OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
דורון מייזל

דורון מייזל (12 בפברואר 1945 - 28 בנובמבר 1991) היה קצין בחיל השריון הישראלי, רופא, מפקד בית הספר לרפואה צבאית והקצין הבכיר הראשון שצה"ל התיר לו להמשיך ולשרת למרות שהיה הומוסקסואל. לאחר מותו של מייזל ממחלת הסרטן הכיר משרד הביטחון באדיר שטיינר, בן זוגו, כאלמן של חייל צה"ל שנפטר במהלך שירותו, והעניק לו את הזכויות הנובעות מכך.

==ביוגרפיה==
מייזל נולד בחיפה ב-1945, למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה, התגייס לחיל השריון ונשלח לקורס קצינים. שירת כקצין שריון עד לשחרורו מצה"ל. יצא ללימודי רפואה בשווייץ. במהלך הלימודים חזר לישראל ונלחם כשריונאי במלחמת ששת הימים. המשיך בלימודי הרפואה בשווייץ וסיים אותם באוניברסיטת תל אביב. באוקטובר 1968 התגייס לשירות קבע בחיל הרפואה, במקביל להתמחותו בכירורגיה בבית חולים תל השומר. במלחמת יום הכיפורים שירת כרופא חטיבתי של חטיבה 14. השתתף במבצע אנטבה כרופא מוטס, ונבחר כרופא צבאי לכמה משלחות ממלכתיות. מילא שורת תפקידים כקצין רפואה בכיר, בהם מפקד מרפאות חוץ ומפקד בית הספר לרפואה צבאית.

מייזל נישא לאישה, הוליד שלוש בנות, התגרש ולאחר מכן חי במשך שבע שנים עם שטיינר. במהלך חייו המשותפים עם שטיינר התגלה לצה"ל שמייזל הוא הומוסקסואל. מייזל לא הכחיש את נטייתו המינית, ונאבק כדי שזו לא תפגע בקידומו הצבאי, בניגוד לנורמות המקובלות באותם ימים. בחינתו של חברו לחיים של מייזל, אדיר שטיינר במבחנים הביטחוניים המיועדים לבן זוג של קצין בכיר הייתה שינוי במדיניות זו, אולם לא שמה קץ למלחמתו של מייזל למימוש זכותו לשרת למרות היותו הומוסקסואל.

כדי להבטיח את קידומו נאלץ, למשל, לכתוב לרמטכ"ל משה לוי כדי שיופסק עיכוב העלאתו לדרגת אלוף-משנה. הוא אף דיבר אל לבה של מרים איתן, אשתו של הרמטכ"ל רפאל איתן, כדי שזו תשכנע את בעלה לא להדיחו מצה"ל. שטיינר טוען שהגורם המרכזי שסייע למייזל במאבקו היה הדוגמה האישית שנתן לטיפול בבעיותיהם האישיות של אנשי צבא רבים כמפקד מרפאות המומחים של צה"ל וכמתנדב בארגונים רפואיים.

גם לאחר שנודע כי הוא הומוסקסואל הוא מונה לתפקידים בכירים ואף הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין רפואה פיקודי בפיקוד הדרום. תפקיד אחד נמנע ממנו - הרופא הראשי של חיל הים, לאחר שבעת בחינת מועמדותו התגלתה עובדת היותו הומוסקסואל, דבר שהביא לדיון מחודש בהתייחסות הצבא אליו.

מייזל נפטר בשנת 1991 ממחלת המלנומה. בסיפור חייו באתר "יזכור" נאמר: "הותיר אחריו אם, שלוש בנות, אח ובן-זוג".

==לקריאה נוספת==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:להט"בים ישראלים
קטגוריה:רופאים צבאיים ישראלים
קטגוריה:מפקדי בה"ד 10
קטגוריה:כירורגים ישראלים
קטגוריה:חללי צה"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בחיפה
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
סלמאן אליהו

הרב סלמאן אליהו (ה'תרל"ב, 1872 – ב' בתשרי ה'תש"א, 4 באוקטובר 1940) היה מקובל יהודי עיראקי, מתלמידי ה"בן איש חי". עלה לירושלים ולמד קבלה מהרב חיים שאול דוויק הכהן. מחבר הספר "כרם שלמה" על "עץ חיים" של רבי חיים ויטאל. אביו של הרב מרדכי אליהו.

==קורות חיים==
נולד בבגדאד שבעיראק למשפחה יהודית אמידה וקיבל חינוך תורני מצומצם. מסופר כי בשל כשרונותיו ייעדה אותו משפחתו ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, והוא כבר התקבל לשם, אולם עוד קודם שנסע נכנס פעם במקרה לבית המדרש בית זילכה והחליט שהוא מעדיף ללמוד תורה, בניגוד לרצון משפחתו.

לאחר שלחץ משפחתו גבר, יעץ לו רבי יוסף חיים לעלות ארצה. ואכן, כמה שנים לאחר פטירת הבן איש חי, עלה ארצה, בחנוכה של שנת תרע"ח (1919). כאשר עלה ארצה התמנה לזמן קצר למזכירו היהודי של הנציב העליון סר הרברט סמואל, וזאת בשל העובדה ששלט היטב באנגלית.

בירושלים למד בישיבת המקובלים ישיבת רחובות הנהר שבשכונת הבוכרים. הרב סלמאן אליהו נמנה עם בחירי תלמידיו של ראש הישיבה רבי חיים שאול הכהן דוויק, וזה העיד עליו לפני מותו שהסמכות הגבוהה בהוראת תורת הנסתר בישיבה מעתה ואילך, תהיה בידיו. הרב כתב את הספר בן שישה הכרכים כרם שלמה - המפרש את העץ חיים של הרב חיים ויטאל.

רבי יעקב חיים סופר למד עם רבי סלמאן בישיבת המקובלים רחובות הנהר, תחת הנהגתו של רבי חיים שאול הכהן דוויק, ולאחר פטירתו החליפו בהנהגת הישיבה. בין תלמידיו היה רבי יצחק כדורי.

נישא למזל, אחותו של רבי יהודה צדקה. הוא אביהם של ד״ר אפרים בן אליהו, הראשון לציון והרב הראשי לישראל הרב מרדכי אליהו, הרב שמעון בן אליהו והרב נעים בן אליהו, רב שכונת הבוכרים וראש ישיבה בירושלים.

הרב סלמאן אליהו בצעירותו

==אילן יוחסין==

==לקריאה נוספת==
* 

*משה ש. שבת, ישיבות בגדאד - התהוותן והשפעתן לדורות, כרך א (ירושלים, אלול תשע"ו), עמ' 237–240.

* אברהם סופר אליעזר, תולדות חייו עם צילומי כת"י ופרטים חדישים, תולדות חכמי ירושלים - השני בסדרה, ירושלים ה'תש"ע נובמבר 2010.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:רבנים עיראקים
קטגוריה:בוגרי מדרש בית זלכה
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:מחברי ספרי קבלה
קטגוריה:משפחת אליהו
קטגוריה:בגדאד: רבנים
קטגוריה:רבנים ספרדיים
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:ילידי 1872
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1940
יהודה גבאי

[[לוחית זיכרון על ביתם של יהודה גבאי וג'ניה ברגר ברח' דב הוז 23 בתל אביב]]
יהודה גבאי (מימין) עם שחקנית "האהל" מרים שלונסקי ועם דוד ירמנוביץ, בחוף הים ב[[תל אביב, 1934]]
יהודה גבאי (26 בדצמבר 1906 – 3 במרץ 1994; כ' באדר ה'תשנ"ד) היה שחקן תיאטרון "האהל" (1925–1969), סופר ילדים ומייסד מוזיאון התיאטרון (לימים ארכיון התיאטרון) בתל אביב.

==ביוגרפיה==

יהודה בן אהרן גבאי נולד בעיירה טולצ'ין שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), למשפחה ציונית. בשנת 1921, כשהיה נער, עלה לארץ ישראל כחלוץ העלייה השלישית. 

הוא עסק במשחק כבר באוקראינה, וחלם על משחק גם בארץ. בשנת 1925 היה בין מייסדי תיאטרון "האהל", ושיחק בו עד סגירתו ב-1969. היה בין מנהליו הראשונים, והממונה על ארכיון התיאטרון. במשך שנותיו כשחקן גילם כ-100 תפקידים, מהרפרטואר העולמי והמחזאות העברית והיהודית.
במשך עשרות שנים אסף גבאי פריטים לתיעוד התיאטרון הארץ–ישראלי והתיאטרון היהודי בגולה.
ב-1938 הופיע בסרטו של נתן אקסלרוד, מעל החורבות.

בשנת 1966 ייסד את המוזיאון העירוני לתיאטרון בתל אביב, הקרוי על שמו. במוזיאון זה נאספו חומרים יקרי המציאות מתולדות התיאטרון בארץ. בשנת 1976 הועבר האוסף לדירה ברחוב מלצ'ט בתל אביב, שם שכן במשך עשרות שנים, עד שהועבר לספריית שער ציון (בית אריאלה) בשנת 2004 והוא נקרא כיום "ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי".

משנת 1938 ועד מותו היה נשוי לאמנית ג'ניה ברגר (1910–2000). לזוג לא היו ילדים. אשתו הייתה ציירת, מאיירת ומעצבת במה ותפאורות. גבאי עצמו כתב שירי ילדים, עיבודים ליצירות ילדים ידועות, ופרסמם בעיתוני הילדים הידועים של התקופה, בעיקר ב"דבר לילדים".

גבאי נפטר בתל אביב בשנת 1994. נקבר בבית העלמין נחלת יצחק.

