OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טדאוש רייכשטיין

טדאוש רייכשטיין (בפולנית: Tadeusz Reichstein; 20 ביולי 1897 – 1 באוגוסט 1996) היה כימאי שווייצרי, יהודי, יליד פולין, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1950 על זיהוי הקורטיזון וחשיבותו בטיפול בדלקת מפרקים.

== חייו ==
טדאוש רייכשטיין נולד בוולוקלווק שבפולין לאיזידור וגסטבה רייכשטיין. את ילדותו בילה בקייב שבאוקראינה, שם עבד אביו כמהנדס. את השכלתו רכש תחילה בפנימייה בעיר יינה בגרמניה ואחר כך עקר עם משפחתו לציריך שבשווייץ, שם קיבל אזרחות. בשנת 1916 הוא החל בלימודי כימיה במכון הטכנולוגי הפדרלי (ETH) בציריך וסיים תואר ראשון בשנת 1920. בשנת 1922 סיים דוקטורט בכימיה, הוא חקר את הרכבו הכימי של מרכיב הטעם בקפה קלוי. הוא עבד בתעשיית המזון עד לשנת 1929 והתמקד בעיקר בחקר טעמי הקפה והציקוריה. רייכשטיין התחתן בשנת 1927 עם הנרייט, בת אצולה הולנדית ולזוג נולדה ילדה אחת.

בשנת 1929 החל לעבוד כמרצה במכון שבו למד. בשנת 1938 מונה לפרופסור מן המניין לכימיה תרופתית באוניברסיטת בזל. הוא בנה באוניברסיטה מכון חדש לכימיה אורגנית ועמד בראשו.

בשנת 1933, כאשר עבד בציריך, הצליח להפיק ויטמין C (חומצה אסקורבית) באופן מלאכותי, זאת באופן עצמאי ממחקרו של סיר וולטר נורמן הוורת', אשר זכה בשנת 1937, במשותף עם הכימאי השווייצרי פאול קארר בפרס נובל על מחקריו בוויטמין C. בשנת 1950 הוענק לו פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם אדוארד קנדל ופיליפ שווולטר הנץ' על עבודתם בחקר הורמונים המופרשים מהקורטקס של בלוטת יותרת הכליה, עבודה ששיאה היה בבידוד וזיהוי הקורטיזון וגילוי חשיבותו בטיפול בדלקת מפרקים.

בשנת 1947 הוענק לרייכשטיין תואר דוקטור לשם כבוד בסורבון בפריז ובשנת 1952 התקבל כחבר (שאינו בריטי) לחברה המלכותית בלונדון. 

רייכשטיין נפטר בבזל שבשווייץ בגיל 99. ההליך התעשייתי העיקרי להפקת ויטמין C עדיין נושא את שמו (The Reichstein Process).

==קישורים חיצוניים==

* [https://nobel.anumuseum.org.il/persona/%d7%a8%d7%99%d7%99%d7%9b%d7%a9%d7%98%d7%99%d7%99%d7%9f-%d7%98%d7%93%d7%99%d7%90%d7%95%d7%a9/ טדאוש רייכשטיין], אנשי סגולה - יהודים זוכי פרס נובל, באתר [https://www.anumuseum.org.il/he/ בית התפוצות].
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים שווייצרים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:מדענים יהודים שווייצרים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:כימאים שווייצרים
קטגוריה:כימאים יהודים
קטגוריה:זוכי פרס נובל פולנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בזל
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:ילידי 1897
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1996
לאובן

לאובן (בגרמנית: Leoben) היא עיר במדינת שטיריה שבאוסטריה, על גדות נהר מורה. העיר, שהיא ה-15 בגודלה באוסטריה, משתרעת על פני שטח של 107.74 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 25,804 תושבים נכון לשנת 2001. לאובן היא מרכז התעשייה של שטיריה עילית ובה בתי ספר רבים ואוניברסיטת לאובן, המתמחה בכרייה. העיר מורכבת מתשע שכונות.

==היסטוריה==
{| class="toccolours" align="right" cellpadding="4" cellspacing="0" style="margin:0 0 1em 1em; font-size: 95%;"
|-
! colspan=2 bgcolor="#EFEFEF" align="center"| התפתחות-אוכלוסיית העיר
|-
! align="center"| שנה!! align="שמאל"| מספר תושבים
|-
| align="center"| 1939 || align="right"| 33.471
|-
| align="center"| 1951 || align="right"| 35.653
|-
| align="center"| 1961 || align="right"| 36.259
|-
| align="center"| 1971 || align="right"| 35.598
|-
| align="center"| 1981 || align="right"| 31.989
|-
| align="center"| 1991 || align="right"| 28.897
|-
| align="center"| 2001 || align="right"| 25.804
|-
|}

שמה הראשון של העיר היה "ליובינה" והוא ניתן לה על ידי המלך-ילד לודוויג, אחרון שושלת הקרולינגים, בשנת 904. בשנת 1260 העיר נפגעה מרעידת אדמה (רעידת אדמה נוספת פגעה בעיר בשנת 1794 וגרמה להרס רב). אסון נוסף פגע בעיר בשנת 1262, כאשר תושבי העיר גורשו על ידי המלך אוטוקאר השני מבוהמיה. בסוף המאה ה-13 העיר קיבלה זכויות של עיר, ובשנת 1396 מונה בה שופט מיוחד ליהודים.

בשנת 1480 נשרפה באש כנסיית מאריה אם ואסן שבפרבר העיר "ואסן". בשנת 1613 התיישבה בעיר קבוצה ישועית ופעלה בעיר רה-קתוליזציה (חידוש הקתוליות), וב-1660 נפתחה בעיר כנסייה ישועית, סנקט קסאפר צו לאובן.

ב-1797 נחתמה בה שביתת הנשק שקדמה להסכם קמפו פורמיו, "שלום לאובן". ב-1805 העיר נכבשה על ידי הצרפתים.

ב-1850 התקיימו בעיר הבחירות החופשיות הראשונות לראשות העיר. ב-1854 פרצה בעיר מגפת כולרה. בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, כבש הצבא האדום את העיר, ולאחר מכן הוחלף בידי הבריטים.



==ערים תאומות==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20080224073714/http://www.unileoben.ac.at/engl/welcome_en.html אתר האוניברסיטה של העיר]
* 

קטגוריה:שטיריה: ערים
מספרי לוקאס

במתמטיקה, מספרי לוקאס הם סדרה של מספרים טבעיים הקרויה על שמו של המתמטיקאי הצרפתי אדוארד לוקאס (1842-1891). הגדרתה דומה לזו של סדרת פיבונאצ'י: כל איבר בסדרה הוא סכום שני קודמיו. היא נבדלת מסדרת פיבונאצ'י בתנאי ההתחלה: האיבר האפס והאיבר הראשון הם 2 ו-1 בהתאמה. זהו מקרה פרטי של סדרת לוקאס.

תחילת הסדרה היא:
...2,1,3,4,7,11,18,29,47,76

ההגדרה הרקורסיבית של הסדרה היא:
:<math> 
 L_n :=
 \begin{cases}
 2 & \mbox{if } n = 0; \\
 1 & \mbox{if } n = 1; \\
 L_{n-1}+L_{n-2} & \mbox{if } n > 1. \\
 \end{cases}
 </math>

==מאפיינים==
כמו כל סדרה בה כל איבר מוגדר באופן רקורסיבי כצירוף ליניארי של האיברים הקודמים, ניתן לבטא את סדרת לוקאס בנוסחה סגורה על ידי סכום של שתי סדרות הנדסיות (כאשר <math>\ \phi</math> הוא יחס הזהב):
:<math>L_n =\phi^n + (1-\phi)^{n} = \phi^n + (- \phi)^{- n}= \left({ 1+ \sqrt{5} \over 2}\right)^n + \left({ 1- \sqrt{5} \over 2}\right)^n\, </math>

מכיוון שהרכיב השני בסכום שואף ל-0 כש-n שואף לאינסוף, ניתן גם לחשב את מספרי לוקאס (מלבד השניים הראשונים) באמצעות עיגול חזקות של יחס הזהב:
:<math>L_n = \mathrm{round}(\phi^n)</math>

כל איבר בסדרה שווה לסכום שני מספרי פיבונאצ'י המופיעים משני צדדיו של האיבר המקביל לו בסדרת פיבונאצ'י:
 
<math>\,L_n = F_{n-1}+F_{n+1}</math>

לדוגמה, האיבר הרביעי בסדרה הוא 7 השווה לסכום של 2 ו-5, האיברים השלישי והחמישי בסדרת פיבונאצ'י.

==ראו גם==
* סדרת פיבונאצ'י
* סדרת פֶּל

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

לוקאס
קטגוריה:סדרת פיבונאצ'י
פרחי כהונה

פרח כהונה הוא כינוי תנאי לכהן צעיר שעובד בבית המקדש. לפי התלמוד ניתן הכינוי לכהנים שהגיעו לגיל מצוות ומתחילים לעבוד בבית המקדש (כעין טירונות), להבדיל מהכינוי "רובה" שניתן לכהנים שלא הגיעו עדיין לגיל מצוות.

==משמעות הכינוי==
המשנה לא מסבירה את משמעות הכינוי, מסתבר שמשמעות המילה היא מלשון אפרוח, שכן בספרות חז"ל מקבילה הכינוי "פרחי כהונה" ל"בני כהונה". פרשני המשנה נתנו למילה זו מספר משמעויות שונות:
*כהנים שזקנם מתחיל לפרוח.
*על שם הפסוק () .
*הכהנים הנבחרים כמו פרחים.
*הכהנים הצעירים עושים את עבודתם במהירות ובריצה ונראים כפורחים.

