OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יוסף רבין

יוסף יזראלביץ' רבין (ברוסית: Иосиф Израилевич Рабин; 18 באפריל 1900–1987) היה סופר יידי.

==ביוגרפיה==
רבין נולד בגרודנו. ב-1915 עבר לווילנה, אחרי כיבוש העיר על ידי הגרמנים בזמן מלחמת העולם הראשונה רבין נעצר והוחזק במחנה עבודה, הוא כמעט נפטר מרעב. ב-1920 הוא הנהיג תנועת צעירים קומוניסטים, ברח לברית המועצות והשתקע במוסקבה. במוסקבה הוא עבד בטיפוגרפיה יהודית, הוא למד באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית של מוסקבה, התמחה בספרות יידיש.

ב-1922 הוא התחיל לפרסם את חיבוריו ושיריו בכתבי עת ועיתונים ביידיש, בין היתר פרסם בדער עמעס. בדער עמעס הוא היה ראש מדור שירה בין 1933 - 1936. ב-1930 הוא פרסם את הרומן הראשון שלו שוועסטערקינדער (בני דודים, מוסקבה). הוא היה חבר בוועידה הראשונה של הסופרים הסובייטים ב-1934. יותר מאוחר הוא הגיע לבירוביג'ן, שם עמד בראש איגוד הסופרים של האוטונומיה היהודית, היה חבר מערכת של מספר כתבי עת מקומיים.

ב-1937 הוא נשפט ונעצר, שוחרר במאי 1942. מיד עם שחרורו גויס לצבא. לחם בחזית קלינין. בסוף 1943 שוחרר מן הצבא בשל פציעה. 
על שנותיו במעצר הוא כתב סיפור אין יענעמ יאהר (באותה שנה) שפורסם בסאוועטיש היימלאנד ב-1989.

אחרי מלחמת העולם השנייה השתקע במוסקבה, היה חבר מערכת של סאוועטיש היימלאנד בין 1961–1972. ב-1978 השלים חיבור רומן היסטורי אין פארשיידענע יאהרנ (בשנים שונות) על יהודי גרודנו של סוף המאה ה-18 תחילת המאה ה-19. חלק מעבודותיו תורגמו לרוסית.

נפטר במוסקבה ב-1987.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:גרודנו: אישים
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:ילידי 1900
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1987
משה טייף

משה טייף (ברוסית: Моисей Соломонович Тейф; 9 באפריל 1904 מינסק – 23 בדצמבר 1966 מוסקבה) היה סופר ומתרגם יהודי-סובייטי, כתב ביידיש.

==קורות חיים==
אביו של טייף עבד בחנות, הוא הקנה לבנו את האהבה לספרות. למד בחדר, אך נאלץ לעזוב את הלימודים. החל מגיל 13 הוא עבד במפעל, היה חבר בקומסומול. למד בבית הספר של נוער עובד. היה חבר מערכת עיתון דער יונגער ארבעטער, שם הוא גם פרסם את השיר הראשון שלו. באמצע שנות העשרים עבר למוסקבה, שם עבד בעיתון דער עמעס. הוא החל לפרסם את חיבוריו בעיתונות יהודית של מינסק, מוסקבה וחרקוב. ב-1928 הוא התחיל ללמוד יידיש וספרות יידיש באוניברסיטה הפדגוגית של מוסקבה, הוא סיים את לימודיו ב-1933.

ב-1938 נעצר ונאסר. ב-1941 הוא שוחרר ונשלח לחזית. הוא השתתף במלחמה כולה והצליח לשרוד, אך אמו ובנו נרצחו בשואה. אחרי מלחמה הוא היה פעיל מאוד, הוא כתב, תרגם, שיתף פעולה עם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי. ב-1951 הוא נעצר שוב ונאסר באשמת לאומנות, קיבל 8 שנים במחנות פרך. הוא שוחרר ב-1956 וחוזר למוסקבה, הוא המשיך בכתיבה.

הוא השתתף במערכת סאוועטיש היימלאנד, הוא פרסם בעיתון זה חלק מחיבוריו. חלק מחיבוריו תורגמו לרוסית. בשנותיו האחרונות רצה לתרגם ליידיש את שיר השירים, אך נפטר טרם הספיק לסיים את המלאכה.

הוא נפטר ב-23 בדצמבר 1966 במוסקבה מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים יהודים בלארוסים
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:מתרגמים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1904
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1966
ערפד חנאן

כותרת הספר הראשון בסדרה
ערפד חנאן (באנגלית: A Wimpy Vampire) הוא שם של סדרת ספרים שכתב הסופר טים קולינס. סדרת הספרים מגוללת את סיפורו של נייג'ל מאלט, ערפד מתבגר דחוי חברתית, שנאלץ להתמודד עם מצבים מביכים; הן בחיי המשפחה והן בחיי החברה. הספר השלישי מגולל את סיפורו של לוק תורפ, אדם זאב מתבגר מחונן ודחוי חברתית.

==ערפד חנאן כותב יומן==

נייג'ל מאלט הוא ערפד חנאן ורגיל לגמרי, שהפך לערפד בגיל 15, ומאז הוא נידון לחיות לנצח כנער דחוי חברתית שלא הולך לו עם בנות. בספר הראשון, נייג'ל מספר לקוראים על התאהבותו בקלואי וניסיונותיו הכושלים להרשים אותה, התמודדתו מול משפחה מביכה, מורה אכזרי שמסתיר סוד אפל והתמודדותו מול הנערים האכזריים שמציקים לו ללא הרף בתיכון.

==ערפד חנאן כותב יומן: כל הזמן==

בספר השני, נייג'ל מספר לקוראים על עובדת היותו פופולרי אחרי 85 שנה עגומות, על איך הוא מאבד את קלואי לטובת אדם זאב רצחני, על התמודדתו מול סבא מגעיל שמתאכזר אליו, על השיגיונות של אחותו המפונקת, על יחסיו של אביו עם ערפדיות אחרות, על חייו העצמאיים ברחובות ועל הרצון של הוריו לעבור לקובן מרוחק בסקוטלנד.

==נער זאב: אבל זה כואב!==

הספר השלישי בסדרה מתמקד בלוק תורפ, נער בן 15, שמגלה שהוא אדם זאב. עד מהרה, עליו להתמודד מול בריונים בבית ספרו, שינויי צורה מביכים, הצטרפות ללהקה בעלת מנהיג אכזרי, פגישה עם נייג'ל מאלט ומשפחתו, מניעת מלחמה עקובה מדם שפורצת בין האויבים המושבעים - הערפדים והמזדאבים, והתמודדות עם שני יריבים מושבעים. בדרך, לוק יגלה את כוח המנהיגות שחבוי בתוכו ויתיידד עם קלואי ספארו, אהובתו הנשכחת של נייג'ל.

==ערפד חנאן: נקמה זה כאן==
בספר הרביעי, נייג'ל מתאר את מצבו של הקובן שלו לאחר אירועי הספר השלישי; כעת, עליו להתמודד מול מנהיגות הקובן והאחריות הכבדה שהוטלה עליו. כשנייג'ל מואס בתפקידו, הוא מעביר את שרביט ההנהגה לערפד צעיר בשם ויקטור קרפתיאן, ערפד חדש שמצא מפלט בקובן יחד עם אימו. כשוויקטור מתגלה כמנהיג צמא דם ואכזרי, נייג'ל מסכים לנהל את המחתרת שחותרת תחת הפעולות של המנהיג האכזרי, ובדרך הוא מצליח לכבוש את ליבה של לנורה, ערפדה יפת תואר מימי העידן הוויקטוריאני.

==קישורים חיצוניים==
* [http://diaryofawimpyvampire.wikia.com/wiki/Diary_of_a_wimpy_vampire_Wiki אתר הוויקי] הרשמי

קטגוריה:סדרות ספרי פנטזיה
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ערפדים בתרבות ובאמנות
יאמאנאשי (מחוז)

מחוז יאמאנאשי (ביפנית: Yamanashi-ken ,山梨県) הוא אחד ממחוזות יפן. המחוז, שבירתו היא העיר קופו, נמצא באזור צ'ובו שבמרכז האי הונשו, האי המרכזי של יפן.

המחוז, שהוא בעל אופי הררי, כולל בגבולו הדרומי עם מחוז שיזואוקה את הר פוג'י ובשטחו נמצאים חמשת אגמי פוג'י.
מחוז יאמאנאשי ידוע במטעי הפירות שלו המספקים חלק גדול מתצרוכת הפרי במרכז יפן ומפורסם במיוחד בענבי היין שלו וביקביו.

== גאוגרפיה ==
מחוז יאמאנאשי גובל במזרחו במטרופולין טוקיו ובמחוז קנאגאווה (שבירתו יוקוהמה). בדרום הוא גובל במחוז שיזואוקה, במערב במחוז נאגנו ובצפון במחוז סאיטאמה.

