OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כיבוש איזמאיל

כיבוש איזמאיל היה אירוע מרכזי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). הוא הסתיים ב-22 בדצמבר 1790.

==רקע==
מצודת איזמאיל הייתה ממוקמת במקום אסטרטגי בשפך נהר הדנובה. בקרבת העיר עברו מספר דרכים בעלות חשיבות רבה. כיבוש העיר היה מאפשר לרוסים להתקדם דרומה לשטחי רומניה. לקראת המלחמה העות'מאנים חיזקו מאוד את הביצורים במקום. לפני החומות נבנה חפיר ועל החומות הוצבו 260 תותחים. חיל המצב של המצודה כלל כ-35 אלף חיילים. הסולטאן העות'מאני זעם על נפילת מספר מצודות במהלך המלחמה ולכן הוציא צו שלפיו במידה ותיפול איזמאיל, יוצאו כל החיילים שהיו בה להורג.

כבר במחצית 1790 נתן גריגורי פוטיומקין פקודה להתחיל במצור על המצודה. ב-26 בנובמבר החליט מפקד הכוח הרוסי במקום על הפסקת המצור בשל החורף המתקרב. פוטיומקין לא אישר את הפסקת המצור ופקד על אלכסנדר סובורוב לעזוב את היחידה שהייתה בפיקודו ולקחת את הפיקוד על הכוחות שהיו סביב המצודה. ב-2 בדצמבר הגיע סובורוב למקום, החזיר את כל הכוחות וחידש את המצור. לאחר שישה ימים בהם עשה הכנות לכיבוש המצודה הוא שלח אולטימטום למפקד העות'מאני במקום. המפקד העות'מאני ענה ש"המצודה תיפול לידי הרוסים רק לאחר שהשמיים יפלו על הארץ". בהתייעצות שהתקיימה ב-9 בדצמבר הוחלט על תחילת המתקפה הגדולה ב-11 בדצמבר. סוכם על חלוקת הכוח התוקף למספר טורים תוך השארת הפרשים בעתודה.

==מהלך הכיבוש==
המתקפה אמורה הייתה להתחיל בחמש בבוקר במטרה לכבוש את הביצורים הקדמיים עוד לפני זריחת השמש. בבוקר ה-21 בדצמבר 1790 החלו תותחי הכוח הרוסי היבשתי וספינות של הצי בהפגזה עזה. הירי נמשך כ-24 שעות והסתיים רק שעתיים לפני המתקפה הגדולה. 

המתקפה היבשתית החלה כמתוכנן. לקראת 6 בבוקר הושגה התקדמות משמעותית והרוסים אף הצליחו לכבוש אחד משערי המצודה. בקצה השני של העיר, הצליח כוח בפיקודו של קוטוזוב לכבוש את הביצורים הקדמיים והתקדם לשערי המצודה. 

בשבע בבוקר הצליח הצי הרוסי להנחית כוחות נוספים בקרבת המצודה. למרות התנגדות עזה, הצליח כוח הנחתים להתקדם ולכבוש את הביצורים הקדמיים.

עם אור הבוקר התברר שכל הביצורים הקדמיים נכבשו וכוחות החלו להתקדם לחלקים המרכזיים של המצודה. קרבות רחוב עזים נמשכו עד לאחת עשרה בבוקר. במטרה לחזק את הכוח הרגלי שלחם בתוך העיר, העביר סובורוב אל תוך העיר כ-20 תותחים שתמכו בכוח בירי משמעותי. לקראת שעה אחת בצהריים נכבשה כמעט כל העיר. למרות זאת, נמשכה הלחימה. העות'מאנים אספו את הכוחות וניסו לארגן מתקפת נגד שלא הצליחה.

בהתאם להבטחת סובורוב, העיר הועברה לשליטת החיילים ואלו החלו בביזה. כתוצאה מכך נהרגו תוך מספר ימים כ-10,000 מתושבי העיר.

==סיום הקרב==
ציור הקרב על איזמאיל. מ.מ. איבנוב.
העות'מאנים ספגו אבדות כבדות שהסתכמו בכ-26 אלף חיילים. מתוך 9,000 עות'מאנים שנפלו בשבי, כ-2,000 מתו תוך מספר ימים. הרוסים לקחו שלל כ-300 תותחים, כמות גדולה של אמצעי לחימה וספינות. 

לכיבוש העיר הייתה השלכה משמעותית על המשך המלחמה ועל תוצאות המשא ומתן לחתימת הסכם שלום בסיום המלחמה.

לניצחון זה הוקדש שיר של גברייל דרז'אבין שהיה ההמנון הלא רשמי של רוסיה עד לשנת 1816.

מפקדי הכוח הרוסי שכבש את העיר קבלו עיטורים, וגריגורי פוטיומקין קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://wars175x.narod.ru/dc24.html דיווח רשמי של סובורוב לאחר הקרב] 

קטגוריה:רוסיה: קרבות
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: קרבות
כיבוש איזמאיל
וילה סרצ'נו

וילה סרצ'נו (איטלקית: Villa Saraceno) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (כיום בפינלה Finale di Agugliaro), קילומטרים אחדים מדרום לוויצ'נזה). 

הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתו של ביאג'ו סרצ'נו האציל בעל המקרקעין באזור. הבנייה התקיימה בשנות הארבעים של המאה ה-16. סרצ'נו היה חבר מועצת העיר ויצ'נזה שהזמינה מפלאדיו את בנייתו של בניין מועצת העיר, הלא היא הבזיליקה של ויצ'נזה.
 
==אדריכלות==
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". מן התוכנית הוצא אל הפועל רק הבניין המרכזי, ואילו שני האגפים הגדולים הכוללים את המטבחים ואת מבני המשק, לא נבנו. 

במרכז מצוי בית האדון המלבני. אל הפתח המרכזי עולה כבש רחב עם שיפוע מתון. הכבש עולה אל לוג'יה (loggia) עם חזית דמוית מקדש רומי בעל שלוש קשתות התומכות בגג גמלוני. החזית פשוטה ביותר בעיצובה, ללא עיטורים כלשהם. כמקובל בווילות של פלאדיו גם כאן לבניין זה שלוש קומות הניכרות בחלונותיהם. קומת האדון (piano nobile) בעלת החלונות הגבוהים היא הקומה השנייה אליה עולה הכבש. מתחתיה שוכנת קומת השירותים הנמוכה, שחלונותיה נראים משני צידי הכבש. למעשה רק הצד הימני (לעיני המתבונן) נבנה ושימש כמזווה, והשני מלא בעפר. המטבח, שכעניין שבשגרה היה ממוקם בווילות הפלדיאניות בקומה זו, תוכנן להבנות באגפים הצדדיים. הקומה העליונה שמתחת לגג ניכרת בחלונותיה צרים, והיא נועדה לאחסון של תוצרת חקלאית. בסך הכול החזית מצומצמת מאוד ויש בה חלונות מעטים. משערים שבעל הבית התקמץ בהוצאות לבנייה. מן העטורים של חדרי המגורים נותרו שרידים מעטים בלבד. 

וילה סרצ'נו נרכשה בידי האיגוד הבריטי British Landmark Trust, שערך בה פעולת שימור קפדנית, והיא מוכרזת כאתר מורשת עולמית מאז שנת 1994.

==לקריאה נוספת==
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 150.
* Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 83-85.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
לב הארגמן

לב הארגמן (באנגלית: Purple Heart) הוא עיטור צבאי אמריקאי המוענק בשמו של נשיא ארצות הברית לאנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית אשר נפצעו או נהרגו בשעת קרב החל מה-5 באפריל 1917 ועד היום. לב הארגמן הוא אחד העיטורים הוותיקים ביותר המוענק כיום לסגל צבאי בארצות הברית, יחד עם קודמו, תג ההצטיינות הצבאי ומדליון הנאמנות הוותיק ביותר.

== עיצובו של העיטור ==
העיטור מעוצב כמדליה בצורת לב סגול עם שוליים מוזהבים בגודל של 35 מ"מ. במרכזו של הלב משובצת תמונת פרופיל של ג'ורג' וושינגטון ומעליה מופיע שלט האצולה שלו (מגן לבן המוטען בשני פסים אדומים ובשלושה כוכבים אדומים בצ'יף) בין שני ענפי עלים ירוקים. בצידה האחורי של המדליה חרוט המשפט FOR MILITARY MERIT (מאנגלית: "בעבור הצטיינות צבאית"). למדליה מוצמד סרט בצבע סגול עם שוליים לבנים. האות המייצג את העיטור כצבע הסרט והוא בגודל של 35 מ"מ, כאשר רוחבו של הפס הסגול - 29 מ"מ והשוליים הלבנים רוחבם 3 מ"מ כל אחד. כיתר העיטורים הצבאיים האמריקניים, הענקות מרובות מצוינות בתוספת של כוכבים על הסרט או האות (לחיילי המרינס, הצי ומשמר החופים) או עלים (לחילי צבא היבשה וחיל האוויר).

== היסטוריה ==
לב הארגמן המקורי, אשר עוצב כתג ההצטיינות הצבאי, נוסד בידי ג'ורג' וושינגטון, אז המפקד העליון של הצבא הקונטיננטלי, ב-7 באוגוסט 1782. ההוראה המקורית כללה את המשפט הבא: תג ההצטיינות הצבאי הוענק בסך הכל לשלושה חיילים אשר לחמו במלחמת העצמאות האמריקנית ולאחר מכן נשכח עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.

