OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טופז

טופז הוא מינרל נזוסיליקטי - (סיליקטים במבנה בצורת איים) המכיל אלומיניום ופלואור השייך לקבוצת הסילימניט. הטופז הטהור הוא שקוף אבל זיהומים מוסיפים לו צבע, הנפוץ ביותר הוא צהוב. כשמחממים טופז צהוב הוא מקבל גוון אדמדם ורוד. אם מקרינים אותו בנוסף הוא מקבל גוון כחלחל. כיום מקובל להוסיף לטופז שכבה דקה של תחמוצת טיטניום ולקבל על ידי כך אבני חן הזוהרות בצבעים שונים.

טופז מצוי בסלעי יסוד חומציים כדוגמת הגרניט והריוליט וניתן למוצאו עם קסיטריט ופלואוריט. המקומות בהם מוצאים טופז הם הרי אורל, צ'כיה, סקסוניה, נורווגיה, איטליה, שוודיה, יפן, ברזיל, מקסיקו וארצות הברית.

הטופז היא אבן חן והשימוש העיקרי בה הוא בתעשיית התכשיטים. 

==אטימולוגיה היסטוריה ומיתולוגיה==

מקור השם טופז מיוונית "טופזוס" ופירושו "לחפש" שהוא שמו של אי בים האדום שקשה היה למוצאו, שממנו נהגו לכרות אבן חן צהובה (כיום נראה כי מדובר באוליבין צהבהב). בימי הביניים היה טופז כינוי לכל אבן חן צהובה, אך כיום השם מיוחד רק לסיליקט שתואר.

על פי רבינו בחיי בן אשר, טופז היא אבן החן לשם המצויה בחושן ומייצגת את שבט דן, אם כי קיימות סברות אחרות על פיהן לשם היא אבן החן אופאל.

בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד טופז הוא אבן ההולדת של חודש נובמבר.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Topaz.shtml טופז באתר webmineral]
* 

טופז בתוך [[מסת אם]]

קטגוריה:נזוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:אבני חן
קטגוריה:מחצבים
קווים

מיניבוס "קוויקר"
קווים תחבורה ציבורית בע"מ היא חברה המספקת שירותי תחבורה ציבורית בישראל, והיא החברה השלישית בגודלה בתחום (אחר אגד ודן).

נכון ל-2023 מעסיקה החברה כ-2,600 עובדים מתוכם כ-2,200 נהגים. קווים היא מפעילת התחבורה הציבורית השנייה בגודלה בישראל מבחינת כמות הנסיעות המבוצעות נכון לשנת 2018.

== על החברה ==
החברה הוקמה בשנת 2000 כשותפות בין חברת מאיר חברה למכוניות ומשאיות וחברת ההסעות הורן את ליבוביץ, ברקע החלטת משרד התחבורה להפסיק את הדואופול של אגד ודן בהפעלת שירותי תחבורה ציבורית. ב-3 ביולי 2011, היא התמזגה עם "עילית". בשנת 2020 רכשה חברת מאיר מכוניות את חלקה של חברת הורן את ליבוביץ והחברה עברה לבעלותה המלאה.

== אשכולות ואזורי פעילות ==
אשכול חשמונאים (רמלה - לוד - מודיעין - מודיעין עילית- שוהם) הכולל שירות עירוני בערים האלו ושירות בינעירוני בינם לגוש דן וירושלים. החברה מפעילה את האשכול מ-2012, כשהיא מחליפה את החברות ויאוליה (במודיעין) וסופרבוס (ברמלה לוד ומודיעין עילית).

אשכול ביתר עלית - עמק האלה השירות כולל שירות עירוני בביתר עילית ושירות בינעירוני ממנה אל ערים אחרות, בנוסף לשירות מעמק האלה לירושלים ובית שמש. את השירות בביתר סיפקה חברת עילית החל מ-2006, שהתמזגה בחברה ב-2011, ושאר השירות בעמק האלה הופעל על ידי סופרבוס עד 2015.

אשכול נתניה - חדרה ועמק חפר הכולל את השירות מישובי האזור אליהם ושירות עירוני באום אל-פחם, בנימינה, חריש, כפר יונה, כפר קרע ואור עקיבא כמו גם קווים מצפון השרון אל גוש דן. השירות מסופק על ידי החברה מ-2012, כשהחליפה את נתיב אקספרס. 

== קוויקר - Quicker ==
בעמק חפר מופעל שירות הנסיעות הגמיש "קוויקר". 

בשנת 2021 הקימה החברה את שירות Quicker בהזמנה מראש באפלקציית Moovit בשת"פ עם חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD. 

== היסטוריה ותאריכים ==
שמאל
בספטמבר 2005 השיקה החברה לראשונה בארץ כרטיס חכם בשם "אופק" אשר ניתן להטעין בכסף ונועד להחליף את כרטיסיות הניקוב, כרטיס החופשי-יומי, וכרטיס החופשי-חודשי.. כרטיס זה התפתח והפך לכרטיס הרב-קו הארצי.

באוגוסט 2008, הייתה הראשונה במדינה אשר הפעילה את הכרטיס החכם "רב-קו", ושנה אחר כך, ב-2009, השיקה את השירות הטלפוני "Next Bus", המאפשר לקבל מידע עדכני אודות זמני ההגעה של קווים לתחנותיהם.

בשנת 2019 חתמה החברה על הסכם קיבוצי עם ההסתדרות הלאומית שהוגדר כהסכם מהפכני בענף התחבורה הציבורית בישראל. במסגרת ההסכם נכללו שלל הטבות, והנהגים עברו לקבלת שכר חודשי ולא שעתי, שלדברי הסתדרות העובדים הלאומית יעמוד על כ-13 אלף שקלים בממוצע.

בשנת 2021 הקימה החברה את שירות Quicker בהזמנה מראש באפלקציית Moovit בשת"פ עם חברת ההזנק הישראלית MoovitApp Global LTD. באוקטובר 2021 פרסמו האקרים מקבוצת בלאק שאדו מידע מפריצה לסייברסרב בהם גם פרטים על לקוחות קווים.<ref></ref><ref></ref> 
בדצמבר 2021 האתר חזר לפעילות מלאה.

==צי החברה==
לחברת קווים כ-1,700 אוטובוסים, מידיבוסים ומיניבוסים, עירוניים ובינעירוניים מתוצרת וולוו, יוטונג ומרצדס הייגר גולדן דרגון, BYD, איסוזו וזונג טונג

<gallery>
קובץ:קווים - סמליל ראשון.svg|הלוגו הקודם של חברת קווים
קובץ:קווים-עילית.svg|הסמליל המאוחד של קווים-עילית
קובץ:201124-kavim-155.jpg|אוטובוס של קווים
קובץ:201124-kavim-191 (1).jpg|חניון קווים בישפרו במודיעין
קובץ:201124-kavim-240.jpg|אוטובוסים של קווים בדרכים
קובץ:מיניבוס קוויקר.png|מיניבוס שירות Quicker שהושק ביוני 2021
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2000
יהודה בן חמו

יהודה בן חמו (נולד ב-5 ביוני 1961) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר מפלגת העבודה, כיהן כראש עיריית כפר סבא משנת 2003 ועד 2018. ב-16 בפברואר 2018 התפטר לאחר שהוגש נגדו כתב אישום. באוקטובר 2021 הורשע בעבירות של גנבה בידי עובד ציבור, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ומרמה והפרת אמונים, ובהמשך נדון לשנתיים מאסר. לאחר ערעור של פרקליטות המדינה על קלות העונש שנגזר על בן חמו, בית המשפט העליון האריך את עונש המאסר מ-24 חודשים ל-30, והגדיל את הקנס שהושת עליו מ-200 אלף ש"ח ל-300 אלף.

== ביוגרפיה ==
יהודה בן חמו נולד במרוקו, ובשנת 1965, בגיל ארבע, עלה ארצה עם משפחתו לשדרות. בגיל 7 עבר משדרות לשכונת כיסופים בכפר סבא. בנעוריו הצטרף לקן כפר סבא ישן של הנוער העובד והלומד. לאחר שחרורו מהצבא יצא בעידוד התנועה ללמוד חינוך בסמינר הקיבוצים וברמת אפעל. הדריך במשך שנים בחטיבה המקצועית של התנועה, ולאחר מכן נשא בתפקידים שונים בהסתדרות.

== ראש עיריית כפר סבא ==
בן חמו, חבר מפלגת העבודה, עומד בראש סיעת "מעוף" במועצת העיר. בשנת 2003 נבחר לראשות עיריית כפר סבא, והיה לחמישי בתפקיד זה מאז קום המדינה. בהמשך נבחר לקדנציה שנייה ושלישית.

בתקופת כהונתו הושלם פרויקט הקמת הפארק בעלות משוערת של מאה ועשרים מיליון ש"ח, והוקמה השכונה הירוקה בעיר, בעלת כ-5,000 יחידות דיור. בשכונה זו הוקם בית הספר הירוק, ובנוסף, בעיר החל פרויקט הפרדת האשפה, שמטרתו היא לשמור על הסביבה.
גירעון העירייה צומצם באופן משמעותי וכפר-סבא זכתה בפרס החינוך, בפרס הנוער ובפרס הניהול התקין.

