OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
צונג-דאו לי

צונג-דאו לי (באנגלית: Tsung-Dao Lee, בכתב סיני: 李政道; 24 בנובמבר 1926 – 4 באוגוסט 2024) היה פיזיקאי אמריקאי ממוצא סיני. ב-1957, בגיל 31, זכה יחד עם צ'ן-נינג יאנג בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם בנושא אי שימור הזוגיות של הכוח הגרעיני החלש. החל משנת 1953 לימד באוניברסיטת קולומביה עד לפרישתו ב-2012.

לי היה מהצעירים ביותר שקיבלו את פרס נובל לפיזיקה, צעירים ממנו היו רק ויליאם לורנס בראג (בגיל 25) וורנר הייזנברג (בגיל 30). לי ויאנג היו הסינים הראשונים שזכו בפרס נובל.

==ביוגרפיה==
נולד בשאנגחאי ב-24 בנובמבר 1926. אביו עבד בתעשיית הכימיקלים. ב-1943 החל לימודי הנדסה כימית באוניברסיטת ג'ג'יאנג אך עבר למחלקה לפיזיקה ובה למד בשנים 1944-1943. בעקבות המלחמה נאלץ לעבור ל"אוניברסיטה הלאומית המאוחדת של דרום המערב", איחוד של מספר אוניברסיטאות שהתקיים בזמן המלחמה. ב-1946 עבר לאוניברסיטת שיקגו שם החל לימודי דוקטורט וב-1950 הגיש את עבודת הדוקטורט, בהנחיית אנריקו פרמי. שימש תקופה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וב-1953 מונה לפרופסור באוניברסיטת קולומביה, שם נשאר עד פרישתו.
בתחילה חקר מודל פתיר של תורת שדות קוונטית הידוע כמודל לי. לאחר מכן עבר להתמקד בפיזיקת חלקיקים, ובפרט חקר את הקאון.

הקאונים הנייטרליים נתגלו לראשונה בשנות ה-40 המאוחרות, הם תויגו כמזוני t ו-q, ודעיכתם הייתה תעלומה גדולה, ונקראה 'חידת ה-τ–θ'. לשני החלקיקים הייתה מסה זהה, והדבר היחיד שהיה שונה ביניהם היה תהליך הדעיכה שלהם והעובדה שלשני סטים נפרדים של תוצרי התפרקות הייתה זוגיות שונה. בשנת 1956 הציעו לי ויאנג שזוגיות לא צריכה להישמר באינטראקציות חלשות (אינטראקציות חזקות ואלקטרומגנטיות משמרות את הזוגיות). לאחר שבשנת 1957 צ'ין-שיונג וו הציגה אימות ניסויי להשערה זו בהתפרקות בטא של קובלט, זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה על עבודתם.

מעבר לפיזיקת חלקיקים, לי היה פעיל בפיזיקה סטטיסטית, באסטרופיזיקה, בהידרודינמיקה, במערכות מרובות עצמים, במצב מוצק ובכרומודינמיקה קוונטית על סריג.

ב-1983 כתב מאמר תחת הכותרת "שמא הזמן הוא משתנה בדיד דינמי?", המאמר גרר סדרה של פרסומים על ידי לי ועמיתיו סביב ניסוח יסודות הפיזיקה באמצעות משוואות הפרש.

ב-1975 לי ועמיתיו ייסדו את התחום של סוליטונים לא טופולוגיים, דבר שהוביל לעבודתו על כוכבים סוליטונים ועל חורים שחורים במהלך שנות ה-80 וה-90.

בשנים 1997–2003 היה ראש מרכז המחקר RIKEN-BNL שפעל לבניית מחשבי-על לצורך חישובים של כרומודינמיקה קוונטית על סריג. ב-1998 הגיעו ל-1 טרהפלופס וב-2001 הגיעו ל-10 טרהפלופס.

עבד יחד עם ריצ'רד פרידברג על פיתוח שיטה חדשה לפתרון משוואת שרדינגר.

נפטר ב-4 באוגוסט 2024.

==קישורים חיצוניים==

* 

* פרופסור עדי ארמוני, [https://lbscience.org/2017/11/22/העולם-שבתוך-המראה/ העולם שבתוך המראה], באתר "מדע גדול, בקטנה", 22 בנובמבר 2017
* [http://www.columbia.edu/cu/physics/fac-bios/Lee_TD/faculty.html הדף של לי], באתר אוניברסיטת קולומביה 
* 

קטגוריה:פיזיקאים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל סינים
קטגוריה:שאנגחאי: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:זוכי מדליית אוסקר קליין
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של איטליה
קטגוריה:סינים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1926
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
תעשו לי מקום

תעשו לי מקום הוא אלבום הבכורה של הראפר הישראלי איזי. ב-12 בדצמבר 2012 שוחרר האלבום להאזנה באתר יוטיוב, וב-17 בינואר 2013 החל להימכר בחנויות. האלבום הופק במלואו על ידי ג'וזף (חבר בהרכב Http). באלבום התארחו האומנים: שירה גבריאלוב, נצ'י נצ', קאשי, דין כהן, בוקה והצמד עידו בי וצוקי. האלבום כולל שירים סאטיריים לצד שירי מחאה. שירי האלבום צברו מעל ל-25 מיליון צפיות ביוטיוב.

==רקע==
הסינגל הראשון מהאלבום, "כלבויניקית", פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של איזי ב-3 באפריל 2011. הסינגל גרף הצלחה גדולה בקרב בני הנוער ופרץ לאיזי את הדרך למיינסטרים. הסינגל הוא שיר אהבה לחברתו דאז שירה גבריאלוב. לסינגל נעשה רמיקס רשמי על ידי צמד הדי-ג'יים שוהם וגבריאל, אשר שוחרר ב-6 במאי 2011. ב-9 באוגוסט 2011 איזי הוציא לאור את הסינגל השני מהאלבום, "כולי בהיי". ב-22 בספטמבר 2011 יצא לאור הקליפ של השיר.

לאחר הוצאת הסינגל השני איזי הוציא לאור את השירים: "מה שעושה לך טוב", "כמו כישוף" (אשר שוחרר כקליפ), "כשהעולם יעצור" (שבו הוא מארח את שירה גבריאלוב), "חיים רק פעם אחת" (הופק על ידי הדי ג'יי דין כהן) ו"לא נורמלי" (שבו התארחו והפיקו הצמד עידו בי וצוקי). ב-12 בדצמבר 2012 איזי הוציא לאור את שאר שירי האלבום לעמוד היוטיוב שלו. ב-17 בינואר האלבום החל להימכר בחנויות השונות.

ב-21 וב-22 בינואר 2013 איזי ערך שני מופעי השקה לאלבום הבכורה שלו ברידינג 3 בתל אביב. במופעים התארחו האומנים: קאשי, נצ'י נצ', דין כהן, קטלין רייטר, שירה גבריאלוב ואליעד נחום. לאחר הופעות ההשקה ברידינג 3, איזי ערך גם הופעות השקה בהיכל התרבות בבאר שבע ובמועדון הביט שבחיפה.

== רשימת רצועות ==

קטגוריה:אלבומי 2012
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי היפ הופ ישראליים
הילדה החולה

הילדה החולה, 1885-6{{ש}}שמן על בד{{ש}}120 x{{כ}} 118.5 ס"מ{{ש}}הגלריה הלאומית, אוסלו
"הילדה החולה" (בנורווגית: Det Syke Barn) היא סדרה בת שישה ציורים וכמה הדפסים מאת הצייר הנורווגי אדוורד מונק, שנוצרו בין השנים 1885–1926. עבודות אלו מתארות ילדה חולה היושבת במיטתה.

==היסטוריה==
במרכז סדרת הציורים "הילדה החולה" מופיע ייצוג של יוהנה סופי, אחותו של הצייר, שנפטרה ממחלת השחפת בשנת 1877, בהיותה בת 15. יוהנה מתוארת כשהיא יושבת במיטתה, נשענת על כר גדול ולצדה אשה בעלת שער כהה המרכינה את ראשה. ייתכן כי אשה זו היא קארן ביולסטאד (Karen Bjolstad), דודתה של יוהנה, שטיפלה בה לאחר מות האם.

למרות אופיו האוטוביוגרפי של הציור, הרי תיאורים של ילדים חולי שחפת היוו נושא מקובל באמנות האירופית באותה עת. במכתב משנת 1930 למנהל הגלריה הלאומית באוסלו כתב מונק כי "בהקשר ל'הילדה החולה', אני סבור שהיה זה 'עידן הכריות'. ציירים רבים יצרו ציורים של ילדים חולים שעונים על כריות."

מונק יצר שש גרסאות שמן לציור זה, כשהראשונה הושלמה בין השנים 1885–1886 ונחשבה כציור הכנה (Study). שלושה מציורים אלו נמצאים כיום באוסלו (1885-6; 1925; 1927), אחד בעיר גוטנברג שבשוודיה (1896), אחד בסטוקהולם (1907) ואחד בלונדון (1907). בנוסף, יצר מספר גרסאות בליתוגרפיה, תצריב ובמחט יבשה (drypoints). הראשונה מביניהן נוצרה בשנת 1892.

==תיאור==
הציור "הילדה החולה" מציג את הילדה שעונה על כר גדול, פניה בפרופיל והיא פונה אל עבר אשה המרכינה ראשה. סדרת הציורים מתאפיינת בגוונים ירקרקים של בגדי הדמויות ושל השמיכה שעל המיטה, המעניקים את הגוון השולט לציורים. ראשה של הילדה מודגש על ידי הכר הלבן, המבודד את ראשה משאר הפורמט.

על אף בשולי הפורמט מופיעים חלקים של רהיטים, כגון פינת שולחן ועליה כוס, הרי מונק יצר קומפוזיציה המדגישה את הסטטיות של הדמויות.

סגנון הציור הוא אקספרסיבי בבחירת הגוונים, המעניקים לציור גוון דרמטי, ובמשיכות המכחול ההולכות והופכות חופשיות יותר במהלך השנים.

<gallery>
Munch Det Syke Barn 1885-86.jpg| גרסת 1885–1886
Munch The Sick Child 1894 Etching.jpg| גרסת 1894
Munch Det Syke Barn 1896.jpg|גרסת 1896
Edvard Munch - The Sick Child I - Google Art Project.jpg| גרסת 1896
Edvard Munch - The sick child (1907) - Tate Modern.jpg|גרסת 1907
MunchDaskrankeMaedchen.JPG| גרסת 1925

</gallery>

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20130531035954/http://www.nasjonalmuseet.no/en/collections_and_research/edvard_munch_in_the_national_museum/the_sick_child/ הילדה החולה, 1885-6], באתר הגלריה הלאומית, אוסלו (באנגלית)
*[http://www.tate.org.uk/art/artworks/munch-the-sick-child-n05035 הילדה החולה, 1907], באתר גלריית טייט (באנגלית)
*[http://www.moma.org/explore/multimedia/audios/325/3898 הילדה החולה, ליתוגרפיה, 1896], באתר המוזיאון לאמנות מודרנית (באנגלית)
*[https://www.britishmuseum.org/explore/highlights/highlight_objects/pd/e/edvard_munch,_the_sick_child,.aspx הילדה החולה, מחט יבשה, 1894], באתר המוזיאון הבריטי (באנגלית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:נשים בציור
פרוטו-פמיניזם

פרוטו-פמיניזם (או: טרום-פמיניזם) הוא מונח המתאר תנועות או אישים שדגלו בערכי הפמיניזם, עוד קודם להגדרת המושג, ולרוב ללא קשר לפמיניזם המודרני. לעיתים משמש המונח גם לפמיניזם מן המאה ה-18 וה-19.

==יוון העתיקה==
אפלטון בספרו "המדינה" מגדיר את תפקיד הנשים בעיניו:

במדינתו האידיאלית של אפלטון, הנשים והגברים נושאים בזכויות ובמטלות שוות, כשההבדל היחיד בעיניו הוא ההבדל הפיזי ביניהם, כשהגברים חזקים יותר מן הנשים.

==המזרח התיכון==

פרופ' שולמית שחר מצביעה על העובדה כי קודם עליית האסלאם הייתה נפוצה תופעת נשות העסקים. כדוגמה היא מציגה את ח'דיג'ה אשת מוחמד, שהיותה אשת עסקים מצליחה הייתה נורמה ולא יוצאת דופן. לאחר האסלאם, היא טוענת, נעלמה התופעה ללא שוב, עד לעת המודרנית. עם זאת, ניתן למנות מספר תאולוגים איסלאמיים בולטים שטענו לשוויון (אם כי חלקי) בין גברים לנשים, למשל: אבן ערבי טען כי נשים יכולות להגיע לאותם דרגות רוחניות כגברים. אבן עסאכר כתב כי נשים יכולות ללמוד, להשכיל ולקבל תארים אקדמאיים ולשמש כמורות. אבן רושד בן המאה ה-12 טען כי נשים זהות לגברים בכל התחומים, ומסוגלות לבצע את כל התפקידים שאותם מבצעים הגברים.

==ימי הביניים והרנסאנס==
לפרוטו-פמיניזם בימי הביניים חשיבות רבה, בעיקר בגלל השפעתו העקיפה והישירה על הפמיניזם המודרני. בין השאר ניתן למנות את הסופרת מארי דה פרנס בת המאה ה-12, המשוררת הונציאנית קריסטין דה פיזאן בת המאה ה-14 מחברת הספר עיר הגבירות, לאורה צ'רטה סופרת של המאה ה-15, קתרין מאראגון והפילוסוף בן חצרה חואן לואיס ויוס שטען לזכות הנשים להשכלה, כמו גם רודולף אגריקולה בן התקופה.

==המאה ה-17==
מארי דה גורנה, חברתו ועורכתו של מישל דה מונטן, פרסמה ב-1622 את חיבורה "שוויון בין גברים לבין נשים" וב-1626 את "תרעומת הנשים", שני חיבורים פמיניסטיים. פרנסואה פולה דה לה-בארה (François Poullain de la Barre) פרסם ב-1673 את ספרו "De l'égalité des deux sexes" ("לשוויונם של שני המינים"). 

לאחר פרסום פמפלט מיזוגיני בשם "The arraignment of lewd, idle, froward, and unconstant women" ("כתב האישום של נשים זנותיות, עצלות, קשות-לב ובלתי ממושמעות") פרסמה נערה צעירה בשם רייצ'ל ספט, ביתו של כומר מקומי, מאמר נגדי. המאמר הכתוב היטב, טען לשוויונם של הנשים לעומת הגברים, ונכתב היטב תוך הפגנת ידע נרחב ורטוריקה מעולה. בנוסף לדעה הייחודית שהוצגה במאמר, באופן נדיר נכתב המאמר תחת שמה האמיתי של הכותבת, ולא תחת פסבדונים.

מעט מאוחר יותר, במחצית השנייה של המאה ה-17 פעלה וכתבה מרי אסטל, שני ספריה הידועים ביותר: "A Serious Proposal to the Ladies, for the Advancement of Their True and Greatest Interest" (הצעה רצינית לגברות, לקידום האינטרס האמיתי והעליון שלהן) (1694) ו-"A Serious Proposal, Part II" (הצעה רצינית, חלק שני) (1697). בספריה היא פורשת את משנתה בדבר מתן חינוך לנשים, דבר שבתקופתה נחשב כצעד נועז. מעט קודם לה, המלומדת ההולנדית-גרמנית אנה מריה ואן סכורמן פרסמה אף היא ספר בו קראה לחינוך לנשים.

==לקריאה נוספת==
* שולמית שחר, המעמד הרביעי: האשה בחברת ימי-הביניים, הוצאת דביר, 1983

==הערות שוליים==

קטגוריה:פמיניזם
*
סעיף 8

סעיף 8 הוא (באנגלית: Section 8) כינוי לקטגוריית סעיפים של שחרור מן הכוחות המזוינים של ארצות הברית, כאשר חייל אינו מתאים לשירות בגלל הפרעות נפשיות. כאשר חייל משוחרר מן הכוחות המזוינים של צבא ארצות הברית מסיבות נפשיות, או שהוא מתנהג כמי שיש לו הפרעות נפשיות, אומרים עליו כי "הוא בסעיף 8".

==מקור המונח==
המונח מגיע מתקנות מספר 615-360 של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם סעיף 8 פקד על שחרור אלו שאינם כשירים נפשית לשירות צבאי.

בשנת 1950 שחרור בעזרת סעיף 8 ניתן לכל חייל או חיילת שנתגלה כי הם הומוסקסואלים. בנוסף לקלון המתלווה לשחרור על ידי סעיף 8, בוטלו לחיילים הללו הטבות ותיקי מלחמת העולם השנייה.

בצבא האמריקני פסקו מלעשות שימוש בשחרור על פי סעיף 8 כדי לשחרר חיילים מסיבות פסיכולוגיות או פסיכיאטריות ובמקום משתמשים בתקנות ההפרדה 635-200 של השירות הפעיל. בפרק 5, פסקה 13 נכתב כי יש לשחרר את החיילים שאובחנו בצורה רפואית הסובלים מהפרעת אישיות.

==הפיכת המונח לנפוץ==
המונח נעשה נפוץ בעקבות סדרת הטלוויזיה "מ.א.ש", שם רב-טוראי קלינגר ניסה לקבל שחרור בעזרת סעיף 8 אך לבסוף זנח את מאמציו.

גם בסרט "מטאל ג'אקט", המגויס לאונרד לורנס הידוע בכינוי "גומר פייל" הופך לבלתי יציב בעליל כתוצאה מההתעללות של מדריך האימונים.

==ראו גם==
*פרופיל 21

==הערות שוליים==

קטגוריה:סלנג צבאי
האישה באגם

האישה באגם הוא רומן מאת ריימונד צ'נדלר, שיצא בשנת 1943. גיבור הספר הוא גיבורו הקבוע של צ'נדלר, הבלש הפרטי פיליפ מרלו, בלש משטרה וחוקר במשרד התובע המחוזי של לוס אנג'לס בעברו.

==עלילת הספר==
עלילת הספר נפתחת כאשר בלש הפרטי פיליפ מרלו מתבקש על ידי מר קינגסלי לאתר את אשתו הנעדרת, לאחר שזו ברחה עם מאהבה לבקתת נופש שלחוף אגם בהרי קליפורניה. כבר בראשית החקירה מתגלה גופת אישה אחרת טבועה באגם (ומכאן שם הספר).מרלו נדרש לתמרן בין שתי חקירות ולפענח את הקשר בין מות האחת להיעלמות האחרת? בספר מתמודד מרלו עם נבלים מסוגים שונים ובכלל זה שוטרים מושחתים, שיכורים, סחטנים ואנשי החברה הגבוהה של העיירה "ביי סיטי", המנסים למנוע את גילוי סודותיהם הכמוסים.

מרלו מתואר בספר כגבר קשוח, ציני וחד לשון, המתנגש לעיתים קרובות עם אנשי המשטרה המרובעים, פועל בסביבה העירונית המאוכלסת בלוס אנג'לס, ונע בין בתי פאר של לקוחות עשירים לבין הסמטאות האפלות בשולי הכרך. גובהו כמטר ושמונים והוא שוקל כשמונים וחמישה קילוגרם. הוא שותה ויסקי (בעיקר בורבון) וברנדי. אף כי הוא שותה כמויות גדולות של אלכוהול ואם זאת כמעט אף פעם אינו משתכר עד אובדן שליטה מלא או חלקי. למעשה האלכוהול לא מאט אותו כלל, רק מקהה את הכאב על מנת לאפשר לו להמשיך ללא לאות במרדף אחר פתרון התעלומה שלפניו. הוא לא בררן לגבי טיב המשקה שלו פרט לכך שיוגש בכוס אם כי גם את העיקרון הזה הוא מוכן לנטוש לעיתים עבור משקה הגון. הוא צלף הבקי היטב בשימוש באקדח וכן בעל מיומנות גבוהה בקרב מגע ואיגרוף.
==קישורים חיצוניים==

* 
* רון מיברג, [http://www.thepost.co.il/news/new.aspx?pn6Vq=EE&0r9VQ=EJIKL בלש במים], סופהשבוע, 23 בדצמבר 2013.
* .
* .
* .
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:ריימונד צ'נדלר
קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 1943
קטגוריה:חוקרים פרטיים בדיוניים
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
גאבו

גאבו (בפורטוגזית: Gabu) היא העיר הגדולה במזרח גינאה ביסאו. בעיר מתגוררים 14,336 תושבים (2008). היא רחוקה 45 ק"מ מבאפאטה וכ-150 ק"מ מביסאו.

העיר ידועה בעיקר בתושביה המוסלמים מבני העם הפולי (Fula). במקור שם העיר היה Nova Lamego והעיר שכנה במרכז ממלכת קאאבו עד למאה התשע עשרה. היום זאת עיר מסחר חשובה של גינאה-ביסאו ובה מתנהל רוב המסחר עם המדינות השכנות סנגל וגינאה.

== אקלים ==
האקלים בגאבו הוא אקלים סוואנה טרופי (Aw בשיטת קפן). העונה היבשה נמשכת מנובמבר עד מאי. עונת הגשמים מיוני עד אוקטובר ובה יורדים משקעים בכל יום בשילוב סופות רעמים. במשך כל השנה הטמפרטורה גבוהה והלחות רבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גינאה ביסאו: ערים
המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו

המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

==היסטוריה==
המרכז בעכו הוקם בשנת 2010 בזכות שיתוף פעולה של מספר גופים - המרכז לטניס בישראל, עיריית עכו, חברת IDB והסוכנות היהודית - שתרמו על מנת שיהיה לראשונה מרכז טניס בעיר לרווחת התושבים ואנשי אזור הגליל המערבי. טקס חנוכת המרכז התקיים ב-6 ביוני 2010 בהשתתפות אלפי תושבים ואנשים מכובדים כגון נוחי דנקנר (יו"ר קבוצת IDB דאז), מיכאל ורעיה שטראוס, ראש העיר שמעון לנקרי, שאול מופז, אלן הופמן (מנכ"ל הסוכנות היהודית), טניסאית העבר אנה סמשנובה ובהנחיית דני רופ. במהלך הטקס התקיים משחק ראווה בין שחר פאר לעופרי לנקרי שגדלה בעכו ושיחקה בדצמבר 2013 בגמר אליפות ישראל לבוגרים.

==הפעילות במרכז==
במרכז 13 מגרשי טניס מוארים ביניהם אצטדיון מרכזי המכיל 600 מקומות ישיבה. המרכז מקיים תוכניות טניס מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים, תוכנית תחרותית מוצלחת והשכרת מגרשים. למרכז תוכניות מיוחדות למען הקהילה שממומנות בעזרת תרומות: תוכניות לאוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים, תוכנית מיוחדת לילדים ונוער בסיכון, תוכנית דו-קיום ותוכנית גנים תאומים, בה גן יהודי וגן ערבי משתפים יחד פעולה בפעילות ספורטיבית במרכז הטניס וגם מבקרים אחד את השני בגן. מנהל המרכז מיומו הראשון הוא אלעד רוט, יליד נהריה.

מאז פתיחתו, התקיימו במרכז הטניס בעכו בכל שנה תחרויות בינלאומיות לגברים ונשים, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של העיר בה התקיימו תחרויות טניס בינלאומיות.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131113122150/http://www.tennis.org.il/tennisakko.aspx?c0=13143&bsp=13144&bss53=13144 המרכז לטניס בישראל - אזורי עכו], באתר המרכז לטניס בישראל

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:עכו: חינוך
קטגוריה:המרכז לטניס בישראל
קטגוריה:עכו: ספורט
פינת זולה

פינת זולה
בתחום עיצוב הבית והגינה, פינת זוּלָה היא פינת ישיבה המיועדת להשרות על המשתמשים בה שלווה ורוגע - אחת ממשמעויותיה של מילת הסלנג "זולה". במקרים רבים הפינה ממוקמת בגינה, ליד בריכת שחייה, על מרפסת או על גג. 

כמוצר מוכן הנמכר בחנויות רהיטים, השם "פינת זולה" מתאר מערכת ישיבה של ריהוט גן. היא כוללת ספה וכורסאות המורכבות מבסיס עץ ומכריות נפרדות, ושולחן. הספה והכורסאות נמוכות מן הרגיל ומאפשרות רביצה או שכיבה למחצה.

פינת זולה, המאפשרת מנוחה והתרגעות, מופעלת לעיתים במקומות עבודה, לנוחות העובדים, ובספריות, לנוחות המשתמשים בהן.

==קישורים חיצוניים==
* נועה סלור, [https://www.bvd.co.il/%D7%A2%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%91-%D7%97%D7%93%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%A2%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%91-%D7%97%D7%93%D7%A8-%D7%A2%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%91-%D7%97%D7%93%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%91%D7%99%D7%AA/%D7%9E%D7%93%D7%A8%D7%99%D7%9A-%D7%A2%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%91-%D7%97%D7%93%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%9B%D7%9A-%D7%AA%D7%A2%D7%A6%D7%91%D7%95-%D7%90%D7%AA-%D7%97%D7%93%D7%A8%D7%99-%D7%94%D7%91%D7%99%D7%AA/%D7%9C%D7%94%D7%91%D7%99%D7%90-%D7%90%D7%AA-%D7%A1%D7%99%D7%A0%D7%99-%D7%94%D7%91%D7%99%D7%AA%D7%94-%D7%97%D7%9E%D7%99%D7%A9%D7%94-%D7%98%D7%99%D7%A4%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%A2%D7%99%D7%A6%D7%95%D7%91/ להביא את סיני הביתה: חמישה טיפים לעיצוב פינת זולה חלומית], באתר המגזין בנין ודיור
* 

קטגוריה:ריהוט
קטגוריה:סלנג עברי
פאמיוט

פאמיוט (בגרינלנדית: Paamiut) בעבר נקראה פרדריקסהוב (Frederikshåb) היא עיר השוכנת בדרום-מערב גרינלנד, לחופי ים לברדור. לפי מספר התושבים בעיר, מדורגת פאמיוט במקום השמיני באי. בספטמבר 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים.

== היסטוריה ==
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו באזור פאמיוט, מעידים על התיישבות בני אדם במקום לפני כ-3,500 שנה.

בשנת 1742 הקים הסוחר הדני יאקוב סברין (Jacob Severin) באזור העיר תחנת מסחר, והוא קרא לה פרדריקסהוב, על שם פרדריק החמישי, מלך דנמרק.

ההתיישבות במקום שגשגה הודות לסחר ענף בפרוות ובליוויתנים, העיר נודעה גם באמני הסטיאטיט שישבו בה. בשנת 1909 הוקמה בעיר כנסייה מעץ בסגנון נורווגי והכנסייה נחשבת לאחת היפות בגרינלנד.

כתוצאה מהתחממות העולמית החלו להגיע לחופים הסמוכים לעיר דגי הקוד (מין בקלה). משנות החמישים ועד לסוף שנות השמונים שגשגה תעשיית הדייג בעיר, דבר שהביא רבים להתגורר בעיר, ואת הרשויות לפתח את פאמיוט כעיר ראשית לאזורה. במסגרת תוכנית הפיתוח שכונתה G60, נבנו בעיר בית חולים, אולם ספורט הגדול בגרינלנד, ומבני תעשייה גדולים.

בסוף שנות השמונים הצטמצמה אוכלוסיית דגי הקוד, ותושבים רבים עזבו את פאמיוט.

במרכז העיר נמצא מוזיאון מקומי, השוכן בנגריה ומחסן מלח מהמאה ה-19.

== תחבורה ==
קו המעבורת Arctic Umiaq המקשר בין נארסאק לאילוליסאט, עוצר בעיר. בשנת 2007 נפתח שדה התעופה של העיר, ובו מסלול טיסה שאורכו 799 מטרים. חברת התעופה אייר גרינלנד מפעילה טיסות סדירות באמצעות מטוסי ה- שלה לנרסארסואק ולנוק.

== כלכלה ==
מרבית התושבים בעיר מתפרנסים מדייג. כשאר הערים במערב גרינלנד, גם חופה של העיר אינו קופא בחורף. זרם מערב גרינלנד הנגרם מזרם מזרח גרינלנד, סוחף עמו בעונת הסתיו דובי ים.

== דמוגרפיה ==
בשנת 2013 התגוררו בעיר 1,515 תושבים, נתון המציב את העיר במקום השמיני במספר תושביה בגרינלנד. בשנת 2005 דורגה פאאמיוט במקום השביעי, בשני העשורים האחרונים אוכלוסיית העיר מדלדלת כמעט מדי שנה, משנת 1990 ירדה אוכלוסיית העיר בשיעור של 31 אחוזים.

== אקלים ==
האקלים בעיר הוא אקלים קוטבי, עם חורף מושלג וקיץ קר.

== ערים תאומות ==
לפאאמיוט הסכם ערים תאומות עם:
* 

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גרינלנד: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1742
יחיאל בכר

חכם יחיאל בכר, יליד חברון, איש היישוב הוותיק, ומחלוצי היישוב היהודי ביפו. היה בין רוכשי הפרדס ביפו שלימים נמכר למשה מונטיפיורי ונודע בשם פרדס מונטיפיורי.

בשנת 1842 רכש חכם יחיאל יחד עם הרב יהודה הלוי מרגוזה, רבה של העיר יפו, וחכם אברהם פנסו, חלקת אדמה בגודל של 103 דונם על גדות נחל איילון (ואדי מוסררה), צפונית-מזרחית ליפו. שם נטעו על השטח פרדס 5,310 עצים, מהם 2,210 עצי הדר. בבאר בפרדס הותקנה אנטיליה ונבנה בו מבנה שנועד לשמש כמחסן.

חכם יחיאל בכר, עבר מחברון והתיישב ביפו בשנת 1855. בביתו הקים תלמוד תורה בו היה המלמד. 

נפטר בשנת ה'תרכ"ו ונטמן בבית העלמין היהודי ביפו.

==לקריאה נוספת==
* פנחס גרייבסקי, "זיכרון לחובבים הראשונים", חוברת יג', ירושלים תרפ"ח.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברון: אישים בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי ביפו
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:נפטרים ב-1866
עומאר (סרט)

עומאר (בערבית: عمر, תעתיק מדויק: "עמר") הוא סרט קולנוע פלסטיני משנת 2013 שנכתב ובוים על ידי האני אבו אסעד. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר בשנת 2014. זהו הסרט השני שייצג את פלסטין ושנבחר כמועמד לפרס זה; הסרט הראשון, "גן עדן עכשיו", גם הוא סרטו של אבו אסעד.

עלילת הסרט נסובה סביב דמותו של עומאר (אדם בכרי), אופה פלסטיני צעיר המאוהב בנדיה (לים לובאני), אחות חברו הטוב והמיליטנטי טארק (איאד חוראני). בעקבות רצח חייל ישראלי שעומאר משתתף בו, יחד עם צעיר נוסף בשם אמג'ד ובהנהגתו של טארק, הוא נלכד ונעצר על ידי השב"כ. הוא נאלץ להפוך למשת"פ, ובינו לבין מפעילו הישראלי רמי (וואליד זואיטר) מתפתח משחק חתול ועכבר, ועומאר עומד בפני קונפליקט של בגידה בעמו וחבריו לבין אהבתו לנדיה.

אבו אסעד סיפר כי את התסריט לסרט כתב תוך ארבעה ימים, ולאחר שנה של מימון, החלה הפקת הסרט. הסרט צולם בישראל בנצרת ובשטחי הרשות הפלסטינית בשכם ובמחנה הפליטים אל-פארעה. הסרט לא נשען בהפקתו על גופים ישראליים כלשהם, וצוות ההפקה והשחקנים היו רובם פלסטינים.

הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל קאן, בו זכה בפרס חבר השופטים בקטגוריית "מבט מסוים". בנוגע למועמדותו לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, ראויה לציון העובדה כי בניגוד לסרטו הקודם של אבו אסעד, "גן עדן עכשיו", אשר האקדמיה האמריקאית לקולנוע הציגה אותו כנציג "הרשות הפלסטינית", מועמדות זו הוצגה כמועמדות של "פלסטין".

הסרט הושווה על ידי מבקרים שונים לסרט הישראלי "בית לחם", שעוסק בנושאים דומים והיה נציג ישראל במועמדות לפרס האוסקר לסרט הזר, אך לא נבחר כמועמד לפרס.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 
* 
* 
* הארץ, "[http://www.haaretz.com/culture/arts-leisure/1.568974 Palestinian film 'Omar' nominated for Oscar]", 16 בינואר 2014
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטי 2013
קטגוריה:קולנוע פלסטיני
קטגוריה:השב"כ בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטים בערבית
ג'ון שרימפטון

מייג'ור גנרל ג'ון שרימפטון (באנגלית: John Shrimpton) היה מושל גיברלטר מה-24 בדצמבר 1704 ועד ל-24 בדצמבר 1707.
== חייו ==
שרימפטון מונה למייג'ור במשמר הגרנדירים. בשנת 1693, במהלך מלחמת תשע השנים, הוא נפצע בקרב לאנדן שהתרחש בפלנדריה.. בשנת 1701 נבחר לפרלמנט של אנגליה מטעם מחוז וויטצ'רץ'.

בשנת 1704, לאחר שגיברלטר נכבשה על ידי צי אנגלי-הולנדי במלחמת הירושה הספרדית, גבר האיום עליה מצד כוחות ספרדיים-צרפתיים שרצו לשוב ולשלוט בה. ב-9 באוקטובר 1704 הטיל כוח צרפתי-ספרדי מצור על גיברלטר; למעלה מ-7,000 חיילים ספרדים וצרפתים צרו על כ-2,000 מגינים בריטים והולנדים הנאמנים לקרל השישי. בדצמבר של אותה השנה פיקד שרימפטון על תגבורת של 2,200 חיילים בריטים והולנדים שנשלחו לגיברלטר בדרך הים, במטרה לתגבר את חיל המצב של גיברלטר בכח אדם, מזון ותחמושת. שרימפטון היה המושל בפועל של גיברלטר באותה התקופה, על אף שמונה רשמית לתפקיד רק ב-1705. ב-31 במרץ נכשלה המתקפה הצרפתית-ספרדית, והמרשל דה טסה הצרפתי נאלץ להפסיק את המצור על גיברלטר.

ב-1705 מינה קרל השישי רשמית את שרימפטון, בעצתה של אן, מלכת בריטניה, למושל גיברלטר. שרימפטון נותר בתפקיד עד ה-24 בדצמבר 1707, אז הוחלף על ידי מייג'ור גנרל רוג'ר אליוט. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי גיברלטר
בית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים, אוניברסיטת תל אביב

בית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים פועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. בחוג מתקיימות תוכניות לימודים לתואר בוגר (ראשון) לתואר מוסמך (שני) ולתואר דוקטור. מטרת בית הספר להקנות לתלמידים ידע, כלי ניתוח ודרכי חשיבה בתחומי ההתמחות השונים של מדע המדינה: פוליטיקה ומשטר בישראל; יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה; מנהל ומדיניות ציבורית; התנהגות וכלכלה פוליטית; מחשבה מדינית ותורת המשטרים.

==תחומי לימוד בחוג==
פוליטיקה ישראלית ופוליטיקה השוואתית – תחום זה עוסק במחקר המדינה המודרנית נושאים מרכזיים: ריבונות; משטר, תרבות פוליטית, בחירות; תנועות חברתיות, אידאולוגיות, זהות; ביורוקרטיה; שסעים בחברה הישראלית; הסכסוך הישראלי-פלסטיני; דת ומדינה; מיעוטים בחברה הישראלית; פוליטיקה ומשפט; נשים בפוליטיקה הישראלית; אלימות פוליטית; תקשורת פוליטית.

יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה – תחום זה עוסק בהבנת תהליכים בינלאומיים: התפתחות היחסים הבינלאומיים; מבנה הסדר הכלכלי הבינלאומי; גלובליזציה; דיפלומטיה וקבלת החלטות; מדיניות ותקשורת; משא ומתן ושיתוף פעולה בין מדינות; סוגיות של מלחמה; הסדרים בינלאומיים ושלום; תפוצת נשק ומדיניות בעידן הגרעיני; הרתעה ופיוס; עיצוב מדיניות החוץ והביטחון של ישראל; יחסי ארצות הברית-ישראל; טרור בינלאומי; תקשורת בינלאומית ועוד.

מנהל ומדיניות ציבורית – תחום זה עוסק בהבנת ארגונים מבניים של המנהל הציבורי: תהליך קביעת מדיניות ציבורית; מודלים של קבלת החלטות בהקשרים פוליטיים, חברתיים וארגוניים; היחסים בין מדיניות הממשלה והשלטון המקומי בנושאים של כספים, חינוך, תקציב ותכנון; הפרטה; קבוצות אינטרס ;פוליטיקה ומדיניות אורבנית; רפורמות מנהליות ואופנות ניהול בסקטור הציבורי; מדיניות בריאות ועוד.

מחשבה מדינית – במסגרת זו עוסקים בהוגי דעות פוליטיים מרכזיים מהתקופה העתיקה ועד ימינו כגון: אפלטון, אריסטו, מקיאבלי, הובס, רוסו, מרקס, ובר. ידונו נושאים כמו עצמה, אנרכיה, לאומיות, דמוקרטיה, פאשיזם, נאציזם, סוציאליזם ועוד.

== תוכניות מיוחדות בחוג ==
* התוכנית ללימודי ביטחון
* התוכנית ללימודי דיפלומטיה
* התוכנית לתקשורת פוליטית למנהלים
* התוכנית האקזקוטיבית לדיפלומטיה וביטחון
* התוכנית הבינלאומית לביטחון ודיפלומטיה
* התוכנית הבינלאומית במדע המדינה ותקשורת פוליטית
* תוכנית הפכ"מ

==היסטוריה==

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:אוניברסיטת תל אביב: הפקולטה למדעי החברה
קטגוריה:מדע המדינה
דידייה בורקהלטר

דידייה בורקהלטר (Didier Burkhalter; נולד ב-17 באפריל 1960) הוא פוליטיקאי שווייצרי מן המפלגה הליברלית השווייצרית, אשר כיהן כשר החוץ של שווייץ. במהלך שנת 2014 כיהן גם כנשיא שווייץ.

==ביוגרפיה==
בורקהלטר נולד וגדל בכפר אוברנייר על שפת אגם נשאטל. השלים לימודים לתואר אקדמי בכלכלה, ולפני שעבר לפוליטיקה מילא מספר תפקידים בעולם האקדמי והמגזר הפרטי. 

בשנת 1985 הצטרף בורקהלטר למפלגה הדמוקרטית הרדיקלית (כיום המפלגה הליברלית הדמוקרטית, או ה-FDP). בשנים 1990 עד 2001 כיהן בפרלמנט של קנטון נשאטל. מ-1991 ועד 2005 היה חבר מועצת עיריית נשאטל ועמד בראשה במשך שלוש תקופות.

ב-2003 נבחר בורקהלטר לחבר המועצה הלאומית, הבית התחתון של אספת הברית של שווייץ. ב-2007 נבחר למועצת הקנטונים, הבית העליון של אספת הברית. במהלך תקופה זו שימש כחבר במספר ועדות פרלמנטריות פדרליות והיה גם חבר במשלחת השווייצרית לאספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).<ref></ref>

===כהונה במועצת הברית===
ביולי 2009 הכריז על מועמדותו לכהן במועצת הברית (ממשלת שווייץ) ובנובמבר אותה שנה נבחר לתפקיד. שימש שר הפנים (ראש המחלקה לענייני פנים) בשנים 2009–2011 ולאחר מכן היה לשר החוץ (ראש המחלקה לענייני חוץ), תפקיד בו שימש גם כמקביל לכהונתו כנשיא. במאי 2013 ביקר בורקהלטר בישראל.

במהלך שנת 2013 שימש בורקהלטר כסגנו של נשיא שווייץ באותה שנה, אולי מאורר. ב-4 בדצמבר 2013 בחרה בו אספת הברית לשמש כנשיא שווייץ במהלך שנת 2014. בתום השנה פינה את מקומו לסימונטה סומרוגה.

בורקהלטר פרש ממועצת הברית ב-31 באוקטובר 2017. במקומו נבחר למועצה איניאציו קאסיס, שגם ירש את תפקידו כשר החוץ.

באפריל 2018 התבטא בורקהלטר כי היה חלוק על עמיתיו למועצת הברית במספר עניינים ערכיים יסודיים, ובהם יצוא נשק לאזורי קונפליקט וכן סגירת פערי השכר בין גברים לבין נשים.

בורקהלטר נשוי לאשה ממוצא אוסטרי ואב לשלושה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131207071940/http://www.admin.ch/br/dokumentation/mitglieder/details/index.html?lang=en&id=134 דידייה בורקהלטר] באתר מועצת הברית של שווייץ
* [http://www.eda.admin.ch/eda/en/home/dfa/head.html ביוגרפיה של בורקהלטר] באתר המחלקה לענייני חוץ של שווייץ
* [http://www.pmo.gov.il/MediaCenter/Events/Pages/eventswiss020513.aspx פגישת בורקהלטר וראש הממשלה נתניהו בישראל] באתר משרד ראש הממשלה

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי שווייץ
קטגוריה:שרי חוץ של שווייץ
קטגוריה:שרי פנים
קטגוריה:פוליטיקאים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1960
המרכז לטניס בישראל - טבריה

המרכז לטניס בישראל - טבריה, הוא אחד מ-14 המרכזים ברחבי הארץ של המרכז לטניס בישראל.

==היסטוריה==
המרכז נפתח בשנת 1989 בשיכון ד' בעיר - אחת משכונות המצוקה הגדולות (בהמשך שונה שם השכונה לרמת אגוז). הסיבה למיקומו של המרכז בשכונה זו הייתה לתת נגישות לאוכלוסייה הקרובה בעלת המצב הסוציו אקונומי הקשה, על מנת שהילדים יוכלו לבלות את אחר הצהרים והחופשות שם במקום להישאר ברחובות. המרכז היה כמובן נגיש לכל תושבי העיר והאזור שהגיעו כדי ללמוד את משחק הטניס.

ביל ליפי, אחד מששת המייסדים של המרכז לטניס בישראל, סיפר את הסיפור של הקמת המרכז בטבריה: "לארי קרוליק היה איש נפלא שאהב ילדים. הוא לא שיחק טניס. במהלך טיול בישראל, בזמן שנסע ברכבת מת"א לירושלים, הוא הודיע שהוא מעוניין לתרום מיליון דולר כדי לבנות מרכז טניס בטבריה. כאשר התקיים טקס חנוכת המרכז, קרוליק כבר גסס מסרטן. הוא טס במיוחד עם משפחתו ורופאו האישי מארצות הברית לישראל והגיע לטבריה עם מסוק כדי להיות בטקס. כמה ימים לאחר מכן הוא נפטר".

==הפעילות במרכז==
במרכז בטבריה שישה מגרשים, קיר אימון מקורה, מועדון לילדים, שלושה מקלטים ניידים, כיתת לימוד, מקלחות ושירותים וגישה לנכים. במרכז תוכניות טניס מגוונות לילדים, נוער ומבוגרים: תוכנית לגני ילדים ופיתוח מוטורי מגיל 3-6, תוכנית מיני טניס לגילאי 6-8, טניס לגילאי 8-18 ותוכנית תחרותית לילדים מצטיינים המשלבת גם אימוני כושר ואימונים מנטליים. למבוגרים יש חוגי טניס וקרדיו טניס. השחקנים הבולטים שגדלו בטבריה במהלך השנים וזכו באליפויות ישראל לנוער: ויקטור קוליק, גיא קובי, אלירן דויב ואיגור סמילנסקי. במרכז מתקיימות תחרויות ארציות, אזוריות ופנימיות במהלך השנה וימי כיף לתושבי העיר.

המרכז בטבריה מקיים תוכניות רבות למען הקהילה שממומנות על ידי תורמים יקרים בחו"ל: תוכניות למען ילדים ונוער בסיכון, תוכנית לאנשים בעלי מוגבלות שכלית, תוכנית לדו קיום (חיים משותפים) ותוכנית לעולים חדשים.

במלחמת לבנון השנייה ב-2006 נאלץ המרכז להפסיק את פעילותו בעקבות ירי קטיושות על טבריה. כדי להרחיקם מקו האש, הוזמנו ילדי המרכז להתארח במרכז לטניס בישראל - רמת השרון שם התאמנו וישנו אצל משפחות מהאזור. 

מנהל המרכז הראשון בטבריה היה שמוליק טלר ואחריו ניהלו קרול לובל וישה אקסנוב, כאשר המנהל משנת 2009 ועד היום הוא טל אמסלם.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20131113121654/http://www.tennis.org.il/tennis_tiberias.aspx?c0=13131&bsp=13144&bss53=13144 המרכז לטניס בישראל - טבריה], באתר המרכז לטניס בישראל

קטגוריה:המרכז לטניס בישראל
קטגוריה:טבריה: ספורט
מפרץ נעמה

מפרץ נעמה () הוא מפרץ טבעי במצרים, וכפר הנופש המרכזי של העיר שארם א-שייח' שבדרום חצי האי סיני. המקום מפורסם באיכות המלונות, בתי הקפה, הבזארים והמסעדות שבו.<ref name="City of Peace"></ref>

כפר הנופש במפרץ נעמה הוקם לראשונה בתקופת ההתיישבות הישראלית במקום, כ-6 קילומטרים צפונית מזרחית לבתי העיר אופירה ששכנה במקום. המקום לא נהרס והשליטה בו הועברה למצרים שהמשיכה לפתח אותו.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מצרים: מפרצים
קטגוריה:שארם א-שייח'
קטגוריה:אופירה
קטגוריה:סיני: התנחלויות
שיקום הידרותרפי

שיקום הידרותרפי הוא שיקום פיזיולוגי המשתמש בטכניקות מים לא פולשניות על מנת לשקם פגיעות גוף או לסירוגין לעזור להתמודד עם מומים מולדים או פציעות כרוניות. 

== יישומים ==
מגוון האפשרויות השונות לטיפול הידרותרפי מקנות ספקטרום רחב של תוכניות טיפול למגוון רחב של אוכלוסיות.

שחייה טיפולית - מותאמת בדרך כלל מגיל שש ומעלה ומתמקדת בעיקר בטיפול לאנשים עם פתולוגיות נוירולוגיות ואורתופדיות. למים יש שש תכונות עיקריות שעוזרות לטיפול: משקל סגולי, ציפה, צמיגות, לחץ הידרוסטטי, טמפרטורה והתנגדות. המטפל במים בשחיה שיקומית ישתמש בתכונות האלה לפי מצב המטופל ויבחר את סוג הטיפול, מים עמוקים או רדודים, הרפיה או מתיחה. בריכה טיפולית שבה יש מים חמים או בריכה בטמפרטורה רגילה. וישלב במהלך הטיפול לפי צרכיו של המטופל שיטות שונות כגון: שחיה שיקומית, תרגולים במים, וואטסו, הליוויק, באד ראזאז, ג'הארה, שיאצו, ווטר דאנס (ריקוד במים) ועוד
בעיקר לילדים בעלי צרכים מיוחדים עוזרת הן לגוף והן לנפש.

* יתרונות גופניים: חיזוק והגמשת שרירים, שיפור ושימור טווחי תנועה, שיפור קואורדינציה, יציבות וגמישות, שיפור הנשימה, פיתוח סיבולת לב-ריאה וסיבולת שרירית.
* יתרונות נפשיים: חיזוק הביטחון והדימוי העצמי, עזרה בהתמודדות עם חרדות ומצבי מתח ולחץ, הרפיה נפשית וגופנית. 

שיקום הידרותרפי הוא כלי יעיל כפיזיותרפיה לספורטאים, אתלטים בעיקר, להחלמה מנזקי הספורט באשר הוא.

השיקום אינו רק פיזי, אלא אמור לסייע לאדם להתמודד טוב יותר עם תנועתו ומכאוביו גם מחוץ לבריכה הטיפולית ולפתח חוסן נפשי לבעיות המנטליות שנוצרות עקב מוגבלות פיזית. 

נפגעי תאונות אשר סובלים מ CRPS (תסמונת כאב כרוני) מוצאים נחמה בטיפול הידרותרפי, מאחר שהמים מקלים על ההתנגדות ומבטלים משקל הם חווים פחות כאב מהטיפול, דבר המאפשר משך טיפול ארוך יותר ויעיל.

כמו כן ניתן ליישם טיפול הידרותרפי למגוון פגיעות ומחלות נוספות כגון החלפות מפרקים, אירוע מוחי (CVA), טרשת נפוצה, נפגעי עמוד שדרה (SCI), דלקות מפרקים, פרקינסון, פוליו, מחלות שרירים, לקויות התפתחותיות, פגיעות ראש וכן שיקום מניתוחים בגב, בכתף, בברכיים ועוד .
==סוגי טיפול==
סוגי טיפול נפוצים ומטרתם:

* הליוויק - שיטת טיפול הידרותרפי המעודדת את עצמאות המטופל, שיטה זו מטיבה במיוחד עם מטופלים הזקוקים לתחושת ביטחון ושליטה על חייהם, ניתן לומר שזו השיטה הנפוצה ביותר לטיפול הידרותרפי ובין השיטות הוותיקות בתחום. 
* באד רגץ - (טכניקת הטבעות) זוהי שיטת טיפול הכרוכה בהצפה של המטופל על גבי מצופים ייעודיים חלקיים, התומכים בגוף. במהלך הטיפול מבצע המטפל מניפולציות שונות בגוף המטופל. שיטה זו מתאימה במיוחד לשחרור שרירים ומיועדת לאנשים הסובלים מטונוס שרירים גבוה, כגון חולי שיתוק מוחין (cp). מטרתו המקורית של הטיפול הייתה לחזק את שרירי פלג הגוף העליון ולהאריך את טווחי התנועה. ברבות השנים השתכללה השיטה וכיום היא מופעלת במישור האופקי והאנכי ונעזרת בתרגילי התנגדות ויציבה.
* וואטסו - זוהי שיטת טיפול שהתפתחה במקור מטיפולי השיאצו ולמעשה מדובר במעין טיפול שיאצו במים חמימים. השיטה מעולה לשחרור מתחים והרפיה, אידיאלי לסובלים מבעיות טונוס שרירים וילדים בעלי שיתוק מוחין.

== לקריאה נוספת ==
* <div class="mw-content-ltr">Bruce E. Becker, MD, MS, Aquatic Therapy: Scientific Foundations and Clinical Rehabilitation Applications,January 19, 2009; accepted May 28
</div>

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.ewacmedical.com/products/modular-pool/modular-pool/?gclid=CMSghbmU-LsCFWbLtAodAV8ASw]
*[http://www.hydrotherapy4you.com/]

קטגוריה:שיקום
קטגוריה:פיזיותרפיה
יצחק טאוב

יצחק טַאוּבּ (17 בינואר 1927 – 17 בינואר 2014) היה עיתונאי, כלכלן ומנהל ישראלי. שימש פרשן כלכלי וכתב בנושאי כלכלה במספר כלי תקשורת בהם קול ישראל, "על המשמר" ו"דבר". היה דוברו ומזכירו הכללי של בנק ישראל, יו"ר רשות ניירות ערך ומנהל מוסד ביאליק.

== קורות חיים ==
יצחק טאוב נולד בשנת 1927 בעיר ברטיסלאבה שבצ'כוסלובקיה (כיום בירת סלובקיה). ב-1939 עלה לארץ ישראל. בשנת 1944, כשהיה בן 17, התגייס לפלמ"ח ושירת במסגרת פלוגות ו' וי"א בהכשרת החושלים (גבע, 1945). בוגר החוג כלכלה ומוסמך במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

טאוב היה כתב ופרשן לענייני כלכלה בעיתונים "על המשמר" ו"דבר". במשך שנים רבות הגיש ביחד עם העיתונאים יצחק טישלר, צבי קסלר ואחרים את תוכנית הרדיו היומית לענייני כלכלה ומשק "על מספרים ואנשים" בקול ישראל.

בראשית שנות ה-60, בתקופת כהונתו של דוד הורוביץ כנגיד בנק ישראל, החל טאוב לשמש בתפקיד דובר הבנק ולאחר מכן עוזר לנגיד. החל באמצע אותו עשור כיהן כמזכירו הכללי של הבנק עד 1972, לאחר שזנבר החליף את הורוביץ כנגיד הבנק.

ב-1972 מונה לעמוד בראש הוועדה לריסון ולייעול ההוצאות בתחום ההסברה והפרסומים (ועדת טאוב) שהסדירה את תחום ההסברה לציבור הישראלי, קבעה כללים לפרסום חומרים בידי משרדי הממשלה, קבעה את תפקידם של מרכז ההסברה ושירות הסרטים הישראלי בהקשר זה, והמליצה על סיום הופעתו של שנתון הממשלה. על אף שלא כל מסקנות הוודעה מומשו בפועל נודע לה חשיבות רבה בעיצוב תחום ההסברה בעשורים הבאים. 

בין השנים 1974–1979 כיהן בתפקיד יו"ר רשות ניירות ערך.

בשנת 1974 מונה לעורך "רבעון לכלכלה", כתב עת מדעי ישראלי לנושאי כלכלה, וערך אותו במשך שנים רבות.

החל מתחילת שנות ה-80 כיהן טאוב במשך שנים רבות בתפקיד מנכ"ל "מוסד ביאליק", וגם לאחר פרישתו מתפקיד זה המשיך לשמש חבר בדירקטוריון המוסד. בנוסף, היה חבר בהנהלותיהם של ארגוני תרבות וחינוך, בהן מליאת מועצת העיתונות, אגודת העיתונאים בירושלים, יו"ר הנהלת תיאטרון החאן, הנהלת התאחדות הוצאות הספרים בישראל, חבר בחבר הנאמנים ובוועד המנהל של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, חבר הנהלת המכון לתרגום ספרות עברית וחבר מועצת המנהלים של הוצאת עם עובד.

טאוב התגורר במושב בית זית ונמנה עם ותיקיו. נפטר בבוקר יום הולדתו ה-87, בינואר 2014. נקבר בבית העלמין של מושבו. הותיר אשה, מרית, ושלושה ילדים: גדי טאוב (עיתונאי וסופר), הגר (עובדת סוציאלית) ונועה (מפיקה).

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:סגל על המשמר
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:כתבים כלכליים ישראלים
קטגוריה:פרשנים כלכליים ישראלים
קטגוריה:כלכלנים ישראלים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:בית זית: אישים
קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חברי מועצת העיתונות בישראל
קטגוריה:יושבי ראש רשות ניירות ערך
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1927
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
אבנט (חברה)

אבנט היא אחת מהחברות הגדולות בעולם בתחום שיווק רכיבי אלקטרוניקה ומחשבים, עם מחזור מכירות עולמי של 27 מיליארד דולר (2013).

החברה הוקמה על ידי מהגר יהודי מרוסיה בשם צ'ארלס אבנט, שפתח בברוקלין בתחילת שנות ה-60 חנות למוצרי אלקטרוניקה (כגון רדיו, שפופרות וכדומה). מאז, החברה עברה עשרות רכישות ומיזוגים, אך שמרה על שמה המקורי.

החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק מאז 1959.

החברה מעסיקה כ-19,000 עובדים. בישראל מיוצגת אבנט על ידי אבנט ישראל, הנמצאת בתל-מונד עם כ-110 עובדים ובניהולו של דני קורן. אבנט ישראל מפיצה רשמית של כ-150 יצרני רכיבים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.avnet-israel.co.il/אבנט-ישראל/ אבנט ישראל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה
יוסף רפאל בן נון

הרב יוסף רפאל בן נון (ה'תקפ"א 1821, ירושלים – 1906, יפו) היה מרבני ירושלים, ורבה הספרדי של יפו בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.

==קורות חיים==
נולד בירושלים בשנת ה'תקפ"א (1821) לרבי יעקב וללאה. בצעירותו למד בישיבות הספרדיות, ובסיום לימודיו הוסמך לרבנות ונישא לשרה פרסייאדו.

בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 שימש כרבה של העדה הספרדית ביפו, ופעל לגיבושה.

נודע בעמדתו התקיפה בסכסוך שפרץ סביב מגרש מונטיפיורי, שהוקדש לעדה המערבית ביפו, ושהביא להתערבותם של העסקנים נסים בכר, חיים אמזלג ויוסף נייגו. במסגרת הסכסוך, חתם בשנת ה'תרנ"ה על פסק דין בנושא.

מאמריו התורניים פורסמו בכתב העת המאסף.

חיבורו התורני הגדול, המכונה "יאיר מבין", עוסק בכללים והגדות בש"ס ובפוסקים. בשל מצבו הכלכלי, שלא איפשר לו להוציא לאור את הספר, פרנסי יפו ייסדו ועדה להדפסתו, בהם אהרון שלוש, נסים קורקידי, יוסף בן שמחון ועוד, שהחלו בהוצאתו בשלבים בחוברות. חלק גדול מהחיבור עודנו בכתב יד בלבד. בשער החוברת תואר החיבור כך:

.

בתשרי ה'תרס"ה, שהה בג'רבא.<ref>ראו: שו"ת ברית כהונה, מהד' ג'רבא ה'תשכ"ז, דף קסה א.</ref>

הלך לעולמו ביפו בכ"ב באדר ה'תרס"ו (1906).

==משפחתו==
בניו: יעקב וחיים. בתו זינבול נישאה לאברהם מויאל.

==קישורים חיצוניים==
* 
* משה דוד גאון, [http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_36724_177.pdf "יהודי המזרח בארץ ישראל" חלק ב' עמ' 169].
* חיבורו, [https://www.otzar.org/wotzar/book.aspx?104531 יאיר מבין], באתר אוצר החכמה
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:יפו: רבנים
קטגוריה:רבני העיר יפו
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין היהודי ביפו
קטגוריה:רבנים ביישוב
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-19
קטגוריה:ילידי 1821
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1906
פסניארי

פסניארי (Песняры, מבצעי שירים) הוא אנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי נודע שנוסד במינסק בשנת 1969 ופעל בברית המועצות ובלארוס עד לשנת 1998. הבסיס לשירי הלהקה היה הפולקלור הבלארוסי. שירי הלהקה בוצעו בבלארוסית וברוסית. היא הגיעה לשיא הפופולריות בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20.

הלהקה נוסדה ב-1 בספטמבר 1969 כאשר קבוצת מבצעים ממינסק קיבלה הכרה רשמית כלהקה. אומנם כבר בשנת 1968 הקבוצה הופיע במספר הופעות כליווי לזמרים וגם עם שירים שבוצעו על ידי חבריה. השם של הלהקה היה "ליאבוני". מייסד ומנהלה היה ולדימיר מוליאבין.

בשנת 1970 הלהקה השתתפה בתחרות זמר כלל ארצית וזכתה במקום השני. באותה שנה הוחלט לשנות את שמה ל"פסניארי". בשנת 1970 ללהקה הצטרף לאוניד בורטקביץ'. באביב 1971 הוצא התקליט הראשון של הלהקה. הלהקה המשיכה להשתתף בהצלחה בתחרויות זמר בברית המועצות ואף נשלחה לתחרויות מחוץ לגבולות ברית המועצות. בשנת 1976 היא לראשונה הופיע עם סדרת הופעות בארצות הברית.

בשנים 1973-1976 הלהקה שולבה במספר סרטים בה בוצעו שיריה הפופולריים.

בשנת 1976 הלהקה הופיע עם אופרת רוק ובשנת 1978 עם אופרת רוק נוספת. האופרות התבססו על פולקלור בלארוסי. בשנת 1979 למייסד הלהקה ולדימיר מוליאבין הוענק תואר אמן העם. רפרטואר הלהקה כלל בעיקר שירים שנכתבו על ידי ולדימיר מוליאבין על פי מילים של שירי עם בלארוסים. בנוסף לכך היו שירים שהולחנו על ידי אלכסנדרה פחמוטובה, אוסקר פלצמן ונוספים.

בתחילת שנות ה-80 לאוניד בורטקביץ' עזב את הלהקה. לקראת סוף שנות ה-80 רק מוליאבין ונגן סקסופון ולאדיסלב מיסביץ' נותרו מההרכב המקורי של הלהקה.

בשנת 1998 ולאדיסלב מיסביץ' מונה למנהל הלהקה. כצעד מחאה מוליאבין פנה לאלכסנדר לוקשנקו והנשיא החליט על הקמת להקה חדשה בראשות מוליאבין. ללהקה זו חזר גם לאוניד בורטקביץ'. אומנם בשנת 2003 מוליאבין נהרג בתאונת דרכים ולהקה התפרקה.

בשנת 2013 קיימות מספר להקות שמבצעות שירי הלהקה המקורית וטוענות להיות יורשים של הלהקה המקורית.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.vma-pesnyary.com/info/news.php אתר הלהקה]
* [http://www.pesnyary.com/ אתר על היסטוריית הלהקה]

קטגוריה:להקות סובייטיות
קטגוריה:בלארוס: תרבות
שלמה קורן

יצירה של שלמה קורן, מעין גשר פתוח, בפארק בדרום-מזרח אמסטרדם
שלמה קורן (Shlomo Koren; 3 בספטמבר 1932 – 16 בנובמבר 2013) היה פסל וצייר ישראלי-הולנדי יליד גרמניה, שפעל בעיקר באמסטרדם.

==ביוגרפיה==
שלמה קורן נולד בקלן, גרמניה בשנת 1932. בשנת 1936 עלה לארץ ישראל עם משפחתו. ב-1954 החל ללמוד אמנות ב"בצלאל" בירושלים.
בשנת 1960, לאחר שסיים את לימודיו, היגר עם משפחתו לאמסטרדם שבהולנד.

יצירתו המוקדמת של קורן כללה בעיקר עבודות גרפיות, ובהן שרטוטי דיאגרמות ואיורים טכניים בדויים. בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל לעסוק בפיסול גאומטרי, שאופיין במינימליזם ובשימוש במתכות כפלדת אל-חלד ואלומיניום. בשנות ה-90 החלו להיכנס לעבודותיו דימויים פיגורטיביים.

בנו נמרוד קורן, שעלה לישראל, הוא צייר החי ופועל בכפר האמנות האקולוגי "ורטיגו" בקיבוץ נתיב הל"ה.

==השכלה==
*1958 בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים

==תערוכות יחיד==

* 1959 - גלריה צ'מרינסקי, תל אביב.
* 1964 - גלריה רינה, ירושלים.
* 1973 - "שלמה קורן: פסלים", מוזיאון ישראל, ירושלים.

==פרסים==
*1959-1958 -, פרס לעידוד אמנים צעירים, אגודת הציירים, תל אביב
*1970 - פרס, תערוכת רישום בינלאומית, וינה, אוסטריה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://rogallery.com/Koren_Shlomo/Koren-bio.htm רשימת תערוכות] באתר RoGallery
* 
* 
<div class="mw-content-ltr">
* Piet Heinkade, [http://www.tijdruimte.nl/artikelen/NIW/Shlomo-Koren.htm Monumenten van voorbijglijdende tijd], Nieuw Israëlietisch Weekblad, 30 September 2005
</div>
* 

קטגוריה:פסלים ישראלים
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:פסלים הולנדים
קטגוריה:ציירים יהודים הולנדים
קטגוריה:ישראלים שהיגרו להולנד
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
בצלאל טרייבר

בצלאל טרייבר (נולד ב-1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שימש עד ראשית שנת 2018, אז פרש לגמלאות, כסמנכ"ל משרד הביטחון, כראש אמו"ן האגף למבצעים לוגיסטיים ונכסים וכראש רח"ל.

==ביוגרפיה==
טרייבר נולד וגדל בבית יהושע, אחד משלושה בנים של מנחם ומינה טרייבר, ממייסדי היישוב. 

עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר טרייבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס סיור. בהמשך עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לסיירת ושימש כמפקד צוות. במלחמת יום הכיפורים שימש כקצין המבצעים של הסיירת ולחם בחזית הדרום. במהלך המלחמה נפצע, אולם התאושש מפציעתו ושב לשירות. בהמשך שימש כסגן מפקד הסיירת וכמפקד גדוד 17. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כסגן קחצ"ר בדרגת אל"ם. בשירות המילואים שימש בין היתר כחונך למפקדי חטיבת גולני.

לאחר פרישתו מצה"ל שימש סמנכ"ל לארגון ומינהל ברשות שדות התעופה. ב-2005 מונה לראש מנהלת המעברים היבשתיים. מונה לסמנכ"ל משרד ביטחון וראש אמו"ן (אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים), בתפקיד זה היה אמון על בניית בסיסי צה"ל, על בניית הגדר כנגד המסתננים בגבול ישראל מצרים, ועל פריקת אמצעי הלחימה מאוניית הנשק "קלוס סי". 

ביוני 2014 מונה לממלא מקום ראש רח"ל. בנובמבר 2015 אישרה ממשלת ישראל את מינויו לראש רח"ל, לתקופת כהונה בת ארבע שנים.
שימש כראש רח"ל עד ינואר 2018, אז הודיע לשר הביטחון על רצונו לפרוש מהתפקיד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.424shaked.co.il/%d7%91%d7%a6%d7%9c%d7%90%d7%9c-%d7%98%d7%a8%d7%99%d7%99%d7%91%d7%a8/ בצלאל טרייבר בארכיון לוחמי סיירת שקד]
*.
* .
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי חטיבת אפרים
קטגוריה:לוחמי סיירת שקד
קטגוריה:ראשי האגף למבצעים לוגיסטיים ונכסים
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת גולני
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בית יהושע: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
מלון ענבל

מלון ענבל (נקרא בעבר מלון לרום) הוא בית מלון יוקרתי בשכונת טלביה בירושלים, בעל דירוג "5+ כוכבים". בשנת 2011 דורג כמלון הטוב ביותר בישראל.

== היסטוריה ==
המלון הוקם על ידי חברת לרום שהייתה שותפות של אל על וחברת סנשיין אינטרנשנל הוטלס. לצורך בניית המלון הוקצה לחברה מגרש במתחם עמרייה עליו הייתה חורשת זיתים. המלון תוכנן על ידי האדריכל, חתן פרס ישראל, יעקב רכטר. הבנייה במתחם, שתוכנן במקור לכלול שמונה מגדלי מגורים ושני בתי מלון רבי-קומות, זכה להתנגדות רבה, ובעקבות זאת נבנה במקום רק מגדל אחד, מגדל משהב. בעקבות הביקורת, קבעה ועדת הבנייה המחוזית שהמלון יכלול רק 7 קומות, בהן 350 חדרים, במקום 11 קומות עם 500 חדרים. כמו כן המלון תוכנן סביב חצר פנימית. שינויים אלו לא ספקו את המתנגדים, בהם דמויות ידועות כמו פרופ' מיכאל ברונו, דן פטינקין, יהודה האזרחי, אשר דרשו לבטל את בניית המלון, אך עמדתם נדחתה על ידי הוועדה בספטמבר 1973, בלחץ הדרג הפוליטי. במהלך הבנייה, עלתה טענה שהמלון הוסיף על 40,000 המטרים הרבועים שהותרו לבנייה עוד 4000 מ"ר בעצה אחת עם גורמים בעיריית ירושלים ומשרד הפנים, בטענה שמדובר בשטחי שירות ולא חדרי מלון. מהלך זה נדון בדו"ח ביקורת של יורם בר סלע, היועץ המשפטי של עיריית ירושלים. בניית המלון החלה בסוף שנות ה-70 והוא נפתח בסוף 1982, ללא רישיון עסק מהעירייה בגלל סכסוך על בריכת השחייה. ממזרח למלון הוקם גן הפעמון.

בשנת 2000 הופסקה ההתקשרות בין המלון לרשת והמלון שינה את שמו ל"מלון ענבל" על שם העתק פעמון הדרור שמוצב בגן הפעמון הסמוך. היום המלון מנוהל על ידי לרום אך עדיין נקרא "ענבל".

המלון נבחר על ידי מגזין התיירות קונדה נסט למלון הישראלי הטוב ביותר בישראל והרביעי במזרח התיכון לשנת 2011 ובאותה השנה היה המלון הישראלי היחיד ברשימת מלונות היוקרה של קבוצת Preferred Hotel.

בחודש יוני 2016 הותקנה על גג המלון מצלמה פנורמית המצלמת ב-360 מעלות את נופי העיר הנשקפים מהמלון ומשדרת אותם באתר האינטרנט של המלון.
מלון ענבל על רקע העיר העתיקה של ירושלים, 2023
תוספת שתי קומות לחזית הדרום-מזרחית של מלון ענבל, 2019
בחודש נובמבר 2016 החלו במלון עבודות להרחבתו, בעלות משוערת של כ-90 מיליון ש"ח הכוללות שיפוץ השטחים הציבוריים והחדרים, הגבהת האגף המזרחי של מבנה המלון בשתי קומות נוספות כך שיתווספו לו 52 חדרים וסוויטות והקמת בריכת שחייה חדשה. את השיפוץ תכנן האדריכל מייקל שוורץ והוא הסתיים בנובמבר 2018.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

ענבל
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן יעקב רכטר
דייגו דה סלינאס

דון דייגו אסטבאן גומס דה סלינאס אי רודריגס דה בייארואל (בספרדית: Diego Esteban Gómez de Salinas y Rodríguez de Villarroel; 3 באוגוסט 1649 - 27 בנובמבר 1720) היה המושל הספרדי האחרון של גיברלטר. הוא כיהן בתפקיד זה עד לכיבושה של גיברלטר על ידי הצי האנגלו-הולנדי באוגוסט 1704, במהלך מלחמת הירושה הספרדית.

==ביוגרפיה==

סלינאס אי רודריגס נולד במדריד, ספרד, לאביו פדרו גומס סלינאס (Pedro Gómez Salinas) ולאימו אוגוסטינה רודריגס דה בייארואל (Agustina Rodríguez de Villarroel), בני האצולה הזעירה (מבורגוס מצד אביו, ומואיאדוליד מצד אמו). הוא החל את שרותו הצבאי כמשרת אישי של איניגו פרננדס דה בלאסקו (Iñigo Fernández de Velasco), המשנה הצבאי למלך קסטיליה. הוא התקדם במהירות בקריירה הצבאית שלו, קודם לדרגת נושא דגל (דרגתו של קצין זוטר ברגלים או בצי, שהיה באופן מסורתי נושא את הדגל ומכאן הכינוי) ולאחר מכן לקפטן בחיל רגלים, זאת עוד לפני שהגיע לגיל 20. בשנת 1670 הוא מונה לקפטן בחיל הפרשים, לאחר מכן נטל חלק במלחמת צרפת-הולנד ונותר בהולנד עד לשנת 1673, אז חזר לספרד והועבר לצבא קטלוניה. בשנת 1675 הוא נפצע בקרבות שהתחוללו במתקפה צרפתית על העיר פגסרדה (Puigcerdà) הסמוכה לגבול עם צרפת. בדצמבר 1677 הוא חזר למורסיה.

בשנת 1685 שירת סלינאס אי רודריגס כמרשל בחיל הרגלים הספרדי בפמפלונה, ובתקופה זו הוא הגיש בקשה להצטרף למסדר סנטיאגו; בקשתו התקבלה לאחר חקירה מעמיקה של אילן היוחסין שלו. בפמפלונה השתתף בקרבות של מלחמת תשע השנים על הגבעות של אלדידה (Alduide), שם הצליח להדוף את הפולשים הצרפתים.

ביוני 1697, כעת בדרגת גנרל, פיקד סלינאס אי רודריגס על הכוחות הספרדיים שניסו להדוף את כוחותיו של הדוכס מוונדום הצרפתי, המתקדמים לעבר ברצלונה. אולם ב-7 ביולי נכנעה העיר וב-15 באוגוסט עזבו כוחותיו של סלינאס את האזור. בשנת 1698 מונה סלינאס למושל העיר ז'ירונה.

בדצמבר 1701 מונה סלינאס אי רודריגס למושל הצבאי של גיברלטר על ידי פליפה החמישי, מלך ספרד. עם פרוץ מלחמת הירושה הספרדית והתגברות האיום על גיברלטר מצד הצי האנגלו-ספרדי, דרש סלינאס תגבורות לגיברלטר אך תגבורות מעולם לא נשלחו. ב-1 באוגוסט 1704, נחתו מלחים אנגלים בפיקודו של גאורג, נסיך הסן-דרמשטט האוסטרי, באיסתמוס צפונית לצוק ממפרץ גיברלטר. לאחר הכנתה של תוכנית תקיפה על גיברלטר, שלח גאורג מסמך ובו דרישה לכניעת חיל המצב הספרדי; אך סלינאס לא נענה לדרישה וב-3 באוגוסט החלו ספינותיו של גאורג להרעיש את גיברלטר. לאחר שהבין את חומרת המצב וכי התנגדות נוספת איננה אפשרית, נכנע סלינאס בבוקר ה-4 באוגוסט.

למרות הביקורת שנמתחה על הכישלון בגיברלטר, שכעת נצטרף גם לכישלון בברצלונה ב-1697, בכל זאת החליט פליפה החמישי למנותו בשנת 1706 למושל בייאסקוסה דה הארו (Villaescusa de Haro) שבקואנקה, שם הוא נשאר כגולה מרצון כמעט עד ליום מותו. בסוף ימיו חזר למדריד וב-27 בנובמבר 1720 הוא מת שם, בהורישו את כל נכסיו לאחותו, פרנסיסקה.

==קישורים חיצוניים==

* מסמך הכניעה עליו חתם מושל גיברלטר, דיאגו דה סלינאס, ב-4 באוגוסט 1704 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי גיברלטר
קטגוריה:ילידי 1649
קטגוריה:נפטרים ב-1720