OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (ברזיל)

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (בפורטוגזית: Partido Social Democrático) הייתה מפלגה פוליטית בברזיל בשנים 1945–1965. מפלגה זו לא הייתה מפלגה סוציאל-דמוקרטית במובן המקובל של המילה, כי אם מפלגת מרכז פופוליסטית, שנוסדה על ידי תומכי הנשיא ז'טוליו ורגאס בשנת 1945, לצד מפלגת שמאל-מרכז בשם מפלגת העבודה הברזילאית. בין היתר התמודדו מטעמה ז'וסלינו קוביצ'ק וגספאר דוטרה לכהונת נשיא ברזיל וניצחו בבחירות. הפופולריות של המפלגה ירדה במהלך השנים (מ -52.8% מהמושבים ב -1945 עד ל-28.9% בשנת 1962 ), אבל נשארה דומיננטית עד ההפיכה הצבאית. המפלגה פוזרה על ידי המשטר הצבאי בברזיל, בשנת 1965. לאחר מכן הצטרפו מנהיגי המפלגה לתנועה הדמוקרטית הברזיליאית, היחידה שהותר לה לפעול תחת המשטר הצבאי.

==קישורים חיצוניים==

סוציאל-דמוקרטית
קטגוריה:ברזיל: מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1945
טולי תעלולי

200px
טולי תעלולי היא סדרת ספרים לילדים מאת גלילה רון פדר עמית. 

הספר הראשון בסדרה נכתב בשנת 1990, והספר האחרון בסדרה יצא ב-2018.

סך הכל יצאו לאור 30 ספרים בסדרה. 

==דמויות==
*טולי – המכונה גם "טולי תעלולי", היא המספרת בסדרה והדמות הראשית בה. כנובע מכינוייה, היא מבצעת תעלולים רבים עם חבריה, לעיתים לטובת אחרים. שמה האמיתי הוא טליה אך מכיוון שהיא שנאה את שמה היא קראה לעצמה טולי. יש לה שער מתולתל ופרוע.
:טולי גרה בכפר הנופש "אביב" שאותו מנהל אביה. אמה התגרשה מאביה והתחתנה עם אדם בשם אבנר רוזן ולאחר ויכוחים הוחלט שטולי תגור עם אביה. אמה גרה בתל אביב אך מדי פעם טולי מבקרת גם אותה.
:לטולי יש מספר חברים קרובים: אלון (שאותו היא מגדירה כחבר הטוב ביותר שלה), דובי (שאותו היא מגדירה כחבר השני הכי טוב שלה), דגן (שאותה היא מגדירה כחברה הכי טובה שלה) ונועה (שאותה היא מגדירה כחברה השנייה הכי טובה שלה). המבוגר הקרוב ביותר אליה (אולי מלבד אביה) הוא שמיל, הטבח הראשי בכפר הנופש.
*אביה של טולי – כאמור, מאז גירושיו עם אמה של טולי אביה של טולי מגדל אותה. שמו לא נאמר במהלך הסדרה.
:טולי כמעט תמיד מסתירה את תעלוליה מאביה, אך לרוב הוא מגלה אותם לבסוף. אביה של טולי הוא רגזן ולכן הוא כועס על טולי על רבים מתעלוליה. עם זאת, הוא ותרן מאוד וטולי כמעט ולא נענשת על מעשיה.
*אלון – הוא אחד החברים של טולי. אלון הוא ילד דאגן יחסית אך כמו כל חבריה של טולי הוא שובב ומשתתף בתעלולים רבים. לאלון יש שיער קוצני, עיניים גדולות ומספר נמשים. למרות הכחשותיו, לאלון יש פחד מחיסונים.
*דובי – המכונה "דובי השמן", הוא חבר נוסף של טולי. יש לו שיער קצר ומעט מתולתל. כמשתמע מכינויו, הוא יחסית שמן. מלבד כינויו כ"דובי השמן", חבריו לא לעגו לו על כך, אך בספר השני שלושה ילדים הציקו לו על כך.
*דגן תמרי – היא אחת מחברותיה של טולי. לדגן שני חברים דמיוניים, שוקי ואריק. דגן הנוטה לכעוס לעיתים קרובות יחסית, כועסת גם על כל מי שאומר לה שחבריה אינם אמיתיים.
*נועה – היא חברה נוספת של טולי. יש לה משקפיים ותמיד היא קושרת את שערה בקוקיות. נוטה לבכות יותר משאר חבריה.
*שמיל "הטבח הסיני" – הוא הטבח הראשי בכפר. שמו המקורי הוא צ'ין אך כולם קוראים לו שמיל. בשל מוצאו הסיני שמיל אומר ל' במקום ר'. יש לו שער קצר וחלק. טולי וחבריה נוהגים לספר לשמיל על תעלוליהם והוא אף עוזר להם כמיטב יכולתו. פעם אחת הוא אף התרכז כל כך בלעזור להם עד שהוא שם בטעות יותר מדי מלח באוכל.
*ניצה – מורתם של טולי וחבריה. ניצה היא מורה טיפוסית, צעקנית, קשוחה ולא אוהבת תעלולים. עם זאת, היא אישה נחמדה וכוונותיה טובות.

==ספרי הסדרה==
# אלופת הסקייטבורד
# דובי השמן בבטן יש לו בן
# מי גנב את הגורים של ימימה?
# הטבחית הענקית
# בית על גלגלים
# אוצר שודדי הים
# אלון לא מפחד מזריקת חיסון
# הצב צדקיהו והחיפושית חיפושיהו
# מחפשים כלה לשמיל
# תעלומת מגדת העתידות הסגולה
# איך נועה הפסיקה לבכות והתחילה לצחוק?
# גל בן-עזר הוא שוויצר גדול!
# מי גנב את השיניים של דגן?
# מי מפחד מרופא שיניים?
# ילדים רשעים מתעללים בחתולים
# שני שמילים
# בוז למלכת הכיתה
# תעלומת הילדה השותקת
# כולנו לטובת סבא של אלון
# חתן וכלה
# הבן של מפקד המשטרה
# מי גנב את הפקקים?
# מנהל בית-הספר יוצא לנופש
# עושים סרט
# אח מכוכב אחר
# אין כניסה למטרידים
# להציל את שוער הנבחרת
# תעלומת צרור המפתחות
# ההפגנה למען שמיל
# מי רוצה לקנות את כפר הנופש?

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:סדרות ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי גלילה רון־פדר-עמית
44

== אירועים ==
* יהודה מסופחת מחדש לאימפריה הרומית לאחר מותו של אגריפס הראשון, תחילת תקופת הנציבות השנייה, הנציב החדש - פאדוס

== נולדו ==

== נפטרו ==

* יעקב בן זבדי, אחיו של יוחנן השליח
* אגריפס הראשון מלך יהודה

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==
מפלגת העבודה (ברזיל)

מפלגת העבודה הברזילאית (בפורטוגזית: Partido Trabalhista Brasileiro ובראשי תיבות - PTB), היא מפלגה בברזיל, ששורשיה בשנת 1945, בתקופת הרפובליקה הברזילאית השנייה וכהונותיו של הנשיא ז'טוליו ורגאס. 

משתפת פעולה עם תנועת O Brasil pode mais.

המפלגה ההיסטורית פוזרה על ידי המשטר הצבאי בברזיל בשנת 1964, אך בשנת 1981 הוקמה המפלגה מחדש, תוך זיקה לקודמתה ההיסטורית. כיום המפלגה היא מפלגת ימין. המפלגה ההיסטורית הייתה מפלגת מרכז-שמאל, שעיקר כוחה באנשי האיגודים המקצועיים בברזיל.

בימיה הראשונים של המפלגה הייתה המפלגה אחת משלוש מפלגות דומיננטיות בפוליטיקה הברזילאית. לצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שאף היא הוקמה על ידי אנשי ורגאס כמפלגת מרכז - ימין, ומפלגת הימין האיחוד הלאומי הדמוקרטי, ביטאה המפלגה את הזרם השמאלי המתון בפוליטיקה הברזילאית של הרפובליקה הברזילאית השנייה.

המפלגה נוצרה ופעלה בצילו של ורגאס, שהיה הדמות הדומיננטית בפוליטיקה הברזילאית באמצע המאה ה-20. המפלגה נתמכה על ידי השמאל והאיגודים המקצועיים. בין 1945 ל-1962 הייתה המפלגה הכוח השלישי בגודלו בברזיל, ובבחירות לקונגרס ב-1962 הייתה המפלגה השנייה בגודלה.

המפלגה הייתה אחת מהמפלגות שהביאו לבחירתו מחדש של ז'טוליו ורגאס בשנת 1950 לכהונת נשיא ברזיל. מאחר שהמפלגה עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהוקמה אף היא על ידי תומכי ורגאס, היא נשארה בעמדת כוח כאשר נבחר לנשיאות נציג הסוציאל-דמוקרטים, ז'וסלינו קוביצ'ק, בשנת 1955.

לאחר התאבדותו של ורגאס, בשנת 1954, הפך ז'ואו גולאר לדמות המרכזית במפלגה, ביחד עם הפוליטיקאי הפופוליסט לאונל בריזולה, שהיה גיסו של גולאר. על פי החוקה הברזילאית באותם הימים, הבחירות לתפקיד סגן הנשיא נפרדו מן הבחירות לתפקיד הנשיא, וכך, כאשר נבחר לנשיאות איש הימין ז'אניו קאדרוס, בשנת 1960, הצליח גולאר להיבחר לסגנו. כאשר התפטר קאדרוס בשנת 1961 נבחר גולאר לנשיאות. גולאר הודח בהפיכה צבאית בשנת 1964. המשטר הצבאי אסר על פעילות המפלגה, והיא פורקה בשנת 1965.

