OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בית ג'יז

בית ג'יז (בערבית بيت جيز) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-14 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה וכשלושה קילומטרים מדרום מערב ללטרון, בגובה 310 מטר מעל פני הים. 

לפי זאב וילנאי ייתכן שהשם הערבי בית ג'יז משמר שמו של יישוב קדום בשם גיזו מתקופת המקרא. ממנו באו גבורים לחילות דוד המלך, כפי שנזכר ב: "בְּנֵי הָשֵׁם הַגִּזוֹנִי".

==היסטוריה==

בעקבות מאורעות תרפ"ט הוטל על הכפר עונש קיבוצי בסך של 1,200 לירות על חלקם של תושבי הכפר בהחרבת כפר אוריה. הכפר היה שייך לנפת רמלה מחוז לוד (1945), שטחי אדמותיו היו 8,357 דונם ובשנת 1945 מנה 550 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע בן נון א' ב-25 במאי 1948 הכפר נכבש והתרוקן מתושביו.

בשלב הראשון של מלחמת העצמאות, ב-11 בינואר 1948, תקפו לוחמים מן הכפר ומח'רבת א-פאר את היישוב כפר אוריה שממזרח לרמלה. ההתקפה נבלמה על ידי כוח פלמ"ח וטור משוריין בריטי. בקרב נהרגו שלושה לוחמים יהודים ועשרים וחמישה לוחמים ערבים.

בהמשך המלחמה הלחימה באזור הייתה במסגרת הניסיונות לכבוש את לטרון במבצעי בן נון א' וב'. בית ג'יז נכבשה לראשונה על ידי גדוד 72 של חטיבה 7 (ב-25 במאי) ובסופו של יום זה פונו הכוחות מן המקום. ב-27 במאי במסגרת ההכנות למבצע בן נון ב' נתפסה בית ג'יז מחדש, הכוחות התבססו שם, הופעל מכשיר קשר והונחו קווי טלפון ובית ג'יז הפך למשלט ישראלי שחלש על האזור.

לאחר הכישלון במבצע בן נון ב', לטרון נשארה בידי הלגיון הערבי והכביש לירושלים נשאר חסום. עקב כך נסללה דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור היא דרך בורמה דרך זו עברה בבית ג'יז.

== בית הספר המשותף ==
במרחק של כ-3 קילומטרים מזרחית לבית ג'יז שכן הכפר הערבי בית סוסין, שנהרס גם הוא במלחמת העצמאות. בין הכפרים, על גבעה כקילומטר מזרחית לבית ג'יז נבנה בתקופת המנדט הבריטי בית ספר משותף לשני הכפרים. באתר בית הספר הוקם מאוחר יותר מצפה הראל. המבנה הנטוש קיים עד היום והתפרסם כמקום בו נערך משפט השדה הצבאי בפרשת משפטו והוצאתו להורג של סרן מאיר טוביאנסקי באשמת בגידה. מאיר טוביאנסקי נמצא אשם במשפט והוצא להורג על ידי כיתת יורים, ההוצאה להורג לא נערכה בבית הספר אלא בכפר בית ג'יז, בבית דו-קומתי שנותר על תילו עד היום בקיבוץ הראל, והנושא את השם "בית הקשתות".

==גלריית תמונות==
<gallery>
MITSPE HAREL SCHOOL.jpg|בניין בית הספר המשותף
BEITGIZ2015.JPG|שרידי בתי הכפר
BEITGIZ15.JPG|מבנה קבר שיח' זאיד
</gallery>

==ראו גם==
* גיזו

==קישורים חיצוניים==

*מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2015/01/28/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%A9%D7%A8%D7%99%D7%93%D7%99-%D7%94%D7%9B%D7%A4%D7%A8-%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%92%D7%99%D7%96/ סקירה על שרידי הכפר בית ג'יז], באתר 'חלון אחורי', 28 בינואר 2015.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:יישובים שננטשו בשפלת יהודה
קטגוריה:הרי יהודה
פסטיבל הפרסום בקאן

לוגו פסטיבל הפרסום בקאן
פסטיבל הפרסום בקאן (בצרפתית: Le festival international de la créativité) הוא פסטיבל בן שבעה ימים הנערך מדי שנה בעיר קאן שבצרפת. בפסטיבל מוענקים פרסי האריה, הנחשבים לפרסים היוקרתיים ביותר בענף, לזוכים בתחרויות הפרסום בקטגוריות השונות. ב-2008 השתתפו בפסטיבל למעלה מ-10,000 נציגים מ-85 מדינות.

הפסטיבל נוסד ב-1954 בהשראת פסטיבל הקולנוע בקאן, על ידי קבוצת יזמים מענף הפרסום שביקשה לקדם את הפרסום בקולנוע. הפסטיבל הראשון נערך בוונציה, כשלתחרות נרשמו 187 פרסומות מ-14 מדינות. הפרס בתחרות בדמות האריה נוצר בהשראת האריות מכיכר סן מרקו המקומית. הפסטיבל השני נערך במונטה קרלו ומאז נדד בין מונטה קרלו לקאן, עד לשנת 1984 בה נתקבע מושבו בקאן.

ב-1992 שונה שם הפסטיבל מפסטיבל סרטי הפרסום הבינלאומי לפסטיבל הפרסום הבינלאומי, כחלק ממגמה להרחיב את העיסוק גם באמצעי פרסום נוספים כגון בדפוס ובעיתונות. ב-1998 נפתחה התחרות גם לאמצעי פרסום באינטרנט וב-2005 גם לתחום הפרסום ברדיו.

ב-2004 נרכשו הזכויות לפסטיבל על ידי ענקית התקשורת וההפקות הבריטית EMAP.

==Cannes Young Lions==
במהלך הפסטיבל ישנה גם תחרות הפתוחה לצוותים מקצועיים עד גיל 29, ומתרחשת במהלך הפסטיבל.
כל צוות מיצג מדינה (וגם צוות אחד שמגיע דרך תחרות מקדימה ביו-טיוב "The 48 Hour YouTube Cannes Young Lions Ad Contest")

כל צוות מתמודד על אחת מארבע הקטגוריות (פרינט, סייבר, פילם ואסטרטגיה שיווקית), צוות סייבר או פרינט מורכב מארט דיירקטור וקופי רייטר. כל צוות מקבל 24 שעות להכין בריף המקדם ארגון חברתי.

==קישורים חיצוניים==
* 
*יניב אביטל, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART1/592/714.html מלך האריות], אתר nrg, 9 ביוני 2007

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פרסום
פרסום
I've Got a Feeling

I've Got a Feeling (יש לי תחושה) הוא שיר של הביטלס מהאלבום Let It Be שיצא בשנת 1970.
זהו בעצם שילוב של שני שירים: שירו של פול מקרטני "I've Got a Feeling", ושירו של ג'ון לנון "Everybody Had a Hard Year" שנכתב בזמן הקלטות האלבום הלבן, כשהריף המרכזי של הגיטרה בא מהשיר "Watching Rainbows" של לנון. השיר של מקרטני נכתב עבור חברתו לינדה איסטמן (שמאוחר יותר הייתה לאשתו), בו הוא אומר לה שהיא כל מה שהוא חיפש אי פעם. השיר של לנון הוא תפילה, בה כל שורה מתחילה במילה "Everybody".

בעוד השיר של מקרטני אופטימי מאוד, לנון מספר בשיר שלו שהייתה לו שנה קשה. הייתה זו שנה בה לנון התגרש מאשתו הראשונה, התרחק מבנו, ג'וליאן, חברתו יוקו אונו עברה הפלה והוא נעצר על החזקת סמים.

בסרט Let It Be מצהיר לנון בהומור כי כתב את השורה "everybody had a hard year" בלילה שלפני.

מספר אמנים ביצעו גרסאות כיסוי לשיר, חלק מהם היו בילי פרסטון ופרל ג'אם.

פול מקרטני כלל את השיר בהופעותיו במסגרת סיבוב ההופעות שערך בשנת 2008, בהן גם הופעתו בישראל. עם זאת, במהלך ביצוע השיר נמנע מקרטני מלשיר את החלק שכתיבתו מיוחסת לג'ון לנון, ואת השורות הללו שרו חברי הלהקה שהיו עמו על הבמה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.icce.rug.nl/~soundscapes/DATABASES/AWP/igaf.html רשמים של אלן וו. פולק על השיר]
* [http://www.beatlesbible.com/songs/ive-got-a-feeling/ The Beatles Bible: I've Got A Feeling]

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירי 1970
קטגוריה:שירים באנגלית
יחס כפול

בהינתן רביעיית נקודות <math>(a,b,c,d)</math> במישור (הממשי או המרוכב), היחס הכפול ביניהן מוגדר בנוסחה: <math>\frac{(a-c)(b-d)}{(a-d)(b-c)}</math>. שמו של היחס הכפול מגיע מכך שהוא מתאר את היחס בין היחס <math>\frac{(a-c)}{(a-d)}</math> ובין היחס <math>\frac{(b-c)}{(b-d)}</math>.

היחס הכפול הוא שמורה של העתקת מביוס ושל העתקות פרויקטיביות.

בגלל האופי הסימטרי של ביטוי היחס הכפול, תמורות בין ארבע הנקודות <math>(a,b,c,d)</math> יניבו לכל היותר שישה ערכים שונים של היחסים הכפולים ביניהן. למשל, אם נחליף את <math>(a,b,c,d)</math> ב-<math>(b,a,d,c)</math> נקבל את הביטוי <math>\frac{(b-d)(a-c)}{(b-c)(a-d)}</math>, השווה ליחס הכפול המקורי.

