OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרב לה קאטו

קרב לה קאטו התחולל ב-26 באוגוסט 1914, לאחר נסיגת הבריטים והצרפתים מקרב מונס וכחלק מהנסיגה הגדולה למארן.

==רקע==
ב-25 באוגוסט בלילה דחקו כוחותיו של אלכסנדר פון קלוק הגרמני את הגיס הבריטי השני בפיקודו של גנרל הוראס סמית'-דוריאן סמוך ללה קאטו. הגיס השני התנתק מכוחותיו של דאגלס הייג, שכללו שלוש דיוויזיות וכוח פרשים קטן והיו במרחק שמונה ק"מ מזרחה. הגיס נקלע למצב בו גם נסיגה הייתה בהכרח חושפת אותו למתקפה גרמנית, ועל כן החליט סמית'-דוריאן לתקוף למחרת בבוקר, על אף עייפות החיילים לאחר כמה ימי לחימה בנסיגה, ובניגוד לדעת מפקדו, ג'ון פרנץ', שביקש לשמור על הצבא בכל מחיר מפני שחשש מפני "סדאן שנייה".

לרשות הגרמנים עמדו שלוש דיוויזיות שיכלו להשתתף בתקיפה באותו יום. הגיס המזרחי בפיקודו של פון קלוק היה רחוק מדי ושני גייסות ניסו לאגף את הבריטים ממערב. תנועה זו נעצרה על ידי הארמייה הצרפתית השישית בפיקודו של מונורי.

==מהלך הקרב==
ב-26 באוגוסט עם שחר החלה הארטילריה הגרמנית בהרעשת הקו הבריטי שהתפרס לאורך שמונה ק"מ. בניגוד לקרב מונס שבו התנהלו חילופי האש העיקריים באש רובים, כאן הוכיחה התותחים את יעילותם של ירי מהיר ושל פגזי רסס על כוחות חי"ר. בעוד הבריטים פרסו את תותחיהם במרחק 50–200 מטרים מאחורי קווי החי"ר והיו חשופים לעין הגרמנים, התותחים הגרמנים ירו אש תלולת מסלול ממקום שנסתר מעין הבריטים.

לאחר אבדות כבדות, החלו להתפורר אגפי הבריטים בשעות הצהריים והחי"ר הגרמני החל בהתקדמות. הבריטים ניסו לבלום אותם בעיקר באש רובים מתוך תעלות רדודות שנחפרו בחיפזון, טקטיקה שהאטה את הגרמנים עד שדוריאן הצליח לנהל נסיגה מסודרת כשעל אגפו השמאלי מגן כוח פרשים צרפתי, ואגפו השני חשוף.
בלילה נסוגו כוחות הבריטים והצרפתים לסן-קנטן לאחר ש-7812 בריטים נפגעו, כולל 2,600 שבויים. כמו כן, הם השאירו מאחור 38 תותחים, לאחר שהתותחנים פירקו מרובם את הסדנים והכוונות.

==לאחר הקרב==
מטרת הבריטים הייתה לאפשר נסיגה מסודרת של חיל המשלוח ולעכב ככל הניתן את הגרמנים בתנועתם מערבה. מטרה זו הושגה למשך חמישה ימים, לאחר שקרב לה קאטו אילץ את הגרמנים להתארגן מחדש.

מאוחר יותר, ספג דוריאן ביקורת ממפקדו ג'ון פרנץ' שפקד עליו לסגת ולא להתעכב בלה קאטו.

== לקריאה נוספת ==
* ברברה טוכמן, אוגוסט 1914, הוצאת דביר, 1999 עמ' 371–374

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.firstworldwar.com/battles/lecateau.htm תיאור הקרב באתר firstworldwar]
* [http://www.1914-1918.net/bat2.htm קרב לה קאטו]
* [http://www.historyofwar.org/articles/battles_le_cateau.html קרב לה קאטו]

קטגוריה:המערכה על הגבולות
לה קאטו
לה קאטו
לה קאטו
קטגוריה:1914 בצרפת
סובטסק (מחוז קירוב)

סובטסק (ברוסית: Сове́тск) בעבר נקראה קוקארקה (ברוסית: Кука́рка במארי: Кукарка) היא עיר בדרום מחוז קירוב שבפדרציה הרוסית, ומשמשת כמרכז המנהלי של ראיון סובטסקי.

== היסטוריה ==
במאה ה-12 שימשה קוקארקה כבירת הנסיכות המקומית של צומבילאט (Чумбылат), מנהיג ולוחם מארי נודע. בשנת 1594 נכבשה קוקארקה על ידי רוסיה הצארית.

בתקופת האימפריה הרוסית הייתה קוקארקה סלובודה (Слобода) בנפת ויאטקה. בשנת 1918 הוכרה קוקארקה כיישוב עירוני, ובשנת 1937 שונה שמה לסובטסק והיא הוגדרה כעיר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:מחוז קירוב
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אסתר רבה

אסתר רבה הוא מדרש אגדה על מגילת אסתר.

המדרש מחולק לעשרה חלקים. בעריכתו הקדומה חולק לשישה חלקים שאת חלקו האחרון חילקו לחמישה וכך נוצרו עשרה חלקים. מקורות המדרש הם תלמוד ירושלמי, תלמוד בבלי ומדרשי אגדה כבראשית רבה וויקרא רבה. את עריכת חלקו הראשון של המדרש מתארכים לתקופת האמוראים וחלקו השני נכתב כנראה סביב המאה ה-11. איחוד חלקי המדרש נעשה בין המאה ה-12 לבין המאה ה-13. בקובץ שלפנינו מוטמעים חלקים מתרגום שני למגילת אסתר וכן מיוסיפון.

מדרש אסתר רבה נקרא בכתבי היד בשמות "מדרש אחשורוש" או "אגדת אחשורוש". המדרש מצוטט בספר "מגילת סתרים" המיוחס לרב נסים גאון ובספר "תלמוד תורה" המיוחס לרבי יעקב בן חננאל סיקילי.

==תוכנו של המדרש==
במדרש סיפורים המתארים את חייהם של היהודים הנתונים לשלטונם ולמרותם של הגויים. במדרש משלים רבים – משלי מלכים ומשלי חיות, לדוגמה: משל העוף שבנה קן על שפת הים והחליט לנקום בים לאחר שהים שטף והרס את הקן (אסתר רבה ז', י' - נמצא גם במדרש אבא גוריון ג:ו). כמו כן מתיאור סעודת אחשוורוש שאב המדרש משלים וסיפורים העוסקים בסעודות שהיו מנת חלקם של חכמים שונים.

אסתר רבה ב' ג': תיאור משתה היין במגילה, גם הוא השפיע על המדרש ונתווספו לו שני סיפורים קומי-טראגיים על אנשים, שהרבו לשתות והביאו על עצמם צרות רבות כתוצאה מהשתייה המרובה. בחלקו השני יש תיאור סיפורי המקביל למתואר בספר יוסיפון ומתאר את חלומו של מרדכי היהודי, אודות גזירות המן וכניסתה של אסתר לארמונו של אחשוורוש.

==לשונו של המדרש==
לשון המדרש בחלק הראשון (פרשה א-ו) היא עברית, ארמית, יוונית ולטינית. את החלק הזה מתארכים חוקרים למאה ה-6 לספירה. החלק השני של המדרש (פרשה ז-י), בו מצויים סיפורים, מרחיב העורך על אירועי המקרא, ללא קשר ישיר לפסוקים הנדרשים כלל. בצד ההרחבה הסיפורית קיימות גם דרשות לשוניות. בחלק זה מצויה הרחבה לספר יוסיפון. מן הזיקה הלשונית לקהלת רבה תארכו את עריכתו של חלק זה למאה ה-11.

==חלוקת המדרש==
# פרשה א': פרק א' פסוקים א'-ג'.
# פרשה ב': פרק א' פסוקים ד'-ח'.
# פרשה ג': פרק א' פסוקים ט'-י"ב.
# פרשה ד': פרק א' פסוקים י"ג-כ"ב.
# פרשה ה': פרק ב' פסוקים א'-ד'.
# פרשה ו': פרק ב' פסוקים ה'-כ"ג.
# פרשה ז': פרק ג' פסוקים א'-ט"ז.
# פרשה ח': פרק ד' פסוקים א'-י"ז.
# פרשה ט': פרק ה' פסוקים א'-י"ד.
# פרשה י': פרק ו' פסוק א'-פרק י' פסוק ג'.

==מהדורות דפוס==
כינויו של מדרש זה ניתן לו הודות להכללתו המאוחרת, בקובץ המדרשים מדרש רבה בדפוס ונציה. כמו כן הודפס בדפוס קושטא ובדפוס פיזארו אשר בהוצאות דפוס אלו נקרא מגילת אחשוורוש.

