OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קראנץ' (חטיף)

חטיף שלם של נסטלה קראנץ' בארצות הברית
החטיף קראנץ (באנגלית: Crunch) הוא חפיסת שוקולד העשוי משוקולד חלב ופצפוצי אורז. הוא מיוצר ברחבי העולם על ידי נסטלה, למעט ארצות הברית, שם הוא מיוצר ברישיון על ידי חברת ממתקים פרארה, חברה בת של פררו.<ref></ref>

== היסטוריה של המוצר ==
נסטלה קראנץ' הוצג לראשונה בשנת 1938.<ref></ref> החברה השווייצרית ייצרה את החטיף במפעל פולטון שלה בארצות הברית.<ref></ref>

באנגליה הוא נמכר כ-Dairy Crunch מאמצע שנות ה-60 ועד שנות ה-90, כאשר הוא מותג מחדש כ-Crunch כבכל העולם.

במאי 2013, נסטלה ארצות הברית הודיעה כי נסטלה קראנץ' הסכימה להתחיל להשתמש בפולי קקאו מאושרים ב-100% בכל קו חטיפי הקראנצ' הסטנדרטיים שלה בפעם הראשונה. תוכנית זו יצאה לפועל כחלק מתוכנית הקקאו של נסטלה, היוזמה העולמית של החברה לעזור לשפר את חייהם של חקלאי הקקאו ואת איכות המוצרים שלהם תוך הבטחת אספקת קקאו בת קיימא לשנים הבאות.<ref></ref>

בינואר 2018, נסטלה הודיעה על תוכניות למכור את מותגי השוקולטייר שלה בארצות הברית (כולל הזכויות בארצות הברית על Crunch) לשוקולטייר האיטלקי Ferrero SpA, יצרנית נוטלה, תמורת 6.9 מיליארד דולר.<ref></ref> פררו הטמיעה את המותגים הנרכשים לתוך הפעילות של חברת הממתקים פרארה.<ref></ref> ייתכן שהמכירה נבעה מצמיחה נמוכה בשוק השוקולד המיינסטרים עקב מתחרים חדשים יותר כמו קינדר והמגוון המוגדל של חטיפים, מה שהפך אותו למאתגר עבור חטיפי ממתקים מיינסטרים כמו קראנץ'. המוצרים הנמכרים לפררו כוללים את החטיף קראנץ', Butterfinger, Nerds ו-LaffyTaffy.<ref name=":0"></ref>

== טכניקת אריזה ==
נסטלה הפסיקה את טכניקת האריזה המסורתית של עטיפת הבר ברדיד אלומיניום, שרוול בתוך תווית נייר, לטובת שיטות אריזה קונבנציונליות יותר, ככל הנראה בשל הזמן המוגזם שלקח לבצע את האריזה הכפולה של החטיף.

החל משנת 2023 קראנץ' הוצע בארצות הברית במגוון גדלים כולל Classic, Fun Size, Minis ו-Giant.<ref></ref>

== מוצרים נוספים ==
מלבד חפיסת השוקולד, נסטלה מייצרת או נותנת רישיונות למוצרי קראנץ' נוספים (רשימה חלקית):
* Buncha Crunch הם חתיכות ממתקים עשויות שוקולד חלב עם פצפוצי אורז מעורבב. שוחררו ב-1994, הם נמכרו במקור רק בבתי קולנוע, אך החל ממאי 2012, הם הפכו לזמינים ברוב חנויות המכולת.
* קראנץ' לבן הוא חטיף ממתקים העשוי משוקולד לבן במקום שוקולד חלב.
* לחטיפי גלידות קראנץ' יש מרכז גלידה יציב בטעם וניל, מוקף בציפוי שוקולד חלב עם פצפוצי אורז מעורבב.
* קראנץ' עם קרמל הוא חטיף ממתקים המיוצר עם שוקולד חלב ו פצפוצי אורז מעורבב, המכיל מרכז קרמל.
* קראנץ' עם בוטנים הוא חטיף ממתקים במהדורה מוגבלת העשוי עם שוקולד חלב ו פצפוצי אורז מעורבב, המכיל בוטנים.
* קראנץ' כהה עם קרמל הוא חטיף ממתקים במהדורה מוגבלת המיוצר עם שוקולד מריר ופצפוצי אורז מעורבב, המכיל מרכז קרמל.
* קראנץ' קריספ הוא חטיף ממתקים בגודל מלא עשוי פרוסות וקרם שוקולד.
* דגני קראנץ' הוא דגני בוקר שוקולדיים עם אשכולות פצפוצי אורז וחיטה.

== לקריאה נוספת ==
* Chokito – חפיסת אורז ושוקולד פריכים
* קראקל של חברת הרשי
* רשימת מותגי חטיפי שוקולד

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חטיפי שוקולד
מתיאס אלטן

מתיאס אלטן (באנגלית: Mathias Alten; 13 בפברואר 1871 - 8 במרץ 1938) היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי ממוצא גרמני. <ref></ref>

== קריירה ==
אלטן, שנולד בגוזנבורג, גרמניה, עבד כאמן בין 1890 ל-1938. הוא נודע בעיקר בזכות נופי היבשה והים שלו, אבל היה גם צייר פורטרטים, פרחים ובעלי חיים. ויליאם ה. גרדטס, סמכות בולטת בתחום הציור האמריקאי, מתאר את סגנונו של אלטן כסגנון של "אימפרסיוניסט מהדור השני".
רקדנית בלט, 1914
אלטן למד בפריז באקדמיה ז'וליאן ובאקדמיה קולרוסי שם זכה במדליית זהב עבור הציור הטוב ביותר. כבר בראשית הקריירה שלו, בשנת 1905, הוזמן אלטן להציג את ציוריו בתערוכות במוזיאון. במהלך חייו, עבודותיו הוצגו באקדמיה הלאומית בניו יורק, במכון לאמנות של שיקגו, בגלריה קורקורן בוושינגטון הבירה, באקדמיה לאמנויות של פנסילבניה, במכון לאמנות בדטרויט ובמקומות קטנים יותר.

לדברי גרדטס, "בשנת 1898 נראה שאלטן הרגיש צורך בהכשרה מקצועית נוספת וחשיפה בינלאומית יותר באומנות ובאסוציאציות אמנותיות." הוא ערך מספר מסעות לאירופה; הראשון ללמוד בפריז בשנת 1899. לאחר מכן, נמשך לבית הספר לאמנים הולנדים בהאג, הוא בילה בשנים 1910-1911 בעבודה בהולנד בתוך הסביבה המועדפת על, יוזף ישראלס, וילם רולופס, ואפילו היצירה המוקדמת של וינסנט ואן גוך ופיט מונדריאן. מאוחר יותר, אלטן הושפע מעבודתו של הצייר הספרדי חואקין סורויה וביצע מספר נסיעות עבודה לספרד.

תערוכה של הציורים של אלטן משנות ה-20 התקיימה בגלריות הולט בניו יורק. התקציר הספרותי מ-12 באוקטובר 1929 הציג את עבודתו, זו הייתה אולי נקודת השיא בהכרה הלאומית של אלטן.
טחנת רוח, 1911
הקריירה של אלטן כללה נסיעות רבות; במיוחד בהתחשב בתנאים באותה תקופה – הפלגות ימיות, ושימוש בכרכרות רתומות לסוסים. הוא ביקר לעיתים קרובות במושבות אמנות ידועות בצרפת, Old Lyme, קונטיקט; טאוס, בניו מקסיקו; לגונה ביץ', קליפורניה וטרפון ספרינגס, פלורידה. אבל, אף שצייר לצד אמנים אחרים, הוא מעולם לא הפך לתושב או חבר במושבת אמנים. הוא גם לא הפך רשמית, לחסיד של "אסכולה" ספציפית כמו אסכולת אשקן של תקופת השפל הגדול.

אלטן המשיך בנסיעות העבודה שלו בארצות הברית גם בשנות השלושים של המאה הקודמת, ונסע לשני החופים, פלורידה, ובמערב מישיגן. הנושאים שלו היו מגוונים במיוחד: נופים, טבע דומם, נופי ים, חיות ודיוקנאות של מפורסמים, גם בקליפורניה ואורגון. <ref></ref>

במהלך השנים, ארגונים שונים מקומיים (מערב מישיגן) המזוהים עם אמנויות, העניקו לו תוארי כבוד. ארגונים אזוריים ולאומיים ביקשו את חברותו. עד 1904, הוא הצטרף לאגודת האמנים המערביים, אחד מארגוני האמנות המשפיעים ביותר בתקופה. וב-1916, הוא הוזמן להיות חבר במועדון האמנויות הלאומי בניו יורק.

אלטן מת, בגיל 67, ב-8 במרץ 1938, בגרנד ראפידס, מישיגן.

הבית רשום כעת במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מגרמניה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1871
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1938
ג'ון אלטון (צייר)

ג'ון אלטון (באנגלית: John Altoon; 5 בנובמבר 1925 – 8 בפברואר 1969) היה אמן אמריקאי. נולד בלוס אנג'לס להורים מהגרים מארמניה, מ-1947 עד 1949 למד במכון לאמנות אוטיס, מ-1947 עד 1950 למד גם במכללה לעיצוב מרכז האמנות בלוס אנג'לס, וב-1950 במכון לאמנות צ'וינארד. אלטון הייתה דמות בולטת בעולם האמנות של לוס אנג'לס בשנות ה-50 וה-60. תערוכות של עבודותיו נערכו במוזיאון לאמנות עכשווית סן דייגו, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, ניו יורק, גלריית קורקורן, וושינגטון הבירה, מוזיאוני האמנויות היפות של סן פרנסיסקו, מוזיאון בקסטר, פסדינה, ומוזיאון מחוז לוס אנג'לס אומנות.<ref></ref>

==יצירה==

עבודתו של אלטון הושפעה מתנועת האקספרסיוניזם המופשט אף שהוא ידוע בעיקר בשל רישומיו הפיגורטיביים משנות ה-60, כפי שמתארת לאה אולמן "אוצר מילים של צורות פיגורטיביות, בוטניות וביולוגיות במעורפל שהוא רדף עד מותו".<ref>Ollman, Leah (February 1999). "Altoon: Beyond the Aura – Works of John Altoon". Art in America.</ref> היה חלק מ"קבוצת Ferus" של אמנים שנקראו כך, בעקבות שיוכם לגלריה Ferus שפעלה בלוס אנג'לס בשנים 1957–1966. חלק מהאמנים האחרים הנכללים בקבוצה זו הם אדוארד קיינהולץ, לארי בל, רוברט ארווין, ואחרים. אמני Ferus אמרו שאלטון היה הכי ידידותי מכולם ואהבו אותו. הוא יכול היה להקסים כל אחד.

אלטון, במהלך שנותיו בגלריית Ferus, יצר את סדרת Ocean Park שתיארה אזור סביב עיירות החוף של ונציה וסנטה מוניקה בקליפורניה.<ref></ref>הסדרה הייתה 18 ציורים וכן כמה עבודות שהוא עשה על נייר. הפשטת הטבע על הבד שלו על ידי דחיפה דרך גישה ספונטנית, ביומורפית ביד חופשית[5] מביעה את הפרשנות שלו לסביבת החוף.

=== בריאות נפשית ===
לאה אולמן מתארת את חייו במאמר מ-1999 ב-Art in America, "עם אישיותו המוגזמת והעוצמה הפזיזה שלו, אלטון התבלט בסצנת האמנות של לוס אנג'לס של שנות ה-50 וה-60.

אלטון אובחן כחולה בסכיזופרניה בשנות ה-30 המאוחרות לחייו ולקה בהתקפי דיכאון ופרנויה. בתחילת שנות ה-60 הוא הפך למטופל של ד"ר מילטון וקסלר פסיכואנליטיקאי בולט שהחזיר לו את יכולת העבודה ומאז ועד מותו הפכו לשנים הפוריות והיציבות ביותר בחייו. הוא "נשלט על ידי שדים אמיתיים", אמר לארי בל.<ref>Krull, Craig (1996). Photographing the L.A;. Art Scene 1955–1975. Santa Monica: Smart Art Press. p. 5.</ref>

אירווינג בלום, שותף בגלריה Ferus, נזכר: "אם הגלריה הייתה הכי קרובה ברוחה לאדם בודד, האדם הזה היה ג'ון אלטון - אהוב מאוד, מתריס, רומנטי, שאפתן מאוד - ומעט מטורף." המאבק של אלטון. עם מחלת נפש, אישיותו הגדולה, האפלה והחסונה ומותו המוקדם מהתקף לב בגיל 44, הגדירו את מורשתו, אפילו יותר מאמנותו עצמה".

== חיים אישיים ==
אלטון היה נשוי לשחקנית פיי ספרד מ-1959 עד 1962. הוא היה נשוי לרוברטה ("באבס") לונין מ-1966 ועד מותו ב-1969.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת אוטיס לאמנות ועיצוב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
קיטאקיושו

קיטאקיושו (ביפנית: 北九州市) היא עיר הממוקמת במחוז פוקואוקה שביפן.

העיר נוסדה ב-10 בפברואר 1963 כתוצאה ממיזוג של חמש רשויות (מוג'י, קוקורה, טובטה, יאהאטה ו-וואקאמטסו) שבמרכזן העיר הפיאודלית העתיקה קוקורה.

העיר ממוקמת בנקודה הצפונית ביותר של קיושו במצר קנמון, המפריד בין האי לאי הונשו, מול העיר שימונוסקי. קיטאקיושו ושימונוסקי מחוברים ביניהם באמצעות גשר קנמון ומנהרות קנמון.

נכון ל-1 ביוני 2019 אוכלוסיית העיר מנתה 940,978 תושבים, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה הן במחוז פוקואוקה והן באי קיושו. העיר משתרעת על פני 491.95 קמ"ר וצפיפות האוכלוסין הממוצעת בעיר היא 1,922 נפשות לקמ"ר.

== תושבים בולטים ==
* הסמוראי היפני מיאמוטו מוסאשי, אשר כתב את הספר "ספר חמש הטבעות", התגורר בקוקורה.
* הסופר יפני מורי אוגאי התגורר בקוקורה.
* מתעמל המכשירים היפני בעבר קוהיי אוצ'ימורה

== גלריית תמונות ==
<gallery mode="packed" style="text-align: center;" heights="110" perrow="3">
קובץ:KokuraSkylines01.jpg|טקסט=Skyline of Kokura (2021)| קו הרקיע של קוקורה. צילום משנת 2021
קובץ:KokuraStation01.jpg|טקסט=Kokura Station (2021)| תחנת הרכבת המרכזית של קוקורה, צילום משנת 2021
קובץ:140721_Mojiko_Retro_Kitakyushu_Japan01s3.jpg|טקסט=Port of Kitakyushu (2014)|נמל קיטאקיושו. צילום משנת 2014
קובץ:1_Chome-1_Asano,_Kokurakita-ku,_Kitakyūshū-shi,_Fukuoka-ken_802-0001,_Japan_-_panoramio_(1).jpg|טקסט=Downtown of Kokura (2014)| מרכז העיר של קוקורה. צילום משנת 2014
קובץ:Wakato_Bridge-4.jpg|טקסט=Wakato Bridge (2008)| גשר וואקאטו. צילום משנת 2008
קובץ:Kitakyushu_Urban_Monorail_Type1000.jpg|ממוזער|רכבת המונורייל בקיטאקיושו
קובץ:Kokura_castle_from_the_Japanese_garden.jpg|טירת קוקורה
קובץ:Night_Views_from_Mount_Sarakura_20170527-8.jpg|צילום של קיטאקיושו מההר סאראקורה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

*

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1963
קטגוריה:יפן: ערי נמל
קטגוריה:יפן: ערי חוף
לואיס אלווארז רור

לואיס אלווארז רור, באנגלית: Luis Alvarez Roure (נולד ב-1976)<ref></ref> הוא צייר ריאליסטי פורטוריקני המתגורר בניו ג'רזי. הוא ידוע בציורי הדמויות שלו וכן דיוקנאותיהם של אישי ציבור אמריקאים כמו פיליפ גלס,<ref></ref> ג'ושוע בל, פול וולקר, קנדידו קמרו,<ref></ref> מונסניור ויליאם לינדר, ואוקטביו ואסקז.<ref></ref> החוזקות שלו תוארו כאילו נלקחו ישירות מציורים של מאסטרים מהעבר" ו"האמפתיה הרבה שהוא חש עם מצויריו ". דבריו של פיטר טריפי, העורך הראשי של מגזין Fine Art Connoisseur.<ref>Trippi, Peter (2018). “Luis Alvarez Roure: Composing in Paint”, Fine Art Connoisseur. November/December issue 2018, p.80-83.</ref><ref></ref>

== ביוגרפיה ==
דיוקן, 2019
לואיס אלוורז רוור נולד בארסיבו, פוארטו ריקו. כילד, הוא לימד את עצמו לצייר. הוא סירב לקחת שיעורי אמנות רשמיים. הוא גם פיתח עניין רב במוזיקה ואביו רשם אותו לשיעורי פסנתר. בסופו של דבר, הוא עבר לניו יורק כדי ללמוד פסנתר אצל גרמן דיז באוניברסיטת סיטי בניו יורק, שם השלים תואר שני במוזיקה. לאחר מכן הוא נרשם לליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק, שם למד אצל נלסון שאנקס. לדברי רור, המורה הזה היה נקודת מפנה בקריירה שלו.

=== קריירה ===
עבודתו של אלווארז רו נאספה על ידי גלריית הדיוקנאות הלאומית בוושינגטון הבירה,<ref></ref> המוזיאון האירופי לאמנות מודרנית בברצלונה, [14] סטיינוויי הול בניו יורק והפדרל ריזרב בוושינגטון הבירה.

בשנת 2019 הוא היה פיינליסט בתחרות הפורטרטים של אאוטווין בוצ'בר,<ref></ref> שם הציור שלו ״פצעים נסתרים״ היה אחת מ-46 יצירות שהוצגו ב-The Outwin: American Portraiture Today בגלריה הלאומית לדיוקנאות סמיתסוניאן.

בשנת 2022 זכה אלווארז רור בפרס הגדול של דרייפר בתחרות הפורטרטים הבינלאומית ה-24 של אגודת הפורטרטים של אמריקה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פוארטו ריקני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
הצד המזרחי של מנהטן

הצד המזרחי של מנהטן (באנגלית: East Side Manhattan) מתייחס לצד של מנהטן הנושק לאיסט ריבר ופונה לברוקלין וקווינס (ראו מפת התצלום משמאל). השדרה החמישית, סנטרל פארק מרחובות 59 עד 110<ref></ref>, וברודוויי מתחת לרחוב 8, מפרידים בינה לבין הצד המערבי של מנהטן.

השכונות העיקריות באיסט סייד כוללות (מצפון לדרום) את: מזרח הארלם<ref></ref>, ספניש הארלם (אל בריו), יורקוויל האפר איסט סייד<ref></ref>, טורטל ביי<ref name=":0"></ref>, מורי היל<ref name=":0" />, קיפס ביי<ref></ref>, גראמרסי<ref></ref>, איסט וילג'<ref></ref> והלואר איסט סייד<ref></ref>. הכבישים המהירים העיקריים מצפון לדרום המשרתים את "האיסט סייד" הם: פרנקלין ד. רוזוולט איסט ריבר דרייב והארלם ריבר דרייב, שברוב אורכם מופרדים מהחוף המזרחי של האי על ידי מדרחוב מנהטן ווטרפרונט גרין.

== הרכבת התחתית של ניו יורק בצד המזרחי ==
במשך שנים רבות, מאז הקמתה של רשת הרכבת התחתית של ניו יורק, סבל הצד המזרחי מחֵסר בתנועת רכבות לאורך הצד המזרחי. קו הרכבת האורכי המזרחי ביותר במנהטן, היה הקו הירוק (4,5,6) ששירת 3 קווי רכבת מברוקלין ומנהטן תחתית למנהטן עילית וחזרה. קווי הרכבת הללו נעו לאורך שדרת לקסינגטון, והותירו את הדרים ממזרח לה ללא פתרון ישיר של קו רכבת. המצב החל להשתנות בתחילת שנת 2017, עם פתיחתו של קו Q שמשרת את התושבים לאורך השדרה השנייה בין רחוב 72 לרחוב 96. בשלב ב' יגיע הקו לרחוב 125. בשלב מאוחר עוד יותר, ייפתח קו T, שישרת את התושבים לכל אורכה של השדרה השנייה, מרחוב 125 בשכונת הארלם ודרומה עד לככר הנובר שממוקם בלב אזור העסקים של וול סטריט<ref></ref><ref></ref>.

== האי רוזוולט ==
קשה להתעלם מקיומו של האי רוזוולט הממוקם אל מול הצד המזרחי של מנהטן (ראו במרכז מפת התצלום משמאל). על פי פסיקת בתי המשפט, ועדות הבחירות וסניף הדואר באי נמצאים בשטח השיפוט של מנהטן. תאגיד ההפעלה של האי רוזוולט (RIOC) הוקם על ידי בית המחוקקים של מדינת ניו יורק בשנת 1984 כתאגיד לתועלת הציבור, שמונה עם שליטה על התפעול, התחזוקה והפיתוח של האי. חוזה השכירות של מדינת ניו יורק על האי מסתיים ב-2068, ואז השליטה תחזור לעיר ניו יורק<ref></ref>.כלומר האי מבחינה גאוגרפית הוא חלק מהצד המזרחי של מנהטן, אך אינו חלק ממנו מהבחינה המינהלית.

== איי רנדלס וורדס ==
מצפון צפון מזרח לאי רוזוולט, קיימים איי רנדלס ו-וורדס. הם איים מחוברים, במחוז ניו יורק (רובע מנהטן), המופרדים מהאי מנהטן על ידי נהר הארלם. רוב האי הוא פארק המנוהל על ידי "ברית הפארקים של האי ראנדל" Randall's Island) Park Alliance) הכפופה למחלקת הפארקים של עיריית ניו יורק<ref></ref>. כלומר האיים מבחינה גאוגרפית הם חלק מהצד המזרחי של מנהטן, אך אינם חלק ממנו מהבחינה המינהלית.

== מיזם הגנת קו המים המזרחי של מנהטן ==
מיזם הגנת קו המים המזרחי של האי, שמובל על ידי רשות הפארקים של העיר, מטרתו להגן על שכונות ופארקים במנהטן מהשפעות של שינויי אקלים, כגון נזקי סערה, הגברת הצפות ועליית פני הים<ref></ref>. במימון משותף של עיריית ניו יורק והממשלה הפדרלית, יבנה מחדש קו החוף של האיסט ריבר, כדי להגן על פארקים וקהילות לאורך של כמעט 4 קילומטרים מרחוב 25 מזרח בצפון ועד לרחוב מונטגומרי בדרום. בניית המיזם החלה בסתיו 2020 ותימשך עד 2026<ref></ref>.

== ראו גם ==
* הצד המערבי של מנהטן
* גאוגרפיה של העיר ניו יורק
* אפר איסט סייד

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו יורק: גאוגרפיה
קטגוריה:מנהטן: שכונות
איבון גודאר

איבון גודאר (בצרפתית: Yvonne Godard; 3 במרץ 1908 – 22 בספטמבר 1975) הייתה שחיינית צרפתייה. אלופת אירופה (פריז 1931) במשחה ל-100 מטר חופשי ושיאנית עולם במשחה ל-800 מטר חופשי.

== ביוגרפיה ==
גודאר נולדה וגדלה בדואי . אביה לימד אותה לשחות בהיותה בת 6. היא פונתה מהעיר לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא נפצעה מרסיס ונילקחה לכנסייה להבראה.

===1931===
====שיאנית עולם====
בתחרות שנערכה בפריז, ב-23 ביולי 1931 היא קבעה במשחה ל-800 מטר חופשי שיא עולם חדש של 12:18.8 דקות.
====אלופת אירופה====
באליפות אירופה שנערכה בפריז, צרפת באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:10.0 דקות, לפני וילי דן אודן מהולנד (1:11.8 דקות) וג'ויס קופר מבריטניה (1:12.0 דקות). מדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:55.4 דקות, אחרי מארי בראון מהולנד (5:42.0 דקות) וג'ויס קופר (5:54.0 דקות).
====תאונת דרכים====
בסוף אותה שנה עברה תאונת דרכים קשה. היא נפגעה בבטנה וסבלה מקשיי עיכול.

===1932===
באולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכה באוגוסט היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:54.4 דקות ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.1 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:12.2 דקות.

בנובמבר אותה שנה היא נפצעה בתאונת דרכים נוספת, בברצלונה, שבה שברה את הצלעות ואיבדה 2 ליטר דם. היא שכבה בבית החולים עד סוף דצמבר.

לאחר מכן פרשה מספורט תחרותי.

== חיים אישיים ==
ב-1933 החלה ללמוד לטוס והשיגה רישיון טיסה ב-1935. במהלך מלחמת העולם השנייה היא טסה. היא אחות במקצועה .

== הנצחה ==
בדצמבר 2019 נחנכה בריכת שחייה ברובע ה-20 של פריז, על שמה.

== ראו גם ==

*התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחייניות חופשי
קטגוריה:שחייניות צרפתיות
קטגוריה:אלופות אירופה בשחייה
A Taste of Honey

"A Taste of Honey" (בעברית: "טעם של דבש") הוא שיר פופ שנכתב על ידי בובי סקוט וריק מארלו. זה היה במקור קטע אינסטרומנטלי שנכתב עבור גרסת הברודוויי של המחזה הבריטי A Taste of Honey משנת 1958, אשר עובד גם לסרט באותו שם בשנת 1961. ההקלטה המקורית והמאוחרת יותר של הרב אלפרט בשנת 1965 זיכו את השיר בארבעה פרסי גראמי.

גרסה ווקאלית של השיר זכתה להצלחה עבור לני וולש באמצע 1962.

== גרסאות אינסטרומנטליות ==
הגרסאות המוקלטות המקוריות של השיר "A Taste of Honey", הופיעו באלבומו של בובי סקוט משנת 1960, שנקרא גם הוא A Taste of Honey, שיצא תחת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. היצירה זכתה בפרס הנושא האינסטרומנטלי הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי לשנת 1963.
* מרטין דני, אדי קאנו וויקטור פלדמן קלעו כל אחד להיטים קטנים בשנת 1962 עם גרסאות כיסוי שלהם.
* אקר בילק הוציא גרסה בבריטניה בינואר 1963, והגיע למקום ה-16 במצעד הסינגלים הבריטי.
* הרב אלפרט הקליט את הגרסה האינסטרומנטלית הפופולרית ביותר של השיר עם גרסת כיסוי באלבומו משנת 1965, Whipped Cream & Other Delights. הקלטה זו זכתה בארבעה פרסים, כולל הקלטת השנה בטקס פרסי הגראמי של 1966. הקטע האינסטרומנטלי שהה חמישה שבועות במקום הראשון במצעד ההאזנה הקלה, הגיע למקום השביעי בבילבורד הוט 100,<ref>Whitburn, Joel (2002). Top Adult Contemporary: 1961-2001. Record Research. p. 19.</ref> ולמקום ה-4 בקנדה.<ref></ref> גרסה זו ידועה בשמונה פעימות התופים לפני שהקצב הוגבר, ונועדה כרמז עריכה שיוסר בגרסה הסופית, אך אלפרט החליט להשאיר אותה בפנים.

== גרסאות ווקאליות ==
הגרסה הקולית הראשונה של "A Taste of Honey" הוקלטה בשנת 1961 על ידי בילי די ויליאמס מתוך אלבומו Let's Misbehave.<ref></ref>

=== הביטלס ===

הביטלס ביצעו את העיבוד של לני וולש כחלק מהרפרטואר שלהם בשנת 1962<ref name=":0"></ref> ושינו מעט את המילים במקהלה. מכיוון שהגרסה האינסטרומנטלית של אקר בילק הייתה פופולרית בבריטניה באותה תקופה, השיר נבחר להיות מוקלט לאלבום הבכורה שלהם משנת 1963, Please Please Me. גרסה מאותה תקופה יצאה בשנת 1977 באלבום Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962.

בארצות הברית, שיר זה הופיע לראשונה באלבום Introducing... The Beatles. הם גם ביצעו את "A Taste of Honey" שבע פעמים עבור תוכניות רדיו של ה-BBC. ב-1967 קיבל מקרטני השראה להלחין את "Your Mother Should Know" המבוסס על שורה הלקוחה מהתסריט של קורטוב של דבש.<ref name=":0" />

==== משתתפים ====
* פול מקרטני - שירה, בס
* ג'ון לנון - גיטרה אקוסטית, קולות רקע
* ג'ורג' האריסון - גיטרה מובילה, קולות רקע
* רינגו סטאר - תופים מוברשים

הונדס על ידי נורמן סמית'

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1960
קטגוריה:סינגלים מ-1965
קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירי טוני בנט
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:זוכי פרס גראמי להקלטת השנה
קטגוריה:סינגלים בהוצאת A&M רקורדס
ז'אן פול

יוחנן פאול פרידריך ריכטר (בגרמנית: Johann Paul Friedrich Richter, הידוע בשם העט ז'אן פול (בצרפתית: Jean Paul, שם שאומץ כמחווה לז'אן ז'אק רוסו, חי בין 21 במרץ 1763 ו-14 בנובמבר 1825 והיה מחזאי, משורר וסופר גרמני.

יוהאן פאול פרידריך ריכטר, שלימים קרא לעצמו ז'אן פול, נולד בוונזידל, בנם של המורה ונגן העוגב יוהאן כריסטיאן כריסטוף ריכטר ואשתו, סופיה רוזינה לבית קון. בשנת 1765 התמנה האב לכומר ביודיץ שבאזור הוף ובשנת 1776 קיבל משרה טובה יותר בשוורצנבאך אן דר זאלה. אווירת הכמורה הכפרית הפרוטסטנטית עיצבה את ילדותו של ז'אן פול. הוא התוודע לרעיונות הנאורות מפי מורה נערץ והכומר של הכפר השכן רהו, ארהרד פרידריך פוגל. ז'אן פול היה אוטודידקט, ובגיל חמש עשרה כבר היה לו ידע נרחב בספרות. בשנת 1779 עבר ז'אן פול לגימנסיה בהוף, שם פגש את יוהאן ברנהרד הרמן, שהפך לידיד קרוב ולמודל עבור רבות מדמויותיו הבדיוניות. כמה חודשים לאחר מכן נפטר האב והמשפחה נקלעה למצוקה חומרית קשה.

במאי 1781 נרשם ז'אן פול לאוניברסיטת לייפציג, אך התייחס ללימודיו התאולוגיים באדישות. לאחר הניסויים הספרותיים הראשונים שלו, הוא החל לראות את עצמו כסופר. הוא כתב בעיקר סאטירות בסגנון של ג'ונתן סוויפט וכריסטיאן לודוויג ליסקוב, שהדפסו כאסופה בשנת 1783. לאחר פרסום ראשון זה לא נרשמו לו הצלחות נוספות. בשנת 1784 נאלץ ז'אן פול לברוח מנושיו ושב לבית אמו בהוף. בנוסף לעוני הקשה של אותן שנים, רבץ על ז'אן פול נטל על מותו של חבר בשנת 1786 והתאבדותו של אחיו הנרי בשנת 1789. רק בשנת 1787, כאשר מצא ז'אן פול פרנסה כמורה פרטי למשפחת אורתל בטופן, פחתה בהדרגה מצוקתו.

ב-1793 פרסם ז'אן פול את ספרו "האכסניה הבלתי נראית" (Die unsichtbare Loge), בו השתמש לראשונה בשם העט ז'אן פול. הספר זכה לקבלת פנים חמה וביקורות טובות. מעודד מכך המשיך ז'אן פול לפרסם כמה ספרים ובהם את הספרוס (Hesperus), ב-1795, ספר שהיה לרב-מכר והפך אותו למפורסם.

באביב 1800 פגש ז'אן פול את קרולין מאייר בטיול לברלין ונישא לה כעבור שנה. הנסיעה לברלין הייתה פסגת תהילתו הספרותית: המלכה הפרוסית לואיז, שפגשה אותו ב"חצר הקטנה של המוזות" של אחותה שרלוט בהילדבורגהאוזן, התגלתה כקוראת נלהבת של יצירותיו. דבר זה הוביל את ז'אן פול לעבור לברלין באוקטובר 1800.

בשנת 1820 התמנה באקדמיה הבווארית למדעים כחבר זר.
אנדרטה לז'אן פול ב[[ביירוית]]
== הנצחה ==
* מוזיאון ז'אן פול בביירוית ממוקם בבית צ'מברלין ברחוב והנפרידשטראסה 1.
* פרס הספרות הגדולה של מדינת בוואריה החופשית נקרא "פרס ז'אן פול" על שמו.
* פרוטומה שלו מוצגת בהיכל התהילה במינכן.
* פרוטומה שלו מוצגת גם במקדש ולהאלה.
* גימנסיה הופר, בה למד ז'אן פול, עדיין קיימת ומאז 1946 היא קרויה על שמו, "גימנסיה ז'אן-פול". בדצמבר 2013 הוצב במקום פסל ברונזה של ז'אן פול, פרי עבודתו של הפסל קלאוס טיטמן.
* באתר הבית בויימאר, שנהרס במאה ה-19, בו התגורר ז'אן פול מאוקטובר 1798 עד סוף ספטמבר 1800, הוצב בשנת 2001 לוח זיכרון ביוזמתה של הסופרת גיזלה קראפט.
* בערים ובעיירות רבות אחרות, בתי ספר, רחובות וכיכרות נקראים על שמו של ז'אן פול.
* ז'אן-פול-וג (Jean-Paul-Weg) הוא מסלול הליכה ברובע המנהלי של פרנקוניה עילית (Upper Franconia).
* האסטרואיד 14365 Jeanpaul נקרא על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:מחזאים גרמנים
קטגוריה:משוררים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:סופרים הידועים בשם עט
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1763
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1825
ג'ייקוב סטאוט

ג'ייקוב סטאוט (באנגלית: Jacob Stout; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כמושל דלאוור ה-21 בשנים 1820–1821, וכחבר בית הנבחרים והסנאט של דלאוור.
==ראשית חייו==
ג'ייקוב סטאוט נולד במחוז קנט שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ייקוב עמנואל סטאוט ושל אשתו השנייה מרי גריפין סטאוט. אבותיו הגיעו למחוז קנט מפרובינציית ניו ג'רזי במאה ה-17. כמו רבים מתושבי האזור, לא היה אביו נלהב בנוגע למהפכה האמריקאית ב-1776, אך בהמשך כיהן שש שנים באספה הכללית של דלאוור. ב-1795 נשא סטאוט לאישה את אנג'ליקה קילן ולשניים נולדו ארבעה ילדים. מקום מגוריהם המדויק שנוי במחלוקת. יש הטוענים שהם התגוררו מצפון לעיירה ליפסיק, ויש הטוענים שממערב לה. בכל אופן, הם התגוררו באזור, שכן סטאוט היה אחד ממייסדי העיירה. בשנים 1844–1847 הוא היה נשיא בנק סמירנה.

לסטאוט היה מפעל לבורסקאות בדובר.
==קריירה פוליטית==
סטאוט כיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור ב-1813 וב-1814. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של דלאוור וכיהן בו שתי תקופות כהונה מ-1815 ועד 1820, אז הוא נבחר ליושב ראש הבית. בחירתו זו נעשתה בידיעה מלאה שהוא עשוי, מתוקף תפקידו, להתמנות מידית לתפקיד מושל דלאוור, שכן האדם שנבחר אז לתפקיד, הנרי מולסטון, נפטר לפני שהושבע לכהונתו. כחלק מההסדר, הוסכם שסטאוט יכהן כמושל במשך שנה, ואחריה יערכו בחירות מיוחדות לתקופת כהונה של שנתיים. סטאוט כיהן כמושל מ-18 בינואר 1820 ועד 16 בינואר 1821.

במהלך תקופת כהונתו כמושל, סוגיית הרחבת העבדות אל הטריטוריות של ארצות הברית הפכה למשבר לאומי. באופן טיפוסי, הייתה דלאוור חלוקה בשאלה זו. סטאוט והאספה הכללית תמכו בצעדיה של הממשלה למניעת הרחבת העבדות, אך רוב נציגי דלאוור בקונגרס לא הסכימו. התוצאה הסופית של המשבר הייתה פשרת מיזורי. ב-1822 מונה סטאוט כשופט בבית המשפט לפניות רגילות.
==מותו==
ג'ייקוב סטאוט נפטר בביתו שבמחוז קנט ב-28 בנובמבר 1855. בתחילה הוא נטמן בביתו, אך מאוחר יותר הועברה קבורתו לבית הקברות הפרסביטריאני בדובר, כיום בתחומי המוזיאון המדינתי של דלאוור.
==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. [https://archive.org/details/biographicaldire0001sobe/page/216/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1], Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 217-218.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nga.org/governor/jacob-stout/ ג'ייקוב סטאוט] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/stout.html#814.58.14 ג'ייקוב סטאוט] באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:מושלי דלאוור
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של דלאוור
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1764
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1855
שילה ויינברג

שילה ויינברג היא פעילה טרנסג'נדרית ישראלית, יושבת ראש עמותת טרנסיות ישראל, ומכהנת כחברה במועצה המקומית קריית טבעון. ויינברג היא הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל שנבחרה כחברת מועצה.

ויינברג היא מורה ומרצה ב"דרך הרוח" באוניברסיטת חיפה, ופעילה בארגון "בשלה". מתנדבת בפרויקט גילה להעצמה טרנסית.

== ביוגרפיה ==
ויינברג נולדה בשם שלמה ב־1958 בעפולה לזוג הורים שעלו מרומניה. אביה היה צלם אירועים ובעל חנות צילום ואמה עקרת בית, לוינברג היה אח גדול אחד. אמה נפטרה ממחלה כשהייתה בת שש.

ויינברג למדה ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת חיפה, נישאה ועברה להתגורר בקריית טבעון.

ויינברג לימדה אזרחות, פילוסופיה והיסטוריה בבתי ספר תיכוניים, בהם מרכז חינוך ליאו באק בחיפה, ופילוסופיה ב"דרך הרוח" באוניברסיטת חיפה.ב-2014 התמודדה מול רן ארז על תפקיד יו"ר ארגון המורים.

במשך 35 שנים הייתה נשואה לאישה תחת זהות גברית. עוד בשנות ה-90 יצאה מהארון כטרנסג'נדרית מול רעייתה וכאשר היו ילדיה בגיל ההתבגרות חשפה בפניהם את העובדה שהיא טרנסג'נדרית, אך המשיכה לחיות כגבר ולשמור על התא המשפחתי. ב-2017 נפטרה רעייתה רחל מסרטן, מיד לאחר מכן, בגיל 60, החלה תהליך להתאמה מגדרית.

בנה, עמית ויינברג, יצא בהצגה על חייה בשם "אבא שלי בת".

ב-2021 הוציאה את ספר השירה "אתחול" בהוצאת שופרא של הסופר והמשורר אילן שיינפלד, בו היא מתארת מהי דיספוריה לעומת התאמה מגדרית.

בשנת 2024 נבחרה ויינברג בבחירות המקומיות בקריית טבעון במסגרת הרשימה יותר לטבעון, שהיא איחוד בין רשימות יש עתיד, מרצ, טבעון שלנו וחוזה חדש ובכך הייתה חברת המועצה הטרנסית הראשונה בישראל.

== חיים אישיים ==
ויינברג נישאה בשנת 1983 לרחל, שנפטרה ב-2017. מנישואין אילו ויינברג היא הוֹרָה לשני ילדים וסבתא לנכדה. בת זוגה הנוכחית הייתה מרצה לאנגלית בסמינר הקיבוצים, מורה לאנגלית בבתי ספר תיכוניים, ומלמדת יוצאים בשאלה מהקהילה החרדית.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* עדן קליימן, [https://haipo.co.il/item/283502 "לא 'הפכתי לאישה', תמיד הייתי אישה" | שילה וינברג סוף סוף שלמה עם עצמה], אתר חי פה, 18 ביוני 2021
* 
* 
* 
* דורון בראונשטיין, [https://chaitarbut.wordpress.com/2024/03/26/%d7%a9%d7%99%d7%9c%d7%94-%d7%95%d7%99%d7%99%d7%a0%d7%91%d7%a8%d7%92-%d7%9c%d7%94%d7%99%d7%95%d7%aa-%d7%a8%d7%90%d7%a9%d7%95%d7%a0%d7%94-%d7%96%d7%94-%d7%9e%d7%97%d7%99%d7%99%d7%91-%d7%a2%d7%9c/ שילה ויינברג: להיות ראשונה זה מחייב: על אודות שבירת תקרת הזכוכית של חברת המועצה הטרנסג'נדרית הראשונה בישראל], בבלוג חי תרבות, 26 במרץ 2024

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טרנסג'נדריות ישראליות
קטגוריה:חברות מועצה ברשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:קריית טבעון: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1958
טופיפה

לוגו
טופיפֶה (בגרמנית: Toffifee; המכונה בארצות הברית Toffifay) הוא מותג גרמני של סוכריות קרמל, בבעלות החברה הגרמנית August Storck KG, שבסיסה בברלין.

== מאפיינים ==
טופיפה הם כוסיות קרמל המכילות נוגט, קרמל ואגוז לוז, בציפוי פיסות שוקולד מעוצבות ככפתור.<ref>http://www.toffifee.com/about-toffifee "A smart shell with a rich inside"</ref> הם נמכרים בקופסאות של 4, 12, 15, 24, 30, 48 ו-96 פיסות.

טופיפה נמכר לראשונה בגרמניה המערבית בשנת 1973, הוא שווק כמוצר "לכל המשפחה". עד שנת 2016, טופיפה כבר נמכר ביותר מ-100 מדינות. בארצות הברית, טופיפה משווק עם איות חלופי של "Toffifay" ובעיצוב אריזה לבנה. במקומות אחרים בעולם, כולל בקנדה ובאירופה, המותג שומר על האיות המקורי ועיצוב הקופסה החומה שלו.<ref></ref>

== לקריאה נוספת ==
* רשימת מותגי ממתקים

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.toffifee.com/ דף הבית של טופיפה]
* [http://www.storck.com/en/index.php/ דף הבית של August Storck KG]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח הגרמני
קטגוריה:שוקולד
עוז דוידיאן

[[רמי דוידיאן (מימין) ועוז דוידיאן (במרכז), עם אנשי מושב פטיש במפגש עם נשיא המדינה יצחק הרצוג, דצמבר 2023]]
גרפיטי המנציח את פועלו של עוז דוידיאן בקריית המלאכה בתל אביב
עוז דוידיאן (נולד ב-29 בנובמבר 1971) הוא אזרח ישראלי שבמהלך אירועי מתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, הציל את חייהם של עשרות אנשים מאזור הטבח במסיבה ברעים.

==ביוגרפיה==
דוידיאן נולד בשנת 1971 במושב פטיש, לאברהם דוידיאן, שעלה לישראל בגיל צעיר מהאזור הכורדי של איראן ולרות, בת למשפחת זאדה הירושלמית. לדוידיאן שבעה אחים.

למד בבית הספר יסודי ותיכון של המועצה האזורית מרחבים. מגיל צעיר עבד במשק המשפחתי.

את שירותו הצבאי עשה בפיקוד העורף ובקבע התגייס למשטרת ישראל ליחידת מודיעין.

לאחר שירותו הצבאי התגייס לשרת במשמר הגבול בתחום המודיעין, בגוש קטיף. במקביל, למד היסטוריה והמזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון ולאחר מכן, למד משפטים במכללת רמת גן והוסמך כעורך דין. בשנת 2008 עזב את המשטרה והתמחה בסנגוריה הציבורית בתחום הפלילי ובדיני תעבורה. בהמשך, עבד כעורך דין לדיני תעבורה והחל ללמוד לתואר שני במשפטים במכללת שערי משפט. החל מיולי 2021 הוא עובד כאיש משא ומתן במסגרת הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב.

במקביל לשירותו המשטרתי ולאחריו, הקים עם אביו את חוות הבודדים "חוות אברהם" שבין מושב פטיש לרעים. במסגרת עבודתו בחווה, נחשף להתעמרויות ואירועי אלימות מצד בדואים מהסביבה. לאחר מותו של אביו עזב את החווה, עבר עם משפחתו למושב מסלול והעביר אותה לניהולם של אחותו וגיסו.

===מעשה הגבורה===
בבוקר 7 באוקטובר נודע לדוידיאן מאחותו שבחווה, הממוקמת סמוך לשטח פסטיבל הנובה, כי באזור מסתתרים פצועים וניצולים רבים מהטבח. דוידיאן, שהכיר את השטח היטב, יצא עם הטנדר הפרטי שלו בכ-15 גיחות תחת אש לאזור, כשבכל גיחה כזו אסף מהשטח כמה אנשים שהתחבאו והעביר אותם למושב פטיש ומסלול. בסך הכול, לפי הדיווחים בתקשורת, הציל כ-120 איש. באמצעות הצעירים שאיתר והציל הופץ מספר הטלפון שלו בקרב משפחות של צעירים שהיו בפסטיבל, וכך קיבל הודעות עם מיקומים של ניצולים מהטבח, שהתחבאו.

במהלך חלק מהגיחות אף נתקל במחבלים, ניהל איתם קרב יריות מנשקו האישי, וחיסל אותם. לאחר שנגמרה התחמושת בנשקו האישי, לקח נשק מגופת אחד מהמחבלים שהרג. במקרה אחר דרס שני מחבלים שירו לעברו. על מנת שיזהו שמדובר ברכב ידידותי, הציב בשלב מסוים על הרכב דגל ישראל. חלק מהזמן, פעל יחד עם האלוף במיל' יאיר גולן אותו פגש בשטח באחת הגיחות. הנסיעות, המחבלים בהם נתקל והזוועות שראה בדרך תועדו באמצעות מצלמות הרכב.

בעקבות פועלו, העיד ביום הוקרה שנערך בכנסת: .

על מעשה הגבורה הוענק לדוידיאן במאי 2024, אות יו"ר לשכת עורכי הדין.

במסגרת עבודתו ברשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב חילק אותות הוקרה לאזרחים בדואים שפעלו במהלך 7 באוקטובר אף הם להצלת חיי אדם.

== חיים אישיים ==
דוידיאן נשוי לליאת, עובדת סוציאלית ואב לארבע בנות. בעל תואר שני במשפטים מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט. דודו הוא רמי דוידיאן, שבדומה לו הציל עשרות אזרחים מהטבח במסיבה ברעים, והדליק משואה ביום העצמאות ה-76 לישראל. קרובת משפחה נוספת, , נהרגה במתקפת הפתע על ישראל. דוידיאן אוהד את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* עדינה בר-אל, [https://kenes-media.com/קו-למושב/פרויקט-ההצלה-של-עוז/ פרויקט ההצלה של עוז], באתר כנס מדיה.
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצילים במתקפת הפתע על ישראל (2023)
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:חקלאים ישראלים
קטגוריה:פטיש (מושב)
קטגוריה:שוטרי משמר הגבול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:הטבח בפסטיבל נובה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
צריבה (בישול)

צריבת סטייק לאחר עישון של שעתיים
צריבה, או צריבה במחבת (באנגלית: Searing או Pan searing) היא טכניקה המשמשת בצליית מנגל, אפייה, בישול באידוי, צלייה, הקפצה וכדומה, שבה מבשלים את פני שטח המזון (בדרך כלל בשר כמו בקר, בשר עוף, בשר חזיר או מאכלי ים) בטמפרטורה גבוהה. עד שנוצר קרום שחום.

== מאפיינים ==
טכניקות דומות, כגון השחמה והשחרה, משמשות בדרך כלל כדי לצרוב את כל הצדדים של נתח מסוים של בשר, דג, עוף וכו' לפני סיום הבישול בתנור. כדי להשיג את הקרום החום או השחור הרצוי, חום משטח הבשר חייב לעלות מעל טמפרטורה של 150 מעלות צלזיוס, לכן הצריבה מחייבת שמשטח הבשר יהיה נקי ממים, שרותחים בסביבות 100 מעלות צלזיוס.

על אף שלעיתים קרובות נאמר "לנעול את הלחות" או "לאטום את המיצים" (שני הדברים אינם נכונים), למעשה, צריבה גורמת לאובדן לחות גדול יותר מאשר בישול לאותה טמפרטורה פנימית ללא צריבה.<ref name="McGee"> Page 161, "The Searing Question".</ref> עם זאת, היא נותרה טכניקה חיונית בצליית בשר מכמה סיבות:
* ההשחמה יוצרת טעמים רצויים באמצעות תגובת מאייר.
* מראה המזון משתפר בדרך כלל עם קרום שחום היטב.
* הניגוד בטעם ובמרקם בין הקרום לבין פנים המאכל הופך את האוכל למעניין יותר.

צריבה אינה גורמת לקרמליזציה, המשפיעה רק על סוכרים, או פחמימות פשוטות; תגובת מאייר כוללת תגובות בין חומצות אמינו לבין כמה סוכרים.<ref></ref>

בדרך כלל בצליית מנגל, האוכל ייצרב בחום גבוה מאוד ואז יועבר לאזור בטמפרטורה נמוכה יותר של הגריל כדי לסיים את הבישול. בצלייה, פני שטח המזון הצרוב מתבל וצובע את נוזל הבישול.

== צריבה הפוכה ==
בצריבה הפוכה, סדר הבישול הפוך.<ref></ref> ראשית הפריט שיש לבשל, בדרך כלל סטייק, מבושל בחום נמוך עד שהמרכז מגיע לטמפרטורה הרצויה; ואז החוץ נצרב בטמפרטורה גבוהה כדי להשיג את תגובת מאייר.<ref></ref> טכניקה זו מומלצת בדרך כלל עבור נתחי בשר עבים יותר של 25–38 מ"מ או אפילו עבים יותר, מה שמאפשר טמפרטורת בישול פנימית עקבית כאשר רק החלק החיצוני נצרב.<ref></ref>

== אוטמים מיצים ==
האמונה שצריבת בשר "חותמת או אוטמת מיצים" נפוצה ועדיין חוזרת על עצמה לעיתים קרובות. תיאוריה זו הועלתה לראשונה על ידי יוסטוס פון ליביג בסביבות 1850. הרעיון אומץ על ידי טבחים וסופרים בני זמננו, כולל אוגוסט אסקופייה. זה מוזכר בדרך כלל עבור נתחים גדולים יותר, במיוחד סטייקים וצלעות, של בשר שאינם סוגי עופות אלא בקר, חזיר, כבש וטונה.

ניסויים לבדיקת התיאוריה בוצעו כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20 ומצאו שהחלקים הצליים הצרובים איבדו אותה כמות לחות או יותר כמו אלה שלא נצרבו ("נאטמו"). להפך, בדרך כלל יותר נוזלים הולכים לאיבוד בצריבה, מכיוון שצריבה חושפת את הבשר לטמפרטורות גבוהות יותר שהורסות יותר תאים, ובתמורה תאים אלה משחררים יותר נוזלים.<ref></ref>

לחות בצורת נוזלים ואדים ממשיכים לברוח מנתח הבשר צרוב. מסיבה זו, צריבה נעשית לפעמים בסוף תהליך הבישול, כדי להשיג את יתרונות הטעם של תגובת מאייר מחד גיסא, כמו גם את היתרונות של בישול לאורך זמן רב יותר עם יותר לחות מאידך גיסא.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שיטות בישול
ימיסי אוגונלייה

ימיסי אוגונלייה (בגרמנית: Yemisi Ogunleye; נולדה ב-3 באוקטובר 1998) היא אתלטית גרמנייה, אלופה אולימפית (פריז 2024), סגנית אלופת עולם באולם (גלאזגו 2024) וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2024) בהדיפת כדור ברזל.

== ביוגרפיה ==
=== 2023 ===
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום עשירי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.97 מטר. בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 19.44 מטר.

=== 2024 ===
==== סגנית אלופת עולם באולם ====
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת ב-1 במרץ זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 20.19 מטר, אחרי שרה מיטון מקנדה (20.22 מטר) ולפני צ'ייס אילי מארצות הברית (19.67 מטר).

==== מדליית ארד באליפות אירופה ====
באליפות אירופה שנערכה ברומא שבאיטליה ביוני זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 18.62 מטר, אחרי יסיקה סכילדר (18.77 מטר) ויורינדה ואן קלינקן (18.67 מטר), שתיהן מהולנד.

==== אלופה אולימפית ====
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.00 מטר, לפני מדי ושה מניו זילנד (19.86 מטר) וסונג ג'יה-יואן מהרפובליקה העממית של סין (19.32 מטר).

== שיאים אישיים ==
* הדיפת כדור ברזל: 20.19 מטר (2024)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אתלטיות גרמניות
קטגוריה:הודפות כדור ברזל גרמניות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת פריז (2024)
קטגוריה:אלופות אולימפיות: הדיפת כדור ברזל
קטגוריה:אלופות אולימפיות מגרמניה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1998
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1998
קוטולטה נוסח מילנו

מילאנזה עם עגבניות שרי
קוטולטה נוסח מילנו (באיטלקי: Cotoletta alla milanese; או Co[s]toleta a la milanesa<ref>Scritto in grafia unificata NOL per la lingua lombarda.</ref> בשפה האיטלקית-לומברדית, מהמילה קוטלט (côtelette) בשפה הצרפתית)<ref></ref> היא אחד המאכלים האופייניים והידועים ביותר של מילאנו.<ref>Ermanno Sogliani, La tradizione gastronomica italiana</ref>

== הכנה ==
באופן מסורתי, הקוטולטה מורכבת מפרוסת סינטה עגל על העצם, מצופה בפירורי לחם ומטוגנת בחמאה, אותה יוצקים בסוף על הקוטולטה. גרסאות מודרניות נוטות להימנע מהשלב האחרון הזה ולהחליף את מזיגת החמאה בפלחי לימון שסוחט הסועד לאחר הגשת המנה.<ref></ref>

לגרסה המסורתית, הגבוהה יותר, בה הבשר נשאר רך וחייב לשמור על צבע ורוד יפה ליד העצם, הצטרפה בשנים האחרונות גרסה דקה יותר, ללא העצם, שבה משטחים את הבשר עד שהוא דק מאוד לפני ציפויו בפירורי לחם. גרסה זו נקראת oregia d'elefant בלומברדית ("אוזן הפיל") ובאיטלקית (orecchia d'elefante), בשל הצורה האופיינית לה.

כדי להשיג את ניחוח פירורי הלחם וגם את רכות בבשר, יש חשיבות לבחירת המרכיבים (למשל, פירורי לחם מיושן אך לא ישן) והטמפרטורה הנכונה של הלהבה לטיגון.<ref>Consigli di Giuseppe Fontana (I cotelett a la milanesa). Il Fontana, poeta e gastronomo milanese, è stato chef del noto ristorante Savini, dal 1905 al 1929</ref> גרסה עדכנית של הקוטולטה, שמכינים במיוחד בעונת הקיץ, כוללת הגשה קרה כשהקוטולטה מכוסה בעגבניות, שחתוכות ללקוביות קטנות בתוספת עלי רוקט (בן-חרדל מצוי).

== היסטוריה ==
על פי כמה היסטוריונים, האינדיקציה הראשונה של הקוטולטה במטבח המילאנזי מתוארכת למנת lombolos cum panitio (מלטינית: "מותנית עם לחם") הכלול ברשימת מנות הצהריים של הקאנונים של אמברוזיוס הקדוש במהלך החגיגות בתקופת החגים במאה השתים עשרה, תיאור שדווח על ידי פייטרו ורי.

על בסיס הציטוט מוורי, ב-17 במרץ 2008 החליטה עיריית מילאנו להעניק "כינוי עירוני" (.De.Co) ל"קוסטולטה נוסח מילאנו".<ref>Delibera 17 marzo 2008 avente per oggetto "Riconoscimento De.Co. ai prodotti gastronomici tradizionali Milanesi indicandone le ricetta</ref><ref name="espr_Lave"></ref> <ref></ref>

עם זאת, מקור זה אינו מקובל פה אחד: לפי חוקר המטבח הלומברדי פייראנג'לו פריג'ריו, הביטוי "cum panitio" יכול לרמוז לתוספת ולא ללחם או לפירורי לחם, שעבורו המונח "panitio" יכול להצביע על פולנטה של פאניקו, שהוזכר במסמך אחר מהמאה השלוש עשרה מהעיק וארזה.<ref></ref>

הקוטולטה עומדת במרכזה של מחלוקת אקדמית בין המטבח האיטלקי, הרואה בה מאכל מילאנזי, לבין המטבח האוסטרי, לפיו היא רק גרסה של השניצל הווינאי. אולי גרסאות של שניצל לפני זה המילאנזי כבר היו קיימות באוסטריה, אבל מקומחות ולא מצופות בפירורי לחם. כך מציעות ההערות בשולי הדיווח של הגנרל-פלדמרשל יוזף רדצקי פון רדץ, שדיווח על קוטולטה שבושלה במילאנו, שתחילה נטבלה בביצה ולאחר מכן טוגנה בחמאה, ושלא כמו אצל הווינאים, הייתה מצופה בפירורי לחם.<ref name="coto_COTO"></ref>

== ביבליוגרפיה ==
* Ermanno Sagliani, המסורת הגסטרונומית האיטלקית, לומברדיה, Edizioni Sipiel מילאנו, מילאנו, 1991
* קריסטברג קריסטברגסון, חורחה אוליביירה, מזון מסורתי: היבטים כלליים וצרכניים, ספרינגר, 2016
== לקריאה נוספת ==
* שיניצל וינאי
* קוטולטה
* קוטולטה נוסח בולוניה
* Faldìa (באיטלקית)
* טונקאטסו
* המטבח המילאנזי
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:מילאנו: תרבות
קוטולטה נוסח בולוניה

קוטולטה נוסח בולוניה (באיטלקית: Cotoletta alla Bolognese) הוא מאכל מסורתי של בולוניה. המאכל ידוע גם בשם "פטרוניאנה", על שם פטרוניוס, בישוף מהמאה החמישית הקדוש המגן של העיר בולוניה.<ref></ref>

== מאפיינים ==

המאכל מורכב מקוטולטה בשר עגל סינטה תחתונה או (באיטלקית: scannello או sottonoce) מצופה בקמח, ביצים, ופירורי לחם. המנה מטוגנת תחילה בשומן חזיר או בחמאה, לאחר מכן מכוסה בפרוסת שינקן (פרושוטו) וחופן גבינת פרמזן. בשלב הבא יוצקים למחבת מעט ציר בשר כדי להחדיר טעמים ולהרטיב את המנה. לבסוף אופים בתנור עד שהגבינה נמסה.<ref name="bolo_Accademia"></ref>

המנה מוגשת לעיתים קרובות עם כמהין, במיוחד "טריפולה", כמהין לבן קטן וריחני מהרי האפנינים ליד בולוניה. מדי פעם מוסיפים קצת רסק עגבניות לתבנית האפייה.

== מסורת ושמירה תרבותית ==

המתכון הופקד באקדמיה האיטלקית לבישול בלשכת המסחר של בולוניה ב-14 באוקטובר 2004. (זוהי עמותה תרבות שמטרתה "לשמור, יחד עם מסורות המטבח האיטלקי, את תרבות הציוויליזציה של השולחן, ביטוי חי ופעיל של המדינה כולה", כפי שאמר נשיא העמותה אוריו ורגאן).<ref name="bolo_Ecco"></ref>

== ראו גם ==
* קוטולטה נוסח מילנו
* שניצל וינאי
* קוטולטה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:מאכלי גבינה
קטגוריה:מאכלי בשר
קטגוריה:בולוניה
ג'ון קולינס (מושל דלאוור)

ג'ון קולינס (באנגלית: John Collins; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל דלאוור ה-22 מינואר 1821 ועד מותו.
==ראשית חייו==
ג'ון קולינס נולד במחוז סאסקס שב מושבת דלאוור, כבנם של קפטן ג'ון ושרה "סאלי" יוסטון קולינס. קפטן קולינס עסק בכריית עפרה באדמותיו וכיהן 12 שנים באספה הכללית של דלאוור. אחותו של קולינס הבן נישאה לדייוויד האזרד, גם הוא לימים מושל דלאוור. קולינס עצמו נשא לאישה את ג'יין הול, בתו של המושל לשעבר דייוויד הול, ולשניים נולדו שישה ילדים.
==קריירה פוליטית==
ב-1820 נבחר קולינס כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד המפלגה הפדרליסטית, חבר האספה הכללית הוותיק, ג'סי גרין. הוא כיהן כמושל מ-16 בינואר 1821 ועד מותו. קולינס נודע בשל העניין שגילה בשיפור החינוך הציבורי. במהלך תקופת כהונתו החלו המהלכים לקראת פתיחת קולג' חדש בעיר ניוארק. הוא גם מינה את וילארד הול, לימים "אבי החינוך הציבורי", כמזכיר המדינה. שני צעדים אלו נשאו פרי בשנים הבאות.
==מותו==
ג'ון קולינס נפטר במחוז סאסקס ב-16 באפריל 1822, בגיל 46. הוא נטמן בחוות המשפחה. לא קיים דיוקן ידוע שלו.
==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. [https://archive.org/details/biographicaldire0001sobe/page/218/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1], Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 218-219.
</div>
==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nga.org/governor/john-collins/ ג'ון קולינס] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/collins5.html#813.28.36 ג'ון קולינס] באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:מושלי דלאוור
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1776
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1822
בית הקברות ניו מונטיפיורי

בית הקברות ניו מונטיפיורי (באנגלית: New Montefiore Cemetery) הוא בית קברות יהודי באי לונג איילנד במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

==בית הקברות==
בית הקברות שוכן בעיר וסט בבילון . הוא נוסד בשנת 1928 על ידי אגודת בית הקברות מונטיפיורי, שהפעילה את בית הקברות בשם זה ברובע קווינס שבעיר ניו יורק מאז 1908. האגודה רכשה את שטח בית הקברות, כ-1,012 דונם, בצורתו כמלבן המתמשך ממזרח למערב. מאז נקברו במקום על פי הערכה יותר מ-150 אלף נפטרים.

בית הקברות הוא חלק מקבוצה של בתי קברות גדולים וסמוכים בלונג איילנד השייכים לבני כל האמונות, לרבות ארבעה בתי קברות יהודיים.

לאגודת השומרים, אגודה של השוטרים היהודים במחלקת המשטרה של העיר ניו יורק, יש חלקה בבית הקברות המיועדת לחבריה.

===אישים ידועים שנקברו בבית הקברות===
* משה יוסף אולגין (1878-{{כ}}1939) - סופר ועיתונאי
* זאב ז'בוטינסקי (1880-{{כ}}1940) - מדינאי (עד העלאתו לקבורה בישראל ב-1964)
* כדורי זילכה (1884–1956) - בנקאי
* יצחק קסוטו (1896-1996) - רב
* מורטון גולד (1913-{{כ}}1996) - מלחין ומנצח
* אברהם בים (1906-{{כ}}2001) - ראש עיריית ניו יורק
* זכריה סיטשין (1920-2010) - סופר
* טומי ראמון (1949-{{כ}}2014) - מוזיקאי

==קישורים חיצוניים==
* 

ניו מונטיפיורי
קטגוריה:לונג איילנד
קיילב רודני

קיילב רודני (באנגלית: Caleb Rodney; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית, שכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור ומתוקף תפקידו כיושב ראש הסנאט של דלאוור, כיהן כמושל דלאוור ה-23 מאפריל 1822 ועד ינואר 1823.
==ראשית חייו==
קיילב רודני נולד בעיר לואס שבמושבת דלאוור, כבנם של ג'ון ורות האן רודני. אחיו דניאל רודני היה גם הוא מושל דלאוור, והם היו קרובי משפחה רחוקים של נשיא דלאוור לשעבר סיזר רודני. הוא נשא לאישה את אליזבת וסט, ולשניים נולדו חמישה ילדים. רודני ניהל חנות בלואס.
==קריירה פוליטית==
בשנים 1802–1805 כיהן רודני כחבר בית הנבחרים של דלאוור. לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של דלאוור וכיהן בו בשנים 1806–1809. הוא שב לכהן בבית הנבחרים בשנים 1812–1813, וב-1816 שב לסנאט. באותה שנה הוא התמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית אך נוצח. הוא שב למושבו בסנאט וכיהן בו עד 1822. רודני היה יושב ראש הסנאט בשני המושבים האחרונים לכהונתו בו. לפיכך, עם מותו של המושל ג'ון קולינס, הוא הושבע כמושל דלאוור, וכיהן בתפקיד מ-23 באפריל 1822 ועד 21 בינואר 1823.

רודני נודע כמתנגד לעבדות, והביע את רצונו שמוסד העבדות יבוטל באמצעות צעדי שחרור ממושכים.

==מותו==
קיילב רודני נפטר בלואס ב-29 באפריל 1840. הוא נטמן בכנסייה האפיסקופלית סנט פיטר שבעיר. לא קיים דיוקן ידוע שלו.
==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Sobel, Robert, and John Raimo, eds. [https://archive.org/details/biographicaldire0001sobe/page/218/mode/2up Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1], Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 219.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nga.org/governor/caleb-rodney/ קיילב רודני] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/rodgers-rodriguez.html#353.98.71 קיילב רודני] באתר The Political Graveyard 
* 

קטגוריה:מושלי דלאוור
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:חברי האספה הכללית של דלאוור
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1767
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1840
קאצ'ופו

קאצ'ופו (בספרדית: Cachopo) הוא מאכל אופייני לגסטרונומיה של אסטוריה בספרד.

== מאפיינים ==

הוא מורכב משתי אומצות גדולות מבשר בקר, שביניהם פרוסות גבינה ושל חמון סראנו. הכל נצרך חם לאחר שנעטף ומטוגן בציפוי קמח, ביצה ופירורי לחם. הוא מוגש בדרך כלל עם תוספת של תפוחי אדמה, פלפלים או פטריות .

== אטימולוגיה ==
המילה "קאצ'ופו" מגיעה מהדמיון שיש למנה זו לגזעי העצים החלולים, הנקראים "קצ'ופוס" (מלטינית: קאקאבום - caccabum, כלומר מיכל), ששימשו כמיכל לאחסון כלי חקלאות.

== היסטוריה ==
ההתייחסויות הראשונות לקאצ'ופו האסטורי נאספו על ידי ד"ר גספאר קסאל , בתחילת המאה ה-18. בספר הבישול, שיצא לאור על ידי הגסטרונומית אדלה גארידו ב-1938, המנה מופיעה בשם "סטייק בנוסח אסטורי". הפופולריות שלו עלתה בשנות ה-50, לאחר שמסעדת Pelayo באוביידו<ref>Batalla Cueto, Pablo. «Me horripila que el cachopo desplace a la fabada como plato identitario asturiano».] La Voz de Asturias. Consultado el 2 de septiembre de 2017.</ref> שילבה אותו בתפריט שלה ב-1947. כפי שאומר המבקר הגסטרונומי חוסה איגנסיו גרסיה נורייגה , "קאצ'ופו היה מאכל ישן המוכר היטב לבורגנות האסטורית בתחילת המאה ה-20, אך יוקרתו הסופית הגיעה רק בסוף שנות החמישים או תחילת שנות השישים הודות לעבודה טובה של כמה מסעדות באוביידו ובגראדו.<ref>Garcia Noriega, José Ignacio. [http://www.ignaciogracianoriega.net/plc/20151219.htm La reconquista del cachopo] ignaciogracianoriega.net Consultado el 24 de diciembre de 2018.</ref>
קאצ'ופו
מהצורה המקורית הזו, צצו וריאנטים מרובים של קאצ'ופוס דגים, עוף או חזיר והתמלאו בפירות ים, בשר כבוש, פטריות, פלפלים, גבינות, אספרגוס וכו'.

בשנים האחרונות מקובל לפרסם מדריכים ומסלולי מסעדות שבהם הכי מומלץ להזמין קאצ'ופוס. מקובל גם לערוך ימי קאצ'ופו, ביניהם בלט חודש הקאצ'ופו<ref>Medina, Miguel Ángel. [http://ccaa.elpais.com/ccaa/2016/11/03/madrid/1478194200_421624.html «El ‘mes del cachopo’ consolida este plato asturiano en Madrid.»] El País. Consultado el 2 de septiembre de 2017.</ref> שנערך במדריד בנובמבר 2016.

== הקאצ'ופו הטוב ביותר בספרד ==
מאז 2012, אליפויות קאצ'ופו אזוריות שונות מתקיימות באזורים שונים של ספרד, ביניהן בולטת תחרות הקאצ'ופו של אסטוריה, מאורגנת על ידי "מדריך הקאצ'ופו".<ref>Capel, José Carlos [https://elpais.com/elpais/2014/02/12/gastronotas_de_capel/1392234054_139223.html?rel=mas «¿Quién no ha comido cachopo?»] El País. Consultado el 2 de septiembre de 2017.</ref> <ref>Arribas, J. M. [https://www.lavozdeasturias.es/noticia/asturias/2017/05/23/mejores-cachopos-cachopines-asturias/00031495536910485287228.htm «Estos son los mejores cachopos y cachopines de Asturias.»] La Voz de Asturias. Consultado el 2 de septiembre de 2017.</ref>

== לקריאה נוספת ==
* קורדון בלו

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח הספרדי
קטגוריה:מאכלי בשר