===פלילים===
ב-13 בפברואר 2017 נעצר בחשד ללקיחת שוחד ולבקשת המשטרה הורחק מהעירייה. במהלך תקופת הרחקתו, כשנה, המשיך לקבל משכורת של ראש עירייה, רכב צמוד ונהג. ב-16 בפברואר 2018 הוגש נגדו כתב אישום בגין עבירות מרמה והפרת אמונים, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, גנבה בידי עובד ציבור, הטרדת עד, עבירות מס ועבירות נוספות. כתב האישום מפרט כי בן חמו הנחה את עובדיו לבקש תרומות מקבלנים בעיר בצורה של תלושי מזון לנזקקים, משהתקבלו התלושים, בסך של למעלה מ-600,000 ש"ח, השתמש בהם לצרכיו האישיים וחילק אותם לפי ראות עיניו, זאת מבלי שעירב את מחלקת הרווחה או גזבר העירייה. בנוסף, בן חמו היה מעורב בקידום אישורים ומנהלות לבעל עסקים בעיר שהיה חברו, זאת מבלי לדווח על ניגוד עניינים או הימנעות מלדון בנושאים אשר קשורים לאותו חבר בעקבות זאת התפטר מתפקידו.

ב-12 באוקטובר 2021 הורשע בעבירות גניבה בידי עובד ציבור, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, ומרמה והפרת אמונים, וזוכה מעבירות של הטרדת עד והפרת הוראה חוקית. הוא נדון לשנתיים מאסר ולקנס בסך 200 אלף ש"ח. באוקטובר 2022, לאחר ערעור של פרקליטות המדינה על קלות העונש שנגזר על בן חמו, בית המשפט העליון האריך את עונש המאסר מ-24 חודשים ל-30, והגדיל את הקנס שהושת עליו מ-200 אלף ש"ח ל-300 אלף ש"ח.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית כפר סבא
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:מורשעים בעבירות מרמה והפרת אמונים בישראל
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
סוקובוס

ציור של סקובוס המציג את מאפייניה הנפוצים.
דמות מגולפת של סקובוס מ[[המאה ה-16 בפונדק בקיימברידג', אנגליה]]
לפי אגדות מימי הביניים, הסוקובוס (ברבים: סוקובי; succubi, מלטינית: succuba - "יצאנית") היא שדה שמפתה גברים (בעיקר נזירים) בחלומות לביצוע יחסי מין. כדי להחזיק את עצמן, הסוקובי שואבות אנרגיה מהגברים, לעיתים קרובות עד לתשישות או למוות.

לסוקובוס קיים מקביל ממין זכר הקרוי אינקובוס (incubus).

לפי פטיש המכשפות (Malleus Maleficarum), אוספות הסוקובי את הזרע מהגברים איתם הן שוכבות, והאינקובי משתמשים בו להפריית נשים. ילדים שנולדו כתוצאה מכך אמורים להיות יותר רגישים להשפעת שדים.

אונורה דה בלזק כתב סיפור קצר – הסוקובוס (The Succubus) המדבר על משפטה של סוקובוס שטנית בתחפושת אישה, שבין השאר יכלה להשתמש בשערה כדי ללכוד גברים.

תגליף של סוקובוס מהמאה ה-16, הנמצא כיום מחוץ לפונדק בקיימברידג', אנגליה, מצביע על כך שהמוסד פעל בעבר כבית בושת.

==מראה==
בדומה לשדים, לא קיים תיאור מדויק ואחיד למראן של הסוקובי. למרות זאת, הן כמעט תמיד מתוארות כנשים מפתות בעלות יופי על-טבעי, לעיתים קרובות עם כנפיים שדיות המזכירות כנפי עטלף; לעיתים, ניתנים להן מאפיינים חיצוניים אחרים של שדים (קרניים, עיני נחש, טלפיים וכדומה).

==ראו גם==
* לילית (מיתולוגיה)
*אינקובוס

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יצורים מיתולוגיים דמויי אדם
קטגוריה:שדים
המנון יפן

סאזארה אישי - סלע שנוצר מחלוקי נחל, ב[[מקדש קאמו בקיוטו.]]
שלטונך (ביפנית: 君が代 - קִימִי גַא יוֹ) הוא ההמנון הלאומי של יפן. ההמנון הוא אחד ההמנונים הלאומיים הקצרים ביותר שנעשה בהם שימוש כיום, והוא מתבסס על שיר מסוג ואקה מתקופת הייאן. מנגינה להמנון נכתבה בתקופה מאוחרת יותר – תקופת מייג'י, אך היא הוחלפה בלחן שכתבו יושיאיסה אוקו, אקימורי היאשי ופרנץ אקרט בשנת 1880.

לא ידוע מי חיבר מילות השיר, אך השיר היה נפוץ ביפן ונהגו לשיר אותו בחגיגות ציבוריות. בשנת 1869 ביקר ביפן מלחין בריטי בשם ג'ון ויליאם פנטון וגילה שאין לה המנון רשמי; לפיכך הוא המליץ לאויאמה איוואו, קצין בצבא היפני, לבחור המנון. איוואו בחר את השיר "שלטונך", בשל דמיונו להאל נצור המלכה, והשיר הפך להמנון הלאומי של יפן. איוואו ביקש מפנטון שיכתוב מנגינה עבור ההמנון, ובזו נעשה שימוש עד שנת 1876, עת נזנחה בשל חוסר הפופולריות שלה.

מאז תום מלחמת העולם השנייה היה ההמנון בסיס למחלוקת ציבורית מאחר שההמנון מפאר את הקיסר ומשויך לתקופה המיליטריסטית שקדמה למלחמת העולם בה נחשב הקיסר לאל. רבים סבורים כי המנון המנציח את התקופה שקדמה למלחמת העולם אינו יכול לשכון בקנה אחד עם חברה דמוקרטית מודרנית. ביקורות דומות מועלות גם נגד דגל יפן.

אף שההמנון היה המנון יפן דה פקטו במשך למעלה ממאה שנים, הוא הוכר רשמית (דה יורה) כהמנון בשנת 1999 עם חקיקת "חוק הדגל הלאומי וההמנון".

==מילות ההמנון==

{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! תעתיק עברי !! יפנית
|-
|<poem>ששלטונך יהיה
אלף דורות שמונת אלפים דורות
עד אשר חלוקי נחל יתאחדו לסלעי ענק
מכוסי אזוב</poem>
|<poem>קִימִי גַא יוֹ ווַּא
צִ'יוֹ נִי יַאצִ'יוֹ נִי
סַאזַארֶה אִישִׁי נוֹ אִיוַּאוֹ טוֹ נַארִיטֶה
קוֹקֶה נוֹ מוּסוּ מַאדֶה</poem>
| dir="ltr" | <poem>君が代は
千代に八千代に
細石の巌となりて
苔の生すまで</poem>
|}

המונח "קימי" הוא מונח עתיק שמשמעו "אדון" והכוונה היא לקיסר יפן (כיום, אגב, המילה היא פנייה לנוכח בשפה לא רשמית). הרעיון המוצג בהמנון, לפיו חלוקי נחל יכולים לגדול ולהפוך לסלעים, היה פופולרי למדי בתקופת הייאן.

==מדיה==

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים==

 
* [http://www.japan-cc.com/sounds/kimigayo.ra קובץ צלילים - המנון יפן] (.ra )
* אלי לנצמן, [http://japangeo.org.il/people/index1.htm "עם וארץ: דגל, המנון, החוקה"], באתר אגודת הידידות ולשכת המסחר ישראל-יפן

יפן, המנון
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
ינבושד

יַנְבּוּשָׁד (או "ינבושאד", בדפוסים מסוימים "ינבושאר") - דמות במיתולוגיה הנבטית. היה רבו של אדם הראשון, לפי הנאמר בספר עבודת האדמה הנבטית ("אלפלאחה' אלנבטיה'"). את הספר הוציא לאור מלומד נבטי בשם אחמד אבן וחשיה אלנבטי, והוא חובר סביב שנת 900 לספירה. לטענתו של האיש, הוא רק תרגם אותו מהלשון הכשדית ללשון הערבית, ולמעשה זהו ספר עתיק מאוד. רוב החוקרים סבורים כי אין זה נכון, וכי אבן-וחשיה עצמו חיבר או ליקט אותו, אולם יש בין החוקרים גם המאמינים כי חלק מן המובא בספר מהימן.

==בספר הכוזרי==
רבי יהודה הלוי יצא כנגד "ספר עבודת האדמה הנבטית" בספרו "הכוזרי" (מאמר ראשון, סא), שם בדיון על גיל העולם לפי אמונות שונות, הוא כותב (לפי תרגום הרב יוסף קאפח):

קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:דמויות מיתולוגיות
קטגוריה:נבטים
ישראל סגל (עיתונאי)

ישראל סגל (26 במאי 1944 – 27 בספטמבר 2007) היה עיתונאי, מגיש טלוויזיה וסופר ישראלי יוצא בשאלה.

==ביוגרפיה==
ישראל סגל נולד למשפחה דתית מודרנית בשכונת שערי חסד בירושלים לאשר מרדכי ולפעסילה פנינה סג"ל הלוי ולמד בילדותו בבית הספר "חורב". אחיו הבכור, הרב דן סגל חיזק את הבית והכניס אותו לישיבות חרדיות, בהן ישיבת היישוב החדש בתל אביב וישיבת פוניבז' בבני ברק. בגיל 20 יצא בשאלה והפך לחילוני. בעקבות זאת הביא אחיו לנידויו בחברה החרדית, ובין השניים שררה יריבות חריפה. בספריו תיאר ישראל סגל בין השאר את מאמצי אחיו להרחיקו מהמשפחה. כשנפטר אביהם, הביא אחיו לגירושו מהלוויה.

