OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שפר

מפלי פרוד העליונים באפיק [[נחל צלמון, בסמוך למושב]]
שֶׁפֶר הוא מושב בגליל העליון, דרום מערבית לצפת ושייך למועצה אזורית מרום הגליל.

שמו של המושב לקוח מספר בראשית מברכת יעקב אבינו לנפתלי: ולכן גם הוא נמצא סמוך למושב אמירים ("אמרי שפר" - אמירים שפר).

== היסטוריה ==
המושב הוקם בשנת 1950 ככפר עבודה לעולים מתימן בצמוד לפרוד ונקרא פרוד ב', פרוד עלית או פרדייה. התושבים התפרנסו במקום מעבודה עבור הקק"ל. לאחר זמן מה הוחלט על הקמת שני יישובי קבע משני צידי הכביש ובהתאם חולק גם היישוב הזמני לשניים, חלק של מפא"י וחלק של המזרחי. באמצע 1952 הסתיימה בניית הבתים, אולם בהיעדר קרקע ומים לחקלאות סירבו התושבים לעבור לבתים ודרשו שיועברו לערים. תושבי המקום התימנים החלו לנטשו ובסוף 1952 נשארו כ-300 נפש מתוך 1200.

במטרה לאפשר התיישבות חקלאית במקום עלה הרעיון לקחת 600 דונם מקיבוץ פרוד, רעיון שנתקל בהתנגדות אנשי הקיבוץ.

בשנת 1953 היישוב היה מוזנח והילדים לא למדו בבית ספר. בשנת 1954 הוחלט להסב את המקום למחנה מיון לעולים חדשים והובאו אליו עולים ממרוקו שהועסקו בעבודות ייעור בסביבה. עד סוף 1955 הובאו למקום עוד עולים בטפטופים.

במקום הוקם מושב של עולים מצפון אפריקה. לכל מתיישב ניתנו שלושה דונם כרם, ארבעה דונם מטע וארבעה דונם זיתים. כן הוקמו לולים וניתן דונם קרקע ליד הבית. בשנת 1955 ניטע עבור המושב מטע שכלל 14 זני פירות שונים, אך בגלל העדר מים והכשרה לא מספקת של הקרקע תנובת המטע הייתה קטנה. התושבים התפרנסו בדוחק מהמטע ומלולים. אך באמצע שנות ה-60 המטע החל להתנוון והתושבים צברו חובות כבדים. שליש מהמטע נעקר כדי שיהיה ניתן להשקיע ביתרת המטע, אולם בסופו של דבר נעקר המטע כולו. מגפה פקדה את הלולים והם חוסלו.
עין רמיאל או מעיין שפר, בקצהו העליון של המושב
בתחומי המושב נמצאת מצודת שפר, שבמקור נקראה ״פרדיה״ היא אחת משרשרת מצודות גדר הצפון. כיום המבנה נטוש.
בתי מושב שפר ומצודת המשטרה הבריטית

<gallery mode="packed">
קובץ:Parod (997008137245905171.jpg|חיילי חיל הים מסייעים להקים מעברה בפראדייה, כפר ערבי נטוש ליד קיבוץ פרוד, דצמבר 1950
קובץ:Parod (997008136557605171).jpg|חיילי חיל הים מסייעים להקים מעברה בפראדייה, כפר ערבי נטוש ליד קיבוץ פרוד, דצמבר 1950
קובץ:Parod (997008136555505171).jpg|דצמבר 1950
קובץ:Parod (997008136556105171).jpg|דצמבר 1950
קובץ:Parod (997008136557205171).jpg|חיילי חיל הים מסייעים להקים מעברה בפראדייה, כפר ערבי נטוש ליד קיבוץ פרוד, דצמבר 1950
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2014/12/06/סיבוב-במצודת-משטרה-נטושה-בגליל/ סקירה על מצודת המשטרה הבריטית הנטושה הצמודה לשפר], באתר 'חלון אחורי', 6 בדצמבר 2014
*[https://www.youtube.com/watch?v=_iQ2yVZhk84 ביקור מצולם במצדית פרדיה (מצודת שפר)] באתר youtube, צולם במהלך חודש יוני 2020
*[https://www.mapah.co.il/visit-to-the-northern-fence-of-sheffer-faradiya-police-station-tegart-project/ סיפורה של מצדית גבול הצפון - משטרת פראדיה (מצודת שפר)] באתר היסטוריה על המפה
*
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:הגליל העליון: יישובים
נביא עיוור

דמות הנביא העיוור במיתולוגיה היוונית נפוצה בסיפורים רבים. חשיבותו הפואטית של הנביא העיוור היא בייחודו כמי שאינו מתפתה למראה עיניים ומסוגל לראות את נפש האדם. הנביא העיוור הוא סמל לצדק וטוהר עקב מגבלת ראייתו הפיזית עליה הוא מתעלה בהיותו מי שיכול לראות את צפונות נפשו של האדם. הנביא העיוור בעל כוחות על-טבעיים לחדור מבעד לגוף כדי לצפות על הנפש ולהבדיל בין שקר לאמת, בין טוב לרע ולעשות צדק בעולם.

במיתוסי המיתולוגיה, דמות הנביא העיוור מהווה פרדוקס לאדם הפשוט והרואה. הפרדוקס מתואר "העיוור רואה, בעוד שהרואה עיוור", כלומר, מראה עיניים אינו מטעה את העיוור מלראות את המתרחש ולהבינו ואילו האדם הרואה מבין את המתרחש מהנראה סביבו ואינו מתייחס לסמוי ולנסתר וכך אינו יודע את מצבו לאשורה.

==כוחותיו ואופיו==

כוחותיו של הנביא העיוור לראות את נפש האדם מסמלים כוח שמוענק לו מן האלים אך בסתירה לכך מובאת הנבואה האינטואיטיבית, כלומר, היכולת של האדם שדעתו אינה מוסחת ממראם של הדברים להתרכז בעובדות בלבד ולנתח את המציאות בצורה מושכלת, ללא עזרת מקור חיצוני.

הנביא העיוור במיתולוגיה הוא עבדו של האל בלבד והוא כפוף רק לו משום שזה האחרון מעניק לו את כוחותיו ובמיתוסים מסוימים האלים הם אלה שעיוורו את הנביא והעניקו לו את הכוח לנבא את העתיד לבוא.

מלבד הכוח הנבואי האלוהי, הנביא הוא אדם בעל היכרות עם האופי והטבע האנושיים וכן לרוב הנביא הוא אדם זקן ובעל ניסיון; במיתולוגיה היוונית "חכמה" ו"זיקנה" הן מילים כמעט נרדפות שכן האמונה היא שרק אדם זקן הוא חכם כיוון שבניגוד לצעירים היהירים והגאוותנים, מלאי ההיבריס, האדם הזקן למד את לקחיו במהלך חייו וכעת ביכולתו להעניק תשובות לאחרים. תכונות אלו הן ההופכות את הנביא העיוור והזקן לחכם ומאפשרות לו לנבא את המתרחש.

==דמותו במיתוס==

לרוב, דמותו של הנביא מוצגת בדמותו של אדם שקט ושליו שאינו בולט בסביבתו אולם הוא בעל חכמת חיים רבה והוא יודע ומבין הכל. הנביא מוכיח בני אדם על טעותם ומזהיר אותם מפני תוצאות מעשיהם אך הם מסרבים להקשיב לדבריו כדי לברוח מהאמת המרה והטארגית המאפיינת את המיתוסים היוונים.

למרות שבדרך כלל הנביא הוא דמות משנית במיתוס, כמעט תמיד הוא מקדם את העלילה בכך שהוא מזהיר דמויות מפני העומד להתרחש ובעקבות כך הן יוצאות לנסות לשנות את גורלן. אלמנט זה חשוב במיוחד במיתוס היווני מכיוון שהנביא הוא נציג האל ובני האדם כפופים לאל וכאשר הנביא מנבא אסון שיוטל מהאלים, בני האדם מנסים לשנות את גורלם ולהתחמק מזעם האל או לחלופין לנסות לשנות את דעתו של האל על ידי פיצוי, לרוב קרבן. הנביא מנבא את גורלם של בני האדם ולבסוף הם פוגשים בגורלם, ללא תלות במה שעשו כדי לשנותו. מוטיב זה מופיע פעמים רבות במיתוסים היווניים כדי לפאר את האלים ולהבהיר לבני האדם כי האלים עומדים מעל הכול ואין לנסות לשנות את תוצאות מעשיהם של האלים.

דוגמה לנביא עיוור מפורסם מאוד הוא טירסיאס שמופיע בסיפורים רבים של המיתולוגיה היוונית. במחזה אנטיגונה מנבא טירסיאס לקיראון, מלך תבי, את אשר צופן לו העתיד והוא זה שמביא לפתירת הטרגדיה שבמחזה, בעקבות נבואתו קריאון מבטל את צו המלך וקובר את פוליניקס. במחזה אנטיגונה אנו רואים דוגמה מושלמת כיצד תורם הנביא העיוור לפתרון הטרגדיה או הסיבוך.

== ראו גם ==
*טירסיאס
*טרגדיה יוונית
*דרדוויל

קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:נביאים
קטגוריה:ארכיטיפים
קטגוריה:עיוורון
מצלמת רשת

מצלמת אינטרנט של חברת [[Creative]]
מצלמת אינטרנט של SpaceCam
מצלמת אינטרנט ב- Sumburgh Head ([[שטלנד) הצופה אל צוק שמורת הציפורים]]

מצלמת רשת (או מצלמת אינטרנט) היא מצלמת זמן אמת, אשר ניתנת לצפייה באמצעות ה-World Wide Web, מסרים מיידיים או תוכנת צפייה ייעודית. באופן כללי, מצלמה דיגיטלית השולחת תמונות לשרת אינטרנט, בין אם ברציפות ובין אם באופן מרווחי.

