OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בטינה אופנהיימר

בטינה אופנהיימר (22 בינואר 1919 – 6 בינואר 1972) הייתה צלמת ישראלית ילידת גרמניה.

==ביוגרפיה==
בטניה אופנהיימר, בת אמיל (אליעזר) וארנה סנדר, נולדה בשטוטגרט, גרמניה, בשנת 1919. בספטמבר 1939 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה דרך אנגליה והתגוררה בירושלים. בראשית שנות ה-50 החלה לעסוק בצילום לאחר שקיבלה הכשרה אצל אפרים דגני. עסקה בצילום מסחרי, בצילום דיוקנאות ועוד לצד צילום עיניים עבור בית החולים "הדסה". יצירותיה מאופיינות בנטייה ליצירת קומפוזיציה נקיה. במהלך שנות ה-60–70 של המאה ה-20 פיתחה סגנון אישי המשלב רישום עם טכניקה של פוטוגרמה.

בטינה אופנהיימר נפטרה ב-6 בינואר 1972 והובאה לקבורה בהר המנוחות.

==תערוכות יחיד==
*1956 צוותא, ירושלים
*1957 תצלום מאת בטינה אופנהימר, מוזיאון לאמנות חדישה, חיפה
*1962 פוטגרם, פוטוציור, בית האמנים, ירושלים
*1968 פוטו ציור, בית האמנים, ירושלים
*1970 מוזיאון וילפריד ישראל, הזורע
*1973 תערוכת זיכרון, גלריה נורה, ירושלים

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b07170680034dc1/File/0b07170680b9ff7e בקשה לאזרחות של חנה בטינה הלנה סנדר], ISA-MandatoryOrganizations-Naturalization-000nl1m, ארכיון המדינה
* רונה סלע, [http://www.ronasela.com/pdf/sela.pdf צלמות במרחב הפרטי / צלמות במרחב הציבורי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:צלמות ישראליות
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:שטוטגרט: אישים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1972
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
צל רעידת האדמה

צל רעידת אדמה הוא אזור שנמצא בכיוון המרוחק מכיוון התקדמות הגלים סייסמיים, והסמוך לאזור שחלה בו הגברה של האנרגיה הסייסמית כתוצאה מתגובת אתר סייסמית. כתוצאה מהשתחררות מוגברת של אנרגיה באזור שסבל מתגובת האתר הסייסמית, הרי שהאזור שמעבר לו המרוחק מהאפיצנטר, יסבול מאנרגיה סייסמית מופחתת, ויתרחשו בו תאוצות קרקע מופחתות ביחס לצפוי על פי המרחק מהאפיצנטר. התיאוריה הזו הייתה מבוססת על תצפיות שנעשו עד שנות ה-70 של המאה ה-20, ולא נראה שהיה לה המשך בעיסוק ומחקרים מדעיים.
האיור מתוך ספרו של [[צ'ארלס ריכטר שמציג את תופעת צל רעידת האדמה בעמק סאן יואכים שממערב למישורים האלוביאליים שלמרגלות רכס הסיירה נבאדה, וממערב לו.]]
צ'ארלס ריכטר הציג את התופעה בספרו משנת 1958, והביא דוגמה מקליפורניה, שם רעידות אדמה שמוקדן היה ממזרח לרכס הסיירה נבאדה, גרמו להגברה משמעותית ולתגובת אתר סייסמית במישורים האלוביאליים שממערב לרכס. בעקבות שחרור משמעותי זה של האנרגיה הסייסמית שם, עמק סאן חואקין שנמצא ממערב למישורים הללו, "נהנה" מדרגת עוצמה סייסמית מופחתת משמעותית, ביחס לאתרים דומים המרוחקים מרחק דומה מהמוקד. בספרו שם, הוא מכנה את התופעה כ"צל רעידת האדמה", בדומה ל"צל הגשם" שלו משמעות דומה, אך בתחום האקלים.

בישראל, זיהו החוקרים ורד ושטרים צל רעידת אדמה באזור מישור החוף, שממערב לאזור רמלה-לוד. זאת מכיוון שאזור רמלה-לוד, הנמצא למרגלות הרי יהודה, ספג אנרגיה מוגברת שבאה לידי ביטוי בתגובת אתר סייסמית בשתי רעידות האדמה ההרסניות שהתרחשו בארץ ישראל בשנים 1837 ו-1927<ref>Vered, M., Striem, H. L., 1977. A Macroseismic Study and Implications of Structural Damage of two Recent Major Earthquakes in the Jordan Rift. B.S.S.A. 67, pp. 1607-1613</ref>.

יש להבחין בין תופעה זו הנקראת צל רעידת האדמה, לבין "אזור הצל של כדור הארץ" , שנובע מכך, שגלי הגזירה שמשוגרים בזמן רעידת אדמה, לא עוברים דרך גלעין כדור הארץ שלו תכונות של נוזל, ויוצרים אזור "צל" שלא ניתן לאכן בו רעידות אדמה מרוחקות<ref></ref>.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סייסמולוגיה
ג'ון ואיהי השלישי

ג'ון ואיהי דייוויד השלישי (באנגלית: John David Waiheʻe III; נולד ב-19 במאי 1946) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-4 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנים 1986–1994.

==ביוגרפיה==
ואיהי נולד בהוואי. הוא למד באוניברסיטת אנדרוז במישיגן ובאוניברסיטת הוואי במנואה.

בשנת 1978 הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו, השנייה חבר בוועדת החוקה המדינתית. בשנים 1981–1983 היה חבר בבית הנבחרים של מדינת הוואי מטעם המפלגה הדמוקרטית. במהלך כהונתו דחף ואיהי לקבלתה של השפה ההוואית כשפה רשמית במדינה.

בשנת 1982 בחר בו מושל הוואי ג'ורג' אריושי לסגנו, והשניים ניצחו בבחירות, שהיוו את תחילת הקדנציה השלישית של אריושי כמושל.

בבחירות ב-1986, בהן לא התמודד אריושי בשל חוקי הגבלת כהונה, התמודד ואיהי למשרת המושל כשהוא ממנה את בן קאייטנו לסגנו, וניצח. בכך הפך ואיהי למושל הראשון במדינה שהוא ממוצא מקומי. השניים התמודדו וניצחו שוב גם בבחירות ב-1990.

לאחר שסיים את כהונתו כמושל, פתח ואיהי משרד עורכי דין, ועסק בעריכת דין ובלובינג.

בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית שנערכו בנובמבר 2002 ובינואר 2003 ערב מותה של פטסי מינק<ref></ref> שקל ואיהי להתמודד על מקומה, אך בחר שלא לעשות זאת.<ref></ref><ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי הוואי
קטגוריה:חברי בית המחוקקים המדינתי של הוואי
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הוואי במנואה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
לוקומוטיב ליסקי

לוקומוטיב ליסקי (ברוסית: «Локомоти́в» Лиски) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר ליסקי שבמחוז וורונז'. המועדון נוסד לראשומה בשנת 1936 והתמודד שנים רבות באליפות רוסיה בקרב מועדוני כדורגל חובבניים (מחוז צ'רנוזמיה). בתום עונת 2021 העפילה לליגה הרוסית השנייה בכדורגל, בה תתמודד החל מעונת 2022/2023.

== היסטוריה ==
הקבוצה התמודדה במרבית שנותיה בתקופה הסובייטית בתחרויות של מחוז וורונז'. בשנת 1993 סיימה במקום השלישי באליפות המחוז. בשנת 1994 שיחקה בליגה החובבנית וסיימה כסגנית בית א' מרכז. בשנת 1995 סיימה כסגנית בית 2 בליגה השלישית. בשנים 1996—1997 שיחק המועדון באליפות המערב של הליגה השנייה (וסיים במקום השני בעונת 1997, שהיה לתוצאה הטובה ביותר בתולדות המועדון). בשנים 1998—2002 המועדון השתתף באליפות המרכז של הליגה השנייה.

ברם, בשנים 2003—2004 ירדה לליגה השלישית והתמודדה באליפות צ'רנוזמיה. בשנים 2005 ו-2016 התמודד בליגה החובבנית עד 2016 עת אולצה לרדת מהליגה בשל בעיות כלכליות.<ref>[http://sport.lpgzt.ru/aticle/57048.htm «Елец» нацелился на медали]</ref>ב-8 באפריל 2017, התאחדות הכדורגל הרוסית החליטה לשלול מהקבוצה התמודדות בטורנירי ההתאחדות.<ref>[http://www.rfs.ru/main/news/rfs_news/86239.html Итоги Конференции РФС]</ref> בעונת 2019 חזרה לליגה השלישית והתמודדה בה בהצלחה עד עונת 2020 כאשר זכתה באליפות המרכז של הליגה השלישית. בעונת 2021 התמקמה בצמרת הטבלה והצליחה להבטיח השתתפות בליגה השנייה וחזרה למסגרות המקצועניות של רוסיה מעונת 2022/2023.

