OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חיים רחמים יוסף פרנקו

הרב חיים רחמים יוסף פרנקו (מכונה החרי"ף) (ה'תקצ"ה; 1835 - כ"ט בחשוון ה'תרס"א, 21 בנובמבר 1900) היה רבה של העיר חברון וראש קהילת הספרדים בעיר ומייסד בית החולים חסד אברהם.

==קורות חיים==
נולד ברודוס בשנת ה'תקצ"ה, ובילדותו התחנך אצל רבני האי.

ב-1863 תועד פרנקו כאשר סבב בין קהילות יהדות בולגריה כדי לגייס כספים עבור שיקום בית הכנסת ברודוס.

בשנת ה'תרכ"ח (1868) עלה לארץ ישראל עם אשתו אסתר מזל-טוב, ביתו של חכם רפאל יצחק ישראל, שני בניו בן-ציון והרב מאיר, ובתו היחידה קלרה והתיישב בירושלים. מיד עם בואו מונה לשמש כחבר בית דין בבית דינו של הרב יעקב שאול אלישר (ה"ישא ברכה") יחד עם הרב שלום משה חי גאגין.

בעיתון החבצלת מי"ב בתשרי ה'תרל"א מסופר שבהגיעו לירושלים הוכרחה העדה הספרדית למכור חצר גדולה הסמוכה לבתי הכנסיות שבעיר, והוא הזדעזע מכך והציע לנסוע בשליחות הכולל כדי לגאול את החצר. בשנת ה'תרל"ג יצא כשד"ר מטעם הכולל הספרדי בירושלים לטורקיה ולאוסטריה, ובביקורו בווינה נתקבל לראיון אצל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה. שליחותו הוכתרה בהצלחה, והקהילה רכשה את החצר מחדש.

בשנת ה'תרל"ו יצא שוב כשד"ר מטעם כוללות חברון לאלג'יר, תוניס ולוב.

בשנת ה'תרל"ח (1878) התמנה לרבה של העדה הספרדית בחברון. היה מחלוצי היציאה מחומות הרובע היהודי בחברון, ועודד יהודים אחרים ללכת בעקבותיו.

בשנת ה'תרנ"ג (1893) הקים את בית החולים "חסד לאברהם" (על-שם הרב אברהם אזולאי), המוכר כיום כבית הדסה.

נפטר בשנת ה'תרס"ב (1901), ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון. הרב חיים חזקיהו מדיני מילא את מקומו כרבה הספרדי של קהילת חברון. בניו היו פרנסים בקהילת חברון.

במהלך מאורעות תרפ"ט נרצחו בתו וחתנו הרב חנוך חסון, אשר כיהן כאב בית הדין בחברון. בנו מאיר נשאר היחיד מבין רבני חברון והוא ניהל את ענייני העיר במשך שנה. לאחר מכן עלה לירושלים. נכדו (בן בנו הרב רפאל נסים) היה אברהם פרנקו.

==מחיבוריו==
* שערי רחמים - שו"ת על ארבעה טורים, שני חלקים, ירושלים ה'תרס"ב
* ויצבור יוסף - אספת דינים ושאלות על הש"ס
* מידת הרחמים - דרושים
* יוסף חי - דרושים
* אות רחמים
כן פרסם חידושי תורה בביטאונים "תורה מציון" ו"המאסף".

==קישורים חיצוניים==
* משה דוד גאון, [http://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=36724&st=&pgnum=575 "יהודי המזרח בארץ ישראל" חלק ב' עמ' 575-576]
* 
* [https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=788 רבי חיים רחמים יוסף פרנקו - החרי"ף] - באתר MyTzadik
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:חברון: רבנים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:רודוס: רבנים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1835
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1901
דואר הוותיקן

אוטומט לממכר בולים של דואר הוותיקן
דואר הוותיקן (איטלקית Poste vaticane) הוא הרשות המופקדת על שירותי הדואר בקריית הוותיקן, ועל המגעים עם רשויות דואר של מדינות אחרות וארגונים בינלאומיים העוסקים בתחום.

דואר הוותיקן נוסד באופן רשמי עם הקמתה של מדינת הוותיקן לאחר חתימת ההסכמים הלטרניים ב-11 בפברואר 1929, וב-1 ביוני 1929 הוא הצטרף לאיגוד הדואר העולמי. צו מיום 30 ביולי 1929 קבע את תחילת פעולתו של הדואר, והוא החל לפעול ב-1 באוגוסט שלאחר מכן. 

מנהלת דואר הוותיקן וסניף הדואר הראשי שוכנים בארמון הממשל (Palazzo del Governatorato) בקריית הוותיקן, והרשות מפעילה שני סניפים נוספים - האחד במוזיאון הוותיקן והאחר בכיכר פטרוס הקדוש. כל אחד משלושת הסניפים אחראי על אזור גאוגרפי בקריית הוותיקן, ואזור רביעי משתרע על פני כל הנכסים האקס-טריטוריאליים של מדינת הוותיקן ברחבי רומא. הדואר האיטלקי הקצה לקריית הוותיקן את מספר המיקוד 00120. 

==קישורים חיצוניים==

* 

הוותיקן
קטגוריה:קריית הוותיקן: כלכלה
אפנדקטומיה

אפנדקטומיה (באנגלית: Appendectomy) היא ניתוח חירום לכריתת תוספתן, בעקבות דלקת התוספתן או סרטן התוספתן.
== היסטוריה ==
תיעוד האפנדקטומיה הראשון היה על ידי אמייאן, רופא בצבא האנגלי. הוא הציג את התהליך בשנת 1735 ללא הרדמה. הראשון שבכלל אבחן אפנדיציטיס ובין הראשונים לבצע ניתוח מסוג זה היה פתולוג בשם רג'ינלד הבר פיץ (Reginald Heber Fitz) בשנת 1886, אך מכיוון שלא היה מנתח מוסמך לא ייחסו לכך חשיבות. מקרים מוקדמים יותר היו של המנתחים ויליאם גראנט בארצות הברית ב-4 בינואר 1885, אברהם גרובס (Abraham Groves) בקנדה ב-10 במאי 1883 ורוברט לוסון טייט (Robert Lawson Tait) בבריטניה ב-1880.

מאוחר יותר, בסוף המאה ה-19, ביצע בהצלחה H.Hancock ניתוח להסרת תוספתן בחולה עם אפנדיציטיס חריפה. כמה שנים לאחר הניתוח של Hancock, פרסם C.McBurney שורה של דו"חות על אופן האבחון והניתוח של תוספתן חולה באפנדיציטיס.

אפנדקטומיה, בניתוח לפרוסקופי או בניתוח פתוח, היא דרך הריפוי המקובלת והיעילה ביותר כיום לחולי אפנדיציטיס, עם זאת במקרים מסוימים ייתכן ותטופל הדלקת בדרך שמרנית על ידי אנטיביוטיקה<ref></ref>. בעקבות התקדמות הרפואה ובה שיפור יכולות דרכי האבחון והטיפול, שיעורי התמותה מאפנדיציטיס נמוכים דרמטית מבעבר.

== הניתוח ==
מהלך הניתוח כולל כריתה של התוספתן והוצאתו דרך חתך באורך 2-4 ס"מ בצד הימני התחתון של הבטן. ניתוח זה נמשך כפחות משעה אם לא הופיעו סיבוכים. במקרה שפותחים את הבטן ומגלים שהבעיה היא לא בתוספתן, מתחילים בניתוח בטן חוקר ומעמיק. גם אם הבעיה היא לא בתוספתן בכל זאת חותכים אותו. הסרת תוספתן היא פעולה פשוטה: מרחיקים את התוספתן מן הרקמה המקיפה אותו וחותכים אותו מצד שמאל, ולבסוף תופרים את הנקב שנוצר במעי.

== סיבוכים ==
אם לא מטפלים באפנדיציטיס, התוספתן יכול להיקרע בתוך פחות מ-24 שעות. כאשר הוא נקרע, תכולתו משתחררת לחלל הבטן ויוצרת דימום וזיהום. לרוב נוהגים להכניס את החולה לחדר ניתוח ברגע שאפשר, אך מחכים שהחולה יפסיק לאכול ולשתות כדי למנוע סיבוכים של הקאה בזמן ההרדמה.

== שיקום ==
לאחר כ-24 שעות החולה מתחיל לאכול ולאחר כ-48 שעות הוא מתחיל ללכת ויכול להשתחרר לביתו.

==ראו גם==
* וילר לייפס

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כריתת איבר
יוהאן גוסטב דרויזן

200px
יוהאן גוסטב דְרויְזֶן (בגרמנית: Johann Gustav Droysen; 6 ביולי 1808, פומרניה – 19 ביוני 1884, ברלין) היה היסטוריון גרמני נודע, טובע המונח "הלניזם".
== חייו ==
דרויזן נולד בעיר טְרֶפְּטוֹב (Treptow) שבפומרניה (כיום טְזֶ'בְּיַאטוֹב (Trzebiatów) בפולין). אביו, יוהאן כריסטוף דרויזן, היה כומר צבאי. בילדותו היה יוהאן גוסטב דרויזן עד למלחמות הנפוליאוניות ששטפו את ארצו. למראות המלחמה שהיה עד להם בילדותו הייתה השפעה גדולה על חייו הבוגרים.

התחנך בבית ספר בשטטין והשלים את חוק לימודיו באוניברסיטת ברלין. בשנת 1829 התחיל ללמד בגימנסיה הברלינאית בגראואן קלוסטר (Berlinisches Gymnasium zum Grauen Kloster), אחת מן הגימנסיות העתיקות בברלין. משנת 1833 התחיל להרצות באוניברסיטה, ובשנת 1835 קיבל תואר פרופסור.