מצלמת רשת היא גם שמה של סדרת מצלמות וידאו אשר מתחברות ישירות למחשב למטרות שיחות וידאו דרך האינטרנט.

==היסטוריה==
מצלמת הרשת הראשונה כוונה אל מכונת הקפה במחלקת מדעי המחשב באוניברסיטת קיימברידג'. המצלמה כוונה אל מכונת הקפה על מנת לחסוך לאנשים העובדים בבניין את האכזבה של להגיע לחדר ולמצוא את מכונת הקפה ריקה. מצלמת רשת זו התחילה את פעילותה המקוונת בנובמבר 1993, וסיימה אותה לאחר שכובתה סופית ב-22 באוגוסט 2001. עדיין ניתן לצפות בתמונה האחרונה שנלכדה על ידי המצלמה ב[http://www.cl.cam.ac.uk/coffee/coffee.html אתר הבית של מצלמת הרשת].

מצלמת רשת מפורסמת נוספת היא המצלמה של ג'ני שצילמה את עצמה החל משנת 1996.

== שימוש ==

בדומה לטכנולוגיות חדשות רבות אחרות, מצלמות הרשת מצאו את דרכן לאימוץ מסחרי מוקדם ולהתקדמות טכנולוגית מסחררת על ידי התעשייה הפורנוגרפית. לתעשיית הפורנוגרפיה נדרשה תמונות "חיות" ועל כן הם פנו למפתח הולנדי אשר הוביל את תחילת השימוש במצלמת רשת בזמן אמת, אשר זמינה גם כיום בצורות שונות.

בתחילה טכנולוגיה זו שימשה ועידות וידאו פרטיות, אך מהר מאוד היא הגיעה לאינטרנט בה משתמשים בכל רחבי העולם השתמשו בטכנולוגיה זו על מנת לצפות במצלמות רשת של משתמשים אחרים. בעוד הצירוף "מצלמת רשת" משמשת, בין השאר, לתיאור טכנולוגיה זו, המילה "רשת" מוחלפת לעיתים בשם הקטגוריה של הווידאו המצולם (כגון "מצלמת פורנו").

== תפוצה ==

כיום ישנן אלפי מצלמות רשת המספקות תמונות בזמן אמת של בתים, משרדים ומבנים אחרים. כמו כן, ישנן מצלמות המאפשרות צפייה מקיפה בזמן אמת בערים ואזורים כפריים. תמונות המגיעות מלוויינים מגיעות אף הן לאינטרנט. ישנן מצלמות רשת המשמשות לניטור של תנועה בכבישים (עם מצלמת תנועה), מזג אוויר (מצלמת מזג אוויר) ואפילו הרי געש (מצלמת הרי געש).

בעוד שיכולות מצלמת הרשת צורפו לתוכנות המסרים המיידיים כגון Yahoo Messenger, Google Talk, AOL Messenger, MSN Messenger ו-ICQ, כך החלו המשתמשים לקיים שיחות וידאו אחד-לאחד דרך האינטרנט. כיום ישנם מיליוני משתמשים ברחבי העולם המשתמשים בתוכנות אלו למטרה זו.

== אבטחה ==

בשל החיבור הקבוע של המצלמה לרשת האינטרנט, קיימת סכנה שסוס טרויאני מתוך המחשב יאפשר למשתמשים לא מורשים גישה וצפייה דרך המצלמה. לכן מומחי אבטחה ממליצים, בין השאר, למשתמשים לכסות את מצלמות הרשת שלהם.

בתחילת 2005, פורסם בפורום אינטרנטי, שניתן לנצל את כוחם של מנועי החיפוש על מנת לאתר מאות מצלמות רשת פרטיות ברחבי העולם, שאינן מאובטחות כראוי, וניתן לצפות דרכן ללא סיסמה או זיהוי כתובת IP.

==ראו גם==
* מצלמת וידאו
* מצלמה דיגיטלית
* Cheese (תוכנה)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20050930234545/http://www.ayalonhw.co.il/template/default.asp?maincat=3&catId=2&pageId=16 מצלמות תנועה] - נתיבי איילון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אינטרנט
קטגוריה:התקני קלט
רשת
תעשיות כבדות קווסאקי

תעשיות כבדות קווסאקי בע"מ (ביפנית: 川崎重工業株式会社, Kawasaki Jūkōgyō Kabushiki-kaisha) הוא תאגיד בינלאומי שבסיסו ביפן. הוא נוסד ב-1896 על ידי שוזו קווסאקי.

מוצרי הצריכה המוכרים של התאגיד הם אופנועים, טרקטורונים ואופנועי ים. התאגיד מייצר גם טרקטורים, רכבות, רובוטים תעשייתיים וציוד תעופה וחלל כולל מטוסים צבאיים.

"תעשיות כבדות קווסאקי" בנתה 4 דגמי קרונות: "452-2", 452-3", "452-4", "452-5" מסוג סטאר21 (רכבת שינקנסן נסיונית מסוג 952/953 שפותחה בשנת 1992 על ידי חברת הרכבות המזרחית יפן כדי לבדוק את הטכנולוגיה שתשולב בדור הבא).

==ראו גם==
*קווסאקי (אופנועים)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20080303204101/http://www.khi.co.jp/index_e.html Kawasaki Heavy Ind., Ltd. Company website]
* [http://www.kawasakirailcar.com/ Kawasaki Rail Car, Inc. Official Website]
* 

קטגוריה:חברות יפניות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בטוקיו
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:קובה (יפן)
לענה

לַעֲנָה (שם מדעי: Artemisia), סוג של צמח שמונה בסביבות 180 מינים. שמה המדעי נגזר משמה של אלת הציד ארטמיס.

הלענה ידועה בטעמה המריר. השימוש בה נפוץ במטבח המרוקאי, וכמרכיב בהכנת אבסינת, אוזו ויין ורמוט. ללענה אבקנים אלרגנים אשר גורמים, בעת פריחתה בסתיו, לאלרגיות רבות בקרב הרגישים אליה.

בישראל נפוצים חמישה מינים:
* לענת המדבר (Artemisia herba-alba, נקראת גם Artemisia sieberi)
* לענה חד זרעית (Artemisia monosperma) - הנפוצה מכולן. שיח ירוק בעל עלים בשרניים. בחורף הענפים רכים והעלים גדולים ואילו בקיץ הענפים מתקשים והעלים קטנים.
* לענת יהודה (Artemisia judaica) - צומחת בדרום הנגב, בדרום ירדן ובסיני.
* לענה שיחנית (Artemisia arborescens) - מוכרת בשמה העממי כשִיבּה או שִיבּא. עלי הלענה השיחנית מכילים שמן סנטונין (Santonin) שיש המאמינים שהוא בעל סגולות מרפא. עלי הצמח מרים מאוד לכן לא חולטים אותם כפי שהם, אלא מוסיפים אותם לתה רגיל.
* לענת המכבד (Artemisia scoparia)

מינים בולטים נוספים:
* לענה דרקונית (Artemisia dracunculus) - עשב תיבול נפוץ, מוכר גם בשם טרגון.
* לענה מצויה (Artemisia vulgaris) - בשימוש נרחב ברפואה הסינית העממית.
* לענה חד-שנתית (Artemisia annua) - ממנה מפיקים ארטמיסינין (artemisinin) לטיפול טבעי במלריה.
* לענת האבסינת (Artemisia absinthium) - ממנה מכינים את משקה האבסינת.

== אזכור בתנ"ך ובספרות התורנית ==

הלענה נזכרת בתנ"ך 8 פעמים, ותמיד כמשל לדבר רע - משל לחטא של עבודה זרה, ניאוף או עיוות הדין; או משל לייסורים של חורבן, עוני וגלות.

הרמב"ם בפרק יד מהלכות מאכלות אסורות, הלכה יא: 
:כיצד, הרי שהמחה את החלב וגמעו כשהוא חם עד שנכווה גרונו ממנו, או שאכל חלב חי, או שעירב דברים מרים כגון ראש ולענה לתוך יין נסך או לתוך קדרה של נבלה ואכלן כשהן מרין, או שאכל אוכל האסור אחר שהסריח ובטל מאוכל אדם הרי זה פטור. ואם ערב דבר מר בתוך קדירה של בשר בחלב או ביין כלאי הכרם ואכלו חייב.

{|align=right
|-
|
<gallery>
קובץ:Artemisia herba-alba.jpg|לענת המדבר
קובץ:Artemisia dracunculus1.jpg|לענה דרקונית
קובץ:ArtemisiaVulgaris.jpg|לענה 
קובץ:200707 x Absinthe 01.JPG|ורמוט (A.absinthium)
קובץ:Artemisia arborescens 12052004 Var.jpg|לענה שיחנית
קובץ:Artemisia annua detail.jpeg|תפרחת הלענה החד-שנתית
</gallery>
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kkl.org.il/kkl/hebrew/nosim_ikaryim/yeurm/yahar/gilayon7/artmisia%20arborescens.x לענה שיחנית (Artemisia arborescens L) באתר קק"ל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:מורכבים
קטגוריה:צמחי המקרא
תל תאומים

תֵּל תְאוֹמִים הוא יישוב קהילתי באזור הצפון בעמק בית שאן, כחמישה ק"מ מהעיר בית שאן. השייך למועצה אזורית עמק המעיינות.

