OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
סלט חצילים

[[באבא גנוש סורי]]
סלטה דה וינטה על פרוסות לחם]]
סלט חצילים הוא מאכל הנפוץ במטבחי עמים שונים אשר בבסיסו חצילים.

מאכל זה קיים בגרסאות שונות ברחבי העולם:

אזור המזרח התיכון / ים תיכון:
* באבא גנוש (בערבית: بابا غنوج)- הוא מאכל פופולרי מהמטבח המזרח תיכוני המבוסס על חצילים קלויים מרוסקים מעורבבים עם ירקות ועלי תבלין קצוצים, שמן זית ותבלינים שונים. עשוי להכיל סירופ רימונים.
* מוטבל (בערבית: متبل) - מאכל מהמטבח המזרח תיכוני אשר בדומה לבאבא גנוש, מבוסס גם כן על חצילים קלויים מרוסקים, ובנוסף מכיל טחינה, שמן זית, שום ותבלינים. לעיתים קרובות מתייחסים בטעות לסלט זה בשם באבא גנוש.
* מליטסנוסלאטה (ביוונית: μελιτζανοσαλάτα ) - מאכל מהמטבח היווני הכולל חצילים מבושלים, שמן זית ומיץ לימון.
* קאפונטה - מאכל סיציליאני אשר מורכב מירקות קצוצים מטוגנים (בעיקר חצילים ופלפלים), סלרי מתובל, זיתים, צלף ורוטב חמוץ מתוק.
* חצילים במיונז - גרסה ישראלית המורכבת מחצילים קלויים מרוסקים בתוספת מיונז ושום.

מזרח אירופה:
* סלטה דה וינטה (רומנית: Salata de vinete) - מאכל מן המטבח ההונגרי והרומני העשוי מחצילים קלויים מרוסקים, שמן חמניות ובצל קצוץ.
* קיופולו - מאכל מן המטבח הבולגרי אשר עשוי מחצילים קלויים ופלפלים ואדום.
* באקלאזניה איקרה (רוסית: баклажанная икра) - סלט חצילים מן המטבח הרוסי והאוקראיני.

אפריקה:
* בלאגאדוש - סלט חצילים מן המטבח האתיופי.

דרום אסיה:
* במרכז ומזרח הודו, במערב בנגל, ובבנגלדש קיים מאכל דומה המורכב מחצילים קלויים, כוסברה טרייה מרוסקת, פלפלים חריפים, בצל, ושמן חרדל. למאכל זה שמות רבים, תלוי בשפה המקומית.
* בונג'אן - סלט החצילים המסורתי באפגניסטן.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתאבנים
קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח המצרי
קטגוריה:המטבח היווני
קטגוריה:המטבח ההונגרי
קטגוריה:המטבח העיראקי
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:המטבח הלבנוני
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:המטבח הרוסי
חצילים
קטגוריה:המטבח הסורי
קטגוריה:מאכלי חצילים
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
ואצלב שרפינסקי

ואצלב פראנצ'ישֶק שֶׁרְפִּינְסְקִי (בשם מלא בפולנית: ; 14 במרץ 1882 – 21 באוקטובר 1969) היה מתמטיקאי פולני שנודע בתרומתו הגדולה לתורת הקבוצות בחקר אקסיומת הבחירה והשערת הרצף. היה חוקר פורה גם בתחומי תורת המספרים, תורת הפונקציות וטופולוגיה ופרסם בחייו מעל 700 מאמרים ו-50 ספרים.

שלושה פרקטלים נודעים קרויים על שמו: משולש שרפינסקי, שטיח שרפינסקי ועקום שרפינסקי, כמו גם מספרי שרפינסקי ובעיית שרפינסקי הקשורה אליהם. הפרדוקס של שרפינסקי-מזורקביץ' קרוי אף הוא על שמו.

==השכלה==
שרפינסקי למד במחלקה למתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ורשה החל משנת 1899. ב-1903 הוצע במחלקה פרס לסטודנט כותב המאמר הטוב ביותר על עבודתו של גאורגי וורונוי בתורת המספרים. שרפינסקי זכה במדליית זהב על מאמרו, אך סירב לפרסמו ברוסית, ולכן פרסומו התעכב עד 1907, אז פורסם בכתב העת Prace Matematyczno-Fizyczne (פולנית: "כתבים במתמטיקה ובפיזיקה") בעריכתו של שמואל דיקשטיין. לאחר שסיים לימודיו ב-1904, החל ללמד מתמטיקה ופיזיקה בתיכון בוורשה. בית הספר נסגר בשל שביתה, ושרפינסקי החליט לעבור לקרקוב ולהשלים לימודי דוקטורט באוניברסיטה היגיילונית. הוא קיבל תואר דוקטור ומשרה באוניברסיטת לבוב ב-1908.
מרובע שרפינסקי, פרקטל

==עבודתו המתמטית==
ב-1907 החל שרפינסקי להתעניין בתורת הקבוצות, לאחר ששמע השערה כי נקודות במישור ניתנות להגדרה באמצעות פרמטר יחיד. הוא כתב לתדאוש באנכייביץ' (אז באוניברסיטת גטינגן) ושאל אותו כיצד זה ייתכן, בתשובה קיבל מכתב ובו מילה יחידה: "קנטור". שרפינסקי התעמק בתורת הקבוצות וב-1909 כבר נשא הרצאה שהוקדשה לתחום זה. הבעיה הראשונה הולידה בסופו של דבר את עקום שרפינסקי.

שרפינסקי היה בעל הספק רב בתקופה זו, ובעודו מלמד באוניברסיטת לבוב פרסם מאמרים רבים ושלושה ספרים : "התאוריה של מספרים אירציונליים" (1910), "מבוא לתורת הקבוצות" (1912), ו"תורת המספרים" (1912).

בעת מלחמת העולם הראשונה שהה שרפינסקי יחד עם משפחתו ברוסיה. על מנת לחמוק מאפליה, שהייתה מנת חלקם של מהגרים פולנים ברוסיה באותה עת, עבד שרפינסקי בצמוד לניקולאי לוזין באוניברסיטת מוסקבה. יחד הם חקרו את הקבוצות האנליטיות. ב-1916 נתן שרפינסקי את הדוגמה הראשונה של מספר נורמלי (ביחס לכל בסיס). עם תום המלחמה חזר שרפינסקי ללבוב, אך שנה לאחר מכן הוצעה לו משרת פרופסור בוורשה, שאותה קיבל, ומאותה שנה ועד מותו חי בוורשה. שרפינסקי שלט ביד רמה בלימודי המתמטיקה בוורשה והכווין את תחומי המחקר המתמטי בעיר.

במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית (1919–1921) סייע בפיצוח הצפנים הרוסיים עבור ביורו שיפרוב. ב-1920 ייסד עם זיגמונט ינישבסקי ותלמידו סטפן מזורקביץ' כתב עת מתמטי חשוב בשם Fundamenta Mathematicae, שהתמקד בתורת הקבוצות, ושרפינסקי היה עורכו הראשון.

ספרים שלו תורגמו לאנגלית על ידי ססליה קריגר.

==פעילות אחרת==
בשנת 1913 פרסם שרפינסקי מכתב גלוי בעיתונות בו ביקר את התנהגות היהודים בפולין. 

בשנת 1964 חתם שרפינסקי על עצומה לממשלה הקומוניסטית של פולין שבקשה להגביר את החופש האינטלקטואלי בפולין. בעקבות זאת, בוטל שידור שלו ברדיו של פולין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טופולוגים
קטגוריה:מתמטיקאים פולנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטאות בפולין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות האזרחי פובונזקי
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1882
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1969
לפתית מצויה

לפתית מצויה (שם מדעי: Hirschfeldia incana) היא צמח חד-שנתי ממשפחת המצליבים. זהו המין היחיד בסוג המונוטיפי לפתית (Hirschfeldia). המין נפוץ בחבל הים-תיכוני ובחגורת הספר של ישראל. הוא פורח בפריחה צהובה, ששיאה בחודשים אפריל ומאי.

