OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ויה פלמיניה

מסלול ויה פלמיניה מסומן בסגול, בין שאר הדרכים הרומיות באיטליה
ויה פלמיניה (בלטינית: Via Flaminia) היא דרך רומאית עתיקה, אשר הובילה מרומא אל חוף הים האדריאטי. הדרך הובילה לערים ארימינום (רימיני של היום) ואנקונה, והייתה הדרך המרכזית לצפון איטליה בימי הקיסרות הרומית. דרך זו והדרך לדרום, ויה אפיה, היו הדרכים המרכזיות ברומא העתיקה. דרכים אלו הוקמו על מנת להקל את תנועת הצבא, ולאפשר את השליטה על שטחים מחוץ למחוז לאטיום. בהמשך נבנו לאורך דרכים אלו קולוניות של חיילים רומאים משוחררים. הדרך חצתה את האפנינים ואיפשרה הובלת יבולי התבואה מעמק הפו לרומא.

שמה של הדרך מושאל לרחובות ולאתרים ברומא ובערים אחרות בהם עברה הדרך העתיקה. הכביש הראשי בין רומא ופאנו, העובר בתוואי דומה לזה של הדרך העתיקה, מכונה גם הוא ויה פלמיניה.

==תולדות הדרך==
ויה פלמיניה נבנתה על ידי המדינאי הרומי גאיוס פלאמיניוס, בזמן כהונתו כקנסור בשנת 220 לפנה"ס. בתקופת הקיסרות הרומית הדרך שופצה לעיתים קרובות. במסגרת השיפוץ הכולל שהוביל אוגוסטוס קיסר בדרכים באיטליה, חולקה האחריות על הדרכים לשיפוץ בין חברי הסנאט. אוגוסטוס לקח על עצמו את שיפוץ ויה פלמיניה, בנה מחדש את כל הגשרים עליהם עברה הדרך מלבד שניים, והקים שערי ניצחון לכבודו. השער שהקים בארימינום עומד על תלו עד היום, והוא שער הניצחון העתיק ביותר שהשתמר עד היום. בשנת 77 הקיסר אספסיאנוס בנה את מעבר פורלו, (ראו תמונה), מעבר תת-קרקעי החוצה את נהר קנדיליאנו במחוז מארקה. על פי כתובות שנמצאו בדרך, גם הקיסר טראיאנוס שיפץ מספר גשרים לאורך ויה פלמיניה.

בימי הביניים המוקדמים הדרך נקראה ויה רוונה, על שם העיר רוונה, ששימשה בתקופה זו כבירתה של האימפריה הרומית המערבית, כבירת הממלכה האוסטרוגותית וכמרכז ביזנטי חשוב. לאחר רצח האקסרך (Eξαρχος) האחרון של רוונה בידי הלומברדים ונפילת האקסרכיה של רוונה בשנת 751, הדרך לא הייתה בשימוש במשך תקופה ארוכה. הדרך שופצה באופן חלקי בתקופת הרנסאנס, ומאז הייתה בשימוש עד היום. כיום אחד הכבישים הראשיים מרומא אל הים האדריאטי (SS3) עובר בתוואי הישן של ויה פלמיניה.

==מסלולי הדרכים הקשורות==

<gallery widths="230px" heights="250px" perrow="3">
קובץ:Via Flaminia map.jpg|המסלול העתיק של הדרך
קובץ:Via_Flaminia.jpg| בצבע כחול - הדרך המקורית, בצבע סגול - הדרך החדשה :via Flaminia nova
קובץ:Viae Flaminia Aemilia Postumia.jpg|דרכי ההמשך מויה פלמיניה צפונה (באדום): ויה אמיליה, שהגיעה עד פיאצ'נצה, וויה פוסטומיה, שהגיעה עד אקוויליה
</gallery>

==אתרים בדרך==

<gallery widths="230px" heights="250px" perrow="3">
קובץ:Ponte Milvio-side view-antmoose.jpg|גשר מילוויוס , מעל נהר הטיבר
קובץ:Furlo Tunnel North.jpg|מעבר פורלו - מנהרה בנתיב ויה פלמיניה שנחפרה בימי אספסיינוס
קובץ:Jean-Baptiste-Camille Corot 006.jpg|גשר אוגוסטוס, אומבריה, בציור של קאמי קורו מ-1826
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:דרכים ברומא העתיקה
פדניוס דיוסקורידס

פדניוס דיוסקורידס (Pedanius Dioscorides; ביוונית: Πεδάνιος Διοσκορίδης; 40 – 90 לספירה לערך) היה רופא, פרמקולוג ובוטניקאי יווני מאנאזרבוס שבקיליקיה. דיוסקורידס עסק ברפואה ברומא בתקופת נירון קיסר, והכיר רפואות מכל רחבי העולם היווני-רומי.

==חיבורו==
דיוסקורידס כתב ספר בן חמישה כרכים ביוונית בשם Περί ὕλης ἰατρικής (על עניינים רפואיים ; בתרגום הלטיני של ספרו: De Materia Medica), שהיה אחד מספרי רפואת הצמחים המשפיעים בעולם, ונותר בשימוש מעשי עד המאה ה-17. שלא כמו סופרים קלאסיים רבים, עבודותיו לא "התגלו מחדש" בתקופת הרנסאנס, כיוון שספרו מעולם לא אבד, והוא הועתק שוב ושוב בעותקים רבים לאורך הדורות, פעמים רבות עם הערות ותוספות. 

ספרו של דיוסקורידס חשוב לא רק להיסטוריה של רפואת הצמחים; הוא נותן מידע רב על עשבי תיבול בהם השתמשו היוונים, הרומאים ותרבויות עתיקות אחרות. הספר כולל גם שמות של הצמחים בשפות תרקיה ודקיה, שבלעדיו היו אובדים. בסך הכל, מוזכרים בספר כ-600 צמחים שונים והוא אולי העדות האתנובוטנית הקדומה ביותר המוכרת כיום, זאת למרות שתיאורי הצמחים מעורפלים במידת מה, וחוקרים בני ימינו לא תמיד מצליחים לזהות באילו צמחים מדובר.

כמה עותקים מאוירים של De Materia Medica שרדו, חלקם מוקדמים מאוד - מן המאות החמישית והשביעית לספירה.

משחותיו של דיוסקורידס מוזכרות בהערת אגב בספר "קנדיד" מאת וולטר.

<gallery>
קובץ:Arabic herbal medicine guidebook.jpeg|עותק מאויר של הכרך "רפואות ערביות פשוטות" מאת דיוסקורידס, מהמאה ה-13, מוצג במוזיאון הבריטי
קובץ:Dioscorides De Materia Medica Byzantium 15th century.jpg|עותק מאויר של התרגום הלטיני לספרו של דיוסקורידס מהמאה ה-15, ביזנטיון
קובץ:Dioscorides De Materia Medica Spain 12th 13th century.jpg|עותק מאויר של התרגום הערבי לספרו של דיוסקורידס, מהמאה ה-12 או המאה ה-13, ספרד
</gallery>

===דיוסקורידס על ארץ יהודה===
חיבורו של דיוסקורידס כולל מספר אזכורים לתוצרתה של ארץ יהודה. הוא מספר על שיח הבלסם, "הגדל רק ביהודה בעמק מסוים" (De Materia Medica, I, 19:1); הוא מציין שהשרף של האלה מופק בין היתר גם ביהודה (I, 71:1); הוא מספר ש"האספלט היהודי שונה מהשאר. זה שיש לו ברק בצבע ארגמן וניחוח חזק והוא כבד, הוא יפה; ואילו הסוג השחור והמלוכלך הוא גרוע, מאחר שהוא מהול בתערובת של זפת" (I, 73:1); הוא מציין ש"מיץ הסקמוניה הסורי וזה המופק ביהודה הם הגרועים ביותר" (IV, 170:3); הוא מספר ש"האבן היהודית מופקת ביהודה" מסייעת לסובלים מקשיים במתן שתן ומאבנים בדרכי השתן (V, 137). במקום אחר הוא מזכיר את העיר פטרה ומציין שהיא נמצאת "בקרבת יהודה" (IV, 157:1).

==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.org/details/de-materia-medica Pedanius Dioscorides, De Materia Medica] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: אישים
קטגוריה:בוטנאים
קטגוריה:רופאים יוונים
קטגוריה:פרמקולוגים יוונים
סת גודין

סת גודין (באנגלית: Seth Godin; נולד ב-10 ביולי 1960) הוא סופר, מרצה ואיש שיווק.

