OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנציקלופדיה יודאיקה (אשכול)

ממוזער
אנציקלופדיה יודאיקה (Encyclopaedia Judaica) היא אנציקלופדיה המתמקדת בנושאי עם ישראל: יהדות, מדעי היהדות ותולדות עם ישראל שיצאה לאור בגרמנית בשנים 1928–1934, ולא הושלמה עקב עליית הנאצים לשלטון בגרמניה.

בשנת 1926 הציגו נחום גולדמן ויעקב קלצקין את תוכנית האנציקלופדיה שהייתה אמורה לצאת במקביל בעברית ובגרמנית. העורך הראשי היה יעקב קלצקין ולצדו כיהנו כמזכירים ראשיים: יעקב נפתלי שמחוני ומקס סולובייצ'יק. בפרסום נמנו ארבעה עשר מדורים ועורכיה:
# המזרח בימי קדם - נפתלי הרץ טור-סיני
# דברי ימי ישראל עד חתימת התלמוד - יעקב נפתלי שמחוני
# דברי ימי ישראל בימי הביניים והעת החדשה - יצחק משה אלבוגן ומארק וישניצר
# הספרות התלמודית - יהושע גוטמן
# הספרות הרבנית - ד"ר י. פריימאן
# העבודה והתפילה - יצחק משה אלבוגן
# הספרות ערבית והאסלאם - פרופ' נ. ווייל
# פילוסופיה - יעקב קלצקין
# תולדות הדתות - נפתלי הרץ טור-סיני
# חקר הלשונות השמיות - נפתלי הרץ טור-סיני
# הספרות העברית החדשה - מרדכי אהרנפרייז
# היסטוריה חברתית וכלכלית - מארק וישניצר
# שאלת ההווה בישראל - נחום גולדמן
# מדעי הטבע - ד"ר פ. כהן

בשנים 1928–1934 יצאה לאור בברלין, בהוצאת "אשכול" של נחום גולדמן, אנציקלופדיה יודאיקה, שנכתבה בגרמנית. עורכיה הראשיים היו יעקב קלצקין ואיסמר אלבוגן. בין הכותבים נמנו נפתלי הרץ טור-סיני, אלתר דרויאנוב, יהושע גוטמן וחיים ברודי. ד"ר שאול טשרניחובסקי ערך את מדור חכמת הטבע והרפואה.. 

עשרה כרכים, מהערך Aach עד הערך Lyra, יצאו לאור עד להפסקת המיזם עקב עליית הנאצים לשלטון. כן יצאו לאור שני כרכים בעברית שנודעו כאנציקלופדיית אשכול. האנציקלופדיה לוותה בתרשימים רבים, אך המפות נעדרו ממנה כמעט לגמרי.

הכרך השני בגרמנית יצא ביולי 1928 וכלל ערכים מ"אקדמיה" עד אבוסטזיה". הכרך השלישי יצא בתחילת 1929. הכרך החמישי יצא בתחילת 1930. הכרך התשיעי יצא לאור לקראת סוף 1932.

הכרך הראשון של האנציקלופדיה בעברית, בשם "אשכול - אנציקלופדיה ישראלית", יצא בשנת 1929 והכרך השני באמצע שנת 1931.

בעל המשמר תוארה האנציקלופדיה: "ניסיון גדול וחשוב מכל הבחינות - ניסיון ששימש דוגמה טובה למבצעי האנציקלופדיה העברית החדשה".

אחדים מהערכים של אנציקלופדיה זו, (וכן חלק מכספי השילומים לגולדמן), שימשו בהכנת "אנציקלופדיה יודאיקה" באנגלית שיצאה לאור ב-1972.

==ראו גם==
*הלקסיקון היהודי
==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנציקלופדיות יהודיות
הגביע האוקראיני בכדורסל

הגביע האוקראני בכדורסל (באוקראינית: Кубок України з баскетболу) הוא מפעל כדורסל אוקראיני בשיטת גביע (המפסיד יוצא, או "נוקאאוט"), שנוסד בשנת 1992 ומנוהל על ידי פדרציית הכדורסל האוקראינית. 

בעונת 2008/09, בעקבות סכסוך בהנהלת הפדרציה פוצלה הסופרליגה לשתי ליגות נפרדות. מצב שיצר גם שתי תחרויות גביע נפרדות (גביע הסופרליגה וגביע הליגה), למשך עונה אחת בלבד.

בגביע מתחרות כיום רק קבוצות הכדורסל של שתי הליגות המקצועניות באוקראינה. 

== מחזיקות הגביע ==
הטורניר נוסד אומנם בשנת 1992 וקבוצת בי.סי. אודסה זכתה בגביע הראשון אך אין תיעוד לשאר הזוכות לאורך שנות ה-90.

* 2000-01 בי.סי. אודסה
* 2001-02 אזובמאש מאריופול
* 2002-03 אזובמאש מאריופול
* 2003-04 אין תיעוד
* 2004-05 אין תיעוד
* 2005-06 אזובמאש מאריופול
* 2006-07 בי.סי. קייב
* 2007-08 אזובמאש מאריופול
* 2008-09 אזובמאש מאריופול (הסופרליגה)
** 2008-09 בודיוולניק קייב (הליגה)
* 2009-10 זפוריז'יה
* 2010-11 בי.סי. דניפרו
* 2011-12 בודיוולניק קייב
* 2012-13 זפוריז'יה
* 2014-15 בודיוולניק קייב 
* 2015-16 חימיק יוז'ני
* 2016-17 בי.סי. דניפרו
* 2017-18 בי.סי. דניפרו

==ראו גם==
* הסופרליגה האוקראינית בכדורסל

אוקראינה
קטגוריה:אוקראינה: כדורסל
קטגוריה:תחרויות ספורט באוקראינה
אברהם עץ-הדר

אברהם אבא עץ-הדר (שֶיינבאום) (9 בינואר 1909 – 8 בדצמבר 1996) היה ממייסדי הש"י (שירות הידיעות, המודיעין הצבאי של ההגנה), אבי קשר היונים והיונאות בשירות "ההגנה".

== תולדות חייו ==
שיינבאום נולד בירושלים. אבי-אבי-סבו, ר' מאיר בן רבי יצחק שיינבאום, צעד ברגל מבוהמיה (צ'כיה) לארץ ישראל. אבי-אם-סבו היה ר' מיכל לייב כץ שייסד מושבות ושכונות רבות בא"י; בתו של ר' מיכל לייב כץ נישאה לר' (אבי-סבו של שיינבאום) שהיה ממייסדי מאה שערים ושנרצח בה בשנת 1881, חתנו של רב כולל אונגרין אשר אנשיל ניימאן.

בשנת 1927 הצטרף שיינבאום ל"הגנה", ושנתיים לאחר מכן סיים קורס מפקדים. ב-1930 היה אחראי על מחלקת קשרים בחי"ש ירושלים (נערים ונערות שהעבירו מסרים מוצפנים).

עיסוקו בצפנים הוביל אותו להקמת מחלקת הצופן של הש"י, במקביל היה מפקד העיר העתיקה.

עץ-הדר האמין ביונאות כאמצעי קשר איכותי, למד את הנושא, הדריך בני נוער ופרסם מאמרים בעיתונות החקלאית של היישוב. בשנת 1938 החל לעניין את ראשי ההגנה ביונאות, אך לא זכה לתגובה אוהדת. על מנת לשכנע את ראשי הארגון שילח יחד עם ישראל גלילי ב-7 ביוני 1939 יונה מראש בית ההסתדרות בתל אביב לירושלים.<ref></ref>

בעזרת אליעזר לבנה הצליח להגיע לדוד בן-גוריון, שהסכים להקציב לנושא 75 לא"י. עץ-הדר נסע לבלגיה, גייס כספים נוספים מיהודי המקום ורכש 144 יונים מזן משובח. עם שובו הקים את מק"י (מחלקת קשר יונים). את השובך הראשון הקים בשכונת רחביה, בחצר ביתה של רחל ינאית בן-צבי, לאחר מכן הקים שובכים בשכונת תל ארזה, בתל אביב, בגבעת ברנר, בקריית חיים, בכפר מנחם, ביגור, בגדרה ובמקומות נוספים.

על מנת להשיג אישור משלטונות המנדט לגידול יוני דואר, עיסוק בעל השלכות צבאיות אפשריות, סיפק עץ-הדר לבריטים יונים עבור בסיסי הצבא בארץ ישראל ובמצרים.

לאחר קום המדינה עבד במחלקת הקליטה של משרד החינוך והיה יועץ חינוכי בצה"ל.

בשנות ה-70 שב עץ הדר לתודעה הציבורית, כאשר ערך מאבק ציבורי בכת המדיטציה הטרנסצנדנטלית. הוא פרסם ספר בנושא ומכתבים למערכות העיתונים והתעמת עם נציגת הכת בתוכנית הטלוויזיה "עלי כותרת".

אשתו, תמר עץ-הדר (1914–2006), הייתה מורה למתמטיקה, מפתחת מתודות להוראת המתמטיקה לתלמידי בית הספר היסודי.

גיסו (בעלה של אחותו דינה) שרגא פייבל קלעי (1901–1964) היה גם הוא מורה למתמטיקה ולפיזיקה, מפקח ומנהל המחלקה לבחינות במשרד החינוך, מחבר ועורך ספרי לימוד ומתרגם ספרי מדע פופולרי.

