The One (אלבום של אלטון ג'ון)

The One (בעברית: האחד או האחת) הוא אלבום האולפן ה־23 של המוזיקאי הבריטי אלטון ג'ון, שיצא לאור ב־22 ביוני 1992. הוא אלבום האולפן הראשון שהוציא ג'ון מאז נגמל מבולימיה ומהתמכרויותיו לסמים ולאלכוהול. "The One" הגיע למקום השני בבריטניה ושהה בו במשך שלושה שבועות. בארצות הברית, הוא הגיע למעמד פלטינה כפולה (על ידי RIAA) ובכך היה לאלבום הנמכר ביותר של ג'ון שם מאז 1975.

את עטיפת האלבום עיצב ג'אני ורסצ'ה.

הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "Simple Life", קבע רצף של 24 שנים עם להיט של ג'ון בטופ־40 בבילבורד הוט 100. בכך שבר ג'ון את השיא הוותיק הקודם (23 שנים רצופות) שנקבע על ידי אלביס פרסלי ב־1977.

== רקע ==
ב־1992 ג'ון מיקד תשומת לב ציבורית מכמה סיבות: פרסומת לדיאט קולה בה השתתף, הוצאת אלבום המחווה המדובר "Two Rooms", הוצאת גרסת הדואט המצליחה עם ג'ורג' מייקל ל־"Don't Let the Sun Go Down on Me", שיצאה בנובמבר 1991, הוצאת אלבומי האוסף ו־ והשתתפותו ב, שנערך באפריל 1992. כל אלה גרמו לעניין ציבורי בג'ון, דבר שסייע להצלחתו המסחרית של האלבום.

"The One" הוא אלבום האולפן הראשון שהוציא ג'ון מאז נגמל מבולימיה ומהתמכרויותיו לסמים ולאלכוהול. באופן מכוון, הוא עוסק בכובד ראש בנושאים רציניים. ג'ון סיפר שבהכנת האלבום "היו שניים או שלושה שירים שפשוט לא התאימו להלך הרוח הרציני של האלבום הזה, אז הם נחתכו".

באלבום חזר ג'ון לנגן על פסנתר אקוסטי (ימאהה ) לצד הפסנתר האלקטרוני , שבו עשה שימוש נרחב באלבומיו הקודמים, "Reg Strikes Back" (1988) ו־"Sleeping with the Past" (1989), אף שהוא שב לעשות שימוש ברולנד במהלך ובאלבום (1994). אולה רומו סיפק תכנות תופים, נרחב בהרבה מאשר באלבומים קודמים של ג'ון. בנוסף לגיטריסט הוותיק , בכמה שירים ניגן גיטריסט חדש בשם אדם סימור. מארק טיילור ניגן בקלידים, ונגינה נוספת סיפק גאי בבילון, שסיפק גם תכנות קלידים. פינו פלדינו ניגן בס.

השיר "Runaway Train" הוא דואט
עם אריק קלפטון. השיר נכתב לאחר שג'ון הזמין מטופין שיר, לאחר שנקבעו לו מופעים משותפים עם קלפטון. אולה רומו שותף בקרדיט הכתיבה של השיר עם ג'ון וטופין. דייוויד גילמור התארח באלבום וניגן בגיטרה ב־"Understanding Women".

ג'אני ורסצ'ה עיצב את עטיפת האלבום, כמו גם את תלבושות חברי הלהקה במהלך סיבוב ההופעות של האלבום, ואת הבמה והתאורה.

== הצלחה וביקורת ==

האלבום שהה שלושה שבועות רצופים במקום השני במצעד האלבומים הבריטי (כשמעליו אלבום האוסף של ליונל ריצ'י). בארצות הברית, האלבום היה לנמכר ביותר של ג'ון מאז 1975, עם הגיעו למעמד פלטינה x2 על ידי RIAA.

סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר "AllMusic", כתב שג'ון נותן ביצועים משכנעים למדי באסופת השירים הטובה למדי שבאלבום. שירי האלבום קליטים וטובים למדי, אך הם אינם משאירים חותם לאורך זמן. ארלוויין ביקר את ההפקה האנמית מדי לטעמו. עם זאת אמר שהאלבום נשמע חם יותר מאשר האלבומים האחרונים שקדמו לו.

מארק קארו מ"שיקגו טריביון" כתב שג'ון מיצב את עצמו באלבום כמוזיקאי מוזיקה עכשווית למבוגרים. קארו שיבח את "Simple Life" "הדרמטי, העשיר והסוחף" ואת רצועת הנושא "בעלת ההשראה". "הבלדות המדויקות, הכוללות תחינה לא לאנוס אישה בדייט ("When a Woman Doesn`t Want You"), מעוצבות במיומנות, אך נוטות להיכרך ביחד, תוך שהחומר הקצבי יותר, הכולל דואט אנרגטי עם אריק קלפטון ("Runaway Train"), שומר על ברק לא מאיים של שנות ה־90". קארו ביקר שירים שגרתיים יותר כמו "On Dark Street", "שנראה שג'ון כותב מתוך שינה", "אך זה עדיין נשאר אלבום ש יכול לקנא בו".

== רשימת השירים ==

=== רצועות בונוס (ההנפקה מחדש של "Polygram International" ב־1998) ===

== צדדי ב' ==
{| class="wikitable"
|+
!שם השיר
!פורמט
|-
| "Suit of Wolves"
| "The One" 7 אינץ' / תקליטור (ארצות הברית/בריטניה)
|-
| "Fat Boys and Ugly Girls"
| "The One" תקליטור (ארצות הברית/בריטניה)
|-
| "Understanding Women" (רמיקס)
| "Runaway Train" תקליטור (ארצות הברית/בריטניה)
|-
| "The Man Who Never Died" (רמיקס)
| "The Last Song" 7 אינץ' / תקליטור (בריטניה)
|-
| "Song for Guy" (רמיקס)
| "The Last Song" תקליטור (בריטניה)
|-
| "Simple Life" (Hot Mix)
| "Simple Life" 7 אינץ' / תקליטור (ארצות הברית)
|-
| "Simple Life" (מיקס מקורי)
| "Simple Life" תקליטור (ארצות הברית)
|}

== משתתפים ==
* אלטון ג'ון – זמרה, פסנתר (1–3, 5–8, 11), אורגן (4, 5), פסנתר חשמלי (9, 10), זִמרת רקע
* מארק טיילור – קלידים (1–3, 6, 7)
* גאי בבילון – קלידים ותכנות (2–5, 7–11)
* – גיטרה (2–5, 7–9), זִמרת רקע (7, 9)
* אדם סימור – גיטרה (1, 2, 6, 7)
* אריק קלפטון – גיטרה (4), זמרה (4)
* דייוויד גילמור – גיטרה (10)
* פינו פלדינו – גיטרה בס (1–8, 10)
* אולה רומו – תופים (1–10), כלי הקשה (1–10), תכנות תופים (1–10)
* – זִמרת רקע (7, 9)
* קיקי די – זמרת רקע (7, 9, 10)
* קרול פרדריקס – זמרת רקע (4)
* בקי בל – זמרת רקע (4)
* ג'וניס ג'יימיסון – זמרת רקע (4)

=== הפקה ===
* מפיק – 
* הקלטה וטכנאות קול – דייוויד ניקולס
* עוזר טכנאי קול – אלכס פירלה ואנדי סטריינג'
* עוזר טכנאי קול ב־"Runaway Train" – אנדי ברדפילד
* שירים מס' 1–3, 5–9 ו־11 ב־Studio Guillaume Tell שבפריז
* "Runaway Train" הוקלט ב־Studio Guillaume Tell וב־The Town House שבלונדון
* "Understanding Women" הוקלט באולפני AIR שבלונדון
* מיקס – אולפני AIR
* Cutting ב־The Hit Factory שבלונדון
* תיאום אלבום – סטיב בראון
* תיאום אולפן – אדריאן קולי וסם סטל
* טכנאי לאריק קלפטון – לי דיקסון
* טכנאי למארק טיילור – וינס בארקר
* צילום – פטריק דמרשלייה 
* עיצוב עטיפה – ג'אני ורסאצ'ה
* ניהול — ג'ון ריד 

== סינגלים ==
* מיקומי שיא במצעדים שבועיים נבחרים
{| class="wikitable"
|+
!סינגל
!מצעד
!מיקום
שיא
|-
| rowspan="7" |The One
|בילבורד הוט 100
|9
|-
|מצעד השירים העכשוויים למבוגרים
|1
|-
|מצעד 40 שירי המיינסטרים
|6
|-
|מצעד הסינגלים הקנדי
|1
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|10
|-
|Eurochart Hot 100
|5
|-
|המצעד הצרפתי
|3
|-
| rowspan="3" |Runaway Train
|מצעד הסינגלים הבריטי
|31
|-
|Eurochart Hot 100
|48
|-
|המצעד הצרפתי
|29
|-
|rowspan="6" |The Last Song
|בילבורד הוט 100
|23
|-
|מצעד השירים העכשוויים למבוגרים
|2
|-
|מצעד 40 שירי המיינסטרים
|26
|-
|מצעד הסינגלים הקנדי
|7
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|21
|-
|Eurochart Hot 100
|80
|-
|rowspan="5"|Simple Life
|בילבורד הוט 100
|30
|-
|מצעד השירים העכשוויים למבוגרים
|1
|-
|מצעד 40 שירי המיינסטרים
|17
|-
|מצעד הסינגלים הקנדי
|3
|-
|מצעד הסינגלים הבריטי
|44
|}

== מיקומי שיא במצעדים ==
=== מצעדים שבועיים ===

=== מצעדים שנתיים ===

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable"
|+
!מדינה
!הסמכה
!יחידות מאושרות / מכירות
|-
| אוסטריה (IFPI אוסטריה)
| פלטינה
| 15,000*
|-
| אוסטרליה (ARIA)
| פלטינה ×2
| 140,000^
|-
| איטליה (FIMI)
| פלטינה ×2
| 400,000
|-
| ארגנטינה (CAPIF)
| פלטינה
| 60,000^
|-
| ארצות הברית (RIAA)
| פלטינה ×2
| 2,000,000^
|-
| בריטניה (BPI)
| זהב
| 100,000^
|-
| גרמניה (BVMI)
| זהב
| 250,000^
|-
| דנמרק (IFPI Denmark)
| פלטינה
| 80,00^
|-
| מקסיקו (AMPROFON)
| זהב
| 100,000^
|-
| נורווגיה (IFPI נורווגיה)
| פלטינה
| 50,000*
|-
| ניו זילנד (RMNZ)
| פלטינה
| 15,000^
|-
| ספרד (PROMUSICAE)
| פלטינה
| 100,000^
|-
| צרפת (SNEP)
| פלטינה
| 510,100
|-
| קנדה (Music Canada)
| פלטינה ×3
| 300,000^
|-
| שווייץ (IFPI שווייץ)
| פלטינה ×2
| 100,000^
|-
| colspan="3" |^אומדן היחידות המופצות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד*אומדן המכירות מבוסס על הסמכת האלבום בלבד
|}

==קישורים חיצוניים==

==ביאורים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1992
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי אלטון ג'ון
קטגוריה:אלבומי חברת MCA רקורדס
קטגוריה:אלבומי זהב בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בקנדה