OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פורארלברג

פורארלברג (בגרמנית: Vorarlberg) היא מדינת המחוז המערבית ביותר ברפובליקה הפדרלית של אוסטריה. היא ממוקמת בין ימת קונסטנץ ונהר הריין במערב, הרי ארלברג במזרח (פירוש שמה הוא "לפני ארלברג") וברכסי ההרים סילברטה ורטיקון בדרום. יש לה גבול משותף עם שווייץ (הקנטונים של סנט גלן וגראובינדן), גרמניה (בוואריה), ליכטנשטיין ועם מדינת המחוז האוסטרית טירול. ייחודה במיקומה המרוחק בקצה המערבי של אוסטריה ובכך שמדוברים בה ניבים של אלמאנית, שוואבית וגרמנית שווייצרית.

== היסטוריה ==
פורארלברג הייתה מיושבת לפחות מאז שנת 500 לפני הספירה בידי השבט הקלטי של הבריגאנטיים. בשנת 15 לפני הספירה כבשו הרומים את האזור. בשנת 260 החלו כיבושיהם של האלמאנים שהתיישבו בה החל בשנת 450 לערך, ואחר כך הייתה פוראלברג לחלק מהממלכה הפרנקית. במאה ה-14 עברו השלטונות המקומיים השונים בפורארלברג לידי בית הבסבורג, בתהליך רב שלבים שסופו רק בשנת 1814. בתקופתו של נפוליאון, בשנים 1806–1814, השתייכה פורארלברג לבוואריה ואחר כך שבה כמעט כולה לשלטונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנת 1919, לאחר קריסתה של זו והקמתן של גרמניה ואוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה זכתה ההצעה לסיפוחה של פורארלברג לשווייץ במשאל עם לרוב של 80%, אלא שיוזמה זו לא יצאה לפועל בגלל חוסר נכונותו של השלטון השווייצרי להפר את האיזון העדין בין הדתות והשפות השונות בשווייץ ביצירתו של קנטון קתולי דובר גרמנית חדש, וכן בשל פרטיהם של הסכם סאן ז'רמן והסכם ורסאי. מאז שנת 1918 משתייכת פורארלברג לאוסטריה, למעט תקופת הביניים במהלך הרייך השלישי, שבו הייתה חלק ממחוז טירול-פורארלברג שהקימו הנאצים.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה נכללה פורארלברג באזור הכיבוש הצרפתי. בשנים 1999 ו-2005 גרמו שיטפונות קשים לנזקים בשטחים נרחבים של פורארלברג.

== פוליטיקה ==
מאז הקמתה של הרפובליקה הפדרלית של אוסטריה ב-1949 נשלטה פורארלברג בידי מפלגת העם האוסטרית, ÖVP והמפלגות שקדמו לה. המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, SPÖ, פרשה מממשלת מדינת המחוז בשנת 1974. במשך תקופה ארוכה הייתה פורארלברג מדינת המחוז האוסטרית היחידה שבה חלוקת הכוח בממשלה הייתה לפי עקרון הרוב ולא לפי העיקרון היחסי, עד שבשנת 1999 הצטרפו אליה מדינות המחוז זלצבורג וטירול לשיטה זו. למעט בשנים 1999–2004 נהנתה מפלגת העם בפורארלברג תמיד מרוב מוחלט. מאז 1983 מיוצגת גם מפלגת הירוקים האוסטרית בבית הנבחרים של פורארלברג.

==אתרי תיירות==

בירת המחוז היא העיר ברגנץ, ובה ישנן מספר אטרקציות תיירותיות:
* מוזיאון העיר
* מגדל מרטין
* כנסיית רובע
* רכבל לתצפית על העיר והאגם מראשו של הר Pfander
*פסטיבל האופרה הדו שנתי (The Bregenz Opera) נערך במשך מספר ימים ומציג את מיטב יצירות האופרה ("חליל הקסם", "נשף המסכות", "כרמן" ועוד).<ref></ref>

ראש מדינת המחוז הוא דוקטור הרברט זאוסגרובר (Herbert Sausgruber) ממפלגת העם האוסטרית.

רוטה ואנד
שופרנאו

ממשלת המחוז יושבת בעיר ברגנץ.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אוסטריה: מדינות
הספרייה הישראלית

הספרייה הישראלית היא הוצאת ספרים שפעלה בתל אביב בין השנים 1950 עד שלהי 1956 - מועד נפילתו של המו"ל במלחמת סיני. עיקר פעילותה היה תרגום לעברית של יצירות מופת, ובמקביל פעלה הוצאה זו גם בהפצת ספרי כיס של ספרות מתורגמת תחת שמות ההוצאות האלה: הקורא, יובל, מקור, דפדפת, ברבור ומעיינות. 

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
כפולה משותפת מינימלית

כפולה משותפת מינימלית (או כפולה משותפת קטנה ביותר, כמק"ב; וכן lcm קיצור של Least Common Multiple) של שני מספרים שלמים שאינם שניהם אפס, היא המספר השלם החיובי הקטן ביותר ששני המספרים הנתונים מחלקים אותו.

לדוגמה, הכפולה המשותפת המינימלית של 21 ו-6 היא 42. אפשר לחשב את הכפולה המשותפת המינימלית על ידי פירוק המספרים לגורמים ראשוניים, או, עבור מספרים גדולים, על ידי חילוק המכפלה שלהם במחלק המשותף המקסימלי.

==מכנה משותף==
אחד השימושים הנפוצים ביותר לכפולה משותפת מינימלית היא בחיבור שברים: לכפולה המשותפת המינימלית של המכנים קוראים מכנה משותף, וכדי לחבר שברים, מרחיבים את המונה והמכנה בכל אחד מהם אל המכנה המשותף.

למשל, כפי שציינו קודם, הכפולה המשותפת המינימלית של 21 ו-6 היא 42. על כן:
*<math>\frac{1}{6}+\frac{5}{21}=\frac{7+10}{42}=\frac{17}{42}</math>
אם היינו בוחרים בתור מכנה כפולה גדולה יותר של המספרים, היינו מקבלים שבר שניתן לצמצם, למשל:
*<math>\frac{1}{6}+\frac{5}{21}=\frac{21+30}{126}=\frac{51}{126}=\frac{17}{42}</math>

==מציאת הכפולה המשותפת המינימלית==
על מנת לחשב את הכפולה המשותפת המינימלית של שני מספרים ניתן להיעזר במחלק המשותף המקסימלי שלהם:

יהיו <math>a,b</math> מספרים שלמים.
נסמן <math>\gcd\{a,b\}</math> (מלשון Greatest Common Divisor) את המחלק המשותף המקסימלי.
נסמן <math>\text{lcm}\{a,b\}</math> (מלשון Least Common Multiple) את הכפולה המשותפת המינימלית.
אזי הקשר בין שני הערכים הללו נתון על ידי הנוסחה <math>\text{lcm}\{a,b\}=\left|\frac{a\cdot b}{\gcd\{a,b\}}\right|</math>.

מכאן בפרט נובע כי עבור שני מספרים זרים, הכפולה המשותפת המינימלית שלהם היא ערך מוחלט של מכפלתם.

==ראו גם==
*מחלק משותף מקסימלי

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.easycalculation.com/hcf.php מחשב כפולה משותפת מינימלית]
*

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת המספרים
קטגוריה:אלגוריתמים
קטגוריה:פעולות בינאריות
אנטואן-ז'אן גרו

אנטואן-ז'אן גרו (בצרפתית: Antoine-Jean Gros; 16 במרץ 1771 – 25 ביוני 1835) היה צייר צרפתי שהשתייך לזרם הרומנטי באמנות ונחשב לאחד מאבות האוריינטליזם הצרפתי.

== ביוגרפיה ==
את הכשרתו הראשונית קיבל גרו בביתו מהוריו הציירים. לאחר מכן התקבל ללימודים אצל הצייר ז'אק-לואי דויד, בתמיכתו נסע לאיטליה, ושב לפריז עם תחילת עידן הטרור ב-1793. הוא צייר את הקהילה הצרפתית בנאפולי, פירנצה וג'נובה, היה למתעד הראשי של המערכה של נפוליאון בצפון איטליה, ונבחר מאוחר יותר לצייר בדיעבד מספר תמונות על אירועים אחדים מימי המערכה הצרפתית במצרים ובארץ ישראל בשנים 1798–1801. תמונות הקרב שלו תרמו להאדרת שמו של נפוליאון. אחד מציוריו המפורסמים מתקופה זו מתאר את בונפרטה מבקר את קורבנות המגפה ביפו.

גרו גילה כושר עמידות מרשים נוכח התהפוכות הפוליטיות של תקופתו. ב-1814 התמנה לצייר הרשמי של לואי ה-18 וב-1824 קיבל את התואר "ברון" מידי המלך שארל העשירי. ב-1819 הוענקה לו דרגת אביר במסדר סן-מישל וב-1828 קיבל דרגת קצין בלגיון הכבוד.

ב-20 השנים האחרונות לחייו הכשיר הסטודיו שלו יותר ממאה ציירים.