ככלל, בהינתן רביעיית נקודות בעלת יחס כפול <math>\lambda</math>, שינוי סדר הקואורדינטות בה יניב את הערכים הבאים:

{| class="wikitable"
|-
! תמורה !! תיאור קצר !! ערכו של היחס הכפול
|-
| <math>(z_1, z_2; z_3, z_4) </math> || תמורת הזהות || <math> \lambda</math>
|-
| <math>(z_1, z_2; z_4, z_3) </math> || <math>z_3\leftrightarrow z_4</math> || <math>\frac{1}{\lambda}</math>
|-
| <math>(z_1, z_3; z_2, z_4) </math> || <math>z_2\leftrightarrow z_3</math> || <math>1-\lambda</math>
|-
| <math>(z_1, z_3; z_4, z_2) </math> || <math>z_2\leftarrow z_4\leftarrow z_3 \leftarrow z_2</math>|| <math>\frac{1}{1-\lambda}</math>
|-
| <math>(z_1, z_4; z_3, z_2) </math> || <math>z_2\leftrightarrow z_4</math> || <math>\frac{\lambda}{\lambda-1}</math>
|-
| <math>(z_1, z_4; z_2, z_3) </math> || <math>z_2\leftarrow z_3\leftarrow z_4\leftarrow z_2</math> || <math>\frac{\lambda-1}{\lambda}</math>
|}

== היחס הכפול בגאומטריה פרויקטיבית ==
ליחס הכפול ישנה הגדרה שונה ושקולה בגאומטריה פרויקטיבית: יהיו
<math>
a= \begin{pmatrix} a_0 \\ a_1 \end{pmatrix}, \ 
b= \begin{pmatrix} b_0 \\ b_1 \end{pmatrix}, \ 
c= \begin{pmatrix} c_0 \\ c_1 \end{pmatrix}, \ 
d= \begin{pmatrix} d_0 \\ d_1 \end{pmatrix}</math>
ארבע נקודות על הישר הפרויקטיבי. כן תהיה <math>T</math> העתקה פרויקטיבית המקיימת <math>T(a)=\infty</math>, <math>T(b)=0 </math> ו־<math>T(c)=1</math>. היחס הכפול בגאומטריה פרויקטיבית מוגדר להיות <math>T(d)</math>.

===הוכחת השקילות===
מהיות <math>a,b,c</math> שלוש נקודות בעלות שתי דרגות חופש, ניתן לבטא את <math>c</math> כצירוף ליניארי: <math>c=\alpha a + \beta b</math>. אולם, מכיוון שנקודות על הישר הפרויקטיבי אינן משתנות תחת כפל בקבוע, נסמן מחדש <math>a=\alpha a</math> ו־<math>b=\beta b</math>. כלומר, מתקיים 
<math>T(\alpha a)=(1,0) </math> (נקודת האינסוף בקואורדינטות הומוגניות) וכן
<math>T(\beta b)=(0,1) </math> (נקודת האפס בקואורדינטות הומוגניות).

כמו את <math>c</math>, ניתן לבטא גם את <math>d</math> כצירוף ליניארי: <math>d = \gamma a + \delta b</math>. מכך נובע:
<math display="block">T(d) = T\left(\frac{\gamma}{\alpha}(\alpha a) + \frac{\delta}{\beta}(\beta b)\right) = \frac{\gamma}{\alpha}(1,0) + \frac{\delta}{\beta}(0,1) = \left(\frac{\gamma}{\alpha}, \frac{\delta}{\beta}\right) = \left(\frac{\gamma \beta}{\alpha \delta} ,1 \right)</math>

באמצעות נוסחת קרמר ניתן לקבל ביטויים מפורשים למקדמים α, β, γ ו־δ, ומהם לקבל את השקילות בין שתי ההגדרות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:גאומטריה פרויקטיבית
מיס אמריקה

משתתפות התחרות של [[2003 בביקור בבסיס חיל האוויר "אנדרוז"]]
לי מריוות'ר, שחקנית קולנוע, מיס אמריקה 1955
דיאדרה דאונס, רופאה, מיס אמריקה 2005
תחרות מיס אמריקה היא תחרות יופי שנתית הנערכת בין נשים צעירות בארצות הברית. התחרות נערכת ב-50 מדינות ארצות הברית, בוושינגטון די. סי. ובאיי הבתולה של ארצות הברית. לזוכה בתחרות הלאומית ניתן התואר "מיס אמריקה" למשך שנה. התחרות נערכה לראשונה באטלנטיק סיטי בשנת 1921, ונערכה שם מדי שנה בחודש ספטמבר עד שנת 2004. בשנת 2006 עברה התחרות ללאס וגאס. הפרס בתחרות הוא מלגת לימודים.

== המקרה של ונסה ויליאמס ==
ונסה ויליאמס - השחקנית הידועה עבור תפקידיה ב"בטי המכוערת", "עקרות בית נואשות" ו"האישה הטובה" - הייתה מיס ניו יורק 1983, וזכתה בתואר מיס אמריקה של שנת 1984. היא הייתה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בכתר. לקראת סוף שנת התואר שלה, התגלו תמונות עירום שלה שפורסמו ללא רשותה במגזין הגברים פנטהאוז. תחת לחץ ציבורי, ויליאמס ויתרה על הכתר, והסגנית הראשונה לתואר, מיס ניו ג'רזי, סוזט צ'ארלס.

בתחרות של שנת 2016, ויליאמס הוזמנה לכהן כשופטת הראשית של התחרות, ומנכ"ל מיס אמריקה, סאם הסקל, התנצל בפניה התנצלות פומבית על מאורעות 1984.

== זוכות בולטות בתחרות ==
* בס מאירסון 1945 - נציגת ניו יורק 
* לי מריוותר, 1955 - נציגת סן פרנסיסקו ונציגת קליפורניה
* אליזבת גרייסן 1982 - נציגת ארקנסו
* ונסה ויליאמס 1984 - נציגת ניו יורק - ויתרה על התואר בעקבות סקנדל
* קתרין שינדל 1998 - נציגת אילינוי - התברר שאביה הוא מהמארגנים הבכירים של התחרות, אך לא נשלל ממנה תוארה.

== משתתפות בולטות בתחרות ==
*ג'ואן בלונדל 1926 - נציגת דאלאס - מקום 4 
*קלוריס ליצ'מן 1946 - נציגת שיקגו
*ורה מיילס 1948 - נציגת קנזס
*קרול מוריס 1955 - נציגת איווה - ניצחה במיס ארצות הברית ובמיס תבל לשנת 1956.
*אניטה בריאנט 1959 - נציגת אוקלהומה - מקום 2 
*סוזן בוקנר 1972 - נציגת וושינגטון
*דלתה בורק 1975 - נציגת פלורידה
*ברנדה סטרונג 1980 - נציגת אריזונה
*בובי איקס 1983 - נציגת ג'ורג'יה
*ננסי אודל 1988 - נציגת קרוליינה הדרומית
*ג'רי ראיין 1990 - נציגת אילינוי - מקום 3 
*שנדי פינסי 2003 - נציגת מיזורי

== מנחי טקס בחירת מיס אמריקה ==
*טוני דנזה - 2001
*ויין בריידי - 2002
*כריס הריסון - 2004–2005, 2011–2018
*ג'יימס דנטון - 2006
*מריו לופז - 2007, 2009–2010
*רוס מת'יוס - 2019

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* דנה קסלר, [https://www.anumuseum.org.il/he/בלוג-בית-התפוצות/אי-אפשר-להיות-יפה-ולשנוא-מיס-אמריקה-הי/ בס מאיירס, מיס אמריקה היהודייה], באתר אנו, 8 בפברואר 2023

קטגוריה:תחרויות יופי לנשים
קטגוריה:נשים בארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: תחרויות יופי
כלב עבודה ושירות

כלבי תקיפה משטרתיים בעת אימון</center>]]
<center>כלב עבודה מסוג [[בורדר קולי מעורב</center>]]

כלב עבודה ושירות הוא כלב המשמש כחיית עבודה, ולא רק כחיית מחמד. המונח "כלבי עבודה ושירות" משמש בשלושה מובנים עיקריים:

* כלבים המבצעים מטלות מוגדרות המסייעות לבני אדם בעבודתם, יהא גזעם אשר יהא. כך, למשל, כלבי מרעה, המסייעים לאיסוף ולהולכת עדרי צאן ובקר.
* כלבים המשתייכים לגזעים מוגדרים, אשר מטופחים בזכות תכונותיו הייחודיות של הגזע, אשר מאפשרות לו לבצע מטלות עבודה שונות (לא כולל כלבי תצוגה). כך, למשל, הגזע בורדר קולי ניחן באינסטינקט רעייה חזק.
* גזעי כלבים בעלי מטרה ייעודית מסוימת, אשר יעודם המקורי היה ביצוע מטלות עבודה בשירות האדם, אולם אינם משמשים יותר למטלות אלה.

