OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דייוויד מת'יו

דייוויד מת'יו (David Mathew; 15 בינואר 1902 - 12 בדצמבר 1975) היה בישוף קתולי אנגלי והיסטוריון.

==תולדות חייו==
מת'יו נולד בליים רידג'ס שבדורסט והתחנך בקולג'ים של חיל הים המלכותי. הוא שירת בחיל הים הבריטי בסוף מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן רכש תואר בהיסטוריה מודרנית בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. הוא עקר לרומא והוסמך כנזיר ב-1929. לאחר שירות בן עשרה חודשים בלבד, חזר בו והחליט כי אורח החיים הנזירי אינו מתאים לו. תחת זאת הוא פנה לקריירה של כהן דת, ושירת באוניברסיטת לונדון. ב-1938 מונה כמשנה לבישוף של וסטמינסטר, ושירת בתפקידו זה במהלך הבליץ. לאחר מלחמת העולם השנייה יצא כשליח הכס הקדוש לאתיופיה ובשנה שלאחר מכן לאפריקה המזרחית הבריטית. הוא מונה כ"בישוף טיטולרי של אפמאה בביתיניה". מת'יו שב לאנגליה ב-1953 ומונה לבישוף הצבא הבריטי, לאחר שדחה הצעה לשמש כנונציו בברן, בירת שווייץ. ב-1963 הוא פרש מעיסוקיו ככהן דת והתמסר לכתיבת ספרי היסטוריה. הוא מת בלונדון ב-1975 בגיל 73.

==ספריו==

<div style="direction: ltr;">
*The Celtic Peoples and Renaissance Europe (1933)
* The Reformation and the Contemplative Life (1934)
* Catholicism in England, 1535-1935. Portrait of a Minority: Its Culture and Tradition (1936)
* Steam Packet (1936)
* The Jacobean Age (1938)
* British Seamen (1943)
* The Naval Heritage (1944)
* Acton: The Formative Years (1946)
* Ethiopia: The Study of a Polity, 1540-1935 (1947)
* The Social Structure in Caroline England (1948)
* Sir Tobie Mathew (1950)
* The Mango on the Mango Tree (1950)
* The Age of Charles I (1951)
* In Vallombrosa (1952)
* The Prince of Wales's Feathers (1953)
* Scotland under Charles I (1955)
* James I (1967)
* Lord Acton and His Times (1968)
* The Courtiers of Henry VIII (1970)
* Lady Jane Grey (1972)

</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.oxforddnb.com/index/31/101031422/ Kerr, Fergus: 'Mathew, David James (1902–1975)', rev., Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004]
* [http://www.catholic-hierarchy.org/bishop/bmathew.html Archbishop David Mathew ob the Hierarchy of the Catholic Church site]

קטגוריה:אנגלים
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1902
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1975
סיסטר בליס

סיסטר בליס (באנגלית: Sister Bliss) הוא שם הבמה של אילה דבורה בן-טובים (נולדה ב-30 בדצמבר 1970), מפיקה מוזיקלית, מלחינה ו-DJ יהודית-בריטית. ידועה בעיקר בעבודתה המשותפת עם רולו ארמסטרונג ובהשתתפותה בהרכב פיית'לס.

== קריירה ==

=== פיית'לס ===
בשנת 1995 הקימה את ההרכב פיית'לס בשיתוף עם רולו ארמסטרונג, ג'יימי קאטו ומקסי ג'אז. היא הפיקה את רוב לחני ההרכב ובהם "God Is a DJ" ו-"We Come 1". את השירים עיבדה בסגנון אלקטרוני וגם ניגנה בהם בפסנתר, כינור, סקסופון וגיטרת בס. במהלך השנים שיתף ההרכב פעולה עם מוזיקאים שונים, כולל זואי ג'ונסטון , ולעיתים קרובות, עם אחותו של רולו, דיידו ארמסטרונג. ההרכב הוציא לאור 7 אלבומים בין השנים 1996–2006.

ב-2006, ילדה בליס בן בשם נייט. השיר "Nate's Tune" באלבום האולפן החמישי של פיית'לס To All New Arrivals מוקדש לו. לאחר הפסקה של 4 שנים יצא ב-2010 האלבום "The Dance" בחברת תקליטים משלהם שהקימו בשם Nate's Tunes. לאחר עזיבתו של מקסי ג'אז את ההרכב ב-2016 המשיכה בליס להקליט עם רולו. ב-2020 יצא לאור האלבום "All Blessed", ב-2022 האלבום "WeDisappear", וב-2023 האלבום " For Lovers, Not Killers".

בינואר 2024 הודיעה בליס כי פיית'לס תחזור להופעות חיות לאחר שמונה שנים.<ref></ref>

=== כמפיקה ומוזיקאית עצמאית ===
בשנת 1996, יצרה רמיקס יחד עם רולו לשיר של מובי "That's When I Reach for My Revolver". מובי היה כל כך מרוצה שהם התבקשו לרמיקס לשיר אחר - "Honey".

בליס הייתה בין המפיקים של אלבום הבכורה של דיידו No Angel מ-1999. השתיים הופיעו בקליפ משותף בשיר "One Step Too Far" מהאלבום Outrospective.

בשנת 2001 הוציאה בליס לאור מיקס אוסף בן שני דיסקים בשם Headliners: 02. בשנת 2008 הוציאה בליס לאור את אלבומה השני "Nightmoves".

בשנת 2010, שיתפה פעולה עם דיידו בשיר "Everything to Lose" עבור הסרט סקס והעיר הגדולה 2.

שיתפה פעולה עם מוזיקאים רבים ביניהם בוי ג'ורג', קאט פאוור ורוברט סמית' (הקיור). כמו כן כתבה מוזיקה לקולנוע, לטלוויזיה ולתיאטרון.

==משפחתה==
בן-טובים נולדה בלונדון, ביתם היחידה של ד"ר ארנון בן-טובים, פסיכיאטר, וססילי בן-טובים, ציירת וקריקטוריסטית. בשנות ילדותה נפרדו הוריה. היא נינתו של העיתונאי והמורה זלמן בן-טובים. דודתה (אחות אביה) הייתה החלילנית עטרה בן-טובים.

== דיסקוגרפיה==
=== אלבומים ===
* 2001: Headliners: 02
* 2008: Nightmoves

=== סינגלים ===
* 1993: "Future Pulse / The Future Is Now"
* 1994: "Cantgetaman, Cantgetajob (Life's a Bitch!)"
* 1995: "Oh! What a World"
* 1996: "Bad Man"
* 2000: "Sister Sister"
* 2001: "Deliver Me" (feat. John Martyn)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים יהודים בריטים
קטגוריה:מלחינות יהודיות
קטגוריה:רב-נגנים
קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית בריטים
קטגוריה:מלחינות בריטיות
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים יהודים בריטים
קטגוריה:פיית'לס
קטגוריה:משפחת בן-טובים
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1970
ג'ובאני פסטרונה

ג'ובאני פסטרונה (; 13 בספטמבר 1883 – 27 ביוני 1959), הידוע גם לפי הפסבדונים פיירו פוסקו (Piero Fosco), היה מחלוצי הקולנוע האיטלקי, במאי, תסריטאי ומפיק. הוא אף שיחק באחד מסרטיו המוקדמים, הסרט הקצר "יוליוס קיסר" מ-1909.
== חייו ==
פסטרונה נולד בנפת אסטי שבמחוז האיטלקי פיימונטה. כילד היה נגן צ'לו נלהב, ואף בנה בעצמו כמה כלי צ'לו.

סרטו הבולט ביותר הוא "כביריה" משנת 1914, שנחשב קלאסיקה קולנועית ונודע גם כסרט הראשון בו הופיעה דמותו של מצ'יסטה. הוא יצר בתקופת הסרט האילם, ולסרטיו נודעה השפעה שפורצת את גבולות הקולנוע האיטלקי. בפרט, סרטו "כביריה" נודע כבעל השפעה על סרטיו של ד.וו גריפית' "לידתה של אומה" (1915) ו"אי-סובלנות" (1916). 

נפטר בטורינו ב-1959.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:מפיקי קולנוע איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1883
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1959
פרידריך וילהלם מדר

ארנסט פרידריך וילהלם מדר (בגרמנית: Ernst Friedrich Wilhelm Mader נודע גם בשם הקיצור "פ' ו' מדר"; 1 בספטמבר 1866 - 30 במרץ 1945) היה סופר ילדים ונוער גרמני.

==ביוגרפיה==
נולד ב-1866 בניס למשפחה דוברת גרמנית. לאחר מכן עברה משפחתו להיילברון שם סיים מדר את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1884. מדר למד תאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן ולאחר מכן שימש ככומר פרוטסטנטי בין 1897 ל-1917.