בירת המחוז, קופו (כ-198 אלף תושבים) נמצאת בבקעה רחבה המוקפת הרים. רכס ההרים המרכזי במחוז הוא הרי אקאישי שמהווים את הרכס הדרומי באלפים היפניים ומגיעים לגבהים של 2,000-3,000 מטר. הר פוג'י (שגובהו 3,776 מטר) יוצר אפקט של צל גשם ועל כן, רמת המשקעים באזור נמוכה יחסית לגובהו ולמיקומו, כ-818 מ"מ ממוצע לשנה. כ-78% משטח המחוז מיוער ובכלל זה, שטחם של שלושה פרקים לאומיים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20131002104712/http://www.pref.yamanashi.jp/english/index.html אתר המחוז] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפן: מחוזות
קטגוריה:צ'ובו: מחוזות
הארגון הערבי לתיעוש

לוגו הארגון
הארגון הערבי לתיעוש (בערבית: الهيئة العربية للتصنيع; באנגלית: Arab Organization for Industrialization בראשי תיבות: AOI) הוא חברה ממשלתית מצרית לתעשייה עתירת ידע לפיתוחי תעשייה ביטחונית וצבאית ולצרכים אזרחיים. הארגון, המעסיק כ-16,000 עובדים, הוא אחד הארגונים התעשייתיים הגדולים במצרים. יו"ר מועצת המנהלים הציבורית הוא נשיא מצרים וכמה מחבריה הם שרים חברי הקבינט. מטה הארגון שוכן ברובע הליופוליס שבקהיר.

== היסטוריה ==
ראשיתו של הארגון ב-1975 כמיזם פאן-ערבי לפיתוח עצמאי של יכולות מתקדמות, כמשקל נגד ליכולות התעשייה הצבאית הישראלית, בו היו שותפות קטר, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות ומצרים. 

בשנת 1979, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, פרשו מהארגון כל המדינות החברות פרט למצרים. עד 1993 הן היו חברות רשומות, אך לא פעילות. ב-1993 הולאם הארגון באופן מלא על ידי הממשלה המצרית והפך לחברה ממשלתית הכפופה למשרד התעשייה המצרי.

== פעילות ==
K-8 של חיל האוויר המצרי. מטוס אימון סיני זה מורכב במצרים על ידי מפעלי התעשייה האווירית של הארגון
לארגון 12 מפעלי ייצור. באופן מסורתי הצרכן העיקרי והמאפיין המרכזי של הצרכים ממוצרי החברה היה צבא מצרים, אולם, עקב הסיוע האמריקאי המאפשר למצרים (כמו לישראל) לרכוש ציוד צבאי בארצות הברית הלך נתח הייצור הצבאי שבו והצטמצם. לפי הצהרת הארגון מ-2012 70% מתוצרתו מיועדת לשוק האזרחי.

הארגון מפעיל מפעלי תעשייה אווירית בחלואן המייצרים מטוסים קלים ומוסמך לייצר חלקי-חילוף עבור חברת דאסו תעופה ו-SAGEM ומפעל מנועים המייצר, בנוסף למנועי מטוסים גם מנועים לתעשייה האזרחית לתחומי הרכבות והמשאבות, לצריכה מקומית ולייצוא. 

מפעל האלקטרוניקה של הארגון מייצר בעיקר תוצרת אזרחית, ציוד טלפוניה, מכשירי טלוויזיה וצלחות לוויין ביתיות הנפוצות בארצות ערב במותג Pluto.

מפעל הרכב Arab-American Vehicles (רכב ערבי-אמריקני) שנוסד ב-1977 מייצר רכבי ג'יפ וחלקי-חילוף ברישיון מקורי וזכה במכרזי ייצור של קיה ופז'ו. 

הארגון שותף בתוכנית החלל המצרית דרך החזקה בחברת הלוויינים ניילסאט.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20130318205007/http://www.aoi.com.eg/aoiarab/aoi/aircraft_web/home_a.html אתר מפעל התעשייה האווירית] 
* [http://www.fas.org/nuke/guide/egypt/agency/aoi.htm סקירה מאתר FAS, עדכנית ל-1997] 
* [http://www.nti.org/facilities/402/ סקירה באתר NTI] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצרים: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:מצרים: צבא וביטחון
קטגוריה:ארגונים ערביים
מחלקת המחקר של הרשות השופטת

מחלקת המחקר של הרשות השופטת היא גוף מחקר עצמאי של הרשות השופטת בישראל שמטרתו העמדת ידע מחקרי איכותי ומבוסס ומתן תשתית אינפורמטיבית ורעיונית לפעילות מערכת המשפט בישראל.

== מבנה ארגוני ==

מחלקת המחקר הוקמה בשנת 2010, ומקום מושבה בבית המשפט העליון. המחלקה הוקמה על ידי עו"ד ד"ר קרן וינשל מרגל, אשר פרסומיה ראו אור בכתבי עת אקדמיים ידועים (כגון JELS ו-PNAS). כיום עומדת בראש המחלקה ד"ר גלי אביב. החוקרים במחלקה הם בעלי השכלה במשפטים ובמדעי החברה.

פעילות המחלקה מתבצעת בפיקוח ובהנחיית ועדת היגוי הקובעת את יעדי המחקר, וממצאיה מוגשים לה לצורכי גיבוש מדיניות. בראש ועדת ההיגוי עומד נשיא בית המשפט העליון, ועל חבריה נמנים גם מנהל המכון להשתלמות שופטים (השופט בדימוס ד"ר שלמה לוין) ושופט בית המשפט המחוזי בירושלים (השופט ד"ר יגאל מרזל).

== פעילות המחלקה ==

מחקרי המחלקה מתייחדים בכך שהם משלבים שני ענפי דעת מרכזיים - תחום מדעי החברה ותחום המשפט. במחלקה פותחו מתודולוגיות אמפיריות, איכותניות וכמותניות, העומדות בסטנדרטים המקובלים בתחום מדעי החברה.

המחלקה מקיימת שיתופי פעולה עם מוסדות מחקריים מקבילים בעולם, בהם Federal Judicial Center בארצות הברית ו-European Commission for the Efficiency of Justice באירופה - שבה קיבלה המחלקה ב-2012 מעמד של משקיפה כנציגת ישראל. שיתופי פעולה נוספים מתקיימים עם חוקרים בכירים בפקולטות למשפטים באוניברסיטאות בישראל.

== פרסומים ==

פרסומי המחלקה זוכים לחשיפה בכתבי עת אקדמיים ובעיתונות הכללית. כך, מחקר של המחלקה בשיתוף עם פרופ' אורן גזל אייל בעניין שיעורי הזיכוי וההרשעה בהליכים פליליים הפריך את מיתוס 99% הרשעה שרווח בציבור. מחקר נוסף של המחלקה בחן את העומס השיפוטי שמטילים תיקים מסוגים שונים על השופטים, והבחין בין מספר התיקים הנפתחים במערכת המשפטית לבין העומס שהם מטילים בפועל. מחקרים נוספים של המחלקה ניתנים לצפייה באתר בית המשפט העליון

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://elyon1.court.gov.il/heb/Research%20Division/menu.htm אתר מחלקת המחקר של הרשות השופטת]
* קרן וינשל מרגל ויפעת טרבולוס, [http://elyon1.court.gov.il/heb/Research%20Division/doc%5CResearch5.pdf סקירה השוואתית בנושא הוצאות משפט - לקראת מחקר אמפירי בישראל], באתר המחלקה
* [https://web.archive.org/web/20130621050705/http://hatraklin.org/2012/05/23/courtstudy/ מחקר על זיכויים, הרשעות, הסדרי טיעון וביטול אישומים], 23 במאי 2012, באתר הטרקלין
* 
* 
* 
* 
* 
* עו"ד אנה נודל, [https://web.archive.org/web/20160303204618/http://www.takdin.co.il/Pages/Article.aspx?artId=4134998 מחקר חדש של הרשות השופטת מצביע על הכבדה בעומס התיקים בבית המשפט] 19 בפברואר 2013, באתר תקדין

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: הרשות השופטת
קטגוריה:מכוני מחקר בישראל
חלוואן

חֶלוואן (בערבית: حلوان; בתעתיק מדויק: חלואן) היא עיר מדרום לקהיר, המהווה חלק מהמטרופולין של הבירה המצרית. העיר שוכנת על גדות הנילוס, מול ממפיס. העיר מהווה מרכז תעשייתי חשוב ושוכנת בה אוניברסיטת חלוואן. אל העיר מוזרם חשמל היישר מסכר אסואן ועפרת ברזל למפעלי התעשייה מן המדבר המערבי.

== היסטוריה ==
העיר הייתה אתר נופש לעשירי קהיר עקב מעיינות המרפא שבסביבתה והוקמו בה וילות וארמונות. בין היתר היה במקום ארמונו של תאופיק פאשא ובית הקיץ של המלך פארוק. בשנת 1903 הוקם במקום מצפה כוכבים ששימש לצפייה בשביט היילי ובאישוש התצפיות לגילוי וקביעת מיקומו של פלוטו.

ליד העיר הוקם שדה תעופה צבאי ששימש כבסיס מרכזי של חיל האוויר המלכותי הבריטי ולאחר מכן של חיל האוויר המצרי. סביב הבסיס הוקמו החל מ-1950 מפעלי תעשייה אווירית, שגולת הכותרת שלהם הייתה אמורה להיות פיתוח מטוס הקרב חלואן HA-300, שלא התקדם מעבר לשלב האבטיפוס.

גמאל עבד אל נאצר הכריז ב-1959 על העיר כמרכז תעשייתי והזרים אליה תקציבים להקמת מפעלי פלדה וכלי רכב וכן מפעלי נשק ותחמושת. ב-18 בינואר 1970 תקפה ישראל מתקני ייצור ואחסנה של תחמושת בחלוואן, במסגרת מבצע "פריחה 3". בסיס חיל האוויר הותקף על ידי ישראל ב-5 ביוני 1967 במסגרת מבצע מוקד, במטרה, שלא הושגה, להרוס את אב-הטיפוס של מטוס הקרב חלוואן HA-300.

איגוד הפועלים המרקסיסטי במפעל הפלדה בחלוואן, יחד עם סטודנטים מן האוניברסיטה היוו גרעין מתסיס במהלך מהומות הלחם בינואר 1977.