ב-25 ביוני 1835, מדוכא בגלל ביקורת שלילית על ציוריו ונטישת תלמידיו, הטביע עצמו בסן, קרוב לסוור (Sèvres). הוא נטמן בבית הקברות פר לשז בפריז.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Mary Anne Stevens (ed.), The Orientalists: Delacroix to Matisse, European painters in northern Africa and the near East, Royal Academy of Arts, London, 1984, p.&nbsp;181
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:מתאבדים: אמנים
קטגוריה:ברונים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1771
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1835
פרנק או'קונור

צ'ארלס פרנסיס "פרנק" או'קונור (באנגלית: Charles Francis "Frank" O'Connor; 22 בספטמבר 1897 – 9 בנובמבר 1979) היה שחקן קולנוע אמריקני, הידוע בעיקר כבעלה של הפילוסופית והסופרת איין ראנד.

או'קונור, שהיה שחקן זוטר בסרטים בתקופת הסרט האילם, נישא לראנד ב-15 באפריל 1929 ונותר נשוי לה עד יום מותו, למרות העובדה שבמהלך שנות נישואיהם ניהלה ראנד רומן עם נתניאל ברנדן.

רבים נוטים להניח כי א'וקונור היה אובייקטיביסט משום שהיה נשוי לראנד, אך ככל הנראה דעותיו האישיות היו שונות במידת מה.

בשנותיו האחרונות, איבד את זיכרונו וסבל מבעיות לב, שהביאו לבסוף גם למותו.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:קצרמר קולנוע
קטגוריה:שחקני ראינוע
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:איין ראנד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
הוראס ורנה

אמיל ז'אן-הוראס ורנה (בצרפתית: Émile Jean-Horace Vernet; ) היה צייר צרפתי, מחשובי הציירים של האוריינטליזם הצרפתי שפעלו באירופה במאה ה-19.

==ביוגרפיה==
ורנה נולד במוזיאון הלובר בפריז חמישה חודשים לפני שאביו, הצייר קלוד ז'וזף ורנה, נפטר בחדר עבודתו במוזיאון זה.

ורנה השתייך לשושלת מכובדת של ציירים. את הכשרתו המוקדמת קיבל בבית. כתומך של נפוליאון גויס כפרש ללגיון הכבוד ב-1814. למרות דעותיו הליברליות נתמך על ידי המלך שארל העשירי, שמינה אותו כפרופסור בבית הספר לאמנויות יפות ב-1826. המוניטין שלו התבסס ב-1833, כשנסע בפעם הראשונה לאלג'יר עם הצבא הצרפתי. מסעות נוספים למזרח התיכון ערך ב-1837, 1839–1840, 1845 ו-1853. ורנה היה בין הראשונים שהשתמש בצילום ככלי עזר בעבודתו. הוא ידוע בזכות סצנות הקרב הגדולות שצייר, סצנות מחיי הצבא, ציורים תנ"כיים ועוד. יצירותיו התאפיינו בדיוק ריאליסטי.

אחיינו הוא הצלם והצייר פרדריק פסקה.

ינוארי סוחודולסקי היה בין תלמידיו.

==לקריאה נוספת==
<div dir="ltr">
* Mary Anne Stevens (ed.), The Orientalists, Delacroix to Matisse: European painters in North Africa and the Near East, London: Royal Academy of Arts in association with Weidenfeld and Nicolson, 1984, p. 230
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של מונמארטר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1789
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1863
אז'ן פרומנטן

אז'ן פרומנטן (בצרפתית: Eugène Fromentin; 24 באוקטובר 1820 – 27 באוגוסט 1876) סופר וצייר, השייך לאוריינטליזם הצרפתי.

נולד במערב צרפת. לאחר שסיים את לימודי המשפטים, פנה להגשים את חלומו והחל ללמוד ציור. ב-1846 קיים מסע חשאי לאלג'יר. ובשנה שלאחר מכן שתיים מעבודותיו שעסקו באוריינט התקבלו לסלון, מה ששכנע אותו לבקר שם שוב. יצירותיו מ-1850–1851 כבר ביססו את המוניטין שלו כצייר אוריינטליסטי. ב-1853 ביקר באלג'יר בפעם השלישית, וביקורו האחרון נערך עם פתיחת תעלת סואץ ב-1869.
להצלחתו הגדולה ביותר זכה ב-1859, אז זכו יצירותיו בשבחים ובפרסים. הוא הציג עד מותו הפתאומי ב-1876.
"ערבים" משנת 1871
פרומנטן נזכר כיום יותר ככותב מאשר כצייר, בעיקר בזכות שני ספרי המסע שלו שזכו להצלחה רבה.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Stevens Mary Anne(ed), The Orientalists : Delacroix to Matisse : European painters in northern Africa and the near East, Royal Academy of Arts, London, 1984, p. 132
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:אמני הרומנטיקה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1820
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1876
ז'אן-לאון ז'רום

ז'אן-לאון ז'רום בסדנתו, 1885–1890
ז'אן-לאון ז'רום (בצרפתית: Jean-Léon Gérôme; 11 במאי 1824 – 10 בינואר 1904) היה צייר צרפתי.

== קורות חייו ויצירתו ==
ז'רום נחשב לאחד מגדולי ציירי האוריינטליזם הצרפתי במאה ה-19. תלמידו של שארל גלייר שרכש לעצמו מוניטין עוד בשנות ה-40 של המאה ה-19. הוא נחשף לראשונה לנושא האוריינטלי ב-1844. ביקורו הראשון במזרח התיכון היה ב-1854 ליוון וטורקיה, ושנתיים מאוחר יותר שהה במצרים למשך 8 חודשים. לאחר מכן הפכו ביקוריו תכופים יותר, עד כי חדל מהם בשנות ה-80 של המאה ה-19. ב-1863 נתמנה לפרופסור באקדמיה לאמנויות היפות. פרדריק ארתור ברידגמן, הארי האמפרי מור ותאודור ראלי היו בין תלמידיו.

יצירותיו של ז'רום תיעדו חורבות, נופים, ואת חיי היומיום במזרח התיכון של המאה ה-19. יצירותיו האוריינטליסטיות התאפיינו בסגנון ריאליסטי ודייקנות לפרטי פרטים. למרות זאת הציורים אינם תיעודיים ומתבססים במידה רבה על דמיון ושמועות. הוא נחשב לאחד האויבים המרים של התנועה האימפרסיוניסטית, למרות קשרי ידידות שהיו לו עם כמה מחבריה, בהם אדגר דגה. למרות הפופולריות הרבה לה זכה בימי חייו, הוא נשכח כמעט לגמרי במאה ה-20. יצירותיו זכו לפופולריות רבה בצפון אמריקה, ובמדינות המפרץ הפרסי.

וויטייך הינאיס, אריק פאפ וסטניסלב חלבובסקי היו בין תלמידיו.

==גלריה==
<gallery>
Jean-Léon Gérôme - Self-Portrait - WGA08651.jpg|דיוקן עצמי, 1886
Jean-Léon Gérôme by Jean-Baptiste Carpeaux at Ny Carlsberg Glyptotek.jpg|ז'אן-לאון ז'רום מאת ז'אן-בטיסט קארפו; אוסף ני קרלסברג גליפטוטק
Jean-Léon Gérôme, Phryne revealed before the Areopagus (1861) - 01.jpg|פרינה ההטאירה המפורסמת עומדת למשפט באראופגוס בית המשפט להוצאות להורג ביוון העתיקה
Gérôme - Summer Afternoon on a Lake.jpg|אחר-צהריים קיצי באגם, סביבות 1895
Jean-Léon Gérôme - Diogenes - Walters 37131.jpg|דיוגנס בחבית שלו, מוקף כלבים, 1860
Réception du Grand Condé à Versailles (Jean-Léon Gérôme, 1878).png|קבלת הפנים של הנסיך דה קונדה בארמון ורסאי לאחר ניצחונו הצבאי באזור בלגיה על ידי לואי הארבעה עשר, 1878
Napoleon-Gérome.jpg|נפוליאון במצרים, 1863; אוסף מוזיאון הארמיטאז'
Jean-Léon Gérôme - On the Desert - Walters 3734.jpg|במדבר, 1867
J.L. Gerome - The Wailing Wall - Google Art Project.jpg|יהודי ליד הכותל המערבי, 1868; אוסף מוזיאון ישראל
The Hookah Lighter.jpg|מדליקת הנרגילה בהרמון, 1898
Bonaparte ante la Esfinge, por Jean-Léon Gérôme.jpg|נפוליאון בונפרטה רכוב על סוס מביט בספינקס הגדול של גיזה, 1886; אוסף טירת הירסט , קליפורניה
Gerome-Michelangelo-Belvedere Torso-1849-Dahesh.jpg|מיכלאנג'לו מתבונן בפסל גו בלוודרה, 1849
</gallery>

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Mary Anne Stevens (ed.), The Orientalists: Delacroix to Matisse: European painters in northern Africa and the near East, London: Royal Academy of Arts, 1984
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:אמני הרומנטיקה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של מונמארטר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1824
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1904
אלכסנדר-גבריאל דקאן

ממוזער
אלכסנדר-גבריאל דקאן (בצרפתית: Alexandre-Gabriel Decamps; 3 במרץ 1803 – 22 באוגוסט 1860) היה צייר צרפתי שהשתייך לזרם הרומנטי באמנות ונחשב לאחר מגדולי הציירים בדורו.