ב-10 באוקטובר 1927 פנה ראש מטה צבא ארצות הברית הגנרל צ'ארלס סומראל אל הקונגרס האמריקני בבקשה להחיות את תג ההצטיינות הצבאי, אולם בקשתו נדחתה. מחליפו של סומראל, הגנרל דאגלס מקארתור, הורה על עבודת מטה מחודשת להשקתו המחודשת של העיטור ב-7 בינואר 1931, במהלכה הוצגו שלושה עיצובים. העיצוב הנבחר הוכר כעיטור צבאי רשמי בפקודה כללית מס' 3 של מחלקת המלחמה ואושררה בפקודה של הנשיא לציון יובל ה-200 ליום הולדתו של וושינגטון.

בסוף מלחמת העולם השנייה, כאשר התכוננה ארצות הברית לפלישה ליפן, היו הערכות שבפלישה יהיו מאות אלפי נפגעים, ולפיכך יוצרו חצי מיליון אותות "לב הארגמן". בשל הטלת הפצצה הגרעינית על יפן לא התבצעה הפלישה בסופו של דבר. מאז ועד היום לא עלה מספר הנפגעים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית בכל המלחמות על מספר זה, ונכון לשנת 2000 נותרו כ-120,000 אותות שטרם הוענקו. בשל כך, קיבלו מפקדים בעיראק ובאפגניסטן לידיהם אותות כאלה כדי שיוכלו להעניקם לחיילים שנפצעו בקרב מיד, ללא המתנה.

בין מקבלי העיטור בעבר ניתן למצוא את נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'ראלד קנדי, מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי, השחקנים ג'יימס גארנר (פעמיים), צ'ארלס ברונסון והסופר קורט וונגוט.

שני לוחמים מחזיקים בשיא - 9 עיטורים על פציעות שונות: אירווין פרסר ואלברט אירלנד.

==קישורים חיצוניים ==

* [http://www.army.mil/usapa/epubs/pdf/r670_1.pdf תקנות הצבא 1–670: הלבוש והמראה של מדים וסמלים] 
* [https://web.archive.org/web/20110610213148/http://www.tioh.hqda.pentagon.mil/Awards/purple_heart.aspx לב הארגמן - קריטריונים, רקע ותמונות] - אתר המכון ההרלדי של צבא ארצות הברית
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ארצות הברית: עיטורים
קטגוריה:עיטורי פציעה
טיאה ליאוני

אליזבת טיאה פנטליאוני (באנגלית: Elizabeth Téa Pantaleoni, נולדה ב-25 בפברואר 1966), המוכרת בשם הבמה טיאה ליאוני (Téa Leoni), היא שחקנית אמריקאית, אשר התפרסמה בסרטים "בחורים רעים" (1995), "פגיעה קטלנית" (1998), "חתונה על תנאי" (2000), "פארק היורה 3" (2001), "ספנגליש" (2004), "דיק וג'יין עושים את זה" (2005) ובשל תפקידה כאליזבת מקורד, מזכירת המדינה של ארצות הברית בסדרה "מזכירת המדינה" <small>(2019-2014)</small> של רשת CBS .

==ביוגרפיה==
אליזבת טיאה פנטליאוני נולדה בעיר ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. לאם תזונאית ודיאטנית ולאב עורך דין ובנה של שחקנית קולנוע ובמה, ואחיינם של חברי שלישייה קאמרית. ליאוני חונכה בבתי ספר פרטיים והחלה ללמוד בקולג', אך לא סיימה את לימודיה.

==קריירה==
בשנת 1988 לוהקה ליאוני לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "מלאכיות 89'", גרסה מחודשת לסדרת הטלוויזיה המלאכיות של צ'רלי, אך בעיות בהפקה מנעו את שידור הסדרה. שנה לאחר מכן קיבלה ליאוני תפקיד באופרת הסבון סנטה ברברה.
ליאוני שיחקה בתפקיד קטן בסרט "ליגה משלהן" שיצא לאקרנים ב-1992. באותה שנה החלה משחקת בסדרת סיטקום טלוויזיונית "עיוורים מעופפים", בה גילמה הוללת יפהפייה ואקסצנטרית המתאהבת בבוגר מכללה נורמטיבי וגמלוני. הסדרה שודרה במשך עונת שידורים אחת.

ב-1995 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה פרייז'ר כארוסתו של סאם מאלון מחופשי על הבר. באותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בסדרת סיטקום טלוויזיונית נוספת ששודרה במשך שלוש עונות. בסדרה, "האמת העירומה", שיחקה ליאוני עיתונאית שהייתה מועמדת לפרס פוליצר, המועסקת על ידי צהובון. ב-1995 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "בחורים רעים" בו כיכבה ליאוני לצד ויל סמית' ומרטין לורנס.

במרוצת שנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21 המשיכה ליאוני להופיע בסרטי קולנוע נוספים: בשנת 2000 שיחקה בחתונה על תנאי לצד ניקולס קייג', בתור קייט רינולדס.

ב-2001 הופיעה בפארק היורה 3 בתור אמנדה קירבי לצד ויליאם ה. מייסי, המשחק את גרושה פול קירבי וסם ניל המשחק את ד"ר אלן גרנט.

ב-2002 שיחקה ב"סוף הוליוודי" של וודי אלן בתפקיד אלי. ב-2008 שיחקה ב"עיר רפאים" לצד ריקי ג'רווייס, בתור גוון. בשנת 2011 שיחקה בסרט מיליארד סיבות לשוד.

משנת 2014 עד שנת 2019 שיחקה ליאוני בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "מזכירת המדינה" בתור אליזבת' מקורד, מזכירת המדינה הנבחרת לאחר מותו של המזכיר הקודם.

== חיים אישיים ==
בשנים 1991 עד 1995 הייתה נשואה למפיק פרסומות הטלוויזיה האמריקאי, ניל ג'וזף טרדיו ג'וניור. ב-1997 נישאה לשחקן האמריקאי ממוצא יהודי, דייוויד דוכובני, ולהם שני ילדים משותפים, בת וסט, שנולדה ב-1999 ובן, קיד מילר, שנולד ב-2002. אולם בני הזוג נפרדו ב-2008, ומנו את הסיבה כהתמכרות הסקס של דוכובני. הם חזרו ונפרדו מספר פעמים, אך ב-2014 הם התגרשו סופית.

מאז דצמבר 2014, ליאוני נמצאת בזוגיות עם עמיתה לסדרה "מזכירת המדינה", השחקן טים דיילי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:צמחוניות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא איטלקי
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא פולני
קטגוריה:בוגרות שרה לורנס קולג'
קטגוריה:בוגרי שרה לורנס קולג'
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
קטגוריה:זוכות פרס סאטורן לשחקנית ראשית בקולנוע
אמריקן דרגון

אמריקן דרגון (באנגלית: American Dragon: Jake Long) היא סדרת אנימציה מבית ערוץ דיסני. תקופת השידור המקורית של הסדרה הייתה מ-25 בינואר 2005 עד ה-1 בספטמבר 2007.

בישראל הסדרה שודרה בג'טיקס מ-2007 עד 2009 ובהמשך עברה לדיסני.

== תקציר העלילה ==
ג'ייק לונג לומד בחטיבה. יש לו אמא, אחות קטנה ואבא. אבל הוא מיוחד. יש לו כוחות דרקון, וכינויו הדרקון האמריקאי. אמו יודעת על כך אך זה דילג עליה, ואביו בכלל לא יודע על מה מדובר. אחותו הקטנה בשלבי התפתחות, והוא לומד מסבו לאושי לונג הסיני. עוזרו של סבו הוא כלב השארפיי המדבר והשמן פו-דוג. ג'ייק נלחם במפלצות, ובציידים הרוצים לחסל דרקונים. כאשר ברצונו לשנות צורה הוא אומר בדרך כלל "קדימה, דרקון"!

== דמויות ==
* ג'ייק לונג - תלמיד בחטיבת הביניים של ניו-יורק. מאוהב בנערה בשם רוז. ג'ייק הוא הדרקון האמריקאי הראשון, והוא מאומן על ידי סבו למלחמה בציידים. אינו מצטיין בלימודים ונוטה להסתבך לפעמים.
* לאושי "סבא" לואונג - סבו המאמן של ג'ייק. דרקון לידי סיני זקן וכחול.
* פו-דוג - כלב שארפיי סיני זקן בן שש-מאות חברו של לאושי ויצור קסם מחמד של ג'ייק.
* היילי לונג - אחותו של ג'ייק. דרקונית מתפתחת, קטנה ושובבה. שונה מאחיה.
* רוז - תלמידה בחטיבת הביניים של ג'ייק. הוא מאוהב בה והיא בו, בנוסף היא גם הציידת (עוזרת לצייד) ולא יודעת שהוא דרקון.
* טריקסי קרטר - תלמידה בחטיבת הביניים של ג'ייק. אפרו אמריקאית ובעלת שני קוקו.
* ארתור "ספאד" ספודינסקי - תלמיד בחטיבת הביניים של ג'ייק. די ג'י ופעלולן.
* סוזן לונג - אמא של ג'ייק.
* ג'ונתן לונג - אבא של ג'ייק.
* הצייד - האיוב המושבע של ג'ייק, עובד עם הציידת (שהיא בעצם רוז), בעל מסיכת שלד צבי.
* האנס רוטווד - המורה של ג'ייק טריקסי וספאד.

