ילקוט הרועים

ילקוט הרועים (Capsella bursa-pastoris) הוא צמח מעזבה פורח חד - שנתי ממשפחת המצליבים (Brassicaceae). מקורו במזרח אירופה ובאסיה הקטנה, אך הוא נחשב לעשב נפוץ במקומות רבים בעולם, במיוחד באקלים קר יותר, כמו באיים הבריטיים (שם הוא נחשב כ), בצפון אמריקה וסין, אך גם בים התיכון ובצפון אפריקה.<ref></ref> הוא צמח הבר השני הפורה בעולם, ונפוץ באדמה מעובדת ובשולי דרכים וכרי דשא. מכונה כך בגלל פירותיו השטוחים המשולשים שמזכירים צורה של ילקוט או ארנק.
ילקוט הרועים
מדענים מתייחסים למין זה כאל 'פרוטו-קרניבור' כיוון שזרעיו מושכים והורגים נמטודות כאמצעי להעשיר את הקרקע עליה הוא צומח.<ref></ref>

== היסטוריה ==
תועד לראשונה בשנת 1486.

== תיאור ==
ילקוט הרועים גדל מ בעלת עלים מחודדים. מהבסיס יוצא גבעול בגובה של כ-0.2–0.5 מטר, הנושא כמה עלים מחודדים שחלקם אחוזים בגבעול. הפרחים לבנים וקטנים, בקוטר 2.5 מ"מ, עם ארבעה עלי כותרת ושישה אבקנים. הפרחים מרוכזים ב מרווחת ומייצרים תרמילי זרעים שטוחים דו-חדריים (הידועים בשם סיליקלים) בצורת משולשים שיכולה גם להופיע בצורת לב. כל תרמיל מכיל מספר זרעים.<ref></ref>

כמו מספר צמחים אחרים במספר משפחות צמחים, הזרעים שלו מכילים חומר המכונה . לאחרונה, הוכח בניסוי שהחומר יעיל ללכידת נמטודות, כצורה של 'פרוטו-קרניבור'.
מרכיבי ילקוט הרועים
ילקוט הרועים קשור קשר הדוק לאורגניזם מודל תודרנית לבנה ומשמש בעצמו גם כאורגניזם מודל, בשל מגוון הגנים המתבטאים לאורך מחזור חייו שניתן להשוות לגנים שנחקרים היטב בתודרנית. שלא כמו רוב הצמחים הפורחים, הוא פורח כמעט כל השנה. ילקוט הרועים מתרבה לחלוטין מזרעים, הוא בעל גדול וזמן ייצור קצר, מאפיינים שמעניקים לו את היכולת לייצר כמה דורות בכל שנה.

== טקסונומיה ==
הוא תואר רשמית על ידי הבוטנאי השוודי קארולוס ליניאוס ב- Species Plantarum ב-1753, ולאחר מכן פורסם על ידי פרידריך קזימיר מדיקוס ב- Pflanzen-Gattungen <ref>עמוד 85</ref> ב-1792.

תת-המין היחיד הידוע הוא Capsella bursa-pastoris subsp thracicus (Velen.) Stoj. & Stef.

ויליאם קולס כתב בספרו "אדם בעדן" (1657), "זה נקרא ילקוט רועים או סקריפט (ארנק) כיוון שהזרע דומה לסוג של תיק עור, שבו רועי צאן נושאים את המזון והמשקה שלהם אל השדה."<ref></ref>

באנגליה ובסקוטלנד, היה נהוג לקרוא לו בעבר 'לב אמא', בעקבות השם התפתח משחק ילדים עממי לקטוף את תרמיל הזרעים, שאחר כך היה מתפוצץ והילד היה "מואשם" ב'שבירת לב אמו'.<ref>Reader's Digest שנת 1981 עמוד 54, <bdi>9780276002175</bdi> ISBN .</ref>

== שימושים ==
לילקוט הרועים יש שימושים רבים<ref></ref>: למזון,<ref></ref> קוסמטיקה ולפי עדויות, אף מועיל לעצירת דימום ברפואה המסורתית. ניתן לאכול את הצמח נא; העלים טעימים יותר כאשר נלקטים צעירים. האינדיאנים טחנו אותו והכינו ממנו משקה.

=== בישול ===
באסיה גידולו הפך למסחרי. בסין, שם הוא ידוע בשם jìcài (荠菜;薺菜) הוא נפוץ כמזון בשאנגחאי ובאזור ג'יאנגנן. העלה המלוח מוקפץ עם עוגות אורז ושאר מרכיבים או כחלק מהמילוי בוונטונים. בפסטיבל האביב היפני (Nanakusa-no-sekku) הוא משמש כאחד המרכיבים של המנה המסורתית. בקוריאה, הוא ידוע בשם נֵנגי (냉이) ומשמש כירק שורש במאכל הקוריאני המסורתי - נמול.

הצמח גם שימש כתחליף פלפל בניו אינגלנד הקולוניאלית.

== כימיה ==
חומצה פומארית היא חומר כימי שבודד מילקוט הרועים.

== טפילים ==
טפילים של צמח זה כוללים:
* חלודה לבנה אלבוגו קנדידה
* מין אחד של טחב פלומתי (Hyaloperonospora parasitica)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://flora.org.il/plants/CAPBUR/ ילקוט הרועים] בצמחיית ישראל וסביבתה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1792
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרידריך מדיקוס
קטגוריה:צמחים