OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יחסי ארצות הברית – מלאווי

יחסי ארצות הברית–מלאווי הם יחסי החוץ בין ארצות הברית למלאווי.

== היסטוריה ==
בשנת 1964 כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם מלאווי, לאחר שקיבלה עצמאות מבריטניה. בשנים 1966 עד 1994, מלאווי הייתה מדינה של מפלגה אחת, לאחר המעבר לדמוקרטיה רב מפלגתית, היחסים הדו-צדדיים בין המדינות התחזקו. וושינגטון החלה לסייע למלאווי בפיתוח מערכת בריאות, חינוך, חקלאות, אנרגיה וסביבה.

השקפת עולמם של שתי המדינות על הצורך ביציבות כלכלית ופוליטית באפריקה הדרומית חופפת בדרך כלל. מלאווי תומכת בפתרון הבעיות באזור באמצעות משא ומתן, ופועלת להשגת יעדים אלה בפורומים אזוריים ובינלאומיים שונים. ארצות הברית ומלאווי מקיימות יחסי הגנה הדוקים. עם התמיכה של ארצות הברית, מלאווי שלחה 9 גדודים להשתתף בפעולות של האו"ם למבצעי שמירת השלום בחוף השנהב והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בשנת 2017 אירחו ארצות הברית ומלאווי את פסגת הכוחות היבשתיים האפריקאים השנתית.

== יחסי סחר ==
למלאווי פטורים מהסחר עם ארצות הברית מכוח חוק הצמיחה וההזדמנות האפריקנית. בשנת 2016, היקף היצוא האמריקני למלאווי הסתכם ב-201 מיליון דולר, וכלל אספקת מוצרים פרמצבטיים, אלקטרוניקה, וסיוע הומניטרי, כולל מוצרים חקלאיים. בשנת 2016 הסתכם היבוא האמריקני ממלאווי ב-75 מיליון דולר, כולל טבק, תה, סוכר, אגוזי מקדמיה, קפה ובגדים.

== נציגויות דיפלומטיות ==
ארצות הברית מחזיקה במלאווי שגרירות בלילונגווה בלבד, ואילו מלאווי מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי בלבד.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
על-תחמוצת

על־תחמוצת.{{ש}} מלמעלה למטה:{{ש}} • יון על־חמצני{{ש}} • על־תחמוצות אורגנית{{ש}} • הידרו־פרוקסיד אורגני{{ש}} • חומצה על־חמצנית{{ש}} (הקבוצה הפרוקסידית מסומנת בכחול.)
על־תחמוצת או פרוקסיד, היא תרכובת במבנה R−O−O−R. קבוצת ה־ O-O שבעל־תחמוצת קרויה הקבוצה העל־חמצנית (הקבוצה הפראוקסית).
בניגוד ליוני החמצן, שהם בעלי מטען 2-, לאטומי חמצן בפראוקסיד יש מספר חמצון של .<ref></ref>
העל־תחמוצת המוכרת ביותר היא המימן העל־חמצני (H<small><sub>2</sub></small>O<small><sub>2</sub></small>), המכונה לעיתים גם הוא בקיצור "פרוקסיד".
מלבד המימן העל־חמצני, יש כמה קבוצות עיקריות של על־תחמוצת:
* חומצה על־חמצנית 
* מתכות על־חמצניות 
* על־תחמוצות אורגניות 
* על־תחמוצות הקבוצה הראשית (Main group peroxides) 

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תחמוצות
קטגוריה:מימן: תרכובות
קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
הוצ'קיס גרגואר

הוצ'קיס גרגואר (בצרפתית: Hotchkiss Grégoire) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית Hotchkiss חברת בת של Hotchkiss et Cie אשר יוצרה בין השנים 1950–1954 בצרפת.

=="הוצ'קיס גרגואר"==

* אב טיפוס מדגם "הוצ'קיס גרגואר" שהיה קרוי "R" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות של פריז באוקטובר 1947. אב הטיפוס פותח על ידי המהנדס "Jean-Albert Grégoire" .
* יוצרו 247 יחידות.
* 4 דלתות - סדאן.
* נוסעים: 5.
* מנוע קדמי - אורכי.
* סוג הנעה: הנעה קדמית.
* מתלים: 4 גלגלים עצמאיים, 4 קפיצי סליל (קפיץ עלים).
* בלמים: 4 בלמי תוף, בקרה הידראולית.
* תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 19.4 שניות (דגם "Hotchkiss-Gregoire Gran Sport", דגם "Hotchkiss-Gregoire Gran Luxe")
* תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 21.9 שניות (דגם "Hotchkiss-Gregoire Berline").

===דגמים===
* "Hotchkiss-Gregoire Berline".
* "Hotchkiss-Gregoire Gran Luxe".
* "Hotchkiss-Gregoire Gran Sport".

== תמונות ==
<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:Hotchkiss-Gregoire 1950-1954 seitlich.JPG | "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1950
קובץ: Hotchkiss 550.jpg| "הוצ'קיס גרגואר"
קובץ:Hotchkiss Gregoire c.1952 (16426979660).jpg | "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1952
קובץ: 1951HotchkissGregoire-rear.jpg| "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1951
קובץ:1951HotchkissGregoire.jpg | "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1951
קובץ:1953 Hotchkiss Gregoire (2301635131).jpg | "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1953
קובץ:1953 Hotchkiss Gregoire (2295526158).jpg | "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1953 - מבט ללוח מחוונים
קובץ: 1951HotchkissGregoire-interior.jpg| "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1951 - מבט לתא הנהג וללוח מחוונים
קובץ:1953 Hotchkiss Gregoire engine (2295526160).jpg | "הוצ'קיס גרגואר", שנת 1953 - מבט למנוע
קובץ: Emblem Hotchkiss-Gregoire.JPG| לוגו היצרן
</gallery>

==ראו גם==
* הוצ'קיס ארטואה
* הוצ'קיס אנז'ו 
* הוצ'קיס M201

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכוניות סלון
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1950
קטגוריה:מכוניות צרפתיות
גרגואר
יחסי ארצות הברית – סומליה

יחסי ארצות הברית–סומליה הם יחסי החוץ בין ארצות הברית לסומליה.

== היסטוריה ==
ממשלת סומליה בחרה בדרך הסוציאליסטית, ולכן נתמכה על ידי ברית המועצות. בשנת 1977 פרצה מלחמת אוגדן בין סומליה לאתיופיה, שנהנתה גם היא מתמיכת ברית המועצות, וברית המועצות החליטה להמר על אתיופיה הקומוניסטית שנראתה אמינה יותר, ובעקבות כך היא תמכה באויבי סומליה במלחמה זו. דבר זה הוביל לכך שארצות הברית החלה לתמוך בסומליה, שהייתה לה עמדה אסטרטגית מועילה, בסכסוך זה. התמיכה הצבאית והטכנולוגית החלופית של ברית המועצות וארצות הברית אפשרה לסומליה להקים את הצבא הגדול והחזק ביותר ביבשת אפריקה. עם זאת, כבר בשנת 1978, סומליה ספגה תבוסה קשה במלחמה, שסימנה את תחילתו של משבר ממושך שהפך למלחמת אזרחים ארוכה בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 שהובילה להתפוררותה של המדינה בפועל.

לאחר נפילת ממשלת באר ופרוץ מלחמת האזרחים בסומליה, שגרירות ארצות הברית במוגדישו נסגרה, אף כי ממשלת ארצות הברית מעולם לא ניתקה רשמית את היחסים הדיפלומטיים עם סומליה. קרב מוגדישו שהתרחש ב-3–4 באוקטובר 1993, כחלק ממבצע שמירת השלום של האו"ם בסומליה, במהלכו ספגו הכוחות המיוחדים האמריקניים אבדות גבוהות באופן בלתי סביר, השפיע על החלטת הנהגת ארצות הברית להסיג את הכוחות האמריקנים מסומליה.

ארצות הברית תמכה בממשלת המעבר הפדרלית בחסות האו"ם בסומליה, שהוקמה בשנת 2004.

מאז 2011 קיימה ארצות הברית מערכות יחסים עם הרשויות הסומליות באמצעות משלחת דיפלומטית שאינה תושבת בניירובי. ארצות הברית נותרה אחת מספקיות הנשק העיקריות של הצבא הלאומי הסומלי (SNA). ביוני 2009, ה-SNA שנבנה מחדש קיבל 40 טונות נשק ותחמושת מממשלת ארצות הברית כסיוע במאבק נגד המורדים האסלאמיים בדרום סומליה. הממשל האמריקני התחייב לספק יותר ציוד צבאי ומשאבים חומריים שיסייעו לרשויות הסומליות לחזק את הביטחון הכללי במדינה. בעניין זה, ממשלת ארצות הברית פרסמה מסר ברכה לנשיא הנבחר של סומליה והבטיחה להמשיך ולתמוך בהנהגת המדינה.

הממשלה הפדרלית הסומלית הוקמה ב-20 באוגוסט 2012, עם תום מנדט הביניים של ממשלת המעבר הפדרלית, והיא השלטון המרכזי הקבוע הראשון במדינה מאז פרוץ מלחמת האזרחים.

בספטמבר 2012 הצליח הצבא הסומלי בעזרת כוחות האיחוד האפריקאי לכבוש מהאסלאמיסטים את כל היישובים הגדולים במדינה, כולל הבירה מוגדישו. ב-10 בספטמבר בחר הפרלמנט הפדרלי החדש של סומליה את חסן שייח' מחמוד לנשיא המדינה.