== לילו וסטיץ' ==
בפרק האחרון של העונה השלישית של הסדרה "לילו וסטיץ'", מופיעים ג'ייק, סבא, פו-דוג, טריקסי וספאד, כשהם מנסים לחפש יצורי קסם באי. ג'ייק מנסה לזכות בתחרות גלישת סקייטבורד, אך גנטור חושב שהוא ניסוי ותופס אותו, ומנסה לשלוח אותו להמסטרוויל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:ערוץ דיסני: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ג'טיקס: תוכניות וסדרות
ולטר גראב

וַלטר גרָאב (Walter Grab; 17 בפברואר 1919 – 17 בדצמבר 2000) היה היסטוריון ישראלי ממוצא אוסטרי, פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, חוקר גרמניה וצרפת בעת החדשה ומייסד [http://www.tau.ac.il/GermanHistory/ מכון "מינרבה" להיסטוריה גרמנית] באוניברסיטה.

== אודות ==
גראב נולד בשנת 1919 בווינה למשפחה יהודית ממעמד הביניים. בשנת 1938, כשהיה בן 19, נמלטה משפחתו לארץ ישראל בעקבות האנשלוס. בארץ עסק בעבודת כפיים ובמסחר בארנקים, ובשנות הארבעים לחייו החל בקריירה אקדמית בזכות פרופ' צבי יעבץ שהסכים לקבל אותו ללימודים ללא בגרות. לבסוף גראב הפך לאחר מבכירי ההיסטוריונים בארץ ובעל מוניטין בינלאומי. עשה את לימודיו באוניברסיטת תל אביב, בשנת 1962 סיים תואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה ובשנת 1965 סיים דוקטורט באוניברסיטת המבורג בהנחיית פרופ' פריץ פישר. הוא לימד היסטוריה באוניברסיטת תל אביב, קיבל פרופסורה בשנת 1970, ובשנת 1985 יצא לגמלאות. נפטר ממחלה בשנת 2000 בתל אביב.

היה נשוי לעליזה ארליך ואב למאיה ולאלכסנדר גראב, כיום פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מיין. מאז מותו נערך מדי שנה ערב עיון לזכרו בנושא היסטוריה אירופית באוניברסיטת תל אביב.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>.

== מכתביו ==
===ספרים===
* נפוליאון ותקופתו, האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1990
* המהפכה הצרפתית, האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, 1980
* מקורות המהפכה הצרפתית, הוצאת הדר
===מאמרים===
* "קווי-מתאר של מהפכות לאומיות, 1815-1825", מגרמנית: צבי טאובר, מתוך: זמנים: רבעון להיסטוריה, חוברת 48 (אביב 1994).

== קישורים חיצוניים ==
* [http://lib.civics.cet.ac.il/pages/sub.asp?author=1096 מספר מאמרים] באתר האזרחות של מט"ח
* 
* - ריאיון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: היסטוריה כללית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
קרב רימניק

קרב רִימְנִיק היה אחד הקרבות העיקריים, שנערכו במסגרת המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). הוא התרחש ב-22 בספטמבר 1789 בקרבת רִימְנִיק (רמניקו סראט) שבוולארכיה בין כוחות צבאיים של האימפריה הרוסית ואוסטריה לבין הצבא של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבאות הרוסי והאוסטרי על כוח עות'מאני גדול בהרבה.

==רקע==
לאחר תבוסתו בקרב פוקשאן הפיקוד הטורקי רצה להשיג הכרעה צבאית תוך ניצול הפיצול של הכוחות האוסטרו-רוסים. כוח רוסי משמעותי רותק למצור על מבצר איזמאיל, בעוד כוח אוסטרי פעל בנפרד מהכוח הרוסי בשטח הנסיכויות הרומניות. הכוח הטורקי העיקרי, שכלל כ-100 אלף חיילים החל להתקדם לכיוון האוסטרים. אלכסנדר סובורוב הוביל את צבאו במצעד מזורז, צבאו עבר כ-100 ק"מ במהלך יומיים, וחבר עם האוסטרים ב-21 בספטמבר 1789. הצבא האוסטרו-רוסי המאוחד כלל 25 אלף חיילים ו-103 תותחים.

הטורקים התמקמו ב-4 מחנות לא רחוק אחד מהשני. המפקד האוסטרי, פרידריך מקובורג חשב שצריך להתמקד בהגנה, זאת לאור ההעדפה המספרית הגדולה של הטורקים. סובורוב התכוון לתקוף את הטורקים ואמר שאם האוסטרים לא הצטרפו, הוא יתקוף לבד. בסופו של דבר סוכם על מתקפה משותפת.

==הקרב==
בלילה ל-22 בספטמבר הכוח המשותף עבר את הנהר ולקראת בוקר החל במתקפה. הרוסים תקפו מחנה בטרגו-קוקולי. למרות הפגזת תותחים ומתקפת נגד של הפרשים הטורקים הרוסים הצליחו לכבוש את המחנה והמשיכו להתקדם לכיוון המחנה השני.

האוסטרים עמדו במתקפה של 15 אלף פרשים טורקים. לאחר כיבוש המחנה השני, הכוחות הרוסים התקרבו לכוח האוסטרי ויצרו חזית משותפת רציפה. לאחר מנוחה קצרה, ב-3 בצהריים החלה מתקפה על המחנה הראשי של הטורקים. האוסטרים תקפו בחזית. סובורוב ראה שקיימת בעיה בביצורים של המחנה הטורקי והחליט על מתקפה באזור זה. הפרשים הרוסים עברו את הביצורים הלא גמורים ונכנסו למחנה הראשי. כתוצאה מפלישת כוח פרשים וחיל רגלים רוסי למחנה, החלה פאניקה בקרב החיילים הטורקים. הטורקים החלו בנסיגה. ניסיון של המפקד שלהם יוסוף-פאשה לארגן את הנסיגה לא הצליחה. במהלך מעבר על הנהר הטורקים ספגו אבדות גדולות באופן משמעותי מאשר בקרב עצמו.

ניצחון בקרב זה היה בין הניצחנות הגדולים של אלכסנדר סובורוב. על כן הוענק לו תואר רוזן והתווסף לשם משפחתו הכינוי "רימניקסקי" (מרימניק). האוסטרים העניקו לו תואר רוזן של האימפריה הרומית הקדושה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://wars175x.narod.ru/dc22.html תיאור הקרב] 

קטגוריה:רוסיה: קרבות
קטגוריה:אוסטריה: קרבות
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: קרבות
קטגוריה:המאה ה-18
ליאנה בדר

ליאנה בַּדר (בערבית: ليانة بدر; נולדה ב-1950) היא סופרת פלסטינית המכהנת כמנכ"לית משרד התרבות הפלסטיני.

==ביוגרפיה==
בדר נולדה בירושלים וגדלה ביריחו. אביה היה ד"ר עבד א-רחים בדר, רופא ואסטרונום שאמו הייתה יהודייה, ואמה הייתה מנהלת בית ספר לבנות. בדר למדה לתואר בפסיכולוגיה בירדן. אחר כך נסעה לביירות ולמדה לתואר בפילוסופיה ופסיכולוגיה מהאוניברסיטה הערבית בביירות. היא הייתה עורכת של מדור התרבות בכתב העת "אל-חורייה". בשנת 1982 היא עברה מלבנון וחיה בדמשק, תוניס ועמאן, ושבה לרשות הפלסטינית בשנת 1994.

בשנת 1979 פרסמה את ספרה הראשון, بوصلة من أجل عباد الشمس ("בוצלה מן אג'ל עבאד אלשמס" - "מצפן עבור החמנית"). יצירותיה תורגמו לשפות מספר. היא כותבת רומנים, סיפורים קצרים וספרי ילדים. כמו כן היא כתבה ספר על המשוררת פדואה טוקאן. היא כתבה את התסריט לסרט "החתונה של ראנה", המספר על צעירה פלסטינית שאביה מייעד לה חתן בניגוד לרצונה. כיום בדר מנהלת את המחלקה לקולנוע במשרד התרבות הפלסטיני ברמאללה, ומשמש כעורכת כתב העת של המשרד. היא שותפה ליוזמת ז'נבה.

"הגפן", סיפור קצר פרי עטה, הופיע בעברית בשנת 2004 באנתולוגיה "נעליים ללא עקבים: סיפורים מודרניים של יוצרות ערביות" בהוצאת מעריב.

בדר נשואה ליאסר עבד רבו, פוליטיקאי פלסטיני, ומתגוררת עמו ברמאללה. היא אם לשניים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.arabworldbooks.com/authors/liana_badr.html ביוגרפיה קצרה]
* 
* 

קטגוריה:ילידות 1950
קטגוריה:סופרים ערבים
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע
קטגוריה:סופרות פלסטיניות
קטגוריה:רמאללה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1950
טנטור

טנטור הוא מתחם נוצרי בדרום ירושלים.
== היסטוריה ==
טנטור ממוקם בקרבת השכונות גילה ובית צפאפא בדרך לבית לחם. השם "טנטור", שפירושו בערבית כובע מחודד, ניתן למקום מאחר שהוא שוכן על גבעה בולטת. בשנת 1869 רכש הרוזן ברנרד קבוגה, קונסול אוסטרו-הונגריה בירושלים את האדמות בסיוע מסדר אבירי מלטה. ב-1877 נפתח במקום בית חולים קטן. 
בעקבות ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) רכש הוותיקן את המתחם והחכירו לאוניברסיטת נוטרדאם. בשנת 1972 נפתח באתר "מכון טנטור", מכון מחקר תאולוגי המשותף לכל זרמי הנצרות, שתוכנן על ידי האדריכל פרנק מונטנה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:ארץ ישראל: נצרות
פרס היינליין לקידום המסחור בחלל

פרס היינליין (אנגלית: The Heinlein Prize for Advances in Space Commercialization) הוא פרס הקרוי על שמו של סופר המדע הבדיוני רוברט היינליין, אשר ניתן על תרומה יוצאת דופן לקידום תחום הטיסות המסחריות לחלל. הפרס נוסד בשנת 1988, והוא עומד על סכום של חצי מיליון דולר. תקנון הפרס מאפשר חלוקתו מדי שנה אך אין בכך חובה. הפרס הראשון הוענק בשנת 2006 ליזם האמריקאי פיטר דיאמנדיס (Diamandis), יוזם תחרות פרס ה-X. שני פרסים נוספים הוענקו לאילון מאסק בשנת 2011 ולג'ף בזוס 2016.

קיים פרס נוסף על שמו של היינליין, פרס רוברט היינליין המוענק מטעם אגודת החלל הלאומית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.heinleinprize.com/ אתר האינטרנט של פרס היינליין] 

היינליין
קטגוריה:רוברט היינליין
ריצ'רד לוגאר

ריצ'רד גרין "דיק" לוגאר (באנגלית: Richard Green "Dick" Lugar, 4 באפריל 1932 – 28 באפריל 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כסנאטור מטעם מדינת אינדיאנה בשנים 1977–2013. היה חבר המפלגה הרפובליקנית ושימש כראש עיריית אינדיאנפוליס בין השנים 1968–1976.

ב-1977 נבחר לסנאט. לוגאר היה הסנאטור הרפובליקני הבכיר ביותר בוועדת החוץ בסנאט, ונחשב לאחד האישים הבולטים בתחום מדיניות החוץ האמריקאית, בעיקר בתחום הפצת הנשק הגרעיני.

ב-2013 עוטר במדליית החירות הנשיאותית.

==ביוגרפיה==
ריצ'רד לוגאר נולד באינדיאנפוליס לברת'ה גרין ומרטין לוגאר. בשנת 1954 סיים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת דניסון שבגרנוויל, אוהיו. לאחר מכן נסע לאנגליה ולמד באוניברסיטת אוקספורד ובשנת 1956 סיים את לימודי התואר השני. מ-1957 עד 1960 שירת בצי האמריקאי. בשנים 1968–1976 שירת כראש עיריית אינדיאנפוליס.

בשנים 1977–2013 שירת בסנאט מטעם מדינת אינדיאנה. לוגאר היה הסנאטור הרפובליקני הבכיר ביותר בוועדת החוץ של הסנאט. הוא שימש כיושב ראש ועדת החוץ בין השנים 1985–1987 ו-2003–2007. רוב עבודתו בסנאט האמריקאי התמקדה בנושאי ביטחון, פיקוח על נשק ופירוק נשק גרעיני בארצות הברית ומסביב לעולם. מאז 3 בינואר 2009, עם ההפסד בבחירות של הסנאטור טד סטיבנס והפרישה של הסנאטור פיט דומניצ'י הפך לוגאר לסנאטור הבכיר בקרב המפלגה הרפובליקנית.

במאי 2012 הפסיד את מועמדות המפלגה הרפובליקנית למושבו בסנאט, לאחר שהפסיד בפריימריז לאיש מסיבת התה, ריצ'רד מורדוק, שהפסיד לבסוף בבחירות הכלליות לדמוקרט ג'ו דונלי. הדחתו של לוגאר בפריימריז הרפובליקנים לוותה בזעם שחש הזרם השמרני כלפיו, בין היתר עקב גישתו המתונה ותמיכתו ביוזמות כגון חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008, וכן בהצבעתו למען המינויים של הנשיא ברק אובמה לבית המשפט העליון של ארצות הברית.

באוגוסט 2015 הביע תמיכה בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.

נפטר בווירג'יניה ב-28 באפריל 2019.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאינדיאנה
קטגוריה:קצינים וחוגרים בצי ארצות הברית
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1996
קטגוריה:מועמדים בבחירות המוקדמות מטעם המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית
קטגוריה:ראשי עיריית אינדיאנפוליס
קטגוריה:יושבי ראש ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-112 של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דניסון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
קרלובו

קרלובו (בולגרית: Карлово) היא עיר בדרום-מרכז בולגריה בשטח מחוז פלובדיב, השוכנת על המורדות הדרומיים של רכס הרי הבלקן ובחלקה בעמק הוורדים הבולגרי, 147 ק"מ מהבירה סופיה ו-60 ק"מ צפונית לבירת המחוז פלובדיב.

==היסטוריה==
ראשית ההתיישבות המאורגנת במקום מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית ובחפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור ב-2005 נמצאו שרידי עיר-מדינה, (פוליס), תראקית מרכזית. היישוב נכבש על ידי הרומאים במאה ה-1 ובהמשך עבר לידי האימפריה הביזנטית. בתקופת האימפריה הבולגרית הראשונה הוקמה במקום מצודה בשם קוֹפְּסִיס אשר חוזקה והורחבה בימיו של סמילץ קיסר האימפריה הבולגרית השנייה. בסוף המאה ה-14 נכבשה המצודה והוחרבה על ידי צבאות האימפריה העות'מאנית. היישוב המודרני התרחב מהכפר סוּשִיצָה שהוקם ב-1483 לכדי עיירה מרכזית במחוז העות'מאני רומליה.

בקרלובו נולד לוחם החירות הבולגרי וסיל לבסקי ממובילי המאבק מול העות'מאנים לעצמאות בולגריה והיא הייתה מרכז תרבותי ופוליטי ללוחמי החופש הבולגרים. בראשית 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שוחרר היישוב על ידי צבא האימפריה הרוסית והפך מתוקף סיכומי קונגרס ברלין חלק מהמחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית. ב-1885 סופחו שטחי רומליה המזרחית ובכלל זה העיר קרלובו לנסיכות בולגריה. בין 1953 ל-1962 שונה שמה של העיר ללבסקיגראד.

==כלכלה ==
העיירה מפורסמת בשמן הוורדים המיוצר בה ומשמש לתעשיית התמרוקים. כמו כן קיימת תעשיית מזון ועיבוד עץ. בשטח הרשות המקומית מגדלים גם חיטה, שעורה ושיפון. בסמוך לעיר עובר הכביש המהיר E-78 המקשר אותה לבירה סופיה. תחנת הרכבת שבעיר מהווה צומת דרכים חשובה בקשר הרכבות בין הבירה סופיה לערי הים השחור כגון בורגס.

==אקלים==
בעיר שורר אקלים ממוזג מתון. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11.4<sup>o</sup>c וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ 0<sup>o</sup>c בחודש ינואר ועד 23<sup>o</sup>c בחודש יולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 694 מילימטרים.

==הקהילה היהודית==

סוחרי בדים וצמר יהודים הגיעו לעיר קרלובו בראשית המאה ה-18. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית ולאחריה סבלו יהודי העיר התקפות אנטישמיות רבות מצד תושבי המקום. חלק מבני הקהילה נמלטו לעיר פלובדיב, שם התקיימה קהילה גדולה ומאורגנת שמסוגלת הייתה להגן עליהם וחלקם, יחד עם אלפים מיהודי בולגריה נמלטו עם הצבא העות'מאני הנסוג לכוון הערים אדירנה ואיסטנבול. בראשית המאה ה-20, לא נכללה הקהילה ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בבולגריה ומניחים שממועד זה כבר לא התגוררו יהודים בעיר.

==ערים תאומות==
* .
* . 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערי מחוז פלובדיב
קרלובו
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
מדליית הזהב על שם יורי גגארין

מדליית הזהב על שם יורי גגארין (אנגלית: The Yuri A. Gagarin Gold Medal) הוא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לאדם שתרם תרומה משמעותית לקידום חקר החלל המאויש. המדליה קרויה על שם הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין, האדם הראשון בחלל.

==זוכים בולטים==
*מפקד משימת אפולו 12, האסטרונאוט האמריקני צ'ארלס קונראד הבן (1969)
*האסטרונאוט האמריקני ג'ון יאנג (1972)
*האסטרונאוטית האמריקנית שאנון לוסיד (1996)
*הצוותים המאיישים את תחנת החלל הבינלאומית זכו במדליה ברציפות בין השנים 2000 - 2007.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.fai.org/page/fai-individual-discipline-awards מדליית הזהב על שם יורי גגארין] באתר הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה

קטגוריה:פרסים בתחום חקר החלל
קטגוריה:הנצחת טייסי חלל
ספר מתנה

כריכת ספר המתנה "הגנה על החופש" בהוצאת הפנטגון, כולל 250 תמונות צבע של המלחמה בטרור כפי שראו אותה אנשי חיל הים והנחתים של ארצות הברית באפגניסטן ובעיראק.
"ספר מתנה" הוא כינוי לספר מהודר שנהוג לתת כמתנה. למעשה כל ספר ניתן לתת כמתנה, בהתאם לטעמם של הנותן והמקבל, אך השם "ספר מתנה" יוחד לספרים מהודרים, בפורמט אלבומי, המודפסים על נייר כרומו, בכריכה קשה, עשירים בתמונות, שהדרם הופך אותם למתנה המכבדת הן את הנותן והן את המקבל.

