OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פארק הייזל

פארק הייזל (בפלמית: Heizel, בצרפתית: Heysel) הוא שטח צפונית למרכז בריסל, בלגיה בו התקיימו התערוכה העולמית של שנת 1935 ושל שנת 1958. הפארק אירח גם את אירוויזיון 1987.

האטומיום המוצב במקום מתערוכת 58', הוא המונומנט הבולט בפארק, וכן ארמון יובל-המאה (פלמית: Eeuwfeestpaleis, צרפתית: Palais du Centenaire) שהוקם בתערוכת 1935, המשמש גם עתה כמרכז ירידים.

בפארק ממוקם גם אצטדיון המלך בודואן (פלמית: Koning Boudewijnstadion, צרפתית: Stade Roi Baudouin) שהוקם בשנת 1930, תחת השם "אצטדיון הייזל", אך לאחר אסון הייזל, כשבגמר גביע אירופה בכדורגל לשנת 1985, נרמסו למוות כ-39 אוהדים, עבר האצטדיון שיפוץ, ושמו שונה לשמו הנוכחי.

במקום נמצא מיצג המיני אירופה, המציג מבנים מפורסמים מכל רחבי אירופה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בריסל
קטגוריה:בריסל: תערוכות עולמיות
פריחא בת רבי אברהם בן אדיבה

פריחא בת רבי אברהם בן אדיבה (או בשמה הספרותי: פריחא בת יוסף) הייתה משוררת יהודייה בת המאה ה-18 מצפון אפריקה.

== קורות חייה ==
פריחא בת יוסף נולדה במרוקו בשנות ה-30 של המאה ה-18. פריחא בת יוסף הוא שמה הספרותי, אך היא למעשה בתו של הרב אברהם בן אדיבה. הרב עצמו היה משורר וכתב לפחות שני פיוטים שהיו נפוצים מאוד בקרב יהודי מרוקו. בת יוסף חיברה חלק משיריה עוד במרוקו, אך מאוחר יותר עזבה את הממלכה והתיישבה בתוניס, כנראה בעקבות מהומות שמהן סבלו היהודים עם מותו של מולאי אסמאעיל. פריחא הייתה בקיאה בתורה וכתבה את שיריה בשפה העברית.

בשנת 1756 תוניס נכבשה על ידי כוחות עות'מאנים שבאו מאלג'יריה והרס רב נגרם לעיר. הקונסול הצרפתי דיווח שאלפים נהרגו במהלך כיבוש העיר. בעקבות המנוסה מהעיר ניתק הקשר בין פריחא בת יוסף למשפחתה, והמשוררת כנראה נהרגה במהלך כיבוש העיר על ידי העות'מאנים.

פריחא בת יוסף הונצחה בדרכים שונות, ואביה הקים בית כנסת בעיר תוניס וקרא אותו על שמה. מקום משכנה של ספרייתה הגדולה הפך למקום משכנו של ספר התורה של בית הכנסת. מאמר בעיתון יהודי-תוניסאי מראשית המאה ה-20 מציין שנשות הקהילה היהודית המשיכו להתייחס אליה כאל רבנית גדולה וכאל צדיקה, ופנו אליה בליבן בעתות מצוקה. הרב הראשי לתוניסיה דוד קוטורזה כתב עליה בשנת 1936, במכתב המבקש מרשויות תוניסיה לשמר את בית הכנסת:

== יצירתה ==
אחדים משיריה של בת יוסף השתמרו עד היום והיא ראויה לציון כאחת המשוררות היהודיות והעבריות היחידות טרם העת המודרנית. חיבוריה נעו בין נושאים אישיים והקשר שבין הפרט לאלוהים, לבין נושאים כלל-יהודיים כגון גאולת עם ישראל וישועה מידי השלטון הזר. שיריה משובצים בפסוקים רבים מהתנ"ך בצורה שמלמדת על בקיאותה בכתבי הקודש. שירה "פנה אלינו ברחמים" הוא תחינה לקיבוץ גלויות:

בבית אחר של השיר היא מייחלת לסיום השלטון הזר על ארץ ישראל:

בשיריה פריחא בת יוסף ערכה שימוש נרחב ושנון באקרוסטיכונים, וחלק מהמידע הביוגרפי שידוע עליה נלמד דרכם.

== ראו גם ==
* יהדות מרוקו
* יהדות תוניסיה
* שירה עברית
== לקריאה נוספת ==
* יעל לוין, "נשים יהודיות שחיברו תפילות לכלל ישראל – עיון היסטורי", כנישתא ב (תשס"ג), עמ' פט-צז. 
* עליזה לביא, תפילת נשים, הוצאת ידיעות אחרונות, 2005.
* יוסף שטרית, [http://media.wix.com/ugd/47130e_cd1ccc91d6b0f212a7daad2ecf0f7080.pdf פיוטי פריחא בת יוסף ותעודה חדשה על חייה ומותה], בתוך: "דחק, כתב עת לספרות טובה", כרך א' (יוני תשע"א), עמ' 36-42.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://tunisia.co.il/?p=25 צלאת פריחא, סיפורה של המשוררת], באתר (תוניסיה-מורשת)
*יוסף שטרית, [http://jychetrit.s379.upress.link/wp-content/uploads/2020/02/FrihaSgula.pdf?fbclid=IwAR39EMmlSB792bgt-uR5_AlNszyCYAXeCmNuTU55kIt-ibGdChi-fIyX944 בעקבות הפייטנית הנעלמת] , סגולה, גיליון 115, ינואר 2020

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים יהודים מרוקאים
קטגוריה:משוררות יהודיות
גבעת צ'ליו

גבעת צ'ליו (באיטלקית: colle Celio; בלטינית: Collis Caelius, גבעת קאיליוס) היא אחת משבע הגבעות של רומא. תחת שלטונו של המלך טולוס הוסטיליוס, הוכרחה כל אוכלוסיית העיר אלבה לונגה (עיר עתיקה שישבה בחבל לטיום, איטליה) להתיישב בגבעת קאיליוס.

על פי המסורת, הגבעה קיבלה את שמה מקאיליוס ויבאנה, אציל אטרוסקי. משערים שהגבעה נקראת כך משום שאחרי מותו הוקמה שם עיר, או משום שחברו הטוב סרוויוס טוליוס ביקש לכבד אותו אחרי מותו.

ברפובליקה הרומית הייתה גבעת קאיליוס רובע מגורים אופנתי ואתר המגורים של עשירי רומא. עבודות ארכאולוגיות מתחת למרחצאות קרקלה חשפו שרידי וילות מפוארות המלאות בציורי קיר ופסיפסים.

בגבעת צ'ליו נמצאת גם הבזיליקה סנטי ג'ובאני א פאולו והבזיליקה העתיקה סטאנו סטפנו רוטונדו.

==ראו גם==
* שבע הגבעות של רומא

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
צ'ליו
שיטת ג'פרסון

שיטת ג'פרסון היא שיטת הקצאה של מושבים בבחירות עם מספר מפלגות. את השיטה הציע מזכיר המדינה של ארצות הברית תומאס ג'פרסון, לימים נשיא ארצות הברית, בשנת 1792. ביחס לשיטות הקצאה אחרות, שיטה זו מיטיבה בדרך כלל עם מפלגות גדולות. השיטה ידועה גם בשמות שיטת ד'הונד (על שם המתמטיקאי הבלגי ויקטור ד'הונד שחקר אותה ב-1878) ושיטת המחלקים הגדולים ביותר. 

השיטה נפוצה במדינות רבות בעולם, כולל ישראל (כפי שנקבעה בחוק בדר-עופר), אוסטריה, אורוגוואי, איסלנד, אלבניה, אסטוניה, אקוודור, ארגנטינה, בולגריה, בלגיה, ברזיל, גואטמלה, דנמרק, הולנד, הונגריה, ויילס, טורקיה, יפן, כף ורדה, לוקסמבורג, מולדובה, מונטנגרו, מזרח טימור, מקדוניה, סלובניה, ספרד, סקוטלנד, סרביה, פולין, פורטוגל, פינלנד, פרגוואי, צ'ילה, צ'כיה, צפון אירלנד, קולומביה, קרואטיה, קמבודיה ורומניה.

==השיטה==
במדינות שבהן יש אחוז חסימה (כמו ישראל ומדינות אחרות בעולם), השיטה מביאה בחשבון רק את המפלגות שעברו אותו.

כך למשל, בישראל בה אחוז החסימה עומד (נכון ל-2023) על 3.25%, הרי שאופן חלוקת המנדטים יתבצע כדלהלן: ראשית נספרים סך כל הקולות הכשרים, וקובעים מהו גובה אחוז החסימה (3.25% מכלל הקולות). לאחר מכן קובעים כמה קולות קיבלה כל אחת מן הרשימות שעברו את אחוז החסימה. סך כל הקולות של המפלגות שעברו את אחוז החסימה מחולק ב-120, מספר הנקרא "מודד הקולות הכללי למושב". מחלקים את מושבי הכנסת עבור כל מפלגה בעלת מספר קולות שכזה. לדוגמה: אם סך כל הקולות למפלגות מעל אחוז החסימה הוא 120,000 הרי ש"מודד הקולות הכללי למושב" הוא 1,000 קולות, ומפלגה עם 4,000 קולות תקבל ארבעה מושבים בכנסת. כאשר בדרך כלל, מספר המושבים המחולק הוא מתחת ל-120.