== קורות חיים ==
סת גודין הוא מומחה שיווק ואחד הבלוגרים העסקיים הפופולריים בעולם. גודין טבע את המונח שיווק מורשה Permission Marketing – פנייה ללקוח פוטנציאלי לאחר קבלת הסכמה ממנו, בדרך-כלל בעקבות מתן ערך ללקוח לפני ניסיון המכירה. זאת בניגוד לשיווק המקובל בטלוויזיה, שיווק לתיבת הדואר וכו', ובו נעשית פנייה לצרכן ללא בקשה או הסכמה מצידו.

גודין גם טבע את הדימוי פרה סגולה. בהקשר של חברות יצרניות "פרה סגולה" (Purple Cow) היא מוצר או שירות מצוינים או מדהימים, המביאים את הלקוח לשתף אחרים בחוויית הצריכה החיובית, והופכים את החברה, המספקת פרה סגולה, לבחירה המועדפת של לקוחות פוטנציאליים בשוק שלה.

גודין נחשב למומחה בפרזנטציה, ועל-כן הוא מרצה מבוקש.

== מיזמים עסקיים ==
בשנת 1995 גודין השיק את Yoyodyne, שהשתמשה בתחרויות ובמשחקים מקוונים כדי לשווק חברות למשתתפים. באוגוסט 1996 השקיעה Flatiron Partners 4 מיליון דולר ביודיין בתמורה להחזקה של 20%.<ref name="businessweek"></ref><ref name="earthweb"></ref> ב-Yoyodyne פרסם גודין את המאמר Permission Marketing: הופכים זרים לחברים וחברים ללקוחות . ב-1998 הוא מכר את Yoyodyne ל- Yahoo! תמורת כ-30 מיליון דולר<ref name="CNET"></ref><ref name="wired">[https://www.wired.com/techbiz/media/news/1998/10/15555 Yahoo Acquiring Yoyodyne] Wired.com. October 12, 1998.</ref> והפך לסגן נשיא יאהו לשיווק ישיר.<ref name="SLA"></ref>

במרץ 2006 השיק גודין אתר תוכן משתמשים בשם Squidoo . <ref>[http://www.stonetemple.com/articles/interview-seth-godin.shtml Eric Enge Interviews Seth Godin] on Stone Temple Consulting. June 20, 2007</ref> ביולי 2008, סקווידו הפך לאחד מ-500 האתרים מרובי הכניסות בעולם.<ref>[http://www.alexa.com/data/details/traffic_details/squidoo.com Traffic Details: Squidoo.com] on Alexa.com. Retrieved July 18, 2008</ref> עם זאת, עד 2014, האתר כבר לא נחשב כדאי כלכלית ונמכר ל- HubPages.<ref></ref>

== מספריו ==
סת גודין כתב עד היום מספר רב של ספרים כאשר 19 מתוכם הפכו לרב-מכר.
מספריו שתורגמו לעברית:
* פרה סגולה (Purple Cow, 2003), תרגמה מאנגלית: אפרת אביסרור, הוצאת אופוס
* להנהיג את השבט (Tribes, 2008), תרגמה מאנגלית: אפרת אביסרור, הוצאת אופוס
* ציר האופן (Linchpin, 2010), תרגמה מאנגלית: אפרת אביסרור, הוצאת אופוס
* לוותר או להסתער (The Dip: A Little Book That Teaches You When to Quit (and When to Stick), 2007), בהוצאת מטר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://sethgodin.typepad.com/ הבלוג של סת גודין]
* [https://web.archive.org/web/20070406185206/http://www.sethgodin.com/permission/ ארבעת הפרקים הראשונים של הספר "שיווק מורשה" ]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי שיווק
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טאפטס
קטגוריה:בוגרי בית הספר לעסקים של אוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
מדינות פלאו

הרפובליקה של פלאו (מאוית גם בֵּלאו) היא מדינת איים באוקיינוס השקט, הממוקמת כ-500 קילומטר מזרחית לפיליפינים. הרפובליקה קיבלה את עצמאותה ב-1994 מארצות הברית, והיא אחת המדינות הצעירות והקטנות ביותר בעולם.

מבחינה מנהלתית פלאו מחולקת ל-16 מדינות (states).

מפת מדינות פלאו

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| מס' ||שם || בירה|| שם בשפת המקור || אוכלוסייה (2005) ||שטח בקמ"ר 
|-
| 1|| קאיאנגל|| קאיאנג|| Kayangel||188||3
|-
| 2|| איימליק|| מונגמי|| Aimeliik||270||52
|-
| 3 || אייראי|| נגטקיב|| Airai ||2,723||44
|-
| 4|| מלקיוק|| מלקיוק || Melekeok||391||28
|-
| 5|| נגארארד|| אולימנג|| Ngaraard||581||36
|-
| 6|| נגרצ'לונג|| מנגלנג||Ngarchelong||488||10
|-
| 7|| נגרדמאו|| אורדמנג|| Ngardmau||166||47
|-
| 8|| נגרמלנגוי|| אימאונג || Ngaremlengui ||317||65
|-
| 9|| נגטפנג|| נגרקלמדל || Ngatpang ||464||47
|-
| 10|| נגצ'סאר|| נגרסואול || Ngchesar ||254||41
|-
| 11|| נגיוואל|| נגרקיאי || Ngiwal ||223||26
|-
| 12|| אנגאור|| נגרמאש || Angaur ||320||8
|-
| 13|| קורור|| קורור|| Koror ||12,676||18
|-
| 14|| פלליו|| קולקולובד|| Peleliu ||702||13
|-
| 15|| הטוהוביי||הטוהוביי|| Hatohobei ||44||3
|-
| 16|| סונסורול|| דונגוסרו|| Sonsorol ||100||3
|-
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.statoids.com/upw.html אתר סטטויד]

*
פלאו
פלאו
כתב הברות

לוגוגרמות מפושטות. דוגמה לכך, בתמונה הבאה המציגה את מערכת הכתיבה היפנית קאטאקאנה. מימין האותיות המקוריות של כתב סיני ומשמאל האותיות המודרניות שהתפתחו מהם]]
כתב הברות (באנגלית: syllabary) הוא כתב שבו כל אחד מהסימנים מייצג הברה שלמה, כלומר צירוף של פונמות. זאת בשונה מהכתב האלפביתי המשמש את השפות האירופאיות, שבו כל אות מייצגת פונמה יחידה (למשל- /b/, /k/, /o/, /e/ וכו').

ברוב מערכות הכתב ההברתיות, כל סימן מייצג רצף של עיצור ותנועה (למשל- bo, bi, ke) או תנועה בלבד. אולם בחלקן עשויים להימצא גם סימנים המוקדשים להברות מורכבות יותר (כגון עיצור-תנועה- עיצור או עיצור-עיצור-תנועה).

מספר הסימנים הדרוש בכתב הברות גדול בהרבה בהשוואה לכתב אלפביתי. כתב הברות התפתח באלף השלישי לפני הספירה בעיר גבל (כתב גבל), כאשר אנשי העיר, ששלטו בכתב חרטומים ובכתב יתדות, פישטו את מערכת הכתב שלהם ויצרו כתב קווי הברתי שכלל כ־120 סימנים. מערכות כתב הברתיות היו נפוצות בעת העתיקה ושימשו מספר רב של שפות. דוגמה ידועה היא כתב ליניארי ב' שבו נכתבה השפה המיקנית, שהייתה בשימוש ביוון ובכרתים בין המאות ה-16 וה-11 לפנה"ס (התקופה המיקנית). גם הכתב האכדי היה הברתי. כיום ישנן מספר שפות מודרניות, בהן יפנית, המשתמשות בכתב הברות.

==ראו גם==
* כתב
* אורתוגרפיה

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Fraenkel, Gerd. (1965). Writing systems. Boston: Ginn & Co
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:כתב
פרימוז ברזץ'

פרימוז ברזץ (בסלובנית: Primož Brezec; נולד ב-2 באוקטובר 1979) הוא כדורסלן עבר סלובני, ששיחק בעמדת הסנטר. גובהו 2.16 מטרים.

== קריירה ==
ברזץ', יליד בפוסטוז'נה, סלובניה, יוגוסלביה, שיחק באולימפיה ליובליאנה מהליגה הסלובנית בין השנים 1998-2001. הוא נבחר במקום ה-27 על ידי אינדיאנה פייסרס בדראפט ה-NBA לשנת 2000, אך לא הרבה לשחק ולכן עבר בעונת 2004/05 לשארלוט בובקאטס, לאחר בחירה בדראפט ההרחבה, בה היה לסנטר המוביל ולשחקן חמישייה קבוע. בעונתו הראשונה בשארלוט קלע 13 נקודות והוריד 7.4 ריבאונדים בממוצע למשחק, אך בשלוש העונות שבאו לאחר מכן היה בירידה מתמדת, מה שגרם להעברתו בטרייד לדטרויט פיסטונס עבור נאזר מוחמד.

