OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מטאלקור

מטאלקור (באנגלית: Metalcore) הוא ז'אנר פיוז'ן שמחבר בין אלמנטים של הארדקור פאנק לאלמנטים של אקסטרים מטאל. השם נובע מהלחם שמות הז'אנרים מטאל והארדקור פאנק.

בשנות ה-90 היה הז'אנר כמעט כולו מחתרתי, אבל החל מ-2004 הז'אנר שולט במצעדי הפזמונים (בילבורד), עם להקות כמו Bullet for My Valentine, Killswitch Engage, Shadows Fall ו-Poison The Well שמגיעות למקומות הראשונים הן במצעדי הרוק והן במצעדים הכלליים.

==מאפיינים==

הז'אנר מאופיין בריפי גיטרה כבדים ובשימוש רב בברייקדאונים (breakdowns). השירה מתבצעת בדרך כלל בצעקות וצרחות (screaming), למרות שלעיתים ניתן לזהות גם שימוש בגראולינג של הדת' מטאל, בעיקר אצל להקות דת'קור.

== היסטוריה == 

Black Flag ו-Bad Brains, בין היוצרים של הארדקור פאנק, העריצו והושפעו מלהקת ההבי מטאל Black Sabbath. גם קבוצות הארדקור פאנק בריטיות כמו Discharge לקחו השראה מהבי מטאל. עם זאת, תרבויות הפאנק והמטאל נשארו נפרדות למדי עד המחצית הראשונה של שנות השמונים.

קרוסאובר ת'ראש, ז'אנר שערבב בין הארדקור פאנק לת'ראש מטאל והובל בידי Suicidal Tendencies ו-Dirty Rotten Imbeciles, השפיע על רבות מלהקות ההארדקור של ניו יורק, ועזר לעצב את המטאלקור בשנותיו המוקדמות. עם זאת, אותן להקות נשמעו כנטועות עמוק בתוך הפאנק, ונוטות פחות לכיוון המטאל.

בין השנים 1993 ו-1995, צץ גל של להקות הארדקור מטאליות, Integrity, Earth Crisis ו-Hatebreed מהבולטות בהן.

קטגוריה:סגנונות מטאל
קטגוריה:פאנק (Punk)
פורפירובלסט

[[אלמנדין-גארנט שגדל כפורפירובלסט בגנייס קווארציטי. אורכו של גארנט מסוים זה הוא 3 סנטימטר. מיקום: פאראיבה, ברזיל.]]
פורפירובלסטים של [[פירופ סגול בפרידוטיט, מטבע האירו נועד לתת קנה מידה. מסת האם הצהובה-חוּמה היא אוליבין שעבר בליה. מיקום: אוטרוי (Otrøy), נורווגיה.]]
פורפירובלסט הוא גביש גדול של מינרל אופייני להתמרה בתוך סלע מותמר, שהתגבש בתוך מסת אם דקת גרגיר כתוצאה מתהליך המכונה "התגבשות מחודשת סטטית". הפורפירובלסטים נוצרים בשלבים האחרונים של ההתמרה (הן התמרה של מגע והן התמרה אזורית) כאשר הטמפרטורה עולה והם גדלים בהדרגה תוך ניצול היסודות הדרושים לגידולם מהמינרלים במסת האם שמסביבם. מסיבה זו הפורפירובלסטים הם כמעט תמיד גבישים אֵיאוֹהֶדרָליים (Euhedral – כלומר מפותחים היטב) יפים. בשל הדרך בה הם נוצרים יש לפורפירובלסטים חשיבות משום שהמינרלים הבונים אותם יכולים לשמש כמינרלי אינדקס ודרכם ניתן ללמוד על היסטוריית ההתמרה של הסלע שבו הם התגבשו.

הפורפירובלסטים הנפוצים ביותר במטאפליטים (metapelite - אבני בוץ ואבני טין שעברו התמרה) הם גארנטים וסטאורוליטים הבולטים היטב במטאפליטים הלווחיים (foliated - תכונת מרקם של סלע מותמר), כדוגמת השיסטים, בתוך מסת האם הלוחית של הנציץ. מינרלים נוספים המופיעים כפורפירובלסטים כוללים: ביוטיט, אנדלוזיט, קיאניט, סילימניט ופצלת השדה. גודל הפורפירובלסטים נע בין כמה מילימטרים לכמה סנטימטרים, אם כי נמצאו גם פורפירובלסטים שקוטרם עלה על 30 סנטימטרים.

תופעה דומה של גבישים גדולים בתוך מסת אם דקת גרגיר קיימת גם בסלעי יסוד, והם מכונים פנוקריסטים. תהליך ההיווצרות של הפנוקריסטים שונה משל הפורפירובלסטים. הפנוקריסטים מתגבשים כאשר המגמה הבונה את סלע היסוד מתקררת בשני שלבים תחילה באיטיות ואחר כך במהירות. סוג נוסף של גבישים גדולים בתוך מסת אם מכונה פורפירוקלסט וקל לטעות בינו לבין הפורפירובלסט, אלא שהפורפירוקלסט עתיק יותר ממסת האם של הסלע האופף אותו, כלומר הוא נוצר לפניה.

סלע המכיל פורפירובלסטים רבים מתואר כבעל "מרקם פורפירובלסטי".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סלעים מותמרים
שמלקלדן

שְמַלְקָלְדֶן (בגרמנית: Schmalkalden) היא עיר בת כ-18,000 תושבים הנמצאת בדרום מערב מדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר נמצאת ביער תורינגיה, ושני נחלים מצטלבים דרכה - השמלקלדה (שעל שמו היא נקראת) והשטילה. 

התיעוד הראשון על קיומה הוא משנת 874 והיא הוכרה כעיר בשנת 1180, ב-1531 נחתמה בה ברית שמלקלדן וב-1546 פרצה המלחמה השמלקלדית על שם הברית שנחתמה בעיר. ב-1583 הפכה שמלקלדן לחלק מדוכסות הסן. לפני מלחמת העולם השנייה היא הייתה חלק מהמחוז הפרוסי הסן-נסאו. במהלך מלחמת העולם השנייה, סבלה מנזקים כבדים מהפצצות בעלות הברית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990 היא קיבלה את המעמד והגבולות הנוכחיים.

== ערים תאומות ==
* 

==ראו גם==
* ברית שמלקלדן

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:תורינגיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
פיליפ הראשון, רוזן הסן

פיליפ הראשון, רוזן הסן, המכונה לעיתים האצילי (נולד ב-13 בנובמבר 1504 במרבורג, מת ב-31 במרץ 1567 בקאסל) היה רוזן (לאנדגרף) ושליט הסן בין 1509 ל-1567 ונחשב לאחד מהמנהיגים הפוליטיים החשובים ביותר בתקופת הרפורמציה והרנסאנס בגרמניה.

==חייו==
פיליפ הראשון נולד ב-1504 במרבורג, לוילהלם השני, רוזן הסן ולאנה ממקלנבורג-שוורין. מכיוון שבזמן מותו של אביו מעגבת הוא היה רק בן ארבע, התפתח קרב ירושה בין אצולת הסן שבמהלכו הצליחה אמו להפוך לעוצרת שלו. כשהיה בן 13 וחצי הכריז עליו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כבוגר ופיליפ תפס את השלטון על הרוזנות ב-1518. עם זאת, אימו המשיכה למלא תפקיד חשוב כיועצת. בגלל מאבקי הכוח בהסן, פיליפ הראשון מעולם לא השלים את החינוך המקובל באותה עת. ב-1524 המיר פיליפ את דתו לנצרות פרוטסטנטית והפך לאחד מן העומדים בראש המאבק למען הרפורמציה. בשנת 1526 דחה את סינוד הומברג בשם הפרוטסטנטיזם. באותה שנה גם איחד את כוחותיו עם יוהאן פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ורוזנים פרוטסטנטיים אחרים בברית טורגאו.

בשנת 1527 הקים את אוניברסיטת מרבורג, האוניברסיטה הפרוטסטנטית הראשונה בעולם, כסמינר להכשרת כמרים פרוטסטנטיים. שנה לאחר מכן חתם על הסכם עם אלברכט מברנדנבורג, החשמן הקתולי של מיינץ. ב"הסכם היצקירכן" ויתר למעשה הארכיבישוף על הסן מבחינה דתית. בשנת 1529 כינס את שני המנהיגים החשובים של תנועת הרפורמציה - מרטין לותר ואולריך צווינגלי לשיחות ביניהם בנושאים תאולוגיים. הוא השתייך לששת הרוזנים שהיו מיוזמי "הצהרת שפייר" לדיאט של שפייר.

מאוחר יותר, היה ממקימי ברית שמלקלדן, והוכרז כאחד ממפקדי צבאה. במלחמה השמלקלדית הנהיג את כוחות הברית, אך לאחר קרב מילברג (1547) נפל בשבי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נידון למוות בעוון הפרת שלום המדינה, אך בעקבות הבנות הקיסר עם הנסיך יוהאן, שוחרר גם הוא, בשנת 1552.

