OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנפת אגמי

אנפת אגמי (שם מדעי: Agamia agami) היא מין של אנפה גדולה החיה בביצות אמריקה המרכזית והדרומית והיא המין היחיד בסוגה.

אנפה זו מגיעה לאורך 66-76 ס"מ. היא אנפה צבעונית ורבגונית בעלת צוואר וגחון ערמוניים עם פס לבן באמצע הגרון. הכנפיים ירוקות-כחולות, הבטן אדומה והרגליים קטנות וצהובות-חיוורות. הראש, צידי הצוואר והגב בעלי נוצות תכולות והמקור החום, קצר יחסית אך עדיין חד מאוד. 

אנפה זו חיה בטבע בביצות וביערות מוצפים באמריקה הטרופית המרכזית והדרומית. היא מקננת במושבות גדולים על העצים בביצה ומטילה בקנים על העצים 2 ביצים בממוצע. הם מקננים גם עם מגלני שני ומגלנים לבנים ועם חסידות עצים. 

זו אנפה שקטה שנמצאת הרבה מזמנה בין השיחים והענפים ביערות ולא משמיעה הרבה רעש אלא אם כן זו משפחה עם אפרוחים. היא מדשדשת בים ושולה דגים קטנים, צפרדעים וחרקים וכן יצורי יבשה קטנים שונים.

היא נדירה יחסית עקב הפגיעה ביער והיא גם לא מאוד בולטת ביער ונמצאת בטבע בסכנה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:אנפתיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:ברזיל: עופות
קטגוריה:קולומביה: עופות
קטגוריה:פנמה: עופות
קטגוריה:קוסטה ריקה: עופות
קטגוריה:סורינאם: עופות
קטגוריה:גואטמלה: עופות
אנפת לבה

אנפת לבה או אנפת גלאפגוס (שם מדעי: Butorides sundevalli) היא מין אנפה כחולה קטנה וייחודית לאיי גלאפגוס ולאיים אחרים באזור. 
== מאפיינים ==
אנפה זו היא כחולה-אפורה מה שעוזר לה להסתוות עם צבעי הלבה (ומכאן שמם) הקשה שפזורים ברחבי האיים כשהכנפיים ירוקות כהות. על החזה פס של נוצות כסופות ועל הראש ישנו כתר קטן. המקור ארוך וחד שבעונת הרבייה צבעו הופך לכחול יחד עם הרגליים הכתומות ששניהם צהובים במהלך רוב השנה. הם נראים כפופים בדרך כלל ואורכם הממוצע מגיע ל-35 ס"מ, מוטת הכנפיים עד 65 ס"מ ומשקלם 195-230 גרם. הם מזכירות מעט אנפת לילה.

האנפות חיות לאורך כל איי גלאפגוס ומעדיפות חופים סלעיים וביצות מנגרובים שם הם מחפשים דגים וסרטנים קטנים אותם הם משפדים עם מקורם החד והם מחפשים גם חרקים שנמשכים לקקטוסים באזורים יבשים יותר. הם מתרבים לאורך כל עונות השנה אך בדרך כלל יעשו זאת רק פעמיים או שלוש בשנה והזכר נשאר עם הנקבה שלו, בניגוד לרוב האנפות, לאורך כל עונת הרבייה. הם יעדיפו לקנן על קקטוסים או על אבני לבה.

כמרבית יצורי האיים, עופות אלה לא פוחדים מאנשים למרות גודלם הקטן.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1877
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנטון רייכנוב
קטגוריה:אנפתיים
קטגוריה:איי גלאפגוס: עופות אנדמיים
סולת נסקה

סולת נסקה בתעופה מעל הים
סולת נסקה (שם מדעי: Sula granti) היא מין של עוף טרופי ממשפחת הסולתיים, עופות ים בעלי מקור ארוך הצוללים למים על מנת לתפוס את טרפם. סולת נסקה חיה באיים מבודדים באוקיינוס השקט, בהם איי גלאפגוס, אטול קליפרטון וכמה איים וולקניים בחצי האי באחה קליפורניה.

סולה זו נחשבה בעבר לאחד מתת-המינים של סולת המסיכה, הדומה לה מאוד וחולקת איתה אזורי מחיה. בעקבות מחקרים גנטיים שנעשו בשנים האחרונות, החליטו לפצל בין שני המינים. עם זאת, באזורי המחיה המשותפים קיימות מושבות מעורבות וישנן עדויות על בני-כלאיים טבעיים.

הסולה היא עוף גדול ולבן ברוב גופו למעט קצוות הכנפיים, הרגליים ו'מסיכת הפנים' השחורים וכן המקור הארוך הכתום. מוטת כנפיה מעל מטר והיא מסוגלת לכופף את כנפיה אחורה כאשר היא צוללת, על מנת להאיץ ולהוריד את החיתוך בכניסה למים.

הסולות ניזונות מלהקות דגים בים. הן מעופפות בלהקות גדולות וכאשר מוצאות להקת דגים, הן צוללות יחדיו מטה מגובה רב ומגיעות עד עומק של מטר מתחת למים, שם הן תופסות את טרפן.

הסולות מקננות בזוגות במושבות גדולות. הנקבות מטילות שתי ביצים בהפרש של כמה ימים. בדרך כלל שתי הביצים בוקעות והאפרוח הבוגר ירחיק את אחיו מהקן, שם הוא ימות מחום, מצמא או מטורפים - תופעה המוכרת בשם קייניזם. ההורים לא מנסים כלל לעצור את האפרוח מלעשות זאת. הסיבה לתופעה זו היא ככל הנראה כדי להגביר את סיכויי השרידה של המין - אם הצאצא הראשון מת (בין אם קרה משהו בעודו בביצה או לאחר הבקיעה), הצאצא השני משמש כגיבוי. בנוסף, קיימת אצל מין זה תופעה לא ברורה בה המבוגרים עלולים לנהוג באגרסיביות עם צאצאיהם, לריב איתם, לצווח לעברם ואף לנסות להזדווג עימם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://neotropical.birds.cornell.edu/portal/species/overview?p_p_spp=107196 סולת נסקה באתר neotropical.birds]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי וולטר רוטשילד
קטגוריה:סולתיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1902
סיון יחיאלי

סיון יחיאלי (נולד ב-1964) הוא יזם, מנכ"ל החממה הטכנולוגית i4Valley ועמית המכון למדיניות נגד טרור של אוניברסיטת רייכמן. כיהן כראש המועצה המקומית כפר ורדים ויו"ר פורום יישובי קו העימות בצפון עד לסוף שנת 2018.

== ביוגרפיה ==
סיון יחיאלי נולד בקיבוץ שריד. בשנות נעוריו התגורר בנס ציונה.

בשנת 1983 התגייס יחיאלי לצה"ל. ב-1985 סיים קורס קציני חי״ר וקציני סיור, ומונה למ"מ סיור ביחנ"ט 94. בהמשך עבר השתלמות עורב ומונה למפקד צוות וסגן מפקד פלוגת עורב ביחנ"ט 94. לאחר שסיים קורס מפקדי פלוגות, מונה סיון למפקד פלוגת עורב ביחנ"ט 94 (שלימים הפכה לגדוד דוכיפת).

לאחר שחרורו מצה"ל עסק יחיאלי בפיתוח תוכנה, בשנת 2000 מונה לסמנכ”ל פיתוח ו-CTO בחברת טופטיקס. בשנת 2002 הצטרף לחברת OTI וכיהן בה כסמנכ"ל פיתוח תוכנה.

בנובמבר 2008 נבחר לתפקיד ראש המועצה המקומית כפר ורדים. באוקטובר 2013 נבחר בשנית ברוב גדול. בשנות כהונתו שם יחיאלי דגש על פיתוח כפר ורדים, ועל שיתוף פעולה של היישוב עם היישובים באזור הגליל המערבי, ואזור הצפון.

בשנת 2012 נבחר לתפקיד יו"ר פורום ישובי קו העימות בצפון. יחיאלי כיהן בתפקידים ציבוריים נוספים, ביניהם: חבר בהנהלת השלטון המקומי, סגן יו"ר הדירקטוריון של אשכול גליל מערבי וראש הצוות הכלכלי באשכול גליל מערבי.

במאי 2018 הודיע סיון יחיאלי כי לאחר שמילא שתי קדנציות כראש מועצת כפר ורדים הוא יסיים את תפקידו כראש מועצה.

יחיאלי בעל תואר ראשון בכלכלה ובלימודים רב תחומיים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני בלימודי משפט מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר המכללה ליזמות של סטף ורטהיימר.

נשוי לסוניה ואב לאביגיל ויונתן, מתגורר בכפר ורדים.

בשנת 2018 הודיע יחיאלי כי ישקול ביטול מכרז עתידי לשיווק קרקעות בכפר ורדים לאחר זכייתן של 58 משפחות ערביות. באיגרת לתושבים כתב: <ref></ref>.

מ-2020 הוא מכהן כמנכ"ל החממה הטכנולוגית i4Valley הפועלת בכרמיאל ומשקיעה במיזמים מאזור הצפון בתחומי התעשייה החכמה (Industry 4.0).

