משה ליבר

משה ליבר (1887–1962) היה דרמטורג, מחזאי, עיתונאי, במאי, איש תרבות, הוגה דעות והעורך הראשי של השבועון "החיים הללו".

==ביוגרפיה==
משה ליבר נהג לפרסם תחת שמות עט שונים: בן-זאב ליבר (BenZew Lieber), משה לב ער, משה בן זאב. הוא נולד בשם: משה שמואל רוזנקרנץ, בעיירה קולומיאה באוקראינה בשנת 1887. אביו וואלף זאב רוזנקרנץ (1845 - 1915) היה מתרגם, סופר ומורה ידוע בעיירתו. משה ליבר נולד למשפחה דתית ומעורה היטב במסורת הקהילה ולציונות בניצניה הראשונים. משה ליבר קיבל את שם משפחת אשתו ברטה ליבר. בנעוריו פרש מלימודי המדרש ועבר לווינה שם נפגש עם הספרות והתרבות של תקופת ה"ארט נובו". לאחר נישואיו עברה המשפחה ב-1915 לאמסטרדם, שם עסק במסחר אך גם בתיאטרון ובבימוי. משה ליבר ביים את חגיגות 500 שנה לעיר רוטרדם. שם גם החלה פעילותו הציונית, והוא יסד את סניף ההסתדרות הציונית באמסטרדם. באמסטרדם החל לנסות להקים תיאטרון עברי ביחד עם אבל הרצברג.

לאחר מלחמת העולם הראשונה חזרה המשפחה לקמניץ בגרמניה. ביתם הפך למרכז תרבות וציונות. בשנת 1929 עזב משה ליבר את עסקי המשפחה והתמסר לכתיבה ובימוי. תחילה בברלין ובהמשך גם לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת 1934.
בארץ התמסר לכתיבת מחזות, אותם ניסה לשלב בתיאטראות הראשונים כמו האוהל, הבימה, תיאטרון חיפה. כרבים מאמני אשכנז, ובמיוחד יוצאי גרמניה,(בנו פרנק, ריכרד רוזנהיים, אסתר טאובר, מרים בן גבריאל, הרמן הויזר ואחרים), התקשה להשתלב בסגנון המקומי ועם האג'נדה של התיאטרון הארץ ישראלי שנשלט בעיקר על ידי קבוצת אמנים מרוסיה, מפולין ומישראל .

בשנת 1935 ייסד יחד עם סאלו בומס (Salo Bomse) ואהרון פרידלר (Aaron Friedler) שבועון מצויר בשם החיים הללו. השבועון הקיף בתמונות אירועים בארץ ובעולם, מאמרים וביקורות על אירועי תרבות, קטעי מחזות, מדורי צילום, אופנה ובישול. משה ליבר ערך את העיתון בשם "בן זאב ליבר", וכתב בו פרשנות ביקורת, סקירות ומחזות, בשמות העט: "בזל", "בן זאב", "בן ליבר", "בבל", "משה בן זאב" ועוד<ref name=":0"></ref> .

לאחר שמאמציו להציג את מחזותיו בארץ לא צלחו, פנה בשנת 1957 לבימוי בגרמניה, אך גם שם נדחה בעקבות מחלתו. בשנת 1960 כתב משה מיצג ב-2 פרקים לטלוויזיה הבריטית על פי הספר "The world of that summer" מאת רוברט מולר. הספר מתאר נער יהודי שהצטרף ל"היטלריוגנד", הנוער ההיטלראי, הצליח להימלט, ומצא דרכו לחברת נוער בקיבוץ.

בערוב ימיו בהיותו חולה על ערש דווי כתב משה לפרופ' דב סדן:

==מחזותיו==
אף כי שלט בעברית היטב, את מרבית מחזותיו כתב משה ליבר בגרמנית ומרביתם תורגמו לעברית על ידי בן-ציון ידידיה, אפרים טרוכה, וגם על ידי בנו, מנחם ליבר. משה ליבר כתב עשרות מחזות וכן דיאלוגים, קטעי הומור שחלקם פורסמו בשבועון "החיים הללו" שערך, בשנים 36–1935.<ref>כתביו המקוריים שמורים בארכיון והמוזיאון לתיאטרון ע"ש ישראל גור. ירושלים</ref>
* ההולכים בעלטה, מחזה ב-9 מערכות, על שבתאי צבי.
* אליהו ואיזבל, מחזה היסטורי ב-4 מערכות, תורגם לעברית בידי מנחם ליבר.
* המשכון ( Das pfund), דרמה ופרולוג.
* הרצל בירושלים (Herzel in Jeruzalem), מחזה ב-4 מערכות (מאת בן ליבר).
* איזהו הגיבור (AJAX BESIEFT AJAX ) קומדיה ב-3 מערכות (מאת משה לב-ער)
* הבילויים, (AUFSTAND DER BILU VOLKSSTUCK IN DREI AKTEN UND EINEM PROLOG), מחזה היסטורי ב-3 מערכות, תורגם לעברית בידי מנחם ליבר, (מאת בן ליבר)
* עופרה, טרגדיה ודרמה מחיי הקיבוץ בתקופת הפילוג.
* ילדי ההפקר, ב-17 בנובמבר 1937 הוצג ב"קולנוע מוגרבי" בתל אביב, מחזה ב-6 מערכות, בבימויו של בנו פרנקל. מאת בן זאב ליבר. תורגם מגרמנית על ידי אפרים טרוכה.
* הכוהן מקדש ברנע (בגרמנית) (Der Ketzer Von KadeshBarbea), דרמה היסטורית.

==המחזה: ילדי ההפקר==
ההצגה הועלתה בקולנוע מוגרבי בתל אביב בשנת 1937, מאת בן-זאב ליבר. בבימוי של בנו פרנקל.
השחקנים ברובם היו נערים מ"מעון עירוני לילדים עובדים" של עיריית תל אביב. המחזה בא להמחיש את הקושי של הנערים לחזור ולהשתלב בחברה. לאחר ההצגה הראשונה, התערבה העירייה ודרשה לאסור על השתתפות הנערים בהצגה. הסיבה שהוצגה על-יד נציגי העירייה הייתה פגיעה בעתיד השיקום של הנערים. לאחר ההצגה השנייה, שהופיעה בפני מורים, אמנים ואנשי תיאטרון בלבד, בתאריך 12 בדצמבר 1937, עמדה העירייה בהחלטתה לאסור על הנערים להשתתף במחזה וההצגה ירדה מהבמה, למגינת ליבם של הנערים ומחנכיהם<ref name=":0" />. ההחלטה עוררה ויכוח שנמשך כשנה מעל דפי העיתון דבר.

==ספר==
* משה ליבר, "שתי יצירות אודות" שבתאי צבי, (מחזה, עמ' 34 - 135). שמשון ויעקב רויטרך (תסריט, 136 - 320). עורך מהדוּרה: יעקב ברנאי, הוצאת כרמל, 337 עמ'. תשע"ז 2017. המחזה והתסריט עוסקים בנושא שבתאי צבי, שהופיע כמשיח בעולם היהודי במאה ה־17, הסעיר וזעזע אותו עם המרתו לאסלאם. מאז ממשיכה דמותו להיות נוכחת.

==לקריאה נוספת==
* תום לוי, היקים והתיאטרון העברי - מאבק בין מערב למזרח אירופה, הוצאת רסלינג, 2017
* מיכאל הנדלזלץ, אנשי התיאטרון היקים שנשארו בארץ מאחורי הקלעים, סדרת מאמרים בגיליון אלקטרוני "הארץ" ינואר 2017
* גדעון עפרת, ברלין-ירושלים: אמנות העלייה מגרמניה, קרן לוין לאומנות ישראלית, ירושלים, 2015
* משה צימרמן ויותם חותם, בין המולדות - היקים במחוזותיהם, כנרת זמורה-ביתן דביר, מרכז זלמן שזר 2006
* מנפרד גאיז, הצגת בכורה ביקורת על המחזה "ילדי ההפקר", בעיתון דבר גיליון 2 דצמבר 1937
* ביקורת אודות הצגת המחזה "ילדי ההפקר", עיתון דבר גיליון 26 נובמבר 1937 עמ' 3.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מבקרי תיאטרון
קטגוריה:ישראלים ילידי אוקראינה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:במאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962