OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סטפן טושב

סטפן טושב (בבולגרית: Стефан Тошев; 18 בדצמבר 1859, סטארה זאגורה, האימפריה העות'מאנית – 27 בנובמבר 1924, פלובדיב, ממלכת בולגריה) היה גנרל בצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. תהילתו באה לו בזכות הניצחונות בקרב קובאדין, קרב דובריץ' והשתתפותו בקרב טורטוקאיה, אשר הטו את הכף בחזית הרומנית לטובת הבולגרים.

==תחילת הקריירה הצבאית==
טושב לחם במיליציית המתנדבים הבולגרית אופלצ'נצי, לצד הצבא הרוסי במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), אשר הובילה לעצמאות בולגריה, ושנה מאוחר יותר סיים את האקדמיה הצבאית בסופיה. טושב שירת כקצין משטרה במחוז האוטונומי רומליה המזרחית, עד לאיחודו עם נסיכות בולגריה.

במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885), לחם כמפקד פלוגה בקרב סליבניצה, שבו הצליחו הבולגרים לבלום את התקדמותם המהירה של הסרבים אל עבר הבירה סופיה. על חלקו בקרב זה זכה באות הנסיך בטנברג. בשנת 1908 הועלה לדרגת קולונל ופיקד על אוגדת חיל הרגלים הראשונה של סופיה. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה השתתף עם חטיבתו במספר קרבות בגזרת תראקיה ובכלל זה באזור איסטנבול. כן השתתף במלחמת הבלקן השנייה לאחר שהועלה לדרגה המקבילה לתת-אלוף בצה"ל ופיקד על האוגדה החמישית בגזרה הסרבית.

==מלחמת העולם הראשונה==
במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשהוא בדרגת גנרל, פיקד טושב על הארמייה השלישית של צבא בולגריה בחזית דוברוג'ה ועל הכוחות הבולגריים בקרב קובאדין ודובריץ', אשר הובילו ליתרון משמעותי בחזית הרומנית. חלק מהמקורות אף מייחסים לו תפקיד פיקודי בקרב טורטוקאיה. לטושב, איש צבא קשוח ובלתי מתפשר היו חילוקי דעות מהותיים על אופן ניהול הקרבות מול מפקד החזית מטעם מעצמות המרכז, הגנרל הגרמני אוגוסט פון מקנזן, עניין שהוביל להעברתו מתפקידו ומינויו לתפקיד מושל מקדוניה. את תפקידו בחזית תפס הגנרל סטפן נרזוב. ב-27 במרץ 1917 מונה למפקד חיל הרגלים הבולגרי. לאחר מלחמת העולם, הותר לגנרל טושב להישאר בשירות פעיל, להבדיל מקצינים רבים אחרים, והוא מונה למפקד הארמייה הרביעית.

==אחריתו==
ביוני 1919 פרש משירות פעיל ועסק בפעילות ציבורית, כיושב ראש האגודה של קציני המילואים של צבא בולגריה. לאחר המרד הקומוניסטי האלים והכושל שפרץ בחודש ספטמבר 1923 פעל טושב רבות לשיקום הנפגעים הרבים. טושב הלך לעולמו בעיר פלובדיב ב-27 בנובמבר 1924 ונקבר בעיר סופיה, בלווייה צבאית שבה נכח קהל אלפים.

==ראו גם==
* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בולגרים
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בולגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא בולגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:ילידי 1859
קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1924
ולדיסלב קוזקייביץ'

ולדיסלב קוזקייביץ (בפולנית: Władysław Kozakiewicz; נולד ב-8 בדצמבר 1953) הוא אתלט פולני בעבר, אלוף אולימפי (מוסקבה 1980) ושיאן עולם בקפיצה במוט בראשית שנות ה-80.

== ביוגרפיה ==
קוזקייביץ' נולד בשלצ'ינינקאי שבליטא למשפחה ממוצא פולני, ששבה לארצה בהמשך. ב-1977 הגיע להישג המשמעותי הראשון שלו, כשזכה באליפות אירופה באולם. ב-1979 שחזר את הישגו. ב-11 במאי 1980 שבר לראשונה את שיא העולם בקפיצה במוט. הוא קפץ לגובה של 5.72 מ' בתחרות במילאנו, ושבר את שיאו בן ארבע השנים של האמריקני דייוויד רוברטס. שיאו החזיק מעמד 3 שבועות בלבד, בטרם קפץ הצרפתי תיירי ויניירון לגובה של 5.75 מ'.

באולימפיאדת מוסקבה (1980) נערך מאבק צמוד בין קוזקייביץ' לבין הקופץ הסובייטי קונסטנטין וולקוב. הקהל באצטדיון קרא קריאות בוז ושרק לעברו של קוזקייביץ', כדי להוציאו מריכוז. אף על פי כן ניצח קוזקייביץ', תוך כדי קביעת שיא עולם חדש של 5.78 מ'. מיד לאחר הקפיצה ביצע תנועה מגונה לעבר הקהל. עד היום מכונה תנועה זו בפולין "מחוות קוזקייביץ'" (gest Kozakiewicza). לאחר האירועים דרש השגריר הסובייטי בוורשה מממשלת פולין לשלול מקוזקייביץ' את המדליה, בשל "העלבת העם הסובייטי". בתגובה, טענו הפולנים כי מדובר בתנועה בלתי רצונית שנבעה מהמאמץ שהפעיל. במדליית הכסף זכו בצוותא האלוף האולימפי היוצא אף הוא מפולין תדיאוש שלוסרסקי ווולקוב.

שיאו של קוזקייביץ' החזיק מעמד כ-11 חודשים, בטרם נשבר על ידי תיירי ויניירון שקפץ לגובה של 5.80 מ'. בשנת 1984 ערק קוזקייביץ' למערב גרמניה וזכה באליפות המדינה בשנים 1986 ו-1987.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה במוט (גברים)
קטגוריה:קופצים במוט פולנים
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:מהגרים מפולין לגרמניה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1953
אנליזה תרמוגרווימטרית

מכשיר המשמש לאנליזה תרמוגרווימטרית
אנליזה תרמוגרווימטרית (TGA) בכימיה אנליטית ובכימיה פיזיקלית, היא שיטת מדידה וניתוח של הקשר בין מסה של חומר לשינוי הטמפרטורה. לשם ביצוע המדידה מחממים את הדגם ובו-זמנית מודדים באופן רציף את המשקל שלו.

מכיוון שגם שינוי משקל וגם שינוי טמפרטורה ניתנים למדידה בדיוק גבוהה בעלות נמוכה יחסית, ומכיוון שמנתונים אלו ניתן לדלות מידע רב, יש חשיבות רבה למכשור ושיטה זו.

==מבנה התרמוגרווימטר==
החלקים החשובים בתרמוגרבימטר הם תא דגימה הנתון בתוך כבשן, ותא השוואה, המאזן את תא הדגימה על גבי מאזניים. מעבר לאלו יש גם מערכת להזרמת ופינוי גז, מעבר לבקרת טמפ'.

===הכבשן===
ברוב התרמוגרווימטרים הכבשן מתחמם על ידי חוטים ספירליים שמוזרם בהם חשמל. 
קצב החימום המקסימלי אליו מגיעים התרמוגרווימטרים הוא 200 מעלות צלזיוס לשנייה.
בתרמוגרווימטרים חדשניים נעשה שימוש בחימום באמצעות לייזר. 

===המאזניים===
הפרש הגבהים בין זרועות המאזניים נמדד בעזרת קרן מדיודה פולטת לייזר, או דיודה פולטת אור (Light emmiting diode). האור או הלייזר פוגעת במראה המוצבת על הזרוע, וזו מחזירה אותו למערך של תאים פוטו-וולטאים, על פי המקום שבו פוגע האור במערך, נקבע הפרש הגבהים בין הזרועות.

בנקודת המפגש בין שתי הזרועות של המאזניים מותקן מנוע, שעל פי הפרש הגבהים בין הזרועות מופעל ההספק של המנוע לאיזון בין הזרועות. מהספק זה מחושב הפרש המסה בין תא הדגימה לתא ההשוואה. תרמוגרווימטרים כאלו מגיעים לדיוק של מיקרוגרמים.

בתרמוגרווימטרים חדשניים מותקן באחת הזרועות גביש פיאזואלקטרי שמופעל עליו זרם חשמלי, בעקבות הזרם נפח הגביש גדל ונוצר איזון בין הזרועות, על פי התדירות של החשמל הנדרשת לאיזון בין הזרועות מחושב הפרש המשקל בין תא הדגימה לתא ההשוואה. תרמוגרווימטרים כאלו מגיעים לדיוק של ננוגרמים.

