הוועדה לפליטים יהודים (הולנד)

הוועדה לפליטים יהודים (בהולנדית: Comité voor Joodsche Vluchtelingen) הייתה ארגון צדקה הולנדי. היא פעלה בין השנים 1933–1941. בתחילה טיפלה באלפי הפליטים היהודים שנמלטו מהמשטר הנאצי בגרמניה. פליטים אלה חצו את הגבול מגרמניה להולנד. הוועדה הייתה גורם מרכזי בקביעה מי מהפליטים יכול להישאר בהולנד. האחרים חזרו בדרך כלל לגרמניה. לפליטים ששהותם הותרה, סיפקה הוועדה תמיכה בכמה דרכים, בהן סיוע כספי ישיר וסיוע בתעסוקה ובהגירה אל יעד נוסף.

בשנת 1938 סיפחה גרמניה את אוסטריה ואת אזור הסודטים בצ'כוסלובקיה. פליטים רבים הגיעו מאותם אזורים להולנד. ב-9 בנובמבר 1938 היו פוגרומים אלימים נגד יהודים ברחבי הרייך הגרמני, ואלפי יהודים נכלאו ללא אישומים. עקב כך עלה מספר היהודים שזרמו אל הולנד בחיפוש מקלט. הוועדה הפכה ל"אחד הארגונים החזקים ביותר ביהדות הולנד בשנות השלושים."<ref name="Esh">Esh and Michman encyclopedia entry cited in the Sources.</ref>

מלחמת העולם השנייה החלה בספטמבר 1939. הולנד נכבשה על ידי גרמניה במאי 1940. הוועדה המשיכה בעבודתה עד שגרמניה הנאצית סגרה אותה במרץ 1941. אחת המטרות העיקריות של הוועדה הייתה לעזור לפליטים יהודים להגר. כ־22,000 פליטים עזבו את יבשת אירופה בעזרת הוועדה. כך נמלטו פליטים אלה נמלטו מרצח בשואה.<ref name="Wasserstein246">Wasserstein, [https://books.google.com/books?id=RuexAwAAQBAJ&pg=PA246 p. 246]. "Were it not for the work of Gertrude and her colleagues, the great majority of these 22,0000 or so German, Austrian, and Dutch Jews would probably have perished at the hands of the Nazis."</ref> כ-100,000 יהודים מהולנד גורשו ונספו במהלך הכיבוש הגרמני שהתקיים עד 1945.<ref name="Croes"></ref>

== הקמה ==
דוד כהן (1882–1967) היה יו"ר הוועד למען פליטים יהודים בשנים 1933–1941.
הוועדה לפליטים יהודים (CJV) באמסטרדם הוקמה באפריל 1933 והתפרקה בשנת 1941. זו הייתה שלוחה של הוועדה לענייני יהודים (בהולנדית: Comité voor Bijzondere Joodsche Belangen – CBJB), שנוסדה בשנת 1933 על ידי אברהם אשר ודוד כהן. הוועדות הוקמו בתגובה לכניסת הפליטים להולנד מגרמניה השכנה בשנת 1933, השנה בה עלתה לשלטון המפלגה הנאצית שהחלה ברדיפת היהודים.

