OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
כלל המקבילית

כלל המקבילית הוא משפט בגאומטריה אוקלידית, הקובע כי סכום ריבועי ארבע צלעות המקבילית שווה לסכום ריבועי האלכסונים. במקרה שהמקבילית היא מלבן, האלכסונים שווים ומתקבל משפט פיתגורס. כלל המקבילית חל בכל מרחב מכפלה פנימית, ואף מאפיין את מרחבי המכפלה הפנימית בין כל המרחבים הנורמיים.

==ניסוח וקטורי של כלל המקבילית==
כלל המקבילית
במישור האוקלידי, בהינתן שני וקטורים <math>\,a,b \ne 0</math> ניתן ליצור מקבילית שקודקודיה הם 0, ונקודות הקצה של הווקטורים a,b,a+b (ראו איור משמאל). אלכסוניה של המקבילית הם הווקטורים <math>\,a+b</math> ו-<math>\,a-b</math>. כלל המקבילית קובע ש-<math>\,2(|a|^2+|b|^2) = |a+b|^2+|a-b|^2</math>.

==הכללה למרחבי מכפלה פנימית==

בכל מרחב מכפלה פנימית <math>\ V</math>, לכל זוג וקטורים <math>\ z</math> ו-<math>\ z'</math> מתקיים השוויון:
<math display="block">\ ||z+z'||^2 + ||z-z'||^2 =2 (||z||^2+||z'||^2) </math>
כאשר 
<div style="text-align: center;">
<math>||x||^2 = \langle x, x\rangle</math>.
</div>
הכלל נובע מכך שהמכפלה הפנימית היא ביליניארית.

==כלל המקבילית ומרחבים נורמים==

כלל המקבילית מנוסח במונחי הנורמה המושרית במרחב מכפלה פנימית, ולכן אפשר לתהות באלו מרחבים נורמים הוא חל. מתברר שאם מרחב נורמי מקיים את כלל המקבילית, אז הנורמה שלו מושרית על ידי מכפלה פנימית. 

להלן דוגמה למרחב נורמי שאינו מקיים את כלל המקבילית (ולכן אינו יכול להיות מושרה על ידי מכפלה פנימית). נסמן ב-<math>\ L^{\infty}[0,1]</math> את מרחב הפונקציות הממשיות החסומות על הקטע [0,1], עם נורמת הסופרמום, <math>\,||f|| = \sup_{x\in [0,1]}|f(x)|</math>. בדרך זו הופך <math>\ L^{\infty}[0,1]</math> למרחב בנך. לפונקציות <math>f(x) = x</math> ו-<math>g(x) = 1-x</math> יש נורמה 1, ולכן <math>\,2(||f||^2+||g||^2) =2(1^2+1^2) =4</math>, בעוד ש-<math>\,||f+g||^2 + ||f-g||^2 = 1^2 + 1^2 = 2</math>. כלל המקבילית אינו מתקיים, ולכן <math>\ L^{\infty}[0,1]</math> אינו מרחב מכפלה פנימית.

== כלל המקבילית במרחבים מטריים כלליים ==

במרחב מטרי אין משמעות לחיבור או חיסור של נקודות, ובכל זאת אפשר לשמר גרסה מסוימת של כלל המקבילית. כדי לעשות זאת כראוי, נבחין שאת כלל המקבילית במרחב נורמי אפשר לנסח גם כך: <math>\ 4\left|\left|\frac{z+z'}{2}\right|\right|^2 + ||z-z'||^2 =2 (||z||^2+||z'||^2) </math>. כלומר, אם o היא נקודת האפס ו-x היא נקודת האמצע בין z ל-'z, אז <math>\ d(z,z')^2+4d(o,x)^2= 2d(o,z)^2+2d(o,z')^2</math>, כאשר d היא פונקציית המרחק המושרית על ידי הנורמה, <math>\ d(x,y) = ||x-y||</math>. מסיבה זו, אומרים שמרחב מטרי (X,d) מקיים את כלל המקבילית-למחצה אם לכל שתי נקודות <math>\ z,z' \in X</math> קיימת נקודה x, כך שלכל נקודה o מתקיים <math>\ d(z,z')^2+4d(o,x)^2 \leq 2d(o,z)^2+2d(o,z')^2</math>. במקרה זה, לכל <math>\ z,z'</math> הנקודה x היא נקודת האמצע (<math>\ d(z,x) = d(x,z')</math>) היחידה בין הנקודות <math>\ z,z'</math>. מרחב מטרי שלם המקיים את כלל המקבילית-למחצה נקרא מרחב ברוה-טיץ. התכונה היסודית של מרחבים כאלה היא שכל קבוצה חסומה S מוכלת בכדור יחיד בעל רדיוס מינימלי; מרכז הכדור הזה הוא "מרכז המעגל החוסם" של S. מכאן נובע משפט נקודת השבת של ברוה-טיץ: אם לחבורת איזומטריות של מרחב ברוה-טיץ יש מסלול חסום, אז יש לה נקודת שבת.

==קישורים חיצוניים==

* 

מקבילית
מקבילית
מקבילית
מקבילית
2006 במדע

[[פלוטו מוצא מרשימת כוכבי הלכת ומוגדר ככוכב לכת ננסי]]
== אסטרונומיה ==
* 25 בינואר – מתגלה OGLE-2005-BLG-390Lb, כוכב הלכת הדומה ביותר לכדור הארץ מחוץ למערכת השמש
* 30 ביוני – מתפרסם דבר גילויים של תשעה ירחים נוספים של שבתאי.
* 24 באוגוסט – האיגוד האסטרונומי הבינלאומי משנה את הגדרתו של פלוטו מכוכב לכת לכוכב לכת ננסי ומצטרף ל-<span dir="ltr">2003 UB<sub>313</sub></span> ול-1 קרס.
* 13 בספטמבר – ל-<span dir="ltr">2003 UB<sub>313</sub></span> מוענק השם אריס.
* 4 במרץ – ניסיון אחרון ליצירת קשר עם החללית פיוניר 10 הבלתי מאוישת.
* 19 בינואר – החללית הבלתי מאוישת ניו הוריזונס משוגרת במטרה להגיע אל כוכב הלכת הננסי פלוטו ולאסוף מידע ותמונות עליו.
==ביוכימיה==
* 18 במאי – פרסום תוצאות סופיות של פרויקט גנום האדם.

==פרסים==
* פרס נובל
**פרס נובל לפיזיקה – ג'ון מאת'ר ארצות הברית, ג'ורג' סמוט ארצות הברית על גילוי הצורה המתאימה לקרינת גוף שחור ואי האחידות של קרינת הרקע הקוסמית.
** פרס נובל לכימיה – רוג'ר דויד קורנברג, ארצות הברית על מחקריו וגילוייו בתחום הבסיס המולקולרי של תעתוק אאוקריוטי.
** פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה – אנדרו פייר ארצות הברית, קרייג מלו ארצות הברית - על גילוי שיטה לשיתוק השפעתם של גנים ספציפיים

* מדליית פילדס – אנדריי אוקונקוב, טרנס טאו, ונדלין ורנר. המדליה הוענקה גם לגריגורי פרלמן, שסירב לקבלה

*פרס אבל – לנארט קרלסון (שוודיה) על תרומותיו המעמיקות והיסודיות לאנליזה ההרמונית ולתאוריה של מערכות דינמיות חלקות
*פרס ישראל
** חקלאות – נחום קידר
** כימיה – צבי רפופורט

==נפטרו==
* 28 בפברואר – אוון צ'מברלין, פיזיקאי אמריקאי חתן פרס נובל (נולד ב-1920)
* 14 במאי – ברוס מריפילד, כימאי אמריקאי חתן פרס נובל (נולד ב-1921)
* 31 במאי – ריימונד דייוויס ג'וניור, פיזיקאי אמריקאי חתן פרס נובל (נולד ב-1914)

==קישורים חיצוניים==

*
דייוויד מרשל

דייוויד סול מרשל (באנגלית: David Saul Marshall; 12 במרץ 1908 – 12 בדצמבר 1995) היה עורך דין ופוליטיקאי סינגפורי ממוצא יהודי. מונה בשנת 1955 לשר הראשי (מקביל לתפקיד ראש הממשלה, השר הראשי - chief minister) הראשון של השלטון העצמי (תחת חסות בריטית) בסינגפור, והתפטר כעבור שנה.

==קורות חיים==
פסלון של דייוויד מרשל בבית הספר למשפטים באוניברסיטת סינגפור
מרשל נולד בסינגפור למשפחת משעל, משפחת סוחרים עשירה שמוצאה מיהדות עיראק. שמו המקורי היה דוד שאול משעל, אך לאחר שהחל בפעילות ציבורית תחת השלטון הבריטי שינה את שם משפחתו למרשל.

מרשל נבחר לראש ממשלתה הראשון של סינגפור, כראש מפלגת הפועלים, בשנת 1955. הממשלה שהקים הייתה בעלת רוב מצומצם ולא זכתה ליציבות או לשיתוף פעולה הן פרלמנטרי והן בינלאומי - דבר שהקשה על תפקודה.

במאי 1955 פרצו במדינה מהומות, שבמהלכן נהרגו ארבעה אנשים. באפריל 1956 קידם מרשל שיחות עם השלטון הבריטי במטרה להפוך את סינגפור לבעלת עצמאות מלאה, אך השיחות נתקלו בקשיים בשל ההתנגדות והחשש מצד הבריטים להשפעות הקומוניסטים במדינה ולשחרור אסירים פוליטיים. בעקבות זאת, פרש מרשל מראשות הממשלה, ואת מקומו תפס לי קואן יו, שמאוחר יותר הפעיל יד קשה כנגד מפלגת הפועלים.

מרשל המשיך לתפקד כפוליטיקאי גם לאחר פרישתו מתפקיד ראש מפלגת הפועלים בשנת 1957, לאחר שהקים את מפלגת פועלי סינגפור. בשנת 1959 איבד את מושבו בבחירות לפרלמנט. לאחר שבשנת 1963 פרש מהפרלמנט, חזר לעבוד כעורך דין, אך עם זאת, המשיך בפעילות פוליטית עד לשנת 1972.

בין השנים 1978–1993 שימש מרשל כשגריר סינגפור בצרפת, פורטוגל, ספרד ושווייץ. כשגריר מדינתו, הגן על האינטרסים של סינגפור, למרות חילוקי הדעות הגדולים בינו לבין ראשי השלטון באותה העת. בשנת 1993 פרש מהחיים הדיפלומטיים.

בנו היה קצין בריטי ובזמן מלחמת העולם השנייה נפל בשבי היפני.<ref>[https://mashal-family.wixsite.com/mashal/meet-melissa משפחת משעל]</ref>

מרשל נפטר בשנת 1995 בעקבות מחלת סרטן הריאה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דרום-מזרח אסיה: יהודים ויהדות
קטגוריה:יהודים סינגפורים
קטגוריה:נפטרים מסרטן הריאה
קטגוריה:עורכי דין יהודים
קטגוריה:פוליטיקאים סינגפורים
קטגוריה:ראשי ממשלה יהודים
קטגוריה:ראשי ממשלת סינגפור
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:ילידי 1908
קטגוריה:סינגפורים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:נפטרים ב-1995
קטגוריה:סינגפורים שנפטרו במאה ה-20
זהות לגראנז'

באלגברה, זהות לגראנז היא זהות מתמטית הקובעת שסכום ריבועי המרחקים מקודקודי משולש לצלע הנגדית שווה לארבע פעמים שטח המשולש. זהות זו נקראת על שם המתמטיקאי ז'וזף-לואי לגראנז', מתמטיקאי ופיזיקאי מהמאה ה-18, שפרסם לראשונה את התוצאה בחיבור בעל 2 כרכים שלו Mécanique Analytique משנת 1788.

ומתוארת כך :

: <math>{\displaystyle {\begin{aligned}\left(\sum _{k=1}^{n}a_{k}^{2}\right)\left(\sum _{k=1}^{n}b_{k}^{2}\right)-\left(\sum _{k=1}^{n}a_{k}b_{k}\right)^{2}&=\sum _{i=1}^{n-1}\sum _{j=i+1}^{n}\left(a_{i}b_{j}-a_{j}b_{i}\right)^{2}\\&={\frac {1}{2}}\sum _{i=1}^{n}\sum _{j=1,j\neq i}^{n}(a_{i}b_{j}-a_{j}b_{i})^{2}\end{aligned}}}</math>
עבור שתי קבוצות של מספרים a<sub>n</sub> ו-b<sub>n</sub>, ממשיים או מרוכבים.

בסימון וקטורי, ניתן לבטא את זהות לגראנז' בצורה הבאה:

: <math>{\displaystyle {\begin{aligned}\left\| \mathbf a \right\|^2 \left\| \mathbf b \right\|^2 - (\mathbf{a} \cdot \mathbf{b} )^2 = \sum_{1 \le i < j \le n} \left(a_i b_j - a_j b_i \right)^2 \, \end{aligned}}}</math>
כאשר <math>a, b \in R_n</math>

ניתן להוכיח את הזהות על ידי ציור גובה מכל קודקוד של המשולש לצד הנגדי, ויוצרים שלושה משולשים קטנים יותר. משולשים קטנים יותר אלו ידועים בשם "משולשי הגובה". שטח המשולש המקורי שווה לסכום השטחים של משולשי הגובה הללו. לפי משפט פיתגורס, ריבוע אורך הגובה מכל קודקוד שווה למכפלת אורכי שתי צלעות המשולש הצמודות לאותו קודקוד, פחות ריבוע אורך הצלע המנוגדת לזה. קָדקוֹד. לפיכך, סכום הריבועים של אורכי הגבהים שווה לארבע פעמים שטח המשולש.

==שימושים==
לזהות של לגראנז' יש מספר יישומים חשובים בגאומטריה. לדוגמה, ניתן להשתמש בו כדי לחשב את רדיוס ההיקף של משולש, שהוא רדיוס המעגל העובר בכל שלושת קודקודי המשולש. ההיקף קשור לאורכים של צלעות המשולש בנוסחה:

<math>R = abc / 4K
</math>
כאשר <math>R</math> הוא הרדיוס <math>c</math><math>a</math> הם אורכי צלעות המשולש, ו<math>K</math> הוא שטח המשולש. החלפת הביטוי ל<math>K</math> מהזהות של לגראנז' בנוסחה זו נותנת דרך פשוטה לחשב את ההיקף במונחים של אורכי הצלעות.

זהותו של לגראנז' שימושית גם בפתרון בעיות הכרוכות בהצטלבות של קווים ומעגלים. לדוגמה, ניתן להשתמש בו כדי לקבוע את נקודות החיתוך של ישר ומעגל, או כדי לקבוע אם ישר משיק למעגל.
==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:משפטים באלגברה
קטגוריה:משפטים באנליזה מרוכבת
קטגוריה:זהויות במתמטיקה
המוזיאון הארמני

מפת הרובע הארמני
המוזיאון הארמני הוא מוזיאון ברובע הארמני בירושלים, המציג את ההיסטוריה והתרבות של העם הארמני.
== פעילות ==
במוזיאון מוצגים מההיסטוריה ומהתרבות של העם הארמני, כולל ציורים, צילומים, יצירות אמנות, ממצאים ארכאולוגיים, כלי חרס, תבליטי אבן, ומוצגים מהפולקלור הארמני. כמו כן מוצג מידע על בית הדפוס הראשון בארץ, שנוסד ב-1833 על ידי ארמנים. חלק מהתצוגה מתייחס לרצח העם הארמני שהתרחש במלחמת העולם הראשונה.

המוזיאון שוכן במבנה שנבנה בשנת 1853 ושימש בעבר כאכסניית סמינר הכמרים הארמניים. בתקופה בה שימש המבנה כסמינר כמרים, הוא היה בית יתומים עבור ילדים רבים שהוריהם נספו בשואה הארמנית. המבנה הפך למוזיאון בשנת 1975, כאשר נבנה סמינר הכמרים החדש ברובע הארמני. המבנה הוא בעל שתי קומות, וכמו יתר מבני הרובע הארמני בנוי סביב חצר פנימית ובה גן קטן, כאשר אל החצר פונה ארקדת קשתות.

ב-2022 הועבר פסיפס הציפורים הארמני אל המוזיאון.

==לקריאה נוספת==
*דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.haatika.co.il/category/המוזיאון-הארמני המוזיאון הארמני], באתר העיר העתיקה
* [http://www.armenia.co.il/news/armenian-museum-of-jerusalem.html מוזיאון ארמני בירושלים], באתר "ארמניה"
* 
* [http://www.gojerusalem.co.il/item_191/המוזיאון-הארמני המוזיאון הארמני], באתר "ירושלים ברשת"
* 

מוזיאון הארמני
ארמני
מוזיאון ארמני, ירושלים
קטגוריה:זיכרון רצח העם הארמני
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז ירושלים
הפטריארכיה הארמנית של ירושלים

חזית הפטריארכיה
הפטריארכיה הארמנית (בארמנית: Առաքելական Աթոռ Սրբոց Յակովբեանց Յերուսաղեմ - אראקיילאקאן אטבור סרבּוץ יאקובאֵאַנְץ ירוסר'ם -כלומר "הכס האפוסטולי של יעקב קדוש בירושלים") שוכנת במבנה הגדול והחשוב בבנייני הרובע הארמני בעיר העתיקה של ירושלים. הרחוב בו היא שוכנת נקראת על שמה. הפטריארכיה מכונה גם "הכס האפוסטולי הגבוה" או "הכס של יעקב הקדוש"

המבנה, השוכן בלב הרובע, הוא מקום מושבה של הפטריארכיה, שנבנה בסוף המאה ה-12. הבניין כולל את משרדי הפטריארכיה, חדרי מגורי הכמרים ואולמות אירוח, שהיפה בהם נמצא בחדר מעל הרחוב והמעוטר בכיפה.

פתח הכניסה הראשי לפטריארכיה הוא בית שער רחב ומעוטר. מעל המשקוף מצויה כתובת משנת 1456 ובה נכתב בערבית כי הפטריארכיה פטורה מתשלום מסים לשלטון הממלוכי. שער העץ של המבנה הוצב במקום ב-1646 והשוקת העשויה שיש שלידו הוצבה במקום בשנת 1900 לרגל שנת חצי היובל למלכותו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, ירושלים: מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

פטריארכיה הארמנית
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז ירושלים
קטגוריה:מבנים עתיקים
קטגוריה:העיר העתיקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית
אולט (נהר)

אולט (ברומנית: Olt) הוא נהר ברומניה. 

==מאפיינים==
האולט נובע ממעיין השמאלש הגדול (Hăşmalşul Mare), בהרי הקרפטים המזרחיים, בגובה 1,440 מטר מעל פני הים, וזורם לאורך 615 קילומטרים עד לשפכו, לתוך נהר הדנובה, במקום הקרוי איסלז (Islaz), ליד העיר טורנו מגורלה (Turnu Măgurele).

שם הנהר בלטינית הוא אלוטה (Aluta), או אלוטוס (Alutus).

נהר האולט נתן את שמו לחבל ארץ היסטורי גדול בדרום מערב רומניה הקרוי אולטניה (Oltenia), או בשפות גרמניות מסוימות ולאכיה הקטנה.

האולט קולט בדרכו את מי הנחלים הבאים:
* ברסה (Bârsa)
* צ'יבין (Cibin)
* הנחל השחור (Râul Negru)
* גימבשל (Ghimbăşel)

==קישורים חיצוניים==

* 
חציית נהר אולט, 1869, מאת ה[[צייר אמדיאו פרציוזי]]

קטגוריה:רומניה: נהרות ונחלים
קטגוריה:יובלי הדנובה
נח גורליק

נֹחַ גוֹרֶלִיק (1893–1943) היה משורר יידיש וסופר ילדים.

==קורות חיים==
נולד בעיר בוברויסק. זכה לחינוך מסורתי, למד בילדותו ב'חדר', ובצעירותו המשיך לימודיו בישיבה. לאחר מלחמת העולם הראשונה החל לפרסם שירי ילדים ביידיש, בעיתוני הילדים בפולין ובברית המועצות. בתקופה שבין המלחמות ערך כתב והוציא לאור מקראות ספרותיות. יצירותיו כונסו בשלושה כרכים ביידיש, הנקראים בתרגום חופשי לעברית: "הסוחר והדוב", שנדפס בעיר חרקוב, בשנת 1918, מעשייה בחרוזים. שירי הילדים שלו יצאו לאור בספר "שירי ילדים", מינסק, 1928. וכרך "שירי נעורים", שנדפס אף הוא במינסק, בשנת 1929.

בבית הספרים הלאומי בירושלים רשומים שניים מספריו ביידיש. יצירותיו לא תורגמו לעברית.

נרצח בידי הנאצים בגטו מינסק, בשנת 1943.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.youtube.com/watch?v=qLdWTC_V_0c שיר של נח גרליק בתרגום לעברית]
* [https://www.zemereshet.co.il/artist.asp?id=2409 שירים של נח גורליק]

קטגוריה:יהודים בשואה: ברית המועצות
קטגוריה:יהודים בשואה: בלארוס
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו בשואה 
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:משוררים יהודים בלארוסים
קטגוריה:משוררים יהודים רוסים
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררי ילדים סובייטים
קטגוריה:משוררי ילדים יהודים
קטגוריה:אסירים בגטו מינסק
קטגוריה:נספים בגטו מינסק
קטגוריה:ילידי 1893
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1943
גיל שחם

גיל שחם (נולד ב-19 בפברואר 1971) הוא כנר ישראלי-אמריקאי זוכה פרס גראמי.

==קורות חיים==
שחם נולד באורבנה, אילינוי, ארצות הברית, להורים ישראלים. בגיל שנתיים חזרה משפחתו ארצה, וכבר בגיל 10 הופיע לראשונה עם התזמורת הסימפונית ירושלים ועם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. כשנה לאחר מכן, כבר התקבל לבית הספר המכובד ג'וליארד ושם למד אצל דורותי דיליי ידועת השם ואצל היו קאנג.

הקריירה של שחם נסקה בשנת 1989, כאשר נקרא להחליף את יצחק פרלמן עקב מחלה בסדרת קונצרטים עם מייקל טילסון תומאס והתזמורת הסימפונית של לונדון. שחם טס ללונדון בהתראה של יום וניגן את הקונצרטים של מקס ברוך ושל ז'אן סיבליוס בהצלחה, שהניבה ביקורות מזהירות.

מאז עשה לו שחם שם כווירטואוז מוביל. הוא ניגן עם רבות מן התזמורות הראשונות במעלה בעולם והקליט יותר מ-20 תקליטורים עבור חברת דויטשה גרמופון. בשנת 1990 זכה במענק הקריירה ע"ש אוורי פישר היוקרתי. בין השאר הופיע בנגינת דואט עם אחותו, הפסנתרנית אורלי שחם.
בשנת 2014 הקליט עבור חברת קנארי לקאסיקס עם התזמורת הסימפונית של בוסטון בניצוחו של חואנחו מנה "קונצרטים לכינור משנות ה-1930": של סמואל ברבר, קרל אמדאוס הרטמן, אלבן ברג, איגור סטרווינסקי ובנג'מין בריטן.

שחם מנגן בכינור סטרדיוואריוס משנת 1699, שכינויו "הרוזנת מפוליניאק".

==פרסים והוקרה==
*פרס גראמי על הביצוע המעולה ביותר של מוזיקה קאמרית:
*אנדרה פרווין וגיל שחם על תמונות אמריקאיות (יצירות מאת קופלנד, פרווין, בארבר, גרשווין), 1999.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:כנרים יהודים אמריקאים
קטגוריה:ישראלים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
נתן נתנזון

נתן נתנזון, [[חני נחמיאס ואושיק לוי בתוכנית "בסוד העניינים"]]
נתן נתנזון (נולד ב-7 בספטמבר 1955) הוא שחקן ותסריטאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
נתנזון נולד ברומניה וגדל בעיר יאשי.
עלה לארץ עם משפחתו ב-1963, והם השתקעו באשקלון, שם התגורר דודו מצד אביו.

באמצע שנות השבעים שירת בלהקת פיקוד דרום, בין השאר, עם נתן דטנר.

היה חבר בצוות תוכנית הילדים "בלי סודות" ושיחק בסרטים "אמי הגנרלית" (1979), "מלך הסלים" (כתב את התסריט במשותף עם דובי גל) (1988) "כח משיכה," (1989) " ד.צ חוף אילת" (1989), וב"חסד של אמת" (2002). שיחק בהצגות ומופעים לילדים כמו "חנן ונתן", וכן גם בסדרות "זהו זה!" ו"בסוד העניינים".

ב-1992 הוא השתתף בקלטת לילדים "שרים וצוחקים" לצד דודו זר, חני נחמיאס ואיגור בוריסוב.

השתתף בקדם-אירוויזיון 1993 כששר יחד עם אפי בן-ישראל את השיר "מרקוני", שזכה במקום ה-11.

התארח בתוכנית הערב עם אלי יצפאן בשנת 1997, על כך שהופיע בתוכנית את המופע "ליד אשתי אני פודל" שעשה עם משה שחר.

ב-1998 השתתף בדיבוב קולו של אלגאר, הרשע המשני בסרט המתבסס על "פאוור ריינג'רס טורבו", גם כן לצידה של בן ישראל (שקיבלה את התפקיד המרשעת הראשית, דיווטוקס), בפיקוחו של עוזי פוקס.

בשנת 2005 הופיע בסרטם של מתי הררי ואריק לובצקי, "החשוד האחרון", לצדו של שמיל בן ארי. באותה שנה הוא השתתף במחזמר לילדים "טרזן וג'יין" שכתב אפרים סידון, וביים חנוך רוזן.

השתתף בשנת 2006 בתפקיד אורח בתור איגבן טדאוש בעונה השלישית של "השמיניה" וכן בקומדיית המצבים "החיים זה לא הכל".

בשנת 2007 הופיע בסדרה "הקרקס של רינת" בערוץ הופ!.

בשנת 2010 שיחק בסדרה "15 דקות" בתפקיד יקי סומך. ובאותה שנה השתתף בסדרה
"הבורר" בתפקיד רופא.

בשנת 2011 שיחק בסדרה "הפיג'מות" בתפקיד פקח, ושיחק את גדעון בסדרה "בנות הזהב". בשנת 2016 השתתף בסרט הקולנוע "פטר השלישי".

נתנזון ידוע גם בתור הדמות "סבא נתי" מהקלטות והמופעים של כוכבת הילדים "מיקי" (מיכל מוכתר) כיכב בהצגות: "גיבורי האור", "מיקי בארץ הפלאות", בהצגות בקניונים, ואפילו בקלטות "מיקי" ו"מיקי בחופשה", בחנוכה 2021 הופיע בדמות זאת במופע "מותק של משפחה".

נתנזון שיחק במספר סרטים בקולנוע החרדי; כדמות ראשית ב"אחים לנצח" (2005) מאת יהודה גרובייס, ובסדרת "העיתון" (2006) של גרובייס. ב-2011 השתתף בסרט "מקום בטוח" בבימויו של אהרון אוריאן.
ב-2014 שיחק בסדרת הנוער "מ'זאגט לחיים" של ארגון הפנסאים.
ב-2018 גילם בסרטו של שניאור אנטבי "מודה במקצת", את דמותו של שלום - מנהל חשבונות בישיבה חרדית.

== חיים אישיים ==
נתנזון נשוי לגילה, מורה, ואב לשתי בנות ובן. בני הזוג מתגוררים בשוהם.
אחת מבנותיו, נוף נתנזון, היא עיתונאית בעיתון "ידיעות אחרונות" ומדבבת סדרות טלוויזיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדבבים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:בוגרי תיכון תגר (אשקלון)
קטגוריה:חברי להקת פיקוד הדרום
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע חרדי
קטגוריה:משתתפי מותק של פסטיבל
קטגוריה:שוהם: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
קטגוריה:אשקלון: אישים
ז'אק טיבו

ז'אק טיבו (בצרפתית: Jacques Thibaud; 27 בספטמבר 1880 – 1 בספטמבר 1953) היה כנר צרפתי.

== קורות חייו ==
טיבו נולד בבורדו ולמד נגינה בכינור תחילה אצל אביו, לפני שנכנס לקונסרבטואר של פריז בגיל שלוש-עשרה. בשנת 1896 זכה במשותף בפרס הכינור של הקונסרבטוריון יחד עם פייר מונטה (שבהמשך היה למנצח מפורסם). הוא נפצע בלחימה במלחמת העולם הראשונה, והיה צריך לשקם את הטכניקה שלו. בשנת 1943 ייסד את תחרות מרגריט לונג-ז'אק טיבו הבינלאומית, תחרות לכנרים ופסנתרנים, יחד עם מרגריט לונג. 

בנוסף להופעותיו כסולן, נודע טיבו בנגינת מוזיקה קאמרית, בייחוד כחלק משלישיית קורטו עם הפסנתרן אלפרד קורטו והצ'לן פבלו קזלס. הוא היה ידיד של אז'ן איזאיי, שהקדיש לו את הסונאטה השנייה שלו לכינור סולו. בין תלמידיו היה אריק רוזנבליט.

טיבו נהרג בשנת 1953 כאשר מטוס אייר פראנס שנמצא בו התרסק בהרי האלפים הצרפתיים. כל הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו בתאונה. כינור הסטרדיוואריוס שלו משנת 1720 נהרס אתו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1880
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1953
קונגרס חוק הבולים

קונגרס חוק הבולים הייתה התכנסות של נציגים של שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה, בתגובה לחוק הבולים שהטילה בריטניה על המושבות ב-1765. הנציגים החליטו על מגילת זכויות וכתבו עצומות למלך ולפרלמנט הבריטי. ישנם הרואים בקונגרס הבולים את הצעד המשמעותי הראשון לקראת הכרזת העצמאות של ארצות הברית. 

==ההתכנסות==

חוק הבולים גרר תגובות נזעמות מצד תושבים רבים במושבות. קבוצת בני החירות המיליטנטית הצליחה לעורר זעם רב ולארגן הפגנות נגד הממשלה הבריטית. במאי 1765, בית הנבחרים של וירג'יניה גינתה את החוק והגינוי הופץ בין המושבות. ב-8 ביוני 1765 שלח ג'יימס אוטיס בתמיכת האספה הכללית של מסצ'וסטס, מכתב הקורא לכינוס של נציגי המושבות בניו יורק באוקטובר. נציגים של 9 מושבות מתוך ה-13 הגיעו לניו יורק. ארבע המושבות שלא שלחו נציגים: ניו המפשייר, וירג'יניה, צפון קרוליינה וג'ורג'יה תמכו בכל זאת בהחלטת הקונגרס. לאחר שבועיים של דיונים, מה-7 באוקטובר עד ה-19 באוקטובר, הסכימו הנציגים על מגילת הזכויות והחליטו לשלוח עצומות למלך ולפרלמנט הבריטי.

==הצהרת הזכויות==

הצהרת הזכויות הכילה 14 נקודות ובהם:

*רק לתושבי המושבות ונציגיהם יש זכות להטיל מיסים במושבות
*זכותו של כל תושב למשפט על ידי חבר מושבעים
*לתושבי המושבות אותן זכויות כמו לתושבי בריטניה
*הפרלמנט הבריטי אינו יכול לייצג את תושבי המושבות אשר אינם רשאים להצביע לפרלמנט

==תוצאות==
קונגרס הבולים החליט גם על חרם על תוצרת בריטית כדי להימנע מתשלום מס הבולים וכן על צעדים אקטיביים נגד גובי המס, שכללו אלימות נגד הגובים והשמדת הבולים. חוק הבולים בוטל באביב הבא, וההצלחה של הפעולה המשותפת של תושבי המושבות, כמו גם ההצלחה של החרם על תוצרת בריטית שימנו את הדרך לפעילות משותפת של תושבי המושבות נגד הכתר הבריטי. 

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.ushistory.org/declaration/related/sac65.htm נוסח החלטת הזכויות], באנגלית
 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:היסטוריה קולוניאלית של ארצות הברית
חוק הבולים
מעט מן האור

העיצוב החדש של העלון
לוגו ישן של מעט מן האור

מעט מן האור הוא עלון פרשת שבוע בהוצאת תנועת אורות. העלון החל להופיע בתחילת שנת ה'תש"ס (2000) והפסיק בשנת ה'תשע"ד (2013). המאמר הראשי בעלון הוא מאמר מתחלף המתחיל בעמוד הראשי וממשיך בעמודים הפנימיים. בצד המאמר הראשי, יש תמונה הקשורה באופן רעיוני למאמר. עד לפטירתו של חנן פורת, צורף גם שיר עברי (לאו דווקא דתי, לעיתים שירים של חיים נחמן ביאליק או נתן אלתרמן) עם הסבר רעיוני (תחת הכותרת "מדרשיר") בדרך כלל מלווה בהסבר של פורת. 

העלון כולל גם פינת הלכה מאת הרב אליעזר מלמד, רשימת אירועים שהמערכת רוצה לקדם. מדי פעם יש כותבים נוספים ומדורים משתנים העוסקים בדמות מסוימת או ספר חדש. העלון ייחודי בכך שהוא משלב מצד אחד עמדה דתית חזקה המתבטאת בעיסוק נרחב בנושא יישוב ארץ ישראל, בית המקדש ועלייה להר הבית, ומצד שני מבטא פתיחות רבה, למשל בכך שמשולבים מקורות חילוניים בתוך המאמרים התורניים. בין היתר כותב בעלון הרב מנחם פליקס. העלון לקח על עצמו לקדם את המודעות לבטיחות בדרכים והכניסו את הפינה, אורות שבדרך של הרב אלישיב קנוהל. בנוסף קיימת הפינה לאור הדף היומי העוסק בפנינים מתוך הלימוד בדף היומי שנלמד באותו שבוע וכן פינה העוסקת בזוגיות של עמותת ישפה.

הגליונות מהשנים הראשונות של העלון יצאו גם בצורת ספר. בראשית שנת ה'תשס"ח יצא ספר שמלקט את דברי התורה של חנן פורת מהגיליון על ספר בראשית כחלק מסדרה שלמה על כל התורה. בחודש שבט ה'תש"ע יצא כרך שמאגד את מאמריו של פורת על ספר שמות.

ב-2013, החל מגיליון מס' 700, עבר העלון מיתוג ועיצוב מחדש. שיינה בוצר, לשעבר עיתונאית ועורכת ב"מקור ראשון", מונתה לעורכת העלון. העלון כולל כתבות מגזין ותחקיר, כותבים ומדורים חדשים. בתחילת שנת ה'תשע"ד מפיקי העלון פרסמו הודעה שהעלון "יוצא לאתנחתא".

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.tora.co.il/parasha/meat.htm ארכיון עלוני "מעט מן האור"]
*
* 
* 

קטגוריה:עלוני שבת
קטגוריה:ציונות דתית
קטגוריה:ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:ספרי ספריית בית אל
דגל נברסקה

דגל מדינת נברסקה הוא דגל כחול שבמרכזו סמל מדינת נברסקה. את הדגל עיצב ג' לויד מקמאסטר.

המדינה אימצה את הדגל הנוכחי בשנת 1925, אך אימוץ הדגל הרשמי אירע רק בשנת 1963. בכך הייתה נברסקה אחת המדינות האחרונות לאמץ דגל רשמי.

== קישורים חיצוניים==

* 
* 

נברסקה

קטגוריה:נברסקה: סמלים
מזרקה (דושאן)

"מזרקה" ("Fountain") היא פסל "רדי מייד" שיצר הפסל הצרפתי מרסל דושאן בשנת 1917.

"מזרקה" היא משתנה עשויה חרסינה לבנה בגודל של 23.5 ס"מ על 18 ס"מ ובגובה של 60 ס"מ, עליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה "R. Mutt, 1917". דושאן הסביר כי החתימה על המשתנה מתייחסת הן לשם חנות החברה, "J.L. Mott Iron Works", ששכנה בבית מס' 118 בשדרה החמישית שבניו יורק, והן לדמות בקומיקס בשם "Mutt and Jeff". 

העבודה הוצגה לראשונה ב"תערוכת העצמאות" (the Independents show) בשנת 1917, כשהיא מוצבת על כן. היצירה המקורית אבדה לאחר התערוכה ולא הוצגה לאחר מכן. בשנת 1953 הציג דושאן העתק (רפליקה) של העבודה, בתערוכה קבוצתית של תנועת דאדא, בגלריית סינדי ג'ניס (Sindey Janis Gallery) בניו יורק (15 באפריל - 9 במאי). דושאן, שארגן את התערוכה, הציג את העבודה כשהיא תלויה מעל משקוף דלת. העתקים נוספים נוצרו בשנת 1964 על ידי ארטורו שוורץ, באישורו של דושאן.

עבודה זו, בסוגת אמנות ההלם, נחשבת לאחת מן העבודות המורכבות ביותר באמנות המודרנית, כיוון שהיא נראית כחסרת תוכן ממשי. היא גורמת לצופה לשאול "מהי אמנות?" או "מה ראוי להיות אמנות?". הדרך שבה דושאן בחר לעשות זאת היא בעזרת המושג "רדי מייד", שמשמעותו היא לקיחת עצם מן המוכן והפיכתו ליצירת אמנות. בכך מבטל דושאן את ההנחה כי השיפוט העיקרי של יצירת אמנות הוא בטיפול האמנותי בה, כלומר ב"מגע היד" של האמן. האסתטיקה של יצירות "רדי מייד" מצביעה דווקא על "המחשבה האמנותית" כאלמנט החשוב ביותר ביצירתה של אמנות. רעיון זה נתפש בעיני ציבורים שונים כנלעג, דבר המועצם על ידי השימוש המכוון של דושאן דווקא במשתנה ציבורית וכינויה "מזרקה", תוך ערעור על המושג המקובל של מהי "מזרקה". מאחר שמדובר ב"משתנה" - המזרקה היא בעצם הצופה ביצירה, ולא היצירה עצמה. 

החלפת העבודה המקורית בהעתקים יוצרת מעין שיבוש של התפיסה האמנותית המקורית של העבודה כ"רדי מייד". דושאן דאג לייצר את המשתנה בייצור מיוחד, שכן ייצור דגם המשתנה במפעל המקורי הופסק. שיבוש זה גם חושף את האשליה המרקסיסטית של שיבוש ערך החליפין של העבודה המקורית. כעת היא נתפשת שוב כמוצר אמנותי גבוה בעל ערך חליפין. על פי השערה שהעלה חוקר האמנות ג'יימס לג'יו, שהשווה את צילום המשתנה המקורית לקטלוגים של חברות לכלים סניטריים, המשתנה המקורית לא הייתה כלל מתוצרת חברת "Mutt", אלא מתוצרת חברה אחרת (כנראה משתנה מדגם "Bedfodshire" מתוצרת חברת "A. Y. MacDonald Company).

העתקים של העבודה נמצאים במוזיאונים שונים בעולם, בהם גם במוזיאון ישראל, במוזיאון פילדלפיה לאמנות ועוד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/entertainment/4059997.stm BBC news story] about the lasting influence of Fountain.
*Patrick West, New Statesman, December 13, 2004, [http://www.findarticles.com/p/articles/mi_m0FQP/is_4718_133/ai_n8694144 "Duchamp and his urinal: he was just taking the piss"]
*[http://sdrc.lib.uiowa.edu/dada/blindman/2/index.htm Scans of The Blind Man (1917) in which Duchamp, Steiglitz and others discuss Fountain]
*[http://www.toutfait.com/issues/volume2/issue_5/articles/girst2/girst1.html Thomas Girst on the "urinal" quote and Hans Richter"]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:מרסל דושאן
קטגוריה:בתי שימוש
קטגוריה:יצירות משנת 1917
קטגוריה:מוזיאון ישראל: פסלים
סמל נברסקה

סמל מדינת נברסקה (באנגלית: Nebraska State Seal) אומץ על ידי המדינה בשנת 1867.

==תיאור הסמל==
ברקע הסמל מצויה רכבת קיטור שמאחוריה הרים המסמלים את הרי המדינה. בקדמתו נראים אוניית קיטור השטה במימי נהר מיזורי, בקתת עץ, נפח העובד ליד סדן וערימת שעורים המסמלת את חשיבותם של המתיישבים הראשונים ואת החקלאות העומדת בבסיס כלכלתה של המדינה.
מעל הסמל מופיע המוטו: "שוויון בפני החוק" ("Equality Before the Law").
מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נברסקה, 1 במרץ 1867"
("Great Seal of the State of Nebraska, March 1st, 1867".)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נברסקה: סמלים
נברסקה
אלפרד קורטו

אלפרד דני קורטו (בצרפתית: Alfred Denis Cortot; 26 בספטמבר 1877 ‒ 15 ביוני 1962), פסנתרן ומנצח צרפתי. נמנה עם המוזיקאים הפופולריים ביותר במאה ה־20, נודע לתהילה בתובנה הפיוטית שהפגין בנגינת יצירות לפסנתר בנות התקופה הרומנטית.

== קורות חייו ==
קורטו נולד בניון, באזור דובר הצרפתית של שווייץ. הוא למד בקונסרבטואר של פריז אצל אמיל דקומב, (תלמיד של שופן, שגם מוריס ראוול למד אצלו), ואצל לואי דיאמר, וזכה בפרס ראשון בשנת 1896. 

הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1897 בתזמורת קולון, ובה הוא היה הסולן בקונצ׳רטו השלישי של בטהובן. בין 1898 ל־1901 היה מאמן מקהלה, ובהמשך עוזר מנצח, בפסטיבל ביירוית בגרמניה, ובשנת 1902 ניצח על הצגת הבכורה הפריזאית של דמדומי האלים מאת וגנר. הוא ייסד חברת קונצרטים מתוך רצון להעלות את האופרה פרסיפל של וגנר, את המיסה סולמניס של בטהובן, הרקוויאם הגרמני של ברהמס ויצירות חדשות מאת מלחינים צרפתים. 

מלבד הופעותיו בקונצרטים סימפוניים בתפקיד הסולן, ניגן קורטו גם מוזיקה קאמרית ובשנת 1905 הקים את שלישיית קורטו עם ז׳אק טיבו ופבלו קזלס. השלישייה ביססה את מעמדה והייתה לשלישיית הפסנתר המובילה בתקופתה. משנת 1907 עד 1923 לימד קורטו בקונסרבטואר של פריז ועם תלמידיו שם נמנו קלרה הסקיל, דינו ליפאטי וולאדו פרלמוטר. בשנת 1919 הקים את האקול נורמל דה מוזיק בפריז. הקורסים בפרשנות מוזיקלית שניתנו שם היו לאגדה. אסתר הורנשטיין סמטניק הייתה בין התלמידים שלו. קורטו סייר וניגן בקונצרטים בכל רחבי העולם, ואף היה מנצח אורח בתזמורות רבות. 

בתקופת מלחמת העולם השנייה תמך במשטר וישי בצרפת (לדוגמה, הוא ניגן בקונצרטים שהנאצים פרשו עליהם את חסותם), ומתוך כך נחשב לפרסונה נון גראטה לאחר סיום המלחמה. יש ספק בנוגע למניעיו במעשיו אלה, אך מכל מקום נאסר עליו להופיע לפני קהל במשך שנה, ותדמיתו הציבורית בצרפת נפגעה במידה רבה.

בתור פסנתרן נודע קורטו במיוחד בפרשנויותיו ליצירותיהם של פרדריק שופן ורוברט שומאן. הוא גם ערך פרטיטורות מיצירות שני המלחינים הללו – עריכות ראויות לציון בזכות הערותיו הקפדניות של קורטו בנוגע לבעיות טכניות ובענייני פרשנות. רבים רואים בו את גדול הפרשנים ליצירותיהם. היו לקורטו רגעים רבים של חוסר ריכוז ולא פעם הניח תווים שגויים בהקלטותיו, כמו פסנתרנים אחרים מפורסמים בני זמנו (למשל פישר, פדרבסקי וגריינג׳ר). זאת שלא כתלמידו, דינו ליפאטי, שהקפיד על שלמות בלא דופי.

קורטו מת בלוזאן, שווייץ. 

קורטו היה אחד המוזיקאים הדגולים ביותר במאה ה־20 וייצג את סופה של תקופה. הוא נחשב למופת האחרון של סגנון אישי, סובייקטיבי, המבכר אינטואיציה, פרשנות ורוח אותנטית על פני טכניקה מדויקת. הקלטותיו של קורטו הן תעודות יקרות־ערך.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:פסנתרנים צרפתים
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1877
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1962
אי סוגיאמה

אָי סוּגִיָאמָה (ביפנית: 杉山愛; נולדה ב-5 ביולי 1975) היא טניסאית עבר יפנית, מהטובות והפופולריות במזרח הרחוק. סוגיאמה נולדה בטוקיו וכיום מתגוררת במושבה קאנגוואה שביפן. דורגה בשיאה (9 בפברואר 2004) במקום השמיני בעולם ביחידות, ובמקום הראשון בעולם בזוגות (23 באוקטובר 2000).

== תחילת הקריירה ==
אי סוגיאמה החלה את דרכה בגיל צעיר בהדרכתה של אימה פוסקו, שהיא עצמה מדריכת טניס מקצועית באקדמיה "פלאם אינטרנשיונל לטניס" ביפן. במאי 1991, דורגה סוגיאמה במקום הראשון בעולם לנוער ובשנת 1992 החלה לשחק טניס מקצועי, כשמארגני טורניר טוקיו היוקרתי העניקו לה כרטיס חופשי למוקדמות, שם היא הודחה כבר בסיבוב הראשון. פריצתה הראשונה החלה כאשר העפילה בשנת 1993 מהמוקדמות לטורניר וימבלדון, וכבר אז הוכיחה כי מעבר להיותה טניסאית יחידים מצוינת, היא גם הולכת לכבוש את סבב הזוגות.

== כבוד יפני ==
במהלך השנים, הפכה סוגיאמה הצעירה לכוכבת גדולה ביפן, בעיקר עם זכיתה בשנת 2000 בטורניר הזוגות של אליפות ארצות הברית הפתוחה. היא דורגה באותה שנה גם במקום הראשון בעולם בסבב הזוגות, והמשיכה לקטוף עוד מספר לא מבוטל של תוארי זוגות נחשקים. בשנת 2003 התחברה סוגיאמה לטניסאית המוכשרת קים קלייסטרס (בלגיה), וביחד הן זכו בשנת 2003 בטורנירי הזוגות בווימבלדון וברולאן גארוס (בנוסף לעוד 6 תוארי זוגות נוספים). אי גם הוכיחה את עצמה לא פעם גם בטורנירי היחידים, כאשר קטפה שישה תוארי WTA, כאשר היוקרתיים שביניהם הם מוסקבה ב - 1999, וטורניר לינץ ב - 2003.

== המשך הקריירה ==
סוגיאמה המשיכה לשחק בטורנירים השונים, אך לא באותה ההצלחה הן בטורנירי היחידים וגם בטורנירי הזוגות. תוארה האחרון של אי היה בגולד קוסט (אוסטרליה) בתחילת 2004. בשנת 2009 הכריזה סוגיאמה על פרישתה מטניס מקצועי.

== רשימת תארים ==
בסך הכול מחזיקה אי סוגיאמה בשישה תוארי יחידים בקריירה וב-36 תוארי זוגות.

להלן תוארי היחידים של סוגיאמה:
* 1997 - אליפות יפן הפתוחה בטניס, (טוקיו)
* 1998 - גולד קוסט (אוסטרליה), אליפות יפן הפתוחה בטניס (טוקיו)
* 2003 - סקוטסדייל (ארצות הברית), ג'נראלי ליידיז לינץ (אוסטריה)
* 2004 - גולד קוסט (אוסטרליה)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טניסאיות יפניות
קטגוריה:יפניות שנולדו ב-1975
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1975
מילקשייק

מילקשייק שוקולד
מילקשייק (באנגלית: Milkshake , על פי החלטת האקדמיה: קְצִיף חלב) הוא שייק קר המבוסס לרוב על חלב או על גלידה עם תוספות של חומרי טעם שונים, כגון שוקולד, קרמל, פירות או משקאות אלכוהוליים. במקרים רבים המילקשייק מעוטר בקצפת או בסירופ.

המילקשייק, בניגוד למשקאות אחרים המבוססים על חלב, מוכן על ידי ערבוב החומרים במערבל מזון או מכונה ייעודית. התהליך תורם להחדרת אוויר לתערובת והפיכתה לסמיכה.

==רקע היסטורי==
שימוש ראשון של המונח "מילקשייק" הופיע בדפוס בשנת 1885, בתקופה הזו מילקשייק נחשב למשקה אלכוהולי המכיל ויסקי והוא תואר כמשקה בריא המבוסס על ביצים ומוגש כסוג של טוניק או ממתק.
אולם בשנת 1900 החלו להשתמש בשם זה כדי לתאר משקאות בריאים עשויים משוקולד, תות או סירופ וניל, והוא החל להיות פופולרי במיוחד כשהוסיפו לו גלידה.

לפני שנפוצו מכשירי הבלנדר, המילקשייק היה דומה במרקמו לליקר ביצים או לתערובת קרח כתוש וחלב שעורבבה ביד.

בשנת 1922 הומצא הבלנדר החשמלי. עם המצאה זו המילקשייק החל לקבל את צורתו הנוכחית, כמשקה מבוסס גלידה וחלב, קר, מוקצף ואוורירי.

בשנת 1950 הפך המילקשייק לפופולרי בדיינרים ובמסעדות מזון מהיר שונות בארצות הברית. למשקאות ניתנו לעיתים כינויים שונים המתארים את מאפייניהם הייחודיים, כדוגמת מילקשייק שניתן לו השם "בטון" בשל סמיכותו הרבה; נהוג היה להגישו אל הלקוח כשפתח הכוס מופנה כלפי מטה ובכך להראות את סמיכותו של המשקה.

==קישורים חיצוניים==

מילקשייק תותים
* [http://www.foodtimeline.org/foodicecream.html#milkshake Food Timeline: Milk shakes]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משקאות חלב
קטגוריה:מוצרי חלב
חגי שחם

חגי שחם (נולד ב-8 ביולי 1966) הוא כנר וירטואוז ישראלי, פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.

== קריירה ==
שחם נולד ב-1966 בקריית ביאליק, בן למורה למוזיקה, שנהג לנגן מוזיקה קאמרית להנאתו עם חברים. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש ובגיל 12, אחרי שעבר בהצלחה מבחן בכיתת אמן עם אייזק שטרן ודורותי דיליי, התקבל ללימודים אצל אילונה פהר, שהתקרבה אז לגיל שמונים, והיה תלמידה האחרון.

ככנר סולן, הופיע עם רבות מן התזמורות החשובות בעולם, ביניהן התזמורת הקאמרית האנגלית, תזמורת רשות השידור הבריטית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, התזמורת הסימפונית הלאומית של אירלנד, התזמורת הלאומית של בלגיה, התזמורת הסימפונית הצרפתית, התזמורת הסימפונית הלאומית של טאיוואן, התזמורת הסימפונית של באדן-באדן, גרמניה, הפילהרמונית של סלובקיה, והתזמורת הפילהרמונית הישראלית, בניצוחו של זובין מהטה. בשנת 1985 הוזמן להצטרף אל אייזק שטרן ופנחס צוקרמן בקונצרט גלה בקרנגי הול, ואחריו הזמין אותו זובין מהטה לנגן את הקונצרט הכפול של ברהמס בקרנגי הול. הוא ביצע כסולן את אותה היצירה עם מישה מייסקי ומהטה בחגיגות השבעים של התזמורת הפילהרמונית (דצמבר 2006).

הוא מופיע גם ברסיטלים ובקונצרטים של מוזיקה קאמרית. שחם מסייר בקביעות ברחבי אירופה, צפון ומרכז אמריקה, ומנגן בסדרות רסיטלים בינלאומיות ובפסטיבלים.

חגי שחם מקליט בקביעות לחברת "היפריון" הבריטית. בין הקלטותיו מיצירות יוסף אחרון, ינה הובאי, גריג, ברהמס, ארנסט בלוך, מוצרט ועוד.

בספטמבר 1990 זכו חגי שחם והפסנתרן ארנון ארז בפרס ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית במינכן, בקטגוריית דואו כינור-ופסנתר. פרסים אחרים שזכה בהם כוללים פרסים ראשונים בתחרות אילונה קורנהאוזר, תחרות האמן הצעיר של רשות השידור הישראלית, תחרות האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, ארבעה פרסי קלרמונט, ומלגה שנתית מקרן התרבות אמריקה-ישראל.

מאוגוסט 2007 עד דצמבר 2010 לימד שחם כפרופסור לכינור באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. כיום הוא פרופסור בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, ומדריך כיתות אמן, בעיקר בישראל ובאירופה.

חגי שחם שותף, עם איתי שפירא ועוד מתלמידיה הנאמנים של אילונה פהר, להקמת קרן לזכרה, שמטרתה לחנך דור חדש של מורים לכינור בשיעור קומתה. משנתו המוזיקלית והחברתית היא לחנך דור של צעירים להקשבה באמצעות המוזיקה.

שחם משמש גם כמנהל מוזיקלי של עמותת מאסטרו.

== משפחתו ==
בני משפחתו הקרובה של חגי שחם גם הם מוזיקאים: רעייתו אפרת שכטר-שחם היא חלילנית שפנתה למנהל עסקים, בתו נעמי שחם (ילידת 1997) היא נגנית קונטרבס, בתו השנייה נגה שחם (ילידת 2001) היא נגנית כינור וויולה, ובנו הצעיר מיכאל שחם (יליד 2003) הוא כנר. שלושת ילדיו זכו בפרסים ובמלגות.
אחותו היא זמרת המצו-סופרן רינת שחם.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://opusmagazine.co.il/author/HagaiShaham/ חגי שחם ב"אופוס" - המגזין למוזיקה קלאסית] 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=XId5kM6E3qk "אינטרמצו עם אריק - משפחת שחם"], אשתו וילדיו של חגי שחם מנגנים איתו ומתראיינים אצל אריה ורדי, יוטיוב, 16 במרץ 2016

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:כנרים יהודים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:תלמידי אילונה פהר
קטגוריה:ילדי פלא במוזיקה קלאסית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מוזיקה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
הנודדת

הנודדת הייתה יחידה ניידת של ארגון "ההגנה" שפעלה בעיקר בתקופת המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט).

יחידות נודדות הוקמו כבר ב-1933 בעמק הירדן, בעמק יזרעאל ובתל אביב. ליחידות נבחרו חברים נבחרים של הארגון, שעברו אימונים צבאיים וניידותם הייתה על גבי מכוניות פרטיות ואופנועים שהיו ברשות החברים. היחידות התפרקו בהדרגה, מלבד היחידה בתל אביב שהמשיכה להתקיים במהלך השנים, גם לצידה של "הנודדת החדשה".
[[יצחק שדה, מפקדה ומייסדה של "הנודדת", 1948]]
בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט (1936-1939), לאחר שהתגברו מעשי ההצתה והביזה, הוחלט בפיקוד "ההגנה" להקים מחדש יחידה מחתרתית בעלת יכולת ניידות בשם "הנודדת", שתפגע בפורעים באופן ממוקד. התפקיד הוטל על יצחק שדה איש גדוד העבודה ואליהו בן חור (כהן). יחידה זו החלה את פעולתה בשנת 1936 בירושלים ובסביבתה. היא הייתה כוח מצומצם מאוד של לוחמים שנע בשדות בלילות והתקיף את הכנופיות הערביות בעורפן. על לוחמי הנודדת נמנו ישראל בן-יהודה (עַבְּדוּ), יוסי הראל, צבי ספקטור, בנו רותנברג, אורי יפה, ברוך יצהר, יעקב ינאי, אלדד אוארבך, מיכאל בן-גל ויעקב פת. 

פעולות הנודדת היו שלב המעבר מהגנה פסיבית לפעולה אקטיבית שכונתה "היציאה מן הגדר". אנשי הנודדת לא המתינו לתוקפים ביישובים, אלא ארבו להם מעבר לגדרות היישובים וכן יצאו לתקוף כפרים שנתנו מחסה לפורעים. במהלך פעולתם רכשו חברי הנודדת ניסיון בשדאות ובלחימה. הנודדת הייתה המבשרת של פלוגות השדה ושל חיל השדה של ארגון "ההגנה", ולמעשה הייתה ליחידת הקומנדו הראשונה של ארגון "ההגנה", ולימים צה"ל.

==לקריאה נוספת==
* יורם קניוק, אקסודוס - אודיסיאה של מפקד, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999, עמ' 36-39.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחידות ההגנה
קטגוריה:המרד הערבי הגדול
כלכלת אתיופיה

אתיופיה, המדינה השנייה באוכלוסייתה באפריקה, לאחר ניגריה, היא אחת מהכלכלות הצומחות ביותר בעולם. כלכלת אתיופיה מבוססת בעיקר על חקלאות.
החקלאות מרכיבה כ-40 אחוז מהתל"ג, 80 אחוז מהיצוא ו-80 אחוז מכוח העבודה. חלק גדול מהפעילות כלכלית האחרת נסמכת גם היא על החקלאות, כולל שיווק, עיבוד ויצוא של מוצרים חקלאיים. הייצור הוא ברובו הגדול לקיום מיידי. גידולים עיקריים הם קפה, קטניות, זרעים לשמן, דגנים, תפוחי אדמה, קנה סוכר וירקות.

היצוא של אתיופיה הוא כמעט כולו של תוצרים חקלאיים, וקפה הוא המרכיב הגדול ביותר. משק החי של אתיופיה הוא כנראה הגדול ביותר באפריקה, וב-1987 היה אחראי ל-15 אחוז מהתל"ג.

אתיופיה היא מהמדינות העניות ביותר באפריקה. אתיופים רבים נסמכים על סיוע במזון מחוץ לארץ.

== היסטוריה ==
אתיופיה נותרה עצמאית בזמן ההשתלטות הקולוניאלית על אפריקה, עד ל-1936, כאשר הצבא האיטלקי פלש למדינה. כוחות בריטים ואתיופים ניצחו את האיטלקים ב-1941, ואתיופיה קיבלה חזרה את עצמאותה, עם החתימה על ההסכם האנגלו-אתיופי (1942).

ב-1930 מונה היילה סלאסי לקיסר אתיופיה.
לאחר הדחתו של היילה סלאסי בשנת 1974, כלכלתה של אתיופיה הפכה לסוציאליסטית. המדינה הפכה לגורם חזק ושולט במשק. חלק גדול מהכלכלה הועבר מבעלות פרטית למגזר הציבורי, כולל רוב התעשייה המודרנית ומשקים חקלאיים גדולים, כולל כל הקרקע החקלאית, הרכוש העירוני בשכירות, וכל המוסדות הפיננסיים. מאז 1991, הכלכלה נעשתה למבוזרת יותר, מוכוונת על ידי כוחות השוק ומדגישה את היוזמה האישית. על ידי שינוי מגמה זה קיווה השלטון להשיב עשור של הידרדרות כלכלית. ב-1993 החלה העברה של העסקים, התעשייה, הבנקאות, החקלאות והסחר למגזר הפרטי.

מאז 1991, אתיופיה ייסדה קשרים חמים עם ארצות הברית ועם מערב אירופה, וקיבלה מהם ומהבנק העולמי סיוע רב. ב-2004, הממשלה החלה בהעברתם של יותר מ-2 מיליון אנשים מהרמות היבשות במזרח, כשהיא טוענת כי העברה זו תביא לפחות מחסור במזון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20170313043932/http://www.export.gov.il/heb/About/Economics/skirot/news,8620/ סקירה על כלכלת אתיופיה], באתר מכון היצוא
* 
* 

==הערות שוליים==

*
אתיופיה
דיהידרוטסטוסטרון

דיהידרוטסטוסטרון (DHT) הוא מטבוליט פעיל ביולוגית של ההורמון טסטוסטרון, הנוצר בעיקר בבלוטת הערמונית, באשכים, בבסיסי השערות ובבלוטות יותרת הכליה על ידי פעולתו של האנזים 5 אלפא רדוקטז. ל-DHT זיקה חזקה יותר פי כמה אל קולטן הטסטוסטרון. ה-DHT שייך לקבוצת התרכובות הנקראת אנדרוגנים.

הורמון ה-DHT עשוי, בין השאר, לגרום לשלב הגדילה של השערות בראש להתקצר באופן משמעותי, ובכך להוביל ל-התקרחות. במקרה זה מספרם של שורשי השיער איננו קטֵן, אלא שלב הגדילה של השערות מתקצר כל כך עד שלא ניתן להבחין יותר בגדילת שיער. עם זאת, הוא גורם ומאיץ גדילה של שערות בזקן, ובשאר חלקי הגוף שאינם הראש.

בנוסף, הורמון ה-DHT עשוי להוביל לבעיות בבלוטת הערמונית, במיוחד להגדלתה השפירה בגברים מבוגרים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.beards.co.il/גידול-זקן/אז-מה-הוא-דיהידרוטסטוסטרון-dht/ דיהידרוטסטוסטרון], חוסמי DHT והשפעתם על הזקן, המגזין לגבר המזוקן

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הורמונים
קטגוריה:קצרמר ביולוגיה
בויאר

בויארים רוסיים
הצאר [[מיכאיל הראשון מתייעץ עם הבויארים]]
בויאר (ברומנית: Boier, ברוסית: Боярин-בויארין, בבולגרית: Болярин) הוא תואר שניתן לבן מעמד האצולה ברוסיה, בבולגריה וברומניה. ברוסיה הייתה זו השכבה החברתית הגבוהה. לרוב, היה הבויאר גם בעל קרקעות גדול. לשיא חשיבותו הגיע מעמד הבויארים בין המאה ה-10 עד לסוף המאה ה-17.

== היסטוריה ==
המילה בויאר נגזרה מהמילה הסלבונית voienier (ווינייר) שמשמעה מנהיג צבאי, לוחם.
מוצא הבויארים הוא מה"טובים" שבעדה הסלאבית הקדומה, ומבני לווייתו של הנסיך. במרוצת השנים נעשו הבויארים לאצולה; הם היו ראשי הצבא ובעלי נחלות משלהם, ולכן היו בלתי תלויים מבחינה כלכלית בנסיך, והעניקו לו את שירותיהם בהתנדבות. הנסיך נהג להתייעץ עם מועצת הבויארים ("הדומה הבויארית"; Боярская дума), שהתכנסה בהזמנת הנסיך.

כוחם של הבויארים נשען על פיצול השלטון המדיני במדינות הרוסיות. מהמאה ה-15 ואילך איבדו הבויארים את הזכות לעבור מנסיך לנסיך, היות שגדל עניינם בשלטונו של הנסיך אשר בתחום שליטתו נמצאו נחלותיהם. עם עלייתה של מוסקבה (בסוף המאה ה-14) והמאבק לשחרור מהשלטון המונגולי, נוצרו שכבות בתוך הבויארים: משפחות הנסיכים העצמאיים לשעבר או קרוביו של נסיך מוסקבה השליט, בויארים מנסיכויות אחרות, או כאלה שקיבלו את תוארם מנסיך מוסקבה.

חתירתם של נסיכי מוסקבה לריכוז השלטון בידם נתקלה בהתנגדותם התקיפה של הבויארים, שנוצחו על ידי המלכות והושמדו בחלקם בקרבות, ומקצתם הועברו אל מחוזות הספר. במהלך המאה ה-16 נוצר בנסיכות מוסקבה התואר "בויארין", שהיה הדרגה הגבוהה ביותר של עובדי המדינה. התואר הקנה לנושאו את הזכות להשתתף בדיוני "הדומה הבויארית" ("בויארסקיה דומה"), שהייתה הארגון המייעץ ליד נסיך מוסקבה והצאר. הנסיכים הגדולים האחרונים והצאר של מוסקבה, איוון הרביעי ("האיום"), הקימו כשכר שירות למלכותם, וכמשקל נגד לבויארים - אצולה חדשה, שאצילותה אינה מלידה ואחוזותיה אינן עוברות בירושה. הבויארים חתמו על הסדר עם המלכות, הסדר שהחזיר להם השפעה רבה על ענייני המדינה.

בפעם האחרונה יצאו הבויארים נגד השלטון הריכוזי בראשית המאה ה-17, עם מות הצאר בוריס גודונוב, אך נכשלו, ובמהומות שהתחוללו חוסל ההסדר. לאחר המהומות, נשמר רק מעמדן של משפחות הבויארים הגבוהות ביותר, והצארים שמטו את הבסיס הכלכלי לקיומן של יתר המשפחות.

הבויארים סולקו כליל ממעמדם בראשית המאה ה-18 על ידי הצאר פיוטר הגדול, שביטל את עצם השם "בויארים". "הדומה הבויארית" בוטלה בשנת 1711 ובמקומה נוצר הסנאט. התואר לא בוטל רשמית על ידי פיוטר הגדול, אך לא היו מינויים חדשים. כתוצאה מכך, הבויארין האחרון נפטר בשנת 1750.

מספר הבויארים השתנה לאורך התקופה, אך מעולם לא עלה על 48 (בתקופת איוואן הרביעי).

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוארי אצולה
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:רומניה: תרבות
קטגוריה:בולגריה: היסטוריה
שמואל גלזרמן

שמואל גלַזֶרמַן (בספרדית: Samuel Glasserman; 1898–1952), סופר יידיש, מחזאי, קריין רדיו ומתרגם.

==ביוגרפיה==
שמואל גלזרמן נולד בשנת 1898, בעיירה אלגארובוס, מחוז בואנוס איירס התייתם כשהיה בן שלוש, ואחיו הבכור, רב בעיירת הולדתו, נטל עליו את חינוכו וגידולו. הוא למד בבית ספר יהודי, אך כשהיה בן חמש עשרה עבר לבואנוס איירס וסיים תיכון ממשלתי.

שמואל גלזרמן עסק בכמה מלאכות: קריין רדיו בספרדית וביידיש, כותב תשריטים, מורה בבית ספר תיכון ומחזאי. הוא גם ניסה להקים תיאטרון יידיש. כעורך ניסה שמואל גלזרמן להוציא לאור עיתוני ילדים ביידיש. ובמשך השנים אכן הוציא את השבועון "בלימעלעך" ("ניצנים") בשנת 1922, את השבועון "קינדערלאנד" ("ארץ הילדים") בשנת 1937 והשבועון "פאר גרויס און קליין" ("לקטן וגדול") שהיה שבועון מצויר לכל המשפחה. שמואל גלזרמן גם היה מנחה של תוכניות רדיו

שמואל גלזרמן כיהן גם כמזכיר אגודת הסופרים והעיתונאים היהודים בארגנטינה. כמה ממחזותיו הוצגו על במות יהודיות בארגנטינה, ושיריו וסיפוריו כונסו בחלקם בספריו. הוא פרסם כעשרה כרכים ביידיש, שירה וסיפורת, מחזות ומערכונים, ותרגומים אחדים. מיצירותיו לא תורגמה לעברית אף לא יצירה אחת.

נפטר בבואנוס איירס בשנת 1952.
==קישורים חיצוניים==
* [http://www.worldcat.org/identities/lccn-n92-2348/ יצירות של שמואל גלזרמן]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:מתרגמים יהודים ארגנטינאים
קטגוריה:ילידי 1898
קטגוריה:נפטרים ב-1952
האולימפיאדה הווירטואלית

האולימפיאדה הווירטואלית היא תחרות בתחומים מגוונים הנערכת באמצעות רשת האינטרנט (ומכאן "וירטואלית") בין בני נוער.

מטרתה של האולימפיאדה הווירטואלית לעודד את תלמידי חטיבות הביניים מאשכולות הפיס לקחת חלק בפעילות מדעית, תוך שימוש באינטרנט לקישור ביניהם. שמה המקורי של האולימפיאדה הווירטואלית הוא "עכבר הזהב".

האולימפיאדה מתקיימת ביוזמת המינהל למדע ולטכנולוגיה במשרד החינוך והמחלקות הבאות בו:
* מטה ההפעלה של אשכולות פיס.
* המחלקה לנוער שוחר מדע.

את המודל לתחרות פיתחו יעל שיין וד"ר אושי (אשר) קראוס מהיחידה לנוער שוחר מדע באוניברסיטת תל אביב ביחד עם ד"ר רונית אשכנזי ממשרד החינוך.

== מהלך התחרות ==
בתחרות משתתפות 56 נבחרות של כל אשכולות ותפוחי הפיס בישראל, וכל נבחרת מונה כ־30 תלמידים בעלי ידע מגוון. בשלב הראשון, משתתפות כל 56 הנבחרות מתוך אשכול הפיס של הנבחרת, וכולן עונות על כ־35 שאלות שנשלחו מהמחלקה לנוער שוחר מדע של אוניברסיטת תל אביב. השאלות קשורות לתחומי המדע מגוונים, כמו גנטיקה, פילוסופיה, כימיה, פיזיקה, ביולוגיה, רפואה, מתמטיקה ועוד.

20 הנבחרות שצברו את מרב הנקודות בשלב הראשון עולות לשלב השני, ומתוכן עולות לשלב השלישי רק 5 נבחרות שצברו את מרב הנקודות בשלב השני.

השלב השלישי בתחרות, נערך באוניברסיטת תל אביב, והוא מלווה בחקר ובהרצאות המוצגות ל־5 הנבחרות המשתתפות בשלב השלישי. התלמידים של כל נבחרת מופרדים מכל מבוגר אחראי ומקבלים שאלות העוסקות בנושאי ההרצאות שנערכו קודם לכן. בסוף שלב זה, מוכרזות שלוש הנבחרות הזוכות בתחרות עכבר הזהב והתלמידים המשתתפים מקבלים תעודות השתתפות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20091107201958/http://e-noar.tau.ac.il/volymp2010/index.php?option=com_content&view=frontpage&Itemid=1 האתר הרשמי של האולימפיאדה הווירטואלית].

==הערות שוליים==

קטגוריה:תחרויות מדע וידע
קטגוריה:תחרויות בישראל
יקב פרידמן

המועצה לשימור אתרים בנושא היקב באחוזת לחמן]]
יקב פרידמן הוא יקב שהוקם בשנת 1889 בחיפה על ידי שמעון פרידמן, ממייסדי היישוב העברי בחיפה. היקב הוקם באחוזת לחמן שנבנתה על ידי הרב אריה לייב פרומקין, בשנת 1884, בתמיכתו של הנדבן עובדיה לחמן, והייתה למעשה בנין האבן הראשון במושבה פתח תקווה.

בשנת 1912 עבר היקב למרכז העיר פתח תקווה. מנהל היקב היה אלעזר מרדכי פרידמן, שעל שמו נקרא רחוב "אלעזר פרידמן" בשכונת 'צמרת גנים' שבפתח תקווה. היקב היה מהחשובים בישראל, זכה בפרסים רבים ובהכרה בינלאומית והיווה מרכז תעסוקה משמעותי לפועלי פתח תקווה. המשפחה הקפידה על עבודה עברית בכרמיה והעסיקה רבים מאנשי העלייה השנייה. ביקרו בו בין היתר הרב קוק והברון רוטשילד. היקב היה מוקף חומה שהגנה על התושבים מפני התקפות הערבים. במאורעות תרפ"א, שימש המבנה המבוצר כמקלט לרבים מבני המושבה. היקב נהג למכור את היין שלו בשם המותג "כרמל אוריגינל".<ref>ראה למשל עיתון "חרות", 5 באוקטובר 1958, עמ' 6</ref> הדבר הביא לסכסוך רב שנים בין יקבי כרמל לבין סוכן "כרמל אוריגינל" בוורשה, בונים אלתר, בנו של הרבי מגור. התביעה הסתיימה בפשרה בנובמבר 1932.<ref>אונזער עקספרעס, גיליון 16 בנובמבר 1932, עמ' 8</ref>

בעקבות השפל הכלכלי הגדול בשנת 1929, היקב חווה קשיים רבים אך התגבר עליהם ושב לפרוח. בשנות מלחמת העולם הראשונה והשנייה סיפק היקב משקאות ויינות לבעלות הברית. בעקבות גדילתו בשנת 1964 נמכרה כמחצית מהיקב ל"תנובה" כשותפה אסטרטגית, ונקרא "יקבי פרידמן-תנובה". בשלב זה עבר היקב לשכונת קריית אריה. בשנת 1971, לאחר שלא הצליחה לחבר בהצלחה בין עסקי המזון והיין, מכרה "תנובה" את היקב לחברת וו.ס.ט. (סטוק).

עד סוף שנות השמונים עברה פעילות היקב לאזור התעשייה ברקן. בשנת 1990 נמכר היקב שוב, ושינה את שמו ל"יקבי ברקן". בניין היקב הישן נהרס בשנת 1986, ושרידיו נמצאים מול כיכר המייסדים.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20150204120455/http://muni.tik-tak.co.il/webpro/project/katava1.asp?codeClient=902&CodeSubWeb=0&id=62581&projId=7379 יקב פרידמן], עירית פ"ת, מנהל החינוך, מרכז פסג"ה.
* [https://web.archive.org/web/20161127220951/http://www.rishonim.org.il/petach-tikva/info/hi_show.aspx?id=4538 אחוזת לחמן - יקב פרידמן], ב"אתר ראשונים"
* [https://web.archive.org/web/20150204120628/http://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon/hbe/hbe00189.htm יקב פרידמן בפתח תקווה], באתר "חדשות בן עזר"
* [https://ptarchive.wordpress.com/2013/08/05/%D7%99%D7%A7%D7%91-%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%93%D7%9E%D7%9F-%D7%94%D7%99%D7%A7%D7%91-%D7%A9%D7%9C-%D7%A4%D7%AA%D7%97-%D7%AA%D7%A7%D7%95%D7%95%D7%94 יקב פרידמן], באתר הארכיון לתולדות פתח תקווה ע"ש עודד ירקוני
* [https://web.archive.org/web/20060621195419/http://barkan-winery.co.il/DesktopDefault.aspx?tabindex=1&tabid=65 הקמת יקב פרידמן], באתר האינטרנט של יקבי ברקן
* 

==הערות שוליים==

פרידמן
קטגוריה:פתח תקווה: מבנים
אנרגיה מוחזרת על אנרגיה מושקעת

בפיזיקה ובכלכלת אנרגיה, אנרגיה מוחזרת על אנרגיה מושקעת – EROEI (Energy Returned On Energy Invested) הוא היחס בין כמות האנרגיה המופקת ממשאב לבין כמות האנרגיה המושקעת בהשגתו. כאשר ערך ה-EROEI של מקור אנרגיה יורד ל-1 או פחות, אותו מקור אנרגיה הופך ל'צרכן אנרגיה', ואינו יכול לשמש עוד בתור מקור אנרגיה ראשוני.

לדוגמה, בתחילת העידן התעשייתי, נדרשה בערך חבית נפט אחת על מנת למצוא, לשאוב ולזקק כ-50 חביות של נפט.
יחס זה של 50:1, ירד בעקביות במהלך המאה ה-20 לערך הנוכחי של 3:1 בארצות הברית (ובערך 10:1 בערב הסעודית).

==מקורות==
<div style="direction: ltr;">
* Heinberg, Richard (2003). The party's over: oil, war and the fate of industrial societies, Gabriola, BC: New Society Publishers. .
</div>

==ראו גם==
* שיא תפוקת הנפט

==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
*[https://web.archive.org/web/20041019220802/http://www.oilanalytics.org/neten/neten.html#measure Wayback Archive of OilAnalytics.org] "EROI as a Measure of Energy Availability"
* [http://www.eroei.com EROEI.com] 
</div>

קטגוריה:אנרגיה