OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרחי הרע

פרחי הרע (בצרפתית: Les fleurs du mal) הוא ספר שירה של המשורר הצרפתי שארל בודלר. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1857 והיה יצירה בולטת בזרם הספרותי הצרפתי של ה"דֵקַדֵנס", המכונה אף זרם הסימבוליזם. בשירה שבספר בולטים נושאי הניוון והארוטיקה.

במהדורה המקורית הספר חולק לחמישה שערים נושאיים:
* מרה שחורה ואידיאל (צרפתית Spleen et Idéal)
* פרחי הרע (צרפתית Fleurs du mal)
* מרד (צרפתית Révolte)
* היין (צרפתית Le Vin)
* המוות (La Mort)

ההקדמה לספר, בה מהלל בודלר את השטן ומגנה את השעמום כגרוע בעינויים, מכניסה את הקורא לאווירתו של הספר ולנימה המלווה אותו לכל אורכו:

הבית המסכם בשיר הפתיחה "פתח דבר" פונה בהתרסה ישירה לקורא

בודלר והמוציא לאור של הספר הועמדו לדין על ידי משטר הקיסרות השנייה בצרפת באשמת "עלבון להגינות הציבור". בודלר נידון לתשלום קנס של 300 פרנק. שישה מן השירים בספר צונזרו והוטל איסור פרסומם בצרפת. איסור זה נותר בתוקפו עד לשנת 1949. מצד שני, לאחר שקרא ביצירתו של בודלר, הכריז ויקטור הוגו כי בודלר יצר זעזוע מרתק בספרות. השיר "הברבור", המופיע בספר, מוקדש לוויקטור הוגו.

לאחר העמדתו לדין של בודלר, יצאה מהדורה שנייה של הספר בשנת 1861 שאליה התווספו 32 שירים חדשים והוצאו מן הספר ששת השירים שנאסרו לפרסום. השירים שהתווספו קובצו בשער השני לספר תחת השם "תמונות פריז".

בשנת 1868, לאחר מות בודלר, יצאה מהדורה שלישית של הספר עם הקדמה של תאופיל גוטייה (שלו הקדיש בודלר את הספר כולו). במהדורה זו נכללו אף מספר שירים חדשים שלא פורסמו במהדורות קודמות.

בעברית ראה הספר אור לראשונה בהוצאת י' צ'צ'יק בתרגום אליהו מייטוס, בשנת 1962. לאחר מכן יצא שוב בהוצאת "יבנה", בשנת 1975. בשנת 1997 יצא תרגום חדש של מבחר שירים מהספר, בהוצאת הקיבוץ המאוחד ובתרגום דורי מנור.
==ראו גם==
*פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gutenberg.org/etext/6099 פרחי הרע - הספר במלואו בפרויקט גוטנברג]
* תרגמו מצרפתית: ד"ר עירן דורפמן וניר רצ'קובסקי
* 

קטגוריה:ספרי שירה
קטגוריה:ספרים צרפתיים
קטגוריה:ספרי 1857
קטגוריה:ספרי הוצאת יבנה
קטגוריה:ספרי הוצאת הקיבוץ המאוחד
שדרות בן-גוריון (תל אביב)

ט"ו בשבט 1936 (צילום: זולטן קלוגר)]]

שדרות בן-גוריון היא שדרה בעיר תל אביב, באזור הצפון הישן, הקרויה על שמו של דוד בן-גוריון, ממקימי מדינת ישראל וראש ממשלתה הראשון. השדרה נקראה עד 1974 "שדרות קרן-קיימת" (קק"ל), על שם הקרן הקיימת לישראל, שהייתה בעלת הקרקעות שעליהן הוקמה. (כיום נקרא בשם זה רחוב בצפון העיר.) זמן קצר לאחר פטירתו של בן-גוריון נקראה השדרה על שמו.

== היסטוריה ==
שדרות בן-גוריון נמשכות בכיוון מערב-מזרח מכיכר אתרים עד גן העיר וכיכר רבין. זוהי אחת משדרות הרוחב החשובות בתוכנית גדס, והיא תוכננה כציר ירוק המקשר בין רחובות האורך המסחריים של הצפון הישן של תל אביב. לאורך השדרה ובסביבתה קיים ריכוז גבוה מאוד של בנייני מגורים בסגנון הבינלאומי, המוכרזים מבנים לשימור במסגרת העיר הלבנה של תל אביב. בצידה הצפוני של השדרה הוקמו שכונות של מעונות עובדים וגם חוות לימוד חקלאית לנשים, בית חנה.

בתקופת מלחמת העצמאות נבנו לבניינים רבים בשדרה קירות אבן חזקים החוצצים בינם לבין השדרה כהגנה מפני רסיסי הפצצות שנפלו בהפצצות המצריות באזור. הקירות הושארו על כנם כזכר לאותם ימים.

בשדרות בן-גוריון נמצא "בית בן-גוריון" – הבניין ששימש בעבר כביתם של פולה ודוד בן-גוריון, שהתגורר בו משנות השלושים ועד למותו (נוסף על צריף בשדה בוקר). כיום משמש הבית כמוזיאון הפתוח לקהל הרחב, ובו ניתן ללמוד על אורח חייו של בן-גוריון.

ביוני 1969 פוצצו מחבלים מכונית תופת ברחוב. בפיגוע נפגעו 30 איש.

בשנת 1997 אירע בבית חנה בשדרה פיגוע התאבדות הידוע כפיגוע בקפה אפרופו שבו נרצחו שלוש נשים. בשדרה מוצב פסל לזכרן.

לאחר היבחרו של רון חולדאי לראשות עיריית תל אביב בשנת 1998, החלו בשיפוץ שדרות העיר ובהן גם את שדרות בן-גוריון. השדרות התמלאו בעצים, בפרחים ובספסלים, סומנו שבילי אופניים, הוסרו המשתנות הציבוריות המוזנחות שהיו בשדרה, נבנו מתקני משחקים, ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב. עקב כך נגרמה עלייה במחירי הנדל"ן באזור ובביקוש לבתי מגורים ולמשרדים לאורך השדרה.

בשדרות פועלים בתי קפה רבים, שבנויים על השדרה. בעבר שימשו מבנים אלה כקיוסקים, וכיום הפכו אותם לבתי קפה חדשים שמשמשים מוקד בילוי לתושבים רבים.

שדרות בן-גוריון חוצות בין השאר את:
* רחוב דיזנגוף
* רחוב בן-יהודה
* רחוב שפינוזה
* רחוב פילון
* רחוב ריינס

==גלריית תמונות==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:BenGurionHouse.JPG|בית בן-גוריון בשדרה
תמונה:Ben gurion-emile zola.jpg|בית קיפר בפינת רחוב אמיל זולא, אחד מפניני העיר הלבנה
קובץ:PicBengur033.jpg|מראה מכיכר אתרים - הקצה המערבי של שדרות בן-גוריון
קובץ:PicBengur034.jpg|פסל בשדרה
File:PikiWiki Israel 21193 Fruite juice kiosk in Tel Aviv.JPG|קיוסק למיצים בשרות בן-גוריון
File:PikiWiki Israel 7259 mural by rami meiri.jpg|ציור קיר של רמי מאירי בשדרות בן-גוריון
File:דוד ופולה בן גוריון פסל של שירה זלוור מול בית בן גוריון ברח' בן גוריון תל אביב.jpg|דוד ופולה בן גוריון פסל של שירה זלוור מול בית בן גוריון
</gallery>

==ראו גם==

*תוכנית גדס
*העיר הלבנה
*כיכר אתרים
*בית בן-גוריון

==קישורים חיצוניים==

* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2018/09/15/סיבוב-בשדרות-בן-גוריון-39-בתכנון-יהודה-מ/ סיבוב בשדרות בן-גוריון 39 בתכנון יהודה מגידוביץ], באתר 'חלון אחורי', 15 בספטמבר 2018

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:הנצחת דוד בן-גוריון
בן-גוריון
דאמברטון (כדורגל)

מועדון כדורגל דאמברטון (באנגלית: Dumbarton Football Club) הוא מועדון כדורגל סקוטי. המועדון מייצג את העיר דאמברטון שבמערב מחוז דאנברטונשייר ומגרשה הביתי הוא אצטדיון סטראת'קלייד הומס הנמצא בסמוך לטירת דאמברטון.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1872 והיה ממייסדי התאחדות הכדורגל הסקוטית ב-1873 ואחד מהמועדונים הגדולים באותה התקופה. המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי בשנים 1881 ו - 1882. בשנת 1883 המועדון זכה בפעם היחידה בגביע הסקוטי. המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי בשנת 1887. המועדון זכה במשותף עם גלאזגו ריינג'רס באליפות הליגה הסקוטית ב-1891 ובאותה שנה המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי. ב-1892 זכה באליפות בשנית כאשר במאי של אותה שנה הנחילו לריינג'רס את הפסד הליגה הגבוה ביותר שלהם בתוצאה 0–6. בשנת 1897 המועדון הגיע לגמר הגביע הסקוטי בפעם האחרונה עד כה.

בעת הקמת הקבוצה היו מספר קבוצות נוספות בעיר דאמברטון ובסביבתה, אך הם נשארו המועדון ה"בכיר" היחיד באזור (למרות שקבוצות הנוער של וייל וקליידבאנק אינן רחוקות מאחור). הקבוצה משחקת במדים זהובים עם מדים שחורים ומכונה "הבנים" (The Sons), נגזרת מהביטוי "בני הסלע" (Sons of the Rock) - כינוי לילידי העיר דאמברטון, כאשר הסלע הוא הר הגעש הקדום עליו בנויה טירת העיר.

