OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גריגול מגאלובלישווילי

גריגוֹל מגאלוֹבּלישווילי (בגאורגית: გრიგოლ მგალობლიშვილი; נולד ב-7 באוקטובר 1973 בטביליסי) הוא דיפלומט ופוליטיקאי גאורגי. באוקטובר 2008 הוא הוצע לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. לפני כן כיהן מגאלובלישווילי כשגריר גאורגיה בטורקיה.

== חייו ==

מגאלובלישווילי נולד בטביליסי, בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). בשנת 1990 הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בחוג למזרחנות. בין השנים 1992–1993 הוא למד טורקית בחוג לשפות זרות באוניברסיטת איסטנבול, ולאחר שסיים חזר לגאורגיה. בשנת 1995 סיים את לימודיו באוניברסיטת טביליסי בתואר MA.

עם סיום לימודיו הוא החל לעבוד כמתרגם בלשכת המסחר הגאורגית באנקרה שבטורקיה עד שנת 1996. לאחר מכן החל לעבוד במסגרת משרד החוץ של גאורגיה וכיהן כנספח צבאי, מזכיר שני ומזכיר ראשון במחלקה למדינות מערב אירופה. משנת 1998 כיהן כמזכיר הראשון בשגרירות גאורגיה בטורקיה, ובמקביל שימש כיועץ פוליטי לשגריר. את תפקידו כמזכיר הראשון סיים בשנת 2000 והמשיך לשמש כיועץ פוליטי עד שנת 2002. בין השנים 2002–2003 הוא למד באוניברסיטת אוקספורד לימודי דיפלומטיה לתארים מתקדמים. בין השנים 2003–2004 הוא כיהן בתפקיד סגן מנהל המחלקה למדינות ארצות הברית קנדה ואמריקה הלטינית במשרד החוץ. בשנת 2004 הוא מונה למנהל המחלקה האירופית והשילוב באירופה במשרד החוץ. מאוחר יותר באותה שנה מונה לתפקיד שגריר גאורגיה בטורקיה.

בשנת 2005 הוענקה למגאלובלישווילי דרגת שליח מיוחד (Envoy Extraordinary) וב-20 באוקטובר 2006 דרגת שגריר, והוא כיהן כשגריר באלבניה ובבוסניה והרצגובינה.

== ראש ממשלה ==

בעקבות המלחמה בדרום אוסטיה (אוגוסט 2008) החליט, ב-27 באוקטובר של אותה שנה, נשיא גאורגיה, מיכאיל סאקשווילי, לפטר את ראש ממשלת גאורגיה המכהן, לאדו גורגנידזה, בטענה כי בתום הבחירות בתחילת 2008, נבחרה ממשלה חדשה אולם ראש הממשלה נשאר על כנו ואמור היה להתפטר ממילא. בפועל כוונתו של סאקשווילי לרענן את הממשלה ולהציב פנים חדשות בראשה בגלל כישלון המערכה כנגד רוסיה.

במקומו של גורגנידזה הציע סאקשווילי את מגאלובלישווילי לתפקיד ראש ממשלת גאורגיה. מגאלובלישווילי ידוע כליברל גדול ורפורמטור, ומינוי צפוי לייצב את הסקטור הפיננסי לאחר המלחמה. ב-1 בנובמבר 2008 אישר הפרלמנט של גאורגיה את מינוי מגאלובלישווילי לראש ממשלת גאורגיה. ארבעה חברי ממשלת גאורגיה איבדו את מקומם, שר המשפטים, שר התרבות, השר לענייני פליטים והשר לאיכות הסביבה.

ב-30 בינואר 2009, התפטר גריגול מגאלובלישווילי מתפקיד ראש ממשלת גאורגיה מסיבות רפואיות לאחר שכיהן שלושה חודשים בלבד. הוא מינה באותו מעמד את גלאורי לתפקיד.

== מקורות ==

* [https://web.archive.org/web/20160303182028/http://embassy.mfa.gov.ge/index.php?lang_id=ENG&sec_id=468&info_id=1104 גריגול מגאלובלישווילי - ביוגרפיה], באתר שגרירות גאורגיה בטורקיה, 
* [http://civil.ge/eng/article.php?id=19839 הביוגרפיה של גריגול מגאלובלישווילי], 27.10.2008, "סיביל גאורגיה", 
* [http://civil.ge/eng/article.php?id=19837 ראש ממשלה חדש מוצע למועמדות], 27.10.2008, "סיביל גאורגיה", 
* איישה קראבאט, [https://web.archive.org/web/20080617162611/http://www.todayszaman.com/tz-web/detaylar.do?load=detay&link=126895 ריאיון עם שגריר גאורגיה בטורקיה - גריגול מגאלובלישווילי], 13.11.2007, טודייז זאמאן", 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:ראשי ממשלת גאורגיה
קטגוריה:יחסי גאורגיה–טורקיה
קטגוריה:שגרירים בטורקיה
קטגוריה:שגרירים באלבניה
קטגוריה:שגרירים בבוסניה והרצגובינה
קטגוריה:שגרירי גאורגיה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1973
פרס קמפיאלו

פרס קמפיאלו (איטלקית: Premio Campiello) הוא פרס ספרותי יוקרתי, המוענק מדי שנה באיטליה. ועדה המורכבת ממומחי ספרות שונים בוחרת חמישה מתוך הספרים שיצאו לאור במהלך השנה, ומתוכם נבחר הספר הזוכה על ידי 300 קוראים, המייצגים קבוצות חברתיות שונות מאזורים שונים באיטליה. טקס הענקת הפרס מתקיים בוונציה.

משמעות שם הפרס היא "כיכר קטנה" (שם הנהוג לכיכרות בוונציה). הפרס נוסד בשנת 1962, והזוכה הראשון בו (בשנת 1963) היה פרימו לוי, בזכות ספרו "ההפוגה".

==קישורים חיצוניים==

* 

קמפיאלו
קטגוריה:ספרות איטלקית
פאולו ג'ורדנו

פאולו ג'ורדנו (באיטלקית: Paolo Giordano; טורינו, 19 בדצמבר 1982) הוא פיזיקאי וסופר איטלקי זוכה פרס סטרגה ופרס קמפיאלו על הרומן הראשון שכתב, "בדידותם של המספרים הראשוניים".

== ביוגרפיה ==
ג'ורדנו נולד ב-19 בדצמבר 1982, בטורינו, איטליה. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת טורינו וקיבל תואר שני בפיזיקה של כוחות היסוד. לאחר מכן זכה במלגה לדוקטורט בפיזיקה של חלקיקים אלמנטריים בבית הספר למוסמכים במדע וטכנולוגיה של אותה אוניברסיטה. כיום הוא חוקר את תכונותיו של הקווארק התחתון במסגרת פרויקט שממומן בשיתוף עם המכון הלאומי לפיזיקה גרעינית.
בשנת 2010 ביקר ג'ורדנו בישראל במסגרת פסטיבל הסופרים הבינלאומי השני בירושלים. בשנת 2015 ביקר שוב בישראל במסגרת יריד הספרים הבינלאומי בירושלים ה-27.

== יצירה ==
ג'ורדנו כתב את הרומן "בדידותם של המספרים הראשוניים" (La solitudine dei numeri primi), שיצא לאור בשנת 2008, ממנו נמכרו עד היום כשני מיליון עותקים, ואשר זיכה אותו בפרס קמפיאלו בקטגוריית ספר ביכורים ובפרס סטרגה. הוא זכה בפרס בגיל 26, והוא הסופר הצעיר שזכה בפרס זה.
דמויות בספר הן זוג מספרים ראשוניים תאומים, שמופרדים זה מזה על ידי מספר זוגי יחיד שלא מאפשר להם להפגש, למרות שהם כה קרובים. ב-2009 הופק סרט על פי הרומן. ב-2010 תורגם הרומן לעברית.

ג'ורדנו קיבל ב-9 ביולי 2008 את פרס הספרות והמדע "מרק-סרונו" (Merck-Serono) בקטגוריית סיפורת, מטעם האקדמיה לביוטכנולוגיה, וב-23 באוגוסט 2008 את הפרס הספרותי "פריניינו"(Frignano) בקטגוריית יצירת ביכורים. הוא גם היה בין המועמדים הסופיים בתחרות ה-14 של הפרס הספרותי של אלאסיו בתחרות הנקראת "מאה ספרים – סופר אחד לאירופה" ובתחרות ה-18 של פרס מועדון PEN האיטלקי.

לג'ורדנו טור בשבועון ג'ויה (Gioia), בו הוא כותב סיפורים בהשראת ידיעות מהחדשות. הוא פרסם את הסיפור "סנפיר הזנב" (La pinna caudale) בכתב העת "נושאים חדשים", בגיליון מיוחד שהוקדש ל"עדיין לא בני שלושים", על יוצרים שנולדו בשנות ה-80. ביוני 2008 הציג בפסטיבל השביעי לספרות של רומא (VII Festival delle Letterature di Roma) את הסיפור המכונה "מזון בקופסה"(Vitto in the box).

בשנת 2020, יחד עם הקולנוען לוקה גואדאנינו יצר את סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אנחנו מי שאנחנו" לרשת HBO, לו גם כתב את התסריט. באיטליה שודרה הסדרה ברשת Sky Atlantic.