==ספריו==
* עליקמא הקטן: ספור בחרוזים לגיל הרך; ציורים: מרים גוטמן; שירים: י. גבאי, תל אביב: סיני, 1949.
* ביני לבין עצמי: רשומות ורשמים, תל אביב: עקד, 1966.
* יהודה גבאי (עורך), תיאטרון "אהל": סיפור המעשה, תל אביב: מפעלי תרבות וחינוך, תשמ"ג 1983.
* סבתא בבושקה; כתב: יהודה גבאי; צירה: ג'ניה ברגר, תל אביב: תג, 1996.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130518094542/http://www.tel-aviv.gov.il/Tolive/Education/Pages/SpecialSections.aspx?tm=2&sm=5&side=152#p5 אתר ארכיון התיאטרון ע"ש יהודה גבאי]
* , 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:שחקני תיאטרון אהל
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:אספני אמנות ישראלים
קטגוריה:ארכיונאים ישראלים
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 1983
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
פקיר

פקיר על [[מיטת מסמרים, 1907, ואראנסי, הודו]]
פקיר (בערבית: فقير, המשמעות המקורית של המילה – אדם עני) הוא סופי המבצע מעשים המצריכים כוח סבל רב ועשויים להיראות כמאגיים.

בתקופת שליטת האימפריה המוגולית בהודו המושג "פקיר" חדר לשפה המקומית באמצעות חצרות המלוכה דוברות הפרסית של השליטים המוסלמים. כיום, כשמשתמשים במושג ביחס לעושי-נפלאות רוחניים הכוונה בדרך כלל לסופים אך גם לנזירים הינדים.

סטריאוטיפים רבים מיוחסים לפקיר, ביניהם תיאורו כאדם כמעט עירום המהלך ללא מאמץ יחף על גחלים לוחשות בזמן שפרות צופות בו, יושב או ישן על מיטת מסמרים, מרחף במהלך מדיטציה או "חי על אוויר" (קרי – מתנזר ממזון).

באורדו והינדי יש המשתמשים במונח "פקיר" באופן סרקסטי ביחס לקבצנים המתמידים בזמרת שירי קודש למרות שלכאורה אין הדבר תורם להתעלותם הרוחנית. המיסטיקנים ההינדים מכונים בשמות שאינם הודים כגון סדהו, גורו, סוואמי, יוגי.

וינסטון צ'רצ'יל ביקר בבוז את מהטמה גנדי בהזדמנות מסוימת, באומרו:

בתורת הדרך הרביעית של גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, המונח "פקיר" משמש לתיאור נתיב התפתחות פיזית; במקביל, המונח "יוגי" משמש לתיאור נתיב התפתחות מנטלית ו"נזיר" – לתיאור נתיב התפתחות רגשית.

==ראו גם==
* דרוויש

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סופיות
קטגוריה:הינדואיזם
קטגוריה:הודו: אסלאם
קברות התאווה

מפה של נדודי בני ישראל 1641
קברות התאווה הוא שם מקום במדבר פארן, והתחנה ה-13 של עם ישראל בנדודיהם במדבר, לאחר יציאת מצרים. על פי ספר במדבר פרק י"א, בקברות התאווה מרדו בני ישראל נגד האלוהים ונגד משה, כשהעילה לכך היא העדר הבשר והירקות שהיו להם במצרים. אלוהים נענה לבקשת העם ודאג להסיע אליהם באמצעות הרוח להקות של שליו שהיו בדרכן לנחות בחופי צפון חצי האי סיני. עם זאת, נגף ה' את המתאווים לבשר והמית בהם רבים כעונש על תלונתם וכפיות טובתם. בעקבות תלונתם של ישראל, ופנייתו של משה אל האלוהים שהוא זקוק לתמיכה הנהגתית מגשרת של זקני העם, הוקמה הסנהדרין הראשונה שסייעו למשה בהעברת המסרים האלוהיים לעם, ובהנהגת עם ישראל.

על פי המסופר בפרשת בהעלותך, נסעו בני ישראל ממדבר סיני, למדבר פארן. קברות התאווה הייתה תחנתם הראשונה מאז עזבו את הר סיני, כשנה לאחר מעמד הר סיני.

== חטא המתאוים ==
האספסוף, הערב רב שבעם ישראל, מאס במן ודרש בשר, מכיוון שהמן היה כל כך טוב עד שלא גרם לאוכליו להזדקק לצרכיהם, והם פירשו את העובדה שלא זקוקים לעשות צורכיהם מכיוון שזהו "לחם קלוקל", או משום טעמו השונה, וחוסר הגוון (וְעַתָּה נַפְשֵׁנוּ יְבֵשָׁה, אֵין כֹּל--בִּלְתִּי, אֶל-הַמָּן עֵינֵינוּ).<ref></ref> הם משכו אחריהם את כל עם ישראל, ויחד בכו בפני משה ואהרון שהם רוצים לחזור למצרים, בגלל האוכל ה"מגוון" שהיה שם, לחם ששמו אותו מעל הבשר וקיבל את ריחו. בעקבות מריבה זו משה התייאש, ואמר לה' שהוא לא יכול להנהיג את העם לבד, ואם ה' לא יתן לו עזר, הוא מעדיף למות.

==הקמת הסנהדרין==
ה' שעה לתפילתו של משה, ואמר לו לאסוף שבעים איש מהטובים שבעם ולהביא אותם למשכן. שם יתן ה' עליהם רוח נבואה, והם יעזרו למשה לשפוט את העם כאשר ביקש. וכן אמר ה' למשה להכין את העם לכך שמחר הם עומדים לאכול בשר. ואכן כך עשה משה.

שניים מבין האנשים שלא אסף משה אלא החליט להשאירם במחנה, אלדד ומידד, התנבאו במחנה אפילו שמשה לא זימן אותם למשכן להתנבא. כאשר שמע זאת יהושע בן נון, המליץ למשה לכלוא אותם, אך משה לא הסכים ואמר: "מי יתן כל עם ה' נביאים"- השאיפה הנעלה היא שכל העם יהיו נביאים למרות שלא זומנו, ועד שיש לפחות שניים כאלה, אכלא אותם?!

==עונש המתאוים==
ה' שלח למתאוים שרצו בשר, שליו בכמות גדולה כל כך, עד שכל אחד היה יכול לאסוף כמה עומרים שרצה על ידי הושטת היד בלבד. ואז כש"הבשר עודנו בין שיניהם"- עוד לא הספיקו אפילו לבלוע, ה' הכה בעם מכה גדולה מאוד על זה שמרדו בו ולא סמכו עליו שהמן הוא טוב.
על שם המעשה הזה נקרא מקום זה "קברות התאווה".

== חטא המתאוננים ==

בתחילת פרק י"א בספר במדבר, לפני תיאור חטא המתאווים בקברות התאווה, מספרת התורה על חטא המתאוננים שאירע במקום שנקרא לאחר המעשה בשם 'תבערה'. ע"פ פשט הפסוקים ולדעת רוב המפרשים, מדובר במקום שונה מקברות התאווה. אולם קיים פירוש הרואה בשני השמות הללו תיאורים שונים של אותו מקום הרומז לאותו המאורע משתי זוויות ראייה שונות.

==קישורים חיצוניים==
* אלחנן סמט, [http://www.daat.ac.il/daat/tanach/samet/bm3-2.htm מנהיגות במשבר דיני בעלי החיים], באתר "דעת"
* דניאל שמואלי, [https://www.biu.ac.il/JH/Parasha/behaalot/dan.doc קברות התאווה מתלונה לכפירה], באתר אוניברסיטת בר-אילן
* אביה הכהן, [https://toravoda.org.il/wp-content/uploads/2017/08/Deot02-3.pdf קברות התאווה - למשמעותו של סיפור מקראי] , "דעות", 2 (אב תשנ"ח), עמ' 23–25

==הערות שוליים==

קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אתרים
קטגוריה:סיפורי ספר במדבר
קטגוריה:פרשת בהעלותך
טום רובינס

עטיפת ספרו של רובינס בעברית
טום רובינס (באנגלית: Tom Robbins; נולד ב-22 ביולי 1932) הוא סופר אמריקאי. בספריו עלילות מורכבות, פראיות וריבוי תתי-עלילות. ספרו "גם לבוקרות יש רגעים קודרים" ("Even cowgirls get the blues") הוסרט בשנת 1993 בכיכובה של אומה תורמן.

==חייו==
רובינס, יליד בלואווינג רוק, למד בשנת 1954 עיתונאות באוניברסיטת וושינגטון בלקסינגטון אך עזב בשל בעיות משמעת. עבר לניו יורק וניסה כוחו בכתיבת שירה. התגייס לחיל האוויר ושירת שלוש שנים בקוריאה. הוא חזר לווירג'יניה בשנת 1960, שם למד בבית ספר לאומנות.

עבר לסיאטל ללימודי מאסטר בבית הספר ללימודי המזרח הרחוק. בסיאטל עבד כעיתונאי.
ב-1970 עבר ללה קונר, גם היא במדינת וושינגטון, ומאז הוא מתגורר בה.

רובינס היה חבר קרוב של טרנס מקנה, שהשפעתו עליו ניכרת בחלק מספריו, והוא מעריץ את אושו, המיסטיקן ההודי.

