OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מסכת זבחים

מסכת זְבָחִים היא המסכת הראשונה בסדר קדשים – הוא הסדר החמישי שבמשנה. למסכת זו קיימת תוספתא ומקבילות בתלמוד הבבלי, אך בירושלמי אבד הסדר כולו.

נושא המסכת הוא דיני הקורבנות הבאים מן החי (בהמה ועוף). בלשון הראשונים נקראת לעיתים שחיטת קדשים, כדי להבדיל בינה לבין מסכת חולין הנקראת "שחיטת חולין".

מסכת זו עוסקת בעיקר בדיני הקורבנות הבאים מן החי (בהמה ועוף), וכן בדינים שונים הנוגעים לבית המקדש. קורבנות הבאים מן הצומח נידונים במסכת מנחות.

בין הנושאים הנדונים במסכת: הכוונה והמחשבה הראויה בשעת ההקרבה, והכוונה העלולה לפסול את הקורבן; דיני ההקרבה עצמה; האיסור להקריב קורבנות מחוץ לבית המקדש, ועוד. פרק חמישי ממסכת זבחים (פרק "איזהו מקומן") מפורסם מפני שיש הנוהגים לומר אותו לפני תפילת שחרית. פרק זה מסכם את סוגי הקורבנות ומקומן. בגמרא, זה הפרק בעל מספר המחלוקות הקטן ביותר. למעט הלכות פסח בפרק זה נפסק כולו להלכה ביד החזקה לרמב"ם.

בתלמוד הבבלי, כוללת מסכת זבחים 119 (קי"ט) דפים.

את פירוש התוספות על המסכת כתב רבי ברוך בן יצחק מוורמייזא.

==מיקומה של המסכת בסדר קדשים==
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, הסיבה שמסכת זו פותחת את סדר קודשים היא שקרבנות הכהנים (הנדונים במסכת) הוא הנושא הנדון ראשון בתורה.

==פרקי המסכת==
#כל הזבחים שנזבחו שלא לשמן (ארבע משניות ).
#כל הזבחים שקבלו דמן זר (חמש משניות).
#כל הפסולין ששחטו (שש משניות).
#בית שמאי אומרים (שש משניות).
#איזהו מקומן של זבחים (שמונה משניות).
#קדשי קדשים ששחטן בראש המזבח (שבע משניות).
#חטאת העוף שעשאה למטה (שש משניות).
#כל הזבחים שנתערבו (נקרא גם פרק התערובות) (שתים עשרה משניות).
#המזבח מקדש את הראוי לו (שבע משניות).
#כל התדיר מחברו קודם את חברו (שמונה משניות).
#דם חטאת שניתז על הבגד (שמונה משניות).
#טבול יום ומחוסר כיפורים (שש משניות).
#השוחט והמעלה בחוץ (שמונה משניות).
#פרת חטאת ששרפה חוץ מגתה (עשר משניות).
בסה"כ יש במסכת 101 משניות.

==פירושים וספרים על המסכת==
מלבד פירושי שאר סדר קדשים, יצאו בעת האחרונה מספר ספרים על המסכת. בין הבולטים ביניהם שני ספרי ליקוט מפרשים על המסכת "שלום רב" מאת הרב שלום סופר מפיטרקוב ו"אוצר הקודש" על ידי מכון מנחת ישראל.

====הפוסקים על סדר המסכת====
הרי"ף, והרא"ש בעקבותיו, לא כתבו את ספרי הפסיקה שלהם על מסכת זו, בהיותה שלא להלכה "בזמן הזה". חסר זה השלים ספר "ליקוטי הלכות" של הרב ישראל מאיר הכהן מראדין ("החפץ חיים").

== לקריאה נוספת ==
* הרב רא"ם הכהן, דרך שער העליון - עיון במסכת זבחים, הקורבנות ובית המקדש, הוצאת ישיבת עתניאל, 2007

==קישורים חיצוניים==

* [http://kodesh.snunit.k12.il/b/f/f51.htm תוספתא, מסכת זבחים] מאתר "סנונית"
* תלמוד בבלי, [http://maagarim.hebrew-academy.org.il/Pages/PMain.aspx?misyzira=80041 מסכת זבחים], במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית
* [https://gemarasedura.com/רשימת-צנזורות-במסכת-זבחים/ תיקוני צנזורה לגמרא ורש"י] במסכת זבחים באתר גמרא סדורה המאיר

== הערות שוליים ==

זבחים
זבחים
מקס שטירנר

יוהאן קספר שמידט (בגרמנית: Johann Kaspar Schmidt) הידוע יותר בשם העט שלו מקס שטירנר (Max Stirner) (25 באוקטובר 1806 – 26 ביוני 1856) היה הוגה דעות ופילוסוף גרמני.

==ביוגרפיה==
שטינר עם [[ההגליאנים הצעירים מאת אנגלס]]
שטירנר נולד בבוואריה ב-1806. מעט ידוע על חייו.

הוא למד פילוסופיה במספר אוניברסיטאות בגרמניה והיה קשור לחוג ה"הגליאנים הצעירים" בברלין, בשנות ה-40 של המאה ה-19. הוא עצמו סירב להזדהות עם עמדה פילוסופית כלשהי וטען כי אם עליו לקבוע עמדה הרי כי הוא בעד אגואיזם.

בשנת 1845 פורסמה עבודתו החשובה ביותר, "האגו ועצמו" (Der Einzige und sein Eigentum). 

מקס שטירנר מת חסר פרוטה בשנת 1856, כנראה עקב עקיצת חרקים נגועים.

==משנתו והשפעתו== 
בהשפעת אווירת הפילוסופיה הרומנטית הגרמנית שבסביבתה גדל, גרסת האנרכיזם של שטירנר, שהוצגה ב"האגו ועצמו", היא צורה קיצונית של אינדיבידואליזם, או אגואיזם, הממקם את הפרט הייחודי מעל הכל: מדינה, קניין, רכוש, חוק או חובה.

במקום הגישה הקפיטליסטית, מקס שטירנר מציע "איגוד של אגואיסטים", שמשמעותה שותפויות חופשיות של פרטים ייחודיים המשתפים פעולה כשווים על מנת להשיג את מירב החופש וסיפוק מאוויים (כולל המאווים הרגשיים למען סולידריות, או במונחיו של שטירנר - יחסים בין- אישיים intercourse).

בספרו טען כי כל הדתות והאידאולוגיות מתבססות על מושגים ריקים מתוכן. טענה זו ישימה לדעתו גם לגבי מוסדות החברה, המבוססים על מושגים אלה, קרי מדינה, חוקים, כנסייה ומערכת החינוך או מערכות אחרות הטוענות לסמכות על פני הפרט. לפי דעתו, רק כאשר הטענה השקרית לסמכות, המבוססת על מושגי יסוד שקריים, תתגלה, אז תוכל הפעולה, השליטה והזהות האינדיבידואלית לבוא לידי ביטוי אמיתי. 

מימוש עצמי פרטני מבוסס על שאיפתו האינדיבידואלית של הפרט לממש את האגואיזם שלו, בין אם הוא נובע מדחפים מודעים או לא מודעים. ההבדל היחידי, לפי שטירנר, בין אגואיסט שלא מרצון לבין אגואיסט מרצון הוא שהראשון "ישלט" על ידי רעיון ריק מתוכן מתוך תקווה שרעיון זה יביאו לאושר ואילו השני, יבחר באופן חופשי את הדרכים לממש את האגואיזם שלו ואף ייהנה מהתהליך עצמו.

לפי דעתו, רק כאשר האדם יתפוס את מושגי היסוד של חוק, זכות, מוסריות ודת כמושגים מלאכותיים ולא כסמכויות קדושות, אז יוכל לפעול בחופשיות. 

מקס שטירנר מייצג את החשיבה האינדיבידואליסטית הקיצונית ביותר בהיסטוריה של האנרכיזם הפרטני. אולם רעיונותיו נותרו במידה זו או אחרת אבן פינה באנרכיזם. שטירנר תקף הן את הקפיטליזם והן את מה שהתיימר להיות "סוציאליזם בשלטון המדינה". בביקורתו על הקפיטליזם ועל המדינה התומכת בו מנקודת המבט האגואיסטית, הניח את היסודות לאנרכיזם האינדיבידואליסטי אך תרם גם לפיתוח האנרכיזם הקומוניסטי.

ידוע כי הן קרל מרקס והן בניטו מוסוליני קראו את כתביו וכתבו על כך בספריהם.

שטירנר חזר לתודעה החברתית, מחוץ לתנועה האנרכיסטית, לקראת סוף המאה ה-19 כאשר התפרסמו ספריו של ניטשה.

ספריו של שטירנר לא תורגמו עד כה לעברית. פרק בשם: "אני תולה דברי על בלימה", בתרגומו של י. ליפקין, פורסם בכתב-העת "קולות" בעריכת אליעזר שטיינמן (ווארשה 1923). ספרו Der Einzige und sein Eigentum תורגם ליידיש על ידי י. א. מאירסון ויצא לאור בניו-יורק ב-1916.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:אנרכיסטים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים של המאה ה-19
קטגוריה:אתאיסטים גרמנים
קטגוריה:פילוסופים אתאיסטים
קטגוריה:הרוגי תקיפות בעלי חיים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1806
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1856
איוו אנדריץ'

איוואן "איוו" אנדריץ או איבו אנדריץ (בסרבית בכתב קירילי: Иво Андрић; בסרבו-קרואטית: Ivan Ivo Andrić, 10 באוקטובר 1892, טראווניק בוסניה, האימפריה האוסטרו-הונגרית – 13 במרץ 1975, בלגרד, יוגוסלביה) היה סופר ומשורר יוגוסלבי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1961. כתיבתו עוסקת בחיים בין מזרח למערב, בריקנות, ובניסיון להתגבר על האבסורד באמצעות האמנות. אנדריץ' היה חבר באקדמיה הסרבית למדעים ולאמנויות.

