OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מרקו באשה

מרקו באשה (בסרבית: Марко Баша; נולד ב-29 בדצמבר 1982) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירת מועדונים==
באשה נולד בטרסטניק שביוגוסלביה לאבא מונטנגרי ולאם סרבית. באשה התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הכדורגל טרסטניק המקומית. בגיל 18 הצטרף לקבוצת הכדורגל OFK בלגרד במדיה שיחק 5 שנים.

בקיץ חתם בלה מאן מליגה 1. ב-31 ביולי 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 לאולימפיק ליון.

בעונת הצטרף ללוקומוטיב מוסקבה מליגת העל הרוסית. בעונת נעדר מרוב משחקי הקבוצה בשל פציעות וגם כאשר החלים מהפציעה הפסיד את מקומו. עונה לאחר מכן הצליח לשוב להרכב, אמנם ברוב שלבי עונת נעדר מהמגרשים בשל פציעות חוזרת.

ב-23 ביוני 2011 חתם בליל במדיה שיחק 6 שנים בסיומן פרש מכדורגל.

==קריירה בינלאומית==
בצעירותו, באשה שיחק עם נבחרת הנוער של סרביה ומונטנגרו באולימפיאדת אתונה (2004).

ב-16 באוגוסט 2006 זומן לראשונה לסגל נבחרת סרביה, שהוקמה לאחר פירוק המדינה לשני הנבחרות חודשיים קודם לכן. אמנם באשה נפצע ושוחרר מסגל הנבחרת.

בשנת הצהיר בתקשורת המונטנגרית כי הוא מעוניין לייצג את המדינה בעתיד. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת משחקה הראשון, אך לבסוף נעדר מסגל הנבחרת. בהמשך הודיע כי הוא מעדיף לא לייצג אף מדינה, אך במרץ זומן לסגל נבחרת מונטנגרו וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים מונטנגרים
קטגוריה:בלמי כדורגל מונטנגרים
קטגוריה:כדורגלני OFK בלגרד
קטגוריה:כדורגלני לה מאן
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני ליל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מונטנגרו
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:סרביה ומונטנגרו: כדורגלנים אולימפיים
קטגוריה:מונטנגרים שנולדו ב-1982
פרס ישראל לזמר עברי

חתני פרס ישראל לזמר עברי לשנת 1983 ביום חלוקת הפרסים. יושבים למטה, מימין לשמאל - [[חיים חפר, נעמי שמר ומשה וילנסקי.]]
פרס ישראל לזמר עברי מוענק על ידי מדינת ישראל לאישיות בכירה בתחום הזמר העברי. הפרס מוענק מאז 1983 באופן לא סדיר. הפרס מוענק בטקס חגיגי שנערך ביום העצמאות.

עד שנת 2023 הוענקו 15 פרסי ישראל בתחום זה. ארבע נשים זכו בפרס, ואחד עשר גברים. שמונה מהזוכים נולדו בישראל, ושבעה נולדו בפולין, תימן, רוסיה, אוקראינה, לטביה או רומניה.

הזוכים בפרס מתחום "הזמר המזרחי" הם אביהו מדינה ב-2022 ודקלון ב-2023.

==זוכי פרס ישראל לזמר עברי==
{| class="wikitable"
|-
! שנה || זוכים || ועדת השופטים || הערות
|-
|1983
|משה וילנסקי (לחנים)חיים חפר (מילים)נעמי שמר (מילים ולחנים)
|גיל אלדמע, אברהם שאנן, אורי שרביט
|<ref></ref><ref></ref>
|-
|1988
|שושנה דמאריסשה ארגוב
|גיל אלדמע, נעמי שמר, אריה לבנון, דב גולדברגר
|<ref></ref><ref></ref>
|-
|1994
|יעקב אורלנד
|
|<ref></ref>
|-
| 1998
| יפה ירקוניאהוד מנור
|נעמי שמר, גלעד בן ש"ך, אביהו מדינה
|<ref></ref><ref></ref>
|-
|2004
|יהורם גאוןגיל אלדמע
|נעמי שמר, דודו אלהרר, יוריק בן-דוד
|
|-
|2009
|נחום היימןדובי זלצר
|יהורם גאון, רפי קדישזון, שמואל שפירא
|
|-
| 2016
| נורית הירש
|נתן שחר, קורין אלאל, שלום צבר, שלומי שבת
|<ref></ref>
|-
| 2022
| אביהו מדינה
|יהורם גאון, יוריק בן דוד, חמוטל בן זאב, יאיר ניצני
|<ref></ref>
|-
| 2023
| דקלון<ref>בשנת 2023 החליטה ועדת הפרס על הענקתו לזמר שלמה ארצי. עקב תוכניות הקואליציה להעביר את הרפורמה המשפטית, סירב ארצי לקבל את הפרס, והוא הוענק לדקלון.</ref>
|מרגלית צנעני, אבי אוחיון, ד"ר אורי רום

|-
|}

== הערות שוליים ==
[[אביהו מדינה מקבל את פרס ישראל לזמר עברי]]

*
קטגוריה:פרס ישראל
קדם פרסום

בהוצאה לאור אקדמית ומדעית, קדם פרסום (באנגלית: Preprint) הוא גרסת טיוטה של מאמר מדעי או אקדמי, אשר לא עברה עדיין באופן רשמי את ההליך של ביקורת עמיתים בכתב עת מדעי או בפורום אקדמי אחר, והופצה באופן מוגבל ובלתי-רשמי, בעיקר לקוראים שעשויים להתעניין בתוכן המאמר או לסייע בבדיקתו.

מאז סוף המאה ה-20 ובמאה ה-21, מקובל יותר ויותר בתחומים רבים של מדע ואקדמיה להפקיד גרסאות אלקטרוניות של קדם-פרסומים במאגרי מידע מקוונים, כגון arXiv, תחת פיקוח רשמי של האתר אך ללא ביקורת עמיתים. הפקדה כזו יכולה להיות הכנה לקראת הליך שקוף יותר של ביקורת עמיתים בכתב-העת. בעוד שבעבר, כתבי-עת והוצאות לאור אקדמיות תכופות סירבו לפרסם מאמר שכבר פורסם קודם במקום אחר, כיום בעיקר כתבי-עת מקוונים בגישה פתוחה, כמו אלו של PLoS, אף מעודדים הליך כזה.

קדם פרסומים במאגרי מידע כגון arXiv ו-biorXiv בדרך-כלל פתוחים לקריאה לציבור הרחב באתר האינטרנט של מאגר המידע, וניתנים לאיתור ברשת האינטרנט באמצעות מנועי חיפוש כמו גוגל וגוגל סקולר. מבחינה זו הם מהווים מעין פרסום, אך יש לזכור שלא עברו עדיין הליך ביקורת עמיתים, המקובל על הקהילה המדעית כתנאי חיוני להכרה בחשיבות מדעית. לעיתים זמינים באינטרנט גם גרסת קדם הפרסום של המאמר וגם הגרסה הסופית בכתב-העת, שכתוצאה מביקורת העמיתים שעברה עשויה לכלול שינויים שונים.

בחודשיה הראשונים של מגפת הקורונה, למשל, הליך ביקורת העמיתים היה איטי מדי בשביל מאמרים מדעיים רבים שעסקו בנושאים שונים של חקר המגפה, הטיפול בה והחיסון שלה. ההוצאה המוקדמת של רבים ממאמרים אלו כקדם-פרסומים תרמה למהירות המחקר בנושא, ולשיא במספר הפרסומים המדעיים בשנה בודדת.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://arxiv.org/ אתר arXiv לקדם-פרסומים מדעיים]. 
* . 
* [https://www.biorxiv.org/content/10.1101/833400v1.abstract קדם פרסום באתר bioRxiv] מסביר את אופן השימוש באתר לקדם-פרסומים. 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הוצאה לאור
שירלי יוז

שירלי יוז (באנגלית: Winifred Shirley Hughes; 16 ביולי 1927 – 25 בפברואר 2022) הייתה מאיירת וסופרת אנגליה. יוז כתבה ואיירה מעל 50 ספרים ואיירה כמאתיים ספרים.

== ביוגרפיה ==
יוז נולדה ב במחוז צ'שייר באנגליה ב-16 ביולי 1927. אביה היה הבעלים של רשת יוז - מותג חנויות כלבו מוזלות באנגליה. בילדותה הושפעה מאמנים כגון ארתור רקהאם והית רובינסון ונהגה ללכת לקולנוע ותיאטרון עם אמה. היא למדה בבית ספר לא דתי בוסט קירבי ובגיל 17 עזבה והחלה ללמוד רישום ועיצוב תלבושות בבית ספר לאמנות בליברפול. משם עברה ללמוד בעיר אוקספורד ב (ב של אוניברסיטת אוקספורד).

היא נישאה לארכיטקט ג'ון ווליאמי בשנת 1952 ולזוג נולדו שלושה ילדים ביניהם העיתונאי .

יוז נפטרה בגיל 94 בשנת 2022 לאחר מחלה קצרה. ספריה היו פופולריים ודורות שלמים גדלו עליהם.

==קריירה==
באוקספורד עודדו את יוז לעבוד בפורמט של סיפורת מאוירת וליתוגרפיות. לאחר לימודיה ניסתה לעבוד כמעצבת במה בתיאטרון אך מהר מאוד החלה לעבוד כמאיירת. בהתחלה איירה ספרים של הסופרות ונואל סטריטפילד. הספר הראשון שכתבה ואיירה נקרא "היום של לוסי וטום" ("Lucy & Tom's Day") שהפך לסדרה. מאז כתבה ואיירה עשרות סיפורים כולל הספר שזכה בפרסים רבים בשם "דוגר" ב-1977, סדרת "אלפי" וסדרת "אולי ואני" 1993.

בשנת 2003 בליברפול ערכה לה תערוכה גדולה, לאחר מכן תערוכה זו עברה למוזיאון אשמוליאן לאמנות וארכאולוגיה באוקספורד.

לאורך הקריירה שלה היא גם איירה 200 ספרי ילדים שנמכרו באלפי עותקים. ב-2015, בגיל 84 כתבה ספר ראשון למבוגרים בשם "Hero on a Bicycle".

ספריה זכו בפרסים רבים כגון על שם המאיירת קייט גרינאווי לשנת 1977 ו-2003 עבור איור ספרי ילדים בריטיים, וב על שם הסופרת אלינור פרג'ן, לשנת 1984 עבור שירות מכובד לספרות ילדים.

בשנת 1999 הוענק לה עיטור במסדר האימפריה הבריטית בדרגת קצינה, ובשנת 2000 הוכתרה כחברת כבוד של החברה המלכותית לספרות. כמו כן זכתה בתוארי כבוד באוניברסיטת ליברפול ובאוניברסיטת ג'ון מורס בשנת 2004 וב בשנת 2012. היא הייתה פטרונית של הבריטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאיירות בריטיות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1927
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2022
שגרירות קוריאה הדרומית בישראל

שגרירות קוריאה הדרומית בישראל (בקוריאנית: 주이스라엘_대한민국_대사관|주이스라엘 대한민국 대사관) היא שגרירות של הרפובליקה של קוריאה בישראל שהוקמה ב-1993.

== היסטוריה ==
קוריאה הדרומית כוננה יחסים דיפלומטיים עם ישראל ב-10 באפריל 1962.<ref name="개황"></ref> ישראל נכללה בשטח האמנתה של שגרירות קוריאה הדרומית בטורקיה.<ref></ref> ב-1969 הועברה האמנה לישראל לשגרירות קוריאה הדרומית באיטליה, ויו ג'אה-הונג, השגריר באיטליה, שימש במקביל כשגריר בישראל.<ref name="외교관계"></ref>

שגרירות קוריאה הדרומית בישראל הוקמה ב-27 בדצמבר 1993.<ref name="한국 외교 60년"></ref> השגריר התושב הראשון, פארק דונג-סון (Park Dong-soon), נכנס לתפקידו ב-1994. ב-10 במרץ 2016 עברה השגרירות למבנה חדש בהרצליה.<ref></ref>

== שגרירים ==

{| class="wikitable sortable" align="center" style="font-size: 95%"
! מספר
! שם
! תקופת כהונה
! הערה
|-
| 1
| פארק דונג-סון
| ינואר 1994 – 5 בינואר 1997
|
|-
| 2
| צ'ונג אוי-יונג
| ינואר 1997 – 6 באפריל 1998
|
|-
| 3
| לי ג'אנג-הו
| אפריל 1998 – 7 במאי 2000
|
|-
| 4
| לי טאשיק
| יולי 2000 – 8 בפברואר 2002
|
|-
| 5
| יו מיונג-הוואן
| מרץ 2002 – מרץ 2004
|
|-
| 6
| פארק קיונג-טאק
| מרץ 2004 – פברואר 2006
|
|-
| 7
| שין גאק - סו
| פברואר 2006 – יולי 2008
|
|-
| 8
| מא יאנג-סאם
| ספטמבר 2008 – 2011
|
|-
| 9
| קים איל-סו
| דצמבר 2011 – 2014
|
|-
| 10
| לי קון-טה
| נובמבר 2014 – 2018
|<ref name="개황" />
|-
| 11
| צ'וי יונג-הוואן
| ינואר 2018 – 2019
|<ref></ref>
|-
| 12
| Seo Dong-gu
| ספטמבר 2019 – דצמבר 2022
|<ref></ref><ref></ref>
|-
| 13
| ג'ינהאן קים
| דצמבר 2022 – הווה
|
|}

== ראו גם==
* נציגויות דיפלומטיות בישראל
* יחסי ישראל–קוריאה הדרומית

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יחסי ישראל – קוריאה הדרומית
קוריאה הדרומית
קטגוריה:הרצליה: מבנים
גריגורי גורקין

גריגורי גורקין (ברוסית: Григо́рий Гу́ркин; 24 בינואר 1870 - 11 באוקטובר 1937) היה צייר נוף רוסי, האמן המקצועי הראשון ממוצא אתני אלטאי. הוא התפרסם בציורי נופי הרי אלטאי.

== ביוגרפיה ==
גורקין נולד ב-1870 בגורנו-אלטאיסק. ב-1878 הוא נשלח לבית הספר לציור אייקונים באולאלה, והוכשר כצייר אייקונים מקצועי. לאחר מכן, הוא הפך לתומך בדת האלטאי הבורכאנית האתנית המקומית.<ref>Bourdeaux, Michael; Filatov, Sergey, eds. (2006). Современная религиозная жизнь России. Опыт систематического описания [Contemporary Religious Life of Russia. Systematic description experience] (in Russian). Vol. 4. Москва: Keston Institute; Логос. p. 112</ref> הוא עבד בערים אולאה וביסק.<ref>И. П. Тюрина, ed. (2002). Томск художественный. Начало XX века (in Russian). Tomsk: Раско. p. 16</ref> בשנת 1897 החל את לימודיו באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג אצל איוואן שישקין ואלכסנדר קיסליוב.<ref>Цыбенко, Ольга. <bdi>Тайна Горного Алтая в картинах художника Григория Чорос-Гуркина</bdi> (in Russian)</ref>

בשנת 1903 חזר גורקין לאלטאי והחל לעבוד כמורה, ונסע מדי קיץ לאזורים מרוחקים של הרי אלטאי. העיר הקרובה ביותר עם קהילת אמנות מפותחת הייתה טומסק, בה השתתף גורקין בתערוכות אמנות. הוא היה חבר באגודת חובבי האמנות של טומסק מאז 1909.

בפברואר 1918, לאחר מהפכת אוקטובר, החליטו נציגי שבטי אלטאי להקים רפובליקה קראקורום, שמטרתה הייתה לאחד את כל אזורי אלטאי למדינה לאומית עצמאית. גורקין הפך לראש הממשלה.<ref>Русанов, Виталий Викторович. Пути национального самоопределения алтайского народа в первой четверти XX века</ref> בשנת 1919 הודחה הממשלה על ידי הכוחות הנאמנים לאלכסנדר קולצ'ק, וגורקין נמלט למונגוליה, שם התגורר שנה, ובשנת 1921, בעזרת הפרטיזנים בולשוויקים, בראשות סרגיי קוצ'טוב, הוא עבר להתגורר ב-1919 ברפובליקה העצמאית טובן. שם המשיך לצייר את חיי היומיום והמסורות של המקומיים, כולל השמאניזם.<ref>Еркинова, Римма Михайловна. Монгольский и тувинский периоды в творчестве Г.И. Чорос-Гуркина (in Russian). Национальный музей имени А.В. Анохина</ref>

ב-1925 חזר גורקין לברית המועצות. בשנות ה-20 וה-30, הוא עסק בחינוך, במיוחד יצר איורים לשירי אפוס של אלטאי ולספרי בית ספר יסודי.

ב-1937, במהלך הטיהורים הגדולים, נעצר גריגורי גורקין והוצא להורג לאחר מכן.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="220">
 File:Choros-Gurkin Sucrifice 014 4245.jpg|הקרבת קורבן
File:Choros-Gurkin Wedding 014 4229.jpg|נישואים
File:Choros-Gurkin Yurt 014 4272.jpg|אוהלי יורטה
File:Gurkin-Nomads.jpg|נוודים בהרי אלטאי
File:Озеро Каракол (1909).jpg|נחל בהרי אלטאי
File:Озеро горных духов (1910).jpg|נוף בהרי אלטאי
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1870
קטגוריה:נפטרים ב-1937
Soarele și luna

"Soarele și luna" (בעברית: "השמש והירח") הוא שיר מאת הזמר והיוצר המולדובי פאשה פארפני, שיצא לאור ב-19 בינואר 2023. השיר ייצג את מולדובה באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת, לאחר הזכייה ב-Etapa națională 2023, הקדם הלאומי של מולדובה בתחרות האירוויזיון של אותה שנה.

== קדם אירוויזיון ==
Etapa națională 2023 היה פורמט הגמר הלאומי שפותח על ידי TRM במטרה לבחור את מועמדותה של מולדובה לתחרות האירוויזיון 2023.

לאחר שהוכרז כאחד מ-31 שירים שיעפילו לסיבוב השידור החי, השיר הוגרל להופיע במקום ה-23 בסבב. בסוף הסיבוב, הוכרז שהשיר סיים במקום השני, והעפיל לסיבוב האחרון. בסיום הגמר, נחשף כי "Soarele și luna" זכה בתחרות, וזכה בכמות המקסימלית של הנקודות. כתוצאה מהזכייה, השיר צפוי לייצג את מולדובה באירוויזיון 2023 שיתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת.<ref></ref>

== באירוויזיון ==
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. מולדובה שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-9 במאי 2023.

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. מולדובה הופיעה עשירית, לפני שוודיה ואחרי ישראל.<ref name="order"></ref> ב-9 במאי 2023 ביצע פארפני את "Soarele și luna" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. מולדובה הופיעה כמדינה ה-18, לפני אוקראינה ואחרי ארמניה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2023
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2023
קטגוריה:שירי מולדובה באירוויזיון
קטגוריה:שירים ברומנית
קטגוריה:שירים על הירח
קטגוריה:שירים על השמש
מגדל באקו

מגדל באקו (באזרית: Baku Tower) הוא המגדל הגבוה ביותר בבאקו ובאזרבייג'ן. גובהו 277 מטרים ובו 52 קומות. הבניין משמש בעיקר למשרדים. הוא בנוי מבטון מזוין ומזכוכית.<ref name="emporis"></ref><ref name=":02"></ref>

== היסטוריה ==
בשנת 2014 פורסמו התכנונים לבניית מרכז עסקים חדש בבאקו. צוין כי המגדל עתיד להיות בעל 49 קומות ובגובה 252 מטרים.<ref name="pronews"></ref> שנה לאחר מכן נודע כי בוצעו שינויים בתוכניות, ומספר הקומות במגדל עתיד להיות 50. בשנת 2017 פורסם במגזין האזרי "נרגיס" כי במגדל עתידות להיות 52 קומות וגובהו יהיה 277 מטרים.<ref name="Nargis"></ref>

== מאפיינים ==
גובה הבניין 277 מטרים, ויש בו 52 קומות, לא כולל שתי קומות תת־קרקעיות. שטחו הכולל הוא 84,486 מטרים רבועים.

רוב המגדל משמש למשרדים, אך בקומותיו העליונות מצוי מלון עסקים הצפוה לעבר מפרץ באקו בים הכספי. בקומה העליונה צפויים להיפתח בתי קפה ומסעדה.

בנוסף עתידים להיפתח במגדל חדר כושר בן שתי קומות, בריכת שחייה ואולם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:באקו: גורדי שחקים
קטגוריה:מלונות גורדי שחקים
Samo mi se spava

"Samo mi se spava" (בעברית: "אני רק רוצה לישון") הוא שיר מאת הזמר והיוצר הסרבי לוק בלאק, שיצא לאור ב-2 בפברואר 2023. השיר ייצג את סרביה באירוויזיון 2023 שהתקיים בליברפול שבממלכה המאוחדת לאחר הזכייה ב-Pesma za Evroviziju 23, הבחירה הלאומית של סרביה לאירוויזיון באותה שנה.

== רקע ==
בראיונות סיפר בלאק שהוא יצר את השיר כבר באפריל 2020 בעזרת חבר לבנוני, מג'ד כפורי.<ref></ref> עוד לפי בלאק, השיר מתאר את עצמו כמבודד מהעולם. במהלך מגפת COVID-19, הוא היה "מנוכר מאוד מהעולם", רק שיחק במשחקי וידאו וצפה בסרטי אנימה במיטתו במהלך הסגרים. הוא גם סיפר כי השיר מדבר על אנשים שצריכים להתעורר.<ref></ref>

== קדם אירוויזיון ==
Pesma za Evroviziju '23 היה הגמר הלאומי שאורגן על ידי RTS לבחירת המועמד הסרבי לאירוויזיון 2023. הבחירה כללה שני חצאי גמר, שכל אחד מהם מורכב מ-16 שירים כל אחד, שנערך ב-1 וב-2 במרץ 2023, בהתאמה, וגמר ב-4 במרץ 2023 שהורכב מ-16 שירים.

Samo mi se spava נבחר להופיע בחצי הגמר הראשון במקום השמיני. לאחר העפלה מחצי הגמר הראשון במקום השישי, השיר הוגרל להופיע במקום העשירי בגמר. בגמר, השיר צבר סך של 20 נקודות, כאשר 10 נקודות מגיעות מהקהל ו-10 מחבר השופטים, זכה במירב הנקודות, ובכך זכה בתחרות, ולכן זכה בקדם הסרבי לאירוויזיון 2023 וייצג את סרביה באירוויזיון 2023 שיתקיים בחודש מאי בליברפול שבממלכה המאוחדת.

== באירוויזיון ==
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. סרביה שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-9 במאי 2023.<ref></ref>

לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. סרביה הופיעה שלישית, לפני לטביה ואחרי מלטה.<ref name="order"></ref> ב-9 במאי 2023 ביצע בלאק את "Samo mi se spava" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. סרביה הופיעה חמישית, לפני צרפת ואחרי פולין.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי אירוויזיון 2023
קטגוריה:שירי סרביה באירוויזיון
קטגוריה:שירים על שינה
הדולפין

הדולפין הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2011 בבימוי של דני מנקין ויונתן ניר.

הסרט עוסק בנער ערבי שלקה בהפרעת דחק פוסט-טראומטית קשה עם ניתוק מהמציאות לאחר חבלה קשה וטופל במגע עם דולפינים בריף הדולפינים באילת.

לאורך כל הסרט מטפל ועוקב אחריו הפסיכיאטר ד"ר אילן קוץ. הסרט מוקדש לאשתו של הפסיכיאטר, סו קוץ (1943–2011).

הסרט היה מועמד לפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר, ולפרס ה"אוסקר הירוק" מטעם ארגון "Cinema for Peace". הוא הוקרן בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם וזכה במספר פרסים, ביניהם צל"ש השופטים בפסטיבל ירושלים, פרס הקהל בפסטיבל וודסטוק, פרס הקהל בפסטיבל המילניום בבריסל ופרס הסרט הטוב ביותר במונדיאל הצילום התת-ימי באנטיב. "הדולפין" שודר על ידי רשתות טלוויזיה בצרפת, בגרמניה, בבריטניה, בקנדה, ביפן, בנורווגיה, בשוודיה, בדנמרק, באירלנד, בצ'כיה, בשווייץ, בפולין ובאיטליה, וכן יצא להקרנות מסחריות בארצות הברית ובאוסטרליה.

==תקציר העלילה==
מוראד, נער ערבי־ישראלי בן 17, נחטף והוכה באכזריות על ידי צעירים מכפרו, קלנסוואה, החושדים בו כי ניהל מערכת יחסים רומנטית עם בת משפחתם. הוא מאושפז במרכז רפואי מאיר עם חבלות קשות.

הוא מתאושש מהפציעות הפיזיות אבל נשאר מנותק מהמציאות. הפסיכיאטר ד"ר אילן קוץ קובע שהוא במצב של של דיסוציאציה פוסט טראומתית.

לאחר שחולף זמן ומצבו של מוראד לא משתפר, מעלה ד"ר קוץ אפשרות לשלוח אותו לטיפול בריף הדולפינים באילת, בתקווה שתקשורת לא מילולית עם דולפינים תועיל לו. אסאד אביו של מורד נפרד ממשפחתו, מוכר אדמות ורכוש ועובר עם בנו לאילת בתקווה לכפר עם בן בריא.

מוראד מתחיל טיפול במסגרת תוכנית בריף הדולפינים, ולמרות שהוא מנותק לחלוטין מבני אדם, נוצר בינו לבין הדולפינים קשר לא מילולי יוצא דופן בעוצמתו. הוא הופך לצולל מעולה ומגיע בצלילה חופשית לעשרים מטר. מוראד מתחיל לדבר לאחר שלושה חודשים אבל אז מתברר כי הוא יצר לעצמו זהות חדשה המנותקת מזהותו הקודמת.

הוא אינו זוכר את עברו, מתכחש למוצאו ואפילו מסרב לראות את אמו סימה שהייתה בעבר האדם הקרוב אליו ביותר. הוא אינו רוצה לחזור לכפר כפי שאביו תכנן. לעומת זאת הוא מפתח מערכת יחסים עם שני, צעירה יהודייה המשרתת בצה"ל והם חיים בזוגיות במשך שנתיים.

הוא נשאר בריף הדולפינים ארבע שנים. מתערה במקום אך עדיין סובל מהתקפי זעם, נדודי שינה קשים והתקפי חרדה. לאחר שתרופות והיפנוזה לא עוזרים מנסה הפסיכיאטר טיפול של גלים אלקטרומגנטים למוח שמיטיב את מצבו. הוא מתקשר שוב עם אמו וגם מסוגל להעיד במשפט נגד תוקפיו שנשלחו למאסר. הוא חוזר לקלנסוואה ומתקבל בהתלהבות על ידי בני משפחתו.

==המשתתפים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|מוראד
|בתפקיד עצמו
|
|-
|אסאד
|בתפקיד עצמו
|אבא של מורד
|-
|סימה
|בתפקיד עצמה
|אמא של מורד
|-
|ד"ר אילן קוץ
|בתפקיד עצמו
|פסיכיאטר
|-
|סופי
|בתפקיד עצמה
|מאמנת דולפינים
|-
|עומר
|בתפקיד עצמו
|מאמן דולפינים
|-
|לירון
|בתפקיד עצמו
|מאמן דולפינים
|-
|שני
|בתפקיד עצמה
|חברה של מוראד
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://www.youtube.com/watch?v=wXmJJdgI6wQ קדימון להדולפין], באתר יוטיוב
* [https://www.youtube.com/watch?v=QSIOov_GqOc קדימון להדולפין], באתר יוטיוב
* [https://www.youtube.com/watch?v=jI3M3mhaeFQ&t=11s הדולפין], באתר יוטיוב
* [https://nfct.org.il/blog/movies/הדולפין הדולפין], באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה
* 
* [http://www.nytimes.com/2012/04/27/movies/dolphin-boy-a-documentary-by-dani-menkin-and-yonatan-nir.html?_r=0 ביקורת] על הסרט הדולפין באתר New York Times
* 

קטגוריה:סרטי 2011
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים על דולפינים
שגרירות ישראל בסיאול

שגרירות ישראל בסיאול היא הנציגות הישראלית בדרום קוריאה. השגריר הנוכחי הוא עקיבא תור.

== היסטוריה ==
ישראל יצרה יחסים דיפלומטיים ברמת שגרירות עם קוריאה הדרומית באפריל 1962, בעקבות פגישה בין שרת החוץ הישראלית גולדה מאיר לשר החוץ של דרום קוריאה בשלהי עצרת האו"ם בניו יורק, בה נענה באופן מידי השר לבקשת ישראל להקמת נציגות<ref name=":0"></ref>. 

בפברואר 1978 החליט שר החוץ משה דיין לסגור את השגרירות מטעמי חיסכון, ושגרירות ישראל ביפן שירתה את דרום קוריאה. ישראל התחרטה על ההחלטה במהירות, אך דרום קוריאה לא אשרה את פתיחתה מחדש של השגרירות<ref name=":0" />.

באמצע שנות ה-80, נעשה מאמץ לחזק את היחסים עם ישראל, ולהביא לפתיחה מחדש של שגרירות ישראל בקוריאה הדרומית ב-1989, ובינואר 1992, נפתחה שגרירות ישראל בסיאול מחדש, וקוריאה הדרומית פתחה שגרירות בישראל ב-1993.

באוקטובר 2022 השיקה השגרירות נציגות דיפלומטית הראשונה בפלטפורמת המטאוורס. המתחם הווירטואלי בנוי בסגנון "היכל הספר" בירושלים ובו מוצגת תערוכה לציון 60 שנות יחסי ישראל וקוריאה הדרומית. בקומה העליונה של הפלטפורמה הדיגיטלית, קיים מרחב מפגשים לקיום מפגשי מציאות מדומה בין ישראלים וקוריאנים<ref></ref>.

== שגרירים ==
{| class="wikitable sortable" border="1"
|-
! שם
! מינוי
! סיום תפקיד
|-
| דניאל קורט לוין (לא תושב, טוקיו) 
| 1962
| 1963
|-
| מרדכי שניאורון (לא תושב, טוקיו)
| 1963
| 1966
|-
| יהודה הורם
| 1969
| 1973
|-
| אמנון בן-יוחנן
| 1973
| 1977
|-
| עמנואל רון
| 1977
| 1978
|-
| צבי קידר (לא תושב, טוקיו) 
| 1978
| 1980
|-
| אשר נעים
| 1992
| 1995
|-
| אריה ארזי
| 1995
| 2000
|-
| עוזי מנור
| 2001
| 2005
|-
| יגאל ברוך כספי
| 2005
| 2009
|-
| טוביה ישראלי
| 2009
| 2013
|-
| אורי גוטמן
| 2013
| 2016
|-
| חיים חושן
| 2016<ref></ref>
| 2020
|-
| עקיבא תור
|2020<ref></ref>
| מכהן
|}

== ראו גם ==
* יחסי ישראל–קוריאה הדרומית
* שגרירות קוריאה הדרומית בישראל

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יחסי ישראל – קוריאה הדרומית
סיאול
*
הגן של מיקי

הגן של מיקי (באנגלית: Mickey's Garden) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. זהו הסרט השני של מיקי מאוס שהופק בשיטת הטכניקולור (אחרי "קונצרט הלהקה") והוא גם ההופעה הצבעונית הראשונה של פלוטו. זוהי גם הפעם הראשונה שבה מיקי מדבר בסרט עם צבע (אם כי הוא עושה זאת רק בסוף כשפלוטו מתחיל ללקק אותו). עלילת הסרט מתמקדת במיקי שמנסה להדביר את הגן שלו מחרקים, אך האחרונים לא ממהרים לוותר.<ref name="Mickey's Garden (1935)"></ref> זהו הסרט הקצר ה-76 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והחמישי באותה השנה.<ref></ref>

== עלילה ==
מיקי ופלוטו צדים אחר חרקים בגן. מיקי מתחיל לירות במשאבת קוטל החרקים לכיוונם והחרקים מתחילים לצווח ולנוס על נפשם. מיקי, בניסיון להיפטר מכל החרקים, ממשיך לירות ללא הרף אך בסופו של דבר החומר שלו נגמר - והחרקים, כשהבחינו בנעשה, יוצאים ממחבואם וחוזרים לזלול את תפוקת הגן שלו. מיקי הולך לכיוון גיגית גדולה של מים ומתחיל לבחוש בתוכה עוד חומר של קוטל החרקים באמצעות מטאטא.

מיקי שב ומנסה לירות ולהרעיל את החרקים, אבל המשאבה חסומה, ומיקי מנסה לשחרר את החסימה באמצעות דחיפת חיטה לפייה שלה. בינתיים, פלוטו עוקב אחר איילית, שנושכת אותו באפו. כשהיא מתגרה בו בעודה עומדת על צמח, פלוטו מזנק לעברה, אך מפספס ותוקע את ראשו בתוך דלעת. אחוז בפאניקה, הוא רץ בטירוף לכל עבר, לפני שהוא מתנגש בטעות במיקי, שנפגע מהריסוס של קוטל החרקים שלו, ומתחיל לראות הזיות.

מיקי מוצא את עצמו בעולם דמיוני ומסוכן שבו הוא, ביתו, חפציו ופלוטו התכווצו ואילו החרקים והצמחים הפכו ענקיים. החרקים הענקיים מתקדמים לגיגית עם התערובת של קוטל החרקים ומתחילים לשתות ממנה, אך במקום להרוג אותם, זה גורם להם להיות שיכורים. כשהם מבחינים במיקי ופלוטו, החרקים הזועמים מתחילים לרדוף אחריהם. לאחר היתקלויות עם תולעת וחיפושית, מיקי ופלוטו מטפסים במעלה גבעול ומתחבאים בתוך פרח, אך מותקפים על ידי דבורת בומבוס.

פלוטו נוחת על ענף שמתגלה כזחל אשר משליך אותו לאוויר היישר לתוך הלוע של גחלילית המשהקת ללא הפסקה (כשבכל שיהוק נדלק האור בבטנה מה שמאפשר לראות את צלליתו של פלוטו). מיקי נוחת על עלה, אבל צרצר שיכור מנסר את העלה ברגלו בעודו צוחק. מיקי נופל לתוך עגבנייה שעל גבי תולעת, שעליה הוא ממשיך לרכב בסגנון של צ'ארלי צ'פלין, ואז נאבק בה.

לבסוף מיקי מתעורר ומגלה, לשמחתו הרבה, שהתולעת שבה הוא נאבק היא בעצם צינור ההשקיה שלו ושהחוויה כולה הייתה סיוט הזייתי. פלוטו, עדיין עם הראש בתוך הדלעת, מצליח לחלץ עצמו ממנה, משלח אותה מבלי משים על מיקי ומתחיל ללקק אותו.

== דמויות ומדבבים ==
* מיקי מאוס – וולט דיסני
* פלוטו – פינטו קולביג
הסרט דובב לעברית על ידי שפרירה זכאי.

== טריוויה ==
* בשלב מסוים, מיקי מתמודד מול צרצר ענק שנראה כמו גרסה מכוערת ומרושעת יותר של הצרצר מהסרט "הצרצר והנמלה" (1934). במהלך סצנה זו, מתנגן ברקע ביצוע בסולם מינורי של השיר מהסרט הנ"ל, "The World Owes Me a Living", והצחוק הסדיסטי של הצרצר הוא גרסה מרושעת לצחוקו המטופש של גופי, המדובב על ידי פינטו קולביג, שדיבב גם את הצרצר המקורי.
* החלק היחיד של הדיאלוג הוא במהלך השניות האחרונות של הסרט כאשר מיקי מבקש מפלוטו להפסיק ללקק אותו.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיקי מאוס
קטגוריה:סרטים קצרים של דיסני
ניקולאי גרנדקובסקי

ניקולאי גרנדקובסקי (ברוסית: Николай Грандковский; 23 בפברואר 1864 - 18 במאי 1907 ) היה צייר ריאליסט רוסי שהתמחה בפורטרטים ובסצנות ז'אנר.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
הוא נולד לקארל גרנדקובסקי (1833-?), מזכיר מכללה, ולאשתו יקטרינה איליינה (1835–1873).

לאחר שלקח שיעורים פרטיים ממיכאיל דוליבו-דוברובולסקי (1841–1881), וקיבל את המלצתו, קיבל גרנדקובסקי מענק ממשלתי ונרשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ב-1880. במהלך לימודיו קיבלו רישומיו שתי מדליות כסף מהאקדמיה האימפריאלית לאמנויות.

לאחר שסיים את לימודיו ב-1889, התיישב במוסקבה. בשנת 1891, הוא החל להציג עם הנודדים ובשנה שלאחר מכן הפך לחבר ב"אגודת מוסקבה לאוהבי האמנות".<ref>Letters by Grandkovsky @ the Russian State Archive of Literature and Art.</ref> ב-1894 זכה בפרס על דיוקנו של ניקולאי זלטובצקי וב-1895 בפרס נוסף על ציורו "רחצה".

בהזמנתו של קונסטנטין סאוויצקי, הוא עבר לפנזה ב-1897 כדי לעזור לו להקים מכללה לאמנות בגלריה החדשה לאמנות אזורית פנזה. הוא הפך לאחד הפרופסורים הראשונים שם, יחד עם הפסל, קונסטנטין קלודט והאדריכל, ניקולאי ז'וקוב .<ref></ref> הוא גם לימד בסמינר התאולוגי בפנזה .

הוא מת מטיפוס. זמן קצר לאחר מותו ערכה המכללה רטרוספקטיבה גדולה של יצירותיו.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
 File:At the Bazaar Grandkovsky.jpg|בשוק
File:Grandkovsky-Bathing.jpg|רחצה
File:Grandkovsky-Fair.jpg|היריד
File:Curiosity by Grandkovsky.jpg|סקרנות
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1864
קטגוריה:נפטרים ב-1907
ליפט

ליפט (באנגלית: Lyft) היא חברה אמריקאית המספקת שירות קריאת הסעה, השכרת קורקינטים ואופניים ומשלוחי מזון בארצות הברית ובקנדה. ליפט קובעת את מחירי הנסיעה שמשתנים בהתאם לביקוש בשעת ההזמנה ומקבלת עמלה מכל הזמנה. זו החברה השנייה בגודלה בהזמנת נסיעות בארצות הברית אחרי אובר.

== היסטוריה ==
ליפט הושקה בקיץ 2012 על ידי לוגאן גרין וג'ון זימר כשירות קארפול, בדומה ל-Zimride שהקימו ב-2007. במאי 2013 החברה מותגה מחדש בשם ליפט, ומאוחר יותר היא מכרה את שירות Zimride לחברה אחרת שעוסקת בהשכרת רכבים כדי להתמקד בפעילות של ליפט.

הסמל המסחרי של ליפט כלל שפם ורוד שהנהגים הדביקו לחזית המכוניות שלהם, לצד עידוד הנוסעים לשבת במושב הקדמי וכן מתן "כיף אגרוף", שהפסיק במועד מאוחר יותר. בינואר 2015 הציגה שפם חדש אחרי שחלק מהנוסעים נמנעו מלהגיע לפגישות חשובות במכונית בעלת שפם ורוד בקדמתה.

בשל קשיים רגולטוריים בניו יורק, רק נהגים רשומים בוועדת המוניות והלימוזינות של ניו יורק הורשו לנהוג במכוניות הממותגות של החברה.

במרץ 2018, בשיתוף עם Allscript השיקה פלטפורמה שאפשרה להסיע מטופלים בעלי קשיי התניידות לתורים. השירות זמין ב-2,500 בתי חולים עבור 180 אלף רופאים ו-7 מיליון מטופלים. בנובמבר אותה שנה רכבה את Motivate, חברה המשכירה אופניים.

במרץ 2019 ערכה הנפקה ראשונה לציבור וגייסה 2.34 מיליארד דולר לפי שווי של 26.6 מיליארד.

במרץ 2020 רכשה את Halo Cars שמציגה פרסומות דיגיטליות על רכבים. באפריל הודיעה על פיטוריהם של כאלף עובדים כדי לקצץ בהוצאות לאור מגפת הקורונה.

בדצמבר 2020 הודיעה על כוונתה להפעיל שירות רובוטקסי ברחבי ערים בארצות הברית. באפריל 2021 מכרה את חטיבת הרכב האוטונומי שלה לטויוטה תמורת 550 מיליון דולר.

בנובמבר 2022 הכריזה על פיטוריהם של 13% מעובדי החברה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות אינטרנט אמריקאיות
קטגוריה:אפליקציות בתחום התחבורה
קטגוריה:מוניות
קטגוריה:חברות תחבורה
קטגוריה:חברות שהוקמו בשנות ה-2010
בית הכנסת בית תשובה

בית הכנסת בית תשובה (ברוסית: Синагога Бейт-Тшува) הוקם בשנת 1986 וממוקם בעיר הרוסית בירוביג'ן. הוא בית הכנסת העתיק ביותר בעיר ומכונה לעיתים "בית הכנסת הישן של בירוביג'אן".

== היסטוריה ==
בעוד שבמשך שנים כללו שירותי הדת של הקהילה שילוב של מסורות נוצריות ויהודיות, בשנת 2005, תחת הרב בוריס דב קאופמן (שהיה רב בית הכנסת שנים רבות), עבר בית הכנסת למתכונת יהודית בלבד ללא כל השפעה נוצרית.

בית הכנסת, הידוע בחמימותו ובייחודיותו, הוא בית עץ קטן בסגנון סיבירי. ב-2010 דיווח ה-The Christian Science Monitor כי "בשום מקום הקשר בין יהודים ללא-יהודים כאן חף מאיבה כמו כאן". הכתב מתאר מפגש בבית הכנסת לגיבוי טענתו<ref></ref>:<blockquote>היה אפשר לחשוב שזה כפר יהודי מהמאה ה-19 לולא הטלפון בפינה. אורכו של הבניין אינו עולה על 40 צעדים, עם תקרות נמוכות וגג פח. תריסר בני קהילה, בעיקר בגיל העמידה, יושבים על ספסלים, וילון פשוט מפריד בין גברים לנשים. הרב, דב קופמן, איש חביב שהולך עם מקל הליכה, אומר עם סיום הטקס: "אני אוהב את ישראל, הבן שלי עכשיו שם משרת בצבא, אבל זו (רוסיה) ארץ המולדת שלי". לפתע עוצר שכן לא יהודי לומר שלום, מתיישב על אחד הספסלים. הוא מהנדס בהכשרתו, יבגני סטולבוב פיקח על בניית רוב בירוביג'ן, וכיום הוא בפנסיה. "אני אוהב לבוא לכאן, הייתי עושה הכל כדי לעזור לבית הכנסת הזה, זה חלק מהחיים שלי ואני רוצה לראות את זה כאן לנצח", הוא אומר כשחברו, הרב, מביט בחיוך.</blockquote>ב-2017 מבנה בית הכנסת היה רעוע לאחר שנים רבות ללא שיפוץ וחברי הקהילה פנו לאשת עסקים מקומית ששיפצה על חשבונה את בית הכנסת. לאחר סיום השיפוץ נערך טקס חניכה מחדש.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://yandex.ru/maps/org/sinagoga_beyt_tshuva/148053780096/?ll=132.943871%2C48.778795&z=17 מיקום ותמונות בית הכנסת] ביאנדקס.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בירוביג'ן
קטגוריה:רוסיה: בתי כנסת
מכבי האש (סרט)

מכבי האש (באנגלית: Mickey's Fire Brigade) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. כוכבי הסרט מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי המועסקים כלוחמי אש הנלחמים, פשוטו כמשמעו, בשרפה שפרצה בבית מלון. הסרט, שבוים על ידי בן שרפסטין, כולל את קולותיהם של וולט דיסני בתור מיקי, קלרנס נאש בתור דונלד, פינטו קולביג בתור גופי ואלוויה אלמאן בתור קלרבל הפרה.<ref></ref> זהו הסרט הקצר ה-77 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והשישי באותה השנה.<ref></ref>

== עלילה ==
בעקבות שרפה שפרצה בבית מלון, הכבאים מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי מממהרים למקום. מיקי נוהג בכבאית, דונלד עומד על ערמת הסולם המקופל וצועק "אש! אש! אש!" (בגרסה העברית הוא אינו אומר דבר), בעוד גופי מכוון את החלק האחורי של הכבאית כשהוא רוכב על מעין חד-אופן.

שלושת לוחמי האש מגיעים למלון ומתחילים לעבוד. הסרט מלא בצחקיקים שמציגים את השלישייה, באמצעות האנשה של האש והעשן, ככבאים לא יעילים.

בשלב מסוים הם מגלים שישנה אורחת באחד מחדרי המלון אשר זקוקה להצלה. הם מוצאים את קלרבל הפרה בחדר הרחצה מתרחצת באמבטיה ושרה לעצמה, מבלי לדעת שהמלון בוער. לאחר שגופי מנסה להזהיר אותה ללא הצלחה דרך האשנב עילי, מיקי ודונלד פורצים את הדלת באמצעות גופי כאיל ניגוח. קלרבל נבהלת וחושבת שהם חוטפים, ותוך שהיא צורחת לעזרה ואף גם למשטרה בעודה מכה בהם עם המברשת שלה, שלושת הכבאים מרימים את האמבטיה שלה, כשהיא עדיין בתוכה, ומוציאים אותה מהחלון.

קלרבל מתגלשת באמבטיה, ומחליקה במורד הסולם אל הקרקע. לאחר מכן נוחתים שלושת הכבאים אל תוך האמבטיה. הסרט מסתיים בכך שקלרבל מכה אותם ללא הרף עם המברשת שלה.

== דמויות ומדבבים ==
* מיקי מאוס – וולט דיסני
* דונלד דאק – קלרנס נאש
* גופי – פינטו קולביג
* קלרבל הפרה – אלוויה אלמאן
הסרט דובב לעברית על ידי שפרירה זכאי.

== טריוויה ==
* מיקי הופיע בעבר ככבאי לצידו של הוראס הורסקולר בסרט "לוחמי האש" משנת 1930, שם היה עליו להציל את מיני מאוס.
* בשלב מסוים, כמה להבות קטנות רוקדות על קלידי הפסנתר ומנגנות את השיר "מי מפחד מהזאב הרע?" שהופיע לראשונה בסרט "שלושה חזירים קטנים".
* במשחק הווידאו "Kingdom Hearts Re:Chain of Memories" ישנה יכולת מיומנות שנקראת "Wild Crush", בה סורה ודונלד משתמשים בגופי בתור איל ניגוח כדי לפגוע באויבים בדיוק כמו שמיקי ודונלד השתמשו בגופי כדי לשבור את הדלת בכדי להציל את קלרבל.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיקי מאוס
תומר אגאי

תומר אגאי (נולד ב-10 באוגוסט 1975) הוא שף ומסעדן ישראלי.

== ביוגרפיה ==
נולד וגדל בשכונת תל גיבורים בחולון. אמו נפטרה כשהיה בן 13 והוא גדל עם אביו ושני אחיו. אגאי בישל עבור משפחתו ממתכונים שמצא במגירת אמו.

בשנים 2000–2007 שימש טבח פס קר, פס הכנות ופס חם במסעדות "מילאנו", "טפאו", "אונאמי" ו"אודיאון" בתל אביב. בין השנים 2007–2009 נסע להתמחות מקצועית בפריז ובלונדון, ב"אטלייה" של שף ז'ואל רובישון בפריז, ו"לוקנדה לוקאטלי" של שף ג׳יורג'יו לוקאטלי בלונדון.

בשנים 2009–2012 שימש טבח מוביל ב"רפאל" של רפי כהן, וסו-שף ב"טוטו" של ירון שליו ו"הרברט סמואל" של יונתן רושפלד.

בשנים 2012–2015 לקח חלק בהקמה של מסעדת "יפו-תל אביב" של חיים כהן. היה מנהל המטבח במסעדה ויד ימינו של חיים כהן במשך שלוש שנים.

לאחר שעזב את "יפו-תל אביב" פתח בשנת 2015 את מסעדת "סנטה קתרינה", במתחם בית הכנסת הגדול בתל אביב. אגאי משמש שף ראשי במסעדה. לאחר פתיחתה זכתה המסעדה בתואר המסעדה החדשה הטובה ביותר בתל אביב בפרסי האוכל השנתיים של מגזין טיים אאוט, ובשנים 2017 ו-2018 זכתה המסעדה בתואר מסעדת הקז'ואל הטובה ביותר בפרסי האוכל האוכל השנתיים של טיים אאוט. בשנת 2017 זכה אגאי בתואר שף השנה של מדינת ישראל בפרויקט ״המסעדות הכי טובות״ של מגזין מאקו.

בשנת 2021 פתח אגאי את בר האוכל צ'נה, במלון תיאודור בראון בתל אביב.

בשנת 2022 אגאי היה שופט בתוכנית המציאות משחקי השף ברשת 13.

אגאי אב לשלושה ילדים ומתגורר בתל אביב.

== קישורים חיצוניים ==
*
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מסעדנים ישראלים
קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:שופטי תוכניות מציאות ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
מנהיגים

מנהיגים - ארגון מנהלי בתי הספר הוא עמותה השואפת להפוך לאיגוד מקצועי המייצג מנהלים במערכת החינוך בישראל בפני הממשלה והגופים העוסקים בחינוך. בארגון חברים (נכון ל-2023) למעלה מ-1,500 מנהלי בתי ספר מכל רחבי ישראל, בכל זרמי החינוך: הממלכתי, ממלכתי-דתי, ערבי, בגנים, בבתי הספר היסודיים ובתיכונים.

==מבנה הארגון==
ארגון מנהיגים הוא איגוד מקצועי, א-פוליטי, העוסק אך ורק בתכנים המקצועיים והטכניים של הניהול.
* בראש הארגון עומדות שתי יושבות ראש בשיתוף.
* הנהלת הארגון המונה 15 חברים. נכון לעכשיו זהו גוף לא נבחר.
* לארגון יש מנכ"ל המנהל את פעילותו המקצועית.

==בין ארגון מנהיגים להסתדרות המורים וארגון המורים==
הארגונים הוותיקים אינם רואים בעין יפה את הארגון החדש, ומתיימרים לייצג בעצמם את המנהלים. נכון ל-2023 טרם הוכר הארגון כארגון יציג.

==נושאים מקודמים על ידי הארגון==
* הכרה בניהול בית ספר כפרופסיה נפרדת מהוראה
* שינויים מבניים במערכת החינוך
* קידום מעמד המנהל
* השמעת קולם של המנהלים בסוגיות חינוכיות בוועדות הכנסת ובמשרד החינוך.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגוני עובדים בישראל
קטגוריה:ישראל: חינוך
תומאס קמפיון

תומאס קמפיון (באנגלית: Thomas Campion 12 בפברואר 1567 - 1 במרץ 1620) היה מלחין, משורר ורופא אנגלי. הוא נולד בלונדון ואחרי לימודים בקיימברידג' השיך ללימודי משפטים בגריי'ס אין. הוא כתב יותר מאה שירים ללאוטה, מחזות אלגוריים למחול, ומסה טכנית מיודעת על מוזיקה.

== ביוגרפיה ==
קמפיון נולד בלונדון, בן לג'ון קמפיון, פקיד בבית המשפט הגבוה. עם מות אביו של קמפיון ב-1576, נישאה אמו לאוגוסטין סטיוארד, ומתה זמן קצר לאחר מכן. אביו החורג היה לאפוטרופוס של הילד ובשנת 1581 שלח אותו ללמוד בפיטרהאוז, קיימברידג'; לאחר ארבע שנים עזב את האוניברסיטה ללא תואר ואיננו מופיע ברשימת הבוגרים. בשנת 1586 נרשם לגריי'ס אין ללימודי משפטים, אך פרש מהם ב-1595 בלי לעמוד לבחינות הלשכה.

ב-10 בפברואר 1605 קיבל תיאר ברפואה מאוניברסיטת קאן.

סבורים שקמפיון חי בלונדון ועבד כרופא עד מותו במרץ 1620 - אולי בדבר הבלוטות. נראה שלא נשא אישה ולא היו לו ילדים.

== דברי שירה ושירים ==
"ספר שירים", 1601, מילים מאת קמפיון ומוזיקה מאת פיליפ רוסטר

מכלול יצירתו מקיף יצירות רבות, בהן ידועה כמוקדמת ביותר קבוצה של חמש פואמות אנונימיות, שנכללו ב"שירים מאת בני-אצולה ואדונים שונים", שסופחו ל"אסטרופל וסטלה" מאת סר פיליפ סידני, שהופיע בהוצאת ניומן בשנת 1591. ב-1596 יצא לאור "פומאטה, אוסף של שירי הלל, אלגיות ואפיגרמות בלטינית", וזיכה אותו במוניטין בלתי מבוטלים. בהמשך לכך יצא ספר שירים למילים שלו ולמוזיקה משלו ומשל פיליפ רוסטר. כעבור שנה הוציא לאור את "Observations in the Art of English Poesie", שיצא "נגד נוהג החריזה ההמוני והלא-אמנותי", לעומת בתי השיר נטולי החרוזים לפי הדוגמה של השירה הקלאסית השקולה. סמואל דניאל מתח ביקורת על התיאוריות של קמפיון בנושא השירה ב"Defence of Rhyme" שלו משנת 1603.

ב-1615 פרסם קמפיון ספר על קונטרפונקט, "דרך חדשה ליצירת ארבעה קולות בקונטרפונקט באמצעות חוק מוכר מאוד ובלתי ניתן להזמה", מסה טכנית ששימשה שנים רבות כספר הלימוד הסטנדרטי בנושא זה. הוא נכלל, בצירוף הערות ופירושים מאת כריסטופר סימפסון, ב"מבוא קצר למיומנות המוזיקה" מאת ג'ון פלייפורד
ונראה ששתי מהדורות הופיעו עד שנת 1660.

== מורשת ==
הפופולריות של קמפיון דעכה עד להיעלמות גמורה בשנים שלאחר מותו. מילונאים מוקדמים, כגון פטי, ראו בקמפיון תאורטיקאי. רק כעבור שנים רבות החלו לראות בו מלחין.

=== בתרבות הפופולרית ===
קמפיון נזכר שוב ושוב בפרק של סדרת הטלוויזיה של ה-BBC משנת 2010 James May's Man Lab" (|BBC2)", שם נותנות יצירותיו השראה לצעיר, המנסה לשיר סרנדה לעמיתה שלו. קטע זה הוזכר גם בסדרה השנייה והשלישית של התוכנית.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

<div class="mw-content-ltr">
Commonscatinline
Text:
* [http://www.poetryfoundation.org/bio/thomas-campion Biography] (Poetry Foundation)
* [http://www.luminarium.org/renlit/campion.htm Thomas Campion – Life and works] (Luminarium: Anthology of English literature)
* Internet Archive author |sname=Thomas Campion
* Librivox author |id=6207
* Husoy, Lance. [http://www.collectionscanada.ca/obj/s4/f2/dsk2/tape15/PQDD_0003/MQ34490.pdf Thomas Campion and the Web of Patronage]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:ילידי 1567
קטגוריה:נפטרים ב-1620
TQG

"TQG" (ראשי תיבות: "Te Quedó Grande") הוא שיר של הזמרות-יוצרות הקולומביאניות קרול ג'י ושאקירה. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2023 באמצעות יוניברסל מיוזיק לטינו, כסינגל החמישי מתוך אלבום האולפן הרביעי של קרול ג'י, Mañana Será Bonito.

==רקע==
השמועות הראשוניות על שיתוף פעולה של קרול ג'י ושאקירה החלו בינואר 2023.<ref></ref> ב-14 בפברואר, שאקירה איחלה לקרול ג'י יום הולדת שמח במדיה החברתית, בדומה לאיך שפעלה לקראת צאתו של שיתוף הפעולה הקודם שלה, עם ביסאראפ בחלק 53 של סדרת הסשנים המוזיקליים שלו.<ref></ref> דווח כי השיר מכיל מסרים לבני הזוג של השתיים לשעבר, אנואל AA וג'רארד פיקה.<ref></ref>

==הוצאה וקידום==
ב-21 בפברואר 2023, קרול ג'י חשפה באופן רשמי את שיתוף הפעולה עם שאקירה, אף על פי שהעידה קודם לכן כי לא יכללו הופעות אורח באלבום Mañana Será Bonito.<ref></ref> באותו היום, גיראלדו הכריזה כי יש לה הפתעה למעריצים שלה בטיימס סקוור בניו יורק, שהתבררה כטיזר לווידאו קליפ.<ref></ref>

== ביקורות ==

=== רשימות ודירוגים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="text-align:center;"
!ארגון
!רשימה
!דירוג
!מקור
|-
|רולינג סטון
|100 השירים הטובים ביותר לשנת 2023
|28
|<ref></ref>
|-
|בילבורד
|100 השירים הטובים ביותר של 2023: בחירות הצוות
|21
|<ref></ref>
|}

==הצלחה מסחרית==
"TQG" נכנס למקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית ב-11 במרץ 2023, והפך לשיר הראשון של קרול ג'י, והשישי של שאקירה, שהגיע לעשירייה הפותחת במצעד.

במצעד השירים הלטיניים של בילבורד, השיר נכנס היישר אל המקום הראשון, והפך לשיר השישי של קרול ג'י וה-13 של שאקירה שהגיע למקום הראשון במצעד. גם בבילבורד גלובל 200 נכנס השיר למקום הראשון, והפך לשיר השישי של קרול ג'י וכן של שאקירה שהגיע למקום הראשון במצעד.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! ספרד (PROMUSICAE)
| זהב
| 30,000
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 2023
קטגוריה:סינגלים מ-2023
קטגוריה:שירי קרול ג'י
קטגוריה:שירי שאקירה
קטגוריה:שירים בספרדית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי קרול ג'י
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי שאקירה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בספרד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל 200
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד גלובל ללא ארצות הברית
נובוזיבקוב

נוֹבוֹזיבְּקוֹב (ברוסית: Новозыбков; בבלארוסית: Навазыбкаў, נבזיבקאו; ביידיש: זיבקאוו, זיבקאי או נאווא זיבקאוו) היא עיר במחוז בריאנסק ברוסיה. העיר שוכנת על גדות נהר קרנה במרחק של כ-180 קילומטרים מערבית לעיר בריאנסק, בירת המחוז. בעיר מתגוררים כ-39 אלף תושבים (נכון ל-2021).

==היסטוריה==
בתחילת המאה ה-18 נוסדה במקום התיישבות בשם "זיבקאיה" או "זיבקוב" והיא הייתה מוקד של אדוקי האמונה הישנה.

ההתיישבות הייתה חלק מהאוייזד של נובויה מסטו בפלך צ'רניגוב של האימפריה הרוסית. ב-1809 הוחלט להעביר את בירת האוייזד מנובויה מסטו אל עיר חדשה שהוקמה בשטח זיבקוב ונקראה נובוזיבקוב (מילולית: "זיבקוב החדשה"). העיר החדשה גדלה באופן משמעותי לאורך המאה ה-19.

באוגוסט 1941 העיר נכבשה מברית המועצות על ידי כוחות גרמניה הנאצית במבצע ברברוסה במלחמת העולם השנייה. נובוזיבקוב שוחררה על ידי הצבא האדום ב-25 בספטמבר 1943.

ב-1986 התרחש אסון צ'רנוביל בעקבות תאונה בתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל, שבעקבותיה נשורת גרעינית התפזרה עם הרוח והגיעה גם לאזור נובוזיבקוב. בימים הראשונים נרשמה קרינה גבוהה מהמותר שגרמה לנזקים רפואיים לחלק מהתושבים ולדור ההמשך, אך כעבור שנים הקרינה ירדה לרמות נורמטיביות (בניגוד למקומות כמו הכפר סביאטסק בנפת נובוזיבקוב שפונה וננטש), ותוכנית ליישוב מחדש של נובוזיבקוב במקום אחר לא יצאה לפועל.

==הקהילה היהודית==

בנובוזיבקוב הייתה קהילה יהודית שנוסדה באמצע המאה ה-19. היא הגיעה לשיא גודלה בתחילת המאה ה-20 כשמנתה קרוב ל-5,000 יהודים שהיו כרבע מכלל האוכלוסייה וכיהנו בה מספר רבנים חשובים כמו יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, בעל "ערוך השולחן". ב-1942 הקהילה הושמדה במהלך השואה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מחוז בריאנסק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1701
מרי מודר

מרי מודר (באנגלית: Mary Moder; 28 בנובמבר 1905 – 11 ביולי 1993) הייתה מדבבת אמריקאית בחברת וולט דיסני שנודעה בעיקר כקולו של החזיר הכנר בסרט "שלושה חזירים קטנים" ובהמשכיו.<ref></ref> היא הייתה חברה בהרכב המוזיקלי והווקאלי "The Rhythmettes",<ref></ref> שכלל גם את בוני פו, מיי קווסטל ודורותי קומפטון.<ref></ref> היא נולדה בנברסקה, ונפטרה מהתקף לב בקליפורניה, בהיותה בת 87.

== פילמוגרפיה ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדבבות אמריקאיות
קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1993
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1905
שפות יניסייות

תפוצת שפות היניסיי במאה ה-17
השפות היניסייות (נקראות על שם נהר היניסיי בסיביר שברוסיה) הן קבוצה של שפות פליאו-סיביריות המדוברות בפי עמים היושבים, או ישבו בעבר, על גדול נהר היניסיי. נקראות כ"הקשר בין העולם הישן והעולם החדש" על ידי תומכי תאורית השפות הדנה-יניסייות, המקשרת בין השפות היניסייות לבין שפות הנה-דנה המדוברות באמריקה הצפונית. השפה השורדת היחידה במשפחת שפות זו היא השפה הקטית, המדוברת על ידי כמה מאות אנשים במחוז קראסנוירסק שבמרכז סיביר.

משמות של נהרות ולמידה גנטית, ניתן להסיק כי השפות היניסייות דוברו בעבר באזור גדול הרבה יותר מכיום, ושההגירה של דוברי השפות צפונה לכיוון הנהר יניסיי היא חדשה יחסית.

על פי סברות מסוימות, השפות היניסייות היו קשורות לשפה שהייתה מדוברת בפי השיונגנו, קונפדרציה של שבטי נוודים ששכנו באזור מונגוליה וצפון סין מהמאה ה־3 לפני הספירה ועד המאה הראשונה לספירה.

השפות היניסייות ככל הנראה תרמו גם מונחים מסוימים לשפות הטורקיות והמונגוליות, כמו התואר "חאן" והמילה המונגולית והטורקית לאל, "טנגרי"<ref></ref>.

== מיון השפות ==
פרוטו-יניסייאית (לפני שנת 500 לפני הספירה, עד כשנת 1 לספירה)

יניסייאית צפונית
* קט (כ־150 דוברים)
* יוג (ד'וק) – נכחדה בשנות ה־70 של המאה ה־20

יניסייאית דרומית
* קוט (נכחדה במאה ה־19)
* אסאן (נכחדה במאה ה־19)

ארין-פומפוקול
* ארין (נכחדה במאה ה־19)
* פומפוקול (נכחדה במאה ה־18)
* ג'יה (קשר לא מוכח, נכחדה)

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שפות פלאו-אסיאתיות
קטגוריה:רוסיה: שפות
בית הקברות הצבאי נחלת יצחק

בית הקברות הצבאי נחלת יצחק הוא בית קברות צבאי השוכן בשכונת נחלת יצחק שבגבול תל אביב וגבעתיים. קבורים בו 1,154 חללי צה"ל, שמרביתם (1,025) נפלו במלחמת העצמאות.

==היסטוריה==
ערב מלחמת העצמאות שימש בית הקברות האזרחי נחלת יצחק כאתר הקבורה העיקרי של תל אביב ושכנותיה. ראשיתו של בית הקברות הצבאי בחלקות שהקצתה במקום חברה קדישא בחודשים הראשונים של 1948 לשם קבורת אנשי המגן של היישוב, שנפלו במערכה. במהלך המלחמה נקברו במקום מאות חללים, שנפלו בקרבות בתל אביב, ביפו ובאזור המרכז.

בשנים שלאחר תום מלחמת העצמאות הועברו לקבורה במקום באופן יזום על ידי משרד הביטחון מאות חללים נוספים. הם נפלו במערכה בחלקי הארץ השונים – במיוחד בצפון ובדרום – ונקברו בהם בעשרות אתרים. העברתם נעשתה במטרה לצמצם את מספר אתרי הקבורה של חללי המלחמה, במיוחד בקצוות הארץ, ולהקל על תחזוקת קברי החללים. בית הקברות בנחלת יצחק היה לאתר מאסף מרכזי בפעולה זו. קבוצת החללים הגדולה ביותר שהועברה למקום לקבורה הייתה של 87 חללי חטיבת אלכסנדרוני, שנפלו בניסיון הכושל לחיסול כיס פלוג'ה בדצמבר 1948. בנוסף לכך הועברו לקבורה באתר חללים שנקברו במהלך המלחמה במתחם האזרחי של בית הקברות נחלת יצחק. בשל כך היה הוא בראשית שנות החמישים הגדול בין בתי הקברות הצבאיים בישראל.

החלקות הצבאיות הוכרזו כבית קברות צבאי (כלומר כזה המנוהל ומתוחזק על ידי משרד הביטחון) מכוח חוק בתי קברות צבאיים שנחקק ב-1950.

מאז שנת 1951, עת נפתח בית הקברות הצבאי קריית שאול, הובאו לקבורה בבית הקברות הצבאי נחלת יצחק 20 חללי צה"ל בלבד (האחרונים שבהם ב-1983 וב-2014). שטח הקבורה הפנוי באתר קטן ביותר ולמעשה הוא סגור לקבורה.

מספר החללים הקבורים באתר הוא 1,151, ומבחינה זו הוא בית הקברות הצבאי הרביעי בגודלו בישראל.

בין החללים הקבורים במקום נמנים צבי זיבל, מעוטר עיטור הגבורה, ואורי פרנד, מעוטר עיטור המופת.

==בית הקברות==
בית הקברות הצבאי מהווה חלק ממתחם בית הקברות נחלת יצחק. הוא ממוקם במערב המתחם ומוקף משלושה עברים בחלקות קבורה אזרחיות ובאנדרטאות להנצחת חללי השואה.

מצויות באתר ארבע חלקות קבורה מלבניות. מעבר רחב מתמשך ממזרח למערב בין שני החלקות הצפוניות ובין שתי החלקות הדרומיות. ממערב לחלקות ממוקמת רחבת הטקס של בית הקברות ובה כותל הזיכרון.

המצבות בבית הקברות בולטות בהשוואה לאתרים מסוגו בישראל בכך שבשלוש מהחלקות מעטות המצבות שלהן מסגרת אבנים ממולאת אדמה שהיא נפרדת לכל אחד מהקברים האישיים, כמקובל. במקום זאת מקיפה מסגרת אבנים אחת את כל קברי החללים שלאורך כל שורה. כריות המצבה האישיות של החללים ממוקמות על גבי מסגרת זו, לאורכה. עיצוב ייחודי זה נבע מהעובדה שקבורת מרבית החללים במקום נעשתה בצפיפות גדולה מהרגיל, עובדה שעוררה בזמנו מורת רוח.

באחת מחלקות הקבורה הצפוניות קבורים בצד החיילים גם אזרחים רבים שניספו במהלך מלחמת העצמאות, ומצבותיהם אינן צבאיות.

עיצוב בית הקברות ומצבותיו נעשה בעיקרו לפי תוכניתו של האדריכל אשר חירם.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.izkor.gov.il/en_7f4af0fd9f212d05139e6f851fc2e3d6 בית הקברות], באתר יזכור

==הערות שוליים==

נחלת יצחק
קטגוריה:בית הקברות נחלת יצחק
נחושתית סגולה

נחושתית סגולה (שם מדעי: Protaetia mirifica, שם נרדף: Eupotosia mirifica) היא מין של חרק הנמנה בסדרת החיפושיות ושייך למשפחת הזבליתיים. פירוש השם mirifica הוא "נהדרת" בלטינית.
== מאפיינים ==
צבעה של הנחושתית הסגולה הוא סגול-כחול מתכתי בוהק ולעיתים גם סגול דהוי וכהה יותר או אף שחור.

רוב הזמן כנפי התעופה מקופלות תחת כנפי החפייה המספקות להן הגנה. בזמן התעופה עצמה רק כנפי התעופה פרושות וכנפי החפייה מונחות על הגב. מפרץ שולי כנפי החפייה המאפשר החזקת כנפי התעופה פרושות, למרות שכנפי החפייה סגורות. כנפי החפייה נפתחות בעיקר בזמני ההמראה והנחיתה, כאשר הנחושתית פורשת את כנפיה או מקפלת אותן.

מחזור חייהם בעלי גלגול מלא. הזחלים מתפתחים ברקב צמחי המצוי באדמה או בתוך עצים נשירים. החיפושית נפוצה בעיקר באירופה אך גם בצפון המזרח התיכון (ניצפו פרטים בטורקיה וצפון סוריה).

לפי האנטומולוג עוז ריטנר: "מין זה ככל הנראה אינו מצוי בארץ. דיווחים היסטוריים קודמים התבררו כשגויים (מיקום בסוריה). פרט בודד מצוי באוסף האב שמיץ ועליו מצוין ירושלים אך פתק זה צורף רק כעבור שנים ונראה שהפרט הגיע מצפון סוריה או טורקיה. ייתכן שהמין יראה בארץ בעתיד אבל הסבירות לכך נמוכה."

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nature-of-oz.com/cetoniinae.htm נחושתניות] באתר הטבע של עוז ריטנר
* [https://www.insectes-net.fr/mirifica/mirifica2.htm מידע ותמונות] 
* [https://www.flickr.com/photos/frank-deschandol/35411568375/ Eupotosia mirifica mirifica. S. France] מאת Frank Deschandol בפליקר
* [https://www.flickr.com/photos/61365857@N06/49860785886/ Violet miracle - Protaetia mirifica in flight] מאת Hubert Polacek בפליקר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זבליתיים
שגרירות ירדן בישראל

שגרירות ירדן בישראל היא הנציגות הדיפלומטית הגבוהה יותר של הממלכה האשמית של ירדן בישראל. השגרירות ממוקמת ברמת גן. רסאן אל-מג'אלי מכהן בתפקיד השגריר מאז 2018.

לצד השגרירות, מחזיקה ירדן במשרד קישור לרשות הפלסטינית ברמאללה.

== היסטוריה ==
ממלכת ירדן הקימה קונסוליה בירושלים לאחר עצמאותה ב-1946<ref></ref>. הקונסוליה, שמוקמה בקטמון, נפלה לידי ישראל במלחמת העצמאות<ref></ref>.

ישראל וירדן חולקות היסטוריה ארוכה, אך לא נוצרו יחסים רשמיים בין המדינות עד לאחר הסכמי אוסלו בין ישראל לאש"ף ב-1994. ב־26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן בטקס במעבר ערבה.

עם פריצת האינתיפאדה השנייה נמנעה ירדן מלשגר את שגרירה החדש לישראל, והוא הגיע רק בתחילת 2005 (לקראת ההתנתקות).

ב-29 באוקטובר 2019, לאחר מעצרם המנהלי בישראל של שני אזרחי ירדן, הוחזר השגריר הירדני לארצו להתייעצויות.

ב-17 בינואר 2023 מנע שוטר משגריר ירדן בישראל לבקר בהר הבית.

== רשימת השגרירים ==
* מרואן מועשר
* עומר ריפאי
* מערוף אל-בח'ית
* עלי אל-אייד
* וליד עוביידאת
* רסאן אל-מג'אלי, מכהן בתפקיד מ-2018.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יחסי ירדן–ישראל
ירדו