OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חורבת קציון

חורבת קציון (ח'רבת קציון במקור) היא אתר ארכאולוגי במזרח הגליל העליון, בו שכנה לפי הסברה העיר מתקופת המשנה והתלמוד קציון הנזכרת במקורות חז"ל.

החורבה שוכנת כשניים וחצי ק"מ ממערב למושב שדה אליעזר, על גבעה ברום של כ-400 מטרים מעל פני הים, ומצפון לה עובר נחל קציון, המתחבר לנחל דישון.

השם "קציון" נזכר בתלמוד הירושלמי כמקום מושבו של רבי יוחנן דקציון. מסורת יהודית מסוף המאה ה-14 מזהה את קברו של רבי יוחנן בקציון, לצד קברו של רבי שמעון בן לקיש. בעוד המסורת על קברו של בן לקיש באתר קדומה יותר ומקורה ככל הנראה בראשית המאה ה-13.

במרכז האתר שרידי בריכה גדולה, ולצדה מבנה ציבורי גדול (20 על 37 מ"ר), אשר נחקר עוד בידי ראשוני חוקרי הארץ במאה ה-19. במבנה ולצדיו פזורות אבני גזית גדולות ומעוצבות, וכן משקופים מעוטרים, כותרות ועמודים.

בשנת 1860 נתגלתה באתר אבן הקדשה ביוונית לכמה מקיסרי רומא החתומה בידי יהודים. על בסיס שמות הקיסרים שנמנו בכתובת היא תוארכה לשנת 197 לספירה.

==ראו גם==
* יוחנן דקציון

==לקריאה נוספת==
חנה ודוד עמית, מראי מקום - לטייל עם המקורות בצפון הארץ, יד יצחק בן-צבי, עמ' 174-173.

==קישורים חיצוניים==
[http://www.inature.info/wiki/%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%91%D7%AA_%D7%A7%D7%A6%D7%99%D7%95%D7%9F_%D7%95%D7%97%D7%95%D7%A8%D7%91%D7%AA_%D7%9E%D7%A8%D7%95%D7%AA סיור בחורבת קציון] באתר Inature

*
קטגוריה:הגליל העליון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:קצרמר ארכאולוגיה
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
חיות במה

חיות במה היא תוכנית בידור ואירוח של החינוכית, אשר משודרת החל מ-30 באוגוסט 2014. הסדרה מארחת ידוען, שחקן, יוצר, מוזיקאי, ומפורסמים נוספים. לכל עונה נושא משלה ובכל פרק מתארח מפורסם אשר קשור לנושא זה.

עונה 1 - "חיות במה". מנחה - עלמה זק.

עונה 2 - "חיות במה בהופעה". מנחה - שאנן סטריט. מוזיקאים ויוצרי מוזיקה.

עונה 3 - "חיות במה צוחקות". מנחה - מיכאל הנגבי. קומיקאים ובדרנים.

עונה 4 - "חיות במה בהופעה 2". מנחה - שאנן סטריט. מוזיקאים ויוצרי מוזיקה.

עונה 5 - "חיות מסך". מנחה - דאנה איבגי. אנשי קולנוע והפקת סרטים.

עונה 6 - "חיות במה יוצרות". מנחה תם אהרון. יוצרים מתחומים שונים.

עונה 7 - "חיות רשת". מנחה דרור גלוברמן. כוכבי יוטיוב ישראלים.

עונה 8 - "חיות במה צוחקות 2". מנחה - מיכאל הנגבי. קומיקאים ובדרנים.

ב-10 בדצמבר 2018 עלתה בכאן חינוכית תוכנית ספיישל בשם "חיות במה מסכמים שנה".

== סקירת סדרה ==

== אורחים ==

== קישורים חיצוניים ==
*[https://www.kankids.org.il/program/?catId=1320 "חיות במה בהופעה"], דף התוכנית באתר כאן חינוכית
*[https://www.kankids.org.il/program/?catId=1318 "חיות במה צוחקות"], דף התוכנית באתר כאן חינוכית

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית
קטגוריה:כאן חינוכית: תוכניות וסדרות
כיכר הכנסייה

כיכר הכנסייה (באנגלית: Church Square ובאפריקאנס: Kerkplein) אשר במקור נודעה בתור כיכר השוק (באנגלית: Market Square ובאפריקאנס: Marktplein) היא הכיכר הראשית של המרכז ההיסטורי של העיר פרטוריה, אחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה. המבנים סביב הכיכר נבנו ברובם בשלהי המאה ה-19, והכיכר עצמה היוותה למעשה במשך כעשרות שנים את מרכזה הכלכלי והפוליטי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית.

המבנה הבולט ביותר סביב הכיכר הוא משכן מועצת העם, אשר היה בניין הפרלמנט והממשלה של הרפובליקה הדרום-אפריקאית. המבנה החל להיבנות בשנת 1888 ונחנך כעבור שנים אחדות. כעשור לאחר מכן, בשנת 1897, החלה הבנייה של ארמון הצדק, אשר נועד לשמש בתור בית המשפט העליון של הרפובליקה. במשך השנים נבנו סביב הכיכר בנקים חשובים שונים ומבני ציבור נוספים. החל משנת 1956, מעטר את מרכז הכיכר פסלו של מנהיגה הבולט ביותר של הרפובליקה הדרום-אפריקאית, פול קרוגר.

==אתרים בולטים סביב הכיכר==
{| border="0" cellpadding="2" width="67%" align="Right"

| valign="top" width="60%" |

{| class="wikitable"
|-
! !! תמונה !! שם
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>1</center> || פסל פול קרוגרStatue of Paul KrugerKrugerstandbeeld
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>2</center> || משכן מועצת העםOld Council ChamberOu Raadsaal
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>3</center> || ארמון הצדקPalace of JusticePaleis van Justisie
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>4</center> || בניין בנק הרזרבה הישן וקרן הנאמנות הישנהOld Reserve Bank and Old Old MutualOu Reserwebank en Ou Mutual-gebou
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>5</center> || בניין סטנדרט בנקStandard BankStandard Bank
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>6</center> || בניין הבנק ההולנדי הישןOld Netherlands BankOu Nederlandse Bank
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>7</center> || בניין הבנק הלאומי הראשוןEerste Nasionale BankFirst National Bank
|}

| valign="top" width="40%" |

|}

==תמונות היסטוריות==
<gallery widths="260px" heights="167px" perrow="3">
 קובץ:Market square 1881.jpg|הכיכר בשנת 1881
 קובץ:Nagmaal op Kerkplein.jpg|הכיכר בסביבות שנת 1895
 קובץ:Kerk plein en 1900.jpg|הכיכר בשנת 1900
 </gallery>

==ראו גם==

* רחוב פול קרוגר
* כיכר פרטוריוס
* מועצת העם (הרפובליקות האפריקאנריות)
* פסל פול קרוגר
* ארמון הצדק
* הבנק ההולנדי הישן

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פרטוריה: מבנים
הכנסייה
באה פידלר

באה פידלר (בגרמנית: Bea Fiedler; נולדה ב-28 ביוני 1957) היא שחקנית גרמנייה.

==ביוגרפיה==
פידלר נולדה בנורדריין-וסטפאליה, ב-1977 הייתה נערת השער של פלייבוי גרמניה.

היא הופיעה במספר סרטים במדינתה. בישראל התפרסמה כאשר שיחקה בשלושה סרטים ב"סדרת אסקימו לימון": היא גילמה את אווה בסרט ספיחס. אווה אשת השיכור בתחילת הסרט. כמו כן גילמה סייעת לרופא שיניים בסרט "רומן זעיר", ורוזנת בסרט "הרימו עוגן".

בין היתר, שיחקה בסרט אמריקאי המתבסס על פורמט סדרת "אסקימו לימון", הנקרא "Hot Chili".

בשנות ה-80 טענה פידלר כי אביו הביולוגי של בנה הוא אלבר השני, נסיך מונקו. היא אף הגישה תביעת אבהות, אך לאחר שבוצעה בדיקת רקמות, הדבר התברר כלא נכון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1957
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1957
רחוב פול קרוגר

רחוב פול קרוגר (באנגלית: Paul Kruger Street ובאפריקאנס: Paul Krugerstraat) הוא הרחוב הראשי של פרטוריה, אחת משלוש ערי הבירה של דרום אפריקה. הוא קרוי על שמו של פול קרוגר.

במרכז הרחוב עומדת כיכר הכנסייה, אשר מהווה את המרכז ההיסטורי של העיר אשר שימש בשלהי המאה ה-19 כמרכז הפוליטי והכלכלי של הרפובליקה הדרום-אפריקאית. עם הקמת איחוד דרום אפריקה בשנת 1910, נקבע מושב הממשלה של המדינה החדשה בפרטוריה, ובשנים הבאות נבנו לאורך רחוב פול קרוגר מצפון ומדרום לכיכר הכנסייה שורה של משדרי ממשלה. במקביל בתי עסק רבים רכשו לעצמם אחיזה סביב הרחוב, והמקום ידע גם את הקמתם של מוסדות פיננסיים שונים ומבני ציבור נוספים. את הקצה הצפוני של הרחוב חותמת תחנת רכבת בינעירונית ולצד הקצה הדרומי שוכנת תחנת רכבת עירונית. אתרים בולטים לאורך הרחוב מלבד כיכר הכנסייה והמבנים הבולטים שסביבה, הם בנייני משרדי הממשלה השונים, הגנים הזואולוגיים הלאומיים, כיכר פרטוריוס ופארק החופש.