== תפקידים ==
* תפקידים רפואיים וסיעודיים:
** כלבי שירות וסיוע: משמשים בעלי נכויות שונות בביצוע פעולות יומיומיות. דוגמאות: כלבים שייעודם הוא סיוע לאנשים בעלי מוגבלות בניידות, כלבי נחייה לעיוורים, כלבי שמיעה לעזרת הסובלים מלקות שמיעה.
** כלבי טיפול: כלבים אלה תורמים לבריאותם הנפשית של המטופלים. כמו כן, משמשים לטיפול באנשים המוגבלים בניידות, או שאינם חופשיים להתהלך בציבור, דוגמת קשישים המרותקים לכיסאות גלגלים, או למיטתם. 
** כלבי תרפיה וכלבים המסייעים באבחנה רפואית.
* כלבי סיור, גישוש וחיפוש. נמצאים בעיקר בשירות גופים ביטחוניים, דוגמת צבא ומשטרה.
** כלבי חילוץ והצלה: כלבים המאומנים למשיית טובעים במים, להוצאת לכודים מבניינים הרוסים ולאיתור אותות חיים לאחר אסונות, דוגמת התמוטטות מבנה, סיוע בחילוץ לכודים בתנאי שטח קשים, דוגמת יערות עבותים. כלבים אלה משמשים הן למציאת אנשים חיים והן למציאת גוויות. כלבים Mercy dog פעלו בצבאות שונות במהלך הלחימה.
** כלבי גישוש : כלבים היכולים לסייע במעקב אחר עקבות אדם (מבוקש או חטוף), בניסיון לאתרו.
** כלבים לגילוי סמים, חומרי נפץ ואמצעי לחימה (אמל"חים).
** כלבי סיור.
* כלבי רועים.
* כלבי מזחלות וכלבים אשר מושכים עגלות משא: נמצאים בשימוש בעיקר באזור סקנדינביה.
* כלבי ציד.
* כלבי שמירה.
* כלבי הגנה וכלבי תקיפה, עבור יחידות צבא ומשטרה. 
* אמנויות הבמה: כלבים המבצעים פעלולים בקרקס או בקולנוע; כלבים המשמשים כלי בידורי בקרבות כלבים.

==ראו גם==
* יחידת עוקץ
* בעלי חיים בשירות כוחות הביטחון
* יחידת הכלבנים לישראל

=== סוגי כלבי עבודה ושירות ===
* רועה קווקזי
* רועה גרמני

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.orianit.edu-negev.gov.il/animals/cp/homepage/calbehazala.htm תמונות כלבי הצלה].
*[https://web.archive.org/web/20160303220905/http://www.zometklavim.com/site/detail/detail/detailDetail.asp?detail_id=206437 תמונות כלבי משא].
*[https://youtu.be/IwiiChLjENY כלבי הצלה בפעולה-יכל].
* 

קטגוריה:כלבים בשירות צבאי ומשטרתי
מחוזות קזחסטן

מבחינה מנהלית קזחסטן מחולקת ל-17 מחוזות (облыстар, אובליסטאר) ו-4 ערים בעלות מעמד מיוחד (אלמטי - העיר הגדולה במדינה, אסטנה - הבירה, בייקונור - הוחכרה לרוסיה עד לשנת 2050 ושימקנט). השינוי האחרון בחלוקה מנהלית בוצע במרץ 2022 כאשר הוקמו 3 מחוזות חדשים.

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! מיקום!! שם !! בירה !! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה (אומדן 2022) !!שטח
|-
|מחוז אבאי||סמיי || Абай облысы|| 610,183||185,500
|-
|מחוז אקמולה||קוקשטאו|| Ақмола облысы|| 786,012|| 146,100
|-
|מחוז אקטובה||אקטובה|| Ақтөбе облысы|| 924,845||300,600 
|-
|מחוז אלמטי||טלדיקורגן || Алматы облысы || 1,497,025||105,100 
|-
|מחוז אטיראו||אטיראו || Атырау облысы|| 689,674|| 118,600 
|-
|מחוז מערב קזחסטן||אורל || Батыс Қазақстан облысы|| 686,655|| 151,300 
|-
|מחוז ז'אמבול||טראז || Жамбыл облысы|| 1,215,482||144,300 
|-
|מחוז ז'טיסו||טלדיקורגן || Жетісу облысы|| 698,952||118,500 
|-
|מחוז קרגנדה||קראגנדי || Қарағанды облысы || 1,134,146 ||239,100 
|-
|מחוז קוסטנאי||קוסטנאי || Қостанай облысы|| 832,445|| 196,000 
|-
|מחוז קזילאורדה||קזילאורדה || Қызылорда облысы|| 830,901||226,000 
|-
|מחוז מנגוסטאו||אקטאו || Маңғыстау облысы|| 761,401||165,600 
|-
|מחוז פבלודר||פבלודר || Павлодар облысы|| 754,829||124,800 
|-
|מחוז צפון קזחסטן||פטרופבל || Солтүстік Қазақстан облысы || 534,966||98,000 
|-
|מחוז טורקיסטן||טורקיסטן || Түркістан облысы|| 2,110,502||116,100
|-
|מחוז אוליטאו||ג'זקזגן || Ұлытау облысы|| 221,014||188,900 
|-
|מחוז מזרח קזחסטן||אוסקמן || Шығыс Қазақстан облысы|| 730,818||283,200 
|-
| ||אסטנה|| || Нур-Султан ||1,340,782||797.3 
|-
| ||בייקונור|| || Байқоңыр || 34,544||57 
|-
| ||אלמטי|| || Алматы|| 2,147,113||682
|-
| ||שימקנט|| || Шымкент|| 1,184,113||1,163
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קזחסטן
בת' גיבונס

בת' גיבונס (אנגלית: Beth Gibbons; נולדה ב-4 בינואר 1965) היא זמרת וכותבת שירים אנגליה, והסולנית של הרכב פורטיסהד.

גיבונס עברה בגיל 22 לבריסטול כדי לקדם את קריירת השירה שלה, שם פגשה את ג'וף בארו (Geoff Barrow), שותפה לפורטיסהד.

באוקטובר 2002 חברה גיבונס לפול ווב, המכונה Rustin man. יחד הם הוציאו את האלבום Out of season.

==קישורים חיצוניים==

* 
* איתמר זהר, [https://www.haaretz.co.il/blogs/itamarzohar/2023-11-29/ty-article/0000018c-1067-d65f-a7dd-f0f7eec70000?gift=8a5b3e909b524f37bcb0beb108bbe413 הקול המהפנט של בת גיבונס], הארץ, 29 בנובמבר 2023

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרות-יוצרות בריטיות
קטגוריה:זמרים-יוצרים בריטים
קטגוריה:בריסטול: אישים
קטגוריה:מוזיקאיות אנגליות
קטגוריה:מוזיקאים אנגלים
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1965
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1965
דומניאנו

דומניאנו (באיטלקית: Domagnano) היא אחת מתשע הקסטלי, היחידות האדמיניסטרטיביות המרכיבות את סן מרינו.

העיר ממוקמת בצפון-מזרח המדינה ומשתרעת על שטח של 6.62 קמ"ר. בשנת 2006 התגוררו בדומניאנו 2,865 תושבים. העיר גובלת בסראוואלה, בפאטאנו ובבורגו מג'ורה. קבוצת הכדורגל של העיר היא אף.סי. דומניאנו.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סן מרינו: ערים
קטגוריה:סן מרינו: קסטלי
עמנואל כ"ץ

עמנואל כ"ץ (ט"ו בטבת תרע"ה, 1 בינואר 1915 – 3 בדצמבר 1978, ג' בכסלו ה'תשל"ט) היה חבר לח"י, פובליציסט, עיתונאי, עורך, מתרגם וחוקר.

== חייו ופועלו ==
עמנואל כ"ץ נולד ב-1915 בווילנה למשפחה ציונית לאומית. מנעוריו הצטיין בידענות, שבה השתמש בכתיבה פובליציסטית. כן תרגם שירה ופרוזה. בגיל 12 פרסם חוברת אידאולוגית לתלמידים, בה עשה נפשות לרעיון בית"ר.

בגמר לימודיו בתיכון, בהיותו קצין מפקדת גליל וילנה של בית"ר, עלה לארץ ישראל כסטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים. 

כ"ץ נכנס לעבוד בעיתונות העברית, תוך המשך הפעילות בתנועה הלאומית הממוסדת. כאשר קמה מחתרת לח"י הצטרף אליה והיה חבר מערכת בטאוניה "החזית" ו"המעש". עם חיבוריו הפוליטיים, הכוללים מאמרים רבים, נמנית גם החוברת "האימפריה שוקעת יהודה עולה" שהופיעה בהוצאת לח"י. הוא גם כתב את השיר "אגדה" שנכתב לאחר מותו של מפקד הלח"י, יאיר, ולזכרו.

ערך ותרגם ספרים רבים. יסד וערך את "לפיד" ביטאון הנוער הלאומי העובד והלומד והשאיר בכתובים שני מחקרים נרחבים על נושא יודאיקה ועל יהדות וילנה, עיר הולדתו.
כעיתונאי עבד בעיתונים שונים "המשקיף", "זמנים", "הבקר" ובעיקר בעיתון "חרות". בסוף ימיו עבד בעיתון היידיש "לעצטע נייעס",
היה חבר המערכת ולקח חלק בעיתון האידיאולגי "סולם". ב שובץ במקום השלישי ברשימתו של ישראל אלדד, "רשימה למען ארץ ישראל", אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.

כתב את המילים העבריות של מספר רומנסות ספרדיות בחוברת שהוציא ביחד עם יצחק לוי. הרומנסות הן "זה העלם", "הקטנטנה הסמיקה", "בת גלים", "צל-לא-צל", "שלוש אחיות", "אל החלון", "יעל", "איחל לו", "סילונה".

כ"ץ היה אחיינו של יוסף כהן-צדק.

==לקריאה נוספת==
* עמנואל כץ, לוחמי חירות ישראל (לח"י), הוצ' האגודה להנצחה, בית יאיר, ת"א, תשמ"ז (1987).

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי הלח"י
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עורכים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978
מנזר ניקולאס הקדוש

נפוליאון מבקר את חולי הדבר במנזר, [[אנטואן-ז'אן גרו, 1804]]
מנזר ניקולאס הקדוש הוא מנזר ארמני ביפו העתיקה, השוכן ברציף העלייה השנייה, הטיילת המובילה אל נמל יפו, בסמוך מצפון לכנסיית פטרוס הקדוש. במנזר כנסייה קטנה המשמשת את הקהילה הארמנית המקומית, ובה מזבח מצופה בקרמיקה כחולה, מעשה ידי האומן הארמני דוד אוהנסיאן בשנת 1937.