== היסטוריה ==
העבודות להקמת היישוב החלו בשנת 1982. היישוב יועד לאכלס צאצאים של תושבי שלושת יישובי "ביכורה": רוויה, רחוב ושדי תרומות ולהיות היישוב הרביעי ב"גוש" ביכורה. כמו כן, גם הוא השתייך מלכתחילה לארגון המושבים של הפועל המזרחי. על פי התכנון, נועד היישוב להיות מושב, אולם בהיעדר קרקע הוקם בתחילה כיישוב קהילתי. לכל בית צורפו 5 דונם עם הבטחה לעתיד של קרקעות נוספות שיילקחו משלושת מושבי ביכורה ומקיבוצי הסביבה. טקס העלייה על הקרקע התקיים במאי 1984 בנוכחות שר השיכון, דוד לוי ושר החקלאות, פסח גרופר.

בשנת 2012 הוקמה במושב שכונה של קראוונים ובה גרו גרעין של משפחות אשכנזיות שהתחילו בתור 10 משפחות ועם הזמן גדלו ל40 משפחות. עם השנים עברה השכונה להרחבה של בנייה של בתים חדשים שהמשפחות בנו.

החל משנת 2007 ועד שנת 2017 פעלה בתל תאומים מכינה קדם-צבאית העמק, שלאחר מכן עברה לקיבוץ כפר רופין.

==תל א-תום==
שם היישוב ניתן בגלל תל תאומים (תל א-תום) הנמצא בו. זה תל יישוב עתיק למן התקופה הכנענית הקדומה ועד לימי שיבת ציון ובתקופות הרומית והביזנטית. בחתך שנגרם עקב פעילות דחפור נחשפו בתל שכבות יישוב אחדות ובהן קירות בנויים ושכבות שרפה.

שלושה תלים חלשו על גזרת עמק בית שאן במלחמת העצמאות: תל שלם (תל רדע'ה) מדרום לטירת צבי, תל מגדע (מוג'דה) ליד שלוחות ותל תאומים (תל א-תום). התלים נתפסו על ידי לוחמי היישובים ללא קרב לאחר שחיל המשלוח העיראקי נטש אותם. לאחר מספר ימים הוחזרו הלוחמים אבל לקראת ביקור משקיפי האו"ם לקביעת הגבולות, הוחלט לתפוס אותם שוב כדי לקבוע עובדות בשטח. הכוחות לא ידעו שהעיראקים תפסו בחזרה את התלים בנגוד להסכם הפסקת האש.

אור ל-1 באוגוסט 1948 יצאו שלוש מחלקות לכבוש את התלים. מניר דוד יצאה מחלקה בפיקודו של משה שטורמן לכבוש את תל מגדע. המחלקה נתקלה באש ממנה נהרגו ו מניר דוד. משה שטורמן נהרג בסמוך למקום בו נהרג אביו, חיים שטורמן, ב-1938.

משדה אליהו יצאה מחלקה לכבוש את תל א-תום אך נתקלה באש ושניים מאנשיה, ו נהרגו.

מטירת צבי יצאה מחלקה לכבוש את תל שלם אך נתקלה באש ונסוגה. לאור העובדה שהתלים לא נתפסו ושמשקיפי האו"ם עומדים להגיע, הוחל בהפגזת מרגמות של התלים. העיראקים נטשו את התלים בגלל ההפגזה והם נתפסו ללא קרב.

על פסגת תל תאומים הוקמה תצפית ולידה שלט המספר על הקרב.

ממוזער
שלט המסביר על הקרב שהתרחש במקום

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120616204423/http://www.tiratzvi.org.il/הסטוריה/סיפוריראשוניםחלקב/הקרבותעלהתילים/tabid/235/language/he-IL/Default.aspx הקרב על התלים] באתר טירת צבי
* [http://www.romgalil.org.il/cds/86/ תל תאומים] באתר הרשות לפיתוח הגליל
* [https://web.archive.org/web/20160304195338/http://www.galil-net.org.il/HTMLs/article.aspx?BSP=13015&C2004=13228 תל תאומים] - באתר תנועת אור

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1982
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:עמק בית שאן
קטגוריה:החזית העיראקית במלחמת העצמאות
קטגוריה:קבוצת ביכורה
קטגוריה:יישובים במחוז הצפון
תלמי אלעזר

תַּלְמֵי אֶלְעָזָר הוא מושב באזור הצפון ליד חדרה השייך למועצה אזורית מנשה.

==היסטוריה==
אבן פינה ליישוב הונחה בספטמבר 1952 ובמאי 1953 נחנכו 30 בתים. היישוב הוקם עבור בני המעמד הבינוני על ידי חברת פיק"א בשיתוף עם המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית והתאחדות האיכרים. המתיישבים היו בני איכרים מזכרון יעקב ומושבות אחרות ועולים חדשים מאירופה, אירן וצפון אפריקה.

התכנון היה להקים 60 יחידות חקלאיות בנות 35 דונם כל אחת. בהתחלה התבסס המשק על משק מעורב (פרה לכל משפחה, 500 תרנגולות וחצי פרד) ומטעים.
עקב מליחות הקרקע, נכשלו גידולי המטעים ולאחר מאמצים קיבל המושב 1000 דונם נוספים ונטע בהם פרדס. אולם גם הפרדס כשל ובשנת 1960 שקע המושב בחובות כבדים. התאחדות האיכרים קיבלה על עצמה לטפל בבעיית מליחות הקרקע ולסייע בהקמת רשת ניקוז.

היישוב נקרא על שם אלעזר וורמסר, איש הברון רוטשילד, שהיה בעבר אחד מראשי ארגון פיק"א.

בצומת תלמי אלעזר, בכביש הגישה ליישוב, הונחה אנדרטה לשני שוטרים שנרצחו בפיגוע ב-30 במרץ 1993.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20190915080149/http://www.talmey-elazar.co.il/ תלמי אלעזר] - האתר הרשמי של מושב תלמי אלעזר
* [https://web.archive.org/web/20160304063245/http://www.ihaklai.org.il/%D7%A2%D7%9C%D7%94%D7%90%D7%99%D7%97%D7%95%D7%93%D7%94%D7%97%D7%A7%D7%9C%D7%90%D7%99/%D7%94%D7%9B%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%9D/%D7%AA%D7%9C%D7%9E%D7%99%D7%90%D7%9C%D7%A2%D7%96%D7%A8/tabid/225/language/he-IL/Default.aspx תלמי אלעזר] - באתר האיחוד החקלאי
אנדרטה לשני שוטרים שנרצחו בפיגוע בצומת תלמי אלעזר

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1952
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
גדיד

שלט הכניסה ליישוב
גדיד הייתה התנחלות ומושב עובדים דתי בגוש קטיף אשר השתייכה למועצה אזורית חוף עזה. היישוב שכן דרומית לנוה דקלים ומערבית לח'אן יונס ונקרא על שם פעולת קטיף התמרים.

==הקמה==
בתחילת חודש אייר תשל"ט (סוף אפריל 1979), הוחלט על הקמת היאחזות נח"ל גדיד, במקום שנקרא אז קטיף ד'. ביום ח' באייר, עלה גרעין מתיישבים שיועדו לאכלס בעתיד את היישוב גדיד, לשהות זמנית לצורך הכשרה ביישוב כפר דרום, ששימש אז כמחנה מעבר.
שנה אחר כך, בי"ח בתמוז תש"ם (2/7/1980), עלתה לקרקע היאחזות הנח"ל גדיד, טקס העלייה לקרקע התקיים בכ"ג אלול תש"ם (4/9/80). בסוף ניסן תשמ"ב (אמצע אפריל 1982), זמן קצר לפני הנסיגה מסיני, פינו חיילי הנח"ל את המקום, והמבנים הועברו לידי המועצה האזורית, ושימשו את ישיבת ההסדר ימית שהגיעה למקום. המקום הפך ליישוב כשאוכלס ביום ה' בתשרי תשמ"ג (22/9/82) על ידי הגרעין של 22 משפחות, שרובן שהו עד אז בכפר דרום.

==היישוב==
התגוררו בו כ-60 משפחות שהתפרנסו מחקלאות כאשר החממות הוקמו בסמוך לבתים. הגידולים העיקריים היו פלפל וגידולי עלים. ביישוב פעל גם מפעל שייצר תמציות מצמחי מרפא. בגדיד פעלו גני ילדים, ומעונות יום, מועדון לבני נוער, סניף בני עקיבא ומועדון תרבות. כמו כן היו בו בית כנסת מפואר ואולם אירועים.

ב-1999 הוקם בגדיד מרכז קליטה לעולים חדשים.

כרב היישוב כיהן הרב יגאל הדאיה, לימים, רבהּ של יד בנימין.

בתחילת 2005 החליטו רוב התושבים לנהל משא ומתן עם הרשויות במטרה להעביר את כל המשפחות כגוש אחד ליישוב חלופי בתוך הקו הירוק, אולם יוזמה זו לא יצאה לפועל. במאי אותה שנה הצטרף חבר הכנסת יולי אדלשטיין ליישוב על מנת להביע מחאה נגד תוכנית ההתנתקות ולחזק את התושבים.

לפני פינויו התגוררו בגדיד 75 משפחות, מתוכן 15 משפחות ששהו במרכז הקליטה.

