OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לוי יצחק הירושלמי

לוי יצחק הירושלמי (29 בינואר 1927 – 26 באפריל 2007) היה עיתונאי ישראלי, יושב-ראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל.

==ביוגרפיה==
ראש ה[[מפד"ל, זבולון המר ולוי יצחק הירושלמי במסיבת עיתונאים בבית סוקולוב בתל אביב, דצמבר 1975]]
לוי יצחק הירושלמי נולד בירושלים בשם יצחק נחום לוי, דור שביעי בארץ ישראל, בנם של הרב יעקב לייב לוי ושיינה לבית הורוביץ, בתו של הרב יוסף גרשון הורוביץ, ראש ישיבת מאה שערים ורב שכונת מאה שערים ומראשי המזרחי בארץ. אבותיו, ר' יעקב יהודה לייב לעווי (לוי) משלשין (Ślesin) ור' מנחם מנדל משקלוב, היו מראשי היישוב היהודי בעיר. הוא גדל בשכונה החרדית מאה שערים, כשהייתה בעלת אופי דתי לאומי. סבו, רב השכונה וראש הישיבה המרכזית בה, הסמיכו לרבנות. אך כעבור זמן יצא בשאלה ועזב את החברה החרדית. בתחילה הצטרף לתנועת ברית החשמונאים הקשורה לבית"ר, ואחר כך לנוער העובד ולארגון "ההגנה".

בשירותו במלחמת העצמאות כתב ב"דבר ירושלים". בשנת 1950 החל לכתוב בעיתון "הדור", שהיה עיתון ערב בבעלות מפא"י, וכיהן כמזכיר מערכת העיתון. בשלב מאוחר יותר נהיה דובר מפא"י. ב-1956 שימש כמזכירו של פנחס לבון בעת שהלה כיהן כמזכ"ל ההסתדרות, זאת בתקופת הפרשה. היה עורך הדו-שבועון "מן היסוד". בשנות השישים הצטרף לעיתון "מעריב", ובו כתב מאות מאמרים במשך שנים רבות. בשנת 1985 מונה לסגן עורך "מעריב", תפקיד שבו כיהן עד לשנת 1991. עמד שנים מספר בראש האיגוד הארצי של עיתונאי ישראל. בשנותיו האחרונות כתב באתר האינטרנט "פוליטינט".

ב-2006 קיבל את אות יקיר תל אביב.
לוי יצחק הירושלמי, 1984
היה נשוי לאלישבע, ולהם שני בנים, אבי ועמי ובת בשם אורנה. במשך שנים התגורר בבית מגורי העיתונאים – בניין מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב שבו התגוררו כמה עיתונאים מרכזיים, ובהם יוסף לפיד ויגאל לב.

==ספריו==
* לפתחו של בור: סיפורי ירושלים (צייר: משה בן שאול), תל אביב: אור, תשכ"ט 1969. (סיפורים קצרים)
* הכיפה השלטת, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1997. (על החברה החרדית והדתית בישראל)
* רוחות במרתף: תסכית

בעריכתו:
* יובל החמישים הסוכנות היהודית לארץ ישראל: תרפ"ט–תשל"ט, ציריך 1929 – ירושלים 1979, ירושלים: הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1979. (אלבום)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* לוי יצחק הירושלמי, [http://www.politinet.co.il/?allauthors=&aname=לוי+יצחק+הירושלמי&author=145 כתבות באתר פוליטינט]
* 
* 
* (נקרולוג)

מפרי עטו (מבחר):
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:יוצאים בשאלה
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:דיירי בית מגורי העיתונאים
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:משפחת לעוי-וייספיש-בהר"ן
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בעינת
קטגוריה:מאה שערים: אישים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2006
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
קונסטנטין איפסילנטי

ציור דמותו של קונסטנטין איפסילנטי
קונסטנטין איפסילנטי (יוונית: Κωνσταντίνος Υψηλάντης, רומנית: Constantin Ipsilanti, בערך 1760 - 1816) היה מהנסיכים הפאנאריוטים, שליט נסיכות מולדובה בין ה-8 במרץ 1799 ל-4 ביולי 1801, אוקטובר 1806 - נובמבר 1806; שליט ולאכיה בתקופה 1 בספטמבר 1802 - אוגוסט 1806, 27 בדצמבר 1806 - 31 במאי 1807 והמושל שלה מטעם רוסיה במהלך 3 שבועות באוגוסט אותה שנה.

קונסטנטין איפסילנטי היה בנו של השליט אלכסנדר וודה איפסילנטי ואביו של אלכסנדר איפסילנטי, מנהיג הפיליקי אטריה. הוא התחיל את הקריירה שלו כמתורגמן דיפלומטי (דרגומן) בחצר הסולטאן העות'מאני, בתקופת השלטון השנייה של אביו בארצות הרומניות. במהלך שירותו כמתורגמן קשר יחסים עם נציגים רוסים ואנגלים ובעזרתם הגיע לשלטון בנסיכות מולדובה ב-1799. בעקבות מדיניות פרו-רוסית מודגשת הודח ב-1801 ושב לקונסטנטינופול. לפי ההסכם הרוסי-טורקי מ-1802, הרוסים קיבלו אפשרות להשפיע על מינוי שליטים בארצות הרומניות לתקופה של שבע שנים והביאו למינויו של ניקולאה מברוקורדט לשליט נסיכות ולאכיה.

הוא הצטרף לפעילות לשחרור יוון וכשמעורבותו התגלתה הוא נמלט לווינה, ובשנת 1799 קיבל חנינה מידי הסולטאן ומונה לשליט של נסיכות ולאכיה. בשנת 1805 הודח ונמלט לסנקט פטרבורג, ובשנת 1806 חזר לבוקרשט בראש 20,000 רוסים, כדי לחדש את המאבק לשחרור יוון. בעת שלטונו בוולאכיה נעזר בשירותיו של הסוחר והחלפן הארמני מנוק מרזאיאן שנהנה מאמונם של הטורקים והרוסים כאחד. אולם תוכניותיו של איפסילנטי נקטעו בעקבות חוזה טילזיט. הוא חזר לרוסיה ונפטר בקייב.

בתחילת המאה ה-19 הגן על יהדות בוקרשט מפני עלילת דם.

==בניו==
* אלכסנדר איפסילנטי (1792-1828)
* דימיטריוס איפסילנטי (1793-1832)

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידי 1760
קטגוריה:שליטי נסיכות מולדובה
קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:דרגומנים
קטגוריה:משפחת איפסילנטי
קטגוריה:נפטרים ב-1816
טאקואינום סניטאטיס

איור מהמאה ה-14
טאקואינום סניטאטיס (בלטינית: Tacuinum Sanitatis) הוא ספר מימי הביניים בתחום הרפואה. ספר איורים זה התבסס על הספר "תקווים א-סחה" (تقويم الصحة - בערבית: "שימור הבריאות" או "תיקון הבריאות") מאת אבן בוטלאן. הספר תורגם ללטינית ואויר על ידי מאיירים אירופאים.

הספר מתאר את התכונות הרפואיות של מאכלים וצמחים, אולם כולל גם הערות ואיורים על מנוחה, צורות נשימה ובריאות הנפש.

ספר זה הפך פופולרי ונפוץ ביותר באירופה של שלהי ימי הביניים. המילה האיטלקית taccuino, מקורה בשמו של הספר, ומשמעה "ספר הדרכה".

איוריו של הספר שופכים כיום אור על אורח החיים האירופאי בשלהי ימי הביניים, ועל הידע הרפואי והחקלאי האירופאי בתקופה זו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.library.nd.edu/medieval_library/facsimiles/daylife/tac1995.html טאקואינום סניטאטיס משלהי המאה ה-14 והמאה ה-15] 
* [http://www.oftalmo.com/seo/2003/02feb03/12.htm דוגמאות לעמודי הטאקואינום סניטאטיס]

קטגוריה:ספרות ימי הביניים
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
מה שנשאר

מה שנשאר הוא אלבום מוזיקה של המלחין אילן וירצברג שיצא ב-1990.

== הפקה ==
האלבום נוצר בתקופת שיא פעילותו של וירצברג כמפיק מוזיקלי. כל אותה תקופה עבד עבור אמנים אחרים, ועלה בו הצורך להביע את עצמו. כמו ב"בציר טוב" גם כאן מילא המפיק אשר ביטנסקי תפקיד מרכזי בקידום ההפקה ובעידודו של וירצברג להשקיע את מיטב זמנו ביצירה.

וירצברג מעיד כי האלבום נוצר מתוך צורך ליצור מוזיקה שונה מסוג החומרים שעליהם עבד עם אחרים. גישה זו הובילה בסופו של דבר ליצירת אלבום קונספט של רוק מתקדם ברוח מוזיקת הרוק של תחילת שנות ה-70. האלבום הוקלט עם הנגנים - מאיר ישראל בתופים, ואלון נדל בבס. לאלבום היה צליל מרשים יותר לעומת אלבומו הקודם, משני צדי הכדור, שנעשה בתנאים ביתיים יותר.

מתוך שמונת שירי האלבום שניים הם קטעים אינסטרומנטליים, שלושה הם לחנים למילותיהם של כותבים אחרים ושלושה נכתבו בידי וירצברג עצמו. המילים שכתב וירצברג לשירי האלבום הן קשות בשל תהליכים נפשיים עמוקים של צמיחה רגשית שחווה בתקופה ההיא.