== חייו ==
אנדריץ' נולד להורים ממוצא קרואטי בכפר ליד טראווניק (שהייתה אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית). שמו המקורי היה איוון, אבל הוא נודע בשם החיבה, איווֹ. כשהיה בן שנתיים נפטר אביו. אמו, שלא יכלה לכלכל את המשפחה, שלחה אותו להתגורר עם משפחתה בווישגראד בבוסניה-הרצגובינה (כיום בשטח רפובליקה סרפסקה), עיר השוכנת על נהר הדרינה. נהר זה התפרסם בעקבות ספרו "גשר הדרינה".

למד בווישגראד, סרייבו, וינה, קרקוב וגראץ. התמחה בהיסטוריה בתחום התרבות הבוסנית תחת השלטון העות'מאני וב-1924 קיבל תואר דוקטור. שמו נקשר בתנועת "בוסניה הצעירה" שלקחה אחריות על ההתנקשות בפרנץ פרדיננד הארכידוכס ב-1914. מאוחר יותר, לאחר המלחמה הפך לדיפלומט ושירת בשגרירויות של בירות אירופאיות.

פרסם סיפורים ומסות, ביניהם: "תולדות טרווניק" (בלגרד 1945), "גשר הדרינה" (בלגרד 1945), "חצר השטן" (1954), "תמרורים לצד הדרך" (פורסם לאחר מותו בבלגרד 1977).

==ספריו שתורגמו לעברית==
*גשר הדרינה, תורגם מגרמנית בידי עדנה קורנפלד, עם עובד, תל אביב, 1959; ובשם גשר על הדרינה, תורגם מסרבית-קרואטית בידי דינה קטן בן-ציון, הוצאת כרמל, 2012.
*סיפורים נבחרים, תרגום – חנה נ’ אדוני, מסדה, רמת גן, 1966.
*אהבה בקסבה, מסרבית-קרואטית – דינה קטן בן-ציון, ספרית פועלים, תל אביב, 1990.
*ימי הקונסולים, תרגמה מסרבית-קרואטית והוסיפה אחרית דבר – דינה קטן בן-ציון, הוצאת ידיעות אחרונות, תל אביב, 1999.
* העלמה, מסרבית-קרואטית – דינה קטן בן-ציון, הוצאת כרמל, 2010.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:סופרים סרבים
קטגוריה:סרבים ממוצא קרואטי
קטגוריה:סופרים קרואטים
קטגוריה:סופרים בוסנים
קטגוריה:יוגוסלבים
קטגוריה:חברי האקדמיה הסרבית
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:יוגוסלבים שנולדו ב-1892
קטגוריה:יוגוסלבים שנפטרו ב-1975
טיבולי (איטליה)

טיבולי (באיטלקית: Tivoli) היא עיירה בעיר מטרופוליטנית רומא הבירה (לשעבר נפת רומא) במחוז לאציו שבאיטליה, על מדרונות הרי הסבינים שממזרח לרומא ולמרגלות שפך נהר האניין. יש הרואים בה פרבר של העיר רומא. היא מרוחקת מרומא מרחק של כ-30 קילומטר. התעשייה בטיבולי כוללת כמה מפעלים, ובסביבתה יש מקורות מים רבים, המשמשים גם למרפא, נוי ותיירות.

==היסטוריה==
בעבר נקראה העיר טיבור (Tibur). טיבולי השתתפה בברית קאסיוס, ובברית הערים הלטיניות, הייתה חלק מהמרד והשתתפה במלחמה הלטינית. לבסוף הוכנעה ונחשבה לבעלת ברית של רומא. לאחר מכן, היא הפכה למעין פרבר גנים רומאי. בעיר מספר אתרים היסטוריים בהם מקדשים, אורקולום וחווילות למיניהם, אשר המפורסמת הייתה וילה אדריאנה בבעלותו של הקיסר הרומאי אדריאנוס.

בשנת 547 במהלך מלחמת הגותים הקיסר הביזנטי בליסאריוס ביצר את העיר. אף על פי כן היא נהרסה מאוחר יותר בקרבות על ידי צבאו של טוטילה. אחרי המלחמה חזרה העיר לשליטה ביזנטית.

בימי הביניים, החל מהמאה ה-10 טיבולי העצמאית התחזקה והפכה ליריבה העיקרית של רומא בתחרות על השליטה במרכזו של מחוז לאציו. בשנת 1001 הקיסר אוטו ה-3 כבש אותה והיא סופחה למדינת האפיפיור. במאה ה-13 רומא פרשה את חסותה על טיבולי ובהחלטת הסנאט הרומאי מונה רוזן ששלט על האזור במקביל לשלטון המקומי.

בתקופת הרנסאנס נלקחה העיר על ידי האצילים לטובת הכנסייה. גם אז, כמו בתקופת הרומאים, התפתחה העיר מאוד.
בטיבולי נמצאים "גני טיבולי" הקרויים גם וילה ד'אסטה, גנים אלו מעוטרים במזרקות מים ופסלים שונים. וילה אדריאנה ווילה ד'אסטה הן אתרי מורשת עולמית.

מגדל הפעמונים בטיבולי שימש כהשראה לעיצוב מגדל הפעמונים בכנסיית הגואל ברובע הנוצרי בירושלים (זאת על פי עדותו של האדריכל של כנסית הגואל פרידריך אדלר).

במלחמת העולם השנייה טיבולי נפגעה בהפצצות כבדות של בעלות הברית בשנת 1944. בהפצצה זו נהרסה כליל הכנסייה שנקראה "הכנסייה הישועית של ישו".

בעקבות המוניטין שצברה העיירה כמקום נופש איכותי אתרים רבים בעולם נקראו על שמה.

בימי הביניים הייתה גם קהילה יהודית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:לאציו: ערים
דגל ירושלים (תנועה)

דגל ירושלים הוא שמה של תנועה רוחנית ופוליטית שניסה לייסד הרב אברהם יצחק הכהן קוק, לשם השלמת הצדדים הרוחניים שבתחייה הלאומית היהודית. 

התנועה נוסדה, על פי דברי הרב קוק, כדי לטפל בעניינים הרוחניים של גאולת ישראל, בעוד שהציונות דאגה לצדדים החומריים שלה. הרב קוק שלח כחודשיים אחרי פרסום הצהרת בלפור קול קורא לתפוצות ישראל להצטרף לתנועה זו.
באיגרת אחרת הוא מנסה להסביר את ההבדלים שבין תנועת המזרחי לבין תנועת דגל ירושלים, ואת הנחיצות של שתיהן, ואת הסיוע שתוכל תנועת המזרחי לקבל מדגל ירושלים. במיוחד חרתה לרב קוק האמירה שרווחה בההסתדרות הציונית כי "הציוניות דבר אין לה עם הדת", והוא ניסה לדרבן מספר פעמים את אנשי תנועת המזרחי למחות כנגדה ולהתנער ממנה.

הרב קוק שלח את בנו, הרב צבי יהודה, למסע בכל רחבי אירופה בין רבני הפלגים השונים לקנות תמיכה בתוכניתו החדשה. במסעו של הרב צבי יהודה הוא נפגש עם כל גדולי הרבנים של הקהילות השונות. מיעוט קטן מאוד מהרבנים התנגד לתוכנית באופן אידאולוגי; הם ראו איסור הלכתי בהשתתפות במהלך לאומי חילוני. מהעבר האחר היו מעט רבנים שנרתמו לתוכנית והעלו את קהילותיהם לארץ ישראל. רובם של הרבנים הודיעו שהם תומכים בתוכנית אך חוששים מתוצאותיה. הם לא ידעו אם היהדות תוכל לשמור על עצמה בזעזוע כזה של ניתוק מהעיירה הקלאסית הסגורה, ששימשה כעין בועה החוסמת השפעות זרות.

סניפים לתנועה נוסדו באנגליה, הולנד, שווייץ וארצות הברית, אך הרב קוק נתקל הן בהתנגדות של המפלגות הדתיות, והן באינטרסים צרים של חברי הסניפים, והן מפאת חוסר יכולתו המעשית להרים ארגון כזה, דברים שגרמו לו לוותר על הקמת התנועה. ראשי התנועה בשווייץ היו הרב שלמה זלמן פינס והרב ד"ר יחיאל מיכל הלוי אשר. 

בשלב מסוים כותב הרב קוק מספר פעמים כי הוא מעכב את הפעילות של דגל ירושלים בהיבטים שונים כדי לא לפגוע בתנועת המזרחי, שלא תהיה תחרות בין שתי התנועות, שתביא לרפיון ידיים לתנועת המזרחי, במיוחד לאור העובדה שאנשי המזרחי עוסקים במרץ בענייניהם.

בסופו של דבר התוכנית עצמה לא קיבלה תמיכה מספקת.

==לקריאה נוספת==
* יעקב אבן חן, רב ומנהיג, פרק מ"ה: רעיון הקמת תנועת "דגל ירושלים" (עמ' 337-342), הוצאת הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1998.
* יוסי אבנרי, דגל ירושלים, בתוך: בשבילי התחיה, כרך ג, רמת גן תשנ"ט, עמ' 58-39.
* סמדר שרלו, צדיק יסוד עולם: השליחות הסודית והחוויה המיסטית של הרב קוק, פרק ז, ג: יזמות משיחיות – "דגל ירושלים", "הלכה ברורה" וחידוש הסנהדרין (עמוד 346), הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2012.
* הרב אברהם וסרמן, קורא לדגל – הראי"ה קוק ודגל ירושלים האלטרנטיבה הנשכחת לתנועה הציונית, הוצאת מכון הר ברכה, 2020.

