OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אברהם דובדבני

אברהם דובדבני (דובדב) (נולד ב-5 באוגוסט 1945), הוא איש ציבור ישראלי, כיהן בשנים 2010–2020 כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ומ-2020 עד 2022 כיהן כיושב ראש קרן קיימת לישראל.

==ביוגרפיה==
דובדבני נולד ב-5 באוגוסט 1945 בירושלים למשפחה ציונית דתית. אביו ברוך דובדבני היה מנכ"ל המחלקה לעלייה וקליטה בסוכנות היהודית. הוא בוגר ישיבת נתיב מאיר וישיבת כפר חסידים. שירת בצנחנים והיה ממשחררי ירושלים במלחמת ששת הימים.

דובדבני הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ומינהל חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה של החינוך, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

דובדבני שימש במספר תפקידים בסוכנות היהודית במשך כעשר שנים. בשלוש השנים האחרונות עד 1977 היה שליח בצרפת. לאחר מכן היה מזכ"ל תנועת בני עקיבא העולמית בשנים 1977–1991. בתחילת שנות ה-80 היה פעיל בחוג איתנים שהיה סמן ימני במפד"ל. היה גם מנהל המחלקה לחינוך לא פורמלי במכללת אורות ישראל.

ב-1991 עבר להסתדרות הציונית העולמית ושירת כמנהל החטיבה להתיישבות. בהמשך היה גם יושב ראש עמית של קק"ל.

חבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית מאז אוקטובר 1991. ביוני 2010 נבחר פה אחד כיושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית. ב-2020, בקונגרס הציוני הל"ח, נבחר במקומו יעקב חגואל. ב-15 בנובמבר 2020 מונה ליו"ר קק"ל וב-2022 סיים את תפקידו.

== חיים אישיים ==
נשוי לדינה, לזוג ארבעה ילדים. תושב רמת גן.
אחד מבניו נשוי לבתו של הרב הלל פלסר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.news1.co.il/Archive/001-D-241785-00.html?tag=18-07-16 יו"ר חדש להנהלת ההסתדרות הציונית העולמית] באתר חדשות מחלקה ראשונה
* 
* [http://www.neveshmuel.org.il/Apps/WW/page.aspx?ws=b81b2747-764d-421d-b994-7e1bc1ff4c82&page=7bbe8ecd-b325-4cd3-a177-22f0ea69584b&fol=afc28c0b-18e5-4bc4-a0c0-c150294505f6&box=ec806471-f9fa-4204-8c0a-9002a06b17bd&_pstate=item&_item=f7101771-2195-42c1-81e7-4a5b692734a0 סדנת מנהיגות עם אברהם דובדבני]
* [http://www.jafi.org.il/JewishAgency/English/About/Board+of+Governors/Members+of+the+BOG/Duvdev.htm אברהם דובדבני], באתר הסוכנות היהודית
* עפרה לקס, [https://www.inn.co.il/News/News.aspx/390097 עניין אישי והפעם עם אברהם דובדבני], מוסף 'אתנחתא' של עיתון בשבע 825, פרשת שמות תשע"ט.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ההסתדרות הציונית
קטגוריה:יושבי ראש הקרן הקיימת לישראל
קטגוריה:חברי חבר הנאמנים של הסוכנות היהודית
קטגוריה:ציונות דתית: אנשי ציבור
קטגוריה:מזכ"לי בני עקיבא
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:פעילי המפד"ל
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים (ערוץ 7)
קטגוריה:בני עקיבא העולמית: אישים
קטגוריה:שליחי הסוכנות היהודית
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת ששת הימים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
אפרים אליעזר יולס


הרב אפרים אליעזר הכהן יולס (ה' בשבט ה'תרנ"א, 1890 - כ"ה בחשוון ה'תשמ"ט, 1988) היה גאב"ד סאמבור, רבה הראשי של הקהילה האורתודוקסית בפילדלפיה במשך למעלה מארבעים שנה. מחבר שו"ת "דברי אפרים אליעזר".

==תולדות חייו==
נולד בסאמבור שבגליציה לשושלת אדמו"רי סאמבור. מייסד השושלת היה סבו, רבי אורי הכהן יאלעס, שהיה תלמידו של הרב יוסף שאול נתנזון. 
אביו, האדמו"ר רבי שלום הכהן יאלעס, היה רב העיר סטרי. אמו הייתה אסתר שיינדל, בת הרב יצחק אליעזר טייכר-לוריא, אב"ד אולינוב. התחנך אצל אביו. בשנת תרע"ג (1913) הוסמך לרבנות על ידי הרב דוד הלוי הורביץ מסטניסלב והרב נתן לוין מרישא. נשא את בינה יאלעס, בת דודו רבי צבי יהודה יאלעס. לאחר פטירתה בשנת 1914, בשנת 1923<nowiki/>נשא לאשה את גיטה פסיה פולק. בשנת ה'תרע"ו (1916) התמנה כדיין בבית הדין של העיר סטרי ולרב בישיבת אביו. 

בשנת תרפ"ה (1925), הודיע אביו לעדת חסידיו על כוונתו לעלות לארץ ישראל והכריז ששני בניו ינהלו את ענייני הקהילה: הבכור הרב ישעיה אשר ייטול את תפקיד האדמו"ר, ואחיו הצעיר הרב אפרים אליעזר יעמוד בראשות הישיבה וכן יכהן כרב העיר. לאחר חג הפסח אותה השנה, עלה רבי שלום לארץ ישראל. כעבור מספר חודשים חלה ונפטר בירושלים. בהלווייתו הספידו הרב יוסף חיים זוננפלד והוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים. 

בשנת 1921 היגר הרב אפרים אליעזר עם משפחתו לארצות הברית ונתמנה לרב קהילת "כרם ישראל" בפילדלפיה. בשנת ה'תש"ח נתמנה לראש רבני הקהילה החרדית בעיר, וכיהן בתפקידו במשך למעלה מארבעים שנה. 

ראה כרבו את הרבי מליובאויטש ונהג לבוא אליו מספר פעמים בשנה. בסדרת אגרות קודש מהרבי מליובאוויטש ישנם חילופי מכתבים ביניהם.

בסוף ימיו כונה גאב"ד סאמבור, וכן האדמו"ר מסאמבור. שימש כנשיא כבוד של אגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה.

נפטר בשנת תשמ"ט, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. את הנהגת חסידות סאמבור ממשיך נכדו הרב אורי גלדצהיילר (בן חתנו יוסף גלדצהיילר), חתן רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים והוא מכהן כאדמו"ר מסאמבור. הוא מחלק את זמנו בין מונסי לירושלים.

== ספריו ==
* , פילדלפיה, תשמ"ג
* כתבי אחיעזר - בירורי הלכות, צורף לספרו של אחיו - הרב ישעיה אשר יאללעס, שמן הראש, סטרי, תרצ"ג

== מצאצאיו ==

* שרה (נפטרה בשנת ה'תשמ"ב)
* אסתר (נהרגה בתאונה בשנת ה'תשל"ד)
* שיינדל שושנה אשת הרב יוסף גלדצהיילר (נפטרה בשנת ה'תשע"ה)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים חרדים אמריקאים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:רבנים גליציאנים
קטגוריה:פילדלפיה: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת גליציה
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:רבני חב"ד במאה ה-20
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
מנוחה רחל סלונים

מצבת קברה של מנוחה רחל סלונים
ביתה של מנוחה רחל סלונים בחברון, המכונה "[[בית שניאורסון"]]
הרבנית מנוחה רחל סלונים (שניאורסון) (י"ט בכסלו ה'תקנ"ט, 27 בנובמבר 1798 - כ"ד בשבט ה'תרמ"ח, 6 בפברואר 1888) הייתה בתו של האדמו"ר האמצעי מחסידות חב"ד. היא מכונה "אם היישוב היהודי בחברון" ו"סבתא".

== ביוגרפיה ==
מנוחה רחל נולדה לרבי דובער שניאורי, בנו של רבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון מחב"ד. היא נולדה ביום שבו שוחרר רבי שניאור זלמן מבית הסוהר. הוא התבשר שנולדה לו נכדה והעניק לה את השם מנוחה רחל. רחל, על שם בתו שנפטרה קודם לכן, ומנוחה, משום שאמר: "מנוחה תהיה לנו". בעלה היה הרב יעקב כולי סלונים.

בשנת תקע"ה (1815) שלח אביה קבוצות חסידים כדי לחזק את היישוב היהודי בחברון ולייסד את קהילת חב"ד בחברון. הוא יזם את קניית בית הכנסת הקטן שליד בית הכנסת אברהם אבינו וחלקות נוספות במקום. לאחר פטירת אביה קיבל גיסה, הצמח צדק, את נשיאות חב"ד. בעצתו עלתה לשם גם סלונים בשנת תר"ה (1845) עם משפחתה. התגוררה במבנה המוכר כבית שניאורסון.

היישוב היהודי בחברון היה קטן ומשפחת סלונים תפסה בו מקום מרכזי. הרבנית מנוחה רחל התפרסמה כבעלת מופתים ורבים באו לבקש את ברכתה. מסופר כי אף תושבי חברון הערבים ביקשו את ברכותיה, והיא התנתה אותן בכך שהם לא יפגעו בשכניהם היהודים.

הרבנית מנוחה רחל נפטרה בכ"ד בשבט ה'תרמ"ח, ונטמנה בבית העלמין העתיק בחברון. ציון קברה נהרס בידי ערבים אחרי פרעות תרפ"ט. מקומו זוהה על ידי פרופ' בן ציון טבגר, שבנה מחדש את תל האבנים מעל קברה. הקבר שוקם על ידי מחדשי היישוב היהודי בחברון, בתרומתו של יוסף יצחק גוטניק וביוזמת איגוד צאצאי רבנו הזקן. 