===קריירה עיתונאית===
בתחילת דרכו כעיתונאי, עבד סגל בכתבי העת "העולם הזה" ו"בול". בשנים 1971–1973 שימש ככתב בתוכנית "ענייני היום" של קול ישראל. בשנת 1974 הצטרף לטלוויזיה הישראלית, תחילה ככתב לענייני בריאות, ולאחר מכן כעורך וכמגיש בנושאי חדשות. עם פרוץ מלחמת לבנון הראשונה פרש והצטרף ככתב מדיני לשבועון "כותרת ראשית". בשנים 1985–1988 שימש כשליח "קול ישראל" והטלוויזיה הישראלית באירופה. בהמשך, היה בין מנחי תוכניות האקטואליה "ערב חדש" ו"מוסף המוספים" בטלוויזיה הלימודית. בעת "פרשת אלבין", פורסם כי סגל וניסים משעל קיבלו מאלבין מניות בשווי 40,000 דולר, היועץ המשפטי יוסף חריש קבע כי אין במעשיהם משום עבירה פלילית; ב-1998 החל לערוך את תוכנית האקטואליה "משעל חם" שהגיש משעל בערוץ 2. ישראל סגל ערך תוכניות חדשותיות ויומני חדשות בקול ישראל. כמו כן ערך בשנות ה-90, עד עזיבתו לערוץ 2, את "יומן" בערוץ 1. סגל היה ממייסדי עמותת הל"ל.

===כסופר===
סגל כתב מספר ספרים המבוססים על אירועים בחייו, תוך שילוב תיאורים ספרותיים. בספריו מתוארים מאבקים פנימיים וקשיים עצומים בתהליך יציאתו בשאלה. דוגמה בולטת לכך היא ספרו "וכי נחש ממית?", שראה אור בשנת 2004 והיה אחד מחמשת המועמדים הסופיים לקבלת פרס ספיר לשנת 2005.

===אחרית ימיו===
ב-8 במרץ 2007 לקה בלבו במהלך נהיגה, והתנגש עם רכבו במעקה הבטיחות בנתיבי איילון. בשל התאונה אושפז לתקופה של חודש. הוא נכנס לתרדמת במשך מספר חודשים עד להתעוררותו. הוא העלה על הכתב את תחושותיו ואת המראות שראה לאחר שהיה במצב של מוות קליני, כולל תיאור חוויית מפגש עם אביו המנוח. הוא התאושש וחזר לביתו. כחצי שנה לאחר מכן, ב-27 בספטמבר 2007, נפטר לאחר שבוע של אשפוז בבית החולים הדסה עין-כרם בירושלים בעקבות שטף דם במוחו.

משפחתו החרדית בראשות אחיו הרב דן סגל החרימה את הלווייתו ואף לא ישבה שבעה בהוראת הפוסק החרדי הרב יוסף שלום אלישיב, אולם בחצר הרב אלישיב הכחישו שנשאלו אם יש לשבת שבעה עליו.

==חיים אישיים==
הותיר אחריו אישה ושני ילדים אורי ונועה. הוא נקבר בקיבוץ מעלה החמישה.

==ספריו==
* החזון איש מת באמצע שעור התעמלות – לילדים, צייר יקי קאופמן, גבעתיים: מסדה, 1988.
* לעוף כמו צפור – לילדים, צייר דוד מוסקוביץ, גבעתיים: מסדה, 1989.
* נעילה – בעריכת צרויה שלו, ירושלים: כתר, 1990 . 
* אחד משנינו – ירושלים: כתר, 1995. 
* וכי נחש ממית? – ירושלים: כתר, 2004. 
* זוגות בודדים – כתר, 2008.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

על ספריו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:ערב חדש
קטגוריה:אישים הקבורים במעלה החמישה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
שירות האוויר

[[לוחית זיכרון בבית בו היה מטה שירות האוויר ברח' מונטפיורי 9 בתל אביב]]

שירות האוויר (ש"א) היה הזרוע האווירית של ארגון ההגנה, שהתפתחה בהמשך לחיל האוויר הישראלי.

שירות האוויר הוקם ב-10 בנובמבר 1947 ומפקדו היה יהושע אשל.

היחידה הוקמה בשל הבנת מטה ההגנה שיש צורך בכוח אווירי לוחם שיעמוד אך ורק לצורכי ביטחון היישוב. טייסי הש"א באו מיוצאי חילות האוויר של בעלות הברית, ומקרב אנשי הפלמ"ח. המטוסים, בעיקר מטוסים קלים חד מנועיים, היו רובם שייכים לחברת "אווירון". עם הקמתו, הוחלט לכלול בו גם את מחלקת הטיס של הפלמ"ח.

תפקידם העיקרי היה איסוף מודיעין והובלת אספקה. המטוסים היו, בדרך כלל, חסרי חימוש והטייס הצטייד בתת-מקלע וכמה פצצות קטנות להגנתו. גיחת הקרב הראשונה של שירות האוויר הייתה ב-17 בדצמבר 1947 על מטוס מדגם R.W.D-13. ביום זה פנחס בן-פורת קיבל הוראה להטיס רופא לבית אשל ובדרך חזרה אסף פצוע ממושב נבטים. כשהגיע למושב, ראה קבוצה של כ-200 ערבים שניסו להשתלט על הקיבוץ. בלי להמתין להוראות, הטייס זינק אל על וריסס את ההמון הערבי מנשקו האישי, תוך כדי הפלת רימונים על ראשיהם. פעולתו גרמה להפסקת ההתקפה הערבית והתוקפים התפזרו לבתיהם.

ערב הפינוי הבריטי מארץ ישראל רכשה הסוכנות היהודית מהבריטים, 21 מטוסים מיושנים (20 מטוסי אוסטר אוטוקרט ומטוס אוקספורד אחד) שהבריטים ניפצו ועקרו מהם ציוד צבאי. המטוסים, בשדה התעופה עאקיר (כיום תל נוף), פורקו והועברו בלילות ה-21 ו-22 בינואר 1948, לשרונה בשל הימצאותה באזור ישוב עברי ומחנה צבאי עברי. במתחם היקב הטמפלרי ובמרתפים שופצו המטוסים, 15 מטוסים הוחזרו לשימוש והיתר שימשו כמקור חלפים.

הבריטים לא ראו בעין יפה תקריות מעין אלו. למרות הלחץ הבריטי, הורכבה טייסת א' שבסיסה היה שדה דב. עם התעצמות הלחימה הורכבה בתחילת מרץ 1948 טייסת חדשה, הפעם בגליל ביבנאל. 

למרות הצלחותיו נגד האוכלוסייה הערבית המקומית, שירות האוויר לא השתווה לכוחות האוויר המשותפים של מדינות ערב.

במהלך אפריל 1948 החל השם "חיל האוויר" להחליף בהדרגה את השם "שירות האוויר", מבלי שהוצאה הודעה רשמית על כך. יום השנה להקמת חיל האוויר צוין, החל משנת 1948, לפי תאריך הקמתו של שירות האוויר בשלהי 1947.

עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על הבית בו היה המטה הראשון של שירות האוויר ברח' מונטפיורי 9 בתל אביב.

==קישורים חיצוניים==

* שיר גולן, [http://www.iaf.org.il/4401-41238-he/IAF.aspx נקודת ההתחלה: שרות האוויר] באתר חיל האוויר.
* [https://web.archive.org/web/20200620183623/http://www.palmach.org.il/ טייסת הנגב] באתר "הפלמ"ח"
* זאב לכיש [https://www.idf.il/%D7%90%D7%AA%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%9E%D7%A2%D7%A8%D7%9B%D7%95%D7%AA/%D7%91%D7%99%D7%9F-%D7%94%D7%9E%D7%A2%D7%A8%D7%9B%D7%95%D7%AA/%D7%9E%D7%A2%D7%A8%D7%9B%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%92%D7%A0%D7%94-%D7%96%D7%90%D7%91-%D7%9C%D7%9B%D7%99%D7%A9/ משירות האוויר של ההגנה לחיל האוויר], אתר צה"ל, יוני 2020.

קטגוריה:יחידות ההגנה
קטגוריה:חיל האוויר הישראלי במלחמת העצמאות
קטגוריה:היישוב: תעופה
אוצר לאומי (סרט)

אוצר לאומי (אנגלית: National Treasure) הוא סרט הרפתקאות שצולם בארצות הברית בשנת 2004. הסרט עוסק בחבורת מחפשי אוצרות שמתחקים אחרי אוצר קדום. הסרט כולל גנבה של הצהרת העצמאות של ארצות הברית ומתעסק בין השאר באבירים הטמפלרים ובבונים החופשיים. הסרט כולל כמה אלמנטים שמוזכרים גם בספר צופן דה וינצ'י שיצא לאור ב-2003.