במאי 2000 עזבה הקבוצה את מגרשה הביתי המסורתי והידוע לשמצה בבוגהאד פארק בצפון-מזרח העיר, ולאחר תקופה קצרה בה חלקו מגרש עם אלביון רוברס בקואטברידג', הם עברו למגרש החדש שלהם באצטדיון סטראת'קלייד הומס, על גדות נהר הלוון מתחת לסלע דאמברטון (Dumbarton Rock). המעבר לאצטדיון החדש חפף לגדילה בהונו של המועדון, בעקבות עלייתו מהליגה השלישית לשנייה וכן בשל ריבוי האוהדים עקב הצלחת הקבוצה.

==תארים==
* אליפות סקוטלנד (2): 1890/1891, 1891/1892
* הגביע הסקוטי: (1)
** זוכה (1): 1882/1883
** סגנית (5): 1880/1881, 1881/1882, 1886/1887, 1890/1891, 1896/1897
* גביע האתגר הסקוטי (1): 2017/2018

==קישורים חיצוניים==

* 
*[http://www.sonstrust.net/ אתר קרן אוהדי המועדון].
*[https://web.archive.org/web/20070421210520/http://www.ontherocks.org.uk/index.php אתר מעריצים לא רשמי].

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות כדורגל סקוטיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1872
נבוישה רדמנוביץ'

נבּוישה רדמנוביץ'
נבּוֹישה רדמנוביץ (בסרבית: Небојша Радмановић;, נולד ב-1 באוקטובר 1949, גרצ'אניצה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה) שימש כאחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה בשנים 2006–2014 (שתי קדנציות) ויו"ר הנשיאות (2006–2007, 2008–2009, 2010–2011, 2012–2013), כנציג הסרבי של רפובליקה סרפסקה.

רדמנוביץ' נולד ב-1 באוקטובר 1949 בעיר גראצ'אניצה שביוגוסלביה. סיים את לימודיו התיכוניים בעיר באניה לוקה, והמשיך ללימודי פילוסופיה באוניברסיטת בלגרד.

ב-1 באוקטובר 2006 נבחר כנציג הסרבי בנשיאות. חבר בברית הסוציאל-דמוקרטים העצמאים .

נשוי ואב לשניים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יושבי ראש נשיאות בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:ילידי 1949
מוסטפא מנסור

מוסטפא כאמל מנסור (ערבית: مُصطفى كامل منصور, נולד ב-2 באוגוסט 1914 ונפטר ב-2002) היה כדורגלן מצרי, אשר שיחק כשוער במדי נבחרת מצרים במהלך מונדיאל 1934 באיטליה. הוא נודע גם עקב העובדה שהיה אחד הכדורגלנים הלא-בריטים או אירים הראשונים ששיחקו בליגה הסקוטית.

מנסור שיחק עבור קבוצת אל-אהלי מקהיר, ובעקבות יכולתו הגבוהה הוא זומן לשחק במדי הנבחרת הלאומית במהלך מונדיאל 1934. הוא שיחק במהלך המשחק היחיד של מצרים במהלך הטורניר, בו הפסידה מצרים 4-2 לנבחרת הונגריה במסגרת משחקי הסיבוב הראשון.

מאמנה של מצרים במהלך הטורניר היה הסקוטי ג'יימס מק'רי, וייתכן שהייתה לו השפעה מסוימת על החלטתו של מנסור לעבור לסקוטלנד בשנת 1937, שם תכנן ללמוד במכללת ג'ורדנהיל. כאשר למד בגלאזגו מנסור שיחק במדי מועדון הכדורגל קווינס פארק החובבני ב-1938/1939, בו הפך להיות השוער הראשון בעקבות פרישתו של דזמונד ווייט (שהפך להיות מאוחר יותר היושב ראש של סלטיק).

מנסור שב למצרים בפרוץ מלחמת העולם השנייה, ולאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אף אימן את אל-אהלי. בתקופה מאוחרת יותר בחייו הוא מונה לכהן כשר בממשלת מצרים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים מצרים
קטגוריה:שוערי כדורגל מצרים
קטגוריה:כדורגלני אל-אהלי (קהיר)
קטגוריה:קהיר: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מצרים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1934
קטגוריה:מאמני כדורגל מצרים
קטגוריה:מאמני אל-אהלי (קהיר)
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1914
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-2003
אלכס אפשטיין (סופר)

אלכס אפשטיין (נולד ב-20 בנובמבר 1971) הוא סופר ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר לנינגרד (כיום סנט פטרבורג) שברוסיה הסובייטית. עלה לישראל בשנת 1980, כשהיה בן תשע. גדל בעיר לוד. כתב עשרה ספרים ובהם ספר ילדים, ספר שירה, שלושה רומנים, שני קובצי סיפורים, נובלה ונובלה דיגיטלית. בנוסף, הוא מפרסם את סיפוריו וביקורות ספרותיות במוספי הספרות של העיתונים "הארץ" (בעל המדור "קצרצרים" במוסף לתרבות ולספרות של העיתון, שמביא סיפורים קצרים מפרי עטו) ו"ידיעות אחרונות". סיפוריו תורגמו לאנגלית, לרוסית, לאיטלקית, לאספרנטו ולהולנדית .

מה שמייחד את אפשטיין הוא אחד מהז'אנרים שבהם הוא עוסק, שעניינו כתיבתם של סיפורים קצרצרים – כמו בספר "לכחול אין דרום", שבו מאה ועשרים סיפורים, החל בסיפור בן שלוש עשרה מילים וכלה בסיפור בן עשרים עמודים. בספר זה שזורות בכפיפה אחת דמויות מרבדיה המגוונים של התרבות, כמו אדם וחוה, סיזיפוס, בורחס, הומרוס, מקס ברוד, אנדי וורהול, דונלד ויניקוט וולטר בנימין.

בשנת 2003 ובשנת 2016 הוענק לו פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים.

בשנת 2012 פרסם בפייסבוק ספר דיגיטלי חינמי בשם "לקסם הבא אזדקק לכנפיים". את הספר ערכה טל ניצן ובו 88 סיפורים קצרצרים. הספר יצא בגרסה מודפסת ובה 111 סיפורים.

אפשטיין מעביר סדנאות כתיבה, ועובד כמתכנת בחברת הייטק.

==ספריו==
* כותב לנינגרד ושירים אחרים, תל אביב: עקד, תשנ"ג-1992
* הכלב שדיבר (על המלחמה), תל אביב, זמורה ביתן, תשנ"ה-1994
* ספור על נמרודון, ירושלים: כתר, 1997
* אהובתו של מטפס ההרים, ירושלים: כתר, 1999
* הגיבורים הצהובים, ירושלים: כתר, 2000
* מילון מהפך / עם הקדמה מאת אלכס אפשטיין, תל אביב: גוונים, תש"ס-2000
* אודיסיאה, ירושלים, כתר, 2001
* מתכוני חלומות, תל אביב: בבל, תשס"ב-2002
* ספרייה דמיונית, תל אביב, בבל ווואלה! 2002 (מצוי גם בגרסה מקוונת)
* לכחול אין דרום, תל אביב, עם עובד, תשס"ה-2005
* קיצורי דרך הביתה, ידיעות ספרים, 2010 (מצוי גם בגרסה דיגיטלית)
* לקסם הבא אזדקק לכנפיים, עצמאית בפייסבוק, 2012. הספר יצא בגרסה מודפסת בהוצאת כרמל, 2012
* מחשב אהבה מחדש, ספר דיגיטלי, אינדיבוק, 2013
* משיח בתוך בקבוק, סינגל דיגיטלי, בוקסילה, 2013
* יד ראשונה מסופר, ספר דיגיטלי, הוצאת אינדיבוק, 2014. לספר הייתה מהדורה מנייר, בכתב ידו של הסופר
* מכמונת געגועים לפניך, זמורה ביתן, 2017
*דמיון, פרדס הוצאה לאור, 2021
*אלף ואחד עגורים, ספר מיניאטורי בעבודת יד, הוצאה עצמית, 2022

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.notes.co.il/epstein סיפורים פרי עטו של אלכס אפשטיין] באתר רשימות
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://seri-levi.com/2006/05/04/סיפור-קצר-ארוך/ גלעד סרי לוי על הספר לכחול אין דרום של אלכס אפשטיין, בבלוג ספר חברה תרבות]
* [https://web.archive.org/web/20061208011011/http://go.walla.co.il/lib/main.html ספרו ספרייה דמיונית להורדה באתר וואלה!]
* 
* 
* 
* 

מכּתביו:
* 
* 
* 
* 
* [http://www.orot-books.com/2007/05/blog-post_8.html הסימטריה הפגומה של רומיאו ויוליה], באתר כתב העת אורות
* [http://www.orot-books.com/2008/10/blog-post_13.html עוד על שיבתו של אודיסאוס], באתר כתב העת אורות
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:מתכנתים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
אסון ברדפורד סיטי

אסון ברדפורד סיטי (באנגלית: Bradford City stadium fire) התרחש ביום שבת, 11 במאי 1985, כאשר פרצה שרפה באצטדיון ואלי פארייד בברדפורד, אנגליה. האש פרצה במהלך משחק כדורגל בין הקבוצה הביתית ברדפורד סיטי ללינקולן סיטי. באותו יום, ברדפורד סיטי חגגו את זכייתם בליגה השלישית של הפוטבול ליג.

האש פרצה כאשר אחד הצופים זרק סיגריה לכוס פוליסטירן שנפלה אל מתחת ליציעים ולתוך ערימת פסולת שהצטברה במשך השנים. האש, שמקורה היה ביציע המרכזי בן 77 השנים, התפשטה במהירות. כאשר הקהל ניסה להימלט ביציאות האחוריות, הוא מצא כי דלתות היציאה היו נעולות. היציע נשרף כליל בתוך דקות בשל היותו בנוי עץ, ברזנט ואספלט. 56 אנשים נספו ויותר מ-200 אחרים נפצעו.

מסקנות חקירת האסון בראשותו של סר אוליבר פופלוול הביאו לחקיקה חדשה לשיפור הבטיחות באצטדיוני הכדורגל בבריטניה. צילומי הווידאו של מאורעות היום משמשים כיום להדרכות מודעות לאש במתחמי ספורט.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20080724105611/http://www.bradfordcityfc.premiumtv.co.uk/page/HistoryDetail/0,,10266%7E91637,00.html דף המוקדש לאסון באתר הרשמי של המועדון]
*[http://news.bbc.co.uk/onthisday/hi/dates/stories/may/11/newsid_2523000/2523561.stm דף "היום הזה" באתר ה-BBC הנוגע לאסון]
*[http://news.bbc.co.uk/sport2/hi/football/teams/b/bradford_city/4506597.stm כתבה באתר ה-BBC לציון 20 שנים לאסון]
* 

ברדפורד סיטי
קטגוריה:אנגליה: כדורגל
קטגוריה:פרשות בכדורגל
קטגוריה:שרפות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אסונות ב-1985
קטגוריה:אסונות בממלכה המאוחדת
קטגוריה:ברדפורד סיטי
קטגוריה:1985 בממלכה המאוחדת
ז'לקו קומשיץ'

זֶ'לקוֹ קומשׂיץ (בקרואטית: Željko Komšić; נולד ב-20 בינואר 1964) הוא אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה מאז שנת 2006 (שתי קדנציות) ויו"ר הנשיאות (2007–2008, 2009–2010, 2011–2012), כנציג הקרואטי של הפדרציה.

==קריירה אקדמית ומשפטית ושירות צבאי==
קומשיץ', יליד סרייבו, למד באוניברסיטת סרייבו, ולאחר מכן בבית הספר של אדמונד וולש לשירות ציבורי דיפלומטי באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. במקצועו הוא עורך דין.

במהלך מלחמת האזרחים של בוסניה שירת בצבא הפדרציה של בוסניה והרצגובינה וקיבל את עיטור הזהב "לילי"- העיטור הגבוה ביותר בצבא שניתן על ידי הממשלה.

==כניסתו לפוליטיקה==
אחרי המלחמה, הצטרף לפוליטיקה בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה או SDP BiH. כיהן כחבר מועצת העיר נובו סרייבו (סרייבו החדשה), וגם במועצת העיר סרייבו, לפני שנבחר לעמוד בראש מועצת נובו סרייבו ב-2000. במקביל שימש כסגן ראש עיריית סרייבו.

כאשר עלתה לשלטון התנועה לשינוי דמוקרטי ב-1998 מונה קומשיץ' לשגריר ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. ב-2002 התפטר מהתפקיד, לאחר שהסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון.

==חברותו בנשיאות בוסניה והרצגובינה==
בבחירות למועצה הנשיאותית בבוסניה שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לכהונה של 4 שנים. הוא קיבל 41 אחוזים מהקולות, והקדים את הנציג הקרואטי הקודם, איבו מירו יוביץ', וכן את בוז'ו ליוביץ' ומלדן איבנקוביץ'-ליאנוביץ'. ניצחונו הובטח לו בשל התפרקות האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה או HDZ, ממנו נוצרו שני פלגים, האחד בראשות יוביץ' והשני בראשות ליאנוביץ'.

בבחירות בשנת 2010 נבחר שוב כנציג הקרואטי בנשיאות, עם 60.6% מהקולות (המועמד שאחריו זכה ב-19.7% מהקולות).

==חיים אישיים==
קומשיץ' שונה ממרבית הקרואטים בבוסניה. הוא מצהיר כי שפתו היא בוסנית ולא קרואטית, הוא אגנוסטי ולא קתולי, והוא אינו מחזיק באזרחות קרואטית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יושבי ראש נשיאות בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:פוליטיקאים בוסנים
קטגוריה:סרייבו: אישים
קטגוריה:שגרירים בסרביה
קטגוריה:שגרירים במונטנגרו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ג'ורג'טאון
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1964
גוראן פאנדב

גוראן פאנדב (; נולד ב-27 ביולי 1983 בסטרומיצה, מקדוניה הצפונית) הוא כדורגלן עבר מקדוני ושיאן ההופעות ומלך השערים בכל הזמנים בנבחרתו.

פאנדב עבר מהמועדון המקומי בלאשיקה למועדון העל האיטלקי אינטר מילאנו, והושאל לקבוצות ספציה ואנקונה. בשנת 2004, הוא עבר ללאציו והחל לשחק בסרייה א'. הוא החל את עונת 2005 בכיבוש השער היחיד במשחק הראשון ששיחק, והעניק ללאציו ניצחון על מסינה.

פאנדב היה המקדוני השני בלבד ששיחק בסרייה א'. דארקו פאנצ'ב היה הראשון, אחרי ששיחק תקופה קצרה באינטר בתחילת שנות ה-90.

התקשורת האנגלית פרסמה הודעות שונות לגבי התעניינות מוגברת של ארסנל בפאנדב, ופרסמה ראיון עמו בו טען שהוא שואף לעבור לשחק בקבוצה, אבל פאנדב טען מצידו שהפרסומים שקריים והוא אף שקל לתבוע מספר עיתונים אנגליים. "מעולם לא דיברתי עם העיתונאי הזה", אמר גוראן ב-7 באוקטובר, בערב המשחק בין מקדוניה הצפונית לאנגליה, במסגרת מוקדמות יורו 2008.

ב-4 בינואר 2010 חתם גוראן פאנדב באינטר בפעם השנייה עד 2014 והשתכר ב-3.5 מיליון יורו לשנה בנראזורי. הדבר קרה כשבוע לאחר שהשתחרר מלאציו. את הופעתו עשה ב-6 בינואר 2010 במשחקה של אינטר נגד קייבו בחוץ. את שער הבכורה שלו כבש ב-16 בינואר, כשאינטר התארחה בבארי וסיימה ב־2-2.
בדרבי של מילאנו, שהתרחש ב-24 בינואר 2010, זכה המקדוני לתשבחות רבות לאחר שכבש ובישל שער בניצחון 0–2 של אינטר. ב-22 במאי באותה עונה זכה פאנדב עם אינטר בליגת האלופות והשלים איתה טרבל היסטורי כשהוא הופך למקדוני הראשון שזכה בליגת האלופות. פאנדב פתח בהרכב הנראזורי והוחלף בדקה ה79 על ידי סאלי אלי-מונטארי.

ב-18 בדצמבר 2010, המקדוני כבש במסגרת גמר אליפות העולם לקבוצות. ב-15 במרץ 2011 כבש פאנדב את שערו הראשון במדי הנראזורי במסגרת ליגת האלופות, כשכבש שער חשוב ביותר נגד באיירן מינכן בדקה ה88' שהביא לאינטר את העלייה לרבע הגמר.

ב-1 בספטמבר 2014 חתם פאנדב בקבוצה הטורקית גלאטסראיי לשנתיים. ב-8 ביולי 2015 חתם בגנואה. ב-31 בינואר 2022 חתם בפארמה מהסרייה ב'.

ב-12 בנובמבר 2020 ניצחה נבחרת מקדוניה הצפונית 0–1 את נבחרת גאורגיה והעפילה לראשונה בתולדותיה לאליפות אירופה, יורו 2020. את השער לנבחרת כבש פאנדב.<ref></ref> גם בתחרות עצמה כבש שער בכורה בתולדות הנבחרת בטורניר גדול כשבכש שער בהפסד נבחרתו 1–3 לאוסטריה. ב-21 ביוני, בסיום המשחק האחרון של מקדוניה הצפונית בטורניר נגד הולנד, פרש פאנדב מהמדים הלאומיים.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים מקדונים
קטגוריה:חלוצי כדורגל מקדונים
קטגוריה:סטרומיצה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני אינטר מילאנו
קטגוריה:כדורגלני ספציה
קטגוריה:כדורגלני אנקונה
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני נאפולי
קטגוריה:כדורגלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורגלני גנואה
קטגוריה:כדורגלני פארמה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מקדוניה הצפונית
קטגוריה:כדורגלני יורו 2020
קטגוריה:ילידי 1983
אדנאן טרזיץ'

אדנאן טרזיץ (בבוסנית: Adnan Terzić; נולד ב-5 באפריל 1960) היה ראש ממשלת בוסניה והרצגובינה בשנים 2002–2007.

טרזיץ', חבר במפלגת הפעולה הדמוקרטית, מונה לתפקיד ראש הממשלה אחרי הבחירות הכלליות שנערכו ב-2002. נציג המיעוט הבוסני מוסלמי.

ב-1986 סיים את לימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת סרייבו, בשנים 1986–1990 כיהן כיועץ למועצת העיר טרבניק. בשנים 1992–1995 שירת בצבא בוסניה והרצגובינה.

כיהן כראש עיריית טרבניק מ-1996 עד 2001. שירת כמושל/סגן מושל קנטון מרכז בוסניה, וכיהן בו-זמנית כנשיא קבוצת מפלגת הפעולה הדמוקרטית בפרלמנט הפדרציה של בוסניה והרצגובינה. ב-2001 מונה לסגן נשיא מפלגת הפעולה הדמוקרטית ובתפקיד זה שימש שמונה שנים. ב-2009 פרש מהמפלגה ושנה מאוחר יותר הצטרף למפלגת האיחוד לעתיד טוב יותר של בוסניה והרצגובינה, שבה הפך גם לסגן נשיאה.

נשוי ואב לבן. גר בטרבניק.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת בוסניה והרצגובינה
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:ילידי 1960
דגל מרטיניק

דגל מרטיניק אומץ בפברואר 2023 ומשמש כדגלה הרשמי של המחוז מעבר לים של צרפת - מרטיניק. הוא מונף לצד דגל צרפת.

== היסטוריה ==

בעבר היו למרטיניק מספר דגלים כאשר המפורסם שבהם היה דגל הנחשים. דגל הנחשים של מרטיניק שימש כדגל לא רשמי של הטריטוריה. הדגל הונף לראשונה מכוח צו שהוצא ב-4 באוגוסט 1766 המורה על כלי שיט של מושבת מרטיניק ומושבת סנט לוסיה להניף דגל זה (כלי שיט של סנט לוסיה הניפו את הדגל כאשר הנחשים היו בצורת האות L על מנת לסמן את מוצאם). הדגל כולל צלב לבן על רקע כחול כאשר במרכז כל רביע של הדגל מצוי נחש. הנחשים הם נחשי צפע מהמין Bothrops lanceolatus, המצויים באי מרטיניק.

בשנת 2022 נערכה הצבעה על הדגל וההמנון של המחוז. הדגל הנבחר הוכרז בינואר 2023, אך לאחר שהואשם בהעתקה ביקש יוצר הדגל הנבחר למשוך את העיצוב. בעקבות זאת הוחלט שהאספה תבחר אם לאמץ את הדגל שהגיע למקום השני – דגל שהיה מוכר ובשימוש תומכי התנועה הלאומית במרטיניק. הדגל אומץ על ידי האספה ב-2 בפברואר 2023.

==ראו גם==
*דגלי צרפת

== קישורים חיצוניים ==

*

מרטיניק

מרטיניק
קומונה (צרפת)

{| class="wikitable" align="left"
|+ שינויים במספר הקומונות של צרפת לאורך השנים(צרפת המטרופולינית והמושבות מעבר לים)
! !! colspan="2" | צרפת המטרופוליטנית !! colspan="2" | המושבות מעבר לים !! סך הכול
|-
| 1999 || 36,565 || <small>-</small> || 114 || <small>-</small> || 36,679
|-
| 2000 || 36,566 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,680
|-
| 2001 || 36,563 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,677
|-
| 2002 || 36,565 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,679
|-
| 2003 || 36,564 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,678
|-
| 2004 || 36,568 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,682
|-
| 2005 || 36,570 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,684
|-
| 2006 || 36,571 || <small> || 114 || <small>=</small> || 36,685
|-
| 2007 || 36,569 || <small></small> || 112 || <small></small> || 36,681
|-
| 2008 || 36,569 || <small>=</small> || 112 || <small>=</small> || 36,681
|-
| 2009 || 36,570 || <small> || 112 || <small>=</small> || 36,682
|-
| 2010 || 36,570 || <small>=</small> || 112 || <small>=</small> || 36,682
|-
| 2011 || 36,568 || <small> || 112 || <small>=</small> || 36,680
|-
| 2012 || 36,571 || <small></small> || 129 || <small></small> || 36,700
|-
| 2013 || 36,552 || <small> || 129 || <small>=</small> || 36,681
|}

מפת הקומונות בצרפת]]
קומונה (בצרפתית: Commune) היא הדרגה הנמוכה ביותר בחלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת. קומונה היא למעשה כל יישוב בצרפת החל מערים בנות יותר ממיליון תושבים כגון פריז, וכלה בכפרים זעירים ביותר, שאוכלוסייתם מונה תושבים בודדים.

נכון לשנת 2013 ישנן בצרפת 36,700 קומונות. 129 מהן נמצאות במושבות הצרפתיות מעבר לים ("départements d'outre-mer").

היררכיית החלוקה האדמיניסטרטיבית של צרפת (המספרים בסוגריים מייצגים את החלוקה בין צרפת המטרופוליטנית למושבות שמעבר לים):
* צרפת
** 18 חבלי ארץ (13 + 5)
*** 101 מחוזות (96 + 5)
**** 342 נפות
***** 4,055 קנטונים (3,883 + 172)
****** 36,700 קומונות (של צרפת) (36,571 + 129)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
*
סרקופג יוניוס באסוס

250px
ישו ולצדו [[פאולוס ופטרוס, פרט ממרכז הרגיסטר העליון]]
"סרקופאג יוניוס באסוס" הוא סרקופג העשוי אבן שיש המתוארך לשנת 359 לספירה והוא מוצג כיום במוזיאון הוותיקן ברומא.

הסרקופג שייך לאדם נוצרי בשם יוניוס באסוס (בלטינית: Junius Bassus), בנו של קונסול רומי אשר היה בעל תפקיד בפרפקטורה הרומית. כתובת על הסרקופג, הכתובה לטינית, מספרת אודותיו:

"יוניוס באסוס, חבר הסנאט, אשר חי ארבעים ושתיים שנה ושני חודשים, הצטרף אל האל במהלך שרותו את השלטון הרומי והמיר את דתו ב-25 בספטמבר, בשנת המועצה של [הסנאטורים] אוסאביו (Evsebio) ויפאטו (Ypatio)."

כתובת נוספת, הממוקמת בחלקו העליון של הארון, מתארת בצורה מליצית את האבל על מותו:

"...הוא עודד נהרות של שפע, בהדריכו את האנשים לטובת המולדת ובית הסנאט. הוא נפטר, בדמעותיה הנצחיות של העיר לא הותר למשרתיו של האדון לשאת את ארונו כי זה היה נטלם של ההמון הפשוט. כל הקהל בכה - אמהות, ילדים [ואף] הזקנים, המסדר האדוק של חברי הסנאט השילו בגדיהם ובכו. אז המצבות [נדמו] כבוכיות והבתים עצמם, לאורכה של הדרך, נאנחו. כבוד גדול ונעלה לאלו אשר חיים, כבוד גדול ונשגב הוא [המעמד אשר] איפשר לו המוות להשיגו."

הסרקופג סובל מנזק רב, אולם אחד מצדדיו נשאר במצב טוב. הוא מורכב משתי רצועות אורך (רגיסטרים) הנושאות אופי של מבנה אדריכלי. מבנה זה שבבסיסו אפריז אופייני לסרקופגים מאזור רומא. ברגיסטר העליון מופיע אפריז ישר הנקטע על ידי עמודים בסגנון קורינתי, ואילו החלק התחתון מורכב מקשתות ומקשתות מחודדות (המזכירות מעין צורה של גמלון) המופיעות לסירוגין. גם בין קשתות אלו מופיעים עמודים קורינתיים.

במרכזו של הרגיסטר העליון מופיע דמותו של ישו המתואר כשופט היושב על כיסא. לצידו מתוארים פאולוס ופטרוס השליחים. מתחת לכיסאו ישו מופיע דמות מואנשת של השמיים. תיאור כזה מסמל את אלהותו העל טבעית ואת המעמד אשר מתרחש מחוץ לטבע. מתחת לתיאור זה מופיע תיאור של כניסת ישו לירושלים. שני דימויים אלו משלימים האחד את השני בכך שהם מציגים את המימוש הארצי והאלוהי בדמותו של ישו.

ברגיסטר העליון מופיעים גם (משמאל לימין) תיאורים של עקדת יצחק, מעצרו של פטרוס, מעצרו של ישו ופונטיוס פילטוס הרוחץ את ידיו. ברגיסטר התחתון מופיעים איוב, אדם וחוה בגן העדן, דניאל ומעצרו של פאולוס. התיאורים מציגים את הדמויות בסביבה בעלת משמעות. כך לדוגמה מייצג עץ את גן העדן בסצנת אדן וחווה, את המימד הנוף בכניסת ישו לירושלים. גם בתיאורים אחרים מוצאים ניסיון לכינונה של סביבה ממשית. אופי פיסול הדמויות שואב הרבה ממסורת הפיסול היוונית והרומית בתיאור התנוחות והטיפוסים המפוסלים. עם זאת יש בתיאורים אלו מעין נסיגה מן הרצון לתיאור גוף אדם במסורת הפיסול הקלאסית.

פרשנות אפשרית של מבנה הסרקופג יכולה להיחשף בפנינו מתוך אופן הצבת הדמויות כממוסגרות בין העמודים. מיקום זה מכפיף אותן בצורה סמלית אל סדר צורני המבטא עולם מסודר והרמטי. גם מערך הדימויים, כלומר בחירת הסצנות ואופן מיקומן בסרקופג, חושף את משמעותו הסמבולית כמבשר על עליונותה של הדת הנוצרית. משמעות כזו מבוססת על "פרה פיגורציה", כלומר על שיטת הרמנויטיקה של כתבי הקודש הנוצריים, התופסת את סיפורי הברית הישנה כאנלוגיה וכרמז מקדים אל סיפורי הברית החדשה.

== קישורים חיצוניים ==

* ספיקובסקי, לורן, [https://web.archive.org/web/20070206161850/http://www.uga.edu/juro/2006/sapikowski.pdf האיקונוגרפיה של סרקופג יוניוס באסוס], אתר אוניברסיטת ג'ורג'יה 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנות ביזנטית
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ביזנטי
קטגוריה:מוזיאוני הוותיקן: פסלים
קטגוריה:סרקופגים
קרפיון מצוי

קרפיון מצוי (שם מדעי: Cyprinus carpio) הוא הנפוץ ביותר והמוכר ביותר מכל המינים של הקרפיון, ומשמש רבות כדג מאכל לאדם. מקורו של הקרפיון המצוי מאסיה, אך הוא הובא לסביבות שונות ברחבי העולם. הוא יכול לגדול לאורך של עד 1.5 מטר ולהגיע למשקל של מעל 40 ק"ג. אורך חייו עשוי להגיע עד ל-38 שנים. קרפיונים לא מבויתים החיים בטבע הם לרוב קטנים יותר.

בישראל הקרפיון ידוע בעיקר כרכיב עיקרי בגעפילטע פיש. קיבוץ ניר דוד היה הראשון שגידל קרפיונים, שיובאו מיוגוסלביה, בצורה מסחרית. בריכת דגים זו היא המקור לכל הקרפיונים שגדלים היום בישראל.

בעבר היה ידוע תת-המין קוי כזן מבוית של הקרפיון המצוי, אך כיום הוא הועבר למין קרפיון אמור (Cyprinus rubrofuscus).

==ראו גם==
* בנסון (דג) - דגת קרפיון מפורסמת
* דג זהב
* אמור לבן
* כסיף שפל-עין

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/6181/all קרפיון מצוי באתר IUCN] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:קרפיוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: דגי מים מתוקים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:מגה-פאונה של אירואסיה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
עם הזמן

עם הזמן הוא אלבומו ה-11 (כולל האוסף "ירח מלא") של הזמר הישראלי אביב גפן.
הסינגל הראשון מהאלבום, "עם הזמן", יצא לאור בראשית דצמבר 2005. פרט ל"עם הזמן" יצאו מהאלבום עוד 4 סינגלים לשירים "מחר", "בשבילך", "זה רק הלב שכואב לך" ו"אין זמן תחת השמש", והפופולרי שבהם, "מחר", הפך לשיר המושמע ביותר ברדיו הישראלי לשנת 2006.

בחודש ספטמבר 2006 הגיע האלבום למעמד זהב.

==רשימת רצועות==

==מחוץ לתחרות==
עטיפת האלבום
מחוץ לתחרות הוא אלבום אקוסטי אשר נכלל כדיסק בונוס במהדורה המיוחדת של עם הזמן. <br />באלבום משולבים גרסאות אקוסטיות לשירים קודמים של גפן ורצועות אינסטרומנטליות. כמו כן, בדיסק נכלל הסינגל מחוץ לתחרות אשר לא יצא לפני כן והוא ייחודי לאלבום זה.

===רשימת רצועות===

==השתתפו באלבום==

אביב גפן - שירה, גיטרה, פסנתר, קלידים, מלוטרון, תופים, טמבורין.

===התעויוט===
*דניאל סלומון - פסנתר, קלידים, פנדר רואדס, קולות.
*הראל בן עמי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרה לזלי.
*תומר צדקיהו - תופים, טמבורין.
*שלומי צידקי - גיטרת בס.

===אורחים נוספים===
*עופר מאירי - קלידים, פרוגרמינג, קולות.
*גיל סורין - ויברפון.
*אלי מגן - קונטרבס.
*סטיבן וילסון - קולות.
*דנה עדיני - קולות.
*משה לוי - קולות.
*Downtown Session Orchestra - כלי מיתר.

==סינגלים==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Article.asp?GroupID=1913&itemID=66732&ArtistID=1163 בלי "פוליטיקה בשקל"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 2006
קטגוריה:אלבומי אביב גפן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
לוטן

300x300 פיקסלים
[[צומת קטורה הסמוך לקיבוץ]]
לוֹטָן הוא קיבוץ בערבה, מצפון לאילת, השייך למועצה אזורית חבל אילות. הקיבוץ הוקם ב-1983 ונקרא על שם אחת המשפחות לשבטי אדום ושֵׂעִיר (מי שניתן לשייכם כבני עשו), אשר גרו באותו האזור בימי המקרא. הקיבוץ הוא הקיבוץ הרפורמי השני בישראל. הקיבוץ הוקם בתחילה כ"יהל ב'", אחר אימץ את השם לוטֶן ולבסוף שונה השם לשם הנוכחי. הקיבוץ הוקם על ידי גרעיני נח"ל משותפים לנוער תל"ם ולתנועת הנוער נצ"ר עולמי (נוער ציוני רפורמי).
אל חברי הקיבוץ מצטרפים בני נוער במסגרות כגון שנת שירות מישראל, שנת ציונות מבריטניה או אוסטרליה, מתנדבים אשר באים לפרק זמן קצר ועוזרים בענפים השונים, ומתמחים ירוקים המגיעים לקיבוץ ללמוד את יסודות הבנייה בבוץ והחקלאות האורגנית.

== ענפים ==
כלכלת הקיבוץ מתבססת על רפת פרות שחלקן נשלח למחלבת יטבתה, על מטע תמרים ועל תיירות - בתי הארחה לפרטים ולקבוצות אשר מגיעות לסדנאות חינוכיות בנושאים שונים. בשנת 2007 החל בקיבוץ ייצור גבינות מחלב עזים, אך הדיר נסגר כעבור כמה שנים ובעקבותיו פס ייצור הגבינות.

ב-2023 נפתח בקיבוץ מלון תחת המותג "רשת מלונות מטיילים".

==המרכז האקולוגי ==
בקיבוץ לוטן הוקם בשנת 1996 "מרכז צפרות - תיירות אקולוגית לוטן". היוזמה תאמה את התפיסה הירוקה של חברי היישוב. בקיבוץ פותח ענף תיירות חינוכית והוא זכה להשלמה עם הקמת מרכז הצפרות. במרכז קיימת שמורת ציפורים במקום בו שוכנת מחצבה לא פעילה.

מיקומו של קיבוץ לוטן בלב הערבה הדרומית, באזור העשיר בצמחייה ובמקורות מים, הפך אותו לנקודת עצירה למנוחה וצבירת אנרגיה חשובה ביותר עבור מאות מינים של עופות נודדים החולפים בשמי הבקע הסורי-אפריקני. מספר המבקרים לשנה במרכז נאמד ב-10,000.

== נופים בקיבוץ ==
<gallery>
קובץ:Lotan216 כיפות.jpg|בית בוץ בשלבי בניה
קובץ:Lotan1257163433 0133a4889d.jpg|בית מקושט בוץ וציור עץ המשמש לאירוח
קובץ:LotanBird park סקיצה.jpg|תכנון גן הציפורים
קובץ:LotanIMG 2708אפריל צפרות.jpg|שיעור בצפרות
קובץ:PikiWiki Israel 18695 Entrance to Kibbutz Lotan in Arava valley.JPG|הכניסה לקיבוץ לוטן
קובץ:PikiWiki Israel 18702 Ecological Quarter in Kibbutz Lotan in Arava valle.JPG|בית בוץ בלוטן
קובץ:PikiWiki Israel 3977 Environment of Israel.jpg|מבנה בוץ נוסף
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://lotan.localtimeline.com/index.php?lang=he סיפור מקומי לוטן] - ארכיון קהילתי המתעד את סיפור התפתחות קיבוץ לוטן
* 
* [https://www.bbc.com/travel/article/20221018-kibbutz-lotan-israels-communal-micro-community Israel's transformative desert retreat] - מאתר ה-BBC (באנגלית)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1983
קטגוריה:קיבוצים
קטגוריה:קיבוצים במחוז הדרום
קטגוריה:הערבה: יישובים
קטגוריה:מועצה אזורית חבל אילות
קטגוריה:יישובים רפורמים
קטגוריה:יישובים אקולוגיים בישראל
קטגוריה:בנייה בת קיימא
קטגוריה:תיירות בת קיימא
חוגלת סלעים

ביצי חוגלת סלעים מהתת-מין A. c. falki, אוסף מוזיאון טולוז]]
חוגלת סלעים (שם מדעי: Alectoris chukar) היא מין של עוף ממשפחת הפסיוניים, בסוג חוגלה. זהו מין החוגלה היחיד המצוי בטבע בארץ ישראל.

==תיאור המין ובית גידולו==
אורך החוגלה 32–35 ס"מ ומשקלה כ-500 גרם. היא דומה בגודלה ליונה, אך נראית שמנה ממנה בשל היחס השונה בין הגוף והזנב.

צבע הגב אפור-תכול, מגוון בכתמים חומים. צבע הבטן חום-אדמדם. על כנפיה קווים מאונכים, שחורים ולבנים. גרונה מעוטר בכתם דמוי סינר בצבע לבן-קרם, מוקף במסגרת שחורה. המקור והרגליים אדומים.

החוגלה שוכנת בנופים פתוחים, בעיקר במקומות הרריים וסלעיים. היא שוהה רוב הזמן על הקרקע, ועפה רק כשנשקפת לה סכנה. מזונה בא בעיקר מן הצומח – זרעים, פירות ועלים, אך גם מן החי – חרקים, תולעים וכיוצא בזה.

קן החוגלה הוא גומה מרופדת בעלים על הקרקע. החוגלה מטילה 6–15 ביצים בכל הטלה, והדגירה עליהן נמשכת כ־24 ימים. יש מקרים שבהם הנקבה מטילה שתי הטלות בזו אחר זו, על הראשונה דוגר הזכר, ועל השנייה היא דוגרת בעצמה. כל אחד מבני הזוג דוגר ומגדל את האפרוחים בנפרד. האפרוחים נשארים עם ההורים עד האביב הבא.

==תפוצה==
חוגלת הסלעים נפוצה ברחבי אסיה, ממערב הודו ופקיסטן במזרח ועד המזרח התיכון, כולל טורקיה, במערב.
חוקרים תיארו 14 תת-מינים שלה, הנבדלים בצבעי הנוצות ובמספר מאפיינים מורפולוגיים נוספים. בארץ ישראל זוהו שני תת-מינים. האחד, Alectoris chukar cypriotes נפוץ באזור הים תיכוני בצפון הארץ ובמרכזה, והשני, Alectoris chukar sinaica (המכונה גם "חוגלת סיני"), באזורים המדבריים בנגב, בדרום בקעת הירדן ובערבה.

בשל היותה עוף הציד העיקרי בישראל, ניצודו בעבר חוגלות בכמויות גדולות והדבר הביא לצמצום ניכר באוכלוסייתן, לכן נאסר ציד החוגלות מאז שנת 2000.

==החוגלה בתרבות==
על שם החוגלה קרויה אחת מבנות צלפחד בתנ"ך (במדבר כ"ו ל"ג ועוד), וכן היישוב בית חגלה הנזכר בגבול נחלות שבטי יהודה (יהושע ט"ו ו') ובנימין (שם, י"ח י"ט). שם המקום השתמר בשם המנזר דיר חג'לה ועין חג'לה שלידו, מדרום-מזרח ליריחו.

חוגלת הסלעים היא הציפור הלאומית של עיראק ופקיסטן.
<gallery>
Alectoris chukar 7 - Israel.jpg|חוגלת סלעים ביער ירושלים
Alectoris chukar 1 - Israel.jpg|חוגלת סלעים ביער ירושלים
Alectoris chukar (Chukar partridge).jpg|חוגלת סלעים בקיבוץ שדה בוקר
PikiWiki Israel 18870 Partridge.JPG|חוגלת סלעים ביער ירושלים
Partridgewild.jpg|חוגלת סלעים בהרי ירושלים

Chukar chick-HVC parking lot HNP (9285063049).jpg|אפרוח של חוגלת סלעים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/47001/summ חוגלת סלעים] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1830
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:טווסים
קטגוריה:ארץ ישראל: תרנגולאים
קטגוריה:ציפורים לאומיות
קטגוריה:עיראק: סמלים לאומיים
קטגוריה:פקיסטן: סמלים לאומיים
אה"מ בלפסט

גשר הפיקוד של האונייה
אה"מ בלפסט (באנגלית: HMS Belfast), הייתה סיירת קלה של הצי המלכותי הבריטי. היא אחת משתי ספינות שהיוו את תת-סדרת הסיירות הבריטיות "טאון" (Town), יחד עם אה"מ "אדינבורו". "בלפסט" כיום היא אוניית מוזיאון בלונדון.

==בניית האונייה==
אמנת וושינגטון הגבילה את סדרת הסיירות טאון לפחות מ-10,000 טון. במקור תוכננו הספינות לשאת תותחים 4-קניים בקוטר "6, אך בעיות בבניה גרמו להמרת התכנון לשימוש בגרסאות משופרות של התותחים התלת-קניים מסדרות קודמים של האונייה. התותחים המשופרים היו קלים יותר מקודמיהם, והמשקל שנחסך שימש לשיפור שריון האונייה והגנות הנ"מ שלה.

"בלפסט" הושקה ביום פטריק הקדוש ב-1938 במספנה "הרלאנד אנד וולף" בבלפסט על ידי אשתו של ראש הממשלה דאז, נוויל צ'מברלין. בזמנו, עלות האונייה הכוללת עמדה על 2,141,514 ליש"ט. האונייה נכנסה לשירות הצי הבריטי באוגוסט 1939 בפיקודו של הקפטן ג. א. סקוט וסופחה לשייטת הסיירות ה-18.

==שימוש מלחמתי==
===מלחמת העולם השנייה===
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, עסקה שייטת הסיירות ה-18 בהטלת סגר ימי על גרמניה. במסגרת פעילותה בשייטת, יירטה "בלפסט" את אוניית הנוסעים הגרמנית "קאפ נורט" (Cap Norte) שניסתה לחזור לגרמניה במסווה של אונייה נייטרלית.

ב-21 בנובמבר 1939 נפגעה "בלפסט" קשות ממוקש ימי מגנטי כאשר עזבה את לשון הים של פורת' בסקוטלנד, 21 אנשי צוות נפצעו. הנזק בשדרית האונייה, בגופה ובציוד המכני היה כה רחב, עד כי נדרשו שלוש שנים לתיקון האונייה במספנת דבנפורט. המוקש הוטל ב-4 בנובמבר על ידי הצוללת הגרמנית U-21.

"בלפסט" חזרה לשירות בצי בנובמבר 1942 תחת פיקודו של קפטן פרדריק פרהאם. במהלך התיקונים נוספו לאונייה מספר שיפורים שכללו בין השאר התקנת מערכת רדאר ובקרת ירי חדשה. השיפורים הגדילו את הדחק האונייה מ-11,175 טון ל-11,553 טון ובכך הפכו אותה לסיירת הכבדה ביותר של בריטניה.

במהלך המלחמה השתתפה האונייה בקרב כף הצפון, מבצע נפטון ומבצע אוברלורד. בשעה 05:30 בבוקר ה-6 ביוני 1944 הייתה "בלפסט" מהאוניות הראשונות לירות לכיוון העמדות הגרמניות בחופי נורמנדי. במשך 5 השבועות הבאים האונייה המשיכה להפציץ כמעט ללא הפסק מסוללות ה-"6 וה-"4 שלה, עד שהקרבות היבשתיים התקדמו אל מעבר לטווח תותחיה.

===מלחמת קוריאה===
"בלפסט" שירתה גם במהלך מלחמת קוריאה, שם תמכה בכוחות האו"ם בהפצצות ימיות. ביולי 1952 נפגעה האונייה מטיל אויב, שגרם למותו של חייל ולפציעתם של ארבעה נוספים.

בשנים 1959–1962 פעלה האונייה במזרח הרחוק באימונים ולהפגנת כוח.

==מוזיאון==
"בלפסט" עזבה את סינגפור ב-26 במרץ 1962 לכיוון בריטניה, שם ביקרה בפעם האחרונה בבלפסט וסיימה את שירותה הצבאי ב-24 באוגוסט 1963. בעקבות יוזמה של אדמירל-משנה סיר מורגן מורגן-ג'ילס, אחד ממפקדי "בלפסט" בעבר, הוחלט להביאה ללונדון - שם הפכה למוזיאון צף ונפתחה לציבור לראשונה ביום טרפלגר בשנת 1971.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אוניות מוזיאון בריטיות
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זירת האוקיינוס האטלנטי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:לונדון: מוזיאונים צבאיים
אפקטור

בביוכימיה, אֵפֶקְטוֹר (באנגלית: effector) או מודולטור (Modulator) הוא מולקולה קטנה הנקשרת לחלבון אלוסטרי, חלבון שיש בו מולקולה, אפקטור, שנקשרת לאנזים או לחלבון ומשנה את נטייתו להיקשר לסובסטרט, מצע, שמזרז פעולה של אנזים, או לליגנד - יון או מולקולה המסוגלים לתרום זוג אלקטרונים, או מספר זוגות, ליצירת קשר כימי.

ישנם שני סוגים עיקריים של אפקטור:
*אפקטור הומוטרופי - אם האפקטור הוא הסובסטרט עצמו (או הליגנד במקרה של חלבון). למשל החמצן במקרה של המוגלובין.
*אפקטור הטרוטרופי - לא הסובסטרט/ליגנד עצמו. יכול להיות שלילי ויכול להיות חיובי:
**אפקטור הטרוטרופי חיובי - מעודד את החלבון לבצע את עבודתו.
**אפקטור הטרוטרופי שלילי - מעכב את החלבון מלבצע את עבודתו.

==ראו גם==
*מעכבי אנזימים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ביוכימיה
שדרות בן ציון

שדרות בן ציון היא שדרה בעיר תל אביב הקרויה על שמו של ש. בן-ציון, שם העט של שמחה אלתר גוטמן, סופר ומתרגם עברי.

== מבנה ==
השדרה נמשכת מכיכר הבימה, בפינת רחוב אחד העם ושדרות תרס"ט, עד כיכר מיכאל'ס בפינת רחוב המלך ג'ורג'. בהמשך ישיר לשדרות בן ציון מערבה לרחוב המלך ג'ורג' נמשך רחוב בוגרשוב עד הים. שדרות בן ציון הן הגבול הצפוני של רובע לב תל אביב.

לאחר היבחרו של רון חולדאי לראש עיריית תל אביב בשנת 1998, החלו בשיפוץ שדרות העיר ובהן שדרות בן ציון. השדרות התמלאו בעצים, פרחים, דשא וספסלים. סומנו שבילי אופניים ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בעקבות השיפוץ, התמלאו השדרות באוכלוסיית האזור והפכו לאחד ממוקדיה המובילים של תל אביב. עקב כך נגרמה עלייה במחירים ובביקוש לבתי מגורים ומשרדים לאורך השדרה.

שדרות בן ציון מתחילות ברחוב המלך ג'ורג' ומסתיימות ברחוב אחד העם. בין השאר הן תוחמות את רחוב מלצ'ט ורחוב ורבורג.

==מבנים קרובים==
* בית ז'בוטינסקי (מצודת זאב)
* האוזן השלישית
* הבימה
* היכל התרבות

<div style="float:right; width:50%;">

</div>

<div style="float:left; width:50%;">

</div>

==ראו גם==

*תוכנית גדס
*העיר הלבנה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הצפון הישן: תחבורה
קטגוריה:לב העיר
בן ציון
שדרות נורדאו

שדרות נוֹרְדָאוּ היא שדרה בעיר תל אביב, בצפונו של הצפון הישן, אשר קרויה על שמו של הסופר והמנהיג הציוני מקס נורדאו. השדרות היו גבולה הצפוני של העיר בשנות ה-20.

== מבנה ==
שדרות נורדאו הן הצפוניות ביותר במכלול השדרות שחוצות לרוחב (ממערב למזרח) את תל אביב שמדרום לנחל הירקון. השדרה מתחילה ברחוב הירקון בשולי גן העצמאות (במקום שבו ניצב בעבר מלון שרתון) ומסתיימת ברחוב אבן גבירול, סמוך לכיכר הקַסטֶל, מעט צפונית לרחוב פנקס.

בצדה הצפוני של השדרה, בין הרחובות הירקון ובן-יהודה, נבנו בשנות ה-30 מעונות עובדים ח', בתכנונו של אריה שרון.

בעשור האחרון שופצו שדרות העיר ובהן גם שדרות נורדאו. השדרות מלאו בעצים, פרחים, ספסלים וברזיות, סומנו שבילי אופניים ומעברי הרחובות נהיו נוחים יותר. בחלקים המערביים של השדרות ניטעו שדרות צפופות של עצי דקל, ובחלקן המזרחי שומרו עצי פיקוס השדרות. בין הרחובות דיזנגוף לסוקולוב ניטעה צמחייה צפופה של סוף.

ממערב למזרח, שדרות נורדאו חוצות בין השאר את:
* רחוב הירקון
* רחוב בן-יהודה
* רחוב דיזנגוף
* רחוב סוקולוב
* רחוב אבן גבירול

בניינים ברחוב שבהם התגוררו בעבר אישים ידועים:
* שדרות נורדאו מס' 30 – המשורר והמחזאי נתן אלתרמן, אשתו שחקנית הקאמרי רחל מרקוס, ובתם המשוררת תרצה אתר.
* שדרות נורדאו מס' 41 – השחקנית ובמאית הדיבוב שפרירה זכאי עד אמצע שנות ה-80.
* שדרות נורדאו מס' 81 – השחקן, הבמאי והתסריטאי אסי דיין.

==אתרים קרובים==
* חוף שרתון וחוף הילטון

==ראו גם==

* תוכנית גדס

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

נורדאו
קטגוריה:הצפון הישן: תחבורה
קטגוריה:הנצחת מקס נורדאו
לוקרנו

לוקרנו (באיטלקית: Locarno) היא עיר שווייצרית בקנטון הדרומי טיצ'ינו, בקצהו הצפוני של אגם מאג'ורה, בסמוך לעיירה אסקונה. אוכלוסייתה נכון ל-2019 מונה כ-15,776 תושבים, מתוכם כ-10,374 שווייצרים וכ-5402 זרים.

בכל שנה בחודש אוגוסט נערך בכיכר הגדולה שבעיר פסטיבל סרטים בינלאומי. הפסטיבל נקרא "פסטיבל לוקרנו" וכמה מיוצרי הקולנוע הישראלים זכו שם בפרסים יוקרתיים.

בשנת 1925 נחתמו בעיר הסכמי לוקרנו.

== ערים תאומות ==

* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שווייץ: ערים
קטגוריה:טיצ'ינו (קנטון)
הוואלי (עיר)

הוואלי (באנגלית: The Valley) היא בירת אנגווילה וגם "העיר הראשית" על האי. בשנת 2001 מנתה אוכלוסייתה 1,169 תושבים.

בוואלי ישנן דוגמאות מועטות לאדריכלות קולוניאלית עקב שינוי מיקום הרשויות של אנגווילה לסנט קיטס בשנת 1825; עם זאת, בית וולבלייק אשר נבנה בשנת 1787, עודנו עומד ומשמש כמגורים של בכירי הכנסייה הנוצרית באי.

== אקלים ==
האקלים בהוואלי מוגדר כאקלים טרופי רטוב ויבש (Aw לפי שיטת קפן). ברוב השנה, הטמפרטורות נעות בין 23 ל־31 מעלות צלזיוס. בשנה ממוצעת יורדים 97 מילימטרים של משקעים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.caribbean-on-line.com/ag/tvmap.shtml מפת העיר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנגווילה
קטגוריה:הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים: ערי בירה
קטגוריה:הקריביים: ערי בירה
ארקסילאוס

ארקסילאוס (ביוונית: Ἀρκεσίλαος; 316-241 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני, מייסד האקדמיה האפלטונית התיכונה באתונה ואחד מממשיכיו של פירון מאליס, מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית.
== חייו ==
ארקסילאוס נולד בפיטאנה שבאיוליה, הוכשר בידי אוטוליקוס המתמטיקאי ומאוחר יותר חונך באתונה בידי תאופרסטוס וקראנטור, אשר על ידם הובל להצטרף אל האקדמיה האפלטונית. הוא התחבר לפולמון מאתונה ולקראטס מאתונה, שמהם ירש את ראשות האקדמיה (σχολάρχης) ב-264 לפנה"ס.

דיוגנס לארטיוס אומר שבדומה ליורשו לאסידס, הוא נפטר בעקבות שתיית יתר, אולם עדויותיהם של מכריו ואחרים שוללות גרסה זו של סיפור מותו, וידוע שהיה לו כבוד רב מאוד בקרב האוכלוסייה האתונאית. הדוקטרינה שלו, שכנראה רובה קיבלה את השראתה בעקבות כתביהם של אחרים, מציגה התקפה על האסכולה הסטואית (φαντασία καταληπτική) שלפיה קיימת אמת ודאית שהיא התבונה האלוהית המונחת ביסודו של הסדר שביקום. השקפתו של ארקסילאוס הייתה מונחית על ידי אלמנט הספקנות החבוי בכתביו האחרונים של אפלטון.

הוא חשב שכוחה של אמונה אינטלקטואלית איננה יכולה להיחשב כבת-תוקף, כמו שזה מאפיין שוויון סותר באמונות. אי הוודאות של מידע הגיוני נראית במידה שווה למסקנות הסיבה, ולכן אדם חייב להסתפק בהסתברות שיש בה כדי להיות מדריך מעשי. "אין אנו יודעים דבר, אפילו לא את הבורות שלנו". לכן, האדם הנבון חייב להסתפק בגישה האגנוסטית. הוא השתמש בשיטה של סוקרטס להדרכה ולא השאיר אחריו כתבים. עימותיו כללו הומור עוקצני ורעיונות פוריים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
אוטוליקוס

De sphaera quae movetur liber, 1587
אוטוליקוס מפיטאנה (360 לפנה"ס - 290 לפנה"ס) היה אסטרונום, גאוגרף ומתמטיקאי יווני.

אוטוליקוס נולד בפיטאנה שבאיוליה (טורקיה של היום). על חייו האישיים לא ידוע דבר, אבל נראה שעבודתו נכתבה באתונה בין השנים 335 לפנה"ס ל־300 לפנה"ס. עבודותיו ששרדו כוללות את הספר "על הכדור הנע" (על הכדור) ועבודה נוספת אודות זריחתם ושקיעתם של גרמי שמים. "על הכדור הנע" נחשב למאמר המתמטי העתיק ביותר מיוון העתיקה שנשמר במלואו.

אוטוליקוס ידוע כמורו של ארקסילאוס, ואוקלידס מתייחס לחלק מעבודותיו. פרנצ'סקו מאורוליקו תרגם את עבודותיו של אוטוליקוס במאה ה־16.

==מתמטיקה==
בגאומטריה למד את מאפייני תנועתו של הכדור. האמונה היא שספריו הם הספרים המתמטיים העתיקים ביותר ששרדו עד היום. מחקרו של תיאודוסיוס אשר נכתב בספרו "כדוריות" מבוסס על מחקריו של אוטוליקוס אודות הכדור.

==אסטרונומיה==
באסטרונומיה למד אוטוליקוס על הקשר שבין הזריחה והשקיעה של גרמי שמים: 

המכתש הירחי אוטוליקוס קרוי על שמו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אסטרונומים יוונים
קטגוריה:מתמטיקאים מיוון העתיקה
קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
נריין-מאר

נריין-מאר (ברוסית ובניינץ: Нарьян-Мар, בתרגום מניינץ: העיר האדומה) היא עיר ברוסיה בצפון-מזרח החלק האירופי, בירת הגליל האוטונומי של הניינץ, אשר במחוז ארכנגלסק. העיר נמצאת על אחד מיובליו של נהר הפצ'ורה במרחק 110 ק"מ מים ברנץ.

אוכלוסיית העיר נכון ל-2021 נאמדה ב-23,399 תושבים. עיקר התעשייה של העיר הוא עיבוד עצים, הגדלים באזור בכמויות גדולות. חלק מתושבי העיר עוסקים בדייג.

העיר אינה קשורה למערכת מסילות הברזל או לכביש סלול כלשהו. בהתאם לכך ניתן להגיע לעיר תוך שימוש בשדה תעופה המקומי או דרך הנמל (בתקופת הקיץ). מסילת ברזל הקרובה נמצאת כ-400 ק"מ דרום-מערבית לעיר. כבר תקופה ארוכה נבנה לעבר העיר כביש סלול אך הוא טרם הושלם (נכון לספטמבר 2011).

==היסטוריה==
בטרם הקמת העיר בתחילת המאה ה-20, התקיים הכפר בלושצ'ליה. בשנת 1929 הוחל בבניית בית חרושת לעיבוד עצים ולידו הוקם יישוב עירוני לעובדי בית החרושת שנקרא על שמו של פליקס דזרז'ינסקי. ב-1931 לעיר הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של גליל ניינץ האוטונומי. ב-1933 שם היישוב שונה לנריין-מאר (העיר האדומה), בשפת הניינץ נריינה (אדום), מאר (עיר). ב-1935 היישוב נהפך לעיר. משנה זו העיר החלה להיבנות לפי תוכנית אדריכלית אחידה של רחובות ישרים ומקבילים, וכן בתים בגובה שתי קומות. ב-2002 בעיר נרשמה קהילה יהודית.

== ערים תאומות ==
לנריין-מאר חמש ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* החוזה בוטל ביום 29 ביוני 2017.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* [http://www.mojgorod.ru/neneck_ao/narjanmar/index.html אנציקלופדיה מוי גורוד (עירי)] 
* [https://web.archive.org/web/20091201003944/http://www.adm-nao.ru/ האתר הרשמי של אזור ניינץ האוטונומי]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוסיה: ערים
קטגוריה:ננץ: גאוגרפיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1929
קרן הכט

קרן הכט (נולדה ב-11 בספטמבר 1970 בגבעתיים) היא זמרת ישראלית.

==ביוגרפיה==
בגיל שבע עשרה החליטה הכט להגשים את חלומה להיות זמרת והחלה לשיר. שוקי שוקי, בעלה של הזמרת דורית פרקש (שאיתה הקים את הצמד "שוקי ודורית"), הלחין לה את שירה הראשון "אחרי אטום" ויגאל גלאי, אז עורך עיתון "לאישה", כתב את המילים. השיר עוסק באישה הקמה משינה ומגלה שכל העולם נחרב בשל פצצת אטום והיא היחידה ששרדה את המתקפה. הקליפ לשיר, שביימה חדוה גלילי, הגיע לתחרות הקליפים השנתית בפסטיבל הסרטים בחיפה ב-1988. היא החלה לעבוד על אלבום, אך הוא נגנז לאחר שהתגייסה לצבא, שם שירתה בלהקת חיל האוויר.

משסיימה את שירותה הצבאי יצרה קשר עם אביב גפן, שכתב לה אחד עשר שירים בעלי אופי מלנכולי, ובהם השיר "הראש שלו" שנכתב בהשראת צ'ייקובסקי, "תן לי לבד", "בתנאי שישוב" (שהפך לשיר זיכרון בולט של יום הזיכרון, ואף צולם לו קליפ בטלוויזיה החינוכית לתוכנית משירי יום הזיכרון) ו"לנצח". גפן עיבד, שר קולות רקע, ניגן והפיק ביחד עם ליאור טבת את תקליט הבכורה של הכט ואף הקליט עימה את הדואט "זה הרגש". האלבום, שנקרא בפשטות "קרן הכט", יצא לאור בסוף שנת 1993 ושיריו זכו להשמעות רבות מעל גלי האתר, אך ההתייחסות להכט קיבלה ביקורת שלילית כ"מוצר הלוואי של גפן" ולא כיצירה עצמאית. מעבר לזאת, בעת ההיא דרך כוכבה והכט הוגדרה כ"התשובה הנשית לאביב גפן". היא הרבתה להופיע במועדונים בתל אביב, אך הקריירה שלה החלה לדעוך. היא החלה לעבוד עם ירוסלב יעקובוביץ' על אלבום שני, שלבסוף נגנז.

בשלהי שנות התשעים חברה לגיטריסטי הרוק ארז נץ ואלי זולטא. בשנים 1997 ו-1998 יצאו לאור שיריה בהפקת ובעיבוד נץ על גבי תקליט שדרים לרדיו ובהם "אחרי ההתחלה", "אהבתי הפצועה", "קרן עכשיו" ו"בפרשת דרכים", אולם עוררו תשומת לב מועטה. בשנת 2000, בהפקתו ובעיבודו של אלי זולטא, השתתפה הכט עם זהבה בן וחיה סמיר בהקלטת חידוש לשירו של שלום חנוך "ילדים של החיים".

בנובמבר 2001 יצא לאור אלבומה השני, "עונה שנייה לאהבה", בהפקת ירום כהן ואלי זולטא ובעיבודם עם ניר ריחני ("אדוש" מלהקת אלמנה שחורה) וארז נץ. בין שיריו היו "שכרון חושים", "אילו רק ידעתי", "זמן מת", "הירח של רומיאו" ו"ירח כתום". גם אלבום זה לא זכה להצלחה.

ב-2013 סיפרה הכט, לקראת הוצאת אלבומה השלישי "צבעוני", שבמהלך עבודתה על אלבום הבכורה היחסים בינה ובין גפן היו קשים ומתוחים. בין השאר, היא טענה שניסה להפריד בינה לבין גיטריסט להקת "התעויוט" הראל בן עמי שהיה באותה עת בן זוגה ושהשיר "תן לי לבד" מתוך האלבום נכתב על השניים והיה מעין ניסיון לגרום להם להיפרד, ושהסינגל "ילד משוגע" מתוך אלבומה החדש נכתב נגד גפן, שלטענתה "בעט בה בכל דרך אפשרית".

בשנת 2014 היא הופיעה ביחד עם להקת פנטגון.

הכט נשואה לזיו כץ והיא אם לתאומות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:זמרות פופ ישראליות
קטגוריה:זמרי פופ ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:חברות להקת חיל האוויר
קטגוריה:חברי להקת חיל האוויר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
מעגן

מעגן ב[[נורווגיה]]
מַעֲגָן הוא מקום שבו יכולות ספינות להתאחסן או למצוא מחסה ממזג האוויר. מעגנים יכולים להיות יצירי האדם או טבעיים. במעגן עשוי ידי אדם יהיה שובר גלים. מעגן טבעי מוקף במרבית צדדיו ביבשה.

יש להבחין בין מעגן לנמל; נמל הוא מתקן מעשה ידי אדם המוקם על חוף הים או לצדי נהר, שם יכולות סירות וספינות לטעון ולפרוק. הוא יכול לכלול רציפים, עגורנים, מחסני סחורות ומערכת תחבורה לשינוע הסחורות ביבשה.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:מונחים ימיים
ננץ

המחוז האוטונומי ננץ (ברוסית: Ненецкий автономный округ; בתעתיק: ננצקי אבטונומני אוקרוג, בניינץ: Ненёцие автономной ӈокрук) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית (מאז 1993) וחלק ממחוז ארכנגלסק, בצפונו של החלק האירופי של רוסיה. המחוז האוטונומי שוכן מצפון לחוג הארקטי.

==גאוגרפיה==
המחוז האוטונומי שוכן בצפון מזרח רוסיה האירופית. אדמיניסטרטיבית הוא משתייך למחוז ארכנגלסק וגובל בו ממערב. בדרום גובל המחוז ברפובליקת קומי, במזרח – במחוז האוטונומי ימאלו-ננץ ובצפון – ב, בים ברנץ ובים קארה.

==היסטוריה==
על פי כתבי עת רוסיים, שילמו תושבי האזור מיסים לנסיכי קייב החל מהמאה ה-9. במהלך המאות ה-13 עד ה-15 היה השטח בשליטת רפובליקת נובגורוד. עם סיפוח נובגורוד לנסיכות מוסקבה הועברו גם שטחי המחוז לשליטת מוסקבה.

ב ובתחילת המאה ה-20 היה השטח חלק מגוברניית ארכנגלסק . בשנת 1929 הוקם אוקרוג (מחוז) ננץ, ב-1930 שמו הוסב ל"אוקרוג לאומי ננץ" (Ненецкий национальный округ) ובשנת 1977 שונה שמו לאוקרוג אוטונומי.

במאי 2020 מחוז ארכנגלסק והמחוז האוטונומי ננץ החלו לנהל מגעים לאיחוד וחתמו על מזכר הבנות בנושא. אך תוכנית מיזוגה של ננץ בתוך מחוז ארכנגלסק נגנזה עד מהרה בשל התנגדותם של תושבי ננץ. המחוז האוטונומי ננץ היה הסובייקט הפדרלי היחיד שהצביע נגד במשאל העם על התיקונים לחוקת רוסיה שנערך בקיץ 2020 ובכך הביע את מחאתו לתוכנית האיחוד.

==דמוגרפיה==
כ-68% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים. בעיר הבירה, נריין-מאר, מתגוררים (נכון ל-2005) כ-19 אלף תושבים – כמחצית מאוכלוסיית המחוז.

התושבים המקוריים של המקום – ננצים – מהווים כ-17.8% מאוכלוסיית המחוז, הרוסים – כ-63%, קומי – כ-8.6%.

==כלכלה==

המחוז עשיר בעתודות נפט וגז.

==קישורים חיצוניים==

* 
* ynet, [https://www.ynet.co.il/article/Bkhn27VJD המחוז היחיד שהצביע נגד פוטין במשאל העם]
* 

==הערות שוליים==

*
ניינץ
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1929