==כתביו==
* Another roadside attraction, יצא לאור בשנת 1971
* Even cowgirls get the blues, יצא לאור בשנת 1976
* Still life with woodpecker, יצא לאור בשנת 1980, תורגם לעברית כ"איך גורמים לאהבה להישאר" בהוצאת מודן
* Jitterbug perfume, יצא לאור בשנת 1984
* Skinny legs and all, יצא לאור בשנת 1990
* Half asleep in frog pajamas, יצא לאור בשנת 1994
* Fierce invalids home from hot climate, יצא לאור בשנת 2000, תורגם לעברית כ"נכים פראיים ששבו הביתה מארצות החום" בהוצאת מודן
* Villa incognito, יצא לאור בשנת 2003, תורגם לעברית כ"וילה אינקוגניטו"
* Wild ducks flying backward, יצא לאור בשנת 2005, אסופה של סיפורים קצרים
* B is for Beer יצא לאור בשנת 2009.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.aaa.si.edu/collections/oralhistories/transcripts/robbin84.htm ראיון מ-1984 עם טום רובינס]
* 
* 
* [http://literature.kolyom.co.il/Article.php?ArticleID=2738&CatID=14&SubCatID=17&TopID=1 איך גורמים לאהבה להישאר-מאמר]
* [https://web.archive.org/web/20080422165452/http://literature.kolyom.co.il/Article.php?TopID=1&CatID=14&SubCatID=7&ArticleID=2191 מאמר בעברית על "וילה אינקוגניטו"]
* [http://www.notes.co.il/yoavavni/41966.asp פוסט של יואב אבני באתרו האישי על טום רובינס]
* 

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וושינגטון ולי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
אחווה (סיעה)

אחווה הייתה סיעה שכיהנה במהלך הכנסת התשיעית.

הסיעה הוקמה ב-8 ביולי 1980 עם פרישתם של שלמה אליהו ושפיק אסעד מהתנועה הדמוקרטית (שהוקמה מספר חודשים קודם לכן עקב הפילוג בד"ש). ב-17 בספטמבר 1980 הצטרף אליהם עקיבא נוף, שפרש אף הוא מהתנועה הדמוקרטית.

ב-28 בינואר 1981 פרש נוף מהסיעה וחזר לתנועת הליכוד, בה היה חבר במהלך הכנסת השמינית, וב-15 ביוני 1981 פרש אסעד גם הוא והצטרף לתל"ם.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.knesset.gov.il/faction/heb/FactionPage.asp?PG=55 אחווה], ב[http://www.knesset.gov.il/index.html אתר הכנסת]

קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1980
מפלגת האיחוד

מפלגת האיחוד לקידום החינוך והחברה בישראל הייתה מפלגה שכיהנה בכנסת התשיעית.

הסיעה הוקמה ב-11 בנובמבר 1980 עם פרישתו של פעיל הפנתרים השחורים סעדיה מרציאנו ממחנה של"י והקמת סיעת יחיד. ב-30 בדצמבר 1980 ניתן לה השם "שוויון בישראל - פנתרים". ב-19 במאי 1981 הצטרף למרציאנו חבר סיעת היחיד מרדכי אלגרבלי (שפרש כשנה וחצי קודם לכן מהתנועה הדמוקרטית), ושם הסיעה שונה ל"מפלגת האיחוד". הקמת תמ"י הקטינה את הסיכויים של המפלגה להיכנס לכנסת, שהיו נמוכים ממילא. ניסיונם של אלגרבלי ומרציאנו להשתלב בתמ"י לא צלח, לאחר שהוצע להם המקומות התשיעי והעשירי ברשימה. 

בבחירות לכנסת העשירית קיבלה המפלגה 1,293 קולות ולא עברה את אחוז החסימה, ובעקבות כך נעלמה מהמפה הפוליטית.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:מפלגות בישראל שמעולם לא עברו את אחוז החסימה
קטגוריה:סיעות בכנסת
האיחוד
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1980
סיעת שמאל

סיעת שמאל הייתה סיעה בכנסת השנייה.

==הקמת הסיעה==
משפטי פראג הביאו לטלטלה במפ"ם, אשר רבים מאנשיה נקרעו בין הזדהות עם ברית המועצות לבין הזדהות עם היהודים ועם הציונות, שהוקעו במשפטים אלו על ידי ברית המועצות וגרורותיה. מפ"ם הייתה מורכבת אז משלוש סיעות עיקריות: אחדות העבודה, סיעה מרכזית בראשות מאיר יערי ויעקב חזן וסיעה שמאלית בראשות משה סנה ויעקב ריפתין. לאחר פרסום הודאתו של מרדכי אורן, שהיה חבר בכיר במפ"ם והועמד לדין בפראג כפעיל ציוני שחתר נגד הדמוקרטיות העממיות וריגל למען שירות הביטחון הבריטי, החליטה מועצת מפ"ם בדצמבר 1952 לגנות את משפטי פראג והכריזה על משמעת חטיבתית בנושא. למרות זאת, משה סנה ויעקב ריפתין המשיכו להצדיק את משפטי פראג ולגנות את מרדכי אורן. בעקבות זאת, בתחילת ינואר 1953 הודחו אנשי סיעת סנה וריפתין מכמעט כל עמדות המפתח במפ"ם. 

ב-17 בינואר התכנסו אנשי משה סנה והכריזו על הקמת "חטיבת השמאל" במפ"ם ודרשו לערער על החלטת מועצת מפ"ם בפני ועידת המפלגה. ראשי מפ"ם הגיבו באולטימטום לסנה שעליו לפרק את החטיבה או שיוצא מהמפלגה ולאחר שסירב לדרישה הוצאו חברי החטיבה מהמפלגה ב-28 בינואר 1953 על ידי מועצת מפ"ם. סנה אמר שההחלטה אינה חוקית ושמדובר ב"צעד פלגני שהוכן על ידי סוכני מפא"י בהנהגת מפ"ם לטובתה ולהנאתה של הבורגנות". הוא אמר שהחטיבה שלו "עוד תוכיח כי היא תמלא תפקיד חלוצי בשחרורו הלאומי והסוציאלי של העם היהודי ובתפקיד הצלתה של מדינת ישראל אי תלותה, ביטחונה ועתידה" ושלל הצטרפות למק"י על רקע העמידה האיתנה של חטיבת השמאל על האידאולוגיה של קיום מדינה יהודית בארץ ישראל. ב-2 בפברואר 1953 הודיעו משה סנה, אברהם ברמן ורוסתם בסתוני לנשיאות הכנסת על הקמת "סיעת השמאל".

במקביל להקמת הסיעה הנפרדת בכנסת, החלו חברי סיעת שמאל בארגון מפלגה נפרדת. במאי 1953 קיימו חברי הסיעה בבית העם בתל אביב ועידת ייסוד למפלגה שלהם, "מפלגת השמאל הסוציאליסטי".

==פעילות הסיעה==

סיעת שמאל התמקמה בין מק"י למפ"ם. בעוד חברי מפ"ם נעדרו מההצבעה על חוק רכישת מקרקעין, אנשי סיעת שמאל הצביעו נגד, ביחד עם חברי מק"י.

==התפרקות הסיעה==
כבר במרץ 1953 הצליח יערי לשכנע את רוסתם בסתוני לשוב למפ"ם. 

למרות שבתחילה טען סנה שלא יתאחד עם מק"י, כבר בנובמבר 1953 התפרסם במעריב שבקשה של סיעת שמאל להתאחד עם מק"י כחטיבה נפרדת נדחתה על ידי מק"י בטענה שעל פי תקנון המפלגה לא ניתן לקיים חטיבה נפרדת במפלגה ועל המעוניינים בכך להצטרף למפלגה כיחידים. במהלך שנת 1954 לחצו חלק מחברי המפלגה על משה סנה להתאחד עם מק"י, אולם סנה קיווה להצטרפות חברי מפ"ם נוספים למפלגתו. לאחר פרישת אנשי אחדות העבודה - פועלי ציון ממפ"ם הבין סנה שאין סיכוי להתחזקות מפלגתו והוא החל במשא ומתן על איחוד עם מק"י. לאחר משא ומתן של חודשים הוסכם שלסנה ישוריין מקום ריאלי ברשימת מק"י בבחירות לכנסת הרביעית, מקום בוועד המרכזי ותפקיד מזכיר הליגה לידידות עם רוסיה. בסוף אוקטובר התקיים כינוס של מפלגת השמאל בה הוחלט על חיסול המפלגה ואיחוד עם מק"י ולאחריה פנו החברים שהיו מעוניינים בכך באופן אישי בבקשת הצטרפות למק"י. ב-1 בנובמבר 1954 עברו חברי הכנסת ברמן וסנה למק"י.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ישראל: מפלגות היסטוריות
קטגוריה:מפלגות קומוניסטיות בישראל וביישוב
קטגוריה:ישראל: מפלגות שמאל
תת-עולם

תת עולם (באנגלית: Underworld) היא יצירתו הפוסטמודרנית של הסופר דון דלילו שהתפרסמה בשנת 1997. זו אחת מיצירותיו המפורסמות של הסופר שנבחרה בשנת 2006 על ידי הניו יורק טיימס כמועמדת לאחת מיצירות המופת האמריקאיות ב-25 השנים האחרונות.

==עלילה==
תת עולם כתובה בצורה לא ליניארית ודנה במספר נושאים ותתי-נושאים הקשורים ביניהם. המאורעות מתרחשים בין השנים 1950 ו-1990 ובהם אזכורים למאורעות מרכזיים בתקופה כמו משבר הטילים בקובה ועידן הנשק האטומי.

==הסבר לשם הכותר==
דון דלילו ציין שהשם תת-עולם מרמז על הפסולת הגרעינית הקבורה בעולמנו ועל פלוטו אל המוות.

==נושאים מרכזיים==
פסולת מהווה מטפורה לאורך כל הרומן. הרומן בוחן נושאים של זהות שבורה ואת הדרכים שבהן מובנה מובן למציאות האמריקאית בת זמננו. מטפורה נוספת היא הדת, המועברת דרך סיפורים על נזירות בעיר ניו יורק.

==ערך ספרותי==
מבקרים ראו בספר יצירת מופת. ככלל הביקורות הטובות היו גורפות והספר הפך לרב מכר. היו שביקרו את אורכו של הספר וטענו שנדרשה עריכה קפדנית יותר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי 1997
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
הסיעה הבלתי תלויה – לאחדות העבודה

הסיעה הבלתי תלויה – לאחדות העבודה הייתה סיעה קצרת ימים שפרשה ממפ"ם בתחילת 1952 והצטרפה למפא"י בתחילת 1954, בתקופת כהונתה של הכנסת השנייה.

הסיעה נוצרה ב-21 בפברואר 1952 כאשר פרשה ממפ"ם קבוצת חברים, יוצאי התנועה לאחדות העבודה ההיסטורית, בראשות חברי הכנסת דוד ליבשיץ וחנה למדן. רוב חברי חטיבת אחדות העבודה במפ"ם נשארו במפלגה.

ועדת הכנסת הכירה בליבשיץ ולמדן כסיעה נפרדת ב-4 במרץ, אך שם הסיעה אושר רק כעבור שנה, ב-10 במרץ 1953.

ליבשיץ ולמדן הקימו, ב-20 ביוני 1952, את מפלגת הפועלים לאחדות העבודה. המפלגה התקיימה במשך כשנה וחצי, עד שב-13 בינואר 1954 התמזגה עם מפא"י.

חטיבת אחדות העבודה במפ"ם התקיימה עד אוקטובר 1954, אז הקימו חבריה את סיעת אחדות העבודה - פועלי ציון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:הכנסת השנייה
מספר זה"ב

מערכת זה"ב (ראשי תיבות של זיכוי העברות יומניות בזמן אמת, באנגלית: RTGS - Real Time Gross Settlement) היא מערכת בנקאית המאפשרת לבצע העברת כספים מחשבון בנק אחד לאחר באופן מיידי, באמצעות מספר חשבון ייחודי (מספר זה"ב) שנוצר לכל חשבון התואם למערכת. הרשם הרשמי של מספרי זה"ב הוא האגודה העולמית לתקשורת פיננסית בין בנקאית (SWIFT).

מספר זה"ב (באנגלית: IBAN ראשי תיבות של International Bank Account Number) הוא תקן בינלאומי ISO 13616 המציין באופן ייחודי את מספר חשבון הבנק, מספר הסניף, זיהוי הבנק והמדינה בה מתנהל החשבון. בישראל מורכב המספר מ-23 תווים, הכוללים את קוד המדינה, את מספר הבנק, את מספר הסניף, את מספר חשבון הבנק של הלקוח, וכן ספרות ביקורת. מספר התווים מהם מורכב המספר משתנה ממדינה למדינה.

==אימוץ בינלאומי==
אימוץ מערכת IBAN ו-SEPA, נכון לאוקטובר 2023.{{ש}} 
כחול כהה: מדינות שבהן ה[[אירו הוא מטבע המדינה.
תכלת: מדינות המשתמשות ב-SEPA.
אדום: מדינות שבהן מבנה IBAN רשום ב-SWIFT.
כתום: מדינות שבהן מוגדר מבנה IBAN.]]
המערכת אומצה בעיקר באירופה ובמזרח התיכון, כאשר מדינות נוספות מאזורים גאוגרפיים אחרים בוחנות את התקן את השפעתו על מערכת הבנקאות שלהן בעקבות אימוץ המערכת.

בתוך האזור הכלכלי האירופי כל המדינות חייבות להשתמש במערכת, ועל פי החלטת הפרלמנט האירופי, עד פברואר 2014 כל מדינות גוש האירו היו חייבות להחליף את המערכות הלאומיות שלהן ולעבור לבצע העברות בנקאיות רק באמצעות מערכת SEPA (אזור תשלומים אירופי אחיד, Single European Payments Area), שבה נעשה שימוש בלעדי במספרי זה"ב.

בישראל המערכת נכנסה לשימוש ב-3 בספטמבר 2007, והיא פועלת בכל הבנקים ומאפשרת לבצע העברות כספים בין כל החשבונות בכל הבנקים. העברה שמתבצעת באמצעות מערכת זה"ב היא סופית ואינה ניתנת לביטול. העברות בין חשבונות המתנהלים בבנקים בישראל מתבצעות באותו יום עסקים.

החל מ-4 ביולי 2007 כל העברת כספים בשקלים המתבצעת בין חשבונות בבנקים ישראליים בסכום של 3 מיליון ש"ח ומעלה חייבת להתבצע באמצעות מערכת זה"ב. בסכום הנמוך מ-3 מיליון ש"ח, ניתן היה לבחור לבצע העברת זה"ב. החל מ-10 ביוני 2010 הוחלט כי סכום הגבוה ממיליון ש"ח חייב יהיה להיסלק באמצעות המערכת.

==מבנה==

לכל מדינה מבנה שונה בהתאם למערכת הבנקאות הלאומית שלה. בישראל, למשל, מבנה חשבון הבנק הייחודי הוא כדלהלן: <kbd>ILkk BBBN NNCC CCCC CCCC CCC</kbd>, כאשר האותיות k מציינות ספרות ביקורת, האותיות B מסמנות את מספר הבנק, האותיות N את מספר הסניף, והאותיות C - את מספר החשבון (13 ספרות המתחילות באפסים).

{| class="wikitable" border="1"
|-
! מדינה
! דוגמה למספר זהב
|-
| יוון
| style="text-align:left; direction:ltr;" | <kbd>GR16 0110 1250 0000 0001 2300 695</kbd>
|-
| בריטניה
| style="text-align:left; direction:ltr;" | <kbd>GB29 NWBK 6016 1331 9268 19</kbd>
|-
| ערב הסעודית
| style="text-align:left; direction:ltr;" | <kbd>SA03 8000 0000 6080 1016 7519</kbd>
|-
| שווייץ
| style="text-align:left; direction:ltr;" | <kbd>CH93 0076 2011 6238 5295 7</kbd>
|-
| ישראל
| style="text-align:left; direction:ltr;" | <kbd>IL62 0108 0000 0009 9999 999</kbd>
|}

==ראו גם==
* סוויפט קוד

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.boi.org.il/he/PaymentSystem/ZahavSystem/Pages/Default.aspx מערכת זה"ב - בנק ישראל]
* [http://www.boi.org.il/he/ConsumerInformation/ToolsAndCalculators/Pages/Iban.aspx בנק ישראל - סימולטור IBAN]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנקאות
קטגוריה:אמצעי זיהוי
מכשיר אליפטי

מכשיר אליפטי

מכשיר אליפטי הוא מכשיר אימון אירובי (תרגום מילולי מ-Elliptical Trainer, ידוע גם בכינוי Cross Trainer או "אליפטיקל"), הנפוץ בחדרי כושר רבים. המכשיר מאפשר למתאמן לדמות תנועת ריצה על ידי הסעת דוושות הרגליים על מסלול אליפטי, ומכאן שמו. תנועה זו מחקה את מיקום הרגליים בעת ריצה, ומאפשרת טווח תנועה כמעט מלא לברכיים ולמפרקי האגן, ללא לחץ (Impact) על פרקי הקרסול, הברך, האגן ועוד.

==היסטוריה==
המכשיר האליפטי הראשון יוצר בשנת 1995 על ידי חברת Precor, המתמחה בייצור ציוד כושר מקצועי לחדרי כושר, בין השאר מסילות ריצה, אופני כושר ומכשירי כוח. תיאור המכשיר היה "מסייע לדפוס תנועה מועדף של הרגליים באמצעות שימוש בדוושות", כאשר אותו דפוס תנועה לא פורט. המכשיר המקורי דמה לדגמים הקיימים כיום, עם גלגל אליפטי, אך ללא ידיות אחיזה נעות. אחריו חברת ריבוק הוציאה מכשיר מבוסס טכנולוגיה דומה, שכלל ידיות אחיזה נעות שהשתלבו בדוושות הרגליים.

==מבנה המכשיר==
מכשיר אליפטי ומשתמש בתנועה.
קיימים מספר סגנונות ודגמים למכשיר האליפטי, אך רובם כוללים את המאפיינים הבאים:
*דוושות רגליים שטוחות ורחבות, המאפשרות מדרך מלא של כף הרגל, מחוברות במוט לציר סיבוב.
*מסלול עגול או סגלגל, המהווה גל ארכובה והופך את תנועת מוטות הדוושות מישרה לסיבובית.
*מוטות ידיים, המחוברות באופן ישיר או עקיף לתנועת הדוושות ומאפשרות הנעתן על ידי משיכה ודחיפה.
*צג ועליו בקרת אימון, עם אפשרות לתוכניות אימונים שונות ומעקב אחר אלמנטים של כושר גופני, כגון דופק.
*ידיות אחיזה נייחות, עליהן ניתן להישען בעת האימון.

==שיטות הנעה==
מכשיר אליפטי לרוב מצויד במנוע חשמלי, ופעמים רבות גם בדינמו. המנוע החשמלי אחראי בין השאר לשליטה בהתנגדות של הדוושות (על ידי שדה מגנטי במסלול הסיבוב). בדגמים מודרניים (שנות ה-2000) המכשיר האליפטי מאתחל את תצוגת המכשיר רק לאחר תנועת הדוושות (הפעלת הדינמו) ובכך מוריד את תצרוכת החשמל במנוחה של המכשיר. במכשירים אליפטיים בהם ניתן להסיע הדוושות לאחור (סיבוב הפוך) לרוב הדינמו לא יפעל.

קיימים מכשירים בהם ניתן להגביה את המסלול באופן מכני, ולהפכו מעגול ליותר אליפטי (מסלול גמיש). בכך ניתן לשנות את תנועת הרגליים ולאמן קבוצות שרירים שונות. ככל שהמסלול יותר עגול כך שרירי התאומים והשריר הארבע ראשי נושאים ביותר עומס, וככל שהמסלול יותר אליפטי שרירי העכוז והדו ראשי ירכי מתחלקים במאמץ.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.thehistoryof.net/history-of-ellipticals.html היסטוריה של מכשירים אליפטים], The History Of.

