OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים)

חוק הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"א–2000 מחייב למסור לספרייה הלאומית שני עותקים של כל דבר דפוס, עיתון, סרט ותקליט היוצאים לאור בישראל. בנוסף מחייב החוק למסור פרסומים כאלה, המקיימים תנאים מסוימים, גם לספריית הכנסת ולגנזך המדינה.

==היסטוריה חקיקתית==

חובת מסירת ספרים ועיתונים לספריית הפקדה נכללה בפקודת העיתונות המנדטורית משנת 1933 הצעת חוק הספרים, שאותה יזם חבר הכנסת זבולון אורלב, באה להחליף את החובה שבפקודת העיתונות תוך תיקונה בפרטים שונים.

החוק אושר בכנסת החמש עשרה ב-18 בדצמבר 2000, ונקבע בו שייכנס לתוקף שישה חודשים מיום פרסומו, כלומר ב-27 ביוני 2001. מאז חקיקתו תוקן החוק שלוש פעמים.

==הוראות החוק==

החוק מחייב למסור לספרייה הלאומית, בלא תמורה, שני עותקים מכל דבר דפוס (ספר, כתב עת וכו'), עיתון, סרט ותקליט היוצאים לאור בישראל.

בנוסף מחייב החוק למסור לספריית הכנסת עותק אחד מכל דבר דפוס, סרט ותקליט הנחוץ לעבודתה של הכנסת ומכל עיתון, תמורת רבע ממחירו הקטלוגי בתוספת עלות המשלוח בדואר רשום. יושב ראש הכנסת פרסם כללים הקובעים מהו דבר דפוס הנחוץ לעבודתה של הכנסת.

בנוסף, מכל דבר דפוס המודפס על גבי נייר יימסר בלא תמורה עותק אחד לגנזך המדינה, על פי בקשתו.

החוק מחייב שבכל דבר דפוס היוצא לאור בישראל יצוינו, בתחילתו או בסופו, השנה שבה הוצא לאור, שנת ההדפסה, שמם ומענם של המדפיס והמוציא לאור או המפיק וכן כי הוצאו לאור בישראל; בסרט ובתקליט יצוינו הפרטים האמורים בגוף הסרט או התקליט, באופן הנראה לעין, וכן על גבי האריזה.

החובות האמורות לעיל יחולו על הראשון מבין המפורטים להלן שיש לו מען בישראל:
:(1) המוציא לאור או המפיק;
:(2) המדפיס;
:(3) בעל זכות היוצרים.
הפרת חובות אלה עונשה קנס.

שר החינוך, הממונה על ביצוע חוק זה, מוסמך לקבוע הקלות בחובות האמורות לעיל, ובכלל זאת לקבוע כי הוראות חוק זה, כולן או מקצתן, לא יחולו על סוגים מסוימים של ספרים שיפורטו בצו ובלבד שאין עניין ציבורי לשמרם. כן מוסמך השר לקבוע שהחובות על פי חוק זה יחולו גם על סוגי פרסומים שאינם ספרים. כללים אלה נקבעו בתקנות הספרים (חובת מסירה וציון הפרטים), התשס"ד–2004. בין השאר נקבע בתקנות כי חובת מסירת הספרים לפי החוק תחול גם על סוגי הפרסומים שאינם ספרים המפורטים להלן:
:(1) אוספים של ציורים, צילומים, שרטוטי תווים, ומפות לרבות מפות בודדות;
:(2) מאגרי מידע על גבי אמצעי האחסון שבו הם מופצים דרך כלל, כגון סוגים שונים של כוננים, תקליטורים, תקליטונים, DVD או קלטות, יחד עם כל אמצעי הנמסר דרך כלל יחד אתם, והדרוש להפעלתם הרגילה בידי מקבלם;
:(3) מאגרי מידע שהשימוש בהם הוא באמצעות האינטרנט – על ידי מתן אפשרות גישה בלא אמצעי הגנה טכנולוגיים ובאופן המאפשר יצירת עותק של המאגר ושימורו, על החומרים האגורים בו, על ידי הספרייה הלאומית.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://www.nli.org.il/he/at-your-service/who-we-are/depositing מסירת עותקי חובה לספרייה הלאומית] באתר הספרייה הלאומית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: חקיקת תרבות ומורשת
קטגוריה:ישראל: חקיקת תקשורת
קטגוריה:הכנסת החמש עשרה: חקיקה
קטגוריה:ישראל: ספרנות
קטגוריה:הספרייה הלאומית
אמוני בייטס

אֵמוֹנִי ג'יימס-ויין בייטס (באנגלית: Emoni James-Wayne Bates; נולד ב-28 בינואר 2004) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד, בקבוצת קליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA.

==קריירת מכללות==
בייטס בלט מעל חבריו בבית הספר ובתיכון,<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref> וב-4 בנובמבר 2019 אף הופיע על שער הגיליון "ספורטס אילוסטרייטד". לאחר שקיבל הצעות מאוניברסיטאות רבות,<ref></ref><ref></ref> בחר תחילה לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של מישיגן,<ref></ref><ref></ref> אך לבסוף התחרט<ref></ref> ובחר להצטרף לחברו ג'יילן דורן באוניברסיטת ממפיס,<ref></ref> והפך לשחקן הצעיר ביותר בליגת המכללות.<ref></ref> ב-9 בנובמבר 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, ורשם שיא עונתי של 17 נקודות, ארבעה ריבאונדים וארבעה אסיסטים בניצחון 89–65 על טנסי טק.<ref></ref> לקראת סוף העונה נפצע בייטס והחמיץ מספר משחקים גבוה,<ref></ref><ref></ref><ref></ref> מה שדרדר את סיכויו המוקדמים להיבחר גבוה בדראפט 2022 ב-NBA.<ref></ref>

בתום העונה עבר בייטס לאוניברסיטת מזרח מישיגן, הסמוכה לעיר הולדתו.<ref></ref> עוד לפני פתיחת העונה, ב-19 בספטמבר 2022, הושעה על ידי הקבוצה לאחר שנעצר באשמת נשיאת נשק.<ref></ref><ref></ref> ב-19 באוקטובר הגיע בייטס להסדר טיעון עם רשויות החוק,<ref></ref> ובו נשפט ל-18 חודשי מאסר על-תנאי,<ref></ref> ושב לשחק.<ref></ref> ב-11 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במזרח מישיגן והוביל את קבוצתו עם 30 נקודות בהפסד 83–88 למישיגן.<ref></ref> ב-24 בינואר קלע 29 נקודות רצופות עבור קבוצתו במחצית הראשונה, ואת המשחק סיים עם 43 נקודות, בהפסד קבוצתו 79–84 לאוניברסיטת טולדו.<ref></ref>

==קריירה מקצועית==
בדראפט ה-NBA{{כ}} 2023 נבחר בבחירה ה-49, על ידי קליבלנד קאבלירס.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:מישיגן: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת ממפיס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת מזרח מישיגן
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2004
רוזנות שמפאן

רוזנות שמפאן (בלטינית: Comitatus Campaniensis; בצרפתית עתיקה: Conté de Champaigne), או רוזנות שמפאן וברי, הייתה טריטוריה היסטורית ונסיכות פיאודלית בצרפת שמקורה בממלכת ימי הביניים המוקדמת של אוסטרזיה. הרוזנות הפכה לחלק מאדמות הכתר עקב נישואיהם של ז'אן הראשונה, מלכת נווארה, שהייתה רוזנת שמפאן, ופיליפ הרביעי, מלך צרפת.

== היסטוריה ==
הרוזנות נוסדה ב-950 כאשר איג הגדול הפך לווסאל של לואי הרביעי, מלך צרפת והשיב לו את העיר לאן. בתקופתו של רובר השני שמלך על צרפת מ־996 עד 1031, שמפאן הייתה אחת משבעת המחוזות של צרפת שנשלטו על ידי רוזנים או דוכסים שהיו למעשה עצמאיים. איג הראשון (1102–1125) עשה שימוש בתואר רוזן שמפאן לראשונה.

במרוצת המאה ה-12 והמאה ה-13 חצר שמפאן הפכה למרכז ספרותי נודע, ונערכו ירידי שמפאן בערים טרואה, פרובינס, באר-סור-אוב ולאני. ירידים אלו התפרסמו בכל רחבי אירופה. הרוזנות הגיע לשיאה כאחת העשירות והחזקות בנסיכויות הצרפתיות בתקופת שלטונו של אנרי הראשון.

ב־1285, פיליפ הרביעי, מלך צרפת נשא לאישה את ז'אן הראשונה, מלכת נווארה. באמצעות נישואים אלה רוזנות שמפאן שהייתה חלק מירושתה של ז'אן, הפכה לנחלתו של מלך צרפת. הרוזן האחרון של שמפאן היה לואי, בנו של פיליפ הרביעי, שעלה לשלטון כלואי העשירי, מלך צרפת אחרי מות אביו ב-1314, ואיחד את שמפאן עם צרפת.

שמפאן המשיכה להתקיים כפרובינציה עד המהפכה הצרפתית כאשר האספה המכוננת הלאומית חילקה אותה למחוזות (4 במרץ 1790).

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רוזנויות
קטגוריה:ממלכת צרפת
קטגוריה:צרפת: אזורים
ליאון וייר

ליאון וייר (באנגלית: Leon Ware; 16 בפברואר 1940 – 23 בפברואר 2017)<ref name=":0"></ref> היה פזמונאי, מפיק מוזיקלי, מלחין וזמר אמריקאי. מלבד קריירת סולו כמבצע, וייר היה ידוע בעיקר בהפקת להיטים לאמנים אחרים כולל מייקל ג'קסון, מדונה, קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי, כולל הפקת אלבומו של גיי, I Want You.

