OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ויל סולומון

ויל סולומון (באנגלית: William "Will" James Solomon; נולד ב-20 ביולי 1978 בהרטפורד, קונטיקט) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז. קבוצתו האחרונה הייתה A S SALE מהליגה המרוקאית הבכירה<ref></ref>. בעבר שיחק בין היתר בהפועל ירושלים, במכבי תל אביב ובפנרבחצ'ה אולקר, ואף בליגת ה-NBA.

== היסטוריה מקצועית ==
לאחר ההצלחה היחסית לה זכה באוניברסיטת קלמסון, החליט סולומון לנסות את מזלו בליגה הטובה בעולם ונרשם לדראפט ה-NBA בשנת 2000. סולומון נבחר בדראפט במספר 33 בסיבוב השני, על ידי קבוצת ונקובר גריזליס שעברה לאחר מכן לעיר ממפיס וכך הפכה לממפיס גריזליס. סולומון שיחק בקבוצה בעונת 2001, ובמשך 62 משחקים השיג ממוצעים של 5.2 נקודות למשחק וסכום של 321 נקודות כללי לעונה.

בעונה שלאחר מכן העדיף סולומון לשחק כשחקן משמעותי בקבוצה אירופאית מאשר שחקן ספסל משני בליגת ה-NBA ועבר לשחק בקבוצת אריס סלוניקי, איתה זכה בגביע היורוקאפ צ'לנג'.

בעונת 2003\2004 עבר לשחק בישראל, בהפועל ירושלים. הגעתו לירושלים הייתה מפתיעה למדי, לאור העובדה שסולומון היה לשחקן מבוקש בקיץ 2003. הוא נחת בהפועל לאחר שנחתך במהלך תקופת טרום העונה מקבוצה ספרדית, לאור חוקי הזרים הנוקשים בליגה הספרדית. הוא הוביל את הפועל ירושלים, תוך הפגנת יכולת מרשימה, להישג היסטורי וחסרת תקדים בדמות זכייה בגביע יול"ב.
עונה לאחר מכן עבר סולומון לקבוצה הטורקית אפס פילזן, איתה זכה באליפות המדינה.

בשנת 2005 הצטרף סולומון לאלופת אירופה, מכבי תל אביב. הוא החליף בתפקיד את רכזה הקודם של הקבוצה, הליטאי שארונאס יאסיקביצ'יוס. ההשוואה הבלתי נמנעת לקודמו, למרות הבדלי הסגנון הבולטים בין שניהם, לא היטיבה עם סולומון. במשחקים רבים הפגין סולומון חוסר יציבות וקבלת החלטות בעייתית, ולמרות מספר רב של משחקים בהם הפגין רמה גבוהה, לא שיחזר את רמת המשחק אותה הציג בעונות הקודמות.

בקיץ 2006 הודיע סולומון כי לא ימשיך בקבוצה ולאחר מכן חתם בפנרבחצ'ה אולקר הטורקית. לאחר שעזב סולומון לליגה הטורקית, זכה עם פנרבחצ'ה-אולקר באליפות טורקיה לאחר שניצחו את אפס פילזן 0–4 בגמר הפלייאוף. גם בעונת הוא זכה עם פנרבח'צה אולקר באליפות. בקיץ 2008 עזב את הקבוצה הטורקית וחזר ל-NBA לאחר שחתם על חוזה בשורות טורונטו ראפטורס.

ב-19 בפברואר 2009 הועבר סולומון בטרייד מטורונטו אל הסקרמנטו קינגס. זמן קצר לאחר מכן הוא שוחרר מסקרמנטו, ובמרץ אותה שנה חזר לפנרבחצ'ה אולקר. בנובמבר הוא שוחרר מפנרבחצ'ה, לאחר תקרית משמעתית שהייתה לו בקבוצה.

ב-8 באוגוסט 2010 חתם סולומון בהפועל ירושלים. מפתיחת העונה זכה להצלחה וסיים כמלך הסלים של הסיבוב המוקדם של היורוקאפ עם ממוצע של 20.8 נק' למשחק. בהמשך כשלה הקבוצה במשימתה להעפיל לשלב הבא ביורוקאפ ונקלעה לקשיים ולבעיית פציעות; במקביל חלה ירידה בהצלחתו של סולומון. נוצרו בינו לבין אנשים בקבוצה מספר תקריות משמעת, והגדולה בהן היא ציוץ ברשת החברתית המקוונת טוויטר כנגד מאמנו עודד קטש.

את עונת 2012 החל סולומון בטלקום אנקרה הטורקית, אך בהמשכה עבר לקבוצת צ'רקסי מתחתית ליגת העל האוקראינית בכדורסל, שם הציג יכולת מרשימה והוביל את טבלת מלך הסלים .

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קלמסון
קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני אריס סלוניקי
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני אנאדולו אפס
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורסלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורסלני טורונטו ראפטורס
קטגוריה:כדורסלני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:כדורסלני מרסין
קטגוריה:בחירות דראפט של ונקובר גריזליס
קטגוריה:קונטיקט: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1978
סן חוזה ארת'קווייקס

הלוגו הקודם של הקבוצה
סן חוזה ארת'קווייקס (באנגלית: San Jose Earthquakes) היא קבוצת כדורגל מסן חוזה בקליפורניה שמשחקת ב-MLS, המועדון זכה פעמיים בגביע ה-MLS, ב-2001 וב-2003. מגרש הבית של הקבוצה היה אצטדיון ספארטן שהיה חלק מהקמפוס הדרומי של אוניברסיטת סן חוזה סטייט. בין השנים 1995 ועד 1999, נקראה הקבוצה "סאן חוזה קלאש".

הסן חוזה ארת'קווייקס הוא שמה של קבוצת כדורגל ששיחקה ב-NASL בין השנים 1974 ועד 1982, ובליגת הווסטרן סוקר ליג בין השנים 1985 ו-1988. קבוצת ה-NASL, נקראה לפעמים "גולדן ביי ארת'קווייקס" שהייתה גם קבוצת כדורגל אולמות.

ב-15 בדצמבר 2005 החליטו בעלי הקבוצה לעבור ליוסטון, בתחילת עונת 2006. הקבוצה החדשה נקראה יוסטון דינמו. נציב ה-MLS, דון גרבר, אמר שהארת'קווייקס הם היסטוריה ולכן לא ייתכן שישנו את שמם. עוד הוסיף שה-MLS תעשה הכול כדי להחזיר את הארת'קווייקס לליגה. בתחילת עונת 2007 שבה הקבוצה לשחק.

==שחקנים מפורסמים==
===MLS===
* ג'ף אגוס (2001-2004)
* ח'ודאדאד עזיזי (2001)
* ווייד בארט (1998-2002, 2005)
* ג'ו קנון (1999-2002)
* בריאן צ'ינג (2003-2005)
* רונלד קריטוס (1996-2001, 2005)
* טרוי דאיאק (1996-1998, 2001-2005)
* דווין דה רוזריו (2001-2005)
* לנדון דונובן (2001-2004)
* ג'ון דויל (1996-2000)
* רוני אקלונד (2001-2004)
* אריאל גרזיאני (2002)
* אדי לואיס (1996-1999)
* ריצ'רד מולרוני (1999-2004)
* אריק וינלדה (1996-1999)

===NASL===
* ג'ורג' בסט (1980-1981)
* חוס הידינק (1980)
* טוני סימואס (1976-1977)
* סטיב זונגול (1984)
* ג'ימי ג'ונסטון (1974-1975)

==מאמנים ראשיים==
* פטר ברידג'ווטר (1995-1998)
* לין מטרפארל (1999-2000)
* תום ניל (2001)
* ג'וני מור (2002-2004)
* אלכסי לאלאס (2004-2005)
* קייט מקאליסטר (2005)
* ג'ון דויל (2008-)

==תארים==
;גביע ה-MLS (2):
* 2001, 2003
;מגן האוהדים (2):
* 2005, 2012

==שנה אחרי שנה==
{| class="wikitable"
!שנה
!מיקום
!פלייאוף
!גביע ארצות הברית הפתוח
|-
|1996
|4, מערב
|רבע גמר
|לא נכנסה
|-
|1997
|5, מערב
|לא העפילה
|רבע גמר
|-
|1998
|5, מערב
|לא העפילה
|רבע גמר
|-
|1999
|5, מערב
|לא העפילה
|לא נכנסה
|-
|2000
|4, מערב
|לא העפילה
|רבע גמר
|-
|2001
|2, מערב
|bgcolor="#FFEBAD"|אלופה
|רבע גמר
|-
|2002
|2, מערב
|רבע גמר
|רבע גמר
|-
|2003
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מערב
|bgcolor="#FFEBAD"|אלופה
|שמינית גמר
|-
|2004
|4, מערב
|רבע גמר
|חצי גמר
|-
|2005
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מערב
|רבע גמר
|רבע גמר
|-
| 2006||colspan="3"|
|-
|| 2007||colspan="3"|
|-
|2008
|7, מערב
|לא העפילה
|לא העפילה
|-
| 2009
|7, מערב
|לא העפילה
|לא העפילה
|-
| 2010
|6, מערב
|חצי גמר
|לא העפילה
|-
| 2011
|7, מערב
|לא העפילה
|לא העפילה
|-
| 2012
|bgcolor="#B3B7FF"|1, מערב
|רבע גמר
|רבע גמר
|-
| 2013
| 6, מערב
| לא העפילה
| סיבוב שלישי
|-
| 2014
|9, מערב
| לא העפילה
| סיבוב שישי
|-
| 2015
|7, מערב
| לא העפילה
| סיבוב שישי
|}

==ממוצע אוהדים==
:מקרא: עונה רגילה/פלייאוף
* 1996: 17,232
* 1997: 13,597
* 1998: 13,653
* 1999: 14,959
* 2000: 12,460
* 2001: 9,635
* 2002: 11,150
* 2003: 10,465/15,127
* 2004: 13,001/8,659
* 2005: 13,037/17,824
* כל השנים: 12,905

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:קבוצות MLS
קטגוריה:קליפורניה: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
*
קטגוריה:סן חוזה (קליפורניה): ספורט
משפחת שלוש

אהרן שלוש – אבי המשפחה
משפחת שְׁלוּשׁ היא משפחה יהודית ספרדית, שענפיה התפזרו בגלות באירופה ובצפון אפריקה. ענף אחד מהמשפחה עלה לארץ ישראל מצפון אפריקה באמצע המאה ה-19 והתיישב ביפו.