==אתרים בולטים לאורך הרחוב==
{| border="0" cellpadding="2" width="67%" align="Right"

| valign="top" width="60%" |

{| class="wikitable"
|-
! !! שם
|-
|bgcolor="#9DC3E6"| <center>1</center> || תחנת הרכבת קפיטל פארקCapital Park railway stationCapital Park spoorwegstation 
|-
|bgcolor="#92D050"| <center>2</center> || הגנים הזואולוגיים הלאומייםNational Zoological GardensNasionale Dieretuin 
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>3</center> || בניין מחלקת החינוך היסודיDepartment of Basic EducationDepartement van Basiese Onderwys
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>4</center> || בניין מחלקת המשפט ושירותי הכליאהDep. of Justice and Correctional ServicesDep. van Justisie en Staatkundige Ontwikkeling
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>5</center> || בית המשפט העליון של צפון חאוטנגNorth Gauteng High CourtNoord-Gautengse hooggeregshof
|-
|bgcolor="#92D050"| <center>6</center> || כיכר הכנסייהChurch SquareKerkplein
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>7</center> || בניין מחלקת העבודהDepartment of LabourDepartement van Arbeid
|-
|bgcolor="#92D050"| <center>8</center> || כיכר פרטוריוסPretorius SquarePretorius-vierkant
|-
|bgcolor="#FFCC00"| <center>9</center> || בניין מחלקת הפיתוח הכפרי ורפורמת הקרקעותDep. of Rural Development and Land ReformDep. van Landelijke Ontwikkeling en Grondhervorming
|-
|bgcolor="#9DC3E6"| <center>10</center> || תחנת הרכבת פרטוריהPretoria railway stationPretoria spoorwegstation 
|-
|bgcolor="#92D050"| <center>11</center> || פארק החופשFreedom ParkVryheidspark 
|}

| valign="top" width="40%" |

|}

==ראו גם==
* כיכר הכנסייה
* כיכר פרטוריוס
* פארק החופש
* שדה הגיבורים

קטגוריה:פרטוריה
אמת (סרט)

אמת (באנגלית: Truth) הוא סרט קולנוע אמריקאי ביוגרפי משנת 2015 בבימויו של ג'יימס ואנדרבילט ובכיכובם של רוברט רדפורד וקייט בלאנשט. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-12 בספטמבר 2015.

== עלילה ==
בחודשים שקדמו לבחירות לנשיאות ארה״ב בשנת 2004, מארי מייפס, מפיקת תוכנית התחקירים ״60 דקות״ של רשת CBS וצוותה, חיפשו ראיות לטענה לפיה נשיא ארה״ב דאז, ג׳ורג׳ ווקר בוש, קיבל יחס מועדף בשירות הצבאי שלו במשמר הלאומי בתקופת מלחמת וייטנאם. מייפס וצוות התוכנית איתר אדם בשם ביל בורקט, אשר טען שהוא מחזיק בידיו ראיות מוצקות בדמות טפסים ומזכרים פנימיים, המעידים על כך שבוש אכן קיבל יחס מועדף. מייפס הפיקה תחקיר בהתבסס על החומרים שקיבלה מבורקט, כאשר העיתונאי דן ראד׳ר שידר את התחקיר. 

לאחר שידור התוכנית, החלו מייפס, ראד׳ר וצוות 60 דקות להישאל על האותנטיות של המסמכים ששודרו בתוכנית, כאשר חלק מן הצופים טענו שהמסמכים מזויפים. המחלוקת הלכה וגברה כאשר גופי תקשורת נוספים עסקו בסיפור, והחלו להעלות ספקות באשר לאמיתות המסמכים. מאפיינים מסוימים של המזכרים אשר הופיעו בתוכנית, העלו טענה שהמסמכים זויפו תוך שימוש במעבד התמלילים מיקרוסופט וורד, ואין אפשרות שמדובר במסמכים אותנטיים, שהוכנו במכונת כתיבה מן הסוג בו נעשה שימוש בשנות ה-70 המוקדמות. בהמשך, הודה בורקט כי שיקר בנוגע להשגתם של המסמכים. 

לאחר השערורייה, מייפס, ראד׳ר, וצוות התוכנית הואשמו בכך שהאג׳נדה הליברלית של מייפס גרמה להם לשדר את התחקיר. הצוות נאלץ להשתתף בוועדת בדיקה פנימית של רשת CBS, שקמה על מנת לבדוק האם השקפה פוליטית גרמה להטיה בשיקול הדעת של מייפס והצוות. צוות התוכנית פוטר לאחר השימוע בוועדה; דן ראד׳ר הודיע על פרישתו משידור לאחר מכן. מייפס השמיעה בפני הוועדה את טענותיה ועמדה על אמיתות התחקיר. עם זאת, היא פוטרה לאחר השימוע. דן ראד׳ר שידר בפעם האחרונה את התוכנית, וציין את האומץ של הצוות בהתמודדות עם הזמנים הקשים. 

הסרט הופק בעלות של 9.6 מיליון דולר, אולם מכירות הכרטיסים הגיעו לכדי 5.4 מיליון דולר בלבד.

== שחקנים ==
* רוברט רדפורד - בתפקיד דן ראטר 
* קייט בלאנשט - בתפקיד מארי מאפיס
* דניס קווייד - בתפקיד קולונל רוג'ר צ'ארלס
* טופר גרייס - בתפקיד מייק סמית'
* אליזבת מוס - בתפקיד לוסי סקוט 
* ברוס גרינווד - בתפקיד אנדרו הייוארד
* סטייסי קיץ' - בתפקיד קולונל ביל בורקט 
* דייוויד ליונס - בתפקיד ג'וש הווארד 
* ג'ון בנג'מין היקי - בתפקיד מארק וורלסטאד 
* רייצ'ל בלייק - בתפקיד בטסי ווסט 
* סטיב באסטוני - בתפקיד גיל שוורץ

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי 2015
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רוברט רדפורד
אקליפטוס (שיר)

המשוררת רחל בלובשטיין-סלע

אֵקָלִיפְּטוּס (בכתיב המקורי: אֵיקַלִּפְּטוּס) הוא שיר עברי של המשוררת רחל. השיר התפרסם ב-24 באפריל 1929 (י"ד בניסן תרפ"ט) ב"מוסף העלייה השנייה" שהוציא עיתון "דבר" במלאת 25 שנה לראשית העלייה השנייה. בשנה שלאחר מכן נכלל השיר בשני משלושת קובצי שירתה, "מנגד" (תר"ץ–1930). לימים הולחן השיר ובוצע על ידי שולי נתן.

== מילות השיר ==

== תכניו של השיר ==
השיר משולב בחריזה והוא בנוי משלושה בתים.

המשוררת מספרת על עץ חזק וגבוה (אקליפטוס) שנכרת ו"נרצח" על ידי האדם. האדם מצטייר פה כרוצח טבע כי העץ ו.

העץ הוא כמין "עירום" מאחר שכרתו אותו וזה תמיד יראה שהוא יכעס על האדם ולא יגדל שוב אבל בעוד שנה, העץ יגדל ושוב יגדל נוף יפה ושמח.

המשוררת אומרת שצריך להתפלא על זה שהעץ שכח וסלח כי האדם לא פעם כרת את העצים לטובתו מבלי לרחם ולהתחשב בעץ. רחל כועסת על האדם ורואה בעץ תופעת טבע מיוחדת - "טבע טוב מן האדם". השיר משמש פעילים ואקטיביסטים בעת מאבקים נגד כריתת עצים בישראל.

==לקריאה נוספת==
* ראובן קריץ, על שירת רחל, תל אביב: פורה, תשמ"ז 1987, עמ' 169–170. (במהדורת תשס"ג 2003: עמ' 238)

== קישורים חיצוניים ==

* פרסומו הראשון של השיר: 
* [https://web.archive.org/web/20161107221103/http://rosetta.nli.org.il/delivery/DeliveryManagerServlet?dps_custom_att_1=staff&change_lng=&dps_pid=IE20463489 האוסף מנגד] באתר הספרייה הלאומית
* רחל המשוררת, [http://benyehuda.org/rachel/Rac093.html אקליפטוס], בפרויקט בן-יהודה

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1929
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
קטגוריה:שירים על עצים
הופליטודרומוס

מתחרי הופליטודרומוס בסגנון "הדמות השחורה", 322-323 לפנה"ס
הופליטודרומוס (; בעברית: מרוץ החייל (הופליט)) היה מרוץ אתלטיקה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה ובמשחקים הפאן-הלניים. זהו המרוץ האחרון שנוסף לתחרויות, ונערך לראשונה באולימפיאדה ה-65, ב-520 לפנה"ס. מאז, היה זה המרוץ האחרון שנערך בכל תחרות.

