OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אברהם קפלן (מוזיקאי)

אברהם קפלן (5 במאי 1931 – 6 בספטמבר 2023) היה מנצח מקהלות ומלחין ישראלי-אמריקאי.

==ביוגרפיה==
קפלן נולד בישראל, בן ונכד למנצחי מקהלות – סבו היה חזן ומנצח מקהלה ב. אביו, שלמה קפלן, הניח את התשתית לתרבות שירת המקהלה בישראל והיה למנצח המקהלות המוביל באמצע המאה ה-20. ניסיונו הראשון של אברהם בתחום זה היה בעת שירותו הצבאי, כאשר ניצח על מקהלה ביחידה שלו.
אחרי השחרור החל בלימודי מוזיקה (ניצוח על מקהלות) באקדמיה למוזיקה בירושלים והתמנה למנצח המקהלות של הקונסרבטוריון ושל קול ישראל.

בשנת 1954 יצא קפלן לניו יורק, להמשיך בלימודי המוזיקה בג'וליארד. כעבור שלוש שנים, מצויד בשתי דיפלומות ואחרי תקופת עבודה כעוזר מנצח, חזר לישראל וניצח על מקהלת האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים. בשנת 1961 חזר לארצות הברית, התמנה לראש מחלקת ניצוח מקהלות בג'וליארד. במקביל שימש מנצח או מנהל מוזיקלי במקומות שונים, הופיע בתוכניות טלוויזיה והקליט עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק. על תלמידיו בג'וליארד נמנה המנצח ג'ון נלסון.

בשנת 1954 היה שותף להכנות לביצוע הבכורה העולמי של האופרה "דוד" מאת דריוס מיו בירושלים. ב-1963 הכין את המקהלה לביצוע הבכורה העולמי של הסימפוניה השלישית של ברנשטיין, "קדיש", בתל אביב.

ליאונרד ברנשטיין הביע את התפעלותו מן המוזיקליות והרבגוניות של תזמורת הקאמרטה הסימפונית בניצוחו של "מאסטרו אברהם קפלן, שנשלח לה ממרומים". קפלן ניצח על תזמורת זו בשנים 1968–1977.

בשנת 1977 הופיע בבית הלבן בקונצרט חגיגי לכבוד נשיא פינלנד, אורהו קקונן. הוא הוזמן לנצח בקונצרט לכבוד אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ובעלה הדוכס מאדינבורו בביקורם בארצות הברית בשנת 1983.

ב-1977 הצטרף אברהם קפלן לסגל המרצים של אוניברסיטת וושינגטון כמנהל לימודי המקהלה.

נוסף לניצוח והוראה, כתב קפלן ב-1985 את ספר הלימוד "Choral Conducting", בנושא "ניצוח מקהלות". הספר, הנפוץ מאוד בשימוש, יצא במהדורה שלישית.

בתחילת 2020 עבר לבלטימור במטרה להיות סמוך לבנו ונכדיו.

לעת זקנה, הוא החליט לחזור ולחיות בעיר ילדותו תל אביב, לצד אחיותיו.

אברהם נפטר ב-6 בספטמבר 2023.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* [http://www.naxos.com/artistinfo/abraham_kaplan_12466/12466.htm אברהם קפלן], באתר naxos.com
* [https://www.bach-cantatas.com/Bio/Kaplan-Abraham.htm אברהם קפלן], באתר bach-cantatas.com
<div style="direction: ltr;">
* https://web.archive.org/web/20081220084303/http://www.washington.edu/research/showcase/1977c.html
</div>

קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:מנצחי מקהלות ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:משפחות במוזיקה
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
משפט הצפיפות של צ'בוטרב

משפט הצפיפות של צ'בוטרב הוא משפט מרכזי בתורת המספרים האלגברית. עבור הרחבת גלואה נתונה של שדות מספרים, עם חבורת גלואה G, המשפט מתאר כיצד מתפלגת בין איברי G העתקת פרובניוס המתאימה לראשוני הנבחר, כביכול, באקראי. משפט הצפיפות מהווה הכללה משותפת למשפט דיריכלה על ראשוניים בסדרות חשבוניות ולמשפט פרובניוס על פירוק פולינום שלם מודולו ראשוניים שונים. בין המסקנות החשובות מהמשפט: בכל שדה מספרים, האידיאלים הראשוניים מתפלגים באופן אחיד (במובן של צפיפות דיריכלה) בין המחלקות השונות של חבורת מחלקות האידיאלים.

משפט הצפיפות: תהי K/F הרחבת גלואה של שדות מספרים, עם חבורת גלואה <math>\ G = \operatorname{Gal}(K/F)</math>. עבור כל מחלקת צמידות C של G, לקבוצת הראשוניים p שעבורן העתקת פרובניוס שייכת ל-C יש צפיפות דיריכלה השווה ל- <math>\ \frac{|C|}{|G|}</math>. יש להבחין שהעתקת פרובניוס המתאימה לראשוני p (של F) אינה מוגדרת היטב כאיבר של G, אלא עד כדי הצמדה. לכן קובע המשפט למעשה שהעתקת דיריכלה מקבלת כל ערך אפשרי בחבורה, ב"הסתברות" אחידה.

אם f הוא פולינום מתוקן בעל מקדמים בחוג השלמים האלגבריים <math>\ O_F</math> של F, אז העתקת פרובניוס המתאימה לראשוני p (שהוא אידיאל ראשוני בחוג השלמים) פועלת על שורשי הפולינום בשדה השאריות <math>\ O_K/P</math> באמצעות העלאה בחזקת <math>\ q = |O_F/p|</math>. לפי תורת גלואה של שדות סופיים, מבנה המחזורים של פעולה זו שווה לתבנית הפירוק של הפולינום f מעל השדה <math>\ O_F/p</math>. כך אפשר להסיק ממשפט הצפיפות של צ'בוטרב את משפט פרובניוס.

צ'בוטרב (1894-1947) הוכיח את המשפט ב-1922, באמצעות רדוקציה של הרחבת שדות כללית להרחבה ציקלוטומית. כדי להוכיח את המשפט עבור הרחבה ציקלוטומית K/F, הוא פירק את פונקציית זטא של השדה K כמכפלה של פונקציות L של השדה F, בדומה לאופן שבו הוכיח דיריכלה את המשפט שלו. ההוכחה פורסמה ב-1923 ברוסית, ואז ב-1925 בגרמנית. שנתיים אחר-כך נעזר אמיל ארטין בשיטת הרדוקציה של צ'בוטרב כדי להוכיח את משפט ההיפוך שלו, ושיטה זו היא עדיין צעד חיוני בכל הוכחה של משפט ההיפוך. את המשפט של צ'בוטרב, לעומת זאת, גוזרת הספרות המודרנית ממשפט ההיפוך, המטפל באופן ישיר בכל הרחבת שדות אבלית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תורת המספרים האלגברית
צפיפות של צ'בוטרב
צפיפות של צ'בוטרב
וינסנט קנבי

וינסנט קנבי (באנגלית: Vincent Canby; 27 ביולי 1924 – 15 בספטמבר 2000) היה מבקר קולנוע אמריקאי.

==ביוגרפיה==
קנבי נולד בשיקגו שבאילינוי לקטרין אן ולויד קנבי. בשנת 1969 הפך למבקר הקולנוע הבכיר בעיתון "הניו יורק טיימס" וכתב בעיתון על יותר מ-1,000 סרטים. הוא היה תומך נלהב של כמה במאים, בהם וודי אלן שאף הגדיר את הביקורת על סרטו "קח את הכסף וברח" כנקודת מפנה בקריירה שלו. קנבי העביר ביקורת קשה על סרטים עטורי שבחים כגון "רוקי", "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית", "היו זמנים באמריקה", "צ'יינהטאון", "שגעון של לילה", "מגרש השדים", "קן הקוקייה", "הסנדק חלק שני", "הנוסע השמיני" ו"מלתעות" שעליו כתב בסגנונו האופייני: "45 שניות אחרי שהסרט יסתיים לא יהיה צופה אחד שלא יחוש שהוא צפה בקשקוש".

קנבי נפטר ממחלת הסרטן במנהטן שבניו-יורק. שלוש שנים לאחר מותו של קנבי, הופיעה בעמוד הראשי של "ניו יורק טיימס" ידיעה פרי-עטו על מותו של בוב הופ. כחלק מתיק חבצלת כתב קנבי כתבת-הספד על הופ שנים רבות לפני כן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בעלי טור אמריקאים
קטגוריה:סגל ניו יורק טיימס
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1924
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2000
יעקב שמואל

יעקב שמואל (נולד ב-7 באוגוסט 1968) הוא מתאגרף ישראלי מקצועני לשעבר במשקל נוצה. מאזנו כמקצועני הוא 7 ניצחונות ו-0 הפסדים.

שמואל ייצג את ישראל באולימפיאדת סיאול בשנת 1988, הגיע לשלב רבע הגמר וסיים במקום החמישי באולימפיאדה. הוא גם היה אלוף ישראל במשקל נוצה פעמים רבות ואלוף מדינת ניו יורק לחובבים ב-1986.

== קריירה ==
שמואל גדל באור יהודה. החל את קריירת האיגרוף בשנת 1980 אצל המאמן פימה ליפמנוביץ'. בהיותו בן 14 ערך שמואל את הקרב הבינלאומי הראשון שלו נגד אלוף בתי הספר של אנגליה וניצח, בתחרות שנערכה בין נבחרת ישראל ולבין נבחרת צפון אנגליה. בגיל 15 זכה לראשונה באליפות ישראל לנוער. ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות ברחבי אירופה. 

בשנת 1986 יצא לתחרות בניו יורק וזכה במדליית זהב בטורניר הספניש גלובז (אליפות מדינת ניו יורק לחובבים). ב-1987 זכה בטורניר בפולין.

בשנת 1987 התגייס לצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין ושירת באשקלון. 
 
בשנת 1988 השתתף שמואל באולימפיאדת סיאול שבקוריאה הדרומית. בקרב הראשון הוא ניצח את ירמו אסקלינן מפינלנד, ובקרב השני את ריקרדו פיטמן מאיי קוק, אך בשלב רבע הגמר נוצח על ידי האיטלקי ג'ובאני פאריסי, שהמשיך וזכה במדליית הזהב.

בשנת 1990, לאחר שרותו הצבאי, עבר שמואל לצרפת ושם עבד כשנתיים כמתאגרף מקצועני.

בין 3 בדצמבר 1988 ו-10 בפברואר 1991 ערך שמואל שבעה קרבות כמקצוען, וניצח בכולם. הוא התאגרף עם מיק פאול, מוסטפא ורקווי, פסקל ראגאוט, רדהא ג'ין עבאס, ג'ין מארק אוגוסטין, ליונל ג'ין ואנק ריגל. 

בשנת 1995 הגיע למקום חמישי באליפות העולם שנערכה בברלין. אך בעקבות הפסד למתאגרף טורקי באליפות אירופה, נמנעה ממנו האפשרות להתחרות באולימפיאדת אטלנטה (1996). 

בשנת 1996 פרש שמואל מאיגרוף תחרותי בעקבות פציעה ביד. הוא עבר לאימון, אימן חמש שנים בקבוצת מכבי תל אביב באיגרוף, ובמקביל אימן בנבחרת ישראל באיגרוף. נכון ל-2013 משמש כמאמן ומדריך לאיגרוף במכון שפתח באור יהודה. 

גרוש ואב לשלושה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתאגרפים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
קטגוריה:מתאגרפים באולימפיאדת סיאול (1988)
בית הכנסת סקולנובה

בית הכנסת סקולנובה (באיטלקית: Sinagoga Scolanova; מילולית: "בית הכנסת החדש") נמצא בעיר טראני שבדרום איטליה. הוא נבנה בימי הביניים בשנת 1247. בשנת 1541, עם גירוש היהודים מהאזור בידי קרלוס החמישי, הוסב – יחד עם שלושת בתי הכנסת הנוספים בטראני – לכנסייה קתולית, ששמה היה "סנטה מריה סקולנובה" (באיטלקית: Chiesa di Santa Maria Scolanova).<ref name=":0" /> הכנסייה שפעלה בו הפסיקה את פעילותה בשנות ה-50, ובשנת 2006 שב המבנה ליעודו המקורי, בית כנסת יהודי. אף שהכנסייה פעלה במבנה במשך מאות שנים, לא הוכנסו שינויים משמעותיים בעיצובו הפנימי של המבנה, וכך השתמרו גומחת ארון הקודש ושלושה חלונות המעטרים את קיר המזרח.

בית הכנסת סקולנובה היה אחד מארבעה בתי כנסת שפעלו בעיר טראני בימי הביניים. בשנת 1541, עם גירוש יהודי האזור, הוסבו כל ארבעת בתי הכנסת לכנסיות ו-310 היהודים שנותרו בעיר נאנסו להמיר את דתם לנצרות. מתוך ארבעת מבני בתי הכנסת שרדו רק הסקולנובה והסקולגרנדה. מבנה בית הכנסת סקוֹלַגרַנדֶה (באיטלקית: Sinagoga Scolagrande; מילולית: "בית הכנסת הגדול") הפך לכנסיית סנט'אנה (באיטלקית: Chiesa di Sant’Anna), וב-2009, כתוצאה מפעילותו של חוקר יהדות איטליה צ'זרה קולפמינה ואחרי עבודות שיקום ממושכות, נפתח בו מוזיאון למורשת יהודי טראני .

על אף השבת המבנה לייעודו המקורי כבית הכנסת, בשל היותו מקום היסטורי אין אפשרות לשנות דבר במבנה. כך נוצר מבנה דת יהודי שמשלב אלמנטים נוצרים. בבית הכנסת נותר מגדל פעמונים בראש המבנה, אך אחד מבני הקהילה החליף באישון לילה את הצלב במגן דוד. את איור מרים אם ישו, שבגומחת ארון הקודש, כיסו באמצעות קיר זמני.<ref name=":0"></ref>

מאז 2006, היהודי האחרון שנותר בטראני, אברהם זכאי זקילו, מתפלל בבית הכנסת מדי יום. לתפילה במקום מצטרפים גם מבקרים מזדמנים בעיר.<ref name=":0" />

==ראו גם==
* יהדות טראני

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בתי כנסת איטלקיים
קטגוריה:איטליה: בתי כנסת
המל

המל (מערבית: راس الحمل - ראס אל המל, "ראש הכבש") או α בטלה הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים טלה והוא גם אחד מהכוכבים הבהירים בשמי הלילה. הכוכב מייצג את ראשו של הטלה כפי שמרמז שמו בערבית. הכוכב נקרא גם לעיתים אל-נאת' (בערבית, הנוגח) אך שם זה מזוהה כיום עם הכוכב β בשור.

לפני כ-2,000 שנים היה הכוכב סמוך לנקודת המפגש בין מישור המלקה ובין קו המשווה השמימי, כלומר במקום בו נמצאה השמש בנקודת השוויון של האביב (בחצי הכדור הצפוני), ומסיבה זו נחשב מזל טלה למזל הראשון בגלגל המזלות. נקיפת ציר כדור הארץ העבירה את נקודת השוויון לקבוצת דגים.

==תכונות==
המל הוא ענק כתום במרחק של כ-66 שנות אור ועם מסה של כ-2 מסות שמש, שעזב את הסדרה הראשית לאחר תום שלב היתוך המימן בליבתו. רדיוס הכוכב הוא 15 רדיוסי שמש ועוצמת הארתו היא פי 50 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ופי 90 אם כוללים גם את התחום התת אדום.

==קישורים חיצוניים==
* [http://stars.astro.illinois.edu/sow/hamal.html המל באתר של ג'ים קלר]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים טלה
קטגוריה:ענקים מסוג K
קטגוריה:כוכבים בהירים
קטגוריה:קטלוג גליזה
71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית

71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית (בגרמנית: 71<span style="color: white;">i</span>Fragmente einer Chronologie des Zufalls) הוא סרט אוסטרי מ-1994 מאת מיכאל הנקה. זהו חלקה האחרון של "טרילוגיית ההתקרחנות" של הנקה המורכבת משלושת סרטי הקולנוע הראשונים שביים, ועוסקת בנושאים כמו התנוונות רגשית וניכור בחברה המודרנית. הסרט מבוסס על אירוע טבח אמיתי שאירע בסניף בנק באוסטריה, שבו סטודנט צעיר ירה למוות במספר בני אדם אותם לא הכיר מעולם ולאחר מכן התאבד.

== מבנה ==
הסרט מורכב מ-71 קטעים (פרגמנטים) שלכאורה אינם קשורים אחד לשני המופרדים בהפוגות להרף-עין של מסך שחור, וממספר קווי עלילה נרטיביים המתארים את חייהם של כמה בני אדם, שמן הסצנה המתארת את הטבח בבנק ניתן להסיק כי הם קשורים באופן כלשהו לאירוע זה. הדמויות כוללות את הרוצח עצמו, וכן ילד רומני שהיגר לאוסטריה באופן בלתי חוקי וחי ברחובות וינה (דמות שמבוססת אף היא על מקרה אמיתי), מאבטח נוצרי דתי העובד בבנק, קשיש שהטלוויזיה בביתו דלוקה לכל אורך הסרט, וזוג השוקל לאמץ ילד. חלקים רבים של הסרט מהווים כתבות חדשות טלוויזיוניות אמיתיות הכוללות דיווחים על מלחמת בוסניה, מלחמת האזרחים בסומליה, הלחימה בדרום לבנון (1982 - 2000), מעשי פיגועים בטורקיה, וההאשמות במעשים מגונים שהופנו כלפי מייקל ג'קסון. חלק מכתבות אלה אף עוסקות באירועים מתוך הסרט - מעשה הטבח וגילויו של הילד שהיגר מרומניה.

הסרט נחשב לשונה משני הסרטים הראשונים בטרילוגיה בכך שאינו עוסק בתא משפחתי בודד אלא במרכיבים שונים ומצטלבים של החברה, וכן בעיסוקו של הנקה בנושאים גלובליים יותר שאינם קשורים בהכרח לאוסטריה, דבר שחזר על עצמו בסרטיו הבאים.

הטכניקה של הרכבת סרט מסצנות רבות שלכאורה אינן קשורות אחת לשנייה חזרה על עצמה בסרט מאוחר יותר של הנקה, "לחיות על הקצה". טכניקה זו, לדבריו של הנקה, היא הדרך היחידה בה יוצר קולנועי מסוגל לדמות את עושרם של החיים האמיתיים.

"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" ו"לחיות על הקצה" חולקים את הנושא המרכזי של הצטלבות גורלותיהם של בני אדם הזרים זה לזה, בעקבות מאורע מסוים. בניגוד ל"לחיות על הקצה", בו המאורע המקשר בין גורלותיהן של הדמויות מתרחש בתחילת הסרט, ב"71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית" מאורע זה מתרחש בסופו של הסרט.

== תגובות ופרשנות ==
אתר "Senses of Cinema" קרא לסרט "אחת מהיצירות הנרטיביות המאתגרות ביותר של שנות התשעים", וטען גם כי הבנק בו מתבצע הטבח בסוף הסרט בא לסמל את הקפיטליזם התאגידי.

בפסטיבל הסרטים הקטלוני הבינלאומי בסיטגס זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר, בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס איגוד מבקרי התסריטאים הקטלוני.

== קישורים חיצוניים ==

* "[http://www.habama.co.il/Pages/Event.aspx?Subj=4&Area=1&EventId=3192 71 פרגמנטים מכרונולוגיה מקרית]", באתר "הבמה"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1994
קטגוריה:סרטי מיכאל הנקה
קטגוריה:סרטים אוסטריים
פול קלוג

פול פרדריק קלוג (באנגלית: Paul Frederick Kluge, נולד בשנת 1942 בניו ג'רזי, ידוע בכינוי P. F. Kluge) הוא סופר אמריקאי המתגורר באוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית-הספר הגבוה לאומנות וכיום הוא מלמד במקום כתיבה יוצרת. בין השנים 1967–1969 שרת בחיל השלום והוצב במיקרונזיה.

קלוג כותב בעיקר רומאנים והוא מחברם של כמה ספרים עטורי שבחים ביניהם גם הרומן האחרון שלו שיצא ב- 2008, Gone Tomorrow. שתיים מצירותיו הפכו לסרטי קולנוע: "אדי והמשוטטים" (1983) ואחר צהריים של פורענות (1975) שבוסס על מאמר שכתב יחד עם תומאס מור עבור מגזין "לייף". קלוג נוהג לכתוב גם למגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.

==ביבליוגרפיה==
====רומאנים====
* The Day I Die: A Novel of Suspense (1976)
* Eddie and the Cruisers (1980)
* MacArthur's Ghost (1987)
* Seasons for War (1988)
* Biggest Elvis (1996)
* Final Exam (2005)

====אחרים====
* The Edge of Paradise (1991)
* Alma Mater: A College Homecoming (1995)
* Gone Tomorrow (2008)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.pfkluge.com/ פול קלוג], האתר הרשמי.
* [http://xoxoxpress.com/authors.php#pfkluge פול קלוג] באתר Xoxox Press.

קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי קניון קולג'
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
כיתור

ציור משנת [[1923 המתאר את קרב וינסנס שנערך באילינוי בשנת 1779 במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. כוח צבאי אמריקאי קטן כיתר מצודה וצעד סביבה עד שהבריטים והאינדיאנים שהיו במקום שוכנעו כי מדובר בכוח גדול מאוד ונכנעו.]]
כיתור הוא תמרון שבו כוח אחד מקיף את הכוח השני מכל עבריו. לעיתים הכיתור לא נעשה על ידי חסימת הכוח המכותר, אלא רק על ידי שליטה באש על דרכי הגישה של הכוח המכותר. כיתור מתקיים בעיקר בפעילות צבאית, אך גם בפעילות משטרתית ולעיתים גם בפעילות של כוחות שאינם סדירים.

הכוח המכותר נמצא בעמדת נחיתות משום שיכולת התמרון שלו מוגבלת, כל אגפיו חשופים לאויב, ולרוב דרכי האספקה שלו מנותקות, לפחות במידת מה. מאידך, לכוח המכותר קווי אספקה קצרים המקלים עליו לנייד את יחידותיו בתוך השטח המכותר בעוד שקווי האספקה של הכוח המכתר נמתחים ויעילותם נפגמת. נוסף על כך, על הכוח המכתר לפזר את כוחותיו סביב אזור הכיתור כולו, ולשם כך עליו לדלל את כוחותיו לאורך החזית המתארכת, אילוץ החושף נקודות תורפה בטבעת הכיתור. כוח מכותר עשוי לנסות ולפרוץ את דרכו אל מחוץ לטבעת הכיתור, יכול לדבוק בעמדותיו על מנת להתיש את הכוח המכתר, יכול להילחם עד מוות או להיכנע.

כיתור שימש טקטיקה צבאית על ידי מצביאים רבים במהלך ההיסטוריה, בהם אלכסנדר הגדול, חניבעל, סון דזה, אלברכט פון ולנשטיין, היינץ גודריאן, גרד פון רונדשטט, גאורגי ז'וקוב וג'ורג' פטון. סון דזה סבר כי עדיף שלא לבצע כיתור הדוק אלא לתת לכוח המכותר אפשרות להימלט על מנת למנוע את העלאת המורל בקרבו, דבר שיכול להביא למלחמתם למוות במקום האפשרות העדיפה שייכנעו.

הטקטיקה הבסיסית של כיתור, תנועת מלקחיים, מתבצעת כך שלאחר שהאויב התקדם במרכז החזית, מותקפים בו זמנית אגפי האויב משני צדדיו כדי לכתרו. בו בזמן תנועת מלקחיים נוספת סוגרת את האגף המרוחק של האויב כדי למנוע תגבור הכוחות במרכז. הטקטיקה מסוכנת ליישום, היות שהתוקף חייב להפריש חלק ניכר מצבאו לאגפיו החזקים וכך המרכז נותר חלש וקל יותר להבקיע אותו. הכיתור של הארמייה השישית במהלך קרב סטלינגרד הוא דוגמה אופיינית לשימוש בטקטיקה זו.

במידה וקיים בשדה הקרב מכשול טבעי כגון הרים או אוקיינוס דרושה רק מחצית מ"תנועת המלקחיים" ("צבת יחידה") מכיוון שהתפקיד נעשה על ידי אותו המכשול. המתקפה הגרמנית על שפלת צרפת בשנת 1940 היא דוגמה אופיינית למצב זה.

דוגמה שלישית ונפוצה יותר של כיתור היא מצור. במקרה זה הכוח המכותר הוא זה שיוצר את המצב מיוזמתו והוא נעשה במבצר שבו קיימת אספקה לזמן ארוך וביצורים מגננתיים אשר מונעים אפשרות של מתקפה. מצורים התרחשו כמעט לאורך כל היסטוריית הלחימה.

==דוגמאות לכיתורים מפורסמים==
* קרב קאנאי (פוליה, 216 לפנה"ס)
* קרב פראוסטדט (פולין, 1706)
* קרב טננברג (פולין, 1914)
* קרב קייב (ברית המועצות, 1941)
* קרב סמולנסק (ברית המועצות, 1941)
* קרב סטלינגרד (ברית המועצות, 1942)
* כיתור הארמייה השלישית של מצרים (סיני, 1973)

==ראו גם==
* מבלט
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טקטיקה צבאית
קטגוריה:אסטרטגיה
פטרישה קלארקסון

פטרישה דייוויס קלארקסון (באנגלית: Patricia Davies Clarkson; נולדה ב-29 בדצמבר 1959) היא שחקנית אמריקאית, זוכת שני פרסי אמי על תפקידה בסדרה "עמוק באדמה", זוכת פרס גלובוס הזהב על תפקידה במיני-סדרה "חפצים חדים", הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב בשנת 2003 על תפקידה בסרט "רסיסי אפריל".

== ביוגרפיה ==
קלארקסון נולדה בניו אורלינס, לואיזיאנה לארתור ולג'קי קלארקסון שהיו מנהל בית ספר מקומי לרפואה ופוליטיקאית. קלארקסון היא הצעירה ביותר מבין 5 אחיות.

קלארקסון למדה באוניברסיטת פורדהאם שם סיימה את לימודיה בהצלחה, ולאחר מכן החלה קלארקסון ללמוד דרמה באוניברסיטת ייל.

== קריירת משחק ==
את תפקידה הראשון קיבלה קלארקסון בשנת 1987 בדרמת הפשע זוכת פרס האוסקר של בריאן דה פלמה "הבלתי משוחדים", בסרט גילמה קלארקסון את דמותה של קתרין נס אשתו של סוכן משרד האוצר האמריקאי אליוט נס (קווין קוסטנר).

ב-1995 השתתפה קלארקסון במותחן הפנטזיה "ג'ומנג'י".

תפקיד הפריצה המשמעותי של קלארקסון באותן שנים היה בשנת 1999 בדרמת הפשע מועמדת 4 פרסי האוסקר של פרנק דרבונט "גרין מייל".
בסרט גילמה קלארקסון את מלינדה מורס וקיבלה את פרס סאטורן.

ב-2001 שיחקה קלארקסון בדרמת המסתורין של שון פן "השבועה".

בשנת 2002 קיבלה קלארקסון את פרס אמי על תפקידה בסדרת הדרמה "עמוק באדמה", כמו כן באותה שנה השתתפה קלארקסון בדרמה הרומנטית מועמדת 4 פרסי האוסקר "הרחק מגן עדן".

בשנת 2003 קיבלה קלארקסון מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר וכמו כן מועמדות לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הקומית "רסיסי אפריל".
בסרט גילמה קלארקסון את דמותה של ג'ויי ברנס אמה של אפריל גיבורת הסרט.
באותה שנה קיבלה ביקורות טובות על תפקידה בסרט "אנשי התחנה".

ב-2005 שיחקה קלארקסון בדרמת המתח ההיסטורית שהייתה מועמדת ל-6 פרסי אוסקר של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה".

בשנת 2006 קיבלה קלארקסון את פרס אמי השני שלה, גם הוא על תפקידה בסדרה "עמוק באדמה".
ב-2007 השתתפה קלארקסון בקומדיה הרומנטית "אהבה בתפריט" ובדרמה הקומית מועמדת פרס האוסקר "לארס והבחורה האמיתית".

ב-2008 השתתפה קלארקסון בדרמה הרומנטית של וודי אלן "ויקי כריסטינה ברצלונה".

== פילמוגרפיה ==

=== טלוויזיה ===
*המלכה של אלכס היילי (1993) - בתפקיד: ליזי
*רצח מדרגה ראשונה (1996-1995) - בתפקיד: אנני הופמן
*ארץ הפלאות (2000) - בתפקיד: תאמי באנגר
*חפצים חדים (2018) - בתפקיד: הבלשית אדורה קרלין
*בית הקלפים (2018) - בתפקיד: ג'יין דייוויס
*State of the Union (2022) - בתפקיד: אלן
*לא רעב ולא אוהב (2022) - בתפקיד: דיבוב קולה של פאם

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקנית אורחת בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן משנה
קטגוריה:פעילות איכות הסביבה אמריקאיות
קטגוריה:אל-הוריות אמריקאיות
קטגוריה:אל-הוריים אמריקאים
קטגוריה:בוגרות בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פורדהם
קטגוריה:זוכות פרס סאטורן לשחקנית משנה בקולנוע
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
שוורין

שוורין (בגרמנית: Schwerin) היא עיר בצפון גרמניה, בירת המדינה הפדרלית הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. האוכלוסייה נכון לדצמבר 2015 עומדת על כ-96,800 תושבים. שוורין מוקפת על ידי אגמים רבים, הגדול בהם הוא אגם שוורין, ששטחו כ-60 קמ"ר.

== היסטוריה ==
היישוב הוקם במאה ה-11 כשסלאבים בנו טירה באזור בו נמצאת כיום טירת שוורין. במאה ה-14 הפכה שוורין לחלק מדוכסות מקלנבורג, והפכה לעיר המושב של הדוכס מאז ועד ל-1918, מהפכת נובמבר, בה ויתרו הקיסר הגרמני, וילהלם השני, והאצולה המקומית על השלטון. 
במלחמת העולם השנייה נכבשה שוורין על ידי צבא ארצות הברית במאי 1945, נמסרה לאחר מכן לבריטים ולאחר מכן לידי הצבא האדום. שוורין נכללה בתחום אזור הכיבוש הסובייטי והייתה חלק מגרמניה המזרחית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990, נוצרה מדינת מקלנבורג-מערב פומרניה, ושוורין נבחרה בתור בירת המדינה, אף-על-פי שהעיר רוסטוק הנמצאת גם היא במדינה, גדולה יותר.

אתר התיירות המרכזי בעיר הוא טירת שוורין, שנבנתה על אי באגם שוורין למטרת מגורים של הדוכס של מקלנבורג-שוורין. כיום נמצא בטירה פרלמנט המדינה. כמו כן, על האי שוכנת קתדרלת הארמון, שנבנתה במאה ה-16, והייתה הקתדרלה הפרוטסטנטית הראשונה שנבנתה במקלנבורג. 
הקהילה היהודית בשוורין מונה כ-900 איש, רובם יוצאי ברית המועצות. זוהי אחת הקהילות הגדולות במזרח גרמניה. 

משנת 1991 מתקיים בעיר פסטיבל סרטים מהגדולים במזרח גרמניה בשבוע הראשון של מאי בשם "FilmArtFestival Mecklenburg-Pomerania". 

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות גרמניה: ערי בירה
קטגוריה:מקלנבורג-מערב פומרניה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
סנטינל 3

סנטינל 3 (Sentinel 3) הוא מערך לוויני חישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק מתוכנית קופרניקוס האירופית. הלוויין מיועד לעקוב אחר הקרקע והאוקיינוסים, באמצעות מגוון חיישנים אופטיים. מערך הלוויינים עובד בצוותא עם לוויני סנטינל 2, יאפשר ייצור מהיר של תצלומי לוויין, ומפתחיו מציינים כי בין הפקודה לצלם אזור בעל עניין עד שיופצו תוצרים למשתמשים יעבור פרק זמן שלא יעלה על שלוש שעות.

==לוויני המערך==
המערך מארבעה לוויינים: 
* Sentinel-3A שוגר ב-16 בפברואר 2016.<ref name="nsf20160216"></ref>
* Sentinel-3B שוגר ב-25 באפריל 2018<ref name="sfn20180425"></ref>
* Sentinel-3C מתוכנן להיות משוגר ב 2024
* Sentinel-3D מתוכנן להיות משוגר ב 2025

==משימות הלוויינים==
בין משימות הלוויינים ניתן לציין:
*המשך המשימות של הלוויין Envisat - צילומי צבע של יבשה וימים
*מדידת טמפרטורה של אזורי יבשה וים
*מעקב אחר קרחונים
*מעקב אחר צמחייה

==ראו גם==
*סנטינל 1
*סנטינל 2
*סנטינל 4
*סנטינל 5

==קישורים חיצוניים==
* 

*[http://www.esa.int/esaLP/SEMTST4KXMF_LPgmes_0.html סנטינל 3, באתר לווייני סנטינל]
* [https://sentinels.copernicus.eu/web/sentinel/missions/sentinel-3/overview/mission-summary לוויני סטנינל 3 ] 
*[http://esamultimedia.esa.int/docs/S3-Data_Sheet_131108.pdf מידע טכני על הלוויין]
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:GMES
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים
סנטינל 4

סנטינל 4 (Sentinel 4) הוא מטע"ד לחישה מרחוק של כדור הארץ, המפותח כחלק ממיזם GMES האירופי. המטעד יחובר ללוויין מסדרה מטאוסאט של ארגון EUMETSAT. הוא יוצב בחלל במסלול גיאוסטציונרי, בשונה מלווייני סנטינל 1, 2 ו - 3, המתוכננים לפעול בגובה נמוך מעל כדור הארץ. יעודו העיקרי של הלוויין - מעקב אחר אטמוספירת כדור הארץ, באמצעות חיישן מולטי ספקטראלי.

==ראו גם==
*סנטינל 1
*סנטינל 2
*סנטינל 3
*סנטינל 5

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.esa.int/esaLP/SEM3ZT4KXMF_LPgmes_0.html סנטינל 4, באתר לווייני סנטינל]
*[http://esamultimedia.esa.int/docs/S4-Data_Sheet.pdf מידע טכני על הלוויין]
*
קטגוריה:GMES
קטגוריה:תוכנית החלל האירופית
קטגוריה:לוויינים אירופאיים
טלוגו

טֶלוּגוּ (తెలుగు) היא שפה דראווידית. השפה מהווה שפה רשמית במדינות ההודיות אנדרה פרדש וטלנגאנה ובמחוז ינאם המשתייך לטריטוריית האיחוד פודוצ'רי. זו השפה ה-13 המדוברת ביותר בעולם כשפת אם. כאשר כוללים דוברים שזו אינה שפת האם, טלוגו היא השפה השלישית המדוברת ביותר בהודו.

טלוגו היא שפה קלאסית בת אלף שנים של ספרות ויצירה תרבותית רצופה. המסורת הספרותית בטלוגו ידועה פחות מזאת של הטמילית.

==הגיית השפה וכתיבתה==
{| class="wikitable" style="text-align:center;"
|+פונמות בטלוגו
|
! colspan=2 | וילוני
! colspan=2 | חכי
! colspan=2 | כפוף
! colspan=2 | מכתשי/(שִנִּי)
! colspan=2 | שפתי(־שִנִּי)
|-align=center
! אפי
| colspan=2 |
| colspan=2 |
| width=16px style="border-left: 0;"|ɳ||width=16px style="border-right: 0;"|
| width=16px style="border-left: 0;"|n̪||width=16px style="border-right: 0;"|
| width=16px style="border-left: 0;"|m||width=16px style="border-right: 0;"|
|-align=center
! סותם
| width=16px style="border-left: 0;"|g<span style="color:red;">ʱ</span>||width=16px style="border-right: 0;"|k<span style="color:red;">ʰ</span>
| colspan=2 |
| style="border-left: 0;"|ɖ<span style="color:red;">ʱ</span>||style="border-right: 0;"|ʈ<span style="color:red;">ʰ</span>
| style="border-left: 0;"|d̪<span style="color:red;">ʱ</span>|| style="border-right: 0;"|t̪
| style="border-left: 0;"|b<span style="color:red;">ʱ</span>||style="border-right: 0;"|p<span style="color:red;">ʱ</span>
|-align=center
! מחוכך
| colspan=2 |
| width=16px style="border-left: 0;"|ʤ<span style="color:red;">ʱ</span>||width=16px style="border-right: 0;"|ʧ<span style="color:red;">ʰ</span>
| colspan=2 |
| colspan=2 |
| colspan=2 |
|-align=center
! חוכך
| style="border-left: 0;"| ||style="border-right: 0;"|x
| style="border-left: 0;"| ||style="border-right: 0;"|ʃ
| style="border-left: 0;"| ||style="border-right: 0;"|ʂ
| style="border-left: 0;"| ||style="border-right: 0;"|s̪
| rowspan=2 style="border-left: 0;"|ʋ||style="border-right: 0;"|f
|-align=center
! rowspan=2 | מקורב(צדי)
| colspan=2 |
| style="border-left: 0;"|j||style="border-right: 0;"|
| colspan=2 |
| colspan=2 |
| style="border-right: 0;" |
|-align=center
| colspan=2 |
| colspan=2 |
| style="border-left: 0;"|ɭ||style="border-right: 0;"|
| style="border-left: 0;"|l̪||style="border-right: 0;"|
| colspan=2 |
|-align=center
! מקיש
| colspan=2 |
| colspan=2 |
| colspan=2 |
| style="border-left: 0;"|ɾ̪||style="border-right: 0;"|
| colspan=2 |
|-
| colspan=11 align=right | <span style="color:red;">*</span> תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
|}

==ספרות טלוגו==

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:שפות דראווידיות
כלי תל אל-יהודיה

פכיות ממשפחת כלי תל אל-יהודיה, [[מוזיאון רוקפלר]]
פכית, מוזיאון רוקפלר
כלים זואומורפיים, [[מוזיאון ישראל]]
כלי תל אל יהודיה היא קבוצת כלי קרמיקה ייחודית מתקופת הברונזה התיכונה II בארץ ישראל ותקופת הביניים השנייה בהיסטוריה של מצרים העתיקה תקופת החיקסוס. מקור השם של קבוצת הכלים נלקח מהתל בו נמצאו לראשונה תל אל יהודיה במרכז הדלתה של הנילוס במצרים. כלים אלו נמצאו גם באתרים ארכאולוגים בקפריסין ובלבנט.

כלים אלו נתגלו לראשונה בחפירתו של פלינדרס פיטרי בתל בשנים 1905 – 1906. פיטרי היה הראשון שזיהה את ייחודה של קבוצת כלים זו.

הכלים נמצאו לראשונה בשכבות שתוארכו לתקופת הברונזה תיכונה IIA (MBIIA) (שנים (2000 – 1750 לפנה"ס), הקבוצה הגיעה לשיא הפופולריות בתקופות ברונזה תיכונה IIB-C (MBIIB-C) (שנים (1750 – 1550 לפנה"ס), שבה ניתן לראותה בו זמנית באתרים בכנען ובאתרי הדלתה במצרים. שרידים מעטים של קבוצת כלים זו ניתן למצוא באתרים בתקופת הברונזה המאוחרת.

==טכניקה ומרקם==
החומר ממנו נעשו הכלים היה בצבע אפור או חום בהיר שהכיל גריסים, מחופה חיפוי אפור, חום-שחור או צהוב וממורק.

==עיטור==
הייחוד של כלים אלה נובע מהעיטור המיוחד שלהם. סגנון של עיטור מודקר, שנעשה בעזרת כלי חד. העיטור כלל דגמים ממולאים דקירות המוגבלים על ידי חריצים, או שטחים ממולאים בדקירות הנמשכות בקו ישר, או אלכסוני או בזיגזג, ללא הגבלה של השטח הדקור על ידי חריצים. המוטיבים השולטים בדקירות הם משולש, מרובע או מעוין. נתגלו גם כלים בודדים עם מוטיב עיטור של מעגלים כפולים. העיטור נעשה על הכלי לאחר שהוא הוחלק ושויף. פני השטח של הכלים לרוב כהה. החורים שנוצרו מולאו לעיתים קרובות בגיר או סיד, ובכך נוצרה ניגודיות מעניינת יותר בין פני השטח הכהים וחורי הדיקור הבהירים.

==צורתם החיצונית של הכלים==
משפחת כלי תל יהודיה כוללת בעיקר פכיות (פך קטן), וכן כלים זואומורפיים (כלי המעוצב כבעל חיים). נמצאו מספר דוגמאות נדירות של כלים המעוצבים כפרי.

==תפוצה==
מקורה של משפחת הכלים הוא בכנען אשר ממנה היא יוצאה לאזורים אחרים. כמות גדולה של כלים נמצאה מעמק הנילוס עד נוביה בדרום. אבל עיקר תפוצתם במצרים העתיקה היה בדלתה של הנילוס באתרים חיקסוסיים. כלים נמצאו בחלקה של כנען. כלים נמצאו לאורך החוף, מחופה הצפוני של כנען, החוף הפיניקי כולל החוף של סוריה. כלים נמצאו בחופה המזרחי של קפריסין (לא נמצאו כלים באזורים הפנימיים של כנען הצפונית וסוריה). תפוצת הכלים מצביעה על קשרי המסחר בתקופה שבה הייתה נפוצה.

==חשיבות הכלים בארכאולוגיה==
מציאת כלים אלה באתר ארכאולוגי נותנת כלי אבחון חד משמעי לזיהוי תקופת הברונזה התיכונה IIB-C באתרי ארץ ישראל ומצרים. למשל, באתר מנדס אשר נמצא באזור הדלתה של הנילוס, נמצאו שברי כלים אלה בשלבים מוקדמים של החפירה והם אפשרו לארכאולוג הקנדי האחראי פרופסור דונלד ב' רדפורד לקבוע את מציאותה של תקופת הביניים השנייה באתר, ובכך לשער שהיישוב היה תחת כיבוש בתקופה זו.

==לקריאה נוספת==

*רות עמירן, הקרמיקה הקדומה של ארץ ישראל, עמודים 144 - 149 
<div style="direction: ltr;">
Petrie, W.M. Flinders [1906], Hyksos and Israelite Cities, London, 1906
</div>.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקופת הברונזה התיכונה
קטגוריה:חיקסוס
קטגוריה:קדרות בארץ ישראל בעת העתיקה
קטגוריה:משפחות קרמיות בעת העתיקה
בריגיטה פסבנדר

בריגיטה פסבנדר (בגרמנית: Brigitte Fassbaender, נולדה ב-3 ביולי 1939 בברלין) היא זמרת מצו-סופרן אופראית גרמניה ובשנים האחרונות, מנהלת אמנותית. פסבנדר נושאת את אות הכבוד "זמרת החצר" (Kammersänger) מטעם האופרה הממלכתית של בוואריה.

== ביוגרפיה ==

פסבנדר היא בתם של שחקנית הקולנוע סאבין פטרס והבריטון הגרמני הנודע וילי דומגראף-פסבנדר. המשפחה השתקעה בנירנברג אחרי מלחמת העולם השנייה, ובריגיטה החלה בקריירת השירה שלה במינכן. בראיון בבי.בי.סי. דיברה בריגיטה פסבנדר בחופשיות על יחסיה עם שני המינים ועל מערכת היחסים שניהלה במשך 27 שנים עם בת זוגה.

== קריירה ==

בריגיטה פסבנדר למדה שירה אצל אביה בקונסרבטוריון של נירנברג. בשנת 1961 הצטרפה לאופרה הממלכתית של בוואריה. התפקיד הראשי הראשון ששרה שם היה ניקלאוס בסיפורי הופמן של ז'אק אופנבך. בשנת 1967 הופיעה פסבנדר במינכן כאוקטביאן ב"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס, התפקיד שהזניק אותה לקריירה בינלאומית. ב-1971 שרה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון והופעת הבכורה שלה המטרופוליטן אופרה בניו יורק הייתה ב-1974.

נוסף להישגיה בתחום האופרה, נחלה פסבנדר הצלחה באולם הקונצרטים כזמרת לידר ובסרטי קולנוע, כאשר שרה את תפקיד הנסיך אורלובסקי בהפקה קולנועית משנת 1984 של העטלף מאת יוהאן שטראוס. היא הרבתה להקליט - אופרות, לידר (בהם מסע החורף ושירת הברבור של שוברט), אורטוריות ("אורטוריית חג המולד" של באך, משיח של הנדל ועוד) - והופיעה במספר רב של הפקות אופרה טלוויזיוניות, המצויות כיום על גבי DVD. אלה כוללות תפקידי מפתח כמו אוקטביאן ב"אביר הוורד" ואורלובסקי ב"העטלף", שתיהן בניצוח קרלוס קלייבר, עמו הרבתה להופיע. בין שאר עיסוקיה, בריגיטה פסבנדר מלמדת כיתות אמן. 

בשנים האחרונות מכהנת פסבנדר במשרות ניהול. היא קיבלה עליה את ניהול התיאטרון הממלכתי של בראונשווייג בסקסוניה תחתית, שנהנה מחזונה היוצר למשך שנתיים. בשנת 1999 התמנתה למנהלת אמנותית בתיאטרון הממלכתי של טירול באינסברוק שבאוסטריה, היוצא בהפקות אופרה, בימתיות ותזמורתיות, מדי שנה.

== קישורים חיצוניים ==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.bach-cantatas.com/Bio/Fassbaender-Brigitte.htm Short biography]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות מצו סופרן
קטגוריה:זמרות אופרה גרמניות
פסבנדר
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1939
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1939
החובב הצעיר

החובב הצעיר ("החובב הצעיר, אלקטרוניקה פופולרית לנוער החובב") הוא סדרה של שלושה ספרים שהופיעו בתחילת שנות ה-70 בהוצאת י. מרכוס ושות', ירושלים. את הסדרה ערך עודד שרמר (4X4SO) בהשתתפות יחיאל אגמון (4X4LI), יאיר בורלא (4X4BO), ויהודה פרדיס, שגם כתבו בה מספר מאמרים. בדומה לספרי "הטכנאי הצעיר" של שנות ה-50, עסקה הסדרה באלקטרוניקה פופולרית ופנתה בעיקר לחובבי רדיו.

בכל כרך הופיעו מספר מדורים כמו "במו ידיך" (הרכבת מכשירים ובניות), מדידות וחישובים, רעיונות ואלתורים. בהיותו מכוון לחובבי רדיו, רבים ממדוריו של ה"חובב הצעיר" הוקדשו לתקשורת בגלים קצרים, למשדר רדיו, למקלטים, ולאנטנות. בנוסף הופיעו עצות מועילות לחובב וגם חידות משעשעות.

למרות שרכיבים טרנזיסטורים היו קיימים זה מכבר, חלק ניכר מהמעגלים האלקטרוניים שתוארו בספר היו מבוססים עדיין על שפופרות ריק. מקצת מהמאמרים התייחסו לטרנזיסטורים מסוג גרמניום. חובבי הרדיו הצעירים של אותה תקופה, אשר התעניינו גם בבניית ציוד התקשורת שלהם בגלים קצרים (HF), הכירו את המעגלים, כמו למשל זה המופיע במאמר של דניאל רוזן (4X4SK) בכרך ב': "משדר זעיר ל-40 מטר" (40 מטר הוא אורך הגל המתאים לפס החובבים בתדר 7&nbsp;MHz).

המאמר "משדר זעיר ל-40 מטר"
1=זו תמונת המשדר כפי שבנה אותו בילדותו [[יוסף פנחסי (4Z1VC), כיום פרופסור להנדסת חשמל ואלקטרוניקה ודיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל}}]]

==הערות שוליים==
 
משדר

קטגוריה:ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:חובבות רדיו
קטגוריה:ספרי 1972
אחמד וחידי

אחמד וחידי (בפרסית: احمد وحیدی; נולד ב-27 ביוני 1958) הוא שר הפנים של איראן תחת הנשיא אבראהים ראיסי.

וחידי כיהן כשר ההגנה של איראן בשנים 2009 עד 2013.

וחידי שימש מפקד כוח קודס במשמרות המהפכה האסלאמית, האחראי על מבצעים מחוץ לגבולות המדינה. בשירותו הצבאי נקשר שמו כאחראי לביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994, ובגינו הוא מבוקש על ידי האינטרפול יחד עם ארבעה בכירים איראנים נוספים.

בשנים 2005–2009 כיהן כסגנו של שר ההגנה מוסטפא מוחמד נג'אר, ובספטמבר 2009 מונה לשר ההגנה.

ב-1 ביוני 2011 הורתה בוליביה על גירוש אחמד וחידי משטחה בעקבות בקשת ארגנטינה. בהודעה הרשמית של ממשלת בוליביה נאמר: "ממשלת בוליביה דאגה לכך שאחמד וחידי יעזוב מיד את שטחה של בוליביה".

באפריל 2024 ביקשה ארגנטינה מהאינטרפול להוציא צו מעצר לווחידי, עקב מעורבותו בביצוע הפיגוע בבניין הקהילה היהודית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.interpol.int/en/How-we-work/Notices/View-Red-Notices#2007-49957 אחמד וחידי, מבוקש] באתר האינטרפול
* 
* [http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=662690 איראן: הפרלמנט אישר מינוי של מחבל לתפקיד שר ההגנה], באתר נענע 10, 3 בספטמבר 2009

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קצרמר אנשי צבא

קטגוריה:אנשי משמרות המהפכה האסלאמית
קטגוריה:שרי ההגנה של איראן
קטגוריה:שרי הפנים של איראן
קטגוריה:איראנים שנולדו ב-1958
מרזייה וחיד דאסתג'רדי

מרזייה וחיד דאסתג'רדי (בפרסית: مرضیه وحید دستجردی; נולדה ב-11 בפברואר 1959) היא רופאה ופוליטיקאית איראנית. בשנת 2009 הייתה לאישה הראשונה מאז המהפכה האסלאמית שהתמנתה לשרה בממשלת איראן.

== ביוגרפיה ==
דאסתג'רדי, בתו של יו"ר ארגון הסהר האדום באיראן, למדה רפואה באוניברסיטת טהראן בשנים 1976–1988. במשך 13 שנים הייתה חברת סגל באוניברסיטה, מהן שש שנים כראש החוג להכשרת אחיות ומיילדות. כרופאה היא הייתה ממייסדי האגודה המדעית באיראן לרבייה ולפריון. בשנים 2004–2009 שימשה מנהלת בית החולים עראש לנשים.

במהלך שנות עיסוקה ברפואה עסקה רבות במיילדות וגינקולוגיה, ובשנים 1993–2000 הייתה חברת האגודה האמריקנית לנושא זה. באפריל 2008 הייתה דאסתג'רדי בין מארגני כנס בינלאומי בטהראן לאתיקה רפואית. באוניברסיטת טהראן הייתה חברת המערכת של כתב העת "Journal of Family and Reproductive Health". ספרים רבים בפרסית בנושא רפואת נשים חוברו או תורגמו על ידיה.

בשנת 1992 נבחרה דאסתג'רדי לראשונה למג'לס כנציגת מחוז הבחירה של טהראן. שנה לאחר מכן הייתה בין מייסדי מפלגת "הארגון האסלאמי לרופאים".

בשנת 1997 מונתה ליו"ר הוועדה לענייני נשים, משפחה ונוער. עם זאת, במהלך שנות כהונתה בפרלמנט הצביעה פעמים רבות בעד אישור חוקים המגבילים את זכויות הנשים במדינה ומקשים על זכויותיהן בכל הנוגע לגירושין, אפוטרופסות על ילדיהן וביצוע הפלות. כן התנגדה להצעת חוק לצירוף המדינה לאמנת האו"ם לביעור האפליה נגד נשים. בשנת 1998 הייתה דאסתג'רדי בין יוזמי הצעת החוק להפרדה בין המינים בבתי חולים ומוסדות רפואיים, אשר היוותה בסיס לחוק דומה שהתקבל בשנת 2006.

בשנת 2009 הציג נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד את מועמדותה לתפקיד שרת הבריאות. דאסתג'רדי מונתה לתפקיד והייתה לאישה הראשונה שהתמנתה לממשלת איראן מאז המהפכה האסלאמית ולאישה השלישית המכהנת כחברת הממשלה בהיסטוריה של איראן המודרנית. היא פוטרה מתפקידה על ידי אחמדינז'אד ב-2012.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רופאים פרסים
קטגוריה:שרי הבריאות של איראן
קטגוריה:פוליטיקאיות איראניות
קטגוריה:שרות ממשלה
קטגוריה:איראניות שנולדו ב-1959
יורי דולגורוקי, נסיך קייב

יורי דולגורוקי (ברוסית: Юрий Долгорукий; סביבות 1090- 15 במאי 1157) היה בנו של ולדימיר השני. נסיך קייב ונסיך רוסטוב-סוזדל שתרם רבות למעבר מרכז הכוח מקייב לוולדימיר. ידוע כמייסד מוסקבה בשנת 1147.

לדברי היסטוריון רוסי מהמאה ה-17 נולד דולגורוקי בשנת 1090. מכאן שהוא בנה של גיטה, בתו של הרולד השני, מלך אנגליה. ולדימיר השני ציין בספרו שאמו של יורי נפטרה בשנת 1107, ואילו גיטה מתה בשנת 1098. מכאן שאמו של דולגורוקי הייתה אשתו השנייה של ולדימיר. מאחר שבנו השני של דולגורוקי נולד בשנת 1112, סביר להניח שהוא עצמו נולד בין 1090 ל-1095.

==נסיכות רוסטוב-סוזדל==
בשנת 1113 מונה דוגורוקי להיות נסיך רוסטוב-סוזדל. במהלך שלטונו בנה כמה מבצרים וייסד כמה ערים. לפי עדויות הכרוניקה ייסד דולגורוקי בשנת 1147 את מוסקבה, וב-1156 בנה סביב העיר חומה וחפיר.

==המאבק על קייב==
החל משנת 1132 ניסה דולגורוקי להרחיב את גבולות שלטונו לשטחים בדרום רוסיה. בשנת 1146 איזיאסלאב השני תפס את השלטון בקייב שלא במסגרת העברת השלטון המקובלת. הוא ניצל את תמיכת תושבי קייב ואת חולשתו של ויאצ'סלב, אחיו של יורי דולגורוקי שלפי הכללים היה אמור לקבל את נסיכות קייב. דולגורוקי, בתמיכת חלק מהנסיכים, פתח במאבק מזוין ובשנת 1149 כבש את קייב וזכה בתואר נסיך קייב. את אחיו ויאצ'סלב מינה להיות נסיך וישגורוד. אבל גם המינוי הזה היה מנוגד לכללים ואיזיאסלב השני ניצל זאת. בתמיכת ההונגרים והפולנים גירש את דולגורוקי וכוחותיו מקייב ומינה רשמית את ויאצ'סלב לנסיך קייב יחד אתו. ניסיונותיו של יורי דולגורוקי לחזור לקייב לא צלחו והוא חזר לצפון רוסיה.

בשנת 1154, עם פטירת איזיאסלב השני, חידש יורי דולגורוקי את המאבק. הוא קיבל את תמיכתם של הנסיכים האחרים ובמרס 1155 כבש את קייב שוב. הוא מינה את בניו לשליטים בכמה נסיכויות והם תמכו בו במלחמותיו הפנימיות.

בשנת 1157 התגבשה קואליציה חדשה של כמה נסיכים ואצילים מקייב נגד שלטונו של יורי דולגורוקי. המאבק לא הגיע לשלב צבאי בגלל מותו של דולגורוקי ב-15 במאי 1157 יש טוענים הוא הורעל. עם פטירתו בזז ההמון את ארמונו.

==המשפחה==
דולגורוקי נישא פעמיים - לבת אצולה קומני ולאולגה ממוצא ביזנטי, אולי ממשפחתו של יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית
היו לו 13 ילדים:
* רוסטיסלאב, נסיך נובגורוד
* אנדרי בוגולובסקי - נסיך ולדימיר
* איוואן - נסיך קורסק
* גלב - נסיך פריאסלאבל וקייב
* בוריס - נסיך בלגורוד וטורוב
* מסטיסלאב, נסיך נובגורוד
* יארוסלאב, נסיך צ'רניגוב
* סוויאטוסלאב, נסיך יורייב
* וסילי, נסיך סוזדל
* מיכאל הראשון, נסיך ולדימיר, נסיך ולדימיר
* וסבולוד השלישי, נסיך ולדימיר
* אולגה - התחתנה עם נסיך גליץ'
* מריה - התחתנה עם נסיך נובגורוד-סברסקי

==הנצחה==
על שמו נקראת הצוללת יורי דולגורוקי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://fmg.ac/Projects/MedLands/RUSSIA,%20Rurik.htm#IuriiVladimirovichdied1158B נתונים אישיים]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נסיכי קייב
קטגוריה:נפטרים ב-1157
זיגי שטדרמן

זיגי שְׁטַדֶרְמן (Sigi Stadermann; 1923 - 21 ביולי 2011) היה פסנתרן ומנצח מקהלות ישראלי, מייסד פסטיבל אבו גוש.

==ביוגרפיה==
שטדרמן נולד בקמניץ שגרמניה והחל שם את חינוכו המוזיקלי בנגינת פסנתר. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל עם עליית הנוער והמשיך בלימודי הפסנתר. ב-1941, בימי מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי, ובעת המערכה באיטליה הגיע לפירנצה וניצל את שהותו ללימודים אצל לואיג'י דאלאפיקולה.
בתום המלחמה ערק שטדרמן מהצבא, ונסע לתוככי גרמניה הנכבשת לחפש את הוריו שנעלמו. הוא מצא את שניהם עדיין בברגן-בלזן, הוציאם ודאג להעלותם לארץ. אחרי השחרור סיים את לימודיו במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה בתל אביב והמשיך ללמוד פסנתר אצל י' ברנשטיין, הלחנה אצל מרדכי סתר וניצוח אצל גאורג זינגר. בהמשך השתלם במוזיקה ובקונסרבטואר בפריז.

בשנת 1954 חזר לישראל. בישראל ניצח על תזמורות שונות, בהן התזמורת הקאמרית רמת גן. 

בשנת 1957 יסד שטדרמן עם חבורת "משוגעים לדבר" את פסטיבל אבו גוש, והיה למנהל האמנותי ולמנצח הראשי של התזמורת ומקהלת אבו גוש. במשך 15 השנים הבאות, עד 1972, תפס פסטיבל אבו גוש מקום חשוב בחיי המוזיקה בישראל. שרי ופקידי משרד הפנים והדתות שראו במיסה או באורטוריה, שמושרות בפני קהל יהודי בכנסייה, חילול השם, פעלו לטרפד אותו. שטדרמן הקדיש את כל כולו להצלת הפסטיבל - הוא הגיע לבג"ץ נגד משרד התרבות שלא תיקצב, ביקש את עזרת האפיפיור. עד שהוכרע. ב-1972 ננעלו שערי אבו גוש וראשי הכנסייה הודו, כי נלחצו לכך על ידי פקידי משרד הדתות. שטדרמן עזב את ישראל בכעס לארצות הברית, שם עסק בהוראת מוזיקה ונשבע שלעולם לא ישוב לישראל.

שטדרמן הלך לעולמו בניו יורק ב-21 ביולי 2011.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.bach-cantatas.com/Bio/Stadermann-Sigi.htm זיגי שטדרמן: ביוגרפיה] באתר Bach Cantatas Website 
* 
* [http://www.agfestival.co.il/he/about_us/93 היסטוריה של הפסטיבל מראשיתו ועד ימינו] דף הבית של אתר הפסטיבל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מנצחי מקהלות ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:בוגרי המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
לבנון (סרט)

לבנון הוא סרט ישראלי משנת 2009, בבימויו של שמוליק מעוז. הסרט מבוסס על חוויותיו האישיות של מעוז במהלך מלחמת לבנון הראשונה.

הסרט מתרחש ביומה הראשון של המלחמה, ומתאר את ההתרחשויות מנקודת המבט של צוות טנק שנשלח לקרבות. כל הסרט, מלבד סצנת הפתיחה והסיום, מצולם מתוך הטנק.

בסרט מככבים בתפקידים הראשיים איתי טיראן, יואב דונט, אושרי כהן, מיכאל מושונוב וזהר שטראוס.

==עלילה==
הסרט נפתח ביום הראשון של מלחמת לבנון ומתמקד בצוות טנק ישראלי. כל הסרט מתרחש בתוך הטנק, ואילו את ההתרחשות מחוצה לו רואים דרך הפריסקופ של התותחן. הטנק מסופח לכוח צנחנים שאיתו הוא עושה את הדרך בלבנון. בעקבות טעות ניווט של מפקד הכוח הם נקלעים לשטח בשליטת קומנדו סורי. כדי לחלצם נשלחים שני לוחמים מהפלנגות הנוצריות, הסרט מסתיים כשהטנק עושה את דרכו בלחימה מחוץ לשטח שבשליטת הסורים ומגיע למקום מבטחים.

==שחקנים==
* אסי (איתי טיראן): מפקד הטנק.
* שמוליק (יואב דונט): תותחן הטנק.
* הרצל (אושרי כהן): טען הטנק. לקראת שחרור מהשירות הסדיר.
* יגאל יום-טוב (מיכאל מושונוב): נהג הטנק. בן יחיד.
* ג'מיל (זהר שטראוס): מפקד כח הצנחנים אליו מתלווה הטנק.
* אישה לבנונית (ריימונד אמסלם)
* פלנגיסט (אשרף ברהום)
* שבוי סורי (דודו טסה)
* "קורנליה" (אריה צ'רנר): תפקיד קולי בלבד.

== פסטיבלים ופרסים ==
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה ונבחר להקרנה בפסטיבלים רבים נוספים, בהם ניו יורק, פסטיבל הסרטים בטורונטו וטלורייד. כמו כן, הוא היה מועמד לעשרה פרסי אופיר, וזכה בארבעה מהם: שחקן המשנה הטוב ביותר (זהר שטראוס), עיצוב אמנותי (אריאל רושקו), צילום (גיורא ביח) ופסקול (דוד ליס ואלכס קלוד). בדצמבר 2010 זכה הסרט בשני פרסים בטקס פרס האקדמיה האירופית לקולנוע - לצילום הטוב ביותר וסרט הביכורים הטוב ביותר, והיה מועמד בנוסף לעוד ארבעה פרסים (הבמאי, התסריט, העריכה והסרט הטובים ביותר).

== ביקורות והצלחה מסחרית ==
אורי קליין ציין:

יהודה סתיו כינה את הסרט "יצירה מטלטלת" וכתב:

מאיר שניצר כתב:

על אף הזכייה בפרסים ושבחי המבקרים, הסרט לא זכה להצלחה מסחרית רבה בישראל. בשלושת החודשים לאחר צאתו בספטמבר 2009 נמכרו בעבורו כ-50,000 כרטיסים.

==לקריאה נוספת==
*
* פבלו אוטין, שיעורים בקולנוע - שיחות עם יוצרות ויוצרים ישראלים, הוצאת אסיה, 2017, הפרק "לבנון / שיחה עם שמוליק מעוז", עמ' 194–220.
* 

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://web.archive.org/web/20090922221630/http://www.filmfund.org.il/page.aspx?section=625&mode=movie&itemid=3212 לבנון], באתר קרן הקולנוע הישראלי, 14 ביולי 2009
* 
* 
* [http://www.haaretz.co.il/Tags/21926.aspx לבנון], אוסף כתבות באתר עכבר העיר
* 
* 
* 
* איילת גולדשטיין, [https://web.archive.org/web/20160305035837/http://www.ice.co.il/article.asp?pgId=90080&catId=3 'לבנון' של הבמאי שמוליק מעוז ופרלייט הפקות יוצא לדרך], באתר אייסניוז, 26 בינואר 2006
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - סרטים
קטגוריה:ישראל: אנטי מלחמה
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי מלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:סרטים אנטי-מלחמתיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2009
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים על טנקים
קטגוריה:צה"ל בקולנוע
קובינה

קובינה (באנגלית: Covina) היא עיר במטרופולין של לוס אנג'לס, קליפורניה. העיר שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס במחוז לוס אנג'לס. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2009 חיו בעיר 48,000 תושבים.

==היסטוריה==
ההתיישבות באזור החלה בשנת 1882 כאשר מספר מתיישבים הקימו עיירה קטנה. 9 שנים לאחר מכן, בשנת 1901 העיירה הפכה רשמית לעיר.
התושבים היו בעיקר חקלאים אשר גידלו תפוזים ואשכוליות. בשנת 1909 קובינה הייתה ספקית התפוזים השלישית בעולם.

אחרי מלחמת העולם השנייה חל שינוי בתושבים ורובם עזבו את החקלאות. קובינה קיבלה אופי יותר עירוני כאשר התחילו להתיישב בה משפחות צעירות. כיום רוב תושביה עובדים בלוס אנג'לס.

==גאוגרפיה==
קובינה שוכנת בעמק סן גבריאל לצלו של רכס הרי סן גבריאל, שוכנת 35 ק"מ מזרחית ללוס אנג'לס. היא נחשבת לפרבר של לוס אנג'לס וחלק גדול מתושביה עובדים בעיר הגדולה.

היא גובלת בווסט קובינה בדרום ובדרום-מערב, אירבינדייל, וינסנט ובולדווין פארק במערב, אזוסה וגלנדורה בצפון, סן דימס במזרח ופומונה בדרום-מזרח.

שטחה של קובינה הוא 18.1 ק"מ רבועים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1901
סומכוס

סוּמָכוֹס (מיוונית: Σύμμαχος, בן ברית) או סוּמְכוּס בן יוסי (או בר יוסף), היה תנא בן הדור הרביעי והחמישי לתנאים. נחשב לתלמידו המובהק של רבי מאיר, מדבריו נשתמרו דברים ספורים, ומתוכם שנים משל רבי מאיר. המפורסמת שבהוראותיו היא "ממון המוטל בספק - חולקין", העומדת בניגוד לדעת שאר החכמים כי המוציא מחברו עליו הראיה.

סומכוס נחשב לתלמיד-חכם חריף, ונאמר עליו: לאחר פטירת רבו, רבי מאיר, למרות אי-רצונו של רבי יהודה ללמד את תלמידי רבי מאיר שנחשבו ל"קנתרנים", נדחק סומכוס לשיעורו, והתווכח בהלכה עם רבי יהודה.

שיטה נוספת ייחודית לסומכוס היא, שעל נזק הנגרם כתוצאה מצרורות יש לשלם את מלוא שווי הנזק ("נזק שלם") בניגוד לדעה המקובלת שיש לשלם רק את מחצית הנזק.

באגדה לא מצאנו דבר מדברי סומכוס, למעט "כל המאריך באחד של שמע - מאריכין לו ימיו ושנותיו".

מסורת מאוחרת המוזכרת בפי עולי הרגל החל משנות ה-90 של המאה ה-19, מציינת את קברו של סומכוס, ברוריה ורבי נתן במתחם קבר רבי מאיר בעל הנס.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.etzion.org.il/dk/5765/982mamar2.htm עלון מיוחד המוקדש לסומכוס] באתר ישיבת הר עציון

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדור החמישי לתנאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בטבריה
קטגוריה:קברי צדיקים בטבריה
קטגוריה:תלמידי רבי מאיר
בועית

בביולוגיה, בועית (וסיקולה אנגלית: Vesicle) היא אברון בתוך הציטופלסמה של התא, המוקף בממברנה ומכיל חומרים שונים. תפקידי הבועית כוללים אחסון, שינוע תוך תאי, עיכול, העברת מידע, הפרשה וסילוק מים עודפים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== ראו גם ==
* חלולית
* בועית מתכווצת

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אברוני התא
קייס עבד אל-כרים

קייס עבד אל-כרים (אבו ליילא, נולד ב-1944) הוא חבר הלשכה הפוליטית של החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ומנהיג בכיר בארגון.

אל-כרים, תושב רמאללה, למד כלכלה באנגליה והיה חבר החזית העממית לשחרור פלסטין. לאחר מכן נמנה עם מייסדי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין. בשנת 2006 נבחר למועצה המחוקקת הפלסטינית בראשות רשימת אל-בדיל, המשותפת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, המפלגה העממית הפלסטינית והאיגוד הפלסטיני הדמוקרטי. כחבר המועצה נבחר לשמש יו"ר הוועדה לעניינים חברתיים, ובשנת 2009 הוזכר כמועמד מטעם מפלגתו לשר בממשלה הפלסטינית.

בשנת 2008 התבטא אבו ליילא בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני, והביע תקווה לפתרון הכולל שתי מדינות בשטח ישראל כשלב ביניים לגיבוש הישות הלאומית הפלסטינית והקמת מדינה דמוקרטית מאוחדת לשני העמים.

באוגוסט 2001 אירע פיצוץ בביתו שברמאללה, ללא נפגעים בנפש.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1944
מפלגת העם הפלסטינית

מפלגת העם הפלסטינית (בערבית: حزب الشعب الفلسطيني, "חזב א-שעב אלפלסטיני") היא מפלגה מרקסיסטית<ref name=":0"></ref> חילונית הפועלת בשטחי הרשות הפלסטינית וחברה באש"ף. נוסדה בשנת 1982 בשם המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית. המפלגה תומכת בפתרון שתי המדינות,<ref name=":0" /> והיא מעולם לא הקימה זרוע צבאית.

==היסטוריה==
המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה פעלה בשטח ארץ ישראל משנת 1919 ועד להקמת מדינת ישראל בשנת 1948, אז התפלגו חבריה בין המפלגה הקומוניסטית הישראלית והמפלגה הקומוניסטית הירדנית. 
האחרונה הייתה בעלת השפעה בקרב חוגי פועלים פלסטינים ונותרה פופולרית בשטחי יהודה ושומרון גם בשנות השבעים. מפלגה קומוניסטית נפרדת נותרה בשטחי רצועת עזה. בשנת 1982 עזבו הפלסטינים ביהודה ושומרון את המפלגה הירדנית והתאחדו עם המפלגה העזתית ליצירת המפלגה הקומוניסטית הפלסטינית, וזו קיימה קשרים עם הארגון לשחרור פלסטין והתמזגה לתוכו בשנת 1987. נציג המפלגה היה חבר הוועד הפועל של הארגון והמפלגה הייתה היחידה בין מרכיבי הארגון ללא רקע בעיסוק בטרור. אוהדיה היוו מרכיב חשוב לגיוס בתקופת האינתיפאדה הראשונה.

בעקבות התפרקות ברית המועצות, בשנת 1991 שינתה המפלגה את שמה וטענה כי יש לדחות את מאבק המעמדות עד לשחרור פלסטין. המפלגה, בהנהגת באשיר ברגותי, תמכה בהסכמי אוסלו. בשנת 2002 התפלגה ונוצרה מתוכה, בהנהגת מוסטפא ברגותי, מפלגת היוזמה הלאומית הפלסטינית.

===במאה ה-21===
בשנת 2006 התמודדה המפלגה ברשימת אל-בדיל, המשותפת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין ולאיגוד הדמוקרטי הפלסטיני. הרשימה זכתה לשני מושבים במועצה המחוקקת הפלסטינית ויו"ר המפלגה, באסם סלחי, נבחר כחבר המועצה. שנה קודם לכן, ב-2005, התמודד סלחי לנשיאות הרשות הפלסטינית וזכה ב-2.67% מן הקולות.
דגל המפלגה
כנהוג במפלגות קומוניסטיות וסוציאליסטיות, למפלגה יש מפלגות אחיות בכל העולם. בישראל אלו מק"י וחד"ש, אשר מקיימות קשרים ושיתוף פעולה זו עם זו.

רסאן ח'טיב היה נציג המפלגה בממשלת פלסטין.

==מנהיגי המפלגה==
* באשיר ברגותי (1982 - 1998)
* מוסטפא ברגותי, עבד אל-מג'יד חמדאן וחנא עמירא (1998 - 2002)
* באסם סלחי (משנת 2003)

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

העם הפלסטינית
קטגוריה:מפלגות קומוניסטיות באסיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1982