OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אזניה

אזניה הוא שם ששימש לתיאור חלקים שונים באפריקה שמדרום לסהרה. האזכור המוקדם ביותר של השם היה ההתייחסות לקרן אפריקה וכל חופה של סומליה דהיום כולל אלו של קניה וטנזניה לצד האוקיינוס ההודי. בסוף המאה ה-20 השם שימש את מתנגדי משטר האפרטהייד בדרום אפריקה לתיאור המדינה.

== מקור השם ==

הכתובות המתייחסות לשם זה לא מסבירות מה מקור השם. החוקר ג'ון הילטון המציג אפשרות למקור השם והוא מילה בערבית או בפרסית המתארת את תושביה שחורי העור של אפריקה אך חוקר זה מציג את ההתייחסות הקולוניאלית באותה התקופה כלפי תושבי אפריקה.

החוקר האנטינגפורד לעומת זאת הציג מספר אפשרויות לשם הראשון הוא מהמילה הערבית עז'אם שפירושו לא-ערבי, זר. השני הוא היותר סביר והוא במילה היוונית אזניאין שפירושו מיובש מילה המתאימה לתיאור חופה של סומליה היבשה.

== אזניה העתיקה ==

פליניוס הזקן בספרו היסטוריה טבעית מזכיר את הים האזני שמתחיל באזור אדוליס וממשיך לעבר חופה המזרחי של יבשת אפריקה. הספר השיוט בים האריתריאי מפרט יותר על האזור בפרקים 15,16 ו-18 . על פי החוקר האנטינגפורד פרק 15 בספר השיוט בים האריתריאי מדבר על חופה של סומליה במזרח, גבולה של אזניה הייתה העיר רהפטה שהייתה הדרומית ביותר וממקמת בטנזניה של היום ובכך אפשר לזהות את אזניה עם האזור המכונה בערבית זנג', אזניה מוזכרת גם בכתבים סיניים מהמאה ה-3 בשם זאסאן (澤散). יותר מאוחר אזניה הוזכרה על ידי תלמי וקוסמס אינדיקופלוסטס וקוסמס הזכיר שאזניה הייתה תחת שלטון ממלכת אקסום. 

חוקרים מסוימים אומרים שאזניה הייתה מחוז בסומליה, וששמה השתמר היום בשם "זנזיבר".

== שימוש מודרני בשם ==

=== דרום אפריקה ===

ב-1958 השם אזניה הופיע שוב כתחליף לשמה של דרום אפריקה בכינוס העממי הכלל-אפריקאי שהתרחש באקרה בירת גאנה על ידי קוואמה נקרומה. 

השימוש הראשון שנעשה בהתייחס לדרום אפריקה היה על ידי לאומניים שחורים והחל להיות נפוץ ב-1979, השם אזניה החל להיות חלק משמות ארגוני הגרילה בדרום אפריקה כמו כן לאחר פירוק משטר האפרטהייד מספר אנשים הציעו את השם כתחליף לשם המדינה הנוכחי אך שם זה לא זכה לאהדה ציבורית. ב-1930 התגלה הקשר בין אזניה לדרום אפריקה כאשר נתגלו שרידי אדם שנראה שהגיע מאזור אזניה ובכך מספר ארגונים ראו את מוצאם של תושבי דרום אפריקה מאוכלוסייה שהגיע מאזור סומליה. ההתייחסות הדיפלומטית הרשמית של הרפובליקה הסינית כלפי דרום אפריקה כאשר שתי המדינות היו ידידות היה בשם "אזניה". 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:האימפריה האקסומית
קטגוריה:קניה: היסטוריה
קטגוריה:האוקיינוס ההודי
קטגוריה:סומליה: היסטוריה
קטגוריה:טנזניה: היסטוריה
איגור מרקביץ'

איגור מרקביץ (27 ביולי 1912 - 7 במרץ 1983) היה מלחין ומנצח יליד אוקראינה.

מרקביץ' נולד בקייב, אך משפחתו היגרה לשווייץ בשנת 1914, כשהיה בן שנתיים. הראשון שעמד על כשרונותיו המוזיקליים היה הפסנתרן אלפרד קורטו, שלקח אותו לפריז בשנת 1926 להשתלם כמלחין ופסנתרן. הוא זכה להכרה בשנת 1929, עם ביצוע הקונצ'רטו גרוסו שלו בפריז.

הופעתו הראשונה של מרקביץ' כמנצח הייתה בגיל 18, עם תזמורת הקונצרטחבאו. הוא השתקע באיטליה וקיבל אזרחות איטלקית. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה פעיל בתנועת הפרטיזנים. הוא עקר ללונדון בשנת 1953 ומאז 1965 ניצח על תזמורת RTVE הספרדית. הוא מת באופן פתאומי באנטיב, ב-7 במרץ 1983. 

בנו של מרקביץ' מאשתו השנייה, דונה טופזיה קטאני, הוא המנצח אולג קטאני. אשתו הראשונה הייתה קירה, בתו של הרקדן ואצלב ניז'ינסקי.

==חיבורים==
===יצירות מוזיקליות===

* פרטיטה (1931) לפסנתר ותזמורת קטנה.
* L'Envol d'Icare בלט לתזמורת (1932).
* גן העדן האבוד (1934-35) אורטוריה לסולנים, מקהלה ותזמורת.
* לורנצו הנהדר (1940) לסופרן ותזמורת.

===תאוריה===
"מחקרים היסטוריים, אנליטיים ומעשיים בסימפוניות של בטהובן", בהוצאת פיטרס, לייפציג.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים רוסים
קטגוריה:פסנתרנים רוסים
קטגוריה:מלחינים רוסים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת מוצרטיאום
קטגוריה:ילידי 1912

קטגוריה:נפטרים ב-1983
פאול שפיגל

פאול שפיגל (בגרמנית: Paul Spiegel; 31 בדצמבר 1937 וארנדורף (מינסטרלנד), גרמניה - 30 באפריל 2006 דיסלדורף), עיתונאי ויזם גרמני שהיה נשיאה של המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.

== ביוגרפיה ==
שפיגל נולד למשפחה של סוחרי בקר בנורדריין-וסטפאליה. לאחר עליית הנאצים לשלטון נמלטה משפחתו לבריסל. שפיגל שרד את השואה בפלנדריה, שם החביאה אותו משפחת איכרים. אחותו, אשר נעצרה לפני כן בפשיטה של הנאצים בבריסל, נרצחה במחנה ריכוז. את האירועים האלה תיאר בספרו "?Wieder zu Hause" (שוב בבית?). 

בשנת 1958 התחיל להתנדב ב"Allgemeine Jüdische Wochenzeitung" (השבועון היהודי הכללי) בדיסלדורף, שבו נשאר כעורך עד 1965. בשנות השישים עבד גם בשירותם של עיתונים אחרים. 

בשנת 1964 נישא לגיזלה שפאץ, ולבני הזוג נולדו שני ילדים.

מאז שנת 1986 ניהל שפיגל סוכנות אמנים ותקשורת בדיסלדורף. 

בשנת 1993 הצטרף לוועד הפועל של המועצה המרכזית של יהודי גרמניה, אחר כך היה למשנה לנשיא המועצה, ובעקבות מותו של איגנץ בוביס ב-13 באוגוסט 1999 מונה ב-9 בינואר 2000 לנשיא המועצה. ב-11 בפברואר 2004 העניקה לו אוניברסיטת היינריך היינה בדיסלדורף תואר דוקטור לשם כבוד. עיר הולדתו וארנדורף (Warendorf) העניקה לו אזרחות של כבוד. שפיגל היה דמות מוכרת בציבוריות הגרמנית, ונחשב לאחרון נשיאי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה שחווה את אימי השואה. 

בשנת 2001 קרא לצמצם את מספר המהגרים בגרמניה ולבחון את "רמת הגרמנית" של מהגרים יהודים מחבר המדינות.

נפטר ב-30 באפריל 2006 לאחר אשפוז בן חודשיים בעקבות התקף לב, שבמהלכו הורדם. כלי התקשורת בגרמניה הבליטו את הידיעות על מותו בכותרות הראשיות. שרלוטה קנובלוך החליפה אותו בתפקיד נשיאת המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.

== ספריו ==
* ?Wieder zu Hause (הוצאת Ullstein, שנת 2003)
* ?Was ist koscher (הוצאת Ullstein, שנת 2003)

==קישורים חיצוניים==

* פאול שפיגל בויקיציטוט בגרמנית

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1937
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2006
מחלף גהה

מחלף גהה הוא מפגשם של כביש 4 ושל כביש 481 (ציר ז'בוטינסקי). המחלף נקרא על שם המרכז לבריאות הנפש גהה, שעמד בעבר בסמוך לצומת זה ופונה לטובת בניית המחלף שנפתח לתנועה ב-30 במרץ 1981.

== מבנה ==
בשנת 1967 נפתח כביש שחיבר את הצומת צפונה לכיוון צומת גלילות. באותה הזדמנות הותקנה בצומת מערכת רמזורים. בשנת 1970 הוחל בעבודות ליצירת המחלף. במסגרת העבודות נחסמה דרך עפר שחיברה את שכונת גני גד בבני ברק עם כביש 481 והתושבים החילונים נותרו ללא מוצא משכונתם בשבת. ביולי 1970 פנו התושבים לבג"ץ אשר הוציא צו על תנאי בעניין. בדצמבר 1970 הושגה פשרה זמנית, על פיה העבודות במחלף גהה הוקפאו עד לדיון ומתן היתר של רשויות התכנון. 

המחלף מאפשר נסיעה רצופה ללא רמזורים או צמתים בכביש 4 בלבד, העובר בגשר מעל ציר ז'בוטינסקי. כמו כן מאפשר המחלף את כל שמונת כיווני המעבר האפשריים בין הדרכים.