בשנת ה'תשמ"ב יזם הרב שמואל אלעזר היילפרין ראש ישיבת תורת אמת חב"ד בירושלים ויו"ר איגוד צאצאי רבינו הזקן את חידוש העלייה לקברה ביום השנה לפטירתה, ומאז בכל שנה עולים מאות מחסידי וחסידות חב"ד לקברה. 
 
ישנה גם תופעה של נתינת שמות לבנות על שמה.

==צאצאיה==
בניה ובנותיה: יהודה לייב, מרדכי דובער (בנו הוא שניאור זלמן סלונים), לוי יצחק, שטערנא ריזה קזרנובסקי, רוזה מינא אפרת, שרה פרידא ריבלין.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=189 תולדותיה] באתר MyTzadik
* [http://www.shturem.net/index.php?section=news&id=41254 על מסורת העלייה לקברה]
* [http://www.shturem.net/index.php?section=artdays&id=1635 תמונות מהעלייה הראשונה]
* נעם ארנון, [https://web.archive.org/web/20131006134554/http://www.hebron.org.il/hebrew/article.php?id=465 120 שנה להסתלקות הרבנית מנוחה רחל "הסבתא של חברון"], אתר היישוב היהודי בחברון, 24 בינואר 2008
* [http://hebron.org.il/history/63 הרבנית מנוחה רחל סלונים] באתר היישוב היהודי בחברון, 20 בינואר 2015

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבניות חב"ד 
קטגוריה:משפחת שניאורסון
מנוחה רחל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות היהודי בחברון
קטגוריה:ילידות 1798
קטגוריה:נפטרות ב-1888
קטגוריה:חברון: אישים בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קלאוס באדלט

קלאוס באדלט (בגרמנית: Klaus Badelt; נולד ב-12 ביוני 1967) הוא מלחין גרמני, ידוע בעיקר כמלחין מוזיקה לסרטים.

==ביוגרפיה==
באדלט נולד בפרנקפורט, גרמניה. הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו בהלחנת פסקולים לסרטים ולפרסומות. 

ב-1998, זוכה פרס האוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר הנס צימר, הזמין את באדלט לסטודיו שלו למספר עבודות. מאז קיבל באדלט עבודות במספר סדרות וסרטי טלוויזיה. הוא עבד בשיתוף עם מלחינים, בהם הארי גרגסון ויליאמס, ג'ון פאוול והנס צימר. שיתוף פעולה עם צימר הניב זכייה של מספר סרטים בפרס האוסקר, בהם "הקו האדום" ו"נסיך מצרים". 

באדלט הלחין למספר במאים, בהם רידלי סקוט, טוני סקוט, טרנס מאליק, קתרין ביגלו, ורנר הרצוג, שון פן, גור ורבינסקי וסטיבן ספילברג.

==דיסקוגרפיה==
2002
* מכונת הזמן

2003
* שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה (ביחד עם הנס צימר)
* בייסיק
* הטירון

2004
* אשת החתול
* ציפורי הרעם

2005
* ההבטחה
* קונסטנטין (ביחד עם בריאן טיילר)

2006
* שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת
* הצלה עם שחר
* פוסידון
* אולטרה סגול

2007
* תחושה מוקדמת
* צבי הנינג'ה

2008
* מלך העקרבים: עלייתו של לוחם
* טקס הנעילה לאולימפיאדת בייג'ינג

2009
* ניקולא הקטן (צרפתית)

2010
* שלמה קיין
* שנחאי

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מלחיני קולנוע
קטגוריה:זוכי הפרס העולמי לפסקול: תגלית השנה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1967
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-20
ג'ון בויין

ג'ון בויין (באנגלית: John Boyne; נולד ב-30 באפריל 1971) הוא סופר אירי.

==ביוגרפיה==
בויין למד בטריניטי קולג' שבדבלין, ולמד כתיבה יוצרת באוניברסיטת מזרח אנגליה, שם זכה בפרס "בראון קרטיס". באותה תקופה החל להוציא לאור, עבד בהוצאה לאור "ווטרסטון" ובלילות הקליד את הטיוטות שלו.

ג'ון בויין הוא מחברם של שבעה רומנים שונים, כמו כן חיבר כמה סיפורים קצרים ששודרו ברדיו ובטלוויזיה. ספריו יצאו לאור ב-42 שפות שונות. 

ספרו "הנער בפיג'מת הפסים" אשר עד כה נמכר ביותר מ-5 מיליון עותקים ברחבי העולם דורג על ידי הניו יורק טיימס כ"ספר הנמכר הטוב ביותר". עיבוד קולנועי של הספר יצא בספטמבר 2008. הספר, וגם הסרט, זכה לביקורות על כך שהוא מציג את הגרמנים לעיתים באור חיובי וכקרבנות בעצמם.

בויין גר בדבלין. הוא מיוצג על ידי הסוכן הספרותי סיימון טריווין בברית הסוכנים בלונדון.

==עבודותיו==
ספרים
* 2000: גנב הזמן
* 2001: הקונגרס של הפרשים הקשוחים
* 2004: קריפן
* 2006: הנער בפיג'מת הפסים
* 2006: שאר הבשר
* 2008: המרד על הבאונטי
* 2009: בית העדשות המוזרות
* 2010: בריחתו של נח ברליווטר

מחזות
* 2008: הילד השני
* 2009: האתגר

==סרטים==
עיבוד הסרט "הנער בפיג'מת הפסים" בוצע על ידי אולפני "מירמקס", הסרט יצא לאור בסוף 2008.
בסרט כיכבו אסא בטרפילד, דייוויד ת'ווילס, ורה פרמיגה, רופרט פרינד ושיילה הונקאק.

==פרסים==
* 1995: זוכה פרס בראון קרטיס
* 2000: זוכה פרס בספרות אירית
* 2004: הרומן האירי של השנה
* 2006: פרס ספרותי (איטליה)
* 2007: מדליית קרנגי
* 2007: פרסי מחוזות על ספר השנה
* 2007: "נבחר כאיש השנה וספר השנה"
* 2008: מועמד- פרס ספרות בילאומי
* 2008: זוכה פרס Deutschen Jugend Literatur Preis (גרמניה).
* 2008: רומן השנה (ספרד)
* 2009: פרס אורנג'- ספר הקבוצה של השנה
* 2009: אות כבוד מטעם אוניברסיטת טרינטי קולג'

== ראו גם ==
* הנער בפיג'מת הפסים

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים אירים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מזרח אנגליה
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1971
Endtroducing.....

Endtroducing.....&lrm; הוא אלבום הבכורה של מוזיקאי ההיפ הופ דיג'יי שאדו. האלבום יצא לראשונה ב=19 בנובמבר 1996 על ידי חברת התקליטים "Mo' Wax Records" הלונדונית, והופץ פעם נוספת ב-7 ביוני 2005 על ידי "Island Records".

מיד עם יציאתו זכה האלבום לתשבחות המבקרים, והוא קיבל את הדירוג המרבי האפשרי במגזיני מוזיקה רבים כגון רולינג סטון, פיצ'פורק ו-Allmusic. האלבום נכנס בשנת 2001 לספר השיאים של גינס בהיותו "האלבום הראשון אשר כולו מסומפל". הציוד היחיד שבו שתמש שאדו על מנת להפיק את האלבום היה מכונת תופים מסוג AKAI MPC60 של 12 ביט, שני פטיפונים ותוכנת המחשב Pro Tools אשר שאל מחבר, המפיק המוזיקלי "דן האוטומטור", אשר היה מהראשונים לאמץ את הטכנולוגיה. בנובמבר 2006 הכניס טיים מגזין את האלבום לרשימת "100 האלבומים הטובים של כל הזמנים".

== רשימת שירים ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1996
קטגוריה:אלבומי היפ הופ
פליקס פנאון

פורטרט של פליקס פנאון שצויר על ידי [[פול סיניאק ב-1890]]

פליקס פנאון (בצרפתית: Félix Fénéon; 22 ביוני 1861 - 29 בפברואר 1944) היה סופר פריזאי, אנרכיסט ומבקר אמנות. פנאון טבע את המושג "נאו-אימפרסיוניזם" בשנת 1886 על מנת להגדיר קבוצת אמנים שהונהגה על ידי ז'ורז' סרה. פנאון תמך בנאו-אימפרסיוניסטים וקידם אותם בביקורותיו.
== חייו ==
פנאון נולד בטורינו שבאיטליה. ב-1881, החל פנאון לעבוד במשרד ההגנה בפריז. פנאון עבד במשרד עד שפוטר כיוון שזוהה על ידי משטרת צרפת כ-"אקטיביסט אנרכיסטי". פנאון נעצר ב-1892 על ידי משטרת צרפת ולבסוף שוחרר עקב מחאתם של אינטלקטואלים, מוציאים לאור ועיתונאים אנרכיסטים. פנאון נשאר בפריז ועבד כמבקר אמנות עד לשנת 1944, שבה נפטר בגיל 82.

יש הטוענים כי היה מעורב בפעולות בעלות אופן טרוריסטי. בביוגרפיה שנכתבה אודותיו נטען שהוא היה מעורב בפיצוץ מסעדה.

חלק מכתביו ובהם "רומנים בשלוש שורות" נחשבים כמייצגים של הפרגמנט.

