OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רדיו לבנון

רדיו לבנון (מוכרת יותר בשמו הצרפתי הרשמי: Radio Liban; בערבית: إذاعة لبنان; תעתיק מדויק: אד'אעת לבנן) היא תחנת רדיו לבנונית בבעלות ממשלת לבנון. התחנה היא אחת מתחנות הרדיו הוותיקות ביותר בערבית.<ref name=lorientlejour></ref><ref></ref>

==היסטוריה==
שורשי התחנה מגיעים לשנת 1933 בתקופת המנדט הצרפתי בלבנון.<ref name=lorientlejour/> התחנה החלה לשדר בשנת 1934, ונקראה רדיו המזרח. היא נוהלה על ידי תאגיד Société Radio-Orient הפרטי, והייתה תחנת הרדיו השנייה שהוקמה בעולם הערבי אחרי תחנת הרדיו המצרית שבסיסה בקהיר. בתחילת שנות ה-40, שלטונות המנדט הצרפתי השיקו אותה מחדש כרדיו-לבנט. בשנת 1946, עם עצמאות לבנון, שונה שמו של רדיו אוריינט לרדיו הלבנוני (בערבית: الإذاعة اللبنانية) תחת חסותו של תאגיד Service de Radiodiffusion de la République Libanaise. השם היה בשימוש עד שנות ה-70 כאשר אז הוא שונה לשמו הנוכחי, רדיו לבנון. תחנת הרדיו עברה למחוז סנאיה בביירות בסוף שנות ה-50.<ref name=lorientlejour/> רדיו לבנון חבר באיגוד השידור של אסיה-פסיפיק.<ref></ref>

רדיו לבנון נותרה תחנה לא מסחרית שמסרבת לשדר פרסומות כלשהן, למעט הודעות מודעות לציבור. היא פעלה כשדרן החוקי היחיד בלבנון עד 1975 כאשר עם תחילת מלחמת האזרחים בלבנון שידורים בלתי חוקיים התחרו על לב המאזינים, בעיקר עם הקמת קול לבנון וקול לבנון הערבית ובהמשך, יותר מ-150 תחנות רדיו שונות שצמצמו משמעותית את מספר המאזינים של רדיו לבנון.

עם הלגליזציה של מספר נבחר של תחנות רדיו פרטיות, רדיו לבנון נותרה התחנה הרשמית היחידה מטעם ממשלת לבנון. הארכיון היקר של הקלטות ישנות יותר שמור גם הוא באמצעות מענקים.

==שידור==
ערוץ השידור המרכזי הוא בערבית עם ערוץ שני המשדר בשפות אחרות, בעיקר בצרפתית, אך עם תוכניות נוספות באנגלית ובארמנית. הערוץ השני גם משדר כמה תוכניות מתוכניות חדשות בצרפתית של רדיו צרפת הבינלאומי.<ref></ref> רדיו לבנון משדר גם במשך 12 שעות תוכניות בינלאומיות המיועדות לפזורה הלבנונית ולמאזינים בינלאומיים. התכנות הבינלאומיות הן בערבית, צרפתית, אנגלית, ספרדית ופורטוגזית. התחנה משקפת בעיקר את הקו הרשמי של ממשלת לבנון ובהיותה ערוץ נייטרלי לא מפלגתי גם את דעותיהם של כל הכוחות הפוליטיים המרכזיים בלבנון. היא גם מיישמת עמדה נייטרלית ביחס לעניינים פאן-ערביים ובינלאומיים.

השידור מתבצע על הגל הינוני שמכסה את רוב שטח לבנון וכמה מדינות שכנות בתדרים של 836kHz (עבור ערוץ השידור המרכזי בערבית) ו-989kHz (עבור הערוץ שפות זרות בערוץ השני). עם הארגון מחדש של אורכי הגל בלבנון כדי למנוע שיבוש והפרעות, הוקצו לתוכניות השפה הערבית של רדיו לבנון התדרים 98.1 ו-98.5 FM ולערוץ השני לשפות זרות הוקצה שידור ב-96.2 FM. המשדרים ממוקמים בהרי הבארוק, בהר איטו ובנאס, ליד ביקפאיה. ישנן אנטנות ממסר גם בבית מרי בהר הלבנון, בבעלבכ בעמק הבקעה ובג'בל סאפי בדרום לבנון. גם בישראל ניתן לקלוט את שידורי רדיו לבנון בתדרים 98.1 ו-98.5 FM, אך בצפון ישראל בלבד.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

לבנון, רדיו
קטגוריה:לבנון: תקשורת
לבנון
הדיוויזיה ה-232 (האימפריה הגרמנית)

הדיוויזיה ה-232 (בגרמנית: 232. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.

== היסטוריה ==
הדיוויזיה הוקמה ב-16 בינואר 1917 ונפרסה בתחילה בחזית המזרחית במהלך המלחמה. לאחר שהלחימה בזירה הסתיימה באמצע פברואר 1918, היא הועברה לחזית המערבית. הדיוויזיה השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן, ולאחר מכן התגוננה נגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-2 בדצמבר 1918 פורקה הדיוויזיה.

== מפקדים ==
* גנרל-מיור אדולף פון דר אש (23 במאי 1917 – 2 בפברואר 1918)
* גנרל-מיור גוטפריד מרקווארד (3 בפברואר – 19 ביולי 1918)
* גנרל-מיור פרידריך וילהלם פון ליטוויץ (20 ביולי 1918 – 11 בספטמבר 1918)
* גנרל-מיור אמו פון דוויץ (12 בספטמבר 1918 – 28 בספטמבר 1918)
* גנרל-מיור ברונו פון קרן (28 בספטמבר 1918 – 2 בדצמבר 1918)

==לקריאה נוספת==
* Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.

232
232
אבי צבאג

אבי צבאג (נולד ב-3 בינואר 1989) הוא דוגמן וכדורגלן ישראלי.

==ביוגרפיה==
צבאג גדל בתל אביב, החל לשחק כדורגל בנוער בית"ר רמת גן, בצבא שירת כספורטאי מצטיין, לאחר פציעה בכדורגל החל לעסוק בדוגמנות ויצג על ידי סוכנות יולי, הוא הופיע בפרסום לרשת פוקס, ובו הופיעה בין היתר לצד בר רפאלי.

ב-2009 לקח חלק בצילומים לצד שלי גפני שהוצגו בתערוכה של מותג משקפי השמש של טום פורד.

ב-2011 הופיע בקמפיין של מגזין בלייזר, הוא השתתף כדוגמן בתחרות מלכת היופי 2012, ב-2013 הצטלם לפרסומת עבור הבושם "Red Sin" של כריסטינה אגילרה, באותה שנה לקח חלק בפרויקט גיוס תרומות של ארגון וראייטי בו לקחו חלק מלכות יופי, ב-2016 הופיע בקטלוג של מעצבת האופנה דורין סגול. בנוסף גם הופיעה בפרסומים של רשתות האופנה רנואר ובגיר.

הוא התמודד בנינג'ה ישראל. ככדורגלן שיחק בין היתר בהפועל חדרה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.ynet.co.il/articles/0,7340,L-3568107,00.html בואי להכיר את אבי צבאג] באתר ynet.
* [https://www.fashion-israel.co.il/אבי-צבאג-הגבר-הישראלי-החדש/ מגזין אופנה: אבי צבאג] באתר fashion Israel.
* [https://celebs.walla.co.il/item/2807460 בוקסר: אבי צבאג] באתר וואלה! סלבס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:משתתפי נינג'ה ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
יוסיף טולצ'אנוב

יוסיף טולצ'אנוב (ברוסית: Иосиф Моисеевич Толчанов; 11 במאי 1891 - 24 באוגוסט 1981) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1962 הוא זכה בתואר אמן העם של ברית המועצות.
==קורות חיים==
יוסיף טולצ'אנוב נולד בשנת 1891 במוסקבה למשפחה יהודית. אביו מויסיי טולצ'אנוב היה זמר בתיאטרון בולשוי והחליף את שם משפחתו מ"טולצ'אן" ל"טולצ'אנוב".

לאחר סיום בית ספר טולצ'אנוב למד הנדסה במכון לטכנולוגיה כימית במוסקבה ובאוניברסיטה בלייז' אותה סיים שנת 1914.

טולצ'אנוב חזר לרוסיה בשנת 1915 והחל לעבוד כמתכנן במפעלי העיר.

בשנת 1917 טולצ'אנוב החל ללמוד משחק בבית ספר לשחקנים של יורי זבאדסקי. בשנת 1918 בית ספר התאחד עם סטודיו של יבגני וכטנגוב והם היו בסיס לתיאטרון וכטנגוב. יוסיף טולצ'אנוב היה חבר בוועד המנהל הראשון של התיאטרון. אשתו גם הייתה שחקנית "תיאטרון וכטנגוב".

בשנת 1920 טולצ'אנוב החל ללמד, בשנת 1946 הוא התמנה לפרופסור בבית ספר למשחק שפועל ליד "תיאטרון וכטנגוב".

עיקר פעילתו של טולצ'אנוב הייתה על בימת התיאטרון אך הוא הצטלם גם במספר סרטי קולנוע ובהצגות תיאטרון שצולמו עבור הקרנה בטלוויזיה.

על פעילותו בתחום טולצ'אנוב פרודקין קיבל פרס ברית המועצות בשנת 1950, עיטור לנין (1971) ועיטורים נוספים. בשנת 1962 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.