== ספריו ==
* יונת הדואר, בהוצאת המחבר, תרצ"ט
* גדול יונים: חוברת הדרכה, ירושלים: הפקוח על החנוך החקלאי של מחלקת החנוך של הוועד הלאומי, תש"ז
* הכנרית, בהוצאת המחבר, תש"ה
* אילנות: לתולדות היישוב בארץ ישראל תק"ץ - תר"ף, בהוצאת המחבר, 1967
* מסודות המדיטציה הטרדנסטלית: כיצד מרחפין, תשל"ט
* המדינה על האובניים, 1994

== לקריאה נוספת ==
*מרדכי נאור, מסיפורי ארץ אהבתי: ארץ ישראל בשנים 1950-1850, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2000, עמ' 192–194 [סריקה זמינה ברשת: [http://onegshabbat.blogspot.co.il/2012/10/blog-post_15.html בבלוג "עונג שבת"]

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.amutakesher.org.il/?CategoryID=262&ArticleID=276 מצגת על אודותיו], אתר העמותה להנצחת חללי חיל הקשר
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אנשי הש"י

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
בית בורגזה

בית בורגזה (באיטלקית: Borghese) הוא משפחת אצולה ואפיפיורות איטלקית. מקור המשפחה בסיינה, שם היו בניה בעלי עמדות בשלטון המקומי מן המאה ה-13. ב-1541 עבר מרקנטניו בורגזה (Marcantonio) לרומא. בשנת 1605 נבחר בנו קמילו (Camillo) לאפיפיור פאולוס החמישי והמשפחה זכתה למעמד גבוה, לכוח פוליטי ולעושר רב. אחיינו של קמילו, הקרדינל שיפיונה בורגזה הקים ברומא את וילה בורגזה וצבר יצירות אמנות רבות. המשפחה הייתה ממנהיגות "האצולה השחורה" ("nobiltà nera" או "aristocrazia nera"), קבוצה של משפחות אצולה רומאיות (בהן גם משפחת אורסיני ומשפחת קולונה) שתמכה באופן מסורתי במדינת האפיפיור ולא בשלטון החילוני ששלט ברומא, בעיקר לאחר כינון ממלכת איטליה ב-1870.

== בית בורגזה ברומא ==
אבי המשפחה, קמילו בורגזה, האפיפיור [[פאולוס החמישי]]
המשפחה זכתה לעמדות כוח עקב היותו של האפיפיור פאולוס החמישי נאמן מאוד למשפחתו. הוא מינה את אחיו פרנצ'סקו (Francesco ;1556–1620) לדוכס ריניינו (Rignano), את אחיו ג'אמבטיסטה (Giambattista ;1554–1609) למושל רובע בורגו ברומא ונציב טירת סנטאנג'לו ואת בן-אחותו אורתנזיה, שיפיונה (אותו אימץ כבן) לקרדינל והעניק לו את תואר נסיך ויוורו (Vivero). הוא השתלט על אדמות רבות באזור הכפרי המקיף את רומא (הקמפנייה, Campagna) ובכך הפך את המשפחה לבעלת האדמות הגדולה באזור, בעלות שכללה מונופול על שירותים כגון הפעלת טחנות קמח ופונדקים. צעד נוסף שביצע האפיפיור להעלאת מעמדה של המשפחה היה יצירת מיתוס כביכול היא רומאית במקורה (למרות שרק דור קודם הגיעה לעיר), על ידי הוספת השם ROMANUS לחתימתו.

שיפיונה בורגזה, האחיין שירש למעשה את כסאו של קמילו כראש המשפחה, היה פטרון של האמנות וריכז אוסף אמנות גדול. האוסף כולל אמנות רומאית עתיקה ויצירות משל קאראווג'ו, טיציאן, רפאל, ברניני ואחרים. חלק ניכר מהאוסף מוצג בגלריה בורגזה, וילה הנמצאת בשטח גני וילה בורגזה שהקים שיפיונה.

מרקאנטוניו השני (Marcantonio II ;1598–1658), נסיך סולומנה, בנו של ג'אמבטיסטה, היה ראש המשפחה בדור השלישי. ב-1615 נשא לאשה את קמילה אורסיני ובכך הפך ליורש שני בתי האצולה הרומאיים העיקריים, בורגזה ואורסיני. 

הנסיך קמילו פיליפו לודוויקו בורגזה, ראשית [[המאה ה-18]]
מרקאנטוניו הרביעי (Marcantonio IV ;1730–1800) היה סנטור של הרפובליקה הרומית (ישות מדינית שהתקיימה בין 1798 ל–1799 בחסות נפוליאון בונפרטה. בנו, קמילו פיליפו לודוויקו (Camillo Filippo Ludovico ;1775–1832) היה גנרל בצבאו של נפולאון וב-1803 נשא לאשה את אחותו של נפולאון פאולין ומונה לדוכס גואסטלה ומושל פיימונטה. הוא מכר חלק ניכר מאוסף האמנות העתיקה של המשפחה למוזיאון הלובר. גם בנו השני של מרקאנטוניו הרביעי, פרנצ'סקו בורגזה-אלדוברנדיני (Francesco Borghese-Aldobrandini ;1776–1839) היה גנרל בצבא נפולאון וירש את קמילו פיליפו לאחר מותו.

שיפיונה בורגזה (משמאל) במירוץ "פקין לפריז", 1907
הנסיך שיפיונה בורגזה (Scipione Borghese ;1871–1927) היה תעשיין וחלוץ ספורט מרוץ מכוניות, במסגרת זו השתתף במירוץ "מפקין לפריז" בשנת 1907.

הנסיך יוניו ולריו בורגזה היה קצין ים באיטליה הפאשיסטית, פיתח את תורת הלחימה של הקומנדו הימי והקים את שייטת הקומנדו הימי הראשונה בעולם. גם לאחר כניעת איטליה המשיך לשתף פעולה עם גרמניה הנאצית. בשנת 1970, כמנהיג החזית הלאומית, הנהיג ניסיון הפיכה פשיסטי כושל.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.angelfire.com/realm/gotha/gotha/borghese.html עצי משפחה של משפחות האצולה הרומאיות]
* 

*
בורגזה
קטגוריה:רומא
דב רם

דב רם (28 במאי 1935 – 24 בספטמבר 2012) כיהן כראש מספן כוח האדם (רמכ"א) בחיל הים הישראלי עד לשנת 1983, בדרגת תת-אלוף.

דב רם נולד בשם דב-רוברט הוך, אביו נרצח בשואה, אמו אסתר נישאה לשלמה וייזר בשנת 1945 ולהם נולדו שני בנים. דב ואחותו רחל הצליחו לברוח מהונגריה לישראל בשנת 1949. שאר המשפחה ניסתה לחצות את הגבול לאוסטריה, אבל הם נתפסו והושמו בכלא. רק בשנת 1956 הצליחה המשפחה לעלות ארצה ולהתאחד עם הילדים דב ורחל. 

רם גדל בקיבוץ גניגר, לאחר שסיים את בית הספר התיכון התגייס לצה"ל בשנת 1952.

==שירותו בחיל הים==

בשנת 1954 התנדב לשייטת 13, וב-1955 הוסמך כלוחם. נשלח לקורס קצינים בבה"ד 1 ולקורס חובלים. בשנת 1957 הוסמך כקצין ים, ובאותה שנה מונה למפקד פלגה בשייטת 13. המשיך בתפקידי הדרכה ופיקוד בקומנדו הימי עד לשנת 1966. מונה לקמ"ן שייטת 13 ובשנים 1965-1962 שימש כקצין אג"ם של השייטת בדרגת רב-סרן. 

מונה לראש ענף מבצעים במטה חיל הים. במהלך תפקידו זה ביצעה שייטת 13, בפיקודו של סא"ל זאב אלמוג, מבצעים רבים מעבר לגבול, חלקם הגדול במהלך מלחמת ההתשה. בין הפעולות הבולטות היו הפשיטות על מוצב החוף עדביה ועל מבצר האי גרין, וטיבוע שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ (מבצע אסקורט) שהיווה תנאי לביצוע פשיטת השריון (מבצע רביב) בחוף המצרי. 

רם היה מפקד הקורבטה אח"י נגה (ק-22), ששימשה כאוניית אימונים.

באוגוסט 1971 מונה למפקד בסיס אשדוד וכיהן בתפקיד עד חודש מרץ 1973

מונה לראש מחלקת תוא"ר במפקדת חיל-הים ומאוחר יותר לראש מספן כוח-האדם במפקדת חיל-הים, והועלה לדרגת תא"ל, תפקיד בו היה עד אוגוסט 1983 מועד בו פרש לגמלאות.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:D-Rabin-pum.jpg|טכס סיום פו"מ – עם הרמטכ"ל יצחק רבין ומרדכי גור
תמונה:D-Mota-Gur-Barkai-76-7.jpg|הענקת דרגת אל"מ ע"י הרמטכ"ל מרדכי גור ומפקד חיל הים מיכאל ברקאי
תמונה:Raful-bg-ranks.JPG |הענקת דרגת תא"ל ע"י הרמטכ"ל רפאל איתן וסרן מזל רם (אשתו)
תמונה:IDF-meeting.JPG|באירוע ממלכתי, רוכן ליד חיים בר-לב
</gallery>

==משפחתו==

אביו של דב רם נספה בשואה, אמו נפטרה בשנת 1986 ואחותו נפטרה בשנת 2000. שני אחים נוספים שלו הם גיורא רם וטיבור רם.

דב רם נפטר ב-24 בספטמבר 2012. השאיר אחריו אישה ושישה ילדים.

==לקריאה נוספת ==
* סיפורים על משפחתו בספר "הקשר ההונגרי" "[http://huncon.imexco.com The Hungarian Connection]", רומן אוטוביוגרפי, ISBN=978-965-91623-0-7

==קישורים חיצוניים==

* שלמה מן, [https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1986-4-beingalim-167.pdf	מוסף מיוחד - ח"י לאשדוד],	'בין גלים' 167 אפריל 1986 עמ'	25.
* זאב אלמוג, [http://imexco.com/Wiki-Ram-Funeral.doc דברי הספד על דב רם]

קטגוריה:לוחמי שייטת 13
קטגוריה:חיילי חיל הים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ראשי מספן כוח האדם
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:מפקדי בסיס אשדוד
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הים
קטגוריה:גניגר: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2012
בנק רוח הקודש

בנק רוח הקודש (באיטלקית: Il Banco di Santo Spirito), היה בנק מדינת האפיפיור והבנק הלאומי הראשון בעולם (אין זה בנק הוותיקן, שנוסד ב-1942). הבנק נוסד ב-13 בדצמבר 1605 על ידי האפיפיור פאולוס החמישי, ב-1923 התאגד כתאגיד בבעלות בעלי מניות, ב-1992 התמזג לבנקו די רומא, מאז 2002 חלק מקבוצת Capitalia. מסמכי הבנק נשמרו בארכיונים הסודיים של הוותיקן.

== היסטוריה ==
האפיפיור פאולוס החמישי החליט להקים בנק של מדינת האפיפיור על מנת להשתחרר מהתלות בבנקאי פירנצה. מטרתו הראשונה של הבנק הייתה לממן את פעילות בית חולים בשם: "בית החולים של רוח הקודש בססיה" (Spedale e Chiesa di Santo Spirito in Sassia), ומכאן גם מקור שמו. הבעלים הרשמי של הבנק היה בית החולים, אך הוא שימש למימון מדינת האפיפיור באופן כללי, לכנסייה, לבתי חולים ולפעילות פיתוח ציבורית ברומא ומחוצה לה. 

ב-1667 העניק האפיפיור קלמנס התשיעי לבנק את משכנו ב"ארמון בנק רוח הקודש" (Palazzo del Banco di S. Spirito) ושם הרחוב שונה ל"רחוב הבנקים החדשים" (Via dei Banchi Nuovi ;בניגוד לבנקים הפלורנטיניים שהיו "הבנקים הישנים").

בשנת 1750 הוציא האפיפיור בנדיקטוס הארבעה עשר, שהקפיד על איסור ריבית, אנציקליקה הידועה בכינוי Vix Pervenit, המגנה הלוואה בריבית. הדבר הוביל לשינויים בבנק ולהגבלת פעילות ההלוואות שלו. ב-1786 החל הבנק להדפיס שטרות נייר.

ב-1923 התאגד הבנק כתאגיד בבעלות בעלי מניות, במסגרת הכלכלה המודרנית. ב-1935 הולאם הבנק על ידי איטליה הפשיסטית. 

ב-1989 רכש הבנק את הבנק הרומאי "Cassa di Risparmio di Roma" וב-1992 התמזג לתוך בנק רומא.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20140714143856/http://www.bancaroma.it/library/it/common/docs/archiviostorico_profilobss.pdf אירועים בציר הזמן של ההיסטוריה של הבנק] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קריית הוותיקן: כלכלה
רוח הקודש
עומרי סגל

עומרי סגל (נולד ב-29 ביולי 1989) המוכר בשם הבמה 69 (סיקסטי-ניין), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי. סגל ידוע כחבר לשעבר בהרכב ההיפ הופ האידיוטים יחד עם רון "סקיי" נשר, ארז "איזי" שרון ורון "בי" ביטון. בעבר היה סגל חתום בלייבל משפחת תאקט וכן היה חלק מההרכב "לייבל הצפון".

== ביוגרפיה ==
עומרי סגל נולד בנהריה לנורית ומריאן סגל. בגיל 13 התחיל את דרכו בתחום כאשר הקליט והפיק בביתו. לאורך השנים עבד והפיק אמנים צעירים. בהמשך היה ממקימי להקת Deomlition, בה ניגן על התופים, יחד עם אדיר קולונה, מעוז קין ורם בולטניקוב. סגל מפיק, מקליט וכותב את כל שיריו בעצמו, באולפני זיפי שבמרכז ישראל. בנוסף אחראי על הפקות של אמנים רבים ומוכרים.

בתחילת 2012 הוציא סגל את אלבומו הראשון "נלחם בשביל עצמי". האלבום יצא לאור תחת הלייבל "משפחת תאקט" וזכה להצלחה רבה. באלבום התארחו איזי, סקיי, סטטיק, בוקה, יוזי, הוריקיין, KYD, איציק קרייף, האידיוטים, שאקה, אדיר קולונה, בלאקאאוט ופז ייני.

בשנת 2013 הוציא סגל את הלהיט "לוקו ויין" יחד עם אלון דה לוקו, סטטיק, בומרנג ואור דה לוקו. באותה שנה החל בהקמת הלייבל Allcni עם הראפרים רון נשר, סטטיק, יוזי, הוריקיין ובומרנג. לייבל זה התפרק לאחר תקופה קצרה.

ב-2014 הוציא סגל את הלהיט "פותחת תיק" יחד עם די ג'יי צביקה ברנד, רון "סקיי" נשר וג'הבי שעשה שמות בעולם, במדינות רבות ביניהן ברלין, אוקראינה ורוסיה.

באוגוסט 2015 החל סגל לעבוד עם הזמרת נועה קירל, והפיק לה את שיר הפריצה שלה "קילר" שזכה להצלחה רבה.

ב-22 בנובמבר 2016 הוציא דואט עם הזמר ליאור נרקיס בשם "אחת כמוך" שהפך במהרה ללהיט.

ביוני 2017 הוציא סגל את השיר "הלו מאמי" ביחד עם איתי לוי ו-HEVI LEVI, השיר זכה להצלחה רבה. באותה השנה, הפיק סגל את שיר הנושא לסדרה "רוצה להיות זמרת" יחד עם עדי לאון.

באוגוסט 2017 הוציא סגל דואט ביחד עם הזמר רגב הוד בשם "מתגלגל", אותו כתב והלחין ביחד איתו הפזמונאי אופיר כהן.

במאי 2018, הפיק את אלבום הבכורה של רון נשר, "ראש העיינשטיין/אינלונימוס", ואף התארח במספר שירים בתוכו.

ביוני 2018 הוציא סגל סינגל ביחד עם הזמר דודו אהרון בשם "חתונה של השמחות", אותו כתב והלחין הפזמונאי אופיר כהן ביחד עם תמיר צור ואהרון עצמו.

ב-2019 הקים סגל את "לייבל 69" בו חתומים האמנים ויק וג'הבי.

== חיים אישיים ==
עומרי נשוי לדור הראל, עורכת דין בענייני מוזיקה ומנהלת אמנים.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* נלחם בשביל עצמי (2012)

=== מיקסטייפים ===
*האידיוטים - מי אידיוט (2011)

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים ישראלים הידועים בשם במה
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:ראפרים יהודים
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:אמני תאקט
קטגוריה:ראפרים ישראלים
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:מפיקי היפ הופ ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
אנדרטת משמר הגבול

רחבת האירועים והאמפיתיאטרון מול האנדרטה

האנדרטה לחללי משמר הגבול היא אנדרטה ואתר הנצחה לחללי משמר הגבול. את האנדרטה תכנן האדריכל יחיאל ערד והיא נחנכה ב-28 באוקטובר 1980. 

== הקמה ==
האנדרטה ניצבת על גבעה מעל מחלף עירון על כביש 65, מול קיבוץ ברקאי ומחלף משמר הגבול, בשטח המועצה אזורית מנשה. היא נבנתה בעקבות החלטה של מפקד מג"ב דאז, ניצב צבי בר, להחליף את אנדרטת מג"ב עד לאותה תקופה ששכנה בתוך בסיס ליד קיבוץ אייל. האנדרטה המקורית מבסיס אייל הועברה בשנת 2014 למתחם אנדרטת מג"ב. 

מיקום האנדרטה נבחר בשל קרבתו למשטרת כרכור, בו ישבה פלוגה ב', אחת מפלוגות משמר הגבול שהוקמו בשנת 1951, עוד בטרם הוקם מג"ב באופן רשמי. לאחר הקמת החיל ישבה במקום פלוגה ו' של משמר הגבול והיום יושבת מפקדת מג"ב חוף ליד העיר חריש הסמוכה. 

האנדרטה היא מגדל תצפית משולש (המסמל השתתפות לוחמים יהודים, מוסלמים ונוצרים) שראשו קטום, העשוי בטון חשוף. בתחתית המגדל חדר זיכרון שעל קירותיו חקוקים שמות נופלי החיל. בראשית שנות האלפיים נגמר המקום על קירות החדר ונבנה קיר הנצחה חדש הצמוד לאנדרטה. על הקיר החדש חקוקים על לוחות גרניט שמות 513 חללי משמר הגבול, וכן פסוק מספר ירמיהו: . מסביב לאנדרטה משתרעת חורשה ובה עצי חרוב ושולחנות לעריכת פיקניק. 

מול האנדרטה נמצאת רחבת מסדרים בה נערכים הטקסים הרשמיים של החייל: טקסי השבעה, סיום קורס וטקסים לזכר חללי מג"ב.

במתחם האנדרטה קיים בית מורשת והנצחה על שם רב ניצב פנחס קופל, מפקד מג"ב הראשון. המתחם כולל מוזיאון, ארכיון, אודיטוריום, וחדרי הנצחה. כמו כן יושבת באתר יחידת ההיסטוריה של משמר הגבול. במקום נערכות סדנאות חינוך, ימי עיון ואירועים הקשורים לחיל.

ליד הכניסה לאתר נמצאת פינת הנצחה לשלושת שוטרי מג"ב ששרתו באתר ההנצחה ונהרגו בפיגוע בצומת כרכור ב-2002.

== גלריה ==
<gallery>
File:Israel Border Police monument (1).jpg|קיר ההנצחה באנדרטת מג"ב
File:Israel Border Police monument (11).jpg|מוזיאון מורשת מג"ב
File:Israel Border Police monument (2).jpg|סירת מג"ב באתר הנצחת מג"ב
File:Israel Border Police monument (8).jpg|פינת הנצחה לשלושת שוטרי יחידת ההנצחה של מג"ב שנרצחו בפיגוע בצומת כרכור
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.izkor.gov.il/en_8a14892085a881b47779fe4f6389a9f1 האנדרטה באתר] יזכור
* [https://web.archive.org/web/20131008062831/http://www.menashe.co.il/yeshuvim/167.htm האנדרטה באתר המועצה האזורית מנשה.]
* [http://www.tgf.co.il/40548-%D7%AA%D7%9E%D7%95%D7%A0%D7%95%D7%AA-%D7%9E%D7%A9%D7%9E%D7%A8-%D7%94%D7%92%D7%91%D7%95%D7%9C-%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%94%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%A9%D7%AA-%D7%95%D7%94%D7%94%D7%A0%D7%A6%D7%97%D7%94.html סקירה על האתר.]
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2016/07/06/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%90%D7%A0%D7%93%D7%A8%D7%98%D7%AA-%D7%9E%D7%A9%D7%9E%D7%A8-%D7%94%D7%92%D7%91%D7%95%D7%9C-%D7%91%D7%AA%D7%9B%D7%A0%D7%95%D7%9F-%D7%97%D7%99%D7%9C%D7%99%D7%A7/ סיבוב באנדרטת משמר הגבול בתכנון חיליק ערד], באתר 'חלון אחורי', 6 ביולי 2016
* דף מוזיאון משמר הגבול בפייסבוק [https://www.facebook.com/andartatmagav?mibextid=ZbWKwL מוזיאון משמר הגבול בפייסבוק] 
* עמוד מוזיאון משמר הגבול באינסטגרם [https://instagram.com/magav_museum?igshid=MDM4ZDc5MmU= מוזיאון משמר הגבול באינסטגרם]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הגליל התחתון: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות חיליות לזכר חללי מערכות ישראל
קטגוריה:משמר הגבול
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יחיאל ערד
ליפא גלנץ

עטיפת האלבום להודות לך
ליפא גלנץ (נולד ב-1975) הוא חזן ישראלי.

== קורות חייו ==
ליפא גלנץ נולד ב-1975 לשמואל ולשושנה גלנץ. את כישרונו בתחום רכש מאביו ועוד בהיותו נער צעיר החל את הקריירה המוזיקלית שלו.

את שירותו הצבאי עשה במקהלת הרבנות הצבאית. במהלך שירותו הצבאי, הופיע יחד עם המקהלה בצרפת, שם הופיע לפני הקהילה היהודית והרב הראשי יוסף סיטרוק. כמו כן, הופיע בפני משלחות יהודיות המבקרות בישראל ואף הופיע מספר פעמים במעונו של נשיא המדינה בכנסת ובחידון התנ"ך העולמי.

עם שחרורו מהצבא המשיך גלנץ את לימודיו במכון לחזנות בתל אביב בהנהגתו של החזן נפתלי הרשטיק. כמו כן, הוא המשיך לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו תחת הדרכתם של החזנים משה שטרן, יצחק אשל ושמואל ברוך טאובה וספג חזנות מפיהם של החזן חיים פייפל והמנצח מרדכי סובול.

המינוי הראשון שלו בתור חזן היה בבית הכנסת הגדול בחדרה, שם כיהן במשך שנתיים. לאחר מכן עבר לבית הכנסת "בית ציון" שבמונטראול, תפקיד בו החזיק במשך כעשר שנים.

במהלך שהותו במונטריאול, גלנץ נקרא לעיתים קרובות לתת הופעות ולהשתתף בשבתות חזנות ברחבי קנדה, ארצות הברית, אירופה וישראל. גלנץ מרבה להופיע לצד חזנים ואמנים מפורסמים רבים כמו משה שטרן, בן ציון מילר, יעקב מוצן, ישראל רנד, נפתלי הרשטיק דודו פישר, רמי קליינשטיין, ישי לפידות וחזנים ואמנים נוספים.

לכבוד היובל לבית הכנסת בית ציון, הוזמן הרב הראשי לישראל ישראל מאיר לאו.

בהזדמנות אחרת, הוזמנה מקהלת בית הכנסת הגדול בירושלים להופיע יחד עם גלנץ בבית ציון תחת ניצוחו של המנצח אלי יפה.

בשנת 2005, גלנץ הוזמן להופיע בתוכנית טלוויזיה עם החזנים יצחק מאיר הלפגוט, דוד אולמן ואשר הינוביץ. הרביעייה שרה יחד עם התזמורת הסימפונית יובל תחת ניצוחו של מרדכי סובול. תוכנית זו שודרה במשך שלוש שנים ברציפות כתוכנית המרכזית לערב ראש השנה בישראל ובארצות הברית.

גלנץ נשוי לליאת ולהם חמישה ילדים.

== דיסקוגרפיה ==
* האלבום "להודות לך", אלבום המשלב קטעי חזנות ושירים חסידיים (2007)

* הקליט שיר שיצא באלבום "מלווה מלכה", אלבום שירי שבת (2008)

* הופיע בדיסק "חזני העולם שרים קרליבך" (2009)

* השיר "גדול ליהודים", הפסוק האחרון במגילת אסתר (2011)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.yuval.org.il/carlebach.php חזני העולם שרים קרליבך]

קטגוריה:חברי מקהלת הרבנות הצבאית
קטגוריה:חזנים ישראלים
קטגוריה:חזנים קנדים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
ים השיבולים

ים השיבולים הוא שיר ישראלי, שנכתב על ידי יצחק קינן והולחן על ידי חיים אגמון.

== כתיבה ==
השיר נכתב על ידי קינן בסוף שנות השישים בעת שעבד כמורה בבית שאן. הוא בוצע במקור על ידי להקת הזמר והמחול של העיירה, אשר שרה את השיר במסגרת הופעות ברחבי הארץ. אחר כך בשנת 1969 על ידי צוותי הווי גייסות השריון. אגמון שימש באותה תקופה כמנהל המוזיקלי של להקת הגבעטרון, והביא עמו את השיר אליה. הביצוע של הלהקה לשיר הקנה לו פרסום ופופולריות גדולים, והוא הפך לאחד משיריה הבולטים ביותר של הלהקה ואף לסמל שלה. במעמד הענקת פרס ישראל לגבעטרון, ביום העצמאות החמישים ותשעה (תשס"ז), שרה הלהקה את השיר על במת הטקס.

השיר זכה לביצועים נוספים, בהם ביצועים של להקת "השיבולים", שגם היא כגבעטרון בת קיבוץ גבע.

== בתרבות ==
כאחד מהשירים הבולטים של הגבעטרון, נתפס השיר כמזוהה עם האשכנזיות בכללותה ועם התנועה הקיבוצית בפרט, אך השיר נכתב על ידי יצחק קינן שעלה ממרוקו, הולחן על ידי חיים אגמון, שמוצאו טורקי, ובוצע לראשונה על ידי חבורת הזמר של בית שאן שרוב חבריה היו ממוצא מזרחי.

השיר היה חלק ממערכון סאטירי של התוכנית "ארץ נהדרת" על ירדנה ארזי והגבעטרון. כמו כן, שימש כקטע פתיחה בתוכנית "היהודים באים" באחד מקטעי הפרודיה על הגבעטרון<ref></ref>. הוא גם שולב במערכון "כת השטן" בתוכנית "העולם הערב".

==קישורים חיצוניים==

* [https://archive.today/20130108085632/http://www.qaz.co.il/Article.asp?id=620 יצחק קינן: כשכתבתי את 'ים השיבולים' הרגשתי כנפיים של מלאך מתפרשות עליי ומלוות אותי], ראיון באתר QAZ - פורטל העמק והגליל, 3 במאי 2007

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי שנות ה-1970
קטגוריה:שירים על קיבוצים
קטגוריה:גבעטרון
קטגוריה:קבוצת גבע
יעקב רחמינוביץ'

יעקב (קיקו) רחמינוביץ (נולד ב-5 ביולי 1948) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ומזוהה בעיקר עם הפועל תל אביב.

==קריירה==
יעקב רחמינוביץ' נולד ביפו לאב יליד יוגוסלביה ולאם ילידת טורקיה. הוא החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יפו ובגיל 15 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בשנת 1966 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה לנוער, תחת הדרכתו של המאמן רחביה רוזנבוים, יחד עם שחקנים נוספים שעלו לאחר מכן לקבוצה הבוגרת וביניהם המגן השמאלי נחמן קסטרו. כשעלה רחמינוביץ' לקבוצה הבוגרת החל לתפוס את מקומו בהרכב הראשון של הקבוצה, לצידו של הבלם דוד פרימו. את הכינוי "קיקו" קיבל ממאמן הפועל תל אביב דאז, יוסף מרימוביץ'.

ב-19 בדצמבר 1967 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, שהיה לשער החשוב ביותר בקריירה שלו, ולאחד החשובים בהיסטוריה של הפועל תל אביב. היה זה בגמר אליפות אסיה לקבוצות, שנערכה באותה שנה לראשונה. הפועל תל אביב שיחקה בבנגקוק מול סלאנגור, אלופת מלזיה, ופיגרה 0–1 עד שדני בורסוק השווה את התוצאה בדקה ה-80. חמש דקות לסיום שרק השופט לבעיטת עונשין מ-11 מטר לטובת הפועל תל אביב. רחמינוביץ' בן ה-20 בעט וכבש את שער הניצחון שהפך את הפועל תל אביב לזוכה הראשונה של הטורניר.

בעונת 1968/1969 זכה עם הפועל תל אביב באליפות תחת הדרכתו של רחביה רוזנבוים, מאמנו מקבוצת הנוער, כשלצידו של רחמינוביץ' מככבים בקבוצה רוני קלדרון, שים בן יהונתן, יחזקאל חזום, ג'ורג' בורבה ושייע פייגנבוים. בעונה זו כבש את שער הניצחון (1–0) מול מכבי נתניה במחזור ה-20, שתרם רבות להמשך מאבק האליפות של הקבוצה. שנה לאחר מכן הגיע עם הקבוצה בשנית לגמר אליפות אסיה לאחר שכבש שער בשלב הראשון של הטורניר, ובשנת 1972 זכה עם הפועל תל אביב בגביע המדינה, לאחר שברבע הגמר כבש צמד מול בית"ר ירושלים, כולל את שער הניצחון חמש דקות לסיום ההארכה, ובחצי הגמר כבש את השער הראשון בניצחון על מכבי חיפה.

במהלך שנות השבעים היה רחמינוביץ' הבלם הקבוע בהרכב של הפועל תל אביב, במדיה רשם 30 שערים בליגה ובסך הכל כבש 41 שערים בכל המסגרות. לזכותו של רחמינוביץ' 332 הופעות בליגה במדי הפועל תל אביב, והוא מדורג במקום השישי בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים.

לרחמינוביץ' הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת אוסטרליה ב-10 בנובמבר 1970.

לאחר שעזב את הפועל תל אביב שיחק גם בהפועל חולון בליגת המשנה, ולאחר מכן אימן את הפועל אשדוד ומספר קבוצות בליגות הנמוכות, שימש מנהל מקצועי במחלקות הנוער של הפועל אשקלון ומכבי יפו, אימן את קבוצת הנוער של שמשון תל אביב ואת קבוצות הנוער והנערים של הפועל תל אביב.

רחמינוביץ' נמנה עם צוות מערך האיתור של שחקנים לנבחרות הצעירות של ישראל, משמש כחבר הנהלה בכיר בארגון המאמנים, ומאמן בבית הספר לכדורגל של הפועל בת ים.

==תארים==
;הפועל תל אביב
* אליפות: 1968/1969
* גביע המדינה: 1971/1972
* אליפות אסיה לקבוצות: 1967

== חיים אישיים ==
רחמינוביץ' נשוי בשנית. מאשתו הראשונה נולדו לו שלושה ילדים.

במקביל לקריירת המשחק שלו, עבד רחמינוביץ' כנהג באגד.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני הפועל תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הפועל אשדוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
איי פארו במשחקים הפאראלימפיים

איי פארו השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה איי פארו חלק מעולם.

איי פארו היא אחת משתי המדינות היחידות (לצידה של מקאו) המשתתפת במשחקים הפאראלימפיים אך אינה לוקחת חלק במשחקים האולימפיים.

לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של איי פארו ב-13 מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית זהב אחת, כולן בתחרויות השחייה. הספורטאים הבולטים בתולדות המשלחת הם כריסטינה נאס שזכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטרים ובמדליית הכסף במשחה ל-400 מטרים ב והיידי אנדרסן שזכתה בשלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד. 

==מדליות לפי אולימפיאדה==
===משחקי הקיץ===
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size:100 %; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;" width=500
|- bgcolor="#efefef"
! אולימפיאדה
! bgcolor=gold | זהב
! bgcolor=silver | כסף
! bgcolor=#CC9966 | ארד
! סה"כ
|- 
|המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) || 0 || 0 || 0 || 0 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) || 1 || 3 || 3 || 7 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) || 0 || 0 || 0 || 0 
|- 
|המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) || 0 || 0 || 1 || 1 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) || 0 || 3 || 1 || 4 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) || 0 || 0 || 1 || 1 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 0 || 0 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 0 || 0 
|-
|המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) || 0 || 0 || 0 ||0
|-
| סה"כ || 1 || 7 || 5 || 13
|}

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:איי פארו: ספורט
ציון קינן

ציון קינן (נולד ב-3 בספטמבר 1955) הוא מנכ"ל בנק הפועלים לשעבר. במשך השנים שימש במגוון רחב של תפקידים בסניפים ובמטה ההנהלה הראשית של הבנק.

==ביוגרפיה==

=== ראשית חייו ===
קינן נולד כציון וקנין ב־3 בספטמבר 1955 במעברה ליד צומת מסמיה.

=== בבנק הפועלים ===
קינן החל לעבוד בבנק הפועלים בשנת 1978, כעובד זוטר ("טלר"), בסניף הבנק ברחוב הרצל בתל אביב. לתפקידו הבכיר הראשון בבנק – מנהל האגף למשאבי אנוש – מונה קינן בשנת 1995. כעבור שלוש שנים מונה למנהל החטיבה הקמעונאית באזור הדרום, תפקיד בו היה ממונה על כ-40 סניפים.

בשנת 2000 קודם קינן לתפקיד מנהל האגף הקמעונאי, וקיבל אחריות על כ-250 הסניפים הקמעונאיים של הבנק. בשנה שלאחר מכן מונה לחבר הנהלת הבנק ולראש החטיבה למשאבי אנוש ולוגיסטיקה. ב-2003 מונה לראש החטיבה הקמעונאית של הבנק.

ב-2006 מונה לממלא-מקום מנכ"ל בנק הפועלים, ושנה לאחר מכן עבר לניהול החטיבה העסקית, שבין לקוחותיה החברות הגדולות ביותר בישראל. הוא הקים מטה לאסטרטגיה, שיווק ופיתוח עסקים, המתמחה בפיתוח פתרונות בנקאיים ועסקיים כוללים, מותאמים במיוחד לצורכי הלקוחות.

באוגוסט 2009 הודיעה ועדת איתור שהוקמה בבנק לאחר פרישת המנכ"ל הקודם צבי זיו, על בחירתו של קינן, קיבלה את אישור בנק ישראל למינוי, וקינן מונה למנכ"ל בנק הפועלים.

כשנה וחצי לאחר מינויו נפתחה נגדו חקירה בחשד לביצוע עבירות של קבלת דבר במרמה והפרת אמונים בתאגיד, בפרשה שעסקה באשראי שקיבל מהבנק דני דנקנר, יו"ר הבנק לשעבר, ובטיפולו של קינן בבקשת האשראי. על פי הנטען, בהיותו מנהל החטיבה העסקית בבנק, היה מעורב באישור הלוואה לדנקנר שלא על פי נוהלי העבודה המקובלים. במהלך החקירה נגד דנקנר התברר כי הוא מסר לקינן הצהרה כוזבת בדבר מטרת האשראי המבוקש ופירוט של נכסיו האישיים. זו הוצגה על ידי קינן בוועדת ההלוואות לעסקות בעלי עניין ללא בדיקה של נכונות המידע ובכך סייע לאישורה. נושא תפקודו של קינן שולב כהליך בדיקה שהתנהל בפרקליטות כחלק מן ההליך המשפטי שנוהל באותה עת נגד דנקנר. בסיום הליך הבדיקה הודיעה הפרקליטות כי אין בידה ראיות מספיקות להוכיח כי קינן שיקר לחברי ועדת האשראי או כי המידע שהביא בפניהם היה הגורם העיקרי באישור ההלואה לדנקנר, ולכן המליצו על סגירת התיק נגדו עקב חוסר ראיות מספיקות לאור הודעת הפרקליטות לא התנגד המפקח על הבנקים להמשך כהונתו של קינן כמנכ"ל הבנק אך החליט להמשיך בבדיקת האירוע בהיבט המנהלי והרגולטורי.

בפרשה אחרת, בה נחשד בעבירות מין באחת הכפופות לו בעת היותו מנהל חטיבה החליט פרקליט המדינה שי ניצן לסיים את הליך הבדיקה ולא לפתוח בחקירה פלילית זאת לאחר שבבדיקה נאספו חומרים ומסמכים מהבנק, וכן נגבו עדויות מגורמים מעורבים, אך אותה עובדת סירבה לשתף פעולה או להתלונן.

בחודש אוגוסט 2012 הוארכה כהונתו של קינן כמנכ"ל בנק הפועלים עד שנת 2017.

לאחר שקינן ומשפחתו סבלו מהטרדה מאיימת מצד עו"ד ברק כהן וקבוצת "באים לבנקאים", שמחו על פעילותו כמנכ"ל הבנק, הוציא בית המשפט, ביוני 2015, צו הרחקה נגד ברק כהן.

ב-1 באוגוסט 2016 פרש מבנק הפועלים והוחלף על ידי אריק פינטו.

== השכלה ==
קינן הוא בעל תואר ראשון במדעי החברה מהאוניברסיטה הפתוחה ובעל תואר שני בלימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב. 

== חייו האישיים ==
נשוי ואב לשלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.globes.co.il/news/%D7%A6%D7%99%D7%95%D7%9F_%D7%A7%D7%99%D7%A0%D7%9F.tag ציון קינן], באתר גלובס
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנהלי בנק הפועלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
בורגקונשטאדט

בּוּרְגְקוּנְשְטַאדט (בגרמנית: Burgkunstadt) היא עיר במחוז ליכטנפלס בצפון בוואריה שבגרמניה. היא שוכנת על הגדה הימנית של נהר המיין, 15 ק"מ מערבית לקולמבך ו-24 ק"מ צפונית מזרחית מקובורג .

== היסטוריה ==
העדות הארכאולוגית הקדומה ביותר ליישוב במקום מתוארכת למאה ה-8 והתעודה הכתובה הראשונה על יישוב שם היא מ-13 באפריל 1059 בתקופתו של פרידריך ברברוסה. העיר זכתה בכתב נאמנות ב-27 באפריל 1426 תחת שלטונו של הנסיך פרידריך הבישוף של במברג.
היו בעיר כמה התפרצויות של מגפת הדבר ב-1312, 1348, 1448, 1473 ו-1695.

ב-1517 קיבלה העיר את הפרוטסטנטיות אבל ב-1624 חזרה לקתוליות. תושבי העיר תמכו במרד האיכרים ב-1525 אבל הבישופות השלטת ציוותה על בזיזת העיר כעונש והעיר נכנעה ביוני.
במלחמת המרקיזים השנייה ב-1533 נכבשה העיר על ידי אלברט אלקיביאדס ששרף כמעט את כל העיר.

במלחמת שלושים השנים נכבשה העיר על ידי חיילים שוודים והוחזקה על ידם במשך שנה וחמישה חודשים, מ-1632 ואילך. הדבר גרם לירידה גדולה מאוד בתנאי החיים החיים.

בניין העירייה נבנה ב-1690 והוא אבטיפוס למבנה פרנקוני הבנוי בחלקו מעץ. בזמן מלחמת שבע השנים הוצבו בעיר חיילים פרוסים, דבר שגרם לעוד יותר הרס וביזה. בזמן המלחמות הנפוליאוניות הוכרח הבישוף המקומי להתפטר ב-1802, וממשל העיר נעשה חילוני.

העיר נפתחה לתיעוש עם פתיחת קו רכבת ב-15 בפברואר 1846. נבנה בית חרושת לדודי קיטור ב-1862 וקו הטלגרף הראשון הגיע לעיר ב-1877. העיר התפרסמה בזכות בתי החרושת לנעליים שלה והיא סיפקה מגפיים צבאיים במלחמת העולם הראשונה. אחרי המלחמה סבלה העיר מהאינפלציה המשתוללת שהייתה בגרמניה בשנות ה-20.

בתקופת השלטון הנאצי מונה ד"ר לאו פויזינגר (Leo Feusinger) לראשות העירייה והוא הוביל חרם על יהודים ב-1 באפריל 1933. העיר אימצה בהתלהבות מדיניות אנטי-יהודית. בית הכנסת נבזז ונחרב בליל הבדולח ב-1938, ותושבי העיר האחרונים גורשו לבלז'ץ ולסוביבור ב-24 באפריל 1942, ונרצחו שם.

אחרי המלחמה חזרו בעיר לייצור נעליים אבל הייצור ירד אחרי שבית החרושת האחרון נסגר ב-1990. העיר התפרסמה אחרי כן בבתי הספר התיכוניים שלה.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

קטגוריה:בוואריה: ערים
גירוש הנשים הנוכריות

דימוי דיוקנו של [[עזרא הסופר, מעשה ידיו של Guillaume Rouillé, 1553]]
פרשת גירוש הנשים הנוכריות בידי עזרא הסופר הייתה רבת משמעות בחייה ובהתפתחותה של תנועת שיבת ציון ושל החברה היהודית בארץ ישראל בתקופה הפרסית. הפרשה מתוארת ב–, ולפי הכרונולוגיה המסורתית אירעה בחורף שנת . בזמנו של עזרא היו נישואי תערובת שנויים במחלוקת, והיו אנשים באליטה של החברה היהודית, בכללם שרים, כוהנים ולוויים, שנשאו נשים נוכריות. לעומתם, היו קנאים שהתנגדו בחריפות לנישואי תערובת.

לפי ספר עזרא, עם בואו של עזרא לירושלים, כשליח המלך הפרסי ארתחששתא, והממונה מטעמו על היהודים שישבו באחשדרפנות עבר הנהר (ממערב לנהר פרת), הגיעו אליו חלק מהשרים וסיפרו כי נפוצים נישואי תערובת עם העמים השכנים. עזרא שראה בנישואי תערובת חטא חמור שעלול לגרום לעונש גלות וסכנת התבוללות דתית ולאומית, הגיב בזעזוע, קרע את בגדיו, מרט את שערות ראשו וצם. לשיטתו, ירושת הארץ תלויה בראש וראשונה בהיבדלות מעמי הארץ, והוא ראה את ההתבוללות כגורם לחורבן ולגלות. שכניה בן יחיאל מבני עילם קרא לעזרא לגרש את הנשים הנוכריות. עזרא הסופר נעתר לקריאה זו, והשביע את הכהנים והלויים לסייע לו. הוא כינס את העם לאספה מיוחדת בירושלים בכ' בכסלו, ואיים להחרים את רכושו של מי שייעדר מהאסיפה. באספה השביע עזרא את העם לגרש את הנשים הנוכריות וצאצאיהן (לא מצוין האם ביקש גם מנשים יהודיות להיפרד מבעליהן הנוכרים), והוחלט להקים בית דין מיוחד לצורך בירור מעמדן של הנשים ולצורך הגירוש (אפשרות גיורן של הנשים הנוכריות לא הוזכרה כלל). בית הדין ערך את הבירור מא' בטבת ועד א' בניסן, ובבירור התגלה פגם בייחוסם של 113 איש.

==במחקר==
על פי מחקרו של פרופ' משה ויינפלד, הפרשה מייצגת גישה בדלנית חדשה ביהדות בתקופת שיבת ציון, המרחיבה את המושג "העם הקדוש" ספר דברים, שמשמעותו דתית ולאומית בלבד, למושג "זרע קודש" שמשמעותו דתית-ביולוגית. ויינפלד טוען בעקבות יחזקאל קויפמן, שהנשים הנכריות שגירש עזרא לא היו עובדות אלילים, אלא מתייהדות, וסיבת גירושן הייתה עובדת היותן נכריות בלבד. השקפת עולם זו באה בניגוד למגמה אוניברסליסטית שהייתה גם היא קיימת באותה תקופה, השואפת לקרב את הנוכרים וליהדם.

בספר עזרא אין אזכור לכך שהנשים הנכריות גורשו הלכה למעשה. חוקרת המקרא ד"ר יונינה דור טוענת כי אין עדות לגירוש בפועל, והיא משערת כי ייתכן שהתכוונו מלכתחילה לבצע גירוש של ממש, אבל כשלא צלח הדבר, בוצע הגירוש באופן טקסי בלבד כהצהרת כוונות ייצוגית.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שיבת ציון
קטגוריה:תולדות עם ישראל
קטגוריה:נשים בעת העתיקה
קטגוריה:ספר עזרא
קטגוריה:התבוללות
ילד חוץ

ילד חוץ הוא כינוי לילד שלא היה מבני הקיבוץ והצטרף לקיבוצים שבהם הוסדרה לינה משותפת או חברת ילדים ומסגרת חינוכית מופרדת ועצמאית מהחברה הבוגרת, כדוגמת מוסדות החינוך של הקיבוץ המאוחד. בהיעדר משפחה ביולוגית בסביבה, הוצמדה לילד "משפחה מאמצת" מתושבי הקיבוץ.

ההורים ששלחו את הילדים ללמוד בקיבוץ מסיבות אידאולוגיות וחינוכיות, עשו זאת מתוך מחשבה שזה החינוך הטוב ביותר עבור ילדיהם. מרביתם התקשו בגידול ילדיהם בשל התמודדות עם שכול או היעדרות של אחד ההורים. בהמשך, חלק מהילדים הגיעו ממשפחות במשבר שהתקשו במסגרות העירוניות. ובעיקר נשלחו ילדים שהוגדרו כבעלי יכולת, אך התקשו להסתגל וחוו בעיות אישיות שונות, ולא נמצאה עבורם מסגרת חינוכית מתאימה בעיר.

מודעה שפרסמה קבוצת [[עין צורים, ובה מבוקש ילד חוץ בכיתה ד' ("מעריב", 7 במאי 1961)]]
במקרים מסוימים, קיבוצים שחברת הילדים בהם הייתה קטנה, יזמו את קליטתם של ילדי חוץ על מנת להגדילה. כך ילדים שהוריהם לא חיו בקיבוץ אומצו במשפחות, בעיקר בגיל בית הספר.
 
קיבוצים כמו גבעת ברנר פתחו את מערכות הלימוד שלהם לילדים שלא התגוררו בקיבוץ כבר מראשיתו. הכינוי "ילד חוץ" והפער בין מעמדם וזכויותיהם של ילדי בני הקיבוץ הוביל, בחלק מהמקרים, לבעיות השתלבות בקיבוץ ולרגשי נחיתות מצד ילדי החוץ.

בחלק מהמקרים התייחס המושג לנוער מקבוצות חינוכיות כמו בחברות נוער של עליית הנוער והמפעל להכשרת ילדי ארץ ישראל או הכשרה צעירה. אולם נוער מקבוצות אלה נקלט גם במושבים וכפרי נוער והגיע לקיבוצים מאירופה כאמצעי להימלט מהשלטון הנאצי.

==המושג בספרות==
מספר סיפורים נכתבו על תופעה ייחודית זו – חלקם על ידי מי שהיו "ילדי חוץ" בעצמם, וחלקם על ידי סופרים מובילים בתחום ספרות הילדים. בין הסיפורים: "ילדת חוץ" על ידי הסופרת נורית זרחי, שבעצמה הייתה "ילדת חוץ" בקיבוץ גבע, שאליו נשלחה להתחנך לאחר מות אביה, "ילד חוץ: סיפורו של ילד עזוב" של גלילה רון פדר והסיפור "ילדי חוץ" מאת שמעון בלס.

==לקריאה נוספת==
* 'ילד חוץ', בתוך: אלי אברהמי, לקסיקון הקיבוץ, רמת אפעל: יד טבנקין, תשנ"ח 1998.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
*[https://gbstories.org/gbs__www/static/aurelia/index.html#/term-detail/4359/*?what=term ילד חוץ], באתר "סיפורי גבעת ברנר"
*[https://web.archive.org/web/20160303165356/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2002/kibbutzim/020918.hutz.htm ילדי-החוץ השמיעו קול], משה ברק, גבת, "הקיבוץ", 19 בספטמבר 2002

==הערות שוליים==

קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:חינוך ביישוב
קטגוריה:חינוך בקיבוץ
עילמית

עֵילמית היא שפה נכחדת שדוברה בפי תרבות עילם העתיקה. עילמית הייתה השפה העיקרית באזור איראן של היום בין 2800 ל-550 לפנה"ס. הרשומות האחרונות שנכתבו בעילמית מתועדות לזמן כיבוש האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר הגדול.
לוח ב[[כתב יתדות בשפה העילמית]]

==הכתב העילמי==

במשך מאה שנים, התפתחו שלושה סוגי כתב שונים בעילמית.
* פרוטו-עילמית היא מערכת הכתב העתיקה ביותר הידועה מאיראן. היא הייתה בשימוש למשך תקופה קצרה (בין 3100 ל-2900 לפנה"ס בקירוב); לוחות חרס עם כתב פרוטו-עילמי נמצאו באתרים שונים ברחבי איראן. משערים כי הכתב התפתח מכתב יתדות מוקדם. הכתב כולל יותר מ-1,000 סימנים ונחשב לוגוגרפי. כיוון שטרם פוענח במלואו, לא ידוע אם הוא מייצג את השפה העילמית או שפה אחרת.
* עילמית-ליניארית היא מערכת כתב מאיראן המתועדת במספר קטן של כתובות מונומנטליות. נטען כי עילמית-ליניארית היא מערכת כתב הברתי שנגזרה מהפרוטו-עילמית, אם כי הדבר לא הוכח. הכתב שימש לתקופה קצרה במהלך הרבעון האחרון של אלף השלישי לפנה"ס. בין החוקרים שניסו לפענח את הכתב היו וולטר הינץ ופיירו מריגי. בנובמבר 2020 הכריז הארכאולוג הצרפתי פרנסואה דסה כי פענח את הכתב, ומאמר המתאר את עבודתו התפרסם בשנת 2022.
* כתב יתדות עילמי שימש מ-2500 לפנה"ס ועד ל-331 לפנה"ס, והתפתח מכתב היתדות האכדי. כתב זה כלל כ-130 סמלים, הרבה פחות מסוגי כתב יתדות אחרים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפות עתיקות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:עילם
אמין מעלוף

אמין מעלוף, 2013.
אמין מעלוף (בערבית: أمين معلوف, נולד ב-25 בפברואר 1949 בביירות) הוא סופר לבנוני-צרפתי. הוא נבחר לאקדמיה הצרפתית ב-23 ביוני 2011 למקום ה-29 והחליף את קלוד לוי-שטראוס.

== חיים ==
אמו של מעלוף באה ממשפחה מרונית, אביו ממשפחה מלכיתית. הוא גדל בלבנון ולמד סוציולוגיה באוניברסיטת סן-ז'וזף. לאחר מכן היה עיתונאי ועורך בעיתון א-נהאר. בתחילת מלחמת האזרחים בלבנון הוא היגר לפריז, שם הוא חי מאז. 
במשך שנים ארוכות הוא היה העורך הראשי של "Jeune Afrique", כתב רומנים ונסע כעיתונאי לעשרות מדינות. בשנת 1985 הוא החליט להקדיש את זמנו לכתיבת רומנים.

== יצירתו ==
נושא מרכזי ביצירתו של מעלוף הוא המפגש של תרבויות שונות. ברומן "נמלי הלבאנט" מהגר גבר ממוצא ארמני-טורקי מלבנון לצרפת, מצטרף ל"רזיסטאנס", ומתאהב ביהודיה מאוסטריה, שמהגרת אחרי המלחמה לארץ ישראל. הוא עצמו חוזר ללבנון וחווה את הסכסוך המזרח-תיכוני על בשרו. 
כמו כן כתב מעלוף ספרי עיון, כמו "Les croisades vues par les Arabes", "מסעות הצלב בעיני הערבים".

עד כה ראה אור ספר אחד שלו בלבד בעברית. בהקדמה מיוחדת לקורא העברי כתב:
"אני שמח שהספר הזה יעמוד מעתה לרשותם של קוראי העברית. כיהודים ישראלים, כערבים ישראלים או כפלסטינים הם מבינים טוב יותר מאחרים את חשיבותו של מרכיב הזהות, כיוון שהם סבלו וסובלים עדיין מסטיותיו. ההיסטוריה לימדה אותם כיצד האמונה הופכת להשתייכות, כיצד האומה הופכת לדת וכיצד הדת הופכת לאומה, ללאומנות, לפנאטיות, לאלימות…"

== לקריאה נוספת ==
* [http://www.nahar.co.il/zehuyotkatlaniot.html אמין מעלוף: זהויות קטלניות. תרגמה מצרפתית: מיכל אילן. הוצאת נהר ספרים, 2010]

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.aminmaaloufwebsite.freeiz.com/index-dispatch-hebreu.htm אתר בית לא רשמי] 
* [http://www.academie-francaise.fr/les-immortels/amin-maalouf העמוד שלו באקדמיה הצרפתית]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים לבנונים
קטגוריה:נוצרים לבנונים
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לספרות
קטגוריה:מרונים
קטגוריה:סופרים אקסופוניים
קטגוריה:זוכי פרס שארל ויון למסאות אירופית
קטגוריה:לבנונים שנולדו ב-1949
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
ג'מאל דבוז

ג'מאל דבוז (בצרפתית: Jamel Debbouze; נולד ב-18 ביוני 1975 בפריז) הוא שחקן צרפתי ממוצא מרוקאי. 
==קורות חייו==
התגורר בילדותו שלוש שנים בתאזה במרוקו. לאחר מכן התגורר בפרבר של פריז, במרחק 30 ק"מ מהבירה. כשהיה בן 14 נפצע מרכבת שעברה לידו במהירות של 150 קמ"ש; חברו שהיה עמו נהרג, והוריו האשימו אותו בכך, אך בית המשפט זיכה אותו. ג'מאל עצמו נותר משותק בידו הימנית מאז. 

את קריירת המשחק שלו הוא התחיל מיד לאחר מכן בסרט קצר של נביל עיוש, "האבנים הכחולות של המדבר". יד ימין המשותקת הפכה מאז לסימן ההיכר העיקרי שלו. בסדרת הטלוויזיה "H" הוא שיחק בתפקיד הראשי ונודע לקהל הרחב, אך לפרסום העולמי הוא הגיע עם תפקידו בסרט "אמלי". בסרט "אסטריקס ואובליקס – מבצע קלאופטרה" הוא גילם את האדריכל נומרוביס שמבקש עזרה מהגלים המפורסמים כדי לבנות ליוליוס קיסר ארמון תוך שלושה חודשים. הסרט החשוב הבא שלו הוא "Indigènes", על יחידת הלוחמים הצפון-אפריקאים בצבא השחרור הצרפתי "צרפת החופשית" במלחמת העולם השנייה. 

בשנת 2010 כיכב בדרמת המלחמה האפית "מחוץ לחוק" שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר לשנת 2011. 

ב-2013 השתתף בסרט "דרכון לאלג'יר", בו הוא גם לקח חלק בהפקה. ב-2016 השתתף בקומדיה "הפרה ז'קלין".

דבוז מופיע במופעי סטנד-אפ, לבד או עם חברו גד אלמלח.

בינואר 2009 התגייס דבוז יחד עם סטפן הסל ואחרים לעזרת האוכלוסייה הפלסטינית המופצצת ברצועת עזה. הוא קרא לאזרחי צרפת לתרום כסף עבור קניית ציוד רפואי.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1975
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:קומיקאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא מרוקאי
נביל עיוש

נביל עיוש (בערבית: نبيل عيّوش; נולד ב-1 באפריל 1969) הוא במאי ומפיק קולנוע צרפתי ממוצא תוניסאי-יהודי.

== קורות חיים ==
עיוש נולד בפריז, צרפת ב-1 באפריל 1969, בנם של אם צרפתייה ממוצא תוניסאי-יהודי ושל אב מרוקאי-מוסלמי. עיוש שיחק בהצגות וביים הצגות תיאטרון. בשנת 1992 החל לביים סרטי פרסומת. בשנת 1997 יצא לאקרנים סרטו הראשון באורך מלא.

