OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חפרפרת (ריגול)

חפרפרת (באנגלית: Mole) הוא כינוי למרגל מטעם מדינה זרה, המשרת בשירות המדינה או בארגוני הביטחון של המדינה שאחריה הוא מרגל ונאמנותו נתונה להם למראית עין. 

יש המשתמשים במונח החפרפרת כדי לציין כל סוכן של מדינה זרה, הפועל במסגרת מנגנון ממשלתי של המדינה שאחריה הוא מרגל. לעומתם, יש הרואים כחפרפרת רק את מי שהיו למרגלים עוד בטרם נחשפו למידע מסווג במסגרת עבודתם בשירות המדינה שאחריה הם מרגלים (בשונה ממי ששוכנעו לרגל רק לאחר שנחשפו למידע שכזה). 

הדוגמאות הידועות ביותר של חפרפרות הם כנראה חברי חמישיית קיימברידג', אשר גויסו לריגול על ידי הק.ג.ב. - ארגון המודיעין הסובייטי - בעת לימודיהם באוניברסיטת קיימברידג', והיו לאחר מכן לחברים בדרגים הגבוהים של הממשל הבריטי ופעלו כמרגלים בתוכו.

עקב הקושי להחדיר חפרפרות למנגנון הממשל של מדינה זרה ומשך הזמן הארוך הנחוץ לשם כך, ועקב הסתרתו של מידע על פעילות זו, נדירים המקרים שבהם ידוע על חפרפרות שהצליחו להתמקם בדרגים הגבוהים של ממשל המדינה שבה ריגלו.

חפרפרות ידועות יותר בעבודת ארגוני משטרה במסגרת חדירתם לתאי פשע. בהקשר זה מכונה החפרפרת "סוכן סמוי". הכינוי של ארגוני המאפיה לסוכן שכזה הוא "עכברוש" (Rat).

הביטוי חפרפרת משמש גם לתיאור כל אדם העובד במסגרת ארגון פלוני ומבקש להשיג בו מידע חסוי שאותו יעביר אל הארגון שאליו נתונה נאמנותו בפועל.

==מקור השם==
המונח נגזר מבעל החיים חפרפרת ומתכונות החפירה העמוקות שלו - באופן הדומה לחדירה עמוקה של הסוכן בארגון היעד.

המונח חפרפרת נזכר לראשונה בספרו של סר פרנסיס בייקון תולדות שלטונו של המלך הנרי השביעי (History of the Reign of King Henry VII) (1626). 

בעת המודרנית הופיע הביטוי בספריו של ג'ון לה קארה. לה קארה טען בריאיון עיתונאי ב-1976 כי זה היה ביטוי של הק.ג.ב.

==בתרבות==
דמויות של חפרפרות הופיעו בסרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ורומנים, ובכללם סרטים בסדרת ג'יימס בונד, החפרפרת, הסדרה "24" והרומן הישראלי "בוגד".

==חפרפרות ידועות==
בישראל:
*זאב אבני – דיפלומט ישראלי שריגל בשירות ברית המועצות;
*ישראל בר – עובד משרד הביטחון וממקורביו של דוד בן-גוריון, שריגל עבור ברית המועצות;
*מרקוס קלינגברג – סגן מנהל המכון למחקר ביולוגי בישראל, שהעביר מידע מסווג על עבודתו לברית המועצות.

בעולם:
*אשרף מרואן - יועץ הנשיא אנואר סאדאת, ששימש כמרגל ישראלי בצמרת השלטון המצרית;
* אלי כהן - ישראלי ששימש כמרגל בצמרת השלטון הסורית עד שנתפס;
*יונתן פולארד - יהודי אמריקני ששירת כאזרח באגף המודיעין של הצי האמריקני וריגל שם למען ישראל;
*פיוטר פופוב – הקצין הראשון, אשר גויס על ידי סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית (CIA) מתוך המודיעין הצבאי הסובייטי;
*אולג פנקובסקי - קצין במודיעין הצבאי הסובייטי, שהעביר מידע רב חשיבות לשירותי הביון של בריטניה וארצות הברית;
*קרל קוכר – סוכנת סובייטית, שפעלה בשורות ה-CIA;
*אולדריץ' איימס, שהיה למרגל עבור ברית המועצות לאחר שהגיע לתפקיד בכיר בשורות ה-CIA;
*ארל אדווין פיטס – סוכן לשכת החקירות הפדרלית של ארצות הברית (FBI), שגויס לריגול על ידי ברית המועצות.

==ראו גם==
*סוכן כפול

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביון
גרג ולש

גרגורי ("גרג") ולש (באנגלית: Gregory ("Greg") John Welch; נולד ב-1 בינואר 1964) הוא טריאתלט אוסטרלי.

==ביוגרפיה==

גרג ולש נולד בקמפסי (Campsie), סידני, אוסטרליה. הוא ניצח ב"גרנד סלאם" של הטריאתלטיקה, שכולל את אליפות העולם בטריאתלון (ITU Triathlon World Championships) (1990), אליפות העולם באיש הברזל (1994), אליפות העולם בדואתלון ITU Duathlon World Championships (1993) ואליפות העולם של המסלול הארוך בטריאתלון (1994). 

ולש אובחן כלוקה בטכיקרדיה חדרית, והוא עבר תשעה ניתוחי לב פתוח משנת 2001 לשנת 2003, שבגינן נאלץ לפרוש מספורט תחרותי. הוא עדיין פעיל בטריאתלון בשל עבודתו כיועץ, מאמן ופרשן באיגוד הטריאתלון הבינלאומי (World Triathlon Corporation).

גרג ולש הוא אביר מסדר אוסטרליה (OAM).

==קישורים חיצוניים==
* 
* דון נורקרוס, [http://www.signonsandiego.com/uniontrib/20050207/news_1s7welch.html "אלוף העולם לשעבר בטריאתלון גרג ולש הצליח לעבור ניתוח לב מסוכן מאוד", ריאיון עם ולש], דה סן דייגו יוניון טריביון, 7 בפברואר 2005

==הערות שוליים==

קטגוריה:טריאתלטים אוסטרלים
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1966
שירות הביון של גאורגיה

{| class="wikitable" border="0" align="left"
! דגל
! סמל
|-
|דגל מחלקת המודיעין של גאורגיה
|סמל מחלקת המודיעין של גאורגיה
|}
שירות הביון של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს დაზვერვის სამსახური) היא סוכנות הביון הממשלתית של גאורגיה. מאז ה-30 בינואר 2008 בראש הארגון עומד גלה בז'ואשווילי שהוא ראש שירותי הביון הגאורגיים, שבעבר נקראו מחלקת המודיעין. קודמו בתפקיד (החל מ-2006) היה אנה ז'ווניה.

המחלקה נקראת כיום רשמית בשם שירות הביון החיצוני המיוחד של גאורגיה.

הארגון כפוף לנשיא גאורגיה כאשר ראש הארגון מכהן כיועץ הנשיא לענייני ביון. נשיא המדינה הוא שממנה ומפטר את ראש הביון הגאורגי. כל עובדי המודיעין הגאורגי הם חיילים ונחשבים אנשי משרד ההגנה. הארגון נחשב לסמי-צבאי בעיקרו ומאגד גם את תפקידי המודיעין הצבאי.

== היסטוריה ==
לאחר שיקום עצמאות גאורגיה, הוקם ב-1991 שירות הביון הגאורגי, כיורשת הוועדה הגרוזינית לביטחון המדינה (הסניף הגרוזיני של הקג"ב), כאשר חטיבת המודיעין הראשית הייתה יחידת סמך בארגון.

בין 1993 ל-1997 החטיבה הראשית לביון חוץ פעלה כחלק מהמשרד לביטחון המדינה של גאורגיה. כארגון ביון עצמאי מחלקת המודיעין הממלכתית הוקמה ב-19 בספטמבר 1997 והייתה לשירות הביון העצמאי הראשון בתולדות גאורגיה. בשנים 2004–2005, מחלקת המודיעין הוכפפה שוב למשרד לביטחון המדינה וחדלה מלהיות ארגון עצמאי. ב-24 בינואר 2005, עם מיזוג המשרד לביטחון המדינה ומשרד הפנים לכדי משרד מאוחד (המשרד לביטחון לאומי) הוחלט להפריד שוב את מחלקת המודיעין ולהופכה לארגון ביון עצמאי.

ב-27 באפריל 2010 אומץ החוק אודות המודיעין והביון הגאורגי ומחלקת המודיעין נקראה בשם שירות הביון הגאורגי.

== מבנה ==
*המינהל האנליטי - זוהי הזרוע הניתוחית של הארגון, מנתחת מידע גלוי ואוספת מודיעין ממקורות גלויים זרים
*מינהל המודיעין - זוהי הזרוע החשאית של השירות, אחראית למודיעין אנושי (יומינ"ט) ומודיעין אותות
*מינהל הביטחון - ראש המינהל הוא המפקח הכללי של הארגון. הזרוע אחראית לפיקוח על עובדי המודיעין והיא במידה רבה המקבילה הגאורגית למלמ"ב.
*המינהל האדמיניסטרטיבי - אחראית למימון, טכנולוגיית מידע, יחסים ושיתוף פעולה עם שירותי ביון זרים ונחשבת למרכז התמיכה המבצעי.
*מרכז האימונים - אחראי להיערכותם ומוכנותם המלאה של זרועות הביון הגאורגיים והכוחות המיוחדים של שירותי המודיעין הגאורגיים, מול גופי ממשל אחרים בגאורגיה.