== קישורים חיצוניים ==

* הרב אברהם וסרמן, [http://www.yeshiva.org.il/midrash/shiur.asp?id=4503 תחייתו של "דגל ירושלים"], אתר ישיבה
* הרב אברהם וסרמן, [http://www.yeshiva.org.il/midrash/print_shiur.asp?id=4076 "וילך אל נפשו" - הגדרה עצמית חדשה], אתר ישיבה
* הרב דב ביגון, [http://www.kipa.co.il/now/show.asp?id=4946 דגלי עם עולם – דגל ציון ודגל ירושלים], אתר כיפה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הראי"ה קוק
קטגוריה:תנועות פוליטיות יהודיות
אוניברסיטת טורקו

אוניברסיטת טורקו (בפינית: Turun yliopisto; בשוודית: Åbo universitet; באנגלית: University of Turku) היא אוניברסיטה ציבורית בעיר טורקו, שבדרום-מערב פינלנד. אוניברסיטת טורקו היא האוניברסיטה השנייה בגודלה בפינלנד על פי מספר הסטודנטים, אחרי אוניברסיטת הלסינקי.

באוניברסיטה לומדים כ-22,287 סטודנטים, כ-2,004 מהם סטודנטים לתואר שלישי.

==היסטוריה==
האוניברסיטה הראשונה שהוקמה בטורקו הייתה אקדמיית אובו (נוסדה 1640), שהועברה לבירה החדשה הלסינקי בשנת 1828 ונקראת כיום "אוניברסיטת הלסינקי".

לאחר שפינלנד זכתה בעצמאות בשנת 1917, משכילים פינים היו מעוניינים בהקמת אוניברסיטה ששפת ההוראה בה תהיה פינית ולא שוודית. במבצע גיוס הכספים שנערך למטרה זו התקבלו תרומות של 22,040 אנשים. העצמאות החדשה וגיוס התרומות משתקפים במוטו של האוניברסיטה, "מתנה מעם חופשי למדע החופשי". לכבודם של התורמים העניקה האוניברסיטה את השם "22,040" לליקר המיוחד המיוצר בה, שפותח על ידי כימאי המזון של האוניברסיטה.

אוניברסיטת טורקו הוקמה בשנת 1920. משכנה הראשון של האוניברסיטה היה במרכז העיר, ליד כיכר השוק. בשנות ה-50 של המאה ה-20 נבנה הקמפוס החדש על "הגבעה הרוסית" (Ryssänmäki), המכונה גם "גבעת האוניברסיטה". בשנות ה־60 החלה האוניברסיטה להתרחב במהירות, תהליך הנמשך גם כיום.

החל משנת 1995, האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה, רשת של אוניברסיטאות אירופאיות.

בינואר 2010, בית הספר לכלכלה של טורקו התמזג עם אוניברסיטת טורקו, ויצר את הפקולטה השביעית של האוניברסיטה.

בשנת 2021 הוקמה הפקולטה לטכנולוגיה כפקולטה השמינית של האוניברסיטה.

==פקולטות==
באוניברסיטת טורקו שמונה פקולטות:
* הפקולטה לחינוך
* הפקולטה לרפואה
* הפקולטה למדעי הרוח
* הפקולטה למשפטים
* הפקולטה למדעי החברה
* הפקולטה למדעים
* בית הספר לכלכלה של טורקו
* הפקולטה לטכנולוגיה

נוסף על כך יש באוניברסיטה יחידות מיוחדות שאינן משויכות לפקולטה מסוימת:
* ספרייה ראשית
* מרכז שפות
* מרכז לחקר הסביבה
* מרכז לתוכניות לימודים מיוחדות
* מרכז ללימודים ימיים
* מרכז לחקר ופיתוח מזון
* מצפה הכוכבים טואורלה (Tuorla)
* מרכז לביוטכנולוגיה
* מרכז PET (שיטת דימות רפואי)
* מרכז למדעי המחשב

==קמפוס האוניברסיטה==
קמפוס האוניברסיטה משותף לאוניברסיטת טורקו, האוניברסיטה האקדמית של אובו, בית הספר לכלכלה של טורקו ופארק המדע של טורקו. הקמפוס כולל גם את מעונות הסטודנטים וכן את בית החולים האוניברסיטאי של טורקו. בניין המנהלה והמתחם שסביבו נבנו בשנות ה-50, באתר המכונה "גבעת האוניברסיטה". הקמפוס מתרחב בהתמדה. בין התוספות האחרונות לקמפוס אפשר למנות את בניין הפקולטה לחינוך, בניין הפקולטה למדעי החברה, בניין הפקולטה למדעי המחשב שהושלם לאחרונה, וכן כמה קסרקטינים צבאיים מהמאה ה-19 שהאוניברסיטה רכשה.

==קישורים חיצוניים==

* 

טורקו
קטגוריה:טורקו
קטגוריה:קבוצת קוימברה
ריאליזם (אמנות)

[[המלקטות (1857) ציור של מילה]]
ריאליזם הוא זרם באמנות, בספרות ובתיאטרון אשר צמח במאה ה-19 ומנסה לתאר את החיים כפי שהם. הריאליסטים בחרו את תיאור המעמדות הנמוכים כנושא מרכזי ביצירותיהם, בעלי אופי חברתי וביקורתי. נושאי ההתייחסות אינם אצילים ורוזנים ושאר מפורסמים אלא פשוטי העם. אין בריאליזם ייפוי של המציאות ולא כיעורה, אלא הצגתה כפי שהיא.

מקור השם ריאליזם הוא בביקורת הצרפתית על ציוריו של גוסטב קורבה, שהעורכים האומנותיים דחו את ציוריו בטענה כי הם ריאליסטיים מדי. כפי שקרה פעמים רבות בתולדות האומנות כינוי הגנאי אומץ על ידי הצייר והפך לתואר חיובי.

עקרונותיו של הזרם הריאליסטי תועד במניפסט הריאליסטי אשר נכתב על ידי קורבה. מבחינה אידאולוגית התנגדו הריאליסטים לרעיון ולהלך המחשבה של הזרם הרומנטי. הם שאפו לחקות את המציאות בדרכים שונות, לעסוק באומנות קונקרטית המציגה תמונה אמיתית ואובייקטיבית המבוססת על התבוננות מדויקת בחיי התקופה. במניפסט שלו טען קורבה שרומנטיקה היא דימוי מושלם של הדברים וריאליזם לעומת זאת, הוא הדבר עצמו.

הריאליזם התפתח בין השאר בעקבות המצאת הצילום אשר אפשר לתפוס רגע מסוים בחיים האמיתיים. מן הבולטים בציירים הריאליסטיים הוא הצייר הצרפתי אדגר דגה.

בתיאטרון התפתח זרם זה במקביל וכמו באומנות הפלסטית שאף להציג מחזה כתשקיף של המציאות על פי עקרונות של המחזה העשוי היטב. התיאטרון הריאליסטי ישאף ליצור אצל הצופים אשליית מציאות והזדהות וישמור על מוסכמת "הקיר הרביעי", קיר שקוף לכאורה המפריד בין השחקנים לקהל.

זרם זה הוביל לנאטורליזם, שעניינו היה בתיאור הטבע כאמיתי, ריאליסטי ומדויק ביותר.

בספרות ניתן לראות את אונורה דה בלזק כאמן ריאליסטי מובהק, הן במושאי יצירתו והן בדרך החדשנית בה הוא מתאר כל פרט ופרט, ולו גם הפרט הדוחה ביותר. כמו כן לב טולסטוי ופיודור דוסטויבסקי נחשבים מגדולי הסופרים הריאליסטים.

בתיאטרון, מחזות בסגנון ריאליזם מציגים את המציאות כפי שהיא. הנריק איבסן, המחזאי הנורווגי, נחשב לחלוץ המחזאים הריאליסטיים. אחריו באו אוגוסט סטרידנברג ואנטון צ׳כוב.

בקולנוע, מיוחסים לזרם הריאליסטי אישים כגון אנדרה באזאן, והוא מזוהה עם שימוש בעדשה רחבה, עומק שדה, ועריכה איטית תוך שמירה על שוטים ארוכים ומפורטים. כן הריאליזם שימש בהמשך כבסיס להתפתחות הנאו-ריאליזם האיטלקי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
האוניברסיטה האקדמית של אובו

[[ספרייה באוניברסיטה האקדמית של אובו]]
האוניברסיטה האקדמית של אובו (בשוודית: Åbo Akademi) היא אוניברסיטה ציבורית שנוסדה בשנת 1918 בטורקו (בשוודית: Åbo) שבדרום-מערב פינלנד, שבה שפת הלימוד היא שוודית. האוניברסיטה חברה בקבוצת קוימברה.

זו אחת משתי האוניברסיטאות של העיר טורקו, לצד אוניברסיטת טורקו. צוות האוניברסיטה מנה בשנת 2022, 1,200 איש, מתוכם 700 אנשי סגל העובדים בהוראה ובמחקר. למדו בה כ־5,900 סטודנטים לתואר ראשון בקמפוסים שבטורקו ובוואסה. בנוסף למדו 800 סטודנטים לתארים מתקדמים. הפקולטה הפדגוגית של האוניברסיטה נמצאת בוואסה.

אין לטעות בין האוניברסיטה האקדמית של אובו לאקדמיה המלכותית של אובו, אשר נוסדה בשנת 1640, אך עברה להלסינקי לאחר השריפה הגדולה של טורקו ב־1827 והיום ידועה כאוניברסיטת הלסינקי.

== פקולטות ומחלקות ==
פקולטות האוניברסיטה האקדמית של אובו כוללות<ref></ref>:

* הפקולטה לאמנות, פסיכולוגיה ותאולוגיה - בפקולטה מוצעות תוכניות בתחומים תרבות, היסטוריה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, תאולוגיה וספרות.
* הפקולטה למדעים והנדסה - בין המקצועות הנלמדים בפקולטה נכללים כימיה, גאולוגיה, ביולוגיה ימית, טכנולוגיות מידע, מתמטיקה, רוקחות ועוד.
* הפקולטה לחינוך ומדעי הרווחה - בפקולטה ניתן ללמוד ולחקור תחומים בחינוך, מדעי הבריאות, פסיכולוגיה התפתחותית ועוד. מוצעים גם מסלולים בינלאומיים בשפה האנגלית.
* הפקולטה למדעי החברה, עסקים וכלכלה - בין תחומי המחקר בפקולטה נכללים התנהגות צרכנים, זכויות אדם, מודלים עסקיים, שיווק, בחירות ועוד.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אובו, האוניברסיטה האקדמית של
קטגוריה:טורקו
קטגוריה:קבוצת קוימברה
גנימד

גָּנִימֶד הוא הירח הגדול ביותר של כוכב הלכת צדק, והירח הגדול ביותר במערכת השמש. קוטרו הוא כ-5,268 ק"מ, גדול יותר מכוכב הלכת הקטן ביותר במערכת השמש, כוכב חמה, אך מסתו היא רק כמחצית ממסת כוכב חמה. גנימד התגלה בשנת 1610 על ידי גלילאו גליליי, ונקרא על שם הדמות מהמיתולוגיה היוונית גנימדס.

תצפיות שנערכו על ידי הגשושית גלילאו מעלות את הסברה שגנימד מורכב משלוש שכבות:
*השכבה הפנימית ביותר, הגלעין, קטנה ומכילה ברזל או ברזל גופרתי.
*השכבה האמצעית, המעטפת, עוטפת את הגלעין מכילה סלע וסיליקטים.
*השכבה העליונה היא שכבת קרום סלעית העטופה בקרח. שכבה זו מורכבת ממספר לוחות, בדומה ללוחות הטקטונים של כדור הארץ; לוחות אלו יכולים לנוע ולקיים פעולות גומלין אחד עם השני וכך נוצרו רכסי ההרים והעמקים שעל-פני גנימד.

גלעינו המתכתי של גנימד מעלה את האפשרות שבעבר היה הירח חם יותר, למעשה אפשרי שגנימד דומה לאיו, מתחת לשכבת הקרח העוטפת אותו.

צפיפותו הנמוכה של גנימד עומדת על כ-1.936 גרם/סמ"ק ומבססת את ההערכה כי גלעינו משתרע עד כדי מחצית קוטרו. עדויות לאטמוספירת חמצן דלילה הדומה לזאת שנמצאה על ירחו הנוסף של צדק, אירופה, נתגלו על ידי טלסקופ החלל האבל.

החמצן נוצר בהשפעת הקרינה של חלקיקים טעונים חשמלית שנכלאו בשדהו המגנטי של צדק; חלקיקים אלה נופלים על-פני שטחו של גנימד, וגורמים לפירוק מולקולות מים בקרח שעל פניו לחמצן ולמימן. המימן בורח מכוח המשיכה של גנימד אל החלל, עקב משקלו האטומי הנמוך, ואילו החמצן נשאר. כך נוצרה על-פני גנימד שכבת חמצן דקיקה, המהווה את אטמוספירתו.

פני השטח של גנימד מצולקים במכתשים עקב פגיעות מטאוריטים, אך שונים מאלו של הירח והם שטוחים. בנוסף קיימים על-פני הירח הרים, עמקים ונהרות לבה עתיקים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

הרכב גנימד
שכבות ההרכב הפנימי של גנימד

קטגוריה:ירחי צדק
קהילת ציון אמריקאית

קהילת ציון אמריקאית (באנגלית: American Zion Commonwealth) היא חברה ציונית מיישבת שנטלה חלק חשוב בהתיישבות היהודית בארץ ישראל בתקופת טרום המדינה.

== היסטוריה ==
החברה נוסדה בארצות הברית בשנת 1914 על ידי מסדר בני ציון של ציוני אמריקה, כשמטרתה לרכוש קרקעות להתיישבות יהודית בארץ ישראל. בימי מלחמת העולם הראשונה הושבתה פעילות החברה. עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים וכינון המנדט הבריטי חזרה החברה לפעילות מלאה. עיקר פעילותה הייתה בשנות העשרים.

החברה רכשה בלב עמק יזרעאל המערבי את האדמות שעליהן הוקם בשנת 1922 המושב בלפוריה, על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור בעל הצהרת בלפור.

בשנת 1924 רכשה החברה את אדמות הכפר איל פולה מידי פאודל ממשפחת סורסוק שישב בביירות והיה בעל אדמות הכפר. בשנת 1925 נוסדה על אדמות אלה העיר עפולה. עוד בטרם ייסוד עפולה רכשה החברה את האדמות עליהן הוקם כפר ילדים (כיום בתחומי העיר עפולה), שהיה כפר נוער ובעת מלחמת העולם השנייה שימש כבסיס אימונים של הנוטרים וכמועדון דאייה. עם קום המדינה הפך למחנה צבאי ושימש את צה"ל עד לשנות התשעים.

במערב העמק רכשה החברה את אדמות הכפר ג'דה, שעליו הוקמה בשנת 1925 רמת ישי.

בעמק זבולון רכשה החברה את אדמות הכפר הערבי כּוֹפְרִיתָא עבור אגודה דתית בוורשה בשם "עבודת ישראל", שהקימה עליו בשנת 1925 את קריית בנימין וכפר אתא, שהפכו לימים לקריית אתא.

גולת הכותרת של פעילות החברה הייתה רכישת שטח אדמה מהכפרים אג'ליל ואל-חרם מצפון לתל אביב עליו הוקמה בשנת 1924 העיר הרצליה, על שמו של חוזה המדינה תיאודור הרצל – כיום מן הערים הגדולות במדינה.

החברה מכרה את האדמות שרכשה ליהודים בארצות הברית ובפולין. רבים מרוכשי האדמות בפולין מימשו את רכישותיהם ובאו להתיישב עליהן. חלקם נספה בשואה, ואדמותיהם הן אדמות נעדרים. עם גל העלייה מחבר המדינות הגיעו גם צאצאים של רוכשים, שתבעו את זכותם בקרקע. יהודי ארצות הברית שרכשו אדמות מן החברה ראו בכך משהו שבין תרומה לבין השקעה לאחרית הימים. רבים מצאצאיהם מממשים כיום את ההשקעה.

הייחוד של החברה היה בכך שהעבירה לרוכשים זכות בעלות מלאה בקרקע, להבדיל מהקרן הקיימת לישראל, שהעבירה לרוכשי אדמותיה זכות חכירה בלבד.
רחוב קהילת ציון בהרצליה
במרוצת השנים הלכה פעילות החברה ופחתה, והיא עברה לניהולה של קרן היסוד. בשנת 1983 החל פירוק החברה בידי כונס הנכסים הרשמי. רוכשי קרקעות מן החברה או צאצאיהם שלא קיבלו עד אותה שנה את הבעלות באדמות שרכשו, הפכו לנושים של החברה. הואיל וחלק גדול מאותם רוכשים היה במעמד של נעדרים הועברו זכויות התביעה שלהם לאפוטרופוס הכללי. בזה תם התפקיד החשוב שמילאה החברה בהיסטוריה של ההתיישבות הציונית.

באופן רשמי החברה עודה קיימת (נכון ל-2007), ונמצאת בסטטוס של פירוק ומימוש נכסים. 

בשתי הערים הגדולות שקמו ביוזמת החברה, עפולה והרצליה, ניתן למצוא רחובות בשם "קהילת ציון", שמנציחים את שמה.

==לקריאה נוספת==
* מרדכי נאור, סיפורי הרצליה - 50 פרשיות בתולדות הרצליה, הוצאת ספריית יהודה דקל, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2013, הפרק "'קהיליית ציון' מחליטה להקים מושבה", עמ' 13–16.

==קישורים חיצוניים==
* . סימול החטיבות: J110 (תל אביב), L65 (ניו יורק).
* 

קטגוריה:ארגונים ציוניים
קטגוריה:ארגונים פוליטיים
קטגוריה:יהדות ארצות הברית: ארגונים
קטגוריה:ציונות בארצות הברית
קטגוריה:הרצליה: היסטוריה
קטגוריה:עפולה: היסטוריה
קטגוריה:ויקיפדיה - ערכים מומלצים לשעבר
קטגוריה:גאולת אדמות בארץ ישראל
אפידרמיס

חתך רוחב של העור האנושי. שכבות 1 ו-2 הן האפידרמיס

אפידרמיס ("אֶפִּי" ביוונית: ἐπί משמעו "מעל" ו"דֶרמָה" – δέρμα משמעו עור) או עילית העור היא שכבת התאים החיצונית ביותר ביצורים רב-תאיים. תפקידה הוא להגן על השכבות הפנימיות.

האפידרמיס בצמחים הוא שכבת התאים החיצונית של העלה, בה נמצאות הפיוניות המשמשות לחילוף הגזים בצמח. בנוסף, דרך הפיוניות שבאפידרמיס מאבד הצמח מים (תופעה המכונה "דיוּת").

בבעלי חיים מפותחים האפידרמיס מורכב משכבה צפופה של תאי אפיתל. תאי העור המתים מתקלפים ונושרים מעורנו לעיתים שייכים לאפידרמיס. בשכבה זו אין כלי דם או עצבים.