בשנת 1981 התיר המשטר הצבאי את התאגדותן של המפלגות בברזיל. איבט ורגאס, אחייניתו של ז'טוליו ורגאס, הייתה לנשיאת המפלגה, וייסדה אותה מחדש. בגלגולה הנוכחי המפלגה היא מפלגת מרכז ימין. פלג בראשותו של ליונל בריזולה פרש מן המפלגה והקים את מפלגת השמאל - מרכז מפלגת העבודה הדמוקרטית המכונה PTD.

בבחירות האחרונות לקונגרס, שנערכו ב-6 באוקטובר 2002, זכתה המפלגה ל-26 מתוך 513 מושבים בבית הנבחרים, ו-3 מתוך 81 המושבים בסנאט. כיום המפלגה היא חברה בקואליציה שהקים נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

העבודה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1981
לואיס ברגאן

מזרקה בתכנונו של ברגאן
לואיס ברגאן (בספרדית: Luis Barragán; 9 במרץ 1902 – 22 בנובמבר 1988) היה האדריכל המקסיקני החשוב ביותר במאה ה-20.

==ביוגרפיה==
ברגאן נולד בגוודלחרה ב-1902. הוא סיים את לימודיו בהנדסה אזרחית בשנת 1923 ולמד אדריכלות בעצמו ומניסיונו. למרות שלא היה בעל תואר באדריכלות עסק בכך רוב חייו ואף זכה בפרס פריצקר היוקרתי בשנת 1980.

ברגאן היו ידוע כמינימליסט ששילב בין אדריכלות מודרנית לסגנון המקסיקני המסורתי. האדריכלות שלו בולטת בצבעוניות ובחומריות שלה. הוא השפיע על אדריכלים רבים באמריקה הלטינית ביניהם האדריכל הנודע ריקרדו לגורטה.

ביתו הפרטי של ברגאן במקסיקו סיטי, שהיה גם הסטודיו לאדריכלות שלו, הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אדריכלים מקסיקנים
קטגוריה:זוכי פרס פריצקר
קטגוריה:ילידי 1902

קטגוריה:נפטרים ב-1988
נשף מסכות

[[קרנבל המסכות בוונציה]]
נשף מסכות

נשף מסכות הוא נשף, שבו החוגגים עוטים תחפושות וחובשים מסכות. נשף המסכות התחיל, ככל הנראה, באירופה.

==נשף המסכות בספרות==
בספרים, מחזות וסרטים רבים היה שימוש בנשף מסכות, לרוב בשל העובדה שבנשף המסכות קשה לזהות את המשתתפים במסיבה. לדוגמה, במחזה רומיאו ויוליה של ויליאם שייקספיר רומיאו השתמש בעובדה כי מדובר בנשף מסכות על מנת לחדור לבית משפחת קפולט מבלי שיזהו אותו. שימוש נוסף היה בסרט בו אחיו התאום של לואי ה-13 השתמש במסכות על מנת לבלבל את לואי.

==נשף המסכות כיום==
כיום נשפי המסכות אינם נפוצים כמו שהיו בעבר, אך הם עדיין קיימים. לדוגמה, בפורים מקובל לערוך נשף תחפושות, ואליו ניתן להתייחס כאל נשף מסכות.

אירוע המסכות הידוע בעולם הוא קרנבל המסכות של ונציה המתקיים בעיר כל שנה בחודש פברואר.

בנוסף, ישנו נשף מסיכות המתקיים מדי שנה בדטרויט, בתיאטרון ביזאר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשפים
קצין

דרגות בסיום קורס קצינים]]
טקס סיום בקורס קצינים ב[[בהד 1]]
קצין, בגוף בעל היררכיה פיקודית, הוא מי שנושא בדרגה המקנה סמכויות פיקוד (אם כי סמכות פיקוד יכולה להינתן, במידה מצומצמת, גם למי שאינו קצין). המונח "קצין" משמש בהיקף נרחב בצבא ובגופים נוספים בעלי היררכיה פיקודית כמו המשטרה, שירות בתי הסוהר, מכבי האש וארגוני רפואת חירום (בהם מגן דוד אדום, הצלב האדום והסהר האדום). במדינות דוברות אנגלית נעשה שימוש במונח ״קצין״ גם בשמות תפקידים אזרחיים, למשל קצין רפואה.

המילה קצין מופיעה בתנ"ך 6 פעמים. האטימולוגיה שלה אינה ברורה, אך כנראה שמקורה במילה "קצה", במובן "המייצג את הפיקוד".

בצבא ארצות הברית, בצבא בריטניה ובצבאות רבים אחרים משמשות בפועל, מהמחצית השנייה של המאה ה-20, עשר דרגות קצונה, מלוטננט משנה ועד גנרל. בחלק מהמדינות קיימות מעל דרגות אלה דרגת קצונה אחת או שתיים, שאינן בשימוש כיום ע״י קצינים בשירות פעיל. בצה"ל קיימות תשע דרגות קצונה.

צבא פרוסיה היה הצבא הראשון שהקפיד על מתקנים נפרדים לקצינים, במטרה לשמור על מערכת יחסים מקצועית בין המפקדים לחיילים, הפרדה שאומצה לאחר מכן בכל צבאות העולם.

== אופן קבלת דרגות הקצונה ==
בצבא, קצין מפקד על יחידה צבאית, או משרת בתפקיד אחר שדורש דרגת קצונה. בצה"ל, מקבלים מרבית החיילים דרגות קצונה בעקבות קורס קצינים – קורס התנדבותי הכולל לימודי מנהיגות וניהול בנוסף להכשרה צבאית מקצועית, ומשכו בישראל כחצי שנה. אחרים המקבלים דרגות קצונה הם טייסים וחובלים, אקדמאים, ולעיתים נדירות, חיילים שהוכיחו מנהיגות במהלך פעילות מבצעית. כך, למשל, העניק הרמטכ"ל דאז, משה דיין למאיר הר-ציון, שהיה מפקד בולט ביחידה 101 ובצנחנים בימי פעולות התגמול והקים את סיירת צנחנים, מינוי לקצונה. היה זה מקרה נדיר ויחיד בתקופת כהונתו של דיין כרמטכ"ל. אלוף נעם תיבון, ששירת כלוחם בסיירת מטכ"ל, היה אמור לצאת לקורס קצינים, אך עקב השתתפותו במבצע מיוחד של היחידה בוטלה תוכנית זו, ובסיום המבצע הוענקו לו דרגות הקצונה מבלי שעבר קורס קצינים. אלוף טל רוסו, מפקד פיקוד הדרום לשעבר, שירת כלוחם ביחידת שלדג, ובעודו סמ"ר שימש כמפקד צוות ביחידה ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה כמפקד פלוגה. לאחר המלחמה מונה לסרן. רוסו ותיבון הם הקצינים הבכירים ביותר בצה"ל שאינם בוגרי קורס קצינים.

ברוב המדינות המערביות, תואר ראשון מהווה תנאי כניסה לקורס קצינים או לחלק מהקורס. המדינות הבולטות בכך שאינן מחייבות קבלת תואר ראשון לקצינים הן אוסטרליה, בריטניה, ניו זילנד וישראל. עם זאת, בצה"ל, חלק ממסלולי הקצונה כוללים לימודי תואר ראשון. כך הדבר בעתודה האקדמית, בקורס טיס, בקורס חובלים וכן בתוכניות צבאיות-אקדמיות נוספות כמו המכללה לפיקוד טקטי, תוכנית חבצלות, תוכנית תלפיות ותוכנית פסגות. בכל מקרה, בשירות סדיר בצה"ל, כמו במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר יש צורך בתואר ראשון כדי להתקדם לדרגת קצונה בכירה כסגן-אלוף בצבא או רב-פקד/כלאי במשטרה ובשב"ס.

== ממ"ק ==
בצה"ל הייתה קיימת דרגה מיוחדת: ממלא מקום קצין (ממ"ק), שנתנה לבעליה סמכויות של קצין. הדרגה הוענקה בין היתר לבוגרי העתודה האקדמית שלא עברו קורס קצינים, ולמי שסיימו קורס קצינים בציון נמוך אך עדיין נמצאו ראויים להיות מפקדי מחלקות, ונקבע כי כעבור פרק זמן בתפקיד יועלו לדרגת סג"ם. השימוש בדרגה היה מוגבל בזמן עד למציאת קצין שימלא את התפקיד. בין הקצינים הבכירים שנשאו דרגה זו אביגדור קהלני וגיורא ענבר.

==ראו גם==
* קורס קצינים בצה"ל
* קצונה מקצועית בצה"ל
* דרגות צה"ל#קצינים
* האקדמיה הצבאית של ארצות הברית – בווסט פוינט, ניו יורק
* האקדמיה הימית של ארצות הברית – באנאפוליס, מרילנד

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקצועות צבאיים
משפט סטוקס

במתמטיקה, משפט סטוקס הוא הכללה של המשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי עבור יריעות חלקות. המשפט קרוי על שם ג'ורג' סטוקס והוא בעל חשיבות רבה באנליזה של שדות וקטוריים.

בהינתן יריעה דיפרנציאלית קומפקטית אוריינטבילית <math>M</math> ותבנית דיפרנציאלית <math> \omega</math> המוגדרת על <math>M</math> מתקיים:

:<math>\int_M \,\mathrm{d}\omega = \int_{\partial M} \omega\!\,</math>

כאשר <math>d\omega</math> היא הנגזרת החיצונית של <math>\omega</math> ו-<math>\partial M</math> היא השפה של <math>M</math>.

==מקרים פרטיים==
===חוק סטוקס===
במרחב הווקטורי <math>\mathbb{R}^3</math>, ניתן לנסח את המשפט כך: <math>\oint_{\partial A} \vec F \cdot \vec {\mathrm{d}l}=\iint_A (\vec \nabla \times \vec F)\cdot \mathrm{d}\hat n </math>, כאשר <math>A</math> היא יריעה אוריינטבילית דו־ממדית, האגף השמאלי הוא אינטגרל מסילתי של השדה על שפת <math>A</math>, והאגף הימני הוא אינטגרל משטחי על השטף של רוטור השדה דרך <math>A</math>. שימושה המוכר ביותר של צורה זו של משפט סטוקס (הנקראת לעיתים בפי הפיזיקאים חוק סטוקס) הוא במשוואות מקסוול, או ליתר דיוק, בחוק אמפר ובחוק פאראדיי.

====משפט גרין====

משפט גרין הוא מקרה פרטי של חוק סטוקס, בו השדה הווקטורי הוא <math>\vec{F}(x,y)=(P,Q)</math>. במקרה זה בהינתן מסילה פשוטה סגורה וגזירה למקוטעין <math>C</math>, נקרא לשטח החסום על ידי המסילה <math>D</math> ויתקיים:
<math>\oint_C (P\,\mathrm{d}x+Q\,\mathrm{d}y) =\oint_C \vec{F}\cdot \vec{\mathrm{d}l} =\iint_D (\vec{\nabla} \times \vec{F})\cdot \hat{z} \,\mathrm{d}x\,\mathrm{d}y=\iint_D \left(\frac{\partial Q}{\partial x}-\frac{\partial P}{\partial y}\right)\mathrm{d}x\,\mathrm{d}y</math>

===משפט גאוס===
מסקנה שימושית של משפט סטוקס ב־<math>\mathbb{R}^3</math> היא משפט גאוס (הידוע גם כמשפט הדיברגנץ): <math>\iiint_V(\vec\nabla\cdot\vec F )\,\mathrm{d}V=\iint\limits_{S}\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\!\;\;\;\subset\!\supset\vec F\cdot \mathrm{d}\hat n</math>, כאשר <math>V</math> הוא נפח ב־<math>\mathbb{R}^3</math>, <math>S=\partial V</math> היא המעטפת הכולאת אותו, ו־<math>\hat n</math> הוא וקטור נורמלי למשטח <math>S</math>. האגף השמאלי הוא אינטגרל נפחי של הדיברגנץ של <math>\vec F</math> על הנפח <math>V</math>, ואגף ימין הוא אינטגרל משטחי של השטף של <math>\vec F</math> דרך <math>S</math>. גם צורה זו של משפט סטוקס מופיעה במשוואות מקסוול, בחוק הנקרא חוק גאוס.
===משפט הגרדיאנט (נוסחת ניוטון-לייבניץ)===
משפט הגרדיאנט הוא הכללה של נוסחת ניוטון לייבניץ ואומר שאם <math>\gamma : [a,b]\to \mathbb{R}^n</math> מסילה גזירה ו- <math>f:\mathbb{R}^n \to \mathbb{R}</math> פונקציה סקלרית דיפרנציאבילית אזי:
<math>\int_\gamma (\vec{\nabla} f)\cdot \vec{\mathrm{d}r}=f(\gamma(b))-f(\gamma(a))</math>

==קישורים חיצוניים==

* [http://ofer-megged-phys-notes.blogspot.co.il/2014/10/mathbbe3.html זהויות אינטגרליות בתלת-מרחב] בבלוג [http://ofer-megged-phys-notes.blogspot.co.il/ רשימות בפיזיקה עיונית].
* [https://youtu.be/bWJLPsKhhak?list=PLW6KNQoisKdsaND4eIPz3Ye9cA4ShlOy8&t=3301 HIT משפט סטוקס] - הסבר על משפט סטוקס, הרצאה של קורס במכון הטכנולוגי חולון, עברית
* 

קטגוריה:אנליזה וקטורית
קטגוריה:גאומטריה דיפרנציאלית
סטוקס
קטגוריה:אינטגרלים
האיחוד הלאומי הדמוקרטי (ברזיל)

האיחוד הלאומי הדמוקרטי (בפורטוגזית: União Democrática Nacional) ובראשי תיבות - UDN, הייתה מפלגת ימין בברזיל בתקופה המכונה "הרפובליקה הברזילאית השנייה בין 1945 ל-1964. מפלגה זו הייתה מזוהה עם הימין ובעלת אידאולוגיה ליברלית.

בשנת 1945 הסתיימה תקופת "המדינה החדשה" הדיקטטורה הפופוליסטית של הנשיא ז'טוליו ורגאס. תקופה זו הייתה תקופת פריחה לדמוקרטיה, מפלגות חדשות נוצרו ורצו לבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה השנה. ה-UDN נוסדה על ידי מתנגדיו של ורגאס, בניגוד לשתי המפלגות העיקריות שנוצרו באותה תקופה על ידי תומכי ורגאס - המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת העבודה הברזילאית.

בבחירות שהתקיימו ב-1945 הובסה ה-UDN, וכך גם בבחירות שנערכו בשנים 1950 ו-1955. המפלגה נותרה המפלגה השנייה בגודלה בקונגרס בין 1945 ל-1962, כאשר בבחירות בשנת 1962 הייתה למפלגה השלישית בגודלה.

הדמות הבולטת בשורות המפלגה הייתה קרלוס לאסרדה, אויבו המושבע של ז'טוליו ורגאס. המפלגה היוותה אופוזיציה קולנית ויעילה למשטרו של ורגאס בתקופת נשיאותו השנייה, בין 1951 ל-1954. ניסיון התנקשות בחייו של לאסרדה, שהוביל למותו של קצין צבא, וקושר באופן ישיר למפקד המשטרה החשאית של ורגאס, הוא שהתחיל את השתלשלות האירועים שהובילה בסופו של דבר להתאבדותו של ורגאס ב-1954.

מתנגדי המפלגה האשימו אותה כי היא שואפת להפיכה צבאית. לאחר שלושה כישלונות הצליחה המפלגה להעמיד נשיא מטעמה, ז'אניו קאדרוס שנבחר לנשיאות בשנת 1961. קאדרוס היה פוליטיקאי שנוי במחלוקת, והשתמש בשיטות דמגוגיות. על אף שלא היה חבר המפלגה, מינה את השרים בממשלתו משורות המפלגה. לאסרדה איבד את אמונו בקאדרוס, וקאדרוס עצמו התפטר, בשנת 1961. יש הסבורים כי המדובר בתרגיל פוליטי שנכשל, שמטרתו הייתה להביא למינויו מחדש של קאדרוס, ולהעניק לו סמכויות נרחבות. עם זאת, התפטרותו של קאדרוס העלתה לכס הנשיאות את איש השמאל ז'ואו גולאר. המפלגה הייתה באופוזיציה לממשלתו של גולאר, והחלה בקשירת קשר עם גורמי צבא על מנת להפילו.

גולאר הופל בהפיכה צבאית בשנת 1964, ולאסרדה, מושל מדינת גואנברה (כיום אוחדה עם מדינת ריו דה ז'ניירו) קיווה לזכות בבחירות לנשיאות שאמורות היו להיערך בשנת 1965. המשטר הצבאי ביטל בחירות אלו, ואסר על קיומן של מפלגות פוליטיות, לרבות ה-UDN. המפלגה אוחדה עם ברית החידוש הלאומי (ARENA), אחת משתי המפלגות היחידות שקיומן הותר במהלך המשטר הצבאי, שאיחדה את תומכי המשטר הצבאי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: מפלגות
קטגוריה:ברזיל: מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1945
מפלגת הפועלים (ברזיל)

מפלגת הפועלים (בפורטוגזית: Partido dos Trabalhadores; בראשי תיבות: PT) היא מפלגת שמאל בברזיל. המפלגה נוסדה בידי קבוצת פועלים ואינטלקטואלים ב-10 בפברואר 1980, בימי שלטון הדיקטטורה הצבאית בברזיל. המפלגה הוכרה באופן רשמי והורשתה להתקיים על ידי בית המשפט העליון של ברזיל ב-11 בפברואר 1982, עוד בימי שלטון הדיקטטורה.

נשיא ברזיל הנוכחי, לואיז אינסיו דה סילבה, היה אחד ממייסדיה. המפלגה מורכבת מעשרות תתי סיעות השייכות למגוון של אידאולוגיות שמאליות, החל מקבוצת השמאל המתון אליה שייך הנשיא דה סילבה, וכלה בפלגים מרקסיסטים ונוצרים סוציאליסטים. המפלגה נחשבת לאחת ממפלגות השמאל החשובות באמריקה הלטינית.

צבע המפלגה הוא אדום, וסמלה הוא כוכב מחומש אדום, שבמרכזו האותיות "PT" בלבן. דגלה של המפלגה הוא אדום, כשבמרכזו כוכב מחומש לבן, והאותיות "PT" באדום.

==היסטוריה==
ב-10 בפברואר 1980 החליטה קבוצה של אקדמאים, מנהיגי פועלים ואנשי ציבור, שכללו את לואיז אינסיו דה סילבה, להקים את מפלגת הפועלים הברזילאית (PT), שהייתה עם הקמתה מפלגת שמאל רדיקלי בעלת אידאולוגיה הקוראת לצדק חברתי ואידאולוגי, וזאת באמצע תקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.

לאחר 1990 המפלגה זכתה לפופולריות, וזכתה בבחירות בערים רבות כסאו פאולו ופורטו אלגרה, ומדינות כריו גראנדה דו סול. רצף זה של זכיות הגיע לשיאו עם ניצחונו של מועמד המפלגה לנשיאות לואיז אינסיו דה סילבה בשנת 2002.

