OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טיטוס קורלציאן

טיטוס קורלציאן, שר החוץ של רומניה בשנים 2014-2012
טיטוס קורלציאן ׁ(ברומנית: Titus Corlăţean, נולד ב-11 בינואר 1968 במג'ידיה) הוא פוליטיקאי ודיפלומט רומני, שר החוץ של רומניה בשנים 2014-2012, כחבר בממשלת ויקטור פונטה. הוא חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומשפטן בהכשרתו. בינואר-מרץ 2007 כיהן כחבר בפרלמנט האירופי. בבחירות בשנת 2004 נבחר לבית הנבחרים הרומני מטעם המחוז בראשוב והחל משנת 2008 הוא סנטור מטעם אותו המחוז והיה יושב ראש הוועדה לענייני חוץ של הסנאט הרומני. במאי-אוגוסט 2012 כיהן כשר המשפטים בממשלת פונטה. אחרי התפטרות של אנדריי מארגה מונה לשר החוץ וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2014' כשהתפטר בעקבות אי הסדרים בהצבעת האזרחים הרומנים בחו"ל בסיבוב הראשון לבחירות לנשיאות רומניה.

==ביוגרפיה==
יליד מג'ידיה,(דוברוג'ה), למד עד 1994 בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בוקרשט. ב-1995 סיים באותה פקולטה השתלמות בלימודי משפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים. ב- 1995 השתלם בתחום הדיפלומטיה והיחסים הבינלאומיים במכון הבינלאומי של בית הספר הלאומי למנהל ENA בפריז, צרפת.
החל משנת 2001 הוא דוקטורנט במשפטים באוניברסיטת בוקרשט. ביוני 2005 סיים קורסים של המכללה הלאומית להגנה של רומניה.

בשנים 2001-1994 קורלציאן עבד כדיפלומט במשרד החוץ הרומני, בין השאר כסגן השגריר של רומניה במועצת אירופה בשטרסבורג. . 
בשנים 2003-2001 הצטרף ללשכת ראש הממשלה דאז אדריאן נסטאסה קודם כיועץ למדיניות חוץ ואחרי 2003 כמזכיר מדינה לקשר עם התפוצה הרומנית. משנת 2002 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ברומניה ושימש דובר של וועד הקואורדינציה שלה אחרי שנת 2004.

עבד כמדריך מחקר במכון הרומני ללימודים בינלאומיים (1994-1993), אחר כך כמדריך בקתדרה למשפט ציבורי (משפט בינלאומי ציבורי) (1995-1994), החל משנת 2012 מרצה באוניברסיטה הנוצרית על שם דימיטריה קנטמיר, בפקולטה למדעי המדינה, המקצוע "זכויות האדם", באוניברסיטה על שם "ניקולאיה טיטולסקו", בפקולטה למדעי חברה ומנהל, חוג למשפט בינלאומי ציבורי. 

טיטוס קורלציאן הוא נשוי משנת 1994 למדלינה קורלציאן, מורה וקלינאית תקשורת ואב לילדה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://hartapoliticii.ro/?name=corlatean+titus טיטוס קורלציאן באתר "במפה הפוליטית של רומניה"] 

קטגוריה:דיפלומטים רומנים
קטגוריה:שרי החוץ של רומניה
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1968
גדעון טיש

גדעון טיש (נולד ב-13 באוקטובר 1939) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר בשנות ה-50 וה-60, ונחשב לאחד הכדורגלנים הבולטים של הפועל תל אביב בכל הזמנים.

==קריירה==
טיש גדל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב וכבר בגיל 16 שותף במשחקי קבוצת הבוגרים. ב-17 בדצמבר 1955 כבש את שערו הראשון בקריירה, בניצחון 5–1 על הפועל כפר סבא. בשנת 1957 זכה עם הפועל תל אביב באליפות הראשונה של המועדון מאז קום המדינה, והשישית בסך הכל. לאחר מכן הפך טיש לשחקנה המוביל של הקבוצה, לצידם של יעקב חודורוב, אמציה לבקוביץ' ורחביה רוזנבוים, ולאחד הקשרים הטובים בישראל. בשנת 1961 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה הראשון שלה מאז קום המדינה (והשביעי בסך הכל), כאשר במשחק הגמר מול האלופה הפועל פתח תקווה כבש טיש את שער הניצחון. באותה שנה היה טיש מלך השערים של הפועל תל אביב, הישג אותו שיחזר גם בשנת 1963. בעונת 1962/1963 זכה טיש בתואר כדורגלן העונה בישראל ביחד עם יעקב חודורוב.

בשנת 1964, במהלך משחק מול הפועל באר שבע באצטדיון בלומפילד, שבר טיש את רגלו ונדרש לתקופת החלמה ארוכה. כשחזר לשחק בעונה שלאחר מכן התקשה לשחזר את יכולתו מלפני הפציעה, אך בשנת 1966 כבר הוביל את הקבוצה לאליפות נוספת כשהוא מסיים כמלך השערים של הקבוצה בצוותא עם יחזקאל חזום, וכשלצידו מככבים שייע פייגנבוים, דוד פרימו שים בן יהונתן, שבי בן ברוך ודני בורסוק. לאחר מכן עזב את הקבוצה ועבר להפועל הרצליה, שם שימש כמאמן-שחקן, אך כעבור שנתיים חזר להפועל תל אביב וזכה עמה באליפות נוספת בשנת 1969, שאחריה פרש ממשחק פעיל.

בסך הכל כבש טיש 55 שערים במדי הפועל תל אביב, והוא מדורג במקום השביעי בטבלת מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים.

===נבחרת ישראל===
טיש זומן לראשונה לנבחרת ישראל כאשר היה בן 17 ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר שלבש את מדי הנבחרת (שיא שנשמר זמן רב עד הופעתו של גיא אסולין בשנת 2008). ב-15 בינואר 1958 ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק מול נבחרת ויילס במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958, שנערך באצטדיון רמת גן.

לזכותו של טיש 36 הופעות בסך הכל במדי הנבחרת, עמה שיחק גם בגביע אסיה 1960 ומוקדמות מונדיאל 1962. טיש זכה עם הנבחרת בגביע אסיה 1964 שנערך בישראל, ובמסגרת זו כבש את שערו הבודד במדים הלאומיים, במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית באצטדיון רמת גן, שהיה גם למשחקו האחרון בנבחרת.

==חיים האישיים==
טיש שירת בפיקוד הנח"ל, וכלוחם במלחמת ששת הימים, מלחמת יום כיפור, מלחמת ההתשה ומלחמת לבנון הראשונה.

בשנת 2010 הוענק לו תואר יקיר העיר חולון.

בעבר עבד טיש כנהג בחברת אגד. לטיש ורעייתו שלוש בנות.

==תארים==
;נבחרת ישראל
* גביע אסיה: 1964

;הפועל תל אביב
* אליפות: 1956/1957, 1965/1966, 1968/1969
* גביע המדינה: 1960/1961

;תארים אישיים
*כדורגלן העונה בישראל: 1962/1963

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.football.org.il/national-team-list-games-by-player/?player_id=80466&national_team_id=3 משחקי גדעון טיש בנבחרת ישראל], אתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
* [http://www.holon.muni.il/HolonCity/Lists/List/DispForm.aspx?ID=146 גדעון טיש - יקירי העיר חולון], באתר עיריית חולון
* [http://www.m-hapoel.co.il/player.aspx?id=242 גדעון טיש], באתר ארכיון הפועל

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל הרצליה
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1960
קטגוריה:כדורגלני גביע אסיה 1964
קטגוריה:יקירי חולון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
רוברט וול

רוברט וול (באנגלית: Robert Wuhl; נולד ב-9 באוקטובר 1951) הוא שחקן קולנוע, קומיקאי ותסריטאי יהודי- אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "באטמן", "בוקר טוב, וייטנאם" ו"מעריצה צמודה".
וול זכה בשני פרסי אמי ביחד עם בילי קריסטל על כתיבתם לטקסי האוסקר של השנים 1991 ו-1992.

== חייו ==
וול נולד בעיירה יוניון שבניו ג'רזי למשפחה יהודית, למד דרמה באוניברסיטת יוסטון.
החל את דרכו בתעשיית הבידור כקומיקאי ובקומדיית הנעורים "אבירי הוליווד" לפני שהתגלה בדרמת המלחמה הקומית "בוקר טוב, וייטנאם", בה שיחק בתפקיד מרטי דרייויץ' ובקומדיית הספורט "מעריצה צמודה" בתפקיד לארי הוקאט.
ב-1989 שיחק וול בשובר הקופות המצליח של טים ברטון "באטמן" בתור העיתונאי אלכסנדר נוקס, דמות אשר שב לגלם כהופעת קמאו בקרוסאובר "המשבר בעולמות האינסופיים" של יקום החץ.

זכה להצלחה רבה כתסריטאי לאחר שכתב ביחד עם בילי קריסטל את התסריט לטקסי האוסקר, עבודה זו זיכתה את וולף בשני פרסי אמי.
בהמשך דרכו כשחקן הופיע לצדם של רוברט דה נירו בהפקתו "פילגש" וטומי לי ג'ונס בדרמת הספורט "קוב" בתפקיד סופר ספרי הספורט אל סטאמפ.
וול ביים, כתב, הפיק וכיכב בתפקיד הראשי במשך שש שנים בקומדיית המצבים "ארליס" לצידה של סנדרה או.