== ביוגרפיה ==
וייר נולד וגדל בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית.<ref name=":0" /> אמו הייתה פסנתרנית בכנסייה הבפטיסטית המקומית שלהם,<ref name=":1"></ref> ואביו עבד עבור פורד מוטור ושות' על פס הייצור.<ref name=":2"></ref> וייר היה הצעיר מבין עשרה אחים.<ref name=":2" /> הוא היה עיוור במשך שנתיים לאחר שעבר תאונת קליע כשהיה בן חמש.<ref name=":2" /> על אף היותו עיוור רק בעין ימין, עינו השמאלית הייתה מכוסה גם כן.<ref name=":2" />

וייר אמר כי, "הם [ככל הנראה המשפחה שלו] דאגו שאם העין השמאלית שלי לא תהיה מכוסה, זה יהיה חזק מדי אם העין הימנית שלי תחזיר את הראייה שלה". לאחר מכן, הוא נשלח לבית הספר לעיוורים במישיגן.<ref name=":1" /> בשנות העשרה שלו, הוא היה חבר בלהקה ווקאלית, הרומאוס, עם למונט דוזייר וטי האנטר.

== קריירה ==
במהלך הקריירה שלו, עבד וייר עם מספר אמנים כדוגמת מייקל ג'קסון, מדונה ("I Want You"),<ref></ref> קווינסי ג'ונס, מקסוול, מיני ריפרטון ומרווין גיי.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:זמרים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:פזמונאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2017
אליך אלוהי

אליך אלוהי (ידוע גם בשם כי ידעת) הוא שיר שכתב והלחין אביהו מדינה. השיר מוכר בביצוע שימי תבורי וכן בביצועו של מדינה עצמו.

"אליך אלוהי" נכלל באלבומו של תבורי "זיכריני", שהתפרסם ב־1984. לאחר מכן נכלל באלבומם המשותף של תבורי ומדינה "פרחי גני" (1988).

== על השיר ==
אביהו מדינה כתב והלחין את השיר, שניתן לשימי תבורי במסגרת דין ודברים שהיו בין מדינה ותבורי בנוגע לשיר אחר, "אל תשליכני לעת זיקנה", שאותו הלחין מדינה למילות תהילים ע"א. מדינה ביקש מתבורי להקליט את "אל תשליכני" במטרה להצליח בתחרות פסטיבל הזמר החסידי, אך תבורי לא רצה אותו וכינה אותו "שיר של זקנים". חלפו שלוש שנים שבמהלכן איים מדינה על תבורי שאם לא יקליט את "אל תשליכני", הוא לא יכתוב לו יותר שירים. גם המעבד ננסי ברנדס ניסה לשכנע את תבורי. לבסוף הסכים תבורי לפשרה: הוא יקליט את "אל תשליכני" בדואט עם מדינה (מכיוון שחשב שייכשל והעדיף להיכשל עם מדינה ולא לבדו) ובתמורה יתן לו מדינה את השיר החדש שכתב "אליך אלוהי", שאותו הכיר תבורי מצפייה בטלוויזיה.

השיר נכלל באלבומו של תבורי "זיכריני", שפורסם ב־1984. לאחר מכן נכלל באלבומם המשותף של תבורי ומדינה "פרחי גני" (1988), הפעם בביצועו של מדינה ובעיבוד של מרטין מוסקוביץ'.

== גרסאות כיסוי ==
"אליך אלוהי" זכה לכמה גרסאות כיסוי והתחבב במיוחד על זמרים מסוגת המוזיקה החסידית (כמה מהם כינו אותו "כי ידעת", "רק אליך", או "אליך אלוקי"). מלבד ביצועיו של מדינה עצמו לשיר, הקליטו אותו גם בני אלבז, חיים ישראל עם גלעד פוטולסקי ותזמורת "שלהבת" ואלי הרצליך. הרב שלום ארוש ביצע גם הוא את השיר בפרשנות חופשית מאוד, בתוספת מילים משל עצמו.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://youtu.be/nlNCUyEfLjc?si=3A7nBHFvarlt8ACR "אליך אלוהי" בביצוע אביהו מדינה], באתר יוטיוב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1984
קטגוריה:סינגלים מ-1984
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שימי תבורי
משה אבן דנאן

רבי משה אבן דנאן (משמאל)
הרב משה אבן דנאן (סיוון ה'תרל"ט, 1879 – ט"ו בסיוון ה'תש"ד,<ref name=":0">ראו: 'תאמרו ליוסף' (בן נאיים) עמ' 373: "דרוש שדרשתי בפטירת הרה"ג ראב"ד כמוה"ר משה אבן דנאן זצ"ל שנתבש"מ ביום ט"ו סיון שנת תש"ד פ"ק". ולא כפי שכתוב בכמה ספרים שנפטר בתרצ"ז או בת"ש. וכן בהסכמה ל'וזאת ליהודה' אבן דנאן, חתום הוא בשנת תש"ג. ואם כן העיקר שנפטר בתש"ד. וראו עוד 'מן הגנזים' חלק יא עמ' רנד.</ref> 8 במאי 1944) היה פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של פאס בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20.

== ביוגרפיה ==
נולד בפאס לאביו הרב שלמה שהיה אב בית הדין ורבה של העיר. למד אצל אביו. לימים שימש כסופר בית הדין של פאס. סמוך לפטירת אביו התמנה לדיין בעיר. באייר תש"א החל לשמש בתפקיד אב בית הדין ורבה הראשי של פאס תחת קודמו הרב משה בן סמחון.<ref>ראו מלכי רבנן ח"ב (נדפס בתקנות חכמי מכנאס חלק ב עמ' תרי).</ref> בבית דינו ישב עם חביריו הדיינים רבי אהרן בוטבול ורבי ידידיה מונסונייגו. בתפקידו הרבני לימד הלכות שחיטה, והסמיך את תלמידיו לרבנות.<ref>ראו: עץ יוסף (ואענונו) עמ' לז. ראו גם: תור הזהב 36 אייר תשע"ח, עמ' ז.</ref>

בשנת תר"ץ, הוציא לאור את ספרו של אביו 'בקש שלמה' יחד עם אחיו הרב שאול.

באדר תרצ"ה, במלאת שמונה מאות שנה להולדת הרמב"ם, הכריזה ממשלת ספרד על ימי עיון וחגיגות המוקדשים לכבוד הרמב"ם. ימי עיון אלו פשטו גם לפאס, ורבי משה אבן דנאן נאם אודות גדלותו של הרמב"ם הן ברמה ההלכתית והן ברמה ההיסטורית.<ref>ראו הקדמה לספר 'נוהג בחכמה' [מהד' עמאר] עמ' 100-111.</ref>

מפסיקותיו ידוע שלא התנגד למנהג הרווח במרוקו לערות מים רותחים לתבשיל שמצטמק בשבת.<ref>ראו: מגן אבות או"ח, רשימת קצת מנהגי פאס מרבי שלמה אבן דנאן (נכדו של רבי משה), סעיף טז.</ref> כמו כן פסק שמותר להתנות על נר שבת שהאדם לא מסיח דעתו ממנו בכל זמן בין השמשות, ובכך יהיה מותר לטלטל את הנר בשבת לאחר שייכבה, ללא חשש מוקצה.<ref>ראו: זיכרון משה הל' שבת אות ד.</ref>

נפטר בפאס בט"ו סיוון תש"ד. בפטירתו ספד לו הרב יוסף בן נאיים.<ref name=":0" />

נכדו הוא הרב שלמה אבן דנאן לשעבר רבה של שכונת קריית היובל.

== חיבורו ==
* זיכרון משה – לקוטי דינים ושו"ת, נדפס כנספח לספר 'תדשן אדמה', מכון 'מלכי רבנן', תשנ"ח.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:פאס: רבנים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:ילידי 1879
קטגוריה:נפטרים ב-1944
תרמית תמיכה טכנית

דוגמה להונאת תמיכה טכנית בחלון קופץ
תרמית תמיכה טכנית היא סוג של הונאה שבה נוכל טוען שהוא מציע שירות תמיכה טכנית לגיטימית.
קורבנות תרמית זו יוצרים קשר עם הנוכלים במגוון דרכים, לרוב באמצעות חלונות קופצים מזויפים במחשב הדומים להודעות שגיאה או באמצעות "קווי עזרה" מזויפים המפורסמים באתרי אינטרנט אשר בבעלות הנוכלים.

נוכלי התרמית משתמשים בהנדסה חברתית ובמגוון טריקים כדי לשכנע את הקורבן שלהם שקיימים בעיות במחשביהם או במכשיר הנייד שלהם כאילו הם נדבקו בתוכנה זדונית, כאשר בפועל אין שום בעיות במכשיר הקורבן.

לאחר מכן, הנוכל ישכנע את הקורבן לשלם כדי לתקן את ה"בעיות" השקריות שלטענתם הם מצאו.
התשלום מתבצע לרמאי בדרכים שקשה לעקוב אחריהם ושבקושי חלים עליהם הגנות כלשהן שיכולות לאפשר לקורבן לתבוע את כספו בחזרה, כמו באמצעות גיפט קארד לדוגמה.