==רשימת השירים==
"מה שנשאר"
# יהיה
# מה שנשאר
# שפל בחופים
# החיה - חלק א'
# יפו
# החיה חלק - ב'
# רק עם שוך הסערה
# מונשדו

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.virtzberg.com/34984/whats_left דף האלבום באתר האמן], האתר הרשמי של אילן וירצברג
* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Discs.asp?ArtistId=1626&AlbumId=7009 האלבום "מה שנשאר"] באתר MOOMA

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:הדור השני לשואה בתרבות ובאמנות
ויאקום

ויאקום (באנגלית: Viacom) הייתה חברת תקשורת בינלאומית אשר בסיסה בניו יורק, ארצות הברית. עיקר עסקיה של ויאקום היו בתחום הטלוויזיה בכבלים ובלוויין ובהפצת סרטי קולנוע. התאגיד היה הבעלים של מספר רשתות שידור פופולריות, כגון MTV, CBS, קומדי סנטרל, ניקלודיאון ו-Showtime. יושב ראש החברה עד מותו היה סאמנר רדסטון.

ב-2005 תאגיד ויאקום המקורי התפצל והפך לתאגיד CBS, המתמקד בהפקת התכנים הטלוויזיוניים, בעוד ש"תאגיד ויאקום החדש" (New Viacom Corp.) התמקד בעסקים הרווחיים יותר, הגדלים במהירות רבה יותר, של התאגיד המשותף, כגון MTV והפצת סרטי הקולנוע. עם זאת, רדסטון הוא עדיין בעל השליטה בשני התאגידים השונים, ומיוצג בהם בשנים האחרונות על ידי בתו, שרי רדסטון.

ב-2019 מוזגו חזרה ויאקום ותאגיד CBS ויצרו את תאגיד ViacomCBS<ref></ref>, שמאוחר יותר שינתה את שמה לפרמאונט גלובל.

בשנת 2020 רכשה החברה הממוזגת את קבוצת ענני תקשורת הישראלית.

==הליכים משפטיים נגד YouTube==
כבעלי זכויות היוצרים של תוכני בידור רבים, לרבות סדרות טלוויזיה, ויאקום עקבה בדאגה בעוד שזכויות אלו הופרו לטענתה באתר YouTube. האתר, המאפשר העלאת קובצי וידאו על ידי משתמשיו, הואשם לא אחת בהפרת זכויות יוצרים על ידי גופים שונים. ויאקום הגישה רשימה בת 100,000 פריטים אשר לטענתה הוצגו באתר והפרו את זכויותיה, אם כי לאחר בדיקה חוזרת הוסרו מהרשימה מספר פריטים אשר זכויותיהם לא היו של ויאקום.

ביולי 2008 פסק שופט אמריקאי שעל גוגל למסור מידע אודות כל הצפיות של כלל הסרטונים כולל פרטי הגולשים.

==ראו גם==
*CBS Corporation
*לוגו (ערוץ טלוויזיה)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://finance.yahoo.com/q/pr?s=VIA-B פרופיל החברה] באתר "יאהו!"
* [http://finance.google.com/finance?q=NYSE%3AVIA פרופיל החברה בגוגל פיננסים]
* [https://web.archive.org/web/20100117040100/http://finance.themarker.com/f/quote.jhtml?sType=ny&navBar=ws&secCode=10004041 פרופיל החברה ב-TheMarker]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארצות הברית: טלוויזיה
קטגוריה:חברות אמריקאיות להפקת סרטים
קטגוריה:חברות בידור
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות תקשורת אמריקאיות
קטגוריה:חברות אמריקאיות שנסגרו
רשות (בעלות)

רשות של אדם במשפט העברי היא מונח המשמש בדרך כלל לתאר את הבעלות המעשית של אדם על רכושו, בדרך כלל מטלטלין, בהנגדה לעצם הבעלות עליהם ("ברשותו" מול "שלו").

== מקור הדין ==
מקור הדין הוא בתלמוד:

כלומר: אם אדם גזל מאדם אחר חפץ, והנגזל עדיין לא התייאש מהחפץ, אלא בדעתו עדיין להעמיד את הגזלן בדין ולהוציא ממנו את הגזילה, אין הנגזל יכול להקדיש, שכן למרות שהחפץ שלו משפטית בהחלט, אין החפץ ברשותו. כאשר חפץ של אדם אינו ברשותו, הדבר מהווה מחסור בבעלותו, שכן בעלות אינה צדק אלא מציאות; בעלותו של אדם מתבטאת בשליטתו על חפציו, ובהחלשות שליטתו המציאותית, נחלשת בעלותו, ולכן כאשר הוא רוצה להקדיש את החפץ, התורה דורשת שהוא יהיה שלו לגמרי, שלו - וברשותו.

על פי עיקרון זה מסביר המהר"ל את דין הייאוש המפקיע את החפץ מיד בעליו. המהר"ל מסביר שחפציו של אדם אינם אבר מאבריו, ובעלותם מוגבלת בשייכותם אל האדם ובמימוש בעלותו עליהם, ולכן כאשר יצא החפץ מדעתו ומרשותו, נפקעה בעלותו עליהם.

==קישורים חיצוניים==
*אסופת מאמרים בנושא [http://asif.co.il/?page_id=33553 בעלות], באתר ספריית אסיף
==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט עברי: קניינים
הארמון המלכותי של טורינו

הארמון המלכותי, חזית המבנה היא משנת 1646 - 1660)
ככר הארמון
הארמון המלכותי של טורינו (באיטלקית: Palazzo Reale di Torino) נחשב לאתר הראשון והחשוב של המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון ממוקם במרכז העיר טורינו. מהככר המרכזית, מול הארמון המלכותי, "פיאצה קסטלו" (Piazza Castello) יוצאים הרחובות הראשיים של המרכז ההיסטורי של העיר: רחוב פּוֹ (Via Po), רחוב רומא (Via Roma), רחוב גריבלדי (Via Garibaldi) ורחוב פטר מיכה (via Peter Micca). המבנה של הארמון הוא בסגנון בארוקי, אך ללא הראוותנות המאפיינת מבנים אלה. אורך החזית 107 מטר והגובה הממוצע הוא 30 מטר. הוא מרשים פחות מארמון כמו מעון הציד של סטופיניג'י (Palazzina di caccia di Stupinigi). עם זאת מקומו האסטרטגי עדיין משרה עצמה.

==היסטוריה==
הארמון נבנה במאה ה-16, ומאה ה-17 שופר עבור כריסטין מארי מצרפת, מאדמה ריאלה. הארמון נבנה בטורינו, היום בירת מחוז פיימונטה, אשר הייתה בירת בית סבויה מהמאה ה-12 עד המאה ה-19. הארמון המלכותי כולל ממצאים המעידים על סגנון החיים האריסטוקרטיים. המשפחה המלכותית גרה בארמון משנת 1645. חדרי הארמון מקושטים בשטיחי קיר עשירים ובאוספים של אגרטלים סינים ויפניים. במחסן הנשק המלכותי יש אוסף תצוגות של נשק מהמאה ה-16 והמאה ה-17.

==תיאור המקום==
הארמון מאופיין בסגנון בנייה בארוקי אך כולל גם אלמנטים של אדריכלות נאו-קלאסית. חזית הארמון שוחזרה בשנים האחרונות ושוחזר צבעה המקורי שהיה לבן.

הארמון נבנה על ידי שני אדריכלים: קרלו די קסטלמונטה (Carlo di Castellamonte) ו"אמדיאו קסטלמונטה" ( Amedeo di Castellamonte). מבט לאורך החזית של הארמון מצביע על האיזון בין 
הביתנים הצדדים. האיזון מופרע רק בכיפה הנראית משמאל של הקפלה, בה נשמרים "תכריכי טורינו". ב"ארמון המלכותי" מצויה גם האנדרטה הלאומית של הקרביניירי (בעבר משטרת הפרשים) (Monumento Nazionale al Carabiniere).

נוסע שביקר בארמון בשנת 1795 כותב על הארמון: "הריהוט מתאים לתפארת החדרים. בין השאר, מעמדי התאורה משתקפים במראות אשר מעוטרות במסגרות כסף, שנעשו בטעם רב. אני מעיר הערה זו רק בגלל העובדה שפרטי הריהוט, שבשימוש החדרים באיטליה, מוצבים בירכתי האולם כך שלא תימנע כניסה של אור היום לחדר".

מאחורי הארמון מצויים הגנים המלכותיים. הכניסה היא משדרות לוצ'יו (Viale Luzio). הגנים פתוחים לציבור בשעות אלה: משעה 9:00 בבוקר עד שעה לפני השקיעה. הכניסה חופשית.

==ראו גם==
* טורינו
* בית סבויה
* המעונות המלכותיים של בית סבויה
* ארמון מדאמה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טורינו: ארמונות
בידי

סיגריות בידי
בידי (באנגלית: Beedi, בהינדית: बीड़ी) היא סיגריה הודית מגולגלת, העשויה מטבק מגולגל בעלה אקליפטוס. הבידי קטנה מסיגריה רגילה אך מזיקה יותר בריאותית מכיוון שאין לה פילטר. בנוסף, בשונה מסיגריה רגילה, ב'בידי' העלה מחליף את נייר הסיגריה, ולכן המעשן צריך לשאוף עמוק יותר כדי להשאיר את הבידי דולק.

בידי אחד מייצר פי שלושה ניקוטין ופי חמישה זפת (עטרן) מסיגריה ממוצעת.

הבידיס נמכרים בחפיסה מנייר עיתון הודי המכילה 25 יחידות.

הבידי צבר פופולריות בקרב עניי בנגלדש, פקיסטן, אפגניסטן, סרי-לנקה, קולומביה והודו עקב מחירן הנמוך וזמינותן. בהודו נצרכות כ-800 מיליארד סיגריות בידי בשנה.