אבי המשפחה – שהעלה את המשפחה לארץ ישראל וקבע את מושבה ביפו – הוא אברהם שלוש; בנו הוא אהרן שלוש, ממייסדי השכונה היהודית נווה צדק; ילדיו של אהרן: אברהם חיים שלוש, יוסף אליהו שלוש, ויעקב שלוש השתתפו בפיתוח התשתית ההתיישבותית ובייסוד אחוזת בית (לימים העיר תל אביב-יפו) ונכדיו ובני זוגם המשיכו לפתח את התשתיות הלאומיות העתידיות. בין הבולטים שבהם (רשימה חלקית בלי בני זוג): משה שלוש, צדוק שלוש, אבנר שלוש, גבריאל שלוש, ירוחם לוריא, רפאל מהודר, זכי שלוש ורבים נוספים אחרים. 
לאורך השנים תרמה המשפחה לעיצובה הכלכלי והתרבותי ולפעמים אף הפוליטי של "היישוב הישן" וה"הישוב החדש". 
בין היתר ניתן למנות בין צאצאי ענף המשפחה בישראל את משפחות מנור וזכאי צאצאיו של דוד לובינסקי, את יואב שלוש, את רפי (רפאל) מהודר, ואת נעם לניר, דליה מזור, ואמנון רובינשטיין (שהתחתנו בה) וכן רבים אחרים מפורסמים לא פחות. 
אף כיום, משפחת שלוש ממשיכה להשפיע על המשק הישראלי, בכל גווניו ותחומיו.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

*
פיטר אייזנמן

פיטר אייזנמן (באנגלית: Peter Eisenman; נולד ב-11 באוגוסט 1932 בניוארק שבניו ג'רזי) הוא אדריכל יהודי-אמריקאי בולט ואחד הבוחנים הראשונים של זרם הדה-קונסטרוקטיביזם באדריכלות בארצות הברית של חציה השני של המאה ה-20; חתן פרס וולף באדריכלות לשנת 2010.

צורותיו המפורקות של אייזנמן מזהות אותו עם קבוצה אקלקטית של אדריכלים, המתויגים, לעיתים אף כנגד רצונם, כדה-קונסטרוקטיביסטים על ידי חוקרי אדריכלות.

חרף העובדה שאייזנמן עצמו נמנע מזיהוי זה, נאמר עליו כי דרכו האדריכלית שזורה במחלוקות שנועדו בעיקר להשאיר אותו באור הזרקורים, לפחות בראייה אקדמית.
התאוריות האדריכליות שלו נוטות לחפש אמנסיפציה ואוטונומיה של המשמעת האדריכלית, ועבודתו (הן הפרקטית, הן התאורטית) מהווה ניסיון מתמשך לשחרור הצורה מכל משמעות שהיא, מאבק שרבים מתקשים להבין, ואשר הביא לא אחת לביקורת על אייזנמן מצד אנשי אקדמיה הטוענים שהוא יוצר דיון חף מתוכן מהותי לשם הדיון, ולא לשם הענקת ערך אמיתי לרעיונותיו.
לצד זאת, עבודתו של הפילוסוף הצרפתי הפוסט מודרניסטי, ז'אק דרידה, היא מרכיב חיוני בהשראה ליצירתו של אייזנמן.

אייזנמן מזוהה לרוב בעניבת הפרפר אשר הוא עוטה לצווארו.

==קריירה==
האנדרטה לזכר הנספים בשואה בברלין, תכנון - פיטר אייזנמן
אייזנמן הוא בוגר תואר ראשון באדריכלות מאוניברסיטת קורנל, בעל מאסטר באדריכלות מאוניברסיטת קולומביה ותואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'.

הופעתו המשמעותית הראשונה בעין הציבור הייתה כחלק מהחמישייה הניו-יורקית, אשר זכתה לתשומת לב רבה בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, ובלטה בסגנונה האדריכלי המודרניסטי הטהור.
עבודתם מן השנים הללו נחשבת לרוב כעיבוד מחודש לרעיונותיו של לה קורבוזיה. במרוצת השנים, פנה כל חבר בחמישייה לדרכו הוא, כאשר אייזנמן משויך לאבות התנועה הדה-קונסטרוקטיביסטית באדריכלות.

בין יתר עבודותיו, אחראי אייזנמן על עיצוב האנדרטה בברלין לזכר קורבנות השואה, אשר הושלמה בשנת 2005.

בשנת 2010 זכה אייזנמן בפרס וולף בקטגוריית האדריכלות יחד עם האדריכל הבריטי דייוויד צ'יפרפילד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דה-קונסטרוקטיביזם
קטגוריה:אדריכלים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס וולף לאדריכלות
קטגוריה:השואה באמנות: אמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קורנל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
תזמורת טונהאלה

תזמורת טונהאלה (במקור: Tonhalle-Orchester Zürich) קרויה על שם אחד מאולמות הקונצרטים החשובים בעולם, ה"טונהאלה" שבציריך. התזמורת נוסדה בשנת 1868 וקבעה את מושבה בטונהאלה ה"חדש" בשנת 1895.

== פעילות ==
בניצוח פרידריך הגאר, מנצחה הראשון, התחילה התזמורת להוות גורם השפעה רציני על מוזיקה בציריך ובסביבותיה. מחליפו, פולקמאר אנדריאה, שנודע בקידום יצירות של ברוקנר, ניהל את התזמורת במשך ארבעים ושלוש שנים וניצח על 1300 קונצרטים. רודולף קמפה התמקד בעיקר במוזיקה גרמנית רומנטית. גרד אלברכט חשב על דרכים חדשות להביא מוזיקה לציבורי מאזינים גדולים יותר, כולל קונצרטים לילדים ולמשפחות, ומילא תפקיד בלתי מבוטל בחיזוק מעמדה של התזמורת בחיי המוזיקה של ציריך. הפסנתרן כריסטוף אשנבאך הופיע כאן לראשונה כמנצח ועכשיו, בניהולו של דייוויד זינמן, התזמורת עורכת שוב ניסויים בדרכים חדשות, בהן ליל דיסקו בימי שישי, הידוע בשם "מאוחר בטונהאלה", אחרי קונצרטים, המיועדים למשוך צעירים.

מאז ימיה הראשונים, ניצחו על התזמורת מלחינים נודעים בתקופתם, בהם ברהמס, וגנר, ריכרד שטראוס והינדמית.

המנצח דייוויד זינמן, פיתח אותה בתקופת כהונתו כמנהל מוזיקלי לאחת התזמורות המובילות בעולם, עם רפרטואר רחב של הקלטות מרשימות לשמה, רפרטואר המוסיף וגדל. החוזה של זינמן הוארך לא מכבר עד 2010. התזמורת, המונה קצת יותר מ-100 נגנים, מופיעה עכשיו בכל רחבי העולם; עם דייוויד זינמן הפיקה התזמורת אוסף רחב של הקלטות, בהן מחזור בטהובן מן התקופה האחרונה.

התזמורת מנגנת כיום ומקליטה יצירות משל בטהובן, מוצרט, שוברט, מאהלר, וגנר ושנברג, ובה בשעה אינה מזניחה את "הקשר השווייצרי", כשהיא מציגה יצירות מאת מלחינים, שעמדו בקשר עם שווייץ בדרך זו או אחרת. נוסף לאלה שהוזכרו כבר, כולל הרפרטואר שלה את סטרווינסקי, רחמנינוב, פרנק מרטן ומלחינים ששמם נודע פחות בעולם, כמו הובר, רינגר, ליהמן, צינסטאג וקלטרבורן. מנצחים אורחים קבועים כללו את ארנסט אנסרמה, וילהלם פורטוונגלר, אוטו קלמפרר, גאורג שולטי וכן, מתקופה מאוחרת .
יותר, את ברנרד הייטינק, מאריס יאנסונס, פרנס בריכן, מסטיסלב רוסטרופוביץ' והרברט בלומסטדט.