ב-2008 הכריז הנשיא מובארכ על העיר כבירת מחוז עצמאי נפרד מזה של מחוז קהיר. מעמד זה בוטל באפריל 2011 והעיר אוחדה שנית עם מחוז הבירה.

קו מספר 1 של הרכבת התחתית של קהיר מסתיים בחלוואן.
<gallery>
קובץ:HelwanOldVilla.jpg|וילה ישנה בעיר
</gallery>



== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.touregypt.net/cairo/helwan.htm סקירה תיירותית]
* [http://whc.unesco.org/en/tentativelists/5574/ מצפה הכוכבים בחלוואן], אתר אונסק"ו
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצרים: ערים
קטגוריה:קהיר: גאוגרפיה
אזוג

אזוג הוא דמות בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין.

אזוג היה מנהיג האורקים בהרי הערפל בשלהי העידן השלישי של הארץ התיכונה, והוא שהצית את מלחמת הגמדים באורקים שהסתיימה בקרב אזנולביזר ובמותו של אזוג.

== ביוגרפיה ==

לאחר נפילת ומשיסת ארבור על ידי הדרקון סמאוג, בני עם דורין היו לנוודים, לאחר זמן יצא המלך הגולה תרור, מתוך יאוש ואי שפיות, אל מוריה שנשלטה על ידי האורקים מאז נמלטו משם הגמדים, שם נקטל וגופו חולל על ידי אזוג, שחרת את שמו על ראשו הכרות של תרור. מעשה זה גרם לזעם רב בקרב הגמדים (אף אצל עמים שאינם מעם דורין, מאחר שדורין הוא בכור אבות הגמדים) ולמלחמת נקם למותו של המלך.

=== מלחמת הגמדים באורקים ===

לאחר התארגנות רחבת היקף שנמשכה זמן רב (מאחר שעם הגמדים היה מפוזר על פני כל הארץ), הסתערו הגמדים - כשבראשם תרין בנו של תרור - על מעוזי האורקים בהרי הערפל ובעוד הם מחפשים אחר אזוג, החריבו את המעוזים בזה אחר זה עד אשר הגיעו למוריה, שם חיכה להם אזוג עם כל כוחותיו.

שני הצבאות נפגשו בעמק אזנולביזר, שממזרח למוריה, לקרב המכריע, הנודע לאחר מכן כ"קרב אזנולביזר", שבמהלכו הביסו הגמדים את האורקים תבוסה ניצחת, אם כי במחיר כבד של אנשיהם. בעיצומו של הקרב הרג אזוג את מנהיג הגמדים מגבעות הברזל נין בן גרור שקרא נגדו תיגר, אך נקטל בעצמו על ידי דין רגל ברזל, בנו של נין, וכך נקמו הגמדים את נקמתם.

====תוצאות המלחמה====

לאחר תבוסת האורקים ומותו של אזוג היו הרי הערפל בטוחים מאורקים לזמן רב, אך לאחר שנים רבות שוב תפסו האורקים אחיזה בהרים ואף יצאו מהם לקרב חמשת הצבאות. מנהיג האורקים באותו קרב היה בולג, בנו של אזוג. בולג נהרג על ידי באורן, שהצטרף לקרב לקראת סופו.

==בסרט==

בטרילוגיית ההוביט (מאת פיטר ג'קסון) מוצג הסיפור באופן שונה: תרור הגיע עם צבאו לתבוע מחדש את מוריה לאחר משיסת ארבור, שם נתקלו באורקים של אזוג. במהלך הקרב נקטל תרור על ידי אזוג ותורין צינת-אלון כרת את ידו של אזוג ובכך התחילה תבוסת האורקים. ולכל אורך שלושת הסרטים צד אזוג את תורין כנקמה, אך גם על פי מצוותו של בעל האוב (הלוא הוא סאורון). בסרט האחרון, ההוביט: קרב חמשת הצבאות, אזוג ותורין מנהלים דו-קרב אחרון לחיים ולמוות, בו שניהם הורגים זה את זה.

בסרטי ההוביט, דמותו של אזוג גולמה בידי מנו בנט.

== ראו גם ==
* ההוביט
* ההוביט (טרילוגיית סרטים)
* תורין צינת-אלון

==קישורים חיצוניים==
* [http://numenore.com/arda/index.php/%D7%90%D7%96%D7%95%D7%92 אזוג] באנציקלופדיה של ארדה

==הערות שוליים==

קטגוריה:שר הטבעות: דמויות
קטגוריה:ההוביט: דמויות
כיכר המצעדים

כיכר המצעדים במרכז ורשה
כיכר המצעדים (בפולנית: Plac Defilad w Warszawie) היא כיכר מרכזית במרכז ורשה, פולין. שהוקמה בשנת 1955 על ידי ברית המועצות יחד עם ארמון התרבות והמדע הצמוד אליו. הכיכר היא אחת הגדולות ביותר באירופה ואחת הגדולות בעולם (מקום רביעי בגודלה בעולם). הכיכר שימשה למצעדים צבאיים במהלך התקופה הקומוניסטית של פולין ומכאן קיבלה את שמה. לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בפולין בסוף שנות ה-80 הוזנחה הכיכר והוקמו מגרשי חנייה, שטחי גן ומבני שוק על שטחה כדי למחוק את סמלי השלטון הרוסי בנוסף להזנחתו של ארמון התרבות והמדע. כיום מתכננת ממשלת פולין להרוס חלק מן הכיכר לטובת מוזיאון לאומנות מודרנית, ולצידו אולם קונצרטים וגורד שחקים מודרני.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://online.wsj.com/article/SB10001424127887324563004578525412186447712.html מאמר על כיכר המצעדים בורשה] באתר Wall Street Journal

קטגוריה:מצעדים צבאיים
קטגוריה:ורשה: כיכרות
בית הקברות מונטיפיורי

בית הקברות על שם משה מונטיפיורי (או "בית הקברות מונטיפיורי הישן" ובקיצור: בית הקברות מונטיפיורי) הוא בית קברות יהודי השוכן בשכונת קמבריה הייטס שבקווינס, ניו יורק.

בית הקברות נוסד בשנת 1908. קבורים בו יהודים בלבד, אך אין הקפדה שיהיו שומרי שבת. בשנת 1928 נקנה שטח נוסף, נפרד מבית הקברות במיקום אחר והוא מכונה "מונטיפיורי החדש".

בבית הקברות ישנן כמה חלקות חב"ד. בחלקה הראשונה שבהם, שנקנתה ב-1942, נמצא האוהל ובו קבריהם של שני אדמו"רי חב"ד האחרונים, רבי יוסף יצחק שניאורסון ורבי מנחם מנדל שניאורסון. לאחר פטירת רבי יוסף יצחק שניאורסון, בשנת 1950, נהג חתנו רבי מנחם מנדל לעלות בקביעות לקבר חמיו. לאחר פטירת רבי מנחם מנדל שניאורסון הוקם בית אוהל חב"ד ליובאוויטש סמוך לבית קברות צמוד לחלקת חב"ד, ורבים הם המבקרים באוהל, בייחוד בערב ראש השנה, י' שבט, וג' תמוז. בנוסף לכך הוקמה ישיבה חב"דית סמוך לאוהל. חסידי חב"ד נוהגים לקיים בתוך בית הקברות גם מניינים בשבתות ובימים טובים.

==נקברים מפורסמים==
* הרבי מחב"ד ליובאוויטש השביעי מנחם מנדל שניאורסון
* הרבי מחב"ד ליובאוויטש השישי יוסף יצחק שניאורסון
* הרבנית חיה מושקא שניאורסון
* שמריהו גוראריה
* דייב טאראס 
* בארנט ניומן
* אריה לייב שוחט 
* הרברט אדלמן 
* יואל כהן

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קווינס
קטגוריה:הנצחת משה מונטיפיורי
מונטיפיורי
קטגוריה:יהדות ניו יורק
מחניים (יישוב מקראי)

מחניים היא עיר מקראית ששכנה מזרחה לירדן בערך באמצע הדרך בין הכנרת לים המלח. עיר זו מוזכרת בספר יהושע כאחת מבין 48 ערי הלויים אשר זכו בה על פי הגורל שנערך במשכן שילה.

==זיהוי האתר==
מקומה המדויק של מחניים המקראית עדיין לא וודאי, והוצע לזהותה עם כמה אתרים.
על-פי אחת הסברות המקובלות, מחניים שוכנת בתל אל-דהב אל-גרבי (Tell Edh-Dahab al-Gharbi), הגבעה המערבית בין שתי גבעות הרוכנות אל נחל יבוק וידועות בשם תולול א-ד'הב. על-פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום, האתר היה מיושב מתקופת הברונזה המאוחרת ועד שלהי העת העתיקה. את הגבעה המזרחית בין שתי הגבעות, תל אל-דהב אל-שרקי, הוצע לזהות עם פנואל המקראית. שני האתרים מצויים כ8 קילומטרים מזרחית מתל דיר עלא, המזוהה כעיר המקראית סוכות.

==במקרא==
יעקב העניק לעיר את שמה כאשר עבר בה בשובו מחרן לארץ כנען, ופגש שם מלאכי אלוהים: .

הלויים זכו בעיר זו מאת נחלתם של שבט גד: .

עיר זו שימשה עיר מלוכה של איש בשת, בנו של שאול. כמו כן שמשה עיר זו כאכסניה לדוד בברחו מפני אבשלום בנו. בעת יציאת העם ללחום באבשלום עמד דוד בשער העיר עד בשורת הניצחון מפי אחימעץ בן צדוק הכהן ().