== פורום קו העימות ==
בשנת 2012 נבחר יחיאלי לעמוד בראש פורום ישובי קו העימות. במסגרת תפקידו כיו"ר הפורום הוביל יחיאלי מאבק לשיפור המוכנות של ישובי הצפון למערכה צפונית. בסדרה של דיונים בכנסת דרש יחיאלי כי המדינה תשקיע בשלושה נושאים מרכזיים:
* שיפור מערכת הגילוי וההתראה נגד טילים בצפון והשוואתה לזו שהותקנה בדרום הארץ
* שיפור המענים שנועדו לאפשר רציפות תפקודית גם באזורים הקרובים לגבול
* טיפול מערכתי וסגירת פערי המיגון לאורך גבולה הצפוני של המדינה.
בעקבות מאבק זה הודיעה המדינה על התכנית למיגון הצפון<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* [http://www.ict.org.il/Worker.aspx?ID=995#gsc.tab=0 סיון יחיאלי], באתר המכון למדיניות נגד טרור באוניברסיטת רייכמן

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי מועצות מקומיות בישראל
קטגוריה:כפר ורדים: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
שוג'ירו איידה

שוג'ירו איידה (ביפנית: 飯田 祥二郎; 8 באוגוסט 1888 – 23 בינואר 1980) היה לוטננט גנרל יפני, שפיקד על ארמיות במהלך מלחמת העולם השנייה וכן על הפלישה היפנית לתאילנד והמערכה על בורמה.

==ביוגרפיה==
איידה נולד בימאגוצ'י, שבאימפריה היפנית. הוא הצטרף לצבא הקיסרי בשנת 1908, ובשנת 1918 הוא כבר החזיק בדרגת קפטן. הוא לקח חלק בהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה, התערבות שיזמו ארצות הברית בריטניה ויפן במשותף במטרה לעצור את מלחמת האזרחים ברוסיה. בין השנים 1932–1934 מילא מגוון תפקידים ניהוליים. בשנת 1934 מונה כמפקד הרגימנט הרביעי של המשמר הקיסרי (近衛師団). בשנת 1935 ניתן לו לפקד על הדיוויזיה ה-4, הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1937.

בשנת 1938, עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה, מונה איידה למפקד הארמייה ה-1, ולחם בהצטיינות בקרבות נגד הסינים. בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, והועבר לפקד על חיל המצב היפני באי טאיוואן. בשנת 1939 הוחזר לפקד על המשמר הקיסרי, והחזיק בתפקיד עד 1941. עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במסגרת מלחמת העולם השנייה, הועבר איידה דרומה ופיקד על הארמייה ה-25 שהוצבה בהודו-סין (שנכבשה בידי היפנים בשנת 1940). ב-8 בדצמבר בעקבות סירובו של שליט תאילנד פלק פיבונסונגרם לסייע ליפנים, חצתה הארמייה ה-15, שהייתה אף היא תחת פיקודו של איידה, את הגבול מהודו-סין לתאילנד. תוך יום אחד התפרק הצבא התאילנדי ופיבונסונגרם הסכים לתנאים היפניים.

בינואר 1942 חצה איידה עם הארמייה ה-15 שלו את הגבול לבורמה, פותח בכך את המערכה על בורמה. איידה פתח במתקפה על פרובינציית טֵנָאסֶרים (כיום טאנינת'ארי), שבדרום בורמה. היפנים חצו את מעבר קווקרייק (Kawkareik), ולאחר לחימה עיקשת כבשו את עיר הנמל מוּלמיין (כיום מאולאמין) השוכנת על שפכו של נהר סאלווין. חיילים מדיוויזיית הרגלים ה-17 ההודית ניסו לסגת על מעבר לנהר סיטאנג, אך הם אוגפו על ידי כוחות יפניים. מרבית בורמה נפלה תוך זמן קצר יחסית. בשנת 1943 נקרא חזרה ליפן, אולם פרש משירות פעיל שנה לאחר מכן. עם זאת ב-1945 הוא חזר שוב לצבא, ופיקד על הארמייה ה-30 במנצ'וריה. אולם עם פרוץ מבצע סערת אוגוסט פרקו הסובייטים את הארמייה שלו, והוא עצמו נפל בשבי ושוחרר רק בשנת 1960. הוא מת בטוקיו בשנת 1980 בגיל 91.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Hayashi, Saburo; Cox, Alvin D (1959). Kogun: The Japanese Army in the Pacific War. Quantico, VA: The Marine Corps Association.
* Allen, Louis (1986). Burma: the Longest War 1941-45. J.M. Dent and Sons.
* Latimer, John (2004). Burma: The Forgotten War. John Murray.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.generals.dk/search.php?nation=Japan&surname=Iida&name=Shojiro שוג'ירו איידה] באתר הגנרלים של מלחמת העולם השנייה.
* [http://pwencycl.kgbudge.com/index.htm The Pacific War Online Encyclopedia]
* [https://web.archive.org/web/20110609184240/http://niehorster.orbat.com/014_japan/41-12-08_ops_01/southern_malaya_01.html סדרי הכוחות היפניים בפלישה לתאילנד], באתר World War II Armed Forces

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים יפנים
קטגוריה:אנשי צבא יפנים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי ארמיות במלחמת העולם השנייה

קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1888
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1980
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב

מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב הוא מרכז חינוך בינלאומי ללא מטרות רווח הממומן על ידי ממשלת רוסיה הממוקם במוסקבה. המכון הוקם בשנת 2009 במטרה ללמד ולעבוד עם סטודנטים מכל רחבי העולם בנושא של עיצוב, אדריכלות ותכנון ערים. 

המכון ממוקם בבניין ההיסטורי של מפעל השוקולד אוקטובר האדום שנמצא על האי בלצ'וג במרכז נהר מוסקבה בסמוך אל חומות הקרמלין לאחר שהוסב למרכז של עיצוב בשנת 2007. 

המכון שואף לחנך את הדור הבא של אדריכלים, מעצבים ואנשי תקשורת לקראת המאה ה-21. בכל שנה, המכון מארח אנשי מקצוע צעירים ונותן להם את ההזדמנות לעבוד יחד עם מומחים בתחומים של תכנון ערים, אדריכלות ותקשורת מכל רחבי העולם. 

בשנת 2014 זכה המכון בפרס מטעם המגזין Domus בתור אחד מ-100 בתי הספר הטובים ביותר בעולם לאדריכלות באותה השנה.

בשנת 2018 ביחד עם קרן בבעלות איגור ריבקוב המכון פתח קורס ראשון ברוסיה לארגון קהילות.
== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://futureurbanism.strelka.com/ אתר "Future Urbanism" של מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב]
* [https://advancedurbandesign.com/ אתר "advancedurbandesign" של מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוסקבה: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:בתי ספר לאדריכלות
קרל-אדולף הולידט

גנרל-אוברסט קרל-אדולף הולידט (בגרמנית Karl-Adolf Hollidt; 25 באפריל 1891 – 22 במאי 1985) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
הולידט נולד ב-25 באפריל 1891 בשפייר, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-117 (הדוכסות הגדולה של הסן ה-3 - הדוכסית). במלחמת העולם הראשונה לחם במסגרת רגימנט המילואים ה-118 בחזית המערבית, ב-1 במרץ 1915 קודם לדרגת אובר לוטננט, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה נשאר הולידט ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1933 הועלה הולידט לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-12. ב-1 בינואר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 במרץ באותה שנה מונה לראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1 באפריל 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד אגד הרגלים ה-9.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה מונה הולידט למפקד הדיוויזיה ה-52, ופיקד עליה בחזית המערבית כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה.

ב-8 בספטמבר 1939 מונה הולידט לראש מטה הארמייה החמישית, ובהמשך מונה לראש מטה הפיקוד המזרחי. ב-1 באפריל 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-25 במאי 1940 מונה לראש מטה הארמייה התשיעית, והשתתף עימה במערכה על צרפת. ב-25 באוקטובר 1940 מונה הולידט למפקד הדיוויזיה ה-50, והשתתף עימה בקרב על יוון, כחלק מהקורפוס ה-30 במסגרת קבוצת הפאנצר קלייסט.

במהלך מבצע ברברוסה פיקד על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה חלק מהקורפוס ה-54 במסגרת הארמייה ה-11, וב-8 בספטמבר 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-23 בינואר 1942 מונה הולידט למפקד הקורפוס ה-17, שהיה חלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות B, וב-1 בפברואר הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. בין 2 באפריל 1942 ל-12 ביוני 1942, החליף קרל שטרקר את הולידט בפיקוד על הקורפוס. ב-23 בנובמבר 1942 מונה הולידט למפקד פלגת הארמייה הולידט, ולחם עימה במסגרת ניסיונות החילוץ של הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-5 במרץ 1943, הפכה פלגת הארמייה שבפיקודו לארמייה השישית החדשה, שעימה לחם בקרבות על הנהר מיוס, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-17 במאי תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.

ב-1 בספטמבר 1943 הועלה הולידט לדרגת גנרל אוברסט.

ב-8 באפריל 1944 פרש הולידט מהצבא, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקנים.

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה נשפט הולידט במשפטי נירנברג על פשעי מלחמה, וב-27 באוקטובר 1948 נדון ל-5 שנות מאסר, אך ב-22 בדצמבר 1949 שוחרר הולידט מהכלא. לאחר שחרורו התגורר הולידט בזיגן עד למותו ב-22 במאי 1985.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/H/HollidtK.htm קרל-אדולף הולידט] באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1891
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1985
שמואל גדון

תמונת שמואל גדון
שמואל גָדוֹן (1914 – יוני 1982) היה חבר קיבוץ נצר סרני, מפקח, סופר, עורך, מרצה וחוקר בנושאי הקיבוץ ותנועת העבודה.

==ביוגרפיה==
גדון נולד בליטא, הצעיר משלושת ילדיהם של פרידה (פריידל) לבית זקה"ם וישעיהו (שעיה) גדון, מחנך עברי. עלה לארץ ישראל והיה חבר קיבוץ גבעת ברנר עד 1952, אז עבר עם הפילוג בקיבוץ המאוחד לנצר סרני.
היה פעיל בתנועת העבודה ובמפעלי החינוך של ההסתדרות, ובמסגרת זו היה אחראי על החינוך התנועתי ברשת "עמל".
ערך בין היתר את "ניב הקבוצה", ביטאון איחוד הקבוצות והקיבוצים.

נפטר בשנת 1982, ונקבר בבית העלמין בקיבוצו נצר סירני.

לאחר מותו נפתח בקיבוצו בית ספר תעשייתי של "עמל", שנקרא על שמו.

==ספריו==

לאחר מותו:
* שמואל גדון נשא אלמתיו: משלו ועליו; ערכו והביאו לדפוס: מאיר גבעתי, מלכיאל סבלדי, נצר סרני: נצר סרני, תשמ"ה 1984.

==לקריאה נוספת==
* מאיר גבעתי, 'שמואל גדון ז"ל', אגרת לחנוך (רבעון לחנוך קיבוצי) 66 (1982), 70–72.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.worldcat.org/identities/lccn-n85-30077 שמואל גדון] באתר WorldCat Identities
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:גבעת ברנר: אישים
קטגוריה:נצר סרני: אישים
קטגוריה:עורכים ספרותיים ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:חוקרי הציונות
קטגוריה:אישים הקבורים בנצר סרני
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1982
יהודה שקד

יהודה שקד הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד חטיבת שומרון.

== ביוגרפיה ==
בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר שקד מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה. בשנים 1991–1992 שימש כמפקד גדוד 450 ולאחר מכן שימש כקצין אג"ם אוגדת איו"ש. בשנים 1998–2000 שימש כמפקד חטיבת שומרון, בין היתר בעת מבצע סימפוניית החיים. ועדת החקירה שבראשה עמד האלוף שי אביטל קבעה כי לא נמצא דופי בתפקודו באירוע והוא מונה למפקד מחוז בפיקוד העורף. בהמשך שימש קצין אג"ם פיקוד העורף.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי חטיבת שומרון
קטגוריה:מפקדי מחוזות בפיקוד העורף
קטגוריה:קציני אג"ם של פיקוד העורף
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:בוגרי הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
בית הכנסת של סגד

מראה פנימי
בית הכנסת של סגד (בהונגרית: Szegedi zsinagóga), או "בית הכנסת החדש של סגד", הוא בית כנסת נאולוגי בעיר סגד שבדרום הונגריה, בית הכנסת השני בגודלו במדינה (לאחר בית הכנסת הגדול של בודפשט) והרביעי בגודלו בעולם. נוסד בשנת 1907 ותוכנן על ידי האדריכל ליפוט באומהורן. 

סגנונו אקלקטי וכולל מגוון אלמנטים, בהם התחייה הגותית, אדריכלות מורית ואר-נובו. גובה הכיפה 48.5 מטרים. בית הכנסת מכיל מקומות ל-806 גברים ו-623 נשים. 

את הקמת בית הכנסת יזם ב-1903 רב הקהילה, עמנואל לעף, שהיה גם בוטנאי ומחבר הספר "צמחי היהודים". הוא השפיע רבות על עיצוב הפנים של בית הכנסת ושזר בעיטוריו מצמחי ארץ ישראל באופן סמלי, כך למשל בנה את ארון הקודש מעצי שיטים שהביא ממצרים, כך שיזכיר את המשכן, אוהל מועד. כל חג מיוצג בחלון ויטראז' ובו צמחים הקשורים בחג.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070603094948/http://www.zsinagoga.szeged.hu/en/index.php?menupont=syn אתר בית הכנסת]
==הערות שוליים==

קטגוריה:סגד
קטגוריה:הונגריה: בתי כנסת
קטגוריה:הונגריה: בתי כנסת נאולוגיים
דריאנובו

דריאנובו (בבולגרית: Дряново) היא עיר במחוז גברובו שבמרכז בולגריה, על המורדות הצפוניים של הרי הבלקן.

==תושבים מפורסמים==
* קוליו פיצ'טו - היה אדריכל, בנאי ופסל בולגרי מתקופת התחייה הלאומית הבולגרית, נולד בדריאנובו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערי מחוז גברובו
1946 בספורט

== אופניים ==
* טור דה פראנס - התחרות לא נערכה
* ג'ירו ד'איטליה -ג'ינו ברטלי ()
* וואלטה אספניה - דלמציו לנגריקה ()

== אתלטיקה ==
===אליפות אירופה===
אליפות אירופה השלישית באתלטיקה נערכה באוסלו נורווגיה. 
* זכתה במירב המדליות.

== טניס ==

===הטניסאיות שזכו בטורנירי הגראנד סלאם===
* אליפות אוסטרליה הפתוחה - ננסי בולטון ()
* אליפות צרפת הפתוחה - מרגרט אוסבורן דופונט ()
* וימבלדון - פאולין בץ ()
* אליפות ארצות הברית הפתוחה - פאולין בץ ()

===הטניסאים שזכו בטורנירי הגראנד סלאם===
* אליפות אוסטרליה הפתוחה - ג'ון ברומיץ' () 
* אליפות צרפת הפתוחה - מרסל ברנר () 
* וימבלדון - איבון פטרה ()
* אליפות ארצות הברית הפתוחה - ג'ק קרמר ()

===גביע דייוויס===

* נבחרת ארצות הברית () זכתה בגביע דייוויס לאחר ניצחון 0-5 על נבחרת אוסטרליה ().

== כדורגל ==
===קופה אמריקה===
* נבחרת ארגנטינה () ניצחה את נבחרת ברזיל () בגמר קופה אמריקה.

===כדורגל לפי מדינות===
====איטליה====
* טורינו זוכה בסקודטו בפעם הרביעית.
* גביע האיטלקי -תחרות לא נערכה.

====אנגליה====
* אליפות אנגליה משחקי העונה הסתיימו בשנת 1947.
* דרבי קאונטי זוכה בגביע ה-FA.

====ארגנטינה====
* סן לורנסו זוכה באליפות.
* קופה דה קומפטנסיה בריטניקה - בוקה ג'וניורס זוכה בגביע.

====ברזיל====
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
* אליפות סאו פאולו בכדורגל - סאו פאולו זוכה בתחרות
* אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל - Internacional de Petrópolis זוכה באליפות

====גרמניה====
המשחקים לא נערכו

====ספרד====
* סביליה (כדורגל) זוכה באליפות ספרד
* ריאל מדריד זוכה בקופה גנרליסימו

====פלשתינה (א"י)====
* מכבי תל אביב זוכה ובגביע ארץ ישראל.

===קבוצות שנוסדו===
* סמפדוריה - 

== כדורסל ==
===אליפות אירופה===
 זוכה באליפות.

===כדורסל לפי מדינות===
====איטליה====
* ליגת העל האיטלקית בכדורסל - וירטוס בולוניה זכה באליפות

====ארצות הברית====
* ליגת ה-NBL - רוצ'סטר רויאלס זוכה באליפות.

====ברית המועצות====
* אליפות ברית המועצות בכדורסל גברים - מועדון הצבא האדום מטביליסי זוכה באליפות.

===קבוצות שנוסדו===
* אטלנטה הוקס - 
* בוסטון סלטיקס - 
* גולדן סטייט ווריורס - 
* ניו יורק ניקס - 
* פילדלפיה 76' - 
* פלקנסטרו וארזה - 
* אולימפיה ליובליאנה - 

==מרוץ מכוניות==
* מרוצי הגרנד פרי למכוניות 
* ריימונד סומר () עם מכוניות מתוצרת מזראטי.

== פוטבול ==
===NFL===
שיקגו ברס מנצחת את ניו יורק ג'איינטס 14-24 באליפות ה-NFL במשחק שנערך בניו יורק.

