OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גבריאל יארד

גבריאל יארד (ערבית: جابريل ياريد; נולד ב-7 באוקטובר 1949) הוא מלחין צרפתי ממוצא לבנוני. הוא מוכר בגלל הלחנותיו לסרטים רבים. זכה בפרסי האוסקר והגראמי על המוזיקה שהלחין לסרט "הפצוע האנגלי" והיה מועמד לאוסקר באותה קטגוריה על הסרטים "הכישרון של מר ריפלי" ו"קולד מאונטן".

== חייו ==
=== ילדות ונעורים בלבנון ===
יארד, יליד ביירות, חי עד גיל 18 יארד בלבנון. הוא התחנך בבית ספר ישועי. הוא החל לנגן בגיל שבע, להלחין בגיל 11 וגיל 14 הוא קיבל את משרתו של מורהו באוניברסיטת סן-ז'וזף בביירות. בספרייה העצומה של האוניברסיטה הוא הכיר את יצירותיו של המלחינים הגדולים, כגון, יוהאן סבסטיאן באך, רוברט שומאן, יוהאן פכלבל ואחרים.
הוריו לא רצו קריירה מוזיקלית, ולכן נאלץ ללמוד משפטים. בשנות השישים המאוחרות הוא הכיר גם את המוזיקה של הביטלס ושל סטיבי וונדר. בגיל 20 הוא החליט להפסיק את לימודי המשפטים וללכת אחר כישוריו המוזיקליים. הוא נסע לפריז, שם התרשם ממנו מאוד אנרי דיטייה.

=== צעדים ראשונים ===
יארד החל ללמוד בפריז, אך בשנת 1971 ביקר את דודו בברזיל ונשאר שם שנה וחצי. תוך זמן קצר הוא זכה להצלחה רבה מאוד בברזיל ובצ'ילה. בחזרה בצרפת הוא היה כל-כך מבוקש בתור מנצח תזמורות, שהוא ניצח כל יום על שתיים או שלוש תזמורות, ויצירתו כמלחין נשכחה.

=== מלחין פזמונים ===
החל משנת 1976 הוא התחיל גם להלחין פזמונים עבור פרנסואז ארדי, ג'וני האלידיי, אנריקו מסיאס, שארל אזנבור ואחרים. לאחר מכן גם התחיל לעבוד עבור פרסומות, עבור הרדיו והטלוויזיה.

=== מלחין מוזיקה לסרטים ===
את המוזיקה הראשונה לברט הוא כתב כבר בשנת 1975. הסרט החשוב הראשון היה בשנת 1979: Sauve Qui Peut של ז'אן-לוק גודאר. את המוזיקה לסרט הזה כתב מבלי לראות ולו סצנה אחת מהסרט. ככלל, יארד לא אוהב ללכת לקולנוע. כך הוא גם נהג לעשות בסרטים הבאים. ב-1988 הלחין את פסקול הסרט "קאמי קלודל".
סרטים משמעותיים אחרים: "חיים של אחרים" (2007), "מכתב בבקבוק" (1999), "אדם בן כלב" (2008), "הסגת גבול" "כל החיים לפניו" (2020). אחרי יותר מ-70 הלחנות הוא קיבל על עצמו את המשימה לכתוב את המוזיקה לסרט טרויה (2004). אומנם מבקרים חשבו, שזוהי פסגת היצירה שלו, אך המפיקים לא היו מרוצים, והוא פוטר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
קטגוריה:מלחיני קולנוע
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: מלחין השנה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1949
מישל בוז'נה

מישל בוז'נה (בצרפתית: Michel Boujenah; נולד ב-2 בנובמבר 1952 בתוניס) הוא שחקן, במאי ובדרן יהודי-צרפתי ממוצא תוניסאי.

== קורות חייו ==
אביו, ז'וזף בוז'נה, היה רופא. המשפחה עברה לצרפת בשנת 1963 והתיישבה בדרומה של פריז. בשנת 1972 הקים מישל להקה ששיחקה בעיקר בפני ילדים. בשנת 1975 החל לכתוב, לביים ולהופיע במופעי יחיד, בהם עסק בעיקר בחיי יהודים תוניסאים בצרפת. 

החל משנת 1979 הופיע גם בסרטים. הצלחותיו הגדולות ביותר הן בסרטים הצרפתיים "שלושה גברים ועריסה" (1985), עליו זכה בפרס סזאר לשחקן המשנה הטוב ביותר, ו-"Le Nombril du monde" (1994). 

בשנת 1995 כיכב בסרט המלחמה של קלוד ללוש "עלובי החיים" אשר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר. 

כמו כן הוא ביים בשנת 2003 את "הבנים של אבא" ובשנת 2007 את "שלושה חברים". בשנת 2009 השתתף בסרט "החזקים שורדים" - הפקה משותפת בין צרפת לישראל של הבמאית אלן טסמה. 

מישל נשוי לאיזבל ולהם בן ובת. הוא הופיע גם מחוץ לצרפת וגם בישראל. הוא מגדיר את עצמו כציוני וקרוב לישראל. בתחילת האינתיפאדה השנייה הוא הביע תמיכה במדינת ישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון תוניסאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:מהגרים לצרפת
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-תוניסאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1952
נחל יקנעם

עמק נחל יקנעם, וכביש 6 (בעבר 70) העובר בעמק
נַחַל יָקְנְעָם (שם בערבית: ואדי אלמלח) מהווה גבול גאוגרפי בין הר הכרמל ורמות מנשה. תחילתו בגובה כ-200 מטר מעל פני הים ליד מחלף אליקים בקו פרשת המים. אורכו של הנחל 5 ק"מ. הנחל יורד בתלילות לכיוון צפון-מזרח ונשפך לנחל קישון מצפון ליקנעם ליד כביש 722 צפונית-מזרחית לצומת התשבי. הנחל הוא חלק מהדרך הקרויה ואדי מילק.

נחל יקנעם הוא נחל אכזב. אפיק הנחל עובר בעמק עמוק ורחב למדי, המהווה גבול ברור בין הכרמל השוכן מצפון מערב לאפיק הנחל ובנוי בעיקר מסלע גיר קשה, לבין אזור רמות מנשה מדרום מזרח הבנוי מגבעות קירטון רך. מדרונות אפיק הנחל מיוערים. בצד הצפוני על הכרמל צמחיית חורש טבעי. ובצד רמות מנשה יער אורנים נטוע.

נחל יקנעם מוזכר בספר יהושע פרק יט, יא כגבול נחלתו של שבט זבולון: 

עמק הנחל שימש מתקופות קדומות כדרך חשובה. העמק היה חלק מדרך הים. בפתח הכניסה לעמק הנחל מכיוון צפון נמצא תל יקנעם. מצביאיו של תחותמס השלישי הציעו במאה ה-15 לפנה"ס את הדרך הזאת כדרך חלופית לדרך שעברה בנחל עירון במסעו לקרב מגידו בציינם .

בעמק הנחל עובר כביש 6. במלחמת העצמאות, בעקבות חסימת כביש חיפה–תל אביב על ידי תושבי הכפרים הערביים בחוף הכרמל, שימש קטע הכביש העובר כעורק תחבורה ראשי מצפון לדרום.

==לקריאה נוספת==
* "נחל יקנעם" מדריך ישראל החדש כרך 5: הכרמל וחופו ורמות מנשה, בעריכה סלמאן אבו רוכן ויעקב שורר, הוצאת משרד הביטחון 2001 עמ' 158–159

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הכרמל: נחלים
קטגוריה:רמות מנשה
קטגוריה:נחלת שבט זבולון
קרוקודיל דנדי

קרוקודיל דנדי (במקור: Crocodile Dundee) הוא סרט קולנוע אוסטרלי מז'אנר סרטי קומדיה שיצא לאקרנים בשנת 1986 בבימויו של פטר פיימן ובכיכובם של פול הוגאן ולינדה קוזלווסקי. זהו סיפורו הקומי של מיק דנדי, חוואי אוסטרלי שמתמחה בציד תנינים המגיע בפעם הראשונה לניו יורק ו"מגלה" עולם חדש, טכנולוגי ומתקדם שהוא לא מכיר.

הסרט נעשה בתקציב זעום של 8 מיליון דולר במטרה לפנות לקהל האמריקני והפך לשובר קופות אדיר. כבר בשבוע הראשון להקרנתו כיסה הסרט את ההוצאות ובסוף שנת 1986 דורג במקום השני ברשימת הסרטים המכניסים של השנה עם הכנסות של כ-175 מיליון דולר אמריקאי כשרק הסרט אהבה בשחקים מקדים אותו. הצלחת הסרט הובילה את מפיקיו לצלם עוד שני סרטי המשך, קרוקודיל דנדי 2 שיצא בשנת 1988 וקרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס שיצא בשנת 2001.

==תקציר העלילה==
סו צ'רלטון (בגילומה של לינדה קוזלווסקי) היא עיתונאית היוצאת לאוסטרליה לראיין את מיק דנדי עליו דווח כי איבד את רגלו מנשיכת תנין. כשהיא מגיעה לאזור מגוריו בחבל האאוטבק האוסטרלי היא מגלה כי רגלו לא נקטעה כלל אך נותרה לו צלקת גדולה.