נוסד בשנת 1949 נוסד על ידי אשתו פרס פנאון, שמומן ממכירת אוסף האמנות שלו.

==עבודות==
* Les Impressionnistes en 1886
* Œuvres
* Nouvelles en trois lignes/רומנים בשלוש שורות

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.abcgallery.com/list/2002aug01.html פליקס פנאון ופוינטיליזם] בגלריה של אולגה 
* [https://web.archive.org/web/20090910053815/http://recollectionbooks.com/bleed/Encyclopedia/FeneonFelix.htm אוסף מידע וקטע מתורגם של פליקס פנאון] באינצקלופדיה האנרכיסטית 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוינטיליזם
קטגוריה:אנרכיסטים צרפתים
קטגוריה:מבקרי אמנות צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1861
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
מיכאיל דיטריכס

מיכאיל דיטריכס (ברוסית: Михаил Дитерихс; 17 באפריל 1874, מלכות המשנה של הקווקז, האימפריה הרוסית – 9 בספטמבר 1937, שאנגחאי, הרפובליקה הסינית), היה גנרל רוסי, שלחם במלחמת רוסיה–יפן ופיקד על הכוחות הרוסיים בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה. דיטריכס לחם במלחמת האזרחים ברוסיה, היה אחד ממפקדי הצבא הלבן וחבר בממשלתו המהפכנית של אלכסנדר קולצ'ק טרום הקמתה של ברית המועצות.

==תחילת הקריירה==
דיטריכס נולד למשפחת אצולה ממוצא צ'כי שמקורה בחבל בוהמיה. אביו היה קצין אשר שירת בצבא מלכות המשנה של הקווקז ומיכאיל נולד במהלך שרותו של אביו בחבל. ב-1894 סיים את האקדמיה הצבאית של האימפריה בסנקט פטרבורג וצורף לגדוד ארטילריה. ב-1900 סיים הכשרה באקדמיה לפיקוד ומטה ועד ל-1903 שירת בתפקידי מטה שונים. בשנה זו מונה לפקד על אסקדרון ההוסרים ה-1 של הצבא הקיסרי. במהלך מלחמת רוסיה–יפן שרת כקצין המבצעים של הגיס ה-17 ולאחריה הועלה לדרגת לוטננט קולונל ושירת בתפקידי מטה. ב-1906 מונה לקצין המבצעים של הארמייה ה-7 וב-1909 הועלה לדרגת קולונל. ב-1913 מונה לתפקיד ראש מחלקת הגיוס במטה הכללי הרוסי.

==מלחמת העולם הראשונה==
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לראש מטה הארמייה ה-3 ולחם תחת פיקודו של הגנרל אלכסיי ברוסילוב בחזית המזרחית. ביולי 1916 מונה דיטריכס לפקד על חיל המשלוח הרוסי לחזית המקדונית ונחת בראש כוחותיו בסלוניקי. לרוסים הייתה אוגדה אחת בפיקודו של דיטריכס, שהורכבה מ-4 חטיבות שאינן אורגניות ומנתה 18,000 חיילים. לאחר מהפכת פברואר נקרא דיטריכס בבהילות למטה הכללי הרוסי ורק בנובמבר 1917 מונה אלכסנדר טאראנובסקי למחליפו הזמני.
בינואר 1918 מרבית הכוח הרוסי בחזית המקדונית פורק מנשקו, חלק מהחיילים נכלאו וכמה עשרות מתנדבים צורפו לשורות הכוח הסרבי.

==שלהי הקריירה ואחריתו==
עם הצטרפותו לצבא הלבן מונה לתפקיד מפקד ארמייה באזור פטרוגרד ובהמשך חבר לגנרל אלכסנדר קולצ'ק וכיהן כראש המטה שלו. כשהקים קולצ'אק את ממשלתו המהפכנית, מינה את דיטריכס לראש המטה הכללי ובהמשך כיהן כשר הפנים. דיטריכס היה אנטישמי מוצהר וציין לא אחת שהיהודים הם אויביה הגדולים של רוסיה.

בהיותו מלוכני בדעותיו מונה על ידי קולצ'אק לכהן גם בראש ועדת החקירה לרצח משפחת המלוכה הרוסית. בשלהי 1919, לאחר תבוסת המלוכנים היגר לחרבין ובאוקטובר 1922 נאלץ להגר לשאנגחאי. דיטריכס כתב ספר שעסק ברצח משפחת המלוכה הרוסית. הוא הלך לעולמו באוקטובר 1937 והוא בן 63 שנים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי הצבא הלבן
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:מהגרים מרוסיה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1874
קטגוריה:נפטרים ב-1937
פולינייקס

[[אנטיגונה וגופתו של פולינייקס, ציור מאת ניקוס ליטראס, 1865]]
פולינייקס (ביוונית: Πολυνείκης) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של אדיפוס מלך תבאי ואשתו-אמו יוקסטה.

==ביוגרפיה==
פולינייקס נולד בתבאי כבן למשפחת המלוכה, לאחר שהתגלה שאביו אדיפוס התחתן עם אמו יוקסטה וכתוצאה מזה הוא הוגלה מתבאי והשאיר את כס השלטון ריק, פולינייקס נקלע למחלוקת עם אחיו אטאוקלס באשר לשלטון וסולק מן העיר. בגלותו הוא פגש את אביו אדיפוס וסיפר לו שהוא מגייס צבא כדי לכבוש את תבאי וביקש את ברכתו אולם במקום זאת אדיפוס קללו בכך שהוא ימות מידי אחיו.

פולינייקס נישא לבת מלך ארגוס, וכרת איתו ברית פוליטית וגייס בעזרתו צבא כדי שיוכל לעלות ולכבוש את תבאי, בקרב על תבאי הוא נלחם כנגד אחיו אתאוקלס ובמהלך הקרב שניהם נפלו חלל. ניסיון כיבושה של תבאי נכשל. דודם קריאון, שמונה למלך תבאי, אסר לקוברו בטענה שהוא בגד בעיר, ואחותו אנטיגונה קראה תיגר על החלטתו. ויכוח זה משמש רקע למחזה על שמה מאת סופוקלס.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
בור הביל"ויים

בור הבילויים הוא אתר היסטורי שממוקם במושבה גדרה, שבעבר שימש כמגורי הבילויים וכאורוות לבהמות העבודה שלהם.

הבור נחפר בסוף שנת 1885 בעומק של כמטר אחד וגודל של 4X20 מטרים. לאחר מכן הוא כוסה בגג רעפים.

== סיפור הקמתו ==
כאשר באו הבילויים הראשונים לגדרה חיכה להם צריף מגורים גדול שהקים בכספו נדבנם יחיאל מיכל פינס. באותה תקופה היו הבילויים עולים חדשים ולא היה להם כסף להוציא רישיון על מנת לבנות אורוות לבהמות שאיתן הם עבדו בשדות, לכן נציג מטעם "מזכרת משה" שהיה ידידם יעץ להם לחפור בור ולכסות אותו בגג. החוק העות'מאני באותם ימים קבע כי מבנה שניצב עליו גג ונבנה ללא רישיון לא ייהרס, ולכן יכלו הבילויים לבנות את הבור ולהשלימו ללא היתר מהטורקים. כאשר ראו תושבי הכפר הערבי קטרה את תהליך בניית הבור הם פנו לשלטון הטורקי וזה שלח חיילים למקום עוד לפני שהשלימו הבילויים את בניית הגג. כיוון שלא הושלם הגג החיילים אטמו את הבור וכך נהרסה עבודתם של הבילויים.

הבילויים רצו לנסות שנית, ונציג "מזכרת משה" יעץ להם שלושה דברים אשר סייעו להם להשלים את הקמת הבור:
*להתחיל ולסיים את מלאכת החפירה במהרה כדי שלא יספיקו החיילים הטורקים להרוס את הבור.
*להודיע לשייח'ים של הכפר קטרה שהנציג מזמין אותם אליו, כדי להסיח את דעתם מחפירות הבור.
*להזכיר לקצין הממונה על החיילים על חובו הכספי לנציג, על מנת שהקצין יפחד להרוס את הבור כדי לא לגרום לכך שיצטרך להחזיר את החוב.

הבילויים ביצעו את דבריו של הנציג והצליחו להקים את הבור, אשר לימים נקרא בור הבילויים.

== שימושי הבור בעבר ==
הבור נועד לשמש כאורווה עבור בהמות העבודה.
בתחתית הבור נבנתה מחיצה, אשר הפרידה בין האורווה של בהמות העבודה לבין מגוריהם של שלושה רווקים אשר התגוררו שם, ובגג הבור השתכן זוג צעיר.

== הבור כיום ==
הבור שופץ ושוחזר בשנת 2005, הודות לתרומתם הנדיבה של משפחות הבילויים.<br>
כיום הבור מהווה אתר היסטורי חשוב במושבה, והוא חלק בסיורים שעורך מוזיאון גדרה.

==ראו גם==
* צריף הביל"ויים

==הערות שוליים==

קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:תנועת ביל"ו
קטגוריה:גדרה: מבנים
מדף

מדף סטנדרטי מעוגן ל[[קיר]]
ספרים בתוך ארון]]
מדף תעשייתי

מדף הוא משטח או אזור שטוח המוחזק מעל הקרקע עליו ניתן להניח חפצים שונים. מדף סטנדרטי הוא מלבן תלת־ממדי שטוח, העשוי מחומרים שונים כגון: עץ, פלסטיק ו/או מתכות שונות, המעוגן מעל הקרקע אל גוף גדול יותר, לרוב קיר או ארון.