== פינוי וגורל התושבים ==
במסגרת תוכנית ההתנתקות נפרץ שער המושב על ידי דחפור ב-19 באוגוסט 2005. רוב תושבי המושב עזבו שלושה ימים קודם לכן, ב-16 באוגוסט, מחשש להתעמתות עם החיילים. ביום שישי, ה-19 באוגוסט, עברו החיילים בין התושבים הנותרים וניסו לשכנע את התושבים להתפנות מרצונם. אלה שהתפנו מרצון עלו לאוטובוסים ואלו שהתנגדו הועלו על ידי החיילים לאוטובוסים. במקביל עשרות אנשים שבאו לחזק את התושבים הבעירו צמיגים בצירי התנועה המרכזיים במטרה להקשות על הפינוי. בית הכנסת פונה לאחר תפילה אחרונה בו. פינוי המושב הסתיים לקראת הצהריים.

לאחר הפינוי עברו משפחות הקהילה לבית ההארחה בנווה אילן. משם התפצלו לשלוש קבוצות: 26 משפחות נמצאות באתר הקרווילות בניצן, 17 משפחות נמצאות בבית הארחה בקיבוץ חפץ חיים והם התפצלו לאתרי הקרווילות ביד בנימין ועין צורים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060209224103/http://new.katif.net/city.php?page=4 גדיד], באתר קטיף.נט
* [http://www.nrg.co.il/online/1/ART//951/766.html כאן ביתי: גדיד], באתר מעריב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:גוש קטיף: יישובים
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1982
מורג

מורג הייתה התנחלות ברצועת עזה שהשתייכה למועצה האזורית חוף עזה, אשר פונתה בתוכנית ההתנתקות.

==הקמה==
מורג הוקמה בט"ו בסיון תשל"ב (מאי 1972) בין ח'אן יונס לרפיח והייתה ההתנחלות הדרומית ביותר ברצועת עזה. היא הוקמה כהיאחזות נח"ל של איחוד הקבוצות והקיבוצים ושכנה תחילה באוהלים. חצי שנה לאחר הקמתה התקיים טקס העלייה על הקרקע בנוכחותו של שר החקלאות חיים גבתי. במקום הוקם גן ירק של 60 דונם ונחפרה באר מים במליחות נמוכה יחסית, אולם הכוונה לאזרח את המקום בשנת 1974 לא יצאה אל הפועל והתפתחות המקום נבלמה בגלל מחסור במים. בסוף יוני 1978 אוזרח המקום על ידי גרעין יבול של האיחוד החקלאי, ולא כקיבוץ כפי שתוכנן מלכתחילה. עם הקמת מועצה אזורית חוף עזה הוכלל בו היישוב מורג. גרעין יבול קיבל על עצמו ליישב את מורג, ולאחר שלוש וחצי שנים עבר ליישוב הקבע יבול שבפתחת שלום.

ביולי 1979, עם חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, עלה הרעיון לשכן במורג חלק ממפוני חבל ימית.
בחורף תשמ"ב (דצמבר 1981) הגיעה למורג קבוצת משפחות, ששהתה במקום 4 שנים לגיבוש והכשרה חקלאית. הקבוצה עברה ליישוב הקבע שלה, בדולח, בתחילת אדר א' תשמ"ו.
בסוף שנת תשמ"ז (ספטמבר 1987) הגיעו למורג 10 משפחות, והחלה התיישבות קבע במקום. בשנת 1992 התגוררו ביישוב כ-20 משפחות שקיימו חקלאות בחממות שהשתרעו על שטח של 150 דונם.

==היישוב==
ההתנחלות הייתה מבודדת יחסית. היא נפגעה פגיעות חוזרות ונשנות מפצצות מרגמה שנורו במהלך האינתיפאדה השנייה על ידי פלסטינים. בחודש אוקטובר 2004 חדרו שני מחבלים למוצב הצבאי ביישוב והרגו שלושה חיילים מחטיבת גבעתי. כמה שעות לאחר הפיגוע ירה מחבל שהסתתר בסמוך למוצב צרור יריות לעבר קבוצת עיתונאים שהגיעו לסקר את הפיגוע. כתוצאה מהירי נפצע ברגלו כתב ידיעות אחרונות באותה עת איציק סבן. 

במורג גרו כ-30 משפחות, רובן עסקו בחקלאות והשאר במקצועות חופשיים. ביישוב היה בית כנסת מרכזי, סניף של בני עקיבא וצהרון.

==לאחר ההתנתקות==
היישוב פונה בשנת 2005 כחלק מתוכנית ההתנתקות. לאחר הפינוי עברו 12 משפחות להתיישב בטנא-עומרים שבדרום הר חברון. השאר התפזרו בין אתרי הקרווילות של יד בנימין וניצן.

ב-9 בספטמבר 2008 קראה עיריית אשקלון לארבעה רחובות בשכונת "הנשיא הרצוג" על שם יישובים בגוש קטיף. במסגרת זו נקרא אחד הרחובות על שם מורג.

קיימת תוכנית לבנות בשטח שייח' ח'ליפה סיטי.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060503021207/http://new.katif.net/city.php?page=11 מורג], באתר קטיף.נט
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובים דתיים ברצועת עזה
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:גוש קטיף: יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1972
שליו (יישוב)

שליו היה התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש קטיף אשר השתייך למועצה אזורית חוף עזה.
== היסטוריה ==
היישוב הוקם בשנת 1980 כהיאחזות נח"ל שננטשה אחרי זמן קצר. אחרי הנסיגה מסיני בשנת תשמ"ב (1982), עברו למקום מפוני היישוב עצמונה, והמקום קיבל את השם "מצפה עצמונה". אנשי עצמונה עברו ליישוב הקבע בשנת תשמ"ז, והמקום הפך למחנה צבאי. בשנת 1989 הוקם בתוך המחנה הצבאי היישוב פאת שדה, שעבר בשנת 1993 למקום הקבע שלו. לאחר מכן ננטש המקום שוב, עד שיושב מחדש בחודש אלול תשס"א (2001).

היישוב נקרא על שמו של השליו, אותו אכלו בני-ישראל במהלך מסעם במדבר כאשר עלו ממצרים.

היישוב פונה בשנת 2005, כחלק מתוכנית ההתנתקות. מהיישוב פונו אחת עשרה משפחות. משפחה אחת עברה לניצן, ארבע משפחות גרות כיום ביתד, משפחה נוספת עברה ליד בנימין ומשפחה נוספת הצטרפה לקהילת נצרים באריאל. שאר המשפחות התפזרו אף הן.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20081231182432/http://new.katif.net/city.php?page=20 שליו], באתר קטיף.נט
* [http://www.nrg.co.il/online/1/ART/969/940.html כאן ביתי: שליו], באתר nrg

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גוש קטיף: יישובים
קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:יישובים דתיים ברצועת עזה
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1980
גן אור

שלט הכניסה ליישוב גן אור
גן אור הייתה התנחלות ומושב עובדים דתי במרכז גוש קטיף אשר השתייכה למועצה אזורית חוף עזה.
== היסטוריה ==
במרץ 1979 הוקמה היאחזות נח"ל גן אור. בחודש יולי 1980 הגיעו חברי גרעין גן אור ליישוב נצרים, ששימש אז מחנה מעבר לגרעיני התיישבות, ונשארו במקום במשך שלוש שנים עד שעברו ליישוב הקבע בשנת 1983.

היישוב הוקם בשנת 1983 על ידי חברי בני עקיבא ותלמידי ישיבות ההסדר, והיה מושב עובדים חקלאי שנמנה עם מושבי "הפועל המזרחי" בעל צביון דתי לאומי.

ביישוב התגוררו לפני פינויו למעלה מ-50 משפחות.
רוב תושבי גן אור התפרנסו מגידולי ירקות ועלים בחממות, מקצתם היו בעלי מקצועות חופשיים.

ביישוב פעלו גני ילדים ומעונות יום. ילדי בית הספר למדו בנווה דקלים בבית הספר האזורי "נאות קטיף".

ב-8 במרץ 1993 נרצח תושב היישוב אורי מגידיש בדקירות סכין על ידי שניים מן הפועלים הפלסטינים שהעסיק בחממה. במחאה על הרצח, יצאו לאחר ההלוויה רבים מתושבי גן אור וחסמו את הכביש בקרבת מחסום ארז. בעקבות כך פרץ עימות קשה עם פלסטינים רבים שלא יכלו להמשיך בדרכם הביתה ובמהלכו נורה למוות נעים מחמוד אלמדהון, תושב מחנה הפליטים ג'באליה.

בשנת 2000 הוקמה בגן אור מדרשת טהר לבנות כחלק מישיבת תורת החיים. המדרשה שילבה לימודי קודש, שבהם לימדו רבנים מגוש קטיף, עם לימודים אקדמאים, שנערכו בשלוחת אשקלון של אוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטה העברית. לאחר שלוש שנים עברה המדרשה לנווה דקלים. מאוחר יותר נבנו ביישוב גם בית כנסת מפואר ואולם אירועים.

בעקבות תוכנית ההתנתקות מ-2004, הקימו מתיישבים מגן אור, גדיד ובדולח בתחילת שנת 2005 את "הפורום החקלאי" במטרה להגיע להדברות על הפינוי. נציגי הפורום אף נפגשו עם ראש הממשלה שרון באפריל אותה שנה.

גן אור פונה ב-18 באוגוסט 2005 כחלק מתוכנית ההתנתקות. 20 משפחות עזבו מרצון עוד לפני יום הפינוי, לאחר שקיבלו פיצויים. במהלך הפינוי כ-200 איש הסתגרו בבית הכנסת ביישוב ופונו בכוח על ידי כוחות הביטחון.