ב-17 בינואר 2013 הודיעה מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, לאחר פגישה עם חסן שייח' מחמוד, על הכרה רשמית של ארצות הברית בממשלת סומליה.

== נציגויות דיפלומטיות ==
* ארצות הברית מחזיקה בסומליה שגרירות במוגדישו.
* סומליה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די סי.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==
פונטוליס

פונטוליס (שם מדעי: Pontolis) הוא סוג נכחד של יונק ימי אשר השתייך למשפחת הניבתניים. סוג נכחד זה היה גדול בהרבה מהניבתן המודרני, והוא חי במהלך המיוקן והפליוקן שלפני 11.6–5.3 מיליון שנה לחופה המערבי של אמריקה הצפונית במימי האוקיינוס השקט. הסוג הוגדר ב-1905 בידי פרדריך ויליאם טרו והוא כלל מין יחיד - Pontolis magnus.

הפונטוליס התגלה בחפירות בקליפורניה ובאורגון סמוך לחופים, שם הוא חי בקבוצות גדולות. הממצאים כללו שרידי לסתות ושיניים רחבות, מהם נראה שהוא היה גדול בהרבה מהניבתן המודרני והגיע לאורך 3.5 מטר ולמשקל 1,000 עד 4,000 קילוגרם בממוצע, דומה בגודלו לפיל ים, כך שהוא נחשב לגדול הניבתנים מעולם. הוא היה בנוי לאורח חיים אמפיבי עם סנפירים קצרים, גולגולת חזקה באורך 60 סנטימטרים, לסתות דומות ללסתות של כלבי ים עם חיך עמוק יחסית והוא היה בעל ניבים רחבים, אך שונים מחטי הניבתן ולא בלטו החוצה מפיו.

הוא ניזון במימי האוקיינוס השקט מרכיכות ימיות ומדגים שהוא תפס. ייתכן שהוא אף הרג חיות גדולות יותר באמצעות שיניו הרחבות. הוא עצמו היה כמעט שלא היה מאוים על ידי טורפים למעט המגלודון הענק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1905
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פרדריך וויליאם טרו
קטגוריה:ניבתניים
קטגוריה:יונקים שחיו בנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה ימית של הנאוגן
קטגוריה:טורפים ימיים פרהיסטוריים
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1905
חפסה בנת עומר

חפסה בנת עומר (בערבית: حفصة بنت عمر; 605 – 665) הייתה אחת מנשותיו של מוחמד, נביא האסלאם<ref></ref>.

חפסה הייתה בתו של עומר בן אל-ח'טאב וזיינב בנת מט'עון.

==נישואים==
היה נישאה לח'ניס בן חד'יפה, אך התאלמנה באוגוסט של שנת 624<ref></ref>.

ברגע שהסתיימה תקופת ההמתנה לאחר התאלמנותה, ניסה עומר לשדך בינה לבין אבו בכר, ולאחר מכן בינה לבין עות'מאן, אך שניהם סרבו. כשעומר הלך אל מוחמד לדבר איתו על הנושא, מוחמד ענה: "אללה יחתן את עות'מאן לטובה מבתך, ויחתן את בתך לטוב מעות'מאן".

מוחמד נישא לחפסה בחודש שעבאן.

==פטירתה==
חפסה נפטרה בשנה ה-45 לאחר ההג'רה, באוקטובר או נובמבר בשנת 665<ref></ref>. אף על פי שהסברה הרווחת היא שהיא נפטרה בשנת 665, ישנה דעת מיעוט שהיא נפטרה ארבע שנים קודם לכן, בשנת 661<ref></ref>.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות מוחמד
קטגוריה:נשים במאה ה-7
קטגוריה:ילידי 605
קטגוריה:נפטרים ב-665
אלודסמוס

אלודסמוס (שם מדעי: Allodesmus) הוא סוג נכחד של טורף ימי גדול מהמשפחה הקדומה דסמנטופוקיים. הוא חי במשך המיוקן לחופיה המערביים של אמריקה הצפונית באזור קליפורניה, ושל יפן, ושחה במי האוקיינוס השקט. בצורתו דמה לכלב ים מודרני, אך היה בעל אוזניים חיצוניות בדומה לאריות ים. עם זאת, היה האלודסמוס בעל סנפירי גפיים אחוריים שטוחים שלא עזרו לו לנוע על הקרקע, כך שהוא התאים בעיקר לחיים בים.

האלודסמוס היה טורף ימי בגודל של כלב ים נמרי באורך של 2.5 מטר ומשקל של 360 קילוגרם בממוצע. הוא היה בעל דו-צורתיות זוויגית, כשהזכרים היו גדולים בהרבה מהנקבות, אולי כדי להילחם בעוצמה ביריבים על ההרמון והטריטוריה שלהם בדומה לפילי ים מודרניים. האלודסמוס היה בעל לסתות חזקות ושיניים שנועדו לקריעת בשר בעזרת ניביו. הדבר מצביע על תזונה שהתבססה גם על בשר ולא רק על דגים ורכיכות, אם כי ייתכן שנועדו גם למלחמה ביריבים. האלודסמוס נחשב לטורף-על סביב חופי קליפורניה ויפן של המיוקן.

סוג זה הוגדר ב-1922 ונכללים בו שבעה מינים. המינים Allodesmus sinanoensis ו-Allodesmus packardi שויכו במקור לסוגים Megagomphos ו-Brachyallodesmus, אך הועברו ב-2018 על סמך מחקרים מולקולריים. הסוג Atopotarus הופרד מסוג זה בשל מבנה הלסתות והשיניים השונה שלו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טורפים ימיים פרהיסטוריים
קטגוריה:טורפים שחיו במיוקן
קטגוריה:מגה-פאונה ימית של הנאוגן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1922
סטפניה ליבראקאקיס

סטפניה ליבראקאקיס (ביוונית: Στεφανία Λυμπερακάκη; נולדה ב-17 בדצמבר 2002) היא זמרת, שחקנית ויוטיוברית יוונית-הולנדית.

== ביוגרפיה ==
ליבראקאקיס נולדה ב-17 בדצמבר 2002 באוטרכט שבהולנד.

ב-2013, ליבראקאקיס התמודדה בעונה השלישית של The Voice Kids ההולנדי. היא הצטרפה לקבוצה של מרקו בוראסטו , אך הודחה בשלב הדו-קרב. לאחר מכן, הצטרפה למקהלת הילדים Kinderen voor Kinderen , ועזבה אותה לאחר שנתיים.<ref name=":0"></ref>

ליבראקאקיס ייצגה את הולנד באירוויזיון הילדים 2016, כחלק מלהקת הבנות "Kisses" עם השיר . להקת הבנות סיימה במקום ה-8 עם 174 נקודות.<ref name=":0" />

ב-2018–2020, ליבראקאקיס שיחקה בתוכנית הטלוויזיה המוקומנטרית "Brugklas" בתפקיד פינה.

ב-2020, ליבראקאקיס נבחרה לייצג את יוון באירוויזיון 2020 עם השיר "Superg!rl".<ref name=":1"></ref> לאחר שאירוויזיון 2020 התבטל ליבראקאקיס נבחרה בשנית לייצג את יוון באירוויזיון 2021.

ב-3 ביולי 2020 הוציאה את השיר "Friday".

ב-7 בינואר 2021, נחשף כי ליבראקאקיס תבצע את השיר "Last Dance" באירוויזיון 2021. ב-20 במאי 2021, סטפניה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום השישי עם 184 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה סטפניה למקום העשירי עם 170 נקודות.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות הולנדיות
קטגוריה:נציגי יוון באירוויזיון
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2020
קטגוריה:זמרות יווניות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה הולנדיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יווניות
קטגוריה:יוטיובריות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2021
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון הילדים
קטגוריה:ילידות 2002
You Don't Know Me (שיר של בן פולדס)

You Don't Know Me הוא שמו של הסינגל המוביל מאלבום האולפן השלישי של בן פולדס, "Way to Normal". בשיר משתתפת רג'ינה ספקטור. שיר זה הוא גם השיר הרביעי באלבומו של פולדס "Stems and Seeds".

==הקלטה==
בן פולס התקשר לרג'ינה ספקטור וביקש שהיא תיקח חלק בהקלטת השיר. בריאיון ברולינג סטון הוא הסביר: "פשוט התקשרתי אליה וקמנו ועשינו את זה. היה לי חלק שרציתי שהיא תשיר אותו, אבל היא הוסיפה המון. יש דברים שפשוט יצאו מהפה שלה שלא היו בתוכנית, וזה נהדר. זה די מה שרציתי. האקורדים של השיר היו כל כך פשוטים שלא היה הרבה מקום לזה, אבל היא אחת מאותם אנשים מוכשרים. כשהיא עובדת זה טוב מפחיד. היא פשוט כולה כישרון".<ref name="RollingStoneLeak"></ref>

==וידאו קליפ==
את הוידאו קליפ הרשמי לשיר "You Don't Know Me" ביים הצמד הקומי טים & אריק, והוא מציג את השניים כזוג אומלל. צילומים אלו משולבים בין הצילומים בהם נראים בן פולדס, המתופף סם סמית' והבסיסט ג'ארד ריינולדס מנגנים על הדשא מחוץ לביתם של הזוג. רג'ינה ספקטור עצמה לא השתתפה בצילומי הווידאו קליפ, אם כי ניתן לראות בו צילום סטילס שלה, בחדר המגורים. בווידאו קליפ מופיע גם ג'וש גרובן.<ref></ref>

==הצלחה מסחרית==
הסינגל נכלל ב-"Wish You Were Here", פרק ה-11 של העונה ה-5 של הסדרה המצליחה "האנטומיה של גריי" של רשת ABC. בינואר 2015 השיר הופיע בפרסומת של Nationwide Insurance, חברת ביטוח אמריקאית.

