OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
האגן איש טרונג

הַאגֶן איש טְרוֹנֶג (בגרמנית: Hagen von Tronje) הוא דמות המופיעה בשירת הניבלונגים, בה הוא מתואר כווסל של המלך גונתר משושלת בורגונד. האגן מייצג את דמותו של הווסל הנאמן נאמנות מוחלטת לאדונו, ואשר לא נוטש את אדונו גם במחיר מותו הוודאי (של הווסל). נאמנות זו, כפי שמתבטאת בהתנהגותו של האגן בשירת הניבלונגים, מכונה בשפה הגרמנית Nibelungentreue.

== דמותו של האגן בשירת הניבלונגים ==

באפוס הגרמני "שירת הניבלונגים" מצווה המלכה ברונהילדה (אשתו של גונטר) את האגן להרוג את הגיבור המיתולוגי זיגפריד, אשר חילל את כבודה. האגן, רוכש את אמונה של קרימהילדה (אשת זיגפריד ואחות המלך), וטרם יציאה למסע ציד, נודע לו ממנה על נקודת התורפה של זיגפריד - חלק אחד בגבו של הגיבור כוסה על ידי עלה תאנה, בעת שהלה רחץ בדמו של הדרקון פפניר, אותו הרג. בחלק זה של גופו, זיגפריד הגיבור אינו מוגן מפני התקפה.

בעת מסע הציד, זיגפריד נהייה צמא, ורואה מעיין סמוך למקום המצאם. האגן מציע לו לשתות ממימי המעיין, ובעת שזיגפריד כורע לשתות, האגן נועץ סכין בגבו, והורגו. לאחר הרצח, דורשת קרימהילדה לנקום ברוצח בעלה, אך גונתר מסרב לבקשת אחותו ולא מוכן לבגוד במשרתו.

לאחר זמן, קרימהילדה נישאת לאצטל, ומתכננת את הנקמה בהאגן ובבני משפחתה. היא מזמינה אותם לארצו של בעלה, כביכול על מנת ליישר את ההדורים ביניהם, והם נענים בחיוב להזמנתה. בדרכם אל ממלכתו של אצטל, מתגלה להאגן כי אם ימשיכו במסע, יבוא הקץ על כל חברי המשלחת. על אף הידיעה, הם ממשיכים בדרכם לעבר מוות ודאי, תוך קיום מצוות הנאמנות לה הם מחויבים מתוקף שבועתם הפיאודלית.

== השפעות תרבותיות ==
היחס אל האגן השתנה עם הזמן, ובעוד בתחילה הוא נחשב לנבל שפל התוקע סכין בגב, בתקופה מאוחרת יותר, הוא נתפש דווקא כדוגמה למופת של הווסל הצייתן, שממלא את הוראות אדוניו ללא שאלות.

=== במאה ה-19 וראשית המאה ה-20 ===
לאחר גילויים מחדש של כתבי "שירת הניבלונגים", בשלהי המאה ה-18 היצירה זכתה לעדנה מחודשת, אך האגן נחשב לאדם מנוול, אשר לא מהסס לנקוט באמצעים בלתי מקובלים על מנת לחסל את יריביו. לאחר מלחמת העולם הראשונה, הואשמו היהודים בכך ש"תקעו סכין בגב האומה הגרמנית", בפרפרזה על מעשהו של האגן לזיגפריד.

=== בגרמניה הנאצית ===
עם זאת, בעקבות סרטו של פריץ לאנג, הניבלונגים (1924) בו הוצג האגן לא כנבל, כי אם המודל לחיקוי של הגרמני הצייתן, השתנה היחס אליו לטובה. הנאצים אימצו סרט זה לחיקם, והוא שימש להם לתעמולה בעד הצייתנות של העם למנהיג העליון של העם.

== ביבליוגרפיה ==
* שירת הניבלונגים, תרגום: אריה סתיו, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2006.

== ראו גם ==
* שירת הניבלונגים
* ניבלונגנטרויה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמויות מיתולוגיות
ברוק קנדי

ברוק דיאן קנדי (באנגלית: Brooke Dyan Candy; נולדה ב-20 ביולי 1989) היא ראפרית וזמרת אמריקאית.

== ביוגרפיה ==
ברוק קנדי נולדה באוקסנרד שבכיוון=שמאל}} וגדלה בפרבר אגורה הילס עם אביה, מנהל הכספים הראשי של המגזין האסלר ומנכ"ל הקזינו "Hustler". כשהתבגרה, חיה קנדי בלוס אנג'לס, שם עבדה כמעצבת אופנה אצל רייצ'ל זואי. בהמשך פנתה קנדי ללארי פלינט, בניסיון למצוא עבודה כצלמת, אך במקום זאת בחר פלינט להעסיק אותה כמעצבת בובות ראווה. קנדי התעייפה במהירות מעבודתה ועברה לעסוק בחשפנות. קנדי עבדה במשך שמונה חודשים כרקדנית אקזוטית במועדון בהוליווד. היא תיארה את עבודה כעבודה קשה ומעייפת ואמרה: "אני אפילו לא אוהבת גברים, ואני צריכה להעמיד פנים שאני אוהבת כל דבר שם". למרות שקיבלה הצעות רבות, קנדי לא התפתתה לעסוק בזנות, אך שקלה עבודה כשחקנית פורנו.

קנדי אהבה לרקוד, אך זנחה זאת והתרכזה במוזיקת פופ מכיוון שהדבר רווחי יותר. קנדי פנתה בעבר לארבע חברות תקליטים גדולות, אך לא חתמה על חוזה עם אף אחת מהן. קנדי הופיעה לראשונה תחת חברת תקליטים גדולה בשיר "Cloud Aura" של הזמרת צ'רלי XCX, כאשר השתיים נפגשו ביוזמת אזיליה בנקס.

=== 2014-הווה: Opulence ואלבום אולפן ראשון ===

בפברואר 2014 חתמה קנדי חוזה עם חברת התקליטים RCA, דרכה הוציאה ב-6 במאי 2014 את המיני אלבום הראשון שלה, Opulence, כשבוע לאחר הוצאת הקליפ לסינגל הראשון מהאלבום הנושא את שמו.

ב-13 באוגוסט 2015 יצא לאור השיר "Rubber Band Stacks" כסינגל הראשון מאלבום הבכורה של קנדי.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* 2019: Sexorcism

=== מיני אלבומים ===
* 2014: Opulence

==פילמוגרפיה==
<div class="mw-content-ltr">
* 1998: Dennis the Menace Strikes Again
* 2011: Bloodrape
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:ראפריות אמריקאיות
קטגוריה:ביסקסואלים אמריקאים
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:פאנסקסואליות אמריקאיות
קטגוריה:פאנסקסואלים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1989
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1989
טוקן אפור-חזה

טוקן אפור-חזה (שם מדעי: Andigena hypoglauca) הוא מין של טוקן מהסוג טוקן הררי. תחום תפוצתו של הטוקן אפור-החזה מתפרש על פני האנדים של דרום קולומביה, אקוודור ופרו. בתי הגידול המועדפים על הטוקן אפור-החזה הם יערות שפלה הרריים לחים, שם בדרך כלל הוא נראה על צמרות עצים.
== מאפיינים ==
ידועים שני תת-מינים של טוקן אפור-חזה: Andigena hypoglauca hypoglauca, תת-המין הצפוני, בעל עיניים כהות ו-Andigena hypoglauca lateralis, תת-המין הדרומי, בעל עיניים בהירות.

הטוקן אפור-החזה ניזון ממגוון רחב של פירות, והוא יורד מתחת לגובה חופת היער (אזור הצמרות) הרבה יותר מאשר מינים אחרים של טוקניים, שם הוא ניזון בעיקר מפטל אדום. הטוקנים אפורי החזה שקטים יחסית בטיסתם, ולעיתים ניזונים בצוותא עם עופות אחרים כגון קיכליים, טנגריים ופזאיים. שתי צורות התנהגות אלה ייחודיות למין טוקן זה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון גולד
קטגוריה:טוקניים
קטגוריה:פרו: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1833
קוליאקאן

קוליאקאן רוסלס (בספרדית: Culiacán Rosales), או בקיצור קוליאקאן (), היא בירת מדינת סינלואה במקסיקו.

==היסטוריה==
במקום בו נמצאת כיום העיר הייתה קיימת התיישבות ילידית בשם "קולוואקאן" (שם אשר ממנו התפתח השם "קוליאקאן") במשך מאות שנים לפני בואם של הספרדים במאה ה-16.

ב-1531 הקפיטן הספרדי נוניו דה גוסמאן ייסד במקום את סן מיגל דה קוליאקאן. במאות הבאות קוליאקאן נותרה עיר קטנה יחסית.

ב-1823, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, קוליאקאן קיבלה מעמד של עיר והיא נכללה בשטחי מדינת אוקסידנטה. ב-1830 מדינת אוקסידנטה פוצלה למדינות סונורה וסינלואה, וקוליאקאן נבחרה להיות בירת סינלואה.

בשלב מסוים שם העיר שונה לקוליאקאן רוסלס כהוקרה לאנטוניו רוסלס, שהיה איש צבא מקסיקני ומושל מדינת סינלואה.