המדפים משמשים בעיקר לאחסון חפצים ולנוי. משקל וכמות החפצים שניתן להניח על מדף תלויים בגודל המדף, חוזק ואופן הקיבוע שלו אל הקיר (או גוף גדול אחר) וחוזק החומרים ממנו הוא בנוי. ישנם מדפים שתפקידם לאפסן חפצים ספציפיים - לדוגמה מדף ספרים.

כמו כן, ישנם גם מדפים לאחסנה כבדה. מדפים אלו נועדו לעומס כבד ואחסון משטחים. מערכת מדפים נפוצה בסוג אחסון שכזה, היא מערכת מדפים מודולרית אשר מעניקה פתרון הולם וראוי לאחסון מגוון רב של פריטים תוך כדי גישה נוחה וישירה לכל משטח. צורת אחסון זאת נעשית על ידי סידור בשורות, סידור שכזה מתאים לכל גודל או משקל של משטח. על מדפים אלו, ניתן להעמיס משקל שנע בין 5000 -1000 ק"ג.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ריהוט
קטגוריה:ציוד משרדי
קטגוריה:אחסון
אגם פרספה

מבט על אגם פרספה מהגן הלאומי גאליצ'יצה
מבט על אגם פרספה מקרוב, מסְטֶנְיֶיה – עיירה ב[[מקדוניה שעל גבול מקדוניה-אלבניה]]
אגם פְּרסְפָּה (באלבנית: Liqeni i Prespës; ביוונית: Λίμνες Πρέσπες; במקדונית: Преспанско Езеро) הוא שמם של שני אגמים המצויים בשטח אלבניה, יוון ומקדוניה הצפונית וממוקמים באגן מבני שנוצר בשלישון של עידן הקנוזואיקון.

==גאוגרפיה==
האגם הגדול ששטחו 273 קילומטרים רבועים משתרע ברובו בשטח מקדוניה ודרומית אליו כשהוא מובדל על ידי רצועת יבשה חולית צרה, מצוי אגם פרספה הקטן ששטחו 48 קילומטרים רבועים, עומקו הממוצע 3 מטרים והוא משתרע בשטח יוון ואלבניה.

אגם פרספה מרוחק כ-10 קילומטרים דרומית מזרחית מאגם אוחריד, מצוי בגובה של 150 מטרים מעליו ובאמצעות מערכת קרסטים מהווה אחד ממקורותיו. באזור האגם שורר אקלים ממוזג וטמפרטורת המים הממוצעת היא 16<sup>o</sup>c-22<sup>o</sup>c. בשטח האגם הגדול מצויים שני איים, הגדול מביניהם הוא גולם גראד ושטחו 0.2 קילומטרים רבועים.

בין אגם פרספה ואגם אוחריד נמצא הגן הלאומי גאליצ'יצה המשתרע על שטח הררי של 227 קמ"ר ומפסגותיו אפשר לצפות על שני האגמים.

==היסטוריה==
במאה ה-10 הקים הצאר סמואיל שליט האימפריה הבולגרית הראשונה את מצודת "אכיליוס הקדוש" על אי המצוי באגם פרספה הקטן ובהמשך הקימו הביזנטים בזיליקה בתוכה.

במלחמת העולם הראשונה היה אגם פרספה חלק מקו החזית המקדונית במסגרתה נלחמו כוחות מדינות ההסכמה מול מעצמות המרכז ובראשן ממלכת בולגריה, בתחילה להגנת ממלכת יוון ומאוחר יותר להכנעת הבולגרים. באפריל 1916 הציב הגנרל מוריס סראי מפקד הזירה את כוחות מדינות ההסכמה לאורך קו החזית כדי לבלום את הבולגרים. 8 אוגדות צרפתיות, אוגדה איטלקית ואוגדה רוסית אורגנו ב-3 גיסות כדי להגן על גזרת הגבול האלבני עד לאגם פרספה ובהמשך בספטמבר 1918 עברו למתקפה כוללת.

מתקופת מלחמת האזרחים ביוון ועד לתחילת שנות ה-70 היה השטח היווני של האגם וסביבתו אזור צבאי סגור בפני מבקרים ובעל אוכלוסייה מעטה ודלת אמצעים. החל מראשית שנות ה-80 החל פיתוח מואץ ובכלל זה הקמת פארקים, אשר בראשית המאה ה-21 מושכים אליהם גם תיירות אקולוגית וצפרים המגיעים לצפות במושבות השקנאים המסולסלים המצוים באזור.

== ראו גם ==
* גולם גראד

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.worldlakes.org/lakedetails.asp?lakeid=9176 אגם פרספה - תקציר], באתר worldlakes.org 
* 

==הערות שוליים==

אגם פרספה
אגם פרספה
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אתרי רמסר
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: ימות ואגמים
אגם פרספה
קטגוריה:גבול יוון – מקדוניה הצפונית
אגם פרספה
קנאניה

קנאניה (באנגלית: Knanaya, במלאיאלאם: ക്നാനായ) היא קהילה דתית ואתנית אנדוגמית בקרלה שבהודו המשתייכת לנצרות הסורית. היא מתייחסת לתומאס מקנה, דמות דתית-היסטורית, סוחר ממסופוטמיה שהוביל הגירה של יהודים-נוצרים שהגיעו להודו בין המאה ה-4 והמאה ה-9, ושמו נגזר מ"כנען" (או לפי השערה אחרת, מהיישוב קנה הידוע בנצרות).

השפה המדוברת על ידי הקהילה היא מלאיאלאם.

במהלך המאה ה-20 רבים מהקהילה היגרו לארצות הברית. הקהילה מונה כיום כ-300 אלף אנשים. 

חלק מהחוקרים מזהים קווי דמיון עם יהדות קוצ'ין.

==קישורים חיצוניים==

* [http://kccna.com/ אתר הקהילה האמריקאית]

== הערות שוליים ==
ז'ונימיה

[[טיטו מאיורסקו, ממייסדי ז'ונימיה]]
ז'ונימיה (ברומנית: Junimea) הייתה אגודה ספרותית רומנית שיזמה וביססה זרם תרבותי ספרותי רב חשיבות בחיי התרבות של הארצות הרומניות. האגודה נוסדה ב-1863, ביאשי.

מייסדי אגודת ז'ונימיה היו צעירים רומנים משכילים ששבו לארצות הרומניות מלימודים בחוץ לארץ. האגודה נוסדה ביאשי על ידי יאקוב נגרוצי, טיטו מאיורסקו, פטרה פ. קארפ, תאודור רוסטי ווסילה פוגור, כולם בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטאות זרות. מרבית המייסדים הזדהו פוליטית עם האגף השמאלי של המפלגה השמרנית, תחת הנהגתו של מאיורסקו.

לז'ונימיה היה ביטאון בשם Convorbiri literare, שבו פורסמו בעיקר יצירות חברי החוג.

== לקריאה נוספת ==
* אלכסנדרו פירו, "היסטוריה של הספרות הרומנית מראשיתה ועד היום", הוצאת UNIVERS, בוקרשט, 1981.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומניה: תרבות
קטגוריה:ספרות רומנית
ונסן ארנו

וֶנְסָן אַרְנוּ (Vincent Arnould, נולד ב-1970) הוא שף צרפתי הפועל באזור פריגור, שזכה בתואר "העובד הטוב ביותר של צרפת".

==ביוגרפיה==
ארנו היה בן לאב שהיה ז'נדארם וקצב. עקב מותה של אמו, החל ארנו לבשל ולאפות מגיל צעיר, ולמד איך לבשל משתי אחיותיו. מאוחר יותר למד בבית הספר למלונאות באודנקור במחוז דו, ולאחר מכן השתלם אצל ז'ראלד פאסדה - במסעדה "לה פטי ניס" ("Le Petit Nice") במרסיי ואצל סרז' שנה במסעדה "לה פריירה" ("Le Prieuré") בווילנב-לז-אביניון.

בשנת 1998 זכה בפרס פייר טטנז'ה והועסק כשף במסעדת המלון "רואה סוליי" ("מלך השמש") ביישוב מנרב. משנת 2007 החל לעבוד בתור שף של המסעדה "לה וייה לוז'י" ("Le Vieux logis") (הבית הישן), שביישוב טרמולה, על גדת הדורדון.

חלק ממתכוניו מתבססים על האוכל המסורתי של אזור פיריגור מצפון אקיטאניה לשעבר - כולל מרק ה"טורן" לפי הגרסה המקומית, "סופרם דה וולאיי" (חזה עוף) "דה פריגור עם אגוזי פריגור", "מואלה" (עוגייה) עם אגוזים של פריגור, וכו'.

בספטמבר 2008 התקבל ארנו כחבר במועדון ה"אלֶטון" (בשר הטלה) המפורסם מאוויירון, עמו נמנים שפים ידועי שם ובהם פאסדה, אלן לורקה, אוליבייה רולנז'ה, מרק אברלן.

==פרסים ואותות כבוד==
* 1998 - הפרס פייר טטנז'ה לאמנות קולינרית (המוענק לשפים המשלבים את המטבח הקלאסי עם צורות קלות של בישול בן-זמננו) 
* 2007 - העובד הטוב ביותר של צרפת

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20101017154940/http://www.chazallet.com/blog/personnalite/chef/vincent-arnould.asp ראיון קצר] 
* [http://www.passion-gastronomie.com/content/view/full/6880- השף והמסעדה בפריגור] 
* [https://web.archive.org/web/20110223054608/http://gastronomie.aquitaine.fr/content/arnould גסטרונומיה באקיטאניה]
* [https://archive.today/20121126034150/http://www.fureurdesvivres.com/news/le-tourin-perigourdin-vu-par-vincent-arnould במגזין "לה פירר דה ויוור" La Fureur de vivre גיליון 2 פברואר 2008]

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1970
מרסלו סאלאס

חוזה מרסלו סאלאס מלינאו (בספרדית: José Marcelo Salas Melinao; נולד ב-24 בדצמבר 1974) הוא כדורגלן עבר צ'יליאני הנחשב לאחד משלושת הטובים ביותר בתולדות צ'ילה, לצד איבן זמורנו ואליאס פיגרואה. סאלאס ידוע בכינויים "המטדור" ו"הפנומן".