הונאות מסוג זה התרחשו כבר בשנת 2008.
מחקר משנת 2017 מצא כי 85% ממקורן של תרמיות אלו התבצעו מהודו. עיקר האנשים שנחשפו לתרמית זו הם בני דור המילניום ובני דור ה-Z. אך מי שבעיקר נפלו בתרמית הם אנשים מבוגרים אשר לרוב חסרי ידע טכנולוגי.

==קישורים חיצוניים==
* [https://support.microsoft.com/he-il/windows/כיצד-לזהות-הונאת-תמיכה-טכנית-b4010a77-7d34-0fac-abbd-fa57b0692604 כיצד לזהות הונאת תמיכה טכנית], באתר מיקרוסופט

קטגוריה:תרמיות
קטגוריה:תרבות אינטרנט
קטגוריה:פשעי מחשב
קטגוריה:תוכנות זדוניות
קטגוריה:הונאה
As Aventuras de Gui & Estopa

As Aventuras de Gui & Estopa (בתרגום חופשי לעברית: הרפתקאותיהם של גואי ואסטופה) היא סדרת טלוויזיה מונפשת ברזילאית שנוצרה על ידי מריאנה קלטאביאנו עבור ערוץ Cartoon Network בשנת 2009<ref></ref>.

== עלילה ==
הסדרה מספרת את הרפתקאותיהם של גואי ואסטופה, שני כלבים אנתרופומורפיים צעירים וחבריהם, קרוקט, פיטיבורו, פיפיולינה וריבאלדו.

== דמויות ==
* גואי "איגויניו" (שמו המלא הוא גילרמה איגויניו ז'וניור דה סילבה) (קול: מריאנה קלטאביאנו) – הדמות הראשית בסדרה, וסט היילנד וייט טרייר צעיר.
* אסטופה (קול: אדוארדו ג'ארדים) – כלב אפור שומן. הוא החבר הטוב ביותר של גואי.
* קרוקט ספניאל (קול: מריאנה קלטאביאנו) – קוקר ספניאל אנגלי חום. היא החברה של גואי.
* פיטיבורו (קול: אדוארדו ג'ארדים) – פיטבול בז'. הוא חבר ויריבו של גואי.
* דונה איגילדה (קול: מריאנה קלטאביאנו) – אמא של גואי.
* פיפיולינה (קול: מריאנה קלטאביאנו) – ילדה עם שיער סגול.
* ריבאלדו "ריבה" (קול: ארלי קרדוסו) – עכבר.
* רוקט ספניאל (קול: מריאנה קלטאביאנו) – ספניאל צרפתי בז'. היא דודנית של קרוקט.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות הנפשה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה לילדים
קטגוריה:כלבים בתרבות
דויד פלץ

דויד פלץ (23 בפברואר 1947 – 5 ביוני 1967) היה קצין שריון בצה"ל, שלחם בחזית המצרית במלחמת ששת הימים ונפל בקרב. על פעולתו במלחמה עוטר בעיטור העוז.

==ביוגרפיה==
דויד פלץ נולד בשנת 1947 בעיר ורוצלב שבפולין. בשנת 1957 עלה לישראל עם משפחתו. למד בבית ספר בקבוצת חניתה ואחר כך בבית ספר יסודי בתל אביב. למד ארבע שנים בתיכון העירוני א' במסלול ערב. כאשר במהלך היום עבד במוזיאון של העירייה.

ביולי 1965 התגייס לשירות סדיר בצה"ל והוצב לחיל השריון. בהמשך עבר קורס קצינים. ביוני 1967 היה מוצב בגדוד הטנקים 82 של חטיבה 7.

===במלחמת ששת הימים===
בפתיחת מלחמת ששת הימים פרצה חטיבה 7 לתוך רצועת עזה. בהמשך השתתף גדוד 82 בקרב לכיבוש המערך המצרי בצומת רפיח.

פעולתו של פלץ בקרב תוארה בספר חשופים בצריח:

דויד פלץ היה בן 20 במותו. הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי הארעי ליד בארי. ב-7 במאי 1968 הוטמן ארונו בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.

על פעולתו במלחמה הוענק לפלץ צל"ש הרמטכ"ל. בשנת 1973, לאחר קבלת חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל, הומר הצל"ש בעיטור העוז.

==הנצחה==
שמו של פלץ הונצח על גבי אנדרטאות אחדות: אנדרטת יד לשריון, אנדרטת אוגדת הפלדה, אתר ההנצחה לחללי גדוד 82, גן הבנים בתל אביב, בית יד לבנים בתל אביב ובית יד לבנים בחולון.

==ראו גם==
* יעקב ירקוני

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.izkor.gov.il/דויד%20פלץ/en_70c81d65449e56e921ec004e3f3b48a9 קורות החיים של דוד פלץ], באתר "יזכור"
* [https://www.gvura.org/a4485-סגן-דוד-פלץ-ז-ל נוסח העיטור של דוד פלץ], באתר הגבורה

קטגוריה:מעוטרי חטיבה 7
קטגוריה:חללי צה"ל במלחמת ששת הימים
קטגוריה:מעוטרי עיטור העוז במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1967
קטגוריה:חיילי חיל השריון במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי גדוד 82
קלמנט קומר קליי

קלמנט קומר קליי (באנגלית: Clement Comer Clay; ) היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה השמיני בשנים 1835–1837. טרם כהונתו כמושל הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעמה, ולאחר מכן כסנאטור מטעמה.
==ראשית חייו==
קלמנט קומר קליי נולד במחוז הליפקס שבווירג'יניה כבנם של רבקה (לבית קומר) וויליאם קליי, קצין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית ועבר להתיישב במחוז גריינג'ר שבטנסי. קליי התחנך בבתי ספר מקומיים, וב-1807 סיים את לימודיו בקולג' מזרח טנסי (כיום אוניברסיטת טנסי). ב-1809 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ועבר להאנטסוויל שבאלבמה, וב-1811 החל לעסוק במקצוע.

ב-1815 נשא קליי לאישה את סוזנה קלייבור ויתרס. לזוג נולדו שלושה בנים: קלמנט קלייבורן קליי, שהיה סנאטור מטעם אלבמה וחבר הסנאט של הקונפדרציה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית, ג'ון ויתרס קליי, ויו לאוסון קליי.
==מחוקק==
בשנים 1817–1818 כיהן קליי כחבר בית המחוקקים של . לאחר מכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט המדינתי של אלבמה וכחבר בית הנבחרים של אלבמה.

ב-1828 נבחר קליי לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו ממרץ 1829 ועד מרץ 1835, כאשר החל לכהן כמושל אלבמה.
==מושל אלבמה==
ב-1835 נבחר קליי כמושל אלבמה. תקופת כהונתו כמושל הסתיימה מוקדם כאשר בית הנבחרים המדינתי בחר בו ב-1837 כחבר הסנאט של ארצות הברית. היה זה לפני שהונהגה בחירה של הסנאטורים בבחירות כלליות.

ב-1836 חתם קליי על חוק למתן הזיכיון לספרינג היל קולג' שבמוביל, שהיה הקולג' השלישי בוותיקותו מבין הקולג'ים הישועיים בארצות הברית. הקולג' שאב את שורשיו מהמסורות הקתוליות הצרפתיות החזקות של העיר, אשר הוקמה כמושבה צרפתית.

תקופת כהונתו של קליי כמושל עמדה בסימנה של מלחמת קריק של 1836 , אשר פרצה כתוצאה מההתנגדות לגירוש האינדיאנים, שהתקיים החל מ-1830. במהלך תקופת ממשלו של קליי, העביר צבא ארצות הברית את שבטי הקריק (מוסקוגי) מדרום-מזרח אלבמה על פי תנאי הסכם קוסטה של 1832. השבטים הועברו אל שטחי הטריטוריה האינדיאנית (כיום אוקלהומה) ממערב לנהר המיסיסיפי. תוך כדי כך התרחשו עימותים בין האינדיאנים לבין המתיישבים הלבנים.

במהלך סבלה ארצות הברית ממשבר פיננסי שנוצר כתוצאה מבועה כלכלית. משבר זה גרם להסתערות על בנק המדינה של אלבמה. קליי הורה לבנק לספק דוח פיננסי מפורט, אך זה לא הצליח לעשות כן.
==סנאטור==
לאחר שנבחר על ידי בית המחוקקים של אלבמה, כיהן קליי כסנאטור החל מיוני 1837 ועד להתפטרותו בנובמבר 1841.
==מותו==
קלמנט קומר קליי נפטר בהאנטסוויל ב-6 בספטמבר 1866, בגיל 76, שנה לאחר תום מלחמת האזרחים. רעייתו סוזנה נפטרה כמה חודשים לפניו. הוא נטמן בבית הקברות מייפל היל שבעיר.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nga.org/governor/clement-comer-clay/ קלמנט קומר קליי] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* [https://encyclopediaofalabama.org/article/clement-comer-clay-1835-37/ קלמנט קומר קליי] באנציקלופדיה של אלבמה 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/clarken-claytee.html#297.65.45 קלמנט קומר קליי] באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:מושלי אלבמה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:סנאטורים חברי המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של אלבמה
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת אלבמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טנסי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1789
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1866
סמל אג'ריה

הסמל של [[מחוז בתומי משנת 1881 עליו מבוסס הסמל הנוכחי]]
סמל אג'ריה הוא סמלה של רפובליקה אוטונומית בדרום-מערב גאורגיה. הוא מורכב ממגן המחולק לשניים על ידי קו גלי. במרכז מגן אדום קטן יותר ובו סמלה של גאורגיה ללא הכתר, הנושא הוא פרש כסף (גאורגיוס הקדוש) עם הילה מוזהבת רכוב על סוס כסוף מכה בדרקון כסוף בעזרת חנית מוזהבת. בחלק העליון של המגן הראשי מבצר מוזהב על רקע ירוק ובחלק התחתון יש שלוש מטבעות זהב על רקע כחול.