וול נשוי לשחקנית ברברה קפלי.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קומיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת יוסטון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
מלקולם תומאס

מלקולם תומאס (באנגלית: Malcolm Thomas; נולד ב-8 בנובמבר 1988 בקולומביה, מיזורי) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת פטקים ספור המשחקת בליגת העל הטורקית בכדורסל.

==קריירת מכללות==
*אוניברסיטת פפרדיין (2007–2008)
*סן דייגו סיטי קולג' (2008–2009)
*אוניברסיטת המדינה סן דייגו (2009–2011)

==ביוגרפיה==
עקב השביתה ב-NBA, החל תומאס את עונת 2011/2012 בליגה הקוריאנית, שם השיג ממוצעים של 21 נק' 11 ריב', 3 אס' ו-3 חס' למשחק. בדצמבר חתם בלוס אנג'לס לייקרס אך מיעט לשחק ועבר לשחק בליגת הפיתוח בלוס אנג'לס דפנדרס, בה רשם ממוצעים של 14.9 נק', 10.1 ריב' ו-1.8 חס' למשחק. הוא שיחק בשתי קבוצות נוספות בליגת הפיתוח ובליגת ה-NBA שיחק שלושה משחקים במדי סן אנטוניו ספרס.

את קיץ 2012 העביר תומאס בליגת הקיץ במדי שיקגו בולס, והעמיד ממוצעים של 11.4 נק' ו-12.4 ריב' למשחק, אך לא הוחתם, באוקטובר 2012 הוחתם על ידי מכבי תל אביב. בפברואר 2013, לאחר שהעמיד ממוצעים של 4.4 נקודות ו-2.8 ריבאונדים למשחק, שוחרר מהקבוצה.
במרץ 2013 חתם על חוזה ל-10 ימים בגולדן סטייט ווריורס ולאחר מכן על חוזה ל-10 ימים בשיקגו בולס.

בתחילת עונת 2013/2014 חתם תומאס בסן אנטוניו ספרס, אך שוחרר במהלכה וחתם לשארית העונה ביוטה ג'אז.

בקיץ 2014 עבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס, תחת דייוויד בלאט שאימן אותו במכבי תל אביב, אך כעבור זמן קצר שוחרר.

==חייו האישיים==
לתומאס יש בת, מיקאלה, שנולדה בשנת 2009.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.maccabi.co.il/Player.asp?PlayerID=230&cYear=2013 פרופיל] באתר הרשמי של מכבי תל אביב
* [http://www.youtube.com/watch?v=jB11eJDGJlE מלקולם תומאס, ברוך הבא למכבי] - סרטון בערוץ ה-יוטיוב של מכבי תל אביב
* 
* [http://www.euroleague.net/competition/players/showplayer?pcode=004251&clubcode=TEL&seasoncode=e2012 עמוד השחקן באתר היורוליג]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני סן אנטוניו ספרס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני יוטה ג'אז
קטגוריה:כדורסלני שיקגו בולס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת פפרדיין
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת המדינה של סן דייגו
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוסטין טורוס
קטגוריה:כדורסלני ריו גראנדה ואלי וייפרס
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס די-פנדרס
קטגוריה:כדורסלני סנטה קרוז ווריורס
קטגוריה:כדורסלני חימקי
קטגוריה:כדורסלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורסלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורסלני אוניקאחה מאלגה
קטגוריה:מיזורי: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1988
לגונה אבריאה

הלגונה סמוך למרכז העיר [[אביג'אן]]
לגונה אבריאה (בצרפתית Lagune Ébrié) היא לגונה באורך של כ-130 ק"מ ברוחב של כ-4 ק"מ בממוצע, המשתרעת בדרומה של חוף השנהב, לאורך חופי האוקיינוס האטלנטי ממנו היא מופרדת על ידי רצועת חוף צרה. עומק מימיה של הלגונה הוא כחמישה מטרים בלבד, ומאז 1950 היא מחוברת אל האוקיינוס באמצעות תעלת ורידי (Vridi) שנחפרה בעיר אביג'אן. נוסף לאביג'אן, שוכנות לחוף הלגונה הערים גראן-בסאם, בינז'רוויל (Bingerville), ז'אקוויל (Jacqueville) וטיאגבה (Tiagba). 

מפת הלגונה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חוף השנהב: גאוגרפיה
אבריאה
לואי (סדרת טלוויזיה)

לואי (באנגלית: Louie) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה דרמטית שחורה, והיא עוסקת בחייו של הקומיקאי לואי סי. קיי., המשודרת משנת 2010 ברשת FX Networks. הסדרה כללה חמש עונות.

הסדרה נכתבה, נערכה, בוימה והופקה על ידי לואי סי. קיי.. שיר פתיחה של הסדרה הוא "Brother Louie" בביצוע להקת "Stories".

== תקציר העלילה ==
הסדרה מבוססת על חייו של לואי סי. קיי. הוא מתאר בה את חייו כקומיקאי וכאב לשתי בנות. הסדרה מלווה בקטעי סטנדאפ מהמועדון בו הוא מופיע באופן קבוע בניו יורק, "מרתף הקומדיה".

בסדרה מוצגים חייו בתור גרוש בודד. הוא מספר על מפגשיו עם בנותיו, על פי הסכם המשמורת עם גרושתו; על דייטים כושלים שהיו לו; ועוד. 

בסדרה מופיעים אורחים ידועים, בהם חברו כריס רוק, ג'יי לנו ודייוויד לינץ'. ג'רי סיינפלד הופיע בעונה השלישית כאשר התחרה עם לואיס סי. קיי. על קבלת תפקיד מנחה התוכנית "Late Show" במקום דייוויד לטרמן.

אמירותיו של לואי סי. קיי. בסדרה נתפסות לעיתים כבוטות וחסרות עכבות.

== סקירה ==

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://web.archive.org/web/20121006105605/http://www.fxnetworks.com/louie/ לואי], באתר התוכנית, FX Networks.
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
קטגוריה:FX Networks
קטגוריה:סדרות קומדיה אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכניות: תסריט לקומדיה
קונווי

קונווי (בוולשית: Conwy) היא עיירה וקהילה, בירת מחוז קונווי במרכז החוף הצפוני של ויילס. העיירה שוכנת בצד המערבי של שפך נהר הקונווי, קהילת קונווי (אשר נכללות בה מספר עיירות בסביבה) כוללת נכון לשנת 2011 14,723 תושבים.

==היסטוריה==
העיירה הוקמה בין 1283 ל-1289 על ידי מלך אנגליה אדוארד הראשון, כשהיא שוכנת בין חומות העיר שבמרכזם טירת קונווי. הטירה והעיירה הצמודה לה נבנו לאחר הכיבוש האנגלי של נסיכות ויילס והן נועדו לשמש מוקד כוח אנגלי בצפון ויילס, בעשורים הראשונים אף הורשו לגור בעיירה רק תושבים אנגלים. קונווי הוקמה סביב 'מנזר אברקונווי' אותו הקים ל'ואלין הגדול ושם אף נקבר, עם הקמת העיירה האנגלית הועברו נזירי המנזר דרומה משם והוקם מנזר חדש מחוץ לעיירה.

בתקופה זו היא נקראה 'אברקונווי' (שפך נהר הקונווי) על שם המנזר ששכן במרכזה וכך היא נקראה עד המאה ה-19 כאשר שמה קוצר לקונווי. בשנת 1826 הושלמה בנייתו של גשר תלוי שתוכנן על ידי תומאס טלפורד, הוא נבנה כך שישתלב עם הטירה שניצבה בצד המערבי שלו והוא נועד לשמש את הכביש החדש שנבנה גם הוא. בשנת 1850 הושלמה בנייתו של גשר נוסף לשימוש קו הרכבת של צפון ויילס, הוא נבנה בצמוד לגשר הראשון. במשך השנים נבנה אף כביש שלישי מודרני יותר לשימוש תנועת רכבים.

==גאוגרפיה ותחבורה==
קונווי ממוקמת בגדה המערבית של נהר הקונווי, בסמוך לשפכו בים האירי במרכז החוף הצפוני של ויילס. כביש ה-A55 חוצה את העיירה ממזרח למערב, כאשר הוא עובר את הנהר באמצעות מנהרה (מנהרת קונווי). כ-20 ק"מ במעלה הכביש לכיוון מזרח נמצאת בנגור ובהמשך האי אנגלסי, כ-35 ק"מ במורד הכביש לכיוון מערב נמצא הגבול עם אנגליה והעיר צ'סטר. כביש מרכזי נוסף היוצא הקונווי הוא ה-A470 אשר יורד לכיוון דרום בחלקו לאורך נהר הקונווי, חוצה את שמורת סנודוניה ועובר בבטווס-אי-קוייד, פסטיניוג ודולגל'אי. בנוסף, במרכז קונווי עובר קו רכבת שנבנה לאורך החוף הצפוני של ויילס ושלוחה שלו יוצאת מהעיירה לכיוון דרום עד לפסטיניוג, כיום הרכבת משרתת בעיקר את התיירים הרבים הפוקדים את עיירות צפון ויילס.

לאורך הגדה המזרחית של הנהר, אל מול מרכז העיירה ההיסטורי, נמצאת העיירה צומת ל'נדידנו שנכללת אף היא בקהילת קונווי. מצפון לקונווי על חצי האי קריד'ין נמצאת העיירה ל'נדידנו ומעליה בקצה של חצי האי נמצאת גבעת אורם (Great Orme). בהמשך רצועת החוף ממזרח לחצי האי קריד'ין נמצאת העיירה מפרץ קונווי, שיחד עם קונווי ול'נדידנו מהוות אזור תיירות חשוב בצפון ויילס.

==גלריית תמונות==
<gallery>
קובץ:Conwy Castle MMB 03.jpg|חומות העיר והחלק הדרומי של העיירה.
קובץ:Aberconwy House - geograph.org.uk - 1483144.jpg|בית אברקונווי שנבנה במהלך המאה ה-14.
קובץ:The Smallest House in Great Britain.jpg|הבית המחזיק בשיא גינס כבית הקטן ביותר בבריטניה.
קובץ:Conwy Suspension Bridge from the castle.JPG|הגשר התלוי של טלפורד, מימינו גשר הרכבת של סטפנסון ובצד השמאלי הגשר המודרני.
קובץ:Conwy Castle and Bridges.jpg|המזח בצידה הצפוני של קונווי וברקע טירת קונווי.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.conwy.com/ אתר המוקדש לעיירה ולטירת קונווי].
* [https://web.archive.org/web/20140201181305/http://www.conwy-wales.com/ אודות קונווי] באתר תיירות ויילס.
* [http://www.visionofbritain.org.uk/place/128 אודות ההיסטוריה של קונווי] באתר 'Vision of Britain'.

קטגוריה:ויילס: עיירות
קטגוריה:קונווי (מחוז)
קטגוריה:סנודוניה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
סוכנות החלל האלג'יראית

סוכנות החלל האלג'יראית (בערבית: الوكالة الفضائية الجزائرية, בצרפתית: Agence spatiale algérienne, ובר"ת: ASAL) הוקמה ב-16 בינואר 2002 באלג'יר, בוזארה, והיא אחראית על תוכנית החלל האלג'יראית.

הסוכנות שיגרה 6 חלליות תוך שימוש בשירותים של הודו וסין.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* (אנגלית) [http://translate.google.dz/translate?sl=fr&tl=en&js=n&prev=_t&hl=ar&ie=UTF-8&layout=2&eotf=1&u=http%3A%2F%2Fwww.asal.dz%2F האתר הרשמי של ASAL]

קטגוריה:סוכנויות חלל
אמנון גינזאי

אמנון גינזאי (ברוסית: Амнон Гинзай; במקור אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג (Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг); 17 בדצמבר 1929 – 13 ביולי 1995) היה פילולוג עברי סובייטי וישראלי (מ-1975), חוקרי במכון למדעי המזרח בלנינגרד, מעורכי האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית, מתרגם מרוסית לעברית וסופר מדע בדיוני.

==ביוגרפיה==
אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג נולד בנובוסיבירסק שבסיביר, ברית המועצות, בן לאב עורך דין יהודי ואם רוסייה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, החל ב-1947 ללמוד בפקולטה למזרחנות באוניברסיטת לנינגרד. ב-1957 סיים את לימודיו. בשנת 1963 הגיש את הדיסרטציה בפילולוגיה (Роль звукоизобразительных истоков в образовании семитского запаса корней), וב-1964 קיבל תואר דוקטור. עבד במכון למדעי המזרח בלנינגרד, והתמחה בעברית, המקרא ומגילות מדבר יהודה. פרסם כמה ספרים, בהם עיבוד של התזה שלו (1965). היה ממתרגמי המגילות לרוסית (Тексты Кумрана, כרך 2, מוסקבה 1996).

בשנת 1975 עלה לישראל ועברת את שמו ל"אמנון גינזאי". עבד כעורך בכיר של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית שראתה אור בחסות האגודה לחקר תפוצות ישראל, השתתף בעריכת המילון הרוסי–עברי והעברי–רוסי של יוסף גורי והיה עורך מדעי ועורך תרגומים של "ספריית עלייה" ("Библиотека-Алия") של האגודה לחקר תפוצות ישראל.
פרסם סיפורי מדע בדיוני ברוסית ובעברית, בהם הרומן "זיקיות שחורות" (Золотые хамелеоны; תל אביב: מוריה, 1986). כן חיבר ספר ילדים בשם "פרעה מלך החרקים" (איורים: עדה סיניגליה; תל אביב: תגא, תשמ"א).

תרגם מעברית לרוסית עם לב פנקובסקי (Пеньковский) קובץ של שירי יהודה הלוי (ירושלים: ספריית עלייה, 1976), עם רבקה פלד (רבינוביץ) את "ספר האחים" מאת בניה של רבקה גובר בעריכת אברהם יהושע אלינסון (תל אביב: עם הספר, 1976), עם סבטלנה שנברון את "הריקשה": סיפורים נבחרים לג'ון אוארבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), ולבדו את "הרעיון הציוני לגוניו" לשלמה אבינרי (ירושלים: ספריית עלייה, 1983), "חז"ל: פרקי אמונות ודעות" לאפרים אלימלך אורבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1986), מיצירתו של יאנוש קורצ'אק (ירושלים: ספריית עלייה, 1988).
ערך את תרגומה של פלד לסיפורים נבחרים מאת יצחק שנהר (ירושלים: ספריית עלייה, 1977), את תרגומו של ולדימיר גלוזמן ל"החי על המת" לאהרן מגד (ירושלים: ספריית עלייה, 1977) ואת התרגום ל"גבעת הפרגים" לנתן שחם (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את תרגומו של יחזקאל קרן לאסופת המאמרים "כשאומה נלחמת על חרותה" ליוסף קלוזנר (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את התרגום (מאנגלית) לספרו של משה דיין "לחיות עם התנ"ך" (ירושלים: ספריית עלייה, 1986).

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילולוגים ישראלים
קטגוריה:חוקרי השפה העברית
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים מעברית לרוסית
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני סובייטים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני ישראלים
קטגוריה:סופרים יהודים סובייטים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני רוסים
קטגוריה:פילולוגים יהודים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
בית בן יהודה

שלט של ארגון אות הכפרה והשלום בישראל על חזית הבית
בית בן-יהודה הוא ביתו של אליעזר בן-יהודה, מחיה השפה העברית אשר נבנה ב-1922. הבית ניצב ברחוב עין גדי 28 בשכונת ארנונה-תלפיות בירושלים. הוא בן שתי קומות, עם מרפסת קדמית רחבה בקומה השנייה הפתוחה אל הרחוב.

אליעזר בן-יהודה נפטר זמן קצר לפני שהבית הושלם ולא זכה לעבור למעונו החדש. אשתו חמדה גרה בבית עם הילדים עד שנפטרה ב-1951. במהלך השנים הפכה חמדה את המקום למרכז להנצחת מפעלו של בן-יהודה, בו נערכו כתביו והופקו חלקי המילון שלא התפרסמו בחייו.

== היסטוריה ==
בשנות מלחמת העולם הראשונה שהו בני משפחת בן-יהודה בארצות הברית, ועם שובם ארצה החלה הקמת הבית בתלפיות, ביוזמה ובמימון של ההסתדרות העברית באמריקה, שהוקירה מאוד את מפעלו של בן-יהודה להחייאת השפה העברית. אלא שהוא עצמו לא זכה לגור בביתו החדש. 

זמן קצר לאחר התחלת הבנייה, ב-16 בדצמבר 1922 (כ"ו בכסלו תרפ"ג), הוא הלך לעולמו. עוזרו הנאמן ויד ימינו של בן יהודה, משה בר-נסים, המשיך את העבודה על המלון העברי הגדול לאחר מות אליעזר. משפחתו של בן-יהודה גרה בבית עד 1951, ולאחר מכן הפכה אותו למוזיאון קטן לזכרו. 
כעבור שנים מספר מכרה המשפחה את הבית לעיריית ירושלים. לימים הוסכם שתכולת הבית תימסר לאקדמיה ללשון העברית לשם הקמת יד לאליעזר בן-יהודה בבית האקדמיה. יד בן-יהודה נחנכה בינואר 1973 בישיבת מליאה האקדמיה בהשתתפות שר החינוך יגאל אלון ובני משפחת בן-יהודה.

ב-1965 השכירה העירייה את הבית לדיירים פרטיים, ובשנת 1971 החליט ראש העיר טדי קולק, למסור אותו תמורת דמי שכירות סמליים (הסכם חכירה) לארגון המתנדבים הגרמני "אות הכפרה והשלום". הארגון מביא ארצה צעירים ומבוגרים מגרמניה לעבודה בהתנדבות במוסדות סעד ורווחה ובמפעלי הנצחת השואה במטרה לכפר על פשעי הנאצים. הבית משמש את מטה הארגון בישראל מאז ועד היום.

==מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה ==
סמל בית בן יהודה - מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה
בשנת 2004 נוסף למבנה אגף חדש שהוקם בחצר האחורית של הבית במטרה להפוך את המקום למרכז סמינרים עבור המתנדבים הגרמנים. באותה שנה החליט ארגון "אות הכפרה והשלום" שלא די בכך וייסד את "בית בן יהודה – מרכז מפגשים בינלאומי ובית הארחה" – חל"צ שמטרתה להפעיל את המקום כמרכז סמינרים ותרבות ישראלי–גרמני מצד אחד, ובית הארחה שיהיה פתוח לכולם מצד שני. האגף כולל גם אולם הרצאות וחדרי לימוד עבור סמינרים וכנסים.

בית בן-יהודה מציע מגוון רחב של סמינרים והרצאות בנושאים שונים כגון היסטוריה, שואה, חברה, פוליטיקה, ציונות, יחסי ישראל–גרמניה, מתודיקה ועוד.
בנוסף מתקיימים במקום קורסי שפה כגון אולפן עברית בקיץ וקורס לשפה ותרבות היידיש בחורף.

== לקריאה נוספת ==
* עופר רגב, "להתאהב בארץ ישראל", עמ' 14–15 - "בית חמדה בן יהודה"

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.asf-ev.de/israel Aktion Sühnezeichen Friedensdienste] - אתר האינטרנט של "אות הכפרה והשלום בישראל" 

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז ירושלים
קטגוריה:תלפיות
קטגוריה:עברית
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:ירושלים: תרבות 
קטגוריה:הנצחת אליעזר בן-יהודה

en:Beit Ben-Yehuda#. Beit Ben-Yehuda
קרן רונן

מתוך קונצרט ההתרמה לקרן רונן, שנת [[2010 במוזיאון תל אביב]]
"קרן רונן" - לקידום אמנים צעירים שוחרי קלאסית היא עמותה ישראלית שמטרתה קידום, תמיכה ועידוד אמנים צעירים בתחומי המוזיקה הקלאסית והמחול.

הקרן הוקמה בשנת 1993 על ידי יפה ישראלי כקרן משפחתית להנצחת זכרו של בנה - רונן ישראלי (1968-1992). הקרן תומכת באמנים צעירים מתקופת בית הספר התיכון ועד לשלבים המוקדמים של הקריירה שלהם כבוגרים.

להשגת מטרותיה עורכת הקרן קונצרטי התרמה מספר פעמים בשנה, בהשתתפות האמנים מקבלי המלגות. הקרן מעניקה במה לאמנים צעירים הנמצאים בראשית דרכם המקצועית וחושפת אותם לקהל הרחב. בין פעילויותיה של הקרן ניתן לציין את השאלת כלי נגינה, תמיכה באודישנים, ביציאה לתחרויות בינלאומיות, הן במימון הנסיעה וכן בסיוע במגורים ויצירת קשרים במוסדות מוזיקה בחו"ל. הקרן פועלת בשיתוף פעולה עם מגמות המוזיקה והמחול בבית הספר התיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין ובית הספר התיכון לאמנויות בחיפה.

לקרן רונן עמותה אחות בארצות הברית בשם "Ronen Foundation of America" אשר תומכת בסטודנטים הישראלים הלומדים בבתי הספר הגבוהים למוזיקה בארצות הברית וברחבי העולם וכן בסטודנטים מקומיים.

קרן רונן מסיעת גם בשיתופי פעולה בין האמנים מקבלי המלגות. כדוגמת הקמתה - בזמנה של שלישיית תל אביב אשר כללה את הפסנתרן יונתן ענר, הכנר מתן גבעול והצ'ילן עירא גבעול.

בין מקבלי המלגות של קרן רונן זמרי האופרה: חן רייס, גיא מנהיים, הילה בג'יו, יסמין לוי-אלנטק, דנה מרבך, אינס מסאלחה, והנגנים: נגן המנדולינה תום כהן, הצ'לנית עדי טל, הפסנתרנים להב שני, טל סמנון, רומן רבינוביץ זוכה פרס רובינשטיין לשנת 2008, יונתן ענר, נטלי טננבאום. דן מושייב- כיום נגן הטימפני הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הכנרים סמיון גבריקוב, הדר כהן והדר רימון. בין הרקדנים זוכי מלגות הקרן: עידן שרעבי, אור כחלון, שני פרץ, ארז אילן, מעיין שיינפלד ואחרים.

== קישורים חיצוניים ==
*
*[http://www.epochtimes.co.il/news/content/view/17150/89/ כתבה באתר אפוק טיימס] 
*[http://www.epochtimes.co.il/news/content/view/2793/89/ כתבה באתר אפוק טיימס] 
*[http://www.haaretz.com/culture/arts-leisure/rhapsody-in-blues-1.254411 כתבה בעיתון הארץ]
* 
* 

קטגוריה:תרבות מוזיקלית
קטגוריה:ישראל: עמותות
יום סרט

יום סרט של הכבאים המתנדבים
יום סרט הוא שם ליום בו חניכי תנועות נוער נהגו להתנדב ולפנות לאזרחים על מנת לגייס תרומות למטרות שונות שנקבעו על ידי המוסדות הלאומיים. בהן סיוע לטיפול בתזונה ומחלות ילדים, סיוע לטיפול ביתומים, תמיכה בקק"ל ובנטיעת יערות, תמיכה בקהילות יהודיות בחו"ל, באירועי מחאה בשלטונות הבריטיים, עזרה בהקמת מועדוני נוער במעברות, סיוע לשארית הפליטה ולאסירי ציון, תמיכה בשירותי ההצלה, ובתנועות הנוער עצמן.

שמו של היום מתייחס לסרט הנייר שהוענק על ידי המתרימים לתורמים, והוצמד בעזרת סיכה על דש בגדם. בנוסף לסרט הודבקה על משקוף בית התורמים מדבקה המעידה על התרומה שניתנה. בחלק מימי ההתרמה אף הוענקו סיכות ובהם פרטיו של הארגון שלמענו הותרמו הכספים. חלק מההתרמות נעשו בפניה ברחוב לעוברים והשבים, גם על ידי נשים מבוגרות, מתנדבות ויצו וארגון אמהות עובדות וחלקן נעשו בחו"ל, בעיקר בקהילות יהודיות עבור הקהילה בארץ ישראל או עבור הקהילה עצמה או אחרות שספגו אבדות ואסונות, בעקבות השואה ומלחמת העולם השנייה.

הענקת הסרט אפשרה לתורמים להתגאות בנדיבותם, אך בלי שפיהם יצטרכו להללם. בנוסף, מטרתה הייתה לעודד את הסביבה לתרומה זהה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.nostal.co.il/Site.asp?table=Terms&option=single&serial=108&subject=%E0%E9%F8%E5%F2%E9%ED&portal=%E0%E9%F8%E5%F2%E9%ED%20%E5%F9%F0%E9%ED יום סרט], באתר "נוסטלגיה אונליין"
*[http://www.nostal.co.il/Site.asp?table=Terms&option=single&serial=6508&subject=%E3%E1%F8%E9%ED%20%F9%E0%F1%F4%F0%E5&portal=%E0%E5%F1%F4%E9%ED%20%E5%FA%E7%E1%E9%E1%E9%ED תוויות ליום סרט]
*[http://www.nostal.co.il/YOM%20SERET.pps#258,1,שקופית מצגת ימי סרט]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוציולוגיה של הנתינה
קטגוריה:ישראל: תרבות
קטגוריה:תנועת נוער
עדי רבן

אתי (עדי) רבן שימשה קריינית חדשות בקול ישראל.

==ביוגרפיה==

רבן החלה לקריין חדשות בשנת 1970 והגישה מהדורות חדשות בקול ישראל במשך 35 שנה. בשנת 1976 הייתה מהמגישות הראשונות של רשת ג'.

בשנת 2005 פרשה מקול ישראל במסגרת תוכנית הפרישה המיוחדת שהנהיג משרד האוצר לעובדי רשות השידור בהם חיים זיסוביץ, ליאורה גושן וכרמית גיא.

אחת ממהדורות החדשות הזכורות בקריירה שלה היא הכרזתה על הצלחת מבצע יונתן בשנת 1976.

קולה זוהה עם הגשת החדשות, והיא זכתה לאהדת המאזינים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:קרייניות חדשות ישראליות
סן לואיג'י דיי פראנצ'זי

חזית הכנסייה
כנסיית סן לואיג'י דיי פראנצ'זי (באיטלקית: San Luigi dei Francesi; בצרפתית: Saint Louis des Français) היא כנסייה קתולית ברומא, בקרבת פיאצה נבונה והפנתיאון. הכנסייה הלאומית של צרפת ברומא. הכנסייה מוקדשת למרים הבתולה, לדני הקדוש ולמלך צרפת לואי התשיעי הקדוש של הכנסייה הקתולית. הכנסייה נבנתה בשנים 1518–1589. עבודות הבנייה הושלמו תודות לסיועה הכלכלי הנדיב של קטרינה דה מדיצ'י, מלכת צרפת.

בכנסייה מספר פסלים וציורים של קדושים וגיבורים לאומיים המיצגים את מורשת האמונה הקתולית בצרפת: קרל הגדול, המלך כלוביס, הקדושה קלותילדה והקדושה צ'יצ'יליה.

בכנסייה נמצאות 3 יצירותיו הידועות של הצייר קראווג'ו מחייו של הקדוש מתיאו. מרטין לותר התאכסן בכנסיית סן לואיג'י במהלך המשפט שנערך לו בקרבת מקום, בכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא: כנסיות
קו קולצביה

קו קולצביה (ברוסית: Кольцева́я ли́ния, הקו הטבעתי) הוא קו במערכת הרכבת התחתית של העיר מוסקבה, בירת רוסיה. הוא קו מעגלי, המקיף את מרכזה של מוסקבה, וממלא תפקיד חיוני במעבר נוסעים בין קווי הרכבת התחתית בה. הקו, שמספרו הוא 5, נבנה בשנים 1950–1954 באורך כולל של 19.4 קילומטרים. הוא המפורסם שבקווי הרכבת התחתית, בעיקר בשל תחנותיו, שנבנו בשיאה של תקופת האדריכלות הסטאליניסטית.

==תולדות הקו==
התוכנית המקורית להקמת המטרו של מוסקבה לא כללה הקמה של קו מעגלי. התוכנית כיוונה לכך שמספר קווים יחצו את מרכז העיר לאורכו ולרוחבו, והמעבר ביניהם ייעשה בתחנות המצטלבות שלהם. למרות זאת התברר כבר ב-1938 לאור העומס בתחנות אלו כי לא יהיה די בשיטה זו כדי להתמודד עם העלייה במספר הנוסעים במטרו לכשיתפתח עוד יותר. בעת תכנון הקו נשקלה האפשרות שנתיבו יחפוף את זה של טבעת הגנים, שדרה מעגלית במרכז מוסקבה. לבסוף הוחלט על חפיפה חלקית, כאשר בחלקו הצפוני יחרוג נתיב הקו מזה של הטבעת, באופן שהוא יקושר אל מרבית תחנות הרכבת של מוסקבה.

הקמת הקו נדחתה עקב מלחמת העולם השנייה והחלה מיד אחריה. הקו הופעל בשלושה שלבים:
*ב-1950 החל לפעול הקטע הראשון (בן 6.5 קילומטרים), מתחנת קורסקאיה לתחנת פארק קולטורי (ראו להלן);
*ב-1952 הופעל הקטע השני (7 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת קורסקאיה;
*בשנת 1954 הופעל הקטע השלישי והאחרון (5.9 קילומטרים), מתחנת בלורוסקאיה לתחנת פארק קולטורי.
הקמת הקו איפשרה הכנסת שינויים גדולים בארגון התנועה בקווי המטרו והניחה בסיס לפיתוח עתידי שלו. בעת הפעלת הקו התפצלו ממנו שבעה קווים כחישורי גלגל כלפי חוץ, וארבעה מהם חוברו בהמשך כדי ליצור קווים החוצים את העיר לרוחבה.

==התחנות בקו==
הקו איננו כולל תחנות המשתייכות לו לבדו. כל אחת מ-12 התחנות מקשרת בינו לבין קו אחר, ושלוש מהן מקשרות אותו עם שני קווים אחרים כל אחת. בסך הכל מחברות התחנות בין הקו לבין תשעה מ-11 הקווים האחרים של הרכבת התחתית:
{| class="wikitable"
|-
! תחנה !! קווים מתחברים
|-
| נובוסלובודסקאיה || <center>9</center>
|-
| פרוספקט מירה || <center>6</center>
|-
| קומסומולסקאיה || <center>1</center>
|-
| קורסקאיה || <center>3, 10</center>
|-
| טגנסקאיה || <center>7, 8</center>
|-
| פאבלטסקאיה || <center>2</center>
|-
| דוברינינסקאיה || <center>9</center>
|-
| אוקטיברסקאיה || <center>6</center>
|-
| פארק קולטורי || <center>1</center>
|-
| קייבסקאיה || <center>3, 4</center>
|-
| קרסנופרסננסקאיה || <center>7</center>
|-
| בלורוסקאיה || <center>2</center>
|}

==תוכניות פיתוח==
הקו הוא אחד העמוסים ביותר במערכת המטרו, ועבודות פיתוח מתמידות נדרשות על מנת שיעמוד במספר הנוסעים הגדל והולך החולף דרכו. עבודות אלו כללו בעבר שיפוץ של הקו (כמו גם של התחנות ויצירות האמנות המוצגות בהן). ב-1998 נפתחה כניסה שנייה לתחנת בלורוסקאיה וחפירת כניסה שנייה מתוכננת לשתי תחנות נוספות.

בתוכנית נמצאת גם פתיחת שתי תחנות נוספות בקו - בחלקו הצפוני ובחלקו הדרום-מערבי - על מנת לחבר בינו לבין שני קווים חדשים (המשכיהם של קו 8 וקו 10) האמורים לחצות את מרכז העיר לרוחבו. בניית התחנה החדשה הראשונה החלה אך מתעכבת בשל קשיי מימון, ותסתיים בשנת 2025. בניית התחנה השנייה בוטלה בשלב זה (נכון ל-2021).

==קישורים חיצוניים==

*[http://metro-photo.ru/category:Koltsevaya_line_of_the_Moscow_Metro תמונות של תחנות קו קולצביה] 

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של מוסקבה
שמואל צרפתי

שמואל צרפתי (31 בינואר 1813 - 23 ביוני 1866) היה רופא, כימאי, פילנתרופ ואיש עסקים יהודי. נודע בעיקר כמתכנן העיר אמסטרדם, הולנד. 

הקים את המפעל הראשון ליצור לחם בהולנד שייצר 90,000 כיכרות לחם בשבוע. הוא בנה את מלון אמסטל.

לזכרו הוקם צרפתי-פארק (Sarphatipark) בלב אמסטרדם הכולל פסל של שמואל במרכזו. כמו כן בעיר רחוב הנושא את שמו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

פסל של שמואל צרפתי בפארק על שמו באמסטרדם

קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:ילידי 1813
קטגוריה:נפטרים ב-1866
קרב גיאלו

קרב גיאלו או קרב סאספנש (הונגרית: A Gyalu csata או A szászfenesi csata, בטורקית: Kaloșvar muharebesi, ברומנית ג'ילאו Bătălia de la Gilău ) התקיים ב-22 במאי 1660 בין נסיך טרנסילבניה ג'רג' ראקוצי השני ובין הביילרביי הטורקי מבודה, סיידי אהמט פאשה, שליווה את הנסיך החדש של טרנסילבניה, שמונה על ידי הסולטאן.

הצבא העו'תמאני כלל חילות מצב מן היישובים אינאו וטמשוואר (טימישוארה) וחיילים נוצרים שגויסו במחוזות ביהר, קרסנה וסולנוק. העות'מאנים עלו בהרבה במספרם על הצבא של ראקוצי, שהתכוון לסגת לאוראדיה ולהמתין שם לתגבורות מהונגריה. אולם קציניו ששו לקרב וביקשו להילחם. על מנת להשיג עוד כוח לחימה העניק ראקוצי חנינה ל-600 פושעים מן המחוז קולוז' (קלוז') וארגן אותם ליחידה בפיקודו של הכומר הרומני גאורגה מן היישוב צ'ורילה.

הצבא הטרנסילבני חנה במישור שבין היישובים גיאלו וסאספנש (ברומנית - פלורשט). באגף הימני עמדו אלף חיילים מקצועיים וסקלרים מאזורים צ'וק וגאורגיין בפיקודו של גרגיי קובאץ'. באגף המרכזי עמדו משמרות הנסיך והיחידה של הכומר גאורגה. באגף השמאלי התרכזו סקלרים מאזורי "שלשת הכיסאות", מארוש (מורש) ואודווארהיי (אודורהיי).

הנסיך הציב שמונת התותחים הכבדים שלו על גבעה בסביבה ומשם פיקח על שדה הקרב. היה לו עוד כוח מילואים מורכב משכירי חרב מאונוד שאיבטחו אותו. כדי להטעות את האויב לגבי העוצמה האמיתית של צבאו, הציב הנסיך מאחורי חייליו עוד משרתים ואנשי צוות לא חמושים כאילו עמדו נכונים לקרב.

==מהלך הקרב==
העות'מאנים זרקו למתקפה את הלוחמים מטמשוואר בפיקודו של חוסיין פאשה. הם חצו את הנחל לונה ותקפו חזיתית את הקווים הטרנסילבנים. קובאץ' יצא למתקפת-נגד ודחה אותם חזרה מעבר לנחל, תוך שגרם לטורקים אבדות רבות, לפי עדות כרוניקת קראוס.
בינתיים היניצ'רים והנוצרים הנספחים אליהם, בגיבוי מסיבי של פרשים ניסו לאגף את הטרנסילבנים מימין. ביחידות הוולאכיות השתתף בקרב הקצין המנוסה קונסטנטין קנטמיר, לימים שליט מולדובה.
הסקלרים ואנשי הכומר גאורגה נבהלו ונסוגו. אבל כשראו את השרתים מאחור, חשבו עצמם מוקפים באויב והתחילו להילחם בייאוש. רק הכומר וכמה אנשיו ניצלו מן הטבח. קובאץ' ואנשיו שהתקדמו עמוק לתוך עמדות העות'מאנים ראו עצמם מבודדים. באותו רגע הנסיך ראקוצי נכנס אישית לקרב. אבל לרוע מזלו, שכירי החרב מאונוד לא הסתערו אחריו ונסוגו. הנסיך נפצע בראשו ובזמן שחבש את עצמו נפצע עוד שלוש פציעות. כמה משרתים הצליחו להוציאו מן הקרב. בזמן הזה קובאץ' ולוחמיו חוסלו אחרי מאבק עיקש. רוב החיילים הטרנסילבנים נמלטו והעות'מאנים לקחו שלל את שמונת התותחים, את האספקה ואת המשרתים.

==מקורות== 
Jármy József II-ík Rákóczy György Szászfenesi csatája
elsö közlemény.). Erdélyi Múzeum, XIX. évf. 4. sz. (1902) 169–182.

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.rubicon.hu/magyar/oldalak/1660_majus_22_szaszfenesi_csata/ טמאש טריאן - קרב סאספנש באתר ההונגרי רוביקון]
Tarján M. Tamás A szászfenesi csata

גיאלו, קרב
גיאלו
קטגוריה:המאה ה-17
צוקרברג

צוקרברג או זוקרברג (בגרמנית: Zuckerberg, ביידיש: זוקקערבערג או צוקערבערג) הוא שם משפחה גרמני-יידי ויהודי-אשכנזי נפוץ.

שם המשפחה נובע בדרך כלל מהמונח (מגרמנית או מיידיש) "הר סוכר". לעיתים הוא מורה על מוצא המשפחה מאזור גבעת צוקרברג (קלייננברג), בבראונשוויג שבסקסוניה התחתונה (צפון גרמניה).

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.zolo.co.il/more/name/Last_NameAct.asp?submit1=Go%21&name=%F6%E5%F7%F8%E1%F8%E2 פירוש שם המשפחה צוקרברג], באתר זולו

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:משפחות יהודיות
שין סאנג-אוק

שין סאנג-אוק (בקוריאנית: 신상옥; ) היה במאי קולנוע ומפיק דרום קוריאני, שנודע גם בשל חטיפתו לקוריאה הצפונית בהוראתו של קים ג'ונג-איל.

==ביוגרפיה==
===כבמאי ומפיק בקוריאה הדרומית===
שין נולד ב-1926 בצ'ונגג'ין שבצפון-מזרח חצי האי הקוריאני, בצפון קוריאה של ימינו. באותה תקופה הייתה קוריאה תחת כיבוש יפני, ושין למד בטוקיו, באוניברסיטת טוקיו לאמנות.

את תפקידו הראשון בעולם הקולנוע מילא ב-1946, כששימש כעוזר הפקה בסרט "יחי החירות!", הסרט הראשון שהופק בקוריאה לאחר העצמאות מיפן. ב-1952 הפיק וביים את סרטו הראשון, "אקיה", שעסק בנשות הנוחות, הכינוי ה"מכובס" שנתנו היפנים לנשים שאולצו לשמש כשפחות מין עבור חיילי הצבא היפני הקיסרי. במהלך שנות ה-50 וה-60 ביים עשרות סרטים נוספים, וזכה לכינוי "נסיך הקולנוע הקוריאני". חברת ההפקות שהקים הפיקה כ-300 סרטים במהלך שנות ה-60. סרטיו "עד היום האחרון" ו"שער הזיכרון לאישה המוסרית" היו מועמדים לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1962 ו-1963, בהתאמה, ו"עד היום האחרון" אף זכה בפרס דוב הכסף.

במהלך שנות ה-70 ירד נפח פעילותו של שין באופן משמעותי, במקביל לצנזורה שהנהיג המשטר הצבאי של פארק צ'ונגהי. ב-1978 נסגרה חברת ההפקות של שין, בהוראת פארק.

===החטיפה לקוריאה הצפונית===
ב-1978 נחטפה לקוריאה הצפונית השחקנית צ'וי און-הי, רעייתו של שין בין 1953 ל-1975, בעת ששהתה בהונג קונג. עם היוודע דבר החטיפה, נסע שין להונג קונג כדי לברר את פרטי החטיפה. זמן קצר לאחר שהגיע להונג קונג, נחטף שין בעצמו. מבצע החטיפה נעשה בהוראת קים ג'ונג-איל, בנו של שליט קוריאה הצפונית באותה העת, קים איל-סונג, ומי שלימים היה בעצמו לשליט המדינה. ממשלת קוריאה הצפונית טענה כי השניים הגיעו לארצם מרצונם החופשי. בתחילה זכה שין לתנאי מחיה נוחים, ואולם משניסה להימלט, נכלא בבית סוהר.

ב-1983 הובא לראשונה לפיונגיאנג לפגישה עם קים ג'ונג-איל. אז נמסרה לו מטרת חטיפתו - בימוי סרטים עבור ממשלת קוריאה הצפונית. קים לא היה זקוק לשין לשם ביום סרטי תעמולה, הוא היה מעוניין בשירותיו כדי להעלות את רמתו של הקולנוע הצפון קוריאני, והבאתו לסטנדרטים שיזכו להכרה בינלאומית. באותה פגישה נפגש עם גרושתו, אז נודע לה לראשונה שאף הוא שוהה במדינה. בעצתו של קים ג'ונג-איל, נישאו השניים מחדש. במהלך שלוש השנים הבאות ביים שין שבעה סרטים, בכולם שימש קים ג'ונג-איל כמפיק הראשי. הידוע שבהם הוא "פולגאסארי", סרט על מפלצת ענק בסגנון סרטי גודזילה. על אף המשטר הקומוניסטי במדינה, נהנה שין משכר גבוה במיוחד ומחופש אמנותי מסוים.

ב-1986 הצליחו שין וצ'וי להימלט, בעת ששהו בפסטיבל קולנוע בווינה. השניים הצליחו להגיע לשגרירות ארצות הברית, וזכו למקלט מדיני. לטענתו של קים, ממשלת ארצות הברית חטפה את השניים.

===השנים המאוחרות===
שין נמנע בתחילה מלשוב לקוריאה הדרומית, מאחר שחשש כי השירותים החשאיים במדינה לא יאמינו לסיפור חטיפתו. הוא השתקע בארצות הברית, וביים סרטים תחת הפסבדונים סיימון שין. לאחר השבת הדמוקרטיה לקוריאה הדרומית, שב אליה בסופו של דבר שין, ב-1994, והמשיך לעסוק בקולנוע. ב-2006 נפטר כתוצאה מדלקת כבד.

ב-12 באפריל 2006, יממה לאחר מותו, נשיא קוריאה הדרומית רו מו היון העניק לשין את מדליית כתר הזהב לתרבות, הפרס המכובד ביותר הניתן לאמנים קוריאנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.economist.com/node/6849979?story_id=6849979 סיפור חטיפתו] באתר האקונומיסט, 27 באפריל 2006

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:מפיקי קולנוע דרום קוריאנים
קטגוריה:אישים שנחטפו
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:נפטרים ב-2006
קטגוריה:דרום קוריאנים שנפטרו במאה ה-21
אדולפו רודריגס סאה

אדולפו רודריגס סאה פאס מונטרו (בספרדית: Adolfo Rodríguez Saá Páez Montero; נולד ב-25 ביולי 1947) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי פרוניסטי.

רודריגס סאה היה מושל מחוז סן לואיס בארגנטינה, ושימש מספר ימים כנשיא ארגנטינה.

== ביוגרפיה ==
אדולפו רודריגס סאה נולד למשפחה חשובה ביותר בסן לואיס: סבו, אדולפו רודריגס סאה (שעל שמו הוא קרוי), ודוד של אביו היו מושלי המחוז ואביו היה מפקד המשטרה.

רודריגס סאה למד באוניברסיטה הלאומית של קוז'ו ובאוניברסיטת בואנוס איירס וקיבל הסמכת עורך דין. הוא הפך למחוקק מחוזי בשנת 1973 (בגיל 25).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:חברי הקונגרס הלאומי הארגנטינאי
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1947
אתה יצרת

אַתָּה יָצַרְתָּ היא הברכה האמצעית (קדושת היום) הנאמרת בתפילת העמידה של מוסף של שבת (תפילת שבע) החל בראש חודש. אמירת "אתה יצרת" כברכה ייחודית לשבת ראש חודש, שונָה מהנהוג בחגים החלים בשבת, בהם מתפללים תפילת מוסף של חג, וכביטוי ליום השביעי, מוסיפים תוספות שבת.

== נוסח התפילה ==
* הפתיחה עוסקת בבריאת העולם, וקביעת יום השביעי, כיום מנוחה והפוגה ממלאכה.
* בהמשך אלו מילים המשלבות חג ושבת, ועוסקות בקדושה וברוממות ובקרבה לה' יתברך. 
* אזכור לכך שראש חודש הוא יום של כפרה.
* התאבלות על חורבן ירושלים ובית המקדש, ותליית האסון בחטאי העם.
* התנצלות על כך שבלא בית המקדש, איננו יכולים להקריב קורבנות.

ברוב הנוסחאות, משמיטים בתפלה זו את הבקשות של קטע "קדשנו במצוותיך וכו'". אמנם, בנוסח רומניא ובנוסח פרובאנס שמרו עליהם, והערוך השלחן טוען שנשמטו בטעות.

=== הייחודיות ב'קדושת היום' הנאמרת בתפילת ר"ח החל בשבת ===
ברכת "קדושת היום" באה בשבתות, ראשי חודשים, וימים טובים, במקום 13 הברכות האמצעיות, הנאמרות בתפילת עמידה של ימי החול, בהן מבקש האדם את צרכיו. במקום זאת, מזכיר המתפלל בברכה אמצעית אחת, את קדושת היום וחשיבותו. כאשר חג חל בשבת, אומרים בתפילת מוסף את תפילת העמידה המיוחדת לחג, ומוסיפים בתוכה תוספות ייחודיות, המאזכרות את קדושת השבת, ואת הקורבנות המיוחדים ליום זה.

הראבי"ה מסביר מדוע אין מתפללים תפילת שבת עם תוספות לחג, אלא להפך.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* ד"ר יעקב רוטשילד, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/mahanaim/iyunim-2.htm עיונים בתפילות ראש חודש] מתוך מחניים צ' (עמ' 56-62) - ה'תשכ"ד, ברשת, באתר דעת.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תפילת מוסף של שבת
קטגוריה:ראש חודש
דמיטרי ליכצ'וב

דמיטרי ליכצ'וב (ברוסית: Дмитрий Сергеевич Лихачёв; 28 בנובמבר 1906 - 30 בספטמבר 1999) היה פילולוג רוסי וסובייטי. ליכצ'וב חיבר מספר עבודות חשובות על ההיסטוריה של הספרות הרוסית הקדומה. עבודתו הקנתה לו מוניטין בכל העולם, והוא זכה במספר רב של פרסים בינלאומיים ותוארי דוקטור לשם כבוד במספר אוניברסיטאות ידועות.

==ביוגרפיה==
דמיטרי ליכצ'וב נולד בסנקט פטרבורג, לאב שהיה מהנדס חשמל. לאחר סיום לימודיו בבית הספר החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה למדעי החברה. בשנת 1928, לקראת סיום הלימודים באוניברסיטה, נעצר בשל השתתפותו בחוג סטודנטים, בו הרצה על חוקי הדקדוק הרוסי שהופרו על ידי "אויבי הכנסייה והעם הרוסי". הוא נידון ל-5 שנות מאסר. עד לשנת 1931 היה במחנה מעצר באיי סולובצקי, ובתקופת שהותו במחנה כתב את עבודת המחקר הראשונה שלו, על משחקי קלפים של פושעים פליליים. בנובמבר 1931 הועבר לעבודה בהקמת של תעלת בלומורקנאל.

בשנת 1932 שוחרר ליכצ'וב וחזר ללנינגרד. הוא הצליח לחזור לפעילות מדעית בתחום הפילולוגיה, ובשנת 1936 נמחק האישום שהיה כנגדו בגין פעילות נגד המדינה. באותה תקופה התחתן, ובשנת 1937 נולדו לו תאומות.

במהלך מלחמת העולם השנייה היו הוא ומשפחתו נצורים בלנינגרד. הם שרדו את המצור על העיר, אך רק בשנת 1943 הצליחו לצאת ממנה.

החל משנת 1938 ועד לשנת 1954 עבד ליכצ'וב במכון לספרות רוסית בלנינגרד. בשנת 1941 סיים את עבודת הדוקטורט שלו שהוקדשה לספרות הרוסית של המאה ה-12. בשנים 1945–1946 פרסם מספר ספרים על ההיסטוריה של רוסיה ועל הספרות הרוסית בין המאה ה-11 למאה ה-17. בשנת 1946 החל ליכצ'וב ללמד באוניברסיטת סנקט פטרבורג, ובשנת 1951 התמנה לפרופסור.

בשנת 1950 פרסם ליכצ'וב תרגום לרוסית מודרנית של משא מלחמת איגור ושל הכרוניקה הרוסית הראשונה עם הערות מדעיות. בשנת 1952 הוענק לו פרס סטלין על עבודותיו בתחום ההיסטוריה. ב-1953 נבחר ליכ'צ'וב לחבר בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים.

בשנת 1955 פרסם ליכ'צוב מאמר בו קרא להגנת עתיקות בברית המועצות. מאמר זה היה הראשון בסדרת פעולותיו בנושא, תחום שתפס אצלו מקום משמעותי במהלך תקופה ארוכה. ב-1965 היה בין מייסדי הוועדה להגנת העתיקות. הוא פעל להקמת מוזיאונים לסופרים רוסים ידועים, פעל להגנת בניינים היסטוריים ועוד.

ב-1969 קיבל ליכצ'וב את פרס ברית המועצות בפעם השנייה, ובשנת 1970 נבחר לחבר באקדמיה הרוסית למדעים. ב-1986 קיבל ליכצ'וב את תואר גיבור העמל הסוציאליסטי, והוענק לו עיטור לנין.

ליכצ'וב לא היה חבר המפלגה הקומוניסטית, ופעל להגנת אנדריי סחרוב ואלכסנדר סולז'ניצין. הוא סירב לחתום על מכתבים קבוצתיים בגנות פעילי תרבות. יחד עם זאת הוא לא היה דיסידנט ותמיד ניסה למצוא פשרה עם השלטונות. ב-30 בספטמבר 1998 קיבל ליכצ'וב את עיטור אנדריי הקדוש, העיטור הגבוה ביותר ברוסיה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20101204214631/http://likhachev.lfond.spb.ru/search/bibliogr_rubr.php אתר המוקדש לזכרו ועבודותיו]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:פילולוגים סובייטים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:חברי האקדמיה למדעים של ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1906
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1906
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1999
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1999
Macht Arbeit Frei?

"Macht Arbeit Frei?" (מגרמנית: "האם העבודה משחררת?") הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין. הוא מכיל שלושה אלמנטים מרכזיים - פירמידה, דמות האמן השוכבת על גבי קרון ותלולית חלוקי אבן.

==היסטוריה==
הגרסה המוקדמת של העבודה "Macht Arbeit Frei?" הוצגה בסימפוזיון בגרמניה בשנת 1991. בשנת 1992 זכה תומרקין בפרס רודן מטעם מוזיאון האקונה הפתוח (Hakone Open Air Museum) ומוזיאון אוצוקושי גאהרה ביפן על עבודה זו. שתי גרסאות של העבודה מוצבות כיום בגן אבו נבוט בתל אביב-יפו ובגן הפסלים בכוכב הירדן.

הפירמידה, כתב תומרקין, "היא אבן-הפינה של החברה-האנושית. בה רוכזו כל הידע, הכוח והמשאבים של העולם העתיק: הנדסה, אמנות, לוגיסטיקה, טכנולוגיה, אספקה ואדמיניסטרציה". תומרקין בחר לעצב את הכניסה לפירמידה באופן המאזכר את הכניסה למחנה הריכוז אושוויץ II - בירקנאו והופך אותה ל"בית חרושת ענק למוות". גם שמה של העבודה "Macht Arbeit Frei?" - מאזכר את מחנה הריכוז בהיותו פרפרזה על הכתובת "העבודה משחררת" ("Arbeit macht frei"), שהופיעה בכניסה למחנה.

קרון המתכת, הניצב על גבי מסילת רכבת, נושא דמות שוכבת המתוארת כחנוטה חלקית וצלובה. פניה הם כפני האמן. מן הקרון נמתח כבל מתכת המושך אותו אל עבר הפירמידה. מעברו האחר של הקרון, במקביל לפירמידה, נמצאת מעין תלולית עשויה חלוקי אבן, המאזכרת את האסתטיקה של גני הזן היפניים.

הגרסה שהוצבה בכוכב הירדן שונה מן הגרסה המוצבת בתל אביב-יפו בכך שהפירמידה בתל אביב עשויה יציקת בטון הצבועה צהוב, לעומת הפירמידה בכוכב הירדן, העשויה לוחות מתכת חשופה. בנוסף, במקום תלולית חלוקי האבן יצר תומרקין אלמנט פיסולי מופשט העשוי יציקת מתכת.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Macht Arbeit Frei japan.jpg|,מראה ההצבה במוזיאון האקונה הפתוח, האקונה, יפן
קובץ:Ofakim007.jpg|Macht Arbeit Frei?, 1992 - 1993טכניקה מעורבת על נייר, גובה 70 ס"מ, אורך 100 ס"מ
קובץ:Macht Arbeit Frei 009.JPG|Macht Arbeit Frei?, 2000גן אבו נבוט, תל אביב-יפו
קובץ:Macht Arbeit Frei 005.JPG|Macht Arbeit Frei?, 2000גן אבו נבוט, תל אביב-יפו
קובץ:Macht Arbeit Frei?2.JPG|Macht Arbeit Frei?, 2000גן אבו נבוט, תל אביב-יפו
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות) 
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:השואה באמנות
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסלים
קטגוריה:דרך בן צבי
רעמתניים

רַעַמְתָנִיִּים (שם מדעי: Coryphaenidae) היא משפחת דגים מקריני סנפיר מסדרת הדקראים, אשר מכילה בתוכה סוג אחד בלבד של דגים בשם רעמתן (Coryphaena) ובו שני מיני דגים. דגי הרעמתן בעלי שיעור גדילה המהיר ביותר מכל דגי האוקיינוס, ולכן משמשים מקור מזון עיקרי לדגים טורפים באוקיינוס הפתוח.

==תיאור ותפוצה==
רעמתן כחלחל, זכר.
רעמתן כחלחל שנידוג.
לדגים אלו ראש פחוס למראה, וסנפיר גבי בודד הנמשך לכל אורכו של גב הדג כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה, בדומה לדגים רבים של מים פתוחים סנפיר הזנב מפוצל. הזכרים בעלי מצח גבוה יותר מהנקבות. צבעם ססגוני ומרהיב ונע מירוק צהבהב ועד סגלגל. אורכם המקסימלי הוא 1.5 מטר, והם נמצאים עד עומק של כ-80 מטר אולם נפוצים יותר ב 5-10 מטר. דגים אלו מאוד פעילים, וחיים במימי אוקיינוס טרופים וממוזגים בכל העולם. בארצנו נפוצים בים התיכון, מסוף הקיץ, כאשר הם מעדיפים קרבת מצופים גדולים, ספינות עוגנות ושאר עצמים צפים ונייחים. דגי הרעמתן הם דגים טורפים הניזונים מדיונונאים דגים קטנים ושאר יצורים ימיים קטנים. דגים אלו ידועים כשחיינים מצוינים וינדדו למרחקים ארוכים במשך חייהם.

==מיון==
במשפחת הרעמתניים שני מינים מסוג אחד:
* רַעַמְתָן כְּחַלְחַל, המכונה בפי הדייגים בישראל דוראדו (Coryphaena hippurus)
* רעמתן פומפנו, (Coryphaena equiselis)

<gallery>
קובץ:Coryphaena equiselis.jpg|רעמתן פומפנו
קובץ:Coryphaena hippurus Tunisia.png|רעמתן כחלחל (דוראדו)
</gallery>

===שמות נפוצים===
השם העברי, רעמתן, נקרא כך בשל סנפיר הגב המרשים של הדג, כאשר פרוש מזכיר בצורתו רעמה. לסוג דגים אלו שמות נפוצים רבים בארצות שונות, כך באנגלית הרעמתן נקרא דג-דולפין בשל העובדה שלעיתים נוהג ללוות סירות בדומה לדולפינים, שמות נוספים באנגלית הם מַהִי-מַהִי בשפת הוואי שמשמעה חזק מאוד, שם נפוץ ביותר לדג הוא דוראדו שנלקח מספרדית -שם זה נפוץ מאוד בקרב הדייגים בישראל כמו גם בשפה האנגלית, בקובה, בצרפת ובפיליפינים; דוראדו-Dorado מקורו בלטינית ומשמעו מזהיב, זהוב. ביתר השפות ישנם שמות רבים ומגוונים.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:משפחות מונוטופיות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
איילית

חיפושית האייל הזכר
איילית נקבה
איילית (שם מדעי: Lucanus cervus) הוא חרק ממשפחת האיליתיים (Lucanidae).

האיילית נמנית עם החרקים הכי גדולים ובולטים באירופה. הזכר מתאפיין בצבתות גדולות ואדמדמות, הדומות לקרניי אייל ושתנועותיהן מזכירות צבת.
אצל היחידים הגדולים יותר אורך ה"קרניים" עשוי להגיע למחצית מן סך אורכו של החרק, שהוא 25–75 מילימטר. הנקבות הן קצת קטנות יותר מהזכרים ואין להן "קרניים". לעומת זאת יש להן "צבת" קטן המשמש להן גם להשגת מזון.

האיילית יכולה לעוף. אצל הזכר, בעת מעוף הציר האורכי הוא משופע וה"קרניים" מורמות לעיל. כשאינו עף, כנפיו מכוסות.

==תת-מינים==
תת-המינים הידועים ביותר הם:
*Lucanus cervus cervus - זכרים: 35–92 מילימטר, נקבות: 35–45 מילימטר, תפוצה: מזרח אירופה, מרכז אירופה ומערב אירופה
* Lucanus cervus akbesianus - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–45 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה
* Lucanus cervus judaicus (איילית סורית) - זכרים: 50–100 מילימטר, נקבות: 40–50 מילימטר, תפוצה: סוריה, טורקיה
* Lucanus cervus turcicus - זכרים: 75 מילימטר, נקבות: 35–40 מילימטר, תפוצה: בולגריה, יוון, טורקיה

==סכנה והגנה==
במרכז אירופה ובדרומה האיילית הפכה לנדירה מאוד. זאת בעיקר בגלל היעלמות כמה מבתי הגידול, במיוחד יערות האלון.
האיילית Lucanus cervus נרשמה בדירקטיבת בתי הגידול (Habitats Directive) של האיחוד האירופי משנת 1992 שבהן נדרשות המדינות החברות לציין אזורי שימור מיוחדים להגנה על המינים הרשומים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חיפושיות
קטגוריה:אירופה: חרקים
מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע

מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע (או בקיצור "מוזיאון פילד" או בראשי תיבות: FNHM), הוא מוזיאון טבע, פלאונטולוגיה ואתנוגרפיה, בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. המוזיאון נמצא ב-Lake Shore Drive ליד ימת מישיגן ב"קריית המוזיאונים של שיקגו". אוספי המוזיאון מכילים מעל 21 מיליון פריטים, אך רק חלק קטן מהם נמצא בתצוגה.

התצוגות הבולטות כוללות אוסף של שלדי דינוזאורים (בהם טירנוזאורוס רקס, פטגוטיטאן, טריצרטופס, סטגוזאורוס, ברכיוזאור, דיינוניכוס, פרזאורולופוס ועוד) בתצוגת Evolving Planet ("כוכב לכת מתפתח"), מוצגים אנתרופולוגיים של התרבות האנושית (בהם מצרים העתיקה, האיים הפסיפיים, טיבט ועוד), אוסף גדול ונרחב של פוחלצים של חיות רבות (כולל בעלי חיים גדולים כגון 2 פילים אפריקאיים ואריות צאבו אוכלי-אדם המפורסמים), תצוגה על אמריקה הקדומה ובה שרידים וחפצי אמנות של הילידים באמריקה, וכן אולי אחד מהמוצגים הידועים ביותר של המוזיאון: סו - אחד מהשלדים הגדולים והשלמים ביותר של טירנוזאורוס רקס הידועים כיום.

ב-16 בספטמבר 1893 התאגד המוזיאון במדינת אילינוי תחת השם "Columbian Museum of Chicago" (המוזיאון הקולומבי של שיקגו) במטרה "לצבור ולהפיץ ידע, ולמען השימור והצגת שרידים המייצגים אמנות, ארכאולוגיה, מדע והיסטוריה." המוזיאון שכן במקור ב"ארמון האמנויות היפות של התערוכה הקולומביאנית" (World's Columbian Exposition's Palace of Fine Arts), כיום נמצא במבנה זה מוזיאון המדע והתעשייה. ב-1905 שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע" לכבוד התורם העיקרי והראשון שלו, מרשל פילד (Marshall Field) וכן לייצג את התמקדותו בידיעת הטבע. ב-1921 עבר המוזיאון ממיקומו הראשון למיקומו הנוכחי ברובע הפארק ליד העיר התחתית, בה הוא חלק מקריית המוזיאונים שליד האגם, לצד האקווריום על שם ג'ון שד והפלנטריום על שם אדלר. ב-2006 היה המוזיאון האטרקציה התרבותית המתוירת ביותר אך ב-2007 איבד את הבכורה לאקווריום על שם ג'ון שד.

ב-2018 יוצב במוזיאון שלד (ליתר דיוק, יציקת גבס ופיברגלאס של השלד) של הפטגוטיטאן שתואר רק ב-2017 ואורכו הוא 37 מטר. השלד יוצב באולם הראשי על שם סטנלי ויחליף את "סו (טירנוזאורוס רקס)" שיעבור מקצה תיקונים ועדכונים, ויוצב באולם האבולוציה בחדר המתאים לתקופת הקרטיקון.

<gallery widths="200" heights="150" caption="דינוזאורים במוזיאון פילד">
קובץ:Sue Field Museum.jpg|סו (טירנוזאורוס רקס)
קובץ:FMNH Patagotitan.jpg|שלד של פטגוטיטאן באולם הראשי, אורכו כ-37 מטרים
קובץ:Triceratops. (7532870752).jpg|שלד של טריצרטופס במוזיאון
</gallery>

==ראו גם==
* מוזיאון פגי נוטברט לטבע - שיקגו

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

פילד
פילד