המחלף מהווה את הגבול בין פתח תקווה לבני ברק ומשמש כאחת הכניסות העיקריות של שתי ערים אלו. טרם בניית המחלף היה במקום צומת, ולכן המחלף נקרא בפי רבים עד היום "צומת גהה" וכן "גשר גהה".

ב-25 בדצמבר 2003 התרחש במקום פיגוע התאבדות של החזית העממית לשחרור פלסטין בו נרצחו 4 אנשים ועשרות נפצעו.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בני ברק: מבנים
קטגוריה:כביש 4: מחלפים
גהה
קטגוריה:פתח תקווה: צמתים ומחלפים
קטגוריה:בני ברק: תחבורה
אפונסו החמישי, מלך פורטוגל

אפונסו החמישי (בפורטוגזית: Afonso V; 15 בינואר 1432 - 28 באוגוסט 1481) היה מלך פורטוגל מגיל 6 עד יום מותו. כונה גם האפריקאי, על שם כיבושיו באפריקה.

==חייו==
אפונסו החמישי נולד בסינטרה, ליד ליסבון בפורטוגל ב-15 בינואר 1432, בן בכור לדוארטה, מלך פורטוגל ואשתו הנסיכה לאונור מאראגון, מלכת פורטוגל. בשנת 1438 מת אביו, ואפונסו ירש את כס המלכות. בהיותו קטין מונתה אמו כעוצרת הממלכה, על פי צוואה מאוחרת של אביו. עקב היותה אישה וזרה (מאראגון), לא זכתה האם לפופולריות רבה, ולבסוף הוחלפה בפדרו, נסיך פורטוגל, שהיה דודו המבוגר של אפונסו. פדרו חוקק חוקים שנועדו לחזק את השלטון המרכזי על חשבון האצילים, דבר שיצר סכסוכים שהעיבו על תקופת השגשוג בממלכה. דוד אחר של המלך הצעיר אפונסו, רוזן ברסלוש, שגם שמו היה אפונסו, עשה מאמצים למצוא חן בעיני המלך ולהתיידד עמו, וב-1442 נתמנה על ידי המלך לתפקיד הדוכס מברגנסה שנתן לו מעמד בכיר בממלכת פורטוגל. על מנת להגן על מעמדו כעוצר הממלכה, חיתן פדרו את בתו איזבל מקוימברה למלך אפונסו החמישי.

ב-9 ביוני 1448 הגיע אפונסו לגיל הנדרש ונטל לעצמו את השלטון בממלכה. ב-15 בספטמבר באותה שנה ביטל אפונסו את כל החוקים שחוקקו בתקופת שלטון דודו כעוצר. שנה לאחר מכן, מולך על ידי מצגות שווא, הכריז אפונסו על פדרו כמורד והכניע אותו בקרב אלפרובירה. לאחר קרב זה הפך אפונסו הדוכס מברגנסה לשליט בפועל של פורטוגל.

אפונסו החמישי השקיע מאמצים רבים בהרחבת שלטונו בצפון אפריקה. צבאות פורטוגל כבשו את אלקאסר סגואר (1458), טנג'יר (מספר פעמים בין 1460 - 1464) וארזילה (1470). בעקבות כיבושים אלו קיבל אפונסו החמישי את הכינוי "האפריקאי".

בשנת 1475, בהיות אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה על ערש דווי, ביקש אפונסו לרשת אותו. אנריקה הרביעי היה נשוי לז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אחותו של אפונסו אשר בתה, חואנה, נסיכת קסטיליה, הייתה הצאצא היחיד לנשותיו של אנריקה הרביעי. הטענה הרווחת בקסטיליה הייתה שחואנה אינה בתו של אנריקה הרביעי ועל כן איזבלה הראשונה מקסטיליה נקבעה כיורשתו. אפונסו לא קיבל זאת, נשא את חואנה נסיכת קסטיליה לאישה וביקש לרשת את ממלכת קסטיליה, בסיוע אצילי אקסטרמדורה. במלחמת הירושה הקסטיליאנית הובס אפונסו על ידי צבא פרננדו השני מאראגון, בעלה של איזבלה מקסטיליה. ניסיונותיו להשיג עזרה בצרפת עלו בתוהו והוא חזר לארצו במצב רוח ירוד ושקע במלנכוליה.

בשנת 1477 העביר את ממלכת פורטוגל לידי בנו ז'ואאו, הסתגר במנזר בסינטרה ומת ב-28 באוגוסט 1481 ממחלת הדבר. בפורטוגל התאבלו על מות המלך, העם אשר אהב אותו והאצילים אשר פחדו מבנו.

רבי יצחק אברבנאל ואביו שימשו כסוכני כספים בחצרו של המלך אפונסו החמישי.

==משפחתו==
בשנת 1447 התחתן אפונסו עם איזבלה מקוימברה, בתם של פדרו, דוכס קוימברה ואיזבלה מאראגון, רוזנת אורחל, ממנה היו לו 3 ילדים:
* ז'ואאו (1451)
* ז'ואנה, נסיכת פורטוגל (1452–1490)
* ז'ואאו השני, מלך פורטוגל (1455–1495)

בשנת 1475 התחתן אפונסו עם חואנה, נסיכת קסטיליה, בתם של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה וז'ואנה, נסיכת פורטוגל, אך לא היו לו ילדים ממנה.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי פורטוגל
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות זרים

קטגוריה:בית אביש
קטגוריה:ילידי 1432
קטגוריה:נפטרים ב-1481
סמואל אדמס

סמואל אדמס (באנגלית: Samuel Adams; 27 בספטמבר 1722 – 2 באוקטובר 1803) היה ממנהיגי המהפכה האמריקנית, מארגן מסיבת התה של בוסטון ומחותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית. בן דודו של ג'ון אדמס, נשיאה ה-2 של ארצות הברית.

==קורות חייו==
סמואל אדמס נולד בבוסטון, מסצ'וסטס. אביו היה בעל מבשלת שיכר מצליחה ואיש מעורב בפוליטיקה של בוסטון. כשהיה סמואל נער צעיר כל השקעותיו של אביו הפכו בן רגע לבלתי חוקיות, מתוקף צו בריטי, והאב ירד מנכסיו. נהוג לחשוב כי הייתה זאת סיבה מכרעת בעיצוב שנאתו העזה של סמואל אדמס לשלטון הבריטי בפרט ולשלטון ריכוזי ככלל.

ב-1743 סיים אדמס את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, והחל לעסוק במסחר ועסקים. לאורך אותה תקופה היה אדמס מעורה בפוליטיקה המקומית והיה חבר במועצת העיר של בוסטון. כשעסקיו כשלו בשנת 1764 החל אדמס לעסוק בפוליטיקה במשרה מלאה ובתוך זמן קצר נבחר אדמס לבית המחוקקים של מסצ'וסטס. אדמס החל, כמעט מיד, בריכוז מאמץ להקמת ועדת התיאום שפרסמה את "הכרזת הזכויות של המושבות", אותה ניסח אדמס.

אדמס היה מהמתנגדים העזים ביותר למספר חוקים שהעביר הפרלמנט הבריטי. חוקים שמטרתם הייתה השגת רווח כספי מן המושבות. עד שנת 1773 הצליחו אדמס ושותפיו למאבק לדחוק כמעט את כל החוקים, חוץ מאשר את החוק שקבע מס על התה. ההתנגדות לחוק הגיע לשיאה ב-16 בדצמבר 1773, כשמספר מתנגדים מבוסטון עלו על ספינת סוחר בריטית באשון לילה והחלו לזרוק את מטען התה שלה לים. אירוע שכונה מסיבת התה של בוסטון.

תגובת הבריטים הייתה חקיקת סדרת חוקים, שהמרכזיים שבהם היו חוקים שציוו על סגירת הנמל של בוסטון והגבלת ההתכנסויות של מועצת העיר. תגובתו הנגדית של אדמס הייתה ארגון חרם על סחורות הבריטים.

ב-1774 התמנה סמואל אדמס, ביחד עם עוד ארבעה, לנציג מסצ'וסטס בישיבתו הראשונה של הקונגרס הקונטיננטלי. אדמס המשיך את שירותו בקונגרס לכהונה שנייה והיה לאחד התומכים הקולניים בהכרזה לעצמאות המושבות. ב-1776 היה אדמס אחד מהחותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית.

אדמס המשיך את שירותו בקונגרס עד שנת 1781. בתחילה היה אדמס ממתנגדי החוקה החדשה, אך לבסוף התרצה ותמך בהצטרפות מסצ'וסטס כמדינה לאיחוד. בשנת 1793 נבחר אדמס לתפקיד מושל מדינת מסצ'וסטס וכיהן בתפקיד עד שנת 1797.

אדמס נפטר בגיל 81, כנראה מסיבוך של מחלת פרקינסון בה לקה, ונקבר בבית הקברות הישן של בוסטון (בו קבור גם ג'ון הנקוק).

על שמו הוקמה בבוסטון מבשלת בירה - סמואל אדמס והיא אחת המבשלות המצליחות בארצות הברית.