ב-21 בפברואר 2008 הועבר ברזץ' בטרייד לטורונטו ראפטורס עבור חואן דיקסון. במדי הראפטורס שיחק 13 משחקים בהם קלע 3.7 נקודות והוריד 1.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. ב-20 ביולי חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת היורוליג האיטלקית לוטומטיקה רומא, אך עזב אותה כבר לאחר עונה אחת. באוגוסט 2009, שב ל-NBA וחתם בפילדלפיה 76'. בפברואר 2010 הועבר יחד עם רויאל אייבי למילווקי באקס בתמורה לג'ודי מיקס, פרנסיסקו אלסון ובחירת דראפט עתידית. אחר כך הוא חזר לשחק באירופה, בקבוצה קרסניה קריליה סמרה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.interbasket.net/players/brezec.htm פרופיל] באתר InterBasket

קטגוריה:כדורסלנים סלובנים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת סלובניה
קטגוריה:כדורסלני אולימפיה ליובליאנה
קטגוריה:כדורסלני אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט בובקאטס
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני טורונטו ראפטורס
קטגוריה:כדורסלני וירטוס רומא
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:כדורסלני מילווקי באקס
קטגוריה:כדורסלני לוקומוטיב קובאן
קטגוריה:כדורסלני ניז'ני נובגורוד
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. לרנקה
קטגוריה:בחירות דראפט של אינדיאנה פייסרס
קטגוריה:סלובנים שנולדו ב-1979
כריסטין הישנה

כריסטין הישנה (באנגלית: The New Adventures of Old Christine - הרפתקאותיה החדשות של כריסטין הישנה) היא קומדיית מצבים אמריקאית בכיכובה של ג'וליה לואי-דרייפוס ששודרה ברשת CBS במשך חמש עונות בשנים 2006–2010. הסדרה שודרה בישראל בערוץ yes stars Comedy.

הסדרה זכתה בפרס אמי ופרס גלובוס הזהב.

==רקע העלילה==
כריסטין קמפבל היא גרושה בת 35 ויחד עם חברתה הטובה בארב (ונדה סייקס), מנהלת מכון כושר לנשים. יום אחד הגרוש שלה ריצ'רד (קלארק גרג) מביא את חברתו החדשה, כריסטין האנטר (אמילי רתרפורד). מאחר שלשתיים שם פרטי זהה, המשפחה והחברים מכנים את האנטר "כריסטין החדשה", ומתחילים לכנות את קמפבל "כריסטין הישנה".

בינתיים כריסטין צריכה להתמודד עם מרלי ולינדזי (טרישה אוקלי ואלכס קאפ הורנר) האימהות ה"מרושעות" (כפי שהחבורה מכנה אותן) והסנוביות מבית ספרו של ריצ'י (טרבור גאגנון), בנם של כריסטין קמפבל וריצ'רד. בנוסף היא צריכה לסבול את אחיה שגר איתה.

== דמויות ראשיות ==
*כריטין "הישנה" קמפבל (ג'וליה לואי-דרייפוס)
*ריצ'רד קמפבל (קלארק גרג): בעלה לשעבר של כריסטין הישנה.
*מת'יו קמפבל (האמיש לינקלייטר): אחיה של כריסטין הישנה, שגר איתה. סובל מתסביך אדיפוס.
*ריצ'י קמפבל (טרבור גאגנון): בנם של ריצ'רד וכריסטין הישנה.
*כריסטין "החדשה" האנטר (אמילי רתרפורד): חברתו הצעירה, המתוקה והמבולבלת של ריצ'רד, שמכונה "כריסטין החדשה". נוטה לכעוס על ריצ'רד בשל קרבתו המתמשכת עם כריסטין הישנה. בעונה החמישית יולדת את בתה, דקוטה כריסטין האנטר.
*מרלי (טרישה אוקלי): אחת מהאמהות המרושעות בבית הספר הפרטי שלומד ריצ'י, היא עקרת בית עשירה וקבוע יורדת על כריסטין ומבקרת אותה על כך שהיא עובדת ובעלת משכורת נמוכה.
*לינדזי (אלכס קאפ הורנר): אחת מהאימהות המרושעות, חברתה של מרלי.
*ברברה באראן (ונדה סייקס): חברתה של כריסטין קמפבל, אשר מנהלת איתה מכון-כושר.

=== דמויות משנה ===
* לילי ג'וף בתור אשלי, הבת של מרלי. (עונות 1–5)
* מריסה בלנצ'רד בתור קלסי, הבת של לינדזי. מגלה בהדרגה כי היא לסבית. (עונות 1–5)
* איימי פרינגטון בתור אלי, עובדת שנונה בחדר כושר, מתוארת כבן אדם שקט וביישן. (עונות 1–2, 4)
* ג'ורדן בייקר בתור גברת בלט, המחנכת של ריצ'י בכיתה ג'. (עונה 1)
* אנדי ריכטר בתור סטן/אבא עצוב, אב גרוש שיוצא עם כריסטינה, אך זו לא מסוגלת להיכנס איתו למיטה בשל המיומנות המינית שלה זכה בתואר "אלוף". (עונות 1–3)
* מאט לטשר בתור ברטון שפר, בן זוג מעברה של כריסטינה. (עונות 1–2)
* אנתוני הולידיי בתור פיט, בעלה לשעבר של ברברה. בשלב מסוים ברברה ופיט נפרדו באופן זמני, אך זאת לפני שהיא מבינה שהיא לא אוהבת להיות לבד. עם זאת, הנישואים שלהם מובילים לגירושים מרים. (עונות 1–2)
* מרי אליזבת' מקדוניו בתור גברת ווילהויט, מורה ואמא מרושעת בבית ספר. (עונות 1–5)
* בלייר אנדרווד בתור דניאל האריס, המורה של ריצ'י בכיתה ד' ובן זוגה של כריסטין מאוחר יותר. (עונות 2–3, 5)
* סקוט באקולה בתור ג'ף האנטר, ידוע גם בשל כינויו "פאפא ג'ף". תחילה הוא במערכת יחסים עם קריסטין, אבל עד מהרה היא מגלה שהוא אביה של כריסטין החדשה וזורקת אותו. (עונות 2, 4–5)
* טים דיקיי בתור פטריק האריס, החבר החדש של כריסטין הישנה, אותו היא פוגשת בחנות וידאו. בעל התקפי זעם כאשר הוא מאבד דברים. (עונה 4)
* אריק מקורמק בתור מקס.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://disney.go.com/disneypictures/princeofpersia האתר הרשמי של הסדרה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
בית הספר תחכמוני (ירושלים)

בית ספר תחכמוני ברחוב אתיופיה בראשית שנות ה-20
רחוב החבשים בשנת תרפ"ב]]
בית הספר במיקומו החדש בשכונת כרם בשלהי שנות ה-20
המנהל, מרדכי צבי אילן
בית הספר "תחכמוני" בירושלים, הוקם בשנת 1909 ברחוב החבשים, ביוזמתם של משכילים דתיים שביקשו להקנות לבניהם "תורה עם דרך ארץ", ערכי מסורת בשילוב מדע מודרני ורעיונות ציוניים. באותה שנה הוקמה גם הגימנסיה העברית רחביה. הקמת בית הספר עוררה את זעמה של עדת החרדים הפרושים בירושלים, ובייחוד הרבנים ובני הכוללים שראו בו חילול הקודש.

==היסטוריה==
בית הספר תחכמוני הוקם בסתיו 1909 תחת השם "חדר תורה". בבית הספר למדו תלמידים מגיל 10 ומעלה בעלי "ידיעה כל שהיא בעברית וגמרא". במודעות של בית הספר נכתב שמטרת בית הספר: "לתת לילדים חנוך עברי דתי לאומי ברחב מובנה של מילה זו. ואת ההשכלה הנחוצה לפי תנאי המקום". שפת הדיבור של בית הספר היה עברית ולמדו בו גמרא, תנ"ך, תפילה, דינים, עברית ודקדוקה, חשבון, מדעים, היסטוריה של עם ישראל ושל אומות העולם, וידיעת הארץ. מנהל בית הספר היה ד"ר יהודה מהרשק, והיה בו ארבע שכבות גיל. בית הספר פעל בשכונת זיכרון משה במבנה ששימש קודם לכן את בית היתומים של אלעזר הלוי גרינהוט. בשנת תרע"ב למדו בבית הספר 75 תלמידים. בית הספר קיבל סיוע תקציבי ממנחם אוסישקין.

באפריל 1914 עבר ד"ר מהרשק לנהל את תחכמוני ביפו. באותה תקופה החדלה חברת עזרה מתמיכתה בבית הספר והוא קיבל סיוע מועד החינוך בראשות דוד ילין. 