== שחייה ==
===שיאי עולם===

====שחייניות====
{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! תאריך || משחה || שם השחיינית || מדינה || מקום תחרות || שיא
|-
| 17 באוגוסט || 200 מטר חזה|| נל ואן פליט || || בילטהובן, הולנד || 2:52.6 דקות
|}

====שחיינים====
{| border="1" cellspacing="0" style="border-collapse:collapse;" class="wikitable sortable"
|-
! תאריך || משחה || שם השחיין || מדינה || מקום תחרות || שיא
|-
| 5 באפריל || 200 מטר חזה|| ג'ו ורדור || || ביינברידג', ארצות הברית || 2:35.6 דקות
|-
| 20 בספטמבר || 200 מטר חופשי|| אלכסנדר ז'אני || || מרסיי, צרפת || 2:05.4 דקות
|}

==קישורים חיצוניים==

*
ספורט
ביתן מוסקבה

ביתן מוסקבה (לשעבר: ביתן מספר 70) הוא מבנה במרכז התערוכה של כל רוסיה שתוכנן עבור התערוכה העולמית אקספו 67 שנערכה בעיר מונטריאול בקנדה בשנת 1967. המבנה היה שייך לברית המועצות ותוכנן על ידי צוות אדריכלים סובייטי ובראשם האדריכל הרוסי מיכאיל פוסוחין. בשנת 1968, כשנה לאחר מכן, כאשר נסגרה התערוכה, הוחלט להעביר את המבנה אל מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה וכיום מבנה זה עומד בכניסה הראשית של מרכז התערוכות.

המבנה הוא בעל שלוש קומות ומייצג את הזרם המודרני באדריכלות הסובייטית של אותה התקופה, כאשר הוא מרחף על פני עמודים והכניסה אליו כוללת גרם מדרגות רבות. בתחילה, לאחר שהוקם מחדש במוסקבה נקרא בשם: ביתן מונטריאול, ולאחר מכן נקרא בשם: ביתן התערוכה האינטר-תעשייתית. לאחר נפילת ברית המועצות ומסך הברזל של הקומוניזם, הוחלט לקרוא לו בשם: ביתן מוסקבה כיוון שישנו ביתן נוסף במרכז התערוכות שנקרא על שם עיר חשובה נוספת ברוסיה בשם: ביתן סנט פטרסבורג. בצמוד לביתן מוסקבה הוקם בשנת 2009 הביתן הגדול ביותר במרכז התערוכות בשם: ביתן רוסיה

== היסטוריה ==
לפני קיומה של התערוכה העולמית בקנדה קיוו אדריכלים סובייטים קיוו כי התערוכה העולמית תתקיים במוסקבה ובתחילת שנות ה-60 הציעו להתאים את התערוכה לפרויקט התיעוד ההיסטורי של בירת ברית המועצות לרגל חגיגות 50 שנה למהפכת אוקטובר, לפי כך אקספו יהיה בעל דגש על "קידמה ושלום". האדריכל הראשי של מוסקבה מיכאיל פוסוחין הציעו ליצור ביתן כדורי בגודל של: "הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה" על אגם מלאכותי. עם זאת, התפטרותו הכפויה של ניקיטה חרושצ'וב והבעיות הכספיות עקב עלויות כבדות הובילו לסירוב ברית המועצות לארגן את התערוכה. הלשכה לתערוכות בינלאומיות החליטה לבסוף להפקיד את המשימה על העיר מונטריאול בקנדה לרגל יום השנה 325 להיווסדה של מונטריאול. בשנת 1970 החלה העברת המבנה אל מוסקבה והבנייה נמשכה חמש שנים. בשנת 1977 נחנך הביתן מחדש באתר מרכז התערוכות של מוסקבה. בשנת 2017 החל שיפוץ המבנה לקראת פתיחתו המשופצת של מרכז התערוכות בשנת 2021. מראו המקורי של המבנה אבד ולאחר כמה שיפוצים נערכו בו מספר שינויים.

== גלריה ==
<gallery class="center" widths="200">
File:Expo 67, sculpture Faucille et marteau, aux abords du pavillon de l'URSS.jpg|
File:Pavillon URSS (6).jpg|
Montreal vdnkh4.JPG|
File:Pavillon URSS (2).jpg|
Montreal vdnkh3.jpg|
Павильон 78.jpg|
Советский павильон на ЭКСПО-67.jpg|
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20141019045001/http://www.vvcentre.ru/exhibitions/organizers_and_participants/pavilions/70/ מידע על ביתן מוסקבה] באתר מרכז התערוכה של כל רוסיה
קטגוריה:ודנ"ח
קטגוריה:ברית המועצות: תרבות
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
קטגוריה:אדריכלות מודרנית
קטגוריה:תערוכות עולמיות
חוה קאופמן

חוה צ. קאופמן (נולדה ב-1929) היא אמנית קרמיקה ישראלית ילידת ארגנטינה.

==ביוגרפיה==
חוה קאופמן נולדה בטוקומן, ארגנטינה, למשפחת מהגרים מרוסיה. היא למדה ציור וקרמיקה בבואנוס אירס. בין השנים 1953–1954 שהתה בפריז, צרפת, שם התמחתה בעיצוב מוזאיקות ובציור קרמי. בשנת 1955 עלתה לישראל עם בעלה. לצד ציור, יצרה קאופמן פיסול קרמי פיגורטיבי. בנוסף, הרבתה ליצור עבודות קיר בבנייני ציבור, בהם ידועים קיר הקרמיקה המופשט במשכן הכנסת בירושלים, קיר בבניין הביטוח הלאומי ברחובות, באוניה "נילי" ובספרייה העירונית בכפר סבא.

==השכלה==
*אקדמיה לאמנות, בואנוס איירס, ארגנטינה
*1954 - בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, פריז, צרפת
*1962 - ציור קיר, אקדמיה לאמנות, גרנד שומייה, פריז, צרפת.

==גלריה==
<gallery>
קובץ:Kaufman kneset well.jpg|ללא כותרת (פרט)1966 בקירובאורך 21 מ'אריחי קרמיקה מזוגגיםמזנון הכנסת, ירושלים
File:Bar ilan 002.JPG|שרגא וייל וחווה קאופמןתבליט קיר1968קרמיקההספרייה המרכזית ע"ש וורצווילר, אוניברסיטת בר אילן, רמת גן
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אמניות קרמיקה ישראליות
קטגוריה:אמני קרמיקה ישראלים
קטגוריה:עולות בשנות ה-1950
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות ארגנטינה
קטגוריה:ישראלים ילידי ארגנטינה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
דז'וויצה

דז'וויצה (בפולנית: Drzewica) היא עיירה במחוז אופוצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

עד תחילת המאה ה-13 הייתה דז'וויצה בבעלות נסיכים, ובשנת 1429 קיבלה זכויות עיר. במחצית הראשונה של המאה ה-16 נבנתה בעיירה טירה, העומדת על תלה עד היום. מסוף המאה ה-19 התקיימה בעיירה תעשיית מוצרי מתכת.

==יהודי דז'וויצה==
בדז'וויצה התקיימה קהילה יהודית עצמאית מראשית המאה ה-19, אז נבנה בה בית כנסת, וקודש בית עלמין. רוב יהודי העיירה נמנו על חסידות גור, ופעלו בה גם חסידויות נוספות.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-750 יהודים, קרוב למחצית מתושביה. בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה מהחרם הכלכלי על עסקי יהודים, ומתקריות אנטישמיות אלימות בסביבת העיירה.

===במלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים ממערב פולין, בעיקר מפלוצק. באביב 1941 הוקם בעיירה גטו, בו רוכזו כ-2,200 יהודים. בגטו שררו תנאי רעב קשים, שהביאו לתמותה יום-יומית, ובמקרה אחד הוצאו להורג 65 מיהודי המקום.

קבוצת יהודים שהצליחה להימלט מהגטו, חברה לקבוצת פרטיזנים פולנית, אשר ביצעה במחצית השנייה של 1942 פעולות חבלה בתשתיות הגרמנים. סגן מפקד היחידה, שמאי רוזנבלום, נרצח בידי אנשי המחתרת הפולנית. לאחר בהקמת הגטו הובאו לגטו יהודים מהסביבה לרבות מקלבוב.

ב-23-22 באוקטובר 1942 חוסל גטו דז'וויצה, וכאלפיים מיושביו שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה. יתר היהודים שנתפסו מסתתרים בעיירה, או שהושארו בה לעבודות כפייה, שולחו להשמדה לאחר מכן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/407 דז'וויצה] ב [https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:אתרי מרידות יהודים בשואה
אנטינואוס

מוזיאון הישן, ברלין]]
מוזיאון הבריטי]]
פסל אנטינואוס מ[[המאה ה-2 במוזיאון פיו קלמנטינו]]
אָנְטִינוֹאוֹס (מיוונית: Ἀντίνοος; בערך 111–130) היה נער יווני מביתיניה שנודע כמאהב של הקיסר הרומי אדריאנוס. לאחר מותו הפך אותו אדריאנוס לאל.

==קורות חיים ==
לא הרבה ידוע על חייו של אנטינואוס. הוא נולד בעיר קלאודיופוליס (כיום העיר בולו שבטורקיה), בפרובינקיה הרומית ביתיניה שבאסיה הקטנה, בערך בשנת 111 לספירה. מניחים שאדריאנוס פגש בו בשנת 123, לקח אותו עמו לאיטליה, ודאג לחינוכו. בשנת 128 כבר הפך לנער האהוב של אדריאנוס וליווה אותו במסעותיו באימפריה.

בשנת 130 טבע אנטינואוס למוות בנהר הנילוס שבמצרים. סיבת מותו לא ידועה, ויש המשערים שנרצח. לאחר מותו הכריח אדריאנוס את האימפריה כולה להתעטף באבל לזכרו של אהובו המת, והפך אותו לאל. אנטינואוס היה האחרון שלא מן המשפחה הקיסרית שהוכרז לאל בעולם העתיק. אדריאנוס הקים במצרים עיר בשם אנטינואופוליס , על שם אהובו. בשארית ימי חייו מימן אדריאנוס יצירת אלפי פסלים בדמותו של אנטינואוס וכן טבע מטבעות לזכרו.

==בתרבות==
* בסיפורו של אוסקר ויילד "המלך הצעיר", המלך מנשק פסל של אנטינואוס כביטוי ל"תשוקה המוזרה שלו ליופי"
* בספרו של אוסקר ויילד "תמונתו של דוריאן גריי", נרמז שבאזיל הולוורד צייר את דוריאן גריי בתור אנטינואוס היושב על חרטום הדוברה של הקיסר אדריאנוס 
* בספר "עלובי החיים" מוזכר אנטינואוס בתיאור אחת הדמויות
* המשורר הפורטוגזי פרננדו פסואה חיבר את השיר "אנטינואוס"
* בספרה של מרגריט יורסנאר "זכרונות אדריאנוס" מהווים יחסי הקיסר ואנטינואוס אחד הנושאים המרכזיים

==ראו גם==

*אנטינואוס סילואנוס
*אדריאנוס

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:השושלת הנרווה-אנטונינית
קטגוריה:מיתולוגיה רומית
קטגוריה:להט"בים בעת העתיקה
קטגוריה:נפטרים ב-130
טים וודוורד

טים וודוורד (באנגלית: Tim Woodward; 24 באפריל 1953 - 9 בנובמבר 2023) היה שחקן אנגלי.

==ביוגרפיה==
וודוורד נולד בלונדון, בנם של השחקן אדוארד וודוורד והשחקנית ונישה מרי בארט. אחיו הוא השחקן פיטר וודוורד ואחותו היא שחקנית שרה וודוורד. הוא למד ב-"Haileybury and Imperial Service College".

הוא נודע בעיקר בזכות תפקידו בשנות השבעים של המאה העשרים בדרמה "כנפיים" של ה-BBC, בתפקיד מפקד הטייסת רקס בסדרה "Piece of Cake" מ-1988, באופרת הסבון "משפחות" של ITV, ובהופעתו בדרמה המשטרתית "Murder City" משנות ה-2000.

ב-2008 גילם את דמותו של לאונרד "ניפר" ריד מהסקוטלנד יארד בעיבוד של ITV לרומן "He Kills Coppers" מאת ג'ייק ארנוט. ב-1988 כיכב במיני-סדרה "Piece of Cake" בתפקיד מפקד הטייסת רקס העשיר והתמהוני. ב-2008 כיכב בתפקיד אורח בסדרה "The Bill" יחד עם אביו אדוארד ועם בנו סם כמשפחת גנגסטרים בלונדון. עוד הופיע בפרק בסדרה האמריקאית "The Equalizer" בכיכובו של אביו, בו גילם את אביו של רוברט מק'קול בסצנות פלאשבק.

תפקידים נוספים של וודוורד בטלוויזיה היו תפקידי אורח בסדרות "The Irish RM", "Pie in the Sky", "פשוט נהדרת", "החשוד העיקרי", "סיפורי המסתורין של רות רנדל", "Bribery and Corruption" עם ג'יימס ד'ארסי, "תחבולות חדשות", "רציחות במידסומר", "חוק מרפי", "Rosemary & Thyme" וכן הסדרה "פוארו" על פי ספריה של אגאתה כריסטי.

וודוורד הופיע בתפקיד קמע בסרט קצר של ויליאם מייגר בשם "Stiletto" שהושלם ביוני 2008.

נפטר ב-9 בנובמבר 2023.

==פילמוגרפיה==
{| class="wikitable"
! שנה
! שם
! שם באנגלית
! תפקיד
! הערות
|-
| 1975
| גלילאו
| dir="ltr" | Galileo
| לודוביקו מרסילי
| סרטו של ג'וזף לוסי
|-
| 1979
| האירופאים
| dir="ltr" | The Europeans
| פלקס יאנג
| סרטו של ג'יימס אייבורי
|-
| 1985
| המלך דוד
| dir="ltr" | King David
| יואב
|
|-
| 1986
| סלומה
| dir="ltr" | Salome
| נרווה
|
|-
| 1987
| שירותים אישיים
| dir="ltr" | Personal Services
| טימס
| סרטו של טרי ג'ונס
|-
| 1993
|
| dir="ltr" | Closing Numbers
| קית'
|
|-
| 1995
| אות קלון
| dir="ltr" | The Scarlet Letter
| ברוסטר סטונהול
| מבוסס על "אות השני" מאת נתניאל הותורן
|-
| 1996
| בזכות האם
| dir="ltr" | Some Mother's Son
| הרינגטון
|
|-
| 1997
| בית אנג'לו
| dir="ltr" | The House of Angelo
| ויליאם אנג'לו
|
|-
| 1998
| יריד ההבלים
| dir="ltr" | Vanity Fair
| ג'ון אוסבורן
| סדרת טלוויזיה
|-
| 1998
| מכורה לפשע
| dir="ltr" | B. Monkey
| פרנק רייס
| סרטו של מייקל רדפורד
|-
| 2002
| K-19
| dir="ltr" | K-19: The Widowmaker
| פרטונוב
|
|-
| 2003–2004
| תחבולות חדשות
| dir="ltr" | New Tricks
|
|
|-
| 2005
|
| dir="ltr" | Space Race
| נדלין
|
|-
| 2005
|
| dir="ltr" | Pierrepoint The Last Hangman
| מושל הולוויי
|
|-
| 2006
|
| dir="ltr" | Nuremberg: Nazis on Trial
| ג'ון אמן
|
|-
| 2007
| טיסת הזעם
| dir="ltr" | Flight of Fury
| אדמירל פנדלטון
|
|-
| 2008
|
| dir="ltr" | Stiletto
|
|
|-
| 2009
|
| dir="ltr" | The Fattest Man in Britain
| מורלי רייסין
|
|-
| 2011
| כלבים משוגעים
| dir="ltr" | Mad Dogs
| דומיניק
|
|-
| 2013
| מר סלפרידג'
| dir="ltr" | Mr Selfridge
| מוסקר
| 4 פרקים
|-
| 2014
| פלמינג: האיש שרצה להיות בונד
| dir="ltr" | Fleming: The Man Who Would Be Bond
| 'המפציץ' האריס
| מיני-סדרה
|-
| 2019
| מאדאם קירי 
| dir="ltr" | Radioactive
| אלכסנדר מילנרד
| סרט קולנוע
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אנגלים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2023
טריי ביירס

טריי ביירס (באנגלית: Trai Byers; נולד ב־19 ביולי 1983) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בשל גילום דמותו של אנדרה ליון בסדרת הדרמה המצליחה "אימפריה" ברשת Fox.

== ביוגרפיה ==
ביירס נולד בקנזס סיטי, קנזס. לאחר שנה בתיכון בקנזס סיטי, הוא סיים את לימודיו בתיכון בג'ורג'יה. לאחר מכן סיים לימודי תעודה בחוג לתיאטרון במכללת אנדרו לאמנויות ולאחר מכן נרשם ללימודי תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת קנזס. הוא גם למד באקדמיה המוזיקלית והדרמטית האמריקאית בלוס אנג'לס, ולמד לתואר שני בתיאטרון בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.

== קריירה ==
ב-2011, עשה ביירס את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה באופרת הסבון של רשת ABC, "כל ילדיי", ואחרי שנה הופיע בדרמת הנוער "90210". הוא גילם את פעיל זכויות האזרח ג'יימס פורמן בסרט ההיסטורי "סלמה" משנת 2014.

בשנים 2015–2020 גילם את אנדרה ליון, אחת הדמויות הראשיות בסדרת הדרמה המוזיקלית "אימפריה" של רשת פוקס, לצדם של טרנס הווארד וטראג'י פ. הנסון אשר גילמו את הוריו. במשך כל ששת עונות הסדרה, ביירס גילם את אנדרה ליון, הבן הבכור של משפחת ליון ומנהל הכספים הראשי של "אימפריה בידור", הוא המשכיל היחידי במשפחה שסובל ממהפרעה דו-קוטבית. על תפקידו בסדרה, ביירס זכה לשבחים ולביקורות טובות ואף קיבל מועמדויות לפרסי בחירת הנוער ולפרסי NAACP Image.

== חיים אישיים ==
בשנת 2015 התארס לשחקנית גרייס גילי, ששיחקה לצידו ב"אימפריה". השניים נישאו בטקס שנערך בגראנד קיימן ב-14 באפריל 2016.

== פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2009
|Caesar and Otto's Summer Camp Massacre
|צ'יפ
|
|-
|2013
|Destination Planet Negro
|בי-12
|
|-
| rowspan="2" |2014
|Jayhawkers 
|ניית'ן דייוויס
|
|-
|סלמה
|ג'יימס פורמן (אנ')
|
|-
|2017
|Americons
|תאו ג'ונס
|
|-
|2018
|Bent
|צ'אק
|
|-
|2020
|The 24th
|בוסטון
|גם תסריטאי ומפיק
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable sortable"
|-
! שנה
! סדרה
! תפקיד
! class="unsortable" |הערות
|-
| 2011
| כל ילדיי
| מוקי
| 11 פרקים
|-
| 2012
| 90210
| אלק מרטין
| 6 פרקים
|-
| 2015–2020
| אימפריה
| אנדרה ליון
| תפקיד ראשי (6 עונות); 102 פרקים
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קנזס
קטגוריה:בוגרי בית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1983
JewishGen

JewishGen הוא ארגון ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1987 בתור מקור לגנאלוגיה יהודית ברחבי העולם. המרכז מספק מידע גנאלוגי לכל תחום לחובבים וגם לאנשי מקצוע וכן גם את הכלים הנדרשים כדי לחקור היסטוריה יהודית ומשפחתית. 
הארגון נוסד בשנת 1987 על ידי סוזן א. קינג ביוסטון, טקסס, בתור מערכת לוח מודעות, בתחילה עם 150 משתמשים המעוניינים לקבל מידע על גנאלוגיה יהודית. ב-1995 הקים הארגון אתר באינטרנט. בשנת 2003 נספח JewishGen למוזיאון המורשת היהודית בעיר ניו יורק, וב-2008 העביר את המטה שלו למשרדים הראשיים של המוזיאון. שיתוף הפעולה שנוצר עם ארגון הרחיב את מאגרי המידע שלו. GewishGen מסונף לאיגוד הבין-לאומי של חברות לגנאלוגיה יהודית.

אתר האינטרנט של JewishGen נועד לספק ממשק קל ונוח ומוצע כשירות לציבור ללא תשלום. למעלה מ-1,000 מתנדבים פעילים בכל רחבי העולם ותורמים לאוסף הולך וגדל של מסדי נתונים, משאבים וכלי חיפוש. 

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20121219191832/http://www.mjhnyc.org/findex.html מוזיאון המורשת היהודית בניו-יורק]

*
קטגוריה:חברות גנאלוגיות
קטגוריה:ארגונים יהודיים
כיסא כדור

250px
כיסא הכדור הידוע גם בכינויו כיסא הגלובוס הומצא בשנת 1963 על ידי מעצב הפנים הפיני אירו ארניו.<ref></ref> <ref name=":0"></ref>הכיסא התפרסם הן בשל צורתו הבלתי שגרתית והן בשל השימוש בפיברגלס, שנחשבו לרעיונות מהפכניים באותה התקופה, והוא מהווה דוגמה לעיצוב תעשייתי מודרני של שנות ה-60. כפי שמרמז שמו, הכיסא מעוצב בצורת כדור עם מעמד מתכת מסתובב במקום רגליים, אשר חצי אחד שלו הוא חלל פתוח המיועד לישיבה. הרעשים הסביבתיים בזמן הישיבה מורגשים פחות באופן משמעותי, ובכך הפרטיות מורגשת במידה רבה. כיום אף קיימים כיסאות כדור עם רמקולים דרכם ניתן להקשיב למוזיקה בחלל הכיסא, מה שמקנה עוד יותר פרטיות ליושב בתוכו. הכיסא הוצג לראשונה במסגרת יריד הרהיטים הבינלאומי בקלן לשנת 1966 ותרם להכרתו הבינלאומית של המעצב כשהפך ללהיט, ובהמשך לעיצוב קלאסי.

== הרעיון שמאחורי היצירה ==
כיסא הכדור נחשב לאחד מהכיסאות הבולטים ביותר בהיסטוריית הרהיטים של המאה ה-20, והוא היווה אטרקציה מרכזית במוזיאוני רהיטים. הפופולריות וההצלחה הבינלאומית שנחלה המצאה זו עודדו את השימוש בחומר הפיברגלס בתחום הרהיטים, ובהשפעה זו פריטי ריהוט רבים שנוצרו מאז התאפיינו בעיצובים ייחודיים. אב הטיפוס של הכיסא, שנעשה באופן ידני על ידי ארניו, שאף התקין בתוכו טלפון, עדיין נמצא בביתו. כך מסביר אירו ארניו את הרעיון שעומד מאחורי היצירה ואת תהליך היצירה עצמו:

== בתרבות ==
[[יהושע רבינוביץ, ראש העיר תל אביב-יפו יושב בכיסא כדור, בתערוכה, 1969]]
בקולנוע, כיסא הכדור נתפש כהמצאה עתידנית המתקשרת רבות לז'אנר המדע הבדיוני ולעידן החלל, בעיקר בשל צורתו הגאומטרית, ובטלוויזיה נעשה בו לעיתים שימוש ככיסאו של המנחה בתוכניות אירוח. יתר על כן כיסא הכדור מככב לעיתים על גבי שערי מגזינים.

הופעות של כיסא הכדור בתרבות:
* בסדרה "האסיר" (1967-1968)
* בסרט "Moon Zero Two" 
* בסרט "הפלישה ממאדים" (1996)
* בסדרת הסרטים של אוסטין פאוורס (1997-2002)
* בסרט "גברים בשחור" (1997)
* בסרט "זולנדר" (2001)
* בסדרה "דני הוליווד" (2008-2009)
* בסרט "אנשים מצחיקים" (2009)

== כיסא הבועה ==

בשנות ה-60 המאוחרות ארניו יצר חידוש לכיסא הכדור לו קרא כיסא הבועה. כיסא הבועה קטן בגודלו מכיסא הכדור והוא מאופיין בשקיפות מלאה וביכולת להיתלות מהקיר. הוא הסביר את הרעיון שמאחורי היצירה: "אחרי שיצרתי את כיסא הכדור רציתי שהאור ימלא אותו מבפנים, אז הגיתי את הרעיון של כדור שקוף שמאפשר לאור להיכנס מכל הכיוונים. החומר הפרקטי היחיד הוא אקריליק שאותו מחממים ומנפחים לכדי צורה של בועת סבון".<ref name=":0" />

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20081230022633/http://www.eeroaarnio.com/ballframes/index.htm כיסא כדור] 
* [http://ballchairs.blogspot.co.il/2010/12/history-of-ball-chairs.html ההיסטוריה של כיסאות הכדור] 
* [https://web.archive.org/web/20160417092550/http://www.eero-aarnio.com/8/Ball-Chair.htm כיסא כדור מפי אירו ארניו 1963] 
* [https://web.archive.org/web/20090122052745/http://eero-aarnio.com/23/Objects/Bubble_Chair.htm כיסא בועה מפי אירו ארניו 1968] 
* [https://web.archive.org/web/20160303193115/http://www.regencyshop.com/a50/10-Things-You-should-Know-About-Aarnio-Ball-Chair/article_info.html 10 דברים שצריכים לדעת על כיסא הכדור של ארניו] 
* [https://web.archive.org/web/20160304031323/http://www.filmitem.com/item/i41/ כיסא כדור] 

== הערות שוליים ==

כדור
קטגוריה:מוצרי עיצוב
קטגוריה:פינלנד: המצאות
קטגוריה:יצירות משנת 1963
קטגוריה:כדורים
מוזיאון הטבע התנ"כי

מוזיאון הטבע התנ"כי הוא מוזיאון טבע חינוכי בנושא בעלי חיים בתנ"ך שנמצא באזור התעשייה הר-טוב. כחלק מהמוזיאון יש במקום גם גן חיות ופינת חי.

== היסטוריה ==
המוזיאון הוקם בשנת 2014 על ידי ד״ר נתן סליפקין, ושוכן באזור התעשייה הרטוב שבמועצה אזורית מטה יהודה.<ref></ref> בעבר שכן באזור התעשייה הצפוני של בית שמש בקרבת תחנת הרכבת בית שמש.

== תכנים ותצוגות ==
אולם "בעלי חיים במקרא"
מוזיאון להיסטוריה של הטבע בתנ"ך מתמקד ברובו בהצגת מגוון של בעלי החיים המוזכרים במקרא ובתלמוד, וגם כאלו שלא (למשל: גולגולת של אליגטור אמריקני או חט של חדשן).

במוזיאון ישנו מגוון רחב של בעלי חיים גדולים המוצגים בתור פוחלצים לעומת בעלי החיים הקטנים הנמצאים בתצוגות חיות לילדים.

המוזיאון כולל מספר אולמות תצוגה, בהם:
* אודיטוריום ובו מוקרנים סרטים וניתנות הרצאות. בנוסף יש בו שלד של דוב מערות, אקווריום ובו צב נשכן, אקווריום עם צבגון אדום-אוזן, פוחלץ של טווס הודי ורפליקות של חטי שנהב ענקיים.
* בעלי חיים במקרא ובו אוסף פוחלצים, בעיקר של יונקים המוזכרים בתנ"ך (כגון אריה, ברדלס, זאב ושועל מצוי) וכן מספר פוחלצי עופות כגון נשר מקראי. בנוסף יש באולם דגמים של תנין היאור והיפופוטם.
* אוסף השופרות העוסק בפריים בעלי קרניים והתאמתם להכנת שופר, ומראה גם דוגמאות ל"קרניים" שאינן באמת קרניים למרות דמיון שיטחי במורפולוגיה.
* הגדרת סימני כשרות ובו מוצגים בעלי חיים כשרים וטמאים, ומגוון פוחלצי עופות שליד כל אחד מצוין השם המודרני והשם שהוא נקרא בו בתנ"ך (למשל: הכחל נקרא במקרא "רחם").
* פינת חי בה יש בעלי חיים קטנים כגון ארנבונים, מכרסמים, זוחלים וחרקים.
* סרפנטריום בו יש נחשים חיים, בהם פיתון בורמזי גדול שאפשר להצטלם איתו.
* אולם נפלאות הבריאה ובו אוסף כללי של בעלי חיים, חיות ים (כולל חט של חדשן, מזיפה של לווייתן ו"מסור" של דג מסור), תצוגת קונכיות, דגם בגודל כמעט מלא של פיל אפריקני ואוסף תיבות נח.

הביקור במוזיאון נעשה בקבוצות מודרכות עם מדריך מטעם המוזיאון. ד״ר סליפקין מרצה במסגרת המוזיאון ומכונה "רב גן החיות".

[[פוחלץ של כחל מצוי באולם סימני כשרות.]]
קרני קודו גמלוני ושופר קודו, באולם אוסף השופרות.]]
[[צב יבשה מצוי בפינת החי.]]
דגם של [[דג-חרב ולצידו שלט הסבר עם דיון הלכתי על כשרות הדג.]]

=== אוסף תיבות נח ===
ביולי 2023 נפתחה תערוכת קבע של כ-100 מיניאטורות המציגות את תיבת נח, אותן אסף סליפקין מכל רחבי העולם.

==סוגיית האבולוציה==
על אף שבעבר עורר סליפקין מחלוקת בקהילה החרדית על רקע העיסוק הזהיר שלו בתאוריית האבולוציה ובגיל היקום, הבהיר כי הוא מעוניין שהמוזיאון לא יהיה מעורר מחלוקת. לפיכך, המוזיאון איננו כולל אזכורים לדינוזאורים, ואיננו כולל אזכור של תורת האבולוציה. כשנשאל לגבי הנושא הבהיר סליפקין כי המוזיאון מבקש להציג בעלי חיים המופיעים בתורה, ודינוזאורים אינם מופיעים בתורה.

== מימון והדרכה ==
בניין המוזיאון
מוזיאון הטבע התנ"כי ממומן על ידי הקרן לתורה ולטבע ופועלים בו תלמידים ובני נוער העוסקים בהתנדבות והדרכה.

== ראו גם ==
* נתן סליפקין
* מוזיאון טבע
* ידיעת הטבע
* תורה ומדע

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://zootorah.com/museum/ מוזיאון הטבע התנ"כי], באתר "Zoo Torah"
* צחי אבנור, [https://www.flickr.com/photos/zachievenor/albums/72177720310885806 Biblical Museum of Natural History], פליקר

==הערות שוליים==

קטגוריה:גני חיות וגנים בוטניים בנושאי התנ"ך
קטגוריה:התנ"ך בישראל
קטגוריה:יהודה: מוזיאונים
קטגוריה:ישראל: מוזיאונים למדע, טכנולוגיה וטבע
Deceiver of the Gods

Deceiver of the Gods (מאנגלית: מטעה האלים) הוא האלבום התשיעי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודיה אמון אמארת'. האלבום יצא לאור ביוני 2013.

==רשימת שירים==
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת'

==מבצעים==
אמון אמארת
* יוהאן הג - שירה
* אולאבי מיקונן - גיטרה
* יוהאן סדרברג - גיטרה
* טד לונדסטרם - גיטרה בס
* פרדריק אנדרסון - תופים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי אמון אמארת'
דז'יאלושין

דז'יאלושין (בפולנית: Działoszyn; ביידיש: זאלושין) היא עיירה במחוז פאיינצ'נו שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

בשנת 1412 הוענקו לדז'יאלושין זכויות עיר, והעיירה שימשה כמוקד קלוויניזם ואריאניות. במהלך פשיטת האימפריה השוודית במאה ה-17 נחרבה העיירה, אך בהמשך פותחה מחדש.

==יהודי דז'יאלושין==
אנדרטה לזכר קהילת יהודי זלושין והסביבה שנרצחו בשואה ב[[בית העלמין קריית שאול בתל אביב]]
יהודים ראשונים התיישבו בדז'יאלושין בראשית המאה ה-17, ועד סוף המאה ה-17 כבר היוו רוב תושביה, והקהילה המקומית פרשה חסותה על יהודים נוספים מכפרי הסביבה. במחצית המאה ה-18 נפגעה הקהילה בעיירה כתוצאה משרפה גדולה שפקדה את המקום, וכתוצאה ממסים שונים שהוטלו עליה.

במהלך המאה ה-19 נטלו יהודי הקהילה חלק משמעותי בתעשיית הסחר שהתנהלה בעיירה, שנמצאה על נתיב מסחר מרכזי בין פולין ובין שלזיה. כתוצאה מכך, מספר מיהודי העיירה התעשרו, ואחד מהם, קופל יעקובוביץ', אף תרם בשנת 1861 סכום כסף גדול למשה מונטיפיורי עבור בניית ישיבה בירושלים. ירידה בהיקף המסחר בצמר, כמו גם שרפה גדולה שפרצה בעיירה בשנת 1888, הביאו לפגיעה במצבם הכלכלי של יהודי המקום.

בתפקיד רב העיירה שימש הרב הגאון המפורסם ומחבר הספרים "[https://hebrewbooks.org/117 חלק בנימין]" ו"[https://hebrewbooks.org/5930 מזבח אבנים]" וספרים רבים נוספים, רבי בנימין אליהו קנטור, עד לפטירתו במוצאי יום הכיפורים בשנת תר"צ ולאחר מכן שימש ברבנות בנו הגאון רבי ברוך שרגא, עד לשנת תרצ"ד.

בין מלחמות העולם התגברה בעיירה הפעילות הציונית, לצד פעילות של אגודת ישראל. בשנות השלושים התרבו מעשי האנטישמיות בעיירה, תוך ניפוץ שמשות בבתי יהודים, חילול בית העלמין המקומי, והצבת משמרות חרם בפתח חנויות יהודים. במקרה אחד אף הוכו כ-40 יהודים בידי ההמון. בתקופה זו נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, למעלה ממחצית תושביה.

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הופצצה העיירה באופן כבד בידי הגרמנים, ורוב יהודיה נסו לפאיינצ'נו הסמוכה, אליה הגיעו חסרי כל, ובה הועסקו בעבודות כפייה. גורלם במקום זה היה כגורל יתר יהודיו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/408 דז'יאלושין] ב [https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:שואת יהודי פולין: קהילות
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהונצחו בבית העלמין קריית שאול
פרסה (איבר)

חתך צדי של פרסת [[סוס. ורוד: רקמות רכות, אפור בהיר: עצמות, כחול: גידים, אדום: דרמיס, צהוב: כרית הפרסה, אפור כהה: המחוג, כתום: כף הפרסה, חום: דפנות]]

הפרסה היא קצה האצבע של יונקים מקבוצת הפרסתנים, המחוזקת על ידי מעטה קרטין עבה וקרני. הפרסה בנויה מסוליה קשיחה או גמישה, ומדופן קשיחה שיוצרת הציפורן המגולגלת סביב קצה האצבע. משקל גופו של בעל החיים נשען בדרך כלל על כף הפרסה ועל שולי דופן הפרסה. הפרסות גדלות ללא הפסקה ועוברות שחיקה מתמדת בזמן ההליכה של בעל החיים.

למרבית מכפילי הפרסה (כגון כבשים, עיזים, צבאים, בקר, ביזונים וחזירים) יש שתי פרסות עיקריות בכל רגל, מבנה המכונה "פרסה שסועה". כמו כן, למרבית מכפילי הפרסה הללו יש בנוסף שני טלפיים קצרים (dewclaws) הממוקמים מעט גבוה יותר במעלה הרגל. הטלפיים הקצרים אינם משמשים להליכה, אך במינים מסוימים שבהם הם גדולים יותר (כמו צבאים וחזירים) הם עשויים לגעת בקרקע בעת ריצה או קפיצה. מכפילי פרסה אחרים, כגון ג'ירפות ואנטילוקפרות, הם חסרי טלפיים קצרים. בבעלי חיים מסוימים הנחשבים כבעלי פרסה שסועה, כגון גמלים, הפרסות קטנטנות ונראות כציפורניים בקצות האצבעות.

למפריטי פרסה מסוימים יש פרסה אחת בכל רגל, בעוד שלאחרים יש (או היו) שלוש אצבעות נפרדות בעלות פרסות או ציפורניים גדולות, או פרסה אחת ושני טלפיים קצרים. הטפיר הוא מקרה מיוחד, משום שהוא בעל שלוש אצבעות בכל כף רגל אחורית וארבע אצבעות בכל כף רגל קדמית.

<gallery>
File:Capreolus capreolus cloven hoof.jpg|פרסות שסועות של אייל הכרמל עם טלפיים קצרים
File:Masai Giraffe right-rear foot.jpg|רגל אחורית של ג'ירף (ללא טלפיים קצרים)
File:Horse rear hooves.jpg|פרסות אחוריות של סוס
File:Camel Foot.jpg|פרסת גמל
Image:Tapir hooves.jpg|פרסות של טפיר אסייתי, כפות רגליים קדמיות בעלות ארבע אצבעות ואחוריות בעלות שלוש אצבעות</gallery>

==פרסות בשימוש האדם==
לאורך ההיסטוריה פרסות מילאו תפקיד משמעותי בטקסים (כגון טקסי קבורה) ובמשחקים, וכן שימשו לייצור דבקים. 

==ראו גם==
* טופר
* ציפורן
* פרסה (פריט)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנטומיה של יונקים
משה ברייטברד

משה ברייטבּרד
סִינְטַכְּסִים.הוצאת יבנה, תרצ"והחותמת בראש העמוד:מספרי אברהם בן שושן, ירושלים, ת"ש]]
משה ברייטברד (1883 – 1947) היה פעיל אגודת "מפיצי השכלה" בלטביה, חבר בהנהגת הסתדרות המורים העבריים, מחנך, מורה לעברית ומחבר ספר דקדוק לתלמידים. ברייטברד היה בין מקימי הגימנסיה העברית בריגה, שנהפכה למוסד מרכזי ברשת מוסדות החינוך העבריים בריגה ונהיה למורה ללימודי יהדות והשפה העברית ומזכיר כבוד של הגימנסיה בשנים שלאחד מכן, עד לפלישה של ברית המועצות ללטביה.

הוא עמד על כך, שבין כותלי בית הספר התלמידים ידברו בינם ובין עצמם אך ורק עברית. הוא גם היה בין החלוצים בריגה שהפך את העברית לשפת הבית ודיבר עם ילדיו מיום הולדתם רק בעברית. התחיל את לימודיו בחדר מפי אביו ובישיבה, שם קבל חינוך מסורתי. כבר בצעירותו התחבר לתנועת ההשכלה, למד בכוחות עצמו לימודים כלליים ושפות זרות ורכש השכלה כללית באופן עצמאי.

==ביוגרפיה==

בשנת 1902 נסע לברלין, בזמנו מרכז האמנציפציה היהודית ותנועת ההשכלה. בברלין השלים את לימודיו בסמינריון למורים עבריים - Jüdisches Schullehrerseminar.

בשנת 1921 עבר לריגה. היה בין מייסדי הסתדרות המורים העבריים "המורה", אשר מטרתה הייתה לארגן את המורים שדגלו ברעיון של בית ספר עברי מודרני ולימוד בשיטת "עברית בעברית". האיגוד הפך לרוח החיה של החינוך העברי ועמדה בראש המאבק למען הקמת בתי ספר ששפת ההוראה בהם עברית, כאשר היה עליו להתגבר על הלחץ הכבד מצד ארגוני ה"בונד" היידישאי מחד ו"אגודת ישראל" מאידך, שהתנגדו להוראת עברית בבתי הספר היהודים אשר עד כה לימדו ביידיש.

"...להחיות את השפה העברית בפי הדור הצעיר....הילד הגומר בית ספר עברי ידע את השפה העברית...באופן חופשי וטבעי..." (מדברים שנכתבו בחוזר שנשלח למורים). ספרו "דקדוק לתלמידים" בשני חלקים יצא לאור לראשונה ב־1934 בריגה והיה נפוץ גם בארץ בהוצאת "יבנה". הספר רכש מקום מכובד בבית הספר העברי וזכה למספר לא מעט של מהדורות - בשנת 1982 יצאה לאור בתל אביב המהדורה השביעית (הדפסה שלושים וחמש) של הספר. משה ברייטברד לא זכה לעלות לארץ ישראל כמו שייחל, אך הצליח להימלט מריגה לפני כניסת הצבא הגרמני ב-1941. הוא חזר לריגה אחרי מלחמת העולם השנייה, שם נפטר ב-1947.

ברייטברד היה נשוי לגיטה לבית וולפסון (1894 קולדיגה, לטביה – 1946 ריגה). נולדו להם שני ילדים: יעקב, נפל במלחמת העולם השנייה כחייל סובייטי, ואביבה ברייטברד בראון, אדריכלית, אשר עלתה לישראל ב-1972 ומתגוררת בירושלים.

במאי 1974 נתכנסו בתל אביב בוגרי הגימנסיה העברית בריגה כדי לכבד את זכרו של מורם ומחנכם, משה ברייטברד. רבים מבין תלמידיו עלו ארצה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, אחרים הגיעו לאחר קום המדינה, אך כולם הדגישו שזיקתם לארץ הייתה לא מעט בזכות החינוך העברי שקיבלו בגימנסיה.

בשנת 1989 הוקמה באקדמיה ללשון העברית קרן לזכרו של משה ברייטברד למימון מלגה לחוקרים צעירים על הרצאה שנתית או כתיבת מאמר.

== לקריאה נוספת ==
* מעריב 10 מאי 1974.
* ברייטברד, משה. דקדוק לתלמידים. ריגה: הוצאת המחבר, תרצ”ד.
* ברייטברד, משה. דקדוק לתלמידים מחודש. מהדורה שביעית. תל אביב: יבנה, 1982.
* הר-זהב, צבי. בקורת וביבליוגרפיה 'דקדוק לתלמידים' מאת משה ברייטברד. לשוננו - רבעון לענייני הלשון העברית (תרצ”ו).

==קישורים חיצוניים==
* [http://hebrew-academy.org.il/2017/04/30/%D7%9E%D7%A9%D7%94-%D7%91%D7%A8%D7%99%D7%99%D7%98%D7%91%D7%A8%D7%93-1883-1947/ משה ברייטברד, מורה עברי מריגה], באתר האקדמיה ללשון העברית, אפריל 2017
* 
* 

קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:יהודים לטבים
קטגוריה:משכילים
קטגוריה:ילידי 1883
קטגוריה:נפטרים ב-1947
שרלוויל-מזייר

שרלוויל-מזייר (בצרפתית: Charleville-Mézières) היא עיר בצפון צרפת ובירת מחוז ארדן בחבל הארץ גראנד אסט. שרלוויל-מזייר שוכנת על גדות נהר המז, אוכלוסייתה נכון לשנת 2009 מונה 49,975 תושבים.

==אוכלוסייה==
{| class="wikitable" style="float:right; margin-left:3px; text-size:80%; text-align:right"
|-
! שנה !! אוכלוסייה
|-
| 1793 || 7,240
|-
| 1806 || 8,430
|-
| 1836 || 8,878
|-
| 1846 || 9,353
|-
| 1866 || 11,244 
|-
| 1881 || 16,185 
|-
| 1901 || 18,772 
|-
| 1911 || 22,654 
|-
| 1921 || 21,689 
|-
| 1931 || 22,708 
|-
| 1946 || 20,193 
|-
| 1962 || 24,668 
|-
| 1968 || 55,343 
|-
| 1975 || 60,176 
|-
| 1990 || 57,008 
|-
| 1999 || 55,490 
|-
| 2009 || 49,975 
|}

==היסטוריה ותרבות==
שרלוויל-מזייר נוסדה בשנת 1966 לאחר מיזוג בין שתי ערים סמוכות, שרלוויל ומזייר. העיר Le Theux אוחדה עם מזייר שנה קודם לכן. ב-2010 סופחו לעיר יישובים נוספים, ובמפקד האוכלוסין של שנת 2021 נמנו בעיר רבתי 57,792 תושבים. 

בצפון העיר נמצא מוזיאון רמבו, המוקדש למשורר הנודע ארתור רמבו (1854–1891) יליד שרלוויל. 

מאז שנת 1961 נערך באזור פסטיבל תיאטרון הבובות הבינלאומי המתרחש מאז כל שלוש שנים והחל משנת 2011 הפך לאירוע דו-שנתי. בעיר שוכנים משרדי אונימ"ה, האיגוד הבינלאומי לתיאטרון בובות, ומשרדי המכון הבינלאומי לתיאטרון בובות אשר נמצאים בבניין היסטורי שלצידו בובה מכנית גדולה של בובנאי (אדם המזיז את הבובות בהופעה) המופיע מופע בובות כל שעה שחולפת.

שרלוויל משמשת גם כמקום ההתחלה של שתי עונות של תוכנית תחרות הנסיעות ג'ט לג: המשחק.<ref></ref>

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* פייר טראי דה באיאר
* 

מוזיאון רמבו

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שמפאן-ארדן: ערים
קטגוריה:גראנד אסט: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1966