תזמורת כזאת מושכת קשת רחבה של סולנים בעלי שם בינלאומי. מבין אלה שהופיעו לאחרונה בציריך תחת שרביטו של דייוויד זינמן היו יו-יו מה, לין הארל, גוסטב ריוויניוס, היינריך שיף, יפים ברונפמן, טרולס מרק, גיל שחם, עמנואל אקס, לייף אובה אנדסנס וכריסטיאן טצלאף, כמו גם כמה מן הנגנים הראשיים בתזמורת עצמה, אחדים מהם נגנים בעלי שם בינלאומי בזכות עצמם, כמו נגנית הבסון פלורנץ יני, הצ'לן תומאס גרוסנבאכר, סאבין מורל (חליל), גלעד קרני מישראל, הויולן הראשי החדש, והאוסטרלית התר קוטרל (גם היא התמנתה זה מקרוב להוביל את הכינורות השניים). התזמורת עצמה פועלת כיום כהרכב בינלאומי במלוא מובן המילה, אם כי יש בה הרבה נגנים שווייצרים מוכשרים. מובילים אותה פרימוז' נובשאק מסלובניה ויוליה בקר מגרמניה.

בעונת 2019 - 2020 התחיל המנצח האסטוני פאבו ירווי את כהונתו כמנצח ראשי ומנהל מוזיקלי של התזמורת.

==מנהלים מוזיקליים ומנצחים ראשיים==
* פרידריך הגאר (1868 - 1906)
* פולקמאר אנדראה (1906 - 1949)
* אריך שמיד (1949 - 1957)
* הנס רוזבאוד (1957 - 1962)
* רודולף קמפה (1965 - 1972)
* שארל דיטואה (מנצח שני, 1967 - 1971)
* גרד אלברכט (1975 - 1980)
* כריסטוף אשנבאך (1982 - 1986)
* הירושי ואקאסוגי (1987 - 1991)
* קלאוס פטר פלור (1991 - 1995) (מנצח אורח ראשי)
* דייוויד זינמן (1995 - 2014)
* ליונל ברינגואר (2014 - 2018)
* פאבו ירווי (2019 - ממשיך)

==קישורים חיצוניים==
* 

טונהאלה ציריך
טונהאלה
קטגוריה:ציריך: תרבות
שנת אפס

שנת אפס הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של יוסף פיצ'חדזה, שיצא לאקרנים בשנת 2004. שמו של הסרט משתמש במטבע הלשון שנטבע עם יציאת סרטו של רוברטו רוסליני ב-1948: גרמניה שנת אפס, שמשמעותו יציאה מחורבן לחיים חדשים.

"שנת אפס" זכה להצלחה קופתית בישראל ומחוצה לה. הסאונד בסרט זיכה אותו בפרס אופיר, בעוד שהארט, הצילום, עיצוב התלבושות, הבמאי, העורך, המוזיקה, שחקן המשנה (מוני מושונוב) והסרט עצמו היו מועמדים כולם לאוסקר הישראלי.

פסקול הסרט הולחן על ידי ישי אדר.

== עלילה ==
העלילה מספרת את סיפורם של שבעה אנשים שונים, אשר חייהם משתנים כאשר פוגשים זה בזה באקראי. ישנם מספר קווים עלילתיים: אנה (שרה אדלר), אם חד-הורית לילד (צוקי רינגרט), אשר מנסה לשרוד תחת מצוקה כלכלית, אבטלה וקשיי מגורים; אדי (מוני מושונוב), עיוור שכלב הנחיה שלו נהרג בתאונת דרכים; ראובן (מנשה נוי) ומיכל (קרן מור), זוג החווה נישואין דלים וקשים; פרנק (דני גבע), טכנאי רדיו המנסה לגלות את הביוגרפיה של אביו, אותו מעולם לא הכיר; ומתי (דן תורן), איש עסקים החוזר לארץ במטרה לדאוג לאביו המבוגר. כל אחת מהדמויות מגיעה ל"נקודת אפס" בחייה, ומתחילה מסע לעבר מציאת משמעות החיים, מסע אשר מתאפשר עקב המפגשים הדרמטיים ביניהן.

== שחקנים ==
{| bgcolor="#f7f8ff" cellpadding="3" cellspacing="0" border="1" style="font-size: 95%; border: gray solid 1px; border-collapse: collapse;"
|- bgcolor="#efefef"
!width=80|שחקן
!width=80|תפקיד
|-
| שרה אדלר || אנה
|-
| מוני מושונוב || אדי
|-
| מנשה נוי || ראובן
|-
| קרן מור || מיכל
|-
| דני גבע || פרנק
|-
| דן תורן || מתי
|-
| עזרא כפרי || רובינזון
|-
| סמדר יערון || אווה
|-
| אורי קלאוזנר || שם-טוב
|-
| אייל שכטר || בועז
|-
| צוקי רינגרט || צוקי
|}

== לקריאה נוספת ==
* פבלו אוטין, קרחונים בארץ החמסינים - הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים, רסלינג, 2008, הפרק "'שנת אפס' - שיחה עם יוסף פיצ'חזדה", עמ' 268-247.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2004
סמל גרמניה

סמל גרמניה או הסמל הפדרלי (בגרמנית: Bundeswappen) הוא סמלה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. הסמל הוא מגן בצבע זהב המוטען במרכזו בעיט. העיט מיוחס כבר שנים רבות לשבטים הגרמאניים, משום שזוהי הציפור של האל אודין. עוד בשנת 1200 הוכר העיט כסמלו של קרל הגדול.

לאחר מספר שינויים והחלפות של צורת העיט בהתאם לשינויים בשלטון, נקבעה הצורה הרשמית, עיט הרייך, והיא המוצגת על כל המסמכים הרשמיים של המדינה, וכן על הדגל במקרים מסוימים. העיט מעטר גם את אולם המליאה בבונדסטאג ואת מטבעות גרמניה. הסמל עוטה את צבעי דגל גרמניה.

==סמל גרמניה הנאצית==
[[עיט הרייך (1935-1945) של גרמניה הנאצית]]
סמל גרמניה הנאצית מציג את עיט הרייך, ניצב מעל צלב קרס הנתון בזר דפנה ונושא מבט לימינו. 

למרות שמוצאו מימי הביניים, המונח "עיט הרייך" (Reichsadler) מזוהה בעיקר עם תקופת שלטונה של גרמניה הנאצית. בשנת 1933 הנאצים השתלטו על סמלה של רפובליקת ויימאר, העיט הקיסרי, והוסיפו לו את צלב הקרס וזר הדפנה. בשנת 1935 הוא נהפך לסמלו הלאומי של הרייך השלישי (Hoheitszeichen) בצו של אדולף היטלר. 

המפלגה הנאצית השתמשה בסמל דומה מאוד, "העיט של המפלגה" (Parteiadler). ההבדל ביניהם הוא כיוון מבטו של העיט (ניתן לראות את ההבדלים כאן). למראהו של העיט ניתנה חשיבות מיוחדת. לפי התאוריה הפופולרית ביותר, עיט המפלגה מייצג את "גבו" של העיט הקיסרי. בהתחשב בתפיסה הטוטליטרית ועקרון המנהיגות של המשטר הנאצי, באופן סמלי, עיט המפלגה ועיט הרייך מציגים שני חצאים תלויים: המפלגה והמדינה. בהתאם לכך, שניהם התאחדו תחת דמותו של הפיהרר, במהלך הגלייכשאלטונג.

==המגן הפדרלי==
המגן הפדרלי (Bundesschild) הוא גרסה מוקטנת של סמל גרמניה. מגן זהב זה מציג בתוכו עיט שחור בעל רגליים, מקור ולשון אדומים - כצבעיה הלאומיים של גרמניה. צורתו של המגן מעוגלת בתחתיתו.

בניגוד לסמל הלאומי, מופיע המגן הפדרלי רק על דגל השירות של הרשות הפדרלית, על דגל השירות של הצי הגרמני ועל דגל ראש המטה הכללי של הבונדסוור.

דגל השירות של הרשות הפדרלית נועד לשימושה הבלעדי של הממשלה הפדרלית של גרמניה וכל שלוחותיה, וכל שימוש אחר אסור. מי שמשתמש בדגל עלול לספוג קנס.

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:גרמניה: סמלים לאומיים
גרמניה

גרמניה
קטגוריה:עיט בתרבות
פרון (אל)

סימני רעם אלה הם סמלים קדומים של פרון שנחקקו לעיתים קרובות על קורת הגג של בתי הכפרים במזרח אירופה להגנה בפני ברקים 
פֶּרוּן (Перун) היה האל הראשי במיתולוגיה הסלבית.

אטימולוגית, שמו של האל קיים גם במיתולוגיה ההודו-אירופאית בצורת Perk<sup>w</sup>unos* או Perkunos*.

פרון היה אל הרעם, הברק והגשם, אל השמש, הירח והכוכבים ומעל כל, אל האש. הסימנים שנתנו בפסליו היו: אבן ההצתה, השמש והבלוט.

בין יתר תפקידיו, היה פרון מגינם של הנרדפים ונוקם במפירי הסכמים.

החיה שסימלה את האל פרון היא התיש והעץ הוא האלון.

