OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טקמינה גיטרות

גיטרה ממודל EG361SC
טקמינה גיטרות היא יצרנית גיטרות יפנית שממוקמת למרגלות ההר טקמינה בעיר סקשיטה, יפן. טקמינה מפורסמת בעיקר בגיטרות האקוסטיות המוגברות שלה.
החברה נוסדה במאי 1962, ובשנת 1978 הייתה בין הראשונות שייצרו גיטרות אקוסטיות מוגברות, וגם הייתה הראשונה שהציגה לעולם את הקדם-מגבר עם האקוולייזר.

==היסטוריה==
טקמינה הוקמה כעסק משפחתי קטן בשנת 1962, וייצרה גיטרות בעבודת יד להפצה מקומית בתקופה שבה המוזיקה והנגינה בגיטרה צברו פופולריות ברחבי יפן. בשנת 1968 הצטרף להנהלת החברה מהגר ממוצא אמריקאי בשם מס היראד, ומרגע הצטרפותו החל להגדיר סטנדרטים חדשים וטכניקות יצירה חדשות לעובדי החברה.

בעקבות עליית איכות הגיטרות שיצרה החברה, ובעזרת הקשרים של היראד באמריקה, החלה החברה לראשונה בשנת 1975 לייצא את הגיטרות שלה אל מחוץ ליפן. מאותו הרגע הייתה החברה הצלחה גדולה בארצות הברית, מכיוון שבזכות האיכות הגבוהה של הגיטרות שייצרה שמה היה מפורסם בקרב נגנים בארצות הברית עוד לפני שהתחילה לייצא.

קדם-מגבר מדגם TK-40 של טקמינה

==אקוסטיות מוגברות והקדם-מגבר הראשון==
בשנת 1978 הייתה טקמינה אחת מהחברות הראשונות בעולם שייצרו גיטרות אקוסטיות מוגברות. גיטרה אקוסטית מוגברת בנויה כך שיש לה תיבת תהודה והיא מתפקדת ככל גיטרה אקוסטית רגילה, אך בנוסף לזאת, הודות למיתרי המתכת שמותקנים בה, פיקאפ שממוקם בתוך גוף הגיטרה יכול לקלוט את תנודות המיתרים, ולשלוח את הצליל המופק מהם אל מערכת הגברה.

הגיטרות האקוסטיות המוגברות של טקמינה היוו מהפכה בתחום, אך השינוי האמיתי שיצרה טקמינה היה בהמצאתה את הקדם-מגבר. הגיטרות האקוסטיות המוגברות אמנם שלחו את הצליל שמופק מהגיטרה אל מערכת הגברה, אבל הוא היה מתכתי וחד מכיוון שהפיקאפ קלט רק את תנודות המיתרים, ולא את כל הצליל מתיבת התהודה. לכן היה צורך ליצור רכיב שינעים את הקול שנשלח אל המגבר.

וכך ב-1988 הציגה טקמינה לעולם את הקדם-מגבר הראשון עם אקוולייזר מובנה. קדם המגבר של טקמינה יכל, בעזרת האקוולייזר שבו, לשנות את הצליל שנשלח אל המגבר כך שיהיה נעים יותר. השינוי בצליל נעשה באמצעות התאמת העוצמה של שלושת הערוצים: בס (צלילים נמוכים), מידל (צלילים בינוניים), וטרבל (צלילים גבוהים). טקמינה יצרה כעת כלי נגינה מקצועי ואיכותי, שכלל איכויות צליל גבוהות, ביחד עם יכולת לנגן עם מערכת הגברה לצורך הופעות.

==טקמינה היום==
כיום טקמינה היא חברה בקנה מידה עולמי, כשחברת ההפצה שלה היא ESP האמריקאית. הגיטרות של טקמינה מיוצרות כיום בשני קווי ייצור נפרדים: בהונג קונג ובפלורידה. טקמינה סיפחה אליה בתחילת שנות ה-90 את חברת אוביישן (Ovation) שמייצרת גיטרות אקוסטיות עם גב פלסטי.

היבואניות של גיטרות טקמינה לישראל הן חנויות "מרום" ו"כלי זמר" . נגנים מפורסמים שידועים בשימוש שלהם בגיטרות טקמינה הם ברוס ספרינגסטין, בון ג'ובי, להקת The Eagles ודני סנדרסון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20070911092816/http://www.wikizic.org/Takamine/ מוזיאון טקמינה]

קטגוריה:יצרני גיטרות
קטגוריה:חברות יפניות
מלחמה ושלום (סרט, 1956)

מלחמה ושלום הוא סרט קולנוע משנת 1956. סרט זה היה העיבוד הראשון לקולנוע של הרומן מאת לב טולסטוי. סרט זה בוים על ידי קינג וידור והופק על ידי דינו דה לורנטיס וקרלו פונטי. הפסקול נכתב על ידי נינו רוטה.

בסרט מככבים אודרי הפבורן, הנרי פונדה, מל פרר, ויטוריו גסמן, אניטה אקברג, הרברט לום, אוסקר הומולקה, הלמוט דנטין, טוליו קארמינאטי, בארי ג'ונס, מילי ויטאל, אנה מריה פררו, וילפריד לוסון, מיי בריט, ג'רמי ברט וג'ון מילס.

==פרסים==
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הזר הטוב ביותר. כמו כן הסרט היה מועמד לפרס אוסקר עבור הבימוי הטוב ביותר (קינג וידור), הצילום הטוב ביותר והתלבושות הטובות ביותר.

==עלילת הסרט==

==ראו גם==
* מלחמה ושלום - הסרט משנת 1968 בבימויו של סרגיי בונדרצ'וק.
* מלחמה ושלום

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר
קטגוריה:סנקט פטרבורג בקולנוע
קטגוריה:סרטי 1956
קטגוריה:סרטי אודרי הפבורן
קטגוריה:סרטי הנרי פונדה
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים המבוססים על "מלחמה ושלום"
סקלרומטר

סקלרומטר (אנגלית: Sclerometer) הוא מכשיר מדידה למדידת קשיות חומרים, שהומצא בשנת 1896 על ידי תומאס טרנר (Turner). מקור השם הוא במלה היוונית σκλερος שמשמעותה "קשה".

המכשיר מתבסס על יהלום כמינרל הקשה ביותר בטבע. מידת הקשיות של כל חומר הנבדק במכשיר נקבעת על פי הקלות שבה ניתן לשרוט את החומר באמצעות ראש נע של יהלום. 

באמצעות מכשיר זה ניתן להעניק לחומרים שונים דירוג בסולם של "קשיות מוחלטת", להבדיל מסולם מוס שאיננו משקף יחס אמיתי בין החומרים.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הנדסת חומרים
קטגוריה:מינרלוגיה
קטגוריה:מכשירי מדידה
קטגוריה:קשיות
פנים מצחיקות

פנים מצחיקות (באנגלית: Funny Face) הוא סרט קולנוע מוזיקלי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1957. הסרט, בבימויו של סטנלי דונן כולל שירים רבים של ג'ורג' ואיירה גרשווין.

==עלילת הסרט==
ג'ו סטוקטון (המגולמת על ידי אודרי הפבורן) היא מוכרת ספרים ביישנית המתגלה על ידי צלם אופנה מפורסם (מגולם על ידי פרד אסטר). סטוקטון נלקחת לפריז ושם היא מתאהבת בצלם.
הפבורן שרה במהלך המחזמר שלושה שירים בקולה-שלה (בניגוד לסרט גבירתי הנאווה, בו שרה מארני ניקסון את תפקידי השירה של הפבורן), וכן היא רוקדת בדואט עם אסטר.

==אזכורים תרבותיים==
חברת האופנה גאפ השתמשה בקטעים מהסרט בפרסומותיה.

בפרק S'Wonderful S'Marvelous עונה 7, של הסדרה בנות גילמור, במהלך ערב רומנטי צופים לורליי גילמור וכריסטופר היידן בסרט.

בשנת 1990 קטע מהסרט מופיע בווידאו-קליפ של ויטני יוסטון - "I'm Your Baby Tonight".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1957
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:אודרי הפבורן
קטגוריה:גרשווין
קטגוריה:סרטים על דוגמנות
קטגוריה:סרטי אודרי הפבורן
קטגוריה:סרטי סטנלי דונן
צביקה קרצנר

צביקה קרצנר (נולד ב-18 בפברואר 1954) הוא ראש המחלקה לתסריטאות בבית הספר סם שפיגל בירושלים, תסריטאי, במאי קולנוע, במאי טלוויזיה ומורה לתסריטאות.

==ביוגרפיה==
קרצנר נולד בתל אביב וגדל בחולון. למד בתיכון הדתי יבנה ובהמשך בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו כתב וביים את "גבור במילים", סרט קצר שזכה בפרס בתחרות הסרט הקצר ב-1978. בשנת 1983 כתב וביים עבור הטלוויזיה הישראלית את הדרמה "סחרור". מאז תחילת שנות השמונים עובד קרצנר כתסריטאי וכמורה לתסריטאות במוסדות לימוד אחדים - בית הספר לתסריטאות בתל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר חשיפה. 