פרוץ מלחמת העולם הראשונה הקשה על פעילות בית הספר. הוא פעל זמן מה מבית היתומים הספרדי. לקראת שנת הלימודים תרע"ו שונה שם בית הספר ל"חדר תחכמוני". בית הספר הורחב לשמונה כיתות ולצד בית הספר הוקם גן ילדים לבנים שבו למדו הילדים קריאה וכתיבה.

מנהל בית הספר סיפר על קורות בית הספר בימי מלחמת העולם הראשונה:
:"בסוף ימי המלחמה העולמית ... נמצא בית הספר בפנה נדחה אשר באחת השכונות בירושלם, מחמת היותו מכרח להסתר מחמת המציק. את ראשית הכתיבה והחשבון למדו הילדים האלה על ידי כתיבה באצבעות טבולות במים על הספסלים מחוסר אמצעי כתיבה אחרים. אחרי הכבוש באה עת ההתנדבות לגדוד העברי ובית הספר התרוקן ממוריו אשר נענו לקריאה לעזרת העם. בימים הקשים, ימי הפרעות שהעיבו את שמי ירושלים נמצא המחנך שוב בין אסירי עכו." 

ביוזמת המנהל מרדכי צבי אילן, המורים וועד ההורים, עבר בית הספר בשנת ה'תרפ"ט (1929) לשכונת מקור ברוך לבניינים שאמורים היו לאכלס את בית היתומים דיסקין. הבניינים שופצו וגם שוכלל אולם בשם "אהל שם" אשר שימש לבית כנסת ולמטרות תרבותיות אחרות. כיום נקרא אולם זה "אהל מרדכי" על שמו של מנהל המוסד כיובל שנים מרדכי צבי אילן. 

בית הספר תחכמוני היה מעוז הפועל המזרחי והציונות הדתית בירושלים, בו התחנכו אלפי תלמידים, בפלורליזם חברתי ודתי, הן בחבר המורים והן בקרב התלמידים, מסורתיים ודתיים כאחד. בשנות ה-30 של המאה ה-20 פעל במבנה בית הספר בחודשי הקיץ סניף של תנועת המכבי הצעיר. בשנות ה-70 של המאה ה-20 עבר המבנה לשימוש בית ספר חרדי והיום הוא משמש את תלמוד תורה המסורה של החרדים-הליטאים.

==ראו גם==
*תחכמוני (בית ספר)
*בית הספר תחכמוני (תל אביב-יפו)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ציונות דתית: חינוך
תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:מוסדות לימוד ומחקר שאינם פעילים עוד
קטגוריה:מקור ברוך
מחוזות קיריבטי

עם הכרזת העצמאות של קיריבטי בוטלה החלוקה המנהלית של המדינה למחוזות. עם זאת, בהתאם מצב הגאוגרפי ניתן להבחין ב-3 קבוצות איים שבמדינה.

מפת קיריבטי

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| קבוצת איים|| בירה|| שם בשפת המקור || אוכלוסייהנכון לשנת 2005 ||שטח
|-
| איי גילברט|| דרום טאראווה|| Tungaru||83,382||281 
|-
| איי ליין|| קיריטימטי|| Kiritimati||8,809||514 
|-
| איי פניקס || קנטון|| Rawaki ||41||27.6 
|-
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.statoids.com/uki.html אתר סטטויד]

*
מולי שפירא

מולי (שמואל) שפירא (13 בספטמבר 1942 – 3 בינואר 2024) היה איש רדיו ישראלי, ראש מחלקת התרבות בגלי צה"ל.

==ביוגרפיה==
מולי שפירא נולד בכפר מל"ל וגדל בתל אביב. בראשית שנות השישים, שירת בלהקת פיקוד צפון. לאחר שחרורו מצה"ל למד משפטים והוסמך כעורך דין, אך עסק במקצוע זה זמן קצר מאוד בשירות המבחן.

שפירא הצטרף לצוות תחנת גלי צה"ל בסוף שנות ה-60 ובמשך כארבעים שנותיו בתחנה מילא מספר רב של תפקידים, בעיקר כעורך תוכניות. בשנת 1999 מונה לראש חטיבת התרבות והבידור בתחנה, לאחר שניהל את מחלקת התרבות משלהי שנות השבעים ויזם מופעים רבים שהופצו על גבי תקליטורים. הוא ערך תוכניות רבות, בהן "ציפורי לילה" ו"בילוי היום", והגיש את תוכנית התרבות "בילוי נעים" ששודרה בימי שישי. שפירא הכתיב את הקו התרבותי והבידורי של התחנה וכונה בתואר "צאר התרבות של גלי צה"ל". באוקטובר 2009 פרש מתפקיד ראש מחלקת התרבות, אך הוא המשיך בהגשת תוכניתו השבועית "בילוי נעים" עד 9 בדצמבר 2016. בשנים 2016–2018 הגיש את התוכנית במתכונת מקוצרת בימי שבת, ולאחר מכן חזר לרצועה בימי שישי בשיתוף יואב גינאי בחלוקת שעות נפרדת.

ב-2009 הוענק לשפירא פרס אמ"י למפעל חיים. הוא זכה גם בפרס סוקולוב למפעל חיים ופרס מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לתיאטרון, שהוענק לו ב-2007, על אף שאינו איש תיאטרון פעיל אלא עיתונאי.

ב-2019 הופסקה עבודתן של חיילות כמפיקות ברצועת התרבות שהגיש שפירא, בשל הערות מיניות מצדו.

ב-3 בינואר 2024, נפטר שפירא לאחר שחלה התדרדרות במחלה הנוירולוגית שממנה סבל.

==חיים אישיים==
שפירא היה נשוי לכרמלה ואביו של השחקן ומגיש הטלוויזיה דן שפירא. התגורר בתל אביב. אחיו הוא עמוס שפירא, פרופסור למשפטים.

שפירא היה ידוע כאוהד של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב, שבחרה להקדיש לזכרו פוסט זיכרון.

==קישורים חיצוניים==

* ראיון מוקלט עם [http://www.icast.co.il/PlayerWin.aspx?file=http://pod.icast.co.il/d80e3e68-3d35-4a89-bfd0-f372fe730575.icast.mp3&IndexID=429015&name=iCast מולי שפירא ] בתוכנית [http://he.culture.wikia.com/wiki/ציפורי_לילה_מתגעגעות ציפורי לילה מתגעגעות] בהגשת רועי בר נתן ושחר סגל
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס סוקולוב
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:זוכי פרס התיאטרון הישראלי
קטגוריה:זוכי פרס אמ"י
קטגוריה:חברי להקת פיקוד הצפון
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:כפר מל"ל: אישים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:זוכי פרס מפעל חיים של אמ"י
תשמיס

תשמיס הוא פעולת נידוי המקובלת בחברה הבדואית.

במשפחה הבדואית מתקיימת ערבות הדדית בין בני המשפחה, להגנה על החיים, הכבוד והרכוש של בני המשפחה. במקרה שבו התנהגותו של אחד מבני המשפחה גורמת נזק ליתר בני המשפחה או שהוא יוצא כנגד החברה, עלולה המשפחה לנדותו ולנתקו ממסגרת ההגנה והערבות ההדדית, בטקס הקרוי תשמיס (פירוש מילולי: "ייבוש בשמש"). טקס זה כולל הודעה פומבית, כדי שהציבור ידע שהערבות ההדדית אינה מתקיימת עוד. הנידוי נכנס לתוקף 48 שעות מרגע ההחלטה, על מנת לאפשר חרטה. 

התשמיס אינו נחשב לענישה, אלא לאמצעי הגנה שנוקטת המשפחה, כדי להימנע מהנזק שגורם לה בן המשפחה הסורר. לעיתים נדירות יותר מחליט בדואי לנתק עצמו ממסגרת הערבות ההדדית של משפחתו, צעד הקרוי "בשמסו אנפוסהום".

== הטקס ==

טקס התשמיס מתנהל באירוע חברתי, כגון עלייה לקבר קדוש או חתונה. לעיתים, כאשר קיימת דחיפות לביצוע הטקס הוא יזומן כאירוע חברתי העומד בפני עצמו. הטקס יבוצע בנוכחות נציגי שבטים מכל האזור, על מנת להבטיח כי גם שבטים אחרים ימנעו ממתן חסות למנודה. אביו של המנודה מכין סעודה חגיגית לאורחיו, ולאחר מכן פונה לשניים משופטי השבט ובפני הנוכחים מפרט את הנזקים שגרם בנו. הוא פונה לקהל ושואל האם יש מי שמוכן לקחת את בנו תחת חסותו, ובמידה ואין עונה, אחד מבני המשפחה פושט מהנאשם את הג'לביה, מניח אותה על שיח יבש ומעלה אותה באש.