בשנת 1961 טולצ'אנוב פרסם ספר זכרונות על פעילתו בתיאטרון.

טולצ'אנוב נפטר בשנת 1981 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה וצד אשתו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://kinosozvezdie.ru/actors/tolchanov/tolchanov.html ביוגרפיה] 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון סובייטים
קטגוריה:שחקנים יהודים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:נפטרים ב-1981
קטגוריה:מורים למשחק
בוריס פטקר

בוריס פטקר (ברוסית: Борис Яковлевич Петкер; 28 באוקטובר 1902 - 30 בינואר 1981) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1963 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
==קורות חיים==
בוריס פטקר נולד בשנת 1902 בחרקיב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה).

בשנים 1918/1919 פטקר החל ללמוד משחק מוסקבה. בשנת 1919 הוא חזר לחרקיב ושיחק בתיאטרון מקומי. בשנת 1920 הוא חזר למוסקבה להמשך לימודים אותם סיים בשנת 1922. לאחר סיום הלימודים הוא שיחק ב"תיאטרון קורש".

בשנת 1933 תיאטרון בה שיחק פטקר נסגר והוא הוזמן על ידי ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו לסגל של התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בתיאטרון זה הוא שיחק כל חייו.

במקביל החל משנת 1939 פטקר היה מנהל אמנותי של תיארטון "ארמיטאז" במוסקבה.

בשנת 1975 פטקר השתתף בהצגת תיאטרון שבויימה במיוחד לשחקנים ותיקים של התיאטרון ושיחק לצד מארק פרודקין.

עיקר פעילתו של טולצ'אנוב הייתה על בימת התיאטרון אך הוא הצטלם גם במספר סרטי קולנוע. בנוסף הוא הקליט הרבה עבור רדיו.

פטקר כתב 3 ספר ספרי זכרונות שיצאו לאור בשנת 1968, 1976 ו-1984.

על פעילותו בתחום התיאטרון פטקר קיבל עיטור הדגל האדום של העמל (1972) ועיטורים נוספים. בשנת 1963 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.

פטקר נפטר בשנת 1983 במוסקבה ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה וצד אשתו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.krugosvet.ru/enc/kultura_i_obrazovanie/teatr_i_kino/PETKER_BORIS_YAKOVLEVICH.html ביוגרפיה] 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון סובייטים
קטגוריה:שחקנים יהודים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין קונצבסקויה
קטגוריה:ילידי 1902
קטגוריה:נפטרים ב-1983
סגן נשיא איראן

סגן נשיא איראן (בפרסית: معاون رئیس‌جمهور ایران), על פי סעיף 124 לחוקת איראן, הוא כל מי שמונה על ידי נשיא איראן לעמוד בראש ארגון הקשור בענייני הנשיאות באיראן. סגן הנשיא הראשון (בפרסית: معاون اول رئیس‌جمهور) יושב בראש ישיבות ממשלת איראן בהיעדרו של הנשיא.

נכון ל-2024 ישנם שבעה סגני נשיא באיראן: סגן הנשיא הראשון, סגן הנשיא בפועל, סגן הנשיא לעניינים אסטרטגיים, סגנית הנשיא לענייני נשים ומשפחה, סגן הנשיא לענייני הפרלמנט, סגן הנשיא למדע, טכנולוגיה וכלכלה מבוססת ידע, והעוזר המשפטי של הנשיא. בנוסף, קיימים שבעה סגני נשיא נוספים המנהלים ארגונים ממשלתיים שונים באיראן, ומתוקף תפקידם משמשים גם כסגני הנשיא.

== סגן הנשיא הראשון ==

תפקידו של סגן הנשיא הראשון נוצר בתיקון לחוקה ב-1989, ולקח חלק מהאחריות של ראש הממשלה. לפי סעיף 124, סגן הנשיא הראשון יושב בראש מועצת השרים ומתאם את שאר סגני הנשיא.

לפי סעיף 131, במקרה של נבצרות ימלא סגן הנשיא הראשון את תפקידו של הנשיא, בכפוף לאישור המנהיג העליון. על פי אותו סעיף, מועצה המורכבת מסגן הנשיא הראשון (או הנשיא בפועל), יו"ר המג'לס וראש הרשות השופטת חייבת להבטיח כי נשיא חדש ייבחר תוך חמישים יום.

=== רשימה ===

{| class=wikitable style=text-align:center
!
!דיוקן
!שם(לידה–מוות)
!תחילת כהונה
!סיום כהונה
!זמן כהונה
!colspan=2|מפלגה
!נשיא
|-
!rowspan=3 style=background:#0A9|1
|rowspan=3rowspan=3|חסן חביבי(1937–2013)
|rowspan=3|21 באוגוסט 1989
|rowspan=3|26 באוגוסט 2001
|rowspan=3|12 שנים ו-5 ימים
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|rowspan=2|אכבר האשמי רפסנג'אני
|-
|bgcolor=#E12 rowspan=2|
|rowspan=2|מפלגת תומכי הבנייה(מאז 1996)
|-
|rowspan=2|מוחמד ח'אתמי
|-
!style=background:#0A9|2
מוחמד רזא עארף(1951–)
|26 באוגוסט 2001
|10 בספטמבר 2005
|4 שנים ו-15 ימים
|bgcolor=#448|
|חזית השותפות האסלאמית האיראנית
|-
!style=background:#46E|3
פרוויז דאודי(1952–2024)
|10 בספטמבר 2005
|17 ביולי 2009
|3 שנים ו-310 ימים
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|rowspan=3|מחמוד אחמדינז'אד
|-
!style=background:#46E|4
אספנדיאר רחים משאי(1960–)
|17 ביולי 2009
|25 ביולי 2009
|8 ימים
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|-
!style=background:#46E|5
מוחמד רזא רחימי(1949–)
|13 בספטמבר 2009
|5 באוגוסט 2013
|3 שנים ו-326 ימים
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|-
!style=background:#0A9|6
אסחאק ג'האנגירי(1957–)
|5 באוגוסט 2013
|8 באוגוסט 2021
|8 שנים ו-3 ימים
|bgcolor=#E12|
|מפלגת תומכי הבנייה
|חסן רוחאני
|-
!style=background:#46E|7
מוחמד מוח'בר(1955–)
|8 באוגוסט 2021
|28 ביולי 2024
|שנתיים ו-355 ימים
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|אבראהים ראיסי
|-
!style=background:#0A9|(2)
מוחמד רזא עארף(1951–)
|28 ביולי 2024
|מכהן
|
|bgcolor=#DDD|
|עצמאי
|מסעוד פזשכיאן
|}

== סגני נשיא מתוקף תפקידם ==
באיראן כמה משרות שהנושא בהן מכהן מתוקף תפקידו גם כסגן נשיא:
*ראש הארגון להגנת הסביבה
*ראש הארגון לאנרגיה אטומית
*ראש ארגון התכנון והתקציב
*ראש הקרן לענייני שהידים ויוצאי צבא
*ראש הארגון למדידה והערכה של מערכת החינוך
*ראש הארגון לענייני מינהל ותעסוקה
*ראש ארגון התקינה הלאומי

== קישורים חיצוניים ==

איראן
קטגוריה:איראן: פוליטיקה
דג מלוח (סרט)

דג מלוח הוא סרט דרמה קומית מסוגת קולנוע חרדי מראשית שנות ה־2000, בהפקת מוטי גל ושוקי בן פורת. נחשב לאחד מסרטי הדרמה המוכרים במגזר בעשור הראשון של המאה ה-21. הסרט מספר את סיפורם של חבורת ילדים בשם חבורת הגאולה המגלים ילד מכיתתם הנמצא בצרה, ומנסים לסייע לו. כשבתוך כך, חושפים חולית מעבירי תחמושת ערבים מנמל יפו<ref></ref> הפועלים במסווה של חנות דגים המסייעים להעברת אמל"ח לידי מחבל פלסטיני.<ref></ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי קולנוע חרדי
קטגוריה:סרטי פרי עץ הדעת
יוסיף חפץ

יוסיף חפץ (ברוסית: Иосиф Ефимович Хейфиц; 17 בדצמבר 1905 - 24 באפריל 1995) היה במאי קולנוע ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1964 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. סרטיו הוצגו בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכו בפרס בפסטיבל קרלובי וארי. 
==קורות חיים==
יוסיף חפץ נולד בשנת 1905 במינסק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס) למשפחה יהודית. בהמשך הם עברו לפולטבה וקרמנצ'וג. בגיל 13 אביו נפטר וחפץ החל לעבוד בעבודות מזדמנות.

בשנים 1927-1930 הוא למד אמנות בלנינגרד. במהלך הלימודים הוא התחיל לעבוד ב"לנפילם" בה הוא הכיר את אלכסנדר זרחי ועד לשנת 1950 הם עבדו במשותף כבמאים ותסריטאים. ביחד הם יצרו סרטים רבים שהצחילו בהקרנה.

בשנת 1953 חפץ החל לביים באופן עצמאי. סטריו הוצגו בפסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 1955 ו-1960. סרטו על פי סיפור של אנטון צ'כוב "הגברת עם כלבלב" זכה בפרס הגדול בבפסטיבל קרלובי וארי שנת 1960.

בשנים 1977/1978 חפץ היה מלמד בימוי קולנוע.

סרטו אחרון של חפץ יצא להקרנות בשנת 1993.

על פעילותו בתחום הקולנוע חפץ קיבל עיטור לנין (1975), תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ועיטורים נוספים. הוא קיבל פעמיים פרס ברית המועצות (1940 ו-1941). בשנת 1964 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.