==רשימת השירים==
* - (3:12 דקות)
* - (3:37 דקות)
* - (3:35 דקות)

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סינגלים בהוצאת אפיק רקורדס
קרלה אנדלובה וייס

קרלה אנדלובה וייס (בצ'כית: Karla Andělová-Weisová; נולדה ב-1908 – נפטרה ב-27 ביוני 1984) הייתה צ'כית קתולית, חברה בתנועת ההתנגדות לנאצים בפראג. הוכרה כחסידת אומות העולם על סיכון חייה למען עזרה ליהודים והצלת ילד יהודי בשואה.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
קרלה הייתה צ'כית קתולית, תופרת בהכשרתה, ובעלת סלון לתפירה בפראג. באמצע שנות ה-30 הכירה צעיר ממוצא יהודי בשם פרדיננד וייס, בעל חנות נעלים בפראג שאשתו נפטרה עוד לפני המלחמה.

השניים התיידדו ולאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה הוא החל לעבוד אצלה. וייס היה פעיל בתנועת ההתנגדות לגרמנים. קרלה סייעה לו להכין חומרים אנטי-נאצים וכן שמרה בדירתה על רכוש של יהודים שנשלחו למחנות.

קרלה גם הסתירה במרתף ביתה כ-200 יהודים.<ref name=":0"></ref>

השניים נעצרו על ידי הגסטאפו והושמו במעצר. קרלה שכנעה את פרדיננד לא להודות, ולקחה על עצמה את כל האשמה מתוך מחשבה שכנוצרייה סיכוייה להינצל טובים יותר. פרדיננד נשלח לגטו טרזינשטדט.

היא נידונה ל-3.5 שנות מאסר והועברה מכלא פנקראץ בפראג לדרזדן ולאחר מכן לוולדהיים. בתום תקופת מאסרה סירב הגסטאפו לשחררה והיא נשלחה לגטו טרזינשטדט. משם הועברה למחנה הנשים רוונסבריק.<ref>עדותה של קרלה וייס, מראיין: חיים מס, ירושלים, 30.7.60, תיק מס' 1394, יד ושם.</ref>

קלרה פגשה במחנה נשים יהודיות שהכירה מכלא פנקראץ, שנהגו לכנותה "אנדלקה" (המלאך) על כך שעזרה להם. קלרה נהגה לשוחח עם הנערות האסירות, להעביר להן ידיעות ואף להזהיר אותן על כוונות הגרמנים לאסור ידידים וקרובים שלהן. <ref>מתוך יומנה של הגב' קלרה וייס, מח' חסידי אומות העולם, תיק 1394 ארכיון יד ושם.</ref>

במחנה לקחה תחת חסותה ילד יהודי לאחר מות הוריו. היא החביאה אותו בבלוק הנשים ודאגה לו לאוכל.

במהלך מאסרה ברוונסבריק קלרה עונתה קשות בניסיון לגרום לה להסגיר מתנגדים לנאצים. היא מעולם לא מסרה מידע וכתוצאה מן העינויים האגן שלה נפגע והיא נותרה צולעת מאז.<ref name=":0" />

== לאחר המלחמה ==
בתום המלחמה חזרה קלרה לפראג ולקחה איתה את הילד היהודי. הוריו של הילד נרצחו בתאי הגזים אך נמצא דוד מסלובקיה שהגיע ולקח אותו איתו. שם הילד אינו מוזכר בשום מסמך.<ref>ארכיון יד ושם, תיק מח' חסידי אומות העולם מס' 1394.</ref>

בפראג פגשה מחדש את פרדיננד, ששרד את הגיטו. הם נישאו והיגרו יחד לישראל. בישראל נולדה להם בת ששירתה בצה"ל. מאוחר יותר היגרה המשפחה לארצות הברית לקליפורניה.<ref name=":0" />
שלט ליד העץ שניטע לכבודה בגן חסידי אומות העולם, יד ושם, ירושלים

== הכרה והנצחה ==
ב-30 במאי 1978 הוענק לקלרה התואר חסידת אומות העולם וניטע עץ בגן חסידי אומות העולם ניטע עץ לכבודה ב-1978.<ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרות ב-1984
קטגוריה:צ'כיות חסידות אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1908
הילית כהן

הילית כהן (נולדה ב-1974) היא הרופאה הראשונה לניתוחי לב בישראל, מנתחת לב בכירה במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.

==ביוגרפיה==
כהן נולדה בניו-יורק ועלתה עם הוריה אחותה ואחיה לישראל בגיל תשע. כשהייתה בת 14 התגרשו הוריה. אביה חזר לארצות הברית וכעבור מספר שנים גם אמה.

כהן בוגרת בית הספר אליאנס (תל אביב) במגמת כימיה.

בסיום השירות בצה"ל ביחידה 8200, למדה במשך שנה ביולוגיה באוניברסיטת תל אביב ויצאה ללמוד רפואה באיטליה.

בשנת 2004 כהן סיימה לימודי רפואה באוניברסיטת פאביה באיטליה.

את שנת הסטאז' עשתה כהן בבית החולים איכילוב.

בין השנים 2007–2014, התמחתה בניתוחי לב-חזה, במרכז רפואי רבין.
בכירורגיה כללית במרכז רפואי מאיר, בכפר סבא.
ובכירורגיית לב מרכז הרפואי שיבא בתל השומר.

בין השנים 2016–2017 עברה כהן התמחות על בניתוחי לב מבוגרים במרכז הרפואי סניברוק טורונטו, קנדה.

כהן חברה ב-"האיגוד הישראלי לכירורגיית לב-חזה".

==פרסים==
בשנת 2015 הוענק לכהן פרס המתמחה של השנה בכירורגיית לב-חזה, של האיגוד הקרדיו-כירורגי הישראלי.

בשנת 2015 הוענק לכהן פרס "נשים בחזית המדע והרפואה" של אתר הנשים והבלוגים סלונה.

==משפחה==
כהן אם חד-הורית ל-2 בנים.
==ראו גם==
* נשים חלוצות במקצועות כירורגיים ביישוב ובמדינת ישראל
==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://ar-ar.facebook.com/NewsChannelIL/videos/נוגע-ללב-הכירו-את-הילית-כהן-מנתחת-הלב-הראשונה-בישראל/10152734505052523/ הילית כהן מנתחת הלב הראשונה בישראל]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרות תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטאות באיטליה
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:מנתחי לב-חזה ישראלים
קטגוריה:כירורגיות ישראליות
קטגוריה:כירורגים ישראלים
קטגוריה:ישראליות ילידות ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:עולות בשנות ה-1980
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים
קטגוריה:רפואה בישראל: נשים חלוצות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
UnitedHealth Group

UnitedHealth Group (NYSE: [https://www.nyse.com/quote/XNYS:UNH UNH]) הוא תאגיד אמריקאי המציע שירותים רפואיים וכיסוי רפואי, עם משרדים ראשיים במינטונקה, מינסוטה. היא החברה הרפואית הגדולה בעולם בהכנסות, עם מכירות בשווי של כ-297 מיליארד דולר (2022), וכ-115 מיליון לקוחות.
נכון לסוף שנת 2021 החברה מדורגת במקום השמיני במדד פורצ'ן 500<ref></ref>.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
קטגוריה:חברות אמריקאיות
קטגוריה:ארצות הברית: בריאות ורפואה
פרקמלוס

פרקמלוס (שם מדעי: Paracamelus; משמעות השם: "קרוב לגמל") הוא סוג נכחד של יונק צמחוני ממשפחת הגמליים שחי מאמצע המיוקן ועד הפליסטוקן באמריקה הצפונית. חלק מהמינים חצו את גשר ברינג לעבר אירואסיה והגיע לצפון אפריקה, קצת לפני האירוע המסיני.

הפרקמלוס הוא קרובם של הגמלים המודרניים (הסוג camelus), מה שנתן לו את שמו וייתכן שהם התפתחו ממנו. הוא הוגדר בשנת 1903 בידי החוקר הגרמני מקס שלוסר. הסוג הכיל 9 מינים שונים, שהמין הטיפוסי ביניהם הוא Paracamelus gigas.

המאובנים שלו התגלו ברחבי ארצות הברית, בעיקר בתצורת אסמרלדה שבנבדה וכן באיטליה, בספרד, בצ'אד ובמחוז שאנשי בסין. הוא נכחד מאזורים אלה ושרד באמריקה הצפונית עד לפני מיליון שנה מזמננו, אז התקיים באזורים ארקטיים גבוהים. ככל הנראה הוא חי באזורי יער גבוהים והסתגל גם לתנאים יבשים יותר ואף למדבריות.

גודלו של הפרקמלוס היה גדול מכל הגמלים כמעט, דומה מאוד לטיטאנוטילופוס, אך קטן יותר מהמגקמלוס. הוא הגיע לגובה של מעל 3 מטרים ולמשקל של מעל 900 קילוגרם. על גבו בלטה דבשת כמו של הגמלים המודרניים והיא עזרה לו לשאת תנאי יובש ורעב ממושכים, אך הייתה מעט יותר נמוכה מדבשת הגמלים המודרניים. הוא היה בעל רגליים רחבות שאיתם יכל לחצות מדבריות בלי מאמץ.

הפרקמלוס חי לצד פאונה נכחדת צפון אמריקאית שכללה ממותות, סוסיים נכחדים, ביזוני ענק, טיגריסים שנחרביים ודובים קצרי-פנים טורפים. פאונה זו נכחדה עקב שינויי אקלים קרים וכן בשל ציד משבטים אנושיים.

==קישורים חיצוניים==

איור של עדר פרקמלוסים לצד [[גרבילים.]]

קטגוריה:גמליים פרהיסטוריים
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה של הנאוגן באירואסיה
קטגוריה:מגה-פאונה של הפליסטוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:יונקים שחיו בנאוגן באמריקה הצפונית
קטגוריה:יונקים שחיו בפליסטוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מכפילי פרסה שחיו בנאוגן
קטגוריה:מכפילי פרסה שחיו בפליסטוקן
פלאופרדוקסיה

פלאופרדוקסיה (שם מדעי: Paleoparadoxia; מילולית: "פרדוקס עתיק") הוא סוג נכחד של פרסתן מהסדרה הנכחדת דסמוסטיליים, אשר היה קרובם של הפילאים והתחשאים. הוא חי בתקופת המיוקן בטווח של 20 עד 10 מיליון שנה לפני זמננו והתאים לחיים בים. הסוג הוגדר ב-1959, והמאובנים שלו התגלו לחופי האוקיינוס השקט ביפן (במחוזות אוקיאמה ופוקושימה), באלסקה, ובבאחה קליפורניה שבמקסיקו. סוג זה כלל 2 מינים: Paleoparadoxia media ו-Paleoparadoxia tabatai.

הפלאופרדוקסיה דמה במראהו לתחש המשכן והגיע לאורך 2.2 מטרים ולמשקל 900 קילוגרם. הוא היה קרובו של הדסמוסטילוס, ונראה ששני הסוגים חפפו בתפוצתם. יונקים ימיים אלה התאימו לאכילת צמחים ימיים כמו עשבי ים, ירוקיות ואצות שונות. הם היו בעלי לסתות כבדות ובשרניות כמו של תחשים ושיניים הדומים לדחפור בצורתם שאיתם תלשו את העשבים מהערוגות או הסלעים. הם היו חסרי זנב ושחו בעזרת ארבע גפיים בדומה להיפופוטם על הקרקעית. עם זאת הם הותאמו גם לחיים מעבר לחופים והם יכלו לצלול לזמן רב מתחת למים.

בדומה לאריות ים או כלבי ים הם עלו לחופים כדי להתרבות.

==קישורים חיצוניים==

איור של פלאופרדוקסיה שוחה

קטגוריה:דסמוסטיליים
קטגוריה:יונקים שחיו במיוקן באמריקה הצפונית
קטגוריה:מגה-פאונה ימית של הנאוגן
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1959
מרסל רנו

מרסל רנו (בצרפתית: Marcel Renault; 14 במאי 1872 – 26 במאי 1903) היה תעשיין ונהג מרוצים צרפתי. אחד משלושת המייסדים של יצרנית הרכב "רנו", חברה שהקים עם אֶחָיו לואי ופרננד.

==ביוגרפיה==
רנו נולד בשנת 1872 בפריז למשפחה בורגנית שלה חמישה ילדים. אביו, אלפרד רנו, היה סוחר בדים וכפתורים אמיד, ואמו הייתה בת למשפחת סוחרים עשירה. בשנת 1899, בעוד מנהל את העסק המשפחתי, הקים יחד עם אחיו הגדול פרננד את חברת "רנו". כל אחד מהאחים השקיע בה הון עצמי של 60,000 פרנק צרפתי. בחברה הועסקו 60 עובדים, ביניהם האח הצעיר לואי, שהיה אחראי על תכנון המכוניות. בשנה הראשונה לייסוד החברה יוצרו 76 יחידות.

==קריירת מרוצים==
במקביל לייצור המכוניות מרסל ולואי השתתפו במרוצים שונים. באוגוסט 1899 התחרו השניים במרוץ פריז–טרוביל, שהתקיים בין הערים, וזכה בניצחון הראשון בקריירה. מרסל השתתף בכמה מרוצים שונים, ביניהם מרוץ פריז–טולוז–פריז, שמסלולו היה באורך של 1,448 קילומטרים, כחלק מאירועי אולימפיאדת פריז בשנת 1900. בהמשך לא הכיר הוועד האולימפי באירוע כחלק מאירועי האולימפיאדה. בשנת 1901 התחרה במרוץ פריז–בורדו (מקום 13) ומרוץ פריז–ברלין (לא סיים). שנה לאחר מכן לא הצליח לסיים את מרוץ פריז–אראס, אך רשם ניצחון במרוץ פריז–וינה

ב-24 במאי 1903, ימים ספורים לאחר יום הולדתו ה-31, נפצע קשות בתאונה שאירעה במהלך מרוץ פריז–מדריד. ליד העיר פואטייה יצא מרסל לעקיפה, ובשל ענן אבק סמיך הוא לא הבחין בעיקול הדרך בזמן. מכונית הרנו שנשאה את הספרה 63 ירדה מהכביש במהירות של 100 קמ"ש לתוך התעלה והתהפכה. כתוצאה מההתהפכות הועפו מהרכב רנו והמכונאי שהיה עמו למרחק של כמה מטרים. המכונאי סבל משברים בלבד. רנו נפגע בעמוד השדרה, שקע בתרדמת ומת מפצעיו יומיים לאחר מכן.

זמן קצר לאחר מותו הוקמה אנדרטה בצורת אובליסק לזכרו בסמוך למקום התאונה. בשנת 2019 הועברה האנדרטה למרכז הכפר, מרחק של 2.5 ק"מ צפונית-מזרחית למקום התאונה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נהגי מכוניות מרוץ צרפתים
קטגוריה:תעשיינים צרפתים
קטגוריה:נהגי מכוניות מרוץ שנהרגו על המסלול
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1872
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1903
דויד סימאו

דויד מרטינס סימאו (בצ'כית: David Martins Simão; נולד ב-15 במאי 1990) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר בארוקה.

==קריירה==
סימאו נולד בצרפת למשפחה פורטוגזית, ואת רוב קריירת המשחק שלו בקבוצות הנוער העביר במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון.<ref></ref> ב-19 בינואר 2008 זומן לראשונה למשחק הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו, אך לא שיחק.<ref></ref> הוא גם זומן לצמד משחקי הקבוצה בליגה האירופית נגד חטאפה, אך לא שיחק.<ref></ref>

בתחילת עונת 2009/2010 הושאל לפאטימה מהליגה השנייה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-13 באוגוסט בהפסד הליגה 0–1 לסנטה קלרה,<ref></ref> וב-26 בספטמבר כבש את שער הבכורה שלו בתיקו 1–1 עם ז'יל ויסנטה.<ref></ref>

ב-17 ביוני 2010 הושאל לפאסוס די פריירה מליגת העל הפורטוגלית.<ref></ref> הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ב-14 באוגוסט.<ref></ref> במהלך העונה הוא החמיץ חמישה משחקים בלבד, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי בליגה.

בתום העונה הוא שב לבנפיקה, אך לא שיחק כלל במשך חצי עונה, וב-17 בינואר 2012 הושאל לאקדמיקה דה קוימברה מליגת העל הפורטוגלית.<ref></ref> הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגה הבכירה בבעיטה מ-36.5 מטרים בהפסד קבוצתו 1–2 לספורטינג בראגה.<ref></ref>

ב-31 ביולי 2012 הושאל למאריטימו, גם היא מליגת העל.<ref></ref>

בסוף יוני 2013 תם חוזהו עם בנפיקה, והוא חתם לשלוש שנים בארוקה, העולה הטרייה לליגה הבכירה.<ref></ref>

בתחילת עונת 2016/2017 עבר בהעברה חופשית לצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית, שהייתה לקבוצתו הראשונה מחוץ לפורטוגל. ב-28 במאי 2017 כבש צמד בניצחון קבוצתו בדרבי 3–0 על לבסקי סופיה.<ref></ref>

ב-31 באוגוסט 2017 חזר לפורטוגל,<ref></ref> וחתם בבואבישטה מהליגה הפורטוגלית הבכירה.<ref></ref>

בינואר 2019 חתם ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.<ref></ref>

ביוני 2019 חתם עד לתום עונת 2021/2022 בא.א.ק. אתונה מליגת העל היוונית.<ref></ref>

ב-5 בפברואר 2020 הושאל להפועל באר שבע עד לתום העונה, עם אופציה לרכישה. בתום העונה שב לא.א.ק. אתונה.

ב-3 בינואר 2021 הושאל למוריירנסה עד לסוף העונה.

ב-10 בינואר 2022 חזר לארוקה.

==חיים אישיים==
אחיו, ברונו , גם הוא כדורגלן, ומשחק בעמדת המגן.<ref></ref>

==תארים==
;אקדמיקה דה קוימברה
* הגביע הפורטוגלי: 2011/2012<ref></ref>

; הפועל באר שבע
* גביע המדינה: 2019/2020

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:קשרי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני פאטימה
קטגוריה:כדורגלני פאסוס די פריירה
קטגוריה:כדורגלני אקדמיקה דה קוימברה
קטגוריה:כדורגלני מאריטימו
קטגוריה:כדורגלני ארוקה
קטגוריה:כדורגלני צסק"א סופיה
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני רויאל אנטוורפן
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני מוריירנסה
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1990
גאר פורמן

גאר פורמן (באנגלית: Gar Forman; נולד בשנת 1960) הוא מאמן ומנהל קבוצות כדורסל אמריקאי, אשר שימש כג'נרל מנג'ר של שיקגו בולס מליגת ה-NBA בין השנים 2009–2020.

==קריירת אימון==
פורמן נולד בעיר מוראגה אשר באזור מפרץ סן פרנסיסקו בקליפורניה. בין השנים 1978–1982 למד שיווק ומנהל עסקים באוניברסיטת המדינה של יוטה, ובמהלך שנתו האחרונה שימש במקביל כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה. בשנת 1982 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של "מכללת המדבר" (College of the Desert), אשר בעיר פאלם דזרט בדרום קליפורניה. בין השנים 1985–1987 היה עוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של ניו מקסיקו, ובעונת 1987/1988 החזיק בתפקיד דומה באוניברסיטת המדינה הפוליטכנית של קליפורניה בפומונה ("קאל פולי פומונה").

בשנת 1988 חזר לקבוצת מקסיקו סטייט, בה החזיק בתפקיד עוזר המאמן עד לשנת 1994. ב-4 העונות הבאות היה עוזר מאמן בקבוצת אוניברסיטת המדינה של איווה, תחת המאמן הראשי טים פלויד.

==קריירה כג'נרל מנג'ר==
לקראת עונת מונה פלויד למאמן הראשי של שיקגו בולס, ובהמלצתו מונה פורמן לסקאוט של הקבוצה. בשנת 2004 קוּדם פורמן לתפקיד סקאוט ראשי, ובמאי 2009 מונה לג'נרל מנג'ר של הבולס. בקיץ 2010 מינה את טום ת'יבודו למאמן הקבוצה במקומו של ויני דל נגרו, וצירף את קרלוס בוזר במסגרת עסקת "החתמה והעברה" (Sign-and-trade) עם יוטה ג'אז; פעולות אלו זיכו את פורמן בפרס מנהל השנה ב-NBA לעונת , אותה סיימו הבולס עם המאזן הטוב ביותר בליגה, 62–20. באותה עונה העפילה שיקגו לגמר האזור המזרחי בפלייאוף, בהובלתו של ה-MVP של העונה הסדירה דריק רוז, אך הודחה על ידי מיאמי היט בתוצאה 1–4.

באפריל 2020 פוטר פורמן מתפקידו בשיקגו, לאחר 22 שנים במועדון, והוחלף על ידי ארתוראס קרנישובאס.

בין פעולותיו הבולטות לאורך תקופתו בשיקגו:
*בדראפט 2011 בחר את ג'ימי באטלר בבחירה ה-30.
*בינואר 2014 העביר את לואול דנג לקליבלנד קאבלירס בתמורה לאנדרו ביינום ו-3 בחירות דראפט עתידיות.
*בדראפט 2014 בחר את יוסוף נורקיץ' (בחירה 16) וגארי האריס (בחירה 19), ושלח את שניהם בטרייד לדנוור נאגטס בתמורה לדאג מקדרמוט (בחירה 11) ואנתוני רנדולף.
*ביולי 2014 החתים את פאו גאסול וניקולה מירוטיץ'.
*ביוני 2016 העביר את דריק רוז וג'סטין הולידיי לניו יורק ניקס, בתמורה לרובין לופז, חוסה קלדרון וג'ריאן גרנט.
*ביולי 2016 החתים את דוויין וייד.
*ביוני 2017 העביר את ג'ימי באטלר וג'סטין פטון למינסוטה טימברוולבס, בתמורה לזאק לאבין, כריס דאן ולאורי מארקנן (הבחירה השביעית בדראפט 2017).
*בדראפט 2018 בחר את ונדל קרטר בבחירה השביעית.
*בפברואר 2019 העביר את בובי פורטיס וג'בארי פארקר לוושינגטון ויזארדס, בתמורה לאוטו פורטר.
*בדראפט 2019 בחר את קובי וייט בבחירה השביעית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קליפורניה: אישים
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מנהלי קבוצות ב-NBA
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של יוטה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1960
מריה בבק

מריה בבק (בבלארוסית: Мария Бабак) הייתה חסידת אומות עולם בלארוסית, אשר הצילה מספר יהודים במלחמת העולם השנייה.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
מריה בבק התגוררה בעיירה הלוסק שבמחוז פולסיה (היום מוהילב). ב-12 לדצמבר 1941, עם פלישת הצבא הנאצי למקום, נצטוו כל המשפחות היהודיות בעיירה להתייצב בכיכר העיר עם מסמכיהם ורכושם. מספר ימים קודם לכן, נצטוו מכבי האש המקומיים לחפור תעלות בפאתי העיר, על מנת לשמש כבורות ירי. עם היוודע הדבר, חלק מהיהודים ניסו להימלט מהאזור, אולם הם נתפסו ונורו בידי שוטרים שהקיפו את העיר. במקביל, מספר מאנשי העיירה נרתמו לעזור ליהודים והצילום ממוות. עם תחילת האקציה, מריה בבק החביאה את חיה ואברהם קצמן ואת חמשת ילדיהם - יעקב, יורי, יוסיף, חסיה ואנטולי. בנוסף, מריה הצילה גם את הואה מקלר ואת ביתה אמה וכן את אחיינה מנדל רובינסון שאיבד את הוריו ואת אחיו הצעירים בזמן שברחו מהאקציה. השלושה עברו ליד הבית של מריה בזמן שנמלטו, והחליטו לבקש עזרה. כעבור שלושה ימים, קרוב משפחה של מריה עזר לעשרת המסתתרים לצאת מהלוסק בחשאי, להיכנס ליער ולהצטרף לפרטיזנים סובייטים. כל העשרה שרדו עד סוף המלחמה.<ref name=":0">תיק חסידי אומות עולם מספר 11051 ב"יד ושם"</ref>

== לאחר המלחמה ==
חלק קטן מהניצולים חזרו להלוסק והשאר עברו להתגורר בערים אחרות בשטח ברית המועצות. הניצולים הקפידו להפגש מדי שנה בהלוסק על מנת להודות למריה על אומץ לבה ועל תרומתה להצלתם.<ref name=":0" />

== הכרה והנצחה ==
ב-2006 פנה מנדל רובינסון במכתב ליד ושם וביקש להכיר במריה בבק כחסידת אומות עולם. ב־6 במאי 2007, זכתה מריה בבק בתואר על תרומה להצלה של עשרת היהודים. טקס הענקת המדליה התקיים בשגרירות ישראל בבלארוס, ובנה של מריה קיבל את המדליה בשמה. שמה של מריה נחרט על קיר הכבוד של יד ושם.<ref name=":0" />

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בלארוסיות חסידות אומות העולם
אנה איגומנובה

אנה איגומנובה (באנגלית: Anna Igumnova; 1889 – 1985) הייתה דוקטור לכימיה, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה אם ובת ממוות בידי הנאצים.

== קורות חיים ==

נולדה ברוסיה למשפחה אריסטוקרטית.

בשנת 1917 איגומנובה ובעלה שהו בחופשה באירופה כאשר פרצה מהפכת אוקטובר, ולכן נבצר מהם לשוב מהחופשה לביתם ברוסיה. איגומנובה סיימה את לימודיה בברלין וקיבלה תואר דוקטור בכימיה. תואר זה הוביל אותה ואת משפחתה לסלובקיה כדי לעבוד במכון מחקרי בתחום.

איגומנובה הייתה אם לשני ילדים. בשנות ה-30 עברה אנה להתגורר בעיירת הספא המפורסמת פיישטיאני שבסלובקיה, ושם עבדה במכון מחקר בתחום הכימיה.<ref name=":0"></ref>

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
במכון המחקר עבדה עמה אישה יהודייה בשם אליס וינטר מבית טאדילך מברטיסלבה שהצטרפה למכון בשנת 1942. עבודתה במכון הייתה סודית וכללה בין היתר כתיבת מרשם למחלת פרקים. עבודתה זו זיכתה אותה במסמכים שהגדירו אותה כחריגה. וינטר הייתה אם לילדה בת 11 ששמה אריקה, ולילדה נוספת בשם קתרין שגרה בחלק אחר של המדינה עם אחותה של וינטר. בסוף אוגוסט בשנת 1939 הגיע בעלה של וינטר אל אנגליה לאחר שעזב את ברטיסלבה, כך הייתה אמורה לעשות שאר משפחתה אך אפשרות זו נבצרה מהם בגלל פרוץ מלחמת העולם השנייה וסגירת גבולות סלובקיה.

גרמניה כבשה את סלובקיה בתום המרד הסלובקי ולכן ב-30 בספטמבר 1944, כשקרבו הכוחות הסובייטיים לגבולות המדינה, התחדש גירושם של יהודי סלובקיה. איגומנובה, שהייתה עדה לגירוש מקרוב, החליטה לא להיות אדישה ולפעול להצלתם.

איגומנובה החליטה להציל את מכרתה אליס, ואת בתה אריקה, והחביאה אותן בחדר בבית מלון נטוש. בחדר הייתה אמבטיה שקועה ובה התחבאו וינטר ובתה במהלך היום מתוך חשש שיראו אותן דרך החלונות השבורים בחדר. את צרכיהן כגון אוכל, מים, ספרים וחדשות הייתה מספקת להן איגומנובה כל לילה. לאחר 3 חודשים בהן שהו הבנות במסתור הן הועברו על ידי איגומנובה להרים, ושם הצטרפה אליס לפרטיזנים והבת אריקה עברה להתגורר אצל משפחת איכרים. שהסכימה לקבלה תמורת תשלום. את התשלום סיפקה אנה כל שבועיים מכספים שהעבירו לה חבריה היהודים.<ref name=":1"></ref>

== לאחר המלחמה ==
איגומנובה הצליחה במשימתה לשמור על שתי הבנות מפני הנאצים והביאה לאיחודה של אליס עם בנותיה, לאחר שבאפריל 1945 נכנס הצבא האדום לסלובקיה ושחרר את היהודים באזור. בשנת 1946 היגרה אליס עם שתי בנותיה לארצות הברית. אך המשיכה לשמור על קשר עם איגומנובה עד למותה בשנות ה-80.<ref name=":1" />

== הכרה והנצחה ==
ב-19 באוקטובר 2010 הוכרה איגומנובה כחסידת אומות העולם<ref name=":0" />. טקס הענקת המדליה התקיים בשגרירות ישראל בברטיסלבה, בנוכחותם של קרובי המשפחה של איגומנובה. שמה של איגומנובה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אמות העולם ביד ושם.<ref>מכתב מאת יד ושם לאריקה חסן. מתוך תיק חסידת אומות עולם מספר 11413.</ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רוסים חסידי אומות העולם
קטגוריה:כימאים רוסים
קטגוריה:כימאיות
קטגוריה:מדעניות רוסיות
קטגוריה:חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: סלובקיה
קטגוריה:ילידות 1889
קטגוריה:נפטרות ב-1985
יוזף בלהה

יוזף בלהה (בצ'כית: Josef Bleha; 17 ביולי 1894 – לא ידוע), צ'כי, מחסידי אומות העולם, אשר סיכן את חייו כשפעל להקל על חיי היהודים בגטו טרזין בזמן השואה. על פועלו זה זכה בתואר חסיד אומות העולם בשנת 1994.<ref name=":0"></ref>

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
יוזף בלהה נולד בשנת 1894 ליוזף ואנה בלהה. אביו היה מורה. הוא חי בעיר טרזין, שם הייתה בבעלותו חנות טבק. עוד לפני הפינוי המלא של התושבים הארים מהשטח שיועד לגטו היהודי, בלהה שימש כמתווך בין היהודים שכבר שהו בגטו לבין בני משפחותיהם מחוץ לו, שהעבירו לאסירים כסף ומזון. הקשר נוצר בעזרת תושב יהודי בגטו אשר הורשה לקנות אמצעי מחייה מחוץ לגטו. היהודי ניצל את הרשות לעזוב את הגטו על מנת לרכוש ציוד וכן להתעדכן אצל בלהה בדבר התקדמות כוחות בעלות הברית ולהעביר באמצעותו הודעות מתושבי הגטו. כל יום כחמש-עשרה הודעות נשלחו מתוך הגטו; בלהה קרא את ההודעות בנוכחות המקשר תושב הגטו, קרע את המסרים והשליך אותם. בזכות זכרונו המופלא, בלהה זכר את ההודעות שקרא בעל-פה בלי לשכוח דבר. גם ארוסתו, שחיה בפראג, הייתה מעורבת וביתה הפך למוקד איסוף ההודעות שנשלחו מתוך הגטו.<ref name=":1">תיק חסיד אומות העולם ביד ושם.</ref><ref name=":0" />

ביוני 1942, עקב פינוי כל התושבים האריים הנותרים מהעיר טרזין, עבר בלהה לגור בעיר בוֹאוּשׁוֹוִיץ <ref>litomerice לפי ורה שיף, מסמכים אחרים מצביעים על בואושוויץ.</ref>, הצמודה לטרזין, ומשם המשיך לתמוך בתושבי הגטו. בלהה היה מתגנב למעברים התת-קרקעיים מתחת לגטו ומבריח אוכל לתושביו.

מבין תושבי הגטו, בלהה עזר לבני משפחת כץ אשר גורשו לגטו במאי 1942: האב זיגפריד - שהתחבר עם בלהה לאחר שעבדו יחד במשרד הכלכלה, האם אלזה, ובנותיהן אוה וּורה. המשפחה הכירה את בלהה היטב, והוא דאג לרווחתם. מלבד העזרה החומרית, הוא עזר להם להגיע להבדק אצל רופא הגטו, ד"ר רוברט טאריאן (Tarian), לארינגולוג בבית החולים "הוהנלב" (Hohenelbe), שעזר להם להשיג פטור מגירוש למזרח תוך שניצל את קשריו עם ראש האלטסטנראט בגטו טרזין - יעקב אדלשטיין. מבין כל בני משפחת כץ, רק ורה שרדה את השואה.<ref name=":1" />

באביב 1943 ערכו אנשי הגסטפו בפראג חיפוש מפתיע בביתה של ארוסתו של יוזף בלהה. הארוסה נלקחה לחקירה שבמהלכה חשפה את פעילותו של בלהה. בלהה נאסר ונכלא במבצר טרזין, משם נשלח למחנה אורניינבורג שבגרמניה. באפריל 1945 נשלח שוב לעיר ניורופין, גם היא בגרמניה. הוא היה אדם חולה ושבור כאשר הצלב האדום לקח עליו חסות, ולאחר החלמתו שב לעיר בואושוויץ. אין מידע על קורותיו לאחר מכן.<ref name=":0" />

== לאחר המלחמה ==
ורה כץ (לאחר נישואיה - ורה שיף), היחידה ששרדה את השואה מבין המשפחה שבלהה עזר לה, עברה לגור בקנדה.<ref name=":1" /> לא ידוע על אודותיו של יוזף בלהה עצמו לאחר המלחמה.

== הכרה והנצחה ==
כאות תודה מהעם היהודי על תמיכתו באוכלוסייה היהודית בגטו טרזין, הוכר בלהה על ידי מדינת ישראל ויד ושם כחסיד אומות העולם בתאריך 10 באוגוסט 1994, בטקס אשר נערך בפראג בירת צ'כיה, לא בנוכחותו.<ref name=":0" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נפטרים ב-1945
קטגוריה:צ'כים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידי 1894
מרי ואולדריך אוהרה

אולדריך ומרי אוהרה (בצ'כית: Marie Oherová; 20 בדצמבר 1907 – 24 באוגוסט 1984, Oldřich Ohera; 5 בינואר 1908 – 21 באפריל 1945) היו זוג אזרחים צ'כים, אשר הצילו יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החבאתם מפני הנאצים והוכרו כחסידי אומות העולם.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנים 1942– 1945, התגוררו מרי ואולדריך אוהרה בכפר בשם זקרוב, קילומטר מהכפר טרשיצה במחוז אולומוץ אשר בצ'כיה.

כמעט כל טרשיצה ידעה על משפחת וולף היהודית, שהסתתרה במקום, אך איש לא דיווח עליהם. ביוני 1942 קיבלו בני משפחת וולף - ברתולד, רוזאלי, בתם פליסיטאס והבן אוטו, הודעה להתייצב בבירת המחוז אולומוץ לצורך שילוח לגטו טרזיינשטט. משפחת וולף שלחה את מזוודותיה למקום האיסוף, אך הם עצמם חיפשו מקלט במקום מסתור, אותו הכינו מראש ביער הסמוך לכפר. ירוסלב זדריל, גנן צ'כי, שהיה מאוהב בפליסיטאס וולף בת ה-22, דאג לשלומם ולאספקת המזון. באוקטובר 1942, עם הופעת החורף, העביר זדריל את המשפחה לבקתה קטנה בגן הירק שלו, שם הם נשארו עד האביב שלאחר מכן. מאוחר יותר עברה משפחת וולף לצריף בבעלות פרנטישק ומארי זבוריל בכפר. זדריל, שלא הצליח לספק מזון לארבעה אנשים לבדו, גייס את עזרתם של כפריים אחרים, ובמיוחד לודמילה טיכא, רופאת שיניים צעירה, שסיפקה למשפחה - אוכל, ספרים, סיגריות לברתולד, ונייר לאוטו הצעיר אשר ניהל יומן מהיום הראשון שלהם במסתור.

כשהחמיר המצב, בגלל נוכחותם של חיילים גרמנים בכפר, טיכא העבירה את המשפחה לכפר זקרוב, שם אכסנו אותם אולדריך ומארי אוהרה בביתם, משנת 1943 עד אביב 1945, מבלי לבקש תמורה.

ב-18 באפריל 1945, ימים ספורים לפני תום המלחמה, נכבש הכפר בידי כוחות הוולאסוב הפרו-נאצים. כל תושבי הכפר נעצרו אך לאחר מכן שוחררו, מלבד 19 צעירים שנורו ונשרפו למוות, ביניהם היה אוטו וולף, וכן אולדריך אוהרה אשר נרצח ב-21 באפריל 1945 כשהוא בן 37.

== לאחר המלחמה ==
מרי אוהרה שרדה את המלחמה ונפטרה ב-24 באוגוסט 1984 בגיל 76.

== הכרה והנצחה ==
ב-1 בינואר 2000, התקיים טקס בפראג ובו יד ושם הכירו במרי ואולדריך אוהרה כחסידי אומות עולם. ב-5 ביוני 2001 הוחלט להעניק להם מדליה לחסידי אומות עולם ושמם הונצח על קיר כבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צ'כים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1908
קטגוריה:צ'כים שנפטרו ב-1984
קטגוריה:נפטרים ב-1945
קטגוריה:זוגות חסידי אומות העולם
דיבי קנוד

קנוד דיבי (בדנית: Knud Dydby; 28 במרץ 1915 – 1 בספטמבר 2011) היה קצין משטרה דני, מחסידי אומות עולם, שנעזר במעמדו וסיפק מידע מודיעיני ומסמכים למחתרת הדנית, והשתתף בפעולות להעברתם של יהודים מדנמרק לשוודיה.

== קורות חיים ==
דיבי קנוד נולד בשם קנוד אולסן במרץ 1915 בווראפ, דנמרק. הוא גדל בעיר רנדרס שבחצי האי יוטלנד. אביו היה בעל חנות דפוס, ואחרי לימודיו בבית הספר, קנוד התמחה בטיפוגרפיה. התחביב האהוב עליו היה שיט. כשמלאו לו 18, קנוד גויס לשירות צבאי חובה, וועדה צבאית שיבצה אותו לשרת כשומר ראשו של המלך הדני. לאחר סיום שירותו ולאחר הפלישה הגרמנית למדינה, ב-9 באפריל 1940 קנוד הצטרף כקצין למשטרה הממלכתית של דנמרק.<ref name=":0"></ref>

=== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ===
קנוד לקח חלק בפעילות המחתרת הדנית בקופנהגן, שפעלה להפצת מידע על המלחמה באמצעות עיתונים לא חוקיים ותמונות, בפעולות חבלה והברחת נשק. באוקטובר 1943, הנאצים הורו לאסוף את כל יהודי דנמרק. בשלב זה, קנוד התחיל לעזור לשירות הפליטים הדני-שוודי, שסייע לפליטים שברחו מהנאצים. המחתרת בשורותיה פעל, סייעה להעברת 1888 אנשים מדנמרק לשוודיה, רובם הגדול יהודים, ביניהם גם טייסים נטושים של בעלות הברית.<ref name=":0" /> קנוד עצמו סייע בהעברת יהודים לנמל נורדהבן בקופנהגן ובהעלתם לסירות דיג שהפליגו לשוודיה. בנוסף, בתוקף תפקידו כקצין משטרה, קנוד הצליח להדוף את הפקחים הגרמנים. לאחר מכן קנוד סייע בהעברת מכתבים אישיים של רבים שכבר הגיעו לשוודיה ובהעברת מידע לאנשי המחתרת הדנית שעבדו מתוך שוודיה. בעקבות דיווח על פעילות אנטי-גרמנית, קנוד נאלץ לשמור על פרופיל נמוך ולהשתמש במספר שמות. למרות הסכנה הוא המשיך בפעילותו, ועד סוף המלחמה במאי 1945 הוא הצליח להעביר משלוחים כמעט יום יומיים למען המחתרת.<ref name=":1"></ref>

=== לאחר המלחמה ===
קנוד היגר לארצות הברית ב-1957. תחילה ניהל חברת יבוא קטנה בניו יורק, ואז עבד כטיפוגרף בבית דפוס. הוא נשא אישה ממוצא דני, עבר להתגורר בסן פרנסיסקו ולזוג נולדה בת אחת.<ref name=":0" />

== הכרה והנצחה ==
קנוד זכה לתוארי כבוד מארצות הברית ובריטניה על פעילותו במחתרת הדנית, שסייעה בין היתר לטייסי בעלות הברית. ב-21 בדצמבר 2004, דיבי קנוד הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם בטקס בסן פרנסיסקו.<ref name=":1" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ילידי 1915
קטגוריה:נפטרים ב-2011
יואכים פון זדטוויץ

יואכים אולריך מקס אוגוסט פון זדטוויץ (בגרמנית: Joachim Ulrich Max August Graf von Zedtwitz; 11 ביוני 1910 – 10 באוקטובר 2001) היה סטודנט לרפואה בפראג, צ'כיה, ממוצא גרמני, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודים ממוות בידי הנאצים.

== קורות חיים ==
נולד למשפחת פון זדטוויץ באוסטריה, משפחה ממוצא גרמני. ב-1939 נסע יואכים לפראג כדי ללמוד רפואה ושם הכיר את מילנה יסנסקה. לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939, סייע יחד עם מילנה יסנסקה ליהודים רבים ובכך הציל את חייהם.
=== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ===
יואכים פון זדטוויץ סייע ליהודים, ביחד עם פעילים פוליטיים אנטי-נאצים, ליהודים שרובם היו פעילים פוליטית לברוח לחו"ל. פעילות החילוץ עצמה אורגנה מביתה של ידידתו מילנה יסנסקה באופן הבא: זדטוויץ היה מגיע לביתה של יסנסקה בפראג ומשם הסיע את הנמלטים לאזור מורבסקה-אוסטרבה, בסמוך לגבול הפולני אותו הבריחו. משם יכלו לעבור לפולין בעזרת מדריכים מקומיים. עם זאת, לאחר כיבוש פולין על ידי הנאצים בספטמבר 1939, אפשרות זו כבר לא הייתה קיימת. במרץ 1940 נעצר זדטוויץ ונחקר על ידי הגסטפו בנוגע ליחסיו עם יסנסקה. חוקריו לא ידעו דבר על פעילות העזרה שהושיט ליהודים, אך ידעו על כוונתו לעזוב לאנגליה, מתוך מכתבים שנמצאו בדירתה של יסנסקה. הוא נעצר ב-27 במרץ 1940. בחקירתו נשאל רק על פעילותה של יסנסקה. הוא נכלא לכ - 15 חודשים, בהם העמיד פנים כחולה נפש ולכן שוחרר בטענה שאינו שפוי.<ref></ref> עם שחרורו מן הכלא, אושפז זדטוויץ לאחר שבילה תקופה כמטופל במרפאות פסיכיאטריות. לאחר שהבריא, הוא שוחרר, והועסק עד סוף המלחמה כמתמחה במרפאות בעיירות שונות. לקראת סוף המלחמה חי בברלין, שם הוא שיתף פעולה עם קבוצת התנגדות.<ref name=":0" />

=== לאחר המלחמה ===
זדטוויץ ויתר על אזרחותו הגרמנית בעקבות הפלישה הגרמנית לצ'כוסלובקיה ב־1938. מעולם לא תבע אותה בחזרה מחמת בושה על הפשעים שביצעו הנאצים. לאחר עליית השלטון הקומוניסטי ב-1948 בצ'כוסלובקיה, עזב זדטוויץ את המדינה לשווייץ. ב־1980 קיבל אזרחות שווייצרית וחי שם עד מותו.<ref name=":0"></ref>

=== הכרה והנצחה ===
ב-14 בדצמבר 1994, יד ושם הכיר ביואכים פון זדטוויץ כחסיד אומות העולם. הטקס נערך בעיר ברן בשווייץ. שמו הונצח על קיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם, בירושלים ביד ושם.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.yadvashem.org/he/righteous/stories/jesensk%C3%A1/count-von-zedtwitz.html יואכים פון זדטוויץ] באתר יד ושם
== הערות שוליים ==

קטגוריה:גרמנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1910
קטגוריה:נפטרים ב-2001
קונספסיון פאיה בלאסקס

קונספסיון פאיה בלאסקס (בספרדית: Concepción Faya Blásquez; 30 בנובמבר 1905 – 20 במאי 1979) הייתה חסידת אומות עולם ספרדית, ששיכנה בביתה שישה יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, ובכך תרמה להצלתם.

== קורות חיים ==
קונספסיון נולדה ב-30 בנובמבר 1905 באנדלוסיה שבספרד. ב-1926 עברה לגור בפמיירס, שבגבול הצרפתי-ספרדי יחד עם בעלה, כיוון שהיה דרוש בצרפת כוח עבודה זר בעקבות מלחמת העולם הראשונה. קונספסיון מצאה עבודה במפעל בגדים ולבני הזוג נולדו ארבעה ילדים. במהלך מלחמת האזרחים בספרד, המשפחה שבה לספרד. בעלה הצטרף לצבא הרפובליקני הספרדי ונהרג במלחמה. קונספסיון האלמנה החליטה לחזור עם ילדיה לפמיירס.<ref name=":0"></ref>

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
כאשר החלה מלחמת העולם השנייה בצרפת, קונספסיון וילדיה נכלאו במחנה הריכוז ריווזאלט שבצרפת, בדומה לאזרחים ספרדים נוספים. הם נשארו שם עד לנובמבר 1942, אז הועברו למחנה המעצר גירס בדרום צרפת. במחנה המעצר הכירה קונספסיון את אליס מזרחי ואת שני ילדיה ,ז'אק וג'יזל. בני המשפחה הגיעו מפריז לאחר שבעלה של אליס נעצר בביתם בשנת 1942 על ידי אנשי ממשלת וישי ונשלח מזרחה, ולא שב. בעקבות מעצרו אליס החליטה לברוח עם שני ילדיה, ולשנות את שם משפחתם למורנו, שם נעוריה, על מנת לנסות למנוע את גירושם לאושוויץ. הם נתפסו בניסיון בריחתם ונשלחו למחנה המעצר גירס. בין אליס וקונספסיון התפתחה חברות במהרה.<ref name=":0" />

קונפסיון וילדיה שוחררו ב-26 במאי 1943 ממחנה המעצר ושבו לפמיירס. גם אליס וילדיה, הודות לדודתה, שוחררו מהמחנה זמן קצר לאחר מכן. אליס ידעה שאין לה ולילדיה מקום בטוח להגיע אליו ולכן החליטה לכתוב לקונספסיון ולבקש את עזרתה. קונספסיון מייד הסכימה לארח את אליס וילדיה בדירתה הצנועה בת שני חדרי השינה שבפמירס.

בהמשך, קונספסיון נענתה לבקשתה של אליס להביא לפמיירס גם את שני אחייניה מוריס ורג'ין מורנו. קונספסיון הגיעה לפריז בעצמה והביאה את הילדים תחת זהויות בדויות לפמיירס בבטחה. במרץ 1944 לאליס נולד בנה השלישי, מישל. כך גרו בצפיפות 11 אנשים בדירתה הקטנה של קונספסיון, בהם שישה חיו תחת זהות בדויה. קונספסיון הציגה את ילדי משפחת מזרחי לשכניה כאחייניה מפריז. כולם התייצבו בכנסייה בכל יום ראשון כדי להימנע מחשדות מצד השכנים. משפחת מזרחי נשארה יחד עם קונספסיון עד לסיום המלחמה. קונספסיון עבדה במספר עבודות על מנת להשיג כסף כדי להאכיל את כל בני הבית.

במהלך כל תקופת שהותה של משפחת מזרחי בביתה של קונספסיון, היא מעולם לא היססה לעזור, למרות הסכנה הגדולה שנשקפה במעשה זה לקונספסיון ולארבעת ילדיה.

מוריס ורג'ין העידו כי "קונספסיון הייתה אישה שקטה, מדהימה ואמיצה, לה אנו חבים את חיינו."<ref name=":1">יד ושם, תיק חסידי אומות העולם מס' 12123</ref>

== הכרה והנצחה ==
קונספסיון פאיה בלאסקס הוכרה ב-25 במאי 2011 על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. ביתה הבכורה, אנג'לה דביונה פאיה, קיבלה בשמה מדליה ותעודה המעידים על כך, בטקס שהתקיים בפריז.<ref name=":1" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרדים חסידי אומות העולם
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1905
קטגוריה:נפטרות ב-1979
מריה באביץ'

מריה באביץ’ (ברוסית: Мария Бабич; תאריך לידה לא ידוע – 28 באוקטובר 1971) הייתה אומנת אוקראינית, מחסידי אומות העולם, שהצילה במלחמת העולם השנייה תינוקת יהודיה ממוות בידי הנאצים בעיר רובנו.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
מריה באביץ' הייתה אומנת של אירית אוסיפוב, תינוקת שנולדה בשנת 1941 ליצחק ולמינה אוסיפוב, משפחה יהודית מהעיר רובנו.<ref></ref> אב המשפחה, יצחק אוסיפוב, גויס עם תחילת מלחמת העולם השנייה לצבא האדום. עם התקרבות הצבא הנאצי לרובנו, מינה אוסיפוב הצליחה למסור את ביתה אירית לאומנת שלה מריה, בתקווה שתשרוד את המלחמה. ב-6 בנובמבר 1941 נרצחה מינה על ידי הנאצים שעסקו בטיהור העיר. מריה, שהייתה מעל גיל 50, לקחה את התינוקת תחת חסותה, גידלה אותה במשך 4 שנים ודאגה לכל צרכיה באמצעיה הדלים. מריה הסתירה את יהדותה של אירית מחשש לחייהן. מריה סייעה גם ליהודים נוספים שהיו כלואים בגטו רובנו. מריה ואירית שרדו את המלחמה. לאחר המלחמה, חזר יצחק, אביה של אירית, לרובנו ומצא את בתו בחיים. אירית ויצחק היו הניצולים היחידים של משפחת אוסיפוב המורחבת.<ref></ref>

== לאחר המלחמה ==
לאחר המלחמה הפכה מריה לחלק בלתי נפרד ממשפחת אוסיפוב. מריה עלתה יחד עם המשפחה לישראל וחיה איתה בירושלים עד למותה. מריה באביץ' נפטרה בשנת 1971, ונקברה בבית הקברות במנזר הרוסי לנשים בעין כרם, ירושלים.<ref name=":0"></ref>

== הכרה והנצחה ==
ב-1 במאי 1962, מריה הייתה אחת מהראשונים לנטוע עץ בשדרת חסידי אומות העולם. ב-30 במאי 1978, לאחר מותה, הוכרה מריה באביץ' על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.<ref name=":0" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוקראיניות חסידות אומות העולם
קטגוריה:נשים אוקראיניות
קטגוריה:נפטרות ב-1971
סאבין מוטורה

סאבין מוטורה (ברומנית: ; 1 בדצמבר 1892 - 12 בדצמבר 1970) היה קצין בז'נדרמריה הרומנית בדרגת אלוף-משנה. הוא הופקד על שמירה ופיקוח מחנות המעצר גרוסולובו וופניארקה. הוא נקט בצעדים לפינוי האסירים היהודים מפניארקה לגרוסולובו, שהיה מחנה קרוב יותר לגבול רומניה, בניגוד לצו שהתקבל, להעבירם למזרח, בצעדה כפויה. הוא עשה ככל יכולתו כדי להציל את חייהם של היהודים, למרות העובדה שהוא סיכן את חייו ואת הקריירה הצבאית שלו. בזכות מעשיו הוכר כחסיד אומות העולם.

== קורות חיים ==
סאבין מוטורה נולד בשנת 1892 במאפוזני, רומניה, בן למיחאי ולאונטינה מוטורה. הוא סיים לימודי מסחר. בשנת 1915 בזמן מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין בצבא האוסטרו הונגרי. שנתיים לאחר מכן התגייס לצבא רומניה. בשנת 1920 הועבר לז'נדרמריה הרומנית בדרגת סרן, ובין 1934–1937 מונה מוטורה למפקד בלוגוז'.

== פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים ==
באמצע מאי 1943, מוטורה הורד מדרגת קצין קרבי למפקד מחנה מכיוון שסירב למלא פקודה שהייתה מנוגדת למצפונו. מוטורה מונה למפקד מחנה המעצר ואפניארקה שבאוקראינה שם שהו 700 עצורים. מוטורה נהג במגורשים בהגינות רבה, ושיפר את תנאי השהות במחנה. ב-14 באוקטובר 1943 הוחלט על חיסול המחנה בשל קרבתו לחזית המלחמה. בהתאם לצו האסירים אמורים היו להישלח מזרחה אך לאחר מאבק שניהל מוטורה נשלחו 565 אסירים פוליטיים ויהודים, תחת פיקודו למחנה גרוסולובו באוקראינה שהיה קרוב לגבול רומניה. מוטורה התמנה למפקד המחנה והעניק לאסירים היהודיים הקלות שלא התקבלו במחנות אחרים. הם הועסקו בעבודות חקלאות שונות שעבורם קיבלו מצרכי מזון, והורשו לנהל פעילויות תרבות וליצור קשר עם משפחותיהם. במרץ 1944, נקבעה פעולה לחיסול כל האסירים בגטו על ידי המשטרה הגרמנית. אך סאבין מוטורה העניק ליושבי הגטו הגנה. ערב לפני הפעולה המתוכננת, יצא עם שאר האסירים והוביל אותם בהליכה של 35 קילומטרים לבסרביה. הוא דאג לכך שיוכרו כעובדי רומניה בצבא ולא כאסירים פוליטיים. כתוצאה מפעולה זו, הגיעו היהודים למחנה טרגו ז'יו ברומניה, שם הם נשארו עד לשחרורם באוגוסט 1944. סאבין מוטורה הציל את חייהם של כ־608 יהודים בתקופת השואה.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>

== לאחר המלחמה ==
כשחזר לרומניה, מוטורה נחקר על ידי כוחות הביטחון, שירות המודיעין הסודי והפיקוח הכללי של הז'נדרמריה, במשך שלושה שבועות. לבסוף, המשיך לשרת בצבא אך כאזרח, ועם פרישתו קיבל פנסיה צבאית. מוטורה נפטר בדצמבר 1970 בגיל 78. רבים מהיהודים שניצלו על ידי מוטורה היגרו לישראל או למדינות אחרות, ואחרים הגיעו לתפקידים שונים, חלקם חשובים מאוד בהנהגה המדינית החדשה ברומניה.תעודת הכבוד שהוענקה למוטורה מיד ושם

== הכרה והנצחה ==
ב־3 במרץ 1983 סאבין מוטורה הוכר על ידי יד ושם כ.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* תיק חסידי אומות עולם מספר M.31.2/2394, בארכיון יד ושם

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רומנים חסידי אומות העולם
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1892
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1970
So Many Ways

So Many Ways (בעברית: כל כך הרבה דרכים) הוא אלבום הבכורה של להקת הברקסטוניות.<ref name=":0"></ref> האלבום יצא לאור ב-6 באוגוסט 1996, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.<ref name=":0" /> מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים: "So Many Ways", "Only Love", "The Boss" – אשר שלושתם הגיעו למקום הראשון במצעד שירי הדאנס ו-"Slow Flow".

האלבום הגיע למקום ה-113 במצעד הבילבורד 200,<ref></ref> ולמקום ה-26 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ.<ref></ref>

== רקע ==
הברקסטוניות החלו את דרכן במקור בשנת 1989 והן חתמו באותה התקופה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים אריסטה רקורדס, שכלל את טוני ברקסטון וארבע אחיותיה: תמר, טרינה, טווונדה וטרייסי. שנה לאחר, מכן הוציאו את השיר הראשון שלהן "Good Life". השיר לא זכה להצלחה וכתוצאה מכך הן פוטרו מאריסטה רקורדס.

למרות זאת, קולה של טוני תפס את אוזניהם של המפיקים אנטוניו אל. איי ריד והזמר והמפיק בייביפייס אשר הקימו באותה התקופה את חברת לה-פייס רקורדס ובעקבות כך הם החליטו להחתים אותה בשנת 1992 אצלם בחברה. בשנת 1996, שלושה מתוך אחיות המשפחה: תמר, טווונדה וטרינה החליטו להתאחד מחדש בלעדיי טוני ובלעדיי טרייסי שהייתה בהיריון באותו הזמן והוציאו אלבום זה.

== רשימת רצועות ==

== מיקומי שיא ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1996
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'רמיין דופרי
קטגוריה:אלבומי חברת אטלנטיק רקורדס