Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy

Captain Fantastic and the Brown Dirt Cowboy (בתרגום חופשי: קפטן פנטסטיק והבוקר הפשוט) הוא אלבום האולפן התשיעי של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון. האלבום הוא תיאור אוטוביוגרפי של ימי התחלת הקריירה של ג'ון (קפטן פנטסטיק) ועמיתו הוותיק הפזמונאי ברני טופין (הבוקר הפשוט). הוא ראה אור במאי 1975 על ידי MCA בארצות הברית ועל ידי DJM בבריטניה, ונחל הצלחה מיידית.

"קפטן פנטסטיק" הוא האלבום הראשון אי פעם שנכנס עם יציאתו לאור הישר למקום הראשון במצעד בילבורד 200, תוך שמכר 1.4 מיליון עותקים במשך ארבעת הימים הראשונים ליציאתו, ושהה במקום הראשון במשך שבעה שבועות.

הוא היה האלבום האחרון בהרכב של הלהקה שליוותה את ג'ון בשיא הצלחתו: המתופף נייג'ל אולסון, הבסיסט די מארי והגיטריסט דייווי ג'ונסטון. אולסון ומארי, חברי חטיבת הקצב מאז 1970, פוטרו קודם להקלטת האלבום הבא, "Rock of the Westies". ג'ונסטון עזב ב־1978. רק ב־1983 התאחדה הלהקה כדי להקליט את האלבום "Too Low for Zero", בלחצו של דייוויד גפן, הבעלים של חברת התקליטים של ג'ון בארצות הברית באותה העת.

== רקע ==
האלבום הוא אלבום קונספט שנכתב בסדר כרונולוגי (ואף הוקלט לפי הסדר, דבר נדיר אצל ג'ון) ומספק מבט אוטוביוגרפי למאבקים שהיו לג'ון ("קפטן פנטסטיק") ועמיתו הוותיק, הפזמונאי ברני טופין ("הבוקר הפשוט") בלונדון, בימי התחלת הקריירה שלהם (1967–1969), עד לפריצה של ג'ון ב־1970. המילים והתמונות בחוברת האלבום רוויים תחושה של מקום וזמן וספציפיים – דבר נדיר במוזיקה של ג'ון. ג'ון החליט להגיע יחד עם הצוות בהפלגה בספינה מסאות'המפטון לניו יורק, ומשם להגיע ל בקולורדו. הוא הלחין את המוזיקה לאלבום במשך ששת ימי ההפלגה. לימים סיפר: .

הסינגל היחיד מהאלבום, "Someone Saved My Life Tonight" (בעברית: "מישהו הציל את חיי הלילה", להיט שהגיע למקום הרביעי במצעד סינגלי הפופ בארצות הברית), הוא אוטוביוגרפי באופן חלקי ומספר על אירוסיו הכושלים ללינדה וודרו, שהובילו לספק קריאה לעזרה, ספק ניסיון התאבדות של ג'ון (הוא פתח את הגז בדירה, אך השאיר את החלונות פתוחים) ב־1968. ה"מישהו" הוא ג'ון באלדרי , מנהיג "בלוזולוג'י" , להקתו של אלטון עד חודשים ספורים לפני האירוע, ששיכנע את אלטון לבטל את האירוסין ולא להרוס את הקריירה המוזיקלית שלו למען נישואים לא מאושרים (ג'ון סיפר לימים שוודרו לא אהבה את השירים שכתב – "זה הרס אותי מבפנים").

הלקחים מהשגיאות שנעשו בהפקה החפוזה של אלבום האולפן הקודם, "Caribou", הופקו, ותשומת לב רבה ניתנה לתהליך ההקלטה. חודש שלם הוקצה להקלטת האלבום. ג'ון, חברי הלהקה וצוות ההפקה היו מרוצים מאוד מהתוצאה. המפיק גאס דאג'ן שיבח את השירים ואת הביצועים הקוליים שבאלבום: , אמר. בריאיון שהעניק לקמרון קרואו ב־2006 אמר ג'ון: . גם ב־2020 כתב ג'ון: , וציין את השירים, ההפקה והמוזיקאים.