==עלילת הסרט==
בנג'מין פרנקלין גייטס (ניקולס קייג'), נצר למשפחת גייטס וצוללן חילוץ והצלה לשעבר בצי ארצות הברית, הולך בעקבות אבותיו ומנסה להתחקות אחרי אגדה על אוצר קדום של האבירים הטמפלרים/הבונים החופשיים. לפי האגדה בזמן המהפכה האמריקאית החביאו אנשי הבונים החופשיים אוצר ענק בשווי מיליארדי דולרים.

גייטס מגלה שישנה מפה מאחורי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. חברו איאן הואו מציע לגנוב אותה אך גייטס מסרב, מה שגורם לאיאן לנסות לרצוח אותו. דרכיהם של גייטס ואיאן נפרדות, וגייטס חש מחויב לגנוב את ההכרזה כדי להגן עליה לפני שאיאן יגיע אליה. גייטס ועוזרו ריילי פול נעזרים באביגייל צ'ייס (אחראית הארכיון הממשלתי). לאחר גנבת ההכרזה הם נאלצים לברוח מסוכני ה-FBI
==שחקנים ודמויות==
*ניקולס קייג' - בנג'מין גייטס, קריפטולוג וצייד אוצרות
**האנטר גומס - בנג'מין גייטס הצעיר
*דיאן קרוגר - דוקטור אביגייל צ'ייס, ארכיונאית בארכיונים הלאומיים
*ג'סטין ברת'ה - ריילי פול, האקר
*שון בין - איאן האו, יזם וצייד אוצרות
*ג'ון ווייט - פטריק גייטס, אביו של בנג'מין
*הארווי קייטל - פיטר סאדאסקי, סוכן FBI
*כריסטופר פלאמר - ג'ון אדמס גייטס, אביו של פטריק וסבו של בנג'מין
*ג'ק קוניג - צ'ארלס קרול הצעיר
*דייוויד דיין פישר - שו
*סטיוארט פינליי-מק'לין - פאוול
*אולג טקטארוב - ויקטור שיפן
*סטיבן פופ - פיל מק'רגור
*אני פאריס - הסוכנת ג'ונסון
*מארק פלגרינו - הסוכן דוז
*ארמנדו ריסקו - הסוכן הנדריקס
*אריק קינג - הסוכן קולפקס
*ג'ייסון אירלס - תומאס גייטס

==השראה==
אוצר שמשתמש בהצהרת העצמאות כרמז לקיומו מוזכר בספרי "צופן ביל" שנקברו במקום לא ידוע בבדפורד וירג'יניה. הסרט גם משתמש בעובדות היסטוריות אמיתיות כמו העובדה שבזמן המהפכה האמריקאית האמריקאים נהגו להשתמש למסמכים שלהם בדיו סתרים, כמו צופן ארנולד.

ב-2007 יצא לאקרנים סרט המשך הנקרא "אוצר לאומי: ספר הסודות".

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:אוצר לאומי (סדרת סרטים)
לוצ'אנו מורפורגו

לוצ'אנו מורפורגו (באיטלקית: Luciano Morpurgo; 20 בפברואר 1886 – 21 בספטמבר 1971), צלם ומוציא לאור יהודי-איטלקי.
==קורות חיים==
מורפורגו נולד בספליט (אז אוסטרו-הונגריה) למשפחה יהודית עשירה. לאחר מות אימו בשנת 1899 שלח אותו אביו ללמוד בוונציה, שם רכש את מצלמתו הראשונה. במקביל ללימודיו סייר מורפורגו בתחילה איטליה ואחר כך גם במדינות הסמוכות, בצפון אפריקה, מזרח אירופה ובסקנדינביה. במסעותיו צילם את אשר ראה ופיתח את כישורי הצילום שלו. עם תום לימודיו עבר לרומא ונשא לאישה את מולי. לזוג נולדו שני ילדים.

בשנת 1924 יסד את המכון האיטלקי לצילום ובשנת 1925 הקים הוצאת ספרים. באותו זמן התיידד עם רוברטו אלמג'ה - פרופסור לגאוגרפיה מאוניברסיטת רומא, שעסק בין השאר בחקר ארץ ישראל. בשנת 1927 יצאו השניים למסע במזרח התיכון, שהחל במצרים. משם פנו לירדן ואחר כך לארץ ישראל. מורפורגו צילם מאות צילומים של נופי ארץ ישראל. בעקבות הסיור פרסם אלמג'ה בשנת 1930 פרסם אלמג'ה את הספר "פלשתינה" (בהוצאת מורפורגו) אשר כלל את הצילומים שצילם מורפורגו ידידו.

מורפורגו המשיך לטייל בעולם ולצלם, ואף פרסם שני ספרים אוטוביוגרפיים. בתקופת מלחמת העולם השנייה הסתתרה המשפחה במקומות שונים באיטליה וחייה ניצלו.

בספטמבר 1971 רכש הארכיון האיטלקי הלאומי 12,000 מצילומיו. הוא נפטר ברומא, בגיל 85, ימים מספר לפני פתיחת תערוכת צילום בינלאומית במילאנו אשר כללה פינה שהוקדשה לצילומיו.

בשנת 2001 נערכה תערוכת צילומיו של ארץ ישראל משנת 1927.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.goodreads.com/author/show/16295145.Luciano_Morpurgo קורות חיים]

קטגוריה:אמנים יהודים איטלקים
קטגוריה:צלמים יהודים
קטגוריה:מו"לים יהודים איטלקים
קטגוריה:צלמים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1886
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1971
אבג'ד

האלפבית העברי הוא דוגמה לאבג'ד, אשר בשלב מאוחר יותר הצטרפו אליו סימני הניקוד.]]
אַבְּגַ'ד, או כְּתָב עִיצּוּרִי, הוא קטגוריה רחבה הכוללת מספר מערכות כתב שלא מסמנים בהן תנועות אלא לעיתים נדירות. כל הסימנים משמשים לסימון עיצורים, וסימון התנועות נעשה באופן עקיף, אם בכלל. המונח "אבג'ד" במשמעות זו נטבע על ידי הבלשן האמריקאי פיטר דניאלס. שם זה מורכב מארבע האותיות הראשונות של האבג'ד הנפוץ ביותר בעולם, הכתב הערבי.

כאשר סימון התנועות בכל זאת מופיע באבג'ד, הוא נעשה באמצעות אמות קריאה, שהן אותיות רב-משמעיות המסמנות הן עיצורים והן תנועות, או באמצעות סימנים דיאקריטיים, לדוגמה ניקוד, אך בסימנים אלו עושים שימוש רק באופן חלקי.

מקור שמו של המונח במילה הערבית الأبجد (אַל-אַבְּגַ'ד – האלפבית). מונח זה בנוי, למעשה, מארבע האותיות הראשונות של האלף-בית (בסדר השמי הקדמון). אבג'דים אחרים הם האלפבית העברי והאלפבית הסורי. בעבר היו נפוצים אבג'דים אחרים. השפה העתיקה אוגריתית, למשל, נכתבה באבג'ד שהיה מורכב כולו מסימני יתדות.

האבג'דים שימשו ומשמשים בעיקר שפות שמיות. בהשפעת דת האסלאם אומץ הכתב הערבי גם בשפות שאינן שמיות, כמו פרסית ואורדו. בשפות אלה נעשה שימוש רחב באותיות דו-משמעיות – אותיות שמסמנות גם עיצורים וגם תנועות. בערבית, בעברית ובסורית התפתחו מערכות של סימנים דיאקרטיים לציון תנועות, כשבעברית מערכת כזאת מכונה ניקוד, אולם אלה נמצאות בשימוש בעיקר בטקסטים דתיים, בשירה ובספרי ילדים. בכתיבה היומיומית הן אינן בשימוש. בשפות השמיות של קרן אפריקה, למשל אמהרית או השפה העתיקה געז, הסימנים הדיאקריטיים השתלבו בסימני האותיות, והפכו במשך הזמן לחלק בלתי נפרד מהן. לפיכך האלפבית האתיופי הוא כיום אבוגידה, הדומה לכתב הברות. 

בכתיבת שפת היידיש משתמשים באותיות עבריות, אך לא כאבג'ד. חלקן הופכות לאותיות תנועה, ויש לציין כל תנועה בכתב בדומה לשאר השפות הגרמאניות איתן היא נמנית.

==ראו גם==
* אבוגידה
* כתיב חסר ניקוד
* כתב

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:כתב
רובי יאנג

רובי (ראובן) יאנג (נולד ב-15 במאי 1942) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני בהפועל חיפה ובנבחרת ישראל. בשתיהן שימש גם כקפטן.

==ביוגרפיה==
יאנג שיחק בתפקיד הקיצוני השמאלי. בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנוער של הפועל חיפה וזכה איתה באליפות הנוער בעונה ללא הפסד. עונתו המצוינת בנוער הקפיצה אותו לבוגרים על ידי המאמן זלאטקו צ'ייקובסקי. יאנג שיחק בהפועל חיפה בין השנים 1959–1969 וזכה פעמיים בגביע המדינה, ב-1963 וב-1966. באותן שנים עבד כמורה לחינוך גופני במחוז חיפה.

לצידו של יאנג שיחקו בשורות הפועל חיפה ונבחרת ישראל כוכבים גדולים כגון: יצחק אנגלנדר, יוחנן וולך ואבא גינדין. בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 שימש כקפטן הפועל חיפה וגם כקפטן החיפאי הראשון של הנבחרת, בה רשם 50 הופעות בינלאומיות ושמונה שערים. הוא שיחק בנבחרת ישראל באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968), שאותה אימן עמנואל שפר, אשר הגיעה עד לרבע הגמר. יאנג כבש לזכות הפועל חיפה 60 שערים ב-247 הופעות. בן דודו, ויקטור יאנג, שיחק בקבוצה כקיצוני ימני, והם כונו "צמד הדודנים".