קטגוריה:ציוד ספורט
הסיעה הדרוזית הישראלית

הסיעה הדרוזית הישראלית הייתה סיעת יחיד שכיהנה בכנסת השישית.

הסיעה הוקמה ב-11 באפריל 1967 על ידי ג'בר מועדי לאחר שפרש ממפלגת שיתוף ואחווה. 

מועדי הקים את הסיעה לאחר שסיעת שיתוף ופיתוח בה היה חבר, שהיוותה איחוד של המפלגות שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח התפרקה מספר חודשים קודם לכן. לכנסת השביעית נבחר מועדי מטעם מפלגת קידמה ופיתוח, ובכך בא נמחקה המפלגה מהמפה הפוליטית, המפלגה הייתה הסיעה היחידה בתולדות הכנסת שייצגה במופגן את הציבור הדרוזי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:העדה הדרוזית בישראל
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:מפלגות ערביות בישראל
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1967
גנט (כדורגל)

איגוד האתלטיקה המלכותי גנט (בפלמית: Koninklijke Atletiek Associatie Gent, מבוטא חנט) הוא מועדון כדורגל בלגי הממוקם בעיר גנט, בירת מזרח פלנדריה, ונמנה עם המועדונים שייסדו את התאחדות הכדורגל הבלגית. בשנת 2015 זכה המועדון לראשונה באליפות הליגה הבלגית.

כינוייה של הקבוצה הוא "הבאפלוים" כאשר מקור השם הוא, כנראה, בעובדה שבתחילת המאה ה-20, ביקר בעיר באפלו ביל וקרקס המערב הפרוע שלו.

==היסטוריה==
המועדון, שהוקם בשנת 1864 כלל גם מחלקות הוקי שדה ואתלטיקה, ובכך היה למועדון הספורט הראשון בתולדות בלגיה. קבוצת הכדורגל, שיחקה רק משחקי ידידות לא רשמיים בשנותיה הרשמיות עד שבשנת 1900 נרשמה רשמית בהתאחדות הכדורגל הבלגית, ובכך הייתה לאחד המועדונים המייסדים שלה. הקבוצה העפילה לראשונה לליגה הבכירה בבלגיה 1908/09, אז בשמה הישן "ראסינג קלאב גנטויס", שמה הצרפתי של הקבוצה שניתן לה עם הקמתה. השם הנוכחי, ההולנדי, ניתן לקבוצה רק בשנת 1971. בעונתה הראשונה בליגה הבכירה הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגה, דבר שגרם לה לרדת לליגת המשנה, ממנה עלתה חזרה רק בעונת 1911/12.

לאורך השנים, עלתה וירדה הקבוצה מליגת המשנה לליגה הבכירה וחוזר חלילה. הקבוצה העפילה בפעם האחרונה מהליגה השנייה לליגה הבכירה בעונת 1989/90, כאשר מאז נשארה בליגה הבכירה עד היום.

בעונת 1991/92 שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב הראשון את קבוצת לוזאן ספורט השווייצרית ואת קבוצת איינטרכט פרנקפורט הגרמנית בסיבוב השני. בסיבוב השלישי עברה את קבוצת הפאר הרוסית דינמו מוסקבה לפני שהפסידה בשלב רבע הגמר לאייאקס אמסטרדם ההולנדית.

בעונת 2005 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת בוהמיאן האירית וכן גברה בסיבוב השני על קבוצת טסצומה זלין הצ'כית אך נכנעה בסיבוב השלישי לקבוצת ולנסיה הספרדית.

בעונת 2007 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו וגברה בסיבוב השני על קבוצת קליפטונביל מצפון אירלנד. בסיבוב השלישי והאחרון שיחקה הקבוצה מול קבוצת אולבורג בולדספילקלאב הדנית והפסידה לה את הכרטיס לגביע אופ"א באותה העונה.

לאורך השנים שיחקה הקבוצה נגד חלק מהקבוצות הגדולות ביבשת, כגון וסטהאם יונייטד, אייאקס אמסטרדם, גראסהופרס ציריך, סלטיק, ולנסיה, איינטרכט פרנקפורט, דינמו מוסקבה, לאנס, קלן, ז'ירונדינס דה בורדו, המבורג, ורדר ברמן ופריז סן-ז'רמן כאשר לרובן הפסידה ורק מעטות ניצחה.

ב-21 במאי 2015 זכתה גנט באליפות הראשונה בתולדותיה, 151 שנה לאחר היווסדה.

בעונת 2022/2023 השיגה את הישג השיא שלה במפעל אירופי כאשר העפילה לרבע גמר הקונפרנס ליג.

==סגל הקבוצה==
; נכון ל-8 בפברואר 2024

 
 (קפטן שני)

==כדורגלנים מפורסמים בעבר ובהווה==
{|
|
* רנדל אזופייפה
* מרצין זבלקוב
* מידו
* סנדי מארטנס
* דורדה סבטליצ'יץ'
* אדקמני אולופאדה
* מילוש מאריץ'
* ארמנד ג'וריון
* סורן בוסק
* פוק בוי
* ג'קי פיטרס
|
* ברנד תיס
* אדמיר האזנדר
* אלין סטויצה
* בריאן רואיס
* בובאן גרנצ'ארוב
* דומיניק פולי
* סובאד קאטאנה
* פרנסואה קונטר
* אמברק בוסופה
* יורגן קאבנס
* ג'ון מצ'ת' מוירורי
|}

==תארים והישגים==
* ליגת העל הבלגית:
** אליפות (1): 2014/2015
** סגנות (3): 1954/1955, 2009/2010, 2019/2020
* הגביע הבלגי:
** זכייה (4): 1963/1964, 1983/1984, 2009/2010, 2021/2022
** סגנות (2): 2007/2008, 2018/2019
* הסופר קאפ הבלגי:
** זכייה (1): 2015/2016
** סגנות (2): 1983/1984, 2009/2010
* גביע האינטרטוטו:
** סגנות (2): 2006, 2007

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל בלגיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1900
טימור (אי)

טימור (פורטוגזית: Timor) הוא אי בצידו הדרומי של הארכיפלג המלאי, המחולק בין המדינה העצמאית מזרח טימור, ומערב טימור השייכת למחוז מזרח נוסה טנגרה באינדונזיה. שטח האי 30,777 קמ"ר. מקור שמו במילה המלאית טימור שפירושה מזרח, מפני שהאי נמצא בחלקה המזרחי של שרשרת האיים.

== שפה ==

השפות הרשמיות במזרח טימור הן טטום ופורטוגזית, בעוד שבמערב טימור השפה הרשמית היא אינדונזית.

== גאוגרפיה ==

ממזרחו ודרום-מזרחו של האי שוכנת אוקיאניה. בצפון-מזרחו שוכן האי סוּלָאווֵסִי, וממערבו האי סומבה. ממערב צפון-מערב לאי שוכנים האיים פלורס ואלור, ומצפון-מזרחו שוכנים איי באראט דיה, כולל האי ווטאר.

בטימור אין געשיות ויש בו ארכאולוגיה עתיקה יותר מאשר בשאר איי סונדה הקטנים. תופעות אלה הן תוצאה מהיותו של האי על קצהו הצפוני של הלוח האינדו-אוסטרלי שנדחק אל תוך דרום-מזרח אסיה.

== היסטוריה ==

כאי הקרוב ביותר להתיישבות אירופאית בתקופה, טימור היה יעדו של ויליאם בליי ושל הימאים הנאמנים לו לאחר המרד על הבאונטי הידוע לשמצה ב־1789 הוא הגיע אל קופאנג שנשלטה על ידי ההולנדים ומשם שלח אל בריטניה את מכתב התלונה על המרד. באי גם נמצאו שרידיה של הספינה HMS pandora, שנשלחה לעצור את מורדי הבאונטי, לאחר שהתרסקה לתוך שונית המחסום הגדולה.

האי חולק פוליטית לשני חלקים: מערב טימור, שנודע כטימור ההולנדית מהשנים הראשונות של המאה ה-19 עד ל-1949 כשהיא הפכה לטימור האינדונזית, חלק מרפובליקת אינדונזיה שהוקמה מאיי הודו המזרחיים ההולנדיים. ומזרח טימור, שנודע שטימור הפורטוגזית מ-1512 ועד ל-1975. מזרח טימור כוללת בתוכה את גם את המובלעת אוקוסי-אומנו שבמערב טימור. הולנד ופורטוגל לא פתרו רשמית את בעיית הגבול עד לשנת 1915.

כוחות יפנים השתלטו על האי מ-1942 עד ל-1945.

לאחר התקוממות נגד המשטר הקולוניאלי פלשו כוחותיה של אינדונזיה אל תוך מזרח טימור ב-1975. מזרח טימור סופחה לאינדונזיה ונודעה כטימוֹר טימוּר או בקיצור "טים טים". היא נחשבה בידי האינדונזים כמחוז ה-27, אך הכיבוש מעולם לא הוכר בידי האו"ם או בידי פורטוגל. אוכלוסיית מזרח טימור התקוממה במשטר האינדונזי ופתחה ממלחמת גרילה.

לאחר משאל עם ב-1999, נחתם הסכם בין פורטוגל ואינדונזיה בחסות האו"ם שקבע שמזרח טימור תקבל עצמאות מלאה.

