טובה ינסון

טוּבֶה מַרִיקָה יַנְסוֹן (בשוודית: Tove Marika Jansson; ; 9 באוגוסט 1914 - 27 ביוני 2001) הייתה סופרת וציירת פינית שכתבה בשפה השוודית, מחברת סדרת ספרי "המומינים".

== ביוגרפיה ==
טוּבֶה ינסון נולדה בהלסינקי, בירת הדוכסות הגדולה של פינלנד דאז, ב-9 באוגוסט 1914, לוויקטור ינסון - פסל פיני, וסיגנה האמרסטן ינסון - קריקטוריסטית ומעצבת גרפית שוודית. היא מזוהה כבת לקהילת השוודים של פינלנד (פינו-שוודים).

ציוריה של ינסון התפרסמו לראשונה כשהייתה בת 14. בגיל 15 עברה משפחתה לשוודיה, שם למדה אמנות בבית הספר לאמנות של סטוקהולם בין השנים 1930 עד 1933. מ-1932 החלה להציג חלק מיצירותיה. בהמשך למדה רישום בבית הספר "האתנאום" שבהלסינקי. משם המשיכה ללמוד בגרמניה, איטליה, צרפת ולונדון. בתקופה זו ינסון הושפעה רבות מהצייר סמואל רספרוסוואני, ומהאימפרסיוניזם בכלל. בשנת 1943 הציגה ינסון תערוכת יחיד ראשונה. בתקופה זו התחוללו שינויים רבים בחייה. השינוי המשמעותי ביותר התרחש בשנת 1942, כאשר עזבה את בית הוריה בגיל 28. תערוכתה השנייה ב-1946 זכתה להצלחה מסחרית רבה ויצירותיה זכו לשבחי הביקורת.

ינסון חשבה לפתח קריירה של ציירת וקריקטוריסטית, אולם ב-1945 החליטה לכתוב סיפור קצר על אחת הדמויות הקבועות, שנהגה לצייר לצד חתימתה, ואשר אותה כינתה "מומינטרול". הסיפור נשא את השם "הטרולים הקטנים והשיטפון הגדול" (המוציא לאור סירב להשתמש בשם "מומינים" בכותרת הספר, מחשש שהדבר יבלבל את קהל הקוראים). אף על פי שהסיפור לא זכה להכרה רבה, החליטה ינסון להתרכז בכתיבת ספרי ילדים, ולאייר אותם בעצמה. הספר הראשון שפרסמה ושהיה מלווה באיוריה - "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים" - יצא ב-1946. ספר זה אמנם הופיע שני אחרי "המומינים והשיטפון הגדול" אך הוא נחשב חשוב ויותר אופייני לסדרת הספרים על עמק המומינים, שפרסמה את ינסון והיוותה את עיקר יצירתה. ינסון הוסיפה לפרסם ספרים בסדרה זו עד 1970. הספר האחרון בסדרה הוא "עמק המומינים בנובמבר" אשר טרם תורגם לעברית.

ינסון זכתה להכרה בינלאומית, ואף קיבלה את פרס אנדרסן היוקרתי לספרות ילדים בשנת 1966.

בעקבות ההצלחה, הוקדשו ליצירתה בפינלנד מוזיאון עמק המומינים בטמפרה ופארק עולם המומינים בנאנטלי.

טובה ינסון, בצד סופרי ילדים כגון ד"ר סוס, לאה גולדברג וסופרי ילדים אחרים ברחבי העולם, שייכת לזרם שאפיין את ספרות הילדים אחרי מלחמת העולם השנייה. דור זה של סופרי ילדים הושפע מאוד מהמלחמה, ובעיקר מהשימוש שנעשה בגרמניה הנאצית בספרי ילדים לצורכי תעמולה. כתיבתם מתאפיינת במעין "תגובת נגד" - הצנעת ערכים לאומיים, ושימת דגש על ערכים הומניסטיים ובמידה מסוימת גם על ערכים אינדיבידואליסטיים.

ספריה תורגמו ל-34 שפות ונמכרו במיליוני עותקים. כמו כן עובדו לסדרת טלוויזיה מונפשת, "המומינים". ספריה של ינסון תורגמו לעברית בידי אוריאל אופק, תמר שלמון, רות דנור, ויויאן ברסקי ודנה כספי. בהקדמה לתרגום לעברית של הספר "ספר הזכרונות של מומינאבא", פרסם אוריאל אופק מכתב ששלחה אליו טובה ינסון ובו תיארה את נסיבות כתיבתו של הספר הראשון בסדרת המומינים. בין היתר היא כותבת:

בספרה האוטוביוגרפי "בת הפסל" (1968) היא משחזרת את האווירה הבורגנית והבוהמיאנית של ילדותה הבטוחה אך מלאת ההרפתקאות, שהשפיעה על הספרים שכתבה בבגרותה.

==כציירת ומאיירת==
על אף שנודעה בראש ובראשונה כסופרת, ינסון עצמה החשיבה את הקריירה שלה כמאיירת וציירת כשוות ערך לקריירה שלה כסופרת. ינסון ציירה במהלך כל חייה תוך שהיא משנה את הסגנון מאימפרסיוניזם קלאסי למודרניסטי מופשט. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 ושנות ה-40 של המאה ה-20 הציגה יצירות שלה במספר תערוכות ואת תערוכת היחיד הראשונה שלה ערכה ב-1943, לאחר מכן ערכה עוד מספר רב של תערוכות יחיד.

בנוסף לכך שאיירה את ספריה שלה, היא איירה גם קלאסיקות שתורגמו לשוודית, כגון "ציד הסנרק" ו"אליסה בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול, "ההוביט" מאת טולקין וספרים נוספים. איוריה שימשו גם את ההוצאה הפינית של ספרים אלו.

ינסון גם יצרה במהלך חייה סדרה של ציורי קיר שהוזמנו על ידי גופים שונים.

== משפחתה ==
בתחילת שנות החמישים פגשה את המאיירת והמעצבת הגרפית טוליקי פייטילה (Tuulikki Pietilä), שהייתה לבת-זוגה. השתיים חיו ביחד עד יום מותה של ינסון, ושיתפו פעולה גם בחייהן המקצועיים. ינסון שמרה על פרטיותה ונהגה לבלות את עונות הקיץ יחד עם פייטילה בבית נופש שברשותה הנמצא באי קלובהארון (Klovharun).

ינסון מתה בגיל 86 בהלסינקי ב-27 ביוני 2001.

==ספריה למבוגרים שתורגמו לעברית==
* ספר הקיץ, (1972, תרגמה דנה כספי, 2015)
* הרמאית הישרה, (1982, תרגמה דנה כספי, 2018)
*לנסוע עם מטען קל (1987, תרגמה דנה כספי, 2021)
*משחק הוגן (1989, תרגמה דנה כספי, 2022)

==ספריה לילדים שתורגמו לעברית==
;הספרים המקוריים בסדרת המומינים
* משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945)
* כוכב-שביט בעמק-מומין (1946. תרגום רות דנור, 1984) — מומינטרול וחברו יוצאים לחקור אם אמנם מאיים כוכב-שביט על העמק שלהם וזוכים להרפתקאות.
* משפחת המומינים (3) - כוכב השביט מגיע (1946. תרגום דנה כספי, 2019)
* כובע טרוֹלקַארלֶן (1949. תרגום אוריאל אופק בשם משפחת החיות המוזרות, 1964) — מעשה בכובע-קסמים, שכל הנכנס לתוכו משנה את צורתו, ובשאר פלאים מוזרים ומשעשעים המתרחשים בעמק מומין.
* משפחת המומינים (1) - הסיפור על מגבעת המכשף (1949. תרגום דנה כספי, 2010)
* ספר-הזכרונות של מומינאבא (1950. תרגום תמר שלמון, 1968) — הרפתקאות מומינאבא בים וביבשה, בחלל ובמצולות, המסופרות בגוף ראשון.
* משפחת המומינים (4) - זכרונותיו של מומינאבא (1950. תרגום דנה כספי, 2023)
* קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954. תרגום רות דנור, 1984)
* חורף של טרולים (1957. פרס אלזה בסקוב. תרגום אוריאל אופק בשם עמק החיות המוזרות, 1966. תורגם על ידי דנה כספי בשנת 2011 בשם משפחת המומינים: חורף קסום) — המאורעות המופלאים שפקדו את מומינטרול לאחר שהעולם שקע בתנומת-חורף ורק הוא עצמו נותר ער.
* סיפורי מומין (1962. פרס אנּי סוואן. תרגום ויואן ברסקי בשם סיפורי משפחת החיות המוזרות, 1977) — שבעה סיפורי ידידות, אהבה וקסם.
* נובמבר בעמק-מומין (1970)

;ספרי התמונות בסדרת המומינים
* הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952. פרס נילס הולגרסון. תרגום דנה כספי, 2015)
* מי יעודד את רשוש? (1960. עיטור אנדרסן. תרגום ויויאן ברסקי, 1978) — שוכני עמק-מומין נחלצים לעזרת יצור מסכן.
* מי ינחם את הקטנטן? (1960. תרגום דנה כספי, 2015)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.li-net.net/nodeweb.asp?t=16362&subid=4554 מומינים לנצח ~ הסוף?] מאת אבישי דדון-רווה
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להט"בים פינים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער פינים
קטגוריה:זוכי פרס אנדרסן
קטגוריה:המומינים
קטגוריה:שוודים של פינלנד
קטגוריה:הלסינקי: אישים
קטגוריה:סופרות לסביות
קטגוריה:פיניות שנולדו ב-1914
קטגוריה:פינים שנולדו ב-1914
קטגוריה:נפטרות ב-2001
קטגוריה:נפטרים ב-2001