OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שאול שמאי

שאול שמאי מקבל ב-1963 את פרס ביטחון ישראל מראש הממשלה [[דוד בן-גוריון, מימין לבן-גוריון: סגן שר הביטחון שמעון פרס, יושב משמאל הרמטכ"ל צבי צור]]
קברו של שאול שמאי, בבית הקברות הצבאי קריית שאול
שאול שמאי (ט"ו בחשוון תרפ"ו, 2 בנובמבר 1925 – י"ח בתמוז תשל"ב, 29 ביוני 1972) היה איש צבא ומודיעין ישראלי בדרגת סגן-אלוף, עוטר בצל"ש הרמטכ"ל לאחר מותו וחתן פרס ביטחון ישראל<ref></ref>.

==ביוגרפיה==
שמאי נולד בבגדאד שבעיראק לציון ולולו שמאי. בשנת 1942 עלה באופן בלתי לגאלי לארץ ישראל והצטרף להכשרה של תנועת "הנוער העובד והלומד" בקיבוץ מעוז חיים, ממנו נשלח לסמינר שליחים של "החלוץ" במטרה לשמש שליח התנועה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר שנתפס בפעילות לקליטת מעפילים בחוף ניצנים הוגלה למחנות המעצר בקפריסין, ועסק שם בהדרכת נוער.

היה חבר הפלמ"ח והשתתף במלחמת העצמאות, תחילה כאלחוטן במפקדת חזית הדרום. שאול היה מפקד יחידת האלחוט באזור הדרום שישבה בגדרה. באחריותו היה תרגום חומרים גלויים, אך הוא ניסה את כוחו בפענוח מברקים מוצפנים, ובעקבות הצלחתו, לאחר מבצע דני הועבר ליחידת האזנה באזור. יכולות הפענוח שהפגין הביאו עוד בתקופת הלחימה לכך שהשתלם בתחום כתבי סתר. בעיצומה של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות באוקטובר 1948 הצליח שאול שמאי לפענח את הצופן המצרי. אחד המברקים שפיענח איפשר למטכ"ל לכבוש את באר שבע ללא קרב (מבצע משה), כיוון שהמברק שנקלט ופוענח הורה לכוחות המצרים לסגת ולייצב קו חדש מדרום לבאר שבע. לאחר המלחמה ביקש להשתחרר וללמוד אך התבקש להישאר ולעבוד בצה"ל כאזרח ולעסוק בתחום שבירת צפנים.

שמאי שירת באגף המודיעין תחילה כאזרח ומדצמבר 1959 כקצין. הוא פיתח שיטות מקוריות לפענוח והתקדם עד לתפקיד מפקד תחום פיצוח צפנים ביחידה 8200. על הישגיו זכה ב-1963 בפרס ביטחון ישראל.

לדברי יואל בן-פורת, מפקד יחידה 8200 בשנות ה-70, שמאי הוא שהציע לברור בוגרי תיכון מצטיינים, ללמדם ערבית, ולהפנות אותם ליחידה 8200, שעד אז סבלה מבעיית כוח אדם שלא היה איכותי דיו.

בשנת 1972 נפטר שמאי מהתקף לב בעת שירותו, בגיל 46. הוא הובא למנוחות בבית העלמין הצבאי קריית שאול. לטענת יואל בן-פורת, שמאי, שהיה על סף גאונות, סבל משחיקה בגלל השעות הרבות שהקדיש לעבודתו, לעיתים – 18 שעות ביום, ללא חופש וללא הפסקה מ-1955.

בן-פורת טען ששמאי היה שובר הצפנים הטוב בעולם (מבין יחידות המודיעין שהמודיעין הישראלי עמד איתן בקשר) וששון יצחייק, ששרת כמפקד תחום שבירת הצפנים בהמשך, אמר "שכולנו היינו ילדים לעומתו".

לאחר פטירתו זכה בצל"ש הרמטכ"ל. בעיטור זה זכה 

במפקדת יחידה 8200 נקרא בניין על שמו.

שמאי היה נשוי לשלומית הר-שפר, ששירתה אף היא כאלחוטנית במלחמת העצמאות ביחידת שפ"ן - שירות פענוח נסתרות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:קריפטוגרפים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: חיילי צה"ל
קטגוריה:מעוטרי צל"ש הרמטכ"ל
קטגוריה:חללי צה"ל
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
פרס ארנסט פון סימנס

פרס ארנסט פון סימנס למוזיקה (בגרמנית: Ernst von Siemens Musikpreis) הוא פרס המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה הבווארית לאמנויות יפות מטעם קרן ארנסט פון סימנס למוזיקה. הקרן הוקמה בשנת 1972 על ידי התעשיין הגרמני ארנסט פון סימנס (1903–1990), נכדו של מייסד חברת סימנס, ארנסט ורנר פון סימנס.

הפרס מוענק למלחין, מבצע, או מוזיקולוג אשר תרם תרומה בולטת לעולם המוזיקה. הסכום הכספי המוענק עם הפרס עומד על 250,000 אירו. הפרס מכונה לפעמים "פרס נובל למוזיקה".

== רשימת הזוכים בפרס ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

*
סימנס
ועדת ונציה

ועדת ונציה, ובשמה הרשמי המועצה האירופית לדמוקרטיה בעזרת חקיקה, היא גוף מייעץ למועצת אירופה. הוועדה מורכבת ממשפטנים וממומחים עצמאיים בתחום המשפט החוקתי. היא הוקמה בשנת 1990, כאשר לאחר נפילת חומת ברלין היה צורך מידי בעזרה למדינות מרכז ומזרח אירופה בחקיקה דמוקרטית. הוועדה מתכנסת כארבע פעמים בשנה בוונציה, ומכך נגזר שמה.

מיד לאחר הקמתה, חברו להוועדה כל המדינות המשתתפות במועצת אירופה. בשנת 2002 נפתחה החברות בה גם למדינות לא אירופיות. נכון לשנת 2010, חברות בוועדה כ-57 מדינות, מתוכן כ-47 הן חברות מועצת אירופה.

ישראל חברה בוועדה מ-1 במאי 2008. הרשות הפלסטינית התקבלה כחברה בעלת "סטטוס מיוחד" בוועדה, עם סמכויות דומות ל"מדינות משקיפות".

בפברואר 2023 התייחסה נשיאת הוועדה לרפורמה המשפטית המוצעת בישראל בביקורתיות, וציינה כי עמדת הוועדה היא שביקורת שיפוטית על חוקים היא הכרחית, מינוי שופטים צריך להיות מבודד מהשפעות פוליטיות, והחלטות של בית משפט עליון צריכות להיות סופיות.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט חוקתי
קטגוריה:מועצת אירופה
משפחת גרייסי

סמל משפחת גרייסי הנחשב גם לסמל של הג'וג'יטסו הברזילאי
משפחת גרייסי (Gracie) היא משפחה ברזילאית מפורסמת המוכרת בהישגיהם הספורטיביים במספר ענפי ספורט לחימה, החשוב שבהן הוא אמנות לחימה וספורט שפיתחו בני המשפחה הנקרא ג'ו ג'יטסו הברזילאי. בני המשפחה זכו להצלחה גם בתחום אמנויות לחימה משולבות ובג'ודו.

הראשונים לפתח את אמנות הלחימה המשפחתית היו האחים הליו, אוסוואלדו, ג'ורג', קרלוס וגסטאו הבן, הנחשבים גם לאגדות ספורט בברזיל. בניו של הליו, ובראשם רויס ורוריון, הפכו את אמנות הלחימה למפורסמת בעולם, באמצעות אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC) וענף האמנויות לחימה משולבות (MMA) שהיו ממקימיו ומאלופיו הראשונים.

==ג'ו ג'יטסו==
גָסטאוֹ גרייסי, נכדו של ג'ורג' גרייסי, נישא לססארינה פּסוֹאה וואסקונסלוס, בת למשפחה עשירה ממחוז סיארה ובשנת 1901 מחליט להתיישב בעיר בלם. שם נהיה גסטאו שותף עסקי בית קרקס מקומי בשם "הקרקס האמריקאי". ב-1916 קרקס ארגנטינאי נודד בשם "האחים קירולו" העלה מופע בבית בקרקס של גרייסי ובו הופיע מיטסוּיוֹ מַאֵדַה, מהגר יפני חלוץ הג'ודו באמריקה הלטינית שאף זכה בתארים במספר תחרויות לחימה ברזילאיות שונות. שנה מאוחר יותר, קרלוס גרייסי, בנו הבכור של גסטאו גרייסי, החליט כי ברצונו ללמוד את רזי הג'ודו בעקבות הדגמה שערך מאדה בקרקס אביו ומאדה קיבל אותו כתלמיד. גרסאות אחרות מלמדות כי קרלוס גרייסי למד אצל תלמידים ברזילאים של מיטסויו מאדה. בשנת 1921 החליט גסטאו גרייסי לשוב עם משפחתו לעיר מולדתו, ריו דה ז'ניירו, בעקבות פטירתו של אביו, פדרו גרייסי.
קרלוס לימד את האומנות שלמד ממאדה את אחיו הקטנים אוסוואלדו, גסטאו הבן, וג'ורג'. לפי הליו גרייסי, הוא היה צעיר מדי באותה תקופה והיה חולני בילדותו, עובדה שמנעה ממנו להתאמן עם אחיו הגדולים. למרות זאת, הוא היה נחוש להשתתף באימונים כצופה, ולבסוף התגבר על מגבלותיו הגופניות והחל ליצור שיטת לחימה המותאמת למבנה גופו הקטן ולמגבלות הגופניות שלו. שיטה זו נקראה גרייסי ג'ו ג'יטסו ומאוחר יותר ג'יו ג'יטסו ברזילאי, והליו נחשב בפי רבים אחד האבות המייסדים של שיטה זו.