==הבידי בישראל==
סיגריות הבידי בישראל צברו פופולריות בפסטיבלים שונים כמו "בומבמלה" או "בראשית".

הבידי אינן זמינות בישראל כמו סיגריות אחרות, לכן נדיר לראות אדם מעשן בידי מחוץ לפסטיבלים אלה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טבק
קטגוריה:סיגריות
קטגוריה:הודו: תרבות
אנטוני טאפייס

אנטוני טאפייס אי פוץ (בקטלאנית: Antoni Tàpies i Puig; 13 בדצמבר 1923 – 6 בפברואר 2012) היה צייר ופסל קטלאני-ספרדי, שהוגדר כאחד מגדולי האמנים המודרניים שחיו באירופה.

==ביוגרפיה==
טאפייס נולד בברצלונה שבספרד ובצעירותו התגורר בפריז. לאחר שלמד שלוש שנים משפטים החליט בשנת 1943 להקדיש את חייו לציור בלבד. ב-1950 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו, בברצלונה. טאפייס היה ממייסדי תנועה אמנותית שנקראה "דאו-אל-סט", שקמה בספרד לאחר מלחמת העולם השנייה, ושהייתה קרובה ברוחה לסוריאליזם ולזרם הדאדא. האמנות של טאפייס הושפעה רבות מפאול קלי וז'ואן מירו.

טאפייס זכה בהכרה עולמית החל מסוף שנות ה-50. מסוף שנות ה-50 ועד תחילת ה-60 עבד עם מספר ציירים ספרדים מפורסמים, בהם אנריקה טברה ומנואלו מילרס. משנות ה-70 (בהשפעת אמנות הפופ) החל להכניס לציוריו אלמנטים בולטים יותר, כמו חלקים מרהיטים.

ב-1981 זכה טאפייס בפרס וולף לאומנות. ב-2010 זכה לקבל מעמד אצולה ספרדית מחואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, וקיבל את התואר "המרקיז מטאפייס".

מכון אנטוני טאפייס שנמצא בברצלונה הוא מוזיאון המוקדש לעבודתו והוקם בשנת 1990. על גג המבנה מוצגת יצירתו של טאפייס "ענן וכיסא" (Núvol i cadira), המוארת בשעות הלילה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ציירים ספרדים
קטגוריה:ציירים קטלאנים
קטגוריה:פסלים ספרדים
קטגוריה:ציירים מודרניים
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לאמנויות
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ספרדים שנפטרו ב-2012
ואדי סודר

עין סודר בוואדי סודר
אחת מבריכות מוית אל גולת בוואדי סודר
ואדי סודר (בערבית: وادي سدر), הוא נחל במערב חצי האי סיני המנקז את האזור שממזרח לחלקו הצפוני של מפרץ סואץ. אגן הניקוז של הנחל כולל את ג'בל א-רחה וג'בל א-זרפה מצפון וג'בל בודיע ממזרח. אפיק הנחל הוא בכיוון כללי של צפון מזרח - דרום מערב. בחלקו העילי הוא מתפתל ובעל אופי קניוני ובהגיעו בסמוך למפרץ סואץ הוא מישורי ורחב. שפכו נמצא בסמוך לעיירה ראס סודר. 

לאורך הנחל עובר הכביש המוביל מצומת פרקר - הנמצאת בצידו המזרחי של מעבר המיתלה - לראס סודר. 

באפיק הנחל נובעים מספר מעיינות (סדר הרשימה מצפון מזרח לדרום מערב):
*עין תיסר אל מילח
*עין סודר - מקור השם משם הנחל, כנראה מהשם הערבי לעץ השיזף. מי המעיין טובים לשתייה ובמקום יש מטע תמרים גדול.
*עין אבו רג'ום - על שם גל פלמר - גל האבנים שהוקם מעל מצוק הנחל לזכר החוקר הבריטי אדוארד הנרי פלמר שנרצח במקום יחד עם משלחתו ב-1882. במקום נמצאות שורת בריכות הנקראות מוית אל גולת.
*עין א-דיסה
*עינות א-רתמה
*עין א-רוית
*באר הניך
*באר אום ג'ירף - מצפון לג'בל סין בשר.
*עין אבו ג'ראד - נמצא במוצא הוואדי מהאזור ההררי. אולי על שם הארבה, ארבה - ג'ראד בערבית. 

כ-20 ק"מ מדרום למעבר המיתלה, על גדת אפיק הנחל נמצאת מצודת קלעת אל ג'ונדי (בערבית: מצודת החייל) שנבנתה על ידי צלאח א-דין ב-1180 בקירוב. המצודה הייתה חלק ממערך הביצורים שבנה הכוח המוסלמי במלחמתו בצלבנים.

בחלקו המערבי של הנחל, מעל גדתו הדרומית, נמצא ג'בל סין בשר הבולט מעל סביבתו ומתנשא לגובה של 618 מטר מעל פני הים. החוקר מנשה הראל הציע לזהותו כהר סיני. הראל אף סבר כי נתיב המסע בסיני של יציאת מצרים עבר בוואדי סודר.

באזור העיירה ראס סודר, הנמצאת בשפכו של הנחל, נתגלו בעבר בארות נפט, דבר אשר הביא לפיתוח האזור.

==לקריאה נוספת==
מנשה הראל, קלעת אל ג'ונדי, ב"נופים ואתרים" עמ' 293-297, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1973

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיני: גאוגרפיה
קטגוריה:מצרים: נהרות ונחלים
ארמון מדאמה

האזור האחורי של הארמון, עדין נראה כמצודה

ארמון מדאמה וקאזאפורטה דליי אקאיה (באיטלקית: Palazzo Madama e Casaforte degli Acaja) הם ארמונות בטורינו במכלול המעונות המלכותיים של בית סבויה. הארמון נמצא באחת הככרות המרכזיות של העיר "פיאצה קסטלו" (Piazza Castello). השם של הארמון, המורכב משני שמות: "מדאמה" ו"אקאיה", מבטא רציפות היסטורית לקיומו של מבנה שלטוני במשך תקופה של כאלפיים שנה. בארמון מצויים השלבים הבאים בתולדותיו: שער רומאי עם ארבע כניסות, מצודה קטנה מימי הבינים, מצודת בית אקאיה, ארמונות שתי השליטות - "כריסטין מרי מצרפת" ו"מרי ז'אן-בטיסט דה סבואה - נמור" (באיטלקית: מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור) מבית סבויה, בהיותו מושב הסנאט הוצגה בו גלריית תמונות מלכותית. מאז 1934 הארמון מאחסן את המוזיאון לאמנות עתיקה.

==תולדות המקום==
מתחילת המאה ה-1 לפנה"ס, נמצא באתר הארמון השער בחומה הרומאית של העיר, "אוגוסטה טאורינורום" (Augusta Taurinorum), השם ההיסטורי של טורינו ממנו יצא דקומנוס מקסימוס, (decumanus maximus) הרחוב המרכזי בציר מזרח - מערב של העיר הרומית. בשני שערים ששוחזרו במיקום המקורי, היו ארבעה פתחים שהובילו לכיוונים הבאים: כניסה לעיר, יציאה ממנה, לדרך מזרחה ללומברדיה ולדרך לבירה רומא. 

מאוחר יותר, מבני העיר הרומית, עברו לבעלות משפחת האצילים, "סבויה-אקאיה", ענף משנה של בית סבויה. בראשית המאה ה-13 הם הפכו את המבנים למצודה (Castello). במאה ה-14 "לודוביקו די אקאיה" בנה מחדש את המצודה בצורת ריבוע, עם חצר פנימית בתוכה, אולם כניסה ומגדלים גליליים בכל אחת מהפינות. אפשר להבחין במבנה זה מאחורי הארמון. המבנה עצמו היה לבית אירוח של בית סבויה.

בשנת 1637 העוצרת לדוכס קרלו אמנואלה ה-II, הדוכסית כריסטין מרי מצרפת, בחרה את הארמון למגוריה. היא החליטה על בניית תקרה לחצר ועל שיפוץ החדרים הפנימיים. לאחר ששים שנה, עוצרת נוספת מריה ג'ובאנה בטיסטה מסבויה-נמור כינתה את הארמון בשם החיבה "מדאמה" (בצרפתית Madame). היא הזמינה את האדריכל פיליפּוֹ יוּבָרָה לעצב את הארמון בסגנון החדש של הבארוק כאשר ביקשה כי הקירות החיצוניים יצופו באבנים לבנות. האדריכל הספיק לצפות רק את חזית הארמון. הקומה התחתונה של המבנה בנויה מאבני גזית, שמעליהן חלונות גדולים, מחולקים על ידי עמודים עגולים ועמודים מרובעים, לפי הסדר. בחלק העליון של האולם יש "קורדונטה" (Cordonata), מקושטים באגרטלים ובפסלים בשיש לבן.

לאחר מכן היו לארמון שימושים אחדים:
* היה למטה של הממשל הצרפתי הזמני בתקופת מלחמות נפוליאון.
* במאה ה-19 המלך קרלו אלברטו בחר בארמון למושב הפרלמנט של ממלכת סרדיניה ושל בית המשפט העליון שלה.
* משנת 1934 הוא משמש למוזיאון לאמנות עתיקה בארמון מדאמה.

