OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הברידרז

הברידרז (The Breeders) הוא שמה של להקת רוק אלטרנטיבי אמריקאית. הרכב הלהקה השתנה מספר פעמים במהלך קיומה, אך הזמרת וכותבת השירים הראשית בלהקה נותרה קים דיל, אשר מוכרת גם כנגנית הבס בלהקת פיקסיז.
==היסטוריה==
הרעיון להקים להקה נולד לקים דיל וטניה דונלי מלהקת ת'רואינג מיוזז כאשר פיקסיז היו בסיבוב הופעות משותף עם המיוזז לאחר יציאת האלבום Surfer Rosa. דיל כתבה שירים רבים שלא הייתה יכולה להקליט עם הפיקסיז וחיפשה דרך להוציא אותם. קלטת דמו שהוקלטה עם כמה נגנים מתחלפים עוררה את עניינן של כמה חברות תקליטים ולבסוף חברת 4AD שבה היו חתומות הפיקסיז והמיוזז החליטה להפיק את אלבום הבכורה של הברידרז.

האלבום Pod יצא בשנת 1990. את הרכב הלהקה באלבום השלימו הבסיסטית ג'וזפין ויגז (Josephine Wiggs) מלהקת פרפקט דיזאסטר (Perfect Disaster), הכנרית קארי בראדלי (Carrie Bradley), והמתופף בריט וולפורד (Britt Walford) מלהקת סלינט שהגיע ללהקה בהמלצת המפיק סטיב אלביני וכונה ברשימת הנגנים בשם הנשי שאנון דוטון ("Shannon Doughton"). מרבית השירים באלבום נכתבו על ידי דיל; ויגז ודונלי כתבו שיר אחד כל אחת. בנוסף הופיעה באלבום גרסת כיסוי לשיר Happiness is a Warm Gun מהאלבום הלבן של הביטלס. האלבום זכה לביקורות חיוביות מאוד - ביקורת של הת'ר פיירז באתר allmusic אומרת שהאלבום היה טוב יותר מהאלבומים שהוציאו הלהקות האחרות של דיל ודונלי באותה תקופה ושיש בו "שילוב מוצלח של הפּאנק האליפטי של הפיקסיז והפופ הזוויתי של המיוזז"; סולן להקת נירוונה קורט קוביין אמר בריאיון לכתב העת מלודי מייקר ש-Pod הוא אחד מאלבומיו האהובים ביותר.

לאחר יציאת Pod ללהקה הצטרפה אחותה של קים, קלי דיל. בהרכב הזה הלהקה הוציאה את האלבום המקוצר Safari, שזכה גם הוא לתגובות טובות מהמבקרים. למרות שבחי הביקורת Pod ו-Safari לא הניבו להיטים משמעותיים ולא הצליחו מסחרית. וולפורד ודונלי עזבו את הלהקה; דונלי הקימה כעבור כמה שנים את להקת בלי (Belly) שהוציאה כמה להיטים ב-MTV ולאחר מכן המשיכה לקריירת סולו.

לאחר פירוק הפיקסיז בשנת 1992 קים דיל הקימה הרכב חדש של הברידרז - עם קלי דיל בגיטרה, ג'וזפין ויגז בבס וג'ים מקפרסון בתופים. בהרכב הזה הלהקה הוציאה בשנת 1993 את אלבומה המצליח ביותר Last Splash. האלבום הניב את להיט הענק Cannonball ונמכר ביותר ממיליון עותקים.

הלהקה יצאה לסיבוב הופעות מצליח, אך ההצלחה נקטעה כאשר קלי דיל נעצרה על שימוש בהרואין ונכנסה למכון גמילה. קים דיל הקימה להקה חדשה בשם The Amps (המגברים), שהוציאה אלבום אחד, Pacer, שלא הצליח לשחזר את ההצלחה של Last Splash. במהלך השנים הבאות דיל הופיעה מספר פעמים עם הרכבים משתנים תחת השם ברידרז, אך רק בשנת 2002 הצליחה להקליט אלבום שלם בשם Title TK עם קלי דיל וריץ' פרסלי (Rich Presley) בגיטרה, מאנדו לופז (Mando Lopez) בבס וחוסה מדלס (Jose Medeles) בתופים. האלבום החזיר את האחיות דיל לפעילות מוזיקלית שוטפת והלהקה יצאה לסיבוב הופעות מצליח.

קים וקלי דיל מבצעות את השיר Driving on 9 בהופעה חיה במועדון הזאפה בתל אביב, 22 באוגוסט 2008
בשנת 2008 הלהקה הוציאה את האלבום Mountain Battles שזכה לביקורות חיוביות. בעקבותיו יצאה לסיבוב הופעות עולמי, במהלכו הופיעה גם בתל אביב. 

באוקטובר 2017 הוציא לאורסינגל חדש בשם Stay in the car, מתוך אלבום חדש, "All Nerve", שיצא לאור במרץ 2018.

==דיסקוגרפיה==
* Pod, 1990
* Last Splash, 1993
* Title TK, 2002
* Mountain Battles, 2008
* All Nerve, 2018

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:להקות רוק אלטרנטיבי
קטגוריה:רביעיות מוזיקליות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989
החתול לאופולד

החתול לאופולד (ברוסית: Кот Леопольд) הוא הכינוי הכללי לסדרת סרטים מצוירים לילדים שהופקו בברית המועצות בין השנים 1975–1987. בשנת 1993 הופקו ברוסיה ארבעה פרקים נוספים.
== עלילה ==
לאופולד הוא חתול בוגר וידידותי שגר בדירה בעיר ועוסק בפעולות אנושיות יום־יומיות כגון צפייה בטלוויזיה, רכיבה על אופניים, נסיעה לחופשה מחוץ לעיר ודיג. למרות היותו ידידותי, כל הזמן מפריעים לו שני עכברים שובבים – "הלבן" הרזה שממציא תחבולות שונות ו"האפור" השמן ועושה דברו של הלבן. שני העכברים ממררים את חייו של לאופולד – בונים מכונות מתוחכמות שמכות אותו, מקלקלים מכשירים בביתו, שודדים אותו – אך בסוף כל פרק התחבולות שלהם פוגעות בהם עצמם ולאופולד מחזיר אותם למוטב. בסדרה יש מעט דיבור, וברוב הפרקים אותם המשפטים חוזרים על עצמם: בתחילה העכברים עומדים מחוץ לביתו של לאופולד וצועקים לו: "לאופולד, צא החוצה! צא החוצה, פחדן מנוול!" (<span dir="ltr" lang="ru">Леопольд, выходи! Выходи, подлый трус!</span>) ובסיום הפרק העכברים מבקשים מחילה מלאופולד והוא עונה: "חברה, בואו נחיה בידידות!" (<span dir="ltr" lang="ru">Ребята, давайте жить дружно!</span>). שני המשפטים הפכו למטבעות לשון נפוצים בשפה הרוסית.

הסדרה התפרסמה מאוד בכל רחבי ברית המועצות והוסיפה להיות משודרת בטלוויזיה ברוסיה שנים רבות לאחר הפקתה. בשנת 1985 הוענק ליוצרי הסדרה הפרס הממלכתי של ברית המועצות.

==יוצרים==
* במאי ומפיק: אנטולי רזניקוב
* תסריט: ארקדי חייט
* מלחין: בוריס סבלייב (וייץ)

הסדרה הופקה באולפני האגודה האמנותית אקרן.

==מדבבים==
האפור והלבן - העכברים שממררים את חייו השלווים של לאופולד
בכל אחד מהפרקים שחקן אחד דיבב את כל הדמויות. כל המדבבים הם שחקני קולנוע סובייטיים ידועים.
* פרקים 1 ו־9, "נקמתו של החתול לאופולד" (1975) - אנדריי מירונוב
* פרק 2, "לאופולד ודג הזהב" (1975) - גנאדי חזנוב
* כל שאר הפרקים - אלכסנדר קליאגין

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131029202930/http://www.nashfilm.ru/multfilms/1310.html <span dir="ltr" lang="ru">Кот Леопольд – а так ли все просто? Наталия Руденко, nashfilm.ru</span>] 

קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:חתולים בדיוניים
אנדריי מירונוב

אנדריי אלכסנדרוביץ' מירונוב (ברוסית: Андрей Александрович Миронов; 8 במרץ 1941 – 16 באוגוסט 1987) היה שחקן תיאטרון וקולנוע וזמר רוסי סובייטי, ממוצא יהודי.

==קורות חיים==
מירונוב נולד בשנת 1941 במוסקבה לזוג שחקנים סובייטיים ידועים - אלכסנדר מנקר ומריה מירונובה. לאור האווירה האנטישמית ששררה בברית המועצות עם שוך מלחמת העולם השנייה שינו הוריו ב-1950 את שם משפתחו משם אביו היהודי "מנקר" לשם אמו, "מירונוב".

בשנת 1958 מירונוב החל לימודי משחק במכללה לתיאטרון על שם שצ'וקין במוסקבה. ב-1960 הצטלם לראשונה בקולנוע בסרט "ואם זאת אהבה?" (). בשנת 1962 סיים את לימודיו והצטרף ללהקה הקבועה של תיאטרון הסטירה של מוסקבה שבה המשיך לעבוד עד יום מותו. באותה שנה הצטלם בקומדיה הרומנטית "שלוש פלוס שתיים", שזכתה להצלחה קופתית גדולה בברית המועצות.