===בקרת טמפרטורה===
מדידת הפרש הטמפרטורה בין תא הדגימה לבין תא ההשוואה נעשית על ידי צמד תרמי. 
במדידה זאת ניתן להגיע בקלות לדיוק של מאיות מעלות הצלזיוס. 
===תא הדגימה===
תאי הדגימה עשויים מנחושת, אלומיניום ופלטינה. כדי לאפשר להם עמידות לטמפ' גבוהות.
תאי נחושת ואלומיניום עמידים לחום של עד כמה מאות מעלות. פלטינה לחום של עד 2100 מעלות צלזיוס.
קיימים גם תאי קרמיקה, הם עשויים לעמוד בחום רב אף יותר, אבל בגלל משקלם הרב, קשה יותר לזהות בהם שינויי מסה. 
=== מערכת לפינוי גזים ===
קיימת מערכת לזרמה ופינוי של גזים וזאת מכמה סיבות:
ראשית, כדי למנוע מהגזים להתעבות במכשיר. שנית, כדי למנוע מגזים חומציים ליצור קורוזיה במכשיר.
שלישית, ניתן לנתח את הגזים כדי לעמוד על טיב וקצב התגובות המתרחשות. רביעית, מערכת זו מונעת מהגז להגיב שוב עם הדגימה.
מערכת הזרמת הגזים מזרימה גזים אדישים: ארגון, הליום, ומימן בלחצים נמוכים.

==טכניקות לשימוש בתרמוגרווימטריה==
גרף תרמוגרמה אופייני, המציג את תוצאות המדידה
===שינוי מסה כנגד זמן===
הטכניקות המסורתיות גורסות מדידת הפרש המסה בין תא הדגימה לתא ההשוואה כנגד זמן, והסקת מסקנות מאופן ההשתנות שלה בזמן וטמפרטורה.

===שינוי חום כנגד טמפרטורה===
טכניקות אחרות מנתחות את הספק התנור כנגד הגידול בטמפרטורה, מקצב שינוי זה ניתן להסיק למשל את קיבול החום של הדגימה. 
== ראו גם ==
* כבשן
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כימיה אנליטית
קטגוריה:כימיה פיזיקלית
שיר אידלסון

שיר אידלסון (נולדה ב-26 במאי 1975) היא שחקנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
בוגרת בית הספר תלמה ילין במגמת תיאטרון (1993). בשנת 1998 סיימה בהצטיינות את לימודי משחק במחזור ל"ו של בית הספר למשחק בית-צבי. למדה שנתיים בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.

מלגות: מלגת הצטיינות, מלגה ע"ש שמואל רודנסקי על ביצוע מצטיין של שלל התפקידים בשנת הסיום, מלגת קרן הסטיפנדיות, וכן במשך ארבע שנים זכתה במלגת קרן שרת.

בין שנת 2000 ל-2007 כיהנה בוועד המנהל של שח"ם - ארגון השחקנים בישראל.

חיה בזוגיות עם המוזיקאי פייר שאיין, אם לשתי בנות, סופי ואלכס, ומתגוררת באבן יהודה שם היא מכהנת כחברת מועצה מטעם סיעת "לתת יותר" בראשות ראש המועצה אבי הררי.

==קריירה==
=== קריירה בתיאטרון ===
בתיאטרון הספרייה: ב-1998 גילמה את אדלה בהצגה "בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ארתור קוגן. ב-1999 גילמה את קטיה בהצגה "חמישה לילות" מאת אלכסנדר וולודין שביימה נינה מיכואלס, ואת דונה בהצגה "הקיץ האחרון" מאת ג'יין צ'יימברס שביימה אריאלה מנדלס.

בתיאטרון בית ליסין גילמה את וולווט בהצגה "פופקורן" מאת בן אלטון שביים עודד קוטלר.

בתיאטרון הקאמרי: ב-1998 שיחקה בהצגה "המורדים" מאת עדנה מזי"א שביים עמרי ניצן. ב-1999 שיחקה בהצגה "מעיין הגופרית" מאת נוריאל טוביאס שביים גדליה בסר. ב-2004 שיחקה לצד דינה סנדרסון בהצגה "עקר בית" מאת ענת גוב שביימה עדנה מזי"א. ב-2006 שיחקה בהצגה "קרוב לבית" שכתבה וביימה דפנה רובינשטיין, ובהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.

בתיאטרון צוותא גילמה את גלי בהצגה "נימפות בערפל" (שאף הפכה ב-2008 לסרט קולנוע בעל אותו השם בבימויו של יורם זקס).

בתיאטרון הבימה ב-2004 גילמה את הופי בהצגה "ארטון" מאת עזרא אהרון שביים רוני ניניו.

בהתיאטרון שלנו שיחקה בהצגת הילדים "אנחנו כבר גדולים".

ב-2010 בתיאטרון חיפה גילמה את סשה בהצגה "מי דואג לילד" מאת טום סטופארד שביים משה נאור. 

בתיאטרון הקיבוץ יצרה ושיחקה בהצגת היחיד "אני כריסטיאן F" שעיבדה איילה קוקוס וביים ניר ארז.

=== קריירה בקולנוע ובטלוויזיה ===
ב-1988, כשהייתה בת 13, גילמה את מירהל'ה לצד קאיפו כהן ואביטל דיקר בסרט שביים אלי כהן "הקיץ של אביה" על פי ספרה של גילה אלמגור בעל אותו השם. ב-1997 גילמה את מאיה בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "רמת אביב גימל". ב-1999 גילמה את גלי בעונה הראשונה (פרק 12) של סדרת הטלוויזיה "החבר'ה הטובים" ששודרה ב"ערוץ הילדים". ב-2001 גילמה את התפקיד הראשי של מיקה בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" ששודרה ב"ערוץ 2" ואת בתה של גילה אלמגור בסדרת הדרמה "האשה האחרת" . ב-2003 גילמה את רות בסרט הקולנוע "להיות כוכב". בין השנים 2003–2005 שיחקה בטלנובלה החסידית הראשונה, "החצר", שם גילמה את רוחל, ביתו של האדמו"ר מלייבניץ. ב-2008 גילמה את גלי בסרטו של יורם זקס "נימפות בערפל". בשנת 2012 שיחקה בסרט ״האיש הצמא״ בתפקיד תמר.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://hasheelon.com/2009/02/10/shir-idelson/ שאלון עם שיר אידלסון] באתר "השאלון עם סיני גז"

קטגוריה:בוגרות תלמה ילין
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:בוגרות סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:בוגרות בית צבי
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:חברות מועצה ברשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:אבן יהודה: אישים
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
American Economic Review

American Economic Review (בקיצור: AER) הוא כתב עת מדעי לכלכלה שעובר ביקורת עמיתים ומפורסם מדי רבעון בידי האגודה האמריקאית לכלכלה (American Economic Association). יצא לאור לראשונה ב-1911 ונחשב אחד מכתבי העת היוקרתיים ביותר בתחום.

העורכת הנוכחית היא זוכת פרס נובל לכלכלה אסתר דופלו.<ref></ref>

כל שנה מפרסם כתב העת בגיליון מאי שלו, הקרוי Papers and Proceedings, את הדיונים וההרצאות שהוצגו בוועידה השנתית של האגודה האמריקאית לכלכלה.

המאמרים הידועים הבאים פורסמו לראשונה בכתב העת:
<div style="direction: ltr;">
* "A Theory of Production" (1928), by Paul Douglas and Charles Cobb.
* "The Cost of Capital, Corporation Finance and the Theory of Investment" (1958), by Franco Modigliani and Merton Miller.
* "A Theory of Optimal Currency Areas" (1961), by Robert Mundell
* "The role of monetary policy" (1968), by Milton Friedman
* "De Gustibus Non Est Disputandum" (1977), by George Stigler and Gary Becker.
* "Scale economies, product differentiation, and the pattern of trade" (1980), by Paul Krugman
* "Contestable Markets: an Uprising in the Theory of Industry Structure" (1982), by William J. Baumol
* "Network Externalities, Competition, and Compatibility" (1985), by Michael L. Katz and Carl Shapiro
* "Inflation and Reputation" (1985), by David Backus and John Driffill
* "Optimal Contracts for Central Bankers" (1995), by Carl E. Walsh
* "ERC – A Theory of Equity, Reciprocity, and Competition" (2000), by Gary E. Bolton and Axel Ockenfels
</div>
כתב העת נגיש בצורה מקוונת דרך JSTOR.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.jstor.org/journals/00028282.html כתב העת The American Economic Review], ב-JSTOR

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כתבי עת כלכליים
Econometrica


אקונומטריקה (באנגלית: Econometrica; בקיצור: Ecta) הוא כתב עת אקדמי בכלכלה, המפרסם מאמרים בתחומים שונים בכלכלה (לא רק באקונומטריקה). הוא רואה אור בידי החברה האקונומטרית (Econometric Society), ומשווק בידי ויילי-בלאקוול (Wiley-Blackwell). אקונומטריקה מדורג במיקום מהגבוהים ביותר מבין כתבי העת בכלכלה, כאשר האימפקט פקטור שלו, נכון ל-2020 הוא 5.844. העורך הנוכחי של כתב העת הוא סטפן מוריס, פרופסור המופקד על קתדרת אלכסנדר סטיוארט 1886 בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון.