==האגף הרדיקלי==
השינויים באוריינטציה הפוליטית של המפלגה הביאו לקבלתה על ידי רוב האוכלוסייה עם עלייתה לשלטון, אך מבחינה היסטורית המפלגה הייתה בעלת מסורת שמאלית רדיקלית, ורבים מחבריה התקשו להסתגל לאידאולוגיה המתונה החדשה. חברים מרכזיים במפלגה הושעו בשנת 2003 בשל כך שלא פעלו על פי החלטותיה. חברים אלו הקימו את "מפלגת הסוציאליזם והשלום" בשנת 2004.

גם לאחר פרישתם של חברים אלו, נותרו עדיין חברים רבים במפלגה השייכים לאגף הרדיקלי, ומכונים "מורדים" על ידי התקשורת. ב-30 בינואר 2005 הודיעו 112 חברים מרכזיים במפלגה על פרישתם, בטענה שהמפלגה אינה עוד כלי לשינוי חברתי, אלא כלי לשימור המצב הקיים.

==המשבר בשנת 2005==
ביולי 2005 סבלה המפלגה מתוצאות המשבר פוליטי בברזיל שיזם רוברטו ז'פרסון, ראש מפלגת העבודה הברזילאית, מפלגת מרכז החברה בקואליציה. במהלך המשבר הובאו ראיות של ממש למימון בלתי חוקי של מסעי הבחירות של המפלגה, ושוחד בחירות, והמפלגה נקלעה למשבר החמור בתולדותיה. הקונגרס הלאומי של ברזיל החל בחקירה, וכן הועבר חומר לחקירת המשטרה. ההאשמות מתייחסות לבכירים כמזכיר המפלגה, סילביו פריירה, וגזבר המפלגה, דלוביו סוארז.

ז'וזה דירסאו, ראש המטה של דה סילבה נאלץ לפרוש מתפקידו, ונשיא המפלגה, ז'וזה ז'נואינו התפטר אף הוא.

המפלגה איבדה את הפופולריות שבה זכתה בקרב הציבור. עדיין לא ברור אם הנשיא עצמו מעורב בפרשה, אך ברור כי איבד חלק ניכר מכוחו הפוליטי. המשבר הביא רבים מחברי המפלגה לעבור לשורות "מפלגת הסוציאליזם והשלום".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הפועלים
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1980
קטגוריה:מפלגות סוציאל-דמוקרטיות
מפלגת העבודה הדמוקרטית (ברזיל)

מפלגת העבודה הדמוקרטית (פורטוגזית: Partido Democrático Trabalhista) ובראשי תיבות - PTD, היא מפלגת שמאל בברזיל. המפלגה נוסדה בזמן המשטר הצבאי בברזיל, בשנת 1979, על ידי המנהיג השמאלי לאונל בריזולה, בניסיון לארגן את כוחות השמאל בברזיל, לקראת סיום משטרה של הכת הצבאית. המפלגה הצטרפה לאינטרנציונל הסוציאליסטי בשנת 1986.

== היסטוריה ==
המפלגה הייתה באופן היסטורי חלק ממפלגת העבודה הברזילאית שהוקמה על ידי הנשיא ז'טוליו ורגאס בשנת 1945. מנהיגה ההיסטורי של המפלגה, לאונל בריזולה, היה שייך להנהגת מפלגת העבודה, והיה גיסו ושותפו הפוליטי הבכיר של הנשיא ז'ואו גולאר ששלט בברזיל בין 1962 ל-1964. כיום המדובר במפלגות נפרדות, כאשר "מפלגת העבודה" היא מפלגת מרכז קטנה, בעוד שמפלגת העבודה הדמוקרטית היא מפלגת שמאל בינונית.

המפלגה מאורגנת לפי מחוזות ולפי רשויות מקומיות, אך היא משתפת פעולה עם תנועות חברתיות לאומיות, כתנועת השחורים, ארגוני נשים עובדות, איגודי עובדים, ארגון הנוער הסוציאליסטי, וארגוני הסוציאליסטים הירוקים. במרכז הארצי ישנם 250 חברים, והועד הפועל של המפלגה מורכב מ-21 חברים.

המפלגה זכתה להישגה הטוב ביותר בבחירות לנשיאות, כאשר מועמדה ההיסטורי, לאונל בריזולה, השיג 17% מן הקולות בבחירות הדמוקרטיות הישירות הראשונות לנשיאות ברזיל בשנת 1989. בריזולה נכשל בניסיונו לעלות לסיבוב השני בבחירות, כאשר מועמד מפלגת הפועלים לואיז אינסיו דה סילבה קיבל תוצאה העולה בחצי אחוז על התוצאה שהשיג. דה סילבה הפסיד בבחירות אלו לפרננדו קולור דה מלו בסיבוב השני.

בבחירות האחרונות לקונגרס שנערכו באוקטובר 2002 זכתה המפלגה ב-21 מתוך 513 המושבים בבית הנבחרים, וב-5 מתוך 81 המושבים בסנאט. המפלגה שייכת לאופוזיציה כנגד משטרו של הנשיא אינסיו דה סילבה.

בבחירות האחרונות לרשויות המקומיות בברזיל, שנערכו באוקטובר 2004 זכתה המפלגה להישגים נאים, ולחמישה וחצי מיליוני קולות.

במשבר הפוליטי שפרץ בפרלמנט הברזילאי במהלך נשיאותו של דה סילבה, עברו רבים מתומכי מפלגת הפועלים למפלגת העבודה הדמוקרטית, שנתפסת כנקייה מן השחיתות שדבקה במפלגת הפועלים.

==קישורים חיצוניים==

* 

העבודה הדמוקרטית
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1979
המערב התיכון

מדינות המערב התיכון
חלוקת ארצות הברית לאזורי מפקד
המערב התיכון (באנגלית: Midwest) הוא אחד מארבעת אזורי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית והוא כולל את המדינות:
* אוהיו
* איווה
* אילינוי
* אינדיאנה
* דקוטה הצפונית
* דקוטה הדרומית
* ויסקונסין
* מיזורי
* מינסוטה
* מישיגן
* נברסקה
* קנזס
{| class="wikitable sortable"
|+ערים במערב התיכון
!שם העיר
!אוכלוסייה
!אחוז גידול ממפקד
האוכלוסין הקודם<ref></ref>
|-
|שיקגו
|2,693,976
|-0.1%
|-
|קולומבוס
|898,553 
|13.9%
|-
|אינדיאנפוליס
|876,384
|6.8%
|-
|דטרויט
|670,031
|-6.1%
|-
|מילווקי
|590,157
|-0.7%
|-
|קנזס סיטי
|495,327
|7.7%
|-
|אומהה
|478,192
|4.2%
|}
סו סנט מרי, שבמישיגן היא העיר העתיקה ביותר באזור והוקמה בשנת 1668 על ידי מיסיונרים צרפתים. 

בנוסף, שטחי מדינות המערב התיכון מהווים חלקים מאזורי "חגורת התירס" ו"חגורת החלודה" בגלל ענפי התעשייה הרווחים במדינות אלה.

האזור מאופיין בצאצאים למתיישבים גרמנים שהגיעו בסוף המאה ה-18.

==מקור השם==
המונח "מערב תיכוני" (Midwestern) יוחס לחלקים במרכז ארצות הברית החל משלהי המאה ה-19. במקביל נעשה שימוש באותה תקופה במונח "המערב האמצעי" (Middle West) על ידי חוקרים רבים. כינוי נוסף לאזור הוא "לב הארץ" (Heartland). כינויים אחרים לאזור אשר יצאו משימוש כוללים את "צפון מערב" או "צפון המערב הישן" (Old Northwest) שנקראו על שם "טריטוריית צפון מערב" ו"אמריקה התיכונה" (Mid-America). ארבע המדינות המערביות - דקוטה הצפונית, דקוטה הדרומית, קנזס ונברסקה היו חלק מ"המערב הישן" בשלהי המאה ה-19. 

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: אזורים
שלישיית ירושלים

שלישיית ירושלים היא שלישיית פסנתר, שחבריה הם רועי שילוח בכינור, אריאל טושינסקי בצ'לו וירון רוזנטל בפסנתר. 

שלישית ירושלים נוסדה בשנת 1989. היא מופיעה בקביעות בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה, דרום אמריקה והמזרח הרחוק. חברי השלישייה מנגנים ומדריכים בפסטיבלים בינלאומיים שונים. הם הופיעו עם הכנרים אייזק שטרן, פנחס צוקרמן ושלמה מינץ ועברו השתלמויות אצל חיים טאוב, ברנרד גרינהאוס ומאריי פרחיה.

חברי השלישייה זכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל ובתחרויות על שם קלרמונט, פאול בן-חיים ופרנסואה שפירא.

* רועי שילוח למד אצל חיים טאוב. הופעת הסולו הראשונה שלו הייתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כשהיה בן 12. הוא ניגן שוב כסולן עם הפילהרמונית הישראלית בסיור קונצרטים באירופה ובקנדה. כן הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון ואחרות. הוא מרבה להופיע ברסיטלים ברחבי העולם.

* אריאל טושינסקי למד אצל מרסל ברגמן וצבי הראל בישראל, אצל אלדו פאריזוט באוניברסיטת ייל בארצות הברית במלגה מיוחדת ואצל ברנרד גרינהאוס. מופיע עם אמנים מובילים כגון אייזק שטרן ויפים ברונפמן. סולן עם תזמורות שונות בארץ ובעולם לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, הוא מופיע בקביעות בפסטיבלים בינלאומיים שונים.

* ירון רוזנטל למד אצל בנימין אורן, פנינה זלצמן ומאריי פרחיה. הוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב. ירון רוזנטל זכה בפרס הראשון בתחרות האמן הצעיר בירושלים בשנת 1993, במענק ליאונרד ברנשטיין מטעם פסטיבל טנגלווד בארצות הברית, במענק הממלכתי האיטלקי ועוד.

==פרסים==
* פרס ראשון בתחרות מלבורן, אוסטרליה.
* מדליית זהב ופרס ראשון בתחרות אוסקה, יפן, למוזיקה קאמרית בשנת 1999.
* פרס שר המדע, התרבות והספורט על שם דניאל בנימיני בשנת 2001.
* פרס שרת התרבות והספורט, להרכב קאמרי קבוע, על שם בינימיני בשנת 2012

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
ירושלים
קטגוריה:ירושלים: מוזיקה
שלמה מינץ

[[שמעון פרס (ראש ממשלה) לוחץ יד לכנר שלמה מינץ, בקבלת פנים שערך לכבוד המנצח זובין מהטה, בביתו בירושלים. במרכז מירה אברך, 1986.]]
אדג'יו של הקונצרטו לכינור במי מז'ור מאת באך בירושלים.]]

שלמה מינץ (נולד ב-30 באוקטובר 1957) הוא כנר וירטואוז, ויולן ומנצח ישראלי.

נגינתו של שלמה מינץ מצטיינת במוזיקליות מעולה, רבגוניות סגנונית ושליטה בטכניקה.

מינץ מופיע דרך קבע עם תזמורות ומנצחים מן השורה הראשונה ומנגן ברסיטלים ובמופעי מוזיקה קאמרית בכל רחבי העולם.

בשנת 1997 ניגן מינץ בכינור הגוארנרי של פגניני, "איל קאנונה", בקונצרט מיוחד בהולנד.

==הכשרה וראשית הקריירה==

מינץ נולד ב-1957 במוסקבה, שאז הייתה שייכת לברית המועצות (כיום - בירת רוסיה). בשנת 1959, בגיל שנתיים, עלה שלמה מינץ לישראל עם משפחתו והתגורר בחולון. למד בבית הספר היסודי ע"ש ביאליק ובתיכון קוגל. בישראל למד אצל המורה הנודעת אילונה פהר ופרק זמן בקונסרבטוריון שולמית. היא הפגישה אותו עם אייזק שטרן, שהיה לו למורה ויועץ. מינץ למד גם אצל דורותי דיליי בניו יורק.
 
שלמה מינץ החל את הקריירה שלו בגיל 11, כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית. זמן קצר אחר כך הזעיק אותו זובין מהטה, בהתראה של שבוע ימים, לנגן עם התזמורת את הקונצ'רטו הראשון לכינור של ניקולו פגניני במקום יצחק פרלמן, שחלה. בגיל שש-עשרה הופיע לראשונה בקרנגי הול, בקונצרט עם תזמורת פיטסברג, בחסות אייזק שטרן וקרן התרבות אמריקה-ישראל, ולאחר זאת החל בלימודיו אצל דורותי דיליי בבית הספר ג'וליארד למוזיקה בניו יורק. דיליי אמרה עליו:

==ניצוח==

בגיל 18 הוסיף שלמה מינץ ניצוח לעיסוקיו האמנותיים ומאז ניצח על תזמורות ידועות-שם בכל רחבי העולם, ביניהן הפילהרמונית המלכותית (אנגליה), התזמורת הסימפונית היפנית והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.

בין השנים 1989 ל-1993 שימש יועץ מוזיקלי לתזמורת הקאמרית הישראלית ובמרץ 1994 התמנה ליועץ אמנותי ומנצח אורח ראשי של התזמורת הסימפונית של מאסטריכרט (הולנד). הוא הוביל את התזמורת במהלך שבועות של קונצרטים לאורך ארבע עונות, בחלקם הן כמנצח והן ככנר סולן.

==הוראה==

שלמה מינץ הוא הפטרון ואחד המייסדים של קשת אילון, מפגש קיץ של כיתות אמן ברמה גבוהה לכנרים צעירים ומוכשרים מכל רחבי העולם, המתקיים מדי שנה בקיבוץ אילון בגליל המערבי. כמו כן הוא מלמד בכיתות אמן במקומות שונים בעולם.

==שיפוט בתחרויות==

שלמה מינץ השתתף בחבר שופטים של כמה תחרויות בינלאומיות חשובות, כמו תחרות צ'ייקובסקי במוסקבה (1993) ותחרות המלכה אליזבת בבריסל (1993 ו-2001).

באוקטובר 2001 היה מינץ נשיא חבר השופטים של תחרות הכינור הבינלאומית על שם הנריק וייניאבסקי בפוזנן, פולין. מאז 2002 הוא מנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הבינלאומי סיון ואלה ונשיא חבר השופטים בתחרות הכינור הבינלאומית סיון ואלה בשווייץ.

==פרסים==
* Premio Accademia Musicale Chigiana סיינה, איטליה
* דיאפזון הזהב
* Grand Prix du Disque (שלוש פעמים)
* פרס גראמופון
* פרס אדיסון (פעמיים)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://opusmagazine.co.il/author/shlomo/ שלמה מינץ ב"אופוס" - המגזין למוזיקה קלאסית] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים
קטגוריה:כנרים ישראלים
קטגוריה:ויולנים ישראלים
קטגוריה:תלמידי אילונה פהר
קטגוריה:ילדי פלא ישראלים במוזיקה
קטגוריה:ילדי פלא במוזיקה קלאסית
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:בוגרי בית הספר ביאליק (חולון)
קטגוריה:בוגרי תיכון קוגל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
פיאאוי

פִּיָאוּאִי היא מדינת מחוז השוכנת באזור הצפון מזרחי של ברזיל. גבולה הצפוני הוא רצועה בת 66 ק"מ על חוף האוקיינוס האטלנטי. ממזרח היא גובלת במדינות סיארה ופרנמבוקו, בדרום ובדרום מזרח בבאהיה, בדרום מערב בטוקנטינס ובמערב וצפון מערב במרניאו. היא משתרעת על פני 252,378 קמ"ר ובירתה היא העיר תרזינה, שהיא הבירה היחידה באזור שאינה שוכנת על החוף האטלנטי.

הערים הגדולות ביותר בפיאואי הן תרזינה, פרנאיבה, פיקוס ופלוריאנו.

== היסטוריה ==
פיאואי משופעת באתרים ארכאולוגיים, ביניהם הפארק הלאומי קאפיברה, והללו מעידים על קיומן של ציוויליזציות אינדיאניות פרה-היסטוריות. המתיישבים האירופאים הראשונים הגיעו לפיאואי במאה השש-עשרה: היו אלה פורעי חוק שנמלטו מסאו פאולו. במאה השבע-עשרה הצטרפו אליהם אצילים שירדו מנכסיהם, כמרים ישועיים ועבדים אפריקאיים ואינדיאנים. יישובה האינטנסיבי יותר של הטריטוריה החל, שלא כרגיל, דווקא בפנים הארץ, לשם הגיעו חוואים, בעיקר מבאהיה, בחיפוש אחר מרעה. בשנת 1718 עבר האזור משליטתה של באהיה לזו של מרניאו. בשנת 1811 ניתן לפיאואי מעמד של מחוז. השנים הבאות היו שנים של אי יציבות: ב-1822, במהלך מלחמת העצמאות של ברזיל, השתלטה על העיר פרנאיבה יחידה של חיילים נאמני פורטוגל; הללו הובסו וגורשו בשנה שלאחר מכן. קבוצות של מורדים חמושים פקדו את פיאואי מעת לעת גם בהמשך.

בשנת 1852 הפכה העיר תרזינה לבירת המדינה, לאחר שנטלה את הבכורה מן העיר אוייראס. תרזינה היא העיר הברזילאית המתוכננת הראשונה, והיא נבנתה בהשראת לוח שחמט. עד היום היא ידועה כעיר ירוקה בשל עצי המנגו הרבים הנטועים ברחובותיה.

עידן הרפובליקה הביא לפיאואי יציבות פוליטית יחסית, אם כי בתחום הכלכלי - חברתי היא ניצבה תמיד בפני קשיים ניכרים: פיאואי היא הענייה שבמדינות ברזיל. אף שכמחצית מן האוכלוסייה מתגוררת בערים, כלכלתה של המדינה מתבססת על חקלאות, בעיקר על גידול בקר, ואין בה תעשייה של ממש.

== דמוגרפיה ==
בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,164,000 תושבים, מתוכם 60.7% מתגוררים בערים. 71.8% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 23.36% לבנים, 4.6% שחורים, 0.17% ממוצא אסייתי ו-0.05% ממוצא אמריקני.

== כלכלה ==
פיאואי היא אחת המדינות העניות ביותר של ברזיל. מגזר השירותים הוא המרכיב הגדול ביותר בתוצר ב-60.1%, ולאחר מכן ענף התעשייה ב-27.3%. החקלאות מהווה 12.6% מהתמ"ג. 

בשנת 2004 הכלכלה המקומית היוותה 0.5% מהתמ"ג הארצי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:ברזיל: מדינות
קאיפיריניה

קאיפיריניה (בפורטוגזית: Caipirinha) הוא קוקטייל ברזילאי המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מקשאסה, ליים, סוכר לבן וקרח כתוש. בברזיל, המשקה מוגש ברוב המסעדות ונחשב למשקה הלאומי של ברזיל. פשטות המשקה והארומה המיוחדת שלו תרמו לאהדה כלפיו ברחבי העולם.

==הכנה==
יש לחתוך את הליים לקוביות, לגרוס קרח במגרסת קרח ולמעוך את הקרח והליים יחדיו בתוך כוס השייקר למשך כדקה. יש להוסיף 50 מ"ל קשאסה ושתי כפיות סוכר לבן ולמעוך כדקה נוספת. לאחר מכן יש למזוג לכוס אולד פאשן, להוסיף סטירר וקשית ולקשט בפרוסת ליים.

ב-2009, פורסמו תקנות של ממשלת ברזיל לתקינת משקאות אלכוהולים, בהן נקבע שהקאיפיריניה היא המשקה ייחודי ברזילאי, מוכן מקשאסה, ליים וסוכר, וחייב להיות בין 15% ל-36% תכולה אלכוהולית ב 20 מעלות סלציוס.<ref></ref>

==מקור השם==
המילה "קאיפיריניה" מגיעה מהמילה "קאיפירה" (Caipira) המתארת כפריים באזורים הפנימיים במרכז ברזיל.

==גרסאות שונות==
*בברזיל אהוד גם המשקה קאיפירוסקה, בו משתמשים בוודקה במקום קשאסה.
*המשקה קאיפיפרוטה (בפורטוגזית: caipifruta) עשוי כמו קאיפיריניה, כשבנוסף (או במקום) הליים משתמשים בפרי אחר (הפרי חייב להיות טרי, ולא מיץ משומר). פירות פופולריים כוללים פסיפלורה, קיווי, לימון, אננס ותות שדה.
*גרסה נוספת לקוקטייל זה נקראת מנדרינייה: במקום קשאסה שמים וודקה אורנג', במקום לימון שמים תפוז ולא מוסיפים נענע.

== מרכיבי הקוקטייל וכלים להכנתו ==
== סוכר וליים בכוסות, להכנת הקוקטייל ==
==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070227181111/http://video.google.com/videoplay?docid=-9068722155758179455&hl=en סרטון הכנת קאיפיריניה]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קוקטיילים
קטגוריה:המטבח הברזילאי
קטגוריה:מילים וביטויים בפורטוגזית
ברנקייה

ברנקייה (בספרדית: Barranquilla), המוכרת גם בכינוי "שער הזהב של קולומביה", היא עיר נמל בצפונה של מדינת קולומביה, והיא בירת מחוז אטלאנטיקו. ברנקייה היא העיר התעשייתית ועיר הנמל הגדולה באזור הקריבי בקולומביה, והעיר הרביעית בגודלה במדינה כולה. הנמל והעיר ממוקמים על הדלתה של נהר מגדלנה. העיר ידועה בין היתר בשל הקרנבל הססגוני המתרחש בה מדי שנה.

העיר נוסדה על ידי הספרדים בשנת 1629. בשנת 2000 התגוררו בעיר עצמה 1,112,837 תושבים. יחד עם האזור המטרופוליטני הסמוך לעיר, מנתה האוכלוסייה 2,209,895 תושבים.

== הקהילה היהודית ==
ראשוני היהודים הגיעו לעיר בתחילת המאה העשרים. חלקם הגיעו כפליטים מן האימפריה העות'מאנית, ומיעוטם מאירופה שלפני השואה; מיעוט זה הפך עם הזמן לקהילה הגדולה מן השתיים, בשנות ה-60 של המאה ה-20. היהודים בעיר הקימו מערכת חינוך פורמלי: גני ילדים, בית ספר יסודי ותיכון, וכן תנועת נוער יהודית בשם "יחד" ומרכז קהילתי לתרבות וספורט. במקום קיימים שני בתי כנסת ובית קברות יהודי.

בעקבות המצב הכלכלי הירוד ושיעורי הפשיעה הגבוהים בקולומביה, היגרו חלק גדול מהיהודים לארצות הברית, ישראל וארצות אחרות באמריקה הלטינית, וכתוצאה מכך הצטמצמה הקהילה.

== ספורט ==
בשנת 1986 הוקם אצטדיון מטרופוליטאנו רוברטו מלנדס בברנקייה. האצטדיון מונה 50,000 מקומות ישיבה ומשמש בתור המגרשן הביתי של קבוצת הכדורגל "ג'וניור ברנקייה", של קבוצת הפוטבול "ברנקייה פוטבול קלוב" ושל הנבחרת הלאומית של קולומביה בכדורגל.

האצטדיון שימש, כאשר הנבחרת הלאומית של קולומביה בכדורגל<ref></ref> העפילה לטורניר גביע העולם כאצטדיונה הביתי (כמו בשנים: 1990, 1994, 2014 וב-2018). וכן, האצטדיון הוא הגדול במדינה.

האצטדיון שופץ בשנת 2011.

== ערים תאומות ==

* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

ברנקייה כפי שהיא נראית מ"המוזיאון הרומנטי"

*
קטגוריה:קולומביה: ערים
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:קולומביה: ערי נמל
קטגוריה:מחוזות קולומביה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1813
מנהל חשבונות

מנהל חשבונות (בראשי תיבות: מנה"ח או מנח"ש), אחראי על רישום האירועים החשבונאיים בארגון. אין לבלבל בין מנהל חשבונות העוסק בהנהלת חשבונות ובין רואה חשבון העוסק בראיית חשבון.
מנהלת חשבונות בישראל

מנהל החשבונות אחראי על עבודת הנהלת החשבונות היומיומית הכוללת, בין השאר, הנפקת חשבוניות ורישומן, הכנת משכורות, תשלום לספקים, גביית חובות, רישומי מלאי, התאמות הבנקים, ומטלות נוספות התלויות באופיו הספציפי של הארגון. הרישומים נעשים על פי כללים מקובלים, בשיטת הנהלת החשבונות הכפולה או החד צידית, ובנוסף, מכין מנח"ש את הדיווחים התקופתיים (חודשי או דו-חודשי) לשלטונות המס. בתום תקופה נתונה (בדרך כלל שנת מס, אך רבים עושים זאת בכל רבעון) מועברים רישומיו לביקורת של רואה חשבון, המוכר על ידי השלטונות כגורם מוסמך לאשר, לתקן או לפסול את הרישומים.

כל ארגון נזקק לשירותיו של מנהל חשבונות, ולמעשה החל מהשלבים הראשונים של תכנון העסק כבר יש צורך להיעזר בו. כל חנות קטנה, כל יצרן או בעל מלאכה, חברה בע"מ, עמותה, עצמאים גדולים וקטנים אינם יכולים להתמודד עם ניהול עסקיהם ללא מנהל חשבונות. בעלי עסק בהיקפים קטנים אינם מעסיקים מנהלי חשבונות במשרה מלאה אלא מוסרים את הניירת שלהם פעם בחודש לבעלי מקצוע. בכל אזור מסחרי ישנם משרדי הנהלת חשבונות הנותנים שירותים מסוג זה.

כשהעסק מתפתח נדרש בו מנהל חשבונות במשרה מלאה, וככל שהיקפי העבודה גדלים - יש צורך להוסיף בתוך העסק מנהלי חשבונות המבצעים תפקידים שונים במחלקות נפרדות. במקרים כאלה יעמוד מעל כולם מנהל חשבונות ראשי, וכשהעסק מורכב ממנים חָשָב – לו כפופים כל מנהלי החשבונות. החשב הוא בעל מקצוע מיומן (בדרך כלל רואה חשבון) והוא בעל ראייה מערכתית מקיפה.

==הנהלת חשבונות בישראל==
תעודת מנהל חשבונות ניתנת בישראל על ידי משרד הכלכלה. ישנם שלושה סיווגים:
*סוג 1+2 – הנמוך ביותר לבעלי תפקידים שוליים ועזרה לבעל מקצוע בכיר יותר<ref>[https://employment.molsa.gov.il/Employment/ManpowerTraining/SchoolsAndTeachers/Curriculum/Tashkifim/a8071.pdf תוכנית קורס הנהלת חשבונות 1+2], שפורסם על ידי משרד העבודה</ref>.
*סוג 3 – הסיווג המתאים לניהול עסק קטן באופן עצמאי.
* מנהל חשבונות מדופלם - חשבונאי בכיר - הסיווג הגבוה ביותר, הכולל לימוד חוקי המס, ומתאים לניהול עצמאי של חשבונות בעסק מורכב.

מנהלי חשבונות לומדים מחשוב בהנהלת חשבונות, חישובים מסחריים, עסקאות בניירות ערך, חשבונאות ניהולית (תמחיר, דיני עסקים, דיני חוזים, עקרונות תורת המשק והסחר)<ref></ref>.

תעודות אלו אינן הכרחיות, שכן להבדיל מיועץ מס או רואה חשבון רשאים גם חסרי תעודות לשמש כמנהלי חשבונות, ובמקרים רבים מעסיקים בוחרים מנהל חשבונות על פי ניסיונו ולא על סמך תעודה מקצועית. בשנים האחרונות, ולמעשה בתהליך שהחל עוד בשנות ה-90, פונים למקצוע גם בעלי הכשרה אקדמית בתחום הכלכלה ואפילו רואי חשבון מוסמכים שלא מצאו עבודה במקצועם.

מנהל חשבונות נושא תפקיד רגיש בעסק, ובדרך כלל יש לו נגיעה ישירה בהוצאה ובקבלת כספים, הוא גם נחשף לסודות העסקיים של העסק, למהלכים שונים הקשורים לבעלים ולעובדים. לכן, יושרו האישי ונאמנותו חייבים להיות מוחלטים ונטולי ספק, עד כדי כך שישנם עסקים רבים המעבירים מועמדים לתפקיד – מבחני אמינות כמו בדיקות פוליגרף.

ביצועיו של מנהל החשבונות משפיעים ישירות על העסק. יכולותיו המקצועיות ותוצאות עבודתו משמשים כלי ניהול לבעל העסק ומוכרים על ידי שלטונות המס לצורכי קביעת המס. 

==איגוד מקצועי==
מנהלי החשבונות בישראל מאוגדים בלשכת מנהלי החשבונות, שהיא גוף וולונטרי-מקצועי, וחייבים בתשלום דמי חבר שנתיים<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקצועות הכלכלה
קטגוריה:הנהלת חשבונות
ספק שירותי אינטרנט

ספק אינטרנט או ספק הגישה לאינטרנט (מוכר באנגלית כ-ISP - ראשי תיבות של Internet Service Provider) הוא הגוף המאפשר למשתמש הקצה להתחבר ל<nowiki/>רשת האינטרנט העולמית.

== מרכיבי החיבור ==
לחיבור יש שלושה שלבים:
# שלב הגישה, המתבצע בעזרת ספק ההולכה - בו מתבצע החיבור בין משתמש הקצה לבין ספק האינטרנט, בעזרת אחת הטכנולוגיות לחיבור: חיבור Dial-up, חיבור מהיר באמצעות כבלים או טכנולוגיית ADSL, וכן באמצעות פרוטוקולים רבים נוספים כדוגמת ISDN ו-Frame relay. החיבור יכול להיות באמצעות קו תקשורת ישיר בין הצרכן לספק או מיתוג מנות (x.25), ו-ATM (ראשי תיבות של Asynchronous Transfer Mode), המאפשר קצבי תקשורת מהירים במיוחד.
# שלב הניתוב, בו מופנה הצרכן לשירות שביקש.
# שלב הקשר בין ספק שירותי האינטרנט של הלקוח לרשת האינטרנט.

== בישראל ==

בישראל פעלו באופן מסורתי שתי חברות המספקות שירותי הולכה פיזית לאינטרנט: בזק שסיפקה תשתית אינטרנט באמצעות התשתית קווי הטלפון (ADSL), והוט שסיפקה אינטרנט באמצעות תשתית כבלים והיוו בעצם דואופול בתחום תשתית האינטרנט. כיום קיימות עוד מספר חברות המספקות שרותי הולכה פיזית ברוחב פס גבוה, חדשני יותר ומהיר יותר - באמצעות תשתית בטכנולוגיית סיבים אופטיים (כמו פרטנר, סלקום ו-Unlimited).

ישנם עוד כ-40 גופים וחברות המספקים שירותי אינטרנט כלליים ביניהם גם ספקי גישה לאינטרנט. רוב הספקים נותנים שירותים נלווים לגישה לאינטרנט כמו: דואר אלקטרוני פרטי למשתמש, סינון דואר זבל ווירוסים, אחסון אתרי אינטרנט, ועוד שירותים אחרים.

שלוש ספקיות הגישה הישראליות הראשונות לאינטרנט היו קו מנחה, דאטהסרב, ואקטקום, שקמו ב-1993.

בישראל פועל גם מרכז החישובים הבין-אוניברסיטאי (מחב"א), המשמש כספק שירותי האינטרנט של המוסדות האקדמיים.

==ראו גם==
* פרויקט לון

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.moc.gov.il/sip_storage/FILES/0/3820.pdf רשימת בעלי רישיון מיוחד למתן שירותי גישה לאינטרנט], באתר משרד התקשורת
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:טכנולוגיה תקשורתית
קטגוריה:תקשורת מחשבים
קטגוריה:אינטרנט
אולינדה

אולינדה (בפורטוגזית: Olinda; בתרגום חופשי: "הו יפה") היא עיר בפרנמבוקו, ברזיל, הסמוכה לרסיפה ולפאוליסטה. האוכלוסייה בה מונה קרוב ל-400,000 נפש (2010) והיא אחת מהערים הקולוניאליות השמורות ביותר בברזיל.

באולינדה מספר אטרקציות תיירותיות, כגון:
*מרכז היסטורי
*כנסיות
*הקרנבל של אולינדה: הוא חגיגת רחוב ידועה, הדומה לקרנבלים הברזילאיים המסורתיים, בתוספת ריקודים בהשפעה ובניחוח אפריקנים. שלא כמו בריו דה ז'ניירו ובסלוודור, אין משלמים באולינדה עבור הישיבה והחגיגה כולה מתרחשת ברחובות, וללא "ספסלי צופים". מאות הרכבים מוזיקליים קטנים (לפעמים מורכבים ממופיע יחיד) מנגנים במקום, בז'אנרים מגוונים.

המרכז ההיסטורי מהאוויר

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://whc.unesco.org/en/list/189 המרכז ההיסטורי של אולינדה], באתר אונסק"ו 

קטגוריה:פרנמבוקו: ערים
קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
BüSo

הלגה צפ-לרוש
BüSo (ראשי תיבות של Bürgerrechtsbewegung Solidarität, בגרמנית: "תנועת זכויות האזרח סולידריוּת") היא מפלגת שוליים גרמנית הנוטה לימין המפה הפוליטית, למרות שלעיתים משתמשת ברעיונות מן השמאל. היא מהווה חלק תנועת לרוש העולמית.

המפלגה נוסדה ב-1992 על ידי הלגה צפ-לרוש (Helga Zepp-LaRouche); בעלה הוא לינדן לרוש, פוליטיקאי אמריקני ססגוני אשר מחזיק בשיא למספר ההתמודדויות הרצופות הגדול ביותר למשרת נשיא ארצות הברית. לרוש התמודד לתפקיד המועמד של המפלגה הדמוקרטית בכל מערכת בחירות מאז 1980, כולל ב-1992, כשישב בכלא (הוא נידון ל-15 שנות מאסר עבור קשירת קשר, הונאת דואר ועבירות מס; הוא השתחרר לאחר 5 שנים).

לינדן לרוש הקים תנועות, ארגונים ומוסדות רבים בכל העולם, אשר מטרתם להפיץ את משנתו המעורפלת במקצת (מתנגדיו מאשימים אותו כמעט בהכל - החל בקומוניזם וכלה בפשיזם ובהכחשת השואה). מפלגת BüSo נוהגת לפצוח מבצעי תעמולה רחבים גם כשאין מערכת בחירות, זאת באמצעות הצבת דוכנים במקומות ציבוריים וגיוס טלפוני הגובל בהטרדה, לפי עדויות רבות. 

המפלגה, אשר סניפה הראשי בויסבאדן, דוגלת בחיסול הקפיטליזם ובהרחבת השימוש באנרגיה אטומית כדי לכלכל את כל אזרחי העולם ולחסל את הפערים הכלכליים. טענות הושמעו נגד המפלגה בדבר רעיונות אנטישמיים במשנתה. 

בבחיות כלליות שנערכו בשנת 2005 זכתה BüSo ב-35,649 קולות ולא עברה את אחוז החסימה. בבחיות כלליות שנערכו בשנת 2017 זכתה BüSo בכ-17 אלף קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

לאחרונה המפלגה החלה לתמוך במדינות של סין
== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמניה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1992
מפלגת בוואריה

מפלגת בוואריה (בגרמנית: Bayernpartei; בראשי תיבות: BP) היא מפלגה גרמנית בדלנית הקוראת להפיכתה של בוואריה, המדינה הגדולה בשטחה בגרמניה, למדינה עצמאית.

המפלגה נוסדה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ובתחילה זכתה להצלחה מרובה בבוואריה (המדינה היחידה בה היא מתמודדת) עם 21% מהקולות הבוואריים בבחירות הכלליות בגרמניה בשנת 1949 (4.2% מכלל הקולות), הישג שזיכה אותה ב-17 מושבים בבונדסטאג. בבחירות לפרלמנט של בוואריה ב-1950 זכתה ב-18% מהקולות וב-39 מושבים, והייתה עד ל-1958 המפלגה השלישית בגודלה בבוואריה.

המפלגה ישבה בכמה ממשלות בבוואריה וחבר פרלמנט מטעמה שימש כממלא מקום ראש הממשלה. לאחר פרשת שחיתות שנחשפה ב-1962 צנחו הישגי המפלגה, וב-1966 לא הצליחה להיכנס לפרלמנט. שנה מאוחר יותר התפצלה המפלגה לשלוש מפלגות אשר שתיים מהן התפרקו מאז. המפלגה רצה בקביעות בכל מערכת בחירות בבוואריה ובגרמניה. הישגה הגדול ביותר מאז שנות הזוהר היה בבחירות למועצת האיחוד האירופי ב-1994, אז זכתה ל-1.6% מקולות הבוחרים. למפלגה, נכון לשנת 2005, 15 נציגים בשבע ערים ומחוזות בבוואריה. בבחירות הכלליות בגרמניה ב-2005 זכתה ב-35,543 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.

למפלגת בוואריה, אשר סניפה הראשי במינכן, עמדות בנושאים שונים שאינם קשורים להיפרדות מגרמניה: למפלגה מצע "ירוק" יחסית, והיא קוראת להפסקת השימוש באנרגיה אטומית, לשיפור והרחבת התחבורה הציבורית, לאיסור על ניסויים בבעלי חיים ולשימוש במקורות אנרגיה ניתנים למיחזור. מפלגת בוואריה מגלה תמיכה במפלגות בדלניות אחרות באירופה (בסקוטלנד, חבל הבסקים, קטלוניה, קורסיקה, פלנדריה ועוד).

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:בוואריה
בוואריה
קטגוריה:תנועות בדלניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1946
שמאל (רוח)

רוח שמאל מעל עיראק, נושאת חול רב
שַׁמַאל (בערבית: شمال, 'צפון') היא רוח קיצית צפון־מערבית הנושבת בעיראק ובמפרץ הפרסי. הרוחות חזקות לאורך היום ודועכות לאורך הלילה. רוח זו נושבת לפחות מספר פעמים בשנה. הרוח מאופיינת בגרימת סופות חול גדולות המשפיעות על עיראק, במפתיע. סופות החול הנגרמות כתוצאה מהרוח בדרך כלל נוצרות בסוריה ובירדן.