קיבוץ מחניים נקרא על שם עיר זו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובי המקרא
קטגוריה:נחלת שבט גד
קטגוריה:ערי לויים
קטגוריה:ערי מקלט
קטגוריה:פרשת ויצא
קטגוריה:ארץ ישראל: ערי בירה לשעבר
חיים ביידר

חיים ביידר (; 20 באפריל 1920 - 7 בדצמבר 2003) היה משורר ועיתונאי יהודי סובייטי, אשר כתב ביידיש ועסק בתולדות ספרות יידיש ותרבות יהודית.

==קורות חיים==
נולד בכפר קופל שבברית המועצות (כיום שייך לאוקראינה). ב-1933 סיים בית ספר, התחיל ללמוד בטכניקום פדגוגי יהודי בעיר אודסה, שנה אחרונה ללימודים למד בז'יטומיר. לאחר סיום טכניקום התחיל ללמוד יידיש במכון פדגוגי, גם הוא באודסה. השיר הראשון שלו התפרסם בעיתון הילדים זיי גרייט (חרקוב) ב-1933. חיבוריו התפרסמו בין היתר בדער עמעס ואייניקייט. אחרי סיום לימודים עבד בתור מורה בסטלינדורף.

בזמן מלחמת העולם השנייה חי בטג'יקיסטן ועבד בתור עיתונאי בשביל עיתון רוסי מקומי. חזר לאוקראינה ב-1946 והמשיך בעבודתו בתור עיתונאי. ב-1971 עבר לגור בבירוביג'ן ועבד בביראבידזשאנער שטערן, ב-1973 הוזמן לעבוד בסאוועטיש היימלאנד ועבר למוסקבה, תחילה עבד בתור עורך ואחר כך בתור סגן-עורך ראשי. רבים מחיבוריו התפרסמו בשנת 1991 בקובץ בשם די וועגן, וואס מיר אנטדעקן (דרכים שאנחנו גילינו). ב-1992 חיבר ספר לימוד יידיש לרמת מתחילים.

ב-1991 יצא לגמלאות, ב-1998 השתקע בניו-יורק, היה עורך כתב העת הספרותי די צוקונפט. נפטר בניו יורק ב-2003.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים אוקראינים
קטגוריה:עיתונאים יהודים סובייטים
קטגוריה:עיתונאים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1920
קטגוריה:נפטרים ב-2003
מכינת מנשרים קלו

מכינת "מנשרים קלו" היא מכינה קדם-צבאית חילונית השוכנת בבית ספר שדה "חוף הכרמל", סמוך לקיבוץ מעגן מיכאל. המכינה נוסדה בשנת 2005 על ידי אלוף-משנה מוקי בצר ופרופ' יוסי לשם. את תפקיד מנהל המכינה מאייש היום דרור בר ניר והוא ממלא מקום רכז ההדרכה.

מכינת "מנשרים קלו" פועלת במסגרת החברה להגנת הטבע, ומטרתה לטפח מנהיגות צעירה המקדמת חינוך לערכי אחריות, יוזמה וציונות ובכך לפעול ליצירת חברה סולידרית, סובלנית ודמוקרטית במדינת ישראל.
שגרת המכינה כוללת לימודים, טיולים, התנדבויות וחיי קבוצה.

חניכי המכינה הם בוגרי כיתה י"ב המועמדים לגיוס לצה"ל. מדי שנה מגיעים למכינה כ-70 חניכים<ref></ref>.

מפגש אחים בוגרים של מחזור כ׳ (כורעים) וי״ט

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.teva.org.il/?CategoryID=199 מנשרים קלו] באתר החברה להגנת הטבע

== הערות שוליים ==

מנשרים קלו
קו אסיון

תרשים אזור קו אסיון כפי שמופיע על שלט ההכוונה בכניסה למבצר מריה תרזה.
מבצר ויקטור עמנואל בראש המצוק התלול
קו אסיון (בצרפתית: La Barrière de l'Esseillon, מילולית: מחסום אסיון או חומת אסיון) הוא סדרה של חמישה מבצרים שנבנו במהלך המאה ה-19 באזור המצוקים של הגבעות המקיפים את עמק הנהר ארק בקרבת העיירה אוסווה (Aussois) שבחבל סבויה, צרפת. 

מקור השם במילה הפרובנסאלית echaillon, ומילה זו עצמה שאולה מ-scalio הלטינית, שמשמעותה מעבר סלול על גבי גבעה תלולה וקשה למעבר. 

מטרת הקמתו של קו המבצרים הייתה להגן על אזור פיימונטה באיטליה מפני פלישה צרפתית. המבצרים נקראו על שמם של בני בית סבויה.

==היסטוריה==
חמשת המבצרים נבנו בשנים 1819-1834 באזור שהועבר לשליטת ממלכת פיימונטה-סרדיניה כחלק מהסכמות קונגרס וינה מ-1815. 

קו המבצרים הוקם בלחצה של הקיסרות האוסטרית במטרה למנוע גישה לכיוון מעבר האלפים מון סני, וממנו לכיוון ממלכת סרדיניה והלאה לכיוון מרכז אירופה. בתקופה זו שימש מעבר מון סני כדרך העיקרית מכיוון האלפים המערביים.

חשיבותו האסטרטגית של המעבר, הייתה בדרך שנסללה עליו שהייתה רחבה ונוחה לתנועה לכוחות כיבוש שעלולים לנוע בכיוון ממערב למזרח, ובנוסף לכך הוא שימש כתחליף לקו הביצורים באזור עמק סוסה (Val di Susa) שנהרס במהלך העימותים באיטליה בשנת 1796 כחלק ממלחמות המהפכה הצרפתית, והותיר את העיר טורינו חשופה לסכנת כיבוש צרפתי.

מבצרי אסיון הפכו למיותרים בשנת 1857 עם חתימת הברית בין צרפת לממלכת סרדיניה וביטול האפשרות של כיבוש צרפתי באזור. הסכם טורינו פירט את התנאים לסיפוח האזור והריסת המבצרים. 

למרות זאת, ולאחר האיחוד בין סאבויה לצרפת בשנת 1860 לא נהרסו המבצרים, וזאת על פי דרישת הצבא הצרפתי שטען כי הוא זקוק להם לשם הגנה ולמניעת פלישה איטלקית אפשרית לצרפת.

במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש צבאי במבצרים ואחד מהם אף שימש כבית כלא.

==המבצרים==
המבצרים בקו אסיון נבנו על פי המודל של מונטאלמבר (Marc-René, marquis de Montalembert), אשר היו מבוססים על ביצורים הניצבים זה מול זה ומגדלי ירי. באופן זה יכלו להעניק הגנה הדדית באמצעות ירי של אש צולבת. ארבעה מבצרים נבנו על הגדה הימנית של הנהר והחמישי על הגדה השמאלית. בין שתי הגדות הפריד גשר למעבר מעל הערוץ התלול.
*מבצר ויקטור-עמנואל – הגדול ביותר, הכיל עד 1500 לוחמים
*מבצר שארל-אלבר – לא הושלם
*מבצר שארל-פליקס – נבנה בשנים 1820–1827 וכמעט נהרס בשנת 1860 בהוראת נפוליון השלישי לאחר 3 ימי הפגזות רצופים.
*מבצר מארי-כריסטין – הגבוה מבין החמישה והקרוב ביותר לכפר.
*מבצר מארי-תרז – המבצר המבודד על הגדה השמאלית, שהיה נגיש רק באמצעות מעבר הגשר.

תעלה מבוצרת קישרה בין מבצר מארי-כריסטין בצפון-מערב למבצר שארל-אלבר בצפון-מזרח, במטרה להגן על הגישה מצפון לאזור הביצורים. התעלה עצמה יכלה להכיל עד 10,000 לוחמים.

==כיום==
מבצרי קו אסיון עברו שיפוצים והם משמשים כיום כאתר מורשת לתיירות וזיכרון היסטורי. בנוסף לכך משמשים מבני האתר וסביבתם לאירוח אירועי תרבות גסטרונומיה וספורט.

אגודת מבצרי אסיון שנוסדה ב-1970 מארגנת במשך השנים מבצעי שחזור ושימור במבנים השונים, והפיכתם למרכזי אירוח ותרבות.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:צרפת: העת החדשה
קטגוריה:צרפת: מבצרים
אל-כנדי

אל-כִנדי (בערבית: الكندي ; שמו המלא: أبو يوسف يعقوب بن إسحاق الصبّاح الكندي; תעתיק; אבו יוסף יעקוב בן אסחאק אל-סבאח אל-כנדי) (801–873) היה פילוסוף, מתמטיקאי, מוזיקאי ורופא ערבי מוסלמי משבט "אלכינדה" התימני (ומכאן כינויו אל-כנדי) שהשתלט על עיראק. זכה לכינוי "פילוסוף הערבים" ונחשב לאבי הפילוסופיה הערבית והאסלאמית עקב הסינתזה (המיזוג) של פילוסופיה זו עם הפילוסופיה היוונית העתיקה והאימוץ של האחרונה למסגרת אסלאמית.

