OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרנזי (קומיקס)

פרנזי (באנגלית: Frenzy) היא דמות בדיונית של אנטי גיבורה מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X Factor #4 ממאי 1986, ונוצרה על ידי הכותב בוב לייטון והמאייר קית' פולארד.

פרנזי היא האלטר אגו של ג'ואנה קארגיל, שכירת חרב עצמאית בעלת עור קשה כפלדה, אשר עבדה עבור ברית הרשע של נבל-העל אפוקליפס וכן השוליות של מגנטו. היא אחת מהמוטאנטים היחידים שנותרו בעקבות אירועי "בית אם", והצטרפה מחדש לקבוצת השוליות של אקסודוס. בהמשך, היא הוכיחה את נאמנותה למיסטר סיניסטר.

לאחר אירועי "אקס-מן: תסביך משיח", פרנזי התעמתה עם פרופסור אקס, אומגה סנטינל ומגנטו חסר הכוחות, שהשתמש בלייזר מנתחים כדי לצלות את מוחה. קארגיל נכנסה לתרדמת, ואקסודוס נשבע לנקום במגנטו עקב כך. אקסבייר החזיר אותה לקבוצת השוליות, וכאשר היא התעוררה היא ניסתה להרוג אותו. באירועי "אוטופיה", קארגיל מצטרפת לקרב האחרון בסן פרנסיסקו, ונלחמת נגד "גברת מארוול" מקבוצת האוונג'רס האפלים. בהמשך היא גויסה בידי סייקלופס להילחם בזקיפי הנמרוד שפלשו לאוטופיה מזמן העתיד.

בעקבות אירועי היקום החלופי "עידן אקס", בהם קארגיל חלקה במערכת יחסים עם סייקלופס, קארגיל בחרה להפוך לחברת האקס-מן. היא מצטרפת לקבוצתה של רוג ומאתרת את האישויות הנמלטות של ליג'יון, בנו המוטאנט של אקסבייר. היא עוזבת עם וולברין וחברי קבוצתו לבית הספר לצעירים מחוננים ע"ש ג'ין גריי לאחר הפילוג בינו לבין סייקלופס.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.marvel.com/characters/joanna-cargill דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Frenzy דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

קטגוריה:אקס-מן: דמויות
סלנה (קומיקס)

סלנה גאליו (באנגלית: Selene Gallio) היא דמות בדיונית של נבלת-על מוטאנטית שהופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants #9 מנובמבר 1983 ונוצרה בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר סאל בוסימה.

סלנה היא ערפדה בעלת כוחות מנטליים כמו טלפתיה וטלקינזיס, המסוגלת לשאוב את כוח חייהם של יריביה ובכך להאריך את חייה. שמה לקוח משמה של אלת הירח סלנה, בתם של היפריון ותיאה הטיטאנים במיתולוגיה היוונית. סלנה מציינת כי כבר הייתה עתיקת-יומין כאשר האנושות החלה להתפתח, והיא נולדה לפני 17 אלף שנה. זקני השבט שלה זיהו את טבעה האמיתי, והורו על חברי השבט כולו - כולל אמה - להקריב את חייהם לצורך הזנתה. היא חיה לכל אורכו של העידן ההייבורי, חזתה בעליית הקיסרות הרומית, ובזמנים מודרניים הפכה למלכה השחורה של מועדון הלפייר האריסטוקרטי והמרושע. 

בעקבות אירועי "בית אם", סלנה היא מבין היחידים אשר שמרו על כוחותיהם המוטאנטים. היא שיחקה תפקיד מרכזי בקשת הסיפור "נקרושה" של שנים 2009–2010, ונהרגה לכאורה לקראת סופה. לאחרונה, ארקיאה שכנעה את מכשפת להחזיר לחיים את סלנה, כדי שתצטרף לאחוות המוטאנטיות.

לפי כותב הקומיקס קווין גרבו, דמותה של סלין מסדרת סרטי מלחמת האופל מבוססת באופן רופף על דמות הקומיקס. את דמותה של סלנה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: הפניקס האפלה" מגלמת השחקנית קוטה אברהרדט.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.marvel.com/characters/selene דף הדמות] באתר הרשמי של מארוול קומיקס
* [https://marvel.fandom.com/wiki/Selene דף הדמות] בפרויקט פאנדום של מארוול קומיקס

==הערות שוליים==

קטגוריה:נבלי על במארוול קומיקס
קטגוריה:אקס-מן: דמויות
קטגוריה:קוסמים בדיוניים
מאור שוויצר

מאור שוויצר ברדוגו (נולד ב-3 בספטמבר 1989) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.

==ביוגרפיה==
שווייצר נולד, גדל והתחנך בירושלים. בן לאב ממוצא אשכנזי-מרוקאי ואמא ממוצא מרוקאי.

הוא שוחרר משירות בצה"ל מסיבות רפואיות, והחל ללמוד משחק. בשנים 2008–2011 למד משחק בבית הספר למשחק "הדרך" בהנהלת רותי דייכס ואייל כהן.

== קריירה ==
בשנת 2011 לוהק לתפקיד טלוויזיוני ראשון: תפקיד-משנה בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע", ששודרה בערוץ 10. ב-2012 השתתף בעונה השלישית של הסדרה "חצויה", ששודרה בערוץ הילדים וב"חצויה - הדבר האמיתי", בה גילם את דמותו של רובי. באותה שנה לוהק לסדרת הדרמה "אופוריה" ששודרה ב-HOT3. בין השנים 2012–2013 השתתף בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "גאליס", ששודרה בערוץ הילדים, ובה גילם את דמותו של אלכס שמואלוב.

במקביל להופעותיו הטלוויזיוניות השתתף שוויצר ב-2012 גם בהצגת הפרינג' "אדיפלית", שביים ג'ייסון דנינו-הולט ושיחק במחזה "הו הא מי זה בא", בבימויה של נועה ברקאי, שהוצג בפסטיבל תיאטרון קצר. הוא שיחק גם בסרט הקצר "רסן", שהשתתף בפסטיבל קאן".

ב-2013 גילם את דמותו של רואי בסדרה הקומית "פרופיל 64", ששודרה בערוץ 10. באותה שנה שיחק במחזה "שלושת המוסקטרים", וכן הופיע בסדרה "איש חשוב מאוד", בתפקיד עצמו. בסדרה "שטיסל" שיחק את אידלמן, חבר של קיווע שטיסל.

בשנת 2014 השתתף בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2. בסדרה "עמוק במים", ששודרה בערוץ הראשון, גילם את דורון, אחיו התאום של בועז (אלון סנדלר). בקיץ 2014 הצטלם לסרט "Land of the Little People".

במהלך שנת 2015 שיחק בדרמה הקומית בערוץ 2 של קשת "שחקן זר" בתור אדיר מיוחס. כן שיחק בסרטו של שי כנות "איביזה". הוא הצטלם לסדרה קומית חדשה ב-YES הנקראת "להרוג את הסבתא", בתפקיד יאיר החייל, בנו של שאול, והצטלם לסרט "עמק", בבימויה של סופי ארטוס, בתפקיד אבי. כן הופיע באותה שנה בסרט "ירח בבית 12".

במהלך שנת 2016 חזר לשחק בפרק האחרון של העונה השביעית של הסדרה "גאליס". באפריל אותה שנה החל להצטלם "פולמון", אשר עלתה לשידור ב-HOT בידור ישראלי בפברואר 2017.

ב-2018 החל לשחק בסדרה "יש לה את זה" בקשת 12, בתפקיד בן זוגה של נטלי (ניב סולטן). באותה שנה שיחק בסרטו של יהונתן אינדורסקי "דרייבר".

בשנת 2019 שיחק בסדרה "בת אל הבתולה" בתפקיד מנהל המלון גברי, ובסדרה "פאנץ'" בתור בנו של חמי. באותה השנה השתתף בפרסומת לחטיף "במבה".

בשנת 2020 הופיע בסדרה "שעת נעילה" בכיכובם של אביב אלוש ועופר חיון, בדמותו של מלאכי ברדוגו. באותה שנה לוהק לסרט "בחורים טובים", העוסק במוסד השידוכין בעולם החרדי. באותה שנה הופיע בסרט הטלוויזיה "אנחנו המהפכה" לצד עוז זהבי ואגם רודברג בתור מייקל.

ב-2021 החל לשחק בסדרה "השוטרים" בקשת 12, בכיכובם של צחי הלוי, שני כהן ואחרים. השתתף בסרטו הקצר של ניר יוסף "הוא גדול".

בשנת 2023 גילם אחד משני התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה של רשת 13 "שמיים אדומים", העוסקת בתקופת האינתיפאדה השנייה.

בשנת 2024, גילם את סרן רן נשר בסרט "קרב אוויר", יחד עם דניאל ליטמן העוסק במבצע מוקד של חיל האוויר הישראלי.

== חיים אישיים ==
שוויצר נשוי לשחקנית ניב סולטן. דודנו הוא השחקן רועי ניק.