לאחר מכן, המושבים שלא חולקו מחולקים למפלגה בעלת היחס הגבוה ביותר בין קולות למושבים. כלומר, אם למפלגה א' היו 4,900 קולות ולמפלגה ב' 4,800 קולות - הרי שמפלגה א' תקבל את המושב הנוסף ולא מפלגה ב'. חלוקת המושבים ממשיכה עד לסיום חלוקת כל מושבי הפרלמנט. כאשר בכל פעם מספר הקולות הנדרש לקבלת מושב נוסף משתנה לפי מספר הקולות הנשארים למפלגות.

דוגמה נוספת: בבחירות לפרלמנט שבו 30 מושבים, מפלגות א', ב' וג', קיבלו 8,500, 4,200 ו-2,300 קולות בהתאמה. סך כל הקולות הוא 15,000. לפיכך, סך הקולות הנדרשים למושב הוא 500 ("מודד מנדט"). בחלוקה הראשונית מפלגה א' תקבל 17 מושבים, מפלגה ב' תקבל 8 מושבים ומפלגה ג' תקבל 4 מושבים. יוותר מושב נוסף אותו יש לחלק. בבחינת העודפים - למפלגה א' אין קולות עודפים, למפלגה ב' 200 קולות עודפים ולמפלגה ג' יש 300 קולות עודפים. על פי שיטת ויקטור ד'הונד למרות שיש לה פחות קולות עודפים, מפלגה א' היא זו שתקבל את המנדט הנוסף שכן 8,500 חלקי 18 (מספר המושבים שכבר קיבלה בתוספת המושב הנוסף) הם 472 קולות לכל מושב, שזה מספר בוחרים למושב הגבוה מאשר אילו מפלגות ב' (467 קולות למושב) או ג' (460 קולות למושב) היו מקבלות את המושב הנוסף.

למעשה, במקרים מסוימים המפלגה הגדולה עשויה לקבל שני מושבים נוספים (או יותר) בעוד יתר המפלגות לא יקבלו מושב נוסף (בנתוני הדוגמה הקודמת: אם מספר הקולות של מפלגה א' יהיה 8,467 לפחות הרי בחלוקה הראשונית היא תקבל 16 מושבים ותזכה בשני המושבים הנוספים במסגרת החלוקה המשנית).

==ראו גם==
*שיטת בחירות
*חוק בדר-עופר

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.knesset.gov.il/description/heb/seats.htm שיטת בדר-עופר], באתר הכנסת
*[http://dubikan.com/archives/2657 באדר, עופר, העבודה, יש עתיד ו-32 מפלגות אחרות] - מאמר המסביר על השיטה

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיטות ממשל
קטגוריה:שיטות בחירות
קטגוריה:ממוצעים
איתור חסכונות אבודים

בחיסכון לטווח ארוך, שנעשה בקופות גמל לסוגיהן, בבנקים ולעיתים במלוות חובה, קורה שמתנתק הקשר בין הגוף המנהל את החיסכון ובין בעל החיסכון, או יורשיו. מצב זה נקרא חיסכון שנותק הקשר עם בעליו, ובניסוח עממי יותר: חיסכון אבוד. זהו מצב לא תקין, ונעשות פעולות שונות כדי להביא לידיעת בעל החיסכון שהכספים ממתינים לו.

==גורמים לניתוק הקשר==
* בעל החיסכון שינה את כתובתו בלא שעדכן בכך את הגוף המנהל. עקב כך, מכתבים שנשלחו אליו לא הגיעו לתעודתם, והקשר בינו לבין הגוף המנהל נותק.
* מספר הזהות של בעל החיסכון נרשם באופן שגוי בגוף המנהל, ועקב כך נוצרה אי-בהירות בקשר לזהותו.
* בעל החיסכון נפטר, ולא הותיר ליורשיו מידע על חסכונותיו.

==פעולות לחידוש הקשר==
כאשר הגיע מועד הפירעון של מלוות חובה שהוטלו בישראל פעמים אחדות, התברר פעמים רבות שלבנק ישראל, הממונה על ניהול המלוות, אין מידע מספיק לאיתור בעליהם של מלוות שלא הוגשו לפירעון. הבנק הקים, במסגרת מנהל מלוות המדינה, צוות שמטרתו איתור בעליהם של המלוות, על פי המידע החלקי שהיה ברשותו.

, מסמיך את שר האוצר לקבוע "הוראות לעניין הצעדים והפעולות שעל חברה מנהלת לנקוט לשם איתור עמיתים שהקשר עמם נותק ולשם איתור מוטבים לאחר מותו של עמית". בשנת 2012 מימש השר את סמכותו זו, והתקין את .

במאי 2013 השיק משרד האוצר אתר אינטרנט שנועד לאפשר לכל אדם לאתר פיקדונות אבודים, שלו או של הוריו, בקופות גמל. לאחר הזדהות באתר מקבל האדם מידע על כל הכספים הרשומים על שמו בקופות גמל, ועל פי מידע זה יוכל לפנות לגופים המנהלים כדי לחדש את הקשר עמם.

==נכסים של נספי השואה==

קטגוריה מיוחדת של פיקדונות שנותק הקשר עם בעליהם היא פיקדונות של אנשים שנספו בשואה. בהשבת כספים אלה עסקה "החברה לאיתור ולהשבת נכסי נספי השואה בע"מ" לאחר משא ומתן שניהלה החברה עם בנקים בישראל, הועברו אליה עשרות מיליוני ש"ח, לשם העברתם ליורשים.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://itur.mof.gov.il/ מנוע לאיתור כספים אבודים] באתר משרד האוצר
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שוק ההון בישראל
ג'ון פארמר

ג'ון פארמר (באנגלית: John Farmer; 1570 - סביבות 1601) היה מלחין שנמנה עם אסכולת המדריגל האנגלי בתקופת הרנסאנס. פארמר נולד בסביבות 1570 אבל תאריך הולדתו המדויק איננו ידוע - מאמר של גראטאן פלוד מ-1926 מציג תאריך בין 1564 ל-1565 בקירוב, בהתבסס על רישומי סיום לימודים. פארמר עבד בחסות הארל מאוקספורד והקדיש את אוסף הקנונים שלו ואת ספר המדריגלים המאוחרים שלו לפטרונו. בשנת 1595 התמנה פארמר לנגן עוגב ולמורה לילדים בקתדרלת כרייסט צ'רץ' בדבלין וכן, במקביל, לנגן העוגב בקתדרלת פטריק הקדוש באותה עיר. ב-1599 עבר ללונדון והוציא לאור את הקובץ היחיד שלו של מדריגלים בארבעה קולות, שאותו הקדיש לאדוארד דה ויר.

גיילס פרנאבי הקדיש פאוואן לפארמר, שנכלל ב"ספר פיצוויליאם לוירג'ינל" בשם "הפאוואן של פארמר" (מס' 287).

==יצירות נבחרות==
* "את פיליס הנאווה ראיתי והיא ישבה לה בודדה" (Fair Phyllis I Saw Sitting All Alone)
* "נימפות נאוות, אחת שמעתי מספרת" (Fair Nymphs, I Heard One Telling)
* "נערה קטנה וחמודה" (A Pretty Little Bonny Lass) 
* "נצל את זמנך, כל עוד הזמן נמשך" (Take Time While Time Doth Last)

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* Listen to [http://www.acc.umu.se/~akadkor/early/IVM2_Farmer_John.html a free recording of a song] from [http://www.acc.umu.se/~akadkor/indexENG.html Umeå Akademiska Kör].
* 1926 [http://links.jstor.org/sici?sici=0027-4666(19260301)67%3A997%3C219%3ANLOLTC%3E2.0.CO%3B2-S article] from The Musical Times by Grattan Flood on John Farmer.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1570
קטגוריה:נפטרים ב-1601
ימין מסיקה

פעילות של [[תנועת האוהלים בשכונת קטמון ט' ירושלים 1973, צילום של ימין מסיקה]]
ימין מסיקה (נולד ב-24 בפברואר 1957) הוא במאי, תסריטאי, צלם, עורך ומפיק ישראלי.

==ביוגרפיה==
מסיקה נולד בשכונת קטמון ט' שבדרום ירושלים וגדל בעיר ירושלים בן למשפחה קשת יום מרובת ילדים של שמונה אחים ואחיות. כבר בנערותו יצא לעבודת כפיים קשה. נמשך מגיל צעיר לצילום ובגיל 17 למד צילום אמנותי. בשנות ה-70 לקח חלק בתנועת האוהלים בירושלים (בהנהגת משה סלח, שלמה וזאנה ואלי חמו). ב-1972 אף השתתף בהצגה "יוסף יורד קטמונה" בתיאטרון אוהל יוסף שפעל בשכונת קטמון ט'. 

מסיקה התמיד בלימוד צילום אמנותי ב-International Center of Photography בניו יורק ובסן פרנסיסקו למד קולנוע וטלוויזיה. כשחזר לישראל, עבד עם הבמאי אמנון טייטלבאום ב"סרטי קסטל" של מיכה שגריר בירושלים.

