עריצות הרוב

עריצות הרוב או רודנות הרוב (באנגלית: tyranny of the majority) הוא מונח המתייחס לאיום אפשרי במשטר דמוקרטי, שבו עקרון הכרעת הרוב פוגע בזכויות אדם בסיסיות של מיעוטים. בדמוקרטיה, בשונה מעריצות או רודנות במשטר שלטון יחיד, קיימת הגבלת השלטון, אולם נותרת סכנה שהרוב יכפה את רצונו על היחיד או המיעוט ובפועל ישלול את חירותם. בדמוקרטיה מהותית קיימים מנגנונים שונים למניעת עריצות הרוב, כשהכלי המרכזי הוא חוקה המבטיחה את זכויות האדם, ובה מוגדרים כללים המגבילים את סמכויות הרשות המחוקקת ומגדירים כללים להפרדת רשויות ולביקורת שיפוטית.

עריצות הרוב נידונה בכתבים של מדינאים והוגי דעות דמוקרטיים רבים, הטוענים כי משטר תקין כולל הכרה בזכויות המיעוט והגנה עליהם, בהם: ג'ון אדמס, ג'יימס מדיסון, בנז'מן קונסטן,<ref>Benjamin Constant, Principes de politique, Édition Guillaumin, édition 1872, p.9</ref> אלכסיס דה טוקוויל, ג'ון סטיוארט מיל, קרל פופר, ורוברט דאל, ובין היתר בישראל: זאב ז'בוטינסקי, מנחם בגין ושולמית אלוני. ניתן לתאר כמה תרחישים נפוצים המערערים את יסודות הדמוקרטיה ומאפשרים עריצות רוב:
* ריכוזיות – מצב שבו במדינה גדולה מתקבלות החלטות הפוגעות באזורים המרוחקים ממוקדי השלטון. החלטות כאלה פוגעות בעיקרון הסובסידיאריות, דבר המתבטא בין היתר גם בריכוזיות כלכלית. דרכים להימנע מהחלטות ריכוזיות כוללות אמצעים לביזור הכוח השלטוני, שמירה על הפרדת רשויות תקינה, האצלת סמכויות לשלטון המקומי, וקבלת החלטות ברוב מיוחס.
* פורמליות חלולה – כשדמוקרטיה מתנתקת מתכניה המהותיים והופכת ל"דמוקרטיה חלולה", קבלת החלטות מבטלת זכויות אדם, והכרעת רוב שוללת מהמיעוט ייצוג במוסדות השלטון. עקרון הכרעת הרוב נותר פרוצדורה פורמלית בלבד, ללא המחויבות להגן על חירויות כלל אזרחי העם. לשם שמירה על זכויות אדם ואזרח, מחוקקים נעזרים בנציגי ציבור, יועצים משפטיים ומקצועיים ובמנגנונים דומים לפני ההצבעה על החלטה, ומאפשרים להעמיד את החקיקה לביקורת שיפוטית גם לאחר ההצבעה.

==ניתוח המושג==
=== שימושים מוקדמים ===
עריצות הרוב הייתה מוכרת כבר ביוון הקלאסית וההלניסטית, וכונתה אוכלוקרטיה ("שלטון האספסוף"). אריסטו גינה את עריצות הרוב בספרו "הפוליטיקה", וכינה אותה "צורה חמישית של דמוקרטיה": "בצורת שלטון זו השלטון אינו נמצא בידי עריץ יחיד אלא בידי רבים. להם יש את הכוח העליון, והחוק נקבע על פי גזירותיהם. זהו מצב של חקיקה על ידי דמגוגים. העם הופך למונרכיה, והכוח ניתן לרוב, לא כיחידים אלא כקבוצה. והרוב, השולט באופן מלוכני, מתנער משלטון החוק, מבקש לממש את התנופה, והופך לעריץ. סוג זה של דמוקרטיה הוא בעצם עריצות."

המונח זכה לשימוש מחודש בעת החדשה, בין היתר בקרב האבות המייסדים של ארצות הברית. ג'ון אדמס, נשיא ארצות הברית השני, ערך שימוש מודרני במונח "עריצות הרוב" ("tyranny of the majority") בחיבורו "הגנה על חוקת הממשל של ארצות הברית" משנת 1787.<ref>John Adams, A Defence of the Constitutions of Government of the United States of America, Vol. 3 (London: 1788), p. 290-291, 310.</ref> באותה שנה, ג'יימס מדיסון, לימים הנשיא הרביעי של ארצות הברית, כינה את התופעה רוב "אדנותי" או "מתנשא" ("overbearing majority"), במאמר העשירי של כתבי הפדרליסט.

אדמונד ברק השתמש במונח בהתכתבות משנת 1790, באומרו כי "עריצות ההמון היא עריצות כפולה" ("The tyranny of a multitude is a multiplied tyranny").

=== אלכסיס דה טוקוויל ===
הפילוסוף וההיסטוריון הצרפתי אלכסיס דה טוקוויל סוקר את עריצות הרוב (tyrannie de la majorité) באופן נרחב בכרך הראשון של "הדמוקרטיה באמריקה" (1835). בספר זה טוקוויל משבח את השוויון החברתי בדמוקרטיה האמריקאית, אך גם מתריע על הסכנות הגלומות בה. טוקוויל מנסה למצוא איזון בין חשיבותה של הכרעת הרוב במשטר דמוקרטי לבין הצדק הכלל אנושי והצורך להגן על אדם באשר הוא אדם גם אם אינו משתייך לרוב.

דה טוקוויל מציע בספר מספר צעדים למניעת מצבים של עריצות הרוב, בהם חיזוק ארגוני חברה אזרחית, חופש העיתונות ומערכת משפט עצמאית.

=== ג'ון סטיוארט מיל ===
הביטוי הפך לפופולרי במיוחד לאחר פרסום "על החירות" (1859) של הפילוסוף ג'ון סטיוארט מיל העוסק בשאלות הנוגעות לחירות הפרט. לצד חשש מפגיעה ישירה במיעוט מצד סמכויות המשטר, מיל חשש בין היתר גם מרודנות דעת הקהל הפוגעת בפלורליזם, מתבטאת בקונפורמיזם ונוטה לפופוליזם. בהקדמה לחיבור כותב מיל:

=== קרל פופר ===
קרל פופר כתב בספרו החברה הפתוחה ואויביה (1945) על סכנת רודנות הרוב הקיימת בדמוקרטיה, ועל הצורך להגן על חברה פתוחה, לנוכח סכנת המשטרים הטוטליטריים במאה ה-20 ולאחר מלחמת העולם השנייה.

===רוברט דאל===
חוקר מדע המדינה רוברט דאל בחיבורו "על הדמוקרטיה" (1998) הציג את הדמוקרטיה כמשטר היעיל ביותר להתגוננות מפני עריצות, תוך שהוא עומד על הסכנה של עריצות הרוב.

==מקרי בוחן הנוגעים לעריצות הרוב==
=== קנדה ===
קנדה היא דמוקרטיה ליברלית שבה החלטות פוליטיות נקבעות על ידי הרוב, וחוקים המתקבלים בפרלמנט חלים על כל התושבים ללא יוצא מן הכלל. עם זאת, הפרלמנט של קנדה אינו כל יכול, ואינו יכול לחוקק חוקים הנוגדים את ערכיה של חוקת קנדה ואת כתב הזכויות והחירויות הקנדי. למעשה, החוקה מגבילה את סמכויות הפרלמנט כדי למנוע מצב של עריצות הרוב. דרך מספר פסקי דין, בית המשפט העליון של קנדה קבע כי מהות החוקתיות בקנדה באה לידי ביטוי בתיקון מספר 52 לחוק החוקה (1982) וכי חוקת קנדה היא החוק העליון של קנדה; היא גוברת על כל הוראות החוק שקדמו לה. החוקה מחייבת את כל הממשלות, הן הפדרליות ואת כל הפרובינציות והטריטוריות של קנדה.

בבית המשפט העליון של קנדה נדונו מספר מקרים שבהם באה לידי ביטוי עריצות הרוב. מקרה בולט הוא: R v Big M Drug Mart Ltd . בשנת 1982 הוגשה תלונה נגד רשת בתי מרקחת בקלגרי באלברטה שפתחה את סניפיה ביום ראשון, שהוא יום מנוחה עבור הנוצרים המהווים את רוב תושבי אלברטה.<ref>Government of Canada, Statistics Canada (October 26, 2022). "[https://www12.statcan.gc.ca/census-recensement/2021/dp-pd/prof/details/page.cfm?Lang=E&SearchText=Alberta&DGUIDlist=2021A000248&GENDERlist=1,2,3&STATISTIClist=1&HEADERlist=0 Census Profile, 2021 Census of Population]". www12.statcan.gc.ca. </ref> בעתירה נגד רשת בתי המרקחת נטען שפתיחת הסניפים מנוגדת ל"חוק יום האדון" שנחקק בשנת 1906. בית המשפט פסק שתיקון מספר 52 לחוק החוקה (1982) גובר על חוקים שקדמו לו, ושהחוק הישן מפר את כתב הזכויות והחירויות הקנדי, שהוא חלק מהחוקה. בית המשפט ביטל את החוק משנת 1906 בשלמותו, על בסיס אי-חוקתיות. בסעיף 96 של פסק הדין נכתב: <ref></ref>

עם זאת, קיימות טענות שבשל פסקת ההתגברות הקיימת בחוקה, במקרים רבים התאפשרה בקנדה עריצות הרוב.

===ארצות הברית===

החוקרים טוד דונובן (Todd Donovan), כריסטופר מוני (Christopher Z. Mooney), ודניאל סמית' (Daniel A. Smith) כתבו בספרם State and Local Politics כי אחת הדאגות העיקריות בדמוקרטיה האמריקאית היא שרוב של בוחרים ירמוס את זכויות המיעוטים. לדבריהם, בקרב אזרחים רבים מקנן חשש כי התהליך הדמוקרטי עלול לפגוע בלהט"ב ובמיעוטים אתניים, לשוניים או דתיים. בספר נסקרו מחקרים במדע המדינה שבהם ניתן למצוא דוגמאות רבות לחוקים הפוגעים במיעוטים חסרי כוח פוליטי. במספר מקרים בארצות הברית נחקקו חוקים מקומיים שסתרו חוקי מדינה שמטרתם הגנה על זכויות המיעוט. חוקים כאלה גרמו להפרדה גזעית בבתי ספר ואפליה במקומות עבודה ובדיור.<ref>Todd Donovan; et al. (2014). State and Local Politics. Cengage Learning. p. 131. . </ref>

===איטליה===

במאמר של המשפטן האיטלקי מריו דוליאני (Mario Dogliani) הוא טוען שחוקת איטליה מכילה מנגנונים המגינים על התהליך הדמוקרטי, אך תקופת שלטונו של סילביו ברלוסקוני אופיינה בחוקים רבים המשקפים את עריצות הרוב, ומשטרים פופוליסטיים שעלו לשלטון במדינות רבות באירופה במאה ה-21 נוטים למדיניות דומה.

=== ישראל ===
בשנת 1954 כתב מנחם בגין בעד הנחיצות של הכרעת הרוב אך נגד הסכנה של ”דיקטטורה של הרוב”, אפרופו התנגדותו של בגין לעמדתו של משה שרת כי לא ניתן יהיה לצפות לשלום עם מדינות ערב בעשורים הקרובים:

בשנת 2002 פרסמה שולמית אלוני מאמר דעה לפיו מקרים של פגיעה בערביי ישראל, שהם מיעוט, מבזות את הדמוקרטיה הישראלית ומהוות דוגמה לעריצות הרוב. בין הדוגמאות לפגיעה כזו ציינה אלוני את הניסיון למנוע מרשימת בל"ד ומח"כ עזמי בשארה להיבחר לכנסת.

בשנת 2016 התייחסה נשיאת בית המשפט העליון דאז מרים נאור בטקס השבעת שופטים לעריצות הרוב: "יש המזהים את הדמוקרטיה עם שלטון הרוב. יטען הטוען כי אם החלטה כלשהי נתקבלה ברוב דעות ממילא היא החלטה דמוקרטית. זו טעות, שלטון הרוב הוא תנאי הכרחי לדמוקרטיה - אך הוא אינו תנאי מספיק. באין ריסון לכוחו של הרוב הוא עלול להפוך לעריצות, וכבר היו דברים מעולם. שלטונו של רוב השולל מן הפרטים את זכויותיהם, רוב הנוגש את המיעוט החי בקרבו - אינו שלטון דמוקרטי".

בשנת 2017 גם הסופר סמי מיכאל הביע דעה דומה: "התפיסה כי משמעות הדמוקרטיה היא עריצות הרוב הולכת ומתגברת... דומה כי התנערנו מפירוש הוגן של הדמוקרטיה. מעמדה של האוכלוסייה הערבית בישראל נפגע קשות מאפליה בתחומים שונים ומיוזמות חקיקה משונות ומפלות. במקום לעודד נטייה לשיתוף פעולה מבורך בין חלקי האוכלוסייה ולפתוח את הזרועות למיעוט המהווה כרבע מאוכלוסיית המדינה, אנו מקיפים אותו בחומה גזענית של חשדנות, התנכרות והדרה."

בשנת 2019 טען פרופ' צבי כהנא, מומחה למשפט חוקתי, כי הרחבת פסקת ההתגברות לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו עלולה להיות מסוכנת למשטר הדמוקרטי בישראל, וכי "יש חשש שבאמצעות מנגנון החריגה ייעשו דברים שמגיעים לידי עריצות הרוב."

== ראו גם ==
* פופוליזם
* קונפורמיות
* הכרעת הרוב
* דמוקרטיה מתגוננת

== לקריאות נוספות ==
<div class="mw-content-ltr">
* 
* Nyirkos, Tamás (2018). The Tyranny of the Majority: History, Concepts, and Challenges, Publisher: Routledge. , 9780815380993
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדע המדינה
קטגוריה:דמוקרטיה
קטגוריה:מונחים ומושגים בפוליטיקה