== ביוגרפיה ==
דקאן נולד בפריז למשפחה בורגנית, נשלח על ידי אביו לעבור הכשרה כצייר. ב-1820 כבר היה צייר עצמאי וצייר ליתוגרפים סאטיריים וסיפורים. ב-1823 החל לגלות עניין במזרח הקרוב וצייר סצנות מדומיינות העוסקות בו. הוא החל להציג את יצירותיו ב-1827, ושנה לאחר מכן, עוד בהיותו נער, היה בין הראשונים באירופה שנסעו לטורקיה ולצפון אפריקה. הוא חזר לפריז עם סקיצות רבות, ששימשו אותו עד סוף הקריירה שלו, והפכו אותו לאחד מבכירי הציירים האוריינטליסטיים.

בהמשך הקריירה חזר לליתוגרפים וביקר באיטליה. בעקבות ביקורו זה צייר סצנות תנכיות ברקע מזרח תיכוני.

באמצע המאה ה-19 כבר זכה דקאן לכבוד רב, ואף דורג לצד דלקרואה ואנגר כאחד האומנים הצרפתים המובילים של תקופתו ; בתערוכה הפריזאית של שנת 1855 קיבל את מדליית המועצה הגדולה.

הוא חיבב חיות, בעיקר כלבים, והתענג על כל מיני ענפי ספורט שדה.

הוא חי את מרבית חייו בפריז, והוא נפטר בשנת 1860 כאשר נזרק מסוסו במהלך מסע ציד בפונטנבלו.

== האב המייסד של האוריינטליזם ==
דקאן היה האב המייסד של האוריינטליזם לאחר שחשף בסלונים של פריז את חיי היומיום של המזרח בשנת 1831. הסגנון שלו, שהושפע מרמברנדט, התבטא בניגוד חזק של אור וצל ושימוש בחומר עבה, אשר ציירים, צלמים וסופרים רבים התכתבו ברבות הימים עם סגנונו.

הוא היה הצייר המשפיע ביותר על האוריינטליזם והתמנה כמנהל בית הספר אוריינטלי חדש שהוקם.

השפעות והתכתבות עם עבודתו של דקאן ניתן למצוא בעבודותיו של דלקרואה כמו הנשים של אלג'יר (1834), והפנאטים של טנג'יר (1838). היצירה קונסטנטינופול של הסופר תאופיל גוטייה (1853) תוארה כ"דקאניזם מילולי מרשים" על ידי הנרי ג'יימס. גוטייה אף השווה את תפקידו של דקאן כמגלה האוריינטליזם לתגליותיו של ז'אן ז'אק רוסו בטבע האדם.

עוד נאמר עליו על ידי הוגי דעות צרפתים נוספים בני תקופתו שהוא הכריסטופר קולומבוס של האוריינטליזם, ושהמקבילה היחידה לתהילה שלו היא היצירה סיפורי אלף לילה ולילה.

== עבודותיו ==
סגנון עבודתו של דקאן היה סגנון נועז המאפיין את צרפת של תקופתו. הוא נודע בתפיסה דרמטית חיה של המציאות, במשיחות מכחול נועזות ואף גסות, ובניגודים מדהימים של צבע ושל אור וצל.

הנושאים שבחר לציוריו היו מגוונים מאוד. פעמים רבות צייר סצנות שהכיר מתוך כתבי הקודש, אלא שהוא היה כנראה ראשון הציירים האירופאים שצייר את הסצנות הללו עם רקע האקלים והנוף ההולם אותם. כך צייר למשל את יוסף נמכר על ידי אחיו, משה נמשה מהנילוס, סצינות מחייו של שמשון, ועוד.

מבין הציורים ההיסטוריים שלו, אולי המרשים ביותר הוא תבוסתם של הקימברים, שייצגה מאבק בין המוני ברברים לבין צבא ממושמע. בנוסף ליצירות היסטוריות או מקראיות צייר דקאן גם סצנות רבות מחיי הצרפתים והטורקים, כשהמאפיין הבולט ביותר בתמונות אלו היה ההומור.

סגנונות אלו נמצאים גם בעבודותיו השונות בציורי החיות ; דקאן אהב במיוחד לצייר הקופים. הציור הידוע שלו "הקונוסייר הצרפתי" הוא סאטירה על חבר המושבעים של האקדמיה הצרפתית לציור, שדחה כמה מעבודותיו המוקדמות בשל סטייה מכל סטנדרט ידוע.

==ראו גם==

== לקריאה נוספת ==
* אוריינטליזם

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:פריז: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1803
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1860
ג'ון פרדריק לואיס

ג'ון פרדריק לואיס (באנגלית: John Frederick Lewis; 14 ביולי 1804 – 15 באוגוסט 1876) צייר בריטי וממובילי האוריינטליזם האנגלי.

לואיס מעולם לא זכה מעולם להשכלה אומנותית פורמלית מלבד מה שלימד אותו אביו. הוא צייר בעיקר בצבעי מים.

את רוב חייו הבוגרים העביר מחוץ לאנגליה, הוא שהה בספרד ובמרוקו בין השנים 1832-1834 וב-1837 עזב שוב את אנגליה למשך 14 שנים בהן ביקר באיטליה, יוון והלבנט וב-1841 קבע את מגוריו בקהיר למשך עשר שנים.

היצירות שהציג אחרי שובו לאנגליה (ב-1851) זכו להערכה רבה אך לא היו רווחיות. הוא השתייך לקבוצת הפרה-רפאילטים, וצייר מחזות רבים מחיי היומיום בקהיר שמקור ההשראה העיקרי שלהן היה ביתו בקהיר. מבקריו טענו שהדמויות הערביות בציוריו נראות מעט אנגליות. בשנים 1856–1858 כיהן כנשיא האגודה המלכותית של הציירים בצבעי מים .

==קישורים חיצוניים==
 
ציור הבית בקהיר משנת 1871

קטגוריה:ציירים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1804
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1876
אדריאן דוזה

אדריאן דוזה (בצרפתית: Adrien Dauzats;
16 ביולי 1804 – 18 בפברואר 1868) היה צייר נופים שהשתייך לאוריינטליזם הצרפתי.

== ביוגרפיה ==
דוזה נולד בבורדו שבצרפת, שם קיבל את הכשרתו הראשונה כעוזר לצייר התפאורות של התיאטרון המקומי. מאוחר יותר עבר לפריז ועבד כצייר תפאורות עבור התיאטרון האיטלקי. ב-1829, בזכות קשריו עם הממונה המלכותי על התיאטרון, התלווה למשלחת שביקרה במצרים, ארץ ישראל, סוריה וטורקיה. בהמשך שהה זמן רב בספרד, פורטוגל ובפרובינציות הצרפתיות, וב-1839 נלווה לדוכס מאורליאן במשלחת צבאית לדרום אלג'יר.

יצירותיו כללו ציורי נופים רבים, בהם של מנזר סנטה קתרינה בסיני. בסוף חייו כיהן בוועדות שופטים בתערוכות שונות.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Stevens Maryanne, western art and its encounter with the Islamic world 1798-1914, at Stevens Mary Anne(ed), The Orientalists : Delacroix to Matisse : European painters in northern Africa and the near East, Royal Academy of Arts, London, 1984 p.&nbsp;121.
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1804
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1868
אירוערביה: הציר האירופי-ערבי

אירוערביה: הציר האירופי-ערבי (אנגלית: The Euro-Arab Axis), הוא ספר מאת בת יאור, חוקרת עצמאית וסופרת בריטית, יהודיה ילידת מצרים, העוסקת בחקר המושגים ד'ימי (לא-מוסלמי שהוא בן חסות נסבל, בעל זכויות מופחתות) וג'יהאד (מלחמת קודש) בדת האסלאם.

הספר מתעד את הבנתה את יחסו של האסלאם ללא-מוסלמים ואת המגעים, ההנחיות וההסכמים החשאיים, שהתקיימו בין ראשי מדינות אירופים לבין מנהיגים של העולם הערבי, שהביאו, למה שבת יאור קוראת "אירוערביה" וליצירת מדיניות חוץ משותפת המבוססת על עוינות כלפי ישראל וגם כלפי ארצות הברית.

השם אירוערביה (Eurabia) הוא הלְחֵם בין Europe ל-Arabia ומטרתו ללעוג לאירופה ולהציגה כיישות הכנועה לערבים. השם רווח באתר הבלוג הפוליטי Little Green Footballs. העיתונאית והסופרת האיטלקייה אוריאנה פלאצ'י היא זו שטבעה את המושג "אירוערביה". בת יאור מדגישה בספרה, שאכן היא קיבלה השראה מאותו ביטוי שטבעה העיתונאית והסופרת האיטלקייה המפורסמת.

== ביקורת ==
ההיסטוריון מרק ר. כהן אמר כי המושג "'ד'מיות" הוא מושג מטעה וכי הספר הוא הספר האיסלמופובי "המוגזם ביותר שיצא לאור" בנושא גילויי שנאה כלפי יהודים בעולם הערבי<ref></ref>.

==הספר בעברית==
* אירוערביה: הציר האירופי-ערבי, מאנגלית: אריה חשביה, ירושלים: שוקן, תשס"ח 2008.