חפץ נפטר בשנת 1995 בסנקט פטרבורג ונטמן בבבית העלמין בקומרובו בפרברי העיר וצד אשתו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=11368 ביוגרפיה] 

קטגוריה:במאי קולנוע סובייטים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים
קטגוריה:תסריטאים יהודים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:זוכי פרס ניקה
קטגוריה:ילידי 1905
קטגוריה:נפטרים ב-1995
איולוס (אל)

במיתולוגיה היוונית, איולוס או איאולוס (יוונית עתיקה: Αἴολος "תנועה מהירה, התנוצצות"), היה שליט הרוחות שבו נתקל אודיסאוס באודיסיאה של הומרוס. איולוס היה המלך של האי איוליה, שם התגורר עם אשתו, ששת בניו, ושש בנותיו. כדי להבטיח מעבר בטוח הביתה לאודיסאוס ואנשיו, איולוס נתן לאודיסאוס שק עשוי עור שור בן 9 שנים<ref></ref> שהכיל את כל הרוחות העשויות להפריע לו במסעו, מלבד הרוח המערבית העדינה. אבל כשאודיסאוס וצוותו כמעט כמעט הגיעו חזרה למולדתם, אנשיו של אודיסאוס, שחשבו שהשק מכיל אוצר, פתחו אותו וכולם נסעו על ידי הרוחות בחזרה לאיוליה. בהאמינו שאודיסאוס חייב להיות שנוא על ידי האלים, איולוס שלח אותו משם ללא עזרה נוספת. איולוס זה גם בולבל לפעמים עם איולוס שהיה בנו של הלן וכינויו של אחד מארבעת השבטים היוונים הקדומים הגדולים, האיולים.

== משפחתו ==
כל מה שהאודיסיאה של הומרוס מספרת לנו על משפחתו של איולוס הוא שאביו היה היפוטס, שהיו לו שישה בנים ושש בנות, שאיולוס נתן את שש בנותיו לששת בניו כנשים,<ref></ref> ושאיולוס, אשתו וכל ילדיהם. חיו יחד באושר באי גן העדן האידילי של איוליה.<ref></ref><ref name=":0"></ref> בטרגדיה האבודה של אוריפידס איולוס, אחד מששת בניו של איולוס נקרא מרקאראוס, ואחת משש בנותיו נקראת קנאקה.<ref name=":0" />
== במיתולוגיה ==
על פי הומרוס, איולוס בנו של היפוטס היה מלך האי הצף איוליה, שזאוס הפך אותו ל"שומר הרוחות, גם כדי להרגיע וגם לעורר כל מה שירצה".<ref></ref>

ב"ארגונאוטיקה" של אפולוניוס מרודוס, לבקשת הרה, הוא הרגיע את כל הרוחות מלבד הרוח המערבית ה"יציבה", כדי לסייע ליאסון ולארגונאוטים במסעם הביתה.<ref></ref>

באיניאדה של ורגיליוס, איולוס שומר על הרוחות במערה על איוליה.<ref></ref>
== קישורים חיצוניים ==

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דמויות באודיסאה
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
קטגוריה:מלכים מהמיתולוגיה היוונית
אחות, אחות (סדרת טלוויזיה)

אחות, אחות (באנגלית: Sister, Sister) היא קומדיית מצבים אמריקאית בכיכובן של התאומות טיה וטמירה מאורי, אשר מגלמות אחיות תאומות שהופרדו בלידתן ונפגשות שוב כנערות. הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-1 באפריל 1994 בערוץ ABC, והייתה חלק מהליין הקומי של TGIF. היא הסתיימה ב-23 במאי 1999 בערוץ The WB, לאחר ששודרו 119 פרקים במהלך שש עונות.<ref></ref>

== עלילה ==
בפרק הפיילוט התאומות מתאחדות במקרה בעת קניות בקניון יחד עם הוריהן המאמצים. טיה לנדורי (בגילומה של טיה מאורי) היא תאומה שגדלה בדטרויט, שם אמה המאמצת, ליסה (בגילומה של ג'קי הארי), עובדת כתופרת. טמירה קמפבל (בגילומה של טמירה מאורי) גדלה בפרברים, שם אביה המאומץ, ריי (בגילומו של טים ריד), מנהל חברת לימוזינות מצליחה. לאחר האיחוד הבלתי צפוי, ריי מסכים בחוסר רצון שליסה וטיה יעברו לגור איתם, כדי למנוע את הפרדת התאומות מחדש.

השכן של הבנות הוא רוג'ר אוונס (בגילומו של מרקיז יוסטון), נער חנון שמאוהב בשתי הבנות. בסדרה ישנם רגעים רבים בהם טיה וטמירה שוברות את הקיר הרביעי ופונות ישירות לקהל. בעונה האחרונה, כאשר הבנות עוברות ללמוד בקולג', דמותו של רוג'ר נעלמת מהסדרה, אך הוא חוזר להופעת אורח בפרק הסיום. בעונה החמישית, לשתי הבנות יש חברים קבועים: טייריק סקוט (בגילומו של רונרקו לי) הוא החבר של טיה, וג'ורדן בנט (בגילומו של דיון ריצ'מונד) הוא החבר של טמירה.

== דמויות ראשיות ==
* טיה לנדורי (טיה מאורי): טיה היא אחת התאומות הראשיות בסדרה. היא גדלה בדטרויט יחד עם אמה המאמצת ליסה. טיה נחשבת ליותר אחראית ורצינית מבין התאומות, ולרוב היא זו שמנסה לשמור על הסדר והשליטה במצבים.
* טמירה קמפבל (טמירה מאורי): טמירה היא התאומה השנייה, אשר גדלה בפרברים עם אביה המאומץ ריי. טמירה נחשבת ליותר שובבה, פזיזה ולרוב מוצאת את עצמה במצבים משעשעים ולא צפויים.
* ליסה לנדורי (ג'קיי הארי): ליסה היא אמה המאמצת של טיה. היא תופרת במקצועה, ודמותה מצחיקה ואנרגטית. ליסה היא אמא חמה ואוהבת, עם גישה קצת לא קונבנציונלית לחיים.
* ריי קמפבל (טים ריד): ריי הוא אביה המאומץ של טמירה. הוא איש עסקים מצליח שמנהל חברת לימוזינות. ריי הוא דמות יותר רצינית ומסודרת, ומנסה לשמור על המשמעת והסדר בבית.
* רוג'ר אוונס (מרקיז יוסטון): רוג'ר הוא השכן הצעיר והמעצבן של טיה וטמירה. הוא מאוהב בשתי הבנות, אף על פי שהן דוחות את ניסיונותיו החוזרים ונשנים.
* טייריק סקוט (רונרקו לי): טייריק הוא החבר של טיה בעונות המאוחרות של הסדרה. הוא בחור אדיב ובעל אופי טוב, שמסייע לטיה להתמודד עם אתגרים שונים.
* ג'ורדן בנט (דיון ריצ'מונד): ג'ורדן הוא החבר של טמירה בעונות המאוחרות של הסדרה. כמו טמירה, הוא חובב הרפתקאות ואוהב להשתעשע ולהתנסות בדברים חדשים.

=== פרסים ומועמדויות ===
הסדרה "אחות, אחות" הייתה מועמדת וזכתה במספר פרסים במהלך שידוריה, בהם פרסי אמי, פרסי NAACP Image Awards, פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון, פרסי אומן צעיר ופרסי Teen Choice Awards. בין הפרסים, הסדרה זכתה בפרס אמי ב-1995 עבור תאורת הסדרה ובפרס NAACP Image Awards בקטגוריות השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (טיה וטמירה מאורי) והשחקנית התומכת הטובה ביותר (ג'קי הארי).

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה על אחיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
קטגוריה:אולפני CBS: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שירדו משידור ועלו שוב
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
פרנקלין (סדרת טלוויזיה)

פרנקלין (באנגלית: Franklin) היא סדרת טלוויזיה חינוכית מונפשת לילדים בגיל הרך, המבוססת על ספרי הילדים "Franklin the Turtle" שנכתבו על ידי ברנדה קלארק ופולט בורז'ואה. הסדרה הופקה על ידי חברת Nelvana.<ref></ref><ref></ref> לאחר סיום הסדרה המקורית, הופקה סדרת המשך בהנפשה ממוחשבת בשם "פרנקלין וחברים". בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים ולאחר מכן בערוץ הופ!.

בהשראת הסדרה הופקו מספר סרטים שהופצו ישירות לצפייה ביתית, אחד מהם הוא "פרנקלין אביר האביב הירוק".

== עלילה ==
הסדרה מתמקדת בצב האנושי פרנקלין, אשר יכול "לספור בזוגות ולקשור את השרוכים". פרנקלין גר בכפר קטן בשם וודלנד ביחד עם משפחתו וחבריו, והוא חווה הרפתקאות ולומד לקחים שונים במהלך חייו היומיומיים. הוא אוהב לשחות, לעסוק באומנות, במיוחד בציור, ואוהב פאי שופליי. פרנקלין מפחד מהחושך ומסופות רעמים, ובזמנים כאלו שמיכת הבטיחות שלו והבובה האהובה עליו עוזרות לו להירגע.