היא מחליטה להישאר קצת אף על פי שהיא מבינה שהסיפור העיתונאי שעליו בנתה כבר לא יתקיים ולו רק כדי לראות את צורת החיים של מיק. במהלך ההיכרות שלהם מיק אומר לסו כי היא לא תוכל לחיות לבדה באאוטבק. כדי להוכיח לו כי טעה היא יוצאת לסיור לילה, שם תוקף אותה תנין, ומיק מגיע כדי להציל אותה.

סו מזמינה את מיק לחזור איתה לניו יורק והוא מסכים, אך לאדם שחי בתת-תנאים ביער אוסטרלי, החיים בניו יורק הם לא פיקניק. הוא מגלה לראשונה מה זה רמזור, כבישים ואפילו חדרי שירותים.

מיק, שבשלב הזה כבר מאוהב בסו מגלה כי התארסה ומחליט לחזור לאוסטרליה עם לב שבור, אלא שאז מתגלה כי גם סו מאוהבת בו והשניים נשארים בניו יורק.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|פול הוגאן
|מיק דנדי
|
|-
|לינדה קוזלווסקי
|סו צ'רלטון
|
|-
|}

==פרסים ומועמדויות==
פול הוגאן זכה בפרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט בקטגוריית סרטי הקומדיה.
הפרס בו זכה הוגאן היה למעשה הפרס היחיד בו זכה הסרט.

הוא היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר אך הסרט שזכה בסופו של דבר בקטגוריה זו היה חנה ואחיותיה.

בטקס פרסי באפט"א היה הסרט מועמד בשתי קטגוריות שונות. האחת בקטגורית התסריט והשנייה בקטגוריית השחקן להוגאן אך בשתי הקטגוריות נותר ללא פרסים.

==ביקורות==
הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד הן בקופות והן מבחינת המבקרים. באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes קיבל ציון של 88% מתוך 26 ביקורות. גם בקופות רשם הצלחה אדירה והכניס כ-328 מיליון דולר אחרי שנעשה תחת תקציב של קצת יותר מ-8 מיליון דולר בלבד.

במשך 9 שבועות רצופים, מ-26 בספטמבר 1986, היום בו יצא לאקרנים בארצות הברית ועד 28 בנובמבר, דורג הסרט במקום הראשון ברשימת הסרטים המכניסים של אותה שנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1986
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אוסטרליים
קטגוריה:סרטים לכל המשפחה
קטגוריה:סרטים על תנינאים
ברוניי במשחקים הפאראלימפיים

ברוניי השתתפה ב פעם יחידה, ב, כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד. במשחקי החורף לא נטלה ברוניי חלק מעולם.

המתחרה אותו שלחה ברוניי ללונדון (2012), התחרה בתחרות הטלת הכידון (קטגוריה F54/55/56) אך לא הצליח להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, וסיים במקום השמיני במקצה שלו עם תוצאה של 26.17 מטרים.

==ראו גם==
* ברוניי במשחקים האולימפיים
* ברוניי במשחקים האולימפיים לנוער

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ברוניי: ספורט
פיטר מיטשל

פיטר דניס מיטשל (באנגלית: Peter Dennis Mitchell; 29 בספטמבר 1920 - 10 באפריל 1992) היה ביוכימאי בריטי, שזכה בפרס נובל לכימיה ב-1978 על גילוי המנגנון הכימואוסמוטי (chemiosmosis) של סינתזת ATP.

==ביוגרפיה==
מיטשל נולד בסארי שבאנגליה, לכריסטופר גיבס מיטשל ולקייט ביטריס דורותי טפלין. את התואר במדעי הטבע קיבל מאוניברסיטת קיימברידג', ובו התמחה בביוכימיה. ב-1942 החל לחקור במחלקה לביוכימיה של אוניברסיטת קיימברידג', וב-1951 קיבל דוקטורט על מנגנון הפעולה של פניצילין. ב-1955 הוזמן על ידי פרופסור מיכאל סוואן לסייע בהקמה של מחלקת מחקר חדשה, המחלקה לכימיה ביולוגית, באוניברסיטת אדינבורו, שם עבד עד 1963, אז פרש עקב בעיות בריאותיות. 

תהליך הזרחון החמצוני
בשנות ה-60, נמצא שה-ATP הוא מטבע האנרגיה של התא, אולם התאוריה הרווחת הייתה שה-ATP נוצר במיטוכונדריה באמצעות זרחון ישיר של PO<sub>3</sub> במצע עשיר בזרחן. למיטשל הייתה תאוריה אחרת, שגרסה שה-ATP נוצר באמצעות אנרגיה פוטנציאלית הנובעת מריכוז שונה של מצע בשניי צדי הממברנה ובמעבר של הגרדיאנט האלקטרוכימי, תאוריה אותה פרסם ב-1961. המאמר שפרסם כלל תכנון לניסוי ראשון שיכול היה לבחון את ההשערה. בשנת 1965 אימץ חלק מבניין משוקם בקורנוול כמעבדת מחקר. הוא ועמיתתו למחקר, ג'ניפר מויל (Jennifer Moyle), הקימו ארגון למימון מחקריהם, Glynn Research Foundation, והם החלו לחקור תגובות של גרדיאנטים אלקטרוכימיים. התאוריה כוללת צידוקים ניסויים לה, ובהם ממצאים של מעבדות שונות על משאבות פרוטונים שזירזו את יצירת ה-ATP ועל מפרי צימוד המעכבים את יצירת ה-ATP, פורסמה ב-1965 ומאוחר יותר פורסמה שנית ב-1966 וב-1968.

התאוריה של מיטשל הייתה הבסיס להבנת השלב האחרון של תהליך הזרחון החמצוני ובהבנת המנגנון של ATP סינתאז. מיטשל הבין שתנועה של יונים באמצעות הפוטנציאל האלקטרוכימי יכול לספק אנרגיה לצורך יצירה של ATP, השערה שנתמכה על ידי מידע שהיה ידוע בשנות ה-60 על הבדלי פוטנציאלים בין צידי הממברנה. הפוטנציאל האלקטרוכימי מושפע הן ממטען היונים, היוצר כוח חשמלי, והן מההפרש בריכוזם בשני צדי הממברנה וכוחות תרמודינמיים, היוצרים גרדיאנט כימי להשוואת הריכוז. הוא אף הראה שה-ATP סינתאז מצומד לתהליכי העברת האלקטרונים במיטוכונדריה. התאוריה שלו הוכחה כאשר התגלה המבנה של ה-ATP סינתאז. בהמשך, חקר מיטשל תהליכים הקשורים בתהליך הזרחון החמצוני, כגון העברת האלקטרונים בשרשרת מעבר האלקטרונים על ידי חמצון קווינול.

==פרסים ותארים==
* חבר בחברה המלכותית (1974)
* חבר חוץ באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1975)
* חבר חוץ באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (1977)
* דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת שיקגו (1978)
* פרס נובל לכימיה (1978)
* מדליית קופלי של החברה המלכותית (1981)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.life.illinois.edu/crofts/bioph354/mitchell.html ביוגרפיה באתר Life sciences של אוניברסיטת אילינוי בשיקגו] 
* 

קטגוריה:עמיתי החברה המלכותית
קטגוריה:זוכי פרס נובל אנגלים
קטגוריה:זוכי מדליית קופלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אדינבורו
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:ביוכימאים אנגלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1920
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1992
דגלס בויד

דָגְלַס בּוֹיְד (באנגלית: Douglas Boyd נולד ב-1959 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא אבובן ומנצח בריטי. בויד למד נגינה באבוב באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, אצל ג'אנט קראקסטון. בהמשך היה תלמידו של מוריס בורג בפריז. בשנת 1984 זכה בבחינות הקבלה הבינלאומיות לאמני קונצרטים צעירים, זכייה שהובילה לרסיטל בכורה בניו יורק, בקרנגי הול.

== ביוגרפיה ==
בויד היה אחד החברים המייסדים של התזמורת הקאמרית של אירופה וכיהן כאבובן הראשי שלה משנת 1981 עד 2002. בתקופת נגינתו בקאמרית של אירופה פיתח עניין בניצוח. כמוריו הראשונים לניצוח ראה את קלאודיו אבאדו וניקולאוס הרנונקור. כמו כן קיבל הדרכה מפאבו ברגלונד וסר קולין דייוויס. 

בשנת 2001 התמנה בויד למנהל מוזיקלי של הקאמרטה של מנצ'סטר, משרת הניצוח הראשונה שלו. עם תזמורת זו ערך מספר הקלטות מיצירות בטהובן, מוצרט ומאהלר. בויד סיים את תקופת כהונתו במנצ'סטר לאחר עונת 2010-11. כמו כן שימש בויד מנצח אורח ראשי לתזמורת סינפוניה של לונדון. באפריל 2008 הודיעה תזמורת מוזיק קולגיום של וינטרטור השווייצרית על מינוי בויד למנצח הראשי שלה, החל בעונת 2009-10.

הופעתו הראשונה של בויד כמנצח בארצות הברית הייתה עם תזמורת גרדנר הקאמרית בשנת 2000. ב-2002 התמנה בויד למנהל מוזיקלי שותף של התזמורת, יחד עם פולה רוביסון. ב-2004 היה בין השותפים האמנותיים הראשונים עם התזמורת הקאמרית סיינט פול. ב-2006 האריך את החוזה שלו עם תזמורת סיינט פול עד עונת 2009-10. השותפות האמנותית עם התזמורת הסתיימה בספטמבר 2009. בדצמבר 2006 ניצח לראשונה על התזמורת הסימפונית של קולורדו, בקונצרט עתיר שבחים. בינואר 2008 הודיעה תזמורת קולורדו על מינוי בויד למנצח האורח הראשי שלה, בחוזה לשלוש שנים של שבועיים הופעות אורח בשנה.

