OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נחשיל מצוי

נחשיל מצוי (שם מדעי: Typhlops vermicularis; קרוי גם נחש שלשולי) הוא מין של נחש המשתייך לסוג נחשיל השייך למשפחת הנחשיליים (Typhlopidae). הוא נפוץ בבלקן, באיי יוון, בקפריסין, במצרים ובדרום מערב אסיה; ובכלל זה גם בישראל. 

== סימני היכר ==
אורכו של נחשיל מצוי בוגר בדרך כלל 30-20 ס"מ, אך נמצאו פרטים שהגיעו עד לאורך של 40 סנטימטר. לרוב, הנקבה גדולה מהזכר. משקלו של פרט בוגר מגיע עד 14 גרם. 

גופו קטן ועדין. בצורתו הוא דמוי תולעת, עם ראש קהה ומעוגל בצורתו המחובר כמקשה אחת לגופו, ללא הצרה. הגוף מכוסה כולו בקשקשים קטנים וחלקים, שווים בגודלם לכל אורכו. זנבו מסתיים בטופר מחודד המשמש אותו בתנועתו. בראשו שתי עיניים שחורות קטנות, שאר הגוף בעל גוון חום-ורוד או חום-אפור. הבטן בהירה מעט מאשר הגב וכן שקופה חלקית, כך שאיברי הפנים כמו גם ביצי הנחש ושאריות מזונו נראים מבעד לעורו. 

מראהו, המזכיר את מראה השלשול יותר מאשר את רוב סוגי הנחשים, לרוב אינו מבהיל בני אדם.

== תפוצה ובית גידול ==
הנחשיל המצוי חי בדרום מזרח אירופה בחצי האי הבלקני בשטחן של יוגוסלביה לשעבר, של אלבניה, דרום בולגריה ויוון, וכן בצפון מזרח אפריקה, בעבר הקווקז ובדרום מערב אסיה - כולל ישראל. הוא נפוץ באזורי גבעות ובמדרונים היבשים של אזורים הרריים, במיוחד באזורים של עשבייה דלילה.

== אורחות חייו ==
גופו של הנחשיל מותאם במיוחד לחיים מתחת לקרקע. הוא חי במחילות תת-קרקעיות ומתחת לסלעים. אל פני הקרקע הוא עולה רק בשעת דמדומים ובלילות. בהתאם לגובה מעל פני הים ולטמפרטורה, יכול הנחשיל לשרוד שנת חורף של חודשיים עד שישה חודשים. 

תזונתו של הנחשיל המצוי מורכבת בעיקר מנמלים, מגולמיהן ומביציהן, וכן הוא טורף חרקים ותולעים תת-קרקעיים אחרים, במיוחד טרמיטים. הנקבות מטילות ארבע עד שש ביצים מוארכות. הצעירים בוקעים בסתיו, ואורכם עד 7 סנטימטרים. 

== קריאה נוספת ==
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 141-143

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1820
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי בלסיוס מרם
קטגוריה:ארץ ישראל: נחשים שאינם ארסיים
קטגוריה:נחשיליים
אירוויזיון 1984

אירוויזיון 1984 נערך בתאריך 5 במאי 1984 בלוקסמבורג. שוודיה זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדותיה ו-10 שנים לאחר זכייתה הראשונה בתחרות, השיר נקרא "Diggi-Loo Diggi-Ley" והוא בביצוע של שלישיית אחים שקראו לעצמם "הרייס" הוא סיים כאמור במקום הראשון עם 145 נקודות.

למקום השני הגיעה אירלנד עם 137 נקודות בשיר Terminal 3 בביצוע הזמרת לינדה מרטין, שהייתה עתידה לשוב אל במת האירוויזיון בשנת 1992 ואף לזכות בו.

במקום השלישי סיימה ספרד. לאחר התחרות, השיר הספרדי הצליח בעיקר במדינות דוברות ספרדית בדרום אמריקה.

אחד השירים הבולטים באותו ערב היה השיר של איטליה בביצוע הזוג Alice & Franco Battiato הוא סיים רק במקום החמישי השיר שייצג את קפריסין, "אנה מריה לנה" (Άννα Μαρία Λένα), הופק על ידי שלישיית ההפקה הבריטית הידועה סטוק אייטקן ווטרמן, כאחד הפרויקטים הראשונים שלהם. השיר הגיע למקום ה-15.

ישראל נעדרה מהתחרות באותה שנה, מאחר שזו נערכה בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל.

==השירים המשתתפים==

{| class="wikitable sortable" "border="1
! סדר
! מדינה
! שפה
! שם המבצע
! שם השיר
! תרגום
! מיקום
! ניקוד
|-
|-bgcolor="gold"
|1
| שוודיה
|שוודית
|הרייס
|Diggi-Loo Diggi-Ley
|דיגי-לו דיגי-ליי
|1
|145
|-
|2
| לוקסמבורג
|צרפתית
|סופי קארלה
|100% d'amour
|100% של אהבה
|10
|39
|-
|3
| צרפת
|צרפתית
|אניק תומאזו
|Autant d'amoureux que d'étoiles
|מאהבים רבים כמו הכוכבים
|8
|61
|-
|-bgcolor="#cc9966"
|4
| ספרד
|ספרדית
|בראבו
|Lady, lady
|ליידי, ליידי
|3
|106
|-
|5
| נורווגיה
|נורווגית
|דולי דה לוקס
|Lenge leve livet
|יחי החיים
|17
|29
|-
|6
| בריטניה
|אנגלית
|בל והמסירויות
|Love games
|משחקי אהבה
|7
|63
|-
|7
| קפריסין
|יוונית
|אנדי פול
| Άννα Μαρία Λένα (Anna Maria Lena)
|אנה מאריה לנה
|15
|31
|-
|8
| בלגיה
|צרפתית
|ג'ייקוס זגרס
|Avanti la vie
|קדימה בחיים
|5
|70
|-
|-bgcolor="silver"
|9
| אירלנד
|אנגלית
|לינדה מרטין
|Terminal 3
|טרמינל 3
|2
|137
|-
|10
| דנמרק
|דנית
|להקת עיניים לוהטות
|Det' lige det
|זה פשוט זה
|4
|101
|-
|11
| הולנד
|הולנדית
|מאריבל
|Ik hou van jou
|אני אוהבת אותך
|13
|34
|-
|12
| יוגוסלביה
|סרבו-קרואטית
|איזולדה וולאדו
|Ciao amore
|להתראות אהבה
|18
|26
|-
|-bgcolor="red"
|13
| אוסטריה
|גרמנית
|אניטה
|Einfach weg
|פשוט ללכת מפה
|19
|5
|-
|14
| גרמניה המערבית
|גרמנית
|מרי רוס
|Aufrecht geh'n
|ללכת זקופה
|13
|34
|-
|15
| טורקיה
|טורקית
|להקת "לפני חמש שנים, עשור אחרי"
|Halay
|האלאי (ריקוד טורקי)
|12
|37
|-
|16
| פינלנד
|פינית
|קירקה
|Hengaillaan
|בואי נֱבַלֵּה
|9
|46
|-
|17
| שווייץ
|גרמנית
|להקת יום גשום
|Welche Farbe hat der Sonnenschein?
|מה צבע אור השמש?
|16
|30
|-
|18
| איטליה
|איטלקית
|אליס ופרנקו בטיאטו
|I treni di Tozeur
|הרכבות של טוזאור
|5
|70
|-
|19
| פורטוגל
|פורטוגזית
|מאריה גינו
|Silêncio e tanta gente
|שקט וכל כך הרבה אנשים
|11
|38
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://eurovision.tv/search?query=1984 אירוויזיון 1984] באתר האירוויזיון הרשמי
* [http://www.eurovisioncovers.co.uk/1984.htm היסטוריית ההצבעות של אירוויזיון 1984]

*
1984
קטגוריה:1984 במוזיקה
קטגוריה:לוקסמבורג: תרבות
1984
מירין

מִירִין (בקנג'י: , בהיראגאנה: ) הוא ליקר אורז מהמטבח היפני, בדומה לסאקה ובעל אחוז אלכוהול נמוך ממנו. זהו מצרך חשוב במטבח היפני, בעל טעם מתקתק.

בתקופת אדו, מירין נשתה כסאקה מתוק. אוטוסו, הנשתה באופן מסורתי בערב השנה היפנית החדשה יוצר על ידי השריית תערובת תבלינים במירין. בסגנון הבישול הקאנסאי, נהוג להרתיח את המירין לפני השימוש, כדי לתת בעוד שבסגנון הבישול הקאנטו, לא מתבצע שום תהליך לפני השימוש בו. המירין המורתח נקרא "ניקירי מירין" - "מירין מורתח".