==ראו גם==
*אוסטרקיזם
*חרם ונידוי ביהדות
*נידוי בנצרות
*חרם חברתי
*גלות

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.edu-negev.gov.il/beduin/8.htm מסגרת ה"ח’מסה" וחשיבותה בחברה הבדווית]
* [http://info1.court.gov.il/Prod03/ManamHTML5.nsf/3D993FFA2FEF72B0422575C100562FA1/$FILE/B341AB79322F87B64225757300469AF4.html?OpenElement א (ב"ש) 5117/01 אחמד אלבז נגד פרחאן חיר אל-דין אלבאז ואחרים], ניתן ב-25 באפריל 2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:החברה הבדואית
קטגוריה:טקסים
אוזבקיסטן איירווייז

[[בואינג 787 של החברה ממריא מבן-גוריון]]
אוזבקיסטן איירווייז (באנגלית: Uzbekistan Airways; באוזבקית: O‛zbekiston havo yo‛llari) היא חברת התעופה הלאומית של אוזבקיסטן. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי טשקנט. החברה מפעילה טיסות מטשקנט ליעדים ברחבי ברית המועצות לשעבר, המזרח הרחוק, המזרח התיכון, אירופה, וכן לניו יורק.

==תולדות החברה==
החברה הוקמה בשנת 1992 לאחר הקמתה של אוזבקיסטן כמדינה עצמאית, על בסיס מטוסיה של החטיבה האוזבקית של אירופלוט. קו הנוסעים הראשון שהופעל היה בין טשקנט ללונדון. בשנת 1993 החלה החברה להפעיל טיסות פנים-ארציות.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="4" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקה ראשונה">F</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">C</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A320-200
|11
|—
|—
|12
|138
|150
|
|-
|איירבוס A320neo
|1
|1
|—
|12
|138
|150
|
|-
|בואינג 757-200
|5
|—
|—
|28
|156
|184
|
|-
|rowspan=2|בואינג 767-300ER
|rowspan=2|7
|rowspan=2|—
|10
|40
|157
|207
|rowspan=2|
|-
|—
|18
|246
|264
|-
|rowspan=2|בואינג 787-8
|rowspan=2|3
|rowspan=2|4
|—
|24
|222
|246
|rowspan=2|
|-
|—
|24
|246
|270
|-
! colspan="9" bgcolor=#1d3d73 |<font style="color:white;">צי אוזבקיסטן איירווייז קרגו
|-
|בואינג 767-300ERF
|2
|—
|colspan=4|מטען
|
|-
!סה"כ
!29
!5
!colspan=5|
|}

==פעילות החברה בישראל==
נכון לשנת 2018 מפעילה החברה 4 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי טשקנט לנמל התעופה בן-גוריון.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:אוזבקיסטן: תחבורה
קטגוריה:חברות אוזבקיות
קטגוריה:אסיה: חברות תעופה
חיימה הראשון, מלך אראגון

מטבע שעליו רשום שמו של המלך חיימה הראשון
חיימה הראשון (בספרדית: Jaime I de Aragón; 2 בפברואר 1208 – 27 ביולי 1276), ה"כובש", היה מלך אראגון בין השנים 1213–1276. חיימה לחם יחד עם מלכי קסטיליה במוסלמים, וכבש את האיים הבלאריים ואת ולנסיה.

==ביוגרפיה==
===בצעירותו===
חיימה נולד ב-2 בפברואר 1208 לפרו השני, מלך אראגון, ומארי דה מונפלייה. ב-12 בספטמבר 1213, נהרג אביו במהלך קרב מירה, ואילו חיימה נשבה בידי סימון דה מונפור והוא בן שש שנים בלבד. אולם, האפיפיור אסר על דה מונפור לנצל עובדה זו והוא נאלץ לשלוח את הילד, עם ליווי מתאים, לממלכתו.

===כיבושיו===
בשנת 1227 תפס חיימה את השלטון, לאחר שדיכא את מרידות האצולה נגדו. שנים רבות לחם חיימה במוסלמים, ועקב מסעות הכיבוש הרבים שעשה, כונה חיימה ה"כובש". בשנת 1229 כבש חיימה את מיורקה, ובשנת 1235 כבש את איביזה ופורמנטרה. בין 1238 ל-1232 כבש חיימה את כל אזור ולנסיה, והפך אותה לממלכה נפרדת החברה באיחוד של אראגון וקטלוניה. בשנת 1264 כבש חיימה את אלש, ובשנת 1266 כבש את מורסיה, ומסר אותה לאלפונסו העשירי, מלך קסטיליה.

בשנת 1258 חתם חיימה על הסכם שלום עם לואי התשיעי, מלך צרפת, שבו ויתר לואי על העיר מונפלייה שבדרום צרפת ועל אזור הגבול עם קטלוניה, בתמורה לפרובאנס וחבל לנגדוק. בשנת 1273 בנה חיימה את קתדרלת וסקה על חורבות מסגד מוסלמי, ובשנת 1274 הקים את ויאריאל (מספרדית – עיירת המלך).

===היחס ליהודים===
בתחילת תקופתו יכלו היהודים להסיר את הטלאי הצהוב אשר חייבה אותם הכנסייה לשים בעקבות גזירתו של אינוקנטיוס השלישי בוועידה הלטרנית הרביעית. חיימה אף הבטיח ליהודים זכויות אזרחיות. אך לאחר שהפצירו בו הכמרים, החזיר את הגזירה לתוקפה. בשנת 1263 נערך בפניו ויכוח ברצלונה המפורסם, שבו השתתף הרמב"ן, שאותו חיבב המלך ואף כיבדו. אך בשבת שאחר הוויכוח ירד המלך בעצמו לבית הכנסת כדי לבקש מהיהודים שימירו את דתם.

==משפחתו==
בשנת 1221 התחתן חיימה עם לאונור מקסטיליה, בתם של אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה ואלינור מאנגליה, מלכת קסטיליה, ממנה נולד לו בן אחד:
* אלפונסו (1229–1260).

בשנת 1235 התחתן חיימה עם יולאנטה מהונגריה, בתו של אנדראש השני, מלך הונגריה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
* ויולנטה מאראגון (1236–1301), אשת אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה.
* קונסטנסה (1239–1269), אשת מנואל מקסטיליה, אחיו של אלפונסו העשירי.
* פרו השלישי, מלך אראגון (1240–1285), אשר מלך אחרי אביו על אראגון, קטלוניה וולנסיה.
* חיימה השני, מלך מיורקה (1243–1311), אשר שלט באיים הבלאריים.
* פרננדו, (1245–1250).
* סנצ'ה (1246–1275), נזירה שחיה בירושלים.
* איזבלה (1248–1271), אשת פיליפ השלישי, מלך צרפת.
* מריה (1248–1267), נזירה.
* סנצ'ו מאראגון (1250–1275), ארכיבישוף העיר טולדו.
* לאונור (1251).

בשנת 1235 התחתן חיימה עם תרסה גיל דה וידאורה, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
* חיימה (1255–1385).
* פייטרו (1259–1318).

בנוסף, היו לחיימה כמה ילדים לא חוקיים.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מלכי אראגון

קטגוריה:רקונקיסטה: אישים
קטגוריה:ילידי 1208
קטגוריה:נפטרים ב-1276
זמביה במשחקים האולימפיים

זמביה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו (1964), עוד בהיותה מדינת חסות בריטית בשם רודזיה הצפונית. היא נעדרה מאז מהמשחקים פעם אחת, כשהשתתפה בחרם שהובילו מדינות אפריקה על אולימפיאדת מונטריאול (1976), במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד בעקבות משחק שקיימה נבחרת הרוגבי שלה עם נבחרת דרום אפריקה. זמביה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.

הספורטאי הזמבי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה המתאגרף קית' מווילה, שזכה במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). באולימפיאדת סיאול (1988) הפתיעה נבחרת הכדורגל לאחר שסיימה בראש הבית בשלב המוקדמות, ובין היתר הביסה 0-4 את נבחרת איטליה, אך ברבע הגמר הובסה באותה תוצאה על ידי גרמניה המערבית, והודחה. שחקן הנבחרת קלושה בוואליה הבקיע שישה שערים, והיה סגן מלך השערים של הטורניר, אחרי רומאריו.

באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה האתלט סמואל מטטה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות. ארבע שנים מאוחר יותר היה מטטה ראשון בשלב המוקדמות, אך בחצי הגמר סיים רק במקום העשירי, ולא העפיל לשלב הגמר. במשחקים הבאים רשמו הספורטאים הזמבים הישגים נמוכים. את ההישג הטוב ביותר רשם האצן ג'רלד פירי, שהעפיל לשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר באולימפיאדת לונדון (2012), וסיים במקום החמישי במקצה שלו וה-15 הכללי.

==מדליות==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (1964) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מינכן (1972) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מונטריאול (1976) || colspan="4" |לא השתתפה
|-
|align=right| אולימפיאדת מוסקבה (1980) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת סיאול (1988) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ברצלונה (1992) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת סידני (2000) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אתונה (2004) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
! סך הכל || 0 || 1 || 1 || 2
|}

===לפי ענף===

בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אתלטיקה || 0 || 1 || 0 || 1
|-
|align=right| איגרוף || 0 || 0 || 1 || 1
|-
! סך הכל || 0 || 1 || 1 || 2
|}

==ראו גם==
* זמביה במשחקים הפאראלימפיים
* זמביה במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמביה: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
סויוז TMA-15

סויוז TMA-15 (ברוסית: Союз ТМА-15) היא חללית סויוז ששוגרה ב-27 במאי 2009 מקוסמודרום בייקונור. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - הקוסמונאוט רומן רומננקו, והאסטרונאוטים פרנק דה ווין הבלגי מסוכנות החלל האירופית, ורוברט ת'ירסק מסוכנות החלל הקנדית.

החללית הגיעה אל תחנת החלל הבינלאומית ב-29 במאי, ולראשונה צוות תחנת החלל מונה שישה אסטרונאוטים קבועים. גודל זה התאפשר עם התקנת מתקן מיחזור מים, שהובא במשימת STS-126, הממחזר שתן ולחות מן האוויר ומייצר מהם מי שתייה. במשימה זו לראשונה היה ייצוג לחמש סוכנויות החלל המפעילות את התחנה - הרוסית, האמריקאית, הקנדית, האירופית והיפנית. 

כאשר מפקד התחנה, גנאדי פדאלקה, חזר לכדור הארץ באוקטובר 2009, היה פרנק דה ווין המפקד האירופי הראשון של התחנה.

סויוז TMA-15 נשארה על תחנת החלל עד 1 בדצמבר 2009.

==הצוות==

צוות ששוגר: 
* רומן רומננקו - מפקד
* פרנק דה ווין - מהנדס טיסה
* רוברט ת'ירסק - מהנדס טיסה

צוות שחזר:
* רומן רומננקו - מפקד
* פרנק דה ווין - מהנדס טיסה
* רוברט ת'ירסק - מהנדס טיסה

===צוות גיבוי===

* דמיטרי קונדרטייב - מפקד
* אנדרה קוייפר - מהנדס טיסה
* כריס הדפילד - מהנדס טיסה

==תיאור המשימה==
חללית "סויוז TMA-15" שוגרה ב-27 במאי 2009 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-29 במאי והתחברו למודול "זאריה". באותה עת בתחנת החלל שהה משלחת מס' 19 בפיקוד גנאדי פדאלקה. ביחד עם צוות "סויוז TMA-15" הם הרכיבו משלחת מס' 20 לתחנת החלל בין-לאומית שלראשונה מונה שישה אסטרונאוטים קבועים. גודל זה התאפשר עם התקנת מתקן מיחזור מים, שהובא במשימת STS-126, הממחזר שתן ולחות מן האוויר ומייצר מהם מי שתייה. הישג נוסף של משימה זו הוא שבעקבות הגעתה לתחנת החלל, היה בה לראשונה ייצוג לחמש סוכנויות החלל הראשיות המפעילות את התחנה - הרוסית, האמריקאית, הקנדית, האירופית והיפנית. 

כאשר מפקד התחנה, גנאדי פדלקה, חזר לכדור הארץ באוקטובר 2009, היה פרנק דה ווין המפקד האירופי הראשון של התחנה.

"סויוז TMA-15" נשארה על תחנת החלל עד 1 בדצמבר 2009 כחללית חירום כאשר היא חזרה לכדור הארץ עם צוות זהה לצוות ההמראה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tma-15.htm מידע על הטיסה]
* [https://www.russianspaceweb.com/iss_soyuztma15.html תיאור המשימה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית סויוז
גאיה (להקה)

גילי ליבר, מייסד להקת "גאיה"
גאיה היא להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1998 על ידי גילי ליבר, והוציאה עד כה חמישה אלבומים.

== חברי הלהקה ==
* גילי ליבר – סולן וגיטרה
* עדי לביא – שירה
* דורון דנגור – קלידים
* נמרוד לכיש – בס
* רונן ציוני Rony Zee – תופים
* איילת ציוני – מנהלת

== חברים לשעבר ==
* סימה דן – נגנית כלי הקשה
* עמוס פרידמן – בסיסט
* דין דין אביב – סולנית

== דיסקוגרפיה ==
* גאיה (1999) – מתוכו הצליח "שיר לאהבה"
* רוקדים ושרים (2000) – מתוכו הצליח "מה אני יודע"
* נולדנו להמשיך חיים (2002) – מתוכו הצליח "חגיגאיה"
* חופשי (2008) – מתוכו הצליח "מי הלוחש"
* יפים הלילות בכנען (2009)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:להקות אתניות ישראליות
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1998
STS-38

STS-38 הייתה המשימה ה-37 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א, ששוגרה ב-15 בנובמבר 1990, ונמשכה קרוב לחמישה ימים.

במקור המשימה תוכננה לחודש יולי באותה שנה, אך דליפת מימן נוזלי, שנתגלתה במעבורת החלל קולומביה בעת ההכנות לשיגור STS-35, הביאה את נאס"א לבצע בדיקות תדלוק חוזרות במעבורת אטלנטיס, שעיכבו את שיגורה. הבדיקות אישרו שהדליפה קיימת גם במעבורת זו, וחייבו את החזרת המעבורת מכן השיגור לבניין הרכבת המעבורת, לתיקונים. המעבורת חנתה מחוץ לבניין במשך יממה, בזמן שהקולומביה מועברת אל כן השיגור, וכתוצאה מכך נפגעה קלות מברד. תוך כדי הכנסתה לבניין, נפלה עליה קורה שהייתה אמורה להיות מוסרת, וגרמה גם היא לנזק קל שתוקן.

== הצוות ==
* מפקד: ריצ'רד קובי
* טייס: פרנק קלברטסון
* מומחה משימה: רוברט ספרינגר
* מומחה משימה: קארל מיד
* מומחה משימה: צ'ארלס גימר

== המשימה ==
משימת STS-38 הייתה המשימה השביעית שבוצעה בעזרת מעבורות החלל עבור משרד ההגנה של ארצות הברית. המעבורת שיגרה את הלוויין USA-67, ששימש להאזנה לתשדורות. ככל הנראה, הלוויין שוגר על מנת לסייע לכוחות ארצות הברית במלחמת המפרץ.

הנחיתה התעכבה ביום אחד, עקב רוחות צד שחרגו מן העוצמה המותרת בבסיס הנחיתה המתוכנן, בסיס חיל האוויר אדוארדס. בסופו של דבר המעבורת הונחתה במרכז החלל קנדי. זאת הייתה הפעם הראשונה שאטלנטיס נוחתת במרכז קנדי מאז 1985.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-38/ דף המשימה באתר נאס"א]
* [http://spacefacts.de/mission/english/sts-38.htm תיאור המשימה]
* [https://www.youtube.com/watch?v=Lqtdx0N4YFg סרטון על המשימה]

== הערות שוליים ==

STS-038
קטגוריה:1990 בארצות הברית
מנפטה

מנפטה עתיקה: ניתן לראות בחלקה הימני מברשות אשר מסרקות את הסיבים ואת השיניים הפולות את הגרעינים
מנפטה (באנגלית: Cotton gin, הלחם של כותנה ומנוע) היא כלי חקלאי המשמש לתעשיית הכותנה. מנפטה היא גם כינוי למפעל שבו מתבצע תהליך הניפוט.

בתהליך הניפוט מופרדים סיבי הכותנה מהגרעינים ועוברים ניקוי ראשוני. הסיבים נדחסים לכריכות נפרדות, והגרעינים נשלחים לשימוש תעשייתי, לזריעה מחדש ולמאכל לבקר.

תהליך הניפוט, שבעבר נעשה ביד, צרך כוח אדם ושעות עבודה רבות. יצירה של מנפטה מכנית קיצר את התהליך. ממציא המנפטה המודרנית הוא איליי ויטני. ויטני המציא את המנפטה בשנת 1793 לאחר שראה את הצורך בה בעת שהתגורר בחוות שונות שגידלו כותנה והם נכללים ברשימת X-פטנט. המנפטות הראשונות, שהופעלו באופן ידני על ידי ארכובה, הגיעו ליעילות גדולה מאוד, פי 50 מהניפוט הידני. דגמים גדולים יותר של מנפטות הגיעו להספק גדול יותר והופעלו על ידי בהמות. המצאתו זו של ויטני הביאה להרחבה משמעותית בייצור כותנה, והיוותה גורם עקיף למלחמת האזרחים האמריקאית כאשר הגבירה באופן משמעותי את הביקוש לעבדים. המצאת המנפטה הוזילה את תהליך ייצור הכותנה ובד זה תפס את קדמת הבמה בתעשיית הטקסטיל.
מנפטות מודרניות פועלות על עקרונות דומים למכונה שהמציא ויטני.

