OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דוד הגואל

דוד (ג'וקי) הגואל (גווילי) (30 בינואר 1929 – 2 באוגוסט 2019) היה תת-אלוף בצה"ל, שכיהן כמפקד אזור יהודה ושומרון. כמו כן כיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית וכיושב ראש חברת החשמל לישראל.

==ביוגרפיה==
הגואל נולד בשם דוד גווילי בטריפולי שבלוב, הילד השלישי במשפחה בת תשעה ילדים. בגיל שנה ועלה עם משפחתו לארץ ישראל וגדל בשכונת מונטיפיורי שבתל אביב. הוא למד בבית הספר "מונטיפיורי".

בגיל 17 התנדב לארגון "ההגנה" ושירת בפלוגה הדתית של החי"ש. עבר קורס מ"כים תחת פיקודו של יובל נאמן. במלחמת העצמאות לחם במסגרת חטיבת ירושלים ונפצע מספר פעמים במהלך המצור על העיר.

בתום המלחמה הוא יצא לקורס קצינים ולאחר מכן הדריך בקורס זה. בהמשך שימש מפקד פלוגה בגדוד 19 של חטיבת גולני, קצין הדרכה וקצין הגנה מרחבית של פיקוד המרכז, מדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה וב-1959 מונה למפקד גדוד 906.

בתקופת מלחמת ששת הימים שהה בהשתלמות בצבא ארצות הברית. ב-1969 מונה למפקד מחוז ירושלים ושירת בתפקיד עד אוגוסט 1973, בתפקיד זה פיקד על מצעדי צה"ל. בתקופת מלחמת יום הכיפורים שירת כראש אג"ם/תוא"ר (תכנון וארגון), לאחר המלחמה עסק בקליטת טנקי טירן בצה"ל. ביוני 1976 מונה למפקד הצבאי של אזור יהודה ושומרון במקומו של אריה שלו, במאי 1978 הודח מתפקידו על ידי שר הביטחון עזר ויצמן, לאחר שתקרית בה חיילי צה"ל זרקו רימוני גז לבית ספר של בנות בבית ג'אלא התפרסמה בטיים מגזין וזכתה לפרסום בינלאומי. בעקבות כך נעצר קידומו והוא פרש משירות הקבע.

לאחר פרישתו מונה בפברואר 1979 למנכ"ל משרד האנרגיה והתשתית, ב-1982 מונה ליו"ר חברת החשמל לישראל וכיהן בתפקיד עד דצמבר 1983, אז סיים את תפקידו על רקע מחלוקות עם שר האנרגיה והתשתית, יצחק מודעי. לאחר מכן כיהן כיו"ר רשות שמורות הטבע, יו"ר תדמור, ראש מחלקת ההסברה וראש מחלקת עליית הנוער בהסתדרות הציונית העולמית ובסוכנות היהודית, דירקטור בחברת אוצר התיישבות היהודים. ממייסדי מרכז מורשת יהדות לוב.

בתחום הפוליטי הצטרף למפלגה הליברלית הישראלית ולליכוד, היה יו"ר הפורום הביטחוני לחוסן לאומי וחבר "המרכז האזרחי".

הגואל היה בוגר הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית וחבר לשכת עורכי הדין. ב-2004 הוענק לו עיטור יקיר ירושלים. התגורר בווילה לאה בירושלים, היה נשוי לחווה (נפטרה ביוני 2022), ואב לשני ילדים. כלתו (אשת בנו) היא אשת התיאטרון שלומית הגואל-טריגר.

ב-2 באוגוסט 2019 הלך הגואל לעולמו בגיל 90.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:מושלים צבאיים ישראלים
קטגוריה:מפקדי חטיבת ירושלים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:יו"ר חברת החשמל
קטגוריה:מנכ"לי משרד האנרגיה והתשתית
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:בוגרי תיכון מונטיפיורי
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:חיילי חטיבת ירושלים במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת יום הכיפורים
פראטס השני

מטבע של פראטס השני
פראטס השני (128-171 לפנה"ס) שלט על האימפריה הפרתית בשנים 138-128 לפנה"ס. בתקופתו עמדה האימפריה הפרתית בפני איומים קשים ממזרח וממערב. המלך הסלאוקי אנטיוכוס השביעי (הגדול) הביס את הפרתים בסדרת קרבות, והצליח לכבוש בחזרה חלק גדול מהשטחים שאבדו לאימפריה הסלאוקית באזור איראן של ימינו. אולם בשנת 129 לפנה"ס, תקף הצבא הפרתי בפיקוד פראטס השני את הצבא הסלאוקי, בעת שחנה במשכנות חורף ליד אקבטנה, והביס אותו. אנטיוכוס השביעי נהרג בקרב, או התאבד אחריו, ובנו סלאוקוס נפל בשבי הפרתים. התבוסה הסלאוקית הייתה מוחלטת, ובעקבותיה שבו הפרתים והשתלטו על כל שטחי האימפריה הסלאוקית ממזרח לנהר פרת. פראטס השני שחרר את דמטריוס השני, שהוחזק כבן ערובה בידי הפרתים במשך עשר שנים, סייע לו לחזור ולתפוס את השלטון על מה שנותר מהאימפריה הסלאוקית, ואף נשא לאישה את אחת מבנותיו. הוא שאף להפוך את הממלכה הסלאוקית, ששלטה עתה רק על אזור סוריה, למדינת חסות פרתית. 

בשנת 128 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחונו של פראטס על הסלאוקים במערב, הותקפה האימפריה הפרתית על ידי שבטי נוודים ממוצא סקיתי, שפלשו עליה מכיוון צפון-מזרח. פראטס השני יצא לקראתם עם צבאו, אך הובס ונהרג בקרב. דודו, ארטאבנוס השני מונה כיורשו.
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלכי האימפריה הפרתית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס
פראטס השלישי

מטבע של פראטס השלישי
פראטס השלישי שלט על האימפריה הפרתית בשנים 57-70 לפנה"ס. זמן קצר לאחר עלייתו לשלטון התקיף המצביא הרומי לוקולוס את מלך ארמניה טיגראנס הגדול ואת בן בריתו מיתרידטס השישי מלך פונטוס, שמצא אצלו מקלט. פראטס השלישי סירב להענות לבקשות הסיוע של טיגרנס ומיתרידטס, ושמר על נייטרליות במלחמה בינם לבין הרומאים.

בשנת 67 לפנה"ס שכנע טיגרנס הצעיר, בנו של "טיגרנס הגדול", את הפרתים לפלוש לממלכת ארמניה, כדי להמליך אותו כשליט ארמניה בחסות הפרתים. אולם הפלישה הפרתית נכשלה בהשגת מטרתה, והצבא הפרתי נאלץ לחזור על עקבותיו. שנה לאחר מכן פלש המצביא הרומי פומפיוס לממלכת ארמניה, בשיתוף פעולה עם טיגרנס הצעיר, והכניע אותה. אולם לאחר ניצחונו הכיר פומפיוס בשלטונו של "טיגרנס הגדול" בארמניה, ולקח איתו כבן ערובה את בנו הבוגדני. פומפיוס לא היה מוכן לשתף פעולה עם הפרתים. הוא פלש לגורדינה (Gordyene) ולאוסראינה, שתי ממלכות ואסליות של האימפריה הפרתית בצפון מסופוטמיה, והשתלט עליהם, ובנוסף לכך השפיל את פראטס השלישי כאשר סירב להכיר בתוארו כ"מלך המלכים" (התואר שאומץ על ידי המלכים הפרתיים).

בשנת 57 לפנה"ס נרצח פראטס על ידי שני בניו, מיתרידטס השלישי ואורודס השני, שירשו את כסאו.
==קישורים חיצוניים-==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי האימפריה הפרתית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
מישקה יפונצ'יק

מוישה יעקב וולפוביץ' ויניצקי (Мойше-Яков Вольфович Ви́нницкий; 30 באוקטובר 1891, גולטה – 4 באוגוסט 1919), שנודע בכינויו מישקה יַפּוֹנצ'יק, כלומר מישקה היפני (ברוסית: Мишка Япончик), היה שודד יהודי מפורסם מתחילת המאה ה-20, שעמד בראש אחת מכנופיות הפשע של העיר אודסה (רוסיה–אוקראינה) וזכה לפופולריות רבה בקרב התושבים בשל הנוהג לגנוב מעשירים ולחלק את השלל לעניי העיר, מעשים שהעניקו לו את הכינוי "רובין הוד מאודסה".

הכינוי "היפני" הוענק לו על שם עיניו המלוכסנות, אם כי ישנה גרסה הטוענת כי הכינוי נובע מהנוהג שהיה לו לספר לחבריו על התנהלותם של השודדים היפניים בעיר נגסאקי, כפי ששמע פעם מפיו של מלח פורטוגזי. הוא טען כי השודדים היפניים פעלו על פי קווים מנחים שמעולם לא הפרו וכך נהג גם הוא.

==ביוגרפיה==
מישקה נולד למאיר וולף בן מרדכי ויניצקי בעיירה גולטה בפלך חרסון (כיום העיירה היא חלק מהעיר פרבומייסק באוקראינה) ב-1891. בהיותו בן 4, המשפחה עברה להתגורר ברובע מולדבנקה באודסה. בהיותו בן 6 התייתם מאביו ולמד בבית הספר היהודי בעיר במקביל לעבודות שביצע במפעל "אנטאר" בעיר.

בתקופת הפוגרומים היהודיים באוקטובר 1905 נטל חלק בהתארגנויות יהודיות שפעלו כארגוני הגנה. הצטרף לארגון של אנרכיסטים קומוניסטים בשם "הרצון הצעיר". לאחר רצח מפקד תחנת המשטרה מיכאילובסקי, הקצין קוז'וחאר הוא נידון לגזר דין מוות אך זה הומתק לבסוף ב-12 שנות מאסר. בעת מאסרו הכיר את גריגורי קוטובסקי.