==ביאור==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:מושלי מסצ'וסטס
סמואל
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-1796
קטגוריה:האבות המייסדים של ארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ארצות הברית
קטגוריה:אישים שפסליהם הוכנסו לאוסף היכל הפסלים הלאומי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו במאה ה-18
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1803
סנונית (מפרשית)

סנונית בהפלגה. ה"רהב" של [[צופי-ים הרצליה במהלך מחנה קיץ, מפליגה מול חוף פלמחים, צולם בקיץ 2006.]]
שייטת סנוניות מול נתניה. צולם אוקטובר 2006הסנונית "פגסוס" של [[צופי ים הרצליה לוקחת מקום ראשון בשיוט על שם זהר מינץ שהתקיים בחיפה 2019.|248x248 פיקסלים]]מפרשית בהפלגה. "יסטרוב" של כפר הנוער הימי "[[מבואות ים"
במהלך הפלגה לשדות-ים מול ארובות חדרה,
צולם 2014.
]]
סנונית הוא סוג של מפרשית חד תרנית פתוחה. שמה של המפרשית נגזר משמה של הציפור סנונית. היא בנויה מעץ או מפיברגלס. אורכה הוא כ-7.6 מטרים, וגובה התורן שלה הוא כעשרה מטרים.

בשנות השלושים, תחת המנדט הבריטי, התחיל השיט לתפוס תאוצה בארץ ישראל. בתחילת הדרך, מטרות השיט העיקריות היו כיבוש הים (דיג, מסחר ולוחמה) וההעפלה הבלתי חוקית לישראל. בתחילה כלי השיט ששימשו את היהודים היו סירות דיג ערביות וסירות הצלה בריטיות, ובהמשך פותחו בארץ סירות הלווייתנית. הלווייתנית שימשה בעיקר להורדת מעפילים מהספינות הגדולות ולחינוך הימי. השימוש בלווייתנית קטן, ובה בעת החלו בייצור הסנונית. תחילה היא יוצרה מעץ, ומאוחר יותר מפיברגלס.

ישנם שני סוגים של סנונית - סנונית עבד וסנונית עמירם. סנוניות העמירם (סנונית ישראלית) הן סנוניות קלות וצרות יותר. התחתית שלהן שטוחה יותר, והן מהירות יותר ברוחות חדות. סנוניות העבד (סנונית בינלאומית ) רחבות יותר, כבדות ובתחתיתן בולטת השדרית לאורך כל הסירה.

כיום הסנוניות משמשות את שבטי צופי הים השונים, כפר הנוער הימי "מבואות ים", בית הספר לקציני ים עכו וכן את המרכזים הימיים. המקום היחיד בו עדיין בונים סנוניות הוא "מספנת האחים חמאדי" שבעכו.

==ממדים==
* אורך כולל: 7.6 מטר
* גובה התורן: 8.5–9.5 מטר
* משקל גוף מינימלי: 300 ק"ג
* אורך מנור: 3.6 מטר

== קישורים חיצוניים ==
* [https://michmoret.tik-tak.net/חומרי-לימוד-2/סירת-מפרש/חוברת-לימוד-סנונית-מפ חוברת לימוד – סנונית מפרש], באתר בית הספר לחינוך וספורט ימי מכמורת

קטגוריה:מפרשיות
אדם גרינברג

אדם גרינברג (באנגלית: Adam Greenberg; נולד ב-13 באפריל 1936) הוא צלם קולנוע אמריקני-ישראלי הפועל בהוליווד, שהיה מועמד לפרס אוסקר.

== קורות חיים ==
גרינברג נולד בקרקוב שבפולין במשפחה בת ארבעה ילדים. גדל בתל אביב ובנעוריו שימש כעוזר באולפני גבע.
ב-1958 הצטרף ל-"גבע" כטכנאי וצלם עבור יומני גבע. בשנת 1963 צילם את סרטו הקצר של דוד פרלוב "בירושלים". בשנת 1966 צילם את הקומדיה העממית "שני קוני למל", והחל בקריירה של אחד הצלמים הבולטים בקולנוע הישראלי. גרינברג עמד מאחורי המצלמה ברבות מן הקלאסיקות של הקולנוע הישראלי בשנות ה-60 ובשנות ה-70. החל משיתוף פעולה עם הבמאי משה מזרחי בסדרת "אני אוהב אותך רוזה" (1972) ו"הבית ברחוב שלוש" (1973), ובמאים כדוד פרלוב ("הגלולה", 1972), וכלה בסרטים עממיים וקומדיות עממיות כ"אני ירושלמי" של יהורם גאון משנת 1971, או המשכי אסקימו לימון. גרינברג היה הצלם בסרטו הגדול של אורי זוהר "מציצים" (1972) וסדרת הטלוויזיה "לול".

בשנת 1980 הוזמן גרינברג לצלם את סרטו של הבמאי סמואל פולר "האדומה הגדולה ה-1". עבודתו של גרינברג בסרט זה, שהיה סרט מלחמה רב תקציב, פתחה בפניו את הדלת לאולפנים הגדולים בהוליווד. גרינברג היה הצלם הראשי בכמה מהלהיטים הגדולים של הקולנוע המסחרי בהוליווד בשנים האחרונות, לרבות סדרת "שליחות קטלנית" של הבמאי ג'יימס קמרון בהשתתפות ארנולד שוורצנגר, ולהיטים כ"רוח רפאים" בהשתתפות פטריק סווייזי, "טרנר והוץ'" בהשתתפות טום הנקס, או "הנזירות בלוז" בהשתתפות וופי גולדברג. רבים מהסרטים אותם צילם, כגון סרטי "שליחות קטלנית" או "ספרה", הם סרטים עתירי פעלולים. עבור תפקידו כצלם ב"שליחות קטלנית 2: יום הדין" היה גרינברג מועמד לפרס אוסקר בשנת 1991. בשנת 1986 קיבל גרינברג אזרחות אמריקנית.

הוא נשוי לוורדה ולהם שלושה ילדים, מתגורר בברנטווד.

==פילמוגרפיה==

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:צלמי קולנוע ישראלים
קטגוריה:צלמי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מועמדים ישראלים לפרס אוסקר
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קנטבריה

קנטבריה (בספרדית: Cantabria) היא קהילה אוטונומית בצפון ספרד. שטחה הוא בסביבות 5,000 קמ"ר, מה שהופך אותה לאחת משלוש הקהילות האוטונומיות הקטנות ביותר בשטחן (השתיים האחרות הן לה ריוחה והאיים הבלאריים). הפארק הלאומי פיקוס דה אירופה נמצא בחלק משטחה של קנטבריה. 

קנטבריה נתחמת מצפון על ידי הים הקנטברי, ממזרח על ידי חבל הבסקים, ממערב על ידי אסטוריאס ומדרום על ידי קסטיליה ולאון. 

קנטבריה כוללת מחוז (פרובינציה) אחד בלבד, הנקרא גם הוא קנטבריה. 
בירתה של קנטבריה היא סנטנדר, בה מתגוררים כ-185,000 תושבים. העיר השנייה בגודלה בקנטבריה היא טורלבגה (Torrelavega) (כ-56,000 תושבים). 

עוד לפני הכיבוש הרומי של ספרד כונו תושבי אזור קנטבריה בשם "קנטבריאנים". לגבי מקור השם הועלו מספר השערות. יש המשערים שמקור השם במילה cant שמשמעותה "אבן" בקלטית ומשמעות "קנטבריה" היא "שוכני ההרים". הקנטבריאנים היו ידועים כשכירי חרב ובין השאר שרתו בצבאו של חניבעל במלחמה הפונית השנייה. בשל המאפיינים הלשוניים והתרבותיים הקלטים ששרדו בקנטבריה, היא נחשבת לאחת מהאומות הקלטיות.

במאה הראשונה לפני הספירה, בין השנים 29–19 לפני הספירה, איחד קורוקוטה את הקנטברים ללחימה עיקשת נגד הפולשים הרומאים. הרומאים, אשר היו מעוניינים בזהב באזור אסטוריאס ובנחושת שנמצאת בקנטבריה, ביקשו לכבוש את קנטבריה, אולם נתקלו בהתנגדות של הקנטבריאנים.

בשנת 26 לפני הספירה הגיע הקיסר אוגוסטוס לאזור לנהל את הקרבות בעצמו. בתחילה הצליח למשוך את האסטוריאנים לצדו, אולם בהמשך הם העדיפו להילחם ביחד עם הקנטבריאנים. על פי דיו קסיוס, השתמשו הקנטבריאנים והאסטוריאנים בלוחמת גרילה בגלל נחיתותם המספרית לעומת הצבא הרומאי, שכלל מעל שמונה לגיונות ואת הצי הרומאי. הלחימה ארכה כעשר שנים. הרומאים לא לקחו שבויים מהקנטבריאנים, בין השאר בגלל שהקנטבריאנים העדיפו להתאבד ולא ליפול בשבי, ועל כן תוצאות הלחימה היו חיסול הגברים בגילאי הלחימה בקרב הקנטבריאנים.

הלחימה העיקרית נסתיימה בשנת 19 לפני הספירה, אך כיסי התנגדות קנטבריאנים המשיכו להתקיים עד שנת 16 לפני הספירה. גם לאחר הניצחון לא הצליחו הרומאים להשליט את חוקיהם בקנטבריה באופן מלא, ושני לגיונות הוצבו בקנטבריה דרך קבע למשך למעלה מ-70 שנה.

בשנת 1981 הוכרזה כקהילה אוטונומית.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [http://www.iberianature.com/material/wild_nature_sites/wild_asturias_cantabria/cantabria_asturias_nature.htm החי והצומח בקנטבריה ואסטוריאס]
* 

*
קטגוריה:ספרד: קהילות אוטונומיות
המכה ה-81

המכה ה-81 הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 1974. זהו חלקה הראשון של טרילוגיית סרטים של חיים גורי, ז'אקו ארליך ודוד ברגמן, העוסקת בשואה ובעלייתם של ניצולי השואה לארץ ישראל. שני הסרטים הנוספים הם "הים האחרון" (1979) ו"פני המרד" (1985).