== תארים ==
;אליפות צ'רנוזמיה/מרכז של הליגה השלישית
* זכייה: 2004, 2020, 2021
;גביע מחוז וורונז'
* זכייה: 2019
;גביע המרכז
* זכייה: 2020

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://www.loko-liski.narod.ru/ האתר הרשמי של אוהדי המועדון] 
* [https://web.archive.org/web/20110423054402/http://www.2liga.ru/season/lokomotivliski פרופיל המועדון באתר הליגה השנייה] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קבוצות כדורגל רוסיות
קטגוריה:מחוז וורונז'
ג'ורג' הודלי

ג'ורג' הודלי (באנגלית: George Hoadly; ) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוהיו ה-36 בשנים 1884–1886.
==ראשית חייו==
ג'ורג' הודלי נולד בניו הייבן, קונטיקט, כבנם של ג'ורג' הודלי ומרי אן ווסלי הודלי. שם לידתו היה Hoadley, אך מאוחר יותר הושמטה ממנו האות e. הוא היה צאצא של ג'ורג' (ג'וריס) וולסי, אחד מהמתיישבים הראשונים בניו אמסטרדם, ושל תומאס קורנל, מראשוני המתיישבים בבוסטון, רוד איילנד והברונקס.

ג'ורג' הודלי הבן סיים את לימודיו בקולג' וסטרן ריזרב והמשיך ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם בין חבריו לספסל הלימודים היו רתרפורד הייז וג'ון לוול. לאחר מכן הוא למד משפטים בהדרכתו של צ'ארלס קונברס מזיינסוויל, והמשיך להתלמד במשרד עורכי הדין של פלמן בול וסלמון צ'ייס. לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין, החל הודלי לעסוק במקצוע בסינסינטי, בתחילה בשותפות עם בול וצ'ייס.

==ראשית הקריירה==
בשנים 1851, 1859 ו-1864 מונה הודלי כשופט בבית המשפט הגבוה בסינסינטי. בשנים 1855–1859 הוא היה הפרקליט העירוני. הודלי גם לימד בבית הספר למשפטים של סינסינטי ושימש כחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת סינסינטי. בראשית דרכו הוא היה בעל זיכה למפלגה הדמוקרטית, אך במהלך מלחמת האזרחים הוא הצטרף למפלגה הרפובליקנית בשל התנגדותו לעבדות ותמיכתו באיחוד. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 הוא נטש את הרפובליקנים ושב לחיק המפלגה הדמוקרטית.
==מושל אוהיו==
ב-1883 התמודד הודלי מטעם הדמוקרטים על משרת מושל אוהיו וניצח בבחירות. הוא כיהן בתפקיד תקופת כהונה אחת של שנתיים מינואר 1884 ועד ינואר 1886. במהלך כהונתו כמושל פרצו ב-1884 המהומות בסינסינטי על רקע מקרה בו פסק חבר מושבעים על מקרה של הריגה במקום רצח. מתוך אמונה שהמקרה היה רצח באופן ברור, וכעס על ההאשמות ארוכות הטווח על שחיתות בממשל המקומי, הגיע הציבור למסקנה שפסק הדין היה מבוים. המהומות התרחשו לאחר שתושבים בסינסינטי ניסו לאתר את הרוצח ולבצע בו מעשה לינץ', ו-45 עד 50 איש נהרגו במהלך שלושת ימי המהומות עד שכוחות המיליציה השיבו את השקט. הודלי הואשם על ידי מתנגדיו הפוליטיים ועל ידי משקיפים על כך שהתיר למהומות להתפשט כאשר הגיב באיטיות.

בנוסף למהומות בסינסינטי, עשה הודלי שימוש במיליציה כדי לשים קץ לשביתת הפחם בעמק גרייט הוקלי, וספג ביקורת מהפועלים על כך שהפעיל את המיליציה, וגינוי מצד בעלי המכרה, שטענו שהודלי היה צריך להפעיל את המילציה מוקדם יותר. כתוצאה מפרשות אלו, לא עלה בידו של הודלי להיבחר לכהונה שנייה בבחירות של 1885.

==שנותיו האחרונות==
ב-1887 עבר הודלי לניו יורק, שם הוא המשיך בעיסוקו בעריכת דין. ג'ורג' הודלי נפטר בכפר ווטקינס גלן שבמדינת ניו יורק ב-26 באוגוסט 1902. הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבסינסינטי.
==משפחתו==
ב-1851 נשא הודלי לאישה את מרי ברנט פרי, צאצאית של דר' ויליאם ברנט, שהיה רופא בצבא הקונטיננטלי. לזוג נולדו שני בנים ובת.

==קישורים חיצוניים==

* [https://ohiohistorycentral.org/index.php?title=George_Hoadly&rec=180 ג'ורג' הודלי] באתר Ohio History Central 
* ג'ורג' הודלי באנציקלופדיית אפלטון לביוגרפיה אמריקאית 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי אוהיו
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:שופטי בתי המשפט של מדינת אוהיו
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1902
מינהל הביון הכללי (אפגניסטן)

מינהל הביון הכללי (בפשטו: د استخباراتو لوی ریاست; בדארי: ریاست عمومی استخبارات) היא סוכנות ממשלתית לביון, ביטחון וריגול הפועלת באמירות האסלאמית של אפגניסטן מאז ספטמבר 2021, כיורשתה של מינהל הביטחון הלאומי האפגני שפורק. הארגון כפוף למשרד ההגנה האפגני ואחראי על כל פעילויות המודיעין במדינה מטעם הטליבאן.

מאז השתלטות הטליבאן באוגוסט 2021, נעצרו על ידי הארגון שש מאות אנשי המדינה האסלאמית, עשרות אנשי מאפיה ופושעים אחרים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== מנהלים ==
* עבדול האק ואסיק (7 בספטמבר 2021 – ואילך)

==ראו גם==
* שירות ביטחון המדינה (אפגניסטן)
* מינהל הביטחון הלאומי (אפגניסטן)

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אפגניסטן: צבא וביטחון
קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:ארגוני אכיפת חוק
בן קאייטנו

בן קאייטנו (באנגלית: Ben Cayetano; נולד ב-14 בנובמבר 1939) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-5 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנים 1994–2002.

==ביוגרפיה==
קאייטנו נולד בעיר הונולולו שבהוואי. לאחר סיום לימודיו, התחתן עם חברתו מהתיכון. ב-1959, לאחר שנולד בנם הראשון, התחיל לעבוד בעבודות מזדמנות, ובין היתר היה נהג משאית, שוליית חשמלאי ושרטט.

בשנת 1963 עברה המשפחה ללוס אנג'לס, לאחר שקאייטנו החליט לפצוח בקריירה משפטנית. הוא למד במכללת לוס אנג'לס הרבור והמשיך לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ולאוניברסיטת לויולה מרימאונט.<ref></ref>

==קריירה==
בשנת 1972 נבחר על ידי המושל ג'ון ברנס לשמש כראש רשות הדיור בהוואי.<ref></ref> בשנת 1974 הוא נבחר לבית הנבחרים של מדינת הוואי כמייצגהּ הדמוקרטי של פרל סיטי.

בשנת 1986 התמודד על תפקיד סגן מושל הוואי לצד המושל ג'ון ואיהי השלישי, והשניים ניצחו. הם ניצחו גם כשהתמודדו לקדנציה שנייה, בבחירות שנערכו ב-1990.

בבחירות 1994 לא התמודד ואיהי לתפקיד המושל בשל חוקי הגבלת כהונה, וקאייטנו נבחר לשמש כמועמד הדמוקרטי לתפקיד המושל, כשלצידו מתמודדת מזי הירונו על תפקיד סגנית המושל. השניים ניצחו בבחירות, ובכך הפך קאייטנו לאמירקאי ממוצא פיליפיני הראשון שכיהן כמושל בארצות הברית. בבחירות ב-1998 השניים זכו לתמיכה של 50.11%, כשהיריבה הרפובליקנית לינדה לינגל זכתה ב-48.82%, מה שהוביל לספירה מחודשת של פתקי ההצבעה, שגם בה ניצח קאייטנו.

בשנת 2012 התמודד לראשות עיריית הונולולו.<ref></ref> בסיבוב הראשון זכה ב-44.1% תמיכה, לעומת יריביו קירק קלדוול ופיטר קרלייל שזכו ל-29.1% ו-24.8% תמיכה בהתאמה. עם זאת, קאייטנו לא הגיע לסף האחוזים המינימלי לזכייה, ועל כן נערכו בחירות חוזרות, בהן זכה רק ב-45.2% תמיכה והפסיד לקלדוול שזכה ל-52.9% תמיכה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי הוואי
קטגוריה:חברי בית המחוקקים המדינתי של הוואי
קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לויולה מרימאונט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1939
קירילו בודאנוב

קירילו אולכסיוביץ' בודאנוב (באוקראינית: Кирило Олексійович Буданов; נולד ב-4 בינואר 1986) הוא קצין אוקראיני בדרגת בריגדיר גנרל, המכהן החל מ-2020 כראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, מנגנון המודיעין הצבאי האוקראיני.