בניגוד לשאר התחרויות שנערכו בעירום מלא, מרוץ זה נערך כשהמתחרים חובשים קסדה ומוקיים ונושאים מגן עץ עם ציפוי ברונזה הנקרא "אספיס". המשקל הכולל של הציוד היה כ-25 ק"ג. המירוץ היה קצר יחסית למרוצים אחרים ובניגוד אליהם לא נועד לבחון סיבולת, אלא כוח מתפרץ. באולימפיה ובאתונה אורך המירוץ היה הקפה אחת של האצטדיון, כ-370 עד 400 מטרים. במשחקים הנמאיים אורכו היה עד 2 הקפות, ובפלטאיה ובבויאוטיה, כשבע הקפות.

ניכר שהמירוץ הגיע ממטרות אימונים צבאיים יותר מאשר מאימוני ספורט. עימותים עם הפרסים שהחלו באותה תקופה והמפגש עם קשתים פרסים מיומנים העלו את הצורך לשפר את מהירות החיילים היוונים בשדה הקרב. כמו כן, משערים שמרחק ה-400 מטרים של המירוץ, קשור לטווח האפקטיבי של קשתות הפרסים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: ספורט
קטגוריה:אולימפיאדה
קטגוריה:משחקים פאן-הלניים
קטגוריה:ספורט אולימפי ביוון העתיקה
וילהלם, נסיך פרוסיה (1783–1851)

וילהלם, נסיך פרוסיה (; 3 ביולי 1783 ברלין – 28 בספטמבר 1851 ברלין) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.

== ביוגרפיה ==
וילהלם נולד ב-3 ביולי 1783 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1799 הצטרף וילהלם לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר, ובשנת 1806 פיקד על חטיבת פרשים בקרב ינה-אאורשטדט. בדצמבר 1807 נסע וילהלם לפריז, כדי לנסות לקבל תנאים נוחים יותר לפרוסיה מנפוליאון, אך הצליח להשיג רק הפחתה צנועה. בשנת 1808 ייצג וילהלם את פרוסיה בקונגרס ארפורט, ובסוף 1808 ליווה את אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לסנט פטרסבורג. בהמשך נטל וילהלם חלק מרכזי ביישום הרפורמות בפרוסיה ובצבא הפרוסי.

במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בשנת 1813, הוצב וילהלם במטה של גבהרד לברכט פון בליכר. בקרב ליצן פיקד על עתודת הפרשים באגף השמאלי של הצבא, ובמהלך קרב לייפציג היה חלק מצבא הצפון של בליכר. בהמשך פיקד וילהלם על חטיבה 8 בקורפוס של לודוויג יורק פון וארטנבורג על הריין, ולחם עימה בהצטיינות בקרבות סביב פריז.

לאחר הסכם פריז הראשון, ליווה וילהלם את אחיו המלך ללונדון, ולאחר מכן השתתף עמו במשא ומתן בקונגרס וינה. במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על עתודת הפרשים של הקורפוס ה-4 בפיקודו של פרידריך וילהלם פון בילוב. לאחר הסכם פריז השני, חי וילהלם בעיקר בפריז, ולפעמים גם בטירת פישבך שהייתה בבעלותו.

בין השנים 1824–1829 היה וילהלם מושל המבצר הפדרלי מיינץ, ובין השנים 1830–1831 היה המושל הכללי של פרובינציית הריין ופרובינציית וסטפאליה. במסגרת תפקידו, חנך ב-20 בספטמבר 1831 את קו הרכבת הראשון על אדמת גרמניה. בשנת 1834 מונה וילהלם שוב למושל המבצר הפדרלי מיינץ.

לאחר מות אשתו בשנת 1846 פרש וילהלם מתפקידיו הציבוריים, וב-28 בספטמבר 1851 מת בביתו שבברלין.

==משפחתו==
בשנת 1804 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
* אמליה פרדריקה לואיזה קרולינה (1805)
* אירנה (1806)
* בן (1809)
* פרידריך טסילו וילהלם (1811–1813)
* היינריך וילהלם אדלברט (1811 – 1873)
* פרידריך וילהלם טסילו (1813–1814)
* מריה אליזבת קרולינה ויקטוריה (1815 – 1885), התחתנה עם קרל, נסיך הסן
* פרידריך וילהלם ולדמר (1815–1849)
* מריה פרדריקה פרנציסקה הדוויג (1836 – 1918), התחתנה עם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה

==אילן יוחסין==

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:נסיכי פרוסיה
קטגוריה:אנשי צבא פרוסים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1783
קטגוריה:נפטרים ב-1851
מרי, נסיכת בריטניה הגדולה

מרי, נסיכת בריטניה (, 5 במרץ 1723 - 14 בינואר 1772), הייתה בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו של פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל.

==ביוגרפיה==
===ילדותה===
הנסיכה מרי נולדה כבתו הרביעית של ג'ורג', נסיך ויילס, ורעייתו קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. כשהייתה בת ארבע נפטר סבה, ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה, ואביה עלה לשלטון כמלך ג'ורג' השני.

===משפחתה===
ב-8 במאי 1740 התחתנה מרי על ידי שליח עם פרידריך השני, רוזן הסן-קאסל, וב-28 ביוני באותה שנה מומשו הנישואים בקאסל. לפרידריך ומרי נולדו 4 ילדים:
* וילהלם (25 בדצמבר 1741 - 1 ביולי 1742)
* וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מהסן (3 ביוני 1743 - 27 בפברואר 1821)
* קרל, נסיך הסן-קאסל (19 בדצמבר 1744 - 17 באוגוסט 1836)
* פרידריך, נסיך הסן-קאסל (11 בספטמבר 1747 - 20 במאי 1837)

בשנת 1745 נחת בעלה פרידריך בסקוטלנד עם 6,000 חיילים הסיאנים, על מנת לסייע לאביה ג'ורג' השני, מלך בריטניה במיגור המרד היעקוביטי.

בשנת 1747 נטש פרידריך את משפחתו וחזר לנצרות הקתולית, ובשנת 1755 בוטלו נישואיהם באופן רשמי. לאחר פרידתם, עברה מרי וילדיה לדנמרק, שם התגוררה אחותה לואיז, נסיכת בריטניה, אשת פרדריק החמישי, מלך דנמרק.

=== מותה ===
ב-14 בינואר 1772 מתה מרי בהנאו שהשתייכה לרוזנות הסן-קאסל.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית הנובר
קטגוריה:נסיכות בריטיות
קטגוריה:בריטניה הגדולה
קטגוריה:ילידות 1723
קטגוריה:נפטרות ב-1772
קמנג'ה

קמנג'ה או כינור מרוקאי הוא כלי נגינה שבמקור הוא כלי קשת בעל שלושה עד ארבעה מיתרים. 

בניגוד לכינור (ויולה) האירופאי מנגנים עליו באמצעות קשת כשהוא מונח על הברך במקום מתחת לסנטר.

במרוקו היה כלי הדומה לכינור, רבאב בעל שני מיתרים וקשת שניגנו בו על הברך. כשהכינור האירופאי הגיע למרוקו, הדמיון לרבאב גרם לכך, שינגנו גם בכינור על הברך. צליל הכינור היה לנגנים הכלי החסר בתזמורת. הכינור השלים את התזמורת והפכה למושלמת וקראו לו לכמל-ג'ה שפירושו המשלים הגיע.

השימוש בקמנג'ה נמצא יותר במוזיקה האנדלוסית הקלאסית ובמוזיקה המרוקאית. כיוון המיתרים בקמנג'ה שונה מכיוון המיתרים של הכינור המערבי, אבל ע"י כיוון מחדש של הכינור אפשר גם לנגן עליו מוזיקה מערבית.

הקמנג'ה הוא כלי קדום שממנו התפתחו הרבה כלי נגינה מערביים והוא נחשב לאחד מאבותיו של הכינור המערבי.

בתזמורת האנדלוסית הישראלית, בתזמורת ירושלים מזרח ומערב ובתזמורת ירושלים החדשה נעשה שימוש פופולרי בכלי.

בישראל היו יוסי שריקי וישועה אזולאי נגני קמנג'ה ידועים. על שם האחרון מתקיימת תחרות הכינור והקמנג'ה.

==ראו גם==
*כינור 
*מוזיקה אנדלוסית קלאסית 
*התזמורת האנדלוסית הישראלית
*מוזיקה מרוקאית

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.youtube.com/watch?v=kVQ44aUSPK4 הכנר יוסף שריקי מנגן בקמנג'ה], באתר יוטיוב
* [https://www.youtube.com/watch?v=Rb_AKCaFIUQ&t=1s קונצרט מסורתי במלואו של מוזיקה אנדלוסית קלאסית בו השימוש בקמנג'ה הוא משמעותי], באתר יוטיוב

קטגוריה:כלי קשת
קטגוריה:כלי מיתר
קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי נגינה מזרחיים
יחסי ליטא–קטר

יחסי ליטא–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת ליטא למדינת קטר.

== סקירה כללית ==
קטר הכירה בליטא כמדינה ב-25 בנובמבר בשנת 1992. היחסים בין שתי המדינות כוננו באותו היום. השגריר הראשון של ליטא בקטר היה דאיניוס יונביצ'וס שהיה שגריר לא תושב שהתגורר במצרים. השגריר הראשון של קטר בליטא היה בדר עומר אאל דאפא שהתגורר ברוסיה.

ליטא מאוד מעוניינת בהשקעות מצד קטר עקב עושרה הבלתי רגיל והתמ"ג לנפש הגבוה בה.