== ראו גם ==
*המשרד לביטחון לאומי (גאורגיה)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://gis.gov.ge/ האתר הרשמי של שירות הביון הגאורגי]
* [http://news.walla.co.il/?w=//1328600/@@/item/printer שירות הביטחון הרוסי עצר מרגלים גאורגים]

קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:גאורגיה: צבא וביטחון
רוסלאן חסבולטוב

רוסלאן אימרנוביץ' חסבולטוב (ברוסית: Руслан Имранович Хасбулатов, בצ'צ'נית: Ӏимранан кIант Хасбулатов Руслан; 22 בנובמבר 1942 – 3 בינואר 2023) היה פוליטיקאי וכלכלן רוסי ממוצא צ'צ'ני.

כיהן כיו"ר הסובייט העליון של רוסיה מ-10 ביולי 1991 ועד 4 באוקטובר 1993. הסובייט העליון תפקד בתור הפרלמנט הרוסי מאז התפרקות ברית המועצות ועד הקמת הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.

== ביוגרפיה ==
חסבולטוב נולד בכפר טולסטוי-יורט, ליד גרוזני, בירת צ'צ'ניה. הוגלה בילדותו יחד עם אמו לקזחסטן במסגרת הגליית הצ'צ'נים, שעליה החליט סטלין. אביו, שהיה על ערש דווי נשאר מאחור ונפטר בסמוך להגליית המשפחה.

ב-1962, לאחר שהשלים את חוק לימודיו באלמה-אטה (כיום אלמטי), עבר חסבולטוב למוסקבה, שם למד משפטים באוניברסיטת מוסקבה היוקרתית. ב-1966, לאחר סיום לימודיו, הצטרף למפלגה הקומוניסטית. במקביל המשיך את לימודיו בנושאי כלכלה של מדינות קפיטליסטיות, ובין 1970 ל-1980 קיבל תארים אקדמאיים נוספים. במהלך שנות ה-70 וה-80 פרסם מספר ספרים בנושאי כלכלה ומסחר בינלאומיים.

בשנות ה-80 המאוחרות החל לעבוד בצמידות לכוכב העולה בוריס ילצין. בשנת 1990 נבחר לקונגרס הנגידים העממי הסובייטי. היה מנאמני ילצין בהתנגדות לפוטש ב-1991. באוגוסט אותה שנה פרש מהמפלגה וב-29 באוקטובר נבחר ליו"ר הסובייט העליון של הפדרציה הרוסית. היה בין מובילי המשבר החוקתי ברוסיה ברוסיה בשנים 1992–1993 שהסתיים בפיזור הסובייט העליון. לאחר הפיזור נעצר אך שוחרר לאחר מספר חודשים.

במחצית שנות ה-90 היה פעיל בניסיונות למצוא פתרון למשבר בצ'צ'ניה. משנת 1994 לימד באקדמיה לכלכלה על שם פלחאנוב במוסקבה. בשנת 2003 הכריז על רצונו לרוץ לבחירות לנשיאות רפובליקת צ'צ'ניה אך לבסוף לא התמודד.

מת ב 3 בינואר 2023.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יושבי ראש של פרלמנטים
קטגוריה:פוליטיקאים רוסים
קטגוריה:צ'צ'נים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1942
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2023
Painkiller

Painkiller (מילולית: הורג כאבים) הוא האלבום ה-12 של ג'ודס פריסט והאחרון שהוקלט לפני עזיבתו של סולנה של הלהקה רוב הלפורד. האלבום הוקלט ברינגולס, צרפת, בתחילת 1990 ונערך בהילורסום, הולנד, מאוחר יותר. הוא האלבום הראשון בו השתתף מתופפה הנוכחי של הלהקה, סקוט טראוויס. גרסאות הסידי והקלטות המקוריות יצאו לאור ב-3 בספטמבר 1990. גרסת רימסטר הושקה במאי 2001. האלבום זכה בגראמי בגדר "ביצוע המטאל הטוב ביותר" ב-20 בפברואר 1991.

בעקבות הכישלון באלבומם הקודם "Ram It Down", שבעצמו היה ניסיון מניעור הביזיון מאלבומם המיינסטרים שלפני "Turbo", ג'ודס פריסט חזרו לשורשיהם והתעשרו בטכניקות ספיד מטאל, שהתבטאו באלבומם הכבד והאגרסיבי ביותר עד כה.

לאחר סיבובי ההופעות של האלבום, הלפורד עזב את הלהקה במאי 1992, בעקבות מתחים שהתעוררו בלהקה. הלפורד הקים את להקתו החדשה; "פייט". ג'ודס פריסט הכריזו שהלהקה התפרקה לאחר עזיבתו של הלפורד. כאמור, הם עתידים לחזור להקליט ולהופיע שוב בעתיד, עם סולנם לעתיד טים "ריפר" אוונס, באלבומיהם "Jugulator" ו-"Domination"

== הפיינקילר עצמו ==
הפיינקילר עצמו הוא אחד מסדרת המושיעים שהומצאו על ידי ג'ודס פריסט. הפיינקילר מתואר כמשיח מטאל שנשלח לעולם להשמיד את הרוע ולהושיע את האנושות מחורבן. מאמינים כי הפיינקילר הושפע מהמלאך המופיע בעטיפת אלבומם המוקדם "Sad Wings of Destiny". הוא בנוסף מופיע ביחד עם "The Hellion" (מפלצת הריב והמדון) בעטיפת האלבום " Metal Works '73-'93" וב-"Angel of Retribution".

בנוסף לפיינקילר עצמו כדמות עטורה מתכת, הוא "רוכב על מפלצת המטאל" (Rides his metal monster), אופנוע בצורת דרקון מתכת ושני גלגלי שיניים חדים.

== רשימת רצועות ==
כל השירים נכתבו על ידי רוב הלפורד, ק. ק. דאונינג וגלן טיפטון.

# Painkiller (6:06)
# Hell Patrol (3:35)
# All Guns Blazing (3:56)
# Leather Rebel (3:34)
# Metal Meltdown (4:46)
# Night Crawler (5:44)
# Between the Hammer & the Anvil (4:47)
# A Touch Of Evil (עם כריס טסנגרידס) (5:42)
# Battle Hymn (0:56)
# One Shot At Glory (6:46)<br />
# Living Bad Dreams (5:20)<br />
# Leather Rebel (הופעה חיה) (3:38)

"Between the Hammer & the Anvil" מעמעם אל תוך "A Touch of Evil"<br />
"Living Bad Dreams" ו-"Leather Rebel (הופעה חיה)" התווספו אל האלבום בגרסת הרמסטרד שלו ב-2001.

== משתתפים ==
* רוב הלפורד - שירה
* ק. ק. דאונינג - גיטרות, שירת רקע
* גלן טיפטון - גיטרות, קלידים, שירת רקע
* אייאן היל - בס, שירת רקע
* סקוט טראוויס - תופים
* כריס טסנגרידס - קלידים ב-A Touch of Evil

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי ג'ודס פריסט
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת קולומביה רקורדס
קרניבור (מסעדה)

צליית בשר במסעדת קרניבור בניירובי
קרניבור (באנגלית: Carnivore; מילולי: אוכל בשר) היא מסעדה תחת כיפת השמים בלנגטה (Langata), פרוור של ניירובי שבקניה. היא מתמחה בבשר, ומאופיינת בבופה בשר של אכול כפי יכולתך. היא מגישה מגוון סוגי בשר ומפורסמת בבשר ציד. המסעדה מהווה יעד תיירותי פופולרי בקניה.

ב-1999 היו במסעדה 350 מקומות ישיבה ו-330 עובדי המסעדה שירתו מעל 1,000 אנשים ביום. בשר הציד המוגש כולל ג'ירפה, גנו, ותנין, מגודל בחוות הופקרט, כ-40 ק"מ מחוץ לניירובי; בנוסף להם מגישים זברה, אימפלה, אנטילופה, אריה, וגם חיות מתורבתות כמו טלה, בקר וחזיר. הבשר מבושל על גריל פחמים פתוח וענק מסתובבים שיפודים ועליהם שלל היום, הבשר מוגש על צלחות יצוקות ברזל. המסעדה דורגה במקום ה-47 בטיבה בעולם במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2002 של המגזין רסטורנט.
המסעדה דורגה במקום ה-50 בטיבה בעולם לשנת 2003.

בסמוך למסעדה שוכן מועדון הלילה "סלון סימבה" שמסוגל להכיל 2,500 אנשים, כמו גם אינטרנט קפה, מגרש משחקים ושישה ברים. המסעדה מקיימת קונצרטים בהם מופיעים אמנים מקומיים.

קרניבור היא בבעלותו של מרטין דנפורד מקבוצת תמרינד. היא פתחה את שעריה ב-1980 בידי דנפורד, אשתו וקבוצת שותפים. קבוצת תרמינד מפעילה מסעדות פירות ים תמרינד במומבסה וניירובי. למסעדה סניף נוסף, ששמו אף הוא קרניבור, הנמצא בפאתי העיר יוהנסבורג, דרום אפריקה והוא בבעלות קבוצת תמרינד.