== דמויות ==
הדמות המרכזית בסדרה היא פרנקלין הצב, וכל הפרקים והסרטים מתמקדים בו כדמות הראשית. משפחתו כוללת את הוריו, מר ומרת צב, ואחותו הצעירה הארייט. הוריו של פרנקלין מוצגים כהורים אוהבים ומדריכים, שמספקים לפרנקלין תמיכה והדרכה בעת הצורך.

חברו הטוב ביותר של פרנקלין הוא דב, שאוהב לאכול ויש לו אחות צעירה בשם ביאטריס בעונות המאוחרות יותר של הסדרה. חברים קרובים נוספים של פרנקלין כוללים את חילזון, שהוא חברו הקרוב ביותר, כמו גם חברים אחרים כמו בונה, אווזה, שועל, גירית, דביבון ובואש.

פרנקלין לומד אצל המורה ינשוף, אשר מוחלף זמנית על ידי הגברת קואלה בסרט "Back to School with Franklin" כשמר ינשוף נקרא לעזוב עקב מצב חירום משפחתי.

== עונות הסדרה ==
הסדרה כוללת שש עונות, שכל אחת מהן כוללת 13 פרקים. העונה הראשונה שודרה לראשונה ב-3 בנובמבר 1997, והעונה השישית והאחרונה הסתיימה ב-8 באוגוסט 2004.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:ניק ג'וניור: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
הפיגוע בצומת מחולה (2024)

הפיגוע בצומת מחולה (2024) היה פיגוע ירי כפול מרכב חולף שביצעו מחבלים פלסטינים מארגון הטרור חמאס ב-11 באוגוסט 2024 בשני מוקדים באזור צומת מחולה שבצפון בקעת הירדן. בפיגוע נרצח אזרח ישראלי ואחר נפצע קל. המחבלים נמלטו.

== הפיגוע ==
ביום ראשון 11 באוגוסט 2024 סמוך לשעה 15:30 הגיע יהונתן דויטש מבית שאן לצומת מחולה, ופנה לציר אלון לכיוון עפרה כדי להיפגש עם ארוסתו זמן קצר לאחר שהשתחרר משירות ביחידת מגלן שהשתתפה בקרב רפיח.<ref></ref> לאחר שפנה בצומת רכב ובו מחבלים פלסטינים, ככל הנראה שניים, פתח לעברו באש ופצע אותו אנושות. הוא איבד שליטה על הרכב והדרדר לשולי הכביש. בהמשך נקבע מותו.

רכב המחבלים פנה ימינה בצומת מחולה לנתיב הדרומי של כביש 90, ופתח באש לעבר אנס ג'ראמנה ממוקייבלה שבגלבוע, ופצע אותו באורח קל.

לאחר מכן רכב המחבלים נמלט לכיוון ירושלים. צה"ל פתח במצוד אחר המחבלים, לו היו שותפות יחידות דובדבן, מרעול, 636 ומתיל"ן של המשטרה, תחת פיקוד חטמ"ר הבקעה.<ref></ref>

ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.<ref></ref>

== ראו גם ==
* הפיגוע בצומת מחולה (1993)
* פיגוע הירי בצומת מחולה (2001)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צומת מחולה: פיגועים
צומת מחולה
צומת מחולה
צומת מחולה
צומת מחולה
קטגוריה:זירת יהודה ושומרון במלחמת חרבות ברזל
מתודולוגיות היסטוריות

פסל המתאר את [[תוקידידס המכונה "אבי ההיסטוריה המדעית"]]
מתודולוגיות היסטוריות הן אוסף של טכניקות והנחיות שבהן משתמשים היסטוריונים כדי לחקור ולכתוב היסטוריות על אירועי העבר. המתודולוגיה כוללת שימוש במקורות משניים וראשוניים וכן בראיות חומריות, כגון אלו המתקבלות מארכאולוגיה, כדי לבנות תמונה מדויקת ואמינה של העבר.

== ביקורת מקורות ==
אחת הטכניקות המרכזיות במתודולוגיה ההיסטורית היא ביקורת מקורות, שהיא התהליך שבו ההיסטוריון מעריך את איכותם של מקורות המידע, כולל תקפותם, אמינותם ורלוונטיותם לנושא הנחקר. תהליך זה כולל חלוקה למספר היבטים, כגון מתי ואיפה נוצר המקור, מי יצר אותו, מאיזה חומר קודם נוצר, ובאיזו צורה מקורית הוא נוצר.<ref>Gilbert J. Garraghan and Jean Delanglez A Guide to Historical Method p. 168, 1946</ref>

=== עקרונות יסוד להערכת אמינות מקורות ===
היסטוריונים מסתמכים על מספר עקרונות יסוד להערכת אמינותם של מקורות:<ref>Thurén, Torsten. (1997). Källkritik. Stockholm: Almqvist & Wiksell.</ref>
# קירבה לאירוע: ככל שהמקור קרוב יותר בזמן ובמקום לאירוע שעליו הוא מדווח, כך ניתן לסמוך עליו יותר.
# עדות ישירה מול שמועה: עדות ישירה של עד ראייה אמינה יותר מאשר עדות שמועה.
# מקורות בלתי תלויים: אם מספר מקורות בלתי תלויים מדווחים על אותו נושא, האמינות של הדיווח מתחזקת.
# נטיות של המקור: יש לבחון את הנטיות של המקור ולוודא אם יש לו מוטיבציה כלשהי להטות את הדיווח.

==== קריטריונים לאותנטיות ====
כאשר היסטוריונים נדרשים להחליט אם מקור מסוים הוא אמיתי או מזויף, הם משתמשים בקריטריונים חיצוניים ופנימיים.<ref>Gilbert J. Garraghan and Jean Delanglez A Guide to Historical Method p. 174, "Criteria of Authenticity" 1946</ref><ref>A Guide to Historical Method, p. 25-26, 1974</ref> קריטריונים חיצוניים מתייחסים לשאלות כמו האם המחבר כתב את המקור בעצמו, האם מקורות אחרים מייחסים את המחבר למקור, והסכמה בין עותקים עצמאיים של תוכן המקור. קריטריונים פנימיים כוללים פורמליות, סגנון ושפה של המחבר, חוסר עקביות בזמן או כרונולוגיה, ותוספות או השמטות בטקסט.<ref>Gilbert J. Garraghan and Jean Delanglez A Guide to Historical Method p. 177-184, 1946</ref>

=== עדות ראייה ועדות עקיפה ===
עדות ראייה נחשבת לאמינה יותר מעדות עקיפה, אך יש לבדוק את הכשירות של העד לדווח על מה שראה, ואת הכוונה שלו בעת הדיווח. כאשר משתמשים בעדות עקיפה, היסטוריונים צריכים לוודא שהעדות נשענת על עדות ראשונית אמינה ולבחון את דיוק הדיווח.<ref>A Guide to Historical Method, pp. 157&#x2013;158, 1974</ref><ref>Understanding History, 165-66</ref>

=== מקורות אנונימיים ===
אף על פי שמקורות אנונימיים עשויים להיות בעייתיים, היסטוריונים יכולים להשתמש בהם כדי לקבוע עובדות היסטוריות, בתנאי שהמקור עובר את הבדיקות המתאימות לאמינות.<ref>Gottschalk,A Guide to Historical Method, 169, 1950)</ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטוריוגרפיה
בית המשפט הכללי (האיחוד האירופי)

בית המשפט הכללי, המוכר באופן בלתי רשמי כבית המשפט הכללי של האיחוד האירופי (באנגלית: European General Court - EGC), הוא אחד מבתי המשפט המרכיבים את בית הדין לצדק של האיחוד האירופי. תפקידו של בית המשפט הכללי הוא לשפוט במחלוקות המובאות על ידי מדינות החברות באיחוד האירופי או על ידי יחידים כנגד מוסדות האיחוד האירופי, למעט מקרים מסוימים המיוחדים לבית הדין האירופי לצדק.

== סמכויות ==
בית המשפט הכללי עוסק בתביעות המוגשות כנגד מוסדות האיחוד האירופי, כגון ערעורים על סירוב לרישום סימן מסחר על ידי משרד הקניין הרוחני של האיחוד האירופי (EUIPO). עם הקמתו של בית המשפט הכללי, נוצרה מערכת שיפוטית המבוססת על שתי רמות: כל מקרה שנשמע בבית המשפט הכללי יכול להיות נתון לערעור בפני בית הדין לצדק של האיחוד האירופי, אך ורק בנקודות משפטיות.

עקב הגידול במספר המקרים שהובאו בפני בית המשפט הכללי, ובעקבות אמנת ניס אשר נכנסה לתוקף ב-1 בפברואר 2003, הוחלט להקים "לשכות שיפוטיות" בתחומים מסוימים במטרה להקל על העומס. דוגמה לכך היא בית הדין של השירות הציבורי האירופי, שהוקם ב-2005 והתמחה בסכסוכים בשירות הציבורי של האיחוד האירופי. החלטותיו היו נתונות לערעור בפני בית המשפט הכללי, ולעיתים רחוקות יכלו להיות נבדקות גם על ידי בית הדין לצדק. עם זאת, בית הדין של השירות הציבורי האירופי פורק ב-1 בספטמבר 2016,<ref name="TribunalDissolution"></ref> מה שהוביל להכפלת מספר השופטים בבית המשפט הכללי.<ref name="TribunalDissolution" />

== הרכב ==
מאז פברואר 2020, בית המשפט הכללי מורכב מ-54 שופטים, לאחר רפורמה שנערכה ב-2016 והעלתה את מספר השופטים לשניים לכל מדינה חברה באיחוד האירופי. בעקבות יציאתה של בריטניה מהאיחוד האירופי בינואר 2020, נשארו 49 שופטים בפועל. השופטים מתמנים לתקופה מתחדשת של שש שנים על פי הסכמת הממשלות של המדינות החברות. נשיא בית המשפט ונשיאי הלשכות, אשר מורכבות מחמישה שופטים כל אחת, נבחרים על ידי חברי בית המשפט לתקופה מתחדשת של שלוש שנים.