ב-30 בנובמבר 2016 נפגש סגן שר החוץ הליטאי עם השגריר הקטרי המיועד, במסגרת הפגישה, הדגיש סגן השר את החשיבות של חיזוק היחסים הפוליטיים והכלכליים בין שתי המדינות ואמר כי הוא שואף להתחיל שיתוף פעולה בתחומי האנרגיה וטכנולוגיות המידע. השגריר המיועד הקטרי הגיש את כתב האמנתו לנשיאה דליה גריבאוסקאיטה שאישרה אותו ושגרירות קטר בליטא הוכרה רשמית. לפני פתיחת השגרירות הייתה שגרירות קטר בגרמניה מואמנת על ליטא.

== נציגויות דיפלומטיות ==
* קטר מחזיקה בליטא שגרירות בווילנה.
* ליטא מיוצגת בקטר באמצעות שגרירותה בקהיר, מצרים.

== הערות שוליים ==
ברוך יוסף פייבלזון

מצבת ברוך יוסף פייבלזון
הרב ברוך יוסף פייבלזון (ביידיש פייוועלזאהן; 1895 תרנ"ו - 11 באוגוסט 1933 י"ט באב תרצ"ג) היה ראש ישיבת ראדין.

== תולדות חייו ==
נולד לרב אליהו מאיר, אב"ד בעיירה קלם שבליטא. בגיל 12 נשלח ללמוד בקיבוץ אצל הרב איצלה מפוניבז' והתחבב על רבו. לאחר מכן למד בישיבת סלובודקה, שם בלט בכישוריו. בגיל 13 חיבר ספר למדני. 

נשא לאישה את פייגא אטל, בתו של הרב נפתלי טרופ.

בשנת 1925 והוא כבן 30 מונה על ידי החפץ חיים לראשות הישיבה, לאחר פטירת חותנו הרב טרופ. בגיל 36 חלה בזיהום ונפטר בי"ט באב תרצ"ג. נקבר בצמוד לקברו של חותנו. את החקוק על מצבתו ניסח ה"חפץ חיים": 

השאיר אחריו שלושה ילדים קטנים. הילדים ואמם הוגלו בשנת 1941 לסיביר, והאם נפטרה שם. האח הקטן מת לאחר המלחמה בלודז', בשל מחלה.

בנו הרב שמואל אביגדור פייבלזון הוא ראש כולל בצפת. אחד מנכדיו הוא הרב אליהו פייבלזון.

==תלמידיו==
* הרב יצחק הוטנר
* הרב מרדכי סוויצקי
* הרב יעקב משה ליבוביץ
* הרב דוד וויין - רבה של חולון

==ספרו==
ספרו ברכת יוסף מבוסס על שיעוריו שהעלה על הכתב לפני אמירתם בישיבת ראדין. הוא עוסק בהם בעיקר בדברי הראשונים.

הספר ראה אור לראשונה בשנת תשכ"ב לאחר שנערך בידי בנו הרב אליעזר יעקב פייבלזון. בהקדמת הספר מציין הבן שכתב היד המקורי נלקח ממשפחתו על ידי המשטרה החשאית הרוסית נ.ק.ו.ד. בעיר ברנאול שבסיביר. הספר הנדפס מבוסס על העתקה של דוד זריצקי שהוכנה עוד קודם לכן לבקשת הרב יצחק הוטנר.

הרבנים אלעזר מנחם מן שך, יעקב קמנצקי ומשה פיינשטיין העניקו הסכמות לספר.

==לקריאה נוספת==
* מנחם מנדל גרליץ, הנותן אמרי שפר, בראש חידושי הגרנ"ט, ירושלים: אורייתא, ה'תשמ"ט

==קישורים חיצוניים==
* 'פייבלסון, ר' ברוך ב"ר אליהו־מאיר', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 76 טור 2 (, תמונה 1274)

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת טרופ
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים במזרח אירופה
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:רבני ישיבת ראדין
קטגוריה:ילידי 1895

קטגוריה:נפטרים ב-1933
הדוכסות הגדולה של וירצבורג

הדוכסות הגדולה של וירצבורג (גרמנית: Großherzogtum Würzburg) הייתה מדינת לוויין של צרפת בתחומי הקונפדרציה של הריין, שכללה את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר, ולאחר מפלת נפוליאון נכללה בשטחי ממלכת בוואריה.

==היסטוריה==
בשלום לינוויל בשנת 1801, הפכו שטחי בישופות וירצבורג לנסיכות חילונית, ובשנת 1803 צורפו לנסיכות הבוחר מבוואריה. באותה שנה קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.

לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.

ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.

קטגוריה:מדינות לשעבר בתחומי גרמניה
קטגוריה:מדינות האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:מדינות הקונפדרציה של הריין
קטגוריה:דוכסויות גרמניות
הדוכסות הגדולה
נמאה

האצטדיון בנמאה

בסיס מקדש זאוס והעמודים, חלקם בתהליך שחזור
נמאה (ביוונית: Νεμέα) היא אתר ארכאולוגי בצפון מזרח חצי האי פלופונסוס שביוון. בעבר נכללה ביחידה האזורית ארגוליס וכיום ביחידה השלטונית קורינתוס. הכפר ארכאיה נמאה שוכן כיום דרומית ובצמוד לאתר הארכאולוגי, והעיר נמאה שוכנת כ-5 ק"מ מערבית משם.

האתר היה מקום התרחשותו של הסיפור המיתולוגי בו הרג הרקולס את האריה מנמאה וכן נערכו בו המשחקים הנמאיים, חלק מהמשחקים הפאן-הלניים, החל מהמאה ה-6 לפנה"ס. קרב נמאה נערך אף הוא בקרבת מקום.

==מיתולוגיה והיסטוריה==
על פי המיתולוגיה היוונית, מלכו בנמאה ליקורגוס ואשתו אורידיקה. בנם התינוק אופלטס מת בהכשת נחש כשהאומנת שלו השאירה אותו על מצע פטרוזיליה או סלרי והביאה מים לשבעת המצביאים בדרכם מארגוס לתבאי. המצביאים ערכו תחרויות ספורט לכבודו וכך נוסדו המשחקים הנמאיים. הגאוגרף פאוסניאס מתאר במקום מקדש לזאוס, בסמוך לחורשת ברושים שבה על פי המסורת היה קברו של אופלטס. הוא מדווח על המעיין בסמוך שנקרא אדרסטוס על שם מגלהו ועל רוגם עפר שהוא קברו של ליקורגוס.

בסקירות ארכאולוגית שנערכו במקום מאז 1973, נמצאו 3 עמודים דוריים עומדים על תילם ממקדש זאוס ועוד רבים שנפלו, משלושת הסדרים הקלאסיים. במסגרת עבודות שימור, העמידו כמה מהם בחזרה. כמו כן, התגלו באתר מזבח, בית מרחץ, מקום לינה לצליינים, האצטדיון ובסיס המקדש. בצד האצטדיון נמצאה ושוחזרה מנהרה דרכה נכנסו המתחרים ובקירותיה חרוטות כתובות עתיקות. ממצאים נוספים מוצגים במוזיאון קרוב שהוקם על ידי אוניברסיטת קליפורניה, מבצעת העבודות במקום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.brynmawr.edu/archaeology/NVAP/Index.htm פרויקט החפירות הארכאולגיות בנמאה]
* [http://publishing.cdlib.org/ucpressebooks/view?docId=ft1q2nb0x1&chunk.id=0&toc.depth=100&brand=eschol "נמאה, מדריך לאתר ולמוזיאון"], בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון העתיקה: ערים
קטגוריה:יוון: אתרים ארכאולוגיים
פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה

פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה (; 6 במאי 1769 - 18 ביוני 1824), היה הדוכס הגדול של טוסקנה, וכן כיהן כנסיך הבוחר של זלצבורג, וכדוכס הגדול של וירצבורג.

==ביוגרפיה==
פרדיננד נולד בפירנצה ב-6 במאי 1769, כבנו השני של לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה, ואשתו האינפנטה מריה לואיסה, נסיכת ספרד. בשנת 1790 הפך אביו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ופרדיננד מונה במקומו ב-22 ביולי 1790 לדוכס הגדול של טוסקנה.

בשנת 1792 במהלך המהפכה הצרפתית, הכיר פרדיננד באופן רשמי ברפובליקה הצרפתית הראשונה, ובכך היה לבית המלוכה הראשון שהכיר בה. משהחלו מלחמות המהפכה הצרפתית, שוכנע פרדיננד על ידי שליטי בריטניה ורוסיה להצטרף לקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה, ואכן, פרדיננד כרת עימם ברית, אך נתן רק תמיכה פסיבית ועשה זאת ללא שום התלהבות. כעבור שנה משראה פרדיננד את הניצחונות המהדהדים של הצרפתים, פרש מהקואליציה, וב-1 במרץ 1795 הכריז על נייטרליותה של טוסקנה במלחמה.

בשנת 1799 הוקמה רפובליקה בפירנצה, ופרדיננד ברח לווינה. בשנת 1801 נחתם חוזה ארנחואס בספרד, ובו צורפו שטחי הדוכסות הגדולה של טוסקנה ודוכסות פארמה ליצירת ממלכת אטרוריה, ולאחר מכן אושר החוזה בשלום לינוויל.