==לקריאה נוספת==
* שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תל אביב, תשס"ג 2003, עמ' 227

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.tamarind.co.ke/restaurant.php?id=1 אתר מסעדת קרניבור בניירובי]
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A517132 קרניבור, ניירובי, קניה], סקירה באתר BBC
* ראבי נסמן, [http://news.google.co.uk/newspapers?id=Ap8NAAAAIBAJ&sjid=P00DAAAAIBAJ&pg=6791,2417687 "חיי בר על ברביקיו: זוהי 'הבהמה של הסעודה' במסעדה האפריקנית"], Associated Press
* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/business/2987849.stm "סטייקים מעולים במסעדה האפריקנית"], 30 באפריל 2003, חדשות ה־BBC

==הערות שוליים==

קטגוריה:מסעדות
קטגוריה:ניירובי
אראגונית

תפוצת השפה במחוז [[אראגון בספרד (באדום)]]
אראגונית (בפי דובריה: aragonés) היא שפה רומאנית המדוברת באזור אראגון שבצפון ספרד בפי 10,000–30,000 איש. השפה נחשבת לשריד היחיד מבין השפות הנווארו-אראגוניות.

השפה הופיעה סביב המאה ה-8 לספירה כאחד מניבים לטיניים רבים שהתפתחו באזור הרי הפירינאים. 

ב-2010 יצרה Academia de l'Aragonés אורתוגרפיה סטנדרטית לשפה. האורתוגרפיה החדשה הזו משמשת את ויקיפדיה האראגונית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספרד: שפות
התאגיד הממלכתי לייצוא נשק (רוסיה)

התאגיד הממלכתי לייצוא כלי נשק (מכונה רוסאובורונאקספורט, ברוסית: Рособоронэкспорт) היא חברת בת ביטחונית של רוסטך האחראית לייצוא נשק והיא המונופול הרוסי הרשמי בתחום ייצוא כלי נשק חדישים.

בעלי החברה הם ממשלת הפדרציה הרוסית באמצעות תאגיד רוסטך; ראש ממשלת רוסיה, בשיתוף עם הנשיא, ממנה את מנכ"ל החברה.
== היסטוריה ==
בשנות ה-90 היו ברוסיה שתי חברות לייצוא וייבוא כלי נשק:
* האחת, חברת רוסוואורוז'נייה (Росвооружение) שהייתה אחראית לייבוא נשק וחימוש הצבא הרוסי
* וחברת "פרומאקספורט" (Промэкспорт) שהייתה אחראית לייצוא תעשייתי צבאי, כמייצגת התעשיות הביטחוניות ברוסיה.

בעקבות רפורמה במערך השיתוף פעולה הצבאי של רוסיה עם מדינות זרות, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חתם על צו ב-4 בנובמבר 2000 להקמת חברה מאוחדת לייצוא וייבוא כלי נשק - חברת רוסאובורונאקספורט.

בדצמבר 2006 פוטין חתם על צו נוסף אשר קבע כי החל מ-1 במרץ 2007, חברת רוסאובורונאקספורט היא יצואנית הנשק החוקית היחידה במדינה. חברות הנשק הפרטיות והתעשיות הביטחוניות ברוסיה יכולים לייצא נשק רק באישור משרד ההגנה הרוסי ובתנאי שזהו נשק שנמכר בעבר ולא נשק חדיש, תחום שהוא באחריותה הבלעדית של רוסאובורונאקספורט.

בסוף 2005 החברה קנתה 61.8% אחוז ממניות אווטוואז - יצרנית הרכבים הגדולה ברוסיה. ב-2006 הועברה לאחריות החברה - מפיקת הטיטניום הגדולה ביותר בעולם - חברת וסמפ"ו אוויסמ"ה (ВСМПО-АВИСМА). מאוחר יותר המניות הועברו לידי חברת רוסטכנולוגיה, שהפכה לתאגיד רוסטך.

בשנת 2012 החברה מסרה נשק בהיקף של כ-13 מיליארד $.

== מנכ"לי החברה ==
=== מנכ"ל החברה הממלכתית לייצוא וייבוא כלי נשק וטכנולוגיה צבאית - רוסוואורוז'ניה ===
* ויקטור סאמויילוב (1993 - ?)
* אלכסנדר קוטלקין (? - 1997)
=== מנכ"ל החברה הממלכתית רוסוואורוז'ניה ===
* יבגני אנאנייב (1997 - 1998)
* גריגורי ראפוטה (1998 - 1999)
* אלכסיי אוגארייב (1999 - 2000)
=== מנכ"ל החברה הממלכתית הפדרלית פרומאקספורט ===
* ויאצ'סלב פילימונוב (1997 - 1999)
* סרגיי צ'מזוב (1999 - 2000)
=== מנכ"ל התאגיד הממלכתי רוסאובורונאקספורט ===
* אנדריי בליאנינוב (2000 - 2004)
* סרגיי צ'מזוב (2004 - 2007)
* אנאטולי איסאייקין (2007 - ואילך)

== קישורים חיצוניים ==

* 
ת
קטגוריה:תעשיית נשק ברוסיה
בצל ירוק 80

בצל ירוק 80 הייתה להקה ישראלית שפעלה במשך שנתיים. הלהקה הוקמה במחווה ללהקות הצבאיות, וללהקת בצל ירוק המקורית משנות החמישים. חברי הלהקה היו: גני תמיר, יובל נדב, רחלי חיים, מאיר סויסה, אבי דור, דני שגב, ורדה גורן, יואב שמר ודני בלפולסקי.

== אודות ==
בשנת 1978 פירק הרמטכ"ל רפאל איתן את הלהקות הצבאיות. במחשבה שהציבור הישראלי עדיין מעוניין לקבל בידור במתכונת הלהקות הצבאיות שהוא הכיר, יזם המפיק דודו אלהרר הקמת להקה המורכבת מיוצאי הלהקות הצבאיות.

המופע "הלהקה האחרונה" עלה בשנת 1980 בהפקתו של אברהם דשא (פשנל) בבימויו של דני ליטאי. הלהקה הופיעה בפסטיבל הזמר המזרחי בשנת 1980 עם השיר "יא סאלאם" בהלחנת חבר הלהקה מאיר סויסה למילים של יורם טהרלב. הלהקה השתתפה גם בתחרות השירוויזיון השנייה ב-1980 עם השיר "סוף טוב" שכתבה לאה לופנפלד והלחינה נורית הירש ושזכה במקום הרביעי. 

בין שיריה המוכרים "אהבת ציון" למילים של יורם טהרלב וללחן של יאיר רוזנבלום ושיר הזיכרון "אסיף", למילים של איתמר פרת וללחן של נעמי שמר, שאותו מבצעות בנות הלהקה גני תמיר ויובל נדב (חיימוביץ').

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:הרכבים ווקאליים ישראליים
קטגוריה:משתתפי פסטיבל הזמר המזרחי
החמציצים

החמציצים הייתה להקת זמר ישראלית שהוקמה בשנת 1966 על ידי נעמי פולני וארבעה מחברי להקת התרנגולים: ליאור ייני, עליזה רוזן, דבורה דותן וצביקה גרטל. 

הלהקה המשיכה, במובנים רבים, את דרכה ואופן פעולתה של להקת התרנגולים, הן מבחינת אופי הרפרטואר והן מבחינת ההקפדה על הפרטים המאפיינת את פולני, אולם התוכנית שבנו לא הצליחה מבחינה מסחרית, על אף איכותה המוזיקלית והבימתית. הלהקה פוזרה ב-1967 לאחר שנת פעילות אחת בלבד ותקליט בודד שיצא באותה שנה. 

מלבד ארבעת הזמרים, היו חברים בהרכב הרצל בודינגר (אקורדיון), עודד ייני (חליל צד), בנו הודס (בס), אהרלה קמינסקי (תופים) ויגאל קלאוס (קלרינט).

משיריהם הידועים: "מיהו המיילל ברוח", "שיר פרידה לקיץ", "מישמיש", "מרפסות" ו"את מה שרציתי".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הרכבים ווקאליים ישראליים
בוכרה (מסעדה)

בוכרה היא מסעדה השוכנת במלון השייך לתאגיד היוקרה מאוריה ITC Maurya בניו דלהי, הודו. היא נוסדה ב-1977, מגישה מטבח של מחוז הספר הצפון-מערבי, כעת בגבול שבין פקיסטן לאפגניסטן, היא "נשענת על בשרים, מושרים בציר וצלויים בטנדורי (תנור חימר)".

==תיאור==
מסעדת בוכרה מעוצבת בקירות ברזל, עמודי עץ ושרפרפים מרופדים בכרים ושולחנות עץ. היא מציעה מטבח פתוח, שם בשר וירקות נתלים על שיפודי קבב. המסעדה מגישה מטבח ממחוז הספר הצפון-מערבי של פקיסטן המוכן על תנור טנדורי מחימר, עם דגש מיוחד על קבב. על מנת לעודד את הסועדים לאכול את הקבבים במסעדה בעזרת ידיהם, לא מוגש סכו"ם וניתנים להם סינרים.

המסעדה מפורסמת בשל הקבב שלה ותבשילי ההיכר שלה הכוללים סיקנדרי ראן (רגל שלמה של טלה מושרית בציר) ומורג' מאלאי קבב (קבב עוף שמנתי). ג.פ. סינג (J.P. Singh) הוא השף הראשי של המסעדה, שמגישה אותו תפריט במשך שלושים השנים האחרונות.

המסעדה נכללה בין 50 המסעדות הטובות בעולם במשאל שערך המגזין הבריטי רסטורנט בשנים 2004-2002 ו-2007-2006. היא גם מדורגת לעיתים קרובות בין חמישים המסעדות הטובות בעולם בסקר זה מאז שנת 2002 ונחשבת לאחת המסעדות ההודיות הטובות בעולם.

==ביקורי ידוענים== 
ביל קלינטון בחר לשהות לעיתים קרובות במלון מאוריה בגלל תבשילי המסעדה. ולדימיר פוטין רצה לאכול במסעדה שלוש פעמים ביום כשהיה בניו דלהי. ב-2009, מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, ביקרה אף היא במסעדה, המנה "ארוחת הילרי" (Hillary Platter) נכללה מאז אותה עת בתפריט, ביחד עם "הארוחה הנשיאותית" (Presidential Platter) המבוססת על התבשילים הלא-צמחוניים אותם הזמין ביל קלינטון במהלך ביקורו, וגם "ארוחת צ'לסי" (Chelsea Platter), המורכבת מתבשילים צמחוניים שהזמינה צ'לסי קלינטון.

==פרסים==
* נבחרה למקום ה-14 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2011/2010 ובמקום ה-14 לשנת 2009/2008.
*	פרס Times Food בשנים 2003, 2004, 2006 ו-2007.
*	דורגה במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנים 2002 (מקום 14), 2003 (מקום 20), 2004 (מקום 36), 2006 (מקום 46) ו-2007 (מקום 37).
*	פרס Golden Fork ב-1991.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.starwoodhotels.com/luxury/offers/index.html אתר המלון]
*	Review from the International Herald Tribune
* [https://web.archive.org/web/20100927081544/http://www.recipedelights.com/restaurants/indianrestaurants-Int-I.htm "המסעדות ההודיות הטובות ביותר באינדונזיה, אירלנד, ישראל ואיטליה"], recipedelights.com 26 ביולי 2010
* [https://web.archive.org/web/20100926083321/http://www.luxury-insider.com/Regulars/Reviews_and_Commentary/Bukhara/ בוכרה, ניו דלהי, הודו, סקירה של המסעדה], uxury-insider.com

==הערות שוליים==

קטגוריה:מסעדות
הסתננות

הסתננות היא כניסה בלתי חוקית של אדם למדינה. הסתננות נעשית על ידי מי שמאפייניהם או מטרת כניסתם מונעים מהם קבלת אישור לכניסה חוקית או לשהייה חוקית במדינה.

הסתננות נעשית לטווחים אחדים של זמן שהייה במדינה:
* שהייה קצרה, למשל לשם גנבה או הברחה.
* שהייה ממושכת, למשל הסתננות של פליטים, עד שיתאפשר להם לשוב לארצם, או הסתננות של מהגרי עבודה המתכוונים לחזור לארצם לאחר שיתבססו כלכלית.
* הסתננות לשם השתקעות במדינה החדשה.

למניעת הסתננות נוקטות מדינות באמצעים מגוונים:
* התקנת גדר גבול וסביבה אמצעי אבטחה.
* סיורים של כוחות צבא ומשטרה באזור הגבול.

==ארצות הברית==

בארצות הברית המושג " מהגר בלתי חוקי" כולל גם מסתננים וגם מהגרים שנכנסו לארצות הברית באישור (ויזה ) זמני אך לא עזבו את המדינה לאחר שפג תוקף האישור. <ref></ref>

בארצות הברית נמצאים בין 7 ל-20 מיליון מהגרים לא חוקיים, רובם ממקסיקו.

על פי מחקר שנערך ב - 2017, כ 23% מכלל המהגרים לארצות הברית הם מהגרים בלתי חוקיים.<ref name=":0"></ref>

בשנת 1980 הוחלה בארצות הברית מדיניות סיוע לפליטים, ומתחילת מדיניות זו ועד שנת 2020 הגיעו אליה כ 3 מיליון פליטים.<ref name=":0" /> מנגד, בין השנים 2001-2016 גורשו מארצות הברית כ 5 מיליון מהגרים.

==ישראל==

מתחילת תקופת המנדט הבריטי הגיעו עולים יהודים לארץ ישראל באופן בלתי לגאלי (בלתי חוקי), ללא אשרות מטעם שלטונות המנדט הבריטי, ובאופן בלתי מאורגן. הם בחרו להיכנס לארץ בסתר עקב ההגבלות שהטילו הבריטים על ההגירה. בתקופה מ-1934 ועד הקמת מדינת ישראל ב-1948 התגברה מגמה זו לכדי תנועה מאורגנת שכונתה ההעפלה וכן "עלייה בלתי-לגאלית" ו"עלייה ב'". הגירה זו התקיימה בד בבד עם העלייה החוקית שנמשכה באותה עת על פי תקנות ההגירה שנקבעו על ידי ממשלת המנדט הבריטית.

בשנותיה הראשונות, החל מהסכמי שביתת הנשק שנחתמו ב-1949 ועד למבצע קדש ב-1956, סבלה מדינת ישראל מהסתננות של פלסטינים. מהם שרצו לחזור לבתים ולכפרים אותם עזבו במהלך מלחמת העצמאות, ומהם שבאו למטרות גנבה ורצח. יונה רבניצקי (ירחי), חבר קיבוץ בית-השיטה וקצין בגולני, העיר על התופעה של חזרת בדווים כדי לקצור את שדותיהם בעמק בית שאן, על אף מארבים, מוקשים שהונחו על נתיבי החדירה ואש שנפתחה עליהם: "כנראה שאין להם מה לאכול והם מסתכנים מחוסר ברירה"<ref></ref>.

בשנת 1954 חוקקה הכנסת את החוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), תשי"ד-1954, המחמיר את הענישה כלפי מסתננים. 

בשנת 2005 התגברה ההסתננות מאפריקה לישראל שנעשתה דרך גבול ישראל-מצרים - ממצרים לתוך שטח מדינת ישראל, שחלקה פליטים שנמלטו ממלחמות ומדיכוי במקום הולדתם, וחלקה מהגרי עבודה. עד 2010 חדרו לישראל יותר מ-30,000 מסתננים אפריקאים (בעיקר מאריתריאה ומסודאן). המסתננים השתקעו בעיקר בערד, באילת ובדרום תל אביב. בינואר 2010 אישרה הממשלה את בנייתה של גדר גבול בין ישראל למצרים. ב-31 בדצמבר 2012 הושלמה הקמת גדר הגבול, מלבד 15 ק"מ סביב אילת, וכתוצאה מכך ההסתננות נבלמה כמעט לחלוטין.

==ספרד==

בשל קרבתה היחסית לאפריקה, קיימים מקרים רבים של ניסיונות הסתננות לספרד, דרך הים ודרך היבשה. 

בשנת 2014 אותרו כ 14,000 מהגרים לא חוקיים דרך הים, וב 2015 כ 15,000.

בין השנים 2008-2013 דווח על 160 הברחות מסתננים דרך הים, 279 הברחות מסתננים דרך היבשה, 140 מקרים של שימוש במסמכים מזויפים. <ref></ref>

בספרד נמצאים כ 100,000 מסתננים לא חוקיים רובם מהמלחמה בסוריה.

==איטליה==

==ראו גם==
* שוהה בלתי חוקי
* הסתננות מאפריקה לישראל
* מבקשי מקלט

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פשעים
קטגוריה:הברחה
קטגוריה:הגירה
תותח נ"מ 128

תותח נ"מ 128 (כונה גם 12.8cm FlaK 40) הוא תותח נגד מטוסים בקוטר 128 מ"מ מתוצרת גרמניה הנאצית אשר היה תותח הנ"מ הכבד ביותר בצבא הגרמני במלחמת העולם השנייה.

תותח נ"מ 128 עשה שימוש במספר חידושים טכנולוגיים: טעינה אוטומטית חשמלית, כיוון אוטומטי של מרעום הזמן של הפגזים, מנועי צידוד ועלרוד חשמליים שנשלטו מעמדת בקרה סוללתית אשר קיבלה באופן ממוכן נתוני מכ"ם, ונקירה חשמלית אוטומטית של הפגזים.

פיתוח התותח החל בשנת 1936 על ידי חברת ריינמטאל-בורזיש תחת שם הפרויקט "GBH 63" והתבסס על מבנהו של תותח 105 מ"מ FlaK 38 מתוצרת החברה. אב הטיפוס הראשון נמסר לניסויים בשנת 1937 והתותח עבר בהצלחה את ניסויי הירי. עם זאת, תוצאות ניסויי השדה העלו כי אינו פרקטי כתותח נייד עקב מגבלות משקל והצורך לפרק את קנהו ולניידו בנפרד. לאור ביצועיו הטובים של התותח הוחלט בכל זאת להכניסו לשירות ובשנת 1941 סופקו התותחים המבצעיים הראשונים.

רובם המכריע של התותחים הוצבו בעמדות נייחות, בין השאר במגדלי נ"מ ייעודיים (Flaktürme) שהגנו על ברלין, המבורג ווינה.
כ-200 תותחים הורכבו על קרונות רכבת וכן פותח נגרר ייעודי (Sd.Anh.220) שאפשר את ניוד התותח בשלמותו על גבי כבישים.