מירין משמש להוספת טעם וברק לדגים צלויים או כדי להעלים את ריחם. כמות קטנה ממנו משמשת כתחליף לסוכר או רוטב סויה. לא מומלץ להשתמש בכמות גדולה בשל טעמו החזק. לפעמים הוא משמש כתוספת לסושי. השימוש הנפוץ בו הוא ברוטב טריאקי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח היפני
קטגוריה:ליקרים
תאוות בצע

אדם חמדן
תאוות בצע או חמדנות היא תשוקה עזה וכמיהה לכסף ועושר חומרי. תאב בצע רואה בעושר מטרה ולא אמצעי. תאב בצע מסוגל לפעמים להפעיל אמצעים בלתי-כשרים על מנת להגדיל את הונו האישי.
סמל מובהק לתאוות בצע ותוצאותיה הוא המלך מידאס מהמיתולוגיה היוונית, שביקש מדיוניסוס שכל מה שייגע בו יהפוך לזהב. בתחילה היה מידאס מרוצה מיכולת זו, הוא הפך מספר דברים לזהב, ושמח מהתעשרותו הצפויה, אולם עד מהרה החל להתחרט על משאלתו זו. מידאס לא היה יכול עוד לאכול או לשתות, מכיוון שבכל פעם שנגע בשתייה או מזון, הם הפכו לזהב. כאשר ניגשה בתו לנחמו, נגע בה בטעות, והפך אותה לזוועתו לפסל זהב.

ביהדות, הדיבר האחרון מעשרת הדיברות, לא תחמוד, נוגע לאיסור על התאווה שבלב. אם כי פרטי ההלכות אינם תואמים לגמרי איסור על תאוות בצע. תוצאות נגררות של תאוות ממון נאסרו בהלכה באיסורים עצמאיים, כמו גזל, גנבה, שוחד, עושק, הונאה, רמאות, הסגת גבול, ריבית וכדומה. בעל ספר משלי מגנה את התכונה כשלעצמה (; ), ואף הנביאים במספר מקומות מגנים את ישראל בשל תאוות הבצע שלהם (; ). במקרא, יתרו יועץ למשה למנות שופטים שאחת מתכונותיהם היא שנאת בצע (). ב מסופר על בניו של שמואל הנביא, השופטים, שהיטו משפט בשל רדיפת בצע ולקיחת שוחד ועל כן העם מאס במשפטם וביקש לו מלך.

==אטימולוגיה==
על פי אטימולוגיה עממית, כאשר עברו מסחר חליפין לסחר באמצעות מטבעות, היו בוצעים (פורסים) לוח מתכת לפרוסות בגודל זהה, כל יחידה היא בצע או אם המתכת הייתה כסף הייתה היחידה הבודדת "בצע כסף".

==ראו גם==
* תחושת זכאות
* אינטרס
* מערכת החיזוק

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אתיקה
קרל היינריך גראון

קרל היינריך גראון (בגרמנית: Carl Heinrich Graun; 7 במאי 1704 – 8 באוגוסט 1759) היה מלחין וזמר טנור גרמני. גראון, כמו יוהאן אדולף האסה, היה בין המלחינים הגרמנים שחיברו אופרה איטלקית בתקופתו.

==ביוגרפיה==
גראון נולד בווארנבריק שבברנדנבורג. הוא הלך בעקבות אחיו, יוהאן גוטליב גראון, שגם הוא היה למלחין, ולמד משנת 1714 בבית הספר הגבוה למוזיקה בדרזדן, שם שר במקהלה וניגן בצ'לו ובכלי מקלדת. בהמשך עבר לבראונשווייג, שם שר וכתב ללהקה שש אופרות. אחיו של גראון, יוהאן גוטליב, היה כנר ראשי בתזמורת של חצר פרידריך השני, יורש העצר ואחר מלך פרוסיה, (פרידריך הגדול). קרל היינריך הצטרף אל אחיו והיה משנה לכנר הראשי ואחר קאפלמייסטר, מאז עלייתו של פרידריך השני לכס המלוכה בשנת 1740 ועד מות גראון כעבור תשע-עשרה שנים בברלין.

גראון כתב מספר אופרות. האופרה שלו "קלאופטרה וקיסר" חנכה את בית האופרה של ברלין בשנת 1742. עוד אופרה היא "מונטזומה" (1755), לליברית של המלך פרידריך, יצירותיו אינן מבוצעות כיום לעיתים קרובות, אם כי הפסיון שלו, "מות ישו", מ-1755, הושמע לעיתים קרובות בגרמניה במשך שנים רבות אחרי מותו. שאר יצירותיו כוללות קונצ'רטי וטריו סונאטות. 

ג'ון ו. גרובס כתב ביוגרפיה ממצה וקטלוג על פי נושא, בשם The sacred Choral Music of the Graun Brothers ("היצירות הכנסייתיות למקהלה של האחים גראון").

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:זמרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
גראון
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1704
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1759
מזח לולייני

אדם עומד במרכז "מזח לולייני"
"מזח לוליני" (באנגלית: Spiral Jetty) הוא יצירה פיסולית מאת האמן האמריקני רוברט סמיתסון, בחוף ימת המלח הגדולה שביוטה. היצירה, אשר נבנתה לראשונה בשנת 1970 נחשבת לאחת מן היצירות החשובות ביותר בפיסול של המחצית השנייה של המאה ה-20 בכלל ולאחד משיאיה של אמנות האדמה בפרט.

== היצירה ==
העבודה "מזח לולייני" נבנתה מאבני בזלת ואדמה על חופה הצפון-מערבי של ימת המלח (Great Salt Lake), בקרבת "רוזל פוינט" (Rozel Point) שביוטה, ארצות הברית. המזח, שאורכו הוא כ-460 מטר, מתפתל כנגד כיוון השעון בצורה שבלולית לרוחב של כחמישה מטר.

בזמן בנייתה של העבודה היה מפלס המים באגם נמוך עקב בצורת, אולם בתוך כמה שנים עלה המפלס וכיסה את העבודה לתקופה של כשלושה עשורים. בשנת 1999 נחשפה העבודה בשנית, אולם בשנת 2005 כוסתה חלקה במי האגם עקב הפשרת שלגים מוגברת באזור. ב-2010, מפלס המים היה נמוך וחשף את היצירה עד 2011, שבה כוסתה שוב כתוצאה מהשלגים. החל מאוקטובר 2015, מפלס המים נמוך וניתן לראות את היצירה.

צבעה המקורי של העבודה היה שחור על רקע של מים אדמדמים, אולם עקב שינויי מינרלים באגם קיבלו המים גוון ורוד, ואילו על סלעי הבזלת השחורים נוצר משקע מלח. סמיתסון בחר את האזור בשל הגוון האדום של המים והקונוטציה שלו אל "המרק הקדום". הוא נמשך אל הפראיות שבאתר ואל הגוון התעשייתי של האזור. על פי עדויות שנות ציין סמיתסון בעת טיסה במסוק מעל האתר "אני נמצא גם ביוטה" (et in Utah ego), אמרה המתכתבת עם ציורו של ניקולא פוסן "אני נמצא גם בארקאדיה" (et in Arcadia ego), סוג של ממנטו מורי.

העבודה על היצירה התנהלה בחודש אפריל 1970 והבנייה נמשכה שישה ימים. לשם בנייתה נעזר סמיתסון בקבלן בשם בוב פיליפס אשר סיפק שתי משאיות להובלת עפר, טרקטור ומסוע כדי להוביל את 6,550 טון האבנים והעפר אל מקומם באגם.

העבודה מומנה על ידי מענק של כ-9,000 דולר אשר הוענק על ידי גלריה ניו יורקית בשם "Virginia Dawn Gallery" ואילו האתר הוחכר בחוזה לעשרים שנה תמורת סכום שנתי של 100 דולר. כיום, היצירה נמצאת בבעלות מרכז האמנות "דיה" (Dia Art Foundation) מניו יורק, אשר רכשה את האזור על ידי מענק שניתן לה מעזבונו של סמיתסון.

==ראו גם==
* DeadSee

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.spiraljetty.org "מזח לולייני"] 
* טיילור גרין, [https://web.archive.org/web/20050611024512/http://www.artsjournal.com/man/archives20050601.shtml#101161 "המזח"] (באנגלית)
* [https://web.archive.org/web/20080506120216/http://www.ugs.state.ut.us/surveynotes/geosights/spiraljetty.htm "Pink Water, White Salt Crystals, Black Boulders, and the Return of Spiral Jetty!"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:1970 בארצות הברית
קטגוריה:יצירות משנת 1970
קטגוריה:אמנות אקולוגית
קטגוריה:יוטה
עפרים

עפרים (בעפרית: Qafár, באמהרית: አፋር) הם קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר במדבר דנקיל במחוז עפר באתיופיה, במחוז דרום הים האדום באריתריאה ובמדינת ג'יבוטי. הם נקראים גם בשם דנקילים, במיוחד אלו החיים בצפון, בעוד שהדרומיים נקראים אדאלים, על שם סולטנות אדאל ששכנה באזור. העפרים מהווים שני שלישים מאוכלוסיית ג'יבוטי, באריתריאה הם חיים בעיקר בדרום-מזרח המדינה ובאתיופיה מוכרים כמחלקה אתנית אוטונומית. שפתם, העפרית, היא מענף השפות הכושיות במשפחת השפות האפרו-אסיאתיות.

== היסטוריה ==
האבות הקדמונים של העפרים עיבדו שטחים חקלאים וניהלו משק חי ברמה האתיופית בשנת 1000 לפנה"ס. זמן קצר לאחר מכן, הם החלו במעבר הדרגתי לסגנון חיים נוודי ונדדו לאזור זה. מאז הם היו מעורבים בהרבה סכסוכים על הגבול עם שבטים ועמים אחרים.