יאנג היה הפרשן הראשון של מחלקת הספורט של הטלוויזיה הישראלית (הערוץ הראשון). בשנת 1969 עבר יאנג לארצות הברית וכמו חבריו לקבוצה, וולך ואנגלנדר, רכש השכלה אקדמית והשלים תואר ראשון בחינוך גופני ותואר שני במדעי שיקום ההתנהגות. בשנת 1971 החל לשחק בניו יורק קוסמוס, איתה זכה באליפות. לאחר מכן חזר לתקופה נוספת בהפועל חיפה. במשאל שנערך בקרב אוהדי הפועל חיפה זכה יאנג בתואר "כדורגלן המילניום" של הפועל חיפה.

בשנת 1994 נקרא על ידי יו"ר הפועל חיפה, יצחק אנגלנדר, לאמן את הקבוצה בשעת חירום, אך פוטר לאחר מכן על ידי רובי שפירא. כשראה יאנג שקריירת האימון שלו לא צלחה, חזר לארצות הברית. שימש כמאמן קבוצת כדורגל הנשים של קווינס קולג' שבניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80481&national_team_id=3 עמוד השחקן של ראובן יאנג] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [https://web.archive.org/web/20070927050352/http://www.hhaifa.com/modules.php?name=Sections&op=viewarticle&artid=8 רובי יאנג ב'תוכניה האדומה' של הפועל חיפה]
* 

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק קוסמוס
קטגוריה:חיפה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בארצות הברית
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1964
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1968
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדלפי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
אריסטיד בריאן

אריסטיד בריאן (בצרפתית: Aristide Briand; 28 במרץ 1862 – 7 במרץ 1932) היה מדינאי צרפתי שכיהן מספר פעמים כראש ממשלת צרפת וזכה בפרס נובל לשלום.

==ביוגרפיה==
בריאן נולד ב-28 במרץ 1862 בנאנט למשפחה בורגנית. הוא למד משפטים ועד מהרה נכנס לזירה הפוליטית, פרסם מאמרים בכתב העת האנרכיסטי "לה פפל" וערך תקופה מסוימת את "לנטם". משם עבר ל"פטיט רפובליק", ולאחר מכן ייסד את "להומניטה" בשיתוף עם ז'ן ז'ורס.

בקונגרס הפועלים של נאנט ב-1894 פעל בריאן למען קידום רעיון האיגודים המקצועיים, ומיקם את עצמו כאחד ממנהיגיה של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית. ב-1902, לאחר כמה ניסיונות כושלים, הוא נבחר לנציג מטעם המפלגה לבית התחתון של הפרלמנט. כבר מימיו הראשונים בבית הנבחרים העסיק עצמו בסוגיית הפרדת הדת והמדינה, פעל בוועדה שעסקה בניסוח חוק ההפרדה, והיה למנסחו העיקרי. למרות זאת, לא היה מרוצה מיישום החוק, ונאלץ לקבל על עצמו את תפקיד מחזיק תיק ההדרכה הציבורית והאומנויות בממשלתו הבורגנית של פרדיננד סאריין ב-1906, צעד שהוביל לסילוקו מהמפלגה הסוציאליסטית. בניגוד לז'ורס האמין בריאן כי הסוציאליסטים צריכים לשתף פעולה עם המפלגה הרדיקלית ולא להמתין עד לקבלת כלל רעיונותיהם על ידי הגורמים האחרים במערכת הפוליטית.

בריאן החליף את קלמנסו כראש ממשלה ב-1909, שירת בתפקיד עד 1911, ולאחר מכן שוב לכמה חודשים ב-1913. באוקטובר 1915, בעקבות תבוסתיה של צרפת בתחילת מלחמת העולם הראשונה התמנה בריאן שוב לתפקיד במקומו של רנה ויויאני, והחזיק לראשונה גם בתיק החוץ, במקומו של תיאופיל דקלאס. הוא לא הצליח להחזיק במשרה לאורך זמן, ובמרץ 1917 התפטר כתוצאה מחילוקי הדעות סביב מתקפת ניוול. הוא חזר שוב לתפקיד ראש הממשלה ב-1921, אך לא הצליח להביא להסכם פיצויים עם גרמניה בשל חוסר הגמישות בו נתקל בצד הגרמני, והוחלף על ידי רמון פואנקרה הלוחמני יותר. בעקבות משבר הרוהר ב-1925 חזר בריאן למשרד החוץ הצרפתי ונותר בתפקיד עד למותו. הוא עמד מאחורי ההסכם עם הוותיקן שהעניק לממשלה הצרפתית תפקיד במינוי הבישופים הקתולים, וב-1926 זכה בפרס נובל לשלום עם הגרמני גוסטב שטרזמן על חלקם בהסכמי לוקרנו. שנה לאחר מכן נודע שוב בזכות הסכם קלוג בריאן שאותו ניסח עם שר החוץ האמריקני פרנק קלוג.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לשלום
קטגוריה:זוכי פרס נובל צרפתים
קטגוריה:ראשי ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית
קטגוריה:שרי החוץ של צרפת
קטגוריה:שרי המשפטים של צרפת
קטגוריה:שרי החינוך של צרפת
קטגוריה:פוליטיקאים צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1862
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1932
ג'יין פירס

ג'יין מין אפילטון פירס
ג'יין מין אפילטון פירס (באנגלית: Jane Means Appleton Pierce; 12 במרץ 1806 – 2 בדצמבר 1863), אשתו של נשיא ארצות הברית פרנקלין פירס, הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1853–1857.

==ביוגרפיה==
ג'יין הייתה בתו של הכומר ג'סי אפלטון (Jesse Appleton), נשיא מכללת באודואין. לאחר מותו של אביה, עברה אמה עם המשפחה לאמהרסט שבניו המפשייר, שם פגשה ג'יין את פרנקלין פירס, שהיה אז עורך דין צעיר. אף שבני הזוג התאהבו ממבט ראשון, הם המתינו ולא נישאו עד היותה של ג'יין בת 28 (דבר נדיר באותה עת, בה גיל הנשואים הממוצע היה נמוך מ-20). 
ג'יין התנגדה לשאיפות הפוליטיות של בעלה, ושנאה את מגוריה בוושינגטון בזמן שבעלה היה סנטור. בנה הראשון נפטר בגיל שלוש, ובנה השני, פרנק רוברט נפטר בגיל שנתיים מטיפוס. ג'יין האשימה את העיר וושינגטון במותם של ילדיה, ולחצה על בעלה לעזוב את הפוליטיקה. בעקבות לחץ זה התפטר פירס מתפקידו כסנטור.

לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו בה הוענקה לפירס דרגת גנרל והוא הפך לגיבור לאומי התגוררו בני הזוג בקונקורד שבניו המפשייר, וג'יין גידלה את בנם בנג'מין, ותיארה תקופה זו של ארבע שנים בלא פוליטיקה כשנים המאושרות בחייה.

בשנת 1852 נבחר פירס כמועמד המפלגה הדמוקרטית האמריקאית לנשיאות ארצות הברית. אשתו התעלפה כששמעה את החדשות, וניסתה לשכנעו לוותר על המועמדות אולם בעלה שכנע אותה כי הדבר יוכל להועיל לבנם בהמשך חייו.

בעת מסע הבחירות, כאשר נסעו בני הזוג עם בנם ברכבת מאנדובר ללורנס שבמסצ'וסטס ב-6 בינואר 1853, התהפכה הרכבת. בני הזוג פירס יצאו בלא פגע אולם בנם נהרג.

זמן קצר לאחר מכן הושבע פירס לנשיא ארצות הברית (ב-4 במרץ). בשל אבל בני הזוג לא נערך נשף רשמי, וג'יין סירבה להשתתף בטקס ההשבעה.

לאחר מות בנה ג'יין הפכה דתית יותר והשקיעה כל זמנה בתפילות, ומיעטה למלא את תפקידיה כגברת ראשונה.

עם פרישתו של פירס נסעו בני הזוג לסיור מחוץ לארצות הברית. עם תום הסיור שבו לניו המפשייר שם נפטרה ג'יין בשנת 1863 ונקברה סמוך לקבר בנם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/jane-means-appleton-pierce/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=15 ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:פרנקלין פירס
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו משחפת
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו משחפת
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1806
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1806
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1863
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1863
הארייט ליין

הארייט ליין
הארייט רבקה ליין (באנגלית: Harriet Rebecca Lane; 9 במאי 1830 – 3 ביולי 1903) הייתה אחייניתו של נשיא ארצות הברית הרווק ג'יימס ביוקנן, ושימשה כגברת הראשונה של ארצות הברית בין השנים 1857–1861.

== ביוגרפיה ==
הארייט ליין הייתה בתו הצעירה של הסוחר אליוט טול ליין (Elliott Tole Lane) וג'יין ביוקנן ליין (Jane Buchanan Lane). אמה של הארייט, ג'יין, נפטרה בהיותה בת 9, ואביה נפטר בהיותה בת 11. הילדה ביקשה להתגורר עם דודה, ג'יימס ביוקנן, אשר כיהן כסנאטור דמוקרטי מטעם מדינת פנסילבניה. לבקשתה מונה ביוקנן כאפוטרופוס שלה.