על אמונת הסלבים ב"פרון" ניתן ללמוד מכך שבהסכמים שחתמו הרוסים עם הביזנטים בשנים 945 ו-971 הם נשבעו בשמו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלים סלאביים
קטגוריה:ראשי פנתאון
קטגוריה:אלי סער
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
קטגוריה:אלי אש
גלעד קרני

גלעד קרני (נולד ב-1968) הוא ויולן ישראלי, שניגן בפילהרמונית של ניו יורק ובתזמורת דויטשה אופר ברלין, שם ניגן גם עם התזמורת הממלכתית של ברלין בניצוח דניאל בארנבוים. כיום הוא ויולן ראשי בתזמורת טונהאלה שבציריך.<ref></ref> בנוסף להיותו סולן ונגן בהרכבי מוזיקה קאמרית, קרני נמנה עם מייסדי רביעיית הוברמן, שעמה הופיע לראשונה בקרנגי הול. מאז הופיע קרני בקרנגי הול עם רביעיית גוארנרי.

קרני ניגן עם תזמורות רבות באירופה, בדרום אפריקה, בארצות הברית ובישראל והשתתף בפסטיבלי מוזיקה קאמרית ברחבי העולם וכן בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.

== פרסים ואותות הוקרה ==
* פרס ראשון בתחרות רשות השידור הישראלית על הביצוע הטוב ביותר (1991)
* פרס שלישי בתחרות "בריאן" לכלי מיתר בארצות הברית (1992)
* פרס שלישי בתחרות ARD במינכן, גרמניה (1993)
* פרס ראשון בתחרות הבינלאומית לוויולה בטריאסטה, איטליה (1994)

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ויולנים ישראלים
קטגוריה:ויולנים יהודים
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
אפטיט

אפטיט הוא שם קיבוצי לשלושה מינרלים זרחתיים: הידרוקסילאפטיט, פלואוראפטיט וכלוראפטיט, ששמותיהם ניתנו בשל הרכבם הכימי המכיל ריכוז גבוה של הידרוקסיל (<sup>-</sup>OH) פלואור, או כלור בהתאמה.

מקור השם אפטיט מיוונית ופירושו "לרמות", בשל דמיונו של האפטיט למינרלים יקרים הרבה יותר כדוגמת האוליבין, הפרידוט או הבריל.

אפטיט הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד, בסלעים מותמרים ובסלעי משקע, אבל הוא מצוי בהם בכמויות קטנות כפיסות מפוזרות של גבישים זעירים. גבישים מפותחים גדולים של אפטיט מצויים בסלעים מותמרים מסוימים. בארץ מצוי האפטיט באזור אילת ובסלעי הפוספט של הנגב הצפוני.

אפטיט הוא אחד המינרלים הבודדים הנוצרים במערכות ביולוגיות. הידרוקסיאפטיט הוא מרכיב עיקרי באמייל השן, ומרכיב משמעותי בחומר הבונה את העצם. פלואוראפטיט חזק מעט יותר מהידרוקסיאפטיט ולכן מים שעברו הפלרה מאפשרים החלפת יוני הידרוקסיל ביונים של פלואוריד ובכך לחזק את השן.

השימוש העיקרי באפטיט הוא להפקת דשנים זרחתיים. משום שהאפטיט הוא מינרל רך יחסית, השימוש בו לשם מכירה בחנויות ובתעשיית התכשיטים אינו נפוץ.

שיטת תיארוך באמצעות אפטיט, הקרויה "תיארוך בעזרת מעקב ביקוע" (Fission track dating), מאפשרת לקבוע את ההיסטוריה של היווצרות חגורות הרים ואת ההיסטוריה של משקעים באגני שיקוע. 

פוספוריט הוא השם שניתן לאפטיט שאינו טהור בצורתו המסיבית.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Apatite.shtml אפטיט באתר webmineral]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:מינרלים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
רביעיית בוש

רביעיית בוש (בגרמנית: Busch Quartet) הייתה רביעיית מיתרים, שהקים הכנר הגרמני אדולף בוש.

בשנת 1912 ייסד בוש את ה-Konzertvereins Quartet שנגניו היו ראשי הקבוצות בתזמורת, שנשאה אותו שם. הרביעייה התפרקה לפני מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, ייסד את רביעיית בוש, שכללה את בני משפחתו ואת פאול גרימר כצ'לן. הרביעייה המשיכה להתקיים בהרכבים שונים עד שנת 1933.

החבר הנוסף בחוג היה הפסנתרן רודולף סרקין, שהחל לנגן עם בוש בגיל 15 ובסופו של דבר נשא את בתו של בוש לאישה. הרביעייה, עם רודולף סרקין, היוותה גרעין להרכב קאמרי של בוש, מבשר התזמורת הקאמרית המודרנית.

רביעיית בוש נודעה בפרשנותה לרביעיות של ברהמס, שוברט, ומעל לכל בטהובן. היא ערכה סדרת הקלטות בשנות ה-30, שכללו, למעשה, את כל המוזיקה הקאמרית של מלחינים אלה. בשנת 1941 השלימה הרביעייה את ההקלטות האלה ברביעייה אחת של בטהובן שלא הוקלטה קודם לכן, אופוס 130.
== קישורים חיצוניים ==

בוש, רביעיית
בוש, רביעיית
יוש הלוי

יוש (יהושע) הלוי (10 באוגוסט 1925, כ' באב ה'תרפ"ה – 24 באוגוסט 2004, ז' באלול ה'תשס"ד) היה פובליציסט ומחזאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
הלוי היה חבר בפלי"ם (הפלוגות הימיות של הפלמ"ח), שם פעל כשליח עלייה בלתי חוקית לארץ ישראל. היה ממארגני "מרד הימאים". הלוי, המוכר יותר בכינויו יוש, פרסם סיפורים קצרים במוספים ספרותיים שונים. בשנות החמישים והשישים כיהן כעורך בעיתון "דבר" וכעורך עיתון חיילי ישראל "במחנה". היה בעל טור הומוריסטי שבועי ב"דבר" וב"על המשמר".

זמן מה לאחר מרד הימאים, בהיותו בן עשרים ושבע, כתב את המחזה "אני רב החובל" שהועלה בשנת 1952 בתיאטרון "הבימה" בבימויו של ישראל בקר, שהייתה זו עבודת הבימוי הראשונה שלו מאז הצטרף לתיאטרון הבימה. על מחזותיו הנוספים נמנים "סנונית בחוף מיומבה" (בו בוצע לראשונה השיר הידוע -"זמר אהבה לים"), "פורצי ההסגר", אותו כתב במשותף עם אשתו, שחקנית התיאטרון מניה הלוי, שאף שיחקה במחזה. וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "דליה והמלחים" (1964).

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי הפלי"ם
קטגוריה:מחזאים ישראלים
קטגוריה:מחזאים כותבי עברית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:סגל במחנה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות מורשה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
רביעיית אביב

רביעיית אביב היא רביעיית מיתרים ישראלית, שהוקמה בשנת 1997, בהתחלה בהדרכתו של הכנר אבי אברמוביץ'.

חברי הרביעייה בעת ייסודה היו:
* סרגיי אוסטרובסקי, כינור ראשון
* אבגניה אפשטיין, כינור שני
* שולי ווטרמן, ויולה
* רייצ'ל מרסר, צ'לו

הנגנים השתלמו בנגינת מוזיקה קאמרית אצל חברי רביעיית אלבן ברג בעיר קלן שבגרמניה. כל ארבעת החברים ברביעיית אביב זכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה ישראל.

הרביעייה זכתה בתחרויות בינלאומיות שונות באירופה ובאוסטרליה. היא מרבה לצאת לסיורי קונצרטים בעולם והופיעה בארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה, דרום אפריקה ובסין.

בישראל הופיעה הרביעייה בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בפסטיבל ישראל ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.

הרביעייה מקיימת סדרת קונצרטים במוזיאון תל אביב לאמנות ומארחת בה אמנים מחוץ לארץ. כמו כן הקליטה על גבי תקליטורים שמונה מרביעיות המיתרים מאת דמיטרי שוסטקוביץ'.

משנת 2014 השתנה הרכב הרביעייה והוא כולל את:

סרגיי אוסטרובסקי, כינור ראשון.

פיליפ וילאפרנקה, כינור שני.

נעמי ביאלוברודה, ויולה.

דניאל מיטניצקי, צ'לו.

ב-2023 החליפה אנה גקל את סרגיי אוסטרובסקי בתפקיד הכינור הראשון.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=5&Area=1&ArticleId=26257 ריאיון עם הכנר הראשון ומייסד הרביעייה, אתר הבמה ]
* [https://www.youtube.com/watch?v=jqyOx6r4EGw יוטיוב, ריאיון עם רביעיית אביב]
* 

==הערות שוליים==

אביב
קטגוריה:זוכי פרס רוזנבלום
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1997
רביעיית אלבן ברג

רביעיית אלבן ברג הייתה רביעיית מיתרים אוסטרית שהוקמה בשנת 1971 בווינה ונקראה על שמו של המלחין האוסטרי אלבן ברג, עד לפירוקה ביולי 2008.

חברי הרביעייה הם:

* גינטר פיכלר (כינור ראשון)
* גרהארד שולץ (כינור שני) (קדם לו קלאוס מטצל)
* איזבל כריזיוס (ויולה (2005 - 2008). (1981 - 2005: תומאס קאקושקה; 1971 - 1981: האטו ביירלה)
* ולנטין ארבן (צ'לו)

רביעיית אלבן ברג הופיעה מאז הקמתה ב-1971 בבירות המוזיקה בעולם ובפסטיבלים חשובים. נגניה קיימו סדרת קונצרטים קבועה ב"קונצרטהאוס" בווינה. הם הופיעו בקביעות גם ב"רויאל פסטיבל הול" בלונדון, באופרה של ציריך ועוד.