המילה "מנפט" מופיעה במשמעות זו של ניקוי סיבי הכותנה בתלמוד בבלי.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:כלים חקלאיים
קטגוריה:ציוד חקלאי
קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
דנה לפידות (אלבום)

דנה לפידות הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה לפידות. האלבום יצא לאור ב-27 באוגוסט 2008, על ידי חברת התקליטים הד ארצי. מתוך האלבום יצאו הסינגלים; "מוניות", "משוגעת", "בובת קברט" ו-"הפוכים".

במרוצת השנים זכה האלבום למעמד זהב על סך מכירות של כ-20,000 עותקים בסך הכל.

==רשימת השירים באלבום==
1. מוניות 
2. הפוכים
3. תחנות החיים 
4. מוצ"ש 
5. מרחב אחר 
6. כולך 
7. משוגעת
8. חצות 
9. רוחות של קיץ
10. בובת קברט
11. מילים קטנות 
12. ברגע

==סינגלים==

==קליפים==
*מוניות (בימוי: אביב קוזלוב)
*בובת קברט (בימוי: לליב סיוון)
*הפוכים (בימוי: רותי מאירי)

==המשתתפים באלבום==
*משה דעבול- גיטרות, כלי הקשה, טאר פרסי, תכנותים
*ניר מנצור- תופים
*עמוס פרידמן - גיטרה בס
*ערן מיטלמן- קלידים, פסנתר
*אוהד חיטמן- כלי קשת - עיבוד וניצוח
*חן שנהר, קרן טננבאום - כינורות
*גליה חי - ויולה
*מאיה בלזצמן - צ'לו
*דוד סגל - קונטרה בס
*יוסי שטרית - גיטרה חשמלית
*ארז יולביץ - גיטרת ניילון, גיטרה אקוסטית
*דורון בראון - מילים, לחן

==קישורים חיצוניים==

* יובל דעבול, [http://www.parshan.co.il/index2.php?id=3967&lang=heb דנה לפידות - ביקורת האלבום], פרשן
* טל פרי, [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Article.asp?GroupID=1912&ItemID=92502&ArtistID=26944 מסע הלפיד], Mooma
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2008
קטגוריה:אלבומי דנה לפידות
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
רונית רפאל

רונית רפאל
רונית רפאל (נולדה ב-6 במאי 1966), היא אשת עסקים הפעילה בתחום הקוסמטיקה והאסתטיקה. מייסדת רשת מרכזי היופי "רונית רפאל" והמותג הבינלאומי L.RAPHAEL.

==ביוגרפיה==
רפאל נולדה וגדלה במושב פדיה, למשפחה בת 7 ילדים.
למדה ארבע שנים בבית ספר עמל א' ברמלה.

את דרכה בתחום הקוסמטיקה החלה בגיל 18, כקוסמטיקאית במספרה, בעקבות טיפול קוסמטי בלתי מקצועי שגרם לכווייה כימית בפניה.

ב-1986, לאחר סיום שירותה הצבאי, הקימה בתל אביב את מכון הקוסמטיקה הראשון שלה, שהציע טיפולים קוסמטיים ומיטת שיזוף. ב-1998 נכנסה לתחום הניתוחים הפלסטיים.

רשת מרכזי היופי שהקימה, הנושאת את שמה, היא הגדולה בתחומה בישראל, עם שישה סניפים ומחזור פעילות המוערך בעשרות מיליוני ש"ח בשנה. בנוסף, ב-2005 פתחה שני סניפים בשווייץ, תחת המותג הבינלאומי L.RAPHAEL.

ב-2009 נבחרו רפאל והמותג הבינלאומי שבבעלותה להיות הגורם הרשמי שהעניק את טיפולי היופי לכוכבי הקולנוע הבינלאומיים שהגיעו להשתתף בפסטיבל קאן. בשנים שלאחר מכן פתחה מכוני ספא תחת המותג שלה במלון "ארבע העונות" בפריז ובמלון היוקרה "מרטינס" בקאן.

בשנת 2021 רכשה רונית רפאל את רשת סטודיו סי, רשת ישראלית שהוקמה בשנת 1990 ומתמחה במגוון חוגים ופעילויות ספורטיביות לנשים בתחום החיטוב, התעמלות אחרי לידה, כושר ודיאטה.

רפאל גרושה ואם לשלושה ילדים. הבן לי מנישואיה הראשונים וג'וליאן ושרה מנישואיה השניים ליונתן לייטרסדורף, אדריכל והבעלים של קרן ההון סיכון "אל קפיטל", שהחזיק יחד עמה במותג היופי L.RAPHAEL בז'נבה, שווייץ.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20090805140234/http://www.ronitraphael.co.il/RRaphaelNew/Templates/showpage.asp?DBID=1&LNGID=2&TMID=84&FID=213&PID=0 רונית רפאל] באתר המותג "רונית רפאל"
* אסנת כותן, [http://www.allcareers.co.il/article.aspx?id=76 נכנסת לורידים - ריאיון עם רונית רפאל], באתר allcareers, 2 במאי 2007
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות עסקים ישראליות
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון עמל א' רמלה
קטגוריה:משפחת לייטרסדורף
קטגוריה:אנשי עסקים בתחום הקוסמטיקה
קטגוריה:מועצה אזורית גזר: אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:נשות המושב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
מחוזות טובאלו

מבחינה מנהלית כוללת טובאלו 9 איים בהתאם למספר האיים המיושבים.

ממוזער

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
!#!! אי (מחוז)!! בירה!! שם בשפת המקור !! אוכלוסייה נכון לשנת 2012 !!שטח
|-
|1|| ננומאה|| לולואה||Nanumea||544
|3.87
|-
|2|| ניוטאו|| קוליה||Niutao||606
|2.5
|-
|3|| ננומנגה|| טונגה||Nanumanga||481
|3.0
|-
|4|| נואי|| טנראקה||Nui||542
|2.8
|-
|5|| ואיטופו|| אסאו||Vaitupu||1,555
|5.6
|-
|6|| נוקופטאו|| סבבה||Nukufetau||536
|3
|-
|7|| פונאפוטי|| פונאפוטי||Funafuti||6,025
|2.40
|-
|8|| נוקולאלאה|| פאנגאוה||Nukulaelae||324
|1.8
|-
|9|| ניולקיטה|| ניולקיטה||Niulakita||27
|0.4
|}

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.statoids.com/utv.html אתר סטטויד]

*
קטגוריה:טובאלו: חלוקה מנהלית
מחוזות טונגה

מבחינה מנהלית טונגה מחולקת ל-5 מחוזות.

מפת טונגה

{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
| מחוז|| בירה|| שם בשפת המקור || אוכלוסייה נכון לשנת 2011 ||שטח
|-
| חאפאי|| פאנגיי|| Ha'apai||6,616||42 
|-
| טונגטפו|| נוקואלופה|| Tongatapu||75,416 ||274 
|-
| אוה|| אואונואה|| 'Eua ||5,016||87 
|-
| ניואס|| ניחיפו|| Niuas||1,282||72 
|-
| ואוואו|| ניואפו|| Vavaʻu ||14,922||128 
|-
|}

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.statoids.com/uto.html אתר סטטויד]

*
קטגוריה:רמת החלוקה המנהלית הראשונה לפי מדינה

ru:Тонга#Административное деление
פורטמן רוד

פורטמן רוד (אנגלית: Portman Road) הוא אצטדיון כדורגל בעיר איפסוויץ' שבמחוז סאפוק שבאנגליה. פורטמן רוד הוא אצטדיונה הביתי של קבוצת איפסוויץ' טאון, החל משנת 1884. תכולתו של האצטדיון כוללת 30,311 מקומות ישיבה.

האצטדיון אירח מספר פעמים את משחקי הנבחרת הצעירה של אנגליה ומשחק אחד של הנבחרת הבוגרת נגד קרואטיה בשנת 2003. האצטדיון אירח גם אירועי ספורט אחרים כגון משחקי הוקי שדה ומפגשי ספורט בינלאומיים. לאחרונה, האצטדיון אירח גם הופעות מוזיקה של אר.אי.אם. ואלטון ג'ון.

האצטדיון עבר שיפוצים בתחילת שנות ה-2000, ומספר מקומות הישיבה עלה מ-22,600 ל-30,311; בכך הפך לאצטדיון הגדול ביותר במזרח אנגליה.
שיא האוהדים למשחק באצטדיון היה 38,010 אלף אוהדים במשחק נגד לידס יונייטד בשנת 1975.

