OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מרדכי סלומון

קברו של ר' מרדכי סלומון ב[[בית הקברות בהר הזיתים]]
מרדכי סלומון (צורף) (ה'תקס"ו, 1806 – ט' בחשוון ה'תרכ"ו, אוקטובר 1865) היה רב ושד"ר, ממחדשי ההתיישבות החקלאית בארץ ישראל.

==תולדותיו==
נולד בשנת ה'תקס"ו (1806) בליטא (אז תחת שלטון האימפריה הרוסית) לאברהם שלמה זלמן צורף (הראש"ז). שנת ה'תקע"ב (1811) עלה עם הוריו ואחיו יצחק לארץ ישראל, והתיישבו בירושלים. שם היו מבין האשכנזים הראשונים בעיר מאז עליית ר' יהודה החסיד.

מרדכי היה הראשון שנשא את שם המשפחה "סלומון", אותו הנחיל למשפחתו הידועה. השם-משפחה הוא פטרונים, על-שם אביו, שלמה-זלמן.

סלומון היה פעיל בשטח המסחר הסיטונאי (יבוא מצרכי מזון ממצרים) שעליו שלטו עד אז סוחרים ארמנים ויוונים. בשנת ה'תקצ"ט (1839), חכר יחד עם שותף מהעדה הספרדית, שטח בכפר הערבי אל-מנסורה (בקרבתו הוקמה בהמשך המושבה מזכרת בתיה עקרון) והקימו בו משק חקלאי.

על סמך התנסות זאת חיבר תזכיר בצירוף תוכנית מפורטת בדבר ייסוד כפר חקלאי בארץ ישראל. את התזכיר העביר לשר משה מונטיפיורי בעת שהשר ביקר בירושלים.

למעשה ביקש סלומון ממונטיפיורי עזרה לביצוע תוכנית התיישבותית זו בשני שלבים: (א) להשתדל אצל יהודי הגולה לתרום מכספם למען תוכנית זו; (ב) לקבל מאת אבראהים פאשא ממצרים את הרישיון הדרוש לשם הקמת הכפר ולהעמיד לרשות התושבים, שומרים חמושים להגן מפני שודדים. אולם תוכנית זו לא הצליחה להתממש בין היתר גם מפני שאבראהים פאשא איבד את שלטונו במצרים, שחזרה לידי הטורקים .

בעזרתם של משה מונטיפיורי והברון רוטשילד למד מרדכי את מלאכת האריגה באנגליה. בשובו לארץ בשנת 1854, הקים מפעל אריגה קטן בירושלים ללימוד מלאכה זו לצעירים ואף לצעירות, אך גם מפעל זה לא החזיק מעמד זמן רב.

כאביו, נשלח אף הוא כמה פעמים לאירופה כשד"ר מטעם העדה האשכנזית לשם איסוף כספים לטובת העדה, שהייתה רוב הזמן במצב קיומי קשה מאד.

במסגרת מסעות אלו כשד"ר, שהה בטורקיה ופעל לשם השגת רישיון להקמת בית כנסת גדול עבור העדה האשכנזית בירושלים על מגרש החורבה שכבר היה בבעלות העדה האשכנזית ובכוונתם הייתה גם להקים בו בתים לתלמוד תורה וישיבה (שמה קמה ישיבת עץ חיים). אך גם ניסיונות אלו לא הביאו תוצאות, והמקום הוקם על ידי אחרים מספר שנים מאוחר יותר.

ב-ט' בחשוון ה'תרכ"ו, (1865) - נפטר ר' מרדכי צורף-סלומון ממגפת הכולרה, עשרה ימים לאחר מכן נפטרה ממגפה זו גם אשתו חנה. המוות הטראגי הותיר רושם עז בנפשו של בנו, ר' יואל משה סלומון שהמשיך את דרכו והיה מבין הדמויות הבולטות בתחיית היישוב היהודי בתקופה זו. בעקבות כך השתמש הבן בכינוי 'בהר"ם' - בן הרב רבי מרדכי - במשך כמה שנים, וזאת במקום השם סלומון. עדות לכך ניתן למצוא למשל, בפנקס ההכנסות וההוצאות של חברת 'נחלת שבעה' משנת 1869 בה היה סלומון הבן שותף, ואשר שם הוא מופיע תחת הכינוי בהר"ם.

== לקריאה נוספת ==
* זאב ענר, סיפורי משפחות, סיפורן של חמישים משפחות בתולדות היישוב, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון.
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* [http://www.salomon200.com/content_inner.asp?id=34&title=%D7%9E%D7%A8%D7%93%D7%9B%D7%99-%D7%A6%D7%95%D7%A8%D7%A3-%D7%A1%D7%9C%D7%95%D7%9E%D7%95%D7%9F&langid=1 מתוך האתר הרשמי של משפחת סלומון]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:משפחת סלומון (הראש"ז)
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הפרושים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ליטאים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1806
קטגוריה:נפטרים ב-1865
קטגוריה:נפטרים מכולרה
קטגוריה:פעילי התיישבות בארץ ישראל
הנג סמרין

הנג סמרין
הֶנְג סַמְרִין (בקמרית: ហេង សំរិន; נולד ב-1934), פוליטיקאי קמבודי קומוניסטי, היה שליט קמבודיה לאחר פלישת וייטנאם למדינה.

==ביוגרפיה==
סמרין נולד במחוז פריי-ונג (Prey Veng) בקמבודיה. הוא הצטרף לתנועת הקמר רוז' בהנהגתו של פול פוט והפך ל"קומיסר פוליטי" וראש דיוויזיה צבאית כשהתנועה השתלטה על המדינה ב-1975. ב-1978 הוא ערק משורות הקמר רוז' (שנתמכה על ידי סין) ונמלט לווייטנאם. בסוף השנה סמרין שב לקמבודיה ופיקד על מרד שנתמך על ידי וייטנאם וברית המועצות נגד הקמר רוז'.

לאחר התמוטטות משטר הקמר רוז' ב-1979 סמרין הנהיג את הממשלה הקומוניסטית החדשה. למרות שהפרות זכויות האדם בתקופתו צומצמו באופן משמעותי יחסית למעשי הקמר רוז', עדיין בוצעו פשעים נגד האנושות ומשטרו סירב לקבל סיוע בינלאומי עד סוף שנת 1979. בשנת 1979 הפך סמרין ליושב-ראש מועצת המהפכה העממית. ב-1981 מונה ליושב ראש מועצת המדינה והמזכיר הכללי של מפלגת העם המהפכנית. תפקידו בשלטון הצטמצם באופן משמעותי לטובת הון סן שהפך לראש הממשלה ב-1985. לאחר ירידת המעורבות הווייטנאמית בקמבודיה ירדה קרנו של סמרין בקמבודיה - הוא עזב את משרת מזכ"ל המפלגה ב-1991 ואת מועצת המדינה ב-1992. לאחר שובו של המלך נורודום סיהאנוק לקמבודיה בשנת 1993 קיבל סמרין תואר כבוד, "הוד מעלתו" (Sâmdech) ותפקיד של יו"ר סמלי של המפלגה הקומוניסטית הקמבודית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים קמבודים
קטגוריה:ילידי 1934
קטגוריה:קמבודים שנולדו במאה ה-20
אל-מאלחה

אַל-מָאלִחָה (בערבית: المالحة, מילולית: "הַמְּלוּחָה") היה כפר ערבי ששכן בדרום-מערב ירושלים, צפון-מערבית לבית צפאפא. במהלך מלחמת העצמאות עזבו רוב המשפחות את הכפר לאחר פרשת דיר יאסין והשמועות שנלוו אליה, ורק גברים ולוחמים נשארו בו כדי להגן עליו. ב-15 ביולי 1948 נכבש הכפר סופית לאחר קרב קשה בידי כוח אצ"ל ו"פלוגת יהונתן" של ההגנה.

== היסטוריה ==

אין עדויות לגבי מועד הקמתו של הכפר אל-מאלחה, אם כי כבר במאה ה-6 ישנן עדויות על גאורגים שהשתקעו בכפר, באזור ירושלים וטיפחו שם גני ורדים. תושבי הכפר באותו הזמן היו יהודים, ובהמשך השתנתה אוכלוסיית הכפר למוסלמית.

מן מאה ה-12 ישנן עדויות על נזירים גאורגים תושבי הכפר ששירתו כאריסים במנזר המצלבה.

במאה ה-16 השתלטה חמולת דארוויש הערבית על הכפר, וסיפחה אדמות באזור, שכללו את הקרקעות עליהן שוכנים בימינו קריית הממשלה והקטמונים. אדמות אלו נקנו בחלקן עוד לפני הקמת המדינה על ידי הרב וסוחר הקרקעות ניסים אלישר, והוקמו בהן בתים לאוכלוסייה יהודית. במאות ה-17-18 התאסלמו תושבי הכפר כתוצאה מירידת כוחה של הכנסייה הגאורגית בירושלים. 

על פי מיפקד 1931 היו בכפר 1410 תושבים ו-229 בתים. ב-1945 הכפר מנה 1,940 תושבים, והשתרע על פני שטח של 6,828 דונם. כ-13% מתוכם היו בבעלות יהודית והשאר בבעלות תושבי הכפר. הכפר היה גדול יחסית, ובנוי מאבן ירושלמית. במרכז הכפר, ברום של 750 מ', עמד מסגד עם צריח שקיים עד היום. מלבד חקלאות מסורתית, שכללה, בין היתר, כרמי ענבים וזיתים, התפרנסו תושבי הכפר אף מגידול ורדים ומכירת מי ורדים לתושבי הסביבה.<ref></ref> עם זאת, פחות מ-10% מתושבי הכפר התפרנסו מחקלאות באופן בלעדי. רובם עבדו כשכירים בירושלים ומעטים התפרנסו מהובלת סחורות מהכפר ומכירתן. 

במאורעות תרפ"ט ובמאורעות תרצ"ו-תרצ"ט השתתפו תושבי הכפר בתקיפת השכונות היהודיות במערב העיר, ובייחוד שכונת בית וגן הסמוכה.

===מלחמת העצמאות===

תושבי הכפר נטלו חלק בהתנגשויות האלימות שפרצו לאחר קבלת תוכנית החלוקה. הכפר שימש בסיס ללוחמים הערבים שתקפו את השכונות היהודיות במערב העיר, ובייחוד את שכונת בית וגן. לאחר פרשת דיר יאסין והשמועות שנלוו אליה, עזבו רוב המשפחות את הכפר, ורק גברים ולוחמים נשארו בו כדי להגן עליו. אל הכפר הגיעו גם כוחות לוחמים לא סדירים מתימן ומעבר הירדן. בתום ההפוגה הראשונה (10 ביולי 1948) הוחלט לכבוש את הכפרים שממערב ומדרום לירושלים, וב-14 ביולי, של אותה שנה, החלה המתקפה על הכפר, והוא נכבש עוד באותו היום. עם זאת, ביום המחרת, השיבו הערבים במתקפת נגד, שגבתה את חייהם של 18 מלוחמי האצ"ל שהשתתפו בהגנת המקום לאחר כיבושו. לאחר המתקפה נסוגו הערבים, וכוח של מפקדי גדנ"ע עלה לכפר והתבצר בו. לזכר הנופלים הוקמה מצבה ברחוב גולומב, ועליה חקוקים שמותיהם.

===לאחר המלחמה===

מלחה המודרנית - 2023]]
לאחר המלחמה שוכנו בכפר עולים מכורדיסטן ומצפון אפריקה. הכפר סופח לתחום שיפוטה של עיריית ירושלים, כשכונת ספר דרום-מערבית המרוחקת מלב העיר, שמו הוסב ל"מנחת". שם זה לא נקלט בציבור הירושלמי, שהמשיך לקרוא לשכונה מלחה.

בינואר 1992, בעת עבודות פיתוח בשכונה, נהרס בית הקברות של הכפר. מספר מצבות נשארו סמוך לבית הספר אורט.

==תמונות==
<gallery>
Al-Maliha and Beit Safafa.jpg|מבט מזרחה מאיזור קרית יובל אל הכפר 
Al-Maliha1.jpg|הכפר בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20
Malha, Jerusalem 1934.jpg|אזור אַל-מָאלִחָה בשנת 1934, ברקע על הרכס נראים בתי הכפר ומסגד הכפר.
</gallery>
== הערות שוליים ==

מאלחה
קטגוריה:מלחה
מערכת הגבעות השחורות

מערכת הגבעות השחורות (באנגלית: Black Hills War; ידועה גם בשם מלחמת הסו הגדולה של 1876, Great Sioux War of 1876) היא סדרה של עימותים בין שבט הסו ובעלי בריתם ובין ארצות הברית, בשנים 1876 ו-1877.

==הרקע למערכה==
הגבעות השחורות, שעל שמם נקראת המערכה, נתבעו על ידי שבט הסו מאז ניצחונם על שבט השאיין ב-1876, נחשבו לקדושות בקרב האינדיאנים. שמועות על זהב באזור אומתו והחלה בהלה לזהב של כורים לאזור, אף על פי שהאדמות היו משמורת אינדיאנים בהתאם לחוזה שנחתם עם ממשלת ארצות הברית ב-1868. הכורים הגיעו לאזור תוך הפרה של ההסכם והשבטים האינדיאנים שראו שהצבא אינו מגן עליהם מפני הפולשים החליטו להתאחד ולצאת למלחמה.

היסטוריונים טוענים היום שלמעשה נשיא ארצות הברית דאז יוליסס ס. גרנט עודד והסית למלחמה שכן רצה להשתלט על האזורים העשירים בזהב.

==המערכה==
ציור של [[קרב ליטל ביגהורן (אמן לא ידוע)]]
מפקד הכוח האמריקאי גנרל טרי החליט לחלק את כוחותיו לשלושה טורים. העובדה שחייליו פעלו באזור עצום (שטח של חמש מדינות) הייתה בעוכריו.

ההתנגשות הראשונה ארעה בקרב רוזבאד שבו לוחמי שבט הסו הביסו את אחד הטורים של גנרל טרי.

כמה ימים לאחר מכן הוביל לויטננט קולונל ג'ורג' קסטר את רגימנט הפרשים השביעי להתקפה על המחנה של שבטי הסו והשאיין על גדות נהר הליטל ביגהורן. הקרב (אשר נודע בשם קרב ליטל ביגהורן) היה אחת התבוסות המחפירות ביותר של צבא ארצות הברית במהלך מלחמותיו עם האינדיאנים. הלוחמים האינדיאנים השמידו כמעט חצי מהכוח האמריקאי, כולל קסטר עצמו אשר נהרג בקרב.

מאוחר יותר הביסו כוחות עדיפים אמריקאים את צבאות הסו והשאיין.

המערכה הסתיימה עם חתימת חוזה חדש שבו האינדיאנים קיבלו שטחים נוספים לשמורתם וממשלת ארצות הברית קיבלה את אזור הגבעות השחורות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הגבעות השחורות
קטגוריה:1876 בארצות הברית
קטגוריה:1877 בארצות הברית
ליטל ביגהורן (נהר)

נהר ליטל ביגהורן (באנגלית: Little Bighorn) הוא יובל של נהר ביגהורן במדינות ויומינג ומונטנה בארצות הברית. הנהר מפורסם בעקבות קרב ליטל ביגהורן שהתרחש בקרבתו.

==תוואי הנהר==
מוצא הנהר סמוך לעיירה פארקמאן בהרי ביגהורן בצפון ויומינג. הנהר זורם צפונה לשטח מונטנה, חוצה את שמורת האינדיאנים של שבט קרואו ונשפך לנהר ביגהורן ליד העיר הרדין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מונטנה: נהרות
קטגוריה:ויומינג: נהרות
קטגוריה:יובלי המיזורי
קטגוריה:יובלי המיסיסיפי
ארמון סבוי

ארמון סבוי (באנגלית: Savoy Palace) היה ארמון מלכותי של בית המלוכה האנגלי בלונדון של ימי הביניים. הארמון נהרס במהלך מרד האיכרים בשנת 1381. הארמון היה ממוקם ברחוב הסטרנד, במקום בו מצויים כיום תיאטרון סבוי ומלון סבוי.

==היסטוריה==
עשירי לונדון של ימי הביניים בחרו לצאת את חומות העיר והתגוררו לאורך רחוב הסטרנד שיצא מחומות העיר לונדון לעבר הכפר צ'רינג, על הדרך אל ארמון וסטמינסטר.

מבני העשירים נבנו לאורך צידו הצפוני של הרחוב, ופנו לעבר נהר התמזה אשר זרם באותה עת בדרומו של הרחוב. הנהר שימש למעשה עורק התחבורה הראשי של העיר, והמגורים לאורך הסטרנד היו מרוחקים מהעיר הצפופה שבין החומות, הריחות הרעים שבה והצפיפות שבה.

המלך הנרי השלישי העניק את האדמה עליה נבנה הארמון לפייטרו השני, רוזן סבויה, דודה של המלכה אלינור מפרובנס בשנת 1246. פייטרו בנה שם בית מידות, אשר הוענק לאדמונד קראוצ'בק, רוזן לנקסטר הראשון - בנם הצעיר של המלך הנרי השלישי והמלכה אלינור.

צאצאיו של הנרי התגוררו בארמון עד המאה ה-14. במאה ה-14 בנה במקום ג'ון מגונט, דודו של המלך ריצ'רד השני אשר היה אחד מהאנשים החזקים והעשירים באנגליה באותה עת, ארמון על מנת לשכן את אוספי האמנות ושטחי הקיר שלו.

במהלך מרד האיכרים של שנת 1381, בו האשימו המורדים את ג'ון מגונט בהטלת מיסים כבדים (אשר היו הגורם העיקרי למרד), הרסו המורדים את הארמון עד הקרקע ושרפו את כל תכולתו.

מיקום ארמון סבוי
בשטח עליו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי בשנת 1512 בית חולים לעניין שנקרא "בית החולים סבוי", שהיה בית החולים הראשון באנגליה בו עבד צוות קבוע. בית החולים נסגר בשנת 1702 ובמאה ה-19 נהרס המבנה.

ממבני בית החולים נותרה כיום רק הקפלה של בית החולים - קפלת סבוי.
במקום בו עמד בית החולים עומדים כיום מלון סבוי ותיאטרון סבוי הנושאים את שם הארמון.

==ראו גם==
* קפלת סבוי

==קישורים חיצוניים==

סבוי, ארמון
סבוי, ארמון
גרגוריוס השמיני

גרגוריוס השמיני (בלטינית: Gregorius VIII; 1100 לערך - 17 בדצמבר 1187) הוא כינויו כאפיפיור של אלברטו דה מורָה, אשר כיהן כאפיפיור בין 21 באוקטובר 1187 ועד למותו. גרגוריוס השמיני ידוע בראש ובראשונה כאפיפיור אשר קרא ליציאה למסע הצלב השלישי.

==ביוגרפיה==
דה מורה נולד בשנת 1100 בבנוונטו, והיה בן למשפחת אצולה בבנוונטו, ובגיל צעיר הצטרף למסדר הנזירים הציסטרציאנים. בשנת 1172 נטל דה מורה חלק בוועידת אברנשה כשליח האפיפיור. הוועידה חננה את הנרי השני מלך אנגליה מאשמת רצח תומאס בקט, תוך הלקאה פומבית של המלך.

ב-21 באוקטובר 1187 נבחר כאפיפיור במקומו של אורבנוס השלישי. הפעולה המשמעותית הראשונה שלו כאפיפיור הייתה פרסום הבולה (איגרת אפיפיור) "אודיטה טרמנדי" (Audita tremendi), אשר קראה ליציאת מסע הצלב השלישי כתגובה לתבוסת ממלכת ירושלים הצלבנית בקרב קרני חיטין. ירושלים כבר נפלה בשעה שפרסם את האיגרת (או ליתר דיוק, ב-2 באוקטובר 1187), אך החדשות לא הגיעו לגרגוריוס בזמן זה.

האיגרת, שפורסמה רק ארבעה ימים לאחר מינויו לאפיפיור, נפתחת במילים: 
<div style="direction: ltr;">
"Audita tremendi severitate judicii, quod super terram Jerusalem divina manus exercuit..."
</div>
שמשמעותן "לאחר שמיעת האופן הנוראי והחמור שבו ממלכת ירושלים נמחצה ביד העליונה..." וממשיך בסגנון דומה לזה של האיגרת אשר קראה ליציאת מסע הצלב השני ב-1145. הפסדיה הצבאיים של ממלכת ירושלים מתפרשים באיגרת כעונש אלוהי על חטאי המדינות הצלבניות. היא הבטיחה מחילה מלאה והגנה כנסייתית ליוצאים לקרב.

גרגוריוס לא ראה את מסע הצלב יוצא לדרך. הוא נפטר מקדחת באותה שנה. יורשו היה קלמנס השלישי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-12
קטגוריה:נפטרים ב-1187
דוד הראשון קורופלאטס

דוד הראשון קורופלאטס (בגאורגית: დავით I კურაპალატი, דאווית I קוּראפּאלאטי) היה מלך ממלכת האיברים מענף כארתלי של הבגרטים האיברים שמשלך בשנים 876–881. הוא נרצח בהתנקשות על ידי דודנו נאסרה, הבן הבכור של גווראם ממפלי, שהכריז על עצמו כיורש. מותו של דוד הוביל לסכסוך בין שושלתי בהובלת בנו היחיד של דוד אדרנאסה , שבסופו של דבר, בשנת 888, נקם את רצח אביו.

דוד בגרטיוני היה בנו הבכור ויורשו של בגרט הראשון ואשתו, ביתו של הנסיך הארמני סומבאט השמיני בגרטוני . הוא התגורר יחד עם אביב בטאו קלארג'תי והוטבל לנצרות, לפני שנת 861, על ידי מנהיג קהילות נזירים גאורגי ידוע, גריגול חאנדזתלי, שהיה אז אחראי על ההתגייסות הרוחנית של הגאורגים נגד הח'ליפות העבאסית.

לאחר מותו של אביו בשנת 876 הוא ירש את דוכסות טאו התחתית והוכר כשליט לגיטימי של איבריה על ידי האימפריה הביזנטית, שהעניקה לו את התואר קורופלאטס . מדיניות החוץ של דוד הראשון לא ידועה. הוא הוכר על ידי ביזנטים כמנהיג הלגיטימי של איבריה, למרות שחלק כבוד לח'ליפות העבאסית. הוא חיפש מדיניות פרו-ארמנית בגיבוי אשוט הראשון, מלך ארמניה , כנגד השפעתה של ממלכת אבחזיה במערב גאורגיה. ומצד שני חיפש ברית עם האבחזיה ונישא לבתו של מלך אבחזיה.

שלטונו נמשך רק חמש שנים, והוא ידוע בשל בנייתו של מנזר חאחולי בטאו-קלארג'תי.

בשנת 881 נפטר גווראם ממפלי ואחזקותיו הנותרות על תריאלתי הועברו לטובת ליפריט הראשון בר'וואשי , נסיך בולט בן חסותו של דוד הראשון והביזנטים. נאסרה, שהיה בנו הבכור והיחיד של גווראם שנותר בחיים, שאיבד למעשה את יתרת ירושתו, שהיה בעצמו בן דודו של דוד הראשון, רצח את דוד הראשון. נאסרה ביקש מהביזנטים ללא הצליחה להיות מוכר בתואר קורופלאטס. קואליציה ארמנית-עבאסית, שתוגברה בכוחות הנאמנים לשושלת בגרטיוני, התערבה וגירשה את נאסרה לאימפריה הביזנטית.

בנו הקטן של דוד, אדרנסה הרביעי , ירש את שטחי שלטונו של אביו כדוכס טאו התחתונה. יחד עם זאת, גילו הצעיר הביא את ביזנטיון למנות את בן דודו של דוד, גורגן לקורופלאטס זמני באיבריה, שהוביל למלחמת אזרחים שהסתיימה ב-888 עם הכתרתו של אדרנאסה ל"מלך האיברים".

לדוד היו לפחות שני ילדים. אדרנסה הרביעי ובת שנישאה לאדרנסה השלישי, מלך ממלכת הגאורגים .

==מקורות==
* מארי פליסיטה ברוסה (1849). [https://books.google.co.il/books?id=hc1CAAAAcAAJ&newbks=1&newbks_redir=0&pg=PA270#v=onepage&q&f=false Histoire de la Géorgie depuis l'Antiquité jusqu'au XIXe siècle]. Volume I (תולדות גאורגיה מימי קדם ועד למאה ה-19, כרך 1) . סנקט פטרבורג: האקדמיה הרוסית למדעים, עמ' 270-272
* רונלד גריגור סאני (1994), [https://books.google.co.il/books?id=riW0kKzat2sC&pg=PA30#v=onepage&q&f=false The Making of the Georgian Nation], מהדורה שנייה, הוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, , עמ' 30

קטגוריה:נסיכים גאורגים
קטגוריה:שושלת בגרטיוני 
קטגוריה:טאו-קלארג'תי
קטגוריה:נפטרים ב-881
קטגוריה:מלכי גאורגיה
בן-ציון שטרנברג

בן-ציון שטרנברג (26 במאי 1894 – 31 במאי 1962) היה עורך דין, פעיל בתנועה הרוויזיניסטית, עמד בראש התנועה ברומניה, מחותמי מגילת העצמאות.

==ביוגרפיה==
שטרנברג נולד בקאדובשטי שבבוקובינה (אז באימפריה האוסטרו-הונגרית). למד לימודים גבוהים במשפטים ומדע המדינה באוניברסיטאות וינה, צ'רנוביץ וקלוז' (שהפכה ברבות השנים לאוניברסיטת סגד).

לחם בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה. נפצע מספר פעמים ועוטר באותות הצטיינות.

בתקופת לימודיו בווינה היה חבר התנועה הציונית "חברוניה". בבוקובינה היה ממייסדי התנועה הרוויזיוניסטית ומאוחר יותר נבחר ליו"ר התנועה ברומניה. בשנת 1933 נבחר לוועד הפועל הציוני. בשנת 1940 עלה לארץ ישראל והיה יו"ר הוועד העליון של התנועה הרוויזיוניסטית. היה עצור במחנה המעצר בלטרון. ייסד וניהל את "מפעל שיבת ציון", [https://www.jabotinsky.org/%D7%90%D7%A8%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%9F/%D7%97%D7%99%D7%A4%D7%95%D7%A9-%D7%A4%D7%A9%D7%95%D7%98/%D7%A4%D7%A8%D7%99%D7%98-%D7%90%D7%A8%D7%9B%D7%99%D7%95%D7%9F/?itemId=109738 יוזמה של התנועה הרוויזיוניסטית] בתקופת מלחמת העולם השנייה להצלת יהודים.

היה חבר מועצת המדינה הזמנית, ונמנה בין חותמי מגילת העצמאות. לאחר קום המדינה שימש מנהל מחלקת המסחר במשרד המסחר והתעשייה. בשנת 1952 עבר לניהול איגוד משקיעי החוץ בישראל. בשנת 1962 נפטר ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי מועצת המדינה הזמנית מטעם ברית הציונים הרוויזיוניסטים
קטגוריה:חותמי מגילת העצמאות
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים במאה ה-20
קטגוריה:עובדי משרד המסחר והתעשייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1894
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
סנדלים

[[סנדלי שורש]]
סנדלים עתיקים
סנדלים הם פריטי הנעלה המורכבים מסוליות המהודקות אל כף הרגל ברצועות או בחבלים העוברים מעל לקימור כף הרגל ומסביב לקרסול.
בתקופות קדומות, לרבות ימי המקרא, היו הסנדלים פרטי הנעלה מקובלים ושרידיהם נמצאו אף בחפירות ארכאולוגיות ובאיורים עתיקים.

על אף שמקובל להגדיר את הסנדל כפריט הנעלה החייב לחשוף את רוב שטח כף הרגל ובמיוחד את אצבעות כף הרגל, לעיתים ההבחנה בין סנדל לסוג אחר של נעל מעורפלת. 
נעילה של סנדלים עשויה לנבוע ממספר סיבות כגון:

* מזג אוויר – בו הטמפרטורה גבוהה, לרבות בארצות חמות ובעונת הקיץ
* בריאות – לעיתים ישנו צורך טיפולי בנעילת נעל שאינה סגורה או הדוקה אל כף הרגל.
* אופנה – עיצוב, ייצור ושיווק סנדלים על-פי צו האופנה, בין אם היא עכשווית או כזו שמושפעת מן העבר.

מלאכת תיקוני הסנדלים – סנדלרות, היא מן המקצועות המסורתיים העתיקים ביותר הנעלמת אט אט מנוף העולם התעשייתי המודרני.

==סוגי סנדלים==
[[סנדלי שורש בשביל ישראל]]
בשוק ההנעלה קיימים סנדלים מסוגים ודגמים שונים המיוצרים ממגוון חומרים כמו עור וקש, שעם, בד, גומי, עץ ופלסטיק. לעיתים מתווספים אבזמים ותוספות שונות. 

===סנדלים תנ"כיים===

סנדלים תנ"כיים הם סנדלים בעלי מבנה פשוט: סוליה אליה מחוברות שתי רצועות עור המהודקות לרוחב כף הרגל ומסביב לקרסול. העור ממנו מיוצרים הסנדלים צבוע לרוב בצבע חום או שחור. שמם ניתן להם בשל הענקתם לצבר מראה של דמות מקראית, אך ככל הנראה המקור הוא הופעתם בציורי קיר עתיקים ובממצאים ארכאולוגיים מימי קדם. 

===סנדלי אצבע===
סנדלים בהם רצועה מפרידה בין בוהן הרגל לשאר האצבעות, סנדלים אלה מאפשרים חשיפה מרבית של כף הרגל והן מקובלות בעיקר על נשים. 

===סנדלי שורש===

סנדלי שורש הוא שם המותג של סדרת הסנדלים שמייצרת חברת שורש אשר כוללת עשרות דגמים שונים לגברים, לנשים ולילדים. הסנדלים ידועים בעיקר בשל העובדה שסוליית הגומי שלהם אינה מחליקה גם בתנאי רטיבות. כמו כן, לכל דגם יש תכונות המייחדות אותו, כגון בולמי זעזועים ברמות שונות, יכולות נידוף זיעה, רפידות בעלות חומר אנטי-בקטריאלי ועוד.

==גלריית תמונות==
<gallery>
MulticolorSandalette.jpg|סנדלי עקב לנשים
Biblical Sandal.JPG|סנדלים תנ"כיים
Sandalias del Neolítico de Albuñol (M.A.N. Inv. 595 y 596) 01.jpg|סנדלים מהתקופה הנאוליתית
</gallery>

==ראו גם==
*נעליים
*נעלי בית
*קרוקס
*גזירת סנדל המסומר

== לקריאה נוספת ==
* תמר אלאור, סנדלים - אנתרופולוגיה של סגנון ישראלי, הוצאת עם עובד, 2014

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

*
קטגוריה:סוגי הנעלה
קטגוריה:כפות רגליים
יאקוב ארקאדלט

יאקוב ארקאדלט (בצרפתית: Jacques Arcadelt, בהולנדית: Jacob Arcadelt; 1504/5 – 14 באוקטובר 1568) היה מלחין פרנקו-פלמי בתקופה של אמצע עד סוף הרנסאנס, שחיבר בעיקר מדריגלים ושאנסונים. הוא נולד קרוב לוודאי בליאז' ומת בפריז.

== ביוגרפיה ==
מעט מאוד ידוע על ילדותו ונעוריו, אבל ידוע ששהה ברומא בשנת 1539, כאשר הצטרף כחבר לקאפלה היוליאנית. זמן קצר אחר כך הצטרף לקאפלה הסיסטינית, שם התמנה ל"מאגיסטר פוארורום" (מנצח מקהלת הנערים) ובהמשך קודם למנצח מקהלת הכנסייה. באותה שנה הוציא לאור ארבעה מששת ספרי המדריגלים לארבעה קולות שהוציא במשך חייו. בסביבות 1553 כנראה עבר לצרפת, שם בילה את שארית חייו; השאנסונים הרבים שלו נכתבו בשנה זו ובבאות אחריה. ב-1557 פרסם ספר של מיסות, שהקדיש למעסיקו, שארל דה גיז, החשמן של לורן, שארקאדלט היה מנצח המקהלה בכנסייתו.

סגנונו של אקראדלט מעודן, טהור, מלודי ופשוט והמוזיקה שלו הייתה פופולרית מאוד באיטליה במשך יותר ממאה שנים; ספר המדריגלים הראשון שלו הודפס מחדש 58 פעמים בין 1538, בקירוב, ל-1654, רצף הדפסות יוצא דופן ביותר לזמנו. עוד רמז לפופולריות שלו אפשר לראות בנטייה התדירה לייחס לו יצירות אנונימיות. סביר להניח, שהפופולריות שלו נבעה מכישרונו לתפוס את הרוח האיטלקית ולזווג אותה לשלמות הטכנית, המאפיינת את הסגנון הפרנקו-פלמי בכתיבה הרמונית ופוליפונית; ארקאדלט גם כתב נעימות קליטות, קלות לשירה.

המדריגל המפורסם ביותר שלו הוא "Il bianco e dolce cigno" משמח הלב, המצטיין בפיסוק ברור, שירתיות נפלאה ושימוש נבון בחזרות. הסגנון המיוצג במדריגל זה השפיע על הדור הבא של מלחיני מדריגלים, ביניהם ג'ובאני פלסטרינה. 

בסך הכול פרסם אקראדלט 24 מוטטים, 3 ספרי מיסות, 126 שאנסונים צרפתיים ויותר מ-200 מדריגלים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מנצחי מקהלות
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1507
קטגוריה:נפטרים ב-1568
ז'אק דה ורט

ז'אק דה ורט (בפלמית: Giaches de Wert, 
1535 - 6 במאי 1596) היה מלחין פרנקו-פלמי, שחי ופעל באיטליה. הוא היה בשורה הראשונה של המלחינים, שפיתחו את סגנון המדריגל בשלהי הרנסאנס.

==חייו==

קרוב לוודאי שדה ורט נולד בעיר ורט, סמוך לאנטוורפן ועבר לחיות באיטליה עוד בילדותו. הוא היה נער מקהלה בקאפלה של מריה דה קרדונה בנאפולי ואחר היה תלמידו של צ'יפריאנו דה רורה בחצר ד'אסטה בפרארה (בין 1550 ל-1555 בערך). בהמשך עבד לתקופות קצרות בחצרות של נובלארה, מנטובה ופארמה.

בשנת 1565 התקבל לשירותם של בני גונזגה במנטובה והיה למנצח מקהלה בקאפלה הדוכסית של סנטה ברברה, שם נשאר עד 1592. מחליפו היה ג'ובאני ג'אקומו גסטולדי.

חייו הפרטיים היו סוערים; אשתו עזבה אותו והוא ניהל פרשיית אהבים לא מוצלחת עם טארקואיניה מולצה, זמרת בחצר של פרארה.

==מוזיקה והשפעה==

דה ורט כתב יותר מ-230 מדריגלים ושאר יצירות חילוניות (שיצאו לאור ב-16 כרכים בין 1558 ל-1608), ויותר מ-150 יצירות שתיות (מוטטים, מזמורי תפילה וכן הלאה), אות ומופת לשליטתו באמנות הקונטרפונקט.

מבחינה סגנונית, המדריגלים שלו היו בין המתקדמים ביותר לתקופתם; בשנות ה-80' של המאה ה-16, היה אחד המובילים בפיתוח סגנון חדש, אקספרסיבי ורוגש, יחד עם לוצאסקו לוצאסקי ולוקה מארנציו, סגנון שהגיע לשיאו ביצירות מונטוורדי וג'זואלדו. דה ורט נוטה להשתמש במרקם הומופוני במדריגלים, אם כי לא באופן בלעדי; קטעי פוליפוניה המופיעים מדי פעם מכניסים רוח חיים, בניגוד שהם מציגים. ביצירותיו המאוחרות ביותר, בשנות ה-90' של המאה ה-16, החל לערוך ניסויים בסגנון הקונצ'רטאטו עם קבוצות של קולות בדיאלוג.

דה ורט ניצב בין צ'יפריאנו דה רורה וקלאודיו מונטוורדי, שעבד בפיקוחו במנטובה והושפע ממנו רבות.

דה ורט מת במנטובה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* "Giaches de Wert", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers., 1980. 
* Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>
* Giaches de Wert ז'אק דה ורט, במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן, 1980. 
* גוסטב ריס, Music in the Renaissance "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, ו. ו. נורטון ושות', 1954, 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:פרארה: אישים
קטגוריה:ילידי 1535
קטגוריה:נפטרים ב-1596
תאים (בית המקדש)

התאים, הם לשכות שהקיפו את ההיכל ואת קודש הקודשים במרחק של 5 אמות מצפונם, מדרומם וממערבם.

==במקדש הראשון והשני==
במקדש הראשון והשני היו 38 תאים. בצפון היו 15 תאים. הם התפרסו על שלוש קומות ובכל קומה היו 5 תאים, וכך גם היה בדרום. במערב היו 8 תאים. הם התפרסו על שלוש קומות: בכל אחת משתי הקומות התחתונות היו 3 תאים, ובעליונה היו 2 תאים.

לרוב התאים, היו 3 פתחים: 2 פתחים לתאים שמימין ומשמאל ופתח לתא שמעליו. לתא שהיה הכי צפוני-מזרחי, היו 5 פתחים:
#אחד להיכל
#אחד למסיבה
#אחד לאולם
#אחד לתא הסמוך לו
#ואחד לתא שמעליו.

בנוסף, לתא הדרום-מזרחי היו שני פתחים נוספים על השלושה הרגילים:
#אחד להיכל
#פשפש לאולם אך נעול וסגור עולמית, עליו נתנבא יחזקאל (אף שהיה זה בהקשר לבית שלישי):

הרוחב של תאי הקומה התחתונה היה חמש אמות, של האמצעית שש אמות ושל העליונה שבע אמות.

==מקדש יחזקאל==
לעומת זאת במקדש יחזקאל (שם נקראים "צלעות") ישנם 33 תאים. 5 על 3 קומות בצפון, וכן בדרום. ושלושה זה על גב זה במערב. מידת כל אחד קנה שהוא שש אמות.

==ראו גם==
* בית המקדש

==הערות שוליים==
הקשה בעץ

מזכיר המדינה לפיתוח עירוני, שון דונובן, ומנהלת אגף החקיקה בבית הלבן, קייטי פאלון, "נוקשים על עץ" כדי למנוע "מזל רע"באישור התקציב האמריקני ל-2016.
הקשה בעץ או נגיעה בעץ היא מנהג (אמונה טפלה) שמטרתו להרחיק את עין הרע 
ולהביא מזל טוב לאחר שבחים, בעיקר בתחום הכלכלי והבריאותי. 

האמונה כי הקשה בעץ מבריחה רוחות רעות, נובעת מכך שבעבר היו סבורים כי אלה מתקיימות בתוך עצים. על כן, כשמזכירים את שמו של אדם לטובה, מקישים על עץ כדי שרוח רעה לא תפגע בו, וכשמזכירים שם של אדם שקרה לו דבר רע, מקישים על העץ על מנת להבריח את הרוחות הרעות מקרובינו וסובבינו.
בנוסף האמונה התפתחה מהפינים שחשבו שיש בעצים פיות וכאשר הן שומעות את בקשתך הן מגשימות אותה, לכן צריך לדפוק על העץ כדי להודיע להן שזאת לא בקשה או משאלה.

קיימת השערה שמקור האמונה/המנהג בימי האדם הקדמון, כשנהגו להקיש בענפי האילן, להברחת נחשים ומזיקים אחרים, לפני שטיפסו עליו, למציאת מזון או מקום לינה. יש הטוענים כי זה קשור לעץ הצלב של ישו או לתליון הצלב שהצלבנים שפשפו בצר להם.

עמדת הרב שלמה אבינר היא שהקשה בעץ אסורה על יהודי משום דרכי האמורי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמונות טפלות
קטגוריה:העץ בשירות האדם
שמעון שרון

שמעון שרון{{ש}}{{תמונה להחלפה}}
שמעון שרון, פליט יהודי, שמן על בד
שמעון שרון, יהודים בדרכם לבית-הכנסת,{{ש}}שמן על בד
שמעון שרון (10 באפריל 1915 – 21 במרץ 1995) היה צייר ישראלי.

==ביוגרפיה==
שמעון שרון נולד בשם שמעון הירשהורן בגרובין, לטביה באפריל 1915. בנעוריו למד בבי"ס המקצועי "אורט" והצטרף לתנועת הנוער הציונית החלוצית "נצח – השומר הצעיר". בקיץ תרצ"ו (1936) עלה יחד עם חברי הגרעין שלו, "הגרעין הלטבי", והתיישב בחוות כנרת, שם הכיר את גיטה נימן, רעייתו לעתיד. יחד עם חבריו עבד בבניין ובסיקול האבנים הגדולות, בהכינם את השטח של קבוצת "בתלם" שתיקרא אחר-כך קיבוץ עין גב. בימי המאורעות (המרד הערבי הגדול, 1936-9) עבד גם כנוטר באזור הכנרת ועמק הירדן.

בשנת 1942 עבר לקיבוץ אשדות יעקב, שם עבד בסנדלריה במשך 40 שנה. בגיל מבוגר, במקביל לעבודתו בקיבוץ החל לצייר. עיסוקו בציור גבר לאחר שיצא לפנסיה. עבודותיו הוצגו במרכזים קהילתיים בטבריה, כנרת ומנחמיה, ובמוזיאון "בית אורי ורמי" באשדות יעקב מאוחד.

למד ציור אצל אהרון גלעדי, ובקבוצת ציור במכללה האזורית בעמק הירדן. בשנת 1988 זכה בפרס המועצה האזורית עמק הירדן לעידוד יוצרים בתחום האמנות.

שמעון שרון הרבה לצייר נופים ודמויות מאזור טבריה, הכנרת ועמק הירדן, כמו גם דמויות יהודים מעיירת מולדתו. בנוסף צייר קריקטורות ואיורים לעלון הקיבוץ. ציוריו פיגורטיביים ומאופיינים באווירה אימפרסיוניסטית.

במרץ 1995 שמעון שרון נפטר בקיבוצו, אשדות יעקב איחוד.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים ישראלים 
קטגוריה:אנשי משטרת היישובים העבריים 
קטגוריה:ישראלים ילידי לטביה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סנדלרים
קטגוריה:אשדות יעקב איחוד: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים באשדות יעקב איחוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
משפחת דיסקין

משפחת דיסקין היא משפחת רבנים שמוצאהּ מאזורי תחום המושב וענפיה פרוסים ברחבי העולם. בני המשפחה הראשונים הגיעו לארץ ישראל בתחילת המאה ה-19. הם התערו במהירות בארץ, וכיום הם מונים מאות רבות של צאצאים בישראל ובעולם.

שם המשפחה "דיסקין" נגזר מהשם דינה, ומשמעותו בני דינה.

ההיסטוריה של המשפחה בדורות האחרונים כרוך בסיפורה של הציונות. תחילתה בסוף המאה ה-18, ביוזמתו של הגאון מווילנה לעלות לארץ ישראל, להתיישב בה ולשחררה משממונה, שהתבטאה בעליית "חזון ציון", והתיישבות התלמידים בצפת ובירושלים. הצטרפות לזרם הפרושי מחד ("הרב מבריסק") ולזרם "המעשי" שתבטא בין השאר באמנות ופיסול מסורתי, לימוד בבית ספר לבנות בירושלים, והשתתפות בבניין בתי כנסת ומאה שערים. התפתחות המסחר, הספנות, המשפט, הרפואה בארץ וכולי.

==עליות המשפחה לארץ ישראל==
* הנצר הראשון של המשפחה, שעלה לארץ מסלונים שבבלארוס בשנת 1810, היה לייב חסיד שעלה במסגרת השיירה הראשונה של עליית תלמידי הגר"א. לייב חסיד עלה לארץ עם אשתו ובתו רבקה, לאחר ששידך את בנו בנימין בחו"ל, והתיישב בצפת. הוא לא האריך ימים ונפטר בגיל 36.

* בתו, רבקה, הייתה אם הרב משה אליעזר דן רלב"ג, ה"צבר" הראשון של עדת הפרושים בירושלים.

* אברהם בן יעקב דיסקין, שכונה בשם אברהם ש"ץ-יניווער (על שום שלמד חזנות ביאנוב), עלה לירושלים בשנת 1853 עם שני בניו, משה יהושע יאניווער ושלמה שמחה יאניווער, והתמנה חזן בבית הכנסת החורבה.

* יהושע לייב דיסקין - הרבי מבריסק הידוע בכינויו מהרי"ל דיסקין, נכדו של לייב חסיד, מבנו בנימין, עלה לארץ בשנת 1877 והפך מיד למנהיג עדת הפרושים. הקים את בית היתומים דיסקין ואת ישיבת אוהל משה. היה נשוי לשרה סוניה דיסקין.

==צאצאים וקישורים ידועים==
* שלמה שמחה דיסקין-יאניווער, נולד בשנת 1846 בהורדנה ועלה כאמור עם אביו בשנת 1853. שלמה שמחה היה אמן כישרוני ועסק בפיסול, יציקה, יצירת שופרות, ציור ורקמה – כל אלה ברוח הדת. ספלים שפיסל ניתנו על ידי ראשי הקהילה היהודית לקיסר פרנץ יוזף, שביקר בירושלים בשנת 1869. בין שאר עיסוקיו עזר בבניין בית הכנסת החורבה, והיה בין מייסדי שכונת מאה שערים. נולדו לו כ-22 ילדים.

* משה יהושע דיסקין-יאניווער, היה מלמד בבית הכנסת מנחם ציון והתחתן עם בתה של מנהלת בית הספר לבנות שהקים משה מונטיפיורי בירושלים (צאצאיו שש בנות ובן).

*פרופסור מרדכי דיסקין 1928-2007. היה פרופסור למדעי המים. כתב עשרות מאמרים וספרים בנושא והיה מרצה בטכניון.

* יובל דיסקין, ראש השב"כ

* משפחת כספי
** מיכאל כספי
** רם כספי
** אוריאל כספי
* משפחת זק"ש
* הרב חיים יהוסף רלב"ג - ממייסדי הכשרות באמריקה ומייסד כשרות משולש K

==לקריאה נוספת==
* ספר עמוד אש, יוסף שיינברגר, תשי"ד
* חרש והמסגר בירושלים, פנחס גראייבסקי, 1927
* מאה שנה למאה שערים
* A Dictionary of Jewish Surnames from the Russian Empire, אלכס ביידר, הוצאת אבותינו 1993
==קישורים חיצוניים==
* [http://toladot.blogspot.com/2009/06/blog-post_27.html תולדות משפחת דיסקין בארץ ישראל]

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:משפחות יהודיות בארץ ישראל
*
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קפלת סבוי

קפלת סבוי
קפלת סבוי או קפלת המלכה של הסבוי (באנגלית: Savoy Chapel או the Queen's Chapel of the Savoy) היא קפלה המצויה ברחוב הסטרנד שבלונדון, המוקדשת ליוחנן המטביל.
הקפלה, שהייתה חלק ממבני בית החולים סבוי, נבנתה במיקום בו עמדה הקפלה של ארמון סבוי. הקפלה היא המבנה היחיד ששרד ממבני בית החולים, שנהרסו במאה ה-19.

==היסטוריה==
הקפלה הראשונה שעמדה במיקום זה, הייתה חלק מהארמון שנבנה עבור פייטרו השני, רוזן סבויה. הקפלה נהרסה בעת הריסת הארמון במהלך מרד פשוטי העם בשנת 1381. במקום בו עמד הארמון בנה המלך הנרי השביעי את בית החולים סבוי, ובמקום בו עמדה קפלת הארמון נבנה קפלה עבור בית החולים.

בקפלה התפללו קהילות שונות, בהן מתפללים לותרנים גרמנים. כיום הכנסייה היא כנסייה אנגליקנית.

הקפלה נותרה חלק מהרכוש של דוכסות לנקסטר - וככזו מהווה שטח מלכותי ("יוצא דופן מלכותי" - "royal peculiar"), והכומר האחראי על הכנסייה ממונה על ידי הדוכסות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.duchyoflancaster.co.uk/properties-and-estates/historic-properties/savoy-chapel-strand-london/ קפלת סבוי] באתר דוכסות לנקסטר

סבוי, קפלת
סבוי
התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית

התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית (באנגלית: Seventh Amendment) הוא תיקון לחוקת ארצות הברית במסגרת מגילת הזכויות, המקנה לנאשם את הזכות למשפט אזרחי בפני חבר מושבעים במקרים הנוגעים למשפט המקובל. 

== תוכן התיקון==
===מקור===

===תרגום===

==יושר ומשפט מקובל==
בעת כתיבת מגילת הזכויות (ארצות הברית) היו קיימים באנגליה שני סוגים של בתי משפט: בית משפט הדן לפי המשפט המקובל, ובית משפט לדיני יושר. הראשון היה מבוסס על החוק הכתוב ודן בנושאים המוגדרים בחוק, כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי כספי, בעוד שהשני שפט לפי עקרונות ההגינות, לא כלל חבר מושבעים וסיפק פיצוי לא-כספי, כגון צווים. התיקון השביעי לחוקת ארצות הברית קבע כי הפרדה זו תישאר גם במדינה החדשה ומערכת המשפט תמשיך להתקיים כשני סוגים של בתי משפט נפרדים.

ב-1938 התקבלה החלטה למזג את בתי המשפט השונים אולם שחבר מושבעים ימשיך לשפוט רק במקרים בהם לולא התקיים המיזוג הייתה נופלת ההחלטה תחת בתי המשפט הדנים לפי המשפט המקובל. קשיים מסוימים עלו מהחלטה זו במקרים בהם היו תביעות שנהגו לשני בתי הדין יחד, שכן עד כה מקרים אלו פשוט חולקו לשניים. אולם כעת משום שהם נשפטו יחדיו הייתה בעיה לקבוע האם הם ישפטו על ידי שופט או חבר מושבעים. בהחלטת בית המשפט העליון נקבע שבמקרים אלו קודם יקבע חבר המושבעים בנושאי המשפט המקובל ואז יחליט השופט בענייני היושר וזאת בשביל שהחלטת השופט לא תגביל את התנהלות חבר המושבעים. עם זאת, מותר היה עדיין לנאשם שדרש זאת להישפט בנפרד מול חבר מושבעים רק על העניינים שנוגעים לחוק הכתוב באופן דומה לזה בו היה נשפט אדם שהואשם לפני 1938.

==העובדות כיום==
בפועל, למרות ההפרדה, אפילו כשמדובר בנושא של המשפט המקובל, לשופט עדיין תפקיד גדול בקביעת גזר הדין. בית המשפט העליון קבע שלשופטים מותר להביע את דעתם בנוגע לראיות אם הן שנויות במחלוקת, בתנאי שיהיה זה חבר המושבעים שיפתור בסופו של דבר את המחלוקת. יתר על כן, השופט יכול גם לכוון את תשומת לבם של חבר המושבעים לראיות מסוימות, או לבקש מחבר המושבעים לתת תשובה לשאלות מסוימות בנוסף לגזר הדין. אם השופט מרגיש שהוכחות התובע אינן מספיקות להרשעה, הוא עלול להטות את דעת המושבעים לטובת ההגנה, אם כי לחבר המושבעים תמיד ניתנת האפשרות להחליט על גזר דין שונה מדעת השופט. 

לפי החוק הכתוב, לשופט יש את הכוח לבטל את החלטת חבר המושבעים אם הוא רואה ניגוד בינה לבין החוק, אולם רק במקרים קיצונים מותר לו להחליף החלטה זו בהחלטתו שלו. ברוב המקרים, אם בוחר השופט לבטל את החלטת חבר המושבעים יערך משפט חוזר עם חבר מושבעים חדש.

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div class="mw-content-ltr">
*[https://web.archive.org/web/20081211012558/http://www.gpoaccess.gov/constitution/browse.html Kilman, Johnny and George Costello (Eds). (2000). The Constitution of the United States of America: Analysis and Interpretation.]
*[http://www.law.cornell.edu/anncon/html/amdt7toc_user.html CRS Annotated Constitution: Seventh Amendment]
</div>

התיקון ה-7 לחוקת ארצות הברית
שגיא שטראוס

שגיא שטראוס (נולד ב-29 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.

==קריירה==
שטראוס התחיל את הקריירה בקבוצת מכבי חיפה. הוא שיחק במחלקת הנוער של הקבוצה, ולאחר מכן עלה לקבוצה הבוגרת בה תפקד כשוערה השני של הקבוצה. במהלך התקופה שלו במכבי חיפה, הושאל שטראוס בעונת להפועל עכו כדי לצבור ניסיון, ועונה לאחר מכן חזר לסגל הקבוצה.

בעונת שיחק בבית"ר תל אביב, ולאחר מכן שיחק שתי עונות בעירוני ראשון לציון, עונה לאחר מכן בהפועל כפר סבא, ובעונת חזר לשחק בהפועל ראשון לציון. באמצע העונה הוחזר לשחק במכבי חיפה לאחר שניר דוידוביץ' נפצע, אבל ישב על הספסל כל העונה.

בעונת עבר לשחק במכבי אחי נצרת, אך נעדר מפעילות ספורטיבית החל מחודש נובמבר לאחר שנפצע בתאונת דרכים קשה. שטראוס התאושש וחזר לשחק, ובעונת היה שוערה של הפועל בית שאן. עונה לאחר מכן שיחק במכבי פתח תקווה. בעונה שלאחר מכן, עונת שיחק בקבוצת בני סכנין איתה לקח את גביע המדינה. עונה לאחר מכן, שיחק בהפועל חיפה.

בעונת שיחק בעירוני קריית שמונה, ובעונת היה שטראוס שוערה של הפועל נצרת עילית. בסיום העונה חתם שטראוס בבית"ר ירושלים, ושימש ככמחליפו של השוערה הראשון של הקבוצה, טברטקו קאלה. שטראוס זכה עם בית"ר בדאבל, אך שותף רק במשחק ליגה אחד. בסיום אותה עונה, עבר למכבי עירוני קריית אתא, שם שיחק עונה אחת, אחריה עבר לשורות אחווה עראבה.

לשגיא שטראוס הופעה אחת במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת טורקיה בשנת 1998, משחק בו ניצחה ישראל 0:4.

מאז פרישתו משמש שטראוס מאמן אישי לשחקנים צעירים.

== חיים אישיים ==
אחיו של כדורגלן העבר רם שטראוס (זוכה גמר העונה הראשונה של פקין אקספרס) ושל הדוגמנית עלווית שטראוס שנשואה לכדורגלן העבר הישראלי-ארגנטינאי רוברטו קולאוטי.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:כדורגלני הפועל עכו
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל ראשון לציון
קטגוריה:כדורגלני הפועל כפר סבא
קטגוריה:כדורגלני מכבי אחי נצרת
קטגוריה:כדורגלני הפועל בית שאן
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני בני סכנין
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל נוף הגליל
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי עירוני קריית אתא
קטגוריה:כדורגלני אחווה עראבה
קטגוריה:בוגרי בית חינוך כרמל זבולון
קטגוריה:יקנעם המושבה: כדורגלנים
קטגוריה:נפגעי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
ביגלו אירוספייס

ביגלו אירוספייס (באנגלית: Bigelow Aerospace) היא חברת הזנק בתחום טכנולוגיית החלל מלאס וגאס, נבדה, שבארצות הברית. החברה ידועה בפיתוח החלוצי של רכיבי תחנת חלל מתנפחים.

רכיב מתנפח במבנה חללי הוא בעל מעטפת חיצונית גמישה המאפשרת שמירה על קוטר מוגבל בעת השיגור, כדי להתאים את עצמה לרכב השיגור. כאשר הרכיב מגיע לחלל הוא מתנפח כדי לספק מקום עבודה, מגורים, ובידור לאסטרונאוטים שיאיישו אותו. רכיבים מתנפחים פותחו לראשונה בידי נאס"א בתוכנית שכונתה "Transhab". לאחר ביטול התוכנית, נכנסה חברת ביגלו אירוספייס לשלושה הסכמים עם נאס"א שלפיהם ביגלו אירוספייס היא הזכיינית היחידה למסחור מספר טכנולוגיות ניפוח רכיבי חלל שפותחו בנאס"א.

==תכנון הרכיב==
החברה מתכוונת לפתח משפחת אבות טיפוס ולייצר רכיבי תחנת חלל לרבות ג'נסיס 1, רכיב אב טיפוס בקנה מידה של 1:3 ששוגר ב-12 ביולי 2006 ושוקל 1,360 ק"ג, אורכו 4.4 מטרים וקוטרו 1.6 מטרים. הוא מתרחב לקוטר כמעט כפול כשהגיע למסלול. ג'נסיס 2, בעל ממדים זהים לאלו של ג'נסיס 1, שוגר ב-28 ביוני 2007 אך הוא מכיל מכשירים נוספים לצורכי ניסוי בחלל וכן פריטים שנשלחו בידי אנשים פרטיים. בעתיד מתכוונת החברה לשגר את גלקסי - אב טיפוס בקוטר 45% מהרכיב כפי שייבנה בסופו של דבר, שתוכנן לגשר על פער הפיתוח בין רכיבי ג'נסיס לבין הרכיבים שיאכלסו אסטרונאוטים בסופו של דבר. 
הרכיב המאויש הראשון יכונה "Sundancer" ולבסוף BA 330 יהיה רכיב בקנה מידה מלא שייוצר בייצור המוני וישקול כ-23 טון בתפוסה מלאה. ממדיו יהיו 13.7 מ' לאורך וקוטר של 6.7 מטרים כאשר יורחב למלוא קוטרו. באופן פורמלי יכונה הרכיב BA 330 גם בשם נאוטילוס.

החברה קיבלה חוזה מנאס"א לבניית מודול מתנפח לתחנת החלל הבין-לאומית. מודול BEAM חוב רלתחנת החלל בשנת 2016 לתקופה של שנתיים. לאור ההצלחה תקופת פעילותו הוערכה עד לשנת 2028.

בשנת 2020 החברה הפסיקה את פעילותה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:מיזמי חלל פרטיים
טירת מיי

טירת מיי
טירת מיי (באנגלית: Castle of Mey) אשר נקראה בעבר טירת בארוגיל (באנגלית: Barrogill Castle) היא טירה המצוייה בקית'נס בחופה הצפוני של סקוטלנד, הצופה לעבר איי אורקני.

הטירה נבנתה על ידי ג'ורג' סינקלר, הארל הרביעי של קיית'נס במהלך המאה ה-16. בשנת 1789 שונה שם הטירה ל"טירת בארוגיל". בשנת 1929 נרכשה הטירה על ידי רב החובל פ. ב. אימברט טרי.

הטירה נרכשה על ידי אליזבת בווס-ליון, אלמנתו של המלך ג'ורג' השישי בשנת 1952 במטרה לשקם את הטירה ההרוסה ולהקים במקום בית נופש. המלכה האם שיפצה את הטירה ונהגה לנפוש בה בחודשי אוגוסט ואוקטובר בין השנים 1955 ועד מותה בשנת 2002.

בצוואתה הורישה המלכה האם את הטירה ל"קרן המלכה אליזבת טירת מיי" (Queen Elizabeth Castle of Mey Trust) המנהלת את הטירה, ופותחת אותה כיום לקהל הרחב, חדרי הטירה והרהיטים העומדים בהם נשארו בה עד היום וניתן לבקר בהם

==קישורים חיצוניים==

* 

מיי, טירת
קטגוריה:סקוטלנד: מבנים רשומים דרגה A
מיי
מורשילי הראשון

מוּרְשִילִי או מוּרְשִילִיש הראשון היה מלך החתים בתקופת הממלכה החתית הקדומה בין השנים 1620–1590 לפנה"ס (לפי הכרונולוגיה התיכונה). הוא היה נכדו של חתושילי הראשון וקיבל עליו את כס המלכות החתי מפני שבניו של לברנה השני התמרדו נגדו. הוא עלה לשלטון כנער ועל כן מונה העוצר המלכותי פִּימְפִּירַה, כחונכו עד שיתבגר.
פימפירה אף ערך רשימות למורשילי הראשון בהן הוא מהלל את הצלחותיו של המלך הצעיר בהרחבת גבולות הממלכה עד הים.

מצוין שמורשילי הראשון כבש את חלב שבסוריה, בירת ממלכת ימחד, ומשם התקדם ישירות לעבר ממלכת בבל שאותה החריב והביא בכך לסיום שלטון שושלת חמורבי (עמורפא) ולקיצה של ממלכת בבל הקדומה. הוא בזז את האל הבבלי מרדוך ששכן במקדש אסגילה בעיר. מסמך בבלי מהתקופה מאמת את האירוע הנ"ל: 

האירוע מתוארך לשנת 1595 לפנה"ס. בדרכו חזרה למולדתו הותקף מורשילי הראשון על ידי החורים ונאלץ להגן על השלל והביזה שלקח מבבל. אולם זמן קצר לאחר שובו לחתושה נרצח מורשילי הראשון על ידי גיסו חנתילי הראשון שירש את מקומו.

==לקריאה נוספת==
*אורי בר-נביא, תולדות העולם משחר האנושות ועד ימינו, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994.
<div style="direction: ltr;">
*Michael Roaf, Cultural Atlas Of Mesopotamia and the ancient near east, 1991.
</div>

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.hittites.info/history.aspx?text=history%2fEarly+Empire.htm#Mursili1 מורשילי הראשון], באתר על מלכי החתים
*[https://web.archive.org/web/20060203232042/http://history-world.org/hittites.htm החתים], באתר היסטוריית העולם
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:מלכי החתים
אדוארד אלטמן

אדוארד איי אלטמן (באנגלית: Edward I. Altman; נולד ב-5 ביוני 1941 בעיר ניו יורק) פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ניו יורק, בבית הספר סטרן למנהל עסקים.

התפרסם בעקבות מאמרו משנת 1968, בו תיאר את המשוואות והיחסים הפיננסים (מדד אלטמן - Z score) באמצעותם ניתן לחזות בהסתברות גבוהה יחסית פשיטת רגל עתידית של חברות ציבוריות ופרטיות בטווח של שנתיים. מחקרים מאוחרים יותר למדידת יעילות המודל מראים כי אמינותו גבוהה ושיעור ההצלחה בחיזוי פשיטת הרגל נע בין 70-80%. המשוואה של אלטמן עשתה עבודה טובה בהבחנה בין חברות שפושטות רגל ושאינן. בעבר, 94% מהחברות שהיו בציון מתחת ל-2.7 פשטו את הרגל. לעומת זאת, 97% מהחברות אשר קיבלו עברו את הציון לא פשטו את הרגל.

בשנת 1977 פרסם פרופ' אלטמן את מודל ה-ZETA, שהוא פיתוח של המדד המקורי ושהסתברות החיזוי בו גבוהה אף יותר.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1941
יהודה שערי

יהודה שַׁעַרי (שוֹיֶירמן) (8 בפברואר 1920 – 18 בספטמבר 1997) היה פוליטיקאי ועורך דין ישראלי, חבר הכנסת (1961–1977) ופעיל בזרם הציונות הליברלית.

==ביוגרפיה==
שערי נולד ב-1920 בשם יהודה שויירמן (Scheuermann) בעיר סירט שבצפון רומניה, בנם של לאה (לבית קליין) ויעקב שויירמן. היה פעיל בתנועת הנוער הציוני וחבר הנהגת התנועה ברומניה. שערי עלה לארץ ישראל בשנת 1941, והיה פעיל בתנועת העובד הציוני ובתנועת ההתיישבות העובדת. למד בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה והוסמך כעורך דין. מאוחר יותר סיים גם תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.

מ-1951 היה חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות מטעם המפלגה הפרוגרסיבית, ובשנים 1957-1961 עמד בראש המדור לפנסיה ובראש המחלקה המשפטית של ההסתדרות.

בשנת 1961 נבחר יהודה שערי לכנסת החמישית, מטעם המפלגה הליברלית. עם הצטרפות המפלגה הליברלית לגח"ל פרש עם חבריו והיה ממקימי ליברלים עצמאיים (ל"ע), מטעמה נבחר לכנסות ה-6, ה-7 וה-8, וכיהן כחבר הכנסת וכסגן שר הפיתוח וכסגן שר התיירות.

לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977, שערי, כנציג הסיעה הרומנית, גיבש עסקה עם אברהם חסון נציג סיעת ההסתדרות וצבי ניר נציג סיעת הצעירים, על פיו הוא ייבחר במקום השני וחסון וניר יהיו במקומות השלישי והרביעי. אולם בהמשך החליף את חסון בנסים אליעד וחסון התייצב מולו בהתמודדות על המקום השני וניצח. שערי ניסה אז את כוחו בהתמודדות על המקום השלישי והפסיד לנסים אליעד. בשלב זה החליט שערי שלא להתמודד שוב ונותר מחוץ לרשימה. המפלגה זכתה בסופו של דבר למנדט אחד בלבד בבחירות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ליברלים עצמאיים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המפלגה הליברלית הישראלית
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פעילים ציונים ביישוב
קטגוריה:חברי העובד הציוני
קטגוריה:יהודים מבוקובינה
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:פעילים ציונים ברומניה
קטגוריה:חברי הכנסת החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:יו"ר חברת החשמל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
אנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט

אנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט (Enciclopedia Universal Micronet) היא האנציקלופדיה המודפסת השנייה בגודלה בעולם, לאחר האנסיקלופדיה אספאסה. היא מכילה למעלה מ-182,000 ערכים הכתובים בשפה הספרדית, וכן היא זמינה מעל גבי רשת האינטרנט ומדיה אחרת – תקליטורים ו-DVD. האנציקלופדיה אף כוללת כ-80,000 הגדרות של מילים בספרדית, 32,000 מהן כוללות את המקבילה האנגלית. צוות הפרויקט מונה למעלה מ-600 כותבים, בהשוואה ל-70 בראשיתו. הכותבים השונים הם בני ארצות דוברות ספרדית שונות, הגם שהמוציא לאור (Micronet S.A) הוא חברה ספרדית. האנציקלופדיה כוללת כ-53,500 ערכי אישים. אורכם של חלק מהערכים עובר את רף 100 העמודים. האנציקלופדיה שמה דגש על נושאים היספניים, ובמיוחד ספרדיים.

האנסיקלופדיה אוניברסל מיקרונט יצאה לאור לראשונה בשנת 1995, ומאז אותה השנה נמכרו למעלה מחצי מיליון עותקים ממנה, על גבי המדיומים השונים. האנציקלופדיה נמצאת בהרחבה מתמדת. כך, למשל, בשנת 2004 נוספו 8,000 ערכים חדשים. מספר הערכים בשנת 2007 – 182,000 – עלה מ-142,000 בשנת 1997, לשם ההשוואה. העמוד הראשון של כל ערך באנציקלופדיה פתוח לצפייה באינטרנט על ידי כל דכפין, בכפוף לרישום.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.enciclonet.com/portada דף ההרשמה] לגרסה המקוונת של האנציקלופדיה אוניברסל מיקרונט
* [http://www.enciclopedia.net/# מצגת גרסאות התקליטורים השונות] של האנציקלופדיה

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:אנציקלופדיות
קטגוריה:אנציקלופדיות אינטרנט
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-1995
איצקה ריז'ינאשווילי

איצקָה (אברהם) ריז'ינאשווילי (בגאורגית: იცკა რიჟინაშვილი, 12 באפריל 1886 - 17 ביולי 1906) היה מהפכן יהודי גאורגי, שנורה למוות בידי סוכן משטרתי בהיותו בן 20. מספר רחובות בגאורגיה קרויים על שמו.

== חייו == 
ריז'ינאשווילי נולד בכותאיסי למשפחה יהודית ענייה ולמד בגימנסיה הריאלית של כותאיסי, שם גם נהיה מעורב בתנועה סוציאל-דמוקרטית. איצקה ראה בתנועה המהפכנית את הנתיב לשחרור היהדות מהמשטר הצארי, המשטר של הפוגרומים, תחום המושב ונומרוס קלאוזוס, בכל תחומי החיים. השלטונות עקבו אחריו ואיימו לעצרו. הוא התחבא, ונסע לגרמניה, בשנת 1904, ללמוד באוניברסיטת לייפציג, שם הוא הצטרף לקבוצה בולשביקית מקומית. הוא חזר לגאורגיה בשנת 1905, ועזר בהפצת רעיונות המרקסיזם בין חיילי הצבא שהיו מוצבים באימרתי וסמגרלו. הוא נהרג בהתנקשות על ידי סוכן המשטרה הצארית בכותאיסי בהיותו בן 20 בלבד. 

בשנת 1936 פרסם הרצל באזוב מחזה בשם איצקה ריז'ינשווילי על חייו ומותו. במוזאון ההיסטורי-אתנוגרפי ליהודי גאורגיה הובלטה דמות של ריז'ינאשווילי בפינה שמתחת לכותר "יהודי גאורגיה בתקופת הצאר" בו הודגש, בניגוד למעמדם הירוד של יהודי גאורגיה באותם ימים, פועלם במהפכת 1905. כאשר דמותו של ריזינאשווילי ביניהם הובלטה במיוחד.

== מקורות == 
* האנציקלופדיה גאורגית סובייטית בערך אברם (איצקה) ריז'ינשווילי, כרך 8 עמ' 395
* אריה טרקובר (1972), [http://books.google.com/books?id=qWJXAAAAMAAJ&pgis=1 תרבות יהודית בברית המועצות: דיונים בסימפוזיון], עמ' 55

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים גאורגים
קטגוריה:מהפכנים יהודים רוסים
קטגוריה:מרקסיסטים 
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באסיה
קטגוריה:פשע בגאורגיה
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות באירופה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1886
קטגוריה:נפטרים ב-1906
תצלום 51

תצלום 51
תצלום 51 (באנגלית: Photo 51) הוא הכינוי שניתן לתצלום של DNA שהיה הגורם המכריע בגילוי המבנה שלו. התצלום, שנעשה על ידי רוזלינד פרנקלין בסוף 1952, בוצע על ידי קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן.

מוריס וילקינס, עמיתהּ של פרנקלין מקינגס קולג', שהיה מסוכסך עמה, הראה את התצלום בלי ידיעתה, לג'יימס ווטסון שביקר במעבדתם. ווטסון זכר את התצלום ותוך זמן קצר הצליח, יחד עם שותפו למחקר פרנסיס קריק, לפצח את מבנה מולקולת ה-DNA. קיימות עדויות לכך שפרנקלין הייתה קרובה גם היא להבנת מבנה הסליל הכפול של ה-DNA, באותה תקופה.

פרנקלין נפטרה מסרטן השחלה בשנת 1958, בהיותה בת 37 בלבד. מספר שנים לאחר מכן, ב-1962, זכו ווטסון, קריק ווילקינס בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pbs.org/wgbh/nova/photo51/ הסודות של תצלום 51]

קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:היסטוריה של המדע
קטגוריה:צילום ומדע
קטגוריה:תצלומים
קטגוריה:DNA
וולטר רוטשילד

רוטשילד בכרכרה רתומה לזברות
ליונל וולטר רוטשילד (באנגלית: Lionel Walter Rothschild; 8 בפברואר 1868 – 27 באוגוסט 1937), הברון רוטשילד השני, היה בנקאי בריטי-יהודי וזואולוג, בן משפחת רוטשילד. בבעלותו היה האוסף הזואולוגי הגדול ביותר שבו החזיק אדם יחיד. היה חבר הפרלמנט הבריטי מ-1899 ועד 1910. רוטשילד היה הנמען של הצהרת בלפור.

== קורות חיים ==
נולד בלונדון, בנו של נתן רוטשילד. למד בקיימברידג'. כשסיים את לימודיו ב-1889 נדרש להצטרף לעסקי הבנקאות של המשפחה, למרות שלא התעניין בכספים ולא גילה כישרון בנקאי. רק ב-1908 הורשה לעזוב את העסקים, והקדיש את זמנו לאורניתולוגיה.

רוטשילד התעניין בבעלי חיים מילדותו, עניין שלא פג כל חייו. הוא החזיק גן חיות פרטי, וידוע במיוחד מנהגו לנסוע ברחבי לונדון בכרכרה רתומה לזברות.

הוא החל לאסוף חיפושיות ופרפרים בגיל שבע, ובמהלך חייו היה לאספן זואולוגיה נלהב, פעילות שהחל בלימודיו בקיימברידג', אז שכר אוצרים ומדענים שנשלחו לקצוות עולם כדי להביא משם פריטים נדירים. האוסף שהצטבר במהלך חייו הגיע ל-300,000 פוחלצי ציפורים, 200,000 ביצי ציפורים, 2,250,000 פרפרים, 30,000 חיפושיות ואלפי פריטים אחרים. משנת 1892 פתח רוטשילד את הכניסה למוזיאון לציבור הרחב. חמש שנים לפני מותו נקלע למצוקה כלכלית, ולכן נאלץ למכור את רוב הציפורים למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע. לאחר מותו נתרם שאר האוסף, על המוזיאון שנבנה כדי להכילו, למוזיאון הבריטי; הייתה זו התרומה הגדולה ביותר מסוגה. תרומתו תועדה בשמותיהם המדעיים של מיני בעלי חיים רבים: 153 חרקים, 58 ציפורים, 18 יונקים, שלושה דגים, שלושה יתושים, שני זוחלים, מרבה רגליים ותולעת. בין היתר תיאר לראשונה את צבי מונגאלה בדרום סודאן.

רוטשילד היה ציוני נלהב וידיד קרוב של חיים ויצמן. הוא ייצג את ההסתדרות הציונית בממלכה. ב-2 בנובמבר 1917 שלח אליו בלפור, אז שר החוץ של בריטניה, את המכתב שמאוחר יותר התפרסם בתור הצהרת בלפור.

==אילן יוחסין==

== ראו גם ==
* משפחת רוטשילד
* יהדות אנגליה
* זואולוגיה

== לקריאה נוספת ==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.sil.si.edu/digitalcollections/nhrarebooks/rothschild/essays/overstreet_rothschild.htm סקירה ביוגרפית] על תרומתו של רוטשילד לזואולוגיה בכלל ולאורניתולוגיה בפרט 
* [http://www.nhm.ac.uk/tring/index.html אתר המוזיאון הנושא את שמו של רוטשילד]
* 
* 
* 
* 

וולטר
קטגוריה:אצולה יהודית בריטית
קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:ביולוגים יהודים בריטים
קטגוריה:זואולוגים בריטים
קטגוריה:טקסונומים
קטגוריה:זואולוגים יהודים
קטגוריה:אספנים בריטים
קטגוריה:אספנים יהודים
קטגוריה:עמיתים יהודים בחברה המלכותית
קטגוריה:בנקאים יהודים בריטים
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:אנגלים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:ועד שליחי הקהילות: אישים
קטגוריה:אישים שעל שמם בעלי חיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1868
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1937