הרביעייה הרבתה גם בהקלטות. במשך השנים הקליטה את כל הרביעיות של בטהובן, אלבן ברג, וברן ובארטוק, את כל הרביעיות המאוחרות של מוצרט ושוברט, רביעיות משל 
היידן, דבוז'אק, שומאן, ראוול, דביסי, סטרווינסקי ואחרים. הם מקליטים גם מוזיקה מן המאה העשרים, משל לאוש יאנאצ'ק, ויטולד לוטוסלבסקי, לוצ'אנו בריו, אלפרד שניטקה ועוד (חלק מיצירות אלה הוקדשו לרביעיית אלבן ברג).

בין הקלטות הרביעייה גם חמישיית הפסנתר של דבוז'אק עם רודולף בוכבינדר ורביעיית הפסנתר במי במול מז'ור וחמישיית הפסנתר ק. 414, שתיהן עם אלפרד ברנדל. 

חברי הרביעייה עסקו גם בחינוך מוזיקלי לדור החדש של מבצעים. הם פרופסורים באוניברסיטה למוזיקה בווינה ומאז 1993 גם בבית הספר הגבוה למוזיקה בקלן, גרמניה, שם המשיכו בדרכה של רביעיית אמדאוס. אחרי מותו מסרטן של תומאס קאקושקה המשיכה הרביעייה להופיע עם תלמידתו, איזבל כריזיוס, עד שהתפרקו בתום סיבוב הופעות וקונצרט מיוחד לזכרו של תומאס ביולי 2008.

==קישורים חיצוניים==

רביעיית אלבן ברג
אלבן ברג
שלישיית קורטו

שלישיית קורטו הייתה שלישיית פסנתר, שהוקמה בשנת 1905 על ידי הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, הכנר הצרפתי ז'אק טיבו והצ'לן הספרדי פבלו קזאלס.

השלישייה הייתה מן החשובות והמובילות בתקופתה. כל אחד מחבריה היה וירטואוז בעל שם עולמי בזכות עצמו.

שלישיית קורטו
קורטו
שלישיית יובל

שלישיית יובל היא שלישיית פסנתר, שחבריה היו הכנר אורי פיאנקה, הצ'לן שמחה חלד והפסנתרן יונתן זק. ההרכב התקיים החל משנת 1969 במשך כ־25 שנים, ונחשב לאחת השלישיות הקאמריות המובילות בעולם. חברי השלישייה משתתפים כסולנים באופן עצמאי בתזמורות יוקרתיות באירופה ובארצות הברית. בשנים האחרונות מתכנסת השלישייה פעמים אחדות בשנה להופעה משותפת.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=4733&Subj=5&Area=1 אתר הבמה, "אסתרית בלצן מארחת את שלישיית יובל"] 14 במרץ 2007
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרכבים קאמריים ישראליים
יובל
דולי מדיסון

דולי פיין טוד מדיסון (באנגלית: Dolley Payne Todd Madison; 20 במאי 1768 – 12 ביוני 1849), אשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מדיסון. היא הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית בשנות כהונתו של בעלה: 1809–1817. דולי מדיסון שימשה בתפקיד זה אף בתקופת כהונתו של תומאס ג'פרסון מאחר שהיה אלמן.

==ביוגרפיה==
דולי מדיסון נולדה בקהילת קוויקרים, בשם "ניו גארדן" (New Garden - הגן החדש) בעיר גרינסבורו שבצפון קרוליינה ב-20 במאי 1768, לחקלאי ויצרן העמילן, ג'ון פיין (John Payne) ואשתו מרי קולס (Mary Coles).

היא התחנכה בפנסילבניה, ושם פגשה את בעלה הראשון, ג'ון טוד הבן (.John Todd Jr) (1764 - 1793), ונישאה לו ב-7 בינואר 1790. ג'ון טוד היה עורך הדין שהגן על אביה בערכאות ומנע ממנו לפשוט רגל. לדולי וג'ון נולדו שני בנים: ג'ון פיין (1792–1852) ויליאם טמפל (נולד בשנת 1793). ג'ון טוד הבן וויליאם טמפל, שהיה עוד תינוק, נפטרו בשנת 1793 מקדחת צהובה.

ארון בר הכיר לדולי את ג'יימס מדיסון, והם נישאו ב-14 בספטמבר 1794. לא נולדו להם ילדים.

דולי מדיסון ידועה כאישה שהביאה את הגלידה לארצות הברית. היא נהגה לערוך מסיבות מפוארות עבור אורחים נכבדים, ובמסיבות אלו היא הגישה את הגלידה, אותה שמרה בביתני קרח מחוץ לביתה, אולם עיקר פרסומה נובע מכך שהצליחה להציל במהלך מלחמת 1812 מסמכים חשובים מהבית הלבן, וכן דיוקן של ג'ורג' וושינגטון, מעשה ידי הצייר גילברט סטיוארט, לפני שהצבא הבריטי העלה את הבית הלבן באש בשנת 1814.

==לקריאה נוספת==

* Lucia Beverly Cutts (ed.), Memoirs and Letters of Dolley Madison: Wife of James Madison, President of the United States, Kennikat Press, 1971 
* David B. Mattern (ed.), Holly Cowan Shulman (ed.), The Selected Letters of Dolley Payne Madison, University of Virginia Press, 2003 
* Catherine Allgor, A Perfect Union: Dolley Madison and the Creation of an American Nation, H. Holt, 2006 
* Catherine Allgor, Dolley Madison: the Problem of National Unity, Westview Press, 2013 
* Jeanne E. Abrams, Revolutionary Medicine: the Founding Fathers and Mothers in Sickness and in Health, New York University Press, 2013 
* Elizabeth Dowling Taylor, A Slave in the White House: Paul Jennings and the Madisons, Palgrave Macmillan, 2013 
* Cynthia A. Kierner (ed.), Sandra Gioia Treadway (ed.), Virginia Women: Their Lives and Times, Volume 1, University of Georgia Press, 2015 
* Jane Hampton Cook, The Burning of the White House: James and Dolley Madison and the War of 1812, Regenery History, 2016 
* Jeanne E. Abrams, First Ladies of the Republic: Martha Washington, Abigail Adams, Dolley Madison, and the Creation of an Iconic American Role, New York University Press, 2018 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.vcdh.virginia.edu/madison/ פרויקט דולי מדיסון - כתביה של דולי מדיסון]
* [https://web.archive.org/web/20130703184740/http://rotunda.upress.virginia.edu:8100/dmde/ כתבי דולי מדיסון]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:קווייקרים
קטגוריה:ג'יימס מדיסון
קטגוריה:ילידות 1768
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1768
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1849
אליזבת קורטרייט מונרו

אליזבת קורטרייט מונרו (באנגלית: Elizabeth Kortright Monroe; 30 ביוני 1768 – 23 בספטמבר 1830) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית ואשת נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו.

== חייה ==
מוצאה של אליזבת מונרו ממשפחה ותיקה ממדינת ניו יורק ששורשיה עוד בהתיישבות ההולנדית ניו אמסטרדם. היא נישאה למונרו בהיותה בת 17 (מונרו היה עורך דין בן 27).

כאשר מונרו היה בתפקיד שגריר ארצות הברית בארמון ורסאי במהלך המהפכה הצרפתית השתמשה אליזבת מונרו בקשריה והצילה את חיי מאדאם דה לה פאייט – אשת המרקיז דה לה פאייט.

החתונה של בתם של אליזבת וג'יימס – מריה הסטר מונרו לסמיואל ל. גוברנור הייתה החתונה הראשונה שנערכה בבית הלבן. לאחר החתונה הורע מצבה הבריאותי של אליזבת והיא מיעטה להשתתף באירועים רשמיים, ועל כן נחשבה בקרב "החברה הגבוהה" של וושינגטון כ"סנובית".

אליזבת נפטרה ב-23 בספטמבר 1830 בגיל 62 בביתה "אואק היל" (Oak Hill) ונקברה בבית הקברות הוליווד בריצ'מונד שבווירג'יניה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/elizabeth-kortright-monroe/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן.
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=5 אליזבת מונרו בספריית הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:ילידות 1768
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:ג'יימס מונרו
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1830
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1830
פרס פריצקר

פרס פריצקר לאדריכלות (באנגלית: The Pritzker Architecture Prize) מוענק מדי שנה, מאז היווסדו בשנת 1979, לאדריכל שתרם באופן בולט לתחום.

הפרס נהגה בשנת 1979 על ידי , מנוהל על ידי משפחת פריצקר, ומוענק על ידי "קרן הייאט". הפרס מוגדר כפרס האדריכלות הבכיר ביותר וזוכה לרוב לכינוי "פרס נובל לאדריכלות".