אל-כנדי היה צאצא לשבט הכִנדה, התימני במוצאו. נולד והתחנך בעיר כופה שבעיראק, ולאחר מכן עבר לעיר בגדאד. אל-כנדי נהפך לדמות מפתח בבית החכמה בבגדאד ומספר ח'ליפים מבית עבאס מינו אותו למפקח על התרגום מיוונית לערבית של יצירות פילוסופיות ומדעיות. החיבור שלו ל"פילוסופיה של העתיקים" (כפי שהפילוסופיה של יוון העתיקה כונתה בפי המוסלמים) השפיע השפעה ניכרת על היצירה האינטלקטואלית העצמאית שלו, שבאה לידי ביטוי במאות חיבורים על נושאים מגוונים הכוללים מטאפיזיקה, אתיקה, לוגיקה, פסיכולוגיה, רוקחות, מתמטיקה, אסטרונומיה, אסטרולוגיה, אופטיקה, מטאורולוגיה, מוזיקה ועוד.

המוטיב החוזר בכתיבתו הפילוסופית של אל-כנדי הוא הניסיון להראות את ההתאמה בין פילוסופיה לתאולוגיה ואסלאם. יצירותיו הפילוסופיות עוסקות בנושאים הקלאסיים שעניינו את הפילוסופיה האסלאמית כגון טבעו של אלוהים, נפש האדם וטבעם של הנבואה והידע הנבואי. למרות ששיחק תפקיד חשוב בהפיכת הפילוסופיה היוונית העתיקה למוכרת בעולם האסלאם, היצירה הפילוסופית שלו עצמה לא זכתה להכרה רבה כפי שזכה לה אל-פאראבי, ומעט מיצירותיו הפילוסופיות נשמרו עד ימינו.

אל-כנדי תרם תרומות משמעותיות להתפתחות המדעים והפילוסופיה. ג'ירולמו קרדאנו האיטלקי בן המאה ה-16 החשיב את אל-כנדי כאחד מ-12 המוחות הגדולים של ימי הביניים. על פי הביבליוגרף הערבי בן המאה העשירית אבן אל-נדים, חיבר אל-כנדי 260 חיבורים במהלך חייו, מתוכם 32 בגאומטריה, 22 ברפואה ומספר דומה בפילוסופיה, 9 בלוגיקה, ו-12 בפיזיקה.. אל-כנדי היה הראשון להגדיר ולהשתמש בניתוח תדירויות כשיטה לפענוח הצפנים שהיו בשימוש בדורו.

בתחום המוזיקלי, אל-כנדי היה התאורטיקן הגדול הראשון של המוזיקה הערבית. הוא היה מייצגיה של האסכולה הפיתוגיראית במוזיקה. "אל-כנדי התמקד בקשר שבין ארבעת מיתרי העוד ויסודות העולם. הוא טען לקיומה של זיקה בין המיתרים וארבעת המרכיבים הבסיסיים של העולם: אדמה, מים, אוויר ואש... לכך היו, לדעתו, השלכות על משמעותה, כוחה והשפעתה של המוזיקה" הוא הציע להוסיף מיתר חמישי לעוד ודן במשמעויות הקוסמולוגיות של המוזיקה. סך הכל פרסם חמש-עשרה מסות בתאוריה של המוזיקה, מתוכן שרדו חמש. באחד מחיבוריו מופיעה לראשונה בערבית המילה מוזיקה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* פיטר אדמסון, הערך [https://plato.stanford.edu/entries/al-kindi/ אל כנדי] באתר האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים של ימי הביניים
קטגוריה:פילוסופים מוסלמים
קטגוריה:מדענים מוסלמים
קטגוריה:מדענים ערבים
קטגוריה:תור הזהב של האסלאם
קטגוריה:רופאים מהמאה ה-9
קטגוריה:ילידי 801
קטגוריה:נפטרים ב-873
שמואל אומני

שמואל (שמוליק) אוּמָני (שמו המקורי: שמואל אוּמַנְסקי; 7 בספטמבר 1934 – 9 ביוני 2022) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, במאי, מפיק, אמרגן ומסעדן ישראלי.

==ביוגרפיה==
שמואל אומני נולד וגדל בקיבוץ עין חרוד, בנם של טוביה ומרים אומני. שירת בסיירת צנחנים. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כמכונאי רכב ואחר כך היה מנופאי בנמל חיפה. בסוף שנות ה-50 למד משחק בחוג לדרמה שייסד פיטר פריי בחיפה, אך כשנפסקה פעולת הסטודיו, זנח את התחום. ב-1963 התקבל לתפקיד ראשי, ביטניק אמריקאי בשם ג'רי, בסרטו של פריי "אשת הגיבור".

בין השנים 1968–1971 למד תיאטרון באוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1970 שיחק בלינקולן סנטר בניו יורק בהצגה "קמינו ריאל", כשבתפקיד הראשי השחקן אל פצ'ינו. לאחר שובו ארצה היה בעל מסעדה.
ב-1972 שיחק בסרט "עזית הכלבה הצנחנית" בתפקיד אבו חסאן.

בשנת 1984 נישא בפעם הרביעית לזמרת מירי אלוני ונולדו להם שני בנים. לאחר נישואיו לאלוני, הסב את עיסוקו והיה למנהלה האישי. בין השאר, הפיק עבורה את המופע "נשים על פי ברכט", שזכה להצלחה בשנות ה-80.

אומני נפטר ב-9 ביוני 2022 בגיל 87, בבית החולים תל השומר, אחרי שנים של מאבק בבעיות בריאותיות.

== מעורבות בפלילים ==

אומני הורשע מספר פעמים בעבירות אלימות שונות בהן אונס, תקיפה, איומים, העלבת עובד ציבור וגרימת נזק לרכוש.

ב-1965 הוא נעצר בחשד להכאת אשתו והוריה. בשנת 1978 הורשע באונס מלצרית שעבדה בפאב שבבעלותו. הוא נידון למאסר שנה בפועל ושנתיים על תנאי, אך בית המשפט העליון המתיק את עונשו והמיר את המאסר בחודשים ספורים ושנה על תנאי. בשנת 2005 הורשע ב-12 אישומים של איומים על עובדי ציבור, העלבת עובד ציבור וזילות בית המשפט, ונגזרו עליו ארבעה חודשי עבודות שירות, חצי שנת מאסר על תנאי וקנס של 4,000 שקל.

==הצגות תיאטרון==
* ימים של זהב (1965)
* קמינו ריאל (1970)
* פיאף (1980)

==פילמוגרפיה==
* אשת הגיבור (1963) - בתפקיד ג'רי
* עזית הכלבה הצנחנית (1972) - בתפקיד אבו חסן
* מי ורדים מפורט סעיד (1972)
* נחצ'ה והגנרל (1972)
* ג'וקר (1976)
* מתחת לאף (1982) - בתפקיד סנ"צ חסון
* סבבה (1983) - בתפקיד רס"ר גת בפלוגת עציוני
* כאסח (1984)
* גנבים בלילה (1988) - בתפקיד מוקטר
* מלאכים ברוח (1992) - בתפקיד מוריס
* סיוטים בלילה (1993)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מסעדנים ישראלים
קטגוריה:עין חרוד: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:מורשעים באונס בישראל
קטגוריה:מורשעים בפגיעה בעובד ציבור בישראל
קטגוריה:מורשעים בפגיעות גופניות בישראל
קטגוריה:מורשעים בגרימת נזק לרכוש
קטגוריה:מורשעים בתקיפה בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
ניקולאי דולז'אל

ניקולאי דולז'אל (ברוסית: Николай Антонович Доллежаль; 15 באוקטובר (הלוח היוליאני, 19 באוקטובר הלוח הגרגוריאני) 1899 – 29 בנובמבר 2000) היה מתכנן כורים גרעיניים סובייטי. במהלך עבודתו הוא היה אחראי על התכנון של מירב הכורים של ברית המועצות. על פעילותו הוענקו לו עיטור לנין (6 פעמים), עיטור הדגל האדום, גיבור העמל הסוציאליסטי (פעמיים), פרס לנין ו-5 פעמים פרס ברית המועצות.

== חייו ==
דולז'אל נולד בכפר בקרבת זפוריז'יה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה של מודד קרקעות. בשנת 1912 עברה המשפחה להתגורר בעיירה במחוז מוסקבה. בשנת 1923 סיים דולז'אל את לימודיו בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה והוסמך כמהנדס מכונות. לאחר עבודה של מספר שנים במשרדי תכנון הוא נשלח בשנת 1929 להשתלמות באירופה. עם חזרתו בשנת 1930 הוא נעצר בהקשר למשפט מפלגת התעשייה אך שוחרר לאחר כשנה וחצי ללא אישום. דולז'אל המשיך לעבוד בתחום התכנון.

בשנת 1943 הועמד דולז'אל בראש משרד לתכנון מכונות לתעשייה כימית. החל משנת 1946 היה המשרד קשור לפיתוח פצצה גרעינית. בראשות דולז'אל פותחו הכורים הגרעינים הראשונים של ברית המועצות ששימשו לייצור פלוטוניום. לאחר הניסוי הראשון של פצצה גרעינית RDS-1 בברית המועצות החל דולז'אל לפתח כורים המתאימים להתקנה על ספינות.

בשנת 1952 הועמד דולז'אל בראש מכון לתכנון כורים גרעינים. בשנת 1954 סיים המכון את הפיתוח הראשון אך כאשר התברר שהכור לא מתאים לשימוש בצי הוא הועבר לשימוש בתחנת כוח גרעינית הראשונה שנבנתה בברית המועצות. בהמשך הוא תכנן כור ששימש צוללות גרעיניות. בשנת 1958 הסתיימו פיתוח ובנייה של כור גרעיני לייצור פלוטוניום וחשמל. בשנת 1964 הופעלה תחנת כוח גרעינית גדולה סובייטית ראשונה והיא צוידה בכור מתכנון של דולז'אל. ברוב הפרויקטים שיתף דולז'אל פעולה עם מכון קורצ'טוב שבראשו עמד אנטולי אלכסנדרוב.

בשנת 1961 הקים דולז'אל קתדרה "מכונות אנרגיה" בבית הספר הגבוה להנדסה במוסקבה. קתדרה זו הכינה מהנדסים לתכנון כורים. דולז'אל עמד בראש הקתדרה במשך 25 שנים.

בשנת 1962 התקבל דולז'אל כחבר באקדמיה הסובייטית למדעים.

חלק ממומחי גרעין בברית המועצות האשימו את דולז'אל באחריות על אסון צ'רנוביל. הוא אומנם לא הואשם באופן רשמי אך בשנת 1986 עזב את התפקיד של מנהל מכון לתכנון כורים בראשו עמד מעל ל-30 שנים.

בשנת 1998, בגיל 99, פרסם דולז'אל מאמר מדעי בתחום מתמטיקה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=11102 קורות חיים מפורטים] 

קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:תוכנית הגרעין של ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1899
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2000
מעבר איסראן

שיא המעבר
מעבר איסראן (צרפתית: Col de l'Iseran) הוא מעבר הרים בגובה 2770 מטרים. איסראן הוא מעבר ההרים הגבוה ביותר בצרפת, והגבוה ביותר בהרי האלפים בעל דרך סלולה. המעבר ממוקם באזור האלפים המערביים בקרבת הכפר ואל דיזר, אזור חבל סבואה, צרפת. עקב גובהו הרב, המעבר פתוח לתנועה בחודשי הקיץ בלבד.

מעבר איסראן החל את דרכו במהלך המאה ה-17 כשביל פרדות אשר שימש להובלת גבינות לשווקים בפיימונטה דרך מעבר מון סני. בשנת 1912 הוחלט להפוך אותו לדרך סלולה. העבודה החלה בשנת 1929 כאשר 600 פועלים סללו 29 קילומטרים, והסתיימה בשנת 1937. חנוכת המעבר נערכה בנוכחות הנשיא אלבר לברן. בשנת 1939 נבנתה גם כנסייה בסמוך לשיא המעבר.

אורכו הכולל של מעבר איסראן הוא 48 קילומטר וכולל בתוכו שינוי גובה של 1955 מטרים בשיפוע ממוצע של 4.1%. מכיוון צפון, בחלקו האחרון, בעלייה מואל דיזר הנמשכת 15 ק"מ השיפוע הממוצע עולה ל-6%. מכיוון דרום, בחלקו האחרון בעליה מבונבאל סור ארק, מגיע השיפוע לממוצע של 7.3% לאורך 13 קילומטר ובשיאו אף ליותר מ-10%.

מעבר איסראן שימש מספר פעמים כאתר רכיבה במסגרת הטור דה פראנס, לראשונה בשנת 1938, ולאחר מכן שש פעמים נוספות.

== קישורים חיצוניים ==

איסראן
איסראן
קטגוריה:אוברן-רון-אלפ: גאוגרפיה
מלכה באיה

מלכה באיה הייתה להקת סרף רוק (Surf Rock) ישראלית.

הלהקה התחילה את דרכה ב-1997, והתפרקה ב-2002. הלהקה לא הוציאה אלבום באותה תקופה, אך יצרה קהל מעריצים שהעביר המוזיקה דרך הקלטות של הופעות חיות, שנחשבות פריט לאספנים.

==תולדות הלהקה==
*ב-2006 הלהקה התאחדה כדי להקליט את האלבום הראשון שלהם, בהפקת גיא מר, הדי ג'יי מהדג נחש, "שונה מבפנים". האלבום יצא בסופו של דבר ב-2008. כמו כן, ב-2006, הלהקה זכתה בתחרות פסטיבל השירים של ישראל, עם השיר, "אם את בעניין".
*ב-2010 מלכה באיה הקליטה את אלבומה השני, "בתוך הזכוכית", שיצא בהוצאת הליקון.
*ב-2011, סולן הלהקה, אסף שלם, השתתף בעונה התשיעית של התוכנית "כוכב נולד".
*ב-2013, הלהקה עשתה קאבר לשיר "State of Love and Trust", של פרל ג'אם, למען הבאת הלהקה לארץ.

==חברי הלהקה==

* אסף שלם, שירה
* אסף גובר, גיטרות
* אסף רביד, בס
* אודי אור חיים, תופים
*ישראל קמחי, תופים

==דיסקוגרפיה==

* 2008, "שונה מבפנים".
* 2010, "בתוך הזכוכית".
* 2014, "אננס".
* 2016, "חי לא בלחץ".

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קטגוריה:להקות פולק ישראליות
קטגוריה:זוכי תחרויות מוזיקה
דער יוד

דער יוּד (נהגה: "דֶר יִיד"; יידיש: 'היהודי') היה שבועון ציוני ביידיש שהופיע בפולין הרוסית בין ינואר 1899 לדצמבר 1902.

העיתון נערך בוורשה, אבל הודפס בקרקוב (שתחת שלטון אוסטריה) כדי לעקוף את הצנזורה הרוסית. העיתון יצא לאור על ידי חברת אחיאסף, ונערך על ידי יהושע חנא רבניצקי ויוסף לוריא. הוא כלל בדרך כלל 16 עמודים, ודיווח על ידיעות מתחום המושב. בעיתון פורסמו חיבוריהם של סופרים מפורסמים כגון שלום עליכם, מנדלה מוכר ספרים ומרק ורשבסקי. חיים נחמן ביאליק פרסם שיר ביידיש בעיתון.

בשנת 1953 החל לצאת בניו יורק עיתון יידי בעל שם דומה, "דער איד"; בניגוד ל"דער יוד" הציוני, זהו עיתון חרדי מבית חסידות סאטמר.

==לקריאה נוספת==
* שמואל ראָזשאנסקי, 'דער יוד', בתוך: חיים בעז (רעדאקטאָר), פּנקס פֿאַר דער פֿאָרשונג פֿון דער יִידישער ליטעראַטור און פּרעסע, כרך ג, ניו יורק: אַלוועלטלעכער יִידישער קולטור קאָנגרעס, תשל"ו 1975, עמ' 319–333. 
<div class="mw-content-ltr">
* Ruth R. Wisse, 'Not the Pintele Yid, but the Full-Fledged Jew,' Prooftexts 15.1 (1995), 33–61.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://web.nli.org.il/sites/JPress/Hebrew/Pages/DJD.aspx דער יוד] באתר עיתונות יהודית היסטורית
* רות ר' וייס, 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונים ביידיש
קטגוריה:עיתונים וכתבי עת ציונים
קטגוריה:תקופת התחייה
קטגוריה:פולין: עיתונים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: כתבי עת
תחנת הכוח ירושלים

תחנת הכוח ירושלים היא תחנת כוח היסטורית הסמוכה לתחנת הרכבת ולמושבה הגרמנית בעיר.

בשנת 2022 החליטה חברת החשמל לקרוא לתחנה על שם מאיר טוביאנסקי, שעבד שם.

==היסטוריה==
הרישיון ליצור חשמל באזור ירושלים הוענק על ידי נשיא עיריית ירושלים והמותצרף של סנג'ק ירושלים עוד בינואר 1914 ליווני בשם אויריפידס מברומטיס. החוזה כלל גם את הזכות להקים ולהפעיל רכבת קלה המופעלת בחשמל, במרחב העיר ירושלים.

כשכבשו הבריטים את ארץ ישראל ניסה פנחס רוטנברג לקבל לידיו את הזיכיון לאזור ירושלים ולהוסיף אותו לחברת החשמל שהייתה בבעלותו. במהלך כל שנות המאבק לא התקדמה הקמת רשת החשמל בירושלים. בשנת 1926 הציב הנציב העליון אולטימטום למברומטיס וביקש לקבל לידיו את כל השרטוטים והתוכניות ברמה מקצועית עד לחודש ספטמבר 1926. מברומטיס החליט למשוך את ידיו מהצעתו ולאחר דיון בבית הדין הבינלאומי בהאג נמכר הזיכיון לחברה הבריטית "בלפור-ביטי" (), שהייתה בעלת ניסיון רב בייצור חשמל. החברה קיבלה זיכיון להקמת תחנת כוח, להולכה ולשיווק שירותי חשמל באופן בלעדי ברדיוס של 20 ק"מ סביב כנסיית הקבר שכלל את שכונות מערב ירושלים ומזרחה עד יריחו, צפון העיר עד רמאללה ואל-בירה ודרומה עד בית ג'אלא, בית סאחור ובית לחם. הרישיון נתן ל"בלפור ביטי" זיכיון בלעדי לייצור חשמל באזור לשישים שנה, והיא הקימה חברת בת בשם "חברת החשמל והשירות הציבורי לירושלים בע"מ" (Jerusalem Electric & Public Service Corporation – JEPSC). הקמת תחנת הכוח החלה בשנת 1926 והיא הושלמה בשנת 1929, לאחר שהחברה הקימה גם רשת חשמל ברחבי ירושלים.

לאחר 1948, עם הקמת מדינת ישראל וחלוקת ירושלים, נותר מבנה תחנת הכוח בחלקה המערבי של ירושלים, שבשליטת מדינת ישראלת ואילו ירושלים המזרחית נותרה מנותקת מחשמל. בשנת 1949 החל משא ומתן על איחוד בין חברת החשמל לישראל לבין JEPSC. התחנה המשיכה לספק חשמל באופן בלעדי לירושלים, אך לא יכלה לעמוד בביקוש והעיר סבלה מהפסקות חשמל, עד שחוברה לרשת הארצית.

המבנה עבר לבעלות "חברת החשמל לישראל" באופן רשמי בשנת 1954. חברת החשמל המשיכה להפעיל את התחנה עד ראשית שנות ה-60 אז עברה התחנה למתכונת חירום. המבנה נעזב על ידי החברה בסוף שנות ה-80. בשנות ה-90 שומר המבנה על ידי חברת החשמל והוא משמש כתחנת משנה של החברה.

==המבנה==
מבנה תחנת הכוח עצמו תוכנן, ככל הנראה, על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין שתכנן מבנים רבים בעיר באותה תקופה.

המבנה בנוי אבן מעובדת בסיתות גס עם אולם מרכזי גבוה. משני צדדי הכניסה לאולם נבנו ביתנים קטנים בצורה סימטרית. בחלקו העליון של האולם נבנו חלונות קטנים להחדרת אור, בחזית חלונות עגולים ובאגפים חלונות מקושתים. במרווחים קבועים לאורך הקירות נמצאים פילאסטרים.
עמודי הפלדה שמחזיקים את המבנה תוכננו ונוצקו במפעל בסקוטלנד.

ב-1994 הועלתה בחלל התחנה הפקה יהודית-ערבית של המחזה רומיאו ויוליה בשיתוף פעולה של תיאטרון החאן עם תיאטרון אל-קאסבה מרמאלה בבימוי משותף של ערן בניאל ופואד עווד.
התחנה נכללת בסיורי בתים מבפנים באזור ירושלים

== לקריאה נוספת ==
* הרברט, גילברט. בשאיפה למצוינות באדריכלות: מבנים ופרויקטים של מפעל החשמל בארץ ישראל 1921-1942. מרכז מחקר למורשת הארכיטקטורה, הטכניון, חיפה, 2003. עמ' 86- 89.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.iec.co.il/community/pages/jerusalem.aspx התחנה בירושלים] באתר חברת החשמל
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברת החשמל לישראל: תחנות כוח
קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:המנדט הבריטי: היסטוריה
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:המנדט הבריטי: כלכלה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן בנימין צ'ייקין
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
אוטו היינריך אנוך בקר

אוטו היינריך אנוך בקר (בגרמנית: Otto Heinrich Enoch Becker; 3 במאי 1828–7 בפברואר 1890) היה רופא עיניים גרמני.

==ביוגרפיה==
בקר נולד בסמוך לעיירה רצבורג שבדוכסות זקסה-לאוונברג. בשנת 1859 הוא קיבל את התואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת וינה, שם למד תחת שרביטו של קארל פרדיננד פון ארלט. משנת 1867 החל לכהן כפרופסור לאופתלמולוגיה באוניברסיטת היידלברג. בקר היה חלוץ בתחום הפתולוגיה של העין וכתב רבות בתחום האופתלמולוגיה. פרסומיו הרבים כוללים מאמרים על כלי הדם של הכתם, עיוורון צבעים מוחלט מולד, היצרויות של תעליות הדמעות ותופעות הקשורות לתנועת הדם ברשתית. בקר גם השלים את האוטוביוגרפיה של מורהו, פון ארלט, Meine Erlebnisse (חוויותיי), לאחר מותו של זה, וב-1866 פרסם את המהדורה הגרמנית לעבודתו של פרנציסקוס קורנליס דונדרס "על חריגות בהיתאמות ובשבירה של העין". כמו כן, הוא פרסם אסופה של מאמרים של חוקר האנטומיה והפיזיולוג היינריך מילר בנושא העין.

תחת שרביטו של בקר השלים חוזה ריסאל, גיבור לאומי בפיליפינים, את לימודי האופתלמולוגיה. שנה לאחר מכן, ב-1887, בקר ייסד את מוזיאון גרף באוניברסיטת היידלברג, לזכרו של רופא העיניים אלברכט פון גרף.

בקר טבע את המושג catarcta complicata לתיאור שינויים בעדשה אשר מופיעים במגוון מחלות עיניים ומאופיינים בעכירות מנוקדת, מפוספסת או מפושטת המלווה בברק רב-גוני. על שמו נקראים גם סימן בקר (או תופעת בקר), אשר מופיע במחלות כמו מחלת גרייבס או אי-ספיקת מסתם אבי העורקים ומתאר את פעימות עורקי הרשתית, ומבחן בקר, אשר בודק אסטיגמציה תוך שימוש באיורים המציגים שלשות קווים הקורנים בקווי אורך שונים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1828
קטגוריה:רופאי עיניים
קטגוריה:רופאים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1890
היינריך קווינקה

ממוזער
היינריך אירנאוס קווינקה (Heinrich Irenaeus Quincke; 26 באוגוסט 1842–19 במאי 1922) היה רופא פנימי וכירורג גרמני, אשר נודע בשל המצאתו של הניקור המותני.

קווינקה נולד בפרנקפורט על האודר. אביו, הרמן קווינקה, היה רופא ואחיו הבכור, גאורג קווינקה, היה פיזיקאי. הוא קיבל את התואר דוקטור לרפואה ב-1863 מאוניברסיטת ברלין, לאחר שלמד קודם לכן גם באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת וירצבורג תחת שרביטם של רודולף וירכו ואלברט פון קליקר.

בשנת 1865 עבד קווינקה עם הפיזיולוג ארנסט וילהלם פון בריקה באוניברסיטת וינה, ושנה לאחר מכן היה לעוזרו של הכירורג רוברט פרדיננד וילמס. הוא שימש עד שנת 1870 רופא שוליה ברפואה פנימית תחת שרביטו של פרידריך תאודור פון פרריכס בשריטה שבברלין. בשנת 1873 היה לפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטת ברן. חמש שנים מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת קיל ושם יצא לגמלאות ב-1908. משנת 1874 עסק עיקר מחקרו בפולמונולוגיה. הוא נפטר בפרנקפורט, שם העביר הרצאות עד למותו.

קווינקה היה ככל הנראה הראשון לזהות ב-1882 תופעה הנקראת בצקת אנגיונוירוטית – התנפחות מהירה של העור, הרקמות התת-עוריות והריריות שמתחתיה, אשר לעיתים נקראת גם בצקת קווינקה. סימן קווינקה, או דופק קווינקה, הוא סימן המופיע באי-ספיקת מסתם אבי העורקים ומתאר הסמקה והחוורה של מיטת הציפורן בתגובה ללחיצה קלה על הציפורן. בשנת 1891 דיווח לראשונה על ניסיונותיו בניקור מותני בכנס בוויסבאדן. הוא התבסס על שיטתו של הרופא האנגלי וולטר אסקס וינטר לצנרור חלל קרומי המוח. בשנת 1893 הוא תיאר בשם "דלקת נסיובית של קרום המוח" את התופעה אשר ידועה כיום כיתר לחץ דם תוך-גולגולתי אידיופתי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רופאים פנימיים גרמנים
קטגוריה:כירורגים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1842

קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1922
אשלגן ברומי

אשלגן ברומי (Potassium Bromide) הוא מלח מסיס המורכב מקטיון אשלגן ואניון ברום המסודרים בסריג יוני: אריזה קובית צפופה (cubic close packed - ccp) - כל יון מוקף ב-6 יונים במטען מנוגד (קואורדינציה אוקטאדרית) בדומה למבנה הגביש של נתרן כלורי.
החומר שימש כתרופה אנטי אפילפטית עד לשנות השבעים של המאה ה-20 ועדיין משמש בווטרינריה כתרופה נגד פרכוסים בכלבים וחתולים. כריכוז נמוך במים טעם התמיסה מתוק, בריכוז גבוה יותר הטעם הופך מר והעלאה נוספת בריכוז תיצור טעם מלוח, שמקורו ביוני האשלגן. כמו כל מלח אשלגן בליעה תגרום לגירוי של ריריות מערכת העיכול, בחילה והקאות. אשלגן ברומי
==תגובות==

מייצרים אשלגן ברומי בתגובה של המינרל אשלגן פחמתי (K<sub>2</sub>CO<sub>3</sub>) עם ברזל ברומי Fe<sub>3</sub>Br<sub>8</sub>
<math> 4K_2CO_3 +Fe_3Br_8 \Rightarrow 8KBr+ Fe_3O4 + 4CO_2 </math>
כיוון שהמלח עובר דיסוציאציה מלאה במים משתמשים באשלגן ברומי כמקור ליוני ברומיד למשל בתגובה עם כסף חנקתי בייצור כסף ברומי לסרטי צילום
<math> KBr_{(aq)}+ AgNO_{3(aq)}\Rightarrow AgBr_{(s)}+ KNO_{3(aq)} </math> 
יון הברומיד בתמיסה יכול ליצור קומפלקסים התגובה עם הלידים של מתכות שונות כדוגמת נחושת ברומית 
<math>2KBr_{(aq)}+ CuBr_{2(aq)}\Rightarrow K_2[CuBr_4]_{(aq)}</math>

==שימושים==
===כתרופה===
השימוש בחומר כתרופה לאפילפסיה החל בשנת 1857. באותה תקופה האמינו כי המחלה נגרמת עקב אוננות ומי שגילה את יעילות החומר כנגד פרכוסים, צ'ארלס לוקוק (Sir Charles Locock) האמין כי יעילות החומר נובעת מהשפעתו המדכאת על הדחף המיני. המחצית השנייה של המאה ה-19 השתמשו באשלגן ברומי בכמויות גדולות לטיפול בהפרעות נוירולוגיות - בית חולים אחד צרך כמה טונות בשנה (חולים קבלו כמה גרמים ביום). שימוש נרחב זה בחומר נמשך עד לשנת 1912, אז נכנס לשימוש הפנוברביטל.
מלחי ברומיד המשיכו לשמש כתרופה לכאבי ראש ולהרגעה ללא מרשם בארצות הברית עד שנת 1975, אז נאסרו לשימוש (פרט לתרופות במרשם) עקב רעילות כרונית - הברומיד מסולק מהגוף לאט ולכן עשוי ריכוזו לעלות בדם בשימוש מתמשך. בגרמניה החומר מאושר לשימוש לטיפול באפילפסיה, בעיקר אצל ילדים ומתבגרים.
בוטרינריה משמש אשלגן ברומי לטיפול באפילפסיה אצל כלבים. כתרופה יחידה או כתוספת לפנוברביטל כשתרופה זו לא יעילה מספיק להפסקת הפרכוסים. השימוש בחתולים מוגבל בשל סכנה להתפתחות דלקת ריאות.
===באופטיקה===
אשלגן ברומי שקוף בטווח רחב של אורכי גל - מ-250 ננומטר באולטרה סגול ועד ל-25 מיקרון באינפרה אדום. לכן משתמשים בחומר לייצור חלונות אופטיים לספקטרוסקופיה. בספקטרוסקופיה בתחום האינפרה אדום (IR) טוחנים לעיתים את הדוגמה עם אבקת KBr ואז דוחסים את האבקה המתקבלת לדיסק שקוף. ניתן גם למרוח את הדוגמה הנוזלית על משטח שקוף של אשלגן ברומי. כיוון שהחומר היגרוסקופי יש לשמור חלונות KBr בתנאי יובש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחים
קטגוריה:תרכובות אי-אורגניות
קטגוריה:אשלגן: תרכובות
קטגוריה:ברום: תרכובות
יניב שוורצמן

יניב שוורצמן (נולד ב-19 ביוני 1977) הוא עורך דין, מגשר ושדרן רדיו.

==ביוגרפיה==
שוורצמן גדל בעיר באר שבע, לשם עבר בילדותו עם אביו פרופ' פסח שוורצמן המשמש כמומחה לרפואת משפחה באוניברסיטת בן-גוריון.

שוורצמן סיים תואר ראשון ושני (בהצטיינות) בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. שוורצמן בוגר תואר שני בחוג ליישוב סכסוכים וחקר סכסוכים מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.

נשוי למיכל ואב לשלושה בנים.

==פעילותו הציבורית==
בשנת 2009 שוורצמן הגיש עתירה לבג"צ שבה ביקש להפסיק את העברתם של תיקים מבית המשפט למגשרים עד שיוגדרו קריטריונים אשר יגדירו מיהם המגשרים ומהם הכללים החלים עליהם לאחר שמופנים אליהם תיקים מבית המשפט. בעקבות העתירה הנושא הוסדר בחקיקה בדצמבר 2017.

במסגרת הפעילות להנגשת שירותי הגישור בישראל, הקים שוורצמן את חברת "הבית לגישור ויישוב סכסוכים", המאפשרת לאנשים לקבל שירותי גישור במשרדים קרובים לביתם. במסגרת פעילות "הבית לגישור ויישוב סכסוכים" פועל שוורצמן להקים בכל עיר בישראל משרד גישור.

בשנת 2010 נבחר שוורצמן ליו"ר לשכת המגשרים בישראל וכיהן בתפקיד מספר שנים.

==תוכנית הרדיו "המגשר"==
בשנים 2012-2014 שודרה ב-103FM תוכנית הרדיו "המגשר", בהשתתפותו של שוורצמן.

=== בטלוויזיה ===
משנת 2017 מנחה שוורצמן את התוכנית "הקופסה" בקשת 12.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.megashrey-israel.org.il/ לשכת המגשרים בישראל]
* אתר אינטרנט "[http://hamegasher.co.il/ יניב שוורצמן ושות']"
* יניב שוורצמן מדבר על יתרונות הגישור לפני בתי משפט בתוכנית "[https://www.youtube.com/watch?v=0UKQFLj81lY עושים סדר]" עם גל גבאי
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף א' (באר שבע)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מגשרים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
אוניברסיטת חלוואן

אוניברסיטת חלוואן (בערבית: جامعة حلوان) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר חלוואן, כ-20 ק"מ מדרום למרכז קהיר. האוניברסיטה נוסדה בצו נשיאותי ב-1975. בתחילה מוקמו מבני האוניברסיטה ברחבי העיר, עד שכונסו בקמפוס מרכזי.

האוניברסיטה ידועה במיוחד בשתי הפקולטאות להנדסה שלה. ב-20 הפקולטאות הנוספות מתקיימים לימודי אמנות (אמנות יפה, אמנות שימושית וחינוך לאמנות), מוזיקולוגיה וחינוך מוזיקלי, רוקחות (המרכז הראשון לרוקחות קלינית במצרים), מנהל עסקים, מדעי המחשב, ספורט (לגברים ולנשים בנפרד), תיירות, עבודה סוציאלית, משפטים ומדעי הטבע. 

בקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצאת ספרייה ציבורית-אוניברסיטאית גדולה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.webometrics.info/en/Africa/Egypt דירוג אקדמי]

חלוואן
חלוואן
ז'ביב נואה

ז'ביב נואה (גם שקדים וצימוקים מסוכרים בערבית: اللوز والزبيب) הוא מאכל מרוקאי שנהוג להכינו בראש השנה. ז'ביב נואה מורכב משקדים וצימוקים בתוספת סוכר, שעברו תהליך של טיגון בשמן.

תערובת השקדים והצימוקים (לאחר הטיגון) משולבת לרוב עם מנה של אורז לבן ומשמשת כמנה מתוקה שנהוג לאכול בראש השנה.

== ראו גם ==
* טנזיה

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.bishuli.co.il/2013/08/27/שקדים-וצימוקים/ ז'ביב נואה - שקדים וצימוקים מסוכרים], מאתר "בישולי"

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח המרוקאי
קטגוריה:מאכלי ראש השנה
קטגוריה:מאכלי שקדים
תחרות השחמט הייסטינגס 1934–1935

תחרות הייסטינגס היא תחרות שחמט שנערכה בהייסטינגס (עיירת מרפא, המרוחקת כ-100 ק"מ מלונדון, שבאנגליה) והפכה למסורת. בין השנים 1934–1935 התקיימה תחרות מהחזקות ביותר בתולדות התחרות, בה השתתפו שחמטאים מהחזקים ביותר באותה תקופה.

==מידע כללי==

התחרות נערכה בין 27 בדצמבר 1934 לבין 5 בינואר 1935 והתנהלה בשיטת ליגה: כל שחמטאי שיחק מול יתר השחקנים. בסך הכל נערכו תשעה סיבובים. 
בתחרות השתתפה שחמטאית אלופת העולם דאז, ורה מנצ'יק). היה זה אירוע נדיר בתחרויות מסוג זו. בנוסף אליה, נטלו חלק בתחרות שלושה שחמטאים שהיו במהלך חייהם אלופי עולם בשחמט (מקס אויבה, חוסה ראול קפבלנקה, מיכאל בוטביניק). בכך הפכה התחרות לאחת החזקות שהתקיימו בשנים שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.

==תוצאות התחרות==

בתחרות זכה מקס אויבה שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות, בהקדימו בהתרת שוויון נקודות את ג'ורג' אלן תומאס וסאלו פלור. אויבה ופלור סיימו את התחרות ללא הפסד ואילו תומאס צבר את מספר הניצחונות הרב ביותר.
טבלת התוצאות בסיום התחרות:

{| + תחרות הייסטינגס 1934–1935

! מס' !! שם השחמטאי !! מדינה !!1!!2!!3!!4!!5!!6!!7!!8!!9!!10!!נקודות
|-
| 1|| align="right" |מקס אויבה || הולנד
|x||1||½||½||½||1||1||½||½||1|| 6.5
|-
| 2|| align="right" |ג'ורג' אלן תומאס || אנגליה
|0||x||½||1||1||1||0||1||1||1|| 6.5
|-
| 3|| align="right" |סאלו פלור || צ'כיה
|½||½||x||½||½||½||1||1||1||1|| 6.5
|-
| 4|| align="right" |חוסה ראול קפבלנקה || קובה
|½||0||½||x||0||½||1||1||1||1|| 5.5 
|-
| 5|| align="right" |אנדור לילינטל || הונגריה
|½||0||½||1||x||½||1||½||½||½|| 5 
|-
| 6|| align="right" |מיכאל בוטביניק || ברית המועצות
|0||0||½||½||½||x||½||1||1||1|| 5
|-
| 7|| align="right" |מישל רג'ינלד פרייס || אנגליה
|0||1||0||0||0||½||x||½||1||1|| 4 
|-
| 8|| align="right" |ורה מנצ'יק || צ'כיה
|½||0||0||0||½||0||½||x||½||1|| 3 
|-
| 9|| align="right" |ג'ורג' מרשל נורמן || אנגליה 
|½||0||0||0||½||0||0||½||x||0|| 1.5
|-
|10|| align="right" |סטיוארט מילנר ברי || אנגליה
|0||0||0||0||½||0||0||0||1||x|| 1.5 
|-
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.chessgames.com/perl/chesscollection?cid=1016089 סיקור תחרות הייסטינגס 1935-1934], באתר צ'סגיימס 

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחרויות שחמט
קטגוריה:אנגליה: שחמט
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1934
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-1935