העניין שבויד מגלה באופרה בשנים האחרונות הביאו לנצח בשנת 2008 על חליל הקסם ללהקת האופרה של גליינדבורן בסיור הופעות. ב-2009 ניצח על פידליו לאופרה של גרסינגטון וחזר אליה ב-2010 להצגה עתירת שבחים של נישואי פיגרו.

לבויד ולאשתו, הצ'לנית סאלי פנדלברי (Sally Pendlebury), שלושה ילדים. הם מתגוררים בלונדון.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://web.archive.org/web/20130928044407/http://www.ingpen.co.uk/artist/douglas-boyd/ דגלס בויד באתר ingpen.co.uk/artist]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבובנים
קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:מוזיקאים סקוטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1959
שארל פלומיה

שארל פלומיה (בצרפתית: Charles Plumier; 20 באפריל 1646 – 20 בדצמבר 1704) היה בוטנאי ומגלה ארצות צרפתי, הנודע בעיקר בשל חקר צמחיית מרכז אמריקה. גילויו אוגדו בספר 'Nova Plantarum Americanarum Genera' ('סוגי צמחים אמריקאיים חדשים') שפורסם בשנים 1703–1704. הוא מונה להיות הבוטנאי המלכותי של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. על שמו נקרא הסוג פלומריה, השייך למשפחת ההרדופיים.

==קורות חייו==
פלומיה נולד במרסיי שבצרפת. בגיל 16 הצטרף למסדר הקתולי מינים (Minim). בצעירותו, הקדיש את חייו לחקר המתמטיקה והפיזיקה, וקנה לו שם כשרטט וצייר מעולה.

לאחר מכן, נשלח למנזר הצרפתי טריניטה דאי מונטי (Trinità dei Monti) ברומא, שם למד בוטניקה מידי הבוטנאי פאולו בוקון. לאחר שחזר לצרפת, הוא העמיק בלימוד התחום, תחת הבוטנאי ז'וזף פיטון דה טורנפור, והצטרף למסעות החקר שלו.

פלומיה הרבה לחקור את חופי פרובאנס ולנגדוק. עבודתו העצמאית החלה בשנת 1689, כאשר הצטוות לבקשת המלך לואי הארבעה עשר, מלך צרפת לאספן ז'וזף דונאט סוריאן למסע חקר לאיים האנטילים שבמרכז אמריקה, ושימש כמאייר וסופר של המשלחת. בעקבות הצלחת המסע, שתועד בספר 'תיאור הצמחים של אמריקה' (Description des Plantes d'Amérique) שפורסם בשנת 1693, מונה פלומיה לבוטנאי המלכותי של לואי הארבעה עשר.

פריחת הפלומריה, סוג ממשפחת ההרדופיים שנקרא על שמו של שארל פלומיה]]

פלומיה ערך שני מסעות נוספים לאיים האנטילים. בעת שהותו שם, הוא נעזר בבוטנאי הדומיניקני ז'אן-בטיסט לאבא. הם אספו חומר בהיקף עצום ורב ערך, שתועד בחיבור 'Nova Plantarum Americanarum Genera' ('סוגי צמחים אמריקאיים חדשים').

==מותו==
בשנת 1704 יצא פלומיה למסעו הרביעי; מטרתו הייתה מציאת עץ הקינה, שנודעו לו סגולות רפואיות רבות, בפרו שבאמריקה הלטינית. אך הוא חלה בדלקת האדר עוד בתחילת המסע, בשהותו בספרד, ובסופו של דבר מת סמוך לעיר קדיס שבאנדלוסיה.

במותו הותיר אחריו כרכים רבים של כתבים, תיאורים בוטניים וכ-6,000 איורים של צמחים ובעלי חיים, בעיקר ציפורים ודגים. חלקים מאלו פורסמו לאחר מכן על ידי הבוטנאי הרמן בוהרב.

==הישגיו המדעיים==
פלומיה היה מוערך ביותר בקרב הבוטנאים בני דורו, הערכה שאותה ביטאו ז'וזף פיטון דה טורנפור וקארולוס ליניאוס בקריאת הסוג פלומריה, המוכר גם בשם העממי 'פיטנה', על שמו. בין שאר תגליותיו, הייתה כנימת קוצ'יניל, כנימת מגן שבאמצעותה הופק צבען אדום על ידי הילידים במרכז אמריקה. חומר זה נסחר בהיקף רחב באותה תקופה. כמו כן הוא תיאר לראשונה את הסוג פוקסיה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.botanicus.org/title/b12082223 צפייה מלאה בספרו של פלומיה, 'Description des plantes de l'Amerique']
* [https://web.archive.org/web/20080617100146/http://imgbase-scd-ulp.u-strasbg.fr/displayimage.php?album=748&pos=2 צפייה מלאה בספרו של פלומיה, ' Traité des fougèresde l'Amérique']

קטגוריה:בוטנאים צרפתים
קטגוריה:נוסעים
קטגוריה:ילידי 1646
קטגוריה:נפטרים ב-1704
אלכסנדר וילוק תאייר

אלכסנדר וילוק תאייר (באנגלית: 
Alexander Wheelock Thayer; 22 באוקטובר 1817 - 15 ביולי 1897) היה ספרן ועיתונאי אמריקאי, מחבר הביוגרפיה המלומדת הראשונה של לודוויג ואן בטהובן, הנחשבת עדיין, לאחר מספר רב של עדכונים, לספר העיון התקני על המלחין.

== חייו ==
תאייר נולד במסצ'וסטס, ארצות הברית. בעבודתו כספרן בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, נתן דעתו על סתירות רבות בביוגרפיה של בטהובן מאת אנטון שינדלר, מזכירו לתקופת מה של בטהובן, שהופיעה לראשונה בשנת 1840. (חוסר המהימנות של שינדלר והדברים שבדה מלבו נחשפו מאז במלואם על ידי חוקרים מאוחרים יותר). ב-1849 הפליג תאייר לאירופה לעסוק שם במחקרים משלו, שלשמם למד גרמנית ואסף חומר מידע. לאחר שנים של עבודה כעיתונאי למחייתו ותלאות רבות, מונה לבסוף לקונסול ארצות הברית בטריאסטה, אז תחת שלטו האימפריה האוסטרו-הונגרית. במשרתו זו יכול היה להתפנות למלאכה שלקח על עצמו. המהדורה הראשונה של הביוגרפיה, שיצאה בשלושה כרכים בשפה הגרמנית והקיפה את חיי בטהובן עד 1816, יצאה לאור בין 1866 ל-1879. הביוגרפיה הושלמה על ידי עמיתו הגרמני של תאייר, הרמן דייטרס, ולאחר מותו של דייטרס המשיך בעבודה הוגו ריימן, שיצר את כרכים 4 (1907) ו-5 (1908) על פי רשימות מעזבונו של תאייר, המכסות את השנים 1817 עד מותו של בטהובן ב-1827. 

עבודתו של תאייר על בטהובן מציבה רף מחייב לאמות מידה מודרניות של דיוק, מחקר ואנליזה בביוגרפיה.

בשנת 1865 כתב תאייר:

הנרי אדוארד קרנביל, שיצר את המהדורה האנגלית הראשונה של הביוגרפיה ב-1921, כתב על תאייר ב-1917:

את הגרסה האחרונה עד כה של הביוגרפיה עדכן וערך אליוט פורבס.

תאייר כתב גם שישה מאמרים ביוגרפיים פורצי-דרך על משפחת באך, הנדל, היידן, גלוק ובטהובן ב"ציקלופדיה האמריקאית החדשה" של אפלטון (Appleton’s New American Cyclopaedia) בשנים 1858-61, שלושה מאמרים על דוסק, גירובץ (Adalbert Gyrowetz) וסליירי, שהופיעו כסדרה בכתב העת דווייט בשנים 1861, 1863 ו-1864. כן כתב כעשרים ערכים הנוגעים לבטהובן בגרוב. מאמריו, שהוכתרו בשם "מתוך יומני" והתפרסמו בכתב העת דווייט בין 1852 ל-1858 עוסקים בנושאים שונים ומשונים, ממזמורי תפילה של אינדיאנים ועד ג'ני לינד. תאייר הוציא ב-1862 קובץ סיפורים קצרים, בהם הנובלטה "סיניור מאזוני".

== לקריאה נוספת ==

== קישורים חיצוניים ==

* תאייר, [https://web.archive.org/web/20140705044803/http://www.zeno.org/Musik/M/Thayer,+Alexander+Wheelock/Ludwig+van+Beethovens+Leben Ludwig van Beethovens Leben], באתר Zeno.org
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקולוגים אמריקאים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:בטהובן
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1817
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1897
אזופרדי

אזופרדי (Azzopardi) הוא שם משפחה מלטזי שמקורו בלומברדיה. שם משפחה דומה הוא "אזופרדו", שהביא את שמו גם לנהר אזופרדו (Río Azopardo) באי Grande de Tierra del Fuego שבצ'ילה.

קיימת השערה אחרת לפיה נגזר מהמילה העברית "ספרדי". בעלי השם "אזופרדי" הם ככל הנראה ממוצא ספרדי או פורטוגלי. המשפחה במקור הייתה יהודית, אך בשנת 1492 המירו את דתם לנצרות קתולית. ליהודים הוצב אולטימטום - להמיר את דתם או לעזוב את איי מלטה. בכתב "מקור שמות המשפחה המלטזיים", מטיל ספק הכותב, גודפרי וטינגר בהנחה הרווחת למקור השם סַפַרדי. הוא מציע הסבר כי לשם ממקור זהה כמו לשני שמות משפחה מהמאה ה-12 "אקסיו" ו"פרדו", ומצטט עדות שמאושרת על ידי נוטריון שנחתמה בגנואה ב-4 באוגוסט 1201 בשם "אוחריוס אסופרדוס" (Ogerius Açopardus), שנשמע כשילוב בין שני השמות הנפוצים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:מלטה: תרבות
צפרו

צפרו (בערבית: صفرو, בברברית: ⵚⴻⴼⵕⵓ) היא עיר במרכז מרוקו עשרים ושמונה קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר הגדולה פאס, השוכנת למרגלות הרי האטלס התיכונים בקצה עמק הסייס על שתי גדותיו של נחל אגאי<ref></ref>.

לפי מפקד האוכלוסין משנת 2014 מתגוררים בעיר 79,887 תושבים<ref name="census"></ref>.

בעבר שכנה בעיר קהילה יהודית חשובה, שבשיאה היוותה קרוב למחצית מתושבי העיר, ובין מנהגיה נמנו רבנים חשובים. הודות לכך העיר נקראה גם "ירושלים של מרוקו".

העיר מכונה בערבית حديقة المغرب 'הגן של מרוקו' אודות לצמחייה המגוונת ולשפע המים בעיר ובסביבותיה.

מאז 1919 מתקיים מדי שנה בעיר פסטיבל הדובדבנים. הפסטיבל מתקיים בחודש יוני במקביל לסיומה של עונת אסיף הדובדבנים ונמשך שלושה ימים.
[[בית כנסת ותלמוד תורה אם הבנים בצפרו]]

צפרו, תחילת המאה העשרים

== היסטוריה ==
העיר צפרו נוסדה בסביבות המאה השבעית לספירה והיא עתיקה יותר מהעיר פאס.

== השיטפונות בעיר ==
נחל אגאי החוצה את העיר במרכזה מצפונה לדרומה עלה על גדותיו מספר פעמים וגרם לשיטפון לאבדות רבות בנפש וברכוש.

ב-17 במאי 1890 (כ"ז באייר תר"ן) בליל שבת בעוד תושבי העיר היהודים מסבים לסעודת השבת עלה הנחל על גדותיו והרג עשרות רבות מתושבי העיר, בהם 49 מבני ובנות הקהילה היהודית בעיר, ביניהם היו גם ילדים ונשים ובני משפחה שנספו יחד באסון<ref></ref>.

בשנת 1950 בעיצומו של חג הסוכות שוב פקד את העיר שיטפון ואף הוא גרם לאבידות קשות: הקהילה היהודית שיכלה 21 נפש, מהם 14 ילדים 6 נשים וגבר אחד.

השיטפון אף גרם לנזק גדול מאוד לרכוש, 286 משפחות ו-1450 איש מצאו את עצמם ללא קורת גג<ref></ref>.

== הקהילה היהודית בצפרו ==
בעבר שכנה בעיר קהילה יהודית חשובה, שבשיאה היוותה קרוב למחצית מתושבי העיר. בין מנהיגי הקהילה לאורך תולדותיה נמנו מלומדים רבניים גדולים, בהם החכם הראשון שכיהן ברבנות בצפרו הידוע לנו הוא רבי דוד אראגיל, שנפטר לפני כ־390 שנה, הגאון הקדוש רבי משה בן חמו, רבי עמור אביטבול והפוסק, המשורר ואיש האשכולות ר' רפאל משה אלבז הדיין הרב אלישע אפריאט ועוד. בין יוצאיה ניתן למנות את זקן רבני יהדות מרוקו הרב יהושע מאמאן (מחבר "עמק יהושע", שו"ת על השו"ע), הרב דוד עובדיה (שחיבר מונוגרפיה בת חמישה כרכים על תולדות קהילת יהודי צפרו), ההיסטוריון דוד אסולין (חבר הסנאט, שהפיק סרט אודות קהילת צפרו לערוץ Arté), פרופ' גבריאל בן-שמחון שחיבר מחזות אודות הקהילה, הרב אבא אלבז והרב יעקב סודרי.

==לקריאה נוספת==
* דוד עובדיה, דברי ימי היהודים בק"ק צפרו במערב הפנימי (מארוקו), 5 כרכים, ירושלים, מכון לחקר תולדות קהילות יהודי מארוקו, תשל"ה-תשנ"ב
* דניאלה ויצחק מלר, מיתרי ספרו, יצחק מלר - סיפורים, דניאלה מלר - ציורים, עמדה, 2019
*שלום פוני כלפון, שערי ספרו: סיפורים, הוצאת כרמל, 1988.
<div class="mw-content-ltr">
* Norman A. Stillman. The Language and Culture of the Jews of Sefrou, Morocco: An Ethnolinguistic Study, Manchester: Manchester University Press, 1988.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* תיעוד מורשת, מנהגים והנצחת יהודי העיר ממרוקו [https://sefrou.co.il/ באתר קהילת צפרו]
* [https://sefrou.co.il/project-type/רבני-הקהילה/ קישור אל דף ההנצחה של רבני צפרו באתר הקהילה]
* [https://sefrou.co.il/project-type/בני-הקהילה-עמודי-הנצחה/ קישור אל דף ההנצחה של בני הקהילה באתר צפרו]
* [https://sefrou.co.il/project-type/בנות-הקהילה/ קישור אל דף ההנצחה של בנות הקהילה באתר צפרו]
* [https://sefrou.co.il/project-type/חללי-מערכות-ישראל/ קישור אל דף ההנצחה של בני הקהילה שנפלו במערכות ישראל]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרוקו: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות במרוקו
פלמינגו צ'יליאני

פלמינגו צ'יליאני (שם מדעי: Phoenicopterus chilensis) הוא מין של פלמינגו בגודל בינוני החי בצ'ילה שבדרום אמריקה. פלמינגו זה קרוב לפלמינגו מצוי ופלמינגו אמריקני. הוא חי ומתרבה בדרום אמריקה, במדינות צ'ילה, פרו, ובברזיל, ואף נראה בגרמניה והולנד. ישנה אף אוכלוסייה קטנה ביוטה ובקליפורניה. כמו כל הפלמינגואים, פלמינגו צ'יליאני מטיל ביצה לבנה בתוך תל בוץ.

== מאפיינים ==
אורכו 110-130 ס"מ. נוצותיו כהות מעט יותר מאלה של הפלמינגו המצוי, אך בהירות מאלה של הפלמינגו האמריקני, אך הוא נבדל מהם ברגליו האפורות ובכמות הצבע השחור על מקורו – יותר מחצי. מקורו המעוקל של הפלמינגו הצ'יליאני, כמו זה של כל שאר הפלמינגואים, משמש לסינון פלנקטון ממי אגמי המלח ששם הוא מקים מושבות.

הפלמינגואים הצ'יליאניים חיים בטבע בלהקות עצומות, ודורשים תנאים צפופים לרבייה מואצת. במהלך עונת הרבייה, הזכרים והנקבות מתנהגים בדרכים מגוונות כדי למשוך נקבות, דוגמת סיבוב הראש מצד לצד, ופתיחה וסגירה של הכנפיים. הזכר והנקבה בונים יחד קן מבוץ, ושניהם דוגרים במשך תקופה של 27-31 ימים על הביצה שהוטלה על ידי הנקבה. האפרוח משמיע צלילים מספר שעות לפני הבקיעה עוד בתוך הביצה, כדי שהנקבה תוכל למצוא אותו מבין אלפים של ביצים במושבה. מיד לאחר הבקיעה יש לגוזלים פלומה בצבע אפור, והם יקבלו את צבע הבוגרים לאחר יומיים עד שלושה ימים. הזכר והנקבה מאכילים את הגוזל בחומר בצבע אדום דמוי חלב יונקים שמיוצר בזפק שלהם. כבר לאחר 5-12 ימים הגוזלים עוזבים את הזכר והנקבה והולכים ל"פעוטון" - קבוצה של גוזלי פלמינגואים בני גילם. הפלמינגואים הצ'יליאניים קרואים על ידי השבטים הילידים "צ'וגוגו" בשל הצלילים שהם משמיעים בזמן אכילה או מעוף. חלק מהילידים משתמשים בשומן הפלמינגו לריפוי שחפת, וחלקם אף אוכלים את הפלמינגו ואת ביציו.

תוחלת חייו של הפלמינגו בטבע היא בין 20 ל-30 שנה, וישנם מספר פרטים בשבי שעברו את גיל השישים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zoo.org/page.aspx?pid=1846#.UHzvhYZsLPo דף מידע על פלמינגו צ'יליאני], אתר גן החיות של וודלנד פארק
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1782
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי חואן איגנסיו מולינה
צ'יליאני
קטגוריה:בעלי חיים במדבר אטקמה
קטגוריה:ארגנטינה: עופות
קטגוריה:צ'ילה: עופות
סאופר

סאופר (בערבית: صوفر; בתעתיק מדויק: צופר) היא עיירה בלבנון. העיירה נמצאת בהר הלבנון בגובה של 1,250 מ' לצד כביש ביירות-דמשק במרחק 27 קילומטרים מביירות. אוכלוסיית העיירה כ-5,000 נפש, אך היא גדלה ל-15,000 נפש במהלך עונת התיירות בקיץ. בעיירה מספר מלונות מפוארים. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לבנון: ערים
רובי חן

רובי (ראובן) חן (נולד ב-2 בינואר 1952) הוא זמר ישראלי השר בסגנון מזרחי. מכונה גם בשם "מלך הזמר התוניסאי".

החל את דרכו המוזיקלית בשנות השמונים. ב-1980 התפרסם בלהיט "סמרה י'סמרה" שכתב דני שושן ללחן מצרי. השיר נשלח לתחנות הרדיו וזכה להשמעות רבות ב-גלי צה"ל וב-קול השלום. מאז הקפיד רובי חן להוציא אלבום מדי שנה.

חן הופיע בתוכניות טלוויזיה בעברית ובערבית ומנגן על בוזוקי, עוד, גיטרה חשמלית ועל כלי מיתר אתניים אחרים.

רובי חן מופיע גם בבתי כנסת, בהילולות ובאירועים פרטיים כמו חתונות, בר מצווה ואירועים משפחתיים. הוא שר במגוון שפות, כאשר הלהיטים בתוניסאית והפיוטים המסורתיים הם הדומיננטיים ברפרטואר שלו.

ב-2005 יצא האלבום ה-30 "יש לה נשמה". בנוסף לקלטות ולדיסקים הוציא רובי חן קלטות וידאו רבות.

==דיסקוגרפיה==

# בלהיטיו הגדולים (1978)
# חברים טובים (1982)
# סמרה (1984)
# אהבת ילדות (1984)
# שמחת חיים (1985)
# חפלה ערבית עם רובי חן (1987)
# סורו נא (1989)
# למה לא? (1990)
# חפלה ערבית ותוניסאית (1990)
# עודני שר (1991)
# חגיגה תוניסאית (1993)
# בקצב המנגינה (1993)
# סופר להיטי זהב (1995)
# הבוזוקי בידיים (1996)
# חתונה מוצלחת (1996)
# בית הכנסת "בושאייף בזליתן" חלק א'/ חלק ב' (1997)
# חגיגה יוונית (1997)
# הלילה חגיגה (1998)
# ג'ינה (1998)
# רובי חן בהופעה – מוקדש לבושייף (1999)
# להיטים בתוניסאית לשמחות, חינות וחתונות (2001)
# שירים תוניסאיים מבית אבא - לחתונה, חינות ושמחות (2001)
# חפלה בתוניס - עם הזמרת אסתר דלל מתוניס (2002)
# בנתיבי החיים (2003)
# רובי חן ולהקתו בהופעה חיה – בית כנסת "בושאייף" (2004)
# יש לה נשמה (2005)
# השירים היפים של תוניס (2006)
# במיטב השירים מכל הזמנים (2006)
# שירה, פיוט ומסורת (2006)
# הלהיטים הגדולים בערבית - חלק א'/ חלק ב' (2006)
# "צרפת ישראל" הופעה באולימפיה בפריז - חגיגה ערבית תוניסאית ופיוט (2010)
# המיטב של רובי חן (2012)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
שוקי בן-ענת

יהושע (שוקי) בן-ענת (נולד ב-10 באוקטובר 1954) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, אשר כיהן כקצין מילואים ראשי.

== קורות חייו ==
יהושע בן-ענת נולד במושב נורדיה. עם גיוסו לצה"ל ב-1972 בחר בן-ענת לשרת בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני. כשנה לאחר מכן נפצע בתאונת אימונים ועבר לשרת בחיל השריון בגדוד 82 של חטיבה 7. במלחמת יום הכיפורים לחם כתותחן טנק שוט בחזית הסורית. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי טנקים והשתתף במלחמת ההתשה במובלעת הסורית. לאחר קורס קצינים נשאר להדריך בקורס קציני שריון ובהמשך פיקד על פלוגה מבצעית בגדוד 74 של חטיבה 188 ופיקד על פלוגה בקורס קציני שריון בביר תמדה. בשנת 1978 השתחרר מצה"ל ועסק בחקלאות. בשירות המילואים שימש בן-ענת כסגן מפקד גדוד 293 בחטיבת מרכבות הפלדה ולחם עמו במלחמת לבנון הראשונה. לאחר המלחמה עבר קורס מפקדי גדודים במילואים ומונה למפקד הגדוד. בהמשך שירת כמפקד חטיבת שריון במילואים וכסגן מפקד עוצבת אתגר. בשנת 2008 הועלה בן-ענת לדרגת תא"ל ומונה לתפקיד קצין מילואים ראשי. במקביל לתפקידו שירת בן-ענת כראש מטה עוצבת עמוד האש. הוא סיים את תפקידו באוקטובר 2012.

== חיים אישיים ==
בן-ענת מתגורר ביישוב מעלה גמלא ברמת הגולן.

== קישורים חיצוניים ==

* .
* .
* .
* .
* .
* רוני אפרת, [https://web.archive.org/web/20110413114324/http://dover.idf.il/IDF/News_Channels/today/10/06/3004.htm קמל"ר: "צה"ל הוא פריפריאלי יותר - וזו עובדה"], אתר צה"ל, 30.06.2010.
* עידו אלעזר, [https://web.archive.org/web/20090513063738/http://dover.idf.il/IDF/News_Channels/bamahana/09/17/01.htm הקמל"ר: "אנו מזהים תופעה של עשרות מ"פים ומג"דים במיל' שמחפשים עבודה"], אתר צה"ל, 06.05.2009.
* .
* .
* .
* .
* .

== הערות שוליים ==

 
קטגוריה:נורדיה (מושב): אישים
קטגוריה:מעלה גמלא: אישים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:קציני מילואים ראשיים
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:מפקדי חטיבות שריון במילואים
קטגוריה:מפקדי חטיבה במילואים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
רוקסי מיוזיק

חברי הלהקה בהופעה בתוכנית טלוויזיה ב[[הולנד, 1973]]
הלהקה בהופעה ב[[טורונטו, 1974]]
הלהקה בהופעה ב[[לונדון, 2006]]
רוקסי מיוזיק (באנגלית: Roxy Music) הייתה להקת ארט רוק בריטית שהוקמה ב-1971, הוציאה אלבומים רבים שזכו להצלחה בינלאומית, והופיעה ברחבי העולם. נחשבת לאחת מלהקות הארט רוק המשפיעות ביותר בתחומה.

הלהקה נוסדה על ידי בריאן פרי שהפך לדמות המובילה, מחבר השירים ולסולן הלהקה ועל ידי בסיסט הלהקה גרהם סימפסון. שאר חברי הלהקה הם פיל מנזנרה בגיטרה, אנדי מקיי בסקסופון ופול תומפסון בתופים וכלי הקשה. בעבר היו חברים בלהקה גם המוזיקאים בריאן אינו בקלידים ואדי ג'ובסון בקלידים ובכינור.

עד היום הקליטה הלהקה שמונה אלבומי אולפן, שהאחרון שבהם "Avalon" יצא בשנת 1982. למרות שלאחר מכן לא יצא אלבום אולפן חדש ללהקה, היא המשיכה להופיע, וסיבוב ההופעות האחרון שלה נערך במהלך 2011 לרגל ציון 40 שנה להקמתה. בשנת 2014 טען פיל מנזנרה בריאיון למגזין רולינג סטון כי הלהקה אינה פעילה מאז 2011, ואין עוד לחבריה כל רצון לשוב להופיע שוב יחד.

על אף שהלהקה זכתה להצלחה בעיקר בבריטניה ואוסטרליה בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, השפעתה משמעותית על להקות הפאנק המוקדמות, להקות הגל החדש והרכבי מוזיקה אלקטרונית. שניים מחברי הלהקה הראשונים, בריאן פרי ובריאן אינו, הצליחו גם בקריירת סולו כשזה האחרון אף הפך לאחד מהמפיקים המבוקשים בעולם המוזיקה. מגזין המוזיקה רולינג סטון דרג את הלהקה במקום 98 בדירוג 100 האמנים החשובים בכל הזמנים.

==אלבומי אולפן==
* Roxy Music
* For Your Pleasure
* Stranded
* Country Life
* Siren
* Manifesto
* Flesh and Blood
* Avalon

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:להקות גלאם רוק
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1970
אובונטו (פילוסופיה)

נלסון מנדלה מסביר את רעיון ה"אובונטו"
האובונטו היא פילוסופיה אתית הומניסטית המתמקדת באמון ובקרבה שבין כל אדם לרעהו. מקורה בעמי הבנטו במדינות הדרומיות של יבשת אפריקה.

החוקר יוהאן ברודריק מגדיר את האובונטו כהשקפת עולם קדומה המבוססת על ערכי אנושיות, דאגה, שיתוף, כבוד וחמלה המבטיחים קהילה אנושית שמחה ברוח משפחתית. הפילוסופיה הועלתה על הכתב במחצית השנייה של המאה ה-20. המושג קיים (לעיתים בשמות שונים במקצת) בשפות בנטו שונות. קיימות הגדרות שונות למושג אשר אינן תמיד חופפות, ותלויות בהוגים שונים אשר השתמשו במושג, ובמידת מה אף במדינה ובשפה בה משתמשים בו.
ניסיון לתת הגדרה לאידאולוגיה ניתן על ידי הארכיבישוף דזמונד טוטו: "אדם המאמין באובונטו פתוח לאחרים, מתחשב באחרים, ולא מרגיש מאוים כשאחרים טובים ממנו, משום שהוא מאמין ובעל מספיק ביטחון עצמי לדעת כי הוא משתייך לקבוצה גדולה יותר והוא נפגע כאשר אחרים מושפלים, נפגעים, מעונים, או סובלים מדיכוי."

נלסון מנדלה וטים ג'קסון הם מהאישים המפורסמים שעשו שימוש במושג האובונטו. מדינות אשר בהן קיימות הגדרות שונות למושג זה הם: בוצוואנה, מלזיה, רואנדה, בורונדי, אוגנדה, טנזניה, קניה, וזימבבואה.

לפילוסופיה נוכחות בתרבות הכלל עולמית וכן בזו המערבית. ב-2004 היזם הדרום אפריקאי מרק שאטלוורת' החליט לקרוא להפצת הלינוקס אובונטו שהקים בשנת 2004 על שם הפילוסופיה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופיה
קטגוריה:אפריקה: תרבות
קטגוריה:הומניזם
בלודאן

בלודאן (בערבית: بلودان) היא עיירה במחוז ריף דמשק שבסוריה, כ־51 קילומטרים צפונית־מערבית לדמשק. היישוב בבלודאן קיים מן התקופה הרומית, ובדרום העיר נמצאות עתיקות מתקופה זו וכן שרידי מנזר יווני־אורתודוקסי עתיק. בעיר עצמה מבנים בני מאות שנים. העיר המודרנית שימשה מוקד לכמה ועידות היסטוריות, ובין היתר לוועידת בלודאן של הוועד הערבי העליון בשנת 1937, בה החליטו נציגי ערביי ארץ ישראל ונציגי מדינות ערב לדחות את הצעות ועדת פיל. 

בולדאן נמצאת במפנה המזרחי של הרי קלמון, בגובה של כ־1,500 מטרים, על פסגת הר הצופה אל מישור זבדאני, מוקפת יערות הרריים. אקלימה הנוח והלחות הנמוכה בחודשי הקיץ, כמו גם השלגים היורדים בה בחורף, מושכים מבקרים רבים והיא מהווה יעד לתיירות פנים ולתיירים ממדינות ערב. בעיירה מלונות ומסעדות רבים. 

במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2004 מנתה אוכלוסיית בלודאן 3,101 תושבים.<ref>[https://archive.today/20130113012020/http://www.cbssyr.org/new%20web%20site/General_census/census_2004/NH/TAB03-26-2004.htm נתוני אוכלוסייה של אזור זבדאני].</ref> 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סוריה: יישובים
פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי

פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי הוא טקס חלוקת פרסים שנתי בו מצוינים הישגים בקולנוע הבריטי העצמאי. המועמדויות מוכרזות בתחילת נובמבר והטקס עצמו מתקיים בנובמבר או בתחילת דצמבר.

==היסטוריה==
פרסי הקולנוע העצמאי חולקו לראשונה בשנת 1998 על ידי מייסד פסטיבל הסרטים ריינדאס, אליוט גרוב. מטרתו של גרוב הייתה להעלות על נס כישרונות והישגים בקולנוע הבריטי הממומן באופן עצמאי ולקדם סרטים בריטיים בקרב הציבור הרחב. חלוקת הפרסים מהווה חלק מפסטיבל הסרטים ריינדאס הנערך מדי שנה בחודש ספטמבר/אוקטובר. הטקס שהיה מתוכנן להתקיים בשנת 2020 נדחה לחודש פברואר 2021.<ref></ref>

ביולי 2022 הודיע ארגון BIFA המעניק את הפרס, על שינויי קטגוריות החל מהטקס ה-25 שמתוכנן להתקיים ב-4 בדצמבר 2022. במסגרת זו, בקטגוריות המשחק, הונהגה הגדרה נייטרלית מבחינה מגדרית, ואת המילים "שחקן" ו"שחקנית", החליפה המילה "הופעה". לאור זאת, יוענקו פרסי משחק בחמש קטגוריות: "ההופעה הראשית הטובה ביותר"; "הופעת המשנה הטובה ביותר"; "הופעה ראשית משותפת הטובה ביותר" – לשני תפקידים, ובמקרים מיוחדים שלושה, שעומדים במוקד סרט אחד; פרס האנסמבל הטוב ביותר, ופרס על הופעת הפריצה, שהיא הגדרה נייטרלית ממילא. בקטגוריות ההופעות הטובות ביותר יהיו עד עשר מועמדויות בכל אחת, ובקטגוריות ההופעה המשותפת והאנסמבל – עד חמש מועמדויות כמו כן, נוספה קטגוריית בימוי הבכורה הטוב ביותר של סרט תיעודי, לצד פרס דאגלס היקוקס לבימוי בכורה, שיוענק רק לסרט עלילתי, ואילו הפרס למוזיקה הטובה ביותר פוצל לשתי קטגוריות נפרדות: הלחנת המוזיקה המקורית הטובה ביותר, והעריכה המוזיקלית הטובה ביותר.

==קטגוריות==
* הסרט העצמאי הטוב ביותר 
* הבמאי הטוב ביותר
* התסריט הטוב ביותר
* ההופעה הראשית הטובה ביותר (החל מ-2022)
* הופעת המשנה הטובה ביותר (החל מ-2022)
* ההופעה הראשית המשותפת הטובה ביותר (החל מ-2022)
* אנסמבל השחקנים הטוב ביותר (החל מ-2022)
* הופעת הפריצה הטובה ביותר
* הסרט התיעודי הבריטי הטוב ביותר (החל מ-2003)
* הסרט הקצר הבריטי הטוב ביותר (החל מ-2003)
* הסרט הזר העצמאי הטוב ביותר
* הליהוק הטוב ביותר (החל מ-2017)
* הצילום הטוב ביותר (החל מ-2017)
* עיצוב התלבושות הטוב ביותר (החל מ-2017)
* העריכה הטובה ביותר (החל מ-2017)
* האפקטים הטובים ביותר (החל מ-2017)
* האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר (החל מ-2017)
* הלחנת המוזיקה המקורית הטובה ביותר (החל מ-2022)
* העריכה המוזיקלית הטובה ביותר (החל מ-2022)
* עיצוב הפקה הטוב ביותר (החל מ-2017)
* הסאונד הטוב ביותר (החל מ-2017)
* בימוי הבכורה הטוב ביותר - פרס על שם דאגלס היקוקס (החל מ-1998)
* תסריט הבכורה הטוב ביותר (החל מ-2016)
* הפקת הבכורה הטוב ביותר (החל מ-2016)

=== פרס לשם כבוד ===
* פרס ריצ'רד האריס (החל מ-2003)
* פרס וראייטי
* פרס מיוחד של חבר השופטים

=== פרסים שהענקתם הופסקה ===
* ההישג הטוב ביותר בהפקה (1998 – 2014)
* ההישגים הטכניים הטובים ביותר (2001 – 2016)
* השחקן הטוב ביותר (1998 – 2021)
* השחקנית הטובה ביותר (1998 – 2021)
* שחקן המשנה הטוב ביותר (2008 – 2021)
* שחקנית המשנה הטוב ביותר (2008 – 2021)
* המוזיקה הטובה ביותר (2001 – 2021)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.imdb.com/event/ev0000127/ באתר IMDb]

==הערות שוליים==

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: פרסים קולנועיים
קטגוריה:קולנוע בבריטניה
אפולון פטרס

מראה חיצוני של היכל תופאלוס
אפולון פטרס (ביוונית: Α.Σ. Απόλλων Πατρών), היא קבוצת כדורסל יוונית מהעיר פטרס, המתמודדת בליגת העל היוונית.

==היסטוריה==
הקבוצה הוקמה בשנת 1947 כחלק ממועדון הספורט "אפולון" שהוקם עוד בשנת 1926. בעקבות ביטול מחלקת הכדורגל של המועדון בשנת 1968, החלה הקבוצה לתפוס תאוצה ובסיום עונת 1970/71 העפילה בפעם הראשונה לליגה הבכירה. הקבוצה שרדה עונה אחת בלבד וירדה חזרה לליגה השנייה. בסיום עונת 1978/79 העפילה הקבוצה בפעם השנייה לליגה הבכירה. 

בעונת 1996/97 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע היווני, אך הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס 80-78. בנוסף הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי גמר הגביע בעונת 2003/04. בעונת 2006/07 ירדה הקבוצה לליגה השנייה מהמקום ה-13. בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.

== השתתפות באירופה ==
הקבוצה השתתפה במשך שלוש עונות רצופות בגביעי אירופה. בעונות 1996/97 (הודחה על ידי טורק טלקום ברבע הגמר), 1997/98 (הודחה על ידי הפועל אילת בשמינית הגמר) בגביע ספורטה. ובעונת 1998/99 הודחה על ידי קבוצת דיז'ון באסקט ברבע גמר גביע קוראץ'.

הקבוצה מארחת בהיכל הספורט תופאלוס בעיר, המכיל 4,500 מקומות ישיבה.

== תארים והישגים ==
*הגביע היווני:
**גמר: 1997
**חצי גמר: 2004

== שחקני עבר בקבוצה ==
* ליאור ליובין
* אנדרו גייז
* טרנס מוריס
* בראיינט מרקסון
* דריק המילטון
* באק ג'ונסון
* טרנס רנצ'ר
* ג'וזף פורטה

== קישורים חיצוניים ==

* 

פטרס
בטרם המוסד

בטרם המוסד (באנגלית: Prelude to Foundation) הוא ספר מתוך סדרת המוסד שנכתבה על ידי אייזק אסימוב. הספר שייך לסוגת המדע הבדיוני. הספר הוא הראשון מבחינת כרונולוגיית עלילות הספרים, אך הוא השישי מתוך שבעת הספרים מבחינת שנת יציאה לאור - הספר יצא לאור בשנת 1988.

==עלילה==
הסיפור מתרחש בכוכב הלכת טראנטור, בירת האימפריה הגלקטית, בתקופת שלטונו של הקיסר קליאון. הסיפור מתחיל בהרצאתו של הארי סלדון, מתמטיקאי מכוכב הליקון, בכנס מתמטיקה חשוב בבירה, המפרט כיצד שימוש תאורטי במדע הקרוי פסיכוהיסטוריה (הלחם של פסיכולוגיה והיסטוריה), שעוסק בחיזוי תהליכים חברתיים, עשוי להיות אפשרי. הקיסר שומע על זה, ורוצה להשתמש בהארי לשם רווח פוליטי. לאחר ריאיון עם הארי, קליאון חושב כי הארי הוא חסר תועלת לאימפריה, משום שמדע הפסיכוהיסטוריה תאורטי בלבד.

הארי לאחר מכן נפגש עם הכתב צ'טר אינוש, שמשכנע אותו שעוזרו הראשי של הקיסר, אטו דמרזל, מנסה ללכוד אותו במטרה לנצלו. הוא מוסיף כי האימפריה בדעיכה מתמדת, ולא רחוקה עת נפילתה. בנוסף, אינוש אומר שהכרחי שהארי יברח וינסה לעשות את הפסיכוהיסטוריה מעשית, במטרה להשאיר את האימפריה יציבה, כדי שהעולם לא יגרר למלחמות ולסכסוכים שייווצרו לאחר נפילת השלטון המרכזי. הארי מסכים עם דעתו, על אף מחשבתו שהפסיכוהיסטוריה היא תאורטית בלבד. אינוש מכיר להארי סלדון את דורס ונבילי, היסטוריונית מכוכב הלכת סינה, ששוהה מזה שנתיים בטראנטור, שמטרתה לעזור לו בגילוי חוקי הפסיכוהיסטוריה.

הארי ודורס שהו באוניברסיטת סטרלינג, ולאחר מכן שהו במגזר (אזור בטראנטור) מיקוגן. הם נוסעים לשם, עקב ההיסטוריה המתועדת היטב אך הסודית שלהם, שהם קיוו שתועיל להם בקביעת חוקי הפסיכוהיסטוריה. המיקוגנים מתגלים כחברה מסוגרת ומיוחדת - הם דוגלים בשיוון מוחלט, הם קוצצים את שערותיהם, כולל הגבות, ועוברים טיפולים מיוחדים כדי שלא יגדלו עוד במהלך חייהם, הם לובשים בגדים מיוחדים, שמות משפחותיהם הם מספרים, ושמותיהם הפרטיים, בעיקר בקרב המעמדות הגבוהים, קשור לטבע. הארי מצליח לשכנע את טיפת-גשם ארבעים ושלוש (מיקוגנית צעירה) להראות לו את תעשיית הזעיר-מזון המיקוגנית, שמייצרת מזונות לבני המעמדות הגבוהים בטראנטור, כגון הקיסר.

הארי שואל אותה האם דרכי מיקוגן המשונות מתבססות על אמונה דתית. טיפת גשם ארבעים ושלוש נעלבת ואומרת שלמיקוגנים יש משהו טוב יותר - היסטוריה - הכתובה ב"ספר". הארי מבקש ממנה את הספר (דבר בלתי מקובל לחלוטין במיקוגן), וטיפת הגשם ארבעים ושלוש נותנת לו אותו, בתנאי שיתן לה לחוש את שערותיו, מעשה הנחשב סטייה במיקוגן. הארי מסכים. בערב, הארי קורא את הספר, אך הוא מגלה שהספר מאכזב, פרט לכוכב, שעל פי הספר הוא מקור המיקוגנים, הקרוי אורורה.

הארי ודורס כמעט מוצאים להורג, אחרי שהם מנסים למצוא רובוט במקדש מיקוגני, אך אינוש מגיע ברגע האחרון כדי להציל אותם. אז הם עוברים למגזר דאל, שם דורס מציגה את כישורי הלחימה שלה. הם גם פוגשים שם את רייץ', ילד רחוב שעוזר להם ואת יוגו אמאריל, שעובד במלכודות החום של מגזר דאל, שרצונו הוא להתקבל לאוניברסיטה ולהיות מתמטיקאי.

לקראת סוף הרומן, הארי, דורס, ורייץ' נחטפים למגזר מדואה, מגזר חזק הממוקם בדרום טראנטור. שם מצליח הארי לקבל השראה לחוקי הפסיכוהיסטוריה. הוא גם מגלה שאינוש הוא למעשה עוזרו האישי של הקיסר קליאון, אטו דמרזל, ושכן הוא רובוט. אינוש בתחילה מכחיש זאת, אך בהמשך מודה שהוא דמרזל ושהוא רובוט. הוא מוסיף ששמו הוא ר. דאניל אוליבאו. בעמודיו האחרונים של הספר מתגלה ברמיזה שגם דורס היא רובוט.

==ראו גם==
*סדרת המוסד

==קישורים חיצוניים==
*
* 

קטגוריה:ספרי אייזק אסימוב
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
מולית אדומה

מוּלִית אֲדֻמָּה (שם מדעי: Mullus barbatus), או בשמה העממי סולְטַאן אִיבְּרַהִים, היא דג מסוג מולית השוכן באזורי אקלים סובטרופי בים התיכון, בים השחור, ובצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי מסקנדינביה ועד סנגל. 

לעיתים מבלבלים בין מולית הפסים, האדמירל (דג) והמולית האדומה במסעדות וחנויות דגים ומחליפים בין השמות "סולטאן איברהים", "ברבוניה" ו"מולית אדומה". להבדיל ממולית הפסים, סנפיר הגב הראשון של המולית האדומה אינו מפוספס. מולית אדומה מגיעה לאורך מקסימלי של 332 מ"מ ונפוצה באזורינו באורך של כ-86.7 – 146.3 מ"מ לזכרים ולנקבות 90 – 225 מ"מ. מולית אדומה מגיעה לבגרות מינית באורך של כ-11 ס"מ, נתון זה בעל חשיבות לשימור האוכלוסייה עקב היקפי הדייג הגדלים.

מולית אדומה נמצאת על קרקע בוצית, חולית או קרקע מרובת אבנים על מדפי היבשות, לרוב בלהקות. היא חיה בעומקים של בין 10–300 מטר. היא ניזונה מסרטנאים קטנים החיים בקרקעית, תולעים ורכיכות בשל תזונה זו טעם בשרה של המולית המוערך במיוחד מושווה פעמים רבות לטעמם של חסילונים. המולית מחפשת את טרפה על ידי טמינת ראשה והבינים שלה בחול תוך כדי הנעת זנבה ברטט תכוף. פליניוס הזקן פירש התנהגות זו כפחד מטורפים, וחשבה לפחדנית שבדגים. 

כדג מאכל נמכרת טרייה. 

יש המסווגים את המולית אדומה לשני תת-מינים:
* Mullus barbatus barbatus
* Mullus barbatus ponticus - (נמצא בים השחור ובים אזוב)
אילוסטרציה של מולית אדומה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:מוליתיים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:דגי הים השחור
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
אליוט פורבס

אליוט פורבס (באנגלית:
Elliot Forbes 20 באוגוסט 1917 - 9 בינואר 2006) היה מנצח ומוזיקולוג אמריקאי, שנודע במחקריו בנושא בטהובן.

== חיים וקריירה ==
פורבס נולד בקיימברידג' למשפחה מאצולת בוסטון; אביו היה מנהל מוזיאון פוג לאמנות באוניברסיטת הרווארד. הוא למד בהרווארד, קיבל תואר בוגר בשנת 1941 ותואר מוסמך בשנת 1947, שניהם במוזיקה; הוא למד אצל וולטר פיסטון ובתקופת לימודיו לתואר שני, ניצח על מועדון הזמרה של הרווארד
(Harvard Glee Club). בשנים 58–1947 לימד באוניברסיטת פרינסטון, אבל בשנת 1958 חזר להרווארד ונשאר שם לשארית חייו כפרופסור ב"קתדרת פאני פיבודי למוזיקה" (לאחר 1984, פרופסור אמריטוס).

אליוט פורבס היה המנצח הראשי של מועדון הזמרה של הרווארד ושל האגודה הכוראלית של רדקליף בשנים 1958-70; בין תלמידיו היו איזאיה ג'קסון, עכשיו מנהל התזמורת הקאמרית פרו ארטה בבוסטון, וויליאם כריסטי, מייסדו ומנהלו של אנסמבל הבארוק האירופאי לז ארטס פלוריסאן. כמנצחן של שתי הקבוצות, לקח אותן פורבס בשנת 1967 לסיור סביב העולם.

לצד הניצוח, התמקדה עבודתו המחקרית בחייו ויצירתו של בטהובן, בעיקר המוזיקה הכוראלית שלו. ההוצאה בתרגומו לאנגלית לביוגרפיה של בטהובן מאת אלכסנדר וילוק תאייר משנת 1964 נקראה "תרומה משמעותית לחקר בטהובן".
בשנת 1991 קיבל פורבס את המדליה של בוגרי הרווארד ובשנת 2003 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד. ממש עד מותו נשאר פורבס תומך בלתי נלאה במבצעים מתלמידי התואר הראשון, ובאירועים רבים היה נוכח כחבר הסגל היחיד.

אליוט פורבס מת בקיימברידג'.

== מבחר מכתביו ==

<div class="mw-content-ltr">
*A Neglected Work in Beethoven's Choral Music: the Funeral Cantata, Essays on Music in Honor of Archibald Thompson Davison (Cambridge, MA, 1957), 253–61
*Ed.: Thayer's Life of Beethoven (Princeton, NJ, 1964, 2/1967)
*The Choral Music of Beethoven, American Choral Review, xi/3 (1968–9) [whole issue]
*Beethoven as a Choral Composer, PRMA, xcvii (1970–71), 69–82
*Beethoven's Choral Music: a Reappraisal, American Choral Review, xxiv/2–3 (1982), 67–82
*A History of Music at Harvard (Cambridge, MA, 1988–93)
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחי מקהלות
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקולוגים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2006
The Aerosol Grey Machine

The Aerosol Grey Machine הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק המתקדם, ואן דר גראף ג'נרייטור. האלבום יצא לאור בספטמבר, 1969. האלבום תוכנן כאלבום סולו לסולן הלהקה, פיטר האמיל. אך כשהלהקה הייתה חתומה עם חוזה ההקלטות של חברת התקליטים Chrisma, לבסוף The Aerosol Grey Machine יצא תחת השם, ואן דר גראף ג'נרייטור. לבסוף האלבום הוחזר לזכויותיה של חברת התקליטים, Mercury אשר האמיל היה חתום איתם.

==רשימת שירים==
#"Afterwards" – 4:55
#"Orthenthian St., Pts. 1 & 2" – 6:18
#"Running Back" – 6:35
#"Into a Game" - 6:57
#"Aerosol Grey Machine" – 0:47
#"Black Smoke Yen" – 1:26
#"Aquarian" – 8:22
#"Necromancer" – 3:38
#"Octopus" – 8:00

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1969
קטגוריה:ואן דר גראף ג'נרייטור
יעקב עמרמי

יעקב עמרמי ("יואל") (1916 - 4 בפברואר 1995) היה מלוחמי האצ"ל ומייסד הוצאת הספרים "הדר".

==קורות חיים==
עמרמי נולד בשנת 1916 בוורשה שבפולין. בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער השומר הצעיר. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ולאחר שנה התגייס למשטרת המנדט.

בשנת 1937, בעודו משרת במשטרה הבריטית, הצטרף לארגון הצבאי הלאומי, אליו העביר חומר מודיעיני רב ערך. שמו המחתרתי היה "יואל". בשנת 1937 הוא השתלב בשרות המודיעין של האצ"ל (דלק), והיה למפקד, ומלא בו שלל תפקידים כגון פיקוד על "המחלקה הערבית". לאחר חטיפת אלי תבין, מפקד "דלק", על ידי ההגנה, מונה עמרמי למפקד "דלק" ולאחר מכן אף צורף למפקדה הארצית של האצ"ל.
בשנת 1947, בתקופת הסזון הקטן, הוכה בידי אנשי ההגנה ונזקק לטיפול רפואי. לאחר החלמתו נשלח לאירופה לעסוק ברכישת נשק עבור האצ"ל.

לאחר הקמת המדינה חזר לישראל והקים את הוצאת הספרים הדר (אחר כך, יריב-הדר), שהוציאה ספרים רבים הקשורים בפעילות המחתרות ביישוב.

עמרמי חיבר וערך את הספר ביבליוגרפיה שימושית, בו מתוארים ברשומות קצרות פרסומים: ספרים ומאמרים, בשפות אחדות, שהודפסו בנושאי המחתרות העבריות בארץ ישראל: (ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי ולוחמי חרות ישראל); הספר ראה אור בשני כרכים: כרך א - ראה אור בתל אביב בשנת תשל"ה (1975) בהוצאת "הדר" וב-"הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר"; כרך ב - עסק בפרסומים מהשנים 1975–1990, וראה אור על ידי מכון ז'בוטינסקי בישראל.

עמרמי כתב את הספר הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר, שראה אור בהוצאת "הדר" בשנת 1994. שם הספר נלקח ממילות שירו של המשורר אהרן אמיר : "הדברים כה גדולים הם מאתנו ...". בספר מגולל עמרמי פרקים מההיסטוריה של האצ"ל באספקלריה של תולדות חייו, שחלקם מבוססים על רשימות וכתבות שפרסם במרוצת השנים. בהקדמה לספר זה, הוא מציין את שני האנשים שהשפיעו רבות על מהלך חייו והשקפת עולמו: מנחם בגין מפקדו באצ"ל ויונתן רטוש שהיה חברו הקרוב.

עמרמי נפטר ב-4 בפברואר 1995, ותרם את גופתו למדע. השאיר אחריו אשה (חוה) ושני ילדים.

==ספריו==
* ביבליוגרפיה שימושית: ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי, לוחמי חרות ישראל, 2 כרכים, תל אביב: הדר; הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, 1975–1990.
* הדברים גדולים הם מאתנו: פרקי עבר, תל אביב: הדר, תשנ"ד 1994. (זיכרונות)

===ספרים שערך===
* יעקב עמרמי, מנחם מלצקי (אריה מליץ) (עורכים), דברי הימים למלחמת השחרור, תל אביב: הוצאת שלח, תשי"א. (הוצאה נוספת: תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; בשיתוף הדר, תשמ"א 1981.)
* חרות 1942–1948; כינס והביא לבית הדפוס יעקב עמרמי (יואל), תל אביב: הדר; מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1978.
* יונתן רטוש, מכתבים: 1937–1980; ערך: י. עמרמי (יואל), תל אביב: הדר, 1986.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.etzel.org.il/people/amrami.htm יעקב עמרמי] באתר האצ"ל
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי משטרת המנדט
קטגוריה:שוטרים יהודים
קטגוריה:פעילים ציונים בפולין
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:כותבי זיכרונות ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שתרמו את גופתם למדע
קטגוריה:ביבליוגרפים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
ח'נום

ח'נום הוא אל הבריאה במיתולוגיה המצרית. מהאלים הראשונים במיתולוגיה המצרית. במקור היה האל של מוצא הנילוס. הוא יצר את בני האדם מהבוץ של הנילוס על אובניים של קדר ולכן נקרא האל הבורא. הוא מתואר כאיש בעל ראש איל.

מקדשו של ח'נום באיסנא הוא אחד המקדשים האחרונים שנבנו במצרים העתיקה והוא נוצר בתקופת בית תלמי במאה ה־2 לפנה"ס. לאורך השנים נוספו עוד חלקים למבנה, במיוחד בתקופת קיסרי רומא קלאודיוס (המאה הראשונה לספירה) ומרקוס אורליוס (המאה השנייה). המקדש הוקדש גם לניית, הקא, סאטט ומנחיט. כיום המקדש נמצא 9 מטרים מתחת לעיר המודרנית.

מרכז הפולחן לאל ח'נום היה באי יב (קרוב לאסואן של היום). מהאי הוא שלט על מערות, שמתוכן נבע ה"חעפי", שסימל את הצפת הנילוס.

==ראו גם==
* אלוהויות במצרים העתיקה

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:אלים מצריים
התרחשויות

התרחשויות הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הפסל מוצב בקמפוס אוניברסיטת תל אביב, ברחבת הדשא שבחזית בניין מקסיקו, משכנה של הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ.
== הפסל ==
פסלו של תומרקין הוקם בשנת 1972 במימונו של רפאל רקנאטי, מבעלי בנק דיסקונט. הפסל מהווה דוגמה לסגנון הפיסול המאופק שאימץ תומרקין במהלך שנות השבעים, לאחר שזנח את סגנון הפיסול ה"אסמבלאז'י" שאפיין אות יצירתו עד אז.

הפסל מורכב משורה של גופים גאומטריים, עשויים בטון הצבוע בצבע לבן. גופים אלו מסודרים כך שנוצרת קומפוזיציה תלת־ממדית פתוחה, המזמינה את הצופה להקיף את היצירה מכל צדדיה. לקומפוזיציה צורה של מעין מגדל, ממנו תלויים אלמנטים מעוקלים עשויים ממתכת הצבועים בצבעי יסוד. רן שחורי טען כי בפסל זה הצליח תומרקין לשכלל את העניין שלו ביחס שבין הפסל לסביבה באמצעות אור השמש.

==גלריה==
<gallery>
File:PikiWiki Israel 6880 quot;happeningquot; by igael tumarkin.jpg
File:PikiWiki Israel 32181 Happenings.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים
קטגוריה:קמפוס אוניברסיטת תל אביב