OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
עמירם ניר

עמירם ניר (8 בדצמבר 1950 – 30 בנובמבר 1988) היה איש צבא, עיתונאי, יועץ ראש הממשלה לענייני טרור בינלאומי, מהמעורבים העיקריים בפרשת איראן-קונטראס.

==תולדות חייו==
גת ברמת גן]]
בנם של יצחק ומרים ניסקר. שירת בצה"ל במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה, הגיע לדרגת סגן-אלוף ופיקד על גדוד טנקים. נפצע מספר פעמים במהלך שירותו. נפצע בתאונת דרכים ואיבד את עינו.

במהלך פציעתו הארוכה שירת ככתב בגלי צה"ל. לאחר שחרורו שימש כתב ב"ידיעות אחרונות" והיה גם כתב הערוץ הראשון.

הוא היה חוקר במרכז למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.

ב-1982 נישא לג'ודי מוזס, עיתונאית וממשפחת בעלי העיתון "ידיעות אחרונות", ולזוג נולדו שני בנים.

בתקופת הבחירות לכנסת העשירית שימש כראש אגף הסקרים והמחקר של המערך.

ב-1982, עם פתיחת מבצע של"ג, כתב מאמר ב"ידיעות אחרונות" בשם "שקט יורים", ובו קרא לאחדות השורות בזמן מלחמה.

לאחר הקמת ממשלת ישראל העשרים ואחת בראשותו של שמעון פרס, עזב ניר את העיתונות והמרכז למחקרים אסטרטגיים והפך ליועץ ראש הממשלה לענייני טרור בינלאומי. בתפקיד זה נקשר שמו בעיקר בפרשת איראן-קונטראס, שעסקה ביוזמה לעסקה סיבובית בה בתמורה לאספקת נשק לאיראן דרך ישראל שחרר חזבאללה בלבנון בני ערובה אמריקאים שהחזיק. התשלום שהתקבל מאיראן תמורת הנשק הועבר לממשל האמריקאי מבלי שנרשם בספרים. כך יכול היה הממשל להשתמש בכסף זה ללא פיקוח או ידיעה של הקונגרס למימון המורדים במשטר הסנדיניסטי בניקרגואה (הקונטראס). הפרשה נחשפה על ידי גורמים איראניים, אשר הדליפו את פרטיה לעיתון הלבנוני "א-שראע". נשיא ארצות הברית דאז, רונלד רייגן, וסגנו, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, טענו שלא היו מודעים לפרשה זו, אך נאלצו להקים ועדת חקירה בנושא. ועדה זו קבעה שאף אם אכן לא היו מודעים לכל פרטי הפרשה, הייתה להם אחריות מנהלית להתרחשותה.

250px
עמירם ניר נהרג לאחר סיום הפרשה, בשנת 1988, כאשר לא נשא עוד בתפקיד ממלכתי, בהתרסקות מטוס פרטי שכור על שם ישראלי פט ובר במקסיקו. נסיבות מותו נותרו עלומות, וחשדות על מעורבות אפשרית של גורמים אמריקאיים בתאונה לא הוכחו. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.

על שמו נקראים אולפן גלי צה"ל בבית החייל בירושלים וגינה ברמת גן.

==ראו גם==
*פרשת איראן-קונטראס

==לקריאה נוספת==
* רן אדליסט, האיש שרכב על הנמר, זמורה ביתן, 1995.
* רונן ברגמן, נקודת האל-חזור, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007
* יעקב נמרודי, התקווה והמחדל, פרשת איראנגייט, ספרית מעריב, 2004
* רונן ברגמן, בעקבות התיק הנעלם, מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", 10 בספטמבר 2008

==קישורים חיצוניים==

* מואב ורדי, [http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=654714&sid=126&typeid=1&pid=48 פרשת מותו של עמירם ניר: עדת המפתח יוצאת מהצללים], המקור, 2 באוגוסט 2009
* [http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=654579 הצצה: למה מת עמירם ניר?], תוכנית המקור, ערוץ 10, 2/8/2009

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי מערכת הביטחון
קטגוריה:משפחת מוזס
קטגוריה:פרשת איראן-קונטראס: אישים
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:ישראלים שנהרגו בתאונות אוויריות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:נכים ישראלים
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:אנשי השנה של העולם הזה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1988
דגל אולדרני

דגל אלדרניי הוא דגלו של האי אולדרני - הצפוני באיי התעלה השייך לביליוויק של גרנזי והמהווה מושבת כתר של בריטניה. הדגל הוענק לאי ב-20 בדצמבר 1993. ועיצובו מתבסס על צלב ג'ורג' הקדוש ועליו סמל אולדרני - אריה המחזיק ענף ירוק על רקע מוזהב.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.flags-of-the-world.net/flags/gg.html#Alderney דגל אולדרני] באתר דגלי העולם 

קטגוריה:אולדרני
אולדרני
אולדרני
אולדרני

de:Flagge Guernseys#Flaggen der Inseln
כנס העתידנים

כנס העתידנים הוא ספר מדע בדיוני שנכתב בשנת 1971 על ידי הסופר הפולני סטניסלב לם. הספר תורגם לעברית על ידי פאולינה צלניק בשנת 1981, וראה אור בהוצאת שוקן.

הדמות הראשית בספר היא דמותו של איון טיכי, חוקר חלל ועיתונאי, שמופיע באחדים מספריו של לם. איון שוהה במלון הילטון קוסטה ריקה כדי לסקר את כנס העתידנים העולמי השמיני, ועלילת הספר מתרחשת בעיר – במלון ומחוץ לו.

== עלילת הספר ==
הספר פותח בתיאור רחב של המציאות הכאוטית שבה הכנס מתרחש. לם מתאר את העתיד כמקום בו הכול גדול יותר וצפוף יותר, וכתוצאה ישירה, אי-סדר ואבסורד שוררים בכל. כך למשל מלון בעל מאות קומות מתחבט במציאת פתרון להבאת ביצה חצי מבושלת לאחת הקומות הגבוהות בלי שתתקרש בזמן החולף, וכנס הנערך במקביל גורר מצבים לא צפויים כמו כניסה לאולם הרצאות המלא באנשים מעורטלים, בו מוגשים מתאבנים בעלי צורות ארוטיות. 

מחוץ למלון (וגם בתוכו) פעולות טרור מתרחשות כמעט ללא הרף, בסדרי גודל שונים, כחלק מהשגרה. באחת מהן מופעל גז הזיות הגורם לאיון ולקבוצת אנשים המסתתרים עמו לחוות חלומות בהקיץ בסיומם הם מוצאים עצמם שוב באותו מקום. בנקודה מסוימת איון מאבד קשר עם המציאות ומתעורר בעתיד הרחוק יותר, עולם אוטופי עוצר נשימה.

במהלך הסתגלותו האיטית לסביבה, איון לומד כי כעת אנשים משתמשים בכימיקלים באופן יומיומי ומסיבי באופן סדיר, לפעולות כבידור, לימודי מתמטיקה, שליטה ברגשות ושינוי תכונות הגוף. עם זאת, הוא מבחין בפרט אחד מוזר - כל האנשים שהוא מכיר מתנשפים בכבדות, כאילו הם עוסקים בפעילות גופנית מאומצת. 

לאחר זמן קצר איון נדהם לגלות כי העולם אליו הגיע רחוק מלהיות מושלם. למעשה, האנושות נמצאת במצב עלוב, יש מחסור במקום, אוכל, ובגדים והדרך היחידה לשאת את הקיום היא שימוש בחומרים כימיים הגורמים לכל בני האדם לחיות באשליות לגבי מצבם החומרי והנפשי. כך, כל האנשים הנראים נוהגים ברכבים למעשה הולכים ברגל לכל מקום. אפילו מעליות הן אשליה - עשרות אנשים עולים ויורדים בעזרת חבלים, במאמץ פיזי ניכר.

==ניתוח==
הספר הקצר (146 עמודים בעברית) הוא רחב יריעה ומקיף שתי תקופות חיים. לם מסתכל קדימה אל עבר עתיד שנראה כאפשרי, מבחינת הדלדלות משאבים והמאמצים האדירים שהממשלה משקיעה כדי לאפשר מראית עין של חיי שפע. 

מאז נכתב הספר עברו שלושה עשורים, והמציאות כיום קרובה הרבה יותר לזו המתוארת בחלק הראשון של הספר. אירועי טרור תכופים הם חלק מסדר היום, כמו גם הכאוס שהוא פועל יוצא של צפיפות אוכלוסייה ומיזוג בין תרבויות שונות. גם חלקו השני של הספר הופך רלוונטי לתקופה הנוכחית. במקביל לעלייה בשימוש בתרופות פסיכיאטריות, תרחישים כגון התפוצצות אוכלוסין בחלק מהעולם נראים ריאליים ועלולים להוביל למצב של מחסור לכל תושבי כדור הארץ. באמצעות העולם הקיצוני ומלא הדמיון המתואר בספר, לם בוחן שאלות הנוגעות ליכולת ההכחשה של בני האדם, הרצון שלהם לחיות באשליה והפער בין המציאות האובייקטיבית לבין חוויית המציאות של האדם.

==עיבוד לקולנוע==
בשנת 2013 עובד הספר לסרט "כנס העתידנים" בבימויו של ארי פולמן.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי מדע בדיוני
קטגוריה:ספרים פולניים
קטגוריה:ספרי 1971
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
קטגוריה:סטניסלב לם
פטרוס דמיאנוס

[[פרוטומה של פטרוס דמיאנוס]]
פטרוס דמיאנוס (לטינית: Petrus Damianus, או Pietro Damiani; חי בשנים 1007–1072) היה איש כנסייה, קרדינל, קדוש קתולי ומורה של הכנסייה.
== חייו ==
נולד ברוונה, ועסק בתחילה בהוראה. אף שעשה חיל בלימודיו, החליט בסביבות 1035 שאינו מסוגל לשאת עוד את אורח החיים החילוני והצטרף למנזר פונטה אבלנה (Fonte Avellana) ליד גוּבְּיוֹ. ב-1043 התמנה לאב המנזר. בתפקידו זה הנהיג משמעת חמורה, שעוררה בתחילה התנגדות בקרב המלומדים אך עד מהרה אומצה גם במנזר מונטה קאסינו הידוע.

פטרוס דמיאנוס נודע כמתנגד חריף לפילוסופיה. הוא טוען שאסור לנזירים ללמוד פילוסופיה ושלא ניתן להגיע לישועה באמצעותה. הוא נחשב לאבי הרעיון שעל הפילוסופיה לשמש כמשרתת הדת. לדעתו, התבונה חייבת להיות כפופה לגמרי לאמונה המדריכה אותה.

פטרוס דמיאנוס ראה בדאגה את השחיתות של הכנסייה בימיו. ב-1051 פרסם את ה-Liber Gomorrhianus, ביקורת חריפה ביותר על מידותיהם הרעות של הכמרים. כן נמנה עם תומכיו של הילדברנד (שנתמנה מאוחר יותר לאפיפיור בשם גרגוריוס השביעי), שביקש להנהיג רפורמות בכנסייה. ב-1057 מינה אותו סטפנוס העשירי חרף התנגדותו לקרדינל-בישוף של אוֹסְטִיָה.

ב-1059 שלח אותו האפיפיור ניקולאוס השני למילאנו כדי להכריע בעימות בין ראשי הכנסייה המקומית, שבה היו נפוצים השוחד ונישואי הכמרים, לבין מתנגדיהם שביקשו להשיב את טוהר המידות על כנו. פטרוס דמיאנוס אחז בעמדה נחרצת כנגד השחיתות וכפה על ראשי הכנסייה את סמכותה של רומא. עוד בשירות הכנסייה עזר לאלכסנדר השני במאבקו נגד האנטי-אפיפיור קדלוסוס, ושכנע את היינריך הרביעי לא להתגרש מאשתו ברתה.

ב-1072 נשלח לרוונה כדי לפשר בין הכס הקדוש ובין תושבי העיר, שנודו בשל תמיכתם בקדלוסוס. בדרכו חזרה משליחותו נפל למשכב ליד פָאֶנְצָה ומת כעבור שבוע. גופתו נמצאת כיום בקתדרלה של פאנצה. לאו ה-12 קבע את יום מותו (23 בפברואר) כיום קדוש לכנסייה, והוסיף אותו למניין מורי הכנסייה. ביצירות אמנות הוא מצויר כקרדינל, או כעולה לרגל הנושא בידו מגילה מאת האפיפיור.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:חשמנים
קטגוריה:מורי הכנסייה
קטגוריה:ילידי 1007
קטגוריה:נפטרים ב-1072
מרדכי סורקיס

מרדכי סורקיס (21 בינואר 1908 – 26 במאי 1995) היה חבר הכנסת בכנסת השישית והשביעית (1965–1973) וראש עיריית כפר סבא הראשון (1951–1965).

== חייו ==
סורקיס נולד למשה ולרבקה בת אלתר גרוברגר בסטניסלבוב שבגליציה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית. הוא סיים בית ספר תיכון ועבד כפקיד. ב-1933 עלה לארץ ישראל ועבד כפועל בניין וכן כאינסטלטור. סורקיס הצטרף להגנה. והיה אחראי לאיסוף מודיעין על פעילות הכנופיות הערביות באזור השרון.<ref></ref>

בימי מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי במסגרת הבריגדה היהודית ולאחר המלחמה היה פעיל במסגרת הבריחה, העלאת פליטי השואה מאירופה לארץ ישראל. ובתקופה מסוימת אף שימש כמפקד הבריחה בפולין בכפיפות לראש המוסד לעליה ב', שאול אביגור.<ref></ref><ref></ref>

סורקיס נבחר למועצה המקומית של כפר סבא ב-1949 ונבחר לראש המועצה ב-1951.

ב 12 בדצמבר 1954 אימצה המועצה המקומית כפר סבא, בראשות סורקיס את המועצה המקומית השכנה - טירה. טקס האימוץ היה בקולנוע "עמל", בהשתתפות שרי ממשלה ואורח הכבוד היה אברהים קאסם - יו"ר המועצה המקומית טירה.<ref></ref>

בתחילת שנות השישים סורקיס יזם את התכנון להקמת <nowiki></nowiki>היכל התרבות ובית יד לבנים והמועצה שבראשה עמד הועידה לכך שטח של 10 דונם במרכז העיר<ref></ref>. ב-1962 הפך לראש עיריית כפר סבא כאשר המועצה הוכרזה כעיר. .ב-1965 חנך את בריכת השחייה הראשונה בשרון. בין השנים 1959 - 1965 היה יושב ראש מרכז השלטון המקומי.

ב-1965, עם הקמת רשימת פועלי ישראל (רפ"י), פרש ממפא"י ועבר לרפ"י. בנובמבר 1965 נבחר סורקיס לכנסת מטעם רפ"י, אך במקביל הפסיד בבחירות לראשות עיריית כפר סבא לזאב גלר שהיה המועמד מטעם מפא"י. עם איחוד מפא"י ורפ"י למפלגת העבודה, הצטרף סורקיס למפלגת העבודה ונבחר מטעמה לכנסת השביעית. בשתי הקדנציות שימש כיושב ראש ועדת הפנים של הכנסת.

סורקיס השתתף כציר בקונגרסים הציונים הכ"ב בבזל והכ"ג בירושלים. 

בכפר סבא הוקם בית ספר יסודי על שמו. בבית הספר היה בעבר חדר הנצחה לסורקיס שהכיל תעודות ומסמכים על חייו ופעילותו.

== חיים אישיים ==
סורקיס נישא ללולה לבית רגנבוגן ולשניים נולד בן. לולה כיהנה בהתנדבות כיו"ר סניף איל"ן בכפר סבא<ref>מעריב, 30 דצמבר 1964</ref>. בשנת 1969 נפטרה לולה, ובהמשך סורקיס נשא לאישה את עדה, אחותו של השחקן מוסקו אלקלעי, שחיה איתו עד מותו ונפטרה בשנת 2014. עדה סורקיס קיבלה את אות הנשיא התשמ"ב על פועלה למען הקמת עשרות מועדונים לרווחת השוטר והסוהר.<ref></ref>

ב-1 באוגוסט 1966 היה מעורב בתאונת דרכים. סורקיס חצה צומת ברחוב ז'בוטינסקי ברמת גן במהירות גבוהה ובחילופי אורות הרמזור, פגע בשתי נערות שחצו את הכביש ופצע אותן. לבקשתו, חסינותו הוסרה כדי שיוכל לעמוד לדין, והוא הורשע בנהיגה רשלנית ובגרימת התאונה. על סורקיס נגזרו שלושה חודשי שלילת רישיון נהיגה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה האוסטרו-הונגרית
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:הבריחה
קטגוריה:אישים שהשתתפו בוועידות הקונגרס הציוני העולמי
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם רפ"י
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מפא"י
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם רפ"י
קטגוריה:ראשי עיריית כפר סבא
קטגוריה:חברי הכנסת השישית
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:ראשי מרכז השלטון המקומי בישראל
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:יושבי ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
סרדין אירופי

סרדין אירופי או סַרְדִּין צְפוֹנִי (שם מדעי: Sardina pilchardus) הוא מין דג יחידי בסוגו ממשפחת הסרדיניים (Clupeidae), משפחה של דגים שמנוניים הכוללת בתוכה גם את הסוג הרינג. המונח הקולינארי "סרדין" משמש לתיאור מינים שונים של דגי מאכל, המשתנים ממקום למקום. הסרדין היה לאחד מהמזונות הראשונים אשר אוחסנו בקופסאות שימורים. את שמם קיבלו הדגים מהאי סרדיניה שבים התיכון, אשר חופיו שפעו בעבר בדגים אלו. הפופולריות הרבה של הסרדינים הביאה לדיג יתר, עד כי מספריהם בימות העולם התדלדלו מאוד.

== ערכים תזונתיים ==
הדג הקטן עשיר בחומרים מזינים - חלבונים, סידן, חומצות שומניות חשובות, זרחן, ברזל, אשלגן, ויטמין B<sub>6</sub>, ניאצין וקו-אנזים Q10.

<gallery widths="200px" heights="180px" perrow="3">
תמונה:Sardin from sardegna 1.jpg|סרדינים מסרדיניה בשוק של קליארי
תמונה:Sardine 0781.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [http://www.wholehealthmd.com/ME2/dirmod.asp?sid=17E09E7CFFF640448FFB0B4FC1B7FEF0&nm=Reference+Library&type=AWHN_Foods&mod=Foods&mid=&id=1AFDA2D5019249F8914E09BC83D5199D&tier=2 Whole Health MD]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן יוליוס וולבאום
קטגוריה:סרדיניים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:מקריני סנפיר יחידים בסוגם
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1792
דוברוג'ה

מפת רומניה בחלוקה לחבלים היסטוריים
דוברוג'ה (ברומנית: Dobrogea, בבולגרית: Добруджа) הוא חבל ארץ בין הים השחור לבין הדנובה.

דוברוג'ה מחולקת בין רומניה לבין בולגריה (ראו מפה). החלק הבולגרי מכונה גם "הקדרילטר". סוגיית הבעלות על השטח הייתה אחת הסיבות לפרוץ מלחמת הבלקן השנייה בין בולגריה לרומניה ובעלות בריתה, מלחמה שהסתיימה בתבוסה בולגרית.

הערים העיקריות של חבל דוברוג'ה הן: קונסטנצה (Constanţa), מנגליה וטולצ'אה (Tulcea) בצד הרומני, סיליסטרה ודובריץ' בצד הבולגרי.

שטח חבל הארץ הזה 23,100 קמ"ר.

על פי נתוני 2011, בחלק הרומני של דוברוג'ה היו 897,165 תושבים מתוכם היו כ- 751,250 רומנים, 22,500 טורקים, 19,720 טטרים, 13,910 רוסים ו-11,977 צוענים ובחלק הבולגרי של דוברוג'ה היו כ-283,395 תושבים מתוכם היו כ-192,698 בולגרים, 72,963 טורקים ו-12,163 צוענים.

==היסטוריה==
השם הרומאי של דוברוג'ה היה "סקיתיה מינור" (Scythia Minor), אך חלק מההיסטוריונים השתמשו בשם "דאקיה פונטיקה" (Dacia Pontica). השם "דוברוג'ה" מקורו בנסיך (דספוט) ששלט במקום במאה ה-14, "דוברוטיצ'י" (Dobrotici).

לאחר תום מלחמת הבלקן השנייה נחתם הסכם בוקרשט (1913), אשר חילק שוב את השליטה בחבל, בין רומניה לבולגריה, תוך תוספת שטחים נרחבים לרומניה ואוכלוסייה של 286,000 נפשות. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בולגריה הצטרפה לגרמניה ולאוסטרו-הונגריה והייתה שותפתן לתבוסה. המלך פרדיננד הראשון אולץ לעזוב את המדינה, ובנובמבר 1919 נחתם חוזה ניי, אשר במסגרתו נקרעו מבולגריה חבלי הארץ תראקיה לטובת יוון, מקדוניה לטובת סרביה, ודוברוג'ה לטובת רומניה.

במהלך מלחמת העולם השנייה, בספטמבר 1940, בלחץ הממשלה הגרמנית, בהסכם קראיובה, הוחזר אזור דרום דוברוג'ה מרומניה לבולגריה. הצעד שיזם היטלר חיזק את האוריינטציה הפוליטית הבולגרית אליו. לאחר המלחמה חולק החבל שוב בין שתי המדינות במסגרת חוזה פריז (1947).

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

*
גוביו

תהלוכת "מרוץ הנרות" בגוביו
גוּבִּיוֹ (Gubbio), עיר בנפת פרוג'ה בצפון-מזרח מחוז אומבריה שבמרכז איטליה. בשנת 2001 נמנו בה 30,453 תושבים.

המרכז ההיסטורי של העיר נשמר יפה. יש בו רחובות צרים וארוכים, בנויים מאבן אפורה. בעיר יש קתדרלה והריסות רומיות. היא מפורסמת בזכות קדרות בסגנון מיוליקה, וכן ב"מרוץ הנרות" (Corsa dei Ceri), המתרחש כל שנה ב-15 במאי. במרוץ זה מתחרות במעלה הר אינג'ינו (Ingino), שמתחתיו בנויה העיר, שלוש קבוצות, הנושאות פסלי ענק של הקדושים אובלדו, ג'ורג'ו ואנטוניו.

==היסטוריה==
הייתה במקור עיר אומברית בשם איגוביום (Iguvium). נמצאו בה לוחות ברונזה מהתקופה, כתובים בשפה האומברית, שמכונים "הלוחות האיגוביים" (Iguvine Tables). היא נכבשה בידי הרומאים, והפכה לעיר רומאית משגשגת. במאה ה-11 הייתה עיר חופשית (comune) חזקה, אשר שלחה כאלף אבירים למסע הצלב הראשון. על-פי המסורת, הם היו הראשונים אשר הגיעו לכנסיית הקבר הקדוש.

אחרי תקופה זו, היא הייתה מעורבת במלחמות נגד הערים השכנות לה ונשלטה (למעט תקופות קצרות) על ידי הכנסייה הקתולית. ב-1384 כבשו אותה דוכסי אורבינו. משפחת גבריאלי (Gabrielli), שהייתה המשפחה החזקה בעיר, ניסתה שוב ושוב לצבור כח, אך במאה ה-17 עם הירידה בכוחה, סופחה למדינת האפיפיור כחלק ממונטפלטרו. ב-1860 צורפה לממלכת איטליה.

==יהודים==
כבערים אחרות באיטליה, גם בגוביו הייתה קיימת קהילה יהודית. בשורת הרדיפות סביב המגפה השחורה בסוף המאה ה-15 גורשה הקהילה היהודית מן העיר (בשנת 1486), אך מאוחר יותר שבה אליה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* נורית מלצר־פדון, [http://www.masa.co.il/article.php?cid=425&cat_id=36&subcat_id=184 חג הצ'רי בגוביו: קדושינו על כתפינו], באתר מסע אחר

קטגוריה:אומבריה: ערים
ברית הכוכבים החופשיים

ברית הכוכבים החופשיים (The Alliance Of Free Stars) היא ברית בדיונית של מספר גזעים (ביניהם בני האדם) ביקום של משחק המחשב Star Control והמשכיו. הברית הוקמה (בתגובה למסע כיבוש הגלקסיה של האור-קוואן) על ידי 7 גזעים יורדי-חלל. בני האדם הצטרפו לברית בשנת 2116, 4 שנים לאחר קיום מגע ראשון עם גזע חייזר (הצ'נג'סו). 

למרות שנלחמה בגבורה, הברית הובסה לבסוף על ידי האור-קוואן קזר-זא (Ur-Quan Kzer-Za), או האור-קוואן הירוק, והיררכיית עבדי הקרבות (כפי שהוצגה בStar Control 1) בשנת 2134. 4 מהגזעים החברים בברית בחרו להכלא מתחת למעטה העבדים, גזע אחד בחר להצטרף להיררכיה כעבד קרבות, גזע אחד נעלם, ואילו הגזע הנותר העדיף להקריב את עצמו במפץ התהילה כדי לעכב את התקדמות ההיררכיה ולא להיכנע. 

הברית הוקמה מחדש כברית הכוכבים החופשיים החדשה במהלך המשחק Star Control 2. 

הגזעים החברים בברית הכוכבים החופשיים המקורית היו:

*צ'נג'סו (Chenjesu)
*מרנמהרם (Mmrnmhrm)
*יהאט (Yehat)
*סיירין (Syreen)
*שופיקסטי (Shofixti)
*ארילו (Arilou)
*בני האדם (Human)

ברית הכוכבים החופשיים החדשה הוקמה כאשר הקפטן הגיע לבסיס החלל בכדור הארץ בשנת 2155. למרות שמספר החברים בברית החדשה מנה כ-2000 בני אדם עם הקמתה, במשך השנים הבאות מספרם גדל במהירות עקב פעולותיו של הקפטן לגייס את עזרתם של הגזעים החברים בברית הכוכבים החופשיים המקורית ואף מספר גזעים חדשים.

ברית הכוכבים החופשיים החדשה הוכיחה את עוצמתה לאחר שהקפטן היתל בשני גזעי האור-קוואן, תקף ואף הצליח להשמיד את הסה-מאטרה (Sa-Matra, או "הפרס"), ספינת מלחמה רבת עוצמה שנבנתה על ידי הקדמונים. עם השמדת הסה-מאטרה, התפוררה היררכיית האור-קוואן וכוחותיהם המשולבים של הברית והצ'מר הביסו את שארית צי האור-קוואן. 

הגזעים החברים בברית הכוכבים החופשיים החדשה היו:

*בני האדם (Human)
*זוק-פוט-פיק (Zoq-Fot-Pik)
*ספאת'י (Spathi)
*ת'ראדאש (Thraddash)
*עורז (Orz)
*סופוקס (Supox)
*אוטוויג (Utwig)
*סיירין (Syreen)
*שופיקסטי (Shofxiti)
*מספר שבטים מורדים של ה-יהאט (Yehat)
*פקאנק (Pkunk)
*ארילו (Arilou)
*צ'מר (Chmmr)
קטגוריה:סטאר קונטרול
טרברסו

טרברסו מאת בונה-החלילים בועז ברנאי, על פי כלי של תומאס לוט, פריז, בסביבות [[1740]]
אותו החליל כשהוא מפורק, ולידו מפרק אמצעי גדול יותר המאפשר להנמיך את החליל בחצי טון.
חלילי [[רנסאנס, הדפס מתוך תֵיאַטְרוּם אִינְסְטְרוּמֶנטוֹרוּם מאת מיכאל פרטוריוס]]
טְרָבֶרְסוֹ הוא אחד משמותיו ההיסטוריים של חליל הצד, וכיום הוא משמש לציין חלילי-צד היסטוריים (או העתקים מודרניים שלהם), להבדיל מחליל המתכת המודרני. השם הוא קיצור המונח האיטלקי Flauto traverso (חליל רוחבי, כלומר המוחזק במאוזן להבדיל מן החלילית המוחזקת במאונך). שמות נפוצים אחרים כיום מתייחסים לתקופה הספציפית של החליל: חליל בארוק, חליל רנסאנס, חליל קלאסי וכו'. בשיח המוזיקלי, משמש המונח טרברסו בדרך-כלל לחליל בארוק.

חלילים רבים מתקופות היסטוריות שונות שרדו עד ימינו, חלקם במצב המאפשר נגינה בהם. כמו כן, בעקבות התפתחות התנועה למוזיקה עתיקה, פועלים כיום בוני כלים הבונים העתקים של חלילים כאלה, ונעשה בהם שימוש רב בקונצרטים ובהקלטות של מוזיקה עתיקה. 

חלילי רנסאנס בנויים לרוב מחתיכה אחת של עץ, ובה שישה חורים לאצבעות, ללא מפתחות. חלילים אלו נוצרו לרוב ב"משפחות" של ארבעה כלים בגדלים שונים, ושימשו לנגינה בקונסורט חלילים.

בחלילי בארוק בדרך כלל מתווסף מפתח אחד בנוסף לשישה חורים נוספים לאצבעות. הם בנויים משלושה מפרקים (עד ראשית המאה ה-18) או מארבעה מפרקים (התצורה הנפוצה ביותר כיום). לעיתים המפרק האמצעי בא בכמה גדלים שונים, כך שאותו החליל יכול לשמש לנגינה בגבהים שונים. חליל הבארוק הטיפוסי הוא בסולם רה מז'ור, אך הוא מכוון בכוונון בארוק - חצי טון נמוך מהכוונון המודרני.

ככל שהתפתחו החלילים נוספו בהם מפתחות בהדרגה, וכן חורים נוספים כדי לשנות את הכוונון ולקרבו לכוונון המושווה. המערכת של בונה הכלים תאובלד בהם (Böhm), המבוססת על 15-17 חורים, הופיעה באמצע המאה ה-19 והובילה, בסופו של דבר, להתפתחות חליל הצד המודרני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:כלי נשיפה מעץ
קטגוריה:כלים אותנטיים
קטגוריה:חליל צד
אלברט וורנר

אהרון "אלברט" וורנר (באנגלית: Aaron "Albert" Warner; 23 ביולי 1884 – 6 בנובמבר 1967) היה מפיק קולנוע יהודי-אמריקאי יליד פולין ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.

== ביוגרפיה ==
אברהם ווֹנְסָל נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה אז חלק מהאימפריה הרוסית. הוריו היו יהודים ילידי פולין. אביו, בנימין, היה סנדלר יליד קראסנושיילץ, ואימו הייתה פרל לאה לבית אייכלבאום.

הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19. מקנדה היגרה משפחתו לארצות הברית והשתקעה באוהיו. בשנת 1903 אלברט ושני אחיו, הארי וסם נכנסו לעסקי תיאטראות-הקולנוע השכונתיים (באנגלית: Nickelodeon) בפנסילבניה. לאחר מספר שנים הם הקימו חברה להפצת סרטים וג'ק, אחיו הצעיר של אלברט, הצטרף גם הוא לעסקי הקולנוע.

בשנת 1912 החלו האחים, בנוסף להפצת סרטים, גם להפיק סרטים וב-1918 הם הרחיבו את העסק להוליווד, קליפורניה ופתחו אולפן הקלטות בשדרות סאנסט בלוס אנג'לס. בעקבות גדילתה של החברה והתרחבות התחומים שבהם היא עסקה עברו ג'ק וסם למערב ארצות הברית והתמקדו בהפקת סרטים בעוד שאלברט והארי נשארו בחוף המזרחי של המדינה והמשיכו לעסוק בתחומי ההפצה והפרסום של החברה.

בחודש מאי 1956 הכריזו האחים על מכירת המניות שלהם. אלברט והארי באמת מכרו את המניות, אך אחיהם ג'ק קנה את אותן המניות בסתר. לאחר הפרישה שלו, אלברט מעולם לא דיבר עם ג'ק שוב.

אלברט וורנר מת ב-1967 במיאמי ביץ', פלורידה לאחר תקופת פרישה ממושכת. נקבר בברוקלין, ניו יורק.

== ראו גם ==
* הארי וורנר
* ג'ק וורנר
* סם וורנר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
אלברט
קטגוריה:מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1884
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1967
הארי וורנר

הרולד ("הארי") מוריס ורנר (באנגלית: Harry Warner; 12 בדצמבר 1881 – 25 ביולי 1958) היה יהודי-אמריקאי יליד פולין, ואחד ממקימי אולפני האחים וורנר.

==ביוגרפיה==
הירש מוישה ווֹנְסָל (Hirsz Mojżesz Wonsal) נולד בעיירה קראסנושיילץ, במחוז מזוביה בפולין, אז חלק מהאימפריה הרוסית. משפחתו הייתה משפחה יהודית. אביו היה בנימין וונסל, ואימו פרל-לאה לבית איכלבאום. הוא היגר עם משפחתו לקנדה בשנות ה-80 המוקדמות של המאה ה-19 ומשם לאוהיו שבארצות הברית.

במאי 1956 מכר הארי, יחד עם אחיו אלברט, את חלקו בחברת האחים וורנר והשניים עזבו את העסק המשפחתי. אחיו, ג'ק, קנה 90% ממניות החברה בסתר ומינה את עצמו לנשיא החברה. הארי גילה על כך בעיתון, והתמוטט יום לאחר מכן כתוצאה מאוטם שריר הלב. כשהיה בבית החולים, קיבל הארי שבץ מוחי. כתוצאה מהשבץ, הליכתו נפגעה והיה צריך להיעזר במקל הליכה.

נפטר ב-27 ביולי 1958 מחסימה מוחית, אך מספר אנשים שהיו קרובים אמרו כי מת משברון לב. אשתו אמרה לאחר ההלוויה שהארי "לא מת, ג'ק הרג אותו". על תרומתו הרבה לקולנוע קיים 'כוכב' בשדרת הכוכבים של הוליווד, וורנר קבור בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה.

== ראו גם ==
* אלברט וורנר 
* ג'ק וורנר 
* סם וורנר

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
הארי
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסים מיוחדים
קטגוריה:מייסדי האקדמיה האמריקאית לקולנוע
קטגוריה:יהודים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1881
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1958
יהדות קוסטה ריקה

יהדות קוסטה ריקה היא אחת מהקהילות היהודיות במרכז אמריקה.

==היסטוריה==
יהודים ראשונים התיישבו בקוסטה ריקה במאה ה-16 והיו אנוסים שנמלטו מספרד ומפורטוגל. גל הגירה קטן נוסף אירע עם הגירתם של יהודים מהאיים הקריביים למרכז אמריקה, בין השאר לקוסטה ריקה. בנוסף, לפני מלחמת העולם השנייה הגיעו יהודים רבים ממזרח אירופה לקוסטה ריקה, כך שהרוב המוחלט של היהודים בקוסטה ריקה בתחילת שנות ה-50 היו מפולין והביטויים "פולני" ו"יהודי" שימשו בקוסטה ריקה כמילים נרדפות. בשנת 1952 היו בקוסטה ריקה כ-1250 משפחות יהודיות וכ-2000 נפשות, שהתגוררו כמעט כולן בסן חוסה. רבים מהם התפרנסו בתעשיית הטקסטיל ומסחר באריגים. 

במהלך מלחמת האזרחים בשנת 1948 אירעו פרעות ביהודים. בשנים 1951-1952 התגברה האנטישמיות שהובלה על ידי קבוצת "ג'ונטה פאטריוטיקה".

משנת 1967 גדלה הקהילה היהודית בקוסטה ריקה בכשני שלישים. 

בסוף שנות התשעים ניכרת הגירת ישראלים לקוסטה ריקה, בעיקר בשל היציבות השלטונית, קלות ההגירה ורכישת הקרקע.
נכון לתחילת המאה ה-21 ההגירה אינה קלה ומותנית ביכולת כלכלית מוכחת מסוימת או בהשקעה כספית.

==הקהילה ומוסדותיה==
כיום חיים בקוסטה ריקה כ-3000 יהודים, רובם הגדול בפרברי סן חוסה. קיימים בית ספר, תנועת נוער (הנוער הציוני) ומוסדות קהילה. יש קהילה אורתודוקסית מרכזית שרוב חבריה ממוצא אשכנזי. קהילה זו מאוגדת במסגרת CIS) Centro Israelita Sionista). בנוסף יש קהילה רפורמית קטנה שמקורה במהגרים מצפון אמריקה ומקומיים שהצטרפו.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

בקוסטה ריקה קיים בית חב"ד אחד, בראשותו של השליח הרב צבי יוסף שפאלטר. לרשת בית כנסת ובית ספר קטן באסקזו, ליד הבירה סן חוסה, הפועלים עם חסידי חב"ד מקומיים, ומרכזים זמניים באתרי התיירות השונים, המאוישים בעונת התיירות. קהל היעד של מרכזים אלו הוא תרמילאים ישראלים וישראלים לשעבר שחיים באזור.

==קישורים חיצוניים==
* [https://dbs.anumuseum.org.il/skn/he/c6/e263713/%D7%9E%D7%A7%D7%95%D7%9D/%D7%A7%D7%95%D7%A1%D7%98%D7%94_%D7%A8%D7%99%D7%A7%D7%94 קהילת יהודי קוסטה ריקה], באתר אנו – מוזיאון העם היהודי.
* 

== הערות שוליים ==

קוסטה ריקה
קוסטה ריקה
קטגוריה:קוסטה ריקה: דמוגרפיה
קטגוריה:יהדות אמריקה הצפונית
כנסיית השילוש הקדוש בירושלים

כנסיית השילוש הקדוש היא כנסייה רוסית שנמצאת בכיכר מוסקבה, במגרש הרוסים שבירושלים. היא נבנתה בין השנים 1860–1872 על ידי "החברה הארץ-ישראלית הרוסית-אורתודוקסית הקיסרית" שפעלה בירושלים בתקופה העות'מאנית.

==היסטוריה==
באמצע המאה ה-19 גבר זרם הצליינים הנוצרים שעלו לארץ. עובדה זו הובילה את הכנסייה הרוסית, בעזרת הצאר אלכסנדר השני, לפעול לבניית אכסניות ושירותים שונים לטובת הצליינים הרוסים. כחלק מבניית אזור שנקרא "מגרש הרוסים" החלה בניית כנסיית השילוש הקדוש בשנת 1860. בשנת 1864 הסתיימה בניית החזית החיצונית של הכנסייה, אך אז פסקה הבנייה עקב בעיות תקציב. רק בשנת 1872 נחנכה הכנסייה בטקס רב רושם בו השתתף הדוכס הגדול ניקולאי, אחיו של אלכסנדר השני. בשנים שלאחר מכן שימשה הכנסייה בעיקר את הצליינים ששוכנו באכסניות שבמגרש הרוסים.

לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת שלטון הצאר ברוסיה במהפכת פברואר, פסק זרם הצליינים לארץ הקודש. משום כך, הכנסייה חדלה לפעול כמעט לגמרי, היא הוחזקה בידי קומץ נזירים מקומיים. המבנה הוזנח, ובמהלך תקופת המנדט היה קשה מאוד להגיע אליו, עקב הפיכת המתחם כולו למתחם של השלטון הבריטי. לאחר קום המדינה והסדרת ענייני הנכסים במגרש הרוסים, חזרה הכנסייה לפעול, שופצה וחזרה להיות מוקד לצליינים רוסים.

== מבנה הכנסייה==
כנסיית השילוש הקדוש ב[[מגרש הרוסים]]
הכנסייה נבנתה מלכתחילה לשימוש מקומי בלבד לצליינים שוכני מגרש הרוסים. ההנחה הייתה כי הצליינים יעדיפו לשאת את תפילותיהם החשובות בכנסיות ההיסטוריות שבעיר העתיקה. לכן הכנסייה אינה גדולה - היא המבנה הקטן ביותר בשטחו מבין מבני מגרש הרוסים, אך גובהה, מיקומה והסגנון המפואר שלה הופכים אותה למבנה בולט. 

את הכנסייה תכנן האדריכל הרוסי מרטין איוואנוביץ' אפינגר, כבזיליקה הכוללת אולם תווך ושתי סיטראות ארוכות. בחזיתה אפסיס מעוגל, וחדרים מעוגלים בצדיה. הכנסייה בנויה אבן לבנה ולה שמונה מגדלים שבראשם כיפות. הכיפות היו צבועות במשך שנים בירוק ועתה הן מצופות נחושת, ובראשן צלבים. מבנה הכנסייה כולל אלמנטים רנסאנסיים כגון , חלונות מעוטרי עמודים בנוסח נאו קלאסי ו. הכנסייה מזכירה במראה את מנזר העלייה לשמים שנמצא בקרמלין שבמוסקבה.

==ראו גם==
*מנזר השילוש הקדוש בחברון

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.jerusalemshots.com/he-_5d4_5e9_5d9_5dc_5d5_5e9.html תמונות של הכנסייה מבפנים ומבחוץ] באתר Jerusalem Shots

קטגוריה:ירושלים: כנסיות ומנזרים
קטגוריה:מגרש הרוסים
השילוש הקדוש
פאנטה

[[סמלילו הקודם של המשקה, שהיה בשימוש בשנים 2010–2016]]
פאנטה היא מותג משקה קל מוגז המיוצר על ידי חברת קוקה-קולה.

== היסטוריה ==
המשקה הוכן לראשונה על ידי מפעל קוקה-קולה בגרמניה בתחילת מלחמת העולם השנייה. עקב האמברגו שהוטל על גרמניה, שמנע את ייבוא תרכיז הקולה, הפסיק המפעל לחלוטין את ייצור הקולה בשנים 1942-1949.
מנהל המפעל חיפש מוצר חלופי כדי שלא לסגור את המפעל.
הפאנטה יוצרה מחומרי גלם זמינים שכללו תוצרי לוואי של מפעלי ייצור, כולל מי גבינה, סיידר, ושאריות של פירות אחרים. בתחילה כלל המשקה סכרין, בהיעדר סוכר, אולם משנת 1941 הצליח המפעל לזכות במכסות של סלק סוכר לצורך ייצור המשקה. הרכב הפאנטה השתנה בהתאם לשאריות הפרי שהיו זמינים במהלך הייצור.
השם "פאנטה" נוצר כקיצור המילה "פנטזיה".
אחרי מלחמת העולם השנייה יבאה חברת קוקה-קולה את המשקה לארצות הברית, שם הוא זכה להצלחה.
בשנות ה-50, יצר המעצב הצרפתי ריימונד לוי, את בקבוק הטבעת הידוע מזכוכית עם טבעות אופקיות לאחיזה קלה יותר. על מנת להגן על מרכיבי הפאנטה מאור, החליטו להשתמש בזכוכית חומה.

כיום יש מעל 70 סוגים שונים של פאנטה, הפופולרי בהם בטעם תפוזים, המופץ ביותר מ-180 מדינות שונות. בישראל פאנטה נמכרת בטעמי תפוז, תפוז דיאטטי, אקזוטי (מבוסס על מספר פירות טרופים), תות, ענבים ולימונדה. בעבר נמכרו גם טעמי שוקטה (מבוסס על מיץ אוסטרי מפרי עץ הסמבוק Holundersaft), אשכולית ומלון. כמו כן, יצאו שני טעמים נוספים (מיקסים) בישראל: אורנג'-מנגו, אננס-אשכוליות, טעמים אחרים כוללים תות, דובדבן, בננה, אננס, טרופי וכו'.

== פאנטה בישראל וברחבי העולם ==
בישראל הופץ המשקה לראשונה בשנת 1976, בשם "קינלי", כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פאנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם "פֶּנְטָה", וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר. במהלך השנים נסגר המפעל, ובסוף שנות ה-90 חברת קוקה-קולה יכלה להשתמש בשם "פאנטה" לקו המיצים המוגזים שלה בישראל. עם השם "קינלי" חברת קוקה-קולה מייצרת ומשווקת לאורך השנים את מי הסודה. לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 התחילה החברה לייצר ולשווק מי סודה בטעמים עדינים של פירות שונים.

בשנת 2013, פאנטה ישראל השיקה סדרת פרסומות באנגלית בשם "Want a Fanta". הפרסומות מספרות בעיקר על קורותיהם של האחים פרנקו ופיפה פאנטה (בדיבובו של צביקה פורמן), ובסוף כל פרסומת אחת הדמויות שואלת: "Want a Fanta?"

בשנת 1979 החלו לייצר את המשקה בברית המועצות.

ישנם יותר מ-90 טעמים של המשקה הנמכרים ברחבי העולם. בסרביה, אלבניה, בוסניה והרצגובינה ובקרואטיה נמכר "פנטה שוקטה" (משחק מילים בין "סוק"-סמבוק ברומנית ו"זעזוע"), המבוסס על משקה של תמצית פרחים, מסורתי מאוד ברומניה (שם הוא נקרא "Socată"), סרביה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה ומדינות בלקן אחרות. המשקה נמכר בעבר גם בישראל.

אורנג'-פנטה זמין גם בקנדה. הנוסחה לגרסה הכתומה של קנדה שונה מזו של עמיתיה האמריקאים והגרמניים, בכך שהגרמנית מכילה מיץ תפוזים, הקנדי מכיל מיץ מנדרינה והאמריקני אינו מכיל אף אחד מהם. וריאנטים אחרים שזמינים בקנדה הם ענבים סודה קרם, שניהם עשויים עם ענבים אמיתיים. המתחרים העיקריים לפנטה כוללים טנגו, מירינדה, סאנקיסט, פרוסה, סמול, קראש, טרופיקנה טוויסטר ואורנגינה. פנטה היה המשקה השני שיוצר על ידי קוקה קולה, אחרי הקוקה קולה המקורית.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.cocacola.co.il אתר קוקה-קולה ישראל]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משקאות מוגזים
קטגוריה:מוצרי חברת קוקה-קולה
קטגוריה:מותגי משקאות
קטגוריה:מוצרי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
קטגוריה:המצאות גרמניות מהתקופה הנאצית
קינלי

180px
200px
"קינלי סודה" ב-2001
קינלי הוא מותג מים מבוקבקים ומי סודה השייך לחברת קוקה-קולה ומשווק במגוון ארצות באירופה ובאסיה ובכללן ישראל.
תחת המותג משווקים גם משקאות מוגזים כמו ג'ינג'ר אייל, ביטר למון וכן טעמי פירות שונים.

המותג משווק באוסטריה, איטליה, אל סלוודור, בלגיה, בולגריה, גרמניה, דנמרק, הודו, הונגריה, המלדיבים, הרשות הפלסטינית, זמביה, ליטא, לוקסמבורג, צ'כיה, שוודיה ושווייץ.

==בישראל==
החל מיולי 1976 ועד לאוגוסט 2000 נמכר בישראל משקה מוגז בשם "קינלי" - בטעמים תפוז ולימון (בגרסאות רגילות ודיאט), וכן מי סודה נטולי טעם ומי טוניק. המשקה נמכר בשם "קינלי", במקום שמו המקובל בשאר העולם, "פאנטה", כיוון שהזכויות לסימן המסחרי "פנטה" היו בידי מפעל משקאות ישראלי קטן מטבריה שייצר משקה בשם זה, וחברת קוקה-קולה לא הגיעה איתו להסכמה על מחיר סימן המסחר. 

בשנת 1994, בעקבות בקשה של חברת קוקה-קולה, הורה רשם הפטנטים לבטל את סימן המסחר של מפעל "פנטה הגליל" בעקבות חוסר-שימוש בשם המותג בשנים שקדמו לבקשה, וכך התאפשר לבסוף שימוש בשם העולמי למשקה המוגז גם בישראל.

ב-1998 השיקו את משקה "פאנטה" בישראל, בטעם אורנג' בלבד, תוך המשך שיווק מותג קינלי על כל טעמיו כבעבר. בעקבות הצלחת החדרת מותג פאנטה לשוק הישראלי, הוחלט להתמקד במותג זה ולהרחיב את מבחר טעמיו, על חשבון מותג "קינלי", והוא הורד מהמדפים באוגוסט 2000.

שנה לאחר מכן, באוגוסט 2001 המותג "קינלי" הושק מחדש, תחת עיצוב חדש, כמותג מי סודה בלבד, תחת השם "קינלי סודה".

ב-2005 הושק מחדש מותג "קינלי סודה" בעיצוב חדש, השקת גדלים חדשים לבקבוקים והעלאת קמפיין פרסומת, בהשקעה של 3 מיליון ש"ח. מטרת המהלך הייתה לייצר מיצוב חדש למותג לאור צמיחה בשוק הסודה בישראל. 

בשנת 2008 הושקה סדרת משקאות מוגזים בטעמי פירות בשם "מוגז עדין", בהשקעה של 10 מיליון שקלים. סדרה זו הושקה על ידי במטרה "לרכב" על טרנד הבריאות באמצעות שיווק משקאות הנחשבים לבריאים יותר.

ב-2012 עבר המותג מיתוג מחדש נוסף על ידי חברת המיתוג "פירמה", יחד עם השקת שלוש סדרות מוצרים חדשות - סדרת בסיס, סדרת קינלי עדין וסדרת קינלי פרי. מהלך המיתוג מחדש זכה בפרס Distinction בתחרות המיתוג הבינלאומית REBRAND 100 Global Awards.

נכון ל-2024, ישנו מוצר אחד בלבד המשווק תחת מותג "קינלי סודה" - מי סודה. מוצרי הסודה בטעמים תחת מותג "קינלי סודה" ירדו מהמדפים, והמותג ירד בתעדוף של חברת קוקה-קולה פעם נוספת, כעת למותג "נורדיק מיסט" שתחתיו משווקים מוצרי סודה בטעמים ומשקאות מוגזים במבחר טעמים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משקאות מוגזים
קטגוריה:מוצרי חברת קוקה-קולה
קטגוריה:מוצרי החברה המרכזית לייצור משקאות קלים
קטגוריה:מותגי משקאות
CCD

CCD שפותח במיוחד לצילומי [[אולטרה סגול.]]
CCD, ראשי תיבות של Charge Coupled Device, (בעברית: הַצַ"ם, ראשי תיבות של התקן צְמוּד-מִטְעָן) הוא חיישן אלקטרואופטי שמכיל מעגל משולב ובו מערך ("מטריצה") של רכיבים בעלי קיבול, שהמטען הנצבר בהם ניתן להזרמה ולקריאה. 

השימוש הנפוץ ב-CCD הוא כגלאי במצלמות וידאו (אנלוגיות או דיגיטליות) או למצלמות סטילס דיגיטליות. ברכיבים אלה יש מערך של תאים פוטואלקטריים שכל אחד מהם ממיר את הספק האור המוקרן עליו לזרם חשמלי. פיקסלים שאליהם מגיע הספק גבוה פולטים זרם גבוה יותר מאחרים, כך ניתן להבחין בין אור לחושך וגם להבחין בין רמות אפור שונות, מספר הגוונים נקבע לפי ביצועי ה-CCD (רגישות התאים וכמות הרעש שנוצרת בהם) והאלקטרוניקה שקוראת אותו. איכות התמונה המתקבלת תלויה כמובן גם במספר הפיקסלים (הנע בין כמה מאות אלפים במצלמות באיכות נמוכה כמו ב-טלפונים סלולריים עד מעל ל -20 מיליון במצלמות מקצועיות).

מטריצת באייר
בצילום דיגיטלי מחליף ה-CCD את סרט הצילום הכימי. נתוני העוצמה של הפיקסלים השונים נשמרים בפורמט דיגיטלי. כדי לאפשר צילום בצבע יש להרכיב לפני הפיקסלים מסנני צבע מתאימים, בדרך כלל לאדום, לירוק ולכחול. ברוב המצלמות נמצאים על פני כל אלמנט (פיקסל) של ה-CCD מסננים אופטים זעירים, המאפשרים רק לאור בצבע המתאים להגיע לפני השטח של החיישן. צורת הסידור הנפוצה נקראת מטריצת באייר , בשיטה זו אל מחצית מהפיקסלים מגיע רק אור ירוק, אל רבע אור אדום ואל הרבע הנותר מגיע אור כחול (הסיבה להפרשים היא שהעין האנושית רגישה יותר לאור הירוק, וכך מתקבלת רזולוציה גבוהה תוך שימור תחושת הצבע). במצלמות איכותיות במיוחד נמצאים שלושה רכיבי CCD שונים, שהאור המגיע מפוצל ביניהם בעזרת מנסרה או מראות דיכרואיות. המידע המגיע מכלל הפיקסלים מורכב באופן דיגיטלי לתמונה צבעונית יחידה. שיטה נוספת זכתה לכינוי FOVEON ובה נעשה שימוש בשלושה חיישני CCD זה מעל זה. החיישנים רגישים לצבע מסוים ושקופים לשאר הצבעים.

== ראו גם ==
* צילום דיגיטלי
* האפקט הפוטואלקטרי
* אלקטרואופטיקה
* מתמר
* CMOS ו- Rolling shutter

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:התקני קלט
קטגוריה:ציוד צילום
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
שער עצמי

רגעים אחרי שער עצמי במשחק בגביע הליטאי
שער עצמי הוא אירוע במשחקי ספורט שונים בו שחקן מכניס את הכדור לשער של קבוצתו, ובכך מעניק ניקוד ליריב. לעיתים קרובות השערים העצמיים מגיעים כתוצאה משגיאה של השחקן המבקיע, אך בענפי ספורט מסוימים הם נעשים מדי פעם מסיבות אסטרטגיות.

== כדורגל ==
בכדורגל, שער עצמי מתרחש כאשר שחקן גורם לכדור להיכנס לשער קבוצתו, וכתוצאה מכך הוא מעניק ניקוד ליריבה. כובש השער העצמי לעיתים קרובות מסתובב מאחורי כדורים מסוכנים לאחר בעיטות עונשין, או כאשר מגיע כדור לרוחב המגרש, מטרתו של המגן היא להעניק קרן במקום לתת לשחקני התקפה הזדמנויות להבקיע, וכתוצאה מכך הכדור חודר לשער קבוצתו, במיוחד אם הוא נמצא תחת לחץ מצד שחקני התקפה שעשויים להבקיע אם לא ירחיק את הכדור בעצמו. בעוד ששחקן ההגנה שכבש את השער העצמי "זוכה" אישית לשער כחלק מהתמצית הסטטיסטית של המשחק (עם ההערה "(og)" כדי לציין את אופיו), שערים עצמיים אינם מתווספים לסטטיסטיקה של השחקן.

השער העצמי הידוע ביותר לשמצה היה זה של אנדרס אסקובר, שחקן נבחרת קולומביה במונדיאל 1994 אשר הפסידו במשחק נגד ארצות הברית דבר אשר הדיח את קולומביה מהטורניר. כעבור שבוע, אסקובר נורה למוות בקולומביה על ידי חבר כנופיית הסמים שהבוס שלו הפסיד בהימור על המשחק.

ההערכה היא כי השער העצמי המהיר ביותר בהיסטוריה הושג על ידי מגן טורקי יונייטד, פאט קרוזה, כשמונה שניות בלבד לאחר שריקת הפתיחה במשחק נגד קיימברידג' יונייטד בינואר 1977.<ref></ref>

== כדורסל ==
סל עצמי הוא כאשר קולעים בטעות לסל שאליו הקבוצה היריבה קולעת (המקבילה בכדורסל ל"שער עצמי"). תרחיש טיפוסי של סל עצמי מתרחש כאשר שחקן מנסה לחסום זריקה לסל של שחקן יריב אך בסופו של דבר הוא דוחף את הכדור לסלו הוא.

== ראו גם ==

* שער (ספורט)

== הערות שוליים ==

עצמי
קטגוריה:משחקי כדור
פז"ם

בניהול משאבי אנוש, פָּזָ"ם (ראשי תיבות: פרק זמן מזערי או מינימלי) הוא פרק הזמן שחייב לעבור טרם קידומו של עובד לדרגה הבאה או לתפקיד בכיר יותר במסלול הקידום שלו. 

המושג נמצא בשימוש נרחב בצה"ל, שבו קיים פז"ם לקידומו של חייל בדרגה.

==פז"ם בצה"ל==
קיימים מסלולי קידום שונים לחיילים במערכים השונים, באופן כללי לוחמים מקודמים מהר יותר (פז"ם קצר יותר) מתומכי לחימה, ואלו בתורם מקודמים מהר יותר מיתר החיילים.

למשרתי הקבע קיימים מסלולי קידום ייעודיים, המאפשרים קיצור פז"ם בין דרגות או הארכתו בהתאם למסלול. לנגדים מדרגת רס"ל ומעלה שיצאו לקצונה קיים קיצור פז"ם המאפשר הענקת דרגת רס"ן בתוך חמש שנים מקבלת הדרגה, ובכל מקרה מקבלים נגדים מדרגת רס"ל (עם ותק של שנה, לפחות) ומעלה דרגת סגן בעת מינויים לקצינים, במקום סגן משנה.

מניין משך הפז"ם מוקפא אם חייל נעדר משירות סדיר שלא ברשות, מרצה עונש מאסר (זמן המכונה "תקופה בלתי נמנית" או "תב"ן שלילי") או שנמצא בדחיית שירות (תקופה המוגדרת כ"תב"ן חיובי"). כמו כן, חייל שנכלא לא מקודם בדרגה למשך שנה מתאריך המשפט. חייל הנמצא בשבי, או שהוא מוגדר כנעדר מקודם בדרגות כאילו לא נעדר מן השירות, על פי מסלולו.

=== הווי ===
למרות שעל פי המספרים האישיים לא ניתן לקבוע את מספר החיילים בצה"ל בכל עת נתונה, הרי שחיילי החובה יכולים לאמוד את הוותק של חייל ("הפז"ם") ואת מחזור הגיוס שלו לפי מספרו האישי.

מהמשמעות הרשמית של המושג "פז"ם" נוצרו ביטויים בסלנג הצה"לי. כשם עצם, משמשת הטיית המילה פז"ם על מנת לתאר ותק. לדוגמה, "פז"מניק" הוא חייל ותיק ביחידה מסוימת, שכבר עברה תקופת הזמן בה הוא נחשב כחייל חדש ("צעיר"). הפועל "התפזם" פירושו התעמרות של חייל ותיק ב"צעירים". פז"ם משמש גם כשם תואר לחפצים כמעט בלויים, שעברו הרפתקאות ותלאות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משאבי אנוש
קטגוריה:סלנג בצה"ל
קטגוריה:שירות בצה"ל
קטגוריה:ראשי תיבות וקיצורים
אמיל שארטייה

אמיל אוגוסט שארטייה הידוע יותר תחת השם אלן (Alain), (בצרפתית: Émile Chartier; 3 במרץ 1868 – 2 ביוני 1951), פילוסוף ועיתונאי צרפתי.

== חייו ==
שארטייה נולד בכפר מונטאן-או-פרש שבחבל נורמנדי לאב שהיה וטרינר. בהיותו בן שלוש עשרה שנה נכנס לבית ספר תיכון בעיר אלנסון שבחבל מולדתו, שם למד במשך חמש שנים. ב-1892 קיבל תואר של מוסמך בפילוסופיה, ואחר כך שימש כמורה לפילוסופיה בבתי ספר תיכוניים בערים לוריינט ופונטיבי שבחבל ברטאן, בעיר רואן בירת חבל נורמנדי, ובפריז. החל מ-1903 פרסם מאמרים בעיתונות שהופיעו במדור שבועי בשם העט "אלן". ב-1906 החל לפרסם מאמרים קצרים על נושאים ספרותיים ומדיניים, שעסקו ברובם בהתנגדות למלחמה ולכוחה של המדינה.

למרות התנגדותו למלחמה התגייס לצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה כדי למלא את חובתו כאזרח, ושימש כמפקד בחיל התותחנים. הוא השתחרר ב-1917 אחרי שנפצע ברגלו, וב-1921 פרסם את חיבורו "המלחמה אשמה" שכתב בהשפעת מוראות המלחמה שחזה מבשרו. אמיל שארטייה השתייך לחוגים שצידדו בממשלה עממית, ובשנות השלושים לחם נגד הפאשיזם שהרים ראש באירופה.

מחשבתו הפילוסופית הושפעה מאפלטון, רנה דקארט, עמנואל קאנט ואוגוסט קונט. מטרתה של פילוסופיה זו הייתה לחשוב באופן הגיוני ולהימנע מכל דעות קדומות. הוא לא השתייך לאסכולה פילוסופית כלשהי, אך חשב שעלינו לטפל בבעיותינו באופן מעשי ואמר: " אנו יכולים להוכיח כל מה שאנו רוצים, אך הקושי האמיתי הוא לדעת מה אנו רוצים להוכיח."

ב-1936 לקה אמיל שארטייה בשיתוק, ומאז היה מרותק לכיסא גלגלים. הוא נפטר ב-1951 בעיירה לה וזינה שממערב לפריז, ונקבר בבית העלמין פר לשז.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:פילוסופים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:נכים צרפתים
קטגוריה:בוגרי אקול נורמל סופרייר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1868
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1951
הרם

קבר פרהיסטורי על האי
הרם (באנגלית: Herm) הוא הקטן שבאיי התעלה הפתוח לציבור. האי מהווה חלק מהביליוויק של גרנזי.

== היסטוריה==
האי הרם היה מיושב החל מהתקופה הפרהיסטורית. באי התגלו שרידי קבר מהתקופה הנאוליתית.

התיעוד הראשון של התיישבות באי הרם הוא מהמאה השישית בה שימש האי מרכז למגורי נזירים. ישנה סברה כי מקור השם "הרם" במילה הנורדים ל"נזיר". לפי סברה אחרת מקור שם האי במילה "ארם" (erm) שמשמעה "יד" - בשל צורת האי. 

הנזירים שהתגוררו באי סבלו מפגעי מזג האוויר. מכתבי התקופה עולה כי סופה סחפה בשנת 709 את חלק האי המחבר בינו לבין האי ג'ת'ו.

בשנת 933 סופח האי, יחד עם יתר איי התעלה לדוכסות נורמנדי, והפך למושבת כתר בשנת 1204 עם חלוקת נורמנדי. לאחר המעבר של האי לשלטון הבריטי עזבו הנזירים את האי. בין השנים 1570–1737 שימש האי אתר ציד למושלי גרנזי.

במאה ה-19 החל תיעושו של האי בעקבות הקמת מחצבות גרניט. הגרניט נחצב לצורך בניית ביצורים באיי התעלה. האי נחכר על ידי הממשלה הבריטית והכניסה אליו נאסרה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה האי נכבש על ידי הנאצים.

לאחר מלחמת העולם החלטה המועצה של גרנזי לקנות את האי מהממשלה הבריטית ולהפוך אותו לאתר נופש. גרנזי משכירה את האי לחוכר המנהל את האי עבור מבקרים.

==שפה ==
בדומה לשאר איי התעלה, בעבר השפה הרשמית באי הייתה צרפתית. ככל הנראה, בדומה לאיים השכנים, תושבי האי דיברו בינם לבין עצמם עגה נורמנית כלשהי אולם לא נותרו לזו שרידים.
כיום השפה המדוברת באי היא אנגלית.

== תחבורה ==
תנועת רכבים באי אסורה, בדומה לאי השכן סרק, אולם לעומת סרק - בהרם אסורה גם תנועת אופניים. תושבי האי רשאים לנסוע בטרקטורים.

== גאוגרפיה ==
אורכו של האי ½2 ק"מ ורוחבו 0.8 ק"מ. האי מוארך בצורתו ומשתרע מצפון לדרום. בחלקו הצפוני של האי מצויים חופי ים חוליים המהווים אתר תיירות פופולרי. חופיו הדרומיים צוקיים.

דרומית לאי נמצא איון ג'ת'ו אשר הפולקלור המקומי מספר שהיה מחובר לאי המרכזי ברצועת אדמה שנשטפה בסופה חזקה שאירעה בשנת 709.

== כלכלה ==
עיקר כלכלת האי מתבסס על ענף התיירות. הכנסות נוספות מקורן בגידול ירקות, בבולים המודפסים באי ונמכרים לאספנים. מקור נוסף של הכנסה הוא אגרות של חברות הנרשמות באי בשל היותו של האי מקלט מס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:גרנזי
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
בורהו

בורהו (באנגלית: Burhou) הוא אחד מאיי התעלה. האי מצוי כ-2 ק"מ צפון מערבית לאולדרני. באי לא מתגוררים תושבים קבועים והוא מהווה שמורת קינון לציפורים, ועל כן אסורה כניסת מבקרים לאי בתקופת הקינון (15 במרץ - 27 ביולי). 

בשנת 1820 נבנתה באי בקתת מחסה לדייגים ומלחים, אולם זו נהרסה במהלך מלחמת העולם השנייה - החיילים הנאצים ששלטו באי השתמשו בבקתה כמטרה לאימוני ירי.

הבקתה נבנתה מחדש בשנת 1953.

במהלך ההיסטוריה נעשו ניסיונות לגדל באי צאן. הניסיון האחרון היה ניסיון של זוג צרפתי בשנת 1900, אולם ניסיון זה נכשל בשל היעדר מי שתייה מתוקים באי במרבית ימי השנה (למעט לאחר תקופת הגשמים).

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.burhou.com האי בורהו]

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:אולדרני
תאוגניס

תאוגניס (ביוונית: Θέογνις), משורר יווני קלאסי בן המאה השישית לפנה"ס. נולד במגארה אשר ברצועת האיסתמוס הקורינתי. תאוגניס התפרסם בעיקר בשל יצירותיו האלגיות. עד התקופה ההלניסטית, זו המכונה בעגה הספרותית בשם "דור אלכסנדריה", לא התחרה בו ולו משורר אלגי אחד ביוון הארכאית.

היצירות האלגיות הידועות שלו היו אלה ששוגרו לקירנוס, ידיד צעיר עמו רקם תאוגניס קשרים והדריכו לא פעם בנתיבי חייו.

תאוגניס חווה את ההתפתחות הדמוקרטית החשובה במרכז יוון וזו השפיעה היטב על יצירותיו.

ביצירותיו לא נמצא עומק מחשבתי מזה וכתיבה מעודנת מזה. עם זאת היא רוויה בהיגיון בריא המוצא ביטויו בטורים מאוזנים, מקוצרים ופשוטים, בפשטות, ועד למידה כזו שהיו שאמרו כי לו חי מאה אחת מאוחר יותר היה בוודאי כותב את יצירותיו בפרוזה ולא בשירה.

יצירתו המפורסמת הייתה "תאוגנידאה". זו מכילה פתגמים ומימרות וכן קינות על ההידרדרויות שחלו בתקופתו, צער העוני, תוכחות אישיות, אתגרים, קריאה לעזרת האלים. ביצירתו נמצאים גם שירי אהבה לנערים.

==קישורים חיצוניים==

* , בתרגום שלמה שפאן
* 
* 

קטגוריה:משוררי יוון העתיקה
קטגוריה:להט"בים בעת העתיקה
יהדות גיאנה

ג'נט ג'ייגן, ראש הממשלה והנשיאה היהודיה הראשונה של גיאנה
יהדות גיאנה היא אחת מהקהילות היהודיות בדרום אמריקה ומיקומה באזור גיאנה של היום.

היהודים הראשונים שהגיעו לגיאנה היו יהודים ואנוסים מספרד שהגיעו אליה כאשר נשלטה על ידי ספרד. בעת שנכבשה גיאנה על ידי הולנד הגיעו אליה יהודים נוספים אך לאחר תקופה כלשהי עברו לאיים הקריביים שהיו בשליטת בריטניה והולנד.

לפני מלחמת העולם השנייה נידונו מספר אפשרויות ליישוב יהודים בגיאנה אך תוכניות אלו לא יצאו אל הפועל בגלל הקושי המצופה על יהודי אירופה להתיישב באזור טרופי כמו גיאנה.

נכון ל-2007 יש בגיאנה כמה עשרות יהודים, רובם בג'ורג'טאון הבירה.

בעבר שימשה ג'נט ג'ייגן היהודייה כנשיאת וראש ממשלת גיאנה. היהודיה הראשונה בתפקיד זה בגיאנה ובדרום אמריקה כולה.

קטגוריה:גיאנה: דמוגרפיה
גיאנה
גיאנה
אורי שולביץ

אורי שׁוּלֶביץ (נולד ב-27 בפברואר 1935) הוא צייר, גרפיקאי, מאייר וסופר ישראלי. שולביץ מתגורר בארצות הברית, וכותב באנגלית.

==ביוגרפיה==

אורי שולביץ נולד בוורשה שבפולין למשפחת פועלים, אביו היה פועל בניין, וכשהיה בן ארבע, פלשו הנאצים לפולין, כבשו את ורשה והוא נמלט עם הוריו. כל שנות המלחמה הסתתר הילד עם משפחתו מפני הגרמנים, בנדודים בלתי פוסקים ממקלט למקלט, ברוסיה האסיאתית, וממקום מחבוא למקום מחבוא.

בתום המלחמה היגר שולביץ, עם הוריו לפריז שבצרפת. על פי עדותו, בפריז היה מפגשו הראשון עם עולם הציור, עם עולם הספרים ועם עולם סרטי הקולנוע. הוא החליט כבר אז, כילד, להקדיש את חייו לאמנויות האיור והציור, עשיית הספרים והסרטים.

בשנת 1949 עלה אורי שולביץ עם משפחתו לישראל, סיים את לימודיו התיכוניים בעיר תל אביב, והשתלם בסמינר 'שיין' למורים בפתח תקווה, ובמכון אבני לציור. הוא היה בין השאר תלמידו של הצייר יחזקאל שטרייכמן. שולביץ התגייס לשירות בנח"ל, ובשנת 1956 היה בגרעין המייסדים של קיבוץ עין גדי, לחוף ים המלח. בקיבוץ צייר הגדה לפסח, ובחטיבת הנח"ל שימש כעורך הגרפי של "במחנה נח"ל".

בשנת 1959 יצא אורי שולביץ לארצות הברית להשלמת לימודי האמנות שלו. הוא השתקע בעיר ניו יורק, בווילג', והיה למאייר ספרים מצליח, וסופר ילדים מוכר. בנוסף על אלה ארגן וניהל סדנאות לציור לאיור ולאמנות. חרף שנות ישיבתו הארוכות בניו יורק, שולביץ רואה עצמו כישראלי, ומתמיד בביקוריו התכופים בארץ. שולביץ זכה במדליית קולדקוט פעם אחת, ושלוש פעמים בציון לשבח של פרס קולדקוט. בשנת 1999 הוא זכה במלגה היוקרתית על שם גוגנהיים.

== ספרים שכתב ==
===בעברית===
*מעשה באוצר סיפר וצייר אורי שולביץ, תרגמה רוני גבעתי, הקיבוץ המאוחד, 1981
*מעשה במקל, מאת זינא רבינוביץ', הציורים מאת אורי שולביץ, ניו יורק, 1960
*סדנת הפרוזה, המדריך לכתיבה עצמית, מאת אהוד בן עזר, בהשתתפות חיים באר ואורי שולביץ, אסטרולוג, 2000
*שחר, כתב וצייר אורי שולביץ, משכל, תל אביב, 1996

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* עמית גולדנברג, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART1/857/095.html ילדים, נקרא ספר מאויר על השואה], nrg , 23/2/2009
* 

קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:זוכי מדליית קולדקוט
ג'ת'ו

ג'ת'ו (באנגלית: Jethou) הוא אחד מאיי התעלה. האי אינו פתוח לציבור. האי נמצא דרומית להרם ושטחו כ-180 דונם. משני צידי האי, ממזרח וממערב לו ישנם שני איונים קטנים.

על פי תעודות מימי הביניים, האי היה מחובר ברצועת אדמה לאי הרם אולם סופה חזקה בשנת 709 סחפה רצועת אדמה זו. בשנת 1416 הפך האי לחלק מאחוזתו של הנרי החמישי, מלך אנגליה, והרצועה הייתה בבעלות בית המלוכה הבריטי עד המאה ה-20 - עת האי נרכש על ידי ממשלת גרנזי. 

נכון ל-2020, מתגורר באי רק תושב קבע אחד.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:איי התעלה
קטגוריה:גרנזי
יהדות גואטמלה

פסל מגן דוד בכיכר ישראל ב[[גואטמלה סיטי, תרומת הקהילה היהודית בעיר]]
יהדות גואטמלה היא אחת מהקהילות היהודיות במרכז אמריקה.

== היסטוריה ==
על פי עדויות רשומות עולה כי היהודים הראשונים שנחכו בגווטמלה היו היהודים האנוסים שברחו מן האינקוויזיציה, אך קהילה זאת כמעט "והוחלפה" כליל בידי הגירתם של קהילות שיבוע אחרי כן.<ref></ref> והיהודים הראשונים שהתיישבו בגואטמלה בשנת 1870, רובם מטורקיה, סוריה ומצרים. לפני ובזמן מלחמת העולם השנייה הגיעו יהודים רבים מאירופה לגואטמלה. ליהודים בגואטמלה חיי קהילה פעילים, הכוללים כמה בתי כנסת בעיר הבירה, כשהגדולים הם "שערי בנימין" האשכנזי (ברובע 9), ו-"מגן דוד" הספרדי (ברובע 2), את תנועת הנוער מכבי, גן ילדים, מרכזי לימוד העשרה בנושאי יהדות וציונות, וכן סניפים של ויצו, בני ברית, קרן היסוד וקק"ל. קיים בית חב"ד פעיל המהווה בית כנסת ומאפשר למטיילים לבקר בו בתקופת החגים והוא מהווה מרכז כינוס לרבים מהישראלים המתגוררים בעיר. בבית הקהילה פועל כלבו המאפשר רכישת אוכל כשר. בית הקהילה הורחב בשנת 2009 ונוספו לבית הכנסת מסעדה המציעה אוכל ישראלי טיפוסי וגן רחב ידיים המאפשר קיום מופעים ואזור משחק לילדים. הרחבה זאת התאפשרה הודות לתרומת החברים בקהילה.

כיום חיים בגואטמלה כ-900 יהודים, רובם מתגוררים בגואטמלה סיטי. יהודי גואטמלה מתחלקים כמעט שווה בשווה בין אשכנזים וספרדים. אחת הבעיות העומדות בפני הקהילה, בדומה לקהילות קטנות נוספות, היא ההתבוללות של הדור החדש והקושי להכיר בני זוג ולהקים משפחה. בשנים האחרונות מנהיגה הקהילה תוכנית היכרויות לבני נוער ובוגרים בגילאי העשרים והשלושים המסייעת להכיר קהילות יהודיות נוספות באזור, לדוגמה: מקסיקו, פנמה. כמו כן ישנה קהילה של כ-70 משפחות ישראליות באזור שחלקן הגיע לצורכי עבודה: שיכון ובינוי וחברות ביטחון עם פעילות ענפה במדינה. וחלקם ירדו מהארץ והיגרו לגואטמלה.
על אף גודלה הקטן יחסית, יהדות גואטמלה פעילה ומשפיעה על הפוליטיקה המקומית. הקהילה מקיימת קשרים ומסייעת לפעילות שגרירות גואטמלה ואל סאלבדור.

בשנת 2015 יוסף גרמון מונה לרב ראשי של הקהילה והוא כיהן בתפקיד חמש שנים.

==קישורים חיצוניים==
*[http://gt.comunidadjudia.com אתר הקהילה היהודית בגואטמאלה] 
*[https://www.yadvashem.org/es/education/educational-program/guatemala.html על הקהילה היהודית בגואטמאלה] אתר יד ושם 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גואטמלה: דמוגרפיה
גוואטמלה
גוואטמלה
גוואטמלה