לבית המשפט הכללי אין פרקליטים כלליים קבועים, כמו בבית הדין לצדק, אך במקרים מסוימים יכול שופט לתפקד כפרקליט כללי, בהתאם למינוי שניתן לו.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:האיחוד האירופי: חוק ומשפט
קטגוריה:בתי דין בין-לאומיים
פליאס

במיתולוגיה היוונית, פליאס (ביוונית עתיקה: Πελίας) היה מלך איולקוס. הוא זה ששלח את יאסון למסע אחר גיזת הזהב.

== משפחתו ==
פליאס היה בנם של טירו ופוסידון. אשתו מתועדת כאנקסיביה, בתו של ביאס, או כפילומאכה, בתו של אמפיון. הוא היה אביהם של אקסטוס, פיסידיקה, אלקסטיס, פלופיה, היפותואה, אמפינומה, אוודנה, אסטרופיה, אנטינואה ומדוזה. בנות אלה נקראות לפעמים ביחד בשם הפליאדות על שם אביהם.

== במיתולוגיה ==
=== חיים מוקדמים ===
טירו הייתה נשואה למלך קרתיאוס מאיולקוס, שאיתו נולדו לה שלושה בנים, איסון, פרס ואמיתאון, אך היא אהבה את אניפאוס, אל נהר. היא רדפה אחרי אניפאוס, שסירב לזכותה. יום אחד, פוסידון, מלא תאווה לטירו, התחפש לאניפאוס ושכב איתה; מהאיחוד שלהם נולדו בנים תאומים, פליאס ונלאוס.

טירו שמה את בניה על הר כדי שימותו, שלא יתגלה המעשה, אך הם נמצאו על ידי רועה צאן שגידל אותם כשלו, או שהם גודלו על ידי משרתת. כשהגיעו לבגרות, פליאס ונלאוס מצאו את טירו והרגו את אמם החורגת סידרו על כך שהתעללה בה (סידרו הסתתר במקדש שהוקדש להרה אבל פליאס הרג אותה בכל זאת, מה שגרם לשנאתה הנצחית של הרה כלפי פליאס).

פליאס היה רעב לכוח ורצה להשתלט על כל תסליה. לשם כך, הוא גירש את נלאוס ופרס, ונעל את איסון בצינוקים באיולקוס (ליד העיר המודרנית וולוס). בזמן שהותו בצינוקים, איסון התחתן והוליד כמה ילדים, המפורסם ביותר, יאסון. איסון שלח את יאסון מאיולקוס מחשש שפליאס יהרוג אותו כיורש פוטנציאלי לכס המלכות.

יאסון גדל בהשגחתו של כיירון הקנטאור, על מורדות הר פיליון, כדי להתחנך. בזמן זה, פליאס, מחשש שיופל, הוזהר על ידי אורקל להיזהר מאדם שלובש סנדל אחד.<ref></ref>

=== המסע אחר גיזת הזהב ===
שנים רבות לאחר מכן, פליאס הקריב קורבן ליד הים לכבוד פוסידון. יאסון, שזומן יחד עם רבים אחרים לקחת חלק בהקרבה, איבד את אחד מסנדליו בנהר האנאורוס המוצף בזמן שמיהר לאיולקוס. באיניאדה של ורגיליוס ובפאבולות של היגינוס, הרה/יונו התחפשה לאישה זקנה, שיאסון עזר לה לעבור את הנהר כשאיבד את הסנדל שלו.

כשיאסון נכנס לאיולקוס, הוכרז כי אדם הלובש סנדל אחד הגיע לעיר. בפחד, פליאס שאל את יאסון מה הוא יעשה אם יתעמת עם האיש שיהיה מפלתו. יאסון הגיב שהוא ישלח את האיש הזה אחרי גיזת הזהב. פליאס קיבל את עצתו של ג'ייסון ושלח אותו להביא את גיזת הזהב. היא נמצאה בזמן ההוא בקולכיס, בחורשה המקודשת לארס, אל המלחמה. למרות שגיזת הזהב פשוט הייתה תלויה על עץ אלון, זו הייתה משימה בלתי אפשרית לכאורה, מכיוון שדרקון שעיניו לעולם לא נעצמו שמר עליה.

=== מותו ===
במהלך היעדרותו של יאסון, פליאס חשב שהארגו שקעה, וזה מה שהוא אמר לאיסון ולפרומכוס, שהתאבדו בשתיית רעל. עם זאת, לא ידוע, אך ייתכן שהשניים נהרגו ישירות על ידי פליאס.

כשיאסון חזר יחד עם מדיאה, פליאס עדיין סירב לוותר על כסאו. מדיאה קשרה קשר להביא את בנותיו של פליאס עצמו (הפליאדות) להרוג אותו. היא אמרה להם שהיא יכולה להפוך איל זקן לאיל צעיר על ידי חיתוך האיל הזקן ובישולו. במהלך ההפגנה קפץ איל צעיר וצעיר מהסיר. בהתרגשות חתכו הבנות את אביהן לחתיכות וזרקו אותן לסיר, מתוך ציפייה שייצא מחודש. פליאס, כמובן, לא שרד.

מכיוון שהוא כעת עזר לפשע נורא, יאסון עדיין לא הומלך. בנו של פליאס אקסטוס גירש מאוחר יותר את יאסון ומדיאה, לקורינתוס, וכך החזיר לעצמו את הממלכה.

סיפור חלופי היה שמדיאה שיספה את גרונו של אביו של יאסון, איסון, שאותו היא באמת מחייה כגבר צעיר בהרבה; בנותיו של פליאס שיספו את גרונו של אביהם לאחר שהיא מבטיחה לעשות את אותו הדבר עבורו, והיא רק שוברת את דברה ומשאירה אותו מת.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מלכים מהמיתולוגיה היוונית
ריצ'רד אראונר

ריצ'רד אראונר ( 19 באפריל 1902 - 1 בנובמבר 1936) היה אוברפיהרר באס אס ופונקציונר בתחום החקלאות בגרמניה הנאצית.

== ביוגרפיה ==
ריצ'רד אראונר נולד במשפחה אוונגלית של בעלי מחצבות. הוא השלים תואר בחקלאות וקיבל דיפלומה בתחום. בשנת 1923 הצטרף לארגון הפרייקורפס אוברלנד (Freikorps Oberland) והשתתף בניסיון הפוטש במרתף הבירה במינכן, ניסיון ההפיכה הכושל של המפלגה הנאצית.

ב-1 במאי 1933 הצטרף אראונר למפלגה הנאצית<ref name="bmel.de2">[http://www.bmel.de/SharedDocs/Downloads/Ministerium/RolleReichsministeriumNSZeit.pdf?__blob=publicationFile "Rasse, Raum und Autarkie Sachverständigengutachten zur Rolle des Reichsministeriums für Ernährung und Landwirtschaft in der NS-Zeit"] . bmel.de. Retrieved 2016-03-16.</ref>, וב-1 באוקטובר של אותה שנה, הצטרף לאס אס. מאז 1931 שימש כראש המשרד למדיניות חקלאית, והיה גם חבר במועצת החקלאות של הרייך הגרמני. עם הצטרפותו לשוצשטאפל, החל לשמש כקצין במשרד הראשי לגזע והתיישבות (RuSHA), שהיה אחראי על מדיניות הגזע וההתיישבות של הרייך. אראונר התקדם בדרגות האס אס, מאובר-שטורמפיהרר ועד לאוברפיהרר.<ref name="dws-xip2"></ref>

== מותו ==
ב-1 בנובמבר 1936, נהרג אראונר בתאונת מטוס בדרכו חזרה מחנוכת מועצת החקלאים של הלנדסבאורנשאפט זאר-פפאלץ (Landesbauernschaft Saar-Pfalz). הוא נקבר בעיר גוסלאר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמנים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:נאצים שהשתתפו בפוטש במרתף הבירה
קטגוריה:ילידי 1902
קטגוריה:נפטרים ב-1936
ואיו

במיתולוגיה ההינדואית, וַאיוּ, ואטה או פאבאנה (סנסקריט: वायु), הוא האל ההינדואי של הרוחות, כמו גם שליח האלים. בכתבי הקודש הוודיים, וַאיוּ הוא אל חשוב ומזוהה באופן הדוק עם אינדרה, מלך האלים. מוזכר שהוא הראשון ששתה סומה.<ref></ref> האופנישדות משבחים אותו בתור פראנה או 'נשמת החיים של העולם'. בכתבי הקודש ההינדיים המאוחרים יותר, הוא מתואר כדיקפאלה (אחד משומרי הכיוון), המשקיף לכיוון צפון-מערב.<ref></ref><ref></ref> האפוסים ההינדיים מתארים אותו כאביהם של האל הנומאן ובהימה.<ref></ref>

חסידיו של מדהבא הקדוש מהמאה ה-13 מאמינים בגורו שלהם כגלגול של וַאיוּ.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> הם סוגדים לאל כמוקהיאפראנה ורואים בו את בנו של האל וישנו.

