas.com/BWV161.htm פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך]
* [http://www.bach-cantatas.com/Texts/BWV161-Heb1.htm טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
קבוע הופכיי מספרי פיבונאצ'י

במתמטיקה, מספר פיבונאצ'י ההופכי, המסומן באות ψ, הוא הסכום של כל המספרים ההופכיים של מספרי פיבונאצ'י:
:<math>\psi = \sum_{k=1}^{\infty} \frac{1}{F_k} = \frac{1}{1} + \frac{1}{1} + \frac{1}{2} + \frac{1}{3} + \frac{1}{5} + \frac{1}{8} + \frac{1}{13} + \frac{1}{21} + \cdots.</math>
על פי תנאי ההתכנסות של קושי, הטור מתכנס למספר. המספר הוא בערך:
:<math>\psi = 3.359885666243177553172011302918927179688905133732\dots .</math> 
ביל גוספר מצא אלגוריתם לקירוב מהיר של המספר אשר מספקת <math>O(k^2)</math> ספרות (משום שסדרת פיבונאצ'י מביא <math>O(k)</math> ערכים עבור k ערכים). המספר הוא אי רציונלי. עובדה זו הושערה על ידי פאול ארדש ורונלד גראהם והוכחה בשנת 1989 על ידי ריצ'רד אנדרה-ג'ננין. השבר משולב של המספר הוא:
: <math>\psi =[3;2,1,3,1,1,13,2,3,3,2,1,1,6,3,2,4,362,2,4,8,6,30,50,1,6,3,3,2,7,2,3,1,3,2, \dots ] \!\, . </math> 
למספר קשור ליחס הזהב וניתן להגדיר את מספר פיבונאצ'י ההופכי על פי הטור הבא:
:<math>\psi = \sqrt 5 \sum_{n=1}^{\infty} \frac{1} </math>
כאשר <math>\ \phi </math>זה יחס הזהב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:סדרת פיבונאצ'י
קטגוריה:קבועים מתמטיים
ביזוי דגל

שריפת [[דגל ארצות הברית]]
השחתת דגל היא פעולה שמטרתה הפגנה של בוז, שנאה או מחאה כלפי המדינה או הארגון שדגלו מושחת. דרכים נפוצות להשחתת דגל היא שריפת הדגל, דריכה על הדגל או עשיית צרכים עליו.

איסור על ביזוי הדגל קיים במדינות רבות, ובהן ישראל. בארצות הברית קבע בית המשפט העליון של ארצות הברית שהשחתת דגל נכללת בחופש הביטוי המוגן בהתאם לתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית, ולכן השלטון אינו רשאי למנוע אותה.

==בישראל==
בישראל קובע חוק הדגל, הסמל והמנון המדינה: "הפוגע בכבוד דגל המדינה או בכבוד סמל המדינה, או גורם לפגיעה בכבודו, או משתמש בו באופן שיש בו כדי לפגוע בכבודו, דינו – מאסר עד שלוש שנים או כפל הקנס האמור בסעיף 61(א)(2) לחוק העונשין, התשל"ז-1977 או שני הענשים כאחד". בנוסף לכך, בסעיף 3ב לחוק יסודות התקציב ניתנה לשר האוצר סמכות שלא להעביר לגוף מתוקצב וגוף נתמך כספים שהובטחו להם בתקציב המדינה, כאשר הגוף הוציא הוצאה לשם "מעשה של השחתה או ביזוי פיזי הפוגע בכבוד דגל המדינה או סמל המדינה".

איסורים הקבועים בחוק הדגל, הסמל והמנון המדינה נדונו בפסקי דין אחדים:
* בספטמבר 1968 דן השופט כתיילי שני צעירים ערבים לשלושה חודשי מאסר על ביזוי הדגל, לאחר שנקבע שקרעו את הדגל ביום העצמאות בכפר כנא.
* חיים מילר, סגן ראש עיריית ירושלים, כינה, בראיון רדיו ב-31 באוגוסט 1996, את דגל המדינה "מקל עם סמרטוט של כחול לבן עליו". עקב כך פנה עו"ד תיאודור אורין ליועץ המשפטי לממשלה בדרישה להעמיד לדין את מילר, על פגיעה בכבוד הדגל. משדחה היועץ המשפטי לממשלה פנייה זו בנימוק של חוסר עניין לציבור, הגיש עו"ד אורין עתירה לבג"ץ, אך זו נדחתה, לאחר שמילר התנצל על דבריו.
* לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה פסל יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט מישאל חשין, תשדיר בחירות של "חרות - התנועה הלאומית", שבו נראה דגל ישראל מתנופף מעל משכן הכנסת, והופך בהדרגה מדגל ישראל לדגל פלסטין, בנימוק של פגיעה בכבוד הדגל. בעתירה לבג"ץ לביטול הפסילה עלו סוגיות של ביזוי הדגל לעומת חופש הביטוי, והיא נדחתה ברוב דעות בנימוק שלא נמצאה עילה מספקת להתערבות בהחלטה של יו"ר ועדת הבחירות.

==ראו גם==
* פרוטוקול הדגל
* השחתת הקוראן

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דגלים
קטגוריה:פשעים
קטגוריה:הפרות סדר
קטגוריה:חופש הביטוי
קטגוריה:חופש הביטוי בישראל
משינוסטרויניה

משינוסטרויניה הוא כינויו של איגוד המחקר המדעי לבניית מכונות (ברוסית: Научно-производственное объединение машиностроения), גוף מחקר המפתח ומייצר טילי שיוט, לוויינים ורכיבי חלל, הפועל ברוסיה. מרכזי המחקר ומשרדי החברה נמצאים בעיר ראוטוב שבמחוז מוסקבה.