מהדורה ביקורתית יצאה בירושלים בשנת תשע"ה, בעריכת יוסף תבורי וארנון עצמון, בהוצאת מכון שכטר למדעי היהדות. 

למגילת אסתר קיימים עוד שני מדרשים: מדרש פנים אחרים ומדרש אבא גוריון. במדרשים אלו קיימות מקבילות לשוניות למדרש אסתר רבה.

==קישורים חיצוניים==

* 
*אסתר רבה, 
*אסתר רבה, 
* ענת רייזל, [https://www.mayim.org.il/?midrashim=אסתר-רבה-ומדרשים-נוספים-לאסתר "אסתר רבה ומדרשים נוספים לאסתר"], מתוך הספר "מבוא למדרשים", באתר "מחלקי המים"
* 
* 

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:מדרש רבה
קטגוריה:ספרי מדרשים ארץ-ישראליים
קטגוריה:מגילת אסתר
841 נוסע צפונה צפונה

841 נוסע צפונה צפונה (קרי: "שמונה-ארבע-אחת נוסע צפונה-צפונה") הוא רומן רדיופוני (תסכית) ששודר בגלי צה"ל בשנים 1987-1986. התוכנית הורכבה מ-52 פרקים בני שעה, פרי עטו של הסופר איתמר לוי. כל פרק גולל סיפור מנקודת מבטו של נוסע אחר במהלך נסיעה בקו האוטובוס המאסף של אגד מספר 841 שנסע מתל אביב לקריית שמונה דרך כביש 40, עפולה, טבריה, צומת גולני דאז וראש פינה. 

זמן קצר לאחר פרסום ספר הביכורים של לוי, "זליג מיינץ וגעגועיו אל המוות" (1985) פנה אליו פנחס עידן, מנהל מחלקת האומר בתחנה הצבאית והציע שיפרסם "רומן רדיופוני" בהמשכים, רעיון אליו נחשף מפקד התחנה, נחמן שי, בעת שהותו בארצות הברית. התוכנית שודרה במתכונת של פרק שבועי במהלך שנה.

== קישורים חיצוניים ==
* דבורית שרגל, [http://velvetunderground.co.il/?p=55662 וולווט אנדרגראונד - קו 841, הסוף]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות רדיו בגלי צה"ל
קטגוריה:שנות ה-1980 בישראל
קטגוריה:אגד
וליז'

וליז (ברוסית: Велиж, בבלארוסית: Веліж, בפולנית: Wieliż, בליטאית: Veližas) היא עיר ברוסיה, המרכז המנהלי של מחוז וליז'סקי, על הנהר דווינה, 134 ק"מ מצפון לסמולנסק.

==היסטוריה==

במאה ה-14 היה בווליז' מבצר של הדוכסות הגדולה של ליטא. הרוסים כבשו את העיר ב-1536 אך הליטאים שבו ותפסו אותה לאחר תקופת הצרות, בתחילת המאה ה-17. עם חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, שבה העיר לשלטון רוסיה. בתיהם של חוקר הארצות ניקולאי פרז'וואלסקי ושל המנהיג הצבאי אלכסנדר רודז'יאנקו , הסמוכים לווליז' הם בימינו מוזיאונים הפתוחים לציבור.

==יהודים==
בשנת 1823 התחוללה בווליז' עלילת דם בה הואשמו יהודים ברצח נער נוצרי שגופתו נמצאה בשדה. בית הכנסת נסגר בהוראת השלטונות ועשרות יהודים נעצרו. חלקם הוחזקו במעצר כתשע שנים.

בתחילת המאה העשרים היו בווליז' כ-3,300 יהודים, אך כמחציתם עזבו או הועברו לערים אחרות על ידי השלטון הקומוניסטי. יתרתם נאלצו להפסיק לעסוק במסחר בהוראת השלטון הקומוניסטי.

ביולי 1941 כבשו הגרמנים את וליז' במבצע ברברוסה, ובספטמבר נורו למוות מעל 150 יהודים בעיר.

בנובמבר 1941 הוקם בעיר גטו, בו רוכזו כ-1,500 יהודים בני העיר וסביבתה, וכן פליטים יהודים. בגטו שרר רעב כבד, הואיל ונאסרה הכנסת מזון אליו. ב-30 בינואר 1942 נרצחו כל יושבי הגטו, לאחר שנכלאו במספר בתים, אשר הועלו באש בידי הגרמנים ושוטרים מקומיים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז סמולנסק: ערים
קטגוריה:עלילות דם
קטגוריה:גטאות ברוסיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
רפאל פלח

רפאל (רפי) פלח (נולד ב-1947) הוא ספורטאי פאראלימפי.

== ביוגרפיה ==
פלח נולד בטריפולי שבלוב ולאחר הקמת המדינה עלה בגיל שנה עם משפחתו שהתגוררה בתחילה במעברת רמת גן. למד בבית ספר יסודי ברמת גן ובאורט מקצועי ובקיץ 1965 גויס לחיל הנדסה. אחרי קורס קצינים היה קצין חבלה בדרגת סגן ומפקד מחלקה בפלוגה מבצעית. במלחמת ששת הימים פיקד על יחידה לפינוי שדות מוקשים במסלול ההתקדמות של האוגדה בפיקודו של אריאל שרון. אחרי המלחמה עסקו בפינוי אלפי מוקשים מאזור בארותיים ומשם עברו לפינוי מוקשים באזור הבניאס שברמת הגולן.

ב-7 באוגוסט 1967 נפצע מהתפוצצות מוקש באזור צומת הטנק (צומת שיאון) ואיבד את הראייה. הוא נעזר בכלב נחייה והשתקם בבית הלוחם תל אביב. ב-1976 ו-1980 השתתף בתחרויות אתלטיקה (הדיפת כדור ברזל, קפיצה לרוחק וריצה) ב. באולימפיאדות ב-1980 וב-1992 היה חבר בנבחרת הכדורשער. בישראל התחרה גם בג'ודו וב-1978 השתתף באליפות ישראל. כמו כן, ארגן ב-1982, יחד עם יקותיאל גרשוני, מסע אופניים של נכי צה"ל סביב הכנרת.

פלח עומד בראש נציגות העוורים של ארגון נכי צה"ל והוא חבר ועד של בית הלוחם תל אביב. בעמותת חיל ההנדסה הקרבית הוא איש קשר עם הפצועים. אחרי שנפגע עבד במרכזית הטלפונים של משרד הביטחון. בעידוד של יקותיאל גרשוני הוא השלים לימודים בחוג להיסטוריה של אוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר למד עבודה סוציאלית. היה חבר בוועד המנהל של הספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות ראייה. 

הוא נשוי בשנית, אב לארבעה וסב לנכדים.

==קישורים חיצוניים==
*
* [https://www.paralympic.org/rafael-falach פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים] באתר הרשמי של IPC 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:ספורטאים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:אתלטים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:שחקני כדורשער ישראלים
קטגוריה:ג'ודוקא ישראלים
קטגוריה:הודפי כדור ברזל ישראלים
קטגוריה:קופצים לרוחק ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)
קטגוריה:שחקני כדורשער במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
קטגוריה:שחקני כדורשער במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
קטגוריה:ספורטאים נכי צה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
איה מירון

איה מירון (נולדה ב-1969) היא אוצרת לאמנות ישראלית ומרצה לתולדות האמנות.

==ביוגרפיה==
איה מירון נולדה בשנת 1969 בירושלים. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 למדה תולדות האמנות בישראל ובארצות הברית. בשנת 1993 החלה לעבוד במוזיאון ישראל, בתחילה באגף הנוער. בין השנים 2020-2005 שימשה כאוצרת במחלקה לאמנות ישראלית במוזיאון. בין התערוכות שאצרה "בתים של אחרים: וידאו וצילום ישראלי" (2008), "החיים הוראות שימוש" (2011), "טמיר ליכטנברג: עסקת חבילה", "עידו מכאלי: שטיח בנק הפועלים" (2015), "1965 היום" (2015) ואת התערוכות הרטרוספקטביות "גדעון גכטמן, 2008-1942" (2013) ו"אפרת נתן: סיד וזפת" (2016), "גיל מרקו שני: אוטובוסים" (2018), "אורן אליאב: היעלמותה של לוקרציה" (2018), "אמות וספים: אלמנטים של אדריכלות מודרנית באמנות עכשווית" (2020) החל משנת 1999 היא מרצה ביחידה ללימודים כלליים של המרכז הבינתחומי הרצליה.

בן זוגה הוא האמן אוריאל מירון.

==השכלה==
*1994 - האוניברסיטה העברית, ירושלים, תואר ראשון (B.A) בחינוך ובתולדות-האמנות בהצטיינות
*1994 - האוניברסיטה העברית, ירושלים, תעודת הוראה בתולדות-האמנות
*1996 - לימודי תואר שני בחוג לתולדות-האמנות ,College Hunter, ניו-יורק, ארצות הברית
*1999 - תואר שני, החוג לתולדות האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים.