==משפחתו==
בשנת 1523 התחתן פיליפ עם כריסטינה מסקסוניה, בתם של גאורג, דוכס סקסוניה וברברה יגלו, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
* אגנס מהסן (1527–1555)
* אנה מהסן (1529–1591)
* וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל (1532–1592)
* פיליפ לודוויג (1534–1535)
* ברברה מהסן (1536–1597)
* לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג (1537–1604)
* אליזבת מהסן, נסיכת הבוחר מפפאלץ (1539–1582)
* פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס (1541–1583)
* כריסטינה מהסן (1543–1604)
* גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטדט (1547–1596)

בשנת 1540 התחתן פיליפ בנישואים מורגנטיים עם מרגרטה פון דר זאלה, בתו של הנס פון דר זאלה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
* פיליפ (1541–1569)
* הרמן (1542–1568)
* כריסטופר ארנסט (1543–1603)
* מרגרטה (1544–1608)
* אלברכט (1546–1569)
* פיליפ קונרד (1547–1569)
* מוריץ (1553–1575)
* ארנסט (1554–1570)
* אנה (1558)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

{| class="wikitable" style="text-allign:center;margin:auto;"
|-
| colspan="3" align="center"| פיליפ הראשון, רוזן הסן בית הסן נולד:13 בנובמבר 1504 מת:31 במרץ 1567
|-
| rowspan="6" align="center"| וילהלם השני
|-
| rowspan="6" align="center"| רוזנות הסן 1509–1567
|-
| rowspan="1" align="center"| וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל
|-
| rowspan="1" align="center"| לודוויג הרביעי, רוזן הסן-מרבורג
|-
| rowspan="1" align="center"| פיליפ השני, רוזן הסן-ריינפלס
|-
| rowspan="1" align="center"| גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטדט
|}

קטגוריה:רוזנים גרמנים
קטגוריה:בית הסן
קטגוריה:לותרנים
קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:אוניברסיטת מרבורג
קטגוריה:ילידי 1504
קטגוריה:נפטרים ב-1567
שיר בית"ר

חניכי בית"ר ב[[תל חי, שנות ה-50]]
שיר בית"ר הוא שיר פרי עטו של זאב ז'בוטינסקי. השיר חובר בפריז שנת 1932 כהמנון לתנועת הנוער בית"ר, אשר הקים ז'בוטינסקי בשנת 1923. השיר נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. השיר הולחן על ידי דב פרנקל.

ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, השיר היה ועודנו אהוד בקרב אנשי התנועה הרוויזיוניסטית וחניכי תנועת הנוער בית"ר, ונהוג לשיר אותו בטקסים, אזכרות והתקהלויות חגיגיות. 

שלמה בן-יוסף, עולה הגרדום הראשון, שר את השיר בזמן תלייתו בשנת 1939 ולהבדיל, השיר הושר במעמד ההלוויה של ראש הממשלה לשעבר מנחם בגין, בשנת 1992.

==תכנים ואמירות==
ימין
נושאו העיקרי של השיר הוא תקומת ישראל בעת החדשה והדרכים והאמצעים להגיע אליה. כמו רבים ממנהיגיה של התנועה הציונית, סבר ז'בוטינסקי בתקופתו - המחצית הראשונה של המאה ה-20, כי תקומת ישראל תלויה בנוער, בדור הצעירים אשר יהיה מוכן לשאת על שכמו את ביצוע המטלות החיוניות לה. התכונות ההכרחיות לדור הצעירים שיהיו כחיילים בצבא יהודי, לא רשמי, הן הקרבה ללא מצרים, כישרונות מופלגים, ונדיבות נפש וקשיחותה, גם יחד. ראוי לנוער הלוחם על תקומתה של האומה, אליבא דז'בוטינסקי, לומר את דברו ללא היסוסים, גם אם לאמירה זו יהיה מחיר כבד מצד המתנגדים: "כִּי שֶׁקֶט הוּא רֶפֶשׁ". ההיסטוריה היהודית והאתרים שבהם התחוללה: במרד הגדול ומרד בר כוכבא "בֵּיתָר הַנִּלְכָּדָה, יוֹדֶפֶת, מַסָּדָה" במיוחד בארץ ישראל, היא משאב האומץ והגבורה של הנוער, שנטל על עצמו להחזיר את הריבונות היהודית בארץ ישראל, שהיא עיקרו של הרעיון הציוני.

ז'בוטינסקי קרא בשירו להקמת גזע, ביטוי מטאפורי לענף דורי חדש, אשר יתאפיין בחוזק ובעוצמה, בדיוק כמו גזע של עץ.
תכונותיו של הדור החדש יהיו "גאון, ונדיב ואכזר", שהן התכונות הנדרשות להקמת הריבונות היהודית החדשה בארץ ישראל; "גאון" הוא בעל התנהגות מלאת כבוד וגאווה חיובית, בדומה למשנתו של ז'בוטינסקי על חשיבתה של התנהגות מכובדת ב"הדר", ועל מקומו של הפרט בחברה, למשל, ביצירתו "שמשון", כי "כל יחיד הוא מלך", וברוח זו תבע מתלמידיו להוות דוגמה ומופת לגאווה דתית ולאומית (בגרסתו המקורית של השיר נכתב "גאיון" ולא "גאון"). "נדיב", הוא בעל תכונות אציליות, גם במצב שבו מושפל היהודי, בגלות או בארץ ישראל, עליו להיות נדיב, לכבד את עצמו: "נוצרת בן מלך, בכתר דוד נעטר". "אכזר" הוא בעל יכולת לנהוג בתקיפות ובכוח, ולקיים עמידה איתנה על זכות היהודי להיות גאה בעברו ובמוצאו, ולהאבק על קיומו.

על פי פרופ' דן מירון השיר הוא אחד משמונת שיריו הציוניים-פוליטיים של ז'בוטינסקי, ורב "המשקע שהותירו בתודעה הספרותית והציבורית ואפילו בזיכרון הלשוני העברי כשלעצמו. המטבעות הלשוניות שטבע בהן המשורר נעשו ל"חלק מהמטווה הקיים והעומד בשיח הציבורי העברי במשך שבעים שנה"; בשמונת שירים אלו "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ... את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני". מירון סובר כי "שיר ביתר" הוא "האמנותי שבין ההמנונים", ו"ככל שהשיר היה שיר פוליטי מובהק הוא גם עוצב כיצירת אמנות שלמה ו'סגורה'".

==לקריאה נוספת==
*דן מירון (הקדמה), יוסף קיסטר (מבוא), אילן מצל בגיא, זאב ז'בוטינסקי ושירתו, תל אביב: הוצאת המסדר על־שם זאב ז'בוטינסקי, תשס"ו-2005.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי זאב ז'בוטינסקי
קטגוריה:המנונים עבריים
קטגוריה:שירי שנות ה-1920
קטגוריה:בית"ר
ליגנין

פולימר של ליגנין
ליגנין (באנגלית: lignin) ובעברית עֱצָן הוא תרכובת פולימרית. מקור השם הוא מהמילה הלטינית lignum שמשמעותה עץ. הליגנין מצוי בעיקר בדופן התא של תאי צמח והריכוז הגבוה ביותר שלו נמצא בעצים, שם הוא מהווה עד רבע ממָסַתַם. הליגנין הוא הפולימר האורגני השני בשכיחותו בכדור הארץ אחרי תאית.

== תפקוד ביולוגי ==
הליגנין ממלא את החלל בין המרכיבים; תאית, פקטין והמיצלולוז בדופן התא, ובמיוחד בתאים הטרכאידים ברקמת העצה וברקמה בכלל. שם הוא חולק קשר כימי קוולנטי להמיצלולוז ובשל כך מקשר בין סוגים שונים של רב סוכרים, מה שנותן לדופן התא חוזק מכני. כמו כן, הליגנין הידרופובי.

== מבנה ==
מונומרים של הליגנין]] 
פולימר הלגנין המורכב ממונומרים של פנולים. הליגנין מסונתז בתא מחומצת האמינו פנילאלנין. 

== שימושים ==
נעשה שימוש בליגנין בבגדים, כגון מעילים, בתור חומר דמוי נייר עבה ורך המשמש מילוי בין הבד העליון והבטנה. כמו כן, הוא משמש כחומר סופג וכתחליף לצמר גפן, ואף משולב בתעשיית ייצור סיבי הפחמן לשם הורדה במחירי העלות.

שימוש חדשני נוסף הוא הוספת ליגנין לבטון ממוחזר, ובכך לחזקו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:תוצרי לוואי
ג'ון פיליפ סוזה

ג'ון פיליפ סוזה (באנגלית: John Philip Sousa; 5 בנובמבר 1854 – 6 במרץ 1932) היה מלחין ומנצח אמריקני בסגנון הרומנטי, במיוחד בתחום המארשים הצבאיים. הוא היה ידוע כ"מלך המארשים".

סוזה הלחין 136 מארשים, בין היתר את המארש הלאומי של ארצות הברית, "כוכבים ופסים לנצח" ("The Stars and Stripes Forever"), ואת "פעמון החירות" ("The Liberty Bell") - נעימת הפתיחה של הקרקס המעופף של מונטי פייתון. הוא המציא את כלי הנגינה הנקרא על שמו, הסוזאפון.

== ביוגרפיה ==
סוזה נולד בעיר וושינגטון להורים ממוצא פורטוגלי, ספרדי ובווארי. הוא החל את החינוך המוזיקלי שלו בלימוד הכינור בגיל שש. כשסוזה היה בן 13, אביו, נגן טרומבון בתזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית, גייס אותו לחיל הנחתים האמריקני כחניך. הוא שרת כחניך שבע שנים עד 1875 וכנראה למד לנגן בכל כלי הנשיפה בתקופה זו.

