OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יורם יעקבי

יורם יעקבי (נולד ב-29 במרץ 1957) הוא איש מחשבים ששימש מנכ"ל מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח - מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל, משנת 2011 ועד סוף 2017.

==ביוגרפיה==
יורם נולד בקריית מוצקין ב-29 במרץ 1957. הוא בעל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון. בשנת 1983 החל את הקריירה שלו באלביט, שבה עסק בתכנות מערכת תקשורת חדשנית בזמן אמת למטוסי חיל האוויר. ב-1984 הצטרף לאינטל שבה עבד 9 שנים בתפקידי הנדסה, ייעוץ והדרכה ובכלל זה שיתופי פעולה עם חברות מובילות בישראל והובלת צוות פיתוח של Unix ו-X-Windows במטה אינטל בארצות הברית.

ב-1993 הצטרף למיקרוסופט ובמשך 11 שנות עבודתו במטה החברה ברדמונד מילא שורה של תפקידי פיתוח תוכנה וניהול פיתוח תוכנה של מוצרים וטכנולוגיות וביניהם: Windows 95, NetMeeting, Microsoft Reader, ClearType, MSN Communities, Microsoft Rights Management (DRM) Server ועוד. בתפקידו האחרון ברדמונד שימש כמנהל קבוצה בחטיבת Information Worker והיה אחראי לפיתוח Office Information Bridge Framework.

בשנים 2004–2008 שימש בתפקיד סגן נשיא בכיר באמדוקס, ספקית מובילה של תוכנה לתעשיית הטלקום. באמדוקס הוביל את פיתוח סל המוצרים של החברה בתפקידיו כראש ארגון פיתוח המוצרים של החברה ומאוחר יותר כמנהל התפעול של קבוצת המוצרים.

בשנת 2008 חזר לחברת מיקרוסופט ובמשך שלוש שנים כיהן כ-CTO במרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל. תחומי אחריותו כללו הובלת מעבדות וקבוצות החדשנות, שיתופי פעולה של מרכז המו"פ עם האקדמיה והתעשייה המקומית וכן את הקשרים הטכנולוגיים עם מטה החברה בארצות הברית. כמו כן, מיסד במסגרת תפקידו הסכמי שיתוף פעולה עם האוניברסיטאות המובילות בישראל והיה מעורב באופן ישיר במרבית הרכישות של מיקרוסופט בישראל בשנים הללו.

בשנת 2011 מונה למנכ"ל מרכז המחקר והפיתוח של מיקרוסופט בישראל. תחת ניהולו גדל מרכז הפיתוח בישראל והפך למרכז מו"פ גלובלי אסטרטגי של מיקרוסופט. מרכז המחקר והפיתוח בישראל מנה בשנת 2017 למעלה מ-1,000 עובדים העוסקים בתחומי Cybersecurity, Business Analytics, Consumer Analytics, Hardware וכן מעבדות וקבוצות חדשנות.
מרכז הפיתוח של מיקרוסופט בישראל מתפרש על פני מספר ערים – מרכז הפיתוח בהרצליה, מרכזי הפיתוח בחיפה ונצרת, וכן Microsoft Accelerator בתל אביב. יעקבי הוביל את קשרי מיקרוסופט בקהילה הטכנולוגית הכוללים, בין היתר, רכישה של חמש חברות ישראליות בשלוש השנים האחרונות וכן משמש כמנהל פורום ה -Multinational companies ב-Israeli Advanced Technologies Industries, פורום המונה 50 מנכ"לים של תאגידים בינלאומיים בתחום ההיי-טק.

בספטמבר 2017 הודיע על פרישתו ממיקרוסופט בסוף השנה. למחליפו מונה אסף רפפורט.

יורם יעקבי הוא שותף להגשת 23 פטנטים, 17 מהם אושרו עד היום. ביוני 2017 נבחר יורם לחבר הנאמנים של הטכניון ("הקורטוריון"). הוא פעיל בקידום דור העתיד הטכנולוגי בישראל, וכן הבטחת שילוב פריפריה חברתית וגאוגרפית במקצועות המדעיים. יורם פועל לקידום ושילוב החברה הערבית בתחומים אלו. כמו כן, הוא כתב מדריך טיולים על קפריסין – מדריך שיחור לקפריסין.

==במישור אישי==

נשוי לגלי ואב לשלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20180120235836/http://www.microsoftrnd.co.il/About/Pages/Leadership.aspx Yoram Yaacovi], Israel R&D Center 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים בתעשיית התוכנה
קטגוריה:מנכ"לי מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
ברנרד הירשוביץ

ברנרד (ברני) הירשוביץ (באנגלית: Hirshowitz Bernard, נולד ב-1923) הוא כירורג פלסטי, פרופסור לכירורגיה פלסטית, מייסד ומנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בבית החולים רמב"ם, מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.

==ביוגרפיה==
הירשוביץ נולד בלונדון. בהיותו בן שנה חזרה משפחתו לדרום אפריקה שם גדל. את לימודי הרפואה סיים באוניברסיטת ויטווטרסראנד ביוהנסבורג. בשלהי מלחמת העולם השנייה נוצר מחסור חמור ברופאים בבתי החולים באנגליה ולקראת 1945 יצא קול קורא שכתב כירורג חזה ד"ר פאטי (Fatty) אשר התריע על מחסור חמור ברופאים. בינואר 1946 הגיע הירשוביץ, בעקבות קול קורא זה, לעבוד בבתי חולים בלונדון. פרופ' הירשוביץ עבד 4.5 שנים במחלקות הכירורגיות בלונדון וזכה שם לתואר FRCS. עוד בשהותו באנגליה פגש את ד"ר חיים שיבא שהגיע מישראל והלה דיווח לו שצוותים רפואיים בראשותו של ד"ר ג'ק פן מגיעים מדרום אפריקה לישראל על מנת לתמוך בצוותים הרפואיים הקיימים.

==במדינת ישראל==
עם חזרתו של הירשוביץ ליוהנסבורג יצר קשר עם ד"ר ג'ק פן. קשר זה היה החשיפה המשמעותית הראשונה לתחום הכירורגיה הפלסטית ולאחר תקופה בה היה לאסיסטנט של ד"ר פן, הצטרף ב-1951 למשלחת השנייה של ג'ק פן לישראל.

בתקופה זו הקים ד"ר ליאו בורנשטיין את המחלקה הראשונה לכירורגיה פלסטית בבית החולים תל-השומר, והירשוביץ הצטרף כדי לטפל בנפגעי מלחמה, כוויות ופצעי לחץ.

בסוף 1952 עבר הירשוביץ לבית החולים רמב"ם על מנת להניח את היסודות למה שתהיה המחלקה לכירורגיה פלסטית. ניתנו לו רק שתי מיטות ומשרד מרפאה קטן שם בדק את המטופלים. במהלך מבצע סיני ב-1956,
התרכזו מטופלים עם כוויות קשות בתל-השומר והוחלט להעביר מספר ניפגעים גם לרמב"ם בחיפה. בהמשך נפתחה גם יחידה לטיפול בכוויות.
הנחיצות במחלקה לכירורגיה פלסטית מסודרת ותיקנית קיבלה תמריץ נוסף במהלך מלחמת ששת הימים כאשר מספר רב של ניפגעים הגיעו לבי"ח רמב"ם. בתקופה זו המחלקה כללה 22 מיטות למטופלים ורק ב-1973, לאחר מלחמת יום כיפור החלה התמחות פורמלית.

במלחמת יום כיפור, המחלקה הפלסטית קלטה פצועים רבים. הירשוביץ פיתח במהלך המלחמה שיטת שיקום לנפגעי כוויות, באמצעות תזונה שכללה בין היתר 35 ביצים ביום.

ראשוני המתמחים במחלקתו של הירשוביץ היו קאטי קאופמן ודן מלר.

הירשוביץ חבר באגודות רפואיות בתחום הכירורגיה הפלסטית.

בשנת 1967 כיהן הירשוביץ כיושב ראש העמותה לניתוחים פלסטיים אסתטיים.

בשנת 1998 פיתח צוות מדענים מהטכניון שכלל את פרופ' הירשוביץ, פרופ' אלה לינדבאום וד"ר ירון הר-שי כרית סיליקון לטיפול לצלקות מוגדלות שנותרו כתוצאה מניתוחים או מנזק לעור כגון כויות או חתכים, אושרה לטיפול בארצות הברית על ידי ה-F.D.A.

==ממחקריו==
הירשוביץ פרסם כ-130 מאמרים מקצועיים.

הוא כתב חמישה פרקים בספרים מקצועיים העוסקים בכירורגיה פלסטית
* [https://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/?term=Hirshowitz+B ממחקריו של הירשוביץ] באתר PubMed

==ראו גם==
* רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם

==לקריאה נוספת==
* [https://www.plasticsurgery.org.il/ללמוד-להגיב-לשתף/דור-המייסדים/ דור המייסדים - האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית, פרופ' ברנרד הירשוביץ]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כירורגים פלסטיים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:סגל רמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם
קטגוריה:סגל הטכניון: רפואה
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויטווטרסראנד
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
אליהו עסיס

אליהו (אלי) עסיס (נולד ב-11 במאי 1964 באנגליה) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.

== ביוגרפיה ==
אליהו עסיס נולד לפרופ' יום טוב עסיס, ולקלרה, באנגליה. ב-1971 עלתה משפחתו לישראל. למד בישיבת הר עציון, שבה רכש השכלה תורנית וסמיכה לרבנות.

את התואר הראשון למד באוניברסיטה הפתוחה. לאחר מכן למד לתואר שני במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן, ובשנת 1994 הגיש את עבודת המוסמך שלו, שעסקה בנושא "מייאוש לתפילה – עיון ספרותי בקינה השלישית במגילת איכה". בשנת 1999 הגיש את עבודת הדוקטור שלו, שעסקה בנושא "המבנה הספרותי של סיפור כיבוש הארץ בספר יהושע (פרקים א'-י"א) ומשמעותו".

עסיס מרצה במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן, והיה בעבר ראש המחלקה וגם כיהן כדקאן הפקולטה למדעי היהדות באוניברסיטה ויו"ר ועדת מקצוע התנ"ך במשרד החינוך.

== ספריו ==
* ממשה ליהושע ומנס לטבע: ניתוח ספרותי של פרקי הכיבוש בספר יהושע, ירושלים, תשס"ה
* Self-Interest or Communal Interest? An Ideology of Leadership in the Gideon, Abimelech and Jephthah Narratives (Judg. 6-12) (Supplements to Vetus Testamentum, 106), Leiden 2005
** למען עמו ולמען עצמו: סיפורם של שלושה מנהיגים בספר שופטים, תל אביב, תשס"ו
* Flashes of Fire: A Literary Analysis of the Song of Songs, New York 2009
** אהבת עולם אהבתיך: קריאה חדשה בשיר השירים, תל אביב, 2009
* Joel: A Prophet Between Calamity and Hope, New York 2014
** יואל: בין משבר לתקווה, הוצאת קורן, ספרי מגיד, ירושלים, 2015
* Identity in Conflict: The Struggle between Esau and Jacob, Edom and Israel (Siphrut: Literature and Theology of the Hebrew Scriptures, 19), Winona Lake 2016
** מאבק על זהות: העימותים בין יעקב ועשו, ישראל ואדום, הוצאת תבונות, מכללת הרצוג, אלון שבות, תשע"ח
* איכה: מיאוש לתפילה, הוצאת תבונות, מכללת הרצוג, אלון שבות, תש"ף 2020
* שופטים: בין כיבוש למלוכה, הוצאת קורן, ספרי מגיד, ירושלים, תשפ"ב
* פירוש לספרים חגי ומלאכי בסדרת מקרא לישראל (התקבלו לפרסום; הפירושים נכתבו עם פרופ' רימון כשר)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://bible.biu.ac.il/node/542 דף מרצה] באתר המחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן
* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי ישיבת הר עציון
קטגוריה:חוקרי מקרא ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: תנ"ך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
אירנה, נסיכת יוון ודנמרק

אירנה, נסיכת יוון ודנמרק (ביוונית: Πριγκίπισσα Ειρήνη τας Ελλάδας και Δανίας 13 בפברואר 1904 - 15 באפריל 1974), הייתה בתו של קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ואשתו של הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה.

== ביוגרפיה==
אירנה נולדה ב-13 בפברואר 1904 באתונה, לקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון וסופיה, נסיכת פרוסיה, בתם של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה וויקטוריה, הנסיכה המלכותית. אירנה בילתה את ילדותה בעיקר באתונה, אולם בקיץ היו יוצאים בני המשפחה לחופי הים התיכון, או שנסעו לבקר בגרמניה או בבריטניה.

בשנת 1927 הכריז אחיה גאורגיוס השני, מלך היוונים על אירוסיה לכריסטיאן, נסיך שאומבורג-ליפה, אחיינו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, אולם לבסוף בוטלו האירוסין וכריסטיאן התחתן עם בת דודתו פאודורה, נסיכת דנמרק.

ב-1 ביולי 1939 התחתנה עם הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה, ממנו נולד לה בן אחד - הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה.

ב-18 במאי 1941 הוכתר בעלה איימונה בארמון קווירינאלה כטומיסלב השני, מלך קרואטיה, על ידי מנהיגי תנועת האוסטאשה, שהקימו את המדינה העצמאית של קרואטיה. בשל סכסוכים על גורל דלמאטיה, ובשל חשש לביטחונו, נשאר איימונה באיטליה, ולא עבר להתגורר בקרואטיה.

ב-3 במרץ 1942 מת אחיו הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה במחנה שבויים בריטי בניירובי, ואיימונה ירש את התואר "דוכס אאוסטה". באותה תקופה נסעה אירנה שהייתה אחות מוסמכת לרוסיה, שם טיפלה בחיילים פצועים, וכעבור חודש חזרה לאיטליה.

ב-31 ביולי 1943 לאחר פיטורי מוסוליני, ויתר איימונה על הכתר הקרואטי, בעקבות בקשת דודנו ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה. בספטמבר אותה שנה נכנעה איטליה לבעלות הברית, ובעקבות כך פתחה גרמניה הנאצית במבצע ציר לכיבוש איטליה, ואירנה יחד עם בנה התינוק, גיסתה ושתי אחייניותיה נשלחו למחנה מעצר באוסטריה, שם שהו עד סוף המלחמה.

לאחר ביטול המונרכיה באיטליה בשנת 1946, עזבה המשפחה את איטליה בשנת 1947 ועברה להתגורר בארגנטינה. ב-29 בינואר 1948 מת בעלה הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה בבואנוס איירס, ובנה הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ירש את תאריו.

ביוני 1948 הותר למשפחה לחזור לאיטליה, ואירנה בילתה את שארית חייה סמוך לפירנצה. ב-15 באפריל 1974 מתה אירנה בפיזולה, לאחר מאבק ארוך במחלה קשה.

== אילן יוחסין ==
הנסיכה אירנה הייתה צאצאית של שושלות המלוכה של בריטניה,רוסיה,פרוסיה ,יוון ודנמרק,

ובת דודתו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.

== אקישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
קטגוריה:ילידות 1904
קטגוריה:נפטרות ב-1974
שמחה שולמן

שמחה שולמן (תרי"ט, 1859 - תש"ה, 1944) היה איש ציבור בצפת במחצית הראשונה של המאה ה-20, מייסד ומזכיר חברת "בני ציון", מייסד ומנהל "בית מושב זקנים הכללי" בעיר. נשיא "בני ברית" בצפת.

==ביוגרפיה==

נולד בטבריה, בנו של אריה לייב שולמן ואחיו של שמואל שולמאן. קיבל חינוך תורני. נישא לפרומה, בתו של אברהם רוטנברג, סופר סת"ם שעלה מוורשה לארץ ישראל והתיישב בצפת. למד אצל חותנו את מלאכת הסת"ם ובמשך תקופה עסק בה לפרנסתו. כעבור זמן התמנה למזכיר בכולל ז'יטומיר.

בשנת 1897 ייסד בצפת את חברת "בני ציון", שעסקה בארגון התיישבות של יהודים מהארץ ומחו"ל על אדמות הג'יפתליק (קרקעות שנרשמו על שמו של הסולטאן הטורקי ואינן ניתנות למכירה) ושימש מזכיר החברה. בשנת 1933 הוא מכר 200 דונם בקרקעות שבראשותו לשרה אדלר לוי.

בשנת 1901 יזם וייסד את "בית מושב הזקנים הכללי" לצפת והגליל, וניהל אותו במשך למעלה מארבעים שנה, עד מותו.

היה ממייסדי "בני ברית" בצפת והיה נשיאה במשך שנים רבות. בסוף ימיו מסר את הנשיאות לדוד שוב והוא נשאר סגן נשיא.

השתתף בייסוד בית הספר הראשון לבנות בצפת. היה ממייסדי סניף "המכבים הקדמונים" ויושב ראש שלו, כמו כן היה ממייסדי חברת "צופיה" לפיתוח הר כנען ויושב הראש שלה.

פרסם מאמרים עיתוני התקופה "הצפירה" ו"המליץ".

נמנה עם קבוצת רבני וראשי היישוב בצפת שהשתתפו בהכתרת הרב צבי פסח פרנק כרבה של ירושלים וחתמו על מכתב הברכה לרגל מינויו.

נפטר בשנת 1944. בנו משה שולמן, שהיה המוכתר של יבנאל, מילא את מקומו כמנהל מושב בזקנים בצפת.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:צפת: אישים
קטגוריה:טבריה: אישים
קטגוריה:ציונים ילידי המאה ה-19: אנשי היישוב
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1944
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במחצית הראשונה של המאה ה-20
הלן, נסיכת אורליאן

הלן לואיז הנרייטה, נסיכת אורליאן (בצרפתית: Hélène d'Orléans; 13 ביוני 1871 – 21 בינואר 1951), הייתה בתו של הנסיך פיליפ, רוזן פריז ואשתו של אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה.

== ביוגרפיה ==
הלן נולדה ב-13 ביוני 1871 בטוויקנהאם, אנגליה, לפיליפ, רוזן פריז ולמארי איזבל, נסיכת אורליאן, בתם של אנטואן, דוכס מונפנסייה והאינפנטה לואיסה פרננדה, דוכסית מונפנסייה. זמן קצר לאחר לידתה חזרה המשפחה לצרפת, ובשנת 1872 נחקק חוק שהחזיר למשפחה את כל נכסיה שהוחרמו בשנת 1848.

בשנת 1883 מת אנרי, רוזן שאמבור, ובעקבות כך ירש אביה את הטענה לכתר צרפת בעיני רוב המלוכנים. בשנת 1886 נערכה חגיגת הנישואים של אחותה אמלי, נסיכת אורליאן עם קרלוש, מלך פורטוגל בפאר רב, ובעקבות כך גורשה המשפחה שוב מצרפת.

בשנת 1890 התאהבה הלן בנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, והשניים אף רצו להתחתן. אולם על אף הסכמתה של הלן להמיר את דתה לדת האנגליקנית, אביה סירב לכך, ובעקבות כך ראש ממשלת בריטניה רוברט גסקוין ססיל הביע את התנגדותו לנישואים בפני המלכה ויקטוריה. הלן פנתה לאפיפיור לאו השלושה עשר בתקווה שישכנע את אביה, אולם הלה צידד באביה.

לאחר מכן עלו הצעות שהלן תתחתן עם ניקולאי השני, קיסר רוסיה, ארנסט גינטר, דוכס שלזוויג-הולשטיין ופרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, אולם אף אחת מההצעות הללו לא יצאו אל הפועל.

בשנת 1892 נסעה הלן עם אחיה פיליפ, דוכס אורליאן (1869–1926) למצרים ולארץ ישראל. לאחר התמוטטות בריאותה ונישואיה, החלה הלן בנסיעות תכופות לאפריקה שנמשכו עד עשרה חודשים בכל פעם. היא חקרה את הנילוס, נהר הקונגו, חלק גדול ממזרח אפריקה, וחצתה את הסהרה.

ב-25 ביוני 1895 התחתנה הלן עם אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה, שהיה באותה תקופה השני בתור לכס המלכות האיטלקי. בחתונה נכחו אישים חשובים, כולל ויטוריו אמנואלה, נסיך הכתר של איטליה, אלברט אדוארד, נסיך ויילס ואשתו אלכסנדרה, נסיכת ויילס, ורוב משפחת המלוכה הבריטית.

כשפרצה המלחמה האיטלקית-עות'מאנית, הלן נשלחה כאחות על סיפון ספינת בית החולים ממפי, שם טיפלה בחיילים פצועים ובמחלות. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הלן מונתה לראש האחיות של הצלב האדום האיטלקי ובילתה חלק ניכר מזמנה בקו החזית או בקרבתו. הלן שיפרה מאוד את התנאים הסניטריים בבתי החולים הצבאיים, והעלתה את חשיבות תפקידן של האחיות. על שירותה זכתה הלן במדליית הכסף האיטלקית לאומץ לב, עיטור צלב המלכה מריה הרומני, צלב המלחמה הצרפתי, ולעיטור הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית. יומן המלחמה שלה התפרסם מאוחר יותר, בעת שהעניק בניטו מוסוליני סיוע לצלב האדום האיטלקי.

בשנת 1931 מת בעלה אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה, וב-21 בינואר 1951 מתה הלן בביתה בקסטלמארה די סטאדיה.

==משפחתה==
ב-25 ביוני 1895 התחתנה הלן עם אמנואלה פיליברטו, דוכס אאוסטה, ממנו נולדו לה שני בנים:
* הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה (1898–1942)
* הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה (1900–1948)

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית אורליאן
קטגוריה:נסיכות צרפתיות
קטגוריה:ילידות 1871
קטגוריה:נפטרות ב-1951
מלחת סדום

מלחת סדום היא בית גידול הנמצא בדרום ים המלח בשפכי נחל צין, נחל אמציהו ונחל הערבה אל ים המלח. המלחה השתרעה בעבר בין חופו הדרומי של ים המלח והמושבים נאות הכיכר ועין תמר. בעקבות הרחבת בריכות המלח של חברת מפעלי ים המלח דרומה, צומצם שטח המלחה.

במלחת סדום יש שטח רחב של אדמת מלחה. מלחה זו מהווה בית גידול ייחודי ונדיר בישראל, בעקבות הפיתוח החקלאי והתעשייתי המואץ בעשורים האחרונים שצמצם משמעותית את שטחי המלחות לאורך הבקע מדרום לים המלח.

במלחת סדום מתקיימת מערכת אקולוגית ייחודית, המכילה מספר רב של בעלי חיים הנמצאים בסכנת הכחדה. הבולט שביניהם הוא התחמס הנובי, עוף לילה אוכל חרקים, שתת-המין המקומי שלו הוא כמעט אנדמי לישראל, ומלחת סדום היא המקום האחרון בו נותרו בישראל זוגות של מין זה. האזור עשיר במגוון מיני העטלפים. במלחה נמצאו 16 מיני עטלפים, מתוכם 14 המוגדרים בסכנת הכחדה. כמו כן קיימות אוכלוסיות של קרקל, חתולי בר, צבועים וחזירי בר, וכן דו-חיים ודגים, ביניהם נאווית המלחות.

בנוסף לאוכלוסיית בעלי החיים, במלחה יש מגוון רחב של צמחייה, הכוללת מיני אשל, ניל מכסיף, רופיית הים, כף-חתול זוחלת (Aeluropus lagopoides), כף-חתול שרועה (Aeluropus litoralis), ואוכם חד-ביתי (Suaeda monoica).

בעקבות זיהום נחל אשלים ביוני 2017 נאגרו מים מזוהמים בבריכת אגירה מצפון למלחה.

==לקריאה נוספת==
* 

קטגוריה:בקעת ים המלח
אדלהייד מאוסטריה

אדלהייד מאוסטריה (בגרמנית: Adelheid von Österreich; באיטלקית: Maria Adelaide d'Asburgo-Lorena 3 ביוני 1822 - 20 בינואר 1855) הייתה אשתו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.

== ביוגרפיה ==
אדלהייד נולדה ב-3 ביוני 1822 במילאנו, לריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה. אביה היה המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, ועם לידתה קיבלה אדלייד את התואר ארכידוכסית אוסטריה.

ב-12 באפריל 1842 התחתנה אדלהייד עם בן דודה ויטוריו אמנואלה, נסיך פיימונטה, במטרה לחזק את הקשרים בין בית הבסבורג לבית סבויה, אולם הנישואים נתפסו על ידי אנשים רבים באיטליה, כדרך להגביר את הכוח האוסטרי באיטליה. הנישואים היו מוצלחים, ובמהלך השנים נולדו להם 8 ילדים.

במרץ 1849 התפטר חמיה קרלו אלברטו, מלך סרדיניה מתפקידו, בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה.

ב-8 בינואר 1855 ילדה אדלהייד את ויטוריו אמנואלה, רוזן ג'נובה. ימים ספורים לאחר מכן מתה חמותה המלכה מריה תרזה ב-12 בינואר, וב-16 בינואר השתתפה אדלהייד בהלווייתה. כעבור 4 ימים מתה אדלייד בארמון המלכותי בטורינו, לאחר התקף חריף של דלקת הקיבה והמעיים.

==משפחתה==
ב-12 באפריל 1842 התחתנה אדלהייד עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
* מריה קלוטילדה, נסיכת סבויה (1843–1911), התחתנה עם הנסיך נפוליאון בונפרטה
* אומברטו הראשון, מלך איטליה (1844–1900)
* אמדאו הראשון, מלך ספרד (1845–1890)
* הנסיך אודונה, דוכס מונטפראט (1846–1866)
* מריה פיה, נסיכת סבויה (1847–1911), התחתנה עם לואיש הראשון, מלך פורטוגל
* קרלו אלברטו, נסיך סבויה (1851–1854)
* ויטוריו אמנואלה, נסיך סבויה (1852)
* ויטוריו אמנואלה, רוזן ג'נובה (1855)

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:ילידות 1822
קטגוריה:נפטרות ב-1855
מריה תרזה מאוסטריה (1801–1855)

מריה תרזה מאוסטריה (בגרמנית: Maria Theresia von Österreich-Toskana; 21 במרץ 1801 - 12 בינואר 1855), הייתה בתו של פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.

== ביוגרפיה ==
מריה תרזה נולדה ב-21 במרץ 1801 בווינה, לפרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וללואיזה מנאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה.

בשנת 1803 קיבל אביה פרדיננד את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.

לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.

ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל אביה את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו אביה קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.

ב-30 בספטמבר 1817 התחתנה מריה תרזה עם קרלו אלברטו, נסיך קריניאנו, ממנו נולדו לה 3 ילדים.

בשנת 1831 מת קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה ללא ילדים, ובעלה הוכתר כקרלו אלברטו, מלך סרדיניה. במרץ 1849 התפטר בעלה קרלו אלברטו מתפקידו, בשל כישלון צבאי מחפיר במלחמה נגד האוסטרים בקרב נובארה, ובנה עלה לשלטון במקומו כויטוריו אמנואלה השני, מלך סרדיניה.

בשנת 1851 חזרה מריה תרזה לאיטליה, וב-12 בינואר 1855 מתה בארמון המלכותי בטורינו.

== משפחתה ==
ב-30 בספטמבר 1817 התחתנה מריה תרזה עם קרלו אלברטו, מלך סרדיניה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
* ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה (1820–1878), התחתן עם אדליידה מאוסטריה.
* פרדיננדו, דוכס ג'נובה (1822–1855), התחתן עם אליזבת, נסיכת סקסוניה.
* מריה כריסטינה, נסיכת סבויה (1826–1827).

== אילן יוחסין ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:פירנצה: אישים
קטגוריה:נפטרות ב-1855
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1801
הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה

הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה (באיטלקית: Ferdinando di Savoia-Genova, 15 בנובמבר 1822 – 10 בפברואר 1855), היה בנו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה וחותנו של אומברטו הראשון, מלך איטליה.

==ביוגרפיה==
פרדיננדו נולד בפירנצה ב-15 בנובמבר 1822, לקרלו אלברטו, נסיך קריניאנו ומריה תרזה מאוסטריה, בתם של פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה ולואיזה מנאפולי וסיציליה.

בשנת 1831 מת קרלו פליצ'ה, מלך סרדיניה ללא ילדים, ואביו עלה לשלטון במקומו כקרלו אלברטו, מלך סרדיניה, והעניק לפרדיננדו את התואר "דוכס ג'נובה".

במהלך מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה בשנים 1848 ו-1849 פיקד פרדיננדו על דיוויזיה, ולאחר החזרת השלום באיטליה הוא מונה למפקד הכללי של הארטילריה בצבא סרדיניה, והחל בביצוע שיפורים ביחידות הארטילריה.

בעקבות מהפכת 1848 בסיציליה היה פרדיננדו מועמד לכס המלוכה בסיציליה, ואף קיבל הבטחה מבריטניה שתתמוך במועמדותו. ב-11 ביולי 1848 הצביעה האספה הלאומית של סיציליה פה אחד להציע לו את הכתר, אולם כשהגיעו להציע לו את כס המלוכה, הוא נעדר מהמפקדה המלכותית עקב תפקידו כמפקד דיוויזיה. לאחר התבוסה של סרדיניה לכוחות האימפריה האוסטרית בפיקודו של יוזף רדצקי פון רדץ, הרגיש פרדיננדו שהוא נאלץ לדחות את ההזדמנות להפוך למלך סיציליה.

במהלך מלחמת קרים היה פרדיננדו אמור להתמנות למפקד חיל המשלוח הסרדיני, אך בעקבות מצב בריאותו הרעוע דחה את ההצעה. פרדיננדו לא התאושש ממחלתו, וב-10 בפברואר 1855 הוא מת בטורינו בגיל 32, ובנו הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה ירש את תאריו.

==משפחתו==
ב-22 באפריל 1850 התחתן פרדיננדו עם אליזבת, נסיכת סקסוניה, בתם של יוהאן, מלך סקסוניה ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
* מרגריטה, נסיכת סבויה (1851–1926), התחתנה עם אומברטו הראשון, מלך איטליה
* הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה (1854–1931), התחתן עם איזבלה, נסיכת בוואריה

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית סבויה
קטגוריה:גנרלים איטלקים
קטגוריה:אביב העמים: אישים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1822
קטגוריה:נפטרים ב-1855
פנרוס

ממוזער
פנרוס או קטטר חיצוני הוא מוצר בצורת קונדום המולבש על הפין דרכו מתנקז השתן אל שקית. הפנרוס מיועד בעיקר לנכים או אנשים סיעודיים המתקשים להגיע לשירותים, כמו גם לאנשים הסובלים מבריחת שתן.

==שימוש==
במחקר שביקש להשוות בין איכות חיים בשימוש במוצרי ספיגה לעומת פנרוס בקרב משתמשים שסבלו מבריחת שתן בינונית או קשה, נמצא כי רוב המשתתפים העדיפו את השימוש בפנרוס על פני מוצרי ספיגה. המשתתפים דרגו את השימוש בפנרוס כטוב יותר מבחינות רבות ביניהן יעילות, תחושת ביטחון, חופש, דימוי עצמי ודיסקרטיות.

עם זאת, בשימוש לטווח ארוך למעלה מ-40% מהמשתמשים יפתחו זיהום בדרכי השתן. בנוסף, 15% מהמשתמשים לטווח ארוך יפתחו בעיות בעור, ביניהן: דלקת, כייבת ונקרוזיס.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אורולוגיה
שומר ציון הנאמן

שומר ציון הנאמן היה כתב עת תורני שנכתב בעברית והודפס כמוסף תורני דו-שבועי של כתב העת הגרמני "Der treue Zions-Wächter" (שומר ציון הנאמן). כתב עת זה שנערך גם בידי הרב יעקב אטלינגר מאלטונה ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בגרמניה ומחבר הספרים ערוך לנר ושו"ת בנין ציון, נחשב לראשון בסוגה זו של כתבי עת תורניים שהכילו מלבד מאמרים תורניים התייחסות השקפתית לענייני אקטואליה.

גיליונו הראשון של כתב העת הופיע בי"ג בתמוז ה'תר"ו, 7 ביולי 1846, ובמשך אחת עשרה שנות פעילותו הופיעו בסך הכל 222 גיליונות. הגיליון האחרון הופיע בכ"ד באדר ה'תרי"ז, 20 במרץ 1857. כל גיליונות כתב העת נדפסו בשנת 1963 במהדורת צילום בשני כרכים, בניו יורק.

==אידאולוגיה==
אידאולוגיית כתב העת הייתה מוצהרת, מלחמה ברפורמים. כבר במאמר המערכת הראשון התווה העורך את גבולות המאבק ואת קו ההשקפה של כתב העת, וסימן גם את אנשי ורבני האסכולה הפוזיטיבית-היסטורית כחלק ממגמת הרפורמה הכללית. בפנותו לאנשי הסמינר בברסלאו כתב: "אתם הנכם בעד התורה והתלמוד, הספרות התלמודית נחשבת אצלכם לנכס יקר וחשוב... אבל הגידו דברים ברורים: האם אתם מאמינים בקדושת התורה שבעל פה?".

גם המאמר ההלכתי הראשון שפורסם בכתב העת, בהבלטה בעמודו הראשי, עסק בביקורת מרומזת על האפשרות שנדונה אז בחוגים הלא-אורתודוקסיים, להשתמש באופן נרחב בתקנת חכמים כדי להניע את השינויים שביקשו בהלכה ובמנהג. המאמר מבליט את הכללים "כל דבר שבמנין צריך מנין אחר להתירו" ו"אין בית דין רשאי לבטל דברי בית דין חברו אלא אם כן גדול ממנו בחכמה ובמנין". את המאמר כתב הרב יעקב קופל במברגר אב"ד וורמס.

==עורכי כתב העת וכותביו==
לצד הרב יעקב אטלינגר שימש כעורך כתב העת מיום היווסדו, ד"ר שמואל ענאך (1814–1876) מנהל בית הספר העברי באלטונה.

הכותבים בכתב העת היו כל גדולי הרבנים האורתודוקסים בני התקופה בגרמניה ובמדינות נוספות: הרב יואל דמביצר מקראקא, הרב משה שיק מחוסט, הרב לוי מוורמס, הרב יצחק דב במברגר מווירצבורג, הרב אברהם זוטרא ממינסטר והרב אלעזר שטרסר אב"ד נוישטט.

בין כותבי השירים והפואמות במדור הספרותי: משה יששכר לנדא, אביו של הרב יהודה ליב לנדא.

==קישורים חיצוניים==
* 	
;גליונות כתב העת
* 
* 

קטגוריה:כתבי עת תורניים
קטגוריה:ספרי המאה ה-19
קטגוריה:יהדות אורתודוקסית
קטגוריה:יהדות גרמניה
הרכבת התחתית של בוקרשט

הרכבת התחתית של בוקרשט (ברומנית: Metroul din București) הידועה גם בשם "המטרו של בוקרשט", היא רכבת תחתית עירונית המשרתת את תושבי ומבקרי בוקרשט, עיר הבירה של רומניה.
המטרו של בוקרשט - תחנת אנגל סליגני
המערכת מנוהלת על ידי חברת Metrorex ומהווה אמצעי תחבורה פופולרי מאוד בבוקרשט. בסוף 2013 מערך המסילות של רכבת התחתית השתרעה על פני 69,25 קילומטרים של מסילה כפולה, עם 4 קווים ראשיים ו-52 תחנות, כשהמרחק הממוצע בין תחנה לתחנה הוא קילומטר וחצי. במהלך שנת 2014 נרשמו 173,209,000,000 נסיעות ברכבת התחתית עם ממוצע של 600,000 עד 800,000 נסיעות בימי העבודה.

המערך נחנך רשמית על ידי ניקולאה צ'אושסקו ב-19 בדצמבר 1979, למרות שהחל לפעול כבר חודש לפני כן.

== היסטוריה ==
ב-1908, הסטודנט הרומני דימיטריה לאונידה, שלמדה שנה רביעית בפוליטכנית של שרלוטבורג, היה הראשון שהציע בניית רכבת תחתית בבוקרשט. בשנים 1909 - 1910, כשעיריית בוקרשט התדיינה עם הפירמה Siemens & Halske על סלילת קווי חשמלית, המהנדסים דימיטריה לאונידה (שכבר סיים את לימודיו) ואליה ראדו, חברי המועצה הטכנית של עיריית בוקרשט הציע בניית רכבת תחתית שלא תעלה יותר מהדרישה הכספית עבור קווי החשמלית.

ההצעה הועלתה מחדש בשנים 1929 - 1930 במסגרת ועדה בראשותו של האדריכל דויליו מרקו. בסיכום עבודת הוועדה הרכבת התחתית לא הומלצה בנימוק שהתחבורה על פני הקרקע יכולה לספק את הצרכים. בתחילת שנות הארבעים של המאה העשרים, כשהחלו בבוקרש עבודות נרחבות של מודרניזציה, כולל הסדרת האגמים לאורך נחל קולנטינה וכיסוי חלק מדמבוביצה בבטון, נלקחו בחשבון כבר מקומות לתחנות רכבת תחתית על כל אחת מגדות הנחלים. פרוץ מלחמת העולם השנייה דחתה תוכניות בנושא.

ב-1952 החליטה ממשלת רומניה להקים מכון לתכנון והנהלה כללית של הרכבת התחתית של בוקרשט. שני המוסדות הוקמו בכפיפות למשרד התחבורה. במשך שנתיים מערכו דיונים, אך בהשפעת התפיסה הסובייטית, שראתה ברכבת תחתית גם מערך הגנה נגד הפצצות בעת מלחמה נלקחו בחשבון עומקים בין 20 ובין 40 מטר, מה שהעלה מאוד את התקציב הנדרש. הוחלט לפרק את המוסדות.

הנושא נפתח מחדש ב-1970, כשהחברה הממונה על התחבורה בבוקרשט התקשתה לעמוד ביעדים ולספק את הדרוש לשכונות החדשות של בוקרשט. בפברואר 1972 הורכב גרעין של כשלושים מומחים, שהופקד על תכנון הרכבת התחתית. המומחים הציגו למוסדות המחליטים את הצעותיהם ובדצמבר 1974 הוועד הפועל של המפלגה הקומוניסטית הרומנית החליט שיבוצעו שלושה קווים ראשיים ואת הקו הראשון יתחילו לבנות במהלך 1975.

== הבנייה ==
ב-1975 החלו עבודות הבנייה.
* הקו הראשון נועד לנסוע ממזרח למערב ובחזרה והיו בו ארבעה מקטעים.
* הקו השני נועד לנסוע מצפון לדרום ובחזרה.
* הקו השלישי תוכנן להיות קו היקפי, שיחבר את כל השכונות.

==קישורים חיצוניים==

* 

בוקרשט
רכבת תחתית
אליזבת, נסיכת סקסוניה

אליזבת, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Elisabeth von Sachsen; 4 בפברואר 1830 - 14 באוגוסט 1912), הייתה בתו של יוהאן, מלך סקסוניה וסבתו של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.

==ביוגרפיה==
אליזבת נולדה ב-4 בפברואר 1830 בדרזדן ליוהאן, נסיך סקסוניה, ולאמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה וקרולינה מבאדן.

ב-22 באפריל 1850 התחתנה אליזבת עם הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה, ממנו נולדו לה 2 ילדים. בשנת 1855 מת בעלה פרדיננדו, ובשנת 1856 עוד לפני תום תקופת האבל התחתנה אליזבת עם ניקולו, מרקיז רפאלו, ובעקבות כך גירש אותה גיסה ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה מחצר המלוכה, ולא התיר לה לפגוש את ילדיה, עמם התאחדה רק כמה שנים מאוחר יותר. מנישואיה השניים לא היו לה ילדים, ובשנת 1882 התאבד בעלה, ויצאו שמועות שעשה זאת בעקבות המצב הרעוע של הנישואים.

בשנת 1910 חטפה אליזבת התקף שבץ ובעקבות כך התדרדר מצבה, וב-14 באוגוסט 1912 היא מתה בעיר סטרסה בפיימונטה.

==משפחתה==
ב-22 באפריל 1850 התחתנה אליזבת עם הנסיך פרדיננדו, דוכס ג'נובה, ממנו נולדו לה 2 ילדים:
* מרגריטה, נסיכת סבויה (1851–1926), התחתנה עם אומברטו הראשון, מלך איטליה
* הנסיך תומאזו, דוכס ג'נובה (1854–1931), התחתן עם איזבלה, נסיכת בוואריה

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:ילידות 1830
קטגוריה:נפטרות ב-1912
יהושע מור יוסף

יהושע מור יוסף (נולד ב-21 באפריל 1964) הוא אסטרטג ודובר המכהן כמנכ"ל ובעלים של "מור יוסף אסטרטגיה ותקשורת". עבד בעבר כשדרן רדיו בערוץ 7 וכמגיש תוכנית שבועית ברשות השידור. היה המזכיר המדיני של מועצת יש"ע ושימש כדובר שר החוץ.

היה המנכ"ל הראשון של תחנת גלי ישראל.

==ביוגרפיה==
מור יוסף נולד בנתניה. למד בתיכון בר-אילן בעיר, היה חבר בבני עקיבא ולמד בישיבת ההסדר קריית שמונה. בצבא שירת כלוחם בחטיבת גבעתי ובהמשך כלוחם ומפקד בחיל השריון. למד לתואר ראשון אוניברסיטת בר-אילן ומנהל עסקים במכון לנדר בירושלים.

היה בעברו שדרן רדיו בערוץ 7 ולאחר מכן הגיש תוכנית שבועית בנושאי אקטואליה ברשות השידור. כיהן כדובר מועצת יש"ע ובהמשך למזכיר המדיני של המועצה (עד מינויו התפקיד כונה "מנכ"ל המועצה" אך לאחר המינוי הוחלט לשנות את שם התפקיד). בתקופת ההתנתקות שימש כפרשן בערוץ 12

לאחר מכן שימש כדובר שר החוץ בתקופת סילבן שלום. לאחר עבודתו כדובר שר החוץ הקים משרד לאסטרטגיה ותקשורת בשם "מור יוסף אסטרטגיה ותקשורת". בנוסף, היה ממייסדי תחנת גלי ישראל וכיהן כמנכ"ל הראשון.

מכהן כמנכ"ל ובעלים של "מור יוסף אסטרטגיה ותקשורת". בתפקידיו משמש כאסטרטג וכדובר של מספר גופים בציונות הדתית ומחוצה לה בהם גם גלי צה"ל. ביולי 2017 היה אחד משלושת המועמדים לתפקיד מפקד גלי צה"ל, אך לא נבחר.
== חיים אישיים ==
נשוי ומתגורר בעפרה.

==קישורים חיצוניים==

*

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל ערוץ 7
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:סגל גלי ישראל
קטגוריה:עפרה: אישים
קטגוריה:בוגרי תיכון אמי"ת בר-אילן (נתניה)
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:בוגרי ישיבת ההסדר קריית שמונה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
זאב קם

זאב קם (נולד בד' בתשרי ה'תש"ם, 24 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי ישראלי ומורה דרך המשמש ככתב הפרלמנטרי של התאגיד כאן.

==ביוגרפיה==
קם נולד וגדל בגבעתיים כבן בכור לאבא רואה חשבון ולו שני אחים תאומים ואחות. למד בישיבה התיכונית בכפר הרא"ה. למד משפטים באוניברסיטת בר-אילן.

קם כתב טורים ושימש ככתב באתר nrg של "מעריב". שימש כשנתיים ככתב הפוליטי של תחנת הרדיו גלי ישראל, והגיש בתחנה את התוכנית "זמן תגובה". הוא כתב טור שבועי במוסף "צדק" בעיתון "מקור ראשון", וב-2011 מונה ככתב הפרלמנטרי של "מקור ראשון" ולכתב המדיני של ערוץ הכנסת, במקביל להגשת תוכנית אחת לשבוע בגלי ישראל.

ב-2017 הצטרף לתאגיד השידור הציבורי והחל לשמש ככתב הפרלמנטרי בתחנת הרדיו כאן ב'. בינואר 2019 החל לכתוב טור שבועי בעיתון "בשבע".

==חיים אישיים==
נשוי לאילנה, ולהם שלושה ילדים. מתגורר בירושלים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* זאב קם: [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=10686 "חוק הלאום זה פייק ניוז"], מתוך הפודקאסט "מה קורה כאן" בהגשת לי-אור אברבך, כאן- תאגיד השידור הישראלי, 25 ביולי 2018

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן: משפטים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:כתבים פרלמנטריים ישראלים
קטגוריה:סגל בשבע
קטגוריה:סגל גלי ישראל
קטגוריה:סגל מקור ראשון
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:סגל תאגיד השידור הישראלי - כתבי כאן חדשות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
תחמס נובי

תחמס נובי (שם מדעי: Caprimulgus nubicus) הוא עוף לילי קטן ממשפחת התחמסיים. הוא דומה לבן משפחתו, תחמס מצרי, אך קטן ממנו. הוא הקטן בתחמסי ישראל ומשקלו כ-50 גרם. 
== מאפיינים ==
ניזון בעיקר מעשים מעופפים. 
תחמס נובי מצוי בדרום חצי האי ערב ובמדינות צפון מזרח אפריקה כמו קניה, אתיופיה וסודאן. 

בישראל היה מצוי בעבר בכל המלחות לאורך השבר הסורי אפריקאי, אולם נעלם ממקומות אלו עם פיתוח החקלאות והיעלמות המלחות. כיום הוא מצוי רק במלחת סדום בדרום ים המלח. פיתוח אזור המלחה ופעולה נרחבת של פינוי מוקשים במקום מעמידה את קיומו בישראל בסכנת הכחדה חמורה. כיום (2017) מוערך מספרו בכ-50 זוגות.

בשנים האחרונות חזרו זוגות בודדים לקנן במלחת חצבה ובמלחת אילת. 

בעולם מצב השימור שלו הוא ללא חשש.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.birds.org.il/he/species-page.aspx?speciesId=307 תחמס נובי], באתר הצפרות הישראלי 
* [http://www.birds.org.il/he/article-page.aspx?articleId=808 התחמס הנובי חזר לאילת], באתר הצפרות הישראלי

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1823
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מרטין ליכטנשטיין
קטגוריה:תחמסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: תחמסיים
קטגוריה:בעלי חיים בסכנת היעלמות מארץ ישראל
אלופי (אי)

אלופי הוא אי בפולינזיה, במערב האוקיינוס השקט. יחד עם האי פוטונה (2 ק"מ בצפון מערב) ועוד כמה שוניות, הם יוצרים את ארכיפלג הורן (על שם העיר ההולנדית הורן (Hoorn)). האי הוא חלק מהקולקטיב מעבר לים ואליס ופוטונה שבשליטת צרפת. האי נמצא תחת שליטת ממלכת אלו (royaumes coutumiers), יחד עם דרום מערב האי פוטונה.

== גאוגרפיה ==
שטח האי הוא 17.78 קמ"ר. במקורו, האי הוא וולקני. האי תלול יחסית, והנקודה הגבוהה ביותר בו, מון קולופו (mont Kolofau), נמצאת בגובה 417 מטר מעל פני הים. האי מוקף חלקית בשונית אלמוגים, מה שהופך את האי לאטול מוגבה.

הנקודה הדרומית של האי, פואנט אפאגה (pointe Afaga), היא הנקודה הרחוקה ביותר מפריז בכל הטריטוריות של צרפת (16,252 ק"מ).

בעבר האי היה מיושב אך במאה ה-18 אוכלוסיית האי כמעט ונכחדה. קיימות מספר השערות להכחדת אוכלוסיית האי: או בגלל הוריקן שהשמיד את היבול ולכן תושבי האי השכן פוטונה, שהיו קניבלים, אכלו את תושבי האי סמוך לשנת 1800 או בגלל הגירה של תושבי האי עקב מחסור במי שתייה זמינים. היום גר באי רק תושב קבע אחד בכפר אלופיטאי. מלבד תושב הקבע, לחלק מהמשפחות שגרות בדרום פוטונה (שרחוק רק 2 ק"מ) יש שדות באי והם מגיעות לעבד אותם ולקטוף את התוצרת מספר פעמים בשבוע.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פולינזיה
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:ואליס ופוטונה
קטגוריה:צרפת: איים
אליזבטה, נסיכת סבויה

אליזבטה, נסיכת סבויה (באיטלקית: Elisabetta di Savoia-Carignano; 13 באפריל 1800 - 25 בדצמבר 1856), הייתה אחותו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה וחמותו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.

==ביוגרפיה==
אליזבטה נולדה ב-13 באפריל 1800 בפריז, לקרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ולמריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה, בתם של קרל מסקסוניה, דוכס קורלנד ופרנצישקה צורבין קרסינסקה.

ב-28 במאי 1820 התחתנה אליזבטה בפראג עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו היו לה 8 ילדים. בעלה כיהן כמשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, ומשום כך התגוררה המשפחה במילאנו. במהלך מהפכות אביב העמים איבד בעלה את השליטה באיטליה, ומשום כך עברה המשפחה להתגורר באוסטריה.

ב-25 בדצמבר 1856 מתה אליזבטה בבוצן, כתוצאה משחפת.

==משפחתה==
ב-28 במאי 1820 התחתנה אליזבטה עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה, בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו היו לה 8 ילדים:
* מריה קרולינה מאוסטריה (1821–1844)
* אדלייד מאוסטריה (1822–1855), התחתנה עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה
* לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1823–1898)
* ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (1824–1899)
* זיגיסמונד לאופולד, ארכידוכס אוסטריה (1826–1891)
* ריינר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1827–1913)
* היינריך אנטון, ארכידוכס אוסטריה (1828–1891)
* מקסימיליאן קרל, ארכידוכס אוסטריה (1830–1839).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית סבויה
קטגוריה:ילידות 1800
קטגוריה:נפטרות ב-1856
דריק גרווין

דריק גרווין (באנגלית: Derrick Gervin; נולד ב-28 במרץ 1963) הוא כדורסלן עבר אמריקאי.

==ביוגרפיה==
גרווין, שנולד בדטרויט שבמישיגן, היה פורוורד בגובה 2.03 מטר. בתיכון שיחק גרווין, כמו אחיו ג'ורג', בבית הספר מרטין לותר קינג. הוא שיחק במכללות באוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו (UTSA), ונבחר על ידי פילדלפיה 76' בסיבוב הרביעי (בבחירה ה-90 הכללית) של דראפט ה-NBA בשנת 1985. לאחר שהקבוצה בחרה שלא להחתים את גרווין על חוזה, עבר לאוונסוויל ת'אנדר מליגת ה-CBA. לאחר מכן שיחק בקורדובה, קבוצה ספרדית מהליגה השנייה בחשיבותה. בקבוצה היה למכונת התקפה, קלע 46.3 נקודות בממוצע למשחק, וכן קלע מעל 60 נקודות שלוש פעמים באותה עונה. קבוצתו הבאה, גם היא מה-CBA, הייתה סנטה ברברה איילנדרס, בה שיחק בשנים 1989–1990. לאחר מכן הוא שיחק שתי עונות (בשנים 1990–1991) ב-NBA, בתור שחקנה של קבוצת הליגה ניו ג'רזי נטס. הוא קלע בממוצע 8.8 נקודות למשחק ב-77 משחקים.

לאחר העונות בנטס חזר גרווין לשחק בליגת ה-CBA. הוא שיחק בפורט ויין פיורי ואחריה בלה קרוס קטבירדס, ואז עבר לקבוצה הארגנטינאית בוקה ג'וניורס. בסופה של עונה אחת במועדון זה חזר לקבוצת CBA, אוקלהומה סיטי קוואלרי, ולאחריה תקופה נוספת בלה קרוס קטבירדס. כשסיים את העונה בקטבירדס עבר לאירופה: הוא שיחק באיטליה, בקבוצת ליגת העל האיטלקית בכדורסל טורינו ובגלאטסראיי הטורקית מליגת העל הטורקית בכדורסל.

תחנתו הבאה הייתה ישראל, שבה שיחק בהפועל גבת/יגור, שבאותו זמן שיחקה בליגת הכדורסל הבכירה של ישראל. גם בגבת הציג את כישרונו ההתקפי הנדיר: בשתי עונותיו קלע מעל 27 נקודות למשחק, והיה למלך הסלים של ליגת העל בכדורסל. לאחר מכן חזר לתקופה קצרה לפורט ויין פיורי שבה כבר שיחק בעבר, ולאחר מכן חזר לישראל, למכבי קריית מוצקין. את הקריירה סיים גרווין בדטרויט וילס מליגת ה-PBL.

חולצתו של גרווין הופרשה על ידי אוניברסיטת טקסס בשנת 2006. אחיו הבכור, ג'ורג' גרווין, שיחק בליגת ה-ABA משנת 1972 עד 1976 וב-NBA משנת 1976 עד 1986, והוא חבר בהיכל התהילה של הכדורסל וברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://web.legabasket.it/player/?id=GER-DER פרופיל] באתר Legabasket.it
* [http://www.utsa.edu/today/2006/02/gervin.cfm UTSA UTSA honors Derrick Gervin at 3 p.m., Friday]
* [http://www.cadursela.co.il/Profile.asp?id=27 פרופיל] באתר כדורסלע של ערן סלע

קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורסלני ניו ג'רזי נטס
קטגוריה:מלך הסלים של ליגת העל בכדורסל
קטגוריה:כדורסלני הפועל גבת
קטגוריה:כדורסלני מכבי קריית מוצקין
קטגוריה:כדורסלני לה קרוס קטבירדס
קטגוריה:בחירות דראפט של פילדלפיה 76'
קטגוריה:מישיגן: כדורסלנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
קטגוריה:דטרויט: כדורסלנים
ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה

ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה (; 30 בספטמבר 1783 - 16 בינואר 1853), היה בנו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה והמשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה.

==ביוגרפיה==
ריינר יוזף נולד ב-30 בספטמבר 1783 בעיר פיזה כבנו הרביעי של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה ולאשתו האינפנטה הספרדייה מריה לואיסה, נסיכת ספרד. אביו היה בנה השמיני של מריה תרזה ופרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואמו הייתה בתו של קרלוס השלישי מלך ספרד. בהיותו בן 7 מת דודו יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואביו עלה לשלטון במקומו כלאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

ריינר יוזף סבל מאפילפסיה קלה, אולם היא לא הפריעה לו לשרת בצבא כשאר אחיו.

בשנת 1818 מונה ריינר יוזף למשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה, אולם למרות כוונותיו הטובות, לא היה פופולרי על האיטלקים, שהתרעמו על חוסר החירות הפוליטית ועל עול המיסים האוסטרי. בשנות ה-40 התדרדר המצב תחת שלטונו, ובשנת 1847 מונה קרל לודוויג פון פיקלמונט לראש ממשלתו, במטרה לשפר את המצב. אולם המינוי לא הועיל, ובשנת 1848 פרצו מהפכות במילאנו ובוונציה כחלק ממהפכות אביב העמים וממלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. בעקבות איבוד שליטתו באיטליה, הוחזר ריינר יוזף לאוסטריה, והוא עבר להתגורר בבוצן, שם חי עד מותו ב-16 בינואר 1853.

==משפחתו==
ב-28 במאי 1820 התחתן ריינר יוזף עם אליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה, ממנו היו לה 8 ילדים:
* מריה קרולינה מאוסטריה (1821–1844)
* אדלייד מאוסטריה (1822–1855), התחתנה עם ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה
* לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (1820–1878)
* ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (1824–1899)
* זיגיסמונד לאופולד, ארכידוכס אוסטריה (1826–1891)
* ריינר פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה (1827–1913)
* היינריך אנטון, ארכידוכס אוסטריה (1828–1891)
* מקסימיליאן קרל, ארכידוכס אוסטריה (1830–1839).

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1783
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1853
ונום (מותג)

ונום (Venum) הוא מותג מסחרי של ביגוד וציוד אמנויות לחימה, ספורט וכושר. בין השאר עבור:לחימה משולבת (MMA), איגרוף, איגרוף תאילנדי, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, קראטה וקרב מגע. המותג Venum משווק בלמעלה מ-55 מדינות ברחבי העולם, ביבשות אמריקה, אירופה ואסיה.

== היסטוריה ==
קבוצת Dragon Bleu נוסדה על ידי פרנק דופואי בפריז שבצרפת והחלה את פעילותה בשנת 2004 כמפיצה מקוונת של בגדים וציוד אמנויות לחימה באמצעות אתר האינטרנט שלה www.dragonbleu.fr לפני שעברה לפיתוח מרכזי בשנת 2006 לאחר השקת מותג משלה "VENUM" בשנת 2005, על מנת שתוכל להציע מוצרים באיכות גבוהה ובמחיר תחרותי וכאלו שיעמדו בסטנדרטים בינלאומיים ובציפיות של ספורטאים מקצועיים. מהר מאוד עלתה קרנו של המותג בקרב מאמנים ומתאמנים ברחבי העולם ונפרשה חסות היסטורית של ספורטאים מקרב הUFC, מאז התרחב המותג לענפי ספורט נוספים כמו כושר כללי ואגרוף.
עם הצטרפות קבוצת המשקיעים Trocadero Capital Partners לשותפות עם קבוצת דרגון בלו גדלה השאיפה של הקבוצה להאיץ את הפיתוח הבינלאומי שלה ולעסוק בענפי ספורט אחרים כגון איגרוף, קראטה וקרוספיט.

=== לוחמים מפורסמים, מדריכים ומאמנים ===
רשימת פרזנטורים של המותג ונום כוללת את הספורטאים הבאים:
*ליוטו מצ'ידה
*קרלוס קונדיט
*ז'וזה אלדו
*מישה טייט
*מאוריציו רואה
*וונדרליי סילבה
*פבריציו ורדום
*מרטין קמפמן
*ג'ים מילר
*בראד פיקט

== ראו גם==
* Mixed martial arts
* קרב מגע
* ג'ו ג'יטסו ברזילאי

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.bashgal.co.il/68983-Venum-%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%9D/ ונום ישראל ]
* [http://www.lsa-conso.fr/interview-de-franck-dupuis-et-jean-francois-bandet-codirigeants-de-dragon-bleu-venum-du-combat-extreme-au-street-wear,131780 « ריאיון עם פרנק דופואי מייסד דרגון בלו »] 7 ביולי 2012 ב'lsa-conso.fr'

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ביגוד
קטגוריה:חברות אופנה צרפתיות
ויטליק בוטרין

ויטליק בוטרין (אנגלית: Vitalik Buterin, רוסית: Виталий Бутерин) (נולד ב-31 ינואר 1994) הוא מהנדס תוכנה קנדי-רוסי המוכר בעיקר בזכות המצאת המטבע הקריפטוגרפי את'ריום. בוטרין הוא גם מייסדו של אתר האינטרנט והמגזין ביטקוין מגזין.

==קורות חיים==
בוטרין נולד בקולומנה, מחוז מוסקבה ברוסיה והתגורר שם עד גיל 6, עת עבר עם הוריו לקנדה. בבית הספר היסודי זוהה על ידי מוריו כילד מחונן וכבר אז הוא החל להתעניין במתמטיקה, מחשבים, וכלכלה.

בהיותו בן 17 נחשף לראשונה לביטקוין ולטכנולוגיית הבלוקצ'יין והחל להתעניין בתחום. בשנת 2012 זכה בוטרין במדליית ארד באולימפיאדה הבינלאומית למדעי המידע. בשנת 2013, לאחר שנסע לפגוש מתכנתי בלוקצ'יין מסביב לעולם(גם בישראל), פרסם את המאמר ובו הציע את המנגנון שיאפשר את קיומו של האת'ריום. בוטרין החל ללמוד באוניברסיטת ווטרלו אך עזב את לימודיו בשנת 2014 לאחר שזכה במלגת Thiel בסכום של 100,000 דולר והחל להקדיש את כל זמנו לפרויקט האת'ריום.

ב-2014 התגורר בוטרין בסינגפור, בהמשך התגורר בצוג.

בשנת 2016 נכלל ברשימת של מגזין פורצ'ן.

במאי 2021 הוא תרם 50 טריליון מטבעות שיבה אינו (בשווי של 1.2 מיליארד דולר) למאבק בנגיף הקורונה בהודו.

== קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [https://www.cryptojungle.co.il/blog/513 מי אתה ויטליק בוטרין, מייסד את’ריום?], בבלוג [https://www.cryptojungle.co.il/ קריפטו ג'ונגל], 21 בדצמבר 2017
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהגרים מרוסיה לקנדה
קטגוריה:מתכנתים רוסים
קטגוריה:מתכנתים קנדים
קטגוריה:רוסים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:פורבס 30Under30
קטגוריה:בלוקצ'יין
קטגוריה:מהנדסי תוכנה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1994
מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה

מריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה (בגרמנית: Maria Christina von Sachsen; 7 בדצמבר 1770 - 24 בנובמבר 1851), הייתה אמו של קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.

==ביוגרפיה==
מריה כריסטינה נולדה ב-7 בדצמבר 1770 בדרזדן, לקרל מסקסוניה, דוכס קורלנד ולפרנצישקה צורבין קרסינסקה, בתם של סטניסלב צורבין קרסינסקי ואניילה חומייסקה.

מריה כריסטינה חונכה בידי כמה מורים פרטיים ואומנות, והיא למדה פילוסופיה, גאוגרפיה, ספרות, מוזיקה, מחול, וכן למדה לדבר במספר שפות (גרמנית, איטלקית, צרפתית, פולנית ואנגלית).

ב-24 באוקטובר 1797 התחתנה מריה כריסטינה עם קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו, ממנו היו לה 2 ילדים. כעבור 3 שנים מהנישואים, מת בעלה קרלו אמנואלה בכלא הצרפתי, לשם נלקח אחרי כניעתו.

ב-1 בפברואר 1810 התחתנה מריה כריסטינה עם ז'ול מקסימיליאן דה מונטלאר, המרקיז השישי של רימון, ונסיך מונטלאר הראשון, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1824 קנה בעלה את ארמון וילהלמינברג על יד וינה ושיפץ אותו, ובשנת 1831 עלה בנה קרלו אלברטו לשלטון בממלכת סרדיניה. ב-24 בנובמבר 1851 מתה מריה כריסטינה בפריז, והיא בת 81 שנים.

==משפחתה==
ב-24 באוקטובר 1797 התחתנה מריה כריסטינה עם קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו, ממנו היו לה 2 ילדים:
* קרלו אלברטו, מלך סרדיניה (1820–1878), התחתן עם מריה תרזה מאוסטריה.
* אליזבטה, נסיכת סבויה (1826–1827), התחתנה עם ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה.

ב-1 בפברואר 1810 התחתנה מריה כריסטינה עם ז'ול מקסימיליאן דה מונלאר, המרקיז השישי של רימון, ונסיך מונלאר הראשון, ממנו נולדו לה 5 ילדים:
* ז'ול מוריס, נסיך מונלאר (1807)
* לואיז בטילד דה מונלאר (1809–1823)
* ברת מארי דה מונלאר (1811–1831)
* ז'ולי דה מונלאר (1814–1885).
* מרגריט ז'ולי דה מונלאר (1822–1832)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:ילידות 1770
קטגוריה:נפטרות ב-1851
יהודה ליוואי הזקן

רבי יהודה ליוואי הזקן מוורמס (נפטר בחשוון ה'ר'/ה'ש', 1439/1539) היה מגדולי יהדות אשכנז בדורו ונאמר עליו כי "כל גדולי הדור חרדו מגדולתו וקדושתו".

מקובל שהיה מיוחס למשפחת דוד המלך, ושהיה סב-סבו של המהר"ל מפראג, כדי להבדיל ביניהם הוא מכונה לעיתים המהר"ל הזקן. ברם, ייחוסו של המהר"ל מפראג כנכדו של ר' ליוואי הזקן מפוקפק, וגם ייחוסו של ר' ליוואי הזקן לדוד המלך מקורו כנראה בטעות. יש המאחרים את שנות פעילותו וקובעים את תאריך פטירתו לשנת ה'ש' - מאה שנה מאוחר יותר מן המקובל.

על מצבת קברו בפראג נחרת:

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים אשכנזים
קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי העתיק בפראג
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-14
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-15
קטגוריה:נפטרים ב-1539
הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה (נולד ב-1967)

הנסיך איימונה, דוכס אאוסטה (באיטלקית: Aimone di Savoia-Aosta; נולד ב-13 באוקטובר 1967) הוא בנו של הנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה. איימונה טוען לראשות בית סבויה ולתואר "דוכס סבויה", אך טענה זאת נמצאת במחלוקת מצד דודנו אמנואלה פיליברטו, נסיך ונציה, שטוען אף הוא לראשות הבית.

==ביוגרפיה==
איימונה נולד ב-13 באוקטובר 1967 בפירנצה, לנסיך אמדאו, דוכס אאוסטה ולקלוד, נסיכת אורליאן, בתם של אנרי, רוזן פריז ואיזבל, נסיכת אורליאן-ברגנסה. כמקובל בבית סבויה-אאוסטה, בלידתו ניתן לו התואר "דוכס אפוליה". איימונה למד בבית הספר הצבאי הימי פרנצ'סקו מורסיני ובאוניברסיטת בוקוני, ולאחר מכן שירת בכוחות המיוחדים האיטלקיים. לאחר מכן עבד איימונה בבריטניה בג'יי פי מורגן צ'ייס, ומשנת 2000 הוא ניהל את הסניף של חברת פירלי במוסקבה.

במאי 2005 התארס איימונה עם אולגה, נסיכת יוון, בתם של מיכאל, נסיך יוון ודנמרק ומרינה קארלה, וב-16 בספטמבר 2008 נערך טקס הנישואים האזרחי בשגרירות איטליה במוסקבה, בעוד הטקס הדתי נערך ב-27 בספטמבר בפטמוס, יוון.

ביוני 2006 הכריז אביו על עצמו כ"דוכס סבויה" וכראש בית סבויה, מכיוון שוויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי הוצא מסדר הירושה על ידי אביו אומברטו השני, מלך איטליה, בעקבות נישואיו ללא היתר. בעקבות כך הוא העניק לבנו איימונה את התואר "דוכס אאוסטה". עם זאת, טענתו של אביו לתואר "דוכס סבויה" ולראשות הבית נתקלו במחלוקת מצד בן-דודו ויטוריו אמנואלה, נסיך נאפולי, שהגיש כנגדו תביעה לבית המשפט.

ביוני 2021 נפטר אביו, והנסיך איימונה ירש את תאריו ואת הטענה לראשות בית סבויה.

==משפחתו==
ב-16 בספטמבר 2008 התחתן אמדאו עם אולגה, נסיכת יוון, בתם של מיכאל, נסיך יוון ודנמרק ומרינה קארלה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
* אומברטו, נסיך פיימונטה (נולד ב-2009)
* אמדאו, דוכס אברוצי (נולד ב-2011)
* איזבלה, נסיכת סבויה (נולדה ב-2012)

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בית סבויה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוקוני
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1967
אנטוניו פיגאפטה

אנטוניו פיגאפטה (באיטלקית: Antonio Pigafetta; 1491 בקירוב –1531 בקירוב) היה איטלקי משכיל, הרפתקן ממשפחה עשירה ברפובליקה של ונציה. הצטרף למגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן שיצא בצו קרלוס הראשון מלך ספרד (הוא הקיסר קרל החמישי), למסע בחיפוש דרך ימית לאיי התבלין ובסופו של דבר הקיף את העולם. במהלך המסע, הוא שימש כעוזרו של מגלן וניהל יומן מסע מדויק אשר מאוחר יותר סייע לו לתרגם את שפת הסבואנו. כתביו הם העדות הכתובה הראשונה בנוגע לשפה זו.

פיגאפטה היה אחד מתוך 18 אנשים שהצליחו לחזור בשנת 1522 לספרד, שלוש שנים אחרי שהחל המסע עם כ-270 איש. מסע זה הוא הראשון שהשלים את הקפת כדור הארץ. לאחר מותו של מגלן במהלך המסע ב-1521, שירת תחת פיקודו של חואן סבסטיאן אלקנו. יומן המסע של פיגאפטה הוא אחד מהמקורות החשובים ביותר להבנת מסעו של מגלן ואלקנו.

בזכות יומנו של פיגאפטה הונצחה דמותו של מגלן כמגלה ארצות. כשחזר פיגאפטה לספרד הואשם מגלן במצבם הנורא של אנשי הספינה ששרדו, ונטען שגילה טיפשות ולא היה מנהיג ראוי. אלקנו לעומתו זכה לאהדה ושבחים על חזרת הספינה לספרד והוכרז כאדם הראשון שהקיף את העולם. כעבור שנים זכה היומן, שבו שיבח פיגאפטה את מגלן והתייחס אליו כאל מעין קדוש, לפופולריות רבה, ובזכותו נחשב מגלן לאדם הראשון שהקיף את העולם. אלקנו בסופו של דבר נשכח.

כפי הנראה הדמויות סבסטיאן ואנטוניו במחזה הסערה מאת ויליאם שייקספיר נכתבו בהשראת סיפור המסע של פיגאפטה. לפחות אחת מספינות המלחמה של חיל הים האיטלקי נקראה על שמו בשנת 1931.

<gallery widths="200" heights="200">
Old_map_borneo_by_pigafetta.JPG|מפה של בורניאו צויירה על ידי פיגאפטה
Vicenza-Palazzo Pigafetta.jpg|ביתו של פיגאפטה בויצ'נצה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כרוניקנים
קטגוריה:הקפת כדור הארץ: אישים
קטגוריה:אבירי מסדר מלטה
קטגוריה:ילידי 1492
קטגוריה:נפטרים ב-1531