האזכור הקדום ביותר ששרד, הנוגע לעפרים, הוא מהמאה ה-13 והוא נמצא ברשימותיו של הסופר הערבי איבן סעיד. הוא כתב כי הם חיו מאזור הנמל של סואקין ועד דרומה עד העיר מאנדאב, שליד זילע.מיקום העם העפרי. העפרים מוזכרים גם בכתבים אתיופים. האזכור הראשון מיוחס לקיסר עמדה ציון שניהל מערכה צבאית באזור נהר האווש, אחרי כן הם מוזכרים בכך שעזרו לקיסר באדה מאריאם כאשר הוא ניהל קמפיין צבאי כנגד שכניהם הדובאים. במאה ה-17 הוקמה סולטנות עצמאית של העפרים- סולטנות עפר.

ב-1975 החזית לשחרור עפר התחילה באתיופיה מרד שלא הצליח והונהג על ידי הסולטאן המקומי. הדרג בסופו של דבר הקים את האזור האוטונומי של עסב (שכלל את כל שטחי העפרים באתיופיה ואריתריאה), אף על פי שהמרד המשיך עד תחילת שנת 1990. בג'יבוטי, התקוממה תנועה דומה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ולבסוף הסתיימה בסיום מלחמת האזרחים הג'יבוטית שנתגלעה בין העפרים והעיסה.

== תרבות ==
אף על פי שכמה מהעפרים היגרו לערים ואימצו דרך חיים "מערבית", תמיד היו רובם נוודים וחקלאים, המגדלים עיזים, כבשים ובקר במדבר. במשך העונות היבשות הם נודדים לנהר אווש, שם הם חונים וממקמים את אוהליהם. גמלים הם אמצעי התחבורה השכיח ביותר באזור. ה'באררה' (מחנה), מורכב משנים או שלושה אוהלים, והוא בתחום אחריותן של הנשים.

העפרים מאורגנים במשפחות, שבטים, וקבוצות מעמדיות - אסאימארה (האדומים) הדומיננטיים באופן פוליטי, והאדוימארה (הלבנים) המהווים את המעמד הנמוך. מילה מתבצעת גם לגברים וגם לנשים. העפרים בוחרים את בת זוגם, לרוב ובעדיפות מתוך אותו שבט. האידיאל הוא נישואין בין קרובי משפחה, כגון בני דודים.

העפרים אימצו את האסלאם בעקבות המגע עם הערבים. לאמונתם באסלאם אופי מיוחד, הכולל בתוכו אלמנטים רבים מדתם הקודמת.

==ראו גם==
* משולש עפר
* אוואש
* עפר

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.afarfriends.org/ ידידי העפרים]
* [https://web.archive.org/web/20071114001253/http://www7.nationalgeographic.com/ngm/0510/feature2/index.html נשיונל ג'אוגרפיק - המקום האכזרי ביותר על פני האדמה, מדבר דנקיל באפריקה]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עפר
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:אריתריאה: קבוצות אתניות
קאמה

קאמה (ברוסית: Ка́ма) הוא היובל הארוך ביותר הזורם אל הנהר וולגה.

הקאמה זורם לאורך 1,805 קילומטרים, בתחום רוסיה, עד למפגש עם הוולגה באזור קאזאן. במפגש הנהרות לנהר קאמה ספיקה גדולה יותר אך הוולגה ארוכה יותר ולכן קאמה נחשב ליובל של הוולגה. שטח אגן הניקוז של קאמה הוא כ-37% משטח אגן הניקוז הכולל של הוולגה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:טטרסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:חבל מנהלי פרם
קטגוריה:אודמורטיה: גאוגרפיה
קטגוריה:בשקורטוסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:מחוז קירוב
בולגריה של הוולגה

בולגריה של הוולגה הייתה מדינה היסטורית בטריטוריות של מפגש הקאמה עם הוולגה בין המאה ה-7 ובין המאה ה-13, בשטח הנמצא היום בתחום רוסיה.

לא נמצאו מסמכים ממקור בולגרי ממדינת בולגריה שעל הוולגה וכל שידוע עליה מקורו במסמכים ערבים, פרסים, הודים ורוסים וממצאים ארכאולוגיים. האזכורים הראשונים כלולים בספרים של אחמד אבן רוסתה.

בסביבות שנת 660 יצאו הבולגרים, שהיו עם טורקי, בהנהגת קוטראג בנו של קובראט, מבולגריה הישנה, מסביבות אזוב והתיישבו בטריטוריות בהן קמה בולגריה של הוולגה. חלק משבטי הבולגרים המשיכו לנוע עד לאזור של בולגריה הבלקנית והתיישבו שם.

לדעת מרבית ההיסטוריונים, בולגריה שעל הוולגה הייתה כפופה תקופה ארוכה לממלכת הכוזרים, אך הייתה בעלת אוטונומיה והקימה את בירתה בעיר בולגר, כ־160 קילומטר מדרום לקאזאן. במאבקם נגד הכוזרים ביקש האלטבר אלמיש, שליט הבולגרים את עזרת בגדאד, בכסף ובעלי מקצוע, לבניית מבצר ותמורת התמיכה הזאת שבטי הבולגרים הכריזו ב־11 במאי 922 על הפיכת האסלאם לדת המדינה שלהם.

ב-1223 חדרו לראשונה צבאות ג'ינגיס חאן לבולגריה שעל הוולגה, אך נוצחו בקרב ליד סמרה. המונגולים שבו ב-1236, אך נזקקו לחמש שנים כדי לכבוש את כל הארץ. בסופו של דבר השטח נכלל באורדת הזהב.

תושבי שתי הרפובליקות הרוסיות, טטרסטן וצ'ובשיה, רואים את עצמם כממשיכי/צאצאי בולגריה שעל הוולגה, הן מבחינה טריטוריאלית והן מבחינה אתנית.

== קישורים חיצוניים ==

*
קטגוריה:הפלישה המונגולית לאירופה
קטגוריה:שושלות טורקיות
קטגוריה:רוסיה: ימי הביניים
קטגוריה:מדינות מוסלמיות לשעבר באירופה
יוהאן גוטליב גראון

יוהאן גוטליב גראון (בגרמנית: Johann Gottlieb Graun, 27 באוקטובר 1703 – 28 באוקטובר 1771) היה מלחין וכנר גרמני משלהי תקופת הבארוק והתקופה הקלאסית.

==ביוגרפיה==

יוהאן גוטליב גראון נולד בווארנבריק. אחיו קרל היינריך גראון היה גם הוא מלחין וזמר. 

גראון למד אצל יוהאן גיאורג פיזנדל בדרזדן ואצל הכנר ג'וזפה טרטיני בפראג. בשנת 1726 התמנה לכנר ראשי במרסבורג והיה המורה לכינור של וילהלם פרידמן באך, בנו של יוהאן סבסטיאן באך ושל פרנץ בנדה, כנר ומלחין בוהמי ואחיו של המלחין גאורג בנדה. 

בשנת 1732 הצטרף לחצרו של נסיך הכתר הפרוסי פרידריך השני, שהיה בהמשך למלך פרידריך הגדול. בשנת 1740 היה לכנר הראשי בתזמורת האופרה של ברלין.

מיצירותיו:
טריו סונטות לשני כנורות (או כנור וחליל, או שני חלילים) ובסו קונטינואו וכן סונטות לכנור ולבסו קונטינואו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:מלחינים מן התקופה הקלאסית
גראון
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1703
קטגוריה:נפטרים ב-1771
גזה לקטוש

גזה לקטוש (בהונגרית: Lakatos Géza) היה גנרל הונגרי בזמן מלחמת העולם השנייה ששירת זמן קצר כראש ממשלת הונגריה, תחת שלטונו של האדמירל מיקלוש הורטי, מ-29 באוגוסט 1944 ועד 15 באוקטובר 1944.

עם נפילת משטרו של הורטי אולץ לקטוש להתפטר, ולאחר המלחמה היגר לאוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר פוליטיקאים
קטגוריה:ממלכת הונגריה (1920–1946): פוליטיקאים
קטגוריה:הונגרים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי ממשלת הונגריה
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:אנשי צבא הונגרים
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1890
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-1967
סולטנות אוסה

{|style="margin-right:1em; border:2px solid #000000; clear:left; background-color:#f2f2f2; padding:2px; float:left; font-size:85%;" 
|style="text-align: center;" | <font size="+1" color=black>סולטאני אוסה
|-
| style="padding: 0 5px; background: #ccf; text-align: center;" |שושלת מודאיטו
|-
|style="text-align: center;" | קאדהאפו
|-
|style="text-align: center;" | קאדהאפו מוחמד אבן קאדהאפו
|-
|style="text-align: center;" | אידאהיס אבן קאדהאפו מוחמד
|-
|style="text-align: center;" | אידאהיס אבן מוחמד אבן אידאהיס
|-
|style="text-align: center;" | האנפאדה אבן אידאהיס
|-
|style="text-align: center;" | מוחמד אבן האנפאדה
|-
|style="text-align: center;" | מוחמד אבן אידאהיס אבן האנפאדה
|-
|style="text-align: center;" | יאייו אבן מומחד אבן האנפאדה
|-
|style="text-align: center;" | מוחמד יאייו
|-
|style="text-align: center;" | עלי מיראה האנפאדה
|}
סולטנות אוסה הייתה מדינה בצפון מזרחה של אתיופיה, מדינה זו הייתה מדינתם של העפרים וגבלה בצפונה באריתריאה, ובמערבה ודרומה בשאר אתיופיה.

