OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אחרי מות, קדושים אמור

אחרי מות, קדושים אמור הוא פתגם עממי המשקף נורמה שלפיה לאחר מותו של אדם אין לדבר בגנותו, ויש לעסוק רק במעלותיו. הביטוי נוצר מסמיכותן של שלוש פרשות רצופות בספר ויקרא: אחרי מות, קדושים, אמור. אפשר לפרש אמירה זו כנשענת על אותו טעם של מורא מפני המוות ומפני רוחות המתים.

אפשרות אחרת לקריאת הפתגם היא בדרך אירונית: אחרי המוות, גם האדם הפשוט ביותר הופך לקדוש וצדיק ואין מדברים בו סרה.

מנדלי מוכר ספרים כתב על מנהג זה:

פתגם דומה בלטינית:
 ("על המתים אל תשמיע אלא שבחים") ,או, ("על אודות מתים – או בחסד או לא כלום"). לפתגם הלטיני קדם פתגם יווני דומה, המופיע בספרו של דיוגנס לארטיוס, "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים".

היהדות רואה מצווה בהספד המת, ואמירת שבחים לאחר מותו, אך כתוב בהלכה ובספרי הקבלה שאין לשבח את המת יותר מדי, משום שהנשמה מתייסרת בשמיים, בשומעה שבחים שלא מגיעים לה.
יש השוללים נורמה זו, ומציבים מולה את הדבקות באמת. גישה זו מופיעה בדברי וולטר:

דוגמה להתנגדות לנורמה מצויה גם בדברים של יוסי ביילין לאחר מותו של בנימין בן-אליעזר. ביילין אמר, בין היתר, "אני לא מוכן להצטרף לאחרי מות קדושים, בעיני הוא היה הפוליטיקאי הכוחני, הדורסני, הוא היה הפוליטיקאי שלא היה צריך להיות מועמד של מפלגה כמו מפלגת העבודה לנשיאות".

==לקריאה נוספת==
* גדליה אלקושי, אוצר פתגמים וניבים לאטיניים, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשנ"ט, עמ' 137.

==קישורים חיצוניים==
* 
*עליזה בלוך, "[https://www.youtube.com/watch?v=3ikOv6iHnAI אחרי מות קדושים אמור]? (יוטיוב)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:נימוסים
קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
פופוניה

פרי
פופוניה (שם מדעי: Bactris gasipaes) הוא מין דקל נפוץ באזורים הטרופיים ממרכז אמריקה עד יער האמזונאס. הוא מהווה חלק חשוב בתזונת העמים הילידים באזורי תפוצתו. 

עקב התפוצה הרחבה, לצמח שמות שונים באזורים שונים ובשפות שונות. בין השמות הנפוצים:<br />
באנגלית: peach-palm or pewa (טרינידד וטובגו), peyibay(e), ו-pejivalle. בספרדית: pejibaye (בקוסטה ריקה וניקרגואה), chontaduro or chantaduro (בקולומביה ואקוודור), pijuayo (בפרו), pijiguao (בוונצואלה), tembé (בבוליביה), pixbae (יש לבטא: pibá) (בפנמה), ו-cachipay (בקולומביה). בפורטוגזית: pupunheira (העץ), and pupunha (הפרי) (בברזיל). 

==תיאור==
גובה העץ עד 20 מטר. לכול עץ ייתכנו מספר גזעים. קוטר הגזע 15 עד 30 ס"מ. בראש כל גזע 15 עד 25 כפות. אורך הכפות כמטר וחצי, על בסיס עלה באורך של כמטר אחד. לרוב, בסיס העלה מכוסה קוצים ארוכים וחדים, אך קיימים פנוטיפים ללא קוצים. 

הפופוניה פורחת ומניבה לאורך כל השנה, אבל עיקר הפריחה באוגוסט עד דצמבר, והפירות מבשילים מדצמבר עד יולי.
בכל אשכול פרי, בין 50 ל-1,000 פירות. הפירות דמויי טיפה בקוטר של 3-5 ס"מ ובאורך של 4-6 ס"מ, הקליפה בגוונים של ירוק, צהוב, כתום או אדום על פי מידת הבשלות. הציפה בצבע כתום (גם כאשר הקליפה ירוקה). 

העץ צומח תחת שמש ישירה, בכל הקרקעות, החל מגובה פני הים ועד לגובה של 800 מטר מעל פני הים. הפופוניה צומחת באופן טבעי באזורים בהם יורדים 1,900 עד 6,000 מ"מ גשם בשנה.

==שימושים וחשיבות כלכלית==
{|border=1 align=left
|+ הרכב ל-100 גרם ציפת פרי
|-
| קלוריות || 164 
|-
| שומנים || 12.25 גרם
|-
| חלבון || 8 גרם 
|-
| סידן || 28 מ"ג 
|-
| זרחן || 31 מ"ג 
|-
| ברזל || 3.3 מ"ג 
|-
| קרוטן || 1,500 מ"ג ? 
|-
| ויטמין B<sub>1</sub> || 0.06 מ"ג 
|-
| ויטמין C || 34 מ"ג 
|}
הפופוניה היא צמח שניתן לנצל את כל חלקיו, אבל רובם אינם מנוצלים בצורה מסחרית.

בחקלאות האינדיאנית המסורתית, הפופוניה גודלה בעבור פריה, אבל היום, הפופוניה מגודלת בעיקר עבור הפקה של לבבות דקל. לפופניה יתרון בהפקה של לבבות דקל. ניתן לבצע קציר ראשון של לבבות הפופוניה כבר 18 עד 24 חודשים לאחר הנטיעה. אורך הלבבות כ-40 ס"מ והקוטר נע בין 1.5 ס"מ ל-4 ס"מ. כל עץ יכול להוציא עד 15 ייחורים, כך שתפוקת הלבבות לעץ גבוהה. מכל הקטר של פופוניה מפיקים בין 5,000 ל-12,000 לבבות דקל בשנה. התחזית לעליה עולמית בצריכת לבבות דקל הביאה לנטיעה מסיבית של מטעי פופוניה בברזיל מהצפון עד לסאו פאולו.

הפרחים הזכריים, לאחר שהם נושרים, נטחנים ומשמשים לתיבול.

לפירות טעם דומה לתירס טרי, ומרקם דומה לתפוח אדמה מבושל. את הפירות אוכלים לרוב מבושלים במים. מהפרי המבושל ניתן להכין קמח, גלידה, ריבות, מחית, לשלב בתבשילים שונים (כמו עוף בפופוניה ודבש), ומזון לבעלי חיים. 

העצה של הפופוניה בצבע חום כהה. היא קשה ודחוסה. ניתן להשתמש בעץ לבניה, יצור חכות, ולהכנת תכשיטים. השורש של הפופוניה משמש כורמיציד (קוטל תולעים). עלי הפופוניה משמשים לסכך, ולקליעה של סלים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1816
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קרל זיגסמונד קונת
קטגוריה:דקלאים
קטגוריה:עצי יער האמזונאס
עקודים

עולם העקודים בתורת הקבלה הוא העולם הראשון מבין עולמות עקודים נקודים וברודים שיצאו מא"ק (אדם קדמון).

==רקע==
בתורת הקבלה מתוארים עולמות רבים אשר נבראו לפני בריאת העולם הזה הגשמי, עולמות רוחניים אשר ניתנים למישוש ולהשגה על ידי מימוש עצות מקובלים. משמעות "לפני עולם הזה הגשמי" היא קדימת מעלה ולא בקדימה בזמן.
הסיבה לבריאת העולמות מוסברת בהרחבה בתורת הקבלה.
את הדרגות השונות בעולמות השונים שנתהוו מסבירים בתורת הקבלה על ידי שפת הענפים, שפה ארצית אשר יורה על השורשים העליונים.
כמו כן מוסבר בתורת הקבלה שכל דבר שקיים בעולם הזה מקורו האמיתי הוא מהעולמות הרוחניים שנבראו לפני בריאת העולם הזה, ועל כן שמות המושגים השונים, הם המקורות לדברים, כמו שהם כאן בעולם הזה הגשמי.

=== דרגת עולם העקודים ===
עולם העקודים הוא הבריאה הראשונה היוצאת מן האדם קדמון שהוא הבריאה הראשונה לאחר הצמצום, לפני צאת עולם הנקודים אשר הפך לעולם האצילות.

=== מקור השם ===
השם "עקודים" ניתן לעולם זה לאור העובדה כי בעולם זה כל הדרגות השונות הנמצאות בתוך העולם הפרטי הם, באחדות גמורה אחד עם השני ונמצאים בכלי אחד לכל עשרת אורותיו של העולם, להבדיל משאר העולמות בהם כל ספירה כוללת את הכלי שלה ואת האור שלה. וכאן כל האורות קשורים יחדיו, כביכול, ומכאן שמו אשר הם 'עקודים' בתוך כלי אחד.