הלפתית המצויה מהווה עשב שוטה ואף מין פולש באזורים מסוימים בעולם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מצליבים
קטגוריה:ארץ ישראל: מצליבים
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1847
חרמשון קטן

Numenius phaeopus

חֶרְמְשׁוֹן קָטָן (שם מדעי: Numenius phaeopus) הוא עוף מים ממשפחת החרטומניים.
==תזונה==
החרמשון הקטן הוא בעל מקור ארוך וכפוף המאפשר לו לתפוס חרקים, עכבישים, תולעים וחלזונות אותם הוא צד על גדות נהרות וביצות.

==תפוצה==
החרמשון הקטן דוגר בטונדרה הארקטית וחורף באפריקה, באמריקה הדרומית ובדרום אסיה.
חולף וחורף נדיר למדי בישראל.

==מאפיינים פיזיים==
אורכו 40 ס"מ, נוצותיו חומות מנומרות וקודקודו כהה ובמרכזו פס לבן.
צווארו ארוך וגמיש ומקורו ארוך גם הוא וכפוף, שני דברים העוזרים לו לצוד את טרפו.

==רבייה==
באביב, עונת החיזור והרבייה, הזכר מבצע מעוף ראווה איטי בניסיון למשוך את הנקבה אליו.

הנקבה בונה קן העשוי מצמחי מים, מטחב ומחזזיות. הנקבה מטילה 3–5 ביצים כחלחלות-אפרפרות עם כתמים חומים ודוגרת עליהן בזמן שהזכר מביא לה מזון. לאחר כשבועיים של דגירה הביצים בוקעות ולעולם מגיחים אפרוחים קטנים בעלי פלומה רכה.
כשבועיים לאחר מכן האפרוחים מתבגרים ועוזבים את הקן.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חרטומניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרטומניים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
דבק שפכטל

דבק שפכטל (באנגלית Glue Putty או Wall Filler Putty) הוא מֶרֶק המשמש כחומר מילוי והחלקה של קירות, המשמש לעיתים לעיטור או לגימור קירות. על פי רוב, דבק שפכטל מבוסס על תרחיף של שמן פשתן ומלאן אבקתי. השם שפכטל, הנפוץ בישראל, מקורו בשם המותג של חברת טמבור, אך גם חברות נוספות מייצרות מוצרים מתחרים תחת אותו שם. בארצות הברית נמכרים מוצרים רבים המשמשים לאותה פעולה, לרוב תחת השם התיאורי Wall Filler Putty, בשמות מותגים שונים.

דבק שפכטל לרוב נמכר במכלי פלסטיק או בדליים כשהוא מכוסה בניילון באופן הרמטי לשמירה על הלחות ומרקמו דומה לחרס רך ודביק. ניתן לגוון את השפכטל כהכנה לצבע או כתחליף לצביעה. לאחר מריחתו הוא מתייבש ומרקמו משתנה. לאחר מס' שעות הוא מתייבש ומתקשה לחלוטין.

==שיטות יישום==
השיטה הנפוצה ביותר ליישום דבק שפכטל היא ידנית ונעשית באמצעות שפכטל שיטה זו מתאימה לסתימת חורים בקירות ולתיקוני טיח קלים. ליישום על משטחים גדולים יותר נעזרים במכשיר איירלס ומתיזים את דבק השפכטל על הקיר.

==יישומים==
על פי הוראות יצרנים שונים, דבק שפכטל משמש למילוי והחלקה של משטחי טיח, קירות, גבס ובטון. ניתן להשתמש בדבק שפכטל גם למטרות איטום חלונות, אריחים, ורהיטי עץ ולפיסול ועבודות אמנות.

==ראו גם==
*טיח
*דבק
*צבע
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חומרי בניין
שארלי אטאלי

שארלי שלום אטאלי (1930–2006) היה מהנדס ישראלי.

==קורות חיים==
אטאלי נולד בקונסטנטין שבאלג'יריה וכתלמיד מצטיין נשלח בנעוריו ללימודים במכון הלאומי לאווירונאוטיקה שבצרפת. בתום לימודיו הוא עבד בחברת "סוד אוויאסיון" ולאחר מכן במפעל "SEREB" לייצור טילים בליסטיים. אטאלי נתמנה על ידי הנשיא שארל דה גול לראש פרויקט טיל "דיאמנט". עבור פועלו בתפקיד זה הוענק לו בשנת 1965 אות לגיון הכבוד.<ref name=":0"></ref><ref name=":1"></ref> לאחר הצלחת שיגור הטיל הוא מונה לאחראי על פעילות צרפת בפרויקט "אירופה 1" לייצור טיל בתוכנית משותפת למדינות אירופה.

בשנת 1969 התבקש אטאלי על ידי משה ארנס, מנהל חטיבת ההנדסה בתעשייה האווירית באותה עת, לעלות לישראל ולסייע בפיתוח מטוס הכפיר. אטאלי נענה בחיוב ותוך זמן קצר עלה עם אשתו ושני ילדיו. במהלך שנות עבודתו בתעשייה האווירית הוא לקח חלק בין היתר בפיתוח "כפיר", "אריה", ו"לביא". עבור פיתוח המזל"ט "זהבן" הוענק לו, במשותף עם חבריו לצוות הפיתוח, פרס ביטחון ישראל לשנת 1981. עבודתו נמשכה עד צאתו לגמלאות ב-1995.<ref name=":0" /><ref name=":1" />

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:מהנדסים יהודים צרפתים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:סגל התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:זוכי פרס ביטחון ישראל: עובדי התעשייה האווירית לישראל
קטגוריה:ישראלים ילידי אלג'יריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
מרכז (תורת החוגים)

במתמטיקה, המרכז של חוג נתון הוא תת-חוג, הכולל את האיברים המתחלפים עם כל איבר אחר. מקובל לסמן את המרכז של R באות <math>\ Z(R)</math>. המרכז הוא תת-חוג קומוטטיבי, אבל בדרך כלל הוא איננו תת-החוג הקומוטטיבי הגדול ביותר שיש לחוג.

התפקיד העיקרי של המרכז בתורת החוגים הוא להכניס שיטות קומוטטיביות לסיטואציה שהיא בדרך כלל לא קומוטטיבית, ולכן מסובכת בהרבה. המרכז של חוג כולל לפחות את איבר היחידה, ולכן אפשר לראות את החוג כאלגברה מעל המרכז שלו (במובן הרחב של המושג – המרכז אינו חייב להיות שדה). בפרט, המרכז של חוג פשוט הוא שדה, וכך הופך החוג לאלגברה במובן המצומצם והמקובל יותר של המילה. את ה"מרחק" מן האלגברה למרכז שלה אפשר למדוד בכלים הסטנדרטיים: הממד (או הדרגה, כאשר המרכז אינו שדה והאלגברה חופשית מעליו), ובמקרה שהממד אינסופי, גם ממד גלפנד-קירילוב. ידוע שכל אלגברה בעלת ממד גלפנד-קירילוב 1 היא "כמעט קומוטטיבית", בהיותה חופשית ובעלת דרגה סופית מעל המרכז שלה.

קטגוריה:תורת החוגים
אמיליו אסטבז

אמיליו אסטבז (באנגלית: Emilio Estevez; נולד ב-12 במאי 1962 בניו יורק) הוא שחקן, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי.

==ביוגרפיה==
אסטבז נולד בניו יורק שבארצות הברית, סבו מצד אביו היה מהגר מספרד. הוא בנם של השחקן מרטין שין המוכר מסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן" ואשתו ג'נט טמפלטון. אביו ממשפחה קתולית, בעוד אימו ממשפחה בפטיסטית. הוא אחיהם הגדול של השחקנים צ'ארלי שין, רמון אסטבז ורנה אסטבז.

הוא בחר שלא לאמץ את שם הבמה של אביו ונותר עם שם ילדותו – "אסטבז".

== קריירה ==
בשנות ה-80, שהיו תחילת הקריירה הקולנועית שלו, השתייך אסטבז לחבורת שחקנים צעירה ומבטיחה שכונתה "בראט פק" (The brat pack) שכיכבה לרוב בסרטים בהם היה מעורב הבמאי ג'ון יוז. על החבורה נמנו בין השאר רוב לאו, מולי רינגוולד, מתיו ברודריק, רוברט דאוני ג'וניור, דמי מור, ג'אד נלסון, אלי שידי ואנדרו מקארתי.