==מוזיאון העיר לאמנות עתיקה==
ארמון מדאמה מארח את ה"מוזיאון לאמנות עתיקה". במוזיאון אוסף נדיר של עתיקות מ"גאנדארה" ( Gandhara) בצפון פקיסטן ומזרח אפגניסטן, אשר מקורו מחפירות של משלחת איטלקית ב"מקדש בוקטרה" (Butkara Stupa) בפקיסטן. בחורף 2007 נפתחה במוזיאון תערוכה "בעקבות אלכסנדר הגדול מסלוקיה שעל שפת החידקל עד "גאנדארה" בצפון פקיסטן.

==ראו גם==
* הארמון המלכותי של בית סבויה

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Carlo Merini, Palazzi e Curiosit? Storiche Torinesi, Torino, Stamperia editoriale Rattero
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
חזית הארמון בסגנון ה[[בארוק]]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מדאמה
קטגוריה:טורינו: מוזיאונים
קטגוריה:מבנים שתכנן פיליפו יוברה
אנצ'יקלופדיה איטליאנה

פרסומת לאנצ'יקלופדיה איטליאנה ביריד הספרים הבינלאומי של טורינו, 2006.
אנצ'יקלופדיה איטליאנה, או בשמה המלא – Enciclopedia Italiana di scienze, lettere ed arti ("אנציקלופדיה איטלקית למדעים, ספרות יפה ואמנויות"), הידועה גם כאנציקלופדיה טרקאני (Enciclopedia Treccani) או בפשטות טרקאני (Treccani) היא אנציקלופדיה היוצאת לאור בהוצאת "מכון האנציקלופדיה איטליאנה" שקם ב-18 בפברואר בשנת 1925. בסך-הכל, התפרסמו 35 כרכים של מלל ועוד כרך מפתח-עניינים אחד נוסף. כל כרך כלל בממוצע 1,015 עמודים. עשרים ושישה כרכי מילואים יצאו לאור בין השנים 1938 ו-2006.

לפילוסוף ג'ובאני טרקאני, עורכה המדעי הראשון, יש לייחס את מרבית התהודה ורמתה התרבותית הגבוהה של האנציקלופדיה. החל במהדורה הראשונה, מדענים גדולים רבים, כמו גם סטודנטים, כתבו ערכים בעבור האנציקלופדיה של טרקאני. טרקאני הצליח לשמור על עצמאות עריכתית רבה גם בימי המשטר הפשיסטי, ואף הדף ניסיונות הצינזור של פרקים באנציקלופדיה על ידי מסדר הישועים.

בשנים 1925–1928 הושלם שלב ההכנה של האנציקלופדיה. המהדורה הראשונה יצאה לאור בין השנים 1929 ו-1936.<ref></ref> אחת מבעיות האנציקלופדיה בעבר ובהווה היא האתגר שבשמירה על העדכניות אל מול קצב ההתפתחויות הטכנולוגיות הגובר. בשנת 1938 כרך המילואים הראשון יצא לאור. שישה נספחים יצאו בעקבותיו ברבות השנים, חלקם בכמה כרכים. הנספח השביעי, שכונה בשם "המאה ה-21", כלל חמישה כרכים. בסך-הכל, כל כרכי האנציקלופדיה שיצאו ברבות השנים מונים 62 כרכים, ובהם כ-56,000 עמודים ו-50 מיליון מילים בקירוב; האנציקלופדיה זמינה למכירה על DVD.

לרוב, ערכי האנציקלופדיה נחתמו על ידי ראשי-התיבות של שם מחברם. ישנה מסה על אודות "דוקטרינת הפשיזם" החתומה על ידי בניטו מוסוליני, והופיעה במהדורה של האנציקלופדיה איטליאנה משנת 1932.

==נשיאי מכון האנצ'יקלופדיה איטליאנה==
* ג'ובאני טרקאני – בשנים 1925 עד 1933
* גוליילמו מרקוני, חתן פרס נובל לפיזיקה – בשנים 1933 עד 1937
* לואיג'י פדרצוני – בשנים 1938 עד 1943
* לואיג'י אינאודי – בשנת 1946
* גאטנו דה-סנקטיס – בשנים 1947 עד 1954
* אלדו פרבינו – בשנים 1954 עד 1972
* ג'וזפה אלסי – בשנים 1973 עד 1993
* ריטה לוי-מונטלצ'יני, כלת פרס נובל ברפואה – בשנים 1993 עד 1998
* פרנצ'סקו פאולו קזוולה – החל מ-1998

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* 

==הערות שוליים==

איטליאנה
קטגוריה:אנציקלופדיות
רוי הרפר

רוי הרפר, 2001
רוי הרפר (באנגלית: Roy Harper; נולד ב-12 ביוני 1941) הוא זמר פולק-רוק אנגלי, פעיל מאמצע שנות ה-60 ועד לימינו. הרפר התחיל את דרכו כזמר כשהוא מלווה את עצמו בגיטרה בלבד, ועם השנים התפתח והוסיף עיבודים מורכבים יותר לשיריו. 

שיריו של הרפר מאופיינים בכתיבה מלאת מטפורות ובביקורת חברתית נוקבת. הוא ידוע כאמן שדבק באמונתו וביושרו האמנותי, דבר שפגע לעיתים בפופולריות שלו והפך את שיריו לקשים יותר להאזנה (חלק משיריו ארוכים ביותר וכוללים קטעי הקראה). עם זאת, היווה הרפר כמודל לחיקוי למוזיקאים רבים מאז תחילת דרכו כאמן ועד היום, הן בגלל כנותו וחוסר הכניעה שלו לפן המסחרי שבמוזיקה, והן בגלל סגנונו הייחודי ושיריו העדינים. להקת לד זפלין אף הקדישה לו שיר באלבומה השלישי- "Hats off to (Roy) Harper". בנוסף, הוזמן הרפר להקליט את השירה בשיר "Have a Cigar" של להקת פינק פלויד במהלך הפקת האלבום "Wish you were here". 

במהלך שנות ה-70 הוציא שישה אלבומים שנחשבים לחשובים ומשפיעים ביותר:

* 1970 – Flat Baroque and Berserk
* 1971 – Stormcock
* 1973 – Lifemask
* 1974 – Valentine
* 1975 – HQ
* 1977 – Bullinamingvase

הרפר ידוע כ-"זמר של זמרים", כלומר- זמר המוערך מאוד בקרב חברים למקצוע. באלבומיו הראשונים מנגנים איתו בין היתר ג'ימי פייג' וג'ון פול ג'ונס מלד זפלין ודייוויד גילמור מפינק פלויד.
רוי הרפר זייף את גילו כדי להתגייס לצבא הבריטי, אבל אז התגלה מום בלבו. הרופאים חזו שלא יגיע לגיל 40 אך הוא שרד. בדצמבר 1992 הגיע להופעות בישראל. במאה ה-21 הוציא 2 אלבומים בלבד: "האיש הירוק" (2000) ו"אדם ומיתוס" (2013). ב-2013 הוגשו נגדו 5 כתבי אישום בשל קיום יחסי-מין עם קטינות (לכאורה) אך לאחר משפט של שנתיים כל כתבי האישום בוטלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1941
תריסר של אופים

סידור של תריסר של אופים - 13 יחידות - בתבנית מלבנית עם [[יחס ממדים ~11:6]]
תריסר אופים או תריסר של אופים (באנגלית: baker's dozen או long dozen - "תריסר ארוך") הוא מונח שמקורו באנגליה של המאה ה-13, ובניגוד למשתמע משמו אין הכוונה לתריסר אלא לכמות של 13 יחידות.

קרוי גם "תריסר של השטן" (באנגלית: devils's dozen), בפי אלה הרואים במספר 13 כמביא מזל רע.
==היסטוריה==
סידור של תריסר של אופים - 13 יחידות - בתבנית מלבנית עם יחס ממדים ~3:2
מקורו של המונח בחוק אנגלי מהמאה ה-13 שנחקק על ידי מלך אנגליה הנרי השלישי. חוק זה, שנקרא "חוק הלחם והשיכר", הורה כי אופה שירמה את לקוחותיו ייענש עונשים חמורים ביותר. החוק נועד למנוע מקרים של מרמה בשקילת הלחם או מזיגת השיכר (המאכלים הבסיסיים של פשוטי העם באנגליה של ימי הביניים). עונשים חמורים אלה כללו כריתת ידו של האופה. על מנת להגן על עצמם מפני ענישה, מכרו האופים 13 כיכרות לחם במחיר של 12. מכירה עודפת זו נועדה להגן על האופה במקרה שאחת הכיכרות תיאבד או תתקלקל, כך שבכל זאת ייוותרו בידי הקונה תריסר כיכרות (כפי שרכש בפועל).

מנהג זה הפך לנוהג רשמי של גילדת האופים של לונדון.

כיום משערים שמקורו של מנהג זה קודם עוד לחוק האנגלי, וזאת בשל העובדה שקל יותר לאפות 13 כיכרות לחם בתוך תבנית מלבנית מאשר 12 כיכרות - קצות התבנית מתקררים ומתחממים יותר ממרכזה של התבנית ולכן סידור של 4:5:4 מאפשר ניצול יעיל יותר של השטח מאשר סידור של 6:6 באותה תבנית או סידור של 5:5:5 התופס יותר מקום, ואשר יכול לגרום שכיכרות הנאפים בקצות התבנית יישרפו. מסיבה זו נוצר המנהג של אפיית כיכרות לחם בסידור של 4:5:4, שהוביל למכירת תבנית שלמה במחיר אחיד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפייה 
קטגוריה:מילים וביטויים באנגלית
קטגוריה:כלכלה, חברה ותרבות בימי הביניים
קטגוריה:13 (מספר)
en:Dozen#Baker's dozen
קססה

קססה (אנגלית: Kasese) היא עיר במערב אוגנדה השוכנת צפונית לאגם ג'ורג'. זוהי עיר המחוז של מחוז קססה ומקום המושב הממשל המקומי במחוז. בעיר נמצא ארמון של מלך רוונזורורו.

