OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הלמר לרסקי

מתוך הסדרה "חיילים יהודים" (1942–1943)
הֶלְמַר לֶרְסקי (באנגלית: Helmar Lerski; 18 בפברואר 1871 – 19 בספטמבר 1956) היה צלם וצלם קולנוע יהודי-שווייצרי-אמריקאי-ארץ-ישראלי. מחשובי הצלמים בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 ובכיר הצלמים בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת מדינת ישראל.

==קורות חיים==
הלמר לרסקי נולד בשטרסבורג שבצרפת בשם ישראל שְׁמוּקְלֶרְסקי ללאה וגצל, מהגרים מהעיר זגייז' שבפולין. הוא עבר עם הוריו לציריך שבשווייץ ושם גדל. ב-1887 קיבלה המשפחה אזרחות שווייצרית ובשנת 1893 היגר לארצות הברית, שם הצטרף כשחקן אל קבוצה דוברת גרמנית בשיקגו. בשנת 1897 החליף שמו להלמר לרסקי.
את רעייתו אמילי הכיר בקבוצת השחקנים אליה הצטרף. משפחתה עסקה בצילום ובהשפעתה פתחו השניים בשנת 1910 סטודיו לצילום במילווקי. לרסקי פיתח טכניקה לצילום בעזרת מראות ומשנת 1911 החל לפרסם את יצירותיו וזכה למוניטין כצלם דיוקנאות.

בשנת 1915 היגר לברלין, שם המשיך את עיסוקו בצילום. בנוסף עבד כצלם קולנוע וכתאורן באולפני "UFA" בסרטים כגון "אופיום" (Opium, 1918) ו"מטרופוליס" (1926). בשנת 1922 נישא בשנית, בעקבות פטירת רעייתו בשנה שלפני כן.

החל משנת 1928 התמקד לרסקי בצילום דיוקנאות בסגנון אקספרסיבי. צילומיו הכילו תקריבים של הדמויות ועשו שימוש בניגודיות גבוהה, אמצעים אשר העניקו לתצלומים אווירה דרמאטית ואקספרסיוניסטית. בשנת 1931 התפרסם ספרו "ראשים של יום-יום" (Köpfe das Alltags), שהכיל מקבץ מתצלומיו.

בשנת 1931 הגיע לראשונה לביקור בארץ ישראל.
בסתיו 1932 שב לארץ ישראל ובעקבות עליית הנאצים לשלטון בגרמניה החליט להשתקע בארץ ישראל.
בנוסף לעבודה עצמאית כצלם הוא גם צילם סרטי קולנוע דוקומנטריים עבור הקרן הקיימת. בנוסף ביים את הסרטים "עבודה" (1935), "אדמה" (1947), ו"קללה לברכה" (1951) עבור חברת "אורים" של מרגוט קלאוזנר ויהושע ברנדשטטר. כמו כן ביים את הסרטים "מנגינה עברית" (1935) ו"ילדי השמש" (1939).

ב-1936 יצר את סדרת התצלומים "המטמורפוזות של האור" (The Metamorphosis of Light), שהכילה 160 תצלומים של מנקה רחובות. בשנים 1937–1939 שהה לרסקי באירופה והתגורר בלונדון ובפריז.

בביתו שבתל אביב פתח סטודיו בשם "סטודיו 1940" ובו הכשיר תלמידים בטכניקת הצילום ובצילום אמנותי. בשנת 1940 נבחר כיו"ר כבוד של "התאחדות הצלמים המקצועיים בארץ-ישראל". בשנים 43–1942 צילם על גג ביתו את הסדרה "חיילים עבריים".

בסוף מרץ 1948 עזבו לרסקי ורעייתו לשווייץ, שם נפטר ב-1956.

דן הופנר, שעמד בראש האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל והיה ממכריו של לרסקי, תרם למוזיאון ישראל אוסף של 154 תשלילי צלולואיד בגודל 6X6 ס"מ של דיוקנאות וצילומי ידיים מארץ־ישראל. תשלילים אלה ברובם לא ראו אור מעולם לפני כן והוצגו בתערוכת "הלמר לרסקי: ידיים עובדות" למשך חודשיים בשנת 2011 במוזיאון ישראל.

== לקריאה נוספת ==
*רז, גיא, צלמי הארץ: מראשית ימי הצילום ועד היום, הקיבוץ המאוחד, תל אביב.
*סלע, רונה, צילום בפלסטין/ארץ-ישראל בשנות השלושים והארבעים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2000, עמ' 53–68.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.europeana.eu/portal/search.html?query=Helmar+Lerski הלמר לרסקי] באתר ארופיאנה 
* 
* 
* 
* 
* קרנית מנדל, [http://www.takriv.net/index.php?option=com_content&view=article&id=71:4-5&catid=14:-4&Itemid=24 הקולנוע של הלמר לרסקי: תעמולה ואמנות], באתר תקריב: כתב עת לקולנוע דוקומנטרי, גיליון 4, יוני 2012
* 

קטגוריה:ילידי 1871
קטגוריה:צלמים שווייצרים
קטגוריה:צלמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:צלמים ביישוב
קטגוריה:צלמי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:צלמי קולנוע יהודים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:היישוב: קולנוע
קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1956
מירי צללזון

מירי צללזון היא סופרת ילדים ומאיירת.

== קורות חיים ==
מירי צללזון נולדה בקיבוץ דגניה ב' למשפחת מורים. היא למדה הוראה בבית המדרש למורים ע"ש דוד ילין בבית הכרם, והמשיכה את לימודיה באוניברסיטה העברית, אוניברסיטת בן-גוריון ולבסוף באוניברסיטת בר-אילן, שם קיבלה תואר דוקטור בספרות העברית.

צללזון מתגוררת כיום בעיר באר שבע ומרצה לספרות במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי.

==ספרים==
[[גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון]]
גן סיפור "חתונה בגינה" בחולון

צללזון כתבה והוציאה לאור 25 ספרי ילדים, ובהם שירים וסיפורים בחרוזים, אותם איירה בעצמה.

בשנת 1988 יצא לאור ספרה "חוקי היער הירוק" ומטרתו להקנות לילדים מושגים ראשוניים לגבי דמוקרטיה. בספר מתוארים אירועים של מריבות וחילוקי דעות בחברה של שוכני היער, שבסיום כל אחת מהן מוזמנים הילדים לעזור לחיות היער ולנסות להציע חוק מתאים שיסייע להשיב את הסדר על כנו. הספר מכיל שמונה סיפורים שבהם הדמויות פועלות במצבים חברתיים שונים ואינן כפופות לאף חוק.

ספר נוסף שלה, "חתונה בגינה", עוסק בקבלת השונה. בספר מתאר משפחת ירקות שרוצה לחתן את הבת עגבנייה. לכל מועמד שמוצג לפניה מונה היא חסרונות ומסרבת שיהיה לה לחתן. הדמויות בספר מואנשות ומשקפות תכונות אופי שונות. מטרתו של הספר היא להעביר לקוראים מסר שישנם אנשים שונים מאיתנו בתכונות, באישיות (בפנימיות ובחיצוניות), יש לקבל אותם ולא לשפוט אותם.

ספרים נוספים ידועים שלה הם "מלאך שחור מלאך לבן", "סיפורים על מספרים", "טיפטיפונת","קשה להיות מישקה", "היה איש" ( סיפור חייו של חיים נחמן ביאליק ) וגם ספרים על חגי ישראל, כגון: "החנוכייה שלי", "בן כוכב", "שבעה ידידים" "מכשפת המדבר".

=== החגים ביצירותיה של מירי צללזון===

בספר "סיפורים לפורים" (תשנ"ב, 1992) מופיעים שישה סיפורים, המסודרים על פי הסדר הכרונולוגי של סיפורי המגילה.

בספר "החנוכייה שלי" (תשנ"א, 1991) מופיעים ארבעה סיפורים העוסקים בסיפורים הקשורים לחג החנוכה.
כל סיפור מחולק לפרקים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:דגניה ב': אישים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:בוגרות המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל מכללות בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
חישוב על גב מעטפה

גב מעטפה.
[[אנריקו פרמי]]
חישוב על גב מעטפה או חשבון סנדלרים הוא מונח שבו משתמשים פיזיקאים, מתמטיקאים ומהנדסים לתיאור חישוב מהיר ופשוט, המשמש תחליף לחישוב ארוך ומסובך, ובא לתת במהירות את התמונה הכללית. חישוב כזה עדיף במידה רבה על ניחוש על סמך אינטואיציה, אך תוצאתו פחות מדויקת מזו של חישוב מדוקדק ומפורט. מקור המונח הוא ברעיון שהחישובים הם כה פשוטים עד שניתן לבצע אותם על צדה האחורי של מעטפה. לא ידוע מי המציא את המונח, אך מי שהפך אותו למקובל ולפופולרי היה הפיזיקאי אנריקו פרמי. חישובים מסוג זה נעשים פעמים רבות על פה, ללא צורך בנייר.

חישובים על גב המעטפה הם לרוב חישובים מקורבים, המזניחים גורמים רבים, ומאפשרים לקבל את סדרי הגודל החשובים, מבלי להיכנס לפרטים. ביצוע חישובים כאלה דורש ידע פיזיקלי ואינטואיציה פיזיקלית על הגורמים החשובים באמת ועל הגורמים שמהם אפשר להתעלם. עקב ההזנחות, חישובים אלה לעולם ייתנו רק את סדרי הגודל, ולא ערכים מדויקים.