הסרט עוסק באירועי השואה, החל מעליית הנאצים לשלטון ועד להשמדת היהודים. שם הסרט לקוח מעדותו של מיכאל גולדמן-גלעד, ניצול השואה, שהולקה על ידי הנאצים שמונים מכות שוט. לדבריו, המכה השמונים ואחת שספג הייתה כאשר סיפר את הסיפור לקרוביו לאחר המלחמה, על שלא האמינו לו, הקרובים ששוחחו ביניהם שעה שחשבו שנרדם, אמרו איש לרעתו כי הוא "מדמיין והוזה בהקיץ".

הסרט כולל קטעים מצולמים מתוך משפט אייכמן (1961).

הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 1975.

מיכאל גולדמן-גלעד נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות התשע"א–2011.

==קישורים חיצוניים==
ריאיון עם בנו של ז'אקו ארליך, אצל [https://open.spotify.com/episode/2GXxTvXd8KIOtrSp0BbHLo?si=WS2XNRiDTvC97bI95PY36A גואל פינטו, גם כן תרבות, 21.8.2024.]

* [https://jfc.org.il/movie/25589-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 77-81.
* 
* , 
* 
* (ביקורת)
* 
* 
* יעל נובוגרוצקי ולימור בר-אילן (מראיינות), [http://www1.yadvashem.org/yv/he/education/interviews/goldman.asp "במשפט אחד, הרגשתי כאילו אני עובר את השואה עוד פעם"]: ריאיון עם מיכאל גולדמן-גלעד, רב פקד לשעבר קצין חקירות בלשכה 06, "זיקה", 11 (2007), באתר "יד ושם"

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1974
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים ביידיש
קטגוריה:סרטים תיעודיים על השואה
קטגוריה:סרטים ישראליים מועמדים לפרס אוסקר
קטגוריה:חיים גורי
בסאם זועמוט

בסאם זועמוט (בערבית: بسام زعمط; 27 במרץ 1951 – 16 באוקטובר 2004) היה שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ערבי-ישראלי.

==ביוגרפיה==
זועמוט נולד בירושלים. בשנת 1976 סיים את לימודי התיאטרון ב"בית רוטשילד" בחיפה.

עם סיום לימודיו שיחק בתיאטרון בלהקת "תיאטרון החאן" ושיחק בעשרות הצגות : "סוחרי גומי", "אנטיגונה", "מידה כנגד מידה" ובהצגת היחיד "סיפורי אבו נימר", המבוססת על ספר שכתב דן בן אמוץ.

היה חבר קרוב של ג'ורג' איברהים, מנהל תיאטרון אל-קסבה ושיחק בהצגות "רומיאו ויוליה", "המהגרים", "מלאך ירד אל בבל", "בית הזכוכית", "נישואי פיגרו", "בת הטוחן" ו"הלילה וההר". שיחק גם בתיאטרון בית ליסין ב"חצוצרה בואדי".

בשנים 1985–1989 שיחק בטלוויזיה בתפקיד "הטבח חכים" בסדרת הטלוויזיה "המסעדה הגדולה", כך נחשף לקהל הרחב והפך את הדמות לדמות פולחן מקומית. השתתף גם בסדרות הטלוויזיה "שכנים", "משפחה דה לוקס", ״תמונות יפואיות״, ו"סיפורי ח'ליל". זועמוט עזב את הטלוויזיה הישראלית למספר שנים כמחאה על דלות שירות החירום שהיא הגישה בערבית במהלך מלחמת המפרץ הראשונה.

בקולנוע גילם מחבל לבנוני בסרט "גמר גביע" (1991) של ערן ריקליס, וכן שיחק בסרט "קרקס פלשתינה" (1998) של אייל חלפון, ב"בחודש התשיעי" של עלי נאסר ובסרטים נוספים אחרים.

באמצע ובסוף שנות התשעים כתב תסריט בערבית לקומדיית מצבים. התסריט הוצע לרשות השידור, שמינתה את ויקטור קמר לבמאי. קמר ליהק את זועמוט עצמו לתפקיד הראשי, וכך נוצרה לה "משפחה דה לוקס".

זועמוט התגורר עד מותו בשועפאט שבירושלים. הוא נפטר בשנת 2004 ממחלת כליות. במותו היה בן 53. הותיר אחריו אישה, לידיה, ובת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שחקני תיאטרון פלסטינים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה פלסטינים
קטגוריה:שחקנים פלסטינים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1951
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2004
צד שמאל של החושך

מעבר לעלטה (ראה אור בעברית גם כצד שמאל של החושך; במקור באנגלית: The Left Hand of Darkness) הוא רומן מדע בדיוני מאת הסופרת האמריקאית אורסולה לה-גווין שיצא בשנת 1969. זוכה פרס הוגו ונבולה.

הספר מתאר את העולם "גתן" (Gethen) אשר בו חי גזע תבוני שייחודו בכך שהפרטים בו הם א-מגדריים. ליתר דיוק, כל פרט הוא חסר מין מלבד בזמן קיום המגע המיני עם פרט אחר, אשר מתרחש בתזמונים קבועים, אחת לחודש, אז הוא נוטה לקבל את התפקיד הנקבי או הזכרי. הנטייה אינה עקבית, כלומר בכל מגע מיני עשוי פרט מסוים לתפקד כזכרי או נקבי ואין אפשרות לבחירה רצונית של התפקיד (מלבד בעזרת שימוש בסמים - תופעה שמתייחסים אליה בשלילה בגתן. ישנו גם מספר מסוים של "סוטים" אשר להם יש נטייה גנטית לאחד המינים. מצבם החברתי מזכיר את זה של ההומוסקסואלים).

הספר כתוב כדו"ח מסע של נציג מטעם ארגון המאחד גזעים תבוניים אחרים ביקום, המנסה לשכנע את אותו עולם להצטרף לארגון. בספר בוחנת אורסולה לה-גווין את ההשלכות החברתיות של מצב בו רוב הזמן כל הפרטים הם שווים לחלוטין באמת ובתמים (נרמז כי השוויון המוכר לנו בין זכר לנקבה הוא מלאכותי ואילו האפליה בין זכר לנקבה מובנית במוחותינו) ומתארת את קשייו של אורח שההבחנה בין זכר ונקבה מוטמעת בו להבין ולקבל עולם שכזה.

==פרק המבוא==
הסופרת הוסיפה הקדמה למהדורה של 1976. בהקדמתה, היא מגדירה את האופי והמטרה של כתיבת המדע בדיוני ומתארת את הכוונה שלה בכתיבת הרומן. היא עומדת על כך שכתיבת המדע הבדיוני היא לא אקסטרפולציה אלא, תיאור של אמת העל שהמחבר חושף בדרך שהיא לעיתים קרובות מורכבת ודו-משמעית. בנוסף, היא מכלילה את המטרה של רומנים באומרה כי רומנים טובים אמורים לשנות את הקורא בדרך שאי אפשר לתאר אחרי שהם סיימו לקרוא את הספר. לאחר מכן היא מתקדמת לטענה רחבה שלפיה הז'אנר הבדיוני כולו הוא מטפורה, ובמיוחד כאשר מדובר בכתיבה על אודות עתיד דמיוני שאותו לא ניתן לתאר בכל דרך אחרת מאשר מונחים מטאפוריים.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.e-mago.co.il/Editor/fantasy-901.htm אורסולה לה גווין, צד שמאל של החושך. ביקורת ספרות] מאת דן לחמן - מתוך e-mago
* 
* 

קטגוריה:יצירות זוכות פרס הוגו לרומן הטוב ביותר
קטגוריה:יצירות זוכות פרס נבולה
קטגוריה:ספרי 1969
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד: מדע בדיוני
קטגוריה:ספרי אורסולה לה גווין
ערפל קרב

ערְפל קרב (בגרמנית: Nebel des Krieges) הוא מונח צבאי המתאר את חוסר הוודאות הקיים לגבי קרב במהלכו ואף סמוך לאחריו, בכל הנוגע לכוחות הצדדים הלוחמים. נטבע לראשונה על ידי קרל פון קלאוזביץ בספרו "על המלחמה".

==הסיבות להיווצרות ערפל קרב==
במהלך הקרב היחידות שמצויות בקו המגע עם האויב מרכזות את כל מאמציהן במתקפה על האויב ובמגננה מפניו. הפיקוד של היחידות הלוחמות מנהל את הקרב, מתכנן את התפתחותו, מקצה משאבים בטיפול בנפגעים ואינו מתפנה לבצע הערכת מצב כללית ולדווח באופן מסודר למפקדות העורפיות כפי שנעשה בעיתות שגרה. בשלבים אלה הפיקוד של היחידות הלוחמות וכן הפיקוד העליון חשוף למידע מועט וחלקי ולכן עלול לגבש תמונת קרב שגויה על בסיס מידע חסר או שמועה שאינה משקפת את המצב בכללותו. לדוגמה קריאות נואשות של פצועים בקשר עלולות ליצור תמונת קרב שגויה בהיעדר דיווח אחר.

במהלך קרב נוהגים הצדדים להשתמש באמצעי לחימה טכנולוגיים חדישים שדבר קיומם נשמר בסוד ושיעילותם טרם הוכחה. במהלך השימוש באמל"ח כזה על ידי הצדדים מצמצמים את יכולת התכנון והניבוי של תוצאת הקרב ומגדילים את אי הוודאות הכללית במערכה. 

בנוסף לכך, הצדדים לקרב משתדלים בדרך כלל לפגוע במרכזי קשר של האויב בתקיפה פיזית או נוקטים באמצעי לוחמה אלקטרונית במטרה לשבש את העברת הפקודות את היחידות הלוחמות ואת הדווח מהן את המפקדות בדבר התפתחות הקרב. כן יכולים הצדדים להפיץ לאויב דיסאינפורמציה או לנקוט בלוחמה פסיכולוגית כדי למסך ולבלבל את האויב בניתוח המידע.