==קריירה==
סאלאס החל לשחק בצורה מקצוענית במועדון הפאר הצ'יליאני אוניברסידד דה צ'ילה בשנת 1993, שם הפגין יכולת מעולה וכבש 50 שערים ב-75 משחקים. יכולת זו עזרה לקבוצתו לזכות בשתי אליפויות בשלוש השנים ששיחק בקבוצה, וכן הצלחה בינלאומית בגביע הליברטדורס.

עקב הצלחתו הרבה, עבר סאלאס בשנת 1996 לשחק במועדון הפאר הארגנטינאי ריבר פלייט. המעבר עורר ביקורת בתקשורת הארגנטינאית, מאחר שמעולם שחקן צ'יליאני לא הצליח בארגנטינה. גם דייגו מראדונה ביקר את השחקן, וזאת מאחר שקבוצתו האהודה של דייגו, בוקה ג'וניורס, הידועה כיריבה מרה של ריבר, עקבה אחר השחקן גם כן. עם זאת, הצליח מרסלו להשקיט את קיתונות המבקרים באמצעות תצוגה מרשימה של 26 שערים ב-51 משחקים בהם שיחק.

הישג זה עזר לקבוצתו לזכות בשלוש אליפויות ובסופרקופה סודאמריקנה, ותרמו לאהדתו הרבה על ידי האוהדים והתקשורת המקומית, שמכירים בו עד היום כאחד מהשחקנים הזרים הטובים ביותר ששיחקו בארגנטינה. במקביל תרם מרסלו להצלחתה של נבחרתו בהעפלה לגביע העולם ולהצלחה יחסית בגביע עצמו עם העפלה לשמינית הגמר. מרסלו היה הכובש המרכזי במוקדמות הדרום אמריקאים למונדיאל, כשגם במונדיאל עצמו הפגין יכולת מרשימה וכבש ארבעה שערים בארבעה משחקים. על יכולת זו זכה בשנת 1997 בתוארי כדורגלן השנה באמריקה הדרומית וכדורגלן השנה בארגנטינה.

עקב הצלחתו, עבר סאלאס לקבוצה האיטלקית לאציו תמורת סכום עתק באותם ימים - 18 מיליון דולר. סאלאס שיחק בלאציו במשך שלוש עונות, במהלכן היה לשחקן מפתח של הקבוצה, ועזר לה לזכות בתארים רבים - לרבות אליפות איטליה לראשונה מאז שנת 1973. בשנת 2001 עבר לשחק ביובנטוס תמורת 25 מיליון דולרים, אך סדרת פציעות טורדניות מנעו ממנו לשחק בצורה קבועה - כשלמעשה שיחק רק ב-14 משחקים במהלך שתי העונות בקבוצה זו.

עקב יכולתו הפושרת ביובנטוס, הושאל סאלאס חזרה למועדונו הקודם ריבר פלייט. גם בעונה זו נפצע סאלאס מספר רב יחסית של פעמים, אך הפגין יכולת סבירה וכבש 17 שערים ב-43 משחקים. סאלאס הבקיע מספר שערים חשובים, לרבות שלושער בחצי גמר גביע ליברטדורס, וזכה עם ריבר באליפות נוספת.

בשנת 2005 חזר סאלאס למועדון נעוריו, אוניברסידד דה צ'ילה, והתקבל בצורה חמה על ידי האוהדים שראו בו כאחד השחקנים הגדולים ביותר ששיחקו בקבוצה אי פעם. סאלאס שיחק במועדון עד פרישתו ב-26 בנובמבר 2008.

סאלאס נחשב לאחד מהשחקנים הצ'יליאנים הגדולים ביותר בכל הזמנים. הוא הופיע במדי נבחרתו 71 פעמים בהם כבש 37 שערים - נתון שהציב אותו כמלך השערים של כל הזמנים בנבחרתו, עד ששיאו נשבר בידי אלכסיס סאנצ'ס.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/19990428173638/http://www.marcelosalas.cl/ האתר הרשמי של סאלאס] 
* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/salas-intlg.html סיכום קריירה בינלאומית] 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:כדורגלנים צ'יליאנים
קטגוריה:חלוצי כדורגל צ'יליאנים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד דה צ'ילה
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באמריקה הדרומית
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צ'ילה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1999
קטגוריה:צ'יליאנים שנולדו ב-1974
T-44

ה-T-44 הוא טנק בינוני אשר פותח בברית המועצות בשנת 1944 כטנק עוקב ל-T-34. הטנק פותח כדי לשלב את יכולות הניוד של ה-T-34 יחד עם שריון עבה יותר במטרה להתמודד עם הטנקים הגרמניים הכבדים יותר כמו הפנתר. ה-T-44 שימש בסיס ל-T-54 ועוקביו לאחר המלחמה.

== פיתוח ==
עוד לפני פלישת הצבא הגרמני לרוסיה ב-1941 הייתה תוכנית לשדרוג ה-T-34 לסטנדרטים מודרניים יותר, תוכנית זאת הייתה בדמות ה-T-34M אך היא לבסוף הופסקה. בשנת 1942 בעיצומם של קרבות החזית המזרחית, החל פרויקט פיתוח טנק בינוני לשדרוג ה-T-34, פרויקט זה היה ה-T-43. הפרויקטים השונים לשדרוג ה-T-34 התרכזו במספר נושאים בעיקרם שיפור המיגון אך כאשר החלו להגיע לשדה הקרב הטנקים הגרמניים החדשים, היה ברור שמוקד הפיתוח לשדרוג ה-T-34 חייב להיות תותח גדול יותר כדי לחדור את שריון הטנקים הגרמניים, לכן בוטל פרויקט ה-T-43.

בינואר 1944 אב הטיפוס הראשון של ה-T-44 יצא ממפעל הטנקים בהרי אורל והיה בעל תותח 85 מ"מ, אב טיפוס נוסף שיוצר היה בעל תותח 122 מ"מ. ניסויים עם תותח ה-100 מ"מ על ה-T-34 הוכיחו כלא מוצלחים, לכן ה-T-44 היה צריך להיות מסוגל להפעיל תותחים גדולים יותר, מה שהיה אפשרי הודות להזזת הצריח למרכז הכלי. עיצוב הכלי הושפע מה-T-34 אותו היה אמור להחליף אך גם מהפרויקטים שנגנזו, ה-T-34M וה-T-43. דגמי ה-T-44 כללו דגמים בעלי תותחי 85 מ"מ, 100 מ"מ ואף 122 מ"מ.

חשיבותו של ה-T-44 לא הייתה בתפקידו בשדה הקרב של מלחמת העולם השנייה, אלא כבסיס לפיתוח סדרת טנקי ה-T המאוחרים יותר, פיתוח שהחל עם ה-T-54, T-55. למרות שהטנק לא נחשב כמחליף ראוי והצבא האדום המשיך להשתמש בטנקי ה-T-34, היו מספר פיתוחים מהפכניים שהניבו לבסוף את ה-T-54 של אחרי המלחמה, טנק שנחשב מאוד מוצלח.

למרות זאת, אין וויכוח על היותו של ה-T-44 טנק איכותי שהקדים את זמנו, בהיותו כמעט בלתי-חדיר למרבית התותחים נגד-טנקים של הגרמנים, ביכולתו לנוע בשדה הקרב במהירות גבוהה, אליה יכול היה להאיץ בזמן קצר יחסית, ובתותחו האמין והעוצמתי. בקרבות הספורים בהם השתתף במלחמת העולם השנייה, הפגין ה-T-44 עליונות מוחלטת על השריון הגרמני.

למעשה, כמה מומחים רואים ב-T-44 את אחד מטנקי המערכה הראשונים, הודות ליכולתו לפעול ככלי רב-משימתי.

== שירות קרבי ==
ה-T-44 ראה מעט מאוד פעילות קרבית. הטנק היה חלק מהארסנל הסובייטי בין 1944 ל-1945 אך לא השתתף בקרבות, היחידות הצבאיות העדיפו להמשיך להילחם עם ה-T-34. ה-T-44 המשיך לשרת בצבא ברית המועצות מספר שנים אחרי המלחמה, עד שלבסוף הוחלף ב-T-54 סופית בשנות ה-60.

== דגמים ==
* T-44-85: דגם הטנק בעל תותח 85 מ"מ. (1944)
** T-44A: דגם בעל שדרוג למנוע שאיפשר מהירות מרבית של 60 קמ"ש ושדרוג המיגון. (1944)
*** T-44S:דגם בעל מערכת ייצוב תותח מסוג 'ציקלון'. (1966)
*** T-44M:דגם בעל שדרוגים רבים כדי להביא אותו לסטנדרטי ה-T-54 כגון החלפת מנוע והוספת עמדת מקלע. (1962)
**** T-44MK:דגם T-44M פיקוד, בו הוספה מערכת קשר. (1963)
**** T-44MS:דגם ה- T-44M לו הוספה מערכת ייצוב תותח מסוג 'ציקלון'. (1966)
****טנק T-44-100 בעל תותח 100 מ"מBTS-4A:טנק חילוץ המבוסס על תובת ה- T-44M בעל מנוף. (1965)
* T-44-122:דגם בעל תותח 122 מ"מ (1944)
* T-44-100:דגם בעל תותח 100 מ"מ (1945)

== קישורים חיצוניים ==

* תיאור הטנק באתר [https://web.archive.org/web/20100813121846/http://www.wwiivehicles.com/ussr/tanks-medium/t-44.asp רכבי מלחמת העולם ה-2].

