OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יוסטיין גורדר

יוסטיין גורדר (בנורווגית: Jostein Gaarder; נולד ב-8 באוגוסט 1952) הוא סופר נורווגי, שכתב רומנים, סיפורים קצרים וספרי ילדים.

== חייו ==
גורדר נולד באוסלו, נורווגיה, למשפחת מורים ומחנכים. הוא למד לשונות סקנדינביות ותאולוגיה באוניברסיטה של אוסלו. במשך זמן מה, לפני שהחל בקריירה של כתיבה, לימד פילוסופיה.

יצירתו המוכרת ביותר היא הרומן עולמה של סופי, שכותרת המשנה שלו היא "רומן על תולדות הפילוסופיה". יצירה פופולרית זו תורגמה לחמישים ושלוש שפות. בעולם מצויים עשרים וששה מיליון עותקים מודפסים, שלושה מיליון מהם נמכרו בגרמניה לבדה.

בשנת 1997 ייסד גורדר יחד עם רעייתו סירי דאנביג את "פרס סופי", שנקרא על שם הדמות מהספר. זהו פרס בינלאומי לסביבה ופיתוח בר-קיימא, בגובה מאה אלף דולר, שניתן מדי שנה עד לשנת 2013, אז הופסקה הענקתו בשל העדר מימון.
==מחלוקת על מאמרו==

באוגוסט 2006, על רקע המלחמה בלבנון, פרסם מאמר חריף. "איננו מכירים עוד במדינת ישראל", כתב יוסטיין גורדר בעיתון הנורווגי 'אפטנפוסטן', "אנחנו קוראים לרוצחי ילדים בשמם ולעולם לא נקבל שלאלה יש מנדט מאלוהים או מההיסטוריה להצדקת מעשי התועבה שלהם... אנחנו צוחקים לשגעונות של העם הזה, ומבכים את חטאיו". המאמר עורר סערה עזה מאז פרסומו. מונה לוין, מבקרת מוזיקה יהודייה-נורווגית מגדירה את הדברים כ"דבר המחריד ביותר שקראתי מאז 'מיין קמפף'" ואת כותבם כאדם בור ומלא שנאה. פרופסור דינה פורת, ראש המכון לחקר האנטישמיות והגזענות באוניברסיטת תל אביב, אומרת, "מדובר במניפסט אנטישמי קלאסי, שאפילו אינו יכול להסוות את עצמו כביקורת על ישראל".
גורדר ניסה לטעון כי לא הובן נכון וכי הוא "חבר של ישראל ושל היהודים". בניגוד לדברים שכתב במאמר, הוא מציין בדברים להגנתו כי הוא תומך בקיום מדינה ליהודים, אך לא במתכונתה הנוכחית. הוא מודה כי היה משנה במשהו את תוכן הדברים כדי לא לפגוע, אך איננו חוזר בו מעיקרם.

==ספריו שתורגמו לעברית==
* עולמה של סופי, הוצאת שוקן.
* סוד הקלפים
* מאיה, תרגמה דנה כספי, הוצאת שוקן, 2001.
* נערת התפוזים, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן, 2005, תרגם מנורווגית רוג'ר הרץ

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090129103955/http://antigaarder.com/ אנטי-גורדר סאטירה]
* [https://web.archive.org/web/20060815062648/http://www2.boomantribune.com/?op=displaystory%3Bsid%3D2006%2F8%2F5%2F122335%2F1324 תרגום המאמר שפורסם בעיתון 'אפטנפוסטן' ב-2006], מנורווגית לאנגלית.
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים נורווגים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער נורווגים
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:אנשי חינוך נורווגים
קטגוריה:נורווגים שנולדו ב-1952
אלגואס

אלגואס (בפורטוגזית: Alagoas) היא מדינה קטנה בצפון-מזרח ברזיל השוכנת בין המדינות פרנמבוקו וסרז'יפה; נוגעת במדינת באהיה בחלק מגבולה הדרום-מערבי. גבולה הדרומי של אלאגואס נקבע על־פי הנהר סאו פרנסיסקו. לאלאגואס שטח של 27,933 קמ"ר וגודל אוכלוסייתה כ־3,165,000 איש. בירתה היא מסייאו.

מקור שמה של המדינה באגמים שבסמוך לחופה של העיר מסייאו.

== היסטוריה ==
הקולוניאליזם הפורטוגזי חלחל בהדרגה לאלגואס במהלך המאה ה-16 וה-17. בתחילה הפורטוגזים הקימו התיישבויות, ולאחר מכן החלו להעביד את המקומיים. בשנים 1630-1646 האזור נשלט על ידי האימפריה ההולנדית.

==גאוגרפיה==

לאלגואס צורה של רצועה צרה וארוכה בניצב לחוף האוקיינוס האטלנטי. לאורך קו החוף ניתן למצוא שוניות אלמוגים ואזורי חוף חולי. מאחורי החופים, לעיתים במרחק של כמה מאות מטרים מקו החוף, משתרעות גבעות ירוקות המתמרות בתלילות מעל החוף, ושיורדת בהן כמות גשם רבה. בעבר, גדל בגבעות אלו יער הגשם האטלנטי ולאחר מכן שימשו הגבעות לגידול קנה סוכר על ידי המתיישבים הקולוניאליסטים של ברזיל. כיום הגבעות משמשות בעיקר לחקלאות, אך נותרו בפסגות הגבוהות והתלולות שלהם שרידים נדירים של יער הגשם האטלנטי.

יותר פנימה נמצא אזור של סרטאו, האופייני לצפון-מזרח ברזיל. הסרטאו הוא אזור גבוה ויבש מלא בסבך שיחי קטינגה קוצניים.

==כלכלה==

כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות ומסתמכת בעיקר על קנה סוכר ובמידה פחותה מכך על טבק. קנה סוכר הווה את הבסיס לתעשיית הכוהל אשר נמצאת בשפל. תעשייה מקומית נוספת היא של מי־מלח הנשאבים מבארות עמוקות שבשולי מסייאו.

משנות ה-80 של המאה ה-20 התפתח ענף התיירות באלגואס, דבר שהפך את חופי מסייאו מנמל קטן ורדום בעל עצי קוקוס לחופים המלאים בבתי מלון גבוהים. בחוף הצפוני מתחילים להופיע מקומות נופש המושכים אנשים מהדרום וחלק מאירופה.

== דמוגרפיה ==
בשנת 2008 התגוררו במדינה 3,173,000 תושבים, מתוכם 67.4% מתגוררים בערים.66.18% מהאוכלוסייה מגזעים מעורבים, 30.39% לבנים, 3.02% שחורים, ו-0.35% ממוצא אסייתי.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:ברזיל: מדינות
פורום (רומא העתיקה)

הפורום של [[פומפיי]]
פוֹרוּם (בלטינית: Forum) היה האזור הציבורי המרכזי בערי מדינת רומא העתיקה. הפורומים עוצבו בצורה של כיכר או מספר כיכרות מחוברות ולפי קווי המתאר של הפורום רומאנום והפורומים הקיסריים בעיר רומא עצמה.

אזורי הפורום ריכזו בתוכם את מוסדות השלטון, הדת והמשפט של עירם וכן שימשו כמרכז מסחרי וחברתי שוקק. במובנים רבים הפורום דומה לאגורה<ref>כיכר שוק</ref>, השטח ששימש כמרכז העירוני של הערים ההלניות בעת העתיקה.

בערים רומיות חדשות, או בקולוניות שהוקמו בתוך ערים איטלקיות ישנות הוקצו שטחים סמוך להצטלבויות שני הרחובות הראשיים (הקארדו מקסימוס מצפון לדרום והדקומנוס מקסימוס ממזרח למערב) לפורום ולמבנים ציבורים אחרים. מבנה נוסף שמילא חלק מתפקידי הפורום היה הבזיליקה, שהיה מעין פורום מקורה. הבזיליקה נבנתה לרוב בסמוך לפורום.

כיום קיימים מספר רב של פורומים שנשתמרו, רובם באיטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:אדריכלות רומית
גלריית דגלי מדינות ברזיל

<gallery>
תמונה:Bandeira de Alagoas.svg|דגל אלגואס
תמונה:Bandeira do Amapá.svg|דגל אמאפה
תמונה:Bandeira do Amazonas.svg|דגל אמזונאס
תמונה:Bandeira do Acre.svg|דגל אקרי
תמונה:Bandeira da Bahia.svg|דגל באהיה
תמונה:Bandeira do Tocantins.svg|דגל טוקנטינס
תמונה:Bandeira do Ceará.svg|דגל סיארה
תמונה:Bandeira do Espírito Santo.svg|דגל אספיריטו סאנטו
תמונה:Flag of Goiás.svg|דגל גויאס
תמונה:Bandeira do Maranhão.svg|דגל מרניאו
תמונה:Bandeira de Mato Grosso.svg|דגל מאטו גרוסו
תמונה:Bandeira de Mato Grosso do Sul.svg|דגל מאטו גרוסו דו סול
תמונה:Bandeira de Minas Gerais.svg|דגל מינאס ז'ראיס
תמונה:Bandeira Santa Catarina.svg|דגל סנטה קטרינה
תמונה:Bandeira do Estado de São Paulo.svg|דגל סאו פאולו
תמונה:Bandeira de Sergipe.svg|דגל סרז'יפה
תמונה:Bandeira do Pará.svg|דגל פארה
תמונה:Bandeira da Paraíba.svg|דגל פאראיבה
תמונה:Bandeira_do_Paraná.svg|דגל פרנה
תמונה:Bandeira de Pernambuco.svg|דגל פרנמבוקו
תמונה:Bandeira do Piauí.svg|דגל פיאאוי
תמונה:Bandeira Estado RiodeJaneiro Brasil2.svg|דגל ריו דה ג'נירו
תמונה:Bandeira do Rio Grande do Norte.svg|דגל ריו גראנדה דו נורטה
תמונה:Bandeira Estado RioGrandedoSul Brasil.svg|דגל ריו גראנדה דו סול
תמונה:Bandeira de Rondônia.svg|דגל רונדוניה
תמונה:Bandeira de Roraima.svg|דגל רוריימה
תמונה:Bandeira do Distrito Federal (Brasil).svg|דגל דיסטרירו פדרל
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

ברזיל

קטגוריה:ברזיל: מדינות
שורו (סרט)

שוּרוּ הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של שבי גביזון, שיצא לאקרנים בשנת 1990. יונתן ארוך ויוחנן רביב הפיקו והיו שותפים בכתיבת התסריט.

"שוּרוּ" נחל הצלחה וזכה לשבחים. בטקס פרסי אופיר, הראשון שנערך באותה שנה, גרף הסרט שישה פרסים, בקטגוריות: הפסקול, העריכה, התסריט, השחקן הראשי (משה איבגי), הבימוי (גביזון) והקטגוריה הראשית - הסרט המצטיין של השנה.

לאחר מכן זכה בפרס וולג'ין הנחשב בפסטיבל ירושלים, והופץ למדינות שונות בעולם.

== עלילה ==
אשר ישורון (משה איבגי), איש עסקים כושל, חסר יושרה אך כריזמטי, מנסה לקדם את מכירות ספרו "לגרש את העורב". חייו משתנים כאשר הוא מתארח בתוכנית טלוויזיה, שלאחר שידורה מתקבצת סביבו חבורה, או כת, שהופכת אותו למנהיגה הרוחני.
בתוך החבורה ישנם בגידות, סודות ואהבות.
הסרט מגולל את סיפורם של אנשים הנתפסים כתל אביבים הטיפוסיים של שנות השמונים והתשעים.

== שחקנים ==
* משה איבגי - אשר ישורון
* קרן מור - שמרית ישורון, אשתו של אשר
* שמואל אדלמן - שלומי
* אהובה קרן - רוזי
* עופרה יקה - תקווה
* עזרא כפרי - פרופסור אבירם קונאר, המאהב של שמרית
* נתן זהבי - מיקי
* אלברט אילוז - ג'קי, נהג מונית
* יגאל עדיקא - מרדכי
* סיני פתר - אלי, בעל הפאב
* שרון הכהן-בר - טל המאהבת של אשר
* משה פרסטר - סוכן מכירות מדלת לדלת
* יצחק גורן - בלש
* עופר זוהר - שוטר רומנטי
* אברהם פלטה - אביו הנכה של אשר
* ערן צור - זמר בפאב
* מקהלת קיבוץ העוגן - בתפקיד אורח

==לקריאה נוספת==
*גילה זמיר, "מגמות פוסט-מודרניות בחברה הישראלית בראי הסרט ’שורו’", בתוך: איתן מכטר (עורך), אוריינות חזותית: עיון, מחקר ויצירה, תל אביב: רסלינג, המרכז האקדמי ויצו חיפה, 2010. עמ' 81–100

== קישורים חיצוניים ==
* [https://jfc.org.il/movie/37335-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]

* [https://www.filmfund.org.il/films/?nom=1147&film=שורו "שורו"] באתר קרן הקולנוע הישראלי
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי קומדיה ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטי שבי גביזון
קטגוריה:סרטי פולחן
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1990
כנף 2

גרסת סמל הבסיס בפורמט סיכה
כנף 2 (כינוי: בסיס שדות האלה) הוא בסיס של חיל האוויר הישראלי. מפקד הבסיס הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.

על פי האתר GlobalSecurity, הבסיס ממוקם בסמוך למושבים שדות מיכה וזכריה, מערבית לבית שמש. על פי פרסומי האתר, אף שהוא נקרא "כנף" ועל אף שלכאורה ממוקמות בו טייסות, הוא אינו בסיס טיסה ואין בו כלל שדה תעופה או מסלול טיסה. על פי האתר ממוקמות בבסיס שלוש טייסות של טילים בליסטיים מסוג "יריחו" המסוגלים לשאת גם ראשי קרב גרעיניים. הטייסות הן טייסת 150, טייסת 199 וטייסת 248. לטענת האתר נכרו בבסיס מנהרות ופירים לאחסון טילים ולשיגורם. מניתוח צילומי הלוויין המסחרי איקונוס משנת 2002 וצילומי לוויין הריגול האמריקאי קורונה אשר שוחררו לציבור עולה, על פי טענת הכותבים באתר, כי במקום נמצא גם מאגר תחמושת גדול שיוכל לשמש גם את בסיס תל נוף.

גם מקורות נוספים טוענים שבסיס "שדות האלה" נמצא ליד זכריה והוא משמש כמקום אחסון לטילי יריחו.

האזור בו נטען שנמצא הבסיס מכונה במסמכים רשמיים "שטח אש 209" ושטחו 12,550 דונם. השטח נמצא בבעלות מדינת ישראל ומיועד לשימוש משרד הביטחון. נכון ל-2005 חלקו מיועד לסוללת חץ וחלקו לחברה הממשלתית "תומר" ולחברת תעש מערכות. המרחב האווירי שבסביבת הבסיס מסומן במפות טיסה כאזור אסור לטיסה.
בצילומי לוויין שנערכו מיד לאחר מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, פרצה בבסיס שריפה, ככל הנראה כתוצאה מרקטה ששוגרה על ידי ארגון חמאס. על פי הערכת מנהל פדרציית המדענים האמריקאים במחקר שפורסם בשנת 2022, בבסיס מאוחסנים 46-23 משגרי טילי יריחו במנהרות, אולם ראשי הנפץ מאוחסנים בנפרד במתקן סמוך.

== היסטוריה ==
את כנף הטילים, כנף 2 הקים ב-1962 בני פלד.

ביולי 2017 פורסם בעיתון "הארץ" כי בסיס "שדות האלה" נוסף על ידי צה"ל לרשימת בסיסי חיל האוויר, אף כי מיקומו ותכולתו לא פורסמו; לאחר הפרסום הבסיס הוסר מהרשימה.

בין מפקדי הבסיס: בני פלד, עודד ארז, אורי טלמור, שמשון רוזן, אודי זהר, רמי כהן, דוד ברקי, צביקה פייראיזן, משה אדרי ואל"ם בנימין.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.armagedon.org.il/kanaf2.htm בסיס טילים גרעיניים כנף 2], באתר "ארמגדון".
* [https://apnews.com/article/middle-east-israel-08c6d9f802d004a914aea8245a3e07c5 כתבה ותצלום לוויין], אסושיאייטד פרס, 25 באפריל 2021.
* .
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בסיסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ישראל: אתרי נשק גרעיני
קטגוריה:כנפות
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה
ואף על פי כן נוע תנוע

[[גלילאו גליליי]]
"ואף על פי כן, נוע תנוע!" (באיטלקית: !E pur si muove) היא אמרה המיוחסת למתמטיקאי, הפילוסוף והפיזיקאי האיטלקי גלילאו גליליי (1564–1642). על פי המסופר, אמר גלילאו את האמרה ב־1633 לאחר שנאלץ לחזור בו מתפיסותיו המדעיות כי כדור הארץ סובב את השמש (המודל ההליוצנטרי), במקום להפך כפי שהיה נהוג לחשוב קודם. בהקשר זה, המשמעות של הביטוי היא שלמרות חזרתו בו, הטענות של הכנסייה וכל אמונה או דוקטרינה אחרת של בני האדם, כדור הארץ אכן סובב סביב השמש ולא להפך.

באופן אינטואיטיבי ניתן לפרש את האמרה באופן הבא - "תגידו מה שתגידו, אלו הן העובדות".

תרגום האמרה לעברית נשען על הפסוק ב: תרגומו המדויק של הביטוי האיטלקי הוא "ואף על פי כן היא נעה".

על פי סטיבן הוקינג, יש היסטוריונים שמאמינים שאירוע זה ייתכן והתרחש בזמן העברתו של גליליי ממעצר בית תחת השגחתו של הארכיבישוף אסקניו פיקולומיני ל"בית אחר, בגבעות שמעל פירנצה". הבית אליו עבר היה ביתו, וילה יל ג'ואיאלו ("התכשיט"), בארצ'טרי. הביוגרפיה המוקדמת ביותר של גלילאו, שנכתבה על ידי תלמידו וינצ'נצו ויויאני ב־1655, לא מציינת את הביטוי הזה, וכך גם אין לו זכר ברישומים ממשפטו. יש הטוענים כי לומר דבר מסוג זה בפני אנשי האינקוויזיציה היה בגדר חוסר אחריות מצד גלילאו.

אף על פי שאין, כאמור, עדות כי אמר זאת במהלך משפטו, (כצפוי שאילו היה אומר זאת במהלך משפטו היה עונשו כבד הרבה יותר) יש עדות שאמר זאת מאוחר יותר לחבריו. במשך זמן רב חשבו שהמשפט הוא המצאה שמקורה במאה ה־18. אולם ב־1911 המלים "Eppur si muove" התגלו על גבי ציור ספרדי שנרכש על ידי ג'ולס ואן בל, אספן אמנות בלגי. ציור זה תוארך לשנת 1643 או 1645 (הספרה האחרונה מוסתרת חלקית), כלומר כשנתיים אחרי מותו של גלילאו. ציור זה אינו מדויק מבחינה היסטורית כיוון שהוא מראה את גלילאו בצינוק, אולם למרות זאת מוכיח כי וריאציה כלשהי של האמרה "Eppur si muove" כבר הייתה ידועה מיד לאחר מותו, כשעוד רבים מהאנשים שהכירו אותו היו בחיים ויכלו להעיד כי הוא מקור האמרה.

הסיפור הופיע לראשונה בדפוס בשפה האנגלית ב־1757 בספר The Italian Library של ג'וזפה בארטי:

==ראו גם==
* המהפכה הקופרניקאית

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:גלילאו גליליי
קטגוריה:המהפכה הקופרניקאית
טיסה 858 של קוריאן אייר

טיסה 858 של קוריאן אייר הייתה טיסה מנמל התעופה הבינלאומי בגדד עם חניות ביניים בנמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי שבאיחוד האמירויות הערביות ונמל התעופה הבינלאומי דון מואנג שבבנגקוק, תאילנד ויעדה נמל התעופה גימפו ליד סיאול שבקוריאה הדרומית. הטיסה, שהמריאה ב-29 בנובמבר 1987, התפוצצה מעל ים אנדמן וכל הנוסעים נהרגו.

לפי הרשויות הדרום קוריאניות, המטוס, מסוג בואינג 707, המריא מאבו דאבי וטס לבנגקוק בדרכו לסיאול. שני נוסעים שהחזיקו בדרכונים יפניים מזויפים ירדו מהמטוס באבו דאבי והשאירו פצצת זמן, מקלט רדיו של פנסוניק שהיה מלא בחומר נפץ פלסטי, ובקבוק ליקר שהכיל חומר נפץ נוזלי בתא במטוס. אלה התפוצצו כשהמטוס היה מעל ים אנדמן, סמוך לתאילנד. בעת הפיצוץ אבד קשר הרדאר עם המטוס.

כל 11 אנשי הצוות ו-104 הנוסעים במטוס נהרגו, עובדה שהפכה את האירוע לפעולת הטרור הקטלנית ביותר נגד קוריאה הדרומית.

כפי שהתברר, היו אלה שני סוכני מודיעין צפון קוריאנים שהטמינו את הפצצה במטוס, וניסו להימלט לקוריאה הצפונית דרך בחריין זמן קצר לאחר הפיצוץ, אך נעצרו על ידי הרשויות בבחריין. אחד הסוכנים, קים סאונגיל, התאבד בעזרת גלולת רעל ואילו הסוכנת השנייה, קים היון-ווי, נתפסה לפני שהצליחה להתאבד. לאחר מכן הועברה לידי קוריאה הדרומית. היא סיפרה לחוקרים שהפיצוץ היה הוראה מבנו של קים איל-סונג, קים ג'ונג-איל. היון ווי נידונה למוות אך זכתה בחנינה, ואף פרסמה ספר אודות קורותיה.

פעולת טרור זו, יחד עם הפיגוע בראנגון בשנת 1983 והפיגוע בנמל התעופה גימפו בשנת 1986, חיזקה את מקומה של המדינה הצפון-קוריאנית ברשימת המדינות המממנות טרור של ארצות הברית.

==ראו גם==
* הפיגוע בראנגון (1983)
* הפיגוע בנמל התעופה גימפו (1986)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070809073150/http://www.kal858.or.kr/eng/main_eng.htm אתר עם מידע על המקרה]
* 

קטגוריה:קוריאה הצפונית: מעורבות בפיגועי טרור
קטגוריה:פיגועים נגד מטוסים
קוריאן אייר
קוריאן אייר
קוריאן אייר
קטגוריה:קוריאה הצפונית: צבא וביטחון
קטגוריה:תקריות ואסונות תעופה ב-1987
קטגוריה:התרסקות כלי טיס באוקיינוס ההודי
שבוע ההגנה המקודשת

שבוע ההגנה המקודשת (בפרסית: هفته دفاع مقدس) הוא אירוע הנצחה המתקיים באיראן מדי שנה לציון מלחמת איראן–עיראק, שהתחוללה בין השנים 1980-1988. במסדרי הצבא ומשמרות המהפכה האסלאמית שנערכים לכבוד האירוע מוצגים לעיתים קרובות כלי נשק חדישים. במסגרתו למשל נחשפו לראשונה לכלל הציבור טיל הקרקע קרקע השיהאב.

לרוב, הצועדים באירוע קוראים סיסמאות אנטי-ישראליות ואנטי-אמריקניות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:איראן: צבא וביטחון
קטגוריה:מלחמת איראן–עיראק
סיגלון חד-עלים

סיגלון חד-עלים
סִיגָּלוֹן חד-עלים או יָקָרַנְדָּה (שם מדעי: Jacaranda mimosifolia) הוא עץ ממשפחת הביגנוניים. המקור לשמו הוא פריחתו בגוון סגול-כחול, ועליו החדים.

==תכונותיו==
סיגלון חד-עלים מגיע בגובהו ל-15 מטר. הוא פורח באביב בחודשים מאי - יוני. הפריחה שלו מכסה לרוב את כל העץ והצבע הסגול-כחול של הפרחים בולט מאוד לעין. בשל הפריחה קשה לזהות במבט שטחי את לבלוב העלים אשר מתרחש במקביל. הפריחה ושלכת הפרחים של עץ זה, היוו את ההשראה לשירו של שאול טשרניחובסקי ממאי 1934 'שירת היקרנדה', הנפתח בשורות: "יִהְיוּ אֲשֶׁר יִהְיוּ, – כֻּלָּם / סוֹפָם: אֶל קוֹל שׁוֹפָר / יִפְּלוּ נוֹפְלִים, בְּיוֹם נִבְלָם / בַּעֲרֵמוֹת עַל פְּנֵי עָפָר, / כַּעֲרֵמוֹת פִּרְחֵי-לִילַךְ / הַיָּקָרַנְדָה."

את הסיגלון חד-העלים מרבים לנטוע כצמח שדרות והוא בולט בפריחתו הסגולה ובעלוותו הירוקה. בנוסף נוטעים אותו כצמח בודד במדשאות.

==תפוצה==
מוצאו של הסיגלון חד-העלים הוא בחלק הצפוני של דרום אמריקה, שם הוא גדל באזורים הרריים חמים, שכן הוא עמיד רק לטמפרטורות הגבוהות מ-4 מעלות צלזיוס.

מדרום אמריקה הוא נלקח לאזורים חמים רבים ברחבי העולם, לרבות אפריקה והמזרח התיכון. האקלים באזור מוצאו של הסיגלון חם וגשום בקיץ ואילו החורף והאביב קרירים יחסית ויבשים. בזכות זה, נוח לגדל את הסיגלון באקלים ארץ ישראל. באזורים קרים יותר, הוא מגודל בתנאי חממה כדי להגן עליו מהקור. העץ הובא לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי לנטיעה באזורים החמים, אך נקלט בהצלחה גם במקומות מוגנים בהרים.

==פרחים==
צבע הפרחים סגול, אורכם 5 ס"מ ורוחבם 2 ס"מ. הם דו-מיניים, בלתי-סימטריים במקצת. העטיף כפול, הגביע קטן, דמוי פעמון ומסתיים בחמש שיניים שאורכן כמחצית אורך הגביע וצורתן כמשולש שווה-צלעות.

הכותרת שעירה משני צדדיה ומאוחה כמעט לכל אורכה, היא דמוית שופר כפוף. בבסיסה צורתה כצינור מוארך (כ-1 ס"מ) ובהמשכה היא מתכופפת ומתנפחת באופן ניכר. במבט-על כותרתו של פרח בודד נראה כראש מורחב של נחש קוברה.

== גלריה ==

<gallery>
File:Starr 010423-0004 Jacaranda mimosifolia.jpg
File:Sigalon001.jpg
File:Sigalon002.jpg
File:Jacaranda bhutan.jpg
File:Jacaranda1212.jpg
קובץ:Jacaranda-mimosifolia-Rishon001.jpg
File:PikiWiki Israel 3282 Plants of Israel.JPG
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1822
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי דייוויד דון
קטגוריה:ביגנוניים
קטגוריה:עצי אקלים ימי יציב
מספנת אינגלס

ספינות בבניה במספנת אינגלס. משמאל לימין: USS Boxer{{כ}}, USS Ramage{{כ}}, USS Benfold{{כ}} ואח"י חנית ([[סער 5). צולם ב-10 בדצמבר 1994.]]
מספנת אינגלס (אנגלית: Ingalls Shipbuilding) היא מספנה הממוקמת בפסקגולה שבמיסיסיפי. היא נוסדה ב-1938, וכיום היא חלק מנורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס. בעבר הייתה יצרנית הספינות המובילה עבור הצי האמריקני, ועם 10,900 עובדים, המעסיקה הפרטית הגדולה ביותר במיסיסיפי.

אינגלס הייתה ממוקמת בשפך נהר פסקגולה למפרץ מקסיקו. היא התחילה בבניית ספינות מסחר, אך בשנות החמישים החלה להשתתף במכרזים של הצי האמריקני, וב-1957 זכתה במכרז לבניית 12 צוללות תקיפה גרעיניות.

ליטון אינדוסטריז רכשה את אינגלס ב-1961, וב-1968 הרחיבה את מתקניה לצידו השני של הנהר. ב-1977 העסיקה אינגלס כ-25,000 עובדים.

אינגלס ייצרה גם ציוד קידוח לקידוחים מרוחקים מהחוף, ספינות שיוט וביצעה מיזמים ימיים עבור מצרים, ישראל וונצואלה.

במספנה נבנו גם שלושת ספינות הטילים סער 5 עבור חיל הים הישראלי, והנחתות נחשון.

בשנות החמישים, ניסתה אינגלס להיכנס לייצור קטרים לרכבות. הם שיווקו קו מוצרים נרחב, אולם רק קטר אחד, הידוע כאינגלס 4-S, יוצר. הוא נמכר לחברת "גולף, מובייל & אוהיו ריילרואד".

בשנת 2001 נרכשה המספנה על ידי חברת "נורת'רופ גראמן" כאשר רכשה במקביל מספנה לייצור צוללות גרעיניות, מה שהידק את הקשר בין החברה לתעשייה הימית הישראלית וגרם לשיתוף פעולה בדבר בנייתן של צוללות, כאשר ישראל העבירה לידי החברה את תוכניות הצוללות שהגיעו לידה מגרמניה בשנות ה-90, על מנת שזאת תייצר את הצוללות.

ב-29 באוגוסט 2005, מתקני המספנה נפגעו על ידי סופת ההוריקן קטרינה. מרבית הספינות שעגנו ואלו שהיו בבנייה לא נפגעו בצורה משמעותית. בניית הספינות הופסקה לזמן מה עקב ההרס של מבנים רבים בשטח המספנה, מרבית כלי הרכב, והמנופים הגדולים, המתקן ממשיך לפעול כיום, כאשר בשנת 2010 הסתיימה עבודת השיקום העיקרית של המתקן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
אינגלס
הפיכת 1964 (ברזיל)

הפיכת 1964 בברזיל הייתה הפיכה צבאית שהתרחשה בברזיל ב-1964.

ההפיכה התרחשה ב-31 במרץ 1964, ובמהלכה הופל הנשיא הפופוליסט ז'ואאו גולאר (João Goulart) מהרפובליקה החדשה (או השנייה). ההפיכה הונעה בידי אזרחים אשר חששו כי הנשיא גולאר משמש כבובה של גיסו אשר נמנה עם השמאל הרדיקלי, לאונל בריזולה (Leonel Brizola).

הצבא האשים את גולאר באינפלציה הגבוהה שהחלה בתקופת קודמו בתפקיד, ובכך שתוכניתו לחלק את העושר על מנת לשים קץ למשבר הכלכלי במדינה הייתה חלק מתוכנית קומוניסטית לבצר את מעמדו כדיקטטור. כמו כן, חברי קונגרס רבים התרעמו על אובדן כוחם ועל הלחץ שהופעל עליהם בידי הנשיא.

גולאר נמלט לריו גראנדה דו סול, משם ניסה להתמודד עם ההפיכה. אולם תוך זמן קצר הודח מתפקידו בידי הסנטור Auro de Moura Andrade והוגלה לאורוגוואי.

ההפיכה הצבאית לא הייתה אלימה, אבל כתוצאה מההפיכה כוננה בברזיל דיקטטורה צבאית שנמשכה כמעט 21 שנה, והייתה אחד המשטרים האלימים ביותר ביבשת. במסגרת הדיכוי בוטלו זכויות וחירויות רבות של העם הברזילאי. המפלגות הרבות בברזיל הוחלפו בשתיים, מפלגת הצבא - "מפלגת חידוש הברית הלאומית" ומפלגת האופוזיציה "התנועה הדמוקרטית הברזילאית". השלטון הצבאי לא בחל באמצעים להבטיח את מעמדו ובין היתר נהג להעלים, לענות ולהגלות פוליטיקאים, סטודנטים, סופרים, זמרים, ציירים, יוצרי סרטים ואמנים אחרים. בין קורבנות המשטר נמנים פאולו פריירה, קייטנו ולוסו, שיקו בוארקי ופעיל השמאל קרלוס מריגלה. הנשיאה לשעבר דילמה רוסף לקחה חלק בתנועת ההתנגדות למשטר, נכלאה בידי המשטר ועונתה במשך יותר משלוש שנים.

חוק מספר 5 קיבע בברזיל שלטון דיקטטורי שבו הקונגרס הוחלש אבל המשיך לפעול. הגנרלים אשר הנהיגו את ברזיל נבחרו בקונגרס מדי מספר שנים. החוק קבע כמטרה סופית להחזיר את השלטון במדינה לאזרחים אולם רק כאשר האיום השמאלני ידוכא. במקומו של הנשיא גולאר עלה לשלטון אומברטו דה אלנסר קסטלו ברנקו.

המשטר הצבאי התקיים בברזיל תקופה ארוכה עד אשר בין השנים 1979 ו-1989 התקיים מעבר הדרגתי של השלטון מהצבא לאזרחים.

שגריר ארצות הברית בברזיל תיאר את ההפיכה כ"מרד דמוקרטי" על אף האופי הרודני והאלים שלו. השגריר כינה את ברזיל "סין של שנות ה-60". מסמכים מסווגים ששוחררו לאחרונה של סוכנות הביון המרכזית האמריקאית (CIA) מגלים כי המהפכה נתמכה בידי ארצות הברית, אשר הציבה ספינות קרב אל מול חופי ברזיל, שהיו מוכנות לסייע לצבא לתפוס את השלטון במדינה, במידת הצורך. הצורך לא עלה מאחר שהצבא לא נתקל בקושי להדיח את הנשיא גולאר. המבצע האמריקאי נקרא "מבצע האח סם".

== ראו גם ==
* היסטוריה של ברזיל
* היסטוריה של ברזיל: דמוקרטיזציה ופיתוח (1945–1964)
* היסטוריה של ברזיל: דיקטטורה צבאית (1964-1985)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברזיל: היסטוריה
ברזיל
קטגוריה:משטרים צבאיים
קטגוריה:ברזיל: היסטוריה צבאית
קטגוריה:1964 בפוליטיקה
ליסיתאה

ליסיתאה הוא ירח של צדק. הוא התגלה על ידי סת' בארנס ניקולסון ב־1938 במצפה הכוכבים מאונט וילסון ונקרא על שם הדמות המיתולוגית ליסיתאה, בתו של אוקיינוס ואחת המאהבות של זאוס.

ליסיתאה לא קיבל את שמו הנוכחי עד 1975; לפני כן הוא היה ידוע כ־יופיטר X. הוא נקרא לעיתים "דמטר".

הוא שייך לקבוצת הירחים הימליה המכילה שבעה ירחים המקיפים את צדק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ירחי צדק
פורום קיסר

פורום קיסר הוא אחד מהפורומים הקיסריים שהיו ברומא בעת העתיקה.

==הקמת הפורום==
את הפורום הקים יוליוס קיסר, שתכנן אותו כתחליף לפורום רומאנום, שהיה האתר הציבורי המרכזי של רומא (הן לצורך מפגשים פוליטיים ציבוריים והן לצורכי מסחר). הפורום נועד להקרא על שמו של קיסר, כדי להרשים ולהציג את כוחו הפוליטי. הפורום נחנך בשנת 46 לפנה"ס (אף שבנייתו טרם הסתיימה בעת טקס החנוכה). בניית הפורום הסתיימה מספר שנים מאוחר יותר על ידי הקיסר אוגוסטוס. המתחם מאופיין בציר מרכזי חזק, עם הפיאצה העצומה המוקפת עמודים ונוכחותו המקדימה של המקדש, היא היוותה מודל ארכיטקטוני חדש ומקורי ששימש פונקציות אזרחיות אך יחד עם זאת דתיות כמו גם האדרת האדם שהיה לו זה נבנה.

בחזית הפורום נבנה מקדש לאלה ונוס גנטריקס שמשפחתו של קיסר, היוליים, טענה שהם צאצאיה. כמו כן הוצב בפורום פסל של קיסר הרוכב על בוקפאלוס - סוסו של אלכסנדר מוקדון. הנקודה בה בחר יוליוס קיסר לבנות את הפיאצה הייתה למרגלות גבעת הקפיטולין, בצמוד לפורום הרומי לכיוון סובוררה, הרובע העתיק של העיר רומא בה נולד, כיום חלק משכונת מונטי. מצפון היה רכס הטופה שקשר בין גבעות הקפיטולינה והגבעות הקווירינליות. הודות לחשבונותיו של הסופר הלטיני פליניוס הזקן (23-79 לספירה) אנו יודעים שהפורום אירח אוסף יוצא דופן של יצירות אמנות, המורכב בעיקר מציורי האמנים היוונים הגדולים ופסלים רבים, וכן אוספים עשירים של אבני חן וחפצים נדירים אחרים כמו שריון של מתכות יקרות, ועוטפים חפצי פנינים שהגיעו מחופי בריטניה.<ref></ref>

קיסר אף הפעיל את השפעתו ושכנע את הסנאט הרומי להעביר את מקום מושבו לפורום החדש (דבר שלא בוצע לבסוף בשל הרצחו של קיסר).

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Forum_Julium.html פורום איליום - מאמר מספרו של פלאנטר "המילון הטופוגרפי של רומא העתיקה"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קיסר
קטגוריה:יוליוס קיסר
בוקפאלוס

אלכסנדר מאלף את סוסו בוקפאלוס, ציור מסוף המאה ה-19
סר ג'ון רוברט סטיל באדינבורו]]
אלכסנדר רכוב על סוסו בוקפאלוס ב[[קרב איסוס; קטע מפסיפס אלכסנדר]]
בוקפאלוס (ביוונית: Βουκέφαλος, מהמילים βοός ו-κεφαλή היינו "ראש השור"; 355 לפנה"ס לערך–326 לפנה"ס) היה סוסו של אלכסנדר הגדול ולכן אחד הסוסים הידועים בהיסטוריה. דמותו של הסוס הפכה לכמעט מיתולוגית והופיעה רבות באמנות.

==אגדת אילופו של בוקפאלוס==
על פי האגדה, שמופיעה במקורות עתיקים - למשל אצל פלוטרכוס, לא ניתן היה לרכוב על בוקפאלוס משום שהיה נוהג לנשוך את כל מי שניסה לרכוב עליו. בשנת 344 לפנה"ס הוצע הסוס למכירה לאביו של אלכסנדר, המלך פיליפוס השני, אולם הלה סירב לרוכשו בשמעו על מזגו הרע של הסוס ומחירו המופקע - 13 טאלנטים (או 16 טאלנטים, לדברי פליניוס הזקן - סכום הגבוה פי שלושה ממחיר הסוס המשובח ביותר). בסוף הסוס נרכש על ידי ידידו הטוב של פיליפוס - דמארטוס מקורינתוס לאחר שאלכסנדר הודיע שיאלף את הסוס. אלכסנדר, בן ה־10 הצליח לאלף את הסוס על ידי כך שדיבר אליו בנועם והפנה אותו כלפי השמש, ובכך מנע ממנו לראות את צילו שהפחיד אותו.

האגדה מספרת כי הסוס הוא צאצא של הסוס האגדי פגסוס, וכן הסיבה שפיליפוס רכש את הסוס הייתה על פי נבואה של האורקל מדלפי לפיה מי שירכב על הסוס שבראשו סימן של שור ישלוט בעולם.

הסוס ככל הנראה מת ביוני 326 לפנה"ס בעת שנפצע בקרב הידספס (כיום הנהר נקרא ילום שרובו זורם בפקיסטן). אלכסנדר האבל הקים עיר הקרויה "בוקפאליה" על שמו של הסוס.

==אלכסנדר ובוקפאלוס באמנות==
אלכסנדר רכב על סוסו במהלך קרבות רבים, והסוס מוזכר על ידי היסטוריונים של העולם העתיק. בעקבות האזכורים הרבים מופיע אלכסנדר במרבית הציורים והפסלים המתארים אותו כרכוב על הסוס.

== ראו גם ==

* סורוס (פילו האישי של המצביא הקרתגי חניבעל)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150206042819/http://www.pothos.org/content/index.php?page=bucephalus בוקפאלוס] באתר פותוס 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלכסנדר הגדול
קטגוריה:סוסים מפורסמים
כייסות

הכיוס קיים מאות רבות בשנים. כאן הוא מוצג בציור מהמאה ה-17, מאת [[לואיז מויון|238x238px]]
כייסות או כיוּס, מושג המתייחס לגנבת ארנק או כספו של אדם מכיסו או מתרמילו, כך שקורבן הכיוס לא ירגיש בכך בשעת מעשה. העוסק בכיוס קרוי כייס. כיוס הוא בדרך כלל עבירה פלילית. בהשוואה לטכניקות אחרות לגזילת כספו של הזולת כגון שוד, כיוס היא פעולה נטולת אלימות שהקורבן מרגיש בתוצאותיה זמן מה לאחר שהסתיימה.

המושג מוזכר כבר במאה ה-13, וב-1585 מוזכר לראשונה בית ספר לכייסות בלונדון. את המילה העברית חידש העיתונאי איתמר בן־אב"י לאחר שלא נותר מקום לכתוב בכותרת "גנבי כיס".

כייסים פועלים כיחידים או בזוגות, כאשר אחד מהכייסים מסיח את דעתו של הקורבן, והאחר עוסק במלאכת הכיוס עצמה. טכניקות להסחת הדעת: שיחה עם הקורבן תוך הפניית תשומת לבו לנושאים שונים, התזה מקרית לכאורה של לכלוך עליו, ולאחר מכן סיוע בניקוי הלכלוך שמעניק אפשרות "לנקות" גם את כיסו של הקורבן. 

שדה פעולה אידיאלי לכייסים הוא אזור שבו קיימת צפיפות גבוהה, כגון תחבורה ציבורית בשעות העומס, התקהלויות של אנשים וכדומה. כיוס בתחבורה ציבורית מעניק לכייס יתרון נוסף: בתום מעשה הכיוס הכייס יורד מהרכב עם שללו, והרכב מתרחק עם קורבן הכיוס, ומרחיק אותו מהכייס. 

מדרגות נעות מאפשרות כיוס ב"שיטת הסנדביץ'": אחד הכייסים נעצר בקצה המדרגות הנעות לפני הקורבן, והמדרגות בתנועתן מצמידות אליו את הקורבן שהופך לחסר אונים, כך שמתאפשר לכייס השני, הנמצא מאחורי הקורבן, להיצמד אליו ולחפש בכליו.

יש כייסים המשתמשים בסכין חדה לחיתוך הכיס האחורי של מכנסי הגבר לשם הוצאת הארנק. בארצות מסוימות יש רוכלים הדוחקים בתיירים לקנות את מרכולתם ותוך כדי כך מכייסים אותם.

במקומות מועדים לפורענות מעמידה המשטרה בלשים שתפקידם לאתר כייסים בפעולתם, וגם בקרה באמצעות טלוויזיה במעגל סגור משמשת לשם כך.

תיירים הם מועמדים עיקריים לכיוס, משום שחוסר התמצאותם הופך אותם לקורבנות נוחים יותר. כדי להתגונן מכייסים נוהגים תיירים להצטייד בחגורה סמויה, שהגישה אליה על ידי הכייס קשה יותר, ובה הם מחזיקים את עיקר כספם ומסמכיהם, לצמצום הנזק מפגיעתו של כייס. יש המשתמשים בשרשראות שקושרות את הארנק לדש מכנסיהם או מעילם, ויש כאלו המניחים אותו בכיס פנימי שאין אפשרות להגיע אליו מבלי לעורר את תשומת לבו של בעל הארנק. 

העונש המרבי הצפוי לכייס בבית משפט ישראלי הוא שלוש שנות מאסר.

דמות ספרותית נודעת של כייס היא זו של פייגין בספרו של צ'ארלס דיקנס "אוליבר טוויסט". פייגין הוא מנהיגה של חבורת ילדים, שאותם הוא מדריך לעסוק בכיוס ובמעשי גנבה נוספים. 

שימוש לא פלילי בכישורי כיוס נעשה על ידי קוסמים, שבחלק מהמופע שלהם מעלימים חפצים מכיסיו של מתנדב מהקהל.

במשחק התפקידים, מבוכים ודרקונים, הדמות נוכל יכולה להשתמש במיומנות הייחודית שלה בכיוס אנשים בהצלחה רבה.

בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה תופעה של "כייסות אלקטרונית" באמצעות קורא שבבי RFID אותו מקרבים כייסים לכיס הקרבן, כדי לזהות את הפרטים הסודיים המוטבעים בשבב על כרטיס האשראי, הדרכון ושאר מסמכים אישיים.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:פשעים כלכליים
פוז דו איגואסו

פוז דו איגואסו (בפורטוגזית: Foz do Iguaçu - הגייה מדויקת בפורטוגזית: "פוֹס דוּ איגואסו") היא העיר השישית בגודלה במדינת פרנה הברזילאית והשתים-עשרה בגודלה באזורה הדרומי של ברזיל, ובה אוכלוסייה של 270,000 תושבים. היא ממוקמת כ-500 ק"מ ממערב לקוריטיבה, עיר הבירה של פרנה.

==כלכלה==
העיר היא אחת המתוירות ביותר בברזיל. רוב התיירים שבה הם ברזילאים או ארגנטינאים, אולם גם תיירים אמריקנים, גרמנים, צרפתים וסינים פוקדים את המקום. תיירים ישראלים אינם נעדרים גם כן. בעיר כ-100 מלונות ואתרי אירוח. בין האטרקציות העיקריות בעיר:
* מפלי איגואסו - מפלים מרהיבים ביופיים ובגודלם, חלקם מצויים בצד הברזילאי וחלקם (בהם המפל הגבוה ביותר ""Garganta do Diabo") בצד הארגנטינאי.
* הפארק הלאומי איגואסו (Parque Nacional do Iguaçu) - אף הוא שוכן הן בברזיל ובארגנטינה, משתרע בסביבת המפלים.
* סכר איטייפו, הנחשב למפעל ההנדסי השאפתני ביותר שבוצע באמריקה הדרומית מאז ומעולם. הסכר מספק כ-20% מתצרוכת החשמל של ברזיל ומועסקים בו (ישירות ובעקיפין) 5,000 איש.
* משולש הגבולות (Tríplice Fronteira), הממוקם במקום שבו נפגשים גבולותיהן של ברזיל, ארגנטינה ופרגוואי.
* מסגד עומר אבן אל-ח'טאב, המסגד הגדול ביותר מחוץ למזרח התיכון.
* פארק הציפורים, ובו מגוון עשיר של ציפורי בר, וכן גן החיות של העיר - "Bosque Guarani".

רבים מתושבי העיר עובדים בעיר הסמוכה, סיודד דל אסטה (Ciudad del Este) שבפרגוואי. כל הסחר בין ברזיל ופרגוואי נעשה על גבי גשר הידידות (הקרוי Ponte da Amizade). ישנו גשר נוסף, "גשר האחווה" (Ponte da Fraternidade או Ponte Tancredo Neves), המחבר את פוז דה איגואסו עם שכנתה הארגנטינאית, פוארטו איגואסו, אולם חשיבותו של גשר זה נופלת מזו של הראשון. בשנים האחרונות סובל גשר הידידות מבעיות רבות כגון עומסי תנועה וחסימות.

פרט להפקת החשמל, בעיר תעשיות מעטות, בעיקר תעשיות טקסטיל בסיסי. בשל קשרה ההדוק עם תיירות, עלול כל משבר לפגוע אנושות בכלכלתה.

==פארק הציפורים==
בפארק הציפורים (בפורטוגזית: Parque das Aves) יש צמחייה טרופית, נחלים ומפלי מים. במקום שוכנות ציפורים ממגוון סוגים ומספר קטן של מיני זוחלים ומכרסמים. האטרקציות המרכזיות בפארק הן כלובי הענק עם הציפורים, אשר אליהן נכנסים המבקרים בפארק. יש כלובי ענק עם מינים רבים של טוקנים, פרפרים, יונקי דבש ותוכי ארה ענקיים וצווחנים.

==גלריה==
<gallery>
תמונה:CataratasdeIguazu.JPG|מפלי איגואסו, פוז דו איגואסו, ברזיל
תמונה:ITAIPU dam.JPG|סכר איטייפו, בפוז דו איגואסו, ברזיל
תמונה:Parque das Aves.JPG|פארק הציפורים, בפוז דו איגואסו, ברזיל
תמונה:Parque das Aves map.JPG|מפת פארק הציפורים
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מדינת פרנה: ערים
קטגוריה:גבול ארגנטינה–ברזיל
קטגוריה:גבול ברזיל–פרגוואי
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1910
פסל ישו הגואל

הפסל משקיף על העיר
הפסל כפי שהוא נראה מהפסגה

פסל ישו הגואל (בפורטוגזית: Cristo Redentor) הוא פסל ענק המתנשא לגובה 38 מטרים בדמותו של ישו וממוקם בראש הר קורקובדו שבעיר ריו דה ז'ניירו אשר בברזיל, ברום של כ-710 מטרים. ההר והפסל נמצאים שניהם ביער טיז'וקה ומשקיפים על ריו דה ז'ניירו כולה. 

בנוסף להיותו סמל לדת הנוצרית, משמש פסלו של ישו גם כסמל לעיר ריו דה ז'ניירו ומהווה את אחד ממוקדי התיירות המרכזיים שבה. הפסל מוכר כאחד מסמליה של ברזיל ברחבי העולם, ואף הוכרז כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.

==היסטוריה==
פסל ישו הגואל נחנך רשמית ב-12 באוקטובר 1931, אולם הרעיון לפסל דומה שיעמוד על הר קורקובדו הועלה כבר 80 שנים קודם לכן.

עוד באמצע שנות החמישים של המאה ה-19 פנה הכומר הקתולי מריה בוס אל הנסיכה איזבל בבקשה למימון עבור אנדרטה דתית שתעמוד על ראש ההר. הנסיכה לא נענתה לבקשתו והרעיון נדחה לגמרי ב-1889, כשברזיל הפכה לרפובליקה (הרפובליקה הישנה) בעלת חוקים המחייבים הפרדה בין דת למדינה.

בשנת 1921 הוצע הרעיון שוב, הפעם על ידי הארכיבישוף של ריו דה ז'ניירו שארגן את שבוע האנדרטה, אירוע שבו נאספו תרומות עבור הפסל. התרומות נאספו בעיקר מברזילאים קתולים, וכעשר שנים מאוחר יותר הוצג הפסל לציבור בטקס חגיגי.

==עיצוב==
הוצעו עיצובים רבים עבור הפסל, מצלב פשוט ועד דמותו של ישו ובידיו גלובוס המיצג את העולם. בסופו של דבר נבחר העיצוב של ישו הגואל, דמותו של ישו עם ידיו פרושות לצדדים.

עיצוב הפסל נעשה על ידי הארכיטקט הפולני-צרפתי פול לנדובסקי, והבנייה נוהלה על ידי המהנדס המקומי היטור דה סילבה קוסטה. אחרי בחינה של העיצובים ששלח לנדוסקי הוחלט לבנות את הפסל מבטון מזוין ולא מפלדה. השכבה החיצונית של הפסל נבנתה מאבן סבון בגלל חוזקה ועמידותה לתנאי מזג אוויר קיצוניים.

==תיאור==
עד 2002 כדי להגיע לקרבת הפסל ולראותו מקרוב, צריך היה לטפס על ההר באמצעות גרם מדרגות בעל 222 שלבים, או לצאת למסלול הליכה מהפארק שבתחתית ההר. אולם מאז נוספו להר גם שלוש מעליות וארבעה גרמי מדרגות נעות כדי לאפשר את הגישה לקהל הרחב.

ב-7 ביולי 2007 נבחר פסל ישו הגואל לאחד משבעת פלאי תבל החדשים.

ב-18 בינואר 2014 השתוללה סופת ברקים שבמהלכה פגע ברק בפסל ושבר את האצבע.

==מוטיבים נוצריים==
מספר מוטיבים בפסל נועדו להציג את ישו וגדולתו:

גודלו - הפסל גדול מאוד ונישא לגובה רם, כך שניתן לראותו ממרחקים.

רעיון ההשקפה - ככל שמתקרבים לפסל, נשקף הנוף שמאחוריו באופן שיסמל כי ישו משקיף אל העם, ובהתאמה - העם משקיף אל ישו ממרחקים.

תנוחת ישו - פרישת הידיים נועדה לסמל את תנוחת התפילה וקבלת הפנים (קבלת האנשים לנצרות ותפוצתה); החיבוק האבהי שנועד לסמל את ישו בתור אבי הנצרות; ותנוחת הצליבה המאפיינת את ישו עצמו. אמני הפסל מצליחים לייצר את תנוחת הצליבה מבלי להכניס את הצלב עצמו לפסל בשלוש דרכים: ישו עצמו בתנוחת צלב, הצל הנוצר מהפסל (התורם לרעיון התפוצה), והעובדה כי הפסל עשוי מגוש אחד וממרחקים ניתן לראות צלב בלבד ולא לזהות את דמותו של ישו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://maps.google.com/maps?f=q&hl=en&q=&ie=UTF8&ll=-22.951567,-43.21057&spn=0.003379,0.005032&t=h&om=1 תמונת לוויין] באתר גוגל
* [https://web.archive.org/web/20060113025452/http://www.terrabrasil.org.br/trilhas_mapas/tri_lage_corco.htm מפה] 
* [http://www.panoramas.dk/fullscreen6/f40-rio-de-janeiro.html צילום פנורמי ב-360° של אתר הפסל והנוף הנשקף ממנו]
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: מבנים
ישו הגואל
קטגוריה:שבעת פלאי תבל החדשים
קטגוריה:פסלי בטון
קטגוריה:ישו בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ברזיל: מבני דת
דבורנית גדולה

דבורנית גדולה (שם מדעי: Ophrys fuciflora subsp. fuciflora או Ophrys holoserica) היא גאופיט בעל פקעת ממשפחת הסחלביים, מהיפים והמרשימים בסוג דבורנית.
== מאפיינים ==
השפית פרושה ועלי העטיף ורודים. הפרחים גדולים למדי וגבעול התפרחת גבוה (עד לגובה של כ-80 ס"מ). פורחת בארץ ישראל בכל האזורים ההרריים בחבל הים תיכוני: חרמון, הגולן, הגליל, הכרמל השומרון והרי יהודה.

בישראל זהו הטקסון המאחר ביותר לפרוח בסוג דבורנית. ברוב האזורים מסוף אפריל לסוף מאי. באזורים נמוכים כגון הכרמל הפריחה עשויה להתחיל מוקדם יותר. דבורנית גדולה יוצרת בני כלאיים עם מינים אחרים מהסוג דבורנית. בארץ תועדו בני כלאיים עם דבורנית נאה ועם דבורנית הדבורה. אתרים מומלצים בארץ: שמורת המסרק ליד בית מאיר, שמורת הר מירון, פארק הכרמל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.orianit.edu-negev.gov.il/namittp/sites/homepage/prahim/lee.htm על הדבורנית הגדולה, המאפיינים והאגדה] - מתוך אתר אוריינות, משרד החינוך

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1802
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קונרד מואנך
קטגוריה:דבורניות
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים ורודים בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: דבורניות
טנקרדו נווס

טנקרדו דה אלמיידה נווס (בפורטוגזית: Tancredo de Almeida Neves, 4 במרץ 1910, סאו ז'ואאו דל-ריי, מינאס ז'ראיס - 21 באפריל 1985, סאו פאולו). משפטן, איש עסקים ומדינאי ברזילאי, שנבחר להיות נשיאה הראשון האזרחי של ברזיל, בשנת 1985, לאחר למעלה מעשרים שנות שלטון כת צבאית, אך מחלה פתאומית הביאה למותו יום לפני שאמור היה להיות מושבע לתפקידו.

==חייו==
נווס נולד בעיר סאו ז'ואאו דל-ריי, במדינת מינאס ז'ראיס, ולמד משפטים. הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כחבר במועצת עירו בשנת 1934. במהלך שלטון הרודנות המכונה "המדינה החדשה" (Estado Novo) בשנות ה-30, התרחק נווס מהפוליטיקה, ואף נכלא פעמיים, בשנת 1937 ובשנת 1939. עם סיומה של הרודנות, שב נווס לתחום הפוליטי, ובשנת 1947 נבחר למועצה המחוקקת של מדינת מינאס ז'ראיס. שלוש שנים לאחר מכן נבחר לנציג מדינתו בקונגרס הלאומי של ברזיל.

בשנת 1953 מונה על ידי הנשיא ז'טוליו ורגאס להיות לשר המשפטים. הוא לא הספיק לשרת במשרה זו בטרם התאבד וארגס בשנת 1954. בשנת 1960 נבחר למושל מדינתו, מינאס ז'ראיס.

במהלך המשבר הפוליטי שהחל עם התפטרות הנשיא ז'אניו דה סילבה קאדרוס, הוקמה בברזיל מערכת פרלמנטרית. אנשי הצבא והימין בברזיל חששו מסגנו של קאדרוס, ז'ואאו גולאר, שנראה בעיניהם כאיש השמאל הקיצוני, וסירבו לאפשר את כניסתו לתפקיד. הפשרה שהושגה הייתה יצירת משרת ראש ממשלה, אליו הועברו מקצת מסמכויות הנשיא. ב-9 בספטמבר 1961 אישר הפרלמנט ברוב של 259 מול 22 מתנגדים, את בקשת הנשיא ז'ואאו גולאר למנות את נווס, שנחשב לאיש המרכז המתון, לראש ממשלה. ב-30 בספטמבר זכתה ממשלתו של נווס לאמון הפרלמנט. ביוני 1962 התפטרו נווס ושריו כדי שיוכלו להתמודד בבחירות לפרלמנט באוקטובר 1962. 

נווס, שנחשב לפוליטיקאי מתון, היה ממתנגדיה החריפים של הכת הצבאית שתפסה את השלטון בברזיל, והוא הקים את התנועה הדמוקרטית הברזילאית (MDB). בשנת 1978 נבחר לסנאטור ובשנת 1984 נבחר למושל מינאס ז'ראיס. הוא היה אחד מהעומדים בראש התנועה שדרשה בחירות ישירות לנשיאות ברזיל. לו היו מתקיימות הבחירות היה נווס מועמד האופוזיציה אל מול מועמדותו של הנשיא המכהן ז'ואאו פיגיירדו. הדרישה לא התקבלה.

ב-15 בינואר 1985 נבחר נווס לנשיא על ידי רוב החברים בקונגרס הלאומי של ברזיל. יום לפני כניסתו לתפקיד, ב-15 במרץ 1985, חלה נווס. הוא לקה בכאבי בטן עזים, ובזיהום. בזמן מסע הבחירות שניהל, ובימים המתוחים שלאחר בחירתו, הזניח נווס את בריאותו, וסירב לקבל טיפול רפואי, מחשש שהחלפתו המסודרת על ידי סגנו, ז'וזה סרניי תסוכל על ידי אנשי הכת הצבאית. לאחר שעבר שבעה ניתוחים, מת נווס ב-21 באפריל 1985. הוא הוחלף על ידי ז'וזה סרניי.

הלווייתו של נווס הייתה אחד האירועים הגדולים בהיסטוריה של ברזיל, ושני מיליון איש עברו לפני ארונו. ב-21 באפריל 1986, במלאת שנה לפטירתו, נחקק חוק, המכריז כי על אף שלא זכה לשאת בפועל במשרת הנשיא, ייחשב נווס לכל דבר ועניין כאחד מנשיאי ברזיל.

שדה התעופה הבינלאומי טנקרדו נווס בבלו הוריזונטה קרוי על שמו.

== משפחה ==
נווס היה נשוי לריזולטה נווס, ולזוג היו שלושה ילדים. בשנת 2002 נבחר נכדו, אאסיו נווס, למושל מדינת מינאס ז'ראיס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,959258,00.html Brazil: Victory for the Great Conciliator], כתבה במגזין טיים, 28 בינואר 1985. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברזיל: היסטוריה
קטגוריה:נשיאי ברזיל
קטגוריה:נבחרי ציבור שמתו לפני שהושבעו לתפקיד
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-1985
גונסלו קואליו

גונסלו קואליו (פורטוגזית: Gonçalo Coelho; 1451 או 1454–1512), מגלה ארצות יליד פירנצה שחקר את החוף הברזילאי בראשית המאה ה-16.

== משלחת 1501 ==
משלחת החקר של קואליו יצאה ב-10 במאי 1501 מנמל ליסבון במימון סוחרים פורטוגלים, בעקבות גילויה של ברזיל כמה שנים קודם לכן על ידי פדרו קברל. המשלחת כללה שלוש קרוולות. במסע זה השתתף גם אמריגו וספוצ'י.

המשלחת הגיעה לברזיל ב-17 באוגוסט, באזור קו הרוחב 5 דרום, והמשיכה דרומה והגיעה למפרץ גואנברה (קו רוחב 23 דרום) ב-1 בינואר 1502, ומכאן מקור שם העיר ריו דה ז'ניירו (הנהר של ינואר). המשלחת גילתה עץ בשם ברזיל, ששימש לתעשייה האירופאית.

לפי יומניו של וספוצ'י, הגיעה המשלחת עד לקו רוחב 52 דרום, כיום בפטגוניה, אולם מידת הדיוק של חישובי וספוצ'י ואמינותו נתונה בוויכוח.

המשלחת עזבה את חופי ברזיל ב-13 בפברואר 1502, והגיעה בחזרה לחופי ליסבון ב-7 בספטמבר באותה שנה. רק קרוולה אחת מתוך השלוש שיצאו לדרך חזרה בשלום, שתי האחרות נשרפו בסמוך לחופי סיירה לאון במהלך מסעם חזרה לאירופה, בחודש מאי 1502.

== משלחת 1503 ==
שנתיים בדיוק לאחרי יציאת המשלחת הראשונה, ב-10 במאי 1503, הפליג קואליו בשנית לברזיל מנמל ליסבון. הפעם המשלחת הורכבה משישה קרוולות, כשעל אחת מהן מפקד וספוצ'י. לאחר עצירה בכף ורדה הפורטגזית, המשיכה המשלחת לעבר "אי באמצע הים" (ככל הנראה פרננדו די נורוניה). שם עלתה ספינת הדגל על שרטון וטבעה, אך כל אנשי צוותה ניצלו. לאחר מכן חזרה המשלחת לברזיל, שם גילו מפרץ אותו כינו "מפרץ כל הקדושים" (Baía de Todos os Santos, כיום בסלבדור, באיה).

לאחר מכן המשיכה המשלחת הלאה, עצרה במפרץ, שם בנו לעצמם מבצר ושהו שם חמישה חודשים. לקראת עזיבתם, השאירו במקום 24 אנשים, שתפקידם היה כריתת עצים והכנתם למשלוח לפורטוגל. המשלחת חזרה לליסבון ב-28 ביוני 1504.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://catalog.hathitrust.org/Record/008648806 תיעוד המסעות ביומניו של אמריגו וספוצ'י בספר "The life and voyages of Americus Vespucius" (פרקים 14-15)]

קטגוריה:מגלי ארצות איטלקים
קטגוריה:ילידי 1451
קטגוריה:נפטרים ב-1512
פורטרט (להקה)

פורטרט היא להקת פאנק ופופ פאנק ישראלית שהוקמה בשנת 1989 ופעלה עד אמצע שנות התשעים. היא כללה נגני גיטרה חשמלית, גיטרת בס, תופים, קלידים, טרומבון, סקסופון, חצוצרה וכלי הקשה (בנוסף למתופף). פורטרט הוציאה ארבעה אלבומים שכללו שירים כמו "הכל מבינה", "כמה זה מתוק", "ואתם רוקדים", "עד אלייך", "מי אמר מי".

בשנת 1991 השתתפה הלהקה בתחרות הפסטיגל עם השיר "לנסות ולשיר" ובנוסף גם ביצעה את השיר "הכל מבינה". הלהיטים מהאלבום הראשון, "הכל מבינה", שיצא שנה מאוחר יותר, כללו את שיר הנושא, גרסת כיסוי לשירו של דורי בן זאב, "ואתם רוקדים" ו"כמה זה מתוק". האלבום השני נקרא "הפורטרט האחרון" (1993), ובו הלהיט "עד אלייך". באלבום השלישי, "פונקי ביזנס", החליטה הלהקה ללכת על כיוון יותר "שחור" ויצרה אלבום עם צליל כבד יותר. הקהל לא קיבל זאת יפה והאלבום נכשל . השיר שחתם את פעילות הלהקה בשנות התשעים היה חידוש לשירו של יורם ארבל, "אני אצבע את השלכת בירוק". מאז לא שוחררו שירים עד להופעת האלבום "ארבע על ארבע" ב-2006.

בשנת 2002 יצאו חברי הלהקה לסיבוב הופעות. בסיבוב הופעות זה השתתפו רון רוזנפלד (שירה), אמיר פרי (תופים), יוסי עזר (בס), אלי ניסן (גיטרה ושירה), ערן שרון (קלידים), ואליהם הצטרפו נמרוד ארז (כלי הקשה), קובי ארדיטי (טרומבון), חילף פלד (סקסופון), גיא ויטנברג (סקסופון) וברק הנר (חצוצרה).

בשנת 2006 הוציאה הלהקה אלבום נוסף והופעה עם הרכב שונה של מוזיקאים.

במאי 2006 חברו חלק מחברי הלהקה להוצאת סינגל חדש, "במקום לבכות". הסינגל הושק במועדון "וויסקי א גוגו" בתל אביב, ב-20 במרץ 2006. חבר הלהקה נושי פז, אשר עבד אז על אלבומו הראשון, לא השתתף באיחוד. הסינגל נכלל באלבום הרביעי "ארבע על ארבע", שיצא באותה שנה, ובו גם השירים "במקום לבכות" ו"פשוט לבחור". הרכב הלהקה באלבום זה היה: רון רוזנפלד - שירה וכתיבת מילים, אלי ניסן - גיטרות והלחנה, יוסי עזר - בס והלחנה, אמיר פרי - כלי הקשה, מיקי אסא - קלידים, אורי וינשטוק - קלידים, ליאור רון - חצוצרה, ברק ענר - חצוצרה, מתן ממן - טרומבון, אורן בן אבי - סקסופון, גיא הדרי - כינורות . חברי הלהקה בהופעות היו רון רוזנפלד - שירה, אלי ניסן - גיטרה, אמיר פרי-תופים, יוסי עזר-בס, ליאור בלכר (שהיה החצוצרן הראשי של הלהקה בעבר וחזר להופיע איתה) - חצוצרה, מתן ממן - טרומבון, אייל חי - סקסופון, מיקי אסא - קלידים .

בנובמבר 2012 פרסמה הלהקה את השיר "מי אמר מי" שזכה להצלחה ברשת ג' והגיע למקום ה-4 במצעדים השבועיים.

==אלבומים==
*הכל מבינה (1992) ובו השירים "הכל מבינה", "כמה זה מתוק", "ואתם רוקדים" ו"דגיצ'י".
*הפורטרט האחרון (1993)
*פונקי ביזנס (1995)
*ארבע על ארבע (2006).

==קישורים חיצוניים==

* "[http://www.ishim.co.il/m.php?s=פורטרט פורטרט (להקה)]", בפרויקט "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות פאנק (Funk) ישראליות
קטגוריה:להקות פופ ישראליות
קטגוריה:משתתפי הפסטיגל
מד התנגדות

מד התנגדות

מד התנגדות (אוהם-מטר) הוא מכשיר מדידה חשמלי באמצעותו ניתן למדוד את שיעור התנגדותו של הרכיב הנבדק למעבר זרם חשמלי דרכו. מכשיר המדידה נותן את הקריאה ביחידות אוהם (או כפולותיו), ומכאן שמו. מד התנגדות מכונה לעיתים מגר (על שמה של , חברה מובילה ליצור מדי התנגדות). אוהם-מטר הוא בעל התנגדות חשמלית גבוהה ואמור לשמש כנתק במעגל, ולכן יחובר במקביל לרכיב שאת התנגדותו רוצים למדוד.

המכשיר פועל בהסתמך על הגדרת ההתנגדות החשמלית <math> I = \frac{V}{R} </math>, לפיה במתח חשמלי V נתון, תהיה עוצמת הזרם החשמלי I ביחס הפוך להתנגדות החשמלית R. זהו חוק אוהם.

המכשיר הוא למעשה מד זרם (אמפרמטר) אשר לצורך מדידת התנגדות מצורפת אליו סוללה חשמלית כמקור מתח קבוע שעוצמתו ידועה. הסוללה מפעילה מפל מתח על הרכיב, והמכשיר מודד את הזרם העובר במעגל כתוצאה ממפל מתח זה, ומציג את תוצאת המדידה בסקלה אוהמית המציגה את ערכי ההתנגדות המחושבים לזרם הנמדד במתח הידוע.

בגלל היפוך היחס בין עוצמת הזרם למידת ההתנגדות, הסקלה של אוהם-מטר איננה ליניארית, כלומר המרחק בין שנתות המדידה בה הולך וקטן ככל שההתנגדות גדלה. קיימים מכשירי אוהם מטר בעלי תצוגה ספרתית הפותרת את אי-הנוחות הכרוכה בעבודה עם סקלת מחוג לא ליניארית.

מאחר שהמכשיר מכיל מד זרם מובנה, ניתן בקלות להתאימו מראש גם למדידת נתונים נוספים, כגון זרם, מתח, ורציפות חשמלית. מכשירים משולבים הכוללים מספר פונקציות כאלה מכונים "רב מודד" (מולטי מטר), והם קיימים הן בגרסה פשוטה עם סקלת מחוג, והן בגרסאות בעלות מערכת מדידה ותצוגה ספרתיות (רב מודד דיגיטלי).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מכשירי מדידה חשמליים
קטגוריה:בטיחות חשמל
חוזה פריז (1259)

הסכם פריז
חוזה פריז (ידוע גם כחוזה אלבוויל) נחתם ב-4 בדצמבר 1259 בין הנרי השלישי מלך אנגליה לבין לואי התשיעי מלך צרפת. בחוזה זה הכיר הנרי באובדן רוב נחלותיו בצרפת - נורמנדי, מיין, פואטו ואנז'ו. חבלי ארץ אלו אבדו לאנגליה בתקופת מלכותו של המלך ג'ון. הנרי שמר בידיו חלקים מאקיטן ואת גסקוני, אך זאת רק בתור וסאל של לואי התשיעי. בתמורה הסיר לואי את תמיכתו מהמורדים האנגלים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:היסטוריה כללית של ימי הביניים
קטגוריה:המאה ה-13
פריז (1259)
קטגוריה:אנגליה: אמנות והסכמים
קטגוריה:ממלכת צרפת: אמנות והסכמים
הר קורקובדו

קורקובדו (בפורטוגזית: Corcovado) הוא הר בגובה 710 מטרים הממוקם בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל; מוכר בעיקר בשל פסל ישו הגואל אשר בראשו, וכן בשל היותו נקודת תצפית ידועה על ריו דה ז'ניירו וסביבתה.

מבחינה גאולוגית, הר קורקובדו עשוי מגרניט. משמעות שמו בפורטוגזית היא "הגיבֵּן", והוא נקרא כך בשל מראהו. פסגת ההר ממוקמת בקצהו של יער טיז'וקה, יער גשם המוכר כשמורת טבע. מורדותיו של ההר נושקים לשכונות בוטפוגו, לאגואה, ז'וקיי, גבאה, קוזמה וליו, אומאיטה וטיז'וקה, וניתן לראותו, במלוא עוצמתו, מרחבי העיר, כמו גם מחופיה.

בפסגת הקורקובדו ניצב פסל ישו הגואל, שהוא פסל בטון מרשים בגובה 38 מטר, ואחד מסמליה הידועים של ברזיל.

פסגת ההר והפסל שבראשה נחשבים אתר תיירותי מהידועים בעיר. ניתן להגיע לפסגה באמצעות רכבת היוצאת משכונת קוזמה וליו, בנסיעה של 20 דקות. מסילת הרכבת, שאורכה 3.8 קילומטרים, נבנתה כבר ב-1884, ושופצה ב-1980. כיום הרכבת יכולה להסיע עד 360 נוסעים בשעה. התחנה הסופית של הרכבת היא בקצה ההר; ממנה עולות 222 מדרגות המגיעות עד לפסגת ההר והפסל. במקום מצויה גם מעלית. דרך נוספת להגיע לראש ההר היא באמצעות נסיעה ברכב עד כקילומטר לפני הפסגה, שם ניתן להמשיך במונית עד לתחנה הסופית של הרכבת. דרך נוספת היא טיפוס ברגל, במסלול קשה המיועד למיטיבי לכת.

== גלריה ==
<gallery>
corcovado_mountain.jpg|הר קורקובדו
Rio de Janeiro Helicoptero 47 Feb 2006 (cuadrado).jpg|פסל ישו הגואל ונופה של ריו הנשקף מההר.
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

קורקובדו, הר
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: גאוגרפיה
קילומבו

קילומבו (בפורטוגזית: quilombo; המקור בשפת ה- Kimbundu האפריקנית: kilombo) היה סוג יישוב בברזיל הקולוניאלית שנוסד בידי עבדים נמלטים, ולעיתים גם בידי מיעוט של פורטוגלים, אמרינדיאנים ברזילאיים ואחרים אשר נדחקו לשולי החברה. 
קילומבו ב[[אמאפה]]

אחדים מיישובים אלו מוקמו בסמוך לנקודות יישוב פורטוגליות והיו פעילות הן בהגנה כנגד משלחות ללכידת עבדים נמלטים והן בסיוע לבריחתם של עבדים נוספים. מכיוון שכך קיומם היה תמיד בצילם של מאבקים עם רשויות קולוניאליות הולנדיות, לאחר מכן פורטוגליות ולבסוף, מצד האימפריה הברזילאית ובעלי העבדים. הקילומבוס היו אחת מצורות ההתנגדות החשובות לעבדות. לעיתים נעשה ניסיון לשחזר בקילומבו מערכת חברתית אפריקאית וחזרה לחברה שבטית. המאבק המתמיד על קיומם של הקילומבוס הביא לכך שמשך קיומם של מרביתם היה קצר למדי. אולם, קיומן של אחדות מנקודות היישוב שהיו מרוחקות יותר מיישובים פורטוגלים, ומאוחר יותר מערים ברזילאיות, נסבל, והן קיימות כיום כעיירות בהן שגורים גם ניבים של שפות אפריקאיות שונות. באמריקה הספרדית יישובים שכאלו קרויים "פלנקה" (בספרדית: palenque).

הידוע מבין הקילומבוס הברזילאים היה הקילומבו של פלמארס (Palmares), קילומבו עצמאי ליד רסיפה שנוסד בשנת 1600. בשיאו כלל הקילומבו של פלמראס מספר יישובים ובהם מעל ל-30,000 איש, רובם עריקים ועבדים נמלטים. שני המנהיגים-לוחמים המפורסמים ביותר של הקילומבו היו גנגה זומבה (Ganga Zumba) וזומבי (Zumbi). לאחר שנים של התנגדות ולחימה נהרגו השניים מאש ארטילרית פורטוגלית בשנת 1695. בברזיל זוכים שני המנהיגים לכבוד רב והם נחשבים כסמלים ל"גאווה שחורה", חירות ודמוקרטיה גם כיום. תאריך הוצאתו להורג של זומבי, ה-20 בנובמבר, נחגג כ"יום המודעות השחורה הלאומי" החל משנת 1995, והוא מופיע על גבי בולי דואר, שטרי כסף ומטבעות.

החוקה הברזילאית של שנת 1988 העניקה לקילומבוס שעדיין היו קיימים זכות בעלות קיבוצית על הקרקע עליה ישבו מאז התקופה הקולוניאלית. בכך הכירה החוקה בזהותם הייחודית של תושבי הקילומבוס, בדומה לזו של אמרינדיאנים ברזילאיים.

בספרדית של אזור ריו דה לה פלטה התגלגלה המילה קילומבו לציון בית בושת ולאחר מכן מהומה וחוסר סדר. בספרדית ונצואלנית משמעות המילה היא כינוי מזלזל בשטח כפרי מרוחק בפנים הארץ.

==קילומבו עיקריים==
* פלמארס

==ראו גם==
*קפואירה
*עבדות
*ביטול העבדות בברזיל

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ברזיל הקולוניאלית
קטגוריה:ברזיל: עבדות