== פילמוגרפיה ==
* 1990 - Les Pierres bleues du desert "האבנים הכחולות של המדבר" - 20 דקות. נג'יב בן ה-14 משוכנע שהוא יימצא במדבר אבנים כחולות. הרעיון הזה מטריד מאוד את כל הכפר, והוא מוקע כמשוגע. את נג'יב משחק ג'מאל דבוז, אז באמת נער בן 14, וזו הייתה הופעתו הראשונה בסרט.
* 1990 - Hertzienne Connexion.
* 1991 - Vendeur de silence. בדירה ישנה בפריז מוכר ג'ים לאחרים - שקט.
* 1997 - Mektoub. מותחן: תאופיק חוזר אל קזבלנקה אחרי עשר שנים, שבהם למד רפואה בארצות הברית. קבלת הפנים היא אכזרית: אשתו סופיה נאנסת ונחטפת, וכאשר הוא מצליח להגיע אל החוטפים, מתברר שמדובר בשוטרים מושחתים.
* 2000 - Ali Zaoua prince de la rue. "נסיך הרחוב" עלי, המכונה "זאואה", קוויטה, עומר ובובקר שייכים לחבורה של דיב. ביום שהם מחליטים להתנתק ממנו, עלי נהרג מפגיעת אבן בראשו על ידי אחד הילדים של דיב. הסרט עוסק במסע ההלוויה המפרך.
* 2002 - Une minute de soleil en moins. כאמל רואי, חוקר משטרתי צעיר מטנג'יר, מנסה לפתור תעלומת רצח סוחר הסמים חכים טאהירי.
* 2008 – "מה שלולה רוצה".
* 2011 - My Land. הסרט נפתח בקולו של עיוש: בסרט דוקומנטרי זה מצלם עיוש פליטים פלסטינים זקנים ומראה את הצילומים לישראלים צעירים. 
* 2012 - "סוסיו של אלוהים" Les Chevaux de dieu. הסרט עוסק בפיגועי קזבלנקה ב-16 במאי 2003, ומספר את סיפורם של ילדים הגדלים בשכונות עוני ומנוצלים בידי גורמים קיצוניים המגייסים אותם לפעולות טרור והתאבדות. בראיון עמו אמר עיוש שאין זה נכון למתוח קוו ישר בין עוני לטרור, כמו שנהוג לעשות, כי אחרת היינו מקבלים מיליוני מחבלים מתאבדים 
* 2017 - "ראזיה" - הסרט מספר על עבדאללה, יטו ועוד מספר דמויות הנפגשים בקזבלנקה, שם אורח החיים המדוני מתנגש בכל מיני דרכים במסורת המוסלמית של העיר. הסרט מציג אהבה אבודה, תשוקה אסורה וחלומות שבירים במרוקו של ימינו, ועוסק באופי של התושבים מקזבלנקה משנת 1942.
* 2021 - "קצב מרוקאי" Casablanca Beats. אנאס, ראפר בעברו, מתחיל לעבוד במרכז תרבות בשכונה של מעמד הפועלים בקזבלנקה. המורה הכריזמטי מייסד תוכנית היפ-הופ במרכז, והתלמידים, שנשבים בקסמה של המוזיקה, מנסים להתנתק מן הכבלים של הדת, המסורת וציפיות החברה, ולבטא את עצמם דרך הצלילים החדשים. עד מהרה יוצאים הריקודים והשירים אל הסמטאות והרחובות שמקיפים את המרכז. הסרט השתתף בתחרות הרשמית של פסטיבל קאן.
* 2022 - "הקפטן הכחול" כתב והפיק. ביימה מרים טוזאני <small>(אנ').</small>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:במאי קולנוע יהודים צרפתים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים צרפתים
קטגוריה:יהודים תוניסאים
קטגוריה:צרפתים ממוצא מרוקאי
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-תוניסאי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1969
קו 99

אוטובוס דו-קומתי של קו 99
קו 99 של אגד (סובב ירושלים) היה קו אוטובוסים תיירותי שפעל בעיר ירושלים. בקו זה פעלו אוטובוסים דו-קומתיים.

==היסטוריה==
באפריל 2005 הוחלט לחדש את קו התיירות סובב ירושלים, תוך שימוש באוטובוסים מדגם NEOPLAN N122. שלושה אוטובוסים מדגם זה שנותרו בשירות אגד נשלחו למוסך אגד בירושלים ושם שופצו והותאמו לשירות בקו. האוטובוס שופץ ונבנה בשתי גרסאות: אוטובוס "חורף" סגור ורגיל וגרסת "קיץ" שבה מוסר הגג של הקומה השנייה ונוצר "אוטובוס ספארי".

בשנת 2015, אגד מכרה את הקו ואוטובוסי הקומתיים לחברת יארא טורס. במהלך תקופת ההפעלה של הקו על ידי יארא טורס הקו הופעל על פי בקשות בלבד. בשנת 2016 יארא טורס הפסיקה להפעיל את הקו. האוטובוס מדגם MAN NL313F שהוא האוטובוס הדו קומתי החדש ביותר נמכר והאוטובוסים מדגם NEOPLAN N122 הושבתו.

ב-2023 עיריית ירושלים הודיעה על השקת קו אוטובוס עירוני חדש, באוטובוס דו-קומתי, שייסע בכמה מסלולים ברחבי העיר ויאפשר סיור תיירותי רכוב באתרים החשובים של בירת ישראל.

==מסלול==
זמן הנסיעה הוא כשעה וחצי. היו 25 תחנות על הקו שעבר ליד אתרי התיירות הפופולריים בירושלים. לנוסעים בקו סופק הסבר קולי על המסלול ב-8 שפות שונות
כגון: עברית, ספרדית, אנגלית, ערבית.

==התחנות==
תחנת שער האריות של קו 99 בשנת 2011
# תחנה מרכזית
# רחוב בצלאל
# רחוב המלך ג'ורג' - בנין הפעמון
# רחוב המלך ג'ורג' - המשביר
# רחוב הנביאים
# מלון "גרנד קורט"
# שער שכם
# שער הפרחים, מוזיאון רוקפלר
# שער האריות
# עיר דוד, שער האשפות
# הר ציון
# שער יפו
# מלון המלך דוד
# תיאטרון החאן
# טיילת ארמון הנציב
# קניון מלחה
# גן החיות התנ"כי
# הר הרצל
# יד ושם
# הגן הבוטני בניות
# האוניברסיטה העברית - קמפוס גבעת רם, מוזיאון המדע
# מוזיאון ישראל, מוזיאון ארצות המקרא
# משכן הכנסת
# בית המשפט העליון

== התחנות בקו ב-2023 ==
* יציאה מרחוב אגרון 14, בין מלון וולדורף אסטוריה לקונסוליה האמריקאית
* רחוב שבטי ישראל, מאחורי כיכר ספרא
* רחוב אגריפס/שוק מחנה יהודה
* קריית המוזיאונים
* הכנסת
* מלונות שדרות הרצל
* הר הרצל
* יד ושם
* שדרות הרצל
* מלונות שדרות הרצל
* תחנה מרכזית (אוטובוסים/רכבת)
* רחוב יפו
* קריית הלאום
* גן סאקר
* שכונת רחביה
* חזרה לנקודת היציאה ברחוב אגרון 14

==ראו גם==
*תחבורה בירושלים

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: קווי אוטובוס
קטגוריה:ירושלים: תיירות
מה שלולה רוצה

מה שלולה רוצה הוא סרט קולנוע צרפתי-קנדי בבימויו של נביל עיוש מסוגת דרמה רומנטית שיצא לאקרנים ב-2007.

== עלילה ==
לולה היא אמריקאית בת 25, והיא עובדת בדואר וחולמת על קריירה בתור רקדנית. יוסף הוא החבר הכי טוב שלה, הומוסקסואל ממצרים, שחי בניו יורק. הוא מספר לה על איסמהאן, כוכבת מחול מזרחי ואגדה חיה בקהיר, ובמסעדה שבה עובד יוסף, היא פוגשת את זק, והיא מתאהבת בו. אבל זק חוזר למצרים. לולה לא חושבת הרבה ונוסעת לשם גם היא. תחילה היא לא מתקבלת אצל זק ומשפחתו, והיא מחליטה לחפש את איסמהאן וללמוד אצלה, וגם זה מתברר כמשימה בלתי אפשרית כמעט, כי איסמהאן החליטה להפנות גב לכולם. לבסוף היא מצליחה לשכנע אותה, לומדת אצלה וכובשת גם את ליבו של זק.

== שם הסרט ==
"מה שלולה רוצה" הוא שם של שיר פופולרי שנכתב עבור המחזמר "Damn Yankees" ("יאנקיז מקוללים"). לולה היא העוזרת של איש העסקים אפלגייט, ובין דמותה לבין דמותה של לולה בסרט יש הקבלה מעניינת. דמותה במחזמר מקורה בלולה מונטז, "הרקדנית הספרדייה", וגם בין דמותה לבין לולה בסרט יש הקבלה. הרקדנית צ'יטה אקיזבל קראה לעצמה "לולה מונטז", והיא נפטרה שנה אחרי צאת הסרט.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.clapnoir.org/spip.php?article274 על הסרט]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בערבית
חיים בוטבול

חיים בוטבול (حاييم بوطبول, נולד בשנת 1937 בפאס) הוא זמר מרוקאי, מבין אחרוני הזמרים היהודים המרוקאים שמטפחים את הזֶמר המרוקאי העממי.

מאביו ירש בוטבול את אומנות המלחון, סגנון מוזיקלי מרוקאי שהתפתח מתוך המוזיקה האנדלוסית הקלאסית.

בשנות השישים יצר יחד עם סלים הללי, וגם הלחין בעצמו יותר מ-80 שירים.

מרבה להופיע בפסטיבלים ובהופעות במרוקו בפני יהודים ושאינם.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://yala.fm/en/artists/haim-botbol-8c42735bdf7044d99e67459e6e315153/biography באנגלית]
* [https://youtu.be/cD0gM9WTm3k Haim Botbol 2013 - Galbi Majrouh- Massar 2M], סרטון באתר יוטיוב
* [https://youtu.be/ghytQxqqaL0 חיים בוטבול בפסטיבל פאס 2017], סרטון באתר יוטיוב
* [https://youtu.be/wBAYWo7-0pE Haim Botbol - Ana el Maghribi], סרטון באתר יוטיוב

קטגוריה:זמרים יהודים מרוקאים
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1937