==תוצאות ערְפל הקרב==
ערפל הקרב גורם לניהול לקוי של המשאבים של הצדדים לקרב:
* אי ידיעת מיקום הכוחות העמיתים וכוחות האויב עלולה להביא לירי דו-צדדי.
* אי בהירות לגבי ניצחון בקרב מונעת מהפיקוד להשתמש ביתרונות הטקטיקה של ניצול הצלחה (השגת רווחים קלים בקרב מול אויב מתמוטט).
* אי בהירות בעת תבוסה יכולה להביא לקרב שבו שחיקה בלתי סבירה של יחידות.
* אי בהירות באשר לאפקטיביות של היחידות הלוחמות של האמל"ח שבשימושם מביאה להקצאת משאבים בלתי יעילה.

בשל אי הוודאות הרבה בקרב צבאות מודרניים משקיעים מאמצים גדולים בפיתוח מערכות שליטה ובקרה, שיקלו עליהם את ניתוח תמונת המצב בקרב ועל ידי כך יאפשרו לקבל החלטות מהירות ונכונות בזמן אמת.

קטגוריה:טקטיקה צבאית
קטגוריה:מודיעין צבאי
רשת טריאנגולציה

נקודת טריאנגולציה בראש גבעת [[חוליקאת.]]
נקודת טריאנגולציה ב[[הר מצפה הימים שעל יד אמירים, בגובה 734 מטר. מסומנת על ידי משולש ובו יתד ברזל.]]
נקודת טריאנגולציה ב Torre del Miguelete, [[ולנסיה.]]

בקרטוגרפיה, רשת טריאנגולציה היא רשת של נקודות, מדודות במדויק, הפרושות בשטח קרקעי ומסייעות לאתר בו נקודות בשיטת הטריאנגולציה. הנקודות, אותן ממקמים בדיוק של סנטימטרים, מסומנות בשטח באופן בולט ועמיד, כך שלא יהרסו באקראי. בארצות גדולות נהוג ליצור סרטים של משולשי טריאנגולציה, המקיפים את השטח, ומאפשרים ליצור בתוכו נקודות טריאנגולציה משניות. בשטחה של מדינת ישראל מצויות מאות אלפי נקודות בקרה כאלה. בעת האחרונה הוחל במעבר למדידה באמצעות תחנות GPS קרקעיות, שיחליפו את רשת הטריאנגולציה.

כל נקודה ברשת הטריאנגולציה נקראת נקודת טריאנגולציה. ביצירת הרשת, ממקמים את הנקודות כך שמכל אחת מהן ניתן יהיה לראות לפחות שתי נקודות נוספות, כך שמודדים יוכלו לקבל את מיקומם המדויק במדידת מרחקם לשלוש הנקודות.

במפה טופוגרפית נקודת טריאנגולציה מסומנת כמשולש שבתוכו נקודה, ולידו מספר ואות המציינים את מספרו הסידורי, ומספר המציין את הגובה המוחלט שלו. משמש למדידות וגם לאימות התמצאות בשטח בניווטים.
חישוב מרחק על פי טריאנגולציה. בשרטוט, סירה יכולה לחשב את מרחקה מהחוף באמצעות מדידת זוויות לשני עצמים בולטים.

==רשת הטריאנגולציה בישראל==
רשת הטריאנגולציה בישראל משמשת לצורכי מיפוי והיא מחלקת את מדינת ישראל למשולשים בגדלים שונים שמהווים את בסיס המיפוי במדינת ישראל. משפט הסינוסים מאפשר לחשב את היחס בין האורכים של כל שני קטעים ברשת. בנוסף לכך ישנם שלושה בסיסים מדודים היטב, באורך של 3 קילומטרים, שמיקומם הוא בצמח, באורים ובבאר אורה. שני הבסיסים הראשונים נקבעו על ידי המנדט הבריטי בשנות העשרים של המאה העשרים והבסיס בבאר אורה נקבע על ידי המרכז למיפוי ישראל בשנות החמישים של המאה העשרים. 

מדינת ישראל מחולקת למשולשים בגדלים שונים:
* בדרגה הראשונה, אורך הבסיסים של המשולשים הם 20 עד 40 קילומטרים. דרגה זאת היא המדויקת ביותר. בישראל קיימים 344 משולשים מדרגה זאת.
* בדרגה השנייה, אורך הבסיסים הוא בין 10 עד 20 קילומטרים. בישראל יש 2,800 משולשים מדרגה זאת.
* בדרגה השלישית, אורך הבסיסים הוא 2 עד 10 קילומטרים. בישראל יש 30,000 משולשים מדרגה זאת.
לכל בסיס מהדרגה הראשונה לנקודות הבסיס שלו חושבו נ.צ. מדויקים, אזימוט מדויק ונקודות גובה מדויקות, ומכל נקודת בסיס ניתן לחשב כל נקודה אחרת.
* ישנם משולשים שאורך הבסיס שלהם קטן מ-2 קילומטרים, סך הכול יש בישראל מאות אלפי נקודות בקרה.
* רשת הטריאנגולציה היא רשת בקרה אופקית המספקת נתונים של קואורדינטות (נ.צ.) ונקודות טריאנגולציה, להבדיל מרשת בקרה אנכית שהנקודות הבקרה ברשת מספקות נתוני גובה ביחס לגובה פני הים, נקודות אלה נקראות נקודות קבע (BM).
* נקודות טריאנגולציה נמדדות במכשיר מדידה הנקרא תאודוליט בשיטה הטריגונומטרית.
* נקודות קבע נמדדות במכשיר מדידה הנקרא מאזנת בשיטה הגאומטרית.

כיום עובר המרכז למיפוי ישראל לתחנות GPS קרקעיות. ברשות המרכז נמצאות כבר כמה וכמה תחנות (מידע ניתן למצוא באתר המרכז למיפוי ישראל) בפריסה ארצית אשר אותן מנטר ובודק המרכז באופן קבוע.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.mapi.gov.il המרכז למיפוי ישראל] - אתר האינטרנט של המרכז
* [https://www.mapi.gov.il/ProfessionalInfo/hanchayot/hanhayot1998-2012.pdf הנחיות המנהל כולל עדכונים ותוספות] - בעמוד 31 כתובות ההנחיות כיצד לסמן נקודות בקרה

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:ניווט
אל-מוחרקה

אל-מוחרקה (בערבית: المحرّقة, תעתיק מדויק: מֻחַרַּקַה) היה כפר ערבי בנגב הצפון-מערבי, כ-15 קילומטרים מזרחית לעזה. 
== היסטוריה ==
הכפר אל-מוחרקה היה ידוע עוד מהתקופה הממלוכית. באותה העת היה הכפר הקדש (וקף) במובן זה שעודפי היבולים של הכפר הוקדשו לתחזוקת המסגד של עזה וכיפת הסלע בהר הבית. במאה ה-16 ננטש הכפר ויושב מחדש בסוף המאה ה-19. הרוב המוחלט של אדמות הכפר היו רשומות על שמו של הסולטאן עבדול חמיד השני. אולם בשנת 1932 נרשמו הקרקעות על שמו של הנציב העליון כנאמן של ממשלת ארץ ישראל, על סמך הטענה שהקרקעות היו אדמות ג'פתליק ועל כן שייכות לממשלה הטורקית ובהתאם להסכם לוזאן עברו לידי ממשלת המנדט. ובעבר התושבים היו צריכים לשלם דמי שכירות שנתיים על הקרקע. בשנת 1934 תבע הנסיך מוחמד סלים, יורשו של הסולטאן עבדול חמיד השני את ממשלת המנדט בדרישה שאדמות הכפר יועברו לרשותו, בטענה שהאדמות היו אדמותיו הפרטיות של הסולטאן. התביעה נועדה להיות בלון ניסוי במסגרת ניסיון לקבל חזקה בכלל האדמות של הסולטאן בארץ ישראל. מוחמד סלים זכה במשפט בבית המשפט המחוזי ביפו, אולם תוצאות המשפט בוטלו בערעור בטענה שהמשפט התנהל שלא כדין בפני שני שופטים בלבד והוחזרו לדיון חוזר. המשפט התקיים במשך מספר שנים עד שבשנת 1947 קבע בית הדין העליון של ארץ ישראל שהאדמות שייכות לממשלה. 

במפקד אוכלוסין שערכו הבריטים בשנת 1931 נמנו בכפר כ-422 תושבים, 3 נוצרים והשאר מוסלמים, ב-86 בתים. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל הוערך מספר התושבים בכפר 580 תושבים. בלילה שבין ה-27 ל-28 במאי 1948 תקפו כוחות של חטיבת הנגב את הכפר וגירשו את תושביו. ב-16 באוגוסט 1948, ביצעה חטיבת הנגב מבצע פינוי נוסף באזור, ערבים שנמצאו בכפר גורשו ובתים מוקשו ופוצצו.

על אדמות הג'יפתליק ששימשו את תושבי הכפר הוקמו יושיביה, שכונה אל-מוחרקה א' ויכיני, שכונה מוחרקה ב'. כן נמסרו חלק מהאדמות לתושבי תקומה לעיבוד ולנתיבות. בתי הכפר ההרוסים עומדים שוממים בין זרועה ויכיני.

== לקריאה נוספת ==
*משה גבעתי, בדרך המדבר והאש - תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת 'מערכות' ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד - 1994, עמ' 189-188.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

מוחרקה (אל-)
קטגוריה:הנגב: יישובים
קטגוריה:יכיני
תגובת שרשרת

בפיזיקה ובכימיה, תגובת שרשרת היא רצף של תגובות, כך שתוצר של כל תגובה עשוי לגרום לתגובות נוספות. בתגובת שרשרת, משוב חיובי מוביל לשרשרת מאורעות המגבירה את עצמה.