בשנות ה-90 הקים את חברת "הפקות המזרח" יחד עם התסריטאי והשחקן ירמי קדושי. החברה מפיקה סרטי קולנוע וטלוויזיה וסרטים תיעודיים, בעלי תכנים חברתיים ותרבותיים, שרבים מהם הם מלודרמות. מרבית הסרטים העלילתיים רוכבים על הצלחתו הקצרה של זמר זה או אחר בז'אנר המזרחי, כמו תמיר גל, אבי ביטר, משה כהן, ליאת בנאי ואחרים. הסרטים הופצו בקלטות וידאו בשכונות ובעיירות פיתוח, וזכו בקרב תושבי אזורים אלו לפופולריות רבה. בשנת 1997 צילם וערך, את קלטת הווידאו של שרית חדד ניצוץ החיים את התסריט לקלטת כתב ירמי קדוש. בשנת 2002 קרן הקולנוע הישראלי והמפיק יורם גלובוס הביעו לראשונה את תמיכתם בז'אנר זה, וסייעו בהפצתו הקולנועית של סרטם "תני סימן חיים". לאחר מכן שבו השניים ליצור סרטים במימון עצמאי. כיום רבים מהסרטים זמינים לצפייה בשירות ה-VOD של חברות HOT ו-yes.

במאי 2002, הציג בסינמטק תל אביב תערוכת תצלומים במסגרת האירוע "שפת אם", שבוע קולנוע ותרבות, שבו הוקרנו גם סרטיו. 

בשנת 2012 ניתן בפעם השנייה מימון למסיקה וקדושי, כאשר קרן הקולנוע הישראלי וערוץ 10 תמכו כספית בסרטם "השקר הגדול".

==חיים אישיים==
מסיקה היה נשוי לפעילה החברתית והעורכת אילנה שזור ולהם בת ובן.

נשוי בשנית לג'ואל, ילידת צרפת ולהם שלושה בנים.

==פילמוגרפיה חלקית==
*קורבן האהבה (1992) - במאי, צלם ועורך
*חבר ואח (1993) - מפיק ועורך
*מבט כואב (1994) - במאי, צלם ועורך
*פיט, פט, טו (אוסף שירים וסיפורים של חיה שנהב, קלטת ילדים) - עורך
*בוכה בגשם (1996) - במאי, צלם ועורך
*כרם התקווה (1996) - במאי ועורך
*שלום לך סיגל (1996) - במאי, צלם ועורך
*מבט כואב 2 (1997) - במאי, צלם ועורך
*צעדים נואשים (2000) - במאי ועורך
*הגורל שלי (2002) - במאי, צלם ועורך
*תני סימן חיים (2002) - במאי, צלם ועורך
*כוכבי הדרום (2007; דוקומנטרי) - במאי
*קולות מטורקיה (2008; דוקומנטרי) - תסריטאי, במאי ועורך
*השקר הגדול (2011) - במאי, צלם ועורך
*בינגו (2013) - במאי, צלם ועורך
*פרשת אונקלוס (2018) - במאי, מפיק, תסריטאי, עורך וצלם

==קישורים חיצוניים==

* [https://files.cargocollective.com/5897/Mar-07.pdf כשביטר בכה] (עמוד 56), נטלי ברוך, על גבריות בסרטים של ימין מסיקה, "מערבון" 7, 2011

* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:עורכי קולנוע ישראלים
קטגוריה:צלמי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
תומאס וילקס

תומאס וילקס (באנגלית: Thomas Weelkes; הוטבל כנראה ב-25 באוקטובר 1576 - נקבר ב-1 בדצמבר 1623) היה מלחין אנגלי מתקופת הרנסאנס, אחד ממחברי המדריגלים המחוננים ביותר ומלחין ראשון במעלה של מוזיקה כנסייתית אנגלית.

==ביוגרפיה==
וילקס נולד כנראה באלסטד, סאסקס. האזכור הראשון שלו הוא פרסום כרך המדריגלים הראשון שלו ב-1597, שההקדמה לו מתארת אותו כאדם צעיר מאוד. בשלהי 1598 התמנה לנגן עוגב בוינצ'סטר קולג' בשכר 13.4 שילינג לרבעון, בתוספת מגורים וארוחות. בקולג' זה נשאר שלוש או ארבע
שנים, שבמהלכן חיבר את המשובחים במדריגלים שלו, שהופיעו בשני כרכים בשנים 1598 ו-1600. הכרך השני, לחמישה ושישה קולות, הוא אחד החשובים ביותר במסורת המדריגלים באנגליה. וילקס תרם גם מדריגל מעולה לקובץ "ניצחון אוריאנה" (RISM 1601¹6). בין אוקטובר 1601 לאוקטובר 1602 הצטרף כנגן עוגב למקהלה של קתדרלת צ'יצ'יסטר.

בשנותיו הראשונות בצ'יצ'יסטר נהנה וילקס מהצלחה ומעתיד מבטיח טובות. ב-13 ביולי 1602 קיבל תואר ראשון במוזיקה מניו קולג', אוקספורד וב-20 בפברואר 1603 נשא לאישה את אליזבת סנדהם, בת של סוחר עשיר מצ'יצ'יסטר. לזוג נולדו לפחות שלושה ילדים. בשנים הבאות התגלו בעיות בחייו, ובשנת 1609 הואשם בהיעדרות ללא רשות במהלך ביקור הבישוף. הערות על הזנחת תפקידו כמנצח המקהלה מופיעות כבר ב-1611, אך ב-1613 נאשם בגילופין בפומבי ועד 1616 כבר הייתה שכרותו לעניין שבקבע ולשערורייה ציבורית. ב-1617 פוטר וילקס ממשרתו כנגן עוגב ומנצח מקהלה, אך הפיטורין לא הביאו לשינוי לטובה בהתנהגותו, שהמשיכה להתדרדר על אף נזיפות וניסיונות להחזירו למוטב.

בספטמבר 1622 מתה אשתו של וילקס. בזמן זה הועסק שוב כנגן עוגב, אך לפי רישומי הקתדרלה נראה, ששירותו שם היה בלתי סדיר ביותר. ב-30 בנובמבר 1623 חתם על צוואתו בלונדון, בבית ידידו הנרי דרינקווטר, ולמחרת הובא לקבורות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hoasm.org/IVM/Weelkes.html וילקס], באתר Here of a Sunday Morning
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים אנגלים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1576
קטגוריה:נפטרים ב-1623
מנשה ארביב

מנשה ("מנש") ארביב (נולד ב-9 במרץ 1959) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כמפקד יחידת להב 433.

== קורות חייו ==
ארביב גדל בשכונת נווה שרת בתל אביב בן למשפחה בת 12 ילדים, שהוריה עלו מלוב. אביו היה רב ואזרח עובד צה"ל.

בפברואר 1978 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים ושירת כלוחם בגדוד 890. השתתף בפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה בלבנון. לאחר מכן התגייס לימ"מ, השלים את מסלול הלוחם ביחידה וקורס קציני חי"ר, ושימש כמפקד צוות. בעת ששימש כקצין אמל"ח ביחידה, לקח חלק בפריצה ל"אוטובוס האמהות". בהמשך שירת ביחידת המסתערבים של משמר הגבול שפעלה ברצועת עזה ופיקד על מרחב שרון במשמר הגבול.

בהמשך הקריירה שלו במשטרה פיקד על תחנת טייבה, ובשנת 2000 מונה למפקד מרחב יפתח. בתקופתו התמודד עם התפרעויות ערביי ישראל במרחב, במהלך אירועי אוקטובר 2000, המהומות הקשות ביותר בתל אביב-יפו מאז קום המדינה. ארביב כיהן בתפקיד עד 2002, תקופה בה נרשמה עלייה חדה במעשי הרצח ועלייה במקרי השוד ובעבירות הסמים במרחב, לצד ירידה בעבירות הרכוש. בתפקידו הבא שירת כמפקד היחידה המרכזית של מחוז המרכז, בין השאר עמד בראש צוות חקירות מעובה שהביא לתפיסתו של רוצח השוטר אביב קרוזו.

בנובמבר 2004 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב השרון, תפקיד בו שירת עד יולי 2007, עת מונה לראש מנהלת תיאום פעילות אכיפת דיני מקרקעין (מתפ"א) באגף המבצעים של המשטרה. ב-2008 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב, וב-2011 שימש כממלא מקום מפקד המחוז עד לכניסתו לתפקיד של אהרן אקסול. באוגוסט 2011 החליף את אורי בר-לב כנציג המשטרה בארצות הברית. ביוני 2013 קודם לדרגת ניצב ובאוגוסט מונה למפקד יחידת להב 433.

בינואר 2014, במהלך פרשת הניצבים, יצא לחופשה עקב חקירת מח"ש בחשד שקיבל טובות הנאה מחסידיו של הרב יאשיהו פינטו. ארביב הכחיש את החשדות נגדו, וטען "זהו ניסיון נפשע לתפור לי תיק". ב-9 בפברואר הודיע על פרישתו מהמשטרה.
ב-5 במרץ 2017 הוגש נגדו כתב אישום על ידי מח"ש, בו הואשם במרמה, הפרת אמונים ואי מילוי חובה רשמית. בפברואר 2018, במסגרת עסקת טיעון, הודה ארביב בעברה של אי-מילוי חובה רשמית והוסרו מכתב האישום עבירות המרמה והפרת אמונים. בדצמבר 2018 נגזרו עליו ארבעה חודשי מאסר על תנאי ו־200 שעות שירות לתועלת הציבור.

ארביב נשוי בשנית ואב לחמישה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* .
* .
* .
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לוחמי הימ"מ
קטגוריה:מורשעים בהסדר טיעון
קטגוריה:מפקדי להב 433
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל
קטגוריה:נספחי משטרת ישראל בארצות הברית
קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:שוטרים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
ספר השירים

ספר השירים בגרמנית
ספר השירים (בגרמנית: Buch der Lieder) הוא ספר השירה הראשון של המשורר היינריך היינה. הספר הודפס לראשונה ב-1827 בהוצאת הופמן וקאמפה (Hoffmann und Campe), תורגם לשפות רבות ונחשב לספר מופת מוכר ונפוץ בשירה העולמית. הספר עוסק ברובו בתיאורם הפואטי של ייסורי אהבה.

==היסטוריה==
בשנת 1827, לאחר הצלחת ספרו הקודם "תמונות מסע" (הכולל כתיבה מילולית תוך שילוב קטעי שירה), ביקש היינה להדפיס את ספר השירה הראשון שלו. הספר כולל שירים שנכתבו בעשר השנים בסדר כרונולוגי. רוב השירים פורסמו קודם לכן ומיעוטם היו שירים חדשים. אוגוסט קאמפה, המוציא לאור של היינה, חשש להדפיס 3,000 עותקים מהספר כבקשת היינה והסתפק ב-2,000 עותקים. המניע לכך היה החשש שהספר לא יימכר כפי המצופה.

ואכן, נמכרו רק כ-1,200 עותקים מהספר במהדורתו הראשונה. רק לאחר פרסום המהדורות הבאות זכה הספר להצלחה ותורגם לשפות נוספות. עד היום נחשב הספר לאבן דרך לירית בספרות הגרמנית. שר ההשכלה, המדע והמחקר הגרמני, יורגן ריטגרס, נשאל על ידי העיתון הגרמני "די צייט" במאי 1997 מהם חמשת הספרים שחובה על תלמידים לקרוא. אחד הספרים שכלל בתשובתו היה "ספר השירים" תוך ציון "פריצת גבולות יצירתית בדרך הביטוי הלירית, שחזתה מראש הרבה ממה שבא מאוחר יותר".

==תוכן==
הספר כולל את שיריו המוקדמים של היינה, מהשנים 1817-1826, כאשר רובו כולל שירים המתייחסים לייסורי אהבה. ההתייחסות הרחבה לנושא זה נובעת כנראה מאהבתו הנכזבת של היינה לבת דודתו ובתו של פטרונו סלומון היינה, עמליה. יש דעה הגורסת כי לאחר כישלון אהבה זו העביר היינריך היינה את אהבתו לאחות עמליה, תרזה (ובעצם חלק מהשירים עוסקים גם באהבתו הכושלת השנייה).
עמליה היינה
מבט על הלורליי מהגדה הנגדית

חלק משיריו נוגעים באל-טבעי ומתארים אהבה בצורה אפלולית, כמו השיר "בחצי הלילה" שם מתוארת רוח הנגן יוצאת מקברה ושואלת את חבריה בבית הקברות האם שמעו על אהבה. הרוחות מספרות כל אחת איך סבלו והגיעו לקבר בשל האהבה. שירים אחרים מתארים ייסורים בצורה לירית פשוטה. היינה משלב בשיריו גם תיאורי נוף וטבע ומאזכר אזורים גרמניים כמו נהר הריין או פרנקפורט. אחד השירים המוכרים והידועים ביותר מתוך הספר הוא הלורליי (אשר מדבר על אזור הלורליי בגרמניה):

בחלק משיריו מזכיר היינה את הדת הנוצרית (כומר, מזבח, מריה). שירים אחרים כוללים עניינים פוליטיים, כמו השיר "דונה קלרה" בה מבטא היינה ביקורת פוליטית על האנטישמיות בת-זמנו:

בסוף השיר מתברר כי האביר-המאהב הוא יהודי בן רב. במכתב לחבר הסביר היינה כי "הרומנצה כולה היא פרק מתוך חיי שלי, רק החלפתי כמה דברים... וזה רק חלק ראשון מטרילוגיה. בחלק השני - בן הגיבור, שאינו מכיר את אביו, ישים לקלס את אביו, ובחלק השלישי כבר יהיה הילד דומיניקני מבוגר, המצווה לענות עד מוות את אחיו היהודים...". הטרילוגיה לא הושלמה.

==צנזורה==
כברבים אחרים מכתבי היינה, גם כאן נערכה צנזורה על עבודתו. עם זאת, בשונה מכתבים אחרים שצונזרו מסיבות פוליטיות, כאן נעשה הצנזור בשל מילים וביטויים חושפניים או גסים. כך לדוגמה, מילות הפתיחה כיום בשיר "הפרשים הכחולים" הן:

בעוד המילים המקוריות, שאף נדפסו במהדורה הראשונה של הספר הן: "את ראשי הנחתי\ על חזך לבן-השלג".

==תרגומים לעברית==
* יצחק קצנלסון, הוצאת א"י שטיבל, 289 עמודים, 1923
* י.ל. ברוך, הוצאת נ' טברסקי, 282 עמודים, 1947
* שלמה טנאי, הוצאת גוונים, 175 עמודים, 1999

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי שירה
קטגוריה:ספרי שנות ה-1820
קטגוריה:שירה גרמנית
רוטב טרטר

רוטב טרטר לצד מזון בבלילה המטוגן בשמן עמוק
רוטב טרטר (Tartar או tartare) הוא רוטב סמיך על בסיס מיונז המתלווה לרוב למאכלים המטוגנים בשמן עמוק בציפוי בלילה (פריטר).

== מרכיבים ==
המרכיב הבסיסי של הרוטב הוא מיונז, ואליו נלווים ירקות משומרים קצוצים דק כגון צלפים, מלפפון חמוץ, מיץ לימון (או חומץ בן-יין) וטרגון. לרוטב וריאציות שונות בארצות הברית, בבריטניה ובאוסטרליה וניו זילנד הכוללים גם מרכיבים כבצל, שום העירית ופטרוזיליה. בגרסה הצרפתית מוסיפים חרדל דיז'ון וזיתים קצוצים.

== היסטוריה ==
הרוטב מופיע בספרי בישול צרפתיים מן המאה ה-19, כ-sauce tartare, על שם הטטרים או בשל המובן השאול של רוטב "קשוח". המרכיבים המוספים למיונז ברוטב (צלפים, בצל ועשבי תיבול) הם מרכיבים שנהוג להוסיף לסטייק טרטר.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.straightdope.com/columns/read/1593/what-do-steak-tartare-tartar-sauce-and-dental-tartar-have-in-common על מקור השם והקישור לטטרים]

טרטר
קטגוריה:המטבח הצרפתי: רטבים
יוהאן גאורג רמזאואר

יוהאן גאורג רמזאואר (בגרמנית: Johann Georg Ramsauer; 7 במרץ 1795 - 14 בדצמבר 1874) היה מנהל עבודה במכרה אוסטרי בכפר האלשטאט וארכאולוג חובב. בשנת 1846 הוא גילה בעיירת הולדתו את שדה הקברות המפורסם מתקופת הברזל ובעקבות זאת ניהל בו חפירות ראשונות בשנים 1863-1846.

==קורות חיים==
רמזאואר נולד בהאלשטאט, כפר ציורי של כורי מלח בזאלצקמרגוט בדרום מערב אוסטריה, אז באימפריה הרומית הקדושה וכבר בגיל 13 נכנס לעבוד כחניך (Manipulationszögling) במכרה המלח. בגיל 36 התמנה לתפקיד בכיר (Bergmeister) במכרה. 

בנובמבר 1846, בעת פתיחת מחצבה חדשה התמזל מזלו לגלות שדה קברות לא ידוע עד אז, שהיווה תגלית חשובה בחקר ההיסטוריה הקדומה של אירופה; היה זה שריד של תרבות הלסטט מתקופת הברזל המוקדמת. 

רמזאואר הצטיין בתיעוד המדוקדק של הממצאים יחד עם הכורה איזידור אנגל שרשם אותם בציורים וסקיצות. ב-17 השנים הבאות נחפרו על ידו 980 קברים, שהכילו 19,497 פריטים. בגלל מליחות הקרקע חפצי ברונזה וברזל רבים נשמרו בצורה טובה. בגלל היותו חסר הסמכה מקצועית בתחום, לא זכה רמזאואר בזמנו להערכה על פועלו ופנייתו בשנת 1859 לקיסר פרנץ יוזף שבה ביקש לציין את תרומתו בפרוטוקולים של החפירות, נדחתה.
רמזאואר העניק בדרך כלל יותר תשומת לב לחפצי המתכת מאשר לשלדים ולכדים. בסופו של דבר, קיבל הדרכה בהמשך החפירות מטעם מוזיאון פרנציסקו-קרולינום שבלינץ ואחר כך מה"קבינט למטבעות ועתיקות" בווינה, שגם כיסה את הוצאות החפירות. 

יוהאן גאורג רמזאואר היה נשוי שלוש פעמים והיה אב ל-22 ילדים; ב-5 בנובמבר 1863 פרש לגמלאות והתיישב בעיר לינץ, בה נפטר בשנת 1874.

== שדה הקברות בהאלשטאט ==
בשנת 1872 טבע ההיסטוריון השוודי האנס הילדברנד את המונח "תרבות האלשטאט" המציין את תקופת הברזל המוקדמת שממצאי שדה הקברות העתיק בהאלשטאט השתייכו אליה. 
למרות שרמזאואר סבר כי החפירות במקום מוצו, עד שנת 1939 המשיכו להתגלות בו קברות רבים אחרים. בשנת 1994 חודשו בו בהצלחה עבודות חפירה מטעם המוזיאון להיסטוריה של הטבע מווינה (Naturhistorisches Museum Wien).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.biographien.ac.at/oebl_8/409.pdf ביוגרפיה מאת M.Pertlwieser ו H.Zapfe ב Österreichisches Band 8 Biographisches Lexikon 1815–1950 עמוד 409, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1983] 

* [https://web.archive.org/web/20151208142542/http://www.hallstatt.net/ueber-hallstatt/geschichte/detailliert/die-urgeschichte/ באתר על האלשטאט "סנדק של תקופה בתולדות האנושות, באתר על הכפר האלשטאט] Die Urgeschichte - Taufpate einer Epoche der Menschheitsgeschichte

קטגוריה:ארכאולוגים גרמנים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1795
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1874
יפים ברזובסקי

יֵפִים מַטְבֵיֶיבִיץ' בֵרֵזוֹבְסְקִי (ברוסית Ефи́м Матве́евич Березо́вский; 8 בפברואר 1913 - 19 בדצמבר 2011) היה קצין יהודי סובייטי אשר השתתף במלחמת העולם השנייה וזכה לאות גיבור ברית המועצות על חלקו בהצלחת צליחת נהר הדנייפר והרחבת השליטה בצידו המערבי של הנהר במהלך הקרבות.

== קורות חיים ==
נולד במשפחת איכרים יהודית. התגייס לצבא האדום מ-1935 עד 1938, לאחר מכן סיים את לימודיו במכללת הרכבות במוסקבה ב-1941 והתחיל לעבוד כמכונאי-חשמלאי ראשי בתחנת רכבת יסינובאטאיה במחוז סטלינו

גויס חזרה לצבא האדום ב-1941 והצטרף לקרבות בפברואר 1942. הצטיין בחציית הדנייפר, היה בין הראשונים לחצות את הנהר ב-28 בספטמבר 1943 קרוב לכפר ליוטז' בהיותו אז מפקד הסוללה ה-2 ברגימנט תותחים מס' 692 בדיוויזיה מס' 240 של הארמייה ה-38 (חזית וורונז', סיפק סיוע ארטילרי ליחידות אחרות והצליח להדוף 11 מתקפות נגד של האויב. על כך ב-10 בינואר 1944 הוענק לו אות גיבור ברית המועצות וכוכב הזהב מס' 2243.

סיים שרותו ב-1945 וב-1949 סיים את לימודיו במכון לנינגרד למהנדסי תחבורת הרכבות. בהמשך התגורר במוסקבה ועבד באיגוד מסחרי כלל ארצי למפעלי תוצרת חשמל-מכנית.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.yadvashem.org/research/research-projects/soldiers/efim-berezovskii.html סיפורי חיילים יהודיים בצבאות הלוחמים בנאצים] - באתר יד ושם
* [http://www.lechaim.ru/ARHIV/154/pushkar.htm ולדימיר שלחטרמן "תותחן" במגזין "לחיים", פברואר 2005] 
* [https://www.jewmil.com/biografii/item/17-berezovskij-efim-matveevich ביוגרפיה באתר המוקדש ליהודים, לוחמי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה] 
* 

קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מעוטרי עיטור אלכסנדר נבסקי (ברית המועצות)
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרים ב-2011
אליהו צבי מרקוזה

"מותו של המלך שאול", 1848
אליהו צבי (הירש) מַרקוּזֶה (Elie (Elias Hirsch) Marcuse; 1817, ברלין – 1902, אנטוורפן) היה צייר גרמני יהודי. 

מרקוזה ידוע בעיקר בשל ציורו המונומנטלי "מות שאול בגלבוע". הציור הוא יצירה אפית המתארת את שאול המלך ברגעיו האחרונים לפני התאבדותו בהר הגלבוע כאשר לצדו נושא כליו ובניו. הציור בסגנון הניאו קלאסי-רומנטי עבר טלטלות רבות, ונתרם בשנת 2002 על ידי נינתו נעמי בהט-רצון, בתו של נכדו אלי רצון (רצרסדורפר), למוזיאון תל אביב, שם עבר תהליך רסטורציה ממושך. כיום מוצגת היצירה במוזיאון תל אביב באגף הציירים הגדולים. ידוע רק על שני ציורים נוספים שיצר, קטני ממדים, הנמצאים באוספים פרטיים בישראל. לבקשתו נקבר מרקוזה בארץ ישראל וקברו נמצא בירושלים, בהר הזיתים.

באופן מפתיע לגבי צייר כה מיומן איננו יודעים דבר לגבי ציורים נוספים של מרקוזה למעט כאמור שני דיוקנאות קטני ממדים, אחד מהם כנראה דיוקן עצמי. מרקוזה, עבר את המסלול המצופה בשעתו מאמן צעיר בעל שאיפות מקצועיות: למד באקדמיות לאמנויות בברלין ובדסלדורף, התמחה בפריס אצל צייר הצרפתי המפורסם פול דלארוש, צייר שהתמחה בציורי אפיים-היסטוריים, והשתתף בתערוכה בברלין. בהמשך היגר לאנטוורפן ולא ידוע מה עלה בגורל הקריירה שלו ושל שאר יצירותיו. העובדה שצייר יהודי מצייר בתקופה יחסית מוקדמת, המחצית הראשונה של המאה ה-19, ציור כמו "מות שאול בגלבוע", נדירה מאוד.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Joseph Hoffman, 'The Reemergence of a German-Jewish Painter: Elie Marcuse (1817-1902) and "The Death of King Saul",' Assaph - B (Studies in Art History) 9 (2004), 105-122.
</div>
*דורון לוריא, "מות המלך שאול", במלכים בשר ודם-התנ"ך באמנות המאות ה-16 עד ה-19, 2006, קטלוג תערוכה במוזיאון תל אביב, עמ'113-108

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.haaretz.co.il/gallery/art/2022-12-11/ty-article-magazine/.premium/00000185-009e-d427-a3ff-23bf35820000 על תערוכה של האמן שי עבאדי בהשראת ציורו של מרקוזה, עיתון "הארץ", מוסף גלריה], נעמה ריבה, דצמבר 2022

קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:ילידי 1817

קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1902
טמבור (כלי נגינה)

מנגן בחליל שלושה נקבים וטמבור, איור בכתב יד Luttrell,{{כ}} 1320-1340 בקירוב
טַמְבּוּר או טַנְבּוּר (בצרפתית: tambour, באיטלקית: tamburo) הוא תוף מיטלטל שמנגנים בו ביד אחת. הוא משמש להצעדת חיילים בסך או ככלי ליווי בתהלוכות ומצעדים.

לטמבור מסגרת עץ צילינדרית, שתי יריעות עור המתוחות באמצעות חבל, רצועת עור ומיתר-תוף מתכוונן (snare). לכל אחד מן הטמבורים טווח צלילים של אוקטבה בקירוב: ככל שהטמבור גדול יותר, גובה הצליל שלו נמוך יותר. מנגנים בו באמצעות מקל הקשה יחיד, המכה על ראש התוף בעל המיתר. הטמבור תלוי ברצועה הכרוכה על הזרוע בין המרפק לפרק היד, ובשעת הנגינה הוא מוחזק במקביל לקרקע.

הטמבור ידוע בעיקר ככלי ליווי לחליל שלושה נקבים (pipe) ולחלילים קטנים אחרים, והוא מפורסם מאוד ככלי ההקשה בלהקת חליל וטמבור של איש אחד ().
==ראו גם==
*תוף מרים
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי הקשה
חליל שלושה נקבים

המלך דוד מנגן בחליל שלושה נקבים ובפעמון בעודו פוקח עין על עדר כבשים באחו. איור בתנ"ך מורגן, 1240-1260
חליל שלושה נקבים או חליל טמבורין (באנגלית: Tabor pipe, בצרפתית: flûte de tambourin, בספרדית: Flauta de tres agujeros) הוא חליל עממי שמנגנים בו ביד אחת, כך שהיד השנייה חופשית לנגן בטמבור, פעמון, פסלטריום או "תוף מיתרים" (tambourin à cordes), עצמותיים (bones), משולש או כלי ליווי אחר. 

לחליל שני נקבי אצבעות ונקב אגודל אחד. לפי מסורת הנגינה באנגליה מפיקים שלושה נקבים אלה את אותם הצלילים שמפיקים שלושת הנקבים התחתיים של חלילית אירית, או טון שלם, טון וחצי טון. חלילי שלושה נקבים אחרים, כמו הגאלובה (galoubet) הצרפתי, חליל פיקו, הטשיסטו (txistu) והשירולה (xirula) הבסקים, הצ'יפלו (chiflo) האראגוני והפיטו רוקיירו (pito rociero) האנדלוסי מכוונים בצורה שונה.

חליל שלושה נקבים מתוחכם וגדול הרבה יותר הוא הפויארה (fujara) הסלובקי, שאורכו בדרך כלל בין 150 ל-170 ס"מ והוא בנוי משני קנים מקבילים (ארוך וקצר). אין לבלבל בינו לבין החליל הפולני המיושן בעל הקנה האחד הקטן הרבה יותר (עד 40 ס"מ לכל היותר) המיוצר מקליפת עץ ערבה (בפולנית: fujara, fujarka) ומצוי גם בגרסאות מודרניות מקומיות.