ה-CJV עסק במתן שירותים ישירים לפליטים הראשונים. אנדרה הרצברגר היה היו"ר הראשון בוועדה. עד מהרה ירש אותו ד"ר דוד כהן, שמילא את התפקיד עד לפיזור ה-CJV בשנת 1941.<ref>David Cohen (1882–1967) was a prominent professor of ancient history at the University of Amsterdam as well as a passionate Zionist and a leader in the Jewish community of Amsterdam. He was the chairman of the CJV for nearly eight years until it was closed by the officials of the German military occupation. In 1941 he (and also Asscher) accepted membership in the Jewish Council of Amsterdam, which worked with the German occupation officials. In 1943, he was deported to Theresienstadt concentration camp near Prague, but survived. After World War II, he and Asscher were accused of collaboration in the massive deportations (and ultimate murder) of Jews from the Netherlands. See Esh and Michman's encyclopedia article in the Sources section.</ref> עד 1939 פעלה הוועדה ברח' חראוונקיה 7 באמסטרדם. היא בחרה כמה פליטים לסיוע בנושאי דיור, הוצאות, תעסוקה והגירה אל מחוץ ליבשת אירופה.<ref>The present article was originally a translation of the Dutch Wikipedia article. That article is an adaptation (with permission) of the following: </ref> פליטים אחרים לא קיבלו סיוע ורובם נאלצו לחזור לגרמניה. הנחת היסוד של הוועדה הייתה שעבודתה תהיה בהתאם למדיניות הפליטים של ממשלת הולנד. הוועדה לא קיבלה תמיכה כספית מממשלת הולנד, אלא שילמה עבור עבודתה באמצעות תרומות צדקה של אזרחים הולנדים פרטיים ושל כמה ארגונים בין-לאומיים.<ref name="Michman208">Michman, pp. 208–211.</ref><ref>Moore, [https://books.google.com/books?id=TedhBAAAQBAJ&pg=PA29 p. 29].</ref>

ועדה זו הייתה הבולטת מבין ועדות רבות לפליטים יהודים בהולנד. ועדות מחוזיות פעילות במיוחד כללו את אלה ברוטרדם, האג ואנסחדה. הקיצור CJV חל בדרך כלל על ועדת אמסטרדם, שעסקה במתן אישורי עבודה, אשרות כניסה ועוברי זהות. ה-CJV ייצג גם את הוועדות המחוזיות מול ממשלת הולנד ומול הארגונים האחרים שתמכו בפליטים בהולנד ומחוצה לה. הוועדות המחוזיות דיווחו לוועדה המרכזית באמסטרדם על מצב הפליטים במחוזות ועל תרומתם המקומית והוצאותיהם. חלק מהוועדות המחוזיות הצליחו לתרום לוועדה המרכזית, ואילו אחרות קיבלו תמיכה נוספת מהוועדה המרכזית מעבר למה שיכלו לגייס במקום.<ref>Michman, p. 214. "At the beginning of 1939, there were altogether sixty-nine Jewish refugee committees."</ref><ref name="Moore28">Moore, [https://books.google.com/books?id=TedhBAAAQBAJ&pg=PA28 pp. 28–29]. "The CBJB acted as the representative body for all the provincial relief committees which had been set up by other Jewish communities, most notably in Rotterdam, The Hague and Enschede."</ref>

== עובדים ==
בוועדה היו למעלה ממאה עובדים בתשלום ומתנדבים. ההרכב השתנה מאוד, מכיוון שהצוות גויס במידה רבה משורות הפליטים, וחלקם הצליחו להגר או חזרו לגרמניה. ענייני היומיום של ה-CJV נוהלו על ידי רפאל אנרי אייטייה (Raphael Henri Eitje) וגרטרוד ואן טין-כהן. אייטייה היה מארגון "הכנסת אורחים", ארגון שהעניק עזרה ומקלט באמסטרדם לפליטים יהודים.<ref> An obituary and remembrance of Dr. Levitt (1950–2016) was posted by her colleagues at the Wiener Library; see </ref><ref>Many cities had Hachnosas Ourechim or Hachnosas Orchim organizations that sheltered Jewish immigrants and refugees; see also </ref> ואן טין הייתה מארגון הנשים היהודיות (בהולנדית: Joodse Vrouwen Organisatie).<ref> A summary of the short biographical note: van Tijn was born Gertrude Francisca Cohn in Braunschweig, Germany. She studied social work with Alice Salomon in Berlin. She moved to England in 1910, and then to the Netherlands in 1915 after the onset of World War I. In 1919 she married a Dutch engineer Jan van Tijn. They had one daughter and one son. From 1925 until 1932 they lived in South Africa, and then returned to Holland. She began work with refugees in 1933, and became head of the Emigration Department with the Committee for Jewish Refugees. She was also the secretary for Werkdorp in Wieringen. She and her husband divorced in the 1930s. At the outset of World War II, her children left the Netherlands. van Tijn remained in Holland and chose not to go into hiding because of her work assisting refugees. In September 1943 she was sent to the transport camp at Westerbork and then to the Bergen-Belsen concentration camp. In July 1944 she was among those Jews exchanged from Bergen-Belsen for Germans in Palestine.</ref><ref>Bernard Wasserstein (see sources) published a biography of van Tijn in Dutch in 2013, and in English (The Ambiguity of Virtue) in 2014; see "Sources".</ref> דוד כהן התמקד בעבודתו למען CBJB בקשר עם ממשלת הולנד ובמגעים עם ארגונים יהודיים אחרים. הוא ייצג את מועצת הפליטים ההולנדית בישיבות בין-לאומיות של ארגוני פליטים.

אייטיה הונחה לשמור על קשר עם הרשויות ההולנדיות. הוא הוביל את המחלקה האחראית על מעברים ואישורי עבודה. ואן טין הייתה אחראית על קבלת הפליטים הראשונית, ראיונות הכניסה ורישום, דיור וחלוקת מזון. אחר כך הייתה אחראית על ניהול הכספים. היא עמדה בראש המחלקה להגירה והכשרה מקצועית והפכה לאשת הקשר של ארגוני סיוע זרים. היא ערכה ביקורות על העבודה שביצעה ועדת הפליטים והגישה דו"חות שנתיים וחודשיים.<ref>Wasserstein, [https://books.google.com/books?id=ZNaDAwAAQBAJ&pg=PA21 pp. 21–22].</ref>

שני עובדי מפתח נוספים במסגרת ה-CJV היו מריאן ואן סטדום, שעסקה בעבודה סוציאלית,<ref>Tijn, part 2, p. 6.</ref><ref>Marianne van Stedum was born 15 June 1885, and was murdered at Auschwitz 17 September 1943. See , , and </ref> וג'יי דה מירנדה שדאגה לענייני הכלל.<ref name="archieven.nl">The present article was originally a translation of the Dutch Wikipedia article. That article is an adaptation (with permission) of the following: </ref>

לאחר פוגרום ליל הבדולח בגרמניה ובאוסטריה ב-9–10 בנובמבר 1938, חלה עלייה במספר הפליטים המגיעים להולנד. ד"ר אריך רוזנברג, שעבד באופן פרטי להקלה על הגירת יהודים מגרמניה,<ref></ref> הצטרף בשלב זה כראש מחלקת הרווחה ל-CJV. הוא שיתף את גרטרוד ואן טין בניהול היומי של עבודת ה-CJV.<ref>Tijn, pp. 16–17.</ref> כמו ואן טין, במהלך הפלישה הגרמנית במאי 1940 דחה רוזנברג את ההזדמנות לעזוב את הולנד.<ref>Rosenberg had arranged for his mother and the family of one of his brothers to leave on the SS Bodegraven in May 1940, but chose not to leave himself. See Tijn, Part 2, p. 42.</ref><ref></ref> הוא ו-ואן טין המשיכו בעבודתם עם ה-CJV גם במהלך פירוקו במרץ 1941.<ref>In August 1941 both Rosenberg and van Tijn were offered exit visas. At this time the CJV had been closed, although their work with refugees had continued in private and in conjunction with the Jewish Council. van Tijn persuaded Rosenberg to leave while she remained. See Tijn, Part 2, p. 42.</ref><ref>Erich Rosenberg (1896–1971) was born in Berlin, Germany. He received a doctorate from the University of Frankfurt in 1922; his thesis advisor was Franz Oppenheimer. He had moved to the Netherlands by 1933. In August 1941 Rosenberg left the Netherlands for Spain and Cuba, ultimately landing in the United States in 1943. See </ref>

== משימות ומחלקות הוועדה ==
האירועים בגרמניה והצעדים שנקטה ממשלת הולנד השפיעו על עבודתה של הוועדה לפליטים יהודים. הדגש עבר לניהול זרמי הפליטים הגדלים ולקידום ההגירה. היה צורך בארגון מחדש מדי פעם כדי לענות על הצרכים החדשים. המחלקות השתנו לעיתים, אך המשימות שבוצעו על ידי הוועדה נותרו דומות באופן כללי.<ref name="archieven.nl"/>

=== סלקציה ===
כל הפליטים מגרמניה נרשמו עם הגעתם. פליטים שהיו עצמאיים כלכלית בהולנד היו בדרך כלל מסוגלים להישאר. עבור האחרים, רק חלקם נבחרו לקבל סיוע מה-CJV; מפליטים "כלכליים" נשלל סיוע ובדרך כלל נאלצו לחזור לגרמניה. מדיניות זו פותחה בשיתוף עם ממשלת הולנד, שלא הייתה מוכנה לספק תמיכה כספית לפליטים וציפתה שתמיכה כזו תגיע בעיקר מה-CJV. על ידי שימוש בקריטריונים מחמירים לקבלה, ה-CJV יכול היה להעניק עזרה גדולה יותר לאלו שהיו זכאים לתמיכה. מדיניות קפדנית נתפסה גם כמרתיעה בריחה מגרמניה להולנד, מה שהיה יכול להכריע את משאבי ה-CJV. בין 60% ל-90% מהפליטים נדחו.<ref>Michman, pp. 224–227.</ref>

=== מחלקת רווחה ===
עבור פליטים נבחרים, מחלקת הרווחה סייעה במקלטים, מזון, ביגוד ובמידת הצורך גם בסיוע רפואי.<ref name="Moore5.1">Moore, [https://books.google.com/books?id=TedhBAAAQBAJ&pg=PA32 pp. 32–39].</ref>

=== עזרה שיקומית ===
בשנים הראשונות היו פליטים שהצליחו להבטיח תעסוקתם או להקים מפעלים קטנים. ה-CJV פעל מול ממשלת הולנד לקבלת אישורי שהייה ועבודה והבטיח חידוש תקופתי של רישיונות אלה. ה-CJV סיפק גם הלוואות קטנות להקמת או תחזוקת מיזם. עם חלוף הזמן, פחות פליטים היו מסוגלים להחזיר את ההלוואות, אך מאמצי הגבייה היו מזעריים מכיוון שללא המפעלים הללו הוצאות הפליטים היו מוטלות על הוועדה.<ref name="Moore5.2">Moore, [https://books.google.com/books?id=TedhBAAAQBAJ&pg=PA39 pp. 39–42].</ref>

=== הגירה ===
הוועדה נשאה ונתנה עם Vreemdelingenpolitie (משטרת הזרים) לשם קבלת אשרות כניסה לפליטים. מדיניות ממשלת הולנד נועדה למזער את מספר אשרות הכניסה שהוענקו לפליטים, עם עדיפות לפליטים שהגירתם הלאה נראתה סבירה. קידום הגירה היה אפוא אחת ממשימותיה העיקריות של הוועדה. במהלך השנים סייעה מחלקת ההגירה ליותר מ־18,000 פליטים להגר מהולנד, כמו גם בהגירה ישירה של יותר מ-3,000 אנשים במדינות אחרות.

=== הכשרה מקצועית ===
חלק מהפליטים שניסיונם בעבודה לא התאים להמשך שהות בהולנד עברו הסבה והפכו לעובדים מיומנים. המחלקה להכשרה מקצועית דאגה להכשרה בשני אתרים. הקרן לעבודה יהודית (בהולנדית: Stichting Joodsche Arbeid) הפעילה את כפר העבודה Nieuwesluis (בהולנדית: Werkdorp Nieuwesluis) בווירינגן. האגודה ביצעה הדרכה מקצועית של "חלוצי פלסטין" (הולנדית: ereniging voor Vakopleiding van Palestina Pioniers) בדבנטר והדבר הקל על הגירה לארץ ישראל.<ref></ref><ref name="Moore48">Moore, [https://books.google.com/books?id=TedhBAAAQBAJ&pg=PA48 p. 48].</ref>