אקונומטריקה יצא אור לראשונה ב-1933. עורכו הראשון היה רגנר פריש, זוכה פרס נובל הראשון בכלכלה ב-1969, ששימש כעורך בשנים 1933–1954. אם כי כל המאמרים באקונומטריקה הם כיום בשפה האנגלית, הגיליונות הראשונים הכילו מאמרים מדעיים בצרפתית. פרופ' צחי גלבוע מאוניברסיטת תל אביב משמש כסגן עורך בכתב העת.

החברה האקונומטרית שואפת למשוך מחקרים שימושיים בעלי רמה גבוהה באמצעות הענקתה של מדליית פריש (Frisch Medal). הפרס ניתן פעם בשנתיים למאמר ניסיוני או תאורטי-שימושי שפורסם באקונומטריקה במהלך חמש השנים שחלפו.

כיום, המאמר המצוטט ביותר נכתב על ידי דניאל כהנמן ועמוס טברסקי בנושא תורת הערך. לפי קים, מורס וזינגלס הרי שהמאמר המצוטט ביותר במדעי החברה והכלכלה והמצוטט ביותר באקונומטריקה הוא של הלברט וייט.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://econometricsociety.org אתר אקונומטריקה],
* [http://www.jstor.org/journals/00129682.html ארכיב אקונומטריקה], באתר JSTOR (נדרש מינוי)
* [http://www.wiley.com/bw/journal.asp?ref=0012-9682 אקונומטריקה, בהוצאת Wiley-Blackwell]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי עת כלכליים
האגודה לקידום הלימודים הרומים

האגודה לקידום הלימודים הרומים (באנגלית: The Society for the Promotion of Roman Studies או בקיצור: The Roman Society) היא הארגון בבריטניה המוביל לקידום מחקר רומא העתיקה והאימפריה הרומית. האגודה עוסקת בהיסטוריה, ארכאולוגיה, ספרות ואמנות רומית. האגודה נוסדה ב-1910, כאגודת אחות של האגודה לקידום הלימודים ההלניים (Society for the Promotion of Hellenic Studies).

==פעילות==
האגודה מוציאה לאור שני פרסומים שנתיים: 
* Journal of Roman Studies - מכיל מאמרים וסקירות ספרים על העולם הרומאי באופן כללי.
* Britannia - שבו מאמרים וסקירות על בריטניה הרומית. 

לאגודה ספרייה אותה היא חולקת במשותף עם האגודה לקידום הלימודים ההלניים ועם המכון ללימודים קלאסיים של אוניברסיטת לונדון, בה למעלה מ-110,000 כרכים ו-600 כתבי עת עכשוויים.

האגודה מעניקה מלגות וביניהן: מלגות עבור קורסי קיץ, מענקי ארכאולוגיה (באמצעות מענקי חפירות וועידות דו-שנתיות) ומלגות לבתי ספר להוראה בנושא העולם הרומי. 

האגודה עורכת סדרת הרצאות פומביות בלונדון, ואחרות מחוץ ללונדון בסניפים מקומיים של האגודה ללימודים קלאסיים (Classical Association).

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120208002550/http://icls.sas.ac.uk/library/Home.htm הספרייה המשותפת לאגודה לקידום הלימודים הרומים ולאגודה לקידום הלימודים ההלנים]

קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:לימודים קלאסיים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חינוך
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: ארגונים
חומר חלקיקי

חלקיקי חומר (Particulate Matter - PM), הם שברים קטנים של חומר נוזלי או מוצק הנמצאים בגז או נוזל. יש להבדיל מונח זה מאירוסול, אשר מתייחס לחלקיקי חומר מוצק וגז יחדיו. מקורות חומר חלקיקי עשויים להיות טבעיים או מעשה ידי אדם. מקורות נפוצים הם פרחים (התורמים אבקנים), שרפות (בעיקר ממנועי דיזל), כרייה, בנייה (חול ומתכות) וסופות חול טבעיות.

המונח PM10 מתאר את כמות החומר החלקיקי שקוטרו האירודינמי הוא קטן מ-10 מיקרומטר. המונח PM2.5 מתאר את כמות החומר החלקיקי שקוטרו האירודינמי הוא קטן מ-2.5 מיקרומטר. אלו מדדים נפוצים לאיכות אוויר, עקב השפעותיהם הבריאותיות הרחבות. השפעות אילו כוללות שיעול וגירוי של קנה הנשימה ושל העיניים. ככל שהחלקיק גדול יותר, כך סכנתו פוחתת כיוון שהוא בעל סיכוי גדול יותר להיתפס על ידי האף או הגרון ולהיפלט בנשימה על ידי שיעול או להיבלע. גם בריכוזים נמוכים יחסית, מוגברות תופעות השיעול בחולי קצרת.

התקן הישראלי לחומר חלקיקי נשים (RSP - Respirable Particles) הוא 300 מיקרוגרם למטר מעוקב לשלוש שעות, 200 מיקרוגרם למטר מעוקב ליממה ו- 75 מיקרוגרם למטר מעוקב לשנה. זאת לעומת התקן האמריקאי של 50 מיקרוגרם למטר מעוקב לשנה ו- 150 מיקרוגרם למטר מעוקב ל-24 שעות.

==קישורים חיצוניים==

* [https://ecowiki.org.il/wiki/%D7%97%D7%95%D7%9E%D7%A8_%D7%97%D7%9C%D7%A7%D7%99%D7%A7%D7%99 חומר חלקיקי] באתר אקו-ויקי
* [http://old.sviva.gov.il/bin/en.jsp?enPage=BlankPage&enDisplay=view&enDispWhat=Object&enDispWho=Articals^l245&enZone=pollute_air פירוט באתר המשרד להגנת הסביבה]
* [http://www.epa.gov/oar/particlepollution/ מידע נוסף באתר ה-EPA], הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כימיה
ru:Взвешенные частицы
יום העבודה

יום העבודה (באנגלית: Labor Day) הוא חג חילוני פדרלי בארצות הברית ובקנדה. החג נחוג מדי שנה ביום שני הראשון של חודש ספטמבר.

==מקור החג==
מקורו של החג במאבק של תנועת העבודה בקנדה בשנות ה-70 של המאה ה-19 במטרה להנהיג יום עבודה בן 8 שעות. תוצאותיו של מאבק זה בחקיקת חוק איגודי המסחר (Trade Union Act) משנת 1872. הצלחת המאבק ותמיכת הפועלים בתנועת המאבק באה לידי ביטוי בהפגנות ועצרות שנערכו מדי שנה. בשנת 1882 נכח באחת העצרות השנתיות שנערכה בעיר טורונטו מנהיג הפועלים האמריקאי . בשובו לניו יורק ארגן מקגוויר מצעד דומה ב-5 בספטמבר באותה שנה.

בשנת 1894, במהלך הפגנת עובדים (שלימים כונתה שביתת פולמן) נהרגו מספר עובדים בעקבות ירי של חיילי צבא ארצות הברית ושירות המרשלים של ארצות הברית לעבר הפועלים השובתים. על מנת להרגיע את הרוחות, הורה נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד על חקיקה ההופכת את יום העבודה לחג לאומי. חוק זה עבר במהירות בקונגרס ארצות הברית, בהליך מזורז והתקבל פה אחד על ידי חברי שני בתי הקונגרס. החוק נחתם על ידי הנשיא וקיבל תוקף שישה ימים לאחר אירועי השביתה.

כל חמישים מדינות ארצות הברית הפכו את יום העבודה לחג מדינתי.

בראשיתו שימש החג לצורך תהלוכות פועלים שנועדו להראות את כוחם של איגודי הפועלים. לימים הפך החג לחג חילוני המסמל את תום הקיץ, ונחוג בעיקר במפגשי חברים בהם צולים בשר (ברביקיו) או בפיקניקים משפחתיים.

מסורתית, נהוג שלא ללבוש בגדים בצבע לבן לאחר יום העבודה עד הקיץ הבא, אך יש המטילים ספק במסורת זו.

==ראו גם==
*אחד במאי

== קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חגים אמריקאיים
קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:אירועים בחודש ספטמבר
קטגוריה:יום שני
בת הקפיטן

בת הקפיטן (ברוסית: Капитанская дочка) הוא רומן הרפתקאות היסטורי, שכתב הסופר והמשורר אלכסנדר סרגייביץ' פושקין, בשנת 1836. הספר מתאר עלילה בדיונית המתרחשת על רקע מרד הקוזאק ימליאן פוגאצ'וב, שהכתיר עצמו בתואר 'צאר', וניסה להשתלט על כס המלוכה בתקופת הצאריצה יקטרינה השנייה, בשנים 1774–1775.

==עלילה==

גיבור הרומן הוא בן-אצולה צעיר בשם פיוטר אנדרייביץ' גרינב, המתגייס לצבא הצאר ונשלח לשרת במצודה קטנה בסיביר. בדרך הוא פוגש איכר משונה שעוזר לו להגיע לפונדק בזמן סופת שלגים. בתמורה לעזרתו נותן לו גרינב אדרת מפרוות ארנבות.

במוצב פוגש גרינב את בתו של המפקד, מאשה, ומתאהב בה. הוא מסתכסך עם חייל אחר במוצב, שווברין, המאוהב גם הוא במאשה, והשניים מתייצבים לדו-קרב בסיף וגרינב נפצע. אל המוצב מגיעות שמועות בקשר לתקיפתו הקרובה של פוגאצ'וב, ועד מהרה הוא מתקיף את המוצב הקטן ומשתלט עליו, תוך שהוא הורג את אביה ואמה של מאשה, ומתנגדים נוספים. פוגאצ'וב עומד לתלות גם את גרינב, אך הוא ניצל ברגע האחרון, כאשר מתברר שפוגאצ'וב הוא לא אחר מאשר האיכר שגרינב נתן לו את האדרת בתחילת הרומן.

גרינב חושש לגורלה של אהובתו, במיוחד לאחר שהוא מגלה ששווברין ערק לצבאו של פוגאצ'וב ועומד להתמנות למפקד המוצב החדש. הוא מתיידד עם פוגאצ'וב ומבקש ממנו שישחרר אותו לעיר הקרובה - אורנבורג. באורנבורג גרינב מגלה ששווברין עומד להכריח את מאשה להתחתן איתו, והוא חוזר למוצב כדי להציל אותה. הוא מספר לפוגאצ'וב ששווברין עומד לחלל את כבודה של יתומה מסכנה, וזה מתרגז עליו ומשחרר את מאשה.

לאחר שנדמה כי בני הזוג יצאו לחופשי, עוצרים את גרינב בחשד לשיתוף פעולה עם פוגאצ'וב. מאשה, שנסעה בינתיים לבית הוריו של גרינב, מבקשת את עזרת הצארינה יקטרינה השנייה, והיא משחררת את גרינב ממאסרו.

==מהדורות בעברית==
* בת הקפיטן, תרגם מנחם זלמן וולפובסקי, הוצאת מצפה תל אביב, 2 כריכות, תרצ"ו-1936.
* בת הקפיטן, תרגם בוריס זיידמן, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 220 עמודים, 2010

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרי אלכסנדר פושקין
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרים רוסיים
קטגוריה:ספרי 1836
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי סדרת הרפתקה
קטגוריה:ספרים המתרחשים ברוסיה
ולדימיר טאטלין

דגם של [[מונומנט לאינטרנציונאל השלישי.]]
ולדימיר יבגראפוביץ' טאטלין (ברוסית: Владимир Евграфович Татлин; 28 בדצמבר 1885 (על פי הלוח הגרגוריאני; על פי הלוח היוליאני נולד ב-16 בדצמבר) – 31 במאי 1953) היה צייר ואדריכל רוסי וסובייטי. טאטלין היה אחד האמנים המובילים את תנועת האוונגארד הרוסי בשנות ה-20 של המאה ה-20, לצד קזימיר מלביץ', ומראשי תנועת האמנות הקונסטרוקטיביסטית. יצירתו הידועה ביותר היא התוכנית שהכין עבור המונומנט לאינטרנציונאל השלישי, אשר לא יצא אל הפועל.
== ביוגרפיה ==
טאטלין נולד בחארקיב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה), והיה בנו של מהנדס רכבות ומשורר. עבד כמלח בטרם החל את לימודי האמנות בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה.

פרסומו של טאטלין החל בעקבות תכנון המונומנט לאינטרנציונאל השלישי בשנת 1920. מבנה זה, שתוכנן להיות גורד שחקים עשוי פלדה וזכוכית, שגובהו המתוכנן היה צפוי להיות 400 מטר, כ-100 מטרים גבוה יותר ממגדל אייפל. המבנה אמור היה לכלול שלושה מבנים אשר יסתובבו על צירם בקצב שונה - המבנה הראשון, קובייתי בצורתו, היה אמור להסתובב על צירו פעם בשנה; המבנה השני, פירמידה, היה אמור להסתובב על צירו פעם בחודש; והשלישי, מבנה מעגלי, אמור היה להסתובב על צירו פעם ביום.

בשנת 1932 אורגנה תערוכה מעבודות שלו. לאור כך שהשלטון לא תמך באמנות שלו, זה הייתה התערוכה האחרונה שלו.

טאטלין נחשב לאבי הסגנון הקונסטרוקטיבי באמנות, ותבליטי העץ והברזל שנוצרו על ידו היוו הפרה בוטה של המוסכמות של האמנות הרוסית. פעל גם בתחום האופנה ויצר חפצים שימושיים.

טאטלין נפטר ב-1953 ונקבר בבית הקברות נובודוויצ'י שבמוסקבה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קצרמר סובייטים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:אדריכלים רוסים
קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1885
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1953
שמורת גדור

תצפית דרומה מתל גדור. באופק נראים בתי [[נתניה]]
שְׁמוּרַת תֵּל גְּדוֹר היא שמורת טבע וגן לאומי בשרון, השוכנת לאורך חוף הים התיכון, בין היישוב מכמורת, מדרום לשכונת גבעת אולגה שבחדרה מצפון. האתר כולל את השמורה הימית - שמורת ים גדור ששטחה של 844 דונם, ושמורה חופית בשטח כולל של 752 דונם, שמהם 105 דונמים כבר הוכרזו, והיתר נמצאים בהליכי אישור.
== גאוגרפיה ==
השמורה החופית היא בחלקה חלק מפארק השרון, והיא מתמקדת במצוק הכורכר הנמשך לאורך קו החוף. המצוק מגיע לשיאו בתל גדור המתנשא לגובה של 33 מטרים, ועל פסגתו שרידי מבנה מרובע. המצוק עשוי משכבות של אדמת חמרה וכורכר, וגדלים עליו צמחי חבצלת החוף, חורשף וקריתמון ימי. בעורפו של המצוק גדלים סירה קוצנית, קורנית ואלת המסטיק. חוף השמורה סלעי, ועל טבלאות הסלע מתפתחת אוכלוסייה של חסרי חוליות ימיים. החוף החולי משמש את צבות הים העולות אליו כדי להטיל את ביציהן, ובמקום הוקם אתר מגודר אליו מעבירים פקחי רשות הטבע והגנים קנים של צבי ים כדי להבטיח את תהליך הדגירה. מצפון לתל גדור שוכן "המפרץ הסיני" – מפרצון שזכה לשמו על שם עולים שהגיעו מאירופה לארץ ישראל בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 אגב עצירה למשך שנתיים בשאנגחאי, ואשר נהגו לנפוש במקום. 

השמורה מוקפת במעקה בטיחות המונע מכלי רכב את הכניסה אליה. חל איסור על שהיית בני אדם בשטחה בשעות הלילה והדייג מוגבל למקומות שיועדו לכך בלבד.

== גלריה ==
<gallery widths="150" heights="150" perrow="4">
Gdor038.jpg|מצוק הכורכר ומכלאה להגנה על קני צבי ים
Gdor041.jpg|תל גדור מדרום
Gdor032.jpg|קטע ממצוק הכורכר
Gdor057.jpg|"המפרץ הסיני" מדרום. ברקע נראים ארובת תחנת הכוח אורות רבין ומזח פריקת הפחם
Gdor Reserve Etgarim 1.jpg|מראה לאורך קו החוף
Gdor Reserve Chineese Lagoon 1.jpg|"המפרץ הסיני"
Gdor Reserve Chineese Lagoon 2.jpg|"המפרץ הסיני" והמצוק הצמוד לו

</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://old.parks.org.il/BuildaGate5//general2/data_card.php?Cat=90~120~~734414629~Card1~&ru=&SiteName=parks&Clt=&Bur=491956473 שמורת ים גדור באתר רשות הטבע והגנים]
* [http://hadera-tour.city/?cat=1&subcat=4&id=49 שמורת תל גדור באתר העירוני לתיירות ובילוי בחדרה]
* [http://www.inature.info/wiki/%D7%A6%D7%95%D7%A7%D7%99_%D7%92%D7%93%D7%95%D7%A8_%D7%95%D7%97%D7%95%D7%A3_%D7%92%D7%93%D7%95%D7%A8 צוקי גדור וחוף גדור]
* [http://www.inature.info/wiki/%D7%A9%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%AA_%D7%97%D7%95%D7%A3_%D7%92%D7%93%D7%95%D7%A8 שמורת חוף גדור באתר inature]
* [http://www.inature.info/wiki/%D7%A9%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%AA_%D7%99%D7%9D_%D7%92%D7%93%D7%95%D7%A8 שמורת ים גדור באתר inature]
* 
* [https://web.archive.org/web/20160303195444/http://www.local.co.il/hadera/66575/article.htm הוועדה המקומית לתכנון ובנייה חדרה חתמה על מתן תוקף לתוכנית חוף גדור - Local חדרה]
* 

==הערות שוליים==

גדור, שמורת
קטגוריה:ישראל: חופים
קטגוריה:השרון: גנים לאומיים
חברים בחלל

חברים בחלל (באנגלית: Space Buddies) הוא סרט שיצא ב-3 בפברואר 2009, מבית היוצר של אולפני וולט דיסני.

==תקציר העלילה==

הסרט מספר על חבורת כלבים שעלו בטעות על החללית "וויזון 1", ובמאמצים מצליחים להחזיר את החללית לאחר שסטתה ממסלולה בחלל.נמסרו תגובות מצופים על כך שסרט זה הוא מבין הטובים של 

וולט דיסני

==קולות==
* יורי - דידריץ בדר
* בודהה - שדה קייט
* ד"ר פינקל - קווין וייסמן
* רוזבאד - ליליאנה מומי
* באדרבאל - ג'וש פליטר
* אסטרו - עלי היליס
* פאט פין - ביל וולפסון
* מאדבוד - הנרי הודג'ס
* השומר בשער למפקדה - קארנסט אהרז'
* B-Dawg - סקיילר ג'יסונדו

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטים על כלבים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות בחלל
בועז רימר

בועז רימר (נולד ב-30 באוגוסט 1970) הוא המייסד והבעלים של אתר האינטרנט "במה חדשה", שמהווה מאגר יצירות אמנות עבריות וקהילה או רשת חברתית אינטרנטית. היצירות מוכנסות לאתר באופן עצמאי על ידי כל אמן ומרוכזות ב"דף היוצר" שלו. היצירות הן בתחומים הבאים: פרוזה, שירה, צילום, גרפיקה ואנימציה.

בשנת 1998 יצר רימר קשר עם ערן להב וגיל רימון לצורך שימוש בליבת המערכת של "בימה אחרת" (שהוקמה על ידי להב), לצורך ייבוא הנתונים ליצירת האתר "במה חדשה". בשלהי אותה שנה יצאה הגרסה הראשונה של האתר. רימר שדרג את האתר במובנים רבים, הוסיף לו היבט קהילתי באמצעות פורומים, ארגן מפגשי "במה פתוחה" (אחת לחודש) במקומות שונים בהשתתפות היוצרים והמבקרים באתר, הוסיף מנוע חיפוש, ומערכות שונות של תגובות, סטטיסטיקה, דירוג, סלוגנים ועוד.

עבודתו של רימר נחשבת לפורצת דרך באותה עת, טרום עידן וב 2.0.

מלבד במה חדשה עסק רימר במוזיקה אלטרנטיבית (המהפכה המיותרת, השמנים). כמו כן ביים סרטים על פי סיפורים של אתגר קרת ("קצרים", "דבק מטורף") ושיחק בסרט "מלכה לב אדום" משנת 1996, גם הוא על פי תסריט של אתגר קרת. ב-1995 שיחק בקליפ של "איפה הילד" - "זוהי סדום" בבימוי של נועז דשא. כמו כן, בשנת 2001 שיחק בסרט הפשע של איתי לב "5 דקות בהליכה" לצד שרון אלכסנדר, ובשנת 2002 שיחק בדרמת הטלוויזיה "אבאל'ה" ששודרה בHOT3, שביימו אורי מרנץ ואילן ירוחם על פי תסריט של אתגר קרת.

כיום רימר ארכיטקט מערכות ויועץ תסריט. הוא מתגורר בתל אביב.

== קישורים חיצוניים==

* 

* סיני גז, [http://www.nrg.co.il/online/16/ART1/944/778.html חוזרים אל חלוצי האינטרנט], באתר nrg מעריב, 21 בספטמבר 2009

קטגוריה:פעילי אינטרנט ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:פעילי תוכן חופשי ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
פגוש את היונים

פגוש את היונים (באנגלית: Valiant, בתרגום חופשי: "אמיץ") הוא סרט אנימציה ממוחשבת המספר את מלחמתם של היונים במלחמת העולם השנייה. הסרט יצא בישראל ב-7 ביולי 2005.

== עלילה ==
היון הגוזל וולינט רוצה להצטרף לחייל יוני הדואר המלכותי להילחם בחזית ולשלוח הודעות במלחמת העולם השנייה, בינתיים הנץ המרושע גנרל פון טאלון ועוזריו שלו קפלינק ואנדרלינק מתכוונים לכלוא את היונים בזמן המלחמה, בעזרת יון ערמומי בשם באגזי מצליח וולינט להתגייס ביחד עם באגזי לחייל יוני הדואר ונלקח לבסיס לשם אימונים האימונים קשים ומפרכים כדי להילחם בנצים, בהמשך הם פוגשים את העכברים שארלס דה גירל ורולו אשר עזרו להם להתחמק מנצים, בסוף הסרט וולינט נבחר סוף סוף לאימונים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [https://web.archive.org/web/20100306044433/http://disneydvd.disney.go.com/valiant.html "אמיץ" - האתר הרשמי]

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי אנימציה ממוחשבת
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הנפשה בריטיים
מואלי

מָוָאלי (موالي, בערבית: בני חסות) היה כינוי למוסלמים לא-ערביים, בעיקר ממוצא פרסי במאות הראשונות לאסלאם. בימי הח'ליפים הראשונים ובית אומיה, על מנת שלא-ערבי יוכל להתאסלם היה עליו להסתפח לשבט ערבי כבן חסות, או מַוְלַא. 

המואלי חיו בעיקר באזוריה של האימפריה הסאסאנית לשעבר - עיראק ואיראן. הם סבלו מאפליית השלטונות ואולצו לשלם מיסים נוספים. הדבר הוביל לתחושת קיפוח ולמרידות תכופות, אשר לימים יסייעו לבית עבאס לעלות לשלטון. לאחר הפלת האומיים בידי בית עבאס ב-750 שופר מצבם של המואלי והם שולבו כפקידים בכירים במנהל ובפקידות של הח'ליפות.

==ראו גם==
* מולא - כהן דת מוסלמי בעיקר בארצות התרבות הפרסית.

קטגוריה:מוסלמים
ע'לאת

המונח עֻ'לאת (ערבית غلاة - "מגזימים", מיחיד "ע'לו"), הוא כינוי אסלאמי לכתות אזוטריות בעלות תאולוגיה דתית רדיקלית. כתות אלו נוטות לייחס לנביא או למשפחתו תכונות אלוהיות או לפרש את המהות האלוהית באופן הפוגע באחדותה. כתות אחרות מייחסות תכונות אלוהיות למייסדיהן או לדמויות אחרות כמו חברי הנביא. במיוחד מיוחסות תכונות כאלה לעלי ולסלמאן הפרסי. בשל תפישותיהן הקיצוניות, מוקצות כתות אלו על ידי האורתודוקסיה האסלאמית ככופרות. הצופיות האסלאמית נטתה במיוחד להגזמות שכאלה. עבדאללה אבן סבא נתפס כראשון הע'ולאת, שכן הוא ייחס לעלי תכונות אלוהיות וסירב לקבל את עובדת מותו.

==דוגמאות==
*עלווים: האמונה שעלי היה התגלמות האל, שמוחמד שימש כרעלה שלו ושסלמאן הפרסי היה השער שדרכו התגלה לעולם. שלושת האישים מהווים את השילוש הקדוש באמונה העלווית, ואשר מכונה בקצרה על פי ראשי התיבות של שמותיהם עמס.
*דרוזים: הח'ליפה הפאטמי אל-חאכם באמר אללה הוא התגלמות האלוהים. לאחר שלטונו הוא נעלם ועתיד להתגלות בשנית באחרית הימים.

==ראו גם==
*דרוזים
*עלווים
*צפווים - החלו את דרכם כמסדר ע'לאת שיעי-צופי
*בקטאשים
*סופים
*באזיע'יה - כת שיעית שהאמינה שהאמאם השישי, ג'עפר א-צאדק, הוא אלוהים

קטגוריה:פלגים באסלאם
קטגוריה:מושגים באסלאם
סימוני תנועה בכביש

צביעת כביש
סימון כביש בלונדון
סימון כבישים היא שיטה המשמשת להכוונת נהגים והולכי-רגל בדרך באמצעות שרטוט קווים וסימנים על דרך ובעיקר על כביש. שיטה זו נלווית לשתי שיטות נוספות להכוונת הנהגים והולכי-הרגל: רימזור ותימרור.

סימון כבישים מורה כיצד לנהוג או ללכת בקטעי הדרך השונים; כך לדוגמה קו רציף במרכז הכביש מורה על איסור לעקוף רכב תוך שימוש בנתיב הנגדי, וקו מקוטע - על היתר. קו בצבע צהוב מורה על שולי הדרך, וקו כפול בצבע זה מורה על נתיב תחבורה ציבורית. קו כתום מורה על סימון זמני של כביש שנמצא תחת עבודה. קווים מלבניים עבים הנמתחים אופקית בין שני צידי הכביש מורים על מעבר חצייה.

ישנם סימונים בצידי הכביש המיועדים לתחום את החניות.

בישראל התחום נמצא תחת אחריות החברה הלאומית לדרכים.

==טכניקת הצביעה==
לצורך הסימון משתמשים בצבעים שזמן הייבוש שלהם קצר ומקדם החיכוך שלהם גבוה. את הצבעים מיישמים בשיטת האיירלס.

צבע סימון כבישים הוא לרוב צבע תרמופלסטי, צבע זה כשמתחמם גורם לייבוש מהיר ו"להדבק" לכביש בצורה מיטבית.

==תמונות==
סימון כבישים ב[[צומת עלית (רמת גן) (2009) - צילום מבנין אבגד]]
<gallery style="clear:none">
קובץ:Begin road (Jerusalem)1.JPG|קווי הפרדה בין נתיבים:קו מקוטע המורה על אפשרות מעבר בין הנתיבים, וקו רציף עבה המורה על הפרדה ללא אפשרות מעבר, המתקדמת לקראת חציצה מוחלטת בין הנתיבים
קובץ:Intersection 4way overview1.jpg|נתיב תחבורה ציבורית המסומן בקו צהוב כפול. הנתיב הנגדי לו, לרוב זה שרחב יותר, מותר בנסיעה לכולם
קובץ:EliteJunctionRamatGan1.jpg|כביש חד-סיטרי ובו חיצים המורים על זרימה של התנועה בכיוון אחד בלבד. בין הנתיבים קיימת הפרדה בצורת מדרכה, ולכן הכביש מוגדר כחד-סיטרי
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://info.mot.gov.il/HE/index.php?option=com_content&view=article&id=10:2008-05-22-04-38-42&catid=5:2008-05-18-12-07-50&Itemid=25&limitstart=10 שלטים, תמרורים ורמזורים], אתר החברה הלאומית לדרכים

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניהול תחבורה
באזיע'יה

אל-באזע'יה (בערבית: البازيعية) הייתה כת ע'לאת שיעית קדומה מיסודו של באזיע' בן יונס הפרסי. הכת האמינה שג'עפר אל-צאדק, האימאם השישי של השיעה, היה התגלמות חיה של האל בדמות אדם. חסידיו של באזיע' האמינו שהוראותיו הדתיות של ג'עפר היו הנחיות לאורחותיהם של יושבי גן העדן, אשר יש למלאן כאן על פני האדמה. הם האמינו גם בהתגלות אלוהית חווייתית למאמין ושבקרבם היו אנשים הנעלים במעלתם על הנביאים מוחמד ואברהם, ואף על המלאכים גבריאל ומיכאל. הם האמינו שהמחזיקים באמונתם לא ידעו מוות, ושעם הגיעם לשלמות רוחנית ייקח האל את נשמתם הישר לגן העדן. נשמותיהם של המנוחים ממשיכות להתגלות לבני הכת לאחר "עזיבתם".

קטגוריה:שיעה
עין בובין

עין בובין<ref></ref> (מערבית: عين بوبين, קרוי גם מעיין דני) הוא מעיין הנמצא בשטח C שביהודה ושומרון, בין ההתנחלות דולב לכפר הפלסטיני עין עריכ.

== גאוגרפיה ==
עין בובין הוא אחד המעיינות הגדולים בבנימין. מהמעיין יוצאת נִקבה, שדרכה מגיעים המים לבריכת אגירה בגודל של כ־10 על 12 מטרים ובעומק 2.7 מטרים. בריכת האגירה מחולקת על ידי קיר בטון לשתי בריכות נפרדות, אך קיר זה נמוך במקצת מהחומה המקיפה את הבריכה ולכן כאשר הבריכות מלאות הן נראות כבריכה אחת וההפרדה אינה נכרת. המעיין והבריכה משמשים כיעד לטיולים ולשחייה.

הבריכה משמשת את הערבים באזור להשקיית בוסתן עצי פרי סמוך שבו גדלים עצי אגוז ורימון. בסמוך לבריכה, תחת צילם של עצי הפרי נמצאות מספר בריכות קטנות נוספות.

מעל המעיין נמצאות שתי מערות שבאחת מהן ניתן לראות כוכים רבים חצובים בקיר, וניכר ששימשה בעבר כקולומבריום.

על פי העיתונאי גדעון לוי, המעיין ומטעי הזיתים סביבו נלקחו מהכפר הסמוך דיר איבזיע, ותושביו מנועים מלהגיע למקום, למעט במספר ימים בהם התושבים מורשים לטפל בעצי הזית ולעבד את אדמתם. אל המעיין נפרצה דרך כורכר באופן בלתי חוקי. דוברות היישוב דולב הסמוך טוענת שיהודים וערבים יושבים בשכנות על שפת המעיין<ref></ref>.

== פיגועים ==
שלט שהציבה [[מועצה אזורית בנימין לאחר שנרצח דני גונן בפיגוע]]
ב־19 ביוני 2015 נרצח דני גונן על ידי פלסטיני, בעת שחזר מהמעיין. בלווייתו הכריז שר החקלאות אורי אריאל כי מעתה ייקרא המקום מעיין דני על שמו, ואף הוקמה אנדרטה לזכרו במקום. למרות זאת, בדיון בנובמבר 2015, ועדת השמות הממשלתית דחתה את ההצעה לשינוי שמו של המעיין בנימוק שאין , וקבעה שנדרשת תקופת צינון לפני החלטה על שינוי השם<ref></ref>.

ב־23 באוגוסט 2019 הטמינו מחבלים מטען חבלה בסמוך למעיין. בפיגוע נרצחה רנה שנרב ואביה ואחִיה נפצעו באופן בינוני וקשה.

==לקריאה נוספת==
*אל המעיין: כל החלומות מתגשמים בספר אחד, משה קוסטה, הוצאת ספריית בית אל, 2008; עמודים 148–149.
*מפת טיולים וסימון שבילים 7: השרון והשומרון, בהוצאת הוועדה לסימון שבילים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

== ביאורים ==

==הערות שוליים==

בובין
קטגוריה:דולב
קטגוריה:בנימין
קטגוריה:הנצחת חללי הטרור בישראל
אל-האדי

אל-האדי (מילולית: המונחה באורח מישרים), אבו מחמד מוסא בן אל-מהדי (בערבית: الهادي, ابو محمد بن موسى المهدي) נולד בשנת 764 והיה הח'ליף העבאסי הרביעי ששלט בבגדאד במשך שנה אחת בין 785 ל-786.

אל-האדי היה בנו הבכור של אביו אל-מהדי וכמותו גם הוא נהג לקבל את המוני העם בארמונו. בכך המשיך את המגמות הנאורות של קודמיו העבאסיים, בניגוד להתנהלותם הקלוקלת בענייני מדינה של אחרוני הח'ליפים לבית אומייה. שלטונו הקצר של אל-האדי היה שבע מרידות ומאבקים צבאיים. אל-חסין בן עלי בן חסן, נצר ממשפחת עלי, מרד כנגדו במדינה אך הוכרע. למרות זאת, בן דודו אידריס בן עבדאללה נמלט בסיועו של אחראי הדואר במצרים אל מרוקו וייסד שם את השושלת האידריסים. אל-האדי התמודד גם עם מרד ח'ארג'י ופלישה ביזנטית, אשר נסתיימה בנסיגה בטרם עת ובכיבושי שטחים נוספים לטובת הח'ליפות.

הדעות חלוקות בנוגע לאופן בו מצא אל-האדי את מותו. גרסה אחת טוענת שמותו אורגן בידי אימו ח'יזוראן, אשר הורחקה ממוסרות השלטון בידי אל-האדי. אל-האדי איים גם על מעמדו של אחיו הקטן כיורש העצר, אותו האח אשר ירש אותו לאחר מותו ועלה לשלטון בתור הח'ליף הארון א-רשיד. גרסה אחת שמצטט א-טברי קובעת שהוא נפטר מכיב בקיבה, ייתכן לאחר שאימו הרעילה אותו במטרה להעלות את בנה האחר לשלטון.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 764
קטגוריה:נפטרים ב-786
בורה מילוטינוביץ'

וליבור "בורה" מילוטינוביץ' (בסרבית: Велибор Бора Милутиновић; נולד ב-7 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר סרבי, ומאמן כדורגל בהווה.
== קריירה ==
את קריירת האימון החל מילוטינוביץ' בקבוצת אוניברסידד נסיונל המקסיקנית, שהיא גם קבוצותו האחרונה בקריירה כשחקן מקצועי. בין הקבוצות בהן שיחק, נמנות פרטיזן בלגרד, מונקו וניס.

מילוטינוביץ' הוא המאמן היחידי בהיסטוריה שאימן 5 נבחרות שונות במונדיאל: מקסיקו (1986), קוסטה ריקה (1990), ארצות הברית (1994), ניגריה (1998) וסין (2002). כמו כן, הוא היחיד שהצליח להעלות 4 נבחרות שונות מעבר לסיבוב הראשון של המונדיאל. הנבחרת היחידה עמה כשל במשימה זו היא סין, ב-2002.
בעקבות הצלחתו הרבה, זכה לכינוי "קוסם" (Miracle Worker), כינוי שהוענק לו לראשונה על ידי נשיא ההתאחדות לכדורגל של ארצות הברית. ב-2009 אימן מילוטינוביץ' את עיראק, והעלה אותה לגביע הקונפדרציות.

בנוסף, אימן מילוטינוביץ' את נבחרות ג'מייקה, הונדורס ואת קבוצות הכדורגל אודינזה, ניו יורק רד בולס, ואל-סאעד מקטר.

מילוטינוביץ' הוא בן למשפחת כדורגלנים מוכרת בסרביה. בורה ושני אחיו: מילוס ומילורד, שיחקו יחדיו
בפרטיזן בלגרד. כיום מתגורר במקסיקו סיטי. נשוי לאישה מקסיקנית, ובעל אזרחות מקסיקנית.

== קישורים חיצוניים ==

בורה מילוטינוביץ'

קטגוריה:כדורגלנים יוגוסלבים
קטגוריה:קשרי כדורגל יוגוסלבים
קטגוריה:כדורגלנים סרבים
קטגוריה:קשרי כדורגל סרבים
קטגוריה:כדורגלני OFK בלגרד
קטגוריה:כדורגלני פרטיזן בלגרד
קטגוריה:כדורגלני מונקו
קטגוריה:כדורגלני ניס
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד נסיונל
קטגוריה:מאמני כדורגל סרבים
קטגוריה:מאמני נבחרת מקסיקו בכדורגל
קטגוריה:מאמני סן לורנסו
קטגוריה:מאמני אודינזה
קטגוריה:מאמני וראקרוס
קטגוריה:מאמני נבחרת קוסטה ריקה בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת ארצות הברית בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת ניגריה בכדורגל
קטגוריה:מאמני ניו יורק רד בולס
קטגוריה:מאמני נבחרת סין בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת עיראק בכדורגל
קטגוריה:מאמני א-סד
קטגוריה:סרביה ומונטנגרו: מאמני כדורגל
קטגוריה:ילידי 1944
מור פארק

מור פארק (באנגלית: Moore Park) הוא פרוור בסידני. מור פארק מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney), וענייניו הכספיים מנוהלים על ידי קרן הניהול של מור פארק וסנטניאל פארק. מור פארק הוא אחד מהפרוורים הבודדים בסידני שאינו כולל בתי מגורים (דוגמה אחרת היא אווליי).

==גאוגרפיה==
מור פארק ממוקם דרומית לפדינגטון, וגובל ממזרח בסנטניאל פארק ממערב בסארי הילס ווטרלו ובדרום בקנזינגטון. הפארק טרפזי בצורתו, עם בסיס קטן מדרום ובסיס רחב יותר מצפון, ולאורכו מצפון מערב לדרום מזרח עוברת דרך ראשית אחת, שדירת אנזאק.

==היסטוריה==
פארק מור נקרא על שם צ'ארלס מור, ראש עיריית סידני בין השנים 1867–1869, שדרש כי שטח קרקע באזור יוקצה לרווחת התושבים. שטח של כ-4 קמ"ר הוקצה לבסוף על ידי המושל לאכלן מקוורי בשנת 1810, בזמנו בעיקר כדי לשמש אדמת מרעה.

ב-1879 הוקם בפרוור גן החיות הראשון בעיר, על שטח של 28,000 מ"ר בקירוב. בשנת 1917, כשגן החיות התרחב מעבר לגבולותיו המקוריים ל-60,000 מ"ר, הוא הועבר למיקום חדש בדרום הגדה הצפונית, ונחנך מחדש כגן החיות טורונגה. במקום בו היה גן החיות הוקם בית ספר לנערות ב-1920, וב-1928 הוקם לצידו בית ספר לנערים.

בשנת 1886 היה מור פארק זירת פשע, כשבמקום בוצע אונס קבוצתי אכזרי. לאחר חקירה והעמדה לדין, תשעה גברים נידונו למוות ומתוכם עלו לגרדום ארבעה.

==תרבות==
שתיים מזירות הספורט הגדולות בסידני מצויות במור פארק: אצטדיון הכדורגל של סידני ומגרש הקריקט של סידני. ליגת הראגבי הלאומית של ניו סאות' ויילס מחזיקה במשרדים מנהליים בפארק, כמו גם שתי ליגות ראגבי זוטרות ממנה.

במור פארק נמצא הורדרן פביליון, אולם אירועים המוניים המושכר לצרכים שונים, בעיקר משחקים. בפרוור מצוי גם מגרש גולף גדול, מגרשי טניס ומגרשי כדורת דשא.

במור פארק נמצאים שניים מבתי הספר היוקרתיים ביותר באזור סידני רבתי: בית הספר לנערים של סידני, ובית הספר לנערות של סידני.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090923100205/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=4150 מור פארק באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Moore_Park/Suburbs/16180 מור פארק באתר "Sydney Suburbs"]

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:פרוורי סידני
חנוך רינות

חנוך רינות (1 במרץ 1911 - 18 בפברואר 1995) היה איש חינוך ישראלי, כיהן כמנהל הכללי של עליית הנוער וכמנכ"ל משרד החינוך בשנות ה-60 של המאה ה-20.

== חייו ==
רינות נולד כחנוך רינהולד בפולין. בגיל שלוש עבר עם משפחתו לווינה ובגיל חמש עשרה לברלין. בשנת 1932 היה בין שבעת החותמים על פרוטוקול ייסוד תנועת "עזרה לנוער יהודי" של רחה פריאר. בפברואר 1934 עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ עין חרוד כמדריך של קבוצה של כשישים נערים ונערות בני 15-16, שהייתה הקבוצה הראשונה של עליית הנוער בניהולה של הנרייטה סאלד. בהמשך היה מפקח בעליית הנוער והמנהל החינוכי של עליית הנוער. בשנת 1947 הוא הקים וניהל כפר נוער של עליית הנוער במחנות המעפילים בקפריסין. בשנת 1953 הוציא לאור ספר בשם "נוער בונה ביתו" על עבודתו בעליית הנוער. 

באוקטובר 1960 התמנה למנכ"ל משרד החינוך על ידי אבא אבן. בתקופת כהונתו, לאור יחסיו הקרובים עם צרפת והיותו יו"ר האגודה לידידות ישראל-צרפת, הגביר את לימודי הצרפתית בבתיה"ס בישראל. במהלך כהונתו גם החלו שידורי הטלוויזיה החינוכית בישראל. בשנת 1962 הצטרף למועצה הארצית למען התזמורת הפילהרמונית הישראלית. לפי גרסה אחת, בפברואר 1964 עמד מאחורי ההחלטה שלא לאפשר ללהקת הביטלס להופיע בישראל באומרו ש"לבושם ותסרוקתם, שירם דיבורם ותנועותיהם מבליטים זרות ומוזרות. ... היגררות זו של המוני בני נוער אחרי אליליהם מוכיחה כי קיים חלל בנפש הצעיר ושיממון ביומו ובערכיו". 
אולם לסיפור זה יש הרבה גרסאות, וברשימת האחראים להחלטה הנ"ל לפי גרסאות אלה נמנים זלמן ארן, ועדת הכספים, האמרגן גיורא גודיק ועוד. יוסי שריד ייחס בעבר סיפור זה לאביו, יעקב שריד.

בינואר 1967, לאור חילוקי דעות בינו לבין השר זלמן ארן בעיקר על רקע רצונו של השר להאיץ את קצב מיזוג הגלויות, התפטר מתפקידו. לאחר ההתפטרות שהה בשליחות חינוכית בארצות הברית לעמוד מקרוב על מצב החינוך היהודי בארץ זו. באוגוסט 1967 נתמנה ליועץ לענייני חינוך, הכשרת שליחים ומחקר ליושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית. בתפקידו זה הוא ניהל מחקר של ראיונות עם מתנדבים שהגיעו לישראל לסייע לה בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים. בשנת 1968 הוא כיהן כחבר מליאת רשות השידור.

נפטר בפברואר 1995.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לי משרד החינוך 
קטגוריה:אנשי עליית הנוער
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1995
קרן ברטלסמן

קרן ברטלסמן (בגרמנית: Bertelsmann Stiftung) היא ארגון ללא כוונת רווח הגדול מסוגו בגרמניה. הקרן מחזיקה ב-76.9% ממניות תאגיד התקשורת וההוצאה לאור "ברטלסמן" שרווחיו מהווים את מקור הכנסתה היחיד.

== היסטוריה ==
הקרן הוקמה על ידי בעלי ברטלסמן, ריינהארד מוהר, ב-1977 והיא נשלטת על ידי משפחת מוהר.

== מטרות הקרן ==
מטרות הקרן הן לקדם רפורמות ודמוקרטיזציה תוך מעורבות פעילה בפוליטיקה, בכלכלה, בחברה ובחינוך.

== דרכי פעולה ==
הקרן מממנת רק מיזמים שטיפחה בעצמה ולא מהווה גוף מימון או תמיכה במיזמים פעילים אחרים. פעילויותיה כוללות מחקר, פרסום ועידוד דיון ציבורי בנושאים שונים שבתחום התעניינותה על ידי פרסום ניירות עמדה, עריכת כנסים וימי עיון והסברה וכדומה.

הקרן משפיעה על נושאי כלכלה, עבודה וחינוך גבוה ברוח הליברליזם, למשל בדרישה לגבות שכר לימוד באוניברסיטאות על מנת לשפר את יכולתן להתנהלות עצמאית ולהגביר את התחרות החופשית בין המוסדות להשכלה גבוהה בגרמניה.

=== בקורת ===
הביקורת כלפי הקרן כוללת טענות על מעורבות פעילה מדי של גוף כלכלי פרטי בעולם הפוליטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.bertelsmann-stiftung.de/cps/rde/xchg/SID-32C40740-ECB4CEFE/bst_engl/hs.xsl/index.html אתר הבית] ו

קטגוריה:גרמניה: ארגונים
קטגוריה:תאגיד ברטלסמן
מילרס פוינט

מילרס פוינט (באנגלית: Millers Point) הוא פרוור בסידני.

==גאוגרפיה==
מילרס פוינט הוא פרוור קטן המצוי בקצהו הצפוני של שטח השיפוט של עיריית סידני. מצפון לו ממוקם דאווס פוינט, מדרום ברנגרו, ממזרח הרוקס וממערב מפרץ ג'קסון. הוא מהפרוורים הקטנים בסידני.

==היסטוריה==
הפרוור החל כנחלה קטנה סביב טחנת קמח בבעלותו של ג'ק לייטון, והאזור נודע כנקודת ג'ק הטוחן (Jack The Miller's Point). במרוצת השנים השם התקצר לנקודת הטוחן (the Miller's Point) ומשם למילרס פוינט. ב-1833 נתן המושל בורק שטח אדמה קטן לכנסייה הקתולית להקים בית ספר ובית תפילה בפרוור. האדריכל אמברוז האלן נשכר על ידי הכנסייה להקים את בית התפילה, וזה נחנך בשנת 1835. בית תפילה זה הוא בית התפילה הקתולי העתיק ביותר באוסטרליה, ומשמש עד היום (2010) למיסות של הקהילה המקומית. בית הספר שהיה באותו בניין נסגר בשנת 1992.

על גבעת המצפה, הנחלקת בין הפרוור לדאווס פוינט הסמוך, מצוי מצפה הכוכבים של סידני, מבנה שנוסד בשנת 1858 על ידי האסטרונום ואיש הכמורה ויליאם סקוט.

==תרבות==
במילרס פוינט מצויים כמה מהפאבים העתיקים ביותר בניו סאות' ויילס, אך פרט להם ולמצפה הסמוך אין בפרוור מוסדות תרבות בולטים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090925072000/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=4060 מילרס פוינט באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Millers_Point/Suburbs/16236 מילרס פוינט באתר "Sydney Suburbs"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרוורי סידני
ג'ף בלוקלי

ג'פרי פול "ג'ף" בלוקלי (אנגלית: Jeffrey Paul "Jeff" Blockley; נולד ב-12 בספטמבר 1949) הוא כדורגלן עבר אנגלי.

== קריירה ==
בלוקלי נולד בלסטר, אך החל את הקריירה שלו ב-1968 בקובנטרי סיטי. הוא שיחק בעמדת הבלם, וערך 150 הופעות במדי קובנטרי, ואף זומן פעם אחת לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 23. באוקטובר 1972 הוא עבר לארסנל תמורת 200,000 לירות שטרלינג, כמחליפו של הקפטן הקודם פרנק מקלינטוק. הוא ערך את הופעת הבכורה בארסנל בהפסד 0 - 1 לשפילד יונייטד ב-7 באוקטובר 1972, וארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה, בתיקו 1 - 1 מול נבחרת יוגוסלביה, שהייתה גם הופעתו היחידה במדי הנבחרת הלאומית.

למרות זימונו לנבחרת הוא לא נהנה מקריירה טובה בארסנל. מקלינטוק היה אחד מסמלי המועדון ושחקן פופולרי בקרב האוהדים, ואילו ביצועיו של בלוקלי לא היו עקביים, כולל טעות בחצי גמר גביע ה-FA של עונת 1972/1973, שבזכותה הצליח ויק האלום מסנדרלנד להבקיע שער ולנצח 2 - 1. לאחר עזיבת מקלינטוק לקווינס פארק ריינג'רס בקיץ 1973 הפך בלוקלי לשחקן הרכב במרכז ההגנה של ארסנל, אך המועדון חווה את אחת מעונותיו הגרועות ביותר בתולדותיו; הוא הודח מגביע ה-FA וגביע הליגה על ידי מועדונים בכירים פחות, ובסיום העונה דורג במקום ה-10 בליגה.

אוהדי המועדון היו מתוסכלים והאשימו בכך את בלוקלי. ניק הורנבי, בספרו "קדחת המגרש", טען כי בלוקלי היה "חסר כישורים למילוי מקומו של איאן יור"; מאוחר יותר אמר ברטי מיי כי החתמת בלוקלי הייתה הטעות הגדולה ביותר שעשה כמאמן ארסנל. ימיו של בלוקלי בארסנל היו ספורים, ולמרות שהחל במדי המועדון את עונת 1974/1975 הוא הודח מהסגל, והוסף לרשימת ההעברות. בינואר 1975 הוא הועבר ללסטר סיטי תמורת 100,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-62 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שער אחד.

הקריירה של בלוקלי השתקמה במידת מה בלסטר, לאחר שסייע למנוע את ירידת הקבוצה מהליגה בעונתו הראשונה שם. בעונת 1975/1976 הוא הוביל את הקבוצה למקום השביעי, ובסופו של דבר מונה לקפטן. אולם, הוא סבל ממספר פציעות שהגבילו מאוד את יכולתו לשחק בליגות הבכירות, ואף הושאל לדרבי קאונטי בחודשיים הראשונים של 1978. לאחר 75 משחקים בשלוש עונות וחצי הוא עזב לנוטס קאונטי, שם השתתף ב-57 משחקי ליגה בשתי עונות לפני שפרש מכדורגל והוא בן 31. לאורך הקריירה שלו השתתף בכ-400 משחקים רשמיים.

לאחר פרישתו עבד כמאמן במספר מועדונים בליגות הנמוכות, ולאחר שפרש כליל מכדורגל החל לעבוד כאיש מכירות מטעם חברה בתחום האנרגיה. כיום הוא מחזיק בבעלותו חברת אנרגיה בשם טרנסמץ'.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלמי כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלנים אנגלים
קטגוריה:כדורגלני קובנטרי סיטי
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני לסטר סיטי
קטגוריה:כדורגלני נוטס קאונטי
קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגליה
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1949
ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים

ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים (בעבר: ועדת הטקסים הממשלתית) הייתה ועדת שרים האמונה על קיומם של הטקסים הממלכתיים וסמלי מדינת ישראל. הוועדה מתכנסת מכוח החלטת ממשלת ישראל, ומתפזרת עם פיזורה.

חברי הוועדה הם שרים מכהנים בממשלה ואל ישיבותיה מוזמנים בקביעות בין היתר ראש הטקס במשרד החוץ, ראש ענף משטר ונוהג במשטרת ישראל, ראש ענף משטר ומשמעת בצה"ל, מנכ"ל בית הנשיא, מנהל מרכז ההסברה וראש ענף טקסים ואירועים במשמר הכנסת.

הוועדה אמונה על סמלי המדינה: הדגל, הסמל וההמנון, אישור עיטורים שונים, מטבעות ושטרות ובולים רשמיים של המדינה.

בנוסף אחראית הוועדה על אירועים וימי זיכרון ממלכתיים הקיימים מכוח חוק או מכוח החלטת ממשלה, על קיומו של נוהל חבצלת, על רשימת סדרי הקדימה הממלכתיים, קביעת הנושא המרכזי של יום העצמאות והשנה כולה. בראש הוועדה עומד שר התרבות ומרכז ההסברה (החל מ-2015 בראשות מושיק אביב) משמש כגוף הביצוע שלה.

הועדה לא הוקמה מחדש עם הקמת הממשלה ה-37.

== מבנה הוועדה וסמכויותיה ==

== ראו גם ==
* מרכז ההסברה

== קישורים חיצוניים ==
* 

סמלים וטקסים
קטגוריה:ישראל: סמלים לאומיים