זוכה הפרס מקבל 100,000 דולר, תעודת ציון ומשנת 1987 מדליון ארד. חתני וכלות הפרס זוכים לתהילה והכרה בינלאומית, לצד עניין רב מבעלי דעה בתחום הבנייה, האקדמיה והאדריכלות. בכל שנה מוענק הפרס בתוך או בסמוך למבנה אדריכלי בעל חשיבות. בשנת 2000 הוענק הפרס לרם קולהאס בטקס שנערך ברחוב ההרודיאני הסמוך לכותל המערבי של הר הבית בירושלים.
זהא חדיד הייתה לאשה הראשונה שזכתה בפרס פריצקר לאדריכלות בשנת 2004.

נכון ל-2024 זכו בפרס תשעה אדריכלים יפנים, שמונה אמריקאים וארבעה יהודים.

== רשימת זוכים ==

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

== ביאורים ==

==הערות שוליים==

*
פריצקר
קטגוריה:פרסים אמריקאיים
די. סי. יונייטד

די.סי. יונייטד (באנגלית: D.C. United) היא קבוצת כדורגל מוושינגטון הבירה, המשחקת בליגת ה-MLS. כינויה הרשמי הוא "שחור ואדום", ומדי הקבוצה הם ברובם שחורים. די.סי. יונייטד נחשבת לאחת הקבוצות המצליחות ביותר ב-MLS וזכתה מספר פעמים באליפות.

האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אאודי פילד. לקבוצה מספר מחנות אוהדים: בארה בראבה, סקרימינג איגלס, "לה-נורטה" ו"מועדון אוהדים יונייטד". קמע הקבוצה הוא "טלון", איש בחליפת נשר.

==היסטוריה==
המועדון הוא אחד מעשרת המועדונים המקוריים שהיו חברים ב-MLS, בשנת הקמתה, 1996. באותה שנה זכתה זכתה ב"דאבל" הראשון בכדורגל האמריקאי המודרני, לאחר שזכתה בגביע ה-MLS ובגביע ארצות הברית הפתוח. הקבוצה הצליחה גם בטורנירי CONCACAF, כאשר זכתה ב-1998 גם בגביע CONCACAF לאלופות וגם בגביע האינטראמריקנה מול ואסקו דה גאמה הברזילאית, אלופת גביע ליברטדורס.

די.סי. יונייטד החלה לרדת בכושרה כאשר עזב ברוס ארינה, מאמן הקבוצה, לטובת אימון נבחרת ארצות הברית. על אף הזכייה בגביע ה-MLS ב-1999 לא הצליחה הקבוצה לשחזר את יכולתה מהשנים הקודמות. בתחילת עונת 2004, עם הצטרפות המאמן הפולני פיטר נוואק, החלה הקבוצה להשתפר ולחזור לכושר מימים עברו. בסיום אותה עונה, על אף פציעות של שחקנים מרכזיים, זכתה די. סי. בגביע MLS רביעי בתולדותיה, כאשר במשחק אחד מול ניו אינגלנד רבולושן, ניצחה בעיטות הכרעה, ולמשחק הודבק הכינוי, "משחק ה-MLS הגדול ביותר אי פעם".

ב-18 בנובמבר 2003 החתימה ליגת ה-MLS את השחקן הגנאי-אמריקאי בן ה-14, פרדי אדו. ב-16 בינואר 2004 בחרה די.סי. יונייטד, את אדו כבחירה ראשונה בסופר-דראפט, וב-3 באפריל 2004, כאשר נכנס למחצית השנייה, הפך לספורטאי הצעיר ביותר בספורט האמריקאי מאז 1887.

מאז שנת 2002 משחקת די.סי. יונייטד עם מטרוסטארס (ששינתה בהמשך את שמה לרד בול ניו יורק) בגביע האטלנטי.

==שחקנים מפורסמים==
* פרדי אדו (2004–2006)
* ג'ף אגוס (1996–2000)
* בובי קונביי (2000–2004)
* ראול דיאז ארצ'ה (1996–1997, 2000–2001)
* מרקו אצ'ווארי (1996–2003)
* ג'ון הארקס (1996–1998)
* דימה קובלנקו (2003–2005)
* רוי לסיטר (1998–1999)
* קרלוס ללמוסה (1997–2000)
* חיימה מורנו (1996–2002, 2004–2010)
* ראיין נלסן (2001–2005)
* אדי פופ (1996–2002)
* טוני סאנח (1996–1998)
* ארני סטיוארט (2003–2004)
* חריסטו סטויצ'קוב (2003)
* סטיב בירנבאום (2014–)
* ויין רוני (2018–2019)

==מאמנים ראשיים==
* ברוס ארינה (1996–1998)
* תומאס רונגן (1999–2001)
* ריי האדסון (2002–2003)
* פיטר נוואק (2004–2006)
* טום סוהן (2007–2009)
* קורט אונלפו (2010)
* בן אולסן (2010–2020)
* הרנן לוסדה (2021–2022)
* ויין רוני (2022–2023)
* טרוי לסנה (2024 - הווה)

==תארים==
; גביע ה-MLS (4)
* 1996, 1997, 1999, 2004
; מגן האוהדים (4)
* 1997, 1999, 2006, 2007
; גביע ארצות הברית הפתוח (2)
* 1996, 2008, 2013
; גביע CONCACAF לאלופות (1)
* 1998
; גביע האינטר-אמריקן (1)
* 1998

==לוגואים==
<center>
<gallery>
קובץ:D.C. United logo (1995).png|הלוגו הראשון של המועדון (1996–1997)
קובץ:D.C. United logo (1998).svg|הלוגו השני (1998–2015)
קובץ:D.C. United logo (2016).svg|הלוגו השלישי (2016–הווה)
</gallery>
</center>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:וושינגטון די. סי.: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
קטגוריה:קבוצות MLS
חיים צימרמן

רבי אהרן חיים הלוי צימרמן (תרע"ד, 1914 – ז' באדר ב' תשנ"ה, 9 במרץ 1995) היה ראש ישיבה בארצות הברית, בדור שאחרי השואה. חיבר ספרי הלכה והגות.

==קורות חייו==
נולד לרב יעקב משה צימרמן שכיהן כרב בעיירה קונוטופ שבאוקראינה. סבו היה הרב אברהם יצחק צימרמן, רבה של הלוסק ולאחר מכן של קרמנצ'וג.

הרב צימרמן היה אחיינו של הרב ברוך בער לייבוביץ, ראש ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, ואצלו גם למד תורה. לאחר מכן למד אצל הרב משה הלוי סולובייצ'יק בארצות הברית.

בגיל 24 היה לצעיר הרבנים החברים בהסתדרות הרבנים של אמריקה. כיהן במשך שנים רבות כראש ישיבת בית מדרש לתורה בסקוקי שבשיקגו וכן כראש בתי המדרש "יבנה" ו"תבונה" שבניו יורק.

בשנת תשל"ג (1972) עלה לישראל וכיהן כראש ישיבת "בית מדרש לתורה" בירושלים. לאחר מכן פתח את כולל "חכמי ירושלים" ששכן בבית הכנסת הרמב"ן בעיר העתיקה בירושלים.

בנו, הרב אברהם יצחק צימרמן, ראש ישיבת בנין תורה, הביא בספר "דברי אברהם יצחק" חידושים רבים בשמו ועל פי שיטתו. כמו כן, נכדו, הרב שניאור פוטש, הוא ראש ישיבת חכמי ירושלים בבית שמש, השואפת להמשיך את דרך הלימוד של הרב צימרמן.

מתלמידיו: הרב יגאל לרר - דיין בבית הדין הרבני בפתח תקווה ור"מ במרכז הרב, והרב דניאל לרפלד, מחבר סדרת הספרים "בינת דניאל".

נפטר בשנת 1995 ונקבר בחלקת הרבנים החדשה שבהר המנוחות.

==פרסומים וספרים==
* אגן הסהר - על סוגיית קו התאריך, ניו יורק, תשט"ו
* בנין הלכה - חידושים על ספר משנה תורה של הרמב"ם
* אגרא לישרים - בענייני קודשים, הר הבית ועוד
* הארות חיים - חידושים וביאורים על ספר מחנה אפרים
* הארות חיים עניינים - מאמרים וחידושים על הש"ס, הוצאת ישיבת "חכמי ירושלים", ירושלים תש"ע
* חידושי הראי"ה - ספר חידושים על הרמב"ם של סבו, הרב אברהם יצחק צימרמן
* תורה לישראל - על מדינה, חברה וגאולת ישראל
* Torah And Reason - על המדע המודרני, בין השאר נגד שיטת עמנואל קאנט
* Torah And Existence - המשכו של הספר הקודם
* Torah And Logic - תשובות לבעלי 'חכמת ישראל' וביאור התורה לפי דרך הלוגיקה. [הספר לא הודפס]
* Death of Zionism - פוסט ציונות על פי התורה
* תרגום אנגלי לפירוש המלבי"ם על התורה, יחד עם תלמידו צבי פייר
* Torah and Rationalism - מבוסס על הספר Torah And Logic שלא נדפס. בסופו גם חלק בעברית מטיוטת ספר הביקורת שכתב נגד לוי גינצבורג. נערך על ידי הרב משה לנדי, ירושלים תש"פ

בין הספרים שהוציא לאור: ישועות יעקב, ספר הזהר, צפנת פענח, שו"ת הר"ן, תורת חיים, דברי משה, פלפולא חריפתא.

== לקריאה נוספת ==
* הרב אליעזר הכהן כצמאן, 'לדמותו של הג"ר חיים צימרמן זצ"ל', ישורון, תשע"ב, עמ' תתנה-תתע.