ב-30 בדצמבר 1879 הוא נישא לג'יין ואן מידלסוורט' בליס. נולדו להם שלושה ילדים: ג'ון פיליפ סוזה הבן, ג'יין פריסיליה והלן.

בשנת 1880 הוא חזר לתזמורת חיל הנחתים כמנהלה, ונותר מנצחה עד שנת 1892. לאחר שעזב את תזמורת חיל הנחתים, ארגן סוזה תזמורת צועדת משלו. התזמורת יצאה לסיבובי הופעות בשנים 1892–1931 שבמהלכן נערכו 15,625 קונצרטים. בשנת 1900, התזמורת שלו יצגה את ארצות הברית בתערוכה העולמית של פריז (1900). בביקור זה צעדה התזמורת ברחובות פריז ועברה בין היתר בשדרות השאנז אליזה עד לשער הניצחון, ומצעד זה היה אחד משמונת המצעדים היחידים שבהם צעדה התזמורת.

סוזה סירב בתוקף לנצח ברדיו מפני שפחד מחוסר הקשר האישי עם הקהל, אך בשנת 1929 שוכנע ונחל הצלחה רבה ברדיו.

ב-6 במרץ 1932 נפטר סוזה בחדרו בבית המלון אברהם לינקולן ברדינג, פנסילבניה.

== קריירה צבאית ==
סוזה שירת בחיל הנחתים מ-1868 עד 1875 כנגן חניך ושוב מ-1880 עד 1892 כראש תזמורת חיל הנחתים של ארצות הברית בדרגת סרג'נט מייג'ור (מקביל לרב-נגד).

==ראו גם==
*כוכבים ופסים לעד (סרט)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בחיל הנחתים של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של הקונגרס
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:חברי היכל התהילה לאמריקאים הגדולים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1854
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1932
קרישאנה

המיקום של מחוז קרישאנה ב[[רומניה]]
קרישאנה או ארץ הקריש (ברומנית: Crişana, בהונגרית: Körösvidék, בגרמנית: Kreischgebiet), מחוז היסטורי שחלקו ברומניה וחלקו בהונגריה, והחלק הרומני נמצא במערב טרנסילבניה ברומניה. מקור השם בנחלים החוצים את המחוז, הקריש הלבן, הקריש השחור והקריש המהיר, שלושתם יובלים של הקריש.

הגבולות הטבעיים של החבל הם נהר טיסה במערב, נהר המורש בדרום, הרי הקרפטים המערביים של רומניה במזרח והסומש בצפון. בשנת 1920 חולק החבל בין רומניה ובין הונגריה על בסיס ההשתיכות האתנית של תושביו. בחלק הרומני יש את מחוז ביחור ומחוז ארד ובחלק ההונגרי המחוזות בקש והיידו-ביהר.

הערים העיקריות של החבל הן אוראדיה (הבירה המסורתית ובירת מחוז ביהור) וארד שכיום נמצאות בשטח רומניה ודברצן שנמצאת בשטח הונגריה.

קרישאנה הייתה חלק מן האזור ההיסטוריה הרחב יותר שנקרא החל מהמאה ה-16 פרטיום, שלא היה מרכיב של טרנסילבניה המקורית. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רומניה: חבלי ארץ
קטגוריה:טרנסילבניה
טארקאנים

טארקאנים או טרחאנים (ברומנית: Tarcani או Tărhani, בהונגרית: Tarkanok או Tárkány magyarság), מיעוט אתני הונגרי בטרנסילבניה, רומניה, שמוצאו המשוער משבטי הכוזרים שהתיישבו בקרישאנה.

הטארקאנים היו שבט קאווארי (שבטים כוזרים יהודים שפרשו מהעם הכוזרי והתלוו לשבטים ההונגרים) שהתמחה בעיבוד מתכת ושימש כשבט הברזלנים של הקאווארים. שמם נודע כיוצרי כלי עבודה וכלי נשק באיכות גבוהה. הטארקאנים התנצרו באותה תקופה בה קיבלו ההונגרים את הנצרות.

הטארקאנים היושבים ברומניה מרוכזים בקרישאנה, במיוחד במחוז ביחור, סביב היישוב טרקאיה (Tărcaia), שליד באיוש.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://korostarkany.uw.hu/alapdolgozat/noiviselet.htm ילדה בעלת תווי פנים אופייניים לאוכלוסייה ממוצא טורקי-כוזרי העוטה לבוש עממי טארקאני מסורתי]
* [http://mek.niif.hu/02100/02114/html/41.html ההיסטוריה של טרנסילבניה בשנים 895–1003] 

קטגוריה:רומניה: קבוצות אתניות
קטגוריה:הונגרים
שליף

שליף אשר נועד לשימוש ב[[מבחן ועל כן הוא נוצר בגודל קטן דיו כדי להסתירו בכף ידו של הנבחן]]
שליף אשר הוחבא בקרטון שתייה
בסלנג "שְלִיף" הוא דף המכיל גרסה מקוצרת של הערות אשר נועדו לעיון מהיר.

שליפים נקראים כך משום שתלמידים מסוגלים לשלוף אותם ממקום מחבוא בלי ידיעתם של המורים כדי לרמות במבחנים ללא חומר פתוח, בהם התלמידים נבחנים על ידע שלמדו בעל פה.

השליף נכתב לעיתים קרובות על פיסת נייר קטנה, אשר ההערות בה כתובות לרוב בכתב זעיר.

בעידן המודרני ניתן להשתמש בכלים שונים להפקת שליפים, מלבד עט ונייר, כגון הקטנת חומר העיון לממדים קטנים בעזרת מכונת צילום. ניתן גם להשתמש בשליף שאינו על גבי נייר, כגון מידע השמור בטלפון סלולרי, במחשבון ובאמצעים אלקטרוניים אחרים.

מלבד שימוש ככלי לרמאות בבחינות, שליף יכול להוות גם כלי עזר ללמידה, כלי לסיכום ותמצות החלקים החשובים בתוכן, בדומה לפתק בזק. יכולים להיות לו גם שימושים טכניים, ככלי עזר, לשליפה מהירה של מידע טכני, למשתמש שאינו מיומן, שנדרש לזכור בעל פה.

==ראו גם==
* נוסחאון
* תקציר
* פתק בזק (כלי עזר לימודי)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cheat-sheets.org/ אתר המכיל שליפים עבור מתכנתים]

קטגוריה:בית ספר
קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:סלנג עברי
קטגוריה:מבחנים
מרשל ברית המועצות

תמונה של חמשת המרשלים הראשונים - יושבים (מימין לשמאל): [[אלכסנדר יגורוב, קלימנט וורושילוב, מיכאיל טוכאצ'בסקי; עומדים: וסילי בליוכר, סמיון בודיוני]]
מרשל ברית המועצות (ברוסית: Маршал Советского Союза) הייתה דרגת קצונה בכירה בכוחות המזוינים של ברית המועצות, שהייתה נמוכה רק מדרגתו של סטלין.

הדרגה הוגדרה רשמית ב-22 בספטמבר 1935 בהחלטה של מועצת הקומיסרים העממיים (מועצת השרים) של ברית המועצות. לפי ההחלטה, הייתה זו הדרגה הבכירה ביותר בכוחות הביטחון של ברית המועצות. עם זאת, ב-26 ביוני 1945 הונהגה דרגת אחת מעליה – דרגת גנרליסימו של ברית המועצות, אשר הוענקה ליוסיף סטלין.

בשנת 1953, לאחר מות סטלין, חזרה דרגת מרשל ברית המועצות להיות הדרגה הבכירה ביותר בכוחות המזוינים של ברית המועצות (אם כי רק דה פקטו, היות שדרגת גנרליסימו של ברית המועצות לא בוטלה באופן רשמי). בשנת 1955 נוסדה בצי הסובייטי דרגת אדמירל צי ברית המועצות, שהייתה מקבילה לדרגת מרשל ברית המועצות.

דרגת מרשל ברית המועצות הוענקה לראשונה ב-1935, לחמישה אנשים: שר ההגנה קלימנט וורושילוב, הרמטכ"ל אלכסנדר יגורוב ושלושה מפקדי צבא בכירים – וסילי בליוכר, סמיון בודיוני ומיכאיל טוכאצ'בסקי.

הדרגה בוטלה בשנת 1991 עם פירוק ברית המועצות. בסך הכול, בין השנים 1935–1991 הוענקה דרגה זו ל-41 אנשים: ארבעה פוליטיקאים, אחד מהנ.ק.ו.ד. והשאר אנשי צבא.

לאחר התפרקות ברית המועצות והקמת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית במקומו של הצבא הסובייטי, נוצרה דרגת מרשל הפדרציה הרוסית.

==קישורים חיצוניים==

*
*
קטגוריה:ברית המועצות: צבא וביטחון
קטגוריה:דרגות צבאיות
מדרחוב קרן קיימת לישראל

שנות השלושים: רחוב ה-20 מטרים ובית הסראייה. בלבוש אירופאי: עמינדב אלטשולר (ימין) וחירם דנין|שמאל]]
רחוב קרן קיימת לישראל הוא אחד הרחובות הראשונים בבאר שבע המודרנית שנבנתה על ידי העות'מאנים בתחילת המאה ה-20. הרחוב הנמצא בעיר העתיקה של באר שבע, הוסב למדרחוב והיה אחד הרחובות המרכזיים של העיר, עד אמצע שנות ה-90.

== היסטוריה ==
בתקופת האימפריה העות'מאנית נקרא הרחוב "רחוב ה-20 מטרים" מאחר שרוחב הרחוב המקורי היה 20 מטרים והוא היה הרחוב הרחב ביותר בבאר שבע באותה תקופה. האורך המקורי של הרחוב הוא 600 מטרים וכיוונו הוא צפון מערב - דרום מזרח. בקצהו הצפוני של הרחוב, על גבעה, נמצא בית הסראייה ובקצהו הדרומי של הרחוב נמצאת באר אברהם.
אחד המבנים שהיטיב להשתמר ברחוב היה בית אמידים טורקי כיום בית מרקחת הנגב.

במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה הרחוב הראשי של העיר ובנוסף, שימש כציר מרכזי שחיבר את הדרכים שהובילו לעזה, חברון ועוג'ה אל חפיר (ניצנה). לאורך הרחוב היו חנויות רבות ששימשו את תושבי העיר ואת עוברי האורח. בשנת 1917, לאחר כיבוש העיר על ידי הבריטים, החלו להופיע ברחוב בתי קפה, מסעדות, בתי מלון ותחנת אוטובוס מרכזית לעזה ולחברון.

בשנות ה-80 הפך חלקו הצפוני של הרחוב למדרחוב אשר היה אחד הרחובות המסחרים המצליחים ביותר בבאר שבע עד אמצע שנות ה-90. קניון הנגב, שנפתח באותן שנים, ומאוחר יותר, מרכזים מסחריים נוספים, גרמו לנדידת הקהל אליהם ולסגירת חלק מהחנויות ברחוב קק"ל.

באמצע שנות ה-90, היה הרחוב עזוב וניסיונות שנעשו מדי פעם לשפצו לא נחלו הצלחה מרובה.

בתחילת שנות ה-2000 יצאה עיריית באר שבע בתוכנית חדשה בניסיון להפוך את העיר העתיקה למתחם בילויים. התוכנית הצליחה באופן חלקי. חלק מהבניינים העות'מאניים שופצו, נפתחו מסעדות וחנויות נוספות ברחוב ומדי פעם מארח הרחוב פסטיבלים שונים ומופעי רחוב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:באר שבע העתיקה
קרן קיימת
קרן קיימת
נחל גדורה

חפירת נחל גדורה

נַחַל גְּדוֹרָה (ידוע גם בשמו הערבי: פוארה) הוא נחל המנקז את שדות עמק זבולון, כפר ביאליק, קריית אתא והסביבה, זורם דרומה ונשפך אל נחל קישון.

בנחל ועל גדותיו מתקיימים מגוון בעלי חיים וצמחי מים: בעלי כנף, חסרי חוליות וצמחייה טבולה. חיים בו שלושה מיני דגים, סרטן הנחלים ומקננות לאורכו להקות של סופיות. חתולים רבים מגיעים עד שפת הנחל משני צדדיו על מנת לצוד דגים או סרטנים.

הנחל מזדהם תכופות בשל הזרמת מי ביוב ושפכים תעשייתיים לתוכו.

לאורך הנחל בשטח השייך לחיפה וקריית ביאליק וכן בהמשכו בשטח המועצה האזורית זבולון נסללה טיילת הנקראת על שם שמעון פרס.
250px

== ראו גם ==
* עמק זבולון

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.qbialik.org.il/נחל_הגדורה_%28פוארה%29 נחל הגדורה (פוארה)], באתר עיריית קריית ביאליק
* מסלול טיול [https://inature.info/wiki/מקריית_מוצקין_לנחל_גדורה מקרית מוצקין לנחל גדורה] באתר טבע ונופים בישראל

==הערות שוליים==

גדורה
קטגוריה:מפרץ חיפה
קטגוריה:עמק זבולון
קטגוריה:קריית ביאליק: גאוגרפיה
גדורה
גדורה
קטגוריה:כביש 4
הרכבת התחתית של מינסק

מפת הרכבת התחתית של מינסק
הרכבת התחתית של מינסק היא מערכת הסעת ההמונים החשובה ביותר בעיר הבירה של בלארוס, מינסק.

הרכבת נפתחה ביוני 1984, ומורכבת משני קווים ומ-28 תחנות באורך כולל של 35.5 קילומטרים. בשנת 2005 נשאה 800 אלף נוסעים מדי יום.

המטרו מנוהל על ידי עיריית מינסק.

==היסטוריה==
משנות ה-50 עד שנות ה-70 של המאה ה-20 צמחה אוכלוסיית העיר בכמיליון איש. צמיחה זאת הובילה לצורך ברכבת שתשרת את האוכלוסייה הגדלה. בניית הרכבת החלה ביוני 1977 והיא נפתחה, כאמור, ב-1984 כרכבת התחתית התשיעית בברית המועצות. בתחילה מנתה הרכבת שמונה תחנות בלבד.

על אף קריסת ברית המועצות, בניית הרכבת המשיכה ללא הפרעות במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בניגוד לתכנוני רכבות אחרות במדינה.

==אירועים ותקריות ברכבת התחתית==
* ב-30 במאי 1999 התרחש "אסון נמיגה", בו 53 בני אדם נמחצו למוות במדרגות הכניסה לתחנת "נמיגה" של הרכבת התחתית של מינסק.
* ב-11 באפריל 2011 התרחש פיגוע טרור בתחנת "אוקטיאברסקאיה". מטען חבלה מאולתר, שהושאר בתחנה על ידי טרוריסטים מקומיים, התפוצץ וגרם למותם של 15 אנשים ולפציעתם של יותר מ-200. מבצעי הפיגוע נתפסו כעבור יומיים. הם נשפטו, נידונו למוות והוצאו להורג במרץ 2012.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:מינסק
מינסק
קטגוריה:בלארוס: מבני תחבורה
מבצר פרינסטנסן

מבצר פרינסטנסן
מבצר פרינסטנסן (בדנית: Fort Prinsensten) הוא מבצר הנמצא בקטה שבגאנה, ושימש בעיקר כתחנת מעבר לסחר בעבדים. מבצרים רבים כאלו נבנו במערב אפריקה, אך פרינסטנסן הוא אחד מהיחידים שנמצאים ממזרח לנהר הוולטה. הוא נבנה בידי סוחרים דנים ב-1784, למטרות הגנה מפני האנלו אוו וכדי לשמור על האזור מפני אימפריות קולוניאליות אחרות. המבצר שימש כצינוק לעבדים שחיכו להעברתם לקריבים. דנמרק, עם האיסור על סחר בעבדים, איבדה מעמד, ולמעשה הציבה עצמה מחוץ לתבנית הסחר המקומית, שבמרכזה עדיין הייתה מרוכזת בסחר העבדים. עם המדיניות הפסיבית, ניסתה דנמרק לקנות זמן כדי להתחיל סוג חדש של כלכלה, ובמיוחד טבק וקפה כתחליף לסחר העבדים, אך התהליך היה קשה ומלחמות מקומיות הרסו את המטעים פעם אחר פעם.<ref></ref> ב-1850 המבצר, יחד עם שאר חוף הזהב הדני, נמכר לבריטניה. המבצר שימש כבית כלא בתקופה שלפני הריסתו על ידי הים ב-1980. הריסותיו של המבצר הן מקור משיכה לתיירים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאנה: מבצרים
קטגוריה:גאנה: היסטוריה
בית הסראייה (באר שבע)

בית הסראייה ("בית הממשל" בתרגום מטורקית), הוא בית ממשל שנבנה בשנת 1901 בבאר שבע על ידי העות'מאנים.
== היסטוריה ==
הבניין ממוקם על גבעה בחלק הצפוני של מדרחוב קרן קיימת לישראל שאז נקרא 'רחוב 20 מטר'. הוא היה הבניין הציבורי הראשון בעיר, ובתקופה זו ניתן היה לראות אותו מכל מקום בעיר. הבניין הוא דו-קומתי בעל שלוש קשתות, אולם גדול, והיה לו גג רעפים אדום. בכך ביטאה הבנייה סגנון אדריכלות טורקי ואירופאי משולב.

הבניין שימש את הממשל המקומי. המושל הראשון שישב בבניין היה מוחמד ג'אראללה.
ליד הבניין שכנו בניין המשטרה, עירייה, משרד הטאבו ובית המשפט. לצד הבניין עברה אחת הדרכים המרכזיות בנגב, הדרך מעזה, וכך כל העוברים בה היו נתונים לפיקוח המושל.

כאשר הבריטים כבשו את באר שבע, הפך הבניין לבית המשפט הבדואי, בו נשפטו התושבים הבדואים של האזור על פי החוקים הבדואים.

בשנת 1938, בתקופת המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט), הוצת הבניין, וגגו העשוי עץ נשרף כליל. שלטונות המנדט הבריטי הקימו במקומו גג בטון, ושילבו את הבניין במכלול מבני ממשל, פקידות, משטרה ודואר שנבנו בצמוד אליו.

במלחמת העצמאות ב-1948, התבצר הצבא המצרי בבית הסראייה, אך אנשיו נכנעו לאחר איום בהפגזה ישירה של תותח שהובא לעיר. דגל ישראל שהוצב בכניסה הראשית למבנה סימל את כיבוש העיר על ידי ישראל. הבניין נותר בידי צה"ל, אך לאחר איומי שביתה של המשטרה, הוחזר לה חלק ממכלול המבנים של בית הסראייה, וכיום שוכנים בו משטרת באר שבע לצד מפקדת פיקוד הדרום של צה"ל.
== גלריה ==
<gallery>
beer sheva at wwi.jpg|באר שבע בשנת 1916. ניתן לראות את גן אלנבי ואת בית הסראייה
D283-043.jpg|בית הסראייה במסגרת מכלול מבני הממשל שנבנו לצידו, לאחר כיבושו במלחמת העצמאות, 22 באוקטובר 1948

</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.edu-negev.gov.il/goel/shimur/batim/seraia.htm בניין הסראייה], באתר המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות

קטגוריה:באר שבע העתיקה
קטגוריה:באר שבע: מבנים
קטגוריה:בתי ממשל עותמאני בארץ ישראל
קטגוריה:פיקוד הדרום
קטגוריה:באר שבע: בסיסי צבא
דיסקורדיאניזם

אי סדר, ומזכיר את סמל היאן והיאנג]]
דיסקורדיאניזם היא דת מודרנית שנוסדה ב-1958 או ב-1959 בארצות הברית. הדת נוסדה עם פרסום הטקסט הדתי העיקרי שלה, הפרינקיפיה דיסקורדיה מאת מלאקליפס הצעיר.

דיסקורדיאניזם טוענת שאי-סדר הוא תכונה חשובה ורצויה לא פחות מסדר. 

המצב הטבעי זה כאוס , סדר ואי סדר הם המצאות אנושיות הקיימות בתוך הכאוס.

בכך היא מבדילה את עצמה מרוב הדתות, המדגישות את החשיבות של הסדר וההרמוניה בעולם. רבים מחשיבים את הדת לפרודיה, ויש המזהים אותה כגרסה מערבית לזן בודהיזם. עם זאת, ישנם אנשים המזהים עצמם כדיסקורדיאניסטים, במידות שונות של רצינות. רבים מחזיקים בדיסקורדיאניזם יחד עם דת אחרת. האלה אריס, השאולה מהמיתולוגיה היוונית, משמשת לדיסקורדיאניזם כאלה וכמקור חוכמה וידע. לפיכך נקראת הדת לפעמים אריסיאניזם.

== ראו גם ==
* רוברט אנטון וילסון

== קישורים חיצוניים ==

* [http://principiadiscordia.com/ פרינקיפיה דיסקורדיה]

קטגוריה:דתות פרודיות
שעון שבת

שעון שבת ידני פשוט ללא מחוגים שמתחבר לשקע
שעון שבת הקבוע בלוח חשמלי
שעון שבת הוא התקן הכולל שעון ומפסק המאפשר לתכנן מראש את זמני ההפעלה של מכשירי חשמל באמצעות שליטה על מעבר זרם חשמלי אליהם. ההתקן משמש גם כפתרון הלכתי לשליטה על מערכות חשמליות בשבת, כתחליף להדלקתן וכיבויין בידי אדם, דבר האסור על פי ההלכה. לפי עדות אחת<ref>העיתונאי והפעיל הקומוניסטי הפולני חיים שכט; מתוך רשימותיו שתורגמו על ידי הסופר יצחק קומם.</ref>, הוא הומצא בסוף המאה ה-19 על ידי אברהם שכט, עקב הצורך של יהודים שומרי שבת להתמודד עם בעיית השימוש בחשמל בשבת.

כיום נעשה שימוש רווח במונח זה כשם כולל לסוגים שונים של מתגי זמן לשימוש ביתי. הגרסה הנפוצה של שעון שבת היא התקן מכני עם מחזור פעולה של 24 שעות. שעון שבת קיים בגרסה ללוח חשמל המאפשר לשלוט על חלקים של מערכת החשמל הביתית, ובגרסה המתחברת לשקע חשמל ומאפשרת שליטה על מכשיר בודד.

בשימושים שאינם קשורים להלכה היהודית, מכונה שעון השבת גם בשם "טיימר" או "קוצב זמן", כדי להבדילו משעון השבת המשמש את הציבור הדתי והחרדי בשבת ויום טוב, אף שהאחרון משמש לספירת הזמן לאחור.

==השעון==
שעון שבת הנפוץ ביותר פועל מכנית. הוא מורכב בלוח החשמל או על הקיר או מחובר לשקע ובו שעון עם או בלי מחוגים. סביב השעון הנתון במעגל, יש מערכת זיזים אשר באמצעותה ניתן לקבוע את שעת ההפעלה או הכיבוי. זיז המוכנס לתוך המעגל קובע הפעלה. זיז המוצא מתוך המעגל קובע ניתוק. ניתן להתקין מספר שעוני שבת במקביל, באופן שתהיה הפרדה בין השליטה על מערכות שונות, כך שמכשיר חשמל שונים יופעלו בשעון נפרד. קיימים גם שעוני שבת עם כוונון דיגיטלי המתבצע על ידי לחצנים.

שעון שבת שבועי יומי מכיל חוגה נוספת המחולקת ל-7, ומאפשרת שליטה גם לפי ימים. שעון זה משמש למשל למערכת צלצולים בבתי ספר.

שעון שבת אסטרונומי מכיל את המידע המלא על שעות השקיעה והזריחה, ומאפשר תכנות מראש של הפעלה וניתוק מערכות לכל ימות השנה. שעון זה משמש למשל להפעלה וכיבוי של תאורת רחובות.

כיום יש מכשירי חשמל ביתיים, כמו מזגנים, תנורי אפייה ובישול הכוללים תוספת מובנית של שעון שבת.

==חשמל חכם==
התקני חשמל חכם (מתג חכם, שקע חכם), שבהם ניתן לקבוע מראש, באמצעות טלפון חכם, את זמני ההפעלה, מהווים תחליף לשעון שבת, שיתרונו באפשרות לקבוע זמנים שונים לכל מתג.

==שעון שבת ביהדות==

שעון שבת, הוא פתרון הלכתי לכיבוי והדלקה מתוזמנים מראש של מכשירי חשמל בשבת ויום טוב, שנועד לחסוך את הצורך בפעולה ידנית של כיבוי והדלקת המכשיר החשמלי ביום השבת או יום טוב עצמו, דבר הכרוך לעיתים באיסור מלאכת מבעיר ומכבה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שעונים
קטגוריה:רכיבים בלוחות חשמל
אזיקים

זוג אזיקים
[[שב"ח אזוק מובל בתוך בית המשפט בירושלים]]
אזיקים הם אמצעי כבילה שנועד לשמור על שני פרקי יד צמודים. הם מורכבים משני חלקים טבעתיים, המחוברים ביניהם בשרשרת או בציר. בכל אחד מהחלקים יש זרוע משוננת המסתובבת על ציר, כך שתינעל לצורת טבעת החובקת את פרק היד. 

ללא מפתח, לא יכול האדם הכבול באזיקים להפריד בין פרקי ידיו אלא כדי סנטימטרים בודדים, דבר המגביל משמעותית את יכולת הכבול לבצע פעולות בסיסיות, ובכלל זה להוות סיכון לסביבתו או להימלט. כבילת הידיים באזיקים מאחורי גבו של הכבול, מגבילה עוד יותר את תנועתו. 

האזיקים משמשים לרוב גורמי אכיפת חוק לכבילה זמנית של עצירים בעת החזקתם או ניודם מחוץ למתקן נעול. 

איזוקו של אדם נחשב לאמצעי כבילה משפיל, ועל כן החוק מגביל את האיזוק כך שיתבצע אך ורק במצב בו נשקפת סכנה מאי-אזיקתו של העציר.

יש הטוענים כי שירות בתי הסוהר נוטה לאזוק עצירים באופן לא מידתי המנוגד לעולה מן החוק ואף פוגע בכבוד האדם שלהם, בין היתר בדיונים בפני בית המשפט.

==ראו גם==
* אזיקי רגל
* אזיקי אגודל
* אזיקון
* אזיקים אלקטרוניים

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אבטחה
קטגוריה:שורש כף היד
מבצע זעם דחוף

מבצע זעם דחוף (באנגלית: Operation Urgent Fury) היה מבצע צבאי שבמסגרתו התבצעה ב-25 באוקטובר 1983 פלישה על ידי ארצות הברית ומספר אומות אחרות מהקריביים למדינת האי גרנדה שבקריביים. הרקע לפלישה היה הדחה ורצח של ראש ממשלת גרנדה מוריס בישופ ותפיסת השלטון על ידי מפקד הצבא הדסון אוסטין. בישופ עצמו תפס את השלטון בהפיכה מספר שנים קודם לכן וכונן יחסים קרובים עם קובה, למורת רוחה של ארצות הברית.

בראשות הכוח הצבאי המשולב הועמד מפקד הצי השני של ארצות הברית תת-אדמירל ג'וזף מטקאלף. ב-25 באוקטובר 1983 נחתו בגרנדה כוחות מארצות הברית, ברבדוס, ג'מייקה, והחברות בארגון מדינות מזרח הקריביים, והביסו את הכוחות הקובניים והגרנדינים בפיקודו של הדסון אוסטין. במהלך הפלישה הוצנחו הדיוויזיה המוטסת ה-82 ושני גדודים מחטיבת הריינג'רס ה-75 ותפסו שטחי מפתח ובהם שדה התעופה ריו-אטו. בסך הכל לחמו מצד ארצות הברית כ-7,000 חיילים, מצד בעלות בריתה כ-300 חיילים, ומולם התייצבו כ-1,500 חיילים מגרנדה. 19 מאנשי כוח הפלישה נהרגו ו-116 נפצעו. מעל 50 אנשים מהכוחות המקומיים נהרגו. 

הפלישה הייתה הפעולה המלחמתית המשמעותית הראשונה של ארצות הברית מאז מלחמת וייטנאם. היא זכתה לתמיכת דעת הקהל בארצות הברית ובגרנדה. 25 באוקטובר הוא יום חג בגרנדה שנועד להנציח את האירוע, ונקרא חג ההודיה. עם זאת, בבריטניה (בראשות מרגרט תאצ'ר), טרינידד וטובגו וקנדה נמתחה ביקורת על הפלישה. כמו כן גינו את הפעולה בעצרת האו"ם, כשמתוך תשע המדינות שהתנגדו לגינוי, רק ישראל לא הייתה מאזור הים הקריבי.

== גלריה ==
<gallery>
82nd Airborne soldiers on Grenada 1983.jpg|חיילי הדיוויזיה המוטסת ה-82 בגרנדה, 1983
CH-53D HMM-261 Grenada Okt1983.jpeg|מסוק סיקורסקי סי סטאליון מרחף ליד תותח נ"מ סובייטי מדגם ZU-23-2
M102 howitzers during Operation Urgent Fury.jpg|תותחי הוביצר M102 אמריקאיים במהלך הקרב
CH46SeaKnight Grenada 1983.JPG|מסוק בואינג CH-46F של הנחתים האמריקאים אשר הופל מאש נ"מ
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחמות ארצות הברית
קטגוריה:גרנדה (מדינה): היסטוריה
גרנדה
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – קובה
קטגוריה:1983 בארצות הברית
קטגוריה:נשיאות רונלד רייגן
קטגוריה:אמריקה: פלישות
זעם דחוף
קטגוריה:1983
ירחמיאל אסא

ירחמיאל אסא (7 במרץ 1919 - 11 באוקטובר 2011) היה איש ציבור ישראלי. שימש שליח עלייה לעיראק והיה חבר הכנסת מטעם אחדות העבודה.

אסא נולד בשם ירחמיאל אסאילוב בקווקז שבברית המועצות. לאחר שעלה עם משפחתו לארץ ישראל, בשנת 1924, התגורר בתל אביב. סיים את לימודיו בבית הספר לנערים עובדים ובסמינר הקיבוצים והיה פעיל בתנועת הנוער העובד והלומד.

בשנת 1936 נמנה אסא בין מייסדי קיבוץ חולתה, שבו הוא התגורר עד למותו ובעבר שימש בו מורה ומחנך. בפעילותו הציבורית היה חבר תנועת אחדות העבודה ופעיל במוסדותיה. בשליחות המוסד לעלייה ב' שימש מנובמבר 1946 ועד יולי 1948 בעיראק ופעל להעלאת יהודיה, בהם שושנה ארבלי-אלמוזלינו.
במבצע מייקלברג השני ב-1947 נלווה לעולים בטיסתם ארצה.

בשובו ארצה היה חבר הנהלת המחלקה לענייני היהודים במזרח התיכון של הסוכנות היהודית, מטעמה יצא בשנים 1953–1954 לשליחות באיראן, בטורקיה ובעיראק.

בשנת 1958 נבחר לכנסת השלישית מטעם אחדות העבודה במקום אברהם עבאס. בכנסת היה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת הכנסת וועדת השירותים הציבוריים.

חתן פרס יגאל אלון לחלוציות בשנת 2005.

ירחמיאל אסא נפטר בגיל 92 ונטמן בקיבוצו. הותיר אחריו שלוש בנות ובן מרעייתו מרים.

==לקריאה נוספת==
* שלמה הלל, רוח קדים: בשליחות מחתרתית לארצות ערב, 1985. הוצאת ספריית יהודה דקל, ירושלים, 2013 (הוצאה מחודשת).

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.hulata.org.il/?page_id=2542 תמונה ופרטים], באתר קיבוץ חולתה

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:זוכי פרס יגאל אלון
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:בוגרי הנוער העובד והלומד
קטגוריה:חולתה: חברי הכנסת
קטגוריה:בוגרי סמינר הקיבוצים
קטגוריה:אישים הקבורים בחולתה
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
ערוגה

ערוגות בגינה קהילתית ב[[סיאטל]]
ערוגה היא תלולית אדמה שבתוכה זורעים זרעים או שותלים בה שתילים למטרת גידול ירקות (בגן ירק), פרחים או צמחי נוי (למשל, בגן צרפתי).

הערוגות הן מקום מיטבי לגידול צמחים, בשל ניקוז המים המונע ריקבון של השורשים מעודף מים.

לפני שתילת השתילים או הזריעה יש לתחח את האדמה, כדי להקל על השורשים להשתרש באדמה, דבר שמאץ את קצב ההתפתחות לצמח בוגר. יש לבדוק מדי יום האם האדמה לחה דיה, ולהשקות אותה בהתאם לצורך.

ניתן לשלב בין גידולים שונים באותה ערוגה ובתנאי שמקפידים על חלוקה של שטחי הזריעה לפי גובה הצמחים או לפי מהירות הגדילה.

כלי חקלאי הרתום לטרקטור, שמטרתו לסמן ערוגות בשדה חלק, למטרת שתילה או זריעה, נקרא: "מערג".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גנים
קטגוריה:גינון
הברירה הטבעית (להקה)

הברירה הטבעית היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1977 בבאר יעקב, בהנהגת שלמה בר.

== סגנון מוזיקלי ==
בר וחברי הלהקה יצרו סגנון מוזיקלי ייחודי, אשר כיום ניתן אולי לאפיין אותו כ"רוק מוזיקת עולם" - המושפעת ממוזיקה ערבית וצפון אפריקאית מסורתית; מסגנונות הודיים ופרסיים; ממזמורי תפילה; אך גם מרוק מתקדם של שנות ה-70. גם תוכני השירים היו שונים משירי פופ שרווחו ברדיו הישראלי בשנות ה-70, או מהמוזיקה של "זמרי הקסטות" ושילבו מחאה ופוליטית נגד אפלייתם של בני עדות המזרח בישראל ונגד עוולות חברתיות אחרות. 

בנוסף, בר השתמש לעיתים קרובות בסגנון לירי או בשירי משוררים. אחד מן השירים הידועים ביותר של הלהקה, ילדים זה שמחה (למילים של המחזאי יהושע סובול, מתוך המחזה "קריזה"), הושמע ברדיו למרות מחאה חריפה נגד מדיניות הילודה והאפליה העדתית-כלכלית במדינת ישראל, בשל לחן קליט (יחסית לשירי הלהקה) וסגנון לירי. חוץ מסובול, הלחינה הלהקה שירים של משוררים נוספים: אברהם חלפי, ארז ביטון, לאה גולדברג, נתן זך.

בין שירי הלהקה הידועים: "ילדים זה שמחה", "אצלנו בכפר טודרא" ו"שיר השוק".

== דיסקוגרפיה == 
* אלי שורשים (1979) 
* מחכים לסמסון (הופעה חיה במועדון צוותא) (1980)
* חוט שזור (1981)
* מתוך כלים שבורים (1985) 
* מחוץ לחומות (1988) - הוקדש לזכרו של העיתונאי אהרון בכר
* נדודים (1990) 
* פעימות שחורות (1993) 
* דוד ושלמה (1995, עם דוד ד'אור) 
* יחף (1996) 
* מים נאמנים (אוסף, 2003) 
* עננים נמוכים (2006)
* בסוד תפילת ערער (2010)

== חברי הלהקה ==
מקים הלהקה והאיש עמו היא מזוהה הוא המוזיקאי שלמה בר. 
חברים בהרכב הנוכחי של הלהקה: 
* שלמה בר - שירה ותיפוף
* אליהו דגמי - גיטרה וסאז
* אלדד סומנר - בס
* מנשה ששון - סנטור פרסי (מאז 1985) חבר להקה, נגן סנטור פרסי ומנהלה המוזיקלי של אנסמבל גולהא
* ניר סרוסי - כינור

בעבר היו חברים, בין היתר: 
* סמסון קהמקר - כינור (הרכב מקורי - 2000)
* צרויה להב - ויולה ושירה (הרכב מקורי - 1981)
* ישראל בורוכוב - בס (הרכב מקורי - 1981) 
* מיגל הרשטיין - גיטרה (הרכב מקורי - 1985) 
* סמי (שלמה) בת עין - בס (1981 – מאי 1984)
* אלן דן - אבוב, קרן אנגלית (1984–1990)
* איל מאני - טאר (1984–1985)
* עמנואל מן - בס (1984)
* יחיאל חסון - גיטרה (1985–1990)
* ויקטור עידה - קאנון (1988, "החליל" בלבד)
* הרצל עידן - גיטרה (1988, "החליל" בלבד)
* סמי פרץ - גיטרה (1990) 
* אלי דגמי - עוד וכלי מיתר (1990)
* משה מליאנקר - דולאקי (סוג של תוף מסורתי הודי) (1994)
* ירון סתוי - בס (1994)
* אריאל אלייב - אקורדיון (1994)
* נאור כרמי - בס, קונטרבס (1995)
* ניצן-חן רזאל - כינור, חלילית (2000–2005)
* אלדד סומנר - בס (2008)
* ירון סוריאנו - גיטרה (1983–1987)
* אילן בן עמי - גיטרה (1993–2014, נאסר בעקבות רצח דפנה בר ציון)
* יעל אופנבך - כלי הקשה
* אילן אביב - בס

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.shlomobar.com/ אתר הבית של שלמה בר ושל הלהקה]
* 
* 
* 

*
קטגוריה:להקות אתניות ישראליות
פקטורית אשרסון

פקטורית אשרסון (שם מדעי: Factorovskya aschersoniana) הוא עשב חד-שנתי הגדל בישראל מין יחיד בסוג Factorovskya ממשפחת הפרפרניים. מין זה נקרא לכבוד הבוטניקאים אליעזר פקטורובסקי ופאול אשרסון. 

העשב קטן וקירח, עליו תלתניים וענפיו שרועים. פרחיו הצהובים זעירים, ולאחר הפריה מעל האדמה מתארך הגינופר ומחדיר את השחלה לתוך הקרקע.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1927
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלכסנדר איג
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:ארץ ישראל: פרפרניים
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
פליפה הראשון, מלך קסטיליה

פֶליפֶּה הראשון, המכונה גם פליפה היפה (בספרדית: Felipe el Hermoso; 22 ביולי 1478 – 25 בספטמבר 1506), היה מלך קסטיליה ונכלל כיום ברשימת מלכי ספרד. הוא היה הראשון מבני בית הבסבורג ששלט על קסטיליה, והיה למשך תקופת מה גם מלך לאון וגרנדה.

==ביוגרפיה==
פליפה נולד בברוז', בנם של מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ומארי, דוכסית בורגונדיה, שהותירה לו שטחים רבים בבורגונדיה עם מותה. הוא קיבל בין היתר את ארצות השפלה הבורגונדיות ואת מרבית חייו בילה בבריסל. ב-21 באוגוסט 1496 נישא בליר לאינפנטה חואנה "המשוגעת" ב"עסקה" שכללה גם את נישואי אחותו, מרגרטה לחואן, נסיך אסטוריאס, שהיה יורש העצר. לאחר מותו של חואן, התפתח מאבק ירושה ובסופו ירש פליפה את כס המלוכה בתוקף נישואיו לאחותו של חואן. נפטר בבורגוס מטיפוס. כיוון שנפטר לפני אביו, ירש את מקסימיליאן הראשון בנו הבכור של פליפה, קרל, אשר הוכתר כקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

==משפחתו==
מנישואיו של פליפה לחואנה הראשונה, מלכת קסטיליה, היו לו 6 ילדים:
* לאונור (1498–1558).
* קרל (1500–1558).
* איזבלה (1501–1526).
* פרדיננד (1503–1564).
* מריה (1505–1558).
* קתרינה (1507–1578).

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:מלכי ספרד
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות זרים
קטגוריה:ילידי 1478
קטגוריה:נפטרים ב-1506
אויפן פריפעטשיק

אויפן פּריפּעטשיק (בתרגום לעברית: "על האח"; מוכר גם כ"אלף בית") הוא שיר יידיש שכתב והלחין המשורר מרק ורשבסקי בסוף המאה ה-19. השיר מספר על "חיידר" חמים, שבו בוערת אש בתוך האח והרב מלמד את התלמידים את האלפבית.

הודפס ב-1901 בספרו של ורשבסקי "יידישע פאלקסלידער מיט נאטן" (שירי עם יהודיים עם תווים), שם הופיע לראשונה עם תוויו. הוא היה הבולט בשיריו של ורשבסקי, והפך במהרה לסמל אהוד ומוכר להוויית "העולם הישן" והשטעטל היהודי של מזרח אירופה. השיר אוצר בתוכו את הווי החדר היהודי עטוף התמימות והחום, ואת שיטת ההוראה המסורתית הפשוטה שבה המלמד מקריא את האות והברתה והתלמידים חוזרים אחריו. שירי ורשבסקי, שנכתבו ביידיש, הושפעו רבות ממקורות עממיים ונכתבו בלשון פשוטה ומתנגנת עם רוח של תקווה וניחומים, שהמתיקו את חייהם הקשים של ההמונים היהודיים במזרח אירופה.

השיר בחלקו מושר עד היום בחדרים חרדיים ללימוד אותיות האלף-בית, בחלק מהם לומדים את אותיות האלף-בית על ידי שירת האותיות במנגינת השיר. השיר זכה לביצועים רבים ביידיש ובעברית, בהם ביצועיהם של חוה אלברשטיין, אסתר עופרים, צילה דגן ודודו פישר. השיר הושמע בסרטו המפורסם של סטיבן ספילברג, "רשימת שינדלר", וכן הופיע כחלק מהעלילה במחזמר "טופלה טוטוריטו" בביצועו של שמואל סגל.

השיר תורגם לעברית על ידי פסח קפלן, ופורסם חלקית לראשונה ב-1905 בספר "הזמיר". התרגום המלא, כולל שני הבתים האחרונים, מופיע בספרו "ספר הזמירות" מ-1913. להלן תרגום מילולי המותאם למילים המקוריות ביידיש ומאפשר להבין את המשמעות של המילים המקוריות ביידיש.

== מילות השיר ==
{|
| valign="top" style = "width:24em;"|

| valign="top" style = "width:24em;"|

| valign="top" |

|}

== לחן ==
<score midi="1" vorbis="1">
{
% 0
 \tempo "allegro"
\numericTimeSignature \time 3/4 \key c \minor
 c'8 d'8 ees'8 ees'8 ees'4 d'8 f'8 ees'8 d'8 c'4 ees'8 c'8 ees'4 f'4 g'2.

% 2

c8 g'8 bes'8 aes'8 f'8 d'8 f'8 aes'8 g'8 ees'8 c'4 d'8 f'8 ees'4 f'4 g'2. c8 g'8 bes'8 aes'8 f'8 d'8 f'8 aes'8 g'8 ees'8 c'4 d'8 f'8 ees'4 d'4 c'2.
\bar "|"
}
</score>

== קישורים חיצוניים ==

* מהביצועים המוקלטים הראשונים של השיר, משנת 1918, בפי נחום קוסטר [https://web.archive.org/web/20160303200543/http://faujsa.fau.edu/jsa/playone.php?id=503627-A להאזנה בארכיון המוזיקה היהודית] 
* [https://web.archive.org/web/20130612212652/http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/music/daily_song/Pages/deralephbet.aspx ביצועים שונים של השיר] באתר הספרייה הלאומית
* 
* [http://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=383&wrkid=10665 מילים בעברית], לפי תרגומו של פסח קפלן וביצועה של חוה אלברשטיין
* דוד אסף, [http://www.tau.ac.il/~dassaf/popular/davka_2.pdf סודות מן ה"חדר"], דווקא 2 (תשס"ז), 11-7
* [http://www.ibiblio.org/yiddish/songs/pripetshek/ נעימת השיר]
* 
* 
* 
* [http://ulrich-greve.eu/free/warshawsky.html Free sheet music version for classical guitar]
* [https://youtu.be/jpzCRzZA-3A ביצוע של Jonathan Settel] יוטיוב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים ביידיש
קטגוריה:חינוך יהודי
קטגוריה:פולקלור יהודי
קטגוריה:שירים עממיים
קטגוריה:יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:שירים שתורגמו לעברית
קטגוריה:שירי 1901
קטגוריה:שירים על השפה העברית
מקסים סלומון

מקסים סלומון
מקסים סלומון (1922–1991), צלם ישראלי, צלם המערכת של "העולם הזה" ושל "במחנה", מחלוצי הצילום העיתונאי החופשי בישראל.

==ביוגרפיה==
סלומון נולד בתל אביב, אבי-סבו היה אחיו של יואל משה סלומון, ממייסדי פתח תקווה.

סלומון למד את עקרונות הצילום בעצמו. דרך צילומיו העלה שאלות חברתיות ופוליטיות נוקבות בישראל הצעירה. בשנות החמישים, בשיתוף עם אורי אבנרי, פיתח את גישת הכתבה המצולמת (הרפורטז'ה) הנהוגה עד היום. סלומון צילם את בתי תל אביב הישנים והמתפוררים, את האמנים שושנה דמרי ושייקה אופיר בראשית דרכם, ואת יושבי בית הקפה כסית. בתל אביב אהב לצלם את הקבצנים, מוכרי הנקניקיות ואת הקשישים. צילומיו בשחור לבן היו ישירים ומלאי הומור, על ידי כך שלכדו מצבים והתרחשויות מגוונות.