לאורך שנות השישים, השבעים והשמונים מירונוב המשיך להצטלם בסרטים מצליחים ולשחק בתיאטרון. הצלחתו הגדולה ביותר בקולנוע הייתה בשנת 1968, בסרט הקומי יד היהלום (Бриллиантовая рука) שבו שיחק מבריח תכשיטים. הסרט הגיע לראש רשימת הסרטים הקופתיים בברית המועצות באותה שנה וב־1995 נבחר במשאל של הטלוויזיה הרוסית לסרט הרוסי הטוב בכל הזמנים.

בנוסף להופעות בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מירונוב עסק בדיבוב והשתתף בסדרת אנימציה פופולרית החתול לאופולד.

בשנת 1987 מירונוב התמוטט במהלך הצגה בריגה. כעבור יומיים נקבע מותו כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי.

בשנות התשעים ברוסיה נחנכו מספר אנדרטאות לזכרו.

בתו מריה מירונובה היא שחקנית, שהצטלמה בין היתר בסרטים הרוסיים הרפתקאות טום סוייר והקלברי פין (1981, על פי ספרו של מארק טוויין), הטייקון (אוליגרך; Олигарх, 2002), משמר הלילה (2004) והיועץ המדיני (Статский советник, על פי ספרו של בוריס אקונין).

== תפקידים בולטים בקולנוע ==
* וטרינר צעיר, שלוש פלוס שתיים (Три плюс два), 1962.
* קורבן של גנבת רכב בקומדיה הזהר מהמכונית (Берегись автомобиля), 1966.
* מבריח תכשיטים בקומדיה יד היהלום (Бриллиантовая рука), 1969; הסרט המצליח ביותר בברית המועצות באותה שנה.
* קצין משטרה, הרפתקאות מדהימות של האיטלקים ברוסיה (Невероятные приключения итальянцев в России), 1973. 
* כובע הקש, על פי כובע הקש האיטלקי של אז'ן לביש, 1974.
* הנוכל אוסטפ בנדר בעיבוד הקולנועי לרומן הסאטירי שנים עשר כיסאות של אילף ופטרוב (1976).
* מקרין קולנוע במערב הפרוע במערבון האיש משדרות הקפוצינות, 1987; הסרט המצליח ביותר בברית המועצות באותה שנה.

== הנצחה ==
* על שמו נקרא אסטרואיד (3624) מירונוב .
* 1 בנובמבר 1988 - נפתח תיאטרון ע"ש אנדריי מירונוב בסנקט פטרבורג.
* בוורונז' ואיז'בסק יש רחובות על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים רוסים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1941
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1987
אריזונה דיאמונדבקס

אצטדיון צ'ייס פילד
אריזונה דיאמונדבקס (באנגלית: Arizona Diamondbacks) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר פיניקס, אריזונה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של הנשיונל ליג.

==היסטוריה==
הקבוצה הוקמה ב-1998 והיא אחת משתי הקבוצות הצעירות ביותר ב-MLB, יחד עם הטמפה ביי רייס. לאחר תחרות פומבית שנערכה לבחירת כינוי לקבוצה החדשה, נבחר השם דיאמונדבקס, כינויו של מין עכסן המצוי באזור אריזונה.

הקבוצה זכתה להצלחה גדולה בשנות קיומה, ב-10 העונות בין 1998 ל-2007 זכתה ארבע פעמים בראשות הבית שלה. בשנת 2001 העפילה לוורלד סיריס, בסדרה שמועד התחלתה נדחה בשל פיגועי 11 בספטמבר התמודדו הדיאמונדבקס מול האלופה המכהנת מהעיר ניו יורק, הניו יורק יאנקיז. בסדרה עצמה בא לידי ביטוי הדומיננטיות של שני המגישים הפותחים רנדי ג'ונסון וקורט שילינג, שביחד זכו ב-4 ניצחונות, והובילו את הקבוצה לזכייה באליפות ה-MLB לאחר ניצחון 3–4 בסדרה. ג'ונסון ושילינג אף התחלקו בתואר ה-MVP.

בעונה 2023, ניצחו בגמר הליגה הלאומית את פילדלפיה פיליז, מחזיקת התואר מהעונה הקודמת, ועלו לוורלד סיריס לאחר 22 שנה מול טקסס ריינג'רס. בוורלד סיריס הפסידו לריינג'רס 4-1 במאזן הסופי, אחרי הפסד בכל משחקי הבית שלהם. 

=== שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות ===
{| class="wikitable sortable"
!מספר
!שחקן
!תפקיד
!שנים בקבוצה
!שנת הפרשה
|-
|20
|לואיס גונזלס
|שמאל השדה
|1999–2006
|2010
|-
|42
|ג'קי רובינסון
|בסיס שני
|
|1997
|-
|51
|רנדי ג'ונסון
|מגיש
|1999–2004, 2007–2008
|2015
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

*
קטגוריה:פיניקס: מועדוני ספורט
נחל מירון

נחל מירון הוא אחד מיובליו של נחל עמוד, הנמצא בגליל העליון. הנחל זורם ממורדות הר מירון לכיוון מזרח, עובר דרך שטחים חקלאיים ושטחי טבע רבים, והוא נשפך לנחל עמוד. אורכו של הנחל הוא כ-5 קילומטרים, והוא נחשב לנחל קצר יחסית אך בעל חשיבות היסטורית וגאוגרפית רבה. תוואי הנחל עובר סמוך למושב מירון וצפונית להר מסרבים. לאורכו מספר מעיינות בהם מעין מירון ("מי מגידו") ועין בר-יוחאי. 

במעלה הגדה הצפונית, סמוך למושב מירון, נמצאים בית הכנסת העתיק במירון וקבר רבי שמעון בר יוחאי. ובגדה הדרומית נמצאים שרידי בית הכנסת בחורבת שמע.

== מסלול הטיול בנחל מירון ==
מסלול הטיול של נחל מירון מתחיל בכניסה לשמורת נחל עמוד, הממוקמת בצד המזרחי של כביש 886, דרומית למושב מירון. המסלול עצמו אורכו כ-3 קילומטרים. במהלך המסלול, המטיילים עוברים בנקודות ציון כמו חניון משטרת א-טינה, בו נמצא מבנה בטון ששימש בעבר כתחנת משטרה בריטית במהלך תקופת המנדט. משם, המסלול ממשיך לעבר טחנת קמח עתיקה שהופעלה על ידי מי הנחל הזורמים, ולידה נמצא מעיין עין יקים שמימיו זורמים בכל ימות השנה והוא שימש בעבר כמקור מים לתושבי צפת.
חורבת שמע

== מעיינות לאורך הנחל ==

=== עין זבד ===
עין זבד הוא מעיין שכבה הנמצא בתחילתו של נחל מירון,<ref name=":0"></ref> השם זבד משותף למעיין, לחורבה השוכנת בהמשך הדרך ולהר זבד – כל אלה מקורם בשם הערבי זאבוד, שיש המזהים בו את זבוד דגלילא, שבמדרש בראשית רבה.<ref></ref>
עץ האלון בעין זבד

=== עין מירון ===
מעיין הנמצא דרומית לקבר רשב"י. בעבר היו מימיו נשאבים על ידי חברת מקורות.<ref name=":0" /><ref></ref>

=== עין בר יוחאי ===
מעיין רב שנתי קטן הנמצא בחיבור של נחל מירון ונחל בר יוחאי.<ref name=":1"></ref>

=== עין אוראי ===
מעיין רב שנתי קטן הנמצא מזרחית לעין בר יוחאי.<ref name=":1" /><ref></ref>

=== עין יקים ===
מעיין רב שנתי שממוקם מערבית לחיבור בין נחל מירון לנחל עמוד ונכלל בשמורת הטבע של נחל עמוד. במעיין קיים מבנה משאבות בריטי ולצידו תעלות מים ועצים, במקום קיימת טחנת קמח ישנה.<ref></ref>

== צמחייה ==
מהפסגה יורד הנחל בערוץ הררי צר ומלא צמחייה. באביב ישנה פריחה עשירה במקום, וניתן להבחין בפעמוניות ובסחלבים. 

==ראו גם==
* הר מירון
==לקריאה נוספת==
*צבי אילן: 78 טיולים ברחבי ישראל, הוצאת עם עובד, 1975

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.teva.org.il/?CategoryID=215&ArticleID=88&Page=1 מסלול טיול בעין זבד וחרבת שמע].

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:מירון
קטגוריה:הגליל העליון: נחלים
המערכה על איי מריאנה ופלאו

המערכה על איי מריאנה ופלאו הייתה סדרת קרבות שיזמה ארצות הברית נגד האימפריה היפנית באיי מריאנה ובאיי פלאו בין יוני לנובמבר 1944 כחלק מהמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. מערכה זו תחת פיקודו הכללי של צ'סטר נימיץ, באה כהמשך ישיר למערכה באיי גילברט ומרשל ומטרותיה היו לנטרל את הבסיסים היפנים במרכז האוקיינוס השקט, לתמוך במאמץ של בנות הברית לכיבושם מחדש של הפיליפינים ולספק בסיסים להפצצות אסטרטגיות נגד יפן.

==המערכה==
המערכה התחילה כאשר ב-15 ביוני ופלשו האמריקאים לסאיפאן. בתגובה תקף הצי הקיסרי היפני את כוחות הצי האמריקני שתמכו בפלישה, וכך התחיל ב-19 ביוני קרב ים הפיליפינים בו ספג הצי היפני תבוסה כואבת לאחר שאיבד 3 נושאות מטוסים וכ-600 מטוסים.