בשנים אלו החל לפרסם ספרים לבני הנעורים. הצלחתו כסופר הביאה לכך שמשנת 1917 התמקד בכתיבה, והיה סופר פעיל עד לשנת 1942. ספריו עסקו בהרפתקאות ביבשות רחוקות כאפריקה או דרום אמריקה, ולעיתים אף כתב מדע בדיוני. לעיתים קרובות הושווה לקרל מאי ואף כונה "קרל מאי השוואבי". בשנת 1945 מת, והוא בן 78 שנים.

==תרגומיו לעברית==

שניים מספריו של מדר, "אל הררי סהר" (Nach den Mondbergen) והמשכו "אופיר" (Ophir) המספרים על הרפתקאותיה של משלחת המחפשת אוצר אגדי באפריקה, תורגמו לעברית. בספרו של עמוס עוז, "סיפור על אהבה וחושך" מוזכר הספר "אל הררי סהר" בין ספרי ההרפתקאות שאהב עוז לקרוא בילדותו.
* אל הררי סהר, תרגם ישראל שף, הוצאת אמנות, 1927. כן תורגם על ידי יעקב שרת, הוצאת עדי, 1971; הוצאת "כתר" 1988.
* אופיר, תרגם י' רזניקוב הוצאת אמנות, 1927. כן תורגם על ידי יעקב שרת, אייר דני קרמן, הוצאת עדי, 1971; הוצאת כתר, 1988.

קטגוריה:סופרי ילדים ונוער גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1866
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1947
מרק חסמן

מרק חסמן{{תמונה להחלפה}}
מרק חַסמַן (ברוסית: Марк Хасман; 1929, קובנה, ליטא – 1992, באר שבע) היה שחקן ישראלי, שיחק בתיאטרון באר שבע.

==קורות חייו==
חסמן נולד ב-1929 בליטא. בשנת 1941, לאחר כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, נשלחה משפחתו לסיביר בשל פעילותו הציונית של אביו. עם בואו לסיביר התקבל לשנה השנייה ללימודים בבית ספר למשחק שבו הורו שחקנים ובמאים בעלי שם ששהו אף הם בגלות בסיביר. בתום לימודיו נשאר בסיביר ועבד בתיאטרון ביסק, בין השנים 1949 ל-1957. בד בבד למד ספרות רוסית באוניברסיטה.
בשנים 1957–1980 היה שחקן בתיאטרון הרוסי הממלכתי בווילנה. הוא שיחק בקלאסיקה רוסית ומערבית וגם במחזות רוסיים ומערביים מודרניים. בשנת 1975 השתתף במלאת 30 שנה לניצחון הצבא הסובייטי על הצבא הגרמני, בו השתתפו כל התיאטראות בברית המועצות. במסגרתו חסמן זכה בפרס מטעם איגוד התיאטראות הממשלתי עבור תפקידו במחזה "ברשימות לא קיים" מאת ואסילייב. בנוסף לעבודתו בתיאטרון במשך עשרים שנה ערך והגיש תוכנית רדיו על אודות התיאטרון בליטא, ושיחק בטלוויזיה ובקולנוע.

בראשית שנת 1980 עלה לישראל. כחודש וחצי לאחר עלייתו החל לשחק בתיאטרון באר שבע. בין ההצגות בהן שיחק: "יונו והטווס" , "דה", "חיים בתיאטרון", "השחף", "שש נפשות מחפשות מחבר", "מותו של פקיד", "רוחות", "איוונוב" ועוד. 

הוא היה חבר בנשיאות הכבוד של בית צבי. התפקיד הבולט שגילם היה במחזה "השטן ממוסקבה". בקולנוע שיחק בתפקיד משנה בסרטו של עמוס גוטמן, "נגוע".

בשנת תשמ"א זכה בפרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון עבור הופעתו בהצגה "חיים בתיאטרון" לדייוויד מאמט וגילום דמותו של לבדייב ב"איוונוב" לצ'כוב.

בשנת 1985 לקה בהתקף לב במהלך הצגת היחיד שלו "מותו של פקיד" (על פי סיפורי צ'כוב, בבימוי יורם פאלק) במוזיאון תל אביב; הוא הוחיה על ידי רופאים שישבו בקהל, וניצל.

בשנת 1989 השתתף בדרמת הטלוויזיה "הצטמצמות", על פי סיפור של רות אלמוג.

נפטר בשנת 1992 במהלך הצגת התיאטרון "מותו של סוכן" לארתור מילר. 

על שמו מוענקת מלגה לשחקן צעיר מצטיין, וכן קרוי רחוב בבאר שבע.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:זוכי פרס מרגלית
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קווין ווריק

קווין ווֹריק (אנגלית: Kevin Warwick; נולד ב-9 בפברואר 1954 בקובנטרי, בריטניה) הוא מדען בריטי, פרופסור לקיברנטיקה באוניברסיטת רדינג, הידוע בשל מחקריו בנושא התקשורת בין מערכת העצבים לבין מחשבים.

עזב את בית ספרו ב-1970 על מנת להצטרף לחברה בריטיש טלקום, בגיל 16. שש שנים לאחר מכן הוא סיים את לימודיו לתוארו הראשון באוניברסיטת אסטון שבברמינגהאם, ולאחר מכן השיג דוקטורט מהאימפריאל קולג'.

==פרסים והכרה בתרומתו==
קווין קיבל מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס את פרס טכנולוגיית הרפואה של העתיד, הפך לחבר כבוד של האדמיה למדעים, סנט פטרבורג, זכה במדליית מאוניברסיטת מלטה וב-2004 זכה המכון הבריטי להנדסת חשמל (I.E.E) מדליית הישגי בוגר.

לקווין ווריק הוענקו תוארי דוקטור למדעים (D.Sc) לשם כבוד מאוניברסיטאות אסטון, קובנטרי ובראדפורד.
קווין קיבל מספר פרסים נוספים ב-2008 וב-2009.

==ציטוטים==
* "לא יכולה להיות מציאות מוחלטת; לא יכולה להיות אמת מוחלטת", 2005.
* "אני מרגיש שכולנו פילוסופים, ואלו אשר מגדירים עצמם כ'פילוסופים' הם אלו שאין להם עבודה ללכת אליה", לונדון, 2004.
* "כאשר משווים בין הזיכרון האנושי לבין זיכרון של מחשב ברור שהגרסה האנושית בעלת שני חסרונות ברורים. הראשון, כפי שאני חוויתי, כתוצאה מהזדקנות, הזיכרון האנושי יכול להפגין הזכרות של טווח קצר עלובה", לונדון, 2005.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מדענים בריטים
קטגוריה:רובוטיקה
קטגוריה:סגל אימפריאל קולג'
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1954
רולו ארמסטרונג

רולו ארמסטרונג (באנגלית: Rollo Armstrong; ), המכונה רולו, הוא מפיק מוזיקלי ומלחין בריטי בסגנון מוזיקה אלקטרונית, ממקימי ההרכב המוזיקלי "פיית'לס". אלבומי המוזיקה שהוציא באופן עצמאי וכן במסגרת פיית'לס ושיתופי פעולה מוזיקליים נוספים, בהם עם סיסטר בליס ועם אחותו דיידו, נמכרו בכ-36 מיליון עותקים.

== שיתופי פעולה ==
רולו, יליד לונדון, הוא ממקימי ההרכב "פיית'לס" ב-1995 יחד עם מקסי ג'אז. מזוהה בעיקר בעקבות עבודתו עם סיסטר בליס, שהשתייכה להרכב זה.

בשנת 2000 שיתף פעולה עם מארק בייטס, בהרכב "Dusted". אלבומם השני מ-2005, "Safe From Harm", יצא במספר גרסאות, בהן גרסת ספר ששילבה איורים ושירים, העוסקים בילדות ובחיי משפחה לא פשוטים. השיר "Always Remember To Respect And Honour Your Mother" יצא בשני חלקים, בגרסת וידאו שממחישה את הספר, ובגרסת Deep Dish שהופקה בין היתר על ידי דיידו. 

רולו שיתף פעולה גם עם אחותו הצעירה, הזמרת דיידו, לה הפיק שניים מאלבומיה - "No Angel" ו-"Life for Rent". באלבומו "When We Were Young", שיצא בשנת 2000, שרה דיידו את השירים "Winter" ו-"Hurt you". בגרסה מאוחרת יותר של השיר "Hurt you" שיצאה במסגרת ההרכב "Dusted", נכללים שני חלקים, בראשון שרה דיידו את מילות השיר ובשני מקריא רולו קטע מהשיר. 

בשנת 2011 היה רולו מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית השיר הטוב ביותר, ככותב השיר "If I Rise", בשיתוף פעולה עם דיידו ואיי. אר. ראמן. השיר זכה בפרס איגוד המבקרים לשנת 2011 כשיר הטוב ביותר. באותה שנה עבד עם סיסטר בליס ודיידו על השיר "Everything to loose", שנכלל בהמשך במוזיקת הרקע של הסרט "סקס והעיר הגדולה".

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20111120030528/http://www.faithlessuk.co.uk/rollo.php ביוגרפיה], באתר (פיית'לס)
* [http://www.tursa.franken.de/RolloBliss_discog.html#Dusted:%20Safe%20From%20Harm%7C דיסקוגרפיה מלאה של רולו, פיית'לס, סיסטר בליס ואמנים קשורים נוספים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:דיידו
קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:מפיקים בריטים
קטגוריה:אמני מוזיקה אלקטרונית
קטגוריה:פיית'לס
קטגוריה:רמיקסרים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1966
דוד זונדלוביץ'

דוד זונדלוביץ (נולד ב-1950) הוא פסל ישראלי, מייסד וראש בית הספר לפיסול "בסיס".

==ביוגרפיה==
זונדלוביץ', יליד וילנה, החל ללמוד פיסול באקדמיה לאמנויות פלסטיות בליטא בשנת 1961 וסיים במוסד תואר שני, ואחר כך לימד ועסק בפיסול. בשנת 1990 עלה לישראל. הוא לימד תקופה מסוימת במכון אבני ושימש שם כראש מגמת הפיסול ובשנת 1993 הקים את בית הספר לפיסול "בסיס", באזור התעשייה בנתניה. מאוחר יותר בית הספר העתיק את מקומו לעין ורד ובשנת 2003 עבר לשטח פנימיית "הדסה נעורים" הסמוכה לבית ינאי.

זונדלוביץ' הוא נציג בישראל של הארגון העולמי למדליות אמנותית (Fidem) ומייסד ונשיא של הארגון הישראלי לאמנות זו.

הוא פיסל יצירות רבות בהן כיכר ינקה קופלה ופסל מאיר דיזנגוף.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://zundelovitch.com/ האתר של זונדלוביץ'] 
* [https://www.newartistscollegium.com/davidzundelovitch-sculptor דוד זונדלוביץ] באתר newartistscollegium
* 

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
יהודית בר-אילן

יהודית בר-אילן (1958 - 16 ביולי 2019) הייתה פרופסור מן המניין במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן, שכיהנה כראש המחלקה בשנים 2008–2012.

==ביוגרפיה==
בר-אילן נולדה לאגנס ופרופ' אנדרש מוהלרד. בשנת 1981 סיימה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב. המשיכה לתואר שני במתמטיקה (אותו קיבלה ב-1983) ולתואר שלישי במדעי המחשב (שסיימה ב-1989) - שלושתם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה "Applications of one-way functions and randomization in security protocols", ומנחיה היו פרופסור מיכאל רבין ומיכאל בן-אור.

באמצע שנות התשעים החלה בחקר של מדעי המידע באוניברסיטה העברית, ובשנת 2002 עברה לאוניברסיטת בר-אילן. תחומי ההתמחות שלה כללו: , חקר האינטרנט, אחזור מידע והתנהגות מידע.

במשך כשנה, החל מדצמבר 2011, הייתה חברה בוועד המנהל של איגוד האינטרנט הישראלי, ועסקה בהובלת תחום הטכנולוגיה בפעילות האיגוד.

בשנת 2017, זכתה בר-אילן בפרס דרק ג'ון דה סולה פרייס. בשנה שלאחר מכן זכתה בפרס מטעם "ASIS&T" - האיגוד לחקר מדעי המידע והטכנולוגיה.

בר-אילן הייתה חברה בוועדות העורכים של כתבי העת PLOS One", "Frontiers in Research Metrics and Analytics" Online Information Review", "Journal of Informetrics", "Scientometrics" ו-"JASIST".

בר-אילן הייתה תושבת מבשרת ציון, נשואה ואם לשלושה. היא נפטרה ממחלה ביולי 2019 והובאה לקבורה בהר המנוחות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://is.biu.ac.il/node/1015 יהודית בר-אילן], באתר המחלקה ללימודי מידע באוניברסיטת בר-אילן
* 
* הספד לזכרה של [http://dx.doi.org/10.1162/qss_e_00024 יהודית בר-אילן]. פורסם בכתב העת Quantitative Science Studies בפברואר 2020 (אנגלית).

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חוקרות אינטרנט ישראליות
קטגוריה:חוקרי אינטרנט ישראלים
קטגוריה:מדעניות מחשב ישראליות
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: מדעי המידע
קטגוריה:ספרניות ומידעניות ישראליות
קטגוריה:ספרנים ומידענים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מבשרת ציון: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1958
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2019
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
ז'ורז' ויידה

ז'ורז' (יהודה אריה) ויידה (במקור וייס, בהונגרית: Vajda György; בצרפתית: Georges Vajda; ), פילוסוף יהודי-הונגרי-צרפתי, יליד בודפשט. מחשובי החוקרים בתחומי הפילוסופיה הערבית והפילוסופיה היהודית במאה ה-20.

ג'רג' וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של הנריק ויידה (וייס) (1880–1933) פקיד וסוחר ושל עמליה וייס (1887–?). את השכלתו התיכונית והגבוהה החל כתלמיד בבית המדרש לרבנים בבודפשט, שם שמע את הרצאותיהם של לאיוש בלאו וברנאט הלר, ואילו באוניברסיטת בודפשט קיבל מבוא ללימודי המזרח מדיולה נמט. בשנת 1928 נסע לפריז, שם למד בסמינר הרבני ( Séminaire israélite de France) והתיישב דרך קבע בצרפת.

בראשית דרכו רכש ידע בשפות שמיות ובלימודי האסלאם. ב-1935 כתב תיזה על הזנדיקים בתחילת התקופה העבאסית. ויידה לימד מחשבה יהודית במוסדות שונים והיה גם האחראי על כתבי היד היהודיים והערביים בספרייה הלאומית של צרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתר בלה-שמבון סור-ליניון. בשנים 1960-1936 (עם הפסקה בימי הכיבוש הנאצי) לימד ויידה תנ"ך ותאולוגיה יהודית בבית המדרש הרבני של צרפת בפריז.
ב-1946 כתב תיזה על יהודה בן ניסים אבן מלכה. ב-1954 מונה לחוקר ברמה גבוהה באקול פראטיק דה אוטז אטיד וב-1970 היה לראש הקתדרה לעברית וללימודי היהדות באוניברסיטה של פריז (III).
וידה כתב מעל 21 ספרים, 284 מאמרים ומאות מאמרי ביקורת וערך ספרים רבים. הוא נפטר בפריז, בערב יום הכיפורים, 1981.

==מכתביו ==
<div style="direction: ltr;">
* Introduction à la pensée juive du Moyen-Age, Paris 1947
* Juda ben Nissim ibn Malka, philosophe juif marocain, Paris, 1954
* L'amour de Dieu dans la théologie juive du Moyen-Age, Paris 1957
* Isaac Albalag averroïst juif, traducteur et annotateur d'al-Gazali, Paris 1960
* Deux commentaires karaïtes sur: l'Ecclésiaste, Leyde 1971
* Recherches sur la philosophie et la Kabbale dans la pensée juive du Moyen-Age, Paris 1962
* Le commentaire d'Ezra de Gérone sur le cantique des cantiaues, Paris 1969
</div>
ביבליוגרפיה של כתביו מצויה בדעת, חוב' 10 (תשמ"ג) עמ' 125–126 ;66-53

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בבודפשט
קטגוריה:ספרני הספרייה הלאומית של צרפת
קטגוריה:ספרנים ומידענים
קטגוריה:פילוסופים יהודים צרפתים
קטגוריה:פילוסופים של היהדות
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-20
קטגוריה:בודפשט: אישים
קטגוריה:יהדות בודפשט
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1908
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1908
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1981
Hold My Hand (שיר של מייקל ג'קסון)

"Hold My Hand" הוא דואט שבוצע על ידי הזמר האמריקני מייקל ג'קסון והזמר הסנגלי-אמריקני אייקון, אשר יצא לשווקים במקור במסגרת אלבום האולפן הראשון של ג'קסון שיצא לשווקים לאחר מותו. השיר הוקלט במקור בשנת 2008 על ידי ג'קסון ואייקון. במהלך שנת 2010 אייקון הקליט קטעי שירה נוספים עבור השיר. השיר ייכלל בהמשך גם באלבום האולפן של אייקון "Living - The Life".

== הווידאו קליפ ==
הווידאו קליפ המלא שודר לראשונה בערוצי הטלוויזיה ברחבי העולם בחצות של ה-9 בדצמבר 2010.

הווידאו קליפ מכיל קטעי וידאו שונים בהם סרטונים שצולמו במהלך הופעותיו של ג'קסון, בנוסף לקטעי וידאו המכילים את קטעי השירה של אייקון, מעריצים צעירים של ג'קסון אשר רוקדים בתלבושת של ג'קסון כמחווה וקטעי וידאו קצרים בהם נראים ילדים ומבוגרים, מחזיקים ידיים.

הווידאו קליפ בוים על ידי מארק פלינגטון.

== מצעדים ==
{| class="wikitable sortable"
!מצעד
!מיקום
|- 
| אוסטרליה (ARIA)
| align="center" | 37
|- 
| אוסטריה (Ö3 Austria Top 75)
| align="center" | 9
|- 
| בלגיה (Ultratop 50 Flanders)
| align="center" | 10
|- 
| בלגיה (Ultratop 40 Wallonia)
| align="center" | 8
|- 
| קנדה (Canadian Hot 100)
| style="text-align:center;" | 16
|- 
| צ'כיה (IFPICR)
| style="text-align:center;" | 13
|- 
| דנמרק (Tracklisten)
| align="center" | 3
|- 
| פינלנד (IFPI)
| style="text-align:center;" | 16
|- 
| צרפת (SNEP)
| style="text-align:center;" | 27
|- 
| גרמניה (Downloads Chart)
| style="text-align:center;" | 5
|- 
| גרמניה (Singles Chart)
| style="text-align:center;" | 7
|- 
| הונגריה (Rádiós Top 40)
| align="center" | 3
|- 
| הונגריה (Single Top 10)
| align="center" | 10
|- 
| איטליה (FIMI)
| align="center" | 4
|- 
| אירלנד (IRMA)
| align="center" | 21
|- 
| יפן (Hot 100)
| style="text-align:center;" | 13
|- 
| הולנד (Mega Single Top 100)
| align="center" | 28
|- 
| ניו זילנד (RIANZ)
| align="center" | 6
|- 
| נורווגיה (VG-lista)
| align="center" | 9
|- 
| פולין (ZPAV)
| style="text-align:center;" | 2
|- 
| סקוטלנד (The Official Charts Company)
| align="center" | 17
|- 
| ספרד (PROMUSICAE)
| align="center" | 7
|- 
| שוודיה (Sverigetopplistan)
| align="center" | 8
|- 
| שווייץ (Media Control AG)
| align="center" | 9
|- 
| בריטניה (UK R&B)
| align="center" | 3
|- 
| בריטניה (UK Singles)
| align="center" | 10
|- 
| ארצות הברית (US Billboard Hot 100)
| style="text-align:center;" | 39
|- 
| ארצות הברית (US Billboard Hot R&B/Hip-Hop Songs)
| style="text-align:center;" | 33
|- 
| ארצות הברית (US Billboard Pop Songs)
| style="text-align:center;" | 38
|- 
| ארצות הברית (US Billboard Hot Digital Songs)
| style="text-align:center;" | 24
|- 
| ארצות הברית (US Billboard Jazz Songs)
| style="text-align:center;" | 16
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי מייקל ג'קסון
קטגוריה:שירי אייקון
קטגוריה:דואטים
קטגוריה:שירים שהתפרסמו לאחר מות מבצעיהם
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קלוד קלי
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי מארק פלינגטון
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:בלדות R&B עכשוויות
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אפיק רקורדס
אמיר כץ

אמיר כץ (נולד ב-15 ביולי 1970) הוא כדורסלן עבר ששיחק בין היתר בא.ס. רמת השרון, הפועל חולון, בני הרצליה, הפועל אילת, מכבי ראשון לציון והפועל ירושלים. גובהו 1.91 מטר והוא שיחק בתפקיד הקלע.

==קריירה כשחקן==

כץ גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב אך לא שיחק בקבוצת הבוגרים שלה. את דרכו בליגה הבכירה הוא החל בעונת 1988/89 במכבי ראשון לציון במדיה שיחק 2 עונות. אחד המשחקים הטובים שלו היה בשנת 1996 בקבוצת בני הרצליה כשקלע 53 נקודות (11 מ-15 לשתיים, 6 מ-8 לשלוש ו-13 מ--14 לעונשין) בהפסד הביתי (94 - 107) נגד פרטיזן בלגרד.
כץ, שכונה "הידית", נודע בזכות אחוזי קליעה מצוינים. הוא אוחז בממוצע קריירה של כמעט 50 אחוזים לשלוש. הוא הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין במשך ארבע עונות, בעונת 1995/96 הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש ובעונת 1998/99 היה לסגן מלך הסלים של הליגה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק. הישגו הקבוצתי הגדול ביותר של כץ הוא הזכייה בגביע המדינה עם בני הרצליה בעונת 1994/95.
בנבחרת ישראל רשם אמיר כץ 28 הופעות וקלע 156 נקודות.

כץ פרש בשנת 2000 אחרי פציעות מרובות כאשר שיחק במכבי ראשון לציון, שאליה עבר במהלך העונה מהפועל ירושלים. 

במהלך 12 עונות בליגה רשם ממוצע של 17.2 נקודות למשחק וסך הכל של 4,128 נקודות במצטבר, מה שממקם אותו במקום ה-35 ברשימת קלעי כל הזמנים.
אחיינו הוא הכדורסלן רון ציפר.

==קריירה כעורך דין==

לאחר פרישתו ממשחק הכדורסל, כץ עשה הסבה למשפטים.

כעורך דין תבע כץ את קבוצתו לשעבר הפועל ירושלים בטענה שלא שילמו לו ביטוח בריאות.

ב-17 באוקטובר 2006, ייצג כעורך דין את הקבוצה הליטאית ריטאס וילנה, שתבעה את מכבי תל אביב בטענה להפרת חוזהו של נבן ספאחיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://www.cadursela.co.il/Profile.asp?id=295 אמיר כץ - תותחן ועו"ד מתוך כדורסלע]

קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורסלני הפועל חולון
קטגוריה:כדורסלני הפועל אילת
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:מלך הסלים של ליגת העל בכדורסל
קטגוריה:כדורסלני בני הרצליה
קטגוריה:כדורסלני מכבי ראשון לציון
קטגוריה:כדורסלני א.ס. רמת השרון
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
גוזרה

תרשים הארמון
גוזרה (געז ጉዛራ), המכונה גם גובה (ጉባኤ), הוא אתר היסטורי השוכן כ-15 ק"מ ממזרח לאגם טאנה באזור אנפרז שבצפון אתיופיה, ואשר בו הקים הקיסר סרצה דנגל ארמון מלכותי קטן בשנת 1571 או 1572. גוזרה שוכן על גבעה בגובה של 2,005 מטר מעל פני הים, כחצי קילומטר ממזרח לכביש המחבר בין גונדר בצפון לבהר דר בדרום. 
איור של הארמון

הרקע לבחירה באתר למטרה זו נעוץ באגדה רווחת, לפיה נגלתה הבתולה לקיסר דווית השני (שלט 1507-1540), ובישרה לו כי בירתו המבורכת בידי שמיים תקום במקום ששמו מתחיל בצליל "ג", או ליתר דיוק, בהברה "גו". מסיבה זו הוקמו מעוזים מלכותיים גם בגורגורה ובגומנגה, וכן בפאסיל גמב שבגונדר, אשר הייתה לימים לבירת הקיסרות. גם הקיסרים יעקב וסוסניוס התגוררו תקופות זמן מסוימות בגוזרה, והקיסר פאסילידס ביקר בו ב-1617. לאחר מכן האתר נשכח. ייתכן שהשרידים הנראים כיום באתר הוקמו על ידי אחד הקיסרים שלאחר סרצה דנגל. 

אורכו של המבנה המרכזי שניצב באתר בהריסותיו, הוא 18 מטרים ורוחבו 12 מטרים, והוא דומה בסגנונו לטירות שהוקמו מאוחר יותר בגונדר. למבנה שתי קומות ובפינותיו הצפון-מזרחיות שני מגדלים עגולים הנושאים כיפות. בצידו הדרומי של המבנה הוקם מגדל מרובע שגובהו ארבע קומות, אך הוא התמוטט. סביב המבנה הוקמו מרפסות, והחלונות והדלתות נבנו בצורת קשתות מאבן לבנה שעוטרו בכותרות אדומות. גג המבנה שהתמוטט זה לא מכבר נשא שינות ונשקף ממנו מראה לעבר האגם. גרם מדרגות חיצוני קישר בין שתי הקומות בצידו הצפון-מערבי של המבנה. בקומה הראשונה היו חמישה חדרים והגדול שבהם היה באורך של 11 מטרים וברוחב של חמישה מטרים. סביב המבנה הוקמה חומה ובה שערים, ובשטח התחום היו מספר מבנים משניים שכיום לא נותר מהם דבר.

==לקריאה נוספת==

* Ethiopia, the unknown land, Stuart Munro-Hay, I.B.Tauris publishers, 2008 . עמ' 167-8.

קטגוריה:אתיופיה: מבנים
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
אריק חזן

אריק חזן (בצרפתית: Éric Hazan; ) היה סופר, מתרגם, עורך ופעיל שמאל יהודי צרפתי.

==ביוגרפיה==
חזן נולד בפריז להורים יהודיים, אמו הגיעה לצרפת מארץ ישראל ואביו פרננד חזן, שהיה מוציא לאור ממוצא מצרי.

חזן היה מעורב בפעילות פוליטית מצעירותו, היה פעיל תקופה קצרה במפלגה הקומוניסטית, אך פרש ממנה באמצע שנות החמישים. הוא היה פעיל למען ה-FLN באלג'יר ובסוף שנות השישים התנדב כרופא באלג'יר. בשנת 1975 סיים את לימודיו כרופא מנתח. היה חבר ומייסד של ההסתדרות הרפואית הפרנקו-פלסטינית, ונסע לשמש כרופא מתנדב במחנה פליטים בלבנון, בזמן מלחמת האזרחים.

במשך ארבע עשרה שנים ניהל את הוצאת הספרים – Éditions Hazan, שהקים אביו שפרסם בעיקר ספרי אמנות. הוא עזב את ההוצאה לאחר שקבוצת האשט רכשה אותה ארבע שנים לאחר מותו של אביו. בשנת 1998 ייסד את הוצאת הספרים "לה פאבריק" – La Fabrique, בה מתפרסמים ספרים ומאמרים היסטוריים או פילוסופיים. חזן הוא גם תרגם (בעיקר יצירות מאת אדוארד סעיד וטניה ריינהרט).

בשנת 2006, פרסם את הספר "רשימות על הכיבוש", בעקבות ביקור שערך בשטחים במאי–יוני 2006. הספר מתעד משפחה פלסטינית המתגוררת בפרברי שכם, שאצלה התארח. מארחו היה צעיר בן 15, שאמו שוחררה אז מהכלא הישראלי. אחיו נידון לעשרים שנות מאסר ואביו נהרג על ידי כוחות צה"ל. חזן גם כתב מאמרים עבור הרבעון של ההתאחדות הצרפתית היהודית למען השלום.

במרץ 2009, מונה כחבר בועדת ראסל לעניין פלסטין.

בשנת 2011 ביחד עם אלן באדיו חיבר ספר על האנטישמיות בצרפת.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* L'Invention de Paris, Seui, coll. « Fiction et Cie », 2002,
* Chronique de la guerre civile, La Fabrique, 2004
* Faire mouvement, Recueil d'entretiens avec Mathieu Potte-Bonneville, L'Échappée, 2005
* LQR : la propagande du quotidien, Liber-Raisons d'agir, 2006
* Notes sur l’occupation : Naplouse, Kalkilyia, Hébron, La Fabrique, 2006
* Changement de propriétaire, la guerre civile continue, Seuil, 2007.
* Paradis infernaux : Les villes hallucinées du néo-capitalisme (coll.), Mike Davis et Daniel Monk (direction), Éric Hazan pour Les Prairies Ordinaires, 2008
* Les articles d'Eric Hazan
* L'Antisémitisme partout. Aujourd'hui en France, avec Alain Badiou, 2011
* Paris sous tension, La Fabrique, 2011
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://lafabrique.fr/ האתר הרשמי של הוצאת "לה פאבריק"]
* [http://www.newleftreview.org/?view=2698 UNDER NEW MANAGEMENT: Sarkozy’s First Hundred Days], אריק חזן

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים צרפתים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1936
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2024
קנקן התה (מודל)

קנקן התה של ניואל, רינדור תלת-מימד
קנקן התה (באנגלית: Utah teapot, Newell teapot או OpenGL Teapot) הוא דגם תלת־ממדי של קנקן תה שעוצב בשנת 1975 על ידי מרטין ניואל בזמן עבודתו באוניברסיטת יוטה, ומשמש מאז כדגם בסיסי להדגמה ועיצוב של תוכנות עיצוב תלת מימד. 

קנקן התה הפך להיות המקביל לתוכנית Hello world בעיצוב תלת מימד, וניתן בתוכנות רבות כדגם בסיסי (פרימיטיב) שניתן לשלוף מספריית הבסיס של התוכנה לשימוש מיידי, בדומה לפאונים ארכימדיים ואפלטונים שונים. היותו של קנקן התה כה זמין לעריכה הפך אותו במרוצת השנים לבדיחה פנימית בתחום, והוא שובץ כפי שהוא בסרטי אנימציה בתלת מימד, שומרי מסך ואיורים.

==היסטוריה==
מרטין ניואל ואשתו סנדרה ישבו לשתות תה בביתם, כשניואל העלה בעיה בעבודתו בעיצוב תלת מימד - הוא נדרש להדגים את העקרונות המתמטיים בהקשר לתאורה על חפץ מצוי ובר-זיהוי, שאינו טריוויאלי כמו כדור. אשתו הציעה לעצב דגם של קנקן התה בו השתמשו (קנקן פורצלן מתוצרת Mellita). ניואל החל לרשום את צורת הקנקן על דף נייר, ולאחר מכן מיפה את הצורה באמצעות נקודות. לצורת הקנקן מספר יתרונות בהדגמת תאורה, השתקפות והשתברות: הצורה קמורה, בעלת קימורי אוכף, גנוס בודד (תודות לידית), ויכולת להטיל צל עצמי (תודות לידית ולזרבובית).

ניואל פרסם את מפת נקודות השטח של קנקן התה, ובמהרה חוקרים אחרים בתחום ניצלו את הקנקן למטרות הדגמה דומות. הדגם יובא שוב ושוב וזכה לפופולריות. בהמשך חלקים ממנו שופצו קלות כדי להפכו ליותר שימושי (למשל, נבנה לו בסיס כך שניתן להביט בו מלמטה), אך הדגם המקורי כמעט ולא שונה בצורתו. במהלך שני עשורים טכנולוגיות חדשות בתחום התלת-מימד הודגמה על קנקן התה: הצללות, מרקמים, מפות הגבהה, שקיפויות ועוד. קנקן התה הופיע בפרסומים רבים (כגון הרבעון ACM SIGGRAPH) כאמת מידה להתקדמות התחום.
קנקן התה האמיתי, מתוצרת Mellita.
קנקן התה האמיתי היה גבוה בכשליש מדגם הקנקן שצייר ניואל. חלק מהשונות נבע מהעתקת יד, ורובו מהעובדה שניואל רינדר את הקנקן המקורי בתצוגה גרפית שכללה פיקסלים מלבניים ולא מרובעים. הדגם מעולם לא תוקן לגובהו המקורי.

==תוכנות ובתוכן קנקן==
בין התוכנות הכוללות דגם בסיס של קנקן התה נמנות: 3ds Max, Maya, ואוטוקאד. קנקן התה הוא חלק מחבילות הדגמים של OpenGL ו-Direct3D, ועל כן זכה לעיתים לכינוי קנקן התה של OpenGL.

==הופעות אורח==
קנקן התה הופיע בסרטים שונים, בין השאר בסצנה בסרט צעצוע של סיפור. הוא הופיע בשומר המסך "צינורות" של חלונות 95 וחלונות 98, והופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק Treehouse of Horror VI (פרק מיוחד לליל כל הקדושים) בו הומר נופל אל המימד השלישי.

בתמונה שהדגימה עיצוב ורינדור תלת-ממדי בשנת 1987, תוארו שישה עמודי שיש ועליהם פאונים אפלטוניים קלאסיים: ארבעון, קובייה, תמניון, תריסרון, עשרימון וקנקן תה. התמונה פורסמה במאמרים ובעמוד השער של פרסומים רשמיים בתחום עיצוב תלת-מימד, ובמהרה זכה קנקן התה לכינוי Teapotahedron (קנקניון).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דגמים
קטגוריה:גרפיקת תלת-ממד
כרית נפיחה

כרית נפיחה
סרטון וידאו המדגים את עקרון העבודה של כריות נפיחה בהילוך איטי
כרית נפיחה ("כרית פלוצים/נאדים/פוקים") היא אביזר לתעלולים ומתיחות בצורת כרית המשמיעה קול נפיחה בעת שיושבים עליה. בדרך כלל מניחים את הכרית על כיסא או כורסה כשהיא מוסתרת על מנת להפתיע את האדם שיישב עליה. כרית הנפיחה מוכרת כאחד מאביזרי המתיחות המפורסמים ביותר.

הכרית מורכבת משתי שכבות מהודקות של גומי שבקצה שבו הן מחוברות ישנו פתח צר שהאוויר היוצא דרכו גורם להיווצרות הקול המזכיר נפיחה.

== היסטוריה ==
האזכור הקדום ביותר לכרית-מתיחה, המזכירה את כרית הנפיחה, נמצא בהיסטוריה אוגוסטה, שם מתוארת מתיחה של קיסר רומא, אשר הושיב את אורחיו על כריות אשר מהן יצא בהדרגה האוויר, עד שלבסוף מצא העצמו האורח מתחת לגובה השולחן. היסטוריונים שונים רואים בתיאורים אלו של ההיסטוריה אוגוסטה, המציגים את קיסרי רומא באופן ילדותי וגחמתי, כסימן לכך שהספר איננו מהימן מבחינה היסטורית, אלא למעשה תיעוד בעל אג'נדה המכיל ביקורת סמויה על מוסד הקיסרות.

בתחילת המאה ה-20 פותחו מכשירי מתיחות אשר היה ניתן להטמין מתחת לכרית, וברגע שמישהו היה מתיישב על הכרית, הייתה נשמעת מוזיקה.

הדגם הראשון של כרית הנפיחה בגרסתה המוכרת ביותר פותחה לראשונה בשנת 1930 על ידי חברת הגומי JEM מקנדה. חברת JEM פיתחו את הכרית יחד עם סמואל סורנסון, שהיה בעל חברה קטנה שהתמחתה במשחקי חידות, קסמים ואביזרי מתיחות. JEM הציעו לסורנסון להפוך למשווק הבלעדי של המוצר, אך הוא דחה את ההצעה מאחר שחשב שהכרית איננה מעודנת דיה. מי שלקחה על עצמה את השיווק וההפצה הייתה חברת ג'ונסון-סמית' , ולאחר הצלחת הכרית, הבין סורנסון את טעותו, ויצר גרסה מתחרה והשיג את זכויות היוצרים עבורה. לאורך השנים פותחו גרסאות שונות של הכרית על ידי מגוון חברות, כולל גרסאות אלקטרוניות אשר מרחיבים את אפשרויות המתיחה.

אלפרד היצ'קוק היה חובב מתיחת "כרית הנפיחה" - לקראת הגעת אורחים נהג להניח כריות נפיחה במגוון מקומות. לדבריו, שום דבר לא העניק לו הנאה כמו צפייה בהבעת בפניו של מפיק סרטים הוליוודי מתנשא, שיהירותו נעלמת לצליל הנפיחה<ref></ref>.

בממשק טסלה מודל 3 ניתן להגדיר מושבים שכאשר יושבים עליהם יישמע קול נפיחה. ניתן לבחור במספר צלילים שונים של קול הנפיחה.

==ראו גם==
*הומור בתי שימוש

==קישורים חיצוניים==

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:הומור
קטגוריה:מתיחות
ויליאם דיוור

ויליאם ג'פרי דיוור (באנגלית: William G. Dever; נולד ב-27 בנובמבר 1933) הוא ארכאולוג אמריקאי המתמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון, הלבנט וישראל בתקופת המקרא. הוא שימש כפרופסור באוניברסיטת אריזונה בטוסון בין השנים 1975 ל-2005. כיום מלמד ב-Lycoming College בפנסילבניה.

==ביוגרפיה==
אביו של דיוור היה מטיף נוצרי אוונגליסטי וממנו קיבל את האהבה למקרא אולם עם הזמן איבד את האמונה, התגייר ליהדות הרפורמית אולם כיום רואה את עצמו כהומניסט חילוני.

הוא למד לתואר ראשון ב-Milligan College שבטנסי (1955), תואר שני ב-Butler University (1959), וסיים דוקטורט בארכאולוגיה סורית-ארצישראלית מאוניברסיטת הרווארד. הוביל מספר משלחות מחקר וחפירות בישראל ובירדן ובקפריסין. הוא שימש כמנהל של המוזיאון השמי באוניברסיטת הרווארד. בין השנים 1966 ל-1971 הוביל את החפירות בגזר מטעם ההיברו יוניון קולג' ובין השנים 1968–1971 הוביל חפירות בחורבת אל כום שליד חברון. בין השנים 1971 ל-1975 שימש כמנהל בירושלים.

בשנת 1982 קיבל, יחד עם הארכאולוג יוסף אבירם, את פרס פרשיה שימל. הפרס ניתן לו על ניהול מכון אולברייט לארכאולוגיה.

==מחקריו==
דיוור טען בספרו משנת 2005, "האם לאלוהים הייתה אישה? ארכאולוגיה ודת עממית בישראל העתיקה" (Did God Have a Wife?: Archaeology and Folk Religion in Ancient Israel), שפולחן האלה אשרה היה נפוץ ביותר בפולחן העממי בדת הישראלית הקדומה של תושבי ממלכת יהודה וממלכת ישראל בתקופת הברזל, זאת על בסיס עדויות ארכאולוגיות נרחבות ממגוון אתרים בארץ ישראל, שתוארכו בין המאות ה-12 וה-8 לפנה"ס.

דיוור טוען כי דת 'עממית' זו, עם המזבחות המקומייות וחפצי הפולחן, הקמעות והמנחות, מייצגת את השקפת רוב האוכלוסייה, וכי "דת הספרים" שבמרכזה ירושלים של החוג הדויטרונומיסטית, המופיעה בתנ"ך, הייתה רק נחלתה של אליטה, אידיאל דתי "לא מעשי ברובו". דעותיו של דיוור על פולחן האלה אשרה מבוססות במידה ניכרת על כתובות חורבת תימן (מחורבת תימן שבסיני) וכתובת מחורבת אל-כום המזכירות את אשרה וכני פולחן מטרקוטה שנמצאו בתענך, וכן על אלפי פסלוני אשרה, שארכאולוגים מצאו במקומות שונים בארץ ישראל, כולל מטמנה ליד מיקום בית המקדש הראשון (מטמנה שהוא מייחס למאמצי הרפורמה האיקונוקלסטית של יאשיהו).<ref></ref>

== מספריו ==
* ויליאם ג' דיוור, גזר: צומת דרכים בארץ ישראל הקדומה; תרגמה אביבה טאפט; עורך הספר: יצחק כפכפי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד; החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1998.

<div style="direction: ltr;">
* What Did the Biblical Writers Know and When Did They Know It? What Archaeology Can Tell Us about the Reality of Ancient Israel, Eerdmans, 2001
* Who Were the Early Israelites and Where Did They Come from?, 2003
* Did God Have a Wife?: Archaeology and Folk Religion in Ancient Israel, Eerdman, 2005
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100627221332/http://nes.web.arizona.edu/DEVER_VITAE_2002.htm קורות חיים] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת באטלר
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ארץ ישראל: ארכאולוגים
קטגוריה:גרים
קטגוריה:זוכי פרס פרשיה שימל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
בית הזכוכית (קונטיקט)

בית הזכוכית הוא בית מגורים שעוצב על ידי האדריכל האמריקאי הנודע פיליפ ג'ונסון ונבנה בעיירה ניו כנען שבקונטיקט בשנת 1949. הבית שימש כבית מגוריו במהלך סופי שבוע משנת 1960 במשך כ-58 שנה. הבית, שקירותיו עשויים זכוכית שקופה, נבנה בסגנון מינימלסטי ונחשב לאחד מהמבנים הראשונים למגורים שנעשה בהם שימוש בחומרים שקודם לכן נחשבו למיועדים לתעשייה בלבד כמו זכוכית וברזל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:ארצות הברית: בתי מגורים
קטגוריה:קונטיקט: מבנים
ג'יין אייזנר

ג'יין אייזנר (אנגלית: Jane Eisner; נולדה ב-31 בדצמבר 1955) היא עורכת ועיתונאית יהודית-אמריקאית, ומיולי 2008 עורכת העיתון היהודי-אמריקאי "The Forward".

== קריירה ==
אייזנר שימשה כעורכת וכתבת בפילדלפיה אינקוויירר במשך 25 שנים. בשנת 2006 הצטרפה למרכז הלאומי לחוקה (National Constitution Center) בפילדלפיה שם היא משמשת כסגן נשיא לענייני תוכניות ארציות ויוזמות.

קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת וסליאן (Wesleyan University) בשנת 1977 ותואר שני מאוניברסיטת קולומביה. היא שימשה כעמיתת קופל לחקר העיתונות באוניברסיטת וסליאן והיא מלמדת שם כתיבה עיתונאית. בשנת 2009 הצטרפה כעמיתה לתוכנית מנהיגות למנהלי תקשורת בבית הספר לעיתונאות באוניברסיטת קולומביה.

בשנת 2004 פורסם ספרה, "Taking Back the Vote: Getting American Youth Involved in our Democracy", אשר בחן את הירידה בשיעור ההצבעה בקרב הצעירים בארצות הברית.

משנת 2009 מגישה תוכנית אירוח לנשים בשם "The Salon" בערוץ היהודי בכבלים (The Jewish Channel).

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.forward.com/about/masthead/jane-eisner/ פרטים] באתר ה-Forward
* 

קטגוריה:עיתונאיות יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1955
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955
הערוץ היהודי

הערוץ היהודי (The Jewish Channel) הוא ערוץ טלוויזיה בכבלים ייעודי לציבור יהודי אמריקאי המשודר באמצעות הספקים: Cablevision, Time Warner Cable, Verizon FiOS, and Cox Cable. לערוץ כ-20,000 מנויים. הערוץ הוקם ביוזמתו של אלי זינגר והוא משדר משנת 2007.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ערוצי טלוויזיה אמריקאיים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: תרבות
No Angel

No Angel (בעברית: לא מלאכית) הוא אלבומה הרשמי הראשון של דיידו, לאחר אלבום הדמו Odds & Ends. האלבום יצא באופן רשמי ב-1 ביוני 1999 וכבר ב-2001 נרכש על ידי מיליוני מאזינים ברחבי העולם. נכון ל-2005, האלבום מכר יותר מ-21 מיליון עותקים ברחבי העולם.

כבר ב-1999 מכר האלבום בארצות הברית יותר ממיליון עותקים. בשנת 2000. האלבום יצא בגרסה שנייה בשנת 2001, וכלל גרסאות מיקס לשירים "Here with Me", "Hunter", "Thank You" ו-"Take My Hand". גרסת האלבום השני כללה גם את השיר "Christmas Day".

האלבום זכה להצלחה חסרת תקדים כאשר הפך לנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2001.

== בישול האלבום ==
כמה משירי האלבום הוקלטו בגרסאות דמו שונות, שנים רבות לפני צאת האלבום. השיר "Take My Hand" הוקלט בשנת 1987 ועליו דיידו מספרת בהופעתה משנת 2005 בבריקסטון, אנגליה ששימש אותה ל"התחיל עם בנים". השיר הוקלט בפעם השנייה כ-"Believe" בשנת 1995 בגרסה שונה לחלוטין מן הגרסה האחרונה שהופיע ב-1999 כ-Take My Hand. גרסת Believe נכללה באלבום הדמו. השיר "Don't Think of Me" הוקלט בשנת 1995 ונכלל באלבום הדמו Odds & Ends תחת השם "Sweet Eyed Baby". השיר הופק מחדש עבור No Angel. השיר "My Life" הוקלט בשנת 1994 עבור פיית'לס.

בין השנים 1995–1999 דיידו נהגה לבחון את שיריה בפורום שנקרא "Ask dido" וכמו כן בהופעות קטנות בלונדון וכך יצא ששירים כגון "Afraid to sleep" ו-"Paris" לא מצאו את מקומם באלבום. לימים הפורום נגנז ועבר לגרסה פחות אינטראקטיבית באתר הבית הרשמי של דיידו.

== קליפים וגרסאותיהם המצונזרות ==
הזמר אמינם סימפל את השיר "תודה" ("Thank You") לאלבומו The Marshall Mathers LP בשיר "Stan" וזה הפך ללהיט ענק שהזניק את מכירות האלבום ברחבי העולם. הקליפ ל-Stan צולם בסמוך לצאת הסינגל ובו מופיעה דיידו כבת זוגו של סטן. הקליפ מגולל סיפור הערצה אובססיבי שבסופו דיידו נחטפת, ננעלת בתא-מטען ונרצחת בטביעה. הקליפ נגנז לשידור בגרסתו המלאה בערוצי טלוויזיה בעולם אולם תרם להזנקת האלבום לראש מצעדי המכירות העולמיות. הקליפ הראשון בו הופיעה דיידו, צולם לשיר "Here With Me". גרסת הקליפ הראשונה צולמה על ידי החברה האמריקאית BigTV בשנת-1999 בשחור לבן. הגרסה כללה רמיזות הומוסקסואליות במהלך חציו האחרון של הקליפ בו נראית דיידו מחליפה את בן-זוגה באישה בדמותה. הקליפ נגנז על ידי דיידו ובשנת 2000 צולמה גרסה שנייה לשיר על ידי הבמאית ליז פרידלנדר . דיידו טענה שהגרסה השנייה צולמה בעקבות האיכות הירודה של הקליפ הראשון. רמיזות הומוסקסואליות נוספות נצפו גם בקליפ שצולם ב-2001 ל-"Hunter" ובתכני השיר "Isobel". הקליפ השלישי והאחרון לאלבום זה צולם לשיר "Thank You" ובו ביקורת סמויה על גורדי שחקים ועל החיים בעיר מודרנית.

== רשימת שירים ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1999
קטגוריה:אלבומי דיידו
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריק נואלס
קטגוריה:אלבומי פולקטרוניקה
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:אלבומי יהלום בצרפת
קטגוריה:אלבומי חברת ברטלסמן מיוזיק גרופ
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה בברזיל
רפאל נג'ארי

רפאל נג'ארי (בצרפתית: Raphaël Nadjari; נולד ב-1971 במרסיי) הוא במאי קולנוע ישראלי-צרפתי. נשוי לשחקנית שרה אדלר.

== ביוגרפיה ==
נג'ארי נולד במרסיי לאם ילידת מצרים ולאב יליד יוון. הוא למד אמנות חזותית ועבד בטלוויזיה, בין השאר כתסריטאי. בסוף שנות ה-90 עבר לניו יורק.

===קריירה===
בשנת 1999 הוציא את סרטו הראשון, "הצל", שהשתתף בפסטיבל קאן באותה שנה.

בשנת 2001 הוקרן סרטו, "אני האח של ג'וש פולונסקי" בפסטיבל ירושלים. בשנת 2002 יצא סרטו, "דירה 5 סי", בו השתתפו בין השאר טינקרבל ואורי פפר והוא עוסק בזוג חברים העוזבים את ישראל לנסות את מזלם בניו יורק. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2002 במסגרת "שבועיים של במאים".

בשנת 2004 יצא לאקרנים סרטו "אבנים", בו השתתפו אסי לוי, דני שטג ואורי גבריאל. הסרט שודר בערוץ הטלוויזיה הצרפתי TV5 והוא עוסק בסיפורה של בחורה ישראלית צעירה אשר פיגוע חבלני משבש את שיגרת חייה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע והטלוויזיה Tout Ecran בז'נבה, ובציון לשבח בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה. השחקנית אסי לוי הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של האקדמיה האירופית לקולנוע, על תפקידה בסרט.

בשנת 2007 יצא סרטו "תהילים" הוקרן בפסטיבל קאן, במסגרת "שבועיים של במאים".

בשנת 2009 ביים את סרט התעודה "היסטוריה של הקולנוע הישראלי".

בשנת 2013 ביים את סרטו "מעל הגבעה" (A Strange Course of Events), הסרט הוקרן גם בפסטיבל קאן במסגרת "שבועיים של במאים". "הסרט, שהופק בשיתוף עם קרן הקולנוע הישראלי ופרויקט ניו מדיה של משרד הכלכלה והמסחר הוא התוצר הראשון של "תוכנית חיפה". התוכנית, שמתקיימת בשיתוף פעולה בין עיריית חיפה למשרד הכלכלה והמסחר, מחלקת מענקים בסך 5 מיליון שקל לפרויקטים בתחומי הקולנוע, הטלוויזיה והמדיה החדשה המופקים בעיר".

==חיים אישיים==
נג'ארי נשוי לשחקנית שרה אדלר, אותה הכיר על סט צילומי הסרט "אבנים". בשנת 2006 נולדה להם בת.

==פרסים והוקרה==
נג'ארי זכה בעיטור אביר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי בשנת 2010 משגריר צרפת בישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* נחום מוכיח, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=6087&Subj=4&Area=1 "סרט בשבילי זו הזדמנות לשאול"], ראיון באתר "הבמה", 21 באוקטובר 2007
* - ריאיון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי צרפת
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
Beacon Press

לוגו ההוצאה
Beacon Press היא הוצאת ספרים אמריקאית אשר הוקמה בשנת 1854 ומושבה בבוסטון. ההוצאה מופעלת על ידי הארגון הדתי ליברלי "איגוד היוניטרים האוניברסיליסטים" כארגון ללא מטרות רווח. ההוצאה חברה באגודה האמריקאית של הוצאות לאור של אוניברסיטאות (Association of American University Presses). ההוצאה מפרסמת במגוון של סוגות בהן שירה, פרוזה, היסטוריה, ביוגרפיות, חינוך, פילוסופיה, פסיכולוגיה ועוד.

בין הכותבים שפרסמו בהוצאה נמנים: מרי דיילי, ג'יימס בולדווין, ויקטור פראנקל, קורנל וסט, הרברט מרקוזה וג'יין אייזנר.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:הוצאות ספרים בארצות הברית
עמנואל דבו

עמנואל דבו (בצרפתית: Emmanuelle Devos; נולדה ב-10 במאי 1964) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון צרפתייה זוכת שני פרסי סזאר.

== ביוגרפיה ==
עמנואל נולדה להורים שחקני תיאטרון. בילדותה ליוותה אותם לעיתים קרובות מאחורי הקלעים ומהם קיבלה את אהבתה למשחק. עמנואל למדה בבית הספר הידוע למשחק קור פלוראן. לאחר מכן השתתפה בסדנאות למשחק במסגרת בית הספר הלאומי היוקרתי FEMIS בצרפת.

== קריירה ==
בשנת 1996 שיחקה בסרט הדרמה "חיי הסקס שלי"; תפקיד שבעבורו הייתה מועמדת לפרס סזאר לשחקנית המבטיחה.