הסמל הנוכחי מבוסס על הסמל של מחוז בתומי משנת 1881 של מגן חצוי בגלי ארגמן וכסף עם שלושה מטבעות זהב ביזנטיים.

את הסמל הקודם אישרה המועצה העליונה של הרפובליקה האוטונומית של אג'ריה ב-26 ביוני 2000. הסמל מורכב מעיגול כחול ובו עיט בעל כנפיים פרושות, שביניהם, בחלק העליון של המעגל, שבעה כוכבי זהב. על הטבעת הכחולה החיצונית למעלה מופיע כיתוב באותיות זהב בגיאורגית "הרפובליקה האוטונומית האג'רית של גאורגיה", בחלקן התחתון של הסמל יש שני ענפי זית זהובים. העיט הוא סמל לחופש, שכל, כוח ודריכות מתמדת. שומר אמין של המדינה, מתבונן בגאווה אל המרחב חסר הגבולות במבט בטוח וחד, עם כנפיים אדירות פרושות – סמל לנצח ולידה מחדש אוניברסלית – הוא אוחז בשמש נותנת החיים, וענפי הזית הם סמל לשלום.

בשנת 2008 אומץ הסמל הנוכחי על ידי המועצה העליונה של אג'ריה. השימוש בו מוסדר על ידי חוקת אג'ריה והחוק המיוחד של הרפובליקה.

===סמלי אג'ריה בעבר===
<gallery>
Adzar22.gif|סמל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה (1922–1937)
Emblem of the Adjar ASSR.svg|סמל הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אג'ריה (1978–1990)
Ge)ad20.gif|סמל אג'ריה (2000–2004)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.heraldicum.ru/gruzia/adzharia.htm ההיסטוריה של סמל אג'ריה] 

קטגוריה:גאורגיה: סמלים
קטגוריה:אג'ריה
הטיעון המוסרי

הטיעון מן המוסר הוא טיעון לקיומו של הבורא, שמופיע בצורתו הרחבה בכתביו של הפילוסוף הגרמני עמנואל קאנט במספר גרסאות.

הטיעון מורכב מההנחה שקיים מוסר אובייקטיבי תקף שמחייב את כל בני האדם. חוק מוסרי אובייקטיבי כזה (לדוגמה, שאסור לגנוב) לא יכול לנבוע מהאדם עצמו, אחרת אדם אחר (שסבור לדוגמה שמותר לגנוב) לא יהיה מחויב אליו, שכן ממנו החוק אינו נובע (הדבר דומה לשני אנשים שמתווכחים על טעם אישי לגבי ציור או מאכל). משום כך חוק שנובע מהאדם עצמו הוא סובייקטיבי ולא מחייב. לכן בהכרח חייבת להיות ישות "מצווה" חיצונית לאדם שנותנת תוקף למוסר.

לפי טיעון זה ההנחה שלא קיימת ישות מצווה גוררת שלא קיים מוסר תקף או מחייב, אלא לכל היותר רגש סובייקטיבי. גרסה זו של הטיעון מופיעה בספרו של קאנט "הדת בגבולות התבונה בלבד".

הפילוסוף הסקוטי דייוויד יום הצביע בהקשר זה על "בעיית הראוי-מצוי", לפיה לא ניתן לתלות חובה מוסרית בעובדות בלבד. לדוגמה העובדה שרצח גורם סבל לאדם אחר לא מובילה למסקנה שאסור לרצוח, כדי להגיע למסקנה זו יש להוסיף את ההנחה שאסור לגרום סבל לאנשים אחרים, וזו לא עובדה שניתנת לתצפית. הישות המצווה מהווה מקור לאיסור לגרום סבל לאדם אחר.

גרסה אחרת של הטיעון מופיעה ב"ביקורת כוח השיפוט". שם הטיעון מבוסס על ההתאמה בין הצו המוסרי לעולם, כלומר העובדה שהתנהגות מוסרית מובילה לטוב ולאושר אנושי מצביעה על כך שקיימת ישות שאחראית להתאמה הזו.

הפילוסוף הבריטי ק.ס. לואיס טען שהעובדה שיש לבני האדם מצפון שמורה להם על קוד אתי שלפיו ראוי להתנהל מוכיחה שיש גורם עליון שקבע את הקוד האתי הזה.

== לקריאה נוספת ==
* [https://www.knowingfaith.co.il/יסודות-האמונה/הראיות-לקיום-האל הראיות לקיום האל, לדעת להאמין, מכון ידעיה]
* [https://plato.stanford.edu/entries/moral-arguments-god/ Moral Arguments for the Existence of God]
* ד"ר מיכאל אברהם, המצוי הראשון, הוצאת הגות, עמ' 383–443

מוסרי
טיעון
יוסף וקיל

יוסף וֵקִיל הוא שוטר ולוחם מג"ב ישראלי, אשר בעת מלחמת ההתשה הפך לשני והאחרון שקיבל את עיטור הגבורה של משטרת ישראל.

==ביוגרפיה==
וקיל היה סמל שני ומפקד כיתה במשמר הגבול בעת מלחמת ההתשה, והיה שייך לגדוד שהופקד על שמירתם של יישובי עמק בית שאן, בסמוך לגבול עם ירדן.

כחודש לפני התקרית שהעניקה לו את עיטור הגבורה, נפצע וקיל בלשונו מנתזים של כדור שנורה ממקלעון אל תוך הנגמ"ש שעליו פיקד.

ב-29 באפריל 1969, שימש וקיל כמפקד נגמ"ש סיור בגבול ירדן, מזרחית לקיבוץ מעוז חיים. באותו יום יצאו לסיור שגרתי על הגבול כוח רגלי, בו נכלל חברו של וקיל, חיים ספקטור, ואותו ליוו נגמ"ש מג"ב בפיקודו של וקיל וזחל"ם צה"לי. וקיל וספקטור היו חברים ותיקים, והוריו של ספקטור אף לא ידעו שהוא משרת בקרבי, לאחר שווקיל שכנע אותו להצטרף אליו ולעזוב את בסיס ההדרכה.

בעת שהיה הזחל"ם עם חלקו האחורי לעבר הגבול, נכנס הכוח למארב ירדני והזחל"ם נפגע מבזוקה והחל לבעור. וקיל העמיד את הנגמ"ש כך שיגן על הזחל"ם מפגיעות נוספות, ומיהר לפתוח את דלת הזחל"ם כדי לחלץ את יושביו.

כאשר פתח את הדלת, הבחין וקיל כי התחמושת שבזחל"ם מתחילה לבעור. הוא החל לחלץ את יושביו ולהעבירם אל הנגמ"ש שלו, וניסה לכבות את הלהבות תוך שהוא סופג אש ירדנית כבדה. לאחר שסיים לחלץ את הלכודים, עלה וקיל על הזחל"ם והשתמש במקלע שהיה על גביו כדי להרחיק את האויבים ולאפשר לאנשי הכוח הרגלי להיחלץ מהמקום בו התחפרו ולעבור למקום בטוח.

לאחר שכל הכוח הרגלי חולץ, נותר במסתור רק חיים ספקטור, ואז ירו לעברו הירדנים בזוקה והוא נפצע. וקיל, חברו, נטל את נשקו האישי ורץ לעברו. הוא הגיע אליו, למרות שהיה במרחק מטרים ספורים מהגבול, חבש אותו וארגן את כוח הסיור להשיב מכת אש לאויבים עד שהגיע זחל"ם חילוץ נוסף ופינה את השניים למקום בטוח.

בדצמבר 1974 העניק לו שר המשטרה שלמה הלל את עיטור הגבורה של משטרת ישראל, בו נכתב: 

==לקריאה נוספת==
* יוסף ארגמן, הגבול – פרשיות בתולדות מג"ב, הוצאת משרד הביטחון, 1996, עמודים 111–112.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.gvura.org/a344734-סמ-ש-יוסף-וקיל יוסף וקיל] באתר הגבורה
* 

קטגוריה:מעוטרי משטרת ישראל
קטגוריה:1969 בישראל
יו מקוויי

יו מקוויי (באנגלית: Hugh McVay; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, יליד קרוליינה הדרומית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה התשיעי מיולי ועד נובמבר 1837.
==ביוגרפיה==
יו מקוויי נולד בגרינוויל שבקרוליינה הדרומית. הוא עבר לטריטוריית מיסיסיפי ולאחר מכן ייצג את מחוז מדיסון בבית המחוקקים של טריטוריית אלבמה בשנים 1811–1818. לאחר מכן הוא עבר למחוז לאודרדייל וייצג את המחוז בוועידת החוקה של אלבמה שהתקיימה ב-1819. הוא חי ביישוב מארס היל עד יומו האחרון.

בשנים 1820–1825 כיהן מקוויי כחבר בית הנבחרים של אלבמה. לאחר מכן ועד 1844 הוא כיהן כחבר הסנאט של אלבמה.

ב-1836 נבחר מקוויי כיושב ראש הסנאט, וב-1837, כאשר התפטר מושל אלבמה קלמנט קומר קליי מתפקידו כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית, הושבע מקוויי במקומו. הוא כיהן בתפקיד מיולי ועד נובמבר 1837, כאשר הושבע לכהונתו המושל הנבחר ארתור באגבי.