שוויצר ידוע באהדתו לקבוצות הפועל ירושלים גם בכדורסל וגם בכדורגל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:משתתפי הצילו! אני לא יודע לבשל
קטגוריה:גאליס
קטגוריה:בוגרי הדרך - בית הספר לביטוי בימתי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
טורי ברץ'

טורי ברץ (באנגלית: Tory Burch; נולדה ב-17 ביוני 1966) היא מעצבת אופנה, אשת עסקים ונדבנית אמריקאית-יהודיה שזכתה במספר פרסי אופנה לעיצוביה.

== קורות חייה ==
טרי ברץ' נולדה כטרי רובינסון בואלי פורג' שבפנסילבניה, בתה של ארל "באד" רובינסון (1923 - 2007), משקיע אמיד, וריבה (לבית שפירא), שחקנית יהודייה ובת הזוג של השחקנים סטיב מקווין ומרלון ברנדו. גדלה עם שלשת אחיה, רוברט, ג'יימס ולאונרד, בבית חווה.

ברץ' למדה בבית הספר אגנס ארווין בפנסילבניה, בו שימשה כקפטן של נבחרת הטניס. למדה באוניברסיטת פנסילבניה, בה הייתה חברה באחוות "קאפא אלפא תטא" (Kappa Alpha Theta). התמחתה בתולדות האמנות, וסיימה את לימודיה בשנת 1988. לאחר מכן עברה לניו יורק, שם החלה לעבוד עם מעצבי אופנה. עבדה במגזין הרפרס בזאר, ורה וואנג, וכרעיונאית עבור פולו ראלף לורן.

בפברואר 2004 החלה לשווק מותג אופנה בשם "TRB", שהפך לימים ל"טורי ברץ". באפריל 2012 גדלה החברה ל-68 חנויות ברחבי העולם, 48 בארצות הברית ו-20 בעולם. קו האופנה שלה נמכר בלמעלה מ-1000 חנויות ברחבי העולם. חנות הדגל שלה ממוקמת בשכונת נוליטה במנהטן.

סגנון העיצוב שלה תואר כדומה ל"שיק בוהמי" (preppy-boho). מוצריה ידועים כקלים ללבישה. נחשבת לאחת ממובילות האופנה של הפיכת החולצה לפריט אופנה. הבגדים בעיצובה מתאימים לקהל יעד רחב שכולל נשים עובדות, "אמהות כדורגל" (soccer mom), נשות חברה ונשים אמידות. ברץ' קראה לקו הנעליים השטוחות הפופולרי שלה "ריבה בלרינה" על שם אמה.

בינואר 2013 העריך המגזין "פורבס" את הונה במיליארד דולרים.

בשנת 2008 זכתה, בין היתר, בפרס מעצב האביזרים של השנה מטעם מועצת מעצבי אופנה של אמריקה. בשנת 2008 ייסדה קרן המספקת "הזדמנויות כלכליות לנשים ולמשפחותיהם". היא חברה במועצת המנהלים של מרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג והייתה יושבת ראש גאלת האביב בתיאטרון הבלט האמריקאי. בשנת 2008 זכתה באות כבוד מטעם הארגון הפילנתרופי C.H.I.P.S על תמיכתה.

בשנת 2024 נכללה ברשימת טיים 100.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.toryburchfoundation.org/ Tory Burch אתר הקרן שהקימה]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מעצבי אופנה יהודים
קטגוריה:מעצבות אופנה אמריקאיות
קטגוריה:מעצבי אופנה אמריקאים
קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פנסילבניה
קטגוריה:נדבניות אמריקאיות
קטגוריה:נדבניות יהודיות
קטגוריה:מיליארדריות אמריקאיות
קטגוריה:מיליארדרים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יהודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1966
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1966
נוני גפן

נוני גפן (נולד ב-24 במאי 1982) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן ישראלי.

==קורות חייו==
נוני גפן נולד בקריית אתא ועבר עם משפחתו בהיותו בן עשר לנופית (פי נר). הוא עבר לתל אביב בסביבות גיל עשרים, כתב שירה, ניסה לפרסם את שיריו וכשל. הוא החליט לכתוב תסריטים. הוא רכש שני ספרים: "סיפור" של רוברט מקי ו"תסריט" של קובי ניב ומהם למד לכתוב. הוא שיחק בסרטי סטודנטים ועבד כעוזר הפקה בסרטי טלוויזיה. באחד מסרטי הסטודנטים בהם שיחק התחבר עם סטודנטים לקולנוע מבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. אחד מהם, זיו ברקוביץ', נהיה צלם הסרט "לא בתל אביב". הוא כתב ביחד עם נמרוד עציון-קורן תסריט לסרט ארוך אודות המוזיקאי יוסי אלפנט, שזכה במענק פיתוח מהקרן הקולנוע. שיחק בסרטו של אלון זינגמן "בין השמשות" (2011).

אחר-כך שיחק בתפקיד הראשי ב"אף פעם לא מאוחר מדי", סרטו העלילתי של עדו פלוק. הוא כתב תסריט לסרט, פגש את המפיק איתי תמיר (שהפיק את "וסרמיל", "התגנבות יחידים" ו"השוטר") שהצטרף אליו. הוא גייס אנשי צוות ושחקנים שעבדו בעיקר בהתנדבות.

גפן ביים, כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי בסרט העצמאי "לא בתל אביב". הסרט מספר על מיכה, מורה שפוטר מעבודתו עקב קיצוצים וחוטף את אחת מתלמידותיו (יערה פלציג). והוא רותם אותם לכבוש את ליבה של היפהפייה השכונתית (רומי אבולעפיה). הסרט מתרחש בטבעון, וגם צולם בה. קרן הקולנוע הישראלי השקיעה בסרט סכום של 50 אלף ש"ח.

"לא בתל אביב" השתתף בתחרות הקולנוע העלילתי-עצמאי של פסטיבל קולנוע דרום ביוני 2012. אחר-כך השתתף בפסטיבל לוקרנו בשווייץ, בו זכה בפרס נמר הכסף – פרס להפצה בינלאומית. השתתף בפסטיבל בוורשה באוקטובר 2012 והשתתף בפסטיבל AFI, לוס אנג'לס בנובמבר 2012. 

בשנת 2015 השתתף בסרט האמריקאי "אבודים בעיר הלבנה" של הבמאי גיל קופמן, לצד היילי בנט ובוב מורלי. 

ב-2017 יצא לאקרנים סרטו "הכל שבור ורוקד", בו גם שיחק בתפקיד הראשי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mako.co.il/special-amex-typ/professionals-noni-geffen נוני גפן] באתר mako
* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:נופית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
הסכם וינדזור

הסכם וינדזור
הסכם וינדזור הוא הסכם דיפלומטי בין ממלכת אנגליה ופורטוגל, שנחתם ב-9 במאי 1386. זהו ההסכם הדיפלומטי הבין-מדינתי העתיק ביותר שעדיין בתוקף גם בימינו. ההסכם מהווה את המשכה של הברית בין המדינות מתקופת מלחמת העצמאות הפורטוגזית, והוא קיבל משנה תוקף עם נישואי מלך פורטוגל ז'ואאו הראשון לפיליפה מלנקסטר, בתו של דוכס לנקסטר ונכדתו של אדוארד השלישי, בפברואר 1387.

==הרקע להסכם==
לאחר הניצחון בקרב אלז'וברוטה הוכר ז'ואאו הראשון כמלך פורטוגל המאוחדת ובכך בא לקיצו הסכסוך של 1383–1385 עם ממלכת קסטיליה השכנה.

כחלק מן ההסכם נישאו המלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל ופיליפה מלנקסטר, בתו של ג'ון מגונט הדוכס הראשון של לנקסטר. הסכם וינדזור הקיים עד ימינו אלה, מאשרר את ההגנה ההדדית בין המדינות והעותק המקורי שלו שמור בארכיון המדינה של פורטוגל.

ההכרה מקסטיליה בעצמאות פורטוגל התקבלה רק בשנת 1411 עם החתימה על הסכם אייטון-סגוביה.

==מימוש ההסכם==
בין השנים 1580–1640 בתקופת מלחמת אנגליה-ספרד ומלחמת הולנד-פורטוגל הושהה החוזה וכתוצאה מכך נערכו מעשי ביזה ברכוש פורטוגזי.

בשנת 1640 מימשה פורטוגל את ההסכם על מנת לסלק את מלכי ספרד מבית הבסבורג אשר פלשו לשטחה.

שתי המדינות לחמו יחד בשנים 1808–1814 במסגרת מלחמת חצי האי שהייתה חלק מן המלחמות הנפוליוניות מול כוחות צרפתיים. כוחות בריטיים בפיקודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון הדפו משטחה של פורטוגל כוחות פלישה צרפתים ולאחר מכן דחקו בכוח משולב אנגלי-פורטוגזי את הצרפתים גם משטחי ספרד.
 
כוחות פורטוגזים ואנגלים שיתפו פעולה במהלך מלחמת שבע השנים.

בשנת 1890 דרשה ממשלת בריטניה מממשלת פורטוגל כחלק מן ההסכם, להסיג את כוחותיה משטח באפריקה המוכר כיום כזימבבואה וזמביה.
 
במהלך מלחמת העולם הראשונה הצטרפו כוחות פורטוגזים ולחמו לצד כוחות מדינות ההסכמה.
 
במהלך מלחמת העולם השנייה שוב מימשה בריטניה את ההסכם בדרישה מפורטוגל, למרות המאפיינים הפאשיסטיים של המשטר, שלא לתמוך במדינות הציר, ולא רק זאת אלא שראש ממשלת פורטוגל סלאזאר אף פעל אצל פרנקו מספרד להימנע מתמיכה באויבי בריטניה. בשנת 1943 החכירה פורטוגל לבריטניה בסיס ימי ואווירי גדול באיים האזורים לצורך שימוש על ידי כוחות בעלות הברית.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:פורטוגל: יחסי חוץ
וינדזור
קטגוריה:בריתות
וינדזור
מכפילור

מכפילור
מכפילור (PMT - Photo Multiplier Tube) הוא גלאי שבנוי על העיקרון של שפופרת ואקום, אולם קיימים בו מספר שיפורים. כשמו כן הוא והוא מגביר (על ידי הכפלה) את האות הנכנס. פיתוח הגלאי איפשר פיתוח וייצור של מכשירים אופטיים לראיית לילה שהתבססו על תכונת ההכפלה של הגלאי. מכשירים אלו נקראו בשם הכולל מגבר אור כוכבים (מא"כ) וכללו מספר דורות של מכשירים כאלו.

בין הקתודה לאנודה יש אלקטרודות נוספות שנקראות דינודות. פוטונים שפוגעים בקתודה משחררים אלקטרון, בדרכם לאנודה הם פוגעים בדינודה והיא משחררת אלקטרונים נוספים, מס' האלקטרונים שיצאו תלוי באנרגיה. האפקט הפוטואלקטרי הוא אפקט קוונטי, ולכן חייב לקרות רק בין 2 חלקיקים, לעומת הפגיעה בדינודה – שהוא תהליך קלאסי ולא קוונטי ולכן יכול להשתחרר יותר מחלקיק אחד.

=== סוגי מכפילור ===

* מכפילור שפורפרת
** מכפילור מגנטי
** מכפילור אלקטרוסטטי
* מכפילור סיליקון

פקטור ההגברה - <math>{\delta}=a*V</math> כאשר a הוא מס' האלקטרונים שמשתחרר בכל פגיעת אלקטרון. <br />

מס' דינודות במכפילור -<math>N</math><br />

הגברת המכפילור - <math>G={\delta}^N</math><br />

==רגישות המכפילור==

<math>G=(a*V)^N</math><br />

<math>\frac {dG}{dV}=a^N*N*V^{(N-1)}=\frac {N*a^N*V^N}{V}</math><br />

<math>\frac{dG}{dV}=\frac{N}{V}*G</math><br /><br />

<math>\frac{dG}{G}=N*\frac{dV}{V}</math><br />

ניתן לראות שכל שינוי קטן במתח המופעל גורם לשינוי גדול בהגברה, מה שגורם להיענות לא יציבה, ובשל כך נדרש מקור מתח מאוד יציב ולכן מאוד יקר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תאורה
קטגוריה:גלאים וחיישנים
NEP

NEP) Noise Equivalent Power) הוא המדד לרגישות של פוטודיודה או מערכת אופטית. ה-NEP מוגדר כעוצמת האות שנותנת יחס אות לרעש של 1 ברוחב פס של 1 הרץ במוצא. יחידות NEP הן <math>\frac{W}{\surd Hz}
</math>. עבור גודל זה יש הספק מינימלי שמתחתיו הגלאי לא יכול לתפקד בצורה טובה, הספק זה נקרא <math>P_{min}=NEP</math>.

נחשב הספק זה:

נגדיר:

* <math>i_\lambda</math>- עוצמת האות הרצוי.
* <math>\Delta i</math>- הרעש בפוטודיודה.

ה-NEP מוגדר כאשר הרעש שווה לאות ולכן:

<math>\Delta i=i_\lambda</math><br />נציב בביטוי של ההיענות:

<math>i_\lambda=R_\lambda\cdot P</math><br /><math>P=\frac {i_\lambda}{R_\lambda}</math><br />ונקבל:

<math>P_{min}=NEP=\frac{\Delta i}{R_\lambda}</math><br />

פוטודיודה בעלת NEP נמוך היא גלאי רגיש יותר. זהו מדד ביחס הפוך, ולשם הנוחות הגדירו מדדי חדש שיהיה עם יחס ישר לרגישות: <math>D=\frac{1}{NEP}</math> גודל זה נקרא כושר הגילוי, דקטביות.

קטגוריה:עיבוד אותות
קטגוריה:רעש (אלקטרוניקה)
ברניקי השלישית

ברניקי (ברניקה) השלישית (ביוונית: Βερενίκη; 120 לפנה"ס – 80 לפנה"ס), המכונה גם קלאופטרה ברניקי, הייתה מלכת מצרים העתיקה בשנים 101–88 לפנה"ס לצד בעלה ודודה תלמי העשירי, ופעם נוספת בשנים 81–80 לפנה"ס.

==חייה==
ברניקי נולדה בשנת 120 לפנה"ס, בתם של תלמי התשיעי ואחותו, קלאופטרה סלנה, ונכדתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית.

בשנת 107 לפנה"ס הודח אביה מן המלוכה, ודודה, תלמי העשירי, עלה לשלטון. ברניקי נישאה לו בשנת 101 לפנה"ס. קלאופטרה החמישית הייתה בתם.

תקופת מלוכתה הראשונה הסתיימה בשנת 88 לפנה"ס, עם הדחתו של תלמי העשירי בידי אביה, תלמי התשיעי. אחרי מות אביה, בשנת 81 לפנה"ס, שבה ברניקי לשלוט במצרים. 

אחרי עלייתה לשלטון אולצה ברניקי להינשא לתלמי האחד עשר, בנו של תלמי העשירי. לפי מקורות אחדים הוא היה אחיה למחצה של ברניקי, בנה של קלאופטרה סלנה הראשונה, וברניקי אמצה אותו כבן בתקופת שלטונה המשותף עם תלמי העשירי. אחרים מעלים את האפשרות שהיה בנה של ברניקי עצמה. 

תלמי האחד עשר רצח את ברניקי 19 יום אחרי נישואיהם. הרצח עורר את זעם העם המצרי, שמרד בתלמי ורצח אותו כנקמה כעבור ימים אחדים.

==אזכורים בתרבות==
סיפור חייה של ברניקי היווה השראה לאופרה ברניקי מאת גאורג פרידריך הנדל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.tyndalehouse.com/Egypt/ptolemies/berenice_iii_fr.htm קורות חייה]
* 

קטגוריה:מלכות במצרים העתיקה
קטגוריה:בית תלמי
קטגוריה:נשים במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-2 לפנה"ס
גרמא בשבת

גרמא בשבת הוא מונח בהלכות שבת, המתאר עשיית אחת ממלאכות שבת האסורות - בצורה שאינה ישירה. מוסכם על רוב הפוסקים, כי פעולה שמתבצעת בגרמא, אינה אסורה מן התורה. בימינו ישנם מכונים העוסקים בפתרונות טכנולוגיים, למקרים של צורך חיוני של רפואה וביטחון, שחלקם מתבססים על ידי היתר 'גרמא'. 

== מקור ==

=== גרם כיבוי ===
כאמור כבר במשנה נזכר היתר 'גרמא' בקשר להיתר כיבוי שרפה בשבת, באופן שהכיבוי אינו נעשה באופן ישיר: 

העולה מדברי המשנה, שנחלקו רבי שמעון בן ננס ורבי יוסי האם מותר להציב מחיצה של כלים חדשים המלאים מים בפני הדליקה, במטרה שכשהאש תפגש עם כדי המים, הכלים החדשים יתבקעו, ואז יצאו המים מהכדים אל האש, ויכבו אותה. בתלמוד שם מבואר<ref name=":0" /> שגם לדעת רבי יוסי, היתר גרמא תקף, אלא שלדעתו יש לחשוש באופן נקודתי בגרם כיבוי, משום שאם נאפשר לאדם לכבות בדרך גרמא, יבוא לכבות גם בידיים, מחמת בהילותו על אובדן הממון.

עוד מבואר בתלמוד שם,<ref name=":0">.</ref> שההיתר העקרוני לכבות באופן זה, נשען על הלימוד מהמקרא, לפיו מה שנאסר הוא דווקא מלאכה שנעשית בידיים ומתייחסת באופן שירי לאדם העושה אותה, אך מלאכות המתבצעות בעקיפין, שלא באופן ישיר, מותר: בתלמוד הובא היתר גרמא גם לגבי איסור מחיקת השם.

==להלכה==
להלכה נחלקו הפוסקים האם גרמא מותר לכתחילה אף בשלא לצורך (צורך גדול \ צורך מצווה \ הפסד), או שכל היתר הגרמא הוא רק בכגון זה. בספר המרדכי הביא את דעת רבינו יואל שכתב שאין להתיר רק במקום הפסד, כדעתו פסק הרב משה איסרליש. אולם דעת הרא"ש להתיר אפילו בלא הפסד וכך דעת הרב יוסף קארו ועוד. אולם ביום טוב התירו רבים אף לכתחילה. 

==הגדרת גרמא==

האחרונים נחלקו כיצד להגדיר גרמא - איזה מעשה יש להחשיבו כעושה מלאכה בידיים, ואיזה מעשה נחשב כגרמא.
הרב חיים עוזר גרודזנסקי בספרו "אחיעזר" מציע חלוקה בין סוגים שונים של גרמא - כאלו שבהכרח יקרו, כמו הזורה לרוח והמשתמש ב"ריחיים של מים", לעומת מקרה של אי ודאות - כמו במקרה של כיבוי האש על ידי כדי מים.