כך לדוגמה מסופר על אנריקו פרמי שבעת ניסוי פצצת האטום הראשונה, בזמן שגל ההדף הגיע עד עמדת התצפית שבה שהה, הפיל פרמי פיסות נייר, ועל ידי מדידה של המרחקים ביניהן יכול היה לקבל הערכה מהירה על עוצמת פצצת האטום. מסופר שפרמי העריך את האנרגיה שהשתחררה מהפצצה כאנרגיה המקבילה ל-10 קילוטון TNT, ובמדידה מדויקת חושב ערך של 18.6 קילוטון TNT.

בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 ביקר אלברט איינשטיין עם אשתו, אלזה, במצפה הכוכבים שבהר וילסון. מספרים שכאשר הסביר מנהל המצפה כי טלסקופ 100 האינץ' של המצפה, שהיה הגדול בעולם באותה עת, חודר את סודות היקום, הגיבה אלזה - "בעלי עושה זאת על צדה האחורי של מעטפה משומשת".

== ראו גם ==
* היוריסטיקה
* כלל אצבע
* הוכחה בנפנופי ידיים

== קישורים חיצוניים ==
<div class="mw-content-ltr">
* [http://www-cse.ucsd.edu/classes/sp97/cse141/botec.html Back of the Envelope Calculations], UCSD
</div>

קטגוריה:היוריסטיקה
קטגוריה:מושגים במתמטיקה
קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:מעטפות
כרוז עירוני

כרוז עירוני ב[[לונדון]]
כרוז עירוני היה בעבר תפקיד שבוצע על ידי אדם שהופקד מטעם רשות מקומית או אחרת למסור הודעות פומביות. תפקיד זה היה נפוץ עוד לפני הפיכת העיתונות לגורם מרכזי, אך גם במקביל לה, שכן תפוצתה של העיתונות ההמונית התפתחה בהדרגה בהתאם לרמת יכולתו של הציבור לקרוא. 

גם כיום קיימים כרוזים עירוניים באירופה, כחלק משימור מסורות, והמיועדים בעיקר לצרכים טקסיים או תיירותיים. בהולנד, למשל, פעילים 45 כרוזי ערים או כפרים. הם לבושים בבגדים מן המאה ה-18 (גלימה אדומה-זהובה, גרביים לבנים, מגפיים שחורים וכובע משולש). בגדי הכרוז - כמו כל סוג אחר של לבוש - השתנו עם הדורות, כפי שמעידה למשל תמונה של הכרוז העירוני של לונדון משנת 1609, בה הוא לבוש בבגדים המתאימים לתקופת בית טיודור: כובע עגול, מנורה ומקל. 

לפני שמסרו את הודעותיהם, כיום כחלק מן הטקס ובעבר - כחלק מן העבודה, צלצלו הכרוזים העירוניים בפעמון ולקרוא קריאות במטרה למשוך אליהם את תשומת לב התושבים. באנגלית הקריאה המסורתית היא Oyez (אוֹיֱה), שמקורה בשפה האנגלו-נורמנית, מבוטאת כמו הקריאה "הו, כן!" באנגלית, ומשמעותה "הקשיבו!". 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שיטות תקשורת
קטגוריה:שלטון מקומי
קטגוריה:אירופה: תרבות
קטגוריה:טקסים
קטגוריה:מקצועות עבר
הר אורה

מראה כללי של ההר מה[[סטף. למרגלותיו: בית החולים הדסה עין כרם]]
היכל התפילה של [[מיס קרי בפיסגת ההר]]
הר אורה הוא הר בפרוזדור ירושלים בדרום-מערבה של ירושלים. שמו הערבי של ההר הוא ראס א-רב (رأس الرب), כלומר - הר האדון. הנוצרים מכנים אותו "הר הביקור", על שם ביקורה של מרים אמו של ישו את אלישבע, אמו של יוחנן המטביל.

==סביבה==
הר אורה נמצא כקילומטר מערבית לשכונת קריית מנחם. גובה פסגתו של הר אורה 848 מטרים, מן הפסגות הגבוהות באזור ירושלים. ברוב המפות הפסגה מסומנת כ-נ.ג. 839, שהיא נקודה צפונית לפסגת ההר, אך בפועל היא גבוהה יותר וגבוהה מעט מפסגת הר עמינדב הסמוכה (842 מטרים). 

על ההר הכביש המוביל משכונות מרכז ירושלים (קריית יובל ועיר גנים) לכיוון שכונת עין כרם ולבית החולים הדסה עין כרם. לרגלי ההר נחל שורק.

==אתרים ומבנים==
בשטח ההר מצויים גם מושב אורה, ועל ההר נבנה המתחם המקודש לשלוש הדתות של מיס קרי. המקדש של מיס קרי נמצא כיום בשטח בסיס צבאי של יחידת 8200<ref></ref>. לידו מוסד "מסילה" לנערות במצוקה.

תוכנית לבנות יחידות דיור נוספות על אזור ההר מעורר את התנגדותם של הארגונים לאיכות הסביבה.

==הערות שוליים==

אורה
קטגוריה:אורה (מושב)
סצומה

האן סצומה (ביפנית: 薩摩藩) היה אחד הנחלות הפאודליות החשובות והחזקות והגדולות ביותר ביותר ביפן של שוגונות טוקוגאווה והוא שיחק תפקיד מרכזי ברסטורציית מייג'י ובממשל שהוקם לאחר מכן. במהלך תקופת אדו נשלט האן סצומה על ידי שושלת הדאימיו ממשפחת שימאזו. ההאן השתרע בדרום האי קיושו, באזור חופף כיום את מחוז קגושימה וחלק ממחוז מיאזקי. ממלכת ריוקיו הייתה מדינת חסות של סאצומה החל מ-1604 ועד שבוטלו הנחלות הפיאודליות ב-1871.

ב-1866 כרתו שליטי ההאן ברית עם ההאן של צ'ושו, האויב המושבע של משטר השוגון. שנתיים לאחר מכן, ב-1868, הובילה הברית להפלת משטר השוגון ולמהפכה הידועה כרסטורציה של מייג'י. ההאן של סצומה בוטל ביחד עם כל שאר הנחלות הפיאודליות באוגוסט 1871, במהלך שידוע כ"ביטול ההאנים וייסוד המחוזות" (האייהאן צ'יקֶן). לאחר הרפורמה החשובה הזאת, הפך ההאן של סאצומה למחוז קגושימה, השם שבו הוא ידוע עד היום. עם זאת, במשך מספר שנים שמר מחוז קגושימה על זהותו הייחודית, ונודע כמעוז של תרבות סמוראית שמרנית ובדלנית שמייצגה המובהק היה אביו של הדאימיו לשעבר, האיש החזק של ההאן שימאזו היסמיצו. ב-1873, היה נתון המחוז באופן הולך וגובר להנהגתו של סאיגו טקמורי - שר בכיר שפרש מהממשלה והפך לדמות נערצת על סמוראים בכל רחבי המדינה. ב-1877 הנהיג סייגו מרד כושל שנודע כ"מרד סצומה" - למעשה מלחמת אזרחים איומה שקרעה את המדינה למשך שנה שלמה - ולאחריו נערכו רפורמות במחוז ובוטלה האוטונומיה הנרחבת שלו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תקופת מייג'י
קטגוריה:קיושו
קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:מחוז קגושימה
קטגוריה:מחוז קגושימה: גאוגרפיה
צפון תל אביב

[[כיכר המדינה בלב הצפון החדש. ברקע נראה חלק משכונות עבר הירקון]]
צפון תל אביב, בהתייחסות לצפון העיר תל אביב, הוא מושג בעל פרשנויות שונות, הן כמושג גאוגרפי והן כחברתי, אשר גם השתנה לאורך ההיסטוריה:

* בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר תל אביב התרחבה צפונה במסגרת תוכנית גדס צפון העיר היה האזור המכונה כיום "רובע מרכז העיר" המוגדר כשטח שמצפון לשדרות בן ציון ועד שדרות בן-גוריון (שדרות קק"ל דאז). אזור זה יושב על ידי אוכלוסייה בורגנית אמידה יותר שהגיעה בעליות הרביעית והחמישית כמו גם הרצועה המקבילה לים שלאורך צפון הרחובות בן-יהודה ודיזנגוף שיושבו בהדרגה. העיר המשיכה להתפתח מאוחר יותר גם עד נחל הירקון. כל אזור זה זכה לכינוי "צפון העיר" ומאוחר יותר "הצפון הישן". שכונת "הצפון הישן" מוגדרת כיום כגוש שבין שדרות בן-גוריון ורחוב הירקון וממערב לרחוב אבן גבירול.
* "הצפון החדש" הוא כינויו של האזור שממזרח לאבן גבירול, בין שדרות שאול המלך והירקון.
* שכונות עבר הירקון הן השכונות הצפוניות ביותר בעיר ובאופן יחסי חדשות יותר אף על פי שחלקן החלו להיבנות כבר בשנות ה-50. המושג "צפון תל אביב" יכול להתייחס גם לשכונות אלה אולם "הצפון החדש" מתייחס לגוש הדרומי יותר כאמור.
* הביטוי "צפוני" או "צפונבון" בלעג, ככינוי לאדם עשיר ומפונק ובעל סטיגמה חברתית מסוימת, עשוי להתייחס לכל אחת מהגדרות אלה של צפון תל אביב לאורך ההיסטוריה. הכינוי קיבל משמעות ברורה יותר במסגרת תוכנית האינטגרציה בחינוך שהפעילה עיריית תל אביב.

==ראו גם==
{| align="left"
|-
| 
|-
| 
|}
*דרום תל אביב
*רובעי תל אביב-יפו

==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: חלוקה מנהלית
צמחי מעזבות

[[סרפד]]
[[חמציץ נטוי פורח במעזבה]]
צמחי מעזבות או צמחים רודרליים (Ruderal) הם צמחים חובבי חנקן או ניטרופילים (nitrophilic) ולכן גדלים על קרקעות העשירות בחומרי מזון מומסים שיש בהם תרכובות אנאורגניות של חנקן, פוספט, צורן ועוד, המצויים באזורים בהם נפוצה אשפה ציבורית. בתי גידול נפוצים הם צידי הדרכים, מעזבות, חלקות וגינות נטושות וגלי אשפה.

דוגמאות לצמחי מעזבות הם: חוֹחַן הַקִּנְרָס, גדילן מצוי, חרצית עטורה, ברקן ממשפחת המורכבים, סְיָגִית מבריקה ממשפחת הסוככיים, חֶלמִית מצויה, מָעוֹג כרתי ממשפחת החלמיתאים, חרדל ממשפחת המצליבים, קיקיון מצוי ממשפחת החלבלוביים, הסִרְפָד וסרפד דו-ביתי ממשפחת הסרפדיים. לפי ההגדרה לא נכללים בין הצמחים האלה צמחי תבואה.

== ראו גם ==
* טבע עירוני
* טבע עירוני בישראל

==לקריאה נוספת==
* מיכאל זהרי, נופי הצומח של ארץ ישראל - סיורים מונחים ללימוד האקולוגיה של הצומח בארץ, הוצאת עם עובד - תל אביב, 1980
* מיכאל זהרי, מדריך חדש לצמחי ישראל, הוצאת ספרים עם עובד - תל אביב, 1986 - הדפסה אחת-עשרה

== קישורים חיצוניים ==
* 
* עמרם אשל, [http://www.snunit.k12.il/htbin/bbsnunit/bio/bbs.cgi?forum=bashaar&task=show_msg&msg=0265.0001.0001 צמחים חובבי חנקן], סנונית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיטוגאוגרפיה
פליקס פברי

מסלול מסעו השני של פברי
פליקס פברי (Felix Fabri; ציריך, 1441 או 1442 – אולם, 1502) היה נזיר דומיניקני, צליין וכותב ספרי מסעות. עלה לרגל לירושלים פעמיים. פעם ראשונה בשנת 1480 ופעם שנייה בין השנים 1483–1484. פרסם שני ספרי מסעות, האחד הוא דוח קצר יחסית, בגרמנית, של ביקורו הראשון, והשני ספר ארוך ומפורט בלטינית. ספר זה הוא אחד ממדריכי הצליינים המפורטים והמדויקים ביותר שיצאו באותה התקופה.

== מסעותיו ==
המסע הראשון – דרכו לארץ הקודש עברה מאולם למדינגן, שם פגש קבוצת צליינים. משם המשיכו לאינסברוק, חצו את הרי האלפים לטרוויזו ומשם לוונציה. בוונציה עלו על אונייה שהפליגה דרך נמלי קורפו, כרתים וקפריסין. מקפריסין הפליגו לארץ ישראל, סביר להניח שדרך נמל יפו. מיפו עלו לירושלים. המסע חזרה עבר באותה דרך, למעט עצירה נוספת ברודוס, אי שהיה תחת מצור טורקי בהפלגתם אל הארץ.

המסע השני – הדרך אל ירושלים הייתה כמו במסע הקודם, כולל עצירה ברודוס. אולם במסע זה המשיכו עולי הרגל בשיירת גמלים וביקרו גם בבית לחם, בחברון ובאזור הנגב (שפברי מכנה אותו "מדבר צקלג") אל עזה. משם המשיכו במסע מפרך בעומק סיני (דרך מנזר סנטה קתרינה, "חורב" בפיו) אל קהיר לפני שחזרו לאירופה. למסע זה הצטרף גם ברנרד פון בריידנבאך, שפרסם ספר מסעות מאויר משלו עליו.

בספרו רחב היריעה "ספר המסעות של פליקס פברי" הוא מקדיש מקום רב להיסטוריה של ממלכת ירושלים הצלבנית ולתיאור מפורט של הסולטנות הממלוכית של ימיו. כמו כן הוא מפרט על העדות השונות ומהווה מקור מידע חשוב על מצבם של יהודי ירושלים, ארץ ישראל ומצרים באותה תקופה.

כתיבתו של פליקס פברי מיועדת להדרכת הצליין המבקר בארץ. הוא מהווה דוגמה לסוג כתיבה חדש של מדריכי-צליינים. המייחד את הספרות ה"חדשה" הזו היא זווית הראייה הפרקטית. לא רק סיפורי קדושים ותיאורי מקומות קדושים אלא מידע המתיימר להיות אמין ומדויק בקשר למקומות הלינה, סדרי התפילה ומועדיהם, השווקים ומחיריהם, ואזהרות מפני עורמתם של הסוחרים ורמאויותיהם של מורי הדרך - כלומר, כל מה שנמצא במדריך תיירים מודרני. פברי הוא תייר סקרן וכותב שנון. ספרו מלא אנקדוטות ותיאורים של מנהגים מקומיים, מראות טבע, נוף ואדם.

==לקריאה נוספת==
* אלי שילר וגבריאל ברקאי, מסעו של הנזיר פליקס פברי לירושלים ולארץ ישראל, אריאל, גיליון 208, 2014
* בנתיב עולי הרגל לארץ הקודש, קרדום, גיליון 13–14, 1981
* ימית רחמן-שרירא, "נדודים בארץ הקודש: פליקס פברי, 'תיאור', 'עדות' ומה שביניהם", עת-מול 2018, 11–14
<div style="direction: ltr;">
* The book of the wanderings of Brother Felix Fabri, London: Committee of the Palestine Exploration Fund, 1893–1897
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://archive.org/details/libraryofpalesti07paleuoft כתביו של פליקס פברי] בהוצאת החברה לכתבי עולי הרגל לארץ ישראל, 1896–1897 
* אלי שילר, "[http://www.kotar.co.il/KotarApp/Viewer.aspx?nBookID=95035585#10.559.8.fitwidth מסעו של הנזיר פליקס פברי לארץ הקודש]", אריאל, גיליון 120, 1996, 207–216
* 
* ימית רחמן-שרירא, "[https://www.academia.edu/28042266/%D7%9E%D7%A1%D7%A2_%D7%90%D7%9C_%D7%90%D7%A8%D7%A5_%D7%94%D7%9E%D7%A8%D7%90%D7%95%D7%AA_%D7%A4%D7%9C%D7%99%D7%A7%D7%A1_%D7%A4%D7%91%D7%A8%D7%99_%D7%95%D7%94%D7%A2%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%AA_%D7%9C%D7%A8%D7%92%D7%9C_%D7%A9%D7 מסע אל ארץ המראות: פליקס פברי והעליות לרגל של מרים אם ישוע בירושלים]", זמנים, גיליון 133–134, 2016, 58–69
* 
* 

קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים נוצרים
קטגוריה:התקופה הממלוכית בארץ ישראל
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:ילידי 1441
קטגוריה:נפטרים ב-1502
So Far, So Good... So What!

So Far, So Good... So What! (בינתיים בסדר... אז מה!) הוא האלבום השלישי של להקת הת'ראש מטאל האמריקנית מגאדת', שיצא בשנת 1988. המהדורה המחודשת של האלבום יצאה בשנת 2004 וכלל כמה שירים שלא נכללו בהוצאה המקורית.

השיר "In My Darkest Hour" נכתב על ידי דייב מאסטיין זמן קצר לאחר שקליף ברטון נהרג. ברטון היה הבסיסט של להקת מטאליקה, שמאסטיין היה חבר בה בשנות השמונים המוקדמות.

השיר "Anarchy in the U.K" הוא גרסת כיסוי לשיר של הסקס פיסטולס עם מילים שונות במקצת. בשיר משתתף גם הגיטריסט של להקת הסקס פיסטולס, סטיב ג'ונס.

== רשימת שירים ==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי דייב מאסטיין אלא אם צוין אחרת.

== הוצאה מחודשת ==

== משתתפים ==
* דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה, פסנתר
* ג'ף יאנג - גיטרה, קולות רקע
* צ'אק בהלר - תופים, קולות רקע
* דייוויד אלפסון - גיטרה באס, קולות רקע

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1988
קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
כמאל אלטון

גֶ'מאל כֶּמָאל אַלטוּן (בטורקית: Cemal Kemal Altun; 13 באפריל 1960 סמסון, טורקיה – 30 באוגוסט 1983 מערב ברלין, מערב גרמניה), מבקש מקלט טורקי בגרמניה, שהתאבד במהלך מעצרו לקראת הסגרתו לשלטונות הצבאיים הטורקיים. הוא קפץ מהקומה השישית של בית המשפט בברלין ועורר מחאה ארצית רחבה נגד שלטונות המשפט המערב-גרמני. הוא נחשב ראשון הפליטים הטורקים שהתאבד מפחד ההסגרה לשלטונות הטורקיים.