קססה שוכנת בסמוך לרכס רוונזורי ולפארק הלאומי המלכה אליזבת, כ-350 ק"מ מערבית לבירה קמפלה. סביבה מכרות נחושת וקובלט באתר קילמבה.

אוכלוסייתה של קססה עומדת על 74,300 נפש. זוהי אחת הערים בעלות ריבוי האוכלוסין הגבוה ביותר באוגנדה, וזאת בשל תיירות הולכת ועולה לאתרי רכס הרוונזורי והפארק הלאומי המלכה אליזבת, מספר גבוה של פועלים במכרות הסמוכים בקילמבה, הקרבה לגבול עם הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו אשר מאפשרת קשרי מסחר ענפים ותחבורה סדירה לקמפלה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוגנדה: ערים
המנון זמביה

המנון זמביה, מושר בשפה המקומית. הלחן של ההמנון של זמביה זהה ללחן של המנון דרום אפריקה.

==מילות ההמנון באנגלית - שפתה הרשמית של זמביה==
<div style="direction: ltr;">
:Stand and sing of Zambia, proud and free,
:Land of work and joy in unity,
:Victors in the struggle for the right,
:We have won freedom's fight.
:All one, strong and free.

:Africa is our own motherland,
:Fashion'd with and blessed by God's good hand,
:Let us all her people join as one,
:Brothers under the sun.
:All one, strong and free.

:CHORUS
:Praise be to God.
:Praise be, praise be, praise be,
:Bless our great nation,
:Zambia, Zambia, Zambia.
:Free men we stand
:Under the flag of our land.
:Zambia, praise to thee!
:All one, strong and free.
</div>

==מילות ההמנון בשפת 18 שבטי הבמבה המקומיים==
<div style="direction: ltr;">

:Lumbanyeni Zambia, no kwanga,
:Ne cilumba twange tuumfwane,
:Mpalume sha bulwi twa cine,
:Twaliilubula.
:Twikatane bonse.

:Bonse tuli bana ba Africa,
:Uwasenaminwa na Lesa,
:Nomba bonse twendele pamo,
:Twaliilubula.
:Twikatane bonse.

:CHORUS
:Lumbanyeni,
:Lesa, Lesa, wesu,
:Apale calo,
:Zambia, Zambia, Zambia.
:Fwe bantungwa
:Mu luunga lwa calo.
:Lumbanyeni Zambia.
:Twikatane bonse.
</div>

==מילות ההמנון בעברית==
:עמדו ושירו את השיר של זמביה, החופשייה והגאה.
:ארץ העבודה השמחה והמאוחדת, 
:ארצם של מנצחי המאבק לזכויות.
:ניצחנו במלחמת החופש -
:אנחנו כאחד חזקים ובני חורין.

:אפריקה, היא מולדתנו,
:אשר מעוצבת ומבורכת על ידי ידו הברוכה של האל.
:הבה אנו - בניה, נתאחד, האחים אשר אותה שמש נמצאת מעלינו.
:מאוחדים - חזקים וחופשיים.

:פזמון:
:ברוכים נהיה לאלוהים,
:ברוכים, ברוכים, ברוכים.
:ברך את מדינתנו ואומתנו הגדולה:
:זמביה, זמביה, זמביה.
:אנשים חופשיים אנחנו,
:תחת דגלה של ארצנו.
:זמביה, ברוכים כולנו לך
:מאוחדים - חזקים וחופשיים!

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמביה: סמלים לאומיים
זמביה
אגון פולק

אגון פולק (12 בנובמבר 1898 - 21 בנובמבר 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוסטרי-ישראלי יהודי, מאמנה הראשון של נבחרת ישראל לאחר קום המדינה.

==קורות חייו==
פולק נולד בשנת 1898 בעיר וינה שבאוסטריה, ושיחק החל מגיל צעיר בקבוצת הפאר האוסטרית-יהודית, הכח וינה, בתפקיד רץ. יחד עם הקבוצה זכה באליפות אוסטריה בשנת 1925 ובמדיה כיכב בניצחון החוץ 0-5 על וסטהאם יונייטד. יחד עם קבוצתו ביקר פעמיים בארץ ישראל של תקופת המנדט. בשנת 1928 עבר לשחק בקבוצת ניו יורק ג'איינטס האמריקאית, ובשנת 1932 פרש ממשחק פעיל.

בשנת 1934 מונה למאמן מכבי תל אביב במקום שמעון "לומק" רוטנר, אף הוא שחקן עבר של הכח וינה. המאמן שחרר מיד שחקנים מבוגרים של הקבוצה והעלה שחקני נוער במקומם. במקביל לתפקידו כמאמן מכבי תל אביב אימן פולק גם את נבחרת ארץ ישראל בשנת 1938, דבר שהיה חידוש באותם ימים. במשחקי הנבחרת מול יוון במוקדמות מונדיאל 1938 הנבחרת הפסידה ופולק התפטר מתפקידו.

בשנת 1939 היה שותף למסעה של מכבי תל אביב לאוסטרליה שנמשך כחצי שנה ונשאר ביבשת כשנה נוספת. לאחר שובו לישראל חזר לתפקיד מאמן מכבי תל אביב עד לשנת 1947.

לאחר קום המדינה מונה למאמנה הראשון של נבחרת ישראל למשחק ראווה מול נבחרת ארצות הברית, שבו הפסיד עם נבחרתו 3-1. בעקבות ההפסד הוחלף פולק בידי לאיוש הס.

פולק היה לפרשן, בין השאר ב"ידיעות היום", ולמאמן לעת מצוא. בשנת 1949 מונה למאמן הפועל חיפה, ולאחר שנה סיים את תפקידו. בשנת 1955 היה מאמנה של בית"ר ירושלים, אך לא הצליח להצעיר את הקבוצה כפי שרצה. בשנת 1957 שב למכבי תל אביב בתפקיד יועץ ומרכיב הנבחרת. במרץ 1958 קיבל על עצמו את אימון מכבי רמת גן. בשנת 1959 לקח על עצמו לאמן את בית"ר תל אביב לתקופה קצרה. פולק האמין בצירוף של כדורגל סקוטי ואוסטרי, כצורת המשחק המושלמת. 

בשנת 1976 הוציא אוטוביוגרפיה, "חוויותיו והרפתקאותיו של שחקן כדורגל בחמש יבשות תבל - באספקלריה אישית של אגון פולק", ושימש כתב עבור העיתון "חדשות הספורט".

בשנות ה-70 היגר לגרמניה, שם נפטר בשנת 1981.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20160304113807/http://football.org.il/NationalTeam/Pages/NationalTeamCoachDetails.aspx?coach_id=80829&NATIONAL_TEAM_ID=3 עמוד המאמן של אגון פולק] באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:כדורגלנים אוסטרים
קטגוריה:כדורגלנים יהודים
קטגוריה:וינה: כדורגלנים
קטגוריה:מגני כדורגל אוסטרים
קטגוריה:מגני כדורגל יהודים
קטגוריה:מאמני נבחרת ישראל בכדורגל
קטגוריה:מאמני מכבי תל אביב
קטגוריה:מאמני הפועל חיפה
קטגוריה:מאמני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:מאמני בית"ר ירושלים
קטגוריה:מאמני כדורגל יהודים
קטגוריה:כדורגלני הכח וינה
קטגוריה:סגל חדשות הספורט
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לגרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1898
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
ים (אל)

יָם הוא אל הים, הנהרות ומקוואות המים במיתולוגיה הכנענית. בנו של אל ואחיו של בעל. מקבילם של פוסידון היווני ונפטון הרומי. הוא הופיע במספר גרסאות של מיתוס מלחמת אל הסער בים במזרח הקרוב הקדום, בהן הוא מבקש לשלוט על העולם ולהציף את האדמה, ומובס על ידי אלי סער כמו בעל הכנעני.

== דמותו ==
בשירה האוגריתית נחשב לאל אימתני שאלי הפנתיאון הכנעני פוחדים ממנו ומעוזריו. כאשר ים שולח את עוזריו לאספת האלים, הם לא משתחווים בפני האלים, והאלים מורידים את בגדיהם עד לברכיהם בשל יראתם. ולמעשה אל ראש הפנתיאון, מצדד במלכותו של ים, וקורא לכל האלים לעבוד את ים ולהעלות לו מס.

בעלילות בעל וענת מסופר עליו שהצליח להדיח את עשתר מכס מלכות העולם, אך לא מצליח לבנות לו היכל בפסגת צפון. והוא נכנס למלחמה עם בעל על השליטה בארץ, כאשר שפש אלת השמש, ענת אלת המלחמה וכושר וחסיס אל האומנות עוזרים לבעל. ענת הורגת את מפלצות הים הנוראות, לווייתן פתן בריח, ופתן עקלתון בעל שבעה ראשים. שפש – אלת השמש, עזרה לו לייבש את הקרקע, שים הציף במי מלח והרס את היבולים. וכושר וחסיס, אל האומנויות, הביא לבעל כלי נשק מאגיים שיעזרו לו במלחמתו נגד ים – יגרוש ("מגרש") ואימור ("מניע"). בעזרת כלי הנשק הללו "האלות שמזנקות כמו נשר מידיו של בעל", ניצח בעל את ים, הפילו ארצה והרגו.