בשנת 1986 גילם אסטבז את סגן המנהל של "דיקסי בוי" ביל רובינסון, שחיסל שלוש מכונות שהתעוררו לחיים בעקבות קרינה חוצנית, בהן את משאית הגובלין הירוק בסרט "מקסימום אוברדרייב".
בשנת 1987 היה אסטבז מאורס לתקופה קצרה לשחקנית דמי מור ובשנת 1992 נישא לזמרת והרקדנית פאולה עבדול, ממנה התגרש כעבור שנתיים.

==פילמוגרפיה==
* "נערי הכרך" (1983)
* "המעקלים" (1984)
* "מועדון ארוחת הבוקר" (1985)
* "חברים" (1985)
* מקסימום אוברדרייב (1986)
* "מעבר לחוק" (1986)
* "מעקב צמוד" (1987)
* "אקדוחנים צעירים" (1988)
* "אקדחונים צעירים 2" (1990)
* בשלושת סרטי "אלופים על קרח" (The Mighty Ducks)
* "פרי-ג'ק" (1992)
*"מעקב צמוד 2" (1993) 
*"ליל הדין" (1993)
* בסדרה: "משפחה במלחמה" (1996)
* "משימה בלתי אפשרית" (1996)
*Sand (2000)
*לילה בספרייה (2019)

=== טלוויזיה ===

* "נוע לשטח אפס" (1989) - סרט טלוויזיה
* "אתמול מאוחר בלילה" (1999) - סרט טלוויזיה
* The Mighty Ducks: Game Changers (2021)

=== בימוי ===
* למבוגרים בלבד (2000) - בימוי ומשחק לצד אחיו, צ'ארלי שין
* בובי (2006) - על רצח רוברט קנדי
* The Way (2010) - בימוי ומשחק יחד עם אביו, מרטין שין
*לילה בספרייה (2019) - בימוי, תסריט, הפקה ומשחק

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
קיווית מצוייצת

Vanellus vanellus 

קיווית מצוייצת (שם מדעי: Vanellus vanellus) היא מין של עוף ממשפחת החופמיים.

== תיאור==
מידותיה של קיווית מצוייצת: אורך גוף ממוצע - 30 ס"מ; מוטת כנפים - 85 ס"מ; משקל - 145-220 גרם.
זו ציפור צבעונית. החלקים העליונים בצבע ירוק מתכתי בוהק עם הבזקים של סגול, הבטן לבנה והחזה שחור. על ראשה ציצית שחורה ארוכה, שנתנה לה את שמה. בתעופה מתגלה דגם שחור-לבן בחלקים התחתונים ותת-שת בגוון כתום.

הקיווית הזו מאופיינת ברגליה הקצרות, שהן הקצרות ביותר בסוג "קיווית" (Vanellus), אליו היא שייכת.

==תפוצה ==
הקיווית המצוייצת מקננת מחופי דרום סקנדינביה ועד מזרח אירופה.
יציבה במערב אירופה, בריטניה וחצי-האי אנטוליה שבטורקיה.
חורפת באזור הים התיכון.
בארץ ישראל חורפת הקיווית המצוייצת בצפון הארץ ומרכזה.

מצב השימור של קיווית זו באירופה הוא קרוב לסיכון.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חופמיים
קטגוריה:ארץ ישראל: חופמיים
קטגוריה:פינלנד: עופות
קטגוריה:פולין: עופות
קטגוריה:איטליה: עופות
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
דבורנית נאה

דבורנית נאה (שם מדעי: Ophrys fuciflora subsp. bornmuelleri) היא גאופיט ממשפחת הסחלביים.
==מאפיינים==
לצמח פקעות שורש. עליו מוארכים ודמויי אזמל. אורך עמוד התפרחת הוא 15–50 ס"מ ויותר. בתפרחת 3–15 פרחים חסרי דורבן. על השפית, ככל שאר בני הסוג, מצוירת דמות דבורה, ובמרכז השפית ישנו כתם דמוי האות האנגלית H. אורך השפית הוא בערך סנטימטר אחד. לדבורנית הנאה אין בית גידול מועדף. מאביקיה הם זכרי דבורים שהצמח מרמה.

הדבורנית הנאה נפוצה במזרח התיכון ובעיראק. תפוצתה של הדבורנית הנאה בישראל כוללת את הרי יהודה, השומרון, הכרמל, הגליל וסביבתו והחרמון; אך ניתן למצוא את המין הזה בעיקר ב"גבעת ההגנה" בכרמל, הר אדיר בגליל העליון, הר הטייסים בהרי יהודה, וריכוז קטן ב"שביל הפסגה" בהר מירון.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דבורניות
קטגוריה:פרחים חומים בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: דבורניות
בישול (כדורגל)

בכדורגל, בישול, או אסיסט (מאנגלית: Assist), הוא העברת הכדור, על ידי מסירה או הגבהה, לשחקן אחר שמיד מבקיע שער. גם הפעולות הבאות נחשבות לעיתים כבישול: בעיטה הנהדפת על ידי השוער או שחקן הגנה של היריבה, שמיד לאחריה מובקע שער על ידי שחקן אחר; סחיטת בעיטת עונשין שאותה מבקיע שחקן אחר; או גרימה לשער עצמי של שחקן הקבוצה היריבה. לרוב, רק שחקן אחד נחשב כ"מבשל" של השער. סטטיסטיקות על אודות מספר הבישולים ששחקנים תרמו מתועדות לעיתים באופן רשמי על ידי מארגני התחרות, ולעיתים על ידי גופים עיתונאיים. הבישולים אינם חלק מחוקי הכדורגל שנקבעו על ידי IFAB, והקריטריונים להגדרתם הם גמישים.

אף ששחקנים זכו לקרדיט על כך ש"בישלו" שערים (אתר [http://www.planetworldcup.com/ Planet World Cup] תיעד באופן רטרוספקטיבי את כמות הבישולים בגביע העולם מ-1966), מדד זה לא נספר באופן ממוסד עד לסוף המאה העשרים. הוועדה הטכנית של פיפ"א ספרה לראשונה בישולים באופן מסודר במונדיאל 1986, על פי הקריטריונים הבאים:
#בישול יוכר לשחקן שמסר את המסירה האחרונה בטרם הובקע השער.
#לשחקן האחרון שהחזיק בכדור בטרם שזה הגיע למבקיע השער, יוכר בישול בתנאי שלפעולה שביצע הייתה השפעה מכרעת על הבקעת השער.
#יוכר בישול לשחקנים שבועטים למסגרת השער בטרם שחקן אחר מבקיע מהכדור החוזר.
#לאחר שערים שמובקעים מבעיטת עונשין או מבעיטה חופשית, לשחקן שסחט את העבירה יוכר בישול.
#במקרה שמבקיע השער יצר לעצמו את מצב ההבקעה, למשל על ידי כדרור ממושך, לא יוכר בישול.
#לא יוכר בישול במקרה שמבקיע השער ניצל מסירה לא-מוצלחת של שחקן יריב.

במונדיאל 1990 המשיכה הוועדה הטכנית לספור את הבישולים על פי קריטריונים דומים, אך שינתה את הקריטריון לבעיטות חופשיות ולפנדלים: במקרה שסוחט העבירה גם הבקיע בעצמו את כדור העונשין, לא יוכר לו בישול. פיפ"א הפכה לראשונה את הבישולים לאחד ממדדי המשחק הרשמיים במונדיאל 1994. באותו טורניר הבישולים החלו לשמש בתור שובר-שוויון לקביעת הזוכה בפרס נעל הזהב. הוועדה הטכנית של פיפ"א קובעת אלו פעולות נחשבות כבישולים ואלו לא.<sup>[http://www.fifa.com/mm/document/fifafacts/mcwc/ip-301_03a_fwc-awards_new_2466.pdf]</sup>

כיום מוענקים פרסים במספר מדינות הקשורים לבישולים, לדוגמת "פרס המוסר המצטיין" בליגה הצרפתית המוענק לשחקן עם מספר הבישולים הגבוה ביותר בתום העונה. שיטת הענקת הנקודות על פיה מחולק פרס "נעל הזהב" ב-MLS האמריקאית, התבססה בעבר על שערים ועל בישולים במקביל. בממלכה המאוחדת נספרים באופן רשמי כל מדדי המשחק, ובכללם בישולים, בתחרויות כמו הפרמייר ליג, הפוטבול ליג וליגת העל הסקוטית. גם בתחרויות היבשתיות הנערכות על ידי אופ"א, כגון ליגת האלופות והליגה האירופית, נספרים הבישולים באופן רשמי.