== ראו גם==
* איולוס (אל)

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
קטגוריה:אלים הינדואים
פאן-אסלאמיזם

מדינות העולם המוסלמי
פאן-אסלאמיזם (בערבית: الوحدة الإسلامية) היא תנועה פוליטית ודתית אשר דוגלת באחדות ובסולידריות של מוסלמים ברחבי העולם, שמה לה למטרה לטפח את שיתוף הפעולה בין מדינות בעלות רוב מוסלמי, וחותרת לקדם את הקמתה של מדינה אסלאמית אחת - לרוב ח'ליפות<ref></ref> - בו יוחל הדין האסלאמי.

התנועה נוסדה בסוף המאה ה-19 בתגובה להשפעה הגוברת של המעצמות הקולוניאליות המערביות בעולם המוסלמי.

אידאולוגיית הפאן-אסלאמיזם שונה מאידאולוגיות פאן-לאומיות, כמו למשל פאן-ערביות, בכך שהיא מחשיבה את האומה (הקהילה המוסלמית העולמית) והגזע כגורמים המאחדים העיקריים של התנועה.

התנועה השפיעה רבות על תנועות פוליטיות ואידאולוגיות שונות ברחבי העולם המוסלמי לאורך השנים. הפאן-אסלאמיזם מילא תפקיד בהקמת התנועה האיסלמיסטית הסונית האחים המוסלמים במצרים, במהפכה האיראנית של 1979, ובהקמת ארגונים כמו הארגון הבינלאומי הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי אשר מונה 57 מדינות חברות שמטרתו לקדם שיתוף פעולה בין מדינות בעלות רוב מוסלמי בקבלת החלטות פוליטיות, כלכליות וחברתיות ברמה העולמית.

מנהיגים בולטים של התנועה הפאן-אסלאמית לאורך ההיסטוריה כללו את ג'מאל א-דין אל-אפגאני (1839–1897), מוחמד עבדו (1849–1905) ורשיד רידא (1865–1935), שקראו לפעול מול הקולוניאליזם של העולם המערבי, בו ראו איום, וביקשו לחזק את הסולידריות בקרב המוסלמים ברחבי העולם.<ref></ref>

== היסטוריה ==
התנועה הפאן-אסלאמיסטית המודרנית צברה תאוצה בסוף המאה ה-19 בתגובה לקולוניאליזם האירופי, אשר הוביל לכך שאזורים נרחבים בעולם המוסלמי עברו להיות תחת שליטה מערבית. אישים בולטים באותה התקופה, כמו ג'מאל א-דין אל-אפגאני, קידמו את התנועה הפאן-אסלאמיסטית וקראו לסולידריות מוסלמית נגד המעצמות הקולניאליות. אל-אפגאני אף הדגיש את חשיבות האחדות האסלאמית על פני הזהות האתנית והלאומיות.

לאחר מלחמת העולם הראשונה התנועה הפאן איסלמיסטית דעכה, במיוחד בעקבות נפילת האימפריה העות'מאנית ב-1924.

לאחר מלחמת העולם השנייה, עם דעיכת הקולוניאליזם האירופי, עלייתן של תנועות לאומניות עם אידאולוגיה חילונית בעולם המוסלמי האפילו באופן זמני על התנועה הפאן-אסלאמיסטית. השלטונות במדינות ערביות שונות, ובמיוחד במצרים תחת הנהגתו של הנשיא נאצר, פעלו לדיכוי האיסלאמיסטים וראו באחדות המוסלמית איום על הלאומיות הערבית. עם זאת, הפאן-אסלאמיזם חזר להיות פופולרי בהמשך בתגובה למספר אירועים שנחשבו לכישלונות של התנועות הלאומניות, ובמיוחד בעקבות תבוסת צבאות ערב במלחמת ששת הימים ב-1967. תבוסה זו הובילה לתחיה מחודשת של לקידום הפאן-אסלאמיות כחלופה ללאומיות.

ערב הסעודית מילאה תפקיד משמעותי בקידום הפאן-אסלאמיות באותה התקופה, והיא הובילה ב-1969 הארגון הבינלאומי הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי אשר חתר לטפח שיתופי פעולה בין מדינות בעלות רוב מוסלמי.

אירועים בולטים בסוף המאה ה-20 שתרמו רבות להתעוררות הפאן-איסלמיסטית כללו את המהפכה האיראנית ב-1979, שהביאה להפלת השאה ולהקמת רפובליקה אסלאמית תחת הנהגתו של האייתוללה חומייני, והצלחתו של המוג'אהידין האפגני לגרש את ברית המועצות מאפגניסטן ב-1989 אשר עורר במיוחד האיסלמיסטים שדגלו בג'יהאדיזם כאמצעי להשגת אחדות אסלאמית.

במאה ה-21 הפאן-אסלאמיזם ממשיך להיות בעל השפעה רבה על תנועות פוליטיות ודתיות ברחבי העולם המוסלמי. ארגונים כמו חזב א-תחריר הם כיום מהארגונים הבולטים ביותר הקוראים בגלוי להקמת ח'ליפות עולמית.

== ראו גם ==
* המדינה האסלאמית
* ח'ליפה
* אינטרנציונליזם
* אומה (אסלאם)
* העולם המוסלמי
* חלוקת העולם על פי האסלאם
* אסלאמיזם
* האחים המוסלמים

==הערות שוליים==

קטגוריה:תנועות אסלאמיות
קטגוריה:אסלאם
הולט מק'קלני

הולט מק'קלני (באנגלית: Holt McCallany; נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בשל גילום דמותו של סוכן ה-FBI ביל טנץ' בסדרת הטלוויזיה "מיינד האנטר". בנוסף, הופיע מק'קלני בתפקידים ראשיים ומשניים במספר רב של סדרות טלוויזיה וסרטים, כולל "מועדון קרב", "שומר טינה" "סמטת הסיוטים" ו"המתאבקים".

== ביוגרפיה ==
הולט מק'קלני נולד בניו יורק להורים שעבדו בתחום התיאטרון. אמו, ג'ולי וילסון (1924–2015), הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית, שנחשבה ל"מלכת הקברט".<ref></ref> אביו, מייקל מק'קלני (1924–2000), היה שחקן ומפיק אירי, הידוע בעיקר בזכות הפקת המחזה האוטוביוגרפי "Borstal Boy" מאת ברנדן ביהן, שזכה בפרס טוני.

מק'קלני נשלח בגיל צעיר לאירלנד עם אחיו, כדי לקבל חינוך קלאסי. הוא למד בבית הספר הלאומי בהאוות',<ref></ref> אך לאחר גירושי הוריו, חזר לארצות הברית. מאוחר יותר למד בפריז באקדמיה האמריקאית לאמנות בפריז (Paris American Academy), ולאחר מכן תיאטרון ב-"L'École Marcel Marceau" וב-"L'École Jacques Lecoq". מק'קלני גם למד בקיץ אחד שייקספיר באוניברסיטת אוקספורד.<ref></ref>

=== קריירה ===
קריירת המשחק של מק'קלני החלה כאשר התקבל לעבודה כשחקן מתלמד בפסטיבל השייקספירי של האגמים הגדולים בקליבלנד, אוהיו. לאחר מכן חזר לניו יורק, שם שימש כמחליף בהפקה בברודוויי של המחזה "Biloxi Blues". מק'קלני החל לקבל תפקידים קטנים בסרטים כמו "Casualties of War", "הנוסע השמיני 3", "Creepshow 2" וסדרות טלוויזיה כמו "CSI: Miami" ו"מחשבות פליליות".

במהלך השנים, שיחק מק'קלני בתפקידים שונים במספר רב של סרטים, כולל "מועדון קרב", "שלושת המלכים", "אלפא דוג" ו"הבחור המושלם". בשנת 2010, השתתף בסרט "המפסידנים" של האחים וורנר המבוסס על הנובלה הגרפית של DC Comics. בשנת 2011, כיכב ב־14 פרקים בסדרת הטלוויזיה "Lights Out" של רשת FX, שם גילם מתאגרף מזדקן בשם פטריק "לייטס" לארי.

משנת 2017 עד 2019, שיחק בסדרת הנטפליקס "מיינד האנטר" שבוימה על ידי דייוויד פינצ'ר, שם גילם את דמותו של סוכן ה-FBI ביל טנץ'. תפקיד זה זיכה אותו בהכרה רחבה.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
כיאונה (בת ניילוס)

במיתולוגיה היוונית, כִיאוֹנֵה (יוונית עתיקה: Χιονη) הייתה בתם של אל הנהר ניילוס והאוקיינידית קלירואה. היא נאנסה על ידי איכר מקומי והפכה לענן שלג על ידי הרמס בפקודתו של זאוס. מהעננים היא הטילה שלג על המדבר. חושבים שהמילה היוונית לשלג, "כיאון" (χιών), באה משמה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נימפות
קטגוריה:אלות השמיים ומזג האוויר
Fresh Fruit for Rotting Vegetables

Fresh Fruit for Rotting Vegetables הוא אלבום הבכורה של להקת הפאנק רוק האמריקאית דד קנדיז. האלבום יצא לאור לראשונה ב-2 בספטמבר 1980, דרך צ'רי רד רקורדס בבריטניה ו-I.R.S. רקורדס בארצות הברית. מאוחר יותר הוא הונפק על ידי חברת התקליטים אלטרנטיב טנטקלס של ג'לו ביאפרה בארצות הברית. זהו אלבום האולפן היחיד של דד קנדיז בו משתתפים המתופף ברוס סלזינגר והגיטריסט קרלו קדונה (ברצועה אחת).

== הקלטה ושחרור ==
התמונה על העטיפה הקדמית, שבה נראות כמה ניידות משטרה עולות באש, צולמה במהלך מהומות ליל וייט ב-21 במאי 1979, שנבעו מגזר הדין הקל שנגזר על מפקח עיריית סן פרנסיסקו לשעבר, דן וייט, בגין רצח ראש העיר ג'ורג' מוסקונה והמפקח הארווי מילק. כשביאפרה התמודד על ראשות העיר, אחת ממדיניותו הייתה להקים פסל לדן וייט, ושיהיו ביצים, עגבניות ואבנים זמינות בקרבת מקום להשלכתו.<ref></ref> בנוסף, הלהקה הקליטה גרסת לשיר "I Fight the Law" שבה כתבה מחדש את מילות השיר בהתייחסות לאירוע.

== רשימת רצועות ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1980
קטגוריה:אלבומים באנגלית
בלה ינבאך

בלה ינבאך (במקור יעקובוביץ או יעקובוביץ, בהונגרית: Jenbach Béla; מישקולץ, 1 באפריל 1871 – וינה, 21 בינואר 1943) היה שחקן לבריתן ותמלילן יהודי-הונגרי-אוסטרי. אחותו, אידה ינבאך, הייתה שחקנית ותסריטאית באזורים דוברי גרמנית.

== ביוגרפיה ==
בלה ינבאך נולד במשפחה יהודית של חמישה אחים. אמם גידלה אותם, האב עבד במקום אחר ורק שלח את הכסף למשפחתו מדי חודש. בלה התחיל להתעניין בתיאטרון בילדותו, הוא הלך לתיאטרון עם אחותו הגדולה אידה. הילד רצה להיות שחקן, אז בגיל 18 נסע לווינה, שם השתלט מצוין על השפה הגרמנית ללא מבטא. הוא סיים את האקדמיה לתיאטרון והחל לשחק בבורגתיאטר. לאחר מכן שינה את שמו לינבאך. בעצת חבר התחיל לכתוב לבריות. הוא פגש את אימרה קלמן ב-Café Sperl - שהיה מקום קבוע לאמנים וינאים - ויחד עם לאו שטיין כתב את הטקסט הגרמני של נסיכת הצ'רדש (אז עדיין נקרא (Éljen a szerelem). בתיאטרון הקרוי על שם יוהאן שטראוס כל הכרטיסים אזלו שבועות לפני המופע, והאופרטה זכתה להצלחה גדולה. ינבאך כלל גם את עיר הולדתו, מישקולץ, במערכה השלישית. בנוסף, מקושרים לשמו כמה טקסטים של אופרטה (בעיקר עם מחברים שותפים).
הפסל של בלה ינבאך בפארק הפסלים של התיאטרון הלאומי ב[[מישקולץ]]
אשתו הייתה השחקנית אנה ברנדשטטר (הלא יהודייה), נולדה להם בת (לידיה). הוא לא רצה להגר גם אחרי האנשלוס, אבל משנת 1940 נאלץ להסתתר במרתף ליד קאוניצגאסה (Kaunitzgasse). מצבו הבריאותי הידרדר, הוא אושפז עם סרטן הקיבה ונפטר ב-1943. אשתו שרדה רק שמונה ימים, היא מתה מסרטן השד ב-29 בינואר 1943.

ב-1955 נקרא רחוב ברובע היצינג בווינה על שם בלה ינבאך. במישקולץ, ב-11 במאי 2024, בחג העיר מישקולץ, נחשף פסל החזה שלו בפארק הפסלים של התיאטרון הלאומי של מישקולץ.

== כתביו (חלקי) ==
קברו של בלה ינבאך
* דומינו סגול, 1912 (עם אמריך פון גאטי), מוזיקה מאת שארל קיוויֶה
* יום בגן עדן, 1913 (עם לאו שטיין), מוזיקה מאת אדמונד אייזלר
* נסיכת הצ'רדש, 1915 (עם לאו שטיין), מוזיקה: אימרה קלמן
* הכלה ההולנדית, 1920 (עם לאו שטיין), מוזיקה: אימרה קלמן
* המזור הכחול, 1920 (עם לאו שטיין), מוזיקה: פרנץ להאר
* Clo-Clo (Apukám), 1924, מוזיקה: פרנץ להאר
* פגניני, 1925 (עם פאול קנפלר), מוזיקה: פרנץ להאר
* The Tsarevich, 1927 (עם היינץ רייכרט), מוזיקה: פרנץ להאר
* Die Fahrt in die Jugend, 1933 (עם לודוויג הירשפלד), מוזיקה מאת אדוארד קינקה

== לקריאה נוספת ==
* Fedor Vilmos: Miskolc és a Csárdáskirálynő. minap.hu. Miskolc: MIKOM (2021. április 4.
* Kleines österreichisches Literaturlexikon. H. Giebisch, L. Pichler, K. Vancsa (szerk.). Bécs: Brüder Hollinek. 1948.
* Felix Czeike: Historisches Lexikon Wien 3. Bécs: Kremayr & Scheriau. 1994.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:לבריתנים
קטגוריה:מישקולץ: אישים
קטגוריה:נפטרים מסרטן
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1871
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1943
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1943
פרויקט תאואי

פרויקט תאואי (אנגלית: Theoi Project) הוא אתר ספרייה דיגיטלית על המיתולוגיה היוונית וייצוגה בספרות הקלאסית ובאמנות היוונית העתיקה. הוא משמש כהתייחסות חופשית לאלים (תאוי), לרוחות (דיימון), ליצורים מיתולוגיים (שם) ולגיבורי המיתולוגיה והדת היווניות העתיקות. האתר, שהוקם ב־שנת 2000, מכיל יותר מ-1,500 עמודים ו-1,200 תמונות. באתר יש גם ספרייה של ספרות קלאסית בנושא המיתולוגיה היוונית, לרבות יצירותיהם של רבים מהמשוררים הפחות מוכרים.

האתר נוצר על ידי אהרון ג'יי אטסמה מאוקלנד, ניו זילנד.<ref></ref><ref></ref>

== ראו גם ==
* פרויקט פרסאוס

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2000
קטגוריה:מדעי הרוח הדיגיטליים
Self talk (שיר של פארקר ג'ק)

"Self talk" הוא שיר של הראפר הקנדי פארקר ג'ק. השיר נכתב והולחן על ידי פארקר ויצא לאור ב-11 במרץ 2022.

== יצירה והוצאה לאור ==
השיר נכתב והולחן על ידי הראפר הקנדי פארקר ג'ק, במהלכו מנהל פארק מעין דיאלוג עם הגרסה הצעירה של עצמו. השיר יצא לאור ב-11 במרץ 2022<ref></ref> וצבר מעל ל-30 מיליון השמעות בספוטיפיי<ref name=":0"></ref>.

== Self talk 2 ==

ב-12 באוגוסט 2022 יצא לאור "Self talk 2", המהווה דיאלוג המשך לזה הקודם אשר גם הוא נכתב והולחן על ידי פארקר<ref></ref>. השיר צבר מעל ל-13 מיליון השמעות בספוטיפיי<ref name=":0" />.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2022
קטגוריה:סינגלים מ-2022
קטגוריה:שירים באנגלית
דאידליון

במיתולוגיה היוונית, דאידליון (יוונית עתיקה: Δαιδαλίων) היה בנו של הספרוס, אל כוכב הערב או פוספורוס, אל כוכב הבוקר ואחיו של קאיקס. קאיקס מתאר את אחיו דאידליון כלוחם גדול, מלא אומץ ומרץ אך הודה שהוא יכול להיות גם קשוח, להתענג על אכזריות המלחמה.<ref></ref> סיפור חייו של דאידליון מסופר בעיקר במטמורפוזות של אובידיוס, אם כי ניתן למצוא התייחסויות חולפות ביצירות קלאסיות אחרות. ייתכן שהסיפור מקורו בבויוס.<ref></ref> בסיפור, דאידליון, מוכה יגון לאחר מותה של בתו כיאונה, מנסה להפיל את עצמו מהר פרנסוס רק כדי להפוך לנץ על ידי אפולו.<ref></ref>

== במיתולוגיה ==
=== בתו ===

נאמר כי בתו של דאידליון, כיאונה, כל כך יפה, שהיא הייתה מושא אהבתם של אלף גברים ברגע שמלאו לה ארבע-עשרה. כפי שהתברר, מעריציה של כיאונה לא היו מוגבלים לבני התמותה. בזמן שחזרו מביקורים בעולם, גם אפולו וגם הרמס ראו את כיאונה והתמלאו בתאווה יוקדת. אפולו החליט לחכות עד שירד הלילה; עם זאת, הרמס לא היה כל כך סבלני. באמצעות שימוש בקסם, הוא גרם לכיאונה ליפול בשינה עמוקה ואנס אותה. מאוחר יותר באותו ערב, אפולו גם ביקר אותה במסווה של אישה זקנה.<ref name=":0"></ref> כתוצאה משני הביקורים הללו ילדה כיאונה תאומים. להרמס היא ילדה את אוטוליקוס שגדל לגנב ושרלטן ידוע לשמצה.<ref name=":0" /><ref></ref> על ידי אפולו היא ילדה את פילאמון, אדם מפורסם הן בקולו והן בכישרון הלירה.<ref name=":0" />