עוזריו הם מפלצות ים איומות ומפחידות:
* לווייתן נחש בריח.
* נחש עקלתון בעל שבעה ראשים.
* תנין גדול.
=== בתנ"ך ===

בתנ"ך יש מספר התייחסויות לים ועוזריו, בהם מתואר אלוהים כמי שברא אותם וכמי שיכול בכוחו לנצח אותם. אחד הידועים שבהם הוא בספר ישעיהו: "בַּיּוֹם הַהוּא יִפְקֹד ה' בְּחַרְבּוֹ הַקָּשָׁה וְהַגְּדוֹלָה וְהַחֲזָקָה, עַל לִוְיָתָן נָחָשׁ בָּרִחַ, וְעַל לִוְיָתָן, נָחָשׁ עֲקַלָּתוֹן; וְהָרַג אֶת-הַתַּנִּין, אֲשֶׁר בַּיָּם". ישות נוספת שמוזכרת בהקשר של ים מכונה "רהב", כפי שמופיע בפסוק: "עוּרִי עוּרִי לִבְשִׁי עֹז זְרוֹעַ ה', עוּרִי כִּימֵי קֶדֶם דֹּרוֹת עוֹלָמִים, הֲלוֹא אַתְּ הִיא הַמַּחְצֶבֶת רַהַב מְחוֹלֶלֶת תַּנִּין". עוד שני פסוקים מופיעים בספר איוב "בְּכֹחוֹ, רָגַע הַיָּם; ובתובנתו (וּבִתְבוּנָתוֹ), מָחַץ רָהַב" (איוב כ"ו יב'), וכן אֱלוֹהַּ, לֹא-יָשִׁיב אַפּוֹ; תַּחְתָּו שָׁחֲחוּ, עֹזְרֵי רָהַב (איוב ט' יג'). כן יש בתהילים "אַתָּה דִכִּאתָ כֶחָלָל רָהַב; בִּזְרוֹעַ עֻזְּךָ, פִּזַּרְתָּ אוֹיְבֶיךָ." (תהילים פ"ט יא').

הפרשנים חלוקים האם רהב הוא דמות העומדת בפני עצמה או שם מקביל לים<ref></ref>. בספרות חז"ל קיים הד לתפיסה הקדומה על רהב כשם מקביל לים בסיפור הבא:

==ראו גם==
* פוסידון – אל הים היווני
* נפטון – אל הים הרומי

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלי ים ונהר
קטגוריה:אלים בתנ"ך
אורציון ישי

אורציון ישי (1936, ירושלים, ארץ ישראל המנדטורית - 5 באוקטובר 2013, ישראל) היה סופר ישראלי.

==ביוגרפיה==
ישי הוא בן להורים יוצאי ביטולה (מונסטיר), שבחבל מקדוניה, אשר אבות אבותיהם התיישבו בה אחרי גירוש ספרד.

את השכלתו היסודית רכש בתלמוד תורה "בית אהרון" בירושלים. את לימודיו התיכוניים השלים במסגרת אקסטרנית. בוגר האוניברסיטה העברית במקצועות ספרות ומקרא ומוסמך לתואר שני לחינוך. עסק בהוראה בבתי-ספר תיכוניים בירושלים, ובהם: הגימנסיה העברית רחביה ובית הספר רנה קסין. כמו-כן שימש במשך שנים אחדות כמדריך למורים מטעם בית-ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.

בשנים 1972–1974 היה שליח מטעם הסוכנות היהודית, המחלקה לשיגור מורים, בסנטיאגו דה צ'ילה שם ניהל את בית-הספר היהודי על שם חיים ויצמן.

סיפוריו התפרסמו בפורומים ספרותיים שונים. סיפורו הראשון "פרחים על קברו של המורה לתנ"ך" התפרסם במוסף הספרותי של העיתון דבר בשנת 1967. אורציון ישי זכה בפרסים ספרותיים שונים: ב-1978 זכה בפרס על-שם פרננדו חנו לספרות ארץ-ישראלית חדשה מטעם יהדות מקסיקו, סיפורו "צבעונים" זכה בפרס מיוחד מטעם משרד החינוך והתרבות. בנוסף על סיפוריו פרסם אורציון ישי ספרי עזר ללימוד התנ"ך לבחינות הבגרות אותו חיבר בעזרת ניסיונו כמורה לתנ"ך בבית הספר רנה קסין בירושלים, שם היה מוכר בשם ישי אורציון (במקום אורציון ישי).

==מקורות יצירתו==
בריאיון להרצל חקק באתר האינטרנט e mago לגבי מקורות זיקתו לעבר אמר אורציון:

==ספריו==
* הכל באותו יום: סיפורים (ירושלים: שי, תשל"ו 1976)
* על החוטים ועל לאורה: סיפורים (תל אביב: הדר, (תשל"ט 1979)
* צבעונים: סיפורים (תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ב 1982)
* סגורה לרגל שיפוצים: סיפורים (ירושלים: כרמל, תשנ"ה 1995)
* עידן השמש החמישית: רומן (תל אביב: גוונים, תשנ"ט 1999)
* חבצלות לקצין צעיר: סיפורים (הוד-השרון: אסטרולוג, 2001)
* לשתוק עם פרננדו: סיפורים (ירושלים: כרמל, תשס"ה 2005)

== קישורים חיצוניים ==

* הרצל חקק, [http://mikrarevivim.blogspot.co.il/2013/10/blog-post_10.html הקסם הספרדי והניחוח הירושלמי של אורציון ישי], בתוך: ד"ר לאה מזור, על מקרא הוראה וחינוך
* הרצל חקק, [http://www.daat.ac.il/daat/mimaamakim/maamar.asp?id=34 אורציון ישי – ראיון על כלל יצירתו ], ממעמקים
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
אבנר ברנהיימר

אבנר ברנהיימר (נולד ב-19 באוגוסט 1966) הוא תסריטאי, סופר ועיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בקיבוץ גברעם וגדל בפתח תקווה, למד בתיכון ברנר פתח תקווה. בצעירותו עסק בשחייה תחרותית. לאחר שירותו הצבאי בחיל האוויר, למד ספרות באוניברסיטת תל אביב. במקביל, החל לכתוב עבור מעריב, תחילה בעיתון היומי ומאוחר יותר במוסף סופשבוע. ב-1995 עבר לכתוב במוסף סוף השבוע של ידיעות אחרונות, שבעה ימים. 

בסוף שנת 2006 החל לכתוב במוסף הארץ. ב-1996 נסע בשליחות ידיעות אחרונות ללוס אנג'לס ובמקביל למד כתיבה יוצרת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). לאחר שובו לישראל, עבד כארבע שנים כעורך תוכנית הטלוויזיה של קובי מידן, "פגישה לילית". בין 1996 ו-2003 כתב טור הומוריסטי, "מיטה זוגית", בעיתון "הזמן הוורוד" בנושא חיי הזוגיות שלו ושל ערן נוימן, בן זוגו לחיים. הטור עובד מאוחר יותר לספר הביכורים שלו, "אתה אוהב אותי".

==תסריטים==
* "פלורנטין" 1997–1998
* "יוסי וג'אגר", 2002.
* "מה אתה שח", 2005 (כחלק מפרויקט סיפור מהסרטים לערוץ 2).
* "פיק אפ" (אופרת סבון ששודרה בערוץ 10), 2005.
* "עד החתונה" (2008) ו"עד החתונה 2" (2010).
* "מסכים" סדרה דרמה, רומנטיקה העוסקת במערכות יחסים המתקיימות בווידאו-צ'ט, התוכנית שודרה ב- yes ישראלי, 2007 ו"מסכים 2" (2009).
* "בלו נטלי" (2010) סדרת דרמה ל"יס" בכיכובם של צביקה הדר ויפתח קליין.
* "אמא ואבאז" (2012) סדרה המשודרת ב-HOT3 בכיכובם של מיה דגן, יפתח קליין ויהודה לוי.
* "כיפת ברזל" (2017), סדרת דרמה לקשת 12
*"יש לה את זה" (2018), סדרת דרמה לקשת 12
*"מי ירה בילדי הבר נוער?" (2018), סדרת דוקומנטרית לקשת 12
*"מקיף מילאנו" (2021), סדרת נוער לכאן חינוכית
*"שקשוקה" (2020), סדרת ילדים לכאן חינוכית.

==ספרים==
* "אתה אוהב אותי" (חרגול, 2005)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.text.org.il/index.php?book=0501122 קטע מתוך "אתה אוהב אותי"], אתר טקסט
ראיונות
* 
* 
* יונתן שקדי, [https://www.writersguild.org.il/info/אם-אתה-אוהב-את-הדמויות-שלך-יאהבו-אותן-ר/ "אם אתה אוהב את הדמויות שלך, יאהבו אותן": ריאיון עם אבנר ברנהיימר, יוצר "אמא ואבאז"], באתר איגוד התסריטאים, 1 בינואר 2013
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:סגל הארץ
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סופרים להט"בים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים להט"בים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון ברנר
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
כושר וחסיס

כושר-וחסיס (באוגריתית: 𐎋𐎘𐎗𐎟𐎆𐎃𐎒𐎒 – כתֿר וחֿסס) היה אל האוּמנויות והטכנולוגיה הכנעני, היוצר דברים נפלאים. נחשב כאל חיובי העוזר לבעל, אל החיים. בשירה האוגריתית הוא מכונה "חכם חרשים" ו"הין".

כמו מספר אלים זוטרים נוספים במיתולוגיה האוגריתית, שמו הוא שם כפול, ומראה על שני צדדים באישיותו.

באגדת אקהת מסופר עליו שיצר קשת מופלאה שאקהת הגיבור משתמש בה, וענת אלת המלחמה והציד חומדת אותה. בעלילות בעל וענת מסופר שהוא עוזר לבעל במלחמתו כנגד האל ים ויוצר עבור בעל כלי נשק מאגיים שמכריעים את ים לארץ. עוד מסופר עליו שם שהוא בנה את ארמונו המופלא של בעל בפסגת צפון במשך שישה ימים. כושר-וחסיס רצה ליצור לארמון חלונות וארובות, דבר שבעל התנגד לו, אך לאחר המעשה בעל השתכנע וביקש ממנו שיקרע בארמון חלונות. בכך ממלא כושר-וחסיס תפקיד טיפוסי של האל החכם ויועצו של הגיבור אל הסער, במיתוס מלחמת אל הסער בים. בזאת הוא דומה לאל האכדי-בבלי אאה, הממלא תפקיד זה בשירת אֻלִִיכֻמִי החורית-חתית. ישנם רמזים כי גם במיתולוגיה האוגריתית נחשב כושר-וחסיס כמקבילו של אאה.

בלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש, הדמות המרכזית "אם פחל" קוראת לאמה, הדמות המרכזית השנייה, שמש, להוביל קול אל אלים שונים במעונותיהם, כדי להודיעם לחש קסם נגד נשיכת נחשים. לכל קריאה לאל מוקדש קטע ביצירה, כאשר ההבדל בין הקטעים הוא רק בשם האל ומעונו; לכושר וחסיס מוקדש הקטע התשיעי מבין קטעים אלה, ומעונו הנזכר בלוח הוא כפתר, הנזכר גם במקום אחר כמעון כושר וחסיס.<ref> – לוח UT 607</ref> בלוח הממשיך את הלוח הזה, בשל ערפל שכיסה את הארץ גברה "חמה" (ארס), ובין האלים הרבים שנזכרו (רובם בזוגות) כאוספי ה"חמה" מוזכר כושר וחסיס (ללא זוג).<ref> – לוח UT 608</ref>
__ללא_תוכן__
== ראו גם ==

* כפתור

==לקריאה נוספת==
* נגה וגיא דרשן, המיתולוגיה הכנענית (מיתוסים 15), הוצאת מפה, תל אביב תשס"ט

==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
*John Pairman Brown, [http://jss.oxfordjournals.org/cgi/reprint/10/2/197.pdf Kothar, Kinyras, and Kythereia]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלים כנעניים
קטגוריה:אלי אמנות
פיגוע ההתאבדות באילת

פיגוע ההתאבדות באילת היה פיגוע טרור שביצע מחבל מתאבד בעיר אילת ב-29 בינואר 2007. הפיגוע התרחש בתוך מאפייה בעיר ונהרגו בו שלושה אזרחים ישראלים. היה זה פיגוע ההתאבדות היחיד שבוצע בישראל באותה שנה.

== מהלך הפיגוע ==
מחבל מתאבד מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שיצא מרצועת עזה חדר לשטח ישראל דרך ציר ה-ח' בבוקר 29 בינואר 2007. בהגיעו לשטחה של אילת נאסף המחבל על ידי נהג מונית ישראלי. במהלך הנסיעה חשד הנהג כי מדובר במחבל מתאבד, ובשל כך דרש ממנו לרדת מהרכב. הנהג ניסה להוריד את הנוסע בשולי העיר, הרחק מאזור המלונות. לאחר מספר דקות הגיע המחבל ברגל למרכז המסחרי של שכונת איזידור, נכנס למאפיה ופוצץ את עצמו. מהפיצוץ נרצחו שלושת העובדים במאפיה (שני בעליה ועובד).

את האחריות לפיגוע נטלו על עצמם שלושה ארגונים פלסטינים: הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, גדודי חללי אל אקצה ו"צבא המאמינים".

קרוב למקום הפיגוע הוקמה אנדרטה במרכז כיכר זיכרון לזכר שלושת הרוגי הפיגוע.

== ראו גם ==
* פיגועי התאבדות בישראל

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://mfa.gov.il/MFA/ForeignPolicy/Terrorism/Palestinian/Pages/Suicide-bombing-in-Eilat-bakery-29-Jan-2007.aspx הודעת משרד החוץ נושא] 

== הערות שוליים ==

אילת
קטגוריה:אילת: אירועים
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2007
אילת
קטגוריה:הנגב: פיגועים
נוער מרצ

נוער מרצ הוא ארגון נוער חינוכי פוליטי המשויך למפלגת מרצ.

נוער מרצ מפעיל סניפים בערים דוגמת תל אביב, ירושלים, חיפה, פרדס חנה, השרון, מודיעין, ובאר שבע. פעילים בה כמה מאות בני נוער בגילאים 12–18 מכל רחבי ישראל. בסניפים מרוכזת פעילות תרבותית ופוליטית ונוער מרצ מקיים הפגנות ומשמרות מחאה, וזוכה לייצוג משמעותי במוסדות מפלגת מרצ. חוקת מפלגת מרצ קבעה ייצוג של לפחות 2% מצירי ועידת המפלגה לנציגי נוער מרצ.

לפי אתר הארגון, הארגון פועל לאור עקרונות השלום, הדמוקרטיה והצדק החברתי כפי שהם מופיעים, בין היתר, במגילת זכויות האדם, במגילת העצמאות של מדינת ישראל ובחוק יסוד כבוד האדם וחירותו.

נוער מרצ הוקם עם הקמת מרצ ב-1992, על בסיס תנועות הנוער שהיו לשלושת המפלגות שהרכיבו את מרצ נוער מפ"ם, נוער רצ ונוער שינוי. הרכז הראשון של התנועה היה ח"כ אילן גילאון.

בבחירות לכנסת העשרים שנערכו במרץ 2015, גייס נוער מרצ מתנדבים רבים לשורות המפלגה ביום הבחירות, וכשליש מהמתנדבים של מרצ ביום הבחירות היו חברים בנוער מרצ.

==פעילות התנועה==
במסגרת פעילותו, חניכי הארגון משתתפים בהפגנות לפי העקרונות של המפלגה, ובסניפי הארגון ישנם פעילויות לאורך השנה, בהן סמינרים, פעולות שבועיות והפגנות.

לפי התנועה, העיקרון הפנים-ארגוני המנחה אותה הוא עקרון "נוער מוביל נוער" שפירושו שכל ההנהגה הפוליטית של התנועה הם בני נוער, והיזמות והפעילויות הן ביוזמת פעילי התנועה ובארגונם. כמו כן, בהתאם לעיקרון זה, מקיים נוער מרצ מוסדות ובעלי תפקידים נבחרים, הנבחרים על ידי חברי הנוער. לתנועה יש יושב-ראש והנהגה בת שבעה חברים, אשר נבחרים על ידי כלל חברי נוער מרצ.

התנועה משתפת לעיתים פעולה עם גופים בעלי רקע אידאולוגי שונה. לדוגמה, בשנת 2010 פעלה התנועה בשיתוף פעולה עם ההנהגה הצעירה באיחוד הלאומי להוזלת מחירי לימודי הנהיגה בישראל, הגבוהים באופן משמעותי ביחס למדינות אחרות בעולם. בשנת 2011 קיימה התנועה פעילות משותפת עם ארגוני נוער נוספים, כגון בני עקיבא, למען שחרור יונתן פולארד.

== מבנה התנועה ==
בראש התנועה עומדת היו"ר נגה מאיר, שנעזרת בהנהגת נוער מרצ בקבלת החלטות הנוגעות להתנהלות התנועה, ארגון הפגנות, פעולות מחאה וכו'. יושב הראש נבחר אחת לשנה בבחירות בהשתתפות כל חברי נוער מרצ. אחת לחצי שנה נבחרת לתנועה הנהגה, גוף המורכב מ-7 פעילי נוער מרצ מכל רחבי הארץ (כולל יו"ר הנוער המכהן) שמחליט החלטות הקשורות לנוער. בנוסף, לתנועה יש גם וועדת ביקורת (המתפקדת גם כבית דין), וועדת בחירות.

התנועה עצמה מורכבת מסניפים, כשבכל סניף לפחות 4 חברים.

באוקטובר 2015 במוסף הפוליטי של ישראל היום התבצעה התייחסות לנוער מרצ כגוף חשוב המעיד על ההתנהלות הפנימית במפלגת מרצ.

== סמלילי התנועה==
{| align=center
 |<gallery widths="250" heights="230" perrow="3">
קובץ:Noar meretz.jpg|לוגו התנועה מ-2006 עד 2012
קובץ:Noar meretz2010.jpg|לוגו התנועה מ-2012 עד 2013
קובץ:לוגו נוער מרצ החדש מ2013.png|לוגו התנועה משנת 2013
</gallery>
 |}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* איתן אהרון, [http://www.srugim.co.il/4562-הפגנת-הקרבה-צעירי-מרצ-והאיחוד-הלאומי-נ/ הפגנה משותפת של נוער מרצ וצעירי האיחוד הלאומי], סרוגים
* [https://meretz.org.il/noar העמוד של נוער מרצ] באתר של [https://meretz.org.il מרצ]

==הערות שוליים==

מרצ
קטגוריה:ישראל: פוליטיקה
קטגוריה:מרצ
מרצ
ספר ניצחון ישן

מהדורת ברויאר
ספר ניצחון ישן, הוא ספר מסוגת ספרי ויכוח (ניצחון=התנצחות) שנכתב על ידי יהודים במסגרת הפולמוס היהודי-נוצרי. הספר נכתב ככל הנראה בתחילת המאה ה-14, והוא כולל אסופת טענות אנטי-נוצריות שנלקחו, בין היתר, מספר יוסף המקנא (אמצע המאה ה-13) ומספר הטענות לר' משה מסאלרנו. לדעת אפרים אלימלך אורבך, סגנון הספר, תוכנו ולשונו מלמדים כי הוא נערך בגרמניה.