ככלל, כל שנראה שהפעולה נמשכת מכוח מעשיו הישירים של האדם הרי היא נחשבת כעשייה שלו ואיסורה מהתורה. וכאשר אין ניכר שהפעולה נעשית מכוח מעשיו אלא רק נגרמת מהם, הרי זה 'גרמא'. למשל, כאשר האדם מסיר סכר והמים שהתחילו לזרום חוללו פעולה, אם הפעולה נעשתה במקום קרוב, הרי היא נקראת 'כוח ראשון' והיא נחשבת מעשה גמור של האדם. ואם הפעולה התחוללה במקום רחוק, היא נקראת 'כוח שני', והיא 'גרמא'. 

באופן דומה, אם המלאכה נעשתה מיד, הרי היא פעולה ישירה ואסורה מהתורה, ואם המעשה של האדם גרם לכך שלאחר זמן תיעשה המלאכה, הרי זה 'גרמא'. הרב עובדיה והרב יצחק יוסף סומכים פסיקותיהם באופן משמעותי על הגדרה זו. 

== ראו גם ==
* גוי של שבת
* גרמא בנזיקין

==לקריאה נוספת==
* הרב ישראל רוזן, 'גרמא' בשבת - מושג ושימושיו, תחומין לד, [https://www.zomet.org.il/?CategoryID=394&ArticleID=991 ובאתר מכון צומת].

== קישורים חיצוניים ==
* הרב אליעזר מלמד, ב[http://ph.yhb.org.il/01-09-09/ אתר פניני הלכה - "גרמא"]
* [http://www.zomet.org.il/?CategoryID=198&ArticleID=226 על עגלת נכים חשמלית] (אתר מכון צומת)
* [http://www.kikarhashabat.co.il/קיצוני-בית-שמש-לשפל-חדש-תקפו-נ.html קיצוני בית שמש לשפל חדש - תקפו נערה נכה בכיסא גלגלים] "מתי כבר יפסיקו הקיצונים להכפיש את הציבור החרדי" (אתר כיכר השבת)
* הרב ישראל רוזן, [http://www.zomet.org.il/?CategoryID=198&ArticleID=590 הפעלת חיישנים חשמליים בשבת - ומעלית שבת], אתר מכון צומת

==הערות שוליים==

קטגוריה:הלכות שבת
קטגוריה:פתרונות הלכתיים: שבת
קטגוריה:שבת
קטגוריה:מצוות ותקנות דרבנן
תג זיהוי רפואי

תג זיהוי רפואי
תג זיהוי רפואי (באנגלית: Medical identification tag) הוא צמיד זיהוי רפואי שנועד להציל חיים.

הצמיד מספק מידע רפואי מיידי לכוחות ההצלה במצב חירום, כאשר המטופל אינו מסוגל לתקשר עם הסביבה. תיאור קצר של העובדות הרפואיות החיוניות, שחרוטות על תג הזיהוי, מבטיח טיפול רפואי נכון, מהיר ומציל חיים.

כוחות ההצלה (מד"א, חדרי מיון וכו') בארץ ובעולם יודעים לחפש את התג המופיע על הצמיד. על ידי כך יוכלו לזהות שמדובר בצמיד זיהוי רפואי, לקרוא את המידע שחרוט עליו ולספק את הטיפול הרפואי הנכון לכל אחד ברגע האמת. 

על גבי תג הזיהוי המשולב בצמיד מופיע אייקון רפואי בצבע אדום, המתריע על צורך בהתייחסות רפואית מיוחדת. מצידו הפנימי של התג חרוט המידע הרפואי הרלוונטי. האיגוד הישראלי לרפואה דחופה בישראל תומך וממליץ בשימוש בצמיד זיהוי רפואי, תוך הכרה בחשיבותו למתן טיפול נכון ומציל חיים<ref></ref>.

בין המצבים הרפואיים בהם תג זיהוי רפואי עשוי לשמש: סוכרת, אפילפסיה, אסתמה, אלצהיימר, אלרגיה, מחלות דם ועוד.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפואת חירום
קטגוריה:אותות מצוקה
אמיסטאד (סרט)

אמיסטאד (באנגלית: Amistad) הוא סרט דרמה היסטורי משנת 1997 בבימויו של סטיבן ספילברג המבוסס על סיפורו האמיתי של מרד שבוצע בשנת 1839 על סיפון ספינת העבדים "לה אמיסטאד", מול חופי קובה, על ידי עבדים שנלכדו זמן מה לפני כן באפריקה ואשר היו בדרכם לעבר ארצות הברית. כמו כן הסרט גם מתמקד במאבק המשפטי שאירע לאחר שהעבדים המורדים נלכדו על ידי שירות ספינות המכס של ארצות הברית.

== עלילת הסרט ==
השנה היא 1839. בבטן אוניית "לה אמיסטאד" כלואים 44 אפריקאים. האוניה עושה דרכה מקובה והאפריקאים מצליחים להתמרד ולהרוג את כל שוביהם. הם משאירים רק שניים מהם בחיים, כדי שיינווטו את האוניה חזרה לאפריקה. במקום לשוב לאפריקה, הם נוחתים בחופי ארצות הברית, במדינת קונטיקט, שם עדיין מותר להחזיק עבדים.

האפריקאים ממתינים למשפט על רצח, ושני פעילי זכויות אדם מחפשים עורך-דין שייצג אותם במשפט. עורך הדין הצעיר רוג'ר בלדווין (המגולם על ידי מתיו מקונוהיי) מצליח להוכיח שהאפריקאים לא נולדו עבדים ואינם באים מקובה, אלא נולדו באפריקה. בשלב זה מחליט נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן להחליף את השופט, כי הוא לא מעוניין לשחרר את האפריקאים. בלדווין פונה לעורך דין ותיק הידוע בהתנגדותו לעבדות, נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ון קווינסי אדמס. אדמס אומר לו כי עליו להבין את סיפורם של האסירים כדי לייצגם. עם זאת, בולדווין לא דובר את שפתם ועד כה 
ייצג אותם מבלי לדבר איתם. הם מתחילים לחפש מתורגמן. עורך הדין ושני הפעילים (המגולמים על ידי מורגן פרימן וסטלאן סקארסגארד) מסתובבים בעיר ואומרים בקול את המספרים 1 עד 10 בשפת המנדה, עד שמישהו פונה אליהם. כך הם משיגים מתורגמן ומתחילים לשמוע מפי מנהיג המורדים, סינקווה, את הסיפור שלהם. ידע זה מסייע להם לנצח במשפט.

נשיא ארצות הברית החושש ממלחמת האזרחים הנראית באופק מחליט להתערב בשנית ומביא את הנושא לבית המשפט העליון של ארצות הברית. שוב פונה בלדווין לנשיא לשעבר אדמס (המשוחק על ידי אנתוני הופקינס), הפעם הוא נעתר ולוקח את התיק. בשיחה האחרונה עם סינקווה שואל אותו אדמס מה הוא היה עושה, אילו עמד במצב אבוד מראש, וסינקווה (המגולם על ידי דג'ימון הונסו) עונה לו: אתה לא תהיה שם לבד, תהיה שם עם כל אבות אבותיך. נאומו של אדמס, שהוא אחד הנאומים החשובים בתולדות הקולנוע בשנים האחרונות, בנוי על הפניה של אדמס, הנשיא השישי, לחמשת הנשיאים של ארצות הברית שקדמו לו. הוא מסיים את הנאום במילים: ואם המחיר הוא מלחמת אזרחים – שיהיה!

בית המשפט מחליט לזכות ולשחרר לאלתר את המורדים ולהחזירם לאפריקה. בכתוביות בסוף הסרט מסופר: סינקווה חזר לסיירה לאון, שהייתה נתונה למלחמת אזרחים, הכפר שלו נהרס ומשפחתו נעלמה, כנראה נמכרה לעבדות. וון ביורן הפסיד בבחירות ליריבו, והמשפט הארוך והמתוקשר אכן היה אחד הגורמים שהביאו למלחמת האזרחים, ממנה חששו.

== הפקה ==
תקציב הסרט היה כ-36 מיליון דולר, והוא הכניס בארצות בלבד יותר מ-44 מיליון דולר.
תפקידו של אדמס הוצע לשון קונרי וזה של סינקווה לדנזל וושינגטון, שוויתרו.
הסרט היה מועמד ל4 פרסי אוסקר

== קישורים חיצוניים ==

* יעל שוב, [http://www.totalfilm.com/reviews/cinema/amistad ביקורת], באתר Total Film

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דרימוורקס: סרטים
קטגוריה:סרטי בית משפט אמריקאיים
קטגוריה:סרטי סטיבן ספילברג
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים העוסקים בעבדות
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים משנת 1997
מנחם מיכלסון

מנחם מיכלסון (נולד ב-29 באפריל 1946) הוא סופר, ביוגרף ועיתונאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
מנחם מיכלסון גדל והתחנך בבני ברק, למד בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק. שירת בנח"ל ושימש כתב צבאי של "במחנה נח"ל". בוגר אוניברסיטת בר-אילן בחוגים לספרות עברית ומדע המדינה, ונמנה עם מקימי המגמה לתקשורת ביחידה ללימודי המשך באוניברסיטה.

משנת 1969 הוא חבר מערכת ידיעות אחרונות והיה עורך חדשות בעיתון, עורך-משנה של מוסף "7 ימים", מעורכי המוסף הפוליטי וכתב לעניינים כלליים. בנוסף היה עורך "זרעים" - ירחון בני עקיבא, ומעורכי "בת-קול", עיתון הסטודנטים של בר-אילן.

בשנת 1983 זכה בפרס זיו לעיתונות מטעם צדק-מדות-מוסר.

בשנים 1985–1987 כיהן כשליח עלייה וכאחראי על יחסי הציבור של מחלקת העלייה בבריטניה.

בשנים האחרונות הוא מגיש תוכניות רדיו בקול ישראל. היה בין המייסדים של רדיו קול חי, אך עם התחרדות התחנה פרש יחד עם אורי אורבך.

==ספריו==
* מנחם מיכלסון, יהודה סלומון, משה מילנר, מקומות קדושים וקברי צדיקים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000 . 
* מנחם מיכלסון, משה קצב: ממעברת קסטינה - לקריית הממשלה, הוצאת ידיעות אחרונות, 1992 . 
* מנחם מיכלסון, משה שי, 24 שעות בחיי צה"ל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001 .
* מנחם מיכלסון, מרטין גילברט, חיים פזנר האיש שידע - הידיעה על הפתרון הסופי ומאמצי ההצלה, הוצאת יד ושם, 2007 .
* מנחם מיכלסון, הלל ממוצב המזח, ספרית בית-אל.
* מנחם מיכלסון, מאת שליחנו ללונדון, הוצאת ידיעות אחרונות.
* מנחם מיכלסון, נגד הזרם - סיפורו של מאיר שטרית, ספריית מעריב, 1993 .
* מנחם מיכלסון, הצופה לבית ישראל: סיפור חייו ויצירתו העיתונאית של עורך עיתון הצפה, משה אישון 2018 .
* בעריכתו: חיים טופול, חיים מספר על טופול, הוצאת ידיעות אחרונות, 1983 .
* מנחם מיכלסון, רואים את הקולות - סיפורו של בית חינוך עיוורים ירושלים, הוצאת ראובן מס, 2019 .
* מנחם מיכלסון, יד ימינו - סיפור חייו של יחיאל קדישאי מזכירו האישי של מנחם בגין, הוצאת גפן, 2013, זוכה פרס ז'בוטינסקי 2015 .
* מנחם מיכלסון ושאול מייזליש, אחד יחיד ומאחד: סיפור חייו ומורשתו של הרב אליהו פרדס, ספריית בית אל תשפ"א (2020) .
* מנחם מיכלסון, אגד, קווים ונקודות, הוצאת ׳כרמל׳ 1992 .

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביוגרפים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס זיו
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה נח"ל
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני דתי בני ברק
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
הרפורד

הרפורד (באנגלית: Hereford, ) היא עיר הבירה של מחוז הרפורדשייר, מערב המידלנדס, אנגליה.
== גאוגרפיה ==
אוכלוסיית העיר מונה 55,800 תושבים ומלבד היותה בירת המחוז, העיר היא גם בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר בו. הרפורד שוכנת במרכז מחוז הרפורדשייר כ-26 קילומטרים מהגבול עם ויילס ובמרכזה עובר נהר הוואי (Wye). בקרבת העיר שכן בסיס של חיל האוויר המלכותי בין השנים 1940–1999 ששימש בין היתר לאימון. כיום, מפקדת שירות האוויר המיוחד ולאחרונה גם רגימנט הסיור המיוחד שוכנים ליד העיר. הרפורד היא אחת משלוש ערים באנגליה שאין בהן אוניברסיטה, אך מצד שני נמצאת בה קתרדלת הרפורד, מה שהופך אותה למרכז דתי אזורי.

מקור השם הרפורד הוא בצירוף המילה האנגלו-סקסונית 'היר' (Here) שמשמעותה כינוס חיילים או צבא, והמילה 'פורד' (Ford) שמשמעותה מעבר נחל או נהר. שם העיר בוולשית הוא הנפורד' (Henffordd) שמשמעותה 'כביש ישן' וככל הנראה מתייחסת לכביש הרומאי העובר ליד העיר.

==כלכלה==
באופן היסטורי מזוהה הרפורד במיוחד עם תעשיית הסיידר, מבשלות בירה וגזע הבקר לבשר, פר הרפורד.

במהלך רוב המאה ה-20 הרפורד לא ראתה התפתחות רבה. החל משנת 1998, כאשר העיר הופרדה מווסטר, העיר החלה לעבור התפתחות רבה עם בניית בתי ספר חדשים, שיפור תשתיות ושיפוץ אתרים שונים בעיר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.herefordshire.gov.uk/ אתר מועצת מחוז הרפורדשייר].
* [https://web.archive.org/web/20160311092834/http://www.activhereford.com/ מדריך תיירות לעיר הרפורד].
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:ערי הנזה
קטגוריה:הרפורדשייר
אנציקלופדיה לנשים יהודיות

אנציקלופדיה לנשים יהודיות, ובשמה המלא "נשים יהודיות: אנציקלופדיה היסטורית מקיפה" (Jewish Women: A Comprehensive Historical Encyclopedia) היא אנציקלופדיה מקוונת בשפה האנגלית העוסקת בנשים יהודיות. היא זמינה כחלק מאתר האינטרנט של "ארכיון הנשים היהודיות" ("Jewish Women's Archive").

באנציקלופדיה מופיעים כ-2,000 ערכים, אליהם ניתן להוסיף קישורים, הערות ולהציע תוכן חדש לכתיבה. עורכיה בחרו נשים יהודיות מתקופת התנ"ך ועד לעולם המודרני. מופיעים גם מספר ערכים של מנהיגים גברים שבפועלם השפיעו על מעמדן של נשים במגזרים שונים בקהילות היהודיות.

==היסטוריה==
ה[[סמליל הקודם של האנציקלופדיה]]
בשנת 2006 אליס ומשה שלוי מ"שלוי הוצאה לאור" הוציאו לאור גרסת תקליטור של האנציקלופדיה בעריכתן של פרופ' פאולה היימן מאוניברסיטת ייל ופרופ' דליה עופר מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הגרסה משלבת תכנים מ"נשים יהודיות באמריקה: אנציקלופדיה היסטורית", פרויקט שיזם המו"ל ראלף קרלסון, יחד עם ד"ר מיכאל פלדברג שכיהן בזמנו כמנכ"ל החברה ההיסטורית היהודית אמריקאית, והובא לדפוס על ידי היימן ודבורה דאש מור.

"ארכיון הנשים היהודיות" העניק חסות לפרסומו של הקובץ באינטרנט כחלק מהיותו מוסד ללא כוונת רווח, דבר שהצביע על מעבר של הארכיון מהתמקדות בנשים יהודיות מצפון אמריקה, לנשים יהודיות בעולם.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
קטגוריה:אנציקלופדיות אינטרנט
קטגוריה:נשים ביהדות
קטגוריה:אנציקלופדיות בשפה האנגלית
קטגוריה:נשים בספרות
גברת קרש ומר מערוך

גברת קרש ומר מערוך הוא סיפור לילדים מאת דתיה בן דור.

הספר יצא לאור בעברית, בשנת 2005.

==פרסום הסיפור==
הסיפור נכתב בשנת 1982 לסדרה "פרפר נחמד" של הטלוויזיה החינוכית ובוצע בשני פרקים מתוכה בידי אפי בן ישראל ועוזי חיטמן. בשנת 1984 פורסם הסיפור בספר "ספורים לפרפר נחמד". בשנת 2005 פורסם הסיפור בספר "גברת קרש ומר מערוך", בסדרה "דתיה כתבה ומספרת", שהופץ בצירוף תקליטור בו מסופר הסיפור מפי הסופרת, בליווי איוריה של נדיה עדינה רוז.

הסיפור אומץ על ידי מערכת החינוך כספור הנלמד בעיקר במסגרת נושא החנוכה ומומחז כהצגה בחגיגות החנוכה בגנים ובבתי הספר.

== עלילה ==
גברת קרש, גיבורת הסיפור, מתעוררת אל יום של חופשה מעבודת המטבח, ומשתוקקת לצאת לטיול ולטבול בכנרת: 

היא מבקשת לצרף אליה חבר לטיול המיוחל ומציעה זאת לעמיתיה - גברת פומפייה, גברת מחבת ומר תרווד, אך כלם עסוקים מאוד ומשיבים את פניה ריקם: 

גברת קרש נואשת מחיזוריה העקרים, ובפוגשה את מר מערוך היא מאיצה בו מיד לחוש אל המטבח ולהצטרף להכנת הלביבות הקדחתנית. אלא שלהפתעתה משיב לה מר מערוך כי הוא אינו נחוץ להכנת לביבות ונעתר בשמחה להצעתה המפתה.

הסיפור מאפשר, דרך חיפוש השותף לטיול, להכיר את כלי המטבח השונים, ונותן גם הצצה לנושא מוסר העבודה.

==הסיפור בדפוס==
* דתיה בן דור, ספורים לפרפר נחמד (עריכה: שושנה צחור ודתיה בן דור), הוצאת מט"ח, 1984; הספור "גברת קרש ומר מערוך", עמ' 18-13.
* דתיה בן דור, גברת קרש ומר מערוך (מתוך הסדרה "דתיה כתבה ומספרת"), איירה נדיה עדינה רוז, הוצאת מודן, 2005.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* גיל סלוביק, [http://shalem.ac.il/content-channel/mrs-cutting-board/ גברת קרש, מר מערוך והתאוריה של הכלכלה], תוכן ועניינים, המרכז האקדמי שלם

קטגוריה:סיפורים קצרים בעברית
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי 1982
קטגוריה:יצירות דתיה בן דור
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:פרפר נחמד
קולז' סנט-בארב

שרטוט מ-1891 של מבני המכללה של קולז' סנט-בארב
קולז' סנט-בארב (בצרפתית: collège Sainte-Barbe) הייתה מכללה על שמה של ברברה הקדושה בפריז שנוסדה ב-1460 על גבעת סנט-ז'נבייב (Montagne Sainte-Geneviève) ברחוב ואלט (rue Valette) ברובע החמישי של פריז על ידי ז'ופרואה לנורמן (Geoffroy Lenormand), פרופסור נודע מקולז' דה-נאוור (Collège de Navarre). עד לגירתה ב-1999 הייתה זו המכללה העתיקה ביותר בפריז. בין המורים הנודעים שלימדו במכללה היה ז'ול מישלה ובין התלמידים הנודעים היו פרנסיסקו חאווייר, אלפרד דרייפוס, גוסטב אייפל ומישל פיקולי.

ב-1820 נוסד במכללה ארגון הבוגרים של המכללה (L'Association amicale des anciens barbistes), שהוכר כארגון ציבורי ב-1880 והוא ארגון הבוגרים הוותיק ביותר בצרפת.

מבני המכללה שופצו על פי תוכניתו של האדריכל הצרפתי אנטואן סטינקו (Antoine Stinco) ומפברואר 2009 הם מאכסנים את הספרייה הבין אוניברסיטאית של פריז.

==לקריאה נוספת==
*[http://archive.org/stream/histoiredesainte03quic#page/n9/mode/2up Histoire de Sainte-Barbe; collége, communauté, institution] בארכיון האינטרנט

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע החמישי של פריז
קטגוריה:פריז: אוניברסיטאות ומכללות
פיניאס גייג'

פיניאס פ. גייג (באנגלית: Phineas P. Gage; ) היה עובד רכבת בארצות הברית אשר נפגע במוחו במהלך תאונת עבודה. המקרה שלו השפיע רבות על חקר הנפש (גם בתחום הנוירוביולוגי וגם בתחום הפסיכולוגי), וגרר אחריו ניסויים רבים.

==התאונה==
מעבר מוט הברזל בראשו של גייג'
פיניאס גייג' נולד בארצות הברית בשנת 1823, וכבר בשנת 1848 כשהיה בן 25 עבד כמהנדס ומנהל כוח העבודה ברכבת בין העיר ראטלנד לעיר ברלינגטון. יום אחד עבדו עובדי הרכבת בניפוץ סלעים שהפריעו למעבר פסי הרכבת החדשים. פיניאס וצוותו החלו בהערכות לפיצוץ, אך התהליך השתבש, ומוט ברזל באורך מטר ששימש כחלק מהמסילה, עף, חדר לראשו של גייג' דרך הראש (כשהוא מחורר את מוחו) ונחת כמה מטרים לאחור.
להפתעת כל עמיתיו לעבודה, גייג' לא מת, לא איבד את הכרתו, ואף הרגיש טוב, כאילו לא נפצע כלל. הוא הצליח ללכת לרופא בכוחות עצמו, ורופאיו: דוקטור ויליאמס ודוקטור ג'ון הארלו, דיווחו שראייתו ושמיעתו עדיין תקינות, ויכולותיו השכליות לא נפגעו.

==השפעת הפגיעה==
פריסה של המוח - האונה המצחית השמאלית באדום
האזור בו גייג' נפגע קרוי האונות הפרונטליות, או האונות המצחיות. אזור זה במוח נמצא מעל המצח וקשור בשליטה בהתנהגות. זהו האזור המפותח ביותר במוח האדם ומהווה כשלושים אחוז מנפחו. אצל חיות אחרות חלק זה במוח הרבה יותר קטן.
לאחר הטיפול, רופאיו שמו לב להתנהגות מאוד ילדותית של גייג'. גם בני משפחתו שמו לב לשינוי התנהגותו: גייג', שהיה אדם אחראי, טוב לב, שקדן ורציני, הפך לאימפולסיבי, גס, ילדותי וחסר התחשבות. חברת הרכבת סירבה להחזירו לעבודתו בעקבות השינוי הדרמטי שהתרחש באופיו. גייג' עזב את משפחתו לדרום אמריקה, ובשנת 1860 מת מסטטוס אפילפטיקוס.

לאחר התאונה שעבר גייג' הוא תואר על ידי הרופא שלו כ"עקשן, טרחן, ועם זאת גחמני, הפכפך, מתנדנד, אשר בתככנותו רוקם תוכניות רבות לעתיד אשר ננטשות עוד טרם שסיים לתכנן.... ילד ביכולותיו השכלית, אך עם התשוקות החייתיות של גבר חזק".<ref></ref>

המקרה של גייג' שינה את ההתייחסות למוח. בעקבות התאונה הבינו שהמוח מורכב מאזורים וחלקים שונים, אשר לכל אחד מהם תפקיד שונה, ושיש קשר בין המוח לנפש.

==תרומה להבנת המוח==
אף על פי שתאונתו של גייג' הפכה לאחד המקרים המפורסמים ביותר בתולדות חקר המוח, ושתפיסת העולם לגבי המוח השתנתה, לא הייתה לה תרומה משמעותית להבנת אופן פעולת המוח. הרופאים לא בדקו בדיקה מעמיקה את מוחו, והייתה חסרה השוואה באופיו לפני התאונה לבין אחרי התאונה.

בדיקה מעמיקה בתפקוד האונות המצחיות התאפשרה רק עם המצאת הניתוח הלובוטומי, שישים שנה לאחר מכן. בניתוח הראשון שבוצע, כל האנשים שהשתתפו בניתוח ולא מתו במהלכו או בעקבותיו, עברו שינוי אישיות, בדיוק כמו גייג'. למרות זאת, הניתוח הלובוטומי המוכר ביותר התרחש בבית חולים לחולי נפש, שם ניסו להחזיר אנשים לשפיותם. בחלק מהמקרים מצב האנשים השתפר, אך בחלק אחר של המקרים מנותחים רבים הפכו לחסרי יכולת דיבור, ובוהים ללא מחשבה. אף על פי שעזר לחלק מחולי הנפש שנותחו, הניתוח הלובוטומי עדיין נושא את הכינויי "הטיפול הברברי ביותר בתולדות הרפואה", ובארצות רבות הוכרז ניתוח זה כאסור.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://youtu.be/aBJVVv-8H8c הסיפור המרתק של פיניאס גייג'] - בערוץ [https://www.youtube.com/channel/UCDJ6HHS5wkNaSREumdJRYhg היוטיוב] של כאן
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נוירולוגיה
קטגוריה:האונה המצחית
קטגוריה:נפטרים מאפילפסיה
קטגוריה:נפגעי תאונות עבודה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1823
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1860
סיפור אהבות

סיפור אהבות הוא רומן מאת כנרת רוזנבלום, ראה אור בשנת 2012 בהוצאת "כתר".

==פרטי העלילה==
"סיפור אהבות" פורש את סיפורם של גליה וכרמי, זוג נשוי, הורים לשלושה ילדים, אשר נישאו, בשנות העשרים לחייהם, בנישואים אזרחיים בעיירה האיטלקית אורבייטו.

הספר מוצא אותם כשהם בסוף שנות השלושים לחייהם והורים לשלושה ילדים, בדרכם שוב לאורבייטו, אבל הפעם המטרה הפוכה – הם נוסעים כדי להתגרש.
במהלך המסע באיטליה עורכים גליה וכרמי חשבון נפש ופותחים את הפצעים שעד אז שניהם ביקשו להסתיר: את שמחת היחד שנשחקה בחיי היומיום, את היצרים שנבלמו ואת התעוררות התשוקה של גליה לגבר אחר, גידו, שלגמרי במקרה נמצא בדיוק באותם ימים באיטליה ומבקש לחדש את קשריו עם גליה.

==אודות הספר==
הספר הופיע ברשימות רבי-המכר של עיתון הארץ מיום יציאתו לאור, בחודש אוגוסט 2012 ועד נובמבר 2012. כמו כן, הופיע מספר דומה של שבועות ברשימות רבי המכר של המוסף לספרות של ידיעות אחרונות. בשנת 2012 היה "סיפור אהבות" הנמכר ביותר בפורמט הדיגיטלי ("רבי המכר של "עברית").

רוזנבלום מספרת על הרקע לכתיבת הספר בריאיון לשיר זיו בעיתון "ישראל היום":

הסופרת רבקה קרן כתבה על הספר בביקורת ב"הארץ ספרים":

==קישורים חיצוניים==
===ביקורות===
* רן בן נון, [http://www.e-vrit.co.il/content.aspx?cId=216 הביקורת הראשונה שהתפרסמה], ידיעות אחרונות
* 
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2012/10/07/על-סיפור-אהבות-של-כנרת-רוזנבלום-הוצאת/ על "סיפור אהבות", של כנרת רוזנבלום, הוצאת "כתר"], במוסף 7 לילות של העיתון ידיעות אחרונות בתאריך 7 באוקטובר 2012, כאן, באתר של גלסנר, מופיעה גרסה מעט שונה מזו שהתפרסמה בעיתון
* עדנה אברמסון, [https://web.archive.org/web/20160304023512/http://www.lit-republic.co.il/?p=4796&utm_source=feedburner&utm_medium=feed&utm_campaign=Feed:+lit-republic+(הרפובליקה+הספרותית+-+פוסטים+חדשים) האהבות של כנרת], באתר הרפובליקה הספרותית, 19 באוגוסט 2012
* עדי זליכוב רלוי, [http://saloona.co.il/blog/רוצה-את-שניהם/ רוצה את שניהם], באתר סלונה, 13 באוגוסט 2012
* 
* 

===כתבות ומאמרים אודות הספר===
* עידית שכטר-פייל, [http://www.xnet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3097524,00.html מסע בעקבות מקומות משמעותיים בספרים ישראליים], מהוילה של "קופסה שחורה" של עמוס עוז, מנזר המצלבה ב"עשו" של מאיר שלו, נוה צדק של ש"י עגנון, וגם כיכר אלברט מתוך "סיפור אהבות", באתר xnet, 29 בספטמבר 2012
* שלי גרוס, [http://www.xnet.co.il/fashion/articles/0,14539,L-3096747,00.html גליה באיטליה: זרם תודעה על הספר "סיפור אהבות" של כנרת רוזנבלום], באתר xnet, 14 באוגוסט 2012
* [http://www.facebook.com/media/set/?set=a.376909525711489.79152.374808142588294&type=3 אלבום "סיפור אהבות" בעולם: קוראים מצלמים את הספר במקומות בהם הוא נקרא]
* [http://www.facebook.com/SipurAhavot עמוד הפייסבוק של סיפור אהבות]

==הערות שוליים==

סיפור אהבות
קטגוריה:ספרי 2012
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
צ'סטר

צ'סטר (באנגלית: Chester; בולשית: Caer) היא עיר הבירה של מחוז צ'שייר, במערב אנגליה. העיר שוכנת על נהר די קרוב למקום שפיכתו בים וכקילומטר (ממרכז העיר) לגבול עם ויילס.

==היסטוריה==
העיר נוסדה בשנת 79 לספירה בתור קסטרום רומי בשם דווה ויקטריס (Deva Victrix).
שיחזור של צ'סטר הרומית

הקסטרום הוקם על ידי הלגיון העשרים ושימש מוצב קדמי כנגד השבטים הקלטים מהצפון והמערב. לאחר תקופה של דעיכה שהגיעה לאחר תקופת הרומאים, בימי הביניים החלה העיר לגדול ולשגשג בתור עיר מסחר ועיר נמל אזורית. עם התפתחות הספינות, יכולתה של צ'סטר לשמש עיר נמל דעכה משום המים הרדודים מדי של נהר הדי המחברים אותה לים האירי, עם זאת העיר המשיכה לשמש עיר מסחר אזורית ומזוהה בין היתר עם הסחר בבקר.

במהלך המאה ה-18 הייתה צ'סטר עיר תעשייתית חשובה משום שישבה במרכז האזור התעשייתי של צפון ויילס והמידלנס של אנגליה. בתקופה זו פיתוח האזור העלה גם את מעמדה שלה עם חיבור העיר לתעלת שרופשייר ולמסילות הרכבת.

==אתרים חשובים==
===חומות העיר צ'סטר===
חומות צ'סטר הן חומות היקפיות באורך של כ-3 קילומטר, המקיפות את העיר העתיקה. החומות עשויות אבן חול אדומה. תחילת הקמתן בתקופה הרומית ובהמשך, שופצו והורחבו מספר פעמים. לאורכן מספר מגדלים ומבנים עתיקים שונים. ההליכה על החומות משמשת כיום אחת האטרקציות התיירותיות המוכרות בעיר.

===קתדרלת צ'סטר===
במרכז העיר צ'סטר נמצאת קתדרלת צ'סטר . המוקד עליו מוצבת היום הקתדרלה היה אתר נוצרי עוד מהתקופה הרומית המאוחרת כאשר ניצבה במקום בזיליקה. לפי מסורות מסוימות הכנסייה בעיר הוקדשה לקדוש פאולוס ופטרוס, ככל הנראה בתקופה הסקסונית הפך הקדוש וורבורג (Werburgh) לקדוש הפטרון של הכנסייה והעיר. לקראת סוף האלף הראשון לספריה, הכנסייה הפכה למנזר. זה הושמד בשנת 1090 והוקם מחדש שלוש שנים מאוחר יותר בתור מנזר בנדיקטיני.

===טירת צ'סטר===
טירת צ'סטר ניצבת בקצה הדרום-מערבי של חומות העיר העתיקה. היא נבנתה לאורך מאות שנים, כאשר הוקם במקום מבצר לראשונה בשנת 1070. במהלך המאה ה-12 הוקם מגדל אבן במרכז המבצר ושודרג שער המבצר משער עץ לבית שער מאבן המוכר כיום כ-"מגדל אגריקולה" (Agricola). במאה ה-13 הוחלפו חומות העץ של המבצר בחומות אבן, נבנו בנייני מגורים ואולם גדול, כמו כן נחסם שער אגריקולה והוא השתלב כמגדל בחומות הטירה וכלל בתוכו גם תאי מעצר ששימשו את השליט המקומי. לאחר שהטירה שרדה שתי תקיפות של הכוחות הפרלמנטריים במלחמת האזרחים האנגלית, היא נכנסה לתקופה רגועה יותר ושימשה בית משפט, כלא ומשרדי מס אזוריים.

בסוף המאה ה-18 עברה הטירה שיפוץ והרחבה נרחבים על ידי הארכיטקט תומאס הריסון. במהלך השיפוץ נוספו אגפים נוספים, נבנה מחדש הכלא ואולמות המשפט, בנוסף הוקם שער חדש לטירה - כל זאת בסגנון התחייה היוונית. לאחר שהשיפוץ הנרחב הושלם בשנת 1822, שימשה הטירה מרכז משפט ואדמיניסטרציה אזורי ואף כללה אגף ששימש את המפקדה הצבאית של רגימנט צ'סטר (אוחד בשנת 2007 אל תוך הרגימנט המרסיאני).

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.localhistories.org/chester.html מאמר על ההיסטוריה של צ'סטר].
* [http://www.cityofchester.org/ אתר אודות העיר].
* 

קטגוריה:אנגליה: ערים
קטגוריה:צ'שייר
קטגוריה:צפון-מערב אנגליה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-1
העברה בין-דורית

העברה בין-דורית היא תופעה המתארת דפוסי הורות המשתחזרים מדור לדור. אדם שחווה התנהגות מסוימת או סגנון יחסים כלשהו עם הוריו, נוטה במסגרת יחסיו עם ילדיו לשחזר את אותה התנהגות.

ילדותו של אדם משפיעה על ההתנהגות שלו, על תפיסות העולם שלו, על האופן בו הוא חווה את העולם, על האופן בו הוא יוצר קשר עם אחרים, וגם על האופן בו הוא יוצר קשר עם ילדיו. דפוסי התנהגות אלו, בין אם הם חיוביים או שליליים, רצויים או לא רצויים, מוטבעים באדם, וקשה להימנע מלחזור עליהם בקשר עם הילדים.

אותם דפוסים וזיכרונות שנשמרו אצל האדם בבית הוריו, עולים כאשר הוא מתמודד עם אתגר חינוכי. כאשר ההורה לא מודע אליהם, סביר שהוא ישחזר את הדפוסים של הוריו.
לדוגמה, אדם שבילדותו סבל מרגשות תחרות עם הוריו, תופס את מסגרת היחסים כמאבק שליטה, וכתוצאה מכך גם ילדיו יהיו עסוקים בתחרות על השליטה בבית. באופן דומה, אדם שהוריו היו ביקורתיים מאוד, יחנך את ילדיו לרף גבוה של ערכים.

באותה מידה שהשפעתם של אירועים קשים שחווה אדם בילדותו, יכולה לעבור לילדיו, כך גם השפעות טובות וכוחות שיש לאדם יכולים לקבל ביטוי באופן גידול הילדים. המודעות אל הכוחות והחולשות היא זו שיכולה להשפיע במידה מסוימת על מה שעובר הלאה.

==ראו גם==
* העברה (פסיכולוגיה)
* אבות אכלו בוסר ושיני בנים תקהינה
* קשר בין-דורי
* טראומה בין-דורית
* הדור השני לשואה
* הדור השלישי לשואה

==לקריאה נוספת==
* יולנדה גמפל, היבטים על העברה בין-דורית. "שיחות", כרך 2, חוב’ 1, 1987

<div class="mw-content-ltr">
* Fraiberg, S., Adelson, E., & Shapiro, V. (1975). [http://www.pep-web.org/document.php?id=paq.045.0651a Ghosts in the nursery: A psychoanalytic approach to the ,problem of impaired infant–mother relationships]. Journal of the American Academy of Child Psychiatry .14, 387–4
* Bnoit, D. & Parker, K. C. H. (1994).”Stability and Transmission of Attachment across Three Generations”. Child Development, 65 PP 1444-1456.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20130930204127/http://haruv.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/angelsemail.pdf מלאכים בחדר הילדים: העברה בין-דורית של השפעות הוריות מיטיבות], מכון חרוב
* דפנה כצנלסון בנק, [https://web.archive.org/web/20120815105530/http://hola.yeladudim.co.il/homesites/Site.asp?Page=2182 והעיקר לא לפחד כלל - איך למנוע הישנות של טעויות], באתר ילדודים

קטגוריה:פסיכולוגיה התפתחותית
קטגוריה:פסיכולוגיה חברתית
קטגוריה:הורות
Harvest (ניל יאנג)

Harvest הוא אלבום האולפן הרביעי של המוזיקאי הקנדי ניל יאנג, שיצא לאור ב-14 בפברואר 1972 על ידי חברת ההפקות Reprise Records . האלבום נחשב בקרב מעריציו ומבקרי מוזיקה שונים, כאחד האלבומים החשובים ביותר של יאנג. באלבום התארחו מספר אומנים בולטים, ביניהם חברי להקת קרוסבי, סטילס ונאש (בה יאנג היה חבר לתקופה קצרה): דייוויד קרוסבי, סטפן סטילס וגרהם נאש; הזמרת לינדה רונסטאדט; הגיטריסט ג'יימס טיילור והתזמורת הסימפונית של לונדון. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 במשך שבועיים, והנפיק 2 להיטים שנכנסו לבילבורד הוט 100. Old Man שהגיע למקום 31, ו-Heart of Gold שהגיע למקום הראשון. בסיכום כללי של שנת 1972, האלבום היה הנמכר ביותר בארצות הברית לשנה זו.
בשנת 2020 דורג האלבום במקום ה-72 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.

==תוכני האלבום==
לאחר עזיבתו את להקת "קרוסבי, סטילס ונאש", רצה יאנג ליצור מוזיקת קאנטרי רוק. רצון זה התממש בהקלטות האלבום Harvest. רוב שירי האלבום דנים בנושאים כגון זקנה (Old Man, Heart of Gold), מלנכוליה (Out on the Weekend) ואכזבה מהחיים וממערכות יחסים (A Man Needs a Maid). כמו כן, יש באלבום תמות מוכרות מיצירתו של יאנג לאורך השנים כגון השיר Alabama שמתכתב הן מבחינת תוכן ומבחינת הלחנה עם שיר קודם שלו Southern Man, והשיר הארוך ביותר באלבום (Words (Between the Lines of Age במהלך השיר ישנם הפסקות ארוכות בין קטעי השירה בהם יאנג מנגן סולואים ארוכים על הגיטרה. במהלך הקריירה של יאנג, כמעט בכל אלבום שהוא הוציא יש רצועה ארוכה במיוחד אשר משלבת סולואים ארוכים בין בתי השיר.

==רשימת שירים==
כל השירים הולחנו ונכתבו על ידי יאנג.

==לקריאה נוספת==
* 
* 
* 
* 
* 
*[https://yosmusic.com/yos821/ ניל יאנג, הרווסט (1972)]

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי 1972
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפן ביתי
קטגוריה:אלבומי קאנטרי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי יהלום בצרפת
פטי פייג'

קלרה אן פאולר (Clara Ann Fowler; 8 בנובמבר 1927 – 1 בינואר 2013), שנודעה בשם הבמה פטי פייג (Patti Page), הייתה זמרת אמריקאית פופולרית בעיקר בשנות החמישים, עם מכירות של למעלה מ-100 מיליון תקליטים הייתה הזמרת בעלת כמות המכירות הגבוהה ביותר בעשור זה.

ייחודה של פייג' היה בשילוב מוזיקת פופ עם מוזיקת קאנטרי והרצת שירים במקביל במצעד הפופ ובמצעד הקאנטרי. לאחר הפלישה הבריטית ועליית הרוק אנד רול הייתה פייג' בין האמנים הבודדים של אסכולת הפופ הקלאסי שהצליחה להצעיד שירים במצעד בילבורד הוט 100. לאחר שיא הפופולריות שלה בשנות החמישים פעלה בעיקר כזמרת קאנטרי וזכתה להצלחה רבה בסוגה זו בשנות השבעים והשמונים.

שירה "Tennessee Waltz" (ואלס טנסי), ששהה 13 שבועות רצופים בראש מצעד בילבורד הוט 100 ב-1950, הוא אחד מהשירים הרשמיים של מדינת טנסי ואחד התקליטונים הנמכרים ביותר במאה ה-20. שירים ידועים נוספים שהתפרסמו בביצועה היו "How Much Is That) Doggie in the Window)" ו-"Hush, Hush, Sweet Charlotte".

בפברואר 2013 הייתה אמורה לזכות בפרס גראמי למפעל חיים, אך נפטרה כחודש לפני מועד זה.

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Patti Page, This is My Song: A Memoir, Kathdan Books, 2009 אוטוביוגרפיה
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20030629110942/http://www.corporateartists.com/patti_page.html ביוגרפיה]
* [http://www.cmt.com/artists/patti-page/biography/ ביוגרפיה באתר מוזיקת קאנטרי]
* [http://heavens-gates.com/50s/tennwaltz/ על השיר טנסי ולס]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אמניות קולומביה רקורדס
קטגוריה:זמרות פופ אמריקאיות
קטגוריה:זמרי פופ אמריקאים
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זמרות קאנטרי
קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה אמריקאים
קטגוריה:כותבות אוטוביוגרפיה אמריקאיות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: מוזיקה
קטגוריה:זמרי-יוצרי קאנטרי אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1927
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2013
ארונגו

ארונגו הוא אחד מ-13 המחוזות בנמיביה. הוא נקרא של שם הר ארונגו, נקודת ציון ידועה בנמיביה ובאזור, הנמצא צפונית לסווקופמונד. ארונגו גובל באוקיינוס האטלנטי במערב, ובשאר צדדיו גובל במחוזות הבאים:
* קוננה - צפון.
* אוט'גוזונדג'ופה - מזרח.
* קהומס - דרום-מזרח.
* הרדפ - דרום.

==מחוזות בחירה==

בארונגו ישנם 7 מחוזות בחירה:
# אומרורו 
# קריביב - האוכלוסייה 11,784 איש (נכון לשנת 2004).
# ברנדברג - האוכלוסייה 10,184 איש (נכון לשנת 2004).
# ארנדיס - האוכלוסייה 7,477 איש (נכון לשנת 2004) בשני ערים:ארנדיס והנטיס ביי. 
# סווקופמונד - האוכלוסייה 25,442 איש (נכון לשנת 2004).
# וולביס ביי - כפרי: האוכלוסייה 623 איש (נכון לשנת 2004) היושבים באזור בכפרי שמסביב לוולביס ביי.
# וולביס ביי - עירוני: האוכלוסייה 40,849 איש (נכון לשנת 2004).

==דמוגרפיה==

ע"פ מפקד האוכלוסין בנמיביה לשנת 2001, אוכלוסיית ארונגו היא 107,663 איש (50,040 נשים ו- 57,616 גברים; 115 גברים על כל 100 נשים), ושיעור הגדילה השנתי הוא 1.3%. שיעור הפריון הכולל הוא 3.2 ילדים לאישה. 80% מאוכלוסיית ארונגו מתגוררים בערים, ו-20% מתגוררים בכפרים. שטחה של ארונגו הוא 63,579 קמ"ר, והצפיפות היא 1.7 איש לקמ"ר. 

האוכלוסייה בארונגו מורכבת מהגילאים הבאים: 11% מהאוכלוסייה הם מתחת לגיל 5; 18% בגילאים 5-14; 64% בגילאים 15-59; 6% מעל גיל 60. כלל האוכלוסייה בארונגו מתחלקת ל-27,496 משקי בית, עם שיעור ממוצע של 3.8% איש למשפחה. בראש 35% ממשקי הבית עומדת אישה, וב-65% עומד גבר. השפות המדוברות ביותר בבית הם שפת האובמבו (34% ממשקי הבית), אפריקאנס (22%) ונאמה (21%). 

שיעור התעסוקה בארונגו לשנת 2001, היה 66% (71% מגיל 15+). מתוך אוכלוסייה הלא-עובדת שמעל גיל 15, 34% היו סטודנטים, 34% עקרי/עקרות בית ו-31% פרשו לגמלאות. 

תוחלת החיים היא 59 שנים לנשים, ו-54 שנים לגבר. בגילאים שמתחת ל-15, 3% התייתמו מאמם, 5% התייתמו מאביהם, ו-1% התייתם משני ההורים. 4% מהאוכלוסייה סובלים מנכויות שונות: 21% מהם חרשים, 41% עיוורים, 10% עם ליקויי דיבור, 10% עם נכות ביד, 22% עם נכות ברגל ו-4% עם בעיות נפשיות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נמיביה: מחוזות