==תפקידים==
פרחי הכהונה עבדו במקדש יחד עם הכהנים הבוגרים, מלבד העבודות השוטפות נמנו בספרות התנאית מספר תפקידים מיוחדים שנעשו על ידי פרחי הכהונה בלבד:
* להעיר את הכהן הגדול בליל יום הכיפורים אם הוא מתנמנם.
* בשמחת בית השואבה - לטפס על עמודי עזרת הנשים כדי למלא את המנורות שבראשיהן בשמן ולהדליקן.
* להעניש כהנים שעבדו בבית המקדש בטומאה.
* שינה בבית המוקד. פרשני המשנה חלוקים אם ישנו בבית המוקד כדי למלא את תפקיד שמירת המקדש, או כדי שיהיו מוכנים בבוקר במתחם המקדש לעבודות הבוקר.
* ניקוי מערכת השיתין במקדש.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כהונה
מאיר הורמן

הכניסה ל[[בית ציוני אמריקה, 2008]]
מאיר הורמן (1905–1971) היה אדריכל ישראלי, הידוע כמתכננו של בית ציוני אמריקה בתל אביב.

== חייו ==
הורמן נולד בשנת בעיר לבוב שבפולין (כיום באוקראינה). את הכשרתו המקצועית רכש בצ'כיה ובשנת 1935 עלה לארץ ישראל ופעל כאדריכל שכיר במשרדיהם של האדריכלים המובילים בתל אביב של אותם הימים: זכי שלוש וזאב רכטר.

בשנת 1941 פנה הורמן לדרכו העצמאית, עת פתח משרד תכנון בשיתוף המהנדס נתן אור אינציגר. שיתוף הפעולה הפורה בין הורמן לבין ההסתדרות הציונית, הביא למימושם של פרויקטים ייחודיים ובולטים: בית רומנו בתל אביב הנחשב לקניון הראשון בארץ, תכנון כפר סילבר הכולל מדרשה חקלאית ואת "בית ציוני אמריקה" שבלב תל אביב.

הורמן עסק בבינוי ערים, ובכך תרומתו הגדולה והחשובה לעיצוב המרחב הישראלי. בין השאר תכנן את שכונת צהלה בצפונה של העיר תל אביב, את רמת אפעל, את מתחם הבורסה ברמת גן, שכונה במעלות ואת שכונותיה הראשונות של העיר כרמיאל.

בתו, עדה, נישאה לאדריכל מנחם כהן.

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1971
יובל גורביץ'

יובל גורביץ (נולד ב-1950) הוא זמר רוק ישראלי ושחקן. התפרסם לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, בגיל 52.

== ביוגרפיה ==
גורביץ' נולד וגדל בקיבוץ גינוסר. אמו, צוריה בן נון, הייתה בתו של הסופר יהודה בורלא. בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, היה גורביץ' חבר בצוותים שונים של להקת השריון. באמצע שנות ה-70 יצא גורביץ' לטיול ארוך בעולם, שם חבר ללהקות פאנק ורוק עד שהפך לנזיר במנזר למשך שנה.

באמצע שנות התשעים חזר גורביץ' לארץ, והצטרף ללהקה "כמעט אפריקה" בשנת 1996. חברי הלהקה האחרים היו צעירים ממנו בשנים רבות. גורביץ' שר וניגן בגיטרה אקוסטית ואיתו ליאור קטלן בשירה ובגיטרה, דודי כהן בגיטרות, ערן סנדרי בבס ובקולות וחיים קהירי בתופים ובקולות.

הלהקה הקליטה את תקליט הבכורה שלה, "כמעט אפריקה", בהפקתם המוזיקלית של ירון בכר ומייקל בנסון. האלבום כלל בעיקר שירים של גורביץ', ומספר שירים של ליאור קטלן. האלבום לווה בהופעות בעיקר במועדוני תל אביב ולא זכה לתשומת לב רבה. לאחר כשנה הלהקה התפרקה.

גורביץ' המשיך לעבוד כסולן, בעיקר כאמן אורח בהופעות של אחרים. בשנת 2003 יצא תקליט הבכורה שלו, "גורביץ'", בהוצאת הלייבל Earsay של האוזן השלישית. ניגנו דודי כהן (גיטרה), עידו גונן (בס), ארז דורי (קלידים), אורי גת (חבר להקת מרסדס בנד) ואסף שריג (יוצא להקת איפה הילד?), שגם הפיק את האלבום. האלבום זכה לביקורות משבחות בעיתונות.

ב-2006 הקים גורביץ' את "המדור לחיפוש קרובים", ההרכב שמלווה אותו, שבו חברים טל מרקוס (באס), דרור גלוברמן (קלידים), רועי צעדי (גיטרה חשמלית) ואסף אנגל (תופים).

ב-2007 הוציא גורביץ' את אלבומו השני, "עורב", בהפקתו של ספי אפרתי. האלבום זכה לשבחים רבים בעיתונות, ומיד אחרי השקתו בסתיו 2007 יצא גורביץ' לסיבוב הופעות בכל הארץ.

באלבום 11 שירים, כולם פרי עטו של גורביץ' - למעט "חול", שהולחן על-ידו למילותיה של חן קליין. השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והושמע בתחנות הרדיו השונות. בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים", וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר), ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), שגם שימש כטכנאי הקלטה. השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.

האלבום כולל את רצועת הבונוס "פעם ב...", שהולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל.

בינואר 2016 כיכב בסרטה של הדר מורג "למה עזבתני" בתפקיד ראשי כמשחיז סכינים, מקצועו האמיתי.

== דיסקוגרפיה ==
* גורביץ בהוצאת אירסיי (האוזן השלישית), 2003.
* עורב בהוצאת אירסיי (האוזן השלישית), 2007.

== ביקורות ==
אלבומו השני של גורביץ', עורב, זכה לשבחים רבים בעיתונות:
* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Article.asp?GroupID=1912&itemID=81381&ArtistID=20488 אסף נבו, Mooma]
* [http://tam.co.il/12_10_2007/tarbut_music.htm משה מזרחי, עיתון תל אביב, 12 באוקטובר 2007]
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:משפחת בורלא
קטגוריה:גינוסר: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
יחיא צאלח

מארי יחיא בן יוסף צאלח (מכונה: מהרי"ץ, או: מהר"י צאלח, חשוון ה'תע"ד – כ"ח בניסן ה'תקס"ה, 1713 – 27 באפריל 1805), היה מגדולי חכמי יהדות תימן במאה ה-18, וראב"ד בבית הדין הגדול בצנעא.

==ביוגרפיה==
נולד בחודש חשוון בשנת ה'תע"ד (1713) למארי יוסף צאלח בנו של הדיין מארי צאלח, בקאע אל-יהוד בצנעא שבתימן.

כבר בילדותו הפגין מהירות תפישה, זיכרון ועמקות בלימודיו. למד אצל סבו הרב צאלח, ואצל זקני הדור מארי יחיא קרואני ומארי סעדיה קטיעי. כשגדל היה תלמיד חבר לשני גדולי הדור מארי דוד משרקי ומארי יחיא הכהן עראקי.

לפרנסתו עסק בצורפות, כדרכם של רבני תימן שעבדו לפרנסתם ולא הטילו את עצמם על הציבור. בשנת השלושים לחייו עזב את מלאכת הצורפות ועסק בכתיבת ספרי תורה ומגילות, מפני שמלאכה זו נחשבה לנקייה יותר.

בשנת ה'תקט"ז (1756) התמנה כראב"ד, והיה לראש בית הדין הקבוע השישי בצנעא. עמד בראש הישיבה הגדולה בצנעא. סמכותו הוכרה בכל תימן ללא עוררין.

בשנת ה'תקל"ט שלח את ספרו "זבח תודה" על שולחן ערוך הלכות שחיטה וטריפות להדפסה בכלכתא שבהודו.

מארי יחיא העמיד תלמידים רבים, ביניהם בנו מארי אברהם ומארי יוסף קארה, ושניהם המשיכו אחריו ברבנות.

נפטר בכ"ח בניסן ה'תקס"ה (27 באפריל 1805).

כיום הרב יצחק רצאבי רואה את עצמו כממשיך דרכו, ואף פתח על שמו את מכון נתיבות מהרי"ץ.

==תורתו==
חיבוריו מאופיינים בעיון ובבקיאות. בתחילה נטה לפסוק כדעת השולחן ערוך, אולם לאחר מכן החליט שאין זו דרכה של יהדות תימן והחל לפסוק בדרך כלל כדעת הרמב"ם. בכך הושפע מזקני דורו, מארי יהודה צעדי ומארי פנחס עראקי הכהן, שדבקו יותר ברמב"ם ובמנהגי תימן מאשר בשולחן ערוך. כך כתב:

גולת הכותרת של חיבוריו הוא ספר השו"ת "פעולת צדיק", הספר נחלק לשלושה חלקים סובב ומקיף את כל פינות ההלכה, תשובותיו מנוסחות בקצרה, משפטים מקיפים וקולעים. אין הספר כולל את כל התשובות שהשיב, אלא רק מעט מזעיר מהם. ספרו "עץ חיים" הוא פירוש רחב ידיים מקיף על התכלאל (הסידור התימני הכולל את כל התפילות וההליכות היהודיים שבמעגל השנה). הפירוש נכתב מתוך קנאותו למסורת תימן העתיקה והמדויקת, קנאות שהושפעה מהרב יהודה צעדי.

ר' יעקב ספיר, שביקר בתימן כחמישים שנה לאחר פטירת מארי יחיא, כותב עליו בספרו "אבן ספיר" כך: .

הרב צאלח היה עניו, אך עמד על דעתו בתוקף כאשר ראה סטייה מן ההלכה. עמד בראש הישיבה הכללית בצנעא, שם נאספו רבני העיר לדון בשאלות הלכתיות בכל יום.

נתיבות מהרי"ץ היא עמותה שנראית על שמו.