חליל שלושת הנקבים והטמבור היו נפוצים בימי הביניים בכל רחבי אירופה ונותרו פופולריים גם כיום בחלקים אחדים באירופה ואמריקה. באנגליה הלכה והתמעטה הפופולריות של הרכב כלים זה, אך הוא זכה לעדנה מחודשת בתחילת המאה ה-20 בידיהם של נגני ריקוד המוריס העממי.

חלילי שלושת הנקבים עשויים לפי המסורת מקנה, עצם, שנהב או עץ, אך כיום מייצרים אותם גם ממתכת או פלסטיק.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי נשיפה
אנך עומק

משמאל: מלח באונייה מודד את עומק המים לקראת הורדת העוגן. תחריט עץ בספרו של [[אולאוס מגנוס, 1555]]
אנך עומק (באנגלית: sounding line or lead line) הוא מכשיר למדידה ידנית של עומק המים בהם שטה ספינה ולזיהוי סוג הקרקעית. הוא נחשב לעזר הניווט הקדום ביותר הידוע לנו, שראשית הופעתו בים התיכון במאה ה-6 לפנה"ס ואולי אף קודם לכן. האנך בנוי ממשקולת עופרת בצורת חרוט קטום – עגול או מתומן – הקשור לקצה חבל ארוך. בתחתית המשקולת שקע, בתוכו מורחים מנה גדושה של חֵלֶב (tallow), אליו תידבק דגימה מן הקרקעית כשהמשקולת תפגע בה. החבל מסומן במרחקים שווים באמצעות קשרים ופיסות אריג, כדי להקל על המדידה. משקלו של האנך הפשוט נע בין 3 ל-5 ק"ג בקירוב, ואורך החבל כ-20 פאדום (30 מטרים), בעוד משקל האנכים למים עמוקים נע בין 13 ל-25 ק"ג ואורך החבל שלהם 100-200 פאדום (180-360 מטרים).

עומק מים הנופל מ-100 פאדום מציין בדרך כלל את קרבתה של יבשה, ואונייה שגיששה את דרכה באפילה יכולה הייתה על ידי מדידה חוזרת ונשנית של עומק המים לנווט את דרכה אל החוף. המדידה הבטיחה גם שהספינה בהתקרבה למים רדודים לא תפגע בקרקעית ותינזק. סוג הקרקעית (בוץ, חול, צרורות חצץ, סלעים ועוד) היה גם הוא סימן עזר לניווט, וידיעתו הייתה נחוצה כדי להבטיח שהעוגן שיוטל המיימה ייאחז היטב בקרקעית. אנך העומק מילא את שלושת התפקידים הללו מאז ירד האדם לים ועד תחילת המאה העשרים, אז הוחלף במדי עומק חדישים ומשוכללים פי כמה, וכיום הוא נותר בשימושם של כלי שיט קטנים בעיקר.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ימאות
קטגוריה:ניווט
נחמן קסטרו

נחמן קסטרו (נולד ב-23 בינואר 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל תל אביב.

==קריירה==
קסטרו נולד בטורקיה למשפחה יהודית מצאצאי מגורשי ספרד, ובגיל צעיר עלה לישראל עם משפחתו, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בשנת 1966 זכה עם קבוצת הנוער באליפות, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, ומייד לאחר מכן עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, יחד עם חברו מקבוצת הנוער, הבלם קיקו רחמינוביץ'. ב-25 בנובמבר 1967 כבש את שער הבכורה שלו בהפועל תל אביב, בניצחון 3–0 על שמשון תל אביב באצטדיון בלומפילד, ובאותה שנה זכה עם הקבוצה באליפות אסיה לקבוצות.

בשנת 1969 זכה קסטרו עם הפועל תל אביב באליפות, תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, מאמנו מקבוצת הנוער, וכשלצידו מככבים רוני קלדרון, יחזקאל חזום, ג'ורג' בורבה ושייע פייגנבוים. שנה לאחר מכן הגיע עם הקבוצה לגמר אליפות אסיה, ובשנת 1972 זכה עמה בגביע המדינה.

במהלך שנות ה-70 היה קסטרו המגן השמאלי הקבוע של הפועל תל אביב, לצידו של המגן הימני שים בן יהונתן, ובמדי הקבוצה כבש בסך הכל שני שערים.

לזכותו של קסטרו 4 הופעות בנבחרת ישראל. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-15 בספטמבר 1968 במשחק ידידות מול ארצות הברית שנערך בניו יורק. לאחר מכן השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968, ואת הופעתו האחרונה בנבחרת ערך ב-17 ביולי 1971, במשחק ידידות מול נבחרת איטליה.

== תארים ==
;הפועל תל אביב
* אליפות: 1968/1969
* גביע המדינה: 1971/1972
* אליפות אסיה לקבוצות: 1967

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
מרובע משיקים

מרובע משיקים ומעגל החסום בו
בגאומטרייה, מרובע משיקים הוא מרובע שאפשר לחסום בו מעגל, כלומר, כזה שקיים מעגל כך שכל צלעות המרובע משיקות לו. כל הדלתונים (ולכן גם המעוינים והריבועים) הם מרובעי משיקים.

במרובע חוסם מעגל סכום האורכים של זוג אחד של צלעות נגדיות שווה לסכום האורכים של הזוג השני. הוכחה: כל נקודת השקה מחלקת את הצלע לשני חלקים. שני משיקים שיוצאים מאותה נקודה שווים זה לזה. לכן, זוג צלעות נגדיות מורכב מארבעה קטעים, שמהם מורכב גם הזוג השני, ומכאן שהסכומים שווים. גם ההפך נכון: אם במרובע סכום האורכים של צלעות נגדיות שווה לסכום האורכים של הזוג השני, הוא מרובע משיקים.

בין כל המרובעים החוסמים מעגל נתון, הקטן ביותר בשטחו הוא הריבוע.

==ראו גם==
* מרובע ציקלי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מרובעים
קטגוריה:מעגל
ניתוח לשיעורין

במדעי המחשב, ניתוח לשיעורין (Amortized analysis) היא שיטה לניתוח אלגוריתמים המתחשבת בסך הפעולות של התוכנית. השיטה מאפשרת חישוב חסם ביצועי אלגוריתם עבור התרחיש הגרוע ביותר ללא התחשבות בקלטים תוך בחינת כלל הפעולות המבוצעות. השיטה מבוססת על-כך שבעוד שחלק מן הפעולות המבוצעות עלולות לצרוך משאבים רבים לעיתים הן אינן מתרחשות בתדירות גבוהה מספיק כדי להחשיב את האלגוריתם כלא יעיל. זאת מכיוון שבטווח הארוך מספר הפעולות הצורכות משאבים מועטים יכול להיות גדול בהרבה ממספר הפעולות הצורכות משאבים רבים.

השיטה שימושית במיוחד מכיוון שהיא מבטיחה חישובי ביצועים לתרחיש הגרוע ביותר ללא ביצוע הנחות על מצב התוכנית.

==היסטוריה==
שיטת הניתוח לשיעורין פותחה על בסיס שיטת הצבירה אשר עכשיו היא חלק מניתוח לשיעורין. עם זאת, הטכניקה הוצגה רשמית לראשונה על ידי רוברט טרג'אן במאמרו "Amortized Computational Complexity" (סיבוכיות חישובית לשיעורין) אשר התייחס לצורך במציאת שיטה מועילה יותר לניתוח אלגוריתמים מאשר השיטות ההסתברותיות הנפוצות שהיו בשימוש. בתחילה, השיטה הייתה בשימוש עבור סוגים מאוד מסוימים של אלגוריתמים, במיוחד כאלה הכוללים שימוש בעצים בינאריים ופעולות איחוד. לעומת זאת, היום השיטה נפוצה מאוד ונמצאת בשימוש גם בניתוח סוגי אלגוריתמים רבים אחרים.

==שיטה==
כדי להשתמש בשיטה נדרש לדעת אילו סדרות של פעולות הן אפשריות. זה נפוץ במיוחד במבני נתונים אשר להם מצב הנשמר בין הפעולות השונות המבוצעות עליהם. הרעיון הבסיסי הוא שפעולה בתרחיש הגרוע ביותר יכולה לשנות את המצב באופן כזה שהתרחיש לא יחזור על עצמו זמן רב. בכך, העלויות הכוללות של הפעולה פוחתות. באופן כללי, יש שלוש שיטות לביצוע ניתוח לשיעורין:
# שיטת הצבירה - מחשבים את החסם העליון <math>T(n)</math> לעלות הכוללת של סדרה של <math>n</math> פעולות ואז מגדירים את העלות לשיעורין כ-<math>\frac{T(n)}{n}</math>.
# שיטת החיובים - מחשבים את העלות של כל פעולה נפרדת ומשלבים את העלות המיידית של זמן הריצה שלה עם ההשפעה שלה על זמן הריצה של פעולות עתידיות. לרוב, פעולות רבות הרצות בזמן קצר צוברות "חוב" בתוספות קטנות בעוד שפעולות נדירות הרצות זמן רב מורידות אותו משמעותית.
# שיטת הפוטנציאל - שיטה זו דומה לשיטת החיובים אך "מחייבת" פעולות בשלב מוקדם במחיר גדול מעלותן כדי לפצות על "חיובים" בשלב מאוחר יותר שיהיו נמוכים יותר מהעלות של הפעולות.

שלוש השיטות מספקות תוצאות זהות וההבדל בשימוש בהן הוא לרוב נסיבתי או תלוי-העדפה אישית.