יו מקוויי נפטר בברמינגהאם, אלבמה ב-9 במאי 1851, בגיל 85.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nga.org/governor/hugh-mcvay/ יו מקוויי] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/mcredmond-meachem.html#492.51.15 יו מקוויי] באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:מושלי אלבמה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של אלבמה
קטגוריה:ילידי 1766
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1851
רצח ארי פולד

רצח ארי פולד הוא פיגוע דקירה שאירע ב-16 בספטמבר 2018 בסמוך לקניון "הרים" בצומת גוש עציון, בו נרצח ארי פולד תושב אפרת.

== הפיגוע ==
בבוקרו של יום ראשון, ה-16 בספטמבר 2018, המחבל חליל ג'בארין בן 16 מהעיירה הפלסטינית יטא הגיע לצומת גוש עציון, סמוך לקניון 'הרים' ודקר את ארי פולד תושב אפרת. ארי ניסה לרדוף אחריו ולנטרל אותו, אולם ללא הצלחה. הוא פונה במצב אנוש לבית החולים שערי צדק בירושלים, ובהמשך נפטר מפצעיו. המחבל ניסה להימלט אך נורה ונוטרל, ופונה בהכרה לבית החולים שערי צדק.<ref></ref>

=== לאחר הפיגוע ===
ב-18 בינואר 2019 הרסו כוחות הביטחון את ביתו של המחבל בעיירה יטא. במהלך הפעילות התפתחו הפרות סדר אלימות בהשתתפות עשרות פלסטינים שיידו אבנים לעבר לוחמי צה"ל. הלוחמים הגיבו באמצעים לפיזור הפגנות.<ref></ref>

ב-6 בינואר 2020 הרשיע בית המשפט הצבאי במחנה עופר את המחבל בגרימת מוות בכוונה (עבירה המקבילה לרצח בבית הדין הצבאי), וכן בשלושה ניסיונות נוספים לכך.<ref></ref>

בספטמבר 2023 הכפילה הרשות הפלסטינית את התשלום למחבל על רצח ארי מ-522 דולר חודשיים ל-1,044 דולר.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודה ושומרון: פיגועי דקירה
קטגוריה:פיגועי דקירה
קטגוריה:יהודה ושומרון: פיגועים ב-2018
קטגוריה:צומת גוש עציון: פיגועים
קטגוריה:פשעים של קטינים
רוי ריצ'רדס

רוי ריצ'רדס (באנגלית: Roy Rohan Richards; 24 בנובמבר 1983 – 8 ביולי 2017) היה כדורגלן מסנט וינסנט והגרנדינים ששיחק בעמדת המגן.

==קריירה==
בשנת הצטרף לטובגו יונייטד מטרינידד וטובגו במדיה שיחק שנה וחצי. בהמשך הקריירה שיחק בפאסטורס יונייטד ורנדזווס.

ריצ'רדס שיחק בנבחרת סנט וינסנט והגרנדינים החל משנת ועד למותו. ב-21 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק נגד נבחרת איי הבתולה הבריטיים.

ב-8 ביולי 2017 נורה ופונה לבית החולים בקינגסטאון וכעבור זמן קצר מת מפצעיו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפטרים ב-2017
קטגוריה:סנט וינסנט והגרנדינים: כדורגלנים
קטגוריה:מגני כדורגל
קטגוריה:בלמי כדורגל
קטגוריה:כדורגלנים שמתו במהלך הקריירה
קטגוריה:ילידי 1983
אני אוהב אותך חזק

אני אוהב אותך חזק הוא שיר בביצוע הזמר הישראלי גידי גוב, שפורסם ב־2010 במסגרת המיזם המוזיקלי "עוד מעט נהפוך לשיר", ובו הלחין יהודה פוליקר את מילותיו של חלל מערכות ישראל נדב הררי.

השיר הושמע פעמים רבות בתחנות גלי צה"ל והגיע למקום השביעי במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ ו־ynet לשנת תש"ע. מאוחר יותר הוא נכלל באלבום שאיגד את שירי המיזם, "עוד מעט נהפוך לשיר –
אמנים שרים שירי נופלים".

== רקע ==
נדב הררי נולד ב־1947 בקיבוץ אלונים. עם סיום לימודיו התיכוניים בבית הספר "תיכון חוגים" בחיפה הגיע עם חברי גרעין הנח"ל שלו למשק קיבוץ יפתח באוגוסט 1965, שם הכיר והתחבר עם בת הקיבוץ נגה (לבית לדין). הררי היה חובב מוזיקה (לא רק ישראלית, בשונה מרוב חבריו בקיבוץ) ואהב לכתוב שירים. בין השאר כתב גם שירי אהבה לנגה – אחד מהם היה "אני אוהב אותך חזק": 
נדב ונגה התחתנו בחתונה הראשונה של מישהו מבני קיבוץ יפתח. במהלך מלחמת יום הכיפורים הוצב נדב הררי בתעלת סואץ כחייל מילואים בשריון. ב־24 באוקטובר 1973, יומה האחרון של המלחמה, כשעה לפני הפסקת האש נהרג הררי, בן 26 אז (ונגה בת 20), כשיצא עם כוח השריון שלו לחלץ קבוצת חיילי צנחנים (שזכתה מאוחר יותר לכינוי "כוח יהודה"), שעלה חשש לחייהם לאחר שנקלעו לקרב קשה באזור העיר סואץ. בתדרוך נמסר שהשטח נקי והררי נכנס יחידי לסמטאות העיר לחפש אחרי החיילים, אבל הוא נכנס למלכודת של המצרים. צלף פגע בו, והוא נהרג במקום.

לאחר נפילת הררי נישאה נגה מחדש לעקיבא אורן, חברו של נדב לגרעין הנח"ל (נישואים שניים גם לו). שני אירועים קשים נוספים שחוותה נגה גרמו לה להוציא מהמגירה את השיר שכתב לה בעלה המת. ב־2002 נהרג ערן, בנו של בעלה השני אורן, בתאונת נשק, וב־2006 מת בנם המשותף בן ממכת חום, כשטייל במעלה צרויה שבשמורת עין גדי בעת חופשה מיחידתו, שבוע מתום מלחמת לבנון השנייה: 

== משתתפים ==
* גידי גוב – זמרה
* יהודה פוליקר – בס, קלידים, גיטרה, קולות רקע
* אלון הלל – תופים

=== הפקה ===
* יהודה פוליקר – מפיק מוזיקלי, מעבד
* רונן הלל – מיקס, מאסטרינג

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2010
קטגוריה:סינגלים מ-2010
קטגוריה:שירי גידי גוב
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יהודה פוליקר
קטגוריה:שירי זיכרון חללי מערכות ישראל
אתר ההנצחה לנופלי קיבוץ שובל

אתר ההנצחה לנופלי קיבוץ שובל שוכן בשטח הקיבוץ שובל בנגב הצפוני. מונצחים בו שמות 13 נופלים.

==האתר==
האתר נבנה על צלע גבעה נמוכה בקיבוץ. הוא מערכת של קירות וקוביות בטון, שמשולבים בה גרמי מדרגות המעפילים לראש הגבעה ורחבה מרכזית מרוצפת. הקירות והקוביות באתר נראים כמערכת של ביצורים ובונקרים. בחלק מפינות האתר נטועים עצים וצמחים ומים זורמים בתעלות בו.

קבוצת קוביות בטון בגבהים שונים ניצבת בפינת הרחבה המרכזית, ועליהן מופיעים שמות הנופלים. על גבי כותל לידם מופיעה הכתובת "כי מדי דברי בו זכור אזכרנו עוד". בסמוך מוצבים כן בטון ללהבת זיכרון ותורן לדגל.

האתר הוקם ביזמת הקיבוץ, תוכנן על ידי האדריכל יחיאל ערד ונחנך בשנת 1980.

האתר משמש כמקום המרכזי בו הקיבוץ מציין את יום הזיכרון לחללי צה"ל ומערכות הביטחון, האתר מנציח מספר מוגבל של נופלי הקיבוץ,ובמהלך הטקס מודלקת משואה במרכזו.
בשנים האחרונות הוקמה אנדרטה נוספת בשטחי הקיבוץ אנדרטה זו נמצאת בבית הספר "מבואות הנגב", ומנציחה את נופליו 

<gallery widths="250px" heights="250px" perrow="2">
תמונה:YR-MFS-23.1.23-2.jpg
תמונה:YR-MFS-23.1.23-9.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.izkor.gov.il/en_5a303f63b5a2a9a238236977fc7dce04 אתר ההנצחה], באתר יזכור

==הערות שוליים==

שובל
קטגוריה:אנדרטאות באזור הדרום
קטגוריה:שובל
סמל גגאוזיה

סמל גגאוזיה הוא סמלה של גגאוזיה, אזור אוטונומי בדרום-מזרח רפובליקת מולדובה. הוא מופיע גם לצד סמליה הרשמיים של מולדובה. הסמל מורכב ממגן הרלדי, בחלקו התחתון חצי עיגול בצבע זהב, המסמן את השמש העולה עם עלות השחר, על רקע כחול. הקישוטים הלאומיים מונחים באופן סימטרי בצידי המגן, ושזורות בהם שיבולים זהובות העטופות בדגל גגאוזיה. בדגל צבעים אופקיים: החלק העליון עבה יותר ובצבע כחול, ומתחתיו פסים בצבע לבן ואדום. הצבעים מייצגים את הסדר השבטי ומעידים על מוצאם של הגגאוזים. כל צבע מתייחס לאב הקדמון: הפצ'נגים, הקימצ'קים, והטורקים-אוג'וזים.