בקרב קהילת הג'ו ג'יטסו הברזילאי נחשב לעיתים רולס גרייסי לאבי השיטה. הוא הגיע למעמד זה לאחר שהתחרה בג'ודו, בסמבו ובהיאבקות. הוא אף שימש מורה למוצלחים מבני משפחת גרייסי, כגון ריקסון גרייסי, רוילר גרייסי, ריליון גרייסי וקרלוס גרייסי ג'וניור. 

האלוף האחרון ממשפחה זו הוא רוג'ר גרייסי. הוא מחזיק בתואר אלוף העולם של התאחדות הג'ו ג'יטסו הברזילאית במשקל סופר-כבד, אלוף התחרות הפאן-אמריקאית במשקל פתוח ואלוף עולם במשקל כבד ובמשקל פתוח של מועדון הקרב אבו דאבי (אליפות העולם בגראפלינג). בן המשפחה המפורסם ביותר הוא רויס גרייסי, שזכה בשלוש מתוך ארבע אליפויות ה־UFC הראשונות בזכות האומנות המשפחתית. לאחר זכייתו ב־UFC פתח בישראל מועדון בראשות דוד בנימין אשר מלמד את אמנות הג'ו ג'יטסו. 

==ראו גם==
*ג'יו ג'יטסו ברזילאי
*MMA
*UFC

==קישורים חיצוניים==

* [http://faixapretamag.wordpress.com Origins of the Gracie Family Rediscovered].

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמני לחימה ברזילאים
קטגוריה:אמנויות לחימה משולבות
קטגוריה:ספורט לחימה
קרלוס גרייסי

קרלוס גרייסי (Carlos Gracie; 14 בספטמבר 1902 - 7 באוקטובר 1994) היה הראשון מבני משפחת גרייסי שלמד ג'ודו מיטסויו מאדה. בהסתמך על אימוניו, יסדו קרלוס ואחיו את אמנות המלחמה ג'ו ג'יטסו ברזילאי. קרלוס גרייסי נפטר ב-1994 בגיל 92. הוא היה בן למשפחת גרייסי ואחיו הבוגר של הליו גרייסי.

==ג'ודו וג'ו ג'יטסו ברזילאי==
קרלוס למד ג'ודו אצל מיטסויו מאדה, מהגר יפני שהיה בעל דרגת דאן 4. לאחר שעבר עם משפחתו לריו דה ז'ניירו החל קרלוס ללמד את אחיו הצעירים אוזוולדו, גסטאו ג'וניור, ג'ורג' והליו. ב-1925 פתחו האחים את האקדמיה הראשונה שלהם בברזיל, ובכך למעשה יסדו את הג'ו ג'יטסו הברזילאי.

==ביוגרפיה==
לקרלוס היו 21 ילדים, מתוכם הגיעו 13 לדרגת חגורה שחורה בג'ו ג'יטסו ברזילאי.

==ראו גם==
* משפחת גרייסי
* ג'ו ג'יטסו ברזילאי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ג'ודוקא ברזילאים
קטגוריה:אמני לחימה ברזילאים

קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1994
רבי אלעזר ברבי צדוק

רבי אלעזר בר צדוק היה תנא, כהן, בנו של רבי צדוק. מוזכר במשנה פעמים רבות. בגרסה אחרת הוא נקרא "רבי אליעזר".
==תולדות חייו==
תולדות חייו של רבי אלעזר בר צדוק לוטות בערפל, וכפי שכותב החוקר אהרן היימאן: .
בעקבות כך פתח היימן במחקר מקיף, ולפיו היו במשפחת צדוק שבעה דורות של חכמי התורה המוזכרים במשנה, בהם שלושה רבי צדוק ושלושה רבי אלעזר ברבי צדוק. הראשון - בנו של "צדוק", שלאחר פטירתו הוזכר לפעמים בשם "רבי צדוק". היה תלמידו של רבי יוחנן החורני, היה חנווני בירושלים כל ימי חייו, יחד עם אבא שאול בן בטנית. השני היה בנו של רבי צדוק הידוע, והוא זה שהעיד את העדויות השונות מביתו של רבן גמליאל וגם נחשב לאחד מגדולי תלמידיו, והשלישי - בנו של רבי צדוק השלישי - היה תלמידו של רבי מאיר.

==בבית הנשיא==
רבי צדוק ובנו רבי אלעזר היו מקורבים לבית הנשיא רבן גמליאל, וביקרו שם לעיתים תדירות. הם העידו על הנהגות בית הנשיא. כך למשל, כאשר העידו חכמי המשנה על רבן גמליאל שהעיד שמותר לטאטא את הבית מהלכלוך אחרי הסעודה, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק: .

על קבלה אחרת של חכמי המשנה שהם נהגו להניח "מוגמר" (בשמים המונחים על גחלים כדי להפיץ בבית ריח טוב) ביום טוב, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק, כי הייתה להם טכניקה מיוחדת שעל ידיה הפיצו בבית ריח טוב ללא עשיית "מוגמר" בחג. הם הביאו כלים מנוקבים בחג מילאו אותם בריח הטוב וסתמו היטב את נקביהם, ובחג היו פותחים את הנקבים והריח הופץ בבית. ייתכן שלעדות הלכתית זו השפעה על השאלה האם מותר לאדם שמכור לעישון סיגריות, למלאות כלי ריק בעשן הסיגריה, ולהריח מתוך הכלי בשבת, בו העישון אסור.

==כהונה==
מכמה מקורות משמע שרבי אלעזר ורבי צדוק אביו היו כוהנים, בעוד שממקור אחר נראה שהיה משבט בנימין. יש שיישבו את הסתירה ואמרו שרבי אלעזר בן צדוק היה כהן, אך מצד אמו היה משבט בנימין או שאשתו הייתה משבט בנימין. לפי גרסת ה, לא הוא היה משבט בנימין אלא רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כהנים בתקופת המשנה
קטגוריה:כהנים בתקופת בית שני
אלעזר בר צדוק
משה פינטו

הרב משה פינטו (נולד בשנת תשכ"א, 1961) הוא ראש ישיבת פאר משה לצעירים בפתח תקווה, ראש ישיבת "נחלת אשר" הגבוהה, ונשיא תלמוד תורה והמכינה לישיבה "פאר משה" ורב השכונות בצפון פתח תקווה. נשיא רשת מעיין החינוך התורני בפ"ת. מיוזמי ומקימי קריית "חזון עובדיה" בפתח תקווה. 

==ביוגרפיה==
נולד במרקש שבמרוקו לרב מסעוד אשר פינטו. בשנת 1968 עלתה משפחתו לישראל והשתקעה בפתח תקווה. למד בישיבת הרמב"ם בתל אביב, בראשות הגאון הרב אברהם חפוטא, ולימים נישא לבתו. כמו כן למד בישיבת נחלת דוד פתח תקווה בראשות הגרב"ש סלומון זצ"ל, ובישיבת חברון ירושלים. בשנת תשמ"א זכה בפרס מטעם הקרן של צעירי אגודת ישראל על שם הרב מבריסק. בשנת תשמ"ג זכה בפרס מטעם הקרן על שם רבי מנחם זמבה. זכה בפרס מטעם קרן אור המזרח בנשיאות הרב עובדיה יוסף. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית על ספרו "אמרי שפר", ובפרס ירושלים לספרות תורנית על סדרת ספריו "אמרי משה" ו"דרש משה". 

לאחר נישואיו למד בבית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה. קיבל סמיכה לרבנות וכושר לרב עיר.

היה ממייסדי בית הכנסת "שבת אחים" בפתח תקווה, שימש כרב בית הכנסת ליוצאי אפגניסטן וממייסדיו "מטה יהודה" ולאחר מכן שימש רב בית הכנסת המרכזי הספרדי "בית אברהם" ברחוב נחלת צבי פתח תקווה משך 14 שנה. ייסד ובנה את בית הכנסת "משכן כדורי" לעדה הבוכרית, ובית הכנסת המרכזי הספרדי "נחלת משען שבשכונת נוה גן בעיר פתח תקווה, וכן מייסד כוללים משכן ירון אור מנחם, ואור יוסף. 

בשנת תשס"א נבחר פה אחד על ידי הגוף הבוחר במועצה הדתית בפתח תקווה לשמש כרב השכונות בצפון פתח תקווה.

בשנת תשמ"ו (1986) הקים את ישיבת פאר משה בשכונת קרול. מוסדות הישיבה כוללים תלמוד תורה, מכינה לישיבה, ישיבה קטנה, ישיבה גבוהה "נחלת אשר" וכולל אברכים.

הרב פינטו הוא יו"ר עמותת בינה לעיתים ונשיא ארגון שערים לתורה. כמו כן הוא ממייסדי רשת החינוך התורני בפתח תקווה ונשיאה, וכן חבר ההנהלה הרוחנית של רשת החינוך הארצית בני יוסף.

==ספריו==
*ספר הדרכה לבן תורה, תשנ"ד
* אמרי שפר - על התלמוד, תשס"ג
* אמרי משה - שיחות מוסר (שני חלקים), תשס"ד 
* דרש משה - דרשות לפי סדר פרשת השבוע, שני חלקים על בראשית, תשס"ז, ושני חלקים על שמות
*ברכת משה - שיעורים על מסכת גיטין
* ויגד משה - הגדה של פסח, התשע"ג 
* וידבר משה - מועדי ישראל בהלכה ובאגדה, התשע"ה 
* ורעה אמונה - תיקון ולימוד לליל המימונה כמנהג יהדות מרוקו ומאמרים בעניין מעלת האמונה, התשע"ד 
* קובץ בכורי פאר משה - שיעורים על מסכת בבא מציעא
*קובץ נחלת אשר - חבורות על מסכת בבא מציעא 

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.peer-moshe.com/derech.html הרב פינטו] באתר [http://www.peer-moshe.com/peer.html ישיבת פאר משה] 

קטגוריה:ראשי ישיבה ספרדיים
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
משה
קטגוריה:פתח תקווה: רבנים
קטגוריה:זוכי פרס הרב קוק
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1961
X-5

בל X-5 (מאנגלית: Bell X-5) היה המטוס הראשון עם כנף בעלת משיכה משתנה, כלומר יכולת להגדיל את מוטת הכנפיים שלו. ההשראה למטוס הגיעה מהמטוס הגרמני מסרשמיט P.1101, שתוכנן בזמן מלחמת העולם השנייה אבל מעולם לא טס. המסרשמיט תוכנן כך שאת מוטת הכנפיים ניתן היה לשנות רק על הקרקע, אבל מפתחי ה-X-5 פיתחו מערכת מיוחדת שאיתה ניתן היה לשנות את מוטת הכנפיים במהלך הטיסה.

==עיצוב ופיתוח==
האב טיפוס לא מושלם של המסרשמיט P.1101, שנמצא על ידי כוחות אמריקאיים ב-1945 במתקן ניסוי ב-Oberammergau, גרמניה, הובא לארצות הברית. למרות שנפגע במעבר, אב הטיפוס נשלח אל מפעלי חברת בל בבאפלו, ניו יורק, שם קבוצת מהנדסים וטכנאים למדו מקרוב על עיצוב המטוס. הצוות בראשות המעצב המפקח רוברט ווד, הגיש הצעה עבור עיצוב דומה.

למרות שעל פני השטח המסרשמיט וה-X-5 נראים דומים, ה-X-5 היה מורכב בהרבה מהמסרשמיט P.1101, עם שלוש אפשריות פריסה לכנף: 20°, 40° ו-60°. ציר מיוחד נבנה עבור הכנף, שנתן לה את היכולת לפרוס את עצמה ולנעול את הכנף במקומו. המעבר מפריסה מלאה לפריסה מינימלית לקח פחות מ-30 שניות.

ל-X-5 היו בעיות סחרור חמורות ביותר שנבעו מפריסה אווירודינמית לקויה של המטוס, במיוחד הזנב והמייצבים שמוקמו במקום גרוע, כך שבכמה עמדות כנף, המטוס יכול היה להיכנס לסחרור אובדני. בעיית הסחרור-הזדקרות של המטוס גרמה בסופו של דבר להתרסקות המטוס השני ב-1953 ולמותו של טייס המבחן.

בעיה זו גרמה גם לביטול התוכנית של חיל האוויר האמריקאי לשנות את עיצוב ה-X-5 וליצור מטוס קרב טקטי זול לשימוש נאט"ו ומדינות אחרות.

==היסטוריה מבצעית==
שני מטוסי X-5 נבנו. הראשון הושלם ב-15 בפברואר 1951, ושני המטוסים ביצעו את טיסות הבכורה שלהם ב-20 ביוני וב-10 בדצמבר 1951. כמעט 200 טיסות נעשו במהירויות של עד 0.9 מאך בגובה של 40,000 רגל (12,200 מ'). אחד המטוסים אבד ב-14 אוקטובר 1953, כאשר לא הצליח להתאושש מסחרור של 60 מעלות. טייס חיל האוויר האמריקני קפטן ריי פופסון מת בתאונה בבסיס חיל האוויר אדוארדס. ה-X-5 השני נותר באדוארדס המשיך בבדיקות עד 1955, ונשאר בשירות כמטוס מרדף עד 1958.

ה-X-5 הציגו בהצלחה את היתרון של עיצוב הכנף המשתנה עבור מטוסים המיועדים לטוס במגוון רחב של מהירויות. למרות בעיות היציבות של ה-X-5, הרעיון יושם מאוחר יותר בהצלחה ב-F-14 ב-F-111, במיג 23, בטורנדו (מטוס קרב) וב-B-1 לנסר במטוסים כאלה.

הX-5 ששרד מוצג כיום במוזיאון הלאומי של חיל האוויר האמריקאי לשם הובא במרץ 1958.

==ראו גם==
* מטוסי ה-X

==קישורים חיצוניים==

*[http://books.google.com/books?id=lyEDAAAAMBAJ&pg=PA84&dq=popular+science+1951+new+carrier&hl=en&ei=7RvBTOO6MY6gnQfn88CDCg&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=1&ved=0CC8Q6AEwAA#v=onepage&q&f=true כתבה מ-1951 על הX-51]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
קטגוריה:מטוסים בעלי כנף בעלת גאומטריה משתנה
קטגוריה:בל איירקראפט
ג'ים מצלר

ג'ים מצלר (באנגלית: Jim Metzler; נולד ב-23 ביוני 1951)
הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, מועמד פרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "טקס" ושחקן המיני סדרה "צפון ודרום".

==ביוגרפיה==
מצלר נולד בעיר אונאונטה שבניו יורק.
שיחק בייסבול ב"דארטמות' קולג'" וגילה כישרון גדול בתפקיד הפיטצ'ר, לאחר שסיים את לימודיו קיבל מצלר הצעה לחוזה מקצועני בקבוצת ה"בוסטון רד סוקס", אולם הוא ויתר על ההצעה והלך ללמוד תיאטרון במטרה להפוך לשחקן.
לפני שהפך לשחקן שיחק בייסבול בליגת חובבים ושימש גם כשדר ספורט.

התחיל את דרכו בקולנוע, בסרטו של ארתור פן "ג'ורג'יה" ובדרמת ההתבגרות "טקס", בה שיחק בתפקיד שזיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לצידו של מאט דילון.

לאחר מכן התפרסם מצלר במיני סדרת הדרמה "צפון ודרום" בתפקיד הפוליטיקאי ג'יימס האונטון.
מצלר התקשה לשחזר את הצלחותיו מתחילת שנות ה-80 והשתתף בתפקידי משנה בסרטים "צעד לא מחושב" (לצידו שחקן ותסריטאי הסרט בילי בוב תורנטון), "סודות אל איי", "גווייה על שפת הנהר" "שיחה קטלנית", "חם לתופך", "ילדי התירס 3" ו"נקודת מבט".

== פילמוגרפיה ==
* ג'ורג'יה (1981)
* טקס (1982)
* גווייה על שפת הנהר (1986)
* חם לתופף (1988)
* שיחה קטלנית (1989)
* הזרם השני: אבודים בזמן (1992)
* צעד לא מחושב (1992)
* ילדי התירס 3 (1995)
* סודות אל איי (1999)
*מגידו: קוד אומגה 2 (2001)
* נקודת מבט (2003)
*חסדם של האמיש (2010) - סרט טלוויזיה 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
X-7

הלוקהיד X-7 (באנגלית: Lockheed X-7) שכונה "המקטרת המעופפת" היה מטוס ניסוי לא מאויש לבחינת מנוע מגח סילון ומערכות להנחיית טילים. הוא נישא על כנפיו של בואינג B-29 סופרפורטרס או B-50 סופרפורטרס. המגבר של המטוס הופעל לאחר ההטלה והביא את ה-X-7 למהירות של 1,625 קמ"ש, אז הושלך ומנוע המגח סילון המשיך משם. בסופו של דבר חזר ה־X-7 לקרקע על ידי מצנחים. המהירות המרבית שהושגה הייתה 4,640 קמ"ש (4.31 מאך), ובכך קבעה שיא לאותם זמנים. סך הכל בוצעו 130 טיסות של ה־X-7 בין אפריל 1951 ליולי 1960.

==ראו גם==
*מטוסי ה-X

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.designation-systems.net/dusrm/m-60.html על הX-7] 

קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים אמריקאיים
קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
שירות ביון החוץ של קזחסטן

שירות ביון החוץ של קזחסטן (בקזחית: Қазақстан Республикасының «Сырбар» сыртқы барлау қызметі) ובראשי תיבות סירבּאר (Сырткы Барлау, תעתיק: סירטקי בּארלאוּ; "ביון חוץ") היא סוכנות הביון הלאומית שהוקמה ב-2009, כיורשת מחלקת "ברלַאוּ" של שירות הביטחון הקזחי. 

== היסטוריה ==
סוכנות הביון הקזחית הוקמה לראשונה כאגף במסגרת שירותי הביון הסובייטיים.

ב-1992 הוקם מינהל המודיעין של הק.נ.ב הקזחי, שב-1995 קודם למעמד של מינהל ראשי ראשון. ב-1997 הוקם ארגון "ברלַאוּ" ("מודיעין" בקזחית), כסוכנות הביון העצמאית של קזחסטן, אלא שמאבקי כוחות פנימיים בתוך קהילת המודיעין הקזחית הביאו לכך שב-1998 הוא הוכפף לק.נ.ב שוב, אף שהמשיך לשאת את השם "שירות ברלאו", כסוכנות ביון הכפופה לוועדה לביטחון לאומי.

בפברואר 2009 החליט נשיא קזחסטן נורסולטאן נזרבייב לפרק את "ברלאו" ובמקומה הקים את "סירבּאר - שירות ביון החוץ של קזחסטן" כסוכנות הביון העצמאית של קזחסטן הכפופה ישירות לנשיא. הסוכנות החדשה הוקמה בכפוף לצו חתום של הנשיא "לחיזוק הביטחון הלאומי הקזחי ופיתוח פעילויות המודיעין".

בפברואר 2019 מונה גאביט בייז'אנוב לראש שירות הביון הקזחי.
== יעדים ומטרות ==
* איסוף מידע מודיעיני הנוגע לאינטרסים של הרפובליקה הקזחית;
* תמיכה בנשיא הרפובליקה של קזחסטן וגופי ממשלת המדינה, תוך ביצוע הערכות אנליטיות פוליטיות, פיננסיות, כלכליות, צבאיות, מדיניות, מדעיות, טכניות, הומניטריות ואקולוגיות;
* קידום הפיתוח הכלכלי וההתקדמות המדעית והטכנולוגית, הצבאית והטכנית של המדינה למען ביטחון הרפובליקה של קזחסטן;
* להשתתף בפיתוח ויצירת תנאים התורמים למימוש מדיניות המדינה בתחום הביטחון הלאומי;
* יישום צעדים שמטרתם למנוע נזק ממשי או פוטנציאלי לאינטרסים הלאומיים והביטחוניים של הרפובליקה של קזחסטן, ארגוניה, מוסדותיה ואנשיה מהשירותים המיוחדים ומעקב אחר ארגוני מדינות ואנשים זרים וארגוני טרור קיצוניים מחוץ לקזחסטן;
* במסגרת גבולות סמכותה הסוכנות מעורבת באבטחת המשימות הדיפלומטיות והדיפלומטים המשרתים בקזחסטן;
* תיאום עם סוכנויות ביון זרות;
* משימות אחרות נקבעות על פי חוקי ומעשי נשיא הרפובליקה של קזחסטן;

==ראש הביון הקזחי==
* אמאנג'ול ז'נקולייב (פברואר 2009 – פברואר 2019)
* גאביט בייז'אנוב (מפברואר 2019)
==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קהילת המודיעין הקזחית
עמק המוזרות

עמק המוזרוּת (באנגלית: Uncanny valley, ביפנית: 不気味の谷現象, "תופעת העמק המפחיד") היא השערה בתחום הרובוטיקה והגרפיקה הממוחשבת הטוענת כי העתקים מלאכותיים אשר דומים לבני אדם באופן כמעט מושלם, אולם לא לחלוטין, גורמים לאנשים הצופים בהם תחושה מטרידה ולא נוחה.

מסהירו מורי, פרופסור יפני לרובוטיקה, העלה את ההשערה הזו ביחס לרובוטים בשנת 1970. לפי טענה זאת, כאשר הרובוט לחלוטין לא דומה לאדם, יהיה קושי לאנשים לתקשר איתו, ומצד שני אם החיקוי יהיה מושלם לחלוטין אז לא תהיה שום רתיעה. אולם טווח הביניים, שבו הרובוט דומה מאוד לאדם, אולם עדיין ניתן להבחין שאיננו אדם לחלוטין, מהווה את "עמק המוזרוּת".

מורי נתן לתופעה שם ביפנית. עם זאת, אך התרגום שלה לאנגלית – uncanny valley – מזכיר את תופעת ה-uncanny, ששמה מתורגם לעיתים לעברית כ"המאוים" או "האלביתי". המושג הוצג לראשונה על ידי הפסיכולוג ארנסט ינטש (במאמר Zur Psychologie des Umheimlichen מ-1906), ופותח והורחב על ידי זיגמונד פרויד – שהתפוצה של כתביו הובילה, בין השאר, לפרסום המושג.

==ראו גם==
* אנדרואיד (יצור מלאכותי)
* הפרדוקס של מורבק

== קישורים חיצוניים ==

* [http://spectrum.ieee.org/automaton/robotics/humanoids/040210-who-is-afraid-of-the-uncanny-valley מצגת וידאו עם תמונות של רובוטים לפי הדמיון שלהם לאנשים]
* 
* בועז לביא, [https://hazmanhazeh.org.il/uncanny-valley/ מסע לעמק המוזרות], באתר הזמן הזה, יולי 2023

קטגוריה:אימה
קטגוריה:רובוטיקה
לימוז' (כדורסל)

ההיכל הביתי מאז 1981 באו-בלון
סרקול סאן-פייר דה לימוז (בצרפתית: Cercle Saint-Pierre de Limoges), היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לימוז', המתמודדת בפרו A.

==היסטוריה==
הקבוצה הוקמה בשנת 1929. והגיעה לשיאה בשנות ה-80 ושנות ה-90, כשהייתה לקבוצה הראשונה מצרפת הזוכה בתואר ליגה האירופית של פיב"א עם המאמן הסרבי בוז'ידאר מליקוביץ', בשנת 1993, עם ניצחון בגמר מול קבוצת בנטון טרוויזו 55-59.

בעונת 1990/91, אימן את הקבוצה המאמן הרוסי הבכיר אלכסנדר גומלסקי והגיע עימה עד לגמר הפלייאוף הצרפתי.

בעונת 1999/00 השלימה הקבוצה זכייה בשלושה תארים. אליפות צרפת, גביע צרפתי וגביע קוראץ'.

===תקופת השפל===
בתחילת עונת 2000/01, הורדה הקבוצה לליגה השנייה (פרו B) עקב בעיות כלכליות, אך חזרה לאחר עונה אחת לפרו A.

בתחילת עונת 2004/05 שוב הורדה הקבוצה, והפעם עד לליגה השלישית (N1) עקב בעיות כלכליות קשות. בסיום עונת 2009/10 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה ובמקביל הגיעה עד לחצי גמר הגביע. ובסיום עונת 2010/11, סיימה במקום ה-16 וירדה חזרה לליגה השנייה. במקביל הקבוצה הגיעה עד לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת אלאן שאלון. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה. במקביל הגיעה שוב לגמר הגביע ושוב הפסידה לקבוצת אלאן שאלון. בתחילת עונת 2012/13, החתימה הקבוצה את שחקן העבר היווני פנאיוטיס יאנאקיס כמאמן ראשי. בהמשך העונה זכתה הקבוצה בסופרקאפ הצרפתי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלאן שאלון. בעונת 2013/14, עם המאמן ז'אן מארק דופרא, זכתה הקבוצה באליפות העשירית שלה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 0-3 מול קבוצת שטרסבורג IG.

===צבעים===
בשנים 1929-1992 שיחקה הקבוצה בצבעים: ירוק ולבן. ובשנים 1992-2004 שיחקה בצבעים: צהוב ושחור. ומאז 2004 בצבעים ירוק ולבן.

==תארים והישגים==
*הליגה הצרפתית:
**אליפות (11): 1983, 1984, 1985, 1988, 1989, 1990, 1993, 1994, 2000, 2014, 2015
**מקום שני: 1982, 1987, 1991, 1992, 1998
*הגביע הצרפתי:
**זכייה (1): 2000
**גמר: 2011, 2012
**חצי גמר: 2010
*גביע הפדרציה הצרפתי:
**זכייה (3): 1982, 1983, 1985
*הסופרקאפ הצרפתי:
**זכייה (1): 2013
*הליגה האירופית של פיב"א:
**זכייה (1): 1993
**חצי גמר: 1990, 1995
* גביע ספורטה:
**זכייה (1): 1988
*גביע קוראץ:
**זכייה (3): 1982, 1983, 2000
**גמר: 1987

==שחקנים בולטים בעבר==

<center>
גלריית תמונות
<gallery>
תמונה:BeaublancBannières.JPG|קיר התארים בהיכל הביתי
תמונה:Public de beaublanc.JPG|ההיכל הביתי בזמן משחק
תמונה:Sigle du limoges csp 1981-1982.jpg|לוגו הקבוצה בעונת 1981-1982
תמונה:Mur de photographies du Limoges CSP.JPG|תערוכת תמונות לרגל 80 שנה למועדון
</gallery>
</center>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל צרפתיות
קטגוריה:לימוזן
קטגוריה:אלופות אירופה בכדורסל לקבוצות
יעקב רוז'ה

הרב יעקב רוּזָ'ה (נולד ב-24 בפברואר 1944) הוא רב חרדי-דתי לאומי ליטאי החבר במועצת הרבנות הראשית, רב העיר בת ים ומומחה בתחום הקבורה וזיהוי חללים. בעקבות דחיית הבחירות לרבנות הראשית לישראל שימש במשך כעשרה ימים בתפקיד ממלא מקום נשיא מועצת הרבנות הראשית, ובכך כממלא מקום הרב הראשי לישראל.

==ביוגרפיה ופעילות==
נולד בוורשה וגדל בתל אביב, אח בכור לשלוש אחיותיו - רחל (אשת הרב יחזקאל דאום), טובה (אשת הרב מנחם פליקס), ורות (אשת הרב חיים פוגל) בצעירותו למד בישיבת היישוב החדש, ולאחר מכן בישיבת חברון.

רעייתו של הרב רוז'ה היא נכדתו של הרב חיים טודרוס הרשלר, משכונת שערי חסד בירושלים.

כיהן כמנהל בית הספר סגולה בבני ברק, שנוסד על ידי אביו, הרב משה רוז'ה, וכראש הישיבה התיכונית "אדר"ת" בבת ים. מתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 מכהן כרב שכונות בבת ים, והחל משנת 2019 הוא משמש כרבה האשכנזי של העיר.

בחודש אדר ה'תשע"ט העניקה לו מועצת עיריית בת ים את התואר של רבה האשכנזי הראשי של העיר בת-ים, שלא דרך הליך הבחירה הרשמי של ועדת בחירה של רב עיר, וללא משכורת של רב עיר.

ב-2 ביולי 2024, כ"ו בסיון תשפ"ד, התמנה למ"מ נשיא מועצת הרבנות הראשית לישראל, עקב פקיעת כהונתם של הרבנים הראשיים לישראל, ומכיוון שטרם מונו להם מחליפים קבועים. כעבור פחות מעשרה ימים (ב-10 ביולי 2024, ד' תמוז תשפ"ד), התפטר מתפקידו עקב סירובו למנות נשים לאספה הבוחרת לרבנים הראשיים.

== זיהוי חללים וחסד של אמת ==
בתום שירות צבאי מקוצר בהנדסה קרבית התנדב לחברה קדישא, ועם פרוץ מלחמת יום הכיפורים ב-1973 החל לעסוק בטיפול בחללים. שירת שנים רבות ביחידת הקבורה של פיקוד דרום (יק"פ), עד שהיה סמג"ד היחידה. הרב רוז'ה משמש כיועץ לרב הצבאי הראשי בתחום זיהוי חללים בדרגת סא"ל במילואים. בין השאר היה שותף לבית דין שקבע ששלושת החיילים שנחטפו בחטיפת החיילים בהר דב אינם בין החיים.<ref></ref>

הרב רוז'ה משמש כרב החברה קדישא של תל אביב ויו"ר ועד רבני זק"א. בעקבות הפיגוע בקו 5 בשנת 1994, מונה לנציג הרבנות הראשית במכון הלאומי לרפואה משפטית. בבחירות שנערכו בשנת 2008 נבחר הרב רוז'ה למועצת הרבנות הראשית והוא מכהן במועצה כיו"ר ועדה לענייני כבוד המת.

בין השאר נכח הרב רוז'ה במכון לרפואה משפטית בעת זיהוי גופות שלושת הנערים שנחטפו ונרצחו על ידי מחבלים, וציין "אני מעיד כי בשלושת הקדושים לא שלטה רימה ותולעה".

בעקבות מתקפת הפתע על ישראל גויס למילואים ועסק בזיהוי חללי המתקפה.

==מספריו==
חסד ואמת נפגשו – שו"ת העוסק בדיני אבלות. (תשע"ז)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_יעקב_רוז'ה/ כל הכתבות על הרב רוז'ה], באתר ערוץ 7
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:חברי מועצת הרבנות הראשית
קטגוריה:בת ים: רבנים ראשיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת היישוב החדש
קטגוריה:ראשי ישיבות תיכוניות
קטגוריה:רבנים צבאיים ישראלים
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:יקירי בת ים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1944
שלא ייגמר לי הלילה

"שלא ייגמר לי הלילה" הוא שיר שכתב יהודה שביט, הלחין מתי כספי וביצעה שלישיית "אף אוזן גרון". מאוחר יותר הוא התפרסם בביצועה של שלישיית "הנשמות הטהורות".

== יצירת השיר ==
בשנת 1973 נכתב השיר על ידי המשורר יהודה שביט ובאותה שנה אף הקליטה אותו שלישיית "אף אוזן גרון", שהייתה מורכבת מהזמרים יובל דור, קיקי (צבי) רוטשטיין ועמי מנדלמן. השיר "שלא ייגמר לי הלילה" היה הלהיט הבולט בכל תקופת פעילותה של הלהקה (1970–1975) והיא התפרסמה בזכותו. מאוחר יותר הוקלט השיר על ידי חברי להקת "הנשמות הטהורות".

בעת הקלטת השיר על ידי שלישיית "אף אוזן גרון", הוקלטו גם השירים "שמש אחת", "מלך במלונה", "שרה שרה שיר שמח" (שזכה במקום ראשון בפסטיבל שירי הילדים), "עושים היסטוריה" ו"חגיגה", שירים אלו (כולל "שלא ייגמר לי הלילה") היו ללהיטי מצעד הפזמונים עד אמצע שנת 1975.

השיר בגרסתה של שלישיית "הנשמות הטהורות" זכה להצלחה גדולה יותר מזו של גרסת המקור, תוך שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של הגל הקל. מתי כספי הפיק את השיר.

השיר זכה לגרסאות מחודשות של להקת "הכל עובר חביבי" ושל שלישיית גמר "כוכב נולד 6" בשנת 2008. ב־2014 חידשה רוני דואני את השיר (בעיבוד והפקת עופר מאירי), שנכלל באלבומה "אוספרטי". בשנת 2011 התמודד השיר בתחרות שירי שבת עברית ברדיו 103FM בתור אחד מ-100 השירים העבריים האהובים ביותר.

פזמון השיר סומפל על ידי הראפר והיוצר שקל, כחלק מהשיר "הלילה" אשר מופיע באלבומו "ילד פרפר" אשר יצא בשנת 2019.

== מיקומי שיא ==
=== מצעדים שבועיים ===
גרסת "הנשמות הטהורות"

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.youtube.com/watch?v=zl1xbJdSi1g "שלא ייגמר לי הלילה"] בביצוע "הנשמות הטהורות", באתר יוטיוב
* [https://youtu.be/6PIq_y731oM "שלא ייגמר לי הלילה" בביצוע רוני דואני], באתר יוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1973
קטגוריה:סינגלים מ-1973
קטגוריה:שירי הנשמות הטהורות
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מתי כספי
קטגוריה:שירים על לילות
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בישראל
מונה חאטום

מונה חאטום (בערבית: منى حاطوم; נולדה ב-11 בפברואר 1952 בביירות) היא אמנית ויזואלית ממוצא פלסטיני, שנולדה בלבנון, החיה ופועלת בלונדון.

== אודות ==

מונה חאטום נולדה בבירות ב-1952 להורים פלסטינים אשר היגרו ללבנון בעקבות מלחמת העצמאות בישראל. על אף שנולדה בלבנון, חאטום לא מגדירה את עצמה לבנונית מאחר שמשפחתה, כמו פלסטינים אחרים שהגיעו ללבנון אחרי 1948, לא קבלו אזרחות ונשארו במעמד פליטים. משפחתה לא תמכה בשאיפותיה לעסוק באומנות אך היא המשיכה ליצור. חאטום למדה עיצוב גרפי באוניברסיטה האמריקאית בלבנון ועבדה במשרד פרסום במשך שנתיים. היא לא נהנתה מעבודה בתחום העיצוב. עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1975 היגרה ללונדון. שם למדה בין השנים 1975–1981, אמנות בבית הספר לאומנות ביים שאו (Byam Shaw) ובבית הספר לאומנות סלייד (Slade School of Fine Art).

== יצירה ==
עבודותיה של חאטום עוסקות בגוף ומגדר, יחסי עולם ראשון ועולם שלישי ובמרחב הפרטי המוגדר נשי. דרך נוספת לבחון את עבודותיה היא באמצעות תפיסת המרחב. גוף הצופה נלקח בחשבון כחלק מהעמדת הפסלים והמייצבים בחלל וכן ביחס לזרמים מרכזים באומנות המודרנית סוריאליזם, מינימליזם ואמנות אדמה. ישנן קריאות רבות לעבודתה. חאטום מבקשת לייצר אצל הצופים בעבודתיה תגובות פסיכולוגיות ורגשיות. עבודותיה של חאטום כוללות מיצבים ופסלים מחומרים מגוונים הכוללים רשתות, חוטי חשמל, נורות, שיערות ועוד. בעזרתם היא יוצרת צורות גאומטריות המרמזות על כבלי מערכות שליטה בחברה. בעבדות אחרות היא משמשת בחפצים ביתיים כמו מטחנת בשר ענקית ופומפיה.

חאטום משתמשת גם בשערה בעבודתיה. למשל, בעבודתה כאפיה 1993-9 חאטום ארגה את שערה בתוך הכאפיה - כיסוי ראש לגבר - המשלב בתוכו שיער אישה. השימוש בצורות גאומטריות היוצרות דוגמה של גדר, בעבודה זו ובאחרות, מרמז גם ביוקרת חברתית על חוקי החברה שכולאים נשים.

העיסוק שלה בגבולות נוגע גם גבולות בין מדינות, עמים והמשמעות שלהן. בעבודה Untill There are None, חאטום מזמינה את הצופים לצייר בגיר על משטח כהה את מפת העולם. לצייר ולמחוק גם את המפות של הצופים שציירו לפניהם. בעבודה נוספת "על בלימה" תלויות 35 נדנדות. כל תזוזה של נדנדה פוגעת בחברתה. על מושבי הנדנדות כתובים שמות של ערים מהן ישנה הגירה בגלל סכסוכים (ביירות, בגדאד, קאבול).

עבודותיה מוצגות במוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, במרכז ז'ורז' פומפידו, בגלריית טייט, במוזיאון לאמנות מודרנית, במוזיאון ישראל ובמקומות נוספים.

== הוקרה ופרסים ==

* 2008: בפרס רולף שוק
* 2011: פרס ז'ואן מירו 2017
* 2017: פרס הירושימה לאומנות
* 2019: בפרס התרבות היפני פרמיום אימפריאלה בקטגוריית פיסול לאות הכרה ב-45 שנות יצירה.
* 2021: פרס חוליו גונזלס<ref></ref>2020

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20110818033707/http://butdoesitfloat.com/83097/There-is-geometry-in-the-humming-of-the-strings-there-is-music-in מיצירותיה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמניות וידאו ארט פלסטיניות
קטגוריה:אמניות פלסטיניות
קטגוריה:זוכי פרס רולף שוק לאמנות חזותית
קטגוריה:ילידות 1952
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1952
ויטריפיקציה

ויטריפיקציה (Vitrification) או זִגּוּג (מלטינית: vitreum, זכוכית) היא תהליך הפיכתו של חומר לזכוכית, בעיקר באמצעות קירור מהיר בעזרת טמפרטורת מעבר זכוכיתית או תגובה כימית. 

ויטריפיקציה היא חלק מרכזי בשיטת שימור תאים ורקמות בהקפאה לאורך זמן ולשיטה זו יתרונות שונים על-פני שימור באמצעות הקפאת רקמות רגילה. השיטה פותחה ביפן ומיושמת כיום בעיקר בתחום הקפאת ביציות וכן על ידי מצדדי שיטת הקריוניקה.

==רקע==
עד המצאת שיטת הוויטריפיקציה התבצע שימור תאים ורקמות בעיקרו באמצעות הקפאה רגילה. להקפאה זו היו מספר חסרונות, וביניהם בעיית היווצרות גבישי קרח זעירים ברקמה המוקפאת, וכתוצאה מכך הרס מעטפת התא והרקמה בכלל. בעיה זו הייתה בעיקרה באופנים בהם היה צורך בהישארות הרקמה במצב בו היא תוכל לתפקד כרגיל שוב עם הפשרתה (ראו להלן שימושים). הוויטריפיקציה פותרת בעיה זו בהיותה מחליפה את נוזלי הגוף יוצרי הבעיה, בחומרים כימיים מסוג קריו-פרוטקטנט (Cryoprotectant) אשר הופכים את הרקמה לזגוגיתית וקשיחה מחד, אך אינם פוגעים בה מאידך.

==תיאור תהליך הוויטריפיקציה==
# סילוק הנוזלים מן הרקמה המטופלת
# החדרת חומרים כימיים מסוג קריו פרוטקטנט אל הרקמה
# קירור מהיר (לעיתים כמה פעמים) של הרקמה עד לטמפרטורה של לפחות 130 מעלות צלזיוס מתחת לאפס

==שימושים==
===הקפאת ביציות===
בעקבות רצונן של נשים להישאר עם יכולת רבייה גם לאחר גיל הפסקת שחרור הביציות מהגוף, התפתחו בשנים האחרונות שיטות שונות לשימור הביציות, וביניהן שיטת הזיגוג. זיגוג הביציות מתבצע בטמפרטורה 196 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, ושיעור הישרדות הביציות לאחר הפשרתן נחשב לגבוה יחסית. בחוזר שהוציא משרד הבריאות ב-27 באפריל 2010 הותר השימוש בזיגוג בבתי החולים בישראל, כל עוד קיימת הסכמתו בכתב של המטופל (כבכל הפריה חוץ גופית).

===קריוניקה===
מצדדי הקריוניקה טוענים כי יכולות ההחייאה ילכו וישתפרו עם השנים, עד שיבוא יום ובו הרפואה תוכל להחזיר אדם לחיים באמצעות גוף מוקפא בלבד. בשל כך נפוצה שיטת הזיגוג בקרב מצדדי שיטה זו. ברוב מקרי הקריוניקה, בשל יוקר התהליך מתבצעת הקפאה חלקית בלבד של איבר מסוים (בדרך-כלל המוח), הטיעון הנטען על ידי מצדדי השיטה הוא, כי באותו יום שבו תוכל הרפואה להחזיר אדם לחיים בשיטת הקריוניקה, היא גם תוכל לשחזר את כל גופו באמצעות איבר אחד בלבד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:זכוכית
המשרד לביטחון לאומי (טורקמניסטן)

המשרד לביטחון לאומי של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyň Milli howpsuzlyk ministrilgi, MHM) הוא השירות החשאי העיקרי בטורקמניסטן, העוסק בביון ובביטחון פנים. הארגון הוקם בספטמבר 1991, כיורש האגף הטורקמני של הקג"ב, ובדומה לקודמו, מבצע שלל תפקידים רבים.

הארגון הוקם בספטמבר 1991 בתור הוועדה לביטחון לאומי של טורקמניסטן ושימש ככלי שרת בידי מנהיג המדינה הטורקמנבאשי, ספרמורט ניאזוב. לאורך שנות ה-90 מילא הארגון תפקיד מרכזי בפיקוח על המדינה ואזרחיה תוך דיכוי כל ביטוי חופשי. מיעוט הזרים המגיע למדינה, בדמות אנשי עסקים, דיפלומטים ונציגי חברות נפט בינלאומיות נמצאים תחת מעקב של סוכני MHM (המשרד לביטחון לאומי בר"ת). גם כיום, לאחר מות הטורקמנבאשי, ממשיך המשרד לשמש ככלי שרת בידי הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב, בדיכוי יריביו הפוליטיים.

בדצמבר 2010, המשרד לביטחון לאומי עבר למטהו החדש, הנוכחי: רחוב 2033 בשדרות מחטומקולי 93, אשגבאט, טורקמניסטן.

==ביקורת==
המשרד הוא ארגון חשאי רב עוצמה, שהואשם על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים בשלל הפרות. כך למשל, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל טוען כי המשרד רודף אחר אזרחים טורקמנים רבים בשל אמונתם הדתית, וכי רק חברי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ומוסלמים סונים אינם סובלים מכך. ארגון משמר זכויות האדם טען כי הארגון כולא שוב ושוב ומתנכל ביריביו הפוליטיים של נשיא טורקמניסטן. שני הארגונים מציינים את השימוש הנפוץ בעינויים על ידי סוכני MHM.

=== אבאדאן ===

המשרד לביטחון לאומי הטורקמני עוסק גם בטיוח נתונים ודיסאינפורמציה מטעם הממשל. כך למשל, ב-7 ביולי 2011 אירעה סדרת פיצוצים בעיר אבדאן (אחת הערים הגדולות במדינה, השוכנת כ-20 ק"מ מאשגבאט). תחילה דיווחו השלטונות, כי בעיר התפוצץ מחסן זיקוקים ואיש לא נפגע. אך לפי שורת דיווחים מעדי ראייה וכלי תקשורת עצמאיים, התברר כי השלטונות, באמצעות המשרד לביטחון לאומי הטורקמני, סגרו את אזור הפיצוץ וחסמו את הגישה אליו, תוך מתן הוראה לעצור את כל מי שינסה לתעד את הנעשה במצלמה או בטלפון נייד; חרף זאת, כמה רשתות כן הצליחו לצלם ותיעדו פיצוץ של מחסן תחמושת צבאית וכמה עדים טענו כי מאות נהרגו בפיצוץ.

==ראשי הארגון==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
| colspan="3" align="center" | יו"ר הוועדה לביטחון לאומי
|- bgcolor="#efefef"
! שם !! תקופת כהונה !! הערות
|-
| דנגטאר קופקוב || 1991 - 1992 ||
|-
| אלאשוקור אובג'וב || ינואר - מאי 1992 ||
|-
| ספרמוראד סעידוב || 1992 - 1999 ||
|-
| מוחמד נזארוב || 1999 - 2002 ||
|-
| פוראן ברדייב || מאי - ספטמבר 2002 ||
|- bgcolor="#efefef"
| colspan="3" align="center" | השר לביטחון לאומי
|- bgcolor="#efefef"
! שם !! תקופת כהונה !! הערות
|-
| באטיר בוסאקוב || 2002 - 2003 ||
|-
| אנאגלדי הומאנוב || 2003 - 2004 ||
|-
| גלדימוחמד אשירמוחמדוב || 2004 - 2007 || בשל חילוקי דעות עם הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב, הוא פוטר מתפקידו ונעצר באשמת שחיתות ונטילת שוחד.
|-
| צ'ארימוראד אמאנוב || 2007 - 2011 ||
|-
| יאיילים ברדייב || 2011 - 2015 ||
|-
| גויצ'גלדי חוז'אברדייב || 2015 - 2016 ||
|-
| דובראנגלדי בייראמוב || 2016 - מכהן ||
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:טורקמניסטן: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:משרדי ביטחון פנים
קטגוריה:משרדי מודיעין
ישיבת בית יוסף גייטסהד

הרב אברהם גורביץ ראש הישיבה, מוסר שיעור לבוגרי הישיבה, בבית המדרש של [[חסידות רדומסק בבורו פארק]]
ישיבת בית יוסף גייטסהעד (בקיצור: ישיבת גייטסהד) היא ישיבה גבוהה בעיר גייטסהד שליד ניוקאסל באנגליה. זוהי הישיבה הגדולה ביותר באירופה לאחר השואה ואחת הבולטות בה.

== היסטוריה ==
הישיבה הוקמה בשנת 1929. בתחילה שכנה הישיבה בצריף ברזל שבו הוקם בית הכנסת "די בלעכערנע שול" ("בית המדרש הבדילי"). בתקופת השואה שימשה הישיבה מפלט למאות בחורים מגרמניה שקיבלו בזכות בקשותיה אישורי כניסה לבריטניה.

מייסד הישיבה, הרב דוד דרייאן, ששימש כשוחט בגייטסהד, ביקש מ"החפץ חיים" שישלח מתלמידיו לשמש בראשות הישיבה, והוא אכן שלח שניים מתלמידיו. ראש הישיבה ומנהלה-הרוחני הראשון היו הרב נחמן לנדינסקי והרב אליעזר קאהאן, שניהם בוגרי ישיבת נובהרדוק. הישיבה נחשבה לשלוחה של נובהרדוק, ונקראה בשם "ישיבת בית יוסף" כמו סניפים אחרים של ישיבה זו (כגון ישיבת בית יוסף בבני ברק). לאחר פטירת רבי אליעזר מונה חתנו, הרב זאב כהן, שהיה ר"מ בישיבה, למנהל-רוחני במקומו.

עם ראשי הישיבה שכיהנו לאחר מכן נמנו בני משפחתו של רבי אליהו לופיאן, שהתגורר בלונדון: בנו הרב אריה לייב לופיאן, מחבר הספר נאות אריה (נפטר ז' באלול תשל"ט), וחתנו של רבי אליהו, הרב אריה זאב גורביץ, מחבר הספר "ראשי שערים" ("גייטסהד" בעברית). לאחר פטירתו מונה בנו הרב אברהם גורביץ, חתנו של הרב לייב לופיאן, לעמוד בראשות הישיבה. הר"מים כיום (2013) הם הרב חיים עוזר גורביץ (בנו של רבי אריה זאב), הרב עזריאל רוזנבוים, הרב יוסף אהרן אופנהיימר והרב אליהו גורביץ (בנו של הרב אברהם וחתנו של הרב ברוך דב פוברסקי).

בשנת תש"ז (1947), בגיל 30, מונה הרב משה שוואב למשגיח הרוחני של ישיבת גייטסהד. במשך שנים שימש בה כמשגיח הרב מתתיהו סלומון, שממנה עבר לשמש כמשגיח של ישיבת לייקווד, לאחר פטירת המשגיח הקודם הרב נתן נטע ווכטפויגל. המשגיח הנוכחי הוא רבי מרדכי יוסף קרנובסקי.

בשנת 2011 למדו בישיבה כ-350 תלמידים, רובם ילידי בריטניה, ומיעוטם מאירופה, ארצות הברית, ישראל ועוד.

==מבוגרי הישיבה==
רשימת בוגרי הישיבה שיש על אודותם ערך בוויקיפדיה

==הערות שוליים==

בית יוסף (גייטסהד)
בית יוסף (גייטסהד)
בית יוסף (גייטסהד)
קטגוריה:ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:ישיבת בית יוסף (גייטסהד)
אבאדאן (טורקמניסטן)

אַבָּאדָאן (בטורקמנית: Abadan), בעבר בֶּזְמֵיְן (Büzmeýin; ברוסית: Безмейн), היא עיר בדרום טורקמניסטן, השוכנת 25 ק"מ צפונית-מערבית לאשגבאט. העיר היא מרכז נפת אלטין אסיר שבמחוז אחאל.

==היסטוריה==
העיירה בזמיין הייתה מרכז נפת אשגבאט במחוז אשגבאט שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית. ב-1969 קיבלה מעמד של עיר, וב-2002 החליט הטורקמנבאשי ספרמורט ניאזוב לקרוא לעיר בשם אבדאן. מאז היא נושאת שם זה.

===פיצוץ מחסן התחמושת===
ב-7 ביולי 2011, התלקח מחסן תחמושת ומצבור נשק של צבא טורקמניסטן השוכן באזור, והביא לסדרת פיצוצים שנגרמו, כך על פי דיווחים רשמיים, בשל מזג האוויר היבש. הפיצוצים נמשכו במשך יומיים וגרמו לפאניקה המונית, כאשר המוני התושבים ביקשו להימלט מהעיר. בשל כך הוסב האצטדיון העירוני לבית חולים זמני.

תחילה, עם דבר היוודע דבר ההתרחשויות, דיווחו השלטונות הטורקמניים כי מחסן זיקוקים התפוצץ ללא דיווח על נפגעים, אולם רשת האינטרנט במדינה נותקה כליל, על העיר הוטל מצור ונאסרה יציאה וכניסת אזרחים. רק כעבור מספר ימים הודו השלטונות הטורקמניים כי 15 איש (13 חיילים ו-2 אזרחים) נהרגו. גורמים לא רשמיים טוענים כי נהרגו 1,382 איש. בעקבות האירועים נותקו החשמל, המים, הגז והתקשורת כולה. רק מקץ זמן מה נפתחה העיר לכניסה ויציאה של תושבים.

==גאוגרפיה==
העיר אבדאן שוכנת 25 ק"מ צפונית-מערבית לבירה אשגבאט. העיר מקושרת במסילת ברזל לעיר טורקמנאשי, שדרכה ניתן להגיע אל עיר הבירה.

==אוכלוסייה==
===התפתחות האוכלוסייה במשך השנים===
{| class="wikitable"
|-
| שנה || 1959 || 1970 || 1979 || 1989 || 2009
|-
| מספר תושבים || 5,637 || 15,611 || 21,537 || 31,588 || 42,269
|}

==כלכלה==
בעיר ישנה תחנת כוח, מפעל לפיתוח וייצור חומרי בניין, מפעל שימורים ומפעל ביגוד. נוסף לזה, מבחינה היסטורית, העיר היא מרכז עתיק לייצור יין.

==הערות שוליים==

קטגוריה:טורקמניסטן: ערים
קטגוריה:אשגבאט
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1963
X-8

האירוג'ט ג'נרל X-8 (באנגלית: Aerojet General X-8) היה רקטת ניסוי בלתי מונחה שתוכנן לשאת 68 ק"ג של מטען לגובה של 200,000 רגל.

==אופן פעולה==
בשיגור, מגבר שחובר ל-X-8 הפעיל דחף של 80 KN ל-2.5 שניות, לאחר מכן הושלך המגבר ומנוע RTV-N10 בעל דחף של 12 KN הועל ל-40 שניות. הטיל עף אחר כך במסלול בליסטי ונחת באמצעות מצנחים. בבדיקות, ה-X-8 הגיע לגובה המקסימלי של 222.1 ק"מ ולמהירות מאך 6.

==ראו גם==
*מטוסי ה-X

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.designation-systems.net/dusrm/n-2.html על הX-8] 

קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
מלכה רעיה

קמילה, המלכה הרעיה של הממלכה המאוחדת]]
מלכה רעיה (באנגלית: Queen consort), הוא תואר מלוכה שניתן לרעיית מלך.

התואר ניתן לפי העיקרון שרעיית בן אצולה מחזיקה באופן אוטומטי בגרסה הנשית של תואר האצולה של בעלה, וכך אישה הנישאת למלך מקבלת אוטומטית את התואר "מלכה". בניגוד למלכה, שירשה את הכתר בזכות עצמה (כגון: אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת), מלכה רעיה לא מקבלת את הזכויות הפוליטיות שבהן מחזיק בעלה.

יש מונרכיות שדורשות שהמלכה תהיה נסיכה בזכות עצמה. מצב זה היה מקובל בממלכות הגרמניות, שבהן נסיכים היו יכולים לשאת רק נסיכות, ובמקרה שהיו נישאים לאישה ממעמד נמוך משלהם, הנישואים הללו היו נחשבים נישואים מורגנטיים, והאישה לא הייתה מקבלת את תואר בעלה. כמו-כן, ילדיהם לא היו זכאים להיחשב בסדר הירושה לתואר. בממלכות אחרות, כגון הממלכה המאוחדת, אין הגבלה על מעמדה של רעיית המלך, ופשוטת עם שנישאת למלך תהפוך למלכה רעיה.

במקרה שהמונרך הוא אישה, לא מקובל שבעלה יחזיק בתואר מלך בעל אלא בתואר נסיך. מכיוון שאין תקנות מקובלות למעמד בעלה של מלכה בזכות עצמה, בעבר היו הסדרים שונים. למשל, פרנסואה השני, מלך צרפת, שנישא למרי, מלכת הסקוטים, קיבל את התואר מלך בעל של הסקוטים. עוד דוגמה שבה בעלה של המלכה היה למלך בזכות עצמו במשותף עם רעייתו הוא המקרה של פיליפה, שהוכתר למלך אנגליה ואירלנד לאחר שנישא למרי הראשונה, מלכת אנגליה, לפי העיקרון של Jure uxoris .

לאחר מותו של בעלה המלך, המלכה הרעיה הופכת למלכה האלמנה (queen dowager). אם בתה או בנה מוכתרים תחת אביהם, נעשית המלכה האלמנה בחלק מהממלכות למלכה האם.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:מלוכה
קטגוריה:בני זוג של מנהיגי מדינות
קטגוריה:מונחים לנשים
דברה ראפין

דברה איונה ראפין (באנגלית: Deborah Iona Raffin; 13 במרץ 1953 - 21 בנובמבר 2012) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודיה אמריקאית. הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "סומכת על האהבה".

==ביוגרפיה==
ראפין נולדה בלוס אנג'לס לשחקנית הקולנוע היהודייה טרודי מארשל ולמסעדן פיליפ גורדן ראפין. התפרסמה לראשונה ב-1976 בסין, בסרט הטלוויזיה "Nightmare in Badham County", שזכה שם להצלחה; בעקבות ההצלחה היא הייתה לשחקנית המערבית הראשונה שיצאה למסע השקה של סרט בסין. בארצות הברית היא התפרסמה לראשונה במותחן האימה "אלוהים אמר לי".

בשנת 1980 שיחקה ראפין לצידה של דיאן ליין בהפקתו של בעלה, המפיק מייקל וינר, "סומכת על האהבה". הופעתה זכתה לתגובות מעורבות, ובעקבותיה הייתה ראפין מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, ומנגד גם לפרס ראזי לשחקנית הגרועה ביותר.

ב-1985 הופיעה לצידו צ'ארלס ברונסון בסרט הפשע של מנחם גולן ויורם גלובוס, "משאלת מוות 3", בתפקיד עורכת הדין הפלילית קת'רין דייוויס. התפרסמה בנוסף ב-1991 במותחן האימה הקנדי "שלטון המוח 2: הסדר החדש", ובסוף שנות ה-90 בסדרת הדרמה "הרקיע השביעי", בתור ג'ולי הסטינגס, אחותו של הדמות הראשית, הכומר אריק קאמדן.

ראפין הייתה נשואה במשך למעלה מ-30 שנה למפיק ולמוציא לאור מייקל וינר. הזוג פרסם ביחד ספרים מוקלטים, והם היו הבעלים של חברה מסחרית. בעקבות קשיים כלכליים נאלצו בני הזוג למכור את החברה בשנת 1997. הם הקימו מחדש חברת הפצה אחרת, אולם זו פשטה את הרגל בשל תביעה על סך למעלה משני מיליון דולרים שהוגשה על ידי המוציא לאור אוטו פנזלר. בני הזוג התגרשו ב-2005.

נפטרה מלוקמיה בלוס אנג'לס ב-21 בנובמבר 2012.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הילסייד ממוריאל פארק
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2012
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
קרלוס גמארה

קרלוס גמארה (בספרדית: Carlos Gamarra, נולד ב-17 בפברואר 1971 בפרגוואי) הוא כדורגלן עבר ששיחק כבלם בנבחרת פרגוואי ובמספר קבוצות באירופה ואמריקה הדרומית.

גמארה היה קפטן נבחרת פרגוואי בכדורגל ונחשב לשחקן התורם ביותר לנבחרתו כאשר הופיע בה 110 פעמים וכבש 11 שערים.
קרלוס גמארה ידוע בעיקר בזכות מנהיגותו כשחקן ובזכות יכולת התיקול שלו מה שהפך אותו לאחד הבלמים המוערכים באמריקה הדרומית.

==קריירה==
גמארה התחיל את הקריירה שלו במועדון סרו פורטניו ב 1991 וזכה יחד עם קבוצתו באליפות הליגה פרגוואי
לעונת 1992-1993 הוא עבר לקבוצת אינדפנדיינטה מהליגה בארגנטינה ולאחר זמן קצר חזר לקבוצתו סרו פורטניו.

בשנת 1995 הוא הצטרף לקבוצה אינטרנסיונל מברזיל שם עשה את הפריצה שלו ובשנת 1997 הוא עבר לקבוצה בנפיקה הפורטוגלית אך שיחק שם רק עונה אחת שלאחריה חזר לקבוצה קורינתיאנס מליגת העל הברזילאית.

לאחר שסיים את עונת 1999 עם קבוצת הכדורגל הברזילאית קורינתיאנס, הוא עבר לה ליגה, לקבוצת אתלטיקו מדריד. אתלטיקו ירדו לליגה השנייה וגמארה חזר לברזיל, הפעם הצטרף לפלמנגו (כדורגל). עונת 2001-2002 הייתה מוצלחת יותר עבור גמארה, הוא הצטרף לא.א.ק. אתונה ביוון, ששיחק בה 24 משחקים בליגה וזכה איתה בגביע היווני.

בשנת 2002 הוא הצטרף לאינטר מהליגה האיטלקית לעונת 2002-2003. עם ראשית עונת הטרום שלו, הוא הבקיע את שער הניצחון בגביע פירלי האחרון נגד רומא. העונה הבאה שלו במועדון הייתה מוצלחת פחות, אינטר סיימו במקום הרביעי בליגה, וגמארה עשה רק 10 הופעות. הוא נשאר באינטר לקראת עונת 2004-2005, אך לאחר עונה נוספת שבילה בעיקר על הספסל הוא הצטרף לפלמיירס מברזיל ביולי, 2005. בשנת 2007, החליט גמארה לחזור לפרגוואי לסיום הקריירה, הוא חתם באולימפיה ושם פרש.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/gamarra-intl.html הופעות במדי נבחרת פרגוואי]

קטגוריה:כדורגלנים פרגוואים
קטגוריה:בלמי כדורגל פרגוואים
קטגוריה:כדורגלני סרו פורטניו
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה
קטגוריה:כדורגלני אינטרנסיונל
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מדריד
קטגוריה:כדורגלני פלמנגו
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני פלמיירס
קטגוריה:כדורגלני קלוב אולימפיה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פרגוואי
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1993
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1997
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1999
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:פרגוואים שנולדו ב-1971
מייק מילס

מייקל אדוארד מילס (באנגלית: Michael Edward Mills; נולד ב-17 בדצמבר 1958) הוא מוזיקאי אמריקאי. ידוע בעיקר בתור אחד המייסדים של להקת הרוק האלטרנטיבי אר.אי.אם..

==ביוגרפיה==
מילס נולד בקליפורניה להורים מוזיקליים - אביו היה זמר ואמו מורה לפסנתר. כבר בגיל צעיר משפחתו עברה לג'ורג'יה שם פגש את ביל ברי במהלך לימודיהם בבית הספר התיכון. מילס וברי הקימו להקה ולאחר שפגשו את פיטר באק ומייקל סטייפ החליטו הרביעייה להקים להקה חדשה בשם אר.אי.אם. .

עיקר תרומתו של מילס ללהקה היא בלחנים, נגינה על גיטרה בס וקלידים. כמו כן, רוב ההרמוניות בשירי הלהקה אורגנו ובוצעו על ידו. במספר מקרים (כמו "Texarkana", "Near Wild Heaven") הוא אף לקח חלק בתור הסולן הראשי.

===פרויקטים אחרים===
מילס השתתף ביצירותיהם של אמנים רבים אחרים, בתור נגן ובתור מפיק. בין הפרויקטים להם תרם ניתן לציין את להקת Hindu Love Gods (שם חבר לשותפו מאר.אי.אם. פיטר באק) וסיבוב ההופעות משנת 2003 "Tell Us the Truth" שכוון נגד ממשל הנשיא, ג'ורג' ווקר בוש.

==חייו האישיים==
בשנת 1999, זכה מילס בתחרות של עיתון ספורט מקומי בג'ורג'יה כאשר הצליח לנחש בתחילת העונה את ארבע הקבוצות שיעפילו ל"פיינל פור" של טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
כמו כן, מילס הוא אב לג'וליאן, שנולד בשנת 1989.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אר.אי.אם.
קטגוריה:בסיסטים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'יה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
X-14

בל X-14 (באנגלית: Bell X-14) היה מטוס VTOL ("Vertical Take-off and Landing", כלומר המראה ונחיתה אנכית) נסיוני שנבנה והוטס בארצות הברית בשנות ה-50 של המאה ה-20. המטרות העיקריות בבחינת המטוס היו להמריא אנכית, לרחף ולעבור למצב של טיסה רגילה, לחזור למצב ריחוף, ולנחות אנכית.

== עיצוב ופיתוח ==
חברת בל בנתה את הX-14 כמטוס חד כנפי, עשוי כולו ממתכת, עם תא טייס פתוח. למטוס היו שני מנועי Armstrong Siddeley Viper 8 Turbojet בעלי יכולת הטיה לכיוון נגדי למרכז הכובד של המטוס, כדי שיוכל להמריא ולנחות אנכית. במטוס נבנתה מערכת הסטת דחף. המהירות המרבית שהושגה הייתה 277 קמ"ש עם יכולת להגיע לגובה מקסימלי של 20,000 רגל. X-14 תוכנן ונבנה בעזרת חלקים קיימים של מטוסי ביצ'קראפט: כנפיים, מדפים וכני נסע של מטוס ביצ'ראפט בוננזה, וזנב של ביצ'קראפט T-34 מנטור.

== היסטוריה מבצעית ==
X-14 טס לראשונה ב-19 בפברואר 1957. הוא המריא אנכית, ריחף, ונחת אנכית. המעבר הראשון מריחוף לטיסה אופקית בוצע ב-24 במאי 1958. בשנת 1959 המנועים הוחלפו במנוע General Electric J85. באותה שנה המטוס נמסר למרכז המחקר של נאס"א בשם X-14A שם שימש כמטוס מחקר עד ל-1981.

פרויקט X-14 סיפק כמות גדולה של נתונים על המראה ונחיתה אנכית. ההגאים ומכשירי בקרת הטיסה של ה-X-14 היו דומים להגאים שהוצעו עבור מודול הנחיתה על הירח של משימת אפולו 11. ניל ארמסטרונג, האדם הראשון על הירח ומפקד מודול הנחיתה על הירח באפולו 11, הטיס את ה-X-14 כחלק מהאימון למשימה.

בשנת 1971, צויד ה-X-14A במנועים חדשים (ג'נרל אלקטריק J85-GE-19) ונקרא בשם חדש, X-14B. בנוסף התקינו במטוס מערכת בקרת טיסה 'טוס על חוט' על מנת לאפשר סימולציה של מטוסים אחרים.

X-14B שימש בתפקיד זה עד 29 במאי 1981, כשבאחת הנחיתות ניזוק ללא תקנה. באותו זמן תכננו לשדרג את המטוס ולהפוך אותו ל-X-14C עם תא טייס סגור. היו גם תכנונים לבנות X-14T, שישמש לאימונים. תוכניות אלו לא יצאו לפועל.

במשך שנות שירותו, ה-X-14 הוטס על ידי למעלה מ-25 טייסים, ללא תקריות או פציעות חמורות.

ה-X-14 חולץ מחצר הגרוטאות בשנת 1999, ועבר שיפוץ במסגרת פרטית באינדיאנה. המטוס מוצג במוזיאון השריון ברופקיי.

== ראו גם ==
* מטוסי ה-X

== קישורים חיצוניים ==

* [http://up-ship.com/blog/?p=1133 על האוסף בו מוצג X-14]

קטגוריה:מטוסים ניסיוניים אמריקאיים
קטגוריה:בל איירקראפט