==שימוש נפוץ==
* בשימוש השכיח, "אלגוריתם לשיעורין" הוא אלגוריתם שניתוח לשיעורין הראה שביצועיו טובים.
* בניתוח אלגוריתמים מקוונים נעשה שימוש רב בניתוח לשיעורין.

==לקריאה נוספת==
* 

קטגוריה:מחשוב
קטגוריה:מדעי המחשב
קטגוריה:סיבוכיות חישובית
שדה אריג הזהב

"שדה אריג הזהב", הדפס צבעוני מ-1774 מאת [[ג'יימס בסייר על פי ציור שמן מן המאה ה-16 באוסף המלכותי הבריטי]]
שדה אריג הזהב (בצרפתית: Camp du Drap d'Or, קַאן דִי דְרָא דְ'אוֹר; באנגלית: Field of the Cloth of Gold) הוא הכינוי שניתן למקום בבלינגם, בין גווין לארדרה שבצרפת, לא הרחק מקאלה, שם נפגשו הנרי השמיני מלך אנגליה ופרנסואה הראשון מלך צרפת בין ה-7 ל-24 ביוני 1520.

הפגישה הוסדרה כדי לחזק את קשרי הידידות בין שני המלכים לאחר חתימת החוזה ב-1514 בין אנגליה לצרפת, אשר הביא לקץ את העוינות בין שתי הממלכות במהלך מלחמת ליגת קמברה והשיא בין לואי השנים עשר לבין מרי, אחותו הצעירה של הנרי השמיני. הביטוי "Field of Cloth of Gold" מצוי בשימוש בשפה האנגלית מאז המאה ה-18 לפחות. פגישה נוספת בין השניים התקיימה ב-1532, כדי להסדיר את תמיכתו של פרנסואה בהפעלת לחץ על האפיפיור קלמנס השביעי, כך שיכריז על נישואיו הראשונים של הנרי כבלתי חוקיים.

השיחות נוהלו בניצוחו של הקרדינל האנגלי תומאס וולזי, ובמהלכן ניסו שתי המדינות החשובות של אירופה להסכים לחדול לתמיד ממלחמות ביניהן. ההיסטוריון הבריטי גארט מטינגלי, שחקר את גורמי המלחמות בתקופה זו, כותב כי כוחם של חוזי אי־התקפה שכאלו לעולם לא יכול היה להיות גדול יותר מכוח צבאות השליטים שחתמו עליהם. כאשר כוחות אלה היו שווים, גרמו החוזים בדרך כלל להתרחבות הסכסוך. במילים אחרות, הדיפלומטיה יכולה הייתה לעכב לעיתים מלחמה, אך לא יכלה למנוע מלחמות שהתלקחו בשל אינטרסים ושאיפות מנוגדים. מטינגלי מסכם ואומר, כי חסרה אז מעצמה נייטרלית שהצדדים הנצים יקבלו את דעתה, בין בשל היותה חסרת פניות ובין בשל כוחה העדיף.

שני המלכים ניסו להרשים איש את רעהו באוהלים ובבגדים נוצצים, משתאות ענק, מוזיקה, תחרויות אבירים ומשחקים. המקום נקרא על שום שפע אריגי הזהב, אותו בד יקר ערך שנטווה מחוטי משי וזהב, מהם נתפרו האוהלים והמלבושים המרהיבים.

שלט הנצחה בכביש D231 (Route de Marquis) מציין את המקום ההיסטורי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:צרפת: היסטוריה
קטגוריה:הנרי השמיני
Super Paper Mario

Super Paper Mario (בתרגום ישיר: סופר מריו נייר) הוא משחק וידאו שיצא ב-2007. המשחק פותח על ידי חברת "אינטלג'נט סיסטמס" והופץ על ידי נינטנדו עבור קונסולת ה-Wii, המשחק הוא המשחק השלישי בסדרת Paper Mario שמבוססת על סופר מריו, והראשון מבניהם ששוחרר עבור Wii.

==עלילה==
הנסיכה נחטפה וכשנודע הדבר למריו וללויג'י הם מתעמתים עם אויבם המושבע, באוזר. מתברר לצמד האחים שרשע אחר בשם קאונט בלק (Count Black) חטף את הנסיכה כדי להגשים הנבואה הכתובה בספר הנבואות האפל - הרס כל העולמות. להגשמת מטרה זו הוא חיתן את באוזר והנסיכה פיץ' (בניגוד לרצונה של פיץ') בניצול כוחות ההיפנוזה של המזכירה של בלק, נסטסיה, שמאוהבת בבלק. כדי לזמן את לב הכאוס שאיתו הוא יוכל להשמיד את כל העולמות דרך יצירת חור שחור. לאחר שהתגלה כי בלק חטף את פיץ', בלק חוטף גם את באוזר, עוזריו, ואת לויג'י. רק מריו נשאר במקום. לאחר מכן פוגש פיקסלית (pixl) (יצורים קסומים בעלי כוחות שונים ויעילים) בשם טיפי (tippi) שמשגרת אותו לאזור בין ממדי בשם פליפסיד (flipside) ופשם הם פוגשים את מרלון (merlon) המסביר מדוע נוצר החור השחור ומה הדרך לעצור את החשכת 8 הלבבות הטהורים ומביא למריו את הלב הטהור הראשון שנמצא ברשותו. במהלך המשחק השחקן יכול מוצא פיקסלים אחרים בעזרת טיפי. בגרסאות מאוחרות ניתן לשחק בדו מימד ובתלת מימד, ולשחק גם עם דמותם של באוזר ופיץ'. הוא ונסף לידיאתכם משחק זה הופק על הסרט סופר מריו המקורי 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2007
קטגוריה:משחקי Wii
קטגוריה:מריו (זיכיון): משחקי ספין-אוף
קטגוריה:משחקי פלטפורמות ממוחשבים
קטגוריה:משחקי פעולה-תפקידים
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו ביפן
נחל הדר

נחל הדר זורם לאחר גשמי סתיו, לרקע הר הזבל הישן, בדרום הוד השרון
נַחַל הָדָר הוא נחל אכזב (נחל עונתי) ואחד מיובלי נחל הירקון, ראשיתו של הנחל באזור מושב גבעת חן דרומית לרעננה, עיקרו בתחום הוד השרון והוא נשפך לירקון באזור תל קנה מול שפך נחל שילה, מקור השם נחל הדר הוא בפרדסים הרבים שהיו בסביבה.

עיריית הוד השרון מתכננת להזרים בנחל מי שפכים מטוהרים ומי בארות שיצאו משימוש ולהפכו לאתר פעילות פנאי ונופש.

==מהלך הנחל==
הוד השרון ושדותיה הדרומיים ביום סתווי בסמוך לנחל הדר
גשר הברזל ליד טחנת פרוחיה שפוצצו העות'מאנים כאמצעי מנע לקראת [[קרב צליחת מעברות הירקון]]
נחל הדר חוזר לפני האדמה
נחל הדר באזור המיועד לפתוח
תחילתו של הנחל באזור גבעת חן שדרומית לרעננה, ומערבית להוד השרון, בקטע זה הוא אינו יותר מתעלת ניקוז פתוחה, הנחל עובר את כביש ארבע וממשיך באזור גני צבי והדר, מתחת לפארק ארבע העונות הוכנס הנחל לתעלה תת-קרקעית ובה הוא זורם מתחת לרמות הדר כשמעליו גינה, דרומית לרמות הדר יוצא הנחל מהמחתרת ומתחומה הבנוי של הוד השרון ועובר בשדותיה ליד הר הזבל, האחו הלח שבו ממוחזרים מי כפר סבא והוד השרון בשיטת האגנים הירוקים ותל קנה. עיריית הוד השרון מתכננת להפוך קטע זה לקטע שבו יזרמו מים כל השנה. הנחל נשפך לירקון מול שפך נחל שילה - פרדס 'בחר-יה' שנקנה על ידי אנשי היישוב העברי בהנהגת יצחק רוקח מאלפרד רוק ב-1904.

==חי וצומח==
בעבר היה האזור שמצפון לירקון יער פארק של אלון התבור נראה שגם נחל הדר זרם בנוף זה, עדות מצויה במפת PEF שם קרוי אזור גני צבי שיח' בלוטה (בלוט הוא שמו הערבי של האלון) ועצי אלון תבור בודדים נמצאים עדיין בשכונותיה של הוד השרון.

כיום צומחים בחלקו העליון של הנחל עד לאזור הר הזבל בעיקר צמחי מעזבות ומאזור זה ועד לשפך הנחל לירקון צומחים באפיק הנחל שיחי עב קנה ולאורך גדותיו שתולים עצי אקליפטוס.

בעלי החיים הבולטים בנחל הם הציפורים החיות בקרבת מגורי אדם כגון מיינה מצויה, דררה מצויה, ודרור הבית וכן ציפורים החיות בנופים פתוחים כגון עפרוני מצויץ.

==ארכאולוגיה ושרידי אדם==
אזור נחל הדר בסוף המאה ה-19 מעובד ממפת ה PEF שבאתר [http://amudanan.co.il/ עמוד ענן]
בראשית המאה העשרים היה פרדס בחר-יה, בסמוך לשפך נחל הדר לירקון, לפרדס הגדול ביותר שהיה בבעלות יהודית בארץ, ולהבדיל ממיזמים חקלאיים אחרים הצליח כלכלית, שימש מקור פרנסה לעשרות פועלים וכן שימש כתחנת ניסיונות ואקלום זנים חדשים. שריד מהפרדס עץ אגוז גדול.

תל קנה נמצא בקרבת שפך נחל הדר לירקון ובו וסביבו שרידי יישוב מתקופות הברונזה, הברזל, הפרסית וההלניסטית.

תחנת פרוחיה<ref></ref> נמצאת בירקון ממזרח לשפך נחל קנה לירקון, באתר היו טחנת קמח ובסמוך לו גשר ברזל, שני רק לגשר שרונה, שהעביר את דרך יפו-שכם מעל לירקון. התחנה הופעלה על ידי תושבי הכפר פרוחיה עבדיו למחצה של שייח' אבו כישכ ששלט באזור עד לקום המדינה.

==חשיבות אקולוגית==
מי הגשמים העוברים בנחל מזינים את החלק המרכזי של הירקון ותורמים לטיהור האקולוגי שמתבצע על ידי שיטפונות החורף, בעתיד מתכננת עיריית הוד השרון להזרים בערוץ באופן קבוע שישמשו בית גידול לח לבעלי חיים וישפרו את איכות המים הזורמת בקטע המרכזי של הירקון.

קטע הנחל העובר בשכונת רמות השרון בין הרחובות דוכיפת וחוחית משמש כגן עירוני.

==מסלולי טיול==
דרך עפר עוברת לאורך מרבית חלקו התחתון של הנחל ומצטלבת עם דרך עפר המסומנת בכחול המגיעה מאזור הוד השרון.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.inature.info/wiki/גבעת_הכלניות_בהוד_השרון מסלול טיול], באתר Inature
* 
* 

== הערות שוליים ==

הדר
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
קטגוריה:הוד השרון: גאוגרפיה
הדר
עלילות טייני טון - כיף של חופשה

עלילות טייני טון - כיף של חופשה (באנגלית: Tiny Toon Adventures: How I Spent My Vacation) הוא סרט מונפש שהופץ למכירה ישירות בקלטות וידאו בשנת 1992. הסרט הופק על ידי האחים וורנר הנפשה ואמבלין אנטרטיינמנט, והוא מבוסס על סדרת הטלוויזיה המונפשת "עלילות טייני טון". הסרט מתאר את קורותיהם של דמויות הסדרה במהלך חופשת הקיץ. 

==עלילה==
גיבורי הטייני טון מסיימים את הלוניברסיטה ויוצאים לחופשת הקיץ שלהם. באסטר ובאבי מנהלים קרב אקדחי מים אשר גרם להצפתו של "עמק אקמי". הארנבים, יחד עם ביירון הכלב, שטו מעבר לדרום ארצות הברית, שם הם ניסו להתחמק שהיצורים ששכנו שם ורצו לאכול אותם.

פלאקי דאק מצטרף לשמנתון החזיר ולמשפחתו לנסיעה ללונה פארק בשם "העולם השמח". הטיול היה ארוך וכאוב עבור פלאקי, אשר הוטרד מתחביבי המשפחה של שמנתון ואפילו כמעט נהרג על ידי רוצח פסיכופת שנסע בטרמפ במכונית.

בינתיים, מירה השתגעה כי היא איבדה את החתול שלה פרווני. כאשר היא ומשפחתה נסעו לשמורת טבע היא יצאה מהמכונית והטרידה את חיות השמורה. פיפי לה-פיום בזבזה את זמנה עם השחקן ג'וני פיו, אשר לא מעוניין בפיפי. תרנקול ושירלי דה-לון ראו את הסרט "בואשופוביה" בקולנוע וגם פיפי וג'וני הלכו לשם. בקולנוע תרנקול דיבר במשך כל הסרט והפריע לשירלי ולצופים ונזרק מהקולנוע על ידי משתתפי הסרט, כאשר בואשת ורודה מגיעה לקולנוע ג'וני נתן לה חתימה, בגלל זה פיפי נורא כעסה וזרקה את ג'וני מהקולנוע. מירה תפסה את ג'וני פיו וקראה לו "חתלתול".

אחרי שהבינו כי הלובי של האוניה הוא חדר מופעים, באסטר ובאבי ברחו בעזרתו של ביירון. הם נרדפו על ידי היצורים שרצו לאכול אותם, למרבה המזל הם ניצלו על ידי האופוסום הידידותי שבאסטר פגש במהלך המסע. באסטר, באבי, ביירון והאופוסום ברחו לעגלת המכרה ונופלים לחור השחור דרך וואקילנד ועד עמק אקמי.

הסרט מסתיים כאשר באסטר, באבי וכל כוכבי הסדרה מתכוננים לשנת לימודים חדשה בלוניברסיטת אקמי.

==פארודיות==
בסרט ישנם פארודיות על סרטים שונים כמו: סופרמן ובת הים הקטנה. קריקטורות של סלבריטים כגון: אופרה וינפרי, ברברה וולטרס, ג'וני קרסון, ארסיניו הול, ג'יי לנו, שר, רוזאן בר, סילבסטר סטאלון וכו'. "העולם השמח" מבוסס על דיסניוורלד, והפרסומת בקולנוע מבוססת על הפרסומת "THX".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי קומדיה מונפשים
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי סדרות טלוויזיה
קטגוריה:האחים וורנר הנפשה: סרטים
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:סרטי קרוס-אובר
קטגוריה:לוני טונס
קטגוריה:סרטים שמופיע בהם באגס באני
קטגוריה:עלילות טייני טון
פנינה בת-צבי

פנינה בת צבי (נולדה בשם פנינה ליפמן ב-13 ביולי 1952) היא שדרנית רדיו ואשת תקשורת ישראלית.

==ביוגרפיה==
בגיל 16 הייתה חברה בפאנל התוכנית "רדיו עשרה" בקול ישראל. בהמשך הגישה יחד עם שלמה ארצי את התוכנית "חמים וטעים" בגלי צה"ל. כמו כן, שימשה במאית בתוכנית "מבט שני" בערוץ הראשון, במאית כתבות תחקיר בתוכנית "עובדה" ומגישת התוכנית "פוקחים עין" בגלי צה"ל. מגישה מאז שנת 2000 את תוכנית הבוקר "הבוקר טוב" ב-רדיו 103FM בה היא מרכזת ידיעות חשובות עבור מאזיני ומאזינות התוכנית.

ב-1991 יצא לאור בהוצאת משרד הביטחון ספרה "חיילים, אנשים צעירים", שעוסק בשירות ביחידות קרביות מובחרות.

אם חד הורית לשני ילדים. משמשת מרצה לתקשורת במכללה למינהל. כיום מתגוררת ברמת השרון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://103fm.maariv.co.il/program/%D7%A4%D7%A0%D7%99%D7%A0%D7%94-%D7%91%D7%AA-%D7%A6%D7%91%D7%99-%D7%94%D7%91%D7%95%D7%A7%D7%A8-%D7%98%D7%95%D7%91.aspx פנינה בת-צבי], באתר רדיו 103FM
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:סגל 103fm
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
הפעמון הגדול של בורדו

הפעמון הגדול של בורדו
הפעמון הגדול של בורדו (בצרפתית: Grosse cloche de Bordeaux) הוא מגדל פעמונים בעיר בורדו שבצרפת, שהיה בעבר חלק מבניין העירייה. המגדל היה לאחד האלמנטים המזוהים עם העיר, והוא מופיע בסמל העיר.

==היסטוריה==
המגדל נבנה במאה ה-15 על הריסותיו של שער העיר סנט-אלואה שהוקם במאה ה-13. 

הפעמון שהוצב בו שימש את פרנסי העיר שצלצלו בו כדי להודיע על תחילת הקציר, אך גם כדי להתריע מפני שרפות. הוא התחבב כל כך על תושבי העיר, עד כי לאחר שהתקוממו נגד המלך אנרי השני ב-1548, הדרך בה בחר להענישם הייתה ליטול את הפעמון. הפעמון הוחזר רק ב-1561.

ב-1567 נוסף שעון מעל לשער שבתחתית המגדל. הוא הוחלף בשעון חדש ב-1759, הניצב בו גם כיום.

בשל משקלו הכבד של הפעמון, והחשש שתנודות רבות מדי עלולות להביא לקריסתו, כיום מצלצלים בו רק באירועים מיוחדים. מדי שנה מצלצלים בו ב-11 בנובמבר, בשעה 11:00 בבוקר, לציון המועד בו הסתיימה מלחמת העולם הראשונה. בנוסף, צלצלו בפעמון יום הניצחון במלחמת העולם השנייה, ב-8 במאי 1945 ובעת ביקורו בעיר של שארל דה גול ב-10 באפריל 1961.

==מבנה==
המגדל כולל שני צריחים מעוגלים המתנשאים לגובה של 40 מטרים, המחוברים ביניהם בצריח מרכזי שבראשו אריה. מזהב. בתחילה כלל המבנה ארבעה צריחים, אך רק שניים מהם נותרו. בסמל העיר בורדו מופיעים כל ארבעת הצריחים. הפעמון הנוכחי הותקן ב-1775. גובהו והיקפו 2 מטרים, ומשקלו 7,800 ק"ג. הוא ניצב מעל מרפסת ובה מעקה ברזל מעוטר, ומעליו שני גרגוילים. 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dailymotion.com/video/xfdydm_remise-en-place-de-la-grosse-cloche-porte-saint-eloi-a-bordeaux_news#.UcWlStjpxVY סרטון אודות הפעמון הגדול של בורדו] 

קטגוריה:פעמונים
קטגוריה:מגדלי פעמונים
קטגוריה:בורדו: מבנים