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טנקים סובייטיים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:טנקים רוסיים
קטגוריה:טנקים בינוניים
איוואן לוקוב

איוואן לוּקוֹב (בבולגרית: Иван Луков; 22 באוגוסט 1871, גברובו, האימפריה העות'מאנית – 17 באפריל 1926, סופיה, ממלכת בולגריה), היה גנרל בולגרי, מפקד הארמייה השנייה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה, אשר הגיש בשם הצבא הבולגרי את בקשת שביתת הנשק ממפקדי כוחות מדינות ההסכמה.

==תחילת הקריירה==
ב-1891 סיים לוקוב את האקדמיה הצבאית הבולגרית והוסמך כקצין רגלים וב-1901 נשלח להמשך לימודים באקדמיה הצבאית בסנקט פטרבורג. ב-1905 נשלח להשתלמות מקצועית בצבא צרפת ולמד במקביל פילוסופיה בסורבון. בין 1906–1908 כיהן כנספח הצבאי הבולגרי בפריז ובהמשך בסנקט פטרבורג. במלחמת הבלקן הראשונה מונה לראש המטה של אוגדת הרגלים ה-1 ולאחר מלחמת הבלקן השנייה הועבר לתפקיד מפקד האקדמיה הצבאית בסופיה.

==מלחמת העולם הראשונה==
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לתפקיד ראש מחלקת מבצעים במטה הכללי הבולגרי וב-30 באוגוסט 1916 עם מותו של מאיור-גנרל קונסטנטין ז'וסטוב התמנה לראש המטה הכללי הבולגרי. ב-22 באפריל 1917 הרכיבו הגרמנים את "קבוצת הארמיות שולץ", כוח בפיקודו של הגנרל פרידריך פון שולץ שנועד ליישם מדיניות מתואמת מטעם מעצמות המרכז בחזית המקדונית והורכב מהארמייה ה-11 הגרמנית ו-7 אוגדות בולגריות בגיבוי פיקודי של קציני מטה גרמנים ואוסטרו-הונגרים. לכוח צורפה גם הארמייה ה-2 הבולגרית, אך היא נותרה תחת פיקוד עצמאי בהתאם לבקשתו של ניקולה ז'קוב מפקד החזית הבולגרי. היחסים בין הגרמנים לבולגרים היו מעורערים בתקופה זו ולוקוב מקורבו של ז'קוב מונה לפקד על הארמייה ה-2 והונחה לדווח לז'קוב אישית על התנהלות העניינים בחזית.

בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה, בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה במתקפה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לקריסת הצבא הבולגרי. לוקוב ביקש בשם צבא ממלכת בולגריה שביתת נשק ומאוחר יותר היה חבר בצוות המשא ומתן לקביעת תנאי שביתת הנשק של סלוניקי,.

==שלהי הקריירה ואחריתו==
לאחר המלחמה מונה על ידי ראש הממשלה אלכסנדר סטמבוליסקי להיות אחד מנציגי המשלחת הבולגרית לועידת השלום בפריז (1919), במסגרתה סוכמו תנאי חוזה ניי. במסגרת חוזה ניי צומצם מאוד היקפו של הצבא הבולגרי וב-1 בינואר 1920 נאלץ לוקוב לסיים את שירותו הצבאי. לוקוב היה יושב ראש איגוד קציני המילואים, נודע כפעיל חברתי ולוחם למען זכויות האדם בממלכה.
איוואן לוקוב הלך לעולמו באפריל 1926 והוא בן 54 שנים.

==ראו גם==
* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים בולגרים
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בולגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ילידי 1871

קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1926
אקינטור

אקינטור (Akinator) הוא גרסת אינטרנט, אנדרואיד ואייפון של המשחק "נעלמים". המשחק מנסה, באמצעות שאלות, "לנחש" איזו דמות נבחרה.

== משחקיות ==
בתחילת המשחק, יש לחשוב על דמות כלשהי. לאחר מכן מנסה אקינטור (דמות הג'יני המופיעה במשחק) לנחש את הדמות שנבחרה באמצעות שאלות. ניתן לענות "כן", "לא", "אני לא יודע", "כנראה", או "לא ממש". לאחר כעשרים שאלות מנחש אקינטור את הדמות, ושואל האם ניחש נכונה. אם אקינטור טעה, מוצגת אפשרות להמשיך במשחק (כלומר, לאפשר לאקינטור לשאול עוד שאלות). אם בוחרים שלא להמשיך, או אם אקינטור "נכנע", ניתן להזין את שם הדמות שנבחרה, ואז לבחור אותה מתוך רשימת דמויות מוצעת. אם הדמות מופיעה מספר פעמים, ניתן לסמן את כולן. אם הדמות אינה מופיעה ברשימה, ניתן להכניס את שמה עם תיאור קצר (בדרך כלל מקור הדמות, סוגה או מקצועה) ובכך לצרפה למאגר הדמויות. לפעמים אקינטור (הג'יני) מנחש דמויות שגויות בכוונה כדי להכשיל שחקן(כי אם לא מאשרים שהוא ניחש נכון בניסיון הראשון לא מקבלים נקודות.

==אופן הפעולה==
בסיס הנתונים בו משתמש אקינטור כדי לנחש את הדמות שנבחרה נבנה ממשחקי העבר עצמם. כאשר אקינטור לא מצליח לזהות את הדמות עליה חושב השחקן, ניתנת האפשרות "לגלות" לאקינטור מיהי הדמות ולהוסיפה למאגר אם אינה קיימת בו, וכך נוספות לאקינטור דמויות חדשות, וכן ידע נוסף על דמויות שכבר קיימות בבסיס הנתונים. דמויות שלא נבחרות מספיק - נמחקות. בשנת 2006 הכיל בסיס הנתונים כמאה דמויות. שחקנים מתחילים מדמויות "קלות" ועוברים לדמויות "קשות" (כלומר, פחות מוכרות) יותר ויותר.

מייסד החברה, ארנו מגרה מסביר:

המשחק זמין ב־16 שפות, בהן עברית.

==החברה==
המשחק מופעל על ידי חברת "אלוקנס" שנוסדה על ידי המהנדס ארנו מגרה (צרפתית: Ernaud Megret), ופועל החל משנת 2006.

ארנו התפטר ממשרתו כמפתח תוכנה כדי להקים את "אלוקנס". הכנסות החברה כיום הן בעיקר מיישום אייפון של אקינטור, וכמו כן מפרסומות באתר. בנוסף, החברה משווקת את הטכנולוגיה שאקינטור מבוסס עליה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.akinator.com/ המשחק]
* [http://il.akinator.com המשחק בעברית]
* [http://www.elokence.com אתר "אלוקנס", החברה שמפעילה את אקינטור]

קטגוריה:משחקי רשת
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2007
קטגוריה:אתרי אינטרנט
קטגוריה:משחקי אינטרנט
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בצרפת
החוק להגנת הממלכה 1914

החוק להגנת הממלכה 1914 (אנגלית: Defence of the Realm Act) היה חוק אשר נחקק בממלכה המאוחדת ב-8 באוגוסט 1914, בשבועות הראשונים של מלחמת העולם הראשונה. החוק נתן לממשלת הוד מלכותו סמכויות נרחבות במהלך תקופת המלחמה לשם שמירה על המורל, המשאבים הלאומיים ועל הסדר בממלכה. סמכויות אלו כללו בין היתר הפקעת בניינים וקרקעות אם היו דרושים למאמצי המלחמה ותקנון תקנות הקובעות עברות פליליות ואזרחיות. בין המעשים שנאסרו על הבריטים עקב החוק ותקנותיו היו: הבערת מדורות, הטסת עפיפונים, סחר במשקפות, שיחה על נושאים צבאיים, האכלת חיות בר וכדומה. החוק תוכנן לסייע לממשל במניעת פלישה ושמירה על מורל גבוה בקרב האוכלוסייה, אכיפת צנזורה על כתבות העיתונאים ועל הדאר אשר הגיע מן החזית לתחומי הממלכה.

בשנת 1916 הורשע ברטראנד ראסל, שהתנגד למלחמה ולקח חלק בפעילות פציפיסטית, בעבירה על החוק להגנת הממלכה. הוטל עליו קנס בסך 100 לירות שטרלינג, אך הוא סירב לשלמו. במקום לשלוח אותו לכלא, המשטרה עיקלה כמה מספריו, ומכרה אותם במכירה פומבית על מנת לשלם את החוב. בשנת 1918 הביע התנגדות פומבית לצירופה של ארצות הברית למלחמה, ובשל כך נכלא לשישה חודשים. באותה תקופה הופעל החוק כנגד פעילים פציפיסטים נוספים שהתנגדו למלחמה.

