אלימות בין בני זוג

המונח אלימות בין בני זוג (באנגלית: Intimate Partner Violence, בראשי תיבות: IPV) מתאר אלימות פיזית, אלימות מינית, מעקב אחרי בן/בת הזוג ופגיעה פסיכולוגית על ידי בן זוג או בת זוג בהווה או לשעבר. המונח אף מתייחס לבני זוג בזמן היכרות (dating partners). אלימות בין בני זוג יכולה להשתנות בתדירותה ובמידת חומרתה. היא עלולה לנוע בין אפיזודה אחת של אלימות המשפיעה לאורך זמן ועד אפיזודות ממושכות וחמורות לאורך השנים.<ref></ref>

כאשר "אלימות בין בני זוג" מתחילה בגיל ההתבגרות, היא נקראת "דייטינג אלים" ( TDV – Teen Dating Violence). הצורה הקיצונית ביותר של IPV נקראת "טרוריזם אינטימי", או "שליטה בכפייה". במצבים אלה, אחד מבני הזוג הוא אלים ושולט באופן שיטתי. מבין כל הטיפולוגיות שהוצעו לאלימות בין בני זוג, נפגעים מסוג זה הם הסבירים ביותר להזדקק לשירותים רפואיים ושימוש במקלטים לנשים.<ref></ref>

זוגיות אלימה היא סוגיה חברתית בעלת עלויות רבות ברמת הפרט ורמת החברה כולה. ישנן גם תוצאות הרות אסון ובריאותיות שליליות הקשורות לאלימות בין בני זוג. אלה כוללים מגוון מצבים שרבים מהם בעלי אופי כרוני. הקורבנות יכולים לחוות בעיות נפשיות כמו דיכאון, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, אובדנות, וסיכון גבוה יותר למעורבות בהתהנגויות המסכנות את בריאותם כמו עישון, שתייה מופרזת (binge drinking), והתנהגויות מיניות מסוכנות. מחקר שהעריך את העלות הכלכלית במשך כל החיים הקשורה להשלכות של אלימות בין בני זוג בקרב אוכלוסיית ארצות הברית, מצא כי העלות הכוללת של השלכותיה הוא 3.6 טריליון דולר.<ref></ref>

== תאוריות ==
קיימות שתי גישות תאורטיות לקרבנותן של נשים באלימות תוך-זוגית. גישה אחת נובעה מהפרדגימה הפמיניסטית, זו ממזערת את ייחודותיה של האלימות במסגרת המשפחה ורואה באלימות נגד נשים בכלל השתקפות של נורמות תרבותיות המייצגות את התרבות הגברית. לעומת זאת, חוקרי משפחה, טוענים כי אלימות במשפחה היא ייחודית, ונוצרת עקב הדינמיקה המשפחתית ואופי היחסים האינטימיים המאפיינים את חיי המשפחה והזוגיות.

שטראוס (1990) שחקר את גורמי הסיכון לאלימות במשפחה והזוגיות, טוען שהמשפחה עצמה היא מוסד אלים, אולי אפילו המוסד האלים ביותר, שרוב בני האדם עלולים להיתקל בו במהלך חייהם. לדעת שטראוס, מתח וקונפליקט הם חלק אינטגרלי מחיי המשפחה והזוגיות ואין הם תופעות חריגות כלל.<ref name=":0"></ref> לדידו, ניתן לחלק קונפליקטים אלה לשלושה גורמים: גורמים תרבותיים, חברותיים ומצביים. בהקשר התרבותי, על מנת שאלימות תתרחש במסגרת הזוגית, יש צורך בקיומם של ערכים, נורמות, עמדות ואמונות הנותנות לגיטימציה לשימוש באלימות ובכוח כפתרון למצוקה רגשית או כפתרון למתחים לחריגה של אחד מבני הזוג מההתנהגות המקובלת לכאורה.<ref name=":0" />

אשר לגורמי חיברות, מחקרים רבים מורים כי חשיפה בגיל צעיר לאלימות במשפחת המקור מעלה את ההסתברות לאלימות ביחסים הזוגיים בעתיד.<ref></ref><ref name=":1">American Psychological Association. (2013). Intimate partner abuse and relationship violence: A guide for practitioners. American Psychological Association.</ref> אולם, לפי שטראוס, נחוצים תנאים נוספים על מנת להוציא את האלימות התוך-זוגית אל הפועל. שטראוס מציע מקור נוסף לאלימות התוך-זוגית, שגם אינו מנותק לחלוטין ממערכת הנורמות של המעורבים בה, קשור לגורמים מצביים. הכוונה לשינויים חדים כגון לידות, המרחיבות את מעגל הצרכים במשפחה, או לתפקוד לקוי של הילדים בבית הספר, העשוי להוביל למתחים וקשיים במקום העבודה ובעקבותיהם לפיטורים, לחובות כספיים ולמצבים אחרים העשויים לגרום לתחושת מצוקה.<ref name=":2"></ref>

במחקרו מצא שטראוס כי ככל שמספר גורמי הלחץ גדול יותר, ההסתברות לאלימות במערכת המשפחתית והזוגית גבוהה יותר. גורמים תרבותיים והיסטוריה משפחתית התגלו כגורמים כבדי משקל בהתנהגות אלימה.<ref name=":2" />

== גורמים ==

=== גורמים מבניים ===
למרות הטענה שאלימות תוך-זוגית מתרחשת בכל שכבות האוכלוסייה, מחקרים עדכניים מצביעים על קשר עקיב בין מצב חברתי-כלכלי נמוך לבין אלימות ביחסים אינטימיים.<ref>Gelles, R. J. (1997). Intimate violence in families (3rd ed.). Sage Publications, Inc.</ref> למשל, נמצא כי גורם חשוב באלימות בכלל הוא גיל המעורבים בה.<ref name=":3">Centers for Disease Control and Prevention (CDC). (2018). Youth Risk Behavior Surveillance System (YRBSS)</ref><ref name=":1" /> בסקר ארצי של המרכז לבקרת ומניעת מחלות על אלימות במשפחה ואלימות תוך-זוגית שנערך בארצות הברית, נמצא יחס הפוך בין גיל בני הזוג לבין הסיכוי לאלימות התוך-זוגית. כלומר, ככל שגיל בני הזוג גבוה יותר, סיכויי האלימות קטנים יותר.<ref name=":3" /> ממצא זה מתווסף לשפע הראיות לגבי הקשר שבין אלימות לעוני ולמצב חברתי-כלכלי ירוד. מחקר מטא-אנליזה שסקר 52 מחקרים שעסקו בנושא מצא, ששלושת המדדים של מצב חברתי-כלכלי, יוקרה תעסוקתית, הכנסה והשכלה, היו קשורים ביחס הפוך לסיכוי להתנהגות אלימה במשפחה ואלימות תוך-זוגית.<ref></ref>

=== פיקוח חברתי ===
גלס (1983) סקר את ההסברים השונים לאלימות במשפחה וגיבש הסבר המבוסס על תאוריית החליפין החברתי.<ref>Gelles, R. J. (1982). An exchange/social control approach to understanding intrafamily violence. the Behavior Therapist, 5(1), 5–8.</ref> מאוחר יותר הרחיב גלס (1985) הסבר זה ושילב גם יסודות מתאוריית הפיקוח החברתי של הירשי המבוססת על שני עקרונות עיקריים.<ref name=":4"></ref> על פי העיקרון הראשון, בני האדם בוחרים דפוס פעולה מסוים כאשר התועלת הטמונה בשימוש בדפוס זה צפויה להיות גבוהה יותר מההשקעה או מההפסד המצופה, ועל פי העיקרון השני ככל שמנגנוני הפיקוח החברתיים נחלשים או מתמעטים, עולה ההסתברות לכך שהפרט יפנה לדפוסי התנהגות שאינם מקובלים, כולל אלימות. מתוך כך, העדר מנגנוני פיקוח חברתיים יעילים על המתרחש במשפחה מפחית את המחיר שהפרט האלים עשוי לשלם, וערכים חברתיים או תנאים חברתיים מסוימים המצמצמים את הפיקוח החברתי מצמצמים את המחיר הכרוך באלימות ומגדילים את התועלת הכרוכה לכאורה בשימוש באלימות בתוך המשפחה.<ref name=":4" />

== ביהדות ==

לפי ההלכה אסור לגבר להפעיל אלימות כלפי בת זוגו, כפי שנאמר ברמ"א (אבן העזר סי' קנד סע' ג): "איש המכה אשתו עבירה היא בידו כמכה חברו, ואם רגיל בכך יש ביד בית דין לייסרו ולהחרימו ולהלקותו בכל מיני רידוי וכפייה ולהשביעו שלא יעשה עוד".

וכתב באר הגולה (אבן העזר קנד, י) שעונשו של המכה אשתו חמור ממכה את חברו, והוא מנמק זאת בכמה היבטים שקשורים במחויבות הזוגית לאהבה ולכבוד הדדי, ובחומרה המיוחדת של אלימות במשפחה: . ומכך הסיק הרב אברהם אהרן פרייס, שהמכה את אשתו חייב מלקות, קל וחומר ממכה את חבירו.<ref>משנת אברהם על הסמ"ג, חלק ג', עמ' תקמה</ref> 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלימות במשפחה
קטגוריה:עבודה סוציאלית
קטגוריה:אלימות
קטגוריה:אלימות נגד נשים
קטגוריה:אלימות נגד נשים: ישראל
קטגוריה:אלימות נגד נשים: ארצות הברית