מחוץ לאצטדיון מוצבים פסלים בדמותם של אלף רמזי ובובי רובסון, מאמני הקבוצה בעבר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100206182851/http://www.itfc.co.uk/page/ClubHistory/0,,10272~347159,00.html פורטמן רוד], באתר הרשמי של איפסוויץ' טאון
* [http://www.stadiumguide.com/portmanroad.htm פורטמן רוד] באתר Stadium Guide
* [https://web.archive.org/web/20090122073310/http://worldstadiums.com/stadium_pictures/europe/united_kingdom/england/eastern/ipswich_portman.shtml פורטמן רוד] באתר World Stadiums 

קטגוריה:אצטדיוני כדורגל באנגליה
קטגוריה:איפסוויץ' טאון
קטגוריה:איפסוויץ'
מהומות האורז של 1918

קובה שנשרף במהומות האורז]]
מהומות האורז של 1918 (ביפנית: 米騒動 – "קוֹמֶה סוֹדוֹ") היו סדרה של מהומות אזרחיות אלימות שהתפרצו ברחבי יפן מיולי עד ספטמבר 1918, שגרמו לנפילת ממשלו של טראוצ'י מסטאקה. מהומות אלה היו הגדולות והאלימות ביותר שידעה יפן במאה ה-20.

עלייה תלולה במחיר האורז גרמה למצוקה כלכלית קיצונית, בייחוד באזורים הכפריים שם היה אורז מרכיב מרכזי בתזונה. איכרים, שהשוו את המחירים הנמוכים שקיבלו בשל הפיקוח הממשלתי עם מחירי השוק הגבוהים, חשו עוינות רבה כלפי סוחרי האורז ופקידי הממשלה שאפשרו למחיר לצרכן להמריא בלא שליטה. עליית מחיר האורז באה בשיאה של האינפלציה שלאחר מלחמת העולם הראשונה שהשפיעה על רוב מחירי המצרכים ושכר הדירה, ומשום כך הייתה גם לתושבי הערים סיבה מוצדקת להתמרמרות. ההתערבות הצבאית של יפן בסיביר לטובת הצבא הלבן במלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא האדום, החמירה את המצב עוד יותר. הממשלה היפנית קנתה את כל המלאי הקיים של האורז על מנת לתמוך בצבא היפני בסיביר, דבר שהוביל לעליית מחירים נוספת. הממשלה נכשלה בניסיון להתערב בפעילות הכלכלית, והמחאות שהחלו בכפרים התפשטו לעיירות ולערים.

מהומות האורז היו אירועים חסרי תקדים בהיסטוריה היפנית המודרנית במונחי היקף, גודל ואלימות. המחאה הראשונית התרחשה באואוזו, עיירת דייגים קטנה במחוז טויאמה, ב-23 ביולי 1918. המחאות הראשונות החלו כהפגנה שקטה, והתדרדרו במהירות למהומות, שביתות, ביזה, הצתות של תחנות משטרה ומשרדי ממשלה, כמו גם בתיהם של פקידי ממשלה וסוחרים, וכן אירעו התנגשויות מזוינות. עד לאמצע ספטמבר 1918 התחוללו מעל ל-623 מהומות ב-38 ערים, 153 עיירות ו-177 כפרים, שבהם השתתפו מעל ל-2 מיליון איש ונהרגו כ-130 איש ומאות נפצעו. כ-25,000 איש נאסרו. מתוכם הורשעו כ-8,200 בפשעים שונים, כשגזרי הדין נעו בין קנסות קלים לעונש מוות, אשר נגזר על שניים מן הנאשמים.

ב-29 בספטמבר 1918 התפטרה ממשלת יפן בראשות טראוצ'י, שנטל אחריות להתמוטטות הסדר הציבורי.

הקשר בין אירועים אלו להתפתחות האימפריאליזם היפני מוטל בספק. חוקרים טוענים כי על מנת לפתור את הביקוש לאורז שהיה גדול מכושר הייצור של יפן באותה תקופה, הוגדל קצב יצור האורז בקולוניות של יפן בקוריאה ובטאיוואן.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* W.G. Beasley, Japanese Imperialism 1894–1945, Oxford University Press, 1991, 
* WJ MacPherson, The Economic Development of Japan 1868–1941, Cambridge University Press, 1995, .
*Michael Smitka, Japanese Prewar Growth (Japanese Economic History 1600–1960), Routledge, 1998 
</div>
* שילוני, בן-עמי, יפן המודרנית, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב, 2002. עמ' 162.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה היפנית: היסטוריה
אורז
קטגוריה:1918
ז'ולייט רקמייה

[[דיוקן של רקמייה שצייר ז'אק-לואי דויד, המוצג כיום בלובר, על שם ציור זה נקרא הרהיט המוצג בו "ספת רקמייה"]]
דיוקן של רקמייה שצייר [[פרנסואה ז'ראר]]
ז'אן-פרנסואז ז'ולי אדלד ברנאר רקמייה (בצרפתית: Jeanne-Françoise Julie Adélaïde Bernard Récamier, ידועה גם כז'ולייט רקמייה או מאדאם רקמייה; 4 בדצמבר 1777 - 11 במאי 1849), אשת חברה בולטת בצרפת בראשית המאה ה-19.

נולדה בליון שבצרפת, בתם של ז'אן ברנאר, נוטריון במקצועו, ומארי-ז'ולי מאטון. ב-1793, בהיותה בת 15, נישאה לז'אק רקמייה, בנקאי אמיד בן 42, שהיה מאהבהּ של אמהּ במשך שנים רבות. באותה העת שרר בצרפת שלטון הטרור של רובספייר. ייתכן כי רקמייה היה אביה הביולוגי של ז'ולייט, ונישא לה כדי להבטיח שתירש אותו אם יוצא להורג, דבר שלא קרה. 

ב-1800 מונה ז'אק רקמייה לנשיא הבנק המרכזי של צרפת. מעמדו החדש של בעלה פילס את דרכה לצמרת החברה הפריזאית. המגזין Journal des Dames et des Modes דיווח על רעיונותיה בתחום האופנה, והיא אירחה בסלונה את האליטה הפוליטית והספרותית. בין באי ביתה היו קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה, ז'אן ויקטור מארי מורו, מאדאם דה סטאל ובנז'מין קונסטן.

ב-1803 אסר נפוליאון בונפרטה על מאדאם רקמייה לארח בביתה, בטענה שהמקום משמש לכינוסים של יריביו הפוליטיים. בתחילה חזרה רקמייה לעיר הולדתה ליון, ואחר כך עברה לרומא ולנאפולי, בה התיידדה עם יואכים מוראט, ורעייתו קרולין בונפרט, שהיו מעורבים בתוכניות להדיח את נפוליאון ולהשיב לכס השלטון את המלכים לבית בורבון. בסופו של דבר פתחה מחדש את הסלון שלה בקופה שבשווייץ, שם שהתה חברתה מאדאם דה סטאל.

ב-1805 ספג ז'אק רקמייה הפסדים כלכליים קשים. ז'ולייט תכננה להתגרש ממנו ולהינשא לנסיך אוגוסטוס פרדיננד מפרוסיה, אך אף שרקמייה הסכים, הדבר לא יצא לפועל.

לאחר הפלת שלטונו של נפוליאון, וחזרתו של לואי השמונה עשר, שבה רקמייה לפריז, וב-1817 פתחה מחדש את הסלון. בין אורחי הסלון הקבועים בתקופה זו היו פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, פייר-סימון בלאנש וז'אן-ז'אק אמפר.

בערוב ימיה איבדה מאדאם רקמייה חלק ניכר מהונה, היא סבלה ממחלות שונות וראייתה נחלשה. אף על פי כן, לא איבדה את השפעתה ומעמדה בחברה הגבוהה בפריז. ב-1849 נפטרה רקמייה ממחלת הכולרה, ונקברה בבית הקברות של מונמארטר.

שמה של רקמייה נקשר ברהיט דמוי ספה עליו היא שרועה בציורו המפורסם של ז'אק-לואי דויד. הרהיט קרוי "ספת רקמייה" והוא למעשה כעין מיטה קצרה עם משענת בצדה האחד. קרוי גם "ספת הסבה".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.guardianweekly.co.uk/?page=editorial&id=1068&catID=17 Culture: first star of the salon] סקירה על חייה של ז'ולייט רקמייה לקראת פתיחת תערוכה שעסקה בה, אתר הגארדיאן, 14.5.2009
* 
* 
* 

קטגוריה:אנשי חברה צרפתים
קטגוריה:בעלות סלונים ספרותיים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של מונמארטר
קטגוריה:ילידות 1777
קטגוריה:נפטרות ב-1849
קטגוריה:כותבות מכתבים מהמאה ה-18
קטגוריה:נפטרות מכולרה