ב-1917 מישקה שוחרר מכלאו וארגן כנופיית שודדים גדולה שביצעה סדרת שוד בנקים ומועדוני הימורים בעיר. מישקה ניהל קשרים עם אנרכיסטים שונים ושיתף עמם פעולה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה כנופייתו פשטה על בית הכלא בעיר והביאה לבריחה המונית של אסירים. באמצעות גריגורי קוטובסקי שיתף פעולה עם הבולשביקים.

לאחר שהצבא האדום השתלט על אודסה פשטו שמועות לפיהן מישקה מונה לעמוד בראש השירות החשאי בעיר אך שמועה זו התבררה כשקרית לאחר שראש השירות החשאי בעיר מיכאיל גרינברג הצהיר כי אין לו אף קשר למישקה יפונצ'יק.

במאי 1919 עמד בראש גדוד 54 שלחם נגד סימון פטליורה. אנשי הגדוד היו בעיקר אנשי עולם התחתון. המשמעת ביחידה הייתה ירודה מאוד וליונה יקיר היו ספקות האם ניתן להכריז על היחידה כיחידה מבצעית. תקופה קצרה לאחר הקמתה היחידה התפזרה ומישקה הוזמן לבירור בפיקוד. כאשר הוא סירב להתייצב הוא הואשם בבגידה ולבסוף בעת ניסיון מעצר נורה ומת. מאיר זיידר שהיה סגנו בגדוד הרג את גריגורי קוטובסקי כצעד נקמה.

==השפעת דמותו על התרבות==
כדמות של שודד שגנב מעשירים ומחלק השלל לעניים, היווה מישקה השראה לציורים וסיפורים לא מעטים.
* היווה השראה לדמות השודד בניה קריק מתוך "סיפורי אודסה" מאת איסאק באבל
* סדרת הטלוויזיה הרוסית "הרפתקאותיו וחייו של מישקה יפונצ'יק" מ-2011, מבוססת על סיפורי אודסה של באבל וזכתה להצלחה רבה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:מורשעים בדין
קטגוריה:מורשעים בדין ברוסיה
קטגוריה:אודסה: אישים
קטגוריה:שודדים
קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:נפטרים ב-1919
VAZ 2101

VAZ 2101 (ברוסית: ВАЗ-2101) היא מכונית נוסעים סובייטית ממשפחת מכוניות "ז'יגולי" שהייתה מיוצרת במפעל אווטוואז בעיר טוליאטי במהלך השנים 1970–1988. במהלך תקופה זו בקו הייצור של המפעל נבנו כ-4.85 מיליון מכוניות. בשנת 2000 המכונית זכתה בתואר "מכונית הטובה של המאה ה-20 ברוסיה". בשפת העם המכונית מכונה "קופייקה".

==רקע==
ב-11 באוגוסט 1996 נחתם הסכם בין ברית המועצות לבין חברת פיאט על הקמת מפעל לייצור מכוניות חדש. בהתאם להסכם המפעל היה צריך לייצר מכונית על בסיס פיאט 124 עם התאמות נדרשות. המכוניות הראשונות נבנו ב-19 באפריל 1970. באוגוסט קו הייצור עבר לייצור סדרתי. בשנת 1973 נבנו 380 אלף מכוניות מדגם VAZ-2101.

==תיאור המכונית==
כבר מתחילת הדרך היה ברור שצריך להתאים את המכונית האיטלקית לדרכים ירודות בברית המועצות ויכולת תחזוקה של המוסכים. לצורך כך שונתה מתכונת הבלמים האחוריים, החוגון ומערכת ההילוכים. בסך הכול נכנסו כ-800 שינויים במכונית האיטלקית שהייתה בסיס למכונית הסובייטית. המכוניות הייתה פריצת דרך בשוק הסובייטי. איכות הייצור איפשרה כבר בתחילת שימוש במכונית לנצל אותה במלואה, במהירויות גבוהות לא היה רעש חזק בסלון המכונית, המכונית צוידה במערכת חימום הסלון ולא הייתה בעיה גדולה בהתנעת המכונית בחורף. לראשונה למכוניות סובייטיות הותקנה מערכת קירור מתקדמת. לאור יתרון גדול של המאייד שהותקן במכונית זו עד מהרה הוא עבר למכוניות מייצור מוסקביץ'.

למרות שנפח המנוע היה קטן יחסית למכוניות סובייטיות אחרות המכונית הייתה חזקה מספיק וללא בעיה הסתדרה עם עליות ודרכים קשות.

==דגמים==
* VAZ-2101 - הדגם הבסיסי שהיה מיוצר עד לשנת 1983
* VAZ-21011 - דגם עם מנוע חזק יותר בעל נפח 1.3 ליטר ושינויים שונים ששיפרו את המכונית
* VAZ-21013 - דגם עם שיפורים שהושמו בדגם VAZ-21011 אך עם מנוע 1.2 ליטר
* VAZ-2101-94 - דגם עם מנוע של 1.5 ליטר לצורכי מערכת הביטחון
* Lada 1200 - דגם המיועד לייצוא.

בשנות ה-70 מכוניות השתתפו במרוצי ראלי בינלאומיות וזכו בפרסים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.oldrussiancars.com/vaz-2101/ תיאור המכונית] 

קטגוריה:מכוניות סובייטיות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1970
VAZ 2106

VAZ 2106 (ברוסית: ВАЗ-2106) היא מכונית נוסעים סובייטית ממשפחת מכוניות "ז'יגולי" שהייתה מיוצרת במפעל אווטוואז בעיר טוליאטי במהלך השנים 1975-2006. במהלך תקופה זו בקו הייצור של המפעל בטוליאטי ובמפעלים נוספים נבנו כ-4.3 מיליון מכוניות. בשפת העם המכונית מכונה "השישייה".

==רקע==
ב-11 באוגוסט 196 נחתם הסכם בין ברית המועצות לבין חברת פיאט על הקמת מפעל לייצור מכוניות חדש. בהתאם להסכם המפעל היה צריך לייצר מכוניות על בסיס פיאט 124 עם התאמות נדרשות. המכוניות הראשונות היו מדגם VAZ 2101 ובמקביל איתם החל ייצור מכוניות מדגם משופר VAZ 2103. בשנת 1974 הוחלט שיש להתחיל בתכנון דגם חדש שיחליף את VAZ 2103. רוב השינויים בנוסף למנוע חדש התמקמו בהוזלת הדגם ושינויי ייצוב. כמו כן הוחלט להתקין במכונית החדשה מנוע חזק יותר.

ייצור סדרתי של מכוניות מדגם VAZ 2106 החל ב-21 בפברואר 1976. במהלך שנות ייצור הוכנסו מספר שינויים. השינויים כללו שינויי תצורה המכונית, שינויים במערכת בלמים ומעבר לתיבת הילוכים בעלת 5 הילוכים.

בסוף המאה ה-20 ייצור מכוניות מדגם זה עבר למפעלים נוספים - בשנת 1998 החל ייצור במפעל בעיר סיזרן, ב-2001 וחרסון (אוקראינה) ובשנת 2002 באיז'בסק. במפעל זה ייצור מכוניות מדגם VAZ 2106 נמשך עד לשנת 2006. הרכב הופיע כניידת של משטרת סנקט פטרבורג בסרט הג'יימס בונד, "גולדן איי".

במשך תקופה ארוכה (1976-1982) מכונית VAZ 2106 היה הדגם היוקרתי מייצור אווטוואז. זאת בעקבות אמינותה ונוחות תחזוקה. גם בתחילת שנות ה-2000 למכונית היה ביקוש בעקבות מחיר זול יחסית ולמרות היא כבר לא יכלה להתחרות עם מכוניות מדגמים שתוכננו בסוף המאה ה-20.

==דגמים==
* VAZ 2106 - הדגם הבסיסי
* VAZ 21060 - דגם עם מנוע מתקדם שהיה מיוצר במפעל באיז'בסק
* VAZ 21060 - דגם עם מנוע זהה ל-VAZ 2103
* VAZ 21062 - דגם בסיסי המתואם לארצות עם תנועה בצד שמאל.
* VAZ 21063 - דגם עם מנוע משופר
* VAZ 21064 - דגם VAZ 21063 המתואם לארצות עם תנועה בצד שמאל.
* VAZ 21065 - דגם משופר שייצורו החל בשנת 1990 כלל תיבת הילוכם עם 5 הילוכים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.oldrussiancars.com/vaz-2106/ תיאור המכונית] 

קטגוריה:מכוניות סובייטיות
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1976
יורדנקה פנדקובה

יוֹרְדָנְקַה אָסֶנוֹבָה פָנְדֶקוֹבָה (בבולגרית: Йорданка Асенова Фандъкова; נולדה ב-12 באפריל 1962, סמוקוב, הרפובליקה העממית של בולגריה) היא פוליטיקאית בולגרייה אשר כיהנה בין השנים 2009–2023 כראשת עיריית סופיה, בירת בולגריה.