אחד מתפקידיה המוכרים של דבו היה בסרט "על שפתיי" של ז'אק אודיאר שעליו זכתה בפרס סזאר לצדו של השחקן וינסנט קאסל. היא זכתה בפרס זה ב-2002 כאשר גברה על כוכבת אותה שנה, השחקנית אודרי טוטו (על משחקה בסרט אמלי). סרטים ידועים אחרים הם "האישה של ז'יל", "מלכים ומלכות" (עליו זכתה בפרס לומייר), "הנשים שבחיי", "להיות מספר אחת", "במקור" (2009), "פרנק ולולה" ועוד.

בשנת 2017 כיכבה בסרט הדרמה "להיות מספר אחת" מאת הבמאית טוני מרשל; עבור תפקידה בסרט הייתה דבו מועמדת לפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר. לשנת 2018.

בשנת 2020 שיחקה בקומדיה הצרפתית "הבשמים" מאת הבמאי גרגורי מנייה; עבור תפקידה בסרט הייתה דבו מועמדת לפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 2021.

בשנת 2021 שיחקה לצדה של לאה סדו בסרט "הונאה" של הבמאי ארנו דפלשן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צרפתיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון צרפתיות
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכות פרס סזאר
קטגוריה:זוכי פרס לומייר
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1964
באקלברי

חוות הילפוט בבאקלברי
באקלברי הוא כפר במערב מחוז ברקשייר באנגליה.

==היסטוריה==
באקלברי הייתה בעבר אחוזה מלכותית של אדוארד המודה בשנים 1042–1066. לימים הנרי הראשון, מלך אנגליה העניק את באקלברי למנזר קלוני, בין השנים 1100–1135. בשנת 1540 חזר האזור לבעלות כתר המלוכה, בעקבות ייסוד הכנסייה האנגליקנית.

==כנסיית פאריש==
כנסיית פאריש האנגליקנית שבכפר נבנתה באמצע המאה האחת עשרה. הכניסה הדרומית התווספה בתקופה הנורמנית בשנת 1170, הטרנספט נבנה בסוף המאה השתים עשרה, והקשת השנייה נוספה במאה השלוש עשרה.

==גאוגרפיה==
בבאקלברי שלושה חלקים עיקריים: הכפר המקורי שעל גדת הנהר פנג, שמורת היער שגודלה 826 אקר, והכפר באקלברי שנמצא בצדו הדרומי של האזור.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברקשייר
טמקת

חגיגות טמקת ב[[מרחצאות פאסילידס בגונדר]]
איש דת נוצרי נושא [[תבות בחגיגות טמקת בגונדר, אתיופיה]]
טמקת (געז ጥምቀት; התגלות) נקרא גם אסתרעייו ("מאורע") ואפיפנייה (יוונית Eπιφάνεια) הוא חג ההתגלות הנחוג בכנסייה האורתודוקסית האתיופית ביום העשירי בחודש טר לפי לוח השנה האתיופי, המקביל ל-19 בינואר, או ל-20 בינואר בשנה מעוברת.

טמקת מעלה על נס את טבילת ישו בנהר הירדן, ועל כן נערכים בו טקסים המשחזרים את ההטבילה. במהלך אירועי החג, התבות, העתק-הדמיה של לוח עשרת הדיברות או של ארון הברית, השמור בכל כנסייה אתיופית, נעטף בבדים עשירים, ונישא בתהלוכה על ראשו של כהן הדת. התבות, שבדרך כלל אינו מוצג לראווה בפני המוני המאמינים, מסמן את גילויו ברבים של ישו כמשיח, בהגיעו להיטבל בידי יוחנן המטביל. בליל הטמקת צמים המאמינים משקיעה ועד זריחה. הטקס נערך ליד נהר או מקווה מים מוקדם מאוד לפנות בוקר, ולקראת שחר המים מבורכים ומותזים על המאמינים. חלק מהמשתתפים נכנסים אל המים וטובלים בהם את כל גופם, ובכך מחדשים באופן סמלי את ברית טבילתם. מעשה זה אינו עולה מבחינה דתית כדי טבילה נוספת, שכן כאמור בתפילת אני מאמין, מצהירים המאמינים כי הם נטבלים פעם אחת למחילת חטאיהם. עם זאת, הטקס גרם לנוסעים אירופים מוקדמים שהזדמנו אליו, לפרש את מעשי המאמינים כסותרים את הצו הדתי. לקראת צהרי היום מוחזר התבות אל הכנסייה בתהלוכה המלווה בריקוד ובזמרה.

== ראו גם ==
* תבות
* חג ההתגלות
* הכנסייה האורתודוקסית האתיופית

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120206020146/http://www.peace-on-earth.org/Ethiopia/1st.pdf טמקת בגונדר ]
* [http://books.google.com/books?id=llmCOvtWcUcC&pg=PA93&dq=Timkat&ei=LCL6SdLSG5GuzQTRmtTEAw Timkat-Epiphany]

קטגוריה:אתיופיה: תרבות 
קטגוריה:הכנסייה האתיופית האורתודוקסית 
קטגוריה:הכנסייה האריתראית האורתודוקסית
קטגוריה:מועדים נוצריים
Like I Love You

Like I Love You הוא שיר של זמר הפופ האמריקאי ג'סטין טימברלייק בהשתתפות צמד ההיפ הופ קליפס.
== הפקה ==
השיר הופק על ידי חברי הנפטונז פארל ויליאמס וצ'אד הוגו והוא נכלל באלבומו הראשון של טימברלייק, Justified, ויצא כסינגל הבכורה של טימברלייק ב-20 באוגוסט 2002. השיר זכה בעיקר לביקורות חיוביות והוא היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "שיתוף הפעולה הטוב ביותר של ראפ ושירה", אך לא זכה.

לשיר בוצעו מספר גרסאות כיסוי. בלטו מתוכן הגרסה של להקת האינדי הבריטית מקסימו פארק שביצעה אותו לרגל ציון 40 שנה ל-BBC רדיו 1, וכן גרסת בל X1 וגרסת רמיקס שיצרו הרכב הדיג'יים דיפ דיש.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מדינה
!תואר
!מכירות
|-
! אוסטרליה (ARIA)
| פלטינה
| 70,000
|-
! הממלכה המאוחדת (BPI)
| זהב
| 400,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 2002
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2002
קטגוריה:שירי ג'סטין טימברלייק
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ג'סטין טימברלייק
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי פארל ויליאמס
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי דיאן מרטל
קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער: שירים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת ג'ייב רקורדס
100 סיפורים ראשונים

100 סיפורים ראשונים הוא אוסף בן שלושה כרכים המרכזים מקבץ של מאה סיפורים נבחרים לגיל הרך. הספרים יצאו בהוצאת כנרת, ופורסמו לראשונה בין 1983 ל-1984. הסיפורים לוקטו ונערכו על ידי דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, ואוירו על ידי דוש (קריאל גרדוש; אביה של דניאלה).

עם הסיפורים הנבחרים נמנים יצירות מהספרות העברית (כמו דירה להשכיר או האריה שאהב תות), לצד נכסי צאן ברזל של ספרות הילדים העולמית (כמו סיפורי האחים גרים או סיפוריו של הנס כריסטיאן אנדרסן). חלק א', שנדפס ב-1983, כולל 50 סיפורים, שבהם העלילה ואוצר המילים פשוטים, והוא מיועד לילדים בראשית הקריאה. חלק ב', שנדפס ב-1984, מכיל 25 סיפורים, שבהם העלילה ואוצר המילים מורכבים קצת יותר, והוא מיועד לבני הארבע והחמש. חלק ג' נדפס גם הוא ב-1984, והוא מכיל 25 סיפורים; הוא מעט יותר מורכב, ובאופן כללי גם מיועד לגיל הגן, לבני הארבע עד שש.

בכתיבת ובעריכת הסיפורים השתתפו, מלבד גרדוש ואליגון, גם עדנה פלג, יעל רוזמן ואבירמה גולן.

שמונה סיפורים נבחרים מתוך הספר הראשון אף הומחזו בקלטת וידאו בשם "100 סיפורים ראשונים" בהוצאת קלסיקלטת, בכיכובם של ציפי שביט ונתן דטנר, בבימויו של חנן קמינסקי.

מקבץ הסיפורים היווה המשך למקבץ השירים "100 שירים ראשונים" שיצא בהוצאת כנרת.

==לקריאה נוספת==
* דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, 100 סיפורים ראשונים: חלק א' - לגיל הרך, עם ציורים מאת דוש, הוצאת כנרת, 1983
* דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, 100 סיפורים ראשונים: חלק ב' - לגיל הרך, עם ציורים מאת דוש, הוצאת כנרת, 1984
* דניאלה גרדוש ותלמה אליגון, 100 סיפורים ראשונים: חלק ג, עם ציורים מאת דוש, הוצאת כנרת, 1984

קטגוריה:ספרות ילדים ונוער
קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 1983
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת