OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מוליד

בהלכות שבת ויום טוב, איסור מוליד הוא גזירת חכמים האוסרת לעשות מעשים היוצרים ('מולידים') דבר חדש שלא היה קיים בעולם קודם לכן. בין המעשים הנמנים עם איסור זה הם: הדלקת אש חדשה, הספגת בגדים או כלים בריח בדרכים שונות, וכן המסת קרח. לדעת הרבה פוסקים איסור זה שייך אף בשימוש בחשמל בשבת.

== טעם איסור מוליד ==

במסכת ביצה, מבואר שאסור להדליק אש ביום טוב משום איסור 'מוליד', והכוונה שאסרו חכמים ליצור ביום טוב דבר חדש. ושם מבואר שאסור להספיג בגדים או כלים בריח משום איסור 'מוליד'.

לדעת רש"י, טעם איסור מוליד הוא משום שמעשה ההולדה יוצר דבר חדש שלא היה קיים קודם לכן, ובכך הוא דומה לעשיית מלאכה שנאסרה בשבת ויום טוב.

==מוליד ריח==
לדעת רבה ורב יוסף אסור להוליד ריח בכל כלי שהוא, כמו על ידי הנחת עשבי בשמים על בגד או על כלי כדי שהכלי יספוג את הריח. כך למשל, היה נהוג בעבר לשפוך חומר ריחני לתוך המים שיצקו על ידי הכוהנים לפני ברכת כוהנים, אך כמה פוסקים אסרו זאת, חלקם בטענה שאסור להוליד ריח במים וחלקם בטענה שאסור להוליד ריח על ידיהם של הכוהנים.

הרמב"ם והרי"ף לא הביאו את האיסור של מוליד ריח, ולדעת רבי חיים בן עטר איסור זה לדעתם לא נפסק להלכה כי רבא חלק על כך.

לעומת זאת הרמ"א הביא איסור זה להלכה וכן המגיד משנה הבין בדעת הרמב"ם שאיסור זה נוהג גם לדעתו.

==יישומים==
ישנן דעות באחרונים כי אסור להפוך מים לקרח על ידי הנחת מים במקפיא מטעם מוליד, אך רוב הפוסקים התירו. מסיבה זו אוסרים הפוסקים, לשפשף שלג ולהפכו למים לצורך נטילת ידיים.

הרב יצחק יהודה שמלקיש חידש כי הדלקת חשמל בשבת נחשבת עבירה על איסור מוליד. דעה זו התקבלה על פוסקים רבים, ומהווה אחת הסיבות העיקריות לאיסור בשימוש בחשמל בשבת וביום טוב.

== קישורים חיצוניים ==
* הרב אליעזר מלמד, פניני הלכה – מועדים, [http://ph.yhb.org.il/category/מועדים/05-הבערה-כיבוי-וחשמל/ פרק ה: הבערה כיבוי וחשמל].
* זאב לב, [http://www.zomet.org.il/?CategoryID=198&ArticleID=225 מוליד זרם חשמלי בשבת], באתר מכון צומת.

==הערות שוליים==

קטגוריה:איסורי שבות
יהודה מלצר

יהודה מלצר (נולד בשנת 1940) הוא פילוסוף, עורך ומתרגם ישראלי. מייסד הוצאת הספרים "ספרי עליית הגג".

==ביוגרפיה==
נולד בישראל. בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם של אביב מלצר ומולי מלצר. עם גיוסו לצה"ל התנדב מלצר לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר. כאיש מילואים בחטיבת הצנחנים 55 לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.

סיים תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה מרצה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית וערך את הרבעון הפילוסופי "עיון". בשנות ה-80 של המאה ה-20 היה ממייסדי תנועת יש גבול. הקים את הוצאת הספרים "אדם", שנסגרה כעבור זמן. בשנת 1988 ייסד את הוצאת הספרים "ספרי עליית הגג", המוציאה לאור ספרים בשלל נושאים, ובהם ספרי עיון בנושאי פילוסופיה, היסטוריה, פוליטיקה, וכן פרוזה מתורגמת, ספרי נוער וילדים וספרות מקור.

מלצר תרגם חלק מספרי יצחק בשביס-זינגר וערך חלק מספרי חיים סבתו. כמו כן ערך מספר ספרי פילוסופיה, ובהם: "על הפואטיקה לאריסטו" מאת קנת מק’ליש, "הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית" מאת בריאן מגי, ו'מבוא לפילוסופיה' נוסף "מה המשמעות של כל זה?" מאת תומאס נייגל. כמו כן תרגם ספרות ילדים קלאסית, בין השאר את הספר העץ הנדיב מאת של סילברסטיין. חלק מהספרים שיצאו בהוצאת "ספרי עליית הגג" נערכו או תורגמו בידי אחיו ד"ר אביב מלצר.

בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית.

==חיים אישיים==
מלצר מתגורר בתל אביב. בנו גלעד הוא אוצר ומבקר אמנות. בנו עילאי הוא מו"ל הוצאת הספרים ספרי עליית הגג ובתו נתלי מתעסקת בתחום.

==פועלו הספרותי==
===מעריכותיו===
* אמת מארץ תצמח - חיים סבתו
* בואי הרוח - חיים סבתו
* כעפעפי שחר: מעשה בעזרא סימן טוב - חיים סבתו
* לשון, מחשבה, חברה: קובץ מוקדש לזכרו של יהושע בר-הלל
* על הפואטיקה לאריסטו - קנת מק’ליש
* מה המשמעות של כל זה?:מבוא קצר מאוד לפילוסופיה - תומאס נייגל
* תיאום כוונות - חיים סבתו

===מתרגומיו===
* ארבי על האי - ויליאם סטייג
* דוקטור דה סוטו - ויליאם סטייג
* חיסול חשבונות - וודי אלן (יחד עם יוסף גרודזינסקי)
* המבנה של מהפכות מדעיות - תומאס קון (1977)
* העץ הנדיב - של סילברסטיין
* הפילוסופים הגדולים: מבוא לפילוסופיה המערבית - בריאן מגי
* חכמי חלם ותולדותיהם - יצחק בשביס-זינגר, הוצאת אדם, 1980
* חשכה נראית: זיכרון של שיגעון - ויליאם סטיירון
* לילה טוב ירח - מרגרט וייז בראון
* עמוס ובוריס - ויליאם סטייג
* פונדק האימה - יצחק בשביס-זינגר

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* .
* 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים ישראלים
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מו"לים ישראלים
יהודה
קטגוריה:זוכי עיטור אנדרסן
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
מולי מלצר

שמואל (מולי) מלצר (נולד בשנת 1945) הוא עורך ומתרגם ישראלי, ממייסדי הוצאת הספרים "מפה".

==ביוגרפיה==
נולד בארץ ישראל, בנו של המשורר והמתרגם שמשון מלצר ואחיהם הצעיר של אביב מלצר ויהודה מלצר. עוסק בתרגום ובעריכה. בין השאר תרגם לעברית כמה ממחזותיו הראשיים של סמואל בקט, ובהם מחכים לגודו. כמו כן ערך כמה מספריו של חנוך לוין, המכילים מחזות מאוחרים שלו, מערכונים, תסכיתים ושירים. מלצר הוא העורך של המהדורה העברית של "האטלס ההיסטורי-תולדות עם ישראל: מימי האבות עד ימינו", שעורכו הראשי הוא פרופ' אלי בר-נביא.

בשנת 1985 ייסד יחד עם דני טרץ' את הוצאת "ספרי תל אביב" שעסקה בפרויקטים שונים של הוצאה לאור. מלצר שימש עורך ראשי של ההוצאה. בשנת 1994 החלה ההוצאה לפעול תחת השם "מפה" בתחום הקרטוגרפיה, והוציאה לאור אטלסי כבישים של ישראל שזכו להצלחה רבה.

מלצר אב לשתי בנות, ומתגורר בתל אביב.

==פועלו הספרותי==
===ספריו===
* חנוך לוין: בלי פסיכולוגיה, בלי שטויות, ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2024.

===מעריכותיו===
* אחרון: פרוזה, תסריטים, תסכיתים, מערכונים, שירים, פזמונים - חנוך לוין 
* אשכבה ואחרים: מחזות - חנוך לוין 
* בארכיונים של פרויד - ג’נט מלקולם 
* הג’יגולו מקונגו וטיפוסים אחרים: סיפורים, פזמונים, מערכונים, תסריטים - חנוך לוין (ערך יחד עם מנחם פרי)
* ההולכים בחושך ואחרים: מחזות - חנוך לוין 
* החייל הרזה ואחרים: מחזות - חנוך לוין
* הילדה חיותה רואה ממותה - חנוך לוין 
* הרטיטי אל לבי: קומדיה - חנוך לוין
* מתאבל ללא קץ ואחרים: מחזות - חנוך לוין 
* רמברנדט: מיתוס מול מציאות - דורון לוריא
* שיץ - חנוך לוין (עריכה לליברית לאופרה)

===מתרגומיו===
* אבא-דב חוזר הביתה - אלזה הולמלונד מינריק 
* אהבה ראשונה: סיפורים - סמואל בקט 
* אח, הימים הטובים - סמואל בקט
* החתיכה החסרה - של סילברסטיין
* המתיקות שאחרי - ראסל בנקס 
* להיות או לא להיות - שייקספיר - סטיבן גרינבלט
* מחכים לגודו - סמואל בקט
* מי רוצה קרנף בזול? - של סילברסטיין 
* מרסיה וקאמיה - סמואל בקט 
* שיחות אחרי הלוויה - יסמינה רזה

==קישורים חיצוניים==
* 
* זהבה כספי, [https://www.panas.org.il/post/%D7%A2%D7%9C-%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%9A-%D7%9C%D7%95%D7%99%D7%9F-%D7%92%D7%A8%D7%A1%D7%AA-%D7%94%D7%91%D7%9C%D7%99 על חנוך לוין גרסת "הבלי"], על "חנוך לוין: בלי פסיכולוגיה, בלי שטויות", פנס מוסף לביקורת ספרות, מאי 2024.
* מנחם פרי, [https://www.haaretz.co.il/gallery/opinion/2024-01-10/ty-article-opinion/.premium/0000018c-f262-d2f9-a3ef-f677b8860000 "'חנוך לוין אמר שהוא זקוק לעורך', סיפר מולי מלצר. הוא לא, אני הייתי לידו"], באתר הארץ, 10 בינואר 2024

קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:מו"לים ישראלים
מולי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
ימק"א פניאל

ימק"א פניאל (השם הרשמי באנגלית YMCA - Peniel by Galilee, בתרגום חופשי: ימק"א פניאל בגליל) הוא בית הארחה של אגודת ימק"א כ-3 ק"מ מצפון למרכז טבריה בכביש 90 (דרך גדוד ברק), על גדות הכנרת.
==היסטוריה==
המבנה המרכזי באתר נבנה ב-1930 מאבני בזלת, והיה וילה פרטית של יו"ר ימק"א ירושלים, ד"ר ארצ'יבלד ס. הארט (Harte). על פי הסיפורים הרט, היה אדריכל חובב והשתתף בתכנון ימק"א ירושלים, אך היו לו חילוקי דעות עם שותפיו שלא קיבלו את כל רעיונותיו לפרויקט. הוא כעס ופרש, עבר לטבריה קנה את חלקת האדמה ובנה בה את ביתו.

בשנת 1946 נפטר הארט והוא הוריש את הבית ושטח הקרקע שסביבו לארגון ימק"א, מתוך כוונה שאנשי הארגון יסבו אותו לבית הארחה. לאחר שהוסב לשימוש כבית ההארחה, הוקמה בו מסעדה וחדרי אירוח הנשקפים לנוף הימה, לטבחה, להר האושר ולגן עצי דקל. החלל הפנימי של מבואת הקבלה היה מחופה בעבודת פסיפס-עץ וצדף דמשקאית, וניצבו בו רהיטים עתיקים. בנוסף, הוקמה במקום גם כנסייה קטנה, הבנויה מכיפה פרבולית לבנה ובה ספסל הפונה אל הכנרת ומבנה חדרי אירוח מודרני שהוקם עבור צליינים לקראת ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.

ארגון ימק"א השכיר את המקום ליזמים שונים שהפעילו את בית ההארחה.

ב-15 במאי 2016, נשרף בית ההארחה, ומאז הוא עומד פרוץ ליד הכנסייה.

בשנת 2019 עם עליית מפלס המים בכנרת, כך שהמים שוב מגיעים עד למרגלות המבנה, החלו פעילים חברתיים במאבק לפתוח את הגישה לחוף ולמעיינות הסמוכים הנמצאים בשטח שבבעלות הכנסייה הרוסית (עינות רקת). הפעילים הצליחו במאבקם להסיר גדרות שהיו מוצבות על חוף הכנרת, אך מאז סבל המבנה ההיסטורי מונדליזם, ונותר ממנו רק השלט החיצוני. במקביל הגיש ארגון ימק"א לאישור הרשויות, תוכנית בינוי לשיקום ופיתוח המתחם. באוקטובר 2021 הגישה הכנסייה הרוסית בקשה לממשלת ישראל לסגור שוב את קו החוף באזור.

==ראו גם==
*ימק"א ירושלים
*המלון הסקוטי

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ימק"א
קטגוריה:טבריה: בתי מלון
הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו

הרישיון הציבורי הכללי המוקטן של גנו (GNU Lesser General Public License, בקיצור: LGPL, במקור נקרא "רישיון הספריות הציבורי הכללי של גנו GNU Library General Public License) הוא רישיון תוכנה לתוכנה חופשית שמהווה פשרה בין מגבלות ה־GPL לבין רישיונות מתירניים יותר כמו רישיון BSD. הגרסה הראשונה שלו הייתה גרסה 2 שנכתבה בשנת 1991 במקביל לכתיבת גרסה 2 של רישיון ה־GPL. בשנת 1999 יצאה גרסה 2.1, שבה שונה השם. בשנת 2007 יצאה גרסה 3, שמבוססת על נוסח גרסה של רישיון ה־GPL (עם תוספת סעיף אחד).

הרישיון מבקש לשמור תכונות ה־Copyleft של רישיון ה־GPL, אולם לאפשר לתוכנות אחרות להשתמש בו כספרייה ללא מגבלות מהותיות. לכן הוא דורש ממי שמשנה את התוכנה עצמה להפיץ את שינויו, אולם ממי שמשתמש בה עבור התוכנה שלו ולא משנה אותה, אין דרישות נוספות.

==ראו גם==
* קרן התוכנה החופשית
* פרויקט גנו
* הרישיון הציבורי הכללי של גנו

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.gnu.org/copyleft/lesser.html הדף הרשמי של הרישיון] באתר קרן התוכנה החופשית

קטגוריה:תוכנה חופשית
קטגוריה:רישיונות זכויות יוצרים
מרחב מוהר

מרחב מוהר (נולד ב-22 ביוני 1983) הוא מתאגרף ישראלי.
==ביוגרפיה==
מוהר נולד בחיפה ועבר עם הוריו בגיל שבועיים לניגריה.

בשנת 1994 החל את הקריירה בתחום קרב מגע מלא, בו זכה בשש אליפויות ישראל בין 1995–2001 וקיבל חגורה שחורה דן -1 תחת מאמנו אלון רצון בשנת 2000, ובשנת 2012 קיבל חגורה דן-2 תחת איציק פרנקו.

מרחב זכה בתואר אלוף ישראל באיגרוף תאילנדי בשנת 2001. בתום שירותו הצבאי התמקד בעיקר באגרוף, ובשנת 2004 זכה בתואר אלוף ישראל באגרוף מקצועני. לאחר מכן, נסע לניו יורק, שם התאמן בהדרכתו של הקטור רוקה.

בספטמבר 2005 הגיע לגמר אליפות העולם של ה-WBC במשקל בינוני-קל, שם הפסיד לקסאבייר טוליבר בנוקאאוט בסיבוב השישי. התקדמותו של מוהר בארצות הברית תועדה בסרט "אלוף העולם שלי" ששודר בערוץ 2.

בשנת 2003 השתתף מוהר בסרטו של ארי פולמן "החומר שממנו עשויה האהבה". בשנת 2010 השתתף בעונה השישית של תוכנית הטלוויזיה רוקדים עם כוכבים, לצד הרקדנית אנסטסיה שפירו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20110616220428/http://www.atlantajewish.com/content/032006/contender.html The Contender], American Jewish Life, אפריל-מאי 2006

קטגוריה:מתאגרפים ישראלים
קטגוריה:מתחרי רוקדים עם כוכבים (ישראל)
קטגוריה:משתתפי וייפאאוט ישראל
קטגוריה:לוחמי איגרוף תאילנדי ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
אדמירל דאנקן

חזית פאב אדמירל דאנקן
אדמירל דאנקן (באנגלית: Admiral Duncan) הוא פאב, הממוקם ברחוב אולד קומפטון, באזור הסוהו במרכז לונדון. הפאב משרת בעיקר אוכלוסייה הומוסקסואלית. הפאב נקרא על שם אדם דאנקן, ויסקונט קאמפרדאון, אשר הביס את הצי ההולנדי בקרב קאמפרדאון בשנת 1797.

ב-30 באפריל 1999 הטמין דייוויד קופלנד, הומופוב ניאו נאצי, פצצה בפאב. בפיגוע זה נהרגו שלושה מבאי הפאב ונפצעו 83. קופלנד נתפס ונידון לשישה מאסרי עולם. לוח זיכרון לנרצחים הוצב בכניסה לפאב.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/april/30/newsid_2499000/2499249.stm תיאור הפיגוע בפאב] באתר הBBC
* ד"ר גלעד פדבה, [http://isracom.org/adminmm/assets/Padva.pdf מכונת תעמולה משומנת דייוויד קופלנד, שרצח הומואים בפאב אדמירל דאנקן בלונדון לפני עשר שנים, הושפע מהסתה נאו-נאצית], העיר בוורוד, גיליון 14, אוגוסט 2009, עמ' 18

קטגוריה:וסטמינסטר: מבנים
קטגוריה:לונדון: פאבים
קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:אלימות נגד להט"ב
קטגוריה:להט"ב: היסטוריה
קטגוריה:1999 בממלכה המאוחדת
ויליאם הנרי ואנדרבילט

שדרה החמישית בניו יורק]]
ויליאם הנרי ואנדרבילט הראשון (באנגלית: William Henry Vanderbilt I; 8 במאי 1821 - 8 בדצמבר 1885) היה איש עסקים אמריקאי, יורשו של אבי משפחת ואנדרבילט, קורנליוס ואנדרבילט. עם מות אביו, ב-1877 ירש ואנדרבילט כ-100 מיליון דולר. עד מותו, תשע שנים מאוחר יותר, הגדיל ואנדרבילט את הונו ל-194 מיליון דולר והיה האיש העשיר בעולם.

==קריירה==
ואנדרבילט, שנולד בניו בראונסוויק, ניו ג'רזי, היה ילדו הרביעי של קורנליוס ואנדרבילט ובנו הראשון (שנולד לאחר שלוש אחיותיו). ואנדרבילט האב טיפח את בנו מגיל צעיר והכניס אותו לעמדות ניהול בחברות הרכבת שלו. בגיל 41 היה ואנדרבילט נשיא חברת הרכבת של סטטן איילנד ובהמשך נשיא חברת הרכבת המרכזית של ניו יורק וחברת רכבת נהר הדסון. ב-1887 היה לנשיא חברות הרכבת של דרום ימת מישיגן (טולדו (אוהיו) - שיקגו - קליבלנד - בפאלו - ניו יורק) ומרכז מישיגן ודרום קנדה (דטרויט - אן ארבור ודרום אונטריו). בכך שלט כמונופול על השינוע בצפון-מזרח ארצות הברית. ב-1880 הקים ואנדרבילט את הכפר ואנדרבילט, מישיגן (בצפון-מערב ימת מישיגן), עבור עובדיו.

בזירה הפוליטית, היה ואנדרבילט דמות שנויה במחלוקת. כנשאל מדוע הוא מבטל קו רכבת שלא היה רווחי השיב: "הרכבות לא מנוהלות לטובתו של הציבור היקר, הן מנוהלות לטובת משקיעים המחזיקים במניות ואנשים שהשקיעו מהונם ומכספם ומצפים לקבל אחוז הוגן על השקעתם זו." (נאמר בריאיון ל-Chicago Daily News ב-9 באוקטובר 1882). מתנגדיו ראו בו כמייצגם של "הברונים השודדים", כינוי גנאי לעשירים מונופוליסטים באותה תקופה.

==חיים אישיים==
ואנדרבילט נישא למריה לואיזה קיסם (Maria Louisa Kissam ;(1821 – 1896). לזוג נולדו שמונה ילדים, ארבע בנות וארבעה בנים. את זמנם חילקו בין האחוזה הכפרית המשפחתית בסטטן איילנד לביתם המפואר בשדרה החמישית בניו יורק.

==תרומות==
ואנדרבילט תרם כאחוז מהונו עבור המטרופוליטן אופרה, אוניברסיטת ואנדרבילט ובית הספר לרפואה של אוניברסיטת קולומביה. למוזיאון המטרופוליטן לאמנות תרם כספים וכן אוסף ציורים חשוב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.1911encyclopedia.org/Cornelius_Vanderbilt הערך על קורנליוס ואנדרבילט ובנו] באנציקלופדיה בריטניקה, 1911
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:משפחת ואנדרבילט
קטגוריה:ברונים שודדים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1821
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1885
רשות הפיתוח

רשות הפיתוח (ר"פ) היא גוף ממשלתי שהוקם בשנת 1951 על-פי חוק רשות הפיתוח (העברת נכסים) תש"י-1950, שחוקק ב-31 באוגוסט 1950. הרשות יועדה לנהל את האדמות שהופקדו בידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לאחר מלחמת העצמאות, ואת הקרקעות שהופקעו על-פי חוק רכישת מקרקעין (אישור פעולות ופיצויים) תשי"ג-1953. המושג נכסי נפקדים מתייחס לנכסים אשר נעזבו במהלך מלחמת העצמאות על ידי ערבים תושבי ארץ-ישראל המנדטורית. על פי הצעת החוק המקורית, רשות הפיתוח הייתה אמורה להיות מנוהלת על ידי אדם אחד, נציג משרד האוצר. אולם במהלך הדיון בכנסת שונה החוק והוא התייחס לחבר בני אדם. חבר זה כלל נציגים של משרד האוצר, משרד החקלאות, משרד התעשייה ומשרד העבודה, ונציגים של הסוכנות היהודית והקרן הקיימת לישראל. החוק אישר לרשות הפיתוח פעילות רחבה ביותר בנכסים שהופקדו בידיו. לראשונה נדונה אפשרות מכירת קרקעות לגורמים פרטיים. לאחר פולמוס נרחב בנושא, הוחלט שהמכירה לפרטיים תוגבל לקרקע עירונית בלבד, בגבול של עד 100,000 דונם. קרקעות לא עירוניות הותר לרשות הפיתוח למכור למוסדות ממשלתיים, לקרן הקיימת, לרשויות מקומיות או למוסדות מוכרים ליישוב ערבים מחוסרי קרקע.

רשות הפיתוח בחרה למכור את הקרקעות במחירים מסובסדים למוסדות ציבוריים ועל כך ניטש בציבור ויכוח. היו שטענו שהיה על רשות הפיתוח למכור את הקרקעות במחירי השוק כדי לגייס כסף למדינה. אחרים התלוננו על אפליה במכירת הקרקעות המסובסדים. מכירת הנכסים התנהלה בעצלתיים וההכנסות היו נמוכות בהרבה מהציפיות. בתחילת 1954 שונתה המדיניות והוחלט להוציא למכירה מספר גדול של נכסים, בין השאר כדי לממן פיצויים לנפקדים נוכחים.

אחת הפעילויות המרכזיות של רשות הפיתוח הייתה השכרת מבנים לדיירים. עם הזמן הועבר הטיפול במבנים מושכרים ברחבי הארץ לידי חברת עמידר ורשות הפיתוח ניהלה את הדירות בשלוש הערים הגדולות. לאחר הקמת מינהל מקרקעי ישראל, בקש יוסף ויץ שהועמד בראש המנהל שכל הטיפול במבנים המושכרים יעשה על ידי עמידר והמנהל יטפל רק בקרקעות.

ב, נחשבות האדמות בבעלות הרשות לפיתוח כחלק מהאדמות בבעלות המדינה והן מנוהלות על ידי רשות מקרקעי ישראל.

שיעור נכסי רשות הפיתוח מכלל מקרקעי ישראל נכון לסוף 2011 הם כ-10%, ומכלל נכסי המינהל הם כ-12%.

==לקריאה נוספת==
*חיים זנדברג, פירוש לחוקי-היסוד, חוק-יסוד: מקרקעי ישראל, 2016, עמוד 171 ואילך

==קישורים חיצוניים==
*[http://www.nevo.co.il/Law_Word/law01/p214_001.doc חוק רשות פיתוח (העברת נכסים), תש"י-1950], אתר נבו

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: ארגונים ממשלתיים
קטגוריה:ישראל: מקרקעין
פרדריק ג'קסון טרנר

פרדריק ג'קסון טרנר (באנגלית: Frederick Jackson Turner;) היה היסטוריון אמריקני שהשפיע רבות על חקר ההיסטוריה האמריקאית בעיקר בזכות ספרו "משמעות הסְפר בהיסטוריה האמריקאית". 

טרנר נולד במדינת ויסקונסין באזור שטרם התפתח טכנולוגית. עובדה זו השפיעה ביותר על פירושו להיסטוריה האמריקאית. היה בעל תואר ראשון (1884) ותואר שני (1888) בהיסטוריה מאוניברסיטת ויסקונסין וסיים דוקטורט באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור - אז הוציא לידי ביטוי את התזה שלו שהוצגה לראשונה בכנס בשיקגו בשנת 1893 אשר על פיה כל המאורעות ההיסטוריים בארצות הברית מושפעים ישירות מעצם העובדה שקיימים באמריקה שטחים ריקים שטרם יושבו על ידי בני אדם (להוציא מן הכלל את האמריקאים הילידים). 

בין השנים 1889 לימד באוניברסיטת ויסקונסין וב-1910 עד 1924 לימד באוניברסיטת הרווארד שעה שפרש מחינוך. בשנת 1910 כיהן טרנר כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית. ב-1933 זכה בפרס פוליצר להיסטוריה. טרנר נפטר בקליפורניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:היסטוריונים אמריקאים
קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:נשיאי האגודה ההיסטורית האמריקאית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:זוכי פרס פוליצר: היסטוריה אמריקאית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1861
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1932
גונדובלד

חלוקת גאליה אחרי מותו של כלותאר ה-1
גונדובלד (Gondovald או Gundowald נקרא גם גונדואלד ובלומר; 568 לערך – 586 לערך). היה מתחזה, טוען לכתר, שהכתיר עצמו כמלך אקיטן בשנים 584-585.

על פי גרגוריוס מטור גונדובלד טען שהוא בן לא חוקי של כלותאר הראשון. הוא ואמו ניסו להוכיח זאת בעזרת עדים, אך כשלו במשימה ולכן גונדובלד ברח דרך איטליה לביזנטיון, עם תמיכה כספית מפלביוס מאוריסוס טיבריוס אוגוסטוס, קיסר האימפריה הביזנטית הוא חזר ותפס מספר ערים בדרומה של גאליה, כולל טולוז ופואטייה (Poitiers).

טריטוריה זו הייתה שייכת על פי דין לגונתרם, מלך בורגונדיה, אחד מבניו החוקיים של כלותאר. גונתרם יצא נגדו באומרו שגונדובלד הוא בנו של טוחן, ששמו הוא בלומר וכי הוא תפס את השלטון שלא כדין. גונדולד, שכוחותיו היו נחותים מכוחותיו של גונתרם, נמלט לקומאנז' (Comminges) וצבאו הושם במצור במבצר הקרוי כיום Saint-Bertrand-de-Comminges. המצור הצליח, בני הלוויה שלו מסרו את גונדובלד לגונתרם וגונדובלד הוצא להורג. במהלך המצור נהרס המבצר ולא נבנה מחדש במשך קרוב ל-500 שנה.

היסטוריונים בני המאה ה-19 ואילך מפקפקים בסיפור המסופר אצל גרגוריוס ובאמיתותו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:השושלת המרובינגית
קטגוריה:נפטרים ב-585
אברהם וכמן

אברהם וכמן
אברהם וַכְמן (Wachman; 1931 – 22 באוקטובר 2010) היה פרופסור בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, פיתח יחד עם נועה אשכול את שיטת כתב התנועה אשכול-וכמן.

== אודות ==
וכמן נולד בעיר לובלין שבפולין בשנת 1931, ובשנת 1933 עלה לארץ ישראל. הוא גדל בתל אביב ושירת במחזור הראשון של הנח"ל. הוא למד תיאטרון ולאחר מכן השלים שני תארים באדריכלות בטכניון, השתלב בסגל והשלים דוקטורט. וכמן לימד מורפולוגיה (אדריכלות והנדסה) בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון, ומינויו לסגל ההוראה הקבוע, אחרי ששימש במשך למעלה מחמש שנים במשרת מרצה ללא קביעות, לווה במאבק קשה בין הנהלת הפקולטה לסנאט הטכניון. משנת 1982 היה וכמן פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה. בין השנים 1982 ל-1986 כיהן כדקאן הפקולטה. פרש כפרופסור אמריטוס.

בסוף שנות החמישים פיתח עם נועה אשכול את כתב התנועה אשר לימים יקרא אשכול-וכמן, המאפשר למפות את תנועת הגוף האנושי במרחב בעזרת כלים גאומטריים.

ב-1975, כאשר מפעל ההתנחלות היה עדיין בחיתוליו, הציע וכמן את "תוכנית השִדרה הכפולה", על פיה יש להוסיף לרצועת ההתיישבות היהודית לאורך החוף רצועה חדשה לאורך בקעת הירדן, מרמת הגולן בצפון ועד אופירה בדרום. ראש הממשלה באותם ימים, יצחק רבין, לא אימץ את התוכנית, אך השר ישראל גלילי ויועצו של רבין אריאל שרון התלהבו ממנה.

וכמן היה ממייסדיה של המועצה לשימור אתרים.

היה נשוי לרחל (רליק) ואב לשלושה בנים, שאחד מהם נפטר בגיל 26. התגורר בחיפה. הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ דגניה א'.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://noaeshkol.org/ המרכז למחול ע"ש נועה אשכול (אנגלית) - האתר הרשמי]
* פרטים על אברהם וכמן ב
* 
* [http://www.movement-notation.org/ מאמר על כתב המחול אשכול-וכמן באתר "Movement and Notation"]
* 
* (עם מותו)

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדריכלים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:סגל הטכניון: אדריכלות
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בדגניה א'
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
פסולת רדיואקטיבית

פסולת רדיואקטיבית ב[[בריטניה. הפסולת משונעת על ידי רכבת, במכלי פלדה שעובי הדופן שלהם היא 360 מ"מ ומשקלם כ־50 טונות]]
פסולת רדיואקטיבית או פסולת גרעינית היא פסולת הנוצרת בתהליכים רדיואקטיבים כגון ביקוע גרעיני. פסולת גרעינית נוצרת גם בתהליכים שאינם קשורים ישירות לאנרגיה גרעינית. למעשה, פסולת רדיואקטיבית היא כל חומר רדיואקטיבי שלא נעשה בו שימוש.

חומרים רדיואקטיביים דועכים עם הזמן. דעיכה רדיואקטיבית זו גורמת לחומרים רדיואקטיביים לאבד את פעילותם הרדיואקטיבית ולהתפרק לתוצרים שניתן לטפל בהם בדרכים מסורתיות. זמן מחצית החיים של חומרים רדיואקטיביים המשמשים ברפואה גרעינית עומד במקרים רבים על ימים, ולכן ניתן לטפל בחומרים בקלות יחסית, על ידי המתנה לדעיכתם במכלים מתאימים. עם זאת, קיימים חומרים שזמן מחצית החיים שלהם הוא אלפי שנים ולכן יש צורך לטפל בפסולת זו באופן אחר.

שיטה מקובלת לסילוק פסולת רדיואקטיבית היא הטמנה: מטמינים פסולת עם רמה נמוכה של רדיואקטיביות קרוב לפני השטח, ופסולת שרמת הרדיואקטיביות שלה גבוהה, עמוק מתחת לפני השטח. כל אתרי ההטמנה אמורים למנוע דליפות וחילחול של הפסולת אל מאגרי מי תהום. הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אחראית, בין היתר, על קביעת תקנות וחוקים לטיפול בפסולת גרעינית. התחום העוסק ביצירת סמלים וסימנים שמטרתם למנוע מבני אדם לחדור לאתרי הטמנת פסולת רדיואקטיבית בעתיד הרחוק נקרא סמיוטיקה גרעינית.

פצצה מלוכלכת היא פצצה בתוספת פסולת גרעינית, שתפקידה להגביר את הנזק שיוצרת הפצצה.
==רקע==
כל החומרים הרדיואקטיבים דועכים עם הזמן. חומרים אלו פולטים קרינה והופכים לחומרים שאינם רדיואקטיביים. מחצית החיים של האיזוטופ יוד 131 היא 8 ימים, כלומר, לאחר 8 ימים, רק מחצית מהחומר הרדיואקטיבי ההתחלתית עדיין פעילה. לכן, על מנת לטפל באיזוטופ זה, ניתן לשמור אותו בסביבה מוגנת מקרינה, ולאחר מכן לטפל בפסולת כפי שמטפלים ביוד רגיל. פלוטוניום 239, לדוגמה, הוא בעל מחצית חיים של מאות אלפי שנים, ולכן דרך טיפול זו אינה מתאימה עבורו. איזוטופים אחרים, בעלי מחצית חיים ארוכה עשויים להיות מסוכנים לאדם ולסביבה גם בכמויות קטנות מאוד של חומר, ולכן יש לאחסנם בצורה מסודרת ומוגנת.

==אתרי הטמנה==
במרבית מדינות העולם המערבי נהוג ליצור אתרי הטמנה עבור פסולת רדיואקטיבית. אתר ההטמנה הגדול בעולם הוא הר יוקה בקרבת לאס וגאס, והוא צפוי לשרת את ארצות הברית עד שנת 2030. פתרון נוסף הוא תשלום כסף רב למדינות באפריקה ובמזרח אירופה עבור שירותי הטמנת הפסולת. שיטה נוספת היא הטבעת הפסולת במעמקי הים.

==סוגי פסולת==
מקורות רבים קיימים ליצירת פסולת גרעינית. כורים גרעיניים לייצור אנרגיה גרעינית מייצרים פסולת, וגם מוסדות מחקר, מפעלי תעשייה, בתי חולים וחקלאים עושים שימוש בחומרים רדיואקטיביים או תגובות המשלבים חומרים כאלה. כל הכלים שבאו במגע עם החומרים, כגון בגדים, כפפות ומזרקים, גם הם נחשבים פסולת רדיואקטיבית. בגלאי עשן מסוג מסוים קיים חומר רדיואקטיבי, ובאין טיפול נכון בגלאים ישנים / לא בשימוש, הם הופכים לפסולת רדיואקטיבית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכנולוגיה גרעינית: בטיחות
קטגוריה:פסולת
קטגוריה:רדיואקטיביות
ג'ורג' אנד ולטשר

ג'ורג' אנד ולטשר או ג'ורג' אנד ואלטשר (באנגלית: George and Vulture - ג'ורג' והנשר) הוא פאב שהחל לפעול בשנת 1746 בכיכר קאסל (Castle Court) שליד רחוב לומברד שבסיטי של לונדון. הפאב הוקם באתר בו פעל פאב מאז שנת 1600, וקודם להקמתו של הפאב הייתה ממוקמת במקום אכסניה מאז שנת 1268.

צ'ארלס דיקנס נהג לשתות לעיתים קרובות בפאב זה, והוא מזכיר את הפאב למעלה מ-20 פעמים בספרו "רשומות מועדון הפיקוויקים", ועל פי הספר, הפאב הוא מקום מושבו של המועדון מאז הקמתו.

כאשר הוצע בשנות ה-50 להרוס את מבנה הפאב יצא נכדו של דיקנס בקמפיין להצלת המבנה. מאז שנת 1950 משמש הפאב כמקום המפגש של מועדון מעריצי צ'ארלס דיקנס. הקמפיין להצלת המבנה הצליח והוא הוכרז על ידי איגוד העיר לונדון כמבנה היסטורי לשימור.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20110710192806/http://www.english-restaurants.com/english/areas/restaurant.asp?classID=49 תיאור הפאב]
*[http://www.oldandsold.com/articles18/charles-dickens-4.shtml הפאב כפי שהוא מתואר בכתבי דיקנס]

קטגוריה:לונדון: פאבים
מארש החתונה

מארש החתונה הוא כינוי לקטע מוזיקלי אשר נהוג להשמיע באירועי חתונה, בשלב שבו נכנסים בני הזוג העומדים להינשא אל האולם לתשואות המוזמנים הממתינים להם, וצועדים ביחד או כאשר הם מלווים בשושבינים אל טקס הקידושין.

מארש החתונה נבחר בדרך כלל על ידי בני הזוג בהתאם למסר מסוים אשר אותו הם רוצים להעביר למוזמנים, טעמם האישי וגילם של בני הזוג, אופיו של הטקס (דתי או חילוני), והמסורת המקובלת בחוג החברתי שאליו הם משתייכים.

בתרבות המערבית מתקשר מארש החתונה בעיקר עם שני קטעים מוזיקליים ייחודיים:

==מארש החתונה של מנדלסון==

הקטע נכתב בידי המלחין פליקס מנדלסון בשנת 1842 עבור ההצגה "חלום ליל קיץ" של ויליאם שייקספיר. הקטע נקרא במקור "סוויטה של מוזיקת ליווי" (Op. 61), והוא מקובל ביותר בארצות הדוברות אנגלית. את מעמדו כקטע המוזיקלי המועדף קיבל לאחר שהושמע בטקס הנישואין של ויקטוריה, הנסיכה המלכותית עם פרידריך השלישי, קיסר גרמניה ב-25 בינואר 1858. הכלה הייתה בתה של המלכה ויקטוריה, אשר מנדלסון היה המלחין המועדף עליה. הדרך המקובלת להשמעת מארש החתונה של מנדלסון היא באמצעות עוגב בכנסייה.

==מארש החתונה של וגנר==

מארש החתונה של וגנר הוא הקטע המוזיקלי הידוע כ"מקהלת הכלה" מתוך האופרה לוהנגרין. השימוש בקטע זה כמלווה לכניסת הזוג בטקס החתונה תואם את מועד השמעתו גם באופרה. מארש החתונה של וגנר לא מושמע בדרך כלל בחתונות של יהודים בשל ההקשר השלילי הקשור בשמו של המלחין האנטישמי. גם חברי הכנסייה הלותרנית של מיזורי מוותרים על השמעתו בשל ההקשר הפאגאני של התוכן בעלילת האופרה.

==ראו גם==
* ניגון חופה

==קישורים חיצוניים==

חתונה
קטגוריה:חתונה
קטגוריה:יצירות במוזיקה קלאסית
קטגוריה:יצירות מאת פליקס מנדלסון
השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה

השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה (ברוסית: Федеральная служба контрразведки Российской Федерации, ФСК России) היה ארגון אכיפת חוק לריגול נגדי ושירות הביטחון העיקרי ברוסיה בין דצמבר 1993 ועד אפריל 1995, עת הוחלף על ידי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
==היסטוריה==
ב-21 בדצמבר 1993 הוקם השירות הפדרלי למודיעין מסכל על פי צו נשיאותי של בוריס ילצין שפירק את משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית שהתקיים קודם לכן והקים תחתיו את השירות הפדרלי למודיעין מסכל, שנודע בראשי התיבות שלו פה-אס-קה. הארגון הכיל את רוב היחידות של המשרד שפורק למעט משמר הגבול שהופרד והפך לארגון עצמאי בשם שירות משמר הגבול הפדרלי. מבחינה ארגונית פס"ק כלל את המנהל הראשי, 6 סגניו, ועד מנהל שכלל 11 אנשים, 18 מחלקות ומרכז לקשרי ציבור, שנוהל על ידי דובר הארגון.

ב-3 באפריל 1995 נחקק החוק "אודות שירות הביטחון הפדרלי" וב-12 באפריל אותה שנה הפס"ק אורגן מחדש והפך לפס"ב, שירות הביטחון הפדרלי. המעבר בוצע ללא שינוי ארגוני כלשהו ולווה למעשה בשינוי שם הארגון.

== ראשי הארגון ==
{| class="wikitable"
! !! שם !! תקופת כהונה
|-
|1. || ניקולאי גולושקו || 21 בדצמבר 1993 - 1994
|-
|2. || סרגיי סטפאשין || 1994 - 3 באפריל 1995 
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קהילת המודיעין הרוסית
ראש ממשלת אוקראינה

ראש ממשלת אוקראינה (באוקראינית: Прем'єр-міністр України) הוא יושב ראש קבינט השרים האוקראיני שהיא הממשלה. ראש הממשלה האוקראיני מתמנה לתפקיד על ידי הנשיא, באישור הראדה העליונה והוא אחראי למדיניות הפנים ולניהול ישיבות הממשלה, כמו גם סדר יומה.

ראש ממשלת אוקראינה הנוכחי, החל מ-4 במרץ 2020 הוא דניס שמיגל.

== ראשי הממשלה ==
{| class="wikitable" width="600px" align="right"
|- bgcolor="#EFEFEF"
| # || colspan=2|ראש הממשלה || תחת הנשיא || קדנציה
|-
| 1 || ויטולד פוקין ||לאוניד קראבצ'וק|| 1992-1990
|-
| || ולנטין סימוננקו (זמני) ||לאוניד קראבצ'וק
| 1992
|-
| 2 || לאוניד קוצ'מה ||לאוניד קראבצ'וק
| 1993-1992
|-
| || יפים זיאהילסקי ||לאוניד קראבצ'וק, לאוניד קוצ'מה|| 1993-1994
|-
| 2 || לאוניד קוצ'מה (זמני) || || 1994
|-
| 3 || ויטאלי מאסול || rowspan="9" | לאוניד קוצ'מה || 1994-1995
|-
| 4 || יבגני מרצ'וק || 1995-1996
|-
| 5 || פבלו לאזרנקו || 1996-1997
|-
| 6 || ואסילי דורבינץ (זמני) || 1997
|-
| || ואלרי פוסטובוייטנקו || 1997-1999
|-
| 7 || ויקטור יושצ'נקו || 1999-2001
|-
| 8 || אנאטולי קינאך || 2001-2002
|-
| 9 || ויקטור ינוקוביץ' (כהונה ראשונה) || 2002-2004
|-
| 10 || מיקולה אזארוב (זמני), (כהונה ראשונה) || 2004
|-
| 11 || ויקטור ינוקוביץ' (כהונה שנייה) || 2004-2005
|-
| 12 || מיקולה אזארוב (זמני), (כהונה שנייה) || rowspan="7" | ויקטור יושצ'נקו || 2005
|-
| 13 || יוליה טימושנקו (כהונה ראשונה) || 2005
|-
| 14 || יורי יחאנורוב || 2005-2006
|-
| 15 || ויקטור ינוקוביץ' (כהונה שלישית) || 2006-2007
|-
| 16 || יוליה טימושנקו (כהונה שנייה) || 2007-2010
|-
| 17 || אלכסנדר טורצ'ינוב (זמני) || 2010
|-
| 18 || מיקולה אזארוב (כהונה שלישית) || 2010-2014
|-
| 19 || סרגיי ארבוזוב (בפועל) || ויקטור ינוקוביץ' || 28 בינואר 2014 – 27 בפברואר 2014
|-
| 20 || ארסני יאצניוק || אולכסנדר טורצ'ינוב || 27 בפברואר 2014 - 2 בדצמבר 2014
|-
| || ארסני יאצניוק (כהונה שנייה) || rowspan="2" | פטרו פורושנקו || מ-2 בדצמבר 2014 - 14 באפריל 2016
|-
|21
|וולודימיר גרויסמן
|14 באפריל 2016 - 29 באוגוסט 2019
|-
|22
|| אולכסיי הונצ'ארוק ||rowspan="2" | וולודימיר זלנסקי|| אוגוסט 2019 - 4 במרץ 2020 
|-
|23
|| דניס שמיגל || 4 במרץ 2020 - ואילך
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:אוקראינה: פוליטיקה
יצחק נזריאן

יצחק פרוויז נזריאן (24 בפברואר 1929 – 23 באוגוסט 2017) היה איש עסקים ישראלי-אמריקאי ממוצא יהודי-איראני. בשנת 2017 הונו נאמד בכ-1.87 מיליארד דולר.

== אודות ==

נזריאן נולד בטהראן בירת איראן למשפחה יהודית. בן לגולבהאר ולדוד, סוחר משמשים. בגיל חמש התייתם מאביו, והוא ואחיו יונס גודלו על ידי אמו שעבדה כתופרת. בגיל 12 החל לעבוד במוסך כדי לעזור בפרנסת המשפחה. בשנת 1943 החל לעבוד כמלצר בבסיס צבאי אמריקני, שם פגש קצין יהודי שעזר לו להגיע לבית ספר מקצועי בו למד חשמלאות, מכניקה וחרטות.

בגיל 17 עזב את טהראן לאיטליה ועבר הכשרה במחנה פליטים של הסוכנות היהודית ליד ג'נובה. בשנת 1948 עלה לישראל, יומיים לאחר קום המדינה. שירת כלוחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבה 7, נפצע ברגלו ממוקש ואושפז במשך חמישה חודשים, בשנת 1951 השתחרר מהצבא. לאחר שחרורו היה נהגה של גולדה מאיר.

הוא רכש משאית והוביל בה חצץ, ובהמשך התפתחו עסקיו לצי של משאיות. בשנת 1957 חזר לטהראן, שם זכה להצלחה כקבלן, הודות לשיתוף פעולה עם "סולל בונה" ו"ורד מקורות" שפעלו באיראן.

בשנת 1979, עם פרוץ המהפכה האיראנית, ברחו יצחק ואחיו יונס בחזרה לישראל. לאחר תקופה קצרה בה עסקיו לא צלחו היגר ללוס אנג'לס, ארצות הברית, שם הקים יחד עם שלושה מדענים יהודים מ-MIT את חברת "קוואלקום", שהחלה דרכה בפיתוח טכנולוגיה למעקב אחר משאיות, המשיכה בתכנון רכיבי מוליכים למחצה בעיקר לתחום תקשורת הנתונים האלחוטית, וזכתה להצלחה רבה.

לנזריאן היו אחזקות בחברת "Stadco", שמייצרת פריטים לתעשיות החלל והביטחון; ב-"Eden IQ", שמפתחת טכנולוגיה לשימוש בדלקים ירוקים, וב-"PWP Industries", שמפתחת אריזות מיוחדות למזון. כמו כן השקיע בנדל"ן ובחברות הייטק.

בשנת 2003 קיבל נזריאן תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב, וחנך קתדרה ללימודים פוליטיים מתקדמים על שמו. נזריאן עוסק בפעילות פילנתרופית, במיוחד בקרב הקהילה היהודית-פרסית בארצות הברית. הוא הקים בית כנסת בבוורלי הילס. ייסד באוניברסיטת תל אביב את "המכון ללימודי איראן".

בישראל יזם את הקמת "המרכז הישראלי להעצמת האזרח", שמטרתו חיזוק החברה והדמוקרטיה בישראל, באמצעות העצמת כוחם של אזרחי המדינה.

== חיים אישיים ==
נזריאן היה נשוי לפוראן ואב לארבעה. התגורר בבוורלי הילס.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים איראנים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים ילידי איראן
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2017
רעננה מרידור

רעננה מרידור (18 בפברואר 1923<ref></ref> – 9 בנובמבר 2023) הייתה חוקרת ספרות יוון העתיקה, מורה ליוונית ופרופסור חבר בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטה העברית. יקירת ירושלים לשנת תשס"ג (2003).

==ביוגרפיה==
מרידור נולדה בווינה שבאוסטריה, בשם רעננה טננבלט, בת למרדכי אנשיל טננבלט וחיה לבית בֶּר.<ref></ref> אביה היה עורך עיתון יהודי בעיר לבוב. ב-4 בפברואר 1935 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל על סיפון האונייה "פילסנה".<ref name=":0"></ref>

את לימודיה התיכוניים עשתה בגימנסיה העברית רחביה.<ref name=":0" /> ב-1939, כשהייתה בת 16, הצטרפה לבית"ר.

את השכלתה האקדמית רכשה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנות ה-40 למדה לתואר שני בלימודים קלאסיים, בין היתר אצל פרופ' משה שוובה, והצטיינה בלימודיה. ב-1951 ביקש ממנה שוובה ללמד יוונית באוניברסיטה, והיא התמידה בכך משך ארבעה עשורים. ב-1979 השלימה את לימודיה לדוקטורט בהנחיית פרופ' אברהם וסרשטיין<ref name=":0" /> ובהמשך מונתה לפרופסור חבר. בראשית שנות ה-90 יצאה לגמלאות.

בשנת ה'תשס"ג (2003) קיבלה את אות יקיר ירושלים.

===חיים אישיים===
נישאה לאליהו וירז'בולובסקי (לימים מרידור) באוגוסט 1943, שפגשה לראשונה בסניף בית"ר בירושלים שעליו פיקד,<ref></ref> והם היו נשואים עד פטירתו של אליהו ב-1966.

לרעננה ואליהו מרידור נולדו ארבעה ילדים: סגן ראש הממשלה, שר האוצר ושר המשפטים לשעבר דן מרידור, פרופ' חגית הורביץ, לשעבר מנהלת מחלקת הילדים בבית החולים ביקור חולים, ד"ר אביטל דרמון, מנהלת היוזמה למחקר יישומי בחינוך, וסלי מרידור, לשעבר יו"ר הסוכנות היהודית ושגריר ישראל בארצות הברית.

נכדה הבכור הוא אלי הורביץ, איש חינוך ומנכ"ל קרן טראמפ. נכדים נוספים הם אבישי מרידור, שחקן, לשעבר נווט בחיל האוויר, ושאול מרידור, שכיהן כמנכ"ל משרד האנרגיה וכראש אגף התקציבים במשרד האוצר.

התגוררה כל חייה הבוגרים בשכונת רחביה בירושלים, בשכנות לבנה דן.

מרידור נפטרה ב-9 בנובמבר 2023 והיא בת 100. גופתה נתרמה למדע.<ref></ref>

==ספרה==
* יוונית למתחילים, האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למדעי הרוח, החוג ללימודים קלאסיים, 1990

==קישורים חיצוניים==
* [http://etzelmembers.org.il/text.php?id=12 רעננה מרידור], באתר לוחמי האצ"ל
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות אוסטריה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: לימודים קלאסיים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
רעננה
קטגוריה:יקירות ירושלים
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:בני זוג של חברי הכנסת
קטגוריה:לוחמות האצ"ל
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:ישראליות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראלים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודיות שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:יהודים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2023
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
נורית אביב

נורית אביב (נולדה ב-11 במרץ 1945 בתל אביב) היא צלמת קולנוע ובמאית החיה בין תל אביב לפריז.

== ביוגרפיה==
נורית אביב נולדה להנס חיים פין, אחד מצלמי העיתונות הראשונים שפעלו בארץ, ומגיל צעיר סייעה לאביה במלאכת הצילום.

למדה צילום קולנוע, ב-IDHEC בפריז והייתה לאשה הראשונה שהתקבלה למגמת הצילום. היא הייתה גם האשה הראשונה בצרפת שזכתה להכרה כצלמת מהמכון הלאומי לקולנוע (CNC). כיום היא מלמדת קולנוע בבית הספר סם שפיגל בירושלים וכן בפריז ובמינכן.

נורית אביב ביימה 12 סרטים דוקומנטריים. בלב יצירתה העיסוק בשפה. סרטה "משפה לשפה" שפתח את הטרילוגיה על השפה העברית, זכה בשנת 2004 בפרס הראשון בפסטיבל דוקאביב. בשנת 2008 ערך לה המוזיאון "Jeu De Paume" בפריז תערוכת רטרוספקטיבה. בנובמבר 2015 ערך לה "מרכז פומפידו" בפריז רטרוספקטיבה גדולה, ובה הוקרנו 40 סרטים, ובהם סרטים שצילמה, סרטים שביימה וכמה סרטים של במאיות ובמאים שאביב בחרה להזמין. סרטיה מוצגים באופן קבוע בבתי קולנוע בפריז, ההקרנות מלוות בדיונים שמנחים אנשי רוח מתחומים שונים.

אביב צילמה כמאה סרטים עלילתיים ודוקומנטריים, הראשון שבהם הוא הסרט "שבלול" בבימוי בועז דוידזון. בין הבמאים שאיתם עבדה עמוס גיתאי, אנייס ורדה, רנה אליו, ז'ק דוילון, מיכל בת-אדם ("על חבל דק"). ב-1980 צילמה את "מעגלים של שישבת" ביחד עם גדי דנציג.

ב- 2023 הוקרן בפסטיבל דוקאביב סרטה של היוצרת זהר ברנט "נורית אביב - אישה עם מצלמה" דיוקן קולנועי של נורית אביב. 

== סרטים שביימה ==
* 2020: Yiddish
*2018׃ Signer
*2015: פואטיקה של המוח
* 2013: בשורות
* 2011: שפה אחת ודברים אחדים
* 2008: לשון קודש, שפת חול
* 2004: משפה לשפה
* 2004: האלף בית של ברולי בואברה
* 2002: אובדן
* 2001: אלנבי, קטע
* 2000: מילה
* 1997: מקום, עבודה
* 1992: השבט האירופאי
* 1989: כפר קרע, ישראל

==קישורים חיצוניים==
* 

* נעה עמיאל לביא, [https://timeout.co.il/תרבות/קולנוע-סרטים/נורית-אביב-בראיון הבמאית הישראלית הכי מוערכת בצרפת חוזרת בסרט חדש], באתר Time Out תל אביב, 20 בפברואר 2019
* 
* עמיה ליבליך, [http://www.hebpsy.net/blog_post.asp?id=585 מפגש של שפות], באתר פסיכולוגיה עברית, 19 בפברואר 2012
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמות קולנוע ישראליות
קטגוריה:במאיות קולנוע ישראליות
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאיות קולנוע יהודיות צרפתיות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
רמינגטון ניילון 66

רמינגטון ניילון 66 (באנגלית: Remington Nylon 66) הוא רובה חצי-אוטומטי בקוטר 0.22 אינץ' מתוצרת חברת רמינגטון. ייחודו של הרובה הוא בשימוש הנרחב בפולימרים סינתטיים בייצורו.

==תיאור==
הרובה הוצג לראשונה על ידי חברת נשקי רמינגטון בשנת 1959. ייחודו של הניילון 66 הוא בקת ובגוף הרובה, העשויים חומר פולימרי, הדומה לניילון, בשם זַיְטֶל (Zytel), מתוצרת חברת דופונט. השימוש הנרחב בחומרים סינתטיים מאפשר לניילון 66 לפעול בלא שימוש בחומרי סיכה כלשהם, דבר התורם לאמינותו ולפופולריות הרבה שלו בקרב תושבי אזורים ארקטיים.

הרובה מצויד בכוונת ברזל, אך ניתן להתקין עליו גם כוונת טלסקופית. לרובה מספר גרסאות, אולם אלו נבדלות אחת מהשנייה בצבע גוף הרובה. שמן של חלק מהגרסאות השונות מבוסס על שמותיהם של שבטים אינדיאניים מאמריקה הצפונית, ובהם "חום מוהוק", "שחור אפאצ'י" ו"ירוק סנקה".

הניילון 66 יוצר ברישיון גם בברזיל, בידי חברת CBC הברזילאית בין השנים 1962 ו-1992. החברה הברזילאית יצרה בסך הכל כ-200 אלף רובי ניילון 66. בדגמיה המאוחר יצרה החברה את גוף וקת הרובה מחומר פולימרי בשם טֶכְנִיל (Technyl), כתחליף זול יותר לחומר הזיטל של חברת דופונט.

==קישורים חיצוניים==
* [http://findarticles.com/p/articles/mi_m0BQY/is_8_45/ai_55605722/pg_3 פלסטי קלאסי] 
*[http://www.remington.com/library/history/firearm_models/rimfire/nylon_66.asp היסטוריה של נשקי רמינגטון] 
*[http://www.chuckhawks.com/rem_nylon_rifles.htm הרמינגטון ניילון] 
*[http://nylonrifles.com/NylonRifles/Articles/Entries/2007/9/12_Plastic_Remingtons.html הרמינגטונים הפלסטיים ההם] - מאמר על ההיסטוריה של הניילון 66 
*[http://nylonrifles.com/NylonRifles/Articles/Entries/2007/4/29_Nylon_Rifles_-Facts_and_Figures.html עובדות ומספרים על רובה הניילון] 
*[https://web.archive.org/web/20110911131358/http://www.americanrifleman.org/ArticlePage.aspx?id=1795&cid=9 ההיסטוריה והפיתוח של רמינגטון ניילון 66, באתר American Rifleman] 
*[http://www.cbc.com.br/maiscbc/museuvirtual/museu_riflenylon.php?acao3_cod0=3dfb6399b62855e179963ba7f8bef69f אתר חברת CBC - מידע על הגרסאות הברזילאיות של הניילון 66] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רובים חצי-אוטומטים
קטגוריה:נשק קל אמריקאי
תיבת נח (סדרת טלוויזיה אמריקאית)

תיבת נח (באנגלית: Noah's Arc) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמה קומית בהפקת ערוץ לוגו, והיא סדרת המקור הנצפית ביותר של הערוץ. הסדרה שודרה מ-19 באוקטובר 2005 ועד ל-4 באוקטובר 2006. לאחר ירידת הסדרה מהאוויר יצא לה בשנת 2008 סרט המשך בשם "תיבת נוח: להקפיץ את הכלה".

הסדרה עוקבת אחר חייהם של חמישה חברים הומואים אפרו-אמריקאים ואמריקאים לטינים, והיא עוסקת בסוגיות מרכזיות בחיי קהילת הלהט"ב, כגון נטייה מינית וזהות מינית, נישואים חד מיניים, הומופוביה, מודעוּת לאיידס והורות להט"בית תוך התייחסות לחיי היום יום של הדמויות הראשיות וליחסים ביניהם. העונה הראשונה של הסדרה צולמה בלוס אנג'לס והעונה השנייה צולמה בוונקובר ובקולומביה הבריטית שבקנדה. 

שתי העונות של הסדרה יצאו בשנים 2006 ו-2007 במהדורות DVD מיוחדות.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==
* 

* "[http://www.logotv.com/shows/dyn/noahs_arc/series.jhtml תיבת נח]", באתר ערוץ לוגו

קטגוריה:איידס בתרבות ובאמנות
קטגוריה:דרמות קומיות אמריקאיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:תוכניות להט"ב אמריקאיות
עמנואל בן-גוריון

עמנואל בן-גוריון (תרע"ט, 1919 – ט"ו בניסן תשמ"ב, 8 באפריל 1982) היה סופר עברי ומומחה לתעופה, פרסם ספרי תעופה פופולריים. בן אחותו של דוד בן-גוריון ואחיו של אריה בן-גוריון.

==ביוגרפיה==
נולד ביליסבטגראד שבדרום האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה), כבנם השני של ד"ר משה קוריטני, רופא ממשלתי ומנתח, וציפורה לבית גרין (אחות לאברהם, מיכאל, רבקה ודוד גרין), גננת בהכשרתה ואחות בעיסוקה. בשנת 1920 נרצח אביו בקליניקה שבביתם בידי רופא-עמית רוסי במהלך משחק שחמט בין חברים, והאם ציפורה ברחה מרוסיה עם שני ילדיה, אריה ועמנואל בחזרה לעיר הולדתה פלונסק אל אביה, אביגדור גרין.

בשנת 1925 עלה עמנואל עם סבו אביגדור גרין לארץ ישראל, שבה כבר שהו כשנה האם והבן אריה. המשפחה התיישבה בשכונת הדר הכרמל בחיפה, שם הייתה ציפורה אחות בקופת חולים. כל בני המשפחה עִברתו רשמית את שם המשפחה לבן-גוריון, שם שמקורו ביוסף בן גוריון, ממנהיגי המרד הגדול.
בשנת 1928 נישאה ציפורה לזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, ולמשפחה המורחבת הצטרפה גם רות, בתו של פרידמן-לבוב (לימים רות הילמן, פסנתרנית, מייסדת ומנהלת הקונסרבטוריון העירוני באר שבע). אריה, רות ועמנואל למדו בבית הספר הריאלי.

בשנת 1938 החל עמנואל בן-גוריון את לימודיו בבית הספר לאמנויות "בצלאל" בירושלים. בשנת 1941, לאחר שלוש שנות לימוד ב"בצלאל", התגייס לצבא הבריטי. לאחר שחרורו מהצבא הבריטי החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים בתחום מדעי הרוח - היסטוריה, פילוסופיה וחינוך. ב-14 בנובמבר 1947 הוא נפצע בגבו מיריות האוטובוס בו נסע בחיפה. הוא שוחרר מבית החולים לאחר כ-12 ימים.

לאחר קום המדינה עבד במטה חיל האוויר בדרגת סגן, והיה חבר בהוצאת "מערכות". אז החל במחקריו על התפתחות מדע התעופה בעולם. הוא פרסם רשימות ומאמרים בנושאים מדעיים בעיתונים שונים, ובהם: "הארץ", "במחנה" וכן בבטאון חיל האוויר.

בשנת 1957 יצא ספרו הראשון: "50 שנות תעופה עולמית", ולאחריו הוציא ספרים נוספים בתחום התעופה: "מהלאה לשמש", "תעופה על-קולית" ו"סילונים מדבירי שחקים". הוא זכה על ספרו "תולדות התעופה בעולם" בפרס הוז לספורט בשנת 1959.

בן-גוריון לא נישא מעולם.
בערב פסח תשמ"ב (1982) נפטר כתוצאה מהתקף לב בהיותו בקיבוץ בית השיטה, והוא נקבר למחרת בבית העלמין של הקיבוץ, והוא בן 64.
ספרייתו ניתנה לביטאון חיל האוויר, והיא קרויה על שמו.

==ספריו==
* 50 שנות תעופה עולמית, תל אביב: ע’ בן-גוריון, 1957.
* תולדות התעופה בעולם, 2 כרכים, תל אביב: מסדה, תשי"ח)–תש"ך. (כרך א: תולדות התעופה מניצניה הקדומים עד התרחבותה והתפשטותה בתבל; כרך ב: שנות הכרעה והתפשטות (מהדורה ב: תשכ"א)
* כיבושים במעמקי החלל, תל אביב: מרחבים, 1960.
* מהלאה לשמש: חידושים בטכניקה ומדע, רקיטות, קליעים מונחים וירחים מלאכותיים, מהדורה ב, תל אביב: מרחבים, 1960.
* סילונים מדבירי שחקים, 2 כרכים, תל אביב: מסדה, תשכ"א–תשכ"ג. (כרך א: סילונים מדבירי שחקים; כרך ב: תעופה על קולית והנעה ראקטית)
* אנשי תעופה מפורסמים, תל אביב: ש’ פרידמן (סדרת "דובי"), תשכ"ב. (מלווה ב-120 תצלומים)

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20130930084001/http://www.beithashita.org.il/acontent%20catalogue/c1736/140943.php עמנואל בן-גוריון]: דף יזכור באתר קיבוץ בית השיטה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס דב הוז
קטגוריה:ישראל: תעופה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
עמנואל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית השיטה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
מודל (טקסטיל)

מוֹדָל הוא סיב המיוצר מתאית עץ האשור ומשמש בתעשיית הטקסטיל.

==תכונות==

כושר הספיגה של מודל ליחידת נפח גדול ב-50% מזה של כותנה, הוא נוח לצביעה בדומה לכותנה.

בד עשוי מודל אינו מתכווץ, צבעו אינו דוהה, הוא רך וחלק מאשר כותנה ממורצרת, עלול לפתח עליו כדוריות קטנות. כביסתו היא בטמפרטורה נמוכה. 

==שימושים==
מודל משמש, לבדו או יחד עם סיבים אחרים, לייצור מגבות ומצעים. יחד עם לייקרה הוא משמש לייצור גרביים
הוא גם משמש לייצור פיג'מות.

==ייצור==
"לנצינג מודל" הוא סימן מסחר רשום של חברת לנצינג האוסטרית והוא מיוצר בלעדית על ידי חברה זו. המודל מיוצר מנוזל צמיג המיוצר מתאית. ייצור המודל דורש כמויות גדולות של מים, כימיקלים ואנרגיה, ועל כן הועלו חששות שהייצור עלול להיות מזהם, למרות שבאופן כללי המודל מוגדר כידידותי לסביבה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סיבים

de:Viskose#Verwandte Produkte
קת'י מוריארטי

קת'י מוריארטי-ג'נטילה (באנגלית: Cathy Moriarty-Gentile; נולדה ב-29 בנובמבר 1960) היא שחקנית קולנוע אמריקאית, הייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב על תפקידה בתור ויקי למוטה בסרט "השור הזועם".

==ביוגרפיה==
מוריארטי נולדה ברובע הברונקס וגדלה בעיר יונקרס שבניו יורק, בתם של זוג מהגרים מאירלנד קתרין וג'ון מוריארטי.
את הופעת הבכורה שלה עשתה מוריארטי בדרמת האגרוף ההיסטורית של מרטין סקורסזה "השור הזועם" בתור ויקי למוטה אשתו של אלוף העולם באגרוף במשקל בינוני ג'ייק למוטה (רוברט דה נירו) המנהלת מערכת יחסים גם עם אחיו ומאמנו ג'ויי (ג'ו פשי).
על הופעתה קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית שחקנית המשנה והכוכבת החדשה הטובה ביותר ומועמדות פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

לאחר עשר שנות דשדוש השתתפה בקומדיה המשטרתית "שוטר בגן ילדים" בתור ג'יליאן אמו של הילד סילבסטר הלומד בגן הילדים.

בהמשך שנות ה-90 הופיעה בקומדיה "בועות של אהבה" בתור מונטנה מורהאד, בדרמה התקופתית "ממבו קינג" על התרבות הלטינית בארצות הברית שם גילמה את לאנה לייק חברתו של סזאר (אנטוניו בנדרס), בפנטזיה בהפקתו של סטיבן ספילברג "קספר" בתור קריגן קריטנדן יורשת האחוזה בה משוטטת הרוח קספר, בדרמה קופלנד בתור רוז דונלאן ובקומדיה "יחידה במינה" בתור מרי בראון המייסדת הנוקשה של המחנה החנוכי ל"תיקון" נטיות לסביות והומוסקסואליות.
ב-2002 הופיעה בקומדיית הפשע "בואו נדבר על זה פעם שנייה" בתור אשת המאפיה פאטי לופרסטי וב-2010 שיחקה בקומדיית הפעולה "אקסית במצור" בתור איירין.

נישואיה הראשונים של מוריארטי היו לקארמי ד'אנה ונמשכו כשמונה שנים.
ב-1999 נישאה לג'וזף ג'נטילה, לזוג שלושה ילדים משותפים.

בשנת 2010 הייתה מוריארטי מעורבת בתאונת פגע וברח בניו יורק, על פי דיווח משטרתי עדת ראייה ראתה את מוריארטי נוהגת במכונית קרייזלר מתנגשת באוטו מסוג וולוו ובורחת מהזירה.
שוטרים שאיתרו אותה עקבו אחרי מוריארטי עד לביתה וראו את הפגיעה בחלקו הקדמי של רכבה, מוריארטי עצמה שללה כל קשר לתאונה.

== פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===

* השור הזועם (1980)
* שכנים (1981)
* טירוף בעיניים (1987)
* שוטר בגן ילדים (1990)
* בועות של אהבה (1991)
* ממבו קינג (1992)
* הצגה יומית (1993)
* Me and the Kid (1993)
* מעקב צמוד 2 (1993)
* ירח פואטי (1994)
* תשכחי את פריז (1995)
* קספר (1995)
* פוקס פייר (1996)
* לחלום עם הדגים (1997)
* קופ לנד (1997)
* בריכה של הוגו (1997)
*כח הלב (1998)
* גלוריה (1999)
* טירוף באלבמה (1999)
* יחידה במינה (1999)
* פרחחים (1999)
* נסיך סנטרל פארק (2000)
* המלט 2 (2008)
* אקסית במצור (2010)
* דאבל (2013)
* פאטי קייקס (2017)
* Shooting Heroin (2020)
*Last Call (2021)
*Flinch (2021)
*Butch Cassidy's Forgotten Outlaw. (TBA)

=== טלוויזיה ===

*סיפורים מהצד האפל (1992)
*היי ארנולד! (1999-1997) - דיבוב 
*חוק וסדר (2001) 
*חוק וסדר: מדור מיוחד (2017-2005)
*חוק וסדר: כוונה פלילית (2010)
*מת על הבמה (2017)
*החיים עצמם (2018)
*הרצח של ורסצ'ה: סיפור פשע אמריקאי (2018)
*העיר על הגבעה (2019-הווה)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1960
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
אריה אורון

אריה אורון (שטרן) (1916 - 28 באפריל 1999) היה הנציג הדיפלומטי הישראלי הראשון באיטליה ושגריר ישראל בוונצואלה בשנים 1961–1963. כיהן כמנכ"ל חברת עמידר בשנים 1963–1970, מהנדס במקצועו.

==ביוגרפיה==
נולד ב-1916 כאריה (לייב) שטרן בלובומל, פולין. עלה לארץ ישראל ב-1935.

אורון סיים לימודי הנדסת חשמל וכימיה בפקולטה להנדסת חשמל ובפקולטה לכימיה בטכניון וכיהן גם כיו"ר אגודת הסטודנטים שם.

במרץ 1938 ארגן קבוצת סטודנטים מהטכניון, שיחד עמו השתתפו בעלייה לחניתה במסגרת מבצע חומה ומגדל.

בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין בארמייה השמינית של הצבא הבריטי במצרים ובלוב. הוא לחם במערכה נגד כוחות גרמניה הנאצית שלחמו בחזית צפון אפריקה תחת פיקודו של ארווין רומל.

עם תום המלחמה כיהן כיו"ר "המרכז לגולה" באיטליה, שימש כנציג הסוכנות הראשון וריכז את המאמץ לאיסוף שארית הפליטה של יהודי אירופה שם והעלאתם לישראל. כן פעל במסגרת חסויה להעברת נשק ארצה, ובין היתר אסף ואימן פליטים מוכשרים לקורס טיס של חיל האוויר הישראלי שהיה בראשית דרכו, בהם מפקד חיל האוויר לעתיד מוטי הוד. ב-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר) הוביל את שיירת היהודים הראשונה שעברה את שער טיטוס בכיוון ההפוך, של חזרה לארץ ישראל.

לאחר קום המדינה, מונה אורון בינואר 1949 לקונסול הראשון של ישראל ברומא בירת איטליה, עד מרץ 1951. במצוות משה שרת עיברת שמו משטרן לאורון. 

עם סיום תפקידו כשגריר שב לארץ עם משפחתו וכיהן כחבר הנהלה בקופת חולים הכללית עד סוף שנת 1960. בשנים 1961–1963 כיהן כשגריר ישראל בקראקס בירת ונצואלה, ובמקביל שימש שגריר בקוראסאו וטרינידד וטובגו הסמוכות.

בהמשך חזר ארצה וכיהן כמנכ"ל חברת עמידר עד אוקטובר 1970, עת מונה לשמש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של החברה. החל בפברואר 1973 כיהן כמנכ"ל חברת "בנייה להשכרה" של ההסתדרות וכמנכ"ל ויו"ר קרן הגמלאות המרכזית של ההסתדרות.

אריה אורון נפטר בשנת 1999 ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק. הוא הותיר אחריו את רעייתו עבריה אורון (1920–2003), ושני ילדים: צופי מרום (1950), ד"ר לפסיכולוגיה, וחמי אורון (1952), מהנדס אווירונאוטיקה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים מווהלין
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:שגרירי ישראל בוונצואלה
קטגוריה:סגל שירותי בריאות כללית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק

קטגוריה:יחסי איטליה–ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999