בתקופה זו התמקד בעולם הקלאסי. פרסם תרגום לכתביו של אייסכילוס ויצירות אחרות. יצירתו העיקרית באותה תקופה היא ספרו "תולדות אלכסנדר הגדול" (1833). ספרים נוספים שפרסם עסקו בתולדות התקופה ההלניסטית.

בשנת 1840 התחיל להרצות באוניברסיטת קיל ובתקופה מסוימת היה מעורב פוליטית בתנועה להגנת זכויות של דוכסויות האלבה, שהעיר קיל הייתה מרכזן. בשנת 1848 נבחר לפרלמנט של פרנקפורט והיה מזכיר הוועדה שחיברה את החוקה.

בשנת 1851 עזב את קיל ועבר ללמד באוניברסיטת יינה, ובשנת 1859 עבר לברלין, שם נותר עד יום מותו.

דרויזן היה נשוי פעמיים. בנו, גוסטב, המשיך את מסורת אביו והיה היסטוריון נודע בזכות עצמו, אשר פרסם כמה ספרים.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Burger, Thomas. "Droysen's Defense of Historiography: A Note", History and Theory, Vol. 16, No. 2. (May, 1977), pp. BUT No. 1. (Jan., 1984), pp. 1–14.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:היסטוריונים של העת העתיקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרידריך שילר בינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קיל
קטגוריה:חברי האספה הלאומית של פרנקפורט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1808
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1884
תיבת אדג'וורת'

תיבת אדג'וורת היא דרך נפוצה בכלכלה להציג משק בעל משאבים מוגבלים. לרוב מפשטים את המצב לשני סוגי משאבים, ואז ניתן לומר כי יש "משאב X" ו"כל יתר המשאבים" במקרים מסובכים יותר. נקראת על שמו של פרנסיס אדג'וורת'.

ציר X של התיבה הוא המקסימום הקיים במשק ממשאב 1 וציר Y הוא המקסימום הקיים במשק ממשאב 2.

פתרון הבעיה בתיבת אדגוורת':
* כל נקודה בתוך התיבה היא נקודה אפשרית.
* קו התקציב חייב לעבור דרך נקודת המענקים - נקודת ההקצאה התחילית של המשאבים.
* שיווי משקל יהיה בנקודה יעילה פארטו, כלומר נקודה שבה אף אחד משני המשתמשים במשאבים לא יכול לשפר את מצבו מבלי להרע את מצבו של המשתמש השני.

קו חוזה וליבה
==קו החוזה==
כאשר שני המשתמשים נמצאים בנקודה שהיא יעילה פארטו, כלומר אינם רוצים להמשיך ולסחור ביניהם במשאבים ניתן לומר כי הם על קו החוזה. על קו החוזה מתקיים שוויון של התועלות השוליות.

אם שני המשתמשים יכולים עדיין להשתמש בסחר כדי לשפר את מצבם, אזי התועלות השוליות אינן שוות. בתיבה זה מתבטא על ידי קטע מקו החוזה המכונה "ליבה". כל נקודה על הליבה עדיפה פארטו, על פני נקודת המענקים. במילים אחרות, שני הפרטים יכולים לסחור ביניהם ולהגיע למצב שבו, לכל הפחות, מצבו של אחד מהם משתפר מבלי להרע את מצבו של השני.

==תיבה עבור משק מענקים==
במקרה הזה כל אחד מהצרכנים מקבל מענק מסוים מכל אחד משני המוצרים. לפי הגדרת 
מערכת ההעדפות שלהם, הם רוצים כמה שיותר מכל אחד מהמוצרים, אך כיוון שהמשאבים במשק מוגבלים הם נאלצים למקסם את תועלתם עם המשאבים הקיימים.
שני הצרכנים יתחילו סחר ביניהם במטרה להגיע להקצאת משאבים שתמקסם עבורם את התועלת. ברור שככל שהם מוותרים יותר על אחד המוצרים, הם דורשים פיצוי הולך וגובר מהמוצר השני עקב הנחת תועלת שולית פוחתת.

כל אחד מהצרכנים יספר לשני על העדפותיו בנוגע למוצרים. ננייח שהמוצרים הם בננות ותפוזים. אם שניהם רוצים תפוזים מעבר למענק שקיבלו, מחיר התפוזים יעלה ומחיר הבננות ירד, עד שמישהו מהם יהיה מוכן להציע תפוזים למכירה.

עקומת התועלת: <math>
u\left( x,y \right)
</math>

מגבלת התקציב: <math>
 y=-px+y_0.</math>
הסבר: מחיר השוק של p יחידות y הוא יחידת x אחת, כלומר מנרמלים את המשק על פי מחיר X.

פתרון הבעיה בתיבת אדגוורת':
השקת שתי עקומות התועלת של הצרכנים למגבלת התקציב:

<math>
mrs_1=mrs_2=p
</math>

==מונופול בתיבה==
במקרה הזה קיימים שני צרכנים.
אחד מהם מוגדר מונופול. בהקשר של תיבת אדג'וורת' הכוונה היא שהוא מציע יחס-מחירים מסוים שהוא מתכוון למכור/לקנות בו כל כמות שירצה צרכן 2.
אם צרכן 2 מסכים להצעה יהיה סחר על פי המחירים שהציע צרכן 1 ובכמויות שרוצה צרכן 2.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלכלה
כרטיס טיסה אלקטרוני

דוגמה לכרטיס טיסה אלקטרוני
כרטיס טיסה אלקטרוני (באנגלית: Electronic Ticket או E-Ticket) משמש כהוכחה לרכישת כרטיס טיסה, שאינה מצריכה שימוש בכרטיסי נייר כפי שהיה נהוג בעבר. רכישת כרטיס הטיסה האלקטרוני יכולה להתבצע באמצעות האינטרנט או הטלפון, ללא צורך בשימוש בכל הוכחה כתובה נוספת.

== כרטיס טיסה מנייר ==
עד תחילת המאה העשרים ואחת, כאשר הזמין נוסע מקום בחברת תעופה כלשהי, הוכחת הרכישה הייתה מתבצעת באמצעות כרטיסי נייר רב שכבתיים שעליהם היה מסומן יעד הטיסה, מחירה, סימון המושב של הנוסע ופרטים טכניים נוספים. את כרטיס הנייר היה מקבל הנוסע מנציגי חברת התעופה או מסוכן הנסיעות שטיפל בעבורו ברכישת הכרטיס והנוסע היה צריך להציג את כרטיס הנייר בעת רישומו לטיסה בשדה התעופה.

== כרטיס הטיסה האלקטרוני==
עם העלייה הניכרת במספר הנוסעים בחברות התעופה בשנים האחרונות, הצורך לטפל בהם ביעילות ובזריזות והתפתחות הטכנולוגיות הממוחשבות, עברו חברות התעופה להנפיק מאז תחילת שנות האלפיים את כרטיסי הטיסה האלקטרוניים. כך, כאשר נוסע מזמין מקום בטיסה של חברת תעופה כלשהי, פרטי ההזמנה נרשמים באופן אוטומטי במחשבי החברה והנוסע מקבל כרטיס אלקטרוני וקבלה על התשלום עבור קניית הכרטיס ישירות לכתובת האימייל שלו. הנוסע אינו חייב להדפיס את כרטיס הטיסה והקבלה שכן פרטיו מופיעים במחשבי חברת התעופה בעת רישומו לטיסה בשדה התעופה או ברישום דרך האינטרנט.

המעבר מהנפקת כרטיסי טיסה מנייר לכרטיסי טיסה אלקטרוניים אינו מצריך עוד קשר פיסי בין הנוסע לחברת התעופה וגם ייתר את הצורך בהצגת כרטיס טיסה ממשי בשדה התעופה כאשר הנוסע נרשם לטיסה. כרטיס הטיסה האלקטרוני אף מאפשר לנוסעים רבים להירשם באופן עצמאי לטיסה מהבית באמצעות האינטרנט, או בתהליך רישום עצמי בשדה התעופה. חברות תעופה רבות גבו כסף מנוסעיהן אשר ביקשו להנפיק כרטיסי טיסה מנייר כאשר עוד ניתנה לנוסעים בחירה בין כרטיס אלקטרוני וכרטיס נייר ואולם כיום הנפקת כרטיסי נייר כמעט ואינה אפשרית.

מה- 1 ביוני 2008 כל חברות התעופה החברות ב- IATA (ארגון התעופה הבינלאומי) חויבו בהנפקת כרטיס טיסה אלקטרוני לנוסעיהן.

==ראו גם==
* חברת תעופה
* שדה תעופה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תעופה אזרחית
קא' פזארו

קא' פזארו (בוונטית: Ca' Pesaro - קיצור של "קאזה פזארו" - בית פזארו) הוא ארמון הניצב על גדתה המערבית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
הארמון, הבנוי בסגנון הבארוק ומעוטר שיש, נבנה על פי תכנונו של האדריכל באלדאסארה לונגנה באמצע המאה ה-17 עבור משפחת פזארו. בשנת 1659 נבנו חלקיו האחוריים של המבנה; חצר המבנה הושלמה בשנת 1676 והעבודה על חזית המבנה החלה בשנת 1679. בשל מותו של לונגנה בשנת 1682 הופסקו עבודות הבנייה (ולמעשה נבנתה רק הקומה הראשונה של חזית המבנה) . עבודת הבנייה הושלמה על ידי האדריכל ג'יאן אנטוניו גאספארי בשנת 1710. גאספארי המשיך את הבניה במידה רבה על פי תכנונו של לונגנה.