נושאים אופייניים לספרי מתנה: אמנות, צילום, אדריכלות, עיצוב, גאוגרפיה וטיולים, בישול ושירה.

הסופרת שהם סמיט אפיינה ספרי מתנה:
:ברי שהדבר המשותף לכל הספרים בסוגת "ספרי המתנה" הוא מאמץ עליון (ממש כמו בליל הסדר) לא להרגיז, לשאת חן, להציג עולם יפה, שופע כל טוב ונטול קונפליקטים - ומודפס על נייר כרומו.

באנגלית קרוי פורמט זה בשם "Coffee table book", המציג אותו כספר שניתן להניחו על שולחן הקפה ומשמש מקור לנושאי שיחות בעת אירוח. בנוסף לכל המאפיינים של ספר מתנה, "ספר שולחן קפה" הוא פעמים רבות כבד במיוחד ואינ נייד, לכן יש יתרון בהנחתו על שולחן הקפה ולא בארון הספרים.

דוגמאות:
* דובי טל ומוני הרמתי, קו האופק, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990 – ספר תצלומים מנוף ישראל, שצולמו ממטוס מנמיך טוס. כל תצלום מלווה בטקסט בן כשלוש מילים המתאר את תוכנו; תוכן זה הופך את הספר לשווה לכל נפש.
* ב"ז קדר, מבט ועוד מבט על ארץ ישראל, יד יצחק בן-צבי ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991 – במרכזו של ספר זה תצלומי אוויר של ארץ ישראל – תצלום שצולם במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולצידו תצלום של אותה מקום שצולם בסוף שנות ה-80. יותר ממחצית שטח הספר היא תצלומים, אך מוקדש בו מקום ניכר גם לתיאור הרקע ההיסטורי הנחוץ להבנת כל תצלום.
* נורית בת יער, שיכרון עיצובים - אמנות האופנה בישראל, רסלינג, 2010 – ספר עשיר בצילומי אופנה, המלווים בטקסט נרחב על האופנה בישראל. 442 עמודיו, המודפסים על נייר כרומו הופכים אותו לכבד במידה שהופכת אותו ל-Coffee table book – ספר שמוטב להניחו על שולחן קבוע ולא לטלטלו.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

מתנה
קטגוריה:מתנה
הדיפלומה על שם קורוליוב

הדיפלומה על שם קורוליוב (The Korolev Diploma) היא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה למהנדסים וטכנאים שבהיותם מחוץ לכדור הארץ עסקו בבנייה או בתיקון של נכסי חלל, וקידמו בכך את הפעילות האנושית בחלל. הדיפלומה קרויה על שם המהנדס הסובייטי ואבי תוכנית החלל הסובייטית, סרגיי קורוליוב. היא מוענקת מדי שנה מאז 1988 ובכל שנה יכול לזכות בה אדם אחד בלבד. בשנים 1994, 1995, 1996 ו-2001 לא הוענק הפרס.

הקוסמונאוט הרוסי ולדימיר דז'ניבקוב היה ראשון הזוכים בדיפלומה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.fai.org/awards/award.asp?id=28&size=2 רשימת הזוכים בדיפלומה על שם קורוליוב]

קטגוריה:פרסים בתחום חקר החלל
עקרון הסבירות הפרטית

תוצאה סבירה פרטית היא תוצאה אפשרית במשחק מיקוח, הטובה לפחות כמו התוצאה אשר מושגת בנקודת אי ההסכמה. אחרת, לא נצפה שאחד הצדדים יסכים לתוצאת המשא ומתן.

בתורת המשחקים משחק מיקוח הוא משחק בו שני צדדים או יותר מעוניינים להגיע להסכמה בנושא מסוים על ידי ניהול משא ומתן, ובדרך זו יושג פתרון אפשרי בנושא. פתרון זה יושג בין אם על ידי הסכמה בין הצדדים ובין אם לאו, במקרה בו אין הסכמה - תוצאת המשחק מיוצגת על ידי נקודת אי הסכמה.

==הגדרה פורמלית==
* פתרון הוא פונקציה <math>\;\varphi \;</math> המתאימה לכל משחק מיקוח <math>\;\left( S,d \right)\;</math> נקודה <math>\;\varphi \left( S,d \right)\in S\;</math>.
* פתרון <math>\;\varphi \;</math> מקיים את עקרון הסבירות הפרטית אם לכל משחק מיקוח <math>\;S,d\;</math> מתקיים <math>\;\varphi \left( S,d \right)\ge d\;</math>.
* פתרון <math>\;\varphi \;</math> מקיים את עקרון הסבירות הפרטית החזקה אם לכל משחק מיקוח <math>\;\left( S,d \right)\;</math> מתקיים <math>\;\varphi \left( S,d \right)>>d\;</math>.

==לקריאה נוספת==
*

קטגוריה:תורת המשחקים
עטאללה מנצור

עטאללה מנצור (בערבית: عطا الله منصور; נולד ב-9 בפברואר 1934) הוא סופר ועיתונאי ערבי ישראלי.

== אודות ==

מנצור נולד ב-9 בפברואר 1934 בגוש חלב שבגליל למשפחה ערבית נוצרית, עם רקע מרוני ויווני-קתולי, אח לשתי אחיות. אביו היה חקלאי ובנאי הוא גדל בכפר ובשנת 1946 נסע לכפר אל מוכתאר בלבנון ללימודיו התיכוניים ושהה שם במהלך מלחמת העצמאות. ב-1950 חזר לישראל כמסתנן ונשאר בארץ באופן בלתי חוקי עד 1960, כשהוא כבר כתב עיתון הארץ, הגיש בקשה לקבלת אזרחות ישראלית על סמך הולדתו בארץ ובקשתו אושרה. בין השנים 1951 ל-1952 התגורר בקיבוץ שער העמקים של השומר הצעיר. בשנת 1954 הוזמן מנצור לשיחה בשדה בוקר עם דוד בן-גוריון, בעקבות מכתב מחאה שכתב לבן-גוריון על אי הזמנתו לכנס הנוער בשייח' מוניס. מנצור טען כי יש דבר באפליה ובן-גוריון כתב לו במכתב תשובה "אין יהודים וערבים. רק ישראלים".

מ-1954, עת פרסם את קורות מפגשו עם בן-גוריון בשבועון העולם הזה ועד 1958, היה מנצור כתב השבועון שערכו אז במשותף אורי אבנרי ושלום כהן. משנת 1958 ועד שנת 1992 היה כתב הארץ, והיה לכתב הערבי הראשון שמועסק בעיתון עברי. בשנת 1982 היה ממייסדי העיתון הערבי א-סנארה בנצרת והיה עורכו. בין השנים 1992 ל-1995 כתב בעיתון על המשמר. הוא כתב בעיתון הערבי "אל-יום" משנת 1960 עד שנת 1966. משנת 1997 כותב בעיתון הירושלמי הערבי אלקודס. מנצור השתתף בכתיבת ערכים באנציקלופדיית בריטניקה החדשה לנוער. בשנת 1973 סיים לימודים בקולג' רסקין באוניברסיטת אוקספורד באנגליה בעזרת מלגת הקונסוליה הבריטית. 

בשנת 1966 יצא ספרו "באור חדש", אשר נחשב לספר הראשון שנכתב בעברית על ידי ערבי-ישראלי, זהו רומן על חייו של יוסי, צעיר ישראלי-ערבי בקיבוץ המתאהב ברבקה, נערה יהודיה, והמוביל לעימות בין העמדה השוויונית של הרעיון הקיבוצי לבין המחויבות הלאומית היהודית. הספר התקבל בצוננין על ידי העיתונות הערבית והישראלית, אולם העיתון האמריקאי ניוזוויק שיבח אותו, והספר אף תורגם לאנגלית בשנת 1969.
 
בשנת 1992 הוציא יחד עם העיתונאי עוזי בנזימן את הספר "דיירי משנה". הספר דן במעמדם האזרחי של ערביי ישראל ומצביע על הסיבות שהובילו לכך.

ב-2023 נודע כי אוניברסיטת תל אביב תעניק למנצור תואר דוקטור לשם כבוד כהוקרה על פועלו פורץ הדרך בעולם התקשורת ותרומתו לחיבור בין החברה הערבית לחברה הישראלית, כל זאת תוך שמירה על זהותו הערבית.

מנצור מתגורר בנצרת. נשוי לאבלין, אב לסמר, מהנדסת מזון, בוטרוס, עורך דין ומנהל בית ספר ובדר, איש מחשבים.

== מספריו ==
* סאמירה, בשפה הערבית, 1962
* באור חדש, הוצאת קרני, 1966
* דיירי משנה, ביחד עם עוזי בנזימן, הוצאת כתר, 1992
<div style="direction: ltr;">
* Waiting for the Dawn, Secker & Warburg, 1975
* Narrow Gate Churches: The Christian Presence in the Holy Land under Muslim and Jewish Rule, Hope Publishing House, 2004
</div>
* وبقيت سميرة، تل أبيب، 1962
* حفنة تراب لزنابق الحقل، 2004
* خطاب قبل الغروب، 2014

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.the7eye.org.il/Writters/Pages/atalla_mansur.aspx מאמרים] באתר העין השביעית
* 
* 
* 
* 
מכתביו
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים ערבים ישראלים
קטגוריה:סופרים פלסטינים
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:גוש חלב
הסירקס

הסירקס
הסירקס (אנגלית: The Circus) הוא רחוב ג'ורג'יאני בעיר באת' שבסאמרסט, אנגליה. בניית הרחוב החלה ב-1754, והסתיימה כעבור 14 שנים. שמו של הרחוב נובע מהמילה הלטינית קירקוס, שמשמעותה טבעת, אליפסה או מעגל. חלקים מהרחוב הוכרזו כבניינים רשומים מדרגה I.

הרחוב מחולק לשלושה קטעים שווי אורך, וצורתו היא מרחב מעגלי המוקף על ידי בתים עירוניים גדולים. בכל אחד משלושת הקטעים יש כניסה מעוצבת, כך שבכל דרך דרכה ייכנס המבקר במקום הוא יראה מיד חזית מעוצבת.
== היסטוריה ==
הרחוב נודע בעבר כקינגס סירקס, והוא תוכנן על ידי האדריכל ג'ון ווד האב, שלא זכה לראות את יישום תוכניותיו מאחר שמת שלושה חודשים לאחר הנחת אבן הפינה. עבודתו הושלמה על ידי בנו, ג'ון ווד הבן. הסירקס היה חלק מחזונו של ג'ון ווד האב ליצור נוף אדריכלי קלאסי-פלדיאני בבאת'. הפרויקטים האחרים היו כיכר המלכה והפורום, שמעולם לא נבנה.

ההשראה של ווד הייתה הקולוסיאום ברומא, אך הסירקס פונה כלפי פנים, בניגוד לקולוסיאום שפנה כלפי חוץ. השראה נוספת למבנה הכיכר הייתה האתרים המגליתיים של סטונהנג' וסטנטון דרו, שווד האמין שהיו שרידים של מקדשים דרואידים. ווד היה משוכנע כי באת' הייתה מרכז ראשי לפעילות הדרואידים בבריטניה. הוא סקר את סטונהנג' שקוטר הסוללה החיצונית שלו הוא 99 מטרים ותכנן את הסירקס בקוטר של 97 מטרים על מנת לחקות זאת. שלושת הסדרים הקלאסיים (הסדר הדורי, הסדר המשולב והסדר הקורינתי) שימשו אותו לעיצוב חזית הרחוב בשלוש שכבות הנמצאות זו מעל זו. האפריז של האנטבלטורה הדורית מקושט במגוון טריגליפים וב-525 תמונות הכוללות נחשים, סמלי טבע, מכשירים המייצגים את המדעים והאמנויות, וסמלים של הבונים החופשיים. טיילת החומה (Parapet) מקושטת בסיומות אבן מחודדות. החלק המרכזי של הסירקס רוצף בסטים של אבנים, שכיסו את מאגר המים ששכן במרכז ושימש את הבתים.

חוזי החכירה הראשונים של המקטע הדרום-מערבי נחתמו בין 1755 ל-1767, במקטע הדרום-מזרחי בין 1762 ל-1766, ובמקטע הצפוני בין 1764 ל-1766. ב-1800 סגרו תושבי הסירקס את החלק המרכזי של החלל הפתוח באמצעות גן נוי. כיום מכוסה האזור המרכזי בדשא, ויש בו גם עצי דולב. במהלך הבליץ על באת' ב-1942 נהרסו בניינים אחדים בסירקס, ולאחר תום מלחמת העולם השנייה הם שוקמו ושוחזרו לצורתם המקורית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.buildinghistory.org/bath/georgian/circus.shtml הסירקס] באתר Building History
* [https://web.archive.org/web/20121017222701/http://www.imagesofengland.org.uk/Details/Default.aspx?id=442451 הסירקס] באתר Images of Engalnd
* דן קרוקשנק, [http://www.bbc.co.uk/bbcfour/documentaries/features/bbb-circus.shtml הסירקס], אתר ה-BBC

==הערות שוליים==

קטגוריה:באת': רחובות
קטגוריה:באת': פארקים וריאות ירוקות
טלסקופ החלל ניוטון

טלסקופ החלל ניוטון (באנגלית: XMM Newton), הוא מצפה חלל פעיל בתחום קרני רנטגן, הקרוי על שמו של סר אייזק ניוטון. הטלסקופ מיועד לצפות בעצמים אנרגטיים כגון דיסקות ספיחה של חורים שחורים, סופרנובות, פולסרים וקוואזרים וכן לגלות גז חם, כמו זה שנמצא בצבירי גלקסיות.

המצפה, שנקרא במקור "משימת ספקטרוסקופיית קרני רנטגן בתפוקה גבוהה", פותח ונבנה על ידי סוכנות החלל האירופית. הוא שוגר ממרכז החלל הגיאני אשר בגיאנה הצרפתית ב-10 בדצמבר 1999 על גבי טיל אריאן 5 ומוקם במסלול בעל אקסצנטריות גבוהה. בעוד שבמקור תוכנן לפעול שנתיים, נכון ל-2010 המצפה ממשיך לשמש לביצוע תצפיות.

==מבנה הטלסקופ==
המצפה מצויד בשלושה טלסקופי רנטגן נפרדים, שפותחו באיטליה וכל אחד מורכב מ-58 מראות מסוג וולטר - מראות מיוחדות בנמצאות בשימוש בטלסקופי רנטגן. שטח האיסוף הכולל הוא כ-4300 ס"מ רבוע. שלוש מצלמות הטלסקופים רגישות לקרינה בתחום 0.2-12 קילו-אלקטרון וולט (KeV). כלים נוספים כוללים 2 ספקטרומטרי סריג החזרה, בעלי רגישות לקרינה בתחום שמתחת לכ-2 KeV וכן טלסקופ אופטי/על-סגול מסוג Ritchey-Chretien.

==תכנון וניהול המשימה==
המשימה הוצעה בשנת 1984 ואושרה ב-1985. צוות הפרויקט הוקם בשנת 1993 והפיתוח החל בשנת 1996. המצפה הורכב ונבדק החל ממרץ 1997 ועד ספטמבר 1999. במקור תוכנן לטלסקופ אופק פעולה של עשר שנים, והמשימה עצמה לארוך שנתיים. בפועל, נכון ל-2020 הטלסקופ עדיין פעיל. ניהול התצפיות ואחסון המידע שנוצר בהן נעשו במרכז האירופי לאסטרונומיית חלל בווילפרנקה (Villafranca), ספרד. עיבוד המידע נעשה במרכז המדע של המשימה, באוניברסיטת לסטר שבאנגליה.

==תצפיות ותגליות==
בעזרת המצפה התגלו צבירי הגלקסיות 2XMM J0830 ו-XMMXCS 2215-1738, שנמצאים במרחק 7 ו-10 מיליארד שנות אור מהשמש, בהתאמה
 והם צבירי הגלקסיות המוקדמים ביותר שנצפו.

כמו כן, העצם הייחודי SCP 06F6, שהתגלה באמצעות טלסקופ החלל האבל בפברואר 2006, נצפה בעזרת טלסקופ החלל ניוטון באוגוסט אותה שנה והתגלה סביבו זוהר בתחום קרני רנטגן בעוצמה גדולה בשני סדרי גודל מזה הנובע מסופרנובה.

==ראו גם==
* אסטרונומיית רנטגן
* טלסקופ החלל צ'נדרה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://sci.esa.int/science-e/www/area/index.cfm?fareaid=23 תיאור המשימה באתר סוכנות החלל האירופית]
* [https://web.archive.org/web/20070202184249/http://xmm.esac.esa.int/ אתר מרכז המדע האירופי של המשימה]
* [http://xmm.sonoma.edu/ דף המשימה באתר אוניברסיטת סונומה]
* [https://web.archive.org/web/20080925020344/http://solarsystem.nasa.gov/missions/profile.cfm?MCode=XMM פרופיל המשימה באתר של נאס"א]
* [http://sci.esa.int/science-e/www/object/index.cfm?fobjectid=38397 הודעה אודות הארכת המשימה]
* [https://web.archive.org/web/20091216092222/http://xmm.esac.esa.int/external/xmm_news/items/10th_Anniversary/ פוסטר לכבוד ליום השנה העשירי של המשימה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
ניוטון
קטגוריה:אייזק ניוטון
הדיפלומה על שם קומארוב

הדיפלומה על שם קומארוב (The Komarov Diploma) היא פרס המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאווירונאוטיקה לאסטרונאוטים שביצעו טיסות חלל בחלליות עם צוות אסטרונאוטים (על פי תקנון הדיפלומה היא איננה מוענקת לאסטרונאוט שטס בטיסת יחיד לחלל) אשר ביצעו את תפקידם בצורה יוצאת דופן שתרמה באופן משמעותי לקידום חקר החלל המאויש.

הדיפלומה קרויה על שם הקוסמונאוט הסובייטי ולדימיר קומארוב, שנהרג בעת נחיתת חלליתו סויוז 1 בשנת 1967. הפרס מוענק החל מ-1969 כאשר הוא הוענק ל-4 קוסמונאוטים סובייטים. במרוצת השנים היו שנים בהם פרס לא הוענק. 

==זוכים בולטים==
* הקוסמונאוט הרוסי בוריס וולינוב זכה פעמיים בדיפלומה על שם קומארוב, ב-1969 וב-1977.
* צוות החללית האמריקנית אפולו 13 - ג'יימס לוול, פרד הייז וג'ק סוויגרט זכו בדיפלומה כהוקרה על פעילותם במשימת החלל אפולו 13.
* האסטרונאוט האמריקני ג'ון יאנג זכה פעמיים בדיפלומה על שם קומארוב, ב-1972 (על פעילותו כמפקד משימת הנחיתה על הירח אפולו 16 וב-1981, על פעולותיו כמפקדה הראשון של מעבורת החלל קולומביה.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.fai.org/awards רשימת הזוכים בדיפלומה ע"ש קומארוב]

קטגוריה:פרסים בתחום חקר החלל
Into the West

Into the West ("אל המערב") הוא שיר שנכתב על ידי הווארד שור, פראן וולש ואנני לנוקס ומבוצע על ידי לנוקס. השיר נכתב במקור עבור הסרט שר הטבעות: שיבת המלך ומופיע בכתוביות הסיום של הסרט.

מילות השיר, אותן שרה כביכול גלדריאל, הן קינה לעלפים שחוצים את ים בלגיר לכיוון אמן, הממלכה הברוכה. 

מספר קטעים ממילות השיר נלקחו מהפרק האחרון של הספר השלישי (והאחרון) של שר הטבעות, עליו התבסס הסרט בו מופיע השיר, שיבת המלך.

בתוספות גרסת ה-DVD המורחבת של הסרט, מסביר במאי הסרט, פיטר ג'קסון, שהשיר הושפע בחלקו ממותו של הבמאי והתסריטאי הניו זילנדי, ממנו התרשמו ג'קסון וצוותו, קאמרון דונקאן, לאחר שזה חלה בסרטן. 

השיר זכה בפרס אוסקר בקטגוריית השיר המקורי, כחלק מ-11 פרסי האוסקר בהם זכה הסרט. בנוסף, השיר זכה בפרס גראמי בקטגוריית שיר הסרט הטוב ביותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 2003
קטגוריה:שר הטבעות
קטגוריה:זוכי אוסקר: השיר המקורי הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית
סברי ג'ריס

סברי אליאס ג'ריס (בערבית: صبري جريس, תעתיק מדויק: צברי ג'ריס; נולד ב-1938) הוא עורך דין ערבי-ישראלי ופעיל פוליטי, אשר היה בכיר באש"ף וחבר במועצה הלאומית הפלסטינית.

== אודות ==
ג'ריס נולד בכפר פסוטה ב-1938 למשפחה ערבית-נוצרית. למד בבית הספר טרה סנטה בנצרת. בגיל 19 יצא ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית. הוא היה פעיל בוועד הסטודנטים הערבים והיה ממייסדי ומנהיגי תנועת "אל-ארד", תנועה ערבית לאומית עם אוריינטציה נאצריסטית פאן-ערבית שהוצאה מהחוק כעבור כמה שנים. עם סיום לימודיו עבר לחיפה ועבד במשרד עורכי הדין נקארה-וקסמן.

בשנת 1966 פרסם את המחקר "הערבים בישראל", הספר הראשון בעברית שעסק במצבם של ערביי ישראל ותיאר את יחס השלטונות כלפיהם. הספר תורגם למספר שפות, בהן אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית ושוודית.

בשנים 1964–1970 הוחזק 7 פעמים במעצר מנהלי בכלא והוטלו עליו מגבלות שונות.

בשנת 1970, עזב את ישראל לביירות עם אשתו, בתיאום עם השלטונות בארץ. בלבנון היה לפעיל מרכזי באש"ף. והחל לשמש כחוקר במכון למחקרים פלסטיניים של אש"ף במחלקה הישראלית. ג'ריס הפך לראש המחלקה הישראלית במכון ומשנת 1978 עמד בראש המכון. בנוסף היה עורך של ירחון אש"ף. במהלך שנות השמונים והתשעים שימש כיועץ לערפאת לענייני ישראל. בביירות נולדו לו בת ובן.

ביוני 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה. בספטמבר תפס צה"ל את ארכיון אש"ף, עליו היה מופקד ג'ריס, והעביר את החומרים לישראל.
לאחר גירוש אש"ף מהעיר, הוא נשאר והמשיך לנהל את המכון. ב-5 בפברואר 1983 התפוצצה מכונית תופת מול משרדי המכון בביירות. משערים כי מאחורי הפיגוע עמדו הפלנגות הנוצריות. בין 19 ההרוגים נמנתה אשתו של ג'ריס, האני שאהין. ג'ריס עזב לתוניס, שם נישא לאחות אשתו, ומשם עבר עם המשפחה לניקוסיה, משם ניהל את המכון. ב-1994 במסגרת הסכם אוסלו חזר לישראל.

בשנת 2006 ייצג בבית המשפט את אחיו ג'ריס ג'ריס שהורשע לבסוף במגע עם סוכן איראני.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ערבים ישראלים
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:פסוטה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
פרס אלן אמיל

מעמד ההענקה הראשון של הפרס, 1977
פרס אלן אמיל (Allan E. Emil Memorial Award) הוא פרס שנתי המוענק על ידי הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, מאז שנת 1977, עבור תרומה יוצאת דופן לקידום מדעי החלל, טכנולוגיות חלל, רפואת חלל או חוק החלל. 

הפרס, הכולל תעודה למקבל וכן מענק כספי, ניתן עבור תרומה משמעותית לקידום שיתוף הפעולה הבינלאומי בתחום החלל, או עבור מיזמים רב-לאומיים בתחום זה. הפרס קרוי על שם אלן אמיל, עורך דין אמריקני שעסק גם בתחום התעופה, החלל וחוק החלל. 

זהו הפרס החשוב ביותר במדרג הפרסים המוענקים על ידי הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה, ולצורך קביעת הזוכה מוקמת מדי שנה ועדה מיוחדת.

==זוכים בולטים==
*המהנדס האמריקני גלין לוני, איש מרכז הבקרה של מבצעי חלל רבים מימי ג'מיני ואפולו עד למעבורת החלל (1978)
*האסטרונאוט האמריקני תומאס סטאפורד (1980)

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20120415144057/http://www.iafastro.net/index.php?id=201 מידע על הפרס ורשימת הזוכים בו באתר הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה]
* [http://www.iafastro.net/fileadmin/template/main/Documents/2007/Emil.pdf חוברת עם הביוגרפיות של זוכי הפרס בשלושים שנותיו הראשונות]

*
אלן אמיל
לי

לִי בעברית היא הטיה של מילת היחס לְ בגוף ראשון, שמשמעותה היא בעבורי. לי הוא שם פרטי ושם משפחה בעברית. לי הוא גם שם משפחה ושם פרטי אנגלי (Lee או Leigh), ושם משפחה קוריאני (이, Lee), סיני (李, Li) ונורווגי (Lie) (בשמות סיניים וקוריאניים, שם המשפחה מופיע ראשון).

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות פרטיים לגברים ולנשים
קטגוריה:שמות משפחה קוריאניים
קטגוריה:שמות משפחה סיניים
נפת דושתי

נפת דושתי (בגאורגית: დუშეთის მუნიციპალიტეტი, מילולית: דוּשֶתיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז מצחתה מתיאנתי שבגאורגיה. היא גובלת מצפון ברוסיה, ממערב בנפת אחלגורי ונפת קאזבגי, מדרום-מערב בנפת קאספי מדרום בנפת מצחתה, ממזרח בנפת תיאנתי ונפת אחמטה.

עד שנת 1928 נכללה הנפה בפלך טביליסי כאוייזד דושטי. בשנים 1928-1930, נכלל בפלך טביליסי כראיון דושטי, ומשנת 1930 ראיוני (נפה) נפרדת.

== יישובים ==
בנפה 282 יישובים מתוכם 2 יישובים עירוניים ו-280 כפרים:

* עיר: 1 (דושתי)
* עיירה: 1 (ז'ינוואלי)
* מועצות אזוריות: (כל אחת מאגדת בתוכה מספר כפרים): 15 (אנאנוּרי, בזרתי, גרמיסחֶווי, גוּדאמקארי, לאפּאנאתקארי, מאר'ארוסקארי, מצ'אדיג'וואיר, אוקאניפּשאווי, כּווֶשֶתי, שאטילי, צ'ארתלי, צ'וֹנכּאדזי, צ'וֹפּוֹרטי, חבסורתי, חֶאוֹבּי)

== תרבות ==
בנפה 80 בתי ספר ממלכתיים. 47 ספריות 4 תיאטראות ו-4 מוזיאונים, ביניהם בית המוזיאון של וז'ה פשבלה.

== מחוזות היסטוריים ==

בשטח המחוז נכללים המחוזות ההיסטוריים:

* חבסורתי
* פשאבי
* פחובי
* בזרתי
{| class="wikitable" border="0"
! פשאבי
! חבסורתי
! פחובי
|-
|[[פשאבי]]
|[[חבסורתי]]
|[[פחובי]]
|}

== אתרים ==
* מוצו - מבצר מהמאה ה-11
* שאטילי - כפר הררי היסטורי
* בודורנה - כפר הררי. ומנזר בודורנה שהיא אחוזקת הקבר של נסיכי אראגווי מבית שאבורידזה
* שרידי מצודת קאצ'וּ
* שרידי מבצר ארדוֹטי (არდოტი)
* מבצר אנאנורי

<gallery>
קובץ:Georgia, Summer 2009 - Shatili 11-07-2097.JPG|מוּצוֹ
קובץ:Labaiskari Tower, Georgia.jpg|מגדל לבאיסקארי
קובץ:Khevsureti. Qachu castle 2.jpg|מצודת קאצ'ו
קובץ:חוזרים ברגל.jpg|נוף בנפת דושתי
קובץ:Bazaleti lake, georgia.jpg|אגם בָּזַלֶתי
קובץ:Abudelauri Lakes - White Lake2.jpg|אגם אבּוּדֶלאוּרי, האגם הירוק
קובץ:Khevsureti. Ardot 2.jpg|ארדוֹטי
קובץ:Mount Atsunta.jpg|הר אצוּנתָה
קובץ:The east side of Atsunta pass.jpg|מעבר אצוּנתָה. צדו המזרחי של ההר
קובץ:Ananuridc.jpg|מצודת אנאנוּרי
קובץ:Ananuri.jpg|מצודת אנאנורי, מאגר ז'ינוואלי וקטע מהדרך הצבאית הגאורגית
קובץ:Shatili.jpg|שאטילי
קובץ:Passanauri 1870s (A).jpg|פּאסָנאוּרי,שנות ה-70 של המאה ה-18
קובץ:Kistani, Georgia3.jpg|מגדל קיסטאני
קובץ:Bodorna.jpg|כנסיית בודורנה
קובץ:Voenno Gruzinskaia doroga. Gor. Dushet. Fot. I.Abuladze. -Georgian Military Road; Dushet city- 1870s (A).jpg|דושתי,שנות ה-70 של המאה ה-18
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:גאורגיה: נפות
קטגוריה:כארתלי
אלי קנטי

אלי (אליוט) קנטי (נולד ב-1958 בטורקיה) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי בהווה.

==קריירת משחק קצרה==
בעונת זכה קנטי גם באליפות ליגת הנוער אלא שאז זה היה בתור שחקן. קנטי יחד עם שי כספי, אחישי פלדמן ואבנר שם טוב זכו באליפות ליגת הנוער עם בית"ר תל אביב. קנטי פרש מהר מאוד ממשחק פעיל והחל כבר בגיל 22 לאמן.

==אימון נוער==
בעונת זכה בגביע המדינה לנוער עם מכבי רמת גן בהיותו מאמן צעיר מאוד. קנטי היה אז רק בן 25. שיחקו ברמת גן אז: ניר רכליס, גילי שוורצמן, עמי נאווי, יוחאי נעמן ורואי שידלצקי. 

בעונת הוביל קנטי את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב לזכייה בגביע, הגביע השני שלו כמאמן נוער. אז מכבי עם עודד קטש, דרור כהן, אורי כהן מינץ מוטי בן בסט, ניצחה את הפועל חולון.

==אימון בוגרים==
לאחר מספר שנים באימון נוער, שימש שתי עונות כעוזר מאמן של אריה דוידסקו ושימי ריגר בבית"ר תל אביב ושל אריה מליניאק בהפועל גליל עליון.
 
ב- החל לאמן בליגה הראשונה, הוא אימן את בית"ר תל אביב חזר לאמן נוער במדי מכבי תל אביב בה שיחק עודד קטש. 

בעונת שימש כעוזר מאמן של יעקב אדלר במכבי תל אביב. לקראת סוף העונה החליף את אדלר, אולם לא הצליח להושיע את מכבי תל אביב מאובדן האליפות. 
לאחר מכן אימן את עירוני רמת גן, גבעת שמואל, הפועל חולון, מכבי קריית מוצקין, מכבי חדרה, בני הרצליה והפועל גליל עליון.
בסה"כ רשומות לו 12 עונות כמאמן בליגת העל, ומאזן שלילי של 75 ניצחונות מול 135 הפסדים.

בחודש אוגוסט 2008 החל בעבודתו כמנהל מקצועי של קבוצת מכבי שוהם מהליגה הארצית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.basket.co.il/StatsPage_Coaches.asp?SText=%E0%EC%E9+%F7%F0%E8%E9&cYear=0&TeamId=0&search=+%E7%F4%F9+&lang=&CoachId=0 המאזן של קנטי] באתר מנהלת הליגה

קטגוריה:כדורסלנים ישראלים
קטגוריה:מאמני כדורסל ישראלים
קטגוריה:מאמני מכבי תל אביב בכדורסל
קטגוריה:מאמני הפועל גליל עליון
קטגוריה:מאמני הפועל חולון
קטגוריה:מאמני בני הרצליה
קטגוריה:מאמני עירוני רמת גן
קטגוריה:כדורסלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
סופרנובה 185

סופרנובה 185 (מסומנת כ-SN 185) הייתה סופרנובה אשר נצפתה על פני כדור הארץ בשנת 185, מכיוון מערכת הכוכבים אלפא קנטאורי, בין קבוצות הכוכבים מחוגה וקנטאור, כלומר בתוך גלקסיית שביל החלב עצמה. הסופרנובה נצפתה על ידי אסטרונומים סינים ותועדה בספרי ההיסטוריה של שושלת האן המזרחית מהמאה ה-5, שם הוצגה כ"כוכב אורח". ישנן עדויות לכך שהסופרנובה תועדה גם בכתבים רומיים. הסופרנובה, בה ניתן היה לצפות זוהרת בשמי הלילה במשך כשמונה חודשים, נחשבת כסופרנובה הראשונה המתועדת על ידי המין האנושי. 

על פי מספר הערכות, הערפילית RCW 86 היא שארית סופרנובה של האירוע. המרחק בינה לבין כדור הארץ מוערך בכ-8,200 שנות אור, ועל פי מחקרים עדכניים שנערכו באמצעות מדידות קרני X קיימת התאמה בין מרחק זה לבין מועד הסופרנובה. 

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.jstor.org/pss/231322 האם סופרנובה 185 תועדה בכתבים רומיים עתיקים?] 
* [http://www.esa.int/esaCP/SEMGE58LURE_index_0.html אודות הזהות האפשרית בין סופרנובה 185 לבין RCW86] 

185, סופרנובה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים קנטאור
ריצ'רד מייבאום

ריצ'רד מייבאום (באנגלית: Richard Maibaum; 26 במאי 1909 – 4 בינואר 1991) היה מפיק סרטים, מחזאי ותסריטאי, שנודע במיוחד בשל עיבוד הרומנים על ג'יימס בונד של איאן פלמינג לקולנוע.

==ביוגרפיה==
מייבאום נולד בעיר ניו יורק, למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת איווה לפני שנהפך להיות שחקן ומחזאי בברודוויי.

ב-1937 כתב לראשונה תסריט לסרט ואחרי שירות צבאי במלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לאולפני סרטי פרמאונט ככותב וכמפיק בסרטים כמו The Big Clock וגטסבי הגדול. מייבאום התחבר עם אלן לד, כתב עבורו מספר תסריטים וגם שימש כתסריטאי אחראי של לאד. בשנות החמישים הוא היה התסריטאי החביב על ארווין אלן ואלברט ברוקולי, שעשו סרטי פעולה בבריטניה תחת וורוויק פילמס שלהם. כברוקולי החתים את לאד על חוזה של שלושה סרטים עבור וורוויק, התעקש לאד שמייבאום, יהיה שותפו לכתיבת התסריטים. עבודתו של מייבאום בסדרת סרטי ג'יימס בונד הניבה את התסריטים של כל הסרטים פרט לשלושה החל מד"ר נו ב-1962 ועד לרישיון להרוג ב-1989. אולם, תרומתו לרישיון להרוג הופסקה באמצע בגלל שביתת התסריטאים של אמריקה ואת התסריט סיים לכתוב מייקל וילסון.

==סרטים נבחרים בהם היה תסריטאי==
* We Went to College (1936)
* They Gave Him a Gun (1937)
* The Lady and the Mob (1939)
* Coast Guard (1939)
* The Amazing Mr. Williams (1939)
* I Wanted Wings (1941)
* Ten Gentlemen from West Point (1942)
* O.S.S. (1946)
* The Great Gatsby (1949)
* The Red Beret (1953)
* Hell Below Zero (1954)
* Cockleshell Heroes (1955)
* Bigger Than Life (1956)
* Zarak (1956)
* כופר (1956) - הספור
* ד"ר נו (1962) 
* מרוסיה באהבה (1963) 
* גולדפינגר (1964) 
* כדור הרעם (1965) 
* צ'יטי צ'יטי בנג בנג (1968) - דיאלוג נוסף
* בשירות הוד מלכותה (1969) 
* יהלומים לנצח (1971) 
* האיש בעל אקדח הזהב (1974) 
* המרגלת שאהבה אותי (1977) 
* לעינייך בלבד (1981) 
* אוקטופוסי (1983) 
* רצח בעיניים (1985) 
* 007 באזור המסוכן (1987) 
* רישיון להרוג (1989) 
* כופר (1996) - הספור

==סרטים נבחרים בהם היה מפיק==
* O.S.S. (1946)
* The Big Clock (1948)
* The Sainted Sisters (1948)
* Bride of Vengeance (1949)
* גטסבי הגדול (1949) 
* Song of Surrender (1949)
* Dear Wife (1949)
* No Man of Her Own (1950)
* Captain Carey, U.S.A. (1950)
* Battle at Bloody Beach (1961)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאים אמריקאים
קטגוריה:ג'יימס בונד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991