==מספריו==
*פעולת צדיק – שו"ת, [http://www.hebrewbooks.org/1716 חלק א'] [http://www.hebrewbooks.org/1717 חלק ב'] [http://www.hebrewbooks.org/1718 חלק ג'] באתר היברובוקס.
*עץ חיים – תכלאל עם פירוש באתר ויקיטקסט.
*
*
*
*שערי טהרה – דיני נידה בשפה הערבית, (לנשים).
*מעיל קטֹן – הוצאת "חדרי תימן", נהריה, תשנ"ב.
*אורח לחיים – פירוש על חמש מגילות, מובא בתכלאל שיצא בהוצאת ר' שמעון צאלח תשמ"ט.
*ככל הנראה חיבר את מגילת תימן – כרוניקה על חיי היהודים בתימן. יצאה לראשונה בידי דוד סלימאן ששון (פרנקפורט, תר"פ לערך), ובמהדורה מוערת בתוספת פרקי מחקר בידי יוסף טובי, בשם עיונים במגילת תימן, ירושלים: הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס, תשמ"ו.

==קישורים חיצוניים==
* רצון ערוסי, [http://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Article_55.4(1).pdf מנהיגותו הרוחנית של מהרי"ץ – עמדה עקרונית בעד המנהג המקורי ופשרנות ביישומה], פעמים 55, אביב תשנ"ג, עמ' 79–91
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבות בתי דין צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:ילידי 1713
קטגוריה:נפטרים ב-1805
ארט ספיגלמן

ארט ספיגלמן (באנגלית: Art Spiegelman; נולד כיצחק אברהם בן זאב; נולד ב-15 בפברואר 1948) הוא אמן קומיקס יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר בשל ספר הקומיקס שלו זוכה פרס פוליצר, "מאוס: סיפורו של ניצול".

==קורות חיים==

ספיגלמן נולד בסטוקהולם, שוודיה לוולאדק ספיגלמן ואניה ספיגלמן (נולדה זילברברג), שהיו פליטים פולנים-יהודים. הוא גדל בשכונת רגו-פארק שבקווינס, ניו יורק וסיים את לימודיו בתיכון לאומנות ועיצוב שבמנהטן. לאחר מכן למד באוניברסיטת בינגהמטון (שבאותו הזמן נקראה "הארפור קולג") אותה לא סיים אך קיבל דוקטור לשם כבוד מטעמה 30 שנה מאוחר יותר.

אחיו רישיו נספה לפני שארט נולד. רישיו נשלח לחיות עם דודתו, טושה, בזמן מלחמת העולם השנייה, משום שהגטו שבו היא גרה נראה להוריו בטוח יותר מהגטו שבו התגוררו. כשהחלו הטרנספורטים מהגטו שלה, טושה הרעילה את עצמה, את רישיו, את בתה (ביבי) ואת אחייניתה (לוניה). בספרו "מאוס - סיפורו של ניצול", ארט מציין שהוא הרגיש בילדותו כאילו הוא ב"תחרות עם תמונה", משום שהוריו היו עדיין בדיכאון על מותו של בנם הבכור. החלק השני של מאוס מוקדש לרישיו ולאמו של ארט, אניה.

בשלהי חורף 1968 סבל ספיגלמן מהתמוטטות עצבים קצרה אך קשה, אירוע עליו מדובר רבות ביצירותיו. לאחר שחרורו מבית חולים לחולי נפש, אמו, אניה, התאבדה, ארט הוא זה שגילה את גופתה. ספיגלמן היה דמות מפתח בתנועת הקומיקס המחתרתי בשנות ה-60 וה-70 כשהוא תורם לפרסומים כמו Real Pulp, Young Lust ו-Bizarre Sex. הוא הקים במשותף שתי הוצאות קומיקס - Arcade (עם ביל גריפית') בתחילת שנות ה-70 ו-RAW עם אשתו, האמנית (ומאוחר יותר, העורכת האומנותית של הניו יורקר), פרנסואז מולי, ב-1980.

ביחד עם הרבה עבודות פורצות דרך של יוצרים כגון כריס וייר או צ'ארלס ברנס, RAW פרסם בהמשכים את "מאוס" (עכבר), שעוקב אחרי סיפורם של הוריו בעודם שורדים את השואה. ב-1986 הוא פרסם את Maus I: A Survivor's Tale (תורגם לעברית: "מאוס: סיפורו של ניצול"), שנודע גם בשם Maus I: My Father Bleeds History ("מאוס I: אבא מדמם היסטוריה"). החלק השני, Maus II: And Here My Troubles Began (תורגם לעברית: "מאוס II: וכאן החלו צרותי") בא בעקבותיו ב-1991. "מאוס" משך כמות חסרת תקדים של תשומת לב ביחס לעבודה בצורת קומיקס, כולל תצוגה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ופרס פוליצר מיוחד בשנת 1992.

ספיגלמן עבד גם בפורומים מסחריים כל ימיו. לאחר התמחות קיץ (כשהיה בן 18) ב"מסטיקי טופס", הוא הועסק כיועץ, תפקיד אותו החזיק במשך 20 שנה. ל"טופס" שפיגלמן המציא "ממתק אשפה" (ממתק בצורה של אשפה הנמכר בפחי אשפה פלסטיים מיניאטוריים) ועוד כהנה וכהנה.

בשנת 1992 החל לעבוד כמאייר עבור כתב העת ניו יורקר. בין השאר אייר, בצוותא עם רעייתו פרנסואז מולי, את עטיפת הגיליון של 24 בספטמבר 2001, מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, עטיפה הזכורה היטב של שחור על גבי שחור ובה צללית שחורה של מגדלי התאומים, הנראית רק כשמחזיקים את העיתון מול מקור אור או בזווית מסוימת. מאוחר יותר התפטר במחאה על מה שראה כצנזורה-עצמית של המגזין בסיקור הפוליטי שלו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.yadvashem.org/he/education/educational-materials/books/maus קומיקסאי מכוכב הגיהנום: מקומו של המספר ב"מאוס" של ארט ספיגלמן] - מאמר באתר יד ושם
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:סופרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:קומיקסאים אמריקאים
קטגוריה:קומיקסאים יהודים
קטגוריה:סגל ניו יורקר
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: ציון לשבח
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
אלברט קסלרינג

אלברט קסלרינג (בגרמנית: Albert Kesselring; 30 בנובמבר 1885 – 16 ביולי 1960) היה גנרל-פלדמרשל גרמני, פושע מלחמה בזמן מלחמת העולם השנייה. הוא עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון, חרבות ויהלומים, אחד העיטורים הגבוהים ביותר של גרמניה הנאצית. לאחר המלחמה, הואשם בביצוע פשעי מלחמה בגינם נגזר עליו עונש מוות. עונש זה הומתק במאסר עולם, שמתוכו ריצה חמש שנים בלבד.

==ביוגרפיה==
=== חיים וקריירה מוקדמת ===
אלברט קסלרינג נולד בבוואריה בשנת 1885, הוא היה בנו של מנהל בית ספר. הוא התגייס לצבא הבווארי בשנת 1904 כצוער בחיל הארטילריה הבאוורי, קיבל הסמכה לקצונה בשנת 1907 בדרגת לויטננט.

קסלרינג הגיע לדרגת אובר-לויטננט בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת תחילה בשדה הקרב כקצין ארטילריה ואחר כך עבר לתפקידי מטה שונים.

בתום המלחמה קסלרינג בחר להישאר ברייכסווהר, שירת בתפקידי פיקוד ומטה שונים, הועלה לדרגת אוברסט בשנת 1932.

קסלרינג השתחרר רשמית מהצבא בשנת 1933, אולם הוא הפך לחבר ב"וועדה המדינתית לתחבורה אווירית", שהייתה כיסוי לחיל האוויר הגרמני שהיה אסור לפי תנאי חוזה ורסאי.

כשהלופטוואפה הוקם מחדש בשנת 1935, קסלרינג חזר לצבא הועלה לדרגת גנרל-מיור ומונה לתפקיד בכיר במשרד התעופה. קודם לדרגת גנרל-לויטננט באפריל 1936 ומונה לראש המטה של הלופטוואפה במקום ולטר ויבר, קודם לדרגת גנרל מטוסי הקרב ביוני 1937 ומונה לעמוד בראש טייסת בדרזדן ואחר כך בברלין.

=== מלחמת העולם השנייה ===
כשפרצה מלחמת העולם השנייה, פיקד על "לופטפלוטה I" (יחידה המקבילה בגודלה לארמייה) במהלך הפלישה לפולין, הוא עבד על שיכלול שיתוף הפעולה בין חיל האוויר לצבא היבשה ואחרי סיומה המוצלח של המערכה הצרפתית הוא קודם לדרגת גנרל-פלדמרשל.

קסלרינג פיקד על "לופטפלוטה II" בתחילה מבצע ברברוסה ותפקידו היה לספק תמיכה אווירית לקבוצת הארמיות מרכז.

בדצמבר 1941 מונה לפיקוד על כוחות האוויר בים התיכון וצפון אפריקה. בפברואר 1942 הוא הציע לפלוש למלטה והחל לתכנן את מבצע הרקולס לנחיתה על האי. המבצע אמנם אושר בידי היטלר, אך מדינות הציר כשלו להוציאו לפועל. כישלונו של קסלרינג לשתק את מלטה ולאפשר העברת אספקה ולספק לרומל סיוע אווירי מתאים, היה גורם משמעותי בתבוסת כוחות הציר בקרב אל עלמיין ובסופו של דבר אילץ את הכוחות הגרמנים לסגת מצפון אפריקה.