סך הכל יוצרו כ-1100 קנים במספר דגמים (חלקם בעלי יותר מקנה אחד). אורך חיי כל קנה נאמד בכ-1000–2000 יריות.
הייצור הואץ בשנה האחרונה של המלחמה, ככל הנראה כמענה להגברת מתקפות מפציצי בעלות הברית על ערי גרמניה.

==דגמים==
* Flak 40/1 - הדגם הנייח והנייד על גבי נגרר ייעודי
* Flak 40/2 - דגם מתפרק לניוד על גבי מספר נגררים
* Flak 40/4 - להתקנה על גבי רכבות
* Flak 40/M - להתקנה על גבי ספינות (ככל הנראה לא נכנס לשימוש)
* Flak Zwilling 40 - תותח כפול, בעל שני קנים. הותקן בעיקר על מגדלי נ"מ.
* PaK 40 L/61 - הסבה של התותח לשימוש כחימוש העיקרי של משחית הטנקים הנסיוני Sturer Emil, ממנו נבנו שני אבות טיפוס שהוכנסו ללחימה בחזית המזרחית.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תותחים גרמניים
קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם השנייה
נ"מ 128 מ"מ
טום סלק

תומאס ויליאם "טום" סלק (באנגלית: Thomas William "Tom" Selleck; נולד ב-29 בינואר 1945) הוא שחקן ובמאי אמריקאי.

==ביוגרפיה==
סלק נולד בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית. בנם של מרת'ה סלק (ג'אגר) ורוברט דין סלק. אימו ממוצא אנגלי ואביו ממוצא אנגלי וגרמני. בילדותו עברה משפחתו ללוס אנג'לס. סלק למד באוניברסיטת דרום קליפורניה על מלגת כדורסל, במקביל לעבודה בדוגמנות.

== קריירה ==
בשנת 1980 לוהק סלק לתפקיד הראשי בסדרה "מגנום, בלש פרטי". על תפקידו זה זכה בשנת 1984 בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה. מאז שנות השמונים כיכב בכחמישים סרטי טלוויזיה וסרטי קולנוע שונים, בהם "Mr. Baseball", "אקדח, אשה ו...נשיקה", "נוכל בצמרת", בקומדיה "שלושה גברים ותינוקת" שזכתה להצלחה קופתית וסרט ההמשך "שלושה גברים וליידי קטנה" "אין ואאוט".

סלק הופיע במספר תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כגון בסדרת קומדיית המצבים "חברים" (עונות 2–6) בתפקיד ריצ'רד ברק, חברה המבוגר של מוניקה גלר (קורטני קוקס). כמו כן הופיע בסדרה "לאס וגאס" (עונה 5) בתפקיד מנהל המונסיטו בשם אי.גי. קופר בוקר מליירדר, המחליף את הבעלים הקודמים (אד דליין). בשנת 2006 שיחק בסרט הטלוויזיה "ג'סי סטון: מעבר לילי" בתפקיד של ג'סי סטון, שמבוסס על ספרו של רוברט ב. פארקר. באותה שנה שיחק בהמשכו "ג'סי סטון: מוות בגן עדן". 

בשנת 2010 שיחק בסרט האקשן "קילרים". 
החל משנת 2010 מופיע בסדרת הטלוויזיה "שוטרים בדם" בתפקיד הראשי בדמותו של פרנק ריגן, נציב משטרת ניו יורק.

== חיים אישיים ==
בשנים 1971–1982 היה נשוי לדוגמנית ג'קלין ריי, הוא אימץ את בנה מנישואיה הקודמים קווין שפרד. 

בשנת 1987 התחתן עם ג'ילי ג'ואן מק ולשניים בת בשם האנה שנולדה ב-1988. 

כיום מתגורר עם משפחתו בחווה בקליפורניה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס פטל הזהב: שחקנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
קטגוריה:דטרויט: אישים
משרד התרבות של רוסיה

משרד התרבות של הפדרציה הרוסית (ברוסית: Министерство культуры Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי האחראי לענייני תרבות במדינה.

==היסטוריה==
המשרד הוקם לראשונה ב-1992 כיורש למשרד התרבות של ברית המועצות שהוקם ב-15 במרץ 1953 על בסיס הוועדה לענייני תרבות של הסובנרקום שהוקמה בינואר 1936.

במתכונתו הנוכחית, המשרד הוקם ב-12 במאי 2008 על בסיס משרד התרבות ותקשורת ההמונים, שירש את משרד התרבות והתיירות.

בשנת 2015 חלק מסכמויות המשרד הועברו לסוכנות הפדרלית לענייני לאום החדש.

== מבנה ==
נוסף למחלקות ניהול וסוכנויות סמך של המשרד, המשרד אחראי גם לפיקוח וניהול אולפני הקולנוע מוספילם, לנפילם, סויוזמולטפילם, ספריות לאומיות, מוזיאונים ותיאטראות כדוגמת התיאטרון הקטן, התיאטרון גדול ועוד.

אחת המחלקות החשובות במשרד היא המחלקה לאבטחת המורשת התרבותית (Департамент государственной охраны культурного наследия) ובה מחלקת שימור אובייקטים, בקרה ומחלקת ארכאולוגיה, המשתפת פעולה עם המכון לארכאולוגיה של האקדמיה הרוסית למדעים בתחום שימור עתיקות ואובייקטים המהווים מורשת תרבותית לאומית.

== שרי התרבות לדורותיהם==
סמל משרד התרבות ותקשורת ההמונים, 2004 - 2008

==קישורים חיצוניים==

* 

*
תרבות
קטגוריה:משרדי תרבות
אליפות ישראל הפתוחה בטניס

אליפות ישראל הפתוחה בטניס היא טורניר טניס מקצועי שמתקיים במסגרת סבב הצ'אלנגרס של ATP. הטורניר מתקיים מאז שנת 2008 במרכז לטניס בישראל ברמת השרון. התחרות מתקיימת בחודש מאי וסך הפרסים ב-2010 עמד על סכום של 100,000 דולר. הטורניר נקרא על שמו של סמל ראשון ליאור וישינסקי.

קטגוריה:תחרויות טניס בישראל
קטגוריה:רמת השרון: תחרויות ספורט
משרד המסחר והתעשייה של רוסיה

משרד המסחר והתעשייה של רוסיה (ברוסית: Министерство промышленности и торговли Российской Федерации) הוא המשרד הממשלתי ברוסיה הממונה על סחר חוץ והתעשייה הרוסית בכללותה, אזרחית וצבאית כאחד.

המשרד הוקם ב-12 במאי 2008, אף שמשרד בשם זה כבר התקיים בעבר ב-1998.

== היסטוריה ==

המשרד יונק את שורשו מלשכת המסחר שהקים פיוטר הגדול בשנת 1715. בשנת 1801 זו הוחלפה במשרד המסחר שפעל עד 1810 כששמה שונה ל"משרד המסחר והתעשייה" והתקיים עד אוקטובר 1917. המשרד הוחלף במנגנוני מסחר סובייטים.

לאחר התפרקות ברית המועצות, המשרד הוקם בתקופת ממשלת קיריינקו וכלל יחידות ממשרד הכלכלה של רוסיה, הוועדה הממלכתית הרוסית למדידות ורישום, ויחידות סמך מהמשרד לקשרי חוץ כלכליים וסחר שפורק. המשרד פורק לבסוף ומחלקותיו פוזרו בין משרדים חדשים - משרד המסחר הרוסי, המשרד לענייני חבר המדינות העצמאיות והוועדה הממלכתית למדידות ורישום. תפקידי האחריות על התעשייה הועברו לידי המשרד לפיתוח כלכלי של רוסיה.

במאי 2008 הוקם המשרד מחדש תחת השם משרד המסחר והתעשייה, זאת על בסיס המשרד למסחר ופיתוח כלכלי (ששינה שמו למשרד לפיתוח כלכלי) ומשרד התעשייה והאנרגיה (שהפך למשרד האנרגיה הרוסי). במרץ 2019 המשרד עבר לקומפלקס משרדים במוסקבה סיטי.

== שרים ==
* גאורגי גאבּוּניה (8 - 23 ביולי 1998)
* יורי מסליוקוב (23 ביולי - 11 בספטמבר 1998)
* ויקטור כריסטנקו (2008 - 2012)
* דניס מנטורוב (2012 - 2024)
* אנטון אליחאנוב (2024 - עודנו מכהן)
== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20150930085241/http://gost.ru/wps/portal/ האתר הרשמי של מכון התקנים הרוסי]

==הערות שוליים==

מסחר ותעשייה
אטלס גלובל

[[איירבוס A320 של החברה ממריא מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה]]
[[איירבוס A321 של החברה]]
אטלס גלובל (AtlasGlobal; עד 30 במרץ 2015: Atlasjet) הייתה חברת תעופה טורקית, שבסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה איסטנבול, טורקיה. החברה הפעילה טיסות סדירות ל-58 יעדים בטורקיה, אירופה, קזחסטן ואיחוד האמירויות הערביות; והיה לה הסכם שותפות קוד עם אל על. בחברה הועסקו 730 עובדים.
ב-26 בנובמבר 2019 הודיעה החברה על השעיית הפעילות שלה והפסקה של כל טיסותיה עד ל-27 בדצמבר, נכון ל־12 בפברואר 2020 הודיעה החברה על הליך פשיטת רגל והפסיקה את כל טיסותיה.

== תולדות החברה ==
חברת התעופה הוקמה ב-14 במרץ 2001 והחלה לפעול ב-1 ביוני 2001. בעבר נקראה החברה בשם אטלס ג'ט אינטרנשיונל איירליינס, שם אשר הוענק לה על ידי החברה שהחזיקה ברוב מניות החברה - אוג'ר אחזקות. בשנת 2004 רכשה חברת ETS 45% ממניות החברה, ו-45% נוספים בשנת 2006, והייתה לבעלים ב-90% ממנה.

ב-12 בפברואר 2020 לאחר מאמץ כושל לשפר את מצבה הפיננסי באמצעות קיצוץ תקציב והפסקת פעילות זמנית הודיעה החברה על פשיטת רגל וחדלה מלפעול.

==פעילות החברה בישראל==
החברה הפעילה בעבר בחודשי הקיץ ובעונות הנסיעות טיסות שכר מנמל התעופה הבינלאומי של אנטליה ומנמל התעופה הבינלאומי בדלאמן לנמל התעופה בן-גוריון ובחזרה. הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A321.

החל מ-31 באוקטובר 2017 ועד לקריסתה הפעילה החברה ארבע טיסות שבועיות סדירות מנמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה איסטנבול, הטיסות בוצעו במטוסי איירבוס A321 ובמטוסי איירבוס A330-200.

החברה הפעילה 16 טיסות שבועיות בקו תל אביב-איסטנבול, ו-4 טיסות שבועיות בקו תל אביב-בודרום, ו-7 טיסות שבועיות בקו תל אביב - אנטליה. הטיסות התבצעו בכל אחד ממטוסי החברה.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:red;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:150px;" | הערות
|- style="color:white;background:red;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">C</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A319-100
|1
|—
|8
|126
|134
|
|-
|איירבוס A320-200
|3
|—
|8
|156
|164
|
|-
| rowspan="2" |איירבוס A321-200
| rowspan="2" |13
| rowspan="2" |—
|12
|192
|204
| rowspan="2" |
|-
|—
|216
|216
|-
|איירבוס A330-200
|1
|—
|—
|325
|325
|
|-
!סה"כ
!18
!—
!
!
!
!
|}

== קישורים חיצוניים ==

* מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch==Atlasjet%20Airlines&distinct_entry=true אטלס ג'ט] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה טורקיות
קלאוס מריה ברנדאואר

קלאוס מריה ברנדאואר (בגרמנית: Klaus Maria Brandauer; ) הוא שחקן קולנוע ובמאי אוסטרי, זוכה פרס גלובוס הזהב ומועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1985 על תפקידו בסרט "זיכרונות מאפריקה".

==ביוגרפיה==
נולד כקלאוס גאורג שטנג (Steng) בעיירה האוסטרית באד אוסזה (Bad Aussee), בנם של מריה ברנדאואר, במאית ותסריטאית קולנוע וטלוויזיה, ושל גיאורג שטנג, עובד מדינה.

== קריירה ==
החל לעסוק במשחק מקצועני ב-1963, לאחר תקופה על בימות התיאטרון ובתוכניות הטלוויזיה המקומית הופיע בשנת 1972 בסרט הקולנוע "קשר זלצבורג".
ב-1981 קיבל תפקיד הראשי בדרמה הונגרית זוכת פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר "מפיסטו" בה גילם את הנדריק הופגן, שחקן תיאטרון בגרמניה הנאצית הזונח את מצפונו כדי לשמור על מעמדו כשחקן גרמני מהשורה הראשונה. על הופעתו בסרט קיבל את פרס השחקנים במסגרת "פסטיבל קאן".

תפקידו המשכנע בסרט הקנה לברנדאואר את תפקיד הנבל בסרט הלא רשמי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "לעולם אל תאמר לעולם לא", בו הופיע בדמותו של מקסימיליאן לארגו, יזם עשיר שמצליח לגנוב שני טילי שיוט גרעיניים. כן גילם בדרמה ההונגרית "קולונל רדל" את דמותו הביוגרפית של קצין ביון בצבא האוסטרו-הונגרי אלפרד רדל שהואשם בריגול לטובת רוסיה.

בשנת 1985 השתתף בדרמה הביוגרפית של סידני פולאק "זיכרונות מאפריקה", בסרט הופיע בתור הדוכס השוודי ברור בליקסן לו נישאת העלמה הדנית קארן (מריל סטריפ). על משחקו בסרט היה ברנדאואר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.

בשנת 1988 שיחק בפעם השלישית בסרט של הבמאי ההונגרי אישטוואן סאבו, "הנוסן". בסרט שיחק את קלאוס שניידר, יהודי מגיד עתידות בגרמניה הנאצית, שהיה ידוע בשם אריק יאן הנוסן. ב-1991 שיחק בעיבוד הקולנועי לספר ההרפתקאות של ג'ק לונדון "פנג הלבן".

בשנת 1999 שיחק ברנדאואר בסרט הטלוויזיה של רשת HBO האמריקאית, "נא להציג את דורותי דנדרידג'" על פי תסריט מאת שונדה ריימס, ובכיכובה של האלי ברי. בסרט גילמה ברי את הזמרת והשחקנית האפרו-אמריקאית דורותי דנדרידג' וברנדאואר גילם את במאי הקולנוע האוסטרי-הונגרי אוטו פרמינגר, ועבור תפקידו קיבל מועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקן משנה במיני-סדרה או סרט טלוויזיה. 

== חיים אישיים ==
ברנדאואר היה נשוי מ-1963 לקארין ברנדאואר עד לשנת 1992, לזוג נולד ילד אחד.

קיבל דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ת"א.
ב-2003 הגיע ברנדאואר לישראל בתור אורח כבוד של "פסטיבל חיפה".

== פילמוגרפיה ==
* קשר זלצבורג (1972)
* מפיסטו (1981) 
* לעולם אל תאמר לעולם לא (1983)
* קולונל רדל (1985)
* זיכרונות מאפריקה (1985)
* ספינת המרד (1986)
* הנוסן (1988) 
* בית רוסיה (1990)
* פנג הלבן (1991)
* ירמיהו (1998)
* נא להציג את דורותי דנדרידג' (1999) - סרט טלוויזיה של HBO
* טטרו (2009)

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אוסטרים
קטגוריה:במאי קולנוע אוסטרים
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1943
שרה בן-ראובן

שרה בן-ראובן (נולדה ב-7 בספטמבר 1937) היא חוקרת ספרות ומרצה בגמלאות למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים.

== אודות ==
נולדה בתל אביב כשרה אפרַימי להורים יוצאי פולין וליטא. למדה בבית הספר היסודי לדוגמה ובתיכון עירוני א' בתל אביב. בין השנים 1955 ל-1957 שירתה בנח"ל.

סיימה תואר ראשון (1961) ושני (1971) בהיסטוריה של עם ישראל ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. שימשה במשך שנים מורה למקרא בתיכון ברחובות. בשנת 1973 החלה לשמש כמרצה למקרא וספרות במכללת סמינר הקיבוצים, תפקיד בו החזיקה עד לשנת 2003.

הייתה נשואה לאברהם בן-ראובן, פרופסור לכימיה באוניברסיטת תל אביב, ממנו התאלמנה ב-2020, ולהם שלושה ילדים.

== מספריה ==
* רחל ולאה, הוצאת עקד, 2005.
* לקט משדה המקרא והספרות, דפוס תירוש, 2005
* הדסה וחוט השני: תולדות חייה ופועלה של הדסה פרלמן-קלוורי-רוזנבליט (1945-1891), הוצאת אריאל, 2008. 
* ילדי הר היער: הילדים שנסעו ברכבות לחיים, הוצאת אריאל, 2010 (יחד עם רמי בן-ראובן)
*נשים עבריות בדמשק: 1918-1917, הוצאת אריאל, 2010.
* כעץ באפילת היער, על אהבותיה של לאה גולדברג, הוצאת שוקן 2013
* מעשה בילדה בודדה, על חייה ויצירתה של מרים ילן-שטקליס, הוצאת כרמל 2015 (יחד עם רמי בן-ראובן)
* אנדה ויצירתה, על אנדה עמיר-פינקרפלד, הוצאת גוונים, 2016

== קישורים חיצוניים ==
* [http://sara.benreuven.com/ אתר אישי]
* 
* 
* 
מכּתביה:
* [http://www.daat.ac.il/DAAT/kitveyet/betmikra/maavak.htm מאבק דוד בשאול בראי מאבק לאה ברחל], בית מקרא ק"ט, טבת תשמ"ז
* 
* 

קטגוריה:חוקרות ספרות ישראליות
קטגוריה:חוקרי ספרות ישראלים
קטגוריה:חוקרי ספרות עברית
קטגוריה:בוגרות בית הספר היסודי לדוגמה (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר היסודי לדוגמה (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל סמינר הקיבוצים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קרקס גווארני

קרקס גווארני (בצרפתית: Cirque de Gavarnie) הוא קרקס קרחוני בתחומי הפארק הלאומי פירנאים, שבהרי הפירנאים הצרפתים.

קוטרו של הקרקס כשישה קילומטרים, וגובה הקירות התוחמים אותו כ-1,500 מטר. מבין הפסגות המתנשאות מעליו, הפסגה הגבוהה ביותר היא פסגת מרבורה, שגובהה 3,248 מ' מעל פני הים. באחד מקירות הקרקס מצוי מפל גווארני, שגובהו 422 מטר, והוא המפל הגבוה באירופה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צרפת: גאוגרפיה
קטגוריה:הרי הפירנאים
קטגוריה:מידי פירנה
סופיה היידן בנט

סופיה היידן בנט (באנגלית: Sophia Hayden Bennett; 17 באוקטובר 1868 - 3 בפברואר 1953) הייתה האשה הראשונה שעבדה כאדריכלית בארצות הברית. היידן בנט נולדה בצ'ילה לאב מניו אינגלנד ולאם מקומית. בין השנים 1886 ל-1890 למדה באוניברסיטת MIT בבוסטון וסיימה בהצטיינות תואר באדריכלות.

דניאל ברנהם, האדריכל הראשי של התערוכה העולמית של שיקגו (1893) הזמין אותה להתמודד על תכנון "בניין האשה" בתערוכה. תכנונה של היידן, בסגנון הרנסאנס האיטלקי, זכה בתחרות והיא בת 21 בלבד. התכנון התבסס על עבודת התזה שלה עבור מוזאון לאמנות. היא הרוויחה 1,000 דולרים, בעוד מקביליה הגברים שתכננו מבנים לתערוכה הרוויחו פי עשרה. הבניין נהרס בשריפה שפרצה במתחם התערוכה כשנה לאחר שנפתחה לציבור.

היידן נישאה ב-1900 לאמן ויליאם בלקסטון בנט ופרשה מאדריכלות.

==לקריאה נוספת==
* Sarah Allaback, [http://books.google.com/books?id=OpY0KmICqKYC&printsec=frontcover&hl=fr&source=gbs_summary_r&cad=0#v=onepage&q&f=false The first American women architects] עמודים 94–96.

==קישורים חיצוניים==

* [http://web.mit.edu/museum/chicago/bennett.html פרופיל באתר MIT] 
* [http://cr4.globalspec.com/blogentry/4432/Sophia-Hayden-Bennett-Architect-October-17-1868-February-3-1953 Sophia Hayden Bennett - Architect] 
* 

קטגוריה:התערוכה העולמית של שיקגו (1893): אישים
קטגוריה:אדריכליות אמריקאיות
קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מצ'ילה לארצות הברית
קטגוריה:בוגרות המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1868
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1953
ארא דינקג'יאן

ארא דינקג'יאן (אנגלית: Ara Dinkjian, ארמנית: Արա Տինքճեան; נולד ב-18 ביוני 1958) הוא מוזיקאי אמריקאי-ארמני. נחשב לאחד מנגני העוד המובילים בעולם ולמי שהצליח לשלב את הכלי האוריינטלי עם סגנונות והרכבים מערביים.

== ביוגרפיה ==
דינקג'יאן נולד בניו ג'רזי להורים ממוצא ארמני אביו היה זמר מקצועי ואת הופעתו הראשונה על במות עשה בזמן התערוכה העולמית של ניו יורק (1964), עת היה בן שש, בנגנו על דרבוקה. דינקג'יאן קיבל מלגה לבית הספר הארט, מכללה לאמנויות הבמה השייכת לאוניברסיטת הרטפורד. דינקג'יאן למד כמה כלי נגינה מערביים ומזרחיים (פסנתר, גיטרה, דרבוקה) אולם התמקד בנגינת עוד. ובשנת 1980 סיים את לימודיו, וקיבל את התואר הראשון והיחיד במדינה בעוד, לאחר שקיבל אישר לכך באופן חריג.

לאחר שסיים את לימודיו החל דינקיג'יאן להופיע בחתונות ארמניות ופגש את אמן כלי ההקשה הארמני, ארטו טונשבויאשיאן, שהגיע באותה עת לארצות הברית. השניים החליטו להקליט כמה שירים של טונשבויאשיאן באולפן ביתי, ובאופן מקרי הגיעה ההקלטה לידי חברת RCA רקורדס, שיצרה איתם קשר והציעה להפיק להם אלבום מוזיקה, הם גייסו במהירות נגנים נוספים והקליטו את אלבום הבכורה שלהם "Picture", תחת השם "נייט ארק". מתוכו התפרסמה היצירה "השיבה הביתה" ("Homecoming"), ששימשה כפתיח של סדרת הטלוויזיה "החמישייה הקאמרית". שירו של יואב יצחק "זה הזמן לסלוח", הוא גם גרסה ליצירה אינסטרומנטלית מאלבום זה (שנקראת "Picture" כשם האלבום). להקת "נייט ארק" פעלה כ-15 שנים והקליטה 5 אלבומים.

בשנת 1998 הופיע דינקג'יאן לראשונה בישראל, עם להקת "נייט ארק", במסגרת פסטיבל ישראל.

בשנת 2002 נבחר לייצג את ארמניה בפסטיבל העוד הבינלאומי הראשון, שנערך בסלוניקי.

בנובמבר 2006 השתתף ב"פסטיבל העוד" בירושלים, יחד עם אביו אוניק דינקג'יאן. באותה שנה גם הקליט את האלבום "Armenian in America" עם נגן כלי ההקשה זוהר פרסקו והקלידן עדי רנרט. האלבום כולל 12 יצירות אינסטרומנטליות שכתב דינקג'יאן, המשלבות מוזיקה ארמנית מסורתית ומוזיקה עכשווית.

בנובמבר 2007 שוב הופיע בישראל והשתתף ב"פסטיבל העוד" בירושלים. במסגרת המופע הוקלט האלבום "Peace on Earth" ביחד עם נגנים מישראל, טורקיה, הרשות הפלסטינית ויוון.

בנובמבר 2010 ערך מופע איחוד להקת "נייט ארק" ב"פסטיבל העוד" בירושלים.

בספטמבר 2012 השתתף בפסטיבל הג'אז של לונדון.
==דיסקוגרפיה==
===עם להקת "נייט ארק"===
<div class="mw-content-ltr">
* 1986 - Picture, RCA/Novus
* 1988 - Moments, RCA/Novus
* 1998 - In Wonderland, PolyGram
* 2000 - Petals on your Path, EmArcy
* 2000 - Treasures, Traditional Crossroads
</div>
===אלבומי סולו ועם שותפים===
<div class="mw-content-ltr">
* 1995 Gypsy Fire, Traditional Crossroads
* 1996 Tears of Dignity, Libra Music
* 1996 Onno 1948 - 1996, D. Stove Music
* 2006 An Armenian In America, Krikor Music
* 2008 Peace on Earth, Krikor Music
* 2012 Sounscapes, Traditional Crossroads
* 2013 Finding Songs, Krikor Music
* 2013 Conversations with Manol, Kalan Music
* 2015 Three of Us, with Secret Trio, Kalan Music
* 2015 1915-2015 Hakikat Umut / Truth Hope, Kalan Music
</div>
==קישורים חיצוניים==
* 

* - ריאיון
==הערות שוליים==

קטגוריה:מוזיקאים ארמנים
קטגוריה:מוזיקאים אמריקאים
קטגוריה:נגני עוד
קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרטפורד
קטגוריה:אמני הפרויקט של עידן רייכל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
הבלדה על הכומתות הירוקות

עטיפת התקליט המקורי
הבלדה על הכומתות הירוקות (אנגלית: Ballad of the Green Berets) הוא שיר פטריוטי אמריקאי על הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית המכונים "הכומתות הירוקות". למרות חוסר הפופולריות של מלחמת וייטנאם, השיר החזיק במקום הראשון במצעד בילבורד במשך חמישה שבועות בשנת 1966.

השיר נכתב על ידי רובין מור, שכתב ספר עיון על יחידת הכומתות הירוקות, ושר אותו סמל המחלקה בארי סאדלר, אשר שירת בעצמו בכומתות הירוקות ונפצע ברגלו במהלך קרב.

השיר נכתב לזכרו של לוחם היחידה, ג'יימס גבריאל ג'וניור, הראשון מבני הוואי שנהרגו במלחמת וייטנאם. האלבום של השיר מכר כתשעה מיליון עותקים.

השיר מופיע בפס-הקול של הסרט הכומתות הירוקות של ג'ון ויין. כמו כן השיר מופיע בסרט הישראלי סוסעץ של יקי יהושע. השיר זכה למספר רב של ביצועים שונים וגם של פארודיות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 1966
קטגוריה:שירים פטריוטיים
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על הצבא
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
פסקל קפה

חנות הבוטיק של פסקל קפה ב[[טרואה]]
פסקל קפה (בצרפתית: Pascal Caffet; נולד ב-2 במרץ 1962 בטרואה) הוא שף קונדיטור צרפתי שהתמחה בפאטיסריה ובתחום השוקולדים ("שוקולטייה"). זכה בתחרויות חשובות בצרפת ובחו"ל, כולל באליפות העולם בפאטיסריה, ובשוקולדים וגלידות, כמו כן בתואר "העובד הטוב ביותר בצרפת בתחום הפאטיסריה".
המדריך לצרכני שוקולד guide des Croqueurs de Chocolat, במהדורת 2008–2009, סיווג אותו בין היוצרים המובילים של שוקולדים "גורמה" בצרפת.

==ביוגרפיה==
פסקל קפה הוא בן של האופה-פאטיסייה ברנאר קפה מן העיר טרואה. מילדות התחיל ללמוד מאביו את מלאכת יצירת המאפים, העוגות והשוקולדים. בשנת 1979 אביו הקים בטרואה את המאפיה וחנות השוקולדים "פאלה די שוקולה" Palais du Chocolat ("ארמון השוקולד") שזכתה ביוקרה ויש לה כיום סניפים בפריז (אחד נסגר בשנת 2010),

ברובע סן ז'רמן (2008), ביפן (2004), בטורינו (2009) ובמזרח התיכון.
בהמשך למד מדוגמתם של מרסל דריין (בית ספר "לנוטר") ושל ג'קי ז'ילה, שהקים בשנת 1986 את רשת הפצת מוצרי השוקולד והפאטיסרי DGF והשתלם אצל הקונדיטור לוסיין פלטייה.
בשנות השמונים המוקדמות כבר השתתף קפה הבן בתחרויות הארציות והבינלאומיות אך בהתחלה נאלץ להסתפק במקום הרביעי - בתחרות "השוליה הטוב ביותר בצרפת" או במקום השני - ב"שוליה הטוב ביותר באירופה" (1982).

בשנת 1987, אחרי מות אביו, פסקל ירש, בתמיכת אמו, את העסק המשפחתי, והתחיל לנהלו יחד עם אשתו, פלוראנס.
בשנת 1990 החנות והמאפיה הגדילו את שטחן וב-1998 פסקל קפה העביר אותן ממרכז העיר אל הפריפריה. ב-2003 ייסד בוטיק שני וב-2007 אשתו הקימה בוטיק נוסף בתוך השוק "לה האל" (les Halles) של טרואה. בשנת 2010 החברה הגסטרונומית "פושון" רכשה כשותפה 33% מהעסק של פסקל קפה.

בין השוקולדים "גורמה" מתוצרתו ניתן לציין כאלה בעלי טעמים וניחוחות של תה ברגמוט (עם תה "ארל גריי"), וניל בורבון, אתרוג, כמו כן תערובות נועזות, מתובלות כמו שוקולד חלב עם קינמון, גנאש ואגוזי לוז פרלינה עם כוסברה.

==פרסים ואותות כבוד==
*1989 - יוצר המאפים הטוב בצרפת
*1996 אלוף העולם בפאטיסריה ושוקולדים וגלידות תוצרת בית - במילאנו
*העובד הטוב ביותר בצרפת
*2002, 2004 - מדליית כסף וארד באליפות העולם ליוצרי שוקולד בלאס וגאס
*2003 - מדליית זהב ואלוף העולם בתחום המאפים והשוקולד - בליון
*2006 - אות המסדר להצטיינות של צרפת Ordre national du Mérite בדרגת אביר
*2009 - יוצר השוקולד הטוב ביותר בצרפת

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.chocoparis.com/pascal-caffet/ האתר "שוקו פאריס"]
* [https://web.archive.org/web/20101203205226/http://temptationparadise.com/luxury_chocolate_gifts_and_fine_chocolate_004.htm אתר על שוקולדים גורמה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:שפים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1962
מוד נייתן

מוד נייתן (באנגלית: Maud Nathan; 20 באוקטובר 1862 - 15 בדצמבר 1946) הייתה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, פעילה פוליטית וסופרג'יסטית יהודיה אמריקאית שפעלה למען שיפור תנאי עבודתן של נשים וזכותן להצביע.

==קורות חיים==
נייתן נולדה למשפחה יהודית ניו יורקית אריסטוקרטית, אחת מארבעת ילדיהם של אנני אוגוסטה (Annie Augusta) ורוברט ויקס נייתן (Robert Weeks Nathan). למשפחתה שורשים עמוקים בארצות הברית: קרוביה לחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ונייתן היא בין השאר צאצאית של גרשום מנדס סיישאס (Seixas; 1745 - 1816) - מן המנהיגים הדתיים היהודים הראשונים שנולדו והתחנכו בארצות הברית. אחד מדודניה הוא בנג'מין קרדוזו, שופט בית המשפט העליון, ודודנית נוספת שלה היא המשוררת אמה לזרוס. אחיינה הוא הסופר והמשורר רוברט נייתן.

אחותה הצעירה של נייתן, אנני נייתן מאייר (1867 - 1951), הייתה סופרת שתמכה ועודדה השכלה גבוהה לנשים, והייתה המייסדת של ברנרד קולג' (Barnard College) בניו יורק – קולג' הנשים הראשון לתואר ראשון בעיר.

בגיל 17, נישאה לקרוב משפחתה, פרדריק נייתן. לשניים נולדה בת אחת, אנט פלורנס נייתן (Annette Florance Nathan), שנפטרה כשהייתה בת 8. פטירתה של אנט הובילה את נייתן לפעילויות צדקה רבות. לאחר שפגשה בג'וזפין שוֹ לואל (Josephine Shaw Lowell) ובעידודה, החלה נייתן להתעניין בשיפור תנאי העסקת נשים. נייתן שימשה כנשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, תפקיד בו החזיקה לפחות 20 שנה. הליגה ביקשה לשפר את תנאי העבודה של מוכרניות בניו יורק. ממצאיה של נייתן בנושא העסקת נשים לימדו אותה כי הנשים שעבדו בחנויות קמעונאיות בניו יורק סבלו מתנאי עבודה ירודים, משכר נמוך תמורת שעות עבודה ארוכות ואף מהטרדה מינית.

נוסף על היותה נשיאת ליגת הצרכנים של ניו יורק, כיהנה נייתן כסגנית ליגת הנשים העירונית של ניו יורק (Woman’s Municipal League of New York). היא האמינה באחריותם החברתית של הצרכנים, כמי שצריכים לגלות אחריות באשר לתנאי עבודה במפעלים וסדנאות יזע וצריכים לנהוג כצרכנים אחראיים במהלך קניותיהם.

תמיכתה בזכות הצבעה לנשים, נושא שלמענו פעלה רבות, גרמה למתח במשפחתה כשאחיה ואחותה התנגדו לכך. עם זאת, בן זוגה, פרדריק נייתן (שנפטר ב-1919), תמך בה ואף הוביל, בין השאר, את ליגת הגברים עבור זכות בחירה שוויונית (Men’s League for Equal Suffrage).

מוד נייתן נפטרה ב-1946, בגיל 84.

==קישורים חיצוניים==

* Anne Kaufman, 
* Seymour “Sy” Brody, 
* 
* 
<div style="direction: ltr;">
* Maud Nathan, [http://query.nytimes.com/mem/archive-free/pdf?res=F50916FE355E12738DDDAA0894DA415B868CF1D3 Some Positive Results of woman Suffrage], New York Times, 1906 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילות חברתיות אמריקאיות
קטגוריה:פעילים חברתיים אמריקאים
קטגוריה:יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:פעילות חברתיות יהודיות
קטגוריה:סופרג'יסטיות אמריקאיות
קטגוריה:אמריקאיות ממוצא יהודי-פורטוגזי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1862
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1862
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1946
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1946
יוליה אוסטינובה

יוליה אוסטינובה (נולדה ב-31 באוגוסט 1962) היא פרופסור מן המנין במחלקה להיסטוריה כללית ומופקדת הקתדרה בהיסטוריה ע"ש אנה וסם לופין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. היא עוסקת בהיסטוריה של יוון העתיקה.

אוסטינובה נולדה בסנקט פטרבורג ברוסיה. תואר הדוקטור הוענק לה בשנת 1988 מהמכון לארכאולוגיה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות בלנינגרד. בשנת 1990 עלתה יוליה אוסטינובה לישראל, ומאז גרה בבאר שבע. 

בשנת 2018 מונתה לפרופסור מן המנין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מחקרה מתמקד בתולדות הדת ובתפקידה בחברה היוונית העתיקה. בנוסף למקורות ההיסטוריים והארכאולוגיים, מבססת יוליה אוסטינובה את עבודתה על גישה רב-תחומית, העושה שימוש בתוצאות המחקרים בנוירופסיכולוגיה, אנתרופולוגיה וסוציולוגיה להבנת תופעות היסטוריות.

==ספרים שכתבה==
<div style="direction: ltr;">
* Ustinova, Y. 1999. The Supreme Gods of the Bosporan Kingdom : Celestial Aphrodite and the Most High God. Leiden (Brill).
* Ustinova, Y. 2009. Caves and the Ancient Greek Mind. Descending Underground in the Search for Ultimate Truth, Oxford (Oxford University Press)
* Ustinova, Y. 2018. Divine Mania: Alteration of Consciousness in Ancient Greece. London (Routledge)
</div> 

==קישורים חיצוניים==
* [http://in.bgu.ac.il/humsos/ghistory/Pages/staff/YULIA-USTINOVA.aspx יוליה אוסטינובה], באתר המחלקה להיסטוריה כללית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* [http://bgu.academia.edu/YuliaUstinova יוליה אוסטינובה], באתר [http://ACADEMIA.EDU אקדמיה]
* 

קטגוריה:חוקרות העת הקלאסית
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:היסטוריוניות ישראליות
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: היסטוריה כללית
קטגוריה:ישראליות ילידות ברית המועצות
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1962
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962