=== מקורו ===
אדם קדמון כולל בתוכו את כל דרגות העולמות שלאחריו כאשר בכל אבר מרומז ההשפעה הבאה ממנו לאחר מכן. דרגת העקודים נמשכת מתוך הפה של א"ק, כאשר סביבות הפה התקבצו כבר אורות האזן והחטם (כך שהם קיבלו מאורות אח"פ [אזן חטם פה]). מקום העקודים הוא מפה דא"ק עד טבורו.
בעולם העקודים שייך הדרוש מטי ולא מטי שהוא דרוש מרכזי בעולם הקבלה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrew.grimoar.cz/vital/ec_chajim.htm ספר עץ חיים]. שער ו' בספר הוא שער העקודים.
* [http://www.naharshalom.org/search?updated-max=2008-02-01T08%3A08%3A00-08%3A00&max-results=1 מאמר עסמ"ב, טנת"א והקדמת אח"פ] באתר ארגון מבוא שערים.
* [http://www.naharshalom.org/search?updated-max=2001-02-19T07%3A49%3A00-08%3A00&max-results=1 הסבר קיצור היווצרות העקודים] באתר ארגון מבוא שערים.

קטגוריה:מושגים בקבלה
אדם קדמון (קבלה)

אדם קדמון, או בקיצור המקובל: א"ק (הוגים: aq), הוא מושג בקבלה, המתאר את הדרגה הראשונה שהשם ברא (ובלשון הקבלה - "האציל", מכיוון שעד סוף עולם האצילות נחשבו העולמות לאלקות ולא לבריאה נפרדת) לאחר הצמצום. אך אין בדרגה זו דרגה של ממש מאחר שאינה גשמית, שהיא הבריאה הראשונה שהשם ברא, וממילא היא הכי פחות גשמית מכולן. 

כמו כל העולמות - שכל אחד מהם מכיל את העולמות הבאים אחריו, גם העולם הזה מכיל את כל הבאים אחריו, וכיון שהוא הראשון, הרי שכולם באים אחריו ובעצם - הוא מכיל את כולם. הוא נקרא "אדם קדמון" משום שהוא בצורת אדם, כביכול, ו"קדמון" - כי הוא הראשון לכל הברואים. 

== בקבלת האר"י ==
על פי קבלת האר"י, אדם קדמון מקבל את חיותו ישירות מהקו הנמשך אל תוך החלל הפנוי, שנוצר לאחר הצמצום. 
ישנם מקובלים, ביניהם הרב שלמה אלישיב בעל הספר לשם שבו ואחלמה, וכן רבי ישראל סרוג בתורת המלבוש שלו, המדברים על בחינות המקשרות בין אדם קדמון לבין האין-סוף. מתוך חמשת העולמות א"ק, אצילות, בריאה, יצירה ועשיה, א"ק מקביל לפרצוף אריך אנפין. הא"ק כולל בתוכו עסמ"ב (ע"ב ס"ג מ"ה ב"ן), וכל אחד כלול מטנת"א (טעמים נקודות תגין אותיות), המאירים מגופו החוצה דרך נקביו. עולם העקודים יצא מטעמים דס"ג (דרך אח"פ), ועולם הנקודים - מנקודות דס"ג (דרך העיניים של אדם קדמון ואחר כך תשלום שם מ"ה מן המצח). מכיוון שא"ק הוא הנברא הראשון, וממילא גם - הנשגב ביותר - ממעטים ללמוד וללמד עליו, עד כדי כך שכמעט שלא נכתב בספרים דבר על אורותיו הפנימיים, אלא רק על הארות היוצאים ממנו דרך נקביו.

== במחקר ==
הסבר אחר הביא פרופ' גרשם שלום, המתאר את אדם קדמון כחיץ בין החלל הפנוי לבין אור אינסוף.

==לקריאה נוספת==
* גרשם שלום, פרקי יסוד בהבנת הקבלה וסמליה, (תרגום מגרמנית: יוסף בן שלמה), ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, 1980

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מושגים בקבלה
שלמה דיקמן

שלמה דִיקמַן (Dykman; 10 בפברואר 1917 – 17 במרץ 1965) היה מתרגם עברי ישראלי שהתחיל את פעילותו בפולין. חתן פרס ישראל לספרות ושירה לשנת תשכ"ה (1965).

==ביוגרפיה==
דיקמן נולד בשנת תרע"ז-1917 בוורשה בירת פולין. למד בגימנסיה העברית "חינוך", ולאחר מכן למד לימודים קלאסיים באוניברסיטת ורשה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין נמלט לבוכרה. שם הוא עסק בהוראת עברית, עד שב-1944 נאסר ונאשם בפעילות ציונית ו"קונטרה-רבולוציונרית". תחילה נידון למוות, אך גזר הדין הומתק לחמש-עשרה שנות עבודות פרך. ב-1957 חזר לוורשה, וב-1960 עלה לישראל והתיישב בירושלים.

דיקמן החל לפרסם תרגומים לעברית ומאמרי ביקורת עוד לפני מלחמת העולם. כמו כן תרגם מעברית לפולנית, וב-1939 הוציא את כל שירי ביאליק בתרגום לפולנית. דיקמן פרסם תרגומים רבים מהספרות היוונית, הרומית והלטינית הקלאסיות. מבין תרגומיו: הטרגדיות של אייסכילוס וסופוקלס, הפואמה "איניאיס" מאת ורגיליוס (שנחשבת לאפוס הלאומי הרומאי), היצירה הדידקטית ״De Rerum Natura״ (״על טבע הדברים״) מאת לוקרטיוס, ו"מטמורפוזות" מאת אובידיוס.
ב-1962 זכה דיקמן בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת, ובשנת 1965 (י"ג באדר ב' ה'תשכ"ה) נפטר בירושלים. פרס ישראל הוענק לו כחודשיים לאחר מותו.

בנו היה המתרגם וחוקר הספרות עמינדב דיקמן.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית וכולל טיוטות לתרגומים, מאמרים, רשימות ביבליוגרפיות ועוד<ref></ref>. 

==תרגומיו מיוונית ומלטינית==
* איסכילוס. שבע טרגדיות. תרגם מיוונית והוסיף מבואות, הערות ונספחים שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ה. 2 כרכים.
* סופוקלס. שבע הטרגדיות. תרגם מיוונית והוסיף מבואות, הערות ונספרים שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ג. 2 כרכים.
* אובידיוס. מטמורפוזות בחמשה עשר ספרים. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומילון שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ה (1965). 2 כרכים.
* פובליוס ורגיליוס מרו. אַינֶאִיס. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומפתח שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ב (1962).
* טיטוס לוקרציוס קָרוּס. על טבע היקום. תרגם מרומית והוסיף מבוא, הערות ומילון שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ב (1962).
* משירת יוון ורומי. דברי תרגום מעזבונו של שלמה דיקמן. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ו.

==לקריאה נוספת==
* מאיר הלל בן-שמאי, 'דרכו של שלמה דיקמן בתירגום', מאזנים כא (תשכ"ו), 415–425.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* (נקרולוג)
* , 
* 
* 
* , 
* סאלוסטיוס, [http://www.notes.co.il/merhav/24028.asp מלחמת קאטלינה, י'-יג'] בתרגום לעברית מאת שלמה דיקמן
* 
* 
* 
* 
* ישראל כהן. שלמה דיקמן. בתוך: 'כתבים', כרך ב': סופרים, הוצאת עקד, תשל"ו 1976, עמ' 223 - 228. לראשונה: 'הפועל הצעיר', 23 במרץ 1965.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מעברית לפולנית
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:מתרגמים מיוונית לעברית
קטגוריה:מתרגמים מלטינית לעברית
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לספרות ושירה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1965
קטגוריה:זוכי פרס טשרניחובסקי
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
טרנבה

טרנבה (בסלובקית: Trnava; בהונגרית: Nagyszombat; בגרמנית: Tyrnau) היא עיר בדרום־מערב סלובקיה, בירת מחוז טרנבה.

בשל ריבוי הכנסיות בה מכונה העיר "רומא של סלובקיה". חלקה העתיק של העיר מוקף בחומה.

==היסטוריה==
טרנבה הוזכרה בכתובים לראשונה ב-1211, קיבלה זכויות של עיר מהמלך בלה הרביעי בשנת 1238 ובכך הפכה לעיר החופשית הראשונה בסלובקיה. על פי כתב הזכויות העיר הייתה כפופה ישירות למלך. בעקבות כיבוש מרכז הונגריה על ידי העות'מאנים, באמצע המאה ה-16 עבר לטרנבה מושב הארכיבישוף מאסטרגום והוקם בה קולג' ישועי. מוסד זה הכשיר מורים ומסיונרים ששאפו להתחזקות הקתוליות והשפעת בית הבסבורג במרחב הקרפטי. אוניברסיטה ישועית התקיימה בטרנבה בין השנים 1635-1777 והייתה האוניברסיטה היחידה בממלכת הונגריה באותה תקופה. האוניברסיטה הייתה לערש התרבות הסלובקית משום שרוב תושבי המקום היו סלובקים. באוניברסיטה התקיימו גם לימודי אסטרונומיה והאסטרונום הל ביחד עם פרנץ בורגיה קרי הקים במקום מצפה כוכבים ראשון בהונגריה. 