החוק לא בוטל עד היום. חלקים ממנו בוטלו לאחר מלחמת העולם הראשונה, אך הוכנסו שוב לתוקף במלחמת העצמאות של אירלנד (1920), ובתקופת מלחמת העולם השנייה (1939). הסעיף האוסר על פתיחת פאבים בשעות אחר הצהריים נשאר בתוקפו עד שנת 1998.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20090403062055/http://www.spartacus.schoolnet.co.uk/FWWdora.htm החוק להגנת הממלכה] באתר Spartacus Educational 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הממלכה המאוחדת במלחמת העולם הראשונה
הגנת הממלכה
שלום זאב אפלבום

שלום זאב אפלבום (ז' באדר ה'תרצ"ד - י"ד בתשרי ה'תשע"ב, 22 בפברואר 1934 - 12 באוקטובר 2011) היה פרופסור מן המניין לאנטומולוגיה בקתדרה ע"ש מאורברגר בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2010 זכה בפרס רוטשילד לחקלאות.

== ביוגרפיה ==
שלום אפלבום נולד בתרצ"ד (1934) בניו יורק שבארצות הברית, להורים ילידי ליטא. עוד בטרם היה בן שנה עלתה משפחתו לארץ ישראל, אולם בעקבות המשבר הכלכלי של 1939 נאלצה לחזור לארצות הברית. עם קום מדינת ישראל שבה המשפחה ועלתה לארץ ישראל והתיישבה ברעננה, שם סיים אפלבום את לימודיו והתגייס לנח"ל. 

בשנת 1955 נישא לד"ר לביאה אפלבום ולהם ארבעה ילדים. נפטר בי"ג בתשרי ה'תשע"ב (12 באוקטובר 2011).

== פעילות אקדמית ==
בצעירותו החל ללמוד באוניברסיטה העברית, בפקולטה לחקלאות ברחובות. בשנת 1955 סיים תואר ראשון וב-1957 קיבל תואר שני. את עבודת הדוקטורט ביצע בהנחייתו של פרופסור אהרן בונדי.

בשנת 2010 זכה בפרס רוטשילד לחקלאות, "על מכלול מחקריו החדשניים, המתייחסים להשפעת גורמי עקה סביבתיים על הפיזיולוגיה של התנהגות חרקים ועל הבאת המידע הבסיסי שנצבר לקראת יישום מתקדם בהגנת גידולים חקלאיים".

תחומי המחקר בהם עסק אפלבום הם פיזיולוגיה של בקרת תהליכי רבייה בקרב זבובי פירות ועשי לילה, וכן היבטים פיזיולוגיים ומולקולריים של יחסי חרק – פטריה אנטומופתוגנית.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://departments.agri.huji.ac.il/entomology/staff_pages/applebaum.html דף הבית של פרופסור אפלבום], באתר הפקולטה לחקלאות
* [https://web.archive.org/web/20131001111810/http://www.yadhanadiv.org.il/recipient/shalom-applebaum שלום אפלבום - זוכה פרס רוטשילד 2010], באתר יד הנדיב 
* 

קטגוריה:ביולוגים ישראלים
קטגוריה:ביוכימאים ישראלים
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: הפקולטה לחקלאות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מדלניצ'ר

מדלניצ'ר (ברומנית: Medelnicer ) היה סוג של דרגטור בחצר שליט נסיכות מולדובה או נסיכות ולאכיה. המדלניצ'ר היה בויאר שתפקידו לצקת מים על ידי השליט לצורכי רחצה. המדלניצ'ר גם הגיש לשליט את מנות האוכל והמליח. בנוסף היה אחראי על הכלים והפמוטות שעל השולחן.

המדלניצ'ר היה חבר במועצת השליט. בתקופת הפנריוטים ירד מעמד המדלניצ'ר ובתחילת המאה ה-19 הוא נחשב בויאר מדרגה שלישית.
גם בתפקיד זה הייתה קיימת היררכיה: ול-מדלניצ'ר (מדלניצ'ר גדול), מדלניצ'ר שני ושלישי.

קיום התפקיד של מדלניצ'ר תועד לראשונה בשנת 1463 בנסיכות מולדובה ובשנת 1523 בוולאכיה.

מקור המונח בא מהמילה "מדלניצה" - "קערת כסף או זהב, ששימשה לנטילת הידיים של השליט", מילה ממוצא סלאבי קדום (מדניצה), המופיעה גם בהונגרית (medence = אגן).

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul III</div>
<div class="mw-content-ltr">*
Mihai Ţipău - Domnii fanarioţi în Tările Române, Omonia, Bucureşti,2008</div>
<div class="mw-content-ltr">*Lazăr Şăineanu - Dicţionar universal al limbii române, Litera Chişinău, 1998 </div>

קטגוריה:רומניה: היסטוריה: דרגטורי
ז'ף לאמבו

ז'ף לאמבו (בצרפתית: Jef Lambeaux; 14 בינואר 1852 – 5 ביוני 1908) היה פסל בלגי.

== ביוגרפיה ==
לאמבו, יליד אנטוורפן, למד באקדמיה המלכותית לאמנות באנטוורפן, שם היה תלמידו של ז'אן ז'יף . יצירתו הראשונה, "מלחמה", הוצגה ב-1871, ואחריה באה שורה ארוכה של קבוצות היתוליות, בהן "ילדים רוקדים", "אמור בוקר טוב", "המספר בר המזל" ו"תאונה" (1875). בהמשך יצא לפריז, שם יצר את "הקבצן" ו"האביון הסומא" לגלריות הבלגיות, ואת "הנשיקה" (1881), הנחשב ליצירת המופת שלו. בעקבות ביקור באיטליה, שם התרשם מאוד מיצירותיו של ג'אמבולוניה, הראה נטייה ברורה לאפקטים של כוח ותנועה.

שאר יצירותיו הנודעות כוללות את "מזרקת בראבו" באנטוורפן (1886), "שוד קן הנשרים" (1890), "גילופין" (1893), "ניצחון האישה", "הפאון המוכה" (פסל שחולל סערה לא קטנה בתערוכה העולמית בליאז' ב-1905), ו"תשוקות אנוש", תבליט שיש קולוסלי, שכלול והרחבה של רישום שהוצג ב-1889. מבין פסלי הדיוקן שלו ראויים להיזכר אלה של הנדריק קונסיאנס ושל שארל בול, ראש עיריית בריסל. לאמבו מת ב-6 ביוני 1908.
[[פרומתאוס כבול והנשר מנקר בכבדו, פסל של ז'ף לאמבו בפארק הרסטראו בבוקרשט]]

== מוזיאון ז'ף לאמבו ==
בשנת 2006 נערכה אגודת "ASBL Musée Jef Lambeaux" לקדם את הקמתו של מוזיאון שיוקדש לאמן בסן-ז'יל, בלגיה. עיריית סן-ז'יל הבטיחה להקים את המוזיאון עוד בשנת 1898, אך הוא לא נבנה מעולם.

== מבחר מיצירותיו ==
<gallery>
Mariemont_Lambeaux_JPG1a.jpg|"ניצחון האישה" (1901)
Temple of Human Passions.jpg|"היכל תשוקות אנוש" (1898)
Jef Lambeaux JPG1c.jpg|"ניצחון האישה" (1901)
Morlanwelz Mariemont JPG12.jpg|"שמחה", קטע מתבליט "תשוקות אנוש"
Mariemont_Lambeaux_JPG2a.jpg|"השפע" (1902)
0 Bruxelles - Petit Sablon - Blanchisseur.JPG|"הכובס" בכיכר סבלון הקטנה
Boilermaker by Jef Lambeaux at Petit Sablon Park.jpg|יצרן דוודים בכיכר סבלון הקטנה
Cathedral of our Lady 9 (Piotr Kuczynski).jpg|"הקתדרלה של גברתנו" באנטוורפן
Antwerp - by Craig Wyzik.jpg|בראבו (1886)
Abraham Ortelius statue by Jef Lambeaux at Petit Sablon Park, Brussels.jpg|פסל אברהם אורטליוס בכיכר סבלון הקטנה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פסלים בלגים
קטגוריה:ילידי 1852

קטגוריה:נפטרים ב-1908
The xx

The xx היא להקת אינדי רוק מאנגליה, אשר הוקמה בשנת 2005.

== היסטוריה ==
אלבום הבכורה של הלהקה שיצא ב-17 באוגוסט 2009 הנקרא "xx" זכה לביקורות חיוביות.
האלבום זכה במקום התשיעי במצעד "האלבום הטוב ביותר השנה" על ידי המגזין "רולינג סטון" ובמקום השני במגזין "NME", וכמו כן זכה בפרס מרקיורי היוקרתי. 

הגיטריסטית והקלידנית של הלהקה באריה קיורשי עזבה את הלהקה בשנת 2009. דיווחים ראשוניים טענו כי ההחלטה היא עקב תשישות, אך הלהקה מאוחר יותר אמרו כי החלטה זו עקב "חילוקי דעות אישיים".

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומים ===
* "xx" - 2009
* "Coexist" - 2012
* "I See You" - 2017

=== סינגלים ===
* "Crystalised" - 2009
* "Basic Space" - 2009
* "Islands" - 2009
* "VCR" - 2010
* "Angels" - 2012

* "Chained" - 2012
* "Reunion" - 2012

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות אינדי בריטיות
קטגוריה:להקות רוק בריטיות
קטגוריה:אמני XL Recordings
קטגוריה:זוכי פרס מרקיורי
קטגוריה:רמיקסרים
אפרים כהן

הרב אפרים זלכה הכהן (ה'תרמ"ו 1885, בגדאד - ג' בתשרי ה'תשי"ז, 8 בספטמבר 1956, ירושלים) היה מקובל עיראקי ודרשן, מראשי ישיבת פורת יוסף.

== ביוגרפיה ==
הרב אפרים הכהן בצעירותו
בית הכנסת אוהל רחל
ביקור במחנה עולי עיראק: הרב אפרים הכהן במרכז למעלה, ומשמאלו הרב בן ציון חזן והרב יהודה צדקה.
נולד בבגדאד שבעיראק למנשה ולשמחה זלכה. למד בישיבת מדרש בית זלכה אצל הרב אברהם דנגור, בהמשך למד קבלה אצל הרב שמעון אגסי, והיה בן בית אצל הרב יוסף חיים.

בחודש אוגוסט 1924 (אב ה'תרפ"ד) עלה לארץ ישראל והשתכן בעיר העתיקה שבירושלים, שם החל ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב חיים שאול הכהן דוויק. בהמשך שימש כראש המקובלים בישיבה במשך 20 שנה.

במשך תקופה מסוימת שימש כמלמד בתלמוד תורה "תורת אהרון" בשכונת בית ישראל שבירושלים, וכשהחלו יהודי עיראק לעלות לישראל לאחר פרעות תש"א, נסע עם רבנים נוספים אל מחנות העולים בהם שוכנו, כדי לסייע להם.

בסוף ימיו התגורר בשכונת קטמון, ומדי שבת היה דורש בבית הכנסת "אוהל רחל". כן היה לומד בישיבת "שושנים לדוד".

הלך לעולמו ביום שבת 8 בספטמבר 1956 (ג' בתשרי ה'תשי"ז) לאחר מחלה, ונקבר בהר המנוחות.

== משפחתו ==
היה נשוי למלכה, נולדו להם חמישה ילדים, שנים מהם נפטרו בילדותם:

* בנו, הרב שלום כהן, ראש ישיבת פורת יוסף ונשיא מועצת חכמי התורה של תנועת ש"ס.
* בנו, הרב רפאל כהן, סופר סת"ם, נישא לבתו של הרב סלמאן מוצפי
* בתו, שולמית. 

==מתלמידיו==
* הרב עובדיה יוסף
*הרב יצחק כדורי
* הרב מרדכי אליהו
* בנו הרב שלום כהן
* הרב שמואל דרזי
* חכם גורג'י יאיר
* הרב יחזקאל עזרא דורי

== לקריאה נוספת ==
*שמעון שר שלום, חכמי בבל - מסכת חייהם המופלאה של רבני בבל, ירושלים ה'תשס"ג (עמ' 212 - 219)
*גדעון גילקרוב, האיר המזרח - לדמותם של רבותינו הספרדים בדורות האחרונים, חלק א', ירושלים ה'תשס"ב (עמ' 288 - 303)

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.mytzadik.com/tzadik.aspx?id=777 המקובל אפרים זילכה הכהן], באתר MyTzadik
* [http://iraqijews.info/חכם-אפרים-זילכה-הכהן-עה/ חכם אפרים זילכה הכהן], באתר העיראקי
* [https://moreshet-maran.com/tag/%D7%97%D7%9B%D7%9D-%D7%90%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%9B%D7%94%D7%9F/ חכם אפרים הכהן], באתר "מורשת מרן"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים עיראקים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:רבני ישיבת פורת יוסף
קטגוריה:ראשי ישיבה ספרדיים
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי עיראק
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בגדאד: רבנים
קטגוריה:קטמון: רבנים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:בוגרי מדרש בית זלכה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1885
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1956
Halo (שיר של ביונסה)

Halo (בעברית: הילה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מהאלבום השלישי שלה I Am... Sasha Fierce. השיר יצא כסינגל השלישי מהאלבום בתאריך 20 בינואר 2009. השיר מתאר אישה הרואה את נשמתו של בעלה כאשר מת והוא נכתב והופק על ידי ראיין טדר, סולן להקת הרוק ואן ריפאבליק.

קלי קלרקסון, שעבדה יחד עם טדר על אלבומה All I Ever Wanted ב-2008, טענה שטדר השתמש בעיבוד המוזיקלי של השיר "Already Gone" של קלרקסון על "Halo" (את שני השירים חיבר והלחין טדר). שנתיים לאחר מכן, צורף השיר לאלבום ההופעה Hope for Haiti Now, שיצא עבור רעידת האדמה בהאיטי.

השיר מבוצע בסולם לה מז'ור והמהלך ההרמוני שלו מבוסס על האקורדים לה מז'ור, סי מינור, פה דיאז מינור, רה-מז'ור 

השיר זכה להצלחה במיוחד בברזיל שם זכה במקום הראשון במצעד העשור; כמו כן זה השיר זכה בטקס 2009 של ה-EMA בקטגוריית "שיר השנה".

נכון למרץ 2024, השיר צבר כ-מיליארד ו-500 מיליון צפיות ביוטיוב והוא השיר הנצפה ביותר של ביונסה.

== וידאו קליפ ==
הקליפ הופיע בבכורה בלעדית ב-iTunes Store, יחד עם הקליפ אשר צולם עבור השיר "Diva" ב-23 בדצמבר 2008.

פיליפ אנדלמן בים את הקליפ שצולם בסוף נובמבר של אותה השנה. הקליפ כלל את השחקן מייקל אילי אשר גילם את אינטרס האהבה של נואלס. על פי אילי, הוא עבד עם נואלס כי "פעם הוא שמע את השיר, והוא פשוט היה צריך לעשות את זה." והוסיף: 

הסרטון מתחיל כאשר נואלס עומדת מול קיר מואר באור, אשר עובר דרך החלון. כפי שהווידאו מתקדם, הסצנות משתנות בחלקים שונים של הבית. באחת הסצינות, נואלס רוקדת לכוריאוגרפיה בבגד גוף, בעוד שאהובה מביט בה דרך המרפסת. בתקופת השיא, נואלס מצולמת תת-ימית, ונעה באיטיות כלפי מעלה כאשר היא לבושה בבגדים לבנים. כאשר הפזמון מתחיל, נואלס פוקחת את עיניה. הסצנה האחרונה היא כאשר נואלס שוכבת מעל אילי, ורק פניהם נראים לעין. נואלס תיארה את הקליפ "מאוד אינטימי, רומנטי והבית בו הם צילמו הוא יפה."

== מיקומי שיא ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2008
קטגוריה:סינגלים מ-2009
קטגוריה:שירי ביונסה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ביונסה
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ביונסה
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי פיליפ אנדלמן
קטגוריה:בלדות משנות ה-2000
קטגוריה:בלדות פופ
קטגוריה:בלדות R&B עכשוויות
קטגוריה:שירי R&B
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון בנורווגיה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר – אישה
קטגוריה:שירי פלטינה מרובעת בממלכה המאוחדת
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
בנק ערבי ישראלי

הלוגו הישן של הבנק
בנק ערבי-ישראלי בע"מ היה בנק ישראלי שפעל כחלק מקבוצת בנק לאומי. בינואר 2016 הבנק מוזג לתוך בנק לאומי, וסניפיו הפכו לסניפי בנק לאומי.

לפני המיזוג היו לבנק 37 סניפים הפזורים ביישובים ערביים בצפון ישראל ובאזור המשולש, ועבדו בו 400 עובדים. כל סניפי הבנק היו סגורים בשבתות, ובהתאם לאמונתם הדתית של מרבית עובדי הבנק ולקוחותיו הפוטנציאליים, חלק מסניפי הבנק היו סגורים בימי ראשון (באזורים בעלי רוב נוצרי) או שישי (באזורים בעלי רוב מוסלמי) כך שהסניפים פעלו 5 ימים בשבוע (א'-ה' או ב'-ו').

==היסטוריה==
בנק ערבי-ישראלי הוקם בסוף 1959 במטרה לפנות לקהל ערביי ישראל. מקימי הבנק היו הבנק לסחר חוץ ומספר אנשי עסקים. המשרד הראשי של הבנק שכן בחיפה. תוך שנה הוקמו לבנק שני מרכזים, בחיפה ובנצרת, ועוד תשעה סניפים, בעכו, שפרעם, טייבה, באקה אל-גרבייה, קלנסווה, אום אל-פחם, תרשיחא וראמה. בשנת 1967 היו לבנק 25 סניפים. מיד לאחר מלחמת ששת הימים החליט הבנק לפתוח סניפים ברחבי יהודה ושומרון וחבל עזה וביולי 1967 נפתחו סניפים בעיר העתיקה של ירושלים ובג'נין. לאחר מספר שנים של הפסדים מונה יוסף נחמיאס למנהל הבנק והוא צמצם את מספר הסניפים. בשנת 1971 נמכר בנק ערבי ישראלי לבנק לאומי. 

בשנת 1975 נפתחו סניפים חדשים רבים, בין השאר בדבורייה, כפר מנדא, גוש חלב, אעבלין וירכא ומספר הסניפים עלה מ-15 ל-23. בשנים שלאחר מכן המשיך הבנק במגמת התרחבות.

בפברואר 2008 מיצב עצמו מחדש והשיק "זהות תאגידית" כ-"ai Bank".

בסוף 2010 התגלה שהבנק עבר על חוק איסור הלבנת הון. "ועדת העיצומים לתאגידים בנקאיים לעניין איסור הלבנת הון ומימון טרור" הטילה על הבנק קנס של 850 אלף ש"ח.

במאי 2015 פורסמה הודעה לתקשורת על כך שדירקטוריון לאומי ודירקטוריון בנק ערבי ישראלי אישרו את מיזוג בנק ערבי-ישראלי לתוך בנק לאומי. המיזוג בפועל התרחש ביום 31 בדצמבר 2015.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנק לאומי לישראל
ערבי-ישראלי
קטגוריה:ערביי ישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1959