במהלך השנים כתב עשרות תסריטים לסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה: "עתליה", ״זהו זה!״, "שתי אצבעות מצידון", "החצי השני", "סלבריטי", "20 פלוס", "שערורייה", "רחוב סומסום", "האישה האחרת", "הירושה", "טיפול נמרץ" ו"כתב פלילי". בשנת 2018 כתב את סדרת הדיגיטל IMMORTALITY שהופקה על ידי בלקפילס ועלתה לאתר החברה באפריל 2018, והשתתף בתפקיד משנה בסרט העצמאי הקצר "יום רגיל" לצד ליטל שוורץ ובת-אל מוסרי.

קרצנר מתגורר בתל אביב, היה נשוי לבמאית רונית קרצנר עד למותה ב-2020. אב לשתי בנות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון יבנה (חולון)
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:סגל בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
אהבה אחרי הצהריים

אהבה אחרי הצהריים (באנגלית: Love in the Afternoon) הוא סרט קולנוע קומי-רומנטי משנת 1957 בבימויו של בילי ויילדר ובכיכובם של גרי קופר, אודרי הפבורן ומוריס שבלייה.

== עלילת הסרט ==
גיבורי הסרט הם בלש פרטי החי בפריז (מוריס שבלייה), בתו אריאן, סטודנטית לנגינה על צ'לו (אודרי הפבורן) ומושא חקירתו של הבלש - "פלייבוי" אמריקאי עשיר בשם פרנק פלניגן (גרי קופר). בעל נבגד של אחת הנשים עימהן קיים פלניגן קשרים רומנטיים שוכר את הבלש הפרטי לעקוב אחרי פלניגן. אריאן, העוזרת לאביה בתיקי החקירה במשרדו מגלה עניין בפלניגן ואף מתאהבת בו. לאחר שאריאן מגלה שהבעל הנבגד רוצה לרצוח את פלניגן היא מזהירה אותו. 
אריאן, המאוהבת בפלניגן, חוששת כי ישבור את ליבה, ולכן מתחפשת לאשת מסתורין עשירה המפתה את פלניגן. פלינגן מתאהב באשת המסתורין ושוכר את הבלש הפרטי לגלות מי היא.
בסוף הסרט מתקן פלניגן את דרכיו ומחליט להתחתן עם אריאן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1957
קטגוריה:סרטי בילי ויילדר
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי גרי קופר
קטגוריה:סרטי אודרי הפבורן
0 (שנה)

שנה אפס (0) היא שנה שאינה קיימת בספירת הנוצרים המקובלת. אולם היא קיימת לפי תקן ISO 8601 וגם במספור שנים אסטרונומי בו היא שנת 1 לפנה"ס, זאת לשם הקלה על חישובי תאריכים (בהתאם לכך, שנת 2 לפנה"ס מסומנת כשנה -1, וכן הלאה). שנת אפס קיימת גם בלוח הבודהיסטי ובלוח ההינדי.

מטבע הלשון שנת אפס בא לציין סוף של תקופה ותחילתה של תקופה חדשה. בהקשר הקולנועי המונח נטבע בסרטו של רוברטו רוסליני, "גרמניה שנת אפס", ומאז נמצא בשימוש בשמם של סרטים שונים: "שנת אפס" הישראלי, "גרמניה תשע אפס" של גודאר כפרפרזה ועוד. דוגמה נוספת ניתן לראות במאמרה של נעמי קליין, "בגדד שנת אפס".

== ראו גם ==
* אלף (זמן)

==הערות שוליים==

*
0
ואנקה

ואנקה (במאורית: Wanaka) היא עיירה הנמצאת במרכז חבל אוטגו, באי הדרומי של ניו זילנד. ואנקה ממוקמת בקצה הדרומי של אגם ואנקה ומוקפת הרים. העיירה מהווה מוקד משיכה תיירותי לפעילות בטבע במשך כל השנה. נכון ליוני 2022 מתגוררים בעיירה 12,150 תושבים.

אזור העיירה ואנקה שימש את המאורים כנתיב מעבר לכיוון מעבר האסט (Haast Pass) והחוף המערבי במשך מאות שנים של מסעות ציד וחיפושי אבן ירקן. מתיישבים אירופאים הגיעו לאזור לראשונה באמצע המאה ה-19, במסגרת הבהלה לזהב ששטפה את אזור אוטגו. בשנת 1863 הוקמה במקום העיירה פמברוק (Pembroke), על מנת לספק שירותים וגישה נוחה לכרייה בעמק המטוקיטוקי (Matukituki). המתיישבים זיהו את הפוטנציאל התיירותי של האזור, וארבע שנים לאחר מכן, בשנת 1867, הוקם בעיירה בית המלון הראשון. ב-1940 שונה שם העיירה לוואנקה<ref></ref>.

ואנאקה נמצאת באחד האזורים הבודדים בניו זילנד שנהנים מאקלים חצי יבשתי, עם ארבע עונות מובחנות. מזג האוויר יבש למדי, כאשר האביב (ספטמבר-דצמבר) הוא העונה הרטובה ביותר.

250px

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו זילנד: יישובים
קטגוריה:אוטגו
קטגוריה:האי הדרומי
המדונה בעלת הצוואר הארוך

המדונה בעלת הצוואר הארוך (איטלקית: Madonna dal collo lungo; 1534-1540) הוא כינויו של ציור מאת הצייר המניאריסטי האיטלקי פארמיג'אנינו. התמונה הוזמנה על ידי כנסיית מריה הקדושה בפארמה אך העבודה לא הושלמה והציור נשאר בבית הצייר בעת פטירתו.
== היצירה ==
הציור מתאר את המדונה והילד: דמותה של מריה, יושבת על כיסא מלכות ורגליה מונחות על כריות; היא אוחזת על ברכיה את ישו התינוק, השוכב על גבו. בצד דמותה של מריה, מצטופפת קבוצת נערים-מלאכים. רגלו החשופה של הראשון מהם מופיעה בקדמת הציור. מאחורי מריה מופיע עמוד שיש פשוט ונטול כותרת, ואילו בצידה השני מופיע דמות נוספת, עטופה בבד, ראשה מופנה אל מחוץ לפורמט הציור והיא אוחזת בתנוחה טיקסית במעין מגילה. הדמות נראית קטנה מאוד ביחס למריה והיא אינה מגיע אף לגובה ברכי הדמות, אולם ייתכן כי דמות זו מצוירת בפרספקטיבה, כך שהיא בעצם ניצבת במישור מרוחק מן הצופה.

הדמויות המצוירות אינן ריאליסטיות אלא מוארכות. צוואר המדונה מוארך כצוואר ברבור. גם תנוחת הגוף שלה מעוותת ואינה נכונה מבחינה אנטומית. דמותו של ישו מוארכת, ובשל הפרופורציות של איבריו, אין היא נראה כתינוק, אלא כילד מבוגר יותר.

ארנסט גומבריך הסיק, בפרשנות אשר הופיעה בספרו "קורות האמנות", כי בתיאור כזה רמז האמן על האפשרות האלטרנטיביות לתיאור הרמוני ו"יפה", שלא באמצעות המסורת הריאליסטית הקלאסית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:ציורים
קטגוריה:אוספי גלריית אופיצי
הצוואר הארוך
קטגוריה:הברית החדשה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:מלאכים באמנות
Smallבמה

Smallבמה היה פסטיבל תיאטרון של סטודנטים מהחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שהוקם על ידי לילך דקל-אבנרי - שגם ניהלה אותו אמנותית, ושי שבתאי - שהיה לדרמטורג הראשי. הפסטיבל התקיים מאז 2002 למשך 13 שנה, במהלך השבוע הראשון לפתיחת שנת הלימודים באוניברסיטה, והציג כ-7 עד 8 הצגות מקוריות, שנבחרו על ידי הנהלה האמנותית ווועדה אמנותית.

הפסטיבל נוסד בשנת 2002 במטרה להקים מסגרת עצמאית שתאפשר למחזאים מהחוג לחשוף את יצירותיהם על במה מקצועית ולתת במה למחזות מקוריים שנכתבו על ידי סטודנטים, תוך שיתוף פעולה עם במאים, מעצבים ושחקנים מן החוג. כך, נוצרה מסגרת יצירה עצמאית, חיצונית לחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שנוהלה על ידי סטודנטים ובוגרים של החוג ונתמכה בצורה סמלית על ידי אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.

עם השנים הפסטיבל וקנה לו שם בשדה התיאטרון הישראלי ויוצרים רבים פרצו לתודעה בעקבות יצירות שהועלו בו לראשונה. ההצגות הזוכות בו עולות לאחר מכן במרכזי אומנות כמו "צוותא" ו"תיאטרון תמונע", ובמסגרות תיאטרון פרינג' אחרות. מלבד תיאטרון מתקיימים במסגרת הפסטיבל גם אירועי חוצות של אומנות רב-תחומית כגון וידאו ארט, מחול, שירה, עבודות סאונד, תערוכות צילום ופיסול, שגם בהן לוקחים חלק יוצרים תלמידי האוניברסיטה.

משך כל הצגה בפסטיבל היה עד 40 דקות.

== קישורים חיצוניים ==
 בארכיון האינטרנט
* 
* 
* טי וייט נויין, [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=209325&sid=123 "למרות חרב הקיצוצים"], נענע10

קטגוריה:פסטיבלי תיאטרון
קטגוריה:תיאטרון בישראל
קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: אירועי תרבות
עלון שבות

עלון שבות הוא כתב עת תורני היוצא לאור אחת לחצי שנה על ידי ישיבת הר עציון. נכון לשנת תשפ"ד יצאו לאור 182 גיליונות.

==היסטוריה==
העלון הראשון יצא בכ"ג באדר א' ה'תש"ל.

בעבר יצא העלון אחת לחודש. עם הזמן ההפרש בין הפצת עלון אחד לשני הלך וגדל, והיום העלון יוצא אחת לשנה בערך.

בתחילה שימש העלון גם כדף המקשר בין הישיבה ותלמידיה מחוץ לכותלי הישיבה (החיילים בשירות פעיל והבוגרים), וכלל חדשות על הנעשה בישיבה. עם הזמן, עקב ירידת תדירות הפצתו של העיתון מחד, והתרחבותו מאידך, ירד חלק החדשות. את תפקיד הקשר עם החיילים תופס כיום העלון "דף קשר" (שקם בשנת ה'תשמ"ה).

במשך השנים קם לעלון "אח קטן" - עלון שבות בוגרים, הנכתב ונערך על ידי בוגרי ישיבת הר עציון, ביניהם אביעד הכהן, ומופץ ביניהם. בגיליון 175, שיצא בחודש אב תשע"ג, התפרסם כי שני העלונים אוחדו, ו"עלון שבות" יכלול גם מאמרי בוגרים.

בגיליון ה-100 של העלון (כסלו תשמ"ג) הופיע המאמר "זאת תורת ההסדר" מאת הרב אהרן ליכטנשטיין, שעוסק במשמעות הרעיונית והרוחנית מאחורי מפעל ישיבות ההסדר, מאמר אשר זכה לתהודה רבה.

המייסד והעורך הראשון של העלון היה הרב יואל בן-נון. במשך השנים ניתן למנות בין עורכי העלון הבולטים את הרב אליהו בלומנצויג, הרב אמנון בזק, הרב חיים נבון, הרב יוסף צבי רימון ועוד. העורכים האחרונים נכון לתשפ"ד הם איתן צור וישעיה קליין.

==מבנה העלון==
בתחילת כל עלון, מיד לאחר תוכן העניינים, נמצא "דבר העורכים" המכיל פתיח תורני קצר וסקירה מהירה של המאמרים בעלון. במסגרת פתיח זה משלבים העורכים את תפיסת עולמם האישית לצד שיקוף תפיסת תלמידי הישיבה ורבניה.

לאחר מכן מגיע גוף העלון, המחולק למספר שערים על פי נושאים:
* בהתאם לתפיסתה של ישיבת הר עציון, חלקו הראשון והעיקרי של כל עלון מוקדש למאמרים בנושאים עיוניים בתלמוד, לעיתים בהקשר למסכת הנלמדת באותה שנה בישיבה.
* חלק אחר, גם הוא בהתאם לתפיסה של ישיבת הר עציון, מכיל מאמרים העוסקים בתנ"ך.
* חלק אחר מוקדש לענייני מחשבה ואמונה יהודית, ולעיתים ישנם גם מאמרים אחרים העוסקים בנושאים אקטואליים, ביקורת ספרים וכדומה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.etzion.org.il/he/search?subjects=6138 עלון שבות] באתר 'תורת הר עציון' (בית המדרש הוורטואלי- vbm)
* [http://www.rambish.org.il/results.asp?SearchFunction=find&SearchCode=F2_WSR&SearchRequest=2 מאמרי כתב העת עלון שבות], באתר רמבי"ש
* [https://asif.co.il/ספריית-יומא/דפי-ישיבות/ישיבת-הר-עציון/ גיליונות כתב העת עלון שבות], באתר ספריית אסיף
* , באתר ספריית אסיף
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת תורניים
קטגוריה:ישיבת הר עציון
הסליל

הסליל הוא שם האלבום השני של ההרכב מטרופולין, שהפיק עופר מאירי ויצא ב-23 באוגוסט 2007. האלבום מורכב מ-12 קטעים, עוסק בין השאר במדע בדיוני ושמו נגזר מסליל ה-DNA. ההרכב באלבום מכיל את מאירי, ברק גביזון, דנה עדיני, רוני אלטר, ונגנים קבועים: אמיתי אשר, מיכאל פרוסט ותומר צדקיהו. מתארחים באלבום אביב גפן, ארקדי דוכין ועברי לידר.

הסינגל "נפילות קטנות" כולל רמיקס של השיר, בהפקתו של הצמד ארתור ויינר ואורי אברמסון, זוכה תחרות רמיקסים למוזיקאים אלמוניים שאותה קיים ההרכב.

== רשימת רצועות ==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=100|שיר
!width=70|אורך
!width=70|מילים
!width=70|לחן
!width=70|עיבוד
!width=70|שירה
|-
! אל תלכי
| 05:00
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי וברק גביזון
|-
! חוזר אלי
| 04:14
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עברי לידר
|-
! עוטף
| 02:36
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| רוני אלטר
|-
! אין לי מקום
| 03:35
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| דנה עדיני
|-
! נפילות קטנות
| 04:23
| עופר מאירי ורוני אלטר
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| רוני אלטר
|-
! הסליל
| 05:10
| עופר מאירי ודנה עדיני
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| דנה עדיני ואביב גפן
|-
! קרח
| 03:51
| עופר מאירי וברק גביזון
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| דנה עדיני, רוני אלטר וברק גביזון
|-
! האמת העירומה
| 04:04
| עופר מאירי, רוני אלטר וגיא לוי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| רוני אלטר
|-
! אחת שתיים שלוש
| 04:07
| עופר מאירי וארקדי דוכין
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| ארקדי דוכין ועופר מאירי
|-
! החלל החיצון
| 04:00
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי וברק גביזון
|-
! בודדים
| 04:41
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| דנה עדיני ומיכאל פרוסט
|-
! שדות זרים
| 03:49
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי
| עופר מאירי וברק גביזון
 |}

==אמנים משתתפים==
*עופר מאירי - סינתים, תופים, פסנתר, כותב מילים, מלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי
*יועד נבו - מנדולינה
*אלי דג'יברי - סקסופון
*ניצן עין-הבר - חלילים
*אמיתי אשר - גיטרות
*אלי נחום - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
*גליה חי - ויולה, כינורות
*ברק גביזון - גיטרות
*מיכאל פרוסט - בס, אקוסטית 12 מיתרים
*רוני אלטר - קולות
*דנה עדיני - קולות
*מאיה בלזיצמן - צ'לו
*תומר צדקיהו - תופים

==סינגלים==

== וידאו קליפים ==
* אין לי מקום (בימוי: רומן לינצקי)
* אל תלכי (אנימציה: איתי גרודר וצבי איתן)
* חוזר אלי (בימוי: רומן לינצקי)
* נפילות קטנות (מתוך הלילה עם ליאור שליין).

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2007
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
שחר פרקיס

שחר פרקיס (נולד ב-14 באוקטובר 1962 בחיפה), טניסאי ישראלי בעבר. הוא אלוף ישראל בטניס ארבע פעמים ברציפות (1988–1991). בשיאו דורג במקום 53 בעולם ליחידים (4 במרץ 1985) ובמקום 54 בעולם לזוגות.
==ביוגרפיה==
פרקיס נולד בחיפה והתחיל לשחק טניס בגיל 7 במועדון טניס כרמל אצל המאמן מולי דנק. בגיל 9 השתתף בתחרות הארצית הראשונה שלו לגילאי 10 וזכה במקום הראשון. עד גיל 13 שיחק גם כדורסל, עד שהחליט להתמקד אך ורק בטניס.

מגיל 14, התאמן במרכז לטניס בישראל ברמת השרון עם פתיחתו ב-1976, ונסע בתדירות של פעמיים בשבוע להתאמן בהדרכתו של המאמן האוסטרלי רון סטיל. בדצמבר 1977 הגיע לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לנוער עד גיל 16. באפריל 1978 זכה באליפות ישראל לנוער עד גיל 16.

=== קריירה כשחקן מקצועי ===
בסוף 1980 פרקיס החל להתחרות בסבב המקצועני לגברים (ATP) ושיחק 31 משחקים כחבר בנבחרת גביע דייוויס של ישראל בין השנים 1981 ל-1992 וניצח ב-18 מהם, כולל 11 ניצחונות מ-13 משחקים על משטחים קשים. בין השאר השתתף במפגש ההיסטורי בין נבחרת ישראל לנבחרת ברית המועצות ב-1984.

ניצחונות בולטים ביחידים על שחקנים כגון בוריס בקר מגרמניה בגרנד פרי של ממפיס ב-1985, וויטק פיבק, אהרון קריקסטין, הרולד סולמון, ביל סקנלון, יעקב לאסק ואחרים. הוא הגיע למשחק גמר זוגות (יחד עם שלמה גליקשטיין) בטורניר מונטה קרלו בשנת 1985. בשלב חצי הגמר הם ניצחו את מאטס וילאנדר ויוהקים ניסטרום (אלופי וימבלדון). ושיחק בגמר הזוגות עם עמוס מנסדורף בטורניר יוהנסבורג.

במאי 1985 נתגלה מום בליבו, אך לאחר הפסקה קצרה המשיך להתחרות. בקיץ 1986 נשלח לבדיקות נוספות בגרמניה, והחליט לפרוש באופן חלקי מטניס מקצועני.

באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף פרקיס אך הודח בסיבוב הראשון על ידי טניסאי מארגנטינה חוויאר פראנה.

באוקטובר 1988 זכה לראשונה באליפות ישראל.

===קריירה כמאמן ומנהל===
בספטמבר 1987 מונה פרקיס למאמן נבחרת הנשים של ישראל. במקביל החל ללמוד לתואר ראשון ואחר כך לתואר תואר שני בכלכלה בתוכנית המשולבת של הטכניון ואוניברסיטת חיפה.

פרקיס ניהל את מרכז הטניס בחיפה בין השנים 1991 עד 2005 ובשנת 2005 שימש כמנכ"ל איגוד הטניס במשך שנה. משנת 2006 עד 2013 הוא ניהל את מועדון הספורט הוד הכרמל בשכונת דניה בחיפה.
מאז 2013 פרקיס מאמן טניס במגרשי הטניס של אוניברסיטת חיפה במסגרת ITP ומשמש יועץ לשחקני טניס חובבים ומקצועיים בכל הגילאים.
== חיים אישיים ==
פרקיס מתגורר בחיפה ונשוי לרונה ואב לארבעה ילדים: שיר, תו, מיתר וסול. בשנת 2016 התפרסמה האוטוביוגרפיה שלו טניסאי וג'נטלמן - סיפורו של שחר פרקיס.

== תחרויות בינלאומיות בהן השתתף ==
* אליפות וימבלדון: 1984
* אליפות צרפת הפתוחה: 1986
* גביע דייוויס: 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160624205326/http://debuzzer.com/kramer/70077/ נזיר טניס,] על הביוגרפיה של שחר פרקיס באתר הספורט [http://debuzzer.com/ Debuzzer]
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:טניסאים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:אלופי ישראל בטניס
קטגוריה:חיפה: ספורטאים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:טניסאים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
סמל קמרון

סמל קמרון מורכב ממגן ומשתי כתובות בחלק התחתון והעליון של המגן. המגן תואם את צבעי דגל קמרון, המייצג בצבעיו את האחדות (הפס האדום), הסוואנות בחלק הצפוני של המדינה (צהוב) והיערות בחלק הדרומי של המדינה (ירוק).

במרכז המגן וברקע האדום, מאזניים המייצגים את הצדק ומוחזקים על ידי חרב, מאחוריהם צללית שטח המדינה. מעליהם כוכב האחדות שצבעו צהוב בדומה לדגל. <BR> מאחורי המגן זוג פסקס מוצלבים, שמוצמד להם סרט עליו שם המדינה באנגלית ובצרפתית. מעל גרזני הפסקס המילים Patrie מולדת ו-Paix שלום, מעל המגן הכתובת Travail עבודה, המרכיבים את מוטו המדינה.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קמרון

קטגוריה:קמרון: סמלים לאומיים
קמרון
דידי לוקאלי

דידי לוקאלי הייתה תוכנית רדיו סאטירית יומית בהנחייתו של דידי הררי, ששודרה ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה) ובסינדיקציה בתחנות רדיו אזוריות נוספות. התוכנית שודרה מאז 1995 עד שנת 2023 (למעשה היוותה המשך לתוכנית "חולה רדיו" שעלתה לשידור ב-1991 ברשת ג') וזכתה לפופולריות רבה. בקיץ התוכנית הייתה נקראת "דידי בביקיני".

סטנדאפיסטים רבים התארחו בתוכנית וגילמו בה דמויות שונות. בין הדמויות: הרון הרון מעג'ור וקיקה המתווך (רון שלום), נושי ורובי הילד (תמיר בוסקילה), מלול (צחי חזן), שמוליק זרעא (גיל קפטן), סוזי בוהדנה-הרוש (רן לוי), מאטוקו ואורטל (עידן וטיראן), הילדה מאיה (מירב הרמל), צוגה (ישראל קטורזה), מנשה פינקלשטיין (שי יהושוע-לוי), עזית פוקוס וחיה ברושור (ניקי גולדשטיין), סולטאנה (נדב אבקסיס), ויקטור לאטמה (אורן סגל) ורבות נוספות.

בתחילת כל תוכנית, הקריאו הררי וצוותו את כותרות העיתונים היומיים בצורה הומוריסטית. בהמשך, כללה התוכנית קטעי הומור בהשתתפותו של הררי וסטנדאפיסטים אורחים, שעשועונים נושאי פרסים בהשתתפות מאזינים (בחלקם בשיתוף עם חברות מסחריות) ושירים.

התוכנית שברה שיא מדרוג ברדיו האזורי בישראל. התוכנית שודרה בסינדיקציה עם חמש תחנות שונות, ובהן רדיו קול רגע, רדיו קול הים האדום, רדיו דרום ורדיו אמצע הדרך, כל זאת בנוסף לרדיו ללא הפסקה, משם שודרה התוכנית. באזור הצפון שודרה התוכנית בעבר ברדיו חיפה וכיום ברדיו צפון (תחנת הבת של "רדיו ללא הפסקה" באזור זה).

בשנת 2014 זכה הררי בפרס שדר הרדיו המצטיין על התוכנית במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב.

בשנת 2024 פרש הררי מרדיו 103fm והתוכנית חדלה. במקומה עלתה התוכנית "שניים עד ארבע" בהגשת רון שלום ויואב כהן.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.103.fm/programs/program.aspx?c41t4nzVq=EG אתר האינטרנט של דידי לוקאלי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות ברדיו האזורי
קטגוריה:מוזיקה מזרחית
קטגוריה:הומור
הסליחה ואני

"הסליחה ואני" הוא אלבומה השני של הזמרת הישראלית אפרת גוש, שיצא ב-15 באוגוסט 2007 בהפקתו של ניר אוורבוך. האלבום כולל 11 שירים, כאשר הפעם, לצד יוני בלוך וברק פלדמן, אשר עבדו עמה על אלבום הבכורה, השתתפו בכתיבה גם אסף אמדורסקי, אריק ברמן, עופר מאירי וגם גוש עצמה כתבה והלחינה חלק מהשירים.

==רשימת השירים==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=100|שיר
!width=70|אורך
!width=70|מילים
!width=70|לחן
!width=70|עיבוד
|-
! לראות את האור
| 03:06
| ברק פלדמן
| אסף אמדורסקי
| ניר אוורבוך
|-
! קרב איגרוף
| 04:08
| אפרת גוש
| אפרת גוש
| ניר אוורבוך
|-
! כמו שזה היה
| 03:29
| ברק פלדמן
| יוני בלוך
| ניר אוורבוך
|-
! גם אני הייתי שם
| 04:18
| ברק פלדמן
| אפרת גוש
| ניר אוורבוך
|-
! אתה תחזור
| 03:12
| אפרת גוש וברק פלדמן
| אפרת גוש
| ניר אוורבוך
|-
! קופסה ביום
| 03:06
| אריק ברמן
| אריק ברמן
| ניר אוורבוך
|-
! הסליחה ואני
| 03:44
| אפרת גוש
| אפרת גוש
| ניר אוורבוך
|-
! שיהיה לך טוב
| 04:18
| ברק פלדמן
| אפרת גוש
| ניר אוורבוך
|-
! יהיה פה דם
| 03:46
| ברק פלדמן ועופר מאירי
| עופר מאירי
| ניר אוורבוך
|-
! קור אחרון (עם אנטון קוצ'ר)
| 03:13
| ברק פלדמן
| יוני בלוך
| ניר אוורבוך
|-
! לא שרע לי
| 03:33
| אריק ברמן
| יוני בלוך
| ניר אוורבוך
 |}

==אמנים משתתפים==
*חן שנהר - כינור
*ניר אוורבוך - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי
*שחר זיו - קרן יער
*גליה חי - ויולה
*ארז פרנק - בס
*אריאל ערמוני - תופים
*גלעד אברו - קונטרבס
*מאיה בלזיצמן - צ'לו
*אדם בן אמיתי - גיטרה חשמלית

==סינגלים==

==קליפים==
* לראות את האור (בימוי: אביב קוזלוב)
* קרב איגרוף (בימוי: תמר קרוון)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2007
קטגוריה:אלבומי אפרת גוש
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
המסגד המרכזי על שם סבנג'י

המסגד המרכזי על שם סבנג'י מבפנים
המסגד המרכזי על שם סבנג'י (בטורקית: Sabancı Merkez Camii) באדנה הוא המסגד הגדול בטורקיה. המסגד הוקם על הגדה הימנית של נהר סייהאן במרכזה של העיר, הוא משתרע על שטח של 6,600 מ"ר ויכול להכיל 28,500 איש. למסגד שישה צריחים וכיפתו המרכזית בהיקף של 32 מטר מתנשאת לגובה של 54 מטר.

המסגד תוכנן על ידי האדריכל נג'יפ דינץ' (Necip Dinç) בסגנון עות'מאני קלאסי - חיצוניותו תוכננה בהשפעת המסגד הכחול (Sultanahmet Camii) באיסטנבול ותוכו ברוח מסגד סלימייה (Selimiye Camii) באדירנה, ולכן נאמר עליו:

<div style="direction: ltr;">
:"Selimiye’nin eşi, Sultanahmet’in kardeşi, Kocatepe’nin çağdaşı"
</div>
:"בן זוגו של סלימייה, אחיו של המסגד הכחול, בן זמנו של קוג'אטפה (מסגד באנקרה)"

המסגד נפתח ב-13 בדצמבר 1998 ומחצית מעלות הקמתו מומנה על ידי משפחת סבנג'י שמוצאה באדנה והנחשבת לאחת המשפחות העשירות בטורקיה. לכן קרוי המסגד על שמה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070927082108/http://www.kalemguzeli.net/modules/makale/makale.php?id=35 המסגד באתר אומנות איסלמית טורקית (טורקית)]
* [http://maps.google.com/maps?t=k&q=37,35.321389&ie=UTF8&ll=36.991923,35.333946&spn=0.004285,0.007231&z=17&om=1 המסגד מהאוויר באתר Google maps]

קטגוריה:אדנה
סבנג'י
צאדים

צאדים (ארמנית: Tzadn) הייתה קהילה נוצרית שמוצאם היה, קרוב לוודאי, ארמני. הם היו חברי הכנסייה האפוסטולית הארמנית שהמירו את השתייכותם לדתה האורתודוקסית הרשמית של איבריה הקווקזית, זרם אשר תמך בצו שהתקבל בוועידת כלקדון.

ניתן למצוא תיאור אודותיהם ואודות וחיי הקהילה שלהם ברשומות מהמאה העשירית שנכתבו על ידי ההיסטוריון הארמני, אוחטנס מסבסטיה (935 לערך - 1000).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קצרמר גאורגיה
קטגוריה:ארמניה: היסטוריה
קטגוריה:גאורגיה: ימי הביניים
קטגוריה:נוצרים
אבו נוואס

אַבּוּ נֻוַאס אלְ-חַסַן בְּן הַאנִי אלְ-חַכַּמִיּ (בערבית: أبو نواس الحسن بن هانئ الحكمي; 750–810 או 815) היה משורר ערבי. שלט בכל סגנונות השירה בשפה הערבית הקלאסית. חיבוריו נכללו, בין היתר, בסיפורי אלף לילה ולילה.<ref>Esat Ayyıldız. [https://dergipark.org.tr/tr/download/article-file/1312336 "Ebû Nuvâs’ın Şarap (Hamriyyât) Şiirleri"]. Bozok Üniversitesi İlahiyat Fakültesi Dergisi 18 / 18 (2020): 147-173.</ref>

==ביוגרפיה==
אבו נוואס נולד בעיר אהוואז שבאיראן. הוא לא הכיר את אביו, אך ידוע שהוא היה ערבי. שמו היה האני, והוא היה חייל בצבאו של מרואן השני. שם אמו הפרסייה היה גולבן והיא הייתה אורגת. הכוניה שלו, "אבו נוואס", דבק בו בזכות תלתליו הארוכים.

בעודו ילד מכרה אותו אמו לעבדות אצל חנווני מתימן, שלקח אותו לעבוד בחנותו בבצרה. שם משך את תשומת לבו של המשורר ואלִבה בן אל-חובאב (والبة بن الحباب) שקנה אותו ואימצו לבן. ואלבה לימד את אבו נוואס דת, מדעים ושירה.

בהמשך חייו עבר להתגורר בבגדאד, שם קנה לעצמו שם של משורר מקורי וחדשני שעסק בחיי העיר, להבדיל מרוב המשוררים של תקופתו למשל אבו אל-עתאהיה שעסקו בחיי המדבר. בפרט, עסק בחיי הוללות, שתיית יין, ואהבה חד-מינית לנערים.

הוא נמלט למצרים, לאחר שפרסם שיר שהילל את הברמכים, שהח'ליף הארון א-רשיד נלחם בהם. הוא שב לבגדאד לאחר מותו של א-רשיד בשנת 809. לאל-אמין, בנו של א-רשיד שירש את שלטונו, היה טעם דומה לזה של אבו נוואס בחיי הוללות. תחת שלטונו היה אבו נוואס בשיא פוריותו. למרות זאת, הוללותו של אבו נוואס הייתה מוגזמת, והוא נשלח לכלא.

בשנת 813 הרג צבאו של אחיו של אל-אמין, אל-מאמון, את אל-אמין, ואל-מאמון ירש את השלטון. אל-מאמון היה אדוק בדתו והתנגד להוללות של אל-אמין ואבו נוואס. שיריו של אבו נוואס מתקופה זו היללו את הדת והתנגדו להוללות. למרות ניסיונו לחזור בתשובה, הוא מת בכלא בשנת 814 או 815.

נודעה לו השפעה על שירתם של עומר ח'יאם וחאפז.

==לקריאה נוספת==
* אבו נוואס, שירי יין ואהבה, תרגום: עפרה בנג'ו ושמואל רגולנט, מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
*Esat Ayyıldız. [https://dergipark.org.tr/tr/download/article-file/1312336 "Ebû Nuvâs’ın Şarap (Hamriyyât) Şiirleri"]. Bozok Üniversitesi İlahiyat Fakültesi Dergisi 18 / 18 (2020): 147-173.

==קישורים חיצוניים==

משיריו בתרגום לעברית:
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20150607145607/http://www.grape-man.com/articles.asp?NavigationID=197&ContentID=342 אני רואה את היין], מגזין איש הענבים. מהדורה 1, 1 אוגוסט 2009
* [https://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon/99995-files/99995008/99995008-009/99995008-009.pdf#page=174 משירי אבו נוואס], תרגם והעיר: יהונתן ורדי, דחק ט', ינואר 2018, עמ' 174–176
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים ערבים
קטגוריה:משוררים מימי הביניים
קטגוריה:ילידי 762
קטגוריה:נפטרים ב-814
קטגוריה:להט"בים בימי הביניים
סמל מזרח טימור

סמל מזרח טימור הנוכחי משמש כסמל המדינה מאז 18 בינואר 2007. 

בתחתית הסמל מופיע מוטו המדינה, בשפתה הרשמית (פורטוגזית): Unidade, Acção, Progresso (אחדות, פעולה, קידמה).

== הסמל בין השנים 2002 - 2007==
בין השנים 2002-2007 שימש סמל המועצה הלאומית של ההתנגדות הטימורית כסמל המדינה. סמל זה כולל שתי חרבות מוצלבות (חרב ה"סוריק" הטימורית המסורתית), חנית, כוכב ושני חצים.
על הסמל הופיע שם המדינה בפורטגזית והשמש עם 14 קרניים. בתחתית הסמל הופיע מוטו המדינה בפורטוגזית: כבוד, מולדת, אומה.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מזרח טימור: סמלים לאומיים
מזרח טימור

מזרח טימור
מזרח טימור
טים פייג'

טים פייג (באנגלית: Tim Page; נולד ב-11 באוקטובר 1954) הוא עיתונאי, עורך, מפיק ומבקר מוזיקה אמריקאי. הוא זכה בפרס פוליצר על עבודתו כמבקר מוזיקה בעיתון הוושינגטון פוסט ומילא תפקיד מפתח בחידוש העניין בסופרת האמריקאית דון פאואל.

== חייו ==
פייג' נולד בסן דייגו, קליפורניה וגדל בסטורס, קונטיקט. בשנת 1967, נעשה עליו סרט תעודי קצר בשם "יום עם טימי פייג'", שתיעד את ההתעניינות שלו ביצירת סרטים.

הוא עבר לניו יורק בשנת 1975 וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה בשנת 1979. באותה התקופה כבר כתב במספר עיתונים והגיש תוכנית רדיו. במסגרת עבודתו ברדיו הוא ראיין רבים מהמוזיקאים הידועים בארצות הברית.

בשנת 1982, הצטרף פייג' ל"ניו יורק טיימס", שבו שימש ככתב בנושאי תרבות ומוזיקה. בשנת 1987 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הראשי בעיתון נויזדיי ובשנת 1995 עבר לעבוד כמבקר המוזיקה הקלאסית הראשי של הוושינגטון פוסט. בשנת 1997, הוא זכה בפרס פוליצר, עבור מה שוועדת פוליצר כינתה "ביקורת מוזיקה חיה ומאירת עיניים".

בשנת 1991, החל פייג' להתעניין בחייה ובעבודתה של הסופרת דון פאואל. הוא ראיין את קרוביה ומכריה שנותרו בחיים, ערך את יומניה, מכתביה, מחזותיה וסיפוריה הקצרים, והביא להוצאה מחודשת של ספריה. בשנת 1998, הוא פרסם את הביוגרפיה שלה "דון פאואל".

בשנת 2006, הופיע פייג' ברשימת "25 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האופרה" של כתב העת "חדשות האופרה".

פייג' גם הפיק מופעים במגוון אולמות בארצות הברית.

בגיליון ה-20 באוגוסט 2007 של הניו יורקר, פרסם פייג' כתבה אוטוביוגרפית אודות היותו אוטיסט.

==קישורים חיצוניים== 

* [http://aci.selfip.org/forums/viewtopic.php?t=231 משחק מקביל] - כתבה אוטוביוגרפית מאת טים פייג', אודות היותו איש תסמונת אספרגר.

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אוטיסטים אמריקאים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי מוזיקה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:סגל וושינגטון פוסט
קטגוריה:סגל ניו יורק טיימס
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: ביקורת
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
סמל מלזיה

סמל מלזיה (במלאית: Jata Negara) כולל מגן שמשני צדדיו שני טיגריסים מלאיים תומכים. בראש המגן ניצב חצי סהר צהוב וכוכב לו 14 קצוות.
מתחת המגן מופיע קלף ועליו מוטו המדינה במלאית באותיות לטיניות ובג'אווי: "אחדות היא חוזק" ("ברסקוטו ברטאמבה מוטו" - "Bersekutu Bertambah Mutu").

הצבע הצהוב שעל חצי הסהר והכוכב מסמלים את בית המלוכה של מלזיה. חצי הסהר מסמל את האסלאם - דת המדינה, והכוכב בעל 14 הקצוות מסמל את 13 מדינות מלזיה ואת הטריטוריות הפדרליות של מלזיה (בעבר סימל הכוכב את 14 המדינות אשר כללו גם את סינגפור. כאשר סינגפור עזבה את מלזיה לא שונה הכוכב, אולם הוחלט שבמקומה יסמל הכוכב גם את הטריטוריות הפדרליות).

הטיגריסים התומכים במגן הם סמלים מלאיים מסורתיים אשר הופיעו על הסמל המדינות הפדרליות של מלאיה ושל פדרציית מלאיה. הטיגריסים מסמלים עוצמה ואומץ.

בראש המגן מופיעות חמש קריסים (חרבות גליות) המסמלות את חמש המדינות שלא נכללו במדינות הפדרליות של מלאיה (המדינות הלא פדרליות של מלאיה: ג'והור, טרנגנו, קלנטן, קדה ופרליס).
מתחת החרבות ארבעה מלבנים בצבעים: אדום, שחור, לבן וצהוב, המסמלים את המדינות הפדרליות של מלאיה. צבעים אלה מופיעים על דגלי המדינות (אדום, שחור וצהוב מופיעים על דגל נגרי סמבילן; שחור ולבן על דגל פהנג; שחור, לבן וצהוב על דגל פרק; ואדום וצהוב על דגל סלנגור).

שאר חלקי מגן האבירים מסמלים את ארבע המדינות האחרות: עץ הדקל וגשר בצידו השמאלי של המגן המסמלים את פננג; עץ המלאקה בצידו הימני מסמל את מדינת מלאקה; בתחתית המגן, משמאל, סימלה של סבה, הקרן מימין מסמלת את סראוואק.

פרח ההיביסקוס שבמרכז חלקו התחתון של המגן הוא הפרח הלאומי של מלזיה.

==התפתחות סמל מלזיה==
<gallery>
תמונה:Coat of arms of the Federated Malay States.png|סמל המדינות הפדרליות של מלאיה
תמונה:Coat of arms of the Federation of Malaya.svg|סמל הפדרציה של מלאיה
תמונה:Malaysia_Coat_of_Arms_-_embossed.png|סמל מלאיה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלזיה: סמלים לאומיים
מלזיה

מלזיה
קטגוריה:טיגריס בתרבות
אפקט ונוס

ונוס מול המראה" של דייגו ולאסקס.]]
אפקט ונוס הוא תופעה בפסיכולוגיה של התפישה שהוצעה בשנת 2003, וקרויה על שם התמונה "ונוס מול המראה" של הצייר הספרדי דייגו ולאסקס. האפקט מתאר את הממצא שלפיו רוב הצופים חושבים שוונוס, הדמות שבתמונה, רואה את עצמה במראה בדיוק באותה צורה שבה הם רואים אותה בעזרת ההשתקפות. למעשה, הצופים לא מודעים לכך שוונוס רואה את עצמה בזווית אחרת אם הצופה לא עומד בדיוק מאחוריה.

ב"תכסיס" פסיכולוגי זה נעשה שימוש פעמים רבות בתחום הקולנוע. השחקן יצולם כאשר הוא לכאורה מסתכל על עצמו במראה. למעשה, השחקן רואה את המצלמה בהשתקפות של המראה, והוא רק מעמיד פנים כאילו הוא רואה את עצמו.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.liv.ac.uk/vp/Publications/BertaminiLattoSpooner2003.pdf המאמר המקורי שמתאר את אפקט ונוס]

קטגוריה:פסיכולוגיה קוגניטיבית
סמל איי מריאנה הצפוניים

סמל איי מריאנה הצפוניים מתבסס על דגל האומות המאוחדות, וזאת מאחר שאיי מריאנה הצפוניים היו בעבר טריטוריה שבפיקוח קרן הנאמנות של האומות המאוחדות.

במרכז הסמל מופיעים כוכב לבן ואבן המסמל את היסוד של בית מסורתי באיים. סביב היסוד מופיע זר פרחים מסורתי שהוסף בשנת 1981 היסוד של המבנה מסמל את המסורות וההיסטוריה של האיים, והזר מסמל את הקשר של תושבי האיים והכבוד שהם רוכשים למסורות אלה.

 

איי מריאנה הצפוניים

קטגוריה:איי מריאנה הצפוניים
מריאנה הצפוניים
סמל סינגפור

הסמל הלאומי של סינגפור הוצג לראשונה ב-3 בדצמבר 1959, יחד עם הדגל הלאומי וההמנון הלאומי על ידי לי קואן יו, אבי האומה הסינגפורית וראש ממשלתה הראשון. הסמל כולל מגן לו שני תומכים: אריה (המסמל את סינגפור עצמה) וטיגריס (המסמל את קשריה ההיסטוריים של סינגפור למלזיה). מתחת המגן מופיע מוטו המדינה: "Majulah Singapura" - "קדימה סינגפור" במלאית.

הסהר מייצג את מולד הירח, והכוכבים מסמלים את חמשת עקרונותיה של סינגפור: דמוקרטיה, שלום, קידמה, צדק ושוויון. 

על פי חוק, הסמל מותר בהצגה רק על ידי גופים שלטוניים. החוק אוסר על גופים מסחריים להציג את הסמל.

==ראו גם==

* שבועת הנאמנות הלאומית של סינגפור

* סהר וכוכב

==קישורים חיצוניים==

סינגפור

קטגוריה:סינגפור: סמלים לאומיים
סינגפור
קטגוריה:אריות בתרבות
קטגוריה:טיגריס בתרבות
סמל נאורו

סמל נאורו עוצב בשנת 1968 לאחר שהמדינה קיבלה את עצמאותה.

במרכז הסמל מופיע מגן שבחלקו העליון סמל היסוד הכימי זרחן על רקע של אריג בצבע זהב. הזרחן מסמל את המחצבים שבאי, והאריג מסמל את תושבי האי.

בחלקו התחתון השמאלי של המגן יש ציפור פרגטה על רקע האוקיינוס השקט. הציפור מסמלת את בעלי החיים באי. בחלקו התחתון הימני יש פרח קאלופילום (Calophyllum) המסמל את הצמחייה באי.

סביב המגן יש עיטור המסמל את הלבוש המסורתי של צ'יף תושב האיים. לבוש זה, אשר נלבש בטקסים חגיגיים בלבד, כלל עלי דקל, נוצות ציפור הפרגטה, ושיני כריש.

הכוכב שמעל המגן נלקח מדגל נאורו ומעליו רשום שם האי בנאורית (באותיות לטיניות). על קלף שנמצא מתחת למגן רשום מוטו המדינה: "רצון האל קודם לכל" (באנגלית: "God's Will First").

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

נאורו
קטגוריה:נאורו: סמלים לאומיים
נאורו
רנאטו ריביירו

רנאטו אדוארדו דה אוליבירה ריביירו (בפורטוגזית: Renato Eduardo de Oliveira Ribeiro; נולד ב-28 באפריל 1985), הידוע כרנאטו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי.

== קריירה ==
רנאטו החל את הקריירה שלו בקבוצת אתלטיקו מיניירו הברזילאית, בה גדל ושיחק בה בין השנים 2003–2005. רנאטו מחזיק במספר הופעות רב בנבחרות הצעירות של , ואף לקח חלק חשוב בגביע העולם לשנת 2005. בשנת 2006 הוא הושאל לקורינתיאנס, וב-2007 הוחתם על ידי קבוצת ואסקו דה גאמה.

לאחר סכסוך עם ראשי המועדון החרים רנאטו את אימוני הקבוצה, מה שגרם למעברו למכבי חיפה בקיץ 2007. העברתו התבצעה תמורת מיליון וחצי דולר, ונחשבה כגבוהה מאוד בקנה מידה ישראלי. אף על פי שהיה בכושר גופני ירוד לעומת חבריו לקבוצה, הוא הצטיין בחודשיו הראשונים בקבוצה וסייע לה לזכות בגביע הטוטו. בתום עונת הוא עזב את מכבי חיפה לאחר שמאמן הקבוצה החדש אלישע לוי ויתר על שירותיו, וחזר לברזיל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:בלו הוריזונטה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אתלטיקו מיניירו
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני ואסקו דה גאמה
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני בוטפוגו
קטגוריה:כדורגלני ויטוריה
קטגוריה:כדורגלני רסיפה
קטגוריה:כדורגלני סאו קייטנו
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ברזילאים בישראל
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1985
סמל איי קוק

סמל איי קוק כולל במרכזו מגן שעליו 15 כוכבים (בדומה לדגל איי קוק) המסמלים את האיים.

למגן שני תומכים: דג מעופף ושחפית הפיה. השחפית אוחזת בצלב המסמל את הנצרות – דתם של תושבי האיים, והדג תומך ברארוטונגה (חנית מסורתית המשמשת את תושבי האיים באסיפות שבט – רק לאוחז בחנית ניתנת זכות הדיבור באספה) – המסמלת את המסורת של תושבי האיים.

מעל המגן מצויה קסדת "פארה קורה" – קסדת צ'יף מסורתית העשויה נוצות אדומות. הקסדה מסמלת את מערכת המעמדות המסורתית שבאיים.

שם המדינה רשום מתחת על קלף מתחת למגן.

הסמל עוצב על ידי פאפא מוטו קורה, צ'יף מהכפר מאטאברה באי רארוטונגה. מוטו קורה שימש כמזכיר בית אריקי – אספת הצ'יפים של האיים, במשך שנים רבות.

== ראו גם ==
*דגל איי קוק

==קישורים חיצוניים==

קוק
קטגוריה:איי קוק: סמלים לאומיים
איי קוק
סמל סמואה האמריקנית

סמל סמואה האמריקנית כולל בתוכו מספר סמלים מקומיים מסורתיים:
* מחבט הזבובים - הוא אלמנט אמנותי מקומי המסמל חוכמה.
* השרביט, המכונה טואוטואו מסמל סמכות.
* הטאנואה (קערה גדולה שנעשה בה שימוש בטקס האווה) מסמל את קבלת המרות של הצ'יף.
שלושה אלמנטים אלה מסמלים את הסמכות של הצ'יפים על תושבי האי. השרביט ומחבט הזבובים הוחזקו על ידי הצ'יפים המקומיים בעת טקסים דתיים על מנת להציג את מרותם.

הסמלים מופיעים על רקע אריג מסורתי המסמל את תרבות האיים.
בתחתית הסמל מופיע המוטו של האיים בסמואנית (באותיות לטיניות): "סמואה, יהא האל ראשון" - "סמואה, איאה מואמואה לה אטואה".

==ראו גם==
* סמל סמואה

== קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060328234829/http://www.amsamoa.com/tourism/agencies.htm משרד התיירות של סמואה האמריקנית]

 

סמואה האמריקנית
קטגוריה:סמואה האמריקנית: סמלים לאומיים
סמואה האמריקנית
סמל סמואה

סמל סמואה מבוסס בעיצובו על דגל האומות המאוחדות. בעבר נוהלה סמואה על ידי ניו זילנד אשר קיבלה מנדט מחבר הלאומים לנהל את האיים, ובהמשך מנדט מקרן הנאמנות של ארגון האומות המאוחדות. בשל היסטוריה זו, ולאור העובדה שסמואה היא הראשונה מבין אומות פולינזיה אשר זכתה לעצמאות במאה ה-20, הוחלט שברקע הסמל יהיה תשליל של דגל האומות המאוחדות.

במרכז הסמל מופיעים אלמנטים שמקורם בדגל סמואה - על המגן מופיע הצלב הדרומי המסמל את מיקומה של המדינה בדרום האוקיינוס השקט. בחלקו העליון של האיים עץ דקל הקוקוס המסמל את צמחיית האיים, על רקע האוקיינוס השקט.

הצלב שבראש הסמל מסמל את אמונתם הדתית של תושבי האיים - הנצרות.

בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף שעליה המוטו "סמואה מבוססת על האל" בסמואית באותיות לטיניות.

==ראו גם==

* סמל סמואה האמריקאית

==קישורים חיצוניים==

 

סמואה

קטגוריה:סמואה: סמלים לאומיים
סמואה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי
בן ציון שהם

בן ציון שהם (11 באוגוסט 1930 – 28 בדצמבר 2005) היה מורה ומחנך, כיהן כמנהל הגימנסיה העברית "הרצליה".

==ביוגרפיה==
בן ציון שהם נולד וגדל בחיפה. בצעירותו התגייס לפלמ"ח (אחר כך לצה"ל) ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת הנגב. בשנות העשרים לחייו היה ממקימי קיבוץ רעים בנגב. בהמשך חייו למד שהם באוניברסיטה העברית בירושלים ובפקולטה לחקלאות ברחובות, שם התגורר עד פטירתו בשנת 2005. 

לימד ביולוגיה בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ובשנים 1989–1993 שימש כמנהל הגימנסיה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:רעים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: הפקולטה לחקלאות
קטגוריה:מנהלי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:סגל גימנסיה הרצליה
קטגוריה:אישים הקבורים ברחובות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
סוסעץ

"סוסעץ" הוא סרטו השני של יקי יושע, שיצא לאקרנים בשנת 1978. הסרט היה לסרט הישראלי הראשון ב"שבועיים הבמאים" של פסטיבל קאן. כמו כן השתתף הסרט בלוקארנו, בסן פרנסיסקו, בשיקגו ובפסטיבלים בינלאומיים רבים נוספים. זכה בפרס המיוחד של השופטים ובפרס השחקן הטוב ביותר (גדליה בסר) בפסטיבל הסרטים באוקספורד, אנגליה.

הסרט הוא עיבוד לספר של יורם קניוק באותו שם, משנת 1973, ובו שחזור שנות ילדותו של הסופר.

את שיר הנושא ששר אריק איינשטיין כתב יענקל'ה רוטבליט ללחן של שמוליק קראוס. השיר מופיע באלבום האוסף "שבעים שמונים" ובביצוע חי באלבום ההופעה של איינשטיין: אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת. באותה שנה הקליט גם גידי גוב ביצוע לאותו שיר, אך ההקלטה נגנזה עד להוצאה המחודשת של אלבומו הראשון בשנת 2012.

המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגת הסרט למבוגרים מעל גיל 16.

סרט זה שיצא לאקרנים בשנת 1978 צולם ב"שחור-לבן", כנראה מרצונם של מפיקי הסרט, אף על פי שסרטים ישראלים צולמו והופקו בצבע עשור קודם לכן.

== עלילה ==
עמינדב סוסעץ (שמוליק קראוס), צייר ישראלי, משאיר את אשתו ובתו בניו יורק, וחוזר לישראל לאחר שנים של היעדרות. סוסעץ מבקש לפענח את פשר תחושת כישלונו כאדם, כאיש משפחה וכאמן. חבריו הטובים מתו במלחמה, ציוריו נשרפו רגע לפני שהיו אמורים להתפרסם בתערוכה, ואת משפחתו נטש. סוסעץ פוגש את אביו גוסס בבית חולים ואת אמו שמנסה להבין, ללא הצלחה, את הבן שלה.
הוא פוגש באנסברג (גדליה בסר), חבר ילדות שהפך לתמהוני חסר בית. אנסברג מנסה בדרכים בלתי-שגרתיות להחזיר את האהבה לתל אביב, ומצפה מסוסעץ ה"מצפונאי", כלומר, כינוי לאחרון הישראלים המחזיק עדיין במצפון, שיסייע לו בכך. סוסעץ מסרב להיות "מצפונאי", או כל דבר אחר, לפני שיפענח את החידה הפרטית שלו: מיהו, מדוע נולד, מדוע הוא חי. סוסעץ מחליט לביים סרט, על הנסיבות להיוולדו בעיר תל אביב לפני קום המדינה. הסרט שלו אינו מצליח לפענח את החידה, אבל זוכה לשבחים. בסופו של דבר, מעלה סוסעץ את הסרט באש.

==לקריאה נוספת==
* 

== קישורים חיצוניים ==
* סוסעץ, ציטוטים מתוך הספר של יורם קניוק
* [https://jfc.org.il/movie/37309-2/ הסרט "סוסעץ" לצפייה ישירה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1978
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים ישראליים מבוססי ספרים
סיפורו של אביר

סיפורו של אביר (באנגלית: A Knight's Tale) הוא סרט קולנוע משנת 2001 בכיכובם של הית' לדג'ר, פול בטאני ושאנין סוסאמון.

== עלילה ==
הסרט מביא את סיפורו הבדיוני של ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר), העוסק ביחד עם חבריו, ואט (אלן טודיק) ורולנד (מארק אדי) כנושא כליו של אביר אשר לפתע נהרג לפני טורניר אבירים באנגליה של ימי הביניים. עקב מותו של אביר, ויליאם נשאר חסר כל, ומחליט לנסות את מזלו בטורנירי אבירים ברחבי אירופה, על מנת להתעשר. ואט ורולנד אומרים לו כי זה חסר סיכוי, אך תאצ'ר מתעקש והם מתלווים אליו על מנת לנחמו לכשיכשל.

הבעיה שבה נתקל תאצ'ר היא שמכיוון שאינו בן לשושלת אבירים ואין לו תעודות המוכיחות שיש לו "דם אצילי" הוא אינו יכול להשתתף בתחרויות. בדרכו לצרפת, תאצ'ר פוגש את ג'פרי צ'וסר (פול בטאני) אדם שאיבד את כל כספו ובגדיו בהימורים, ומתהלך עירום ברחובות. צ'וסר מציע לזייף לו תעודה המוכיחה כי הוא אכן בן אבירים הנקרא אולריך פון ליכטנשטיין, תמורת בגדים.

במשך זמן רב משתמש תאצ'ר בתעודה המזויפת שצ'וסר הכין לו על מנת להשתתף בתחרויות רבות, בהן הוא נוחל הצלחה מסחררת. במהלך התחרויות, תאצ'ר מתאהב בצעירה יפהפייה בשם ג'וסלין (שאנין סוסאמון) ומפתח יריבות קשה עם הרוזן אדהמר (רופוס סוול) מאנז'ו (מחוז לשעבר במערב צרפת). במהלך התחרויות מתחרה ת'אצ'ר גם ביורש העצר של אנגליה, אשר אף משתתף לא מוכן להילחם בו מחשש שהנסיך ייפגע, אך תאצ'ר נלחם מולו והם יוצאים בתיקו. למרות זאת הנסיך מעריך אותו על כך שהסכים בכלל להתמודד מולו.

בסוף הסרט תאצ'ר חוזר לאנגליה, שם הוא מבצע טעות חמורה. הוא הולך לבקר את אביו העיוור, ואדהמר מגלה זאת. הוא מספר על כך למנהלי התחרות, אשר שוללים מתאצ'ר את מעמדו ואוסרים אותו. כשהנסיך האנגלי עמו תאצ'ר התחרה מגלה זאת, הוא נחלץ לעזרתו, וטוען שהוא יודע בוודאות ושיש לו הוכחות שהוא אכן בן אצילים, ומכיוון שהנסיך של אנגליה אומר כך, אין לאיש זכות לערער על כך. הוא מעניק לתאצ'ר תואר סר, ותאצ'ר חוזר להשתתף בתחרות. לאחר מכן, תאצ'ר נלחם עם אדהמר ומביס אותו, ובסופו של דבר גם נושא לאישה את ג'וסלין.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים שהולחנו על ידי קרטר בורוול
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2001
קטגוריה:סרטי 2001
ורה מוחינה

ורה איגנטייבנה מוחינה (נכתב גם מוכינה; רוסית: Вера Игнатьевна Мухина; 1 ביולי 1889 – 6 באוקטובר 1953) הייתה פסלת סובייטית רוסייה, אחת היוצרות הבולטות בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי.

== חייה ==
מוחינה נולדה בעיר ריגה במשפחת סוחרים והתגוררה בחייה הבוגרים במוסקבה. למדה אמנות ופיסול במוסדות פרטיים: בשנים 1909–1911 אצל קונסטנטין יואון (Константин Юон), בשנים 1911–1912 אצל איליה מאשקוב (Илья Машков) ובשנים 1912–1914 בכמה בתי ספר לאמנויות בפריז, בהם האקדמיה של גראנד שומייר (Académie de la Grande Chaumière), שם קיבלה שיעורים מהפסל אנטואן בורדל (Antoine Bourdelle). לאחר מכן למדה אמנות רנסאנס באיטליה.

עד סוף שנות ה-20 עבדה בתיאטראות במוסקבה כמעצבת תפאורה, תלבושות וכרזות. מ-1919 החלה להתרכז בפיסול ושאבה השראה בעיקר ממהפכת אוקטובר ומהתנועה הסוציאליסטית הסובייטית. עבודותיה עסקו בעיקר באישים המזוהים עם המהפכה – ולדימיר איליץ' לנין, יעקב סברדלוב, מקסים גורקי, ובדמויות המזוהות עם מעמד הפועלים ועם סמלים סוציאליסטיים. סגנונה היה ריאליסטי בעיקרו והתאפיין בהבעה של כוח רצון ושאיפה להתפרץ ולהצליח.

פסל על בול סובייטי
עבודתה הידועה ביותר - פסל הפועל ואשת הקולחוז, פסל פלדה בגובה 25 מטר ומשקל 80 טון, שבו פועל ואשת קולחוז נראים מתפרצים קדימה כשבידיהם כלי עבודה שמסמלים את הקומוניזם: הפטיש והמגל. הפסל נוצר תחילה עבור הביתן הסובייטי של התערוכה העולמית של פריז (1937) ולאחר מכן הועבר לכניסה הראשית של מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה (ВСХВ, לאחר מכן נקרא ВДНХ ו-ВВЦ). עם הזמן הפך הפסל גם לסמלו של אולפן הסרטים מוספילם ולאחד הסמלים הלא-רשמיים של מוסקבה בכלל. על הפסל הזה זכתה מוחינה בפרס סטלין.

רבות מעבודותיה נשארו רק סקיצות, בהן פסל גדול של ולדימיר לנין, "מזרקת אחוות העמים", ועיצוב של גשרים במוסקבה בנושאים של עמל סוציאליסטי. בין עבודותיה הבולטות שכן הגיעו לכדי השלמה - פסל של המלחין פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי במוסקבה ושל הסופר מקסים גורקי בעיר ניז'ני נובגורוד (שנקראה על שם גורקי בתקופה הסובייטית).

בנוסף לפיסול, מוחינה עסקה גם בציור דיוקנאות ובעבודות זכוכית.

ורה מוחינה נפטרה באוקטובר 1953 מאנגינה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה, שם קבורים אישים בעלי שם.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20161120000033/http://www.artonline.ru/encyclopedia/427 ביוגרפיה של מוחינה באתר ArtOnline (ברוסית)]
* 

קטגוריה:פסלים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:פסלות
קטגוריה:ילידות 1889
קטגוריה:נפטרות ב-1953
אדאבאיו אדדג'י

אדאבאיו אדדג'י (באנגלית: Adebayo Adedeji; ) הוא פוליטיקאי ניגרי, ששימש כתת-המזכיר הכללי של האומות המאוחדות.

== ראשית חייו ==
לאחר בית הספר, אדדג'י למד בקולג' האוניברסיטאי באיבדן באוניברסיטת לסטר, שם קיבל תואר ראשון במדעים (B.Sc.) בשנת 1958. הוא השלים קורס נוסף לתואר שני באוניברסיטת הרווארד בשנת 1961 עם תואר שני במינהל ציבורי (M.P.A.).

לאחר סיום לימודיו, הועסק בתחילה בשירות הציבורי הניגרי לפני שהפך לפרופסור למינהל באוניברסיטת איף בשנת 1966. בשנת 1967 קיבל דוקטור לפילוסופיה (דוקטורט לכלכלה) מאוניברסיטת לונדון.

== קריירה ==
בשנת 1971 מונה לשר לפיתוח כלכלי ושיקום בממשלתו של הנשיא יקובו גובון. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1975. בתפקיד זה היה פעיל במשא ומתן שהביא ליצירת קהילת מדינות מערב אפריקה (ECOWAS).

לאחר מכן החל אדדג'י בקריירה בשירות האומות המאוחדות ושימש כתת-המזכיר הכללי וראש הנציבות הכלכלית של האומות המאוחדות לאפריקה עד לשנת 1991. לאחר שובו לניגריה הקים אדדג'י מוסד מחקר בשם ACDESS (ראשי תיבות של - African Center for Development and Strategic Studies) ובמסגרתו הוא פעיל מאז. המכון הוקם בעיר איג'בו-אודה, עיר בת חצי מיליון תושבים במדינת אוגון במערב ניגריה. אדדג'י פרסם מאמרים רבים בשאלות הנוגעות לכלכלת מדינות אפריקה, לפיתוחן ולדמוקרטיזציה שלהן. אדדג'י התבטא כי חובן החיצוני של מדינות אפריקה הרסני יותר מהמלחמות אותן הן חוות. [https://web.archive.org/web/20070918203249/http://www.bdidut.com/trade/imf-wb2.htm]. אדדג'י תומך בשיתוף פעולה אזורי בין מדינות אפריקה, והיה פעיל ביצירת הסכמי סחר אזוריים שהתגבשו לכלל ישות הקרויה COMESA - השוק המשותף למזרח ודרום אפריקה[http://www.un.org/ecosocdev/geninfo/afrec/vol16no2/162pers1.htm].

== ספרים ופרסומים ==
אדבאיו אדדג'י פרסם מספר רב של ספרי מומחים שעסקו במיוחד בהתפתחות אפריקה. העבודות החשובות ביותר שלו כוללות:

* אפריקה בתוך העולם: מעבר לנישול ותלות (1991)
* דרום אפריקה ואפריקה: בתוך או בנפרד? (1996)
* ניגריה: התחדשות מהשורשים? המאבק להתפתחות דמוקרטית (1997)
* הבנה ושליטה בסכסוכים באפריקה - החיפוש אחר שלום בר-קיימא וממשל טוב (1999)
* דמוקרטיה ממוקדת-אנשים בניגריה? החיפוש אחר מערכות ממשל חלופיות (2000)

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20031007061150/http://www.unhistory.org/iac_res/adedeji.htm The United Nations Intellectual History Project]
* [http://www.un.org/ecosocdev/geninfo/afrec/vol16no2/162pers1.htm ראיון וביוגרפיה]
* [http://www.acdess.org/ אתר הבית של ACDESS] 

קטגוריה:פוליטיקאים ניגרים
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-1930
קטגוריה:נפטרים ב-2018
איש השנה

איש השנה הוא תואר לא רשמי הניתן אחת לשנה על ידי כתב עת או ארגון, לאדם הבולט באותה שנה, באופן כללי או בתחום מסוים (כגון "איש השנה במוזיקה" או ספורטאי השנה). הבחירה נעשית על ידי צוות מומחים של הארגון הבוחר, או על ידי הציבור. ההכתרה הנודעת ביותר בתואר "איש השנה" היא איש השנה של השבועון טיים.

==בישראל==
בעקבות השבועון "טיים", השבועון הישראלי "העולם הזה", שהכתיר מדי שנה את איש השנה של "העולם הזה" (העיתון נסגר ב-1993). 

בין השנים 1994-2008 "שידורי קשת" ערכו את "טקס אנשי השנה".

עיתון הכלכלה גלובס נוהג להכתיר את איש השנה בכלכלה.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:עיתונות