מקרא שאין לו הכרע

מקרא שאין לו הכרע הוא כינוי בלשון חז"ל לפסוקים במקרא, שלא ניתן לקבוע בהם את הפיסוק, וממילא גם את הפירוש המדויק.

בתלמוד הבבלי מובאת דעתו של איסי בן יהודה, כי חמש מקראות בתורה אין להן הכרע, אך לשיטות אחרות יש יותר. לדעת הריטב"א, לאחר שנקבעו טעמי המקרא, ניתן לקבוע על פיהם את הפיסוק, והספק היה רק לפני קביעת הטעמים. לעומתו הרב יוסף קארו סבור כי אין להכריע את הספק על פי הטעמים, כיוון שגם בהם מצאנו מחלוקות בין בן אשר לבן נפתלי.

==הפסוקים לפי איסי בן יהודה==
לפי איסי בן יהודה, הפסוקים שאין להם הכרע הם: שאת, ארור, מחר, משוקדים, וקם.

* ()המילה "שאת" יכולה להתפרש כהמשך ל"אם תטיב" ואז פירושה הוא שהעוון ייסלח, אך יכולה גם להתפרש על ההמשך "שאת (ו)אם לא תטיב" ופירושה יהיה שקין ימשיך לשאת את העוון. בטעמים נקבע כי שיוך המילה שאת הוא למילים שלפניה. (טעם מפסיק - זקף קטן על המילה "שאת").
* ()הספק הוא לאן שייכת המילה "ארור", האם על ה"שור" המרמז לשכם בן חמור, או על "אפם" - כעסם של שמעון ולוי. יש שתמהו על ספק זה כיוון שלפי נוסח המסורה מדובר בשני פסוקים שונים וברור כי המילה שייכת לפסוק השני, והציעו כי כוונת הגמרא לפסוק וַיֹּ֖אמֶר <big>אָר֣וּר</big> כְּנָ֑עַן עֶ֥בֶד עֲבָדִ֖ים יִֽהְיֶ֥ה לְאֶחָֽיו () והספק הוא האם במילה "ארור" התכוון נח לקלל את חם או את כנען.
* ()המילה "מחר" יכולה להתפרש על היציאה למלחמה ואם כן התייצבותו של משה לתפילה התחילה לפני המלחמה, אך יכולה להתפרש על ההתייצבות - "מחר אנכי ניצב" והתפילה החלה רק ביום השני. בטעמים נקבע ההפסק העיקרי בפסוק (אתנחתא) במילה "בעמלק" והמילה מחר שייכת להמשך.
* ()התיאור "משוקדים" יכול להתפרש על הגביעים או לחלופין על "כפתוריה ופרחיה". בטעמים נקבע ההפסק העיקרי בפסוק במילה "גביעים", והמילה משוקדים שייכת ל"כפתוריה ופרחיה", אך להלכה פסק הרמב"ם כי גם הגביעים וגם הכפתורים והפרחים צריכים להיות "משוקדים"
* ()המילה "וקם" מצטרפת בפשטות למילים שאחריה - "וקם העם הזה", וכך גם נקבע בטעמים (טעם מפסיק - אתנחתא במילה "אבותיך"), אך חז"ל שחיפשו מקור מן התורה שבכתב לתחיית המתים העלו אפשרות לקריאה - "הנך שוכב עם אבותיך וקם" כלומר שיקום בתחיית המתים.

=== פסוקים נוספים ===
בספרות חז"ל מובאים פסוקים נוספים שעליהם יש נידון היכן הפיסוק:

* וּבְנֵ֨י יַעֲקֹ֜ב בָּ֤אוּ מִן־הַשָּׂדֶה֙ <big>כְּשׇׁמְעָ֔ם</big> וַיִּֽתְעַצְּבוּ֙ הָֽאֲנָשִׁ֔ים () 
* וַיִּשְׁלַ֗ח אֶֽת־נַעֲרֵי֙ בְּנֵ֣י יִשְׂרָאֵ֔ל וַיַּֽעֲל֖וּ עֹלֹ֑ת וַֽיִּזְבְּח֞וּ זְבָחִ֧ים שְׁלָמִ֛ים לַיהֹוָ֖ה <big>פָּרִֽים</big> (). 
* בתשובות הגאונים מצוין הפסוק וְאִם־לֹ֥א שָׂטִ֛ית טֻמְאָ֖ה תַּ֣חַת אִישֵׁ֑ךְ <big>הִנָּקִ֕י</big> מִמֵּ֛י הַמָּרִ֥ים הַֽמְאָרֲרִ֖ים הָאֵֽלֶּה () כמקרא שאין לו הכרע.. 
* האבן עזרא הקשה מדוע לא הזכירו חז"ל כי גם הפסוק לֹא־יוּכַ֥ל הַנַּ֖עַר לַעֲזֹ֣ב אֶת־אָבִ֑יו וְעָזַ֥ב אֶת־אָבִ֖יו <big>וָמֵֽת</big> () אין לו הכרע אם האב ימות או הבן.
==פרשנות כפולה==
לדברי התוספות, נמנו כ"מקראות שאין להן הכרע" רק פסוקים שבהם לא ניתן לפרש כי שתי אפשרויות הקריאה נכונות. מנגד, הרבה מהפרשנים נקטו כי גם בפסוקים אלו, המילה שאין לה הכרע "עולה לכאן ולכאן" ושתי אפשרויות הפירוש קיימות. לדבריהם, בפסוקים שצוינו, אחת מאפשרויות הקריאה תשאיר את הפסוק ללא תחביר תקני, ולפיכך פירשו שאין הספק שולל את הפירוש הפשוט של הפסוק, אלא בא להציע אפשרות קריאה והבנה בנוסף להבנה הפשוטה.

==לקריאה נוספת==
* יוחנן ברויאר, [http://pluto.huji.ac.il/~ybreuer/personal/Hechrea.pdf ושוב למקראות שאין להם הכרע], בתוך "ישראל - מחקרים בלשון לזכרו של ישראל ייבין" ירושלים ה'תשע"א עמודים 53 - 63
* מרדכי ברויאר, מקראות שאין להם הכרע, לשוננו נח' ג' ה'תשנ"ה עמודים 189 - 199
* לובה חרל"פ, עוד על "מקראות שאין להם הכרע", לשוננו נט' א' ה'תשנ"ו עמודים 81 - 83
* רפאל בנימין פוזן, הערה להערה; מקראות שאין להם הכרע לשוננו סב' א-ב ה'תשנ"ט עמודים 175 - 179
* שמחה קוגוט, המקרא בין טעמים לפרשנות ירושלים ה'תשנ"ד עמודים 33 - 36
* לובה חרל"פ, הברייתא של איסי בן יהודה על מקראות ש'אין להן הכרע': עיון פרשני–לשוני–מתודולוגי, מים מדליו 13 ה'תשס"ב עמודים 139 - 147
* 
* יעקב לויפר, [http://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?192730&pageid=103 מקראות שאין להם הכרע], המבשר תורני 325 אדר ה'תשע"ה עמוד 3

==הערות שוליים==

קטגוריה:הטקסט המקראי
קטגוריה:מונחים תלמודיים