בשנת 1803 קיבל פרדיננד את נסיכות הבוחר מזלצבורג, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות בוחר, ולאחר תקופה קצרה שודרגה נחלתו לדוכסות גדולה.

לאחר פירוקה של האימפריה הרומית הקדושה הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1810 צורפה לדוכסות העיר שוויינפורט.

ב-26 באוקטובר 1813 לאחר תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג, ביטל פרדיננד את בריתו עם נפוליאון. ב-3 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין אוסטריה לבוואריה, ולפיה צורפו שטחי הדוכסות לממלכת בוואריה, ואילו פרדיננד קיבל בחזרה את השליטה בדוכסות הגדולה של טוסקנה.

ב-18 ביוני 1824 מת פרדיננד בפירנצה, ובמקומו עלה לשלטון בנו לאופולד.

==משפחתו==
ב-15 באוגוסט 1790 התחתן פרדיננד על ידי שליח עם לואיזה מנאפולי וסיציליה, שהייתה בתו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ושל רעייתו מריה קרולינה מאוסטריה, וב-19 בספטמבר באותה שנה מומשו הנישואים בווינה. לבני הזוג היו 5 ילדים:
* קרולינה פרדיננדה תרזה (1793)
* פרנצ'סקו לאופולדו (1794)
* לאופולד (1797–1870).
* מריה לואיזה ג'וספה קרולינה רוזה (1799–1857).
* מריה תרזה (1801–1855).

ב-6 במאי 1821 התחתן פרדיננד עם מריה פרדיננדה, נסיכת סקסוניה, בתם של מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה וקרולינה, נסיכת פארמה, אך לא היו לו ילדים ממנה.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3"| פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה בית הבסבורג נולד:6 במאי 1769 מת:18 ביוני 1824
|-
| לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה
| הדוכסות הגדולה של טוסקנה 1790–1801
| לודוביקו הראשון, מלך אטרוריה
|-
| הירונימוס פון קולורדו
| נסיכות הבוחר מזלצבורג 1803–1805
| פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
|-
| הקמה חדשה
| הדוכסות הגדולה של וירצבורג 1805–1814
| סופח לממלכת בוואריה
|-
| חלק מהאימפריה הצרפתית הראשונה
| הדוכסות הגדולה של טוסקנה 1814–1824
| לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:המלחמות הנפוליאוניות: אישים
פרדיננד 3
קטגוריה:ילידי 1769
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1824
טובה וגנריאנית

טובה וגנריאנית 
טוּבָּה וגנריאנית () היא כלי נגינה נדיר, אשר משלב אלמנטים טוניים של קרן יער וטרומבון. הכלי הומצא על ידי ריכרד וגנר ונקרא על שמו. לראשונה נעשה בו שימוש במחזור האופרות טבעת הניבלונגים, ומאז השתמשו בו מלחינים רבים וביניהם ברוקנר בסימפוניה מספר 7 ומספר 8 שלו וריכרד שטראוס בסימפוניית האלפים. 

וגנר קיבל השראה להמצאת הטובה הוגנריאנית בעת ביקורו בפריז ב־1835, כאשר ביקר את אדולף סאקס, אשר הראה לו את הסקסופון שהמציא. וגנר רצה כלי אשר יוכל ליצור צליל אצילי ומלכותי כמו בלייטמוטיב ולהאלה, אשר היה דומה לטרומבון אך בעל קול פחות חודרני, כמו של קרן. הכלי בעל שסתומים, כמו שיש לקרן, המופעלים ביד שמאל. ישנם שני סוגים של טובה וגנריאנית בגדלים שונים: טנור בסי ובס בפה, אך במהלך המאה ה־20, יצרנים איחדו את שני הסוגים לטובה כפולה אשר ניתן לכוונן אותה לשני הסוגים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי נשיפה ממתכת
קטגוריה:ריכרד וגנר
קטגוריה:קרנות (מוזיקה)
נסיכות הבוחר מזלצבורג

נסיכות הבוחר מזלצבורג () הייתה מדינה שנוסדה על ידי נפוליאון בשנת 1803, על בסיס ארכיבישופות זלצבורג, והועברה לשליטת האימפריה האוסטרית בשנת 1805.

==היסטוריה==
בשנת 1803 קיבל פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה כנסיך בוחר את שטחי ארכיבישופות זלצבורג שעברו תהליך חילון, כפיצוי על הדוכסות הגדולה של טוסקנה שנלקחה ממנו. בחוזה פרסבורג בשנת 1805 צורפו שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג לאימפריה האוסטרית, וכפיצוי קיבל פרדיננד את שטחי בישופות וירצבורג לשעבר כנסיכות הבוחר מווירצבורג.

שטחי נסיכות הבוחר מזלצבורג שולבו באימפריה האוסטרית, ופרנץ הראשון, קיסר אוסטריה, הוסיף לתאריו את התואר "דוכס זלצבורג". בשנת 1809 הועברו שטחי הנסיכות לממלכת בוואריה, ובשנת 1816 חזרו לשליטת אוסטריה. בשנת 1850 הפכו השטחים לדוכסות זלצבורג.

זלצבורג
זלצבורג
נסיכות הבוחר מבאדן

נסיכות הבוחר מבאדן הייתה מדינה ששודרגה על ידי נפוליאון בשנת 1803 ממרקיזות באדן. כאשר פורקה האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1806, שודרגה הנסיכות למעמד של דוכסות גדולה.

==היסטוריה==
בשנת 1771 אוחדו מרקיזויות באדן-באדן ובאדן-דורלאך תחת קרל פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך למרקיזות באדן המאוחדת.

בשנת 1792 הצטרפה המרקיזות למדינות הקואליציה הראשונה במלחמתם נגד צרפת המהפכנית, וכתוצאה מכך איבדה בשנת 1796 את שטחיה בגדה השמאלית של הריין.

בשנת 1803 סופחו למרקיזות שטחי הבישופות של קונסטנץ, ושטחים מנסיכות הבוחר מפפאלץ, והיא שודרגה למעמד של נסיכות הבוחר. בשנת 1805 הצטרפה באדן לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של דוכסות גדולה, וסופחו אליה עוד שטחים שהשתייכו לבית הבסבורג. בשנת 1806 הצטרפה הדוכסות לקונפדרציה של הריין, ובשנת 1809 קיבלה הדוכסות בשלום וינה שטחים שהשתייכו לממלכת וירטמברג.

==קישורים חיצוניים==

באדן
באדן
קטגוריה:באדן-וירטמברג: מדינות וטריטוריות לשעבר
המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)

משחקי הקיץ הפראלימפיים 2020 (ביפנית: 東京2020パラリンピック競技大会) היו המשחקים הפאראלימפיים ה-16 שנערכו בין התאריכים 24 באוגוסט–5 בספטמבר 2021 בטוקיו, אשר הוכרזה כמארחת המשחקים ב-7 בספטמבר 2013 ובכך הפכה לעיר הראשונה שמארחת את המשחקים פעמיים לאחר שאירחה את המשחקים הפאראלימפיים השניים בשנת 1964. הסיסמה המייצגת את המשחקים היא: "Discover Tomorrow" (ביפנית: 未来(あした)をつかもう).

לאור מגפת הקורונה הוחלט על ידי הוועדה המארגנת של המשחקים, הוועד האולימפי הבינלאומי והוועד הפאראלימפי הבינלאומי לדחות את מועד המשחקים מקיץ 2020 ל-24 באוגוסט 2021 ועד 5 בספטמבר. עם זאת, הוחלט כי לא יהיה שינוי בשם המשחקים. בשנת 2021 נקבע שהמשחקים יהיו ללא קהל.

==המכרז==

טוקיו, מדריד ואיסטנבול היו שלוש הערים שהתמודדו במכרז. באקו ודוחא לא הצליחו להעפיל לשלב הסופי בהתמודדות על האירוח, ואילו רומא פרשה במהלך הקמפיין.

ההצבעה לבחירת המארחת של משחקי הקיץ האולימפיים והפאראלימפיים 2020 התקיימה ב-7 בספטמבר 2013, בקונגרס האולימפי ה-125 בבואנוס איירס, ארגנטינה. בסיבוב הראשון אף עיר לא השיגה רוב של 50% ונוצר שוויון במספר הקולות שקיבלו איסטנבול ומדריד ולכן התקיים סיבוב מיוחד בין שתי ערים אלה, שבסיומו איסטנבול עלתה לסיבוב השני והתמודדה בו מול טוקיו. טוקיו השיגה בסיבוב זה 60 קולות, לעומת 36 שקיבלה איסטנבול וזכתה באירוח המשחקים.

== ענפי הספורט ==
במשחקים הפאראלימפיים התקיימו 22 ענפי ספורט. תחרויות בדמינטון וטאקוונדו מתקיימות בפעם הראשונה.

== טבלת המדליות ==

== ראו גם ==
* ישראל במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)
* אולימפיאדת טוקיו (2020)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

*
2020
קטגוריה:טוקיו: תחרויות ספורט
טוקיו (2020)
קטגוריה:2020 בספורט
קטגוריה:2021 בספורט
קטגוריה:אירועי ספורט שהושפעו ממגפת הקורונה
קטגוריה:2021 ביפן
לאופולד, דוכס לורן

לאופולד יוזף, דוכס לורן (; 11 בספטמבר 1679, אינסברוק - 27 במרץ 1729, ארמון לינוויל) היה דוכס לורן מ-1690 ועד 1729.

==חייו==
===בצעירותו===
לאופולד נולד ב-11 בספטמבר 1679 לקרל החמישי, דוכס לורן ואלאונורה מריה יוזפה מאוסטריה, בתו של פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו אלאונורה גונזאגה. בזמן לידתו היו הוריו בגלות באוסטריה, עקב כיבוש דוכסות לורן על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ומשום כך נקרא על שם דודו לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

בשנת 1690 מת אביו, ולאופולד ירש את זכות השלטון בדוכסות שעדיין הייתה כבושה בידי הצרפתים. לאופולד נשלח לווינה על מנת לרכוש השכלה צבאית, וגדל יחד עם בני דודו יוזף וקרל. בשנת 1694 התגייס לאופולד לצבא האימפריה הרומית הקדושה והשתתף במצור על טימישוארה, ובשנת 1697 מונה למפקד הצבא על הריין.

בשנת 1697 נחתם הסכם רייסווייק שסיים את מלחמת תשע השנים בין צרפת לאנגליה, ספרד והאימפריה הרומית הקדושה. אחד מתנאיו של הסכם זה היה כי דוכסות לורן ודוכסות באר, שהיו במשך שנים תחת שלטון מלך צרפת, יחזרו להיות עצמאיות תחת שלטונו של לאופולד. כדי לחתום את ההסכם בינו לבין דוכס לורן הסכים לואי הארבעה עשר לתת את אחייניתו אליזבת שארלוט, נסיכת אורליאן, בתם של פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ואליזבת שארלוטה, נסיכת הפפאלץ ככלה ללאופולד בן ה-18.

===שלטונו===
ב-17 באוגוסט 1698 נכנס לאופולד בתהלוכה לנאנסי, בירת דוכסות לורן, ומיד החל לטפח את הדוכסות ולאכלסה מחדש.

במהלך מלחמת הירושה הספרדית נכבשה בירתו של לאופולד נאנסי, ולאופולד ומשפחתו עברו לארמון לינוויל, שהפכה תחת חסותו לוורסאי של לורן. בשנת 1715 מת לואי הארבעה עשר ואחיה של אליזבת שארלוט, פיליפ השני, דוכס אורליאן הפך לעוצר בשמו של לואי החמישה עשר הקטין למשך שבע שנים, במהלכן העניק אדמות נוספות לטובת גיסו, לאופולד.

בשנת 1721 התארס בנו הבכור של לאופולד לאופולד קלמנט, נסיך הכתר של לורן, עם מריה תרזה בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מותו של לאופולד קלמנט נלקח בנו השני של לאופולד פרנץ כחתן עבור מריה תרזה, ולכבוד כך מסר קרל השישי ללאופולד את דוכסות טשן.

ב-27 במרץ 1729 נפטר לאופולד באופן פתאומי, ובנו פרנץ שטפן עלה לשלטון במקומו.

==משפחתו==
ב-13 באוקטובר 1698 התחתן לאופולד עם אליזבת שארלוט ד'אורליאן, נסיכת קומרסי בארמון פונטנבלו. למרות שבני הזוג נישאו בשל מניעים פוליטיים הם התאהבו במהרה ונישואיהם היו מאושרים ביותר. הם התגוררו בארמון לינוויל, טירה ששימשה מאז המאה ה-13 כמעונם של דוכסי לורן אותה בנה מחדש לאופולד במטרה להפכה ל"ורסאי של לורן". לזוג נולדו שלושה עשר ילדים אולם רק ארבעה מהם הגיעו לבגרות:
* פרנץ שטפן (1708–1765) - נישא למריה תרזה, בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, והוכתר כקיסר. היה אביה של מלכת צרפת מארי אנטואנט וכן הוא אבי כל שושלת הבסבורג מהמאה ה-18 ואילך.
* אליזבת תרז (1711–1741) - נישאה לקרלו אמנואלה השלישי, מלך סרדיניה.
* קרל אלכסנדר (1712–1780) - מפקד בצבא האוסטרי, מושל ארצות השפלה האוסטריות. נישא לאחותה של מריה תרזה, מריה אנה אלאנורה, ארכידוכסית אוסטריה.
* אן שארלוט, נסיכת לורן (1714–1773) - אם המנזר של אסן.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

{| class="wikitable" style="text-align:center;margin:auto;"
|-
| colspan="3" | לאופולד, דוכס לורן בית לורן נולד:11 בספטמבר 1679 מת:27 במרץ 1729
|-
| קרל החמישי
| דוכסות לורן 1690–1729
| rowspan="2" | פרנץ שטפן
|-
| קרל הראשון
| דוכסות טשן 1722–1729
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:דוכסי לורן
קטגוריה:ילידי 1679
קטגוריה:נפטרים ב-1729
מריה לואיסה, נסיכת ספרד

מריה לואיסה, נסיכת ספרד (; 24 בנובמבר 1745 - 15 במאי 1792) הייתה אשתו של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.

==ביוגרפיה==
מריה לואיסה נולדה בנאפולי ב-24 בנובמבר 1745, לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ומריה אמליה מסקסוניה, בתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה.

ב-16 בפברואר 1764 התחתנה מריה לואיסה על ידי שליח עם לאופולד, ארכידוכס אוסטריה, בנו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, וב-5 באוגוסט 1764 מומשו הנישואים באינסברוק. לאחר מותו של פרנץ הראשון בשנת 1765, ירש בעלה לאופולד את הדוכסות הגדולה של טוסקנה, ובני הזוג עברו לפירנצה שם גרו 25 שנה. בשנת 1790 מת גיסה יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעלה הוכתר לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולכן עברה המשפחה לווינה.

ב-1 במרץ 1792 מת בעלה לאופולד, ושלושה חודשים לאחר מכן ב-15 במאי מתה מריה לואיסה.

==משפחתה==
ללאופולד השני ולמריה לואיסה היו 16 ילדים:

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית בורבון
קטגוריה:נשות קיסרי האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:ילידות 1745
קטגוריה:נפטרות ב-1792
הפיגוע בכראדה (2016)

הפיגוע בכראדה הוא פיגוע התאבדות שהתרחש ב-3 ביולי 2016 ברובע השיעי כראדה המזרחית בעיר בגדאד בירת עיראק, במסגרתו פוצץ מחבל מתאבד משאית תופת באזור קניות הומה אדם. באירוע, אשר הוגדר כפיגוע הקשה ביותר שכוון נגד אזרחים מאז הפיגועים בעיירות היזידיות בעיראק בשנת 2007, נהרגו יותר מ-300 בני אדם ומאות נוספים נפצעו. בתום הפיגוע התרחשו שלושה פיגועי משנה נוספים ברבעים אחרים בבגדאד. ארגון "המדינה האיסלאמית" קיבל אחריות על הפיגוע.

== רקע ==
ב-17 במאי 2016 התרחשו מספר פיגועים ברחבי העיר בגדאד, שגרמו לכ-101 הרוגים ו-194 פצועים. לדעת מספר מכוני מחקר העוסקים בביטחון, מטרת הפיגועים הייתה להסיח את דעת כוחות הביטחון העיראקים מהקרב המתנהל בעיר פלוג'ה ולגרום להעברת כוחות תגבור מאזורי הקרבות לאזור העיר בגדאד.

בתקופה שקדמה לפיגוע בכראדה בוצעו סדרת פיגועים ביוזמת ארגון המדינה האסלאמית וארגונים הנאמנים לו, בהם הפיגוע באיסטנבול ב-26 ביוני 2016 והפיגוע בבירת בנגלדש דאקה, שהתרחש ב-1 ביולי 2016. שרשרת הפיגועים בוצעה על רקע קריאתו של ארגון המדינה האסלאמית להוציא לפועל פעולות טרור במהלך חודש חג הרמדאן, שחל בין התאריכים 6 ביוני - 5 ביולי 2016.

== הפיגוע ==

ב- 3 ביולי 2016 בשעה 00:04 התפוצצה משאית תופת מלאה בחומר נפץ באזור הקניות האדי ברובע השיעי כראדה המזרחית בעיר בגדאד. הפיצוץ אירע סמוך למסעדה מקומית, שם סעדו רבים את סעודת שבירת צום הרמדאן. אזור הקניות הסמוך היה הומה אנשים, שערכו קניות לקראת חג עיד אל-פיטר, המציין את סיומו של חודש הרמדאן.

לאחר הפיגוע קיבל ארגון המדינה האסלאמית אחריות על הפיגוע, שכוון, לטענתו, נגד בני הרוב השיעי בעיראק אותם הוא מחשיב "ככופרים".

מספר שעות לאחר הפיגוע בכראדה, אירע פיגוע נוסף בפרבר השיעי שאב בצפון בגדאד באמצעות מטען צד, במסגרתו נהרגו חמישה בני אדם ונפצעו 16. פיגוע שלישי שכוון נגד מיליציות שיעיות עיראקיות התבצע באמצעות מטען ברובע אבו ע'ריב בבגדאד וגרם להרוג אחד ולחמישה פצועים. פיגוע רביעי שהתרחש בדרום בגדאד גרם להרוג אחד ולמספר לא ידוע של פצועים לאחר שפצצה הונחה מתחת לרכב ממונע. סך הנפגעים מהפיגועים באותו יום היו 341 הרוגים ולמעלה מ-246 פצועים.

== תגובות לפיגוע ==
לאחר הפיגוע, החלו מפגינים זועמים ליידות אבנים, בקבוקים ומקלות אל שיירת המכוניות של ראש ממשלת עיראק חיידר אל-עבאדי, בעת שבא לפקוד את זירת הפיגוע. המפגינים האשימו את הממשלה העיראקית באוזלת יד, שכן הפיגוע היה קרוב "לאזור הירוק" - אחד האזורים המאובטחים ביותר במרכז הבירה העיראקית. זעם המפגינים היה על רקע העובדה כי משאית התופת הגיעה מהעיר פלוג'ה, עליה השתלטו כוחות הצבא העיראקי מספר ימים קודם לכן.

תושבים רבים הביעו את זעמם על הפיגוע ברשתות החברתיות והאשימו את כוחות הביטחון בכך שהם עדיין משתמשים בגלאים מזויפים בעמדות בידוק בעיר. בפרשה, אשר נחשפה לפני חמש שנים, נודע כי איש עסקים בריטי מכר את המכשירים המזויפים לעיראק ולמדינות אחרות. ב-2013 הוא הורשע בארצו בסיכון חיי אדם תמורת בצע כסף ונשלח לעשר שנות מאסר.

ראש הממשלה אל-אבעדי הכריז על שלושה ימי אבל בעקבות הפיגוע והבטיח "להעניש" את אלו שאחראים למתקפה. בין היתר, הוא הורה על האצת הצבתם של מכשירי בידוק בכניסות לעיר, אסר על כוחות הביטחון להשתמש בטלפונים סלולריים בעמדות הבידוק, וקרא להגברת טיסות הריגול בשמי העיר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעולות טרור ב-2016
כראדה
כראדה
קטגוריה:בגדאד: היסטוריה
כראדה
כראדה
פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות

פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות (פרנצ'סקו ג'נארו ג'וספה לבית בורבון; 19 באוגוסט 1777 – 8 בנובמבר 1830) היה מלך בממלכת שתי הסיציליות מ-1825 ועד מותו.

==ביוגרפיה==
פרנצ'סקו נולד ב-19 באוגוסט 1777 בנאפולי לפרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, בתם של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה. הוא היה גם האחיין של מארי אנטואנט ולואי השישה עשר, המלך והמלכה האחרונים של צרפת לפני הרפובליקה הצרפתית הראשונה.

במותו של אחיו הגדול קרלו, דוכס קלבריה ב-1778, הפך פרנצ'סקו ליורש העצר של נאפולי וסיציליה עם התואר דוכס קלבריה, התואר המסורתי של יורש העצר של כס המלכות הנפוליטני.

בשנת 1797 התחתן פרנצ'סקו עם מריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה לואיסה, נסיכת ספרד, ולאחר מותה בשנת 1801 התחתן עם מריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.

במהלך המלחמות הנפוליאוניות גלה פרנצ'סקו יחד עם שאר בני המשפחה לסיציליה, שם שהו עד לאחר מפלת נפוליאון. בשנת 1816 שילב אביו את ממלכות נאפולי וסיציליה לממלכת שתי הסיציליות, ודיכא את החוקה שנתן לסיציליה קודם לכן. פרנצ'סקו לעומת זאת בתור יורש העצר היה יותר פתוח לרעיונות ליברליים, ואף תמך במידה מסוימת במרידות שפרצו בשנת 1820.

ב-4 בינואר 1825 מת אביו פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרנצ'סקו עלה במקומו לשלטון. מדיניותו של פרנצ'סקו הייתה מאוד שמרנית, והוא פעל לפי שיטת הרסטורציה של קלמנס פון מטרניך. פרנצ'סקו דיכא כל התנגדות לשלטונו, וחי בפחד מתמיד מפני התנקשויות בחייו.

ב-8 בנובמבר 1830 מת פרנצ'סקו, ובנו פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות עלה לשלטון במקומו.

==משפחתו==
מנישואיו למריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה היו לפרנצ'סקו שני ילדים:
* מריה קרולינה (1798–1870), שהתחתנה עם שארל פרדינן, דוכס ברי, ולאחר מכן עם אטורה קרלו לוצ'סי-פאלי, דוכס דלה גרציה
* פרדיננדו (1800–1801)

מנישואיו למריה איזבלה מספרד היו לפרנצ'סקו 12 ילדים:
* לואיזה קרלוטה (1804–1844), התחתנה עם האינפנטה פרנסיסקו דה פאולה מספרד.
* מריה כריסטינה (1806–1878), התחתנה עם פרננדו השביעי, מלך ספרד, ולאחר מכן עם אגוסטין פרננדו מוניוז, דוכס ריאנזרס.
* פרננדו (1810–1859)
* קרלו (1811–1862)
* לאופולדו (1813–1860)
* מריה אנטוניה (1814–1898), התחתנה עם לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה
* אנטוניו (1816–1843)
* מריה אמליה (1818–1857), התחתנה עם האינפנטה סבסטיאן מפורטוגל וספרד
* מריה קרולינה (1820–1861), התחתנה עם האינפנטה קרלוס, רוזן מונטמולין
* תרזה כריסטינה (1822–1889), התחתנה עם פדרו השני, קיסר ברזיל
* לואיג'י (1824–1897)
* פרנצ'סקו (1827–1892)

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מלכי שתי הסיציליות
קטגוריה:בית בורבון
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1777
קטגוריה:נפטרים ב-1830
יחסי הוותיקן–קטר

יחסי הוותיקן–מדינת קטר הם היחסים הבילטרליים בין הכס הקדוש לקטר.

==כללי==
הכס הקדוש מחזיק שגרירות בדוחה שבקטר, ואילו קטר מחזיקה "נציגות דיפלומטית" ברומא שבאיטליה. שגריר קטר בקריית הוותיקן הוא מוחמד ג'אהם עבדולעזיז אאל ח'ווארי. היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 2002. המדינות שומרות ביניהן על יחסים טובים, שכן, שתיהן מעוניינות בחיזוק הדיאלוג הבין-דתי בין השתיים ובחיזוק הקשרים. בביקור של שגריר קטר בוותיקן בו קיבל מדליה רשמית של הוותיקן מסר את ברכתו של האמיר "נשמח לחיזוק הקשר הבין-דתי בין הנצרות לאסלאם".

== קישורים חיצוניים ==
* [http://w2.vatican.va/content/john-paul-ii/en/speeches/2003/december/documents/hf_jp-ii_spe_20031212_qatar-ambassador.html מכתב שהוותיקן כתב לשגריר הוותיקן החדש מקטר]
* [https://qatar.visahq.com/embassy/vatican/ Qatar Embassy in Vatican]

== הערות שוליים ==
אליהו מאיר פייבלזון

רבי אליהו מאיר פייבלזון{{תמונה להחלפה}}
הרב אליהו מאיר פייבלזון נולד כ"ה טבת ה'תרכ"ח<ref>אך ב[https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=50663&st=&pgnum=568&hilite= מאמר שפרסם] בנו רבי ברוך יוסף פייבלזון (בביטאון דגלנו (פולין), גיליון שבט-אדר תרפ"ט, עמודים 12-15) נכתב שהוא נולד בתאריך זה בשנת תרכ"ז.</ref>, 1868 - ונפטר כ"ה טבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928. היה רב וראש ישיבה ליטאי.

==ביוגרפיה==
נולד בווייגובה לרב ברוך ולפייגה סתירא פייבלזון. אמו הייתה בתו של הרב יצחק אייזיק בנו של רבי אליעזר מקלם. הוריו וחינוכם מתוארים בספרו "נצח ישראל" אחיו הגדול היה הרב ישראל בנדט פייבלזון, רבה של בייסגולה, (ומחבר ספר "צרור החיים") ואחיו השני היה הרב שמואל אביגדור פייבלזון, רבה של פלונגיאן.

הוא היה מעשרת הבחורים הראשונים שעמם נפתחה ישיבת טלז ולמד בה תורה מפי ראשי הישיבה הראשונים: רבי צבי יעקב אופנהיים, רבי מאיר אטלס ורבי שלמה זלמן אבל. בהמשך עבר לישיבת סלובודקה ובשנת 1883 התקרב לרב אליעזר גורדון שבא אז לסלובודקה. הוא קיבל גם מפי הסבא מקלם. לפי תיאורים מאוחרים למד בתקופת סלובודקה עם אחיו ר' שמואל אביגדור "שמונים דפי גמרא ליום בבקיאות, ודף אחד לחודש בחריפות".

לאחר נישואיו התגורר בציטביאן ובקרוקי, אחר כך יסד את הישיבה לצעירים בפוניבז' ועמד בראשה במשך תקופה עד שהתמנה כרבה של קופישוק. הוא סייע לביסוסן של ישיבות רבות בליטא, הן בפן הרוחני והן בפן הגשמי, ולכן בעת פולמוס המוסר (1897) נקרא לתווך בכמה ישיבות בין תומכי הכנסת לימוד המוסר למסגרות הישיבתיות ומתנגדיו. תקופה מסוימת נקלע ליקטרינוסלב שבאוקראינה, ואז יסד בה ישיבה גדולה ועמד בראשה. בתרנ"ז (1897) התגורר בקלם ויסד עם יואל משה סלומון אגודה לקידום התיישבות חרדית בארץ ישראל, הוא פרש מעיסוק בנושא בשל מכתב שקיבל מרבי יצחק בלאזר שישב אז בירושלים ושסבר שהביצוע אינו מעשי.

מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, מינה אותו רבי חיים עוזר גרודזנסקי ליו"ר ועד הרבנים לענייני עגונות בליטא, שעסק בשאלות עגינות רבות שהתעוררו בשל המלחמה ונדודי האוכלוסין.

ספרו ההגותי "נצח ישראל" התפרסם עוד בחייו, בתור אחד מראשי הרבנים שעסקו בכינון "אגודת ישראל", היה ספרו לנכס צאן ברזל בהגותה של התנועה. ספרו ההלכתי-למדני "פיקוח נפש" הכולל בתוכו פרק רחב על הלכות קידוש השם, היה עבודתו העיקרית במשך שנים רבות, אך נדפס רק לאחר פטירתו. הוא חלה בגיל שישים במחלה חשוכת מרפא ונפטר בכ"ה בטבת ה'תרפ"ח, 18 בינואר 1928.

בנו הרב ברוך יוסף פייבלזון היה חתנו של רבי נפתלי טרופ ומילא את מקום חותנו בראשות ישיבת ראדין.

==לקריאה נוספת==
* אהרן סורסקי, רבי אליהו מאיר פייבלזון: גאב"ד קופישוק, בתוך: מרביצי תורה ומוסר, א, בני ברק תשל"ו, עמ' שלד-שמה.

==קישורים חיצוניים==
* 'פייבלסון, ר' אליהו־מאיר ב"ר ברוך', בתוך: דב ליפץ ונתן גורן (עורכים), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א (תשכ"ז), עמ' 76 טור 2 (, תמונה 1274)
;ספריו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:פוניבז': רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים במזרח אירופה
קטגוריה:מחברי ספרי מוסר ומחשבה
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
מארה דיבאבה

מארה דיבאבה הורסה (באנגלית: Mare Dibaba Hurrsa; נולדה ב-20 באוקטובר 1989) היא אתלטית אתיופית, אלופת העולם (שאנגחאי 2015) וזוכת מדליית ארד אולימפית מאולימפיאדת ריו (2016) בריצת מרתון.

==קריירה==
דיבאבה התבלטה לראשונה כשסיימה במקום השישי באליפות אתיופיה ל-20 קילומטר בשנת 2007. שנה לאחר מכן עשתה את הבכורה הבינלאומית שלה בחצי מרתון קניה שבו סיימה שנייה וקבעה שיא אישי בזמן של 1:10:32 שעות. התחרות הבאה בה השתתפה הייתה חצי מרתון ניו דלהי, שבו סיימה רק במקום השמיני, אך שיפרה את שיאה האישי בארבע שניות.

בשנת 2009 עברה להתחרות לתקופה קצרה עבור אזרבייג'ן והתחרתה תחת השם מארה איברהימובה. בחצי מרתון ניו דלהי של 2009 סיימה במקום השישי, אך רשמה שיפור ניכר מאוד לשיאה האישי (1:08:45 שעות).
לאחר שהתברר כי היא מבוגרת מידי בשביל להתחרות באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שבה להתחרות עבור אתיופיה.

דיבאבה המשיכה לשפר את שיאה האישי בריצת מרתון לאחר שסיימה את המירוץ בראס אל-ח'ימה במקום השני בזמן של 1:07:13 שעות. במרץ 2010 השתתפה במרתון רומא, את ריצת הבכורה שלה במרחק הכפול סיימה שלישית בזמן של 2:25:38 שעות. באפריל ניצחה את חצי מרתון רבאט ובאוקטובר סיימה חמישית במרתון פרנקפורט.

בפברואר 2011 סיימה שלישית בחצי מרתון ראס אל-ח'ימה, במרץ סיימה באותו מקום את מרתון לוס אנג'לס ובאפריל ניצחה את חצי מרתון יאנגצו בפער של יותר מדקה מהמקום השני. באוגוסט הגיעה שנייה בחצי מרתון בוגוטה. אף על פי שלא נכללה בנבחרת אתיופיה לאליפות העולם, נבחרה לייצג את המדינה במשחקים האפריקאים שהתקיימו במפוטו, בירת מוזמביק. במשחקים זכתה במדליית הזהב בחצי מרתון, תוך שהיא קובעת שיא משחקים חדש - 1:10:47 שעות. היא שיפרה את שיאה האישי במרתון במהלך מרתון טורונטו אותו סיימה במקום השני בזמן של 2:23:25 שעות.

במרתון דובאי שיפרה את שיאה האישי במרתון וקבעה זמן של 2:19:52 שעות, תוצאה שהקנתה לה את כרטיס ההשתתפות באולימפיאדת לונדון. באולימפיאדה עצמה השיגה תוצאה חלשה יחסית וסיימה רק במקום ה-28. את שנת 2012 סיימה בהשתתפות בחצי מרתון פילדלפיה, אותו סיימה במקום השני.

לאחר שלא התחרתה במשך 17 חודשים, חזרה דיבאבה להתחרות בינואר 2014 במרתון שיאמן וקבעה שיא מסלול חדש לנשים כשקבעה 2:21:36, שיפור של יותר מדקה בהשוואה לשיא הקודם. באוקטובר 2014 לקחה חלק במרתון שיקגו בו קבעה זמן של 2:25:37 וסיימה במקום השני. בינואר 2015 הוכרזה כמנצחת הריצה לאחר שריטה ג'ופטו, שסיימה במקום הראשון, נפסלה בשל שימוש בחומרים אסורים במהלך הריצה. באותו החודש השתתפה שוב במרתון שיאמן ושיפרה שוב את שיא המסלול, תוך כדי השוואה שיאה האישי 2:19:52 שעות. לאחר מרוץ צמוד מאוד לאורך מרתון בוסטון סיימה במקום השני.

באוגוסט 2015 השתתפה לראשונה באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בשאנגחאי. לאורך מרבית הריצה הייתה במקום השלישי אחרי רויטה סוגיטומו היפנית וקים הי-סונג הקוריאנית, אך לאחר שעתיים הצליחה לעבור אותם, לנצח את המירוץ ולזכות במדליית הזהב. הרצה האתיופית הראשונה שזוכה באליפות העולם.

באוגוסט 2016 השתתפה באולימפיאדת ריו, בה זכתה במדליית הארד.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדליסטים אולימפיים אתיופים
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:רצות מרתון אתיופיות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית מאתיופיה
קטגוריה:ספורטאיות אתיופיות
קטגוריה:ילידות 1989
קטגוריה:אתיופים שנולדו ב-1989
לאונידס מרודוס

תחרות [[הופליטודרומוס]]
לאונידס () מרודוס (נולד בשנת 188 לפנה"ס) היה אתלט אולימפי מפורסם בתקופת יוון העתיקה. בארבעה מפגשים רצופים של משחקים אולימפיים בשנים 164-152 לפנה"ס זכה לאונידס בשלוש תחרויות ריצה שונות, ובסך הכל ב-12 ניצחונות רצופים.

במשחקים האולימפיים ה-154 שנערכו בשנת 164 לפנה"ס ושהיו האחרונים בתקופת "תור הזהב" האולימפי בזמן העתיק, זכה לאונידס בשלושה מרוצים שונים: סטאדיון (Στάδιον) - למרחק של כ-200 מטרים, דיאולוס (Δίαυλος) - למרחק של כ-400 מטרים, והופליטודרומוס (Ὁπλιτόδρομος - "מרוץ חיילים") - למרחק של כ-400 מטרים כאשר האצן עטוי בשריון ברונזה ובמגן. לאונידס חזר על ניצחונותיו אלה גם במשחקים האולימפיים בשנים 160, 156, ו-152 לפני הספירה. ניצחונותיו האחרונים הושגו בגיל 36. עליונותו הגופנית של לאונידס באה לידי ביטוי במיוחד לאור הכישורים הגופניים השונים שנדרשו לו לצורך ניצחונותיו. מצד אחד - מהירות וזריזות למירוץ הקצר, ומצד שני - כוח גופני וסיבולת למרוצים הארוכים.

במשך 2,168 שנים לא הצליח אף ספורטאי לשבור את שיאו של לאונידס ולזכות 12 פעמים בתחרויות ליחידים במשחקים האולימפיים. בשנת 2016 נשבר השיא כאשר השחיין האמריקני מייקל פלפס השלים זכייה ב-13 תחרויות שחייה ליחידים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nytimes.com/2016/08/12/sports/olympics/michael-phelps-200-im-ryan-lochte-leonidas.html?_r=0 על שבירת השיא] באתר הניו יורק טיימס 
* 
* https://web.archive.org/web/20140310162826/http://www.mlahanas.de/Greeks/Athletes.htm
* https://www.penn.museum/sites/olympics/greatest.shtml
* https://library.biblicalarchaeology.org/sidebar/the-12-greatest-ancient-olympians/

קטגוריה:אתלטים יוונים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2 לפנה"ס