OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רומן בבואה

רומן בבואה הוא יצירה ספרותית המבוססת על יצירה קודמת מאת מחבר אחר. רומן בבואה נגזר מתוך או נכתב בהקשר של יצירה קודמת, ומתייחס לדמויות, למקומות ולעלילה מנקודת מבט שונה. לעיתים מתרכז רומן הבבואה בדמות משנית מתוך היצירה המקורית ומפתח אותה לכלל דמות עיקרית, אשר שונה במובהק מהדמות ביצירה המקורית. לדוגמה, בספר הקוסם מארץ עוץ יש מכשפה טובה ומכשפה רעה. ברומן הבבואה מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה המרשעת מן המערב הן מתחלפות בתפקידים; המכשפה הרעה הופכת להיות חכמה וחיובית והמכשפה הטובה מתגלה כגנדרנית מתנשאת ונבובה.

==דוגמאות== 

{| class="wikitable"
! כותר !! מחבר !! מקביל ל־ !! מאת
|-
| מרשעת: תולדות חייה וזמנה של המכשפה הרעה מהמערב || גרגורי מגווייר || הקוסם מארץ עוץ|| ליימן פרנק באום
|-
| ים סרגסו הרחב || ג'ין ריז || ג'יין אייר || שרלוט ברונטה
|-
| האוהל האדום || אניטה דיאמנט || פרקים מספר בראשית || 
|-
| אשת אחאב, או, הצופה בכוכבים || סינה ג'טר נסלנד || מובי דיק || הרמן מלוויל
|-
| רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים || טום סטופארד || המלט || שייקספיר
|-
| יוסף ואחיו || תומאס מאן|| פרקים מספר בראשית|| 
|-
| אשת לפידות || חוה עציוני-הלוי || פרקים מספר שופטים ||
|-
| מלכים ג' || יוכי ברנדס || פרקים מספר מלכים ||
|}

== ראו גם ==

* ספרות חובבים

==לקריאה נוספת==
*

קטגוריה:סוגות ספרותיות
נתן רוזנטל

נתן רוזנטל (1 בנובמבר 1917 – 7 ביוני 2011) היה מפקד ארגון ההגנה בגזרת כפר סבא במלחמת העצמאות, וראש העיר השני של הרצליה בשנים 1966–1967.

== העלייה לארץ והקמת המשפחה (1917–1939) ==
נתן נולד בשנת 1917 בעיירה ליפקאני ברומניה. אביו עסק במסחר בחומרי בניין. אחותו זהבה עלתה לארץ והשתקעה בכפר אז"ר. בשנת 1934 פרצה שרפה גדולה בעיירה ליפקני, וכל העסק המשפחתי נהרס; המשפחה נשארה בחוסר כל. לאחר שכנועיה של זהבה עלו רוזנטל בן ה-17 והוריו לישראל, ב-1935, והצטרפו לזהבה בכפר-אז"ר.

רוזנטל התחיל דרכו בארץ בעבודות חקלאיות, כגון ניקוי אדמה מיבלית, עזרה ברפתות ושאר עבודות המשק.

רוזנטל הכיר את שרה לבית טחורניצקי (נולדה ב-1918, עלתה ארצה בגפה בשנת 1935 עם גרעין של תנועת גורדוניה), במקום בו עבדה, משק הפועלות בתל אביב. בשנת 1938 נישאו השניים וגרו בתל אביב. בתם הבכורה צפרירה נולדה שם ב-1939. באותה שנה עברה המשפחה לרעננה.

== ההגנה ומלחמת העצמאות (1942–1949) ==
ב-1942 עברה המשפחה לגור בתל ליטוינסקי (כיום תל השומר) לאחר שגרו תקופה קצרה בכפר אז"ר. בשנה זו רומל עמד עם צבאו בשערי ישראל; רוזנטל גויס לנוטרות, משטרת היישובים. רעייתו שרה עזרה בפרנסת המשפחה בעבודות משק הבית. ב-1943 שימש רוזנטל כמדריך בארגון ההגנה באזור רמת גן ובני ברק. ב-1944 עבר לתפקיד מפקד ההגנה בחבל הרצליה ובעקבות זאת עברה המשפחה להתגורר ביישוב. האזור שבפיקודו כלל גם את שפיים, רשפון וכפר שמריהו. כך נוצר הקשר עם חברי רשפון ואלה הציעו למשפחת רוזנטל לרכוש משק ביישוב; המשפחה עברה לרשפון ב-1946. ב-1947 נולדה בתם השנייה אתי.

עם פרוץ מלחמת העצמאות גויס רוזנטל לצבא, ובמשך שנה היה מפקד נפת כפר סבא.

== הרצליה (1951–1967) ==
ב-1951 עברה המשפחה לנוף ים (הרצליה). רוזנטל החל לעבוד כמבקר חשבונות בברית פיקוח, ובתוקף תפקידו זה ביקר לעיתים קרובות ברשפון. בשנת 1953 נולדה בתו השלישית רביבה. בשנות החמישים והשישים עסקה רעייתו שרה בהתנדבות בקליטת עלייה, בעיקר במפעל הנחלת הלשון. שרה עבדה בספריית נוף ים כשנתן עוזר על ידה בהתנדבות.

רוזנטל היה חבר במפלגת המערך. ב-1966 כיהן כסגן ראש עיריית הרצליה, תחת פסח יפהר. לאחר שזה התפטר בספטמבר של אותה השנה, נבחר רוזנטל לתפקיד ראש העיר. רוזנטל כיהן במשך כשנה, עד ששר הפנים מינה תחתיו ועדה קרואה בראשות משולם לנגרמן.

== מהשליחות בזמביה ואילך (1970 ואילך) ==
בשנת 1970 נסעו רוזנטל ורעייתו בשליחות לתקופה של שנתיים לזמביה, כחברים בצוות מטעם משרד החוץ. רוזנטל שימש המנהל האדמיניסטרטיבי של הצוות, הדריך ולימד את המקומיים שהשתלבו בפרויקט הלכות קואופרציה וניהול כספים בפרויקט חקלאי שהוקם על ידי משרד החוץ. בפרויקט הועסקו מומחים ישראלים בתפקידים שונים. לאחר חזרתו לארץ המשיך רוזנטל לעבוד בברית פיקוח, ומשם יצא לגמלאות ב-1988. בשנה זו נפטרה רעייתו שרה.

בשנים 1993–2002 רוזנטל ניהל והפעיל בהתנדבות את סניף ארגון איל"ן בהרצליה.

רוזנטל נפטר ביוני 2011 ונקבר לצד אשתו שרה בחלקת "ההגנה" בבית העלמין בהרצליה. השאיר אחריו שלוש בנות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20141225234930/http://www.local.co.il/herzliya/83397/article.htm רשימת ראשי העיר בהרצליה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי עיריית הרצליה
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:פעילי איל"ן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הישן בהרצליה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
איי קוק במשחקים האולימפיים

איי קוק משתתפים במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). אף שהאיים הם שטח חסות של ניו זילנד, יש להם ועד אולימפי נפרד. שטחי החסות האחרים של ניו זילנד, ניואה וטוקלאו, לא הקימו ועדים אולימפיים עצמאיים, ותושביהם רשאים להתחרות במסגרת המשלחת הניו זילנדית.

הישגי המשלחת של איי קוק לאורך השנים היו צנועים למדי, ואיש מהם לא זכה במדליה אולימפית. המתאגרף ריצ'רד פיטמן הצליח להעפיל לסיבוב השלישי באולימפיאדת סיאול, אך הודח על ידי יעקב שמואל.

איי קוק מעולם לא השתתפו במשחקי החורף.

==ראו גם==
* איי קוק במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sportingpulse.com/assoc_page.cgi?assoc=3844&pID=2 הוועד האולימפי הלאומי של איי קוק] באתר OceaniaSport

קטגוריה:איי קוק
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:ניו זילנד: ספורט
גואם במשחקים האולימפיים

גואם משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). אף שגואם היא שטח חסות של ארצות הברית, יש לה ועד אולימפי עצמאי המנהל בנפרד את ענייניו, ללא תלות בוועד האולימפי האמריקני. זאת בדומה לשטחי חסות אמריקאיים אחרים - איי הבתולה, סמואה האמריקנית ופוארטו ריקו. היא השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת קלגרי (1988), בה ייצג אותה הביאתלט האמריקאי ג'אד בנקרט. הישגיהם של הספורטאים הגואמים במשחקים היו סמליים בעיקרם, ואיש מהם לא זכה במדליה אולימפית, ואף לא התקרב לכך.

==ראו גם==
* גואם במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sportingpulse.com/assoc_page.cgi?assoc=3846&pID=2 הוועד האולימפי הלאומי של גואם] באתר OceaniaSport

קטגוריה:גואם
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:ארצות הברית: ספורט
אלנה אסינס

אלנה אסינס (ספרדית: Elena Asins; ) הייתה אמנית ספרדייה, שעסקה באמנות ממוחשבת ותכנון בעזרת מחשב. יצירותיה עוסקות בחקר מבנים ולעיתים מסווגות כמינימליסטיות או כאמנות אופטית.

משנת 1953 החלה לקחת שיעורים בבתי ספר לאמנות במדריד. אחר כך למדה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות בפריז, באוניברסיטת שטוטגרט, באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, בניו סקול בניו יורק ובאוניברסיטת קולומביה.

אסינס עוסקת ביצירותיה בחקר מבנים ונוכחות בהם רעיונות מתמטיים מתורת האלגוריתמים ומחשבון אינפיניטסימלי. 

בשנת 2011 נערכה לאסינס תערוכה רטרו-פרספקטיבה במוזיאון ריינה סופיה שבמדריד.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.flickr.com/photos/museoreinasofia/sets/72157627168056832/with/5925802340/ תמונות מתערוכה בריינה סופיה]

קטגוריה:ילידות 1940
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ציירות ספרדיות
קטגוריה:נפטרות ב-2015
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2015
סמואה האמריקנית במשחקים האולימפיים

סמואה האמריקנית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988). אף שסמואה האמריקנית היא שטח חסות של ארצות הברית, יש לה ועד אולימפי עצמאי המנהל בנפרד את ענייניו, ללא תלות בוועד האולימפי האמריקני. זאת בדומה לשטחי חסות אמריקאיים אחרים - איי הבתולה, גואם ופוארטו ריקו. הישגי הספורטאים מסמואה האמריקנית היו בדרך כלל סמליים בעיקרם. להישג השיא הגיע המתאגרף מסלינו מסואה, שהעפיל לשלב רבע הגמר באולימפיאדת ברצלונה (1992). מיידת הפטיש ליסה מיסיפקה סיימה במקום ה-14 באולימפיאדת סידני (2000). 

סמואה האמריקנית השתתפה גם באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת לילהאמר (1994), בה ייצגו אותה צמד גולשי מזחלות, שהגיע למקום ה-42 מתוך 43.

==ראו גם==
* סמואה האמריקנית במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.sportingpulse.com/assoc_page.cgi?assoc=3843&pID=2 הוועד האולימפי הלאומי של סמואה האמריקנית] באתר OceaniaSport

קטגוריה:סמואה האמריקנית
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
קטגוריה:ארצות הברית: ספורט
הארמייה ה-66 (ברית המועצות)

הארמייה ה-66 הייתה ארמיית שדה של הצבא האדום בתקופת מלחמת העולם השנייה והשתתפה בקרבות נגד כוחות הציר בחזית הסובייטית, כולל בקרב סטלינגרד.

==היסטוריה==
הארמייה הוקמה בסוף אוגוסט 1942 מארמיית העתודה השמינית, וסופחה לכוחות חזית סטלינגרד. במחצית הראשונה של חודש ספטמבר השתתפה הארמייה בשורת מתקפות כושלות שביצעו כוחות החזית, תחת פיקוד גאורגי ז'וקוב, על האגף השמאלי של הארמייה השישית הגרמנית, במטרה להתחבר לכוחות הארמייה ה-62 בסטלינגרד, ולהשמיד את הכוחות הגרמניים שהגיעו אל נהר הוולגה מצפון לעיר. ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 6 דיוויזיות חיל רגלים (ה-64, ה-99, ה-116, ה-226, ה-299 וה-343) ובריגדת טנקים (ה-58), ומפקדה היה מאיור גנרל א.ס. ז'אדוב. 

במחצית השנייה של נובמבר 1942 השתתפה הארמייה ה-66 במבצע אורנוס, כחלק מכוחות חזית הדון, ודחקה את שלושת הקורפוסים הגרמניים, שהגנו על האגף הצפוני של הארמייה השישית, דרומה, אל תוך מה שנודע לאחר מכן בשם "הקלחת", או "כיס סטלינגרד". הארמייה השתתפה בהקמת טבעת הכיתור הפנימית סביב כוחות הציר, שנלכדו בכיס סטלינגרד, ובינואר 1943 נטלה חלק במתקפה הסובייטית הסופית (מבצע קלחת) על "כיס סטלינגרד", שהביאה לחיסול הארמייה הגרמנית השישית, ולכניעת שרידיה ב-2 בפברואר 1943. 

במאי 1943 במסגרת שינוי ארגוני הארמייה פורקה ויחידותיה היו בסיס לארמיית המשמר החמישית.

==מפקדים==
* ולדימיר קורדיומוב (אוגוסט 1942)
* סטפן קלינין (אוגוסט 1942)
* רודיון מלינובסקי (אוגוסט 1942 - אוקטובר 1942))
* אלכסיי ז'אדוב (אוקטובר 1942 - אפריל 1943))

== קישורים חיצוניים ==
* [http://samsv.narod.ru/Arm/a66/arm.html הארמייה ה-66] באתר samsv 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זירת מזרח אירופה במלחמת העולם השנייה
66
66
נמל התעופה ג'ובה

נמל התעופה ג'ובה (באנגלית: Juba International Airport) הוא הגדול מבין שני נמלי התעופה הבין־לאומיים של מדינת דרום סודאן ונמצא בעיר ג'ובה.

==מיקום==
נמל התעופה ממוקם בחלקה הצפוני של עיר הבירה בדרום סודאן, סמוך למרכז העסקים הראשי בעיר ובקרבת הבנקים המערביים של הנילוס הלבן.

==סקירה==
נמל התעופה ג'ובה הוא אחד משני נמלי התעופה הבינלאומיים והגדול ביותר בדרום סודאן. נמל התעופה הבינלאומי השני במדינה הוא מלקאל. נמל התעופה ג'ובה מקיים טיסות נוסעים ומטען סדירות ליעדים מקומיים ובינלאומיים וטיסות שכר מסחריות. בנוסף, משתמש בו הצבא של דרום סודאן והאו"ם לטיסות הומניטריות עבור המדינה.
הנמל ממוקם כ-461 מטר מעל פני הים ובעל מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך 2,400 מטר.

==התפתחות==
טרמינל הנוסעים במהלך השיפוצים
מאז מאי 2011, נמצא הנמל בעבודות שיפוץ והרחבת מבני טרמינל הנוסעים והמטען, שיפוץ מסלול ההמראה והנחיתה הכולל התקנת מנורות על המסלול כדי להקל על המראות ונחיתות ליליות.

==יעדים לטיסות נוסעים==

{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|- bgcolor="#efefef"
! חברת תעופה
! יעד

|-
||אפריקן אקספרס איירוויז
|ניירובי

|-
||אייר אוגנדה
|אנטבה

|-
||איגל אייר
|אנטבה

|-
||איסט אפריקן ספארי אייר
|ניירובי

|-
||איג'יפטאייר
|קהיר

|-
||אתיופיאן איירליינס
|אדיס אבבה, מלאקל

|-
||פידר איירלינס
|אנטבה, ח'רטום, מלקאל, רומבק, ואו

|-
||פליי 540
|ניירובי

|-
||ג'טלינק אקספרס
|ניירובי

|-
||קניה איירווייז
|ניירובי

|-
||מרסלנד אוויאשן
|ח'רטום, ניירובי

|-
||נובה איירלינס
|ח'רטום

|-
||רויאל דייזי איירלינס
|אנטבה

|-
||סאות' אפריקן איירווייז
|יוהנסבורג

|-
||סודאן איירווייז
|ח'רטום, ניירובי

|-
||שירות הומניטרי אווירי של האו"ם
|רומא
|}

==יעדים לטיסות מטען==

{| border="2" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin: 1em 1em 1em 0; background: #f9f9f9; border: 1px #aaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;"
|- bgcolor="#efefef"
! חברת תעופה
! יעד

|-
||אסטרל אוויאשן
|ניירובי
|}

==תאונות בשדה התעופה==

בשנת 2015 התרסק מטוס מטען מתוצרת אנטונוב AN-12 מספר דקות לאחר המראתו מנמל התעופה, 41 איש, נוסעים, צוות ותושבים על הקרקע, נהרגו עקב תאונה זו.

==ראו גם==
* ג'ובה
* הנילוס הלבן
* אקווטוריה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

ג'ובה
קטגוריה:ג'ובה
ראדניצ'קי קראגויבאץ

ראדניצ'קי קראגויבאץ (בסרבית: КК Раднички Крагујевац) הייתה קבוצת כדורסל סרבית מהעיר קראגויבאץ, שהתמודדה בליגת העל הסרבית, ביורוקאפ ובליגה האדריאטית. אשר שיחקה בין השנים 1994 עד 2014.
== היסטוריה ==
הקבוצה נוסדה בשנת 1994 בעיר ורשאץ ושמה הראשון היה: "קונדיביק ורשאץ".
המועדון התקדם בתחילת שנות ה-2000 כאשר הספונסר היה חברת "Svislajon Takovo" מהעיר מילנובץ' גורניי.

הקבוצה השתתפה בליגה הבלקנית בעונת 2008/09. ובעונה לאחר מכן קיבל המועדון אישור להשתתף בליגה האדריאטית.

הרצון של נשיא המועדון רודוליוב דרסקוביץ' (שהוא גם הספונסר), היה לעבור לשחק בעירו "מילנובץ' גורניי", בטענה שבעיר "ורשאץ'" קיים כבר מועדון גדול כמו המופארם ורשאץ. מנהלת הליגה האדריאטית לא איפשרו למועדון לקיים משחקים בעיר '"מילנובץ' גורניי", והספונסר "Svislajon Takovo" עזב המועדון. המועדון החליט לשחק בעיר קראגויבאץ, שקבוצת הכדורסל שלה הייתה מתנדנדת בין הליגה הראשונה לשנייה. וכך נוצר האיחוד בשנת 2009 עם קבוצת הכדורסל של ורשאץ, למועדון כדורסל ראדניצקי קראגויבאץ.

בעונת 2009/10 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף בליגה הסרבית.
בעונת 2010/11 שוב הגיעה הקבוצה לחצי גמר הפלייאוף והספידה לקבוצת המופארם ורשאץ 2-1 בסדרה. ובנוסף הגיעה גם לחצי גמר הגביע הסרבי.

בסיום עונת 2013/14 פורקה הקבוצה.

==תארים והישגים==
*ליגת העל הסרבית:
**חצי גמר: 2010, 2011, 2012
*הגביע הסרבי:
**חצי גמר: 2011, 2012, 2013
*הליגה האדריאטית:
**חצי גמר: 2013

==שמות קודמים==
* קונדיביק ורשאץ (1994–2001)
* ליאונס ורשאץ (2001–2004)
* סוויסליאון טוקובו ורשאץ (2004–2009)
* ראדניצ'קי קראגויבאץ (2009–2014)

האולם הביתי של הקבוצה הוא: "היכל ייזרו" (היכל האגם), המכיל 5,320 מקומות ישיבה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.adriaticbasket.com/club.php?id=28 דף הקבוצה בליגה האדריאטית]

קטגוריה:קבוצות כדורסל סרביות
קטגוריה:קראגויבאץ
יצחק זייד

יצחק זייד (1 ביולי 1928 - 9 באפריל 2013) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כראש הג"א וקצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר הראשון.

== קורות חייו ==
=== ראשית חייו והצטרפות לפלמ"ח ===
זייד נולד וגדל בחיפה. אביו זאב הגיע מארצות הברית לשם ברח בעקבות הפוגרומים ברוסיה ואמו עלתה עם משפחתה מרוסיה. למד בבית הספר יסודי עממי א', בגיל 14 הצטרף לגדנ"ע ובשנת 1944 התגייס לפלמ"ח, כחלק מקבוצת נערים שקיבלה אישור מיוחד מיגאל אלון, לאור גילם הצעיר. עבר אימונים בקיבוץ איילת השחר ואחר כך הוצב בגבעת חיים כחלק מפלוגה ה' של הגדוד השני של הפלמ"ח, סיים קורס מ"כים בג'וערה בפיקודו של יצחק רבין והשתתף בפעולות הורדת מעפילים בחוף שפיים ובקיסריה, בפיצוץ תחנת הרדאר על הכרמל ובתפקידי הדרכה. ב-1946 עבר לפלוגה ו' מהגדוד השלישי, והשתתף בפיצוץ גשר מטולה צפון מערב. בפעולה זו נקבע לו הכינוי "משי".

=== שירות כקצין ===
לאחר קורס מפקדי מחלקות מונה למ"מ במחלקת דגניה ב' בפלוגה ג' של הגדוד השלישי ועסק באבטחת יישובים וצירים בגליל העליון ובהגנה על משגב עם במלחמת העצמאות. עם הקמת חטיבת עודד הצטרף אליה והשתתף במבצע חירם.

לאחר המלחמה עבר לשרת כמפקד פלוגה בגדוד 12 בחטיבת גולני ונטל חלק בקרב תל מוטילה. פיקד על יחידה בנח"ל והדריך בקורס מפקדי פלוגות בשנים 1954-1955. במלחמת סיני היה סגן מפקד גדוד חי"ר, ואחר כך קצין אג"ם חטיבתי. בשנים 1962–1963 פיקד על בסיס ההדרכה המרכזי לטירונים. בהמשך הדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. במלחמת ששת הימים היה סגן מפקד חטיבת יפתח והשתתף בקרבות כיבוש רצועת עזה. יצא בשליחות מערכת הביטחון לסינגפור וסייע בהקמת חיל הרגלים של הצבא המקומי. בשובו מונה לסגן מפקד חטיבת הבקעה ובהמשך שירת כמפקד מחוז חיפה.

ביולי 1974 מונה לראש הג"א וב-1977 היה לראשון קציני חיל ראשיים להג"א והגמ"ר (קחל"ר), חיל שהוקם ואיחד את מערך ההגנה האזרחית עם מערך ההגנה המרחבית. בספטמבר 1979 סיים את תפקידו ויצא ללימודים וב-1980 השתחרר משירות הקבע.

== לאחר שחרורו מצה"ל ==
לאחר שחרורו עבד כראש מטה מערך מל"ח (משק לשעת חירום) בפיקוד המרכז. בעקבות השרפה בכרמל (1989) מונה על ידי שר הפנים, אריה דרעי, לעמוד בראש ועדה שתחקור את הנסיבות לפרוץ הדליקה והתנהלות כוחות כיבוי האש. הוועדה בראשותו חקרה את הכשלים בשיתוף הפעולה בין כוחות הכיבוי השונים, וקבעה שעל משטרת ישראל, כאחראית לאירועים מסוג זה, להקים מפקדת שליטה שתכלול את כל הגופים המטפלים באירוע, מפקדה שתצויד באמצעים מתאימים לפיקוד ולשליטה.

במשך השנים היה חבר הנהלה ב"צוות", אגודת גמלאי שירות הקבע בצה"ל, ובשנת 2000 מונה ליו"ר ועדת ההתנדבות בהנהלת הארגון, תפקיד בו כיהן במשך 8 שנים. ב-1987 יזם יחד עם אריה בירו את הקמת העמותה לטיפוח מורשת חיל העורף לדורותיו.

היה נשוי לדינה, התגורר בנתניה והיה יקיר העיר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:ראשי הג"א
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:יקירי נתניה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מפקדי בה"ד 4
קטגוריה:אישים הקבורים בנתניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1928
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
קטגוריה:חיילי חטיבת יפתח במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חטיבת עודד במלחמת העצמאות
אברהם בן דוד (כדורגלן)

אברהם בן דוד (בנדה) (נולד ב-20 באפריל 1954) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כחלוץ בקבוצת הפועל ירושלים.

בן דוד שיחק בהפועל ירושלים מעונת 1971/1972 ועד עונת 1985/1986, והיה משחקניה הבולטים של הקבוצה במהלך שנות ה-70 וה-80. הוא היה שותף להישגה הגדול ביותר של הקבוצה כאשר זכתה ב-1973 בגביע המדינה לאחר ניצחון 0-2 במשחק הגמר על הכח רמת גן. בן דוד נחשב לאחד מחלוציה הבולטים בהיסטוריה של הפועל ירושלים, ומוצב בצמרת רשימת מלכי השערים של הקבוצה בכל הזמנים עם 75 שערים בכל המסגרות. על מנהגו להבקיע שערים בנגיחות זכה בתואר "ראש פז".

לאחר פרישתו היה עוזר המאמן של דוביד שווייצר ולאחר מכן מונה למאמן ראשי בעונת המשחקים 1989/90 תחת הדרכתו רשמה הקבוצה ניצחונות מרשימים ב'דרבי' הירושלמי ונגד מכבי תל אביב עטורת הכוכבים, בהמשך שימש כמאמן במחלקת הנוער של הקבוצה. ותחתיו צמחו שחקנים רבים כגון עידן טל, איציק קורנפיין, שי אהרון ועוד

בן דוד עבד במשך שנים בבית החולים הדסה בירושלים, ואף כיהן כישב ראש ועד העובדים של בית החולים. כיום משמש בן דוד כמנהל מקצועי במחלקת הנוער, ומאמן בקבוצת הילדים של הפועל ירושלים.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:אברהם_בן_דוד_עם_הגביע_של_1973.jpg|תמונה עם הגביע
קובץ:אברהם_בן_דוד_זוכה_בתואר_'ראש_פז'.jpg|טקס ראש פז
</gallery>

==תארים==
; הפועל ירושלים
*גביע המדינה: 1972/1973

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ישראלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
כד וספל

"כד וספל" בתצלום מאת [[זולטן קלוגר (1935)]]
"כד וספל" היה מפעל לייצור קרמיקה אמנותית, שהוקם בראשון לציון בשנת 1934 ופעל עד שנת 1979. היה זה המפעל הראשון לייצור שיטתי של פריטים קרמיים ביישוב היהודי בארץ ישראל במאה ה-20, מחלוצי תעשיית הקרמיקה בישראל.

"כד וספל" הוקם בראשון לציון על ידי חוה סמואל ופאולה אהרונסון לאחר שהשתיים קיימו סדנה לייצור קרמיקה בירושלים בשם "היוצר". התנור הראשון של המפעל לא היה תקין ועל כן השתיים נעזרו במהנדס הייצור של מפעל הזכוכית "גביש" בראשון כדי לבנות תנור חדש, שפעל על בסיס סולר והיה בעל שני מבערים ומדחס אוויר.

בשנת 1936 הפסיקה אהרונסון את עבודתה במפעל בעקבות המצב הביטחוני שנוצר בעקבות המרד הערבי הגדול, ושלא אפשר לה לנסוע בין תל אביב לראשון. סמואל המשיכה להפעיל את "כד וספל" בעזרת מירה ליבס והדסה אופנבכר, שעבדו כאסיסטנטיות במפעל עד שנות הארבעים ואחר-כך פעלו בסטודיו נפרד בירושלים. סמואל המשיכה להפעיל את "כד וספל" לבדה עד שנת 1955, אז חזרה אהרונסון לעבודה חלקית במפעל שנמשכה ארבע שנים. סמואל סגרה את המפעל בשנת 1979.

בתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל זכתה תוצרת המפעל להצלחה אמנותית שהתבטאה בהצגה של תוצרת המפעל בתערוכות שונות, כגון בבית הנכות בצלאל (1933), תערוכה בבית ורנר סנטור בירושלים וביריד המזרח (1936) ותערוכה ב"קבינט האומנויות- שלוסר-גלסברג" בירושלים (1944). תוצרת המפעל נמכרה באופן קבוע במקומות כגון חנויות של ויצו ובמשכית.

תוצרת המפעל כללה מגוון של כלים שימושיים וחפצי נוי, שנעשו בטכניקות שונות שהמרכזיות בהן היו יציקה קרמית בתבנית ועיצוב ועיטור כלים העשויים באובניים. בעוד אהרונסון התמחתה בשימוש באובניים ויצרה כלים שונים, בהשפעת הפונקציונליות של תנועת הבאוהאוס, סמואל התמחתה בעיטורם בסצנות בעלות גוון מזרחי. בין העיטורים ניתן למצוא דמויות של חיות, נגנים ורקדניות, חלקן בהשפעת דגמים של ממצאים ארכאולוגיים שהתגלו בארץ ישראל. העיטור של סמואל עשה שימוש בזיגוגים מגוונים ושימוש בקווים חופשיים לתיאור הדימוי. דמויות הפסלונים מתוצרת המפעל עשויות בתבניות יציקה והן מאופיינות בצביעה חופשית ובחוסר בהבעה ותווי פנים.

==לקריאה נוספת==
*גדעון עפרת, "ראשית הקראמיקה הישראלית 1962-1932", אגודת אמני הקרמיקה בישראל. (ראו [http://gideonofrat.wordpress.com/2011/01/18/ראשית-הקראמיקה-הישראלית-1962-1932/ הטקסט המלא] באתר "המחסן של גדעון עפרת").
*ניר פלדמן, "חומר מן הרוח, חוה סמואל חלוצת הקרמיקה הישראלית", מוזיאון ראשון-לציון, ראשון לציון, 2011.

קטגוריה:ראשון לציון: חברות
קטגוריה:תרבות ביישוב
קטגוריה:קרמיקה ישראלית
קטגוריה:תעשיית הקרמיקה בישראל
ג'ף "סוומפי" מארש

ג'ף "סוומפי" מארש (באנגלית: Jeff "Swampy" Marsh; נולד ב-9 בדצמבר 1960) הוא במאי אמריקאי, יוצר, מפיק, אמן סטוריבורד ומדבב אמריקאי. מארש נולד בסנטה מוניקה, קליפורניה. מארש הוא היוצר של כמה אנימציות, לדוגמה: הוא עבד במשך שש עונות על סדרת האנימציה משפחת סימפסון. לאחר תקופת עבודתו על הסדרה משפחת סימפסון, מארש המשיך לעבוד על סדרות אנימציה נוספות כולל המלך היל והחיים המודרניים של רוקו לפני שעבר לאנגליה ב-1996.

באנגליה, מארש עבד על תוכניות אנימציה שונות, כגון: דר הדוור ואוגרי הנדיבות, ועבד בשביל חברת המדיה החדשה בי קיי אן. בשנת 2007, אחרי שש שנים שחי באנגליה, מארש התבקש על ידי שותפו הוותיק, דן פוונמיר, ליצור את הסדרה פיניאס ופרב. השניים עבדו יחדיו על התוכנית החיים המודרניים של רוקו. על מארש היה מקובל לחזור חזרה לארצות הברית. מאז תחילת הסדרה זכה מארש בשני פרסי אמי עבור כתיבת שירי הסדרה. מארש רוצה שיכנו אותו "סוומפי" (בעברית: ביצתי/טובעני).

מארש גר כיום בוונציה, קליפורניה. יש לו שני ילדים וארבעה נכדים. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
שתי וערב

איור של אריגת שתי וערב

שְׁתִי וָעֵרֶב הם שמות החוטים מהם אורגים בד. חוטי ה"שתי" מתוחים בשני הקצוות שלהם, ומקובעים בין שני מקלות, מוטות או מנורים קשיחים שמחזיקים את החוטים מתוחים חוטי השתי הם ה'שלד' שממנו נוצר הבד. לתוך ובין חוטי השתי מערבים את חוטי ה"ערב": בעזרת מחט באריגת יד, או בעזרת דוושות המחוברות לבתי ניר בנולים, מרימים חלק מחוטי השתי ומורידים חלק ובתוך המיפתח מעבירים את חוטי הערב שמגולגלים על בוכיר או על מקל עם חריצים, על ידי העלאה והורדה לסירוגין של חוטי . כך מקבלים מיפתח שונה בכל פעם, ונוצרת יריעת בד בצפיפות (או דוגמה) משתנה, לפי ייעוד הבד.

==שתי וערב לתיקון ואיחוי ==
בעבר נהגו להטליא חורים בבגדים בתיקון של "שתי וערב". לשם כך הלבישו את הגרב או כרכו את הקטע הקרוע על משהו קשיח שמתח את הסריג או האריג ובעזרת מחט וחוט ארגו מעין טלאי על החוטים בשיטת "שתי וערב".

==נולים שונים ועוד אפשרויות אריגה==
בזמנים קדומים, נארגו הבדים על ענפים או קורות מהם תלו חוטים שנמתחו כלפי מטה בעזרת משקולות אבן או חרס, והאורגים דחפו את העבירו את הערב בין חוטי השתי מצד לצד ואחר כך דחפו וצופפו אותו כלפי מעלה. מתקן כזה נקרא נול. עם הזמן למדו שקל יותר לדחוף את הערב כלפי האדמה. בחפירות ארכאולוגיות בישראל נמצאו משקלות אריגה מחרס מתקופת הברזל שנחקרו על ידי הארכאולוגית אביגיל שפר.

למעשה אפשר לארוג על כל אמצעי נוקשה מספיק למתיחת השתי, קרשים, עם או בלי מסמרים, מסגרות של חלונות, מסגרות של תמונות, ספרים, קרטונים, קרטון או פס פלסטיק שיש בו חריצים וחורים לסירוגי גושי קלקר, גלגלי אופניים ככל שעולה בדעתם של הרוצים לארוג.

קיימים נולים מסוגים שונים: אצל הבדואים ועמים נודדים אחרים נפוצים נולי אדמה שנוצרים על ידי תקיעת יתדות באדמה, ביניהן מותחים את חוטי השתי ובעזרת מקל מורידים ומעלים חלק מחוטי השתי, כדי לשלב את חוטי הערב.

ישנם נולים העומדים על שולחן, יש בעלי רגליים משלהם ויש נולים תעשייתיים, ועוד.

בשל צורת העירוב בין החוטים משמש המושג שתי וערב בהשאלה לתיאורים שונים בתחומי המשפט, השירה, תכנון הערים וכו'.

==מקור השם==
המילה שתי באה מהמילה האכדית "שת"<ref></ref>, מלשון תשתית, שכן הוא נתלה על הנול. "ערב", מלשון עירוב, שכן הוא נשזר בין חוטי השתי.

המילים "שתי" ו"ערב" מופיעות בפרשת תזריע שבספר ויקרא כך: "וְשָׂרַף אֶת-הַבֶּגֶד אוֹ אֶת-הַשְּׁתִי אוֹ אֶת-הָעֵרֶב" (ויקרא י"ג, 52). הצירוף "שתי וערב" מופיע בתלמוד הבבלי: "קורעו שתי וערב וטחו בכותל" (מסכת חולין, דף ק"ט, עמוד ב').

==שימושים בהשאלה==
*בתכנון ערים משתמשים במונח: רחובות שתי וערב לתיאור רחובות הפרוסים על פני העיר כרשת מצטלבת בזוויות ישרות.
*במשפט מכנים חקירה צולבת מכמה זוויות: "חקירת שתי וערב".
*בניהול מכנים ארגון מטריציוני: "ארגון שתי וערב".
*במסורת יהודית עממית משמש הצירוף כלשון נקייה לציון צורת הצלב. לדוגמה, בסיפור "דיבוק" שנכתב על ידי ר' משה בן אברהם בן ראובן חייט: והיה נראה לעין כל איך שהרוח הוליך את ידיו לחבקן ולעשות תמונת שתי וערב. והנער מעצמו התחזק להפריד ידיו זה מזה, עד שבאוזנים שמענו איך שאמר אל הרוח וזה לשונו: "אתה רשע! אתה רוצה שאעשה שתי וערב! אני אינני רוצה!" כן מופיע הצירוף בספרות הרבנית.
*בשירה העברית ניתן למצוא את הביטוי שתי וערב בהשאלה לתיאור רגשות. נתן זך, לדוגמה, כותב:

:תלמה אליגון-רוז כותבת:

==ראו גם==
* סריגת שתי
*אמנות סיבים
* רחובות שתי וערב

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:אריגה
קשר לא מחייב

קשר לא מחייב (באנגלית: No Strings Attached) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה הרומנטית. הסרט שיצא בשנת 2011 בוים על ידי איוון רייטמן ובו כיכבו אשטון קוצ'ר ונטלי פורטמן. הסרט מתאר את התפתחות יחסיהם של שני ידידים, אמה ואדם, שמחליטים לקיים קשרי יזיזות ביניהם, כלומר קיום יחסי מין ללא התאהבות זה בזה.

==עלילה==
אדם (אשטון קוצ'ר) ואמה (נטלי פורטמן) נפגשים לראשונה כבני נוער, במחנה קיץ. בשנים הבאות הם נפגשים באופן מקרי מספר פעמים, באחת מהן אדם מבקש ורושם לעצמו את מספר הטלפון של אמה. בתקופה זו הוא עובד כעוזר הפקה בתוכנית טלוויזיה, ואמה היא מתמחה ברפואה בבית החולים המקומי.

שנה מאוחר יותר, כאשר לאדם נודע כי אביו (קווין קליין) מנהל רומן עם חברתו לשעבר, ונסה - הוא נסער מאוד, משתכר ומתחיל לחייג אל כל הנשים הרשומות בסלולרי שלו. למחרת בבוקר הוא מתעורר בחדרה של אמה, בדירה אותה היא שוכרת עם שותפיה ללימודים, לאחר שצלצל אליה בערב הקודם; כשהם מתעוררים הם מקיימים יחסי מין.

אמה חולקת עם אדם את עמדתה כי שני אנשים לא יכולים לקיים קשר זוגי קבוע לנצח, ולכן היא מציעה כי ימשיכו להיפגש ולקיים יחסי מין מזדמנים מבלי להפוך את מערכת היחסים לקבועה ומחייבת. תחילה שניהם נהנים מאוד ממסגרת היחסים הזו, אך בהדרגה אדם מתחיל לקנא לאמה וחושש שהיא יוצאת עם אחרים; הוא מנסה לחזר אחריה ולתת לה מתנות, אך היא דוחה אותו.

ונסה ואביו של אדם מזמינים אותו לפגישה משותפת, בה הם מודיעים על תוכניתם להביא ילד לעולם יחדיו. אמה, שמתלווה לאדם בפגישה זו, תוקפת את אביו ואת ונסה, ומגינה על אדם. אדם משכנע אותה לצאת לדייט ראשון בוולנטיינס דיי, ואומר לה שהוא אוהב אותה, אך אמה חשה אי נוחות וכעס רב, ואומרת לאדם שעליו לצאת עם נשים אחרות, שלא יפגעו בו, כפי שהיא יכולה לפגוע בו.

לאחר כשישה שבועות בהם לא נפגשו, אדם מקבל עבודה כתסריטאי בתוכנית הטלוויזיה בה הוא עובד, בסיועה של עוזרת ההפקה לוסי (לייק בל). אמה מוטרדת מכך שלא פגשה את אדם זמן רב, ובמקביל מבולבלת לקראת חתונת אחותה והגעת אִמה לצד בן זוג חדש. היא מתקשרת לאדם, שדוחה אותה, ואז נוסעת אליו לאחר שהיא מבינה שהיא רוצה בקשר זוגי איתו. בביתו היא פוגשת אותו לצד לוסי, מניחה שהיא חברתו החדשה, ועוזבת משם בבכי. בהמשך הערב ונסה מצלצלת אל אדם ומודיעה לו בבהלה שאביו מאושפז בבית החולים; כשהוא מגיע לשם, ונסה מתוודה בפניו שאינה רוצה להביא לעולם ילד עם איש מבוגר ממנה, והיא עוזבת את המקום והולכת למסיבה. לאחר ביקורו של אדם אצל אביו, הוא יוצא מבית החולים ומצלצל לאמה, ומבקש שייפגשו לשוחח על הקשר ביניהם; אמה כבר הגיעה למקום, לאחר שחברתה המתמחה הודיעה לה שאביו של אדם מאושפז שם. אדם ואמה מתפייסים, ובבוקר הולכים יחדיו אל חתונת אחותה של אמה.

בתמונות הסיום נראים לוסי ואביו של אדם בתחילתה של מערכת יחסים זוגית ביניהם; אמה מוצגת כרופאה-מיילדת שמסייעת בלידה הראשונה של אחותה; ובערב היא ואדם נראים מתרפקים זה על זה במיטתם.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.fisheye.co.il/no_strings_attached/ קשר לא מחייב - ביקורת על הסרט], באתר "עין הדג"
* יואב אברמוביץ, [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=785532 קשר כלשהו • מה חשבנו על "קשר לא מחייב"? - ביקורת על הסרט], באתר נענע10
* יעל שוב, [http://digital.timeout.co.il/ActiveMagazine/getBook.asp?Path=TOM/2011/09/14&page=134&Language=Hebrew&Hebrew=1 כשיזיזים מתאהבים], באתר Time Out תל אביב, 15 בספטמבר 2011

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
המופארם ורשאץ

"היכל המילניום" מבחוץ
הלוגו הקודם
קוסרקסקי קלאב ורשאץ (בסרבית: Kошаркашки Kлуб Вршац) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר ורשאץ, המתמודדת בליגת העל הסרבית.

==היסטוריה==
הקבוצה נוסדה בשנת 1946 ושיחקה בליגה היוגוסלבית. בשנת 1992 הפכה חברת התרופות "Hemofarm" לספונסר העיקרי שלה, וסלל את הדרך עבור המועדון להעפלה לליגה הסרבית הבכירה בסיום עונת 1997/98.

בשנת 2001 חנכה הקבוצה את אולמה הביתי החדש, "היכל מילניום", המכיל 5,000 מקומות ישיבה.

הקבוצה עשתה את זה כל הדרך עד לגמר גביע קוראץ' בעונת 2000/01 והפסידה בגמר נגד אוניקאחה מאלגה. ההצלחה המקומית נמשכה עם הופעות בחצי הגמר הפלייאוף בשנים 2001 ו-2002.

הקבוצה הגיעה לשיא הראשון שלה בעונת 2002/03 כשהגיעה לגמר הגביע הסרבי, אך הפסידה לז'לזניק בלגרד.

בעונת 2004/05 הקבוצה זכתה בתואר הראשון בתולדותיה, כשניצחה את פרטיזן בלגרד בגמר אליפות הליגה האדריאטית. בראשות טופיץ' מילנקו, נבוסה בוגבץ' ופטר פופוביץ', המועדון הגיע לחצי הגמר גביע יול"ב באותה העונה, אך ניצחון של 23 נקודות במשחק הראשון לא הספיק, והיריבה היוונית מקדוניקוס הצליחה להתגבר בגומלין על ההפרש הגבוה ולהגיע לגמר.

בעונת 2005/06 חזרה הקבוצה לחצי הגמר גביע יול"ב, אך הודחה עם זריקה בשנייה האחרונה נגד אריס סלוניקי. הקבוצה הגיעה באותה עונה גם לחצי הגמר של הליגה האדריאטית ולגמר גביע הסרבי.

בשנת 2006/07, הפסידה הקבוצה לאוניקס קאזאן בשמינית גמר גביע יול"ב, אך הגיעה לחצי הגמר של האדריאטית וחצי גמר הגביע הסרבי.

בעונת 2007/08 – הפסידה בגמר האדריאטית לפרטיזן. בגמר פלייאוף האליפות ובגמר הגביע – הפסידה גם נגד פרטיזן. בגביע יול"ב הפסידה לאקאסביו ז'ירונה בשמינית גמר.

בעונת 2008/09 הגיעה עד לחצי גמר האדריאטית והפסידה לפרטיזן. ולחצי גמר היורוקאפ והפסידה לריטאס וילנה 73-68.

בעונות 2009/10 ו-2010/11 לא עברה את שלב הבתים ביורוקאפ. ובאדריאטית סיימה במקום השישי.
בחודש ספטמבר 2010 הוגרלה מול הפועל גלבוע גליל במסגרת מוקדמות היורוליג, והדיחה אותה בשני מפגשים.

בתחילת עונת 2012/13, עזב הספונסר של הקבוצה (ענק התרופות "המופארם") את המועדון ושמה של הקבוצה חזר לשם המקורי "קוסרקסקי קלאב ורשאץ".

==תארים והישגים==
*הליגה הסרבית:
**מקום שני: 2004, 2005, 2008, 2010, 2011
**חצי גמר: 2001, 2002, 2007, 2009
*הגביע הסרבי:
**גמר: 2003, 2006, 2008
**חצי גמר: 2002, 2007, 2009, 2012
*הליגה האדריאטית:
**אליפות (1): 2005
**גמר: 2008
*גביע קוראץ':
**גמר: 2001
*יורוקאפ:
**חצי גמר: 2005, 2006, 2009

==שחקנים בולטים בעבר ובהווה==
* מילאן מצ'באן
* דארקו מיליצ'יץ'
* וונטיגו קאמינגס
* איבן מראש
* מילוס בוריסוב
* גוראן יאגודניק

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל סרביות
וינסנט מרטלה

וינסנט מייקל מרטלה (באנגלית: Vincent Michael Martella; נולד ב-15 באוקטובר 1992) הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור גרג ווליגר בסדרה "כולם שונאים את כריס" <small>(2005–2009)</small> ובשל דיבוב קולו של פיניאס פלין בסדרת האנימציה "פיניאס ופרב" <small>(2007–2015)</small> של ערוץ דיסני. 

==ביוגרפיה==
מרטלה נולד ב-15 באוקטובר 1992 ברוצ'סטר שבניו יורק והוא ממוצא איטלקי. מרטלה הוא בנם של דונה ומייקל מרטלה. אביו הוא הבעלים של קפטן טוני, רשת של פיצריות. במהלך ילדותו, הוא עבר להתגורר בפלורידה. 

הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון דילנד <small>(אנ')</small> השוכנת בעיר דילנד <small>(אנ')</small>, פלורידה בשנת 2011, ולאחר מכן למד לתואר מקוון במנהל עסקים באוניברסיטת פלורידה.

== קריירה ==
בשנת 2008 הוא הופיע בסרט "מודלים לחיקוי" בהשתתפותם של שון ויליאם סקוט ופול ראד. היה לו תפקיד ראשי בסרט "חנות פתיונות" יחד עם בילי ריי סיירוס הוא שיחק גם בסדרה "מדריך ההישרדות של נד" ואת אלבומו הראשון הוציא בבית הספר ובו הוא ניגן בפסנתר ושר. האלבום שנכתב על ידי מרטלה זמין ב-iTunes. 

==פילמוגרפיה==
===קולנוע===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2005
|הג'יגולו מת מצחוק 2: ג'יגולו אירופאי <small>(אנ')</small> 
|בילי
|
|-
| rowspan="2" |2008
|Bait Shop
|סקוט
|
|-
|מודלים לחיקוי <small>(אנ')</small> 
|ארטוניוס
|
|-
|2010
|באטמן: מתחת לברדס האדום
|ג'ייסון טוד <small>(אנ')</small> / רובין
|דיבוב
|-
| rowspan="2" |2015
|Clinger 
|רוברט קלינגר
|
|-
|המרוץ לפסגה <small>(אנ')</small>
|ברנדון
|
|-
|2016
|Asura: The City of Madness
|טאה ביונג-ג׳ו
|דיבוב
|-
|2019
|Bob Freeman: Exterminator for Hire
|ולדימיר ינבסקי
|
|-
| rowspan="2" |2020
|פיניאס ופרב הסרט: קנדיס נגד היקום
|פיניאס פלין
|דיבוב
|-
|Batman: Death in the Family
|ג'ייסון טוד <small>(אנ')</small> / רובין / הברדס האדום
|דיבוב
|-
|TBA
|Shallow Water
|ג'ק
|
|}

===טלוויזיה===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2004
|Cracking Up
|רובין רברטה
|פרק: "The Bully"
|-
|2004–2006
|מדריך ההישרדות של נד
|סקופ
|3 פרקים
|-
|2005
|משמר המדף
|אוון
|פרק: "Pilot"
|-
|2005–2009
|כולם שונאים את כריס
|גרג ווליגר
|תפקיד ראשי (4 עונות); 88 פרקים
|-
|2007–2015
|פיניאס ופרב
| rowspan="2" |פיניאס פלין
|דיבוב; 130 פרקים
|-
|2010–2011
|פיניאס ופרב מארחים
|דיבוב; 20 פרקים
|-
|2011
|Love Bites
|ג'וש פורד
|פרק: "Sky High"
|-
| rowspan="2" |2012
|שעה מכושפת
|ג'ין לואיס
|פרק: "Poof De Fromage"
|-
|המנטליסט
|מרטין קלובוק
|פרק: "Something's Rotten in Redmond"
|-
|2013–2014
|המתים המהלכים
|פטריק
|3 פרקים
|-
|2016–2019
|חוקי המרפי של מיילו
|בראדלי ניקולסון
|דיבוב; 18 פרקים
|-
| rowspan="3" |2022
|Chibiverse
|פיניאס פלין
|דיבוב; פרק: "The Great Chibi Mix-Up!"
|-
|Camp WWE
|דרו מקינטייר
|דיבוב; 2 פרקים
|-
|ניו אמסטרדם
|קייל 
|פרק: "No Ifs, Ands or Buts"
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איטלקי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1992
AWB

יוג'ין טר'בלאנש, מייסד התנועה ומנהיגה ([[1973-2010)]]
חזית ההתנגדות האפריקנרית (Afrikaner Weerstandsbeweging, AWB) היא מפלגה לאומנית ימנית מדרום אפריקה. המפלגה התחילה את דרכה כמיליציה חמושה עד שהתפרקה מנשקה. זוהי מפלגה ניאו נאצית השואפת להקים רפובליקה אפריקנרית-בורית. התנועה הוקמה על ידי יוג'ין טר'בלאנש, שהנהיג את התנועה עד שנרצח ב-2010 על ידי שני פועלים שחורים שעבדו בחווה שלו, והוא הוחלף על ידי סטיין ואן רונג.

המפלגה הוקמה במוסך בהידלברג בפרובינציית טרנסוואל (כיום חאוטנג), מדרום מזרח ליוהנסבורג על ידי קצין משטרה לשעבר, יוג'ין טר'בלאנש שהיה מאוכזב מהשקפותיו הליברליות של ראש ממשלת דרום אפריקה דאז, ג'ון פורסטר.

== דגל המפלגה ==
דגל המפלגה הוא מורכב ברקע אדום שבמרכזו מעגל לבן, כשבמעגל מצוירת תבנית המורכבת משלוש פעמים הספרה 7 בשחור ומזכירה במידת מה טריסקל. על אף הדמיון לצלב הקרס טוענים אנשי הארגון כי דגלם מושפע מהמשמעות התנ"כית של הספרה 7.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:דרום אפריקה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות נאו-נאציות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1973
קטגוריה:ארגונים נאו-נאצים
קטגוריה:תנועות בדלניות
מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג

מארי אדלייד, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג (בלוקסמבורגית: Marie-Adélaïde vu Lëtzebuerg;14 ביוני 1894 - 24 בינואר 1924) כיהנה כדוכסית הגדולה של לוקסמבורג בין השנים 1912–1919.

==ביוגרפיה==
מארי אדלייד נולדה ב-14 ביוני 1894 והייתה בתם הבכורה של גיום הרביעי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג ואשתו מריה אנה, נסיכת פורטוגל. מכיוון שלהוריה נולדו רק בנות, מארי אדלייד ירשה את אביה כדוכסית הגדולה עם מותו בשנת 1912. בכך היא הפכה לאשה הראשונה לכהן כדוכסית גדולה וגם הייתה הראשונה שנולדה על אדמת לוקסמבורג והייתה קתולית.

היותה של מארי אדלייד קתולית אדוקה היה אחד הגורמים שעיצבו את תקופת שלטונה, היא השקיעה מאמץ רב בהחייאת טקסים דתיים נשכחים מתוך מטרה לחזק את אחיזתה של האמונה הקתולית במולדתה. אמונתה הקתולית הביאה אותה להתנגשות עם גורמי שמאל בלוקסמבורג, היא סירבה לקצץ את מספר השעות שמוקדשות לחינוך דתי בבתי הספר וגם התעמתה עם ראש ממשלתה פול איישן בנוגע למינוי אנשי שמאל בממשלתו.

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה לוקסמבורג הכריזה על נייטרליות אולם דבר זה לא מנע מן הקיסרות הגרמנית לפלוש ולכבוש את המדינה. הדוכסית הגדולה והממשלה הורשו להישאר במדינה ולמרות שהיא נכבשה על ידי גרמניה הם דבקו במדיניות נייטרלית. במהלך הכיבוש הגרמני מארי אדלייד הואשמה על ידי יריביה הפוליטיים בבית בשיתוף פעולה עם כוחות הכיבוש ובכך שהיא הייתה ידידותית יותר מן המידה הראויה כלפי הגרמנים.

מעמדה הבינלאומי של לוקסמבורג התדרדר לאחר ניצחון מדינות ההסכמה, המדינות המנצחות לא הסתכלו בעין יפה על התנהגותה של לוקסמבורג ושל הדוכסית הגדולה בזמן המלחמה. צרפת הודיעה שבמצב העניינים הנוכחי היא לא יכולה להמשיך ביחסיה התקינים עם לוקסמבורג ובלגיה הכינה תוכנית לסיפוחה של הדוכסות הגדולה.

כתוצאה מחוסר הפופולריות שלה בבית ומהלחץ הבינלאומי מארי אדלייד ויתרה על כסאה בשנת 1919. לאחר התפטרותה נערך משאל עם בלוקסמבורג על עתידה של המדינה ובה הוחלט להמשיך את המונרכיה תחת שלטונה של אחותה הצעירה שארלוט, אולם כוחו של המונרך קוצץ באופן משמעותי ולוקסמבורג הפכה למעשה למונרכיה חוקתית שבה הדוכס הגדול ממלא תפקיד סמלי.

לאחר התפטרותה נדדה מארי אדלייד באירופה, היא הצטרפה למסדר נזירות למספר שנים, אולם בשל הרעה במצבה הבריאותי פרשה ממנה. היא מתה ב-24 בינואר 1924.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* Diane Moczar, [http://www.ewtn.com/library/HOMELIBR/FR94303.TXT The Tragedy of Marie Adelaide]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דוכסים גדולים של לוקסמבורג
קטגוריה:מונרכים שוויתרו על כסאם
קטגוריה:בית נסאו
קטגוריה:ילידות 1894
קטגוריה:נפטרות ב-1924
המרכז הפיננסי קונפיננסאס

המרכז הפיננסי קונפיננסאס (בספרדית: Centro Financiero Confinanzas; ידוע גם בכינוי "מגדל דוד" (Torre de David), על שם מתכננו, דוד בריימבורג) הוא גורד שחקים ופיל לבן בקרקאס. גובהו 190 מטר, והוא הבניין השלישי בגובהו בוונצואלה.
== היסטוריה ==
בנייתו של הבניין החלה ב-1990, והוא נועד לשמש כבניין משרדים. בראשו אף הוקם מנחת מסוקים. במהלך 1994 פקד את ונצואלה משבר כלכלי חמור, עקב קריסתם של בנקו לטינו, הבנק השני בגודלו במדינה, ושל 16 בנקים נוספים בעקבותיו. כתוצאה מהמשבר, הופסקה בנייתו של הבניין, הוא הולאם על ידי הממשלה, והוא נותר שומם, עוד בטרם הותקנו בו מעליות, מערכות חשמל, חיבור למים זורמים ואף חלק מהקירות והחלונות.

מצוקת הדיור בוונצואלה גרמה לכך שהחל מ-2007 החלו לפלוש לבניין משפחות רבות שקבעו בו את מעונן, תוך עצימת עין מצד הממשלה. נכון לשנת 2011, מאכלסים את הבניין כ-2,500 דיירים, המתגוררים ב-28 מתוך 45 הקומות. התושבים התקינו בעצמם חיבורים חלקיים למים ולחשמל וחלקם אף מפעילים בבניין בתי עסק. לבניין יש הנהלה, המספקת גם שירותי אבטחה ותרבות לדיירים, והם משלמים לה מדי חודש כ-150 בוליבר (נכון ל-2011) לשם כיסוי ההוצאות.

בשנת 2014 החלה ממשלת ונצואלה בפינוי המבנה מיושביו ובשיכונם בדיור חלופי, בשל המפגעים הבטיחותיים בו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://skyscraperpage.com/cities/?buildingID=7538 המרכז הפיננסי קונפיננסאס] באתר skyscraperpage
* 
* [http://www.viceland.com/wp/2011/03/atlas-hoods-venezuelas-skyscraper-slum/ תמונות מהבניין]
* Will Grant, "[http://www.bbc.co.uk/news/world-latin-america-11942501 Venezuelan squatters bank on the future in office tower]", BBC, 19 בדצמבר 2010
* Simon Romero, "[http://www.nytimes.com/2011/03/01/world/americas/01venezuela.html?_r=1 A 45-Story Walkup Beckons the Desperate]", הניו יורק טיימס, 28 בפברואר 2011

==הערות שוליים==

קטגוריה:קראקס: גורדי שחקים
קטגוריה:ונצואלה: בתי מגורים
סבונית השדה

סַבּוֹנִית הַשָּׂדֶה (שם מדעי: Vaccaria hispanica) היא מין צמח חד-שנתי בסוג סבונית ממשפחת הציפורניים.
== מאפיינים ==
הצמח ככל המינים בסוג, הוא קירח זקוף ומסועף ומבנהו כדורי מעט. גובה הגבעול הוא בין 50-70 ס"מ. העלים נגדיים, כחלחלים בגלל כסות שעווה, ומסודרים על הגבעול בזוגות. הפרחים הם תפרחת דו-בדית כך שמהציר הראשי מסתעפים שני ענפים נושאי פרחים, וכל אחד מהם בעצמו הוא גם ציר להסתעפות של שני ענפים נושאי פרחים.

הפרח הוא גביע בעל 5 שיניים, וחמש צלעות בולטות ההופכות לאחר הפריחה למעין כנפיים. לפרח 5 עלי כותרת ו- 10 אבקנים. הפרי הוא הלקט מארך בעל 4 קשוות, המכיל זרעים רבים, שחורים, 2 מ"מ, פניהם מגובששים.

שורשי הצמח מכילים גליקוזיד הנקרא סאפונין. זה חומר היוצר קצף סבוני כשמערבבים אותו במים. משתמשים בו בייצור תכשירי-ניקוי, תחליבים ומשקאות.

סבונית השדה גדלה באדמה כבדה בשדות בחבל הים-תיכוני, וגם באדמות לס בשולי המדבר. היא נפוצה בכל אזורי צפון הארץ ישראל ארץ ומרכזה. תפוצתה העולמית משתרעת בארצות שסביב הים התיכון.

בקרב בני יהדות תימן, ייחסו לצמח הנקרא בפיהם סָבּוּנָה סגולות רפואיות, והם השתמשו בה לטיפול במחלות עור.

השורשים עברו ניקוי, קלייה וזיקוק עד שנעשו מעין מלח ששימש הן כאבקת כביסה, והן כבסיס למי משרה לטיפול בפגעי העור, במי משרת השורשים היו גם משתמשים למקרה זיבה, או מחלות מין אחרות הקשורות לפליטה וגינלית, על ידי הזלפתם באותו מקום.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סבונית
האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה

האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה, נקראת גם אוניברסיטת ג'ובה (בערבית: جامعة جوبا) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר ג'ובה שבדרום סודאן.

==מיקום==
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה נמצא בג'ובה, עיר הבירה, של דרום סודאן.

==היסטוריה==
האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה נוסדה בשנת 1977 בזכות הצורך לחינוך גבוה באזור דרום סודאן. במהלך מלחמת האזרחים השנייה של סודאן, בין השנים 1983-2005, הועתקה האוניברסיטה לח'רטום, למען ביטחונם של הצוות והסטודנטים. ב-2006, החליטה הממשלה לשנות את שמה של האוניברסיטה לאוניברסיטה הלאומית של ג'ובה. לאחר השגת העצמאות ביולי 2011 הועברה האוניברסיטה חזרה למקום בו נוסדה לראשונה בג'ובה. באוניברסיטה לומדים בשפה האנגלית. נכון ל-2012 האוניברסיטה היא אחת משש אוניברסיטאות ציבוריות הקיימות בדרום סודאן. להלן רשימת האוניברסיטאות:
* האוניברסיטה הלאומית של ג'ובה, 1977.
* אוניברסיטת רומבק בעיר רומבק, 2010.
* אוניברסיטת בחר אל-ע'זאל בעיר ואו.
* אוניברסיטת צפון בחר אל-ע'זאל בעיר אבייל, 2011.
* אוניברסיטת הנילוס העליון במלקאל, 1991.
* האוניברסיטה על-שם ג'ון גראנג בעיר בור, 2006.

==ראו גם==
* אוניברסיטאות בדרום סודאן
* ג'ובה
* אקווטוריה

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.sudantribune.com/spip.php?article17703 "South Sudan govt to renovate Juba University"]
==הערות שוליים==

ג'ובה
קטגוריה:ג'ובה
זכות הצעקה

רישום של [[נחום גוטמן המתעד את צעקתו של יוסף חיים ברנר בוועידת ההסתדרות הכללית בחיפה]]
זכות הצעקה הוא ביטוי שטבע יוסף חיים ברנר, סופר ומנהיג ביישוב היהודי בארץ ישראל, בדיוני ועידת הייסוד של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל בבניין הטכניון בשכונת הדר בחיפה, בחנוכה תרפ"א, דצמבר 1920. הביטוי הפך למטבע לשון מקובל בשפה העברית ובהקשרים שונים ומגוונים, אשר המחאה, חופש הביטוי וגם הזכות לחופש המחשבה, משותפים להם. אין הוא מונח משפטי, אך הוא טעון משמעות תרבותית וחברתית ייחודית בשיח העברי הישראלי.

יוסף חיים ברנר היה נודע ומוערך ביישוב מאז עלייתו לארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה. עם זאת, הוא עורר פולמוסים נוקבים ושאלות שהתשובות עליהן היו שנויות לעיתים במחלוקת עזה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה נדד בארץ והושיט עזרה לפליטים היהודים הרבים, מגורשי תל אביב. לאחר כניסת הצבא הבריטי לארץ ישראל ותחילת תקופת המנדט השתתף בהתארגנות מפלגות הפועלים: "הפועל הצעיר" ו"פועלי ציון", שהפכה ל"אחדות העבודה", ומפלגות נוספות שהקימו גם אנשי העלייה השלישית, להקמת גוף מקצועי אשר יגן על זכויות הפועלים ויפתח את החברה היהודית בארץ ישראל על פי יעדיה של התנועה הציונית, בדמותה של ההסתדרות הכללית. ברנר, היוצר והמחנך, ערך ספרים, וכתבי עת ספרותיים בעיתונות הפועלים, כמו כתב העת האדמה, ועסק בחינוך ובהוראה, למשל בגדוד העבודה. הוא לא חפץ בתפקיד פוליטי או מנהלי, ולא הוצע או נבחר כציר לוועידה; אלא שהיה אורח מכובד ואהוב בדיוניה הסוערים, שעסקו בשאלות ייסוד וראשית הדרך. באחת מהישיבות, הרים לפתע ברנר את ידו ופנה בזעף אל אחד הדוברים:

יושב ראש הישיבה העיר לברנר:

וברנר ענה:

.

הרושם שיצרו דבריו, והעובדה שהפכו למטבע לשון מקובלת מאז, נובעים מכך שברנר היה מוכר ונערץ בקרב קהל הצירים של הוועידה, ובציבור הפועלים בארץ בכלל, וכן במעגלים חברתיים רחבים ביישוב ובתנועה הציונית. דבריו אלו הובנו בהקשר של פועלו ועבודותיו כסופר וכעורך, וכמרצה ומורה, אשר המחאה, על מצב היהודים ומצב היישוב בזמנו, הייתה מרכיב קבוע ואופייני לה.

הצייר והסופר נחום גוטמן, צייר את ברנר המוחה ומרים את ידו באומרו, ללא רשות הדיבור, את מילותיו, על זכות הצעקה. ולאחר שנים גם יצר פסל בשם ובתוכן זה.

==שימושים בתרבות הישראלית==
* אלבומה השני של להקת נקמת הטרקטור, שיצא ב-1992, נקרא "זכות הצעקה", כשמו של שיר הנושא של האלבום. שיר זה משמש כשיר הסיום של סרט הפאונד פוטג' הישראלי "אנתרקס" (2017).
* בשנת 2003, הוציא אהרון פרקש את הספר "זכות הצעקה: תערוכת כרזות 1 במאי 1920-1980", בהוצאת גלריה פרקש. 
* בשנת 2018 ביים הבמאי אורי רוזנווקס סדרה תיעודית בת 3 פרקים בני 50 דקות בשם "זכות הצעקה - פרקים במחאה הישראלית".
* הביטוי "זכות הצעקה" שימש ומשמש במהלך הפגנות, ואף הודפס על פוסטרים שנשאו מפגינים.
"זכות הצעקה" - פוסטר שנשאו מפגינים בהפגנה בירושלים (יולי 2023).

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.amalnet.k12.il/LavonInstitute/RightMenu/Archive/אוסף+מוזיאלי/?myId=1001-1003 פסלו של נחום גוטמן], באתר עמלנט
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוטואים ציוניים
קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:יוסף חיים ברנר
מיכל גולדברג אייל

מיכל גולדברג אייל (נולדה ב-21 בפברואר 1955) היא אמנית במה, משחק, קול, תנועה ונגינה.

==ביוגרפיה==
למדה משחק והוראת המשחק בסמינר הקיבוצים ובין השנים 1982-1991 השתתפה כשחקנית וכנגנית בתיאטראות החאן הירושלמי, התיאטרון הקאמרי, הבימה ואנסמבל מוזיקה נובה.

בשנת 1991 הקימה תיאטרון ילדים משלה, ובמסגרתו העלתה את ההצגות "הילדה איילת עם שמשיה כחלחלת", "ארץ יצורי הפרא" ו"המסע אל ארץ הצלילים". כמו כן, ביימה גולדברג אייל את ההצגה "נעמה והרוח" במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים.

ב-2004 החלה להופיע ב"הנני" - מופע אלתור במשחק, תנועה, שירה ונגינה.

בשנת 2008 יצרה, יחד עם אופירה ארכוני, את ההצגה "שש נפשות - שבע ברכות", הצגת מסיכות קומית-מוזיקלית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://hineni.cc הנני - מיכל גולדברג], אתר האינטרנט של האמנית

קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרות בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1955
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
רחל ליאל

רחל ליאל (נולדה באוגוסט 1950) היא אקטיביסטית פוליטית וחברתית, נשיאת הקרן החדשה לישראל המשמשת בתפקיד מאז 2023. לפני כן שימשה כמנכ"לית הקרן החדשה לישראל בסניף הישראלי (נובמבר 2009 – יולי 2017), וכיושבת ראש הנהלת האגודה לזכויות האזרח בישראל (2017–2022).

==קריירה פוליטית ואקטיביזם==
שימשה כסגנית מנהלת האגף לשירותי שיקום במשרד העבודה והרווחה ועבדה בניתוח מדיניות במחלקה למדיניות חברתית של משרד ראש הממשלה.

ב-1998 החליפה את שרי ריבקין בתפקיד מנכ"לית ארגון שתיל (מיסודה של הקרן החדשה לישראל), המספקת שירותי תמיכה וייעוץ לעמותות הנתמכות על ידי הקרן החדשה.

ביום העצמאות 2006, נטלה ליאל חלק בטקס הדלקת משואות אלטרנטיבי של תנועת "יש גבול".

ב-2009 נבחרה למנכ"ל הקרן החדשה לישראל, במקומו של אליעזר יערי. כיהנה כחברת הנהלת אג'נדה - מרכז ישראלי לאסטרטגיה תקשורתית. שימשה כיושבת ראש האגודה לזכויות האזרח.

ליאל הופיעה ברשימת 40 הנשים המשפיעות בישראל של עיתון "הארץ" בשנת 2007, וכן ברשימות דומות של "TheMarker" ו"גלובס".

החל מ-2023 משמשת כנשיאת הקרן החדשה לישראל.

== חיים אישיים ==
ליאל שכלה את בעלה הראשון, , במלחמת יום הכיפורים. 

ב-1977 נישאה בשנית לאלון ליאל (במקור: אלון לבל). ילדיה הם מגישה וכתבת חדשות 12, דפנה ליאל, הסופרת קרן ליאל אשרי ומחבר הספר "להבת הפלדה" אורי ליאל.

בעלת תואר שני בסוציולוגיה, אנתרופולוגיה ועבודה סוציאלית.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nif.org/index.php?option=com_content&view=article&id=256 רחל ליאל], באתר "הקרן החדשה לישראל" 
* [http://www.nif.org.il/?id=1927 רחל ליאל, נבחרה לשמש כמנכ"לית הקרן החדשה לישראל], באתר "הקרן החדשה לישראל"
* [http://www.nif.org.il/?id=2185 ריאיון עם מנכ"לית הקרן רחל ליאל], ידיעות אחרונות, מוסף שבת, 23 באפריל 2010 (באתר הקרן)
* [http://tv.social.org.il/environment/2010/08/31/gas-payments-seder7 רחל ליאל – על הרווחים מתמלוגי הגז], באתר הטלוויזיה החברתית, 31 באוגוסט 2010
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"ליות ישראליות
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:סגל הקרן החדשה לישראל
קטגוריה:פעילי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:פעילות האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:ראשי האגודה לזכויות האזרח
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון כצנלסון
קטגוריה:בוגרי תיכון כצנלסון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
טירת גילבו

טירת גילבו (בשוודית: Gyllebo slott) היא טירה במחוז סימרישמן בסקונה בדרום שוודיה. הטירה הייתה ביתם של אצילים דנים רבים וביניהם מרגרט הראשונה, מלכת דנמרק.
הטירה המקורית מהמאה ה-13 נהרסה במאה ה-16, והטירה שבנויה כיום נמצאת בסמוך לחורבה של הטירה המקורית.

==היסטוריה==
הטירה קיבלה את שמה ממשפחת Glits שהגיעה משלזוויג שבגרמניה.

בתקופה מסוימת הפכה הטירה למנזר והמלכה מרגרט הראשונה התגוררה שם.

במקור נבנתה הטירה סמוך למיקומה הנוכחי. במקום ישנו שטח שנמצאו בו שרידי מבצר משנת 1280. המבצר נהרס בסביבות שנת 1500, וטירה נבנתה מחדש על ידי לאורידס קנוב בין השנים 1538–1544.
טירה זו הייתה אחת הטירות הגדולות ביותר בסקונה.

טירת גילבו נשרפה מספר פעמים, כאשר הפעם האחרונה הייתה בשנת 1700.

לאחר המלחמה בין דנמרק לשוודיה בין השנים 1658–1660, נכללה הטירה בין שמונה עשרה האחוזות בסקונה של האצילים הדנים, עליהם ויתרו לטובת שוודיה בתמורה לאי בורנהולם שעבר לדנמרק בחזרה.

בתחילת המאה העשרים הפכה הטירה לאתר לאומי של שוודיה, אך נמכרה מאוחר יותר לבעלות פרטית.

==מבנה הטירה== 
בעבר, הטירה הייתה בנויה בצורה מרובעת מאבן גרניט והייתה לה חצר פנימית. הטירה הייתה מוקפת חפיר מים.

כיום, הטירה ממוקמת על שפת אגם גילבו, קילומטר וחצי צפון מערבית למחוז סימרישמן. הטירה עוצבה בסגנון הנאו-קלאסי בין השנים 1813–1818. הבניין המרכזי הוא בעל שתי קומות. בצד הבית ישנה כיפה מעוטרת.

==בעלי הטירה==
* ורנר ברהה (משנת 1280)
* טורקילד נילסן ברהה
* פדר טורקלידסן ברהה
* פלומר קנוב (סביבות 1430)
* לאורידס קנוב
* נילס ברהה
* מרגרט הראשונה, מלכת דנמרק
* נילס מגייל
* וירג'יל ארנברג (סביבות 1670)
* סגן-אלוף או. דאגסטרום
* בורג'ה רוזנקרנץ (1859)
* ריימונד מארת (1904)
* סוון אילרטסן (1912)
* אוסקר שייטל (1916-1927)
* כיום טירת גילבו היא בבעלות פרטית

==לקריאה נוספת==
*s. 45, Ale, Historisk tidskrift för Skåneland, nr. 1, 1967, Kristianstad

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.algonet.se/~sylve_a/gyllebo.htm תולדות טירת גילבו] 
*[http://stud.epsilon.slu.se/793 ההיסטוריה של טירת גילבו] , 

גילבו