== ראו גם ==
* אסיסט - בכדורסל

==קישורים חיצוניים==
*
*
קטגוריה:מושגים בכדורגל

==הערות שוליים==
פרנק ולקר

פרנק ולקר (באנגלית: Frank Welker; נולד ב-12 במרץ 1946 בדנוור, קולורדו) הוא מדבב אמריקאי. ולקר מדבב מגוון רחב של דמויות, בעלי חיים ויצורים בדיוניים בסדרות, סרטים, משחקי וידאו ועוד. בין השאר התפרסם בזכות קולו בתפקיד מגהטרון בסדרת ההנפשה "הרובוטריקים".

ולקר נכלל ברשימת 100 הכוכבים הרווחיים ביותר בכל הזמנים.

==הקריירה כמדבב==
לאחר שסיים לימודים בקליפורניה, ולקר החל להשתתף בפרסומות טלוויזיה. עוד בעת לימודיו הוא השתתף במחזות בית הספר ואף פתח במופע סטנד-אפ.

לפי ג'ון דימאג'יו ובילי ווסט, מדבבי הסדרה פיוצ'רמה, ולקר ידוע כ"אלוהי המדבבים" בזכות עבודתו הרבה, המקיפה כ-1,200 דיבובים שונים. בין ההפקות שלקח בהן חלק ניתן למנות את:

דיבוביו של ולקר אינם מסתכמים בדיבוב דמויות, אלא גם ביצירת אפקטים קוליים למגוון רחב של חיות ודמויות נוספות, כמו למשל דמותו של טוטורו בגרסה המדובבת לסרט האנימה "השכן הקסום שלי טוטורו"; אפקטים קוליים בסרטים "שודדי התיבה האבודה", הג'ונגל מת מצחוק", "היום השלישי", "הפלישה ממאדים", "סטארגייט", "אליס בארץ הפלאות", "האי של ד"ר מורו", "האחים סופר מריו", "נער הזהב", "אנקונדה", "הגרינץ'" ו"מין מסוכן", כמו גם סרטי האנימציה "מולאן", "אלאדין", "מלך האריות", "אוליבר וחבורתו", "פוקהונטס", "בת הים הקטנה", "בת הים הקטנה 2: השיבה לים", "באג לייף", "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה", "101 דלמטים", "גן עדן לכלבים 2", "פליקס החתול: הסרט", סרטי סקובי דו וסרטי "המסע לעמק החלומות". בין היתר תרם את קולו לסרט "מורטל קומבט" בדמותו של שאו קאהן (ויצירת אפקטים קוליים לגוֹרוֹ), את קולו של השד מלבולג'יה בסרט "ספון" ואת קולותיהם של אבו וראג'ה ושל רולו הליצן בסרטים "שובו של ג'אפר", "אלאדין ומלך הגנבים" ו"הקטר הקטן" בהתאמה.

ולקר דיבב דמויות ממשחקי הווידאו "סטיץ': ניסוי 626", "באלדורז גייט" ו"ספור".

==עבודתו ברובוטריקים==
בשנות ה-80, ולקר דיבב רבות מהדמויות הנשנות של הסדרה הרובוטריקים: עשר דמויות שקרניקים (מגהטרון/גלבטרון, סאונד וייב, סקיי וורפ, ושש הקלטות לייזרביק, ראבאג', ראמבל, פרנזי, באזסו וראט-באט) ושלוש דמויות רובוטריקים (מיראז', טריילברייקר ווילי).

ולקר התבקש להיבחן לדמותו של מגהטרון בסרט הלייב אקשן "רובוטריקים", אולם בעיות בלוח הזמנים שלו מנעו ממנו השתתפות. אולם, ולקר דיבב במשחק המחשב שנעשה על הסרט, כמו גם פיטר קאלן (קולו של אופטימוס פריים). נוסף על כך, הוא מדבב את דמותו של סאונדווייב בסרטי ההמשך "רובוטריקים 2: הנקמה" ו"רובוטריקים 3". בסרט "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה", ולקר שב לדבב את דמותו של גלבטרון. בסרט "רובוטריקים: האביר האחרון" הוא מדבב את דמותו של קנופי.

וולקר דיבב שתיים מדמויותיו הנודעות ביותר - מגהטרון וסאונד וייב - בסדרת האנימציה "רובוט צ'יקן". בשנת 2010 הוא חזר לדבב דמויות מהרובוטריקים, יחד עם פיטר קאלן, בסדרת האנימציה החדשה "רובוטריקים פריים".

==תפקידים נוספים==
מלבד הקריירה כמדבב, ולקר הופיע במספר תפקידים קולנועיים וטלוויזיוניים, ביניהם בסדרה "משפחת פרטרידג'" ובסרט "מלכוד 22", כמו גם בתוכניות אירוח שונות. ולקר הופיע בתפקיד מדבב בפרק בסדרת הטלוויזיה "סיימון וסיימון".

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדבבים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת סנטה מוניקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1946
ברנרד גרינהאוס

ברנרד גרינהאוס (באנגלית: Bernard Greenhouse; 1 בינואר 1916 – 13 במאי 2011) היה צ'לן יהודי-אמריקאי, אחד החברים המייסדים של שלישיית בוזאר.

==קורות חיים==
גרינהאוס נולד בניוארק. החל את לימודיו המקצועיים בגיל 18 בבית הספר ג'וליארד, אצל פליקס סלמונד. אחרי ארבע שנות לימודים אצל סלמונד המשיך גרינהאוס בלימודיו אצל עמנואל פויירמן, פבלו קזאלס ואחרים.

אחרי סיום לימודיו אצל קזאלס, החל גרינהאוס בקריירה של סולן, שנמשכה שתים-עשרה שנים, אך הניסיון לא היה קל, משום שהצ'לו ככלי סולו לא נהנה מפופולריות יתרה בשנים ההן. במשך תקופה זו פגש את הכנר דניאל גילה, שהזמין את גרינהאוס להקליט כמה מסונאטות הפסנתר של מוצרט עם הפסנתרן מנחם פרסלר. ב-1955 נפגשו בניו יורק, המפגש הראשון של מה שנועד להיות שלישיית בוזאר.

ב-1958 רכש גרינהאוס צ'לו סטרדיוואריוס, "הרוזנת משטנליין", שכונה גם "פגניני סטראד", אחד מ-63 צ'לי של סטרדיוואריוס ומאז ועד מותו היה זה הכלי בו ניגן בקביעות.

ב-1987 עזב גרינהאוס את השלישייה ואת מקומו תפס הצ'לן פיטר ויילי.

במהלך הקריירה שלו לימד ברנרד גרינהאוס באוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק, בבית הספר מנהטן למוזיקה, בקונסרבטוריון ניו אינגלנד ובאוניברסיטת ראטגרס. בשנת 1993 הפיק איתן ויינר סדרה של סרטי וידאו של כיתות האמן שהדריך. בין תלמידיו הצ'לניות הישראליות ענת אנגלמאייר וענבל שגב, והפסנתרן יונתן ענר .

גרינהאוס פרש אמנם מהוראה סדירה, אך המשיך להגיש כיתות אמן ברחבי ארצות הברית, קנדה ואירופה.

בריאיון לקראת קונצרט הפרידה של שלישיית בוזאר ב-21 באוגוסט 2008 סיפר גרינהאוס, שהוא ממשיך להתאמן מדי יום ונחשב ל"זקן הצ'לנים", וצ'לנים קשישים אחרים מופתעים מיכולתו להמשיך ולנגן בגיל 92.

==קישורים חיצוניים==

* 
<div style="direction: ltr;">
* http://www.cello.org/Newsletter/Articles/greenhouse.htm
* http://www.juilliard.edu/update/journal/j_articles481.html
* http://www.ethanwiner.com/cello.html
* http://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=9C0CE3DC1530F934A25753C1A966958260
* https://web.archive.org/web/20100127083643/http://www.beauxartstrio.org/about.html
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:צ'לנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:סגל הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת סטוני ברוק
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ראטגרס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2011
מנחם פרסלר

מנחם פרסלר (מימין למיקרופון). צולם באולפן [[קול ירושלים לאחר הקלטת הקונצ'רטו לפסנתר של שומן, (יולי 1947)]]
מנחם פרסלר (16 בדצמבר 1923 – 6 במאי 2023) היה פסנתרן יהודי גרמני-ישראלי-אמריקאי.

==קורות חיים==
פרסלר נולד ב-1923 במגדבורג שבגרמניה. לאחר ליל הבדולח עזב עם משפחתו הקרובה את גרמניה, תחילה לאיטליה ולאחר מכן עלה לארץ ישראל. סבו וסבתו, דודיו, דודותיו ובני דודיו נספו כולם במחנות במהלך השואה.
הקריירה שלו נסקה לאחר שזכה בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית של דביסי בסן פרנסיסקו בשנת 1946. הופעת הבכורה שלו באולם קרנגי הול באה לאחר מכן, עם תזמורת פילדלפיה בניצוחו של יוג'ין אורמנדי. בשנת 1949 הופיע פרסלר בהתנדבות בקונצרט ברמת גן.

מנחם פרסלר היה חבר מייסד של שלישיית בוזאר, שרבים רואים בה את שלישיית הפסנתר הראשונה במעלה בעולם במשך למעלה מ-50 שנה. פרסלר התגורר בבלומינגטון, אינדיאנה עם אשתו שרה. הוא לימד בבית ספר ג'ייקובס למוזיקה של אוניברסיטת אינדיאנה וכיהן בתפקיד ראש הקתדרה למוזיקה. הדיוק המוזיקלי והבקיאות המעמיקה שלו בספרות המוזיקה לפסנתר ובמוזיקה קאמרית הקנו לו מוניטין בינלאומיים כמורה מצטיין.

במשך שלושה עשורים קיים פרסלר קשר צמוד עם פסטיבל מוצרט של ורמונט, שייסד ב-1974 חברו וסוכנו מלווין קפלן. פרסלר הרבה להופיע בפסטיבל הן כסולן, הן במסגרות קאמריות; כמו כן ניהל סדנאות פופולריות לאין שיעור. הודות לכך, פרסלר היה ידוע ואהוב במיוחד במדינת ורמונט.

פרסלר הופיע כפרשן בסרטים הדוקומנטריים של תחרות הפסנתר על שם ואן קלייברן. הוא ערך את כתב היד של הסונאטה האחרונה לפסנתר של סרגיי פרוקופייב.

נוסף ליותר מחמישים הקלטות עם שלישיית בוזאר, הוציא פרסלר למעלה משלושים הקלטות אישיות. הוא ניגן לעיתים קרובות בקונצרטים הקאמריים בקמדן, מיין.

פרסלר שימש כשופט בתחרות הבינלאומית לפסנתר ע"ש ארתור רובינשטיין.

שנים רבות הוא עבד בארצות הברית.

נפטר ב-6 במאי 2023, בגיל 99.

==פרסים ואותות הוקרה==
* "הישג השנה" של אנגליה
* פרס ראשון בתחרות דביסי
* ארבע מועמדויות לפרס גראמי
* פרס על מפעל חיים של האגודה הלאומית לאמנויות ולספרות, אות הכבוד הרם ביותר של צרפת, 2005
* צלב הצטיינות על מפעל חיים מנשיא גרמניה, אות ההוקרה הגבוה ביותר של גרמניה, 2005
* תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת נברסקה-לינקולן, מבית הספר לאמנויות של קרוליינה הצפונית ומאוניברסיטת באר שבע.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=5&Area=1&ArticleId=29127 מנחם פרסלר], באתר הבמה
* [https://www.jso.co.il/מנחם-פרסלר/ מנחם פרסלר], באתר התזמורת הסימפונית ירושלים
* 
* 
* [https://www.timesofisrael.com/at-92-pianist-menahem-pressler-is-still-hot-on-the-concert-circuit/ מנחם פרסלר], באתר The Times of Israel
* [https://www.youtube.com/watch?v=mPBZOgE31dQ מנחם פרסלר], בתוכנית אינטרמצו עם אריק
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:פסנתרנים ביישוב
קטגוריה:פסנתרנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
פסטיבל מוצרט של ורמונט

פסטיבל מוצרט של ורמונט כולל סדרת קונצרטים פופולריים, חלקם באולמות וחלקם תחת כיפת השמים, המתקיימים מדי שנה באתרים שונים במדינת ורמונט בצפון-מזרח ארצות הברית. פסטיבל הפתיחה בשנת 1974 נועד לחגוג הן את יפי הטבע של מדינת ורמונט והן את גאוניותו של המלחין שעל שמו נקרא הפסטיבל – וולפגנג אמדאוס מוצרט. ייעודו של הפסטיבל גדל במהירות ומאז העונה השלישית הוא מקיף רפרטואר רחב פי כמה, הן קלאסי והן אחר.

==היסטוריה==
הפסטיבל נוסד בשנת 1974 על ידי מלווין קפלן, אבובן ומורה בג'וליארד, יחד עם המנצח ויליאם מטקאלף ואוניברסיטת ורמונט. תוכנית הפסטיבל בשנתו הראשונה כללה יצירות מוצרט בלבד, שבוצעו באתרים שונים בוורמונט, מקתדרלה ועד לאוניית נוסעים. בסך הכל התקיימו עשרה קונצרטים במהלך שבועיים ימים; הכרטיסים לכל אחד מן הקונצרטים נמכרו עד האחרון בהם. בעונה הבאה, הורחבה מסגרת הפסטיבל וכללה 15 קונצרטים ושלוש סדנאות. המסגרת הזאת נשמרה ברובה ללא שינוי במשך 33 השנים הבאות, אם כי ב-2006 הציג הפסטיבל 19 קונצרטים. במסגרת הפסטיבל בוצעו עד כה יותר מ-3,000 יצירות ביותר מ-50 אתרים, בהן 278 מתוך 626 יצירותיו של מוצרט – כמות העולה אולי על זו שבכל פסטיבל אחר או סדרת קונצרטים אחרת בארצות הברית.

הפסטיבל התאגד כארגון שלא למטרת רווח בסוף 1976; מועצת המנהלים הראשונה המלאה התאספה בראשית 1977. בהמשך למסע התרמה מוצלח, השיג הפסטיבל הכרה ארצית כאשר תוכנית "בוקר יום א'" של CBS צילמה שבוע קונצרטים במקום. סדרה של קונצרטי חורף נפתחה בשנת 1978, ובשנת 1979 כבר היה הפסטיבל מבוסס היטב בתודעת הציבור ונהנה משבחי הניו יורק טיימס, הבוסטון גלוב, לוס אנג'לס טיימס וה"סטאר" של מונטריאול. בשנת 1983 הוקלטה ושודרה כל סדרת החורף ברשת הציבורית של הרדיו הארצי. בשנת 1984 הציג הפסטיבל את הקונצרט הראשון שלו על המדשאה של אחוזת משפחת פון טראפ בסטאו, ורמונט, והמקום היה תוך זמן קצר לאחד משני אתרי הקונצרטים הגדולים והפופולריים ביותר, יחד עם "חוות שלברן". כיום מלווים כל הקונצרטים על מדשאת טראפ בתצוגה של זיקוקין די-נור.

==מסורות==
* לפני קונצרט הפתיחה המפואר של פסטיבל הקיץ נערכת תצוגת רכיבה אמנותית קלאסית.
* פסטיבל הקיץ ננעל ב"אווה ורום קורפוס" של מוצרט.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20081204091043/http://www.vtmozart.com/ האתר הרשמי] <small>(מאורכב)</small>

==הערות שוליים==
<div style="direction: ltr;">

</div>

קטגוריה:ורמונט
קטגוריה:וולפגנג אמדאוס מוצרט
מוצרט של ורמונט
לבנא

לבנה מקורדובה

לֻבְּנַא (לבנא מקורדבה) הייתה אינטלקטואלית אנדלוסית, שחיה במחצית השנייה של המאה העשירית, והייתה בקיאה בדקדוק ובשירה. כיהנה במשרה מנהלית רמת דרג כמזכירת הח'ליף האומיי אלמסתנצר באללה , שהיה בעצמו חוקר גדול ותמך בהרחבת הידע במדעים ובתרבות.

לבנא הייתה בקיאה בשפה הערבית ובספרות יפה, בחשבונאות ובכתיבת אגרות. היא הצטיינה בקליגרפיה והייתה משוררת. אבן בשכואל כותב כי כמלומדת: "לא היה בארמון מצטיין ממנה".

במסגרת עבודתה בספריית קורדובה, הייתה לבנא אחראית לכתיבה, שכפול עותקים קיימים, ותרגום כרכים חדשים. היא נחשבה לצד חסדאי אבן שפרוט, כיוזמת הקמת הספרייה של מדינה אזאהרה, שהכילה יותר מחצי מיליון ספרים. תפקיד זה, של העתקת ספרים יקרי ערך, מצוין בספרות הערבית של התקופה כמופקד בידי נשים, וכפי הנראה, כיהנו בו כ-170 נשים - דבר שיכול ללמד על מקומן של נשים בתקופת שלטון הח'ליפים בספרד המוסלמית.

==מקורות ==
* אבן בשכואל, אל-צלה, עורך אבראהים אל-אביארי (קהיר: דאר אל-כתאב אל-מצרי, 1989), כרך 3, עמ' 992.
* אל-צ'בי, בע'ית אל-מלתמס פי תאריח' רג'אל אהל אל-אנדלס, עורך אבראהים אל-אביארי (קהיר: דאר אל-כתאב אל-מצרי, 1989), כרך 2, עמ' 732.
* ח'יר אלדין אלזרכלי, אלאעלאם (בירות: דאר אל-עלם ללמלאיין, 2002), כרך 5, 239.
<div style="direction: ltr;">
* Fuat Sezgin, Geschichte des arabischen Schrifttums. Band II: Poesie bis ca. 430 H. (Leiden: E.J. Brill, 1975), 704.
</div>

קטגוריה:ספרד: היסטוריה
קטגוריה:נשים אנדלוסיות
קטגוריה:נשים במאה ה-10
קטגוריה:נפטרים ב-984
פוטו באקט

משרדי פוטובאקט ב[[סן פרנסיסקו]]
פוטו באקט (באנגלית: Photobucket) הוא אתר אינטרנט שנוסד ב-2003. האתר נרכש על ידי קבוצת הבידור פוקס ביולי 2007. האתר מתמחה בהעלאת תמונות ווידאו לרשת. באתר מאוכסנות למעלה משישה מיליארד תמונות.

האתר מאפשר למשתמשים הנרשמים אליו להעלות לשרתיו תמונות וקטעי וידאו ולסמנן בעזרת תגים. את אלו ניתן לסדר באלבומים ואף להכין מצגות. חלק מהתמונות אף ניתנות לעריכה דרך האתר עצמו. עוד יכול המשתמש למכור את תמונותיו בעזרת חנות מקוונת באתר, אשר מוכרת פריטי לבוש, כוסות וכיוצא בזאת עם הדפסי התמונות באתר.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.Photobucket.com פוטובאקט]

קטגוריה:חברות אינטרנט אמריקאיות
קטגוריה:אתרי אחסון תמונות
קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2003
איחוד הכתרים

איחוד הכתרים (באנגלית: Union of the Crowns) הוא היענותו של המלך ג'יימס השישי מלך סקוטלנד לכתר האנגלי בחודש מרץ 1603 ואיחודן של ממלכות אנגליה וסקוטלנד תחת מונרך אחד. איחוד הכתרים התאפשר לאחר מותה של אליזבת הראשונה מלכת אנגליה, המלכה האחרונה לבית טיודור אשר הייתה רווקה וחשוכת ילדים, והייתה בת דודו של ג'יימס החמישי, סבו של ג'יימס השישי.

על אף היותו מקובל כיום, המונח עצמו מטעה; האיחוד עצמו היה בעיקרו איחוד אישי ושושלתי, הכתרים (הממלכות) נותרו ייחודיים ומפוצלים וזאת למרות נסיונותיו של ג'יימס ליצור כתר "אימפריאלי" חדש בשם "בריטניה הגדולה". אנגליה וסקוטלנד נותרו מדינות עצמאיות על אף העובדה כי חלקו מונרך אחד. מצב זה נותר עד חוקי האיחוד של 1707 במהלך שלטונה של המונרכית האחרונה של בית סטוארט, המלכה אן.

== ראו גם ==
* אמנת השלום הנצחי
* אמנת גריניץ'

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: היסטוריה
סטפאן מקארוב

סטפאן מקארוב
אנדרטה לזכרו בעיר [[קרונשטאדט]]
מקרוב על גבי בול דואר סובייטי
פ. פישמן במהלך עבודה על הדיוקן]]
סטפאן אוסיפוביץ' מקארוב (ברוסית: Степа́н О́сипович Мака́ров; 8 בינואר 1849, 27 בדצמבר - 13 באפריל 1904, 31 במרץ) היה תת אדמירל מפורסם באימפריה הרוסית, מפקדו רב ההישגים והמעוטר של הצי הרוסי הקיסרי, אוקיינוגרף בעל שם שזכה בפרס מטעם האקדמיה הרוסית למדעים וסופר.

==ילדותו==
מקארוב נולד במיקולאייב אוקראינה. אביו היה קצין זוטר בצי הרוסי. סטפאן מקארוב לאחר שסיים את בית הספר לקציני צי החל את השרות הצבאי.

==מלחמת רוסיה - טורקיה==
מקארוב זכה לעיטורים רבים עבור שירותו כקפטן של ספינת טורפדו בהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). מקארוב היה בין הראשונים שאימצו את רעיון ספינות טורפדו ואף פיקד בעצמו על ספינה כזו. מקרוב היה הראשון ששיגר טורפדו מספינת טורפדו לעבר ספינה טורקית ב-16 בינואר 1877.

==משלחות אוקיינוגרפיות סביב לעולם==
מקרוב הוביל שתי משלחות אוקיינוגרפיות מסביב לעולם על גבי הקורבטה "ויטיאז" (גיבור, אביר) (בין השנים 1886–1889 ובין השנים 1894–1896)
מקארוב הגה את רעיון שוברת הקרח, פיקח על הבנייה ואף פיקד על המסעות הראשונים על שוברת הקרח "ירמאק" בחוג הארקטי בשנים 1899 ו-1901.

==מלחמת רוסיה - יפן==
מקארוב קודם למפקד צי האוקיינוס השקט של רוסיה. כחודש לאחר שקיבל את הפיקוד נהרג מקרוב במהלך מלחמת רוסיה–יפן. אנית הפיקוד שלו פטרופבלובסק התפוצצה וטבעה כשעלתה על מוקש ימי במבואות פורט ארתור.

==הנצחתו==
מקארוב הונצח באנדרטה בעיר קרונשטאדט ובוולדיווסטוק. בנוסף, מספר ספינות נקראו "האדמירל מקארוב" וגם אי בקבוצת האיים ציבולק בארכיפלג נורדנסקיילד.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hrono.ru/biograf/makarov.html על האדמירל מקרוב ברוסית]
* [http://www.peoples.ru/military/admiral/makarov/ ביוגרפיה באתר peoples.ru ברוסית]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרוגי טביעה
קטגוריה:אישים במלחמת רוסיה–יפן
קטגוריה:אדמירלים רוסים
קטגוריה:חוקרי האזור הארקטי
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1848
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1904
מוצרט-קוגל

"המוצרט-קוגל המקורי", תוצרת קונדיטוריית פירסט
חיקוי: "מוצרט-קוגל רבר האמיתי", תוצרת P. Reber Pty., בעיר [[באד רייכנהאל בבוואריה]]
מוצרט-קוגל (מגרמנית: Mozartkugel, כדור מוצרט) הוא ממתק שיוצר לראשונה בשנת 1890 על ידי הקונדיטור הזלצבורגי פאול פירסט (Fürst), אשר קרא לו על שמו של המלחין האוסטרי הנודע וולפגנג אמדאוס מוצרט. במרכזו של המוצרט-קוגל כדור מרציפן-פיסטוק, המצופה בשכבת נוגט ומעליה שכבת שוקולד מריר.