ב-8 באוגוסט 2005 נשבה רוח שמאל מעל בגדאד וכיסתה אותה בחול רב.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רוחות
אופנסיבה D

אופנסיבה D (בגרמנית: Offensive D - Partei Rechtsstaatlicher Offensive, "מפלגת האופנסיבה למען מדינת חוק") היא מפלגת שוליים גרמנית שפעלה בין השנים 2000–2007.

אופנסיבה D נוסדה בהמבורג בשנת 2000 ואף ישבה בממשלת מדינת המבורג בין השנים 2001 ו-2003. אף על פי שהמפלגה טוענת שלא ניתן לשייכה לשמאל או לימין, היא נתפסת כמפלגת מחאה הנוטה ימינה. היא תומכת בכלכלה ליברלית, הגברת ביטחון הפנים, צמצום ההגירה לגרמניה וביטול זכותם של פליטים למקלט מדיני בגרמניה; היא מתנגדת לכניסתה של טורקיה לאיחוד האירופי. בעבר ראתה עצמה המפלגה כ-"CDU של הצפון" (היות שבדרום גרמניה נמצא המעוז הראשי של ה-CDU). מאז 2004 רואה עצמה המפלגה כמממשת דרכו של הפוליטיקאי האוסטרי השנוי במחלוקת יורג היידר, ראש ממשלת קרינתיה.

בבחירות לפרלמנט של המבורג ב-2001 זכתה המפלגה להצלחה גדולה: כ-20% מהקולות. את המפלגה ייסד רונלד שיל (Ronald Schill), שופט בבית המשפט המחוזי בעיר. שיל נודע בעונשים הכבדים והמוגזמים לעיתים שנתן לעבריינים, והוא נהג לבקר את היד הרכה מדי לטעמו בה נהגו שופטים אחרים וממשלת המבורג.

לאחר הבחירות הוקמה קואליציה של אופנסיבה D, ה-FDP (המפלגה הליברלית הגרמנית) וה-CDU; שיל (ססמת הבחירות שלו הייתה "Ich will Schill", "אני רוצה את שיל", והוא התחייב להפחית את שיעור הפשע בהמבורג במחצית תוך 100 ימים) מונה לסגן ראש העיר ולשר הפנים. בתקופתו חלה ירידה מסוימת בפשע, אך הדעות חלוקות בנוגע לתרומתו של שיל לירידה. אחד מצעדיו הידועים היו החלפת המדים והניידות של משטרת המבורג מהצבע הירוק המקובל בכל גרמניה לכחול. שיל טען שהצבע הירוק נתפס בציבור כמגוחך ופוגע בתדמית המשטרה. הפרויקט מומן באמצעות תרומות של אנשים פרטיים וחברות, ולא מכספי משלם המסים. שיל תמך במשך כהונתו בלגליזציה של סמים קלים או לפחות באי-אכיפה.

ב-2002 חולל שיל סערה בגרמניה לאחר שנאם בבונדסטאג. בזמן זה סבלו מדינות מזרח גרמניה משיטפונות גדולים אשר השאירו אלפי אנשים ללא קורת גג. שיל הטיל ביקורת חריפה על התמודדות הממשלה עם מצב החירום, והביע מורת רוחו מכך שיותר כספים מועברים לקליטת מהגרים מאשר לדאגה לקורבנות השיטפון. "רק אב מתעלל מסוגל לתת לבנו לגווע בחדרו בעת שהוא מגיש כיבוד לאורחים", קרא שיל מעל לדוכן הנואמים. סגנית נשיא הבונדסטאג נאלצה לנתק את המיקרופון שלו לאחר שחרג מ-15 הדקות שהוקצבו לו ללא סיום נראה לעין.

ב-2003 הסתבך אחד ממקורביו של שיל, אשר עבד עמו במשרד הפנים, בפרשת שחיתות. ראש ממשלת המבורג, אולה פון בויסט התכוון לפטרו; לאחר מכן טען ששיל ניסה למנוע את הפיטורין באמצעות ניסיון סחיטה: שיל, כך פון בויסט, איים כי יחשוף שבין ראש הממשלה ובין שר המשפטים קיים קשר אהבים. פון בויסט פיטר את שניהם (לאחר זמן קצר חשף אביו של פון בויסט כי ראש הממשלה אכן הומוסקסואל; לאחר מכן יצא מן הארון גם שר המשפטים), פירק את הקואליציה והכריז על בחירות חדשות, בהן מפלגתו (ה-CDU) זכתה לרוב מוחלט בהמבורג.

שיל סולק מאופנסיבה D, הכריז על פרישה מהחיים הפוליטיים ועבר לגור בקובה. לאחר זמן קצר החליט לעמוד בראש מפלגת Pro DM, מפלגת שוליים הדוגלת בביטול מטבע האירו ובהחזרת המארק הגרמני. אופנסיבה D בהנהגתה החדשה הפכה לחסרת משמעות, ובבחירות הכלליות בגרמניה ב-2005 זכתה המפלגה ב-3,342 קולות בלבד - והייתה בכך למפלגה החלשה ביותר בגרמניה.

בספטמבר 2007 התפרקה המפלגה בשל תוצאות נמוכות בבחירות ובעיות פיננסיות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:גרמניה: מפלגות
קטגוריה:גרמניה: מפלגות שמרניות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2000
בלם (עיר)

בלם (בפורטוגזית: Belém) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת פארה שבברזיל. העיר שוכנת סמוך לגדה הדרומית של הדלתא של האמזונאס, על גדות הנחלים גואמה (Guama) וגואג'רה (Guajara) בקרבת האוקיינוס האטלנטי. בשטח המטרופוליטני של העיר יחד עם הפרוורים (אננינדאואה ומריטובה) חיים יותר משני מיליון תושבים. העיר היא נקודת כניסה לאמזונאס, ויחד עם מנאוס, העיר החשובה ביותר באזור מדינת האמזונאס בברזיל. בלם ידועה גם כ"עיר עצי המנגו" (בפורטוגזית: Cidade das mangueiras) לאור כמות עצי המנגו המצויים בעיר.
ברזילאים מתייחסים לרוב אל העיר כאל "בלם של פארה" (Belém do Pará) ולא רק כ"בלם" על מנת להבדיל אותה מבית לחם שבארץ ישראל (בפורטוגזית בית לחם נקראת Belém), שעל שמה היא נקראת.

==היסטוריה==
נמל בלם
אזור בלם היה מאוכלס במקור על ידי אינדיאנים משבט הטופינאמבה.
העיר נוסדה ב-12 בינואר 1616 על ידי קפטן פרנסיסקו קלדרס דקסטלו ברנקו (Francisco Caldeiras Castelo Branco), שנשלח לאזור על ידי הכתר הפורטוגלי על מנת להגן על האזור מפני המאמצים הקולוניאליסטים של צרפת, הולנד ובריטניה. למטרה זאת, קפטן ברנקו בנה מבצר בשם "פרזפיו" (Forte do Presépio).

בהתחלה, העיר נקראה בשם "פליז לוסיטניה" (Feliz Lusitânia), אך מאוחר יותר החליפו את שמה ל-"סנטה מריה דו גראו פרה" (Santa Maria do Grão Pará) וכן ל-"סנטה מריה די בלם דו גראו פרה" (Santa Maria de Belém do Grão Pará), ולבסוף קיבלה את שמה הנוכחי בלם.

מרוחקת משאר המדינה, וקשורה מאוד לפורטוגל, בלם אישרה את עצמאות ברזיל באוגוסט 1823, כמעט שנה לאחר ההצהרה עצמה.

בשנת 1835 אוכלוסיית העיר מנתה כ-13,000 איש, והתפשטה בצורת רשת למרחק קטן מאוד מגדות נהר האמזונאס. על גבעה קטנה המשקיפה על הנמל המרכזי ועל כל העיר, נצב מעוז קולוניאליסטי פורטוגלי וכן סוללת תותחי חוף.

עקב הגידול הרב בביקוש לגומי החל מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, בלם הפכה לעיר חשובה מאוד. במהלך תקופה זאת נבנו בעיר בניינים חשובים רבים, ביניהם ארמון "לאורו סודרה" (Palácio Lauro Sodré), קולג' "גנטיל ביטנקורט" (Colégio Gentil Bitencourt), תיאטרון "דה פאז" (Teatro da Paz), ארמון "אנטוניו למוס" (Palácio Antônio Lemos) וכן שוק "ור-או-פזו" (Ver-o-Peso).

מאז שנגנבו עצי פיקוס הגומי מברזיל, ונשתלו בהודו, ירד ערך מחירו של הגומי, ואיתו הכלכלה של בלם. הפיכתה של מנאוס לאזור פטור ממכס, פגעה אף היא בכלכלה של בלם. מאז שנות החמישים של המאה העשרים, בלם נותרה עיר בעלת חשיבות משנית בכלכלה ובתרבות הברזילאית.

==כלכלה==
כיום, עיקר הכלכלה של בלם מושתת על יצוא עץ ומוצריו, בנוסף למתן שירותים תעשיות המתפתחות בפארה. מתן השירותים מתבטא בעיקר במסחר במכונות ובציוד יצור, כתחנה לוגיסטית מקשרת בין יתר ברזיל לאגן האמזונס. היצוא מתבצע דרך שני נמלים: נמל בלם, ופורטו דה וילה דוס קונדס, המרוחק כ- 100 קילומטרים מבלם. הנמל בבלם הוא נמל של מים רדודים, ולכן המגמה היא לייצא שלא דרך נמל בלם.

כיום העיר נחשבת לעיר העשירית בגודלה בברזיל.

== ערים תאומות ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:ברזיל: ערי חוף
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:פארה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1616