=== חטיבת המחנה ===
צריפים במחנה הפליטים המרכזי ליד [[וסטרבורק (1938 או 1939). האוטובוסים בחזית שימשו להסעת תושבי המחנה למחנה וממנו.]]
לאחר פוגרום ליל הבדולח ב-9–10 בנובמבר 1938, שוכנו במחנות פליטים רבים שברחו להולנד, והוקמה מחלקת מחנה. היא נועדה לשם ייצוג האינטרסים של פליטים אלה, מתן בגדים, קצבה במזומן וייעוץ לגבי הגירה אפשרית. כשהחליטה ממשלת הולנד להקים מחנה פליטים מרכזי (בהולנדית: Centraal Vluchtelingenkamp) ליד וסטרבורק, נדרש ה-CJV לגייס יותר ממיליון גילדן להוצאות הפעלת המחנה.<ref>Moore, [https://books.google.com/books?id=TedhBAAAQBAJ&pg=PA88 pp. 88–99].</ref><ref name="Haan"></ref>

מחנות הפליטים המשיכו לפעול לאחר פלישת גרמניה וכיבוש הולנד במאי 1940. בשנת 1942 הוסב על ידי השלטונות הגרמניים מחנה הפליטים המרכזי למחנה המעבר וסטרבורק (בגרמנית: Durchgangslager Westerbork). מחנה זה הכיל זמנית אסירים יהודים ואחרים לפני גירושם למדינות אחרות. רוב האסירים המגורשים, יותר מ-100,000, נרצחו באושוויץ ובמחנות אחרים.

=== קינדר-טרנספורט וועדת הילדים ===
בעקבות ליל הבדולח בנובמבר 1938 אורגן הקינדר-טרנספורט להעברת ילדים – ללא הוריהם – למדינות מחוץ לרייך הגרמני. בהולנד, חרטראודה וייסמילר-מאייר ניהלה משא ומתן להסכם עם ממשלת הולנד לקבלת 1500 ילדים שהיו בדרך לבריטניה ולמדינות אחרות. ה-CJV הבטיח מענק של $50,000 ($800,000 בשווי 2014) מהג'וינט בגין הוצאותיהם של ילדים אלה, וכיסוי הוצאותיהם בהיותם בהולנד.<ref>Wasserstein, [https://books.google.com/books?id=ZNaDAwAAQBAJ&pg=PA50 pp. 50–52].</ref> רבים מילדים אלה הוכנסו לבתים בבריטניה. הקינדר-טרנספורט מהולנד הסתיים עם הכיבוש הגרמני במאי 1940. ב-14 במאי 1940, הקבוצה האחרונה של 74 ילדים יצאה מנמל איימיידן (ליד אמסטרדם) בספינה שהובילה כמאתיים פליטים אחרים. וייסמילר-מאייר וגרטרוד ואן טיין מה-CJV ליוו את הילדים לספינה, ואז חזרו לאמסטרדם.<ref>Wasserstein, [https://books.google.com/books?id=ZNaDAwAAQBAJ&pg=PA82 pp. 82–85].</ref>

== קשרי הוועדה ==
=== Werkdorp Nieuwesluis ===
CJV הציב כמה פליטים צעירים יותר ב-Village Nieuwesluis בווירינגן. כפר העבודה הוקם בשנת 1934 ונועד להכשרה. גרטרוד ואן טין הייתה מייסדת ומזכירה של כפר העבודה. היא עבדה עם Stichting Joodse Arbeid (הקרן לעבודה יהודית). כפר העבודה נסגר באוגוסט 1941 על ידי שלטונות הכיבוש הגרמניים.<ref name="vanTijn"></ref>

בשנת 1938, הצלם רומן וישניאק צילם את הכפר בשליחות הג'וינט האמריקאי. ארכיון של תצלומים אלה זמין דרך המרכז הבין-לאומי לצילום.<ref name="ICP"></ref>

== מקורות ==
<div style="direction: ltr;">
*
*
*
*
* No online access.
*
*
* Typescripts of van Tijn's unpublished memoirs are held by the Center for Jewish History. An early version was titled The World Was Mine 1890-1950. The Center has posted images for the typescript in two parts, each of which is separately paginated. Page citations in this article refer to the second part held by the Center.
*
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שואת יהודי הולנד
קטגוריה:ארגונים יהודיים