== חייה ==
יורדנקה פנדקובה נולדה בסמוקוב ובהמשך רכשה תואר אקדמי בלימודי רוסית באוניברסיטת סופיה ועסקה בהוראה. היא הצטרפה למפלגת "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" בהנהגתו של בויקו בוריסוב ונבחרה לפרלמנט הבולגרי. בין ה-27 ביולי ועד ה-19 בנובמבר 2009, כיהנה כשרת החינוך של בולגריה בממשלתו של בויקו בוריסוב. עוד כיהנה כסגנית ראש עיריית סופיה וב-15 בנובמבר 2009 נבחרה לראשות העיר והייתה לאישה הראשונה שנבחרה לתפקיד. באוקטובר 2011 נבחרה לכהונה שנייה בתפקיד. ב-2014, נאבקה פנדקובה נגד קיומו של מצעד לפידים לילי בחוצות בסופיה, לציון יום השנה למותו של הגנרל הלאומני והאנטישמי חריסטו לוקוב ובעקבות התנגדותה אסר משרד הפנים הבולגרי על קיומו. יורדנקה פנדקובה נשואה ואם לבת. היא כיהנה בארבע כהונות כראשת העיר סופיה. ב-2023 לא התמודדה בבחירות המקומיות, סיימה את כהונתה ובמקומה נבחר ואסיל טרזייב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בולגריות שנולדו ב-1962
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1962
קטגוריה:נשים בראשות עירייה
קטגוריה:פוליטיקאיות בולגריות
קטגוריה:ראשי עיריית סופיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סופיה
ויקטור אן

ויקטור אן ידוע גם כאן היון-סו (בקוריאנית: 안현수 ברוסית: Виктор Ан; נולד ב-23 בנובמבר 1985 בסיאול) הוא ספורטאי רוסי-קוריאני, מתחרה בהחלקה מהירה על קרח במסלול קצר, נחשב למחליק קרח במסלול קצר הגדול בכל הזמנים.

אן הוא האלוף האולימפי, בעל 8 מדליות אולימפיות, מהן 6 מדליות זהב ו-2 מדליות ארד. הוא זכה באולימפיאדת טורינו (2006) ב-3 מדליות זהב ומדליית ארד אחת ובכך היה לספורטאי הדרום קוריאני הראשון שזכה ב-3 מדליות זהב באולימפיאדה אחת. הוא שיחזר את הישגו זה באולימפיאדת סוצ'י (2014) אך הפעם עבור רוסיה. הוא אלוף עולם, בעל 37 מדליות, מהן 20 מדליות זהב (18 אישיות), 5 פעמים ברציפות אלוף העולם בקרב רב (2007-2003) ושיאן עולם.

אן התחרה עבור קוריאה הדרומית מאז ילדותו, אך משנת 2011 הוא מתחרה עבור רוסיה לאחר קבלת האזרחות. לדברי אביו, הוא עבר להתאמן ברוסיה בשל תמיכה נמוכה ולא נאותה אותה קיבל מאיגוד ההחלקה על קרח של קוריאה הדרומית. בתחילה הוא רצה לעבור להתחרות עבור ארצות הברית אך גילה שהמעבר ותהליך קבלת האזרחות ברוסיה פשוט ונוח יותר. לאחר ההצלחה המסחררת שלו בסוצ'י 2014 מספר עיתונים דיווחו על הבנה על החלטתו בקרב תומכיו הדרום קוריאנים, כעס רב כלפי האיגוד הדרום קוריאני ועל כך שיש ניסיון להחזיר אותו למדינה לקראת המשחקים האולימפיים הבאים שיערכו בה (פיונגצ'אנג 2018), אך לבסוף נאסר עליו להשתתף והוא לא צורף למשלחת הספורטאים הרוסיים מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי.

באפריל 2020, הודיע על פרישתו מהשתתפות בספורט פעיל.
== שיאיו האישיים ==
{| class="wikitable"
! מרחק !! זמן
|-
| 500 מטר || 41.283 שניות (2013)
|-
| 1000 מטר || 1:24.385 דקות (2007, שיא עולם בעבר)
|-
| 1500 מטר || 2:10.639 דקות (2003, שיא עולם בעבר)
|-
| 3000 מטר || 4:32.646 דקות (2003, שיא עולם בעבר)
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחליקים מהירים על קרח
קטגוריה:ספורטאים דרום קוריאנים
קטגוריה:ספורטאים רוסים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: החלקה מהירה על הקרח
קטגוריה:אלופים אולימפיים מרוסיה
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מחליקים מהירים על קרח באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)
קטגוריה:מחליקים מהירים על קרח באולימפיאדת טורינו (2006)
קטגוריה:מחליקים מהירים על קרח באולימפיאדת סוצ'י (2014)
קטגוריה:דרום קוריאנים שנולדו ב-1985
ארסאקס הראשון

ארסאקס הראשון (יוונית Αρσάκης Α; פרסית ارشک یکم (ארשק); פרסית עתיקה 𐎠𐎼𐏁𐎣; פרתית: 𐭀𐭓𐭔𐭊) היה המייסד והשליט הראשון של האימפריה הפרתית. פרטים רבים על מוצאו ועל חייו אינם ברורים. רוב החוקרים מאמינים, שהוא היה ראש שבט נוודים ממוצא סקיתי, בשם "פארני", הפרני שעבדו ביחד עם עוד שני שבטים יצרו את הקונפדרציה של דאהה אשר הסתמכה במיוחד על כוחם של סוסים מה שהפך אותם לבלתי ניתנים לכיבוש בידי אימפריות רבות. הקונפדרציה השתלטה על מחוז פרתיה, בצפון מזרח איראן של ימינו, סביב אמצע המאה ה-3 לפנה"ס, שם ייסד ארסאקס את שושלת המלוכה הפרתית, שנודעה בשם "השושלת הארסאקידית" (Arsacid dynasty), ככל הנראה זה קרה בשנת 247 לפנה"ס שם הפך ארסקאס למלך של אסק.

סביב שנת 250 לפנה"ס מרד אנדראגורס, המושל של "פרתיה" כנגד השלטון המרכזי הסלאוקי, תחת המלך סלאוקוס השני קאליניקוס והשתלט על המחוז. אראסקס ניצל מצב זה, ואת חולשתה של האימפריה הסלאוקית, כדי לפלוש בראש שבטו לתוך פרתיה, ולהשתלט עליה, לאחר שהביס והרג את אנדראגורס. בשנת 247 לפנה"ס הוא הכריז באופן רשמי על עצמאות משלטון האימפריה הסלאוקית, ובכך ייסד את שושלת המלוכה הפרתית. מספר ניסיונות של המלך הסלאוקי סלאוקוס השני להשתלט מחדש על המחוז המורד נכשלו, וה"פראני" (ששינו את שמם ל"פרתים", על שם המחוז אותו כבשו) הצליחו לשמור על שליטתם על אזור פרתיה עד למותו של אראסקס.

לפי ההיסטוריון אפיאנוס, החל משנת 246 לפנה"ס אחיו של ארסאקס, טרידיטס הראשון, הוא ששלט על פרתיה בשמו של ארסאקס, או שהיה שותף בשלטון. ייתכן גם שלאחר מותו של ארסאקס (כנראה בשנת 211 לפנה"ס), טירידטס ירש את כסאו, ואימץ את השם ארסאקס השני כסימן להמשכיות שושלת המלוכה, אולם מספר חוקרים סוברים, ש"ארסאקס השני" (ששלט בממלכה הפרתית בשנים 191-211 לפנה"ס) היה בנו, או בן אחיו, של ארסאקס. האימפריה הפרתית לאחר מכן התפתחה וכבשה את הממלכה הסלאוקית והפכה להמשכיות של האימפריה הפרסית. השם ארסאקס עבר מעל 50 שליטים פרתים עד לכיבוש השושלת בידי הסאסאנים לאחר יותר משלוש מאות שנה.

==קישורים חיצוניים==

 

קטגוריה:מלכי האימפריה הפרתית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
משחק הישרדות-אימה

הישרדות-אימה היא תת-סוגת משחקי וידאו של משחקי פעולה בהשראת ספרות האימה, אשר מתמקדת בהישרדות השחקן. בעוד ניתן למצוא לחימה במשחקים אלו, היא עלולה להיות שונה ממשחקים אחרים בכך שהשחקן עלול לחוש חלש יותר בשל הגבלות בתחמושת, בריאות, מהירות וכו'. חקירת האזור היא חלק משמעותי גם כן מהמשחקיות, כמו גם פתירת חידות שונות. במשחקים אלו ניתן למצוא ייצוג ברור לסגנון האימה באווירה האפלה ובתקיפות מהירות וחזקות שנועדות להבהיל.

המונח "הישרדות-אימה" שימש לראשונה בהוצאה היפנית המקורית של Resident Evil ב-1996, שלקח השראה ממשחקי אימה קודמים כמו Sweet Home מ-1989 ו-Haunted House. מאז השם נטבע עבור משחקים בעלי משחקיות דומה. ב-2005 חל שינוי בסוגה כאשר במשחק Resident Evil 4 החלו לשלב יותר ויותר מאפיינים ממשחקי הפעולה והיריות בגוף ראשון ושלישי. צעד זה גרם לפיצול הדעה הכללית לגבי שם הסוגה, כאשר הוצע רבות לפצל את הסוגה למשחקי "הישרדות-אימה" ומשחקי "אימה-פעולה". בדרך זו או אחרת, ניתן לראות בבירור את סוגת האימה בשני סוגי המשחקים.

== משחקיות ==
בסוגה זו ניתן למצוא מגוון סגנונות של משחקיות המשתמשים בעלילה ובאווירה מטילת אימה. בין הסגנונות ניתן למצוא בעיקר: פעולה, יריות בגוף ראשון, יריות בגוף שלישי ופלטפורמה. בין הסוגות השונות הבדלים במאפיינים בסיסיים, אך משחקי האימה חולקים ביניהם מאפיינים דומים.

=== אווירה קודרת ===
האווירה במשחקים אלו היא גורם משפיע וחשוב להגדרת הסוגה. בעוד ניתן למצוא משחקים צבעוניים, בהירים ועליזים בסוגות השונות, משחקי האימה נוקטים לרוב בבחירת סביבות קודרות וחשוכות, כמו גם עלילה מאיימת שנועדה להפחיד ולהתל בשחקן - כפי שניתן למצוא בספרות האימה. האווירה מתבטאת בסגנון העיצוב של המשחק - החל מאויבים מעוותים ועד לשחקן חבול ופצוע. ניתן לחוש בה גם בעיצוב השמע שכולל מוזיקה שקטה או חוסר מוזיקה בכלל. אותה האווירה נועדת להשרות לשחקן תחושה תמידית שדבר מה אינו כשורה, ומהווה בסיס לאותן התקיפות המבהילות.