== ספריו ==
* בדידותם של המספרים הראשוניים (2008)
* הגוף האנושי (2012)
* הצבע השחור וצבע הכסף (2014)
* לטרוף את השמיים (2018)
*איך הדבקה עובדת (2020)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.paologiordano.it/en/ האתר של פאולו ג'ורדנו (באנגלית)]
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים איטלקים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טורינו
קטגוריה:זוכי פרס סטרגה
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה איטלקים
קטגוריה:פיזיקאים איטלקים
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1982
הר הוד

הר הוּד (באנגלית: Mount Hood) הוא הר געש שכבתי הנחשב רדום במדינת אורגון, ארצות הברית.
== גאוגרפיה ==
הר הוד הוא ההר הגבוה ביותר במדינת אורגון והרביעי בגובהו ברכס קסקייד, והוא מתנשא לגובה של כ-3,429 מטרים. את ההר גילה הקצין הבריטי ויליאם רוברט ברוטון (William Robert Broughton), סגנו של ג'ורג' ונקובר, ב-29 באוקטובר 1792, וקרא לו על שם האדמירל הבריטי סמיואל הוד (Samuel Hood).

על אף שהר הוד נחשב רדום, על פי הערכת סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, הוא נחשב בעל פוטנציאל להיות פעיל, עם סיכוי של שלושה עד שבעה אחוזים להתפרץ בשלושים השנים הקרובות. הערכה זו לסיכויי ההתפרצות היא הגבוהה ביותר מבין הרי הגעש באורגון.<ref>
 </ref>

הוד בעל כיפת קרח תמידית וממנו יוצאים שנים-עשר קרחונים. ההר ידוע באזורי הסקי הנרחבים והפופולריים שלו.

להר מספר לועות, מהן נשפכו זרמי לבה בעבר. לפי מחקרים גאולוגיים, התפרץ ההר ארבע פעמים, כאשר לפחות שלוש מהן אירעו מאז המאה ה-3 לספירה, והאחרונה ב-1781. בהר התרחשו גם פעילויות געשיות משניות שאינן התפרצות, האחרונה בהן ב-1907. אף שההר מוגדר הר געש רדום, מתחוללות בו עדיין רעידות אדמה (האחרונה התרחשה ב-2002), ותופעות געשיות המתבטאות בנביעה של מים חמים, פליטת גזים וריחות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mounthoodhistory.com/links.html היסטוריה של המקום] 
* 

חלקו הצפוני של הר הוד מן האוויר. באופק נראה [[הר ג'פרסון - ההר השני בגובהו במדינת אורגון.]]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רכס קסקייד
הוד
הוד
כיכר גרוונר

כיכר גרוונר או כיכר גרובנר (באנגלית: Grosvenor Square) היא כיכר מרובעת, שבמרכזה גן, הממוקמת בשכונת מייפר היוקרתית ברובע הסיטי של וסטמינסטר במרכז לונדון בירת הממלכה המאוחדת.

הכיכר נבנתה על ידי משפחת גרוונר, דוכסי וסטמינסטר על אדמות המשפחה, וקרויה על שם המשפחה.

== היסטוריה ==
בשנת 1710 קיבל סר ריצ'רד גרוונר רישיון מלכותי לפתח את האדמות. עבודות הבנייה החלו בשנת 1721 ובמהרה הפכה כיכר גרוונר לאחד מאזורי המגורים היוקרתיים והאופנתיים ביותר בלונדון ובכיכר התגוררו בני משפחות אצולה רבות - מצב שנמשך עד מלחמת העולם השנייה. 

בכיכר נבנו מבנים האופייניים לתקופה - ולהם מרתף, שלוש קומות ועליית גג. המבנים עוטרו בעמודים קרונתיים בין חלונות המבנה (לרוב בין חמישה לשבעה חלונות לכל מבנה בכל קומה). מאחורי המבנים נבנו אורוות וסימטאות איפשרו גישה לאורוות אלה.

במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19 נבנו מרבית הבתים מחדש, ונוספה להם קומה נוספת. כך למשל מבנה מס' 26 נבנה מחדש עבור אדוארד סטנלי, רוזן דרבי ה-11, בין השנים 1773–1774 על פי תכנונו של האדריכל רוברט אדאם, ונחשב לאחת היצירות האדריכליות היפות ביותר של אדריכל זה; המבנה נהרס ונבנה מחדש בשנות ה-60 של המאה ה-19.

באמצע המאה ה-20 נהרסו רוב המבנה ונבנה מחדש בסגנון נאו-ג'ורג'יאני. 

הגן שבמרכז הכיכר משמש כיום כפארק ציבורי מלכותי.

== השגרירות האמריקאית ==
מאז 1785 הייתה בכיכר נוכחות של ארצות הברית. שגרירותה שכנה בכיכר בשנים 1938-2017.
 
המבנה בו פעלה השגרירות בין השנים 1938–1960 נרכש על ידי ממשלת קנדה ושמו שונה לבית מקדונלד המשמש כיום את המשלחת העליונה הקנדית בלונדון.

במהלך מלחמת העולם השנייה מוקמה במבנה מס' 20 בכיכר מפקדתו של הגנרל דווייט אייזנהאואר. מבנה זה משמש גם כיום את צי ארצות הברית כמפקדתו באירופה ובמערב אפריקה.

בשנת 1960 עברה שגרירות ארצות הברית למבנה שמוקם בצידה המערבי של הכיכר. המבנה תוכנן על ידי האדריכל ארו סאארינן. סגנונו המודרני של המבנה צורם בין ייתר מבני הכיכר הג'ורג'יאניים והנאו-ג'ורג'יאניים. 

מאז פיגועי הטרור שאירוע בארצות הברית ב-11 בספטמבר 2001, משיקולי אבטחה, נסגרה חלק מהכיכר לתנועה. 

פעילות השגרירות בכיכר זוהתה עם מדיניות ארצות הברית ולימים המונח "כיכר גרוונר" הפך לכינוייה של שגרירות ארצות הברית ושל מדיניותה.

בכיכר הוצבו פסלם של פרנקלין דלאנו רוזוולט מעשה ידי סר ויליאם רייד דיק ושל אייזנהאואר מעשה ידי רוברט לי דין על מנת לסמל קשר היסטורי זה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20081228151103/http://www.mayfair-london.co.uk/location.php?lid=9 כיכר גרוונר באתר Mayfair London]
* [http://www.british-history.ac.uk/report.asp?compid=42125 תיאור המבנים בכיכר, באתר british-history]

גרוונר
דגל מושבת הכף

דגל מושבת הכף (באנגלית: Flag of the Cape Colony) הונף לראשונה ב-12 במאי 1875 עם הנחת אבן הפינה של בית הפרלמנט בקייפטאון. 

השימוש הראשוני בדגל היה כדגלו האישי של מושל מושבת הכף ועיצובו היה בהתאם למסורת דגלי המושלים - דגל הממלכה המאוחדת אשר הושחת בסמל מושבת הכף והוקף בזר עלי דפנה. במהרה החל הדגל לייצג את המושבה בכללותה. 

צו מלכותי אשר אישר את השימוש בסמל המושבה הוענק לאחר שנה ב-29 במאי 1876 וכתוצאה מצו זה הנס הכחול עם סמל המושבה הפך לדגל המושבה הרשמי.

הדגל הוחלף בדגל הממלכה המאוחדת (כדגל האימפריה הבריטית) ב-31 במאי 1910.

== קישורים חיצוניים ==

* 

מושבת הכף

מושבת הכף
כף, מושבת ה, דגל
מושבת הכף
קטגוריה:מושבת הכף
כף, מושבת ה
מושבת הכף
דגל מדינת אורנג' החופשית

דגל מדינת אורנג' החופשית (בהולנדית: Vlag van de Oranje Vrijstaat) עוצב בשנת 1856 ואומץ רשמית ב-23 בפברואר 1857 ביום עצמאותה השלישי של המדינה.

==עיצוב==
דגל [[הולנד]]
עיצוב דגלה הלאומי של מדינת אורנג' החופשית מייצג את הקשר הלאומי, התרבותי וההיסטורי בין המדינה לבין מדינת האם שלה בעיני מייסדיה - ממלכת הולנד. הדגל כולל שישה פסים אופקיים הצבועים לסירוגין בלבן ובכתום (שלושה פסים כתומים וארבעה לבנים) כאשר בקנטון הדגל משובץ הדגל ההולנדי. הפס הלבן הנמתח במרכז הדגל ההולנדי מקבל את ביטויו בארבעת הפסים הלבנים שבדגל מדינת אורנג' החופשית, ושלושת הפסים הכתומים מייצגים את הצבע הלאומי של הולנד (הצבע הרשמי של בית אוראניה-נאסאו).

==היסטוריה==
בתחילה, מיד עם הקמת המדינה בפברואר 1854, קבעה הממשלה של המדינה הצעירה דגל "אדום, לבן וכחול". פרטים על העיצוב המדויק היו מעורפלים, אך סביר להניח שכוונת המנסחים הייתה לדגל דומה או זהה לדגל הולנד. הדגל נועד להיות זמני, ככל הנראה עד לעיצוב דגל מקורי. לבסוף, לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי (1849-1890), הדגל עוצב לבסוף על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד. בינואר 1856 הוא הובא לאישור מועצת העם, הפרלמנט של מדינת אורנג' החופשית, ואושר כחודש לאחר מכן. ב-23 בפברואר 1857, הדגל הנוף לראשונה במעמד רשמי, במסגרת חגיגות יום העצמאות השלישי של המדינה. הדגל היה בתוקף עד ה-31 במאי 1902, אז מדינת אורנג' החופשית הובסה על ידי בריטניה במלחמת הבורים, וחדלה מלהתקיים.

לאחר ניצחון הבריטים על מדינת אורנג' החופשית, הם הקימו על חורבותיה את מושבת נהר האורנג', אשר התקיימה עד שנת 1910. למושבה זו בחרו הבריטים נס אדום כללי, האופייני לדגלי מושבותיהם, כאשר אין בדגל שום ייצוג לדגל ההיסטורי של המקום - דגל מדינת אורנג' החופשית. בשנת 1910 אוחדו שטחי מדינת אורנג' החופשית עם שאר המושבות הבריטיות באזור, ועל בסיסן הוקם איחוד דרום אפריקה. בשנת 1928 אימצה המדינה החדשה דגל חדש, אשר כלל ייצוג בולט לדגל מדינת אורנג' החופשית. במרכז הדגל החדש עמד על צידו דגם מוקטן של דגל מדינת אורנג' החופשית, כאשר ברקע הדגל נמתחים שלושה פסים אופקיים, כתום, כחול ולבן, אשר ניתן לזהותם עם הפסים המופיעים בדגל מדינת אורנג' החופשית. לאחר נפילת האפרטהייד והקמת דרום אפריקה החדשה, יש אשר זיהו את ייצוג האדום, הלבן והכחול בדגלה החדש כנקודות השראה מדגל מדינת אורנג' החופשית, וכניסיון לתת בדגל ביטוי לנוכחות ההולנדית בתולדותיה של דרום אפריקה. באופן דומה יש גם המתארים את בולטות הצבע הלבן (שמהווה את הצבע העיקרי בדגל מדינת אורנג' החופשית) בדגל פרובינציית המדינה החופשית אשר משתרעת כיום בשטח עליו פעם התקיימה מדינת אורנג' החופשית.

<center>
<gallery widths="190px" heights="125px" perrow="3">
 קובץ:Flag of South Africa (1928-1994).svg|דגל איחוד דרום אפריקה, 1928–1994
 קובץ:..Free State Flag(SOUTH AFRICA).png|דגל פרובינציית המדינה החופשית, החל משנת 1994
 קובץ:Flag of South Africa.svg|דגל הרפובליקה של דרום אפריקה, החל משנת 1994
 </gallery>
</center>

==ראו גם==
* דגל הרפובליקה הדרום-אפריקאית
* דגל דרום אפריקה
* דגל הולנד

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מדינת אורנג' החופשית: סמלים לאומיים
מדינת אורנג' החופשית, דגל
מדינת אורנג' החופשית, דגל
מדינת אורנג' החופשית, דגל
היימרקט (לונדון)

250px
היימרקט (באנגלית: Haymarket - מילולית: "שוק החציר") הוא רחוב בשכונת סנט ג'יימס שברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. מהלכו של הרחוב בין כיכר פיקדילי בצפון לרחוב פאל מאל בדרום. ברחוב ממוקמים מספר תיאטראות ובהם תיאטרון היימרקט ותיאטרון הוד מלכותה, וכן ממוקם בו בית ניו זילנד.

==היסטוריה==
כבר בתקופה האליזבתנית הייתה דרך רחבה שקישרה את רחוב פאל מאל לפיקדלי. ככל הנראה היה במקום שוק לממכר מוצרי מזון, תבואות וחציר - ומכאן שמו של הרחוב. באותה עת היה ממוקם באזור (שהיה מרוחק מהעיר לונדון דאז) הכפר צ'רינג, והדרך הייתה מוקד לזנות. בתקופת שלטונו של המלך ויליאם השלישי הותר לעגלות חציר לעמוד ברחוב ולמכור מרכולתם. בשנת 1692 רוצף הרחוב, והוטלה אגרה על הסוחרים בו. 
בשנת 1830 הועבר השוק לשוק קמברלנד הסמוך לריג'נטס פארק.

כיום עובר רחוב היימרקט במקביל לרחוב ריג'נטס התחתון - כאשר כל אחד משני הרחובות הוא רחוב חד סיטרי (רחוב היימרקט מוליך תנועה מצפון לדרום ורחוב ריג'נטס מדרום לצפון) ושני הרחובות מהווים יחד את קצה של דרך A4 המקשרת בין מרכז לונדון לאבונמאות' ובריסטול.

===תיאטראות===
במהלך המאה ה-18, התפתחו לאורך הרחוב מלונות, מסעדות ובתי קפה, ובהמשך גם תיאטראות, והרחוב הפך לחלק מרובע התיאטראות של הווסט אנד. "תיאטרון המלכה" (Queen's Theatre) שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון ואנברוג' נפתח בשנת 1705 ונועד להצגות דרמה, בהמשך, בשל האקוסטיקה הטובה במבנה הוצגו בו גם אופרות, ובין השנים 1710–1745 הוצגו בו מרבית האופרות בלונדון והאורטוריות שנכתבו על ידי גאורג פרידריך הנדל. לאחר מותה של המלכה אן שונה שם התיאטרון ל"תיאטרון המלך" (King's Theatre). המבנה נהרס בשרפה בשנת 1790 ומבנה חדש באותו שם נבנה במקום. בעקבות שרפה נוספת, נבנה באתר "תיאטרון הוד מלכותה" בשנת 1897, הקרוי על שם המלכה ויקטוריה. מבנה זה פועל עד ימינו. תיאטרון נוסף שפועל כיום במקום הוא תיאטרון היימרקט במבנה שתוכנן על ידי האדריכל ג'ון נאש משנת 1820 (תיאטרון זה ניצב במקומו של תיאטרון אחר שפעל במקום החל משנות ה-20 של המאה ה-18).

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לונדון: רחובות
קטגוריה:וסטמינסטר: רחובות
רבי אלעזר המודעי

רבי אלעזר המודעי היה תנא בדור השלישי בתקופת רבי עקיבא. התגורר ב"הר המודעי" שבקרבת ירושלים.
מסיפורים שמובאים עליו בתלמוד, ניתן ללמוד כי הוא בן הדור השלישי לתנאים, לפי ההשערה היה מתלמידיו של רבן יוחנן בן זכאי, וחי זמן רב.

==מאמריו==
במשנה מופיע מאמר אחד בלבד שלו: "המחלל את הקודשים, המבזה את המועדות, המפר בריתו של אברהם אבינו, המגלה פנים בתורה, והמלבין פני חברו ברבים, אף על פי שיש בידו תורה ומעשים טובים אין לו חלק לעולם הבא". מאמר דומה בעניין קדשים מופיע בשמו בספרי: "המחלל את הקדשים, אף על פי שיש בידו מצוות הרבה כדאי הוא לדחותו מן העולם".

במדרשים ובתלמוד מובאות בעיקר דברי אגדה שאמר, במספר ברייתות, וכן מספר אגדתות. בתלמוד מובא סיפור אודות מעמד בו ישב עם רבי טרפון רבי ישמעאל ושאר החכמים, ובו נענה רבי אלעזר המודעי ואמר כי "מָן שירד להם לישראל היה גבוה שישים אמה". רבי טרפון נענה בתרעומת ואמר "מודעי! עד מתי אתה מגבב דברים ומביא עלינו", אך רבי אלעזר המודעי נענה כי "רבי, מקרא אני דורש!" והסביר באריכות את ראיותיו, המתבססים על כך שמי המבול, שבהם כתוב "וארובות השמים נפתחו" היו גבוהים 15 אמה (מההרים הגבוהים), ואודות ירידת המן כתוב "ודלתי שמים פתח", ובדלת יש ארבע ארובות.

ממדרשים אחרים לומדים כי רבן גמליאל חיבב את דבריו, ואמר "עדיין צריכין אנו למודעי דמוקים ליה כוליה בחד מקום".

==מותו==

על פי המסופר בתלמוד הירושלמי, מנע רבי אלעזר המודעי בתפילתו את נפילת ביתר בימי מרד בר כוכבא. רבי אלעזר המודעי שהיה מנהיגם הרוחני של הנצורים בביתר היה שרוי בצום ובתענית, והיה ידוע כי כל עוד עומדת לנצורים זכותו של רבי אלעזר, הרי שהעיר לא תיפול. כותי (שומרוני) אחד חדר לעיר, ודיבר עם רבי אלעזר המודעי, דודו של בר כוכבא דברים של מה בכך. משתפס בר כוכבא את הכותי, החשיד הכותי את אלעזר המודעי בכך שהוא מתכוון למסור את העיר לאויב. בר כוכבא חקר את רבי אלעזר בדבר חשד זה, ורבי אלעזר הכחיש את הדברים (ככל הנראה לא שמע כי היה עסוק בלימוד התורה). בר כוכבא לא האמין להכחשות, בעט ברבי אלעזר, והלה מת. לאחר מות רבי אלעזר נפסקה ההגנה האלוהית על העיר, והתאפשר לאדריאנוס לכבשה. בעקבות המדרש, יש חוקרים המזהים אותו עם רבי אלעזר הכוהן המופיע על מטבעות בר כוכבא.

==קברו על פי המסורת==
הקבר ב[[נבוריה]]
על פי האמור בתלמוד רבי אלעזר נהרג בביתר הקדומה שבהרי יהודה. הרי שמסורת על מקום קבורתו עולה לראשונה בתיאור מאוחר מזמנו של רבי אלעזר.
בחיבור "ציוני קברים בארץ ישראל" (כתב יד מוסקבה, שנת 1440 לערך) נטען כי נקבר במערה ביישוב נבוריה שבגליל העליון יחד עם יעקב איש כפר נבוריא.

עד שנת 2011, היה מקובל כי זיהוי קברו בנבוריה החל במאה ה-15. אך עם גילויה של מגילת פירנצה, תיארוך קברו הוקדם למאה ה-14 או המאה ה-13. היות שקברו של יעקב איש כפר נבוריא הוזכר לראשונה בחיבור האלמוני מסוף המאה ה-13 "תוצאות ארץ ישראל", סברו כי ייחוס קברו של רבי אלעזר משמעותית מאוחר מקבר יעקב איש כפר נבוריא.

==לקריאה נוספת==
*"האנציקלופדיה לבית ישראל" בהוצאת הרב רפאל הלפרין - בערך אלעזר המודעי.
*קברי צדיקים בארץ ישראל - קבר אלעזר המודעי.
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
*
*[https://www.ynet.co.il/environment-science/article/hye84vgtt#autoplay התגלה מטבע נדיר משנת 132, ועליו השם "אלעזר הכהן" בכתב עברי קדום], באתר ידיעות אחרונות, 4 במרץ 2024
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הדור השלישי לתנאים
קטגוריה:מרד בר כוכבא: אישים
__NOTOC__
אתרי הדולמן בגוצ'אנג, בהוואסון ובגאנגהווה

אתרי הדולמן בגוצ'אנג, בהוואסון ובגאנגהווה בחצי האי קוריאה מכילים מאות דולמנים מאבן ששימשו להכנת מצבות ולמטרות טקסיות במהלך האלף ה-1 לפנה"ס, כאשר התרבות המגליתית הייתה דומיננטית. האתרים הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000. לפי אונסק"ו כ-40% מכלל הדולמנים בכדור הארץ נמצאים בקוריאה, ורובם מרוכזים בשלושת האתרים הללו.

האבנים המגליתיות יקרות מאוד, וזאת כיוון שהן ניצבות מעל לקבריהם של אנשים שהיו חלק מהמעמד הגבוה. בחפירות הארכאולוגיות (שהחלו ב-1965) שנערכו בדולמנים נמצאו כלי חרס, תכשיטי גוגוק, חפצי ברונזה וחפצים שונים הקשורים להלוויות. בנוסף, על האבנים יש סימנים המעידים על אופן חציבתן, העברתן ושימושן לבניית הדולמן.

הדולמנים במזרח אסיה מחולקים בדרך כלל לשתי קבוצות:
* צפון/שולחן: ארבע אבנים ניצבות בצורת תיבה, ומעליהן אבן המשמשת כמכסה.
* הסוג השני משמש לקבורה תת-קרקעית עם אבנים התומכות באבן העליונה.

== האתרים ==
* קבוצת הדולמנים גוצ'אנג היא הגדולה והמגוונת ביותר. הדולמנים בקבוצה זו מכונים ג'אנגנים-רי, והם מרוכזים באזור הכפר מיסאן. הדולמנים נבנו בגובה שבין 15 ל-50 מטרים מכיוון מזרח למערב, למרגלות מספר גבעות. האורך הממוצע של האבן העליונה הוא בין מטר אחד ל-5.8 מטרים, ומשקלן הוא בין 10 ל-300 טון. באתר תועדו 442 דולמנים, המשתרעים על פני שטח של 8.3 הקטאר, והם מסווגים לפי הגודל של האבן העליונה. ההשערה הדולמנים הללו נבנו בערך במאה ה-7 לפנה"ס.
* הדולמנים בקבוצת הוואסון נבנו במורדות הגבעות שלאורך נהר ג'יסוקגאנג. הדולמנים בהוואסון מחולקים לשתי קבוצות נוספות: היוסאן-רי המונה 158 דולמנים, ודאסין-רי המונה 129 דולמנים. הדולמנים בקבוצה זו השתמרו בצורה פחות טובה בהשוואה לאלו של ג'אנגנים-רי. כמו כן, חוקרים הצליחו לאתר חלק מהמחצבות שבהן נכרו האבנים ששימשו לבניית הדולמנים. קבוצה זו מתוארכת למאה ה-6 לפנה"ס או המאה ה-5 לפנה"ס. קבוצת הדולמנים הזו היא הגדולה ביותר מבחינת שטח, והיא משתרעת על פני 31 הקטאר.
* הדולמנים בקבוצה זו נמצאים על האי גאנגהווה , והם נבנו על מורדות ההרים של האי כך שהם גבוהים יותר בהשוואה לדולמנים משתי הקבוצות האחרות. הדולמנים בקבוצה זו משתרעים על פני שטח של 12.27 הקטאר. ההשערה היא הדולמנים הללו הם הקדומים ביותר, ובעיקר אלו שבבוגון-רי ובקוצ'יון-רי. להשערה זו אין הוכחות חד-משמעיות. אחד הדולמנים הידועים בגאנגהווה הוא דולמן שבו מסוג צפון/שולחן שנטען לגביו כי נערכו בו טקסים בעבר. דולמן זה הוא האבן הגדולה ביותר בקוריאה הדרומית, ומידותיו הן 2.6X7.1X5.5 מטרים. משקלו המשוער הוא למעלה מ-150 טון.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.heritage.go.kr/eng/her/her_08.jsp מידע על הדולמנים] באתר "המורשת הלאומית הקוריאנית"

קטגוריה:קוריאה הדרומית: מבנים
קטגוריה:קוריאה הדרומית: היסטוריה
קטגוריה:קבורה
קטגוריה:אמנות פרהיסטורית
סמל מושבת הכף

כאשר קיבלה מושבת הכף ממשל אחראי בשנת 1872 ויחד עמו הוחלט כי למושבה ראוי שיהיה סמל משלה. טקס הנחת אבן פינה למבנה פרלמנט המושבה החדש במאי 1875 נחשב להזדמנות טובה להצגתו של סמל מושבת הכף החדש.

צ'ארלס אקן פירברידג', אישיות סמכותית מקייפטאון ובעל עניין בהרלדיקה, התבקש לעצב סמל עבור המושבה.

הסמליות המוצגת בשלט היא ברורה: האריה המוצג בשלט האצולה הוא חיה דרום אפריקאית מובהקת אשר הופיע גם בסמלי שני הכוחות הקולוניאליים אשר משלו באזור הכף - הולנד ובריטניה הגדולה. הטבעות נלקחו משלט האצולה של ג'ן ואן רייבייק מייסד המושבה. שלושת הפלר דה ליס ייצגו את תרומתם של ההוגנוטים בימיה הראשונים של המושבה. בציצה שובצה גברת התקווה הטובה אוחזת בעוגן כתזכורת להיותו של הכף נמל מבטחים ו"פונדק הימים". התומכים הם גנו שחור וראם הצבי - חיות דרום אפריקאיות טיפוסיות. מתחת לשלט נקבע המוטו: Spes Bona (תקווה טובה).

== מקורות ==
*C. Pama, Lions and Virgins (Cape Town, 1965), pp. 48 - 50.
*Dictionary of South African Biography, vol. II (Cape Town, 1972), pp. 227-228.
== ראו גם ==

* דגל מושבת הכף

מושבת הכף
קטגוריה:מושבת הכף
כף, מושבת ה, סמל
קרב סולפרינו

קרב סולפרינו נערך ב-24 ביוני 1859 בלומברדיה (בתחומי צפון איטליה של ימינו), כחלק מתהליך איחוד איטליה. בקרב ניצח צבא ברית צרפתי-סרדיני בראשות נפוליאון השלישי והמלך ויטוריו אמנואלה השני את צבא הקיסרות האוסטרית בראשות פרנץ יוזף קיסר אוסטריה. מוראות הקרב שימשו השראה להקמת ארגון הצלב האדום וניסוח אמנת ז'נבה.

==רקע==
כחלק משאיפתה לאיחוד איטליה, אשר הייתה מפולגת בין צרפת, ספרד, אוסטריה ומדינת האפיפיור רצתה ממשלת סרדיניה-פיימונטה לסלק את האוסטרים משליטתם בלומברדיה. ראש ממשלתה קמילו קאבור שכנע את נפוליאון השלישי לסייע בסילוק האוסטרים מלוברדיה תמורת חלק מהשטחים שיושגו. נפוליאון השלישי, אשר כחלק מחזונו המדיני האמין כי תהילה והשגת שטחים במלחמות מחזקות את שלטונו מחוץ ומבית, הסכים לצאת בראש צבאו למלחמה באוסטרים, בתנאי שאלו ייזמו פעילות התקפית. בתחילה הגיבו האוסטרים במתינות להתגרויות ה"איטלקיות", אך ב-18 באפריל הכריזה אוסטריה מלחמה, הכרזה אשר אפשרה לצרפתים לפלוש ללומברדיה ולצאת למלחמה. לאחר שב-4 ביוני ניצח הצבא הצרפתי-סרדיני את האוסטרים בקרב מגנטה, נפגשו הכוחות הלוחמים בסולפרינו.

==הקרב ותוצאותיו==
הכוחות האוסטרים התקדמו לאורך צפון איטליה ופגשו בהתנגדות הכוח הצרפתי-סרדיני. הקרב העקוב מדם נמשך תשע שעות אשר בסופם זכו הצרפתים-סרדינים בניצחון, אך במחיר כבד לשני הצדדים. במהלך הקרב נפצעו יותר מ-23,300 חיילים ונהרגו כ-5,500 חיילים, חלקם נורו או נפגעו מכידוני רובים לאחר שנפצעו. חלק מהפצועים נותרו בשדה הקרב ללא טיפול רפואי, ולאחרים הוגשה עזרה מסוימת על ידי הכפריים באזור. לאחר הקרב הוכרזו כשבויים ונעדרים כ-12,000 חיילים.

בהשפעת האבדות הכבדות ובשל האיום הפרוסי ומחאות מבית החליט נפוליאון השלישי להגיע להסכם עם האוסטרים, עליו חתם בווילאפרנקה ב-12 ביולי 1859 ללא ידיעת האיטלקים. על פי ההסכם נמסרה לומברדיה לאיטלקים, אך ממלכתם, אשר הוקמה ב-1860, חסרה את אזור ונטייה (היום מחוז ונטו). אכזבת האיטלקים מההסכם התבטאה בהתפטרותו של קמילו קאבור.

==השפעת הקרב על התנהגות בשדה קרב ויחס לפצועי מלחמה==
בעקבות התרשמותו האישית של ז'אן אנרי דינן, איש עסקים ופעיל חברתי שווייצרי, שהיה עד לקרב ותוצאותיו, הוא פרסם את ספרו "זכרונות מסולפרינו", והחל בקידום רעיונות התנהלות בשדה הקרב אשר היוו השראה להקמת ארגון הצלב האדום ולפרסום אמנת ז'נבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

סולפרינו
דראקולין

דראקולין הוא גליקופרוטאין הקיים ברוק של הערפד המצוי. הוא מורכב מ-411 חומצות אמינו ומשקלו כ-kDa88.5. הגליקופרוטאין משמש כמעכב אנזימטי הפיך בתהליך קרישת הדם על ידי עיכוב פעילותם של 2 אנזימים החיוניים לתהליך הקרישה (פקטורים {{כ}}IX ו-X). הפרשת הגליקופרוטאין שומרת על זרימת דם קבועה מגוף הקורבן ובכך עוזרת לעטלף ללקק באופן רצוף את הדם הניגר מפצע הנשיכה.

הדראקולין משמש לשימושים רפואיים ונחשב לנוגד קרישה רב עוצמתי (פי-20 מנוגדי קרישה אחרים), והוא ניתן ללוקים בהתקף לב ושבץ מוחי.

שמו של הגליקופרוטאין הוא על שם הערפד מהספר הידוע "דראקולה".

==ראו גם==
* מעכבי אנזימים

קטגוריה:גליקופרוטאינים
קטגוריה:מעכבי אנזימים
יצחק קינן

יצחק קינן (1942 – 14 באוקטובר 2021) היה פוליטיקאי, מחנך, סופר, משורר, מחזאי ותסריטאי ישראלי, שכיהן כראש מועצת בית שאן בשנים 1974–1983.

== ביוגרפיה ==
יצחק קינן נולד במרוקו בשם יצחק (איז'ק) ועקנין, ועלה לישראל ב-1952 במסגרת עליית הנוער. בעקבות אחיו הבכור שעלה ב-1948 והתגייס לחיל הים, עלתה משפחתו של קינן כולה והתיישבה בקריית ים. קינן התחנך בכפר הנוער נווה הדסה ובקיבוץ תל יצחק. את שירותו הצבאי עשה בשורות הנח"ל, וסיים קורס מ"כים בנח"ל המוצנח. השתתף במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום כיפור.

קינן הוא בוגר הסמינר למורים בנהלל. עבד כמורה, מחנך ומנהל בית ספר בעיר בית שאן, סיים תואר ראשון בהיסטוריה וספרות עברית באוניברסיטת חיפה.

ב-1974 נבחר לכהן כראש המועצה של בית שאן מטעם מפלגת העבודה, וכיהן בתפקידו שתי קדנציות, עד לשנת 1983.

ב-1984 נשלח לצרפת כשליח "עליית הנוער" במערב אירופה. ב-1987 מונה למנכ"ל אמנות לעם, תפקיד בו כיהן עד 1992.

בין השנים 2001–2004 נשלח שוב לצרפת, כשליח הסוכנות היהודית.

קינן נפטר ב-14 באוקטובר 2021 בכפר סבא בגיל 79. הוא היה אב לארבעה ילדים, ביניהם גם אלה קינן.

במרץ 2023 נקרא על שמו רחוב בקריית ים.

== יצירתו ==
ב-1970 קיבל קינן פרס ראשון על הסיפור הקצר "קבר בהר הזיתים" במסגרת התחרות "שלושה סיפורים" של משרד החינוך.

בתחילת שנות ה-70 כתב את המילים של השיר "ים השיבולים", ללחנו של חיים אגמון, ללהקת הזמר של בית שאן. החיבור בין ים לשיבולים מקורו במגוריו בקריית ים ואחר כך בעמק בית שאן. השיר התפרסם לאחר שבוצע על ידי להקת הגבעטרון. בנוסף חיבר את השירים "עמק שלי", "פנס בשלכת", "ברוש של עצבות" ואחרים.
 
ב-1976 קיבל את פרס משרד החינוך על הסיפור הקצר "מעשה בתיק". בהמשך פרסם מספר רומנים, מחזה, וכן ספר ילדים, "נחש הפלא ממראכש".

ב-1998 כתב תסריט קצר, "זכייה במוות", שזכה בפרס הצטיינות של "רשת". שנה לאחר מכן כתב תסריט באורך מלא, "אבא שיקר".

===פרוזה===
* קבר בהר הזיתים - סיפור קצר. 1969, משרד הביטחון
* מעשה בתיק - סיפור קצר. 1976
* ילד מן המדבר - רומן. 1988, הוצאת מסדה
* אגוז - נובלה על ספינת המעפילים שטבעה. 1995, הוצאת מסדה
* צנחן בשירות חוץ - רומן ביוגרפי. 1995, בהוצאת מסדה
* נחש הפלא ממראכש - ספר לילדים. 1995, הוצאת מסדה
* מבט ראשון של אהבה - רומן. 1998, הוצאת סער
* שליחויות ותפקידים מיוחדים - אוטוביוגרפיה. 2000, הוצאת מכון בן-גוריון
* לרקוד עם הר געש - רומן. 2018, ספרי ניב

===תסריטים===
* זכייה במוות - תסריט (40 דקות). 1998
* אבא שיקר - תסריט באורך מלא. 1999

===מחזה===
* קינת אגוז, 2011. הועלה בבית שאן

===משיריו===
* עמק שלי
* ים השיבולים
*פנס בשלכת
*ברוש של עצבות

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* [https://archive.today/20130108085632/http://www.qaz.co.il/Article.asp?id=620 יצחק קינן: כשכתבתי את 'ים השיבולים' הרגשתי כנפיים של מלאך מתפרשות עליי ומלוות אותי], ראיון באתר QAZ - פורטל העמק והגליל
* 
* 
* 
 
 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:ראשי מועצת בית שאן
קטגוריה:עובדי הסוכנות היהודית
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם העבודה
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער נוה הדסה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2021
קפפנברג (כדורגל)

קאפפנברגר אס. פאו. (Kapfenberger SV, "התאחדות ספורט של קאפפנברג") הוא מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר קפפנברג שבשטיירמרק, אוסטריה. המועדון הוקם ב-4 בספטמבר 1919. המועדון משחק באצטדיון פרנץ פקטה. בעונת 2007/2008 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. בתחילת דרכו של המועדון היה שמו אס.צה. קאפפנברג (Kapfenberger SC) וב-1948 שונה שמו לשמו הנוכחי. בעונת ירדה הקבוצה לליגה השנייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אוסטריות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1919
ﭪ

האות ـڤـ בצורתה האמצעית בשלט לעיר [[גבעת שמואל]]
וא (בערבית: ڤاء) היא אות חיצונית לאלפבית הערבי שנוספה כוואריאנט של פא, כדי לייצג את העיצור /v/ (כמו בי"ת רפה) במילים משפות זרות לדוגמה ڤولڤو (וולוו).

בג'אווי, אלפבית השאוב מהאלפבית הערבי, אות זו מייצגת את העיצור /p/ (כמו פּ"א), ושמה הוא פּא.

בכתיבה, האות מתחברת מצד ימין וגם מצד שמאל, כמו בשאר האותיות למעט דוד'ארז.

קטגוריה:אותיות בערבית
אבלינו (כדורסל)

היכל "דל מאורו" מבחוץ
אוהדי הקבוצה במשחק ביתי
סידיגאז אבלינו היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר אבלינו שבנפת אבלינו. המתמודדת בסרייה B, הליגה האיטלקית השלישית. 

בשנותיו הראשונות המועדון התנדנד בין הליגות הנמוכות באיטליה. בתחילת שנות ה-2000 הגיע למועדון בעלים חדש, וינצ'נזו ארקולינו. הבעלים החדש החל להשקיע ולשדרג את המועדון. כתוצאה מכך המועדון העפיל בעונת 2000/01 לראשונה לליגה הבכירה, בה משחק עד היום.

בעונת 2007/08 המועדון הקטן הדהים בכשזכה בגביע האיטלקי, כשהביס בגמר את וירטוס בולוניה, והדהים כשהגיע עד לחצי גמר הפלייאוף באיטליה והבטיח מקום במפעל היורוליג היוקרתי. בתחילת העונה שלאחר מכן, הפסידה הקבוצה בגמר הסופרקאפ למונטפסקי סיינה.

בתחילת עונת 2019–2020 הודיעה הקבוצה על בעיות פיננסיות ובעקבות כך הורדה לליגה השלישית.

אולם הבית של המועדון הוא היכל ג'יאקומו דל מאורו, בעל קיבולת של כ-5,300 מקומות ישיבה.

== תארים והישגים ==
*הגביע האיטלקי:
**זכייה (1): 2008
**גמר: 2016
**חצי גמר: 2011
*הסופרקאפ האיטלקי:
**גמר: 2008

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורסל איטלקיות
קטגוריה:קמפניה
אדלר

אדלר (בכתיב לועזי: Adler) הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי, שפירושו בגרמנית "עיט" (פעמים רבות מעוברת כ"נשר").

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
הפועל שדות-ים

250px
הפועל שדות-ים הוא אחד ממועדוני השיט המובילים בישראל, אשר החל את דרכו בשנת 1955.

אזור האימונים והאחסון של המועדון ממוקם דרומית לשדות ים וצפונית מהארובות של תחנת הכוח אורות רבין שבחדרה. באזור האימונים בוצע חלק השחייה בטריאתלון קיסריה-2008.

בהפועל שדות-ים חברים שייטים בולטים ברמה הארצית והבינלאומית כגון גל פרידמן (מיסטרל), הישראלי היחיד בעל 2 מדליות אולמפיות, נופר אדלמן שהתחרתה באולימפיאדת בייג'ינג 2008 (לייזר רדיאל) והשייטים נועה לסרי וניתאי חסון שהתחרו באולימפיאדת פריז 2024 (מפרשית 470 מעורב)

במסגרת הפעילויות של המועדון מתקיימות כשלוש אליפויות ברמה הארצית.

הפעילויות התחרותיות והעממיות מתקיימות במשך ימות השבוע החל מהלימוד הבסיסי בתחומי השיט השונים: שיט מפרשיות, גלישת רוח, ובהמשך התנסות בדגמים אולימפיים.

המועדון מכיל כיום את מספר השייטים הגדול בארץ בקטמרן. השייטים מגיעים להישגים משמעותיים ומובילים בענף השיט. בסך הכל, המועדון כולל כ-150 שייטים תחרותיים פעילים ו-100 ילדים בחוגים השונים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.sailing-sdotyam.co.il אתר מועדון השיט]
* [https://web.archive.org/web/20130929030335if_/http://www.sailing-sdotyam.co.il/177414/%D7%9E%D7%99%2D%D7%90%D7%A0%D7%97%D7%A0%D7%95 מי אנחנו], באתר מועדון השיט שדות-ים
* 
* 

שדות ים
קטגוריה:ישראל: שיט
קטגוריה:שדות ים
ISDN

Integrated Services Digital Network - ISDN - (אנגלית: רשת דיגיטלית לשירותים משולבים) היא טכנולוגיה אשר מאפשרת שימוש בקו טלפון רגיל (זוג שזור) על מנת להעביר בנוסף לטלפון, מסר אנלוגי בקידוד דיגיטלי ללא צורך בהמרה של אנלוגי לדיגיטלי או להפך.

הטכנולוגיה מאפשרת חיבור רשת טלפוניה ורשת מחשבים על אותה תשתית באופן דיגיטלי. היתרון בכך הוא שהפרעות קו שנוצרות בקו אנלוגי, מופחתות משמעותית – דבר המשפיע על הסיכוי להופעת שגיאות במידע הדיגיטלי העובר בקו.

רוחב הפס בטכנולוגיה זו, שהוצגה לראשונה בסוף שנות ה־80, נאמד על 128 קילוביט לשנייה, ולכן מהיר פי שניים ויותר מחיבור Dial-up אך איטי משמעותית מטכנולוגיית ADSL וטכנולוגיות דומות שמשמשות גם הן לתקשורת נתונים דרך קווי טלפון. בנוסף, טכנולוגיה זו מאפשרת שיחות וידאו והעברת מסרי וידאו.

בהודו ובארצות נוספות, היו משתמשים ב־ISDN לצורך גישה לאינטרנט עד שטכנולוגיית ה־ADSL נכנסה לשימוש. כאמור, ADSL מגיעה למהירויות של עד 10 מגהביט לשנייה.

השימוש בטכנולוגיית ISDN מצמצם עלויות מעצם כך שאין צורך לבצע המרה מאנלוגי לדיגיטלי או להפך, מפני שהיא עוברת כבר באופן דיגיטלי, ולכן גם עובדת מהר יותר. אין צורך במודם רגיל יותר, ומה שנקרא מודם ISDN הוא בעצם מתאם. הנתונים עוברים בצורה דיגיטלית ולכן חוסכים זמן פעולה, חשמל וציוד מיותר נוסף הכרוך בשימוש בקו אנלוגי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חיבור לרשת
קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
מריו גארסיה מנוקל

מריו גארסיה מנוקל עם אשתו ובנו
מריו גארסיה מנוקל (בספרדית: Mario García Menocal; 17 בדצמבר 1866 - 7 בספטמבר 1941) היה נשיאה השלישי של קובה, בין 1913 ל-1921.

== קורות חייו ==
מריו גארסיה מנוקל נולד בחגואיי גראנדה שבמחוז מטאנסס. בהיותו בן 13 נשלח לפנימיות בארצות הברית, תחילה במדינת ניו יורק ואחר כך במרילנד. בין 1884 ל-1888 למד בפקולטה להנדסה של אוניברסיטת קורנל.

עם שובו לקובה, נטל מנוקל חלק במאבק לעצמאותה של קובה, ולאחר שזו הושגה, היה מבכירי המפלגה השמרנית.

ב-1912 נבחר לנשיאה השלישי של קובה, לאחר קדנציה אחת בה כיהן בתפקיד חוסה מיגל גומס מהמפלגה הליברלית. מנוקל הנהיג מדיניות כלכלית שנועדה לתמוך בתאגידים ובעסקים, וחרף ביקורת ומאבק צמוד עם המפלגה הליברלית, ניצח גם בבחירות שנערכו ב-1916. ב-7 באפריל 1917 הכריז מנוקל מלחמה על גרמניה, יום לאחר שעשתה זאת ארצות הברית. קובה אמנם לא נטלה חלק פעיל במלחמת העולם השנייה, אך שימשה כבסיס למלחמה בצוללות הגרמניות שאיימו על איי הודו המערבית.

שתי תקופות כהונתו אופיינו בגידול בשחיתות ובתופעות של שוחד במגזר הציבורי. חוקת קובה מנעה ממנו להתמודד על כהונה שלישית, וב-1921 פינה את כסאו לאלפרדו סיאס מהמפלגה הליברלית.

ב-1924 ניסה מנוקל להתמודד שוב על נשיאות המדינה, אך הפסיד לחרארדו מצ'אדו מהמפלגה הליברלית. ב-1931 היה מעורב בניסיון הפיכה כושל נגד מצ'אדו, שבעקבותיו הוגלה לארצות הברית. עם שובו לקובה, ב-1936, ניסה שוב להתמודד על משרת הנשיא, אך הפסיד למיגל מריאנו גומס.

ב-1941 מת מנוקל בסנטיאגו דה קובה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פוליטיקאים קובנים
קטגוריה:נשיאי קובה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:ילידי 1866

קטגוריה:נפטרים ב-1941
רם עברון

רם עֶברוֹן (15 במרץ 1935 – 30 באוקטובר 2008) היה עיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
עברון נולד בשם רם המבורגר בתל אביב לאריה ושרה המבורגר. הוא עבד בעיתון "למרחב" ושירת בגלי צה"ל.
במהלך שירותו, ב-29 באוקטובר 1956, היה הקריין שמסר את הודעת דובר צה"ל על פרוץ מלחמת סיני.
בתום שירותו הצבאי עבר לעבוד בתחנת הרדיו "קול ישראל". עם ייסוד הטלוויזיה הישראלית הוא נמנה בין ראשוני קרייניה והשתתף בשידורה הראשון, לרגל מצעד יום העצמאות ב-1968.

במהלך השנים שימש עברון מנחה בתוכנית "זה הזמן", "הופכים דף", "הקצב הנכון" וכמגיש במהדורת החדשות "מבט". תוכניתו "בגוף ראשון" הייתה בין מתוות דרכן של תוכניות ראיונות בטלוויזיה הישראלית. הוא הגיש במשך שנים רבות את התוכנית "דור הזהב – אמנים גדולים בהקלטות היסטוריות" בתחנת קול המוסיקה.

במקביל לעשייתו התקשורתית, בשנות השבעים, מונה עברון לנספח תרבות בשגרירות ישראל באנגליה.

בשנות חייו האחרונות עמד עברון בראש המרכז למוזיקה ירושלים. הוא מונה לממלא מקום יו"ר המועצה לתרבות ואמנות על ידי יו"ר המועצה, שר התרבות מתן וילנאי.

רם עברון נפטר בירושלים בגיל 73 ונטמן בבית העלמין בקיבוץ מעלה החמישה.

==משפחתו==
אביו של עברון, אריה המבורגר, היה מראשוני עורכי הדין בישראל.

מאשתו הראשונה של עברון, שולמית עברון, נולדו שתי בנותיו: ד"ר גליה בנזימן ויעל עברון, נוירופסיכולוגית מומחית לטיפול בנפגעי ראש במכון לשיקום נפגעי ראש בתל אביב. מאשתו השדרנית והעיתונאית עדנה עברון, נולדה בתם הסופרת והמשוררת לי עברון-ועקנין.

אחיו היה עורך הדין אמנון עברון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל למרחב
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:סגל קול המוסיקה
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
רם
קטגוריה:אישים הקבורים במעלה החמישה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
יצחק יעקב וכטפויגל

הרב יצחק יעקב וכטפויגל (י"ז באלול ה'תרמ"ז, 6 בספטמבר 1887 - כ"ה בשבט ה'תשל"ח, 2 בפברואר 1978) היה ראש ישיבת מאה שערים, אב בית הדין לקהילות האשכנזים בירושלים ומרבני תנועת המזרחי בירושלים.

==תולדות חייו==
נולד במעזריטש שבפולין לרב בנימין ברוך, מצאצאי המהר"ל, וללאה. למד בישיבות טלז, ישיבת כנסת ישראל וולוז'ין.

עלה לארץ ישראל בתרס"ט ונשא לאישה את בלומה רחל, בת הרב זרח ראובן ברוורמן, ראש ישיבת מאה שערים. יצא לפולין לפני מלחמת העולם הראשונה ונאלץ להישאר שם בגלל המלחמה. בזמן שהותו בפולין, ייסד ישיבה בעיירת הולדתו והיה שותף בתרע"ה לייסודה של תנועת ה"מזרחי" בפולין. לאחר סיום המלחמה חזר לארץ.

בתרפ"ב (1922) היה ממייסדי נווה יעקב ("כפר עברי"). כן היה ממקימי החברה לשיקום ולבניין "תפארת ירושלים" בתרפ"ד (1924). בתרפ"ו (1926) נבחר להיות רבו של הכפר "נווה יעקב". בתרפ"ט (1929) מונה לראש ישיבת מאה שערים.
שימש כיו"ר ועד שכונת מאה שערים ויו"ר "מפעל התורה למען הישיבות", שהוקם על יד המזרחי העולמי ואסף תרומות בעבור ישיבות בארץ.