הארייט התחנכה בפנימיות בצ'ארלסטון (אז חלק מווירג'יניה, כיום וירג'יניה המערבית), ולאחר מכן במכללת מנזר הביקור (Academy of the Visitation Convent) בג'ורג'טאון שבוושינגטון הבירה (היה זה בתקופה בה כיהן ביוקנן כמזכיר המדינה).

בשנת 1854 הצטרפה הארייט לביוקנן בלונדון, שם כיהן כשגריר ארצות הברית לארמון סנט ג'יימס. הארייט פגשה את המלכה ויקטוריה אשר העניקה לה את התואר "אשת השגריר", והייתה פופולרית בקרב החברה הגבוהה הלונדונית.

בעת שמונה ביוקנן לנשיא בשנת 1857 התגוררה הארייט עמו בבית הלבן. החברה הגבוהה של וושינגטון העדיפה את הארייט העליזה ואוהבת המסיבות על הממשל של קודמו - פרנקלין פירס, בו היה שרוי הבית הלבן באבל תמידי (בשל אבלה של ג'יין פירס). הארייט כונתה "המלכה הדמוקרטית" ואירחה אירועים רבים בבית הלבן. הארייט הפכה למודל לחיקוי - נשים חיקו את סגנונות לבושה ותסרוקותיה, ורבים קראו לבנותיהם על שמה.

בהיותה בבית הלבן ניצלה הארייט את השפעתה לנסות לקדם את עניינם של האינדיאנים באמריקה שהיו חסרי זכויות וחיו במצב קשה. כמו כן פעלה הארייט לחיזוק התרבות בארצות הברית על ידי הזמנת אומנים ומוזיקאים לבית הלבן והצגתם לחברה הגבוהה בוושינגטון. בשל פעולותיה אלו נחשבת הארייט לראשונה מבין "הגברות הראשונות המודרניות".

בעת שגברו החיכוכים בין המדינות (חיכוכים שהובילו מאוחר יותר לפרישה של מדינות שונות מהאיחוד) הקפידה הארייט על סידורי הישיבה באירועים בבית הלבן על מנת למנוע מיריבים פוליטיים לשבת זה ליד לזה, במטרה למנוע חיכוכים.

עם פרישתו של ביוקנן עברו הוא ואחייניתו להתגורר בביתו בויטהד שבלנקסטר שבפנסילבניה.

הארייט נישאה בגיל 36 להנרי אליוט ג'ונסון, בנקאי מבולטימור. שני בניה מתו זמן קצר לאחר לידתם ובעלה נפטר זמן קצר לאחר מות בנה השני.

לאחר מות דודה, הארייט שבה לוושינגטון. במותה, בשנת 1903 הורישה למדינה את אוסף האומנות הגדול שלה. האוסף הועבר למכון הסמית'סוניאן ונקרא "אוסף הגברת הראשונה לאמנות", ולימים הפך לחלק מרכזי של מוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית.

סכום כסף נוסף שהורישה לבית החולים ג'ונס הופקינס בבולטימור, שימש להקמת קליניקה לילדים הפועלת עד היום.

הארייט נקברה בבית הקברות גרינמאונט בבולטימור שבמרילנד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/harriet-lane/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=16 ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אישים
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ג'יימס ביוקנן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1830
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1903
גבינה צהובה

גבינה צהובה חתוכה לקוביות
גבינה צהובה (מגרמנית: Gelbkäse) הוא שם גנרי המקובל בישראל למספר סוגי גבינות קשות, בעלות צבע אחיד הקרוב לצהוב (באופן טבעי או בשל הוספת צבעי מאכל), כגון מותגי הגבינות "עמק", "גלבוע", "נעם" ועוד. בגבינות אלה שיעור הלחות 40%–50% מים. הן מוצקות, אך נחתכות בקלות בסכין וניתנות לפריסה במכונת חיתוך.

המונח "גבינה צהובה" מקורו בתרגום מילולי מגרמנית, ונעשה שגור בעברית הישראלית, ונפוץ במתכונים בעברית, אך אינו בשימוש בשפות אחרות, למעט גרמנית ופולנית.

==מקור הצבע==
פרות הרועות עשב, מניבות חלב המכיל בטא-קרוטן, חומר מסיס בשומן ובעל צבע כתום. לחלב פרה צבע צהבהב בהיר משתי סיבות: אחוז השומן בחלב וריכוז הבטא-קרוטן בתוכו נמוכים; השומן בחלב מצוי בטיפות זעירות (globule) עטופות קרום המחזיר אור ומעניק לחלב את צבעו. גבינות קשות מכילות שיעור שומן גבוה, וכן מבנה טיפות השומן בהן נהרס בתהליך הייצור, ולכן צבען עז יותר.
פלטת גבינות צהובות ולבנות
פרות הניזונות מתערובת מניבות חלב לבן, והגבינות העשויות ממנו לבנות גם כן, על-כן מוסיפים לגבינות הקשות המיוצרות בישראל צבע מאכל - אנאטו או בטא-קרוטן. גבינות מחלב תאו, עז וכבשה לבנות בכל מקרה.

==היסטוריה==
גבינת "עמק" (גבינה מסוג אדם מתוצרת תנובה), הייתה הגבינה הקשה הראשונה שיוצרה בישראל, ונחשבה למוצר בסיסי לפחות עד שנות השמונים של המאה ה-20. היא נמכרה בפרוסות ובגושים והייתה נפוצה במטבחים קיבוציים וצבאיים ובמרכולים השיתופיים שדרכם בעיקר שווקו מוצרי מזון. היא נקראה בשם "גבינה צהובה" כדי להבדילה מסוגי גבינות אחרים שהיו זמינים (כגון גבינה ניגרת המוכרת כגבינה לבנה, גבינת קוטג', גבינה מותכת). כינוי זה ממשיך להיות בשימוש גם לאחר כניסת מגוון רחב של סוגי גבינות מייצור מקומי ומייבוא לשוק הישראלי.

נמכרים גם תחליפי גבינה צהובה חלקם טבעוניים, הדומים בטעמם ובמראם לגבינה צהובה, אך מיוצרים מרכיבים צמחיים או מחלב רזה בתוספת שמן צמחי.

==הערות שוליים==
 

צהובה
רותם

רותם (שם מדעי: Retama) הוא סוג צמח מתת-משפחת הפרפרניים. זהו שיח מדברי שצבעו ירוק זית והוא בדרך כלל חסר עלים. אורכו של הגבעול הצר כ-25 סנטימטרים וממנו יוצאים עלים קטנים רבים המתקיימים תקופה קצרה בלבד ואחר כך נושרים. 
== מאפיינים ==
הרותם פורח בסוף החורף ובאביב, פרחיו לבנים-סגולים ריחניים. הפרי הוא תרמיל סגלגל או מוארך מעט, מחודד בקצהו, מכיל זרע אחד או שניים.

כיוון שרוב השנה הצמח חסר עלים, מתבצע תהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) על ידי הגבעולים. גבעולי הרותם חרוצים לאורכם, והפיוניות יושבות בתוך חריצי הגבעולים.<ref></ref> 

תפוצת הצמח סהרו-ערבית, עם חדירה לבתי גידול יבשים בחבל הים-תיכוני. בסוג חמישה מינים, בארץ נפוץ המין רותם המדבר.

יש המפרשים את השם כנגזר מהשורש רת"ם, מפני שבהיותו גדל באזורי דיונות בהם החול נודד ממקום למקום, שורשיו נאלצים 'לרתום' את האדמה שמסביבם, כדי לא לעוף עם החול ולהינתק מן האדמה.

כדי להתגבר על המחסור במים, המאפיין את סביבת הגידול הטבעית שלו, יש לרותם מערכת שורשים כפולה: האחת, עמוקה, ששורשיה חודרים אל עומק האדמה- נועדה לאסוף המים שחלחלו לעומק בתקופת הקיץ היבשה; והשנייה שטחית, המכסה פני שטח גדול מאוד, שנועדה לקלוט מי שיטפונות לפני שיאבדו.

תכונה נוספת המשותפת לצמחי מדבר נוספים: הרותם מסוגל להמית חלק מעצמו כדי לחסוך במים ובאנרגיה. וכך, לאחר תקופת היובש, כשמגיע הגשם, הרותם מסוגל לשוב ולהחיות את החלק שיבש.

== במקורות ==
*שם הצמח "רותם" קדום, ומוזכר שלוש פעמים במקרא:
**ב, הנביא אליהו נח במדבר בצל הרותם: "וְהוּא-הָלַךְ בַּמִּדְבָּר, דֶּרֶךְ יוֹם, וַיָּבֹא, וַיֵּשֶׁב תַּחַת רֹתֶם אחת (אֶחָד) ... וַיִּשְׁכַּב, וַיִּישַׁן, תַּחַת, רֹתֶם אֶחָד".
**ב: "חִצֵּי גִבּוֹר שְׁנוּנִים; עִם, גַּחֲלֵי רְתָמִים".
**ב: "הַקֹּטְפִים מַלּוּחַ עֲלֵי-שִׂיחַ; וְשֹׁרֶשׁ רְתָמִים לַחְמָם".