בשנת 1830 עם מותו של אחרון בני משפחת פזארו נמכר המבנה במכירה פומבית למשפחת גראדיניו, ולאחר מכן למסדר ארמני אשר השתמש במבנה כמכללה. לאחר מכן נרכש המבנה על ידי משפחת בווילקה. בשנת 1898 העניקה הדוכסית פליסיטה בווליקה לה מאסה את המבנה לעיר ונציה במטרה שישמש כמוזיאון.

כיום משמשת הקומה הראשונה של המבנה להצגת תצוגות מתחלפות של אמנות מודרנית, בקומה השנייה נמצא המוזיאון לאמנות מודרנית של ונציה, ובקומה השלישית ממוקם המוזיאון לאמנות אוריינטלית (אמנות מזרח אסיה).

==המוזיאון לאמנות מודרנית==
המוזיאון לאמנות מודרנית של העיר ונציה, הממוקם בקומה השנייה של המבנה, מציג יצירות מהמאה ה-20 של אמנים ונציאניים, אמנים איטלקיים, וכן אמנים ידועים ובהם גוסטב קלימט, פייר בונאר, מארק שאגאל, וסילי קנדינסקי, פול קלי, ג'ורג' מין, אנרי מאטיס, הנרי מור, ג'ורג'ו מוראנדי, ג'ורג'ו דה קיריקו ואומברטו בוצ'וני.

==המוזיאון לאמנות אוריינטלית==
המוזיאון לאמנות אוריינטלית, הממוקם בקומה השלישית של המבנה, מציג יצירות רבות שמקורם במזרח אסיה (בעיקר מיפן אך גם מסין ואינדונזיה). כ-30,000 יצירות ובהם כלי נשק, שריון, כלי חרס, ציורים ורהיטים וכן יצירות של קוריוסאי, הארונובו והוקוסאי.

מקורם של אוספי המוזיאון באוספיו של הנסיך הנרי, רוזן בארדי, אשר בסוף המאה ה-19 הוריש את אוספיו לממשלת איטליה.
במוזיאון אוסף ייחודי של דמויות שחורות מאינדונזיה אשר שימשו בתיאטרון בובות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.google.com/culturalinstitute/u/0/collection/ca-pesaro-galleria-internazionale-d-arte-moderna?projectId=art-project גלריה של יצירות המוצגות במוזיאון לאמנות מודרנית], באתר המוזיאונים של ונציה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פזארו
פזארו
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
אחמד חוסיין

אחמד חוסיין (בערבית: أحمد حسين; 1911–1982) היה מדינאי מצרי, מקים מפלגת מצרים הצעירה (בערבית: مصر الفتاة, תעתיק מדויק: "מצר אלפתאה").

חוסיין היה סטודנט למשפטים. בתום לימודיו ארגן מגבית למימון הקמת מפעל לייצור תרבושים, יחד עם תומכיו, לביסוס מפלגתו העתידית.

את האידאולוגיה של המפלגה ביסס בספר שכתב, המתמקד בשלושה היבטים מרכזיים – האל, המולדת והמלך. הספר נושא את הסיסמה "מצרים מעל כולם".

עם הצלחתו הקים ב-1933 את מפלגת מצרים הצעירה, שהפכה למפלגה פוליטית בשנת 1936.

עם רעיונותיו המרכזיים נמנים: שחרור משלטון הבריטים; שיפור מעמד הפלאח, כולל רפורמת קרקעות; חלוקה צודקת של הכספים במשק; תיעוש; הלאמה של חברות זרות; הפיכת השפה הערבית לשפה הלאומית של מצרים; ושמירה על יום שישי כיום מנוחה. בהגותו הוא שילב בין פאן-ערביות, אופי אסלאמי, אופי מצרי וטריטוריאליות המבוססת תביעות על בסיס העבר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים מצרים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1911
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-1982
כנבוזי הראשון

כנבוזי הראשון (בפרסית: کمبوجيه يکم; ביוונית Καμβύσης, כמביסס, כמביזס; בפרסית עתיקה Kambūǰiya; בערך 600–559 לפנה"ס), הידוע גם ככנבוזי הפרסי, היה מלך אנשאן משנת 580 לפנה"ס ועד מותו. היה אביו של כורש הגדול, בנו הצעיר של כורש הראשון. הניח את היסודות לממלכה האחמנית.

כנבוזי היה ככל הנראה נינו של מייסד השושלת האחמנית, האחמניש. ממלכתו של כנבוזי הייתה מדינת חסות של מדי הגדולה וייתכן שאף היה נשוי לנסיכה ממוצא מדיי.

על פי הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס), כנבוזי היה . הוא מלך תחת חסותו של אסטיאגס (Astyages), מלך מדי. לדברי ההיסטוריון ניקולאוס איש דמשק (המאה ה-1 לפנה"ס) שמו המקורי היה אטרדטס (Atradates).
בסביבות 551 לפנה"ס, הוא מרד יחד עם בנו, כורש הגדול, באסטיאגס מלך מדי. הוא נפצע ומת מאוחר יותר בקרב הגבול הפרסי.

לפי הרודוטוס, אסטיאגס בחר בכנבוזי כחתן משום שלא ראה בו איום על כס מדי. כורש הגדול היה זה שנלחם והדיח את סבו, ולאחר מכן ייסד את האימפריה הפרסית.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:כורש הגדול
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-6 לפנה"ס
דיני מיסים

דיני מיסים או דיני מס הם מערכת החוקים שמכוחם מוטלים מסים על הפעילות הכלכלית על ידי השלטונות.

חוק המטיל מס קובע את האוכלוסייה והפעילות שעליהם מוטל המס ואת כללי חישוב המס. כללים אלה בדרך כלל מורכבים למדי, וסכסוכים בין גובי המס לבין משלמי המס מובאים לעיתים קרובות לדיון בבית המשפט. משלמי המיסים עוסקים לעיתים בפעולות של תכנון מס, שהן אמצעים חוקיים להפחתת חבות המס, ואף בפעולות של השתמטות ממס, שהן צעדים בלתי חוקיים שמטרתם הקטנת גובה המס.

על מורכבותו של חוק מס הכנסה, האופיינית גם לחוקי מיסים אחרים, כתב ד"ר אלפרד ויתקון:
:"על חוק מס הכנסה – וכיוצא בו שאר דיני המיסים – נאמר שהוא 'מסובך ומסורבל ומעורפל'. ועדות שנתמנו, בארצות רבות, על מנת לתת לחוק זה צורה פשוטה ומובנת לכל אדם, הגיעו לכלל דעה שאין זה אלא משאלת הדיוטות, ושאך בור גמור בעניין הנדון יכול לצפות שיינתן לו חוק מס הכנסה פשוט. שכן הנושא עצמו מסובך ומסורבל מטבעו ומעיקרו".

==מטרות דיני המיסים==
:המטרות המקובלות של מערכת המס הן:
:# העברת משאבים מן הציבור למדינה – כדי לקיים את המדינה היא צריכה משאבים, אם חושבים שהארגון החברתי המכונה מדינה הוא חשוב, אנו רוצים להיות חברים בו, עלינו לממן אותו כדי שתאגיד גדול זה יוכל לפעול. אנו חושבים שזה חשוב כי יש דברים שאנו לא יכולים לספק לעצמנו ללא מדינה – אלו מוצרים ציבוריים, כמו – צבא, תשתיות, מערכת משפט, משטרה, כיבוי אש וכדומה. מערכת המס היא הכלי המרכזי המאפשר זאת.
:# חלוקה מחדש של העושר – במדינות רבות בעידן המודרני למערכת המס יש תפקיד חלוקתי של חלוקה מחדש של הכנסות כדי לצמצם פערים. 
:# רגולציה (הכוונת התנהגות) – אנו כחברה שולטים על ההתנהגות של פרטים בחברה בעיקר במצבים שאנו מטילים סיכון על אחרים. כל המדינות משתמשות בדיני המס על מנת לשלוט על התנהגות בצורה מסוימת. ניתן לעשות זאת מחוץ למערכת המס למשל על ידי נתינת כסף.

== בישראל ==

בישראל, חוק יסוד: משק המדינה קובע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו."

החוקים העיקריים שמכוחם מוטלים מיסים בישראל הם:
* פקודת מס הכנסה
* חוק מס ערך מוסף
* חוק מיסוי מקרקעין (שבח ורכישה)
* פקודת המכס
* חוק ביטוח בריאות ממלכתי
* תקנות מס הכנסה

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* רפעאת עזאם "[http://idclawreview.org/2014/12/24/volume18_azam/ פרשנות דיני המיסים: מס-אמת וזכויות האדם בפסיקת בית-המשפט העליון]" משפט ועסקים כרך יח' (2014).
* עו"ד אליעזר שופט "[https://www.youtube.com/watch?v=qpkY_6ML43s&feature=youtu.be ההיבטים החוקתיים בדיני מיסים (הרצאה)]" הקריה האקדמית אונו 1 בנובמבר 2018.

==הערות שוליים==

*
אלכסנדר הרביעי, מלך מוקדון

אלכסנדר הרביעי (ביוונית: Ἀλέξανδρος Δ΄; 323 לפנה"ס - 309 לפנה"ס) היה בנו של אלכסנדר הגדול ורוקסנה. הוא נרצח בילדותו על ידי קסנדרוס במאבקי הכוח שהתנהלו בעת מלחמות הדיאדוכים על חלוקת האימפריה שייסד אביו.

==ביוגרפיה==
אלכסנדר הגדול נפטר לפני שהספיקה אשתו ההרה, רוקסנה, ללדת את בנם, וחלק ממפקדי הצבא המוקדוני קראו להכתיר את פיליפוס השלישי, אחיו החורג והלוקה בנפשו של אלכסנדר הגדול, למלך. פרדיקס, שהיה קצין בכיר בחיל הפרשים, שכנע את הצבא להמתין ולראות את תוצאות ההריון של רוקסנה ומינו של התינוק. כשנולד התינוק, התמנה פרדיקס לעוצר כדי להעביר את השלטון בצורה חלקה כשיגיע הילד לבגרות.

למרות כוונותיו, כשל פרדיקס בשמירה על אחדות האימפריה. במהלך העימותים שפרצו בין המושלים השונים של האימפריה נרצח פרדיקס על ידי מתנקש, והאימפריה נקרעה בין שלל יורשים, שפתחו בסדרת מלחמות עקובות מדם הידועות בשם מלחמת הדיאדוכים. אנטיפטרוס מונה לעוצר החדש והביא את רוקסנה יחד עם התינוק למוקדון. 

כשהיה אלכסנדר בן חמש נודע שלאביו יש עוד בן נסתר מנסיכה יוונית בשם ארטמיסיה. 

אלכסנדר נותר במוקדון יחד עם אמו, וצפה מהצד בהשתלטות הדיאדוכים על האימפריה של אביו. למרות האיום שהיה בכך שהוא עשוי לתבוע את ירושתו, הדיאדוכים לא נגעו בו לרעה בשל ההילה שהייתה לאביו. בסופו של דבר שלח אחד מהם, קסנדרוס שמו, מתנקשים לרצוח אותו.
ציור דמיוני של אלכסנדר הרביעי בזרועות אמו [[רוקסנה]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:השושלת הארגיאדית
קטגוריה:פרעוני השושלת הארגיאדית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
קא' ד'אורו

קא' ד'אורו (בוונטית: Ca' d'Oro - קיצור של "קאזה ד'אורו" - בית הזהב) או, בשמו הרשמי פאלאצו סנטה סופיה (Palazzo Santa Sofia) הוא ארמון (פאלאצו) הניצב על גדתה הצפונית של התעלה הגדולה בוונציה שבאיטליה.

הארמון, הניצב מערבית לריאלטו, נחשב לאחד הארמונות היפים בוונציה, והוא אחד העתיקים שבהם.

הארמון כונה בשם "בית הזהב" בשל ציפוי הזהב של חזית השיש של המבנה (ציפוי שלא קיים כיום).

==היסטוריה==
הארמון נבנה בין השנים 1428 ו-1430 עבור משפחת קונטאריני (משפחת אצולה ששמונה מבניה היו דוג'ים בין השנים 1043 ו-1676). 

המבנה תוכנן על ידי האדריכלים ג'ובאני בון ובנו ברתולומאו (אשר תכננו את חזית ארמון הדוג'ים). המבנה בנוי בסגנון גותי ונחשב לדוגמה היפה ביותר של סגנון זה בוונציה.

החזית העיקרית של המבנה, הצופה אל התעלה הגדולה, מצופה שיש לבן. בקומה הראשונה של המבנה אכסדרת עמודים (לוג'ה) שבראשה קשתות ביזנטיניות, וממנה ניתן להיכנס אל אולם הכניסה של המבנה (ה-portego de mezo). מעל אכסדרת העמודים, בקומת המגורים העיקרית של המבנה (ה"פיאנו נובילה"), מרפסת בעלת קשתות בסגנון גותי אופייני. עמודי המרפסת התומכים בקשתות הם מהסדר הקורינתי. מעל הקשתות, חלונות קואטרופוליו (ארבעה עלים). מרפסת הקומה השלישית מהווה הד של מרפסת הקומה השנייה, אולם קשתותיה וחלונותיה עדינים ודקים יותר.

בדומה ליתר ארמונות ונציה, במרכז המבנה חצר פנימית, והמבנה עצמו (למעט החזית) עשוי לבנים.

לאחר נפילתה של הרפובליקה של ונציה, בשנת 1797, נמכר המבנה מספר פעמים. במהלך המאה ה-19 היה המבנה בבעלות רקדנית הבלט מריה טאליוני (Marie Taglioni), וזו הרסה את חדר המדרגות הגותי של המבנה ואת המרפסות הפנימיות שפנו לחצר.

בשנת 1894 רכש הברון ג'ורג'ו פרנקטי את המבנה, ובשנת 1922 תרם אותו על מנת שישמש כמוזיאון. המבנה שוקם (וחדר המדרגות נבנה מחדש), וכיום המבנה משמש כמוזיאון לאמנות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
*[https://web.archive.org/web/20060301125214/http://www.jc-r.net/venezia/palazzi/ca-d-oro-e.htm תיאור המבנה ותצלומי המבנה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ונציה: ארמונות
קטגוריה:מבנים בסגנון הגותי בוונציה
קטגוריה:ונציה: מוזיאונים לאמנות
המונורייל של ונציה

מפת המונורייל של ונציה
המונורייל של ונציה (איטלקית People Mover di Venezia) הוא מונורייל שמקשר את פיאצלה רומא במזרח דרך טרמינל הנוסעים הימי (Stazione Marittima) עם האי טרונקטו (Tronchetto) בקצה המערבי של העיר ונציה. אורכו הכולל של הקו הוא 857 מטר ולו שלוש תחנות.

מטרתו של המטרורייל היא לארגן מחדש את ההסדרים התחבורתיים באזור הנגיש לכלי רכב בוונציה, ולקצר את משך הנסיעה בין אזורי החניונים בטרונקטו והטרמינל הימי, לבין פיצאלה רומא המשמשת כמרכז התחבורה הציבורית בעיר (כל שירותי האוטובוס והרכבת בעיר, ועיקר שירותי הוואפורטו). משך ההגעה מטרונקטו לפיצאלה רומא התקצר מכעשרים דקות כיום לכשלוש דקות בלבד עם חנוכת המערכת.

המונרייל הוא למעשה פוניקולר והוא כולל שני מערכים להסעת נוסעים שבכל אחד מהם ארבעה קרונות. שני המערכים מונעים בעזרת כבל אחד המופעל על ידי מנוע בתחנת טרונקטו. המערכת הוקמה כקו עילי בגובה של 5 עד 7 מטרים מעל האדמה, והיא כוללת מסילה בודדת אשר מתרחבת לשתי מסילות בתחנה האמצעית, מקום בו המערכים הנעים בכיוונים מנוגדים חולפים זה על פני זה. מערכי הנוסעים נעים במהירות של עד 26 קמ"ש, וכל אחד מהם מסוגל להוביל עד 200 נוסעים. המערכת כולה מסוגלת להוביל עד 3,000 נוסעים בשעה. אף על פי שהבדלי הגבהים בין תחנות הקצה הוא 58 ס"מ בלבד, השיפוע המרבי של הקו עומד על 6.2% בסמוך לגשר באורך של 180 מטר, אשר חולף מעל תעלת טרונקטו. התחנות נבנו בסגנון מודרני ומשלבות פלדה וזכוכית.

עבודות ההקמה החלו בשנת 2007 והסתיימו באיחור של שנה, בחודש דצמבר 2009. הקו החל לפעול ב-19 באפריל 2010 והוא מופעל על ידי החברה העירונית לשירותי ניוד A.S.M בע"מ (Azienda Servizi Mobilità A.S.M. S.p.A).

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.apmvenezia.com/web/index.php אודות הפרויקט]
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:Venezia - people mover a piazzale Roma.jpg
תמונה:(Venice) People Mover - Above the Venetian Lagoon.jpg
קובץ:Chiesa di Sant'Andrea Apostolo ou della Zirada - People Mover of Venice.jpg
קובץ:Fermata marittima people mover.JPG
</gallery>

קטגוריה:ונציה: תחבורה
קטגוריה:איטליה: רכבות
צינור הזנה (גאולוגיה)

צינור געשי
צינור הזנה הוא מבנה גאולוגי, תעלה אנכית במרכזו של הר געש חרוטי, דרכו זורמת מאגמה מתוך תא מאגמה אל פני השטח במהלך התפרצות געשית. צינור הזנה עשוי להיות צר (מטרים ספורים) או רחב מאוד (800 מטרים), ובראשו נמצא לועו של הר הגעש. עומקו של צינור ההזנה תלוי במיקום תא המאגמה המצוי בתחתיתו.

==היווצרות==
צינורות הזנה נוצרים כתוצאה מהתפרצות אלימה הנובעת מלחץ רב בתא המאגמה. בתוך המאגמה כלואים חומרים נדיפים (מים ובועות גז), וכאשר חומרים אלה אינם מצליחים להשתחרר מן המאגמה – גובר הלחץ בתא. חומרים אלה גורמים להגדלת נפח המאגמה, וכתוצאה מכך נוצר לחץ עז על סלעי הסביבה. הלחץ גורם לביקוע הסלעים, לחדירת המאגמה לתוכם ולהיווצרות דיְיקים. התארכותו של דייק והגעתו לפני השטח יוצרת צינור הזנה.

סלעי הקרום בשולי צינור ההזנה מתפרקים בשל הלחץ, נופלים לתוך המאגמה ומותכים בה, או שחלה בהם התמרת מגע המשנה אותם. שברי סלעים שאינם מותכים במגע עם המאגמה נסחפים עמה ונפלטים כקסנוליתים. הלחץ דוחק את הסלעים בעוצמה רבה, עד שנפער פתח בקרום – דרכו יכולה המאגמה להיפלט.

בין התפרצות אחת לשנייה עשויים הצינורות להיסתם במאגמה קרושה היוצרת פקק געשי. סתימה כזו עשויה להשתחרר במהלך ההתפרצות הבאה, בתנאי שעוצמתה מספיקה לדחוק את הפקק. במקרה של התפרצות שעוצמתה אינה עזה דיה, ייווצרו בהר הגעש צינורות הזנה משניים או מערכת סדקים שיאפשרו את פליטת המאגמה.

==מוליכים נוספים==
הוואי]]
בנוסף לצינור ההזנה המוליך מאגמה מתא המאגמה אל פני השטח, קיימים סוגים נוספים של מוליכים געשיים:

===דיאטרם===
דיאטרם הוא צינור דמוי משפך שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר-כך בסלעי ברקציה. דיאטרמים פורצים אל פני השטח ומייצרים חרוט טוף ומארים. דיאטרמים אינם פולטים לבה באופן משמעותי. חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה למגע של מאגמה לוהטת במי תהום וכתוצאה מכך נוצרת התפרצות פריאטית.

===קימברליט===
צינור קימברליט נוצר כמבנה אנכי בתא מאגמה בעומק שבין 150 ל-450 ק"מ במעטפת. צורת הגזר האופיינית לו מקורה ביחסים הגבוהים של פחמן דו-חמצני ומים היוצרים התפרצויות אנכיות עזות. התפרצויות אלה יוצרות עמודים אנכיים של סלע קימברליט הנושאים מתחתית המעטפת התחתונה גבישי מינרלים כיהלום, גארנט, ספינל ופרידוט. צינורות קימברליט מהווים פוטנציאל מידע חשוב בנוגע לתרכובות הקיימות במעטפת התחתונה ולתהליכים המתרחשים בה. קוטרו של צינור קימברליט עשוי להגיע לקילומטר אחד.

===למפרואיט===
צינורות למפרואיט דומים לצינורות קימברליט באופן היווצרותם ופעולתם, בהבדל אחד: המים והחומרים הנדיפים הנישאים בצינורות גורמים לשיתוך של הסלעים המצויים מעליהם, וכך הם יוצרים מעבר רחב אל פני השטח.

==ראו גם==
*גאולוגיה - מונחים
*התפרצות געשית
*הר געש

==לקריאה נוספת==
*
*

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:וולקנולוגיה
הר גילון

הר גילון הוא הר בגליל התחתון המערבי, ברכס שגור. שיאו של ההר בגובה 367 מטר מעל פני הים.

צידו הדרומי של ההר מצוקי, ובתחתיתו זורם נחל חילזון. צידו הצפוני של ההר מתון, והוא גולש אל בקעת בית הכרם. ממזרח תחום ההר בידי בקעת מגד. ממערב להר ועד חוף הים התיכון אין הרים נוספים, ולכן מנשבת בו רוח מערבית חזקה בכל ימות השנה.

חלקים מההר מכוסים חורש טבעי; חלקים אחרים מעובדים בטרסות ומשמשים בעיקר לגידול עצי זית. במורד הצפוני של ההר מצויים כמה מעצי הזית העתיקים ביותר בגליל.

על רכס ההר מצויים שני יישובים קהילתיים: גילון וצורית. על מורדותיו הצפוניים נמצאים כמה בתים המהווים את חלקו הדרומי של הכפר הערבי מג'ד אל-כרום. על גבעה במורדותיו הדרומיים נמצא היישוב שורשים. על ההר נמצא בית הספר היסודי הר גילון על שם ד"ר יעל פוזנר, המשרת את יישובי משגב הקרובים להר. מרבית ההר שייך מבחינה מוניציפלית למועצה האזורית משגב.

בתחתית ההר נכרו מנהרות גילון לצורך מעבר רכבות בקו מסילת עכו - כרמיאל.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.gilon.org.il/objDoc.asp?PID=197508&OID=377328&DivID=1 אודות גילון]
* [http://www.levgalil.co.il/objDoc.asp?PID=775&OID=2484&DivID=1&docLang= סובב הר גילון]
* [https://www.zurit.co.il/objDoc.asp?PID=62021&OID=491791&DivID=1 שביל סובב הר גילון]

גילון
פוליפרכון

פוליפרכון (ביוונית: Πολυπέρχων; תאריך הלידה לא ידוע במדויק סביר להניח שנולד בין 390 לפנה"ס ל-380 לפנה"ס - 303 לפנה"ס) היה מצביא מוקדוני נודע, יליד אפירוס. דיאדוך בעצמו, היה דמות משנית במלחמות הדיאדוכים.

== חייו ==
פוליפרכון החל את שירותו הצבאי תחת שלטונו של פיליפוס השני, מלך מוקדון במחצית השנייה של המאה ה-4 לפנה"ס והמשיך לשרת את בנו, אלכסנדר הגדול שאליו נלווה במסעותיו לכיבוש האימפריה הפרסית. לאחר מותו של אלכסנדר הגדול בבבל בשנת 323 לפנה"ס עבר ליוון ועזר בדיכוי המרד היווני נגד השלטון המוקדוני. לאחר רציחתו של פרדיקס, העוצר של יורש העצר, אלכסנדר הרביעי, עבר תואר העוצרות לאנטיפטרוס השישי, אך הוא נפטר בשנת 319 לפנה"ס וכך פוליפרכון התמנה לעוצר הממלכה.

עד מהרה הסתכסך עם בנו של אנטיפטרוס, קסנדר, שהיה אחד מסגניו הבכירים של פוליפרכון. מלחמתם הפנימית התפשטה חיש מהר ויתר הדיאדוכים הצטרפו למהומה. פוליפרכון מצא עצמו בברית עם אאומנס נגד קואליציה של קסנדר, אנטיגונוס מונופתלמוס ותלמי הראשון. למרות ההצלחות הראשוניות, ציו הושמד על ידי אנטיגונוס בשנת 318 וקסנדר השתלט על אתונה. פרק זמן קצר לאחר מכן נהדף פוליפרכון ממוקדון בידי קסנדר, וברח למולדתו, אפירוס, שם הצטרף לאמו של אלכסנדר הגדול אולימפיאס, אשתו רוקסנה ובנו הצעיר אלכסנדר הרביעי. החבורה כרתה ברית ואולימפיאס יצאה להחזיר לעצמה את השליטה במוקדון. אך קסנדר הביסה ורצח אותה בשנת 316 לפנה"ס. כתוצאה מהתבוסה נפלו רוקסנה ויורש העצר הצעיר בשבי קסנדרוס.

פוליפרכון נמלט לפלופונסוס, שם עדיין שלט בכמה נקודות אסטרטגיות וכרת ברית חדשה, הפעם עם אנטיגונוס שסר חינו בעיני בעלי בריתו הקודמים. פוליפרכון הצליח להשתלט על רובו של חצי האי הפלופונסי. שטחים אלה נותרו בחזקתו גם אחרי הסכם הפסקת האש משנת 311 ורציחתו של יורש העצר, אלכסנדר הרביעי בידי קסנדר. למרות הברית שהייתה לו עם אנטיגונוס החליט להפנות לו עורף ונטש אותו בשנת 309. פוליפרכון נותר דמות משנית במלחמות הדיאדוכים עד מותו כמה שנים מאוחר יותר.

==לקריאה נוספת==
* [http://www.livius.org/person/polyperchon/ פוליפרכון] באתר ליוויוס 
<div class="mw-content-ltr">
* Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, Routledge, 1992.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוקדונים
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:אנשי צבא
קטגוריה:מלחמות הדיאדוכים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
לאונרד לכנר

לאונרד לכנר (בגרמנית: Leonhard Lechner; נולד ב-1553 בקירוב – נפטר ב-1606) היה מלחין גרמני משלהי תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק, שעסק בעריכת יצירות מוזיקליות ועבד עם אורלנדו לאסוס, שאותו הכיר כששר בקאפלת החצר במינכן.

== ביוגרפיה ==

לכנר נולד בטירול, אך מקום הולדתו המדויק אינו ידוע. הכינוי שאימץ לו לעיתים, "אתיסינוס", מרמז למוצא מעמק אדיג'ה בדרום טירול.

עד שנת 1570 כשהיה בן 14 לערך שימש כנער מקהלה בעיר לנדשט ( landshut ) בדרום מדינת בוואריה.
לאחר מכן עבר ככל הנראה לתזמורת המלכותית במינכן, שם הפך לאחד מחסידיו של אורלנדו לאסוס שהיה מגדולי המלחינים בתקופת הרנסאנס. ההשפעה על יצירתו התבטאה בעיקר בהיבט הטכני של הביצוע בשירת החיים והמוות הגרמנית.

בשנת 1575 עבר ככל הנראה לנירנברג ופרסם את האוסף הראשון של יצירותיו בשם: Motectae sacrae. בשנים 1576–1579 עבד על אוסף השירה המודפס של בן תקופתו יקוב רגנארט ובבית הספר סנט לורנס בעיר. בתקופה זו נישא לדורותיאה קאסט, אלמנתו של החלילן העירוני.

בשנת 1584 מונה למנצח הראשי של הדוכס אייטל פרידריך הרביעי בהכינגן. חילוקי דעות עם הדוכס הביאו לפיטוריו. תחנתו הבאה הייתה בעיר טובינגן, ואחריה בקנאנג Backnang) ) שם זכה להגנתו של הדוכס מוירטמברג. משרתו הבאה הייתה כטנור בתזמורת הארמון של שטוטגרט, ובהמשך מונה למלחין הראשי של הארמון לאחר פטירת בלדווין הויול. בשנת 1594 מת פטרונו והוא עצמו נפל למשכב. למרות זאת בתקופה זו זכה להכרה ופרסום, ותזמורתו לפופולריות רבה.

במותו זכה להלוויה מכובדת ונקבר בחצר כנסית בית החולים בשטוטגרט.

==פועלו==

לכנר השאיר את חותמו העיקרי בפיתוח השיר הגרמני. בניגוד לרבו, אורלנדו לאסוס, הושפע בעיקר מסגנון השיר האיטלקי הכפרי. כפסגת יצירתו מוכרים שירי החיים והמוות הגרמניים. תרומתו הבולטת הנוספת התבטאה בפיתוח הראשוני של פיוטי התפילה הפרוטסטנטיים, אשר הוו בסיס לאחר מכן למלחינים אחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:ילידי 1553
קטגוריה:נפטרים ב-1606
קסנדרוס

ממוזער
קסנדרוס (יוונית: Κάσσανδρος) (בערך 350 לפנה"ס - 297 לפנה"ס) שלט במוקדון, תחילה כעוצר משנת 317 לפנה"ס ובשנת 305 לפנה"ס הכריז על עצמו למלך מוקדון. הוא שלט בארץ זו עד מותו. 

קסנדרוס היה בנו של אנטיפטרוס, גנרל ותיק ורב מוניטין בצבאותיהם של פיליפוס השני ובנו, אלכסנדר הגדול. עם מותו של אלכסנדר הגדול בבבל, היה אנטיפטרוס בין הדיאדוכים שחילקו בינם לבין עצמם את האימפריה של אלכסנדר. אנטיפטרוס השתלט על יוון ועל מוקדון, אך ציווה עם מותו בשנת 319 לפנה"ס להעביר את תפקיד העוצרות שבו החזיק לפוליפרכון, אדם זר, ולא לבנו קסנדרוס. 

קסנדרוס לא כיבד את החלטתו של אביו וכרת ברית עם דיאדוכים אחרים כדי להשתלט על מוקדון. הוא תקף את פוליפרכון והצליח להשתלט על אתונה בשנת 317 לפנה"ס. שנתיים לאחר מכן צר על אולימפיאס, אמו של אלכסנדר הגדול, בפידנה ולאחר מותה אסר את רוקסנה, אשתו של אלכסנדר הגדול ואת בנו הצעיר של אלכסנדר הגדול, אלכסנדר הרביעי במעצר בית.

כדי להעלות את קרנו בעיני המוקדונים, התחתן קסנדרוס עם בת לשושלת הארגיידים, תסלוניקי ממוקדון, אחותו למחצה של אלכסנדר. בשל חששו מהרגע שבו יורש העצר החוקי, אלכסנדר הרביעי, יגיע לבגרות, קסנדר הוציא את הנער להורג יחד עם אמו בשנת 310 לפנה"ס.

בשנת 309 לפנה"ס התחיל פוליפרכון לקדם את הרקולס בנה של ברסינה פילגשו של אלכסנדר כיורש החוקי לכתר המקדוני, אך קסנדרוס שיחד את פוליפרכון לרצוח את הנער הזה. לאחר ביצוע הרצח חש קסנדרוס שמעמדו איתן די הצורך והחליט למסד את אחיזתו במוקדון באופן פורמלי. הוא הכריז על עצמו בשנת 305 לפנה"ס כמלך מוקדון.

התנגשות הענק של כל הדיאדוכים העיקריים בקרב איפסוס טרפה את קלפיו. בן בריתו החזק ביותר, אנטיגונוס מונופתלמוס הפסיד בקרב ומעמדו של קסנדרוס התערער. למרות זאת שלט במוקדון עד מותו בשנת 297 לפנה"ס.

בשנת 316 לפנה"ס ייסד את העיר קסנדריה (Cassandreia) . היא נקראה על שמו. העיר הפכה לאחת הערים החשובות במוקדון. אחותו הייתה אורידיקה שנישאה לתלמי הראשון.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire, Routledge, 1992.

</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:דיאדוכים
קטגוריה:מלכי מוקדון
קטגוריה:מלחמות הדיאדוכים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
התזמורת הסימפונית של קולורדו

התזמורת הסימפונית של קולורדו (באנגלית: Colorado Symphony Orchestra) היא תזמורת אמריקאית היושבת דרך קבע בדנוור שבקולורדו. התזמורת נוסדה ב-1989 כממשיכתה של תזמורת דנוור. בכל עונה מופיעה התזמורת ב"סדרת יצירות מופת" בת 21 שבועות, שתוכניתה כוללת מוזיקה קלאסית, וכמו כן היא מגישה קונצרטים של מוזיקה פופולרית, תוכניות לכל המשפחה, מופעי חגים וקונצרטים של קיץ בפארקים, לקהל מאזינים מגוון המונה בסביבות 200,000 איש. רוב הקונצרטים מתקיימים באולם הקונצרטים באווטצ'ר בשילוב אמנויות הבמה של דנוור.

במשך 12 שנים הייתה מרין אלסופ המנהלת המוזיקלית של התזמורת וכיום היא מנצחת כבוד שלה. בתקופת כהונתה, השיגה תזמורת קולורדו הכרה גדלה והולכת הן בקולורדו והן ברחבי ארצות הברית, ואף הרבתה להקליט לחברת נאקסוס. באפריל 2004 מינתה התזמורת את ג'פרי קהן, מנהל מוזיקלי של התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס והתזמורת הסימפונית של סנטה רוזה למנהל המוזיקלי התשיעי בתולדותיה בנות 82 השנים של תזמורת דנוור וקולורדו. הוא נכנס לתפקידו באופן רשמי בשנת 2005. העיתון "דנוור פוסט" תיאר את כהונתו של קהן כ"תקופה, שמאפייניה הם הגדלת קהל המאזינים וקשר איתן במידה שאינה מצויה עם נגני התזמורת."

בשנת 2008 האריך קהן את החוזה של התזמורת הסימפונית של קולורדו עד 2012. אף על פי כן, ביולי 2008 הודיע קהן על פרישתו מן התזמורת בסוף עונת 10–2009. הוא הזכיר מקרה של לחץ דם גבוה עד סיכון, שפקד אותו בשנת 2007 ואילץ אותו לבטל קונצרטים במשך שבועות אחדים, כנימוק העיקרי להחלטתו להקדיש את עיקר זמנו לקריירה שלו כפסנתרן סולן.

בינואר 2008 מינתה התזמורת את דגלס בויד למנצח אורח ראשי, בחוזה התחלתי של 3 שנים, הכולל שבועיים של הופעות אורח בכל עונה.בספטמבר 2008 מינתה תזמורת קולורדו את מרווין המליש למנצח הראשי על הקונצרטים הפופולריים שלה, בחוזה של שנתיים לשלושה קונצרטים בשנה..בינואר 2009 מינתה התזמורת את ג'יימס פאלרמו לנשיא ולמנכ"ל הבא שלה, החל במרץ 2009.

אנדרו ליטון היה המנהל המוזיקלי של התזמורת בין השנים 2013 - 2016 ואחריו שימש בראט מיטשל בתור המנהל המוזיקלי של התזמורת עד לשנת 2021.

בשנת 2022 הסכים המנצח הקנדי פיטר אונדג'ן לקבל מינוי למשרת המנהל המוזיקלי הבא של התזמורת.

== מנהלים מוזיקליים ==
* מרין אולסופ: 1993 - 2005
* ג'פרי קהן: 2005 - 2010
* אנדרו ליטון: 2013 - 2016
* בראט מיטשל: 2016 - 2021
* פיטר אונדג'ן: 2022 - ממשיך

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קולורדו
קולורדו
קטגוריה:דנוור
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989
קורט אלינג

קורט אלינג (באנגלית: Kurt Elling; נולד ב-2 בנובמבר 1967) הוא זמר ג'אז אמריקאי. 

אלינג סיים את לימודיו בקולג' לאומנויות ע"ש גוסטבוס אדולפוס שבמינסוטה בשנת 1989, אז עבר לאוניברסיטת שיקגו שם למד עד ינואר 1992, ועזב כאשר הוא צריך עוד נקודה אחת כדי לסיים את התואר.

במהלך העשור האחרון, אלינג הוציא שבעה אלבומים דרך חברת התקליטים בלו נוט. הוא גם הופיע והקליט עם מוזיקאים רבים, בהם בילי קורגן, באדי גאי, ג'ורג' פרימן, בוב שפרד, ג'ון הנדריקס. 

אלינג הוכתר על ידי המגזינים "דאון ביט" ו-"JazzTimes" במשך 3 שנים רצופות בקטגוריית הזמר הטוב ביותר. הוא גם סגן יו"ר "האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה" המעניקה מדי שנה את פרסי גראמי, ואלבומו "Nightmoves" זכה בשנת 2007 בפרס גראמי ל"אלבום הג'אז הווקלי הטוב ביותר".

==דיסקוגרפיה==
<div class="mw-content-ltr">
*Close Your Eyes (1995)
* The Messenger (1997)
* This Time it's Love (1998)
* Live in Chicago (2000)
* Flirting with Twilight (2001)
* Man in the Air (2003)
* Nightmoves (2007)
* Dedicated to You (2009)
* The Gate (2011)
</div>

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable"
!שנה
!ארגון
!קטגוריה
!פרויקט
!תוצאה
!מקור
|-
|2024
|פרס גראמי
|אלבום הג'אז האלטרנטיבי הטוב ביותר
|SuperBlue: The Iridescent Spree
|
|<ref></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרי ג'אז אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת גוסטבוס אדולפוס
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
גסטרקטומיה

גסטרקטומיה או כריתת קיבה (באנגלית: Gastrectomy) היא קטיעה חלקית או שלמה של הקיבה.