== חיים ==
אלטון היה פעיל פוליטי כבר כנער במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בגלל נאומים וחלוקת כרוזים הוא הוכנס לרשימה השחורה של גורמים לאומניים והותקף פעמים רבות. לאחר ההפיכה הצבאית ב-12 בספטמבר 1980 נעצרו, עונו ונרצחו רבים מחבריו הקרובים. כעבור חודשיים, ב-8 בנובמבר, ברח הסטודנט בן ה-20 דרך רומניה, בולגריה, הונגריה, צ'כוסלובקיה ומזרח גרמניה למערב גרמניה, אל אחותו. אחרי כמה חודשים התברר לו שהוא הואשם על ידי שלטונות הצבא הטורקי בהשתתפות ברציחת גון סזק, והוא ביקש מקלט מדיני. במקום זאת הוא נעצר ב-5 ביוני 1982 במערב ברלין. ב-21 בפברואר אישרו השלטונות המערב-גרמניים את הסגרתו לטורקיה, שם היה צפוי למות, על-פי אמנסטי אינטרנשיונל, בשל תנאי כליאה, עינויים או הוצאה להורג. את ההסגרה הצליחה לדחות ב-2 במאי 1983 ועדה אירופית לענייני זכויות אדם בשטרסבורג. בכל זאת הוא הובל כבר במרץ 1983 מתא המעצר אל שדה התעופה עם האיום המפורש שהוא יוטס לטורקיה.

== התאבדות ==
ב-29 באוגוסט נפתח סבב חדש של דיונים, בנושא הסגרת אלטון לטורקיה. ביום הדיונים השני, לאחר הסרת אזיקיו, רץ אלטון לעבר חלון פתוח באולם בית המשפט, שהיה בקומה השישית, וקפץ אל מותו מגובה של 25 מטרים. 
אמנסטי אינטרנשיונל פרסמה הודעה בה נאמר בין היתר: "הוא איבד את האמון בחוקי היסוד של המדינה, בגלל שנאת הזרים העולה והכרסום הגובר בזכות למקלט. הוא מת בגיל 23 כקורבן של מדיניות שמעדיפה את היחסים הטובים עם השלטון הצבאי של טורקיה על פני חיי אדם."
שישה חודשים לאחר מותו ניתנה לאלטון זכות המקלט המדיני בגרמניה.

== השפעה ==
גורמים ממשלתיים התייחסו להתאבדות כאל "מקרה בודד", אך יותר ממאה מקרים דומים באו אחריו, ומפלגות האופוזיציה תקפו את הממשלה בחריפות בעניין מדיניות המקלט המדיני שלה, בייחוד את שר הפנים דאז, פרידריך צימרמן. גם שר החוץ קלאוס קינקל, שתמך בהסגרת אלטון לטורקיה בשם היחסים הטובים עם השלטון שם, הותקף. 
התארגנויות אזרחיות להגנה על זכות המקלט לא הצליחו לשנות באופן בסיסי את מדיניות הממשלה הגרמנית, שלמעשה נוגדת את חוקי היסוד הגרמניים.

== אתרי זיכרון ==
=== כיכר כמאל אלטון בקסל ===
באביב 1988 נקראה הכיכר לפני מרכז התרבות מצפון לעיר קאסל באופן רשמי "כיכר כמאל אלטון". הוצב בו פסל של הפסל הטורקי איופ אוז בדמות יד, אסורה בשרשרת ואוחזת בוורד.

=== אנדרטה לזכרו של כמאל אלטון בברלין ===
בחזית הבניין בו התאבד אלטון, בברלין, הוצב פסל, גודלו 4X2X1 מטרים ובו כתובת בגרמנית ובטורקית. הפסל נחנך ב-1996 על ידי ראש רובע שרלוטנבורג דאז, מוניקה ויסל.

=== כיכר כמאל אלטון בהמבורג ===
הכיכר ברובע אוטנזן שבהמבורג לא קיבלה את השם באופן רשמי, אך היא מוכרת בשם זה.

== הנצחה ביצירות ==
=== בלדה ===
וולף בירמן, שעקב אחרי המקרה עוד לפני סופו הטרגי, כתב בלדה על כמאל אלטון.

=== סרט ===
הבמאית הגרמנית-טורקית איישה פולאט (Ayşe Polat) יצרה סרט על אלטון בשנת 1992. גם בטלוויזיה הגרמנית שודר סרט שעסק בקורותיו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://abumidian.wordpress.com/hebrew/tirgumim/biermann-heb/ השיר של וולף בירמן על כמאל אלטון, בתרגום לעברית]

קטגוריה:פליטים
קטגוריה:מתאבדים: פעילים פוליטיים
קטגוריה:טורקים
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1960
קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-1983
Cryptic Writings

Cryptic Writings (כתיבה נסתרת) הוא האלבום השביעי של להקת ההבי מטאל האמריקנית מגאדת', יצא ביוני 1997 והגיע למקום ה-10 במצעד הבילבורד. יצא במהדורה מחודשת ב-2004.

נעשו וידאו קליפים לשירים "Trust", "Almost Honest" ו-"A Secret Place".

== רשימת שירים ==
כל השירים נכתבו על ידי דייב מאסטיין, אלא אם צוין אחרת:
<div style="direction: ltr;">
# "Trust" מאסטיין, פרידמן) – 5:12)
# "Almost Honest" מאסטיין, פרידמן) – 4:09)
# "Use the Man" מאסטיין, פרידמן) – 4:04)
# "Mastermind" – 3:48
# "The Disintegrators" – 3:05
# "I'll Get Even" מאסטיין/פרידמן/אלפסון/בריאן הוק) – 4:19)
# "Sin" מאסטיין/מנזה/אלפסון) – 3:06)
# "A Secret Place" – 5:25
# "Have Cool, Will Travel" – 3:40
# "She-Wolf" – 3:38
# "Vortex" – 3:23
# "FFF" מאסטיין/מנזה/פרידמן/אלפסון) – 2:47)
# "One Thing", יצא בגרסת האלבום ביפן

שירי בונוס במהדורת 2004:
# "Trust" גרסה בספרדית) (מאסטיין, פרידמן) – 5:12)
# "Evil That's Within" מאסטיין, מנזה, אלפסון) – 3:22)
# "Vortex" גרסה אלטרנטיבית) – 3:30)
# "Bullprick" מאסטיין, מנזה, פרידמן, אלפסון) – 2:47)

</div>

== משתתפים ==
* דייב מאסטיין - סולן ראשי, גיטרה, פסנתר.
* מרטי פרידמן - גיטרה, קולות רקע.
* ניק מנזה - תופים, קולות רקע.
* דייוויד אלפסון - גיטרה באס, קולות רקע.

== אלבומי ה-EP ==

=== Cryptic Sounds ===

Cryptic Sounds: No Voices in Your Head (רעשים נסתרים: ללא קולות בראשך) הוא אלבום EP אשר יצא ביפן ובארגנטינה בלבד בשנת 1998 עם גרסאות אינסטרומנטליות של חמישה שירים מתוך האלבום.

השירים:
# "Almost Honest" – 4:14
# "Vortex" – 3:21
# "Trust" – 5:30
# "A Secret Place" – 5:29
# "She-Wolf" – 3:07

=== Live Trax ===

Live Trax (רצועות חיות) הוא אלבום EP שהוקלט בהופעות חיות בין השנים 1995-1997, ויצא לאור ב-1997.

השירים:
# "Reckoning Day"
# "Angry Again"
# "Use the Man"
# "She-Wolf"
# "Tornado of Souls"
# "A Tout le Monde"

=== Live Trax II ===
Live Trax II (רצועות חיות 2) הוא אלבום EP שהוקלט בהופעה חיה באריזונה ב-13 ביולי 1998.

השירים:
# "Almost Honest"
# "A Tout le Monde"
# "Sweating Bullets"
# "Symphony of Destruction"
# "Anarchy in the U.K."

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1997
קטגוריה:מיני-אלבומים מ-1997
קטגוריה:מיני-אלבומים מ-1998
קטגוריה:אלבומי מגאדת'
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:מיני-אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דן האף
קטגוריה:מיני-אלבומי חברת קפיטול רקורדס
טבעת ברודגאר

250px
טבעת ברודגאר (אנגלית: Ring of Brodgar), המכונה גם טבעת ברוגאר, היא הנג' נאוליתי ומעגל אבן באי מיינלנד באורקני שבסקוטלנד. טבעת האבנים עומדת על מצר יבשה החוצץ בין לוך סטנס ולוך האראי. עד כה לא נערכו במרכז המעגל חפירות ארכאולוגיות או תיארוך מדעי, וההשערה היא כי הוא נבנה בשנת 2500 לפנה"ס בקירוב, ולפיכך הוא בן זמנם של סטונהנג' ואתרים ארכאולוגיים אחרים באיים הבריטיים ובאירופה.

==תיאור==
קוטרו של המעגל הוא 104 מטרים, והוא השלישי מבחינה זו בממלכה המאוחדת. ההנג' היה מורכב במקור מ-60 אבנים, שמתוכן שרדו עד לסוף המאה ה-20 רק 27. האבנים עומדות בתוך תעלה מעגלית, שנחפרה על ידי התושבים הקדמונים של האזור. עומק התעלה הוא עד 3 מטרים ורוחבה הוא עד 9 מטרים.

באזור הקרוב לטבעת יש אבנים ניצבות נוספות וערמות אדמה עגולות על קברים פרהיסטוריים, ההופכים את האזור לאתר טקסי חשוב. למרות שמטרתה המדויקת של הטבעת לא ידועה, קרבתה לאבנים הניצבות בסטנס ותל מיס האו הופכים אותה לאתר חשוב ביותר.

חפירות שנערכו על ידי קולג' אורקני בנס (Ness) של ברודגאר, בין הטבעת לאבנים הניצבות של סטנס, חשפו מספר בניינים המיועדים למטרות מגורים וטקסים כאחד ועל פי הממצאים נראה כי בקרבת מקום אמורים להימצא מבנים נוספים. במקום התגלו גם כלי חרס, עצמות, כלי אבן וקצה משויף של אלת אבן. הממצא החשוב ביותר, ככל הנראה, הוא שרידי קיר אבן גדול שאורכו היה ככל הנראה 100 מטרים וגובהו 6 מטרים. ההשערה היא כי הקיר חצה את כל חצי האי שעליו נמצאת הטבעת, וייתכן שהוא היה מחסום סמלי בין המישור בעל החשיבות הטקסית שעליו נמצאת הטבעת, לבין האזור הרגיל שמסביב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.orkneyjar.com/history/brodgar orkneyjar - טבעת ברודגאר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סקוטלנד: היסטוריה
קטגוריה:אתרים ארכאולוגים נאוליתים
קטגוריה:אורקני: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:סקוטלנד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:הנג'ים
בניין המחוז (לונדון)

חזית המבנה
אולם מועצת לונדון רבתי
בניין המחוז (באנגלית: County Hall) או בניין מחוז לונדון (באנגלית: London County Hall או בקיצור LCH) הוא מבנה ברובע למבת' שבעיר לונדון, על גדתו הדרומית של נהר התמזה. מבנה זה שימש כמושבה של מועצת מחוז לונדון, ובהמשך כמקום מושבה של מועצת לונדון רבתי. המבנה נמצא צפונית לגשר וסטמינסטר, למול הסיטי של וסטמינסטר ומעברו השני של הנהר מארמון וסטמינסטר.

כיום, המבנה משמש כמרכז עסקים, בידור ופנאי המכיל את מוזיאון עולמו של דאלי, את האקווריום של לונדון ובסמוך לו נמצא הלונדון איי.
בין השנים 2003–2006 המבנה שימש את גלריה סאצ'י.

במבנה שני בתי מלון - מלון Premier Travel Inn ומלון מריוט היוקרתי.

== היסטוריה ==
המבנה המרכזי, בן שש הקומות, תוכנן על ידי האדריכל ראלף נוט. המבנה בנוי מאבן פורטלנד בסגנון אדוארדיאני. עבודות הבנייה, שבוצעו על ידי Holland, Hannen & Cubitts החלו בשנת 1911 והמבנה נחנך ב-1922 בנוכחות המלך ג'ורג' החמישי.
אגפים נוספים של המבנה הוקמו מאוחר יותר - האחרון שבהם בשנת 1974.
במשך כ-64 שנים שימש המבנה כמשכן השלטון המקומי של לונדון, עד פירוקה של מועצת לונדון רבתי בשנת 1986.
לאחר ביטול המועצה הועלו הצעות שונות לשימוש במבנה. בין היתר הוצע להעביר למבנה את בית הספר לכלכלה של לונדון (הצעה שנדחתה על הסף על ידי מרגרט תאצ'ר, אשר חששה מהפגנות סטודנטים בסמיכות כה גבוהה לבניין הפרלמנט הבריטי). המבנה נותר בשימוש רשות החינוך של לונדון הפנימית (Inner London Education Authority) עד לביטולה של רשות זו בשנת 1990, והמבנה נמכר למשקיעים פרטיים.

אחד מאגפי המבנה (אגף County Hall Island Block) נהרס בשנת 2006 על מנת לבנות במקום מלון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.british-history.ac.uk/report.asp?compid=47045 ההיסטוריה של המבנה]

קטגוריה:לונדון: בנייני ממשל
קטגוריה:למבת'
קטגוריה:תמזה
קטגוריה:לונדון: תיירות
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
אצטרובל

אצטרובל [[אורן]]
אצטרובל [[אורן ירושלים (ישראל)]]
אצטרובל על ענף
אצטרובלים המונחים לקישוט על המדף

אצטרובל הוא המשך של ענף היוצר מנבגים בחיק העלים. האצטרובל משמש כמערכת ההתרבות של הצמחים ממערכת המחטנאים. הוא מאפיין בולט יותר של המערכה מאשר העלים המחטיים, שאינם קיימים בכל המינים, ועל כן לעיתים מתרגמים את שם המערכה לאצטרובלניים.

מבנה האצטרובל של האורן מהווה דוגמה למציאת סדרת פיבונאצ'י בטבע - מספר הקשקשים הולך וגדל משורה לשורה על פי סדרה זו.

האצטרובל מתאפיין ביכולת להיפתח במזג אוויר חם ויבש ולהיסגר בתנאים לחים וקרים, תכונה המסייעת להתרבות העץ. לא ידוע בוודאות על הסיבות לכך אולם ישנן מספר השערות כמו הצורך בהאבקה יעילה, שבה גרגירי האבקה מתפזרים באוויר להאביק את השחלות של האצטרובל הנקבי, והיכולת להפיץ זרעים למרחקים רבים בתנאי חום ויובש, תהליך שמקטין תחרות על משאבים בין עצים הגדלים בקרבה זה לזה. אפשרות אחרת לפתיחת קשקשי האצטרובל בתנאי חום ויובש קיצוניים, כגון אלו הנוצרים בשריפות יער, מאפשרת ליער להתחדש לאחר שריפה. המנגנון הפיזיולוגי המאפשר את פתיחת וסגירת האצטרובל מבוסס על תכונות החומר העצי, תאית (צלולוזה), הנוטה להתנפח כשהוא נרטב או בסביבה של לחות גבוהה. המבנה המיוחד של קשקשי האצטרובל, עם חלק תחתון עשיר בתאית לעומת חלק עליון חלול, מאפשר לקשקשים להתנועע ולהשיג את תוצאת הפתיחה או הסגירה הרצויה. <ref></ref>
אצטרובל אשר צולם לאורך. ניתן להבחין בצבעיו.

==סוגי אצטרובלים==
האצטרובלים מתחלקים לשני זוויגים, השונים במראם זה מזה:
* האצטרובלים הבולטים הם החלק הנקבי, ומכילים את זרעי הצמחים (הנקראים צנוברים כאשר מדובר באצטרובל האורן).
* האצטרובלים הקטנים ולא מעוצים הם לרוב הזכריים, ומכילים את האבקנים.

האצטרובלים הנקביים שונים ממין למין, אך לכל המחטנאים אצטרובלים זכריים דומים: סביב ציר מרכזי מתפתחים קשקשים המחביאים שקי אבקה. בעת פתיחת הקשקשים האצטרובל ייצבע בגוון צהוב. האצטרובלים הנקביים גם בנויים סביב ציר מרכזי, לרוב בצורה גלילית או חרוטית, עם שחלות פוריות תחת הקשקשים. לאחר פתיחת הקשקשים והאבקה, מתפתחים תחת הקשקשים הזרעים.

קיימים מינים בהם האצטרובל הנקבי פתוח קשקשים (אורן, אשוח) ואחרים בהם האצטרובל סגור וקשקשיו מאוחים, והשחלות צמודות לקשקש (ברוש). יוצאי דופן הם סוגי משפחת הפודוקרפיים (Podocarpaceae), שאצטרובליהם דומים לענבות וצבעם אדום.

== שימוש למאכל ==
בטורקיה ואזור הקווקז נהוג לבשל את האצטרובלים לצורך הכנת סוכר או ריבות.

== משמעויות נוספות ==
האצטרובלים קשורים לרעיונות כמו עץ החיים או הרצף המושלם שבסדרת פיבונאצ'י (אותו ניתן למצוא באצטרובלים). אולם במיוחד נקשר האצטרובל, לאורך המאות, לנושא של הארה רוחנית, בגלל הדמיון שלו לבלוטת האצטרובל (Pineal Gland), השוכנת עמוק בתוככי המוח, ממש במרכזו, ואורכה בין חמישה לתשעה מילימטרים.

===צנובר===

צנובר הוא זרע אכיל של עץ האורן. באצטרובל, הצנובר מכוסה בקליפה קשה. החלק האכיל אינו פרי מבחינה בוטנית אלא זרע (לא אוכלים את הציפה). לצנוברים מקולפים חיי מדף ארוכים אם הם נשמרים בקירור וביובש. צנוברים בקליפתם (או צנוברים מקולפים בתנאי רטיבות) מתעפשים תוך שבועות ספורים.
יש כ-20 מיני אורנים שזרעיהם גדולים דיים להצדיק איסוף למזון. שמם הירושלמי של הצנוברים הוא פיניונס (מספרדית: piñones).
ניתן להפיק מצנוברים גם שמן המוערך בשל הארומה האגוזית-עדינה שלו ובשל סגולות רפואיות המיוחסות לו כמדכא תיאבון וכנוגד חמצון.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחטניים
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
סודיט

סודיט (sudit), ברבים סודיצי (sudiţi), היה תושב של אחת הנסיכויות הרומניות, נסיכות מולדובה או ולאכיה שקיבל חסות של אחת המעצמות הזרות, בדרך כלל האימפריה האוסטרו הונגרית, האימפריה הרוסית או צרפת.

המעמד ניתן תמורת שירותים שניתנו לאותה מעצמה או תמורת תשלום והיקנה חסינות מפני השלטונות המקומיים והשלטונות העות'מאניים ופטור ממסים מסוימים. המעמד התבסס על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה משנת 1774 והגיעה לסיומו לאחר מלחמת העצמאות הרומנית בשנת 1878.

בין הסודיטים היו אישים חשובים, כמו טודור ולדימירסקו ויהודים אשכנזים פולנים שהגיעו מרוסיה ומגליציה, שהייתה אז חלק מהאימפריה האוסטרו הונגרית.

==ראו גם==
* קפיטולציות
== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/shana/galer-1.htm תקנות בית-המדרש קל קהל קיר"ה, גליציה ורוסיה בבוקרשט משנת תקפ"ו (1826)]

קטגוריה:יהדות רומניה
קטגוריה:נסיכות מולדובה
קטגוריה:ולאכיה
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
טל בן שחר

טל בן שחר (נולד ב-6 בנובמבר 1970) הוא דוקטור להתנהגות ארגונית ישראלי הכותב ומרצה בנושאי פסיכולוגיה חיובית ואושר.

==ביוגרפיה==
בן שחר נולד ברמת גן למשפחה דתית, ולמד בתיכון בליך. בין גילאים 9 עד 14 גר עם משפחתו בדרום אפריקה, שם התוודע למשחק הסקווש. בשובו לארץ זכה כ-4 פעמים באליפות הנוער הארצית בסקווש, והתגייס לצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין, אך עקב פציעה בגבו חדל מלשחק באופן תחרותי.

בגיל 22 החל ללמוד לתואר במדעי המחשב באוניברסיטת הרווארד, אך במהלך התואר עבר ללימודי פילוסופיה ופסיכולוגיה. בגיל 29, לאחר שעסק בייעוץ מסחרי, החל ללמוד לתואר דוקטורט בהתנהגות ארגונית בהרווארד בהדרכת פרופסור פיליפ סטון, אחד מהחוקרים מהבולטים בתחום הפסיכולוגיה החיובית. הוא קיבל את התואר בשנת 2004. הוא החל להעביר במחלקה לפסיכולוגיה בהרווארד, כמרצה שלא מן המניין, הרצאה בנושא פסיכולוגיה חיובית, אשר הפכה במהרה להרצאה המבוקשת ביותר בקרב הסטודנטים, ועוררה עניין בתקשורת.

לאחר שובו לישראל, החל בן שחר להרצות במרכז הבינתחומי הרצליה. הוא פועל במרכז הבינתחומי כיו"ר מיטיב לפסיכולוגיה חיובית ומדע האושר, אותו ייסד ב-2010. בן שחר מרצה במגוון מוסדות אקדמיים ואירועים בארץ ובעולם, בתחומי פסיכולוגיה חיובית, מנהיגות, חינוך, הערכה עצמית, מיינדפולנס ועוד.

בן שחר פרסם חמישה ספרים שתורגמו לעברית. ספרו "באושר ובאושר" משנת 2007, בו הוא שוטח את תובנותיו אודות האושר, נכנס לרשימת רבי המכר של ה-New York Times. בשנת 2009 כתב ספר בשם "אושר אפשרי", שבו הוא חוקר את הרדיפה אחרי שלמות.

טל בן שחר כתב עם הפסיכולוגית שירלי יובל-יאיר את סדרת ספרי הילדים גיבורים אמיתים ספרי הסדרה גיבורים מציגים סוגיות עמוקות המעסיקות ילדים, ודמויות היסטוריות שסיפור חייהן ומנגנוני ההתמודדות שלהן יכולים לשמש השראה לילדים ולהורים כאחד.<ref></ref>

בן שחר נשוי לתמי ואב לשלושה ילדים.

==ספריו שתורגמו לעברית==
*באושר ובאושר (2007), הוצאת מטר
*אושר אפשרי (2009), הוצאת מטר
*לבחור באושר (2013), הוצאת מטר
*שיחות עם הסַפָּר שלי (2017), הוצאת מטר
*האושר שבמנהיגות (2018), הוצאת מטר

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=cSREpjLyvUA Tal Ben-Shahar - Edutaining the world] ב-YouTube
* 
*פודקאסט חושבים טוב יהודית כץ [https://www.youtube.com/watch?v=zFbTaWMJEkc מאושרים יותר - איך להתקרב לאושר דרך חמש שאלות?] באתר יוטיוב
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: פסיכולוגיה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רייכמן: פסיכולוגיה
קטגוריה:פסיכולוגיה חיובית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי תיכון בליך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
חיים כהן ("החלבן")

הרב חיים אבישלום כהן-פרחיה (1935 – י"ב באב תשע"ט, 13 באוגוסט 2019) היה מקובל ישראלי שנודע בכינוי "החלבן".

==ביוגרפיה==
נולד ביפו לעזרא אליהו ובלנקה פרחיה-כהן. צאצא של הרב אליהו הכהן. משפחת אביו עלתה לארץ ישראל מטורקיה בשנת 1904 ועסקה בייצור גבינות ומוצרי חלב. בתחילת שנות ה-30 הקים אביו את "מחלבת הכהנים" – מחלבת גבינות בתל אביב, שם עבד גם הרב כהן.

בילדותו למד במוסדות בילו ואליאנס. בצה"ל שירת כסמל משמעת. נישא לדבה אדית, ואב ל-4 ילדים: לבנה בלנקה, אריה אליהו, אברהם יעקב ואסתר.

מגיל עשרים לערך החל לעבוד למחייתו עם בני משפחתו, ב"מחלבת דשן" – מחלבת גבינות בתל אביב, שהייתה בבעלותו (בשותפות עם אחיו דוד).

החלבן נחשב לאחרון מקבוצת מקובלים שלמדו יחד בשנות ה-60, ושחלקם כונו על שם המקצועות שמהם התפרנסו גם אביו נמנה עם חבורה זו.

לחלבן לא היה מראה חיצוני האופייני למרבית הרבנים האורתודוקסים: הוא לא גידל זקן בגלל פצעים, לא לבש חליפה ונהג לחבוש כובע קסקט.

הוא לימד שיעורים בגמרא ובקבלה בבית הכנסת "בית יוסף" בגבעתיים. בנוסף לברכות שהוא העניק, היה מספק תחזיות פוליטיות וכלליות, אם כי לעיתים התחזיות התבררו כשגויות..

במרץ 2013 ניסה אדם לדקור אותו בסכין מאחר שסבר שהרב לא הסיר ממנו כישוף, אך התוקף נהדף<ref></ref>.

בכז אייר התשעט (יוני 2019) אושפז במצב קשה בבית החולים תל-השומר. וביום יב אב התשעט (13 באוגוסט 2019) נפטר.)

== ספריו ==
* מפרי עטו פורסם בסוף ספרי אוסרי לגפן (חלקים ח-יג), של הרב יהודה שיינפלד (מרבני חסידות ברסלב).
* טללי חיים - "מבואות ושערים לפנימיות התורה ולעבודת ה', שיחות וממדי עומק", הספרים נכתבו בשיתוף עם הרב ראובן ששון, לשעבר ראש ישיבת רמת השרון.
**על התורה (חמישה כרכים)
** על המועדים:
***אלול-תשרי - ימים נוראים
*** סוכות
***פורים
***חנוכה
***פסח
***שבועות
** אנא בכח
** הקיצו ורננו - סביב הגאולה הנוכחית, "להתעורר מתרדמת הגלות לאור הגאולה הזורח בנשמתינו"
** ויחד לבבנו - עבודת הכוונה והדבקות הפנימית
** מצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד - "דברי התעוררות שנאמרו בעצרת שנתיים להסתלקותו של מורנו ורבינו הרב מרדכי אליהו זיע"א"
* אור פני חיים על התורה, ראשון-לציון ה'תשע"א
* אורות חיים – על חמישה חומשי תורה
*אחת שאלתי – אמונה לבני הנוער
*איש יהודי – פורים

==קישורים חיצוניים==
* [http://ravhaim.org אתר הקלטות של שיעורי הרב כהן]
* 
* 
* משה מאירסדורף ועזרא ניאזוף, [https://web.archive.org/web/20131006185833/http://myim.co.il/main.php?mod=newsOpen&articleID=829 השכינה בגלות - צריך להתפלל], ריאיון עם החלבן, מעייני הישועה וישלח ה'תש"ע
* שמעון איפרגן, [http://www.forbes.co.il/news/new.aspx?0r9VQ=HLI הרב חיים כהן (החלבן)], פורבס ישראל, 11 ביוני 2012
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקובלים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
חאמי

מראה בחאמי
חאמי (באנגלית: Khami) היא עיר הרוסה בחלק הדרומי של יבשת אפריקה, באזור של מערב ומרכז זימבבואה המודרנית. האתר שוכן במרחק 22 קילומטרים מערבית לעיר בולאוואיו, עיר הבירה של פרובינציית מאטאבללנד צפון. שרידיה של העיר מצויים במעמד של אתר לאומי בזימבבואה. בשנת 1986 העניק אונסק"ו לאתר מעמד של אתר מורשת עולמית.

==תיאור==
ההתיישבות שניתן לצפות בה כיום היא התפתחות של הסגנון האדריכלי שהופיע בזימבבואה במהלך המאה ה-13. מצורת הבניינים והסגנון שבו הם נבנו (השרידים הם מועטים ביותר וכוללים את היסודות והמרתפים) הסיקו על הפתרונות שתושבי האזור יישמו כדי להתמודד עם בעיית הבנייה באבן לבנייה יבשה, למרות שהרושם הכללי מהאתר הוא של חברה ענייה ומפותחת פחות מזו שהתקיימה בזימבבואה הגדולה.

הסגנון האדריכלי באתר מתקדם בהשוואה לזימבבואה הגדולה, והוא נבע מהסביבה הטבעית שבה העיר נבנתה. כיוון שבאזור הייתה כמות גדולה של סלעי גרניט, היה זה קשה לחצוב מהן אבנים שטוחות שמהן יוקמו קירות אנכיים. האבנים שנחצבו על ידי התושבים היו מסלעי אב שניתן היה לקלפם בדומה לבצל. תכונה זו התאימה לבניית משטחים אך לא לבניית קירות. כמו כן, האזור לא היה מישורי במידה מספקת כך שהיה צורך למלא את השטח בין הסלעים באבנים ובאדמה. התוצאה של המחסור באבן מאיכות טובה היא שכל הבניינים נבנו מבוץ מחוזק באבן, ומבניינים אלה לא נותרו דוגמאות כלשהן באתר.

==היסטוריה==
מראה בחאמי
העיר נוסדה, ככל הנראה, בתקופה שבה התפרקה מדינת זימבבואה הגדולה, באמצע המאה ה-15.

חאמי הייתה עיר הבירה של שושלת טורווה במשך 200 שנים החל מ-1450 בקירוב. לאחר מכן (התאריך המקובל הוא ב-1683) היא נבזזה על ידי צ'אנגאמיר דומבו שהוביל צבא מורדים ממדינת מונהומוטאפה. לאחר מכן שלטה במקום אימפריית רוזווי. בתקופה זו העיר פותחה, הפכה לעיר הבירה של האימפריה ושמה שונה לדהלו-דהלו. מהחפירות הסיקו כי האתר לא היה מיושב לאחר תום שלטונה של האימפריה.

בחאמי התגלו שבעה אזורים בנויים שבהם התגוררה משפחת המלוכה, בנוסף לאזורים פתוחים בעמק שבהם גרו פשוטי העם. השרידים כוללים מתחם מלכותי סגור הנקרא גם מתחם הגבעה שהיה בנוי על אזור מוגבה בהשוואה ליתר המבנים באזור. ממצא נוסף הוא צלב נוצרי שככל הנראה הוצב במקום על ידי מיסיונר. כמו כן, בצד המזרחי של נהר חאמי יש הריסות נוספות. ישנה השערה ולפיה המשטחים הנוספים שימשו כרפת לפרות וכקיר תומך שהיה מקושט בצורת לוח שחמט. בחפירות המאוחרות יותר (2000–2006) נחשף כי כל הקירות בחלק המערבי של מתחם הגבעה היו מקושטים באבנים המסודרות במגוון צורות כגון דמקה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bulawayo1872.com/pics/khamiruins1.htm תמונות של הריסות חאמי באתר bulawayo1872]
* [http://www.bulawayo1872.com/tourist/KhamiRuins.htm מדריך לסיור במקום]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זימבבואה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אפריקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:זימבבואה: היסטוריה
הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות

סמליל הפורום
הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות הוא ארגון הגג של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות בישראל. בפורום חברים ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, ואוניברסיטת בן-גוריון.

הפורום מייצג כ-6,000 חברי סגל אקדמי במעמד ארעי הכוללים מאסטרנטים, דוקטורנטים, מורים מן החוץ, מרצים במסלול המקביל לסגל אקדמי בכיר, מרצים בחוזה אישי ואף מלגאים. הפורום משמש כפלטפורמה לדיונים משותפים, תיאום פעילויות ומאבק משותף ברמה הארצית. הפורום נוסד בשנת 1995, בימים שלאחר סיום שביתת הסגל האקדמי המשותפת ב-1994, בעקבות הסכמי שכר אליהם הגיעו ארגוני הסגל האקדמי הבכיר, אשר לא כללו את ארגוני הסגל האקדמי הזוטר.

בשנת 2007 נבחר אלי להר ליו"ר הארגון ובמסגרת תפקיד זה הנהיג את המאבק להסדרת תנאי ההעסקה של המורים "מן החוץ" באוניברסיטאות, מאבק שהסתיים ביצירת מסלול העסקה נורמטיבי חדש.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20151210184832/http://zutar.org.il/images/docs/%D7%AA%D7%95%D7%9C%D7%93%D7%95%D7%AA%20%D7%94%D7%A4%D7%95%D7%A8%D7%95%D7%9D%20%D7%94%D7%9E%D7%AA%D7%90%D7%9D.pdf תולדות הפורום המתאם: על מאבקם של תלמידי המחקר בארץ לתנאי העסקה הולמים], ספטמבר 2000
* 

קטגוריה:ארגוני עובדים בישראל
קטגוריה:ישראל: אקדמיה
נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים

נסיעה בארץ ישראל והרהורים על אהבתו הנכזבת של אלוהים הוא ספר אשר נכתב על ידי פנחס שדה ב-1974. הספר בנוי מקטעים קצרים בהם מתאר המחבר את ביקוריו באתרים ומקומות שונים בארץ ישראל של אחרי מלחמת ששת הימים. 

כדרכו של המחבר אין הוא עוסק בתיאור החיצוני של המקום אלא בחוויה הפנימית אשר בה היה נתון בביקורו במקום. מטבע הדברים, מרבית המקומות עליהם כתב שדה בספר קשורים להיסטוריה הדתית והתנ"כית של ארץ ישראל, כך, למשל, כלולים תיאורים אודות ביקורו של המחבר בבית אל, יריחו, בית לחם, וענתות. באותם הקשרים דן המחבר בדמויות הקשורות למקומות בהם ביקר ומייחד פרקים מיוחדים לירמיהו, דוד ופרק נרחב (אשר העניק לספר את שמו) על משה.

כמו בספרים קודמים של שדה, הכתיבה עוסקת בעיקרה בחוויותיו האישיות והדתיות של המחבר לנוכח המקומות בהן הוא מבקר. מכאן גם נובעת ייחודיותו של הספר בהפיכת המקומות הגאוגרפים וההיסטוריים למקומות היוצרים תנועות נפשיות ורוחניות עמוקות. יחודו של הספר היא במקוריות גישתו של שדה אל מול המקומות בהם הוא מבקר, אשר כתפיסתו בספריו הקודמים מהווים משל להתרחשות החיים עצמם. וכך גם המקומות בהם הוא מבקר הופכים ממקום גאוגרפי-פיזי להתרחשות נפשית ולביטוי של מצב רוחני ודתי בו נמצא המחבר בעת ביקורו במקום.

==קישורים חיצוניים==
* מאמר ביקורת על הספר: 
* 

קטגוריה:ספרי פנחס שדה
קטגוריה:ספרי ארץ ישראל
קטגוריה:יהודה ושומרון
קטגוריה:ספרי 1974
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
יוסף בולוף

יוסף בולוף (ביידיש: בולאָוו; באנגלית: Joseph Buloff; בפולנית: Józef Bulow ;1899, וילנה – 27 בפברואר 1985, מנהטן, ניו יורק) היה שחקן, במאי ומפיק יהודי שפרסומו העיקרי היה כאמן תיאטרון יידיש וקולנוע יידיש, אך הופיע גם באנגלית על בימות ברודוויי וביותר משלושים סרטים.
==ביוגרפיה==
נולד בווילנה בשנת 1899 והיה מבכירי השחקנים של 'הלהקה הווילנאית' עוד בתחילת דרכה. 
בולוף נישא לליובה קדישזון, בתו של מייסד הלהקה, לייב קדישזון, ב-1925 בבוקרשט. השתתף בסרטו של זיגמונט טורקוב "תקיעת כף" על פי מחזהו של פרץ הירשביין, סרט שבו נטלו חלק גדולי הבמה היידיש של אותם הימים, כגון: אידה קמינסקה, רחל לאה קמינסקה וזיגמונט טורקוב.

בשנת 1927 היגר לארצות הברית יחד עם רעייתו והשתתף שם בלמעלה ממאתיים וחמישים הצגות ביידיש. שיתף פעולה עם התיאטרון היידי האמנותי (Yiddish Art Theater) של מוריס שוורץ. 

בשנת 1936 החל להופיע בברודוויי והחל משנת 1940 הופיע בסרטים הוליוודים רבים (אחד הנודעים שבהם הוא "מישהו שם למעלה אוהב אותי", בכיכובו של פול ניומן).. בולוף הופיע באחד הסרטים הראשונים שהופקו ביידיש בארצות הברית, "אהבת הסנדלר".
סייר רבות במדינות דרום אמריקה ובעיקר בארגנטינה. במספר הופעות שערך בישראל הופיע יחד עם השחקן היידי יעקב אלפרין. ב-1957 שיחק בסרט "גרבי משי" של קול פורטר.

בשנות ה-50 ושנות ה-60 בולוף הופיע בקביעות בישראל, בעיקר בהפקות שהעלה קודם בניו יורק:

ב-1958 העלה בישראל את המחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר, אותו גם תרגם וביים, ואת המחזה "יומנה של אנה פרנק".

ב-1961 כיכב בהפקה של "טוביה החולב", בשם "טוביה ושבע בנותיו", בתיאטרון היידי בניו יורק, שגם הופיעה בישראל באולם "הבימה".

ב-1962 העלה 3 מערכנים של 3 מערכוני אנטון צ'כוב.

ב-1963 ביים ושיחק במחזה בשם "האיש מפקיסטן".

ב-1969 נעשה ניסיון, שלא יצא לפועל, להקים איתו בישראל תיאטרון יידי.
בשנת 1974 זכה בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.

יוסף בולוף נפטר בפברואר 1985 בניו יורק. בתו היא השחקנית ברברה בולוף.

האוטוביוגרפיה שלו, 'מכיכר השוק הישן', יצאה לאור בתרגום עברי בהוצאת זמורה ביתן בשנת 1986. בשנת 1995 ראתה אור גם בגרסה היידית ('פון אלטן מארקפלאץ'), בהוצאת י"ל פרץ.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>.

==לקריאה נוספת==
* יוסף בולוף, מכיכר השוק הישן (תרגם מיידיש: יוסף כרוסט), תל- אביב: זמורה-ביתן, תשמ"ו-1986.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://www.nypl.org/research/lpa/the/pdf/TheBulof.pdf אוסף בולוף בספרייה הציבורית לאומנות הבמה בניו יורק]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:שחקני קולנוע יידיש
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:זוכי פרס מאנגר
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה אמריקאים
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
מועצת מחוז לונדון

מועצת מחוז לונדון (באנגלית: London County Council או בקיצור LCC) הייתה רשות השלטון המקומי של מחוז לונדון בין השנים 1889–1965. רשות זו הייתה הרשות המקומית הראשונה באזור לונדון רבתי שנבחרה בבחירות ישירות. הרשות שלטה על השטח הידוע כיום כלונדון הפנימית, והוחלפה בשנת 1965 במועצת לונדון רבתי.

==היסטוריה==
עד אמצע המאה ה-19 האיגוד של לונדון, הממשל המקומי של הסיטי של לונדון שלט בחלק קטן מאוד מהאזור המטרופוליני של לונדון באותה עת. מועצת העבודות המטרופולינית (ה-Metropolitan Board of Works), שהייתה גוף ממונה (ולא נבחר) דאגה לעבודות הציבוריות ברחבי המטרופולין אולם מרבית הסמכויות נותרו בידי המחוזות השונים: מידלסקס, אסקס, סארי וקנט. בעקבות סדרה של מעשי שחיתות שהתגלו במועצת העבודות המטרופולינית, נחקק חוק הממשל המקומי 1888 ומכוחו הוקמה מועצת מחוז לונדון בשנת 1889. בהמשך הוקמו מועצות 28 רובעי לונדון על מנת שמועצות אלה יטלו את הסמכויות של המועצות הממשלתיות השונות שקדמו להן.
מועצת מחוז לונדון קיבלה את סמכויות מועצת העבודות המטרופולינית, וכן סמכויות נוספות בתחום החינוך, התכנון העירוני והבנייה. בשנת 1903 קיבלה מועצת המחוז תחת סמכותה את סמכויות מועצת החינוך של לונדון. כמו כן המועצה קיבלה את הסמכויות להפעיל את החשמליות במחוז, ולפתח מערכת זו (שכללה, נכון לשנת 1933 עת הוצאו הסמכויות ממועצת מחוז לונדון והועברו למועצת התחבורה הציבורית של לונדון, כ-200 ק"מ של נתיבים וכ-1,700 קרוניות חשמלית).

==פוליטיקה==
בעת הקמת המועצה קיוותה הממשלה כי המועצה תהיה א - פוליטית, אולם במהרה נוצרו במועצה שתי מפלגות. מפלגת הרוב בעת הקמת המועצה הייתה המפלגה הפרוגרסיבית, אשר שלטה, יחד עם המפלגה הליברלית בממשלת בריטניה. המפלגה השנייה שפעלה במועצה הייתה המפלגה השמרנית הבריטית.
המועצה נבחרה מדי שלוש שנים. בין 1889–1907 שלטו הפרוגרסיבים במועצה. בשנת 1907 זכתה מפלגת הרפורמים בשליטה במועצה ושלטה בה עד שנת 1934 עת זכתה מפלגת הלייבור לרוב במועצה - רוב עליו שמרה עד ביטול המועצה.

==מיקום מועצת המחוז==
לאחר הקמתה פעלה מועצת מחוז לונדון מספרינג גארדנז - הנהלת מועצת העבודות המטרופולינית שקדמה למועצת המחוז. בשנת 1906 החליטה המועצה להקים על שלושה מגרשים סמוכים, בצידו המזרחי של גשר וסטמינסטר על מנת להקים בניין הנהלה. המבנה תוכנן על ידי ראלף נוט ונבנה בין השנים 1909–1933. לאחר שהוקמה מועצת לונדון רבתי השתמשה מועצה זו במבנה עד לפירוקה.

==ראשי מועצת מחוז לונדון==

תפקיד מנהיג מועצת מחוז לונדון הפך לתפקיד רשמי רק בשנת 1933 - אף שבפועל, נשאו בתפקיד ראשי מפלגת הרוב במועצה.
בניין המחוז מבט מהגדה הצפונית של התמזה.]]
אולם מועצת מחוז לונדון

* סר תומאס פארר (21 במרץ 1889 - 27 במרץ 1890)
* ג'יימס סטוארט (27 במרץ 1890 - 9 במרץ 1892)
* צ'ארלס האריסון (9 במרץ 1892 - 10 במרץ 1898)
* תומאס מקקינון ווד (10 במרץ 1898 - 8 במרץ 1907)
* ריצ'רד רובינסון (8 במרץ 1907 - 11 במרץ 1908)
* ויליאם ולסלי פיל (11 במרץ 1908 - 8 במרץ 1910)
* ויליאם הייז פישר (8 במרץ 1910 - 19 בדצמבר 1911)
* סיריל ג'קסון (19 בדצמבר 1911 - 16 במרץ 1915)
* רונאלד קולט נורמן (16 במרץ 1915 - 1 במרץ 1918)
* סר ג'ורג' יום (1 במרץ 1918 - 11 במרץ 1925)
* סר ויליאם ריי (11 במרץ 1925 - 9 במרץ 1934)
* הרברט סטנלי מוריסון (9 במרץ 1934 - 27 במאי 1940)
* לורד צ'ארלס לנת'ם (27 במאי 1940 - 29 ביולי 1947)
* סר אייזיק הייוורד (29 ביולי 1947 - 31 במרץ 1965)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנגליה: מחוזות
קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:לונדון: ממשל
בנזה הקדוש

פון סן בנזה באביניון
בֶּנֶזֶה הקדוש (St. Bénézet), הקרוי לעיתים גם בּנואה או בנזה בונה הגשרים (1163 לערך - 1184) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית והוא נחשב למייסד אחוות בוני הגשרים. על פי המסורת הנוצרית, הוא היה נער רועים. בזמן ליקוי חמה שאירע בשנת 1177, פקד את בנזה חזון, אשר ציווה עליו לבנות גשר מעל נהר הרון באביניון. 

הרשויות סירבו לסייע לו, אך המלאכים שבחזון הורו לו לבצע את המשימה לבדו, בזמן שהם ישגיחו על העדר. בנזה הרים אבן כבדה וקבע אבן פינה למה שהפך אחר כך לגשר סן בנזה, גשר בנזה הקדוש. הרמת האבן גרמה על פי המסורת לשרשרת ניסים: עיוורים החלו לראות, חירשים יכלו לשמוע, גבם של גיבנים התיישר. לפיכך, זכה בנזה בתמיכת עשירי העיר, שהקימו את אחוות בוני הגשרים.

==ראו גם==
*פון סן בנזה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-1184
רוסלאן רוטאן

רוסלאן פטרוביץ' רוטאן (באוקראינית: Руслан Петрович Ротань; נולד ב-29 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר בדינמו קייב, בדניפרו ובנבחרת אוקראינה.
== קריירה ==
רוטאן החל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של דניפרו בגיל 17, ושנה אחת לאחר מכן (עונת ) עבר לשחק בהרכב הראשון של הקבוצה.

ב-2005 רוטאן עבר לשחק בדינמו קייב, ששילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 5 מיליון דולר. בינואר 2008 רוטאן חזר לשחק בדניפרו, ששילמה לדינמו קייב את אותו הסכום שקיבלה ממנה. הוא העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2015, ואף כבש את שערה השני של קבוצתו בכדור חופשי בהפסד 3-2 לסביליה. ב-27 ביוני 2017 חתם בסלביה פראג הצ'כית. בשנת 2018 שב לדינמון קייב. בקיץ 2018 פרש ממשחק פעיל.

רוטאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה ב-2003. הוא השתתף עמה במונדיאל 2006, יורו 2012 ויורו 2016. נכון להיום (2021) נמצא רוטאן במקום החמישי ברשימת שיאני ההופעות של נבחרת אוקראינה בכל הזמנים.

בעונת 2018/2019 היה רוטאן חבר בצוות אימון של קבוצת אולימפיק דונצק. ב-2019 החל לאמן את הנבחרת הצעירה של אוקראינה. בינואר 2023 החל במקביל לאמן את קבוצת אולקסנדריה. במרץ 2023 מונה לממלא מקום של מאמן הנבחרת הלאומית של אוקראינה

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1981
קטגוריה:קשרי כדורגל אוקראינים
קטגוריה:כדורגלנים אוקראינים
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:כדורגלני דניפרו
קטגוריה:כדורגלני סלביה פראג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוקראינה
קטגוריה:פולטבה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:מאמני כדורגל אוקראינים