קנדידה אלווארז

קנדידה אלווארז (באנגלית: Candida Alvarez; נולדה ב-1955) היא אמנית ופרופסור אמריקאית, הידועה בציוריה וברישומיה.<ref></ref> <ref></ref>

אלוורז הציגה במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, <ref></ref> המוזיאון לאמנות עכשווית בשיקגו, <ref></ref> ובמוזיאון לאמנויות עכשווית ביוסטון, עבודתה שייכת לאוספי האמנות הציבוריים של הוויטני, <ref></ref> המכון לאמנות של שיקגו, מוזיאון סן חוזה לאמנות, <ref></ref> ומוזיאון וירג'יניה לאמנויות יפות, בין היתר. היא זכתה לתואר עמית אמן בארצות הברית לשנת 2022 <ref></ref> והוכרה על ידי קרן הלן פרנקנטלר, קרן ג'ואן מיטשל, וקרן פולוק-קרסנר. היא חיה ועובדת בשיקגו ובבארודה, מישיגן והיא פרופסור לציור ורישום בבית הספר לאמנות של שיקגו.<ref></ref>

== השכלה וקריירה ==
אלוורז נולדה ב-1955 בברוקלין להורים שהגיעו מפוארטו ריקו שנתיים קודם לכן. אלווארז למדה באוניברסיטת פורדהאם במרכז לינקולן בניו יורק וקיבלה תואר ראשון באמנות סטודיו/אמנויות ליברליות ב-1977. היא למדה בבית הספר לציור ופיסול בסקוגהאן ב-1981. <ref></ref> בתחילת הקריירה שלה בניו יורק, היא עבדה כאוצרת <ref>Quiles, Daniel R. "Numbers and Dreams: Candida Alvarez, 1976–1988," Candida Alvarez: Here. A Visual Reader, Chicago: The Green Lantern Press.</ref> והציגה בתערוכות קבוצתיות במוסדות כולל מוזיאון ברוקלין, מוזיאון הסטודיו בהארלם,<ref></ref> במהלך אותה תקופה, היא ערכה תערוכת יחיד ב־1985, במוזיאון קווינס 1991, ובמוזיאון ברונקס לאמנויות (1992). <ref></ref>

בשנת 1995 היא נרשמה לבית הספר לאמנות ייל, ולמדה אצל מל בוכנר, רושל פיינשטיין והווארדנה פינדל. לימודיה שם הכינו אותה לסגנון ההפשטה שבה היא ידועה. 1998 היא קיבלה משרת בבית הספר לאמנות של שיקגו, פרופסור לציור. האישה ממוצא לטיני הראשונה שהחזיקה בתואר זה. <ref></ref> בקריירה המאוחרת שלה, אלווארז נכללה בין אומני הפשטה והאמנות הלטינית. היא הציגה תערוכות יחיד במרכז האמנות הייד פארק (2012), <ref></ref> מרכז התרבות של שיקגו (2017), בלוס אנג'לס, 2021)וגלריה מוניק מלוצ'ה (שיקגו, 2020).

== יצירה ==
אלוורז מעבדת מחדש את החומרים והשיטות בעבודתה, מתנגדת למתודולוגיה ויזואלית אחת ומשבשת את ההבחנות בין הפשטה, ייצוג וקונספטואליות.<ref>Barbara A. MacAdam, "Candida Alvarez, Myth, Memory and Old Lace," ARTnews, February 1993, p. 67.</ref> הציור שלה מסנתז מגוון רחב של מצבים: שדות צבע, גאומטריות, דיוקנאות מאופקים, טקסט ומערכות הנחיה בלתי נראות. המבקרת סוזן סנודגראס תיארה את התהליך של אלוורז כסינקרטי ושייך "לאסטרטגיה של מיזוג תרבותי והיברידיות המאפשרת מעבר בין הקשרים והיסטוריות שונות, וכך גם השימוש שלה בנרטיבים אישיים ובסמלים פרטיים כסמנים של זהות." <ref></ref>

=== עבודה מוקדמת ===
בשנות ה-80, אלוורז הפיקה בעיקר ציורים ייצוגיים ששאבו את חוויות העיר שלה ומורשת פוארטו ריקו, תוך ערבוב של דיוקנאות, נוף, מילים כתובות ואיקונוגרפיה אישית. לעיתים קרובות היא ציירה בני משפחה; התמקדה בתיאר גיבורות נשיות פסיביות, צייתניות, זהירות או חזקות יותר בזמן שהן מקבלות תפקידים וזהויות. המבקרים אפיינו את הגילויים עמוסי הצבעים והדימויים הללו של חיי משפחה ומשפחה מסורתיים כאינטרוספקטיביים, טעונים רגשית ומזכירים אמנות נאיבית. פגי סייפרס של מגזין Arts השוותה אותם לאמנותם של מארק שאגאל ופול קליי.

=== עבודה מאוחרת יותר ===
במהלך תקופתה בייל, למדה אלוורז את תורת הצבעים והחלה להתנסות בתהליכים אינטואיטיביים, חידות ומשחקים, בין השאר בהשפעת ידידותה עם האמן המינימליסטי והרעיוני סול לוויט. <ref>Foumberg, Jason. "Candida’s Coloring Book," Chicago Magazine, May 2017, p. 43.</ref> אסטרטגיות אלו דחפו את עבודתה לעבר הפשטה וערבבו מחדש את ההיבטים האוטוביוגרפיים המובהקים שלה, תוך שמירה על תשומת הלב שלה לשורשי תהליך היצירה וההשראה. ציוריה שילבו פרוטות וכדורים צבועים צבעוניים כצמתים בשיטת חיבור-הנקודות, נקבעו במקרה; בעבודות תוססות וגרפיות דומות, היא השתמשה באותיות ומספרים כמערכות ארגון.

בשנות ה-2000, עבודתו של אלוורז התאפיינה בוויזואליות דקורטיבית וברבגוניות פוסט-מודרנית שנעה בין סגנונות עכשוויים.<ref>Snodgrass, Susan, "Candida Alvarez at TBA," Art in America, May 2003, p. 154.</ref> 

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמניות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1955
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1955