כיבוש היצר

כיבוש היצר הוא מושג ביהדות העוסק בשליטה והכנעה של כוחות הנפש, או יצר הרע של האדם.

==במחשבת היהדות==
====העת העתיקה====

חז"ל לימדו שיסודות הגבורה נמצאים במאבק הנפשי הפנימי של האדם עם עצמו; הכנעת כוחות הנפש או היצרים נקראה בלשונם כיבוש; כך, במסכת אבות נאמר:

.

גם שתיקתו של הנביא ואי-מסירת דבר האל הנמסר לו לציבור נקראת אצל חז"ל כיבוש; והנביא הסוכר את פיו מוגדר כ.

====ימי הביניים====

ספר החינוך מסביר, כי כיבוש היצר הוא טעם הנזירות המתוארת בתורה:

.

;תנאי למעלה רוחנית
כיבוש התאוות נחשב להכנה ראויה לקבלת מעלה רוחנית גבוהה יותר אצל האדם; כך למשל, כתב הראב"ד, רבי אברהם אבן דאוד, שחי בטולדו במאה ה-12 בספרו אמונה רמה:

.

הרמב"ם, רבי משה בן-מימון, שיכלל בהגותו עיקרון זה, וטען כי הכיבוש הוא תנאי לקבלת הנבואה; וזאת מכיוון שהכיבוש הוא תכונתו של הגיבור והגבורה היא אחד התנאים לקבלת נבואה. בהקדמתו הפרשנית למסכת אבות כתב:

.

; תכונה מולדת או נרכשת
רבי הלל בן שמואל טען בספרו תגמולי הנפש כי פעולת הכיבוש אצל האדם מושפעת מתכונות מולדות; כך כתב על . אך האדם יכול לרכוש את המידות הללו, .

====העת החדשה====
בראשית העת החדשה, המשיכו הוגים יהודים את הזרם העיקרי של מחשבת ימי הביניים, הן באשר לתפיסת הכיבוש כעבודת נפש כחלק מקיום המצוות של היהודי, והן באשר לתפיסתו כנחוץ וכרוך בצב הפניה המתמדת אל האל (כלומר היותה של הנפש ממוקדת באופן קבוע באל).
רבי יהודה אריה ממודנה אשר חי במפנה המאות ה-16 - ה-17 באיטליה, תיאר בספרו צמח צדיק את עבודת הנפש של
.

בספרו דרך ה, תיאר רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל, אשר חי במאה ה-18 באירופה ואחר בארץ ישראל, את הכיבוש כמאפשר את הדבקות באל שהיא תכלית קיום האדם:

.

מאז המאה ה-18, עסקו הוגים בחלק ניכר של ההגות היהודית, בהגדרת הגבולות של כיבוש הנפש, ואף בחסרונותיה כאשר היא מופעלת יתר על המידה. כך למשל, בהגות ובספרות תנועת חסידות הבעל שם טוב לזרמיה, עסקו רבים בדרכים הנכונות ושאינן נכונות לכיבוש, בהקשר לדיון כללי חדש על היחסים שבין גשמיות לבין רוחניות בעבודת האל.

הוגים המשיכו להתעמק בכיבוש במובנו הנפשי והרוחני כהשתקפות מהופכת של מלחמות העמים שהתחוללו בהיקף ללא תקדים במרוצת המאה ה-20. הרב אביגדור עמיאל רבה של העיר תל אביב באמצע המאה, הכריז על כיבוש כוחות הנפש, סוג של מלחמה מתמדת שהיא יסודה העיקרי של היהדות:

.

במחצית השנייה של המאה ה-20, הדגיש הרב יוסף דב סולוביצ'יק את ערכו של הכיבוש אך ורק ביחס לאמות המידה של ההלכה; הכיבוש הוא בעל ערך גדול באשר לדברים האסורים על פי ההלכה, אך הוא מיותר, ואף אסור, ביחס לדברים המותרים:

.

==ראו גם==
* יצר הטוב
* יצר הרע
* פרישות (יהדות)
* נזיר (יהדות)
* מלחמת היצר

==לקריאה נוספת==
* יעקב קלצקין, הערך: כִּבּוּש, אוצר המונחים הפילוספיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח.
* אליעזר שביד, עיונים בשמונה פרקים לרמב"ם, ל"ח, ירושלים: תשכ"ה; במיוחד פרק רביעי: הפולמוס נגד הסגפנות, עמ' ע"ט-צ"ה.
* רבי יהודה החסיד, ספר חסידים (מהדורת ראובן מרגליות), ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, תש"ך.
* רבינו נסים ב"ר יעקב, חיבור יפה מהישועה (מהדורת חיים זאב הירשברג), ירושלים: הוצאת מוסד הרב קוק, הדפסה שנייה, תש"ל; במיוחד הפרק: "כיצד כובשים את יצר הרע", עמ' ע"ו-ע"ט.
*פרופ' נחום רקובר, תקנת השבים, "החסיד והכובש את יצרו", 563. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 2007

==קישורים חיצוניים==
* הרמב"ם, [http://www.daat.ac.il/daat/mahshevt/shmona/shaar-2.htm שמונה פרקים, הקדמה לפירוש מסכת אבות], אתר דעת
* [https://asif.co.il/tag/יצר-הרע/ תגית מאמרים אודות יצר הרע] זמינים לצפייה באתר ספריית אסיף.
* [https://asif.co.il/tag/מוסר/ תגית מאמרים אודות מוסר] זמינים לצפייה באתר ספריית אסיף.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתיקה
קטגוריה:רגשות
קטגוריה:פילוסופיה יהודית
קטגוריה:ביטויים