OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לטאה חרמונית

לטאה חרמנית (שם מדעי: Phoenicolacerta kulzeri) הוא מין של לטאת סלעים המצויה בהרי הלבנון, בירדן בסוריה ובישראל. הפרט הראשון של הלטאה התגלה ביער ארזים סמוך לבשארה בלבנון על ידי הסייר הנס קולצר (Kulzer) ונקראה על שמו. על סיווג המין התחוללה מחלוקת במשך שנים. בתחילה סווגה כLacerta danfordi (מין המצוי בדרום טורקיה), לאחר מכן התייחסו אליה כתת-מין של Phoenicolacerta laevis (לטאה זריזה). ב-1999 הוכיחו שמידטלר ובישוף כי מדובר במין ייחודי.

הלטאה החרמונית קטנה מעט מהלטאה הזריזה לרוב אורכה עד 20 ס"מ ומשקלה עד 10 גרם בלבד. מהחרטום לאורך העין מתחיל פס שלאורך הגוף מתחיל להישבר לכתמים, על הגוף כתמים שנראים כמו גלים מחוברים והראש קצת כהה יותר בצבע נחושתי מבריק. בניגוד ללטאה הזריזה היא חסרה את מגן הצדע או שמגן זה נראה כמפורר ומפורק לשברים קטנים. בישראל היא מצויה באזור החרמון בלבד. תזונתה מורכבת מחרקים שונים.

בשונה מרוב הלטאות החיות בחרמון ומזוחלים רבים, הלטאה החרמונית נמצאת בזמן השלג בחוץ ולא נכנסת לתרדמת חורף.

תפוצתו של המין מוגבלת להר חרמון ולאזורים בלבנון, סוריה וירדן, היא שוכנת בגבהים של 1500 מטר ומעלה באזורים סלעיים. מצב השימור העולמי לא מוגדר, בישראל נמצאת בסכנת הכחדה חמורה כאשר גודל האוכלוסייה אינו ידוע. האיומים על שרידות המין בישראל נובעים מפיתוח תיירותי בחרמון, משימוש בבולדוזרים על ידי צה"ל ומאיסוף לא חוקי על ידי חובבי זוחלים וסוחרים בבע"ח.

המאמצים הנדרשים לשימור המין כוללים:
1. מניעת המשך פיתוח תיירותי בחרמון.
2. הפחת השימוש בבולדוזרים על ידי צה"ל ותיאום פעילותו עם החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים.
3. הגברת הפיקוח של רשות הטבע והגנים על מבנים כבישים ותשתיות בשטח ההר.
4. מחקר בסיסי על אורח החיים של לטאת החרמון על מנת למצוא גורמי סיכון נוספים במטרה לשפר את מאמצי השימור.
5. בחינת השפעת הרעיה על המין ובית גידולו לקביעת מידת הרעיה הדרושה לשימור המין.
6. מניעת איסוף.

==לקריאה נוספת==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 97-98
*אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל בהוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 5.
*D. Modry, P. Necas, L. Rifai, W. Bischoff, N. Hamidan, Zuhair Amr (2013), Revision of the Levantine “Lacerta” Laevis/Kulzeri complex: 3. The Rock Lizard of Wadi Ramm P.kulzeri khazaliensis ssp. n., Verterbrate Zoology 63(3), pp 307-312.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.teva.org.il/?CategoryID=919&ArticleID=4192&SearchParam=%D7%9C%D7%98%D7%90%D7%AA+%D7%94%D7%97%D7%A8%D7%9E%D7%95%D7%9F מצב השימור של לטאת החרמון בספר האדום של החולייתנים בישראל]
* [http://www.tiuli.com/animal_info.asp?animal_id=398 צילום של לטאת החרמון] באתר טיולי

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
קטגוריה:לטאיים
קטגוריה:ארץ ישראל: לטאיים
משה צינוביץ

משה צינוֹביץ (תרס"ה, 1905 - ח' באלול ה'תשמ"ז, 1 בספטמבר 1987) היה סופר, ביוגרף ועיתונאי ישראלי ממוצא פולני-ליטאי. חוקר תולדות אישים וקהילות ישראל באירופה.

==ביוגרפיה==
נולד בידוובנה הסמוכה ללומז'ה ליוסף צינוביץ ושירקה רייזל בת הרב שמואל קרסנובורסקי. בילדותו המוקדמת הוכר בסביבתו כבעל זיכרון טוב במיוחד ונבחר עבורו מסלול תורני.

בטרם היותו בן 13 סיים ונבחן על סדר נשים. למד תקופה קצרה אצל רבי פסח פרוסקין, ועם מעבר הוריו להתגורר בביאליסטוק עבר ללמוד בישיבת ביאליסטוק, עמו למד אז בחברותא, אריה ליב מאלין; לימים מבחירי ישיבת מיר וראש ישיבת "בית התלמוד" בניו יורק.

מביאליסטוק עבר לישיבת לומז'ה, בה למד מפי הרב יחיאל מרדכי גורדון, ואחר כך הגיע לישיבת מיר. בשנת ה'תרפ"ה, 1925, הגיע לעיר וילנה. בשלב זה החל לשלוח ידו בכתיבה, היה עמו מידע רב לתולדות אישים וקהילות שברר מהקדמות ספרים, רשימות תורמים, הסכמות והקדשות זיכרון בספרייה הגדולה של בית הכנסת "אנשי משמר" בביאליסטוק; ובווילנה הרחיב את רישומיו ביושבו שעות רבות בספריית שטראשון שבעיר. חלק ממאמריו החל מתפרסם בשבועון הווילנאי "דאָס וואָרט", ביטאון אגודת ישראל.

בשנים 1927–1932 שהה בגרמניה, תחילה בוויסבאדן ואחר כך בישיבתו של הרב יעקב הופמן בפרנקפורט ובבית המדרש לרבנים בברלין אצל הרב חיים הלר.

בשנת ה'תרצ"ג-1933 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. הוא החל לפרסם בקביעות מאמרים על קהילות ואישים, בעיקר רבניים, בעיתון הדתי-לאומי "הצופה". במקביל המשיך בסדרת סקירותיו שפורסמו ב"דאָס וואָרט" באירופה. ביחד עם כמה מחבריו הקים "ארגון צעירים ללימודי היהדות" והעביר במפגשיו הרצאות על "הישיבות ואישיהן".

עם פרוץ המאורעות בשנת 1936 הצטרף לארגון "ההגנה" ושימש נוטר במושבות. לאחר קום המדינה הועסק במשרד הדתות כיועץ לענייני חינוך.

לאחר פטירת אשתו הראשונה, בתיה שימשילביץ, נישא לרבקה רוקנשטיין (1909–1997), שכיהנה כיועצת משפטית של משרד הסעד. הוא הצטרף לנסיעותיה ברחבי העולם בשם המשרד וניצל את ההזדמנויות לאיסוף חומר למחקריו במוזיאונים, ספריות ומוסדות אחרים.

נפטר בתל אביב בח' באלול ה'תשמ"ז, 2 בספטמבר 1987, בגיל 82. נקבר בבית העלמין קריית שאול.

ארכיון המחקר שלו, הכולל חומר רב על תחומי העניין בהם עסק, נמצא ברשות אלמנתו עד פטירתה ולאחר מכן נרכש על ידי הספרייה הלאומית<ref></ref>.

==כתביו==
מלבד מאות מאמריו על אישים וקהילות בעיתונות, וכחמש מאות מאמרים על ישיבות ושיטת הלימוד בהן שפרסם ב"הצופה", הספיק להדפיס שני ספרים: עץ חיים (תל אביב תשל"ח) על תולדות ישיבת וולוז'ין, ומיר (תל אביב תשמ"א) על העיירה מיר בבלארוס והישיבה הגדולה בה.

עשרות מאמרים וסקירות שלו על רבני עיירות התפרסמו ברבים מספרי הזיכרון לקהילות שחרבו בשואה שנדפסו בעשרות השנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. וספרו האחרון "אישים וקהילות" (תל אביב תש"ן) נדפס רק לאחר מותו בידי אלמנתו.

==קישורים חיצוניים==
;ספריו
* 
* 
* (בראש הספר מאמר לתולדות המחבר, וסקירה על עבודתו מאת הרב משה צבי נריה)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:סגל הצופה
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:חוקרי יהדות מזרח אירופה
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים בברלין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ביאליסטוק: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
תל פרי

תל פרי (Tell Fray) היה תל עתיק ששכן על הגדה המזרחית של הפרת במחוז א-רקה בצפון סוריה. אתר זה שכן במקום בו משתרע היום אגם אסד והוא נבלע מתחת לפני האגם. שמו של התל מקורו בתעלת מים עתיקה שנקראה פרי או "הפרת הקטן".

==החפירות==
אתר זה נחפר בשנים 1972–1973 במסגרת משלחת משותפת סורית-איטלקית בהנהלתם של הארכאולוג הסורי עדנאן בוני ופאולו מתיאה (Paolo Matthiae), ארכאולוג איטלקי ופרופסור בספיאנצה - אוניברסיטת רומא שחפר גם באבלה. משלחת החפירות הייתה חלק ממאמץ בינלאומי שנוהל על ידי אונסק"ו לחפור אתרים רבים ככל האפשר באזור שהיה צפוי להיות מוצף באגם שייוצר בעקבות בנייתו של סכר טבקה על נהר הפרת. האתר נעלם מתחת למי האגם בשנת 1974.

==ממצאים בתל==
בחפירות התגלו שכבות ארכאולוגיות שתוארכו למאה ה-14 לפנה"ס לתקופת הברונזה המאוחרת. הממצאים כללו שני מקדשים, אחד המקדשים היה כנראה לאל תשהוב (Teshub), שהיה אל השמיים והסערה במיתולוגיה החורית. בחפירות התגלו גם מספר מבני מגורים. שניים מתוך המבנים שנחפרו היו שייכים לפקידים חשובים. אחד מהם היה כנראה הנציג או המושל של המלך החתי. הפקיד החשוב השני היה אחראי על תחזוקת תעלות המים באזור. באתר נמצאו גם לוחות בכתב יתדות. על פי הלוחות, האתר היה שייך לעיר בפרובינציה חתית שהייתה ידועה בשם "ארץ אסתתה" (Land of Astata), שמרכזה היה בעיר אמר שהייתה בתחום ההשפעה של מלכי כרכמיש.

האתר נהרס בשרפה במאה ה-13 לפנה"ס, כנראה על ידי אחד המלכים האשוריים, שלמנאסר הראשון או בנו תוכולתי-נינורתה הראשון, שכבשו את האזור במסגרת מסעות המלחמה שלהם. על פי הלוחות שנמצאו באתר ובאתרים אחרים, הציעו החוקרים ששמו של היישוב במקום היה יחרישה (Yakharisha) או שפרו (Shaparu). ממצאים מהאתר הועברו לתצוגה במוזיאון הלאומי של חלב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://oi.uchicago.edu/sites/oi.uchicago.edu/files/uploads/shared/docs/OIP124.pdf On the margin of the Euphrates. Settlement and land use at Tell es-Sweyhat and in the upper Lake Assad region] מאמר של Wilkinson, Tony J, מהמכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו, 2004
* [http://www.jstor.org/stable/3768538?seq=1#page_scan_tab_contents Archeological Reports from the Tabqa Dam Project: Euphrates Valley, Syria] מאמר של David Noel Freedman and John M. Lundquist, שנת 1977, באתר JSTOR
* [http://www.gettyimages.com/detail/illustration/perfume-burner-from-tell-fray-syria-assyrian-stock-graphic/148356058 צילומי ממצאים מתל פרי] באתר Gettyimages

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוריה: אתרים ארכאולוגיים
מפעיל כטב"ם

מפעיל כטב"ם הוא אדם שמטיס כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) אזרחי או צבאי. מפעיל כטב"ם שולט בכטב"ם מעמדת שליטה ובקרה. לרוב עמדה זו קרקעית ונמצאת בתוך מבנה אך יכולה להיות ניידת ואף מושטת. לעיתים עמדת השליטה נמצאת בתוך קרון או קרוואן הניתן להעמסה על משאית סמי-טריילר ובכך להתנייד. השליטה מתאפשרת הודות לתקשורת אלחוטית בין הכטב"ם לבין עמדת ההפעלה, שלעיתים קרובות נעשית באמצעות תקשורת לוויינית (בעיקר בכטב"מים לטווחים רחוקים וגבהים גבוהים).

== מפעיל כטב"ם בצה"ל ==
מפעיל כטב"ם בצה"ל משרת באחת מיחידות/טייסות הכטב"ם של צה"ל: טייסות הכטב"מים (טייסת 161, טייסת 166, טייסת 200 וטייסת 210) בחיל האוויר הישראלי או יחידות ה"זיק" בחיל התותחנים. מפעיל כטב"ם בצה"ל הוא קצין שהוכשר לתפקידו במסגרת בית הספר לכטב"ם השוכן בבסיס חיל האוויר פלמחים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקצועות צבאיים
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים
הבחירה (תוכנית טלוויזיה)

הבחירה (באנגלית: The Choice) הייתה תוכנית שעשועון-דייטים אמריקאית שהחלה את שידוריה בערוץ פוקס ב-7 ביוני 2012, מיד לאחר הבכורה של התוכנית טייק מי אווט.

== הפורמט ==
הפורמט של התוכנית, אשר משתמשת במתכונת האודישן העיוור של The Voice. הפורמט כולל שלושה שלבים של תחרות וכולל ארבעה מתמודדים ידוענים, פנויים פנויות שמתחרים לקביעת 3 דייטים. השלב הראשון הוא "האודישן העיוור", שבו ארבעה מתמודדים מקשיבים לדייטים פוטנציאליים נותנים את הרושם הראשוני שלהם, הכיסאות של הידוענים מסובבים כך, שהם לא רואים את הדייטים. לכל מתחרה, ידוען 30 שניות  כדי להחליט אם הוא או היא מעוניין לצאת עם אותו האדם. כל מתחרה ידוען בוחר שלושה אנשים שיהיו איתו בקבוצה (ידוענים שכבר בחרו את שלושת הדייטים הפוטנציאלים שלהם עדיין צריכים לחכות עד שהמתחרה סיים לתת את הרושם הראשוני שלו כדי לראות אותו). המתמודדים מסובבים את כיסאותיהם כדי לסמן שהם מעוניינים לצאת עם אדם זה; אם שניים או יותר ממתמודדי הידוענים רוצים את אותו האדם (כפי שקורה לעיתים קרובות), למתמודד (הדייט) יש את הבחירה הסופית של עם איזה ידוען הם יהיו מעוניינים ביותר לצאת.

השלב השני של התחרות הוא שלב הדייטים המהירים, שבו הידוענים לומדים עוד על שלושת הדייטים הפוטנציאלים. המשתתפים, הגבר והאישה נפגשים ובדרך כלל יש להם 15 שניות לשאול אחד את השני שאלות אישיות. כל 15 שניות מתמודד אחר שואל שאלות, מהמתמודדות שבחר בהן (כל מתמודדת פעם אחת). בסוף הסיבוב, כל ידוען צריך להדיח דייט פוטנציאלי אחד.

בשלב השלישי והאחרון 2 המתמודדות האחרות נשאלות כל אחת בנפרד שאלה בודדת, עליה הן צריכות להביע את דעתן. לאחר ששתי המתמודדות ענו על השאלה, כיסא הידוען מסתובב, על מנת להחליט עם מי הוא בוחר לצאת לדייט. המתמודדת שבה הוא בחר תצא איתו לדייט.

== עונה 1 ==
=== פרקים ===
{| class="wikitable"
!תאריך שידור
!ידוענים
!מתחרות
|-
|7 ביוני 2012
|פאולי די, רומאו מילר, ג'רמי בלום, ג'ייסון קוק. 
|
|-
|14 ביוני 2012
|ג'ו ג'ונאס, מייקל קטרווד, סת' ווסקוט, פרקר יונג.
|ג'ו: לטיקה, אמנדה וקימברלי
מייקל: קריה, מייגן וקיונה.

פרקר: מלאני, שנון ובקי

סת: בלייר, מורגן ושרה

לא נבחרו: טינה, לינזי וקייט
|-
|21 ביוני 2012
|מייקל סורנטינו, טיילור היקס, וורן סאפ, רוקו דיספיריטו
|מייק: ליז, ג'סיקה ולורה
טיילור: הופ, סוניה ורובי

וורן: אנג'לה, שקירה ואריקה

רוקו: כריסטינה, לקסי וורוניקה 
|-
|28 ביוני 2012
|כרמן אלקטרה, רימה פקיח, סופי מונק, הופ דבורצ'יק 
|כרמן: אר ג'יי, כריסטופר, ניקולאס.
רימה: גבריאל, קרים, אנדרו.

סופי: דייוויד, ג'ון, שיין.

הופ: בראנט, מרקו, הרמוז
|-
|5 ביולי 2012
|רוב קרדשיאן, פיניס מיטשל, רוב גרונקובסקי, סטיבן לופז
|
|-
|12 ביולי 2012
|דין קיין, טייסון בקפורד, נדמוקונג סה, רוסרט נטלס
|
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
טימופיי דוקשיצר

טימופיי דוקשיצר (Timofei Alexandrowitsch Dokschizer -13 בדצמבר 1921, ניז'ין - 16 במרץ 2005, וילנה) היה חצוצרן יהודי רוסי.

== קורות חייו ==
דוקשיצר נולד ב-13 בדצמבר 1921, באוקראינה. משפחתו עברה למוסקבה בשנת 1923, שם למד במכללה ע"ש גלזונוב אצל איוון וסילבסקי, המשיך ללימודים בקונסרבטוריון של מוסקבה וללימודים במכללת גנסין, שם למד אצל מיכאיל טבקוב. בשלב מאוחר יותר, למד בקונסרבטוריון מוסקבה גם ניצוח.

בין השנים 1945–1984 היה חצוצרן ראשון בתזמורת תיאטרון הבולשוי והיה לסולן ידוע. מלבד היותו סולן, גם ניצח דוקשיצר על האופרה בבולשוי למשך מספר שנים. כמורה, לימד בגנסין מ-1954 עד 1990 ומשם עבר לליטא. אף על פי שלקה בהתקף לב ב-1989, המשיך עדיין להופיע ולהקליט.

במשך שנים רבות דוקשיצר היה מורה למוזיקה ותלמידיו זכו בכ-15 פרסים בתחרויות בינלאומיות. נתן בירמן נמנה עם תלמידיו.

נגינתו של טימופיי והביצוע שלו התבטאו במוזיקליות, מרחב דינמי ושירתיות מדהימה. כשניגן הוא "שר" דרך החצוצרה כזמר אופרה. כסולן, נגן תזמורת, מורה מצליח ושופט בתחרויות בינלאומיות, היה טימופיי מבוקש בכל העולם וביקר פעמים רבות בארצות הברית, אירופה המערבית, יפן ובישראל. הרפרטואר שלו מנה יותר מ-100 יצירות, ביניהן עיבודים רבים שלו כרפסודיה בכחול של גרשווין או הקונצ'רטו לפסנתר וחצוצרה של שוסטקוביץ'. בין יצירותיו שפורסמו בציבור, המתודה שלו לחצוצרה (הוצאה לאור בידי Leduc ב-1990), ויצירתו Memoirs (הוצאה לאור בידי ITG ב-1997).

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חצוצרנים יהודים
קטגוריה:נגנים יהודים רוסים
קטגוריה:מנצחים יהודים רוסים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין דונסקויה החדש
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1921
קטגוריה:נפטרים ב-2005
ריינר אוהלהאוזר

ריינר אוהלהאוזר (בגרמנית: Rainer Ohlhauser, נולד ב-6 בינואר 1941 בדילסברג שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן בעמדת החלוץ.

==קריירה כשחקן==
אוהלהאוזר החל את קריירת הבוגרים שלו בס.ו. זנדהאוזן בגיל 17, בשנת 1958. בשנת 1961 עבר לבאיירן מינכן בה שיחק תשע עונות, בהן שיחק 286 משחקים, הבקיע 186 שערים, והיה אחד מהשחקנים המובילים של הקבוצה בשנות ה-60. 

ב-21 באוגוסט 1965, בעונת הבכורה של באיירן מינכן בבונדסליגה, הבקיע אוהלהאוזר את השער הראשון של הקבוצה אי פעם בבונדסליגה, בניצחון 2-0 על איינטרכט פרנקפורט באצטדיון גרונוואלדר. 

הישגו הגדול ביותר של אוהלהאוזר עם באיירן מינכן היה הזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1967, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על גלאזגו ריינג'רס. בנוסף, זכה אוהלהאוזר עם באיירן מינכן בשלושה גביעים מקומיים, ובאליפות אחת בבונדסליגה בשנת 1969.

בקיץ 1970 עזב אוהלהאוזר את באיירן מינכן וחתם בגראסהופרס ציריך, שם שיחק חמש עונות עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 1975.

למרות הצלחתו במדי באיירן מינכן, לאוהלהאוזר הופעה אחת בלבד במדי נבחרת מערב גרמניה, בשנת 1968.

==קריירת אימון==
בין השנים 1975-1976 אימן אוהלהאוזר את וינטרטור מליגת העל השווייצרית. בין השנים 1982-1983 התנסה שוב באימון בליגה השווייצרית, הפעם בפ.צ. בזל.

==תארים==
עם באיירן מינכן:
* אליפות הבונדסליגה: 1968/69
* גביע אירופה למחזיקות גביע: 1966/67
* הגביע הגרמני (3): 1965/66, 1966/67, 1968/69

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:חלוצי כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלני ס.ו. זנדהאוזן
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני גראסהופרס ציריך
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מאמני פ.צ. בזל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה המערבית
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1941
אורבונד

אורבונד היא חברה ישראלית פרטית העוסקת בייצור ואספקה של חומרי גלם לבנייה בגבס.

החברה מצויה בבעלות Knauf , קונצרן מוביל בתחום הגבס בעולם. בנוסף לייצור לוחות גבס עוסקת החברה בייבוא אביזרים והתקנים נלווים לבנייה בגבס. 

החברה מעסיקה למעלה ממאה עובדים, והמפעל הגדול שלה משתרע על כ-58 דונם באזור התעשייה אלון תבור.

== היסטוריה ==
חברת אורבונד נוסדה ב-1991 על ידי אריסון השקעות, חברת השקעות שהקים תד אריסון. אריסון החזיק באותה עת בחברה בארצות הברית, National Gypsum, שגם עסקה בייצור מוצרי גבס. חמש שנים מאוחר יותר נרכשה החברה על ידי קונצרן Knauf.

בשנת 2001 תבע יבואן לוחות הגבס שמואל נוביק את חברת אריסון השקעות, בטענה כי פעלה לחסל את עסקיו שהקימה את אורבונד ומכרה את מוצריה תחילה במחירי הפסד, במטרה לדחוק אותו מהשוק. 

בשנת 2003 אשורה הרחבת את הייצור של החברה, בהשקעה של 10 מיליון דולר, והוקם בו נוסף לייצור אלמנטים מתקדמים לתעשיית הבנייה, בהם לוחות גבס ואביזרי בידוד..

בינואר 2011 ועל רקע כניסת חברת טמבור לשוק מוצרי הגבס נערכה בדיקה מטעם הרשות להגבלים עסקיים שהכריזה על החברה כמונופול.

בינואר 2014 נקנסה החברה ב 750 אלף ש"ח בתמורה לביטול כתב אישום כנגדה בטענה להיותה צד בהסדר כובל במסגרת פשרה בהנחיית הממונה על ההגבלים העסקיים דיויד גילה. הפשרה הושגה לאור הודעתו של מנכ"ל החברה דאז, מר. צבי אנגל, ששהה בבלגיה, כי אין בכוונתו להתייצב להליכים שניהלה הרשות להגבלים עסקיים כנגד החברה.

בדצמבר 2018 הושלם חיבור מפעלי החברה לרשת הארצית להולכת גז טבעי. בינואר 2022 אושרה הקמה של מערכת לייצר חשמל מאנרגיה סולארית במפעל, כולל מתקן לאגירת אנרגיה.

== מוצרים ==
אורבונד מייצרת מגוון של מוצרי גבס לרבות לוחות וקירות גבס, אריחי תקרה מגבס, אריחים אקוסטיים ופרופילי גבס, כולם מוצרים המשמשים לבנייה במבני מגורים, משרדים ומבני תעשייה. לכמה ממוצרי החברה אישור "תו ירוק" מטעם מכון התקנים הישראלי המעיד על פגיעה סביבתית נמוכה. בנוסף מייצרת החברה מגוון מוצרי גימור לבנייה כגון טיח גבס, תערובות מרק (שפכטל) ודבק בטוני.

== קישורים חיצוניים ==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מונופולים בישראל
קטגוריה:אזור התעשייה אלון תבור
יוטונג

יוטונג (בסינית: 宇通客車, באנגלית: Zhengzhou Yutong Group Co.) הוא קונצרן סיני, המייצר אוטובוסים וכלי צמ"ה, וכן עוסק בהחזקת תיקי השקעות.
== היסטוריה ==
החברה הוקמה בשנת 1963 כסדנה לתיקון אוטובוסים, בשם Zhengzhou Bus Repair Factory. בשנת 1993 שונה שמה ל-Zhengzhou Yutong Bus Co, ובשנת 1997 נרשמה בבורסת שנגחאי.

בשנת 2002 נחתם חוזה לשיתוף פעולה עסקי עם היצרן הגרמני MAN, בעזרתו הצליחו ביוטונג לעמוד בתקנים בינלאומיים, ובאותה השנה נמכרו למעלה מ-10,000 כלי רכב.

ב-2003 הוקמה מחלקת הציוד הכבד של החברה, העוסקת בייצור ומכירת ציוד מכני הנדסי, כגון מכבשי עפר, מערבלי בטון, מנופים ועוד.

בשנת 2005 הקימה יחד עם חברת coachbuilder Guðmundur Tyrfingsson האיסלנדית את Yutong Eurobus, וכך נכנסה לראשונה לשוק האירופי. מטה החברה בצפון אירופה שוכן בעיירה סלפוס.

בשנת 2008 פותח האוטובוס העירוני הראשון, ובאותה השנה הורחב כושר הייצור של החברה ל-105 אוטובוסים ביום.

בשנת 2012 מכרה יוטונג 47,474 אוטובוסים, ועקפה במכירות את קינג לונג הסינית ואת דיימלר AG הגרמנית. החברה מייצאת כיום לעשרות מדינות ברחבי העולם.

ב-2012 החלה צ'יינה מוטורס לייבא את אוטובוסי יוטונג לישראל. בין החברות המפעילות את האוטובוסים של המותג נמנות אגד, אגד תעבורה, אפיקים ועוד.

<gallery>
Shin-Shin Bus 019-FR 20110308.jpg|אוטובוס מתוצרת יוטונג בטאיפיי, טאיוואן
Yutong ZK6129H in Kraków (1).jpg|אוטובוס מתוצרת יוטונג בקרקוב, פולין
Yutong, israel.jpg|יוטונג בשירות אגד הסעים
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יצרני רכב סיניים
גורנו-אלטאיסק

גורנו-אלטאיסק (ברוסית: Го́рно-Алта́йск, באלטאית: Туулу Алтай) היא עיר הבירה של רפובליקת אלטאי שבדרום סיביר בפדרציה הרוסית. שטחה 95.5 קמ"ר, ומתגוררים בה 63,845 איש (נכון לשנת 2019).

== היסטוריה ==
העיר הוקמה בשנת 1824 בשם אולאלה (Улала). ביוני 1922 הוקם המחוז האוטונומי גורנו-אלטאי, ואוללה הפכה לבירתו. בפברואר 1928 קיבלה מעמד של עיר, וביוני 1932 שונה שמה לאווירוט-טורה (Ойрот-Тура). שמה הנוכחי של העיר ניתן לה בינואר 1948.

את העיר משרת נמל התעופה של גורנו-אלטאיסק. הכביש המהיר M52 מקשר את העיר לנובוסיבירסק בצפון ולגבול המונגולי בדרום. תחנת הרכבת הקרובה לעיר נמצאת בעיר ביסק שבמחוז אלטאי, כ-96 קילומטרים מערבית לעיר.

בעיר הוקמה ב-1949 האוניברסיטה הלאומית גורנו-אלטאיסק.
== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:סיביר: ערים
קטגוריה:ערי בירה של יחידות מנהליות
קטגוריה:רפובליקות של רוסיה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1824
ראול נורדלינג

ראול נורדלינג (בשוודית: Raoul Nordling; 11 בנובמבר 1882 - 1 באוקטובר 1962) היה איש עסקים ודיפלומט שוודי. הוא נולד בפריז ובילה שם את מרבית חייו.
== חייו ==
אביו של נורדלינג, קרל גוסטב נורדלינג (Carl Gustav Nordling), הגיע לפריז משוודיה בסוף שנות השבעים של המאה התשע עשרה, והקים מפעל לעיסת נייר בשם "גוסטב נורדלינג". נורדלינג למד בבית הספר התיכון ז'אנסון-דה-סאי (lycée Janson-de-Sailly), ולאחר מכן הצטרף למפעל של אביו, שלבסוף עמד בראשו. הוא התמנה לסגן הקונסול (vice-consul) בפריז ב־1905 בגיל 24 בשנת 1917, התמנה לקונסול, וב-1926, לאחר מות אביו, מונה לקונסול הכללי של שוודיה (consul-general).

למרות היותו שוודי במוצאו, חש עצמו נורדלינג מעל הכל כ"אזרח פריז". הוא דיבר צרפתית הרבה יותר משדיבר שוודית, עד כדי כך שהיה צריך ללמוד את שפת הלאום שלו כאשר יצא לשוודיה כבחור צעיר להשלים את שירותו הצבאי.

במשך חייו היווה נורדלינג דמות מפתח ביחסים שבין צרפת לשוודיה, אולם הוא זכור בעיקר בזכות מאמציו לתווך בין הכוחות הצרפתיים לבין הנאצים בתקופת הכיבוש והשחרור של פריז בתקופת מלחמת העולם השנייה. הוא מילא תפקיד מפתח גם בהבטחת הגישה של הצלב האדום לשבויי המלחמה, ובזמן המרד הצרפתי ב-19-24 באוגוסט 1944 הוא ניהל משא ומתן עם הגנרל הגרמני דיטריך פון קולטיץ כדי לנסות לצמצם את שפיכות הדמים ואת הנזק לעיר.

בזכות תרומתו הגדולה לאירועים אלו זכה נורדלינג בצלב המלחמה הצרפתי, וכן להנצחה גם ברובע האחד עשר של פריז.

==ראו גם==
*שחרור פריז

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.delpla.org/IMG/jpg/nordling-3.jpg תמונתו של נורדלינג על יד שער הניצחון, שנות ה-50.]
* [https://news.google.com/newspapers?nid=1499&dat=19580510&id=NTIaAAAAIBAJ&sjid=BCYEAAAAIBAJ&pg=5558,4996698&hl=en כתבה על "השוודי שהציל את פריז" מהגרמנים, 10 במאי 1958.] 
* [https://web.archive.org/web/20120211192204/http://www.cercle-suedois.com/historik/nordling.html מאמר על חייו של נורדלינג.] 
* [http://www.wsj.com/articles/diplomacy-details-how-paris-was-saved-in-world-war-ii-1412784184 כתבה מה"וול סטריט ג'ורנל" על הסרט "דיפלומטיה" שמספר על הצלחתו להניא את הגנרל קולטיץ מלהשמיד את פריז.] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים
קטגוריה:דיפלומטים שוודים
קטגוריה:צרפת במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:פריז: אישים

קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1882
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-1962
אבי לוי (שף)

אבי לוי (נולד ב-30 בנובמבר 1976) הוא שף ומסעדן ישראלי. התפרסם לראשונה כאשר זכה בעונתה השנייה של תוכנית המציאות "מאסטר שף".

== ביוגרפיה ==
לוי נולד, גדל והתחנך בירושלים בשכונות בית הכרם ומוסררה למשפחה יוצאת מרוקו ואלג'יריה. מסבתו ומאמו רכש את אמנות הבישול ואת האהבה לאוכל.

בנעוריו החל לצרוך סמים ומשום כך לא השלים גם את שירותו הצבאי בצה"ל. במשך מספר שנים היה מכור לסמים קשים מסוגים שונים ואף ריצה שתי תקופות מאסר בכלא בגין עבירות מרמה וזיוף ובגין עבירות של סחר בסמים. בהשפעת משפחתו נכנס למכון גמילה והתנקה. תקופה קצרה לאחר מכן רשמה אותו אחותו לתוכנית הריאליטי "מאסטר שף". הוא עבר את שלב האודישנים, נכנס גם לנבחרת התוכנית ואף זכה בה בהמשך במקום הראשון ובתואר "המאסטר שף של ישראל" וגם לאהדה ציבורית רחבה.

בשנת 2012 כשנה לאחר זכייתו בתוכנית, "מאסטר שף" פתח את מסעדת "המוציא", שמשלבת אוכל מסורתי ירושלמי, מרוקאי ואלג'יראי עם אלמנטים חדשניים. המסעדה זוכה להצלחה ולביקורות משבחות. לאחר הצלחת מסעדת "המוציא" פתח עם שותפים שלוש מסעדות נוספות "בית הכוון" ו"מצלה" בירושלים ו"צ'יריפום" בתל אביב, שהן קלילות יותר המשלבות אוכל בעמידה וטייק אוויי.

בשנת 2017 השתתף עם אשתו אילנית בתוכנית המציאות "זוג מנצח VIP".

בינואר 2023 השתתף בתוכנית "שף מתחלף" שמשודרת ברשת 13, והחליף מסעדה עם השפים איתי קושמרו ושמי גולומב.

== חיים אישיים ==
לוי נשוי לאילנית ואב לארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:מסעדנים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בעבירות סמים בישראל
קטגוריה:מורשעים בעבירות רכוש בישראל
קטגוריה:סגל ערוץ 20
קטגוריה:זוכי מאסטר שף (ישראל)
קטגוריה:מתחרי זוג מנצח VIP
קטגוריה:משתתפי שף מתחלף
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2015)

313x313px
417x417px
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים 2015 (באנגלית: 2015 United Nations Climate Change Conference) היא ועידה שנערכה בלה בורז'ה שבפריז מ-30 בנובמבר ועד 11 בדצמבר 2015, אשר הצליחה לגבש הסכם אקלים עולמי תקדימי לצמצום פליטת גזי חממה על מנת לבלום את ההתחממות העולמית. זהו הכינוס ה-21 בין הצדדים החתומים על אמנת המסגרת של האו"ם בנוגע לשינוי האקלים וה-11 בין המדינות החתומות על פרוטוקול קיוטו. ועידת האקלים של האו"ם מתכנסת מדי שנה, בעיר מארחת אחרת.

כ-40,000 נציגים מרחבי העולם, בהם ראשי מדינות וגורמים מקצועיים, התכנסו בפריז במפגש ה-21 לאמנת שינוי האקלים, במטרה לגבש במשותף הסכם אקלים עולמי לצמצום פליטות גזי חממה, על ידי חיוב המדינות השותפות לנקוט בצעדים להפחתת פליטת גזי החממה, תוך קביעת יעדים ובאופן המחייב את המדינות להגיש תוכנית מקומית להפחתת הפליטות. הוועידה עוסקת גם בקידום טכנולוגיה של אנרגיה מתחדשת.

הייתה זו הפעם הראשונה בה הושגה הסכמה אוניברסלית מצד 195 מדינות שאישרו את הסכם פריז בתום הוועידה, הקובע יעד לפליטת גזי חממה כך שהתחממות כדור הארץ לא תעלה מעבר ל-2 מעלות צלזיוס, בהשוואה לתקופה הטרום תעשייתית - המאה ה-18, עד שנת 2050. המטרה השאפתנית יותר היא להגביל את ההתחממות עד סוף המאה ה-21 ל-1.5 מעלות צלזיוס בלבד.

==ישראל בוועידה==
המשלחת הישראלית לוועידה הורכבה מכ-70 משתתפים מכל מגזרי המשק וממשרדי הממשלה העוסקים בנושא. ראש הממשלה, בנימין נתניהו, נכח בוועידה ביומה הראשון, ובראשה עמד השר להגנת הסביבה אבי גבאי, לצד בכירי משרדו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.cop21paris.org/ אתר ועידת פריז הרשמי] (באנגלית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:התחממות עולמית
קטגוריה:ועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים
קטגוריה:2015 בצרפת
קטגוריה:ועידות פסגה שנערכו במאה ה-21
חובת ריפל

חובת ריפל (שם מדעי: Eupodotis rueppellii) היא מין עוף מדבר ממשפחת החובתיים החי באזורים תת-מדבריים בדרומה של אפריקה. החובה נפוצה בעיקר באנגולה, נמיביה ובדרום אפריקה באזורים יבשים וחמים שם היא מחפשת יצורים קנים כמו חרקים אותם היא צדה בזריזות. היא קרויה ע"ש החוקר אדוארד ריפל.

==תיאור==
חוגה זו קטנה ביותר ואורכה רק 60 ס"מ. ראשה וצווארה אפורים ולאורך גרונה פסים שחורים-לבנים, אם כי הם פחות מודגשים אצל הנקבות. האזור סביב העין, תחתית הצוואר והלחיים לבנים והמקור ורוד מעט. הגוף בצבע חום-חולי ולבן מלמטה, צבע העוזר להסוות את החובה בנוף המדבר והרגליים דומות לזה אך צהובות יותר.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Eupodotis rueppellii (Namib-Naukluft, 2011).jpg
קובץ:Eupodotis rueppellii.jpg
קובץ:OtisPicturataWolf.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן אוגוסט ולברג
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:נמיביה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1856
חוברת ערב

Ardeotis arabs

חוברת ערב או חוּבָּה עַרְבִית (שם מדעי: Ardeotis arabs) היא מין עוף מדברי ממשפחת החובתיים והיא קרובת משפחתה של חוברת קורי הענקית.

כמו רוב מיני החוברות הזכרים גדולים בהרבה מהנקבות ומשקלם הממוצע 5.7-10.9 ק"ג בהשוואה לנקבות ששוקלות 4.5-7.7 ק"ג. המשקל המקסימלי לחוברה זהו היא 16.8 ק"ג. גובהם הממוצע 70-92 ס"מ. הם מזכירות מאוד את קרוביהם - חוברות קורי ובעלי צווארים אפורים, ראשים מעט לבנים, כנפיים חומות וגדולות ובטן לבנה ויש להם ציצה שחורה מאחורי הראש. עם זאת הם הרבה יותר רזים מהם. הם מותאמים לתנאי מדבר ונוטים לעוף לעיתים רחוקות ובעת סכנה יעדיפו לרוץ. הם מחפשים באדמה חרקים קטנים וזחלים למאכל.

חוברות אלה חיות באזורים הצחיחים של צפון ומרכז אפריקה וגם בדרום אסיה במדינות: אלג'יריה, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, גמביה, גאנה, גינאה ביסאו, קניה, מאלי, מאורטניה, מרוקו, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סומליה וסודאן וכן באסיה בעיראק, ערב הסעודית ותימן. הם בירידה בתפוצתם.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:אתיופיה: עופות
קטגוריה:ערב הסעודית: עופות
קטגוריה:מרוקו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
חובת קארו

חובת קארו (שם מדעי: Eupodotis vigorsii) היא מין של עוף שוכן מדבר ממשפחת החובתיים. היא חיה בטבע בדרומה של אפריקה בלסוטו, נמיביה ודרום אפריקה. אורכה הממוצע 56-62 ס"מ ומשקלה 1.1-2 ק"ג. כמו רוב החובות, הזכרים במין זה גדולים מהנקבות אם כי שניהם לא גדולים ביותר. הנוצות חומות לאורך הגוף כולל הראש והמקור הקצר והרגליים כהות יותר ודקות.

הם חיות בסוואנות הדרומיות וניזונות בעיקר מחרקים שהם מוצאות בעשבים.

לא ידוע הרבה פרטים על חובה זו.

== תת-מינים ==
*E. v. namaqua - חיה בנמיביה ובצפונה של דרום אפריקה
*E. v. vigorsii - חיה במרכז דרום אפריקה ובמדינת לסוטו

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.biodiversityexplorer.org/birds/otitidae/eupodotis_vigorsii.htm חובת קארו] באתר biodiversityexplorer

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרו סמית
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:דרום אפריקה: עופות
קטגוריה:דרום אפריקה: בעלי חיים אנדמיים
קטגוריה:נמיביה: עופות
קטגוריה:עופות בערבות אפריקה שמדרום לסהרה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
חובה לבנת בטן

חובה לבנת בטן (שם מדעי: Eupodotis senegalensis) היא מין של חובה קטנה יחסית החיה ברחבי הסוואנות האפריקניות.

== מאפיינים ==
אורכה הממוצע 48–61 ס"מ. צבעה חום-צהבהב עם צוואר אפור ובטן לבנה. הראש לבן עם פסים מודגשים בקצוות ועם סימני קווים שחורים מתחת לעיניים. המקור קצר ואדום והרגליים ארוכות ועוזרות לחובה לרוץ מהר. החובות אוהבות לקרקר בחבורות קטנות והן עושות את זה בעיקר בשעות הבוקר ומשמיעות צלילים גרוניים של "קווא" ו"ווקא" לחלופין.

החובות חיות בערבות עשב יבשות, סוואנות ושולי יערות לאורך אפריקה שמדרום לסהרה. הן אינן מוגדרות כמצויות בסכנת הכחדה כלשהי.

==תת-מינים==
*E. s. senegalensis
*E. s. canicollis
*E. s. erlangeri
*E. s. mackenziei
*E. s. barrowii

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי לואי-פייר וייו
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:דרום אפריקה: עופות
קטגוריה:חוף השנהב: עופות
קטגוריה:סנגל: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
חובת הארטלוב

חובה הארטלוב (שם מדעי: Lissotis hartlaubii) היא מין של עוף קרקע ממשפחת החובתיים הנפוצה בערבות ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה. היא קרויה על שם החוקר גוסטב הארטלוב והיא קרובתה של חובה שחורת בטן.

חובה זו נפוצה במזרח אפריקה שמדרום לסהרה באתיופיה, קניה, סומליה, סודאן, טנזניה ואוגנדה.

היא מזכירה את קרובתה ואפורה מנומרת בכנפיים עם מקור ורגליים בהירים, לחיים שחורות-לבנות ובטן שחורה. 

כמו קרובותיה למשפחה, חובה זו יכולה לרוץ במהירות והיא מעדיפה לעשות זאת מאשר לעוף בעת סכנה. 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תאודור פון הוגלין
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1863
קטגוריה:אוגנדה: עופות
קטגוריה:אתיופיה: עופות
קטגוריה:קניה: עופות
קטגוריה:עופות בערבות אפריקה שמדרום לסהרה
חובה שחורת בטן

חובה שחורת בטן (שם מדעי: Lissotis melanogaster) היא מין של עוף ממשפחת החובתיים. החובה נפוצה בערבות ברחבי אפריקה שמדרום לסהרה.

== מאפיינים ==
חובה שחורת בטן מזכירה בצורתה יען קטן. היא בעלת רגליים ארוכות ובהירות וכך גם צבע מקורה. הצבע הכללי הוא חום-אפור מנוקד והבטן וקצה החזה שחורים עם קווים לבנים לידם כשהראש אפור והעיניים אדומות. הזנב גדול עם נוצות אפורות-חומות והחובה יכולה לפרוש אותו כדי להרשים נקבות.
אורכה 58–65 ס"מ ומשקלה עד 2,700 גרם.
לעומת הזכר הנקבות הרבה פחות בולטות. הם חיים בחבורות קטנות ומשמיעים קולות חזקים כדי למשוך נקבות. הם מחפשים מזון בעיקר בסוואנות וניזונים בעיקר מפרוקי-רגליים.

== מיון ==
לחובה שחורת בטן שני תת-מינים:
*Lissotis melanogaster melanogaster
*Lissotis melanogaster notophila

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1835
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אדוארד ראפל
קטגוריה:חובתיים
קטגוריה:הרפובליקה המרכז-אפריקאית: עופות
קטגוריה:זמביה: עופות
קטגוריה:זימבבואה: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
לירה (מטבע)

לירה הוא שמה של יחידת מטבע, הנמצא כיום בשימוש בטורקיה, לבנון, הממלכה המאוחדת, וסוריה. בעבר היו מדינות שונות שהשתמשו בשם מטבע זה, בהן איטליה וישראל.

==היסטוריה==
מקור השם "לירה", בדומה לפאונד ולשקל, הוא במידת משקל - ליברה אחת של כסף טהור.

הלירה שימשה מטבע עובר לסוחר בתקופת האימפריה הרומית. השימוש בשם המטבע חודש באירופה בתקופת האימפריה הפרנקית, ונמשך בימי הביניים ובעת החדשה.

במהלך המאה ה-19 אומץ שם המטבע על ידי מצרים והאימפריה העות'מאנית.

==שימושים נוכחיים==
השם "לירה" משמש כיום את המטבע בטורקיה, לבנון וסוריה.

השימוש בלירה טורקית החל בשנת 1844 במהלך השלטון העות'מאני. בשנת 2005 הוחלפה הלירה הטורקית הישנה בלירה טורקית חדשה, שהיא כיום המטבע של טורקיה ושל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין.

בנוסף לטורקיה, נעשה כיום שימוש בלירה סורית בסוריה ובלירה לבנונית בלבנון.

תושבי ירדן קוראים לדינר ירדני בשם "לירה".

=="לירה" מול "פאונד"==
במדינות רבות נהוג מטבע מקומי בשם "פאונד", המתורגם לשם "לירה" בעברית ובמספר שפות נוספות.

לדוגמה, במצרים נהוג השימוש בלירה מצרית, בדרום סודאן נהוג השימוש בלירה דרום סודאנית, ובבריטניה נהוגה הלירה שטרלינג.

באופן דומה, הלירה הלבנונית והלירה הסורית קרויות באנגלית בשמות "Lebanese pound" ו-"Syrian pound".

==שימושים בעבר==
צרפת השתמשה בשנים 781 עד 1794 במטבע מקומי בשם "לירה צרפתית" (Livre française).

בשנים 1812–1813 הונפקה לירה מיוחדת ששימשה את תושבי ממלכת נאפולי.

למדינת האפיפיור היה מטבע מקומי בשם "לירה" בתקופת קיומה, 1866 עד 1870. בשנת 1929 החלה קריית הוותיקן להנפיק מטבע בשם "לירת הוותיקן" שהיה צמוד ללירה האיטלקית, והיה הילך חוקי גם באיטליה ובסן מרינו. בשנת 2002 עבר הוותיקן לאירו.

בתקופת שלטון איטליה במזרח אפריקה האיטלקית הונהגו מטבעות מקומיים בשם "לירה של סומלילנד" בשנים 1925–1926, ו"לירה מזרח אפריקאית" בשנים 1938–1941.

בלוב הנפיק משטר המנדט הבריטי בשנים 1942–1951 מטבע מקומי בשם "לירה טריפוליטאית". ב-1951, כאשר זכתה לוב בעצמאות, המטבע הוחלף ב"לירה לובית", ובשנת 1971, לאחר עליית מועמר קדאפי לשלטון, הוחלפה הלירה בדינר לובי.

במספר מדינות באירופה, בהן איטליה (לירה איטלקית), קפריסין, מלטה וסן מרינו, היה נהוג מטבע מקומי בשם "לירה" עד לתחילת המאה ה-21, בה עברו מדינות אלה להשתמש באירו.

בארץ ישראל נעשה שימוש בלירה מצרית בשנים 1834 עד 1927, לירה ארץ ישראלית בשנים 1927–1950, ולירה ישראלית משנת 1950 עד 1980, אז הוחלפה בשקל ישן.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מטבעות
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
קטגוריה:מטבעות שהוחלפו באירו
קטגוריה:האיחוד האירופי: כלכלה
צייץ

ארמון מוריצבורג בצייץ
צייץ (בגרמנית: Zeitz) היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט, גרמניה הממוקמת על נהר אלסטר הלבן. העיר נמצאת על משולש הגבולות של סקסוניה-אנהלט, סקסוניה ותורינגיה.

==היסטוריה==
העיר צייץ מוזכרת לראשונה בשנת 967 בעת הסינוד של רוונה, כשאוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ביקש על הקמת בישופות בעיר כחלק מארכיבישופות מגדבורג, לצורך ניצור האוכלוסייה הסלבית באזור. בשנת 968 הוקמה הבישופות בעיר, אך בשנת 1028 עבר בישוף העיר לנאומבורג. בסוף המאה ה-13 חזרו הבישופים להתגורר בטירתם בעיר, שנהרסה על ידי הצבא השוודי במלחמת שלושים השנים.

בשנת 1657 חילק יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה את נחלותיו לבניו, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור צייץ, שהפך לדוכסות סקסה-צייץ. לאחר מותו של בנו של מוריץ, מוריץ וילהלם, דוכס סקסה-צייץ ללא יורשים זכרים, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה.

בשנת 1815 צורפה צייץ לממלכת פרוסיה, כחלק מפרובינציית סקסוניה הפרוסית.

לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיר על ידי כוחות צבא ארצות הברית ב-27 באפריל 1945, ונמסרה לשליטת ברית המועצות ב-1 ביולי 1945. העיר הייתה חלק ממדינת סקסוניה-אנהלט עד לשנת 1952, שאז הפכה לחלק ממחוז האלה בגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה בשנת 1990 הוקמה מדינת סקסוניה-אנהלט מחדש, והעיר צייץ נכללה בתוכה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: ערים
קושארי

קושארי (בערבית מצרית: كشرى; באנגלית: Kushari או Koshary) היא מנה פופולרית מהמטבח המצרי, המכילה אורז, עדשים מקרוני  אטריות וספגטי מעורבים יחד ומוגש עם רוטב עגבניות מוחמץ המכונה סלסה, רוטב חריף המכונה שאטה, ורוטב שום עם חומץ המכונה דאה. היא מוגשת עם עם גרגרי חומוס ובצל מטוגן.

== היסטוריה ==

המנה נולדה באמצע המאה ה-19, כשמצרים הייתה מרכז רב תרבותי והכלכלה המצרית פרחה. בני המעמדות הנמוכים, שעד אז בקושי היו להם מצרכים בסיסיים - לפתע מצאו את עצמם עם מגוון מוצרים ושפע ולפי האגדה כך המנה נוצרה מערבוב של כל מה שהיה להם במזווה, הימצאות הפסטה היא תוצאה ושפעה של הכיבוש האיטלקי. בתחילת הדרך המנה נמכרה בעגלה עם סוס שהסתובבה ברחבי העיר והיום היא נפוצה במזנונים בעיקר כמנת פועלים, במסעדות פשוטות ועממיות.

גרסאות שונות של קושארי

* קושרי של אלכסנדריה: שונה מאוד מהמתכון הידוע מכיוון שהוא משתנה מבחינה חזותית וטעמו, תהליך הבישול כולל עדשים ואורז צהוב, ומשמש גם קארי וכמון באורז מה שהופך אותם לצבע אחיד, הוא כולל ביצים קשות או מקושקשות או ביצים מטוגנות בסמנה או חמאה. לתבשיל מוסיפים עגבניות מוחמצות במקום הרוטב הרגיל ומגישים לצד צ'יפס.
* מדינות המפרץ ותימן: המנה זוכה שם לפופולריות בשנים האחרונות, כאשר בהן יש התאמות ושינויים לכל מדינה או אזור. השונות כוללת הוספת ירקות בגריל ושינוי סוג האורז לאורז בסמאטי מבושל לבן או צהוב. כמו כן משתמשים בצורות אחרות של פסטה. המנה יכולה גם להכיל עוף מה שהופך אותו דומה יותר לכבסה Kabsa كبسة או כבוס של ערב הסעודית או בחריין.

קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:תרבות ערבית
קטגוריה:המטבח המצרי
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:מאכלים לאומיים
קטגוריה:מאכלי אורז
ולימיר סטייפאנוביץ'

ולימיר סטייפאנוביץ (בסרבית: Velimir Stjepanović ,Велимир Стјепановић; נולד ב-7 באוגוסט 1993) הוא שחיין סרבי, הוא אלוף אירופה במשחים ל-200 ול-400 מטר חופשי (ברלין 2014), בעל מדליית ארד מאליפות העולם לבריכת 25 מטר במשחה ל-400 מטר חופשי (דוחא 2014) ומקום שישי באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-200 מטר פרפר.

== שיאים אישיים ==
===בריכה אולימפית===
* 100 מטר חופשי: 48.86 שניות (2015)
* 200 מטר חופשי: 1:45.78 דקות (2014), שיא סרביה
* 400 מטר חופשי: 3:45.66 דקות (2014), שיא סרביה
* 200 מטר פרפר: 1:54.99 דקות (2012), שיא סרביה

===בריכת 25 מטר===
* 100 מטר חופשי: 48.49 שניות (2014)
* 200 מטר חופשי: 1:42.48 דקות (2014), שיא סרביה
* 400 מטר חופשי: 3:38.17 דקות (2014), שיא סרביה
* 800 מטר חופשי: 7:58.66 דקות (2014)
* 200 מטר גב: 1:55.84 דקות (2014), שיא סרביה
* 200 מטר פרפר: 1:51.27 דקות (2013), שיא סרביה

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחיינים סרבים
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחייני פרפר
קטגוריה:שחייני גב
קטגוריה:סרבים שנולדו ב-1993
דוכסות סקסוניה-צייץ

דוכסות סקסוניה-צייץ (בגרמנית: Sachsen-Zeitz, נהגה "זקסן-צייץ") הוא שמה של דוכסות גרמנית קטנה, שנוצרה על ידי פיצול נסיכות הבוחר מסקסוניה, והתקיימה עד לשנת 1718.

==היסטוריה==
===הקמת הדוכסות===
ארמון מוריצבורג, מקום מושבם של דוכסי סקסוניה-צייץ
בשנת 1652 ציווה יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה שבניו הצעירים גם יירשו חלק מנחולותיו. לאחר מותו של יוהאן גאורג בשנת 1656, הסכימו בניו ב-22 באפריל 1657 על אופן החלוקה; בנו הבכור יוהאן גאורג קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, בנו אוגוסט קיבל את דוכסות סקסוניה-וייסנפלס, בנו כריסטיאן קיבל את דוכסות סקסוניה-מרזבורג, ובנו הצעיר מוריץ קיבל את אזור בישופות נוימבורג לשעבר, שהפך לדוכסות סקסוניה-צייץ.

בשנת 1681 מת מוריץ, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ וילהלם.

===פירוק הדוכסות===
לאחר מותו של מוריץ וילהלם בשנת 1718 ללא יורשים זכרים, מכיוון שלא היו לו בנים, ואחיו כריסטיאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-צייץ הוסמך לכמורה, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה.

==שליטי סקסוניה-צייץ==
* מוריץ (1657–1681)
* מוריץ וילהלם (1681–1718)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בתי מלוכה
קטגוריה:דוכסויות גרמניות
קטגוריה:מדינות האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
קטגוריה:סקסוניה: היסטוריה
קונרד צ'רניאק

קונרד צ'רניאק (בפולנית: Konrad Czerniak; נולד ב-11 ביולי 1989) הוא שחיין פולני, הוא אלוף אירופה (ברלין 2014), סגן אלוף העולם (שנגחאי 2011) ומקום שמיני באולימפיאדה (לונדון 2012) במשחה ל-100 מטר פרפר.

== שיאים אישיים ==
===בריכה אולימפית===
* 50 מטר חופשי: 21.72 שניות (2009), שיא פולין
* 100 מטר חופשי: 48.22 שניות (2009), שיא פולין
* 50 מטר פרפר: 23.07 שניות (2015), שיא פולין
* 100 מטר פרפר: 51.15 שניות (2011), שיא פולין

===בריכת 25 מטר===
* 50 מטר חופשי: 20.88 שניות (2011), שיא פולין
* 100 מטר חופשי: 46.52 שניות (2014), שיא פולין
* 50 מטר פרפר: 22.77 שניות (2011), שיא פולין
* 100 מטר פרפר: 49.62 שניות (2011), שיא פולין

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחיינים פולנים
קטגוריה:שחייני פרפר
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1989
נענע המים

נַעְנַע הַמַּיִם (שם מדעי: Mentha aquatica) היא צמח עשבוני רב-שנתי בעל קנה שורש וארומטי מאוד בסוג נענע ממשפחת השפתניים הצומח במקווי מים בדרום מערב אסיה, בחלקים מאירופה ובצפון מערב אפריקה. נענע המים היא אחת משלושה מיני נענע הצומחים בארץ ישראל.

==מאפיינים==
נענע המים היא עשב רב-שנתי בגובה 30 עד 100 ס"מ, בעל קנה שורש, ארומטי מאוד, מלבין ושעיר. הגבעולים רבועים, זקופים בדרך כלל, פשוטים או מסועפים וצבעם יכול להיות סגול או ירוק. מכה שורש לא רק מקנה השורש אלא גם ממפרקי הגבעול. העלים, שאורכם 2 עד 5.5 ס"מ, נגדיים, פשוטים, רכים, בעלי פטוטרת קצרה ושערות בלוטיות המדיפות שמנים אתריים ריחניים. הטרף דמוי ביצה או עגול, בסיסו מעוגל ומורחב, קודקודו מחודד, שפתו משוננת מעט ושני צדדיו מלבינים.

התפרחות אמיריות או לפעמים כמעט אמיריות, ומורכבות מכמה קבוצות של 1 עד 3 פרחים המתאגדים לקרקפת כדורית או כדורית למחצה בקוטר 2 ס"מ. חפי התפרחת גדולים. 

הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, והם זעירים אורכם 4 מ"מ עד 5.5 מ"מ וצבעם ורוד-ארגמן. הגביע דמוי פעמון, אורכו 2.5 עד 4 מ"מ, בעל 5 שיניים שוות כמעט זו לזו בגודלן והוא מכוסה שערות בלוטיות. לוע הגביע אינו חסום בטבעת של שערות (בשונה מנענע הכדורים).הכותרת דמוית משפך ורודה-ארגמנית וכמעט אינה דו-שפתנית אלא כבעל 4 אונות כמעט שוות. צינור הכותרת אינו בולט מהגביע. בפרח 4 אבקנים שווים פחות או יותר וזריהם קירחים. הפרי מורכב מ-4 פרודות חלקות וביציות.

נענע המים בתפרחותיה הכדוריות בקצות הגבעול נבדלת מנענע משובלת שהיא בעלת תפרחות מוארכות ומנענע הכדורים שתפרחותיה הכדוריות והקטנות ערוכות לאורך הגבעול.

הפריחה מסוף יוני עד תחילת דצמבר.

הריבוי באמצעות זרעים ובאמצעות ייחורים.

==תפוצה בעולם ובישראל==
נענע המים גדלה בר באזורים הממוזגים של אירופה ואמריקה דרום מערב אסיה, וחלקים מאירופה, נפוץ במיוחד בארצות שמצפון הים-התיכון, ונדיר בצפון מערב אפריקה. הצמח הובא על ידי אדם לצפון ודרום אמריקה, חלקים מאוסטרליה ומספר איים באוקיינוס האטלנטי. מין זה אינו נמצא בסכנת הכחדה בארצות אירופה ובארצות צפון הים התיכון, אך אוכלוסיותיו מאוימות בארצות צפון אפריקה ובקפריסין ובישראל בגלל נדירותו ואובדן מקוות מים.

בישראל הצמח גדל כיום בעמק החולה, בגולן, בבקעת כנרות, בעמק עכו ובשרון ולמרגלות החרמון, שם אותר רק במעיין ליד עין קיניה. בעבר נאסף ונרשם גם בחוף הכרמל ובדרום שפלת החוף, אך נכחד מאזורים אלה. 

== בית גידול ==
נענע המים משגשגת במקווי מים מתוקים כגון שלוליות חורף, שפות אגמים, נחלים, גדות פלגים, תעלות ומקומות מצופים ואף בשטחי אדמה מוּצפים במים עומדים (ביצות). השורשים מעדיפים קרקע גירית עם חומציות קלה, ואם הצמח גדל בתוך מים הגבעולים יצמחו מעל פני המים. ביצות, גדות פלגים, בריכות, שלוליות ומקומות מוצפים.

==בני כלאים==
נענע המים מכליאה את עצמה בקלות עם נענע קרחת ליצירת נענע חריפה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:שפתניים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
ג'נסיס מוטורס

ג'נסיס מוטורס (באנגלית: Genesis Motors) היא יצרנית רכבי יוקרה דרום קוריאנית, הפועלת תחת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית "יונדאי".

==היסטוריה==
לוק דונקרוולקה, ששימש בעבר כמנהל העיצוב של המותגים בנטלי, למבורגיני ואאודי מקבוצת פולקסווגן מונה להוביל את המותג ג'נסיס החל משנת 2016 ועובד מאז עם מעצב הראשי של קיה מקבוצת יונדאי, פיטר שרייר.

יונדאי הציגה את הג'נסיס קונספט בחודש מרץ 2007 כ"פרשנות מתקדמת למכוניות הספורט-סדאן המודרניות שלהן הנעה אחורית". הרעיון להשקת הג'נסיס עלה ב-2003. עיצוב גוף הרכב ארך שלוש שנים ועלותו הכוללת של הפרויקט הייתה כחצי מיליארד דולר על פני תקופה של כ-23 חודשים. מבחני האמינות נמשכו 800,000 מיילים. היונדאי ג'נסיס (שמותגה מחדש עם השקת המותג כג'נסיס G80) הוצגה ב-2008 בתערוכת הרכב הבינלאומית של צפון אמריקה. ב-4 בנובמבר 2015 נפרדה ג'נסיס מיונדאי ופועלת עצמאית מאז<ref></ref>.

עד סוף שנת 2015 השיקה ג'נסיס שני דגמי סדאן - יונדאי ג'נסיס מותגה מחדש כ-ג'נסיס G80 והיונדאי אקווס מותגה מחדש כ-ג'נסיס G90 (בקוריאה נקראת EQ900). כמו כן השיקה החברה גרסת ספורט ל-G80.

במאי 2021 הכריזה החברה על מכירת חצי מיליון (500,000) כלי רכב.

ב-2 בספטמבר 2021 הודיעה ג'נסיס כי כחלק מהמעבר לרכב חשמלי של רוב יצרני הרכב גם אנחנו משנת 2025 נציג רק רכבים חשמליים<ref></ref>.

==דגמים==
* G70 - מנהלים. כחלק מרעיון הקמת המותג ג'נסיס, ה-G70 מציעה איכות, עיצוב ואבזור שמאפשרים לה להתחרות ברכבים כגון מרצדס C-קלאס ואאודי A4. היא מונעת על ידי הגלגלים האחוריים או בהנעה כפולה כאופציה, אותם מפעיל היצע מנועים (המוכר מהקיה סטינגר GT) הכולל מנוע טורבו-דיזל בנפח 2.2 ל' (201 כ"ס), 2.0 ל' טורבו-בנזין (255 כ"ס) או 3.3 ל' V6 טווין-טורבו-בנזין (365 כ"ס), ובגרסת ספורט זו, נתון התאוצה מ-0–100 קמ"ש עומד על 4.7 שניות - זמן השקול לזה של האאודי S4. במאי 2021 - הG70 הושקה בישראל באופן רשמי.
* G80 - מנהלים, הושקה בשנת 2016 ובשנת 2020 הושק הדור השני. ב-2021 הכריזה החברה על דגם חשמלי Electrified G80
* G90 - מנהלים, הושקה בשנת 2015 ובשנת 2018 עברה מתיחת פנים.
* GV70 - קרוסאובר יוקרתי הושק בשנת 2020.
* GV80 - קרוסאובר יוקרתי הושק בשנת 2020.
*GV60 - קרוסאובר יוקרתי וחשמלי הראשון של החברה, נחשף ב-19 באוגוסט 2021.

== בישראל ==
ג'נסיס מוטורס משווקת בישראל על ידי יבואנית הרכב כלמוביל מפברואר 2021 (למעט דגם אחד שהגיע ב-2020). כל רכבי ג'נסיס למעט ה-G90 משווקים בישראל. במרץ 2022 סיכמה ג'נסיס את שנת המכירות הראשונה שלה (פברואר 2021 - מרץ 2022) בישראל עם 520 מסירות<ref></ref>.

להלן נתוני המכירות של ג'נסיס בישראל:
{| class="wikitable sortable" cellpadding="4" align="center"
!שנה
!מכירות
!מיקום כללי
|-
| align="right" dir="ltr" |<ref></ref>2021
| align="right" dir="ltr" |333
| align="right" dir="ltr" |36
|-
| align="right" dir="ltr" |<ref></ref>2020
| align="right" dir="ltr" |1
| align="right" dir="ltr" |50
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יצרני רכב דרום קוריאניים
+
קטגוריה:יצרני רכבי יוקרה
קטגוריה:יצרני רכבי ספורט
מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ

מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ (בגרמנית: Moritz Wilhelm, von Sachsen-Zeitz; 12 במרץ 1664 – 15 בנובמבר 1718), היה דוכס סקסוניה-צייץ בין 1681 ל-1718.

==ביוגרפיה==
===ילדותו===
מוריץ וילהלם נולד ב-12 במרץ 1664 בצייץ למוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ, ולדורותיאה מריה מסקסוניה-ויימאר, בתו של וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר.

===שלטונו===
בשנת 1681 עלה מוריץ וילהלם לשלטון, לאחר מות אביו. בשנת 1699 נתן מוריץ וילהלם את הערים פגאו ונוישטדט לאחיו פרידריך היינריך, דוכס סקסוניה-צייץ-פגאו-נוישטדט, ששלט בהם עד למותו בשנת 1717. בשנת 1717 המיר מוריץ וילהלם את דתו לנצרות קתולית, כדי לרצות את אחיו, שהיה בישוף קתולי.

ב-15 בנובמבר 1718 מת מוריץ וילהלם בעיר ויידה, מכיוון שלא היו לו בנים, ואחיו כריסטיאן אוגוסט, נסיך סקסוניה-צייץ הוסמך לכמורה, חזרה הנחלה לנסיכות הבוחר מסקסוניה.

==משפחתו==
ב-25 ביוני 1689 התחתן מוריץ וילהלם עם מריה אמליה מברנדנבורג, בתם של פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג וסופיה דורותיאה משלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ונולדו להם 5 ילדים:
* קרל (26 במרץ 1690 - 15 במאי 1690)
* דורותיאה וילהלמינה (20 במרץ 1691 – 17 במרץ 1743), התחתנה עם וילהלם השמיני, רוזן הסן-קאסל (10 במרץ 1682 - 1 בפברואר 1760)
* קרולינה אמליה (24 במאי 1693 - 5 בספטמבר 1694)
* סופיה שרלוטה (25 באפריל 1695 - 18 ביוני 1696)
* פרידריך אוגוסט (12 באוגוסט 1700 - 17 בפברואר 1710)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| מוריץ וילהלם, דוכס סקסוניה-צייץ בית וטין נולד:12 במרץ 1664 מת:15 בנובמבר 1718
|-
| rowspan="1" align="center"| מוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ
| rowspan="1" align="center"| דוכסות סקסוניה-צייץ 1681–1718
| rowspan="1" align="center"| הדוכסות חזרה לנסיכות הבוחר מסקסוניה
|}

קטגוריה:דוכסים גרמנים
קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:ילידי 1664
קטגוריה:נפטרים ב-1718
בית הכנסת של דנידין

בית הכנסת של דנידין (באנגלית: Dunedin Synagogue) הוא בית כנסת בעיר דנידין באי הדרומי של ניו זילנד. זהו בית הכנסת הדרומי ביותר בעולם.

בית הכנסת נדד בין שלושה מיקומים שונים בעיר החל מהקמתו ב-1863. הקהילה היהודית בעיר דנידין נוסדה לראשונה בינואר 1862 ומנתה 43 חברים. לאחר שנערכו מפגשים ותפילות בביתו של אחד מחברי הקהילה במשך תקופת מה, הוחלט שיש צורך במקום תפילה קבוע. 
בית הכנסת הראשון נחנך בספטמבר 1863 ברחוב מוריי פלייס (Moray Place) אשר במרכז העיר. בית הכנסת שכן במיקום זה עד שנת 1881, אז לא התאים כבר לצורכי הקהילה היהודית הגדלה, ונמכר לבונים החופשיים, אשר החזיקו את משרדיהם בבניין עד שנת 1992. כיום זהו מבנה פרטי ופועלת בו גלריה לאמנות. המבנה מחזיק עד היום בתואר הבניין הדרומי ביותר בעולם ששימש אי פעם בתור בית כנסת.
בית הכנסת השני נבנה בשנת 1881 מול בניין בית הכנסת המקורי והתאים לאירוח של כ-600 איש. המבנה החדש היה בין בתי הכנסת הגדולים בחצי הכדור הדרומי לאותו זמן, ובין בתי התפילה הגדולים בעיר גם בהשוואה לכנסיות בה. בניין בית הכנסת תוכנן על ידי לואי בולדיני ובחזיתו שובצו עמודים דוריים. במחצית השנייה של המאה ה-20 קטנה בהדרגה הקהילה היהודית של דנידין, וב-1965 נמכר הבניין לסניף המקומי של ימק"א ובית הכנסת של העיר נדד לבניין צנוע יותר בצפונה של העיר. מיד לאחר מכירתו, נהרס הבניין הוותיק, כדי לפנות מקום למשרדים חדשים עבור ימק"א. כיום נמצא במקום חניון מקורה בעל מספר קומות.
בית הכנסת השלישי, הפעיל עד היום, ממוקם בצפון דנידין, לא הרחק מאוניברסיטת אוטגו. הבניין הצנוע במידותיו והבנוי מבטון תוכנן על ידי האדריכל הניו זילנדי-יהודי ג'ורג' גולדווטר, אשר תכנן גם את בית הקהילה היהודית באוקלנד. כמו קודמיו, גם בית הכנסת הנוכחי טוען לתואר בית כנסת הקבע הדרומי ביותר בעולם.
כיום מתקיימות התפילות בבית הכנסת בימי שישי אחת לחודש, ובחגי ישראל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוטגו
קטגוריה:ניו זילנד: בתי כנסת
קטגוריה:מחזיקי שיאים
יוסה דמארץ

יוסה דמארץ (בהולנדית: José Desmarets; 1921 – 2008) היה פוליטיקאי בלגי וחסיד אומות העולם.

==קורות חיים==
===מעורבותו בפעילות הצלה בתקופת השואה===
בנובמבר 1943, לאחר מעצר שרל הולה (Charles Hulin), אחד מפעילי המחתרת הבלגית , בהאל שבבלגיה , נמלט מישל וינדסברג, היהודי שהסתתר אצל הולה, לביתו של לאון זמארץ, חמיו (אבי אשתו) של הולה, שהיה מפקד תא המחתרת המקומי. וינדסברג הסתתר במשך מספר חודשים בבית זה עם יוסה דמראץ, בנו של לאון, שהיה סטודנט. 

בינואר 1944 נעצר איש הקשר שהסתיר את וינדסברג בביתה של משפחת דמראץ, והיה צורך להעביר את וינדסברג למסתור בחווה בעיירה לה לובייר (La Louvière) שבדרום מערב בלגיה. הנסיעה ברכבת הייתה מסוכנת, ולכן שכר יוסה אופני טנדם והשניים רכבו יחד למקום המסתור החדש של וינדסברג. יוסה דמארץ ביקר את וינדסברג מספר פעמים במקום מסתורו החדש, כדי להבטיח את שלומו ולדאוג למחסורו. עקב פעילותו זאת נעצר דמארץ על ידי הגרמנים וגורש למחנה ריכוז אך שרד.

==לאחר המלחמה== 
דמארץ היה בעל תואר במדע המדינה ותואר דוקטור במשפטים. הוא היה פעיל במפלגה הסוציאליסטית הנוצרית של בלגיה . בשנים 1979 עד 1981 היה שר ההגנה של בלגיה וסגן ראש ממשלת בלגיה.

ב-1982 העניק יד ושם לדמארץ את אות חסידי אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלגים חסידי אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: בלגיה
קטגוריה:שרי ממשלת בלגיה
קטגוריה:שרי הגנה
קטגוריה:אסירים במחנות ריכוז
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1925
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-2019
פבל קורז'ניובסקי

פבל יוזף קורז'ניובסקי (בפולנית: Paweł Józef Korzeniowski; נולד ב-9 ביולי 1985) הוא שחיין פולני, הוא אלוף עולם (מונטריאול 2005), שלוש פעמים ברציפות אלוף אירופה (בודפשט 2006, איינדהובן 2008 ובודפשט 2010), פעמים אלוף האוניברסיאדה (איזמיר 2005 ובלגרד 2009), מקומות רביעי, שישי ושביעי באולימפיאדה (אתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012 בהתאמה) במשחה ל-200 מטר פרפר.

== שיאים אישיים ==
===בריכה אולימפית===
* 50 מטר חופשי: 22.54 שניות (2015)
* 100 מטר חופשי: 48.55 שניות (2015)
* 200 מטר חופשי: 1:46.59 דקות (2009), שיא פולין
* 400 מטר חופשי: 3:47.70 דקות (2008)
* 800 מטר חופשי: 7:53.67 דקות (2008)
* 1500 מטר חופשי: 15:11.62 דקות (2004)
* 50 מטר פרפר: 23.90 שניות (2015)
* 100 מטר פרפר: 51.46 שניות (2015)
* 200 מטר פרפר: 1:53.23 דקות (2009), שיא פולין

===בריכת 25 מטר===
* 50 מטר חופשי: 21.90 שניות (2014)
* 100 מטר חופשי: 47.32 שניות (2014)
* 200 מטר חופשי: 1:42.10 דקות (2009), שיא פולין
* 400 מטר חופשי: 3:37.78 דקות (2009), שיא פולין
* 800 מטר חופשי: 7:39.05 דקות (2009), שיא פולין
* 1500 מטר חופשי: 14:54.28 דקות (2005)
* 50 מטר פרפר: 23.18 שניות (2014)
* 100 מטר פרפר: 50.40 שניות (2014)
* 200 מטר פרפר: 1:50.89 דקות (2005), שיא פולין

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחייני פרפר
קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים פולנים
קטגוריה:אלופי עולם בשחייה
קטגוריה:אלופי האוניברסיאדה בשחייה
קטגוריה:נושאי דגל פולין באולימפיאדה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1985