בחלקו התחתון של המגן יש עלי גפן וענבים, המסמלים את מה שהרפובליקה מתקיימת ממנו. שלושה כוכבים זהובים מסודרים בצורה של משולש שווה-צלעות ממש מעל המגן. הכוכבים הללו נמצאים גם בדגל גגאוזיה ומייצגים את העבר, ההווה, והעתיד, או לחלופין, את שלוש הרשויות המרכיבות את גגאוזיה: הקומרט, צ'אדיר לונגה, וולצ'נשטי. באזור השמש הכיתוב "GAGAUZ YERI" שפירושו "רפובליקת גגאוזיה".

הסמל מושפע מסמל ברית המועצות. מעצב סמלה של גגאוזיה הוא האמן פיודור דולוגלו, והוא אושר בשנת 1994.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160304055100/http://www.worldstatesmen.org/Gagauz_Code.pdf LEGAL CODE OF GAGAUZIA (GAGAUZ-YERI)] 
* [https://www.fotw.info/flags/md-gagau.html גגאוזיה (מולדובה)], באתר דגלי העולם 

קטגוריה:מולדובה: סמלים לאומיים
דנה קמה

דנה קמה היא תוכנית מציאות תיעודית קומית ישראלית, העוקבת אחר חייה האישיים של הזמרת דנה אינטרנשיונל. הסדרה משודרת החל מ-26 במרץ 2023 במסגרת yes הטלוויזיה בלוויין.

במאי 2024 זכתה התכנית בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.

==עלילה==
הסדרה מלווה את אינטרנשיונל אחרי פסק זמן בקריירה בעקבות מגפת הקורונה, בהפקה של שירים חדשים וחזרה לבמות, במערכות היחסים עם הקרובים אליה, ובהגעה לאירוע חתונה משפחתי לאחר שנים ללא קשר עם רוב בני משפחתה על רקע נטייתה המינית, ולאחר ניתוח שינוי המין שהיא עברה.

==משתתפי התוכנית==
* דנה אינטרנשיונל – זמרת ישראלית, וזוכת אירוויזיון 1998.
* שי כרם – המנהל האישי של אינטרנשיונל משנת 2000.
* דרור קליר – חבר ילדות של אינטרנשיונל.
* אביבה מימון – חברתה של אינטרנשיונל.
* בת גלים כהן – אמה של אינטרנשיונל.
* לימור כהן – אחותה הגדולה של אינטרנשיונל.
* נמרוד כהן – אחיה הקטן של אינטרנשיונל.

==הפקה==
ב-21 בדצמבר 2021 פורסם על הפקת סדרה חדשה בכיכובה של אינטרנשיונל. ב-28 בדצמבר, פורסם קדימון ראשון וכן נחשף שם הסדרה – דנה קמה.

ב-8 במרץ 2023 לרגל יום האישה שודר פרק מקדים לסדרה, המציג את ההכנות והפגישה הראשונה של אינטרנשיונל עם היוצרים. ב-26 במרץ, הסדרה עלתה לשידור במתכונת של יומיים בשבוע.

==שידור הסדרה==
{| class="wikitable"
|-
! מספר פרק !! שם הפרק !! תאריך שידור מקורי
|-
| 0 || דנה קמה – רגע לפני || 8 במרץ 2023
|-
| 1 || מה קרה לדנה? || 26 במרץ 2023
|-
| 2 || יח"צ גורר יח"צ || 28 במרץ 2023
|-
| 3 || שלוש בנות אנחנו || 2 באפריל 2023
|-
| 4 || באולפן עם דנה || 4 באפריל 2023
|-
| 5 || דודה דנה || 9 באפריל 2023
|-
| 6 || גלי צה"ל || 10 באפריל 2023
|-
| 7 || לא מדברים לשף || 16 באפריל 2023
|-
| 8 || פרק שמיני || 18 באפריל 2023
|-
| 9 || החתונה חלק א' || 23 באפריל 2023
|-
| 10 || החתונה חלק ב' || 23 באפריל 2023
|-
| 11 || אחלה גבר||30 באפריל 2023
|-
| 12 || מי שנורמלי לא נורמלי||2 במאי 2023
|-
| 13 || ערב איגי||7 במאי 2023
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.yes.co.il/content/series/44186/Dana%20Kama עמוד הסדרה], באתר yes
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות מציאות תיעודיות ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנת 2023
קטגוריה:Yes הטלוויזיה בלוויין: תוכניות וסדרות
קטגוריה:טרנסג'נדר בטלוויזיה
כתמתמים

כתמתמים היא סדרת טלוויזיה ישראלית חינוכית לילדים המשודרת בערוץ הופ!.

== עלילה ==
בכל פרק, כתם, צבע ופחית מארחים אמנים. בעזרת חומרים זמינים בכל בית, הם יוצרים משחקים, קישוטים ואביזרים שונים.

== הדמויות והשחקנים ==
* עמי ויינברג - כתם
* אילן סביר - צבע / פחית
* איקי גלעד - מנחה סדנאות אמנות

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:סדרות ילדים של ברוש הפקות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות בכיכובן של בובות
רצח בני משפחת צור

רצח בני משפחת צור היה פיגוע ירי שאירע ב-11 בדצמבר 1996, אור לב' בטבת תשנ"ז, בו נרצחו [https://laad.btl.gov.il/Web/He/TerrorVictims/Page/Default.aspx?ID=38340 איטה צור] ובנה אפרים, במארב מחבלים פלסטינים שירו על רכבם. האב וארבע מבנותיהם נפצעו קל.

== הפיגוע ==
בערבו של ה-11 בדצמבר שנת 1996, בני משפחת צור חזרו מביקור משפחתי בתל אביב. הם נסעו בכביש 463 שחיבר את גוש טלמונים שבמערב בנימין לבית אל שבמזרחה, ועקף את רמאללה מצפון (הכביש נסגר עם פרוץ האינתיפאדה השנייה).

כקילומטר מבית אל, סמוך לכפר סורדא, ארבה לצד הכביש מכונית סובארו אפורה ובה שלושה מחבלים, והמתינה לרכב ישראלי שיאט בצומת. כשהגיע רכבה של משפחת צור לצומת, הגיחו המחבלים ברכבם מהמארב, וכאשר היו מול רכבה של משפחת צור פתחו לעברה באש. הם ירו עשרות קליעים ונמלטו דרומה, לרמאללה.<ref></ref> הירי בוצע באמצעות שני כלי נשק אוטומטיים ממרחק של 2–3 מטרים. 49 כדורים נכנסו לרכב, 12 מתוכם פגעו באפרים בן ה-12, שנהרג במקום. כדור אחד פגע בכף ידה של הבת שושנה, ורסיסי מתכות וזכוכיות פצעו ברמות שונות כל מי שהיה ברכב. האם איטה, בת 42, נפצעה אנושות ונפטרה כשעתיים לאחר מכן על שולחן הניתוחים.<ref></ref>

== לאחר הפיגוע ==
לאחר הפיגוע נעצרו המחבלים עליקם והאני על ידי הרשות הפלסטינית ונידונו למאסר עולם, אך במהלך השנים שוחררו. כעשר שנים לאחר הפיגוע, ב-7 ביוני 2006, נעצרו השניים על ידי כוחות צה"ל.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-1996
קטגוריה:פיגועים שבהם נרצחו בני משפחה
קטגוריה:יהודה ושומרון: פיגועי ירי
סמל אולדרני

סמל אולדרני הוא סמלו של האי אולדרני, זהו האי הצפוני באיי התעלה והוא מהווה מושבת כתר של בריטניה. הסמל ההרלדי מורכב ממגן עם שדה בצבע ירוק, במרכזו אריה בצבע זהב העומד על צידו וכפותיו מונפות וציפורניו שלופות, והוא אוחז בידו ענף. לראשו כתר אדוארד הקדוש ששימש את מלכי אנגליה. הכתר מורכב מעיגול זהב, משובץ באבנים יקרות, המורכב משמונה פרחים, חמישה נראים לעין, מחציתם בצורת צלב ומחציתם בצורת פלר דה ליס. מהפרחים בצורת צלב בולטים עיטורים מלאי פנינים.

הסמל מופיע במרכזו של דגל אולדרני, עם שינויים קלים. בדגל האריה נמצא בתוך עיגול, הגוון שונה, והוא ממוקם במרכזו של צלב ג'ורג' הקדוש.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.flags-of-the-world.net/flags/gg.html#Alderney דגל וסמל אולדרני], באתר דגלי העולם 

קטגוריה:אירופה: סמלים
קטגוריה:אולדרני
סוויפ

סוויפ (באנגלית: sweep או whitewash) הוא מונח בספורט, המשמש לתאר מצב שבו קבוצה או שחקן מנצחים את כל משחקיהם או סדרת משחקים נגד יריב או יריבה מסוימים.

==שימוש בספורט==
===בייסבול===
ב-MLB, קבוצות בדרך כלל משחקות מספר משחקים אחת נגד השנייה; אם קבוצה אחת מנצחת את כל המשחקים בסדרה זו והיא בדרך לסוויפ, אוהדיה לעיתים יביאו למגרש מטאטאים, כדי "לטאטא" את הקבוצה היריבה.

===הוקי קרח===
פלייאוף גביע סטנלי של ה-NHL כולל ארבעה סיבובים של סדרות "הטובה משבע", וכל קבוצה שמנצחת סדרת פלייאוף בארבע משחקים משיגה "סוויפ". גמר הגביע סטנלי הוכרע בסוויפ 20 פעמים: 1939, 1941, 1943, 1944, 1949, 1952, 1960, 1968, 1969, 1970, 1976, 1977, 1982, 1983, 1988, 1992, 1995, 1996, 1997 ו-1998.

===טניס===
בטניס נהוג לכנות "דאבל בייגל" או "טריפל בייגל" מצב שבו השחקן מנצח את כל המשחקונים במערכות (6–0, 6–0, או 6–0, 6–0, 6–0; בהתאמה).

===כדורסל===
הסוויפ הראשון בהיסטוריה של ה-NBA היה בעונת (כאשר הליגה עדיין נקראה ליגת ה-BAA), ובו עברה בולטימור בולטס את שיקגו סטאגס בסוויפ של סדרת הטוב מ-3 בחצי הגמר, והמשיכה לזכייה באליפות. הסוויפ הראשון בגמר ה-NBA אירע בעונת , אז ניצחה בוסטון סלטיקס את מיניאפוליס לייקרס 4–0 בסדרה, וזכתה באליפות. בסף הכל, סדרת הגמר נגמרה בסוויפ תשע פעמים (1959, , , , , , , ו-. גולדן סטייט ווריורס היא היחידה שניצחה שני גמרים בסוויפ, ואילו לוס אנג'לס לייקרס הפסידה שלוש פעמים בסוויפ בגמר. מאז ייסוד ה-NBA ונכון ל-2023, סדרות פלייאוף ה-NBA הוכרעו בסוויפ 184 פעמים, כאשר לוס אנג'לס לייקרס מחזיקה בשיא הסוויפים בהיסטוריה של הפלייאוף (31).

בליגת העל בכדורסל, החל מעונת ועד לעונת נערכה סדרת הגמר בפורמט סדרת הטוב מ-5 משחקים. מתוך 16 עונות אלו זכתה מכבי תל אביב ב-15 אליפויות, מהן 11 בסוויפ של 3–0 (כולל שני רצפים של 5 אליפויות בסוויפ).

===סנוקר===
בסנוקר, סוויפ מתרחש כאשר שחקן מנצח משחק בלי להפסיד אף פריים. סוויפ כזה הוא נדיר מאוד, ואירע רק 3 פעמים בגמר של טורנירי דירוג מקצועניים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונחים בספורט
קונסטנס מקלוקלין גרין

קונסטנס מקלוקלין ווינזור גרין (באנגלית: Constance McLaughlin Winsor Green; 21 באוגוסט 1897, אן ארבור, מישיגן – 5 בדצמבר 1975, אנאפוליס, מרילנד) הייתה היסטוריונית אמריקאית. זכתה בפרס פוליצר להיסטוריה לשנת 1963 עבור ספרה שיצא ב-1962 " וושינגטון, הכפר ועיר הבירה, 1800–1878".<ref>[https://library.gwu.edu/ead/ms2118.xml Guide to the Constance M. Green Papers, undated], Special Collections Research Center, Estelle and Melvin Gelman Library, The George Washington University</ref>

== ביוגרפיה ==
גרין נולה באן ארבור, מישיגן, ארצות הברית. אביה היה ההיסטוריון אנדרו סי מקלוקלין. היא השלימה תואר ראשון במכללת סמית' ב-1919 ותואר שני במכללת מאונט הוליוק בהיסטוריה ב-1925. לאחר סיום הלימודים, שימשה גרין כמדריכה במשרה חלקית במאונט הוליוק בין השנים 1925–1932. היא השלימה דוקטורט באוניברסיטת ייל בשנת 1937. עבודת הדוקטורט שלה, חקרה את הוליוק, מסצ'וסטס, והייתה אחת היצירות האקדמיות המוקדמות ביותר בהיסטוריה העירונית. העבודה יצאה לאור על ידי הוצאת אוניברסיטת ייל לאחר שקיבלה את פרס אגלסטון של האוניברסיטה בהיסטוריה.<ref></ref> בשנת 1938 היא הפכה למרצה במחלקה להיסטוריה של מכללת סמית' ולראש מועצת מכללת סמית' לתעשייה ב-1939. לאחר שעזבה את סמית', גרין קיבלה משרה של היסטוריונית בארגון הצבאי של ספרינגפילד במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הפכה להיסטוריונית מייעצת של הצלב האדום האמריקני ב-1946, היסטוריונית ראשית של מחלקת החימוש של הצבא האמריקאי ב-1948, והיסטוריונית במועצת המחקר והפיתוח, של משרד ההגנה.<ref name="fischer"></ref> בשנת 1954, במסגרת מענק שש שנתי מקרן רוקפלר, גרין הפכה למנהלת פרויקט ההיסטוריה של וושינגטון, אשר נוהל על ידי אמריקן יוניברסיטי.<ref name="fischer" />

היא נישאה לדונלד רוס גרין; נולדו להם שלושה ילדים, ביניהם בתה לואיס גרין קאר, שהייתה גם היא היסטוריונית.<ref></ref>

גרין מתה ב-5 בדצמבר 1975 באנאפוליס, מרילנד בבית בתה.<ref></ref>

== פרסומים, פרסים ותוארי כבוד ==
גרין כתבה מספר ספרים על העיור של ארצות הברית. עבודותיה בנושא זה כוללות ערים אמריקאיות בצמיחת האומה (1957), עלייתה של אמריקה העירונית (1965), והעיר הסודית: היסטוריה של יחסי גזעים בבירת האומה (1967).

בשנת 1963 זכתה בפרס פוליצר להיסטוריה עבור וושינגטון, הכפר ועיר הבירה, 1800–1878. היא גם זכתה בפרס אגלסטון להיסטוריה עבור Holyoke, Massachusetts: A Case History of the Industrial Revolution in America.

היא קיבלה תוארי כבוד ממכללת סמית' ואוניברסיטת פייס .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריוניות אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: היסטוריה אמריקאית
קטגוריה:בוגרות מכללת סמית'
קטגוריה:בוגרות מכללת מאונט הוליוק
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1978
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1978
מישל פרו

מישל פרו (בצרפתית: Michelle Perrot; נולדה ב-18 במאי 1928 בפריז) היא היסטוריונית צרפתית ופרופסור אמריטוס להיסטוריה בת זמננו באוניברסיטת פריז דידרו.<ref></ref> זכתה ב-2009 בפרס פמינה.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
פרו חקרה את ההיסטוריה של תנועות העבודה, ולמדה אצל ארנסט לאברוס, אצל מישל פוקו ואצל רוברט באדינטר.

פרו היא חלוצה בהופעתם של תולדות נשים ולימודי מגדר בצרפת. היא ערכה יחד עם ז'ורז' דובי את "Histoire des femmes en Occident" ("היסטוריה של נשים במערב"; 5 כרכים), פלון, 1990–1991).

עבודתה מופיעה בכתב העת ליברסיון, והיא הפיקה והציגה את תוכנית הרדיו "היסטוריה בימי שני" ברדיו פראנס קולטור.

ב־2009 זכתה בפרס פמינה.

ב־2014 היא קיבלה את פרס סימון דה בובואר.<ref></ref>

עבורה, פמיניזם הוא חופש אוניברסלי.<ref></ref> היא שותפה לכתיבת הספר "היסטוריה של נשים במערב".<ref></ref>

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Délinquance et système pénitentiaire en France au XIXe siècle, Annales: Économies, Sociétés, Civilisations, 1975.
* Georges Duby & Michelle Perrot (eds.), Histoire des femmes en Occident, Paris: Plon, 1990–1991 (5 vols.)
* Images de femmes, (co-written with) Georges Duby, Paris: Plon, 1992, 189 p.
* Les femmes ou les silences de l'histoire, Paris: Flammarion, 1998.
* Les Ombres de l’Histoire. Crime et châtiment au XIXe siècle, Paris: Flammarion, 2001.
* Mon histoire des femmes, Paris: Éditions du Seuil, 2006, 251 p. ().
* Histoire de chambres, Paris: Le Seuil, 2009 – Prix Femina Essai 2009.
* George Sand à Nohant: Une maison d'artiste, 2018
</div>

==קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריוניות צרפתיות
קטגוריה:צרפתיות שנולדו ב-1928
אלן צ'רץ'

אלן צ'רץ (באנגלית: Ellen Church; 22 בספטמבר 1904 – 22 באוגוסט 1965) הייתה דיילת האוויר הראשונה. אחות וטייסת. צ'רץ' רצתה להטיס מטוסים מסחריים, אך משרות אלו לא היו פתוחות לנשים. מכיוון שרצתה לטוס, צ'רץ' היא שכנעה את חברת בואינג תעבורה אווירית ששימוש באחיות כדיילות יגביר את הבטיחות ויעזור לשכנע את הנוסעים שהטיסה בטוחה. הטיסה הראשונה שלה המריאה ב-15 במאי 1930.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
צ'רץ' נולד בקרסקו, איווה, ארצות הברית. לאחר סיום לימודיה בתיכון קרסקו, צ'רץ' למדה סיעוד ועבדה כאחות בבית חולים בסן פרנסיסקו. היא הייתה טייסת ואחות מוסמכת. סטיב סטימפסון, מנהל משרד התחבורה האווירית בסן פרנסיסקו (BAT), לא שכר אותה כטייסת, אבל כן העביר את הצעתה להכניס אחיות למטוסים כדי להרגיע את הפחד של הציבור מטיסות. בשנת 1930, משרד התחבורה האווירית בסן פרנסיסקו שכר את צ'רץ' כדיילת ראשית, והיא גייסה שבע אחרות לתקופת ניסיון של שלושה חודשים.