ג'ון לנון הוזמן להקלטות והשתתף, בקולות רקע ובנגינת גיטרה, בהקלטת גרסאות כיסוי שביצע אלטון ג'ון לשני שירים: "Lucy in the Sky with Diamonds" של הביטלס, ו־"One Day (At a Time)" של לנון (מאלבומו ). לנון, שהיה רחוק מנטלית מימי "הביטלס", לא זכר את האקורדים ל"לוסי ברקיע עם יהלומים". הגיטריסט של אלטון, , הזכיר לו אותם בעדינות. האתר שאולפן ההקלטות היה ממוקם בו נמצא בהרי הרוקי, בגובה 2,590 מטרים מעל פני הים ולנון, שהתקשה לשיר באוויר הדליל והלחץ האטמוספירי הנמוך (והיה, בנוסף, מעשן כבד), נזקק לשימוש תכוף במכל החמצן שהיה באולפן. השירים יצאו כסינגל של אלטון ג'ון בנובמבר 1974 (לנון השתמש בשם העט "Dr. Winston O'Boogie"). שני השירים נכללו כרצועות בונוס במהדורות המחודשות של "קפטן פנטסטיק", שיצאו בשנות ה־90.

=== אלבום המשך ===
ב־2006 יצא האלבום "The Captain & the Kid", שנועד להיות המשך רעיוני ל"קפטן פנטסטיק" ולתאר את המשך עלילותיהם של ג'ון וטופין, החל מהנקודה שבה הסתיים "קפטן פנטסטיק". האלבום לא זכה להצלחה.

== עטיפת האלבום ==
אומן הפופ אלן אולדריג' עיצב את עטיפת האלבום בהשראת דימויים מהציור גן התענוגות הארציים. אלדרידג' אף תכנן ליצור סרט הנפשה באורך מלא בהתבסס על האלבום והעטיפה, אך התוכנית נפלה לאחר שג'ון חשף כי הוא ביסקסואל (בריאיון ל"רולינג סטון" ב־1976) – "זה הרג את זה!", סיפר אלדרידג'.

אריזת אריך הנגן המקורית כללה שתי חוברות: חוברת "מילים" (שכללה גם את המילים הלא גמורות ל־"Dogs in the Kitchen", שלא נכלל באלבום), וחוברת "פיסות" שכללה תמונות, גזירי ביקורות, רישומי יומנים אישיים ומזכרות אחרות מג'ון וטופין לאורך השנים. אריך הנגן המקורי כלל גם פוסטר של עטיפת האלבום.

== הצלחה ==
האלבום הוא האלבום הראשון אי פעם שנכנס עם יציאתו לאור הישר למקום הראשון במצעד בילבורד 200, תוך שמכר 1.4 מיליון עותקים במשך ארבעת הימים הראשונים ליציאתו, ושהה במקום הראשון במשך שבעה שבועות. הוא הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית בתחילת מאי 1975, בהזמנות מוקדמות, שבועיים לפני שיצא לאור באופן רשמי, ולמעמד פלטינה ופלטינה משולשת במרץ 1993.

גם בקנדה הוא נכנס הישר למקום הראשון במצעד האלבומים RPM.
במצעד האלבומים הבריטי, הוא הגיע למקום השני. כמו כן, הוא הגיע בבריטניה למעמד אלבום זהב. המהדורה המחודשת מ־1993 הגיעה שם למעמד אלבום כסף.

ב־2003, דורג האלבום במקום ה־158 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של רולינג סטון, ושמר על הדירוג גם ברשימה המעודכנת שפורסמה ב־2012, אך לא נכלל ברשימה המעודכנת שפורסמה ב־2020.

האלבום היה מועמד לשני פרסי גראמי ב־1975: פרס גראמי לאלבום השנה, ופרס ביצוע הפופ הקולי הטוב ביותר – גברים.

== ביקורת ==

סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב שזהו האלבום הטוב ביותר מאז "Tumbleweed Connection", ,

כריס רוברטס, מבקר BBC, כתב: . רוברטס המשיך: 

עורך המוזיקה והשדרן בועז כהן כתב: 

המבקר יוסי חרסונסקי כתב: 

את השיר "Tower of Babel" שמתוך האלבום תיאר המבקר Brian Kachejian כ"מהפנט", והוסיף: .

== מהדורת הדלוקס וביצועים נוספים ==
=== ההופעה באצטדיון ומבלי ===
מהדורת דלוקס במלאת 30 שנים לצאת האלבום ראתה אור בתקליטור כפול בספטמבר 2005. התקליטור הראשון כלל, בנוסף לאלבום המקורי ורצועות הבונוס שיצאו במהדורות המחודשות הקודמות, גם את "House of Cards" – צד ב' של "Someone Saved My Life Tonight", צד ב' שקודם לכן הופיע רק בתקליטור האוסף מ־1992, "Rare Masters". בתקליטור השני נכללה הקלטת הופעה חיה שערך ג'ון באצטדיון ומבלי ב־21 ביוני 1975 לעיני 72,000 בני אדם, ההופעה הגדולה ביותר שלו עד אז במולדתו אנגליה. ההופעה של ג'ון הייתה חלק ממרתון כוכבים של 11 שעות שכלל, מלבד ג'ון, גם את "הביץ' בויז" ו"האיגלס", שערכו את מופעי החימום לג'ון (ההופעה נערכה לאחר פיטורי אולסון המתופף ומארי הבסיסט. את מקומם מילאו רוג'ר פופ בתופים, וקני פאסרלי בבס).

החזרות להופעה נערכו בהולנד במשך שבועיים, בעיצומו של גל חום, ללא מיזוג. חברי הלהקה עבדו 10 שעות ביממה. ההופעה הייתה משמעותית לג'ון משתי בחינות: השינוי בצליל, והמגמה השלילית שהיא סימנה מבחינת יחס הקהל אליו. ראשית, ניכר השינוי בצליל החי. ג'ון הופיע עם שלושה גיטריסטים. על דייווי ג'ונסטון, הגיטריסט הקבוע, נוספו בהופעה זו גם ג'ף בקסטר וקיילב קוואיי . לקראת ההופעה החלה גם השותפות ארוכת השנים והמשמעותית עם הקלידן ג'יימס ניוטון הווארד. המוזיקה של ג'ון הייתה לרוב מתוזמרת מאוד, והמגמה בעולם הייתה לכיוון השפעות ממוזיקה אלקטרונית. ג'ון חיפש קלידן, ולאחר אודישן, שנערך ארבעה ימים לפני תחילת החזרות בהולנד, קיבל את הווארד בן ה־23, שהוסיף תמיכה של סינתיסייזר לפסנתר של ג'ון. ג'ון כבר לא היה היחיד שניגן בהופעות על קלידים, והיה שבע רצון מכך: יחד עם שלושת הגיטריסטים, הפסנתר של ג'ון הפך פחות דומיננטי בהופעות החיות, ומהרבה בחינות הפכה להקת ההופעות של ג'ון ללהקה מבוססת גיטרה.

הבחינה המשמעותית השנייה הייתה ניצני שינוי ביחס הקהל אליו. אלטון עלה לבמה לאחר הופעה עתירת להיטים של "הביץ' בויז", הופעה שארכה כשעה וחצי. בחלק הראשון של המופע שלו גם אלטון ביצע להיטים, אבל באמצע ההופעה החל לבצע את כל עשרת שירי האלבום הטרי "קפטן פנטסטיק" (שיצא רק חודש לפני) – לא לפני שפתח בהבעת חשש, ואף התנצלות: הקהל, שלא הכיר את החומר מהאלבום החדש והמורכב, שאינו אלבום להיטים, בצירוף האורך הכללי המתיש של הופעות היום (ואולי גם בסיוע ה"הדרכה" מג'ון), יצא באלפיו. כותרות העיתונים בימים שלאחר המופע בישרו על הצלחת המופע של "הביץ' בויז", לעומת המופע המאכזב של ג'ון. כך היה המופע מעבר לסתם מופע לא מוצלח: הוא סימן את תחילת הירידה מפסגת הקריירה של ג'ון .

=== ביצועים נוספים ===

בספטמבר 2005 ביצעו ג'ון ולהקתו שוב כמעט את כל שירי האלבום (מלבד "Tower of Babel" ו־"Writing") בסדרה של מופעים שכל הכרטיסים אליהם נמכרו מראש בבוסטון, ניו יורק ואטלנטה – שם התקיים המופע האחרון משירי האלבום, באוקטובר. מופעים אלה היו חלק מסיבוב ההופעות Peachtree Road Tour (של האלבום "Peachtree Road") והיו הארוכים בקריירה של ג'ון – רבים מהם ארכו מעל שלוש וחצי שעות. השירים מ"קפטן פנטסטיק" שבוצעו בהופעה החיה בבוסטון ב־16 בספטמבר 2005 הועברו בשידור חי ברדיו "קפיטל גולד" .

"Curtains" (בנוסף לשירים אחרים מן האלבום) נדגם על ידי ההרכב פנאו לאלבום הרמיקס "Good Morning to the Night" .

ג'ף באקלי ביצע גרסת כיסוי ל־"We All Fall in Love Sometimes". להקת קולדפליי ביצעה אף היא גרסת כיסוי לשיר, לרגל צאת אלבום המחווה מ־2018 לג'ון וטופין, "Revamp" .

== רשימת השירים ==

* צד א' וצד ב' צורפו כרצועות 1–10 במהדורות התקליטור (במהדורת התקליטור המקורית של "DJM רקורדס" השירים "We All Fall in Love Sometimes" ו־"Curtains" מחוברים, ומכאן רק יש תשע רצועות במהדורה זו).

=== רצועות בונוס – ההוצאות המחודשות לאור של "Mercury" ב־1995, ושל "Rocket" ב־1996 ===

=== מהדורת דלוקס, במלאת 30 שנים לצאת האלבום ===
* תקליטור ראשון:

* תקליטור שני: חי מ־"Midsummer Music" באצטדיון ומבלי, 21 ביוני 1975

== משתתפים ==
מספרי הרצועות מתייחסים למהדורות התקליטור והמהדורות הדיגיטליות של האלבום.
* אלטון ג'ון – זִמרה מובילה, פסנתר (1 – 3, 5 – 7, 9, 10), פנדר רודס (1, 4, 5 ,8), (4, 6), (5), קולות הרמוניה (7, 8), צ'מבלו (9, 10), (9, 10)
* דייוויד הנטשל – סינתיסייזר ARP (9, 10)
* – גיטרה אקוסטית (1, 5–10), גיטרה חשמלית (1–4, 6, 9, 10), מנדולינה (1), זִמרת רקע (3, 5–10), גיטרה לזלי (5), פסנתר (8)
* – גיטרה בס, זִמרת רקע (3, 5–10)
* – תופים, זִמרת רקע (3, 5–10)
* ריי קופר – שייקר (1, 5, 8), תופי קונגה (1, 3, 4, 9, 10), גונג (1), (1), תוף מרים (1–6, 9, 10), פעמונים (3, 9, 10), מצלתיים (5), משולש (7, 8), תופי בונגו (8)
* ג'ין פייג' – תזמור (4)

=== הפקה ===
* מפיק – 
* טכנאי קול – ג'ף גאוריצ'ו
* עוזר טכנאי קול – מארק גאוריצ'ו
* רמיקסינג – גאס דאג'ן ופיל דאן
* רמסטרינג – טוני קוזינס
* העתקות דיגיטליות – ריקי גרהאם
* ארט דיירקשן וקונספציה גרפית – דייוויד לרקהאם וברני טופין
* עיצוב עטיפה ואיורים – אלן אלדרידג' והארי ווילוק
* איורי חוברת אלבום – אלן אלדרידג' וג'ון היר
* עיצוב אריזה – דייוויד לרקהאם
* צילומי העטיפה הפנימית – טרי או'ניל 
* צילומי חוברת האלבום – סם אמרסון, אנתוני לאו, מייקל רוס ואיאן ווגהאן
* הערות אלבום – ג'ון טובלר , (מהדורת דלוקס)

=== ההופעה באצטדיון ומבלי, 21 ביוני 1975 ===
* אלטון ג'ון – פסנתר, זִמרה
* ג'יימס ניוטון הווארד – קלידים
* דייווי ג'ונסטון – גיטרה חשמלית, זִמרת רקע
* ג'ף בקסטר – גיטרה חשמלית, גיטרת פלדה הוואית
* קיילב קוואיי – גיטרה חשמלית
* קני פאסרלי – גיטרה בס
* רוג'ר פופ – תופים
* ריי קופר – כלי הקשה
* דוני ג'רארד – זִמרת רקע
* בריאן ראסל – זִמרת רקע
* ברנדה ראסל – זִמרת רקע

== פרסים ומועמדויות ==

{| class="wikitable sortable"
!שנה
!טקס
!קטגוריה
!תוצאה
!<abbr>מקור</abbr>

|-
! rowspan="2"|1975
| rowspan="2" |גראמי
|אלבום השנה
|
| rowspan="2" |<center>
|-
|ביצוע הפופ הקולי הגברי הטוב ביותר 
|
|}

== מיקומי שיא במצעדים ==
=== מצעדים שבועיים ===

=== מצעדים שנתיים ===

== נתוני מכירות ==

{| class="wikitable"
|+
!מדינה
!הסמכה
!יחידות מאושרות / מכירות
|-
|ארצות הברית (RIAA)
|פלטינה ×3
|3,000,000^
|-
|בריטניה (BPI)
|זהב
|100,000^
|-
|בריטניה (BPI)מהדורה מחודשת
|כסף
|60,000^
|-
| colspan="3"|^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד
|}

==קישורים חיצוניים==

==ביאורים==	

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1975
קטגוריה:אלבומי אלטון ג'ון
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי זהב בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי כסף בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי חברת MCA רקורדס