==קהילה יהודית==
בית הכנסת סטטוס קוו אנטה
הקהילה היהודית בטרנבה (במקורות יהודיים טירנא או טירנוי) היא מהעתיקות בסלובקיה והתקיימה כבר במאה ה-12. אחת המצבות שנמצאו בבית הקברות היהודי היא משנת 1340. היהודים גרו ברובע יהודי והתפרנסו ממסחר ביין ומהלוואות בריבית. נפוצה טענה בין החוקרים שבתחילת המאה ה-15 התגורר בעיר הרב יצחק אייזיק מטירנא מחבר "ספר המנהגים" וייסד בה ישיבה, אך מסתבר שטירנא שממנה מוצאו היא לא טרנבה אלא יישוב אחר בשטח צ'כיה של היום ושהוא לא חי בהונגריה אלא באוסטריה ובגרמניה. בשנת 1494 הועלו על המוקד 14 יהודים בעקבות עלילת דם. בעלילת הדם הואשמו היהודים שהם משתמשים בדם נוצרי כדי לרפא את פצעי ברית המילה, להכין מאכל שמעורר אהבה, לרפא את הווסת אשר אצל היהודים מופיע אצל נשים וגברים ולצורך קרבן שנתי סודי. לאחר עלילת דם נוספת גורשו היהודים מהעיר בשנת 1539.

בשנת 1783 הורשו היהודים לחזור לעיר. הם בנו בית כנסת בשנת 1831 ופתחו בית ספר יהודי בשנת 1855. בשנת 1880 הוקמה קהילה אורתודוקסית נפרדת עם ישיבה, תלמוד תורה ובית ספר משלה. אגודה ציונית הוקמה במקום בשנת 1899. 82% מיהודי העיר גורשו למחנות ההשמדה במהלך 1942 ורוב הנשארים נשלחו בספטמבר 1944. כ-250 יהודים התגוררו בעיר אחרי השואה וכמחציתם עזבו את המדינה לאחר ההשתלטות הקומוניסטית על צ'כוסלובקיה.

מאז אין קהילה יהודית פעילה בטרנבה, אך יש בה שני בתי כנסת ושני בתי קברות. בית הכנסת של קהילת סטטוס קוו אנטה שנבנה בשנת 1897, שופץ וכיום הוא משכנה של גלריית יאן קוניירק לאמנות עכשווית. בית הכנסת הוא מבנה מפואר, בנוי מלבנים אדומות והוא חלק מפרויקט נתיב המורשת היהודית בסלובקיה. בית הכנסת של הקהילה האורתודוקסית הוא מבנה קטן יותר, שנבנה בשנת 1880 והוא כיום בבעלות פרטית. בשנת 2010 שופץ המבנה על ידי בעליו, תוך שימור האלמנטים הארכיטקטוניים המקוריים והמוטיבים היהודיים, והוא משמש כבית קפה וגלריה לאמנות בשם ״Cafe Synagoga”.

== ערים תאומות ==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.trnava.sk/old/en/ City of Trnava]
* [http://www.slovak-jewish-heritage.org/trnava-status-quo-synagogue.html?&L=0 בית הכנסת בטרנבה באתר נתיב המורשת היהודית בסלובקיה] (אנגלית, סלובקית)
* [http://www.gotravel.co.il/travel/?p=1995 כתבה על טרנבה ואתרי המורשת היהודית] 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סלובקיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
עמנואל אלנקוה

עמנואל אלנקוה (1935 – 22 באפריל 2023) היה עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.

==ביוגרפיה==
אלנקוה נולד בטבריה. שירת בצה"ל כמפקד טנק ומדריך בחיל השריון.

== קריירה ==
עם סיום שירותו הצבאי החל לעבוד ככתב הספורט של העיתון "ידיעות אחרונות" ולימים הפך לכתב החדשות הצפוני של העיתון. במסגרת עבודתו סיקר את מלחמות ישראל בגבול הצפוני של המדינה, בהן מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.

עם הקמת מהדורת החדשות המרכזית של הערוץ הראשון, מבט לחדשות, שימש אלנקוה ככתב החדשות הצפוני הראשון של הערוץ, שם דבק בו הכינוי: "כתבנו בצפון". בעבודתו זכה לראיין מנהיגים, נשיאים ומפקדים ישראלים במהלך המלחמה, ונשיאים שונים בעת ביקורם בצפון הארץ. מתוקף עבודתו ב"מבט לחדשות" וב"ידיעות אחרונות" סיקר אירועים רבים ובהם מרדפים אחר מחבלים בבקעת הירדן, החלפות שבויים ומלחמות עבריינים בצפון. כמו כן סיקר את חטיפת מטוס סבנה כאשר שהה עם מפקד משמר הגבול בקרבת המטוס בעת השתלטות כוחות צה"ל, כתבה שהולידה מהדורה שנייה באותו הערב.
עם עזיבתו את מערכת "מבט לחדשות" המשיך לעסוק בעיתונות הכתובה, ובשנת 1990 נשלח לארצות הברית לתקופה של שנה לסקר אירועים מקומיים עבור "ידיעות אחרונות".

אלנקוה ייצג גם אמצעי תקשורת זרים ככתב שלהם בארץ, בהם ה-BBC וסוכנות הידיעות רויטרס.

== חיים אישיים ==
אלנקוה נפטר ב-22 באפריל 2023. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
הורה רעים - חולון

הריקוד "כחול ולבן" ב-2007
להקות המחול "הורה רעים - חולון" מייצגות את העיר חולון במופעים, אירועים ופסטיבלים בישראל ובעולם ברפרטואר של ריקודים פולקלוריסטים ישראליים.

הלהקות פועלות במסגרת מחלקת הנוער העירונית. בשנים האחרונות התפתחו הלהקות והיום הן כוללות כ-210 רקדנים הפועלים בשבע קבוצות גיל שונות: עתודה, קטקטים, ניצנים, עלומים, נעורים בוגרת ומחולות בגילאים 6–70. כל להקה עובדת כקבוצה ייחודית עצמאית ועם זאת לכל הלהקות יחד תפיסה מקצועית ואומנותית משותפת שבאה לידי ביטוי מרכזי בעיקר במופעי הלהקות. הלהקות הייצוגיות לוקחות חלק בפסטיבלים ידועים בארץ, באירופה, בארצות הברית, ברוסיה ובסין.

פעילות הלהקות מתקיימת במרכז למחול רעים. במרכז מתקיימות פעילויות מחול בסגנונות שונים ומגוונים החל מחוגי מחול ועד לבית הספר המקצועי למחול אומנותי.

בשנת 2008 יצאו שתי קבוצות (נעורים, עלומים) למשלחות מכובדות בבולגריה שם יצגו את חולון בפרט וישראל בכלל בפסטיבלים.

== מופעים מיוחדים==
* מופע "ילדות יפה"- מופע ריקודי ילדים לשירי הילדים של כלת פרס ישראל - הזמרת יפה ירקוני ובהשתתפותה.
* מופע "ללכת שבי אחריה" - ערב הצדעה למלחינה נורית הירש ובהשתתפותה. ריקודים, שירים, ושירה בציבור עם הקהל למי שהפכה לאחת המלחינות הבולטות ולאבן דרך מרכזית בשירה העברית.
* מופע "משה - הסיפור האמיתי!!!" - ריקודים, שירים ולחנים מקוריים, המציגים את סיפורו של משה רבנו. המופע בעל מסרים עמוקים לשאלה מיהו מנהיג אמיתי ומהן תכונותיו. המופע עלה במשך שבוע בתיאטרון חולון ופעם אחת בהיכל התרבות בתל אביב וזכה לתגובות וביקורות אוהדות.
* ביוני 2012 נערך מופע בתיאטרון חולון שנקרא "באלה הידיים" שבו השתתפו כל הלהקות.
* בשנת 2013 התקיים מופע בתיאטרון חולון בשם "בין מזרח למערב", בו השתתפו כל הלהקות קטקטים, ניצנים, עלומים, נעורים, בוגרת ומחולות.
* בשנת 2014, הלהקות קיימו מופע בשם "אור גדול", לזכר בנייה רובל שרקד בלהקות במשך 8 שנים ונהרג במבצע "צוק איתן". בהלך המופע, הלהקה הבוגרת ביצעה ריקוד לשיר "בניה" שיר שנכתב על ידי אורי שכיב שהוא בן הדוד של בניה.

==אנשי הצוות ==
* הכוריאוגרף והמנהל האומנותי: ליאור תבורי. תבורי הוא הכוריאוגרף של הלהקות "עתודה", "ניצנים", "עלומים", "נעורים", "בוגרת" ו"מחולות".
* מנהלת הלהקות: שנית יפת-שורקנד. החלה את דרכה כרקדנית בלהקת "הורה רעים" הראשונה בין השנים 1986–1990.
* אורן הללי: יוזם ומייסד הלהקות בכפר סבא, תל מונד, הרצליה, לוד, ורעננה וכן בלהקות המחול של הטכניון, נתניה, תל אביב וחולון. הללי זכה בפרסים על עבודותיו בארץ ובעולם על כוריאוגרפיות ייחודיות לבמה ובהן: בפסטיבל הלאומי לילדים במוסקבה ובפסטיבל כרמיאל. הללי נבחר מטעם ההסתדרות הציונית העולמית ומכבי עולמי לשמש כשליח ריקודים לקהילות היהודיות בדרום אמריקה שם הקים וניהל פסטיבלים, ערך סמינרים לכוריאוגרפים ובנוסף ניהל אמנותית את להקת המחול הייצוגית של הקהילות היהודיות בגרמניה. באנגולה, הפיק הללי מטעם משרד החוץ את המיצג הישראלי לקרנבל במשך שנתיים, בשתי הפעמים זכו המייצגים במקום הראשון.

