לוקהיד YF-12

לוקהיד YF-12 הוא מטוס ניסוי של לוקהיד לגרסת היירוט של ה-A-12. המטוס היה לראשון ממשפחת הציפור השחורה שהוצג לציבור. כמו שאר המטוסים במשפחה המטוס היה בין מטוסי הסילון המאוישים המהירים ומגביהי הטוס בהיסטוריה של התעופה. אף על פי שהמטוס לא נכנס לייצור סדרתי הוא הופעל על ידי נאס"א למטרות מחקר בין השנים 1969 ל-1979.

== היסטורית פיתוח ==

קלארנס ג'ונסון ניגש אל חיל האוויר בהצעה למטוס יירוט המבוסס על ה-A-12 שהיה צריך להתעלות ביכולתיו על ה-F-108 שפותח באותה תקופה כמענה למפציצים העל קוליים שקהילת המודיעין האמריקאית האמינה שהרוסים מפתחים. לאחר שקציני חיל האוויר השתכנעו שהדגם שהוצע על ידי לוקהיד עדיף על המתחרים, גובש מכרז בתחילת ספטמבר 1960 למטוס יירוט עתיר ביצועים, זאת לאחר שהתוכנית המתחרה בוטלה. הדרישה הולידה את ה-AF-12 שפותח תחת שם הקוד "Kedlock" שכלל מכ"ם מסוג AN/ASG-12 מבנה קדמי מוארך, תא טייס גבוה יותר, תא לנווט מאחורי הטייס ומערכות נשק תואמות. הדרישה לחתימת מכ"ם נמוכה לא נכללה בתוכנית ולכן במבנה הקדמי של המטוס מבנה המנשק הזוויתי שבניגוד ל-A-12 היה מורכב מחומרים מרוכבים בלבד. בסדרת ניסויים במנהרות רוח התגלה שהמטוס סובל מחוסר יציבות בציר הסבסוב שנבעה משינויי המבנה לטובת המכ"ם והתא. בשביל לפצות על כך הורכבו שני סנפירים קבועים מתחת לבתי המנועים והוסף סנפיר מתקפל בגחון המטוס. לשם ייצור המטוס הוסבו שלושה מטוסי A-12 לתצורת היירוט וכונו YF-12. טיסת הבכורה של מטוס הניסוי הראשון התבצעה ב-7 באוגוסט 1963.

ניסויי השיגור של טיל הAIM-47 פאלקון הראשון התבצע 16 באפריל 1964. באותו הזמן מהנדסי לוקהיד ניסו לפתור את בעיית הרחקת הטיל בעת שיגור מהמטוס שיכל לפגוע בו בהצתה של המנוע הרקטי שלו, הבעיה נפתרה על ידי שיגור הטיל על ידי מאיצים רקטיים המותקנים בצורה אנכית מהמנשא של הטיל טרם הצתת המנוע הרקטי של הטיל עצמו. ב-9 בינואר 1965 המטוס הגיע לראשונה למהירות מאך 3.2. ב-18 במרץ 1965 בוצע ניסוי הירי הראשון בו הטיל שוגר על מספר מטוסים ללא טייס במרחקים של 230 קילומטר ובגבהים מגובה פני הים ועד 11,000 מטר. ב-28 בספטמבר הטיל שוגר לראשונה בהצלחה במהלך טיסה במהירות מאך 3.2 לעבר מטרה במרחק 32 קילומטר. לאחר השיגור הטיל האיץ עצמאית למהירות מאך 7 ופספס את המטרה בכ-2 מטרים. תוכנית הניסוי הוכיחה את יכולת השיגור של המטוס, במהלכה מערכת בקרת הירי והמכ"מ של המטוס השיגו דיוק של כ-90 אחוזים.