== תוכן הספר ==
עיקרו של הספר הוא פירוש לפסוקי התורה, שמתמודד עם פרשנותם של אבות הכנסייה לכל פסוק. בעיקר תוקף הספר את הפרשנות הנוצרית המוצאת בפסוקי המקרא פרה-פיגורציה לאירועים בברית החדשה ומפגין בקיאות רבה בפרשנות הנוצרית. הספר מציג הפרכה כנגד כל פירוש נוצרי, ומעמיד את הפרשנות היהודית. פעמים רבות מתוך עמדה אירונית ואף פרודית, המציגה את הפירוש הנוצרי כאבסורדי. טכניקה נפוצה אחרת בספר היא אימוץ לכאורה של עמדות היסוד של הפרשנות הנוצרית, רק על מנת להעמידן על ראשן ולהוכיח את אמיתות הפרשנות היהודית, גם לשיטת הפרשנות הנוצרית.

למשל:

== מהדורות מדעיות ==
* מרדכי ברויאר, ספר נצחון ישן : ספר ויכוח נגד הנוצרים, רמת גן 1978
<div class="mw-content-ltr">
* David Berger, The Jewish-Christian Debate in the High Middle Ages: A Critical Edition of the Nizzahon Vetus, ACLS Humanities, 2008 
</div>
==ראו גם==
* משפט פריז

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הפולמוס היהודי-נוצרי
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרי המאה ה-14
קטגוריה:יצירות שמחברן אינו ידוע
קטגוריה:יהדות גרמניה
הר הקפוצ'יני

הר הקפוציני
הר הקפוציני (באיטלקית: Monte dei Cappuccini) היא גבעה אשר במקור שימשה להגנה על העיר טורינו והיום היא נקודת תצפית פופולרית על העיר. היא משקיפה מצד אחד על שפלת הפו ומצד שני על הרי האלפים. גובהה הוא 284 מטר מעל שפת נהר הפו.

במלחמת העולם השנייה המקום נפגע קשה מהפצצה אווירית. פעולות השיקום והשחזור שבוצעו, הביאו את הכנסייה שבראש הגבעה וה"כנף" הדרומי של המנזר, לפאר שהיה בו בעבר. הדרך למעלה הגבעה, בת 300 שנה, עוברת בפארק המצוי בגבעה. העלייה בו, באמצעות הצמחייה שנבחרה לכך שתראה מדורגת, נותנת לעולה בה את הרגשה של עליה לפיסגה.

==תולדות המקום==
השימוש העתיק שנעשה בגבעה היה למטרות הגנה. ידיעות ראשונות על קיומה של כנסייה במקום יש מהמאה ה-8. שמה של הגבעה מקורו בזיכיון שקבלו מסדר הקפוצ'ין מבית סבויה להשתמש באזור הזה, החל מהמחצית השנייה של המאה ה-16. בית סבויה הקים במקום כנסייה ומנזר.

העבודה להקמת הכנסייה, שהוקדשה למריה הבתולה ונקראה "Santa Maria del Monte" החלו בשנת 1583. התכנון הראשונה של "אסקניו ויטוצי" ( Ascanio Vitozzi) היה הקמת מבנה, גן עצים וצלב. בשנת 1656 הסתיימה הבנייה. בזמן המלחמה היא נפגעה קשות מהפצצות בעלות הברית על העיר. היא נבנתה מחדש והיום יש בה מנזר חדש והמקום משמש אכסניה ל"מוזיאון הלאומי של הרי טורינו".

==המוזיאון הלאומי של הרי טורינו==
המוזיאון אשר שמו המלא הוא "Il Museo Nazionale della Montagna "Duca degli Abruzzi"" הוקם בשנת 1874 באולמות של מנזר "סנטה מאריה" על "הר הקפוצ'יני". במוזיאון תצוגה של מסמכים היסטוריים של מאתיים וחמישים שנה. בשנת 1942 הנסיך "לואיגי אמדיאו די סבויה" - "הדוכס של האמברוצ'י" אשר על שמו נקרא המוזיאון, הקדיש את המקום למסעה של משלחת חוקרים לאלסקה ולים הצפוני. ניתן לצפות בסרטים מאותה תקופה.

==רכבת ההרים==
רכבת ההרים פעלה מדצמבר 1885 עד מרץ 1942. היא פסקה לפעול בשל המלחמה. היות שטורינו הייתה העיר הראשונה באיטליה עם תאורת רחוב, כבר משנת 1882 הר קפוצ'ינו המואר בכל שעות היממה היה אטרקציה. מסלול הרכבת היה 120 מטר, השיפוע 36 מעלות ותוך 2 דקות הרכבת עלתה את 282 המטר.
<gallery>
תמונה:CI Funicolare 2.jpg|רכבת ההרים בפעולה
תמונה:CI Funicolare 4.jpg|מבט לעיר
תמונה:CI Vedetta 4.jpg|מרפסת התצפית מראש ההר
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.museomontagna.org/ האתר הרשמי של המוזיאון]
* [https://web.archive.org/web/20061223023102/http://www.caitorino.it/CI%20funicolare.htm על רכבת ההרים להר קפוצ'ינו]

קטגוריה:טורינו
דמבוביצה

דמבוביצה (ברומנית: Dâmboviţa) הוא נהר הנובע מהרי פגראש, ברומניה. הנהר זורם דרך בירת רומניה, בוקרשט ונשפך לתוך הארג'ש ליד העיירה בודשט. נהר דמבוביצה הוא חלק מאגן הניקוז של הדנובה.

אורך הנהר 237 קילומטרים, חלק ממהלך הנהר עובר דרך המחוז הנושא את שמו, מחוז דמבוביצה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רומניה: נהרות ונחלים
קטגוריה:בוקרשט: גאוגרפיה
יוסף להרס

יוסף להרס (1882 – ט"ו באדר ה'תרצ"ז, 26 בפברואר 1937) היה רופא בעיירה בית שאן, שנרצח בה בעת מילוי תפקידו, במהלך מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט.

==ביוגרפיה==

להרס נולד בעיר וורמס בגרמניה. ב-1914 התגייס לצבא הגרמני ושירת כקצין רפואה במלחמת העולם הראשונה. לאחר מכן עבד כרופא במשטרת ברלין. עם עלות הנאצים לשלטון פוטר מיד. בשנת 1933 הגיע ארצה כפליט עם אשתו, גיורת גרמניה. תחילה התיישב בחיפה, בה עבד כרופא פרטי וסיגל לעצמו את השפה הערבית. אחר-כך עבר עם אשתו לבית שאן. בעיירה זו הייתה קהילה יהודית קטנה של 90 איש, רובם יוצאי כורדיסטן, שעסקו במסחר ובמלאכה וחיו בשלום עם האוכלוסייה הערבית.

ד"ר להרס טיפל ביהודים ובערבים והיה מקובל על כל האוכלוסייה. הוא ערך ביקורים באהלי הבדואים בסביבת בית שאן וממעוטי היכולת לא גבה תשלום. בתקופה זו הצטרף לארגון "ההגנה".

המאורעות פרצו ב-19 באפריל 1936. הערבים בבית שאן איימו בפרעות על הקהילה היהודית בבית שאן ולכן יומיים לאחר מכן פונו כל היהודים מבית שאן בחסות המשטרה הבריטית ובתיהם נבזזו. ד"ר להרס ואשתו מיאנו להתפנות מהעיר כי היו בטוחים שלא יאונה להם כל רע. ד"ר להרס אף פנה בתלונה לנציב העליון על הלחץ שמפעילה עליו המשטרה לעזוב את העיירה, אך ללא הועיל. הזוג נאלץ לעזוב את בית שאן.

ב-12 באוקטובר 1936 נסתיימה השביתה הערבית הגדולה. חלה רגיעה יחסית בטרור ומצב הביטחון השתפר. משלחת של ערביי בית שאן פנתה לד"ר להרס וביקשה ממנו לחזור לעיירה תוך הבטחה שלא יאונה לו כל רע.

ד"ר להרס חזר לבית שאן ושכר לו דירת חדר במרכז העיירה. את אשתו שהייתה בהריון השאיר בחיפה. היה מגיע לבית שאן ביום שני וחוזר ביום שישי, יהודי יחיד בעיירה ערבית.

בליל יום שישי 26 בפברואר 1937 בשעה 02:45 אחר חצות, נשמעו דפיקות בדלת הבית. ד"ר להרס היה בטוח כי באים לבקש את סיועו הרפואי. הוא התלבש וארז את כלי הרפואה שלו. הוא פתח את הדלת. בחוץ עמדו שלושה אנשים. אחד פתח עליו ביריות מאקדח. ירייה אחת פגעה בבטנו והשנייה בחזהו, והוא נהרג במקום. משמר שוטרים שעבר במקום ראה שלושה אנשים בורחים. נורו עליהם יריות אולם הם הצליחו להימלט.

ד"ר להרס נקבר בבית הקברות חוף הכרמל בחיפה.

11 שנים לאחר מכן נרצח אחיינו - ד"ר הוגו להרס בנסיבות דומות.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:רופאים צבאיים גרמנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:רופאים ביישוב
קטגוריה:יהודים בצבא הגרמני במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:חללי היישוב במרד הערבי הגדול
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1882
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1937