OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קונדואה

קונדואה (Kondoa) הוא אתר המשתרע על פני 2,336 קמ"ר בצפון מרכז טנזניה, בין הערים ארושה ודודומה. האתר כולל כ-200 עד 450 מערות, מסתורי סלע וצוקים, שבחלקם התגלו ציורי סלע שהמוקדמים שבהם מוערכים כבני למעלה מ-1,500 שנים. הציורים שנחקרו לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20 בידי החוקר הבריטי לואיס ליקי, מתארים אנשים, בעלי חיים, סצינות ציד ודוגמאות גאומטריות. בשנת 2006 הכריז ארגון אונסק"ו על האתר כאתר מורשת עולמית.

==היסטורית המחקר==
קיומם של ציורי סלע באזור דווח לראשונה בשנת 1908 על ידי מיסיונרים, ופורסם לראשונה בשנת 1929. המקום נחקר לראשונה על ידי לואיס ליקי בשנות ה-30, אך סקר מקיף נערך בו רק בסוף שנות ה-40. מחקרים בקונדואה נמשכו גם בשנת 1964 ובסוף שנות ה-70, ולאחר מכן נחשפו שרידים מתקופת הברזל, ובהם תנורים, קדרות ועדויות להתכת מתכות. האתר זכה לפרסום בספר שיצא לאור בשנת 1983, והמחקרים האחרונים נערכו בו בשנים 1981-1979.

==האתר==
קונדואה שוכנת באזור ערבות המסאי והצוקים שבצידו המזרחי של השבר הסורי-אפריקני, והיא משתרעת על פני גבעות סלעיות. הציורים שוכנים על פסגות הגבעות, וייתכן שאתרים אלה שימשו כמקומות מסתור או פרישה בעת התקפות המסאי. חלק מהמערות שימשו עד לאחרונה כמקומות מסתור לבני אדם, אשר נטשו את המישורים בעת העונות הגשומות. חלק ניכר מהאתרים פונים לכיוון מזרח, וצופים אל השמש הזורחת. נכון לשנת 2006 תועדו 193 אתרים בהם התגלו ציורי סלע, ואלה ערוכים בשישה צברים. לחלק מהאתרים נודעת גם כיום משמעות מסורתית וטקסית בקרב האוכלוסייה המקומית, ונערכים בהם טקסי חניכה, רפואה, טקסים להורדת גשם ועוד. עם זאת, אין קשר הכרחי בין ציורי הסלע לאתרים אלה - בחלק מהאתרים הטקסיים אין ציורים כלל, וייתכן שציורים נוספו לאתרים דתיים קיימים.

===ציורים אדומים מוקדמים===
הציורים האדומים בקונדואה שוכנים בקצה ההתפשטות הצפוני של הציידים-לקטים באפריקה הדרומית. הם מתארים בני אדם שלהם דמויות מוארכות ובעלי חיים, חלקם בקווי מתאר בלבד ואחרים אגב צביעת הדמויות. קיימות גם דמויות בשני גוונים או יותר, אך אלה נדירות. חלק מהדמויות האנושיות עוטות מסיכה שייתכן ושימשה ציידים, ולעיתים קרובות בלווית חץ וקשת או בעלי חיים, במה שנראה כסצינות ציד. בעלי החיים הנפוצים ביותר בציורים הם אנטילופות אך גם פילים וג'ירפות מתועדים. בין הציורים דוגמאות גאומטריות של מעגלים הערוכים זה בתוך זה, עם קווים הקורנים מהם. הציורים צוירו זה על גבי זה ומייצגים תרבות מתמשכת שייתכן ונהגה משך אלפי שנים. ליקי תיארך את הציורים בשנת 1951 למועד מוקדם שלא זכה להסכמה בקרב חלק מעמיתיו, ונכון לשנת 2006, סוגיית תיארוך הממצאים נותרה פתוחה.

===ציורים מאוחרים בשחור ובלבן===
ציורים בשחור ובלבן מאוחרים לציורים האדומים והם מתארים קווים, מעגלים, ריבועים, נקודות וסימנים נוספים. הציורים מתארים גם חיות בית וסצינות ציד שוב אינן מופיעות בהם. ככלל, ציורים אלה פחות מתוחכמים מהציורים האדומים וחלקם צוירו על גבי האחרונים. ציורים אלה מיוחסים לרועים חקלאים שהגיעו לאזור לפני כ-1,500 שנים, וגרמו לעקירתם של חלק מהציידים-לקטים ששכנו בו, אך גם לגביהם קיימת חוסר ודאות באשר לתיארוכם, וייתכן ששני הסגנונות התקיימו זה לצד זה.

קטגוריה:טנזניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אפריקה: מערות
קטגוריה:אפריקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:אמנות סלע
סמיות כפולה

גרף המשווה בין מחקרי סמיות כפולה שונים שבחנו השפעת צבע מאכל על ילדים]]
סמיות כפולה (באנגלית: Double-blind, לפי האקדמיה ללשון העברית: דּוּ־עָלוּם) היא שיטה מחמירה לעריכת ניסויים מדעיים, שמטרתה להפחית במידת האפשר את ההטיות הסובייקטיביות המודעות והבלתי מודעות העלולות לנבוע מכך שהמדען והנחקר (במקרה של נחקר אנושי) יודעים את מטרות הניסוי ואת מרכיביו.

בניסוי סמיות כפולה, החוקרים והנחקרים כאחד אינם יודעים מי מהנחקרים משתייך לקבוצת הניסוי (שבה מחולל המדען שינוי יזום ומשמעותי) ומי לקבוצת הביקורת (שבה המדען לא עורך שינוי). רק לאחר סיום הניסוי וניתוח התוצאות מתבררת השייכות לקבוצות אלו. באופן זה מוקטנת השפעתן של דעות קדומות, שיפוט מוקדם, קטיף דובדבנים, הטיית אישור, תוצא הפלצבו ורמזים גופניים (אף בלתי מודעים, ראו הנס החכם). השמה אקראית לקבוצות הביקורת והניסוי חיונית, והמפתח המשייך כל משתתף בניסוי לאחת הקבוצות נשמר על ידי צד שלישי עד גמר הניסוי.

ניסויים המבוקרים על ידי מחשב נחשבים גם הם לעיתים לניסויים בסמיות כפולה, שכן לתוכנת המחשב אין הטיה כלשהי (אלא אם כן התוכנה מבוססת בינה מלאכותית), כב.

== ראו גם ==
* אפקט הות'ורן
* נבואה המגשימה את עצמה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:השיטה המדעית
קטגוריה:ניסוי
קטגוריה:ספקנות מדעית
סלוס

נהר בשמורת סלוס
לביאה בסלוס
סלוס (באנגלית: Selous) היא שמורת ציד בדרום טנזניה. השמורה הראשונה באזור הוכרזה בידי הממשל הקולוניאלי הגרמני ב-1905. ארבע שמורות נוספות הוכרזו ב-1912, וב-1922 הן אוחדו תחת השם סלוס, על שם מגלה הארצות האנגלי פרדריק סלוס. שטח השמורה הורחב מספר פעמים בהתאם לנדידת עדרי הפילים. ב-1982 הכריז אונסק"ו על השמורה כאתר מורשת עולמית. חרף ההכרזה, עמדה השמורה בסכנה במהלך שנות ה-80, עקב כוונות להקים סכר על נהר הרופיג'י ועקב גילוי נפט בסמוך, ואולם עד מהרה התברר כי הסכר אינו יעיל כלכלית, וכמויות הנפט דלות, ועל כן שני הפרויקטים נזנחו.

==גאוגרפיה==
שטחה של השמורה כ-45,000 קמ"ר, המהווים כ-5% משטחה של טנזניה, היא השנייה בגודלה באפריקה ואחת הגדולות בעולם. השמורה כוללת הן אזורים מיוערים (כ-75%) והן סוואנה (כ-17%), ובסך הכל גדלים בה כ-2,000 מיני צמחים. מדי שנה יורדים בחלקה המזרחי כ-750 מ"מ גשם, ובחלקה המערבי כ-1,250 מ"מ.

==פאונה==
עם בעלי החיים הנפוצים בשמורה נמנים פילים, היפופוטמים, זאבים טלואים, תנינים, נמרים, ברדלסים, בובאל ליכטנשטיין, אנטילופות סוס שחורות ועדרי תאו אפריקני וכן יש בה קרנפים צרי-שפה, המצויים בסכנת הכחדה.

==תיירות==
נהר הרופיג'י חוצה את השמורה, ורק 10% ממנה, צפונית לנהר פתוח לתיירים. מרבית התיירים מבקרים בה בטיולי ספארי, באמצעות ג'יפים, טיולים רגליים או שיט בנהר. חרף גודלה והמגוון הרחב של בעלי חיים המצויים בה, היא אינה מתויירת כשמורות אחרות בטנזניה דוגמת נגורונגורו או סרנגטי (בשנת 2003 ביקרו בה כ-6,000 תיירים, בהשוואה לכ-90 אלף בסרנגטי). זאת, בשל בידודה ובשל הימצאם של זבובי צה צה בתחומה. בשטח השמורה מנחת מטוסים, המשמש תיירים המגיעים מדאר א-סלאם, זנזיבר וארושה, וכן מספר אתרי קמפינג ובית מלון. בעונה הגשומה, הדרכים לשמורה בלתי עבירות, וניתן להגיע אליה רק בדרך האוויר.

90 האחוזים שאינם פתוחים לתיירים הם אזור שבו הציד מותר. הציד טעון קבלת רישיון מהנהלת השמורה, תמורת תשלום. ככלל, הנהלת השמורה מתירה ציד של פילים, תאואים, אריות ונמרים, ואוסרת על ציד ג'ירפים, שמספרם בדרום השמורה נמוך יחסית.

כ-90% מהכנסות השמורה מגיעות מרישיונות הציד, ורק כ-10% מגיעות מתיירות. כמחצית מההכנסות מועברות לממשלת טנזניה. לפיכך, ובהיעדר סובסידיה ממשלתית, אין להנהלת השמורה אינטרס לצמצם את מספר רישיונות הציד הניתנים מדי שנה.

==אוכלוסייה==
מלבד מינהלת השמורה, אתרי הקמפינג ובתי המלון, אין בשמורה יישובי קבע. האזור היה מיושב מעט בראשית המאה ה-19, אך כבר ב-1858, כשריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק עברו באזור בדרכם לאגם ויקטוריה הם תיארו אותו כשומם מיושבים. כפרים שסבבו את האזור בו הוכרזה מאוחר יותר השמורה פונו מיושביהם במהלך מרד המאג'י מאג'י בין 1905 ל-1907.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px">
ElefantenAmRufiji.jpg|פילים רוחצים בנהר רופיג'י
Gorges Stieglers.jpg|קניון שטיגלרס, שעומקו ורוחבו כ-100 מטר
Frederick Courteney Selous portrait.jpg|פרדריק סלוס
SelousSandRivers.jpg|נהרות חול בסלוס
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:טנזניה: שמורות טבע
קטגוריה:טנזניה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אתרי מורשת עולמית בסיכון
יוחנן זייד

יוחנן זייד (2 בנובמבר 1920 - 4 בספטמבר 1999) היה איש פלמ"ח, איש כוחות הביטחון הישראלים וחקלאי.
באיטליה. יוחנן זייד, יוסף קורן, יוסף רוז'יק, אברי גלעד, יעקב קוטב, 1944

==ביוגרפיה==
יוחנן זייד נולד ב-1920 בירושלים, לציפורה ואלכסנדר זייד, אח תאום ליפתח ואח לגיורא ולכוכבת.
גדל בכפר גלעדי. בשנת 1926 עברה המשפחה לשייח אבריק שבעמק יזרעאל, עקב סכסוך עם חלק מאנשי השומר. יוחנן למד בבית הספר היסודי של כפר יהושע ואחר כך בבית הספר החקלאי בנהלל. עקב התנכלויות של ערבים לתחבורה, החליטה אמו להעבירו לפנימייה בבית הספר החקלאי כדורי, אותו סיים במחזור בוגריו השני של בית הספר.

במהלך השנים 1939–1940 עסק בהדרכת נוער בירושלים וארגן גרעין נוער להתיישבות חלוצית. גרעין זה, יחד עם גרעין נוסף שארגן אחיו, יפתח, במקווה ישראל, הקימו את הקיבוץ גבעות זייד בו הכיר את אשתו, צביה.
מתקופה זו קיימת הגדה של פסח בנוסח לא מסורתי שנכתבה לבני הקיבוץ בשנת 1950 יצאה בהדפסה ליתוגרפית של כתב-יד אומנותי עם איורים מאת יוחנן זייד בהתאם למאורעות התקופה. 

ביולי 1943 התגייס כנהג משאית ליחידת תובלה 462 בחזית איטליה, כאשר הפלוגה, שאיבדה אנשים רבים בטביעת הארינפורה, התארגנה מחדש. זייד היה אחד הבולטים באנשי יחידת הצללים אשר אנשיה נטלו חלק באיתור פליטים יהודים והגשת עזרה ראשונית להם. הקימה להם נקודת הכשרה צבאית לפליטים היהודים ליד מילאנו והייתה אחראית לתחזוקתה ולהדרכתה. כמו כן ארגנו את עלייתם הבלתי לגאלית לארץ והיה בצוות שהכין את אניית המעפילים "דב הוז". במסגרת זו אף נכלא באיטליה ושוחרר על ידי אנשי יחידתו במבצע חשאי.

ב-1946 חזר לקיבוץ גבעות זייד, ובפרוץ מלחמת העצמאות הצטרף לפלמ"ח. השתתף בקרבות בעמק יזרעאל והגליל ואחר כך הצטרף לחטיבת הנגב במבצע חורב, פיקד על מחלקת ג'יפים בגדוד ה-9 של החטיבה. בשנת 1967 כתוצאה מהצורך להקים מנגנון ממשל וביטחון בשטחים, התנדב לשב"כ ועסק בפעילויות ביטחוניות בשומרון עד אמצע שנות ה-70.

לאחר יציאתו לגמלאות, חזר לביתו בגבעות זייד ועסק בגידול צאן.

==חיים אישיים==
נישא לצביה זייד, אב לארבעה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://maapilim.org.il/ShowActivist/268/51216 זייד יוחנן], באתר מעפילים
* [http://palmach.org.il/archive/galleries/galleryphoto/?itemId=41434 תמונתו באתר הפלמ"ח]
* [https://youtu.be/Naoe38SKLsY יוחנן ובני משפחת זייד המורחבת מתראיינים] בתוכנית שרתי לך ארצי פרק 14-אדמה אדמתי, באתר היוטיוב של רשות השידור. סידרה משנת 1974 המספרת ב 26 פרקים של סיפורים ושירים את פסקול ראשית הציונות.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משפחת זייד
קטגוריה:בוגרי בית הספר כדורי
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:פעילי ההעפלה
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:אנשי השב"כ
קטגוריה:תאומים ישראלים
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של אגודת השומרים
קטגוריה:יתומי פעולות האיבה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
פטוצ'יני

פטוצ'יני ברוטב אלפרדו עם [[חסילונים]]
פטוצ'יני (מאיטלקית – Fettuccine, רצועות קטנות) הוא סוג של פסטה. הפטו'ציני דק ורחב, ומיוצר מביצים ומקמח, בדומה לטליאטלה.

במטבח האיטלקי הוא מיוצר טרי באופן מסורתי, אך גרסאות יבשות קיימות גם הן בשווקים. מנת פטוצ'יני נפוצה בצפון אמריקה וברחבי העולם היא פטוצ'יני אלפרדו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סוגי פסטה
קטגוריה:פסטה רחבה
לול (סרט)

לול הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימוים של אריק איינשטיין וצבי שיסל, שיצא לאקרנים בשנת 1988. הסרט נערך מקטעי שירים ומערכונים נבחרים, שנבחרו מתוך סדרת תוכניות הטלוויזיה לול 1-4, אשר שודרה בערוץ הראשון, בהפקת חברת "הגר", בין השנים 1969–1973 והוקלטה באולפני ישראקול, קולינור.

==סדרת תוכניות הטלוויזיה==
כוכבי סדרת הטלוויזיה, "לול", כונו לימים "חבורת לול". בתוכנית השתתפו בין היתר: אריק איינשטיין, אורי זוהר, שלום חנוך, ג'וזי כץ, צבי שיסל, משה איש כסית, שמוליק קראוס, יהונתן גפן ואורחים נוספים, דוגמת: דורי בן זאב, דן שילון, תיקי דיין, אורי גרוס וטליה שפירא.

==האלבום (פסקול הסרט)==

בשנת 1988 יחד עם עריכת הסרט, יצא לחנויות תקליט אלבום מוזיקלי המכיל שירים ומערכונים מתוך הסרט, בהפקתו של צבי שיסל תוצרת ישראל פונוקול. בשנת 1994 הוסב התקליט לתקליטור. באלבום זה מופיעים השירים: "אבשלום", "צא מזה", "כתבו עליו בעיתון", "אני אוהב לישון", "אמא אדמה", "למה לי לקחת ללב", "שיר מספר שמונה", "מה איתי", "אבישג", "אני ואתה" והמערכונים: "חידון התנ"ך", "סמי וסוסו", "אני אישה", "עולים חדשים", "הרומאים" ו"לה מרמור מאת פרלש". כל השירים באלבום נכתבו על ידי "חבורת לול" ומבוצעים על ידי אריק איינשטיין, שלום חנוך וג'וזי כץ וכל המערכונים נכתבו על ידי אורי זוהר ואריק איינשטיין ומשוחקים על ידי "חבורת לול".

==ראו גם==
*לול (סדרת תוכניות הטלוויזיה)
*חבורת לול

== קישורים חיצוניים ==

*
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי בועז דוידזון
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1988
סמוך ונראה

סמוך ונראה הוא הכרך השישי בסדרת כל סיפוריו של ש"י עגנון. כותרת המשנה שלו היא "סיפורים עם ספר המעשים". הכרך יצא לאור בשנת 1950 (ה'תשי"א), אך כמעט כל הסיפורים הנכללים בו ראו אור במהלך עשרים השנים שקדמו לצאתו.

==שם הספר==
הצירוף "סמוך ונראה" נובע ממשפטים אחדים במסכת מגילה, בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי, העוסקים בקריאת מגילה, ובהם נאמר: "הסמוך לכרך והנראה עמו", "כרך וכל הסמוך לו וכל הנראה עמו", "נראה אף-על-פי שאינו סמוך", "סמוך אף-על-פי שאינו נראה".

על בחירת שמו של הספר כתב שלמה זלמן שוקן ליוסף הרמן, מנהל הוצאת שוקן בתל אביב:
:עגנון אומר שבידיו כרך סיפורים חדש כמעט גמור. הוא מחשיב את הסיפורים מאוד ורוצה לקרוא לספר "סמוך ונראה".
:עדיין אין זה בטוח אם יבחר בכותרת זו. למעשה בחירת השם היא גם מעניינה של ההוצאה, כי הכותרת יש לה השפעה על השוק. באמריקה בשוק הספרים יש חשיבות רבה לשם הספר.

==תוכן הספר==
* שני תלמידי חכמים שהיו בעירנו: פורסם לראשונה ב"לוח הארץ" לשנת ה'תש"ז. בסיפור מוצבות שתי דמויות מעולם בית המדרש היהודי, שביניהן מתגלעת מריבה קשה. רבי משה פנחס הוא תלמיד חכם רווק ממשפחה ענייה, אשר את מקומו כתלמיד חכם רכש לעצמו במאמצים מרובים וללא זכות אבות. לעומתו, רבי שלמה הלוי הורוויץ הוא בן לשושלת רבנים מכובדת הנשוי עם משפחתו של גביר עשיר. הבדלי המעמדות המוצגים באנלוגיה הניגודית שבין שתי הדמויות, מייצגים את המתח החברתי-כלכלי בין המעמדות, המתבטא גם בקונפליקט דתי.
* אצל חמדת: פורסם לראשונה ב"לוח הארץ" בשנת ה'תש"ג.
* בין שתי ערים: פורסם לראשונה ב"לוח הארץ" בשנת ה'תש"ו.
* האדונית והרוכל: פורסם לראשונה בשנת ה'תש"ג בקובץ "סער" שבעריכת יעקב פיכמן. מספר על רוכל יהודי המגיע לביתה של אדונית ועובר להתגורר בו.
* ספר המעשים: 20 סיפורים קצרים שראו אור בשנים 1932–1950.
* פרקים של ספר המדינה: מורכב מארבע סאטירות, הלועגות לסדרי הממשל והדיון הציבורי. ראו אור בשנים 1939–1950.
* פתיחה לקדיש - אחר מיטתם של הרוגי ארץ ישראל: ראה אור בערב יום הכיפורים תש"ח (1947).

==הזיקה בין מרכיבי הספר==
אפרים אלימלך אורבך מבהיר כי מרכיביו של הספר "סמוך ונראה" לא קובצו אליו באקראי, שכן יש זיקה הדוקה בין מרכיבים אלה. , כתב אורבך, והוסיף: 
:.

על ארבעת הסיפורים הראשונים הוא מעיר:

על סיפורי "ספר המעשים" הוא מציין שהם מעשים של יחידים, אבל "בהם שזורים ואחוזים מעשי הציבור והמדינה".

== לקריאה נוספת ==
* אפרים אלימלך אורבך, "פרקים של 'ספר המדינה' ומקומם בתוך 'סמוך ונראה'", בקובץ המאמרים ש"י עגנון - מחקרים ותעודות בעריכת גרשון שקד ורפאל וייזר, מוסד ביאליק, 1978, עמ' 195–226.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כתבי ש"י עגנון
קטגוריה:ספרי 1950
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
מריה קוטרבה

מריה קוטרבה (בפולנית: Maria Kotarba; ) הייתה פולניה קתולית אשר שימשה שליחה בתנועת המחתרת הפולנית ופעלה בהעברת מסרים ואספקה בין קבוצות מחתרת שונות. היא נאסרה, נחקרה ועונתה על ידי הגסטפו, נכלאה בכלא טמרוב ומשם נשלחה ב-5 בינואר 1943 למחנה הריכוז אושוויץ. ב-18 בספטמבר 2005 הוכרה מריה קוטרבה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם על שסיכנה את חייה כדי להציל את חיי אסירים יהודים בשני מחנות ריכוז.

== ביוגרפיה ==
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, בחודש ספטמבר 1939, מריה קוטרבה הייתה עדה להשמדת שכניה היהודים ליד גורליצה, שם התגוררה ונשבעה כי תסייע ליהודים ככל שתוכל. בהגיעה לאושוויץ בחורף 1943, ניתן לקוטרבה מספר אסיר 27995 ולאחר שעבדה במספר מקומות במחנה, הושמה ב"פלוגת הגינון" (גרמנית Kommando Gartnerei). במסגרת זו עבדה בשטחים חקלאיים שהוחרמו באזור הכפר רייסקו. בקיץ 1943 התארגנה במחנה המחתרת הפולנית וצירפה לשורותיה את קוטרבה, אשר נודעה בזכות שליחויותיה עבור המחתרת בטרם מאסרה. קוטרבה עסקה בהברחת מזון, תרופות וידיעות מתנועת המחתרת שמחוץ למחנה אל הפעילים בתוכו.

במחנה פגשה קוטרבה את לנה מנקובסקה, אשר הוגלתה למחנה מגטו ביאליסטוק. לנה שרדה את הסלקציה כאשר העמידה פנים שהיא אסירה פולנייה פוליטית, זאת בזכות חזות פניה. בין שתי הנשים צמחה לה ידידות אמיצה. מריה עשתה הכל כדי לסייע לידידתה וכן לאחותה של לנה גוטה, אשר הועברה לאושוויץ, יחד עם ידידה, ממחנה מיידנק. לנה כינתה את מריה "האמא של אושוויץ".

בחודש ינואר 1945, כאשר האס אס פינה את מחנה הריכוז לכיוון גרמניה הנאצית, פונו אף שתי הידידות בנפרד והגיע ברכבת למחנה הריכוז ראוונסבריק. מריה מצאה את ידידתה לנה שרועה באפיסת כוחות בשלג ונשאה אותה לצריף שבו הייתה. בחודש פברואר 1945 הועברו האסירות למחנה נוישטאט-גלווה ושם שוחררו על ידי הצבא האדום בחודש מאי 1945.

לאחר השחרור שבה מריה לביתה בפולין. היא נותרה רווקה ונפטרה בשנת 1956 מבלי שהתאוששה מפגעי שנות כליאתה. לנה מנקובסקה נישאה והתיישבה בבריטניה. בשנת 1997 לא הצליחה לנה להשיג לידידתה הכרה כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם. בחודש פברואר 2005 ביקר בישראל הבריטי ג'יימס פוקר, ידיד של לנה, כשהוא נושא עמו את עדותה של לנה. עדות זו הביאה להכרה במריה קוטרבה כחסידת אומות העולם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: פולין
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז ראוונסבריק
קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:נפטרות ב-1956
יחד (פסיכודינמיקה)

"יחד" (באנגלית: jointness) הוא מושג פסיכודינמי המתאר יחסי אובייקט נורמליים בין שתי ישויות שונות (למשל תינוק ואמו או שותפים בוגרים) במרחב שלישי וירטואלי משותף. 

כל אחד משני האנשים שבחוויית ה"יחד" הוא בעל ייחודיות, שלמות בפני עצמו, והוא חווה את השני כ"לא-עצמי" מוכר. 
במרחב ה"יחד" הם מתמסרים לחבירה רגשית, קובעים את מידת הקרבה ביניהם, כאשר כל אחד קשוב בחושיו וברגשותיו לנפרדוּת של הזולת (השותף), שנחווה כ"לא-עצמי". 

ראשיתו של ה"יחד" בשלב האוראלי (על פי פרויד) של התפתחות התינוק, בשנה הראשונה לחיים. ה"יחד" מתגבש בשלבים הבאים של ההתפתחות הרגשית. במהלך ההתקשרות במרחב משותף של "יחד", חווים השותפים אינטימיות, קרבה, שותפות ואושר, ונוצרת ביניהם תקשורת חושית ייחודית שמוכרת רק להם. לפיכך, מרחב ה"יחד" משמש כמרחב מתווך (transitional space), כתופעה מתווכת, המגשרת על השונוּת ועל האחרוּת (על פי עמנואל לוינס) בין נפרדים ומתקיימת כל עוד הם מתמסרים זה לזה. 

חוויית ה"יחד" מגיעה לסיומה לאחר זמן קצר יחסית. השניים השונים, שחברו באינטימיות וחשו נינוחות במרחב המוכר, חווים היפרדות, וכל אחד מהם חוזר למקומו הנפרד עם מטען רגשי מוטבע כתבניות-זיכרון של התיידדות ואינטימיות, כחוויה של שותפות חדשה, כמו גם של פרידה. יחסי אובייקט, המאופיינים כ"יחד", תחילתם מראשית החיים והם נמשכים במהלכם, תוך עיצוב אינסוף תופעות מתווכות לשמירה על אובייקט האהבה, על ההתקשרות איתו ועל ייחודיות העצמי.

==ראו גם==
* אובייקט מעבר
* יחסי אובייקט
* מנגנוני הגנה
* מרחב פוטנציאלי

==לקריאה נוספת==
* רוני סולן (1992) 'יחד' כאינטגרציה של התלכדות ונפרדות ביחסי אובייקט ונרקיסיזם, שיחות ו' (3): עמ' 205 
* רוני סולן (2007) חידת הילדות, מודן הוצאה לאור, עמ' 129-162

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ronniesolan.com מידע וקישורים על "יחד"], באתר של רוני סולן
* רוני סולן (2007), [http://www.hebpsy.net/sihot/y_LbWyfZWyBdMJ8Gxgot.pdf יחסי אובייקט - מערכת ההתקשרות], אתר פסיכולוגיה עברית
 
 <div style="direction: ltr;">
Solan Ronnie (1991) Jointness as integration of merging and separateness in object relations and narcissism. Psychoanal. Study of the Child, Vol. 46: 337-352. [http://www.pep-web.org/document.php?id=psc.046.0337a Psychoanalytic Electronic Publishing]

Solan, Ronnie (1998) Narcissistic Fragility in the Process of Befriending the Unfamiliar. Amer. J. Psycho-Anal., Vol. 58:(2)163-186. [http://www.springerlink.com/content/u7724v377q74g405/fulltext.pdf Springerlink.]
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסיכואנליזה
קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
אנדריי באל

אנדריי מיכאילוביץ' באל (באוקראינית: Андрій Міхайлович Баль; 16 בפברואר 1958 – 9 באוגוסט 2014) היה כדורגלן אוקראיני ששיחק בעיקר בקבוצת דינמו קייב ובנבחרת ברית המועצות. בנבחרת ברית המועצות שיחק 20 משחקים וכבש שער אחד, מול ברזיל במונדיאל 1982.

