OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
GJ 3737

GJ 3737 (נקרא גם בשם LHS 337) הוא ננס אדום בעל סיווג ספקטרלי של M4.5V אשר ממוקם בקבוצת הכוכבים קנטאור במרחק של 20.8 שנות אור (6.38 פארסק) מכדור הארץ.

הכוכב בעל בהירות נראית של 12.74 מסה של 0.18 מסות שמש ועוצמת הארה הקטנה פי 0.00287 מעוצמת הארתה של השמש.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצת הכוכבים קנטאור
קטגוריה:ננסים אדומים
קטגוריה:קטלוג גליזה
קטגוריה:קטלוג לויטן
עינת גיל-צובארי

עינת גיל-צובארי (נולדה ב-1969) היא קצינת משטרה ישראלית בדימוס בדרגת ניצב, שירתה כראש אגף משאבי אנוש.

==ביוגרפיה==
גיל–צובארי שירתה כקצינת חינוך וראש מחלק נוער בתחנת המשטרה ברמלה, במהלך פעילות מבצעית נורתה על ידי עבריין ונפגעה ממספר קליעים. שימשה בתפקיד דוברת מרחב שפלה, דוברת אגף התנועה ודוברת מחוז דרום. ב-2007 מונתה לדוברת משטרת ישראל. שירתה כקצינת אגף קהילה ומשמר אזרחי במחוז מרכז. בהמשך שימשה ראש מחלקת שיטור קהילתי באגף שיטור וביטחון. ביולי 2016 מונתה לראש חטיבת האבטחה והרישוי בדרגת תת-ניצב.

בפברואר 2019 הועלתה לדרגת ניצב ומונתה לראש אגף משאבי אנוש. בדצמבר 2020 הודיעה על פרישתה מהמשטרה. היא סיימה את כהונתה בפברואר 2021.
== חיים אישיים והשכלה ==
גיל-צובארי היא תושבת סביון, נשואה ואם לארבעה, בוגרת תואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בחינוך. היא בוגרת תוכנית המנהיגות של קרן וקסנר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצינות משטרה בדרגת ניצב
קטגוריה:דוברות ישראליות
קטגוריה:דוברים ישראלים
קטגוריה:ראשי אגף משאבי אנוש במשטרת ישראל
קטגוריה:קציני משטרת ישראל בוגרי תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
פליקס קנדל

פליקס סלומונוביץ' קנדל (נולד ב-21 באוקטובר 1932) הוא תסריטאי, סופר, מחזאי, ולדבריו "פופוליזטור" כמי שכתב ספרים בהיסטוריה שאינו היסטוריון. מוכר לרוב דוברי הרוסית בשל חלקו בכתיבת סדרת האנימציה "נוּ, פּוֹגוֹדִי!". עלה לישראל ב-1977 לאחר ארבע שנות איסור יציאה מברית המועצות. גר בשכונת רמות ב' בירושלים.

==חייו==
קנדל נולד במוסקבה. אביו של קנדל היה חבר פעיל בקהילה היהודית בעיר. ב-1941 אימו והוא פונו להרי אורל מפני הצבא הנאצי בעוד אביו נשאר להגן על מוסקבה ואחיו הבכור שירת בצבא האדום.

ב-1950 התקבל למכון להנדסת אווירונאוטיקה והשלים את לימודיו ב-1955. במהלך לימודיו באקדמיה יחד עם חבר לספסל הלימודים כתב מספר מערכונים ויחד ביימו קבוצת חובבי משחק, שהמשיכה לפעול גם לאחר שנות לימודיו. בשנים 1955 - 1962 עבד כמהנדס בתכנון הנעת טילים בשירות הצבא הסובייטי. במהלך אותן שנים המשיך לכתוב תחת שם העט "פליקס קמוב". בגיל 30 החליט קנדל להתמקד בכתיבה. ב-1958 נישא לתמרה אברינה, מהנדסת בוגרת אותו מכון בו למד קנדל. ב-1959 נולד בנם הבכור יבגני (יוג'ין) קנדל, וב-1967 נולד בנם השני לאוניד (אריה) קנדל.

בסוף שנות ה-60 כתב יחד עם ארקדי חיאט ואלכסנדר קורליאנדסקי את סדרת האנימציה "נוּ, פּוֹגוֹדִי!" (ברוסית: !Ну, погоди) שלימים הפכה אגדה בקרב ילדי ברית המועצות. במהלך אותן שנים החל לגלות עניין בשורשיו היהודיים, וכתב את ספריו הראשונים על היסטוריית הקהילה היהודית ברוסיה, ספרים אלה מעולם לא יצאו לאור רשמית בברית המועצות. באוגוסט 1973 הגיש עם משפחתו בקשה להגר לישראל. משך ארבע שנים סורבו לעזוב את ברית המועצות, במהלכן סבלו מקושי כלכלי ומנידוי ממרכז החברה הסובייטית. באותן השנים לקח קנדל חלק בהפגנות נגד הממשל הסובייטי הקומוניסטי שערכו מספר פעילים ציוניים שביקשו להגר לישראל, בהם חברו נתן שרנסקי, ונכלא מספר פעמים בשל פעילות זו. בתקופה זו ערך יחד עם פרופ' בנימין פיין את הביטאון המחתרתי "תרבות". באותם הימים נאלץ קנדל לכתוב בשמות בדויים ולעשות לביתו כסופר צללים.

באביב 1977 לאחר מעורבות בת שנתיים של גילדת התסריטאים מלוס אנג'לס והצבת האולטימטום להחרמת שיחות עם גורמי תרבות מקומיים, נאות הממשל לאשר את עזיבתו ועזיבת משפחתו לישראל. קנדל העיד שאלמלא סיוע זה סביר שהוא ומשפחתו היו נאלצים להישאר עוד כשמונה שנים בברית המועצות, בדומה לאסירי ציון אחרים.

ספרי לימוד ההיסטוריה שכתב נלמדים בבתי הספר היהודיים במזרח אירופה, ואילו ספרי הפרוזה שכתב אהודים בקרב קוראי הרוסית בכל העולם. זכה מספר פעמים בפרסי הוקרה על עבודתו הספרותית.

==משפחתו==
בנו יוג'ין כלכלן, פרופסור למימון בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2009–2015 שימש כיו"ר המועצה הלאומית לכלכלה במשרד ראש הממשלה 

ובנו אריה רופא אורתופד מתגוררים גם הם בירושלים.

==מספריו הבולטים==
*אזור הנופש או חמש עשרה יממות להרהורים / קנדל פליקס - הוצאת הקיבוץ המאוחד
*שערי יציאת רוסיה / קנדל פליקס - הוצאת הקיבוץ המאוחד

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תסריטאים ישראלים
קטגוריה:תסריטאים רוסים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
HD 132029

HD 132029 הוא כוכב אשר נמצא בחלקה הצפוני של קבוצת הכוכבים רועה דובים במרחק של 310 שנות אור (95 פארסק) מכדור הארץ. לכוכב רדיוס של 1.7 רדיוסי שמש, עוצמת הארה הגדולה פי 25.5 מזו של השמש וטמפרטורה של 8,276 קלווין.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://theskylive.com/sky/stars/hr-5569-star מידע על הכוכב]

קטגוריה:כוכבי הסדרה הראשית מסוג A
קטגוריה:קבוצת הכוכבים רועה דובים
קטגוריה:קצרמר מדעי החלל
מסע בהרי ההארץ

מסלול מסעו של היינריך היינה בהרי ההארץ (שחור עבה מנוקד)
מסע בהרי ההארץ (בגרמנית: Die Harzreise) הוא יומן מסע מאת המשורר הגרמני היינריך היינה. 

היומן נכתב באביב 1824, ופורסם לראשונה בארבעה עשר המשכים במגזין "השותף" (Der Gesellschafter) על ידי פרידריך וילהלם גוביץ (Gubitz), בחודשים ינואר ופברואר 1826 ולאחר שעבר צנזורה חלקית. מאוחר יותר באותה שנה פורסם יומן המסע בחלקו הראשון של האוסף "תמונות ממסעות". לצורך כך ערך היינה מספר שינויים והתאמות, ובין היתר הוסיף את החלק המפורסם אודות גטינגן. 
היינה עצמו תיאר את עבודתו כפרגמנט ספרותי, כלומר סגנון כתיבה המאופיין ביחידות אוטונומיות קצרות מאוד. 

הייתה זו הפעם הראשונה שבה מפורסמת יצירה של היינה על ידי בית ההוצאה "הופמן וקמפה" (Hoffmann & Campe) מהמבורג, אשר לימים ישמש כמוציא לאור לכל יצירותיו של המשורר.

==תוכן==
ביצירתו מתאר היינה את מסעו בשנת 1820-1821 מגטינגן, שם התגורר בתקופת לימודיו כסטודנט באוניברסיטה, לאורכו ולרוחבו של רכס הרי ההארץ ובין היתר ההעפלה לפסגה הגבוהה בו, הר ברוקן, ועד לעיירה אילזנבורג (Ilsenburg). במהלך מסעו נפגש היינה עם תושבי המקום שחלקם מוכרים וחלקם אנונימיים. הוא מתאר אותם בפרטנות ועורך השוואות בינם לבין דמויות היסטוריות ידועות ואחרות.

כך למשל, הוא נפגש בגטינגן עם רופא חבר האחווה היהודית בשם קרל מרקס (Karl Friedrich Heinrich Marx), ודן עמו בענייני רפואה ובחיבורו של האחרון אודות "גטיגן מנקודת השקפה רפואית פיזית והיסטורית".

הטבע משמש גם הוא כנושא משמעותי ביומן המסע. היינה מפרט את כל אתרי המנוחה והלינה בהם ניתן לשהות לאורך המסלול, את מכרות רמלסברג, נהרות שחצה בדרכו ועוד.

בפרק היומן אודות גטינגן מתאר היינה דו-קרב לא חוקי בין סטודנטים. היינה עצמו נאלץ להפסיק את לימודיו באוניברסיטה לאחר דו-קרב שערך על רקע אנטישמי.

מסלול מסעו של היינה שארך כארבעה שבועות הפך למסלול תיירות מודרני שבו מטיילים יכולים לפקוד את האתרים המפורטים ביומן.

==הערכה==
היצירה מסע בהרי ההארץ נחשבת לעמוקה הרבה מעבר למצופה בדרך כלל מעבודתו המוקדמת של יוצר צעיר. היא מכילה בתוכה רבדים רבים של געגועים לרומנטיקה, אכזבה, אשליה ואירוניה, המשולבים ביצירה באופן טבעי וזורם.

==תרגום עברי==
* הינריך היינה, מסע הרץ; נוֹרדֶרנֶי; תרגם מגרמנית שמואל פרלמן, ירושלים – תל אביב: מוסד ביאליק על ידי מסדה ('לגבולם'), 1959.

קטגוריה:יומני מסעות
קטגוריה:שירי המאה ה-19
קטגוריה:שירה גרמנית
קטגוריה:יצירות שצונזרו
אלי טהרי

סוהו בניו יורק]]
הבוטיק של טהרי בקניון של המלון קיסר, על שדרות לאס וגאס ב[[לאס וגאס, נבדה]]
אלי טהרי (נולד ב-21 בינואר 1952) הוא מעצב אופנה ישראלי-אמריקאי של בגדים ואביזרי יוקרה. החברה שלו "Elie Tahari" היא מותג יוקרה שמרכזו בניו יורק עם מספר חנויות הממוקמות ברחבי ארצות הברית.
==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
טהרי נולד ב-1952 כילד האמצעי לזוג יהודי איראני למשפחה בת ארבע אחיות ושני אחים. אשר עלתה לישראל מאיראן וחיה במעברה שהיום היא מבשרת ציון. בין 1953-1957 המשפחה חזרה לאיראן, אך שבה שוב לישראל מאוחר יותר. כשהוריו התגרשו ואביו נישא מחדש, טהרי נשלח לבית יתומים "שדה חמד" בראשון לציון, ואחר כך עבר ל"מעון הילד" בתל אביב. בשנים שלאחר מכן היה בקבוצת שילר ובפנימיית חיל האוויר בחיפה.

לאחר שירות צבאי בחיל האוויר טהרי היגר לארצות הברית ב-1971, שבכיסו רק 100$. בעת שעבד כחשמלאי בבוטיק של בגדים ברובע הטקסטיל של מנהטן, החל טהרי לעצב ליין בגדים משלו, לאחר שהצליח להפוך את חולצת הסטרפלס לאייקון פופולרי ב-1973. המותג הקרוי על שמו "טהרי" הושק ב-1974 בבוטיק הממוקם בשדרת מדיסון בניו יורק.

===קריירה בענף האופנה===
בהשראת עידן תרבות הדיסקו, אלי טהרי יצר בגדי-נשף מפתים וחולצות חושניות, כשהוא יוצא לראשונה עם תצוגת האופנה משלו ב-1977 במועדון הלילה הניו יורקי המפורסם,"סטודיו 54".

בשנות ה-80, פנה לעיסוק בחליפה המחויטת. הוא הצליח להגדיר מחדש את העשור עם עיצובים הממוקדים במקום העבודה, במקביל להצטרפותם של נשים לכוח העבודה ולשורות האליטה העסקית. הוא צורף למועצת מעצבי האופנה של אמריקה בשנת 1994. בשנת 1997 הוא שיתף פעולה עם אנדרו רוזן בהשקת המותג "Theory" לחנויות. 

בשנות ה-2000 התרחב המותג שלו לחנויות של אביזרים, תכשיטים, מוצרי הנעלה וכלי בית לגברים.

בשנת 2010 הציג לראשונה קולקציה שבוע האופנה בניו יורק.

בשנת 2012 אלי טהרי היה שופט אורח בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "Project Runway All Stars" ששדורה בערוץ "Lifetime". הוא שיתף פעולה עם "Kohl’s DesigNation" בשנת 2014 והשיק את ET Sport בשנת 2015.

===פעילות בישראל===
החל מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 החל טהרי להשקיע גם בישראל, בעיקר בתחום הנדל"ן. בין השאר רכש ב-2004 את בית ציוני אמריקה, ב-2008 רכש את מגדל דניאל פריש ומכר אותו כעבור שנה ברווח של 25 מיליון שקל.

בשנת 2019 נכנס לסכסוך משפטי עם בן דודו, שלי נרקיס, "מלך השוק האפור". טהרי טען כי הלווה בשנת 2005 לבן דודו 9 מיליון דולר, כדי שיוכל לחתום על הסדר טיעון עם המדינה בעבירות מס, אך ההלוואה לא הוחזרה לו.

==פרסים והוקרה==
* לכבוד 40 שנה בתעשיית האופנה, ראש העיר מייקל בלומברג הכריז על "יום אלי טהרי" בניו יורק, ב-4 בספטמבר 2013 האירוע צוין בתצוגה ראשונה של "Tahari Edition 1974" - תצוגה חד פעמית של יצירות עבר שעובדו מחדש, מהארכיון של המעצב.
* בשנת 2014, אלי טהרי זכה ב"מדליית הכבוד של אליס איילנד", אשר חולק כבוד להגירה ולתרומתה לאמריקה בידי מהגרים וילדיהם.
* טהרי קיבל גם ב-2014 את "פרס חזון המותג" מ-Fashion Group International (FGI).
*ב-2005 קיבל טהרי פרס הכרה מיוחד מויצו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מעצבי אופנה ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הטכני של חיל האוויר
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מעצבי אופנה אמריקאים
קטגוריה:מעצבי אופנה יהודים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
כנסיית תומאס (לייפציג)

כנסיית תומאס בלייפציג - מראה כללי
כנסיית תומאס בלייפציג
כנסיית תומאס (בגרמנית: Thomaskirche) היא כנסייה לותרנית בלייפציג המפורסמת בגלל העובדה שיוהאן סבסטיאן באך עבד בה כמלחין, מורה ומנצח מקהלה (קאפלמייסטר) במשך 27 שנה והוא גם קבור בה.

== היסטוריה ==
הכנסייה הראשונה במקום נבנתה במאה ה-12 וב-1212–1222 הפכה למנזר של האוגוסטינים על שם תומאס הקדוש.

הכנסייה הנוכחית נבנתה בסגנון גותי מאוחר והוקדשה ב-10 באפריל 1496. המגדל נבנה בשנת 1702 ובו 68 מדרגות.

באך הגיע לכנסייה ב-1723 ועבד בה עד מותו ב-1750 במגוון תפקידים. כמלחין מוזיקה לתפילות בכנסייה, כמנצח ומדריך מקהלת הנערים סנט תומאס. הוא גר עם משפחתו בבית הספר הסמוך על שם תומאס (Alte Thomasschule - נהרס במלחמת העולם השנייה). לוחית זיכרון מציינת זאת על קיר הכנסייה, צמודה אליה לוחית זיכרון לאנה מגדלנה באך.

ליד הכניסה לכנסייה יש פסל של באך שנחנך ב-1908.

באך לא היה מפורסם בחייו. הוא מת ב-28 ביולי 1750 ונקבר בארון עץ בבית הקברות ליד כנסיית יוחנן (Johanniskirche). לאחר שהתפרסם הועלתה דרישה לקברו בכנסייה. הפתולוג וילהלם היס חיפש ומצא בבית הקברות של כנסיית יוחנן ארון קבורה מעץ ובו שלד שמתאים לפי גדלו לבאך. ב-16 ביולי 1900 הושמו העצמות האלה בתוך סרקופג ונקברו בכנסיית יוחנן. בעקבות הפצצת הכנסייה ב-4 בדצמבר 1943 הועברו העצמות לכנסיית תומאס. הקבר הנוכחי נכרה ליד המזבח בכנסייה ונחנך ב-18 ביולי 1950, במלאת 200 שנה למותו של באך.

פליקס מנדלסון חיפש בארכיון של כנסיית תומאס, מצא את התווים של מתאוס פסיון ונפעם. הוא ניצח על היצירה בברלין ב-1829 ומאז התפרסם באך בכל אירופה. ב-1936 הרסו הנאצים את פסלו של מנדלסון שהיה ליד אולם הגוונדהאוס בלייפציג. ב-18 באוקטובר 2008, במלאת 200 שנה להולדתו נחנך פסל של מנדלסון ליד כנסיית תומאס שהוא העתק כמעט מושלם של הפסל המקורי. בטקס השתתף מנצח תזמורת הגוונדהאוס, קורט מזור.

בנוסף לשני פסלי המלחינים הקשורים בכנסייה יש בה גם חלונות ויטראז' עם דמויותיהם.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Grave of Johann Sebastian Bach in St. Thomas church. Leipzig.jpg|קבר באך בכנסיית תומאס
קובץ:Interior of Thomaskirche (Leipzig).jpg|המזבח וקבר באך בכנסיית תומאס
קובץ:Sauer organ in Thomaskirche (Leipzig).jpg|העוגב בכנסיית תומאס
קובץ:Statue of J.S.Bach at St. Thomas church, Leipzig.jpg|אנדרטת באך בכניסה לכנסיית תומאס
קובץ:Felix Mendelssohn memorial in Leipzig.jpg|אנדרטת מנדלסון ליד כנסיית תומאס
קובץ:Memorial plaque to Alte Thomasschule at St. Thomas church in Leipzig.jpg|לוחית זיכרון לבאך ולבית הספר תומאס
קובץ:Memorial plaque to Anna Magdalena Bach at the exterior of Thomaskirche (Leipzig).jpg|לוחית זיכרון לאנה מגדלנה באך
קובץ:Plan of Thomaskirche in Leipzig.jpg|שלט הסבר בכניסה לכנסייה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://mymilim.info/?p=7127 בעקבות י.ס.באך-לכנסיית תומאס בלייפציג], באתר "מילים".

קטגוריה:לייפציג: מבנים
קטגוריה:גרמניה: כנסיות בסגנון גותי
תומאס רולר

תומאס רולר (בגרמנית: Thomas Röhler; נולד ב-30 בספטמבר 1991) הוא אתלט גרמני, האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בהטלת כידון.

==ביוגרפיה==
רולר נולד ביינה שבמדינת תורינגיה בגרמניה. החל להתאמן באתלטיקה בגיל שבע והצטיין בקפיצה משולשת, הוא למד בתיכון במגמת ספורט וסיים שלישי באליפות גרמניה עד גיל 18 בקפיצה משולשת. הוא עבר להתמקד בהטלת כידון ולמד באוניברסיטת פרידריך שילר. 

ב-2010 סיים תשיעי בהטלת כידון באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה במונקטון שבקנדה בתוצאה של 69.93 מטר. ב-2011 סיים שביעי באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה שבצ'כיה, בשיא אישי של 78.20 מטר. ב-2012 זכה באליפות גרמניה ובאליפות גרמניה עד גיל 23 בהטלת כידון, באליפות אירופה באתלטיקה 2012 סיים במקום ה-13 בתוצאה של 78.89 מטר ולא העפיל לגמר. ב-2013 סיים שני בתחרות גביע החורף בתוצאה של 81.87 מטר. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת היהלום וסיים שלישי בתחרות באוסלו בתוצאה של 82.83 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2013 היה רחוק משיאו, סיים במקום ה-29 ולא העפיל לגמר. 

רולר זכה בליגת היהלום ב-2014 לאחר שניצח בתחרויות בגלאזגו (שיא אישי של 86.99 מטר) ובציריך (שיא אישי של 87.63 מטר), סיים שני בסטוקהולם (85.12 מטר) ושלישי בפריז (84.74 מטר). הוא זכה פעם נוספת באליפות גרמניה וסיים במקום ה-12 בגמר אליפות אירופה באתלטיקה 2014. ב-2015 שיפר את שיאו האישי כשקבע 89.27 מטר בתחרות בפינלנד וביוני 2016 קבע שיא אישי של 91.28 מטר בתחרות בטורקו. באליפות אירופה באתלטיקה 2016 סיים במקום החמישי בתוצאה של 80.78 מטר. 

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו זכה במדליית זהב בתוצאה של 90.30 מטר.

במאי 2017 ביצע רולר את ההטלה הטובה ביותר בהיסטוריה של מטיל כידון שאינו יאן ז'לז'ני, כאשר הטיל את הכידון למרחק של 93.90 מטר במסגרת תחרויות ליגת היהלום. תוצאה זו היא השישית בטיבה מאז המעבר לכידון הנוכחי ב-1986.

באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיים במקום הרביעי בתוצאה של 88.26 מטר.

באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 89.47 מטר, לפני בן ארצו אנדריאס הופמן (87.60 מטר) ומגנוס קירט מאסטוניה (85.96 מטר).

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מטילי כידון גרמנים
קטגוריה:אלופי אירופה באתלטיקה
קטגוריה:אלופים אולימפיים: הטלת כידון (גברים)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:אלופים אולימפיים גרמנים: אתלטיקה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1991
קתרינה מוליטור

קתרינה מוליטור (בגרמנית: Katharina Molitor; נולדה ב-8 בנובמבר 1983) היא אתלטית ושחקנית כדורעף גרמנייה, אלופת העולם (בייג'ינג 2015) בהטלת כידון.

==ביוגרפיה==
מוליטור נולדה בבדבורג שבמדינת נורדריין-וסטפאליה במערב גרמניה.

===קריירה באתלטיקה===
מוליטור הצטיינה כנערה בענפי האתלטיקה, בפרט בקרב שבע ובהטלת כידון. ב-2005 סיימה שנייה באליפות אירופה עד גיל 23 בהטלת כידון בתוצאה של 57.01 מטר. באוניברסיאדת בנגקוק (2007) סיימה שישית בתוצאה של 58.19 מטר. ב-2008 סיימה שנייה בתחרות גביע החורף בתוצאה של 58.26 מטר ובהמשך השנה שיפרה את שיאה האישי ל-61.74 מטר. באולימפיאדת בייג'ינג סיימה במקום השמיני בגמר בתוצאה של 59.64 מטר. ב-2010 זכתה באליפות גרמניה בהטלת כידון בתוצאה של 64.27 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה 2010 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 63.81 מטר. באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה חמישית בתוצאה של 64.32 מטר ובאליפות אירופה באתלטיקה 2012 סיימה חמישית בתוצאה של 60.99 מטר. באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה שישית בתוצאה של 62.89 מטר, באליפות העולם באתלטיקה 2013 לא העפילה לגמר לאחר שסיימה במקום ה-13 במוקדמות.

ב-2015 זכתה בפעם השנייה באליפות גרמניה ובמדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה לאחר שקבעה שיא אישי של 67.69 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2016 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 63.20 מטר. היא לא נבחרה למשלחת גרמניה לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו לאחר ששלוש מטילות כידון אחרות הועדפו עלייה עם תוצאות טובות יותר במהלך העונה. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 63.75 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 לא העפילה לשלב הגמר.

===קריירת כדורעף===
מוליטור החלה לשחק כדורעף בגיל 13 במועדון מקומי בבדבורג. שנה לאחר מכן עבר למועדון OVV וב-2006 למועדון באיירן 04 לברקוזן. היא זכתה עם לברקוזן שלוש פעמים באליפות הליגה השנייה ושיחקה שתי עונות בליגה הראשונה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מטילות כידון גרמניות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:אלופות עולם באתלטיקה
קטגוריה:שחקניות כדורעף גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1983
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1983
דודו סונגו

דוד (דודו) סונגו (נולד ב-1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בעבר כיהן כקצין אג"ם של פיקוד המרכז. קודם לכן שימש כמפקד חטיבה 401.

==ביוגרפיה==
סונגו נולד וגדל באילת, למד בבית ספר תיכון "גולדווטר" המקומי. התגייס לצה"ל, לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים. שימש מפקד מחלקה וכמפקד פלוגת ומפיר בחטיבה 401 ובקורס קציני שריון. בשנת 2008 סיים תואר ראשון בלימודים רב-חברתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. לאחר הלימודים שימש סגן מפקד גדוד 46. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבה 401. בשנת 2009 יצא ללימודים בפו"ם. לאחר מכן שימש קצין הדרכה של אוגדה 162. בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 46 בחטיבה 401. בשנת 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבה 8, ושימש בתפקיד עד שנת 2018. ב-15 באוגוסט 2018 מונה למפקד חטיבה 401. ב-2020 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז, וכיהן בתפקיד עד שנת 2022. 

באוקטובר 2021 דווח כי סוכם שימשיך ללימודים במכללה לביטחון לאומי.

==קישורים חיצוניים==
* מירב לוי דיאמנט, [http://www.ereverev.co.il/article.asp?id=10981 מג"דים עם כבוד], אתר ערב ערב באילת, 22 ביוני 2011
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבה 401
קטגוריה:מפקדי חטיבה 8
קטגוריה:מפקדי חטיבה 401
קטגוריה:קציני אג"ם של פיקוד המרכז
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף גולדווטר (אילת)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
עונת 1982/1983 בליגה הלאומית בכדורסל

עונת 1982/1983 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה ה-29 של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות. בשנת 1982 חזר פורמט פלייאוף כפי שהיה בשנת 1979. שמונה הראשונות התמודדו זו מול זו (מקום ראשון מול שמיני, שני מול שביעי וכך הלאה) בסדרות של הטוב משלושה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות רבע הגמר (מנצחת מקום ראשון-שמיני נגד מנצחת מקום רביעי-חמישי וכך הלאה) וחצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב משלוש כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות.

על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לא היו שינויים בהרכב הליגה לעומת עונת 1980/1981.

העונה הסדירה החלה ב-6 בספטמבר 1982 הסתיימה ב-21 בפברואר 1983. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-14 ברציפות.

בהתאם לתוצאות העונה אליצור תל אביב והפועל גן שמואל ירדו ליגה.
==טבלת הליגה==

{| class="wikitable" style="text-align:right"
!מיקום
!קבוצה
!משחקים
!ניצחונות
!הפסדים
!width=20|סלי זכות
!width=20|סלי חובה
!width=20|הפרש סלים
!width=20|נקודות
|-bgcolor="#ffff99"
|1||מכבי תל אביב||22||21||1||2160||1837|| 323||43
|-bgcolor="#ffff99"
|2||מכבי רמת גן|| 22||17||5||2071 ||1918||153||39
|-bgcolor="#ffff99"
|3||הפועל רמת גן||22||16||6||2110 ||1816||294||38
|-bgcolor="#ffff99"
|4||הפועל חולון ||22||12||10||1919 ||1835||84||34
|-bgcolor="#ffff99"
|5||הפועל עפולה ||22||12||10||1977 ||1886||91||34
|-bgcolor="#ffff99"
|6||הפועל גליל עליון||22||11||11||1895 ||1846||49||33
|-bgcolor="#ffff99"
|7||הפועל תל אביב ||22||10||12||1850||1878||28-||32
|-bgcolor="#ffff99"
|8||בית"ר תל אביב||22||9||13||1739||1841|| 102-||31
|-
|9||הפועל חיפה ||22||8||14||1908||1959||51-||30
|-
|10||מכבי חיפה ||22||8||14||1852||1948||96-||30
|-bgcolor=#ffcccc
|11||הפועל גן שמואל||22||7||15||1625 ||1880 ||255-||29
|-bgcolor=#ffcccc
|12||אליצור תל אביב ||22||1||21||1830 ||2292||462-||23
|}

==פלייאוף==

== ראו גם ==
* גביע המדינה בכדורסל 1982/1983

==קישורים חיצוניים==
* [http://basket.co.il/history.asp?cYear=1983&lang= מידע מאתר מנהלת הליגה]

קטגוריה:1982 בישראל: ספורט
קטגוריה:עונות בליגה העליונה בכדורסל בישראל
קטגוריה:1983 בישראל: ספורט
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1982
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1983
יצחק הלפרין

יצחק הלפרין (17 באוקטובר 1890, זכרון יעקב – 3 בינואר 1960, בנימינה) היה חקלאי בזכרון יעקב ובבנימינה. חבר אגודת הגדעונים ושותף במחתרת ניל"י.

== ביוגרפיה ==
הלפרין נולד ב-1890 בזכרון יעקב לירחמיאל ורבקה הלפרין שהיו ממייסדי המושבה ב-1882 התחנך בבתי הספר במקום ומגיל צעיר השתתף בעבודה החקלאית במשק הוריו. ב-1911 גויס לצבא האימפריה העות'מאנית והשתתף במלחמת הבלקן הראשונה שלאחריה שוחרר וחזר לזכרון יעקב. ב-1913 רכש מיק"א אדמה בשוני והחל לעבד אותה ולשמור עליה. ב-1914 הצטרף לאגודת הגדעונים שנוסדה במושבה והשתתף בשמירה על שדותיה.

ב-1915, עם הקמת מחתרת ניל"י, הצטרף לשורותיה ועסק בהעברת ידיעות בין חבריה. ב-1917 כשנחשפה הרשת וחילים טורקים הקיפו את המושבה הצליח הלפרין לברוח להרים שמסביב אולם כשניסה לחזור נלכד. תחילה נשלח לכלא בחיפה שם עונה על מנת שיגלה את מקום מחבואו של יוסף לישנסקי. לאחר 10 ימים נשלח עם חברו למחתרת מנשה ברונשטיין לכלא "חאן עלי באשה" שבדמשק שם המשיכו עינוייו. הלפרין שהה בכלא כשנה ושוחרר לבסוף עם כיבוש דמשק ב-1918 וחזר למושבה.

ב-1922 עבר למושבה בנימינה שם הקים את ביתו.

== משפחתו ==
250px
הלפרין נישא ב-1920 לשושנה בת ישראל שניאור זלמן סמסונוב. לזוג נולדה בת ו-2 בנים. נפטר ב-1960 והובא למנוחות בבית הקברות בבנימינה. אשתו, שושנה, נפטרה ב-1962 ונקברה לצידו.

== ראו גם ==
* נפילתה של ניל"י

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי ניל"י
קטגוריה:מרגלים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:זכרון יעקב: אישים
קטגוריה:בנימינה-גבעת עדה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1890
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1960
עונת 1983/1984 בליגה הלאומית בכדורסל

עונת 1983/1984 בליגה הלאומית בכדורסל הייתה העונה ה-30 של הליגה. הליגה כללה 12 קבוצות. מתכונת התחרות עם פורמט פלייאוף לא השתנה מהעונה הקודמת. שמונה הראשונות התמודדו זו מול זו בסדרות של הטוב משלושה משחקים, כשלקבוצה בעלת המיקום הגבוה יותר יתרון ביתיות. מנצחות סדרות רבע הגמר (מנצחת מקום ראשון-שמיני נגד מנצחת מקום רביעי-חמישי וכך הלאה) וחצי הגמר התמודדו בסדרת גמר של טוב משלוש כאשר המנצחת בסדרת הגמר זוכה באליפות.

על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על ההפסד במשחק. לליגה העליונה עלו מכבי קריית מוצקין ומכבי דרום תל אביב.

העונה הסדירה החלה ב-15 בספטמבר 1983 הסתיימה ב-13 בפברואר 1984. לאחר הפלייאוף, העונה הסתיימה בניצחון של מכבי תל אביב בפעם ה-15 ברציפות.

בהתאם לתוצאות העונה מכבי קריית מוצקין ומכבי דרום תל אביב ירדו ליגה.

==טבלת הליגה==

{| class="wikitable" style="text-align:right"
!מיקום
!קבוצה
!משחקים
!ניצחונות
!הפסדים
!width=20|סלי זכות
!width=20|סלי חובה
!width=20|הפרש סלים
!width=20|נקודות
|-bgcolor="#ffff99"
|1||מכבי תל אביב||22||19||3||2074||1753|| 321||41
|-bgcolor="#ffff99"
|2||הפועל רמת גן||22||19||3||1936 ||1717||219||41
|-bgcolor="#ffff99"
|3||הפועל תל אביב ||22||15||7||1949||1873||76||37
|-bgcolor="#ffff99"
|4||הפועל עפולה ||22||13||9||1945 ||1991||46-||35
|-bgcolor="#ffff99"
|5||הפועל חיפה ||22||11||11||1850||1883||33-||33
|-bgcolor="#ffff99"
|6||מכבי חיפה ||22||10||12||1788||1771||17||32
|-bgcolor="#ffff99"
|7||הפועל גליל עליון||22||10||12||1772 ||1786||14-||32
|-bgcolor="#ffff99"
|8||הפועל חולון ||22||10||12||1743 ||1792||49-||32
|-
|9||מכבי רמת גן|| 22||9||13||1861 ||1841||20||31
|-
|10||בית"ר תל אביב||22||10||14||1757||1880|| 123-||30
|-bgcolor=#ffcccc
|11||מכבי קריית מוצקין||22||7||15||1737 ||1792 ||55-||29
|-bgcolor=#ffcccc
|12||מכבי דרום תל אביב||22||1||21||1598 ||1931||333-||23
|}

==פלייאוף==

== ראו גם ==
* גביע המדינה בכדורסל 1983/1984

==קישורים חיצוניים==
* [http://basket.co.il/history.asp?cYear=1984&lang= מידע מאתר מנהלת הליגה]

קטגוריה:1984 בישראל: ספורט
קטגוריה:עונות בליגה העליונה בכדורסל בישראל
קטגוריה:1983 בישראל: ספורט
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1984
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1983
מכרה הנחושת בפאלון

מכרה הנחושת בפאלון (בשוודית: Falu Gruva) הוא מכרה בעיר פאלון שבשוודיה, שאינו פעיל כיום. פעילות הכרייה במכרה נמשכה כ-1000 שנה, תאריך התחלת הכרייה אינו ידוע ומשערים <span lang="he" dir="rtl">שהפקת</span> הנחושת הייתה כבר בתקופה הוויקינגית, כאשר המסמך העתיק ביותר שנמצא בו מוזכר המכרה הוא משנת 1288, פיצוץ הכרייה האחרון במכרה התבצע ב-8 בדצמבר 1992. פעילות הכרייה הופסקה בעקבות חוסר כדאיות כלכלית. 

בתקופת "תור הזהב" סיפק המכרה כשני שלישים מתצרוכת הנחושת של אירופה במהלך המאה ה-17, בתקופה זו הועסקו במכרה למעלה מ-1,000 גברים מדי יום כאשר השיא היה בשנת 1650 בה הופקו כ-3,000 טונות נחושת גולמית. סה"כ מוערך שנחפרו מהמכרה כ-30 מיליון טונות עַפְרָה מתוכם 10 מיליון טונות במאה השנים האחרונות לפעילות המכרה. 

תכולת המתכת שהופקה מהעַפְרָה מוערכת בכ-3.5 מיליון טונות גָּפְרִית, 500,000 טונות אָבָץ, 400,000 טונות נְחֹשֶׁת, 380 טונות כֶּסֶף, 160 טונות עוֹפֶרֶת ו-5 טונות זהב. 

משנת 2000 המכרה נמצא בבעלות קרן "Stora Kopparberget". בשנת 2001 האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו. במקום פועל מוזיאון המנציח את היסטוריית המכרה והפעילות בו.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.falugruva.se/historia/historik-falu-gruva/1900-talet-och-slutet-pa-gruvdriften/ אתר האינטרנט של המכרה] 

קטגוריה:נחושת
המשרד למשאבי טבע של רוסיה

המשרד למשאבי טבע, רשמית המשרד למשאבי טבע ואיכות הסביבה של רוסיה (ברוסית: Министерство природных ресурсов и экологии Российской Федерации) הוא משרד ממשלתי פדרלי האחראי להגנת הסביבה ולהגנה על משאבי הטבע ברוסיה (לרבות ניהול הפארקים הלאומיים ושמורות הטבע), פיקוח על שמירת הסביבה ויישום מדיניות הממשלה בתחום האקולוגיה. המשרד הוא גם הגוף העיקרי המפקח על אספקת מים ברוסיה.

המשרד הוקם לראשונה בתור המשרד למשאבי טבע ואקולוגיה בשנת 1991, ב-1996 המשרד להגנת הסביבה פורק. באותה שנה הוקם המשרד למשאבי טבע שקיבל על עצמו תפקידי הגנה על הסביבה במאי 2000.

ב-12 במאי 2008, בתקופת ממשלת פוטין השנייה המשרד שינה את שמו למשרד למשאבי טבע ואיכות הסביבה.

== מבנה ==
* השירות הפדרלי להידרומטאורולוגיה ופיקוח על הסביבה (Федеральная служба по гидрометеорологии и мониторингу окружающей среды)
* השירות הפדרלי לפיקוח בתחום השימוש בטבע (Федеральная служба по надзору в сфере природопользования)
* הסוכנות הפדרלית למשאבי מים (Федеральное агентство водных ресурсов)
* הסוכנות הפדרלית לשימוש הטבע (Федеральное агентство по недропользованию)
* סוכנות היערות הפדרלית (Федеральное агентство лесного хозяйства)

==שרים==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
! שם !! תפקיד !! תקופת כהונה !! הערות
|-
| איגור גברילוב || שר האקולוגיה ושימוש בטבע || נובמבר - דצמבר 1991 || הוקם כמשרד ממשלתי של רוסיה הסובייטית
|-
| ויקטור דנילוב-דניליאן || שר משאבי הטבע והגנת הסביבה || דצמבר 1991 - אוגוסט 1996 || שר הגנת הסביבה ומשאבי הטבע הראשון של הפדרציה הרוסית
|-
| ויקטור אורלוב || שר משאבי הטבע || אוגוסט 1996 - אפריל 1998 ||
|-
| ויקטור נקרוטנקו || שר משאבי הטבע || אפריל - אוקטובר 1998 ||
|-
| ו. אורלוב || שר משאבי הטבע || אוקטובר 1998 - אוגוסט 1999 ||
|-
| בוריס יאצקביץ' || שר משאבי הטבע || אוגוסט 1999 - יוני 2001 ||
|-
| ויטלי ארטיוחוב || שר משאבי הטבע || יוני 2001 - מרץ 2004 ||
|-
| יורי טרוטנב || שר משאבי הטבע; השר למשאבי הטבע ואיכות הסביבה || מרץ 2004 - מאי 2012 || במאי 2008 הפך משרד משאבי הטבע למשרד משאבי הטבע ואיכות הסביבה
|-
| סרגיי דונסקוי || rowspan="4"|השר/ה למשאבי הטבע ואיכות הסביבה || מאי 2012 - מאי 2018 ||
|-
| דמיטרי קובילקין || מאי 2018 - נובמבר 2020 ||
|-
| סבטלנה רדצ'נקו || 9 - 10 בנובמבר 2020 || ממלאת מקום
|-
| אלכסנדר קוזלוב|| 10 בנובמבר 2020 - ואילך ||
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://m.facebook.com/mnr.gov/ המשרד למשאבי טבע ואיכות הסביבה] בפייסבוק

==הערות שוליים==

משאבי טבע
קטגוריה:משרדי סביבה וטבע
המשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה

בניין המשרד ששימש בעבר את הטלגרף המרכזי במוסקבה
מסמלי המשרד
המשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים של רוסיה (ברוסית: Министерство цифрового развития, связи и массовых коммуникаций Российской Федерации, בקצרה "Минцифры") הוא המשרד הפדרלי ברוסיה האחראי על כלל תחומי התקשורת ברוסיה, בכללם טלוויזיה, רדיו, אינטרנט, טלפון, סלולרי, ודואר.

המשרד יונק את שורשיו ממשרד התקשורת הסובייטי שהיה ספק בלעדי של שירותי תקשורת (בעיקר דואר וטלפון) וכיום פועל המשרד כרשות פיקוח המפקחת על ספקי שירותים בדואר, בטלפון ובתחום האינטרנט. המשרד אחראי על יישום מדיניות המדינה בתחום התקשורת, פיתוח תשתית התקשורת, רישוי ופיקוח על ספקים של שירותי תקשורת, פיקוח על הדואר, מדיניות בקרה וניהול התקשורת הממלכתית.

המשרד הוקם כמשרד התקשורת ותקשורת ההמונים על בסיס המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת במאי 2008, בתקופת ממשלת פוטין השנייה.

==היסטוריה==
המשרד יונק את שורשיו ממשרד הדפוס והטלגרף של האימפריה הרוסית שהוקם ב-15 ביוני 1865 מתוך יחידות הטלגרף של משרד הפנים. במרץ 1868 פורק והוקם מחדש באוגוסט 1880. אך פורק שוב שנה לאחר מכן. בתקופת הצאר, תחום הדפוס והתקשורת היה באחריות משרד הפנים ומחלקת הטלגרף שלו.

לאחר מהפכת פברואר הוקם משרד הדפוס והטלגרף של הממשלה הזמנית שהפך לקומיסריות העממית לענייני דפוס וטלגרף שפורקה על מנת להקים במקומו את הקומיסריון העממי לענייני תקשורת, ב-17 בינואר 1932. ב-15 במרץ 1946 משרד התקשורת של ברית המועצות הוקם כיורש קומיסריון התקשורת.

ב-4 בפברואר 1990 הוקם משרד התקשורת של הרפובליקה הרוסית שהפך ביולי 1990 למשרד לתקשורת, מידע וחלל.

ב-10 בנובמבר 1991 שינה שמו למשרד התקשורת של רוסיה, שפורק ב-17 במרץ 1997 והפך ל"ועדת התקשורת הממלכתית".

ב-12 בנובמבר 1999 הוקם משרד התקשורת והמידע שפורק ב-9 במרץ 2004 במסגרת הרפורמה הפדרלית בממשלת פרדקוב והוקם מחדש כמשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת ב-20 במאי 2004.

ב-12 במאי 2008 המשרד לטכנולוגיות מידע ותקשורת הפך למשרד התקשורת ותקשורת ההמונים ובראש המשרד הועמד איגור שצ'גולב. מאז 2009 המשרד מנהל ומתאם את פעילות פורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית בשיתוף פעולה עם רוסטלקום.

ב-15 במאי 2018 הוכרז על שינוי שם המשרד למשרד הממשלתי לפיתוח דיגיטלי, במסגרת ממשלת מדבדב השנייה.
לוגו סוכנות התקשורת הפדרלית
ממרץ 2004 ועד נובמבר 2020 סוכנות התקשורת הפדרלית (ברוסית: Федеральное агентство связи), הייתה אחראית לניהול נכסי המדינה בתחום התקשורת כדוגמת סוכנות הידיעות הממלכתית "רי"א נובוסטי" והחברה הרוסית לתקשורת לוויינים והסוכנות הפדרלית לדפוס ותקשורת המונים (Федеральное агентство по печати и массовым коммуникациям), שעסקה בניהול נכסי המדינה בתחום הדפוס והטלגרף כמו העיתון "רוסיסקאיה גאזטה" ותאגיד התקשורת VGTRK, אך במסגרת ממשלת מישוסטין הסוכנויות פורקו בנובמבר 2020.

==מבנה==
===דואר רוסיה===

חברת "דואר רוסיה" (Почта России), חברה ממשלתית המתמחה באספקת שרותי דואר.

===רגולטור האינטרנט===
השירות הפדרלי לפיקוח בתחום התקשורת, טכנולוגיות מידע ותקשורת ההמונים (Федеральная служба по надзору в сфере связи, информационных технологий и массовых коммуникаций), הוא הרגולטור הראשי בתחום האינטרנט ותקשורת ההמונים ברוסיה ומהווה לזרוע ממשלתית בתחום זה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.rsoc.ru/communication/license/ שירותים מורשים בתחום התקשורת ברוסיה]

==הערות שוליים==

*
כרמל לוטן

כרמל לוטן (נולדה ב-3 במרץ 1994) היא שחקנית ישראלית. ידועה בשל תפקידה בתור דפי כרמון בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" של ערוץ דיסני <small>(2012–2013),</small> ובתור דניאלה בן גד בסדרת הנוער "נעלמים" של ניקלודיאון <small>(2016–2021).</small>

==ביוגרפיה==
לוטן נולדה בשוהם, היא הבת הבכורה מבין חמישה אחים. משפחתה מתגוררת במושב שדה ורבורג.

למדה בבית ספר תיכון בשוהם במגמות תיאטרון וקולנוע, והשתתפה במספר חוגים וסדנאות תיאטרון, בהמשף עברה ללימודי משחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק. 

== קריירה ==
בשנת 2010 שיחקה בתפקיד אורח בסדרות "מעצר בית" בערוץ 2, ו"אחרי הצלצול" בערוץ דיסני, המבוססת על הסדרה האמריקאית "As the Bell Rings".

בשנת 2012 החלה לשחק את אחת הדמויות הראשיות של דפי כרמון בסדרת הנוער "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני למנויי yes ובשנת 2013 שבה לשחק בעונתה השנייה.

ב-2016 החלה לשחק בסדרת המתח לנוער "נעלמים" בניקלודיאון, בתור דניאלה בן גד, במשך שלוש עונות עד לסיומה ב-2021. 

בשנת 2019 שיחקה בתפקיד אורח כמוקדנית בחנות פרחים בעונתה השלישית של הקומדיה "לה פמיליה" בערוץ רשת 13.

בשנת 2020 שיחקה בסרט האמריקאי הקצר "The Rest Is Silence" בתור האנה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.rosh1.co.il/ראיון-ווטסאפ-עם-כרמל-לוטן-לפעמים-אני-ק/ ריאיון עם כרמל לוטן], באתר ראש אחד
*[https://web.archive.org/web/20160609143032/http://magazine.hot.net.il/הכירו-את-כרמל-לוטן-נעלמים/ ריאיון עם כרמל לוטן], באתר הוט
*[https://www.youtube.com/watch?v=8JplA3EwTZ8 ריאיון עם כרמל לוטן], ערוץ ניקולדיאון

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1994
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1994
קטגוריה:שוהם: אישים
ברונו אורטלנו

ברונו דומיניקס אורטלנו רוץ (בספרדית-קטלאנית: Bruno Dominix Hortelano Roig; נולד ב-18 בספטמבר 1991) הוא אתלט ספרדי, הוא אלוף אירופה (אמסטרדם 2016) בריצת 200 מטר.

==ביוגרפיה==
אורטלנו נולד בוולונגונג שבאוסטרליה, שם עבדו הוריו כביולוגים מולקולריים. בהמשך, עבר עמם לקנדה, וסיים את לימודיו התיכוניים בברלינגטון. הוא המשיך ללימודי הנדסת ביוטכנולוגיה באוניברסיטת קורנל, והיה חבר בנבחרת האתלטיקה שלה.

הוא החל להשתתף בתחרויות אתלטיקה בינלאומיות בשנת 2010, ורשם הישגים משמעותיים ראשונית בשנת 2013, אז סיים במקום החמישי בריצת 200 מטר באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בטמפרה. באותה אליפות זכה גם במדליית ארד עם נבחרת השליחים הספרדית ל-100X4 מטר, וסיים במקום החמישי עם נבחרת השליחים ל-400X4 מטר. באליפות העולם שנערכה באותה שנה במוסקבה העפיל לשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר, וסיים במקום ה-16, בשיא ספרד חדש של 20.47 שניות. נוסף לכך, הוא העפיל לחצי הגמר בריצת שליחים 100X4 מטר, וסיים עמה במקום התשיעי בתוצאה של 38.46 שניות.

בשנת 2016 רשם אורטלנו עליית מדרגה נוספת. באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורגון במרץ סיים אורטלנו במקום 15 בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש ל 6.63 שניות. באליפות האיברו-אמריקאית באתלטיקה שנערכה בריו דה ז'ניירו במאי הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.48 שניות וסיים במקום רביעי בריצת שליחים 100X4 מטר ובתחרות שנערכה במדריד ביוני הוא קבע בריצת 100 מטר שיא ספרד חדש של 10.06 שניות.

===אלוף אירופה===
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי אותה שנה קבע את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.45 שניות, לפני רמיל גולייב מטורקיה (20.51 שניות) ודניאל טלבוט מבריטניה (20.56 שניות). בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא ספרדי חדש של 20.39 שניות. בשלב הגמר הגיע אמנם שני, אחרי ההולנדי צ'ונדרי מרטינה, אך מרטינה נפסל, ומדליית הזהב הוענקה לאורטלנו. אורטלנו עצמו גילה את דבר זכייתו רק במהלך ריאיון שנערך עמו לאחר המירוץ. נוסף לכך, סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.12 שניות.

ביוני 2018 קבע שיא ספרד בריצת 400 מטר של 44.69 שניות. ביולי 2018 שיפר את שיא ספרד בריצת 200 מטר כשקבע תוצאה של 20.04 שניות במהלך מוקדמות אליפות ספרד.

== שיאים אישיים ==
===אצטדיון===
* ריצת 100 מטר: 10.06 שניות (2016), שיא ספרד
* ריצת 200 מטר: 20.04 שניות (2018), שיא ספרד
* ריצת 400 מטר: 44.69 שניות (2018), שיא ספרד

===אולם===
* ריצת 60 מטר: 6.63 שניות (2016)
* ריצת 200 מטר: 20.75 שניות (2014)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתלטים ספרדים
קטגוריה:אצנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1991
ארי ברזילי

ארי ברזילי (נולד ב-19 בפברואר 1953) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לנוירולוגיה בפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב. ראש המעבדה לחקר מחלות מוח ניווניות ופונקציונליות המוח.

== ביוגרפיה ==
ארי ברזילי נולד בתל אביב, רביעי מבין אחיו לאמו שנולדה בירושלים והיא דור שמיני בארץ, ולאביו עלה לארץ מרוסיה ועבד בחברת "אמקור" לייצור מקררים. בשנת 1957 עבר עם משפחתו להרצליה פיתוח. את לימודיו התיכוניים השלים בבית הספר התיכון אליאנס בתל אביב. בצבא שירת כקצין בחיל השריון.

בשנת 1977 החל את לימודיו האקדמאים באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים את התואר הראשון שלו בכימיה, פיזיקה וביולוגיה. את התואר השני והשלישי שלו עשה בנוירוביולוגיה וביוכימיה והשלים אותם בשש שנים.

ברזילי עשה את הפוסט-דוקטורט שלו בשנת 1987 באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק. תואר זה ארך 5 שנים במעבדתו של פרופסור אריק קנדל. בסיום התואר, שנת 1992 חזר לארץ ובחר לעבוד באוניברסיטת תל אביב, בה עובד עד היום בתור ראש מעבדה העוסקת במחלות ניווניות ופונקציונליות של המוח. בנוסף כיהן כיו"ר המועצה המדעית של עמותת "לראות" בין השנים 2006–2013.

ארי ברזילי נשוי לאפרת ברזילי, מעצבת גרפית במקצועה וצלמת אמנותית, ולהם תאומים.

== פעילות מחקרית ==
המחקר במעבדתו של בריזלי במחלקה לנוירוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב מתעסק בעיקר בפונקציונליות המוח ומחלות מוח ניווניות, ובמנגנון ה-DDR.

במעבדה חוקרים את הקשר בין השיבוש בתפקוד מנגנון DDR לאטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות באמצעות מחקר בעכברים בעלי מוטציה בגנים שחסרים אצל חולים עם הפרעות ביציבות הגנומית, לדוגמה ATM, Nbs1, Wrn.

בנוסף חוקרים במעבדה את הקשר בין תגובת התא לנזק DNA ובין תהליך ההזדקנות על מנת להשיג תובנה עמוקה יותר לתהליך ההזדקנות בהתמקדות על תהליכים שמושפעים על ידי Atm ו- Wrn במטרה להבין את תפקיד החלבונים בהזדקנות. תחום נוסף הנחקר במעבדה הוא הבנת חשיבות תאי הגליה באטיולוגיה של מחלות מוח ניווניות . בזמן מחלות מוח ניווניות חלק מהרשתות נפגעות, מטרת המחקר הוא להבין אלו מן הרשתות נפגעו וכיצד ניתן לתקן אותן. במחקר שמים דגש על תפקיד תאי הגליה בפגיעה בתפקוד הרשת וכאמצעי היכול לעזור בתיקונה לאחר שנפגעה.

נוסף על מחקרים בנושא זה, ברזילי חוקר גם את המנגנון המולקולרי של ניוון והתחדשות עצב הראייה. מחקריו מתמקדים בפתרון לבעיות חשוכות מרפא ברשתית העין ועצב הראייה באמצעות השתלת פיגום שיקדם את הישרדות תאי RGC (תאי גלגיליון) והתחדשות אקסונלית, הפרשה מרחבית ומבוקרת ממבנים בגודל ננומטרי שיושתלו בעצב הראייה, והשתלת צ'יפים מיקרוסקופים ואלקטרודות בעצב הראייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://en-lifesci.tau.ac.il/profile/arib ארי ברזילי], באתר של הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: נוירוביולוגיה, ביוכימיה וביופיזיקה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נוירולוגים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
דגל נשיא רוסיה

דגל נשיא רוסיה הוא דגלו האישי של נשיא רוסיה הנושא את סמל המדינה של הנשר הדו-ראשי על רקע הטריקולור הרוסי וצבעי הלאומיות הסלאבית. הדגל הוצג בשנת 1996 והפך לדגל המפקד העליון בשנת 2009 והוא מופיע לעיתים קרובות בתמונות רשמיות של הנשיא ומונף על ספינות הצי כשהנשיא נמצא על סיפונן, הדגל משמש הן כדגל הנשיא והן כדגל המפקד העליון.

הדגל מונף תדיר מעל מעונות הרשמיים ורכביו של הנשיא, כמו גם מעל ארמון הסנאט בקרמלין כשהנשיא שוהה בו. הדגל לעולם אינו מונף בחצי התורן ואינו קודם לדגל הלאומי בסדר החשיבות.
== ראו גם ==
* דגל נשיא ארצות הברית
* דגל רוסיה
==קישורים חיצוניים==

הנשיא
רוסיה
קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:דגלים בצבע אדום-כחול-לבן
ממלא מקום נשיא רוסיה

ממלא מקום נשיא רוסיה הוא תפקיד זמני שמתמנה אליו נושא משרה אחרת במקרה של חוסר מסוגלות, מוות, התפטרות, או העברה מכהונה (על ידי הדחה או הרשעה) של הנשיא המכהן הנוכחי.

עד 1993, ממלא מקום הנשיא היה סגן נשיא רוסיה, אך מאז 1993, ראש ממשלת רוסיה הוא ממלא מקום הנשיא וכך היה בין 5 ל-6 בנובמבר 1996 כשראש הממשלה ויקטור צ'רנומירדין כיהן כממלא מקום הנשיא ילצין, בעקבות ניתוח מעקפים שהאחרון עבר באותו היום. ראש הממשלה צ'רנומירדין סיפר בתקשורת כי הנשיא ילצין העביר אליו את סמכויות הנשיא טרם שנכנס לניתוח. עם החלמתו מהניתוח המשיך ילצין למלא את סמכויותיו כנשיא המדינה, עד להתפטרותו, ב-31 בדצמבר 1999, אז מונה ולדימיר פוטין לממלא מקומו עד לבחירתו לתפקיד הנשיא, במרץ 2000.

על פי סעיף 92 בחוקת רוסיה:
 

הסעיף מסתמך על נוסח הצו הנשיאותי מה-3 באוקטובר 1993:

לממלא מקום הנשיא אין סמכות לפזר את הדומה, להחליט על משאל עם ולהציע תיקונים לחוקה.

הבאים בסדר הירושה לאחר הנשיא הנבחר הם: ראש הממשלה, יושב ראש מועצת הפדרציה, יושב ראש הדומה יושבי ראש בתי המשפט לחוקה ובית המשפט העליון ולאחר מכן התובע הכללי.

מאחר שסעיף 8 בחוק ממשלת רוסיה קובע שבמקרה של נבצרות את ראש ממשלת רוסיה מחליף סגנו הראשון, סגן ראשון לראש הממשלה ניצב בסדר הירושה מיד לאחר ראש הממשלה:
{| class=wikitable
|-
! #
! תפקיד
! נושא משרה נוכחי
|- 
| 1
| ראש הממשלה
| מיכאיל מישוסטין
|- 
| 2
| סגן ראשון לראש הממשלה
| אנדריי בלואוסוב
|- 
| 3
| יושבת ראש מועצת הפדרציה
| ולנטינה מטוויינקו
|- 
| 4
| יושב ראש הדומה הממלכתית
| ויאצ'סלב וולודין
|- 
| 5
| יושב ראש בית המשפט לחוקה
| ואלרי זורקין
|- 
| 6
| יושב ראש בית המשפט העליון
| ויאצ'סלב לבדב
|- 
| 7
| התובע הכללי
| איגור קראסנוב
|}
==קישורים חיצוניים==
*[http://www.consultant.ru/document/cons_doc_LAW_17107/2774e948a3553e136fcc7e398cfcc7285a3cef01/ Статья 8. Исполнение обязанностей Председателя Правительства Российской Федерации]// Федеральный конституционный закон от 17 בדצמבר 1997 N 2-ФКЗ (ред. от 14 בדצמבר 2015) «О Правительстве Российской Федерации»
==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאות רוסיה
סינמטקים בישראל

ספריית [[סינמטק תל אביב]]
בישראל קיימים מספר סינמטקים המקרינים לקהל הרחב, באופן סדיר, סרטים שאינם מוצגים בבתי קולנוע. בסינמטק ירושלים קיים ארכיון סרטים עצמאי, ולצד סינמטק תל אביב נמצאת הספרייה לקולנוע המשמרת סרטים, תוך שימת דגש על שימור היצירה הקולנועית הישראלית.

==היסטוריה==
ב-1955 ייסדה ליה ון ליר בחיפה את "מועדון הסרט הטוב", שמנה 250 חברים והציע הקרנת סרטי איכות. ב-1956 ייסדה מועדוני סרטים נוספים בתל אביב ובירושלים. ב-1960 ייסדה את "ארכיון הסרטים הישראלי" שהוכר בשנת 1963 כחבר ב"פיאפ" - הפדרציה הבינלאומית לארכיוני סרטים.

בשנות ה-60 התקיימו הקרנות סרטים ישנים במסגרות של מועדונים של חובבי קולנוע או באולמות קולנוע ישנים. חובב הקולנוע ישעיהו קולר ניהל אוסף של סרטים וניסה, ללא הצלחה, לקיים הקרנות מסחריות של סרטים ישנים. יוזמה מוקדמת להקרנת סרטים תוך שימוש במושג "סינמטק" התקיימה בשנת 1970 בתיאטרון חיפה בו הוקרנו סרטים קצרים בנושאי תיאטרון לפני הצגות של התיאטרון. 

בשנת 1973 פתחה עיריית תל אביב-יפו את סינמטק תל אביב בבית עובדי העירייה ברחוב פומבדיתא. ב-1973 הקימה ון ליר את סינמטק חיפה, ומאוחר יותר באותה שנה הקימה את הסינמטק בבית אגרון בירושלים.

== סינמטקים בישראל ==
הסינמטקים הגדולים בישראל הם:
* סינמטק הרצליה
* סינמטק חולון
* סינמטק חיפה
* סינמטק ירושלים
* סינמטק ראש פינה
* סינמטק שדרות
* סינמטק תל אביב
* סינימה קלאס - סינמטק ראשון לציון

סינמטקים אלה מקיימים הקרנות סדירות ומארחים פסטיבלי קולנוע שנתיים. מספר סינמטקים קטנים יותר פועלים בנצרת, בדימונה ובמקומות אחרים בישראל. הסינמטקים הקטנים יותר פועלים לעיתים כאולמות הקרנה בלבד.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.sderot-cin.org.il/ אתר סינמטק שדרות]
* [http://www.jer-cin.org.il/ אתר סינמטק ירושלים]
* [http://www.cinema.co.il/ אתר סינמטק תל אביב]
* [https://www.ethos.co.il/סינמטק_חיפה אתר סינמטק חיפה]
* [http://www.hcinema.org.il/ אתר סינמטק הרצליה]
* [http://www.roshpinacine.com/ אתר סינמטק ראש פינה]
* [https://cinemaholon.org.il/ אתר סינמטק חולון]
*[https://htrl.co.il/category.asp?category=2155 אתר קולנוע בהיכל - סינמטק ראשון לציון]

==הערות שוליים==

*
קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה

קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (בגרמנית: Karl VII Heiliger Römischer Kaiser; 6 באוגוסט 1697 בריסל - 20 בינואר 1745 מינכן), היה הנסיך הבוחר מבוואריה, וקיסר האימפריה הרומית הקדושה במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.

==ביוגרפיה==
קרל אלברכט נולד ב-6 באוגוסט 1697 למקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה ותרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה. במהלך מלחמת הירושה הספרדית פוצלה משפחתו, וקרל שהה במעצר בווינה עד לשנת 1715. בשנת 1717 הצטרף קרל אלברכט לאוסטרים, במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718).

ב-26 בפברואר 1726 מת אביו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה, וקרל אלברכט עלה לשלטון במקומו. במהלך שלטונו, הצליח קרל לשמור על יחסים טובים הן עם ממלכת צרפת, והן עם ממלכת הבסבורג.

לאחר מותו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1740, סירב קרל אלברכט לקבל את הסנקציה הפרגמטית, ובשנת 1741 כרת ברית עם צרפת וספרד ופלש לאוסטריה. בתחילה חשב קרל אלברכט לעלות על וינה, אך לבסוף פנה לעבר פראג וכבש אותה, והוכתר ב-19 בדצמבר 1741 למלך בוהמיה.

ב-20 בינואר 1742 נבחר קרל אלברכט פה אחד לקיסר האימפריה הרומית הקדושה, בין השאר על ידי עזרה מאחיו קלמנס אוגוסט מבוואריה, שהיה הארכיבישוף של קלן. אולם בהמשך גברה ידם של האוסטרים, וקרל אלברכט ברח מבוואריה, שנפלה בידי האוסטרים, ונשאר עם תואר בלבד, ללא כוח ממשי.

ב-20 בינואר 1745 מת קרל אלברכט במינכן, ובנו מקסימיליאן יוזף עלה לשלטון בבוואריה במקומו. ב-13 בספטמבר 1745 נחתם הסכם פיסן, ובו נבחר פרנץ מלורן לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.

==משפחתו==
ב-5 באוקטובר 1722 התחתן קרל אלברכט עם מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה בתם של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ורעייתו וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, ממנה היו לו 7 ילדים:
* מקסימיליאנה מריה (1723).
* מריה אנטוניה (1724–1780).
* תרזה בנדיקטה (1725–1743).
* מקסימיליאן יוזף (1727–1777).
* יוזף לודוויג לאו (1728–1733).
* מריה אנה יוזפה (1734–1776).
* מריה יוזפה (1739–1767).

בנוסף היה לקרל אלברכט בן נוסף מפילגשו סופיה קרולינה פון אינגלהיים:
* פרנץ לודוויג פון הולנשטיין (1723–1780).

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 

{| class="wikitable" style="text-allign:center;margin:auto;"
|-
| colspan="3" align="center"| קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בית ויטלסבאך נולד:6 באוגוסט 1697 מת:20 בינואר 1745
|-
| rowspan="1" align="center"| מקסימיליאן השני עמנואל
| rowspan="1" align="center"| נסיכות הבוחר מבוואריה 1726–1745
| rowspan="1" align="center"| מקסימיליאן השלישי יוזף
|-
| rowspan="1" align="center"| מריה תרזה
| rowspan="1" align="center"| ממלכת בוהמיה 1741–1743
| rowspan="1" align="center"| מריה תרזה
|-
| rowspan="1" align="center"| קרל השישי
| rowspan="1" align="center"| האימפריה הרומית הקדושה 1742–1745
| rowspan="1" align="center"| פרנץ הראשון
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית ויטלסבאך
קטגוריה:שליטי בוואריה
קטגוריה:קיסרי האימפריה הרומית הקדושה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1697
קטגוריה:נפטרים ב-1745
בית הכנסת אבן דנאן

בית הכנסת אבן דנאן (בערבית: معبد ابن دنان) הוא בית כנסת בפאס שבמרוקו, מהעתיקים והחשובים שבבתי הכנסת בצפון אפריקה. נבנה באמצע המאה ה-17 על ידי מימון בן סידן, סוחר עשיר ממשפחה יהודית בעלת השפעה מהעיירה אית אסחאק , ובשלהי המאה ה-19 חודש וניתנה לו צורתו הנוכחית. המבנה, שנמצא בלב ה"מלאח" (הרובע היהודי) מהווה מזכרת נדירה מתקופת מפתח בתולדות יהדות מרוקו.

מתחת לבית הכנסת שוכן מקווה, כשמעליו, ברצפת בית הכנסת, ישנו פתח דרכו היו מביטים הדיינים על טובלים יהודים-אנוסים ששבו ליהדותם, ובכך מאשרים את טבילתם.

בית הכנסת, עדיין בבעלות פרטית, מכיל כנראה את האוסף השלם היחיד של תשמישי קדושה מרוקאים, כולל תיבה עשויה עץ וברזל מחושל בצד המערבי; שני היכלות מגולפים בעץ בקיר המזרחי המקושט באריחים; ספסלי עץ, כולל כיסא אליהו לברית המילה; מנורות שמן, ווילונות רקומים.

הכניסה לבית הכנסת דרך דלת צנועה לפרוזדור המוביל לאולם תפילה בעל שני מרכזים, מחולק על ידי שלושה עמודים מתומנים. הרצפה מרוצפת לבנים מזוגגות ירוקות-לבנות בדוגמת אדרת-הדג. בעבר היו מנורות שמן ונורות חשמל רבות, כולל נרות זיכרון, אולם אלה נעלמו.

במשך שנים רבות הלך מצבו של הבניין והידרדר, והוא נזקק לעבודות שימור. הקהילות היהודיות של פס ושל קזבלנקה נאבקו לשמר את בית הכנסת כחלק בלתי נפרד ממורשת יהדות מרוקו וכנכס היסטורי ותרבותי חשוב.

בית הכנסת נכלל ברשימה של מאה מונומנטים בסכנה, במסגרת תוכנית לשימור שיזם ארגון עולמי לשמירה על מונומנטים. לבסוף נערך השיפוץ בסיועם האדיב של גופים פרטיים וציבוריים כולל ממשלת מרוקו וצאצאי משפחת אבן דנאן. במאי 1999 נחנך בית הכנסת המשופץ, ונרשם כמונומנט היסטורי של פז. כיום בעיר פז ובסביבותיה חיים יהודים מועטים.

דגם של בית הכנסת רבי שלמה אבן דנאן מוצג בשער האמונה, בתצוגת הקבע של מוזיאון אנו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

אבן דנאן
קטגוריה:יהדות פאס
אבן דנאן
קטגוריה:פאס: מבנים
העיר החופשית ליבק

העיר החופשית ליבק (בגרמנית: Freie Stadt Lübeck) הייתה עיר חופשית בתחומי האימפריה הרומית הקדושה ולאחר מכן בתחומי הקונפדרציה הגרמנית והאימפריה הגרמנית. העיר התקיימה כעיר חופשית עד 1937, שאז סופחה לפרובינציית שלזוויג-הולשטיין.

==היסטוריה==

בשנת 1226 הקיסר פרידריך השני העלה את דרגת העיר לעיר קיסרית חופשית, והיא הפכה לעיר החופשית ליבק. במאה ה-14 ליבק הפכה ל"מלכת ברית ערי ההנזה", ונהייתה העיר לעיר החזקה והגדולה ביותר בברית.

בשנת 1359 קנתה העיר את הרשאפט מאלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-לאוונבורג, ובשנת 1370 קנתה את לורדות ברגדורף, שכללה חלק ניכר מנתיב הסחר בין המבורג לליבק. בשנת 1375 כינה הקיסר קרל הרביעי את ליבק כ"אחת מחמש תהילות האימפריה הרומית הקדושה" יחד עם הערים: ונציה, רומא, פיזה, ופירנצה.

ליבק איבדה ממעמדה לאחר השתתפותה במלחמת אזרחים בדנמרק, שבה נחלה תבוסה. לאחר התבוסה כוחה של העיר החל לדעוך. ליבק הצליחה להישאר נייטרלית במלחמת שלושים השנים, אך עם ההרס שנגרם על ידי שלושים שנות המלחמה ועקב כיוונו של המסחר האירופאי למסחר טרנס-אטלנטי, ברית ערי ההנזה והעיר ליבק איבדו מחשיבותן. לאחר שברית ערי ההנזה התפרקה למעשה בשנת 1669, ליבק נותרה עיר סחר חשובה בים הבלטי.

המלחין הגדול דיטריך בוקסטהודה החל לנגן כנגן עוגב בכנסיית מריה שבעיר בשנת 1668 ונותר במשרה עד שנת 1703 לפחות.

במסגרת מלחמת הקואליציה הרביעית נגד נפוליאון, חיילים תחת פיקודו של ברנדוט (מלך שוודיה ונורווגיה) כבשו את ליבק הנייטרלית ב-6 בנובמבר 1806. מאז ליבק הייתה למעשה מסופחת לצרפת עד קונגרס וינה בשנת 1815.

בקונגרס וינה אושרה עצמאותה של ליבק והיא הפכה לאחת מ-39 מדינות ריבוניות של הקונפדרציה הגרמנית. בשנת 1867 הצטרפה ליבק לקונפדרציה הצפון-גרמנית, ובשנת 1871 הפכה למדינה אוטונומית כחלק מהאימפריה הגרמנית. במהלך רפובליקת ויימאר נחלש מעמדה של העיר, ובשנת 1937 סופחה העיר לשלזוויג-הולשטיין.

==קישורים חיצוניים==

ליבק
קטגוריה:ליבק
ליבק
ליבק
ליבק
ליבק
ליבק
ליבק
ליבק
פרובינציית שלזוויג-הולשטיין

פרובינציית שלזוויג-הולשטיין הייתה מחוז של ממלכת פרוסיה, ולאחר מכן של המדינה החופשית פרוסיה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה בשטחי הפרובינציה, מדינת שלזוויג-הולשטיין שהשתייכה לגרמניה המערבית.

==היסטוריה==

בשנת 1868 צורפו דוכסות שלזוויג שנכבשה על ידי פרוסיה במלחמת שלזוויג השנייה, ודוכסות הולשטיין שנכבשה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ליצירת פרובינציית שלזוויג-הולשטיין. בשנת 1876 צורפה לפרובינציה דוכסות סקסוניה-לאוונבורג.

לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נכללה הפרובינציה במדינה החופשית פרוסיה, ובשנת 1920 נערך בשלזוויג משאל עם, ובסיומו הצטרפה צפון-שלזוויג לדנמרק.

בשנת 1937 צורפה העיר החופשית ליבק לתחומי הפרובינציה.

לאחר מלחמת העולם השנייה, נכללו רוב שטחי הפרובינציה בשטח הכיבוש הבריטי. בשנת 1946 הוקמה בשטחי הפרובינציה מדינת שלזוויג-הולשטיין, שהצטרפה בשנת 1949 לגרמניה המערבית.

==קישורים חיצוניים==

* Schleswig-Holstein בוויקיטקסט באנגלית

שלזוויג-הולשטיין
שלזוויג-הולשטיין
שלזוויג-הולשטיין
קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1946