==פרסים והוקרה==
*1993, 1994 - הופיעה ברשימת המצטיינים של דיקן הפקולטה למדעי-הרוח
*1994 - פרס דיקן האוניברסיטה להצטיינות יתרה.

==פרסומים==
*מירון, איה, "בדיעבד", גדעון גכטמן, 1942-2008 (מירון, איה), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2014
*מירון, איה, החיים: הוראות שימוש, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2011
*מירון, איה, בתים של אחרים – וידאו וצילום ישראלי, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2008
*מירון, איה, עידו מכאלי: שטיח בנק הפועלים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
*מירון, איה, טמיר ליכטנברג: עסקת חבילה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
*1965 היום (לפידות, מירה; מירון, איה), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2015
*מירון, איה, "כדור שלג מעמק בית שאן", בתוך: אפרת נתן: סיד וזפת (מירון, איה), מוזיאון ישראל, ירושלים, 2016
*מירון, איה, גיל מרקו שני: אוטובוסים, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2018
*מירון, איה, אורן אליאב: היעלמותה של לוקרציה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2018
*מירון, איה, אמות וספים: אלמנטים של אדריכלות מודרנית באמנות עכשווית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2020

קטגוריה:אוצרות ישראליות
קטגוריה:אוצרים ישראלים
קטגוריה:סגל מוזיאון ישראל
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרות מכללת האנטר
קטגוריה:בוגרי מכללת האנטר
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
en:Aya Miron
אלי רוה

אלי רוה (נולד ב-1945) הוא סופר ומשורר ישראלי.

==ביוגרפיה==
אביו ברח מגטו ורשה לרוסיה בראשית שנת 1940, אמו גרה בויזנה במחוז ביאליסטוק, פולין; במלחמת העולם השנייה הגיעו שני הוריו בנפרד להרי אורל, רוסיה, שם אלי נולד. כשאלי היה בן שישה חודשים חזרו לעיר לגניצה בפולין, שם גדל.
הוא עלה לישראל בגיל 11, בשנת 1957 והתיישב עם משפחתו בפתח תקווה,
בה הוא מתגורר עד היום. אלי הוא הבן הבכור, לו אח ושתי אחיות. אלי למד בבית הספר פיק"א ואחר כך בפנימיית כפר הנוער ניצנים, אביו עבד כחייט וכל המשפחה התגוררה בחנות, שגם שימש את האב לעבודתו כחייט. סיים כתה ט' ובהיותו בן 15 הלך לעבוד כדי לעזור לפרנסת המשפחה. עד הצבא עבד כשוליית צבע ומשנת 1974 ועד היום עובד כצבע באופן פרטי.
הוא מספר:

בצבא שירת כחבלן בהנדסה קרבית ובכך המשיך בשירות המילואים שלו.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית המצרית ושירת שישה חודשים בראס סודר. ב-1979, כשהיה בן 34, התפרסמו שיריו הראשונים, הוא מספר:

הוא התחיל לקרוא בערבים ספרי ילדים רבים והשתתף בסדנה לספרות ילדים.

בינה אופק, עורכת המוסף לילדים צילצלה אליו והזמינה אותו לכתוב סיפורים. במשך השנים פרסם למעלה מארבע מאות סיפורים בכל עיתוני הילדים.
הוא כתב שירים על חגים, שלח אותם להוצאות, כולן החזירו לו את כתבי היד, פרט להוצאת מסדה שהחליטה לפרסמם כספר בשם "חג בלב", אשר הופץ בכ-17,000 עותקים.
הספר ראה אור ב-1984, כשהיה בן 39 ורוה זכה עליו בפרס משרד החינוך.
שיריו מפורסמים בעשרות אנתולוגיות ומקראות לימוד לבתי הספר.

עד לשנת 2014 פרסם רוה 42 ספרים, 40 לילדים ונוער ושניים – ספר שירה מצולם ורומן.
הוא הוציא לאור דיסק-קלטת, בו רוחמה רז שרה 14 שירים מתוך ספרו "ספינה משוקולד", בהלחנת רוברט ניסנסון.

רוה כתב ביקורות על ספרי ילדים ב"מאזנים". הוא פעיל באגודת הסופרים העבריים ובסומליו"ן – ארגון סופרי ילדים ונוער.
משנת 2010 יושב בוועד של פרס היצירה לסופרים ומשוררים.
הנחה סדנאות לכתיבה יוצרת והיה סופר אורח.
שנתיים הדריך בפרויקט של המחלקה הפדגוגית במפעל "סיפור נולד". ובמשך שלוש שנים השתתף בפרויקט סופר אורח.
במשך כחמש עשרה שנה הדריך בספריית רמלה וביחד הוציאו עשרות חוברות ושלושה ספרים. הוא לקח חלק בפרויקטים "סיפור נולד" ו"סופר אורח" של משרד החינוך והופיע ב"מפגש עם סופר" במסגרת סל תרבות ארצי.

אלי רוה נשוי מאז שנת 1969 לחיה, ולהם שלושה ילדים.

==ספריו==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://eliraveh.blogspot.co.il/ הבלוג של אלי רוה]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר פיק"א
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
Hello (שיר של ליונל ריצ'י)

Hello (הֶלוֹ) היא בלדת פופ של ליונל ריצ'י, שיצאה לאור בשנת 1984. השיר נכלל באלבומו Can't Slow Down, ושווק כסינגל השלישי מתוכו. הוא דורג במקום הראשון בשלושה מצעדי בילבורד: בילבורד הוט 100 (במשך שבועיים), מצעד שירי הרית'ם אנד בלוז (במשך שלושה שבועות) ומצעד ה-Adult contemporary music (במשך 6 שבועות). כמו כן דורג השיר במקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. השיר מזוהה במיוחד עם השורה "Hello, is it me you're looking for?" (שלום, האם אני האחד אותו חיפשת?).

סולו הגיטרה בשיר נוגן על ידי הגיטריסט לואי שלטון. בתי השיר מנוגנים במפתח לה מינור והפזמון במינור מלודי.

הווידאו-קליפ לשיר מציג את אהבתו הנכזבת של ריצ'י לסטודנטית עיוורת לאמנות (בגילומה של לורה קרינגטון). לקראת סוף השיר, מציגה הסטודנטית לריצ'י פרוטומה של ראשו, מעשה ידיה, וריצ'י מבין כי במשך כל הזמן היו רגשות האהבה הדדיים.

השיר זכה למספר גרסאות כיסוי, בין הידועות שבהן גרסה אינסטרומנטלית של הצלליות משנת 1986; וביצוע של לותר ואנדרוס משנת 1994. השיר בביצועו של ריצ'י הושמע בפרסומות שונות ובמספר סרטים, בהם ירח מר, בתול בן ארבעים, החיפושית בהילוך גבוה, מת לצעוק 4 ואמא מאוהבת 2.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 1984
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:בלדות משנות ה-1980
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:שירי R&B
קטגוריה:שירים המעורבים במחלוקות הקשורות לפלגיאט
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בשווייץ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האוסטרלי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים של RPM
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 40 הסינגלים ההולנדיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת מוטאון
בזיל יוסף

בָּזיל יוסף (9 בנובמבר 1936 – 17 בספטמבר 2010) היה קריקטוריסט ישראלי יליד רומניה.

==ביוגרפיה==
בזיל יוסף נולד בשנת 1936 ביאשי שברומניה. כבר בילדותו החל לצייר וליצור קריקטורות. בתקופת פרעות יאשי הסתתר עם משפחתו במרתף הבית. בשנת 1944 עברה המשפחה לבירה בוקרשט, מחשש לחייהם. לאחר מלחמת העולם השנייה למד אדריכלות בבוקרשט. בשנים אלו החל גם לפרסם קריקטורות בעיתון הרומני "Aurzika", שעורכו הגרפי באותה עת היה אדר דריאן. בשנת 1959 עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה תחילה בקריית בנימין ואחר כך בחולון.

בשנת 1960 התגייס לצה"ל ושימש כקצין בחטיבת הצנחנים. השתתף כחייל מילואים בקרבות מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים. בשנת 1974 היה שותף בעריכת הספר "הגדוד במלחמת יום הכיפורים" (1974), שעסק בקרבות גדוד 46 של חטיבה 401, שבלמה את המצרים בסיני.

בשנים 1965–1974 היה קריקטוריסט במגזין "העולם הזה", שם פרסם קריקטורות פוליטיות. במקביל פרסם קריקטורות בנושאים תרבותיים בעיתונות הרומנית. משרד העיצוב שהקים, "ביסלה", יצר עבודות לחברות כ"עלית", "תדיראן" ו"קוקה קולה". בשנת 2006 הוציא לאור את הספר "תמונות מצב, ספר מצחיק על אירועים עצובים", ובשנת 2009 את הספר "מבחני תוצאה: כל כך עצוב שזה מצחיק", בהם עבודות בטכניקות של קולאז'.

נפטר ב-17 בספטמבר 2010.

==ספריו==
* תמונות מצב: ספר מצחיק על אירועים עצובים, תל אביב: לטרה, תשס"ו 2006.
* מבחני תוצאה: כל כך עצוב שזה מצחיק, תל אביב: לטרה, 2009.

==לקריאה נוספת==
*"על פוליטיקה ואמנות קלאסית בקריקטורות של בזיל יוסף", בתוך: עזגר, יבשם (עורך), שירת המדע - שנתון לספרות, אמנות ומדע לזכר עֹפר לידר, מכון ויצמן למדע, עמותת שירת חייו, 2014

==קישורים חיצוניים==
* רות מקבי (אוצרת תערוכה וירטואלית), "[http://www.cartoon.org.il/article/archive56.aspx מן הארכיון - חשיפה ראשונה לקריקטוריסט בזיל יוסף]", באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
* בזיל יוסף, [http://ledorot.gov.il/new_pdf/67782.pdf עדות] בפרויקט "לדורות"
* אריה אבנרי, "[http://www.avneri-a.co.il/blogInside.asp?id=544 בזיל חברי היקר (40)]", באתר של אריה אבנרי, 29 בספטמבר 2010
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קריקטוריסטים ישראלים
קטגוריה:סגל העולם הזה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:יאשי: אישים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
יואכים כספרי

ד"ר יואכים כספרי
יואכים כספרי (בגרמנית: Joachim Caspari; תרנ"ב, 1892, חבל אוקרמרק, גרמניה, – תשכ"ו, 21 בדצמבר 1966, חיפה, ישראל) היה רופא ילדים ישראלי, יליד גרמניה, מראשוני הרופאים בעיר חיפה בשנות ה-20 של המאה ה-20.

==תולדות חייו==
יואכים כספרי נולד בברוסו (Brüssow) בחבל אוקרמרק (Uckermark) שבגרמניה, לדוד, רופא, ולאידה לבית מאייר, במשפחה יהודית גרמנית ציונית בת שני ילדים. 
בהיותו בן ארבע עברה משפחתו לבירה ברלין. לאחר שסיים את לימודי התיכון בברלין, החל ללמוד רפואה באוניברסיטת מינכן. הוא גויס לצבא גרמניה כרופא במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה חזר לברלין, שם שימש כרופא בבית החולים האוניברסיטאי. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל והתיישב בחיפה. בתחילה שימש כרופא בית הספר הריאלי בחיפה. לאחר מכן עבד בירושלים, בבית החולים הדסה. בשנת 1926 שב להתגורר בחיפה ושימש כרופא ילדים בבית החולים הדסה, שהוקם שנים מועטות קודם לכן. עוד שימש כספרי כרופא פרטי, ומרפאתו שכנה ברחוב ירושלים, שם גם התגורר. כספרי היה פעיל בהגנה ובטיפת חלב.
אביו, דוד, עלה אף הוא לארץ ישראל ב-1933.
רעייתו, שושנה לבית ברדינשטין (1900-1977), ילידת העיר ז'יטומיר, אוקראינה, שימשה כאחות. לבני הזוג נולדו שני ילדים.

ד"ר יואכים כספרי נפטר ב-1966. על שמו רחוב בחיפה.

==ספרו==
<div class="mw-content-ltr">
* Das Oberbewusstsein. Essays zu einem aus der Biologie entwickelten existentiellen Humanismus, Haifa: Verlag Carmel, 1969. (גרמנית: העל-מודע)
</div>

==לקריאה נוספת==
* נסים לוי ויעל לוי, רופאיה של ארץ ישראל 1799–1948 (עריכת תוכן, עיצוב וסדר: חדוה רוקח, איתי בחור), זכרון יעקב: איתי בחור - הוצאה לאור, 2008, עמ' 217.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:חיפה: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:רופאי ילדים יהודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינכן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
צילה אשר

צילה אשר בן עטר (נולדה בשנת 1969) היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל 12 שנים ברציפות (1987–1998), בזריקת דיסקוס (1987), ביידוי פטיש (1998–2000, 2002 ו-2003) ושיאנית ישראל בהדיפת כדור ברזל וביידוי פטיש.

אשר, היא האתלטית הישראלית הראשונה שהדפה את כדור הברזל מעבר ל-14 מטר. שיאה הישראלי בהדיפת כדור ברזל, החזיק מעמד במשך 10 שנים ושיאה הישראלי ביידוי פטיש החזיק מעמד במשך 5 שנים.

== ביוגרפיה ==
אשר התאמנה בקבוצת מכבי תל אביב.

===1989===
====המכביה ה-13====
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי 1989 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.28 מטר, אחרי סידני דורשלג מארצות הברית (13.48 מטר) ומדליית ארד בזריקת דיסקוס אחרי סידני דורשלג (47.89 מטר) ואילנה בבל-גולדברג מישראל (41.32 מטר).

===1993===
בתחרות שנערכה באולם בשפילד שבאנגליה ב-17 בפברואר 1993 זכתה אשר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא ישראלי חדש של 14.42 מטר. שיא זה החזיק מעמד 10 שנים ונשבר על ידי סיוון ג'אן (15.02 מטר).

===1999===
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-13 ביוני 1999 סיימה אשר במקום רביעי ביידוי פטיש בשיא ישראלי חדש של 46.83 מטר. שיא זה נשבר על ידי יבגניה זבולטני.

== שיאים אישיים ==
* זריקת דיסקוס: 40.20 מטר (1995)
* הדיפת כדור ברזל: 14.42 מטר (1993)
* יידוי פטיש: 46.83 מטר (1999)

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.gbrathletics.com/nc/isr.htm אלופי ואלופות ישראל באתלטיקה] באתר gbrathletics 
* [https://web.archive.org/web/20130928154208/http://www.iaaf.net/athletes/biographies/country=isr/athcode=67541/index.html צילה אשר] באתר ההתאחדות הבינלאומית לאתלטיקה (IAAF) 
* [https://web.archive.org/web/20170424003354/http://www.iaa.co.il/iaa/news/11625 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - זריקת דיסקוס] באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* [https://web.archive.org/web/20170424002039/http://www.iaa.co.il/iaa/news/11624 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - הדיפת כדור ברזל] באתר איגוד האתלטיקה בישראל
* [https://web.archive.org/web/20170424004325/http://www.iaa.co.il/iaa/news/11626 50 התוצאות הטובות בכל הזמנים - ידויי פטיש] באתר איגוד האתלטיקה בישראל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופות ישראל בהדיפת כדור ברזל
קטגוריה:אלופי ישראל בהדיפת כדור ברזל
קטגוריה:אלופות ישראל בזריקת דיסקוס
קטגוריה:שיאניות ישראל באתלטיקה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
מפלגת הפטריוטים הלבנים

מפלגת הפטריוטים הלבנים (באנגלית: White Patriot Party) הייתה תנועה נאו-נאצית, אנטישמית וגזענית, אשר פעלה בארצות הברית בין השנים 1987-1980. התנועה נחשבה מבחינה אידאולוגית כממשיכת דרכו של ארגון הקו קלוקס קלאן, יחד עם ארגונים נאו-נאציים נוספים, והייתה בעלת זהות נוצרית מובהקת.

== הקמת ופעילות התנועה ==
התנועה הוקמה בשנת 1980 על ידי גלן מילר, פעיל נאו-נאצי מוכר אשר דגל בעליונות הגזע הלבן. בעת הקמתה, שמה המקורי של התנועה היה אבירי הקו קלוקס קלאן של קרוליינה, שם שנועד לבטא את הסתמכותה על דרכי הקו קלוקס קלאן. בהמשך שנת 1980, התנועה שינתה את שמה לאבירי הקו קלוקס קלאן של הקונפדרציה, ולבסוף, במהלך שנת 1985, התנועה שינתה את שמה למפלגת הפטריוטים הלבנים.

התנועה, אשר פעלה בצפון קרוליינה בעיצומה של תקופת משבר כלכלי, זכתה להד ציבורי מסוים הודות להפניית אצבע מאשימה כלפי הבנקאים היהודים, אשר הואשמו באחריות למצב הכלכלי הקשה במדינה. חרף זאת, התמיכה בתנועה בקרב תושבי צפון קרוליינה נותרה זעומה, כאשר מספר החברים בתנועה בשיא גודלה, בסביבות שנת 1986, הוערך בכ-3,000 חברים בלבד. בהמשך, בתאריך ה-6 באפריל 1987, "הכריזה התנועה מלחמה" כנגד הממשל הפדרלי של ארצות הברית, אשר כונה על ידי פעילי התנועה "ממשלת הכיבוש הציונית".

בהמשך שנת 1987, גלן מילר, מייסד התנועה, נשפט והורשע על ידי מערכת המשפט בארצות הברית בחברות בארגון צבאי למחצה, וכן בהפרת זכויות האזרח של מוריס דיס, התובע הראשי של ארגון המרכז המשפטי לדרום העני. על מילר נגזר עונש מאסר של שלוש שנים, מה שהוביל להתפרקות התנועה, אשר לא הצליחה להמשיך ולהתקיים ללא מייסדה. בהמשך, התגלה כי מילר קיבל סיוע כספי בסכום של כ-200,000 דולר מטעם ארגון המסדר, וזאת כסיוע לפעילותה של התנועה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.whty.org/ האתר הרשמי של גלן מילר, מייסד התנועה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קו קלוקס קלאן
קטגוריה:ארגונים נאו-נאצים בארצות הברית
פטריוטים לבנים
פטריוטים
קטגוריה:מפלגות נאו-נאציות
קטגוריה:מפלגות אנטי-ציוניות
קטגוריה:מפלגות נוצריות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1980
הארנב ממושי

הארנב ממושי הוא ספר ילדים מאת שלומית כהן-אסיף שיצא לאור על ידי הקיבוץ המאוחד בשנת 1988. הספר אויר על ידי אמי רובינגר. הספר זכה לפופולריות רבה והפך לקלאסיקה ישראלית. בשנת 2018 זכה בתואר "ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים. בחולון נמצא גן סיפור הארנב ממושי ובו פסלים המתארים את המסופר בספר זה.

== עלילה ==
הארנב ממושי מטייל לראשונה לבדו ביער עם שלושה בלונים אדומים שאמו נתנה לו כדי שיהיה לו יום שמח. במסעו הוא מחפש אחר ידיד או שניים שיהפכו להיות חבריו. בעודו מטייל ביער פוגש ממושי בקיפוד, בלטאה, ובצב לשלושתם הוא מעניק בלונים בתמורה לחברותם אך ברגע שהבלונים מתפוצצים, הם עוזבים אותו לנפשו, וכבר לא רוצים להיות חבריו. ממושי נותר עצוב ובודד ללא חברים וללא בלונים, עד שהוא פוגש את לומי הפרפר שחג סביבו ורוצה לשחק עמו. ממושי הארנב אומר לו בצער שלא נותרו לו בלונים לתת לו. אך הפרפר אומר שהוא בכלל לא אוהב בלונים והוא רוצה רק להיות חבר שלו.

==הערות שוליים==

גן הארנב ממושי בעיר חולון

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי 1988
קטגוריה:הוצאת הקיבוץ המאוחד: ספרי ילדים
קטגוריה:ספרים על בעלי חיים
קטגוריה:ארנבים בתרבות
נטליה גונדרבה

נטליה גונדרבה (ברוסית: Наталья Гундарева; 28 באוגוסט 1948, מוסקבה – 15 במאי 2005, מוסקבה) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטי ורוסי. היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1986 קיבלה את תואר אמן העם.

== חייה ==
נטליה גונדרבה נולדה במוסקבה למשפחת מהנדסים. כמו אימה, היא אהבה תיאטרון ובגיל 15 החלה להשתתף בהצגות ילדים. היא לא חשבה שתהיה שחקנית ולאחר סיום בית הספר החלה לעבוד כשרטטת. בכל זאת, היא החליטה לנסות להתקבל לבית הספר למשחק שליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1971 היא סיימה את לימודי המשחק וקיבלה הזמנות למספר תיאטראות בעיר. גונדרבה החליטה להצטרף לתיאטרון מאיאקובסקי. והיא עבדה בתיאטרון זה עד סוף הקריירה שלה.

במשך שנים גונדרבה קיבלה תפקידי משנה בלבד. בשנת 1974 היה צורך להחליף את טטיאנה דורונינה ותוך 10 ימים גונדרבה הייתה מוכנה לתפקיד החדש. משחקה היה בולט ומבקרי התיאטרון ציינו את השחקנית החדשה לטובה.

במקביל לעבודה בתיאטרון גונדרבה החלה להצטלם בסרטים. ההצלחה הגדולה הראשונה שלה הייתה בסרט "האישה המתוקה" בשנת 1974. בשנת 1977 היא זכתה בתואר שחקנית השנה של ברית המועצות. בשנת 1979 גונדרבה שיחקה תפקיד ראשי במחזה על פי ניקולאי לסקוב מה שנחשב לאחד מתפקידיה הטובים בתיאטרון. הצגה זו הוצגה על במת התיאטרון במשך 13 שנים רצופות.

השנים 1979–1984 היו שיא הקריירה של גונדרבה. בתקופה זו היא שיחקה במספר הצגות תיאטרון מוצלחות והמשיכה בקריירה בקולנוע. בשנת 1980 היא הצטלמה בסרט "השלג הלבן של רוסיה". עבור עבודות בקולנוע בשנים 1981 ו-1985 היא זכתה בתואר שחקנית השנה ובשנת 1984 קיבלה את פרס ברית המועצות עבור משחקה בתיאטרון.

בשנת 1986 גונדרבה עברה תאונת דרכים קשה. היא השתקמה רק כעבור שנה. בתחילת שנות ה-90 הצטלמה השחקנית לסדרת טלוויזיה "הסודות של סנקט פטרסבורג" שכללה 60 פרקים.

בשנים 1993–1995 גונדרבה עסקה בפעילות ציבורית והייתה חברה בדומה כנציגת סיעת "נשי רוסיה".

בשנת 1997 גונדרבה שיחקה בתפקיד חדש אחרון בתיאטרון.

בשנת 2001 השחקנית עברה ניתוח פלסטי. בקיץ 2001 גונדרבה עברה אירוע מוחי ושוחררה הביתה רק כעבור שנה. למרות מאמצי הרופאים וקרובי המשפחה היא לא השתקמה לגמרי ולא חזרה להופיע. בשנת 2005 היא נפטרה במוסקבה מאירוע מוחי נוסף.

גונדרבה הייתה נשואה שלוש פעמים. בשנת 1973 במהלך צילומים היא הכירה במאי לאוניד חייפיץ שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנים. לאחר שש שנים הזוג התגרש. כבר באותו שנה גונדרבה התחתנה שנית, אך התגרשה תוך זמן קצר. בשנת 1986 היא התחתנה בפעם השלישית. בעלה היה שחקן תיאטרון בו היא עבדה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140306160410/http://n-gyndareva.ru/ אתר לזכר השחקנית] 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה סובייטיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה רוסיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון רוסיות
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1948
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1948
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2005
G.U.Y.

(ראשי תיבות של Girl Under You, בעברית: בחורה תחתיך) הוא הסינגל השלישי והאחרון של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא מאלבום האולפן השלישי שלה, Artpop. השיר הופיע לראשונה בתחנת הרדיו האיטלקי כשנאמר שהוא ישמש בתור הסינגל השלישי מהאלבום ב-28 במרץ 2014. השיר היה בשלבי כתיבה עוד כאשר גאגא הייתה בסיבוב ההופעות שלה "The Born This Way Ball" בשנת 2011. השיר נכתב מספר פעמים עד להגעתה של הגרסה הסופית והסגנון שאליו פנתה בו הוא EDM כאשר מכיל אלמנטים של R&B.

השיר קיבל ביקורות מעורבות ממבקרי מוזיקה, שהחמיאו על הרכב הסגנון ועל השירה של גאגא, אך מתחו ביקורות על מילות השיר וההפקה שלו. השיר נכנס לראשונה למספר מצעדים של כמה מדינות, אך נכשל מלהיכנס לעשירייה הראשונה ברובם. בארצות הברית, ".G.U.Y" הפך לשירהּ השני הכושל ביותר במצעד הבילבורד הוט 100 לאחר שנכנס למקום ה-76, ונכנס לעשירייה הפותחת במצעד הבולגרי, מצעד השירים הדיגיטליים של יוון, ומצעד שירי המועדונים של בילבורד.

הווידאו קליפ לשיר צולם בטירת הרסט בקליפורניה ויצא לאור בערוצה הרשמי של גאגא ב-Vevo ב-22 במרץ. הקליפ מראה את גאגא כמלאך כמו בעטיפת הסינגל שנפל ומורם באוויר על ידי חבורת אנשים. לאחר מכן היא נוקמת בגברים אשר צדו אותה ומחליפה אותם עם שיבוטים מהמכונה השיר הסרטון קיבל ביקורות חיוביות עבור ההפניות שלה מהמיתולוגיה היוונית. לקליפ יצא גם גרסה שונה הכוללת את השיר בלבד. גאגא ביצעה את השיר במהלך מסע ההופעות "ArtRave: The Artpop Ball" שקידם את האלבום.

== וידאו קליפ ==
הקליפ לשיר צולם בטירת הרסט שבקליפורניה ויצא לאור ב-22 במרץ. בקליפ לשיר, שאורכו 12 דקות, מופיעים בנוסף לשיר שלושה שירים נוספים מהאלבום: "Artpop", "Venus" ו-"MANiCURE". לקליפ יצאה גם גרסה מקוצרת הכוללת את השיר ".G.U.Y" בלבד.

השיר מחולק לכמה נושאים בהתחלה נראית גאגא כמלאך כשהיא בעצומה של מלחמה. לבסוף שטרות עפים באוויר המלחמה כביכול נגמרה וגאגא נשארה חבולה, כשחץ תקוע בבטנה. היא מגיעה לטירה שבכניסה אליה היא מתמוטטת בעוד השומרים מביאים אותה לתוך הטירה ומטבילים אותה במים שנמצאים בתוך בריכה מרכזית שבטירה. לאחר מכן היא לובשת בגדים של "אלה" ורוקדת ושרה בתוך הטירה כשלבסוף ניתן לראות שכפולים של בן אחד בכמויות אדירות כאשר הם משתלטים על בניין משרדים. הקליפ נצפה נכון לחודש אוגוסט 2017 מעל ל-77 מיליון פעמיים באתר Vevo.

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable"
!שנה
!טקס הפרס
!קטגוריה
!תוצאה
!מקור
|-
|2014
|פרסי האתר של בילבורד
|הווידאו קליפ הטוב ביותר
|מועמדות
|<ref></ref>
|-
|2021
|פרסי Vevo certified
|100 מיליון צפיות ב-Vevo
|זכייה
|<ref></ref>
|}

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable"
!מקום
!תארים
!מספר עותקים
|-
! colspan="3" |סיכום
|-
!בכל העולם
|—
|359,000<ref></ref>
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי ליידי גאגא
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי זד
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ליידי גאגא
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ליידי גאגא
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירים עם נושאים פמיניסטיים
קטגוריה:שירי מוזיקת דאנס אלקטרונית
קטגוריה:מלאכים באמנות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אינטרסקופ רקורדס
ז'אן-קלוד בריסו

ז'אן-קלוד בריסו (בצרפתית: Jean-Claude Brisseau; 17 ביולי 1944 – 11 במאי 2019) היה יוצר סרטים צרפתי. מוטיבים חוזרים ביצירתו היו אלימות ומיניות, באחדים מסרטיו משולבים אלמנטים פנטסטיים. בין הידועות שביצירותיו: "דברים סודיים" (2002), "מלאכיות בעירום", סרטו הסמי-אוטוביוגרפי משנת 2006, והסרטים מראשית דרכו "חתונה לבנה" (1989), הופעתה הראשונה של ונסה פאראדי בקולנוע ו"המולה וזעם" (1988), שעסק במצוקת הקיום והאלימות בפרברי פריז. 

ב-1988 זכה בפסטיבל קאן בפרס מיוחד בקטגוריית יוצרים צעירים, בעבור סרטו "המולה וזעם". סרטו משנת 1992, סלין, היה מועמד לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. עבור "דברים סודיים" הוענק לו בשנת 2003 פרס התרבות הצרפתית בפסטיבל קאן. בשנת 2012 זכה סרטו "נערה משום מקום" בפרס ברדלס הזהב, הפרס הראשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לוקרנו שבשווייץ.

כיהן כפרופסור בבית הספר לקולנוע "לה-פמי" (La Fémis).

בשנת 2005 הורשע בהטרדה מינית של שתי שחקניות, אותן בחן באודישנים. נגזרה עליו שנת מאסר על תנאי. עלילת סרטו "מלאכיות בעירום" מבוססת באופן חלקי על מקרה זה.

נפטר בפריז ב-11 במאי 2019.

==פילמוגרפיה==
* 1975: La Croisée des Chemins
* 1982: Contes modernes - segment L'échangeur
* 1983: Un jeu Brutal
* 1988: המולה וזעם
* 1989: חתונה לבנה
* 1992: סלין
* 1994: המלאך השחור
* 2000: Les Savates du bon Dieu
* 2002: דברים סודיים
* 2006: מלאכיות בעירום
* 2009: הרפתקאות ארוטיות
* 2012: הנערה משום מקום

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20140407142636/http://vod.walla.co.il/movie/2518196/les-exterminating-angels מלאכיות בעירום] באתר וואלה! 

קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1944
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2019
סרקת

סרקת היא אלת ריפוי העקיצות והנשיכות הארסיות במיתולוגיה המצרית. במקורה היא האלה של העקרב. היא נתפסת במיתולוגיה המצרית כאלה שיש לה יכולת לרפא את תופעות הלוואי הנובעות מעקיצות עקרב ומהכשות נחש. היא מתוארת לעיתים כאישה עם עקרב המעטר את הכתר שלה. היא מחזיקה ביד אחת ענח' שהוא סמל לחיים וביד השנייה היא מחזיקה מטה המייצג כוח.

==ראו גם==
* אלוהויות במצרים העתיקה

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

* 
פסל של סרקת מתוך [[קבר תות ענח' אמון, המוזיאון המצרי בקהיר.]]
* 

קטגוריה:מיתולוגיה מצרית
קטגוריה:אלות מצריות
יהושע אדרי

יהושע אדרי (איירוייס) (1911 – 17 ביוני 1966) היה קריקטוריסט ישראלי יליד פולין.

==ביוגרפיה==
יהושע אדרי נולד בוורשה, פולין, בשנת 1911. משפחתו הייתה משפחה מסורתית ובני הבית התפרנסו ממלאכת רקמה לתשמישי קדושה כגון פרוכות, כיסויים לחלות וכדומה. אדרי נשלח ללימודים בבית ספר כללי. בנעוריו החל בפעילות בתנועת הנוער "בית"ר". בעקבות נאום של מנחם בגין, החליט אדרי, ביחד עם אחיו ישעיהו, לעלות לארץ ישראל. האח עלה בשנת 1931 ואילו אדרי עלה בעלייה בלתי-לגאלית, דרך איטליה, בשנת 1932. 

לאחר עלייתו התיישב אדרי בתל אביב ועסק בפרסום קריקטורות בעיתונות הרוויזיוניסטית כגון "הירדן" ו"חרות" ובעיתונים "הבוקר", "הארץ", "המשקיף" ו"תשע בערב". בנוסף, יצר כרזות עבור תנועת החרות. בשנת 1939 ראה אור ספר הקריקטורות שלו "קו לקו", שאיגד קריקטורות שפורסמו בעיתונות. בנוסף, עבד אדרי כגרפיקאי ב"יומני כרמל" וכן עסק ברקמה. בשנות החמישים של המאה ה-20 פרסם קריקטורות בעיתונים "הבוקר", "נוביני" ו"נוביני אי קורייר" ו"צבר". 

הקריקטורות של אדרי עוסקות בעיקר בנושאים פוליטיים. בשונה מקריקטוריסטים אחרים בני תקופתו, העבודות מאופיינות בקו ביקורתי מאוד כנגד הממסד הציוני, בעיקר כנגד דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, "השומר הצעיר" ואחרים. ביצירותיו הרבה לתאר סיטואציות מורכבות, המרובות דמויות ופרטי רקע. בשנת 1977 הוצגה תערוכה מעבודותיו ב"מצודת זאב".

יהושע אדרי נפטר בשנת 1966 מהתקף לב ונקבר בבית העלמין הדרום.

==גלריה==
<gallery>
|"התחרות כדור רגל בין-לאומית", מתוך: קו-לקו, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט
|"לשוא השמחה - המת עוד חי!", מתוך: קו-לקו, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט
|"גוליבר בין הגמדים", מתוך: קו-לקו, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט
|"מעמד הר שנאה-אי", מתוך: קו-לקו, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט
|"גירוש", מתוך: קו-לקו, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט
|"ה..."רודף שלום"...", מתוך: קו-לקו, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט
</gallery>

==רשימת פרסומים==
*ויניצקי, יוסף (עורך), קו-לקו, אוסף קריקטורות של יהושע אדרי, שהופיעו בעיתונות העברית בארץ, הוצאת "תעמולה", תל אביב, תרצ"ט [1939]
*צחוק ודמע, [חמו"ל], ירושלים, תש"ה, 1945
*ללא כחל ושרק..., הוצאת "ניב", תל אביב, תש"ך, 1960

==קישורים חיצוניים==

* נילי פרייז, [http://www.cartoon.org.il/article/donation6.aspx יהושע אדרי], באתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס
* [http://www.kotar.co.il/kotarapp/index/Chapter.aspx?nBookID=92730451&nTocEntryID=92739977 יהושע אדרי] באתר כותר

==הערות שוליים==

קטגוריה:קריקטוריסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
הדקה ה-90

הדקה ה-90 היא חברה בע"מ, העוסקת בשיווק ישיר של מוצרי תיירות בישראל ומחוצה לה. החברה הוקמה בשנת 1998 על ידי צבי מושקוביץ, אילן כהן וקבוצת משקיעים מאירופה. בשנת 2000 נמכרו חלק ממניות החברה לקבוצת ידיעות אחרונות.

בשנת 2019 נמכרו מניות החברה לארנון אנגלנדר ועמי כהן, בעלי קבוצת התיירות קווי חופשה.

החברה פועלת באמצעות שני ערוצי מכירה: מסחר אלקטרוני באינטרנט ושיווק ישיר באמצעות מוקד טלפוני ממוחשב ומאויש. לחברה גם סניף בנתב"ג. לחברה מחלקה עסקית ומחלקת קבוצות ואירועים. החברה מעסיקה כ-150 עובדים במוקד הטלפוני, בתמיכה באינטרנט, במשרד מכירות ושירות נתב"ג.

== פעילות החברה ==
=== תחומי הפעילות של החברה ===
בתחום תיירות הפנים, החברה עוסקת בשיווק בתי מלון וצימרים בישראל ושיווק אטרקציות ובילויים. בתחום התיירות היוצאת, חבילות נופש, טיסות סדירות, טיסות שכר, טיפול בלקוחות עסקיים, טיפול בקבוצות, בתי מלון, וכן שירות לתרמילאים, חופשות ספורט וסקי ולתיירות מרפא, שיט תענוגות ומוצרי מותרות אחרים. מוצרי החברה השונים בארץ ובעולם זמינים בזמן אמת באינטרנט. בנוסף החברה משתפת פעולה גם בשיווק מוצרי תיירות עם חברות כרטיסי האשראי.

=== השקעה במחשוב ובשירות ===
לצורך מתן השירות במוקד ובאתר, הקימה החברה תשתית מחשוב המחברת אותה לכל חברות התעופה, למאגרי המידע של מערכת אמדאוס המשרתת את סוכני הנסיעות בכל העולם, רשתות של בתי המלון וכן לסיטונאי תיירות מובילים המרכיבים חבילות. היכולת להגיע לצרכן הסופי ולמכור שירותים בטווח קצר מאוד (לפעמים אפילו שעות לפני הטיסה, גם במשרד נתב"ג), מגובה במערכת מחשוב. המוקד הטלפוני מצויד גם במערכות שליטה ובקרה ובניהולו מושם דגש רב על לוגיסטיקה ותפעול. כמו כן הקימה החברה מחלקת שירות, שאנשיה מתקשרים לרוכשי המוצרים באינטרנט באופן יזום, ובודקים שהכל כשורה. הדבר מסייע למנוע בעיות לא צפויות, וכן מאפשר למשתמשים לדעת שהם עובדים מול מערכת אנושית ולא רק מול מחשבים.

=== שיתוף הפעולה עם אקספדיה ===
בשנת 2012 סוכנות הנסיעות אקספדיה חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת הדקה ה-90 שכלל לינה בבתי מלון וטיסות, במסגרתו, בהרכבת חבילות לכל יעד בעולם תקבל הדקה ה-90 מחירים מיוחדים. בעקבות שיתוף הפעולה נפתח באתר הדקה ה-90 מנוע חיפוש נוסף הנקרא "הרכב חופשה" ובו באים לידי ביטוי היתרונות של שיתוף הפעולה בין הדקה ה-90 לאקספדיה.

=== אפליקציה לסלולר ===
אפליקציית מובייל לטיסות וחופשות לארץ ולחו"ל יצאה רשמית בשנת 2013, גם ב-IOS וגם באנדרואיד. אחת הקטגוריות היא "48 שעות" - חופשות של הרגע האחרון, שבהן אפשר לרכוש כרטיסים של חופשות וטיסות המיועדות ליציאה ב-48 שעות הקרובות. בנוסף מסוגלת האפליקציה לבצע חיפוש דרך מנוע חיפוש הדומה זה המופיע באתר האינטרנט של החברה.

=== סל המוצרים של הדקה ה-90 ===
חבילות נופש בחו"ל, טיסות לכל רחבי העולם, טיולים מאורגנים בחו"ל, בתי מלון בחו"ל, השכרת רכב, בתי מלון בישראל, חבילות נופש בישראל, טיסות פנים, ביטוחי מטען ובריאות לנוסעים, מוצרי פנאי ובידור.

== בעלי החברה ==
החברה הוקמה על ידי צבי מושקוביץ, אילן כהן וקבוצת משקיעים מאירופה. לאחר מספר שנים קבוצת ידיעות אחרונות הצטרפה לחברה. אילן כהן ששימש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה בתקופת כהונתו של אריאל שרון.

בדצמבר 2019 נמכרה הדקה ה-90 לארנון אנגלנדר ועמי כהן הבעלים של חברת "קווי חופשה".

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות תיירות ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1998
הנכס

"הנכס" הוא רומן גרפי מאת רותו מודן, שיצא תחת הוצאת עם עובד בשנת 2013 וכולל 222 עמודים. הספר זכה בשלל פרסים וביניהם גם פרס אייזנר, שנחשב לפרס הטוב ביותר של הקומיקס (בדומה לטקס פרסי האוסקר של הקולנוע). הספר הצליח מאוד ותורגם לשפות רבות, ביניהן אנגלית, פולנית, צרפתית ועוד.

== עלילת הספר ==
הספר מתאר ביקור בן שבוע בפולין של סבתא ונכדתה, הנוסעות לאתר נכס שהיה שייך למשפחה לפני מלחמת העולם השנייה. הטיול, שבמשך שנים נמנעה הסבתא לקיים בגלל זכרונותיה מהשואה, לבסוף יצא לפועל כדי להחזיר את רכושם האבוד של המשפחה. אך לטיול מגיע במקרה גם "קרוב רחוק" של אביה המנוח של הנכדה, ששומע על התוכניות להחזיר את הרכוש ומפתח מזימה כדי לקחת אותו לעצמו. מלבד זאת, בזמן שהנכדה שוטטה ברחובות ורשה היא פגשה במקרה צייר קומיקס שעובד כמדריך סיורים בעקבות השואה, וביניהם מתפתח קשר רומנטי. הקשר הרומנטי הזה מתנגש עם סיפור רומנטי נוסף, אלא הפעם מכיוון הסבתא - מתברר כי סיבת הטיול הייתה כדי שתוכל למצוא את אהובה מלפני המלחמה, שהמשיך לחיות בפולין ללא ידיעה שאהובתו עוד חיה. 

== פרסים וביקורות ==
הספר יצא לאור בשנת 2013 בשתי מהדורות בו זמנית: באנגלית תחת השם "The Property" בהוצאת "Drawn and Quarterly" ובעברית בהוצאת עם עובד. לאחר זמן לא רב הוא זכה בפרס ספר הקומיקס הזר הטוב ביותר בפסטיבל לוקה שבאיטליה, פסטיבל שבין היתר מדרג ומעניק פרסים לספרי קומיקס מרחבי העולם. בשנת 2013 נבחר על ידי אתר אמזון לאחד מעשרת ספרי הקומיקס הטובים של השנה ובשנת 2014 זכה הספר בפרס חבר השופטים בפסטיבל אנגולם ה-41 לקומיקס בצרפת. שיא התהילה של הספר הגיע באותה שנה כאשר זכה בפרס אייזנר, הפרס היוקרתי ביותר שספר קומיקס יכול לקבל, בקטגוריית "Best Graphic Album—New". מלבד פרסים רבים, גם מבקרי ספרות וקומיקס רבים היללו את הספר. עופרה עופר אורן כתבה באתר סופרת סופרים כי "מי שרגיל לסיפורים מסופרים, לא מצוירים, עשוי לחשוב שציורים של מקומות, הבעות פנים, תנוחות גוף, נופים, הופכים אותם לקונקרטיים ומוחשיים מדי, וכי מראה העיניים עלול לשלול מהקורא את היכולת לראות הכול בעיניי רוחו. לא כך בספר הזה. הציורים שבו משאירים מידה לא מעטה של חופש. הם שטוחים, לכאורה כמעט סכמתיים, ועם זאת גם ספציפיים מאוד. לא רק שאינם שוללים את האפשרות לדמיין, אלא אפילו מעוררים אותה – לא כמו בקולנוע, למשל, ששם פניו של השחקן ומראה גופו המסוים משתלטים לגמרי על הדמות וכובשים אותה." רייצ'ל קוק כתבה באתר אובזרוור על הספר "אני יודעת שאנחנו רק ביולי אבל אני בטוחה שבסופו של דבר זה יהיה הרומן הגרפי של השנה". 

==קישורים חיצוניים==

#
#אילנה זפרן, [http://www.haaretz.co.il/st/inter/Hheb/safrut/comicsZafran/demo/comics2.html ביקורת גרפית], באתר הארץ
#מיה סלע, [http://www.haaretz.co.il/gallery/literature/1.2390030 רותו מודן זכתה בפרס אייזנר בפעם השנייה], באתר הארץ
#עופרה עופר אורן, [http://ofra-offer-oren.com/2014/09/01/%D7%A8%D7%95%D7%AA%D7%95-%D7%9E%D7%95%D7%93%D7%9F-%D7%94%D7%A0%D7%9B%D7%A1-%D7%90%D7%99%D7%9A-%D7%A0%D7%A8%D7%90%D7%99%D7%9D-%D7%A6%D7%99%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%A9%D7%90%D7%99%D7%A0%D7%9D/ "הנכס": איך נראים ציורים שאינם מסתירים את האמת], בבלוג [http://ofra-offer-oren.com/ סופרת ספרים], 1 בספטמבר 2014

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 2013
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
קטגוריה:קומיקס ישראלי
קטגוריה:קומיקס
קטגוריה:ספרי רותו מודן
קטגוריה:זוכי פרס אייזנר
שלמה זבדי

שלמה זבדי (1917 – 15 בינואר 2005) היה קריקטוריסט ומעצב גרפי ישראלי יליד גרמניה.

==ביוגרפיה==
שלמה (הלמוט) זבדי נולד בגרמניה בשנת 1917. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל. בשנת 1939 סיים את לימודיו ב"בצלאל החדש" בירושלים (גרפיקה שימושית ותעמולתית). 
יצירותיו הופיעו בעיתונות היומית, בעיתונים "על המשמר", "דבר", "אֹמר", "הצפה", "פנים אל פנים", "עקרב", "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הבוקר" "חרות", "תפריט, הירחון לכל".
בשנת 1967 נהרג בנו הבכור בקרב תל פאחר. 
 
בין השנים 1955–1988 עבד כמאייר בענף הדרכה של צה"ל. בין השאר היה עורך שותף של העיתון "תפריט", שיצא בשנות ה-50 בהוצאת שק"ם. אחר כך עבד כמעצב גרפי במוזיאון ארץ ישראל.

זבדי התאלמן מאשתו מרים, ונפטר כעבור כשבע שנים, ב-2005. הותיר בן ובת ונכדים.

==רשימת פרסומים==
*יומנו של רשלני, ענף משטר ומשמעת במטכל/אכא-, תשכ"ב, 1961.
* אין כל חדש תחת השמש, אל"ף, תל אביב, תש"ם 1980.

==קישורים חיצוניים==
* שלמה מן, [http://naamoush.wordpress.com/2013/11/01/%D7%94%D7%A4%D7%A6%D7%A2-%D7%A0%D7%A9%D7%90%D7%A8-%D7%A4%D7%AA%D7%95%D7%97 הפצע נשאר פתוח], בבלוג "נעמוש / הרמה הסורית / מלחמת ששת הימים", 1 בנובמבר 2013 (שיחה עם בנו ובתו של זבדי, על נפילת בנו יואל והמשפחה)

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרפיקאים ישראלים
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:קריקטוריסטים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
אוריאל דוידי

הרב אוריאל דוידי (חכם אוריאל) (ה'תרפ"ה, 1925 – כ"ב בחשוון ה'תשס"ו, 24 בנובמבר 2005) היה רבה הראשי של איראן, עלה לישראל ונפטר בירושלים.

== ביוגרפיה ==
נולד בשנת ה'תרפ"ה, אביו היה הרב מאיר דוידי. כיהן כרבה הראשי של איראן עד 1994. בשנים אלו, לימד והעביר שיעורים שבועיים ברחבי המדינה. היה ראש אב בית דין, דיין, מרצה ומוהל. קיים פגישות רבות עם ראשי השלטון בטהראן, במטרה לשמור על זכויותיהם של חברי הקהילה היהודית באיראן. עלה לישראל ב-ה' שבט ה'תשנ"ד (17 בינואר 1994).

נפטר בכ"ב בחשוון ה'תשס"ו ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://jewishrefugees.blogspot.co.il/2006/08/charismatic-rabbi-who-fought-iranian.html כתבה אודות פעילותו של הרב דוידי למען יהודי איראן] 
* [http://www.ranaz.co.il/articles/article434_19950405.asp הרב דוידי מספר על שיעורי הרב עובדיה בטהראן]
* [https://dbs.bh.org.il/he/רבי-מאיר-דוידי-אירן-1934-1933/תמונה תמונה], באתר בית התפוצות

קטגוריה:רבנים איראנים ופרסים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים ילידי איראן
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:נווה יעקב: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
למבורגיני ססטו אלמנטו

למבורגיני ססטו אלמנטו (באיטלקית: Lamborghini Sesto Elemento; תרגום: "האלמנט השישי") היא מכונית על מתוצרת למבורגיני שיוצרה בייצור מוגבל של 20 יחידות<ref></ref>.

== חשיפה ==
הססטו אלמנטו הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז 2010<ref></ref> ויצורה החל בשנת 2011.

== עיצוב ==
העיצוב של הסטטו אלמנטו פנימית הוא עם פחות אופציות לנוחות אפילו השטיחים הם סוג של קצף הדבוק על סיבי הפחמן, חיצונית העיצוב שלו תפס קצת רושם בעולם.

== מפרט טכני ==
=== מנוע ===
המכונית בעלת מנוע V10 מרכזי בנפח 5200 סמ"ק והספק מרבי של 570 כ"ס שבו היה שימוש גם בלמבורגיני גאיארדו. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.4 שניות ולמהירות מרבית של 350 קמ"ש. במכסה המנוע, האוויר משתחרר דרך 10 חורי משושה ייחודיים כדי לצנן את המנוע.

=== הילוכים ===
לססטו אלמנטו תיבת הילוכים רובוטית עם מצמד יחיד בת 6 הילוכים.

=== ביצועים ===
האצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.4 שניות ומהירות מרבית של 350 קמ"ש.

== במדיה ==
הלמבורגיני סטטו אלמנטו הופיע בסרט "Need for Speed" והוא מופיע במשחקי וידאו רבים כגון: אספלט 7, אספלט 8, אספלט 9, וגם במשחקי ה-Xbox של Forza.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות על
ססטו אלמנטו
קטגוריה:כלי רכב איטלקיים
קטגוריה:מכוניות מנוע מרכזי
סיפורה של כריסטין יורגנסן

סיפורה של כריסטין יורגנסן (באנגלית, "The Christine Jorgensen Story") הוא סרט ביוגרפי-עלילתי המבוסס על חייה של האישה הטרנסקסואלית הראשונה שהתפרסמה בארצות הברית, כריסטין יורגנסן. למרות שקווי העלילה הכלליים של הסרט נאמנים למציאות, ישנן בסרט סצנות בדויות למען ההמשכיות של הסרט. הסרט, בבימויו של אירווינג ראפר, התבסס על האוטוביוגרפיה של כריסטין יורגנסן.

==הפקה==
הסרט הוצע להפקה לראשונה ב-1960. המפיק, אדוארד סמול, קנה את הזכויות לסרט ב-1968. יורגנסן טענה יותר מאוחר שעל פי החוזה היא הייתה זכאית ל-10% מההכנסות ברוטו, ול-3.5% מהתקציב.

"כל מלכות הדראג שבעולם טסו להוליווד בטענה שהן-הן כריסטין", סיפרה יורגנסן. השחקן ג'ון הנסן גילם את יורגנסן בסרט. הבמאי, אירווינג ראפר, אמר שסמול בחר בו לביים את הסרט כי הסרט דרש רגישות מוגברת.

==עלייה לאקרנים==
הסרט היה אחד משני סרטים על דמויות טרנסג'נדריות שיצאו ב-1970. השני היה מיירה ברקינרידג', המבוסס על ספרו של גור וידאל. הביקורות היו מעורבות,, אך בסך הכל הסרט היה רווחי.
ב-1977 יורגנסן ניסתה ללא הצלחה להוציא צו מניעת הפצה נגד יורשיו של סמול, בטענה שהוא נטל לעצמו $100,000 השייכים לה. יורגנסן גם הייתה מודאגת שהסרט יופץ כ-"B Movie". במרוצת הזמן, הסרט נהיה לסרט קאלט בחוגים קווירים.

==צוות השחקנים==
* ג'ון הנסן - ג'ורג'/כריסטין יורגנסן
* ג'ואן תומקינס - הדודה ת'ורה
* קווין רדקר - טום קרופורד
* ג'ון היימס - ג'ורג' יורגנסן האב
* אלן קלארק - פלורנס יורגנסן
* רוד מקארי - ג'ס וורנר
* וויל קולובה - פרופסור אסטברוק
* אוסקר ברגי - דר' ויקטור דלמן 

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1970
קטגוריה:טרנסג'נדר בקולנוע
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים