OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
זה דנגל, קיסר אתיופיה

זָה דֶנְגֶל (ዘድንግል) היה קיסר אתיופיה בין השנים 1603-1604 תחת שם ההכתרה אצׄנף סגד (አፅናፍ ሰገድ בגעז, "לו סוגדות הפסגות" בעברית). הוא היה בנו של לסאנה כרסטוס, אחיו של הקיסר סרצה דנגל.

ייתכן כי זה דנגל היה נשוי לוויזרו וונגלאווית, בתם הבכורה של דודן המשנה שלו, הנסיך סוסניוס (שעלה בעצמו על כס הקיסר בשנת 1607) ורעייתו, וולדה סהלה בת וולקה ומרבטה (לימים הקיסרית סולטאן מוגסה).

הקיסר סרצה דנגל התכוון להוריש את כסאו לאחיינו זה דנגל, מאחר שבניו היו צעירים והוא חשש ממלחמת האזרחים שתפרוץ עם פטירתו. בהשפעת הקיסרית צנע מרים, אמו החורגת של בנו הנסיך יעקב, הומלך הנסיך יעקב בן השבע עם מות אביו בשנת 1597. הקיסרית עצרה את זה דנגל וכלאה אותו במנזר באי דאק שבאגם טאנה. הוא הצליח להימלט משם והסתתר בהרים במחוז גוג'אם.

שליט באגמדיר, ראס ביטווודאד אנטנאטווס, שימש כעוצר המנהל את הממלכה בשם הקיסר יעקב, אולם בשנת 1603 הסתכסך עמו יעקב ומינה במקומו את ראס זה סלאסי. ב-3 בספטמבר 1603 הדיח זה סלאסי את הקיסר שמינה אותו והמליך תחתיו את זה דנגל, בכוונה להשתמש בדנגל כשליט בובה. אולם הקיסר החדש גילה נטיות עצמאיות, כשזימן לחצרו בדנקאז את המיסיונר היישועי פדרו פאיש. בקיאותו של פאיש באמהרית, בגעז ובמנהגים המקומיים הקסימה את הקיסר הצעיר. בהשפעת פאיש המיר הקיסר את דתו מהכנסייה האתיופית האורתודוקסית לנצרות קתולית, אך פאיש הזהירו לא למהר להצהיר על אמונתו החדשה ברבים. כשהכריז זה דנגל על שינויים בהלכות שמירת השבת ארגן ראס זה סלסה מרד כנגדו במחוז גוג'אם. על אף סיוע של מאתיים מוסקטרים פורטוגזים, הובס הקיסר בקרב במישור בַּרצ'וֹ ונהרג ב-24 באוקטובר 1604. במקומו הוחזר לכס הקיסרות בן-דודו יעקב, עד שסוסניוס הרגו כעבור שנתיים וחצי בקרב צאצהובר, ב-10 במרץ 1607.

במהלך כהונתו הקצרה הספיק זה דנגל להגיש לפדרו פאיש משקה בעל טעם מוזר, שנודע לימים באירופה בשם קפה. כך היה פאיש לאירופאי הראשון, ככל הנראה, שדיווח על שתיית קפה.

== לקריאה נוספת ==
* E. A. Wallis Budge. [http://books.google.co.il/books?id=pVcOAAAAQAAJ A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia], 1928. Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications, 1970. עמודים 375-383.

קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:נפטרים ב-1604
הילולה

הילולה היא חגיגה, סיום או סעודת מצווה אשר נוהגים לקיים מקובלים וחסידים ביום השנה לפטירת צדיק. במהלך ההילולה נהוג לעסוק במעשיו ותורתו של "בעל ההילולה".

המקור הקדום ביותר למנהג נזכר בפירוש רש"י בשם תשובות הגאונים:

ההילולה המוכרת ביותר מתקיימת בל"ג בעומר, לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי. ביום זה נוהגים רבים לפקוד את קברו שבמירון. ישנם מנהגים רבים הנוהגים בהילולת רשב"י. אחד המנהגים הוא הקריאה בזוהר בכלל ובספר האידרא בפרט בו מתואר יום פטירתו של רשב"י ושם מופיעה קריאה לעריכת הילולה ושמחה.

הילולה בולטת נוספת היא של משה רבנו בתאריך ז' באדר. יש הנוהגים להתענות ביום זה תענית דיבור.

בתנועת החסידות ישנה חשיבות מיוחדת להילולות, כאשר כל חצר חסידית חוגגת את ההילולות של האדמו"רים שלה. ברבים מקהילות החסידים נוהגים שלא לומר תחנון ביום פטירת הצדיק, מנהג שחלק מהפוסקים יצאו נגדו, בהם הרב עובדיה יוסף ובעל שו"ת שם אריה. בחב"ד נהגו לומר תחנון בימי ההילולה של אדמו"ריהם.

הנוהגים לקיים הילולה ביום פטירת צדיקים מסבירים כי ביום זה מתעלה ומתפשטת נשמתו ומתעצם כוחו של הצדיק בעולם כולו ולכן זהו יום של שמחה.

== הילולות ידועות ==
* מרים הנביאה – י' בניסן, קברה בקדש (או בהר סין ליד פטרה או במתחם קבר האמהות טבריה ראה הערה)
* משה – ז' באדר
* יהושע בן נון – י"ח באייר ל"ג בעומר (או כ"ו בניסן או כ"ח בניסן או כ"ט בניסן) תמנת סרח בהר אפרים, קבר יהושע בן נון 
* דוד המלך – ו' בסיון, שבועות, קבר דוד המלך בהר ציון שבירושלים
* רחל – י"א בחשוון, קבר רחל בבית לחם
* רבי שמעון בר יוחאי – י"ח באייר, ל"ג בעומר, קבר רבי שמעון בר יוחאי בהר מירון
* הילולת רבי אלעזר בן רבי שמעון בר יוחאי – ביום כ"ה באלול יום בריאת העולם בהר מירון
* רבי מאיר בעל הנס – י"ד באייר, פסח שני, קבר רבי מאיר בעל הנס בטבריה
* רבי יעקב רקח – כ"ג אדר ב'
* רבי כמוס יאמין – כ"ב בניסן, איסור חג פסח ויום המימונה (ליושבי ארץ ישראל).<ref></ref>
* התנא רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול – כ"ה בסיון – בכפר סאג'ור (או בכפר חנניה או בכפר כנא)
* האר"י – ה' באב, צפת
* רבי חיים בן עטר (האור החיים) – ט"ו בתמוז, בהר הזיתים שבירושלים
* רבי יצחק חי טייב מכונה רבי חי טייב לא מת – י"ט בכסלו וחלק חוגגים בט"ז באייר, בבית הקברות בורג'ל בתוניס, תוניסיה 
* המגיד ממזריטש - י"ט בכסלו ברוב קהילות החסידים חוגגים את ההילולא שלו. 
* רבי אלימלך מליז'נסק – כ"א באדר, בליז'נסק, פולין
* רבי ישעיה שטיינר (רבי ישעיה'לה מקרסטיר) – ג' באייר, בבודרוגקרסטור שבהונגריה
* רבי דוד בידרמן מלעלוב ראשון לחצר וחסידות לעלוב – ז' בשבט, קברו בעיר לעלוב, פולין
* רבי ישראל אביחצירא באבא סאלי – ד' בשבט, קבר הבאבא סאלי בנתיבות

== ראו גם ==
*קברי צדיקים ביהדות
*יום השנה (יהדות)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.machonmeir.org.il/hebrew/main.asp?rabbi=2&cat_id=241&only_this_cat=yes הילולות צדיקים], סדרת שעורים מפי הרב אורי שרקי, מתוך אתר מכון מאיר. 
* [http://youtu.be/Kj3Ke0WkSOU "מנהגי יום ההילולה"], הרבי מנחם מנדל שניאורסון מחב"ד, 15 בינואר 1981 
* אנציקלופדיה לימי זיכרון.
*[https://www.nli.org.il/he/books/NNL_ALEPH990023522680205171/NLI מליצי יושר] באתר הספרייה הלאומית אנציקלופדיה לימי זיכרון והילולא.

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידות
קטגוריה:מנהגים יהודיים
קטגוריה:פטירה ואבל ביהדות
גורדון מור

גורדון ארל מור (באנגלית: Gordon Earle Moore; 3 בינואר 1929 – 24 במרץ 2023) היה מייסד חברת אינטל יחד עם רוברט נויס ויושב-ראש החברה. במאמר שפורסם ב-19 באפריל 1965 במגזין Electronics Magazine העלה תזה המכונה חוק מור.

==ביוגרפיה==
גורדון מור נולד בסן פרנסיסקו, וגדל בפסקדרו שבקליפורניה. בוגר במדעים (B.Sc) בכימיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1950) ודוקטור בכימיה ובפיזיקה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech) (1954). לפני לימודיו בברקלי, הוא עשה את שנתו הראשונה והשנייה באוניברסיטת סן חוזה, שם פגש את אשתו לעתיד, בטי.

== קריירה ==

=== ייסוד אינטל ותפקידי ניהול ===
ביולי 1968 יסד מור את חברת אינטל יחד עם רוברט נויס. הוא כיהן בתפקיד סגן נשיא החברה עד 1975 עת מונה לנשיא ולמנכ"ל. באפריל 1979 מונה לתפקיד יושב-ראש הדירקטוריון. מור נשאר בתפקיד המנכ"ל עד 1987. מ-1997 החזיק בתואר יושב-ראש אמריטוס של אינטל, והיה חבר דירקטוריון החברה עד שנת 2001.

=== תרומות לפיתוחים טכנולוגיים ===
ב-2001 תרמו מור ואשתו 600 מיליון דולר ל-Caltech, הסכום הגבוה ביותר שנתרם למוסד להשכלה גבוהה עד אז. לדברי מור מטרת התרומה הייתה לשמירת Caltech בחזית הקדמית של המחקר והטכנולוגיה. מור היה יושב-ראש חבר הנאמנים של Caltech מ-1994 עד 2000, והמשיך להיות חבר בחבר הנאמנים.

ב-6 בדצמבר 2007 תרמו גורדון מור ואשתו 200 מיליון דולר ל-Caltech ולאוניברסיטת קליפורניה לפיתוח הטלסקופ האופטי הגדול ביותר בעולם. לטלסקופ יהיו 30 מטר של מראות לאורכו, פי שלושה לערך מהשיא הנוכחי.

יחד עם אשתו הקים מור את קרן בטי וגורדון מור.

=== חוק מור ===

בשנת 1965 פרסם תחזית במדעי המחשב, הלא הוא "חוק מור", שקבע כי כוח החישוב יכפיל את עצמו בהתאם להכפלת מספר הטרנזיסטורים בשבבי הסיליקון. כעבור כעשור תוקנה הנוסחה כך שההכפלה תתקיים פעם בשנתיים. התחזית גרמה לאינטל ולחברות מתחרות להשקיע במחקר ובפיתוח התעשייה.

==הוקרה==

* אסטרואיד 8013 Gordonmoore שהתגלה על ידי אלינור הלין ב-1990 נקרא על שמו.
* ב-2002 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
* ב-2003 נבחר להיות חבר באגודה האמריקאית לקידום המדע.

* הספרייה במרכז המדע המתמטי של אוניברסיטת קיימברידג' נקראת על שמו ושם אשתו בטי, כמו כן גם מבנה מעבדות מור (הוקדש ב-1996) ב-Caltech.

* 2004 - מדליית פרקין

* 2010 - פרס דן דוד בחקר העתיד בקטגוריית "מחשבים וטלקומוניקציה".

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

* 
* 
* [http://www.intel.com/pressroom/kits/bios/moore.htm הביוגרפיה של גורדון מור], באתר אינטל 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:אינטל: מנהלים
קטגוריה:אמריקאים בתעשיית המחשבים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:חלוצי המחשוב
קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:תורמי התחייבות הנתינה
קטגוריה:בוגרי הקולג' לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:זוכי מדליית הכבוד של ה-IEEE
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:זוכי מדליית פרקין
קטגוריה:זוכי פרס דן דוד
קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1929
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
GQ

GQ (או בשמו המלא לשעבר: Gentelman's Quarterly) הוא מגזין גברים אמריקאי המתמקד בסטייל, באופנה ובתרבות לגברים, כמו גם בנושאים שונים כדוגמת: מזון, קולנוע, כושר גופני, סקס ויחסים, תיירות, ספורט, טכנולוגיה וספרים.

המגזין הושק לראשונה בשנת 1957 בארצות הברית תחת השם "Apperal Arts", כרבעון לגברים בנושאי אופנה. בשנת 1958 המילה Apperal הוסרה מהלוגו.

בשנת 1983 השתלט בית ההוצאה קונדה נאסט על המגזין, והעורך ארט קופר החליט לשנות את אופי המגזין ולהוסיף כתבות תוכן גם בנושאים שאינם אופנה. במקביל, עורכים מרחבי העולם הביעו עניין במגזין במתכונתו החדשה והחלו לאמץ את הנוסחה.

משנת 2003 מכהן כעורך ג'ים נלסון. בשנת 2013 עמדה תפוצת המגזין על כ-940 אלף עותקים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:כתבי עת באנגלית
קטגוריה:מגזיני גברים
קטגוריה:כתבי עת לסגנון חיים
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
בית ראובן

בית ראובן (באנגלית: Rubin Museum) הוא מוזיאון לאמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר ראובן רובין, מחלוצי האמנות בארץ ישראל.

== היסטוריה ==
המוזיאון הוקם בביתו של האמן, ברחוב ביאליק מס' 14 בתל אביב, בו התגורר החל משנת 1946 ועד למותו בשנת 1974<ref></ref>. 

הבית, שנבנה בשנת 1930 ותוכנן על ידי האדריכל פנחס ביז'ונסקי, הוסב למוזיאון כאמור בצוואתו של האמן, ונפתח לציבור בשנת 1983. בין השנים 2001– 2003 היה המוזיאון סגור לרגל שיפוץ המבנה.

בנוסף לתצוגה מעבודותיו של ראובן, כוללת התצוגה גם חדר עיון וספרייה, תצוגה של פריטים ותעודות ביוגרפיות על חייו של ראובן וכן הסטודיו המשוחזר של האמן, בו מוקרן סרט תיעודי אודותיו. כמו כן מציג המוזיאון תערוכות מתחלפות מיצירותיו של ראובן ומיצירותיהם של אמנים נוספים, ובקומת המרתף של הבניין פועלת סדנת פעילות לילדים ולנוער.

המוזיאון מנוהל על ידי "קרן מוזיאון רובין", המאוגדת כחברה בע"מ. בראש הקרן ניצב ראש עיריית תל אביב-יפו ובהנהלתה שישה חברים נוספים.

באוגוסט 2006 נגנבו שתי יצירות יקרות של רובין מבית ראובן, וטרם אותרו.

מראה הסטודיו של ראובן רובין
סטודיו ראובן רובין - כלי יצירה

==לקריאה נוספת==
* כרמלה רובין, בד בבד - בין ציורים לאנשים, עם עובד, 2016

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיאונים
קטגוריה:העיר הלבנה
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:רחוב ביאליק (תל אביב)
חרבונה

חרבונה, מתואר ב[[מגילת אסתר מאויירת מהעיר פרארה, 1617. מאוספי הספרייה הלאומית]]
חַרְבוֹנָה או חַרְבוֹנָא, דמות מקראית, הוא אחד מסריסי המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.

כמו חלקים אחרים הנאמרים בקול רם על ידי כל הקהל במגילה בחלק מהעדות נהגו לומר גם קטע זה בקול.

== זהותו ==
יש בקרב חז"ל הטוענים כי אליהו הנביא היה זה שהזכיר את העץ שעשה המן, והוא התחפש לחרבונה כדי להזכיר זאת למלך. מנגד, רבי אליעזר טוען כי חרבונה היה רשע: .

== בסיפור המגילה ==
כאשר המלך מגלה בחמתו כי המן יעץ לו להשמיד את עמה של אסתר המלכה, מופיע חרבונה ומזכיר למלך כי לא זו בלבד יעץ המן, , וכששומע זאת המלך הוא מצווה לתלות את המן עצמו על העץ שהכין למרדכי.

במדרש ילקוט שמעוני<ref></ref> (מובא גם בפזמון "שושנת יעקב" הנאמר לאחר קריאת המגילה) מופיעה אימרה בדבר מעלתו של חרבונה: "חרבונה זכור לטוב".

==ראו גם==
* אבגתא

==לקריאה נוספת==
* רות וולפיש, "תפקידן של דמויות המשנֶה במגילת אסתר", בתוך: אמנון בזק (עורך), הדסה היא אסתר: ספר זיכרון להדסה אסתר (דסי) רבינוביץ ז"ל; קובץ מאמרים על מגילת אסתר, מהדורה שנייה, אלון שבות: תבונות, תשנ"ט, עמ' 141–149

==קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סריסי אחשוורוש
התך

הֲתָךְ הוא אחד מהסריסים אשר המלך אחשוורוש העמיד לרשות אסתר המלכה.

== בסיפור המגילה ==
במגילת אסתר מסופר כי הוא היה השליח ששלחה אסתר למרדכי היהודי שהיה לבוש שק ואפר לאחר גזירת המן ולהסיר שקו מעליו. מרדכי שלח אותו חזרה לאסתר עם כתב הגזירה שכתב המן ודרש ממנה ללכת אל המלך ולפעול להסרת הגזירה.

במדרש כתוב כי התך נהרג על ידי המן כשהיה בדרכו מאסתר למרדכי, ולכן נאמר אחר כך "ויגידו למרדכי את דברי אסתר" ולא נאמר שהתך הוא זה שסיפר.

== זהותו ==
בגמרא אמרו בשם רב כי התך הוא דניאל היועץ הידוע של המלך נבוכדנצר ובלשאצר, ונקרא שמו התך על שם שחתכוהו מגדולתו, או מחמת שכל דברי מלכות נחתכין על פיו. [המהר"ל מבאר שלפי שיטה זאת שדברי מלכות נחתכין על פיו הוא לא דניאל].

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אישים במגילת אסתר
קטגוריה:סריסי אחשוורוש
זרש

זֶרֶשׁ הייתה אשתו של המן האגגי המוזכר במגילת אסתר. 

== במגילה ==
זרש מוזכרת במגילה כאישה חכמה ויועצת בשני מקומות. בפעם הראשונה (פרק ה פסוקים י-יד) כזו שיעצה לבעלה להכין עץ גבוה חמישים אמה ולומר למלך לתלות עליו את מרדכי היהודי. (עצה זו חזרה אליו כבומרנג כשהמלך אחשוורוש תלה את המן עצמו על העץ הזה). למחרת היום מוזכרת בפעם השנייה (פרק ו פסוק יג) כשאמרה לו "אִם מִזֶּרַע הַיְּהוּדִים מָרְדֳּכַי אֲשֶׁר הַחִלּוֹתָ לִנְפֹּל לְפָנָיו לֹא תוּכַל לוֹ כִּי נָפוֹל תִּפּוֹל לְפָנָיו".

== מקור השם ==
יש שקושרים את מקור שמה של זרש למילים בפרסית עתיקה זריש שמשמעו זהב או זאיריצ׳י שמשמעו צהוב. חוקרת מגילת אסתר תמר עילם גינדין רואה את מקור שמה של זרש בשדה זאורווי הנזכרת בכתבי הקודש הזורואסטריים, אשר עליה מסופר שהיא הביאה את הזיקנה לעולם. המילה המשותפת לפרסית ויוונית ז׳רא קשורה לזקנה וממנה נגזרה המילה המערבית גריאטריה. <br />
== בחז"ל ==
בתרגום יונתן מופיע כי אביה היה תתני.

לדעה אחת בחז"ל שמזהה את המן כממוכן ניתן לשייך את מה שנאמר על אשתו של ממוכן (ראו בערך ממוכן) לזרש. 

לפי מדרש אחד להמן היה יועצים רבים, אך זרש התעלתה על כולם: 
על אף שבעלה המן ועשרת ילדיהם נתלו על העץ, לא מוזכר מה היה סופה של זרש. במפרשים היו שכתבו שנתלתה ביחד עם בעלה ובניה, פיוט ארמי גורס שחנקה עצמה, בתרגום ראשון כתוב שברחה עם שבעים בני המן שנותרו בחיים, ורבי דוד צבאח כתב ששמשה כמשרתת בבית אסתר<ref>ראו סיכום הדעות אצל יעקב ישראל סטל, סופה של זרש, "הפעמון", חוברת 4.</ref>.

== זרש בתרבות ==
דמותה של זרש זכתה לביטויים רבים בתרבות היהודית והנוצרית לאורך הדורות. בתלמוד כלולה זרש ברשימת הברכות והקללות שנאמרה באופן מסורתי בסוף קריאת המגילה: ״ברוכה אסתר, ארורה זרש״. (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרצ, סעיף טז). ואילו בפיוט האשכנזי מימי הביניים ״אשר הניא״ (שביתו האחרון ״שושנת יעקב״ מושר בקהילות רבות) כתוב ״ארורה זרש אשת מפחידי / ברוכה אסתר בעדי״. 

שיר בשפה הארמית שנמצא בגניזה הקהירית מתאר איך זרש קללה את בעלה המן: ״בשעה שנצלבו עשרת בני המן / יללה זרש וצעקה אז אי-צדק מהמן / שטמן לנו פח בכל שנה ובכל זמן / אומרים ׳ארור המן׳.״ בשיר שנכתב בקרב דוברי הלדינו בסלוניקי כתבו כך: ״בהלה היא מעוררת / פרצוף אימים מכוער נוראות // בקרקפתה פשטה הגזזת / על ראשה אין שערות // טמאה היא מתועבת / ומראה משוקץ במראות // כל הרואה פניה / שוקע במחשבה שחורה.״ 

המשוררת נעמי שמר הקדישה גם היא שיר לזרש באמצעותו היא מציגה דמות חדשה בבית המן: העוזרת. בשיר, שנכתב לרשות השידור עבור התוכנית "דו רה ומי עוד" ברשת ג', בוצע בתוכנית על ידי נעמי שמר ותיקי דיין בשנת 1971. בוצע גם על ידי רבקה מיכאלי.

==לקריאה נוספת==
* יעקב ישראל סטל, [https://www.academia.edu/36021085/סופה_של_זרש_The_end_of_Zeresh סופה של זרש], "הפעמון", חוברת 4.
* רות וולפיש, "תפקידן של דמויות המשנֶה במגילת אסתר", בתוך: אמנון בזק (עורך), הדסה היא אסתר: ספר זיכרון להדסה אסתר (דסי) רבינוביץ ז"ל; קובץ מאמרים על מגילת אסתר, מהדורה שנייה, אלון שבות: תבונות, תשנ"ט, עמ' 141–149.
*מישאל ציון, מגילת אסתר: פירוש ישראלי חדש, ירושלים: ידיעות ספרים, תשע״ט, עמ׳ 135, 157.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשים בספרי הכתובים
קטגוריה:עמלק
קטגוריה:המן
קטגוריה:נשים במאה ה-5 לפנה"ס
תרופה גנרית

תְּרוּפָה גֵּנֵרִית (באנגלית: Generic drug) (על פי האקדמיה ללשון העברית: תְּרוּפָה סוּגָנִית) היא תרופה המיוצרת ומשווקת כשאין פטנט רשום ותקף על החומרים הפעילים שבה. מותר לשווק אותה במדינות שבהן פג תוקף הפטנט או במדינות שבהן לא נרשם פטנט על התרופה המקורית. כדי שתרופה תוכר כתרופה גנרית לתרופה קיימת היא צריכה להכיל בדיוק את אותו חומר פעיל כמו התרופה המקורית (תרופה אתית), ולחקות את משך הפעולה בגוף של התרופה המקורית. הפיתוח של תרופה גנרית מהיר, והמחיר שלה זול. השפעתה על גוף האדם אמורה להיות זהה להשפעתה של התרופה המקורית.

תוקפם של פטנטים על תרופות הוא 20 שנה ברוב מדינות העולם, אך לרוב הם נרשמים לפני תחילת הבדיקות הקליניות של התרופה, כך שתוקף הפטנטים של תרופות מקוריות, לפני שמופיעות גרסאות גנריות שלהן, עומד בדרך כלל על 7–12 שנים. עם הופעת הגרסאות הגנריות, יורדים בדרך כלל גם מחירי התרופות המקוריות. קיימות חברות תרופות המתמחות בייצור תרופות גנריות. החברה הישראלית טבע תעשיות פרמצבטיות נחשבת ליצרנית התרופות הגנריות הגדולה בעולם.

על השם המקורי של התרופה יש בדרך כלל זכויות לחברה המייצרת את התרופה המקורית, ולכן התרופות הגנריות נקראות בשם אחר. פעמים רבות הן נקראות על שם החומר הפעיל בתרופה. ההגבלה היחידה בעת קביעת השם המסחרי של תרופה גנרית במדינה מסוימת היא האיסור להשתמש בשם רשום שהזכויות עליו נתונות לחברת תרופות אחרת. שם כזה שאין עליו זכויות רשומות ליצרן זה או אחר מכונה "שם גנרי". שמה הגנרי הרשמי של תרופה, כפי שנקבע בידי ארגון הבריאות העולמי (WHO), נקרא גם INN (International Nonproprietary Name).

בתרופות נפוצות קורה לעיתים ששם המותג המקורי הופך עם הזמן לשם גנרי בפי הציבור (אך לא בהכרח מבחינה משפטית). כך למשל, במדינות רבות הפך שמה של התרופה אספירין לשם גנרי הן מבחינת השימוש הציבורי במותג והן מבחינה משפטית, לאחר שחברת באייר הגרמנית איבדה את הזכויות הבלעדיות על השם "אספירין" בארצות הברית לאחר מלחמת העולם הראשונה. לעיתים דווקא מתקבע בציבור שם מסחרי מוגן של תרופה ממותג מסוים כשמה הגנרי של התרופה. בישראל, למשל, מזוהה בפי רבים המותג "אקמול" כשם גנרי של התרופה ששמה הגנרי הרשמי (INN) הוא פרצטמול. ללא קשר לשימוש הנפוץ בציבור, מבחינה משפטית הזכויות על השם "אקמול" שייכות לחברת טבע, ורשמית אין זה שם גנרי לתרופה.

המחירים שגובות חברות התרופות המובילות בעולם עבור תרופות מקור שנויים במחלוקת, מאחר שמחירם היקר של תרופות מצילות חיים הם מעבר להישג ידם של רבים. בנוסף, באמצעות תרגילים משפטיים, מונעות החברות שיווק של גרסאות גנריות זולות של תרופות בהן הן מחזיקות בפטנט גם לאחר שהפטנט פג. בשנת 2013, הסרט הדוקומנטרי 'אש בתוך הדם' (), טען שחברות התרופות גרמו למיליוני מקרי מוות מיותרים באפריקה, מאחר שחסמו שיווק של תרופה גנריות זולות ביבשת. בהודו התיר חוק הפטנטים ייצור העתקים לתרופות המוגנות בפטנט, במקרים שבהם הפקת ההעתק כרוכה בתהליך ייצור שונה מזה של התרופה המקורית, כדי לייצור ולשווק תרופות בעלות זולה יותר. חברות התרופות הבנילאומיות לוחצות על הודו לא לאפשר לייצר גרסאות גנריות פחות יקרות של תרופות מוגנות בפטנט. בארצות הברית משווקות תרופות גנריות על ידי חברת Civica Rx שהיא חברת תרופות ללא כוונת רווח ובכוונתה לפתח כמה סוגי אינסולין ולבקש להם אישור של ה-FDA.