==קישורים חיצוניים==
* מאיר עוזיאל, [http://www.makor1.co.il/makor/Article.faces?articleId=31785&channel=1&subchannel=4 בריאיון עם בת יאור], מקור ראשון, 16.06.08
* כריסטופר ברדר, [http://www.acpr.org.il/nativ/articles/2005_3_book-reviews.pdf ספר חובה, על 'אירוערביה'], נתיב 104, יוני 2005
* [https://web.archive.org/web/20090306033808/http://www.frontpagemag.com/Articles/Printable.aspx?GUID=%7B1263A3AF-83FF-4A69-8F32-A7B1561DCBA6%7D איך אירופה נהפכה להיות אירוערביה, 7/27/2004],English, http://www.frontpagemag.com /Articles/Printable.asp?ID=14364 How Europe Became Eurabia

==הערות שוליים==

יורביה: ציר יורו-ערב
יורביה: ציר יורו-ערב
יורביה: ציר יורו-ערב
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן

en:Eurabia: The Euro-Arab Axis
דייוויד רוברטס

דייוויד רוברטס
דייוויד רוברטס (באנגלית: David Roberts; 24 באוקטובר 1796 – 25 בנובמבר 1864), צייר וטייל סקוטי, ממובילי האוריינטליזם האנגלי. 

== ביוגרפיה ==
רוברטס נולד ליד אדינבורו. הוא לא זכה להכשרה פורמלית באמנות, והחל את הקריירה שלו כצייר תפאורות. ב-1830 בעקבות הצלחתו, הפך לאמן במשרה מלאה. הוא הרבה בנסיעות, וביקר בספרד ובמרוקו ב-1833, בבלגיה, צרפת, ובאיטליה. הוא אף היה אחד האמנים הבריטיים הראשונים שנסעו למזרח התיכון, שם שהה 11 חודשים בשנים 1838-1839. את מסעו הוא החל באוגוסט 1838 כשהוא יורד בנמל אלכסנדריה שבמצרים. לאחר ששהה בה כחצי שנה, יצא ב-7 בפברואר 1839 אל ארץ ישראל בשיירה בת 21 גמלים ומלווה ב-15 שומרי ראש ערביים. הוא עצר בדרכו בסיני, שהה בה ארבעה ימים, ובתום מסע בן מעל חודש הגיע אל חברון, והמשיך משם אל שאר חלקי הארץ, ומשם אל סוריה ולבנון. במהלך המסע צייר רוברטס כמעט כל מה שנקרה על דרכו, ובסופו החזיק באמתחתו 272 רישומים. רישומיו עובדו לליתוגרפיות צבעוניות בידי לואי האג וראו אור במשך השנים 1842–1849 בכרכי "ארץ הקודש, סוריה, אדום, ערב, מצרים ונוּבּּּיה" . הרישומים שימשו בסיס לרבים מציורי השמן שלו. ציוריו של רוברטס זכו להצלחה רבה, וב-1841 נבחר לחבר באקדמיה המלכותית לאמנויות.

==גלריית תמונות==
<gallery widths="180">
קובץ:David Roberts - Ruins Called Om El Hamed near Tyre - 1927.129 - Cleveland Museum of Art.jpg|הריסות העיר ההלניסטית חמון, 1927
קובץ:Caiphas looking towards Mount Carmel April 24th 1839, by David Roberts.jpg|הדפס אבן צבעוני, חיפה מבט לעבר הכרמל, צויר ב־24 באפריל 1839. על ההר בורג' א-סלאם ולמרגלותיו חיפה החדשה
קובץ:Tomb of Joseph at Shechem 1839, by David Roberts.jpg|קבר יוסף בשכם, 1839
קובץ:Roberts Siege and Destruction of Jerusalem.jpg|תיאור המצור וחורבן ירושלים בימי המרד הגדול
קובץ:Isle of Graia3.jpg|מפרץ אילת ואי האלמוגים, 1839
קובץ:David Roberts 001.jpg|תיאור יציאת מצרים
קובץ:Medinet Abou, Thebes Dec-David Roberts.jpg|האתר הארכאולוגי מדינת האבו במצרים (1838)
קובץ:David Roberts Isis Temple Philae.jpg|מקדש איזיס באי פילה במצרים, 1838
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.loc.gov/pictures/search/?q=David%20roberts דייוויד רוברטס] באתר ספריית הקונגרס
* 
* 

קטגוריה:ציירים סקוטים
קטגוריה:אמני הרומנטיקה
קטגוריה:ארץ ישראל: נוסעים נוצרים
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1796
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1864
גוסטב גיומה

גוסטב אשיל גִיוֹמֶה (בצרפתית: Gustave Achille Guillaumet; 26 במרץ 1840 – 14 במרץ 1887) היה צייר שהשתייך לאוריינטליזם הצרפתי.

==ביוגרפיה==
קברו של גילומט בבית [[בית הקברות של מונמארטר]]
בנו של תעשיין. החל את הכשרתו אצל Picot, ו Barrias, וב-1857 התקבל לבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות וקיבל פרס רומא. ב-1861 החל להציג באופן קבוע בסלון. ב-1862 התכוון לנסוע לרומא אך שינה כיוון ונסע לצפון אפריקה. למרות שורה של התקפי מלריה, היה זה ביקורו הראשון מתוך עשרה במרוקו ואלג'יר. היצירות שצייר בעקבות מסעותיו זכו להצלחה גדולה, ונמכרו במחירים גבוהים. הוא היה בין האמנים הבודדים שנדדו לדרום אלג'יר שם אורחות החיים המסורתיים עדיין לא נפגעו. הוא עסק בתיעוד המקומיים, מגוריהם ועבודתם מתוך חיבה גדולה. רק בשנה שלפני מותו ביקר לבסוף באיטליה, וסיים את חייו בפריז.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Stevens Maryanne, western art and its encounter with the Islamic world 1798-1914, at Stevens Mary Anne(ed), The Orientalists : Delacroix to Matisse : European painters in northern Africa and the near East, Royal Academy of Arts, London, 1984,
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1840
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1887
קטגוריה:זוכי פרס רומא
הינדי

הִינְדִי (हिन्दी; ידועה גם כהינדית ולעיתים מכונה הודית) היא שפה מקבוצת השפות ההודו-איראניות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. ההינדי היא השפה המדוברת ביותר בהודו, ואחת מן השפות המדוברות ביותר בעולם. כ-250 מיליון איש בהודו מגדירים את ההינדי כשפת אמם. בעיקר במדינות מאדהיה פרדש, ואוטר פרדש וכן בבירה דלהי. אך קשה מאוד לאמוד מספר מדויק עקב הניבים הרבים והשונים. השפה התפתחה מפראקריט (ניב אזורי) של הסנסקריט מעורב בפרסי (שפה פרסית של ראשית ימי הביניים שהגיעה עם הכובשים המוסלמים).

== מעמד השפה ==
הסעיף ה-17 בחוקה הפדרלית של הודו עוסק במעמד הרשמי של ההינדי בתוך הקהילייה ההודית. בחוקה מפורט כיצד תפקידו של האיחוד הוא לקדם את פריסת השפה בכל רחבי המדינה, ולפתח אותה כך שהיא תיתפס כאמצעי ביטוי ייחודי בכל המרחב התרבותי של הודו, ומדוע על הממשלה הפדרלית לשמור על צביון השפה והעושר המיוחד שלה. החזון הראשוני של הממשלה הפדרלית שההינדי תהיה השפה הרשמית היחידה בהודו עד שנת 1965, אך חזון זה נתקל בהתנגדות רבה מצד תושבי הודו שהינדי אינה שפת אמם, בייחוד באזור הדרום (טאמיל נאדו למשל, ראה המחאות בטאמיל נאדו כנגד השפה ההינדית). בעקבות ההתנגדות החליטה הממשלה להנהיג את ההינדי יחד עם האנגלית.

האנגלית, שהייתה שפת השלטון בהודו בתקופה הקולוניאלית, שימשה ועדיין משמשת את מערכת בתי המשפט במדינה. עם זאת, ההינדי משמשת כמאחדת ברוב התחומים הפדרליים כיום. האזרח ההודי הממוצע לומד כיום לשוחח בשלוש שפות: הינדי, אנגלית ושפת המחוז בו הוא חי.

עד היום, מעמד ההינדי נשאר במחלוקת והוא נידון בבתי משפט. ב-2010 בית המשפט בגוג'ראט קבע כי ההינדי אינה יכולה להיות מוגדרת כשפה הרשמית היחידה בהודו, מפני שהחוקה לא מזכירה זאת באופן נחרץ.

== היסטוריה של השפה ==
כמו שפות הודו-איראניות נוספות, הינדי נחשבת לצאצא ישיר של צורה מוקדמת של סנסקריט. הינדי התפתחה כצורת דיבור פגומה, כעגה מהשפה פראקריט, במאה השביעית לספירה.

ההינדי הסטנדרטית מבוססת על דיאלקט קאריבולי, העגה של האזורים סביב דלהי, שהחליפו דיאלקטים מוקדמים יותר כגון אורדו - אף היא צורה של הינדוסטנית - יוקרה לינגוויסטית שהתגבשה בסוף המאה ה-19, והתערבבה עם כמות נכבדת של פרסית. ב-1881 החליפה ההינדי את השפה אורדו בביהר, וכך הייתה למדינה הראשונה בתוך הפדרציה ההודית שאימצה באופן רשמי את ההינדי.

לאחר קבלת העצמאות מבריטניה, האספה המכוננת אימצה את ההינדי כשפה רשמית בכל הודו ב-14 בספטמבר 1949, וכיום מציינים יום זה כ"יום ההינדי".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lagaatbehodu.co.il/article.php?id=1098 שיחון הינדי למטיילים]
* [https://unicode.org/charts/PDF/U0900.pdf טבלת מערכת תווים לכתב דבאנאגרי]
* [http://www.cs.colostate.edu/~malaiya/hindilinks.html מקורות ההינדית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הודו: שפות
קטגוריה:שפות הודו-איראניות
נאו-ריאליזם

בקולנוע, נאו-ריאליזם הוא סגנון המכתיב שימוש באלמנטים אמיתיים ככל הניתן מחיי היום-יום ועיסוק בנושאים ארציים ולא בכאלו דמיוניים שברומו של עולם. צמח באיטליה עם שחרורה מהכיבוש הנאצי לקראת תום מלחמת העולם השנייה.

==מאפייני הנאו-ריאליזם==

במילה אחת, הנאו-ריאליזם מתואר כאותנטי. אנדרה באזאן, איש קולנוע ומבקר קולנוע צרפתי, טוען שהנאו-ריאליזם מגלם: אמת, טבעיות ואותנטיות. סרט נאו-ריאליסטי חייב להכיל את המאפיינים הבאים:
* קונטקסט חברתי מוגדר היטב.
* תחושת אקטואליות היסטורית עכשווית.
* מחויבות פוליטית לשינוי חברתי מתקדם, ואפילו אלים.
* דחיית סגנון המשחק ההוליוודי ושימוש נרחב ככל הניתן בשחקנים לא-מקצועיים.
* צילום בסגנון תיעודי.

==סרטים נאו-ריאליסטים==
===איטליה===
* אובססיה (Ossessione, 1943) ללוקינו ויסקונטי
* רומא עיר פרזות (Roma città aperta, 1945) לרוברטו רוסליני
* פאיזה (Paisà, 1946) לרוברטו רוסליני
* מצחצחי הנעליים (Sciuscià, 1946) לויטוריו דה סיקה (זוכה פרס האוסקר כסרט הזר הטוב ביותר)
* גרמניה שנת אפס (Germania anno zero, 1947) לרוברטו רוסליני
* גנבי האופניים (Ladri di biciclette, 1948) לויטוריו דה סיקה
* האדמה רועדת (La terra trema, 1948) ללוקינו ויסקונטי
* סטרומבולי (Stromboli, 1949) לרוברטו רוסליני 
* אורות הוואריטה (1950) לפדריקו פליני
* נס במילאנו (Miracolo a Milano, 1951) לויטוריו דה סיקה
* אומברטו דה (Umberto D., 1952) לויטוריו דה סיקה
* הבטלנים (1953) לפדריקו פליני
* בליסימה (1954) ללוקינו ויסקונטי
* לה סטרדה (1954) לפדריקו פליני
* לילות כביריה (1956) לפדריקו פליני
* אנשי הפו (1947) למיכלאנג'לו אנטוניוני
* שודדים מאורגוזולו (Banditi a Orgosolo, 1960) לויטוריו דה סטה
* רוקו ואחיו (1960) ללוקינו ויסקונטי
* אקטונה (1961) לפייר פאולו פאזוליני
* מַאמא רומא (1962) פייר פאולו פאזוליני

===שאר העולם===
* Surcos (ספרד 1951)
* מלח הארץ (ארצות הברית 1954) למייקל וילסון
* תחנת רכבת (באב אל חדיד, מצרים 1958) ליוסף שאהין
* רוזמרי (גרמניה 1959) לרולף תילה
* שעת הכבשנים (ארגנטינה 1968)
* mundo Grua (ארגנטינה 1999) לפאבלו טראפרו

===בישראל===
* הילד מעבר לרחוב (1965) ליוסף שלחין
* אור מן ההפקר (1973) לנסים דיין
* עג'מי (2009) לסכנדר קובטי ולירון שני
* פיגומים (ישראל 2017) למתן יאיר.
* בן זקן (2014) בבימוי אפרת כורם

== ראו גם ==
* נאו-ריאליזם איטלקי
* היסטוריה של הקולנוע

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.imdb.com/keyword/neorealism/ נאו-ריאליזם] באתר IMDb.
== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:זרמים בקולנוע
*

sv:Neorealism
uk:Неореалізм
ככה זה בחיים

"ככה זה בחיים" (באנגלית: "Grounded for Life"; בתרגום חופשי: "מקורקעים לכל החיים") הייתה קומדיית מצבים אמריקנית ששודרה מה-10 בינואר 2001 ועד ל-28 בינואר 2005, ברשת FOX האמריקנית (בשתי עונותיה הראשונות) ולאחר מכן ברשת WB. בישראל היא שודרה בערוץ 3 ובסטאר וורלד.

הסדרה תיארה את חייה של משפחת פינרטי, המתגוררת בסטטן איילנד שבניו יורק. סימן ההיכר הבולט של הסדרה היה שחלק מעלילת הפרק סופר תמיד על ידי הדמויות והוצג בפלשבקים. שיר הפתיחה של הסדרה בוצע על ידי הלהקה "Ween" .

== הדמויות ==
* שון פינרטי (דונאל לוג): אבי המשפחה, חובב בירה ומוזיקה. הוא וקלודיה נישאו מיד עם סיום התיכון, כיוון שזו נכנסה להריון עם לילי. בעונה השלישית הוא רכש פאב ביחד עם אדי, והם ניהלו אותו ביחד כמעט עד לסוף העונה האחרונה.
* קלאודיה פינרטי (מייגן פרייס): אם המשפחה. החלה ללמוד לימודי ערב בעונות האחרונות של הסדרה. בעונה האחרונה היא הייתה הרה עם הבת הרביעית למשפחה, שנקראה בסוף גרייסי, לאחר שהשם שנבחר לה, רוז, הזכיר לכולם את הסרט טיטניק.
* לילי פינרטי (לינסי בריטלרסון): הבת הבכורה. בתחילת הסדרה היא בת 14, ובסופה היא מסיימת את בית הספר התיכון ועומדת להתחיל לימודיה באוניברסיטת UCSU. היא מעודדת בקבוצת המעודדות של בית הספר, והיא נחושה להשיג אליה את תשומת לבם של הוריה באמצעות מרד נעורים. בשלב מסוים היא מתחילה לצאת עם השכן, בראד, ואף מתאהבת בו.
* ג'ימי פינרטי (גריפין פרייזן): הבן השני. חכם, ציניקן וחובב של המין השני.
* הנרי פינרטי: הבן השלישי. הנרי הוא ילד משונה, היפראקטיבי ומוזר. בעונה הרביעית השחקן ששיחק אותו, ג'ק בורבג', עבר עם משפחתו דירה ולכן הוא עזב את הסדרה ללא הסבר עלילתי. עם זאת, הדמויות המשיכו להזכירו מפעם לפעם, ובפרק האחרון אמר וולט ש"הנרי פה איפשהו".
* אדי פינרטי (קווין קוריגן): אחיו של שון. בחור מפוזר, אדיש ולא אחראי, שגורם לבעיות רבות לשון ולמשפחתו. יש לו נטייה לצאת עם בחורות משונות. אחת מהן היא איימי המשוגעת, שהוא ושון מוכרים לה את הפאב בסוף העונה החמישית (לאחר שהיא פותחת תערוכה של תמונות עירום של אדי).
* וולט פינרטי: אביו של אדי. מחנך את בני משפחתו בדרך שנויה במחלוקת; לדוגמה, באחד הפרקים מגלה אדי שהוא שמאלי, ושוולט טען בפניו במשך כל חייו שהוא בעצם ימני, משום שזה נראה לו משונה. בעונה השלישית, כשהסדרה עברה לרשת WB, נעלמה בהדרגה דמותו של וולט (אם כי הוא הופיע להופעות אורח פה ושם).
* בראד או'קיף (ברט הריסון): השכן בבית ליד. מאוהב כל חייו בלילי, עד שזו מסכימה לצאת איתו והם הופכים לזוג. בראד הוא בחור חכם ו"חנון", שמתקבל עם סוף הסדרה לאוניברסיטת ייל היוקרתית. בתחילת העונה החמישית מתגלה שהוא בגד בלילי עם בחורה מ"מחנה המדע" שהוא נוהג לבלות בו בקיץ, ושבאותו זמן לילי בגדה בו עם בחור בשם ג'ואי, והם נפרדים. בראד מתחיל לצאת עם שכנה מבית סמוך אחר בשם טאיה, אולם בסופו של דבר הם נפרדים ובראד ולילי חוזרים להיות ביחד. בעונה השלישית הפכה דמותו של בראד לדמות קבועה בסדרה.
* האחות הלן: נזירה המלמדת בבית הספר הקתולי שבו לומדים לילי, הנרי וג'ימי. האחות הלן היא קשוחה והיא מרבה להיכנס לקונפליקטים עם לילי.
*דין פיראמאטי (מייק ווגל): מתופף בלהקה של שון ואדי. מתחיל לצאת עם לילי עד שהיא בוגדת בו עם בראד. (עונות 1–4)

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:The WB
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שירדו משידור ועלו שוב
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:קומדיות מצבים אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בניו יורק
רומא עיר פרזות

רומא עיר פרזות (באיטלקית: Roma città aperta) הוא סרט קולנוע מ-1945 בבימויו של רוברטו רוסליני. הסרט נחשב לאבן דרך בתולדות הקולנוע האיטלקי היות שהוא נחשב לסרט הנאו-ריאליזם האיטלקי הראשון.

== הפקה ==
הסרט הופק וצולם זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה בתנאי הפקה קשים ביותר (סרטי הצילום נקנו כל פעם מרוכל ברחוב, הצילום לא בוצע באולפנים משום שהללו נהרסו בהפצצות, ומרבית הדמויות אינן מגולמות בידי שחקנים).

מטרתו המקורית של רוסליני הייתה ליצור סרט תיעודי קצר על דון מורוסיני, כומר שהוצא להורג על ידי הנאצים בגלל שיתוף פעולה עם המחתרת. במקביל עבד רוסליני על סרט תיעודי נוסף שהיה אמור לעסוק בילדים פרטיזנים ופעולתם במחתרת. בשלב מסוים הוחלט לאחד את שני הסרטים. והתסריט נכתב תוך שבוע בהשתתפות פדריקו פליני.

== עלילה ==
עלילת הסרט מתרחשת בשנים 1943–1944 ומספרת את סיפורו של מעמד הפועלים ברומא הכבושה על ידי הנאצים, תוך התמקדות באוכלוסייה הלוחמת. סיפור העלילה מאחד בין שני כוחות אויבים: הקומוניסטים, והכנסייה המתאחדים במחתרת ונלחמים יחד בכיבוש. מנהיג המחתרת מנפרדי (מרצ'לו פליירו) מבוקש על ידי הגרמנים ומתחבא בבלוק הדירות של חברו פרנצ'סקו (פרנצ'סקו גרנדג'קט) וארוסתו ההרה פינה (אנה מניאני). תוך שהוא במסתור הוא מבקש מדון פייטרו (אלדו פבריצי) הכומר הקתולי חבר המחתרת, לבצע עבורו משלוח של כסף לשותפיו. 

עלילת משנה של הסרט עוסקת במחתרת הילדים, שבה חבר גם בנה הקטן של פינה. הסרט משחזר באופן מפורט את פעולות המחתרת תוך צילום באתרי התרחשות אותנטיים, והוא נע פעמים רבות בין המלודרמטי והקומי. דבר שהפנה נגדו את הביקורת ופסל אותו בעיני רבים מהשתייכות לזרם הנאו ריאליסטי.

==לקריאה נוספת==
פינה ([[אנה מניאני) נורית למוות בעת רדיפתה אחרי הגרמנים שחטפו את ארוסה]]
* 
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
*Brunette Peter, Roberto Rosselini, University of California press, 1996. Ch. II The War Trilogy and After
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.jff.org.il/?CategoryID=636&ArticleID=653 "רומא עיר פרזות"] באתר פסטיבל ירושלים לקולנוע

קטגוריה:סרטי 1945
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטי מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:סרטי נאו ריאליזם
קטגוריה:זוכי פרס דקל הזהב
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
קטגוריה:סרטים באיטלקית
קטגוריה:סרטים בגרמנית
רוברטו רוסליני

רוברטו רוסליני (באיטלקית: Roberto Rossellini; 8 במאי 1906 – 3 ביוני 1977) הוא אחד הבמאים החשובים בתולדות הקולנוע האיטלקי, מחלוצי המסורת הקולנועית שנוצרה באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה, הנאו-ריאליזם האיטלקי.

==ביוגרפיה==
נולד למשפחה בורגנית ברומא. התבגרותו עברה עליו בצל משטר הפאשיזם האיטלקי, ובשנות ה-30 לחייו החל לעשות סרטים. ב-1938 הכין יחד עם חברו ויטוריו מוסוליני (בנו של בניטו מוסוליני), סרט תעמולה בשם Luciano Serra Pilota שהראה סימנים ראשונים של נאו ריאליזם. ב-1945 ביים את רומא עיר פרזות. הסרט הפך לסנסציה בעולם כולו, בהמשך ביים, כחלק מ"טרילוגיית המלחמה" שלו, את "פאיזה", ואת "גרמניה שנת אפס". רוסליני שילב בסרטיו גם מלודרמה ולכן מעולם לא נחשב לבמאי "נאו ריאליסטי" לחלוטין. היומרה שלו הייתה לתאר את האנשים כפי שהם, להבין מציאות ולא ליצור אותה. ב-1950 התחתן עם הכוכבת ההוליוודית אינגריד ברגמן. סרטיהם המשותפים נחלו כישלון קופתי. משנות ה-60 הקדיש את מרצו לסרטי טלוויזיה על מדע והיסטוריה. נפטר ב-1977 מדלקת קרום המוח.

==פילמוגרפיה חלקית==

;קולנוע
* רומא עיר פרזות (1945)
* פאיזה (1946)
* גרמניה שנת אפס (1948)
* סטרומבולי (1950)
* אירופה 51' (1952)
* מסע לאיטליה (1954)

;סרטי טלוויזיה
* סוקרטס (1971)
* אוגוסטינוס מהיפו (1972)
* קרטזיוס (1974)
* בלז פסקל (1972)

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 

קטגוריה:קצרמר קולנוע

קטגוריה:במאי קולנוע איטלקים

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1906
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1977
נווה פנחס

שלט הנצחה בנווה פנחס
שער הכניסה לבית הכנסת הגדול בנווה פנחס
שלט הסבר ברחבת בית הכנסת הגדול בנווה פנחס ברח' בן עמרם 14
נווה פנחס היא שכונה שומרונית בעיר חולון, הנקראת על שם הכוהן השומרוני פנחס בן אברהם (1923–1992).
== גאוגרפיה ==
השכונה ממוקמת בדרום מזרח העיר, סמוך לאזור התעשייה וגובלת בשכונות נאות יהודית ונווה ארזים. מתגוררים בה כ-300 תושבים (2006), רובם ככולם שומרונים. השכונה היא למעשה רחוב אחד בן עשרים וארבעה בתים, רחוב בן עמרם, הקרוי על שמו של משה, הנביא הבלעדי בדת השומרונית. הרחוב מקביל מהצד המערבי לרחוב המעלות השייך לשכונת נאות יהודית, ומצד המזרחי לכביש רחוב המלאכה העובר דרך אזור התעשייה של חולון ומהווה עורק תחבורה חשוב ואחת הגישות לעיר (מצומת אזור). ישנם בשכונה שני בתי כנסת שומרוניים ו"מכון א.ב. ללימודי שומרונות". נווה פנחס מתאפיינת בבנייה נמוכה, כמו בשכונת נווה ארזים הסמוכה, אך ישנם גם שני בנייני דירות בני שלוש קומות בדומה לשכונת נאות יהודית הסמוכה.

תושבי חולון לא נוהגים לקרוא לשכונה בשמה, אלא "השכונה השומרונית" ותושבי העיר השומרונים מכנים אותה "השכונה".

נווה פנחס היא אחת משתי השכונות השומרוניות היחידות בעולם כיום, ולמעשה גם אחד משני האזורים השומרוניים היחידים בעולם (האזור השני הוא השכונה השומרונית אשר נמצאת בהר גריזים שבשומרון ושמה קריית לוזה).

==היסטוריה==
עם קום מדינת ישראל בשנת 1948 חיו בה כ-60 שומרונים, שלא היו מרוכזים במסגרת קהילתית, אלא היו מפוזרים בערים חולון, תל אביב, רמת גן וראשון לציון. חבר הכנסת יצחק בן-צבי, חוקר עדות ישראל וידיד טוב של הקהילה השומרונית, הציע לרכז אותם על מנת שיוכלו לחיות כקהילה ולשמור על ייחודם השומרוני.

עם היבחרו לתפקיד נשיא מדינת ישראל, בן צבי וראשי העיר של חולון ד"ר חיים קוגל ופנחס אילון הקצו את השטח המיועד לבניית שכונה שומרונית בעיר וגם סייעו במימון בניית הבתים הראשונים בשכונה בשנת 1954. באותה שנה עברו כמחצית מקהילת השומרונים בארץ (כ-400 איש) להתגורר בשכונה.

בתחילת שנות ה-60 נחנך בית כנסת בשכונה. אחרי מלחמת ששת הימים קלטה השכונה כמה משפחות שומרוניות משכם, ובתוכם משפחות של כוהנים. עד אז לא היו בשכונה (ובחולון בכלל) כוהנים שומרונים. בסוף שנות ה-90 נחנך בית כנסת נוסף, קטן יותר, אשר שופץ משמעותית בשנת 2006. כמו כן נבנו בשנים האחרונות מספר בתי מגורים חדשים בעקבות הריבוי הטבעי של הקהילה. מספר משפחות שומרוניות בחולון מתגוררות בשכונות הסמוכות לנווה פנחס – נווה ארזים, נאות יהודית וקריית שרת.

עד 1992 נקראה השכונה בשם נווה מרקה.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
BenAmram.JPG|שילוט רחוב עירוני בשכונה
Samaria047.jpg|מנורה וכיתוב בארמית בכניסה לבית מגורים בשכונה
Samaria048.jpg|בית הכנסת הקטן בשכונה
Samaria049.jpg|רחוב בן עמרם בשכונה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.shomronim.co.il אתר הקהילה השומרונית בישראל]
* [https://web.archive.org/web/20071025100638/http://www.zoomap.co.il/search.asp?citiesText=%D7%97%D7%95%D7%9C%D7%95%D7%9F&streetsText=%D7%91%D7%9F+%D7%A2%D7%9E%D7%A8%D7%9D&buildText= רחוב בן עמרם באתר zoomap] (בעמוד השלישי ניתן לראות את בית הכנסת הגדול)
* [https://web.archive.org/web/20070628235655/http://www.mystae.com/reflections/messiah/entrance.html תמונה של שער בית הכנסת הישן (הגדול) בנווה פנחס]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חולון: שכונות
קטגוריה:שומרונים
ג'ייב רקורדס

ג'ייב רקורדס (באנגלית: Jive Records) הייתה חברת תקליטים אמריקנית שפעלה בשנים 1981–2011, והתמחתה בעיקר במוזיקת פופ ובמוזיקת היפ הופ. האמנים הנמכרים ביותר של החברה היו הבקסטריט בויז, בריטני ספירס ואן סינק. 

החברה הוקמה בשנת 1981 בידי קבוצת זומבה, כחלק מקבוצת RCA. היא זכתה להצלחה במוזיקת היפ הופ בשנות ה-80, ובמוזיקת פופ בשנות ה-90. בשנת 2002 נרכשה קבוצת זומבה בידי קבוצת ברטלסמאן מוזיקה (BMG), וג'ייב חדלה לתפקד כחברה עצמאית. באוקטובר 2011 פורקה החברה, ופעילות אמניה עברה לחברת התקליטים RCA.

==אמנים בולטים==

=== להקות ===

* בקסטריט בויז
* א טרייב קולד קווסט 
* אן סינק
* סוליד הרמוני
* אפוקליפטיקה
* בולט פור מיי ולנטיין
* Cage The Elephant
* JLS
* ת'רי דייז גרייס
* טול

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות תקליטים
קטגוריה:חברות אמריקאיות שנסגרו
זיכרונות (סרט)

זיכרונות (באיטלקית: Amarcord) הוא סרט קולנוע מ-1973, שביים פדריקו פליני. הסרט הוא סיפור על ילדות והתבגרות בעיירה איטלקית קטנה. הסרט מציג את אנשי העיירה (המבוססת על רימיני שבה נולד וגדל פליני) כמו שהם. הסיפורים הקטנים הם אוניברסליים. הסרט בנוי מאפיזודות רבות: סיפורים שונים של תושבי העיירה שאינם קשורים בהכרח זה לזה, אך סובבים סביב ציר זמן של עונות השנה (הסרט נפתח באביב ומסתיים באביב). הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1974. שם הסרט במקור, "Amarcord", פירושו "אני זוכר" בדיאלקט של מחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה.

במוקד ההתרחשות משפחה אחת ובה אב, אאורליו (ארמנדו בראנצ'ה), קבלן מצליח שעלה ממעמד הפועלים, בעל רקע סוציאליסטי שלא נשכח לו על ידי תושבי העיירה. האם, מירנדה (פופלה מאג'ו), סטריאוטיפ של "האם האיטלקייה המיוסרת", הבן המתבגר טיטה (ברונו זנין), שדמותו מתבססת בחציה על פליני עצמו ובחציה על חברו הטוב מאותם ימים, האח הבטלן של מירנדה, ליילו (ננדו (ננדינו) אורפאי), הסב (פפינו יאניגרו), ואחיו של אאורליו, תאו (צ'יצ'ו אינגרסיה) המאושפז בבית משוגעים וזוכה לביקור אחד חשוב מצד המשפחה.

מלבד הסיפורים האישיים מציג פליני 4 מאורעות בחיי העיירה בהם מתכנסים כל תושביה יחד: בתחילת הסרט - טקס שרפת מכשפת החורף וקבלת האביב (יום סנט ג'וזף - ה-19 במרץ). טקס קבלת הפנים של הבכיר הפשיסטי (ב-21 באפריל, על פי המסורת יום ייסודה של רומא), לאחר מכן הפלגת כל אנשי העיירה כדי לראות את ה"רקס" - ספינה טראנס אטלנטית שנחשבה להגשמת חזונו של מוסוליני לקדמה טכנולוגית. ההתכנסות האחרונה היא בסוף הסרט בחתונה. פליני בוחן כך את ההתנהגות של דמויותיו כחלק מההמון.

הרקע להתרחשות הוא איטליה הפשיסטית של שנות ה-30. הרקע הזה עוזר בהבנת ההתנהגות המאוד ילדותית ואף חסרת האחריות של תושבי העיירה. פליני בא לטעון כי הסיבות להתנהגות זו נעוצות במשטר המעודד תלות וחוסר עצמאות במחשבה ובמעשים. בכך הוא מראה את ההשפעה ההרסנית שיש למשטר ולחברה מסוימות על רוחו של הפרט.

פליני אמנם ביקורתי כלפי המשטר הפשיסטי וכלפי דמויותיו, כמעט אף אחת מהן לא נמלטת מהצלפה. יחד עם זאת, על כל חסרונותיהם המרובים של אנשי העיירה, הוא מצליח להציג אותם בצורה שמעוררת הזדהות ואהדה. דבר שמקרב את הצופה, שמרגיש שהוא מסוגל להזדהות עם הדמויות, לפשיזם. 

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1973
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטי התבגרות
קטגוריה:סרטי פדריקו פליני
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:זוכי אוסקר: הסרט הזר הטוב
קטגוריה:סרטים צרפתיים
יום מיוחד

יום מיוחד (באיטלקית: Una giornata particolare) הוא סרט קולנוע בבימויו של אטורה סקולה מ-1977, זוכה פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר, ופרס סזאר לסרט הזר הטוב ביותר.

זהו סרט קאמרי, נטול אפקטים, ומה שנותן לו את הנפח הוא משחקם המרשים של שני השחקנים הראשיים.

== עלילה ==
עלילת הסרט מתרחשת ב-6 במאי 1938, יום ביקורו של היטלר ברומא אצל מוסוליני, וכריתת הברית בין איטליה וגרמניה. כל דיירי הבניין במחוז סאן ג'ובאני ברומא יוצאים להשתתף בטקס מלבד שני אנשים. אנטונייטה (סופיה לורן), האידיאל הנשי של המשטר הפשיסט, עקרת בית קשת יום ואם לשישה ילדים שנאלצת להישאר על מנת לסיים את עבודות הבית, וגבריאלֶה (מרצ'לו מסטרויאני), הומוסקסואל שפוטר מעבודתו כשדרן רדיו, ונותר בבית על מנת לארוז את חפציו לקראת מעצרו הקרב. השניים נפגשים במקרה, ומבלים ביחד במשך כמה שעות, שבמהלכן הם עוברים תהליך של גילוי עצמי ובחינה מחדש של מערכת האמונות והערכים שלהם.

הסרט מראה את החדירה של התחום הפוליטי והשפעתו המדכאת על התחום האישי. את האופן בו המשטר מדכא את השונה, את הפרטי, ואינו מאפשר לו לבטא את עצמו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1977
קטגוריה:סרטים איטלקיים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:סרטי סופיה לורן
אטורה סקולה

אטורה סקולה (באיטלקית: Ettore Scola; 10 במאי 1931 – 19 בינואר 2016) היה במאי קולנוע ותסריטאי איטלקי.

סקולה נולד בטרוויקו, נפת אבלינו בקמפניה, איטליה. זמן קצר אחרי לידתו, המשפחה עבר לגור ברומא, ברובע אסקווילינו. כבר כנער בן 15 צייר קריקטורות בכתבי עת הומוריסטיים "מרקו אורליו" ו"איל טרבאזו דלה אידאה". הוא למד בהמשך משפטים ברומא, אך מעולם לא התכוון לעסוק בתחום. בעת הלימודים המשיך לתרום ל"מרקו אורליו". מסוף שנות ה-1940 כתב מילות קישור והגשה ומערכונים לתוכניות בידור ברדיו ובתחנת הטלוויזיה RAI. בין היתר השתתף בכתיבת מערכונים שבועיים בביצועו של אלברטו סורדי ("מריו פיו" "איל קונטה קלארו"). בהתחלת שנות ה-1950 התחיל סקולה לכתוב תסריטים לסרטי קומדיה בסגנון איטלקי, לעיתים קרובות ביחד עם רוג'רו מקארי.

רבים מסרטיו נעשו במסורת הקומדיה האיטלקית תוך שהם מצטיינים בשילוב של מבט פסיכולוגי יחד עם מסר חברתי, וביחסי פרט-חברה. הוא מתמקד רבות ב"אנדרדוג" תוך התייחסות להקשרים החברתיים. בין סרטיו: "קנאה נוסח איטליה" ("משולש הפיצה") (1970), "Una giornata particolare", יום מיוחד, ו"המשפחה" (סרטו האוטוביוגרפי ביותר).

סקולה נפטר ב-19 בינואר 2016.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קצרמר איטלקים

קטגוריה:תסריטאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:במאי קולנוע איטלקים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1931
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2016
תחל

תַּחַל (באנגלית: Primer; בתעתיק לעברית לעיתים, במיוחד בעגה המדעית: פְרָיימר) הוא מקטע קצר של חומצת גרעין המסייע בתהליך שכפול ה-DNA.
[[שכפול DNA בתא אאוקריוטי, תוך שימוש בתחל]]

אורכו של התחל הוא כ-20 נוקלאוטידים. הסיבה לקיומו היא אי-יכולתו של האנזים DNA פולימראז להתחיל ביצירת גדיל חדש של DNA; האנזים, האחראי על שכפול DNA בתא, מסוגל אך ורק להאריך גדיל DNA קיים. התחל מספק לאנזים נקודת התחלה ליצירת גדיל חדש.

את התחל מסנתז אנזים הנקרא פרימאז (באנגלית: Primase), המהווה את המרכיב העיקרי במנגנון הקרוי פרימוזום (Primosome). פרימאז—סוג של RNA פולימראז (האנזים האחראי בעיקר לתהליך השעתוק)—יוצר את התחל לפי תבנית גדיל ה-DNA המיועד לשכפול (כלומר: כשמופיע גואנין, למשל, ב-DNA, מופיע ציטוזין בתחל, לפי כללי זיווג הנוקלאוטידים). התחל עשוי במקרה זה מגדיל RNA, שכן RNA פולימראז מסוגל לסנתז RNA בלבד.

בתאים פרוקריוטיים (חיידקים) האנזים DNA פולימראז III—המשכפל העיקרי מבין שלושת סוגי ה-DNA פולימראז—מתייחס לתחל כאל רצף DNA רגיל ומתחיל להאריך אותו. עם סיום השכפול מסיר אנזים אחר—DNA פולימראז I—את התחל ומשלים את החסר בעזרת מקטע DNA.

בתהליך שכפול ה-DNA קיימים הבדלים רבים בין שכפול הגדיל המוביל (גדיל ה-DNA שכיוונו '3→'5) ובין הגדיל המאחר (שכיוונו הפוך). הגדיל המוביל מסונתז באופן רציף ובתחילתו מוצב תחל בודד. הגדיל המאחר, עקב כיוונו ההפוך, מסונתז פיסות-פיסות המתחברות האחת לשנייה לאחר ייצורן (פיסות אלו קרויות מקטעי אוקזקי). בתחילתו של כל מקטע אוקזקי מוצב תחל.

תחלים מיוצרים באופן מלאכותי על ידי חברות ביוטכנולוגיה ומשמשים רבות בשיטות בגנטיקה ובביולוגיה מולקולרית, כדוגמת PCR.

==ראו גם==
*פריימר דיימר (תחל דימרי)
*הארכת תחל
*פרימאז

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנטיקה מולקולרית
ג'ולייטה מזינה

ג'ולייטה אנה מזינה (באיטלקית: Giulia Anna (Giulietta) Masina; 22 בפברואר 1921 – 23 במרץ 1994) הייתה שחקנית קולנוע איטלקייה.

הייתה נשואה לבמאי הקולנוע פדריקו פליני מ-1943 ועד מותו, וכיכבה ברבים מסרטיו. ב-1945 ילדה בן שמת לאחר שבועיים. הוא היה ילדם היחיד של השניים.

מזינה מתה ממחלת הסרטן ברומא ב-1994, בגיל 73, חמישה חודשים לאחר שנפטר בעלה, פליני.<ref></ref>

==סרטיה==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה איטלקיות
קטגוריה:ילידות 1921
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1921
קטגוריה:נפטרות ב-1994
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1994
MPAIAC

דגל של בדלנים קנריים שעוצב על ידי MPAIAC
MPAIAC (בספרדית: Movimiento por la Autodeterminación e Independencia del Archipiélago Canario - התנועה להגדרה עצמית ולעצמאות של הארכיפלג הקנרי) הוא ארגון שרואה כמטרתו את השגת הזכות להגדרה עצמית והפרדה של האיים הקנריים מממלכת ספרד.

הארגון הוקם ב-22 בנובמבר 1964 באלג'יריה על ידי הגולה הספרדי עו"ד אנטוניו קוביז'ו. בשנת 1975 התנועה החלה לשדר תעמולה ברדיו אלג'יראי. באותה שנה ובשנת 1976 נהרגו שני פעילים של התנועה בידי כוחות ביטחון. ב-1 בנובמבר 1976 הארגון הכריז על מאבק מזוין באמצעות זרועו הצבאית FAG. פעולתם הראשונה בוצעה באותו חודש, כשהתפוצץ מטען חבלה באיים הקנריים, לא היו נפגעים.

ב-1977 ה-FAG פוצצו מטען חבלה ראשון מחוץ לאיים הקנריים, במדריד, לא היו נפגעים. באותה שנה הם הטמינו פצצה בחנות פרחים בנמל התעופה גאנדו, כתוצאה מהפיצוץ נפצעו מספר אנשים. בעקבות הפיגוע ומפני חשש לפצצה נוספת בנמל התעופה הטיסות הוסטו לשדה התעופה לוס רודאוס בטנריפה, מה שגרם (יחד עם מזג האוויר הגרוע ושרשרת של טעויות אנוש) לאסון המטוסים בטנריפה. ב־1978 נהרג הסמל רפאל ולדנברוס, מהיחידה לניטרול מטעני חבלה, כשניסה לנטרל פצצה בטנריפה. זה היה המקרה היחיד שבו גרמה פעילות הארגון באופן ישיר לנפגעים בנפש.

ב-5 באוגוסט 1978 אנטוניו קוביז'ו יצא בחיים מניסיון התנקשות באלג'יר, אך נשאר נכה. ההתנקשות בוצעה ביוזמת משרד החוץ הספרדי וב-2003 קוביז'ו פוצה בסך 150,000 אירו.

בשנת 1979 הארגון ויתר על המאבק המזוין ומייסדו אנטוניו קוביז'ו גורש מהארגון בשל חילוקי דעות עם ההנהלה.

בשנות ה-80 וה-90 הארגון חדל מלהתקיים. ב-1985 קוביז'ו חזר מגלותו באלג'יריה והקים מפלגה בדלנית בשם "הקונגרס הלאומי של האיים הקנריים" (Congreso Nacional de Canarias). שיא כוחה של המפלגה היה ב-1987, כאשר זכתה במושב אחד במועצה של העיירה ארסיפה (Arrecife) באי לנסרוטה. בשנת 2003 חלק מפעיליו הוותיקים של MPAIAC הקימו אותו מחדש, אך הפעילות שלו היא כמעט אפסית ומסתכמת בעיקר בתעמולה באינטרנט. אנשי הקונגרס הלאומי של האיים הקנריים מתנערים מפעילות זו וטוענים שזו למעשה פעילות של סוכנויות הריגול הספרדיות.

== FAG ==
ה-FAG (בספרדית Fuerzas Armadas Guanches - הכוחות המזוינים הגואנצ'ים) היו הזרוע הצבאית של הארגון הבדלני הקנארי MPAIAC בין השנים 1976 ו-1978. שמו של הארגון נגזר משמה של האוכלוסייה הקדומה של הארכיפלג הקנרי, הגואנצ'ים. עיקר פעילותו הייתה הטמנת מטעני חבלה באתרים אסטרטגיים באיים הקנריים ובמדריד. מטרת הפעילות הייתה להפעיל לחץ על הממשל הספרדי ולא לגרום לנפגעים.

קטגוריה:ספרד: פוליטיקה
קטגוריה:ארגוני טרור
קטגוריה:האיים הקנריים
קטגוריה:תנועות בדלניות
קולמוסנט

קולמוסנט היה מגזין רשת, שפעל ממרץ 2003 ועד פברואר 2020. המגזין הועלה על ידי רפי גטניו, יורם המזרחי ושמעון מנדס ונועד להציע במה ליוצרים בעברית להשתתף בכתיבה משותפת של סיפור בהמשכים, לפרסם יצירות אישיות, לפרסם מאמרים בכל נושא ולהשתתף בדיונים השונים בפורום האתר.

פורום קולמוסנט הוא פורום שהכתיבה בו אפשרית למשתמשים רשומים בלבד. בפורום מתנהלים דיונים בכל נושא העולה על דעתם של כותבי המאמרים, הכותבים בו ללא תמורה כספית. עבודת העריכה נעשית בהתנדבות על ידי צוות עורכים. בין הכותבים המפרסמים בו רשימות שבועיות: הסופר אלי אשד והעיתונאי יורם המזרחי.

==קישורים חיצוניים==
 בארכיון האינטרנט, אוחזר ב-7 בפברואר 2020
* [http://kulmosnet.co.il/about.htm אודות קולמוסנט] 
* [http://kulmosnet.co.il פורום קולמוסנט] 

קטגוריה:אתרים מבוססי תוכן משתמש
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2003
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים שנסגרו