החברה התפתחה מ"משרד התכנון מספר 52", משרדו של ולדימיר צ'לומיי שהיה אחראי על מיזמי חלל בברית המועצות והתחרה מול משרד התכנון של סרגיי קורוליוב. כיום זהו תאגיד פרטי בבעלות הממשלה הפדרלית באמצעות החברה לחימוש בטילים טקטיים.

משרד התכנון מס' 52 הוקם בשנת 1944 בהנהלת מהנדס החלל ולדימיר צ'לומיי, כמפעל לבניית מטוסים ללא טייס ועם חלוף הזמן החל לעבוד על פיתוח לוויינים וטילי שיגור שונים. החברה אחראית לפיתוח טילי שיוט, טילים אסטרטגיים וטילים נושאי רכיבים לחלל כמו גם מערכות חלל לווייניות.

לאחר פטירת ולדימיר צ'לומיי במשך שנים רבות המשרד נוהל על ידי גרברט יפרמוב.

החברה מפתח טיל מתקדם בשיתוף פעולה עם ברהמוס אירוספייס מהודו.
==פרויקטים מרכזיים ==
*פיתוח מטוסים ללא טייס: 16Х, 10Х;
*פיתוח טילי שיוט: P-5, P-5D, P-6, P-35 ,P-70, P-120, P-500, P-700, ZM-25;
*טילים נגד אוניות: BrahMos, P-800;
*טילים בין־יבשתיים: UR-100 מדגמים שונים, UTTKh, UR-200;
*משגרים: UR500, UR-700, סטרלה;
*פיתוח לוויינים ורכיבי חלל: תחנות חלל כחלק של תוכנית סאליוט וחללית TKS, קונדור, מערכת הגנה IS, LK-1, LK-700;
* פיתוח טיל שגא-קולי צירקון 3M22

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תעשיית החלל הרוסית
קטגוריה:חברות חלל
קטגוריה:גופים רוסים שהוטלו עליהם סנקציות של מחלקת האוצר של ארצות הברית
דפנה לוינסון-זמיר

דפנה לוינסון-זמיר (נולדה ב-9 בפברואר 1963) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. במרץ 2019 נבחרה לדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית עד לסיום תפקידה ב-2022. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה..

==ביוגרפיה==
לוינסון-זמיר סיימה לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בהצטיינות (1986), ודוקטורט בהצטיינות יתרה (1994) בהדרכתו של פרופ' יהושע ויסמן. הייתה מתמחה של שופט בית המשפט העליון דב לוין. זכתה בפרסים רבים, כולל פרס נשיא האוניברסיטה העברית לחוקר צעיר מצטיין, מלגת פולברייט ומלגת רוטשילד. התארחה כחוקרת באוניברסיטת ייל, כפרופסור אורחת באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטת ג'ורג'טאון ובמרכז ללימודים משפטיים מעבריים בלונדון.

בשנת 1994 הצטרפה לסגל הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית. בשנת 1999 הועלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2004 הועלתה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2009 לדרגת פרופסור מן המניין.

תחומי התמחותה כוללים דיני קניין, דיני תכנון ובנייה, אתיקה נורמטיבית, כלכלה ומשפט וניתוח התנהגותי של כלכלה ומשפט. היא ראש בקתדרה לדיני הסביבה ע"ש לואיס מרשל.

כתבה שלושה ספרים ופרסמה עשרות מאמרים ופרקים בספרים. פרסומיה נכללו בכתבי העת של אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת ניו-יורק, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת טקסס ואוניברסיטת קורנל.

לוינסון-זמיר חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.<ref>"[https://www.lawprofsforum.org/about מי אנחנו]", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.</ref>

דפנה לוינסון-זמיר נשואה לפרופ' איל זמיר, אם לשתי בנות ומתגוררת בירושלים.

== ספרים ==
* עדה בר-שירה, הפרת חובה חקוקה (מהד' ב מאת דפנה לוינסון-זמיר), המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי על שם הרי סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים 1989.
* פגיעות במקרקעין על ידי רשויות התכנון: שאינן מזכות בפיצוי, האוניברסיטה העברית בירושלים, 1994.
* The Psychology of Property Law (with Stephanie Stern), NYU Press 2019

==קישורים חיצוניים==
* [https://law.huji.ac.il/people/דפנה-לוינסון-זמיר דפנה לוינסון-זמיר] באתר האוניברסיטה העברית בירושלים

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:חוקרות משפט ישראליות
קטגוריה:חוקרי משפט ישראלים
קטגוריה:בוגרות תוכנית פולברייט ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1963
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
מערכות המידע הלווייניות רשטניוב

מערכת הניווט [[גלונאס, שפותחה על ידי חברת רשטניוב]]
חברת מערכות המידע הלווייניות על שם מיכאיל רשטניוב (ברוסית: Информационные спутниковые системы имени академика М. Ф. Решетнёва) היא חברה מובילה לפיתוח לוויינים ברוסיה, האחראית לפיתוח לוויני תקשורת, ניווט וגאודזיה. שני שלישים מכלל הלוויינים הרוסיים הנמצאים בחלל הם מתוצרת החברה. זוהי יצרנית הלוויינים הגדולה ברוסיה והקבלנית הראשית בתוכנית GLONASS. החברה מייצרת, בין היתר, את סדרת לווייני התקשורת אקספרס (Ekspress). החברה נמצאת בז'לזנוגורסק במחוז קרסנויארסק והיא מעסיקה כ־8,500 עובדים.

החברה הוקמה ב־4 ביוני 1959, על פי צו הוועדה הלאומית לטכנולוגיה צבאית, כסניף מס' 2 של המשרד לתכנון ניסויי מספר 1. חלק ממפעלי המשרד שוכנו בעיר קרסנויארסק־26 (כיום ז'לזנוגורסק). בראש הסניף עמד האקדמאי מיכאיל רשטניוב שעסק בפיתוח לווייני חלל. החל משנת 1961 נודע הסניף כמשרד לתכנון ניסויי מספר 10 (ОКБ-10).