תגובות שרשרת הן אחת הדרכים בהן מערכות שאינן נמצאות בשיווי משקל תרמודינמי יכולות לשחרר אנרגיה או להגדיל את האנטרופיה שלהן, על מנת להגיע למצב של אנטרופיה גבוהה יותר. לדוגמה, ייתכן שמערכת לא תוכל להגיע למצב אנרגטי נמוך יותר על ידי שחרור אנרגיה לסביבה. אם התגובה מביאה לשחרור אנרגיה קטן הגורם לשחרור אנרגיה רב יותר, המערכת בדרך כלל תתמוטט עד אשר שוחררה כל האנרגיה המאוחסנת, או רובה.

מטאפורה מקרוסקופית לתגובות שרשרת היא אפוא כדור שלג שנערם לכדי כדור שלג גדול יותר, עד שלבסוף נוצרת מפולת ("אפקט כדור השלג"). זו תוצאה של אנרגיה פוטנציאלית כבידתית המאוחסנת המחפשת נתיב שחרור באמצעות חיכוך. מקבילה כימית למפולת שלג היא ניצוץ הגורם לשריפת יער. בפיזיקה גרעינית, נייטרון תועה אחד יכול לגרום לאירוע קריטי, שעשוי בסופו של דבר להיות אנרגטי מספיק להתכת הכור הגרעיני או (בפצצה) לפיצוץ גרעיני.

== דוגמאות ==
* תגובת שרשרת גרעינית
* תגובת שרשרת רדיקלית
* תגובת שרשרת של פולימראז (PCR)
*Prion במצב פעיל משפעל פריון במצב לא-פעיל כאשר שניהם נוגעים אחד בשני, מה שמוסיף עוד פריון במצב פעיל וכך הלאה.

== ראו גם ==
* מכונת רוב גולדברג

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקה
אדולף לוס

אדולף לוס (בגרמנית: Adolf Loos; 10 בדצמבר 1870 – 8 באוגוסט 1933) היה אדריכל יליד מוראביה שפעל באוסטריה בתחילת המאה ה-20, מחלוצי האדריכלות המודרנית.

== ביוגרפיה ==
נולד בברנו במוראביה (באותה עת תחת שלטון הקיסרות ההבסבורגית). לוס התפרסם בעיקר בזכות ספרו "קישוט ופשע" ("Ornament und Verbrechen") מ-1908, בו הוא התנגד נחרצות לסגנון הנאו-קלאסי הקישוטי שהיה נהוג עד תקופתו. את המילה פשע הוא בחר משום שלטענתו הזמן והמשאבים היקרים של אומנים ביצירת קישוטים לאדריכלות מתבזבזים ואינם תורמים דבר לחברה ולתרבותה. לטענתו חברה מתקדמת אינה זקוקה לקישוטיות היתר הזו.

ללוס הייתה השפעה ניכרת על האדריכלים שייסדו את תנועת המודרניזם באדריכלות ואת הסגנון הבינלאומי. השפעתו הייתה ניכרת על ולטר גרופיוס, לה קורבוזיה ולודוויג מיס ון דר רוהה ובאדריכלות הארץ ישראלית על לאופולד קרקואר.

לוס היה אחד הבולטים בתנועת "הזצסיון הווינאי" האוסטרית, שיצאה נגד האקדמיה ונגד הארכיטקטורה המסורתית של וינה. תנועה זו הקימה את בית הזצסיון מול האקדמיה לאמנויות של וינה, בו יש ציורי קיר של גוסטב קלימט המבטאים את הסימפוניה התשיעית של בטהובן. לוס יצא בהמשך גם נגד חבריו לתנועה זו, כמו האדריכל הנודע אוטו וגנר, בטענה שקישוט חזית של בית הוא בבחינת פשע.

לוס נודע יותר כהוגה ופחות בזכות עבודותיו המעשיות כאדריכל. עם זאת, הוא תכנן מספר לא קטן של מבנים, עיקרם נמצאים בווינה, אוסטריה.

==כתבי לוס בעברית==
* פאול אנגלמן ויוסף שכטר, לזכרו של אדולף לוס, מאת יצא לאור בשנת 1946 ובהוצאה חוזרת 1986.
* י' שכטר, אדולף לוס מתוך "אף על פי כן", בתוך: י' שכטר, ממדע לאמונה, תל אביב 1962. אלה התרגומים הראשונים של לוס בעברית

בשנת 2004, הוצאו לאור לראשונה בעברית שני ספריו החשובים ביותר של לוס בתרגום לעברית בהוצאת בבל."דיבור לריק" (פורסם במקור בשנת 1921) ו"למרות הכל" (פורסם במקור בשנת 1931). לספר זה נוסף פתח דבר מאת שרון רוטברד ואחרית הדבר, "אדולף לוס - נגד הזרם", מאת יהודה ספרן.
ווינה.]]
וילה מילרובה ב[[פראג.]]

==לקריאה נוספת==
* ג’נט סטיוארט, "שטרודל, שניצל וכופתאות מִשְׁמֵשׁ – אדולף לוֹס והמטבח הווינאי", וינה 1900 - פריחה על סיפה של תהום, שרון גורדון ורינה פלד (עורכות), ירושלים: כרמל, 2019.

== קישורים חיצוניים==

* אדולף לוס [http://readingmachine.co.il/home/books/book_462_156/chapter01_1805451 - כללים לבנייה בהרים (מאמר מתוך ספרו של לוס "דיבור לריק, למרות הכול")]
* [http://www.greatbuildings.com/architects/Adolf_Loos.html ביוגרפיה ועבודות חשובות]
* צבי אלחייני [http://readingmachine.co.il/home/articles/article_589 - מאמר ביקורת מאת חוקר האדריכלות, הופיע במקור בעיתון "הארץ"]
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:אדריכלים אוסטרים
קטגוריה:אדריכלים מודרניסטים
קטגוריה:גרמנים ממוראביה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1870
קטגוריה:נפטרים ב-1933
לוסי הייז

דיוקן רשמי
לוסי ור ווב הייז (באנגלית: Lucy Ware Webb Hayes; 28 באוגוסט 1831 – 25 ביוני 1889) הייתה אשת נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז והגברת הראשונה של ארצות הברית. לוסי הייז נחשבה הפופולרית ביותר מבין הגברות הראשונות של המאה ה-19.

לוסי הייז הייתה ידועה באדיקותה הדתית. בשל אמונתה היא התנגדה נחרצות לתופעת העבדות ושכנעה את בעלה בדבר הצורך בביטול מוסד זה. בעקבות זאת הצטרף לצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ומאוחר יותר נהיה פוליטיקאי במטרה למגר את העבדות.

==ביוגרפיה==
לוסי הייז נולדה בצ'יליקות שבאוהיו למריה קוק (Maria Cook) וד"ר ג'יימס ווב (Dr. James Webb), אשר נפטר בהיותה בת שנתיים.

כאשר הייתה לוסי בגיל העשרה, עברה אימה עם אחיה לסינסינטי שבאוהיו ושם נרשמו אחיה והיא לאוניברסיטת וסליאן אוהיו. לוסי סיימה את האוניברסיטה בגיל 18 (והייתה הראשונה מבין הגברות הראשונות שהתחנכה באוניברסיטה).

לוסי פגשה את בעלה בהיותו בן 27 והם התאהבו במהרה ונישאו בשנת 1852. בני הזוג התגוררו בסינסינטי עד מלחמת האזרחים האמריקנית ונולדו להם שמונה ילדים (שלושה מתוכם מתו בינקותם). היא זו ששכנעה את בעלה לפרוש מהמפלגה הוויגית לטובת המפלגה הרפובליקנית אשר התנגדה לעבדות, שם הוא בנה את הקריירה הפוליטית שלו.

בתקופת מלחמת האזרחים התגוררה לצד בעלה במחנה הצבאי בו שירת ודאגה לפצועים במחנה, ועל כן זכתה לכינוי "אמא לוסי" (Mother Lucy) בפי חיילי גדוד הרגלים המתנדבים ה-23 של אוהיו (23rd Ohio Volunteer Infantry) שבעלה, רתרפורד, פיקד עליהם.

לאחר שבעלה נבחר לקונגרס העדיפה להישאר ולהתגורר באוהיו. בני הזוג שבו להתגורר יחד בעת שלוש כהונותיו כמושל המדינה.

כשרתרפורד היה הנשיא, לוסי הייתה "הגברת הראשונה" הראשונה שנקראה בכינוי הזה. בהיותה אישה דתית אדוקה, אסרה על הגשת משקאות אלכוהוליים באירועים מדיניים, וזכתה לכינוי "לוסי לימונדה" (Lemonade Lucy), ותקופתה בבית הלבן נקראה "משטר המים הקרים". אולם יחד עם זאת הייתה ידועה בפעילותה הציבורית למען זכויות השחורים בארצות הברית ובפעולות התרבות שיזמה.

לוסי הייז הנהיגה את המנהג של חיפוש ביצי פסחא בגינת הבית הלבן.

לאחר מותה, דגלים בכל ארצות הברית הורדו לחצי התורן ונאומי הספד נישאו לזכרה, מכנים אותה "האישה המהווה סמל של אמריקה".