==כלכלה==
כלכלת קוליאקאן מסתמכת על מסחר במוצרים מחלקים אחרים של סינלואה, כמו מוצרים חקלאיים ודגים מאזורי החוף, חקלאות בפני עצמה, הכוללת בין היתר גידול עגבניות, מלפפונים, פלפלים, אבטיחים, מנגו, סויה, אורז, חיטה ודורה, גידול מקנה ותיירות.

==חינוך==
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של סינלואה והאוניברסיטה הקתולית של קוליאקאן.

==תחבורה==
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי הפדרלי של בצ'יגואלטו, המציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מדינות מקסיקו: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
יאיר ברקת

יאיר בָּרְקַת (נולד ב-3 ביוני 1970) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף. שימש קצין משטרה צבאית ראשי, מפקד חטיבת החילוץ, מפקד מחוז מרכז בפיקוד העורף ומפקד חטיבת שגיא.

== ביוגרפיה ==
ברקת התגייס לצה"ל בשנת 1988, ושובץ בחטיבת גבעתי. שירת כלוחם בפלחה"ן גבעתי, והשתתף בלחימה בדרום לבנון. לאחר קורס קציני חי"ר עבר לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד מחלקה. לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה בגדוד 932. בשנת 1995 מונה למפקד פלחה"ן נח"ל. בשנת 1996, נהרגו חמישה מחיילי הפלוגה בהיתקלות עם מחבלי חזבאללה בסמוך למוצב דלעת ("אירוע בז"). בשלהי תפקידו נהרגו 20 מלוחמי הפלוגה באסון המסוקים. בשנת 1997 סיים את תפקידו, ועבר לשרת בנספחות צה"ל בארצות הברית.

בשנת 2003 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 50, ושימש בתפקיד עד שנת 2005. בהמשך שימש כקצין המבצעים של פיקוד המרכז בין השנים 2005–2007. בשנת 2007 מונה למפקד בא"ח נח"ל, תפקיד בו שירת עד שנת 2009. לאחר מכן יצא ללימודים במב"ל. בשנת 2010 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שגיא, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. בשנת 2012 עבר לפיקוד העורף ומונה למפקד מחוז מרכז של פיקוד העורף, תפקיד אותו מילא עד שנת 2015. ב-29 ביולי 2015 מונה למפקד חטיבת החילוץ, בסיום תפקידו ב-25 ביולי 2018 הועלה לדרגת תא"ל. ב-8 באוגוסט 2018 מונה לקצין משטרה צבאית ראשי, ושימש בתפקיד עד 9 באוגוסט 2021. בסיום תפקידו פרש מצה"ל. בשנת 2022 שימש במסגרת מילואים כראש מטה פיקוד העורף. במקביל משמש במילואים כמפקד אוגדת יערה של פיקוד העורף.

== חיים אישיים ==
ברקת נשוי ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200px">
קובץ:Yair Barkat, 2018.jpg|קצין משטרה צבאית ראשי, תא"ל יאיר ברקת, ספטמבר 2018
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
;מאמריו
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת הנח"ל
קטגוריה:מפקדי חטיבת שגיא
קטגוריה:מפקדי מחוז מרכז בפיקוד העורף
קטגוריה:מפקדי חטיבת החילוץ וההצלה
קטגוריה:קציני משטרה צבאית ראשיים
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי המכללה לביטחון לאומי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
אדי קבטנר

אדי קבטנר (נולד ב-24 באוקטובר 1987) הוא שחקן, במאי, עורך, דוגמן, ומנחה טלוויזיה ישראלי.

==ביוגרפיה==
אַדִי קְבֶטְנֶר נולד בשם ולדיסלב בברית המועצות בשנת 1987, ועלה לישראל בשנת 1990.

בן יחיד להורים שהכירו באקדמיה למשחק בברית המועצות. אביו רומן היה חלק מצוות ההקמה של תיאטרון גשר ובהמשך היה בו מנהל אדמיניסטרטיבי, תפעול והפקות. מפיק שם הצגות ומכהן בתפקיד הסמנכ"ל לפרויקטים מיוחדים. הוא גם שיחק שם כשחקן מחליף בשלושה תפקידים בעבר. אמו לָאוּרָה היא מורה לפיתוח קול ולפסנתר וזמרת שהשתתפה בעבר במופעים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בישראל ומחוצה לה, ושיחקה גם היא בתיאטרון גשר. לכן גדל קבטנר מאחורי הקלעים ואף עבד כסדרן במקום במשך שלוש שנים.

בשנת 2004 הצטלם למסע פרסום עבור חברת האופנה "תמנון". בשנת 2005 הצטלם למסעות פרסום עבור רשת חנויות הספורט "מגה ספורט" וחברת האופנה "Lee Jeans". בשנת 2006 הצטלם למסע פרסום עבור רשת לבגדי תינוקות "AVG", וכן שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה "מילואים" של הזכיינית רשת. באותה שנה השתתף בקליפ לשיר "Rhythm By Rhythm" של להקת פרויקט מוזאיק.

שירת כקצין צה"ל בין השנים 2006–2010 בתור מ"מ בבסיס טירונים ניצנים.

בשנת 2010 החל ללמוד משחק בבית הספר למשחק של ניסן נתיב (מחזור מ"ח), ובשנת 2013 סיים את לימודיו. במהלך הלימודים שיחק בהצגות "המתלבט" (חנוך לוין), "מהומה רבה על לא דבר" (ויליאם שייקספיר), "בשפל" (מקסים גורקי), "" (), ו"מלכה" (ג'ייסון דנינו-הולט).

בשנת 2013 הנחה בערוץ 9 את התוכנית "בוקר טוב ישראל". בשנת 2014 יצר והיה למנחה הראשון של תוכנית התרבות היומית בעברית "האנגר 9" בערוץ 9, ושיחק בהצגת הילדים "הגמדים מתחת לשמיכות" בתיאטרון חיפה. בהמשך הצטרף לתיאטרון גשר, עם תפקידו הראשון במחזה "הדיבוק" (ש. אנ-סקי) בבימויו של יבגני אריה. באותה שנה החל לגלם את אחת הדמויות הראשיות בסדרה "מתים לרגע" של HOT, דמותו של סלאבה, סטודנט מצטיין לרפואה שבעקבות ניסוי רפואי מסוכן מתגלגלת לתוכו נשמה של זאב.

בשנת 2015 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "איפה אתה חי?" לצד חי דוידוב, רונן דוידוב, רבקה מיכאלי, לירז צ'רכי, עדי הימלבלוי, טוביה צפיר וענת עצמון.

בשנת 2016 הצטלם לעונה השנייה של הסדרה "מתים לרגע". באותה שנה התארח בעונה השנייה של הסדרה "בני ערובה" בתפקיד דודי.

בשנת 2017 השתתף בסדרה "חברות" בתפקיד אורח. באותה שנה ערך, ביים והשתתף בסרטון בנושא הטרדות מיניות בשם "ישיבת מטכ"ל".

בשנת 2018 שיחק לוחם רוסי בסדרה האמריקאית "תחנת ברלין". באותה שנה שיחק יחד עם נטע ברזילי בקליפ שלה Bassa Sababa. באותה שנה השתתף בסרט האימה "הגולם". באותה שנה שיחק גם בעונה השנייה של סדרת הנוער ״גיבור אמיתי״ בתפקיד דר' אורי קורן. באותה שנה גם ערך וביים עבור ערוץ טדי סדרה בת שישה פרקים בשם "חיות בר". בשנת 2023 החל לשחק בסדרה קורודרוי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.gesher-theatre.co.il/he/אנשי_התיאטרון/שחקנים/להקת_השחקנים/אדי_קבטנר דף אישי] , באתר תיאטרון גשר
* 
* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=3oi58u2mRqI ראיון] בחדשות הבידור של ערוץ הבידור של HOT, באתר יוטיוב

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
ליאון גרשקוביץ'

פרופסור ליאון גרשקוביץ (בסרבו-קרואטית: Leon Geršković; 2 בפברואר 1910, בוצ'יה, סלאבוניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 1 באפריל 1992, זאגרב, קרואטיה) היה משפטן, עורך דין ופוליטיקאי יוגוסלבי ממוצא יהודי, אשר כיהן כחבר האספה הלאומית של יוגוסלביה והיה שותף לכתיבת חוקות המדינה, מחוקת 1946 ועד חוקת 1974.

==קורות חיים==
ליאון גרשקוביץ' נולד ב-1910 בכפר בוצ'יה, קרואטיה ובהמשך עברה משפחתו לזאגרב. במחצית השנייה של שנות ה-20 היה גרשקוביץ' ממנהיגי "ברית תנועות הנוער" היהודיות בזאגרב שאיגדה את תנועות הנוער היהודיות בעיר ובכללן השומר הצעיר ועקיבא.

ב-1933 הוסמך גרשקוביץ' במשפטים באוניברסיטת זאגרב וב-1935 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. הוא היה פעיל באיגוד המקצועי של פועלי הטקסטיל בזאגרב ובמקביל ניהל משרד פרטי לעריכת דין.

ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, הצטרף גרשקוביץ' לכוחות הפרטיזנים של טיטו. בהמשך, ערך את ביטאון הפרטיזנים: Slobodna Dalmacija (בעברית: דלמטיה החופשית). לאחר תום המלחמה השתלב גרשקוביץ' במנגנוני הממשל היוגוסלבי ונבחר לאספה הלאומית של יוגוסלביה ולפרלמנט הקרואטי תחת יוגוסלביה. ב-1962, נמנה גרשקוביץ' עם מקימי הפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת זאגרב וכיהן כדקאן הפקולטה עד 1965. בהמשך, לימד משפטים באוניברסיטת בלגרד. גרשקוביץ' היה שותף לכתיבת חוקת יוגוסלביה (1946, 1953, 1963, 1974).

הוא הלך לעולמו ב-1992 בזאגרב והוא בן 82 שנים ונטמן בבית העלמין מירוגוי שבזאגרב.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניצולי השואה: קרואטיה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מקרואטיה
קטגוריה:משפטנים יהודים
קטגוריה:משפטנים יוגוסלבים
קטגוריה:יוגוסלביה: חוק ומשפט
קטגוריה:זאגרב: אישים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים קרואטים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים יוגוסלבים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מירוגוי
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1910
קטגוריה:יוגוסלבים שנפטרו ב-1992
עזאם אל-אחמד

עזאם אל-אחמד (בערבית: عزام الأحمد) הוא מדינאי פלסטיני. הוא חבר בוועד המרכזי של פתח. בעברו שימש כשר לענייני עבודות ציבוריות ושיכון ברשות הפלסטינית (בשנים 1996–2003) וכשר התקשורת וטכנולוגיית מידע (בשנים 2003–2006). נכון לאוגוסט 2014, משמש אל-אחמד כראש המשלחת הפלסטינית לשיחות המשא ומתן עם ישראל בקהיר בעקבות מבצע צוק איתן.

==ביוגרפיה==

אל-אחמד נולד בכפר רומאנה מצפון לג'נין (ממערב לתל תענך) ב-1947 או ב-1948. אביו, נג'יב-אל אחמד, גורש ב-1968 לירדן על ידי השלטון הישראלי. נג'יב וחלק מתשעת ילדיו עסקו בגלות בעמאן בפעילות פוליטית למען העניין הפלסטיני. זמן קצר לאחר הגירוש לירדן הפך נג'יב לחבר בפרלמנט הירדני. עזאם אל-אחמד סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד באוניברסיטאות סוריות, אך מאוחר יותר עבר לבגדאד עם עליית מפלגת הבעת' לשלטון בעיראק ב-1969 והתבלט כתומך נלהב של העניין הפלסטיני. בשנים שלאחר מכן, בתקופת שלטונו של סדאם חוסיין בעיראק, נחשב אל-אחמד כ"מחזיק התיק העיראקי" ברשות הפלסטינית.

אל-אחמד הוא אחד מארבעת נציגי ג'נין במועצה המחוקקת הפלסטינית.

ב-2007 ספג אל-אחמד ביקורת מחוגים מוסלמים נרחבים בעת שהתראיין לערוץ הטלוויזיה הלבנוני אל מנאר ואמר כי גם אם אללה ירצה לסייע לערבים בכך שיספק את התנאים שנדרשים על ידי ארצות הברית, ארצות הברית תדחה את התנאים ואת הסיוע של אללה. רבים טענו כי בכך בפגע בשמו של אללה.

ב-2010 האשים פהמי שבאנה, הממונה לשעבר על המלחמה בשחיתות במנגנוני המודיעין הפלסטינים, את עזאם אל-אחמד ואת אחיו, עלאם, בגנבת 2.7 מיליון דולר מקופת הרשות הפלסטינית. לטענת שבאנה, רכשו השניים קרקעות בסכומים שקיבלו על מנת "להציל קרקעות מהשתלטות ציונית". לטענתו, התברר מאוחר יותר כי בחלק מהמקרים שולמו לבעלי הקרקע סכומים נמוכים בהרבה ממה שהוצהר על ידי האחים אל-אחמד ובחלק מהמקרים נעשה זיוף והעסקאות בוצעו רק לכאורה.

ב-7 בינואר 2023 החליט שר הביטחון הישראלי, יואב גלנט, לשלול את אישור הכניסה של אל-אחמד לישראל לאחר שביקר את המחבל שרצח את החייל ב-1980.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שרי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:פעילי פת"ח
קטגוריה:חברי המועצה המחוקקת הפלסטינית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1948
תלסה (מיתולוגיה)

פסיפס של תלסה, משנת [[512.]]

תלסה (אנגלית: Thalassa ; יוונית: Θάλασσα, "ים") היא אלת הים הקדמונית מהמיתולוגיה היוונית. תלסה הייתה בתם של אתר והמרה. יחד עם אל הים פונטוס, היא הייתה אמא של תשעת הילדים טלקינסים והליה. על פי המיתולוגיה, תלסה ילדה את אפרודיטה כאשר קרונוס חתך את איבר מינו של אורנוס, שנפל לאחר מכן לים.

תלסה היא האנשה של הים עצמו. במשלי איזופוס נאמר כי היא אישה העולה מתוך מעמקי הים. בפסיפסים מתקופת מהאימפריה הרומית היא מוצגת כאישה עם קרניים הדומות לצוותות סרטן, לובשת אצות ים ומחזיקה משוט כבש.

המקבילה שלה היא אלת הים אמפיטריטה, אשתו של פוסידון. כמו כן, האלה של מקורות המים טתיס, נחשבת גם היא כמקבילה של תלסה.

==ראו גם==
* תיאמת

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלים יווניים קדומים
קטגוריה:אלי ים ונהר
תלסה (ירח)

תלסה, הידוע גם בשם נפטון IV, הוא אחד מהירחים הידועים של כוכב הלכת נפטון. הוא התגלה בספטמבר 1989, בעזרת תמונות שצולמו על ידי הגשושית וויאג'ר 2. הירח נקרא על שם תלסה, אלת הים הקדמונית מהמיתולוגיה היוונית.

תלסה הוא הירח הפנימי השני של נפטון. צורתו הלא-סדירה של הירח אינה מציגה שום פעילות גאולוגית. חוקרים מעריכים כי מדובר בשארית של עצם שהתנגש בנפטון בשלב מוקדם בחייו ונותר במסלול סביב כוכב הלכת. מסלולו של הירח מראה כי לאט לאט הוא מתקרב אל נפטון ובסופו של דבר הוא יתרסק באטמוספירה שלו או יהפוך לטבעת פלנטרית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירחי נפטון
הווארד גוביוף

הווארד גוביוף (באנגלית: Howard Gobioff; 1971–2008) היה מדען מחשב אמריקאי, שהתמחה בחומרה ובמערכות קבצים.

==לימודים וקריירה==
באוניברסיטת קרנגי מלון השלים את עבודת הדוקטור שלו בנושא דיסקים מאובטחים מחוברים למערכת קבצים מבוזרת.
בשנת 1999 הצטרף לחברת גוגל, שהייתה אז חברת הזנק ובה כ-40 עובדים, ועבד על מערכת הפרסום ועל מערכת סריקת הרשת ובניית האינדקס של מנוע החיפוש. בשנת 2004, כשכיהן כמנהל מחלקת הפיתוח בגוגל, יזם והוביל את פתיחת מרכז המחקר ופיתוח של גוגל בטוקיו. על שמו (יחד עם אחרים) רשומים 11 פטנטים.

==מערכת הקבצים של גוגל==
גוביוף היה אחד ממתכנני מערכת הקבצים של גוגל, שהיא מערכת קבצים מבוזרת קניינית שפותחה בגוגל לשימוש החברה. במאמר המדעי שחיבר על המערכת עם עמיתיו, הוא מתאר את עקרונות התכנון שהנחו אותם, ומוסר מדדים ותרחישי שימוש מן המערכת הפועלת בגוגל. מערכת הקבצים המבוזרת של מיזם האדופ נגזרה במקורה מן העקרונות שתוארו באותו מאמר. המערכת המבוזרת, ביחד עם עקרונות חישוב מבוזר, מאפשרת חישובי ענק שלא היו אפשריים לפני כן.

==קרן גוביוף==
בשנת 2007, חודשים ספורים לפני שנפטר בפתאומיות מלימפומה, יסד גוביוף קרן נדבנות, והציב לה כמטרה "להפוך את העולם למקום טוב יותר". הקרן מציעה מענקים ומיקרו-מענקים בתחומי החינוך, האמנויות, וזכויות האדם. הקרן פועלת בעיקר באזור טמפה במדינת פלורידה בארצות הברית, ותומכת במגוון מיזמי אמנות בסביבה זו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עובדי גוגל
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קרנגי מלון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2008
חד גדיא (קישון)

כותרת הטור "חד גדיא"
כותרת הטור "חד גדיא" (וריאנט נוסף)
תשובת פועלי [[נמל חיפה לאחד הטורים]]
חד גדיא הוא טור הומוריסטי-סאטירי מאת אפרים קישון, שהתפרסם בעיתון "מעריב" במשך כשלושים שנה, החל משנת 1952 ועד אמצע שנות ה-80.

טור "חד גדיא" הראשון התפרסם ב-14 במאי 1952. בטורים יצר קישון דמויות אחדות, ובהן ארבינקא הערמומי, הפקיד הממשלתי ד"ר בר-ביצוע, השחקן ירדן פודמניצקי, האינסטלטור שטוכס (ומאוחר יותר: שטוקס) ועוד. כן הופיעו בהם בני משפחתו של קישון: האישה הקטנה וילדיו רפאל, עמיר ורננה.

בחלק מהטורים הגיב קישון על אירועים אקטואליים, אך פעמים רבות הוא עוסק בתלאות היומיום, כדוגמת בעלי מלאכה הנותנים שירות לקוי (האינסטלטור שטוכס, הנגר יוסף קדמון, המוסכניק מיקו המחליף) והבירוקרטיה הבלתי נסבלת.

בטורים הופיעו חידושי לשון של קישון, כגון הפועל "לגמוז", שמשמעו לחסל ולהרוס, ונגזר משמו של מבקר התיאטרון הנודע חיים גמזו, משחקי מילים וכן צורות לשוניות אידיוסינקרטיות כגון "באחד האמשים" (כלומר, באחד הימים האחרונים).
קישון כינה את טורו "המדור הציבורי" (ובראשי תיבות: "המ"צ").

הטורים לוּו תחילה באיורים פרי עטו של קישון, ובהמשך בקריקטורות, בעיקר מפרי עטו של ידידו זאב.

בראשית 1987 פרסם קישון במעריב "סיבוב שני" של טוריו.

רבים מהטורים שהופיעו בעיתון נאספו לאחר מכן בספרים. הראשון שבהם, "אלף גדיא וגדיא", יצא לאור ב-1954, פחות משנתיים לאחר ראשית הופעתו של הטור (הוצאת כתבים, תשי"ד 1954), ואחריו הופיעו "לא נורא" (נ' טברסקי, תשי"ז 1957), "הכל תלוי" (נ' טברסקי, תשכ"א 1961), "באחד האמשים" (נ' טברסקי, תשכ"ג 1962), "הכל-בו של אפרים קישון" (ספרית מעריב, תשל"ב 1972) ועוד.

חנה זמר עמדה על שיטתו של קישון בטוריו: "הטכניקה של קישון היא ההגזמה. הוא נזקק להפרזה כשם שנזקקים למשקפיים – ומרכיבם לקורא על מנת שיראה את אשר סמוי מעינו הבלתי-מזוינת; יראה ויצחק." הוסיף על כך י. רם: "לדידי, הצד האהוב ביותר של קישון הוא ההומור הפרוע, המגיע לעיתים לידי סוריאליזם של חלום בלהות. ... קישון מסוגל לקחת נושא שחוק, כמו הרדיפה אחרי שרברב עמוס עבודה, ולהופכו ליצירת מופת קטנה של בלהה."

בשנת 1958 זיכה "חד גדיא" את קישון בפרס סוקולוב לעיתונאות. ועדת השופטים (פרופ' ישראל אפרת, מאיר גרוסמן, אהרן קלאוס, ברוך קרוא ויעקב רבי) קבעה כי "אפרים קישון ביצר לו טור קבוע ב"מעריב" והצליח להכניס נעימה מיוחדת משלו לפליטון ולרשימה ההומוריסטית העברית. רשימותיו מצטיינות בתכנון החריף, בקיצורן, בשנינותן וגם בלשונן העברית הגמישה והחיננית."

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* [http://www.haoona.com/photos/kishon19521.pdf לקט מטוריו הראשונים] בליווי הסברים להקשרים לכתיבתם
* (עם הופעת ספרו "אלף גדיא וגדיא")
* (ריאיון עם הופעת ספרו "לא נורא")
* (עם הופעת ספרו "לא נורא")
* (עם הופעת ספרו "הכל תלוי")
* 
* (עם הופעת ספרו "באחד האמשים")
* (במלאת 15 שנה לטורו)
* (עם הדפסה חוזרת של ספרו "אלף גדיא וגדיא")

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפרים קישון
קטגוריה:מעריב
קטגוריה:עיתונות עברית: טורים ומדורים סאטיריים
פרה ותרנגול

פרה ותרנגול (באנגלית: Cow and Chicken) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקאית בהנפשה קלאסית. הסדרה נוצרה על ידי דוד פיסס והופקה על ידי חברת האנה-ברברה באולפני ההנפשה של קרטון נטוורק. לסדרה היו ארבע עונות אשר כללו 52 פרקים. בין 1996 ל-2000 הועמדה הסדרה ל-14 פרסים שונים וזכתה ב-3 מתוכן.

הסדרה עלתה לשידור ב-1997 בערוץ הטלוויזיה קרטון נטוורק. הסדרה כללה פינה בשם "אנוכי הסמור", אשר זכתה לפופולריות רבה ובהמשך הפכה לסדרת טלוויזיה עצמאית. המדבב צ'רלי אדלר דיבב את כל שלוש הדמויות הראשיות, וכן גם דמות משנית אחת.

== תקציר העלילה ==
הסדרה עוקבת אחר ההרפתקאות הסוריאליסטיות של פרה המכונה "פרה" ואחיה התרנגול המכונה "תרנגול", בעוד שדמות המכונה "הבחור האדום" נוטה להתנכל להם תוך התחזות לאנשים אחרים (באחד הפרקים התגלה שהוא המיילד שלהם, ושכנראה החליף אותם בלידה עם ילדיהם הביולוגיים של הוריהם). פרה היא תמימה ואופטימית בעוד שתרנגול הוא ציני ורגזן. הוריהם של הפרה והתרנגול נראים בלבד ברגליהם ופלג גופם התחתון, אך לא מעבר לכך (וזאת בניגוד לכך, שבאחד הפרקים הציגו את פלג גופם העליון כולל הראש), למרות שקולותיהם נשמעים.

ההומור וקווי העלילה של הסדרה מבוססים לעיתים על פחדי-ילדות המועצמים מבחינה קומית.

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable sortable"
|-
! שנה !! פרס !! קטגוריה !! מועמד / זוכה !! תוצאה
|-
| rowspan="2"|1996 || פרס אנני || סדרת האנימציה הקצרה הטוב ביותר || האנה-ברברה || 
|-
| פרס אמי || תוכנית האנימציה הטובה ביותר || באז פוטמקין, לארי הובר, דוד פיסס, פייאר מננדז, וסאם קית' || 
|-
| 1997 || rowspan="4"|פרס אנני || ההישג האישי הטוב ביותר: סטוריבורד בהפקת טלוויזיה || נורה ג'ונסון || 
|-
| rowspan="7"|1998 || הישג אישי יוצא דופן למוזיקה בסדרת טלוויזיה || ביל בורנט וגיא מון || 
|-
| הישג אישי יוצא דופן להפסקת סדרת טלוויזיה || וינסנט דויס || 
|-
| הישג אישי יוצא דופן בהפסקת בטוריבורד בסדרת טלוויזיה || מקסוול אטומס || 
|-
| rowspan="3"|פרס סליל הזהב || עריכת הקול הטובה ביותר — אפקט קולי || גרג לאנט || 
|-
| עריכת הקול הטובה ביותר — סדרות אנימציה בטלוויזיה || Cartoon Network || 
|-
| עריכת הקול הטובה ביותר — אנימציה לטלוויזיה — מוזיקה || Cartoon Network || 
|-
| פרס אמי || סדרת אנימציה יוצאת דופן (עבור תכנות בנות שעה או פחות) || דייוויס דוי, וינסנט דייוויס, דוד פיסס, סטיב מרמל, ריצ'רד פורסל ומייקל ריאן || 
|-
| rowspan=3|1999 || פרס אנני || הישג אישי יוצא דופן עבור שחקן קול בהפקת אנימציה בטלוויזיה || צ'רלי אדלר || 
|-
| rowspan="3"|פרס סליל הזהב || עריכת הקול הטובה ביותר — סדרות אנימציה בטלוויזיה — קול || Cartoon Network || 
|-
| עריכת הקול הטובה ביותר — אנימציה לטלוויזיה — מוזיקה || Cartoon Network || 
|-
| 2000 || עריכת הקול הטובה ביותר — אנימציה לטלוויזיה — מוזיקה || רוי רוורמן || 
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/19991013050338/http://cartoonnetwork.com/doc/cowchicken/main.html עמוד הסדרה באתר Cartoon Network]

קטגוריה:סדרות הנפשה אמריקאיות
קטגוריה:האנה ברברה - סדרות ודמויות
קטגוריה:ערוץ הילדים: תוכניות רכש
קטגוריה:Cartoon Network: תוכניות וסדרות
שני בוינג'ו

שני בּוֹיַנג'וּ (נולדה ב-30 במאי 1987) היא סופרת ישראלית. ספרה הראשון הוא רומן אשר יצא לאור בשנת 2012 באנגלית ("The People of Forever Are Not Afraid"). הספר תורגם לעברית בידי הסופרת וכותרתו: "עם הנצח לא מפחד", ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2014. הספר תורגם לכ-20 שפות ופורסם ב-23 מדינות שונות בעולם.

==קורות חיים==
בוינג'ו נולדה בירושלים וגדלה במעלות תרשיחא ובכפר ורדים. אמהּ, יוצאת עיראק, ואביה, שנולד ברומניה עבדו במפעל ישקר שבתפן. סיימה את לימודיה בשנת 2005, ב-Phillips Exeter Academy. לאחר שירותה בצה"ל התקבלה ללימודים באוניברסיטת הרווארד וסיימה תואר ראשון בשנת 2011.

בהיותה סטודנטית באוניברסיטת הרווארד, כיהנה כנשיאת אגודת הסטודנטים רדקליף, הארגון הפמיניסטי של הרווארד, וכיו"ר בית קווינסי באותה אוניברסיטה. היא הייתה שותפה זוטרה למחקר, במכון למחקר מתקדם רדקליף, ועבדה למען החוקר ראובן שניר. בקיץ 2008 למדה באוניברסיטת ואסדה (Waseda University) שבטוקיו. בקיץ 2009 עבדה באגודה לזכויות האזרח בישראל.

בשנת 2012 יצא לאור ספרה הראשון, "עם הנצח לא מפחד", בשפה האנגלית.

לאחר תקופה בה התגוררה בחיפה, חזרה להתגורר במעלות-תרשיחא.

כתביה של בוינג'ו הופיעו בעיתונים כמו הניו יורק טיימס, ניו יורקר ועוד.

==הוקרה==
בין ההוקרות להן זכתה:
*המועמדת הצעירה ביותר בשנת 2013 לפרס אורנג' לספרות בדיונית, בכתיבה נשית באנגליה. וגם המועמדת הצעירה ביותר מישראל.
* רומן הביכורים שלה נבחר כאחד מעשרת הכותרים הבדיוניים הטובים ביותר של 2012 על ידי וול סטריט ג'ורנל.
* ספרה זכה להיבחר לאחד הספרים הטובים ביותר של הראלד הפקיסטני בשנת 2012.
* הספר זכה להיבחר לאחד הספרים הטובים ביותר בשוודיה.
* נבחרה ל-"5 מתחת לגיל 35" של קרן הספר הלאומית, בשנת 2011.

==ספריה==
* עם הנצח לא מפחד, בהוצאת זמורה ביתן, 2014. הספר יצא לאור תחילה בשנת 2012 באנגלית בכותרתו: The People of Forever Are Not Afraid.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
מכּתביה:
<div class="mw-content-ltr">
* "[https://web.archive.org/web/20131104105754/http://www.all-story.com/issues.cgi?action=show_story&story_id=477 People That Don't Exist]", Zoetrope.
* "[http://www.vice.com/read/the-sound-of-all-girls-screaming-0000017-v18n10 The Sound of All Girls Screaming]", Vice.
* 
* 
* "[http://www.exacteditions.com/browsePages.do?issue=35339&size=3&pageLabel=62 Should Armies Use Social Media to Fight Their Wars?]", Dazed and Confused.
* 
* 
* "[http://www.chatelaine.com/living/chatelaine-book-club/book-excerpt-the-people-of-forever-are-not-afraid-by-shani-boianjiu/ The Sound of All Girls Screaming]", Chatelaine.
* "[http://flavorwire.com/402812/10-fantastic-books-about-ladies-on-the-move/view-all 10 Fantastic Books About Ladies on the Move]", Flavorwire.
</div>
על ספרהּ:
* 
* אריק גלסנר, [http://arikglasner.wordpress.com/2014/07/18/על-עם-הנצח-לא-מפחד-של-שני-בוינגו-הוצאת/ על "עם הנצח לא מפחד", של שני בוינג'ו, הוצאת "זמורה ביתן"], 18 ביולי 2014, באתר "מבקר חופשי", פורסם במקור במדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות"
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1987
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987
סראסווטי

סראסווטי (בסנסקריט: सरस्वती) היא אלת הידע, מוזיקה, אמנויות, חוכמה וטבע בהינדואיזם. היא חלק מהשילוש של סראסווטי, לקשמי ופרוואטי. כל שלוש הצורות מסייעות לטרימורטי (השילוש של ברהמה, וישנו ושיווה) ביצירה, בתחזוקה ובהרס של היקום. האלה סראסווטי נערצת גם על ידי מאמינים של הג'ייניזם במערב ומרכז הודו.

==מאפיינים==
בתפקידה כאלת הידע סראסווטי קשורה באופן הדוק במים זורמים. היא מתוארת כאישה יפה להפליא, מפתה, המגלמת את הרעיון של ידע. דמותה בעלת ארבע זרועות, ולרוב מוצגת כלובשת סארי לבן ויושבת על לוטוס לבן או רוכבת על ברבור לבן.

==היסטוריה==
בריג ודה, סראסווטי היא נהר וגם ההאנשה של הנהר כאלילה. בעידן שלאחר הוודות, היא החלה לאבד את מעמדה כאלילת נהר ונקשרה יותר ויותר עם ספרות, אמנות, מוזיקה וכו'.
בהינדואיזם, סראסווטי מייצגת אינטליגנציה, תודעה, ידע קוסמי, יצירתיות, חינוך, השכלה, מוזיקה, אמנויות, רהיטות בעל פה וכוח.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:אלים הינדואים
איזידור ברוך

קברם של בני משפחת ברוך בשדרת "גבורי יוגוסלביה" אשר בבית העלמין החדש בבלגרד
איזידור ברוך (בסרבית: Исидор Барух; 23 באפריל 1910, בלגרד, ממלכת סרביה – 18 באוגוסט 1941, סמוך לאוז'יצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה אשר ב-1953 זכה לעיטור גיבור יוגוסלביה.

==קורות חיים==
איזידור ברוך נולד בבלגרד והוסמך כמהנדס מכונות באוניברסיטת בלגרד. ב-1939, הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ונודע כמתנגד למשטר המלוכני. הוא נעצר ונכלא מספר פעמים על ידי השלטונות. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרפו איזידור וכל משפחתו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. איזידור נשלח לאזור אוז'יצה, גייס וארגן חטיבת פרטיזנים ובהמשך פיקד על פלוגת פרטיזנים ממונטנגרו.

ב-18 באוגוסט 1941 נקלעה פלוגתו לקרב עם גדוד גרמני שלווה בכוחות ז'נדרמריה ממיטרוביצה ואיזידור נהרג בקרב. חודשיים מאוחר יותר נהרג אחיו יוסף ברוך בקרב באזור אוז'יצה. אחיותיו ברטה ורחל ואחיו בורה, נלכדו בידי הגרמנים והוצאו להורג במחנה הריכוז באנייצה. לאחר המלחמה נקרא רחוב בבלגרד על שם "האחים ברוך". ב-6 ביולי 1953 העניק נשיא יוגוסלביה יוסיפ ברוז טיטו לאיזידור ברוך את עיטור גיבור יוגוסלביה. ב-1964 הוקם בבלגרד בית ספר יסודי על שם "האחים ברוך". בנוסף, המקהלה של יהודי יוגוסלביה שהשתתפה בזמריות בשנות ה-50 וה-60 נקראה בשנת 1964 על שם האחים ברוך. במשך שנים רבות המקהלה נוהלה על ידי אנדריה פרגר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מסרביה
קטגוריה:יהודים בשואה: סרביה
קטגוריה:יהדות בלגרד: אישים
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1910
קטגוריה:נפטרים ב-1941
קטגוריה:מעוטרי גיבור יוגוסלביה
בורה ברוך

בול דואר שיצא לאור בסרביה ב-2011 לרגל מלאת 100 שנים להולדתו של בורה ברוך
קברם של בני משפחת ברוך בשדרת "גבורי יוגוסלביה" אשר בבית העלמין החדש בבלגרד
בורה ברוך (בסרבית: Бора Барух; 19 בנובמבר 1911, בלגרד, ממלכת סרביה – 7 ביולי 1942, מחנה הריכוז באנייצה, ממלכת יוגוסלביה הכבושה) היה צייר ופרטיזן יהודי-יוגוסלבי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.

==קורות חייו==
בורה ברוך נולד בבלגרד. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש סרביה, עקרה המשפחה לווידין שבבולגריה, וברוך למד בבית הספר היסודי של הקהילה היהודית בעיר. לאחר תום המלחמה שבה המשפחה ליוגוסלביה. ברוך רכש תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בלגרד ובמקביל למד ציור בבית הספר לאמנויות בניהולו של יובאן בייליץ' . בשנים 1935–1938 למד ציור בפריז במימון מלגה שהעניקה לו הקהילה היהודית בבלגרד.

יצירותיו הוצגו בתערוכות בפריז, בלונדון, בהאג, בבלגרד ובזאגרב. בתקופת שהותו בפריז הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה ופעל לגיוס מתנדבים לבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד. על רקע זה גורש מצרפת. בורה ברוך אשר סגנון ציורו היה פוסט-אימפרסיוניסטי, צייר לאורך הקריירה כ-200 ציורים ומספר דומה של רישומים. ציוריו ורישומיו שילבו דיוקנאות לצד ציורי נופי רחובות פריז ובלגרד.

לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית הצטרף בורה ברוך לכוחות הפרטיזנים של טיטו. ב-18 באוגוסט 1941 נהרג אחיו של ברוך איזידור בקרב מול הצבא הגרמני. בורה ברוך הוצב בגדוד האבטחה של הפיקוד העליון אשר באוקטובר 1941 חילץ את חברי המטה הכללי של הפרטיזנים בעת המתקפה הגרמנית באזור אוז'יצה . בקרבות נהרג אחיו יוסף ברוך. ב-1942 נלכד בורה ברוך על ידי צ'טניקים והוסגר לגרמנים. הוא הועבר למחנה הריכוז באנייצה וביולי 1942 הוצא להורג באתר יאיינצי. 

אחיותיו ברטה ורחל נלכדו אף הן בידי הגרמנים והוצאו להורג במחנה הריכוז באנייצה. לאחר המלחמה נקרא רחוב בבלגרד על שם "האחים ברוך". ב-1964 הוקם בבלגרד בית ספר יסודי על שם "האחים ברוך". ב-2011, במלאת 100 שנים להולדתו, הונצח בורה ברוך על גבי בול דואר סרבי. מקצת מציוריו הוצגו במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מסרביה
קטגוריה:יהודים בשואה: סרביה
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:ציירים יוגוסלבים
קטגוריה:יהדות בלגרד: אישים
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1911
קטגוריה:נפטרים ב-1942
ניקולס גולדשמידט

ניקולס גולדשמידט (גרמנית: Nicholas Goldschmidt; 6 בדצמבר 1908 - 8 בפברואר 2004) היה מנצח, מורה, יזם פסטיבלי מוזיקה ומנהל אמנותי. המלחין אדלברט פון גולדשמידט היה אח-סבו של גולדשמידט.
== חייו ==
גולדשמידט נולד במוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1937 היגר גולדשמידט לארצות הברית, שם כיהן כבמאי אופרה בקונסרבטוריון של סן פרנסיסקו ואוניברסיטת סטנפורד מ-1938 עד 1942. הוא ניהל את מחלקת האופרה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1942–1944. לאחר זאת עבר לקנדה, שם כיהן כמנהל המוזיקלי הראשון של בית הספר לאופרה של הקונסרבטוריון המלכותי באוניברסיטת טורונטו בשנים 1946 עד 1957. בשנת 1950 עזרו גולדשמידט, ארנולד וולטר והרמן גייגר-טורל לייסד את להקת האופרה של הקונסרבטוריון המלכותי, שהייתה בהמשך ללהקת האופרה הקנדית. מ-1949 עד 1957 היה גולדשמידט המנהל המוזיקלי הראשון CBC אופרה.

גולדשמידט נשא לאישה את שלה פרייזר ב-26 ביוני 1948.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.thecanadianencyclopedia.com/index.cfm?PgNm=TCE&Params=U1ARTU0001395 Canadian Encyclopedia Biography]
* [http://archives.cbc.ca/arts_entertainment/music/clips/6618/ CBC Digital Archives, "Remembering Nicholas Goldschmidt]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מנצחים קנדים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר אונטריו
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1908

קטגוריה:נפטרים ב-2004
סכר מוסול

[[צילום אוויר של סכר מוסול, תחנת כוח הידרואלקטרית ואגם סכר מוסול (بحيرة سد الموصل)]]
[[תחנת כוח הידרואלקטרית עם 4 מכלי איזון (Surge tanks) ברקע]] 
מברץ מגלש]]
סכר מוסול ומיקומם של מברץ ראשי ומברץ חרום
סכר מוסול (בערבית: سد الموصل; תעתיק מדויק: סד אלמוצל; בכורדית: Bêndawi Mûsil. שמו הקודם – "סכר סדאם" سد صدام) הוא הסכר הגדול בעיראק (במחוז נינוה) שהוקם על נהר החידקל, כ-50 ק"מ צפונית-מערבית לעיר מוסול, כ-100 ק"מ דרום-מזרחה לעיר הטורקית ג'יזרֶה וכ-450 ק"מ צפונית-מערבית לעיר הבירה בגדאד. הסכר מדורג כרביעי בגודלו במזרח התיכון.

==הקמת סכר מוסול==
סכר מוסול נבנה בין השנים 1986-1980 במטרה לחזק את משטרו של סדאם חוסיין בשנות מלחמת איראן–עיראק ולקדם מאמצי ערביזציה בצפון עיראק. הסכר תוכנן כסכר רב-תכליתי: אספקת מים, השקיה, שליטה בעוצמת שיטפונות וייצור חשמל. 

==מאפייני הסכר==
===הסכר===
אורכו של סכר מוסול הוא 3,650 מטרים, רוחבו בבסיסו שמתחת למים 700 מטרים, גובהו – 113 מטרים. הסכר מכיל כ-37.7 מיליון מ"ק של חומר (בעיקר אדמה ובטון). כמות המים המקסימלית שיכולה לעבור דרך הסכר בשנייה אחת היא 13,000 מ"ק. דרך מברצי חירום יכולים לעבור 4,000 מ"ק לשנייה. 

===המאגר-אגם סכר מוסול===
אגם סכר מוסול הוא אגם מלאכותי שנוצר מצפון לסכר ומשתרע לאורך כ-45 ק"מ. רוחבו במקום הרחב ביותר הוא 14 ק"מ ובמקום הצר ביותר – 2 ק"מ. שטח פניו הוא 380 קמ"ר ותכולתו 11.11 קמ"ק (קילומטר מעוקב). האגם הוא מקור עיקרי של אספקת מי השתייה בעיראק שמספק מים למוסול, לבגדאד ולערים אחרות.

===תחנת הכוח===
תחנת כוח הידרואלקטרית העיקרית כוללת 4 מחוללים (גנרטורים)-טורבינה מסוג "פרנסיס" (Francis turbine), שהספקו של כל אחד מהם הוא 187.5 מגה ואט ובסך הכול 750 מגה ואט. 

==כיבוש הסכר על ידי המדינה האסלאמית==
ב-7 באוגוסט 2014 כבשו לוחמים סונים מארגון המדינה האסלאמית מידי לוחמים כורדים (הפשמרגה) את סכר מוסול, כחודשיים אחרי השתלטותם על העיר מוסול. 

ב-17 באוגוסט 2014 השתלטו לוחמים כורדים וצבא עיראק בסיוע אווירי של ארצות הברית בחזרה על הסכר.

בחודש ספטמבר 2015 פורסם דו"ח מומחים המתריע כי בבסיס הסוללה המרכזית של הסכר התגלו שקעים בקרקע, ואלה הובילו להרחבתם של סדקים בחומות הסוללה. המומחים הביעו את חששם כי הסכר עומד על סף קריסה, שבעקבותיה ישטוף האגם המלאכותי הענק שנקווה מצפון לו את כל הנקרה בדרכו. פריצה כזו תוביל להצפת העיר מוסול על 2.8 מיליון תושביה ועלולה להציף את בגדאד, 400 ק"מ דרומה, במים בגובה ארבעה מטרים.

==ראו גם==
* סכר סאמרא (سد سامَرّاء) 
* סכר כות (سدة الكوت) 
* סכר באדוש (سد بادوش) 

==קישורים חיצוניים==

* جمهورية العراق, وزارة الموارد المائية, [http://www.mowr.gov.iq/?q=node/315 سد الموصل]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

מוסול
קטגוריה:תחנות כוח הידרואלקטריות
קטגוריה:עיראק: כלכלה
קטגוריה:עיראק: מבנים
ריצ'רד בראדשו

ריצ'רד ג'יימס בראדשו (באנגלית: Richard James Bradshaw; 26 באפריל 1944 - 15 באוגוסט 2007) היה מנצח אופרה בריטי ומנהל כללי של להקת האופרה הקנדית בטורונטו.

== חייו ==
בראדשו נולד בראגבי, וורוויקשייר, אנגליה. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות באנגלית באוניברסיטה של לונדון בשנת 1965. בין 1975 ל-1977 היה מנהל המקהלה באופרה של פסטיבל גליינדבורן. מ-1977 עד 1989 היה מנצח הבית של האופרה של סן פרנסיסקו.

בשנת 1988 כיהן כמנצח אורח של להקת האופרה הקנדית וב-1989 התמנה למנצח הראשי ולממונה על המוזיקה. בשנת 1994 התמנה למנהל אמנותי וב-1998 למנהל כללי. הוא ניצח על יותר מ-60 אופרות בלהקת האופרה הקנדית.

בשנת 2004 קיבל את תואר מסדר אונטריו על "הבאת תהילה בינלאומית ללהקת האופרה הקנדית, כולל הזמנה ראשונה מאז ומעולם לפסטיבל אדינבורו, שם קצרה שני פרסים יוקרתיים."

בשנת 2006 קיבל בראדשו את פרס אמנויות הבמה של המושל הכללי. באותה שנה גם נחנך מרכז ארבע העונות לאמנויות הבמה, התגשמות חלום בן 30 שנה הן ללהקת האופרה הקנדית והן לבראדשו עצמו. בספטמבר של אותה שנה פתחו בראדשו והלהקה את העונה בשלוש הפקות מלאות של מחזור הטבעת של וגנר, המנצח הראשון מאז וגנר עצמו שחנך בית אופרה במחזור שלם של טבעת הניבלונגים.

ב-15 באוגוסט 2007 מת בראדשו אחרי שהתמוטט, כנראה בהתקף לב, בנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו. הוא הותיר אחריו את אשתו דיאנה, בתו ג'ני ובנו ג'יימס. מותו הפתאומי בא כזעזוע לקהילת האופרה בטורונטו ובקנדה.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* 
* 
* 
* 
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:מנצחים קנדים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר אונטריו
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1944
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2007
בת' ליטלפורד

אליזבת אנה הלסיון "בת'" ליטלפורד (באנגלית: Elizabeth Anna Halcyon "Beth" Littleford; נולדה ב-17 ביולי 1968) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית.

== חיים אישיים ==
ליטלפורד נולדה בנאשוויל, טנסי, בת לג'קי, פרופסורית, ולפיליפ ליטלפורד, קרדיולוג וממציא. היא גדלה בווינטר פארק, פלורידה. היא חיה בלוס אנג'לס, קליפורניה עם בעלה, המפיק והבמאי רוב פוקס. לליטלפורד ולפוקס יש בן אחד, ג'קסון אוליבר פוקס, שנולד ב- 30 ביולי 2005. בני הזוג אימצו את הלסיון היילי ג'ונה, שנולדה ב- 23 במרץ 2012.

== קריירה ==
היא ידועה בזכות היותה אחת מהכתבים המקוריים בסדרה הפופולרית קומדי סנטרל וחדשות הצג היומי משנת 1996 עד לשנת 2000; היא גם ידועה כאמה של טריפ, בת' קמפבל מסדרת הקומדיה "אני והלהקה" בערוץ דיסני, וכאמה של אייברי, אלן ג'נינגס מסדרת הילדים "דוג בלוג", גם הוא בערוץ דיסני.

ליטלפורד שיחקה בדמותה של לאורה בסדרת הטלוויזיה "חוקי המשחק" (3 פרקים), כדמותה של דנה בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" (2 פרקים) וכסוזן ברגר בסדרת הטלוויזיה "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר". כמו כן הופיעה בסרט הטלוויזיה "בן 10: מרוץ נגד הזמן", המבוסס על הסדרה המונפשת בן 10, ובסרט "טיפש, מטורף, מאוהב" משנת 2011, בכיכובם של ג'וליאן מור וסטיב קארל.

== פילמוגרפיה ==
=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|1998
|מקום מגניב, נקי
|סוזאני
|
|-
| rowspan="3" |1999
|אשת 24 השעות
|לין שפירו
|
|-
|Picture This
|פטי
|
|-
|מיסטורין, אלסקה
|ג'ניס פטיבוי
|
|-
|2002
|אהבה ללא תנאים
|מנחת תוכנית טלוויזיה
|סרט טלוויזיה
|-
|2003
|העולם הגדול של קארל ליימק
|לאורי ליימק
|
|-
|2005
|Saddam 17
|פקידת קבלה
|
|-
|2007
|בן 10: מרוץ נגד הזמן
|סנדרה טניסון
|סרט טלוויזיה
|-
| rowspan="2" |2008
|שומר ראש במבצע
|ברברה
|
|-
|מחנאים שמחים
|לקסי
|
|-
| rowspan="2" |2009
|רעול
|מארי
|
|-
|טייק 2
|איימי
|
|-
|2010
|התאהבתי בכוכב
|ברברה אולסון
|סרט טלוויזיה
|-
|2011
|טיפש, מטורף, מאוהב
|קלייר ריילי
|
|-
| rowspan="2" |2012
|תיכון מוזיקלי
|קיילי
|
|-
|Kidnap Party
|אליסון סלייטר
|
|-
| rowspan="2" |2013
|סרט 43
|גברת קולטר
|
|-
|זה לא אתה, זה אני
|סנדי
|
|-
|2019
|Adventure Force 5
|דייוויד
|
|-
|2021
|Senior Moment
|טס וודסון
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|1996-2000
|הדיילי שואו
|עצמה, כתבת
|151 פרקים
|-
|1998-2000
|ספין סיטי
|דירדרי
|8 פרקים
|-
|2004
|מת'וד ורד
|ננסי בלפורד
|תפקיד ראשי; 13 פרקים
|-
|2007
|קים פוסיבול
| rowspan="2" |קולות שונים
|תפקיד אורח
|-
|2007-2015
|פיניאס ופרב
|
|-
|2009-2010
|חוקי המשחק
|לורה
|3 פרקים
|-
| rowspan="3" |2010-2011
|אני והלהקה
|בת' קאמפבל
|
|-
|החיים הקשים של אר ג'יי ברגר
|סוזן ברגר
|
|-
|עקרות בית נואשות
|דנה
|2 פרקים
|-
|2011
|מליסה וג'ואי
|אמא של עידן
|
|-
|2012-2015
|דוג בלוג
|אלן
|דמות ראשית
|-
|2018
|My Dead Ex
|לורל
|סדרת רשת
|-
|2019
|בשבילי אתם מתים
|אשתו של דאג
|פרק אחד 
|-
|2020
|באהבה, ויקטור
|שרה
|3 פרקים
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאיות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות מכללת סווארת'מור
קטגוריה:בוגרי מכללת סווארת'מור
קטגוריה:ערוץ דיסני: שחקנים ומנחים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1968
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
אדלברט פון גולדשמידט

אדלברט פון גולדשמידט (בגרמנית: Adalbert von Goldschmidt; 5 במאי 1848 – 21 בדצמבר 1906) היה מלחין אוסטרי.

==ביוגרפיה==
גולדשמידט נולד בווינה ולמד בקונסרבטוריון הווינאי. הוא ויתר על קריירה בבנקאות כדי להתמקד בכתיבת מוזיקה ושירה, ובעידוד הוריו למד הלחנה אצל פרידריך אדולף וולף, שבשבילו כתב כמה שירים, רביעיית מיתרים ומיסה. הצלחתו הרצינית ראשונה הייתה באורטוריה שלו "שבעת חטאי המוות" שבוצעה בברלין בשנת 1876 והמשך בערים שונות בגרמניה ועם תזמורת לאמורו בפריז. עם זאת, על אף הקבלה החיובית מצד הקהל, מבקר המוזיקה אדוארד הנסליק כינה אותה מכוערת, מוגזמת וחיקוי של וגנר, שבה ביצע המלחין "מאה אלף חטאי מוות". 

גולדשמידט יצר טרילוגיה של אופרות; הראשונה בהן, "הליאנתוס", שנכתבה בהשפעת אקוורל של הצייר פון פהריך עם לברית של המלחין, הוצגה לראשונה בהצלחה בלייפציג בשנת 1884. יצירתו החשובה ביותר הייתה טרילוגיית האופרות-אורטוריות 
"גיאה", שנכתבה בין 1877 ל-1892 ובוצעה לראשונה בביצוע קונצרטי בברלין, בשנת 1893. כמו כן חיבר מספר רב של שירים ויצירות לפסנתר סולו, פואמה סימפונית ואופרה קומית בשם "הלנה האדוקה" (1897). השפעת דרמת המוזיקה של ריכרד וגנר ניכרת הן ב"גיאה" והן ב"שבעת חטאי המוות", אך פחות בשיריו. הסלון של גולדשמידט היה מרכז לחיי המוזיקה של וינה, ופרנץ ליסט ניגן שם פעם. 

אדלברט פון גולדשמידט מת בהאקינג, סמוך לווינה.

נכד-אחיו היה המנצח ניקולס גולדשמידט.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידי 1848

קטגוריה:מלחינים אוסטרים
קטגוריה:מלחיני אופרה גרמנים
קטגוריה:נפטרים ב-1906
גאווה לבנה

נאו פגאניות נורדיות ובקרב תנועות גאווה לבנה וכוח לבן]]

גאווה לבנה היא סיסמה ותנועה עולמית המעודדת גאווה של בני גזע האדם הלבן בהשתייכותם לגזע ששורשיו באירופה. עיקר הארגונים המזוהים עם תנועה זאת הם ארגוני ימין רדיקליים גזענים, לאומנים ונאו-נאצים.

תנועות הגאווה הלבנה טוענות כי הן קמו כדי ליצור איזון מול תנועות המעודדות גאווה בקרב בני מיעוטים. תנועות הגאווה הלבנה טוענות כי האדם הלבן כפוף לנורמת הפוליטיקלי קורקט ואינו יכול לפגוע בכבודם של בני מיעוטים על רקע גזעם בעוד שבני הגזע הלבן סופגים עלבונות והאשמות סטראוטיפיות מצד בני מיעוטים. תנועות אלו טוענות למוסר כפול בחברה המודרנית, בעוד שתנועות המעודדות גאווה בקרב האדם השחור, יהודים, אינדיאנים, יוצאי אסיה וכו' נתפסות כלגיטימיות, תנועות המעודדת גאווה בקרב האוכלוסייה הלבנה נתפסות כגזעניות ואלימות. כמו כן הן טוענות לרגשות אשם כבדים מדי וממושכים מדי מצד הלבנים על מה שעשו אבותיהם והאדם הלבן לאורך ההיסטוריה (שיעבוד, לינצ'ים, אפרטהייד, כיבוש אדמות, השואה וכו').

מנגד, מתנגדי הגאווה הלבנה טוענים כי מדובר בתנועות כוח לבן שמנסות להביא בפועל לעליונות לבנה בדיוק כמו בעבר. המתנגדים בצפון אמריקה טוענים בין היתר כי בניגוד לאוכלוסייה השחורה, שהגיעה מרחבי אפריקה ואנשיה כיום אינם יכולים להצביע על מדינה או חבל ארץ ספציפי ממנו הגיעו אבותיהם, הן מפני שהגיעו כעבדים והן מפני שמרביתם הם ככל הנראה צאצאים של משפחות שהגיעו מיותר מנקודה אחת באפריקה – האדם הלבן בצפון אמריקה לרוב יכול לדעת מאיזו מדינה באה משפחתו ליבשת (אנגליה, גרמניה, שווייץ וכו'), ולכן יכול להקים קבוצת גאווה ספציפית לקבוצה האתנית שלו ולא לכל הגזע הלבן. כמו כן, מאחר שהאדם הלבן שולט על רוב המשאבים וההון בצפון אמריקה אין מלכתחילה צורך בהעצמה לגזע הלבן בניגוד לגזעים ועמים אחרים.

כיום פלגים מסוימים בתנועת הקו קלאקס קלאן מעדיפים לראות את עצמם כקבוצות 'גאווה לבנה'.

==ראו גם==
* גזענות ממסדית
* לאומנות לבנה
* עליונות לבנה
* 14 מילים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גזענות
לבנה
קטגוריה:תנועות חברתיות
דניאל איבין

דניאל איבין (במקור גולדשטיין, בקרואטית: Daniel Ivin; 16 באפריל 1932 – 20 ביוני 2021) היה סופר, פוליטיקאי ופעיל זכויות אדם יוגוסלבי-קרואטי ממוצא יהודי. דניאל איבין ואחיו סלאבקו גולדשטיין הקימו את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה.

==קורות חיים==
דניאל איבין נולד בקרלובץ, ממלכת יוגוסלביה כדניאל (דאנקו) גולדשטיין למשפחה שהיגרה מסרייבו. במהלך מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית אשר נשלטה על ידי האוסטאשה, הוחל ברדיפת יהודים. אביו של דניאל, יצחק (איבו) נרצח על ידי אנשי האוסטאשה במחנה הריכוז ידובנו ודניאל, אימו לאה ואחיו סלאבקו הצליחו להימלט וחברו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. לאחר מלחמת העולם השנייה שינה את שם משפחתו לאיבין לזכר אביו.

ב-1949, עלו דניאל איבין, אחיו סלאבקו ואימו לישראל ובהמשך שירת שנתיים בצה"ל. ב-1952 שב ליוגוסלביה והשתקע בזאגרב. הוא נודע כפעיל זכויות אדם וב-1966 נעצר, נשפט ונדון למספר חודשי מאסר בשל ניסיונו להפיץ עיתון בשם "Slobodna riječ" (בעברית: מילה חופשית) ובו ביקורת על המשטר הקומוניסטי ביוגוסלביה. לאחר שחרורו מהכלא עזב את יוגוסלביה והתגורר לתקופה מסוימת בשווייץ ובבריטניה. ב-1989 הקימו דניאל איבין וסלאבקו גולדשטיין את המפלגה הסוציאל-ליברלית של קרואטיה. ב-1993 נמנה דניאל איבין עם מקימי ארגון זכויות האדם הקרואטי "ועדת הלסינקי הקרואטית" וב-2007 עמד בראשו.

נפטר ב-20 ביוני 2021.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים יוגוסלבים
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מקרואטיה
קטגוריה:היסטוריונים יהודים יוגוסלבים
קטגוריה:ניצולי השואה: יוגוסלביה
קטגוריה:ניצולי השואה: קרואטיה
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים קרואטים
קטגוריה:ילדים בשואה: יוגוסלביה
קטגוריה:זאגרב: אישים
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1932
קטגוריה:קרואטים שנפטרו ב-2021
גאווה שחורה

גאווה שחורה היא תנועה המעודדת אנשים בני גזע האדם השחור להיות גאים בגזע שלהם ובמורשתו.

התנועה התפתחה בארצות הברית בשנות ה-60 וה-70, כיום יש תנועות המזהות כתנועות גאווה שחורה ברחבי העולם, בעיקר בצפון אמריקה ואמריקה הלטינית. התנועה התפתחה לצד תנועת ההתנגדות להפרדה הגזעית בארצות הברית.

התנועה זוכה לעידוד נרחב מארגונים לזכויות אדם. פעילי הגאווה השחורה פועלים כיום כנגד אידאולוגיות המעודדות עליונות של גזע האדם הלבן ונגד תנועת הכוח הלבן. אחת התנועות הבולטות ביותר אשר הזדהתה כתנועת גאווה שחורה היא הפנתרים השחורים בארצות הברית ובין הפעילים הבולטים ביותר למען גאווה שחורה היו מרטין לותר קינג, מלקולם X וסטוקלי קרמייקל.

המונח חילחל גם לז'אנרים שונים של מוזיקה שחורה בצפון אמריקה, בהם מוזיקת נשמה ומוזיקת פאנק.

==ראו גם==
* גאווה לבנה
* עליונות שחורה
* חיי שחורים חשובים

קטגוריה:תנועות חברתיות
שחורה
אוניברסיטת אוטגו

אוניברסיטת אוטגו (אנגלית: The University of Otago, מאורית: Te Whare Wānanga o Otāgo) היא האוניברסיטה הוותיקה בניו זילנד, בעיר דנידין.

האוניברסיטה נוסדה בשנת 1869, ופתחה את שעריה שנתיים לאחר מכן. בין השנים 1874 ו-1961 הייתה חלק מאוניברסיטת ניו זילנד, אוניברסיטה על-אזורית שאיחדה את המוסדות האקדמיים במדינה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות מטאריקי.

בשנת 2011 למדו באוניברסיטת אוטגו מעל 21,000 תלמידים. האוניברסיטה מדורגת קבוע במקום הראשון בניו זילנד באיכות המחקר שמתבצע בתחומה, ושנייה רק לאוניברסיטת אוקלנד במספר החוקרים הבכירים שהיא מעסיקה.

בשנת 2013 דורגה האוניברסיטה במקום ה-155 בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם.

== מבנה אקדמי ==
הפעילות האקדמית של אוניברסיטת אוטגו מחולקת לארבעה תחומים מרכזיים<ref></ref>:

* מדעי הבריאות: הפקולטה לרפואת שיניים, בית הספר לרפואה, בית הספר למדעים ביו רפואיים, בית הספר לרוקחות, בית הספר לפיזיותרפיה.

* מדעי הרוח: הקולג' לחינוך, הפקולטה למשפטים, בית הספר לאמנויות (שבו נלמדים היסטוריה, לימודים קלאסיים, שפות, פילוסופיה, תאולוגיה), בית הספר לגאוגרפיה, בית הספר לאמנויות המופע (מחול, מוזיקה, תיאטרון), בית הספר למדעי החברה (ארכאולוגיה, תקשורת, אנתרופולוגיה, עבודה סוציאלית, סוציולוגיה, לימודי מגדר, יישוב סכסוכים), לימודים מאוריים.

* מדעים: המחלקה לבוטניקה, המחלקה לכימיה, המחלקה למדעי המחשב, המחלקה למדעי המזון, המחלקה לגאולוגיה, המחלקה לתזונה, המחלקה למדעי הים, המחלקה למתמטיקה וסטטיסטיקה, המחלקה לפיזיקה, המחלקה לפסיכולוגיה, המחלקה לחינוך גופני.

* ניהול ומסחר: המחלקה לחשבונאות, המחלקה לכלכלה, המחלקה למדעי המידע, המחלקה לניהול, המחלקה לשיווק, המחלקה לתיירות, לימודי יזמות, לימודים למנהלים.

== בוגרים ידועים ==
בין בוגרי האוניברסיטה ניתן למנות את:

* רוברט סטאוט, ראש ממשלת ניו זילנד ה-13
* נתן כהן, חותר ואלוף אולימפי יהודי-ניו זילנדי
* ג'נט פריים, סופרת ניו זילנדית ידועה
* ביל אינגליש - פוליטיקאי, ראש ממשלת ניו זילנד בין השנים 2016 - 2017
* ג'ק לאבלוק - אתלט, אלוף אולימפי ושיאן עולם בריצת 1500 מטרים
* ארתור פוריט, ברון פוריט - פוליטיקאי, כיהן כמושל הכללי של ניו זילנד
* טה רנגי הירואה - פוליטיקאי ואנתרופולוג

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו זילנד: חינוך
קטגוריה:ניו זילנד: מבנים
קטגוריה:רשת אוניברסיטאות מטאריקי
אגרטל ווטרלו

אגרטל ווטרלו (באנגלית: Waterloo Vase) הוא פסל בצורת אגרטל שגובהו 5 מטרים, ומשקלו 20 טונות. הארגטל עשוי גוש אחד של שיש קרארה, ומאז שנת 1906 הוא מוצב בגן ארמון בקינגהאם בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.

==היסטוריה==
נפוליאון בונפרטה בחולפו בטוסקנה שבאיטליה, בדרכו לכיבוש רוסיה ראה את גוש השיש הענקי והזמין את עשיית האגרטל, עליו תכנן להציג תבליטים המנציחים את ניצחונותיו.

לאחר תבוסתו במלחמות נפוליאון האגרטל הוענק לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת בשנת 1815 על ידי פרדינד השלישי, דוכס טוסקנה. ג'ורג' (אז יורש העצר) העביר את האגרטל לידי הפסל ריצ'רד ווסטמאקוט במטרה שיהפכו לפסל שיוצב בטירת וינדזור כאנדרטה לזכר קרב ווטרלו. 

וסטמקוט יצר תבליטים בסגנון רומי, בהשפעת אגרטל בורגזה ואגרטל מדיצ'י, ובהם תבליט של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת היושב על כס מלכותו, וכן דמויות אלגוריות ודמויות מלאכים, הבולטות משני צידי האגרטל כיידיות.

בשל משקלו הרב של האגרטל, לא ניתן היה להציבו בטירה, ולכן הוא הוענק לגלריה הלאומית שבלונדון בשנת 1836. הגלריה השיבה את האגרטל למונרך בשנת 1906 ואדוארד השביעי הציב אותו בגן ארמון בקינגהאם, שם הוא מוצג עד היום.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150612215935/http://myweb.tiscali.co.uk/speel/sculpt/westmaco.htm פסליו של ריצ'רד ווסטמאקוט]
האגרטל בגני [[ארמון בקינגהאם]]

קטגוריה:לונדון: יצירות אמנות
קטגוריה:לונדון: מבנים רשומים דרגה I