==ראו גם==
*רותמיות

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1838
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונסטנטין סמואל רפינסק
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:שיחים
ממלכת אראוקניה ופטגוניה

ממלכת אראוקניה ופטגוניה (הקרויה גם צרפת החדשה) נוסדה על ידי הרפתקן ועורך דין צרפתי בשם אורלי-אנטואן דה טואנן בדרומה של אמריקה הדרומית באמצע המאה ה-19. בתקופה זו הייתה אוכלוסיית הילידים, המפוצ'ה (המכונים גם אראוקנים), שקועה במאבק צבאי נואש לשמר את עצמאותם כנגד פלישה כלכלית וצבאית ביזמתם של ממשלות צ'ילה וארגנטינה שחמדו את אדמות המפוּצ'ה בשל הפוטנציאל החקלאי הטמון בהן.

בזמן ביקורו באזור ב-1860 הפך דה טואנן אוהד למטרות המפוצ'ה, ומנהיגי המפוצ'ה בתורם בחרו בו למשרת המלך. ייתכן שעשו זאת מתוך אמונה שמטרתם תקבל שרות טוב יותר אם יעמוד אירופאי בראשם. דה טואנן הקים ממשלה, יצר את הדגל בצבעים של כחול, לבן וירוק וטבע מטבעות עבור האומה החדשה תחת השם Nouvelle France (צרפת החדשה).

מאמציו של דה טואנן לקבל הכרה בינלאומית במדינת המפוצ'ה הוכשלו בידי ממשלות צ'ילה וארגנטינה, שלכדו אותו, כלאו אותו במוסד לחולי נפש בצ'ילה, שכן שתי הממשלות ראו בו אדם בלתי שפוי, וגרשו אותו מספר פעמים. המלך אורלי-אנטואן הראשון מת בסופו של דבר חסר פרוטה בצרפת ב-1878 לאחר שנים של מאבק שעלה בתוהו לקבל בחזרה את ריבונותו הלגיטימית לכאורה על ממלכתו הכבושה.

אחד מיורשיו של המלך האראוקני הראשון, הנסיך פליפה, חי בצרפת, והודיע כי ויתר על כל תביעות קודמיו לממלכה, אך דאג לשמור את זכרו של אורלי-אנטואן, והמשיך לתמוך במאבקם המתמשך של המאפוצ'ה להגדרה עצמית בכך שאישר לטבוע כ-40 מטבעות בנחושת-ניקל, כסף, זהב ופלדיום מאז 1988.

==רשימת המלכים==
אורלי-אנטואן הראשון, מלך אראוקניה ופטגוניה
*המלך אורלי אנטואן הראשון (1860–1878)
*המלך אקילה הראשון (1878–1902)
*המלך אנטואן השני (1902–1903)
*המלכה לאורה טרזה הראשונה (1903–1916)
*המלך אנטואן השלישי (1916–1952)
*הנסיך פליפה (1952–2014)
*הנסיך אנטואן הרביעי (2014–2017)
*הנסיך פרדריק (2017-2023)
*הנסיך פליפה השני (2023-2024)
*הנסיך פליפה השלישי (החל מ-2024)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20040816080153/http://www.geocities.com/tourtoirac החברה המלכותית אראוקנית של צפון אמריקה] גוף שנוסד ב-1995 ושם לו למטרה לקדם את המודעות לסיפור. האתר מכיל מידע רב על המפוצ'ה, הממלכה, אורלי-אנטואן ויורשיו. 

קטגוריה:מדינות לשעבר שההכרה בהן הייתה מוגבלת
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת
קטגוריה:צ'ילה: היסטוריה
קטגוריה:ארגנטינה: היסטוריה
קטגוריה:פטגוניה
כרמל הוק

פרסומת משנת 1963
כרמל הוק הוא יין לבן חצי יבש בעל טעם חמצמץ שהיה פופולרי בישראל מתחילת שנות ה-30 עד שנות ה-80 ונמכר גם כיום. היין יוצר על ידי יקבי כרמל מזרחי ושווק כיין זול, עוד בטרם התפתחה המודעות בישראל ליין זני. בקרב יוצאי מזרח אירופה ובמיוחד בקרב יוצאי רומניה מקובל היה לשתות את היין כאשר הוא מהול עם מי סודה, הקוקטייל הזה נקרא שפריץ. 

היין שווק בשתי רמות איכות, איכות "אקספורט" הייתה האיכות הטובה יותר, והזכירה בטעמה יין "ריזלינג".

== בתרבות הפופולרית ==
המשקה כרמל הוק, מוזכר בשירו של יורם טהרלב "משה משה".

קטגוריה:יינות
קטגוריה:ארץ ישראל: יין
קטגוריה:ישראל: מותגי משקאות
אפטלינג

בארון 1898
ג'וריס והדרקון
פאטה מורגנה
אפטלינג בית מלון
אפטלינג (בהולנדית: Efteling) הוא פארק שעשועים הנמצא בהולנד, מהפופולריים והמובילים באירופה.

הפארק נפתח ב-31 במאי 1952 וכיום הוא מונה 37 מתקנים (בהם 6 רכבות הרים ו-2 מתקני מים). הפארק הציג סיפורי אגדות כמו שלגיה ושבעת הגמדים, היפהפייה הנרדמת ועוד.
בשנת 1992 זכה הפארק בתואר הפארק הטוב ביותר בעולם.

הפארק נמצא 105 ק"מ מאמסטרדם ו-85 ק"מ מאנטוורפן.

בעונת הסתיו נסגרים מספר מתקנים ומתווספים קישוטי חורף, הצגות ופעילות בידור רבות ורחבת החלקה על קרח.

==מתקנים==
=== רכבות הרים ===
בפארק 6 רכבות הרים:
* פייטון - רכבת הרים מדגם Double Loop Corkscrew של וקומה, מבצעת 4 היפוכים (2 לופים אנכיים ו2 ברגי Corckscrew) חברת Vekoma שבנתה את הרכבת, בנתה עוד אטרקציות מפורסמות בעולם וכן גם בישראל.
* "בוב" - רכבת הרים של חברת אינטמין מתקני שעשועים, רכבת הרים מסוג מזחלות אשר נעה בחופשיות על מגלשה במקום על מסילה. רכבת זו מיועדת בעיקר לכל המשפחה.
* "ההולנדי המעופף" - רכבת הרים בה בחלק מהנסיעה הרכבת שטה, בפארק נבנה אגם מלאכותי במיוחד בשביל הרכבת. בחלק מהמתקן הרכבת נוסעת בחשכה.
* "הנשר" - רכבת הרים מסוג מתקן אפל, נסיעה בחושך עם אפקטים של סאונד ואורות. בכניסה למתקן מוצב פסל נשר ענק.
* "ג'וריס והדרקון" - רכבת הרים דו מסלולית העשויה מעץ של חברת GCI, בה הרכבות מתחרות אחת בשנייה.
* "בארון 1898" - רכבת חדשה, מסוג "Dive Coaster" של חברת B&M. מבצעת 2 היפוכים. הרכבת יורדת בירידה אנכית (95 מעלות) אל תוך מנהרה מעורפלת בתוך האדמה, והיא חדשה לשנת 2015.

=== מתקנים שונים ===
זוהי רשימה חלקית של המתקנים בפארק.
* חלום הפנדה - סרט תלת-ממד שמראה כיצד פוגע האדם בטבע ובחיות.
* פגודה - מתקן תצפית בסגנון מקדש תאילנדי העולה אל האוויר, וממנו אפשר לקבל נקודת תצפית טובה על הפארק.
* מקום שבו רגע אחד אתם מרחפים בין טרולים ושדונים במתקן השעשועים לכל המשפחה, עולם החלומות (Droomvlucht)
* "פיראנה" - שיט אבובים במסלול לכל המשפחה (Rapid Rivers).
* "פאטה מורגנה" - שיט בסירות בחשכה בין בובות ומיצגים בסגנון עתיק, מיועד לילדים.
* "חצי ירח" - ספינת פיראטים מתנדנדת (Swing Ship).
* ומקום שבו אפשר לנוע בין המסדרונות הסודיים והחדרים הקסומים של Symbolica (סימבוליקה), ארמון הפנטזיה
* יער האגדות - האטרקציה המרכזית בפארק: יער שבו מוצגים בתים וצמחיות בצורות שונות וגם מספר דמויות מפורסמות כמו עמי ותמי וסינדרלה.
* גונדולות - שיט בסירות באגם סביב הפארק.
* קרנבל פסטיבל - מתקן אפל שנושאו קרקס. במתקן המושבים מסתובבים לצדדים תוך כדי הנסיעה.
* וילה וולטה - מתקן המדמה בית מכושף בו הנוסעים "מתהפכים" בבית באמצעות תזוזה של המושבים והתפאורה, כאשר למעשה הכיסאות מתנדנדים בלבד.
* כיכר אנטון פיק - כיכר גדולה ומרכזית בפארק, היישר ליד היציאה מיער האגדות ובה מספר קרוסלות ומתקנים. סמוך לה שוכנת קרוסלת סוסים מפוארת, קלאסית ועתיקה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פארקי שעשועים באירופה
קטגוריה:הולנד: תרבות
קטגוריה:צפון בראבנט
כרית

200px
בזמן השינה מספקת הכרית תמיכה לראש

כרית או כר היא כלי מיטה קטן המספק תמיכה לראש, בדרך כלל בזמן שינה על מיטה, או לגוף, בשעת ישיבה על כורסה או ספה. רוב הכריות פשוטות בצורתן ובצבען, אם כי קיימות גם כריות מעוצבות המיועדות בדרך כלל לקישוט גרידא. הכריות המודרניות הפופולריות ביותר, צורתן מלבן וגודלן הממוצע 50 על 70 סנטימטרים.