קונדיטוריית פירסט עודנה מייצרת את "Salzburg Mozartkugeln" המקוריים בעבודת יד לפי המתכון המקורי, ומוכרת אותם רק בחנויותיה ובאתר האינטרנט שלה. מאחר שהחברה אינה מחזיקה בסימן מסחר על ה"מוצרט-קוגל", קיימים בשוק כמה וכמה חיקויים, אשר רובם מיוצרים בייצור תעשייתי. היצרנית התעשייתית הגדולה ביותר של מוצרט-קוגל באוסטריה היא חברת מיראבל (בבעלות תאגיד קראפט הבינלאומי). לפי פרסומיה מייצרת מיראבל יותר מ-90 מיליון מוצרט-קוגל לשנה, ומייצאת אותם ליותר מ-30 מדינות (בסך הכל ייצרה על פי אותם הפרסומים יותר מ-1.5 מיליארד כדורי מוצרט-קוגל מאז 1945). היצרנית הגדולה ביותר של מוצרט-קוגל בעולם היא החברה הגרמנית רבר, שלפי פרסומיה מייצרת עד חצי מיליון כדורי מוצרט-קוגל ביום ומייצאת ליותר מ-40 מדינות.

הצלחתו של המוצר גררה מספר סכסוכים משפטיים. פאול פירסט ויורשיו דרשו מבית המשפט בלעדיות על השם (אם כי לא על המתכון). תחילה התנהל ההליך רק כנגד יצרנים אוסטריים, אולם מאוחר יותר היו מעורבים בו גם יצרנים גרמניים. בתום ההליך הושג הסכם שחייב את החקיינים להשתמש בשמות אחרים. חברת מיראבל בחרה בשם "מוצרט-קוגל זלצבורגי אמיתי". חברת רבר בחרה בשם "מוצרט-קוגל אמיתי של רבר". בשנת 1996 התעורר סכסוך נוסף בין יורשי פירסט לבין חברת בת של תאגיד המזון השווייצרי "נסטלה", שביקשה לשווק את "המוצרט-קוגל האוסטרי המקורי". בית המשפט קבע כי רק מוצרי פירסט יכולים להיקרא "מוצרט-קוגל מקורי".

בסוף שנות השבעים התנהל סכסוך נוסף בין מיראבל ורבר. בשנת 1981 הושג הסכם בין ממשלות אוסטריה וגרמניה, שלפיו רק יצרנים אוסטריים יוכלו להשתמש בשם "מוצרט-קוגל". אולם רבר מחתה נגד ההסכם, והנציבות האירופית בבריסל קבעה כי ההסכם חסר תוקף.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.original-mozartkugel.com קונדיטוריית פירסט]
*[http://www.planet-wissen.de/kultur_medien/musik/mozart/mozart_mozartkugel.jsp מוצרט-קוגל: דיוקן] 

מוצרט-קוגל מתוצרת מיראבל.

קטגוריה:שוקולד
קטגוריה:ממתקים
קטגוריה:מותגי מזון
קטגוריה:המטבח האוסטרי
קטגוריה:מאכלים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:זלצבורג: תרבות
ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל

מתחם פעילות העמותה בעבר, בשכונת [[קריית ביאליסטוק ביהוד.]]
עמותת ארקאדאש - קהילת יוצאי טורקיה בישראל (בטורקית: Arkadaş Derneği, בתרגום חופשי: חברים) הייתה עמותה שנוסדה בשנת 2003, במטרה לחקור, לשמר לטפח ולקדם את מורשת יהדות טורקיה ושפת הלאדינו. לצד מטרה זו פועלת העמותה לקדם ולטפח את היחסים בין ישראל לטורקיה ולהוות גשר לידידות בין המדינות.

כ-4,000 איש הצטרפו לעמותה מיום הקמתה. כ-40 מתנדבים הפעילו את הפעילות שלה ואת שנים עשר הסניפים בישראל.

לצד פעילות מחקר ושימור פעלה העמותה ליצירת פעילות תרבותית חברתית למען יוצאי טורקיה עצמם.

בשנת 2005 הקימה העמותה את המרכז למורשת יהדות טורקיה. מייסד העמותה ויושב ראש שלה מיום הקמתה הוא אייל פרץ, נשיא הכבוד של העמותה הוא הזמר יהורם גאון.

במרץ 2020 העמותה פורקה.

== ראו גם ==
* המרכז למורשת יהדות טורקיה
* התאחדות יוצאי תורכיה בישראל

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהדות טורקיה
קטגוריה:יחסי טורקיה–ישראל
קטגוריה:ישראל: עמותות
מאיה אברהם

מאיה אברהם (נולדה ב-22 בפברואר 1980) היא זמרת ישראלית.

==ביוגרפיה==
אברהם גדלה והתחנכה בראשון לציון. את שירותה הצבאי בצה"ל עשתה אברהם בלהקת חיל הקשר והשתתפה במהלכו כזמרת ליווי באלבומים של אמנים רבים, ביניהם שרית חדד, עמיר בניון, אייל גולן, עופר לוי ופבלו רוזנברג.

לאחר שחרורה מהצבא, הצטרפה ללהקת סהרה שם הכירה את המפיק נדב ביטון. באותה תקופה הכירה גם את המוזיקאי עידן רייכל והשתתפה באלבומו "ממעמקים", בו ביצעה את השיר "מכל האהבות". השיר יצא כסינגל לתחנות הרדיו וזכה להצלחה גדולה. מאוחר יותר הצטרפה אברהם לסיבוב הופעות של הפרויקט של עידן רייכל בישראל ובחו"ל בו היא משתתפת באופן קבוע עד היום.

בשנת 2005 פצחה אברהם בקריירת סולו, עם הוצאת הסינגל "לפני שנשתגע" שכתב והלחין המוזיקאי הנרי. בינואר 2006 יצא הסינגל השני, "אין לי עוד מקום", שכתבה אברהם יחד עם דנית צור אלמוג ויהודה מסס ללחן של רן אביב. באוגוסט 2006 יצא הסינגל "חכי לי אהובה" בדואט עם יהודה מסס, שכתב והלחין ארקדי דוכין. בשל תגובות מתונות של עורכי המוזיקה ברדיו, ובשל חופשת הלידה של אברהם, נדחתה הוצאת האלבום. ביוני 2007 הוציאה אברהם את הסינגל "למה", שנכתב עבורה על ידי מורן גמליאל ואדם פרי, אותם הכירה בשירותה הצבאי. השיר זכה להצלחה רבה ולהשמעות רבות ברדיו ולווה בקליפ אנימציה. באוגוסט 2007 יצא אלבום הבכורה שלה, "רק רצית אהבה". האלבום כלל גם גרסת עיבוד מחודש לשיר "למה", וכן את השיר "מכל האהבות". אחרי צאת האלבום יצאו כסינגלים גם השירים "איך נתחיל את היום" ו"רק רצית אהבה".

בנובמבר 2008 יצא האלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", שבו שרה אברהם את השיר "שב". באותה שנה השתתפה בקדם האירוויזיון הפרטי של בועז מעודה והתחרתה עמו בדואט "הנה האור" על ייצוג ישראל באירוויזיון.

בינואר 2010 הוציאה סינגל בשם "תרקדי" שזכה להצלחה ולהשמעות רבות. את המילים כתבו רפי מכלוף ואושרת בן ארוש ללחן של רפי מכלוף, ועל ההפקה ניצח רפי קריספין. בהמשך אותה שנה הוציאה שני סינגלים נוספים, שגם הם זכו להצלחה: "כל בוקר" ו"משהו אחר".

בדצמבר 2010 הופיעה אברהם לראשונה עם שיריה ולהקתה במועדון זאפה תל אביב וזכתה לביקורות מעולות.
במקביל המשיכה להשתתף בהופעות הפרויקט של עידן רייכל, שתועדו בשנת 2011 על גבי האלבום "הביתה, הלוך חזור".