=== מותו ===
תשומת הלב שלה לזה שלא אחד אלא שני אלים התאהבו בה, הובילה את כיאונה להתפאר בכך שהיופי שלה עולה אפילו על זה של ארטמיס. כדי לנקום על כך, ארטמיס הכתה את כיאונה על ידי ירי חץ ישר דרך לשונה.<ref name=":1"></ref> אביה, דאידליון, מת מצער למרות מאמציו הטובים ביותר של אחיו לנחם אותו. בהלוויה של בתו ניסה דאידליון לזרוק את עצמו על המדורה שלוש פעמים אך נבלם. לאחר ניסיון רביעי שלא צלח הוא רץ, במהירות בלתי אפשרית, בין השדות והיערות, טיפס לפסגת הר פרנסוס וקפץ.<ref name=":1" /> אפולו ריחם על האב האבל, והפך אותו לנץ לפני שהספיק לפגוע בקרקע. אומרים שכוחו הרב של הנץ, כמו גם נטייתו לצוד ציפורים אחרות, הם תוצאה של האומץ של דאידליון והזעם שנגרם על ידי מות בתו.<ref name=":1" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
California Über Alles

"California Über Alles" הוא סינגל הבכורה של להקת הפאנק רוק האמריקאית דד קנדיז. זו הייתה ההקלטה הראשונה של הלהקה והיא יצאה ביוני 1979 בלייבל Optional Music, כאשר "The Man with the Dogs" הופיע כבי-סייד שלה. השיר הוקלט מחדש בשנת 1980 עבור אלבומה הראשון של הלהקה, Fresh Fruit for Rotting Vegetables, וההקלטה המקורית, כמו גם הבי-סייד, נכללו מאוחר יותר באוסף משנת 1987 Give Me Convenience or Give Me Death.

== משמעות ==
המילים נכתבו על ידי ג'לו ביאפרה וג'ון גרינוויי עבור להקתם The Healers. ביאפרה הלחין את המוזיקה באחד מניסיונותיו הנדירים להלחין על גיטרה בס.<ref>Jello Biafra and The Melvins. Liner notes. Sieg Howdy! San Francisco: Alternative Tentacles. 2005.</ref><ref></ref>

הכותרת היא רמז לבית הראשון של ההמנון הלאומי של גרמניה, המתחיל במילים "Deutschland, Deutschland über alles" ("גרמניה, גרמניה מעל הכל"). לאחר סיום הרייך השלישי ב-1945 קוצר ההמנון לבית השלישי בלבד של השיר המקורי, שכן קטע זה מזוהה לעיתים עם הנאציזם ובעקבותיו תובע שטח אדמה גדול שאינו כלול עוד בגבולותיה הנוכחיים של גרמניה.

המילים הן התקפה סאטירית מחודדת על ג'רי בראון, מושל קליפורניה בשנים 1975–1983 (ומאוחר יותר 2011–2019), ומושרות מנקודת מבטו, כשגרסה דמיונית של בראון משרטטת חזון היפי-פשיסטי של אמריקה. השורה "ביצת הנחש כבר בקעה" היא התייחסות להערה על טבעו המאכל של הכוח ממחזהו של ויליאם שייקספיר יוליוס קיסר, וגם התייחסות לסרטו של אינגמר ברגמן ביצת הנחש המתרחש בברלין של שנות העשרים ומקבל את שמו מהמחזה השייקספירי. השורות "האח הגדול על סוס לבן קרוב" ו"עכשיו זה 1984" מתייחסות בהתאמה להצהרה שבראון אמר במהלך כהונתו הראשונה כמושל שהאמריקאים מחפשים כביכול "מנהיג על סוס לבן", ולמשטר הטוטליטרי ברומן הקלאסי של ג'ורג' אורוול "1984" כדי לתאר עתיד (מנקודת מבט של 1979) שבו ג'רי בראון הפך לנשיא, ו"המשטרה החשאית של זמש/ג'ינס" שלו הורגת אנשים "לא מגניבים" בתאי "גז רעיל אורגני".

לאחר יציאתו הראשונית של השיר, התעורר בלבול קל בסצנת המוזיקה באזור המפרץ מדוע ביאפרה (שהתבטא בגלוי על דעותיו הפוליטיות מהשמאל הקיצוני) מכוון לג'רי בראון (פוליטיקאי ליברלי בולט באותה תקופה). בראון החליף את רונלד רייגן כמושל קליפורניה, ורייגן היה מטרה ברורה יותר. עם זאת, ביאפרה הביע לעיתים קרובות את סלידתו מהיפים, והדד קנדיז הרבו לעשות סאטירה על פוליטיקאים מהשמאל ומהימין.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1979
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-1979
קטגוריה:שירי דד קנדיז
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:שירים סאטיריים
קטגוריה:שירים על קליפורניה
קטגוריה:מוזיקה אנטי-פשיסטית
פיליפ גורדון

פיליפ "פיל" גורדון ( נולד ב-1962) הוא דיפלומט וחוקר יחסים בין-לאומיים אמריקאי. מאז 21 במרץ 2022, הוא משמש כיועץ לביטחון לאומי לסגנית נשיא ארצות הברית, קמלה האריס. בעברו כיהן כעוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואירואסיה (2009–2011) וכעוזר מיוחד לנשיא ומתאם הבית הלבן למזרח התיכון, צפון אפריקה ומפרץ הפרסי (2013–2015) במהלך ממשל אובמה.<ref></ref><ref name="bbb0116"></ref>

== השכלה ==
גורדון קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת אוהיו בשנת 1984, ותארים מתקדמים (MA ו-PhD) מבית הספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (SAIS) בשנים 1987 ו-1991 בהתאמה.

== קריירה ==
=== קריירת הוראה ===
גורדון החזיק במספר תפקידים מחקריים והוראתיים, כולל במכון ברוקינגס בוושינגטון, המכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגיים בלונדון, בית הספר למנהל עסקים אינסיאד בפונטנבלו ובמכונים נוספים.<ref name="cfr2015"></ref>

=== ממשל קלינטון ===
בשנים 1998–1999 שימש כמנהל לענייני אירופה במועצה לביטחון לאומי תחת הנשיא ביל קלינטון.

גורדון היה עמית במכון ברוקינגס בין השנים 1999 ל-2009, והתמקד במחקר ביחסי טורקיה, עיראק וארצות הברית – אירופה. הוא היה שותף בכתיבת חמישה ספרים על צרפת, טורקיה, עיראק והמזרח התיכון.<ref name="Gittleson"></ref>

=== ממשל אובמה ===
הנשיא [[ברק אובמה עם יועצים ב-21 בספטמבר 2011]]
בממשל אובמה, גורדון שימש כעוזר מזכיר המדינה לענייני אירופה ואירואסיה תחת מזכירת המדינה הילרי קלינטון בין מאי 2009 למרץ 2013. הוא שם דגש על שיתוף פעולה עם אירופה, קידום אינטרסים עסקיים אמריקאים, וקידום יציבות ודמוקרטיה במזרח אירופה, בבלקן ובקווקז.

ב-11 במרץ 2013 מונה לעוזר מיוחד לנשיא ומתאם הבית הלבן לענייני המזרח התיכון, צפון אפריקה והמפרץ הפרסי במועצה לביטחון לאומי.

=== מועצת יחסי החוץ ===
לאחר שעזב את ממשל אובמה, גורדון היה תומך בולט בהסכם הגרעין עם איראן. הוא היה עמית בכיר במועצה ליחסי חוץ, שם התמקד במדיניות חוץ של ארצות הברית, המזרח התיכון ואירופה. הוא גם שימש כיועץ בכיר בקבוצת אלברייט סטונברידג'.<ref></ref><ref name=":0"></ref>

=== ממשל ביידן ===
במהלך הפריימריז לנשיאות של המפלגה הדמוקרטית ב-2020, גורדון היה יועץ מדיניות חוץ לקמפיין של קמלה האריס.<ref name=":0" />

בתחילת ממשל ביידן, גורדון מונה לסגן היועץ לביטחון לאומי של סגנית הנשיא קמלה האריס.<ref name="bbb0116" /> ב-21 במרץ 2022, הוא החליף את ננסי מקאלדוני כיועץ לביטחון לאומי של סגנית הנשיא.<ref></ref> במהלך מלחמת חרבות ברזל, גורדון הגיע לביקור בישראל ובגדה המערבית, שם נפגש עם נשיא ישראל יצחק הרצוג ועם נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.<ref name=":0" />

באוגוסט 2024 אמר גורדון כי קמאלה האריס לא תומכת באמברגו נשק על ישראל לאחר שנשאלה בנושא ואמרה שזאת אופציה. <ref></ref>

באוגוסט 2024 פורסם כי גורדון נמצא תחת חקירה בשל קשריו עם ארגונים איראניים. הדיווחים מציינים כי שני חברי קונגרס רפובליקנים ביקשו הבהרות על קשריו של גורדון עם , בכירה במשרד ההגנה שלפי הדיווחים הייתה מעורבת במבצע השפעה איראני להרחבת השפעתה של טהראן בארצות הברית. עוד נטען בדיווחים כי גורדון פרסם מאמרים התומכים בנקודת המבט האיראנית והיה קשור למועצה האיראנית האמריקאית (NIAC).<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשיאות ביל קלינטון: אישים
קטגוריה:נשיאות ברק אובמה: אישים
קטגוריה:נשיאות ג'ו ביידן: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אוהיו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:דיפלומטים אמריקאים
קטגוריה:יהודים פקידי ממשל בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962