הדיילות, או "בנות השמיים" כפי שכונו, היו חייבות להיות אחיות מוסמכות, "רווקות, צעירות מגיל 25; משקלן פחות מ-52 ק"ג; וגובהן פחות מ-1.63 מ'". בנוסף לטיפול בנוסעים, ציפו מהן לסייע בעת הצורך בהובלת מזוודות, תדלוק וסיוע לטייסים לדחוף את המטוס להאנגרים. עם זאת, השכר היה טוב לאותה תקופה: 125 דולר לחודש. צ'רץ' הפכה לדיילת הראשונה שטסה (אם כי לא הדיילת הראשונה, שכן היינריך קוביס הגרמנייה הקדימה אותה ב-1912). ב-15 במאי 1930, היא עלתה על מטוס בואינג 80 A לטיסה של 20 שעות מאוקלנד /סן פרנסיסקו לשיקגו עם 13 עצירות ו-14 נוסעים. לפי מקור אחד, הטייס היה חלוץ תעופה אחר, אלריי בורח ג'פסן.<ref name="Baird"></ref>

החידוש זכה להצלחה מסחררת – חברות התעופה האחרות הלכו בעקבות הדוגמה של BAT במהלך השנים הבאות – אך פציעה מתאונה סיימה את הקריירה של צ'רץ' לאחר 18 חודשים.

היא השיגה תואר ראשון בחינוך סיעודי מאוניברסיטת מינסוטה וחידשה את הקריירה שלה כאחות. בשנת 1936, היא הפכה למפקחת על רפואת ילדים בבית החולים של מחוז מילווקי. במהלך מלחמת העולם השנייה, צ'רץ' שירתה בחיל האחיות של הצבא כקפטן ואחות טיסה וזכתה במדליית אוויר. היא עברה לטרה הוט, אינדיאנה, שם הפכה למנהלת סיעוד ואחר כך למנהלת בבית החולים יוניון.

ב-1964 היא נישאה ללאונרד בריגס מרשל, נשיא הבנק הלאומי Terre Haute First. תאונת רכיבה על סוסים שמה קץ לחייה בשנת 1965.

== הוקרה ==
שדה התעופה העירוני של קרסקו, איווה נקרא אלן צ'רץ' (KCJJ) על שמה.

חברת יונייטד מקיימת עד היום טקסים לזכרה ומחלקת פרסי הצטיינות על שמה. מרכז ההדרכה שלהם קרוי על שמה ומוקדש לה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:טייסות אמריקאיות
קטגוריה:מעוטרי מדליית האוויר
קטגוריה:אחיות אמריקאיות
קטגוריה:דיילי אוויר
קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1904
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1904
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1965
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1965
מוזיאון השואה (גואטמלה)

מוזיאון השואה בגואטמלה, שהוקם על ידי הארגון "יחד-אִין אוּנוּם", פתח את שעריו בינואר 2016 במרכז ההיסטורי של גואטמלה סיטי, בבניין בו פעלו בעבר מוסדות החינוך.<ref></ref>

במוזיאון מתקיימות תערוכות ארעיות וקבועות ופעילות חינוכית ענפה בנושא השואה. המוזיאון מארגן סיורים מודרכים לתלמידים, הדרכות למורים, מפתח תוכניות לימוד בספרדית להוראת השואה ומתרגם לספרדית את תוצאות מחקריה של העמותה המייסדת "יחד-אין אונום" .

להבדיל ממוזיאוני שואה אחרים באמריקה הלטינית הפועלים בארגנטינה, צ'ילה, מקסיקו פוארטו ריקו וקוסטה ריקה, המוזיאון בגואטמלה מתמקד בחשיפת היקפה וממדיה של "השואה באמצעות כדורים" (אנ') בה נרצחו מאות אלפי יהודים במזרח אירופה על ידי פלוגות ההרג של הצבא הנאצי ושותפיהן במלחמת העולם השנייה.

המוזיאון מצטיין גם בכך שהוא מציג מידע ומזמין שיח על רצח העם שהתבצע בגואטמלה על ידי צבא גואטמלה כנגד צאצאי המאיה במהלך מלחמת האזרחים בגואטמלה, אשר הגיע לשיאו בין השנים 1980 - 1983.<ref></ref><ref></ref>

התערכה הראשונה שהוצגה במוזיאון בשנת 2016 הייתה תערוכת תמונות המתעדות את הרצח ההמוני של יהודי מזרח אירופה בין השנים 1941 - 1944. התמונות הושאלו מארכיוני המוזיאון הלאומי בבלארוס, מוזיאון הניצחון במוסקבה, מוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון, ארכיון התמונות של מורשת פרוסיה בברלין, המכון המרכזי לדוקומנטציה יהודית בת זמננו במילאנו ומוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.<ref></ref>

בשנת 2017 הוצגה במוזיאון תערוכה בנושא אלימות נגד נשים המתבססת על תוצאות המחקרים של ארגון יחד-אין אונום.<ref></ref>

בשנת 2017 הוצגה במוזיאון גם תערוכה של האומנית הישראלית מירה מיילור בשם "לזכור את השואה דרך אומנות".<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
*[https://www.youtube.com/watch?v=Ss5PsELr_o0 סיור לילה במוזיאון]
*[http://www.mdh.org.gt/lo-innombrable/ המיצג Lo Innombrable של סילביה טננבאום]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיאונים להנצחת השואה
קטגוריה:גואטמלה: תרבות
נחל חתרורים

נחל חתרורים הוא נחל אכזב במדבר יהודה. אורכו מעל 7.5 קילומטרים. רובו של תוואי הנחל ממוקם בין נחל מורג לנחל יעלים. נחל מורג ונחל חתרורים נשפכים שניהם לנחל יעלים.

== תוואי הנחל ==
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־275 מטרים מעל פני הים במרחק של כשלושה קילומטרים מצפון־מזרח לצומת חתרורים, המפגיש בין כביש 31 (כביש ערד–ים המלח) לכביש 258). כיוון הזרימה הכללי של הנחל הוא מזרחה. בגובה של כ־60 מטרים מעל פני הים, כקילומטר וחצי ממעלה יאיר, נשפך הנחל אל נחל יעלים. 170 מטרים בהמשך תוואי נחל יעלים נשפך אליו נחל מורג. לאחר מכן יורד בתלילות תוואי נחל יעלים ממצוק ההעתקים אל הקצה הצפון־מערבי של בריכות האידוי של ים המלח.

חתרורים
פיגוע הדריסה בצומת הגבעה הצרפתית

פיגוע הדריסה בצומת הגבעה הצרפתית היה פיגוע דריסה שאירע ב-15 באפריל 2015, אור לכ"ז ניסן תשע"ה, ליל יום השואה, בצומת הגבעה הצרפתית בירושלים (היום נקרא "מחלף שער מזרח"). בפיגוע נרצח שלום יוחאי שרקי, בנו של הרב אורי שרקי ואח של יאיר שרקי, ונפצעה חברתו שירה קליין.

== הפיגוע ==
בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כ"ז בניסן תשע"ה, 15 באפריל 2015, עמדו שלום שרקי וחברתו שירה קליין בתחנת האוטובוס שבצומת הגבעה הצרפתית. בעודם עומדים בתחנה הגיע חאלד קוטינה, תושב הכפר ענתא, לצומת המטה הארצי לכיוון צפון, ועצר ברמזור אדום. כשהתחלף הרמזור האיץ את רכבו, סטה מהנתיב השמאלי במהירות לכיוון הנתיב הימני, עלה על המדרכה ופגע בשרקי ובקליין. מיד לאחר מכן נסע המחבל לאחור עם רכבו, והתנגש בעמוד רמזור. כוחות של משטרת ירושלים ולוחמי מג"ב הגיעו לזירה ועצרו אותו.<ref></ref> בתחילה סברה המשטרה שמדובר בתאונת דרכים, אולם עם התקדמות החקירה התברר שמדובר בפיגוע על רקע לאומני.

=== לאחר הפיגוע ===
לפי כתב האישום שהוגש נגדו, המחבל ביצע את הפיגוע מכיוון שלטענתו היהודים אשמים בפקקי התנועה במחסומים. לאחר שהחליט לבצע פיגוע הוא שוטט עם מכוניתו עד שהבחין בשרקי וקליין, האיץ ופגע בהם. זמן קצר לאחר מכן קבע הפסיכיאטר המחוזי כי קוטינה כשיר לעמוד לדין, וזאת חרף ניסיונותיו לטעון שאינו כשיר לכך. בהמשך גם נטען על ידי עורכי דינו כי יש להקל בעונשו בשל העובדה שהוא סובל מהפרעות נפשיות, אולם בית המשפט המחוזי בירושלים לא קיבל את טענתם וב-30 בינואר 2017 גזר עליו את העונש המרבי - מאסר עולם ועוד 20 שנות מאסר.<ref></ref><ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טרור פלסטיני
קטגוריה:ירושלים: פיגועי דריסה
הגבעה הצרפתית
קטגוריה:ישראל: מיתות מצולמות
קטגוריה:הגבעה הצרפתית: פיגועים
הגבעה הצרפתית