==לקריאה נוספת==
* יהונתן שימן, רישום פטנט על תהליך רפואי - על הדין הקיים, יעילות כלכלית, רווחה מצרפית ואחריות הרגולטור, משפט רפואי וביו אתיקה, כרך 6 עמוד 186, 2015

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
*[https://www.needymeds.org/generic-drug על תרופות גנריות] 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:קניין רוחני
אמינות

אמינות היא המידה בה אפשר להאמין לדבר מה. 

דיווח אמין הוא דיווח, שהוקפד שלא יהיו בו שקרים או שגיאות (יש הדורשים, כחלק מהתנאים הבסיסיים, שגם לא יושמטו מהדיווח תכנים באופן סלקטיבי ומניפולטיבי רק כדי ליצור הטיה בקרב ציבור הנחשפים אליו).

אדם אמין הוא אדם המקפיד לדווח דיווחים אמינים. 

מכשיר מדידה אמין הוא מכשיר מדידה, שהסיכוי שייתן ערך שונה (או, לכל הפחות, ערך שונה באופן מהותי) בשתי מדידות של אותו גודל הוא סיכוי קטן.

מכונה אמינה היא מכונה שהסיכוי לקלקול בה הוא סיכוי קטן.

==אמינות בחוק ובאתיקה==
הקפדה על דיווח אמין היא ערך. הדיווח האמין הוא חלק בלתי נפרד מהמקצועיות של בעלי מקצועות שונים כגון חייל, מדען (הכוונה לדיווח אמין על תוצאות הניסוי. ניסוי בו משקרים למשתתפים או מציגים להם מצג שווא ומגלים להם את האמת לאחר זמן קצר יכול לקבל אישור מוועדת האתיקה) או חוקר פלילי (דיווח אמת על ממצאי החקירה, לא אמירת אמת לנחקר במהלך החקירה). למעט דיווח אמת על תוצאות החקירה, מחויב החוקר הפלילי גם להשתדל לגבות עדות אמינה מהנחקר. נחקרים פליליים עשויים לתת עדות שקר כדי לנקות אדם יקר להם מחשד פלילי או כדי להפסיק את הסבל שהם חשים בעקבות החקירה עצמה. גם עד במשפט חייב להיות אמין על פי החוק. כך גם במשפט העברי – על פי ההלכה; עשרת הדיברות מצווים: "לא תענה ברעך עד שקר".

==אמינות בהנדסה==
אמינות (Reliability) היא ההסתברות שמכשיר או מערכת יתפקדו באופן תקין (בהתאם למפרט שלהם), כעבור זמן t מתחילת פעולתם בזמן t=0, האמינות היא 1 (דהיינו 100%) והיא יורדת ככל שזמן הפעולה t גדל (הסיכוי לתקלה גובר).

על מנת לחשב את האמינות כעבור זמן פעולה t, יש צורך לדעת מהי פונקציית האמינות או להניח שהיא מתנהגת לפי אחת מפונקציות ההתפלגות המוכרות, שלגביהן יודעים לחשב את הפרמטרים שלה (כגון תוחלת וחציון) או לשרטט את הגרף שלה. בגופי תחזוקה עושים שימוש בנתוני תפעול כגון MTBF (באמצעות סקירת אופי התקלות והתדירות שלהן, תוך פילוג לפי מערכת) כדי להעריך יותר טוב את האמינות של כל פריט.

לגבי מערכות אלקטרוניות, נמצא שהפונקציה האקספוננציאלית, דהיינו <math>R(t)=e^{-lt}</math>, מהווה הקירוב הטוב ביותר לפונקציית האמינות. לגבי מערכות מכניות נמצא שהתפלגות וייבול היא הפונקציה בעלת הקירוב טוב ביותר.

חישוב אמינות של מערכת מתבצע על ידי מידול מפורט ככל הניתן של הרכיבים והתתי מערכות המרכיבים את המערכת, עם נתוני האמינות של כולם. 

הנדסת אמינות היא תחום מקצועי המאפשר להעריך אמינות של מוצר ובהתאם לקבל החלטות בהיבט של תפעול, רכש והצטיידות (למשל כמה חלקי חילוף נדרשים בפרק זמן מסוים) או מתן המלצות תכנוניות להשגת אמינות נדרשת או לשיפור אמינות נתונה (למשל מה מידת היתירות הנדרשת של שרתים). כפי שניתן להבין, העיסוק בהנדסת אמינות דורש ידע בתחום הסטטיסטיקה.

==ראו גם==
* אמת (פילוסופיה)
* שקר לבן
* דיוק ונכונות

==קישורים חיצוניים==

*

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:איכות
קטגוריה:סטטיסטיקה
הר תורען

מבט מצפון (מעבר לבקעת בית נטופה), למרגלות ההר [[בועיינה-נוג'ידאת]]
הר תורען הוא הר בדרוֹם הגליל התחתון המרכזי, בגובה 548 מטר מעל פני הים, 350 מטר מעל מחלף גולני ובסמוך לבית רימון. הוא חלק מרכס "הרי תורען – נצרת" המהווים את החצי הדרומי של הגליל התחתון המרכזי. מההר ניתן לצפות על בקעת בית נטופה.

==היסטוריה==
בעבר הרכס היה מכוסה יער צפוף ויש עדויות לכך שבמאה הקודמת עוד חיו בו ברדלסים וכנראה גם נמרים. כיום נמצאים בו צבאים ושועלים.

==גאולוגיה==
בדרום הרכס קיימת תופעה גאומורפולוגית ייחודית של בליה ספרואידית: בשיפוע ההר נחשף מבנה טבעתי בשכבות סלעי הגיר והדולומיט, כאשר סחיפה שחלה בעמק בדופן הקמר יצרה מבנה קונצנטרי של עיגולים בתוך עיגולים, בדומה לבצל שחתכו ממנו נתח וקליפותיו מתגלות לעין. ניתן לראות את התופעה מכביש 77.

==אזורים מיושבים==
על ההר עצמו שוכנים שני יישובים: בית רימון ומצפה נטופה, ונטועים בו כרמי זיתים רבים. למרגלות ההר מצפון נמצא הכפר בועיינה-נוג'ידאת ולמרגלותיו מדרום שוכן הכפר טורעאן, המשמר את שמה של "תרען" הנזכרת אצל חז"ל, אשר ממנה נגזר שם ההר.

מדרום להר נמצאת בקעת תרען, בה עברה בתקופה הרומית הדרך הראשית שבין טבריה וציפורי, ואשר כיום עובר בה כביש 77, ובסמוך למרגלותיו המזרחיים של ההר נמצאות חורבת משכנה וחורבת עמודים, שרידי שני יישובים יהודיים גדולים מתקופת התלמוד.

בראש ההר נמצא מגדל תורען – מגדל תצפית שהוקם על ידי הקרן הקיימת לישראל. אפשר להיכנס למסלול על ידי פנייה שמאלה בכניסה למצפה נטופה.

על הרכס נמצא מרכז "דרך-ארץ" שהוקם לזכרו של רס"ן דני גומז שנפל במלחמת לבנון השנייה. המרכז פועל בתור מרכז תיירותי, בעל אופי חינוכי-חקלאי המופעל על ידי מתנדבים. הפרויקט משלב בין תחומי התיירות, החינוך והחקלאות על ידי לימוד מורשת והיסטוריה בשילוב התנסות בעבודות חקלאיות שונות.

== לקריאה נוספת ==
* עמנואל הראובני, פסגות, כנרת בית הוצאה לאור, 1993.

== הערות שוליים ==

תורען
הנרי היימליך

הנרי ג'ודה היימליך (באנגלית: Henry Judah Heimlich; 3 בפברואר 1920 - 17 בדצמבר 2016) היה רופא יהודי-אמריקאי, חוקר בולט בתחום ההחייאה שהיא תת-תחום בטראומטולוגיה – תורת החבלות במדעי הרפואה. נודע בתור ממציא "תמרון היימליך" להצלת קורבנות חנק.

==ראשית חייו==
היימליך נולד בוילמינגטון שבדלאוור למרים (אפשטיין) ופיליפ היימליך, יהודים יוצאי הונגריה ורוסיה. בשנת 1937 סיים את לימודיו התיכוניים והתקבל לאוניברסיטת קורנל. בשנת 1943 הוסמך כדוקטור לרפואה. היימליך היה דודו של השחקן אנסון ויליאמס.

==הישגיו==
היימליך הסתמך אך ורק על מחקר קליני ניסויי בבני אדם וגילה ופיתח טכניקות ודרכי ניתוח שהצילו את חייהם של אלפים. בין פיתוחיו ותגליותיו:
* "תמרון היימליך" להצלת קורבנות חנק
* טכניקות החייאה לאחר טביעה
* ניתוח היימליך להחלפת הוושט
* בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כרופא בצי ארצות הברית ובעקבות ניסיונו בטיפול בפציעות חיילים פיתח את שסתום היימליך המתחבר לטרוקר לשם ניקוז בית החזה והצלת אנשים הסובלים מחזה אוויר.

==בעיות אתיות במחקרי היימליך==

נטען כנגד הניסויים שביצע היימליך שהם סיכנו במוות את המתנדבים הבריאים שהשתתפו בהם. בניסויים אלה לכאורה חסם היימליך את קנה הנשימה של המתנדבים בפיסת בשר ששם תוך שימוש בפינצטה וניסה לחלץ את פיסת הבשר בעזרת תמרונים שונים. טענות אלה אינן נכונות ומכפישות את שמו הטוב מאחר שהיימליך השתמש לניסויים בכלבים מורדמים.

עוד נטען כי היימליך היה מעורב בשערורייה מחקרית רפואית הקשורה בטיפול במחלות חמורות שונות בעזרת הדבקה מכוונת במלריה. היימליך המליץ לציבור על טיפול זה אף על פי שיעילות הטיפול טרם הוכחה ולמרות שמנהל המזון והתרופות האמריקאי לא אישר אותו. נוסף על כך, היימליך קיים את המחקרים להוכחת טיפול זה במקום לא ידוע ובלא פיקוח כלשהו, וזאת בניגוד לחוק האמריקני ובניגוד לכללים האתיים בנושא זכויות משתתפים בניסויים בבני אדם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pbs.org/video/2365429357/ ריאיון עם היימליך] באתר PBS
* [http://www.cincinnati.com/story/news/2016/05/26/henry-heimlich-finally-uses-famed-maneuver/85003350/ ד"ר היימליך, 96, הציל חיים בפעם הראשונה באמצעות ביצוע תרגיל היימליך], באתר USA TODAY
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אתיקה רפואית
קטגוריה:רופאים אמריקאים
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת קורנל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2016
קטגוריה:זוכי פרס השירות הציבורי של לסקר-בלומברג
מצפה שלגים

מצפה שלגים היא פסגה בהר החרמון, בגובה 2,224 מטר מעל פני הים, המצויה בתחומי מדינת ישראל. הפסגה היא השנייה בגובהה בתחומי המדינה, וכיפה ממערב לה בגובה 2,236 מטרים היא הנקודה הגבוהה בישראל, 578 מטרים פחות מפסגת החרמון שגובהה 2,814 מטר ומצויה בתחום סוריה. ההר מצוי בתחום שמורת החרמון, מזרחית לצומת הרכבל.

על פסגת מצפה שלגים מצוי מוצב צה"ל, המשקיף על פני סביבתו: אגן דמשק, מרחבי החורן בסוריה, הרי לבנון, הרי הגלעד, על שאר פסגות החרמון ומורדותיו, ובישראל על רמת הגולן, סביבת הכנרת והגליל, עד חוף הים התיכון. בניית המוצב החלה ב-1980 במסגרת פרויקט שהוביל סגן הרמטכ"ל, האלוף יקותיאל אדם, וראש-פרויקט חרמונים, אל"ם יגאל מילוא. המוצב חובר לרשתות התקשורת, החשמל והמים הארציות. 

== לקריאה נוספת ==
* עמנואל הראובני, פסגות, כנרת בית הוצאה לאור, 1993.

מצפה חורן ([[מוצב החרמון) מימין ומצפה שלגים (משמאל). צילום מגבעת הקרב]]

קטגוריה:נקודות תצפית בגולן
קטגוריה:ישראל: הרים
קטגוריה:אסיה: הרים
קטגוריה:רמת הגולן: שמורות טבע
קטגוריה:החרמון
קטגוריה:בסיסי צה"ל ומוצביו ברמת הגולן
הנשף במולן דה לה גאלט

הנשף במולן דה לה גאלט (בצרפתית: Bal au moulin de la Galette, Montmartre) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר משנת 1876. הציור מוצג כיום במוזיאון ד'אורסיי שבפריז. רנואר צייר העתק קטן יותר של יצירה זו, הנקראת באותו שם, והנמצאת כיום באוסף פרטי.

==תיאור היצירה==
יצירה זו הייתה המורכבת ביותר והשאפתנית ביותר שצייר רנואר עד אותה עת. היצירה מתארת נשף ריקודים של בני המעמד הבורגני, המתרחש במונמארטר בסמוך למולן דה לה גאלט, בשעות אחר הצהריים של יום ראשון. היצירה, בסגנון האימפרסיוניסטי כוללת מספר רב של דמויות, חלקן רוקדות, חלקן עומדות וחלקן ישובות תחת שולחנות. מעל הקבוצה עצים המסוככים עליהם, ומאפשרים מעבר קרני שמש מועטות המאירות על הדמויות, ומנקדות אותן בנקודות אור.

הדמויות בציור נקטעות, דבר היוצר אשליה של תמונה רגעית – חלק מאירוע גדול יותר המתרחש מחוץ לגבולות התמונה. הדמויות בתמונה מביטות לכיוונים שונים – ואף אל מחוץ לתמונה, ובכך מפנות את תשומת לבו של המתבונן לאירועים שונים בתמונה.

==הבעלות על היצירה==
הגדולה מבין שתי היצירות בשם זה מוצגת במוזיאון ד'אורסיי. הקטנה נמכרה ב-17 במאי 1990 על ידי הבעלים של היצירה, אלמנתו של ג'ון היי ויטני, באמצעות בית המכירות סות'ביז שבניו יורק בסכום של 78 מיליון דולר. בעת ביצוע המכירה הפומבית הייתה זו היצירה שנמכרה בסכום השני בגובהו מאז ומעולם. היצירה נרכשה על ידי רייאואי סאייטו, יושב ראש חברת דיישווה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.top10land.com/top-ten-most-expensive-paintings-sold-at-auction.html כתבה על שווי היצירה הקטנה]
* [http://clickit3.ort.org.il/Apps/WW/Page.aspx?ws=8aedc11d-997d-4a69-b1d6-2489389d4535&page=38fdc27e-96a5-4b5b-ac27-323990422b77 היצירה], באתר רשת אורט

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פייר אוגוסט רנואר
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
מולן דה לה גאלט

מולן דה לה גאלט (בצרפתית: Moulin de la Galette) היא טחנת רוח הממוקמת במונמארטר בצפונה של פריז בירת צרפת. הטחנה צוירה על ידי אמנים רבים ובהם פייר-אוגוסט רנואר, אנרי דה טולוז-לוטרק, ראמון קאסאס, וינסנט ואן גוך ופבלו פיקאסו. 

בשנת 1939 הוכרזה הטחנה כאתר היסטורי.

בסמוך למולן דה לה גאלט הייתה ממוקמת מסעדה וכן אתר הרקדה שהיה פופולרי בשלהי המאה ה-19. בראש המסעדה ניצבת טחנת רוח נוספת בשם מולן ראדט. מסעדה זו הונצחה בציורו המפורסם של רנואר הנשף במולן דה לה גאלט.

==ראו גם==

*הנשף במולן דה לה גאלט

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מונמארטר
קטגוריה:טחנות רוח
קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:הרובע השמונה-עשר של פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
קטגוריה:פריז: אטרקציות תיירותיות
קטגוריה:מועדוני לילה
מוזיאון נחום גוטמן לאמנות

מוזיאון נחום גוטמן לאמנות על שם נחום גוטמן שוכן בבנין "בית הסופרים" ההיסטורי, אשר נבנה בשנת 1887 על ידי משפחת שולמן והיה לאחד הבניינים הראשונים של שכונת נווה צדק בתל אביב-יפו<ref></ref>.

== היסטוריה ==
בין השנים 1907 ל-1914 שימש המבנה את מערכת העיתון "הפועל הצעיר", בעריכת יוסף חיים ברנר. את שמו - "בית הסופרים" קיבל כיוון שהמבנה שימש גם כבית מגורים לסופרים כגון דבורה בארון, יוסף אהרונוביץ, אשר ברש, יהודה בורלא ואחרים. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפסיק הבניין לשמש למטרה זו. הוא הפך לבית מגורים רגיל עד שננטש לחלוטין בשנות ה-60 של המאה ה-20.

בשנת 1992, לאחר הכללתו של הבניין בתוכנית שימור המבנים של תל אביב, החל בו שיפוץ מקיף על ידי האדריכל רוני זייברט. המוזיאון נפתח בחודש מאי 1998 ואת האוסף תרמה משפחתו של האמן נחום גוטמן, שביקשה להנציח את פועלו האמנותי. בנוסף, הועברו אל מבנה המוזיאון פריטים מן הסטודיו של גוטמן, אשר שוחזר מחדש באחד מחדרי המוזיאון. בספטמבר 2009 נפתח אגף חדש במוזיאון על שם מורי ואיירין פרגמנט ובו גלריה נוספת לתצוגת תערוכות, אולם אירועים לכ-70 איש וכן חנות מוזיאון חדשה.

המנהל הראשון של המוזיאון היה האוצר יואב דגון. בין השנים 2005 עד 2010 האוצרת הראשית של המוזיאון הייתה טלי תמיר. מנהל המוזיאון עד 2014 היה מר רוני דיסנצ'יק. החל משנת 2011 האוצרת הראשית של המוזיאון היא מוניקה לביא ומשנת 2014 לביא מונתה גם לתפקיד מנהלת המוזיאון. בראש הוועד המנהל של המוזיאון עומדת מאז 2011 ד"ר ציפי לנדאו. 
 	
ב-2013 התפטר חבר הנהלת המוזיאון יצחק שוויגר משום שהמוסד הפך לדבריו ל.

== קישורים חיצוניי ==

* 
* [https://beithasofrim.wordpress.com/ בלוג בית הסופרים במוזיאון נחום גוטמן לאמנות]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

נחום גוטמן
נחום גוטמן
קטגוריה:נווה צדק
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
קטגוריה:נחום גוטמן
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים ביוגרפיים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: עמותות
אלפונס פנו

אלפונס פנו (בצרפתית: Alphonse Pénaud; 1850–1880), ממציא צרפתי מהמאה ה-19, חלוץ בתחום האווירונאוטיקה. המציא דגם מטוס המונע בעזרת גומייה. מת בהתאבדות.
מטוס הצעצוע שנבנה על פי אלפונס פנו
ב-1878 מילטון רייט, אביהם של האחים רייט, הביא לילדיו צעצוע המבוסס על המודל של אלפונס, הצעצוע עורר את סקרנותם של האחים בתעופה ולמעשה היה הגורם להתפתחות המטוס של היום.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Aviation, The Pioneer Years, edited by Ben Mackworth-Praed, Studio Editions, Ltd., London, 1990
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:ממציאים צרפתים
קטגוריה:מהנדסים צרפתים
קטגוריה:מתאבדים: מהנדסים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1850
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1880
ארוזה

ארוזה (בגרמנית: Arosa) היא עיירת נופש שווייצרית טיפוסית בקנטון גראובינדן בדרום-מזרח שווייץ. העיירה מתבססת על תיירות ומשלבת סקי אלפניסטי בתקופת החורף, וטיולים רגליים ומסלולי אופניים בקיץ.

ארוזה מחולקת לשני חלקים - החלק העליון והוותיק נקרא "אינר-ארוזה" (Innerarosa - "ארוזה הפנימית") שם חיים רוב התושבים הוותיקים; ואילו רובע "אאוסר-ארוזה" (Ausserarosa - "ארוזה החיצונית") נמצא בחלק התחתון יותר ובו נמצא אגם קטן, שם אף ממוקמים רוב המלונות והאטרקציות. העיירה נמצאת במרחק שעה נסיעה ברכב או ברכבת מהעיר כור (chur).

אתר הסקי בארוזה אינו מן הגדולים, ומשתרע על פני 60 ק"מ של מסלולי גלישה בכל הרמות. אף על פי שבדרך כלל היו באתר בעיקר גולשי סקי, בשנים האחרונות החל רווח גם ענף הסנובורד ומתקיימות בארוזה תחרויות סנובורד יוקרתיות. הפסגה הגבוהה ביותר באתר היא של הר וייסהורן (Weisshorn) המתנשא לגובה של 2,653 מטר, בעוד שהעיירה עצמה שוכנת בגובה של 1,739 מטר. באתר ישנם 14 רכבלים.

בארוזה יש כבר עשרות שנים מלון יהודי כשר למהדרין בשם "מטרופול" הפתוח במשך עונת החורף והקיץ ומנוהל על ידי משפחה יהודית שווייצרית בשם לוין. בשל כך, מהווה ארוזה יעד מועדף עבור תיירים חרדים. בכמה מקרים התלוננו תושבי המקום על התיירות החרדית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.arosabergbahnen.com/home.html חברת הרכבלים של ארוזה]
* [http://www.arosa.ch/en/welcome.cfm לשכת התיירות של ארוזה]

==הערות שוליים==

נהר בעיירה ארוזה

קטגוריה:גראובינדן: ערים
הסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית

מפת רומניה לאחר [[מלחמת העולם השנייה. השטח הכחול הוא שטחה של רומניה, והשטחים הירוקים הם השטחים שאבדו לברית המועצות ולבולגריה]]

ב-26 ביוני 1940, ברית המועצות הגישה אולטימטום לרומניה, הדורש את פינוי הכוח הצבאי הרומני משטחי בסרביה ומשטחיה של צפון בוקובינה. מהאולטימטום השתמע איום לפלישה במידה ורומניה לא תקבל את האולטימטום. תחת לחץ ממוסקבה ומברלין, מוסדות השלטון הרומני וכוחות הצבא נסוגו כדי למנוע עימות צבאי בין רומניה לבין ברית המועצות. ללא שום הסבר, הכוחות הסובייטים כבשו גם את חבל הרצה הרומני. אירועים אלו היו תוצר של ההסכמים בין גרמניה הנאצית ורוסיה הסובייטית במלחמת העולם השנייה הושפעו על ידי נפילת צרפת, מעצמה שנחשבה לערבה לגבולות רומניה, לידי הנאצים.

בחלקו העיקרי של שטח הכיבוש בבסרביה, הסובייטים סיפחו להרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית, שהוקמה קודם לכן בין הבוג לדנייסטר ואת שאר השטח העבירו לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אוקראינה. האבדות בשטחים של רומניה ב-1940 בבסרביה, צפון בוקובינה וכן בטרנסילבניה בהתאם לתכתיבים של גרמניה וברית המועצות גרמו למועקה רבה בקרב תושבי רומניה והיוו עילה להדחת המלך קרול השני של רומניה ועלייתו לשלטון של המשטר הלאומי-לגיונרי בראשות הגנרל יון אנטונסקו ומנהיג משמר הברזל, הוריה סימה. 
שטח הכיבוש הסובייטי אבד בשנת 1941, כשהרומנים כבשו חזרה את שטחי בסרביה וצפון בוקובינה במבצע מינכן (בתיאום עם מבצע ברברוסה הנאצי). השטח נכבש חזרה בידי הסובייטים בשנת 1944, במבצע יאשי-קישינב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר רומניה
קטגוריה:קצרמר מולדובה
קטגוריה:מולדובה: היסטוריה
קטגוריה:1940 בברית המועצות
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1940
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: גבולות
אברהם סטופ

אברהם סטופ (19 באוקטובר 1897, טלוסטה – 26 בספטמבר 1968), היה פילוסוף וחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים בכנסת השנייה.

== חייו ==
סטופ נולד בטלוסטה שבגליציה. למד בישיבה עד הגיעו לגיל 17, אז למד בגימנסיה בלבוב והמשיך בלימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת לבוב. במהלך לימודיו היה פעיל בתנועה הציונית ונמנה עם ראשי התנועה בגליציה המזרחית. סטופ היה ממייסדי תנועת הנוער הציוני אחווה בגליציה, ושימש כיו"ר תנועת "החלוץ" הכלל ציוני בפולין. בשנת 1932 הוסמך כדוקטור לפילוסופיה.

במשך שנים רבות ערך סטופ את העיתון הציוני היידי "ציוניסטישע וואָך" (יידיש: "השבוע הציוני"). כן היה המזכיר הכללי האחרון של ההסתדרות הציונית בגליציה המזרחית. בשנת 1935 נבחר לוועד הפועל של ההסתדרות הציונית, תחילה כסגן ולאחר מכן כחבר הוועד, והיה חבר נשיאות הוועד הפועל הציוני. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ועמד בראש "המפדה האזרחי ושיכון אזרחי" שפעל לבניין מגורים לעולים חדשים וותיקים.

במשך שנים רבות היה סטופ חבר ההנהלה העולמית והארצית של הציונים הכלליים. עם קום המדינה היה לממלא מקום במועצת המדינה הזמנית, ובשנת 1951 נבחר לכהן כחבר הכנסת בכנסת השנייה.

סטופ נפטר בספטמבר 1968 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. היה נשוי ואב לשניים.

==ספרו==
*אברהם סטופ, לדמותה של טלוסטה היהודית: אונדזער שטעטל, תשכ"ו-1965.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עורכי עיתונים ביידיש
קטגוריה:חברי מועצת המדינה הזמנית מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
ג'ורג' פלש

ג'ורג' פלש (1909 – 22 בנובמבר 1990), היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים (1951–1955). לפני כן היה אלוף ארץ ישראל בשחייה (1934) ושחקן נבחרת ארץ ישראל בכדורמים.

== חייו ==
פלש נולד ברשיצה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. בסיום לימודיו בגמנסיה העברית למד משפטים באוניברסיטת וינה. בנעוריו החל לפעול במסגרת תנועת נוער ציונית ובאגודת הסטודנטים הציוניים, התאמן בשחייה ובכדורמים בהכח וינה ובהמשך היה חבר הנהלת "הכוח" בווינה ופעל במסגרת הסתדרות הציונים הכלליים. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל.

בתחרות שחייה שנערכה בחג השבועות בחיפה במאי 1934 קבע פלש במשחה ל-100 מטר חופשי שיא ארץ ישראל חדש של 1:07.5 דקות, שיפור לשיאו של יואב אורבוך ממכבי תל אביב (1:10.0 דקות).

בהסתדרות מכבי היה פלש מזכ"ל ויו"ר התנועה בישראל, יו"ר ההנהלה העולמית וכן נבחר מטעמה לאספת הנבחרים הרביעית. מלבד זאת השתתף בפעילויותיה בתחום הספורט והיה חבר נבחרת הכדור מים של התנועה. [http://www.snunit.k12.il/heb_journals/katedra/67108.html] כשחקן כדור מים במכבי חיפה, הוא השתתף בתחרויות בחו"ל, בין היתר בסוריה, מצרים ולבנון. כמו כן היה שחיין. הוא גם עמד בראשות האיחוד האזרחי כמזכ"ל.

במפלגת הציונים הכלליים שימש יו"ר הוועדה המפלגתית למדיניות חוץ. בכנסת השנייה כיהן כחבר הכנסת והיה חבר ועדת החוץ והביטחון וועדת הפנים.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הציונים הכלליים
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הרביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:מכבי חיפה
קטגוריה:שחיינים ארץ-ישראלים
קטגוריה:שיאני ישראל בשחייה
קטגוריה:שחקני כדורמים ישראלים
קטגוריה:ספורטאי הכח וינה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
דרוגו הקדוש

דרוגו (1105–1185) הוא קדוש נוצרי צרפתי. שמו מאוית Drogo, Dreux, Drugo, ואף Druron. דרוגו נולד בסבורג. יום חגו הוא ה-16 באפריל.

== קורות חייו ==
נולד בסבורג, שהייתה חלק מחבל ארץ נור-פה דה קאלה (כיום או-דה-פראנס, סמוך לגבול בלגיה). אביו מת עוד טרם לידתו, ואימו מתה בלידתו, והוא גדל אצל קרובי משפחה. בגיל עשר שמע את סיפור לידתו והייסורים והקורבן שהקריבה אימו בלידתו, ואירועים אלה ייסרו אותו קשות.

בהגיעו לבגרות נפטר מכל רכושו, על מנת להתקרב לאידיאל העוני של ישו, כפי שהוא מסופר בבשורה על פי מתי, יט, 21:<blockquote>21 וַיֹּאמֶר יֵשׁוּעַ אֵלָיו אִם־חֶפְצְךָ לִהְיוֹת שָׁלֵם לֵךְ מְכֹר אֶת־רְכֻשְׁךָ וְנָתַתָּ לָעֲנִיִּים וְהָיָה לְךָ אוֹצָר בַּשָּׁמָיִם וְשׁוּב הֲלֹם וְהָלַכְתָּ אַחֲרָי׃

22 וַיְהִי כִּשְׁמֹעַ הַבָּחוּר אֶת־הַדָּבָר הַזֶּה וַיִּתְעַצֵּב וַיֵּלַךְ כִּי נְכָסִים רַבִּים הָיוּ לוֹ׃

23 וַיֹּאמֶר יֵשׁוּעַ אֶל־תַּלְמִידָיו אָמֵן אֹמֵר אֲנִי לָכֶם קָשֶׁה לֶעָשִׁיר לָבוֹא אֶל־מַלְכוּת הַשָּׁמָיִם׃

24 וְעוֹד אֲנִי אֹמֵר לָכֶם נָקֵל לַגָּמָל לַעֲבֹר בְּנֶקֶב הַמַּחַט מִבֹּא עָשִׁיר אֶל־מַלְכוּת הָאֱלֹהִים׃</blockquote>

במשך כמה שנים עבד אצל אישה צדיקה בשם אליזבת דה-אייר כרועה הצאן שלה. בעיסוק זה יכול היה להיות פנוי לחיי התבודדות ותפילה, והתפרסם בין הכפריים כרועה מיומן, אדם נעים הליכות שמוכן תמיד לעזור ולחלוק את הידע שלו. את הכסף והמתנות שקיבל מהכפריים בעבור עזרתו, נתן לעניים ולא שמר אצלו אלא את ההכרחי לקיום<ref></ref>. על פי המסורת הנוצרית, אמונתו העניקה לו יכולת לבילוקציה, כלומר, היכולת להיות בשני מקומות בה בעת (בשדה ובשעת תפילה).

גם לאחר כמה שנים כרועה, לא פסקו יסוריו על חלקו במות אימו. הוא חש שעליו לקבל מחילה על כך והחליט לעלות לרגל לרומא. בדרכו סייר באתרים קדושים ברחבי צרפת ואיטליה. הוא עשה את המסע תשע פעמים, ולאחר כל מסע חזר לסבורג לתקופה קצרה. הוא מעולם לא זכה להתקבל אצל האפיפיור.

במסעותיו וחיי הנדודים הקשים, הוא לקה בבקע ששיווה לו מראה מעוות וגרם לבריות להתרחק ממנו. הוא שב לסבורג, והקדיש את עצמו לחיי נזירות כ"אנקוריט" , נזיר שחי חיי פרישות ותפילה בתא סגור בצמוד לכנסייה, שאותו הוא נודר שלא לעזוב לעולם. מחלון אחד בתאו, יכול היה לראות את הטקסים בכנסייה ומחלון שני, לקבל לחם ומים מכפריים שבאו לבקש ברכה או עיצה. הוא נחשב כ"קדוש חי" בעיני בני קהילתו וחי בתאו במשך עשרות שנים עד מותו.

בני קהילתו ראו בו קדוש עוד בחייו, ולאחר מותו הדבר קיבל הכרה רשמית של הכנסייה בשל אורחות חייו שהיוו אידיאל נוצרי, וכן הניסים שהיו קשורים בו. יום הקדוש שלו נקבע ל-16 באפריל.

== השראה וניסים ==
ניתן לראות בחייו שלוש תחנות: רועה, עולה רגל, ונזיר אנקוריט. כל אחת מתחנות אלה קירבה אותו יותר לחיי קדושה.

בנוסף לנס הבילוקציה, מסופר על שריפה שפרצה בכנסייה וכילתה אותה ואת התא של דרוגו שהיה צמוד אליה, אולם לא פגעה בדרוגו עצמו שהתפלל כל אותה עת. נס שלישי אירע על פי המסופר לאחר מותו של דרוגו, כאשר קרובי משפחתו בקשו להביא אותו לקבורה בעיר הולדתו. ארונו נעשה כבד יותר ויותר ככל שהתרחק מהכנסייה, עד שלבסוף העגלה לא יכלה לנוע יותר. לבסוף הא נקבר בסבורג והמקום שבו נעצרה העגלה סומן בצלב שאליו היו עולים לרגל.

הוא משמש כקדוש המגן של יולדות, יתומים, רועים, אנשים עם מומים פיזיים קשים, ועוד. הקשר לבתי קפה לא מובן עד הסוף, אך מתועד שנים רבות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 1105
קטגוריה:נפטרים ב-1186
מוטילאל נהרו

משפחת נהרו, [[1927. מוטילאל יושב במרכז התמונה, ג'ווהרלל נהרו עומד ראשון מצד שמאל, נכדתו אינדירה, לימים אינדירה גנדי, בת 10, עומדת רביעית משמאל.]]
מוטילאל נהרו (בהינדי: मोतीलाल नेहरू; 6 במאי 1861 – 6 בפברואר 1931) היה פעיל פוליטי למען עצמאות הודו ומנהיג מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי. הוא היה האב המייסד של המשפחה החזקה ביותר בפוליטיקה ההודית במשך עשרות שנים. בנו ג'ווהרלל נהרו היה ראש ממשלת הודו הראשון, נכדתו (בתו של ג'ווהרלל), אינדירה גנדי, הייתה ראש ממשלה במשך שנים רבות, כך גם נינו (בנה של אינדירה), רג'יב גנדי, וכן צאצאים רבים אחרים של משפחה זו, כמו גם בני משפחתם, הפכו לחברי הפרלמנט ההודי.

==קריירה פוליטית==
מוטילאל נהרו שימש פעמיים כנשיא מפלגת הקונגרס.

בשנת 1916 הצטרף ג'ווהרלל נהרו לפוליטיקה, דבר שהחל את השושלת הפוליטית החזקה ביותר בפוליטיקה ההודית.

הוא נאסר בתחילת שנות ה-20 בזמן "התנועה לאי שיתוף פעולה" - תנועה שהנהיג מהטמה גאנדי במטרה להתנגד לשלטון הבריטי בהודו. בשנת 1920 הוא נעזר בשירותיו של מאהאדב דסאי להמשך הוצאה לאור של עיתון. למרות שהיה בתחילה קרוב לגאנדי, הוא ביקר אותו בפומבי כאשר גאנדי דחה את פעולות המרי האזרחי בפברואר 1922, בעקבות רציחתו שלו שוטר במהומות בצ'ורי צ'ורא (Chauri Chaura) במדינת אוטר פרדש.

מוטילאל סייע ב־1923 בהקמתה של מפלגת סווארג' (עצמאות), שהחליטה ליטול חלק בבחירות ל והאספות המחוקקות המחוזיות שהשפעתן הוגדלה בעקבות רפורמות מונטגיו–צ'למספורד וחוק ממשלת הודו, 1919. המפלגה תפקדה כייצוג הפרלמנטרי של הקונגרס, והתפוגגה לאחר שהקונגרס החליט ליטול חלק באופן רשמי בבחירות לאחר חוק ממשלת הודו, 1935.

ג'ווהרלל התנגד לעמדת אביו שתמך בכך שהודו תהפוך לדומיניון בריטי, ולא עזב את מפלגת הקונגרס יחד עם אביו.

בשנת 1929, נבחר ג'ווהרלל לראשות מפלגת הקונגרס בתמיכתו של גנדי, ומוטילאל מסר לו את התפקיד, שעבר מאב לבן, דבר שגרם נחת למשפחה ולתומכיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פוליטיקאים הודים
קטגוריה:משפחת נהרו-גנדי
קטגוריה:משפטנים הודים
קטגוריה:ילידי 1861
קטגוריה:נפטרים ב-1931
קטגוריה:נשיאי הקונגרס הלאומי ההודי
קיבלה

מחראב במסגד בקהיר 
חישוב גלובלי של זווית הקיבלה
קִיבְּלָה (בערבית: قبلة; בתעתיק מדויק: קבלה) היא כיוון התפילה באסלאם. הקיבלה היא הכיוון הפונה אל העיר מכה, וביתר דיוק אל אבן הכעבה, שאליה חייב המוסלמי לפנות בעת התפילה (צלאה). במוסדות דת ולימוד מוסלמיים, בקיר הקיבלה קבועה גומחת התפילה, המִחראב.

אבן אסחאק, הביוגרף המובהק של מוחמד, מביא מסורת לפיה בראשית ימי האסלאם, עוד בהיותו במכה, לפני שעבר למדינה, הנהיג מוחמד קיבלה לכיוון ירושלים והחזיק במנהג זה במשך שנה וחצי. קודם להיג'רה (העזיבה לאל-מדינה), יכול היה לפנות גם לכיוון הכעבה וגם לכיוון ירושלים כיוון שהיה דרום-מזרחית לשני המקומות הקדושים. למרות שלאחר ההיג'רה כיוון התפילה היה לירושלים, כעבור זמן קצר החליט מוחמד שהכעבה משמעותית יותר עבור המוסלמים ושינה את כיוון התפילה (יש האומרים שעשה זאת בין היתר כדי לבדל את האומה החדשה ממנהגי היהודים). ירושלים נקראת באסלאם גם "כיוון התפילה הראשון" ("אולא אל-קבלתיין" أولى القبلتين). 

כיוון התפילה מצווה בקוראן (עם תוספות בסוגריים לפי פרשנות אורי רובין):

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">* Abdallah Marouf Omar, "[https://www.academia.edu/35556267/PRAYING_TOWARDS_AL-AQSA_MOSQUE_A_STUDY_ON_MUSLIM_CLASSICAL_SOURCES?source=swp_share Praying Towards Al-Aqsa Mosque: A Study On Muslim Classical Sources]", Journal of al-Tamaddun, 2-12 (December 2017) pp. 101-113
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://elahmad.com/maps/qibla-english.htm Qibla Direction]
* [http://www.amalnet.k12.il/activities/jerusalem/articles/har23.htm הר הבית בתקופה הערבית הקדומה / חיים זאב הירשברג]
* 
* 

קטגוריה:צלאה
קטגוריה:הכעבה
בית הכנסת שושנת הזהב (דניפרו)

בית הכנסת "שושנת הזהב" בעיר דניפרו נחשב אחד מבתי הכנסת היפים באוקראינה.

בית הכנסת היחיד בעיר בנוי עץ נבנה בשנת 1800 ונשרף בשנת 1833.ורק בשנת 1837 אחרי כל האישורים משלטונות התחילו בבנית בנין החדש מאבן לבית הכנסת. בית הכסת נפתח בשנת 1852. בזמן השלטון הסובייטי שימש המבנה כתיאטרון, ובשנות ה-90 הוחזר לקהילה היהודית בראשות הרב שמואל קמינצקי. בית הכנסת עבר שיפוץ לפי תוכניותיו של האדריכל הישראלי א. דולניק, בסגנון מקדש יווני - דורי קלאסי, בדומה למבני ציבור רבים באוקראינה בתקופה הסובייטית, ונפתח מחדש בשנת 2000. הפסל הישראלי פרנק מייסלר עיצב את פנים בית הכנסת.

== ראו גם ==
* בית הכנסת שושנת הזהב (לבוב)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://lechaim.ru/ARHIV/165/VZR/d1.htm סקירה היסטורית] 

שושנת הזהב (דניפרו)
שושנת הזהב (דניפרו)
קטגוריה:דניפרו
שפה זרה (אלבום)

"שפה זרה" הוא אלבומה השני של הזמרת היוצרת איה כורם.

האלבום יצא לאור ב-28 בפברואר 2008 בהפקת אורי זך בחברת התקליטים הד ארצי, תחת הלייבל "עננה". האלבום כולל 13 שירים, ביניהם הסינגלים "הסוף של הסיפור", שכתבה כורם יחד עם אריק ברמן, ו"אל תאמיני", שנכתב בהשראת השיר Stars של ג'ניס איאן, וכן השיר "זהב שחור", שנכתב כתשובה לשירו של אברהם חלפי "עטור מצחך זהב שחור", והולחן על ידי יוני רכטר. עוד השתתפו באלבום יונתן גוטפלד ועילי בוטנר.

==אופי האלבום ונושאים==
לעומת אלבום הבכורה של כורם, "שפה זרה", אינו מכיל שירי פופ בעלי פזמון דומיננטי והוא מתפרס על פני מגוון רחב של סגנונות – למשל "טניה" הואלסי, "אוטוביוגרפיה" הפולקי, "זהב שחור" הג'אזי וכו'.

שירי האלבום עוסקים בתחושות הנובעות מהרגשת התהילה ("אל תאמיני", "האלים החדשים"), מערכות יחסים ומשפחה ("הסוף של הסיפור", "נומי", "מה יהיה איתי אמא", "עשרים וחמש") וכמו כן הוא משלב שירים ארוכי טקסט בעלי סגנון סיפורי
("אוטוביוגרפיה", "טניה").

==ביקורות==
בשל אופי המגוון של האלבום, והשינוי הבולט בינו לבין אלבום הבכורה, הוא זכה לביקורות מעורבות. אולם, ברובן חיוביות. בתוכנית אשר שודרה בגלי צה"ל, מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, בחר באלבום כאלבום השנה במוזיקה העברית. בביקורת הכתובה אשר כתב על האלבום, הוא תיאר את כורם כ"יוצרת זמרת מן המשובחות במקומותינו". האלבום לא שחזר את הצלחת אלבום הבכורה אך נכון לפברואר 2012 מכר יותר מ-15,000 עותקים ולא נכשל מסחרית.

==רשימת השירים באלבום==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=100|שיר
!width=70|אורך
!width=70|מילים
!width=70|לחן
!width=70|עיבוד
|-
! אל תאמיני
| 4:30
| איה כורם
|איה כורם
| איתמר גרוס (עיבוד מיתרים: צח דרורי)
|-
! הסוף של הסיפור
| 4:10
| איה כורם ואריק ברמן
| איה כורם
| איה כורם, איתמר גרוס, אלון אלבגלי, גיא תובל, מתן אפרת ומאיה בלזיצמן
|-
! עכשיו כזאת
| 3:46
| איה כורם
| עילי בוטנר
| אורי זך
|-
! טניה
| 4:05
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך
|-
! שפה זרה
| 4:27
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך
|-
! אוטוביוגרפיה
| 5:06
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך, איה כורם, איתמר גרוס, אלון אלבגלי, גיא תובל ומתן אפרת
|-
! נומי
| 2:39
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך ואיתי פרל
|-
! רוחות המערב
| 3:05
| יונתן גוטפלד
| יונתן גוטפלד
| איה כורם, אורי זך, איתמר גרוס, אלון אלבגלי, גיא תובל, מתן אפרת ומאיה בלזיצמן
|-
! האלים החדשים
| 3:53
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך, איה כורם, איתמר גרוס, אלון אלבגלי, גיא תובל ומתן אפרת
|-
! מה יהיה איתי אמא
| 4:03
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך, איה כורם, איתמר גרוס, אלון אלבגלי, גיא תובל ומתן אפרת
|-
! עשרים וחמש
| 3:44
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך
|-
! זהב שחור
| 3:51
| איה כורם
| יוני רכטר
| יוני רכטר
|-
! שיר סיכום
| 3:07
| איה כורם
| איה כורם
| אורי זך, אלון אלבגלי, מאיה בלזיצמן, איה כורם ואיתמר גרוס
|}

==סינגלים==

==קליפים==
*הסוף של הסיפור (בימוי: רועי ורנר)
*אל תאמיני (בימוי: רועי ורנר)
*אוטוביוגרפיה

==קישורים חיצוניים==

* יוסי חרסונסקי, [https://web.archive.org/web/20200702220439/https://yosmusic.com/article.asp?id=3660 ביקורת האלבום] מאתרו.

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי איה כורם
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל