לעולם יהא אדם

לעולם יהא אדם הוא קטע בתפילה, הפותח במילים: "לעולם יהא אדם ירא שמים בסתר". הקטע נאמר בתחילת תפילת שחרית לאחר או במהלך ברכות השחר, לפני פרשת הקרבנות.

==מקורות הקטע==
רב עמרם גאון בהזכירו את מנהג אמירת קטעי הקרבנות, מזכיר אמירה של קטע נוסף הפותח במילים "לעולם יהא אדם ירא שמים בסתר". מקורו של הקטע ככל הנראה בתנא דבי אליהו רבא. 

==מבנה הקטע==
הקטע מורכב ממספר פסקאות. הפסקה הראשונה הפותחת במילים "לעולם יהא אדם" כוללת בעיקר דברי תחנון ומדגישה את שפלות האדם מול הקדוש ברוך הוא. חלקים מפסקה זו משותפים גם עם הוידוי לתפילת נעילה. הפסקה שלאחריה דנה בשבחם של ישראל אשר "משכימים ומעריבים בבתי כנסיות" וקוראים את קריאת שמע, ובסיומה כוללת את קריאת פסוק שמע ישראל. לאחריה שתי פסקאות במבנה דומה כאשר כל אחת מן הפסקאות עוסקת בחלקה הראשון בשבחו של הבורא ובסיומה בבקשה לגאולה. 

===המשפט הפותח===
ר' צדקיה בן אברהם הרופא בספרו שיבולי הלקט מביא כי רש"י הנהיג לדלג על מילות הפתיחה של הקטע, "לעולם יהא אדם ירא שמים בסתר" אלא להתחיל מהמשכו של הקטע "רבון כל העולמים", מכיוון שעל האדם להיות גם ירא שמים בגלוי. ר' צדקיה מביא את נימוקיהם שני חכמים שדחו את דברי רש"י, האחד - שאפילו בסתר וכל שכן בגלוי. חכם אחר, אחיו של ר' צדקיה - רבי בנימין, מסביר שה"סתר" הוא בגלל תקופת שמד, ומביא ראיה מסיום הקטע "ברוך המקדש שמו ברבים" שככל הנראה נכתב כציפייה לימים בהם תתבטל גזירת השמד. למרות ההתנגדות, שיטת רש"י התקבלה על מספר חכמים בתקופת הראשונים שפעלו באזור האשכנזי - צרפתי אך במקומות אחרים לא נתקבלה. 

שיטה שלישית מביא ר' משה אבן מכיר בספרו סדר היום אשר מצדד שיש לומר "לעולם יהא אדם ירא שמים בסתר ובגלוי", ושיטה דומה מביא האר"י הגורס "בסתר כבגלוי". ר' חזקיה די סילוה בספרו פרי חדש מנמק את הנוסח "בסתר כבגלוי" על פי סיפור צוואתו של ריב"ז המובא במסכת ברכות: .

משפט זה לא מופיע בסידורי אשכנז המערבי הישנים, אלא מתחילים "רבון כל העולמים".

===ברכת המקדש שמו ברבים===
הפסקה הבאה לאחר אמירת פסוק שמע ישראל חותמת בברכה "ברוך המקדש שמו ברבים" (יש גורסים "שמך" או "את שמך"). ברכה זו אינה כוללת אזכרת שם ומלכות כמעט בכל נוסחי התפילה כיום. את הסיבה לכך מבהיר על ידי ר' משה אבן מכיר בספרו סדר היום .

בניגוד למרבית נוסחי התפילה, בנוסח אשכנז נאמרת הברכה בהזכרת השם ללא מלכות ("ברוך אתה ה מקדש..."). על מנהג זה מעידים התוספות<ref></ref>, וניתן למצוא אותו גם בעדים טקסטואליים רבים מאשכנז מימי הביניים<ref></ref>. שיטה זו מנומקת על ידי הראבי"ה המביא פסקה שהייתה לפניו בתלמוד הירושלמי אשר גרסה ברכה זו עם אזכרת השם (ללא מלכות), אלא שבירושלמי שלפנינו פסקה זו אינה נמצאת.

כמה רבנים סברו שיש לברך נוסח דומה בשם ומלכות כברכת המצוות לפני מוות על קידוש השם: בא"י אמ"ה אשר קדשנו במצותיו וצונו לקדש שמו ברבים. מסופר שהגאון מווילנה הורה לגר אברהם בן אברהם לומר זאת לפני העלאתו על המוקד<ref></ref>. אולם המקור הכתוב הקדום ביותר לכך הוא מהרב ישעיה הלוי הורוביץ, המציע בספרו<ref></ref> לברך ברכה זו לפני קיום מצוות עשה של מוות על קידוש השם. הוא מביא לכך ראיה מדברי רבי מנחם רקנאטי בפסקים שלו<ref></ref> הכותב שמצווה זו מחייבת ברכה, אך הוא אינו מפרט את נוסח הברכה כפי שעושה השל"ה.

נוסח אחר וארוך יותר של ברכה זו חיבר רבי יוסף יוזפא נוירלינגן, שהיה בן דורו של השל"ה<ref></ref>. אולם הנוסח הקצר יותר של השל"ה זכור טוב יותר, ולמעשה נצטווה על ידי רבנים<ref></ref> במחנות הריכוז להשתמש בנוסח השל"ה. 

==שילובו של הקטע בתפילה==
מרבית הראשונים שדנו בקטעים הפותחים את תפילת שחרית מזכירים אמירת קטע זה, מה שמעיד על תפוצתו ברוב קהילות ישראל כבר בתקופה זו. ברם, בקהילות ספרד בתקופת הראשונים לא נהגו לאומרו. כך מעיד ר' דוד אבודרהם בפירושו על הסידור, וכן חכמים נוספים שפעלו בספרד אשר דנו בפתיחת תפילת שחרית אינם מזכירים קטע זה כגון ר' אברהם בן נתן הירחי ור' ישראל אלנקאוה. רק בדורות מאוחרים יותר הוחל בקהילות הספרדיות לומר קטע זה, והחל מתקופת הדפוסים הקטע נדפס גם בסידורים בנוסח הספרדים.

בין החכמים שהזכירו את הקטע קיימת מחלוקת לגבי מיקום אמירתו - האם הוא פותח את תפילת שחרית ורק לאחריו נאמרים קטעי הקרבנות, או שמא הוא נאמר בסיומם של כל הקטעים. בין החכמים המזכירים את אמירתו לאחר סיום כל קטעי הקרבנות ניתן למצוא את רב עמרם גאון, הרמב"ם, בעל מחזור ויטרי, ר' שלמה בר' נתן הסיג'למסי, ר' יעקב חזן מלונדרץ. כשיטה זו נוהגים עד היום בנוסח איטליה, וכן הוא בסידורי נוסח רומניא והרבה סידורי נוסח פרובאנס, ומאזכורה על ידי בעל מחזור ויטרי נראה שכך נהג בעבר גם בנוסח צרפת. בנוסח תימן בלדי, אומרים אותה אחרי פרשת התמיד; בימות החול לא נוהגים לומר שאר קרבנות בנוסח זה, אבל בשבת, קטע זה נאמר לפני שאר הקרבנות.

בניגוד למנהג צרפת, באשכנז הישן נהגו לומר את הקטע מיד לאחר ברכות השחר, ורק לאחר אמירתו ברכו את ברכות התורה וקראו את קטעי הקרבנות. כך מביאים מספר חכמים כדוגמת ר' אלעזר מוורמס בפירושו לסידור וחכמים נוספים מבית מדרש זה, וכשיטה זו נהוג עד היום בנוסח אשכנז המערבי ובמנהגי הגר"א. בעל הטורים שהכיר אף הוא מנהג זה מקשה עליו . הקושי של בעל הטורים הוא איזוכרם של פסוקים בקטע "לעולם יהא אדם", ואיסור על הזכרת פסוקים לפני ברכות התורה. בשל כך הוא מקדים את ברכות התורה לפני מרבית ברכות השחר ומוסיף לאחריה את פרשת ברכת כהנים כדי שלכל הפחות יאמר קטע לימוד כלשהו מיד לאחריה. בכך גם נוצרו שתי פסקאות של קטעי לימוד - אחת מיד לאחר ברכות התורה ואחת לאחר "לעולם יהא אדם". מנהג זה מקובל עד היום בנוסח אשכנז המזרחי ובהשפעתו גם בנוסח ספרד החסידי (אם כי נוהגים שם להקדים את פרשת העקדה לפניו). בנוסח הספרדים הקטע נתקבל כאמור בתקופה מאוחרת, והוא נאמר לאחר פרשת העקידה ומשנת אלו דברים ולפני יתר הקטעים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תפילת שחרית
קטגוריה:ברכות