==קישורים חיצוניים==
ספריו:
* [http://hebrewbooks.org/41127 אגן הסהר], באתר היברובוקס
* [http://hebrewbooks.org/31157 בנין הלכה], באתר היברובוקס
* [http://www.israel613.com/books/ERETZ_TORAH_LEISRAEL.CV.pdf תורה לישראל] (הגרסה העברית) באתר Israel 613
* [http://www.bhol.co.il/forums/topic.asp?whichpage=1&topic_id=2400743&forum_id=19616 אשכול לזכרו] בפורום בחדרי חרדים
* [https://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=19&t=9983 אשכול לזכרו] בפורום אוצר החכמה
* 

קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ראשי ישיבה אמריקאים
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בישראל
קטגוריה:משפחת ברוך בר ליבוביץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:ראשי ישיבת בית מדרש לתורה בשיקגו
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1914
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1995
יוייק

יוייק (בנורווגית: Joik, בצפון-סאמי: juoigan) היא שירה עממית של הסאמים. היוייק המסורתי מבקש להנציח או להזכיר אדם מסוים בעל חיים או מקום.

שירי יוייק הם שירה לירית, ונושאם הוא בדרך כלל אהבה, והם מתארים בחור או בחורה, אולם במקרים מסוימים אף נישאים שירים המתארים את החיים הלאפיים המסורתיים, בעיקר רעיית עדרי אייל הצפון, או המוקדשים לנושאים דתיים או לטבע. שורשי הסוגה הם בתקופת האבן. היום הם בשימוש בהקשרים מסורתיים.

צלילי היוייק מזכירים את השירה הטקסית של ילידים אמריקאים מסוימים, ויש להם דמיון גם לשירה המקובלת בשבטים שמאניים בסיביר, ששירתם מחקה את קולות הטבע.

==היסטוריה==
לתרבות הסאמית העתיקה לא היה כתב, ועל כן תולדות היוייק לא תועדו. על פי המסורת המקובלת בעל-פה, כפי שתועדה על ידי החוקר ג'סט קוויגסטד, הפיות והאלפים של הארצות הארקטיות העניקו את היוייק לסאמים. חוקרי מוזיקה מאמינים כי היוייק היא המסורת המוזיקלית המתמשכת העתיקה באירופה.
בתקופת התנצרות הסאמית, נחשבו היוייק כחטא. מדיניות הטמעת הסאמים בעמים אחרים, דוגמת הנורווגים, והשקפות הכנסייה על אומנות זו, הובילו לפחיתתה. אחת הסיבות בגללן הייתה עוינות כלפי היוייק היא שזוהה עם הנואדי (noaidi - השמאנים הסאמיים) ועם מיתולוגיות וריטואליים קדם-נוצריים. נאמר כי היוייקים קשורים להטלת כשפים. עם זאת, על אף דיכויה, נשמרה מסורת היוייק, והיא עדיין מבוצעת ומשמשת כמקור להשראה. כיום מבוצעים הן יוייקים מסורתיים, והן יוייקים המשולבים במוזיקה סאמית עכשווית.

==בתרבות הפופולרית==
בפזמון השיר Sámiid ædnan, עימו התחרתה נורווגיה באירוויזיון 1980, שולבו קטעי יוייק. גם השיר Spirit in the Sky של להקת קיינו, עימו התמודדה נורווגיה באירוויזיון 2019, כולל קטעי יוייק המבוצעים על ידי הזמר הסאמי פרד-רנה בוליו.

האמן הסאמי ואמן היוייק פרוד פילהיים (Frode Fjellheim) הלחין את 'Vuelie' קטע הפתיחה של הסרט לשבור את הקרח, שהוא למעשה עיבוד ליצירתו המוקדמת יותר Eatnaman Vuelie. הסרט כולו כולל מחוות רבות לתרבות הסאמית, דוגמת סגנון הלבוש של הדמויות רעיית איילי צפון ועוד.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולקלור
קטגוריה:לפלנד
יוג'ין איסטומין

יוּגִ'ין ג'וֹרְג' איסְטוֹמִין (באנגלית: Eugene George Istomin; 26 בנובמבר 1925 – 10 באוקטובר 2003) היה פסנתרן יהודי-אמריקאי שהתפרסם בעבודתו בשלישיית הפסנתר שנודעה בשם "
שלישיית איסטומין-שטרן-רוז".

==קורות חיים==
איסטומין נולד בניו יורק למהגרים מרוסיה, אם יהודייה ואב נוצרי אורתודוקסי.
הוא התפרסם בעבודתו בשלישיית הפסנתר, עם אייזק שטרן וליאונרד רוז, שנודעה בשם "שלישיית איסטומין-שטרן-רוז". עם שלישייה זו הקליט תקליטים רבים, בעיקר מיצירות בטהובן, ברהמס ושוברט. הוא ניגן עמם גם מוזיקה תזמורתית, בין היתר תחת שרביטם של המנצחים יוג'ין אורמנדי וברונו ולטר, ואף כסולן.

את הופעותיו הפומביות החל בגיל שש עם אמו, ובגיל 12 התקבל ללימודים במכון קרטיס למוזיקה. הוא למד אצל רודולף סרקין ומייצ'יסלב הורזובסקי.

בשנת 1943 זכה בפרס לבנטריט, וכן בפרס פילדלפיה לנוער. הוא הופיע לראשונה עם תזמורת פילדלפיה בניצוח יוג'ין אורמנדי, בנגינת קונצ'רטו של שופן ועם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של ארטור רודז'ינסקי בנגינת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של ברהמס, שני הקונצרטים באותו שבוע בשנת 1943.

הוא הזמין אצל המלחין רוג'ר סשנס קונצ'רטו לפסנתר וניגן אותו בביצוע בכורה בשנת 1956. עוד כמה מלחינים, ביניהם אנרי דיטייה ונד רורם, כתבו מוזיקה בשבילו.

בשנת 1970 זכה עם השלישייה בפרס גראמי על הקלטות בטהובן שלהם.

איסטומין נשא לאישה את מרטה מרטינז, אלמנתו של פבלו קזאלס, ב-15 בפברואר 1975. מרטינז היא נשיאת בית הספר למוזיקה של מנהטן ולשעבר מנהלת אמנותית של מרכז קנדי לאמנויות הבימה בוושינגטון הבירה. איסטומין עבר לוושינגטון בשנת 1980.

בשנות ה-80 וה-90 הוא ערך מסעות רסיטלים, שבהם סייר ב-30 ערים באמריקה עם הפסנתרים שלו ועם מכוון פסנתרים.

בשנת 2001 קיבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי.

יוג'ין איסטומין מת מסרטן הכבד בשנת 2003, בביתו בוושינגטון.

==פרסים ואותות כבוד==
* פרס גראמי על ביצועי מוזיקה קאמרית הטובים ביותר:
* יוג'ין איסטומין, ליאונרד רוז ואייזק שטרן על בטהובן: מכלול שלישיות הפסנתר (1971)

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* Allan Kozinn, [http://www.nytimes.com/2003/10/11/obituaries/11ISTO.html Eugene Istomin, 77, Pianist Known for German Repertory, Dies], הניו יורק טיימס, October 11, 2003
* Jessica Duchen, [http://www.theguardian.com/news/2003/oct/15/guardianobituaries1 Eugene Istomin: US pianist at the centre of a celebrated trio], The Guardian, October 15, 2003
* [https://web.archive.org/web/20070830063405/http://lcweb2.loc.gov/diglib/ihas/html/greatconversations/great-home.html Great Conversations in Music: A Series of Films Hosted by Eugene Istomin], Performing Arts Encyclopedia, Library of Congress
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
ג'יימס והאפרסק הענק

ג'יימס והאפרסק הענק (באנגלית: James and the Giant Peach) הוא ספר ילדים פופולרי מאת הסופר הבריטי רואלד דאל. האיורים המקוריים בספר צוירו על ידי ננסי ברקרט , והוא יצא לאור לראשונה בארצות הברית בשנת 1961 ובלונדון בשנת 1967. בעברית יצא הספר ב-1977 ב"סדרת מרגנית" של הוצאת זמורה ביתן מודן ונקרא אז "ג'יימס והאפרסק הענקי". ב-1996 יצא הספר בתרגום חדש, בשם "ג'יימס והאפרסק הענק".

== עלילה ==
ג'יימס הנרי טרוטר, ילד רגיל למדי בן 4, חי חיים מאושרים למדי עד שהתייתם כתוצאה מתאונה מוזרה ונוראית - הוריו נבלעו כביכול על ידי קרנף אוכל אדם. הוא נשלח לחיות עם שתי דודותיו, ספייקר וספונג' (בתרגום לשפה העברית שתרגם אוריאל אופק שמותיהן היו עצילה וגרומה), אשר מתעללות בו במגוון דרכים נפשיות וגופניות.

יום אחד, בגיל שבע, בעודו חוטב עצים בגן, ג'יימס פוגש איש מוזר היודע באופן מסתורי את צרותיו, ומעניק לו שק מוזר המכיל גרגירים קסומים, כך מבטיח הזר, תביא לג'יימס עושר, שמחה והרפתקה גדולה. בעודו רץ חזרה הביתה להחביא את השק, ג'יימס מועד ומפיל את השק. השק נקרע ותוכנו מתפזר ושוקע באדמה ללא כל זכר - או כך נראה הדבר באותו הרגע. ג'יימס מזועזע מהאובדן של מה שנראה כהזדמנות היחידה שלו לברוח מדודותיו המרושעות. אבל הדברים מקבלים תפנית מוזרה כאשר עץ אפרסק שעמד זה זמן עירום בגן מניב לפתע פרי יחיד שמגיע לגודל פי שניים מהעץ עצמו. דודותיו של ג'יימס דורשות כסף מהציבור תמורת הזכות לראות את האפרסק הענק, ומעבידות את ג'יימס בפרך. הוא מגלה מאורה החפורה באפרסק, שם הוא מגלה חרגול, גחלילית, עכביש, תולעת משי, פרת משה רבנו, תולעת אדמה ומרבה רגלים, כולם בממדי ענק. הוא מגלה שכולם כה גדולים מכיוון שהם אכלו מהגרגרים שג'יימס שמט. האפרסק מתנתק ומוחץ למוות את דודותיו. משם מתגלגל האפרסק למסע ברחבי העולם, שמסתיים, לאחר תלאות רבות, כשהאפרסק נוחת על גג האמפייר סטייט בילדינג. כל יושבי האפרסק זוכים להוקרה, וילדי ניו יורק זוללים את האפרסק. גלעינו משמש, לאחר מכן, כבית לג'יימס.

== עיבוד קולנועי ==
בהשראת הספר הופק סרט הקולנוע "ג'יימס והאפרסק הענק", אשר יצא לאקרנים בשנת 1996. הסרט הופק על ידי טים ברטון ובוים על ידי הנרי סליק, כאשר הצמד שיתף פעולה בעבר בהפקת הסרט "הסיוט שלפני חג המולד". הסרט כולל שילוב של שחקנים חיים עם הנפשה.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי רואלד דאל
קטגוריה:ספרי 1961
שלישיית איסטומין-שטרן-רוז

שלישיית איסטומין-שטרן-רוז (באנגלית: Istomin-Stern-Rose Trio) הייתה שלישיית פסנתר אמריקאית של הפסנתרן יוג'ין איסטומין, הכנר אייזק שטרן והצ'לן ליאונרד רוז, שפעלה בשנים 1961–1984.

הופעת הבכורה של השלישייה הייתה בספטמבר 1961 בפסטיבל המוזיקה הבינלאומי הראשון בישראל (הפסטיבל שנקרא לימים "פסטיבל ישראל").

השלישייה ערכה הקלטות רבות, בעיקר מיצירות בטהובן, ברהמס ושוברט והופיעה עם תזמורות מן הידועות בעולם, בעיקר תזמורת פילדלפיה, בניצוח יוג'ין אורמנדי. 

בשנת 1971 זכתה שלישיית איסטומין-שטרן-רוז בפרס הגראמי על הקלטת מחזור השלישיות המלא של בטהובן.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרכבים קאמריים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
איסטומין-שטרן-רוז
נחשול (ספינה)

נחשול הוא דגם של ספינת סיור ששימשה את חיל הים הישראלי לביטחון שוטף בזירת ים סוף.

הספינות מבוססות על ספינות הסיור מסדרת T של הצי הדרום אפריקאי.

מבנה הספינה בצורת קטמרן, ספינה בעלת שני גופים מתחת למים, דבר המגביר את יציבות הספינה בעת הפלגה מהירה בים סוער. ממדיה של הספינה קטנים מהדבור, צוותה מונה חמישה אנשים, ועלותה, כולל הציוד, עומדת על כמיליון דולר אמריקאי.

== היסטוריה ==
ספינת הנחשול הראשונה הגיעה לארץ ב-1997. תפקיד ספינות הנחשול להגן מפני חדירת כלי שיט מהירים למים הטריטוריאליים של ישראל.

ב-4 בספטמבר 2005 טבע נחשול בים סוף. הטביעה התרחשה ככל הנראה כתוצאה מאחזקה לקויה. לא היו נפגעים בטביעה אף שחלק מאנשי הצוות נחלצו מהספינה לאחר שכבר שקעה, על ידי צלילה.

בעקבות הטביעה הקפיא מפקד חיל הים הישראלי, האלוף דוד בן בעש"ט, את השימוש בנחשולים, עד לבחינת כל ההיבטים הבטיחותיים שבה. בינואר 2006 הספינה נִמשתה מן המים והנחשולים חזרו לתפקוּד רגיל.

בתחילת 2017 הוצאו משירות בחיל הים והועמדו למכירה.

== ראו גם ==
* סדרת T

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אוניות מלחמה ישראליות
קטגוריה:טביעת אוניות בים סוף
מיילדות (ספר)

מיילדות (באנגלית: Midwives) הוא רומן מאת הסופר כריס בוג'אליאן שיצא לאור בשנת 1997. הרומן מספר את סיפורה של המיילדת סיביל דאנפורת', מיילדת פרטית שמסתייגת מלידות בבית חולים ומעדיפה ליילד נשים בלידת בית.

==תקציר העלילה==
בלילה של סערה קשה מקבלת סיביל קריאה דחופה לבוא לבית בוורמונט וליילד אישה. במהלך הלידה האישה חוטפת שבץ ומתה. סיביל יודעת שהתינוק חי ומבצעת ניתוח קיסרי להצלת התינוק. לאחר מוות האם עלו השערות שבמהלך הניתוח האם הייתה חיה וניתן היה להציל אותה. העיירה רועשת וסיביל עומדת למשפט בו תיאלץ להוכיח את חפותה.

==סדרה==
סדרת טלוויזיה על בסיס עלילת הספר יצא בשנת 2011. כיכבו בסדרה סיסי ספייסק, פייפר לורי וביים גלן ג'ורדן.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 1997
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
אלונה איינשטיין

אלונה איינשטיין (7 ביוני 1936 – 6 בינואר 2006) הייתה צלמת ישראלית שפעלה בשנות השישים והשבעים.

==ביוגרפיה==
נולדה בשנת 1936 למשפחת שוחט מקיבוץ כפר גלעדי, משפחה ממייסדי הקיבוץ וארגון "השומר". היא בתם של מלכה וגדעון שוחט (גדע), מראשוני הטייסים של חיל האוויר הישראלי, ונכדתם של החלוצים מניה וישראל שוחט.

לאחר שירותה בצה"ל, נישאה לאברהם פלישמן, מהנדס ישראלי שעבד בלוס אנג'לס. לאחר תקופה קצרה התגרשו השניים ואלונה שבה ארצה. עם שובה כתבה מכתב הערצה לזמר אריק איינשטיין, ולאחר היכרות קצרה נישאו השניים בשנת 1963. טקס הנישואין התקיים במבואה של תיאטרון הבימה, שם שיחק איינשטיין באותה העת במחזמר המצליח "אירמה לה דוס". במהלך נישואין אלו נולדה לשניים בתם הבכורה שירי. לאחר ארבע שנות נישואין התגרשו השניים.

גירושיה של אלונה מאריק יצרו אצלה דחף חזק להשקיע בקריירה כצלמת מקצועית, ובזכות כישרונה אף הצליחה בתחום. תצלומיה מאותה עת מעטרים את טובי האלבומים של סוף שנות השישים וראשית שנות השבעים, החל מאלבומיו של אריק איינשטיין עצמו, וכלה באלבומיהם של זמרים כדוגמת שלום חנוך, אושיק לוי, מתי כספי והשלושרים.

בשנת 1968 שבה אלונה ונישאה לאריק איינשטיין. התקליט "פוזי" שהקליט אריק בשנת 1969 נקרא על שם כינוי החיבה שלה. בשנת 1971, נולדה בתם השנייה, יסמין, שעל שמה נקרא אלבומו של איינשטיין משנת 1972. באפריל 1972 הורשעה בהחזקת סם יחד עם אריק איינשטיין, אורי זוהר וצבי שיסל שהייתה בעת ההיא כחלק מחבורת לול. הזוג התגרש בשנית שנים ספורות לאחר מכן. אלונה שיחקה בתפקידים קטנים בסרטיו של אורי זוהר: "מציצים" ו"עיניים גדולות", ובסרטו של בועז דוידזון - "שבלול".

בסוף שנות השבעים חזרה בתשובה יחד עם שתי בנותיה ואורי זוהר ואשתו, עזבה את תל אביב ואת מקצוע הצילום, והשקיעה את מרצה בהחזרה בתשובה. היא למדה בסמינר לבנות בעלות תשובה בשם "נתיב בינה" בשכונת קריית מטרסדורף בירושלים, והתגוררה לא הרחק משם בשכנות לאורי זוהר ומשפחתו. שתי בנותיה, שירי ויסמין, נישאו לשני בניו הבוגרים של אורי זוהר, אפרים פישל ושלום (בהתאמה), שחזרו אף הם בתשובה עם אביהם.

אלונה איינשטיין נפטרה בינואר 2006 ממחלת הסרטן והובאה למנוחות בהר המנוחות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אריק איינשטיין
קטגוריה:אמניות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:משפחת וילבושביץ
קטגוריה:חבורת לול
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
אלונה
קטגוריה:צלמות ישראליות
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:חרדיות ישראליות
קטגוריה:מורשעות בדין בישראל
קטגוריה:כפר גלעדי: אישים
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:יתומי צה"ל