=== ביטול תוכנית ה-F-12B ===
ה-YF-12A היו גרסאות טרום סדרתיות של הדגם הראשי של המטוס שסומן כעת F-12B. חיל האוויר האמריקאי אישר את נכונותו לרכש המטוס וביקש תקצוב לצי ראשוני של-93 מטוסים. הסנאט הקצה לתוכנית 90 מיליון דולר, והמטוסים הוזמנו ב-14 במאי 1965. עם זאת, בשל העלויות הגבוהות של מלחמת וייטנאם, מזכיר ההגנה רוברט מקנמארה הקפיא את המימון של התוכנית ובחר בתוכנית של ה-F-108 הזול יותר. הסנאט הצביע שלוש פעמים להקצבת מימון לרכש של המטוסים בשלוש שנים ומקנמארה חסם את הרכש בכל פעם. ב-5 בינואר 1968 חיל האוויר הודיע רשמית לחברת לוקהיד על הפסקת תקצוב תוכנית הרכש של המטוס, ודרש את סגירת פס היצור שלו.

== שיאים ==
מטוס הYF-12 הוא מטוס היירוט ששבר הכי הרבה שיאים ביניהם גובה טיסה שעמד על כ90000 רגל או 27.4 קילומטר, גודל (אורך) כשל בואינג 737, מסה כ56200 קילוגרם, מהירות מקסימאלית של 3661 קמ"ש (מאך 3.5), רדיוס קרבי שעמד על כ2500 קילומטר ומחיר שעמד על 18 מיליון דולר ליחידה ובהתאמות אינפלציה לימנו זה יוצא 175 מיליון דולר ליחידה. שיאיו של מטוס הYF-12 לא נשברו עד היום כיון שמראשיתו נועד רק למטרה אחת עצירת מפציצי הסובייטים לפלוש לארה"ב וכיון שפיתוחו והכסף הרב שדרוש לקנייתו היה מוכן רק לאחר שהסובייטים פיתחו טילים בליסטים בין יבשתיים ולכן כיון שלא היה בו עוד צורך בוטל הYF12<ref></ref>

== היסטוריית שירות ==
בשנת 1967 נאס"א הייתה צריכה לבצע מספר ניסויים בתנאי טיסה מהירה לאישוש הממצאים מניסויי מנהרות הרוח לטובת תוכנית מטוס הנוסעים העל קולי של ארצות הברית, שהיה בעדיפות גבוהה באותה תקופה. חיל האוויר לעומתם היו צריכים עזרה טכנית בהבאת מטוסי ה-SR-71 שלהם למבצעיות מלאה. בשל כך חיל האוויר ונאס"א ארגנו תוכנית משותפת ביוני 1969. ב-11 בדצמבר הטיסה הראשונה יצאה לדרך. חיל האוויר התמקד ביישומים הצבאיים של טיסות הניסוי ונאס"א חקר את ההתחממות במהירות גבוהה, קירור בחיכוך עם האוויר, מחקר של מתכות בחום גבוהה על ידי צינור חלול שקורר בעזרת נוזלים (תוכנית מחקר Cold Wall), מחקרים בשדות זרימה ומגוון ניסויים לטובת תוכנית מעבורת החלל. התוכנית נחשבה לשאפתנית למדי וכללה טיסות פעם בשבוע, ועלתה 3.1 מיליון דולר בשנה (בשערים של שנות ה-1970).

אחד מהמטוסים (מספר זנב 936) התרסק בשנת 1971 והוחלף בתוכנית הניסוי במטוס SR-71 שחיל האוויר דרש לסמן כ-YF-12C. התוכנית הסתיימה ב-7 בנובמבר 1979.

== לקריאה נוספת ==
*.2004 ,LOCKHEED SR-71 BLACKBIRD, Steve Pace

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.sr-71.org/blackbird/yf-12/ דף של ה-YF-12 באתר SR-71.org]
* [http://www.sr-71.org/blackbird/yf-12a-1/ ספרות טייס של ה-YF-12A (לא כולל את מערכות הנשק).]
* [http://arc.aiaa.org/doi/abs/10.2514/3.59814?journalCode=ja תוצאות ניסויים במנהרת רוח]
* [http://www.nasa.gov/centers/dryden/pdf/88796main_YF-12.pdf 2002 ,Mach 3+ NASA USAF YF-12 flight research 1969-1979, by Peter W. Marlin]
** - סרט תיעודי של תוכנית הניסוי של נאס"א.
* 

== הערות שוליים ==

YF-12
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ארצות הברית