==קישורים חיצוניים==
*

קטגוריה:חולון: תרבות
הורה
קטגוריה:ריקודי עם בישראל: להקות
דגל איי קוקוס

דגל איי קוקוס הוא דגל בלתי רשמי המשמש את איי קוקוס מאז 6 באפריל 2004. הדגל הרשמי המשמש את הטריטוריה הוא דגל אוסטרליה.

הדגל ירוק, ועליו שלושה אלמנטים: בצד שמאל עץ דקל מוקף עיגול צהוב, במרכזו סהר צהוב, ובצד ימין חמשת כוכבי הצלב הדרומי, אף הם צהובים. כוכבי הצלב הדרומי מופיעים על דגליהן של רבות ממדינות אוקיאניה, ובהן מדינת האם אוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

קוקוס

קוקוס
קוקוס
קוקוס
קוקוס
טאניה לובינסקו

טאניה לובינסקו (ברומנית: Tania Lovinescu 1924 – 2014) הייתה סופרת ומשוררת יהודיה רומניה-ישראלית, שכתבה בשפה הרומנית. עלתה לישראל ב-1989 וכעבור 12 שנים שבה לרומניה.

טאניה נולדה בפלוישט, ברומניה, כבתם של הרמן ורבקה גולדנברג. הייתה בוגרת בית הספר התיכון "קולטורה" והפקולטה לפיזיקה וכימיה של אוניברסיטת בוקרשט אותה סיימה ב-1949. בשנים 1949 - 1983 עבדה כעורכת ברדיו הרומני.

במקור שם המשפחה היה לאופר, כשמו של הנכד, אילן לאופר, שהיה שר בממשלת רומניה.

נפטרה ב-2014.

== מספריה ==
* 1968 "Oamenii - visele" (האנשים - החלומות)
* 1973 "Arpegii de toamnă" (ארפג'ים של סתיו).
* 1979 "Aproapele meu" (הקרוב שלי).
* 1984 "Pescăruși" (השחפים)
* 1988 "Exerciţii de lucidate" (תרגילי צלילות).
* 1990 "Femeia lui Loth" (אשת לוט)
* 1993 "Reversul unui zbor" (המהלך האחורי של מעוף)
* 1996 "Mă numesc Alzheimer" (קוראים לי אלצהיימר).
* 2001 "Abel" (הבל)
* 2004 "Crochiuri in peisaj israelian" (רישומים של נוף ישראלי).

== קישורים חיצוניים ==
* [https://crispedia.ro/tania-lovinescu/ טאניה לובינסקו באתר קריספדיה] 
* [http://www.romania-actualitati.ro/tania_lovinescu-30446 טאניה לובינסקו] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:סופרים ישראלים בשפה הרומנית
קטגוריה:משוררים ישראלים כותבי רומנית
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות רומניות
קטגוריה:משוררות רומניות
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2014
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
סבוי

סָבוֹי (באנגלית Savoy; באיטלקית Savoia – סבויה; בצרפתית Savoie – סבואה) הוא שמו של אזור וחבל ארץ ריבוני היסטורי במערב אירופה, כיום אזור במזרח צרפת הגובל בצפון–מערב איטליה ובדרום-מערב שווייץ. להלן יוצגו ערכים הנקראים בעברית סָבוֹי או סָאבוֹי (על סמך התעתיק באנגלית). לערכים הנקראים סַבוֹיָה (מאיטלקית) ראו , לערכים הנקראים סבואה (מצרפתית) ראו (פירושונים).
קצח זעיר-פרחים

קצח זעיר-פרחים (שם מדעי: Garidella nigellastrum) הוא מין של קצח, עשב חד-שנתי ממשפחת הנוריתיים.

==מורפולוגיה==

פרחיו קטנים - אורכם פחות מסנטימטר בודד. צבע עלי הכותרת משתנה: מסגול בקרבת מרכז הפרח, ללבן בחלקו החיצוני. בכל פרח חמישה עלי כותרת, מפוצלים לשתי אונות.

האבחנה בינו לבין קצח הציפורן בשלב הזרעים קשה.

==תפוצה==
הקצח זעיר הפרחים נפוץ בכל רחבי המזרח התיכון, כמו גם באירופה. למין זה תפוצה מיוחדת, וייתכן אף בלעדית, בארץ: הוא מופיע רק בשפלת יהודה. דגם תפוצה זה, בחבל ארץ מצומצם שמאוים בפגיעה בשטחים הטבעיים כדוגמת התרחבות הבנייה, לחץ מרעה וייעור שטחים טבעיים, הופך אותו למין בסכנת הכחדה.

קצח זעיר-פרחים גדל בשטחים טבעיים, כדוגמת בתות ושטחים המכוסים על ידי צומח עשבוני. 

שמו הקודם הוא קצח קצחני. שם זה מקורו בתרגום ישיר של השם הלטיני, והוא שונה לאחרונה, בשל המצלול הלא נעים של השם הקודם, לשם הנוכחי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.linnean-online.org/6175/ תיאור המין], האגודה הלינאית של לונדון.

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:נוריתיים
קטגוריה:ארץ ישראל: נוריתיים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:פרחים כחולים בארץ ישראל
טרנצ'ין

בית הכנסת בעיר טרנצ'ין.
טרנצ'ין (בסלובקית: Trenčín) היא עיר במערב סלובקיה, בירת מחוז טרנצ'ין. מיקומה במרכזו של עמק נהר הואה, סמוך לגבול הצ'כי, כ-120 ק"מ מברטיסלאבה. מתגוררים בה כ-56,000 איש, מה שהופך אותה לעיר התשיעית המאוכלסת ביותר במדינה. בעיר נמצאת טירה מימי הביניים, העומדת על סלע מעל העיר.

בטרנצ'ין בית כנסת שנבנה בשנת 1913 בסגנון ביזנטי ואר-נובו. בית הכנסת הוא אחד מעשרים וארבעה אתרים של נתיב המורשת היהודית בסלובקיה.

==היסטוריה==

ממצאים ארכאולוגיים מעידים על הימצאות אדם באזור טרנצ'ין מאז התקופה הפלאוליתית, כ-40,000 שנה לפני זמננו.

במאה השנייה לספירה חנו באזור חיילים רומאים שהשתתפו במלחמות נגד המרקומנים והתקיים במקום תחנת מסחר שכונתה Laugaricio, אשר ככל הנראה זהה ל-Leukaristos המוזכרת בכתבי תלמי. מתקופה זאת נשארה כתובת רומית מתחת למצודת העיר.

עדויות לשהות של סלאבים באזור טרנצ'ין מופיעות כבר במאה השישית ובמאה התשיעית היא נכללה במורביה הגדולה. בתחילת המאה ה-11 הייתה טרנצ'ין באזור ספר של הממלכה ההונגרית. בתקופה זאת מופיע לראשונה השם טרנצ'ין ובכך העיר היא אחת הערים העתיקות ביותר בסלובקיה, יחד עם ניטרה וברטיסלאבה. העיר ישבה בסמיכות לשלושה מעברים דרך הקרפטים ונמצאה על דרך הישפה (jasper) עליו הובילו סוחרים את האבנים היקרות מהאזור הבלטי למרכז אירופה. בשנים 1111–1113 מוזכר המקום כיישוב סוחרים וגובי מיסים מתחת למבצר טרנצ'ין. בשנת 1241 החריבו הטטרים את היישוב, אולם הם לא הצליחו לכבוש את המבצר. בשנים 1314–1321 הייתה טרנצ'ין לבירה של ממלכתו של מתיאס צ'זאק מטרנצ'ין. לאחר מותו בשנת 1321 חזרה טרנצ'ין לשליטת קארוי רוברט מלך הונגריה, אשר אישר לה זכויות עיר, אשר ככל הנראה הוענקו לה כבר בימי מתיאס.

==ערים תאומות==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.slovak-jewish-heritage.org/trencin.html?&L=0 בית הכנסת בטרנצ'ין באתר נתיב המורשת היהודית בסלובקיה] אנגלית, סלובקית
* 

קטגוריה:סלובקיה: ערים
יחזקאל קוטשר

יחזקאל קוּטשר (1 ביוני 1909, י"ב בסיוון ה'תרס"ט - 12 בדצמבר 1971) היה בלשן ופילולוג ישראלי בתחום חקר השפה העברית, יליד סלובקיה. היה פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן ברמת גן. חתן פרס ישראל במדעי הרוח.

==ביוגרפיה==
קוטשר נולד בעיירה טופולצ'אני שבסלובקיה, אז בממלכת הונגריה. למד בישיבה בעיר הולדתו ובפרנקפורט, שם סיים את לימודיו התיכוניים. עם עלייתו לארץ ישראל, בשנת 1931, למד בישיבת מרכז הרב ובבית מדרש למורים של תנועת המזרחי. שנים ספורות לימד בבתי ספר בתל אביב ובירושלים.

בשנת 1941 סיים לימודי בלשנות עברית באוניברסיטה העברית. שנה לאחר מכן מונה קוטשר למזכיר המדעי של ועד הלשון העברית ומשנת 1949 החל להרצות באוניברסיטה העברית בתחום הבלשנות. בשנת 1955 הועלה לדרגת מרצה. בעבודתו זו המשיך עד לפטירתו. בשנת 1960 מונה לפרופסור. משנת 1958 החל ללמד גם באוניברסיטת בר-אילן. משנת 1965 היה עורך כתב העת "לשוננו" ומשנת 1955 חבר האקדמיה ללשון העברית.

עבודתו המחקרית כללה את חקר לשון חז"ל וכתבי יד שונים (בהם כתב יד קאופמן ומגילות מדבר יהודה). בעבודותיו הוכיח שכתב היד של קאופמן הוא כתב היד המדויק ביותר של המשנה. מבין מגילות מדבר יהודה הצביע קוטשר על כך שמגילת ישעיהו א' איננה הנוסח העתיק ביותר של הכתב, על אף השינויים הרבים שבו מנוסח המסורה, וזאת בהסתמך על הידלדלות במספר המילים היחידאיות ושימוש נרחב במאפייני השפה הארמית.

קוטשר העמיד תלמידים רבים בתחום הבלשנות, בהם: גד בן עמי צרפתי, גדעון הנמן, מנחם מורשת ומשה בר אשר.

בשנת 1961 זכה בפרס ישראל למדעי הרוח. באותה שנה יצא לאור הספר "מילים ותולדותיהן", העוסק בחקר גיזרוניי של מילים עבריות שהושפעו מיוונית, מפרסית, מארמית וכו'.

יחזקאל קוטשר ייסד את העמותה 'האגודה לשיקום משפחות נזקקות בירושלים', שמאוחר יותר נקראה 'למען נזקקי ירושלים' וכיהן כנשיאה הראשון.

קוטשר נפטר בפתאומיות בלוס אנג'לס, בעת שנת שבתון מעבודתו באוניברסיטה העברית. הוא נטמן בהר המנוחות בירושלים.

בירושלים קיים רחוב על שמו בשכונת רמות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
מכּתביו:
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mahanaim/lashon-2.htm לשון המשנה והתלמוד: ארמית של התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי], מחניים נ"ז, באתר "דעת"
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mahanaim/hashpaat.htm השפעת היוונית על הלשון העברית], מחניים, גיליון קי"ב תשכ"ז
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חוקרי השפה העברית
קטגוריה:ישראלים ילידי סלובקיה
קטגוריה:בלשנים ולשונאים ישראלים
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: בלשנות
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: לשון עברית ולשונות היהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: לשון עברית ולשונות שמיות
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי הרוח
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1961
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:פילולוגים ישראלים
קטגוריה:חברי האקדמיה ללשון העברית
קטגוריה:פילולוגים יהודים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:עורכי האנציקלופדיה המקראית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971
מחמל"י

מחמל"י - מרכז חקר, מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל היא עמותה המוקדשת לשימור אוכלוסיות היונקים הימיים והסביבה הימית לחופי ישראל באמצעות מחקר, חינוך, העלאת מודעות ציבורית וקידום חקיקה. מרכז העמותה במושב מכמורת.

מחמל"י נוסדה בשנת 1994 בשם יד ליונק הימי, נרשמה כעמותה בתחילת 1995 ושינתה את שמה לשם הנוכחי בשנת 2000. המרכז פועל בחסות המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי באוניברסיטת חיפה.

== פעילות ==
פעילויות מחמל"י כוללות:
# עדכון רשימות מיני הלווייתנאים באזור הלא מתועד, יחסית, של האגן המזרחי של הים התיכון.
# עריכת סקרים בקרבת החוף במטרה ללמוד את אזורי הגידול, אורחות החיים, מרחב המחיה, מגמות שינוי גודל האוכלוסייה והפרופיל הגנטי של הדולפינן המצוי - המין המקומי הנפוץ ביותר.
# איוש רשת חירום לאומית סביב השעון לדיווחים בזמן אמת של יונקים ימיים במצוקה, צפים או כאלה שהוחפו. כמו כן הפעלה של מתקן אישוש צנוע לחיות פצועות או חולות.
# ביצוע נתיחות שלאחר המוות כדי לבחון גיל, הרגלי תזונה באמצעות בחינת תוכן הקיבה, סיבת מוות אפשרית, מצב בריאות כללי ורמת מזהמים ברקמות. דגימות של הרקמות נשלחות למעבדות בישראל ומחוצה לה לאנליזה ולאבחון.
# עריכת מחקרים ארוכי טווח על הקשר בין דולפינים לאדם כפי שבאים לידי ביטוי בין דולפינים בודדים ובני אנוש.
# ניסיון לצמצם תאונות בהן נלכדים דולפינים (בעיקר דולפינן מצוי) ברשתות מכמורתנים.
# העלאת המודעות הציבורית לחשיבות הנושאים האקולוגיים המשפיעים על הדולפינים במזרח התיכון והרב-גוניות הימית בעולם כולו. הדבר נעשה באמצעות ראיונות לתקשורת, הרצאות ציבוריות, דוכני מידע ומרכזי פעילויות בתערוכות וימים "ירוקים", כמו גם תוכניות חינוכיות בקרב הגילאים השונים מגני ילדים למוסדות אקדמאיים.
# שדלנות לחקיקה המיועדת לשימור הסביבה הימית בכלל והיונקים הימיים בפרט.

== ראו גם ==
*איכות הסביבה
*הלווייתנאים והאדם

== קישורים חיצוניים ==
*

* 
* 

קטגוריה:ארגונים להגנת הסביבה בישראל
קטגוריה:ארגוני בעלי חיים בישראל
קטגוריה:ישראל: עמותות
סולינה

סולינה (ברומנית: Sulina), עיר נמל בדלתה של הדנובה, במפגש תעלת סולינה (הזרוע האמצעית של הדנובה) עם חוף הים השחור, במחוז טולצ'אה, חבל דוברוג'ה, רומניה.

סולינה היא נמל חופשי, הקיים עוד מהתקופה הביזנטית ומספר תושביו הוא 4,624, נכון לשנת 2004. סולינה אינה מחוברת לרשת הדרכים של רומניה והגישה אליה אפשרית רק דרך המים, מכיוון הדנובה או מכיוון הים השחור. בין השנים 1856–1939 שכנה בעיר נציגות של הוועדה האירופאית לדנובה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רומניה: עיירות
קטגוריה:ערי נמל על הדנובה
קטגוריה:רומניה: ערי נמל
קטגוריה:הים השחור: יישובים
לירה לבנונית

הלירה הלבנונית (סמל: ل.ل., בערבית: ليرة لبنانية, בצרפתית: livre libanaise) היא המטבע הרשמי של לבנון. כל לירה מחולקת לכ-100 קירש (בערבית: قرش), אך כיום חלוקת המשנה בוטלה עקב האינפלציה.

== היסטוריה ==
לפני מלחמת העולם הראשונה, נעשה שימוש בלירה עות'מאנית. לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית, המטבע הפך ללירה מצרית בשנת 1918. לאחר שקיבלו את השליטה על לבנון וסוריה, הצרפתים הפכו את המטבע באזור ללירה סורית, ששויה של לירה אחת היה כ-1 פרנק. לבנון הנפיקה מטבעות משל עצמה משנת 1924, ושטרות משנת 1925. ב-1939 הופרד המטבע בלבנון רשמית מזה של סוריה, על אף שנשאר מקושר למטבע הצרפתי וניתן להחלפה בכסף הסורי. ב-1941, בעקבות הפסדה של צרפת לגרמניה הנאצית, המטבע קושר ללירה שטרלינג הבריטית, ששוויה של לירה שטרלינג אחת הוא 8.83 לירות לבנוניות. הקישור למטבע הצרפתי חודש לאחר המלחמה, אך ננטש בשנת 1949.

לפני המלחמה של 1975–1990, היה שוויו של דולר אמריקאי אחד כ-3 לירות לבנוניות. לפני נתוני הבנק המרכזי, בשנת 2006 היה שוויו של דולר אחד כ-1507.5 לירות לבנוניות.

בשנת 2020, בעקבות משבר כלכלי חמור בלבנון, צנח ערכה של הלירה הלבנונית לשער רשמי של 1,500 לירה לבנונית לדולר, ושערה הלא רשמי הגיע עד 6,000 לירה לדולר.
== מטבעות ==
המטבע הלבנוני הראשון הונפק בשנת 1924 ביחידות של 2 ו-5 גירוש (שמו של המטבע לפני תקופת מלחמת העולם השנייה). לאחר מלחמת העולם השנייה, ההגיה הערבית שונתה מגירוש (ערבית:غرش), לקירש, שמו של המטבע כיום.

המטבעות בהם נעשה שימוש כיום הם:
*50 לירות
*100 לירות
*250 לירות
*500 לירות

== שטרות ==
השטרות הלבנונים הראשונים הונפקו על ידי בנק סוריה ולבנון הגדולה (צרפתית: Banque du Syrie et Grand-Liban), בשנת 1925. השטרות הודפסו מיחידות של 25 גירשות עד ליחידות של 100 לירות. ב-1939 הוחלף שמו של הבנק לבנק סוריה ולבנון. השטר הראשון בשווי 250 לירות הונפק באותה השנה.

השטרות בהם נעשה שימוש כיום הם:
*1,000 לירות
*5,000 לירות
*10,000 לירות
*20,000 לירות
*50,000 לירות
*100,000 לירות

==שערי חליפין==

== ראו גם ==
* לירה סורית

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:לבנון: כלכלה
קטגוריה:מטבעות אסיה
קטגוריה:מטבעות
תורת האפקטים

תורת האַפֶקְטִים ("Affect" - רגש, תחושה) היא תורה מוזיקלית, שמקורה בתקופת הבארוק, שכל יצירה הנכתבת על פיה חייבת להכיל "מצבי רוח" ברורים (היכולים להיות מנוגדים זה לזה, ועשויים להשתנות בפתאומיות). מצבי רוח אלה (כגון: שמחה, עצב, אהבה או אבל) מבוטאים ביצירה על ידי אלמנטים מוזיקליים שונים (כגון: מקצבים (ומעברים ביניהם), סולמות מינוריים/מז'וריים, מנעד וכדומה).

המוזיקה הקולית, הנכתבת בהתאם לשיטה, צריכה להיות מותאמת לאווירה אותה מעביר הטקסט, ואילו המוזיקה הכלית, על אף שאינה מכילה טקסט, צריכה להכיל אף היא מצבי רוח ברורים.

תורת האפקטים היוותה ניגוד לתקופת הרנסאנס, שקדמה לבארוק, שהמוזיקה בה לא העבירה רגש מסוים למאזין, ויצרה ריחוק ("אווירת קדושה").

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:בארוק
ז'וליאן פול בליץ

ז'וליאן פול בליץ (באנגלית: Julien Paul Blitz; 21 במאי 1885 - 17 ביולי 1951) היה צ'לן, מנצח ומורה אמריקאי. בליץ היה המנהל המוזיקלי הראשון של התזמורת הסימפונית של יוסטון.

==חייו==

בליץ נולד בגנט, בלגיה, בנם של הכנר אדוארד א. בליץ (1860-1915) והפסנתרנית מאטי לואיד מילר (1865-1904). בהיותו בן שנתיים עבר עם משפחתו לארצות הברית. הוא החל ללמוד נגינה בכינור אצל אביו, שהתמנה למנהל המוזיקלי הראשון של הפילהרמונית של קנזס סיטי. בשנת 1901 החל את לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון המלכותי בגנט, שם למד אצל פול-אנרי-ז'וזף לברון, ז'וזף לאמפן, יוזף יאקובס, לאון רינסקוף ואדוארד יאקובס. בליץ הופיע לראשונה בשנת 1904 וסיים את לימודיו בקונסרבטוריון בהצטיינות יתרה ב-1905.

==קריירה==

בליץ התקבל כצ'לן בתזמורת הקורסאל באוסטנד שבבלגיה, ואחר כך חזר לארצות הברית. הוא התגורר זמן קצר בניו יורק ואז התקבל לעבודה בביילור קולג' בבלטון, טקסס.

בשנת 1913 ייסד בליץ את התזמורת הסימפונית של יוסטון והיה למנצחה הראשון; במקביל ניהל גם את פעולות "מועדון מפתח סול" של יוסטון. כהונתו של בליץ ביוסטון נמשכה עד 1916. משנת 1917 עד 1922 ניצח על התזמורת הסימפונית של סן אנטוניו. בליץ ניצח גם על האגודה הכוראלית שמינאד של "מועדון המוזיקה של יום שלישי" בסן אנטוניו. בשנים הבאות עבד בהוראה במכללות שונות בטקסס. 

בשנת 1950 עבר בליץ לדאלאס, שם לימד והדריך במוזיקה בבתי ספר ציבוריים והופיע כצ'לן אורח עם התזמורת הסימפונית של דאלאס.

==חיים אישיים==

בליץ נשא לאישה את הפסנתרנית פלורה בריגס ב-24 בינואר 1921. הוא מת בדאלאס ב-17 ביולי 1951. לזוג היה בן יחיד, אדוארד בליץ, שהיה לסגן הצ'לן הראשי בתזמורת הסימפונית של דאלאס.

==ביבליוגרפיה==
<div style="direction: ltr;">
*
*

</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:צ'לנים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה באמריקה
קטגוריה:מוזיקאים בלגים
קטגוריה:מהגרים מבלגיה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1885
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1951
לוגריתם חוזר

במדעי המחשב וחקר הסיבוכיות, פונקציית הלוגריתם החוזר היא מספר הפעמים שיש להפעיל את פונקציית הלוגריתם עד שהתוצאה אינה עולה עוד על 1. מכיוון שכך, אפשר להגדיר את הפונקציה באופן רקורסיבי: 

:<math>
 \log^* n =
 \begin{cases}
 0 & \mbox{if } n \le 1; \\
 1 + \log^*(\log n) & \mbox{if } n > 1
 \end{cases}
 </math>

פונקציית הלוגריתם הרגילה, <math>\ \log</math>, המופיעה בהגדרה, תלויה בקביעת הבסיס, ולכן גם הלוגריתם החוזר תלוי בבסיס. כדי שהפונקציה תהיה מוגדרת היטב, הבסיס חייב להיות גדול מ- <math>\ e^{1/e}\approx 1.444668</math>. במדעי המחשב מקובל להניח שהלוגריתם בינארי, כלומר, בסיסו 2. 

הלוגריתם החוזר הוא דוגמה קיצונית לפונקציה בעלת גידול איטי: היא קטנה מ-5 לכל <math>\ n<2^{65536}</math>, ועולה ל-6 רק במספר <math>\ 2^{2^{65536}}</math>. למעשה, <math>\ \log^*(n)\leq k</math> אם ורק אם <math>\ n \leq 2^{2^{\cdot^{\cdot^{\cdot^2}}}}</math>, כאשר במגדל החזקות מופיע המספר 2, k פעמים. לשם השוואה: הפונקציה <math>\ \log\cdots \log</math> (חזרה m פעמים על פונקציית הלוגריתם הרגילה) מגיעה לערך k כאשר <math>\ n \leq 2^{2^{\cdot^{\cdot^{\cdot^{2^k}}}}}</math>, וכאן יש במגדל החזקות m הופעות של 2. אם <math>\ m<k</math>, המספר הראשון גדול לאין שיעור.

הפונקציה מופיעה בחישובי סיבוכיות, אבל בחישובים מעשיים ניתן להתייחס אליה כאל קבוע, מאחר שהערך "5" מתקבל על ידי מספר הגדול בהרבה ממה שמחשבים בני ימינו מסוגלים להגיע.

הפונקציה היחידה רבת השימוש בתורת הסיבוכיות שגדלה לאט יותר מן הלוגריתם החוזר היא הפונקציה ההופכית של <math>\ f(n)=A(n,n)</math> כאשר A היא פונקציית אקרמן. 

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Thomas H. Cormen, Charles E. Leiserson, Ronald L. Rivest, and Clifford Stein. Introduction to Algorithms, MIT Press and McGraw-Hill, 2001. . Pages 55–56 of section 3.2.
</div>

קטגוריה:לוגריתמים
קטגוריה:סיבוכיות חישובית
דמיטרי קבלבסקי

דמיטרי בוריסוביץ' קבלבסקי (ברוסית: Дмитрий Борисович Кабалевский; 30 בדצמבר 1904 – 18 בפברואר 1987) היה מלחין רוסיוסובייטי. היה, בין השאר, מגדולי המלחינים המודרניים של מוזיקה לילדים ברוסיה.

קבלבסקי ארגן ויסד את הארגון של המלחינים הרוסים במוסקבה, והיה אחת הדמויות המובילות בארגון זה. הוא היה מלחין פורה של מוזיקה לפסנתר ומוזיקה קאמרית. רבות מיצירותיו לפסנתר בוצעו על ידי גדולי הפסנתרנים ונחשבו לחדשניות.

==קורות חיים==
קבלבסקי נולד ב-1904 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית. אביו בוריס קלבדייביץ' קבלבסקי, עבד במנהל הראשי לכלכלה מקומית של משרד הפנים של רוסיה. הוטבל בדת הנוצרית האורתודוקסית בכנסיית ההשתנות שעל יד הגימנסיה מס. 1 בעיר.
אחרי לימודים בבית ספר תלת שנתי עבר לגימנסיה הקלאסית מס. 1 של העיר פטרוגרד (השם החדש של העיר החל מ-1914). ב-1918 עבר עם הוריו למוסקבה, בה סיים את התיכון מס. 35.

מילדותו דמיטרי נמשך לאומנויות - לציור ולשירה. בגיל צעיר למד פסנתר,
ונרשם לבית הספר למוזיקה מס.3 ובמכללה המוזיקלית על שם א.נ.סקריאבין (כיום המכללה האקדמית למוזיקה על יד הקונסרבטוריון של מוסקבה). הוא סיים את המכללה ב-1925 ואחר למס הלחנה בקונברסטוריון של מוסקבה ועבד בליווי סרטים אילמים. קבלבסקי למד בקונסרבטוריון במוסקבה הלחנה אצל ניקולאי מיאסקובסקי ופסנתר בכיתה של אלכסנדר גולדנווייזר, ולימים נעשה פרופ' במוסד זה. קבלבסקי היה בין מארגני איגוד המלחינים הסובייטי ובמשך תקופה ארוכה היה בין דמויות המפתח בארגון.

כהוקרה לפעילותו המוזיקלית והציבורית זכה 4 פעמים בפרס ברית המועצות, בשנת 1972 קיבל פרס לנין ובשנת 1963 את התואר אמן העם.

==תרומה==
תרומתו החשובה ביותר לעולם המוזיקה היא בחיזוק הקשר בין ילדים למוזיקה. קבלבסקי לא רק הלחין יצירות רבות המיועדות במיוחד לילדים הלומדים נגינה, אלא גם פיתח תוכניות לימודים לחינוך מוזיקלי לילדים, לדוגמה בתחום של האזנה מודרכת.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/19991003232803/http://www.fortunecity.com/victorian/brambles/48/kabdoc3.html Compositions by Dmitry Kabalevsky]
* [https://web.archive.org/web/20081102223949/http://home.wanadoo.nl/ovar/kabaopus.htm A list of Kabalevsky's compositions]
</div>

קטגוריה:מלחינים רוסים
קטגוריה:מלחינים סובייטים
קטגוריה:מלחיני אופרה רוסים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:סגל הקונסרבטוריון של מוסקבה
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מלחיני רקוויאם
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון של מוסקבה
קטגוריה:מלחינים מן המאה ה-20
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1904
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1986
פרואינסולין

תהליך יצירת אינסולין בוגר מפרואינסולין
פרואינסולין (אנגלית: Proinsulin) הוא חומר המוצא של ההורמון אינסולין, המיוצר בתאי בטא שבאיי לנגרהנס (חלק מהלבלב).

אתר הייצור של הפרואינסולין הוא הרשתית התוך-פלזמית. יצירתו של הפרואינסולין מתחילה בקיפול של הפוליפפטיד ובחמצון של הקשרים הדיסולפידיים. פרואינסולין עובר ביקוע פרוטאוליטי במערכת גולג'י על ידי שני אנזימים הנקראים PC2 ו-PC3. האנזימים הללו חותכים את השרשרת בשני המקומות שבהם יש ארגינין (בין שרשרת B ופפטיד, בין שרשרת A לפפטיד C). לאחר מכן מתקבל אינסולין כמעט בוגר עם שתי חומצות אמינו מיותרות. בשלב הבא מוסרות שתי מולקולות של ארגינין על ידי האנזים קרבוקסיפפטידאז, והמוקלקולה המתקבלת היא אינסולין פעיל.

==מבנה ותהליך השפעול==
פרואינסולין הוא פוליפפטיד המורכב מ-85 חומצות אמינו. הפיכתו לאינסולין תלויה בביקוע המתרחש בשני הקצוות של השרשרת, כך שמתקבל אינסולין הבנוי משתי שרשאות (A ו-B) ושרשרת נפרדת (C). בשלב הראשון נמצאות בפרואינסולין שרשראות B ו-C, כאשר שרשרת A נמצאת בקצה (טרמינל) הקרבוקיסלי.

החומצה האמינית ארגינין מחבר בין שרשרת A ל-C, ושרשרת B מחוברת ל-C באמצעות שני שיירים נוספים של ארגינין. שרשראות A ו-B מקבילות זו לזו, והן מחוברות באמצעות שני קשרים דיסולפידיים בין מולקולות ציסטאין. כמו כן, שרשרת A מתקפלת בגלל שני קשרים דיסולפידיים פנימיים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הורמונים
קטגוריה:סוכרת
קריפטה

קריפטה ב[[באייה, צרפת]]
במונחים מתקופת ימי הביניים קריפטה (אנגלית: Crypt מהמילה הלטינית crypta והמילה היוונית kryptē - "חבוי") היא חדר אבן או חלל כלשהו הבנוי בדרך כלל מתחת לרצפה של כנסייה או טירה, ובדרך כלל היא משמשת כאתר קבורה המכיל סרקופג, ארון מתים או שרידים של אישים כגון קדושים או בעלי תפקידים בכירים בכנסייה.

==היסטוריה==
חלק מהכנסיות נבנו מעל פני הקרקע על מנת שהקריפטה תיבנה בקומת הקרקע. הקריפטות נבנו בדרך כלל מתחת לאפסיס, אך לעיתים הן נבנו מתחת לכנפות הכנסייה והספינות. בין הקריפטות הקדומות ביותר בתולדות הנצרות הן אלה שבא-שלף (الشلف) ובג'ימילה שבאלג'יריה. בתקופת שלטונו של קרל הגדול השימוש בקריפטות נעשה נפוץ גם במערב אירופה. לאחר המאה ה-10 הצורך בקריפטות פחת כאשר הנהגת הכנסייה התירה לקבור שרידים קדושים בקומה הראשית של הכנסייה. בתקופה שבה הבנייה נעשתה בעיקר בסגנון גותי נבנו מעט מאוד קריפטות.

בתקופות יותר מודרניות הקריפטות שימשו בדרך כלל כחלל קבורה שבו נשמרו גופות הנפטרים. קריפטות נמצאות בדרך כלל בבתי קברות ותחת מבני דת ציבוריים כגון כנסיות או קתדרלות, ולעיתים הן נמצאות מתחת למאוזוליאומים וקפלות פרטיים. משפחות מלוכה רבות, לדוגמה, החזיקו בבעלותן קריפטות גדולות מאוד המכילות את גופותיהם של עשרות בני משפחה. באזורים מסוימים הכינוי הנפוץ של קריפטה הנמצאת מעל הקרקע הוא מאוזוליאום, מונח המתאר גם בניין גדול המשמש כמקום קבורה עבור אדם יחיד או כמה אנשים.

במאה ה-19 הייתה תופעה נפוצה של בניית קריפטות באחוזות משפחתיות בינוניות או גדולות, בדרך כלל בקצה גבול אדמות האחוזה או כחלק מהמרתף. במקרה שבו האחוזה נמכרה הקריפטה נאטמה ואחד התנאים בשטר המכירה היה שאזור הקריפטה יוותר כפי שהוא.

==ראו גם==
* קטקומבות
* קבר
* גלוסקמא
* מאוזוליאום

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מבני קבורה
קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:אדריכלות כנסייתית
נשא גלוקוז

נשאי גלוקוז (GLUT או משפחת SLC2A) הם חלבונים ממברנליים הנמצאים ברוב תאי היונקים. משפחה זו אחראית להעברת הקסזות, שהן קבוצה של פחמימות בעלות 6 פחמנים, שהמוכר ביותר בהן הוא הגלוקוז, בין צידי הממברנה הביולוגית.

==פעולה==
גלוקוז הוא סובסטרט (מצע) חיוני לחילוף החומרים של רוב התאים. מכיוון שגלוקוז היא מולקולה פולרית, העברתה דרך הממברנה הביולוגית דורשת חלבוני העברה ספציפיים. העברה דרך ממברנה עליונה של מעי ותאי האפיתל בכליות תלויה בנוכחות של סימפורטר משני פעיל Na+ /גלוקוז, SGLT2 ,SGLT1 אשר מרכזים את הגלוקוז בתוך התאים תוך שימוש באנרגיה המסופקת על ידי קוטרנספורטר של יוני Na+ במורד הגרדיאנט האלקטרוכימי.

דיפוזיה מקלה מעבר של גלוקוז דרך הממברנה התאית, מזורזת על ידי נשאי גלוקוז אשר שייכים לסופר משפחה של מקלי העברה הכוללים נשאים אורגניים של אניון וקטיון, נשא הקסוזת השמרים, הקסוזת צמח/סימפורטי פרוטון וסוכר בקטריאלי/סימפורטר פרוטון.

==מנגנון==
תנועת מולקולות על ידי חלבוני נשא גלוקוז מתרחשת באמצעות דיפוזיה מקלה. זה מאפשר למולקולות עצמאות מבחינת אנרגיה, שלא כמו נשאים אקטיביים אשר לעיתים קרובות דורשים נוכחות של מולקולות ATP ואף עוצרים אם יחס ATP ל-ADP נמוך מדי.

==מבנה==
GLUT הם חלבונים אינטגרליים המכילים 12 מבני הליקס הנפרסים על כל הממברנה שבהם הקצוות הטרמינלים קרבוקסילי ואמיני חשופים לצד הציטופלסמתי של הממברנה הפלסמה.
חלבוני GLUT נושאים גלוקוז והקסוזות מאותה משפחה על פי מודל של תצורה משתנה שמנבא שהנשא חושף אתר קשירה לסובסטרט בודד אל פנים וחוץ התא. קשירה של גלוקוז לאתר אחד מעוררת שינוי מבני ומשחררת גלוקוז לצד השני של הממברנה.

==סוגים==
כל איזופורם של נשא גלוקוז ממלא תפקיד מסוים בחילוף החומרים של גלוקוז המוגדר על ידי התצורה של ביטוי רקמות, קינטיקת העברה ובקרה על ביטוי במצבים פיזיולוגיים שונים. עד עתה 13 איברים מ-GLUT או SLC2 זוהו. על בסיס זהויות רצפים של משפחת GLUT חולקה לשלושה תת-משפחות.

{| border="1" cellpadding="2" style="padding:2px;border-collapse:collapse;border:1px solid #aaa;"
! style="background:#fc9;" colspan="2" | תת-משפחה I 
|-
| גלוט 1 || נשא משולב לתוך התא לגלוקוז וגלקטוז בעזרת מפל הריכוזים של נתרן
|-
| גלוט 2 || נשא פסיבי לגלוקוז גלקטוז ופרוקטוז מן התא לחלל הבין תאי
|-
| גלוט 3 || נשא בעל אפיניות גבוהה להקסוזות שנמצא בעיקר במוח.
|-
| גלוט 4 || נשא מבוקר על ידי אינסולין בשרירי השלד ובשריר הלב.
|-
! style="background:#fc9;" colspan="2" | תת-משפחה II 
|-
| גלוט 5 || נשא במערכת העיכול למעבר פרוקטוז
|-
| גלוט 7
|-
| גלוט 9
|-
| גלוט 11
|-
! style="background:#fc9;" colspan="2" | תת-משפחה III
|-
| גלוט 6
|-
| גלוט 8
|-
| גלוט 10
|-
| גלוט 12
|-
| HMIT
|}
השפעה של [[אינסולין על קליטת גלוקוז ומטבוליזם. אינסולין נקשר לקולטן לאינסולין (1) שמפעיל שרשרת של תגובות (2) שכוללות: קליטת גלוקוז (3), סינטוז גליקוגן (4), גליקוליזה (5) וסינטוז חומצות שומן (6).]]

==סינתזה של גלוקוז חופשי==
רוב התאים אינם מסוגלים לייצר גלוקוז חופשי עקב חוסר בביטוי של גלוקוז – 6 פוספטאזה ויכולים רק לצרוך גלוקוז ולבצע קטבוליזם.

רק תאי הכבד, ובתנאי צום מחמירים תאי מעי וכליות, מסוגלים לייצר גלוקוז עקב הפעלה של תהליך גלוקונאוגנזה וגליקוגנוליזה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:חלבונים ממברנליים אינטגרליים
מרקורי (רכב)

לוגו החברה
מכונית מרקורי מודל 1939
מרקורי וויאג׳ר]]
מרקורי (באנגלית: Mercury) היה מותג מכוניות שיוצר על ידי חברת פורד.

בשנת 1939, החליטה פורד על ייצור מותג חדש – מכוניות יוקרתיות יותר, בין הפורד העממי לבין הלינקולן הגדולות והמפוארות.
הם למעשה חיפשו מותג שישמש עבורם מה ששימשה ביואיק עבור ג׳נרל מוטורס – מותג פאר־ביניים בין השברולט לקאדילק. גם היום משתמשים בשדרוג זה (כמו לקסוס מבית טויוטה, מייבך של מרצדס ועוד).
המותג מרקורי קרוי על שמו של מרקוריוס, שליח האלים במיתולוגיה הרומית (מקבילו של הרמס במיתולוגיה היוונית), שליח קל רגליים, חֶצְיוֹ אל וחציו אדם ולראשו קסדה ובה זוג כנפיים. זהו למעשה סמלה המסחרי הראשון של החברה.

מרקורי שוּוק רק למדינות כמו ארצות הברית, פוארטו ריקו, ברזיל, מקסיקו וגם למזרח התיכון, ובכללן ישראל.
המותג היוקרתי מרקורי שימש את פורד ללא הפסקה משנת 1939 ועד לשנת 2010, אז הודיעה החברה על הפסקת ייצורו של המותג.
בשנות החמישים והשישים, ניסו אנשי חטיבת מרקורי להעניק למכוניות שלהם ערך מוסף של ביצועים, עיצוב והידור ובכך להיענות לקהל אנין הטעם והעשיר שחיפש רכב מנהלים מפנק.

לישראל יובאו בשנות השישים והשבעים מספר דגמים: קומט, קוגר ומאבריק.
לישראל הגיע לראשונה בשנת 2007 דגם נדיר ומיוחד ביבוא אישי על ידי חבר מועדון החמש גידי אשכנזי – המונטקלייר Breezeway שנת יצור 1964. המונטקלייר היה בין הדגמים הגדולים והמובילים של מרקורי, החל במונטריי, שהייתה ברמת גימור נמוכה יותר (ועדיין מפוארת למדי), דרך המונטקלייר, שהייתה בגימור הביניים, וכלה ב־Park‐Lane היוקרתית ביותר, שהתבססו על אותו המרכב של 2170 ק״ג.
משנות הארבעים ואילך שימשו את המשטרה בארצות הברית דגמי מונטריי, מרקיז ועד לגרנד מרקיז בימינו.

המונטקלייר נקראה ע״ש העיירה היוקרתית מונטקלייר שבניו ג׳רזי. את דגמי המונטקלייר ניתן היה להזמין בשני סוגי מרכב – Maruder, שהיה קונבנציונלי למדי, ו־Breezeway, שהיה עיצוב מיוחד שבו היה לחלון האחורי שיפוע שלילי ומנוע חשמלי שניתן היה להוריד אותו, ועל ידי כך לאוורר את הרכב. מכאן שמו – Breezeway.

למונטקלייר היו תוספות פאר רבות וכמו מכוניות אמריקאיות רבות היא צוידה במנוע V8, בנפח 390 אינץ׳ מעוקב (שהם 6,400 סמ״ק) והספק של 300 כ״ס. ממסרת הילוכים אוטומטית עם 3 הילוכים ובאורך של 5.7 מטרים ובסיס גלגלים של 3.20 מטרים.

רכב המרקורי האחרון, מדגם גראנד מרקיז, ירד מפס הייצור ב־4 בנובמבר 2011.

==דגמים==
* מרקורי סדרה M (1946–1968)
* מרקורי וויאג׳ר (1957–1958)
* מרקורי קומיוטר (1957–1962, 1964–1968)
* מרקורי טרנפיק קרוזר (1957–1958)
* מרקורי פארק ליין (1958–1960, 1964–1968)
* מרקורי מונטקלייר (1955–1960), (1964–1968)
* מרקורי מטאור (1960–1963)
* מרקורי S‐55 (1962–1963, 1966–1967)
* מרקורי ציקלון ספוילר 2 (1969)
* מרקורי ציקלון (1964–1971)
* מרקורי לינקס (1980–1987)
* מרקורי מילאן (2005–2010)

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מכוניות אמריקאיות
*
דולב מזרחי

דולב מזרחי (שם מדעי: Platanus orientalis) הוא מין של דולב, עץ גדול ממדים המצוי לרוב לצד מקווי מים. הוא נציג יחיד של משפחתו בישראל.

==סימנים מורפולוגיים==
העץ גבוה, קליפתו מתקלפת ולכן צבע קליפת הגזע משתנה. תכונה זו מקנה לעץ מראה ותיק, אולם אין אפשרות לאמוד את גילו של העץ לפי קריטריונים חיצוניים כדוגמת מראה ועובי הגזע.

משום מראה העלה המפורץ שלו, שלכת החורף המרשימה וכן הלאה, יש הנוטים לבלבל סוג זה עם הסוג אדר- 'acer', המוכר לנו מדגל קנדה ומסירופ מייפל. אדר סורי ואדר קטן-עלים מייצגים סוג זה בארץ.

משום יופיו, קורתו הישרה וצילו הרב בקיץ, עץ זה ניטע גם כעץ נוי.

העלה שסוע לכ-5 אונות, שפתו משוננת. קיימים שני עלי לוואי, הקטנים מן העלה.

העץ נשיר, ושלכתו יפה. ניתן לזהות מרחוק את פלג המים של הנחלים שהעץ שוכן בהם: בעונת הסתיו העלים מצהיבים; בעונת החורף רוב העלים נושרים; בעונת האביב העץ מלבלב, והוא ניכר בצבע ירוק בהיר ו"חי" על פני שאר צמחי החורש, במשך כל הקיץ.

הפרי הוא אגוזית עגולה, ניכרת בעוקצים הארוכים ובציצת שערות ארוכות.

==תפוצה בישראל==
העץ מלווה פלגי מים ומעיינות, במיוחד בצפון הארץ. ככזה הוא נחשב לנדיר, אולם אין הוא נחשב בסכנת הכחדה, משום שבית גידולו לא מאוים באופן יחסי. נוכל לפגוש אותו במערכת יובלי הירדן, נחל דליות שבגולן, ובנחלי הגליל האיתנים כדוגמת נחל עמוד, כזיב ובצת. דולב מזרחי הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.

עצי הדלב המרשימים הסמוכים לעין זיו שבנחל כזיב סמלו את זכות הטבע למים, כאשר המעיין השופע הזה נתפס על מנת לשמש כמי שתייה עבור אזור הצפון. בעקבות הדלדלות המים באפיק, היה חשש למגוון היצורים החבים את חייהם למי המעיין. ויותר מכל, הדולב המרשים גילה סימני עקה. כך הושגה פשרה, ובשעות הבוקר מזרימה חברת 'מקורות' מים, מהם נהנים שוכני השמורה- מגוון צמחייה ובעלי החיים, וכמובן המטיילים. והדולבים האיתנים- עדות לפשרה זו.

מין זה נמצא גם במספר מעיינות באזור יהודה ושומרון. שמו אף השתמר בשמות מקומות באזור:
*ואדי דילב שבהרי בנימין שם עד היום נותרה קבוצת עצים. האתר נמצא בשמורת טבע 'דולבים'. זהו מקור שם ההתנחלות הסמוכה דולב.
*נחל דולב, הוא יובל של נחל שורק בהרי יהודה, שנתן את שמו לשמורת נחל דולב, הכוללת מסלולי טיול פופולריים כדוגמת נחל המערה ובו מערת התאומים.

לא ברור האם פרטים אלו של הדולב המזרחי הם צמחי בר מקומיים, או שהובאו על ידי האדם.

ישראל מהווה את גבול תפוצתו הדרומי של עץ זה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/33951/summ דולב מזרחי] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:דלביים
קטגוריה:ארץ ישראל: עצי בר
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: צמחים אלרגניים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753