בתחילת שנות ה-90 שיחק באל בישראל, בקבוצות מכבי תל אביב ובני יהודה תל אביב. לאחר שפרש ממשחק פעיל פנה לקריירת אימון, שימש כעוזרו של מאמן מכבי חיפה, גיורא שפיגל, והוביל יחד עמו את הקבוצה לזכייה באליפות ללא הפסד בשנת 1994. בשנת 1998 מונה לעוזר מאמן מכבי הרצליה, ולאחר מכן שימש כמאמן הראשי של הכח רמת גן.

בשנת 2000 חזר למולדתו, שימש כעוזר מאמן דינמו קייב, ולאחר שאימן את וורסקלה פולטבה מונה בשנת 2003 לעוזר מאמן נבחרת אוקראינה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2007. בשנת 2009 מונה למאמנה הראשי של צ'רנומורץ אודסה, ובשנת 2011 שב לתפקיד עוזר מאמן נבחרת אוקראינה, וכמו כן שימש כמאמנה הזמני של הנבחרת.

באל נפטר בגיל 56 ב-9 באוגוסט 2014, לאחר שסבל מאירוע לב בעת משחק כדורגל ותיקים בקייב.

==תארים כשחקן==

* גביע אירופה בכדורגל עד גיל 19 – 1976
* גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 – 1977
* אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 – 1980, 1990
* גביע אירופה למחזיקות גביע – 1986
* אליפות ברית המועצות – 1981, 1985, 1986, 1990
* גביע ברית המועצות – 1982, 1985, 1987, 1990
* גביע הטוטו – 1992

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20141021161136/http://www.rusteam.permian.ru/players/bal.html ביוגרפיה של אנדריי באל] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:כדורגלנים אוקראינים
קטגוריה:קשרי כדורגל סובייטים
קטגוריה:קשרי כדורגל אוקראינים
קטגוריה:לבוב: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני קרפטי לבוב
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:מאמני כדורגל אוקראינים
קטגוריה:מאמני הכח רמת גן
קטגוריה:מאמני כדורגל זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1982
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1986
קטגוריה:ספורטאים אוקראינים בישראל
קטגוריה:מאמני נבחרת אוקראינה בכדורגל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין באיקובה
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1958
קטגוריה:אוקראינים שנפטרו ב-2014
לב בחורף

לב בחורף (בצרפתית: Un cœur en hiver) הוא סרט קולנוע צרפתי שיצא לבתי הקולנוע בשנת 1992. במאי הסרט הוא קלוד סוטה, וכוכביו הם עמנואל ביאר, דניאל אוטיי ואנדרה דוסוליר, מפיצי הסרט היו Koch-Lorber Films.

עלילת הסרט מתרחשת בפריז בת ימינו ומספרת את סיפורן של שלוש דמויות, מקסים, סטפן וקמיל, שנקלעים לתוך משולש אהבה. קמיל היא כנרת שתהילתה והפופולריות שלה עולה כפורחת, היא פותחת במערכת יחסים ארעית עם מקסים שבבעלותו סדנה ליצור ותיקון כינורות. סטפן הוא עובדו וחברו של מקסים, ולאחר שהוא פוגש את קמיל שמביאה את כינורה המקולקל לתיקון, היא מתאהבת בו בצורה כפייתית, אהבה אותה הוא דוחה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://faculty.frostburg.edu/phil/forum/Winter1.htm לב בחורף] סרטים פילוסופיים

קטגוריה:סרטי 1992
קטגוריה:סרטים צרפתיים
נלי ומר ארנו

נלי ומר ארנו (בצרפתית: Nelly et Monsieur Arnaud) הוא סרט צרפתי משנת 1995 אותו ביים קלוד סוטה ובו מככבים מישל סרו, עמנואל ביאר וז'אן יו אנגלד. הסרט זכה בפרס סזאר לבמאי הטוב ביותר ובפרס השחקן הטוב ביותר זכה מישל סרו.

==תקציר העלילה==
נלי (ביאר) נשואה לג'רום (ברלין), גבר שהפסיק לעבוד ולחפש עבודה. נלי עובדת חלקית בבית דפוס, אולם היא מפגרת בתשלום עבור שישה חודשים שכירות של הדירה בה היא דרה עם בעלה.
היא נפגשת עם ז'קלין בבית קפה, שם היא פוגשת את פייר, איש עסקים עשיר שיצא לגמלאות. לאחר שהוא נוכח לדעת שנלי שקוע בחובות, מחליט ארנו בספונטניות לתת לה 30,000 פרנקים כמתנה. נלי נענית להצעה באי-רצון, מסלקת את חוב השכירות שזמן פירעונו חלף ומעתיקה את מקום מגוריה לדירה אחרת.

נלי נאותה להקליד את זכרונותיו של ארנו, ברם ארנו מתעקש שלא יהיה זה תשלום עבור הכסף שהוא כבר נתן לה, אלא שהוא ישלם לה עבור העבודה. כך למדה נלי עוד אודות חייו של ארנו: הוא היה שופט במושבה צרפתית ולאחר מכן איש עסקים. נלי מנהלת רומן עם העורך של ארנו. ארנו מעט מקנא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי 1995
קריית ויז'ניץ

שלט הסבר בכניסה לקריית ויז'ניץ ב[[בני ברק]]
קריית ויז'ניץ (או שיכון ויז'ניץ; השם המקורי: שיכון אהבת ישראל ואור החיים) היא שכונה בבני ברק המשמשת כמרכז לחסידות ויז'ניץ בישראל.

==היסטוריה==
לאחר השואה, שלח האדמו"ר השישי מויז'ניץ, רבי חיים מאיר הגר, שישב באותה עת בגרוסוורדיין (אורדאה) שברומניה, כמה מחסידיו הנאמנים, לארץ ישראל להכשיר את הקרקע לעלייתו ולבניית מרכז לחסידות ויז'ניץ בארץ. בשנים תש"ו-תש"ח התקיימו מגעים עם בעלי קרקעות בארץ, ולבסוף נרכש שטח גדול סמוך לבני ברק, אז עדיין יישוב קטן יחסית. המקום נקרא בראשית דרכו "כפר ויז'ניץ" ובהמשך התאחד עם בני ברק וזיכרון מאיר.

בחודש ניסן ה'תש"ח נערך מעמד הנחת אבן פינה ובסיוון ה'תשי"א עבר רבי חיים מאיר מתל אביב לבני ברק וכן עברה לשם ישיבת בית ישראל ודמשק אליעזר. בשנת ה'תשי"ב עבר רבי משה יהושע הגר לגור בשיכון ומונה על ידי אביו וועד הקהל לרב הקריה. בה'תשל"ב נפטר רבי חיים מאיר ואת מקומו מילא בנו הרב משה יהושע, שמינה את בנו, הרב ישראל הגר לרב הקריה. בהמשך הורחק הרב ישראל מהחסידות, ומשנת ה'תש"ן כיהן אחיו הרב מנחם מנדל הגר כרב הקריה. בשנת ה'תשס"ב החזיר האדמו"ר את הרב ישראל למעמדו המרכזי בחסידות ולאחר פטירת האב משמש הרב ישראל כאדמו"ר בקריה במקומו. בכ' באדר תשפ"א מינה רבי ישראל, את בנו בכורו הרב חיים מאיר הגר לרב הקריה.

== מוסדות ומאפיינים ==
בקריה ישנם כ-50 מוסדות חינוך: ישיבות גבוהות וקטנות, כוללים לאברכים, תלמודי תורה, בתי ספר לבנות, סמינרים - יסודי ועל יסודי, גנים ופעוטונים. המבנה המרכזי בשכונה הוא בית המדרש הגדול של חסידות ויז'ניץ שנחנך בשנת תשמ"ג. בשכונה מתגוררות כ-3,000 משפחות, רובן הגדול חסידי ויז'ניץ, בשכונה יש "שטיבלאך", בשם "בית הלל", הפועלים כמעט בכל שעות היממה.

הרחובות בשכונה נקראים על שם אדמו"רי קוסוב-ויז'ניץ.

בשנת תשע"ו החלו עבודות להקמת בניין בית המדרש החדש, לשם כך נהרס בתחילת שנת תשע"ז בית המדרש הישן. בראש השנה תשפ"ב נחנך בית המדרש החדש, מהגדולים בעולם. 

<gallery>
Talmud Torah in Kiryat Vizhnitz, Bnei Brak.JPG|בניין התלמוד תורה במקום
Kollel in Kiryat Vizhnitz.JPG|כולל במקום
Kollel (Yeshiva) in Kiryat Vizhnitz, Bnei brak.JPG|בנין הכנסת אורחים בשיכון.
</gallery>

==ראו גם==
*רמת ויז'ניץ

==לקריאה נוספת==
* טלי חתוקה ואחרים, מרחב מיקוח : תהליכי התחדשות עירונית בעידן הנאו-ליברלי, המעבדה לעיצוב עירוני באוניברסיטת תל אביב, תל אביב: רסלינג, 2020. בעיקר עמ' 101–140

==הערות שוליים==

קטגוריה:בני ברק: שכונות
קטגוריה:חסידות ויז'ניץ
קטגוריה:הנצחת ה"אהבת ישראל" מוויז'ניץ
אנדראס איבנשיץ

אנדראס איבנשיץ (בגרמנית: Andreas Ivanschitz, נולד ב-15 באוקטובר 1983, באייזנשטט שבאוסטריה) הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק כקשר התקפי.

== קריירה ==
איבנשיץ נולד למשפחה ממוצא קרואטי. כילד, איבנשיץ החל לשחק כדורגל בקבוצה המקומית של עיירתו, ASK באומגרטן, בה בילה 9 שנים (1989-1998). ב-1998 גילו אותו ציידי הכישרונות של ראפיד וינה והחתימו אותו על חוזהו המקצועני הראשון. המשחק הראשון בו השתתף בווינה היה במסגרת הגביע האוסטרי כנגד רנשהופן ב-26 באוקטובר 1999. משחקו הראשון בליגה היה בשנת 2000 נגד ווסטנרוט זלצבורג. במהלך 177 משחקים בראפיד וינה הבקיע איבנשיץ 47 פעמים. הוא זכה עם הקבוצה באליפות ליגת העל האוסטרית ובגביע האוסטרי בעונת 2004/05 . בשנת 2003 הוא נבחר לשחקן השנה באוסטריה.

בינואר 2006 עבר איבנשיץ לשחק בשורות רד בול זלצבורג, לפני שהצטרף למועדון היווני פנאתינייקוס באוגוסט אותה השנה בהשאלה לשנתיים. ב-20 ביוני 2008, איבנשיץ חתם במועדון היווני. ב-18 ביוני 2011 חתם לשנתיים במינץ. 

ב-10 ביוני 2013 חתם בלבאנטה הספרדית. הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 2-1 על ראיו ואיקאנו.

ב-4 באוגוסט 2015 חתם בסיאטל סאונדרס מליגת ה-MLS.

=== נבחרת ===
איבנשיץ שותף בכל משחקיה של הנבחרת האוסטרית במהלך טורניר הגמר של יורו 2008, שנערך במדינתה, והיה שותף להדחתה כבר בשלב הבתים המוקדם של הטורניר.

לזכותו של איבנשיץ 12 שערים ב-69 הופעות במדי הנבחרת האוסטרית.

== חיים אישיים ==
איבנשיץ מגיע ממשפחה עם רקע מוזיקלי, והוא מנגן במספר רב של כלים מוזיקליים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כדורגלנים אוסטרים
קטגוריה:קשרי כדורגל אוסטרים
קטגוריה:אייזנשטאדט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ראפיד וינה
קטגוריה:כדורגלני רד בול זלצבורג
קטגוריה:כדורגלני פנאתינאיקוס
קטגוריה:כדורגלני מיינץ 05
קטגוריה:כדורגלני לבאנטה
קטגוריה:כדורגלני סיאטל סאונדרס
קטגוריה:כדורגלני ויקטוריה פילזן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוסטריה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:אוסטרים ממוצא קרואטי
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1983
זולה ממברס

זולה ממברס היה הרכב היפ הופ ישראלי, שהורכב מדי ג'יי ושלושה ראפרים שביצעו טקסטים בעברית. הטקסטים עוסקים לעיתים נדירות במחאה, כנהוג בז'אנר, ולעיתים תכופות יותר בנושאים קיומיים כגון אהבה, דת, פילוסופיה ודברים נוספים.

== היסטוריה ==
ההרכב החל את דרכו בשנת 2003. הלהקה מנתה חמישה חברים, גיא אפיק (שיבה) אוריאל אהרוני, נמרוד בר (קלידים וקולות), שחר פולאק (ליל וניל), ודן קוברסקי (קובה). באותה השנה, הוציאו את הסינגל הראשון שלהם, "תשובה לאהבה" יחד עם הזמרת קרן לוי. הסינגל הביא להרכב את פריצתו וזכה להצלחה רבה בין היתר בהופעות בתוכניות הנוער אקזיט בערוץ 10, בערוץ ניקלודיאון ובערוץ 2. בנוסף, נכלל השיר באלבום האוסף "שניים סוכר 2".

בשנת 2004 יצא לאור אלבום הבכורה "גיבורים", וזכה להצלחה רבה. בזמן הוצאת האלבום, היו חברי הלהקה בני 18 ובשנת 2005 התגייסו לצה"ל והכריזו על הפסקה בפעילותם. חברי הלהקה תרמו להגברת המודעות נגד תופעת ההשתמטות ופעלו נגדה במסגרת שירותם הצבאי.

בסתיו 2008 חברו חברי ההרכב לצמד היוצרים "יוד קיי" והקליטו את אלבומם השני המשותף, "חצי קילו". קולו של גיא אפיק אינו נשמע, אך הוא נכח בהקלטת אלבום זה ובחר שלא לבצע את השירים.

בשנת 2015 הודיעה עיריית נהריה כי היא אוסרת את השמעת שירה של הלהקה "אתי את ילדה רעה" באירועי הקיץ בעיר בעקבות תוכנו הבוטה.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות היפ הופ ישראליות
מאראט איזמאילוב

מאראט ניילביץ' איזמאילוב (ברוסית: Марат Наилевич Измайлов, בטטרית: Марат Наил улы Измайлов; נולד ב-21 בספטמבר 1982 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי טטרי.
== קריירה ==
איזמאילוב הוא שחקן מהיר בעל בעיטה חזקה מרחוק. איזמאילוב שיחק במחלקת הנוער של לוקומוטיב מוסקבה. הוא התקדם מקבוצת המשנה של לוקומוטיב להרכב הראשון של הנבחרת הלאומית הרוסית תוך חצי שנה, בגיל 19.

ביולי 2007, הושאל איזמאילוב לספורטינג ליסבון מפורטוגל לעונה אחת. המשחק הראשון שלו בקבוצה הפורטוגזית היה ב-11 באוגוסט 2007 בסופר קאפ הפורטוגזי, נגד פורטו. המשחק הוכרע בתוצאה 1-0 לזכותה של ספורטינג ליסבון, משער שכבש איזמאילוב בדקה ה-75 של המשחק, בבעיטה חזקה ממרחק רב.

ב-6 באוקטובר 2007, נכנס איזמאילוב כמחליף, כבש שני שערים לקראת סוף המשחק מול ויטוריה דה גימארייש. איזמאילוב חתם על חוזה רשמי בקבוצה הפורטוגזית ששילמה ללוקומוטיב מוסקבה 4 מיליון אירו תמורתו. ב-7 ביוני 2013 חתם בקבוצה הפורטוגזית פורטו, הוא הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במשחקו השני מול פאסוס די פריירה אשר הסתיים בניצחון 2-0. ב-31 בינואר 2014 הושאל לגבאלה האזרית. ב-16 ביולי 2014 הושאל לקרסנודאר. ביולי 2016 חתם בקרסנודאר לאחר שנה ללא כדורגל. ב-9 ביוני 2017 חתם באררט מוסקבה, שם סיים את הקריירה שלו כשחקן.

איזמאילוב שיחק בסגל נבחרת רוסיה במונדיאל 2002 ויורו 2004, מאז לא שיחק בנבחרת עד לשנת 2012, אז זומן לסגל נבחרת רוסיה לקראת יורו 2012.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספורטאים טטרים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:קשרי כדורגל רוסים
קטגוריה:מוסקבה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני גבאלה
קטגוריה:כדורגלני קרסנודאר
קטגוריה:כדורגלני אררט מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת רוסיה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני יורו 2012
קטגוריה:ספורטאים זרים בפורטוגל
קטגוריה:ספורטאים זרים באזרבייג'ן
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1982
מלחז אסתיאני

מַלחַז אסַתיאני (בגאורגית: მალხაზ ასათიანი; נולד ב-4 באוגוסט 1981) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדות ההגנה והקישור במועדון הכדורגל הרוסי לוקומוטיב מוסקבה. הוא החל לשחק כקשר התקפי אבל היכולות ההגנתיות שלו הקנו לו את המוניטין של בלם יציב. הוא משחק בעיקר במרכז ההגנה בלוקומוטיב, למרות זאת אסתיאני משמש כעושה משחק בנבחרת גאורגיה.
== קריירה ==
אסתיאני החל את קריירת המשחק שלו במדי טורפדו כותאיסי המקומית. במהלך 3 וחצי השנים בהן שיחק בטורפדו, הוא זכה עם הקבוצה שלוש פעמים ברצף באליפות האומגלסי ליגה. בשל הפרסום שלו בגאורגיה הוא הוחתם על ידי לוקומוטיב מוסקבה, בה משחק עד היום. באוגוסט 2008 הושאל לדינמו קייב.

אסתיאני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה בשנת 2001. מאז ועד היום שיחק ב-42 משחקי נבחרת בהם כבש 4 שערים. אחד השערים שלו בנבחרת היה מול נבחרת רוסיה בכדורגל בטורניר המוקדמות ליורו 2004. כמו כן, כבש מלחז שערים חשובים בטורניר המוקדמות למונדיאל 2006, אליו גאורגיה לא הצליחה להעפיל.

==תארים קבוצתיים==

טורפדו כותאיסי

*שלוש פעמים אלוף גאורגיה (2002-2000)
*מחזיק הגביע הגאורגי (2001)
*מחזיק גביע נשיא טורקמניסטן (טורניר בינלאומי, 2002)

לוקומוטיב מוסקבה
*אלוף רוסיה (2004)
*מחזיק הגביע הרוסי (2007)
*מחזיק שני גביעי הסופר קאפ הרוסי (2003, 2005)
*מחזיק גביע אלופות חבר המדינות (2005)

דינמו קייב
*אלוף אוקראינה (2009)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים גאורגים
קטגוריה:מגני כדורגל גאורגים
קטגוריה:כותאיסי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני טורפדו כותאיסי
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גאורגיה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1981
יעקב גוגבשווילי

יעקב גוגבשווילי
יעקב גוֹגֶבָּשווילי (בגאורגית: იაკობ გოგებაშვილი; 15 באוקטובר 1840 – 1 ביוני 1912) היה איש חינוך, סופר ילדים ועיתונאי גאורגי, הנחשב למייסד הפדגוגיה המדעית של גאורגיה. הוא חיבר את ספר האלפון לילדים, "דֶדָה אֶנָה" ("დედა ენა", מילולית: "שפת אם"), שהפך, מאוחר יותר, בגרסה מותאמת, כספר לימוד האלפבית לילדים עד ימינו. כל ילד גאורגי, מאז שנת 1880 למד קרוא וכתוב בשפת אמו.

== ביוגרפיה ==
גוגבשווילי נולד בכפר ואריאני שליד העיר גורי שבאימפריה הרוסית (פלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז), בן לכומר עני בשם סימון גוגבשווילי. הוא למד בסמינר הדתי גורי וסמינר טביליסי לפני שהתקבל, בשנת 1861, לאקדמיה התאולוגית בקייב. במקביל ללימודיו הוא נכח בהרצאות מדעי הטבע באוניברסיטת קייב, שם התוודע גם לתובנות הרוסיות של רעיונות פוליטיים של הֶרצֶן, בלינסקי, צ'רנישבסקי ואחרים.

בשלב זה גוגבשווילי, שלא כמו אינטלקטואלים אחרים בני דורו, הושפע פחות מהרדיקלים הרוסים ויותר מהרקע הנוצרי שספג בסמינר בגורי ובטביליסי. בשנת 1863, הוא חזר לגאורגיה ולימד אריתמטיקה וגאוגרפיה בסמינר בטביליסי ומאוחר יותר מונה למפקח. דירתו של גוגבשווילי, שאירח רבות מתלמידי הסמינר, הפכה תוך זמן קצר, למחסה לדיונים אסורים בענייני אמנות ופוליטיקה. כתוצאה מכך הוא הודח, בשנת 1874, מתפקידו בהוראת הסינוד הקדוש של סנקט פטרבורג.

מאותה תקופה ואילך הקדיש את מרצו להפצת ההשכלה בקרב בני עמו. בשנת 1879, הוא עזר לייסד את האגודה להפצת אוריינות בקרב הגאורגים ובאמצעותה תיעל את מאמציו בתגובה לרוסיפיקציה. פועלו היה בעיקר במערכת החינוך הגאורגית, ועצירת הסחף כנגד השפה הגאורגית שננטשה ונדחקה לטובת הרוסית. גוגבשווילי רכש השפעה בקונסטלציית האינטלקטואלים סביב איליה צ'בצ'בדזה, שהיווה את חוד החנית בתחיית התנועה הלאומית הגאורגית עד למותו בהתנקשות בשנת 1907.

חיבורו רב ההשפעה ביותר של גוגבשווילי הוא "דדה אנה", ספר לימוד בסיסי של גאורגית עבור ילדים, פורסם לראשונה בשנת 1876. הספר עובר מהאלפבית לטקסט ספרותי, עם מספר קטעים אנציקלופדיים, הוא עבר מספר רב של מהדורות עד שהפך במשך מאה השנים הבאות, לספר לימוד למתחילים, לא רק לגאורגית אלא גם למספר שפות בקווקז. עבודה חשובה נוספת שלו היא "שער הטבע" ("ბუნების კარი", "בּוּנֶבּיס קארוֹ") משנת 1868, שכוללת אגדות ומציגה את מדעי הטבע כאנציקלופדיה מיניאטורית לילדים. בנוסף לכך כתב גוגבשווילי גם מספר סיפורי פיות ורומנים היסטוריים לילדים וכמו כן מאמרים עיתונאיים לטובת התרבות והזהות הגאורגית.

== מקורות ==
* דויד מרשל לאנג (1962), [http://books.google.com/books?id=99pLGQAACAAJ ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה], 
* דונלד ראיפיאלד (2000), [http://books.google.com/books?id=eG2O9Xai_98C&printsec=frontcover הספרות של גאורגיה: היסטוריה], , 
* רולנד גריגור סאניי, [http://books.google.com/books?id=riW0kKzat2sC&printsec=frontcover יצירת האומה הגאורגית], , 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* אושנגי אובולדזה (1989), [http://books.google.com/books?id=vCURAAAACAAJ יעקב גוגבשווילי: אבי בית הספר הלאומי הגאורגי], 
* [http://www.nplg.gov.ge/ebooks/authors/iakob_gogebashvili.htm יצירות של יעקב גוגבשווילי], באתר ממשלת גאורגיה, בגאורגית
* 

קטגוריה:גאורגיה: חינוך
קטגוריה:סופרים גאורגים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער גאורגים
קטגוריה:עיתונאים גאורגים
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון מתאצמינדה
קטגוריה:ילידי 1840

קטגוריה:נפטרים ב-1912
קורט האמרין

קורט רולנד האמרין (בשוודית: Kurt Roland Hamrin; 19 בנובמבר 1934 – 4 בפברואר 2024) היה כדורגלן שוודי. נכון להיום, הוא המבקיע השישי בטיבו בכל הזמנים בסרייה א' האיטלקית.

== קריירה ==
האמרין נולד בסטוקהולם שבשוודיה. שיחק בראשית הקריירה שלו במועדון המקומי א.י.ק סולנה, אליו הצטרף בעונת 1952-1953. בשנת 1956 הוא עבר לשחק באיטליה במדי יובנטוס, בה שיחק 23 משחקים בעונתו היחידה בקבוצה. אחרי אותה העונה, הוא הצטרף לפדובה, בה כבש 20 שערים ב-30 משחקים. גם בקבוצתו השנייה באיטליה הוא נשאר לשחק רק במשך עונה, וממנה המשיך לפיורנטינה ב-1958, בה שיחק 9 שנים עד שנת 1967. בתשע עונותיו במועדון הופיע ב-289 משחקי סרייה א' בהם כבש 150 שערים. בתקופתו בפיורנטינה הוא זכה עם הקבוצה בגביע האיטלקי פעמיים, ב-1961 וב-1966, ובנוסף זכה עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1961 ובגביע מיטרופה ב-1966. הוא עבר לשחק במדי מילאן ב-1967. במילאן שיחק האמרין שתי עונות, בהן זכה באליפות אחת, בגביע האלופות ב-1969 ובגביע אירופה למחזיקות גביע ב-1968. מועדונו האחרון באיטליה היה נאפולי, אליו הצטרף בשנת 1969. ב-1972 סיים האמרין את קריירת המועדונים שלו במועדון השוודי הקטן IFK סטוקהולם.

האמרין התיישב בפירנצה אחרי התקופה שלו בפיורנטינה, והמשיך לעקוב אחרי תוצאותיה של א.י.ק, ובדרך כלל היה נוסע לבקר בקיץ בשוודיה על מנת לצפות במספר משחקים של קבוצתו.

האמרין שיחק 32 פעמים במדי נבחרת שוודיה, בהן כבש 17 שערים, בין השנים 1953–1965. לרוב השוודים, האמרין זכור בזכות השער שכבש נגד מערב גרמניה בחצי הגמר של מונדיאל 1958. השער קבע את התוצאה 3-1 לטובת שוודיה, שהבטיחה בכך את העפלתה לגמר נגד ברזיל.

נפטר ב-4 בפברואר 2024, והיה עד למותו לשחקן האחרון ששיחק בגמר מונדיאל 1958 ונותר בחיים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים שוודים
קטגוריה:חלוצי כדורגל שוודים
קטגוריה:סטוקהולם: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני א.י.ק סולנה
קטגוריה:כדורגלני יובנטוס
קטגוריה:כדורגלני פדובה
קטגוריה:כדורגלני פיורנטינה
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת שוודיה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1958
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1934
קטגוריה:שוודים שנפטרו ב-2024
מוצב אלוף

מוצב אלוף. מהצד הנגדי של הגבול מונף [[דגל מצרים]]
מוצב אלוף או "תצפית האלוף" היה מוצב של צה"ל על שפת הים התיכון בין הגבול של רצועת עזה לבין מצרים. 
==מטרה ==
מטרת המוצב הייתה לאפשר הגנה וחסימה של מעבר כלי שיט ואמל"ח (השלשה) דרך הים בין מצרים לשטחי רצועת עזה וכן מניעת העברת מחבלים דרך הים. בצמוד למוצב מצידו הצפוני היה הכפר השוודי, כפר של פליטים פלסטינים שהוקם ב-1965, בסיוע של גדוד שוודי מכוחות האו"ם ששירתו בגזרה ומכאן בא שמו.

== היסטוריה ==
המוצב הוקם בשנת 1982 עם השלמת פינוי חצי האי סיני והעברתו לידי מצרים בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.

המוצב הוקם בנקודה הצפונית של גבול ישראל-מצרים בין תחומי השליטה שנקבעו וסומנו בהסכם בין האימפריה העות'מאנית לאימפריה הבריטית בשנת 1906 (ידוע גם כקו עקבה–רפיח). מנקודה זו יצא גם ציר פילדלפי, גדר המערכת והכביש אשר נסלל במקביל לגבול.

שם המוצב נקרא על שמו של אלוף משה בר כוכבא.

בשנת 1990 הורחבה גדר המערכת סמוך למוצב מציר פילדלפי לאורך החוף ועד לתוך הים.

בשנת 1996 התרחשה במוצב "תקרית השחיין" בה ניסו שני שחיינים לחדור למוצב דרך מצרים מהים ונבלמו על ידי לוחמי חיל הים שירו לעברם מעמדות המא"ג המערביות. החל משנת 1997 חיל הים שילב במוצב כח מיוחד של לוחמים שעברו הכשרה בקומנדו הימי כדי לאפשר השגת מודיעין וביצוע פעולות מעבר לגבול באזור רפיח המצרית ועד לשטח מעגנת דיר אל בלח. המוצב שילב באופן קבוע ארבעה לוחמים מיוחדים של חיל הים ומש"ק בדרגת סמ"ר, לצד ארבעה לוחמי חי"ר (נח"ל וגבעתי לסירוגין).בשנת 2000 הכיר חיל הים באופן רשמי בפעילות הייחודית של הלוחמים במוצב זה והעניק להם סיכה ייחודית עבורם.

החל משנת 1998 לוחמי חיל הים החלו לעסוק בעבודה מסווגת של מודיעין והכנת הגזרה הדרומית ליציאה של צה"ל מאזור רצועת עזה, שפונתה בשנת 2005 בתוכנית ההתנתקות.

המוצב פונה בספטמבר 2005.

== ראו גם ==

* מוצב טרמית
* מוצב חרדון

==הערות שוליים==

קטגוריה:בסיסי צה"ל שנסגרו
קטגוריה:בסיסי צה"ל ברצועת עזה
אלוף
קטגוריה:גבול מצרים – רצועת עזה
סמפור (רכבת)

זיז סמפורים בתצוגה ב[[מוזיאון רכבת ישראל. שתי הזרועות העליונות מתייחסות לתנועה רכבות בשתי מסילות החולפות בתחנה. הזרוע התחתונה (עם עיגול) מיועדת לפעולות עיתוק רכבות בתוך התחנה. הזיז הותקן בתחנה בשנות ה-30 והיה בשימוש עד לשנת 1994]]
סמפור בתחנת ה[[רכבת הוותיקה "מרילונד" (Marielund) בשוודיה]]

סֶמָפוֹר (מיוונית: σῆμα - סימן, φορέω - לשאת) הוא מתקן מכני המיועד לתת לנהגי רכבת הוראות נסיעה משתנות באופן חזותי. זהו אחד מהאמצעים הראשונים שפותחו לשליטה ובקרה על תנועת רכבות והוא נמצא בשימוש מאמצע המאה ה-18 ועד לימינו, למרות שבמערכות רכבות מודרניות הוא מוחלף במערכות איתות אלקטרוניות כגון סימנורים.

==מבנה==
הסמפור נמצא בדרך כלל על עמוד בצד המסילה והוא מורכב משני חלקים:
* זרוע עם צבע בולט (בדרך כלל אדום ולבן) שהזווית שלה ביחס לעמוד יכולה להשתנות.
* זוג עדשות צבעוניות הנמצאות בסמוך לציר של הזרוע ותנועת הזרוע מזיזה אותן ביחס למקור אור הנמצא מאחוריהן כך שהאור משנה את צבעו.
הזרוע משמשת לסימון בשעות היום והאורות הצבעוניים בשעות הלילה כאשר קשה לראות את הזרוע. בעבר, הפעלת הסמפור בוצעה על ידי מערכת מנופים וכבלים שנשלטה ממבנה איתות שעמד בסמוך ומקור התאורה של הסמפור היה מנורת נפט או שמן. אופן פעולה זה דרש נוכחות מתמדת של איש מקצוע (אתת) בסמוך לכל סמפור לאורך רשת המסילות. כיום ניתן לשלוט בסמפורים מרחוק באמצעות מנועים חשמליים ונורות חשמליות מחליפות את מנורות הלהבה הפתוחה.

קיימים שני סוגים עיקריים של סמפורים:
* סמפור רביע תחתון - זרוע הסמפור יכולה להיות ניצבת לעמוד או להצביע כלפי מטה.
* סמפור רביע עליון - זרוע הסמפור יכולה להיות ניצבת לעמוד או להצביע כלפי מעלה.

==שימוש==
בשני סוגי הסמפורים הסימון המקובל הוא שכאשר הזרוע ניצבת לעמוד על הרכבת המגיעה לסמפור לעצור במקומה וכאשר הזרוע נוטה מעלה או מטה ניתן להמשיך בדרך. האור שיראה הסמפור יהיה בהתאמה אדום או ירוק. בעבר היה גם שימוש בסמפורים בהם לזרוע היו שלושה מצבים ביחס לעמוד:
* ניצב - עצור!
* 45° (כלפי מעלה או כלפי מטה על פי סוג הסמפור) - המשך בזהירות (במהירות מוגבלת).
* מקביל - המשך.

כיום רוב הסמפורים הם בעלי שני מצבים בלבד ולשם הגבלת מהירות או אזהרה ניתן להשתמש בסמפור בצבע שונה (בדרך כלל צהוב) בצירוף עם סמפור רגיל (אם יש מצב בו נדרשת עצירה מלאה) או בלעדיו.

בנוסף, קיימים סמפורים לצורכי עיתוק בתחנות רכבת ולהם בדרך כלל זרועות קצרות יותר עם סימון מיוחד להבחנה מהסמפורים של הקו הראשי.

==בישראל==
רכבת ישראל ירשה את מערכת האיתות של הרכבת המנדטורית שכללה סמפורים מסוג רביע תחתון. המערכת הייתה בשימוש עד לשנות ה-90 ואז הוחלפה בהדרגה על ידי מערכת איתות אלקטרונית המשתמשת בסימנורים.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציוד רכבות
קטגוריה:תפעול רכבות
לואיז בורז'ואה

"אמא"
לואיז ג'וזפין בורז'ואה (בצרפתית: Louise Joséphine Bourgeois; 25 בדצמבר 1911 – 31 במאי 2010) הייתה פסלת צרפתית-אמריקאית. יצירותיה משלבות בין שפת האמנות הסוריאליסטית, לבין סוגות אמנות מאוחרת יותר, כגון האקספרסיוניזם המופשט, מיצבים וכדומה. יצירותיה זכו לתהודה החל משנות השמונים של המאה ה-20, כביטוי מורכב של פמיניזם באמנות. בורז'ואה היא זוכת פרס וולף לשנת 2002.

==ביוגרפיה==
לואיז בורז'ואה נולדה כבת האמצעית למשפחה בורגנית. אביה, שהיה בעל הכשרה של אדריכל נוף, החזיק סדנה בה עבד כמשחזר של שטיחי קיר. האב, שהתעלל נפשית וגופנית בבתו הפך לדמות בעלת משמעות ביצירתה.

בורז'ואה נרשמה ללימודי מתמטיקה וקיבלה תואר בוגר בפילוסופיה ב"סורבון". בשנת 1932 נרשמה ללימודי תולדות האמנות בבית הספר לאמנויות (École des Beaux-Arts). בשנת 1938 הכירה את רוברט גולדווטר, חוקר תולדות האמנות, עמו התחתנה לאחר הכרות קצרה. בשנת 1939 היגרה עמו לניו יורק, שם למדה ציור במשך שנתיים בליגת הסטודנטים לאמנות (Art Students League). בהשפעת הסוריאליזם ואסכולת ניו יורק יצרה בעבודותיה בשנים אלו שפה סימבולית ומופשטת. בשנת 1949 הציגה את תערוכת הפיסול הראשונה שלה. החל משנת 1951, בעקבות מותו של אביה, עברה טיפולי פסיכואנליזה במשך 30 שנה אך פיקפקה ביעילותם.

היא ביטאה ביצירותיה תחושות<ref name=":0"></ref> על עירום, מין, פחד, ילדות וזכרונות על המשטר של 'צניעות' שהשליט המקארתיזם בארצות הברית. ביצירות המוקדמות שלה היא הצביעה על הבית<ref></ref> כעל מקור לעימות עבור אשה אמנית, המבקרים קראו בהם אישור ל'זיהוי הטבעי' בין האשה לבית.

ב-1998,<ref name=":0" /> הוצב אגן טבילה של מי-קודש, שהיא יצרה במנזר הקרוי על שמה Louise Bourgeois church בכפר Bonnieux בצרפת.

ב-2000, הוצג פסלה "אני עושה, אני מבטל, אני עושה מחדש" (I Do, I Undo, I Redo), במוזיאון לאמנות מודרנית טייט מודרן, בלונדון, כחלק מסדרת יוניליוור. בשנת 2008 תרם נדבן אלמוני את פסל ה"עכביש" שיצרה ל"טייט מודרן".

ב-2003 קיבלה בישראל את פרס וולף. הנשיא משה קצב העניק את הפרס לבורז'ואה בטקס שהתקיים במשכן הכנסת.

לואיז בורז'ואה נפטרה בגיל 98.

ב-2017, ערך לראשונה מוזיאון תל אביב תערוכת רטרוספקטיבה מקיפה של יצירתה.

==ראו גם==
*אמנות פמיניסטית

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20061002125501/http://www.wolffund.org.il/fullheb.asp?id=125 לואיז בורז'ואה], ביוגרפיה קצרה באתר קרן וולף
* 
* 
* 
* חנה סֵקֶרָה, [https://hannah-s-menifa.com/2017/11/13/בראשית-החיים-הייתה-האם-התערוכה-שניי/ בראשית החיים הייתה האם - התערוכה שניים], באתר "מניפה", 13 בנובמבר 2017
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:זוכי פרס וולף לאמנות
קטגוריה:חברות היכל התהילה הלאומי לנשים
קטגוריה:זוכות פרס וולף
קטגוריה:זוכי פרס וולף
קטגוריה:פסלות אמריקאיות
קטגוריה:פסלים אמריקאים
קטגוריה:פסלות צרפתיות
קטגוריה:פסלים צרפתים
קטגוריה:צרפתים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:בוגרי אקדמיה ז'וליאן
קטגוריה:בוגרות אקדמיה ז'וליאן
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-20
קטגוריה:פסלים צרפתים במאה ה-21
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1911
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
נחל מלחה

ואדי אל-מליח במבט מ[[בורג' אל-מלח, 1990]]
נַחַל מִלְחָה (או וַאדִי אל מַאלִיחְ) הוא נחל איתן בחלקו שנביעתו מתחילה מצפון מערב לטובאס. אורכו של הנחל כ-20 ק"מ ולו אגן ניקוז של כ-90 קמ"ר. הוא יוצא לבקעת הירדן בין מחולה לשדמות מחולה. בנחל זורמים מי מעיינות מלוחים הנובעים בחמאם אל-מליח וכן מי מעיינות מתוקים. חלק מהמעיינות הם מעיינות חמים - 'חמאם אל-מליח'.

תוואי הנחל הוא על שבר גאולוגי. ניתן להבחין בו היטב ב"ברך", בזווית של 90 מעלות, בה הכביש עובר נטייה, בעקבות הואדי, מצפון-מערב למערב. הבקעה בה עובר הואדי והכביש, נוצרה כתוצאה מתנועת אנכיות ואופקיות ב"תפר" שבין הלוחות הטקטוניים המצויים משני צידי בקעת הירדן. כתוצאה מהתנועות נמצא כי הצד המזרחי של בקעת הירדן "זז" צפונה יחסית לצד המערבי ומכאן הכיפוף.

ליד ה"ברך" היו נראים מוצבים של צבא ירדן שנבנו לאחר הכיבוש הירדני במלחמת העצמאות.

הנחל נשפך אל נהר הירדן מדרום למעיין עין סוכות.

==קישורים חיצוניים==

מלחה
מלחה
מלחה
תחזיקו חזק

"תחזיקו חזק" (באנגלית: "Hold Tight") הוא ספר מתח שכתב הרלן קובן. חברת ההפצה לאור "ידיעות ספרים" ("פרוזה") הוציאה את הספר מתורגם לעברית על ידי המתרגם ירון פריד. זהו הספר העשירי של הרלן קובן שתורגם לעברית. הספר נחשב רב-מכר.

== תקציר הספר ==
נער בן שש עשרה ואם לשניים, שאין שום קשר ביניהם, נעלמים מביתם מבלי להשאיר סימן. גופה שעברה חבלה גופנית וכמעט בלתי ניתנת לזיהוי מתגלה בפח אשפה ברובע זונות ידוע לשמצה. אימייל על מסיבת סמים מוביל לכתובת הלא נכונה. ילד שזקוק להשתלת כליה פותח תיבת פנדורה משפחתית, שאולי עדיף שהייתה נישארת סגורה. הורים מודאגים מרגלים אחר פעילות המחשב האינטימית של בנם המתבגר, שחברו הטוב ביותר התאבד זמן קצר לפני כן. פליטת פה אומללה של מורה בכיתה ה' חורצת גורלות ומאיצה את העלילה לכיוונים בלתי צפויים שאין מהם דרך חזרה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ספרי הרלן קובן
קטגוריה:ספרי 2008
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
נימפאה כחולה

נימפאה כחולה (שם מדעי: Nymphaea caerulea, נקראת גם נימפאה תכולה או לוטוס כחול) היא צמח-מים רב-שנתי, הגדל במים מתוקים. תפוצתה של הנימפאה היא באזורים הטרופיים של כדור הארץ ויש המזהים אותה עם צמח הנלומבו, שהיה מקודש במצרים העתיקה ומופיע רבות באמנות המצרית הקדומה. גבעוליו מושרשים בקרקעית הבריכה, והצמח בעל פקעת ועלים מעוגלים ודמויי לב אשר צפים על המים.

==הפרח==
הפרח בצבע לבן-תכלכל ומכאן שמו. עלי הכותרת מחודדים וערוכים בדורים (בצורת עיגולים) מרובים. הגביע בצמח זה משתנה לעלי כותרת, ואלה משתנים לאבקנים. ריבוי האיברים, והמעבר בין עלי הכותרת לאבקנים, מעיד על מוצאה הקדום של הנימפאה.

==השפעות פסיכולוגיות ופסיכואקטיביות==
מחקרים הראו שלנימפאה הכחולה יש תכונות פסיכואקטיביות, ויכול להיות ששימשה לטקסים דתיים במצרים העתיקה ובמספר תרבויות דרום אמריקאיות עתיקות. מינון של בין 5 ל-10 גרם גורם לגירוי עדין, שינוי בתהליכי מחשבה, תפיסה חזותית מוגברת וחזיונות עדינים בעין סגורה. 

פרח זה קרוב לפרח הנלומבו (Nelumbo), הידוע גם כפרח הלוטוס הקדוש. פרחי הנלומבו ופרחי הנימפאה מכילים את האלקואידים נוציפרין (Nuciferine) ואפורפין (Aporphine). תכונות אלו הופכות את הנימפאה אפשרות הגיונית (ביחד עם עוד מספר פרחי לוטוס) בנוגע לפרח שאוכלי הלוטוס המיתולוגיים אכלו בסיפור האודיסאה.

בתרבות המודרנית הפרח משמש כדי לרקוח מספר משקאות, כגון משקה חליטה, יין ומרטיני של לוטוס כחול. המתכונים לרוב המשקאות הללו כוללים השריית עלי הכותרת במים עד שלושה שבועות. תה לוטוס נרקח על ידי הרתחת הפרח השלם במים ל-10-20 דקות.

==תפוצת הצמח בישראל, בעבר וכיום==
נימפאה כחולה שצולמה ב[[נחל סעדיה]]
בעבר הצמח היה נפוץ בנחל הירקון ובמעיינות אחדים בעמק זבולון ובנחל סעדיה. בגלל זיהום נחלי החוף נפגעה תפוצתו, והיום תפוצתו קטנה. לפיכך, לאחר ניקוי הירקון לקחו זרעים של הצמח מגן המקלט של אוניברסיטת תל אביב, והשיבו אותו לירקון. הנימפאה גדלה גם באזור עמק החולה.

==שימושים של הצמח בעבר==
בעבר הכינו מפירות הנימפאה קמח לאפיית לחם, ואכלו את שאר חלקיו. כמו כן הפרעונים הקדומים נהגו לאכול את הניצן או את הפרח שגורם לחידוד החושים.

==מין נוסף ותפוצה עולמית==
מין קרוב לנימפאה הכחולה הוא נימפאה לבנה, הנדירה אף היא בישראל.
נימפאה לבנה היא מין שבא מאירואסיה, ואילו נימפאה כחולה היא מין טרופי, שישראל היא גבול תפוצתו הצפוני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי מארי יולס צזר סויגני
קטגוריה:נופריים
קטגוריה:ארץ ישראל: דו-פסיגיים קדומים
קטגוריה:צמחי בר בסכנת הכחדה בישראל
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים כחולים בארץ ישראל
לאודגר

ניקור עיניו של לאודגר בעת הוצאת להורג בשל אמונתו (צרפת, 1200 לערך)
לֶאוֹדֶגָר (לטינית: Leodegar) הקרוי גם לז'ה (בצרפתית: Léger; 615 לערך - 2 באוקטובר 679) היה הבישוף של אוטן (Autun) בצרפת בין 754 ל-674 ונחשב בכנסייה הקתולית לקדוש נוצרי ולמרטיר. פירוש שמו הגרמאני הוא מצרף של "leud" (אנשים) ו-"gari" (רומח).

לאודגר מילא תפקיד חשוב בפוליטיקת החצר בשלהי הממלכה המרובינגית. לאודגר היה מראשי המתנגדים לאברוין, המיורדמוס של ארמון נויסטריה. הוא היה גם מנהיג הפלג של האצולה האוסטרזית במאבקי הכוח על הנהגת השושלת המרובינגית הנחלשת. בגלל מותו בעינויים הוא הוכרז כקדוש נוצרי, וסמל למאיורים האוסטרזים של הארמון, בני שושלת פפין וארנולף, שהפכו בסופו של דבר לשושלת הקרולינגית.

מת בצפון צרפת של ימינו. שרידיו טמונים בפואטייה. ב-681 הוכרז כקדוש ויום חגו מצוין ב-2 באוקטובר. נחשב לקדוש מגן לטוחנים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קדושים נוצרים

קטגוריה:ילידי 616
קטגוריה:נפטרים ב-678
קטגוריה:נפטרים ב-679