== היסטוריה ==

הסולטנות הייתה היורשת של אימאת אוסה, שהתפרקה בשנת 1577 כאשר מוחמד ג'אסה העביר את בירתו מהעיר הרר לעיר אוסה, מוחמד ג'אסה מת בשנת 1672 והאימאם עומר דין בן אדם ירש אותו. בפועל הסולטנות הוקמה על ידי הסולטאן קאדהאפו בשנת 1734. הסמל הראשי של הסולטאן היה שרביט כסף, שהיה בעל תכונות קסומות.

הסולטאן מוחמד אבן האנפאדה הביס והרג את וורנר מונזינגאר ב-1875 כאשר הוביל את צבא מצרים לתוך אתיופיה. ב-1865 איטליה שאוחדה לא מזמן קנתה את העיר עסב מהסולטאן מוחמד (שנהפכה למושבת אריתריאה בשנת 1890), והוליכה את הסולטאן מוחמד לחתום על כמה אמנות עם איטליה. כתוצאה מכך, הקיסר האתיופי מנליק השני הציב חייל מצב ליד העיר אוסה "על מנת לוודא שסולטאן אוסה לא יכבד את הסכמיו עם איטליה" במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה.

במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הסולטאן מוחמד יאייו הסכים לשתף פעולה עם הפולשים האיטלקיים. כתוצאה מכך ב-1943 הממשלה האתיופית החדשה שלחה את הצבא שלכד את הסולטאן מוחמד, והכריזה על סולטאן אחר מבני משפחתו. בעקבות שלטון הדרג באתיופיה בשנת 1975 הסולטאן עלי מיראה האנפאדה גורש לערב הסעודית אך חזר לאחר הפלת משטר זה בשנת 1991, והמשיך את שלטונו בין 1995 עד 1996. כיום סולטנות זו הפכה למחוז עפר המודרני שהוא דמוקרטי, שושלת הסולטאנים ששלטה באזור ירדה מהשלטון בשנת 1996, מושל עפר הנוכחי הוא ישמעאל עלי סירו.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==
<div style="direction:ltr;">

</div>

קטגוריה:עפר
אוסה
ניל קרוסבי

ניל קרוסבי (באנגלית: Neil Crosby) הוא חוקר חשוב בתחום השמאות, פרופסור ללימודי נדל"ן באוניברסיטת רדינג באנגליה. 

פרופ' קרוסבי השפיע רבות על מקצוע השמאות באנגליה, באמצעות שורה של מאמרים אקדמיים שפרסם בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 בנושאי מתודולוגיה של שומת נכסים מניבים, וכן באמצעות ספר משפיע - Property Investment Appraisal - שחיבר במשותף עם דייוויד באום (David Baum).

ב-2002 זכה בפרס החברה הבינלאומית לנדל"ן (International Real Estate Society) על תרומתו הייחודית בתחום המחקר, החינוך והפרקטיקה השמאית.

==ראו גם==
*ויליאם הורסט ריס
*שמאות מקרקעין

==לקריאה נוספת==
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
*Baum, A. and Crosby, N. (1988) Property Investment Appraisal (Second Edition), Routledge, London
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.rdg.ac.uk/crer/crosby.html פרופ' ניל קרוסבי], הדף הרשמי באתר אוניברסיטת רַדינג.
* [http://www.rcseban.com-a.googlepages.com/Investmentpropertyvaluation.pdf שומת נכסים מניבים - שיטות הנהוגות באנגליה]

קטגוריה:שמאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בממלכה המאוחדת
המפטון רודס

המפטון רודס (באנגלית: Hampton Roads) הוא אזור בדרום-מזרח מדינת וירג'יניה שבארצות הברית. לעיתים האזור מכונה גם טיידווטאר (Tidewater). לאזור חשיבות היסטורית מכיוון שבו נחתו ראשוני המתיישבים הבריטיים בעולם החדש ובו ייסדו את קולוניית וירג'יניה שהייתה גרעין ההתיישבות האנגלי בצפון אמריקה. כאן החל למעשה תהליך התיישבות שהוביל בסופו של דבר לכינונה של ארצות הברית. לאזור גם חשיבות אסטרטגית מכיוון שהוא שולט על מוצאו של מפרץ צ'ספיק לאוקיינוס האטלנטי ועד היום מהווה משכן למספר רב של בסיסי צבא וצי אמריקאיים בנוסף לנמלי ים ומספנות. בהקשר זה, השם המפטון רודס הוא גם כינוי למפרץ סמוך לשפך הצ'ספיק בו מתחברים יחדיו מספר נהרות.
== גאוגרפיה ==
גאוגרפית האזור מחולק לשני חלקים: "צפון המפטון רודס", או ה"פּנינסוּלה" (חצי אי) הנמצא מצפון למפרץ המפטון רודס ו"דרום המפטון רודס" הנמצא על שפתו הדרומית של המפרץ. בין שני החלקים מחברים מספר מנהרות לכלי רכב. באזור המטרופוליטני גרים כיום כ-1.8 מיליון נפש, רובם ב"שבע הערים" המרכזיות של המפטון רודס, שהן:
*נורפוק
*וירג'יניה ביץ'
*פורטסמות'
*צ'ספיק
*המפטון
*סאפוק
*ניופורט ניוז

בנוסף ישנן גם מספר ערים קטנות יותר בסביבה.

==אתרים מרכזיים==
בנורפוק נמצא בסיס חיל הים הגדול ביותר בעולם (בו ניתן לסייר בסירה), מוזיאון ימי המכיל אוניית מלחמה מסוג איווה ומעגן לספינות שיט תענוגות גדולות. בניופורט ניוז ישנו מוזיאון ימי גדול. את חוף הים של וירג'יניה ביץ' ואת מאות בתי המלון שבסביבתו פוקדים מדי שנה מיליוני תיירים. בווירג'יניה ביץ גם נמצא מוזיאון וירג'יניה למדעי הימים שבו אקווריומים בנפח כולל של מעל ל–3.1 מיליון ליטר.

בנוסף, באזור מספר אתרים היסטוריים חשובים, ביניהם:
*ג'יימסטאון - ההתיישבות האנגלית הקבועה הראשונה ביבשת אמריקה שחגגה בשנת 2007 400 שנה להיווסדה. מקום מגוריה של פוקהונטס (אינדיאנית מהמאה ה-17, מהבולטות ביותר בהיסטוריה ובפולקלור האמריקניים).
*ויליאמסבורג - עיר שהייתה לזמן מה עיר הבירה של מושבת וירג'יניה (ראו גם: קפיטול וירג'יניה). במקום עיירה משוחזרת גדולה (Colonial Williamsburg) ובה מאות מדריכים ואנשי מקצוע הלבושים בבגדי התקופה המתארים ומדגימים למבקרים כיצד חיו ועבדו אנשי האזור בתקופה הקולוניאלית שלפני קום ארצות הברית. בסמוך נמצא גם פארק שעשועים גדול. בעיירה נמצא הקולג' של ויליאם ומרי, האוניברסיטה השנייה מבחינת ותק בארצות הברית.
*יורקטאון - מקום הקרב הגדול האחרון במלחמת העצמאות האמריקנית שלאחריו נכנע הלורד קורנווליס לג'ורג' וושינגטון, מה שסימל למעשה את סוף המלחמה והניצחון האמריקאי. במקום נערכו גם מספר קרבות במלחמת האזרחים האמריקנית.

==ראו גם==
* קרב המפטון רודס

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:וירג'יניה: גאוגרפיה
קטגוריה:וירג'יניה: היסטוריה
ישראל סדן (ראש עירייה)

ישראל סדן (נולד ב-4 באפריל 1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל ששימש כמפקד משמר הגבול, וראש עיריית חדרה לשעבר (1998–2005). סדן הורשע במתן שוחד וריצה עונש מאסר בפועל.

== ביוגרפיה ==
סדן, יליד חדרה, התגייס לצה"ל במסגרת פלוגת בני המשקים של הנח"ל. הוא פיקד על פלוגה בגדוד 12 של חטיבת גולני, הדריך בבה"ד 1, ובמלחמת יום הכיפורים לחם כסגן מפקד גדוד בחזית המצרית. השתחרר מצה"ל ב-1975 בדרגת רב-סרן.

עם תום שירותו הצבאי נקרא על ידי צבי בר להתגייס למשטרת ישראל ושמש קצין ההדרכה של משמר הגבול. שירת כמפקד בית הספר החיילי של משמר הגבול, קצין אג"ם מחוז צפון, סגן מפקד מרחב חיפה. ב-1987 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. ב-1991 מונה למפקד מרחב חיפה, ב-1993 לסגן מפקד מחוז מרכז. ב-1994 הועלה לדרגת ניצב ושימש בתפקיד ראש המטה המבצעי של השר לביטחון פנים, משה שחל ובשנת 1995 החליף את ניצב יצחק אהרונוביץ בתפקיד מפקד מג"ב השמיני.

בתקופת פיקודו, נפתח קורס הלוחמות הראשון במג"ב וכן קורס מפקדי כיתות ראשון. בתקופת פיקודו, אירעו המהומות בעקבות פתיחת מנהרות הכותל. בתקופה זו התאלמן סדן מאשתו.