==מבנה הכרית==
לאורך ההיסטוריה השתנה מילוי הכריות. הכריות הראשונות היו ממולאות בקש בשל קלות השגתו. כיום מילוי קש כמעט ואינו בשימוש בשל אי הנוחות שהוא מסב. במשך שנים מולאו הכריות ששימשו את העשירים בפלומה או נוצות. כריות מסוג זה עדיין קיימות, אולם כיום מילוי מלאכותי הוא הנפוץ ביותר.

הציפית, כיסוי הכרית העשוי לרוב מבד לעיתים אף ממשי, משתנה גם היא מכרית לכרית. רוב הכריות כיום מצוידות ברוכסן כדי לאפשר את החלפת המילוי וכיבוס הציפית. כריות מיטה לעומת זאת אינן מאובזרות ברוכסן, והציפית מכסה כיסוי נוסף ובו המילוי — שיטה זו מאפשרת כיבוס יומיומי של הציפית. גם כשמקפידים על כביסת הציפית, צוברות הכריות בדרך כלל כמויות גדולות של אבק ויש צורך להחליפן כל כמה שנים, במיוחד כשהמשתמש אלרגי.

==היסטוריה==
הכריות הראשונות נמצאו בקברים עתיקים במצרים. לפני המהפכה התעשייתית, קשה היה לתפור כריות ולצבען, ולכן הן נחשבו יצירות אומנות. בסין ובאירופה בימי הביניים נחשבו כריות למותרות. עם המצאת המכונות הפכו הכריות, שבמשך אלפי שנים היו זמינות לעשירים בלבד, למוצר נפוץ הנמצא כיום בכל בית.

==ראו גם==
* כרית אוויר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי מיטה
הבית הלבן של רוסיה

הבית הלבן של רוסיה (ברוסית: Белый дом) הוא מושב הממשלה הרוסית.

== היסטוריה ==
המבנה הגדול, אשר נחנך בשנת 1981, מתנשא לגובה 119 מטרים ונושא בימינו את הכיתוב "בית הממשלה של הפדרציה הרוסית" (Дом Правительства Российской Федерации) על בסיסו. נבנה במקור על ידי הממשל הסובייטי והכיל את "קונגרס המועצות" שהיה הגוף השלטוני הגבוה ביותר ואת "הסובייט העליון" - הגוף המחוקק הגבוה ביותר בברית המועצות.

ב-3 באוקטובר 1993, הבניין היה במרכז העימות במהלך המשבר החוקתי ברוסיה, ואף הותקף בארטילריה על ידי כוחות הנאמנים לנשיא בוריס ילצין. ההתקפה הסבה נזק כבד למבנה. הבניין שופץ במהלך שנת 1994 בסכום עתק של כ-300 מיליון דולר, סכום גבוה יותר משהוצא באותה השנה על ידי הממשל הרוסי בתחומי מחקר אקדמי ותוכניות פיתוח, בקנה מידה כלל ארצי.

הבית-התחתון של הפרלמנט הנבחר משנת 1994, חזר לשאת את השם מהתקופה הצארית, דומה ועבר לבניין ממשל המרוחק מספר מאות מטרים מהקרמלין של מוסקבה. הבית הלבן מאכלס כיום את הקבינט הרוסי, המוכר בשמו הרוסי כ"פְרָבִיטֶלְסְטְבוֹ", קרי, "ממשלה".

בספטמבר 2020 ממשלת רוסיה הודיעה על כוונתה לשפץ את המבנה, לאחר שהוכרז כי המבנה נמצא במצב מסוכן. השיפוצים צפויים להימשך עד שנת 2023, כאשר מחצית מעובדי הבית הלבן יעברו לבניין הקומיסריון העממי לענייני לאום בסמטת טרובניקובסקויה במוסקבה, המשמש את המשרד לפיתוח כלכלי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוסקבה: מבנים
קטגוריה:בנייני פרלמנטים
אספהאן

אֶסְפָהָאן (; תעתיק מדויק: אצפהאן; נכתב גם איספהאן) היא עיר באיראן ובירת הפרובינציה הקרויה על שמה. העיר שוכנת במרכז המדינה ומרוחקת כ-340 קילומטרים דרומית לבירה טהראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016, התגוררו בעיר כ-1.9 מיליון בני אדם והיא העיר השלישית בגודלה במדינה אחרי טהראן ומשהד. העיר משמשת כמרכז תיירותי חשוב במדינה.

==היסטוריה==
עבאס שאה הראשון החליט בשנת 1598 לקבוע את אספהאן לבירת האימפריה הפרסית. תחת הנהגתו אספהאן הפכה לאחת הערים היפות בעולם. נבנו בה מסגדים מפוארים, מדרסות ובתי מרחץ. אספהאן הפכה למופת לאדריכלות הספווית, עם בניינים כמו מסגד האימאם, והכיכר המפוארת מיידאן-י אמאם.

==גאוגרפיה==
העיר, המשתרעת על פני מרחבים גדולים, נמצאת במרחבי זאינדה רוד, לא הרחק מהרי זגרוס. את העיר חוצה נהר הזיינדה רוד. ממוצע המשקעים באזור הוא 355 מ"מ בשנה. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 2 מעלות צלזיוס בחורף ל-29–30 מעלות בקיץ. מזג האוויר הוא גשום לפרקים ובהיר, בהתאם לעונה.

==אתרים מרכזיים==
אספהאן כוללת מגוון של אתרים בעלי אדריכלות אסלאמית מתקופות שונות של האסלאם, בעיקר מימי הביניים המוקדמים, וכן מהעת החדשה המוקדמת: בעיקר המאה ה-17. כמו כן מצויים בעיר גם מספר כנסיות ובתי כנסת.
* מיידאן-י אמאם – כיכר ענקית, השישית בגודלה בעולם. הוכרה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
*מסגד האמאם – נקרא בעבר מסגד השאה. נחשב לאחת מיצירות המופת של אדריכלות פרסית. נבחר לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
* עאלי קאפו – ארמון מראשית המאה ה-17. גובהו 48 מטרים. מעוטר בציורי קיר מרהיבים.
* מסגד שייח' לוטפאללה – נבנה בשנת 1602 על ידי שאה עבאס, ותוכנן על ידי האדריכל הראשי שלו, שייח' הבהאי. המסגד נועד להיות מסגד פרטי עבור משפחת המלוכה, ולכן אין לו שום צריחים. יש מנהרה מהמסגד אל הארמון המלכותי שמעבר לכיכר.
* גשר סי-או-סה פול – הגשר של 33 קשתות. נבנה בראשית המאה ה-17 בסגנון התקופה הספווית.
* קתדרלת ונק – קתדרלה ארמנית-נוצרית. הכיפה המרכזית הצבועה בכחול וזהב מתארת את הסיפור המקראי של בריאת העולם וגירושו של אדם מגן העדן.
* כנסיית בית לחם הארמנית – משלבת מוטיבים של אדריכלות פרסית וארמנית. הושלמה בשנת 1627. מכילה מגוון של ציורי קיר.
* האשת בהשת – ארמון "שמונת גני העדן". אחד מארמונות השאה. נבנה בשנת 1669. מוקף בגנים.
*מסג'ד-י ג'אמע – אחד המסגדים הגדולים באספהאן.
*אספהאן סיטי סנטר – מרכז הקניות הגדול במדינה, בשטח של כ-465 אלף מטר מרובע.
*רובע ג'וברה - רובע עתיק של העיר.

== תמונות מהעיר==
רחוב בעיר אספהאן
מסגד האמאם, מבט מלמעלה]]
גשר [[סי-או-סה פול]]
ארמון [[עאלי קאפו]]
[[קתדרלת ונק הארמנית]]
[[מסג'ד-י ג'אמע (אספהאן)]]

 

== ערים תאומות ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [http://www.isfahan.org.uk/masjed/masjed.html אתר באנגלית ובו מידע על אתרים בעיר]
* [http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/collections/jewish-collection/ketubbot/ketexhibit/Pages/Iran-1927.aspx על תולדות היהודים באיספהאן באתר הספרייה הלאומית]
* [https://www.ynet.co.il/judaism/article/rkxyu2neq מדברים על ישראל, חולמים על עתיד אחר: 2,500 שנות יהדות באספהאן]
* [https://www.youtube.com/watch?v=pVeFHd5WAS0/ סרט על טיול תיירותי בעיר אספהאן] 
* [https://www.youtube.com/watch?v=YrqbkYzKWLc/ סרט של ה-BBC המתאר מסע באספהאן] 
* [https://www.youtube.com/watch?v=mGAGPnLMds8/ סיור בעיר ההיסטורית של אספהאן] 

*
קטגוריה:איראן: ערים
קטגוריה:איראן: ערי בירה לשעבר
קטגוריה:פרובינציות איראן: ערי בירה
קטגוריה:פרובינציית אספהאן: יישובים