המנזר הוסב לדירות מגורים והוא בבעלות הפטריארכיה הארמנית בירושלים.

==היסטוריה==
המנזר הוקם בקצהו הצפוני של התל של יפו העתיקה, ובמהלך חפירות ארכאולוגיות, שנערכו בשנים 2002–2004, נתגלו באתר שרידים וממצאים מתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל ותקופת הברזל בארץ ישראל.

המנזר הוקם בסוף המאה ה-17, על בסיס קירות תמך וביצורים שנבנו ב, על ידי הפטריארכיה הארמנית, כדי שישמש מלון דרכים לעולי הרגל הארמנים המגיעים לארץ ישראל בדרכם לירושלים. לאחר שנפוליאון כבש את יפו ב-1799 פרצה בעיר מגפת דבר, והחולים מקרב חיילי הצבא הצרפתי רוכזו בבנין המנזר. השמועות על פרוץ המגפה התפשטו עד מהרה בקרב החיילים, וכדי לשמור על המשמעת בקרב גיסותיו ביקר נפוליאון במנזר. הוא ביקש להוכיח כי המצב נמצא תחת שליטה וכי אל לחיילים לחשוש מהדבר. נפוליאון נגע בחולים ולפי אחת הגרסאות אף סייע בפינוי גופתו של אחד מקורבנות המגפה, מעשים שבאותה עת היו כרוכים בסכנת מוות. ביקורו של נפוליאון במנזר הכה גלים לא רק בקרב החיילים אלא גם ברחבי אירופה.

מספר שבועות לאחר מכן, כששב נפוליאון ליפו לאחר שהובס בעכו, הורה לרופאו להוציא להורג את החיילים החולים במנזר בהמתת חסד. הרופא סירב והשיבו "תפקידי לרפא, לא להמית", ולבסוף הוצאו החולים להורג בידי רוקח הצבא ורופא עות'מאני שבוי.

לפי המסורת, העניק נפוליאון את חרבו ואת אוהלו לראש המנזר כסמל להכרת התודה שלו. ומהאוהל הוכנו בגדים, הנשמרים בקתדרלת יעקב הקדוש בירושלים.

אמינותם של האירועים בתקופת כיבוש נפוליאון נתונה במחלוקת.

המבנה המשיך לשמש כמנזר ואכסניה. במהלך המאה ה-20 חלקו הוסב לדירות מגורים עבור חברי הקהילה הארמנית. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החליטה הפטריארכיה הארמנית לשפץ ולהרחיב את המתחם. כדי לממן את השיפוץ חתמה על הסכם עם יזמים שבנו במקום 22 יחידות דיור: שש מהן נתרו בשימוש הפטריארכיה והיתר נמכרו בחוזי חכירה ל-99 שנים. לשני אגפי הבניין נוסף אגף חדש, מאחורי המבנה הקיים. הכנסייה במתחם גם עברה שיפוץ מקיף באותה עת.

==ציורו של גרו==
לבקשת נפוליאון הונצח הביקור במנזר בציור משנת 1804 מעשה ידיו של הצייר אנטואן-ז'אן גרו, ששמו "בונפרטה מבקר את חולי הדבר ביפו" (Bonaparte visitant les pestiférés de Jaffa). בציור נראה נפוליאון כשהוא ניצב גאה בין חייליו ונוגע בידו השמאלית בחזהו של אחד החולים. גרו לא ביקר מעולם מיפו ולכן צייר אותה ואת המנזר כפי שתיארם בדמיונו. ברקע הרחוק מתוארת יפו כעיר מזרחית שבתיה מטפסים במעלה גבעה, וברקע הקרוב נראות קשתות המנזר אותן עיצב גרו בסגנון מזרחי ומורי. הקשתות הן חלק מארקדה הסוגרת על חצר פנימית של המנזר. התמונה מוצגת במוזיאון הלובר בפריז.

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="200px">
S.Nicoloc-Giaffa78.jpg|מראה המנזר
S.Nicoloc-Giaffa4.jpg|שער המנזר
PikiWiki Israel 21175 Religion in Israel.JPG|הכנסייה במנזר הארמני
מנזר סנט ניקולס.jpg|חזית המנזר הפונה לים
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:יפו העתיקה
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית: מנזרים
קטגוריה:ישראל: כנסיות אפוסטוליות ארמניות
זאגור

זאגור (אנגלית: Zagor) היא סדרת חוברות קומיקס פרי עטו של הכותב האיטלקי סרג'ו בונלי ושל המאייר גאליינו פרי שראתה אור החל מ-1961. חלק מהחברות תורגמו לעברית ויצאו בהוצאת מ. מזרחי.

==דמותו של זאגור==
זאגור, או בשמו האמיתי פטריק ווילדינג, הוא דמות בעלת מאפייני המערב הפרוע החיה ביער בפנסילבניה בצפון מזרח ארצות הברית. אף על פי שהכותבים לא ציינו זאת במפורש, ניתן להניח כי התקופה בה פועל זאגור היא המחצית הראשונה של המאה ה-19. מקור השם זאגור הוא אינדיאני ("זא-גור טה-נאי") שפירושו (כביכול) הוא "הרוח עם הגרזן".
זאגור נאבק לשמור על שלווה באזור מחייתו, נלחם בפושעים ויוצא להגנתם של שבטים אינדיאנים.

בצעירותו רואה פטריק ווילדינג את הוריו נרצחים על ידי חברי שבט האבנאקי בהנהגת סלומון קינסקי. פיטצי הנודד, צייד בגיל העמידה, לוקח את ווילדינג צמא הנקמה תחת חסותו. פיטצי מלמד את ווילדינג כיצד להפוך גרזן לנשק וכשזה בוגר דיו לבצע את מעשה הנקם הוא מגלה שאביו, איש צבא לשעבר, השתתף בהרג של אינדיאנים רבים. גילוי זה משפיע עליו מאוד ופטריק ווילדינג מפנים את מורכבותם של ערכי הטוב הרע והצדק. בעקבות כך, ובעזרתם של משפחת אקרובטים, עוטה ווילדינג את דמותו של זאגור.

זאגור ימצא תמיד בצד החלש והמדוכא, בין אם זה אדם שחור, אדום או לבן. הוא מתגורר באי המוקף חול טובעני באזור הביצתי של היער ומשם יוצא לפעילותו משכינת השלום.

דמותו של זאגור אינה דמות מערב-פרוע טיפוסית. סיפורו מערב אימה ובידיון לצד הומור שמגיע בעיקר משותפו המקסיקני של זאגור, צ'יקו.
צ'יקו, המוצג כדמות משעשעת נמוכה ושמנה, הופך לחברו הטוב של זאגור.

==זאגור בעולם==
אף על פי שסדרת זאגור פופולרית באיטליה, היא פופולרית עוד יותר בקרואטיה, שם היא מתפרסמת עד היום כמו גם בבוסניה והרצגובינה, סרביה וסלובניה. גם באוסטריה הסדרה זוכה לפופולריות רבה.
בטורקיה נוצרו עד היום 3 סרטי זאגור והכינוי צ'יקו נטמע בשפה המקומית על מנת לתאר אדם נמוך ושמן.

==זאגור בישראל==
הוצאת הספרים מ. מזרחי, הוציאה לאור במהלך שנות ה-70 כ-15 חוברות של זאגור. בניגוד לפורמט האיטלקי בו כל חוברת הכילה כ-130 עמודים, בפורמט הישראלי קוצרו החוברות לכ-65 עמודים. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, הוציאה מ. מזרחי לאור את שבע החוברות הראשונות בסדרה בהוצאה מחודשת. כמו כן, פרסמה ההוצאה לאור חוברת חדשה בסדרה, הממשיכה את ההרפתקה שנקטעה בחוברת מספר 15.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.sergiobonellieditore.it/sezioni/11/zagor האתר הרשמי של זאגור] באתר שח הוצאת סרג'ו בונלי

קטגוריה:קומיקס
קטגוריה:דמויות מתוך קומיקס
הכי מתוק שיש

הכי מתוק שיש (באנגלית: The Sweetest Thing) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה הרומנטית אשר צולם בשנת 2002. בסרט מככבות קמרון דיאז, סלמה בלייר וכריסטינה אפלגייט.

==עלילה==
עלילת הסרט מתחילה כשכריסטינה וולטר (קמרון דיאז) וקורטני רוקליפ (כריסטינה אפלגייט), צעירות חובבות מסיבות, רוצות להקל על הפרידה של חברתן ג'יין ברנס (סלמה בלייר) מהחבר שלה. הן מחליטות לקחת אותה למסיבה. במהלך הערב כריסטינה פוגשת את פיטר (תומאס ג'יין) ומתאהבת בו. היא מפספסת את ההזדמנות להיות איתו באותו ערב, ומכאן מתחיל מסען של כריסטינה וקורטני בחיפוש אחר פיטר.

בסרט יש שימוש רב בהומור גס. בין היתר צולמה סצנה בה שלוש הדמויות הראשיות יושבות במסעדה ושרות שיר על האופן בו נשים מחמיאות לאיבר המין של הפרטנר שלהן.

==שחקנים==
* קמרון דיאז - כריסטינה וולטר
* כריסטינה אפלגייט - קורטני רוקליפ
* סלמה בלייר - ג'יין בארס
* תומאס ג'יין - פיטר דונאו
* פרנק גרילו - אנדי
* ג'ייסון בייטמן - רוג'ר דונאו

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
מסגד מחמודיה

סביל סולימאן (2018)
חצר המסגד ומגדל השעון ברקע
מסגד מחמודיה (בערבית: مسجد المحمودية, תעתיק מדויק: מסג'ד אלמחמודיה), הממוקם ברחוב מפרץ שלמה, הוא המסגד הגדול והחשוב ביפו. הוא שוכן בפינה הצפון-מזרחית של יפו העתיקה, סמוך לכיכר השעון מצד מערב ובקרבת טיילת חומות הים. ההערכה היא כי המסגד הוא הרביעי בגודלו בארץ ישראל, אחרי מסגד אל-אקצא בירושלים, מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש והמסגד במערת המכפלה בחברון.
המסגד מתוחזק היטב ומשופץ, ומשמש כבית תפילה פעיל.