בנובמבר 1962 פיתחה החברה לוויינים קטנים בסיוע משרד התכנון מספר 586 של מיכאיל יאנגל והחל מ־1964 החלה בפיתוח משגרי "קוסמוס" ופיתוח לוויינים באותו שם. החברה התפתחה מאז והפכה לאחת מהחברות העיקריות בתעשיית החלל הרוסית.

בשנות ה־90 החברה הופרטה, ובמרץ 2008 היא שינתה את שמה ל"חברת מערכות החלל הלווייניות" כאשר 25% ממניותיה הם בבעלות ישירה של ממשלת רוסיה והיתר נמצא בבעלות חברות ממשלתיות שונות.

==פרויקטים==
* מערכת הניווט הלוויינית גלונאס
* לווייני קוסמוס
* לוויני התקשורת רדוגה, אקרן, גוריזונט, אקספרס (Ekspress)
* לווייני סטרלה
* לווייני תקשורת מולניה
* הלווין עמוס 5

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תעשיית החלל הרוסית
קטגוריה:חברות חלל
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנויארסק
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל

דגמי משגרי האנגרה
משגר הפרוטון
מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל (ברוסית: Государственный космический научно-производственный центр имени М. В. Хруничева) הוא חברה רוסית לייצור משגרי לוויינים וחלליות והיצרנית העיקרית של משגרי הפרוטון

==היסטוריה==
החברה מאגדת תחת קורת גג אחת את כל החברות העוסקות בפיתוח וייצור משגרים ברוסיה ומחזיקה סניף מחקר בקוסמודרום בייקונור. חרוניצ'ב חברה בהתאחדות הבינלאומית למשתתפים בפעילות חללית (IAoSAP).

החברה התפתחה מתוך מפעל 2 של חברת רוסו־באלט משנת 1916, בשנת 1921 הוקם המפעל הממלכתי לייצור כלי רכב משוריינים ושנה לאחר מכן יוצרו 5 רכבי פרומברון של מפעלי רוסו־באלט.

בשנת 1925 החלה החברה בייצור מטוסים וייצרה מספר מטוסי ביון סובייטיים. בשנת 1941 הועברו המפעלים ממוסקבה לקאזאן ואולם בהמשך השנה חזרו למוסקבה.

בשנת 1960 הוקם משרד התכנון מס' 23 לייצור משגרי חלל ופעל בשיתוף פעולה עם משרד התכנון מס' 52. בשנת 1961 המפעל החל להיקרא מפעל בניית המכונות על שם מיכאיל חרוניצ'ב, השר לענייני תעשייה אווירית.

בשנות ה־70 הוקם בשיתוף פעולה עם משרד התכנון 52, משרד התכנון סאליוט ובשנים 1981–1988 היה חלק מתאגיד הטילים והחלל אנרגיה עד שהפך לחברה עצמאית. במרכז היו מיוצרים טילים בליסטיים מדגם "UR-100" שפותחו על ידי משרד תכנון זה.

ביוני 1993 הוקם המרכז הממלכתי למחקר חלל על שם חרוניצ'ב. מאז 1995, החברה שיתפה פעולה עם חברת לוקהיד מרטין במיזמי שירותי שיגור בינלאומיים כחלק מהמיזם המשותף לוקהיד־חרוניצ'ב־אנרגיה. החברה שיתפה פעולה עם חברות זרות כדי להבטיח תזרים מזומנים איתן לקופותיה. ב־15 באפריל 1993 חרוניצ'ב יצרה את מיזם לוקהיד־חרוניצ'ב־אנרגיה, שהיה מיזם משותף עם חברת לוקהיד מרטין האמריקנית. בשנת 1995, בעקבות המיזוג של לוקהיד מרטין ומרייטה, המיזם הפך לשירותי שיגור בינלאומיים (ILS). המיזם משותף היה אחראי על שיגורי טילי הפרוטון וטילי האטלס האמריקניים. ארצות הברית אפשרה את שיגורו והפצתו של טיל הפרוטון בשוק הבינלאומי, אף שהציגה מכסה מוגבלת על מנת להגן על שוק השיגורים "מהצפת השוק במוצרי חלל רוסיים". למרות זאת, הפרוטון, שנבנה על ידי חרוניצ'ב, היה מוצלח מאוד ועד סוף שנת 2000 הרוויח חוזים בשווי של מעל 1.5 מיליארד דולר.

מאז 2006 החברה משתפת פעולה עם קוריאה הדרומית בבניית מרכז החלל נרו, נרו 1 ומשגר הטילים הדרום קוריאני KSLV.

בשנת 2007 בחברה שולב מפעל "פוליוט" כחברת בת.

בשנת 2019 החלה בנייתו של מרכז חלל לאומי, במתחם מרכז חרוניצ'ב.

==פרויקטים==
* הפרוטון
* נרו 1
* אנגרה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוסקוסמוס: חברות
מידלנד (טקסס)

מידלנד (באנגלית: Midland) היא עיר במחוז מידלנד שבמדינת טקסס שבארצות הברית וממוקמת באזור הדרומי של המישורים הגדולים הנמצאים במערבה של טקסס. על פי מפקד האוכלוסין של 2010 בארצות הברית, אוכלוסיית העיר מנתה 111,147 תושבים, ולפי הערכות בשנת 2013 היו בה 123,933 תושבים, מה שהפך אותה לעיר ה-25 בגודלה מבחינת אוכלוסייה בטקסס.