לאחר הפינוי פוזרו המשפחות בבתי מלון שונים, ומאוחר יותר פוצלו בין אתרי הקרווילות בניצן ויד בנימין. מרבית תושבי גן אור מתגוררים מ-2012 ביישוב באר גנים, בו הוקם מחדש בית הכנסת של היישוב.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20060209224057/http://new.katif.net/city.php?page=5 גן אור], באתר קטיף.נט
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:גוש קטיף: יישובים
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובים דתיים ברצועת עזה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1983
גנים

גנים הייתה התנחלות ויישוב קהילתי באזור השומרון, שהשתייכה למועצה אזורית שומרון, כ-5 ק"מ דרום־מזרחית לעיר ג'נין.

== היסטוריה ==
היישוב הוקם בשנת 1983 תחילה בתור היאחזות נח"ל בשם "גנים ב'" והתאזרח באותה שנה על ידי ארגון "העובד הלאומי".
שמו של היישוב ניתן לו על שם העיר המקראית עין גנים.

ביוני 2001 נרצחה יקטרינה (קטיה) ויינטראוב בפיגוע ירי בכביש הגישה לגנים־כדים.

לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות, עזבו יותר ממחצית מהמשפחות את היישוב בטענה כי אינן רוצות להישאר במקום עד יום הפינוי.

היישוב פונה מיושביו וכל 77 המבנים שבו נהרסו ב-24 באוגוסט 2005 כחלק מתוכנית ההתנתקות אך שטח היישוב נותר במעמד שטח C (שליטה אזרחית וביטחונית ישראלית), וכך גם דרך הגישה אליו (כביש 6010) ממעבר גלבוע (מחסום ג'למה).

בשנת 2022 פורסם על בנייה בלתי חוקית של פלסטינים על אדמות היישוב.<ref></ref>

ביוני 2023, בעקבות תיקון חוק ההתנתקות, הוקם גרעין התיישבות "עין גנים וכדים" הפועל להתיישב מחדש בגנים ובכדים.

במאי 2023 תיקנה הכנסת את חוק ההתנתקות והפיצויים לנפגעיה כך שלא יחול על צפון השומרון. למרות זאת, צו יישום תוכנית ההתנתקות תוקן רק ביחס למרחב חומש ולא לשאר צפון השומרון. ב־22 במאי 2024 חתם שר הביטחון יואב גלנט על הרחבת ביטול תחולת החוק לכלל המרחב שטח C שבצפון השומרון. צו נפרד, עליו חתם אלוף פיקוד המרכז יהודה פוקס, עדין אוסר את הכניסה ליישובים אלו כשטח צבאי סגור.

==גלריית תמונות==
{| align=center
|<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="3">
Ganim-1.jpg|שלט הכניסה ליישוב
Ganim-2.jpg|מבט צפון - מזרחה לעבר שער הכניסה ליישוב, ברקע ניתן לראות את ואדי איסמעיל והכפר דיר אבו דעיף
Ganim-4.jpg|מראה מן היישוב
</gallery>
|}

==ראו גם==
*כדים
*שא-נור
*חומש

==הערות שוליים==

קטגוריה:התנחלויות ביהודה ושומרון
קטגוריה:התנחלויות שפונו במהלך תוכנית ההתנתקות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1983
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:צפון השומרון
קטגוריה:היאחזויות נח"ל
אורוגנזה

אורוגנזה (ביוונית: "יצירת הרים" Ορογένεσις) היא תהליך גאולוגי של יצירת רכסי הרים בטבע כתוצאה מהתכנסותם של לוחות טקטוניים. במהלך אורוגנזה נוצרים בקרום כדור הארץ מבנים אופייניים, דוגמת קמטים, גלישונים והעתקים.

תהליך האורוגנזה מתבטא בהיווצרות אורוגנים – רכסי הרים, דוגמת האלפים והאנדים. אורוגנים אלה מכסים על פי רוב שטחים נרחבים לאורך הגבול בין הלוחות הטקטוניים. במהלך היווצרותם ולאחריה חלים באורוגנים תהליכי שחיקה, בליה וסחיפה המסירים מעל פני הרכס את השכבות העליונות של המסלע – במרבית המקרים סלעי משקע צעירים, וחושפים שכבות פנימיות, בהן סלעי יסוד וסלעים מותמרים שנוצרו כתוצאה מהלחץ הרב שפעל על הרכס במהלך היווצרותו. הגובה הטופוגרפי של אורוגן תלוי באיזוסטזיה, ציפה של סלעים קלים על פני מעטפת כדור הארץ הצפופה.

אורוגנזה היא תהליך של בניית הרים ממישורים על פני שטח ואפילו מקרקעית האוקיינוס, תהליך האורך זמן רב. מדובר בפרקי זמן של מיליוני שנים במהלך התנגשות בין יבשות. הסלעים שבונים את האורוגן עוברים תהליכים של יצירה וגיבוש מחדש ואפילו התמרה חוזרת ונשנית.

אורוגנזה יוצרת בדרך כלל שרשרת הרים המורכבת מרצועות מקבילות וארוכות, בעלות תכונות ומאפיינים דומים לאורך הרצועה. דוגמה לכך ניתן לראות בהרי היורה שנוצרו בקדמת הרי האלפים במהלך הקימוט האלפיני.

==ראו גם==
*האורוגנזה הקיבארית
*הקימוט האלפיני
*החגורה האלפידית

==לקריאה נוספת==
*פרופסור משה ברור, "אורוגנזה", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 3), הוצאת יבנה, תשס"א

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:הרים
קטגוריה:טקטוניקה
צמר גפן מתוק

מכונה לייצור צמר גפן מתוק
מוכרות צמר גפן מתוק ב[[קוצ'במבה]]

צמר גפן מתוק (נקרא גם: "שערות סבתא", "סוכר צמר גפן", "סוכר" (במלעיל), "ימבמבם" או "שמבלולו") הוא הכינוי לממתק נפוץ העשוי מסוכר לבן.

הממתק הוצג לראשונה בתערוכה העולמית של שיקגו (1893), ואופן ייצורו לא השתנה מאז באופן משמעותי. על אף חזותו הצמרירית של צמר הגפן המתוק, הוא דביק למגע, ומרקמו נפגע מלחות. לממתק אין ריח, אם כי במהלך ההכנה מוסיפים חומרי ריח.

עקב זמן-המדף הקצר שלו הוא לא מיוצר בייצור המוני ונמכר בחנויות אלא מיוצר במקום ונמכר במסגרת אירועים. נהוג לחלק צמר גפן מתוק לילדים במסיבות יום הולדת, וכן למכור אותו באירועים כדוגמת חגיגות יום העצמאות או חגיגות פורים, בפסטיבלים, בירידים, ובפארקי שעשועים.

כמות הסוכר הטיפוסית הדרושה ליצור יחידה אחת של סוכר צמר גפן מתוק, היא רבע עד שליש כוס סוכר. המחיר ליחידה של צמר גפן מתוק עולה באלפי אחוזים על מחיר חומרי הגלם. דבר זה מאפשר רווח גולמי גבוה מאוד.

==אופן הייצור==
מכונת צמר גפן מתוק ב[[קרקוב]]
מכונת ייצור צמר גפן מתוק, בנויה משלושה חלקים עיקריים:
* צילינדר המסתובב במהירות
* גוף חימום
* קערת איסוף היקפית.

הצילינדר המסתובב, מחורר בחורים זעירים. הסוכר מושם במרכז הצילינדר, וכתוצאה מהכוח הצנטריפוגלי, מוצמד בכוח לדפנות הצילינדר. גוף החימום מחמם את הסוכר הנמצא בצילנדר, עד להתכתו. עם ההתכה, נזרק הסוכר בכוח דרך החורים בצילינדר, ויוצר שערה. השערה מתקשה במהירות עקב מגע הסוכר עם האוויר הקר יחסית הנמצא מסביב. השערות מצטברות על דפנות הקערה ההיקפית, ונאספות על ידי המפעיל באמצעות מקל עץ מחוספס, ובאמצעות תנועה סיבובית משולבת של המקל ושל היד בדפנות הקערה. במכונות ביתיות קטנות, מקובל להחליף את הצילינדר המסתובב בשתי צלוחיות המוצמדות אחת לשנייה, כאשר הסוכר נזרק מהחריץ שנוצר ביניהן.

יש הנוהגים להוסיף צבע מאכל מבוסס אבקה, על מנת לצבוע את צמר הגפן בגוונים שונים, כגון ורוד, כחול או צהוב.

פעולת החימום יכולה להתבצע באופן חשמלי, או באמצעות גז בישול. דבר זה נוח כאשר מדובר במכונה ניידת. האנרגיה הדרושה לסיבוב אינה גדולה, ויכולה להגיע ממצבר.

==צמר גפן מתוק בישראל==
בישראל, צמר גפן המתוק ידוע בשם שערות סבתא. המכונות הראשונות ליצור צמר גפן מתוק בישראל חוממו בגז והונעו על ידי גלגל תנופה. המוכר הסיע את המכונה על תלת אופן מהסוג המשמש להסעת סחורות, וגלגל התנופה של מכונת הסוכר התחבר לדוושות לצורכי הנעה. המוכר התנייד לרוב בין בתי ספר והקונים היו ילדים.

בשנות השמונים החלו להגיע לארץ מכונות בהן ההנעה והחימום היו באמצעות חשמל. מכונות אלה נפוצות בארץ עד היום והן דורשות חיבור לשקע חשמל ביתי או לגנרטור נייד, אך עקב כך ניידות פחות מהמכונות הישנות. מסיבה זו הממכר היום הוא בדרך כלל בדוכנים קבועים או במקומות בעלי חיבור לרשת החשמל. כיום בזכות התחרות בענף ירדו מחירי המכונות ומוסדות חינוך רבים קונים לעצמם מכונות אלו לתפעול עצמי.

בשנות התשעים החלו להופיע מכונות קטנות "ביתיות" אותן ניתן להפעיל במסיבות קטנות להנאת המשתתפים. לקראת סוף שנות התשעים החלו להופיע בשוק מקלות נייר. אלה מחליפים לאט את מקלות העץ, העלולים לפצוע ילדים. אך כיום למרות עלותו הנמוכה כמעט ולא ניתן למצוא בישראל מקלות מנייר משום שהצמר גפן מתוק נוטה להחליק ממנו ואינו נתפס עליו טוב.

בשנת 2022 נכנסה מכונה שמייצרת צמר גפן מתוק בתשלום, ויכולה לייצר מספר דוגמאות וצבעים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ממתקים
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:אוכל רחוב
חבל תפן

חבל תפן הוא גוש התיישבות בגליל המערבי. מקור השם תפן הוא חדש, והוא צורה עברית לשמה הערבי של חורבת תפן 'חרבת א-טופאניה'.

החבל משתרע מהעיר מעלות-תרשיחא על כביש נהריה-סאסא (89) דרומה עד גבול בקעת בית כרם וכביש 85 באזור כרמיאל. במערבו הכפרים הדרוזיים ירכא ויאנוח-ג'ת ובמזרחו הכפרים הדרוזיים כסרא וסמיע.

זהו אזור הררי המבותר בערוצי נחל רבים. עוברים בו נחל בית העמק ונחל כישור המתחברים בשטח החבל. החבל מתרומם בממוצע כ-650 מ' מעל פני הים ומתנשאות בו פסגות בולטות עד 700 מ' מעל פני הים.

==היסטוריה==
החבל מוזכר בהיסטוריה כבר בתעודות של כיבושי הפרעונים המצריים הקדומים. בימי ההתיישבות הישראלית בארץ היה האזור מחולק בין שבט אשר לשבט נפתלי אך לא הייתה התיישבות ממשית במקום בגלל תנאי השטח הקשים. עם זאת, חורבות המצויות באזור מעידות על יישובים קדומים שאין להם זכר בספרות הקדומה.

בימי הכיבוש ההלניסטי בארץ ישראל הוקמה במקום מצודה מרכזית שתפקידה הייתה בלימת כיבוש מכיוון מערב של העיר עכו. בימי אלכסנדר ינאי ישבו במקום יהודים. בימי השלטון הביזנטי קיבלו היהודים מענקים מהשלטון הנוצרי כדי שישבו באזור זה, כתוצאה ממצב שנוצר ובו לא נשארו מקומות מגורים רבים באזור הגליל המזרחי, שנחשב אז לבעל חשיבות גבוהה יותר . עדויות ליישוב יהודי במקום אפשר למצוא בדמות מנורה החקוקה במערת קבורה חצובה בהר.

==יישובים==
הקרן הקיימת לישראל רכשה את אזור תפן לקראת ההתיישבות בו. כעבור זמן מה החלה קק"ל להכשיר דרכים והוחל בהקמת אזור תעשייה מגדל תפן. ראשית היו במקום היאחזויות נח"ל שהתאזרחו והפכו בשנת 1980 לקיבוצים כישור, תובל ופלך שנקראו בהקשר של עבודה ותעשייה, קיבוץ לבון שננטש כעבור 3 שנים, המושב לפידות בחלקו הרם של החבל ומצפה גיתה בשיפוליו המערביים.

בשנת 1984 הוקם בסמוך לאזור התעשייה בחלקו הצפוני של חבל תפן כפר ורדים ובשנת 1985 הוקם היישוב הר חלוץ.

סמוך להקמת היישובים נסלל כביש אשר בשנים הראשונות הגיע עד כישור אך לקראת אמצע שנות ה-90 המשיכה סלילת הכביש עד כרמיאל. הגישה החדשה בין החבל לכביש עכו-צפת אפשרה את הקמתו בשנת 1998 של גן התעשייה לבון וכעבור שנתיים את היישוב לבון הסמוך אליו על בסיס קיבוץ לבון שננטש.

קטגוריה:ארץ ישראל: אזורים
קטגוריה:הגליל העליון
קטגוריה:הגליל המערבי
קטגוריה:גושי התיישבות
קטגוריה:ההתיישבות היהודית בארץ ישראל
מרחב עם

מֶרְחַב עַם הוא יישוב קהילתי דתי בנגב, בין שדה בוקר לירוחם. היישוב משתייך למועצה אזורית רמת נגב.

תנועת אור יזמה את הקמת היישוב שעלה לקרקע בט"ו בחשוון ה'תשס"ב (1 בנובמבר 2001).

== שם היישוב ==
שמו הראשון של היישוב היה "חלוקים", על פי החלטת הממשלה בשל סמיכותו לרכס חלוקים ולנחל הרועה שבעבר נקרא נחל חלוקים.

שם היישוב בא בהשראת המרחבים הגדולים שבהם שוכן היישוב, וכן על שמו של השר רחבעם זאבי שביום הבאתו לקבורה החלו עבודות הפיתוח להקמת היישוב.

== דמוגרפיה ==
הגרעין המייסד של היישוב כלל חמש משפחות ורווק אחד.

ביישוב מתגוררות כיום מעל 100 משפחות דתיות וביחד עם הילדים היישוב מונה מעל 500 נפשות. תוכנית המתאר של היישוב מיועדת ל-500 משפחות. ביישוב ישנן שלוש שכונות:
*מחנה המייסדים - בו מתגוררות כיום כ-40 משפחות במבנים יבילים.
*שכונה א' - שכונת "בנה ביתך" בת 51 מגרשים - בה מתגוררות כיום כ-47 משפחות.
*שכונה ב' - שכונת "בנה ביתך" בת 58 מגרשים - בה מתגוררות, נכון ל-2023, 12 משפחות. כל המגרשים כבר נרכשו.

==חינוך ותעסוקה==
ביישוב פועלים מעונות יום וגני ילדים, בית הספר היסודי הוא בית הספר הדתי האזורי "נגב סיני" ברמת נגב.

ביישוב קיים סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וסניף של תנועת הילדים עוז (לילדי כיתות א-ג) ומתקיימת מסגרת של חוג "תלמוד תורה" לילדים.

כיישוב קהילתי ולא חקלאי רוב התושבים עובדים מחוץ ליישוב בעיקר בערים הסמוכות באר שבע ודימונה.

ביישוב מכולת, חאן אירוח גדול, צימרים משפחתיים ומגוון עסקים קטנים.

רב היישוב (החל מה'תשע"ז) הוא הרב גד אלואי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.merhav-am.org.il מרחב עם] - אתר האינטרנט של היישוב.
* [https://www.rng.org.il/מרחב-עם/ מרחב עם], באתר המועצה האזורית רמת הנגב
* 
* 
* 
*[https://martin.co.il/מרחב-עם/ מרחב עם] - עמוד הרחבת היישוב אתר האינטרנט של משקים בנגב
*[https://www.facebook.com/cometomerhavam עמוד הפייסבוק] של היישוב מרחב עם

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:הנצחת רחבעם זאבי
קטגוריה:יישובי תנועת אור
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם חללי הטרור
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001
קטגוריה:מועצה אזורית רמת הנגב
קטגוריה:רחבעם זאבי
קטגוריה:יישובים במחוז הדרום
קטגוריה:הנגב: יישובים
משה רינות

משה רינות{{תמונה להחלפה}}
משה (רינהולד) רינות (23 בנובמבר 1917–5 בנובמבר 1984<ref></ref>) היה ממקימי אוניברסיטת חיפה.

==ביוגרפיה==

רינות נולד באוסטריה אך גדל בגרמניה. בשנות ה-30 עלה לארץ ישראל. שירת בבריגדה היהודית בצבא הבריטי כקצין בגדוד השלישי, והשתתף בקרב לה ג'ורג'טה בחזית איטליה, ליד נהר סניו. כן שירת כרב-סרן בצה"ל ונטל חלק בהסכמי שביתת הנשק עם ירדן בתום מלחמת העצמאות. למד בבית בית המדרש למורים העברי.

שימש כמנהל מחלקת החינוך בעיריית חיפה, ובתפקידו זה יזם והקים יחד עם ראש העיר אבא חושי את אוניברסיטת חיפה. לאחר הקמת האוניברסיטה עבר למסלול האקדמי, קיבל את התואר פרופסור וניהל את בית הספר לחינוך בשנים 1968–1974. נולדו לו ארבעה ילדים.

רינות היה בין ראשוני חוקרי ההיסטוריה של החינוך בישראל, יחד עם פרופ' שמעון רשף סמנו את המעבר מכתיבת היסטוריה בידי מחנכים למחקר היסטורי מקצועי של החינוך המבוסס על מחקר ארכיוני שיטתי והצלבת מקורות.

== ספרים שכתב ==
* חברת העזרה ליהודי גרמניה: ביצירה ובמאבק: פרק בתולדות החינוך העברי בארץ-ישראל ובתולדות יהודי גרמניה. ירושלים: בית הספר לחינוך של האוניברסיטה העברית ושל משרד החינוך והתרבות, אוניברסיטת חיפה ומכון ליאו בק, תשל"ב 1971.

== מאמרים נבחרים ==
* צרור מכתבים על ייסוד בית המדרש למורים הראשון בירושלים בידי "חברת העזרה ליהודי גרמניה". מיכאל: מאסף לתולדות היהודים בתפוצות, תשל"ג 1973: סה-פג.
* אידאולוגיה וחינוך: הפולמוס בשאלות התרבות בקונגרסים הציוניים בשנים והשפעתו על עיצוב החינוך בארץ-ישראל. עיונים בחינוך, אוקטובר 1975: 27-38.
* האידאולוגיה הציונית בחינוך הנוער היהודי. עיונים בחינוך, ספטמבר 1976: 5-10.
* המאבק בין חינוך דתי לחילוני בארץ-ישראל בשלהי מלחמת-העולם הראשונה. עיונים בחינוך, דצמבר 1977: 127-132.
* הפולמוס על עיצוב מערכת החינוך העברי בארץ-ישראל ( 1920-1918), הציונות, ה', תשל"ח, 114-78.

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: חינוך
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שדה יהושע
רוזטה (משקה)

רוזטה (באיטלקית: orgeat; אורצטה, אורזטה) הוא משקה ממותק המבוסס על רכז שקדים, ומוכר בעיקר בתוניסיה, בלוב ובאיטליה.

המשקה, שצבעו לבן חלבי, מוגש בדרך כלל צונן, והוא נעשה מתרכיז המופק משקדים. המשקה הקלאסי הופק מתערובת של שקדים מרים ומתוקים יחד, על ידי סחיטתם, בשילוב עם מי שעורה. הוא דומה בטעמו למרציפן, שאף הוא הופק במקורו משקדים מרים ומתוקים. ניתן להפיק משקה דומה גם מגלעיני משמש או שסק. 

המשקה המסחרי מופק משקדים מתוקים ותוספי טעם. השימוש המסחרי בשקדים מרים אינו נפוץ מפני שהם מכילים כמויות נמוכות של ציאניד.<ref></ref> 

את הרוזטה אותה נהגו יהודים יוצאי תוניסיה ולוב לשתות בארץ מוצאם בימי הקיץ החמים, בחגים ובאירועים מיוחדים, ניתן למצוא כיום בישראל ברשתות השיווק השונות, בשווקים או אצל יצרנים פרטיים, המייצרים אותו בהכנה ביתית מסורתית.

הרוזטה קרובה באופייה למשפחת משקאות ההורצ'טה, משפחה של משקאות צמחיים מתוקים בעלי מרקם חלבי, שברחבי העולם מכינים אותם באופנים שונים מאגוזי נמר, מאורז, גרעיני מלון, שומשום, ועוד.

== אטימולוגיה ==
השם נובע כנראה מהמילה הלטינית לשעורה<ref>Lobscouse & Spotted Dog: Which It's a Gastronomic Companion to the Aubrey/Maturin Novels : Grossman, Anne Chotzinoff; Thomas, Lisa Grossman </ref>, (שעורה), ולמונח הנגזר ממנו hordeaceus (עשוי משעורה). השעורה קשורה למסורת ים תיכונית של משקאות על בסיס דגנים<ref name="Rios et al, 2017"></ref>, למרות שכיום רוב המשקאות מסוג זה אינם עשויים משעורה. שמות משקאות השקדים הורצ'טה ואורשטה (בספרד ובקטלוניה), orzata (באיטלקית), orgeat (בצרפתית ובאנגלית) ו-sumada (יוונית) נובעים מאותו מקור.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מאכלי שקדים
קטגוריה:המטבח התוניסאי
קטגוריה:המטבח הלובי
קטגוריה:משקאות
פתיתונים

קונפטי
[[מצעד קונפטי לכבוד האסטרונאוטים של אפולו 11, אוגוסט 1969]]
פְּתִיתוֹנִים (בלעז: קוֹנְפֶטִי) הם פירורי נייר, פלסטיק או נייר-אלומיניום שייעודם הוא עיצוב וקישוט וכן להיות מפוזרים באירועים גדולים. המושג הגיע מהשפה האיטלקית, אם כי פירוש המילה באיטלקית הוא שקדים מסוכרים ושמם של פתיתי הנייר הוא קוריאנדולי (Coriandoli).

כיום נהוג להשתמש בתותחי קונפטי עם שבירת הכוס בחתונה, באירועי ספורט גדולים או ברגעי שיא באירועים שונים. בעיר ניו יורק קיים שימוש בקונפטי במהלך מצעדים חשובים, העוברים דרך שדרות ברודוויי ורובע העסקים ונקראים מצעד קונפטי (ticker-tape parade) (על שם שאריות הנייר של מכונות פסנוע, אמצעי תקשורת מוקדם שהעביר מידע לסוכני הבורסה על גבי קווי טלגרף).

קונפטי מיוצר לעיתים בעבודת יד (באמצעות שימוש במנקב ובשאריות נייר ביתיות, כמו נייר רציף למדפסת סיכות). בייצור תעשייתי פתיתי הקונפטי עשוים לרוב מנייר משי, אם כי בתעשיית הנייר נעשה לעיתים שימוש בשאריות תעשייתיות לייצור קונפטי. הצורות המקובלות של פתיתים אשר הוכנו מראש כקונפטי הן לבבות, פרפרים, כוכבים. יש אף שמספקים דוגמאות קונפטי מיוחדות לפי הזמנה בדגמים של כלי נגינה, חיות ועוד.

אמצעים לפיזור הקונפטי:
* "תותח קונפטי ידני" - צינור קרטוני שעל ידי סיבוב או משיכת חוט מפעיל לחץ אוויר שגורם לאלפי פיסות נייר לעוף לגבהים שונים ולרדת חזרה לקרקע.
* "תותח קונפטי חשמלי" - באירועים גדולים וכן בחתונות נהוג להשתמש בתותח קונפטי המופעל באמצעות חשמל או גז. תותח זה הוא בעל עוצמה חזקה יותר מאשר התותח הידני ומספק מראה מרשים של גשם של נייר.

פוסטר המתאר קונפטי, מאת טולוז לוטרק]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בידור
קטגוריה:אירועים
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
קטגוריה:איטליה: המצאות
קטגוריה:מוצרי נייר
תקרית הדוקרן

"תקרית הדוקרן" הוא כינוי לוויכוח בין שני פילוסופים גדולים של המאה ה-20 - לודוויג ויטגנשטיין וקרל פופר, שהתרחש בבריטניה בשנת 1946.

הוויכוח נסב סביב הגדרתה של הפילוסופיה. באופן פשטני ניתן להגיד שוויטגנשטיין הגדיר את הפילוסופיה בעיקר באופן לשוני וטען (כמו החוג הווינאי) שרבות מהסתירות בפילוסופיה אינן בעיות אמיתיות אלא אינן משפטים אמיתיים ובהיותם כאלה אין להם משמעות. פופר לעומתו, החזיק בדעה שאותם "משפטים לא אמיתיים" הם אכן משפטים תקינים המהווים בעיה פילוסופית.

פופר הוזמן כמרצה אורח ל"מועדון למדעי המוסר" שוויטגנשטיין עמד בראשו. זמן קצר לאחר תחילת ההרצאה ויטגנשטיין התפרץ והתחיל ויכוח סוער בין השניים, למרות מאמצי ההרגעה של ברטראנד ראסל. במהלך הוויכוח, נופף ויטגנשטיין בצורה מאיימת בדקר פחמים מהאח ולאחר זמן מה יצא בטריקת דלת מהחדר. פופר אמר באותו ויכוח, לאחר שנדרש לתת דוגמה לעקרון מוסרי, "לא לאיים בדקר על מרצה אורח".

קשה לומר אם היה מנצח בסוף התקרית. פופר סבר שהוא זה שניצח את ויטגנשטיין ואילו ויטגנשטיין מעולם לא ייחס לפופר חשיבות יתרה.

==לקריאה נוספת==
*הדוקרן של ויטגנשטיין, מאת דייוויד אדמונדס וג'ון איידינאו (תרגם מאנגלית: יובל אילון), הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מטאפילוסופיה
קטגוריה:לודוויג ויטגנשטיין
קטגוריה:קרל פופר
אטד

אָטָד (שם מדעי: Lycium) הוא סוג שיחים קוצניים וסבוכים ממשפחת הסולניים ובו 101 מינים, מהם 5 בישראל וסביבתה<ref></ref><ref></ref><ref></ref>. תפוצתם העולמית משתרעת באזורים ממוזגים והסובטרופיים. בישראל הם משירים את עליהם בקיץ ופורחים, לעיתים ללא עלים, לפני בוא הגשמים<ref></ref>. 

== מיני הבר בישראל וסביבתה ==
בארץ ישראל גדלים חמישה מיני בר:
*אטד אדומי (נדיר)
*אטד אירופי
*אטד החוף
*אטד ערבי
*אטד רב פרחים - ערך טבע מוגן בישראל.

האטד הוא שיח תרמופילי (אוהב חום) הגדל באזורים יבשים.

בארץ ישראל נפוץ המין אטד אירופי, הגדל בעיקר באזור השפלה בצורת שיח משוכות, והנמצא גם באזורים נוספים.

פרי האטד הוא ענבה אשר ברוב המינים ראויה למאכל, אם כי ישנם מספר מינים שפריים רעיל. הסינים משתמשים בפרי האטד הן למאכל - פרי הגוג'י, והן להכנת תה צמחים.

== מוצא השם ==
השם המדעי Lycium ניתן לו על שם האזור ליקיה שבטורקיה.

השם העברי אטד מוזכר במשל יותם - משל תוכחה שנשא יותם בן גדעון על הר גריזים לאנשי שכם, ובו המשיל את אבימלך לאטד. האטד המקראי איננו מזוהה בוודאות. מתכונות האטד במשל, מקובל כיום לזהותו עם נושא הערך.

== מורפולוגיה ==
שיחים זקופים, קוצניים, מכוסים בשערות פשוטות. הענפים קוצניים. אין לוואים.

העלים מסורגים, תמימים, רוחבם אינו עולה כרגיל על ס"מ אחד.

הפרחים בודדים או ערוכים בתפרחות סיומיות, דו-קרניות. והם דו-מיניים, בעלי עטיף כפול ונכונים<ref name=":0"></ref>.

הגביע מאוחה עלים, דמוי-פעמון או צינור או ספל בעל 5 שיניים שאינן ברורות, בלתי שוות או דו-שפתני כמעט בעל 2 או 3 שיניים. הגביע משתייר אבל אין הוא מתפרה (גדל עם הבשלת הפרי) ואינו סוגר את הענבה<ref></ref>.

הכותרת מאוחת עלים, דמוית משפך או מסמר, בעלת 5 אונות מפושקות, צבעה סגול חיוור או לבנבן ואורכה אינו עולה על 2 ס"מ.

האבקנים קבועים באמצע צינור הכותרת, מספרם 5. הם אינם הדוקים אל עמוד השחלה ואינם יוצרים סביבו קונוס אלא הם מפושקים פחות או יותר. הזירים דקים, דמויי חוט, ארוכים (אינם קצרים כבסולנום) מהמאבקים. הזירים קירחים, לפעמים יש שערות מעוטות פזורות לאורך הזירים, רק לא בבסיסם או חלקם התחתון של הזירים שעיר ובעלי ציצית שערות צפופה (אטד אדומי)<ref name=":0" />.

השחלה עילית קבועה על דיסקוס ובעלת 2 מגורות<ref name=":0" />. השליות זוויתיות, מספר הביציות גדול<ref></ref>.

עמוד השחלה דק, הצלקת דמוית גולה או מחולקת ל-2 אונות קצרות.

הפרי ענבה רב-זרעית.

==לקריאה נוספת==
* מיכה לבנה, לקסיקון החי והצומח של ארץ-ישראל, כרך א', עורך: עזריה אלון, מדינת ישראל - משרד הביטחון, תשנ"ד - 1994 

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שיחים
קטגוריה:סולניים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:צמחי המקרא
רימון (שבועון)

רימון הוא שמו של שבועון שהחל לצאת לאור בישראל בשנת 1956 ביוזמה ובמימון של השב"כ, כשבועון מתחרה לשבועון "העולם הזה", ונסגר כעבור שנה וחצי.
== היסטוריה ==
"העולם הזה" היה כלי ביטוי אנטי-ממסדי קיצוני וביקר בחריפות את שלטונו של דוד בן-גוריון ומפלגתו מפא"י. כן תקף השבועון את שירותי הביטחון, שאותם כינה "מנגנון החושך". עורך השבועון, אורי אבנרי, היה בין הראשונים שקראו למתן זכויות לעם הפלסטיני. "העולם הזה" צבר פופולריות רבה בישראל וזכה לתפוצה גבוהה. השבועון היה לצנינים בעיני הממסד של מפא"י באותם הימים, וכונה בפיהם "השבועון המסוים".

איסר הראל, הממונה על שירותי הביטחון, חשש כי השבועון מהווה מקור להסתה חתרנית. לכן, החליט לממן בשנת 1956, מתקציב שירותי הביטחון, הוצאה לאור של שבועון מתחרה, בשם "רימון". הראל קיווה ששבועון זה יגרום לנטישת קוראים של "העולם הזה" ונדידתם ל"רימון".

הגיליון הראשון יצא באוגוסט 1956. עורכו הראשי של "רימון" היה הסופר שלמה טנאי, והעורך האחראי היה העיתונאי חזי לופבן. עם הכותבים בשבועון נמנו דוד אבידן, אהד זמורה, יעקב אגמון, מרדכי נאור ואריה אבנרי. השבועון היה בעל נימה סנסציונית, והודפס בצבע - דבר נדיר בעיתונות העברית באותה תקופה. "רימון" נהנה גם ממידע שסיפקו לו שירותי הביטחון. בשבועון נכללו גם התקפות ישירות על "העולם הזה" ועורכו, אורי אבנרי. רימון ביקר גם את האנציקלופדיה העברית בעריכת ישעיהו לייבוביץ, לאור ערכים שונים שראו כבעלי הטיה לטובת תנועת החרות ובפרט ערכים שכתב אליעזר ליבנה. בטאון תנועת חרות, העיתון "חרות", התפלמס עם ביקורת זו וציין ש"רימון" הוא "ביטאון הש.ב."

שלמה טנאי, עורך "רימון", טען בשיחה ב-4 בספטמבר 1956 שתפוצת העיתון גבוהה מתפוצת "העולם הזה". אך העיתון לא שרד. "רימון" נפל ברמת הכתיבה שלו מ"העולם הזה", ונתפס בציבור כעיתון של הממסד, מה שבאופן אירוני חיזק את "העולם הזה" כעיתון אנטי־ממסדי. בסופו של דבר, תוכניתו של איסר הראל נכשלה, ו"רימון" נסגר באפריל 1958.

==לקריאה נוספת==
* מרדכי נאור, רבותי, העיתונות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2004, הפרק "רימון נגד העולם הזה", עמ' 158–167.

==קישורים חיצוניים==

* 
* אלי אשד, [https://www.no-666.com/2003/10/18/%D7%A2%D7%95%D7%96-%D7%99%D7%A2%D7%95%D7%96-%D7%A0%D7%92%D7%93-%D7%94%D7%A2%D7%99%D7%AA%D7%95%D7%A0%D7%90%D7%99%D7%9D/ עוז יעוז נגד העיתונאים], 18 באוקטובר 2003
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: שבועונים
קטגוריה:שירות הביטחון הכללי
קטגוריה:שנות ה-1950 בישראל
קטגוריה:העולם הזה
מרחב נורמלי באופן מושלם

בטופולוגיה, מרחב נורמלי באופן מושלם הוא מרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת ההפרדה החזקה ביותר. 

== הגדרות ותכונות ==

מרחב טופולוגי X הוא מרחב נורמלי באופן מושלם, אם אפשר להפריד בו כל שתי קבוצות סגורות, במדויק, באמצעות פונקציה רציפה: לכל A ו- B סגורות וזרות, קיימת פונקציה רציפה <math>\ f:X\rightarrow \mathbb{R}</math>, כך ש- <math>\ f^{-1}(0)=A</math> ו- <math>\ f^{-1}(1)=B</math>. בהגדרה זו אפשר להחליף את הישר הממשי בקטע <math>\ [0,1]</math>. 
הפרדה זו חזקה יותר מן ההפרדה הרגילה באמצעות פונקציה, אותה מבטיחה הלמה של אוריסון בכל מרחב נורמלי. בפרט, מרחב נורמלי באופן מושלם הוא מרחב נורמלי.

מרחב נורמלי באופן מושלם המקיים בנוסף לזה את תכונת ההפרדה <math>\ T_1</math> (כלומר: כל נקודה מהווה קבוצה סגורה), נקרא מרחב <math>\ T_6</math>.

במרחב נורמלי באופן מושלם אפשר להפריד (באמצעות קבוצות פתוחות) גם בין כל שתי קבוצות מופרדות - קבוצות שכל אחת מהן זרה לסגור של רעותה. לכן מרחב נורמלי באופן מושלם הוא מרחב נורמלי לחלוטין, ומרחב <math>\ T_6</math> הוא גם מרחב <math>\ T_5</math>. 

כהגדרה חלופית לנורמליות באופן מושלם, אפשר לקחת את התכונה הבאה: המרחב הוא נורמלי וכל קבוצה סגורה היא קבוצת G-דלתא, כלומר חיתוך של סדרת קבוצות פתוחות.

== כל מרחב מטרי הוא <math>\ T_6</math> ==

הדוגמה החשובה ביותר למרחבים נורמליים באופן מושלם היא זו של מרחבים מטריים. קל לראות שבמרחב מטרי <math>\ (X,d)</math> כל נקודה היא קבוצה סגורה, ולכן די להוכיח שאפשר להפריד באופן מדויק בין שתי קבוצות סגורות זרות, A ו- B. 

נסמן ב- <math>\ d_A : X \rightarrow \mathbb{R}</math> את הפונקציה <math>\ d_A(x)=\inf_{a\in A}d(a,x)</math>, המחזירה את המרחק מן הקבוצה A. פונקציה זו מקיימת את אי-השוויון <math>\ |d_A(y)-d_A(x)|\leq d(x,y)</math>, ולכן היא רציפה. בנוסף לזה, מן העובדה ש- A סגורה נובע ש- <math>\ d_A(x)=0</math> אם ורק אם <math>\ x\in A</math>. באופן דומה מגדירים את הפונקציה <math>\ d_B</math>. 

מכיוון ש- A ו- B זרות, <math>\ d_A(x)+d_B(x)>0</math> לכל x. מכאן נובע שהפונקציה <math>\ f(x)=\frac{d_A(x)}{d_A(x)+d_B(x)} \quad </math> מוגדרת היטב ורציפה. קל לראות שהיא מפרידה באופן מדויק בין A ל- B.

== ראו גם ==

* אקסיומות ההפרדה
* מרחב נורמלי לחלוטין
* מרחב נורמלי

==קישורים חיצוניים==
* 

נורמלי באופן מושלם