==תיאורים בספרות==
בקומדיה המוזיקלית של ליאונרד ברנשטיין הקרויה שדרות פנסילבניה 1600 שרה הגברת הראשונה דואט שנקרא "דואט לאחד" בו היא מייצגת בתחילת השיר את ג'וליה דנט גרנט ובסופו את לוסי ווב הייז.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/lucy-ware-webb-hayes/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן.
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=20 ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:רתרפורד הייז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ווסליאן של אוהיו
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1831
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1831
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1889
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1889
דן יהב

דן יהב (נולד ב-1939) הוא גאוגרף וחוקר ארץ ישראל. 
==ביוגרפיה==
בוגר בית הספר "בית החינוך המאוחד לילדי עובדים" בתל אביב. עבד כנער בסדנאות ובמסגריות והשלים לימודי בגרות אקסטרנית. בוגר ומוסמך אוניברסיטת תל אביב, בחוג לגאוגרפיה. וכן השלים לימודי בוגר בחוגים לסוציולוגיה ולמזרח התיכון. השלים תואר שלישי בבית הספר למדעי היהדות שבאוניברסיטת תל אביב. שירת בצה"ל בנח"ל בשנים 1958 עד 1961.

היה מורה ומחנך כל שנות עבודתו וגם ניהל את גימנסיית 'סוקולוב-לאור'. הוא הורה בסמינר הקיבוצים, ובחוג לגאוגרפיה ובביה"ס לחינוך באוניברסיטת תל אביב. בצד מאמריו המדעיים הרבים פרסם גם תגובות רבות בעיתונות העברית.

ספריו ומחקריו הרבים שופכים אור על מרכיבים חשובים בנוף התרבותי המקומי. המחקר הישראלי המקיף ביותר אשר דן בעיר יפו נערך על ידי יהב והוצא לאור ב-2004 כספר תחת השם "יפו כלת הים, מעיר ראשה לשכונות עוני - דגם לאי-שוויון מרחבי".
==חיים אישיים==
דן יהב נשוי לרחל ואב לשלוש בנות.
==מספריו==
*קומונות בתל אביב בשנות ה-30 וה-40 (יד טבנקין, 1990).
*חבל ימית - חלום שנגוז (ירון גולן, 1992).
*קיבוצים ברמת השרון (מאה, 1993).
*הרצליה - אם הקיבוצים והקבוצות (ירון גולן, 1994).
*בית קשת - קיבוץ פלמ"חאי ראשון (יד טבנקין ונשיא, 1997).
*בזיעת אפיך - מקצועות הולכים ונעלמים בתל אביב יפו (תמוז, 2003).
*יפו כלת הים, מעיר ראשה לשכונות עוני - דגם לאי-שוויון מרחבי (תמוז, 2004).
*בעיטת עונשין: שפת הכדורגל בתקשורת ההמונים, 2005.
*תל אביב - יפו: עיר החלומות, 2006.
*קיבוץ עירוני: שלב מעבר או יעד סופי?, 2006.
*גנים וגננות בתל אביב - יפו, 2006.
*בעלי חיים בשירות הביטחון וההגנה, (1870 - 2006), 2007.
*חיי הכלכלה והתרבות ביפו, (לפני הנכבה - 1948), 2007.
*מולדת אחת לשני עמים, 2007.
*גם הם בגיבורים: מתנדבים ארצישראליים ב"בריגדות הבינלאומיות", (1936 - 1938), 2008.
*אלופי צה"ל ואנשי רוח בפוליטיקה הישראלית, 2008.
*כיבוש העיר והנמל, 2008.
*חשמל זורם בעורקיה, 2009.
*בעקבות עצי השקמים הנכחדים, 2009.
*דמו בראשו: רציחות והוצאות להורג בתקופת היישוב, 2010.
*דמו בראשו במקרא, 2010.
*קיבוצים וקבוצות שיתופיות שנשכחו מלב, 2011.
*חדרה: אם הקיבוצים והקבוצות, 2011.
* התנ"ך בראי המדע, 2012.
* (עם ישראל גרנית), התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, 2015.
*אחי גיבורי התהילה והשלום - דמויות מופת שנשכחו. 2021
*הצ'רקסים בישראל. 2023
*הצוענים בארץ ובעולם. 2023
*הבסקים: עם, אומה או לאום ריבוני. 2023
*היהדות הקדומה, כחברה אלילית. 2023
*טוהר הנשק, כרך 4. 2024
*שפת "חרבות ברזל", מישב, 2024.
*קיבוץ גזר: מעיר כנענית לקיבוץ מתחדש. מישב, 2024.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאוגרפים ישראלים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:סגל סמינר הקיבוצים
קטגוריה:בוגרי בית החינוך ע"ש א"ד גורדון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
חגי לפיד

חגי לפיד (נולד ב-22 ביוני 1969) הוא תסריטאי, במאי ועורך תוכניות טלוויזיה.

==ביוגרפיה==
לפיד נולד בקיבוץ צרעה. למד במחזור הראשון של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה וסיים את לימודיו ב-1997. סרט הגמר שהפיק, "לא יכול", בכיכובו של השחקן טל פרידמן, מספר על סטנדאפיסט אוהד מושבע של כדורגל שאינו מסוגל לצפות במשחקים המשודרים בטלוויזיה בחברת אנשים נוספים, עקב טראומת ילדות.

במהלך לימודיו נוצר שיתוף הפעולה הפורה של לפיד עם עמיתו לכתה יורם זק, שהניב את סרט הסטודנטים הפרוע "שימי בשער". לאחר סיום לימודיהם עבדו ביחד לפיד וזק על סרטי התעודה הפרודיים "אדוני ראש המועצה" על השחיתות בבחירות למועצה מקומית אלפי מנשה, ו"אגדת דשא" על מאמן הכדורגל הישראלי שמעון שנהר שנשלח לאמן את נבחרת מיקרונזיה בכדורגל, והסרט "הגביע הקדוש" על כישלונה של מכבי תל אביב (כדורסל) בפיינל פור ב-2000. לאחר מכן הם המשיכו בסדרת "החרצופים", בה שימש לפיד כתסריטאי, יחד עם עפר קניספל, טל גלעד, אפרים סידון והבמאי אבי כהן.

במשך תקופה ארוכה פעל לפיד בערוץ הטלוויזיה "ביפ", וכתב את "פיני הגדול", "החטא ועונשו" ו"האקדמיה לצחוק". במקביל התמקד גם בעבודה כעורך בתוכניות טלוויזיה מסוגת תוכניות מציאות כגון "מכל הבנות בעולם" (הוט), "קחי אותי שרון", "השגריר", אורי גלר מחפש את היורש" ו״רמזור״ (ערוץ 2). 

ב-2010 השתתף בכתיבת התסריט של "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".

בשנת 2012 לפיד יצר את סדרת האינטרנט "מה נשים רוצות".

בשנת 2017 יצר לפיד את ״הישראליות״ - סדרת פייסבוק ויראליית.

==חיים אישיים==
אחיו של חגי, סגן-אלוף במילואים רן לפיד, נהרג בהתרסקות מסוק שהטיס בנובמבר 2009. אחיו הבכור, עודד לפיד, הוא עורך חדשות בעיתון "מעריב".

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה
קטגוריה:צרעה (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
חתול ביצות

חתול ביצות (שם מדעי: Felis chaus), מין בסוג חתול שבמשפחת החתוליים, ובו 3 תת-מינים.

== מאפיינים ==
ממדי גופו של חתול הביצות גדולים יחסית לחתולים אחרים. אורכו בלי הזנב כ-70 ס"מ ומשקלו בין 7 ל-13 ק"ג. זנבו, לעומת זאת, קצר ביחס לגופו, ואורכו מגיע עד 30 ס"מ. צבע הפרווה שונה במקצת אצל התת-מינים השונים. הצבעים נעים בין חום, אדמדם, כתום כהה או צהבהב.

לגורים הקטנים פסים לאורך גופם, אך הם נעלמים עם ההתבגרות. רגליהם של הבוגרים וזנבם מעוטרים בפסים בגווני שחור או חום כהה. אוזני חתול הביצות מחודדות מעט אך לא מחודדות כאזני קרקל. רגליהם ארוכות, יחסית, ושריריות. כפות הרגליים מרופדות בפרווה רכה. בחלק גדול מהמאפיינים הפיזיים שלו, דומה חתול הביצות לשונר, וזהו המקור לכינויו.

חתול הביצות חי בעיקר באזורים לחים או בעלי מקווי מים קרובים; הוא נפוץ באזורים שונים: החל מאזור מצרים (בקרבת הנילוס) ומערב אסיה ועד אזור הודו, סרי לנקה ודרום-מזרח אסיה. חתול זה הסתגל לשלל בתי גידול טבעיים בעלי אקלים ומאפיינים גאוגרפיים שונים, החל מסוואנות ויערות טרופיים יבשים ועד צמחייה לאורך מקווי מים; אולם הוא אינו חי ביערות גשם.

באזורים מסוימים, חולק חתול הביצות את תחום מחייתו עם בני אדם, ולעיתים הוא אף נכנס לכפרים ואזורים מיושבים כדי למצוא בהם מזון. חתול הביצות חי באזורים שגובהם עד 2,500 מטרים, אולם הוא נפוץ יותר במישורים ועמקים.

מזונו של חתול הביצות כולל בעיקר בעלי חיים קטנים כמו מכרסמים קטנים ארנבות ועכברים, עופות, צפרדעים ולעיתים אף דגים. החתול הוא פעיל לילה. הוא מסוגל לשחות היטב, ולעיתים הוא מזנק למים כדי לתפוס דג או דו-חי.

חתול הביצות הוא בעל חיים יחידאי (כלומר; חי לבדו כל ימות השנה מלבד תקופת ההזדווגות והחיזור). הוא ביישן מטבעו ומשתדל להתרחק ככל האפשר בבני אדם.