=== הגבלות ===
במשחקי האימה המטרה היא לגרום לשחקן להרגיש חשוף, חסר הגנות ומפוחד כמו בהישרדות אמיתית. על מנת להשרות תחושה זו לרוב רמת התחמושת והבריאות של השחקן מוגבלות, כמו שאר משאבים. בין המשחקים בתחום ישנם הבדלים ברמת ההגבלות על מנת לנסות ולהתאים באופן מיטבי את רמת הקושי ותסכול השחקן, כך שיישאר האיום ההישרדותי אך המשחק עדיין יהיה מהנה לשחקן.

=== אלימות ===
במשחקים אלו לרוב מוטמעת אלימות כבסיס כל הפעולה. באלימות זו משולבים לעיתים קרובות יצורים מוטנטיים בעלי מאפיינים גופניים רבים שנועדים לגרום לתחושת גועל לצופה בהם. אותה האלימות מתבטאת לרוב גם בשפה גסה ודם רב. על אותה האלימות נמתחת לעיתים קרובות ביקורת מצד גורמים רבים ושונים - שקוראים להפסקת מכירת משחקים אלו, או לאכיפת מגבלות הגיל שעליהם.

== היעלמות הסוגה ==
עם יציאת המשחק המוביל בתחום Resident Evil 4 ב-2005, ניתן היה לראות שינויים רבים באופן המשחקיות. עיתונאים רבים ושחקנים הכריזו על כך כ"מות הסוגה" ועל היכחדותה ופינוי המקום לסוגת "אימת פעולה". אך לאחרונה, עם משחקים כמו DayZ, SOMA, Pacify, "בנדי ומכונת הדיו", סדרת "Outlast" ו-Maere, ניתן לומר שמשחקי המחשב חוזרים לתחום.

== ראו גם ==
* ערכים על משחקי הישרדות-אימה
* משחקי עולם פתוח
* משחק פעולה-הרפתקאות

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:סוגות משחקי וידאו
קטגוריה:אימה לפי סוגה
ילנה אוברזצובה

ילנה אוברזצובה (ברוסית: Еле́на Васи́льевна Образцо́ва; 7 ביולי 1939 - 12 בינואר 2015) הייתה זמרת אופרה רוסיה. שרה בתפקידים ראשיים, תחילה בברית המועצות באופרה של סברדלובסק ובבולשוי תיאטר, ובהמשך ברחבי אירופה ובארצות הברית. על פעילותה בתחום השירה זכתה במספר עיטורים רוסים וסובייטיים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי, וקיבלה את פרס לנין.

==ביוגרפיה==
ילנה אוברזצובה נולדה בלנינגרד לאב מהנדס. את תחילת מלחמת העולם השנייה עברה בלנינגרד הנצורה ורק בשנת 1943 פונתה לאזור וולוגדה. מייד לאחר הרחקת הנאצים מפרברי העיר חזרה משפחתה ללנינגרד. אוברזצובה למדה שירה במועדון לשירה של הפיונרים. בשנת 1954 הועבר אביה לעבודה בטגנרוג. בעיר זו למדה אוברזצובה בבית הספר למוזיקה. בשנת 1957 התקבלה למכללה מוזיקלית בעיר רוסטוב על דון. בשנת 1958 עברה למכינה ליד הקונסרבטוריון של לנינגרד. בשנת 1963, עוד בהיותה סטודנטית הופיעה אוברזצובה על במת תיאטרון בולשוי.

בשנת 1964 לאחר סיום הלימודים בלנינגרד התקבלה אוברזצובה ללהקת תיאטרון בולשוי, והתבלטה כבר בהופעתה הראשונה באיטליה. בשנת 1975 נסעה להקת בולשוי לסדרת הופעות בארצות הברית. בסבב הופעות זה זכתה אוברזצובה להצלחה אדירה והתבססה ככוכבת ברמה עולמית.

ילנה אוברזצובה השתתפה במספר פסטיבלים, כולל פסטיבל זלצבורג.

בשנים 1973–1994 לימדה בקונסרבטוריון של מוסקבה.

בשנת 2003 השתתפה אוברזצובה בהופעות ג'אז בהם שרה יצירות של ג'ורג' גרשווין, דיוק אלינגטון ועוד.

בשנים 2007–2008 עמדה אוברזצובה בראש תיאטרון מיכאילובסקי בסנקט פטרבורג.

נפטרה ב-12 בינואר 2015 בלייפציג שבגרמניה כתוצאה מאי ספיקת לב.

==רפרטואר (חלקי)==
* ג'וזפה ורדי
** אאידה (אמנריס)
** דון קרלו (אבולי)
** הטרובדור (אזוצ'נה)
** נשף מסכות (אולריקה)
* פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי
** יבגני אונייגין (פיליפייבנה)
** פיק דאם (הרוזנת-מלכת העלה)
* סרגיי פרוקופייב
** "מלחמה ושלום" (אלן בזוחובה, נסיכת מריה)
* מודסט מוסורגסקי
** "חובנשצ'ינה" (מארפה)
** "בוריס גודונוב" (מרינה מנישק)
* אלכסנדר דארגומיז'סקי
** "אורח האבן" (לאורה)
* ניקולאי רימסקי-קורסקוב
** "כלת הצאר" (ליובאשה)
** "סדקו" (לובווה)
* ז'ורז' ביזה
** כרמן (כרמן)
* ז'יל מאסנה
** "ורתר" (שרלוט)
* פייטרו מסקאני
** אבירות כפרית (סאנטוצה)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:זמרי אופרה רוסים
קטגוריה:מוזיקאים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:זמרות רוסיות
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1939
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2015
מצר באלי

מצר באלי (באינדונזית: Selat Bali) הוא מצר ים באינדונזיה בין האי באלי ממזרח לאי ג'אווה ממערב. המצר מקשר בין האוקיינוס ההודי שמדרום לו לבין הים הבאלי (שבאוקיינוס השקט) שמצפונו.

רוחבו של המצר בנקודה הצרה ביותר הוא 2.4 קילומטרים. מימיו רדודים יחסית – בין 40 ל-50 מטרים עומקם, ועומקו המרבי – כ-60 מטרים (לשם השוואה עומקו של מצר לומבוק מגיע לכ-1,400 מטרים). בעידן הקרח ניתן היה לעבור רגלית בין האיים באלי וג'אווה.

מעבורת חוצה את המצר ומקשרת בין נמל קטאפאנג (Ketapang) במזרח ג'אווה לבין נמל גילימנוק במערב האי באלי.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

מצר באלי ו[[הפארק הלאומי של מערב באלי]]

באלי
באלי
מצר באלי
באלי
מיתרידטס השלישי, מלך פרתיה

מיתרידטס השלישי היה מלך פרתי, ששלט על חלק משטחי האימפריה הפרתית בשנים 54-57 לפנה"ס. בשנת 57 לפנה"ס הוא ארגן את רצח אביו, המלך פראטס השלישי, בסיוע אחיו אורודס השני. לאחר הרצח חילקו שני האחים את שטחי האימפריה הפרתית ביניהם, ומיתרידטס קיבל את השליטה על החלק המערבי של האימפריה (ממלכת מדי). אולם זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמה בין מיתרידטס לאחיו על השליטה באימפריה הפרתית. בשלב הראשון של המלחמה ניצח אורודס השני, ומיתרידטס השלישי נמלט לסוריה, שהייתה פרובינקיה רומאית. מיתרידטס ניסה לגייס את עזרתו של המושל הרומי של הפרובינקיה, אולוס גביניוס, כדי להשתלט מחדש על האימפריה הפרתית. אך לאחר שהאחרון העדיף לצעוד עם צבאו דרומה, במטרה לסייע לתלמי השנים עשר לכבוש מחדש את השלטון במצרים, גייס מיתרידטס צבא בעצמו, והצליח להשתלט מחדש על מסופוטמיה, כולל הערים הגדולות בבל וסלאוקיה על החידקל. בשנת 55 לפנה"ס חזר מיתרידטס למעמדו כמלך, לפחות של החלק המערבי של האימפריה הפרתית, והמשיך לטבוע מטבעות עם דיוקנו בסלאוקיה עד לשנת 54 לפנה"ס.

בתגובה שלח אורודס השני מצביא בשם סורנה, כדי לכבוש מחדש את השטחים שאבדו לו במערב ממלכתו. האחרון הצליח לדחוק את מיתרידטס אל סלאוקיה, והטיל מצור על העיר. לאחר מצור ממושך הצליח סורנה להביס את צבאו של מיתרידטס ולכבוש את סלאוקיה במהלך שנת 54 לפנה"ס (המועד המדויק אינו ידוע). מיתרידטס נתפס והוצא להורג, ובכך הסתיימה מלחמת הירושה באימפריה הפרתית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכי האימפריה הפרתית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
אורודס השני, מלך פרתיה

אורוֹדֵס השני (ביוונית: Ορόντης Β; בפרסית: ارد دوم) היה שליט האימפריה הפרתית בשנים 37-57 לפנה"ס. בשנת 57 לפנה"ס הוא השתתף ברצח אביו, המלך פראטס השלישי, ביחד עם אחיו מיתרידטס השלישי, וקיבל את השליטה על המחוזות הצפון-מזרחיים של האימפריה הפרתית (פרתיה). זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת ירושה בין שני האחים על השליטה באימפריה. לאחר מאבק שארך כ-3 שנים (54-57 לפנה"ס) נתפס מיתרידטס השלישי על ידי הכוחות הנאמנים לאורודס והוצא להורג, ואורודס השני הפך לשליט יחיד של האימפריה הפרתית.