== ביוגרפיה ==
בודאנוב נולד ב-4 בינואר 1986 בקייב, בירת אוקראינה, תחת ברית המועצות.<ref></ref>

בודאנוב סיים את לימודיו במכון אודסה של כוחות היבשה האוקראיניים ב־2007, והחל לשרת בכוחות המיוחדים של מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה.<ref name="a1"></ref><ref name="b2"></ref>

מאביב 2014 בודאנוב לחם במלחמה בדונבאס, ובה נפצע. לפי ערוץ הטלוויזיה רוסיה-24, בודאנוב וקצינים נוספים מהמודיעין הצבאי האוקראיני, השתתפו בתקרית ליד העיר ארמיאנסק שבקרים באוגוסט 2016.

ב-4 באפריל 2019, נערך ניסיון כושל להתנקש בחייו, באמצעות פיצוץ מוקש מתחת למכונית שברולט אוונדה ברחוב האקדמאי ויליאמס שבקייב. משרד התובע הכללי של אוקראינה הודיע על מעצר חשודים ובית המשפט המחוזי של גולוסייבסקי בקייב גזר על שני אזרחים רוסים 7 ו-8 שנות מאסר.<ref></ref>

ב־2018–2020 בודאנוב שירת בתפקידים מבצעיים. לאחריהם מונה לסגן מנהל מחלקה בשירות הביון החוץ של אוקראינה.

ב-5 באוגוסט 2020, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי מינה את קולונל בודאנוב לראש מינהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (מנגנון המודיעין הצבאי האוקראיני). בתפקיד זה, בודאנוב החליף את וסיל בורבה. ב-24 באוגוסט 2021 הוענקה לו דרגת בריגדיר גנרל.<ref></ref> בנובמבר 2021 פרסם דוח מודיעין לפיו רוסיה ריכזה כוחות בגבול ובכוונתה לפלוש לאוקראינה במהלך שנת 2022.

ב-12 באוקטובר 2022 שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה קבע שהוא תכנן את פיצוץ המשאית על גשר קרים. ב-21 באפריל 2023 בית המשפט לפורטובו של מוסקבה עצר אותו שלא בפניו. בודאנוב הוכנס לרשימת המבוקשים הבינלאומיים של רוסיה.<ref></ref> ב-7 בפברואר 2024 השירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה הכניס את קירילו בודאנוב לרשימת "טרוריסטים וקיצוניים".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:קייב: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:המודיעין הצבאי האוקראיני
קטגוריה:מרגלים
קטגוריה:גנרלים אוקראינים
קטגוריה:הפלישה הרוסית לאוקראינה: אישים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1986
חצי הכדור המערבי

חצי הכדור המערבי
חצי הכדור המערבי מודגש בצהוב
חצי הכדור המערבי הוא חציו של כדור הארץ הנמצא ממערב לקו גריניץ', שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, וממזרח לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבין-לאומי.<ref></ref> את חצי הכדור המערבי משלים חצי הכדור המזרחי. להבדיל מחצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי, המופרדים זה מזה על ידי עצם גאוגרפי מהותי, קו המשווה, קו האורך 0°, המפריד בין חצי הכדור המערבי לחצי הכדור המזרחי, הוא קו שרירותי שנקבע כך שאירופה במרכז.<ref name=":0"></ref>

== גאופוליטיקה ==
במונחים גאופוליטיים, המונח משמש לרוב כדי להתייחס לאמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, והאיים שמסביב. בפועל, קווי אורך 20°W ו-160°E נחשבים לגבולות האזור.<ref></ref> הכינוי משמש פעמים רבות כדי לתאר את "העולם החדש", כפי שנעשה, למשל, בשמו של מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני.<ref></ref> בשימוש במונח במשמעות הזו, מושמטים מגבולותיו האזורים שבשוליים – חלקים מאירופה ומאפריקה שנמצאים בשוליים המזרחיים, חלקים מאסיה שנמצאים בשוליים המערביים, ואנטארקטיקה הנמצאת בשוליו הדרומיים.<ref name=":0" />

== גאוגרפיה ==
חצי הכדור המערבי כולל את שטחה של יבשת אמריקה, למעט חלק מהאיים האלאוטיים שנמצאים מדרום-מערב לאלסקה. בנוסף, בקצותיו של חצי הכדור נכללים הקצה המערבי של אירופה, החלק המערבי ביותר של אפריקה, האזור המזרחי הקיצוני של יבשת אסיה, שטחים מאוקיאניה, וחלק גדול מיבשת אנטארקטיקה.

מרכזו של חצי הכדור המערבי ממוקם בלב האוקיינוס השקט, במפגש של קו האורך 90°W עם קו המשווה, באזור איי גלאפגוס. היבשה הקרובה ביותר לנקודה היא האי .

ההר הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי הוא אקונקגווה שגובהו , והוא חלק מרכס האנדים של ארגנטינה.<ref></ref>

הבניין הגבוה ביותר מעשה ידי אדם בחצי הכדור הוא מגדל סי אן שגובהו 553.33 מטרים, והוא ממוקם בטורונטו, קנדה.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המיספירות של כדור הארץ
קטגוריה:כדור הארץ
וסיל בורבה

וסיל ואסילוביץ' בורבה (באוקראינית: Василь Васильович Бурба; נולד ב-1 בינואר 1978, ברובנו, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא קצין צבא אוקראיני מהכוחות המזוינים של אוקראינה, שימש כראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה (2016–2020).

== ביוגרפיה ==
הוא בוגר האקדמיה הלאומית של שירות הביטחון של אוקראינה עם התמקדות במשפטים. עבד בשירות הביטחון האוקראיני.

=== במהלך מהפכת יברומאידאן ===
במהלך יברומאידאן, עמד בראש המחלקה השנייה ("K") בשירות הביטחון האוקראיני וריכז את תחום שיתוף הפעולה עם שאר רשויות אכיפת החוק במדינה, כמו משרד התובע הכללי, משרד ההגנה, השירות הממלכתי למצבי חירום וגופי מערכת המשפט. על פי דיווחים בתקשורת המקומית, עבד עם מקורות מימון נגד המתנגדים למהפכה.<ref name=":1"></ref> על פי מסמכים שפרסם גנאדי מוסקל, הוא היה אחד המוציאים לפועל של תוכניות משרד הפנים ושירות הביטחון של אוקראינה שניסו "לנקות" את המהפכה בפברואר 2014.<ref name=":1" /><ref name=":0"></ref><ref></ref>

=== בעת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה ===
בפברואר 2014 הוא מונה לממלא מקום ראש מחלקת המודיעין הנגדי בשירות הביטחון האוקראיני ובמרץ מינוי זה אושר רשמית.<ref name=":2"></ref>

מאז מאי 2014 הוא השתתף בקרבות במסגרת הסכסוך המזוין במזרח אוקראינה. הוא היה אחראי על מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה. וריכז את העבודה עם כל קבוצות המודיעין הנגדי המבצעיות של שירות הביטחון האוקראיני באזור.

יחד עם ולרי קונדרטיוק, בשנת 2015 הוא עבר למנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה, ולאחר מכן מונה לסגן ראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה. על ניהול מוצלח של מספר פעולות מודיעיניות באפריל 2016 הוענק לו פרס מסדר בוגדן חמלניצקי מדרגה ב', באוגוסט 2016 הוענקה לו דרגת מייג'ור גנרל.

ב-15 באוקטובר 2016, בגיל 38, מונה לראש מינהלת המודיעין הראשית<ref></ref><ref>[http://www.president.gov.ua/news/prezident-predstaviv-novogo-nachalnika-golovnogo-upravlinnya-38554 Президент представив нового начальника Головного управління розвідки Міноборони Василя Бурбу // Офіційне інтернет-представництво Президента України]</ref> והיה לחבר בוועדה הבין-מחלקתית לשיתוף פעולה צבאי-טכני ומדיניות בקרת הייצוא.

ב-5 באוגוסט 2020, הנשיא וולודימיר זלנסקי פיטר את בורבה מתפקידו כראש מינהלת המודיעין הראשית, לאחר חשיפת פרשת "וגנר", במהלכה נודע כי שיבש את המבצע למעצר חברי קבוצת וגנר.<ref name=":3"></ref>

לאחר פרישתו, הוא עבד כפרופסור באקדמיה הלאומית של שירות הביטחון האוקראיני ומאז 2019, הוא עוסק בהסברה ומשמש כחבר במועצת עורכי הדין של קייב.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://gur.gov.ua/content/chief.html ראש מנהלת המודיעין הראשית של משרד ההגנה של אוקראינה], באתר מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה האוקראיני

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי שירות הביטחון האוקראיני
קטגוריה:מחוז רובנו
קטגוריה:המודיעין הצבאי האוקראיני
קטגוריה:גנרלים אוקראינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1978
אולכסנדר ליטוויננקו

אולכסנדר ולרייביץ' ליטוויננקו (נולד ב-27 באפריל 1972 בקייב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי אוקראיני, המזכיר הנוכחי (מאז 26 במרץ 2024) של המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה, הגוף האמון על מדיניות הביטחון הלאומי והגנת המדינה המייעץ לנשיא אוקראינה.

בעבר היה ראש סוכנות הביון האוקראינית.

== ביוגרפיה ==
בשנים 1994–1998 שירת כקצין בכיר ומומחה ראשי במינהל הראשי לתקשורת ממשלתית של שירות הביטחון האוקראיני. באותן שנים התחנך באקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה. בשנים 1998–2005 מונה ליועץ בכיר, ראש מחלקה, סגן מנהל מחלקה וסגן ראשון למנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים.

לאחר מכן בשנים 2005–2007 שימש כראש מחלקה, חבר ועדת המומחים במחלקה לביטחון המדינה של המועצה לביטחון לאומי והגנה. במסגרת תפקידו קודם בשנת 2007 למשרת סגן ראש מחלקת מידע ותמיכה אנליטית של שירות הביטחון של אוקראינה. משרה שמילא עד 2009. לאחר מכן במשך כשנה, 2009–2010, היה יועץ למנהל המכון לבעיות ביטחון לאומי במועצה לביטחון לאומי והגנה. בשנים 2010–2014 היה סגן מנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים.

מ-4 באפריל 2014 עד 13 באוגוסט 2019 שימש כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה. מ-13 באוגוסט 2019 עד 23 ביולי 2021 שימש כמנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים ורכש את אמונו של הנשיא וולודימיר זלנסקי כמומחה בכיר לענייני מודיעין, שמינה אותו בקיץ 2021 לעמוד בראש שירות ביון החוץ של אוקראינה, סוכנות הביון הממשלתית. הוא פרופסור במכון ליחסים בינלאומיים על שם טאראס שבצ'נקו והאוניברסיטה הלאומית של קייב (1998–2007, 2010–2014).

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קייב
קטגוריה:מרגלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:מדענים אוקראינים
קטגוריה:קייב: אישים
קטגוריה:אנשי שירות הביטחון האוקראיני
קטגוריה:גנרלים אוקראינים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1972
PD-14

PD-14 (מנוע פרספקטיבי עם דחף של 14 טון<ref name="АвиаПорт"></ref>) הוא מנוע טורבו-מניפה תעופתי עיקרי ממשפחת מנועי טורבו רוסיים מבטיחים מדור 5 ו-5+<ref></ref> עם דחף המראה מ-9 עד 18 טון.<ref></ref> פותח על ידי תאגיד בניית המנועים המאוחד והוא מנוע הטורבו הראשון שנוצר בפדרציה הרוסית.<ref name=":1"></ref> עלות הפיתוח מוערכת ב-70 מיליארד רובל, מתוכם 35 מיליארד הוקצו מהתקציב הפדרלי.<ref>[http://www.aviaport.ru/news/2010/12/10/207245.html Объём финансирования программы ПД-14 составит 70 млрд руб.] // aviaport.ru</ref> כמו כן, יוצא לדרך פרויקט עם מנוע PD-8 עם דחף של 8 טון<ref></ref> ותוכנית של מנועי PD-35 עם דחף המראה של 20 עד 50 טון.<ref></ref>

ההסכם לייצור מנועי PD-14 נחתם ב-2006.<ref name="автоссылка1"></ref> פיתוח המנוע החל בשנת 2008, ניסויי הרצה הראשונים התקיימו בשנת 2012, מבחני הטיסה הראשונים - בשנת 2015. באוקטובר 2018, הסוכנות הפדרלית לתחבורה אווירית הנפיקה למנוע תעודת רישוי המאשרת את מוכנותו של המוצר לייצור ותפעול סדרתי. הטיסה הראשונה במטוס MC-21-310 התקיימה בדצמבר 2020.<ref></ref> האישור לייצור סדרתי התקבל בפברואר 2021.<ref></ref> השימוש המסחרי הראשון במנועי PD-14 מתוכנן עבור מטוסי MS-21-310 בשנת 2022.<ref></ref>

משפחת מנועי PD-14 מיועדת להתקנה על מטוסים רוסיים מדגמי MS-21 ו-SSJ, כמו גם פוטנציאל להתקנה על מטוסים מדגם: An-148, Tu-204, Tu-214, Tu-334, Be-200, Il-76MD-90A, Il-78M-90A, Il-106, Il-96-300, Il-96-400T, Il-276 ומטוס CR929.

כמו כן נוצר מנוע תעשייתי PD-14GP-1 / GP-2 עבור מתקני טורבינות גז ויחידות להובלת גז;<ref name=":0"></ref> בנוסף החל פיתוח מנוע PD-12V להתקנה על מסוקים.<ref name=":2">[http://www.vedomosti.ru/tech/news/36885311/prototip-dvigatelya-dlya-novogo-rossijskogo Прототип двигателя для нового российского бомбардировщика сделают за 32 млрд рублей]</ref>

==גלריה==
<gallery class="center">
ILA Berlin 2012 PD 056.JPG|מנוע PD-14 בתערוכת ILA Berlin Air Show.
MAKS Airshow 2013 (Ramenskoye Airport, Russia) (524-34).jpg|מנוע מטוס בתערוכת התעופה הבינלאומית בז'וקובסקי. 2013.
Flight Research Institute, M. Gromov Ilyushin Il-76LL PS689709.jpg|אחת מטיסות המבחן במטוס Il-76LL משדה התעופה ראמנסקויה, 28 בדצמבר 2015.
</gallery>

== מנועים דומים ==
* CFM International CFM56 ו- CFM International LEAP-X
* Pratt &amp; Whitney PW1000G
* PS-90A

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://7new.ru/samolet-il-276-osnastyat-dvigatelem-pd-14/ מטוס ה-Il-276 יצויד במנוע PD-14] // 7new.ru, 4.11.2017
* [https://aviation21.ru/pochemu-pd-14-proryvnoj-dvigatel-rossijskogo-aviastroeniya/ מדוע PD-14 הוא מנוע פורץ דרך] בתעשיית המטוסים הרוסית // aviation21.ru, 22.04.2019

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מנועי סילון
קטגוריה:רוסיה: תעשייה
אולכסנדר זובקוב

אולכסנדר זובקוב (באוקראינית: Олександр Валерійович Зубков; נולד ב-3 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בשחטאר דונצק.

==קריירת מועדונים==
זובקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק דונצק ובגיל 15 הצטרף לזו של שחטאר דונצק. ב-15 במאי 2016 זובקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד זוריה לוהנסק.

בקיץ זובקוב הושאל למריופול, במדיה כבש 8 שערים ב-22 משחקי ליגה.

בקיץ זובקוב הושאל לפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית. את העונה סיים כמלך שערי הקבוצה עם 9 שערים ב-28 משחקי ליגה, דבר שהוביל את ראשי המועדון לרכוש את כרטיס השחקן שלו תמורת כ-1.5 מיליון אירו. זובקוב היה שותף להעפלה של פרנצווארוש לשלב הבתים של ליגת האלופות עונה לאחר מכן.

ב-5 באוגוסט 2022 חזר לשחטאר קבוצת נעוריו וחתם בה לחמש עונות.

==קריירה בינלאומית==
בצעירותו, זובקוב שיחק בנבחרות הצעירות של אוקראינה. ב-7 באוקטובר 2020 זובקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .

נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים אוקראינים
קטגוריה:קשרי כדורגל אוקראינים
קטגוריה:כדורגלני שחטאר דונצק
קטגוריה:כדורגלני מריופול
קטגוריה:כדורגלני פרנצווארוש
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אוקראינה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2020
קטגוריה:כדורגלני יורו 2024
קטגוריה:ספורטאים זרים בהונגריה
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1996
כף בלו (אנטארקטיקה)

כף בלו או קייפ בלו (באנגלית: Cape Bellue) היא לשון יבשה, בחוף המערבי של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.

הכף מהווה את הצד הצפוני של הכניסה למפרץ דארבל, המהווה את הקצה המערבי של חצי האי סטרשר.

הכף מפרידה בין חוף גרהאם, שמצפון מזרח לכף, לבין חוף לובה, שמדרום מערב לכף.

== היסטוריה ==
=== גילוי ומיפוי הכף ===

הכף התגלתה על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1908 – 1910, בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.

הכף מופתה לראשונה (באופן גס) על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, אשר חקרה את האזור בחודשים אוגוסט - ספטמבר 1935 בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל. במהלך המיפוי נקראה הכף בטעות "כף אוונסן" (Cape Evensen).

הכף מופתה בייתר דיוק בהסמך על צילומי אוויר שצולמו על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד (FIDASE), וכן מופתה על הקרקע על ידי משלחת סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS) במהלך עונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1956 – 1957, אשר יצאה מ"האי דיטייל".

=== מקור השם ===

שארקו נתן לכף את שמה.

הכף נקראה על שמו של האדמירל ז'אן בלו (Jean Bellue), שהיה המפקח על המספנה בעיר שרבור שבצרפת.

== לקריאה נוספת ==

<div class="mw-content-ltr">• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, [https://books.google.co.il/books?id=b-FwBY8bia0C&pg=PA185&lpg=PA185&dq=%22Cape+Bellue%22&source=bl&ots=lbJMSsyrPz&sig=ACfU3U3qr2biRZhm3fz392VuNc2hOxpf7A&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjEtMHx6K70AhXrSvEDHbF8BSw4FBDoAXoECBIQAw#v=onepage&q=%22Cape%20Bellue%22&f=false Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°], PP 168, 179, 184, 185</div>

<div class="mw-content-ltr">• National Imagery and Mapping Agency 2002, [https://books.google.co.il/books?id=tZffAAAAMAAJ&pg=PA147&lpg=PA147&dq=%22Cape+Bellue%22&source=bl&ots=OMDG9Td3Lw&sig=ACfU3U2EeqQRL5XrcHW-iwV3Vc_7S35QDg&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjEtMHx6K70AhXrSvEDHbF8BSw4FBDoAXoECBEQAw#v=onepage&q=%22Cape%20Bellue%22&f=false Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica], PP 146 - 147</div>

<div class="mw-content-ltr">• Defense Mapping Agency 1992, [https://books.google.co.il/books?id=sgSnbMOD_VsC&pg=PA364&lpg=PA364&dq=%22Cape+Bellue%22&source=bl&ots=qcRJwvMft9&sig=ACfU3U27PVWdN16dHH3hA5FsYLm84I9ORQ&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwiAt_W75670AhVWQ_EDHZD8CqsQ6AF6BAgaEAM#v=onepage&q=%22Cape%20Bellue%22&f=false Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica], PP 362, 364</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20210602223312/https://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:5:::NO::P5_ANTAR_ID:1205 כף בלו] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* [https://data.aad.gov.au/aadc/gaz/display_name.cfm?gaz_id=107743 כף בלו] באתר הגאזט האנטארקטי של ממשלת אוסטרליה
* [https://data.aad.gov.au/aadc/gaz/scar/search_names_action.cfm?search_text=1144&feature_type_code=0&country_id=0&relic_options=include_relics&north=-45.0&south=-90.0&west=-180.0&east=180.0&search_near=&radius=0.5&gazetteers=SCAR כף בלו] באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה

==הערות שוליים==

בלו
בלו
בלו
Like I Do (שיר של כריסטינה אגילרה)

Like I Do (בעברית: כמו שאני עושה) הוא שיר של הזמרת כריסטינה אגילרה אשר יצא כסינגל הרביעי מתוך אלבומה השישי, Liberation, בהשתתפות הראפר גולד-לינק. השיר יצא לאור ב-7 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס. לשיר לא יצא וידאו קליפ רשמי, אך יצא לו קליפ מילים בערוץ היוטיוב הרשמי של אגילרה כשבועיים לאחר צאת השיר.<ref></ref><ref></ref>

השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר" בטקס פרסי גראמי ה-61.<ref></ref>

== מיקומי שיא ==
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="text-align:center"
|-
! scope="col"| שם המצעד (2018)
! scope="col"| מיקום שיא
|-
! scope="row"| מצעד השירים האינדונזיים הדיגיטליים (LIMA)<ref></ref>
| 2
|}

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable plainrowheaders"
|-
! scope="col"| אזור
! scope="col"| תאריך יציאה
! scope="col"| פורמט
! scope="col"| חברת תקליטים
! scope="col"| מקור
|-
! scope="row"| עולם
| 7 ביוני 2018
| הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית
| RCA
|style="text-align:center;"|<ref name="Tidal"></ref>
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2018
קטגוריה:סינגלים מ-2018
קטגוריה:שירי כריסטינה אגילרה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי כריסטינה אגילרה
קטגוריה:שירי היפ הופ אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת RCA רקורדס
פורד ברזיל

פורד ברזיל (בפורטוגזית: Ford Motor Company Brasil Ltda,) היא חברה לייצור ומכירת מכוניות שהוקמה בשנת 1919 כחברת בת של חברת "פורד".

== היסטוריה ==
מכירת תוצרת "פורד" בברזיל החלה עוד בשנת 1904. בשנת 1919 הוחלט על הקמת חברת בת שתרכז מכירות של פורד מודל T במדינה. בשנת 1921 בסאו פאולו נפתח מפעל להרכבת מכוניות.

בשנת 1953 החלה פעילות של מפעל הגדול חדש בסאו פאולו. בשנת 1957 החל ייצור מלא של משאית מדגם Ford F-600. תחילה רק 40% מהחלקים היו מיוצרים בברזיל. בשנת 1958 המפעל החל בייצור מנועים.

בשנת 1967 החברה קיבלה שליטה על סניף של חברת ויליס בברזיל לרבות שילוב המפעל של ויליס בפסי ייצור של פורד ברזיל. בין המכוניות שהיו מיוצרות במפעל היה ויליס אירו וג'יפ ויליס. כמו כן בשנת 1967 החל ייצור דגם פורד גלקסי.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 מפעלי החברה החלו בייצור של פורד קורסל שזכה לפופולריות גדולה בדרום אמריקה. בשנת 1974 נפתח מפעל חדש לייצור מנועים בעיירה ליד סאו פאולו. בהמשך במפעלי החברה היו מיוצרים מכוניות מדגם פורד מאבריק ופורד אסקורט.

בשנת 1987 סוכם על איחוד החברה עם נציגות של פולקסווגן בברזיל והקמת חברה חדשה AutoLatina, כאשר בידי "פורד ברזיל" היו 41% ממניות החברה החדשה. מכירות המכונית המשותפת בשם Ford Verona החלה בשנת 1989. בשנת 1990 החל ייצור של פורד ורסאי. בשנת 1994 סוכם על פירוק השותפות.

במהלך המאה ה-21 "פורד ברזיל" המשיכה בהתרחבותו ואף הוקם מפעל חדש בהשקעה של 4 מיליארד דולר. לחברה היה חלק משמעותי בכך שברזיל הגיע למקום השישי בהיקף ייצור מכוניות ואף עברה את צרפת.

בשנת 2019 הוחלט לסגור את מפעלי החברה. סגירת המפעלים החלה בשנת 2020. ב-12 בינואר 2021 חברת האם פורד הכריזה שבכוונה לסגור באופן מלא כל המפעלים. באופן מיידי רוב מפעלי החברה נסגרו. המפעל היחיד שהמשיך בייצור מכוניות היה מפעל שמייצר דגם Troller T4 שנרכש על ידי פורד ברזיל בשנת 2007. גם במפעל זה מתוכננת הפסקת הייצור במהלך שנת 2022.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות ברזילאיות
קטגוריה:פורד
קטגוריה:יצרני רכב
רשות המטרו

רשות המטרו היא רשות ממשלתית בישראל האחראית על קידום הרכבת התחתית של מטרפולין תל אביב-יפו (גוש דן), הרשות היא בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן.

רשות המטרו הוקמה בכפוף למשרד התחבורה.
רשות המטרו תהיה עצמאית בהפעלת סמכותה לשם מילוי תפקידיה ותפעל בהתאם למדיניות הממשלה.
לרשות המטרו יהיו מועצה מאסדרת, ועדה מנהלת ומנהל.
תפקידי רשות המטרו, למעט התפקידים שיוחדו למועצה המאסדרת, לוועדה המנהלת או למנהל, יבוצעו בידי המנהל באמצעות עובדי הרשות.
רשות המטרו תקדם ותנהל מטעם הממשלה את מיזם המטרו, ובכלל זה תפעל לטובת קידומו כמיזם בעל חשיבות לאומית.

רשות המטרו תתקשר בהסכם עם חברה ממשלתית או חברה בת ממשלתית, אחת או יותר, לצורך ביצוע פעולות לקידום מיזם המטרו (בחוק זה- חברה מבצעת).
עובדי רשות המטרו הם עובדי מדינה.
שר האוצר ושר התחבורה רשאים להורות, בהודעה שתפורסם ברשומות, כי רשות המטרו תקדם ותנהל מיזמים נוספים בתחום התחבורה היבשתית להסעת המונים; כן רשאית הממשלה להטיל על רשות המטרו תפקידים נוספים בתחום התחבורה היבשתית על רשות המטרו.

== היסטוריה ==
במאי 2020 החליט להקים שר האוצר, ישראל כ"ץ מטה תחבורה אשר ירכז פרויקטים לאומיים גדולים בתחום התשתיות והתחבורה, בין הפרויקטים ניתן למנות את המטרו בגוש דן ומסר קווי רכבת קלה חדשים. עם זאת, לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-36 וכניסתו של אביגדור ליברמן לתפקיד שר האוצר, החליט האחרון לבטל את המטה בגלל חשש לכפל סמכויות עם שאר משרדי הממשלה.

ביולי 2021, עלה לאוויר מחדש הרעיון להקמת רשות ייעודית שתעסוק בהקמת המטרו, הוחלט להקים את "רשות המטרו" שתהיה בעלת "סמכות-על" שתמנע עיכובים ובירוקרטיה בהקמת המטרו בגוש דן, כך למשל במקרה ורשויות מקומיות שיבקשו להוציא צו מניעה לעבודות של המטרו בשטחיהן ייאלצו לבקש אישור מהרשות.

באוקטובר 2021 אושר "החוק להקמת רשות המטרו" שכלל בין היתר גם מס והיטל על בעלי נכסים הסמוכים לתוואי המטרו בסך של כ-75% מהשבחת הנכס, וזאת במטרה לממן את פרויקט התשתיות היקר ביותר שיבוצע במדינת ישראל.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב
קטגוריה:ישראל: ארגונים ממשלתיים
סניו

הסניו (באיטלקית: Senio) הוא נהר באורך 92 ק"מ בחבל רומאניה שבאיטליה, יובל של נהר רנו . מקור הנהר הוא בנפת פירנצה בהרי האפנינים - טוסקו-אמיליאנו. הנהר זורם מצפון-מזרח למחוז רוונה וזורם ליד קאסולה ולסניו (Casola Valsenio), ריולו טרמה (Riolo Terme), קסטל בולונזה (Castel Bolognese), קונטיניולה (Cotignola), לוגו (Lugo), בניה קבלו (Bagnacavallo), פוסיניאנו (Fusignano) ואלפונסינה (Alfonsine) לפני שהוא מתמזג עם הנהר רנו.<ref></ref> לסניו יש יובל בשם סינטריה הזורם לתוכו מזרחית לריולו טרמה. הנהר נמצא לאורך הדרך לאימולה.

בשפך הנהר יש זרימה של כ-10 מ"ק לשנייה אך הזרימה נעה בטווח שבין 0.3 מ"ק לשנייה ל-500 מ"ק לשנייה, לפי העונה וכמות המשקעים.

== מלחמת העולם השנייה ==
באזור הנהר התחוללו מספר קרבות קשים באביב 1945, במהלך השלבים האחרונים של מלחמת העולם השנייה באירופה. חציית נהר הסניו על ידי בעלות הברית הייתה אחד המכשולים האחרונים לפני כיבוש עמק הפו הגדול לשם השלמת המערכה באיטליה. המגינים הגרמנים היו ברובם יחידות צנחנים מובחרות, ובימים האחרונים של המלחמה באירופה, הארמייה השמינית הבריטית ספגה אבדות רבות בחציית נהר מוגן זה. בקרבות אלה השתתפה גם הבריגדה היהודית.<ref name="viviisraele.it"> (with archivistic photos)</ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קצרמר היסטוריה צבאית
קטגוריה:איטליה: נהרות
קטגוריה:טוסקנה
קטגוריה:אמיליה-רומאניה: גאוגרפיה
ג'ורג' אלקוק

ג'ורג' אלקוק (באנגלית: George Alcock; נולד ב-28 באוגוסט 1912 – 15 בדצמבר 2000) היה אסטרונום שידוע בגילוי גופי שמיים מסוג נובה ושביט

ג'ורג' אלקוק נולד בעיירה פטרבורו שבקיימברידג'שייר. ג'ורג' אלקוק החל להתעניין באסטרונומיה בעקבות ליקוי חמה של שנת 1921. בשנת 1935 הוא הצטרף לאיגור האסטרונומיה הבריטי. בשנת 1953 אלקוק החליט להתרכז בגילי כוכבי שביט חדשים ובהמשך גם נובה. הטכניקה שלו מתבססת על ניתוח אלפי צילומים.

בשנת 1959 הוא גילה שביט C/1959 Q1, השביט הראשון שהתגלה על ידי אסטרונום בריטי מאז 1894. תוך מספר ימים הוא גילה שביט נוסף C/1959 Q2. בשנת 1967 הוא גילה נובה HR Delphini. בהמשך הוא גילה כוכבי נובה נוספים לרבות גילוי V838 בהרקולס בשנת 1991. בסך הכול הוא גילה חמש כוכבי שביט וחמש נובה.

על פעילותו בתחום האסטרונומיה הוא קיבל מדליה של החברה האסטרונומית המלכותית בשנת 1963 ובשנת 1979 התקבל למסדר האימפריה הבריטית. אסטרואיד 3174 שהתגלה בשנת 1984 נקרא על שמו.

ג'ורג' אלקוק התחתן בשנת 1936 ואשתו חלקה אתו התעננות באסטרונומיה. החל משנת 1947 הם התגוררו בכפר בו בנו ביית בשם "אנטארס".

==קישורים חיצוניים==
* [http://martinmobberley.co.uk/Alcock.html ביוגרפיה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסטרונומים בריטים
קטגוריה:חברים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1912
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2000
פיגוע הדריסה בווקשה

פיגוע הדריסה בווקשה אירע ב-21 בנובמבר 2021, בסביבות השעה 16:39, כשרכב SUV מדגם פורד אסקייפ פרץ לתוך קהל הצועדים במצעד חג המולד בעיר ווקשה שבמדינת ויסקונסין, ארצות הברית. בפיגוע הדריסה נהרגו חמישה אנשים ונפצעו למעלה מ-40 נוספים.<ref name=":0"></ref> בין הפצועים ישנם 12 ילדים.<ref name=":1"></ref>

שוטר אחד ירה לעבר הרכב בעת האירוע בניסיון לעצור אותו,<ref></ref> אך זה נמלט. זמן קצר לאחר מכן המשטרה איתרה את הרכב הפוגע, וחשוד אחד נלקח למעצר.<ref name=":2"></ref>

מושל ויסקונסין, טוני אוורס, מסר כי הוא מתפלל לשלום הנפגעים ולכל מי שהושפע מ"האירוע חסר-ההיגיון הזה", והביע תודה לכל האנשים שהזדרזו לסייע לנפגעים במהירות.<ref name="CNN live updates"></ref>
==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

ווקשה
קטגוריה:ויסקונסין
קטגוריה:פעולות טרור ב-2021
קטגוריה:פיגועי טרור בארצות הברית
קטגוריה:2021 בארצות הברית
השוק העירוני בבאר שבע

השוק העירוני בבאר שבע הוא שוק מזון, ביגוד וכלי בית בעיר באר שבע, המשמש כשוק מרכזי במטרופולין. הוא ממוקם על ציר התחבורה הראשי בין דרך דוד חכם (התחנה המרכזית, תחנת הרכבת באר שבע מרכז) לבין דרך חברון ורחוב רמב"ם, וציר התחבורה הציבורית בית אשל.

== היסטוריה ==
בשנת 1961 נחנך שוק של 90 חנויות שנבנה על ידי משקיעים פרטיים בסמוך לעיר העתיקה. בשנת 1965 החלה בסמוך "החברה לפיתוח באר שבע" בפיתוח שוק עירוני חדש על שטח של 60 דונם, שכלל גם מתחם חדש לשוק הבדואי.הבנייה התעכבה עקב חפירות ארכאולוגיות שנערכו במקום, בהן נמצאו שרידים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.

השוק הבדואי החדש נחנך בשנת 1967, ובשנת 1969 נחנך השוק העירוני, בסמוך לתחנה המרכזית, בין הרחובות בית אשל ודרך חברון. מאז ועד היום הוא משמש את תושבי באר שבע והתושבים ביישובי עוטף העיר.

עד שנת 2000 ניהלה את השוק העירוני "החברה הכלכלית לפיתוח באר שבע בע"מ", שבבעלות העירייה, שהעבירה את ניהול השוק לעמותה של סוחרי השוק. בשנת 2006 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על ניהול ותחזוקת השוק, בין השאר על גגות האזבסט שהותקנו בו.

השוק משתרע על כ-50 דונם ופועלים בו כ-622 דוכני פירות וירקות, אטליזים, חנויות דגים, דוכני תבלינים חנויות ביגוד והנעלה, חנויות תכשיטים וחנויות כלי בית. בשוק יש גם דוכני פרחים, חנויות תכשיטים וזהב, מרכולים וחנויות עם מוצרים מהמגזר הבדואי, כלים ייחודיים, בית מרקחת, דוכני פלאפל ומסעדות פועלים. הדוכנים והחנויות בבעלות העירייה, מהם 415 חנויות המוחכרות בהסכמים ארוכי טווח ל-49 שנים.

השוק מחולק לרבעים לפי סוג הסחורה, והדוכנים ממוספרים כדי להקל על ההתמצאות בו. בין הדוכנים אפשר למצוא כאלה הפעילים עוד מימיו הראשונים, חלקם בבעלות דור שלישי ורביעי לאותה משפחה.

== מבנה השוק ==
מפת השוק העירוני
השוק העירוני מחולק לארבעה רביעים. רביע א' ורביע ב' ברובם בעלי חנויות יהודים, רביע ג' הוא הרביע העתיק עמו החל השוק בשנת 1967, בנוי לבנים מקוריות ומאוכלס בעיקר בבעלי דוכנים ממוצא בדואי. רביע ד' הוא הרביע האחרון שנבנה בשוק ובו התגלתה תוך כדי תהליך הבניה כנסייה ביזנטית, מסיבה זו לא המשיכו לבנות את הרביע ומעל הממצאים נבנה מגרש חניה.

== ממצאים ארכאולוגיים בשוק ==
בחפירות הצלה שנערכו החל משנות ה-90 באזורים שליד השוק העירוני, במתחם ג' ומתחם ד', נמצאה פעילות אנושית משלהי האלף החמישי לפני הספירה. תושבי התקופה הותירו אחריהם שרידים בעלי חשיבות ארכאולוגית. לדוגמה, במתחם ה' התגלו שרידי בית מלאכה לייצור להבי מגל מצור.
בשנת 2003 חשף טרקטור שעבד במתחם ד', ברחוב בית אשל, ליד השוק העירוני, חלק עליון של בית מלאכה לסיתות כלי צור מן התקופה הכלקוליתית. בשטח של כשלושה וחצי מטרים רבועיים נמצאו מאות אלפי פריטי צור שהופקו מחלוקי נחל באר שבע הסמוך.

== סביל שז"ר ==
ברביע ג' בשוק מוצב סביל ועליו הקדשה מאת הנשיא השלישי של מדינת ישראל, זלמן שזר, הכתוב בסביל הוא בשפות עברית וערבית. כיום (2021) בסביל זה לא זורמים מים, הוא מגודר כדי למנוע חבלה בו. הכיתוב בסביל: "הרהט הזה הוקם בימי כהונתו של מעלת נשיא מדינת ישראל שניאור זלמן שזר, להרוות צמאונם של .... באר שבע... הארץ ... בשנת התשמ"ז ליצירה".

== תיירות בשוק ==
בשוק מתקיימים סיורים מודרכים, ימים מרוכזים המהווים מעין הפנינג קהילתי רחב, משחקי חיפוש המטמון ברחבי השוק וסיורי טעימות.

== גלריה ==
<gallery>
סיור טעימות.jpg|מורה דרך מציג פלטה כחלק מסיור טעימות
סביל שניאור זלמן שזר.jpg|סביל שניאור זלמן שזר
Cookware store.jpg|דוכן למכירת כלי בישול בשוק
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: שווקים
קטגוריה:ארכאולוגיה של ארץ ישראל
קטגוריה:באר שבע: כלכלה
מישה נתן

מישה נתן (12 במאי 1918 – 29 ביולי 1995) היה שחקן קולנוע ישראלי.

==ביוגרפיה==
נתן נולד לשמחה ולנעמי בפולין. שני הוריו היו שחקנים. למד בגימנסיה בווילנה. בתום לימודיו הצטרף ב-1937 לתיאטרון של הוריו וכן בתיאטרון היידי בהנהלת אידה קמינסקה.
לאחר השואה הגיע למינכן ושיחק שם בתיאטרון היידי.
עלה ארצה ב-1949. מעלייתו שיחק בהפקות תיאטרון ביידיש בלהקות של יוסף בולוף, דז'יגאן ושומאכר, זיגמונט טורקוב ויעקב בן-עמי.

ב-1992 זכה בפרס יקיר איגוד אמני ישראל.

ב-1989 כתב את התסריט לסרט תלווה לי את אשתך, בו גם שיחק.

נתן היה נשוי לשחקנית נורית כהן ולזוג שתי בנות.

==משחק==
* 1967 - עליזה מזרחי
* 1972 - שתי דפיקות לב
* 1973 - הבית ברחוב שלוש
* 1983 - אסקימו לימון 5
* 1986 - אלכס חולה אהבה
* 1987 - מאש"ה
* 1989 - תלווה לי את אשתך.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:שחקני תיאטרון יידיש
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
ניל אברקרומבי

ניל אברקרומבי (באנגלית: Neil Abercrombie; נולד ב-26 ביוני 1938) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-7 של מדינת הוואי בארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנים 2010–2014.<ref></ref>

==ביוגרפיה==
אברקרומבי נולד בבפאלו. הוא למד לתואר ראשון בסוציולוגיה ביוניון קולג', ובשנת 1959 עבר להוואי ולמד באוניברסיטת הוואי במנואה שם סיים תואר שני ותואר דוקטור.

בשנת 1970 החל אברקרומבי את דרכו הפוליטית, כשניסה להתמודד ל מטעם המפלגה הדמוקרטית, אף ללא הצלחה.

בשנים 1975–1979 כיהן כחבר בבית הנבחרים של הוואי. בשנים 1980–1986 כיהן כחבר ב. בספטמבר 1986 נבחר לכהן זמנית בבית הנבחרים של ארצות הברית במקומו של ססיל הפטל, שהתמודד למשרת המושל, אך הפסיד בבחירות הבאות לפאט סאיקי וסיים את כהונתו בינואר 1987.<ref></ref>

בשנים 1988–1990 נבחר לכהן כחבר במועצת העיר הונולולו.

בינואר 1991 התמודד שוב נגד פאט סאיקי על כיסא בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפעם ניצח, וכיהן ברציפות בתפקיד זה עד לפברואר 2010. במהלך כהונתו הצביע אברקרומבי נגד הפלישה לעיראק ב-2003, תמך בחוקים להגבלת נשיאת נשק,<ref></ref> התנגד לחוקים נגד הפלות ותמך בנישואים חד מיניים. כמו כן, הוא היה אחד מתשעת חברי בית הנבחרים שנמנעו בהצבעה על "חוק הפטריוט".

ב-9 במרץ 2009 הודיע על כוונתו לרוץ למשרת מושל הוואי, ובפברואר 2010 התפטר מתפקידו בבית הנבחרים כדי להתרכז במסע הבחירות. אברקרומבי הביס את יריביו בפריימריז המפלגה הדמוקרטית.<ref></ref><ref></ref><ref name=politico></ref> ובבחירות הכלליות,<ref></ref><ref></ref> וב-6 בדצמבר 2010 החל לכהן כמושל הוואי השביעי, כשלצידו סגן המושל בריאן שץ. בעת היבחרו היה אברקרומבי בן 72, והיה המושל המבוגר ביותר בארצות הברית עד בחירתו של מושל קליפורניה ג'רי בראון בינואר 2011.

במהלך כהונתו, אברקרומבי הביע תמיכה בהצעת חוק שנועדה לאפשר איחוד אזרחי לזוגות חד־מיניים, מה שהוביל להעלאת ההצעה בתחילת שנת 2011. לאחר אישור החוק על ידי הסנאט של הוואי, ב־23 בפברואר 2011 חתם אברקרומבי על החוק, וזוגות החלו להירשם במסגרת איחוד אזרחי ב־1 בינואר 2012. ב־9 בספטמבר 2013 קרא אברקרומבי, להתכנסות מיוחדת של הרשות המחוקקת כדי לדון בהצעת החוק שנועדה לאפשר נישואים חד־מיניים. ב־28 באוקטובר אושרה הצעת החוק על ידי ועדת הסנאט לענייני משפט ועבודה ברוב של 5–2, וב־30 באוקטובר הסנאט הצביע במלואו על הצעת החוק ואישר אותה ברוב של 20–4. ב־5 בנובמבר אושרה הצעת החוק על ידי שתי הוועדות של בית הנבחרים: ועדת המשפטים אישרה את הצעת החוק ברוב של 8–5, וועדת הכספים אישרה אותה ברוב של 10–7.

לקראת בחירות 2014 הובס אברקרומבי בפריימריז המפלגה הדמוקרטית על ידי הסנאטור דייוויד איגה, שזכה ל-67% אחוזי תמיכה, לעומת 31% אחוזי תמיכה באברקרומבי. בכך הפך למושל המכהן הראשון בהיסטוריה של הוואי שמפסיד בפריימריז, ולמושל המכהן שהובס בפער הגדול ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אנגלי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:מושלי הוואי
קטגוריה:חברי בית המחוקקים המדינתי של הוואי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מהוואי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:בוגרי מכללת יוניון
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הוואי במנואה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1938
דלמא (אי)

האי דלמא (בערבית: جزيرة دلما) הוא אי במפרץ הפרסי, הנמצא תחת ריבונות איחוד האמירויות הערביות. הוא ממוקם כ- מול חופי אבו דאבי ו- מדוחה. האי מונגש על ידי שדה התעופה דלמא ועל ידי מעבורת מהיבשה.

במפקד האוכלוסין משנת 2000 נמנו באי כ-5,000 נפשות.<ref name="eay"></ref>

== היסטוריה ==
באי יש בארות מים מתוקים, שאיפשרו התיישבות אנושית לאורך ההיסטוריה.

ב-1992 בוצע סקר ארכאולוגי ראשוני באי דלמא. זוהו יותר מ-20 אתרים ארכאולוגיים, החל מהתקופה הנאוליתית (תקופת האבן המאוחרת).<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: איים
טיגריס בסערה טרופית

טיגריס בסערה טרופית או מופתע! (בצרפתית: Tigre dans une tempête tropicale או Surpris! בהתאמה) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר הצרפתי אנרי רוסו, שנוצר בשנת 1891. היצירה היא ראשונה מבין סדרת ציורים של רוסו המתארים סצנות מתוך חיי הטבע בג'ונגלים. בציור מתואר טיגריס שעוקב אחר טרפו בעת סערה.

==אודות היצירה==
רוסו הגיש את הציור לאקדמיה לציור ופיסול ("Académie de peinture et de sculpture"), אך חברי האקדמיה דחו את בקשתו. רוסו הגיש לבסוף את היצירה לאגודת האמנים העצמאיים ("Société des Artistes Indépendants") שבה היה ניתן להגיש יצירות ללא תהליך מקדמי של בחינה על ידי חברי ועדה. היצירה קיבלה ביקורות מעורבות; מבקרי אמנות רבים לעגו על היצירה וכינו אותה ילדותית. אולם, אמנים כמו פליקס וואלוטון שיבחו את יצירתו של רוסו.

רבים ראו במוטיב הג'ונגל של רוסו השראה מיצירותיו של אז'ן דלקרואה. באופן מוטעה, נטען כי רוסו שאב את ההשראה לסצנה בציור משירותו הצבאי במקסיקו, אולם האמן למעשה מעולם לא עזב את צרפת, וככל הנראה הוא שאב השראה מז'רדן דה פלאנט, מגזיני טבע וספרים. יצירות ואמנות על טבע פראי היו מקובלת באותה העת, כגון יצירותו של הפסל עמנואל פרמיי, אולם ציורו של רוסו נדחה על ידי המבקרים בני זמנו מפאת סגנונו של האמן.<ref>Morris & Green, p. 143.</ref>

הטרף של הטיגריס לא מופיע ביצירה, והמתבונן ביצירה אמור לנחש מהי התוצאה הסופית של מארב זה. משמו המקורי של היצירה, "מופתע!", ניתן להסיק כי ידו של הטיגריס היא על העליונה. מאוחר יותר, רוסו הסביר כי הטרף של הטיגריס היו קבוצת חוקרים. חרף העובדה שיצירתו של רוסו נראית פשוטה, האמן עשה שימוש רב בצללים ובגוונים של הצבע הירוק כדי להדגיש את השפע בג'ונגל. רוסו עשה גם שימוש בצבע אפור-כסוף כדי ליצור גשם, והוא עשה זאת על ידי ציור קווים אלכסוניים דקים לאורך היצירה בהשפעת ציוריו של ויליאם אדולף בוגרו.

אף על פי שטיגריס בסערה טרופית הביא להכרה מסוימת בפועלו של רוסו, לקח לאמן כשבע שנים לחזור ולצייר סצנת ג'ונגל נוספת. הביקורות כלפיו השתנו במעט, אולם הוא עדיין העדיף להתמקד במוטיבים אחרים ביצירותיו, ורק לאחר כחמש שנים נוספות הוא הציג יצירת ג'ונגל נוספת. מלבד טיגריס בסערה טרופית, רוסו עשה שימוש בטיגריס ביצירתיו ארבע פעמים נוספות.

במשך השנים הבאות וגם לאחר מותו של רוסו ב-1910 יצירותיו עדיין היו שנויות במחלוקת, ברם אמנים בני זמנו כמו פבלו פיקאסו, אנרי מאטיס ואנרי דה טולוז-לוטרק כן העריכו את עבודותיו. בסביבות שנת 1908, רוסו מכר את טיגריס בסערה טרופית ושתי יצירות נוספות לסוחר אומנות תמורת 190 פרנק, מחיר נמוך ממה שהציע תחילה.<ref>Morris & Green, p. 142.</ref> בשנת 1972, היצירה נמכרת לגלריה הלאומית שבלונדון בעזרתו של הנדבן ולטר אננברג.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אוספי הגלריה הלאומית (לונדון)
קטגוריה:טיגריס בתרבות
לוחמים (סדרת רשת)

לוחמים היא סדרת רשת תיעודית, פרי יצירתו ובימויו של תומר לוין, המלווה בזמן אמת את שירותם הצבאי של ארבעה לוחמים בחטיבת גבעתי: רועי "בנדה" בן-דוד, רן משה, אביתר פרלוביץ' ויוסף מולויה. הסדרה צולמה בליווי יחידת דובר צה"ל, והיא משודרת בערוץ היוטיוב של כאן דיגיטל, כמו גם בערוץ כאן 11 בטלוויזיה ובאתר תאגיד השידור הישראלי. ייחודיות הסדרה מתבטאת בליווי ארבעת החיילים מיום גיוסם לצה"ל ב-1 בדצמבר 2020 ועד לשחרורם כעבור כשלוש שנים, בנוסף על אי-בימוי המתרחש בסדרה, דהיינו תיעוד גרידא. הסדרה שהחלה צילומים בעיצומה של מגפת הקורונה שומרת על צוות הפקה מצומצם ביותר, כך שיוצר הסדרה - תומר לוין מתפקד ברוב הצילומים עצמאית בשטח כבמאי וכצלם.

בשנת 2021 הוכרזה הסדרה כמועמדת לפרס הפורום הדוקומנטרי בישראל בקטגוריה של סדרת רשת תיעודית.

בשנת 2022 זכתה הסדרה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021 בקטגוריה של סדרות רשת.

== סקירת הסדרה ==

=== עונה ראשונה ===
העונה הראשונה של הסדרה סוקרת את תחילת השירות הצבאי של ארבעת החיילים, וראשיתה ביום הראשון לטירונות. הפרק השני בעונה הראשונה מגולל את יציאת הלוחמים לגיבוש במשך 45 שעות. בפרק השלישי, החיילים יוצאים לשבוע שדאות ומתקדמים בהכשרתם הצבאית, לקראת השבעתם כלוחמים מן המניין בחטיבת גבעתי. פרק הסיום סוקר שורה של פעילויות שדוחפות אותם לקצה גבול היכולת: אוהל אב"כ, פק"לים ותורנויות מטבח, ובנוסף יוצר הסדרה תומר לוין משוחח עם הלוחמים על התקדמות צוות התוכנית עמם בהמשך השירות. בנוסף לארבעת הפרקים בעונה זו, התפרסם מיני-פרק נוסף בן שלוש דקות המלווה את החיילים בשרשרת החיול שבבקו"ם. חשיפה זו של שרשרת החיול בבקו"ם לצוות טלוויזיה חיצוני, קרי שאינו בהפקת דובר צה"ל, נחשבת ליוצאת דופן.

=== עונה שנייה ===
העונה השנייה החלה עם עליית הפרק הראשון לאתר יוטיוב ב-11 בנובמבר 2021. הפרק הפותח בעונה זו מתרחש בשיא מבצע שומר החומות, בו הלוחמים נמצאים בשלב האימון המתקדם בהכשרתם הצבאית: רן ואביתר נמצאים בעוטף עזה ועוסקים באבטחת צירים והגנת יישובים, יוסף נמצא בקורס נגמ"שי מרכבה (נמ"רים), בעוד בנדה מרותק בביתו שבנהורה בעקבות פריקת כתף טורדנית שמטילה ספק לגבי המשך שירותו כלוחם בסיירת גבעתי. בהמשך העונה נמצא שירותו הצבאי של בנדה תחת עננה כבדה בעקבות מצבה הרעוע של כתפו. בפרק השלישי והאחרון בעונה השנייה, עוברים הלוחמים טירונות יחידה ומסע כומתה, בשעה שבנדה ממשיך בשירות הקרבי על אף פציעתו בכתף.

=== עונה שלישית ===
ב-18 באוגוסט 2022 פורסם פרק הבכורה של העונה השלישית. בעונה זו מלווה צוות הסדרה את הלוחמים לאחר ההכשרה, כאשר אביתר ויוסף משרתים בקו המבצעי של גדוד רותם בעוד בנדה ורן נמצאים בהמשך המסלול של הסיירת.

== משתתפים ==
הסדרה עוקבת אחרי ארבעה חיילים, שאותרו בידי הפקת הסדרה בסיוע יחידת דובר צה"ל כבר בהיותם מועמדים לשירות ביטחון:
* אביתר פרלוביץ', קיבוץ אפק. במקור רצה להתגייס לחטיבת הנח"ל.
* רועי "בנדה" בן-דוד, נהורה.
* רן משה, גבעולים. במקור רצה להתגייס ליחידת דובדבן, אגוז או ליחידה 504, אך ויתר על יום סיירות בשל אי-רצונו להתגייס בחודש מרץ; אחר כך שובץ כלוחם בגבעתי.
* יוסף מולויה, פתח תקווה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* מתוך סדרת הרשת "עורך הכבוד" [https://www.youtube.com/watch?v=GfsEZwZVlP0 יוצרי סדרת "לוחמים" הבמאי תומר לוין והעורך נדב אלוביק, מספרים על תהליך העבודה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תאגיד השידור הישראלי: תוכניות וסדרות רשת
קטגוריה:סדרות רשת ישראליות
קטגוריה:צה"ל בתוכניות טלוויזיה