ב-21 ביולי פלשו הכוחות האמריקאים לגואם וב-24 ביולי לטיניאן. ב-9 ביולי הסתיים כיבוש סאיפאן, כיבוש טיניאן וגואם הסתיים ב-1 וב-8 באוגוסט בהתאמה. לאחר הקרבות החלה ארצות הברית לבנות שדות תעופה בסאיפאן ובטיניאן והציבה שם מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס שיועדו להפצצות אסטרטגיות על יפן.

על מנת לאבטח את אגפם של הכוחות האמריקאים שעמדו לפלוש לפיליפינים, נחתו כוחות אמריקאים ב-15 בספטמבר בפלליו וב-17 בספטמבר באנגאור שבאיי פלאו. ב-30 בספטמבר הסתיים כיבוש אנגאור וב-27 בנובמבר, לאחר קרבות קשים, הסתיים גם כיבוש פלליו.

לאחר כיבושם של איי המריאנה ופלאו, המשיכו האמריקאים את המערכה המוצלחת נגד יפן כשפלשו באוקטובר לפיליפינים ובתחילת ינואר 1945 לאיי וולקנו וריוקיו.

==לקריאה נוספת (באנגלית)==
===ספרים===
<div dir=ltr>
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
</div>

===באינטרנט===
<div dir=ltr>
* 
* [http://www.ibiblio.org/hyperwar/USMC/USMC-C-Saipan/index.html Breaching the Marianas: The Battle for Saipan] (Marines in World War II Commemorative Series)
* 
* 
* Lodge, Major O.R. [http://www.ibiblio.org/hyperwar/USMC/USMC-M-Guam/index.html USMC Historical Monograph: The Recapture of Guam], Historical Branch, United States Marine Corps, 1954.
* O'Brien, Cyril J. [http://www.ibiblio.org/hyperwar/USMC/USMC-C-Guam/index.html Liberation: Marines in the Recapture of Guam], Marines in World War II Commemorative Series, Marine Corps Historical Center, United States Marine Corps, 1994.
* [http://www.ibiblio.org/hyperwar/USMC/USMC-M-Tinian/index.html USCM Historical Monograph: The Seizure of Tinian]
* 
* 
* 
* 
</div>

==ראו גם==
* אנדרטת סאיפאן האמריקאית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קרבות יבשתיים באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1944
קטגוריה:קרבות ימיים באוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות יפן במלחמת העולם השנייה
נקודת תורפה

דוגמה לתרשים של נקודות תורפה
נקודת תורפה היא מושג הקשור גם ללחימה בידיים ריקות וגם מושג בתורת הלחימה הצבאית, המציין מיקום רגיש בגוף היריב שהתקפה מסוימת תגרום להשפעה רצויה עליו. בלחימה אל מול אויב או יריב כלשהו, יש תמיד לקחת בחשבון ולאתר את נקודות התורפה אצל האויב או היריב (תלוי בסוג הלחימה) לפני שיוצאים לקרב. לפי תורת הלחימה הצה"לית, יש לשאוף תמיד לתקוף בנקודת התורפה על מנת להשיג את מקסימום האפקט.

כל נקודת תורפה עשויה להיות פגיעה מצד אמצעים שונים וניתן לנצלה להשגת מטרה כלשהי מתוך שורה של מטרות אפשריות ובהן: פגיעה בזרימת הדם התקינה (ובכך לגרום לאיבוד הכרה, עילפון או מוות), גרימת שבר ללא מאמץ רב, חנק, כאב ניכר או הלם. מבין אמצעים שונים לתקיפה כמו הכאה בידיים חשופות, נשק קהה, חד או נשק חם (לרוב אין התייחסות לירי בנקודות התורפה) ישנן נקודות תורפה המהוות מטרה נוחה לכמה סוגים וישנן נקודות תורפה המיועדות לשימוש רק באמצעי אחד בלבד. בחירת הנקודה המתאימה להתקפה תהיה בהתאם לאמצעים הקיימים ולמטרה המבוקשת.

==השימוש בנקודות תורפה==
חלק מאמנויות הלחימה עושות שימוש נרחב בנקודות התורפה לפגיעה ביריב ברמות שונות. ניתן לכוון את התקיפה לגרימת כאב בלבד, לגרימת הלם, עילפון או איבוד הכרה וניתן לגרום פציעה קלה עד חמורה ואף מוות. חלק ניכר מהאימונים באמנויות הלחימה אלו מוקדש להכרת נקודות התורפה ולהכוונת המכות אליהן. בסופו של דבר, לוחם מנוסה ומאומן יפעל מתוך הרגל ולא יצטרך לחשוב כיצד ולאן הוא מכוון את המכה.
 
שתי דוגמאות לנקודות תורפה ידועות הן האשכים (בגברים) והמפרקת. בניגוד לבטן, בה קיימים שרירים שמגנים על איברים פנימיים, בעיטה באשכים שאינם מוגנים תביא להימום היריב למשך זמן ניכר. שבירת מפרקת, לעומת זאת, תוביל במרבית המקרים למוות. בצוואר עצמו ישנן נקודות תורפה נוספות מלבד המפרקת- קנה הנשימה והגרוגרת, כלי דם חשובים ועצבים (פגיעה בחוט השדרה עלולה להוביל לשיתוק). 

הימום היריב בדרך כלל נועד לאפשר השתלטות עליו, או את עיכובו על מנת שניתן יהיה לברוח (ב"לחימת רחוב" המטרה העיקרית היא ניתוק מגע במהירות, ולא גרימת נזק לתוקף). שימושים צבאיים בנקודות תורפה מצויים בעיקר במבצעים מיוחדים, שם ההעדפה היא להימנע משימוש בנשק חם כדי לא להתגלות, וקיים צורך לנטרל את היריב במהירות ובשקט. 

באכיפת חוק עושים לרוב שימוש בהבאת מפרקים ושרירים שונים לסף התנועה שלהם ובכך, מלבד כפיתת החשוד, יכולתו להתנגד מוגבלת. ניסיון להשתחרר מאחיזת השוטר גורר הגברת הלחץ על המפרק - ובעקבותיה הגברת הכאב. 

הכרת נקודות התורפה עשויה לשמש גם בעת עינויים. ה"פלקות", הכאת כפות הרגליים באמצעות שוט או עצם כלשהו, מוכרות כאמצעי ידוע לשמצה שהיה מקובל על ידי חוקרים מצריים בעת חקירת שבויים ישראלים. 

יורה בנשק חם עשוי לבחור לירות על מנת להרוג או על מנת לפצוע, בהתאם ליכולת הקליעה שלו וטווח הירי. ירי לכיוון פלג הגוף התחתון נחשב אמנם כבעל סיכוי מופחת לגרום למוות, אך יצוין שבסוגי תחמושת בעלי אנרגיה גבוהה ומסה נמוכה יחסית, מסלול הקליע עשוי להשתנות בפגיעה באופן כה חד ובלתי צפוי עד כדי כך שאפילו פגיעה בכף הרגל בזוויות מסוימות עשויה להביא להסטת הכדור לאיברים רגישים במרכז הגוף ואף לגרום למוות.

==שימושים אחרים למושג==
במושג "נקודת תורפה"  נעשה שימוש מושאל בבחינת מערכי אבטחה, מערכים צבאיים, מיגון או ביצור, וכן בסקירת מוצרים ומערכות שונות ותוכנות בפרט. מושג המשמש במשמעות דומה הוא עקב אכילס. באבטחת מידע, מקובל יותר השימוש במושג "פרצת אבטחה".

קטגוריה:אמנויות לחימה

pt:Kyusho-jitsu
אצטדיון ויסנטה קלדרון

אצטדיון ויסנטה קלדרון (בספרדית: Estadio Vicente Calderón) היה אצטדיון בעיר מדריד בן 54,907 מושבים ששימש בתור אצטדיונה הביתי של קבוצת הכדורגל אתלטיקו מדריד עד שנת 2017, עת עברה הקבוצה לארח את משחקיה הביתיים באצטדיון ונדה מטרופוליטנו שבעיר. מלבד משחקיה של אתלטיקו מדריד, אירח האצטדיון משחקים של נבחרת ספרד ואף להופעות.

== היסטוריה ==
העבודות להקמת האצטדיון החלו בשנת 1961 והסתיימו כחמש שנים לאחר מכן. בעת פתיחתו הכיל האצטדיון 62,000 מקומות ונקרא "אצטדיון מנסנרס", על שם נהר המנסנרס שעל גדותיו הוא ממוקם. משחק הפתיחה של האצטדיון נערך ב-2 באוקטובר 1966 בין אתלטיקו מדריד לוולנסיה והסתיים בתוצאה 1-1. הדרבי של מדריד, בין אתלטיקו לריאל מדריד, נערך לראשונה באצטדיון ב-16 באפריל 1967 והסתיים בתיקו 2-2. ב-1971 שונה שם האצטדיון לשמו הנוכחי, על שמו של הנשיא לשעבר של אתלטיקו מדריד, ויסנטה קלדרון.

לקראת מונדיאל 1982 שנערך בספרד עבר האצטדיון שיפוצים ובמהלך התחרות אירח את שלושת משחקי בית ד' בשלב השני. ב-2003 העניקה אופ"א לאצטדיון דירוג 5 כוכבים המאפשר לקיים בו משחקי גמר אירופים.

ב-28 במאי 2017 התקיים באצטדיון משחק פרידה לפני הריסתו (בחסות האפיפיור) בהשתתפות כוכבי כדורגל מהעבר ובהווה. יום לפני כן התקיים בו המשחק הרשמי האחרון במסגרת גמר גביע המלך הספרדי לעונת 2016/17, שבו ניצחה ברצלונה את אלאבס.

האצטדיון נהרס לטובת הקמת פארק.

== גלריה ==
<gallery>
Aprobado el nuevo ámbito Mahou-Calderón (01).jpg|האצטדיון ממבט על
Vicente-Calderon-030612-1.jpg|חזית האצטדיון
Estadio Vicente Calderón - 02.jpg|מבט פנימי
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://en.atleticodemadrid.com/galerias/our-meeting-point אצטדיון ויסנטה קלדרון] באתר של אתלטיקו מדריד
* [http://www.estadiosdeespana.com/posts/madrid-estadio-vicente-calderon/ אצטדיון ויסנטה קלדרון] באתר Estadios de España
* [http://www.stadiumguide.com/vicentecalderon.htm אצטדיון ויסנטה קלדרון] באתר Stadium Guide

==הערות שוליים==

קטגוריה:אצטדיונים ומתקני ספורט לשעבר
קטגוריה:מדריד: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:אתלטיקו מדריד
ויסנטה קלדרון
ויסנטה קלדרון
רחוב בולדווין

בית ברחוב בולדווין
מכונית חונה ברחוב
מבט ממעלה הרחוב
רחוב בולדווין בדנידין שבניו זילנד הוא רחוב המוגדר כרחוב התלול ביותר בעולם, על-פי ספר השיאים של גינס. הרחוב נמצא בפרוור, 3.5 ק"מ צפונית למרכז העיר דנידין.

ברחוב יש קטע מישורי בודד, אשר אורכו 350 מטרים. שיא התלילות ברחוב מגיעה (בקירוב) לזווית של 19 מעלות, ולרמת שיפוע של כ-35%.

הרחוב קרוי על שמו של ויליאם בולדווין, תושב חבל אוטגו וחבר מועצה בו.
הרחוב משמש למגורים אך גם כאטרקציה תיירותית קטנה. כיוון שהוא תלול, לרוב אורכו יש מדרגות במקום מדרכה.

==הוויכוח על הטענה==
ויכוח התעורר לגבי טעות טיפוגרפית בספר השיאים של גינס שאובחנה בשיא הקיים דאז. בספר היה כתוב שהשיפוע המוגדר התלול ביותר שקיים הוא בזווית של 38 מעלות (בספר צוינה המידה 1:1:266). דבר שלמעשה נוגד את ההיגיון. לא ניתן לעמוד על שיפוע מסוג זה, או לחיות עליו באיזושהי צורה. לאחר זמן מה, החלה לעלות השערה כי בספר כתובה בטעות המידה 1:1:266, במקום 1:2:266, מידה שלעצמה תלולה מאוד. לאחר מדידה של רחוב בולדווין, גילו כי תלילותו עומדת על המידה 1:2:86, אשר מעט יותר תלולה מן השיא הקיים. ככל הנראה, הטעות נבעה מהבלבול בין מדידה במעלות, לבין מדידה באחוזים. כך שהפכו רמת שיפוע של 38% לשיפוע המוטה ב-38 מעלות – מידות המתארות שיפוע שונה לגמרי זו מזו.

ספר השיאים של גינס נאלץ להודות בטעות המביכה, והכריז על רחוב בולדווין באופן רשמי כרחוב התלול ביותר בעולם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שיאי עולם
בולדווין
קטגוריה:שיאי גינס
קטגוריה:ניו זילנד: תחבורה
קטגוריה:אוטגו
נמלול

נִמְלוּל או נִימוּל (פרסתזיה) הוא תסמין ביניים של איבוד (או חזרה) של תחושה חלקית. עשוי להתבטא בתחושת עקצוץ/דקירות, דגדוג (בעיקר בחזרת תחושה), צריבה והתחממות קלה ועד לאובדן תחושה בעור (תחושה המתוארת לרוב כ"הירדמות" האיבר), כל זאת ללא השלכות גופניות ארוכות טווח. התסמין נקרא כך בשל התחושות המורגשות על פני העור, הנדמות לחווה אותן כנמלים הצועדות עליו. התסמין עשוי להיות קצר טווח או כרוני.

==תסמין קצר טווח==
נמלול בפה ובגפיים הם תסמינים רגעיים נפוצים של נשימת יתר ושל התקף פאניקה. כמו כן, התסמין מופיע לעיתים קרובות כאשר פועל לחץ ממושך על עצב, או שנחסם מעבר של דם לאזור - במקרה זה, תחושת הנמלול תדעך בהדרגה לאחר הסרת הלחץ וחידוש זרימת הדם, אם לא נגרם נמק.

== תסמין כרוני==
נמלול כרוני מצביע על בעיה בתפקוד של תאי העצב, למשל תסמין של נוירופתיה.

בבני אדם בגיל מתקדם, נמלול הוא לרוב תוצאה של זרימת דם פחותה בגפיים, שעשויה להיגרם בשל טרשת עורקים, למשל. ללא הספקה תקינה של דם וחומרים מזינים, תאי עצב אינם מסוגלים לשלוח אותות למוח. מכאן שנמלול עשוי להיות תסמין של חוסר בוויטמינים, תת-תזונה והפרעות מטבוליות כגון סוכרת.

גירוי של העצב יכול להיגרם מדלקת של רקמה סמוכה. מחלות מפרקים כגון תסמונת תעלת שורש היד (תסמונת התעלה הקרפלית) ודלקת מפרקים שיגרונית הן גורמים שכיחים לנמלול.

עצבים בבסיס הראש עשויים להיות נתונים ללחץ בשל בעיות כרוניות בצוואר ובעמוד השדרה. בין הגורמים לבעיות מסוג זה, ניתן לציין התכווצויות שרירים, שעשויות להיגרם בשל מתח נפשי, מחלות עצם, יציבה לקויה, הרמת משאות כבדים בצורה שאינה בטוחה או טראומה גופנית כמו צליפת שוט.

==אובדורמיציה==
נמלול נוסף הוא אובדורמישן (Obdormition), או בשמה העממי הירדמות גפיים (רגל או יד), הוא מונח רפואי לקהות חושים באחת מהגפיים המתרחשת עקב לחץ על עצב תחושתי.



==קישורים חיצוניים==
* 
<div style="direction: ltr;">
* Dictionary.com, "obdormition," in The American Heritage® Stedman's Medical Dictionary. Source location: Houghton Mifflin Company. http://dictionary.reference.com/browse/obdormition. Available: http://dictionary.reference.com. Accessed: April 21, 2011.
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תסמינים וסימנים הקשורים לעור ולרקמה התת-עורית
ירי ספורטיבי

תחרות ב[[רובה אוויר למרחק 10 מטר.]]
ירי ספורטיבי הוא שם כולל לענפי ספורט הכוללים תחרויות ירי וקליעה למטרות נייחות או ניידות במגוון סגנונות, המבוצעות במגוון סוגי כלי נשק.

בין ענפי הירי הספורטיבי ניתן למצוא ענפים אולימפיים כגון קליעה, בהם נעשה שימוש ברובה או אקדח בקוטר זעיר, או ירי בצלחות חרס, המבוצע ברובה ציד, וענפים שאינם אולימפיים כגון ירי מעשי, המדמה מצבים דינאמיים של הגנה עצמית, או ספורטינג (ירי דינאמי המדמה מתווי ציד).

ישנן תחרויות ספורט המשלבות ירי ספורטיבי עם ענפים אחרים, כגון הביאתלון. עם זאת לא נהוג לכלול ענפים מסוג זה תחת הגדרת ירי ספורטיבי.

ישנן מדינות בהן גם ציד מוגדר כירי ספורטיבי. בשנת 1900 הוכנסה לאולימפיאדת פריז תחרות ירי בפסיונים. בשנים האחרונות ארגוני ספורט רבים מתנגדים לשימוש בכינוי זה מטעמי אידאולוגיה והגנת החי. בשפות שונות, ענף הציד נקרא גם ספורט סינגטי. בישראל ציד לא מוגדר כספורט ואינו כלול בהגדרת ירי ספורטיבי.

ענפי הירי הספורטיבי ממוינים בהתאם לסוג כלי הנשק, קוטרו, סוג ותצורת מטרות, המרחק מהמטרה וניידות. העוסקים בספורט זה נקראים קלעים (בתחומים האולימפיים) או ספורטאי ירי (כמו במקרה של ירי מעשי).

==מושגים==

בעברית קיים בלבול בין המושגים ירי ספורטיבי, ירי אולימפי וקליעה, עם זאת לא כל ירי ספורטיבי הוא ענף אולימפי, ולא כל פעילות קליעה נעשית לצורכי ספורט (קליעה צבאית או צליפה, למשל). ירי אולימפי יכול לכלול רק ענפים מסוימים מתחום רחב יותר (כמו במקרה של ירי בצלחות חרס). ככלל, נהוג בעברית לחלק את המושג ירי ספורטיבי לירי אולימפי וירי מעשי, אף כי קיימים תחומים ש"נופלים" בין ההגדרות.

קשתות היא ענף קליעה, אולם אינה ענף ירי. ספורטאים העוסקים בענף זה נקראים קשתים ולא קלעים. הגדרה זו נכונה גם לקשת מוצלבת, על אף שמנגנון הירי בה כולל הדק.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.shooting.org.il/ אתר התאחדות הקליעה בישראל]

*
קטגוריה:קליעה למטרה
קטגוריה:ספורט אולימפי
אלכסנדר דנילוב

אלכסנדר דנילוב (נולד ב-10 בנובמבר 1969) הוא קלע אקדח ישראלי-רוסי. הוא השתתף ב-3 אולימפיאדות. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ייצג את רוסיה ואת ישראל ייצג בשתי אולימפיאדות (סידני 2000 ואתונה 2004). דנילוב הוא בכיר קלעי האקדח של ישראל.

== ביוגרפיה ==
דנילוב נולד במוסקבה. הוא זכה במקום שני באליפות אירופה 1995 בתרגיל 50 מטר באקדח חופשי. ב-1997 דנילוב, שייצג את רוסיה, סיים חמישי בתחרות אקדח אוויר בגביע העולם במינכן.


ב-1999 זכה במקום הראשון (ייצג את ישראל) באליפות אירופה שנערכה בארנהם, הולנד, בתרגיל 10 מטר (אקדח אוויר). ב-2000 זכה במקום ראשון באליפות אירופה במינכן בתרגיל אקדח אוויר. באולימפיאדת סידני (2000) הוא נפסל מהשתתפות בתרגיל אקדח אוויר. בבדיקה נמצא שמשקל ההדק (כוח הלחיצה) נמוך מהמשקל הסטנדרטי (500 גרם). הוא קבע תוצאה של 574 שלא הספיקה לעלייה לגמר. בתרגיל באקדח חופשי קבע תוצאה של 556 נקודות, תוצאה שלא הספיקה לעלייה לגמר. ב-2001 זכה במדליית ארד בגביע העולם באטלנטה. בטורניר סבב הגביע העולמי של 2002 שנערך בפינלנד, סיים רביעי בתרגיל אקדח חופשי ושני בתרגיל אקדח אוויר. באליפות אירופה ב-2003, סיים במקום התשיעי בתרגיל אקדח חופשי. ב-2004 זכה במדליית ארד בגביע העולם בבנגקוק. ב-5 באוגוסט 2004, זכה בגראנד פרי הצ'כי עם 668.7 נקודות, ובכך קבע שיא ישראלי חדש.
באולימפיאדת אתונה (2004), הגיע למקום 15 בתרגיל אקדח חופשי. בתרגיל אקדח אוויר סיים במקום 20 ולא עלה לגמר. 

בתחרות שנערכה במינכן מאי 2008 השיג דנילוב את הקריטריון הבינלאומי לאולימפיאדת בייג'ינג אך לא את הקריטריון הישראלי. ערעורו לוועד האולימפי הישראלי בנושא זה נדחה.

אשתו, אולגה דנילוב, היא ספורטאית בענף החלקה מהירה במסלול קצר וייצגה את ישראל באולימפיאדת החורף ב-2002.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.sharedlist.org.il/%D7%AA%D7%97%D7%91%D7%99%D7%91%D7%99%D7%9D_%D7%95%D7%A4%D7%A0%D7%90%D7%99/%D7%A9%D7%99%D7%90%D7%99%20%D7%99%D7%A9%D7%A8%D7%90%D7%9C%20%D7%91%D7%A7%D7%9C%D7%99%D7%A2%D7%94%20%20%20%D7%94%D7%A8%D7%A9%D7%99%D7%9E%D7%94%20%D7%94%D7%9E%D7%9C%D7%90%D7%94-159/?p=2 שיאי ישראל בקליעה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קלעים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:קלעים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:קלעים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:קלעים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
קתדרלת אורליאן

בית הרוחב הצפוני
ספינה
קתדרלת אורליאן (בצרפתית: Cathédrale Sainte-Croix d'Orléans, קתדרלת הצלב הקדוש) היא קתדרלה קתולית בעיר אורליאן שבצרפת.

קתדרלת הצלב הקדוש באורליאן, נבנתה בשנים 1278–1329 בסגנון גותי. לאחר שנבזזה בידי ההוגנוטים בשנות השישים של המאה ה-16, מלכי בית בורבון שיפצו אותה במאה ה-17. הקתדרלה מפורסמת בעיקר בזכות הקשר שלה לז'אן ד'ארק. הגיבורה הצרפתית נכחה במיסה בקתדרלה ב-2 במאי 1429, כאשר העיר הייתה תחת מצור.

כמו בקתדרלת שארטר, גם לקתדרת אורליאן יש צמד קומות של תמיכות דואות המחוברות בעמודים אלכסוניים ביניהן.

== ממדים ==
* אורך: 
* רוחב: 40 מטר
* גובה 2 המגדל: 
* גובה הצריח: 
* גובה הקמרונות: 
* גובה הספינה הראשית: 32 מטר
* רוחב הספינה הראשית: 14.23 מטר
* אורך חיצוני של הבית הרוחב (טרנספט): 65 מטר
* אורך פנימי של הטרנספט: 53 מטר

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.structurae.de/structures/data/index.cfm?ID=s0003241 קתדרלת אורליאן], ב-Structurae.de
* [http://www.culture.gouv.fr/culture/inventai/itiinv/cathedrale/docimage/orleans/cat_orleans.html תמונות של הקתדרלה]
* [http://www.scholares.net/index.php?Gazetteer-Orléans מפה המראה את מיקום הקתדרלה]
* [https://web.archive.org/web/20070101204726/http://cathedrale-orleans.cef.fr/ אתר הדיוקסיה] 
* 

==הערות שוליים==
<div class="references-small">

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אורליאן
קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: מבנים
קטגוריה:אורליאן
האביר על הסוס הלבן

האביר על הסוס הלבן פוגש את סינדרלה, מתוך ספר משנת [[1912]]
האביר על הסוס הלבן (באנגלית: Prince Charming ולעיתים גם White horse rider) הוא ארכיטיפ לדמות שנפוצה בסיפורי מעשיות. דמות זו מיוחסת לרוב לנסיך בעל ייחוס, יפה מראה ואמיץ לב, המגיע על מנת להציל עלמה במצוקה. לרוב הוא גם נישא לעלמה כדי לשחרר אותה מכישוף רע, חיי מצוקה וכדומה. שם זה ניתן לגיבורים במספר מעשיות מסורתיות בפולקלור, כגון: שלגיה, היפהפייה הנרדמת, סינדרלה ועוד.

דמות זו בדרך כלל נאה ורומנטית, דוגמה לגבורה, ולעיתים רחוקות מאופיינת עמוקות. במעשיות שונות, דמות זו היא בעיקרה גמול לעלמה.

בנוסף, משמש המושג בהשאלה בחיי היומיום כאידיאל גברי שלא קיים במציאות.

== היסטוריה ==
במאה ה-18, מאדאם ד'אולנויי כתבה מעשייה בה הגיבור נקרא "The Charming King" (המלך המקסים). כשאנדרו לנג כתב לראשונה את אחת ממעשיותיו, הוא קרא לגיבור "Charming" (מקסים), בסיפורו הבא קרא לגיבור "King Charming" (המלך המקסים). על אף שאף אחד מאלה לא היה נסיך והראשון אף לא היה בן מלוכה, היה זה ככל הנראה השימוש הראשוני בכינוי "Charming".

ברומן "תמונתו של דוריאן גריי" משנת 1890, התייחס אוסקר ויילד באופן אירוני לכינוי "Prince Charming". בעיניה של שחקנית צעירה, הדמות הראשית דוריאן עשוי להיות "האביר על הסוס הלבן" בעבורה, אך הוא עוזב אותה ובייאושה היא שולחת יד בנפשה. ייתכן שהיה זה השימוש הראשון בכינוי "Prince Charming" במדויק.

בסרט האנימציה "שלגיה ושבעת הגמדים" של חברת וולט דיסני, שלגיה מתארת בפני הגמדים את הנסיך כמקסים (Charming), אך הוא לא מתואר בסרט בכינוי המדויק "Prince Charming". בסדרת הטלוויזיה שלגיה במאה העשרים נקראים שלגיה ובעלה אריק בשם "משפחת צ'ארמינג". בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה" שכל הדמויות מהאגדות עוברות לעולמנו נקרא בעלה של שלגיה "Charming" (הנסיך מקסים בעברית).

==שימושים אחרים במושג==
במושג נעשה שימוש במקומות שונים כדמות קומית וכדמות לא קומית:
* הלהקה אדם והנמלים השתמשה במושג זה כשם לשיר ושם לאלבום.
* בסרטי שרק מופיע "הנסיך מקסים" (Prince Charming) כדמות קומית של נבל, שאמו הפיה הסנדקית לוחצת עליו להתחתן עם הנסיכה פיונה, על אף שזאת אוהבת את שרק.
* על עלמה בררנית הפוסלת מחזרים וממתינה ל"אחד והיחיד" נאמר שהיא "מחכה לאביר על הסוס הלבן" בלשון ביקורתית כמחכה לדבר שאין סיכוי שיתממש במציאות ועליה להתפכח לפני שיהיה מאוחר מדי.
== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מעשיות ואגדות
קטגוריה:דמויות בדיוניות
אדי האמל

אדוארד (אדי) האמל (אנגלית: Eddy Hamel; 21 באוקטובר 1902 - 30 באפריל 1943) היה שחקן כדורגל יהודי אמריקאי הולנדי ששיחק בקבוצת הכדורגל אייאקס אמסטרדם וניספה ב.

==קורות חיים==
האמל נולד בניו יורק, והיה בן למהגרים הולנדים בארצות הברית. בשנות נעוריו עבר עם משפחתו לאמסטרדם. האמל הפך לכדורגלן מקצועני והיה השחקן היהודי הראשון שהגיע להרכב הראשון של הקבוצה, שאוהדיה מכנים עצמם "יהודים". האמל שיחק בתפקיד קיצוני ימני, ונחשב לאחד מחביבי אוהדי הקבוצה, והכינוי שלו עצמו היה "The Joden" ("היהודי"). מ-1922 עד 1930 שיחק במדי הקבוצה 125 משחקים ובהם הבקיע 8 שערים.

לאחר פרישתו ממשחק פעיל, שימש במשך שלוש שנים כמנג'ר של קבוצת הכדורגל אלקמריה ויטריקס, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הוותיקים של איאקס.

לאחר כיבוש הולנד על ידי הנאצים נעצר ונשלח לאושוויץ, שם הופרד מאשתו יוהנה האמל-ויינברג וילדיו התאומים רוברט ופאול בני החמש, ונשלח למחנה העבודה בירקנאו ועבד במשך ארבעה חודשים במחנה. האמל נשלח לתאי הגזים במחנה ונרצח ב-30 באפריל 1943.

==לקריאה נוספת==

* סיימון קופר, "איאקס, הולנד והמלחמה - אנטישמיות, יהודים וכדורגל במלחמת העולם השנייה", הוצאת כתר מעריב, 2008.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.joodsmonument.nl/person-362690-en.html אדוארד האמל] באתר ההנצחה ליהודי הולנד שנרצחו בשואה
* [http://www.ajax-usa.com/history/kuper/the-warm-back-of-eddy-hamel.html הגב החם של אדי האמל] אתר אוהדי איאקס בארצות הברית
* 
* 
* [http://blogs.bananot.co.il/showPost.php?itemID=5455&blogID=216 הגב החם של אדי האמל] הבלוג של ליאור אלפרוביץ
* 

קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:כדורגלנים יהודים
קטגוריה:חלוצי כדורגל הולנדים
קטגוריה:חלוצי כדורגל יהודים
קטגוריה:ספורטאים יהודים הולנדים
קטגוריה:ניו יורק: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אייאקס
קטגוריה:מאמני כדורגל יהודים
קטגוריה:יהודים בשואה: הולנד
קטגוריה:ספורטאים שנספו במחנה ההשמדה אושוויץ
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1943
צ'יטגונג

צ'יטגונג (בבנגלית: চট্টগ্রাম - צ'וֹטוֹגְרַם) היא העיר השנייה בגודלה בבנגלדש ועיר הנמל החשובה שלה. צ'יטגונג נמצאת בדרום-מזרח בנגלדש, על גדת נהר קרנפולי, אשר שפכו למפרץ בנגל נמצא בסמוך לעיר. אוכלוסיית העיר מונה כ-3.65 מיליון נפש, נכון לשנת 2008 ונמצאת בצמיחה מתמדת. רוב העיר מוקפת בגבעות.

בהיותה נמל הים העיקרי של בנגלדש, צ'יטגונג משמשת שער לרוב היבוא והיצוא מן המדינה ויוצרת חלק משמעותי מהכנסות המדינה. נמל צ'יטגונג מצויד במתקני נמל מתקדמים המתאימים לאוניות גדולות.

== אירועים ==
ב-29 באפריל 1991 תקפה סופת ציקלון עוצמתית את האזור וגבתה את חייהם של כ-138,000 איש, ויותר ממיליון איש נותרו חסרי בית.
== ערים תאומות ==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.chittagong-website.com/ אתר הבית של צ'יטגונג]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנגלדש: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:אסיה: מושבות פורטוגזיות לשעבר
קטגוריה:אסיה: ערי נמל
פייטרו פרנקווילה

פייטרו פרנקווילה (באיטלקית: Pietro Francavilla; 1548 – 25 באוגוסט 1615) פסל פרנקו פלמי שהתמחה בפירנצה המשתייך למסורת סגנון המנייריזם המאוחר של ג'אמבולוניה. נולד בקמבריי שבצרפת.

עבודותיו: ,ניצחון דוד על גלית, מונומנט קוזימו מדיצ'י בפיזה, פסל האביב בגשר סנטה טריניטה, פסל יאסון במוזיאון הלאומי ברג'לו

== גלריה ==
<gallery>
Francqueville-david3.jpg|ניצחון דוד על גלית במוזיאון הלובר
Pietro francavilla, mosè 01.1.JPG|פסל משה בבזיליקת סנטה קרוצ'ה בפירנצה
jason by Pietro Francavilla-Bargello.jpg|פסל יאסון במוזיאון הלאומי ברג'לו
Pietro francavilla, primavera, 12.JPG|פסל האביב בגשר סנטה טריניטה
Statues by Pietro Francavilla-Santa Maria del Fiore (Florence) - Dome - Stairs and inner passages-Museo dell'Opera del Duomo.jpg|פסלי בישופים במוזיאון הדואומו
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אמנים מנייריסטים
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:פסלים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1548
קטגוריה:נפטרים ב-1615
מענק פרישה

בפקודת מס הכנסה, מענק פרישה הוא מכלול התשלומים הניתנים לעובד עקב הפסקת עבודתו. מרכיב עיקרי במענק הפרישה הוא פיצויי הפיטורים, ואליו נוספים לעיתים, בהתאם להסכמי העבודה:
* פיצוי בעד ימי מחלה שלא נוצלו.
* מענק הסתגלות
* פיצויים מוגדלים
* חלף הודעה מוקדמת
* תשלומים נוספים הניתנים עקב הפרישה וכפיצוי עליה.

פדיון חופשה נכלל אף הוא בתשלומים הניתנים עם הפרישה, אך לצורכי מס הוא נחשב כחלק מהשכר הרגיל ואינו חלק ממענק הפרישה, משום שאינו פיצוי על הפרישה אלא מימוש של זכות שנצברה במהלך העבודה.

==מיסוי מענק הפרישה==
בהתאם לפסיקה של בית המשפט העליון, פיצויי פיטורים אינם בגדר הכנסת עבודה. רשות המסים בישראל מחילה פרשנות זו על כל מרכיביו של מענק הפרישה. בהתאם לכך, מענק הפרישה פטור מדמי ביטוח לאומי ומדמי ביטוח בריאות.

 לפקודת מס הכנסה מעניק פטור ממס הכנסה למענק פרישה. פטור זה מוגבל לתקרה בגובה משכורת חודש (אך לא יותר מ-12,230 ש"ח בשנת 2018) לכל שנת עבודה. כאשר מענק הפרישה משולם עקב מות העובד, מוכפל הסכום הפטור.

קיימות דרכים נוספות להקטנת מס ההכנסה על מענק הפרישה באמצעות רצף קצבה או רצף פיצויים. לצורך בחירה באפשרות הרצויה על העובד למלא טופס 161א ולהעבירו לידי פקיד השומה.

בהתאם ל לפקודת מס הכנסה, ניצול הפטור ממס למענק הפרישה עלול לפגוע בזכות לפטור ממס על פנסיה בגיל פרישה.

כאשר בית הדין לעבודה פוסק פיצויי פיטורים לפרילנסר שדיווח למס הכנסה כעצמאי, וקובע שלמפרע היו בין הצדדים יחסי עובד ומעביד, ככלל יוכר מענק הפרישה כפטור ממס, אולם הדבר נתון לבחינה של נציבות מס הכנסה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.prisha.co.il/Article/מענק-פרישה-ו-מענקי-פרישה מענק פרישה], באתר פרישה

==הערות שוליים==

קטגוריה:דיני עבודה
בית טאסל

מראה בקומת הקרקע
בית טאסל (הולנדית: Hotel Tassel, צרפתית: Hôtel Tassel) הוא בית עירוני שנבנה על ידי האדריכל ויקטור הורטה בין 1893 ל-1894, עבור המדען והפרופסור הבלגי אמיל טאסל. הבית שוכן ברחוב רו פול-אמיל ז'נסונסטר מספר 6 בבריסל.

== היסטוריה ==
הבית העירוני הראשון שנבנה על ידי הורטה היה בית אוטריק. בית זה היה חדשני כיוון שנעשה בו שימוש בקישוטי אר נובו ללא התייחסות לסגנונות עיצוב היסטוריים אחרים. אולם, תוכנית קומת הקרקע והעיצוב המרחבי של בית אוטריק היו מסורתיים בבסיסם. בתוכנית המצומצמת של הבניין החדרים סודרו לפי העיצוב המסורתי שהיה נהוג בבלגיה באותה תקופה. החדרים היו בצורת סוויטה בצד השמאלי של הבניין, ומאוגפים על ידי היכל כניסה צר עם מדרגות ומסדרון המוביל לגן נוי קטן בצד האחורי של הבית. רק בחדר הראשון ובחדר האחרון היו חלונות, כך שהחדר האמצעי (שבמקרים רבים שימש כחדר אוכל) היה אפלולי.

הורטה לא עבד לפי מסורת זו כאשר בנה את בית טאסל. למעשה, הוא בנה בית שהורכב משלושה חלקים שונים: שני בתים רגילים מלבנים ואבן - אחד מהצד של הרחוב ואחד מהצד של הגן - המחוברים ביניהם על ידי מבנה פלדה המכוסה בזכוכית. מבנה זה שימש כחלק המקשר בעיצוב המרחבי של הבית, והכיל מדרגות ומשטחים שחיברו את החדרים והקומות השונים. באמצעות גג הזכוכית המבנה שימש כפיר עבור אור שהאיר את מרכז הבית. בחלק זה של הבית, שניתן היה להשתמש בו לצורך קבלת אורחים, הורטה השתמש בכל כישוריו כמעצב. הוא עיצב בעצמו כל אחד ואחד מן הפרטים: ידיות של דלתות, עבודות עץ, אריחים פינתיים וחלונות ויטראז', רצפת פסיפס, מדרגות, וכן ציורי קיר והריהוט. הורטה הצליח לשלב בין הקישוטים הנרחבים ללא הסתרה של המבנה האדריכלי הכללי. תוכנית הבניין היא סימטרית ביחד לציר המרכזי המתחיל בכניסה, עובר דרך גרם המדרגות הראשי וחדר האורחים, ומסתיים בחלון של חדר האוכל הפונה אל הגן.

החידושים שנעשו בבית טאסל סימלו את הסגנון והגישה של רוב הבתים העירוניים שנבנו לאחר מכן על ידי הורטה, כולל שלושת הבניינים שהוכרזו על ידי אונסק"ו. עלותם של הבתים הייתה גבוהה מאוד כך שרק העשירים יכלו להרשות לעצמם לקנות אותם. כתוצאה מכך החידושים האדריכליים לא היו בשימוש נרחב אצל אדריכלים חרים. רוב בתי האר נובו בבלגיה ובמדינות אירופה האחרות הושפעו מסגנון הקישוט החד של הורטה, המיושם בעיקר לבניינים מסורתיים. בית טאסל השפיע על אדריכל האר נובו הצרפתי הקטור גימאר, שבתקופה מאוחרת יותר פיתח פרשנות אישית לסגנונו של הורטה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הבית פוצל לדירות קטנות שהסתירו את רוב הקישוטים המקוריים. האדריכל ז'אן דלאהי רכש את הבית ב-1976, שיפץ את חזיתו הפונה אל הרחוב ואת הדלתות הראשיות, ושינה את הבניין כך שהוא יוכל לשמש כבית משרדים יוקרתי.

== אתר מורשת ==
בית זה נחשב כמבנה האר נובו הראשון, כיוון שעיצובו היה חדשני ובבנייתו השתמשו בחומרים ובקישוטים חדשים. לאחר סיום הבנייה בית טאסל זכה לתגובות מעורבות, אך בתוך זמן קצר הוא נחשב לבניין מפתח בהתפתחות האדריכלות המודרנית. בית טאסל הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית סולווה, בית ון אטוולדה ובית הורטה שהיה שייך לאדריכל עצמו. בנימוקי הוועדה מטעם אונסק"ו נאמר:

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Françoise Aubry and Jos Vandenbreeden (eds.), Horta, Art Nouveau to Modernism, Ludion Press Ghent - Harry N. Abrams Publishers New York, 1996.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בריסל: מבנים
קטגוריה:אר נובו
קטגוריה:בלגיה: בתי מגורים
בית סולווה

בית סולווה (הולנדית: Hotel Solvay, צרפתית: Hôtel Solvay) הוא בית עירוני בסגנון האר נובו שנבנה על ידי ויקטור הורטה בשדרת לואיז שבבריסל. בניית הבית הוזמנה על ידי ארמנד סולווה, שהיה בנו של הכימאי והתעשיין הבלגי העשיר ארנסט סולווה. בניית הבית החלה ב-1895 והסתיימה ב-1898, כאשר ריהוט הבית הסתיים רק ב-1903. האורוות של הבית תוכננו על ידי ס. בוסמן וה. ונדרוולד, והיא החלה ב-1899.
== המבנה==
בזכות עושרו של סולווה הורטה היה יכול להקדיש סכום כסף גדול על מנת לבנות את הבית בצורה מפוארת. הורטה עיצב את כל הפרטים בבית: ריהוט, שטיחים, תאורה, כלי השולחן ואפילו פעמון הדלת. הורטה השתמש בחומרים יקרים כגון שיש, שוהם, ברונזה, עצים טרופיים וכדומה. לצורך קישוט המדרגות הורטה שיתף פעולה עם הצייר הבלגי הפוינטיליסטפ תאו ון רייזלברג.

חזית הבית בנויה מאבן, ואילו הצד הפונה אל הגן בנוי מלבנים. בבניין יש מרתף, קומת ראשית, קומה עבור ההורים, קומה עבור הילדים וקומה למגורי הצוות. שטחו של הבית גדול בהשוואה לזה של בית טאסל, ובקומות הגבוהות יש שלושה חדרים בצד הפונה אל הרחוב וחלונות קשתיים בצד הפונה אל הגן. בקומה הראשית יש סלון שבצידו הפונה אל הרחוב מצויה מרפסת, ואילו בצד הפונה אל הגן נמצא חדר האוכל. מעבר הכניסה, השוכן בצד השמאלי של חזית הבית, מתחיל ברחוב ומסתיים בגן, באמצע המעבר יש מעבר נוסף הנפתח לאזור שנקרא הול ד'הונור, שממנו ניתן להגיע אל גרם המדרגות הראשי של הבית.

משפחת סולווה הייתה הבעלים של הבית עד 1957, כאשר הוא נרכש על ידי משפחת ויטאמר שמנעה את הריסתו. משפחת ויטאמר הפכה את הבית למקום המשכן של בית האופנה שלהם וערכה בו מספר שינויים. קיר זכוכית שנשבר ב-1942 נסגר על ידי קומות אטליה. לאחר שמשפחת ויטאמר העבירה את בית האופנה למקום אחר בשנת 1980 הם החלו להשקיע רבות בשיפוץ ושימור הבית, והודות לכך הבית ותכולתו נותרו במצב טוב. משפחת ויטאמר עדיין מחזיקה בבעלות על הבית, וניתן לבקר בו רק בתיאום מראש.

בית סולווה הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית ון אטוולדה ובית הורטה שנבנו כולם על ידי ויקטור הורטה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Françoise Aubry and Jos Vandenbreeden, Horta, Art Nouveau to Modernism, Ludion Press Ghent - Harry N. Abrams Publishers New York, 1996.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בריסל: מבנים
קטגוריה:אר נובו
קטגוריה:בלגיה: בתי מגורים
מוזיאון הורטה

מוזיאון הורטה (בצרפתית: Musée Horta, בהולנדית: Hortamuseum) הוא מוזיאון בבריסל המוקדש לתיאור תקופתו, חייו ועבודתו של אדריכל האר נובו הבלגי ויקטור הורטה. המוזיאון שוכן באותו מבנה שבעבר היה בית מגורים והאטליה של הורטה עצמו. הבניין הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000, ביחד עם בית טאסל, בית סולווה ובית ון אטוולדה.

==היסטוריה==
הבית נבנה לפי צרכיו של הורטה בין 1898 ל-1901. גם לאחר תום הבנייה הורטה המשיך לבצע שינויים בבית, וב-1906 הוא הרחיב אותו לתוך הגן. הורטה השכיר את הבניין לאחר שהתגרש, אך בסופו של דבר המשיך להתגורר בבית ולבצע מספר שינויים בחלקו הפנימי. הורטה הגדיל את האטליה, והוסיף מחוץ לבית טרסה וגן חורף. חזית הבית הפונה אל הרחוב השתנתה לאחר שהורטה בנה מוסך ב-1911. הבית נמכר למייג'ור הנרי פינט ב-1919, וב-1926 שני חלקי הבניין הופרדו זה מזה. קומונת סנט ז'יל רכשה את החלק של הבית שהיה מיועד למטרות מגורים על מנת להפוך אותו למוזיאון המוקדש להורטה. ז'אן דלהיי שיפץ את הבניין ב-1967 כדי שהמבנה שלו יתאים לזה של מוזיאון, ועבודות שונות בוצעו בשנות ה-70 ובשנות ה-80.

==תיאור==
בתוך המוזיאון יש תצוגה קבועה הקשורה לאר נובו ובה אוסף רהיטים יוקרתי, כלים וחפצי אמנות שעוצבו על ידי הורטה ובני תקופתו, כולל מסמכים הקשורים לחייו של הורטה. המוזיאון מארגן תערוכות זמניות בנושאים הקשורים להורטה ואמנותו.

גודל הבית הוא בינוני, והוא שימש את הורטה כ"מעבדה" שבה הוא בדק שיטות בנייה שונות תוך שימוש במיטב הטכנולוגיה שהייתה לרשותו באותה תקופה. רוחב הבית הכולל הוא 12.5 מטרים, מתוכם 6.7 מטרים עבור אגף המגורים ו-5.8 מטרים עבור האטליה. בבית יש שלוש קומות, והוא מכוסה על ידי גג מנסארד. חזית הבית נבנתה מאבן וקושטה באמצעות מעקות מתכת. הבניין בולט במיוחד בזכות תקרת הזכוכית הנמצאת מעל גרם המדרגות הראשי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בלגיה: בתי מגורים
הורטה
בית ון אטוולדה

בית ון אטוולדה (הולנדית: Hotel van Eetvelde, צרפתית: Hôtel van Eetvelde) הוא בית עירוני שעוצב ב-1895 על ידי האדריכל ויקטור הורטה עבור אדמונד ון אטוולדה, שהיה המזכיר הכללי של מדינת קונגו החופשית. הבית שוכן בשדרת פלמרסטון מספר 4 בבריסל. 

==היסטוריה==
בניית הבית החלה ב-1897; האגף המערבי הושלם ב-1900 והמזרחי ב-1901. לאחר מותו של ון אטוולדה ב-1920 הבית חולק לשני חלקים. הבניין המקורי והאגף המזרחי (שדרת פלמרסון מספר 4) נמכרו למשפחת פופה דה קטני (Pouppez de Kettenis) שהתגוררה בו במשך 30 שנים. הבית נמכר ב-1950 לארגון FIGAZ, שהשתמש בו למטרות תצוגה. בתקופה מאוחרת יותר הוסף לבית מוסך, וב-1966 נבנתה מערכת משרדים. FIGAZ החלו ב-1988 לשפץ את הבית באמצעות האדריכל ז'אן דלהיי, תלמידו לשעבר של הורטה, ובאמצעות ברברה ון דר וי. האגף המערבי של הבית חובר לבניין הפינתי ב-1920. כאשר משפחת ניקולאידיס-הופמן רכשה את הבית ב-1926 היא רצתה להרוס את החיבור הזה, אך לא קיבלה היתר לעשות כן. לאחר מכן הבית נרכש על ידי דלהיי כבית המגורים האישי שלו.

==תיאור==
הבית מורכב מארבעה חלקים: הבניין הראשי, האגף המזרחי בשדרת פלמרסטון מספר 4, האגף המערבי בשדרת פלמרסטון מספר 2, ובית שכור השוכן בכיוון מערב.

הבית הוא חלק מקבוצת בתי מגורים שפתחו תקופה חדשה באדריכלות, ונבנו על ידי הורטה לפני 1900. הבתים האחרים הם בית טאסל, בית סולווה ובית הורטה שהיה בית המגורים והאטליה האישיים של האדריכל. השימוש הנראה בחומרים תעשייתיים כגון פלדה וזכוכית היה סמל לבית מגורים יוקרתי באותה תקופה. חזית הבית נבנתה בין השאר באמצעות פלדה תלויה, והיא עשויה מאבן חול המסותתת בקפדנות. פנים הבית היה מואר באמצעות טרקלין מרכזי שהיה מכוסה בכיפה העשויה מזכוכית צבועה. ב-1898 הורטה עיצב הרחבה לבית. בשדרת פלמרסטון מספר 2 נבנתה כניסה נפרדת בעקבות התוספות השונות לבית.

צורתו של הבניין המרכזי היא מלבן, והאגף המערבי והבית השכור יוצרים ביחד איתו צורת משולש. החלק המרכזי של בניין זה משמש כאזור המקשר בין חלקי הבית השונים, ובין השאר נמצא בו גרם המדרגות המוביל מהרחוב אל הקומה הראשונה, ומאחוריו גרמי המדרגות המשמשים את המשפחה והמשרתים. בקומה הראשית נמצא חדר המגורים הגדול הפונה אל הרחוב, וחדר אוכל הפונה אל הצד האחורי של הבית. בקומה זו יש מעבר שדרכו ניתן להגיע אל הסלון ואל חדר הביליארד שבאגף המזרחי, ואל המשרד הנמצא באגף המערבי.

ההיסטוריון האנגלי ג'ון יוליוס נוריץ' תיאר את הבית כך:

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Françoise Aubry and Jos Vandenbreeden, Horta, Art Nouveau to Modernism, Ludion Press Ghent - Harry N. Abrams Publishers New York, 1996.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.greatbuildings.com/buildings/Hotel_van_Eetvelde.html בית ון אטוולדה באתר Greatbuildings.com]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בריסל: מבנים
קטגוריה:אר נובו
קטגוריה:בלגיה: בתי מגורים
סן דייגו פאדרס

סן דייגו פאדרס (באנגלית: San Diego Padres) היא קבוצת בייסבול אמריקאית מליגת ה-MLB, שבסיסה בעיר סן דייגו, קליפורניה. הקבוצה משחקת בבית המערבי של הנשיונל ליג. החל משנת 2017, אז עברה קבוצת סן דייגו דודג'רס ללוס אנג'לס ושינתה את שמה בהתאם, זוהי הקבוצה היחידה בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה שמקום מושבה בעיר סן דייגו.

==היסטוריה==
הקבוצה נוסדה ב-1969 והצטרפה לליגה יחד עם שלוש קבוצות נוספות. כינוי הקבוצה, פאדרס (אבות בספרדית), אומץ משמה של קבוצת בייסבול מליגת המשנה שפעלה בעיר ונקראה על שם הכינוי בספרדית למיסיונרים. לאורך השנים הקבוצה העפילה פעמיים לוורלד סיריס ב-1984 וב-1998 אך לא הצליחה לזכות באליפות ה-MLB.

=== שחקנים שמספר חולצתם הוצא לגמלאות ===
{| class="wikitable sortable"
!מספר
!שחקן
!תפקיד
!שנים בקבוצה
!שנת הפרשה
|-
|6
|סטיב גארבי
|בסיס ראשון
|1983–1987
|1988
|-
|19
|טוני גווין
|ימין השדה
|1982–2001
|2004
|-
|31
|דייב וינפילד
|ימין השדה
|1973–1980
|2001
|-
|35
|רנדי ג'ונס
|מגיש
|1973–1980
|1997
|-
|51
|טרבור הופמן
|מגיש
|1993–2008
|2011
|-
|42
|ג'קי רובינסון
|בסיס שני
|
|1997
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:סן דייגו: מועדוני ספורט
לאון (ניקרגואה)

לֲאון (León) היא העיר השנייה בגודלה בניקרגואה, אחרי מנגואה. שמה החוקי המלא, שהוענק על ידי האימפריה הספרדית הוא סנטיאגו דה לוס קָבַּיֶרוֹס דה לאון. לאון היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במחוז לאון. נכון לשנת 2022, בעיר מתגוררים כ-213,718 תושבים.

לאון נמצאת על נהר הריו צ'יקיטו, במרחק של 50 מיל צפון-מערב למנגואה ו-11 מיל צפון לאוקיינוס השקט. אף על פי שאוכלוסייתה קטנה משל מנגואה, זמן רב שהיא המרכז האִינְטֶלֶקְטוּאָלִי של האומה, מאז שייסדו את האוניברסיטה, בשנת 1813. היסטורית, לאון היא מרכז של השמאל בניקרגואה, ואילו גרנדה היא מרכז של הימין השמרני. לאון גם משמשת כמרכז תעשייתי ומסחרי גדול בניקרגואה. 

לאון העתיקה נוסדה ב-1524, כ-30 ק"מ מזרחית למיקומה הנוכחי של העיר, על ידי פרנסיסקו ארננדס דה קורדובה. תושבי המקום הרגישו מאוימים בשל סדרה של אירועים מנבאי רע, ועזבו את העיר העתיקה ב-1610. הם עברו לעיר האינדיאנית סטיאבה.

לאון מהווה דוגמה מצוינת לאדריכלות קולוניאלית ספרדית - נמצאים בה קתדרלה שנבנתה בתחילת המאה ה-18, ושני בניינים שסופחו אליה ונבנו לאחר מכן.

כאשר ניקרגואה פרשה מהפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה בשנת 1839, לאון החלה לשמש כעיר הבירה לאומה החדשה של ניקרגואה. היו מספר שנים ש"תואר" עיר הבירה עבר לגרנדה. משטרים הליברלים העדיפו את לאון בתור עיר הבירה, לעומת משטרים שמרנים שהעדיפו על פניה את גרנדה. בשנת 1858 התקבלה פשרה שמנגואה תהיה לעיר הבירה.
==ערים תאומות==
* 
* 
* 

==ראו גם==
* קתדרלת לאון
* לאון העתיקה

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ניקרגואה: ערים
קטגוריה:אמריקה הצפונית: ערי בירה לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
אינדרי

אינדרי (שם מדעי: Indri indri), הקרוי גם באבאקוטו, הוא מין יחיד בסוגו. האינדרי הוא אחד מהגדולים ממיני הלמורים החיים כיום. זהו שוכן עצים פעיל-יום המקורב לסיפאקות. כמו כל הלמורים הוא אנדמי למדגסקר ונמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב באי.

==תיאור==
יחד עם סיפאקה מעוטרת, האינדרי הוא הלמור הגדול ביותר שעדיין קיים. אורך ראשו וגופו יחד הוא בין 64–72 ס"מ ויכול להגיע לגובה של 120 ס"מ עם רגליים זקופות לגמרי.

האינדרי נע בין העצים בקפיצות וטיפוס כשגופו אנכי לקרקע. יש לו רגליים ארוכות ושריריות, שבהן הוא משתמש כדי לדחוף את גופו מגזע לגזע. עיניו הגדולות והירקרקות ופניו השחורות הממוסגרות על ידי אוזניו העגולות והפרוותיות נותנות לו הופעה של דוב צעצוע. פרוותו הרכה כמשי ברובה שחורה עם חלקות לבנות בגפיים, בצוואר, בכתר ובגב התחתון. אוכלוסיות שונות מראות וריאציות שונות בצבע, עם כמה אוכלוסיות צפוניות שרוב הפרטים או כולם שחורים. הפנים עירומות עם עור שחור חיוור, ולפעמים מעוטר בפרווה לבנה. שלא כמו כל למור אחר, יש לו רק זנב מנוון.

==תפוצה==
משכנו של למור זה הוא ביערות השפלה והיערות ההרריים בחוף, מ-Réserve Spéciale d’Anjanaharibe-Sud בצפון, לנהר מנגורו בדרום. הם נעדרים מחצי-האי מסואלה והפארק הלאומי מרוג'ג'י, למרות שאינדרי חיים ביערות הסמוכים, פחות מ-40 ק"מ משם.

===התייחסות ילידי המקום===
ילידי מדגסקר מתייחסים אל האינדרי בכבוד. והם חוששים להרוג אותו, ואם נמצא אינדרי מת הם קוברים אותו בכבוד. החזקת אינדרי בשבי נחשבת לחטא גדול.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:אינדריים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1788
קטגוריה:יונקים ביערות הגשם של מדגסקר