עם פלישת בעלות הברית לסיציליה ביולי 1943 מונה קסלרינג למפקד העליון של הכוחות הגרמנים באיטליה, הוא הצליח לעצור את התקדמותן של בעלות הברית במסגרת מגננה קשוחה בחזית האיטלקית. במרץ 1945 ירש את גרד פון רונדשטט כמפקד העליון במערב, בתפקידו זה נכנע לבעלות הברית.

=== אחרי המלחמה ===
קסלרינג הועמד למשפט כפושע מלחמה בשנת 1947, הוא הואשם שהיה אחראי להוצאתם להורג של אזרחים איטלקיים על ידי כוחות אס אס שהיו תחת פיקודו, הורשע ונגזר עליו עונש מוות. בעקבות מחאה של קצינים בכירים בצבאות בעלות הברית ובעיות בראיות נגדו עונשו הומתק למאסר עולם.

קסרלינג שוחרר מהכלא בשנת 1952 בגלל בריאותו הרופפת, הוא בילה את שנותיו האחרונות בכתיבת זיכרונותיו והיה פעיל בארגוני לאומניים של ותיקי הצבא.

אלברט קסרלינג מת בעיר נויהיים בשנת 1960, בגיל 74.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בלופטוואפה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון, חרבות ויהלומים
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1885
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1960
דגל אילינוי

דגל מדינת אילינוי (באנגלית: Flag of Illinois) עוצב בשנת 1912 על ידי לוסי דרוונט בתחרות שנערכה על ידי ארגון "בנות המהפכה האמריקאית". הדגל הוכר כדגל הרשמי של אילינוי ב-6 ביולי 1915 על ידי בתי הנבחרים של המדינה, למרות שהמושל לא חתם על ההחלטה. בשנת 1969 הוסף שם המדינה לדגל, לאחר שנטען שאנשים אינם מזהים את המדינה לה שייכת הדגל. 

== קישורים חיצוניים==

* 
* 

אילינוי

קטגוריה:אילינוי: סמלים
קטגוריה:עיט בתרבות
ארגון הסטודנטים בישראל

ארגון הסטודנטים בישראל היה ארגון גג שאיגד בתוכו וייצג את אגודות הסטודנטים של רוב המכללות בישראל.

== היסטוריה ==
הארגון הוקם בשנת 1998, התאגד כעמותה, ופעל במקביל ל"התאחדות הסטודנטים בישראל", בה מאוגדות אגודות הסטודנטים של שבע האוניברסיטאות בישראל ושל מספר מכללות נוספות. בארגון היו חברות כ-30 אגודות סטודנטים של מוסדות מוכרים להשכלה גבוהה ברחבי מדינת ישראל, והוא איגד בתוכו כמאה אלף סטודנטים.

במהלך פעילותו סייע הארגון לתלמידי המכללות בעזרת הגשת עתירות לבג"ץ בנושאים שונים, קיים הפגנות, שביתות ופעולות מחאה לחיזוק הסטודנט מהמכללה בפרט והסטודנט הישראלי בכלל.

בשלהי כהונתה של הכנסת ה-16 בשנת 2005 הצליח הארגון, לאחר חמש שנות מאבק, להביא להעברת תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה בתמיכתם של ח"כ עמיר פרץ, ענבל גבריאלי ואחרים. התיקון קבע שינוי בהרכב המועצה להשכלה גבוהה, והכיר ביושב ראש הארגון כנציג הסטודנטים במכללות בדיוניה של המועצה להשכלה גבוהה.

הארגון שם לו למטרה להגביר את מעורבות הסטודנט הישראלי בעניינים שעל סדר היום במדינה. בין היתר זכה הארגון בבג"ץ נגד משרד התחבורה לשוויון בהנחות לסטודנטים מן המכללות.

לאחר מלחמת לבנון השנייה, הצטרף הארגון למחאת חיילי המילואים בתביעה להקמת ועדת חקירה ממלכתית לחקירת התנהלות הדרגים המדיני והצבאי במלחמה. הצטרפות הסטודנטים הרחיבה את המאבק אך העלתה גם התנגדויות בקרב הסטודנטים על התעסקות הארגון בנושאים שאינם קשורים לסטודנטים.

ב-2009, לאחר עשור של פעילות נפרדת, פעמים רבות ללא שיתוף פעולה, ארגון הסטודנטים בישראל חדל לפעול כגוף נפרד ואגודות הסטודנטים שהיו חברות בו הצטרפו להתאחדות הסטודנטים בישראל.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארגוני סטודנטים בישראל
תקשור

לא ממוסגר
תקשור בפאראפסיכולוגיה הוא שם כולל לתקשורת לכאורה בין בני אדם לבין ישויות אחרות, שלא מקובל לחשוב כי ניתן לתקשר עמן. בדרך כלל הכוונה לתקשורת בין בני אדם חיים למתים, אך לעיתים המילה משמשת גם על מנת לציין תקשורת עם חוצנים, אלים או ישויות נוספות.

בתחום התקשור קיימת ספרות הדרכה מקיפה, והדעה הרווחת בקרב "מתקשרים" או שחוו תקשור היא שהחוויה נגישה עבור כל אדם. על פי רוב, תקשור עם ישויות של אנשים שנפטרו (כדוגמת סיאנס), נתפס גם בעיני מתקשרים כחוויה לא רצויה, בעוד תקשור עם ישויות אחרות גבוהות יותר כגון מלאכים, מדריכים, ישויות אור וכדומה נתפס כחוויה רצויה ואף מומלצת.

אף על פי שבקרב הציבור רווחת האמונה בקיומם של יכולות מיוחדות למדיומים<ref></ref>, וכן על אף שמחקרים העוסקים בתפיסה על חושית מציגים תוצאות מגוונות שלחלקן טרם נמצאו ההסברים<ref name=":4"></ref>, ישנה עמדה ברורה בקרב הקהילה המדעית שהטענות הספציפיות ליכולת תקשור עם ישויות הן פסאודו-מדעית ואנטי-מדעיות, ולא נמצאה שום עדות מדעית שיכולה לתמוך ביכולות תקשור<ref></ref><ref></ref>. גם הממצאים שעשויים לתמוך בתפיסה על חושית, אינם מתיישבים עם הטענות ליכולות תקשור עם ישויות, והחוקרים רואים בהם עדויות לתופעות מנטליות טבעיות שטרם אובחנו<ref></ref>.

== ביהדות ==
יש המייחסים תופעות שונות ביהדות לתקשורים, כגון גילוי אליהו וכן אזכורים רבים בספר הזוהר ובספרי חסידים על 'מגידים' וישויות נוספות שסייעו בידי לומדי תורה לקבל מידע נוסף אודות לימודם. לאופנים מסוימים של תקשור יש התייחסות שלילית לנושא וחלקם אף אסורים מהתורה, כמו שנאמר: "כִּי אַתָּה בָּא אֶל-הָאָרֶץ אֲשֶׁר ה' אֱלֹהֶיךָ נֹתֵן לָךְ – לֹא תִלְמַד לַעֲשׂוֹת כְּתוֹעֲבֹת הַגּוֹיִם הָהֵם. לֹא יִמָּצֵא בְךָ מַעֲבִיר בְּנוֹ וּבִתּוֹ בָּאֵשׁ, קֹסֵם קְסָמִים, מְעוֹנֵן וּמְנַחֵשׁ וּמְכַשֵּׁף. וְחֹבֵר חָבֶר וְשֹׁאֵל אוֹב וְיִדְּעֹנִי, וְדֹרֵשׁ אֶל הַמֵּתִים" (דברים יח' ט').

בספר שמואל ב, כח. מתוארת פגישה של המלך שאול אצל בעלת האוב מעין דור, שמסייעת לו לבקשתו להעלות את הנביא שמואל מן המתים (בניגוד לרצונו). ״וַיָּבֹאוּ אֶל-הָאִשָּׁה לָיְלָה; וַיֹּאמֶר, קסומי- (קָסֳמִי-) נָא לִי בָּאוֹב, וְהַעֲלִי לִי, אֵת אֲשֶׁר-אֹמַר אֵלָיִךְ״ ובפגישה זו שמואל מגלה לו את העתיד, קריעת מלכותו ממנו והעברתה לדויד.

== העידן החדש ==
האנתרופולוג אדם קלין-אורון הגדיר כך את התופעה: "מדובר ברוחניות המתמקדת בהעצמת הפרט וביכולת שלו ליצור קשר ישיר עם כוחות קוסמיים (מלאכים, צדיקים ואף אלוהים עצמו)".
ניתן להציע שרוחניות מסוג זה צמחה בישראל בשנות ה-90 בעקבות מעבר המרכז מן הקבוצה והחברה, לדגש על אושרו ויכולותיו של הפרט. בהקשר זה, דומה המגמה לרבות מהתנועות והמגמות הדתיות בעידן החדש.

== ראו גם ==
* מגיד (קבלה)
* מדיום
* אורים ותומים
* העידן החדש

== לקריאה נוספת ==
* אדם קלין אורון, “מעבר לעצמי - הקשרים מקומיים ואישיים של תופעת התקשור בישראל”, ([https://sharpthinkingblog.files.wordpress.com/2012/09/d7aad7a7d7a6d799d7a8-d791d7a2d791d7a8d799d7aa-d7a2d79d-d791d799d791d79cd799d795d792d7a8d7a4d799d794.pdf תקציר הדוקטורט]), 2011.

==קישורים חיצוניים==

* ריאיון עם אדם קליין-אורון, [https://sharp-thinking.com/2013/01/03/המתקשרות-הספקן-והאנתרופולוג-שלוש-ת/ המתקשרות, הספקן והאנתרופולוג – שלוש תפישות מציאות], באתר "חשיבה חדה".
* "[https://www.youtube.com/watch?v=Cr7V4ObRNu8 איך להפוך להיכל: אימה והשראה בנבואה ובתקשור]", ד"ר אדם קלין-אורון על פרשת יתרו, בערוץ יוטיוב
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פאראפסיכולוגיה
קטגוריה:העידן החדש
קטגוריה:פסאודו-מדע
המצור על תבאי

המצור על תבאי היה מצור שהטיל אלכסנדר הגדול על הפוליס המורדת תבאי בראשית שלטונו.

==רקע==
באוקטובר 336 לפני הספירה המלך המוקדוני פיליפוס השני נרצח ובנו אלכסנדר הגדול עלה לשלטון במקומו. כמו במקרים אחרים של החלפת שלטון כשטיבו של המנהיג החדש טרם ידוע, החלו מרידות ברחבי הממלכה בהנהגת דמוסתנס. את המרד בתבאי דיכא אלכסנדר מוקדון על ידי כך שהגיע עם צבאו אל מול שערי העיר.

באותה עת החלו שבטים ברברים לפשוט על גבולה הצפוני של ממלכתו. מוקדון, לאחר שחיסל את כל הטוענים האפשריים לכתר, יצא לחסל את איום השבטים. בשנת 335 לפני הספירה הפיצו הפרסים, בראשות דריווש השלישי, שמועות אודות "מותו" של אלכסנדר בקרבות עם הברברים בצפון בעזרתו של דמוסתנס איש אתונה וסיעתו. דמוסתנס הצליח להכניס לסוד המרד גם את תבאי, נוסף על עירו. מטרת הפרסים הייתה לגרום לאלכסנדר לסגת מתוכניותיו לגבי אסיה הקטנה על ידי העסקתו במרד. כדי להבטיח את עוצמת המרד שלחו הפרסים כסף ונשק למורדים.

בשטחה של תבאי, בבירתה קדמיאה, ישב חיל מצב מוקדוני אותו ניסתה תבאי לגרש. כשהגיע צבאו של אלכסנדר הגדול והציע לתבאי שלום סירבו התבאים, ככל הנראה כיוון שלא ידעו שהידיעה אודות מותו של אלכסנדר אינה נכונה. התבאים נלחמו כנגד חיל המצב שישב בבירתם וכן כנגד הצבא שבא להכניעם אך הפסידו. העיר תבאי עצמה נבזזה על ידי תושבי בויאוטיה ופוקים שראו בכך הזדמנות לסגור חשבון. תושביה של תבאי שנתפסו חיים נמכרו לעבדות. חייליו של אלכסנדר פיקחו על הביזה כדי לוודא שביתו של המשורר פינדארוס יישאר שלם.

==לאחר נפילת תבאי==
בהמשך המרד תבע מוקדון מאתונה להסגיר לידיו את דמוסתנס אולם בהתבסס על הצבעת העם סירבה אתונה לבקשתו והוא חזר בו כדי לשמור על שלום פנימי.

קטגוריה:אלכסנדר הגדול: קרבות
תבאי
אבזי

מטבע אבזי המתוארך לשנת [[1827. מצדו השמאלי כתוב בגאורגית "טפיליסי", ומצדו הימני כתוב: "כּארתוּלי תֶתרי"]]
אַבָּזִי (בגאורגית: აბაზი) היה הילך חוקי בגאורגיה עד לשנת 1833. הוא שווה ערך ל-4 שאוּרי (შაური), ל-20 קופיקות כסף (המתכת כסף) (копейшник серебра), ל-40 פּוּלי (ფული) ול-200 דינר.

המטבע הוכנס לשימוש על ידי עבאס שאה הראשון. בתקופת שלטונו של ניקולאי הראשון (1825–1855) הוא הוחלף ברובל הרוסי בשער של ½2 אבזי ל-1 רובל רוסי.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.zeno.ru/showphoto.php?photo=35698&cat=1836&limit=recent ZENO.RU - Oriental Coins Database], תמונת 2 אבזי מתקופת ממלכת כארתלי-קאחתי
* [http://www.zeno.ru/showphoto.php?photo=28711&si=shauri, ZENO.RU - Oriental Coins Database], שאורי גאורגי

קטגוריה:גאורגיה: כלכלה
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
קונסטנטין הראשון, מלך אימרתי

קונסטנטין הראשון (בגאורגית: კონსტანტინე I - קוֹנסטַנטינֶה I) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה המערב-גאורגית, ממלכת אימרתי, בין השנים 1293–1327.

קונסטנטין היה בנו של המלך הגאורגי דוד השישי נארין מאשתו הראשונה תמר. הוא עלה על כס המלוכה של ממלכת אימרתי עם מות אביו ב-1293, וממלכתו השתרעה על חלק גדול מגאורגיה של היום. למרות תוארו כ"מלך הגאורגים והאבחזים", הוא שלט בפועל רק על חלקה המערבי של גאורגיה, והחזיק את חצרו בכותאיסי. הוא נותר עצמאי משלטון המונגולים, אבל התמודד עם בעיות פנימיות קשות. הוא נחל תבוסה במלחמת האזרחים שפרצה בהנהגת אחיו מיכאל הראשון, והפסיד את המחוזות רצ'ה-לצ'חומי וארגוותי שבאימרתי עילית לנסיך המורד.

קונסטנטין נפטר ב-1327, חשוך ילדים, ואחיו מיכאלי ירש אותו כמלך.

== קישורים חיצוניים == 

* [https://web.archive.org/web/20070927105346/http://www.istoria.ge/personografia/K/konstantine%20I%20im.htm קונסטנטין הראשון] 

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:ממלכת אימרתי
קטגוריה:נפטרים ב-1329
מיכאלי, מלך אימרתי

מיכָּאֶלי (בגאורגית: მიქაელი) מבית בגרטיוני היה מלך הממלכה הגאורגית המערבית, ממלכת אימרתי, בין השנים 1327–1329.

מיכאל היה בנו השני של דוד השישי נארין מאשתו הראשונה, תמר אמָנֶליסדזֶה. בשנת 1293 הומלך אחיו הגדול, קונסטנטין הראשון, למלך ממלכת אימרתי, אולם מיכאלי שרצה לתפוס את השלטון במקומו מרד בו והצליח להשתלט על הפרובינציות רצ'ה-לצ'חומי וארגוותי שבצפון אימרתי. לאחר מותו של קונסטנטין, שהיה חשוך ילדים, ירש אותו מיכאל על כס המלוכה בשנת 1327. למרות תוארו כ"מלך הכרתוולים (הגאורגים) והאבחזים וכו'", הוא שלט בפועל רק על חלקה המערבי של גאורגיה, והחזיק את חצר מלכותו בכותאיסי, בירת הממלכה.

מיכאלי נפטר שנתיים לאחר שהפך למלך אימרתי, בשנת 1329, ובנו בגרט הקטן ירש אותו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:ממלכת אימרתי
קטגוריה:נפטרים ב-1329
בגרט הראשון הקטן

בגרט הראשון הקטן (בגאורגית: ბაგრატ I მცირე; בַּגְּרָט מְצִּירֶה) מ בית בגרטיוני היה מלך הממלכה המערב הגאורגית, ממלכת אימרתי משנת 1329 ועד לשנת 1330, שנה שבה הפך לדוכס וסאל בידי גיאורגי החמישי, מלך גאורגיה (המבריק) .

בגרט היה בנו הידוע היחיד של מיכאלי, מלך אימרתי, והוא ירש אותו בשנת 1329. בעת עלייתו לכס המלוכה הוא היה קטין ומכאן כינוי 'הקטן'. בתקופת שלטונו הקצרה נאלץ להישאר בבירה כותאיסי כיוון שכל ממלכתו הייתה מפולגת בידי סיעות אצילים יריבות. בשנת 1330 המלך גיאורגי החמישי המבריק, שעם הפיכתו למלך הממלכה מזרח גאורגית החל להרחיב את ממלכתו, ניצל את היריבויות בממלכת אימרתי, חצה את רכס ליחי והתקבל בברכה על ידי אימרתים רבים, שעייפו מהאלימות המתמשכת והאנרכיה בממלכתם. גיאורגי כבש את אימרתי ובכך השלים את שלמותה של ממלכת גאורגיה. גיאורגי העניק לו תואר אריסתווי (דוכס) ונתן לו את דוכסות שורפני כפיצוי.

בשנת 1358, נישא לאָסוּלִי (ასული), בתו של ר'ווארר'ווארה (ყვარყვარე ათაბაგი), האתאבג של אתאבגות סאמצחה, בהסכמתו של המלך דוד התשיעי. נולדו להם שלושה ילדים:

* אלכסנדר הראשון (נפטר ב-1389), דוכס אימרתי (1372–1378), מלך אימרתי (1387–1389)
* גיאורגי הראשון (נפטר ב-1392), מלך אימרתי (1389–1392).
* קונסטנטינוס השני (נפטר ב-1401), מלך אימרתי (1396–1401).

נפטר בשנת 1372.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי גאורגיה
קטגוריה:שושלת בגרטיוני
קטגוריה:ממלכת אימרתי
קטגוריה:נפטרים ב-1372
מגדן

מָגָדָן (ברוסית: Магадан), עיר ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי, בירת מחוז מגדן. העיר נמצאת על חופו של ים אוחוצק באוקיינוס השקט. אוכלוסייתה נאמדת ב-95 אלף תושבים (2010). ב-1989 חיו בעיר 152 אלף תושבים, אך בשל שינוי המצב הכלכלי ברוסיה, ירידה בענף הזהב, וביטול תוספות למשכורות לתושבי הצפון, קטנה האוכלוסייה עד פחות ממאה אלף. בעשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה והחל גידול איטי באוכלוסייה, אך מגמה זו הורגשה רק מספר שנים ונפסקה.

==היסטוריה==
פיתוח האזור החל בתחילת המאה ה-20 במהלך סיורים של גאולוגים באזור וגילוי מרבצים של מתכות שונות. בתקופת סטלין נבנו מחנות עבודה מיוחדים למטרה זו ובין הידועים שבהם הוא גולאג קולימה.

מגדן הפכה ליישוב עירוני ב-1929, כאשר אסירי הגולאג הראשונים נשלחו לאזור. ב-1939 היישוב נהפך לעיר ובדצמבר 1953 היה לבירת מחוז מגדן שהוקם באותה שנה. בעיר קיימת אוניברסיטה ובה מחלקה מיוחדת לחקר הצפון, ובמיוחד חקר אזור הטונדרה.

כיום, העיר היא אחת מהיצואניות הגדולות של דגי האוקיינוס השקט ברוסיה.

== תחבורה ==
את העיר משרת נמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול.

העיר קשורה ליקוטסק על ידי כביש קולימה R504 המכונה עם "כביש העצמות" לאור האסירים הרבים שמתו בזמן הקמתו.

==יהודים==
היהודים הראשונים הגיעו לעיר עם היווסדה, ברובם אסירי הגולאגים. ב-1939 עמד מספר היהודים על 804 נפש, לאחר מכן התחיל המספר לרדת וב-1979 המספר כבר ירד ל-344.

כיום קיימת בעיר קהילה יהודית, שבראשה עומד בוריס לוין משנת 1991. הקהילה נקראת "שלום". עד 1998 התקיימה התארגנות קהילתית נוספת בשם "חלום", אך רוב חבריה עלו לישראל. הקהילה מקיימת בית ספר בימי ראשון, חגיגה משותפת של חגים יהודיים, חבריה משתתפים בתוכנית בית מדרש של הרב עדין שטיינזלץ בעיר חברובסק. בעיר קיימות נציגויות של הסוכנות והג'וינט.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:רוסיה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1929
פטרופבלובסק-קמצ'טסקי

פטרופבלובסק-קמצ'טסקי (ברוסית: Петропавловск Камчатский) היא עיר ברוסיה, בירת חבל מנהלי קמצ'טקה, אשר במזרח הרחוק הרוסי. נמצאת על חצי-האי קמצ'טקה במפרץ אבצ'ין לחוף האוקיינוס השקט. נכון ל-2024, מונה אוכלוסיית העיר כ-163,152 תושבים<ref>[https://rosstat.gov.ru/storage/mediabank/Сhisl_MO_01-01-2024.xlsx rosstat2024]</ref>. העיר נמצאת כ-6,766 קילומטר ממוסקבה.

==היסטוריה==
היישוב נוסד ב-17 באוקטובר 1740 במקום שבו התקיים יישוב של קמצ'דלים. שמה הראשון היה פטרופבלובסקי אוסטרוג. שמה הגיע משמן של שתי אניות חוקרים שהגיעו למקום כדי לייסד את העיר בפיקודם של ויטוס ברינג ואלכסיי צ'יריקוב: "השליח פטרוס הקדוש", והשליח פאולוס הקדוש". ב-1779 למקום הגיעו חבריו של החוקר האנגלי ג'יימס קוק בצי שכלל שתי ספינות, לאחר שקוק עצמו נספה בקרב עם המקומיים בהוואי. המפקד החדש נקבר בפטרופבלובסק. ב-1812 היישוב קיבל מעמד של עיר. ב-1849 הוקמה הגוברניה של קמצ'טקה, והעיר נקראה: "פטרופבלובסקי פורט", והייתה לבירתה. ב-1854 הצי האנגלי והצי הצרפתי של האוקיינוס השקט תקפו את העיר במהלך מלחמת קרים, אך הרוסים המעטים שנשארו בעיר הצליחו להדוף את המתקפה.

ב-1924 שונה שם העיר לשמה הנוכחי, כדי להבדילה מהעיר פטרופבלובסק (פטרופבל) בקזחסטן. בשנת 1958 הוקם בעיר בית הספר הגבוה למורים שעם השנים התפתח לאוניברסיטה.

ענף התעשייה העיקרי בעיר הוא עיבוד הדגים ותעשיות התומכות בדייג. כ-30 קילומטר צפונית-מערבית לעיר ממוקם נמל התעופה יליזובו (ברוסית: Аэропорт Елизово), שממנו יוצאות טיסות ליעדים שונים בתוך רוסיה וטיסות שכר עונתיות לווייטנאם, יפן וארצות הברית.

בסמיכות לעיר ממוקם בסיס של הצי הרוסי ובו מתאמנות יחידות של הקומנדו הימי.

== ערים תאומות ==
לעיר שלוש ערים תאומות:
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:רוסיה: ערי נמל
קטגוריה:רוסיה: ערי חוף
קטגוריה:חבל מנהלי קמצ'טקה: גאוגרפיה
קטגוריה:בסיסי חיל הים הרוסי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1740
מרכז השל לקיימות

סמליל הארגון
מרכז השל לקיימות, או בשמו הקודם "המכון הישראלי לחשיבה ומנהיגות סביבתית", הוא ארגון להגנת הסביבה בישראל. הארגון מתרכז בפיתוח והפצה חינוכית של עמדות בעלות אוריינטציה סביבתית-חברתית-רוחנית בנוגע לתכנון לטווח ארוך וצריכת משאבים בישראל.

ב, המרכז מנוהל בידי המנכ"ליות המשותפות תמרה שרון רוס ורוני ארז ויושבת הראש שלו היא מיקי חיימוביץ'.

==פעילות המרכז==
מרכז השל קרוי על שמו של הרב אברהם יהושע השל, מגדולי רבני ארצות הברית במאה ה-20, תאולוג, משורר ופילוסוף שפעל רבות למען צדק חברתי בארצות הברית של המאה ה-20. מייסד הארגון ומנהלו עד שנת 2012 הוא איילון שוורץ.

במרכז תפיסת העולם של המכון עומד המושג "קיימות", כלומר מצב בו פעולות האדם אינן פוגעת ביכולתם של הדורות הבאים לספק את צורכיהם ורצונותיהם. עמדה זו מתנגשת לעיתים קרובות עם הגישה הרווחת של צריכת משאבי הסביבה ללא גבול. לעומתה, "פיתוח מקיים” מתיימר להתחשב במגבלות הסביבתיות לטובת החברה כולה. לפי השקפת הקיימות, המין האנושי הוא חלק אחד במערכת מורכבת ולא השליט העליון שלה.

הארגון חבר באגודה לצדק סביבתי בישראל ובחיים וסביבה - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל.

רוב פעילות המכון אינה מתבצעת באופן ישיר מול הציבור או בניסיון לעצור מפגעים סביבתיים, אלא בניסיון לקדם את התשתית הארגונית והרעיונית של התנועה הסביבתית בישראל. פעילויות המרכז מתמקדות באפיקים של חשיבה, פיתוח מנהיגות, חינוך, וקידום יוזמות בתחום הסביבה:
* המרכז, בשיתוף מכון ירושלים והוצאת "בבל" מוציא כל שנה לאור סדרה של פרסומים בעברית בתבנית דומה לזו של מכון Worldwatch העולמי. הפרסומים מכילים מידע גולמי ומעובד הנוגע לנושאי סביבה, כלכלה וחברה. כמו כן המרכז מקיים כנסים וימי עיון, ומוציא פרסומים בנושאים שונים כגון טביעת רגל אקולוגית או חינוך סביבתי וחשיבה סביבתית.
* "תוכנית עמיתים" של המרכז מיועדת להעשרה של פעילי סביבה ושל אנשים המתעניינים בתחום ויכולים לקדם אותו במסגרת עיסוקם המקצועי. בנוסף לכך, המרכז מקיים מפגשים מרוכזים של נציגים מטעם משרדי ממשלה ומארגוני סביבה לשם קידום השיח בין ארגוני סביבה ובין משרדי הממשלה.
* תוכנית אחרת של המכון היא "הרשת הירוקה" - תוכנית של מרכז השל עם קרן קרב ליישום של החזון הסביבתי בתוך בתי ספר על ידי חינוך ועשיה.
* במכון קיימת ספריית השאלה לספרים וקלטות בנושא קיימות וסביבה באנגלית ובעברית.
* מרכז השל מקדם יוזמות שונות לקידום האג'נדה הסביבתית: המרכז לקיימות מקומית, מרכז הפועל ליישום של רעיון הקיימות ברמה המקומית - יישוב או שכונה או קהילה; פרויקט תקשורת שנועד לקדם את הסיקור של נושאי סביבה בתקשורת הישראלית; קידום של סחר בגזי חממה; ופרויקט בריאות הציבור והסביבה שנועד לקדם את בריאות הציבור על ידי קידום המודעות הציבורית בנושא השפעת הסביבה על הבריאות ועל ידי עבודה עם גורמים מקצועיים.

== פרס פראט ==
בין השנים 2002 - 2013 חילקו מרכז השל יחד עם קרן פראט (Pratt) את פרס פראט על סיקור תקשורתי מצטיין בנושאי חברה ואיכות הסביבה.

==ראו גם==
* צדק סביבתי

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

קטגוריה:ארגונים להגנת הסביבה בישראל
לייב וייספיש

יהודה אריה לייב (לייבל'ה) לעוי-וייספיש (ז' בתשרי תרפ"ב, 9 באוקטובר 1921 - ט"ו בתשרי תשנ"ח, 16 באוקטובר 1997) היה אחד ממנהיגי נטורי קרתא ונודע בשל עיסוקו בהגותו של פרידריך ניטשה.

==פעילות פוליטית==
אביו של וייספיש, שלמה זלמן, היה בנו של דוד בהר"ן, נכדו של נחום לעווי ונינם של משה ריבלין ועקיבה יוסף שלזינגר. אמו, חסא אסתר, הייתה בתו של אשר לעמיל בהר"ן, אחיו של דוד בהר"ן. בן דודו היה נחום שריג, מפקד חטיבת הנגב.

וייספיש היה ממקימי 'נטורי קרתא' ואחד משלושת המנהיגים הבולטים שלה בראשית דרכה, לצד עמרם בלוי ואהרן קצנלנבוגן. וייספיש בלט בקיום קשרים מטעם הקבוצה עם בני דתות ולאומים אחרים. הוא נפגש עם שרי חוץ של מדינות אחדות וכונה "שר החוץ של נטורי קרתא". כמה חודשים לאחר קום המדינה, הוא חצה את הגבול עם ירדן ליד שכונת בית צפאפא בירושלים. הוא נשלח בשם אנשי נטורי קרתא להציע לשלטונות הירדניים לפלוש לירושלים ולכרות ברית צבאית עם החרדים שבה. וייספיש נכלא בראמאללה ושם יצר קשר עם שבויים ישראלים. ב-22 בפברואר 1951 החזיר אותו הלגיון הירדני לישראל והוא נעצר. את המשפט נגדו ניהל חיים כהן והוא נידון לשישה חודשי מאסר בפועל. לימים השניים התיידדו על רקע אהבתם המשותפת לניטשה.

ב-1952 הורשע באי-התייצבות לרישום לצה"ל ונגזרו עליו 3 חודשי מאסר. בהמשך אותה שנה פעל במסדרונות האו"ם למען בינאום ירושלים. ב-1954 גורש מארצות הברית.

לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים, ולאחר שנטורי קרתא חדלה להיות תנועה רבת השפעה, ניכס לעצמו הרב משה הירש את הכינוי "שר החוץ של נטורי קרתא" והנהיג את התנועה לצד בנו של קצנלנבוגן.

==פעילות פילוסופית==
בשנות ה-70 קנה וייספיש את פרסומו בציבור הישראלי דרך העיסוק המרובה שלו בהגות הפילוסופית של ניטשה. את עיסוקו זה הצדיק באומרו "בלי לקרוא ניטשה, אי אפשר להבין כלל את היהדות". וייספיש סבר שניטשה, שיצא כנגד תורות המוסר של הנצרות ושל קאנט והציב אידיאל של האדם העליון הנעלה מן הטוב והרע, קרוב לרעיון של מוסר הנובע מכוח החיים היהודי האינטואיטיבי.

ניטשה, ששלל כל שיטה באשר היא שיטה, העריץ לדעת וייספיש את היהדות, משום ש"היהדות זה לא שיטה, היהדות זה החיים בעצמם", כדבריו. למרות שלא רכש השכלה מסודרת, נחשב וייספיש דובר ומרצה מבוקש, והוזמן להשתתף בסימפוזיונים במכון ון ליר ובאוניברסיטאות שונות. וייספיש אף שאף להעלות את עצמותיו של ניטשה לארץ ישראל.

==פרטים ביוגרפיים==
וייספיש התגורר מרבית שנות חייו בשכונת מאה שערים בירושלים, עבד כסופר סת"ם וניהל בית מלאכה לייצור תפילין. לו ולאשתו, זהבה, ילידת עיראק, נולדו 11 ילדים, אך אשתו לא נחשבה לחלק טבעי בסביבתו הקרובה.

בתו שרה התפרסמה כדוגמנית. אחד מבניו התגייס לצה"ל, ונוּדה על ידי אביו.

וייספיש נפטר בט"ו בתשרי ה'תשנ"ח.

==ראו גם==
*מאמר של וייספיש, בתוך יעקב גולומב (עורך), ניטשה בתרבות העברית (ראו גם במבוא של גולומב).
* רוני אבירם, החילון כמבוא לצמיחתו של האדם האחרון: ביקורת המודרניות של פרידריך ניטשה, בתוך: דני סטטמן ואבי שגיא (עורכים) בין דת למוסר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bhol.co.il/forums/topic.asp?cat_id=4&topic_id=844177&forum_id=771 ר' לייבלה וייספיש - מי מכיר?].
* [http://www.bazach.com/huminer/hebrew/ftmn.asp?GEDID=4700 עץ היוחסין של וייספיש]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:נטורי קרתא: אישים
קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:משפחת לעוי-וייספיש-בהר"ן
קטגוריה:מורשעים בדין בישראל
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אנטי-ציונים יהודים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
אנאדיר

אנאדיר (ברוסית: Анадырь) היא עיר נמל ברוסיה במזרח הרחוק הרוסי, בירת המחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
== גאוגרפיה ==
העיר נמצאת במפרץ אנאדיר אשר בים ברינג. אוכלוסייתה מונה 15,146 תושבים (נכון ל-2022). רוב התושבים עוסקים בדיג, כמו כן ענף הפקת זהב ופחם מפותחים במקום. רבים מהתושבים עוסקים בגידול האיילים הצפונים. במקום קיימת מעבדה של האקדמיה הרוסית למדעים לחקר האזור הקפוא הצפון-מזרחי. 

אנאדיר ממוקמת במזרחה של יבשת אסיה, והיא העיר הקרובה ביותר למיצר ברינג בצידו הרוסי. היא מרוחקת כ-500 ק"מ בלבד מהעיר האמריקאית נום, הממוקמת ביבשת אחרת, בעוד מרחקה ממוסקבה הוא מעל 6,000 ק"מ. 

העיר נוסדה ב-1889 בשם "נובו מרינסק", במסגרת תוכנית הממשלה הרוסית לפתח את האזור הצפון-מזרחי ביותר. ב-1923 שונה שמה לאנאדיר. 

בחודשי החורף הטמפרטורה באזור העיר יורדת עד 47 מעלות מתחת לאפס.

הקשר עם מרכז המדינה מתבצע דרך הים באמצעות נמל שפעיל ארבעה חודשים בשנה (מ-1 ביולי ועד 1 בנובמבר). בשנת 2012 החלה בניית כביש שצפוי לקשר את העיר עם מערכת הכבישים האזורית. 

בגדה השנייה של המפרץ (דהיינו באנאדירסקי לימאן שהוא חלק ממפרץ אנאדיר) נבנה שדה התעופה המקומי. קיים כביש יבשתי (А384) באורך של 23 ק"מ בין העיר לבין שדה התעופה, כביש שבתקופת החורף עובר על הקרח של המפרץ (דהיינו - "Зимник", או באנגלית "Winter road"). בנוסף, ניתן להגיע משדה התעופה לעיר דרך הים או תוך שימוש במסוק. שדה תעופה נבנה בשנות ה-50 בעיקר לצורכי חיל האוויר הסובייטי אך כיום משמש, בין השאר, לטיסות למוסקבה ולחברובסק.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:צ'וקוטקה: גאוגרפיה
קטגוריה:רוסיה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
דגל אינדיאנה

דגל מדינת אינדיאנה (באנגלית: Flag of Indiana) מציג על רקע כחול, לפיד ותשעה עשר כוכבים. 13 כוכבים במעגל חיצוני, מייצגים את 13 המדינות הראשונות של ארצות הברית. עוד חמישה כוכבים בחצי מעגל פנימי מייצגים חמש מדינות נוספות שהצטרפו לארצות הברית לפני אינדיאנה. באמצע המעגל מעל ללפיד נמצא הכוכב ה-19 המסמל את אינדיאנה, המדינה ה-19 שהצטרפה לארצות הברית. הלפיד מייצג חרות ונאורות. שש קרניים היוצאות מהלפיד מייצגות את ההשפעה של אור הלפיד. 

הדגל עוצב על ידי פאול הרדלי במסגרת תחרות על עיצוב הדגל. הוא נבחר רשמית בשנת 1917 לייצג את מדינת אינדיאנה, לכבוד מלאת מאה שנה לייסוד המדינה.

== קישורים חיצוניים==

* 

אינדיאנה

קטגוריה:אינדיאנה: סמלים
הילינג

הילינג, (מאנגלית: Healing; הבראה, ריפוי, מציאת מזור) עיקרון פסאודו-מדעי מתחום הניו-אייג' שמתאר "רפואת אנרגיה", "טיפול באנרגיה", "ריפוי באנרגיה", או "ריפוי רוחני". דרך טיפול וענף של רפואה אלטרנטיבית, הפועלת מתוך אמונה שמרפא יכול לתעל את אנרגיית הריפוי, לאדם שביקש עזרה, באמצעות שיטות שונות: באמצעות ידיים, לריפוי חוליים וכאבים, באמצעות מגע כפות הידיים או השראה ללא מגע ישיר כלל, או אף טיפול שבו המטופל והמטפל נמצאים במקומות שונים. בעולם קיימות אסכולות שונות של הילינג, או ריפוי באנרגיה. הוא ידוע בתור ריפוי שדה אנרגטי חי (biofield), ריפוי רוחני, ריפוי מגע, ריפוי מרחוק, טיפולי מגע, רייקי, או צ'י קונג ועוד. הריפוי הרוחני הוא במידה רבה לא דתי: מתרגלים לא רואים דווקא את האמונה הדתית המסורתית כתנאי מוקדם לביצוע הריפוי. לעומת זאת אכן קיים ריפוי שיש בו הקשר אמונתי בהקשר דתי. 

תומכי השיטה טוענים כי ה"הילרים", המרפאים, ניחנים ביכולת מיוחדת לטפל ב"שדה האנרגיה הטבעי" של הגוף, וכך לרפאו. השימוש בשם "הילינג" אינו מוגדר היטב, ויכול להתייחס למגוון שיטות טיפול אלטרנטיביות, ביניהן רייקי, "מגע מרפא" (Therapeutic Touch), ועוד. הסבר משותף לכולן, עם זאת, הוא מניפולציה של שדה האנרגיה של הגוף כדי לרפא, או לעודד ריפוי.

אין עדות לקיום שדה אנרגיה מסוג זה, ולטענות ההילרים אין כל ביסוס מדעי.

סקירות של מחקרים בתחום מצאו כי אין ראיות התומכות ביעילות השיטה. עם זאת, השיטה עשויה להועיל במקרים מסוימים עקב אפקט הפלצבו - אמונת המטופל מסייעת להחלמה, גם אם הטיפול עצמו חסר תועלת.

תומכי השיטה מקשרים בין ה"הילינג" בימינו, למרפאים שונים, כפי שמוזכרים במיתולוגיות של עמים שונים, במקרא, בברית החדשה, ועוד.

==מחקרים==
במחקר ידוע משנת 1999 נבדקו 14 עוסקים בתחום. העוסקים אמרו כי הם יכולים לחוש את שדה האנרגיה, או ההילה של החוקרת, במרחק כמה ס"מ מידיהם, ללא מגע. אך כאשר נחסם שדה הראייה שלהם, נמצא כי הם לא הצליחו לקבוע אם החוקרת הציבה יד בקרבת ידם או לא. בספרם ריפוי או פיתוי משנת 2008 הסיקו סיימון סינג ואדזארד ארנסט כי "שדה האנרגיה היה כנראה לא יותר מפרי דמיונם של ההילרים." 

לפי החברה האמריקנית לסרטן, "הראיות המדעיות הקיימות אינן תומכות בטענות לפיהן מגע מרפא יכול לרפא סרטן או מחלות אחרות".

לפי סקירת ספרות של ספריית קוקרן, "אין ראיות חזקות לטענות לפיה מגע מרפא מסייע לריפוי פצעים חמורים".

==ראו גם==
* רייקי

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
שיק (גילוח)

שיק (Schick) היא חברה המייצרת מוצרי גילוח השייכת לחברת אנרג'יזר החזקות (Energizer Holdings). החברה משווקת באירופה תחת המותג וילקינסון סורד (Wilkinson Sword) ותופסת את המקום השני בעולם במוצרי גילוח לאחר ג'ילט (Gillette). לעומת זאת ביפן חברה זאת היא המובילה.

==היסטוריה==
החברה נוסדה על ידי קולונל ג'יקוב שיק (1887-1937), ממציא מכונת גילוח יבשה, אשר שווקה בארצות הברית ב-1926. ב-1927 מכר ג'יקוב שיק את מניות החברה לחברת American Chain & Cable Company. ב-1929 "מכונת הגילוח החשמלית היבשה" נכנסה לשוק תחת השם Schick Dry Shaver, Inc.

ג'יקוב פתח מפעל בסטמפורד, קונטיקט, מפעל אשר העסיק בראשית דרכו כ-100 עובדים. העסק גדל בהרחבה תוך שיפור המוצרים. לאחר מותו של מייסד החברה, נמכרה החברה לחברת Rainbow, Inc ב-1940 ושמה של החברה שונה לשיק, Schick Inc.

ב-1979 סגר המפעל את שעריו, המפעל וזכויות השיווק הועברו ל- Philips DAP.

=== בישראל ===
מוצרי המותג שיק מיובאים לישראל על ידי קבוצת שסטוביץ.

==ראו גם==
* ג'ילט
* וילקינסון סורד

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.schick.com/products/default.asp?p=8 מגוון מוצרי "שיק"]
* [https://web.archive.org/web/20131108135056/http://iavbbs.com/gflinn/schick.htm קולונל ג'יקוב שיק] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גילוח
קטגוריה:מותגי קוסמטיקה
שלום מויאל

לצד המצבה מודבקים שלטי "תודה לרבי" בפורטוגזית, שהוצבו על ידי קתולים המאמינים כי הביקור במקום שינה את חייהם.
הרב שלום עמנואל מויאל (נפטר ב-1910 א' באדר ה'תר"ע) היה רב מקומי בעיר מנאוס, בירת מדינת אמזונס שבצפון ברזיל. קברו מהווה מוקד עלייה לרגל לנוצרים קתולים.

הרב מויאל נשלח ממרוקו על ידי רבה הראשי של המדינה למנאוס בשנת 1908, כדי לשמש שם כרבה של קהילת היהודים שהיגרו מצפון אפריקה. אולם בא' באדר ה'תר"ע, 1910, נפטר הרב מויאל מקדחת צהובה. הוא נטמן בבית קברות קתולי מכיוון שבית העלמין היהודי היה מלא<ref>על פי ההלכה אין מניעה בקבורתו של יהודי בבית עלמין נוצרי, בתנאי שתהיה מחיצה בגובה של עשרה טפחים שמבדילה בין הקבר ליתר הקברים, ומחיצה כזו קיימת סביב קברו של הרב מויאל.</ref>. בשל הקדחת, רק אישה אחת, בשם קוטה ישראל, הסכימה לטפל בו. לאחר מותו טענה שקיבלה ממנו את סודות הריפוי ומאז עסקה בריפוי מחלות.

עם השנים הפך קברו למוקד עלייה לרגל של נוצרים קתולים. הללו המכנים אותו "סָאנטוּ ז'וּדֵאוּ מילָגרֶרוּ די מָנַאוּס", קרי: "הקדוש היהודי עושה הניסים של מנאוס"<ref></ref>. המאמינים צובאים על הקבר, מדליקים נרות ומשאירים מתנות, מתוך תקווה שמחולל הנסים היהודי הקדוש ירפא אותם ממחלות קשות. ליד המצבה של הרב הונחו עשרות ידיים ורגלים תותבות, אשר נטען כי בעליהן לא נזקקו להם, הודות לפעולות הריפוי.

בשנות ה-80 שמע אחיינו, חבר הכנסת אליהו מויאל, על דודו הקבור בבית קברות נוצרי, והחליט להעלות את עצמותיו לישראל. הוא שיגר מכתב לראש הקהילה היהודית במנאוס, אך קיבל תשובה שלילית, בשל התנגדות העירייה אף להעבירו לבית הקברות היהודי המקומי.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20160429234727/http://www.brazilmax.com/news.cfm/tborigem/pl_amazon/id/22 Dead Rabbi Performs Miracles for Christians of Manaus]
* [http://www.dsjv.com/2006/10/world-file-rabbis-gravesite-becomes.html Rabbi's Gravesite Becomes Pilgrimage Place for Local Christians ]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נצרות: אתרי עלייה לרגל
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים ברזילאים
קטגוריה:נפטרים ב-1910
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו במאה ה-20
1320

== אירועים ==
* מאי - מסע הצלב השני של הרועים במטרה לשחרר את ספרד, מגיעה לפריז במטרה לקבל את תמיכת המלך שנמנע מהם. 
* תחילת גזירות הרועים - במסע צלב 'צעדת הרועים' צפונה לקראת מלחמה במוסלמים שבספרד. הותקפו בעיקר היהודים, אך גם כמרים, אנשי אצולה ומצורעים. הפרעות נמשכו שנתיים ובהם חרבו 120 קהילות יהודיות בצרפת ובספרד
* מסע הצלב של הרועים צפונה לחבל אקיטן, וטבח ביהודי סנט, ורדן-סיר-גארון, קאור וב-12 ביוני ה' בתמוז - טבח יהודי טולוז.
* הדוכסות הגדולה של ליטא כובשת אזורים במזרח פולין ובלארוס, הכוללים את ז'יטומיר, פינסק וויטבסק. 
* ביאליסטוק נוסדה על ידי נסיך ליטא. 
* האמיר הממלוכי תנכז א-נאצרי בונה על הר הבית את "הכוס" המשמש את המוסלמים לרחיצת רגליהם לפני התפילה. 
* אדוארד השלישי מלך אנגליה מקבל מאביו את אקוויטניה. 
* הארסנל הונציאני נבנה מחדש.

== נולדו ==
* חאפז, משורר פרסי. נפטר ב-1389.
* 8 באפריל - פתר הראשון, מלך פורטוגל.
* ג'ון הקווד - איש עסקים ואיש צבא אנגלי.
* ר"ן - רבי נסים בן ראובן.
* מיכאל פנרטוס - היסטוריון וויזנטי.
* ברטרן דו גשלין - מצביא צרפתי.

== נפטרו ==
* אל פריסי - מתמטיקאי פרסי.

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
פרש ראמפין

פרש ראמפין באתונה, הראש משוחזר
ראש ראמפין במוזיאון הלובר
"פרש ראמפין" (באנגלית: Rampin Rider) הוא פסל שיש יווני משיאה של התקופה הארכאית. הפסל מתוארך לשנת 560 לפנה"ס. פסל הרוכב ושריד סוסו נמצאו באקרופוליס באתונה. ראשו של הפסל, הנקרא גם "ראש ראמפין" וגובהו 27 ס"מ, שמור במוזיאון הלובר בפריז ואילו הגוף המחובר לצוואר הסוס מוצג במוזיאון הארכאולוגי באתונה. לעיתים מייחסים להם את דמותם של בני פייסיסטראטוס, שליט העיר אתונה.

הפסל מציג רוכב בעל זקן קצר הרוכב על סוס. ישנם הסוברים, על בסיס הממצאים הארכאולוגיים כי דמות זו הייתה חלק מזוג רוכבים המשתתפים או המנצחים במרוץ סוסים. גוף הדמות מתוח וצעיר ואין תיאור מוגזם של השרירים. על פניו של הרוכב מופיע "החיוך הארכאי", עיניו בולטות מעט ובעלות צורת שקד. שיערו עשוי תלתלים מסוגננים וסימטריים ועליהם מופיע זר היכול לסמל ניצחון במרוץ. שרירי ביטנו מסומנים בקו עדין אך בעל נפחיות מסוימת. ראשו של הפסל מורכן מעט קדימה ומוטה אל הצד. 
== ראו גם ==
* קורוס

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070312054454/http://perseus.mpiwg-berlin.mpg.de/cgi-bin/sculptureindex?lookup=Rampin+Rider תיאור הפסל], Perseus Digital Library (באנגלית)
== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיסול יווני
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:מוזיאון הלובר: פסלים