מיד לאחר שחרורו ממשמר הגבול פנה סדן לקריירה פוליטית, והתמודד בראש רשימה עצמאית לראשות עיריית חדרה. סדן נתמך על ידי מפלגת העבודה, על ידי המפד"ל, על ידי פורשי הליכוד בראשות חיים אביטן ועל ידי פורשי מרצ בראשות מורן שגב. בהמשך, חברו לקואליציה גם סיעות ישראל בעלייה וישראל ביתנו. סדן הביס בבחירות 1998 את ראש העירייה המכהן נחמיה להב מהליכוד ברוב של למעלה מ-60 אחוזים.

סדן הפריט את מערך התרבות העירוני לעמותה פרטית, שיקם את התשתיות בעיר, החל בתנופת בנייה על חוף הים, ופעל רבות בנושא שימור אתרים. בתקופת כהונתו הוקמה מועצת הנשים העירונית בראשות שרה גובס, הוועדה לקידום מעמד הילד בראשות מורן שגב וכן התמנה לראשונה יועץ ראש עיר לענייני נוער, שלומי לאופר.

בתום קדנציה ראשונה כראש עיר, התמודד סדן בשנית על התפקיד. סגנו ומספר 2 ברשימתו, חיים אביטן, החליט להתמודד מולו, ושב לעמוד בראשות הליכוד. מערכת הבחירות הייתה צמודה, ובשיאה הודיעו במדגם הטלוויזיה כי אביטן ניצח, אך בתום ספירת הקולות התברר כי סדן זכה ב-43 אחוזים מן הקולות לעומת 40 אחוזים בלבד של אביטן.

עם זאת, התקשה סדן לייצב קואליציה, ובמהלך הכהונה השנייה עמד מול מועצה לעומתית. על מנת לייצב את מצבו הפוליטי פנה לשלושה חברי מועצה, וניסה לשחד אותם. זמן קצר לאחר מכן נפתחה נגדו חקירה בחשד לשוחד ולמרמה, בסיומה הוגש נגדו כתב אישום חמור הכולל שלושה סעיפי שוחד בחירות. מיד לאחר הגשת כתב האישום התפטר סדן מתפקידו כראש העירייה. חיים אביטן מהליכוד ירש את תפקידו.

בנובמבר 2005 הורשע סדן בבית המשפט המחוזי בחיפה במתן שוחד ונידון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שבעה חודשי מאסר על תנאי וקנס בגובה 60 אלף ש"ח. בדצמבר 2006 החל לרצות את מאסרו ולאחר ארבעה חודשים וחצי, במאי 2007, השתחרר מכלא מעשיהו. זמן קצר לאחר שחרורו, הוזמן סדן לשאת דברים בטקס חילופי מפקד מג"ב.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.police.gov.il/mehozot/mishmarHagvol/mafakdim%201/Pages/israel%20sadan%201.aspx ישראל סדן] באתר משטרת ישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית חדרה
קטגוריה:מפקדי משמר הגבול
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהוטל עליהם מאסר
קטגוריה:מורשעים בעבירות שוחד בישראל
קטגוריה:ניצבי משטרת ישראל בכירים בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
חיים אביטן

חיים אביטן (נולד ב-1953) הוא איש ציבור וניהול ישראלי. שכיהן כמנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית וכראש עיריית חדרה בין השנים 2005–2013.

==קורות חיים==
אביטן נולד בחדרה, בשכונת בית אליעזר, בן למשפחה מרובת ילדים. בילדותו התבלט כשחקן כדורגל בקבוצת הפועל בית אליעזר. שימש בתפקידים בכירים בבזק, התקדם בתפקידיו ואף נבחר כיו"ר ועד העובדים הארצי בחברה. במקביל המשיך בפעילות פוליטית ובשנת 1988 נבחר כחבר מועצת עיריית חדרה מטעם סיעת הליכוד.

אביטן נבחר למקום השישי ברשימת הליכוד בשנת 1993, תחת ראש העירייה המכהן נחמיה להב. לאחר הבחירות בשנת 1998 התמנה אביטן כסגנו של ישראל סדן, תפקיד בו החזיק ארבע שנים. לקראת הבחירות החליט אביטן להתמודד מול סדן על ראשות העיר, התפטר מתפקידו ושב לליכוד שם נבחר לעמוד בראש הרשימה למועצת העיר.

בבחירות 2005 התמודד אביטן לראשות עיריית חדרה מול ישראל סדן, אך סדן ניצח. אביטן החליט להישאר כאופוזיציה לסדן. שנה וחצי לאחר הבחירות נפתחה חקירת משטרה נגד סדן בחשד לשוחד בחירות ובעקבות ההחלטה להגיש נגדו כתב אישום התפטר סדן מראשות העיר. אביטן נבחר תחתיו ברוב של 84 אחוזים והקים קואליציה יציבה.

בשנת 2008 נבחר לכהונה נוספת כראש עיריית חדרה ברוב של 65% מהקולות והוביל שורה ארוכה של פרויקטים אשר הזניקו את העיר ברוב המדדים.

בשנת 2009 המליצה המשטרה להעמידו לדין עקב מינוי מקורב לא כדין. ב-9 ביוני 2013 נעצר על ידי המשטרה בחשד לקבלת שוחד, ושוחרר למעצר בית שלאחריו שב ללשכתו ולעבודתו כראש עיריית חדרה. בבחירות לראשות העירייה באוקטובר 2013, הפסיד לצבי גנדלמן בפער של יותר מ-4%. ביולי 2015 הודיעה פרקליטות מחוז חיפה על סגירת התיק נגד אביטן.

בשנת 2015 נחשף בעיתון גלובס כי מעצרו של אביטן תואם עם יריביו הפוליטיים לקראת בחירות 2013 וככל הנראה היה חלק מקשר השחיתות בין רונאל פישר לבין גורמים בעירייה. בתחקיר עולה כי בת-זוגו של ראש העירייה המכהן צבי גנדלמן תיאמה עם חוקר משטרה תפירת תיק לאביטן.

בשנת 2017 מונה אביטן לתפקיד מנהל הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021.
ב-4 באפריל 2022 הצטרף לקבוצת הרציג נדל"ן ומונה לכהן כיו"ר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית חדרה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:בוגרי כפר הנוער הדסה נעורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קובראט

קובראט (בבולגרית: Кубрат, ביוונית: Χουβρατις) היה אביהם של בטבאיאן, קוטראג, קובר, אלצק ואספרוך, מנהיג השבטים הבולגרים שיצרו את בולגריה הישנה וייסדו, בהנהגת הבנים, את בולגריה של הוולגה ואת בולגריה הבלקנית.

קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת דולו, ונטען כי הוא מצאצאיו של אטילה ההוני. בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך באוניברסיטת קונסטנטינופול והוטבל לנצרות. בתקופה זו הוא חבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס, וקיבל את התואר פטריקיוס.

ב-628 שב קובראט מביזנטיון לבולגריה הישנה, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד. בסביבות שנת 660 הוביל, עם בניו, את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה שעל הוולגה.

לאחר מותו התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות בהנהגת חמשת בניו. הבן הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה, קוטראג, את בולגריה של הוולגה, קובר הוביל את אנשיו להתיישבות במקדוניה ובמזרח אלבניה, אלטזק נדד על פני מרכז אירופה עד ששארית אנשיו בפיקודו של אמנצור התיישבו באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי והצעיר בבניו, אספרוך, הוביל את הבולגרים שהתיישבו מעבר לדנובה, בבולגריה הבלקנית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שליטי הבולגרים (עם טורקי)
קטגוריה:בולגריה של הוולגה
קטגוריה:ילידי 605
קטגוריה:נפטרים ב-665
ז'אן דה ז'ואנוויל

ז'אן דה ז'ואנוויל (בצרפתית: Jean de Joinville; בערך 1224 - 24 בדצמבר 1317) היה היסטוריון צרפתי.

== חייו ==
ז'אן דה ז'ואנוייל, שהיה בנם של סימון דה ז'ואנוויל ושל ביאטריס מאוסון, השתייך למשפחת אצולה רמת מעלה מחבל שמפאן בצרפת. הוא קיבל את חינוכו, שכלל קריאה, כתיבה ויסודות הלשון הלטינית, בחצרו של תיבו הרביעי, רוזן שמפאן. עם מות אביו מונה לראש לשכתו של הרוזן, וב-1241 התלווה אליו במסעו לחצר המלכות של לואי התשיעי, מלך צרפת. ב-1244, כאשר המלך התכונן למסע הצלב השביעי למצרים, החליט ז'ואנוויל לעזוב את משפחתו ולהפוך לאביר. הוא העמיד את עצמו לרשות המלך ונעשה ליועצו ולאיש סודו.

אחרי שהמלך וצבאו נפלו בשבי הממלוכים באל-מנצורה במצרים (13 באפריל 1250) השתתף ז'ואנוויל, שהיה בין השבויים, במשא ומתן שהביא לשחרור המלך וצבאו תמורת כופר נפש. הוא שכנע את המלך שלא לשוב לצרפת אלא לפנות צפונה אל עבר יפו, קיסריה, עכו וצידון, שם סייע המלך לצלבנים לבצר את חומות הגנתם נגד תקיפה מוסלמית, וניהל משא ומתן עם שליטי סוריה ומצרים. לפני שובו לצרפת ב-1254, השאיר המלך חיל מצב בעכו. בכל אלה היה ז'ואנוויל יועצו המסור והנאמן.

ב-1270 יצא לואי התשיעי למסע הצלב השמיני בחברת שלושת בניו. ז'ואנוויל התנגד למסע צלב זה, ומשום שחזה מראש את תוצאותיו סירב לקחת בו חלק. ואמנם מסע זה הסתיים באסון: בהיותו לחופי תוניסיה חלה המלך בדיזנטריה ומת שם ב-25 באוגוסט 1270.

האפיפיור בוניפקיוס השמיני הכריז על לואי התשיעי כקדוש ב-1297. ב-1309 השלים ז'ואנוויל את כתיבת ספרו "תולדות לואי הקדוש", שרובו הוקדש לתיעוד מסע הצלב השביעי של המלך לואי התשיעי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* זאן ז'ואנוויל, [https://www.carmelph.co.il/product/chayey_lui_hakadosh/ חיי לואי הקדוש] (תרגום, הקדמה, אחרית דבר והערות: שולמית שחר), הוצאת כרמל, 2011

קטגוריה:היסטוריונים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1224
קטגוריה:נפטרים ב-1317
יצחק וידרקר

יצחק וידרקר (1909 – 18 באוקטובר 1974) היה ראש העיר השני של חדרה בשנים 1954–1965.

==חייו==
וידרקר, נולד בפולין והיה פעיל החלוץ בפולין. בשנת 1935 עלה לארץ ישראל והתיישב בחדרה.

הוא שימש כמנהל לשכת המס, מזכיר מועצת הפועלים וחבר מועצת העיר החל מכהונתה הראשונה לאחר שהוכרזה חדרה כעיר. בשנת 1954 נבחר לראשות העיר והחליף בתפקיד את ראש העירייה הראשון דוד ברמן.

בשלוש הקדנציות בהן כיהן וידרקר (עד 1965) התפתחה העיר משמעותית. בבחירות בשנת 1965 זכה המערך בארבעה מושבים בלבד במועצת העיר אל מול שישה של גח"ל, והניסיונות של וידרקר להקים קואליציה בראשותו לא צלחו. דב ברזילי החליף את וידרקר כראש עיר ב-1 בדצמבר 1965. וידרקר המשיך לכהן במועצה ועמד בראש האופוזיציה, עד 1969.

בתקופת כהונתו הוקמו בעיר בית יד לבנים, הספרייה העירונית, תחנת הרכבת, בנק לאומי, סניף מגן דוד אדום, המרכז הרפואי הלל יפה במשכנו הנוכחי, בניין העירייה ותחנת אגד. כמו כן נוסד קו החשמל הראשון לשכונת העולים "גבעת אולגה" והוקמו כעשר שכונות חדשות.

מנגד הואשם וידרקר בכרסום הדרגתי באופייה הישן של חדרה המושבה ובהריסת מבנים ישנים.

לאחר פרישתו מהתפקיד עבר וידרקר בגזברות הוועד הפועל במחלקת תקציבי מועצות הפועלים והיה חבר מרכז מפלגת העבודה.

וידרקר נפטר בשנת 1974 ונקבר בבית העלמין הישן בעיר. בעירייה הנציחו את זכרו וקראו על שמו רחוב. אלמנתו, בלומה, האריכה ימים ונפטרה באפריל 2006.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית חדרה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מזכירי מועצות פועלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
סקולה דרלייביץ'

סקולה דרלייביץ (מונטנגרית: Секулa Дрљевић; 1884–1945) היה פוליטיקאי מונטנגרי, עורך דין, וסופר, ששיתף פעולה עם האוסטשים במהלך מלחמת העולם השנייה.
== חייו ==
בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה שימש דרלייביץ' כפקיד במשרד האוצר של ממלכת מונטנגרו ובשנת 1909 כשר המשפטים וכנציג של שר החינוך בממשלת מונטנגרו.
בין השנים 1912–1913 שימש כשר האוצר ושר הבינוי. 

עם כיבושה של ממלכת יוגוסלביה, נפלה מונטנגרו לידי שליטה של איטליה הפאשיסטית.

ביולי 1941 סקולה דרלייביץ' בראש הבדלנים המונטנגרים הקים את "המועצה הזמנית האדמיניסטרטיבית של מונטנגרו" בבירתה הישנה של מונטנגרו, צטינייה (Cetinje). למעשה זו הייתה ממשלה ששתפה פעולה עם האיטלקים. ב-12 ביולי 1941 הכריז דרלייביץ' על הקמת המדינה העצמאית של מונטנגרו.

אנשי דרלייביץ' היו מעורבים במלחמת האזרחים שהשתוללה באזור אל מול הפרטיזנים היוגוסלבים והצטניקים. לעומת זאת רוב אוכלוסיית מונטנגרו תמכה בפרטיזנים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי.

באוקטובר 1941, כעבור שלושה חודשים בלבד, כשהבינו האיטלקים כי אין לדרלייביץ' כל תמיכה באוכלוסייה וכי אינו מביא להם תועלת, הם פירקו את ממשלתו. עד להגלייתו של דרלייביץ', לאחר שהאיטלקים רצו לכלוא אותו, הגיע לקרואטיה, לאחר שנמלט מהאיטלקים. לאחר נפילת איטליה הפשיסטית, בשנת 1944, הכריז בקרואטיה על הקמת מדינה עצמאית מונטנגרית, ועל הקמת ממשלה מונטנגרית גולה.

פקודיו של דרלייביץ' באו ברובם מקרב צ'טניקים שחברו לאנטה פאבליץ' במהלך הלחימה בבלקן. הוא נסוג עם כוחותיו לצד כוחות האוסטאשה בכאוס הכללי שהתחולל בבלקנים לקראת סוף המלחמה, והוכרז על ידי אנשיו של טיטו כפושע מלחמה. בסוף 1945 נמצא עם אשתו ביודנבורג, אוסטריה כשגרונו משוסף. בני הזוג כנראה נרצחו בידי שבויים צטניקים.

דרלייביץ' הוא מחבר השיר Oj, svijetla majska zoro, לימים המנון מונטנגרו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שרי ממשלת מונטנגרו
קטגוריה:המדינה העצמאית של קרואטיה: אישים
קטגוריה:ילידי 1884

קטגוריה:נפטרים ב-1945
יוהאן יואכים קוונץ

יוהאן יואכים קוונץ (בגרמנית: Johann Joachim Quantz; 30 בינואר 1697 – 12 ביולי 1773) היה חלילן, בונה חלילים ומלחין גרמני. הוא נולד באוברשדן, סמוך לגטינגן, גרמניה, ומת בפוטסדם.

== ביוגרפיה ==
קוונץ החל את לימודי המוזיקה כילד אצל דודו (אביו, שהיה נפח, מת בילדותו של קוונץ), ואחר יצא לדרזדן ולווינה. בתקופה זו, כששירת כמוזיקאי בחצר אוגוסט השני, מלך פולין, החל להתמקד בחליל והופיע בנגינה בו יותר ויותר. בהדרגה נודע כחלילן המעולה ביותר באירופה ויצא למסעות קונצרטים בצרפת ובאנגליה. קוונץ התמנה למורה לחליל, בונה חלילים ומלחין בחצר פרידריך השני, מלך פרוסיה (פרידריך הגדול) בשנת 1740. קוונץ הכניס חידושים במבנה חליל הבארוק, לדוגמה, בהוספת מפתח לשיפור האינטונציה (שמירה על ניקיון הצליל) אשר מבדיל בין מי במול לרה דיאז.

קוונץ כתב יצירות רבות, בעיקר לחליל (ביניהן כ-300 קונצ'רטי לחליל), אך הוא נודע בעיקר כמחבר 
Versuch einer Anweisung die Flöte traversiere zu spielen, טרקטאט על הנגינה בחליל, בשנת 1752. המחקר מעורר עניין רב כיום כמקור מידע על אופני ביצוע וטכניקה של הטרוורסו במאה ה-18.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://jj.quantz.info/ אתר אגודת קוונץ]
* 
* 

קטגוריה:חלילנים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
חליל
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים גרמנים במאה ה-18
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1697
קטגוריה:נפטרים ב-1773
גליקוזיד

ארבוטין הוא גליקוזיד עם שייר קינון

גליקוזיד הוא חומר כימי המורכב ממולקולת חד סוכר או רב סוכר המחוברת לשייר כימי אחר שאינו סוכר. 
מולקולת הסוכר מחוברת דרך הפחמן האנומרי למולקולה אחרת דרך קשר O-גליקוזידי (קישור לאטום חמצן), S-גליקוזידי (קישור לאטום גפרית) או N-גליקוזידי (קישור לאטום חנקן). החלק הסוכרי במולקולת הגליקוזיד נקרא גליקון והשייר נקרא אגליקון או גנין.
לגליקוזידים תפקידים שונים ומגוונים בצמחים ובחיות. צמחים רבים מאחסנים חומרים כימיים חשובים בתאים בצורת הגליקוזיד שאינה פעילה מבחינה כימית. כאשר הצמח נזקק לחומר הוא מגיב את הגליקוזיד עם מים בנוכחות אנזים ספציפי, הגליקון מוסר מהמולקולה ונותר האגליקון הפעיל כימית. בחיות מתרחש תהליך הפוך: הגוף מצמיד שייר סוכרי (במקרים רבים חומצה גלוקורונית, נגזרת של גלוקוז) לחומר רעיל כלשהו וכך יוצר גליקוזיד אשר אינו רעיל ושיכול להיות מופרש בקלות מן הגוף.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כימיה אורגנית
פירמידת אל קסטיליו

מפת צ'יצ'ן איצה
פירמידת אל קסטיליו (בספרדית: El Castillo - "המצודה") היא פירמידה מסו-אמריקנית ומרכז האתר הארכאולוגי צ'יצ'ן איצה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו. היא נבנתה בידי בני המאיה בין המאה ה-11 למאה ה-13, כמקדש לאל קוקולקן. זוהי פירמידת שלבים הבנויה טרסות מרובעות עם גרמי מדרגות בארבעת צדדיה. בנקודות השוויון של האביב והסתיו, בזמן הזריחה והשקיעה של השמש, מטילה פינת הפירמידה צל בצורת נחש מכוסה בנוצות - קוקולן. בשני התאריכים הללו הצלליות מהפינות גולשות בשורות למטה לצד הצפוני של הפירמידה כשהשמש עולה.

כמו פירמידות אחרות ביבשת אמריקה, גם אל קסטיליו בנויה שכבות שכבות. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 התיר הממשל המקסיקני לחפור בתוך הפירמידה, ולאחר מספר התחלות כוזבות התגלה גרם מדרגות מתחת לצד הצפוני של הפירמידה. בחפירה מקצה הפירמידה נמצא מקדש נוסף, שהיה קבור מתחת לפירמידה העכשווית. בתוך חדר המקדש היה פסל של צ'אק מול וכס בצורת יגואר, בצבע אדום עם נקודות.

הממשל המקסיקני חפר מנהרה מתחתית גרם המדרגות הצפוני אל המדרגות הישנות של הפירמידה למקדש החבוי, אשר נפתחה לציבור. בשנת 2007 נבחרה הפירמידה כאחד משבעת פלאי תבל החדשים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מקסיקו: מבנים
קטגוריה:מקסיקו: היסטוריה
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים של מאיה
קטגוריה:מקסיקו: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:שבעת פלאי תבל החדשים
קטגוריה:יוקטן (מדינה)
לארי קלארק

לארי קלארק (באנגלית: Larry Clark; נולד ב-19 בינואר 1943 בטולסה שבאוקלהומה) הוא במאי קולנוע, צלם, תסריטאי ומפיק. סרטיו עוסקים בנוער בשולי החברה.

==ביוגרפיה==
קלארק למד צילום מאמו, שהייתה צלמת תינוקות. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר לאמנות לייטון שבמילווקי, גויס לצבא ארצות הברית, ונשלח לווייטנאם. לאחר שובו, פרסם ב-1971 את ספר הצילומים "טולסה", שבו תיעד בתמונות שחור-לבן את חבריו הצעירים משתמשים בסמים. ב-1983 שב לעסוק בנושא זה, כאשר פרסם את ספר הצילומים "Teenage Lust", שהיה מעין אוטוביוגרפיה, שהובעה באמצעות צילום אחרים. הספר כלל תמונות משפחתיות, לצד צילומים של נוער משתמש בסמים ומקיים יחסי מין וכן צילומים של זונות ממין זכר בכיכר טיימס. 

בראשית שנות ה-90 פגש את הסופר הרמוני קורין, עמו כתב את התסריט לסרטו הראשון, Kids, שיצא לאקרנים בשנת 1995. מאז ממשיך קלארק לעסוק בקולנוע, ובין היתר ביים את הסרטים "ילד רע" (Bully) ב-2001 ו"קן פארק" ב-2002.

==סרטיו והביקורת עליהם==
בסרטיו של קלארק סצינות מפורשות של שימוש בסמים ויחסי מין בין בני נוער. ב-Kids הוצגו (באמצעות שחקנים מבוגרים יותר) ילדים בני 12 שותים משקאות אלכוהוליים וצורכים סמים. הצנזורה האמריקנית אסרה על הצפייה בו לילדים מתחת לגיל 17 בשל "מין מופקר, שפה גרפית, שימוש בסמים ואלימות". ב"קן פארק" הוצגו סצינות מפורשות של יחסי מין ושל חניקה עצמית לשם סיפוק מיני, ובשל כך הוא מעולם לא הופץ באופן מסחרי בארצות הברית.

באוסטרליה, ההחלטה שלא לאשר את הקרנת "קן פארק" גררה מחאה ציבורית, לרבות מספר ניסיונות להקרנות מחאה. המאבק בהחלטה תרם ליחסי הציבור שלו, ויש הסבורים כי יותר אנשים צפו בו באמצעות שיתוף קבצים באינטרנט, מאשר היו צופים בו בבתי הקולנוע. 

כמה ממבקרי הקולנוע טוענים שאין בסצינות הפרובוקטיביות שבסרטיו של קלארק ערך אומנותי, וכי סרטים אלה הם פורנוגרפיית ילדים. לעומתם, בספרו של העיתונאי פיטר ביסקינד, "Down and Dirty Pictures", מצוטטים הבמאים מרטין סקורסזה וגאס ואן סנט כטוענים שקלארק מהווה מקור השראה עבורם.

רשימת סרטים

==פילמוגרפיה==
*קידס (1995)
*Another Day in Paradise (1998)
*Bully (2001)
*Teenage Caveman (2002, סרט טלוויזיה)
*קן פארק (2002)
*Wassup Rockers (2005)
*Destricted (2006, עם אמנים נוספים)
*Marfa Girl (2012)
*The Smell of Us (2014, צרפתית)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
יאיצה

יָאיְצֶה (בבוסנית: Jajce) היא עיירה השוכנת בקנטון מרכז בוסניה, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.

==היסטוריה==
העיר הוקמה ב-1396 בשלהי ימיה של ממלכת בוסניה ושימשה כבירת הממלכה שהייתה נתונה בעיצומה של מלחמה מול האימפריה העות'מאנית אשר לבסוף ב-1463 הכניעה אותה. העיר נכבשה והשליט הבוסני האחרון הוצא להורג על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.

לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה יאיצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. ב-1943 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר. בנובמבר 1943 נערך ביאיצה הכינוס השני של הנהגת הפרטיזנים והוקמה "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה". יוסיף ברוז טיטו הוכרז בכינוס זה כמנהיג יוגוסלביה והוא הודיע על פיטורי הממשלה הגולה אשר שכנה בלונדון. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה התחוללו בעיירה קרבות בין כוחות שונים. כאשר הסרבים עזבו את העיר וכוחותיהם תקפו את יושביה הקרואטים והמוסלמים ולאחר חצי שנה של לחימה כבשו את העיר.
בסיום המלחמה העיר חזרה לשליטת הקרואטים וכיום חיים בה רוב קרואטיי ומיעוט מוסלמי כמעט ללא סרבים כלל.

==הקהילה היהודית==
קהילה יהודית ספרדית נוסדה ביאיצה בראשית המאה ה-20. ב-1900 נוסד בית עלמין יהודי. ב-1911 הוקם בית כנסת לקהילה. בתקופה היוגוסלבית הייתה קהילת יאיצה מסונפת לקהילת טראווניק. הקהילה חרבה בשואה. את מבנה בית הכנסת לא ניתן עוד לאתר. בית העלמין קיים בשטח פרטי בבעלות משפחה מוסלמית ומתוחזק. ב-2009 אותרו במקום 20 מצבות שהכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

יאיצה
יאיצה
שיף

שיף (Schiff) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית ומשמעותו ספינה.

==ראו גם==
*שיפ
*שיפר
קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
האקס המיתולוגי

האקס המיתולוגי היא סדרת טלוויזיה ישראלית דרמטית-קומית, אשר הופקה על ידי קשת, ושודרה בערוץ 2 בקיץ 2007. הסדרה נוצרה ובוימה על ידי סיגל אבין. הסדרה כללה 11 פרקים וזכתה למדרוג (רייטינג) ממוצע של כ-20%.
==עלילה==
הסדרה, עוקבת אחרי מיכל גולן (טלי שרון), רווקה בת 30, אשר יצאה בחייה עם גברים רבים מאוד.
בעת ביקור אצל מגדת עתידות, כדי לנסות ולגלות אם ומתי תתחתן, אומרת לה מגדת העתידות שכבר פגשה ונפרדה מאהבת חייה, ושאם לא תמצאנו השנה היא לא תתחתן לעולם ותישאר בודדה כל חייה.

מיכל מכינה רשימה של הגברים אותם זרקה, ומתחילה במסע חיפוש אחריהם. היא מוצאת אותם אחד אחד, וכאשר היא מגלה שהם אינם מתאימים לה, היא מסמנת קו על שמם במחברתה.

אל המסע הארוך והמפרך מצטרפים שלושת חבריה הטובים, שחושבים שהמסע חסר סיכוי, אך מיכל ממשיכה בחיפוש אחר האחד ולא מאבדת תקווה.

==שחקנים ודמויות==
* מיכל גולן (טלי שרון) - רווקה, המנסה לאתר את אהבת חייה.
* יואל (פישי) פישמן (איתי טיראן) - שכן של מיכל. בתחילת העונה נמצא בזוגיות עם סקאי והם נפרדים לאחר שהיא בוגדת בו.
* ניר ששון (עומר ברנע) - בן 26, ידיד של מיכל. סטודנט למשחק שנה שנייה.
* סקאי (ורד פלדמן) - בת זוגו לשעבר של פישי.
* רגב (יפתח קליין) - אחד האקסים של מיכל. נכה בכיסא גלגלים.

* ראובן (מוטי גלעדי) - אביה של מיכל. שמרן ובעל דעות גזעניות.

בתפקידי האקסים בסדרה: זהר שטראוס, עפר שכטר, גיא לואל, רודי סעדה, וילי סימס, הנרי דוד, מיה דגן ושמיל בן ארי.

==גרסה אמריקאית==
הסדרה שודרה במקור במאי - יולי 2007 ולאחר שידורה, בספטמבר 2007, רכשה רשת פוקס האמריקאית את פורמט הסדרה על מנת להפיק סדרה דומה. תחילה הופקה תוכנית פיילוט, במאי 2008 החלו הצילומים בארצות הברית.

הגרסה האמריקאית בהפקת פוקס, שנקראת "The Ex-List" , שודרה ברשת CBS החל מ-3 באוקטובר 2008, והורדה לאחר שידור של ארבעה פרקים בלבד, עקב רייטינג נמוך וביקורות גרועות.

למרות שבוטלה, 13 הפרקים שהוזמנו על ידי CBS הופקו וזמינים במארז ה-DVD של הסדרה שיצא בארצות הברית.

בישראל, הגרסה האמריקאית שודרה בערוץ YES Stars Drama.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות קומדיה ישראליות
מוריס והיונים

מוריס והיונים הוא מערכון מאת מתי כספי ובביצועו. המערכון מבוסס על קטע בהצגה "קריזה" העוסקת באפליית בני עדות המזרח בישראל. 

כספי השמיע את המערכון לראשונה כאלתור בעת שהתארח בתוכנית ציפורי לילה של דורי בן זאב בגלי צה"ל ב-1977. המערכון זכה לתפוצה נרחבת והושמע תדירות ברדיו, בעיקר בגלי צה"ל (שדר הרדיו אלי ישראלי נהג להשמיע את המערכון כל יום בתקופה מסוימת, עד שנגנבה ההקלטה המקורית), אך לאחר שיצא בתקליט שדרים הושמע גם בשעת המערכונים של קול ישראל ברשת ב'. ב-1990 הוציא כספי את המערכון באופן רשמי באלבום שירים במיץ עגבניות, שהוקדש כולו למערכונים ולשירים הומוריסטיים. בהקלטה החדשה הותיר כספי את קול הצחוק של דורי בן זאב, שהוקלט באופן ספונטני בזמן ההקלטה המקורית. 

המערכון הוא מונולוג של כספי, המספר במבטא מרוקאי כבד ובעברית משובשת על סכסוך שפרץ בין מכרה שלו, שרה, והשכן שלה, מוריס, על רקע תחביבו של הלה לגדל יונים והעובדה כי אלו "עומדים על הכביסה של שרה ומ-ח-ר-ב-נ-י-ם על הכביסה". הסכסוך מתדרדר ולאחריו תוהה הדובר, בשורה מפורסמת שזכתה לחיים משלה, "אז אני לא מבין למה אומרים שהיונה מביאה את השלום!". שורות אחרות מן המונולוג הפכו אף הן למצוטטות תדיר, כמו למשל תיאור העבודה של שרה: "מכבסת - תולה".

== קישורים חיצוניים ==
* מתי כספי, [http://www.matticaspi.co.il/albums/tomato.shtml#11 מילות המערכון], באתר הרשמי של מתי כספי
* מתי כספי [http://www.matticaspi.co.il/activities/meeting130202.shtml מספר על הקלטת המערכון] באתר הרשמי של מתי כספי
* טל שפירא ועידו מדיקס, [http://youtube.com/watch?v=solO8qMK4fw סרט אנימציה למערכון], באתר יוטיוב
* [http://www.youtube.com/watch?v=JVbgNJNe2i0 סרטון נוסף למערכון], באתר יוטיוב

קטגוריה:מערכונים
קטגוריה:השסע העדתי בישראל בתרבות
קטגוריה:יצירות משנת 1977
קטגוריה:מתי כספי
טי. וי. בודהה

טי. וי. בודהה (באנגלית: TV Buddha) הוא שמו של מיצב וידאו משנת 1974 של האמן אמריקאי יליד קוריאה הדרומית נאם ג'וּן פייק. 

העבודה מורכבת מכן לבן עליו מונח פסל בודהה עשוי ברונזה. אל מול הפסל מותקנת מצלמת וידאו אשר מעבירה את דמותו אל מוניטור קטן הניצב מול הדמות. למעשה, השיקוף של הדמות במוניטור יוצר "מעגל סגור" ובו הפסל מתבונן בעצמו. בתיאור סיטואציה כזו מובעת ביקורת על האופן התפיסה של הווידאו ושל התרבות הוויזואלית הפוסט מודרנית, ביקורת אשר הובעה גם ביצירות אחרות של פייק. 

סוג ביקורת זה, המצביע על הייצוג העצמי המוגבר של המדיום הטלוויזיוני, הופיע החל מאמצע שנות השישים של המאה ה-20 בארצות הברית, אצל חוקרים כגון מרשל מקלוהן אשר טבע את האימרה "המדיום הוא המסר". 

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.stedelijk.nl/en/collection/1545-nam-june-paik-tv-buddha TV Buddha], באתר מוזיאון סטדלק
* [https://njpart.ggcf.kr/tv-buddha/ TV Buddha], באתר מרכז נאם ג'ון פייק לאמנות, Giheung-gu, דרום קוריאה
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:מיצבים
קטגוריה:וידאו ארט
קטגוריה:יצירות משנת 1974
חוליו גונזאלס

150px
חוליו גונזאלס (בספרדית: Julio González; 21 בספטמבר 1876 – 27 במרץ 1942), פסל וצייר ספרדי, קשור אל הסגנון הקוביסטי באמנות. ביחד עם פבלו פיקאסו נחשב לאחד ממפתחי פיסול האסמבלאז' הקוביסטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמנים קוביסטים
קטגוריה:פסלים ספרדים
קטגוריה:ציירים ספרדים
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1876
קטגוריה:נפטרים ב-1942
MQ-9 ריפר

MQ-9 ריפר (Reaper; מאנגלית: קוֹצֵר, השם גם מרמז למלאך המוות, שכינויו הוא The Grim Reaper; כינויו המקורי היה RQ-9 פרדטור B) הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) בעל יכולת תקיפה שפותח על ידי ג'נרל אטומיקס אירונאוטיקל סיסטמס.

== עיצוב ==
ה-MQ-9 ריפר גדול יותר מקודמו, ה-MQ-1 פרדטור, ובעל יכולת נשיאת חימוש במשקל הגדול פי 15 ומהירות שיוט גבוהה פי 3, בהשוואה ל-MQ-1. הוא יכול לשאת עד 4 טילי AGM-114 הלפייר.

== היסטוריה ==

כטב"ם מדגם MQ-9 ריפר חיסל את קאסם סולימאני ב-3 בינואר 2020.

בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פורסם כי כטב"מים אמריקאיים מדגם MQ-9 טסו בשמי רצועת עזה למטרות איסוף מודיעין. ב-8 בנובמבר 2023, במקביל לאותה מלחמה, כטב"ם אמריקאי מדגם זה יורט על ידי כוחות החות'ים בתימן בטענה שנועד לריגול לטובת ישראל. ב-26 באפריל 2024 יורט כטב"ם אמריקאי נוסף מדגם זה על ידי כוחות החות'ים בתימן. ב-04 אוגוסט 2024 יורט שוב כטב"ם נוסף מדגם זה על ידי כוחות החות'ים בתימן באזור סעדה.

== מפעילים ==

* – חיל האוויר מפעיל מאות מל"טים מסוג זה, סוכנות המכס והגנת הגבולות
* – חיל האוויר המלכותי מפעיל 12 מל"טים
* – חיל האוויר האיטלקי קנה 6 מל"טים אך אחד הופל. הוא מפעיל 5 מל"טים
* – חיל האוויר הספרדי מפעיל 3 מל"טים
* – חיל האוויר הבלגי מפעיל 4 מל"טים
* – חיל האוויר ההולנדי מפעיל 4 מל"טים
* – חיל האוויר הצרפתי קנה 16 מל"טים אך אחד הופל. הוא מפעיל 15 מל"טים
* – חיל האוויר ההלני מפעיל 3 מל"טים
* – חיל האוויר ההודי מפעיל 2 מל"טים חכורים
* – חיל האוויר הטאיוואני מפעיל 4 מל"טים
* – לאחר הסכם הנורמליזציה עם ישראל ב-2020, ארצות הברית אישרה מכירת 4 מל"טים למרוקו

== קישורים חיצוניים ==

* 
* בטאון חיל האוויר [http://www.iaf.org.il/4594-32784-he/IAF.aspx לא מאוישים, לא מתעייפים] גיליון 192, 1 באפריל 2010.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים אמריקאיים
קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים