OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
איוואן אודואר

איוואן אודואר (בצרפתית: Yvan Audouard; 27 בפברואר 1914 - 21 במרץ 2004) היה סופר ועיתונאי צרפתי.

== חייו ==
איוואן אודואר נולד בסייגון (כיום הו צ'י מין סיטי בווייטנאם) לאב יליד אביניון שבפרובאנס שהיה איש צבא, ולאם ילידת מרסיי שהייתה בעלת חנות ספרים בסייגון. הוא בילה את מרבית ימי ילדותו בדרום צרפת בערים ארל ונים ושמר מקום בלבו לחיי הכפר של פרובאנס - מה שמאוחר יותר בא לידי ביטוי בכתביו.

כבחור עליז יצר בדמיונו העשיר את "המפלגה החוקית של המרובינגים" ואת "הוועדה לזכר חציית האלפים על ידי חניבעל". אחרי שקיבל תואר ראשון במדעי הרוח שימש מורה לאנגלית בבורדו (1938–1939) ובארל (1940–1942).

ב-1944 שימש עיתונאי של עיתון המחתרת הצרפתית בעיר ליון וחתם לעיתים קרובות בשם העט פרנסואה פונטווי. 

החל ב-1945 שימש עיתונאי בפריז ופרסם סיפורים ודברי הומור בעיתונים "פארי-פרס", "פארי-ז'ור", ו "פראנס דימאנש" ובשבועון הסאטירי "לה קנאר אנשנה" שבו עבד במשך שלושים שנה. הוא שידר דברי הומור ברדיו פריז, הופיע בטלוויזיה הצרפתית בתוכניות בידור ובהן "משחקי מילים", ופרסם מספר רב של ספרי הומור ודברי ביקורת שנכתבו בסגנון היתולי.

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוא התגורר בקומונה של אמנים צרפתים שכללה בין היתר ארמן גטי, ג'ורג' ארנו ומישל טורניה. 

היה חתן פרס רבלה ב-1956. בשנות השישים של המאה העשרים חיבר דיאלוגים של כעשרים סרטי קולנוע שבהם עשו שימוש בין היתר השחקן פרננדל והזמרים לינו ונטורה ואדי קונסטנטין, וביים את סרטו הראשון של זמר הרוק אנד רול ג'וני הולידיי.

ב-1987 פרסם את ספרו "סיפורים חדשים מפרובאנס שלי". ב-1994 קיבל את פרס פול לאוטו בעבור ספרו "אדון הימים שעברו" וב-1999 פרסם את ספרו "חרבו של אבי" שבו הוא מתאר את ימי ילדותו בערים ארל ונים שבפרובאנס, את מלחמות השוורים ואת האווירה הכפרית של הקאמארג (הדלתה של הנהר רון). בספרו זה עשה שימוש במילים מן השפה האוקסיטנית המדוברת בפרובאנס.

איוואן אודואר מת בביתו בפריז ב-2004.

==מיצירותיו==
* קאמארג (1965)
* אנטואן הישר (1967)
* מכתב גלוי לנוכלים (1974)
* סיפורים חדשים מפרובאנס שלי (1987)
* ההונאה כבר לא מה שהייתה (1993)
* חרבו של אבי (1999)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1914
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2004
סטקטו

סְטָקָטוֹ (באיטלקית: staccato) הוא מונח מוזיקלי שפירושו המילולי הוא "מנותק", או "נפרד". צורת הרבים היא "סטקטי". משמעות סימון הסטקטו היא שיש להפריד בין צליל לצליל, כך שבחלק מן הזמן המוקצב לתו על פי משכו לא יישמע צליל אלא שתיקה. צלילי הסטקטו הם קצרים ומקוטעים, אך לסטקטו אין השפעה על קצב המוזיקה. הנקודה המציינת סטקטו תופיע מעל ראש התו כשהקו פונה כלפי מטה, או מתחתיו כשהקו פונה למעלה.

:קובץ:staccato.png

ביצירות מן התקופה הקלאסית, כמו אלה של מוצרט, למשל, נעשה לעיתים שימוש בסימן הדגשה במקום בנקודה לציון סטקטו, והדבר פותח פתח לספק באשר לכוונותיו של המלחין. אפקטים של הדגשה וסטקטו עולים לעיתים בקנה אחד, אך קשה למצוא מקרים כאלה ביצירות מודרניות.

נגינת סטקטו היא ההפך מנגינת לגאטו. בכלי מיתר יש להבחין בין נגינת סטקטו לפיציקטו, אם כי הפיציקטו כשלעצמו עשוי להיחשב לאפקט סטקטו מסוים. לדוגמה, "ג'אז לגאטו/ג'אז פיציקטו" של לרוי אנדרסון. יש הטעמת ביניים המכונה "מצו סטקטו" או "נון לגאטו".

==סטקטו כפול וסטקטו משולש==
סטקטו כפול וסטקטו משולש הן צורות נגינת סטקטו במהירות גבוהה מנגינת הסטקטו הרגיל. ביצוע סטקטו כפול ומשולש מתבצע הן על ידי השפתיים, והן על ידי הגרון. סטקטו כפול יתבצע בצורת "טה-קה". סטקטו משולש יתבצע בצורת "טה-קה-קה".

==דוגמאות שמע==

בדגימה הבאה ניתן לשמוע בסון מנגן, לפי הסדר: סטקטו, לגטו, לגטו + ויברטו, וקשת:

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תאוריית המוזיקה
קטגוריה:סימנים מוזיקליים
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
בתיה בת פרעה

"[[משה נמשה מן היאור בידי בת פרעה"; פרסקו מבית הכנסת בדורה אירופוס]]
בִּתְיָה בַת-פַּרְעֹה היא דמות מקראית המופיעה בדברי הימים. על פי מדרש חז"ל, היא מזוהה עם בת פרעה המופיעה בספר שמות, אשר מצאה את משה כשהוא בתוך תיבת גומא ביאור, וגידלה אותו בילדותו.

חז"ל מנו את בתיה עם צדיקים נוספים שנכנסו בחייהם לגן עדן.

== בת פרעה בספר שמות ==

בתו של פרעה, ששיעבד את בני ישראל במצרים, מוזכרת במקרא כמי שמצאה את משה כשירדה לרחוץ ביאור, ולאחר מכן העניקה לו את השם "משה", לזכר משייתו מן המים. היא גידלה אותו כבן בבית אביה. זאת, על אף גזירת האב על הרג כל התינוקות הזכרים העברים, אותה גזירה שבגללה הושם משה בתוך תיבת גומא ביאור (שמות ב'). על-פי התלמוד בבלי בת פרעה כפרה בעבודת אלילים, בניגוד לכל בית אביה.

=== אישיותה של בת פרעה ===
Jean-Jacques Lagrenée}}, [[המאה ה-18]]

בת פרעה מתנגדת לאביה ולחוקיו, מושיעה את משה מן היאור ומגדלת אותו למרות הידיעה שהוא עברי. ספר התנ"ך אינו מספר עליה רבות, אך ריבוי הפעלים בפסוקים המתארים את בת פרעה מרמז על אישיות פעילה ועצמאית. בפסוקים אלו מיוחסות לה שבע פעולות שונות, חלקן הכרעות מוסריות כבדות משקל:
# 
# 
# 
# 
# 
# 
# 

המצרים התייחסו לבת פרעה כאל אלה ואף נתנו לה מעמד אלי.

== בספרות החיצונית ==
בספרו של יוסף בן מתתיהו, שמה של בת פרעה מספר שמות הוא תרמותיס, כשמה של האלה המצרית. שם זה מוזכר גם בספר היובלים (מז, ה). היו שטענו כי קיים דמיון רב בין תרמותיס לבת פרעה.

האלה תרמותיס הייתה אלת הפריון והתאפיינה בערמומיות כנחש ונקראה גם "המיינקת". היא מוצגת כאישה עם זנב נחש והיא התגלמותה של הערמומיות הנשית. לפי האנלוגיה בין האלה לבת פרעה ניתן להבין כי גם בת פרעה התאפיינה בערמומיות ונקראה "המינקת", ואכן, בזכות ערמומיותה הונתה בת פרעה את אביה והצילה את משה. על פי שמה "המינקת" ניתן להבין שהניקה את משה, אף על פי שבספר שמות כתוב כי היא איננה המניקה את משה אלא המינקת, בספרות המצרית, היא זאת שהניקה את משה.

== בת פרעה בדברי הימים ==
ברשימות היחש של יהודה שבספר דברי הימים נזכר שמה של בת פרעה נוספת:

לפי פרשנות חז"ל על פסוק זה, מזוהה בתיה בת פרעה מדברי הימים עם בת פרעה של ספר שמות, ובעלה מָרֶד מזוהה ככלב בן יפונה:

== לקריאה נוספת ==
* יעל לוין, מדרשי בתיה בת פרעה, ירושלים תשס"ד.
* 
* יוכי ברנדס, שבע אימהות, הוצאת זמורה ביתן, 2010 - הפרק "בת פרעה", עמ' 165–211.
* אהרן דמסקי, בתיה בת פרעה וקרוביה בנחלת יהודה דה"א א ד 15–20, עיוני מקרא ופרשנות, כרך ט' 2009, עמ' 427–437.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20071214051541/http://www.ypt.co.il/show.asp?id=20072 השמים הם הגבול - לדמותה של בתיה], באתר ישיבת אורות שאול
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20190125131025/https://ilanabc.co.il/?page_id=123 פרק 15 – דברי הימים: ימשיך כבודו – על עשרת הצדיקים שנכנסו לגן עדן. חלק א'] בפודקאסט דברי הימים בהגשת אילן אבקסיס

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צדיקים שנכנסו בחייהם לגן עדן
קטגוריה:אישים מצרים בתנ"ך
קטגוריה:נשים בתורה
קטגוריה:אישים בתנ"ך ששמם אינו מצוין
קטגוריה:גרים בתנ"ך
קטגוריה:אישים בפרשת שמות
חומצה צורנית

ריכוז ממוצע שנתי של חומצה צורנית בפני השטח של הים
חומצה צורנית (חומצה סיליצית) היא שם כללי למשפחת תרכובות כימיות הכוללות את היסודות צורן (סיליקון), מימן וחמצן, בעלות נוסחת המבנה הכללית SiO<sub>x</sub>(OH)<sub>4-2x</sub>]<sub>n</sub>]. בתמיסות מימיות מהולות קיימות מספר צורות יציבות, בהן חומצה מטא-צורנית (H<sub>2</sub>SiO<sub>3</sub>), חומצה אורתו-צורנית (H<sub>4</sub>SiO<sub>4</sub>, pK<sub>a1</sub>=9.84, pK<sub>a2</sub>=13.2 at 25° C), חומצה די-צורנית (H<sub>2</sub>Si<sub>2</sub>O<sub>5</sub>) וחומצה פירו-צורנית (H<sub>6</sub>Si<sub>2</sub>O<sub>7</sub>); במצב מוצק חומצות אלה כנראה נדחסות ליצירת חומצות צורניות פולימריות בעלות מבנה מורכב.

אחד המסלולים ליצירת חומצה צורנית הוא החמצה (אסידיפיקציה) של מלחי סיליקט (כמו נתרן סיליקט) בתמיסה מימית. כאשר החומצה מחוממת היא מאבדת מים והופכת לסיליקה ג'ל, צורה פעילה של צורן דו-חמצני.

באוקיינוסים, סיליקון מופיע בעיקר בצורת חומצה אורתו-צורנית. אצות מסוג צורניות (diatoms) אחראיות על המחזור הביוגאוכימי שלה. אצות אלה מבצעות פולימריזציה לחומצה, ליצירת "סיליקה ביוגנית", בה הן משתמשות לבניית דפנות התאים שלהן (מכונים "frustules").

==השפעות בריאותיות==
בשנים האחרונות בוצעו מספר מחקרים בעניין ההשפעה הבריאותית של חומצה צורנית, ונחיצותה לחיי האדם. 

מחקרים שבדקו קורלציה בין אלומיניום למחלת אלצהיימר כללו שימוש בחומצה צורנית במשקאות, וזאת עקב יכולתה להקטין את ספיגת האלומיניום במערכת העיכול, וכמו כן לגרום להפרשה של אלומיניום בשתן. 

בני אדם סופגים בעיקר את החומצה בצורת חומצה אורתו-צורנית, וניתן למצוא אותה בגוף במספר רקמות, בהן עצם, גידים, אב-העורקים, כבד וכליות. ייתכן כי סיליקה חיונית לבריאות, אך לא נקבעה צריכה מומלצת (RDI). ידוע כי חוסר בסיליקה גורם לעיוותים בגולגולת ובעצמות היקפיות, מפרקים בעלי חיבור גרוע, כמות מופחתת של סחוס וקולגן, והפרעה לאיזון המינרלי בעצם הירך ובחוליות.

חומצה אורתו-צורנית מיוצבת על ידי כולין נמכרת כתוסף מזון, והיא זמינה לגוף בצורה זו. נעשו מספר מחקרים בתחום, והם הראו, בין השאר: גירוי סינתזה מסוג 1 של קולגן ודיפרנציאציה אוסטאובלאסטית בתאים דמוי-אוסטואובלאסט אנושיים בניסויי מבחנה; שיפור בעמידות השיעור למאמץ מתיחה; השפעה חיובית על פני השטח של העור ועל חוזקו המכני, ועל פריכות שיער וציפורניים; הקלה בתסמונת ציפורניים שבירות; מניעה חלקית של איבוד מסה בעצם הירך במודל Ovariectomized rat; ועלייה בריכוז קולגן בעגלים. 

== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">
* N. N. Greenwood, A. Earnshaw, Chemistry of the Elements, 2nd ed., Butterworth-Heinemann, Oxford, UK, 1997.
* R. K. Iler, The Chemistry of Silica, Wiley, New York, 1979.

</div>

קטגוריה:חומצות
הרבאוס

הרבאוס הקדוש או ארווֶה הקדושה (Saint Herveus או Saint Hervé) הוא קדוש נוצרי מברטאן של המאה ה-6. יחד עם איב הקדוש הוא נחשב לקדוש הברטוני הכי אהוד. רישומים היסטוריים טוענים כי הוא נולד בגוימיליו שבברטאן, אם כי קיימות טענות כי נולד בוויילס. על פי האגדה, הוא היה בנו של משורר נודד נודע בשם היברניון שהיה פעיל בחצר המלוכה של כילדברט הראשון. שמה של אימו היה ריבנון. 

הרבאוס היה עיוור מלידה. יחד עם תלמידו גויהראן, הוא גר ליד פלוביין כנזיר מתבודד וכמשורר נודד. על פי האגדה, היו לו כוחות שאיפשרו לו לרפא כל בעל חיים והוא גידל ואילף זאב שהלך עמו לכל מקום.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:עיוורים
קטגוריה:ברטאן: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-556
משקע אלקטרוסטטי

מְשַקֵעַ אלקטרוסטטי הוא מערכת טיפול והרחקת חלקיקים מזרם גז בעזרת יצירת שדה אלקטרוסטטי. המערכת מסוגלת לסנן ביעילות גבוהה חלקיקים עדינים הקטנים אפילו מ־1 מיקרון.

משקע אלקטרוסטטי בנוי ממכל בו עוברים הגזים, קתודה מלוחות או חוטי מתכת, אלקטרודה חיובית מפח או מצינורות ומכל שיקוע. מערכת אספקת חשמל מספקת לאלקטרודה החיובית זרם במתח גבוה (30–100 קילוולט). כאשר גזים עם חלקיקים נכנסים למכל, השדה האלקטרוסטטי גורם ליינון חיובי של מולקולות הגז ולשחרור של אלקטרונים חופשיים. יונים חיוביים של הגז מגיעים לקתודה ומנוטרלים. האלקטרונים החופשיים שמתקרבים לאלקטרודה החיובית גורמים ליינון שלילי של החלקיקים, ואלו מנוטרלים בהגיעם לאלקטרודה החיובית. מערכת הרעדה גורמת לחלקיקים לשקוע לבסוף למכל שיקוע. כך זרם הגז הנקי נפלט לארובה או להמשך התהליך.

משקעים אלקטרוסטטיים מותקנים לרוב בתחנות כוח.

== ראו גם ==
* זיהום אוויר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:טכנולוגיה סביבתית
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
קטגוריה:זיהום אוויר
אסיה רודשטיין

אסיה רודשטיין היא כנרת, מורה לכינור ובונת כינורות ישראלית.

רודשטיין נולדה בברית המועצות בשנת 1955, שם למדה נגינה בכינור והחלה לעבוד בהוראת נגינה.

ליקויים בכינורות של תלמידיה עוררו בה עניין בבניית כינורות, והיא פנתה אל דניס ולדימירוביץ' יארובוי , בונה הכינורות הרוסי היחיד שזכה בתחרות בקרמונה, ולמדה אצלו את המקצוע באופן אינטנסיבי.

רודשטיין עלתה לישראל בשנת 1989, ניגנה זמן קצר בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ונכון ל-2011 היא מנגנת בשני הרכבים קאמריים, מלמדת נגינה ומרכזת פרויקט בבית ספר לאמנויות באשקלון.

רודשטיין מתקנת ובונה כינורות בעץ אשוח ומייפל, שהביאה עמה ממוסקבה.

נוסף לעיסוקיה אלה, רודשטיין עוסקת בביקורת מוזיקה וכותבת שירה בעברית, שלמדה אחרי עלייתה לארץ.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יצרני כלי נגינה ישראלים
קטגוריה:בוני כלי קשת ישראלים
כינורות
אמנון ויינשטיין

אמנון ויינשטיין (21 ביולי 1939 – 4 במרץ 2024) היה בונה כינורות ישראלי.

ויינשטיין הוא דור שני לשושלת של בוני כינורות ישראלים. אביו משה עלה לארץ ישראל ופתח בתל אביב סטודיו לבניית כינורות בשנת 1939. אמנון המשיך במסורת וצירף אליו גם את בנו, הדור השלישי בשושלת, המקיימת את מסורת בוני הכינורות הגדולים בקרמונה שבאיטליה, משפחות אמאטי וגוארנרי.

שאר משפחתו של ויינשטיין נשארה באירופה ונספתה בשואה, והקשר הזה הוליך את אמנון לאיתור כינורות של יהודים שלקחו אתם את כלי הנגינה למחנות הריכוז הנאציים. כינורות אלה, רובם כלים פשוטים ששימשו לנגינה בשמחות, סומנו במגן דוד על גב הכינור, ואמנון ויינשטיין הציב לעצמו כמשימה את תיקון הכינורות האלה והבאתם לנגינה בקונצרט סימפוני, שיסגור את אירועי שנת השישים למדינת ישראל. הקונצרט, שכונה בשם "כינורות של תקווה", התקיים ב-24 בספטמבר 2008, וניגנו בו הסולן שלמה מינץ עם תזמורת סימפונט רעננה ותזמורת איסטנבול הטורקית.

ויינשטיין הגיע לרעיון איתורם ושיפוצם של הכלים בעקבות הרצאה בנושא "כינורות בתקופת השואה", שנשא בגרמניה בשנות ה-90 של המאה ה-20. חלק מן הכינורות המשובחים שהיו באירופה הועלו לארץ ישראל עם הכנרים, שברוניסלב הוברמן הזמין לנגן בתזמורת הפילהרמונית הארץ-ישראלית. אחרים נבזזו בידי הגרמנים. הכינורות שנשארו, בגטאות, ביערות ובמחנות הריכוז היו כלים פשוטים וזולים, ונמצאו במצב ירוד וכמעט הרוס, שחייב שיפוץ יסודי וממושך כדי להחזירם למצב נגינה. עד פטירתו ב-2024, החזיק ויינשטיין בסדנה שלו שמונה כינורות כאלו והמשיך בחיפוש אחר כלים דומים שעודם קיימים במקומות שונים בעולם.

ויינשטיין היה שותף להקמה ולניהול המוזיקלי של קשת אילון, מרכז לקידום וטיפוח הנגינה בכינור בקיבוץ אילון, שבגליל המערבי.

בסוף מרץ 2024, במסגרת פסטיבל הצילום הבינלאומי ה-11 של PHOTO IS:REAL, ,יציג הצלם מיקי קורן צילומי כינורות של ויינשטיין ששרדו את השואה תחת הכותרת "כינורות שלא נדמו". בדיעבד, עם פטירתו, תהפוך התערוכה להנצחת פועלו של ויינשטיין.

==ראו גם==
* כינורות של תקווה

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [https://school.kotar.cet.ac.il/kotarapp/index/Page.aspx?nBookID=102289634& מט"ח, אורית אילן, "ביקור אצל בונה כינורות"]
* [https://jfc.org.il/news_journal/60127-2/102381-2/ סרטון על סדנת בוני הכינורות משה ואמנון ויינשטיין] 1969
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יצרני כלי נגינה ישראלים
קטגוריה:בוני כלי קשת ישראלים
כלי קשת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
איל הופמקלר

איל הופמקלר (נולד ב-1957) הוא בונה כינורות ישראלי.
== ביוגרפיה ==
איל הופמקלר נולד בתל אביב, להורים ששניהם צ'לנים.

בשנת 1981 יצא ללמוד בנייה ושחזור של כינורות וכלי קשת אחרים בפארמה שבאיטליה, בקונסרבטוריון אריגו בויטו בכיתתו של רנטו סקרולווצה וסיים את הלימודים שם בשנת 1986.

עם סיום לימודיו, קיבל דיפלומה במקצועו. למשך עוד שנה נשאר בפארמה להשתלמות מעשית בשיקום קשתות ובבניית גיטרות.

מאז 1987, איל הופמקלר הוא חבר ב"אגודת הכינור של אמריקה" , ב"אגודת הכינור הבריטית" וב"ליאוטריה פרמאנזה".

הופמקלר גר ועובד בירושלים, שם הוא מפעיל סטודיו שבו ניתן למצוא כינורות, ויולות, צ'לו וקונטרבסים מודרניים וישנים בכל הגדלים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=k2252-HdkPc יוטיוב, איל הופמקלר מספר ומדגים בניית כינור]
* [https://www.france24.com/en/20200618-violin-makers-tune-in-to-tradition-of-stradivarius-in-italy-s-cremona אתר פראנס 24 על בניית כינורות בקרמונה]
* [https://www.atlasobscura.com/articles/liberation-concert-at-st-ottilien-archabbey כתבה אודות איל ואביו, בעקבות קונצרט השחרור של שנת 1945 במנזר סנט אוטיליאן ]

קטגוריה:בוני כלי קשת ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
לארה פלין בויל

לארה פלין בויל (באנגלית Lara Flynn Boyle; נולדה ב-24 במרץ 1970) היא שחקנית אמריקאית.

==קורות חייה==
בויל נולדה בדבנפורט, איווה. שמה ניתן לה על שם אחת הדמויות ברומן "ד"ר ז'יוואגו" של בוריס פסטרנק. ילדותה עברה עליה בשיקגו ובמדינת ויסקונסין. היא למדה באקדמיה לאמניות של שיקגו.

==קריירה==
תפקידה הראשון בקולנוע היה תפקיד קטן בסרט "שמתי ברז למורה" (1986), בזכותו הצטרפה לאיגוד שחקני המסך למרות שהסצנה שלה נחתכה לבסוף בעריכה. לאחר מכן שחקה ב-1987 במיני-סדרה Amerika, ב-1988 בסרט "פולטרגייסט 3" וב-1989 בסרט "ללכת שבי אחריו".

תפקידה המשמעותי הראשון היה גילום דמותה של דונה הייוורד, אחת הדמויות המרכזיות בסדרה "טווין פיקס" שזכתה לביקורות מהללות. לאחר סיום הסדרה ב-1991, הפיק דייוויד לינץ' סרט בשם "טווין פיקס - אש הולכת עמי" אך בו סרבה בויל להשתתף בשל הצעות טובות יותר שעמדו בפניה. את תפקיד דונה בסרט גילמה מוירה קלי.

במהלך שנות התשעים שיחקה בויל במספר סרטים, בהם סרטים שזכו להצלחה ואחרים שכשלו בקופות. ב-1992 שיחקה בדרמת הפשע "תאומים ובנים" (Equinox), שביים אלן רודולף. באותה שנה שיחקה בדרמת הנעורים "איפה הימים לוקחים אותך" לצד ויל סמית'. ב-1994 הופיעה בסרט "שלושה במיטה אחת. ב-1997 היא ניגשה למבחני בד לתפקיד הראשי בסדרה "אלי מקביל" אך זה ניתן לבסוף לקליסטה פלוקהארט. עם זאת, בויל הותירה רושם עז על יוצר הסדרה, דייוויד אי קלי, וזה יצר עבורה את תפקיד המשנה לפרקליט המחוז, הלן גמבל, בסדרה אחרת, הפרקליטים.

בויל כיכבה בסדרה זו עד 2003, אז חלו שינויים בצוות השחקנים במטרה להעלות את פופולריות הסדרה ותפקידה בה נסתיים. על גילום תפקידה של הלן הייתה בויל מועמדת לפרס אמי וכן למספר פרסי איגוד שחקני המסך.
שיחקה גם בעונה השלישית של התוכנית לאס ווגאס כמוניקה מנקוזו הבעלים החדשים של בית המלון מונטסינו.

בשנת 1998 גילמה תפקיד מרכזי בסרט "אושר". בשנת 2002 גילמה בויל תפקיד ראשי בסרט המצליח "גברים בשחור 2", בו שיחקה את תפקידה של החייזרית המרושעת סרלינה. היא גם התארחה במספר פרקים של אלי מקביל, בסדרה "חוק וסדר" ובסדרות נוספות.

בשנת 2009 שיחקה בדרמת הפשע "Life Is Hot in Cracktown" בתפקיד הזונה בטי מקביין, בכיכובה של שאנין סוסאמון.

==חיים אישיים==
בויל נשואה בפעם השנייה. לבעלה הראשון נישאה באוגוסט 1996 והתגרשה ממנו שנתיים לאחר מכן. כיום היא נשואה לדונלד ריי תומאס השני, משקיע נדל"ן לו נישאה בדצמבר 2006. היא מתגוררת עמו בבוורלי הילס בבית שנבנה במקור כמעון המשרתים של השחקנית מרי פיקפורד. לבויל אין ילדים משלה ובמספר ראיונות הצהירה שהיא אינה מעוניינת להביא ילדים לעולם.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמריקאיות ממוצא אירי
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אל-הוריות אמריקאיות
קטגוריה:אל-הוריים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1970
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
רוברט פלין

רוברט "רוב" פלין (באנגלית: Robert Flynn; נולד כלורנס מת'יו קארדין ב-19 ביולי 1967 באוקלנד, קליפורניה) מוכר בעיקר כסולן והגיטריסט הראשי של להקת הת'ראש / גרוב מטאל משין הד. פלין הקים את הלהקה עם אדם דאס, לוגן מאדר וטוני קוסטנזה אחרי עזיבת להקת הת'ראש מטאל Vio-lence.

בנוסף, לקח פלין חלק במשך זמן קצר בלהקה Forbidden מ-1985 עד 1987, אך עזב לפני שיצא ללהקה אלבום.

ב-11 ביוני 2007 קיבל פלין את פרס ה-Golden God של מגזין Metal Hammer 2007.

אלבומם האחרון של משין הד, The Blackening, הגיע למקום ה-54 במגזין בילבורד האמריקני לאחר כשבועיים בלבד אחרי יציאתו. אלבום זה מהווה את שיא הצלחתה של הלהקה. פלין עצמו הפיק את האלבום ואת האלבום הקודם לו, Through the Ashes of Empires.

באמונתו פלין אתאיסט.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:ת'ראש מטאל
קטגוריה:אוקלנד (קליפורניה): אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1967
טום ורליין

טום ורליין (באנגלית: Tom Verlaine; 13 בדצמבר 1949 – 28 בינואר 2023) היה זמר ומוזיקאי אמריקאי, את עיקר פרסומו קנה בשל היותו מנהיג להקת הרוק טלוויז'ן.

== ביוגרפיה ==
נולד בשם תומאס מילר, במוריסטאון שבניו ג'רזי. בצעירותו ניגן בפסנתר ובסקסופון, ובשנות העשרה שלו התחבר לריצ'רד הל ועבר לנגן בגיטרה. השניים נסעו לניו יורק יחדיו והקימו את להקת ה-Neon Boys, שעם הזמן שינתה את שמה לטלוויז'ן. מילר החליף את שמו לורליין בהשראת שינוי שם המשפחה של בוב דילן, למרות שטרם קרא דאז את כתבי המשורר הצרפתי פול ורלן.

לאחר שהל הוחלף בפרד סמית', טלוויז'ן הקליטה שני אלבומים, כולל Marquee Moon שנחשב לקלאסיקה, והתפרקה. ורליין פצח בקריירת סולו (ללא הצלחה מרובה), שכללה את האלבומים "Tom Verlaine" ו-"Words from the Front". ב-1996 יצא האוסף The Miller's Tale, שכלל הופעה חיה בלונדון מ־1982 ומספר שירים שלא הופיעו באלבומיו הקודמים של ורליין. ב-2006 הוציא ורליין שני אלבומים, Around, שהיה אינסטרומנטלי בלבד, ו-Songs and Other Things, ובו ליריקה, והיה לפיכך האלבום הראשון של ורליין שכלל מילים ומוזיקה יחד מאז The Wonder בשנת 1990. ורליין קידם את האלבומים בסיבוב הופעות קצר, שכלל מלבדו את הגיטריסט ג'ימי ריפ.

נפטר לאחר מאבק במחלה קצרה ב-28 בינואר 2023.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
מרסלו גלייזר

מרסלו גלייזר (בפורטוגזית: Marcelo Gleiser; נולד ב-19 במרץ 1959, ריו דה ז'ניירו) הוא פיזיקאי, אסטרונום וסופר מדע פופולרי ברזילאי יהודי. ב-1981 הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ריו דה ז'ניירו, תואר שני ב-1982 באוניברסיטה הפדרלית של ריו דה ז'ניירו ודוקטורט ב-1986 בקינגס קולג' לונדון. עם תום לימודיו עשה גלייזר פוסט-דוקטורט בפרמילב עד 1988 ומאותה השנה עד 1991 גם במכון קאוולי לפיזיקה תאורטית. ב-1991 החל ללמד בקולג' דרטמות, ומ-1999 הוא משמש כפרופסור לפיזיקה ואסטרונומיה באותו המוסד.

בין נושאי המחקר שבהם עסק: הפיזיקה ביקום המוקדם ואסטרופיזיקה של עצמים קומפקטיים (צפופים).

לגלייזר מספר מאמרים העוסקים גם בפילוסופיה של המחקר הפיזיקלי. לדוגמה: A Crisis at the Edge of Physics משנת 2015<ref></ref>.

גלייזר כתב גם שני ספרים פופולריים על קוסמולוגיה ודת, "הנביא והאסטרונום" ("The Prophet and the Astronomer") ו"היקום המרקד" ("The Dancing Universe"). הוא כותב טור בנושאי מדע בכל יום ראשון במוסף של העיתון "פוליה דה סאו פאולו".

הוענק לו "פרס ז'וזה רייס עבור הפצת המדע בציבור" מטעם המועצה הלאומית לפיתוח מדעי וטכנולוגי של ברזיל.

גלייזר פרסם (או שהיה שותף לפרסום) מאות מאמרים מדעיים בכתבי עת [https://scholar.google.co.il/citations?view_op=new_articles&hl=iw&imq=Marcelo+Gleiser# שונים].

==ספריו של מרסלו גלייזר==
<div style="direction: ltr;">
* The Prophet and the Astronomer: Apocalyptic Science and the End of the World, W. W. Norton & Company (July 21, 2003), 
* The Dancing Universe: From Creation Myths to the Big Bang , Plume (November 1, 1998), 
* A Harmonia Do Mundo, Companhia das Letras (2006), 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dartmouth.edu/~physics/faculty/gleiser.html ביוגרפיה וקורות חייו של גלייזר] באתר האינטרנט של המחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה בדרמות' קולג' 
* [http://www.dartmouth.edu/~mgleiser אתר האינטרנט של מרסלו גלייזר בדרטמות' קולג'] 
* [http://www.pbs.org/wnet/hawking/mysteries/html/gleiser-1.html "שאלתו של מרסלו גלייזר: מניין בא החומר?"] מאמרים מדעיים של מרסלו גלייזר באתר Google [https://scholar.google.co.il/citations?view_op=new_articles&hl=iw&imq=Marcelo+Gleiser# Scholar]

== הערות שוליים ==



קטגוריה:אסטרונומים יהודים
קטגוריה:סופרים יהודים ברזילאים
קטגוריה:אסטרופיזיקאים יהודים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים ברזילאים
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ספקנים
קטגוריה:מדענים יהודים ברזילאים
קטגוריה:סגל דארטמות' קולג'
קטגוריה:אמריקאים ממוצא ברזילאי-יהודי
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1959
ארנסטו פאריאס

ארנסטו אנטוניו פאריאס (בספרדית: Ernesto Antonio Farías; נולד ב-29 במאי 1980 בטרנקה לאוקן שבפרובינציית בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק כחלוץ. פאריאס מכונה אל טקלה ("המפתח" בספרדית).

== קריירה ==
פאריאס החל לשחק באסטודיאנטס לה פלאטה בגיל צעיר. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה ב-1997 והפך לאחד החלוצים הטובים בליגה ובתולדות המועדון. הוא סיים כמלך השערים של אפרטורה 2003 עם 12 שערים. הוא שיחק במדי הקבוצה עד שנת 2004 וכבש עבור הקבוצה 95 שערים ב-205 הופעותיו במדי הקבוצה בליגה. יכולת ההבקעה המרשימה שלו הביאה את פלרמו מהליגה האיטלקית לרכוש את כרטיסו. הוא אכזב באיטליה ולא הצליח לכבוש ב-13 משחקיו במדי הקבוצה. לאחר תקופה קצרה במועדון, חזר פאריאס לארגנטינה והצטרף לריבר פלייט.

עם החזרה לליגה הארגנטינאית שב פאריאס לגלות יכולת גבוהה, הוא הפך לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה וכבש עבורה 42 שערים. ב-2007 ניסתה טולוקה המקסיקנית להחתימו. אף על פי ששני הצדדים הגיעו להסכמה, שינה פאריאס את דעתו ובחר להצטרף לפורטו איתה חתם על חוזה לארבע שנים. בעונת הבכורה שלו בקבוצה כבש פאריאס 6 שערים ב-16 משחקים וזכה עם הקבוצה באליפות.

ביולי 2010 חתם לשלוש שנים בקבוצה הברזילאית קרוזיירו, הבקיע את שער הבכורה במועדון ב-9 ביוני נגד פלמיירס בניצחון 3-2. בינואר 2012 הושאל לקבוצה הארגנטינאית אינדפנדיינטה. ב-2014 נמכר לדאנוביו מליגת העל האורוגוואית וב-2015 לאמריקה קאלי מהליגה השנייה בקולומביה.

פאריאס ערך את הופעתו היחידה במדי הנבחרת הארגנטינאית ב-3 בספטמבר 2005 במשחק מול פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006.

== תארים ==
* אסטודיאנטס לה פלאטה - מלך שערים (אפרטורה 2003)
* פורטו - אליפות (2007/08), (2008/09)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.fcporto.pt/English/players.asp?lg=eng&idEpoca=355&idCompeticao=34&idJogador=9437 דף השחקן באתר הרשמי של פורטו]

קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:כדורגלני פלרמו
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני אינדפנדיינטה
קטגוריה:כדורגלני דאנוביו
קטגוריה:כדורגלני אמריקה קאלי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1980
משורר נודד

המשורר הנודד" מאת ג'ון מרטין (1817)
משורר נודד או זמר נודד (בולשית: Bardd; באירית: Bardos; בברטונית: Barzh), היה מעמד של משוררים ומלומדים בתרבות הקלטית בימי הביניים ובראשית העת החדשה, ובייחוד באירלנד, סקוטלנד, ויילס וקורנוול. המשורר הנודד הוא בעל תפקיד טקסי ודתי, שכן הוא החדיר בשירתו מיתוסים חברתיים וסיפורים דתיים בתקופה שבה עדיין לא הייתה נפוצה התרבות הכתובה. מבחינה זו, הוא משתייך לאותו מעמד כמו הדרואידים והנביאים. 

ההתייחסות ההיסטורית הראשונה למשוררים קלטיים מסוג זה היא של דיודורוס סיקולוס ושל סטראבון, המתארים את המשוררים כחלק מן המעמד הדתי הקלטי. 

בתרבות הפופולרית מוכרים "חמשיריקס" מסדרת הקומיקס אסטריקס כמשורר נודד; ואוסיאן, מן הפואמה באותו שם של ג'יימס מקפרסון. 

בהשאלה, קיימת התייחסות לזמרי האופוזיציה הסובייטיים כ"משוררים נודדים".

=="בארדים" בברית המועצות==
ברוסיה הסובייטית ציין המונח "בארד" (ברוסית: Бард) משוררים שהיו מבצעים את שיריהם ומלווים את שירתם בניגון גיטרה. בזִמרת המשוררים האלה הייתה נסתרת מחאה סוציאלית, והיא נחשבת לז'אנר דיסידנטי-מחתרתי. ה"בארדים" הידועים ביותר הם בולט אוקודז'בה (רוסית: Бул'ат Ш'алвович Окудж'ава), אלכסנדר גאליץ' (רוסית: Александр Г'алич), אלכסנדר דולסקי (רוסית: Александр Д'ольский).

==ראו גם==
* טרובדור
* אזמרי

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שירה
חברת הנסיעות והתיירות נצרת

אוטובוס של החברה ב[[נצרת]]
סמליל החברה הקודם
חברת הנסיעות והתיירות נצרת בע"מ היא חברת אוטובוסים המפעילה שירותי תחבורה ציבורית באזור נצרת, נוף הגליל, חיפה, עפולה, עמק יזרעאל המערבי, הגליל התחתון ועמק זבולון. החברה נמצאת בבעלות משפחת עפיפי, המחזיקה בקבוצת "נזארין".

== פעילות ==
בבעלות החברה נמצאות שתי חברות אוטובוסים נוספות: חברת שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בנצרת, נוף הגליל ובסביבתה וחברת נתיב אקספרס המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בערים צפת ונהריה וקווי אוטובוס בינעירוניים רבים בהם: קווי כרמיאל–נהריה, נהריה–חיפה עפולה–צפת, עפולה–בני ברק ועוד.

לחברת הנסיעות נצרת קשרי בעלות צולבים עם חברת הנסיעות נזארין טורס והיא מפעילה עבור נזארין טורס בע"מ קווי אוטובוסים לעמאן.

== היסטוריה ==
החברה נוסדה בשם "נצרת–חיפה" ב-1927, וב-1943 נרשמה להסעת נוסעים בין נצרת לספוריה, חיפה ותל אביב. עוד הפעילה החברה באותה עת קווים סדירים לעבר הירדן. לאחר קום המדינה אימצה החברה את שמה הנוכחי והרחיבה את שירותיה לכפרי הצפון.

בתחילת שנות ה-70 החלה החברה לספק שירותי הסעה ולינה גם לתיירים.

בעבר, לחברה הייתה חברה בת בשם "אומני אקספרס" אשר הפעילה קווי אוטובוס באזור יקנעם–קריית טבעון והפעילה את קווי "עפולה–חיפה", בחודש דצמבר 2014 כל קווי האוטובוס שהיו ברשות החברה הועברו לחברת סופרבוס בעקבות הפסד החברה במכרז שהיה להפעלת אשכול זה ובכך הסתיימה פעילות החברה כולה.

== ראו גם ==

* רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:נצרת: תחבורה
קטגוריה:נוף הגליל: תחבורה
קטגוריה:נצרת: ארגונים
קטגוריה:משפחת עפיפי
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1927
וילג' ווייס

וילג' ווייס (מאנגלית The Village Voice - קול הווילג') היה שבועון שהופץ בחינם בעיר ניו יורק. השבועון כלל כתבות תחקיר, ניתוח אקטואליה, ביקורת על אמנות ותרבות ופרוט אירועים בסביבת ניו יורק. בשאר ארצות הברית הופץ השבועון בתשלום.

הווילג' ווייס הוא המפורסם מבין עיתוני התרבות והאמנות המהווים אלטרנטיבה לשבועונים המסורתיים. ב-2005 נפגם מעט שמו הטוב של השבועון, לאחר שנקנה על ידי קונצרן התקשורת ניו יורק מדיה. מספר עורכים בכירים פוטרו בעקבות הגילוי כי כתבה שפורסמה בגיליון מיוחד לכבוד 50 שנות העיתון הייתה מפוברקת.

ב-22 באוגוסט 2017 הודיע השבועון על הפסקת הופעתו בדפוס, והמשך פעילותו במהדורת אינטרנט בלבד. כעבור שנה הסתיימה גם פעילות זו. לאחר החלפת בעלות בשנת 2021 חזר העיתון להדפסה כרבעון ובינואר חזר האתר לפעילות וכיום הוא מציג תוכן אקטואלי.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: עיתונים
קטגוריה:חינמונים
קטגוריה:ניו יורק
קטגוריה:גריניץ' וילג'
עולא

עולא (בתלמוד הירושלמי נקרא עולא בן ישמעאל) היה אמורא ארץ ישראלי מפורסם בדור השני והשלישי.

==קורות חייו==
עולא היה תלמידם של רבי אלעזר ורבי יוחנן. הוא נהג לרדת לעיתים תכופות לבבל ושימש כמתווך בין הישיבות בארץ ישראל לישיבות בבבל, ומסר הלכות ומנהגים מאמוראי הארץ לאמוראי בבל. בכך נמנה עולא על הנחותי, קבוצה של אמוראים שירדו ועלו חליפות בין מרכזי התורה שבשתי הארצות.

בהגיעו לבבל היה מתארח לפעמים אצל רב נחמן ראש הישיבה וחתן הריש גלותא. במסכת ברכות מסופר כי באחד מביקוריו של עולא בבית רב נחמן, הוא לא הניח לילתא, אשתו של רב נחמן, לשתות מהכוס של ברכה שאותה אחז בעת ברכת המזון, עקב דברי רבי יוחנן שאין פרי בטנה של אשה מתברך אלא מפרי בטנו של בעלה. ילתא כעסה עליו, נכנסה למרתף היין ושברה ארבע מאות כדי יין.

עולא נפטר בבבל. כשהרגיש שהוא עוד מעט עומד למות, הוא התעצב מאוד על שלא זכה למות בארץ ישראל. רבים ניחמוהו בכך שהבטיחו לו שיעלו את עצמותיו לארץ ישראל, אך הוא לא התנחם בכך, באומרו "מה הנאה לי שאני מאבד מרגליתי (נשמתי) בארץ טמאה. אינו דומה הפולטה בחיק אמו לפולטה בחיק נכריה."

לאחר מות עולא ספד לו רבי אלעזר רבו, ובסופדו קרא: "אתה, עולא, על אדמה טמאה תמות?!".

==מתורתו==
בין עולא לרב שמואל בר יהודה קיימת מחלוקת בטעמם של חכמים שקבעו כי אף על פי שמהתורה ארוסה (אשה שהתקדשה ולא נישאה) שכהן קידש אותה אוכלת בתרומה, אסור לה לאכול תרומה מדברי חכמים עד שתינשא. לפי עולא טעם התקנה מתבסס על כך שארוסה אינה מתגוררת בבית בעלה עד לנישואיה, ומכך שתאכל תרומה בבית אביה יחד עם אחיה ואחיותיה שאינם מותרים בה עלולים להגרם תקלות ומכשולות וכלשון חז"ל "שמא ימזגו לה כוס בבית אביה ותשקה לאחיה ואחיותיה". לעומת זאת, רב שמואל בר יהודה נתן טעם אחר לדבר, הקשור בכך שעד שהארוסה באה לבית הבעל בנישואין, הקשר עדיין עומד בספק וייתכן שיתברר כמקח טעות, בעקבות מום גופני שאולי ימצא בה אחרי נישואיה, ומכיוון שכך קיים חשש שמא יתברר שיש בה מום וממילא הקידושין יתבטלו למפרע ונמצא שאכלה תרומה בעוד שלא הייתה נשואה לכוהן.

===באגדה===
*גדול הנהנה מיגיעו (מיגיע כפו) יותר מירא שמים.
*לא חרבה ירושלים אלא מפני שלא היה להם בושת פנים זה מזה.
*אין ירושלים נפדית אלא בצדקה.
*מיום שחרב בית המקדש אין לו להקב"ה בעולמו אלא ארבע אמות של הלכה בלבד.

==עולא ביראה==
לפי דעה אחת עולא סתם הוא האמורא 'עולא ביראה', בן העיר ביריה הסמוכה לצפת, ששם התיישבו הכהנים בני משמרת יקים בעקבות חורבן צפת בידי הרומאים. עולא ביראה מסר כמה מאמרים משמו של רבי אלעזר, ורבי חלבו מסר בשמו.

היה כנראה עוד אמורא בשם עולא תלמידו של האמורא רבא, וכדי להבדיל ביניהם נקרא עולא הראשון לפעמים בתוספת הכינוי 'נחותא' ו'עולא רבה'.<ref></ref>

==אחא בר עולא==
יש משערים כי האמורא רבי אחא בר עולא היה בנו של עולא כי מוצאים בשניהם שהיו מן היורדים ("נחותי"). וכן לפי סדר הדורות אינו מן הנמנע שהיו אב ובן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור השני לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:הדור השלישי לאמוראי ארץ ישראל
קטגוריה:תלמידי רבי יוחנן
קטגוריה:תלמידי רבי אלעזר בן פדת
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
קטגוריה:נחותי
שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת

סמליל החברה הקודם
סולאריס של שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת
שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת בע"מ היא חברת אוטובוסים המפעילה שירותי תחבורה ציבורית באזור נצרת, נוף הגליל ובסביבתן. החברה שייכת במלואה לחברת הנסיעות והתיירות נצרת של משפחת עפיפי, והיא מפעילה 24 קווי אוטובוס ושירותי הסעת תלמידים באמצעות 85 האוטובוסים שבבעלותה. בחברה 180 עובדים, מהם 130 נהגים, וברשותה שני מוסכים בנוף הגליל. החברה נוסדה ב-1956.

שhרותי אוטובוסים מאוחדים נצרת הייתה החברה הראשונה בארץ שהפעילה אוטובוסים זעירים בקווי תחבורה עירוניים.

מפעילה כיום אוטובוסים מדגם אוטוקר, סולאריס ומרצדס.

== גלריה ==
<gallery widths="180px" heights="150px" perrow="4">
Bus0282.jpg
Bus0306.jpg
Bus0393.jpg
</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:משפחת עפיפי
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1956
גריניץ' וילג'

גריניץ' וילג (באנגלית: Greenwich Village, מילולית: כפר גריניץ'), הנקראת בקיצור "הווילג", היא שכונת מגורים במערב מנהטן תחתית שברובע מנהטן בניו יורק, בין רחוב 14 בצפונה לרחוב האוסטון בדרומה. היא נקראת על שם גריניץ' שבלונדון. האזור זכה לפרסום כששימש בתור מרכז הבוהמה וערש תרבות הביט בשנות ה-60, וכן מרכז של הקהילה ההומו-לסבית.

בשנים האחרונות, הביקוש הרב למגורים באזור, תרם להתברגנות וג'נטריפיקציה, וכיום רוב תושביו הם משפחות מהמעמד הבינוני והגבוה. עם זאת, הוא עדיין גדוש במסעדות, בתי קפה, ברים ומועדוני הופעות קטנים. בניגוד לחלקים אחרים של מנהטן אין בו גורדי שחקים רבים ורוב הבניינים הם מהמאה ה-19 וראשית המאה ה-20.

שער הכניסה לשכונה מצפון הוא כיכר וושינגטון שבו שער וושינגטון. בין הרחובות המפורסמים שחוצים אותו ניתן למנות את רחוב לאפייט ורחוב בליקר המהווה את מרכז חיי הלילה של השכונה.

בזמן הפסקת החשמל בניו יורק ב-1977, התפרסמה השכונה בכך שבעוד בשכונות אחרות אירעו מקרי פשיעה, בגריניץ' וילג', התושבים יצאו מבתיהם לרחובות ומסעדות רבות הגישו להם שמפניה בחינם.

בסמוך לגריניץ' וילג' נמצאים האזורים המכונים איטליה הקטנה ("ליטל איטלי"), צ'יינה טאון, סוהו, נוליטה, נוהו והלואר איסט סייד.

בשנים 1993–2003 צולם בניין בשכונה ברחוב בדפורד 90 לתוכנית הטלוויזיה "חברים".

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:מנהטן: שכונות
קטגוריה:גיי וילג'
קטגוריה:ארצות הברית:אתרים הרשומים במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים
קטגוריה:חברים
רוויה (צבע)

תמונה מקורית
אותה תמונה אחרי הגדלת הרוויה שלה
רוויה היא מושג בקולורימטריה המתאר אינטנסיביות של צבע מסוים. במובן טכני יותר, רוויה היא הגירוי הצבעוני היחסי של בהירות הצבע.

גירוי צבעוני גבוה הוא חד ועשיר, בעוד שגירוי צבעוני נמוך יותר נראה בצורה מעומעמת, הקרובה לאפור. ללא צבעוניות כלל הצבע הוא באופן "טבעי" אפור.

שקלול ערכי הרוויה יחד עם ערכי הגוון נותנות את הגדרת הצבעוניות.

שקלול הצבעוניות עם הבהיקות נותנות את הגדרת הצבע. מכאן שעם שלוש התכונות: רוויה, בהירות וגוון, ניתן להתאים כל צבע.

בצילום, רוויית הצבע נקראת Saturation. הרבה מצלמות דיגיטליות מאפשרות לצלם לקבוע באיזה רוויית צבע לצלם את התמונה (נמוכה, רגילה או גבוהה) ולעיתים אף ברוויית צבע אפסית – גוני שחור ולבן. תוכנות גרפיקה וצילום כמו פוטושופ מאפשרות לשלוט ברוויית הצבע של כל או חלקים מהתמונה. באמצעות משחק ברוויית צבע אפשר להשיג אפקטים אמנותיים כגון הפרדת נושא מהרקע.

==ראו גם==
*גוון
*בהיקות (קולורימטריה)
*ניגודיות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צבעים
קטגוריה:צילום
ענק (כוכב)

[[דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל המציגה את הבהירות המוחלטת של כוכב מול מפתח הצבעים שלו (מיוצג כ-B-V).ענפי הענקים הם II ו-III, מעל הסדרה הראשית.]]

ענק הוא כוכב בעל רדיוס ובהירות גדולים משמעותית מכוכב בעל טמפרטורת פני שטח דומה השוכן על הסדרה הראשית. באופן טיפוסי, לענקים רדיוס בתחום של פי 10-100 מרדיוס השמש, ובהירות של פי 10-1000 ממנה. כוכב חם ובהיר במידה יוצאת דופן על הסדרה הראשית יכול גם להיות מסווג כענק.

בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, ענקים שוכנים בענפים III ו-II (ענקים בהירים), מעל ענף הסדרה הראשית.

כוכבים יותר בהירים מענקים מסווגים כעל-ענקים או אף היפר-ענקים.

== היווצרות ==

כוכב הופך להיות ענק לאחר שכל המימן הזמין להיתוך גרעיני בליבה אוזל וכתוצאה מכך הוא עוזב את הסדרה הראשית. כוכב שמסתו ההתחלתית היא פחות מ-0.4 מסות שמש לא יהפוך לענק. זאת מכיוון שהחומר בכוכבים קטנים אלה עובר ערבול יסודי בתהליך הסעת חום והם יכולים להמשיך להתיך מימן עד שהוא אוזל לחלוטין, ואז הכוכב מורכב ברובו מהליום. עם זאת, התהליך של היתוך מלא של מימן, אפילו בכוכב קטן, צפוי לקחת זמן ארוך משמעותית מגיל היקום, כפי שהוא מוערך נכון להיום.

אם הכוכב יותר מסיבי מהגבול התחתון הנ"ל, אז עם סיום היתוך המימן בליבתו, תתחיל זו להתכווץ. מימן ימשיך לעבור היתוך בקליפה מסביב לליבה העשירה בהליום וחלקו של הכוכב מחוץ לקליפה יתחיל להתפשט ולהתקרר. במהלך שלב זה במחזור חייו של הכוכב, המסווג כענף התת-ענקים בדיאגרמת הרצשפרונג-ראסל, בהירות הכוכב נשארת כמעט קבועה וטמפרטורת פני השטח שלו יורדת. בסופו של דבר הכוכב מתחיל לעלות בענף הענקים בדיאגרמה. בשלב זה, בו הכוכב כבר מסווג כענק אדום טיפוסי, טמפרטורת פני השטח שלו תישאר קבועה והבהירות והרדיוס שלו יעלו דרסטית. הליבה תמשיך להתכווץ, והטמפרטורה בה תעלה.

מבנה פנימי של כוכב דמוי-שמש לעומת ענק אדום (ESO)

אם מסת הכוכב, בעודו על הסדרה הראשית, הייתה מתחת לכ-0.5 מסות שמש, סבורים כי הוא לא יגיע לטמפרטורה הדרושה כדי להתחיל להתיך הליום וימשיך להתיך מימן כענק אדום, עד שיפוך לננס לבן המורכב מהליום. אחרת, כאשר טמפרטורת הליבה תגיע לכ-10<sup>8</sup> מעלות קלווין, יתחיל היתוך ההליום לפחמן וחמצן, באמצעות תהליך אלפא משולש. האנרגיה שתשתחרר בתהליך תגרום לליבה להתפשט, מה שיגרום לירידת בלחץ במעטפת היתוך המימן, וזו בתורה - לירידה בקצב יצירת אנרגיה. בהירות הכוכב תקטן, המעטפת החיצונית שלו תתכווץ והכוכב יעזוב את ענף הענקים.

== המשך התפתחות ==
המשך ההתפתחות של הכוכב תלוי במסה שלו.
במקרה של כוכב לא מאוד מסיבי, הוא יוכל להימצא בענף האופקי בדיאגרמה, או שמיקומו בדיאגרמה ינוע בלולאות. אם מסת הכוכב בינונית אך קטנה מ-8 מסות שמש, הוא יסיים את מלאי ההליום בליבתו ויתחיל להתיך הליום במעטפת סביב הליבה. הדבר יגרום שוב לעלייה בבהירותו, עתה ככוכב בענף הענקים האסימפטוטי. לאחר שיזרוק את מרבית המסה שלו, ליבתו תיוותר כננס לבן המורכב מפחמן וחמצן.

=== כוכבים מסיביים ===
עבור כוכבים מספיק מסיביים להיתוך פחמן (מעל 8 מסות שמש, בקירוב) התהליך המתואר שונה משמעותית. בהירות הכוכב לא גדלה בהרבה לאחר עזיבתו את הסדרה הראשית, אך הוא הופך להיות אדום יותר. הוא יכול להפוך לעל-ענק אדום או שאובדן המסה יגרום לו להפוך לעל-ענק כחול.
בסופו של דבר הכוכב יהפוך לננס לבן המורכב מחמצן וניאון, או יעבור סופרנובה ויותיר כוכב נייטרונים או חור שחור.

== ראו גם ==
* ענק אדום
* על-ענק אדום
* ענק כחול
* על-ענק כחול
* ענק צהוב

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:שלבים במחזור החיים של כוכבים
אסקווילינו (רובע)

אסקווילינו (באיטלקית: Esquilino) הוא שמו של הרובע החמישה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

סמל הרובע מתאר עץ ושלושה הרים ירוקים על רקע כסוף.

עד שנת 1921 היו שטחי הרובע חלק מרובע מונטי. בשנה זו, בשל הגידול באוכלוסיית רובע מונטי הפך אסקווילינו לרובע נפרד.

ברובע ממוקמת כיכר ויטוריו אמנואלה השני וכן הכנסיות בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה, סנטה ביביאנה, סנטה מריה דל בואון איוטו, סנט אנטוניו די פדובה וסנט אאוזביו.

==קישורים חיצוניים==

סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה

*
קטגוריה:רומא: רבעים
פסיכולוגיה ארגונית

פסיכולוגיה ארגונית, שידועה גם בשם פסיכולוגיה תעשייתית היא ענף בפסיכולוגיה שעוסק ביישום תאוריות, מחקר ושיטות התערבות פסיכולוגיות בקבוצות וארגונים מוכווני-משימה, במקומות עבודה או במסגרות אחרות. פסיכולוגיה תעשייתית-ארגונית מתמקדת בהתנהגויות ובצרכיו של היחיד במקום עבודה, ומציעה פתרונות לדאגות רבות של מועסקים. בעוד ששני הצדדים של תחום זה – התעשייתי והארגוני - עוסקים בנושאים דומים, הם מציעים נקודות מבט שונות ותובנות מתחום התמחותם במטרה לסייע למעסיקים להוציא את המיטב מעובדים ומנהלים. 

הנושאים בהם עוסקת הפסיכולוגיה הארגונית הם יחסי עבודה בין חברי הקבוצה, מנהיגות, ניהול, פסיכולוגיית צוות, הנעה, גיוס, מיון והשמת עובדים, הכשרה מקצועית, קידום, פיתוח ארגוני, שינוי ארגוני, התנהגות ארגונית, הזדהות ארגונית, עבודה ומשפחה, ועוד. פסיכולוגים ארגוניים שואפים לשיפור הפרודוקטיביות של הארגון, תוך שמירה על בריאות פיזית ונפשית מיטבית של העובדים בו. פסיכולוגים ארגוניים בדרך-כלל עובדים במחלקת משאבי אנוש בארגון אליו הם שייכים, אך אחרים עובדים כיועצים עצמאיים מחוץ לארגון או כחוקרים באקדמיה. 

פסיכולוגיה תעסוקתית, היא ענף קרוב לפסיכולוגיה הארגונית, אך מתמקדת יותר בפרט - בדגש על ייעוץ והכוונה לבחירת קריירה והיבטים פסיכולוגיים של האדם בסביבת עבודתו. היא משיקה לפסיכולוגיה הארגונית גם במיקוד בעולם העבודה וכן בכך ששני התחומים עוסקים בין היתר במיון ובהשמה של עובדים. בישראל, פסיכולוגיה תעסוקתית (ייעוץ תעסוקתי) ופסיכולוגיה ארגונית (ייעוץ ופיתוח ארגוני) הם ענפי התמחות נפרדים בתוך ההתמחות בפסיכולוגיה חברתית-ארגונית-תעסוקתית. 

== ראו גם ==
* ייעוץ ארגוני
* מודל מאפייני התפקיד

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20100201182219/http://www.psychology.org.il/article/6/ מידע על התמחות הפסיכולוג החברתי-תעסוקתי-ארגוני], באתר הסתדרות הפסיכולוגים בישראל
* [http://www.betipulnet.co.il/lexicon/פסיכולוג_תעסוקתיי/#lexicon פסיכולוג תעסוקתי/ארגוני], בלקסיקון הפסיכולוגי "בטיפולנט"
* [http://www.psychology.org.il/sites/psycho/UserContent/files/psycho-actualia/psycho7_09.pdf "פסיכואקטואליה": פסיכולוגיה חברתית-תעסוקתית-ארגונית], גיליון יולי 2009, הסתדרות הפסיכולוגים בישראל

*
קאסטרו פרטוריו

קאסטרו פרטוריו (באיטלקית: Castro Pretorio) הוא שמו של הרובע השמונה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

סמל הרובע מתאר את ראשו של שומר המשמר הפרטוריאני על רקע אדום.

הרובע ממוקם באתר בו היה ממוקם מחנה המשמר הפרטוריאני, ונקרא על שמו (בלטינית: Castrum Praetorium). שטח הרובע הפך לחלק מהעיר רומא, כאשר, בעת בניית חומת אורליאנוס נעשה שימוש בחומת מחנה המשמר הפרטורי כחלק מחומת העיר החדשה.

ברובע נמצאים כיום הפיאצה דלה רפובליקה (כיכר הרפובליקה), שער פיה (שריד של חומת אורליאנוס) וכן הכנסיות: סן ברנרדו אלה טרמה, סנטה מריה דגלי אנג'לי וסקרה קורה די ג'סו.

כמו כן נמצא ברובע הפאלאסו מאסימו אלה טרמה המשמש חלק מהמוזיאון הלאומי של רומא ומרחצאות דיוקליטוס.
==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:רומא: רבעים
סאלוסטיאנו

סאלוסטיאנו (באיטלקית: Sallustiano) הוא הרובע השבעה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.

ברובע עוברת דרך ה-20 בספטמבר (באיטלקית: Via XX Settembre), שנקראת בשם זה לזכר איחוד איטליה, וכן הכנסיות סנטה מריה דלה ויטוריה וסן קמילו דה לליס.

הרובע ממוקם בשטח בו היו ממוקמים בתקופת האימפריה הרומית גני סאלוסטיוס, והם מקור שמו של הרובע.

==קישורים חיצוניים==

כנסיית [[סנטה מריה דלה ויטוריה]]

*
קטגוריה:רומא: רבעים
אן, הנסיכה המלכותית (1709–1759)

אן, הנסיכה המלכותית (, 2 בנובמבר 1709 - 12 בינואר 1759) הייתה בתו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה ורעייתו של וילם הרביעי, נסיך אורנז'-נסאו, הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית. הנסיכה אן הייתה הנסיכה הבריטית השנייה לשאת את התואר נסיכה מלכותית, השמור לבת הבכורה של מלך בריטי מכהן.

== ילדותה ==
הנסיכה אן נולדה ב-2 בנובמבר 1709 בארמון הרנהאוזן, משכנם של הנסיכים הבוחרים של הנובר. היא הייתה ילדתם השנייה ובתם הבכורה של גאורג, יורש העצר של הנובר ורעייתו קרולין, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך. כשהייתה בת חמש עלה סבה, גאורג, הנסיך הבוחר של הנובר, לכס המלוכה הבריטי לאחר מותה של בת דודתו, אן. אביה הפך ליורש העצר לממלכה הבריטית ואן קיבלה את התואר "נסיכת ויילס".

אן הייתה בילדותה תלמידתו של גאורג פרידריך הנדל, מלחין החצר של המלך ג'ורג' הראשון. הנדל לימד אותה הלחנה, שירה ונגינה בצ'מבלו, ובמהלך כל חייה היא המשיכה לתמוך בו ולהשתתף בהופעותיו.

== הנסיכה המלכותית ==
ב-11 ביוני 1727 מת המלך ג'ורג' הראשון ואביה של אן עלה לשלטון כג'ורג' השני, מלך בריטניה. באוגוסט של אותה השנה העניק המלך החדש לבתו את התואר נסיכה מלכותית, השמור לבת הבכורה של מלך בריטי מכהן. אן הייתה השנייה בהיסטוריה להחזיק בתואר זה, אחרי מרי הנרייטה, בתו של המלך צ'ארלס הראשון.

== נישואים וילדים ==
ב-25 במרץ 1734 נישאה הנסיכה אן לוילם הרביעי, נסיך אורנז', שהיה באותה התקופה הסטאדהאודר של פריזלנד, חרונינגן וחלרה ולעתיד הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית כולה.

לזוג נולדו שישה ילדים, מתוכם שלושה מתו עם לידתם. שלושת הילדים הנותרים היו:
* קרולינה (1743–1787) - שימשה בשנים 1765–1766 כעוצרת בשמו של אחיה הקטין, וילם. נישאה לקרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג.
* אנה (1746 - 1746) - מתה בינקותה.
* וילם (1748–1806) - ירש את אביו בתפקיד הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית כוילם החמישי. נישא לוילהלמינה, נסיכת פרוסיה, אחותו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.

== עוצרת ==
וילם הרביעי מת בשנת 1751 והנסיכה אן מונתה לעוצרת בשמו של בנה בן השלוש, וילם. היא כיהנה בתפקיד עד למותה בשנת 1759 ואז החליפה אותה כעוצרת חמותה, מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל. עם מותה של מריה לואיזה בשנת 1765, כשוילם היה בן 17 ונחשב עדיין לקטין, מונתה בתה הבכורה של אן, קרולינה, כעוצרת.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית הנובר
קטגוריה:נסיכות מלכותיות
קטגוריה:ילידות 1709
קטגוריה:אישים הקבורים בכנסייה החדשה בדלפט
קטגוריה:נפטרות ב-1759
מדיולאנום

קטע מחומת מילאנו העתיקה עם מגדל בן 24 צלעות, גובה 11 מטר
מדיולאנום (בלטינית: Mediolanum) הוא שמן בלטינית של מספר ערים רומיות, אך המשמעות החשובה ביותר הוא כשמה של מילאנו העתיקה. ערים אחרות שנקראו מדיולאנום בתקופה העתיקה היו ויטצ'רץ' באנגליה וסנט בצרפת. 

== מדיולאנום כבסיסה של מילאנו == 

פירוש המונח "מדיולאנום" הוא "מרכז המישור", אך הוא בעל שורשים קלטיים: בלטינית, המילה היא planum ולא lanum. מדיולאנום הייתה עיר קלטית, ולאחר מכן רומית חשובה במרכז צפון איטליה. 

טיטוס ליוויוס מתאר את הקמתה על ידי האינסוברים, עם קלטי, לאחר מפלתם בקרבות נגד האטרוסקים בתקופת לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס. בין 225 ו-222 לפנה"ס תקפו הרומאים בראשות גנאיוס קורנליוס סקיפיו קאלבוס את האינסובריים ובכלל זאת את מדיולאנום. העיר הפכה לעיר חשובה בקיסגאליה. בתקופת המלחמות הפוניות פרץ מרד נגד הרומאים בעיר, אבל השליטים הצליחו לדכא אותו ב-196 לפנה"ס.

בשנת 89 לפנה"ס קיבלו תושבי העיר זכויות חלקיות של אזרחי האימפריה וב-49 לפנה"ס זכויות מלאות. בתקופת סטראבון העיר הייתה חשובה כוורונה, אבל קטנה מפטביום. באופן הדרגתי עלתה חשיבותה של מדיולאנום והיא הפכה לעיר החשובה בפרובינקיה. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:האימפריה הרומית
בית ספר תיכון קדמה

בית ספר תיכון קדמה הוא בית ספר תיכון על-אזורי הפועל כבית ספר אוטונומי, בשכונת הקטמונים בירושלים שהוקם ב-1994 על ידי עמותת ההורים של תנועת קדמה. 

מטרת בית הספר הוא מתן הזדמנות לצעירים מרקע סוציואקונומי נמוך להשלים בגרות עיונית ולצמצם פערים לימודיים בשכונות מצוקה.

==היסטוריה==
===רקע===
בשכונת גוננים ("הקטמונים") ממוקמים שני בתי ספר תיכוניים, "תיכון ע"ש דנמרק" בשכונת גונן ד' ו"תיכון גבעת גונן" בשכונת גונן ט', בהם הונהגה מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 תוכנית האינטגרציה בחינוך. לטענת אנשי תנועת קדמה, תוכנית האינטגרציה בחינוך נכשלה מכיוון שהיא הביא לכך שהתלמידים החלשים נחלשים, והתלמידים החזקים מתחזקים. ב"תיכון דנמרק", שהוא תיכון מקיף בו מיושמת תוכנית לימודים מקצועית ועיונית, הופנו התלמידים החלשים למסלול המקצועי. ואילו ב"תיכון גבעת גונן", על פי נתונים שנחשפו בעיתון "כל העיר" במרץ 1994, רק 12 מתוך 70 ילדי גוננים שהחלו ללמוד במחזור הראשון בבית הספר סיימו את כיתה י"ב, ורק ארבעה מהם קיבלו תעודת בגרות. בבית הספר "גבעת גונן", שכולל יסודי ותיכון, יושמה "אינטגרציה הפוכה" בה ילדי השכונות המבוססות הגיעו ללמוד עם ילדי "שכונת המצוקה", והוחלט ש-60% מן הילדים יגיעו מהקטמונים, ו-40% יהיו מחוץ לשכונה. 
===הקמת בית הספר===
בית הספר קדמה ירושלים הוקם בספטמבר 1994 ביוזמת עמותת קדמה. באותה עת הוקם גם בית הספר קדמה בשכונת התקווה בתל אביב, ושנה לאחר מכן הקימה העמותה גם בית ספר בקריית מלאכי, אך הוא נסגר תוך שנה, לאחר שמשרד החינוך הוציא לו צו סגירה מתוך היענות ללחצים של רשת "אורט", שחששה משבירת המונופול שלה על ילדי קריית מלאכי. בית הספר קדמה תל אביב נסגר עקב חילוקי דעות בין מקימיו לבין מחלקת החינוך של עיריית תל אביב ב-1999.

את תיכון קדמה ירושלים ייסדה אשת החינוך קלרה יונה-משומר, ולמרות תמיכה שקיבל מצד שר החינוך דאז אמנון רובינשטיין ומחבר הכנסת בני בגין, הוא לא זכה ליחס רב מצד מערכת החינוך העירונית. בשנתו הראשונה, נפתחו שתי כיתות ז', ו-50 תלמידי המחזור הראשון למדו בשלושה מבנים: תחילה בסניף בנק לשעבר בשכונת גילה, אך העירייה הוציא לבית הספר צו סגירה. לאחר מכן בחדרים ב"בית שמואל - מרכז שמשון", ובמוסך באזור התעשייה בתלפיות שם למדו עד סוף השנה. בשנתו השנייה שכנו כיתות בית הספר בצריף נטוש בקטמונים ששימש קודם כמתנ"ס בשכונת פת.

===המעבר למבנה הקבע===
ב-1997 עבר בית הספר למבנה הנוכחי בלב שכונת הקטמונים בו שתי קומות ושש כיתות לימוד, מבנה שחלקו משמש את בית ספר "אורט ספניאן". 

בשנת 2004 דיווח "הארץ" כי בבית הספר כבר לומדים 150 תלמידים. 
במרץ 2014 זכה בית הספר בפרס החינוך לשנת תשע"ד. נכון ל-2014 מאז הקמת קדמה 74% מבוגרי בית הספר הגיעו לבגרות מלאה וכ-30% מהם המשיכו למוסדות להשכלה גבוהה.

==ראו גם==
* בית הספר התיכון ע"ש דנמרק

== קישורים חיצוניים ==
* 
*
* 
* * [http://www.andalus.co.il/wp-content/uploads/2009/05/76-133_lighter.pdf ספר על תולדות בית הספר]
* 
== הערות שוליים ==

קדמה
קטגוריה:קטמונים
טיטוס מאנליוס טורקוואטוס (קונסול 235 לפנה"ס)

טיטוס מאנליוס טורקוואטוס (לטינית: Titus Manlius Torquatus) היה קונסול ומצביא רומאי במלחמה הפונית השנייה ולפניה.

==ביוגרפיה==
הוא נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-235 לפנה"ס, יחד עם גאיוס אטיליוס בולבוס (C. Atilius Bulbus). בשנת כהונתו הכניע את יושבי סרדיניה ונתכבד בטריומף. הקונסולאט הראשון שלו נזכר לדורות, מאחר שבמהלכו היו שערי מקדש יאנוס סגורים – סימן לשלום ממנו נהנו הרומאים, דבר אשר לא אירע על פי המסופר מאז מלכותו של נומה פומפיליוס. 

ב-231 לפנה"ס נבחר טורקוואטוס לקנסור יחד עם קווינטוס פולביוס פלאקוס (Q. Fulvius Flaccus), אך נאלץ לפרוש בשל אותות מבשרי רעות שראו האוגורים. הוא נבחר לקונסול בפעם השנייה ב-224 לפנה"ס, יחד עם פלאקוס, והשניים ניהלו בהצלחה מלחמה נגד הגאלים בצפון איטליה. טורקוואטוס ופלאקוס היו שני המצביאים הרומאיים הראשונים שחצו את הנהר פו.

טורקוואטוס היה ידוע בקפדנותו הקדומה והחמורה יתר על המידה (priscae ac nimis durae seritatis), תכונה אותה ירש מאבותיו. כשנשאל לדעתו אם יש לפדות תמורת כופר כסף את החיילים הרומאים שנשבו בעקבות מפלת קאנאי (216 לפנה"ס), התנגד לכך נמרצות. שנה אחר כך, ב-217 לפנה"ס, נשלח לסרדיניה כדי להחליף את הפראיטור קווינטוס מוקיוס, מושל הפרובינקיה שחלה ולא יכול היה למלא תפקידו; הוא דיכא את המרד שפרץ בסרדיניה בהנהגת המפסיקורה ובעידודם וסיועם של הקרתגים. ב-212 לפנה"ס היה מועמד למשרת פונטיפקס מקסימוס, אך נוצח על ידי פובליוס ליקיניוס קראסוס (Publius Licinius Crassus) הזוטר ממנו, ובמקום זאת נבחר למשרת איידיל קורולי. העם רצה לבחור בטורקוואטוס לקונסול שנת 210 לפנה"ס, אך הוא סירב לקבל את המשרה המכובדת. שנתיים אחר כך (208 לפנה"ס) מונה לדיקטטור, כדי לנהל את אספת הקנטוריות ולעמוד בראש המשחקים הגדולים שנדר לערוך הפראיטור מרקוס איימיליוס.

הוא מת בשנת 202 לפנה"ס.

==מקורות==
* ערך זה כולל קטעים מתורגמים מהחיבור [http://www.ancientlibrary.com/smith-bio/3497.html William Smith (editor), Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology, 1867], הנמצא כיום ברשות הציבור.
== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומאים במלחמה הפונית השנייה
קטגוריה:קונסולים ברפובליקה הרומית
קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
לימוזן

חבל לימוזן (בצרפתית: Limousin; באוקסיטנית: Lemosin) היה אחד מחבלי צרפת. הוא נכלל בחבל אקיטן החדשה בעקבות הרפורמה המנהלית משנת 2016. החבל כולל את האזור שסביב בירתו, העיר לימוז' במרכז צרפת, עם כ -140,000 תושבים. החבל מחולק לשלושה מחוזות: קורז, קרז, וויין עילית (אוט-ויין). שם החבל נובע משמו של שבט קלטי שהיה חי באזור, הלמוביקים. 

לימוזן נמצא בלב המסיב המרכזי, ויש בו מזג אוויר יבשתי וקר בחורף. הדבר גורם לכך שלמרות שטחו הנרחב (16,942 קמ"ר), מתגוררים בחבל רק כ-725,000 נפש, והוא נחשב לאחד הדלים באוכלוסין בצרפת. בתוך החבל עובר נהר הויין. הנוף הוא הררי ונמצאים בו רמת מילוואש הגבוהה והר לימוזן. הלימוזין הוא בעיקר אזור של גבעות ועמקים והרים נמוכים - בין גבהים של 200 מטר ו -1000 מטרים. חבל לימוזין הכפרי הוא ארץ של יערות ושדות נשירים במערב ובצפון-מערב, של אדמות מרעה של כבשים בצפון, ואזור מעלה של יערות אשוחיות ואדמות מרעה ברמת דה מילבאצ'ס במזרח. בדרום מערב גובל האזור עם חבל דורדון. הנהר דורדון עצמו חוצה את דרום מערב האזור, ולאחר מספר קילומטרים הוא מהווה את הגבול עם האזור השכן של אוברן.<ref></ref> 

שמה של הלימוזינה נובע משם החבל, ונטען כי סוג המכוניות נקרא כך על שם צורת המגבעות שהייתה פופולרית אצל תושבי האזור ודמתה לצורת מכונית הלימוזינה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אקיטן החדשה
קטגוריה:צרפת: חבלים לשעבר