==היסטוריה==
המסגד הוקם בשנת 1730 ונבנה מחדש בין השנים 1812–1814 בידי מוחמד אגא א-שאמי, מושל העיר מטעם העות'מאנים בתחילת המאה ה-19. המסגד נקרא על שמו של בנו של א-שאמי, מחמוד, שנפטר בשנת בניית המסגד. המסגד כלל אולם תפילה וחצר שהיא כיום החצר הפנימית של המסגד, ובה קבוע מיחראב הפונה דרומה. המסגד הורחב מאוחר יותר בשל הגידול באוכלוסייה, ונוספה לו החצר המזרחית שגם בה ניצב מיחראב. חלק מקירותיו החיצוניים של המסגד היוו חלק מחומות העיר, ובחלקו הצפון-מזרחי של המתחם שכן "הקישלה", בית המאסר של העיר, שהיה לימים לתחנת המשטרה ביפו.

==המבנה==
מבני המסגד מסודרים סביב שלוש חצרות פנימיות - שתיים מהן גדולות והשלישית קטנה יותר. החצר המרכזית שוכנת בצידו המערבי של המבנה, והיא מובילה לאולם התפילה הגדול הנושא שתי כיפות.
הצריח המשושה של המסגד ניצב סמוך לחצר זו, בפינה הדרום-מערבית של המתחם, ובו שתי מרפסות.

המבנה עוטר בעמודי שיש וגרניט שהובאו מקיסריה, עתלית, סידנא עלי ומאשקלון, ושולבו בהם כותרות בשימוש משני. הכניסה אל המסגד היא בצידו הדרומי ומעליה קבועה כתובת המציינת את השנה 1227 להג'רה (1812).

אל מתחם המסגד מובילים שערים נוספים, האחד פונה לכיוון מערב ולעבר בית הסראייה הישן, והאחר אל כיכר השעון. שער זה מכונה "שער השליטים" ודרכו נכנסו למסגד אנשי השלטון שהגיעו מכיוון בית הסראיה החדשה שבכיכר השעון. השער קבוע בתוך קשת שבראשה רוזטה ביזנטית. חלקה התחתון של הרוזטה נחתך בשל חוסר מקום. בקשת החיצונית של השער שולבו אלמנטים עות'מאניים ומעליה אנטבלטורה הנושאת את סמל האימפריה - סהר וכוכב.

==סביל סולימאן==
בקיר הדרומי של המסגד קבוע "סביל סולימאן" שצורתו כשל קשת גדולה המשלבת אבני שיש לבנות וגרניט ורודה. הסביל מעוטר בקשתות, בעמודים ובכותרות וכן בכתובות ובטורה של הסולטאן העות'מאני. הסביל נבנה בשנת 1809 והוצמד אל קיר המסגד משזה הוקם. הוא קרוי על שמו של סולימאן פאשה, שליט עכו ומפקדו של אבו נבוט, אשר הקים אותו.<ref></ref>

מעל הסביל היה בניין מפואר, שנהרס בנסיבות לא ברורות. בשנת 2011 שופץ הסביל וחלקו שוחזר על פי תרשימים מהמאה ה-19.

== גלריה ==
<gallery widths="200px" heights="150px">
Mahmudija133.jpg|הכניסה למכלול
Mahmudija193.jpg|פרוזדור הכניסה למסגד
Mahmudije039.jpg|שעון שמש מהמסגד המוצג במוזיאון ארץ ישראל
Mahmudija156.jpg|חצר המסגד
Oerlogplatz_018.jpg|שער השליטים
Polis 103.jpg|תקריב של שער השליטים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.oldjaffa.co.il/otherist-attractions/mosque-of-mahmudiya/ המסגד באתר החברה לפיתוח יפו העתיקה]
* [https://web.archive.org/web/20110604200233/http://archnet.org/library/sites/one-site.jsp?site_id=7221 המסגד באתר ArchNet]
* [https://web.archive.org/web/20110926212312/http://archnet.org/library/sites/one-site.jsp?site_id=7231 סביל סולימאן באתר ArchNet]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפו העתיקה
מחמודיה, מסגד
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
מחמודיה
ראס עטייה

ראס עטייה (בשמו המלא: ח'ירבת ראס עטיה; בערבית: خربة رأس عطيّه) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה, דרומית לקלקיליה ולחבלה, מערבית לאלפי מנשה ומזרחית למתן. פירוש שם הכפר בערבית הוא 'פסגת המתנה'.

לפי נתוני הרשות הפלסטינית התגוררו בכפר 1,895 תושבים בשנת 2016.

==היסטוריה==
על-פי סקירה היסטורית מאת עבד אל-עזיז אמין עראר, הקימו את הכפר שלוש חמולות שיצאו מכפר ת'ולת': מראעבה, שוואהנה ועראר בתחילת המאה ה-19.

בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה בו אספקת המים מגיעה מבורות מים".

בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר הכפר משליטה בריטית לירדנית. במסגרת ההסכם סופחו ב-20 במאי 1949 יישובי אזור "המשולש", ה"הקו הירוק" נמתח לאורך גבלו המערבי של הכפר והוא נותק מהיישובים הסמוכים טייבה, טירה, קלנסווה שעברו לשליטה ישראלית.

בשנת 1952 הותקף הכפר בפעולת תגמול.

בשנת 1961 נמנו בראס עטייה 224 תושבים.
===לאחר 1967===
בעקבות מלחמת ששת הימים, ב-1967, עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.

בספטמבר 1983, הוקמה ההתנחלות אלפי מנשה מצפון לכפר. בשנות התשעים של המאה ה-20 הוקמו היישובים מתן ונירית כ 500 מטר בצמוד לקו הירוק ממערב לכפר.

לאחר הסכם אוסלו, השטח הבנוי של הכפר סווג כשטח B אך 80% מהקרקעות החקלאיות של הכפר סווגו כשטח C.

בעשור הראשון של המאה ה-21 נבנתה באזור הכפר גדר ההפרדה. על מנת לכלול את היישוב אלפי מנשה בצידה הישראלי של הגדר, הגדר מכתרת את ראס עטייה ואת חבלה מכל עבריהן, למעט שני מעברים: בצפון מנהרה מתחת לכביש 55 המחברת את חבלה עם קלקיליה, ומדרום כביש לכיוון כפרים ועיירות אחרים באזור, כסניריא, כפר ת'ולת ועזון. בגדר שממזרח לכפר הוקם מחסום צה"ל, "מחסום ראס-עטייה", הפועל 12 שעות ביממה, ומשמש את תושבי הכפר שלהם אדמות חקלאיות שנותרו מחוץ לגדר, וכן את תושבי הכפר ראס א-טירה, שנותר אף הוא במובלעת אלפי מנשה שבצד הישראלי של הגדר. תוואי הגדר באזור שונה בעבר בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ. עתירה נוספת שהגישו תושבי האזור נגד התוואי החדש נדחתה.

==כלכלה==
רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות או מעבודה בישראל, ומיעוטם עובדים במוסדות הרשות הפלסטינית.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.palestineremembered.com/GeoPoints/Khirbat_Ras_Atiya_3388/ Welcome To Khirbat Ras Atiya]
*[http://www.palestineremembered.com/GeoPoints/Kh__Ras_al_Tira_5644/index.html Welcome To Kh. Ras al-Tira]
*Survey of Western Palestine, Map 14: [http://www.iaa-archives.org.il/zoom/zoom.aspx?folder_id=93&type_id=6&id=8376 IAA], Wikimedia commons
*[http://vprofile.arij.org/qalqiliya/pdfs/factsheet/rasatiya_fs_en.pdf Ras 'Atiya (including Ras at Tira & Wadi ar Rasha Localities) (Fact Sheet)], ARIJ
*[http://vprofile.arij.org/qalqiliya/pdfs/vprofile/rasatiya_vp_en.pdf Ras ‘Atiya Village Profile (including Ras at Tira & Wadi ar Rasha Localities)], ARIJ
*[http://vprofile.arij.org/qalqiliya/images/english/Ras%20'Atiya_ap_en.jpg Ras ‘Atiya, aerial photo], ARIJ
== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפת קלקיליה
קטגוריה:גדר ההפרדה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
שומר (מקצוע)

שומר בפתח סופרמרקט ב[[ארצות הברית]]
שוֹמר או מאבטח הוא אדם שעוסק באבטחה לרבות אבטחה אזרחית, ותפקידו למנוע גישתם של אנשים לא מורשים לשטח מסוים, כדי להבטיח את ביטחונם של אנשים ורכוש הנמצאים בשטח זה.

מי שמופקד על שמירתו של אדם מסוים, בכל מקום שבו הוא נמצא, מכונה שומר ראש.

שמירת חפצים היא הפקדה של חפצים בידי אדם שמתחייב לא לאפשר גישת אנשים לא מורשים אליהם. בישראל מוסדרת שמירה זו באמצעות חוק השומרים.

==בישראל==
בישראל למודת הפיגועים נעשה שימוש נרחב בשומרים, בפרט בתקופות של מתח ביטחוני, כגון תקופת האינתיפאדה השנייה. שומרים מוצבים בכניסה למוסדות לימוד, לבית חולים, לחנויות, למרתפי חניה, למוסדות ציבור, לבנייני משרדים ועוד.

אופי התפקיד התחיל לכלול עיון בתכולת התיקים והמזוודות שנושאים אנשים המגיעים למקומות הומי אדם לאחר אוקטובר 1967, לאחר שתושבת ירושלים הניחה מטען בקולנוע ציון שהתגלה בעוד מועד.

רבים מהשומרים מועסקים באמצעות חברות שמירה, המציבות את השומרים אצל מזמיני השירות מהן. פעולתן של חברות אלה מוסדרת בחוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה, המחייב קבלת רישיון להקמת חברה כזו. במתן הרישיון עוסקת ועדה הפועלת במסגרת משרד המשפטים. תנאי העסקתם של שומרים המועסקים בדרך זו מוסדרים בצווי הרחבה, ובחוק אשר קבע כי בדרך כלל שומר זכאי לעבוד מתוך עמדה ולקבל גישה למים וחשמל. פיקוח מוגבר על הציות לצווים אלה, לחוק הנ"ל, וליתר דיני העבודה החלים על השומרים, המחייב לא רק את קבלן השמירה אלא גם את מזמין השירות, נקבע בחוק להגברת האכיפה של דיני העבודה.

כדי לעבוד כשומר חמוש יש לקבל רישיון מהמשרד לביטחון הפנים.

==ראו גם==
* משמר הכנסת
* דיני שומרים

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אבטחה
קטגוריה:מקצועות
לופטהנזה איטליה

לופטהנזה איטליה (בגרמנית: Lufthansa Italia) הייתה חברה בת של חברת התעופה הגרמנית לופטהנזה, ששימשה מעין "סניף איטלקי" של לופטהנזה. החברה פעלה מנמל התעופה מילאנו מלפנסה.

==תולדות החברה==
החברה נוסדה בשנת 2008 לאחר שחברת אליטליה הודיעה כי היא סוגרת את בסיסה הראשי שבנמל התעופה של מילאנו והופכת אותו לבסיס משני בלבד. הפיכת השדה לבסיס משני עבור אליטליה, הוריד משמעותית את כמות הטיסות היוצאת מנמל התעופה. חברת לופטהנזה הגרמנית זיהתה את הפוטנציאל הכלכלי בנמל התעופה והחליטה להקים חברת בת איטלקית שתבצע טיסות ממילאנו ליעדים מרכזיים באירופה. בתחילה תוכנן כי החברה החדשה תפעיל 6 מטוסי אמבראר 195 שהם חלק מהזמנה קיימת של מטוסים לחברת האם לופטהנזה, אך לבסוף הוחלט כי החברה תשתמש בשישה מטוסי איירבוס A319 שחברת בת אחרת של לופטהנזה- יורווינגס תעביר לשימוש לופטהנזה איטליה.

החברה החדשה קיבלה את מטוסה הראשון בינואר 2009 והחלה לבצע טיסות לפריז וברצלונה. 

ב-24 במאי 2011 הודיעה חברת לופטהנזה, כי פעולת חברת לופטהנזה איטליה תופסק בסוף אוקטובר 2011, וכי מטוסי החברה יופעלו כחלק מצי המטוסים של לופטהנזה ואייר דולומיטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה איטלקיות שנסגרו
קטגוריה:קבוצת לופטהנזה
כנסיית פטרוס הקדוש (אבו כביר)

הכנסייה במבט מהאוויר, מאי 2017
הכנסייה ותא התפילה על שם טביתא
פנים הכנסייה
תא התפילה על שם טביתא הקדושה
צלב פרבוסלבי ועץ בודד בגן הכנסייה
קבר טביתא הקדושה

כנסיית פטרוס הקדוש, או הכנסייה הרוסית, היא כנסייה רוסית פרבוסלבית השוכנת באבו כביר בדרומה של תל אביב. הכנסייה, שהושלמה בשנת 1894, נקראת על שמו של השליח פטרוס הקדוש, ולפי המסורת הרוסית-פרבוסלבית, במקום זה ניצב בית שמעון הבורסקאי, בו התארח פטרוס עת שהה ביפו ובו חווה את נס החלום. מסורת זו ממשיכה וגורסת כי בחלקת הקברים הצמודה לכנסייה נקברה גם טביתא, אותה הקים פטרוס מן המתים.

==היסטוריה==
חלקת הקבורה המשתרעת ממערב לכנסייה ניצבת במקום בו שכן בית קברות יהודי בתקופת בית שני. הקבר המיוחס לטביתא התגלה ב-1835, אך לא נמצאו ראיות המאששות את זהותו. החלקה שסביב הקבר נרכשה ב-1874 וב-1888 החלה הקמת הכנסייה. המבנה הושלם בשנת 1894, והיה לתחנת לינה בדרכם של עולי רגל רוסים שעשו את דרכם מיפו לירושלים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה גורשו הרוסים מהמקום, יחד עם נתינים של נוספים של מדינות ההסכמה. 

לאחר המלחמה החזיקו נציגי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית הלבנה הגולים במקום, אך לאחר קום המדינה, הוא עבר לרשות הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית האדומה. במהלך המלחמה הקרה פעל מהמקום מטה של הק.ג.ב הסובייטי.

==האתר==
הכנסייה שוכנת בליבו של מתחם רבוע ומוקף חומה בשטח של 32 דונם. הכניסה אל המתחם היא בצידו הדרומי הפונה אל רחוב 3938, והוא גובל בצפונו בבית הספר לטבע. בכניסה יש תא תפילה על שם טביתא ובתוכו איקונין שלה ופסל של ספר עליו כתוב במספר שפות כולל עברית: "טביתה הקדושה התפללי נא עבורנו". הנכנסים למתחם נעצרים ליד תא זה ומצטלבים. הכנסייה עצמה בצבע ורוד והיא נושאת כיפה אדומה. בצידה המערבי מתנשא מגדל פעמונים בן חמש קומות שלו צריח מחודד כהה. שטח המתחם עשיר בצמחייה מטופחת ובעצים גזומים. פנים הכנסייה מעוטר בעושר רב, ובכיפה נראית דמותו של ישו מלך-כל, וסביבו שמונה מלאכים מכונפים על רקע זהוב. על גבעה בגן הנרחב, בצל עץ אורן, מוצב צלב פרבוסלבי.

==בית הקברות היהודי==
ב-1871 ביקר באבו כביר הארכאולוג והמדינאי הצרפתי שארל קלרמון-גנו. הוא חפר באזור הכנסייה וחשף בגבעה ממזרח ליפו נקרופוליס - עיר קבורה יהודית, ובה 34 מצבות שיש, שעליהן חרותים אותיות בעברית וביוונית וסמלים יהודיים כגון לולב, מנורה והמילה "שלום". קלרמון-גנו קבע כי המצבות הן מהמאה ה-1 עד המאה ה-3 וכי היו חלק מבית קברות של קהילת יהודי יפו. בין השאר נמצאו בבית הקברות מצבות מחַדְיָב, מקפדוקיה, מאלכסנדריה, מיוון ומלוב. לפי מקצועות הנפטרים שנרשמו על המצבות ניתן להסיק כי הקהילה היהודית ביפו הייתה מבוססת ועשירה.

==קבר טביתא==
בבית הקברות של הכנסייה יש מערת קברים חצובה בכורכר, שבה לפי המסורת הפרבוסלאבית נקברה טביתא אותה הקים פטרוס מן המתים, עת היה בדרכו מלוד ליפו: 

מעל המערה הוקם מבנה, ובכניסה אליו קבוע פסיפס המתאר את האירוע. מדרגות יורדות משם לתוך מערת הקברים שם נוהגים המאמינים להדליק נרות. על הגג ניצב מבנה בצורת כנסייה פרבוסלבית. על שמה של טביתא קרוי בית הספר הסקוטי ביפו.

==ראו גם==
* כנסיית פטרוס הקדוש (יפו)
* בית שמעון הבורסקאי

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: כנסיות ומנזרים 
קטגוריה:אבו כביר
קטגוריה:תל אביב-יפו: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז תל אביב
פטרוס הקדוש, אבו כביר
ריברסייד (מחוז)

מחוז ריברסייד (באנגלית: Riverside County) הוא מחוז בדרום קליפורניה, בקרבת המטרופולין של לוס אנג'לס. המחוז גובל במחוז אורנג' במערב, במחוזות אימפריאל וסן דייגו (מחוז) בדרום, מחוז סן ברנרדינו בצפון ובמדינת אריזונה במזרח.

על פי מפקד התושבים בשנת 2000 חיו במחוז 1,545,387 תושבים ועל פי מפקד דומה שנעשה בשנת 2007 חיו במחוז כ-2 מיליון תושבים (311,575 מהם גרים בעיר המחוז, ריברסייד). קרבתו של המחוז למחוז לוס אנג'לס ולמטרופולין של לוס אנג'לס הגבירו את קצב הגדילה של הערים בו. מבחינה גאוגרפית המחוז כולו משתרע על שטח מדברי בגבול בין מדבר מוהאבי למדבר קולורדו.

== היסטוריה ==

מחוז ריברסייד נוסד בשנת 1893 על חלק מהשטחים של המחוזות סן ברנרדינו וסן דייגו.
השם למחוז ניתן לו על שמה של העיר ריברסייד שהוקמה בשנת 1871, כאשר נחפרה אליה תעלה מנהר סנטה אנה העובר בשטח המחוז.

בשנת 1980 אוכלוסיית המחוז הגיעה למיליון תושבים.

== גאוגרפיה ==

שטח המחוז מסתכם ב-18,915 קילומטרים מרובעים. מתוכם 18,667 קילומטרים מרובעים אדמה ו-248 קילומטרים מרובעים מים (1.31%).

המחוז עצמו ארוך מאוד ממזרח למערב (כ-290 ק"מ) וצר מצפון לדרום.

המחוז גובל במחוז סן ברנדינו מצפון, מחוז אורנג' במערב, מחוזות סן דייגו ואימפריאל בדרום ומדינת אריזונה ממזרח.

נהר הקולורדו, המסמן את הגבול בין מדינת קליפורניה למדינת אריזונה, זורם בגבולו המזרחי של מחוז ריברסייד.

=== ערים עיקריות ===
* מורנו ואלי (כ-180,000 תושבים).
* קורונה (כ-125,000 תושבים).
* טמקולה (כ-101,000 תושבים).
* מוריאטה (כ-100,000 תושבים).
* אינדיו (כ-71,000 תושבים).
* המט (כ-70,000 תושבים).
* איסטוייל (כ-50,000 תושבים).
* לייק אלסינור (כ-50,000 תושבים).
* קתידרל סיטי (כ-49,000 תושבים).
* פאלם דזרט (כ-49,000 תושבים).
* פאלם ספרינגס (כ-42,000 תושבים).

== תחבורה ==

אחת הסיבות לגידול האוכלוסייה במחוז היא תחבורה ציבורית נוחה ממנו ללוס אנג'לס. רכבת פרברית של מטרולינק מחברת את ערי המחוז ללוס אנג'לס ולמחוז אורנג'. קו רכבת של אמטרק עובר בשטח המחוז עם תחנות בריברסייד ובפאלם ספרינגס.

ישנם 14 נמלי תעופה ברחבי המחוז, אך כולם קטנים ומשמשים לטיסות פנים. נמל תעופה הבינלאומי הקרוב ביותר הוא נמל תעופה סן ברנרדינו הנמצא בעמק סן ברנרדינו ו'נמל תעופה בינלאומי אונטריו' הנמצא גם הוא בעמק סן ברנדינו.

== חוק ופוליטיקה ==

בית המשפט העליון של מחוז ריברסייד אחראי על קיום חוקים במחוז. ישנם 13 בתי משפט הפזורים בערי המחוז.
בניין בית המשפט העליון הוקם בשנת 1904 ועדיין משמש כבית משפט העליון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

ריברסייד
סבגדיס

סבגדיס או סאבאגאדיס (1770–1831 לערך; שם הטבלתו היה זה-מנפס קדוס מכונה גם ״אבא גראגן״) היה דאג'זמץ' או מושל תיגראי, בתקופת השופטים האתיופית. הוא היה בנו של שום וולדו של עגמה, והשתייך לעם האירובי.

בראשית המאה ה-19 סבגדיס מרד מספר פעמיים נגד אדונו, הראס וולדה סלאסי. אבל ממש לפני מותו של וולדה סלאסי נראה שהוא השלים עמו והפך לאחד מסגניו הנאמנים. בעקבות מותו של וולדה סלאסי בשנת 1816, הוא איתגר את סמכות בנו של וולדה סלאסי, ונהפך למצביא העוצמתי ביותר בטיגראי. הוא קבע את בירתו בעדיגראת, ושלט על תיגראי, סמיאן, וברצועת חוף צרה באריתריאה בשנת 1818. תחומו שלטונו הורחב וכלל גם את שטחי הרמה הארתריאית חמסיאן,אקלה גוזאי, וסאריה. 

סבגדיס האמינו כי השגת נשק חם היה חיוני כדי לנטרל את כוחם של פרשי האורומו, ולכן הוא הקדיש הרבה זמן ומאמץ כדי לאסוף אותם

קטגוריה:אתיופיה: תקופת השופטים
קטגוריה:תיגראי
קטגוריה:ילידי 1770
קטגוריה:נפטרים ב-1831
בית סוסין

בית סוסין (בערבית بيت سويسن) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-17 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה וכשלושה קילומטרים דרומית ללטרון, בגובה 310 מטר מעל פני הים. הכפר היה שייך לנפת רמלה מחוז לוד (1945).

בשנת 1596, בתקופה העות'מאנית, נמנו בכפר 308 תושבים. בעקבות מאורעות תרפ"ט הוטל על הכפר עונש קיבוצי בסך של 150 לירות על חלקם של תושבי הכפר בהחרבת כפר אוריה. במפקד האוכלוסין המנדטורי משנת 1931 מנתה האוכלוסייה 70 תושבים. על פי סקר הכפרים 1945 מספר התושבים בשנת 1945 עלה ל-210..
במלחמת העצמאות, במהלך ההכנות למבצע בן נון ב', ב-28 במאי 1948, נכבש הכפר על ידי פלוגה א' מגדוד 72 של חטיבה 7 והתרוקן מתושביו.

לאחר כיבוש הכפר המקום שימש כמשלט במבצע בן נון ב' בניסיון לכיבוש לטרון, לאחר הכישלון במבצע זה לטרון נשארה בידי האויב. בסמוך לבית סוסין עברה דרך בורמה, דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור על ירושלים מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון ובשער הגיא.

בשנת 1950 הוקם מושב תעוז על אדמות הכפר.

== בית הספר המשותף ==

במרחק של כ-3 קילומטרים מערבית לבית סוסין היה הכפר הערבי בית ג'יז שנהרס במלחמת העצמאות, בין הכפרים נבנה בתקופת המנדט הבריטי בית ספר משותף לבית סוסין ולבית ג'יז. בית הספר נבנה על גבעה כשני קילומטרים מערבית לבית סוסין, קרוב יותר לכפר בית ג'יז, באתר בית הספר הוקם מאוחר יותר מצפה הראל. המבנה הנטוש קיים עד היום והתפרסם כמקום בו נערך משפט השדה הצבאי בפרשת משפטו והוצאתו להורג של סרן מאיר טוביאנסקי באשמת בגידה. מאיר טוביאנסקי נמצא אשם במשפט והוצא להורג על ידי כיתת יורים, ההוצאה להורג לא נערכה בבית הספר אלא בכפר בית ג'יז, ב"בית הקשתות", בית דו-קומתי שנותר על תילו עד היום בקיבוץ הראל.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

בניין בית הספר המשותף

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
איסטכיס

איסטכיס, אמפליאס, אורבן (המנולגיון של בזיל השני)
איסטכיס (ביוונית: Στάχυς, מת בשנת 54) הוא קדוש נוצרי. על פי המסורת של הכנסיות המזרחיות, איסטכיס היה הבישוף הראשון של ביזנטיון משנת 38 ועד מותו. הוא נחשב למקורב לאנדראס הקדוש ולשאול התרסי. אוסביוס מקיסריה, בהסתמכו על אוריגנס, טוען כי אנדראס הקדוש הטיף לנצרות באסיה הקטנה ובסקיתיה, לאורך הים השחור ואף באזור הוולגה וקייב. על פי המסורת, אנדראס הקים את הכס של ביזנטיון בשנת 38 ומינה את איסטכיס לבישוף. ה"כס של ביזנטיון" התפתח מאוחר יותר לפטריארכיה של קונסטנטינופול ואנדראס הקדוש הוא הקדוש המגן של פטריארכיה זו. לא ברור אם איסטכיס הוא אותו אדם אליו מתייחס פאולוס בפנייה "היקר" באיגרת אל הרומאים.

על פי המסורת האורתודוקסית, איסטכיס מת מוות טבעי. בכנסייה האורתודוקסית הוא נחשב לאחד משבעים התלמידים של ישו ולכן גם לקדוש. יום חגו הוא ה-31 באוקטובר.

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:קונסטנטינופול: דת
קטגוריה:נפטרים ב-54
כנסיית אנטוניוס הקדוש

כנסיית אנטוניוס הקדוש היא כנסייה פרנציסקנית קתולית השוכנת ברחוב יפת 51 ביפו, מדרום למבנה בית הספר טרה סנטה. 

הכנסייה נבנתה בשנת 1932 והחליפה את כנסיית פטרוס הקדוש שבכיכר קדומים ככנסייה הקתולית המרכזית בעיר. כיום היא משמשת עובדים זרים קתולים בגוש דן, בעיקר מהפיליפינים, וכן את הקהילה הקתולית המקומית ואת אנשי הסגל הדיפלומטי הקתולים המתגוררים באזור. במקום משמשים שלושה נזירים פרנציסקנים המתגוררים בקומה השנייה של המבנה. 

הכנסייה מוקדשת לאנטוניוס הקדוש מפאדובה, נזיר פרנציסקני, מטיף ותאולוג, הנחשב לאחד ממורי הכנסייה. המבנה עוצב בסגנון נאו-גותי וצמוד לו מגדל גבוה בעל צריח מחודד. חלונות המבנה עשויים זכוכית צבועה, ובצדו המזרחי של האולם ניצב מזבח גותי עשוי עץ ושיש המעוטר בדמויותיהם של ישו הנוצרי, פרנציסקוס מאסיזי ואנטוניוס הקדוש מפאדובה. ליד הכנסייה פועלת מקהלת פרנציסקוס הקדוש, שחבריה הם מהגרי עבודה מהפיליפינים. 
 
ב-22 במאי 1995 פרץ לכנסייה חייל צה"ל בן 21, אשר השליך רימוני הלם, ירה צרורות מנשקו האישי וגרם נזק כבד למקום. באירוע לא נפגע איש. לאחר מעצרו סירב החייל לשחזר את המעשה, בטענה שמטעמי אמונה אינו יכול לבוא בשערי כנסייה. הוא נידון למאסר של ארבע שנים וחצי.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px">
YaffoNeoGothic003.jpg|המגדל
YaffoNeoGothic007.jpg|חזית הכנסייה
YaffoNeoGothic001a.jpg|פרט: חלון טריפורי בחזית
S.Antonio 207.jpg|פרט: דלת הכנסייה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110426095239/http://www.jaffatsparish.com/index.htm אתר הקהילה]
* [https://web.archive.org/web/20090223135653/http://jaffatsschool.com/ תיכון טרה סנטה]
* [https://web.archive.org/web/20130421101352/http://www.jaffatsparish.com/English/PDF/ST._FRANCIS'_CHOIR_MISSION_VISSION.pdf אודות מקהלת פרנציסקוס הקדוש]

קטגוריה:תל אביב-יפו: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:עג'מי
קטגוריה:משמורת ארץ הקודש
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:רחוב יפת
אנטוניוס הקדוש
הוצאה להורג מבוימת

הוצאה להורג מבוימת היא שיטת עינוי פסיכולוגי, שבו גורמים לקורבן להאמין שהוא מובל להוצאה להורג. בדרך כלל, זה כולל כיסוי של עיני הקורבן, דרישה שיצהיר על בקשותיו האחרונות, אילוץ הקורבן לחפור את הקבר שלו ולעיתים אף אילוצו לצפות במספר הוצאות להורג אמיתיות המתרחשות באותו מקום, ובכך לגרום לקורבן להאמין כי יוצא להורג בפעם הבאה. לעיתים ירי ליד הקורבן או ירי של כדורי סרק עליו מסיים את האירוע. 

המטרה בביום הוצאה להורג היא לגרום לקורבן העינויים טראומה נפשית. הטראומה תוביל להתמוטטות, ולמצב שבו הקורבן יודה או יגיד כל דבר על מנת להפסיק את העינויים, או תרתיע את הקורבן מלפעול בצורה מסוימת, בתור "אזהרה" כי זו תוביל להוצאה אמיתית להורג. 

במהלך מלחמת עיראק הואשמו מספר קצינים בצבא האמריקאי כי ביצעו הוצאות להורג מבוימות באסירים. גם צבא צפון קוריאה השתמש בעינויים מסוג זה על מנת לסחוט הודאות בריגול מחיילי ספינת הריגול USS Pueblo ב-1968. ניצולי משבר בני הערובה באיראן דיווחו כי גם שם בוצעו הוצאות מבוימות להורג. 

בין קורבנותיה הידועים של הוצאה להורג מבוימת היו הסופר הסיני ג'אנג שיאנליאנג והסופר הרוסי פיודור דוסטויבסקי (ב-1849). דוסטויבסקי השתייך ל"חוג פטרשבסקי", וחוקרי צבא הצאר, במסגרת העינויים, העמידו את חברי החוג מול כיתת יורים, למרות שכבר ידעו כי התקבלה חנינה מן הצאר. החוויה השפיעה קשות על כתיבתו של דוסטויבסקי. שטפן צווייג כתב על כך ב"שעות הרות גורל". 

הוצאה להורג מבוימת מופיעה לעיתים קרובות ביצירות אמנות ותרבות פופולרית, בשל המתח שהיא יוצרת אצל הקהל. דוגמאות לכך הן ההוצאות המדומות להורג בסרטים "האיש שבפנים" של ספייק לי, "ונדטה" ו"המתווך". 

הוצאה להורג מבוימת משתייכת לקבוצת סוגי עינויים הקרויה "עינויים לבנים" - סוגי עינויים נפשיים ופסיכולוגיים קשים, אשר אינם גורמים נזק פיזי ישיר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:עינויים
קטגוריה:הוצאה להורג
מנזר אנטוניוס הקדוש (קופטי)

אכסניית עולי הרגל הנטושה
מנזר אנטוניוס הקדוש הוא מנזר קופטי השוכן ברחוב יצחק אבינרי ביפו, מדרום לכנסיית אנטוניוס הקדוש הקתולית. מתחם המנזר משתרע על שטח ניכר, אך המבנים שבו מוזנחים ומתפוררים. המנזר קרוי על שמו של אנטוניוס הגדול, נזיר מצרי בן המאה ה-4 ואחד הקדושים המרכזיים בכנסייה הקופטית. 

השטח נרכש בשנת 1855 ובמנזר נמצאת כנסייה שנחנכה בשנת 1865, אכסניה נטושה ששירתה את עולי הרגל הקופטים בדרכם ממצרים לירושלים, וכן באר ותעלות השקיה שסיפקו מים לגן שנמצא בו. 

מעל למבנה הכנסייה מונחת כיפה אדומה, ובתוכו איקונוסטאזיס מעוטר בדמויות הצלוב, הבתולה וקדושים שונים, ומתקרת האולם תלויה נברשת שהובאה מיוון. 

עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 חדלו עולי רגל קופטים ממצרים לפקוד את הארץ, ומאז המנזר הלך והתדרדר. כיום מתגורר במקום נזיר בודד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: כנסיות ומנזרים 
קטגוריה:עג'מי
קטגוריה:נצרות קופטית
קטגוריה:יפו: מבנים
הכנסייה האנגליקנית (יפו)

הכנסייה האנגליקנית ביפו, [[2009]]
מבט מצפון מזרח, [[2018]]
החזית המזרחית, [[2018]]
הכנסייה האנגליקנית (לפי השליח שמעון פטרוס) היא כנסייה פרסביטריאנית נטושה הניצבת ברחוב יפת 48 ביפו, מול כנסיית אנטוניוס הקדוש הרומית-קתולית. המבנה מוקף בגן מוזנח ובצידה המזרחי מגדל רבוע אופייני לאדריכלות הכנסייתית הסקוטית. 

הכנסייה נבנתה בראשית שנות ה-30, בתקופת השלטון הבריטי בארץ ישראל, במטרה להרחיב את השפעת הזרם האנגליקני בעיר ואת מספר מאמיניו. בסמוך למתחם הכנסייה נמצא בית החולים האנגלי הידוע בכינוי "הבית הסקוטי". 

הכנסייה חדלה לפעול עם כיבוש העיר באפריל 1948, ומאז עומדת נטושה ומוזנחת.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

פטרוס כנסייה פרסביטריאנית
קטגוריה:עג'מי
קטגוריה:יפו: מבנים
קטגוריה:רחוב יפת
אנגליקנית יפו
קטגוריה:ישראל: מבנים שוממים
סנטו דומינגו (מקסיקו)

כנסיית סנטו דומינגו דה גוסמאן
הכנסייה מבפנים
הכנסייה והמנזר העתיק של סנטו דומינגו דה גוסמאן הוא המבנה הכנסייתי החשוב ביותר מבין המבנים של תקופת הבארוק שנמצא בוואחאקה שבמקסיקו. מתחם המבנים כולל בתוכו מקום קדוש יסודי וחצר מקיפה, אכסדרות ובהם חדרים, אשר בעבר היו חלק ממנזר, אך כעת הם משמשים כמרכז התרבותי של אואחאקה. גן המנזר הקדום הוא כעת גן אתנובטי המכיל אוסף נרחב של צמחים מקומיים.

הכניסה לכנסייה ולמוזיאון היא מעבר לכיכר רחבה אשר משמשת כמרכז של פסטיבלים ומופעי בידור מקומיים. האתר ממוקם כחצי קילומטר צפונית ממרכז העיר והרחוב המקשר ביניהם הפך למדרחוב, לכן זהו מקום בו מטיילים רבות תיירים רבים ותושבי המקום.

מקור שם האתר הוא בנזירים הדומיניקנים שייסדו אותו. הם החלו לבנות את האתר בשנת 1572 והבנייה ארכה כ-200 שנה, בין המאה ה-16 למאה ה-18. המנזר היה פעיל בין השנים 1608 ו-1857. במהלך התקופה הפוליטית הלא יציבה במקסיקו באמצע המאה ה-19, השימוש בבניינים הפך צבאי, ובין השנים 1886 ו-1902 הם שימשו כבסיסים צבאיים. בניגוד למנזר, הכנסייה חזרה לשימוש דתי בשנת 1938. בשנת 1972 האתר הפך למוזיאון אזורי, וב-1993 נפלה החלטה לשחזר את האתר, החלטה אשר מולאה עד שנת 1999.

בנוסף, שוחזרה הכנסייה במלואה. עיצוב הפנים של הכנסייה מורכב מריקוע זהב נרחב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מקסיקו: מבני דת
קטגוריה:מנזרים נוצריים
קטגוריה:אמריקה הצפונית: כנסיות
הפגנת כוח (פיתוח גוף)

תחרות הפגנת כוח (באנגלית: Show of Strength Pro Championship) הייתה תחרות פיתוח גוף מקצועית, שהתקיימה במקביל לגברים ולנשים. התחרות נערכה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB) ומומנה על ידי חברת תוספות התזונה GNC. התחרות נערכה במשך שלוש שנים מ-2002 עד 2005 בה היא בוטלה.

בתחרות התקיימה גם תחרות תזונה וגזרה נפרדת לנשים.

==זוכים==
===זוכי תחרות פיתוח הגוף===
[[דקסטר ג'קסון, זוכה תחרות הגברים לשנת 2003]]
{| class="wikitable"
! שנה !! גברים !! נשים
|-
| 2002|| גונתר סצ'ילרקאמפ || יאקסני אוריקן
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 2003 || דקסטר ג'קסון || לא נערכה
|-
| 2004 || ויקטור מרטינס|| יאקסני אוריקן
|- style="background-color: #EFEFEF;"
|}

===זוכות התחרויות תזונה וגזרה===
אדלה גרסיה, זוכת תחרות התזונה לשנת 2004
{| class="wikitable"
! שנה !! תזונה !! גזרה
|-
| 2002|| קלי ריאן || לא נערכה
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 2003 || ג'ני לין || סוזי קורי
|-
| 2004 || ג'ני לין|| אדלה גרסיה
|- style="background-color: #EFEFEF;"
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.musclememory.com/show.php?c=Show+of+Strength+Pro+Championship+-+IFBB&y=2004 רשימת המתמודדים לשנת 2004]

קטגוריה:פיתוח גוף
קטגוריה:תחרויות פיתוח גוף