בשנת 53 לפנה"ס פלש לתחומי האימפריה הפרתית צבא רומאי בפיקודו של מרקוס ליקיניוס קראסוס. אורודס שלח כוח פרשים פרתי בפיקוד המצביא המוכשר סורנה נגד צבאו של קראסוס, ואילו הצבא הפרתי העיקרי, תחת פיקודו האישי, פלש לממלכת ארמניה, ששיתפה פעולה עם הרומאים כנגד הפרתים. הצבא הפרתי בראשות אורודס השני אילץ את מלך ארמניה, ארטאווסדס השני, להיכנע ולהכיר בכפיפותו לאימפריה הפרתית, ובמקביל הצליח הכוח הפרתי בפיקוד סורנה להביס את צבאו של קראסוס בקרב חרן ולהשמיד אותו כמעט לחלוטין. בעקבות הניצחון המכריע בקרב חרן ביססו הפרתים את שליטתם על השטחים שממזרח לנהר פרת, אך ניסיונותיהם לנצל את ההצלחה לצורך כיבוש סוריה מידי הרומאים בשנים 52 ו-51 לפנה"ס הסתיימו בכישלון.

במהלך מלחמות האזרחים ברומא בשנים 44-49 לפנה"ס תמכו הפרתים בצד הרפובליקני (או יותר נכון בצד של תומכי הסנאט), תחילה בפומפיוס, ולאחר מכן בראשי הקושרים נגד יוליוס קיסר, ברוטוס וקסיוס, אך נמנעו מלהתערב באופן פעיל במלחמות הפנימיות ברפובליקה הרומית עד שנת 40 לפנה"ס. באותה שנה פלש צבא פרתי, בפיקודו של פאקורוס, בנו של אורודס השני, ובסיוע המצביא הרומאי הרפובליקני קווינטוס לאביינוס לשטחים שבשליטת רומא בסוריה ובאסיה הקטנה, והצליח לכבוש את רובם. אולם שנה לאחר מכן הצליח המצביא הרומאי פובליוס ונטידיוס בסוס להביס את הצבא הפרתי-רומאי בפיקודו של לאביינוס באסיה הקטנה, ובשנת 38 לפנה"ס הובס גם הצבא הפרתי בסוריה בראשות פאקורוס, והאחרון נהרג בשדה הקרב.

אורודס השני, שהושפע קשות ממותו של בנו, החליט לפרוש מכיסאו ומינה את בנו פראטס הרביעי כיורשו. אולם האחרון דאג לרצוח אותו בשנת 37 לפנה"ס, זמן קצר לאחר שירש את כסאו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלכי האימפריה הפרתית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
מרדכי רסל

מרדכי רסל{{תמונה להחלפה}}
מרדכי צבי רסל (ד' כסלו תרע"ט, 8 בנובמבר 1918 - י"ג תשרי תשמ"ז, 16 באוקטובר 1986) היה פעיל ציוני, עיתונאי וסופר. ממארגני אוניית המעפילים מפקורה וממייסדי קיבוץ ניר עציון.

==קורות חיים==
נולד באראד (Arad), טרנסילבניה, בשנת 1918. היה חבר פעיל במוסדות התנועה הציונית ברומניה לפני השואה, ולאחר עלייתו לארץ במזכירות הפועל המזרחי ובמרכז המפד"ל עד סוף ימיו. בתקופת השואה פעל רבות להברחת יהודים מהונגריה לרומניה תוך הסתרתם ואספקת תעודות מזויפות ובכך סייע בהצלתם.
אות המציל היהודי - מרדכי רסל ז"ל
פרופ' מנחם צבי קדרי, חתן פרס ישראל לחקר הלשון העברית, אשר בעצמו היה פעיל בהברחת והצלת יהודים, מציין בספרו כי רסל היה מ"ראשי העוסקים בפעולות ההצלה" ברומניה. הוא כותב שם בנוסף כי רסל ניסה למנוע ממנו לעלות לרכבת שהייתה אמורה להגיע לבוקרשט מחשש לתרמית. במהלך הנסיעה עלו לרכבת חיילים גרמנים, אשר שינו את כיוון הנסיעה, והרכבת הופנתה להונגריה. הדבר התגלה להנהגה הציונית ברומניה אשר הפעילה את כל השפעתה כדי להחזיר את הרכבת לרומניה והצליחה בכך. הנוסעים הועברו למחנה ההסגר טרגו ז'יו וניצלו מנסיעה לאושוויץ.

היה ממארגני אוניית המעפילים מפקורה שטובעה בלב הים השחור, עליה כתב את ספרו: "תיק מפקורה".

לאחר נישואיו עלה ארצה (1950) עם אשתו אסתר לבית פליקוביץ ושני ילדיו. התיישב בקיבוץ ניר עציון בו נולדו 2 ילדיו הנוספים ובו הקים ופיתח את ענף מטעי הבננות. כתב בעיתונים הצופה, ÚJ KELET, מנורה, מולדת והתקוה.

תרגם לעברית את הספר "הייתי עוזרו של מנגלה באושביץ".

ביום השואה, כ"ז בניסן תשפ"ג (18.4.2023), קיבל את אות המציל היהודי מאת המרכז העולמי של בני ברית בירושלים, בטקס שהתקיים במעמד ילדיו ונכדיו, באנדרטת מגילת האש ביער הקדושים.

==לקריאה נוספת==
* מרדכי רסל, תיק "מפקורה": תולדות אנית מעפילים שטובעה בים השחור על ידי הגרמנים בשנת 1944. הוועדה לפעולות רוחניות בין יהודי רומניה, 1981.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20050321201534/http://www.amutayam.org.il/Articles/Article.asp?ArticleID=241&CategoryID=318 מרדכי רסל], באתר בית העדות למורשת הציונות הדתית והשואה
* [http://www.catalog-beit-haedut.org.il/notebook_ext.asp?item=6240&site=beit-haedut&lang=HEB&menu=1 תמליל ראיון ומידע עם מרדכי רסל], באתר בית העדות למורשת הציונות הדתית והשואה

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילים ציונים ברומניה
קטגוריה:ניר עציון: אישים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל אוי קלט
קטגוריה:סגל הצופה
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:פעילי המפד"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
לשון ראשון

לשון ראשון הוא כנס שנתי בנושא השפה העברית הנערך בראשון לציון. הכנס נוסד בשנת 2008 והוא נערך במשך כשלושה ימים בהיכל התרבות מאיר ניצן שבעיר ובאולמות סמוכים.
==היסטוריה==
הכנס נערך לראשונה לכבוד חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
ההחלטה להקים את הכנס צמחה בעיר ראשון לציון בשל הזיקה של העיר לשפה העברית. בראשון לציון נפתח בשנת 1886 בית הספר העברי הראשון בארץ ובעולם, בית הספר חביב, בו לימד אליעזר בן-יהודה, ואף גן הילדים הראשון בשפה העברית, תחת ניהולה של הגננת העברייה הראשונה אסתר שפירא. מאז הוא נערך מדי שנה.

בוועדת ההיגוי והעריכה של הכנס חברים ד"ר צביה ולדן, רוביק רוזנטל ואלי שנברג, ומספטמבר 2010 אלי גרינפלד הוא האחראי על הניהול האמנותי ועל הפקת הכנס.

במסגרת הכנס נערכים דיונים אקדמיים העוסקים בשפה העברית, לצד הרצאות ומושבים הפונים לקהל רחב יותר, ולצד מופעי בידור שהשפה העברית נמצאת במרכזם.

במסגרת הכנס מתקיימת גם ה"הגיונריה" - מפגש שנתי של מחברים ופותרים של תשבצי היגיון. ההגיונריה הראשונה נערכה בראשון לציון בשנת 2007, והחל משנת 2008 היא משולבת בכנס "לשון ראשון". עם מחברי התשבצים המשתתפים במפגש נמנים יורם הרועה, אמנון בירמן, דקל בנו וליאור ליאני וכן יעקב פרוינד.

בשנת 2013 הנחה שייקה לוי את המופע 'איך אומרים בעברית צחה- קסמי השפה הגששית' במסגרת הכנס. 

בשנת 2014 פרצה סערה תקשורתית כאשר שרת התרבות לימור לבנת פסלה את השתתפותו של הח"כ לשעבר יוסי שריד בפאנל על הומור, סאטירה ופוליטיקה שאליו הוזמן. בעקבות צעד זה ביטלו מוזמנים נוספים, דן שילון וב. מיכאל, את השתתפותם בפאנל.

בפברואר 2021, בעקבות מגפת הקורונה בישראל, לראשונה בתולדותיו התקיים הכנס במתכונת דיגיטלית.

==פרסים==
החל משנת 2011 נערך במסגרת הכנס טקס הענקתו של פרס ראש הממשלה ללשון העברית. החל משנת 2013 מוענק בכנס, מטעם עיריית ראשון לציון, "פרס מאיר אריאל ליצירתיות בשפה העברית". בין זוכי הפרס היו: ערן צור (2013), רוביק רוזנטל (2014), אורלי קסטל בלום (2016), אהוד בנאי (2021), ושלומי שבן (2022).

==קישורים חיצוניים==
* [http://hironit.co.il/?CategoryID=1930 אתר הכנס]
* ליאור ליאני, [https://www.youtube.com/watch?v=HaeH_UDfmkw הגדרות היגיון מחווה לזמר העברי] - מתוך כנס הגיונריה ה-6
* 
* 
* 
* [https://www.youtube.com/playlist?list=PL12hZbBCfJSumVEYmgMvOrOwD454H9255 כל הסרטונים של כנס ההגיונריה] - הכנס השנתי של חובבי תשבצי ההיגיון

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כנסים
קטגוריה:ראשון לציון: היסטוריה
קטגוריה:עברית
קטגוריה:ראשון לציון: תרבות
הדלק, התעורר, נשור

"הדלק, התעורר, נשור" (באנגלית: Turn On, Tune In, Drop Out) הוא ביטוי מתקופת תרבות הנגד שנטבע ב-1966 בידי הפסיכולוג, הסופר המשורר ד"ר טימותי לירי. לירי, שהיה חסיד נלהב של צריכת LSD, הפך את הביטוי לפופולרי לאחר שהשתמש בו בכנס Human Be-In שנערך בינואר 1967 בפארק שער הזהב בפני קהל של 30,000 היפים. בנאומו באותו הכנס אמר:

הביטוי עודד רבים לאמץ שינויים חברתיים דרך השימוש בסמים פסיכדליים ועל ידי התנתקות מהמוסכמות והיררכיות הקיימות בחברה והוא אף אומץ כמוטו של הליגה לגילוי רוחני

ב-1983 הסביר לירי:

בראיון בשנת 1988 שערך עמו העיתונאי ניל שטראוס, לירי ציין שהסלוגן "ניתן לו" בידי מרשל מקלוהן במהלך ארוחת צהריים בניו-יורק. לירי הוסיף שמקלוהן "התעניין מאוד ברעיונות ושיווק, והוא התחיל לשיר משהו כמו "Psychedelics hit the spot / Five hundred micrograms, that's a lot" ללחן של הפרסומת של פפסי דאז, ואז הוא התחיל לשיר "Tune in, turn on, and drop out". 

הביטוי הוא גם הכותרת של אלבום ספוקן וורד בעל אותו שם שיצא ב-1966 בניו-יורק בידי דייוויד הנקוק. באלבומו של הנקוק ניתן לשמוע את לירי, ללא ספק תחת השפעת LSD, מדבר ארוכות על השקפותיו על העולם, המין האנושי, משמעות החיים, חוויית השימוש ב-LSD ונושאים נוספים. לירי עצמו הוציא אלבום בעל אותו שם ב-1967, אשר כלל נאום קצר יותר ולווה במוזיקת רוק.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 טען לירי ש"ה-PC הוא ה-LSD של שנות ה-90".

== הערות שוליים ==

קטגוריה:1966 בארצות הברית
קטגוריה:1967 בארצות הברית
קטגוריה:מילים וביטויים באנגלית
קטגוריה:תרבות הנגד של שנות השישים
טמלה

טָמָלֶה (הומר לאנגלית מ-tamales, צורת הרבים ל-Tamal [ta'mal] בספרדית; מנאוואטל, tamalli) הוא מאכל מסורתי מסו-אמריקאי המורכב ממסה (בצק עמילני, בדרך כלל מבוסס תירס) שמאודה או מבושלת בעטיפת עלי בננה. לא נהוג לאכול את העטיפה והיא נזרקת לפני האכילה. טמלה יכול להיות ממולא בבשר, גבינות, פירות, ירקות, צ'ילי. המילוי עשוי להיות מתובל.

ישנם עקבות היסטוריים לטמלה עוד בימי שבט המאיה, אשר הכינו אותם עבור משתים עוד בימי התקופה הפרה-קלאסית של בני המאיה (250 - 1200 לפנה״ס). בני המאיה קראו גם לטורטייה וגם לטמלה באותו השם, utah.

ייתכן שמקורו של הטמלה במסו-אמריקה עתיק עד כדי 5000 - 8000 לפנה״ס. האצטקים, בני המאיה, ולפניהם הטולטקים והאולמקים, השתמשו בטמלה כאוכל נוח לנשיאה, ששימש לעיתים עבור צבאותיהם ולעיתים עבור ציידים ומטיילים. שימוש בטמלה דווח באימפריית האינקה הרבה לפני שהכובש הספרדי ביקר בעולם החדש.

הגיוון בשפות הילידים במסו-אמריקה הוביל ליצירת מילים מקומיות רבות לתיאור הטמלה, חלקן בשימוש גם היום. צורת היחיד של Tamales בספרדית היא tamal. המילה האנגלית ״טמלה״ היא גזירה לאחור של tamales.

בניקרגואה מכינים מאכל נקאטמאל במתכון שומה.
== מקסיקו ==
=== אצטק ===
בתקופה הפרה קולומביאנית, האצטקים אכלו טמלה הכוללים את המרכיבים הבאים: תרנגול הודו, פלמינגו, צפרדעים, אקסולוטל מקסיקני, גופר כיס, ארנבות, ביצי הודו, דבורים, דבש, קמח תירס, דלעת ושעועית, כמו גם ללא מילוי.

=== מאיה ===
בתקופה הפרה קולומביאנית, בני המאיה אכלו טמלה.

=== מקסיקו כיום ===
במקסיקו, טמלה הוא מאכל ניחומים פופולרי. הוא נאכל כארוחת בוקר או ערב, ולעיתים קרובות מלווה באטולה או מאכלים נוספים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מאכלי תירס
קטגוריה:מאכלי חג המולד
ויטמן (חברה)

[[סמליל החברה]]
וִיטמַן הייתה חברה ישראלית לייצור גלידות. ראשיתה בקיוסק מפורסם לממכר גזוז וגלידה בכיכר מגן-דוד בתל אביב. בשנות ה-60 פתחה החברה מפעל בחולון, אשר נמכר לשטראוס ב-1979. קו הייצור של ויטמן נסגר בשנת 1991, עם הקמת המפעל של שטראוס בעכו.

==הקיוסק==
שמחה ויטמן ("הג'ינג'י") (1887–1972) עלה לארץ ישראל מאוקראינה ב-1923, וכעשור לאחר מכן פתח קיוסק לגלידה ולגזוז בכיכר מגן-דוד בתל אביב (ברחוב אלנבי<ref></ref> 53, בין הרחובות שינקין וברנר). הקיוסק היה לשם דבר במכירת גזוז וגלידה שיוצרו במקום. מנה מפורסמת שנמכרה בקיוסק הייתה "אקספרסו" – משקה סמיך של גלידה בסודה.
חנותו של ויטמן הייתה מקום בילוי ומפגש פופולרי של בני נוער וצעירים (בין היתר מקום פגישתם הראשונה של לאה ויצחק רבין).
השם "ויטמן" התפרסם בארץ, ושימש כינוי לברזי המים הקרים בהתיישבות העובדת.

==המפעל==
באמצע שנות ה-60 פתחו ברוך ויטמן (בנו של שמחה, שירש את אביו כבעל החנות) ונחום מיליקובסקי מפעל לייצור גלידות באזור התעשייה של אזור. המפעל ייצר מגוון של גלידות בקיץ וקרמבו בחורף. בין היתר ייצר המפעל גלידות ללא סוכר. בינואר 1979 נמכר המפעל לשטראוס. למרות הרכישה, ויטמן המשיכה להתנהל בנפרד ולהתחרות בשטראוס עם מותגיה, עד שהמפעל נסגר בשנת 1991 והייצור של שתי החברות עבר לעכו.

==בתרבות==
*הגלידרייה עצמה כיכבה בסרט "כץ וקרסו" שבה נפגשו אליהו קרסו (גדי יגיל) ותיקי כץ (ניצה שאול) ובהמשך, תיקי קובעת אתו דייט באותו מקום.

==לקריאה נוספת==
* דן יהב, "שמחה ויטמן: מלך הגזוז והגלידה", תל אביב-יפו – עיר החלומות: שכיות חמדה בעיר, אזור: צ'ריקובר, 2005, עמ' 289.
* אורן נהרי, שלמה פפירבלט, "גלידה ויטמן", אוכל, קדימה אוכל!: ספר האוכל של ישראל, תל אביב: א. ניר, 2008, עמ' 59.
* נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 430-428.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* [http://www.amalnet.k12.il/meida/history/1939_45/hisi2060.htm ויטמן], בדף "הישוב היהודי בין שיתוף למאבק 1939–1948", משרד החינוך

==הערות שוליים==

קטגוריה:מותגי גלידה
קטגוריה:שטראוס גרופ
קטגוריה:יצרני מוצרי חלב בישראל
קטגוריה:תל אביב: היסטוריה
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי קפה ומסעדות
קטגוריה:תעשיית גלידות בישראל
באנגאר

באנגאר (במלאית: Bangar) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טמבורונג. את העיירה חוצה כביש ראשי בכיוון מערב-מזרח. ממזרח לבאנגאר שוכנת העיר לאוואס (Lawas) שבמלזיה וממערב שוכנת העיר לימבאנג (Limbang) שבמלזיה. הכביש מוביל למחצבה לחומרי בניין. אוכלוסיית העיירה מנתה 3,970 תושבים בשנת 2008.

== ערים תאומות ==
לבאנגאר יש רק עיר תאומה אחת, והיא:

* 
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ברוניי: ערים
קטגוריה:בורנאו: יישובים
נשורת (אלבום)

נשורת הוא אלבומו הרביעי של הזמר-יוצר הישראלי נעם רותם, שיצא בשנת 2014.

באלבום עוסק רותם בזיכרונות ילדותו בקריית חיים ובביקור חוזר בסביבה. את יציאת האלבום ליווה קליפ לשיר הנושא "נשורת" שעוצב בדומה לעטיפת האלבום.

==רשימת השירים==

==השתתפו באלבום==
*נעם רותם - שירה, גיטרות, סינטי, מפוחית, הפקה מוזיקלית
*דניאל מאיר - בס, גיטרות, הפקה מוזיקלית
*אביחי טוכמן - בס, גיטרות
*אוהד קוסקי - גיטרות
*יואב שושני - גיטרות
*אדם שפלן - גיטרה בריטון, בס, קולות
*חגית מרום - קלידים, פסנתר
*אביב בונן - תופים
*רז בורג - תופים, פסנתר, אורגן, סינטי
*גיורי פוליטי - כלי הקשה, טמבורין, פעמונים, ויברפון
*קרני פוסטל - צ'לו
*שלי לוי - קולות
*רותם פרימר - קולות

==לקריאה נוספת==
*יהודה נוריאל: למי שנולד בשיכונים לא היו הרבה הזדמנויות, ידיעות אחרונות מוסף 7 לילות, 21 בפברואר 2014

== קישורים חיצוניים ==

* 
* איריס קול: [https://web.archive.org/web/20140225110029/http://103fm.thepost.co.il/programs/Media.aspx?ZrqvnVq=FMEFGD&c41t4nzVQ=M נועם רותם על 'נשורת': "אני צריך להרוג את מה שעשיתי קודם כדי להוליד את הדבר הבא"], רדיו ללא הפסקה, 26 בנובמבר 2013
* מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2014/02/23/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%A2%D7%9C-%D7%94%D7%90%D7%9C%D7%91%D7%95%D7%9D-%D7%94%D7%97%D7%93%D7%A9-%D7%A9%D7%9C-%D7%A0%D7%A2%D7%9D-%D7%A8%D7%95%D7%AA%D7%9D/ סיבוב על האלבום החדש של נעם רותם], באתר 'חלון אחורי', 22 בפברואר 2014
* 
* נועם רותם: [http://halas.am/%D7%90%D7%99%D7%9A-%D7%A0%D7%A9%D7%9E%D7%A2%D7%AA-%D7%A0%D7%A9%D7%95%D7%A8%D7%AA/ איך נשמעת נשורת], באתר חאלאס, 5 באוקטובר 2014

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי נועם רותם
פקאן טוטונג

פקאן טוטונג (במלאית: Pekan Tutong) היא עיירה בברוניי, בירת מחוז טוטונג. שטח העיירה 4 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה ב-1991 כ-13,000 תושבים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברוניי: ערים
קטגוריה:בורנאו: יישובים
קואלה בלייט

קואלה בלייט (במלאית: Kuala Belait, בג'אווי: کوالا بلايت) היא העיר השנייה בגודלה בברוניי לאחר הבירה בנדר סרי בגוואן והיא בירת מחוז בלייט. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 27,819 תושבים. קואלה בלייט שוכנת קרוב לגבול המערבי של ברוניי עם מדינת סראוואק שבמלזיה. מרכז העיר השוכן בצפונה גובל עם חוף ים סין הדרומי. מדרום וממערב לעיר זורם נהר בלייט. 
==היסטוריה==
בראשית המאה ה-20 הייתה קואלה בלייט כפר דייגים קטן. בעבר הייתה בירת המחוז העיר קואלה בלאי (Kuala Balai) השוכנת במעלה נהר בלייט, אך עם גילוי הנפט בסביבה הוחלט להעביר את הבירה למקום יותר נגיש מבחינה תחבורתית. בשנות השלושים קיבלה קואלה בלייט מעמד של עיירה. במלחמת העולם השנייה הייתה העיירה תחת כיבוש יפני. בשנות החמישים והשישים העיר שגשגה וחלה בה תנופת בנייה. לאחר קבלת העצמאות ב-1984 נבנו בה בנייני ממשלה. בראשית המאה ה-21 נבנו בה בתי מלון רבים.

==ערים תאומות==
* 

==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.today/20120805104927/http://www.municipal-kb.gov.bn/ היסטוריה של העיר]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברוניי: ערים
קטגוריה:בורנאו: יישובים
בהלה לזהב

מחפש [[זהב מסנן אותו מתוך החול על גדת נחל]]
בהלה לזהב (באנגלית: Gold Rush) הוא כינוי לתופעה של הגירה המונית של עובדים אל מקומות בהם התגלו מרבצי זהב משמעותיים. העובדים המהגרים שואפים לקחת חלק בחיפוש הזהב בתקווה להתעשרות מהירה. מרבית אירועי הבהלה לזהב התרחשו במאה ה-19.

בהלת זהב טיפוסית מתחילה עם גילוי אזור עשיר בזהב נגיש. פרסום הגילוי גורם להגירה של מחפשי זהב, שהגעתם יוצרת יישובים חדשים ומשיכה לנותני שירותים עבור מחפשי הזהב.

מיצוי הזהב הנגיש יכול לגרום לעזיבה המונית של האזור.

בדומה לבהלה לזהב היו גם אירועים של בהלה לכסף, כתופעות לוואי לגילוי מרבצי כסף נגישים.
הבהלה לזהב ובה הנווד, בגילומו של צ'ארלי צ'פלין, אוכל את הנעל]]
תופעת הבהלה לזהב היוותה השראה עבור יוצרים וכך נכתבו ספרים ונוצרו סרטים, שעלילותיהם מתרחשות על רקע זה, לדוגמה: הספר "הבהלה לזהב" של ג'ק לונדון והסרט הבהלה לזהב בבימוי וכיכובו של צ'ארלי צ'פלין.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:הגירה
הבהלה לזהב (ארץ האש)

[[יוליוס פופר, מהנדס יהודי יליד רומניה, שגילה מקור זהב בארץ האש והמציא מתקן להפקת זהב]]
יוליוס פופר וחבורתו במאבק מזוין עם ילידי [[ארץ האש]]
[[מטבע זהב בן 5 גרם, המכונה פופר, שהטביע יוליוס פופר]]
בהלה לזהב בארץ האש התרחשה בין השנים 1883–1906, כאשר ארגנטינאים, צ'יליאנים ומהגרים אירופאים (בעיקר קרואטים) נהרו אל ארץ האש במטרה להפיק זהב מאדמתה וממימיה.

בשנת 1879 שלחה צ'ילה משלחת צבאית ימית, בראשותו של איש הצי הצ'יליאני רמון סרנו מונטנר לסקור את ארץ האש. המשלחת זיהתה חולות מכילי זהב בשפכי הנחלים המערביים. בשנת 1884 עלתה על שרטון בכף וירחנס ספינת קיטור צרפתית בשם ארקטיק (Arctique). אחד מניצולי הספינה חפר בור, כדי לייצור באר מים וחשף גוש זהב וגרגירי זהב נוספים. אנשי ספינת החילוץ, שנשלחה לשם, הפיצו את הידיעה על גילוי הזהב במקום בשם סנחה אה פיקה (Zanja a Pique), על החוף היבשתי של מצר מגלן. הידיעות, שהגיעו לפונטה ארנס, על הימצאות זהב, יצרו בהלה לזהב חדשה, כשרבים מהתושבים יצאו אל מקום הגילוי. הידיעות התפשטו והגיעו לבואנוס איירס והנהירה גדלה.

ניסיונות הפקת הזהב לא השיגו תוצאות מלהיבות וחלק מהמהגרים, שהתיישבו באי הגדול של ארץ האש, הפכו לרועי כבשים. במקום חי עם ילידי, שהתקיים על ציד והתיישבות הרועים באה על חשבון שטחי הציד שלהם, מה שגרם להיווצרות עימותים. הציידים המקומיים ראו בבהמות של המתיישבים חיות מותרות בצייד וזה יצר עימותים נוספים.

החברה הצ'יליאנית Compañía Stuphen החלה בניסיונות הפקת זהב בעזרת כלים מכניים כבדים, מתקדמים מאוד בשביל אותה תקופה, אך התוצאות היו מאכזבות. המבנים והכלים נזנחו ורק מחפשי זהב בודדים המשיכו לחפש לאורך זרמי המים הגדולים יותר.

== המשלחת של פופר ==

הידיעות על גילוי הזהב בסנחה א פיקה, הגיעו גם לבואנוס איירס, שם התארגנו יזמים רבים והקימו חברות לשם הפקת זהב. היו יזמים, היה ההון הדרוש ואף הכלים, אך חסרו אנשי מקצוע, מומחים לכריה ולמינרולוגיה. בנסיבות אלה הגיע לבואנוס איירס יוליוס פופר, מהנדס יהודי יליד ולאכיה, שרכש ניסיון מעשי ברחבי העולם ודיבר ספרדית. הוא גויס על ידי חברת "אל דורדו" (El Dorado) ויצא עם משלחת סקר לבדוק את אזור גילוי הזהב.

המשלחת של פופר כללה אותו בתפקיד מהנדס ראשי, ראש משלחת, מינרלוג, כרוניקאי וצלם, את מהנדס המכרות יוליוס קארסון וכמה טכנאים נוספים. המשלחת הייתה מצוידת בציוד גאולוגי, כלי נשק, מצלמות, תריסר פרדים, מזון, ביגוד חורפי וכמה סוסים. הם הפליגו ממונטווידאו לכיוון פונטה ארנס ב-7 בספטמבר 1886. בפונטה ארנס שכר פופר קבוצת עובדים וכך הגיע מספר חברי המשלחת ל-18. פופר ביקש וקיבל רישיון לאנשים חמושים בתפקיד משמר אישי.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.scielo.cl/scielo.php?script=sci_arttext&pid=S0717-71942003003600009 LA MINERÍA AURÍFERA EN LA REGIÓN AUSTRAL AMERICANA (1869-1950)] 
* [https://web.archive.org/web/20140302105906/http://tierradelfuego.org.ar/museo/virtual/moneda.htm המטבע של ארץ האש] 

קטגוריה:בהלות זהב
קטגוריה:ארץ האש
קוקופו

קוקופו (Kokopo) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז בריטניה החדשה המזרחית. בירת המחוז הייתה עד 1994 העיר רבאול, אך עקב התפרצות הר הגעש טבורבור הפכה קוקופו לבירת המחוז. כתוצאה מכך גדלה אוכלוסיית העיר מ-3,150 תושבים ב-1990 ל-6,300 בשנת 2011.

קוקופו הייתה ידועה כהרברטשוה (Herbertshöhe) בתקופת השלטון הגרמני בגינאה החדשה בין השנים 1884-1914. עד לשנת 1910 היא הייתה הבירה האדמיניסטרטיבית של המושבה.

שרידיה של רבאול נמצאים 20 ק"מ מצפון-מזרח לקוקופו. עדיין מתגוררים שם כ-4,000 תושבים לאחר שהתגוררו בה מעל 17,000 תושבים לפני ההתפרצות הגעשית של 1994. נמל התעופה של רבאול, שבעבר היה אחד מהגדולים ברשת התעופה המקומית של פפואה גינאה החדשה, נמצא ק"מ אחדים ממזרח לקוקופו.

==ראו גם==
* רבאול

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ערים
Meddle Tour

סיבוב ההופעות של 1971, שנודע בשם Meddle tour, היה סיבוב קצר של הופעות מידי להקת פינק פלויד. הסיבוב התחיל באוקטובר 1971 והסתיים חודש לאחר מכן, בנובמבר 1971. הסיבוב נועד לקדם את מכירות אלבומם החדש של הלהקה Meddle בארצות הברית. חומרים רבים מהאלבום כבר נוגנו בידי הלהקה בהופעות קודמות לפני צאת האלבום, מנהג ידוע של פינק פלויד, שנהגו לבחון באותה תקופה ולעבד את שיריהם באולפן ובהופעות במקביל. רשימת השירים בהופעות השתנה במקצת מהופעה להופעה, ונוגנו חומרים רבים מאלבומים קודמים של הלהקה (חלקם לא נוגנו עוד בהופעות לאחר סיבוב זה).

==רשימת השירים==
רשימת שירים אופיינית במהלך ההופעות של "Meddle" כללה את:
#"Embryo"
#"Fat Old Sun"
#"Set The Controls For The Heart Of The Sun"
#"(Atom Heart Mother (suite"
#"One of These Days"
#"Careful with That Axe, Eugene"
#"Cymbaline"
#"Echoes"
#"A Saucerful of Secrets" (מדי פעם)

הדרן:
#"Blues" - מדי פעם
#"Astronomy Domine" - נוגן פעם אחת במהלך הופעה בניו יורק
#"Green Is The Colour" - נוגן פעם אחת במהלך הופעה בניו יורק
#"Fearless" - נוגן פעם אחת במהלך הופעה בניו יורק

==חברי הלהקה בסיבוב ההופעות==
* דייוויד גילמור - גיטרות ושירה
* רוג'ר ווטרס - בס ושירה
* ריצ'רד רייט - קלידים ושירה
* ניק מייסון - תופים

==תאריכי הופעות==

{| class="wikitable" style="text-align:center;"
! style="width:150px;"| תאריך
! style="width:200px;"| עיר
! style="width:140px;"| מדינה
! style="width:220px;"| מקום האירוע
|-
!colspan="4"|צפון אמריקה
|-
|15 באוקטובר 1971 || סן פרנסיסקו, קליפורניה || rowspan="6"|ארצות הברית || Winterland Ballroom
|-
|16 באוקטובר 1971 || סנטה מוניקה, קליפורניה || Santa Monica Civic Center
|-
|17 באוקטובר 1971 || סן דייגו || Golden Hall
|-
|19 באוקטובר 1971 || יוג'ין (אורגון) || National Guard Armory
|-
|21 באוקטובר 1971 || סאלם (אורגון) || Willamette University
|-
|22 באוקטובר 1971 || סיאטל || Paramount Theatre
|-
|23 באוקטובר 1971 || ונקובר || קנדה || Vancouver Gardens
|-
|26 באוקטובר 1971 || דטרויט || rowspan="10"|ארצות הברית || Ford Auditorium
|-
|27 באוקטובר 1971 || שיקגו || Auditorium Theater
|-
|28 באוקטובר 1971 || אן ארבור || Hill Auditorium
|-
|31 באוקטובר 1971 || טולדו (אוהיו) || Field House
|-
|2 בנובמבר 1971 || פרינסטון (ניו ג'רזי) || McCarter Theatre
|-
|3 בנובמבר 1971 || פסאייק (ניו ג'רזי) || Central Theater
|-
|4 בנובמבר 1971 || פרובידנס || Lowes Theater
|-
|5 בנובמבר 1971 || ניו יורק || Assembly Hall
|-
|6 בנובמבר 1971 || קליבלנד || Emerson Gymnasium
|-
|8 בנובמבר 1971 || באפלו || Peace Bridge Center
|-
|9 בנובמבר 1971 || מונטריאול || rowspan="2"|קנדה || Centre Sportif
|-
|10 בנובמבר 1971 || קוויבק סיטי || Pavillon de la Jeunesse
|-
|11 בנובמבר 1971 || בוסטון || rowspan="8"|ארצות הברית || Orpheum Theatre
|-
|12 בנובמבר 1971 || פילדלפיה || Irvine Auditorium
|-
|13 בנובמבר 1971 || אסבורי פארק (ניו ג'רזי) || Asbury Park Convention Hall
|-
|14 בנובמבר 1971 || סטוני ברוק (ניו יורק) || Gymnasium
|-
|15 בנובמבר 1971 || ניו יורק || קרנגי הול
|-
|16 בנובמבר 1971 || וושינגטון די. סי. || Lisner Auditorium
|-
|19 בנובמבר 1971 || פיטסבורג || Syria Mosque
|-
|20 בנובמבר 1971 || סינסינטי || Taft Theatre
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיבובי הופעות מ-1971
קטגוריה:פינק פלויד
גורוקה

גורוקה (Goroka) היא עיירה בפפואה גינאה החדשה, בירת מחוז הרמה המזרחי. אוכלוסייתה של העיירה מנתה 16,700 תושבים בשנת 2011. העיירה שוכנת בגובה של 1546 מטרים מעל פני הים על הכביש הראשי של אזור הרמה של פפואה גינאה החדשה במרחק 285 ק"מ מלאה ו-90 ק"מ מהעיירה הסמוכה קאינאטו (Kainantu). האקלים מתון והוא ידוע כ"אביבי נצחי"

בעיירה פועלים ארגונים לאומיים שונים כמו תחנת רדיו נוצרית, המכון למחקר רפואי של פפואה גינאה החדשה, מכון הקולנוע הלאומי, המכון המלנזי, תיאטרון והאוניברסיטה המקומית. כמו כן פועלים בעיירה כמה ארגונים חוץ-ממשלתיים כמו ארגון אוקספם וארגון הצילו את הילדים (Save the Children). בעיירה פועל בית מלון. גורוקה היא גם מרכזם של שבט אנשי הבוץ (Asaro).

הענף הכלכלי העיקרי הוא גידול קפה. תעשיות נוספות הם חוות גידול דגי טרוטה, גידול חזירים, דבוראות גידול אננס וגידול ירקות.

בחודש מאי מארחת גורוקה את פסטיבל הקפה הלאומי. בחודש ספטמבר, בתקפות יום העצמאות של פפואה גינאה החדשה (16 בספטמבר), מארחת גורוקה התכנסות רב-שבטית גדולה שמתקיימת כבר מאמצע שנות החמישים.
<gallery>
קובץ:GorokaMarket.jpg|השוק בגורוקה
קובץ:Goroka (5986652845).jpg|סופרמרקט בגורוקה
קובץ:Goroka (5986631153).jpg|בקתות מסורתיות בגורוקה
קובץ:Goroka (5502136702).jpg|תושבים מקומיים בגורוקה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.uog.ac.pg/ אתר אוניברסיטת גורוקה]
* [https://web.archive.org/web/20090203133353/http://www.mi.org.pg/ אתר המכון המלנזי]
* [http://www.maf.org.au/crmf אתר תחנת הרדיו הנוצרית]
* [https://web.archive.org/web/20071022101719/http://gorokashow.com/ אתר ההתכנסות הרב-שבטית (Goroka Show )]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פפואה גינאה החדשה: ערים
ויק ויילד

ויקטור "ויק" איבנוביץ' ויילד (באנגלית: Vic Ivan Wild; ברוסית: Виктор Иванович Уайлд; נולד ב-23 באוגוסט 1986) הוא ספורטאי עבר יליד ארצות הברית שהתחרה עבור רוסיה בסנואובורד, האלוף האולימפי, בעל 2 מדליות זהב מאולימפיאדת סוצ'י (2014).

משנת 2011 החל ויילד להתחרות עבור רוסיה, לאחר נישואיו לאלנה זברזינה מרוסיה, גולשת סנואובורד בעצמה. רעייתו, זכתה באולימפיאדת סוצ'י, באותו יום ובאותה תחרות לנשים, סללום ענק מקביל, במדליית הארד.

לאחר שזכה במדליית הזהב הראשונה שלו אמר ויילד: "רוסיה היא המדינה שאפשרה לי לנצח. אם הייתי נשאר בארצות הברית, כנראה שהייתי עדיין יושב בבית, עושה עבודה רגילה, עושה משהו בנאלי, לא מעניין. תמיד רציתי משהו שונה. זה פשוט מדהים אני זכיתי במדליית הזהב הזו עבור רוסיה. עשויים לחשוב, שהבחור הזה עדיין נשאר אמריקאי. אבל זה לא נכון! אני לא בחור אמריקאי החלטנו שזה יהיה קל יותר להגיע לאולימפיאדה במדינה שבה סנואובורד לא מפותח וזה טוב. בחרתי נתיב קשה, הלכתי עם זה עד הסוף".<ref></ref>

ב-2021 התגרש מאשתו. ב-2022 הכריז על פרישה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://data.fis-ski.com/dynamic/athlete-biography.html?sector=SB&competitorid=181650&type=result ויק ויילד] באתר fis-ski 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופים אולימפיים מרוסיה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: סנואובורד
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1986