סלומון אהב את 'החיים הטובים': היה נהג לשתות ולהתרועע עם נשים. כמו כן היה חבר של בעל הכפר של רפי נלסון בטאבה, ששימש מוקד לחיי הבוהמה משנות השישים עד שנות השמונים. סלומון בילה שם שעות רבות בשתייה ובשלב מסוים גם ניהל את המקום. בתחילת שנות ה-60 היה בבעלותו מועדון על שפת הכנרת בשם "מינוס 206", אותו מכר מאוחר יותר לצלם אחר, דוד אולמר<ref></ref>. הוא התחתן ארבע פעמים ונולדו לו ארבעה ילדים, ביניהם חוקרת הספרות איריס מילנר. ב-1991 מת בבית החולים "יוספטל" באילת בחוסר כל.
בשנת 2007 נערכה לזכרו תערוכה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב - "מקסים סלומון - רפורטז'ות, 1947- 1957"
אוצר: גיא רז.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.nrg.co.il/online/47/ART1/860/003.html צילומים תל אביביים בבית הקפה בן עמי], nrg , 1/3/2009 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
דב זכין

דב זכין (29 בספטמבר 1922 – 4 בספטמבר 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפ"ם והמערך.

==קורות חיים==
זכין נולד בברנוביץ' שבפולין ועלה לארץ ישראל בשנת 1937. בסיום לימודיו בכפר הנוער בן שמן, שהה תקופת מה בקיבוץ מרחביה. בשנת 1940 נמנה עם מייסדי קבוצת להבות, שעברה הכשרה בכרכור, ובשנת 1945 הקימה את קיבוץ להבות הבשן. זכין ניסח את מגילת היסוד של הקיבוץ ותקופה מסוימת היה מזכיר הקיבוץ.

בשנת 1946 ייסד זכין את סניף "ברית פועלי ארץ ישראל" בוואדי עארה. היה חבר השומר הצעיר, מפ"ם והקיבוץ הארצי ונשלח מטעמם למחנות המעפילים בקפריסין (1947), לקנדה (1948) ולארצות הברית (1950, 1952, 1963).

כיהן כמזכיר תנועת השלום בין השנים 1959–1961, והיה חבר מזכירות מפ"ם ודובר מפ"ם במשך שנים רבות. בשנת 1965 ארגן הפגנת מחאה נגד בואו לישראל של שגריר גרמניה, רולף פאולס. בשנת 1968 נבחר למזכיר המדיני של מפ"ם. זכין נמנה עם המחנה של מאיר יערי ויעקב חזן במפ"ם והיה מהדוחפים להשתתפות במערך עם מפלגת העבודה.

בשנים 1969–1977 כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם מפ"ם במסגרת המערך. בין השאר דרש להגביר את המאמץ לגבות מס אמת. בשנת 1979 היה ראש המחלקה לקשרי חוץ במפ"ם ובשנים 1981–1984 חזר לכנסת העשירית. לאחר מכן היה חבר הנהלת הסוכנות.

בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטת תל אביב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער בן שמן
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי הכנסת העשירית
קטגוריה:להבות הבשן: אישים
קטגוריה:מזכירי קיבוצים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
שטיינר

שטיינר (בגרמנית: Steiner) הוא שם משפחה גרמני הנגזר מהמילה שטיין שפירושה בגרמנית הוא אבן.

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
יחיאל לקט

יחיאל לקט (נולד ב-12 ביולי 1941), הוא איש ציבור ישראלי, אשר כיהן כיו"ר ומזכ"ל תנועת העבודה העולמית, יו"ר דירקטוריון קק"ל וחבר הכנסת מטעם המערך.

== קורות חיים ==
250px
לקט נולד ב-1941 בחיפה ליוסף ושושנה לקט. למד בבית ספר אליאנס בחיפה. בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, במהלכם החל לעבוד כדובר משרד החינוך והתרבות (1965–1969).

פעילותו הציבורית החלה עם בחירתו ליו"ר חוג הדוברים של משרדי הממשלה (1967–1968). לאחר מכן, עם הקמת המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה, נבחר לעמוד בראשה (החטיבה להתיישבות 1975) והיה מועמד ברשימת המפלגה לכנסת השמינית.

לאחר שלא נבחר לכנסת נשלח כיו"ר משלחת עלייה לארצות הברית (1975–1976). בינואר 1977 הושבע כחבר הכנסת בעקבות מותו של השר אברהם עופר וכיהן בכנסת השמינית בארבעת חודשי כהונתה האחרונים.

בשנים 1978–1982 כיהן כמזכ"ל תנועת העבודה העולמית ולאחר מכן, עד שנת 1989, כיו"ר התנועה העולמית. בסיום תפקידיו במוסדות המפלגה פנה לפעילות ציבורית בהסתדרות הציונית והסוכנות היהודית. בין תפקידיו: ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית (1989–1992), ראש המחלקה לעליית יהודים ונוער בסוכנות (1992–1996) ובשנה האחרונה בתפקידו זה היה ראש המחלקה לפיתוח והתיישבות ויו"ר מוסדות עליית הנוער.

בשנת 1998 נבחר ליו"ר עמית של דירקטוריון קק"ל ובשנת 2000 נבחר ליו"ר הדירקטוריון, בראשו עמד עד 2006.

בשנים 2007–2009 כיהן כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.

לקח חלק בכנס בודפשט של ברית עברית עולמית אשר התקיים בשנת 2013.

משמש כיום (2016) כיו"ר תיאטרון מיקרו בירושלים.

לקט נשוי לרות והזוג הורים לשלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:עובדי משרד החינוך, התרבות והספורט
קטגוריה:יושבי ראש הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:חברי הנהלת הסוכנות היהודית
קטגוריה:אנשי עליית הנוער
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:חברי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:בוגרי בית הספר אליאנס (חיפה)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1941
מכבי שלומי/נהריה

מכבי עירוני שלומי/נהריה הייתה קבוצת כדורגל שהורכבה כתוצאה מאיחודן של מכבי עירוני שלומי ועירוני נהריה בשנת 2005, והתפרקה בשנת 2009.

==היסטוריה==
ההיסטוריה של הקבוצה מתחילה ביישוב שלומי, ביישוב שלומי פעלו בעבר שתי קבוצות כדורגל: הפועל שלומי ובית"ר שלומי אשר שיחקו שנים רבות בליגה ג'. בשנת 1996 שודרה בערוץ 2 תוכנית בשם קטן עלינו, בהנחייתו של אברי גלעד, אשר מטרתה הייתה לעזור לקהילות השונות, בתוכנית רצו לקחת עיירה קטנה ולהשקיע בה כסף כדי לקדם את קבוצת הכדורגל שלה מתוך תקווה להביא אותה תוך כמה שנים לליגות הגבוהות בישראל. אחרי מספר בדיקות והתלבטויות הוחלט בצוות התוכנית ללכת על היישוב שלומי, אך הייתה להם דרישה - לאחד את שתי קבוצות הכדורגל בעיר לקבוצה אחת כדי לרכז את המשאבים על קבוצה אחת, ושתי קבוצות הכדורגל בעיר אוחדו לקבוצה אחת בשם מכבי עירוני שלומי. מדי שבוע היה עוקב צוות התוכנית אחרי הקבוצה והוא יצר את הסיסמה "שלומי עולה, שלומי עולה ללאומית" (הליגה הראשונה דאז). למרות הקמפיין הרב לא הצליחה הקבוצה לעלות לליגה ב', וסיימה במקום השני בלבד.

בתום אותה עונה ביקשה הקבוצה מצוות התוכנית להמשיך ולתמוך בה אך נענתה בשלילה ומאוחר יותר אף ירדה התוכנית מערוץ 2. בשנת 1999 הצליחה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לעלות לליגה ב' לאחר שסיימה במקום הראשון, בשנת 2001 בעונתה השנייה בליגה ב, הצליחה הקבוצה לסיים במקום הראשון ולרשום עלייה היסטורית לליגה א' ובכך עלתה הקבוצה שתי ליגות בשלוש שנים בלבד. בשנת 2004 הייתה הקבוצה אמורה לרדת לליגה ב' חזרה אחרי שסיימה במקום הלפני האחרון בליגה א', אך הקבוצה ניצלה לבסוף בגלל התפרקותה של מכבי חדרה ובכך התפנה מקום נוסף בליגה א'. בשנת 2005 נאבקה שלומי על העלייה לארצית וכמעט עלתה ליגה אך הקבוצה סיימה לבסוף במקום השלישי ולא הצליחה לעלות.

בקיץ 2005 אוחדה הקבוצה עם עירוני נהריה, ומאז נקראת הקבוצה מכבי עירוני שלומי/נהריה, ושיחקה בליגה א' צפון. 

במחזור האחרון של עונת 2008/2009 ניסה יו"ר קבוצת שלומי איברהים ברהאן למכור ליריבתו מכבי השקמה/רמת חן וליו"ר של הקבוצה שלה שמוליק חיון את המשחק תמורת 30 אלף שקלים, חיון עירב את אנשי ההתאחדות לכדורגל בעניין, ואנשי משרד החקירות ויצמן-יער תיעדו את המפגש ואת החלפת הכספים. עונשה של הקבוצה היה הורדה אוטומטית לליגה ג' ובנוסף הורחק לצמיתות ברהאן מעיסוק בתחום הכדורגל, הקבוצה נקנסה גם ב 50 אלף שקלים. הקבוצה שלא יכלה לעמוד בתשלום הקנס וגם בהורדת הליגה התפרקה בקיץ 2009.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורגל ישראליות שהתפרקו
מכבי שלומי/נהריה
מכבי שלומי/נהריה
שלומי/נהריה
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1996