==היסטוריה==
בניין בנק אוף אמריקה, הבניין הגבוה ביותר במידלנד

מידלנד הוקמה בשנת 1881 כתחנת ביניים במסילת הרכבת של טקסס והאזור הפסיפי. העיר קיבלה את שמה עקב מיקומה באמצע הדרך בין פורט וורת' לאל פאסו, אך כיוון שהיו כבר ערים בטקסס שנקראו "מידווי" (מאנגלית: אמצע הדרך), הוחלט לקרוא לה בשמה "מידלנד" (מאנגלית: אמצע הארץ). מידלנד הפכה לבירת מחוז מידלנד עם הקמת המחוז בשנת 1885 והיפרדותו ממחוז טום גריין. עד 1890 הפכה העיר לאחד מהמרכזים למשלוח בקר החשובים באזור ומנתה מספר מוערך של כ-600 תושבים.

בצורת ממושכת ושקיעתה של הכלכלה החקלאית גרמו לדעיכתה של העיר ולעזיבתם של תושבים רבים בתחילת העשור השני של המאה ה-20. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 חלה תפנית במצבה של העיר עם גילוי שדות נפט באזור, והעיר הפכה למרכז המנהלי העיקרי של שדות הנפט במערב טקסס. במהלך מלחמת העולם השנייה הבסיס הצבאי במידלנד היה לבסיס אימון התותחנים הגדול במדינה. תקופת צמיחה משמעותית נוספת חלה אחרי מלחמת העולם השנייה עם גילוי ופיתוח שדות נפט נוספים באזור. כיום שדות המשאבים הטבעיים באזור מספקים כחמישית מסך תפוקת הגז הטבעי והנפט במדינה.

כיום, כלכלת מידלנד עדיין מבוססת בעיקר על נפט אך גם משמשת כמרכז אזורי של טלקומוניקציה והפצה. העיר ידועה בקו הרקיע הגבוה שלה ומכונה "העיר הגבוהה", עקב בניינים גבוהים רבים שנבנו בה בתקופות גילויי הנפט באזור.

==גאוגרפיה==
העיר ממוקמת באגן הפרמיאני שבמישורים הגדולים של מערב טקסס. האקלים במידלנד הוא אקלים צחיח למחצה הכולל קיץ ארוך וחם וחורף קצר.

==דמוגרפיה==
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, התגוררו בעיר 111,149 תושבים, 41,268 משקי בית ו-32,607 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 550.6 נפש לקמ"ר. היו בעיר 47,562 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 231 דירות לקמ"ר. האוכלוסייה בעיר התחלקה ל-75.51% לבנים, 8.37% שחורים, 0.63% אינדיאנים, 1.01% אסיאתים, 12.49% מגזעים אחרים ו-1.96% משני גזעים או יותר.

בשנת 2000, ההכנסה החציונית למשק בית עמדה על כ-39,320 דולרים ו-48,290 דולרים למשפחה. בשנת 2007 ההכנסה הממוצעת לנפש הייתה 52,294 דולרים. בשנת 2000, 12.9% מהתושבים היו מתחת לקו העוני.

בשנת 2014, דירג המגזין פורבס את העיר, כעיר השנייה הכי צומחת מבין הערים הקטנות בארצות הברית.

==כלכלה==
נכון לשנת 2014, בעיר אחוז הלא-מועסקים הנמוך ביותר בארצות הברית ועמד על כ-2.3%.

===מרכזי התעסוקה הגדולים===
על פי הדו"ח הפיננסי שנתי מקיף של העיר משנת 2013, המעסיקים הגדולים ביותר בעיר היו:

{| class="wikitable"
|-
! # !! מעסיק !! מועסקים
|-
| 1 || בית הספר האזורי של מידלנד || 2,919
|-
| 2 || Dawson Geophysical || 1,244
|-
| 3 || בית החולים והמרכז הרפואי של מידלנד || 1,670
|-
| 4 || וולמרט || 950
|-
| 5 || עיריית מידלנד || 880
|-
| 6 || מכללת מידלנד || 735
|-
| 7 || Baker Hughes || 600
|-
| 8 || Warren Equipment Companies || 597
|-
| 9 || מחוז מידלנד || 541
|-
| 10 || Concho Resources || 509
|}

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:טקסס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1881
לאבוצ'קין

La-9, שפותח על ידי החברה]]
דגם גשושית החלל [[פובוס-גרונט, שפותח על ידי החברה]]
לאבוצ'קין או רשמית איגוד המחקר המדעי ע"ש סמיון לאבוצ'קין («Научно-производственное объединение им. С. А. Лавочкина») היא החברה המובילה ברוסיה לפיתוח גשושיות חלל. החברה הייתה אחראית לפיתוח פובוס-גרונט, שהיה הניסוי הראשון של הפדרציה הרוסית לטיסה לחלל בשנות ה-2000, מאז מארס 96. משרדי החברה ממוקמים בעיר חימקי שבמחוז מוסקבה.

החברה נקראת על שם מהנדס הטילים סמיון לאבוצ'קין שהיה המהנדס הראשי משרד התכנון מספר 301 (OKB-301), ממנה צמח המפעל.
==היסטוריה==
החברה הוקמה באפריל 1937 כמפעל תעשייה אווירית, ביוני אותה שנה הפך למשרד התכנון מספר 301.

בסוף מאי 1939 המשרד התמקד בבניית מטוסי קרב ומטוסי ניסוי וביוני 1939 מונה ולדימיר גורבונוב לעמוד בראש המשרד, בדצמבר 1940 החליפו מיכאיל גודקוב.

באוקטובר 1945 מונה סמיון לאבוצ'קין לעמוד בראש משרד התכנון הניסויי 301, תפקיד אותו מילא עד למותו ביוני 1960. לאחר מותו החל המשרד לשאת את שמו ונקרא מפעל בניית המכונות ע"ש לאבוצ'קין.

בשנים 1962–1964 המפעל היה לסניף של משרד התכנון מס' 52 וייצר טילים עבור הצי הסובייטי.

בשנת 1965 המשרד עבר הסבה לתכנון וייצור מערכות תקשורת חלל ולוויינים ובראשו הועמד גאורגי בבקין. בשנת 1971 שמו שונה ל"איגוד המחקר המדעי ע"ש לאבוצ'קין". במהלך הנשים המשרד תכנון גשושיות לתוכנית לונה, תוכנית ונרה ותוכנית מארס הסובייטיות.

לאחר התפרקות ברית המועצות הופרטה החברה והפכה לחברת מניות ולאחת מהחברות הגדולות בתעשיית החלל של רוסיה והיא פועלת כקבלן של רוסקוסמוס.

==פרויקטים==
* מטוסי קרב: LaGG-1, LaGG-3, La-5, La-7, La-9 La-11, La-15
* מטוס ביון: La-17R
* מטוסי ניסוי: La-120 ,La-126 ,La-130 ,La-132 ,La-134 ,La-138 ,La-140 ,La-190 ,La-200 ,La-250
* גשושיות חלל: תוכנית ונרה, תוכנית וגה, תוכנית לונה,, תוכנית לונוחוד, תוכנית מארס, תוכנית זונד, תוכנית לונה-גלוב, תוכנית פובוס, מארס 96
* טלסקופ חלל: Astron
* לוויין מטאורולוגי: אלקטרו L
* טיל קרקע-אוויר:G-300, V-300, V-500,

==ראשי החברה==
*דוברובין (1937–1938)
*ולדימיר גורבונוב (1939–1940)
*מיכאיל גודקוב (1940–1943)
*סמיון לאבוצ'קין (1945–1960)
*גאורגי בבקין (1965–1971)
*סרגיי קריוקוב (1971–1977)
* ויאצ'סלב קובטוננקו (1977–1995)
* ולדימיר קולמיקוב (החל מ-2018)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוסקוסמוס: חברות
קטגוריה:חברות ממשלתיות שהופרטו
קטגוריה:הוקמו ב-1937
טעות אנוש

טעות אנוש היא שגיאה שביצע אדם אחד או יותר עקב אי-ידיעה, שיפוט לקוי, היסח הדעת, שיקול דעת פגום, רשלנות וכדומה. טעות אנוש היא פעמים רבות הסיבה העיקרית או גורם תורם באסונות ותאונות בתחומים שונים ובהם: תעופה, רפואה (רשלנות רפואית) ועוד. מניעת טעות אנוש תורמת רבות לאמינות ובטיחות של הפעלת מערכות מורכבות.

== הגדרה ==
הגדרות שונות נתנו למושג טעות אנוש. 
* סווין וגוטמן 1983 הגדירו כטעות אנוש במערכת, פעולה של אדם החורגת מגבולות הסובלנות של המערכת. הגדרה זאת היא הגדרה תוצאתית. 
* ריזון 1990 הגדירו כטעות אנוש את כל המקרים בהם סדרה מתוכננת של פעולות אינה משיגה את המטרה, ולא בגלל אירוע אקראי.
* הולנגל 1993 הגדיר טעות אנוש כפעולה שאינה משיגה את מטרתה או שיוצרת תוצאה בלתי רצויה. 
*ויטנגהאם 2004 מגדיר טעות אנוש ככישלון בלתי רצוי של פעולה מכוונת להשיג מטרה בתוך גבולות סבולת של הפעולה או התוצאה. 
* סנדרס ומוריי הגדירו טעות אנוש כמשהו ש"שלא התכוון לכך האדם; לא רצוי על ידי מערכת הכללים או התנהגות חיצונית; או שהוביל את המשימה או המערכת אל מחוץ לגבולות המקובלים שלה".

באופן לוגי פעולות אנושיות יכולות להכשל בהשגת מטרותן בשתי דרכים שונות: הפעולה יכולה להתקיים כמתוכנן, אך התוכנית יכולה להיות לקויה (מה שמוביל לטעויות); או שהתוכנית יכולה להיות מותאמת ומשביעת רצון, אך הביצוע לקוי (מוביל לטעות פרוידיאנית ושכחה). עם זאת, כישלון בפני עצמו הוא לא טעות אם לא הוגדרה תוכנית להשגת יעד מסוים.

== ביצוע ==
טעות אנוש וביצוע הם שני צדדים לאותו מטבע: מנגנוני "טעות אנוש" הם זהים למנגנוני "ביצוע אנוש"; ביצועים מסווגים כ"טעות" רק במבט לאחור: לכן פעולות המוגדרות מאוחר יותר כ"טעות אנוש" הן למעשה חלק מהספקטרום הרגיל של התנהגות אנושית.

== קטגוריות ==
ישנן דרכים רבות לסווג טעות אנוש.
* הערכת מצב מול תכנון תגובה
* טעויות בזיהוי בעיות (ראו גם תאוריית גילוי האותות)
* טעויות באבחון בעיות (ראו גם פתרון בעיות)
* טעויות בתכנון פעולה וביצוע
* לפי רמה של ניתוח; למשל, תפיסתי (לדוגמה: אשליה אופטית).

== מחקרים ==
המחקר בתחום טעות אנוש הוא תחום מחקר פעיל מאוד, וכולל עבודות מחקר הקשורות למגבלות זיכרון וקשב, וכן לאסטרטגיית קבלת החלטות והתנהגויות הכרתיות אחרות. 

נושא אי ההבנות בתקשורת אנושית נחקר בניתוח שיחות, וכן נחקרו הפרות בנושא עקרון שיתוף הפעולה.

== מחלוקות ==
ישנם חוקרים הטוענים כי הדיכוטומיה של פעולות אנושיות כ"נכונות" או "לא נכונות" היא פשטנות יתר מזיקה של תופעה מורכבת. גישה מועילה יותר יכולה להיות התמקדות בהשתנות של ביצועים אנושיים וכיצד האדם פועל (וארגונים). גישות חדשות יותר כמו הנדסת חוסן, מדגישות את התפקיד החיובי של האדם במערכות מורכבות. 

== ראו גם ==
* פוקה-יוקה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טעויות
קטרינה ולנטה

קטרינה ולנטה ב-1984
קטרינה ולנטה (באיטלקית: Caterina Valente; נולדה 14 בינואר 1931) היא זמרת, גיטריסטית, רקדנית ושחקנית איטלקייה.

== ביוגרפיה ==
קטרינה ולנטה נולדה בצרפת לאב אקורדיוניסט בעל שורשים ספרדיים ואם שהייתה בלרינה וקומדיאנטית מוזיקלית המפעילה כלים רבים. ב-1952 נישאה קטרינה ללהטוטן Erik van Aro ולזוג נולד בן, מי שנודע כזמר אריק ואן ארו (Eric van Aro). מאוחר יותר הזוג התגרש וולנטה נישאה לפסנתרן הבריטי רוי באד, ולזוג נולד ילד בשם אלכסנדר. בהמשך היא התגרשה גם מבאד. ולנטה, המחזיקה גם באזרחות גרמנית מאז נישואיה הראשונים, פרשה מפעילות ומתגוררת לסירוגין בארצות הברית ובשווייץ.

קטרינה ולנטה הופיעה פעם ראשונה בגיל חמש יחד עם אחיה ואחיותיה בהופעת קרקס בשטוטגרט. לאחר מלחמת העולם השנייה המשפחה נחשדה בריגול (האם דיברה רוסית וגם האב הספיק לבקר ברוסיה עם קרקס) ונכלאה בורוצלב והוגלתה למחנה ליד אודסה. הם שבו לפריז, שם הופיעה ולנטה כזמרת במועדון לילה. ב-1948 נלוותה לז'ילבר בקו לסיבוב הופעות בסקנדינביה.

ולנטה דוברת שש שפות ושרה ב-12 שפות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://denis.schwartz.pagesperso-orange.fr/caterinaan.htm קטרינה ולנטה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:זמרות איטלקיות
קטגוריה:רקדניות איטלקיות
קטגוריה:גיטריסטיות
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:איטלקיות שנולדו ב-1931
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1931
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
עסבנה

עסבנה (בערבית: عصبان, תעתיק מדויק: עֻצְבַּאן - בהוראת לכרוך יחד, להדק) הוא סוג מסורתי של נקניקייה מהמטבח הלובי ונמצא גם בגרסתו "הפחות כבד" במטבח התוניסאי. המאכל מורכב ממעי כבש (או תרמיל של נקניק תעשייתי) ממולא בתערובת של אורז עם עשבי תיבול ותבלינים, בשר טלה קצוץ, ואיברי פנים של כבש. מנה זו מוגשת בדרך כלל לצד תבשיל של אורז או קוסקוס, לעיתים קרובות בחגים ובאירועים מיוחדים.

עשבי התיבול והתבלינים יכולים להשתנות ממטבח למטבח, אך בדרך כלל כוללים כמה זנים של פלפל קאיין, פלפל שחור, כורכום וקינמון. יש המוסיפים נענע מיובשת, פטרוזיליה ושמיר. עשבי התיבול והתבלינים המיוחדים מעורבים עם בצל, עגבניות, שמן צמחי ואורז. הנקניקיות הממולאות מבושלות שעה בסיר ולאחר מכן לצורך השחמה נצלות במחבת או בתנור.

את העסבנה נהוג להוסיף לתבשילי בשר בהם פקיילה, מרק קוסקוס ותבשילי "טבחה". המאכל מכונה בשמות אחרים בין המטבחים השונים כגון "מסרן" הטריפוליטאי, "מבער" במרוקאית ו"סג'אק" העיראקי.
==ראו גם==
* קישקע

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:נקניקיות
קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:המטבח הלובי
קטגוריה:יהדות לוב
קטגוריה:המטבח התוניסאי
קטגוריה:מאכלים לאומיים
בתיה קריסטל

בתיה קריסטל (נולדה ב-25 בדצמבר 1951) היא רופאה ישראלית, מנהלת מחלקת נפרולוגיה ומנהלת המחקר במרכז הרפואי לגליל, סגנית הדיקן לנושא מחקר קליני בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר-אילן.

==ביוגרפיה==
קריסטל נולדה ברומניה ועלתה לארץ בילדותה, סיימה את הפקולטה לרפואה בטכניון בהצטיינות וכרופאה חוקרת הייתה פרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטאות אחרות בארצות הברית, היא עוסקת במחקר בשטח טרשת עורקים ואת ההשפעות המיטיבות של מתן טיפולים אנטי-חימצוניים. היא פרסמה כ-70 מאמרים בעיתונות הרפואית-מדעית העולמית ומנחה סטודנטים לתארים מתקדמים בנושאי מחקר בתחום הנפרולוגיה. היא זכתה להכרה מקצועית נרחבת על עבודתה הקלינית והמדעית. ב-2010 נבחרה על ידי הארגון הנפרולוגי הבינלאומי לאחת משמונה הנשים המובילות בעולם בתחום הנפרולוגיה.

קריסטל נשואה ואם לשלוש בנות, מתגוררת בקיבוץ עברון.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20151209150845/http://medicine.biu.ac.il/node/301 בתיה קריסטל] באתר הפקולטה לרפואה בגליל
* [http://www.gmc.org.il/Pages.aspx?pg=division&CategoryID=495&ID=3 מחלקת נפרולוגיה, המרכז הרפואי גליל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור לרפואה מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: רפואה
קטגוריה:נפרולוגים ישראלים
קטגוריה:רופאות ישראליות
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי לגליל
קטגוריה:עברון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1951
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
הנשים שהגברים אינם רואים

הנשים שהגברים אינם רואים (באנגלית: The Women Men Don't See) היא נובלטה מאת ג'יימס טיפטרי ג'וניור (שם העט של אליס שלדון). 

הסיפור פורסם לראשונה ב-1973 בכתב העת The Magazine of Fantasy & Science Fiction , ופורסם בו שוב במהדורת 30 השנים ב-1979, וגם ב-2011 באנתולוגיות "המיטב" של כתב העת.

הסיפור תורגם לעברית על ידי נגה ברוקס, ונכלל בספר "מדע בדיוני ופנטסיה" בעריכת אדוארד ל' פרמן שהופיע בשנת תש"מ בהוצאת לדורי.

== תקציר עלילה ==
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של דון פנטון, סוכן הממשלה האמריקאית, וסובב סביב רות פרסונס, אישה בה פוגש פנטון כשהוא נופש במקסיקו. רות ובתה אלתיאה שוכרות מטוס עם הטיס מאומת המאיה, אסטבן, ומאפשרות לפנטון לטוס עמן. דון שופט את הנשים על פי כמה הן יפות וארוטיות בעיניו, וכבר בהתחלה אינו מרוצה שהן אינן מגלות בו כל עניין.

כשהמטוס מתרסק, דון משתאה שהנשים לא נכנסות להיסטריה, והוא נעלב שאין הן מחפשות את עזרתו. הוא ורות עוזבים את אלתיאה ואסטבן כדי לחפש מים. במהלך הזמן, דון נהיה יותר ויותר מרוגז מכך שרות לא מתנהגת כפי שלדעתו אישה אמורה להתנהג. משיחותיו עמה עולה כי היא מרגישה ניכור מכורח היותה אישה, אך דון מבטל את דבריה. היא אומרת לו, "מה שנשים עושות זה לשרוד. אנו חיות אחת כאן ושתיים שם, בסדקים שבמכונת-העולם שלכם." 

דון שובר את רגלו, והשניים נתקעים רחוק מחבריהם במטוס במשך שני לילות וימים. דון שם לב שרות מחכה למשהו, או מישהו, והוא מתחיל לחשוד בה. כשהשניים פוגשים במשלחת חוצנים, דון אינו מסוגל להפנים את קיומם, ואת המחשבה שאולי לזה רות חיכתה. הוא מנסה "להציל" אותה, בעוד היא מבקשת את עזרתם של החוצנים שאינם מראים כל סימן של אגרסיביות. הוא יורה לעברם, ופוגע ברות. החוצנים מסכימים לקחת את שניהם למטוס, שם רות דואגת שדון ירד מסירתם, ומעלה במקומו את אלתיאה, ומבקשת מהחוצנים לקחת אותן עימם, כי עדיף להן הלא נודע על קיומן בכדור הארץ. 

כשטיפטרי עצמה כתבה סיכום של הסיפור, היא סיימה במילים אלה: "המסר הוא חוסר ההבנה המוחלט של המספר את מניעיהן של נשים, כאשר הוא מייחס הכל לעצמי שלו," ורק רואה נשים במונחים מיניים - הנשים הן כמעט בלתי נראות לדידו, חוץ מאשר כשהוא בוחן אותן כפוטנציאל לעניין ארוטי.

== כתיבה ==
שלדון אמרה שהיא הכירה את הדמות של רות פרסונס כל כך מקרוב שהדמות נכתבה כמעט מעצמה, וכל מה שהייתה צריכה לעשות זה לא לדברר אותה יותר מדי. לעומת  זאת, את דון פנטון התקשתה לכתוב, כי למרות שרצתה להעביר את המסר של זעמן של נשים, דרכו הייתה צריכה לכתוב את זה בנימה מנותקת, וחסרת הבנה. את המסר המרכזי הזה אפשר להבין במשפט הארוך ביותר של רות בסיפור:

== קבלה וביקורת ==
רוברט סילברברג ביקר את הסיפור לפני שהיה ידוע שטיפטרי היא אישה. הוא השווה את טיפטרי להמינגווי, לטובת טיפטרי, כאשר לדעתו "זהו סיפור פמיניסטי מאוד, המסופר מנקודת מבט גברית לחלוטין, והוא דורש את תשומת לבם של כל מי שבחזית במלחמות לשחרור מיני, זכרים ונקבות כאחד."

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.isfdb.org/cgi-bin/title.cgi?50661 The Women Men Don&#x27;t See]<span> title listing at the </span>Internet Speculative Fiction Database
* [https://web.archive.org/web/20080119040143/http://www.scifi.com/scifiction/classics/classics_archive/tiptree2/tiptree21.html הסיפור שפורסם במגזין האינטרנטי scifi.com]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סיפורי מדע בדיוני קצרים
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:יצירות משנת 1973
קטגוריה:סיפורת פמיניסטית
קטגוריה:ספרי הוצאת לדורי
רבי אבא (השלישי)

רבי אבא השלישי היה אמורא ארץ ישראלי בדור השישי, שירד לבבל בתקופת רב אשי, וכנראה לקח חלק בסידור התלמוד הבבלי.

על תולדותיו של אמורא זה כתב הרב אהרן הימן בתולדות תנאים ואמוראים: "זה רבי אבא נשכח כמת מלב מכל כותבי דברי הימים", וחשבו שהופעותיו בבבלי יחד עם רב אשי הם טעות סופר. אולם בתשובות הגאונים נמנה רבי אבא, בן דורו של רב אשי, בין אחרוני האמוראים בארץ ישראל, ומכך מוכח שהוא אינו רבי אבא בן הדור השלישי.

בתקופתו נחתם כבר התלמוד הירושלמי וחרבו ישיבות ארץ ישראל. מסיבה זו לא הוזכר בירושלמי, וכפי הנראה זו גם סיבת ירידתו לבבל.

בכמה מקומות הביא בפני רב אשי את תורת ארץ ישראל: "במערבא אמרינן הכי" - במערב, ארץ ישראל המערבית לבבל, אנחנו אומרים כך. כמו כן, שכיחה בפיו ההנגדה בין "אנן" ל"אתון" - "אנחנו" (בני ארץ ישראל) לומדים דין זה ממקור א', בעוד "אתם" (בני בבל), לומדים אותו ממקור ב'.

==ממאמריו==
אם יש צורך לעשות מלאכה במוצאי שבת לפני ההבדלה, ניתן להסתפק באופן זמני באמירת המילים "המבדיל בין קודש לחול".

בשם עולא: ידוע שאנשים אינם מתבוננים בדרכים. לכן, אדם שנתקל בחפץ שהונח ברשות הרבים ושברו, פטור מלשלם.

תלמיד חכם זקוק למידה מסוימת של קשיחות. רמז לכך קיים בפסוק - בוניה, שהם תלמידי החכמים, קשים כברזל.

==לקריאה נוספת==
* מרדכי מרגליות (עורך), "ר' אבא (האחרון)", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורת אייזנברג תשס"ז, כרך א, עמ' 1

==קישורים חיצוניים==
* .
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור השישי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5
אולף מגנוססון

אולף מגנוססון (בנורווגית: Olaf Magnusson; 1099 – 22 בדצמבר 1115) היה מלך נורווגיה מ-1103 ועד מותו. הוא היה בנם של מגנוס השלישי, מלך נורווגיה ושל רעייתו זיגריד.

== חייו ==
אולף היה למלך יחד עם שני אחיו-למחצה, זיגורד ואייסטיין, לאחר מות אביהם ב-1103. הוא מלך על נורווגיה במשך 12 שנים, אך שלא כמו אחיו, לא הותיר רושם על האומה הנורווגית. מאחר שהיה צעיר מאוד כאשר עלה לכס המלוכה, ואחיו פעלו כעוצרים מטעמו בחלק שלו בממלכה. ב-1107 הנהיג זיגורד מסע צלב כדי לתמוך בממלכה הצלבנית החדשה, ממלכת ירושלים וב-1111 הוא שב לנורווגיה. במהלך תקופה זו, שימש אייסטיין כעוצר של אחיו הצעיר ועשה כמיטב יכולתו לייצב את השלטון במדינה.

ב-1115 נפל אולף למשכב ומת כשהוא בן 17 שנים בלבד. שני אחיו ירשו אותו. עד 1957, כאשר אולף החמישי עלה לכס המלוכה, הוא כונה "אולף הרביעי", אז הוא הוצא מרשימת המספור המלכותי של מלכי נורווגיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מלכי נורווגיה
קטגוריה:ילדי משפחות מלוכה
קטגוריה:ילידי 1099
קטגוריה:נפטרים ב-1115
צאי יינג-ון

צאי יִינג-וֶן (בסינית: 蔡英文; בפין-יין: Cài Yīngwén; ) היא פוליטיקאית סינית מטאיוואן, יושבת ראש המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית ונשיאת טאיוואן.

==ביוגרפיה==
צאי נולדה בטאיפיי בירת טאיוואן. ב-1978 סיימה תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה הלאומית של טאיוואן , ב-1980 סיימה תואר שני במשפטים מאוניברסיטת קורנל בארצות הברית וב-1984 השלימה דוקטורט במשפטים בבית הספר לכלכלה של לונדון. היא התמחתה בהסכמי סחר בינלאומיים והגבלים עסקיים. בשובה לטאיוואן לימדה משפטים באוניברסיטה בטאיפיי ומילאה תפקידים ציבורים בהם בבנק המרכזי, במשרד הכלכלה, במשרד הפטנטים ויועצת כלכלית למועצה לביטחון לאומי של טאיוואן.

לאחר שנבחר צ'ן שואי-ביאן לנשיא טאיוואן בשנת 2000, מונתה צאי לשרה. ב-2004 הצטרפה למפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית, בינואר 2006 מונתה לסגנית ראש ממשלת טאיוואן, וכיהנה בתפקיד עד התפזרותה של הממשלה במאי 2007. לאחר מפלת המפלגה בבחירות הכלליות ב-2008 נבחרה צאי ליושבת ראש המפלגה הפרוגרסיבית הדמוקרטית. היא התמודדה ללא הצלחה לראשות העיר ניו טאיפיי ב-2010. ב-2012 התמודדה לנשיאות טאיוואן, היא זכתה ל-45.6% מקולות הבוחרים והפסידה למנהיג מפלגת קוומינטנג, מא יינג-ג'יו, שזכה ב-51.6% מהקולות. בעקבות ההפסד התפטרה מראשות המפלגה.

ב-2014 ניצחה בבחירות המקדימות לראשות המפלגה, והובילה אותה לניצחון בבחירות המקומיות באותה שנה. בינואר 2016 זכתה בבחירות לנשיאות טאיוואן לאחר שגרפה 56.1% מקולות המצביעים, לעומת 31% בהם זכה מועמד מפלגת קוומינטנג, אריק צ'ו. בכך הייתה לאישה הראשונה שנבחרה לנשיאות טאיוואן. היא הושבעה לתפקיד ב-20 במאי 2016.

לאחר בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית קיימו השניים שיחת טלפון, הראשונה בין מנהיגי המדינות מאז ניתוק היחסים הדיפלומטיים ב-1979.
בינואר 2020 נבחרה לתקופת כהונה נוספת.

בשנת 2020 הופיעה ברשימה השנתית של המגזין "טיים", "טיים 100".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://english.president.gov.tw/Default.aspx?tabid=1586 צאי יינג-ון] באתר נשיא טאיוואן
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים טאיוואנים
קטגוריה:נשיאי הרפובליקה הסינית
קטגוריה:נשיאות
קטגוריה:ילידות 1956
קטגוריה:טאיוואנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת קורנל