אחד מפחדיה הגדולים ביותר של הממשלה האינדונזית בנוגע למזרח טימור תמיד היה האפשרות שמערבו של האי יתעודד מעצמאותו של מזרחו, וינסה להצטרף לחציו השני בהקמת מדינת אי שלמה. חשדה של הממשלה האינדונזית אושר בהקמתה של תנועת טימור הגדולה, שהחלה לפעול ב-2001 בצדו המערבי של האי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:איי סונדה
קטגוריה:איים באוקיינוס ההודי
קטגוריה:אינדונזיה: איים
קטגוריה:מזרח טימור: גאוגרפיה
קטגוריה:איים מחולקים
מיכאל פרי

מיכאל פרי (1938 – יוני 2022) היה פרופסור לאסטרטגיה ושיווק, כמו כן, היה איש סגל בבית הספר למדעי ההתנהגות במכללה למינהל ובפקולטה למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו.

==ביוגרפיה==
פרי התגורר בחיפה בשנות ילדותו. הוא למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה וסיים אותו בשנת 1956. פרי שירת בצה"ל במסגרת הנח"ל עם גרעין של הצופים.

למד לתואר ראשון באוניברסיטה העברית והמשיך ללימודי תעודה במנהל עסקים. בהמשך סיים את לימודי הדוקטורט (PhD) באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בשנת 1970. עם חזרתו לישראל, הקים את חברת "מיצוב", חברת הייעוץ האסטרטגי הראשונה בישראל. מאז לימד פרי במספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובישראל. קיבל את הפרופסורה מאוניברסיטת חיפה.

בשנת 1991 הוציא לאור את ספרו העוסק בתכנון אסטרטגי, הנקרא "אסטרטגיה של יתרון תחרותי – הגישה השיווקית". הספר משמש כיום ללימוד במספר קורסים למנהל עסקים באוניברסיטאות ומכללות בישראל. בנוסף פרסם פרי מספר רב של מאמרים מקצועיים ומאמרים בעיתונות העסקית.

את המונח העברי מיצוב (שילוב של מיקום ומצב) טבע פרופסור פרי בתחילת שנות ה-80 ועד למותו היה היו"ר של חברת הייעוץ "מיצוב – תכנון אסטרטגי וייעוץ שיווקי", המתמחה בייעוץ אסטרטגי.

בשנת 2014 הוציא לאור את ספרו השני: "מהג'ונגל לכרי הדשא – בניית אסטרטגיה עסקית בשוק תחרותי לשם 'שיאור באושר'" יחד עם גיא פרי, בהוצאת אחווה הוצאה לאור.

נפטר ביוני 2022.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20101118024050/http://www.mitzuv.com/pageStaffHe.asp מיכאל פרי], באתר חברת הייעוץ "מיצוב"
* 
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: בית הספר לניהול
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1938
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
באדה מריאם הראשון, קיסר אתיופיה

באדה מריאם הראשון (געז: "በእደ ማርያም", תרגום: "בידי מרים") היה קיסר האימפריה האתיופית לקראת סוף תקופת תור הזהב. מריאם נולד בעיר דברה ברהן ב-1446 בשם "הנסיך חאזקאיס" היה בנה השני של הקיסרית היהודייה ציון ציפורה מהקיסר זרע יעקב. הוטבל לנצרות בשם "באדה מריאם". יירש את אביו לאחר שזה נפטר ב-26 באוגוסט 1468 הוכתר בשם "אדמס סגד" אימץ את שם המלכות "דווית השלישי".

== סימון כיורש ==

לקראת סוף חיי אביו, יותר ויותר אנשים מבית המלוכה התנכלו לו בגלל יהדותה של אמו, עקב השמועות אודות נאמנותה ליהדות בסתר לאחר ההתנצרותה, שנפוצו לאחר מותה, ובעקבות הידיעה כי קבר את אמו בחשאי בכנסיית מקדס מריאם ליד עיר הולדתו דברה ברהן, באמצעות שוחד.
כאשר אביו גילה שקבר את אמו שהוא עצמו נתן פקודה להורגה בעקבות המרד, הוא כעס עליו אך לאחר שהבין שבאדה מריאם לא יבגוד בו ולאחר שכנוע מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית הוא השלים עם בנו. באדה מריאם הוכרז כיורש מכיוון שהיה בנו השני של הקיסר, ומכיוון שהבן הבכור אסקל, בחר לבגוד באביו לאחר שהוא שחרר את השבויים היהודים שהוחזקו בגלל כעסו על רצח אמו בידי אביו. בסופו של דבר הצטרף אסקל לנזיר אבא צברה שהיה אחד מהשבויים והחל לנדוד יחד איתו בכפרי ביתא ישראל ושינה את שמו ל"צאגה אמלק" (פירוש: "בן המלך"). בריחתו ובגידתו של אסקל סימנה את באדה מריאם כיורש לכס הקיסרות, שמונה שנים לאחר מות אמו ובריחת אחיו הגדול הוא הוכתר לקיסר אתיופיה.

== שלטונו ==
בעקבות מות אמו ולאחר הכתרתו כקיסר, הוא נתן להלני אשתו השנייה של אביו ואמו החורגת את התואר האם הקיסרית ואכן היא הוכיחה את עצמה כשליטה, ההיסטוריון פאלו ב. האנז כותב שהייתה למעשה שליטה שותפה לצד הקיסר. לעומת זאת ההיסטוריון אדוורד אלאנדורף כותב שקיסר זה לא יכל להחזיק את האימפריה שבנה אביו ומחוזות הפריפריה שהיו רחוקים ממחוזות המרכז החלו להראות סימני התקוממות.

=== המערכה כנגד הדובאים ===

=== לחימות נוספות ===
באדה מריאם העביר את ארמונו לארץ גורגה, כך שהיה יותר קל לנהל קמפיינים צבאיים בדאווארו ובבלה. מבצעיו הצבאיים הובילו להסכם שלום עם הסולטאן של אדאל, מוחמד אבן באדלאי והשתמש בשלום הזה בגבול הדרומי להזיז את כוחותיו צפונה ולנהל מבצעים צבאיים כנגד יהודי אתיופיה שבצפון המדינה בראשותו של הגנרל מרקוס. אך אחרי מותו של סולטאן אדאל פרצה שוב מלחמה בדרום.

=== מותו ===
באדה מריאם מת באבסי ווארה גאבי ב-8 בנובמבר 1478 ונקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט. קברו נהרס מאוחר יותר בעקבות הגירת האורומו הגדולה שהגיעה לאזור ב-1709 כאשר הם צרו על הכנסייה, והשליכו את ארון המתים של באדה מריאם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:השושלת הסולומונית
קטגוריה:קיסרי אתיופיה
קטגוריה:שושלת הגדעונים
קטגוריה:תקופת תור הזהב האתיופית
קטגוריה:מלכים אפריקאים
קטגוריה:ילידי 1448
קטגוריה:נפטרים ב-1478
קיסוסיים

קיסוסיים (שם מדעי: Araliaceae) היא משפחת צמחים בעלי פרחים, בה נמנים סוגים כגון הקיסוס והג'ינסנג.

==מאפיינים==
המשפחה מכילה מעל 250 מינים המקיפה עשבים או עצים או מטפסים מעוצים. 

העלים על פי רוב מסורגים, פשוטים או מורכבים. 

הפרחים ערוכים בקרקפות, סוככים, אשכולות, או שיבולים.

הפרחים דו-מיניים או חד-מיניים, נכונים.

הגביע דמוי-ספלול ומעורה כולו בשחלה, שיניו שעירות או בלתי נראות כמעט.

עלי הכותרת 5 עד 10.

מספר האבקנים כמספר עלי הכותרת. השחלה תחתית על פי רוב, בעלת 2 או הרבה עלי שחלה.

הפרי דומה לענבה או אגוזית, הוא מחויץ ל-5 מגורות או מחולק ל-5 פרודות.

רוב המינים מניבים פרחים קטנים. מאפיין בולט של המשפחה הוא בסיס עלה רחב. במינים רבים העלים מורכבים ונראים כשורה של עלעלים סביב העורק הראשי של העלה, בדומה לשרך או דמויי כף-יד. התפרחת היא לרוב מסוג סוכך, פשוט או מורכב. הפרחים נכונים, פנטמריים והשחלה תחתית. הפרי בשרני לרוב מסוג בית גלעין או ענבה.

==טקסונומיה==

קיימת חלוקה פנימית לשתי תתי משפחות, הקיסוסים (Aralioideae) המכילה כמה עשרות סוגים, וה-Hydrocotyloideae המכילה כחמישה סוגים.

מבחינה גנטית הקיסוסיים מקורבים למשפחת הסוככיים (שאף היא תחת סדרת הסוככאים), ולעיתים סוגים מועברים ממשפחה למשפחה.

==בישראל==
בארץ צומחים שני סוגים, הקיסוס והספלילה (שעד לא מזמן נחשבה כשייכת לסוככיים).

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטואן-לורן דה ז'יסייה
קטגוריה:משפחות צמחים
1-2-3 מגע

1-2-3 מגע () הייתה סדרת טלוויזיה חינוכית שעסקה במדע, אשר שודרה בערוץ PBS האמריקאי בין השנים 1988-1980. בתוכנית לימדו תאוריות מדעיות שונות, ואת יישומיהן בחיי היום יום. התוכנית צולמה בפני קהל, צוות המנחים ענה לשאלותיו. במהלך השנים שודרה התוכנית ב-26 מדינות. בישראל, שודרה התוכנית בטלוויזיה החינוכית מאמצע שנות השמונים עד תחילת שנות התשעים. מאוחר יותר היא שודרה בשידורים חוזרים בשנת 1993 בערוץ הילדים. 

65 פרקי העונה הראשונה צולמו בראשית שנת 1980. שלושת המנחים היו סטודנטים שדנו בענייני מדע בחדר בקמפוס שכונה "הסדנא" (The Workshop). מגבלות תקציביות מנעו את המשך צילומי הסדרה, אך לבסוף, בשלהי 1983, החל שידור העונה השנייה, עם צוות מנחים חדש. הפעם עוצב האולפן כמרתף אופייני לבית בפרוורים. ב-1986 הוחלף שוב צוות המנחים, וגם הקונספט שונה מעט - הקטעים השונים לא צולמו באתר קבוע, וכל אחד מהמנחים הופיע בנפרד.

במקביל לצילומי הסדרה הרגילים, צולמו כמה פרקים בשיתוף פעולה עם הפקה דומה ברשת הטלוויזיה הצרפתית France 3.

בין 1991 ל-1992 שודרה ב-PBS גרסה של פרקי הסדרה שנקראה ، ויועדה לשידור בבתי ספר.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תוכנית ילדים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-1980
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: תוכניות: בימוי תוכנית ילדים
קטגוריה:זוכי אמי בשעות היום: תוכניות: צילום
קטגוריה:תוכניות מדע פופולרי
ממלכת קאפה

קַאפָה הייתה ממלכה עתיקה ששכנה בדרום-מערב אתיופיה. גבולה הצפוני של הממלכה היה נהר הגוג'אב, שהפריד אותה מממלכות אזור גיב, במזרחה גבלה בקונטים ובקולים, עמים שישבו בין ממלכה זו לבין נהר האומו, בדרומה גבלה בשבטי הגירמים, ובמערבה במוסונגוים.

== היסטוריה ==

ממלכת קאפה הוקמה ב-1390 על ידי מינג'ו. הבירה הראשונה הייתה העיר בונגה ויותר מאוחר אנדרכצ'ה, אך הבירה הקודמת שמרה על חשיבותה.

במשך המאה ה-16 אבדו כל השטחים צפונית לנהר גוג'אב לטובת האורומו. המלכים של קאפה פיצו על כך כאשר סיפחו את מדינות גימירה הקטנות, ובמשך המאה ה-18 הצליחו להשתלט על ממלכת וואליטה.

לקראת סוף המאה ה-16 שכנע סרצה דנגל, קיסר אתיופיה, את מלך קאפה לאמץ את הנצרות כדת הממלכה. כתוצאה מכך כנסיית ג'ורג' הקדוש בעיר בחה נקראת על שמו של הקיסר סרצה דנגל. במאות הבאות ההשפעה של הממלכה האתיופית נחלשה והנצרות פחות או יותר נעלמה.

מלך קאפה האחרון, גאלי שארוצ'ו, התנגד במשך חודשים רבים לצבאם המשולב של וואלדה גיורגיס, ראס דאמיס והמלך של ג'ימה אבבה ג'יפאר השני, עד שהוא נלכד ב-11 בספטמבר 1897 הוא נשלח תחילה לאנקובר, ואז לאדיס אבבה. קאפה אז נשלטה על ידי וואלדה גייוגיס עד 1914.

בשנת 1942 הפכה קאפה, יחד עם חלק מממלכות אזור גיב, למחוז קאפה, בארגון המנהלי החדש שיזם הקיסר היילה סלאסי.

== מלכי קאפה ==
{| class="wikitable"
|-
! שם המלך !! שנות שלטון
|-
| שונגאטאטו || 1425–1460
|- 
| אדדיוטאטו || 1460–1495
|- 
| סאדי || 1495–1530
|-
| מאדי גאפין || 1530–1565
|-
| בונגאטאטו || 1565–1605
|-
| גיבה נאקיוק || 1605–1640
|-
| גאלי גאפוצ'ו || 1640–1675
|-
| גאלי גינוצ'ו || 1675–1710
|-
| גאקי גאוצ'ו || 1710–1742
|-
| גאלי גאוצ'ו || 1742–1775
|-
| שאגי שארוצ'ו || 1775–1795
|-
| באשי גינוצ'ו || 1795–1798
|-
| הוטי גאוצ'ו || 1798–1821
|-
| גאחה נאצ'וכהו || 1821–1845
|-
| גאווי נאצ'וכהו || 1845–1854
|-
| קאי שארוצ'ו || 1854–1870
|-
| גאלי שארוצ'ו || 1870–1897
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קאפה
קאפה
קאפה
על-גלגול

זחלי [[רפואניתיים מהמין Stenoria analis על דבורה המתפתחים בעל-גלגול לכמה צורות זחל.]]
על-גלגול (באנגלית: Hypermetamorphosis) הוא צורה מסוימת של גלגול חרקים. סוג גלגול זה מאופיין בכמה צורות של דרגת הזחל. למשל למשפחת הרפואניתיים צורת על-גלגול בעלת כמה צורות זחל ייחודיות שצורתו הראשונה נקרא תלת-ציפורן.

צורת התפתחות זו נהוגה לרוב בחרקים טפיליים, כאשר צורת הזחל הראשונה נועדה להקל על הזחל למצוא את הפונדקאי.

==קבוצות בהם קיים על-גלגול==
*חיפושיות כמו רפואניתיים ו-Ripiphoridae
*זבובאים כמו Nemestrinidae, Bombyliidae ו-Acroceridae
*משפחת הטרפרגליים
*צרעות טפיליות מהמשפחה Eucharitidae
*בני סדרת המניפאים.

גם אצל הבריומאים ישנו דמיון במבנה הזחל לעל-גלגול אך המבנה שונה.

== ראו גם ==
* בעלי גלגול מלא
* בעלי גלגול חסר

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זואוטומיה
אל טחין

אל טחין (ספרדית El Tajín) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הפרה-קולומביאנית, בקרבת העיר פפנטיה, במדינת וראקרוס שבמקסיקו.

==היסטוריה==
בנייתה של אל-טחין החלה במאה ה-1 והגיעה לשיאה בסוף התקופה הקלאסית, סביב 600–900 לספירה. ניתן למצוא במבני העיר מתקופה זו השפעה של טאוטיווקאן. הבנייה נמשכה עד המאה ה-13, אז נכבשה העיר ונשרפה. לאחר מכן, יושבה העיר על ידי אוכלוסייה דלה יותר עד המאה ה-16, עת נכבשה בידי הכיבוש הספרדי.

===גילוי האתר===
בשנת 1785 ביקר המהנדס דייגו רואיז באתר שהיה מכוסה כולו בצמחייה, ופרסם את התיאור הראשון שלו. בתחילת המאה ה-19 ביקרו באתר גילרמו דופיי, אלכסנדר פון הומבולדט וקרלוס נבל, שפרסמו נתונים נוספים. החפירה הארכאולוגית הראשונה באתר נערכה על ידי חוזה גארסיה בין השנים 1943 ל-1963. משנות ה-80 ערך המכון המקסיקני לאנתרופולוגיה והיסטוריה פעולות שימור באתר.

==האתר==
לב האתר הרשמי מכסה כ-1 קמ"ר בלבד, אך ישנם מבנים משניים רבים שטרם נחפרו ואשר מתפשטים למרחק רב מלב האתר. האתר מורכב משלושה מתחמים עיקריים, כאשר כל אחד בנוי סביב מספר חללים פתוחים (פלאזות):
*טחין - מתחם המוגדר על ידי שני נחלים וחומה ממזרח-למערב. המרכז הרשמי של המתחם מכיל מספר מקדשי-פירמידות, ארמונות ומגרשי טלאצ'טלי. הוא הנמוך מבין שלושת המתחמים. שלוש הפלאזות שבו מוקפות מכל עבריהן במבנים בצורת פירמידות. המרשימה מכל היא פירמידת הגומחות, שתועדה לראשונה בשנת 1785. שטח בסיסה הוא 36 מ"ר, ושש קומותיה מתנשאות לגובה של 60 מטר, ועד למקדש השוכן בראשה אשר ממנו שרדו שרידים מועטים בלבד. בכל קומה יש שורות של גומחות מרובעות (365 גומחות סה"כ).
*טחין צ'יקו - שנמצא על תל מלאכותי שגובהו 7 מטרים, וממדיו הם 300 על 1500 מטר. כמו טחין, גם מתחם זה לא נחפר במלואו. עם זאת, הפלאזה של טחין צ'יקו ובניינים מסביבו נחפרו במלואם, וגילו פריטים מעניינים על חלק זה של המתחם. מעניין במיוחד אחד הבניינים, המכיל בתוכו מבנים קטנים יותר בכל אחת מ-4 פינותיו, דבר ייחודי לאדריכלות הפרה-ספרדית. בניין זה הוא המקושט ביותר באל טחין, עם רצועות תבליטים אנכיות ורצועות עיטור בדמות מפתח.
*המתחם השלישי - ידוע כ"קבוצת העמודים", כיוון שהגדול מבין שני מבני הפירמידות שבו, שעדיין לא נתגלה במלואו, הוא בעל אכסדרה הנשענת על עמודים מעוטרים בתבליטי פסלים.
אל טחין הוא אתר תיירותי, ויש בקרבתו מוזיאון. רבים מהפסלים באתר מתארים את משחקי הטלאצ'טלי הטקסיים וטקסי הקזת הדם על ידי האליטה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.manos-de-oaxaca.com/afrocaribe/ac_el-taj.htm אודות אל טחין]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מקסיקו: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מקסיקו: מבנים
קטגוריה:מקסיקו: אתרים ארכאולוגיים
אלפרד מנדס

אלפרד יוברט מנדס (אנגלית: Alfred Hubert Mendes; 1897–1991) היה סופר מטרינידד וטובגו שכתב בשפה האנגלית, קראולי עם שורשים פורטוגזים. אחד מחלוצי הספרות באיים הקאריביים.

==משפחתו==
סבו, פרנסיסקו מנדס, נמנה עם חסידיו של ד"ר רוברט קאלי, הרופא והמטיף הסקוטי שהקים את הכנסייה הפרסביטריאנית באי מדיירה שבפורטוגל, ונאלץ להימלט לטרינידד יחד עם מאות אחים לאמונה.<br />
אביו, אלפרד מנדס, היה דמות חשובה בקהילה הפרסביטריאנית הפורטוגזית בטרינידד וטובגו, ושימש בין היתר כסגן הקונסול של פורטוגל בארץ זו.

==קורות חייו==
בגיל 15 התייתם מנדס מאמו, ואביו שלח אותו לפנימייה באנגליה. הוא הסתגל למקום בצורה יוצאת מן הכלל, אך נאלץ לחזור לטרינידד ב-1916 עקב פריצת מלחמת העולם הראשונה. כשמלאו לו 18, להוט אחרי חוויות חדשות בעולם הגדול, התגייס מרצונו כרובאי בצבא הבריטי והשתתף בקרבות החפירות הקשים בצרפת ובפלנדריה, אותם תיאר בספר שכתב כעבור ששים שנה. בשנת 1919 חזר מנדס למולדתו.
 
יחד עם סי.לי.אר. ג'יימס, ראלף דה בואסייר, אלברט גומס והוגו סטולמאייר, היה מנדס אחד החברים המפורסמים של החוג הספרותי Beacon ("המגדלור"), מסביב לכתב העת השמאלי שנשא את אותו השם.
עקב פולמוסיו עם הכנסייה הקתולית, בעיקר סביב חוק הגרושין ובגלל האשמות על חילול השם נגדו, נאלץ, בעצת המושל של האי, לגלות לזמן קצר לאי גרנדה עד יעבור זעם.

בחייו הארוכים החליף אלפרד מנדס עיסוקים שונים - עבד כפקיד ממשלתי, כאיש עסקים, וכו'. ב-1932 ראיין מנדס, בעל הדעות הסוציאליסטיות, את יוסיף סטלין. בשנת 1933, מתוך רצון להצליח כסופר, היגר לניו יורק שם בילה 7 שנים מחייו ופקד את חוגי הספרות במנהטן. שם הכיר את פורד מדוקס פורד, ויליאם סארויאן, לנגסטון יוז, קאנטי קאלן ואחרים. זמן מה התיידד מקרוב עם מלקולם לאורי, גם הוא יליד איי הודו המערביים. בניו יורק הכיר גם את אלן פראקיני, שהפכה לאשתו למשך 53 שנה.
 
עקב סדרה של כישלונות - דחיית בקשתו לאזרחות אמריקאית ואי הצלחתו לפרנס את משפתחו החדשה, עזב את ארצות הברית וחזר לטרינידד, לא לפני שבהתפרצות זעם שרף את כתבי היד של שישה רומנים שחיבר.

מנדס עמל רבות כדי לשכלל את כתיבתו, אך לעולם לא היה שבע רצון ממנה. בעשורים האחורים לחייו תפוקתו הספרותית דעכה. לעומת זאת עסקיו שגשגו והשתתף בחיים הפוליטיים של ארצו.

את שנותיו האחרונות בילה על שפת הים בברבדוס, שם נפטר ב-1991. 

כהוקרה על תרומתו לספרות ארצו קיבל בשנת 1972 תואר דוקטור כבוד של אוניברסיטת איי הודו המערביים.
בנו, פיטר מנדס, היה אביו של הבמאי הבריטי סם מנדס.

==יצירתו== 
הצטיין במיוחד בספורת קצרה ובשני רומנים, היום די נשכחים: 
* Pitch Lake - בו סיפר על המהגרים הפורטוגלים בטרינידד 
* Black Fauns - 1935 - "פאונים שחורים"

בשנות ה-70 לחייו כתב אוטוביוגרפיה.

==מקורות==
* Nicholas Laughlin, Review: The Autobiography of Alfred H.Mendes, "Caribbean Beat", Jan - Feb 2003

קטגוריה:סופרים טרינידדים
קטגוריה:ילידי 1897

קטגוריה:נפטרים ב-1991
הקווקז המערבי

הקווקז המערבי (ברוסית: Западный Кавказ) הוא השם הקיבוצי שניתן לתא שטח בגודל של 3,516.2 קמ"ר במערבו של הקווקז ברוסיה עת הוכרז בשנת 1999 כאתר מורשת עולמית. השטח משתרע בדרום מזרח מחוז קרסנודר, בדרום הרפובליקה של אדיגיה ובמערב הרפובליקה של קאראצ'אי-צ'רקסיה, וכולל מספר יחידות גאוגרפיות שהגדולה שבהן היא השמורה הביוספרית הלאומית של הקווקז המשתרעת על שטח של 2,758.41 קמ"ר. 561.9 קמ"ר נוספים משתרעים בחלק משטחו של הפארק הלאומי של סוצ'י והיתר בארבעה אתרים קטנים ששטח כל אחד מהם אינו עולה על מספר עשרות קילומטרים מרובעים.

==גאוגרפיה וגאולוגיה==
שני ביזונים על בול סובייטי
מראה ברכס בלאלאקאיה
האזור הררי וגובהו נע מ-250 מטר למעל 3,000 מטר, ועד לשיא גובהו בהר אקאראגווארטה הנישא לגובה של 3,360 מטר. מבחינה גאולוגית, השטח מגוון וכולל את כל קשת המסלע החל מהפרקמבריון ועד לפלאוזואיקון, וצפונו עשוי אבן גיר ומתאפיין בנוף קרסטי עשיר במערות. האזור כולו עוצב על ידי קרחונים ש-60 מהם, בשטח כולל של 18 קמ"ר, עדיין קיימים. לצד אלה קיימים מורנות וכ-130 אגמים השוכנים בגובה רב. הנהרות בצידו הצפוני של האזור מתנקזים אל נהר הקובן הזורם אל ים אזוב, בעוד שבצידו הדרומי הם קצרים יותר ומוליכים ישירות אל הים השחור. לאורכם של אלה מספר מפלי מים המגיעים עד לגובה של 250 מטר.

==החי והצומח==
384 מיני בעלי חיים חיים בקווקז המערבי. על 60 מיני היונקים נמנים הזאב, הדב, השונר, חזיר הבר, היעל הקווקזי המערבי, צפיר האלפים, הביזון האירופי, נמר השלג ועוד. שני המינים האחרונים נתונים בסכנה בכל העולם. באזור 246 מיני ציפורים, רבים מהם אנדמיים וכחמישית מהם מאוימים ברוסיה או בעולם כולו. לאלה מצטרפים דו-חיים, דגי נהרות ו-2,500 מינים מתועדים של חרקים.

הצומח בקווקז המערבי ערוך ברצועות בהתאם לגובה הטופוגרפי ומשתנה ממערב למזרח. המערב מכוסה ביערות אלון ואשור, במרכז נפוצים עצי שדר ואדר, ואילו במזרח גדלים אשוחים לצד ארזים. מעל קו העצים המשתרע בגובה של כ-2,500 מטר גדל מין ייחודי של רודודנדרון בכרים האלפיניים והסוב-אלפיניים. בסך הכל נסקרו באזור כ-700 מיני פטריות ו-1,580 מינים של צמחים וסקולאריים, מהם 967 מינים האופייניים לגובה רב. שליש מהצומח אנדמי למקום, ועשירית נמצא באיום כלשהו.

"השמורה הביוספרית הקווקזית" הוכרה בידי ארגון אונסק"ו בשנת 1978.

==נוכחות אנושית==
הנוכחות האנושית באזור המוכרז קטנה ומוגבלת לעובדי השמורה ולמספר קטן של מדענים המבקרים במקום. כ-2% מהשטח, בעיקר בשוליו, הוקצה על ידי השמורה לחקלאים המתגוררים סביבה, ואלה יכולים לנצלו לשימושים חקלאיים ולמרעה. כמו כן הם רשאים לכרות כמות מוגבלת של עצים לבניית גשרים ולהסקה. בשמורה מספר קטן של מבני עץ שנועדו לשמש מקלט לעובדי השמורה ולמדענים. חלק גדול מרמת לאגונאקי לא נכלל באזור המוכרז בשל מרעה יתר שגרם לשינויים בעולם הצומח ולסחף קרקעות, וכן בשל תנועת תיירות ערה. עם זאת בשל חוסר כדאיות כלכלית, נותרו מ-50,000 עד 60,000 ראשי הבקר שרעו ברמה בשנות החמישים של המאה ה-20, כאלף ראשים בלבד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080113094703/http://sws.sochi.ru/sochi/siti/bio-zap-eng.htm אודות השמורה הביוספרית בקווקז]
* [https://web.archive.org/web/20110602151857/http://kgpbz.ru/ אודות הקווקז המערבי (רוסית)]

קווקז המערבי
קטגוריה:סוצ'י
קטגוריה:רוסיה: גאולוגיה
קטגוריה:קווקז
קווקז המערבי
קווקז המערבי
קווקז המערבי
קטגוריה:חבל מנהלי קרסנודאר: גאוגרפיה
פוריקול

פוֹרִיקוֹל (מנורווגית: Fårikål, תרגום מילולי: "כבש בכרוב") הוא תבשיל נורווגי מסורתי, העשוי נתחי בשר טלה עם עצם, כרוב, גרגרי פלפל שחור שלמים ומעט קמח חיטה, מבושלים יחדיו מספר שעות בקדירה. נהוג להגיש לצד התבשיל תפוחי אדמה שבושלו בקליפתם. יש המעדיפים להכין את התבשיל מבשר כבש בוגר.

מקורו של התבשיל במערב נורווגיה, אך כיום הוא נצרך בכל המדינה. נהוג להכין את התבשיל בתחילת הסתו, לאחר שחיטת הטלאים הצעירים. יום חמישי האחרון של ספטמבר נחשב בנורווגיה כיום הלאומי של הפוריקול.

בשנות ה-70 תוכנית רדיו פופולרית בחרה בו כמאכל לאומי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:המטבח הנורווגי
קטגוריה:נזיד
קטגוריה:מאכלים לאומיים