האפידרמיס מורכב מאפיתל קשקשי רב שכבתי עם קרטין, המכיל ארבעה סוגי תאים עיקריים:
*התא העיקרי, המהווה כ-90% מהתאים, הוא הקרטינוציט (keratinocyte), הקרוי על שם חלבון הקרטין שהוא מייצר. הקרטין מגן על העור מפני חדירת מים, אור, חום, חיידקים וכימיקלים רבים. הקרטינוציטים מחוברים זה לזה על ידי דזמוזומים.
*המלנוציטים (melanocytes) הם סוג התא השני (8%). הם בעלי שלוחות ארוכות העוברות בין הקרטינוציטים ומעבירות להם את פיגמנט המלנין שהם מייצרים. המלנין הוא פיגמנט חום-שחור התורם לצבע העור וסופג קרינת אולטרה סגול. כאשר המלנין מגיע לקרטינוציטים, הוא מצטבר מעל לגרעין, בצד הפונה לשטח פני העור, וכך מגן על החומר הגנטי מפני הקרינה האולטרה סגולה.
*תאי לנגרהאנס (Langerhans cells) הם הסוג השלישי. אלו תאים לבנים המשתתפים במערכת החיסונית.
*הסוג הרביעי של התאים הוא תאי מרקל (Merkel cells), המשתתפים בחישה של מגע.

האפידרמיס מורכב ממספר שכבות. בעומק נמצאים תאים בעלי כושר חלוקה. הם מתחלקים ודוחפים את התאים הבוגרים יותר כלפי מעלה. במהלך התנועה כלפי מעלה מאבדים הקרטינוציטים את הגרעין, מתים ומצטמקים, עד שבשכבה העליונה מצויים תאים מתים שטוחים ומלאי קרטין. כל התהליך, מיצירת תא בשכבה הבסיסית ועד שהוא נושר, נמשך כשבועיים עד ארבעה שבועות. עילית העור מורכבת משתי שכבות, השכבה הקרנית ושכבת הנביטה:
* השכבה הקרנית (1 באיור משמאל, Stratum corneum בלעז) מורכבת משכבות רבות של תאים מתים המלאים בקרטין. שונה בעוביה במקומות שונים בגוף והיא עבה ביותר בכפות הידיים והרגליים. באזורים אלו, בהם העור עבה במיוחד, ניתן יהיה להבחין בתת-שכבה נוספת המכונה השכבה השקופה (stratum lucidum)
* שכבת הנביטה (2 באיור משמאל) נחלקת לשלושה אזורים משניים:
** השכבה הגרגרית: שכבה בה יש תאים שטוחים ועשירים בקרטו-היאלין (חומר קרני שקוף).
** השכבה הקוצית: שכבה בה יש תאים שקשורים זה לזה הנראים כמכוסי קוצים.
** השכבה הבסיסית (stratum basale): שכבה שיש בה תאים בצורת גליל, בעלי גרעין מוארך. בתוך שכבה זו מצויים מלנוציטים. לעיתים יימצאו בשכבה זו קצוות תאי עצב תחושתיים. השכבה הבסיסית היא היחידה המכילה תאים בעלי פוטנציאל חלוקה, המהווים עתודה לשאר תאי האפיתל.

תאי גזע בשכבה הסיסית משמשים גם כמקור להיווצרות מבנים של שורש השיער (hair follicle) ובלוטות הזיעה. ישנם שני סוגים של בלוטות זיעה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:היסטולוגיה
קטגוריה:עור
בורגתא

גן הפסלים של [[יגאל תומרקין בבורגתה]]
בּוּרְגְּתָה הוא מושב עובדים בשרון, על כביש נתניה - טולכרם (כביש 57). קרוי על שמו של היישוב בורגתה ששכן במקום בתקופת התלמוד.

== היסטוריה ==
המושב נוסד ב-1949 על ידי משפחות שעלו מטורקיה וארבע משפחות ממרוקו. עם הזמן המושב התפתח וכיום מתגוררות בו מעל 250 משפחות. נכון להיום פועלות במקום מספר משפחות מצומצם העוסקות בחקלאות - משפחה בעלת רפת גדולה, ועוד ארבע משפחות העוסקות בגידול של תוצרת חקלאית ופרחים. יתר המשפחות עובדות מחוץ למושב.

במקום יש גן פסלים של יגאל תומרקין. בצד המזרחי של היישוב לכיוון בארותיים קיימת טיילת לאורך נחל אלכסנדר. שם נבנה בית ספר קדם לשירות אוכלוסיית מזרח עמק חפר. בינתיים נפתח בית ספר לחינוך אקולוגי בבארותיים.

בצד הדרומי הגובל עם כביש 57 קיים מבנה הקרוי חרבת בורגתה. לפי השערה זהו מקומה של בורגתה הקדומה. באתר בו שרידי מבנה צלבני דו-קומתי. במפת PEF משנת 1880 הוא מכונה "חרבת בוּרג' אל עטוּט" (Burj el Atut), שפרושה "המבוקעת". הערבים קראו לה "בורג' אל-אחמאר" ("המגדל האדום"), שם הנגזר מהצבע האדום של אדמת המקום - החמרה. בתקופת הצלבנים שימש המבנה מרכז מינהלי ואכסניה לשיירות שעברו מהמזרח לכיוון הים.

על פי [https://web.archive.org/web/20140502010221/http://hebrew-academy.org.il/2014/05/חידון-יישובים-פתרונות-מלאים-והרחבות/ האקדמיה ללשון], בּוּרְגּתָה הוא שם היסטורי של יישוב שהיה במקום בתקופת התלמוד. העיר בורגתה נזכרת בתלמוד הירושלמי (עבודה זרה ה:ד, מד ע"ד). בתלמוד הבבלי המקום נקרא ברקתא. יש המזהים את היישוב הקדום עם בורג' אל-עתות הסמוכה ליישוב בן ימינו. את השם בורגתה יש הקושרים למילה הרומית burgus – 'מבצר', 'מגדל צופים קטן'.

היישוב הוא חלק ממועצה אזורית עמק חפר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20131009123239/http://www.hefer.org.il/htmls/page_697.aspx?c0=14120&bsp=14016 בורגתה] באתר המועצה האזורית עמק חפר.
* מיכאל יעקובסון: [http://michaelarch.wordpress.com/2013/06/11/סיבוב-בבאקה-אל-גרביה-בחדר-אוכל-של-גודוב/ סקירה על גן הפסלים של תומרקין בבורגתה], באתר 'חלון אחורי', 11-06-2013
* ג. שרוני: "[https://web.nli.org.il/sites/nli/hebrew/digitallibrary/pages/viewer.aspx?presentorid=NLI_EDU&DocID=NNL03_EDU700276269 על כרעי תרנגולת], מעריב, 26 בינואר 1966.
* [https://web.archive.org/web/20140502010221/http://hebrew-academy.org.il/2014/05/חידון-יישובים-פתרונות-מלאים-והרחבות/ בּוּרְגְּתָה] באתר האקדמיה ללשון העברית

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1949
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מועצה אזורית עמק חפר
עיר הנידחת

בהלכה, עיר הנידחת היא עיר שרוב תושביה נדחו מהדרך ופנו לעבוד עבודה זרה. האדם שמסית תושבי עיר לעבודה זרה עד הפיכתה לעיר הנידחת נקרא "מדיח".

== פרשת עיר הנדחת בתורה ==
דיני עיר הנידחת כתובים בספר דברים:

==הקריטריונים לעיר הנידחת==

חז"ל החילו מספר קריטריונים בסיסיים על מנת להשית את דיני עיר הנידחת על עיר:
*מספר התושבים צריך לעלות על מאה איש.
*העיר לא מכילה רובו של אחד מי"ב השבטים.
*העיר איננה עיר ספר, או ירושלים, ולשיטת הרמב"ם גם לא עיר מקלט.
*אנשי העיר הוסתו לעבוד עבודה זרה על ידי 2 מסיתים (לפחות) תושבי העיר.
*אנשי העיר לא חזרו בתשובה גם אחרי ששני תלמידי חכמים נשלחו אליהם והתרו בהם.
לדעת התנא רבי אליעזר, נצרכים תְנאים נוספים, אשר צירופם הוא כמעט בלתי אפשרי, ובדומה לדעת רבי יהודה בדין בן סורר ומורה, סובר שעיר הנידחת לא הייתה ולא תהיה לעולם, וכתיבתה בתורה היא לשם "דרוש וקבל שכר". דעה זו מופיעה אף בתוספתא. לעומתו, רבי יונתן אומר: "אני ראיתיה וישבתי על תילה".

== אטימולוגיה ==
במקרא לא בא הצירוף "עיר הנידחת". מקורו בלשון חז"ל, במקורות שונים הדנים בפרשייה מקראית זו, למשל: "אמר רבה בר איתי אמר ריש לקיש עיר הנדחת שהוזמו עדיה כל המחזיק בה זכה בה" (בבלי כריתות כד ע"א).<ref>אפשר שמקורו הקדום ביותר של הצירוף דווקא במגילות מדבר יהודה, ראו אלכסיי יודיצקי, "העיר הנידחת במגילת פשר בראשית", העברית סג (תשע"ה–תשע"ו), עמ' 117–123.</ref> 

התואר "הנידחת" ניתן לעיר על שם התיאור המקראי של העיר (ראו לעיל) המציין את הפועל "וידיחו". הצירוף "עיר הנידחת" מיודע באיברו השני (הנידחת) אך אינו מיודע באיברו הראשון (עיר, ולא העיר) על פי דרכה של לשון חז"ל, למשל בביטויים "עולם הבא", "שעיר המשתלח" ועוד. 

==דין עיר הנידחת==
כאשר מתברר לסנהדרין שקיימת עיר נידחת באחת מערי ישראל, עולים כל ישראל למלחמה עליהם, וכאשר העדים מעידים שרובם עבדו עבודה זרה, הורגים בחרב את העובדים ויש אומרים אף את הטף. לאחר מכן שורפים את כל שללה באש. חל איסור לבנות עיר זו מחדש.

דיני עיר הנדחת אינה ליחידים שעבדו עבודה זרה, ולא לציבור, רק לגדר של "עיר". ישנה מחלוקת בגמרא, בגדרי עיר הנדחת. לפי שיטת רבי יאשיה מעשרה עד מאה זה עיר הנדחת, ולפי רבי יונתן ממאה עד רוב השבט זה עיר הנדחת.

==לקריאה נוספת==
* פרופ' נחום רקובר, מטרה המקדשת את האמצעים דעות ה'ראשונים' בעניין הענשת הנשים והטף בעיר הנידחת, 321-350 הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תש"ס-2000.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תרי"ג מצוות
קטגוריה:הסתה והמרדה
קטגוריה:פרשת ראה
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
קטגוריה:חייבי מיתת בית דין
נצגין באגאבנדי

נצגין באגאבנדי (במונגולית: Нацагийн Багабанди; נולד ב-22 באפריל 1950) הוא פוליטיקאי מונגולי שכיהן כנשיא מונגוליה בשנים 1997–2005, וחבר המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה (MPRM).

==חייו האישיים==
באגאבנדי נולד ב-1950 בסום (תת מחוז) יארו במחוז זבחאן. ב-1980 סיים את לימודיו במכון לטכנולוגיות מזון באודסה בברית המועצות. ב-1984 היה לבוגר האקדמיה למדעי החברה במוסקבה בלימודי תואר שני בפילוסופיה.

==קריירה פוליטית==
באגאבנדי היה יושב ראש הפרלמנט המונגולי ב-1992 למשך 4 שנים. ב-20 ביוני 1997 התמודד לנשיאות מול מועמד המפלגה הדמוקרטית של מונגוליה, וזכה ל-58.1% מהקולות. ב-2001 נבחר באגאבנדי לקדנציה נוספת. ב-22 במאי 2005 סיים את כהונתו, ובבחירות שנערכו נבחר להחליפו נמברין אנחבאיאר, לשעבר דובר החוראל הגדול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי מונגוליה
קטגוריה:יושבי ראש של פרלמנטים
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:ילידי 1950
צחיאגיין אלבגדורג'

צחיאגיין אלבגדורג'
צחיאגיין אלבגדורג (במונגולית: Цахиагийн Элбэгдорж; נולד ב-30 במרץ 1963 בזרג, מחוז חובד) הוא פוליטיקאי מונגולי אשר כיהן כנשיא מונגוליה בשנים 2009–2017. קודם לכן כיהן אלבגדורג' כראש ממשלת מונגוליה – בפעם הראשונה למספר חודשים בשנת 1998 ובפעם השנייה מ-2004 עד 2006.

בצעירותו למד אלבגדורג' עיתונאות באוקראינה (אז חלק מברית המועצות), ומאוחר יותר באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.

עם חזרתו למונגוליה הפך אלבדורג' פעיל במאבק להחלפת המשטר החד-מפלגתי הקומוניסטי במשטר דמוקרטי. ב-1990 הוא זכה לפרסום בזכות נאומיו הנחרצים בגנות הממשל. הוא היה חבר בפרלמנט המונגולי בין השנים 1990 ו-1992, אך פרש ב-1994 כמחאה על התנהלות המשטר. הוא נבחר בשנית לפרלמנט ב-1996 והפך לראש המפלגה הדמוקרטית הליברלית של מונגוליה, שהייתה השנייה בגודלה.

אלבדורג' היה מנוע מלהיות חבר בקבינט, בעקבות חוק שקבע כי חבר פרלמנט אינו יכול להיות חבר קבינט במקביל. חוק זה שונה ב-1998. במרץ 1998 הפך אלבגדורג' לראש הממשלה על ידי קואליציית האיחוד הדמוקרטי, בה הייתה מפלגתו הגדולה ביותר. הוא התפטר בדצמבר 1998 בעקבות שערוריית כספים, ונבחר בשנית ב-20 באוגוסט 2004 בקואליציה עם המפלגה המהפכנית העממית של מונגוליה. הוא התפטר בעקבות משבר ממשלתי ב-13 בינואר 2006.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי מונגוליה
קטגוריה:ראשי ממשלת מונגוליה
קטגוריה:ילידי 1963
קטגוריה:בוגרי בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד
משתיק קול

איור הפטנט המקורי של משתיק הקול.
[[תת מקלע MP5 עם משתיק קול]]
רובי צלפים מדגם M40A5 עם משתיקי קול.]]
רובה סער Pindad SS3 עם משתיק קול
עוזי עם משתיק קול
משתיק קול (וכן עַמְעַם) הוא אביזר המוצמד לרובה או אקדח ומיועד להנמכת הרעש הנוצר בעת ירי.

== פעילות ==
רעש הירי נוצר כתוצאה מהתפשטות גזים מהירה מאוד, כתוצאה משבירת מחסום מהירות הקול על ידי הקליע וכתוצאה מהקשת הפטיש בנוקר.
על מנת לעמעם את רעש הירי, יש צורך בהפחתת מהירות הקליע אל מתחת למהירות הקול (תחמושת תת-קולית) ולדאוג בזמן הירי לפיזור גזים הדרגתי שלא יצור קול נפץ.

במשתיק קול ישנם תאי התפשטות המיועדים לשלוט בקצב התרחבות הגזים הנפלטים בשעת הירי ובכך לעמעם את צליל הנפץ האופייני לירי. משתיקי קול מסוימים מנמיכים את עוצמת צליל הירי בדציבלים מעטים ואחרים, מתוחכמים יותר, מפחיתים את הרעש בכמה עשרות דציבלים. כמו כן משתיק קול מפחית את הרתע הנוצר מהירי.

למשתיקי קול המיועדים לרובים מספר מחזורי פעולה שלרוב ידועים מראש ויעילותם פוחתת ככל שנעשה בהם שימוש, חלקם מיועדים לטיפולים המשקמים את יכולת עמעום צליל הירי ולאחרים אורך חיים מוגבל מראש.

== חוקיות ==
משתיקי הקול אינם חוקיים לייצור והתקנה במדינת ישראל שלא על ידי סוחר נשק או חרש נשק המוכר על ידי המדינה. התקנה כזו נחשבת לעבירה של ביצוע שינוי בכלי ירייה כמו כל שינוי או שיפור אחר. בשל העובדה שייעודו העיקרי של משתיק הקול הוא שימוש חשאי ונסתר בכלי ירייה, אנשים המחזיקים במשתיק קול עלולים להיחשד בעבירות פליליות. הדבר יצר בעיה עקב נזילותו של החוק מלכתחילה, שכן לא הגדיר משתיק קול באופן מדויק דיו ולכן נעשה שימוש בעבר בבקבוקי פלסטיק עם תכולת נוזלים אשר הוצמדו לפתח הקנה, ובכך שימשו כעמעם מאולתר. משתיקי קול אלה, בניגוד למשתיקים אמיתיים, מורידים את טווח הירי בשל חיכוך הקליע עם הנוזלים בבקבוק.

ביחידות מובחרות של צה"ל ושל משטרת ישראל משתמשים במשתיק קול.

חלק מיחידות צה"ל המשתמשות במשתיקי קול: סיירת מטכ"ל, שייטת 13, יחידת שלדג.

חלק מיחידות משטרת ישראל המשתמשות במשתיקי קול: ימ"מ (של משמר הגבול), חלק מלוחמי יחידת הגדעונים - יחידה 33 (של להב 433), חלק מלוחמי ימ״ס (של מג״ב).

היחידות המבצעיות של השב״כ ושל המוסד משתמשות גם הן במשתיקי קול.

חלק מיחידות שירות הביטחון הכללי המשתמשות במשתיקי קול: יחידות ״היחידה המבצעית״.

חלק מיחידות המוסד המשתמשות במשתיקי קול: יחידת החיסולים ״כידון״ של אגף ״קיסריה״.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשק קל
קטגוריה:עזרים טקטיים לכלי ירייה
כלורופיל

מבנה כלורופיל מסוגים b ,a ו-d
מבנה כלורופיל מסוג c
[[ספקטרום בליעה של כלורופיל a ו-b.]]
כְלוֹרוֹפִיל (מיוונית: Χλωροφύλλη - כלורוס - "ירוק", פילון - "עלה") הוא צבען (פיגמנט) ירוק הנמצא ברוב הצמחים והאצות ובכמה סוגים של חיידקים. לשם אין קשר ליסוד כלור, שאינו מופיע במולקולת הכלורופיל.
הוא משמש גם כצבע מאכל וסימונו E140.

חשיבותו של הכלורופיל אינה מסתכמת בהקניית הצבע הירוק; הכלורופיל הוא התורם העיקרי לתהליך הפוטוסינתזה, שבאמצעותו מפיקים הצמחים והאצות גלוקוז ממים ומפחמן דו-חמצני, בהשתמשם באנרגיית האור. הכלורופיל אגור בתילקואידים שנמצאים בכלורופלסטים, המצויים בתאי הצמח. במרכזו של האתר הפעיל של מולקולת הכלורופיל נמצא אטום מגנזיום; אכילת צמחים היא מקור המגנזיום העיקרי של בעלי החיים.

אטום המגנזיום שוכן במבנה בעל חמש טבעות הנקרא פורפירין (Porphyrin) והדומה לאתר הפעיל שבהמוגלובין. ישנם חמישה סוגים של כלורופיל, הנבדלים ביניהם בקבוצות הפונקציונליות הקשורות למבנה הפורפירין שלהם. הסוגים השונים מסומנים באות לטינית קטנה (כלורופיל a, למשל). כל סוג של כלורופיל קולט אור באורך גל שונה. כלורופיל a מאופיין שני שיאי בליעה עיקריים ב-420 ננומטר ו-660 ננומטר. רוב היצורים הפוטוסינתטיים המפותחים (בעיקר צמחים) מכילים יותר מסוג אחד של כלורופיל, דבר המשפר את קליטת האור שלהם. הכלורופיל המצוי בחיידקים קרוי בקטריוכלורופיל (Bacteriochlorophyll), וההבדל בינו ובין כלורופיל הוא מזערי. כלורופיל מיוצר בתא מחומצה גלוטמית.

הראשון שקבע את מבנהו הכימי של הכלורופיל היה הכימאי היהודי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה, ריכרד וילשטאטר.

האצה כלורלה היא האורגניזם בעל קצב הפוטוסינתזה המהיר ביותר מכל הצמחים המוכרים לאדם.

==ראו גם==
* פִיטוֹל
==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרכובות ביוכימיות
קטגוריה:פוטוסינתזה
משל הצפרדע והעקרב

"הצב והעקרב", ציור מ[[פנצ'טנטרה מאת מירזה רחים, 1847. ייתכן שמשל הצב והעקרב היווה השראה למשל הצפרדע והעקרב]]
הצפרדע והעקרב הוא משל מפורסם שמחברו אינו ידוע, ומיוחס בטעות לאיזופוס, על אף שלא ידוע נוסח שלו לפני המאה ה-19. המשל מציג גישה מהותנית לחיים. 

הצפרדע והעקרב רצו לחצות נהר: העקרב, שאינו יודע לשחות, ביקש לרכוב על גבה של הצפרדע, וזו סירבה עקב כך שחששה שהעקרב יעקוץ אותה בדרך. העקרב הצליח לשכנעה שלא כך יהיה, שכן גם הוא מבקש להגיע לגדה השנייה. הצפרדע השתכנעה והסכימה, אך באמצע הנהר העקרב אכן עקץ את הצפרדע, ושניהם החלו לטבוע. קודם שטבעו הצליחה הצפרדע לשאול בתדהמה: "למה ומדוע עקצתני? הרי עכשיו שנינו נמות", והעקרב השיב: "מצטער, אבל לא יכולתי להתאפק. זה הטבע שלי".

מסקנת המשל – העקרב אינו יכול לשנות את טבעו, והנמשל – אין לצפות שאדם ישנה את טבעו, גם אם הוא מבטיח שישתנה.

לאיזופוס שני משלים דומים: האחד עוסק בעכבר וצפרדע והאחר באיכר ובצפע.

==המשל במקורות היהודיים==
בתלמוד הבבלי במסכת נדרים מובא המשל אך עם מסר שונה לחלוטין מהמסר בגרסה הנפוצה: 

ביאור: העקרב נעזר בצפרדע כדי לחצות את הנהר ולהרוג אדם שנגזר עליו למות. וזה מוכיח שכשנגזר על אדם למות, המוות שלו חייב להתקיים אפילו אם הטבע ישנה ממנהגו לצורך כך.<ref>וראו במקבילה .</ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:משלים
קטגוריה:בעלי חיים במשלים
קטגוריה:חסרי זנב וקרפדות בדיוניים
קטגוריה:עקרב בתרבות
קטגוריה:צפרדעים בתרבות
מהרישי מהש יוגי

מהרישי מהש יוגי
מהרישי מהש יוגי (מאהא = גדול, רישי = חוזה; נולד על פי המשוער ב-12 בינואר 1918<ref>אין הסכמה בין ביוגרפיות שונות בעניין זה</ref>, מדינת מאדהיה פרדש שבהודו – 5 בפברואר 2008, הולנד) היה מייסד תנועת המדיטציה הטרנסצנדנטלית.
== חייו ==
מהרישי למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת אלהאבאד בהודו, אותה סיים (בחלק מהביוגרפיות כתוב שסיים בתואר מוסמך – MA) בשנת 1940. במהלך לימודיו פגש את מי שעתיד להיות מורו והגורו שלו – סואמי ברהמאנאנדה סארסואטי (1869-1953), ג'אגאדגורו שהיה בין השנים 1941 ל-1953 השאנקאראצ'אריה של צפון הודו, ג'יוטיר מאט' – שבהרי ההימלאיה. מהרישי ייחס את תורתו למורו, אותו כינה "גורו דב".

בשנת 1955 החל להפיץ את טכניקת המדיטציה הטרנסצנדנטלית, תחילה בהודו, ובשנת 1958 החל במסע עולמי להפיץ את הטכניקות שלו של התפתחות אישית.

מהרישי פרסם מספר רב של ספרים ומאמרים שבהם הוא מכנה את המסורות הוֶודיות מהודו בשם "המדע הוודי". מתוך רצון להתאים מערכת ידע זאת לעידן המדעי, הוא יזם ב-1971 את הקמתה של אוניברסיטה שנקראה בעבר "האוניברסיטה הבינלאומית ע"ש מהרישי", וכיום קרויה "האוניברסיטה למינהל ע"ש מהרישי". במוסד זה עוסקים הסטודנטים וסגל ההוראה במדיטציה הטרנסנדנטלית, ומוצעות בה מספר תוכניות אקדמיות. חוקרים מאוניברסיטה זו עוסקים גם בעריכת ניסויים הבוחנים את מה שהם מכנים "מצבי תודעה גבוהים".

בין תלמידיו גם דמויות מפורסמות כחתני פרס נובל ומדענים ידועי שם, אסטרונאוטים, כוכבי ספורט ידועים ואמנים כמו חברי הביטלס והביץ' בויז ורבים אחרים.

מהרישי מהש יוגי הלך לעולמו ב-5 בפברואר 2008 בולודרוף שבהולנד, ער בתנוחת יוגה. ב-11 בפברואר נערכה לו לוויה ממלכתית מלאה שהוענקה לו על ידי נשיא הודו. הטקסים הוודיים נערכו על משטח מוגבה הצופה על מפגש נהרות הגנגס והיאמונה באללהאבאד.

טוני נאדר הוכרז כממשיך דרכו וראש הארגון.

בין חסידי מהרישי מהש יוגי, יש המאמינים שתרגול קבוצתי של מדיטציה טרנסנדנטלית עשוי להשפיע על איכות החיים של אנשים החיים בקרבת מקום לקבוצה המתרגלת. להשפעה זו הם קוראים אפקט מהרישי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.paulmason.info/gurudev/TMpuja.htm הקלטה של המהרישי מהש יוגי עורך פוג'ה ברישיקש ב-1969]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אנשי דת הודים
קטגוריה:מדיטציה טרנסצנדנטלית
קטגוריה:ראשי כתות
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1918
קטגוריה:נפטרים ב-2008
חבצלת החוף

Pancratium maritimum
חבצלת החוף על [[בול משנת 1960 שיצא לכבוד יום העצמאות ה-12, בעיצובו של צבי נרקיס]]
חבצלת החוף (שם מדעי: Pancratium maritimum) היא צמח חוף ממשפחת הנרקיסיים, הפורח בקיץ לאורך חופי הים התיכון.

פריחת החבצלת גדולה ומרשימה, בייחוד כיוון שהיא פורחת בשלהי הקיץ (יולי עד אוקטובר), כאשר רוב הצמחייה התייבשה כבר. היא עושה זאת בזכות בצלה, שאגר מים ומזון בחורף הקודם. זרעיה מצופים בשכבת שעם המאפשרת הפצת הזרעים דרך הים.

גובהה מגיעה עד ל-60 סנטימטר ועל כל גבעול בין שניים לעשרה פרחים. הפרי דומה לביצה, בכל פרי שלושה חדרים שבכל אחד מהם יש 20 זרעים.

חבצלת החוף נפוצה לחופי הים התיכון, אך היא מופיעה גם בחופי האוקיינוס האטלנטי ובאזור האירו-סיבירי.

בישראל חבצלת החוף היא פרח שכיח, אך עם זאת היא צמח מוגן. חבצלת החוף מופיעה בסמל העיר נתניה.

==החבצלת במקרא==
החבצלת נזכר פעמיים במקרא כצמח הגדל בשרון: . הוא משמש גם סמל להפרחת השממה: .
אין למילה 'חבצלת' זיהוי מוסכם בקרב התרגומים והפרשנים הקדומים. ייתכן שמדובר בשם כללי לצמחים או שם נרדף לוורד (שלעיתים נקראת בטעות 'שושנה') וגם כשם צמח ספציפי בישעיהו. רוב הזיהויים המוצעים הם לצמחים גאופיטים בעלי פרחים גדולים ממשפחת השושניים (לִילִי) או הנרקיסיים. הצמח הקרוי בימינו חבצלת החוף הוא רק הצעה אחת מני רבים לזיהוי החבצלת המקראית. בתרגום התנ"ך לאנגלית חבצלת השרון נקראת Rose of Sharon ("ורד השרון" או "שושנת השרון").
חבצלת החוף

==שימושים רפואיים==
היוונים השתמשו בבצל חבצלת החוף להכנת תרופות להמרצת פעילות הלב ולהשפעה על דרכי הנשימה. לפני קום המדינה הפיקו הערבים מבצל החבצלת תרופות נגד נזלת.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090312005335/http://www.sviva.gov.il/bin/sviva.jsp?o=Articals%5El3749&z=summer_flowers חבצלת החוף], באתר המשרד להגנת הסביבה
חבצלת החוף שצולמה במהלך טיול עמותת [[אתגרים בשמורת גדור]]

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:נרקיסיים
קטגוריה:ארץ ישראל: נרקיסיים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
קטגוריה:פרחים לבנים בארץ ישראל
קטגוריה:צמחי המקרא
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
בתולת הים מפיג'י

בתולת הים מפיג'י של ברנום משנת 1842
בתולת הים מפיג'י (באנגלית: Fiji Mermaid לעיתים מאוית גם Feejee Mermaid) הייתה מוצג טיפוסי בירידים ובמופעי שוליים, שהייתה אמורה להיות יצור שחציו יונק וחציו דג.

המוצג המקורי פורסם על ידי ענק הקרקסים פי. טי. ברנום, אך מאז הופצו פרטים נוספים במקומות נוספים, בין השאר באוסף המוזרויות של רוברט ריפלי.

בתולת הים החנוטה של ברנום נלכדה, לכאורה, בשנת 1842 על ידי "ד"ר ג'יי גריפין". גריפין היה בפועל לוי ליימן, שותפו הקרוב של ברנום. הפרט המקורי הוצג בכל רחבי ארצות הברית, אבל אבד בשנות השישים של המאה ה-19 בשריפה במוזיאון של ברנום.

למעשה היה המוצג פרי עבודתו של אומן אינדונזי שהשתמש בעיסת נייר וחומרים מן החי - זנבו של דג אקזוטי וגו של תינוק אורנגאוטן, שנתפרו יחד עם ראשו של קוף.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20050214011340/http://www.isidore-of-seville.com/mermaids/31.html גלריה של תמונות "בתולת הים מפיג'י"]
*[http://www.missioncreep.com/mundie/gallery/gallery19.htm מודעה משנת 1850] של מוזיאון בוסטון ו"בתולת הים מפיג'י" שלו.

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תרמיות
בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת אלטו

בית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת אלטו (בפינית: Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulu; בשוודית: Aalto-universitets handelshögskola) הוא הגדול בפינלנד שנוסד בשנת 1911. זהו בית הספר השני הוותיק למנהל עסקים בפינלנד ואחד מבתי הספר למנהל עסקים הוותיקים במדינות הנורדיות. בית הספר הפך לחלק מאוניברסיטת אלטו ב־1 בינואר 2010. הוא היה ידוע בעבר כ"בית הספר לכלכלה של הלסינקי", "בית הספר לכלכלה ומנהל עסקים של הלסינקי", ובמהלך 2010–2012 "בית הספר לכלכלה של אוניברסיטת אלטו".

מבחינת קבלה, בית הספר נחשב לבית הספר לעסקים הקשה ביותר בפינלנד. בשנת 2019, לבית הספר היה את מספר המועמדים הגבוהה ביותר לכל תוכנית להשכלה גבוהה בפינלנד. היה לו גם שיעור הקבלה הנמוך ביותר מכל בית ספר למנהל עסקים בפינלנד.

== היסטוריה ==

בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו הוקם בהלסינקי בשנת 1904 על ידי הקהילה העסקית וקיבל מעמד של אוניברסיטה בשנת 1911. הוא פעל כאוניברסיטה פרטית עד 1974, כאשר מדינת פינלנד קיבלה את האחריות הפיננסית של האוניברסיטה. עם זאת, בית הספר נשאר אוטונומי בניהולו ובעניינים הפנימיים שלו. מאז הקמתו סיימו 23,000 סטודנטים. בשנת 1950, בית הספר למנהל עסקים עבר מפביאנינקטו ל ב. בית הספר הפך לחלק מאוניברסיטת אלטו ב־1 בינואר 2010 ועבר במלואו לקמפוס ב־2019.

== הסמכות ודירוגים ==

בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו הוא בית הספר לעסקים הראשון במדינות הנורדיות שקיבל את ה (הסמכות משלושת ארגוני ה הגדולים והמשפיעים ביותר של בתי ספר למנהל עסקים: AACSB, AMBA ו־EQUIS).
נכון לשנת 2023, ההסמכה המשולשת קימת ב־125 אוניברסיטאות בעולם. בית הספר חבר גם ב (CEMS) ובשותפות בניהול בין־לאומי (PIM).

מאז 2005 דירג הפייננשל טיימס את תוכנית CEMS בין התוכניות לתואר שני המובילות בתוכניות למנהל עסקים בעולם. בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו הוא חבר פעיל בתוכנית המשותפת הזו. הפייננשל טיימס דירג את בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו במקום ה־29 בדירוג בתי הספר לעסקים באירופה ב־2013, במקום ה־78 בתוכניות (MBA) גלובליות, ובמקום ה־43 בתוכניות לתואר שני בניהול.

== תארים ותוכניות ==

בית הספר מציע תארים אוניברסיטאיים בכלכלה ומנהל עסקים ברמות תואר ראשון, שני ודוקטורט, יחד עם תוכניות MBA המיועדות לאנשי עסקים המתארחים באמצעות (Aalto EE).

לבית הספר מבנה תוכנית דו־שלבי, בהתאם להסכם בולוניה, עם תואר ראשון תלת שנתי ולאחריו תואר שני של שנתיים. סטודנטים חדשים מתחילים בלימודים לקראת (.B.Sc) בכלכלה ומנהל עסקים ובסיומם, זכאים להמשיך ללמוד ל (.M.Sc). תואר דוקטור נמשך בדרך כלל ארבע שנים נוספות.

=== תוכניות לתואר ראשון ===

משנת 2013, בית הספר מציע את התוכניות הבאות לתואר ראשון במדעים באנגלית (תוכנית תלת שנתית, 180 נקודות זכות):
* כלכלה (באוטניימי)
* מנהל עסקים בין־לאומיים (במיקלי)

=== תוכניות לתואר שני ===

בית הספר מציע את התוכניות הבאות לתואר שני במדעים באנגלית (תוכנית שנתיים, 120 נקודות זכות):
* חשבונאות
* ניתוח עסקי
* קיימות יצירתית
* כלכלה
* מימון
* ניהול גלובלי
* תכנון ניהול עסקי בין־לאומי
* ניהול מידע ושירות
* שיווק
* ניהול אנשים ופיתוח ארגוני
* ניהול אסטרטגי בעולם משתנה
* יזמות בר קיימא

=== תוכניות קיץ ===

מאז 1995, בית הספר מציע תוכנית קיץ רב תחומית בשם תוכנית טכנולוגיית המידע (תוכנית של 3 חודשים, 24 נקודות זכות). בית הספר מציע גם קורס קיץ של כיתת אמן עסקית רב תחומית (קורס בן שבועיים, 6 נקודות זכות).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
== הערות שוליים ==

הלסינקי לכלכלה
קטגוריה:בתי ספר לעסקים
חוק סנל

שבירה של קרן אור בעת מעבר בין שני תווכים בעלי מקדם שבירה שונה
חוֹק סְנֶל הוא חוק פיזיקלי העוסק בשבירה של קרניים במעבר בין שני תווכים בעלי מקדם שבירה שונה, כלומר תווכים בהם מהירות האור שונה. החוק קרוי על שם המתמטיקאי ההולנדי וילברורד סנל שגילה אותו בשנת 1621.<ref></ref> אולם סנל לא היה הראשון שגילה את החוק: ההיסטוריון רושדי רשד טען, שניסוח של החוק אפשר למצוא בכתביו של איבן סאל משנת 984 לספירה. בנוסף לכך ידוע שתומאס הריוט, בן זמנו של סנה מאוקספורד, גילה את החוק ב-1602 אולם, כמו סנה מעולם לא פרסם את ממצאיו. דקארט, בזמן שהותו בליידן, ניסח את החוק לראשונה על ידי שימוש בפונקציית הסינוס (ראו להלן), והוא מופיע בספרו "מאמר על המתודה" משנת 1637. מאוחר יותר האשים הויגנס (שקרא את מחברותיו של סנה) את דקארט בפלגיאט. בצרפת נקרא חוק סנל עד עצם היום הזה "חוק דקארט" או "חוק סנל-דקארט".

החוק קובע כי: <math>\;n_2\sin{\theta_2}=n_1\sin{\theta_1}\;</math><br>

<math>\;n_1\;</math> – מקדם השבירה של התווך הראשון.<br>
<math>\;n_2\;</math> – מקדם השבירה של התווך השני.<br>
<math>\;\theta_1\;</math> – זווית הפגיעה.<br>
<math>\;\theta_2\;</math> – זווית השבירה.

עובדה מעניינת היא שהזויות נמדדות מהאנך לקו מפגש התווכים. לדוגמה, שימוש בחוק סנל מראה שאם קרן אור חודרת בזווית של 50 מעלות מהאנך למשטח, מהאוויר (שמקובל להניח בחישובים שמקדם השבירה שלו הוא 1) לתוך זכוכית (עם מקדם שבירה של 1.5) הרי שבתוך הזכוכית היא תתקדם בזווית של כ-30 מעלות לאנך. תופעה דומה ניתן לראות כשמביטים בכפית שנמצאת בכוס מים, ולמרות שידוע שצורתה ישרה, נראה שחלקה השקוע במים עקום ביחס לזה שבולט לאוויר.

כאשר קרן עוברת בין חומר עם מקדם שבירה גבוה לחומר עם מקדם שבירה נמוך, עשוי להיווצר מצב שבו סינוס זווית היציאה גדול מ-1. במקרה כזה לא תתרחש שבירה, אלא קרן האור תוחזר במלואה. תופעה כזאת נקראת החזרה גמורה. זווית הפגיעה שהחל ממנה הקרן תוחזר בהחזרה גמורה מכונה "זווית קריטית".

חוק סנל שימושי מאוד, והוא עוזר לגלות זוויות רלוונטיות לחישובים ולפיתוחי מכשירים אופטיים המבוססים על עדשות.
חזיתות גל ממקור נקודתי במעבר לתווך בעל מקדם שבירה גבוה יותר בו מהירות האור נמוכה יותר.

== ראו גם ==
* נוסחת לוטשי העדשות
* עקרון פרמה
* החזרה גמורה
* חוקי פרנל
* חלון סנל

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

סנל
קטגוריה:רנה דקארט