הריון הנקבה נמשך כ-65 ימים ובסופו נולדים בין 3 ל-4 גורים. הגורים נולדים כשהם חסרי ישע ותלויים לחלוטין באימם בשבועות הראשונים לחייהם. במהלכם היא מביאה להם מזון שצדה ומלמדת אותם כישורי ציד שישמשו אותם בעתיד.
משך החיים המקסימלי של חתול ביצה בטבע הוא 14 שנים.

בישראל חיים חתולי ביצות ברוב חלקי הארץ. הם נצפו בעמק החולה, בקעת הירדן, עמק בית שאן, עמק יזרעאל, מישור החוף הצפוני, השפלה, צפון הנגב והערבה. על פי "הספר האדום של החולייתנים בישראל", תפוצתם מגיעה ל־600 פרטים.

==תת-מינים ==
חתול ביצות, צולם ב[[עמק החולה]]
*חתול ביצות קווקזאי (Felis chaus chaus) נפוץ בקווקז, פקיסטן, טג'יקיסטן טורקמניסטן, טורקיה, איראן, פקיסטן, אפגניסטן, טורקמניסטן, מצרים, ישראל, סוריה, לבנון, ירדן ועיראק.
*חתול ביצות קשמירי (Felis chaus affinis) - נפוץ בדרום אסיה, מאזור ההימלאיה עד לנפאל, בנגל, יונאן, הודו וסרי לנקה.
*Felis chaus fulvidina - נפוץ בדרום-מזרח אסיה, ממיאנמר ותאילנד ובנגלדש ללאוס, קמבודיה, וייטנאם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://zoo.tau.ac.il/Felis_chaus חתול ביצות] באתר הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1776
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן אנטון גולדנסטאט
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:ארץ ישראל: חתוליים
קטגוריה:בעלי חיים בביצות באסיה
קטגוריה:בנגלדש: יונקים
קטגוריה:רוסיה: יונקים
קטגוריה:סרי לנקה: יונקים
קטגוריה:הודו: יונקים
קטגוריה:פקיסטן: יונקים
קטגוריה:אפגניסטן: יונקים
אוטורינו רספיגי

אוטורינו רֶסְפּיגי (באיטלקית: Ottorino Respighi; 9 ביולי 1879, בולוניה – 18 באפריל 1936, רומא) היה כנר ומלחין איטלקי.

==ביוגרפיה==
רספיגי נולד למשפחה מוזיקלית. סבו היה נגן עוגב בכנסייה בבולוניה ואביו שימש כמורה בקונסרבטוריון בעיר. בילדותו קיבל אוטורינו חינוך מוזיקלי בבולוניה, ולאחר שסיים את לימודיו נסע לסנקט פטרבורג שברוסיה כדי ללמוד קומפוזיציה אצל רימסקי-קורסקוב ולעבוד ככנר באופרה העירונית. לאחר שנתיים ברוסיה השלים את לימודיו בברלין. בין השנים 1903 ו-1908 הופיע רספיגי ככנר בהרכבים שונים וניסה את כוחו בהלחנה, ללא הצלחה רבה.

בשנים 1908–1909 שימש כמורה לנגינה בברלין. 1913–1923 היו שנות הפריחה המוזיקלית שלו. בתקופה זו כתב את יצירותיו הסימפוניות "מזרקות רומא" ו"אורני רומא" שזכו להצלחה, ואופרות אחדות.
בשנים 1923 - 1925 שימש רספיגי כמנהל האקדמיה למוזיקה ברומא, אך התפטר מתפקידו כדי להתרכז בכתיבה ובניצוח על יצירותיו ברחבי העולם.

ב-1929 החל המנצח המפורסם ארטורו טוסקניני לכלול את יצירותיו של רספיגי בקונצרטים ובתקליטיו. ב-1932 נתמנה רספיגי לאקדמיה האיטלקית, אך ב-1935 חלה וכעבור שנה נפטר.

== יצירותיו ==
רספיגי כתב מוזיקה נאו-קלאסית ואופרות, אך יצירותיו החשובות הן הפואמות הסימפוניות שלו, הידועות בתיזמור ובהרמוניה שלהן: "מזרקות רומא" (Fontane di Roma) ו"אורני רומא" (Pini di Roma). ביצירות אלה וביצירה נוספת, "חגיגות רומא" (Feste Romane), מתאר רספיגי את הנוף של רומא.

רספיגי כתב גם עיבודים ליצירות של מלחינים אחרים, ובהם 4 סוויטות:
* חנות הקסמים (Le Boutique Fantasque) - מוזיקה לבלט על פי נעימות של רוסיני.
* רוסיניאנה - סוויטה נוספת על פי יצירות של רוסיני.
* הציפורים (Gli Uccelli) - סוויטה של קטעים על בעלי כנף, לפי יצירות קצרות לצ'מבלו מאת מלחינים שונים בני המאה ה-17 וה-18. חלקי הסוויטה: מבוא, היונה, התרנגולת, הזמיר והקוקיה.
* 3 סוויטות של אַרְיות ומחולות עתיקים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1879
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1936
Piece Of Mind

Piece of Mind הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן. באלבום זה, נפרדו חברי הלהקה מהמתופף קלייב בור, אותו החליף ניקו מק'בריין. אלבום זה הפך את איירון מיידן לאחת מלהקות הרוק הכבד המפורסמות בעולם.

האלבום מכיל מלודיות נעימות, שיצרו את האלבום הקליט ביותר של הלהקה עד עתה, ומאידך, הוא מכיל קטעי רוק כבד איכותיים.

השם הראשון שנבחר לאלבום היה Food For Thought (אוכל למחשבה), שנזנח עקב חוסר קליטות, ובמקומו נבחר השם הנוכחי, אשר מהווה משחק מילים: הביטוי Peace of Mind באנגלית – משמעו "שקט נפשי", אלא שכאשר במקום Peace ("שלום") כותבים Piece ("חתיכה"), אז הרי שפירוש השם הוא "חתיכת מוח".

השירים באלבום, לראשונה, נכתבו גם על ידי חברי להקה אחרים מסטיב האריס, ומספרים על העניין של הלהקה בספרים ובסרטים. לדוגמה, To Tame A land מבוסס על הנובלה מאת פרנק הרברט, חולית. השפעות נוספות הן Where Eagles Dare, המבוסס על סרט ונובלה מאת אליסטר מקלין, המיתולוגיה היוונית שבאה לידי ביטוי בשיר The Flight of Icarus, ואגדת הסמוראי מיאמוטו מוסאשי בשיר Sun And Steel.

אליסטר קרולי השפיע על השיר Revelations שנכתב על ידי דיקינסון. בשיר משולבים קטעים מחזון יוחנן ופיוט שכתב ג. ק. צ'סטרטון.

יחד עם האלבום נוצרו גם כמה מאיורים המפורסמים והטובים של הלהקה למפלצת שליוותה את אלבומיה "אדי", ובהם גם תמונתו בתור החייל בשיר The Trooper.

== רשימת השירים ==

== השתתפו באלבום ==
* ברוס דיקינסון – סולן
* דייב מארי – גיטרה חשמלית
* אדריאן סמית' – גיטרה חשמלית
* סטיב האריס – גיטרה בס
* ניקו מק'בריין – תופים

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090424231008/http://www.maidenfans.com/imc/?url=album04_pom%2Fcommentary04_pom&lang=eng&link=albums אתר הכולל הסברים, מקורות, ופרשנויות על שירי האלבום, ושאר אלבומי הלהקה] 

קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
גנטיקה סטטיסטית

גנטיקה סטטיסטית היא תחום מדעי העוסק בפיתוח ויישום של שיטות סטטיסטיות להסקת מסקנות מנתונים גנטיים כמו ריצוף דנ"א, רמות ביטוי של גנים ועוד . המונח משמש לרוב בהקשר של גנטיקה אנושית . מחקר בגנטיקה סטטיסטית כולל בדרך כלל פיתוח תיאוריה או מתודולוגיה לתמיכה במחקר באחד משלושה תחומים קשורים:

* גנטיקה של אוכלוסייה - מחקר של תהליכים אבולוציוניים המשפיעים על שונות גנטית בין אורגניזמים
* אפידמיולוגיה גנטית - חקר ההשפעות של גנים על מחלות <ref></ref>
* גנטיקה כמותית - חקר השפעות הגנים על פנוטיפים 'נורמליים'

גנטיקה סטטיסטית היא תת-תחום של ביולוגיה חישובית .

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנטיקה
ז'אן מרטינו

ז'אן מרטינו (בצרפתית: Jean Martinon;
10 בינואר 1910 – 1 במרץ 1976) היה מנצח ומלחין צרפתי.

== קורות חיים ==
מרטינו נולד בליון, שם החל בלימודיו, ונסע לפריז להשתלם בקומפוזיציה אצל אלבר רוסל ובניצוח אצל שארל מינש ורוז'ה דזורמיה. הוא שירת בצבא צרפת במלחמת העולם השנייה ונלקח בשבי בשנת 1940. בתקופת שביו הלחין יצירות כמו "שירת השבויים". בשנת 1943 הוא יצר מוזיקה לסרט "כוחות נסתרים".

אחרי המלחמה התמנה מרטינו למנצח תזמורת הקונסרבטואר של פריז ובשנת 1946 למנצח הפילהרמונית של בורדו. תזמורות אחרות, שעמן עמד בקשרי עבודה, היו התזמורת הסימפונית של שיקגו, תזמורת דיסלדורף, התזמורת הלאומית של צרפת, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, הפילהרמונית של לונדון ועוד.

הרפרטואר שלו התמקד ביצירות מראשית המאה ה-20, משל מלחינים צרפתים ורוסים. 

בביצועי הבכורה של הקונצ'רטי שלו לכינור ולצ'לו ניגנו הנריק שרינג ופייר פורנייה, בהתאמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:התזמורת הפילהרמונית הישראלית
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1910
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1976