בתרצ"ה חתם יחד עם רבנים אחרים על קריאה שיזם הרב קוק להקמת מועצות דתיות מאוחדות בכל רשות מקומית.

נפטר בירושלים.

אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>. 

==משפחתו==
בנו הרב דוד כיהן כרב בפילדלפיה,נפטר בחיי אביו בשנת תשלב-1972. בתו נחמה הייתה אשת עו"ד ד"ר אשר רוזנבלום שהיה בראשית המדינה מנהל המחלקה לעזרה ושיקום לנפגעי רכוש במלחמה במשרד לנפגעי המלחמה של מדינת ישראל, וכן כיהן בשנות ה-50 כמנכ"ל משרד הפנים מטעם ה"מזרחי". התפרנס גם כסוחר יודאיקה (בנם הוא ברוך מאיר רוזנבלום, המוכר בשם העט "אדם ברוך", אשר כתב סיפורים רבים אודות סבו בספריו ובטורו העיתונאי). בן הזקונים של הרב וכטפויגל, , היה לוחם אצ"ל ונהרג בעת פריצת האצ"ל ליפו ב-1948. גופתו לא נמצאה עד היום.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* שושנה רייך, [http://www.beit-harav.org.il/images/my/my136.pdf הרב יצחק יעקב וכטפויגל], מגד ירחים, גיליון 136, שבט תשע"א, עמ' 4

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:פעילי תנועת המזרחי
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית בישראל
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:משפחת ברוורמן
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:נווה יעקב (מושבה): אישים
קטגוריה:אבות שכולים: חללי צה"ל
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:ראשי ישיבת מאה שערים
קטגוריה:דייני בית דין צדק אשכנזים פרושים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1978
דגל רפובליקת נטאליה

דגל רפובליקת נטאליה הוא דגל לאומי שהיה בשימוש במהלך קיומה של רפובליקת נטאליה בין השנים 1839–1843.

הדגל כלל שלושה משולשים בצבעים לבן, אדום וכחול כצבעי דגל הטריקולור אשר הונף בסוולנדם ובגראף-ריינט (Swellendam and Graaff-Reinet) בשנת 1795, אשר בתורו התבסס על עיצובו של הדגל ההולנדי.

==קישורים חיצוניים==
* 

רפובליקת נטאליה
נטאליה, דגל
נטאליה
רפובליקת נטאליה
צפון סיני

צפון סיני (ערבית: شمال سيناء, תעתיק: שמאל סינאא) הוא מחוז מצרי הנמצא בצפון חצי האי סיני ועיר הבירה שלו היא אל-עריש.

== גאוגרפיה ==
צפון סיני גובל במחוז דרום סיני מצפון מפרץ סואץ במערב ועד טאבה שעל חוף מפרץ אילת במזרח. מצפונו נמצא הים התיכון, במזרח נמצאות רצועת עזה (בחלק הצפוני) וישראל (בחלק הדרומי) ובמערב נמצאים מחוזות אל-אסמעאיליה (בחלק הצפוני) וסואץ (בחלק הדרומי).

שטח המחוז הוא 27,574 קמ"ר ומספר תושביו עומד על כ-400,000.

כלכלת המחוז מתבססת על תיירות חופים, מחצבים (שיש, פחם, צורן וגז טבעי) וחקלאות (תמרים, פולי קיקיון, דיג ולכידת שלווים). 

ערים וישובים הנמצאים במחוז:
*אל-עריש
*רפיח המצרית 
*נח'ל
*שיח' זוויד
*ביר אל-עבד

== חלוקה מנהלית ==
המחוז מחולק ל-11 נפות, מתוכן 4 נפות קשורות לעיר אל-עריש ולאזור שסביבה.
#אל-עריש 1, מזרח העיר והשטחים הגובלים בה, 49.7 קמ"ר, 41,177 תושבים 
#אל-עריש 2, מערב העיר, 60.5 קמ"ר, 48,060 תושבים 
#אל-עריש 3, דרום העיר והיישובים שמדרום לעיר, 170 קמ"ר, 32,255 תושבים
#אל-עריש 4, השטח שממערב ומדרום לעיר, 1,393 קמ"ר, 20,006 תושבים
#אל-חסנה, צפון-מרכז סיני, 5,809 קמ"ר, 13,835 תושבים
#שייח' זווייד, שייח' זווייד ודרומית לה, 2,434 קמ"ר, 45,696 תושבים
#ביר אל-עבד, צפון-מערב סיני, 5,234 קמ"ר, 33,788 תושבים
#נח'ל, מרכז סיני, 6,677 קמ"ר, 11,023 תושבים
#רפיח, מרפיח המצרית ועד דרומית למעבר ניצנה, 1,027 קמ"ר, 5,8615 תושבים
#קסיימה, מזרח-מרכז סיני, 3,214 קמ"ר, 9,681 תושבים
#רומנה, אזור רומני בצפון-מערב סיני, 554 קמ"ר, 29,545 תושבים

== היסטוריה ==
אזור צפון סיני נכבש על ידי ישראל בסוף 1956, במלחמת סיני, והוחזר למצרים לאחר מספר חודשים. 

ב-1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל שנית את האזור ושלטה בחלקו המערבי עד 1980 ובמזרחי עד 1982. בשנות השלטון הישראלי הוקמו באזור מספר יישובים אזרחיים: העיר ימית וחבל ימית שכלל מספר רב של יישובים חקלאיים. 

סביב מתחמי רפיח ומתחמי אבו עגילה הנמצאים במזרח המחוז, נערכו קרבות בין צה"ל והצבא המצרי במלחמת העצמאות, מלחמת סיני ומלחמת ששת הימים. 

בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים נסוג צה"ל מסיני בשנים 1982-1980.

אזור זה כמו שאר חצי האי סיני היה יעד לפיגועי טרור רבים בעיקר בתקופת העשור השני של המאה ה-21.

==מושלי המחוז==
* 1999 עד אוקטובר 2008 - מייג'ור גנרל אחמד עבד אל-חמיד
* מייג'ור גנרל מוחמד עבד אל-פאדיל שושה, לשעבר סגן מפקד משמר הגבול.
* ינואר 2010 עד ינואר 2011 - מוראד מוואפי
* עד אוגוסט 2012 - גנרל עבד אל-ווהאב מברוק, לשעבר מפקד כוח משמר הגבול המצרי עם ישראל.
* נכון לאוקטובר 2014, עבד אל-פתאח חרחור
*החל מאוגוסט 2018, הגנרל מוחמד עבד אל-פאדיל שושה

== ראו גם ==

* דרום סיני

==לקריאה נוספת==
*צפון חצי האי סיני, בנופים ואתרים, עמ' 280-285, משרד הביטחון, 1973

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20071125033553/http://www.sis.gov.eg/En/Politics/Executive/Ladministration/Governorates/040807010000000008.htm מידע על המחוז]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצרים: מחוזות
קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
נואסטרה סניורה דה סנטה אנה

ממוזער
נואסטרה סניורה דה סנטה אנה (בספרדית: Nuestra Señora de Santa Ana) הוא מיסיון ישועי שפעל בצפון-מזרח ארגנטינה, בתחומי פרובינציית מיסיונס של ימינו, במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17. ב-1983 הוכרז המיסיון, יחד עם מיסיונים ישועיים נוספים בארגנטינה ובברזיל כאתר מורשת עולמית.
== היסטוריה ==
המיסיון הוקם ב-1633, הועתק לגדות נהר הפרנה ב-1638, ולמיקומו הנוכחי, כ-45 ק"מ מזרחית לפוסאדס, ב-1660. בדומה למיסיונים ישועיים אחרים, הוקם בסמוך לו רדוקסיון – יישוב שבו התגוררה האוכלוסייה הילידה שהמיסיון יועד כלפיה, במקרה זה בני הגוארני. בשיאו, התגוררו ברדוקסיון של סנטה אנה כ-7,000 תושבים, והכיכר המרכזית שלו הייתה גדולה יחסית, באורך 140 מ'. ב-1767 גורשו הישועים מהמושבות הספרדיות והמיסיון ננטש. רבים מהמבנים שבו נהרסו עם הזמן וכוסו בצמחייה, ואולם חלקים מהכנסייה, ובהם עמודי השיש, נותרו על תלם. בית העלמין המשיך לשמש את תושבי הכפרים באזור עד אמצע המאה העשרים. ב-1982 הוחל בשיפוץ ובשיקום המיסיון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ארגנטינה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:המיסיונים הישועיים של הגוארני
קטגוריה:מיסיונס
קטגוריה:ארגנטינה: מבני דת
קולונאט

קולונאט (בלטינית: colonatus) היה מושג ששימש לתיאור מעמד צמיתים שהתקיים בקיסרות הרומאית המאוחרת.

במקור, משמעות המושג "קולונוס" (colonus, ריבוי: coloni, "קולונים") הייתה חקלאי שחוכר קרקע מבעל אדמה. בתקופת הקיסרות המאוחרת קבע הקיסר קונסטנטינוס שמעמד של קולונוס יעבור בירושה, וכך בן של קולונוס נאלץ גם הוא להפוך לחקלאי שמעבד את השדות המשפחתיים. הצו של קונסטנטינוס קשר את החקלאי לקרקע ואסר עליו לעוזבה, או על אדם כלשהו לסלקו מן הקרקע שאותה הוא מעבד.

התפתחות הקולונאט היא עדות לשקיעת מוסד העבדות ברומא העתיקה, בווילה הרומית היה נהוג השימוש בעבדים לעיבוד חלקות אדמה גדולות, "לטיפונדיות" (יחיד: latifundia), אולם הידרדרות הכישורים המנהלתיים בקיסרות המאוחרת, והקושי שהתעורר בזמנים מסוימים להשיג עבדים חדשים, הפכו את עבודת העבדים לבלתי כלכלית. דבר זה גרם להרחבת השימוש בקולוני שחכרו חלקות אדמה קטנות. החוקים של קונסטנטינוס נועדו להבטיח אספקת מזון מתמדת בניסיון להתגבר על חוליה של הקיסרות המאוחרת.

מבחינה חוקית, הקולוני לא היו עבדים, וכך ראה אותם גם החוק ואף אפשר להם לגשת למערכת המשפט של האנשים החופשיים, להבדיל מעבדים שנשפטו על ידי אדוניהם. אולם במובנים מסוימים היה מעמדם החוקי דומה לזה של עבדים. דוגמאות לכך אפשר לראות באיומו של קונסטנטינוס שיכבול בשלשלאות קולוני שברחו מנחלתם, ובחוקים מתייחסים למחכיר האדמה לקולונוס כ"אדון" (dominus). מעשים ומונחים אלה היו נקוטים ביחס לעבדים.

==לקריאה נוספת==
* ישראל שצמן, האימפריה הרומית ומורשתה, האוניברסיטה הפתוחה, פרק ו, מעבדות לקולונט, עמ' 151–164.

== קישורים חיצוניים ==
* מרק בלוך, [http://www.tau.ac.il/~algazi/mat/Bloch--Seigneurie--Trn.pdf התהוות האחוזה בימי הביניים], מתוך: Cambridge Economic History of Europe, vol.1 (1941), pp. 235-290, תרגום לעברית מאת גדי אלגזי
* 

קטגוריה:מעמדות וכיתות ברומא העתיקה
קטגוריה:פיאודליזם
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קבר עמוס

קבר עמוס הנביא הוא קברו של הנביא עמוס, הנמצא, לפי המסורות היהודיות והנוצריות, ליד הכפר תוקוע או בתוכו.
מכיוון שעמוס נפטר במאה ה-8 לפני הספירה, הקבר הוא הקבר היחיד ביהודה ושומרון המיוחס לימי בית המקדש הראשון.

==זיהוי הקבר==
על פי המסופר בתחילת ספר עמוס, עמוס נולד בתקוע ושם גדל:

מכיוון שכך, רוב ההערכות הן ששם הוא גם נקבר.

כיום יש מספר מסורות היכן ממוקם בדיוק קברו:

* לפי מסורת אחת, המוזכרת כבר בדברי נוסעים מהמאה ה-4 לספירה ועד ימי הביניים, הקבר נמצא בתוך הכפר תוקוע. בסמוך לקבור הוקמה כנסייה נוצרית, אשר נחרבה מאוחר יותר.
* לפי מסורת אחרת, הקבר נמצא במערת קבורה עתיקה שנמצאת סמוך לכפר תוקוע, אשר כיום סתומה בפסולת. יש המעריכים כי במערה זו קבור גם ישעיהו הנביא. כיום מקובל לזהות במערה זו את קבר הנביא. מכיוון שהמערה נמצאת בסמוך לכפר תוקוע, וכניסת ישראליים לשם מוגבלת, עליות ישראליים לקבר מאז הסכמי אוסלו הן נדירות מאוד, אולם לעיתים רחוקות יש עליות לקבר, בליווי צה"ל

==הערות שוליים==

קטגוריה:קברי צדיקים ביהודה ושומרון
מטען (הרלדיקה)

המטען בהרלדיקה ובווקסילולוגיה הוא צורה המאכלסת את שדה המגן או הדגל. בבלאזון המילה "מטען" יכולה לשמש גם כפועל (לדוגמה, אם על מגן מופיעים שלושה אריות, נוכל לומר כי "המגן מוטען בשלושה אריות"). חשוב להבדיל בין המטען לבין חלוקת השדה, ולהבחין כי המטענים עצמם עשויים להיות מוטענים גם כן. 

אלפי אובייקטים מעולם הטבע, המיתולוגיה והטכנולוגיה הופיעו ומופיעים מעל שלטי אצולה לצד מטענים אשר אופייניים לעולם המושגים ההרלדי. המטענים עשויים להיות כל דבר החל בבעלי חיים, חפצים וכלה בצורות גאומטריות. הצורות הרגילות נקראות לעיתים מטענים נכונים (proper charges) ואילו מטענים אחרים נקראים מטענים נפוצים (common charges). בבלאזון הצרפתי הצורות הרגילות נקראות pièces ואילו המטענים האחרים שניתן לשבץ בכל מקום על גבי המגן הם meubles (ניידים).

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:וקסילולוגיה
קטגוריה:התקנים הרלדיים
מעייני הישועה (עלון שבת)

שער העלון ביום פטירת הרב [[מרדכי אליהו]]
מעייני הישועה היה עלון שבת בהוצאת תנועת מעייני הישועה. בכותרת המשנה שלו הוא הוגדר "שבועון למשפחה הישראלית". בסוף שנת ה'תשע"ג, 13 שנים אחרי שיצא לראשונה, הפסיק העלון לצאת לאור. במקביל, החל לצאת 'ישראלי', עלון בפורמט של עיתון הנחשב למחליף של 'מעייני הישועה', ומוצא לאור גם כן על ידי תנועת 'מעייני הישועה'.

==קו מערכתי==
העלון כלל במשך שנים בעמודיו הראשונים דברי תורה לפרשת השבוע מאת הרב מרדכי אליהו, ומאמרים מאת הרבנים יעקב אריאל ושלמה אבינר, שעסקו על פי רוב בענייני השעה, לעיתים תוך התייחסות לפרשת השבוע. לאחר פטירתו של הרב מרדכי אליהו הובאו מאמרים של בנו, הרב שמואל אליהו, ובהם מדור קבוע על סיפורים והנהגות של הרב מרדכי אליהו.

העלון עודד פעילות אקטיבית של הציבור הדתי לאומי לעידוד חזרה בתשובה והעמוד האחורי בגיליון הוקדש לדיווח על פעילות הפצת היהדות הנעשית על ידי חברי התנועה "מעייני הישועה", פעילות הכוללת דוכני הסברה, הנחת תפילין וחלוקת חומר הסברה לקירוב לבבות ליהדות. פעילות זו מתבצעת על פי רוב על ידי צעירים וצעירות ברחבי הארץ.

בעלון עלו גם סוגיות בעלות אופי פוליטי. הרב שמואל אליהו דן בו בשאלה "אהבת הגר – האם חלה על ערביי ישראל?". במקרה אחר כתב, אגב התייחסות לפרשת השבוע, כי "אלה שחושבים להחזיר לאחור את גלגלי הגאולה מביאים עלינו את הקללה הגדולה ביותר. הם חושבים להחזיר את אדמות ארץ ישראל לנכרים ומשוכנעים שבזה יבוא הקץ לצרותינו, אך הם רק מסכנים את כולנו באופן שלא סיכן אדם מעולם". הרב שלמה אבינר כתב שעל הציבור הדתי לדאוג לא לעצמו אלא לעם ישראל כולו, ולזכור שהוא מיעוט בעם ישראל. וגם בתוך הציבור הדתי עצמו, "הבית היהודי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בעניין ארץ ישראל. והאיחוד הלאומי הם אנשים טובים, אך הם לא כולם חושבים בדיוק כמונו בענייני תורה". לכן, "לא נוכל להחליט בשביל כולם". הוא הוסיף שאם הציבור הדתי מבקש להוביל את מדינת ישראל, עליו להפסיק להתלונן ולהאשים וכן לא לדחוק את עצמו לפינה על ידי ביטויים קיצוניים ואיומים על העם והמדינה. בשנת 2008 הוצג בשער העלון צילום של הר הבית שממנו נמחקה כיפת הסלע.

בשנת 2011 פורסם בעלון מאמר מערכת בנושא רבנים שאינם דתיים מספיק. במאמר נכתב "מעניין אם גם את ריכוז העמלקים במחנות השמדה הם ישאירו לאחרים".<ref></ref> מאמר זה גרר טענות מצד חוגים מתונים בציונות הדתית<ref></ref> ועורר הדים גם בתקשורת הארצית.

==פורמט==
במהלך שנת תשס"ו (2006) התרחב העלון ל-16 עמודים והכניס ראיונות וכתבות על היסטוריה של ארץ ישראל ונושאים ציבוריים, בנוסף לדברי תורה ומאמרים הנהוגים בעלוני השבת.

מדורים קבועים נוספים שהיו בגיליון: "פינה ירושלמית" מאת אלידע בר שאול, "טב למיתב טנדו" אשר נכתב על ידי רבנים, פסיכולוגים ויועצי זוגיות מתחלפים (בשנת ה'תשס"ח {2008} יצא ספר המלקט מאמרים מפינה זו), "להנהגת הציבור" על ידי הרב שמואל אליהו, ראיון מרכזי עם אישיות יהודית, "שו"ת SMS" – שאלות לרבני התנועה. בעלון יש אף פינה לילדים של הרב אבינר, וכן חלק מיוחד לנשים - "פנימה" מהרבנית ימימה מזרחי (שבהמשך החל לצאת במסגרת ירחון הנשים "פנימה").

בערב ראש השנה ה'תשע"ד (2013) הפסיק העלון לצאת לאור. במקומו החל לצאת לאור "ישראלי", עלון בפורמט של עיתון עם שינוי במדורים, וכולל בין השאר מידע על פעילות עמותת מעייני הישועה, ובבעלות הפרטית של אביחי בוארון ששימש במקביל כמו"ל ישראלי וכיו"ר תנועת מעייני הישועה. באייר ה'תשע"ה הפסיק העלון לצאת לאור.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.maayanei.org.il/ אתר תנועת מעייני הישועה]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:עלוני שבת
קטגוריה:ציונות דתית