== רקע ==
כריתת קיבה מתבצעת בעת שישנו כיב מדמם דימום עז, או כשהכיב אינו מחלים על-אף טיפול תרופתי. כריתת קיבה מבוצעת לרוב בחולי סרטן בקיבה או בבעלי גידולים שפירים בקיבה. בלי קיבה לא ניתן לאכול שלוש ארוחות עיקריות ושלוש ארוחות ביניים ביממה. לפיכך, אם כן, ברוב המקרים העדרה של הקיבה מאלץ את האדם להסתגל לתפריט בו הוא ניזון מארוחות ביניים בלבד, המכילות כמות מצומצמת של מזון (כגון כריך), בתדירות של פעם בשלוש שעות. במהלך הניתוח כורתים את החלק הנגוע של הקיבה, בין אם בכריתה חלקית ובין אם בכריתה מלאה. טרם הניתוח נדרש לרוקן את הקיבה על ידי שאיבה באמצעות צינורית, אשר מוחדרת דרך האף, עוברת בוושט ומשם ממשיכה לקיבה. במהלך הניתוח מבוצע חיתוך של הבטן העליונה, על מנת לקבל גישה לביצוע כריתה חלקית של החלק הנגוע. לאחר הכריתה מבוצע חיבור גדם הקיבה לפיתול המעי הדק או לתריסריון. מקום בו מבוצעת כריתה מלאה, תופרים בזהירות את גדם הוושט לפיתול המעי הדק ויוצרים צינור רצוף למעבר המזון. מאז שפותחה שיטת הלפרוסקופיה, נהוג כיום, במקרים מסוימים, לכרות את הקיבה בלפרוסקופיה.

== החלמה ==
בתקופת ההחלמה מחובר המטופל למכשיר הזנה מלאכותית. כמו כן, מוחדרים לגופו נקז או שניים לניקוז נוזלים שהצטברו במהלך כריתת הקיבה. בתוך 5 ימים עד כשבוע מיום הניתוח יכול המטופל לאכול ולשתות כבשגרה. משך האשפוז הדרוש הוא בדרך כלל כשבוע וחצי או מעט למעלה מכך. עם זאת, ייתכן משך אשפוז ארוך יותר במצבים בהם מופיעים סיבוכים למיניהם. במהלך תקופת ההחלמה, בהנחיית פיזיותרפיסט, מבצע המטופל תרגילי נשימה. כמו כן נעזר המטופל בדיאטנית על מנת להסתגל לשגרת החיים החדשה מבחינת עיכול המזון. תופעות לוואי נפוצות לאחר הניתוח הן בחילות וושלשולים, אותן ניתן למנוע או לצמצם באמצעות תרופות. מרבית המטופלים יכולים לשוב לשגרה תוך חודש עד חודשיים. לאחר כריתת קיבה קיימת שגרת מעקב בה נהוג לבצע בדיקות דם. לעיתים נהוג להוסיף ויטמינים לתזונת המטופל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כריתת איבר
קטגוריה:כירורגיה אונקולוגית
קטגוריה:כירורגיה כללית: פעולות
מחלף שבעת הכוכבים

מחלף שבעת הכוכבים הוא מחלף המחבר את נתיבי איילון וכביש 541, המכונה גם דרך "שבעת הכוכבים", בהרצליה.
==מבנה ומיקום==
מבנה המחלף הוא מטיפוס מחלף עלה תלתן חלקי בעל שתי לולאות. דרך שבעת הכוכבים עוברת בגשר מעל הדרך המהירה. הקישור מדרך שבעת הכוכבים בכיוון מערב לנתיבי איילון אפשרי בכיוון דרום באמצעות רמפת לולאה ובכיוון צפון באמצעות גשר. הקישור מנתיבי איילון בכיוון צפון לשבעת הכוכבים בכיוון מערב (לכיוון הרצליה פיתוח) מתבצע גם הוא ברמפת לולאה שמסתיימת ברמזור.

ממערב למחלף, כמעט בצמוד אליו, נמצא מחלף הסירה, המחבר את כביש 2 עם כביש 541.

בסמוך למחלף נמצאים קניון שבעת הכוכבים, שהוא מרכז הקניות הגדול בהרצליה, ופארק הרצליה.

ב-2019 נחנך, לטובת הפנייה מרחוב שבעת הכוכבים בכיוון מערב לאיילון צפון, גשר נוסף העובר מעל חניון תחנת הרכבת הרצליה (לא מופיע בתרשים).
==היסטוריה==
המחלף נחנך בינואר 2000 לכיוון דרום בנתיבי איילון, ובספטמבר 2000 בכיוון הנגדי וכך היה הכניסה הצפונית ביותר לנתיבי איילון. מיד אחר כך נסלל מצפון למחלף קטע בנתיבי אילון בכיוון צפון בלבד שהסתיים ברחוב המעפילים בהרצליה. העבודות להשלמת קטע זו התעכבו מאחר שבמקביל נבנתה תחנת רכבת חדשה בהרצליה, במקום התחנה הישנה שהייתה בתוואי הכביש החדש. קטע זה נפתח לתנועה ב-4 בינואר 2005. המשך סלילת נתיבי איילון באופן מלא ממחלף שבעת הכוכבים למחלף המעפילים, שנבנה בצפון הרצליה על גבול כפר שמריהו, הצריך את הסתת תוואי מסילת הרכבת באזור ונמשך שנים רבות.

בינואר 2014 נסגר הקטע מצפון למחלף לטובת עבודות סלילה מחדש וקישור עם כביש 531. ב-29 בדצמבר 2016 נחנך הקטע הראשון, בכיוון צפון בלבד, המאפשר חיבור לכביש 531 בכיוון מזרח. ב-7 באוגוסט 2018 נפתח לתנועה הקטע בכיוון דרום.

==מנהרת שבעת הכוכבים==
"מנהרת שבעת הכוכבים" הייתה תוכנית לחפירת מנהרה באורך של כ-500 מטר, שתחבר בין דרך שבעת הכוכבים לרחוב מדינת היהודים בהרצליה פיתוח, מתחת לכביש 2, הרצליה ב', נתיבי איילון ומסילת הרכבת. זאת לצורך יצירת קישור מהיר בין שני חלקי הרצליה. התוכנית אושרה ופורסמה למתן תוקף על ידי הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בהרצליה ביולי 1999. אולם עם אישור התוכנית הוגשו נגד הוועדה המקומית הרצליה עשרות רבות של התנגדויות ותביעות לתשלום פיצויים. המתנגדים להקמת המנהרה בסמוך לקרקעותיהם חששו, בין היתר, מזיהומי אוויר ומפגעי רעש ומכך שלא יתאפשר להם בעתיד להקים מבנים באזור בשל בעיות הנדסיות שייגרמו מהקמת המנהרה.

במשך הדיונים הממושכים כמה מההתנגדויות נדחו ועלו לדיונים בוועדת הערר המחוזית, וחלקן אושרו לאחר חוות דעת שמאית מטעם העירייה שקבעה כי תהיה פגיעה כמעט ודאית בערך הקרקע. עם זאת, בעקבות ההתנגדויות העזות, ב–2004 החלו תהליכים לביטול תוכנית הקמת המנהרה, וביולי 2005 פורסמה באופן רשמי הודעת ביטול לתוכנית. בעקבות זאת, הוועדה המקומית מיהרה לבקש כי כל התביעות לתשלום פיצויים יידחו לחלוטין וכי ייקבע שאין חבות לתשלום בגין הפגיעה הנובעת מהתוכנית. ועדת הערר דחתה את בקשת הוועדה המקומית, וקיבלה את עמדת התושבים על בסיס סעיף 197 לחוק, שמטרתו "להעמיד את הזכויות בקרקע במצב שהיה לפני אישור התוכנית הפוגעת" וביקשה להמשיך בהליכים שהחלו. ביוני 2007, ועדת הערר המחוזית החליטה שבעלי נכסים שנפגעו מתוכנית מנהרת שבעת הכוכבים בהרצליה יפוצו, למרות שזו בוטלה. מאחר שהתוכנית הייתה בתוקף כמה שנים, שבמהלכן ירדו ערכי הנכסים הגובלים בה. בתחילת 2018 תבעה עיריית הרצליה מבעלי נכסים להחזיר את פיצויים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

שבעת הכוכבים, מחלף
שבעת הכוכבים, מחלף
קטגוריה:הרצליה: תחבורה
קטגוריה:מחלפי עלה תלתן
פרויקט אוילר

פרויקט אוילר (באנגלית: Project Euler) הוא אתר חידות מתמטיות-אלגוריתמיות. האתר קרוי על שמו של המתמטיקאי השווייצרי בן המאה ה-18, לאונרד אוילר, הנחשב למתמטיקאי הפורה ביותר מאז ומעולם. האתר הוקם בשנת 2001 על ידי קולין יוז (המכונה באתר "אוילר"), ומושך אליו מרחבי העולם חובבנים ומתמטיקאים כאחד. האתר כולל 904 חידות נכון ל - 25 באוגוסט 2024.

החידות באתר מתאפיינות בכך שהן מציגות לפותר בעיות להן פתרון כוח גס פשוט ומתבקש אך בלתי ישים על מחשבים בימינו - סיבוכיותו גבוהה מדי. לכן, הפותר נאלץ להפגין תובנה מתמטית למציאת שיטות יעילות יותר לפתרון הבעיה. עם פתרון כל חידה, נחשף בפני הפותר פורום בו משתפים ביניהם הפותרים השונים את השיטות בהן נעזרו לשם הפריה הדדית ולעידוד הפותרים לחשוב על שיטות נבונות יותר בהמשך.

האתר טוען כי לכל החידות פתרונות הדורשים זמן ריצה של דקה לכל היותר על מחשב ביתי ממוצע (אם כי התכנות והחשיבה הנדרשים על מנת להגיע לפתרונות אלה עשויים כמובן לקחת שעות ואף ימים). למעשה, קיימות בעיות באתר אשר ניתן לפתור עם דף ועט בלבד, ובהן ניתן להציג את הפתרון ללא שימוש בהרצת קוד על המחשב.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:חידות
קטגוריה:לאונרד אוילר
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2001
קטגוריה:פתרון בעיות
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה

מפת תחנות המחקר באזור. בסיס ג'נרל ברנאדו אוהיגנס ריקלמה מסומן באות "C"
בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמה (בספרדית: Base General Bernardo O’Higgins Riquelme), או בשמו האחר פוארטו קובאדונגה (Puerto Covadonga), הוא הבסיס העיקרי והקבוע של צ'ילה באנטארקטיקה. הבסיס, שנקרא על שמו של ברנרדו או'היגינס, הוא גם עיר הבירה של הקומונה "קומונה דה לה אנטארקטיקה" (comuna de la Antártica) המשתרעת על שטח של 1,236,000 קמ"ר באנטארקטיקה ואינה מוכרת על ידי שאר מדינות העולם כחלק מצ'ילה בשל הברית האנטארקטית.

קומונה זו יחד עם "קומונה דה קאבו דה הורנוס" מרכיבות את אנטארקטיקה צ'ילנה שהיא פרובינציה של מחוז מגאיאנס ואנטארקטיקה צ'ילנה בצ'ילה.

הבסיס נמצא בגובה 3 מטר כ-30 ק"מ דרומית מערבית מהנקודה הצפונית ביותר של חצי האי האנטארקטי. הבסיס נוסד ב-18 בפברואר 1948 והוא אחד הבסיסים המיושבים בקביעות הוותיקים ביותר באנטארקטיקה. בחורף מתגוררים בבסיס 16 אנשים ובקיץ 44 אנשים עם מקומות מגורים ל-60 אנשים. הבסיס מופעל על ידי צבא צ'ילה.

בבסיס מופעלת תחנת קליטה גרמנית שהוקמה ב-1991. חיישנים מסוג SAR הנמצאים בלוויינים מעל אזור הקוטב הדרומי מייצרים כמויות מידע רבות, ומידע רב שכזה אינו יכול להיות מאוכסן בלוויינים עצמם ויש להעבירו לתחנות קרקע אחרות. לשם כך נבנתה תחנת קליטה זו שמיקומה נבחר משיקולי תשתית קיימת, גאולוגיה של האזור ונוחות גישה לבסיס.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090529181536/http://www.dlr.de/caf/en/desktopdefault.aspx/tabid-2520/3798_read-6087/ אתר תחנת הקליטה הגרמנית]
* [http://www.martingrund.de/pinguine/pinguincam1.htm#1 מצלמת רשת לצפייה בפינגווינים]

קטגוריה:אנטארקטיקה: גאוגרפיה
קטגוריה:צ'ילה: גאוגרפיה
קטגוריה:הטריטוריה הצ'יליאנית האנטארקטית
קטגוריה:ארץ גרהאם
קיגומה (מחוז)

מחוז קיגומה הוא אחד מ-31 מחוזות מנהליים בטנזניה. הוא גובל במחוז קגרה בצפון, במזרח במחוזות שיניאנגה וטבורה, בדרום במחוז רוקווה, במערב באגם טנגניקה, אשר מהווה גם גבול טבעי עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובצפון-מערב עם בורונדי.

על פי אומדן מ-2002, במחוז קיגומה מתגוררים 1,679,109 נפשות.

על החוף המערבי של אגם טנגניקה ובקרבת הגבול עם בורונדי שוכנת בירת המחוז קיגומה. העיר ההיסטורית אוג'יג'י נמצאת כ-6 ק"מ דרומית לקיגומה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טנזניה: מחוזות
היכל התהילה של הכדורגל הישראלי

[[מרדכי שפיגלר (מימין), שנבחר כגדול שחקני הכדורגל בישראל, לצידו של יורם ארבל, מחברי הוועדה.]]
היכל התהילה של הכדורגל הישראלי הוא היכל התהילה לשחקנים הטובים ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי, שיזם ערוץ הספורט בשיתוף פעולה עם ארגון שחקני הכדורגל בישראל (המקורי), והוקם במימון המועצה להסדר ההימורים בספורט.

פאנל מיוחד של אנשי תקשורת המסקרים את ענף הכדורגל בישראל גיבש בחודשים מרץ ואפריל 2009 רשימה של חמישים שחקנים שנבחרו להיכל התהילה, מתוך רשימה התחלתית של מאה מועמדים. שמות השחקנים נכנסו להיכל התהילה כעבור חודש. את התוכנית לכל אורכה הנחה דני ענבר.

בין חברי הוועדה המיוחדת היו אנשי ספורט, שדרי ספורט, כתבי ספורט ואנשי תרבות בכירים, ביניהם: מוטי קירשנבאום, גברי לוי, דני דבורין, זוהיר בהלול, יורם ארבל, רמי וייץ, שגיא כהן, אבי מלר, שלומי ברזל, אמיר אפרת ועוד.

50 חברי היכל התהילה בחרו את מרדכי שפיגלר, אייל ברקוביץ', חיים רביבו, אלי אוחנה ואורי מלמיליאן כחמשת שחקני הכדורגל הישראלים הטובים ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי. כמו כן, נבחר מרדכי שפיגלר כגדול שחקני הכדורגל בישראל, ושערו של אלי אוחנה במשחק מול נבחרת אוסטרליה במוקדמות מונדיאל 1990 נבחר כשער החשוב ביותר בכל הזמנים. בנוסף, המשחק של נבחרת ישראל מול נבחרת שוודיה במונדיאל 1970 נבחר כמשחק הטוב ביותר בהיסטוריה, ואילו עמנואל שפר שאימן את הנבחרת במונדיאל זכה בפרס מפעל חיים.

=== חברי היכל התהילה הישראלי===

==קישורים חיצוניים==
* 

*
כדורגל הישראלי
קטגוריה:ישראל: כדורגל
ארסנאלה

הארסנאלה של ונציה (באיטלקית: Arsenale di Venezia) היא המספנה ואזור מפעלי ייצור הנשק של הרפובליקה של ונציה. מבני המספנה ממוקמים ברובע קסטלו של ונציה שבאיטליה.

==מקור השם והשפעתו==
ככל הנראה מקור השם "ארסנאלה" מערבית: "דאר אל סינא'א" (מספנה). לימים, בשל השפעתה וגודלה של הארסנאלה, הפכה המילה למונח מקובל בשפות אירופיות לאתר ייצור ואחסון כלי נשק (ארסנל).

==היסטוריה==
המספנה הראשונה באתר זה החלה לפעול, ככל הנראה במאה השמינית, כאחת המספנות של האימפריה הביזנטית. מבני המספנה הקיימים עד ימינו החלו להיבנות בשנת 1104 בתקופת כהונתו של אורדלאפו פאליירו כדוג'ה. 

מטרתה הראשונה של הארסנאלה הייתה לצורך בנייה ותחזוקה של ספינות פרטיות. בשנת 1320 הוקמה ה"ארסנאלה החדשה" (Arsenal Nuovo) אשר היוותה למעשה קו ייצור לבניית ספינות (הן ספינות קרב והן ספינות סוחר). בארסנאלה נבנו מפעלי ייצור חבלים ותחמושת, והוקמה במתחם המבוצר של הארסנאלה מבני מגורים עבור העובדים הרבים של המספנות והמפעלים.

קו הייצור של הארסנאלה הרשים כל כך את דנטה אליגיירי שהוא כלל התייחסות אליו בתיאור הגיהנום בקומדיה האלוהית.

במהלך המאה ה-16 הגיעה המספנה לשיאה, והועסקו בה 16,000 פועלים אשר ייצרו מדי יום ספינה חדשה על חימושה באמצעות קו הייצור היעיל והמהיר שלה.

מפעלי הארסנאלה עסקו בייצור כלי נשק שונים. כבר בשנות ה-70 של המאה ה-14 החלו בייצור בומבארד (מעין בליסטרא). בהמשך הוקמו באסנאלה מפעלים לייצור ארטילריה, והיה זה ברתולומאו קולאוני, מראשי הקונדוטיירי, שהגה לראשונה את הרעיון להציב את התותחים הקלים שיוצרו בארסנאלה על עגלות, וליצור ארטילרייה ניידת.

הכניסה אל הארסנאלה, ציור מעשה ידי [[קאנאלטו, 1732.]]
הכניסה אל הארסנאלה, 2006.
שער הכניסה הקרקעי.
שער הכניסה של האסנאלה - "פורטה מאגנה" הוקם בשנת 1460 בסגנון קלאסי. ככל הנראה השער נבנה על ידי אנטוניו גאמבלו אשר התבסס על תוכניותיו של יאקופו בליני. בשנת 1687 הוצבו בשני צידי השער פסלי אריות שהובאו מיוון. אחד האריות - המכונה כיום "אריה פיראוס" כוסה גרפיטי במהלך המאה ה-11 על ידי שכירי חרב מסקנדינביה ששמרו על הארסנאלה.

בשנת 1473 הוקם אגף חדש של הארסנאלה - "הארסנאלה החדשה ביותר" (Arsenal Novissimo) ובה קווי ייצור נוספים.

במאה ה-16 נבנו באסנאלה ספינות תותחים אשר לימים נעשה בהם שימוש בקרב לפאנטו.

מרבית הארסנאלה נהרסה בתקופת שלטונו של נפוליאון בונפרטה בעיר ונציה. לאחר הקמת איטליה המודרנית הפכו חלקים מהארסנאלה לבסיס חיל הים האיטלקי, וכן פועלים בה מכוני מחקר ומכון לשימור ספינות היסטוריות. חלק משטחי הארסנאלה משמשים את הביאנלה של ונציה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מספנות
קטגוריה:ונציה: מבנים