בתחילת שנת 2012 עזבה אברהם את חברת התקליטים הליקון לאחר 8 שנים. במרץ 2012 הוציאה את הסינגל "אמת אחת", שכתב והלחין רפי קריספין. ביוני של אותה השנה הוציאה את הסינגל "עד שיבוא אוקטובר", שכתב והלחין בן ארצי.
בינואר 2013 הוציאה מאיה את "תדע" - הסינגל השלישי (מילים: רפי קריספין, לחן: בן ארצי).
ביולי 2013 הוציאה מאיה את "עברתי את הדרך" - (מילים: רפי קריספין, לחן: עינן פרל).
בינואר 2016 הוציאה מאיה את "זרועותיי (מילים ולחן:עינן פרל). השיר זכה להשמעות רבות ובין היתר נכנס לפלייליסט של גלגלצ.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* 2007: רק רצית אהבה
* 2015: ליום הזה חיכיתי

==חיים אישיים==
אברהם נשואה ואם לארבעה ילדים. מתגוררת בראשון לציון.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.facebook.com/mayaavrahammusic המוזיקה של מאיה אברהם] בפייסבוק
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרות פופ ישראליות
קטגוריה:זמרי פופ ישראלים
קטגוריה:אמני הפרויקט של עידן רייכל
קטגוריה:מתמודדות קדם-האירוויזיון
קטגוריה:חברי להקת חיל התקשוב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
גסטון פרננדס

גסטון ניקולאס פרננדס (בספרדית: Gastón Nicolás Fernández; נולד ב-12 באוקטובר 1983 בלאנוס שבפאתי בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בשורות אסטודיאנטס לה פלאטה.

==קריירה==
פרננדס החל לשחק בריבר פלייט וערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה במהלך 2002. הוא היה בסגל הקבוצה שזכתה באליפות הקלאוסורה לשנת 2003. בשל גילו הצעיר, הושאל לשנה לראסינג קלוב והצטיין בשורותיה. הוא בלט בזכות מהירותו והשליטה הטובה בכדור. הוא חזר לריבר פלייט ב-2005 ושיחק בה במשך שנתיים אך לא הצליח להפוך לשחקן מרכזי בקבוצה למרות הציפיות הרבות ממנו. הוא הושאל בשנית, הפעם לקבוצת מונטריי ממקסיקו ונחל בה הצלחה.

ב-2007 הוא הובא לסן לורנסו תמורת 1.5 מיליון דולר, זאת על פי דרישתו של מאמן הקבוצה דאז רמון דיאס. פרננדס הבקיע 9 שערים והפך למלך השערים של הקבוצה ולאחד הגורמים העיקריים לזכייתה באליפות הקלאוסורה. מצבה הכלכלי של הקבוצה לבסוף הביאה לשחרורו ופרננדס עבר בפעם השנייה בקריירה שלו לליגה המקסיקנית, הפעם לקבוצת טיגרס ששילמה עבור כרטיסו 3.3 מיליון דולר. הוא שיחק בה עונה אחת לפני שעבר לאסטודיאנטס לה פלאטה בה הפך לשחקן הרכב חשוב בקבוצה שהגיעה לגמר גביע סודאמריקנה 2008 וזכתה בגביע ליברטדורס 2009, כשפרננדס מבקיע את אחד מהשערים בגמר בברזיל מול קרוזיירו. באותה שנה הוא חזר לטיגרס וזכה איתה בסופרליגה הצפון אמריקנית. ב-2010 הוא שב לשחק באסטודיאנטס וזכה איתה באליפות האפרטורה, תוך שהוא הופך למלך השערים של הקבוצה עם 6 כיבושים. עקב יציאתו הבעייתית מטיגרס הוא נקנס ונמנע ממנו להשתתף בטורניר איניסיאל 2013. ב-2014 עבר לפורטלנד טימברס מה-MLS.

פרננדס שיחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה ונחשב לאחד הכישרונות העולים בכדורגל הארגנטינאי אך אופיו הבעייתי ונטייתו להסתכסך עם מאמניו פגעו בהתקדמותו.

== תארים ==
;ריבר פלייט
* אליפות ארגנטינה: (קלאוסורה)

;סן לורנסו
* אליפות ארגנטינה: (קלאוסורה)

;טיגרס
* הסופרליגה הצפון אמריקאית: 

;אסטודיאנטס
* גביע ליברטדורס: 
* אליפות ארגנטינה: (אפרטורה)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני ריבר פלייט
קטגוריה:כדורגלני ראסינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני מונטריי
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:כדורגלני טיגרס
קטגוריה:כדורגלני אסטודיאנטס לה פלאטה
קטגוריה:כדורגלני פורטלנד טימברס
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד דה צ'ילה
קטגוריה:כדורגלני גרמיו
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1983
אלוף בן

אלוף בן (נולד ב-1965) הוא עיתונאי ישראלי, פרשן מדיני ועורך עיתון "הארץ".

==ביוגרפיה==
בן נולד ברמת השרון ב-1965 בשם אלוף בומשטיין, לעתידה ולמשורר אריה סיון. סבו, חיים בומשטיין, עבד בעיתון "הזמן" בווילנה. אלוף בן נקרא על שם אחיה הצעיר של אמו, , שנהרג במבצע חץ שחור ב-1955. שירת בצה"ל בחיל המשטרה הצבאית.

החל לעבוד ברשת המקומונים "העיר" ב-1986, אז עיברת את שם משפחתו מבומשטיין לבן. בתקופת עבודתו ב"העיר" הפכה כתבה שלו, שנאסרה לפרסום על ידי הצנזורה, על חילופים צפוים בראשות המוסד לבסיס לבג"ץ שניצר נגד הצנזור הצבאי הראשי. בין שאר הכתבות שפרסם ב"העיר" ניתן למנות את התחקיר הראשון על הונאת "הפנסיה הגרמנית", את הריאיון הראשון עם עמוס לוינברג, קצין המודיעין שנשבה במוצב החרמון ומסר לשוביו הסורים סודות רבים, סיפור גירוש ערביי מג'דל (אשקלון) בשנת 1950 ותחקיר על הפיכתו של הוועד למען החייל לארגון כלכלי שמספק שירותים לצה"ל.

בשנת 1989, עבר לעיתון "הארץ", שם פרסם זמן קצר לאחר מכן את פרשת השחיתות של תא"ל רמי דותן מחיל האוויר. בן עבד בעיתון במגוון תפקידים, בהם עורך לילה, כתב תחקירים, ראש מערכת החדשות וכתב לענייני ביטחון. משנת 1993 עד תחילת 1997 היה כתב מדיני, אז התמנה לראש מערכת החדשות, ושב לתפקיד כתב מדיני ביוני 1999, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2007. ככתב מדיני סיקר שישה ראשי ממשלה, את תהליכי השלום עם הפלסטינים, סוריה וירדן, האינתיפדה השנייה, ההתנתקות מעזה, מלחמת לבנון השנייה ותוכנית השלום של אהוד אולמרט. בן צפה את כישלון פסגת קמפ-דייוויד בטור שפרסם ביולי 2000 ערב פתיחתה, אך הודה בטעותו על שלא זיהה את התפנית בעמדתו של אריאל שרון לפני שהודיע על תוכנית ההתנתקות.

בשנת 2008 זכה ב"מלגת שיף" כחוקר במכון למחקרי ביטחון לאומי.

בשנים 2009–2011 שימש ככתב מדיני וכעורך עמוד הדעות של הארץ במקביל לעבודתו כפרשן מדיני, עד שב-1 באוגוסט 2011 מונה לעורך הראשי של העיתון והחליף בתפקיד את דב אלפון. מאמריו התפרסמו בעיתונים בינלאומיים כמו "הניו יורק טיימס", "הגרדיאן", "פוריין אפיירס" ו"ניוזוויק". כעורך פרסם בין השאר מספר כתבות על הבוררות בין מדינת ישראל לאיראן בעניין חברת קו צינור אילת אשקלון ומאמר דעה בו טען שעמדתו המדינית של ראש הממשלה בנימין נתניהו היא מאמץ רב שנים למיגור התנועה הלאומית הפלסטינית. כעורך ראשי פרסם את מאמרו מעורר המחלוקת של גדעון לוי "הרעים לטיס" שמתח ביקורת על מוסר הלחימה של צה"ל בהפצצת עזה בעת מבצע צוק איתן.

החל מ-1 בספטמבר 2017 הוא משמש גם העורך הראשי של דה-מרקר. הוא מלגאי במכון הישראלי לדמוקרטיה.

נשוי לדנה פלד (בתם של דליה וישראל פלד), ולהם בן ובת. כמו כן יש לו בת מזוגיות קודמת עם העיתונאית ראלי סער.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
<div style="direction: ltr;">
* Aluf Benn, [http://www.nytimes.com/2009/07/28/opinion/28benn.html?_r=1 Why Won’t Obama Talk to Israel?], New York Times, July 27, 2009
* Aluf Benn, [https://www.foreignaffairs.com/articles/israel/2016-06-08/end-old-israel The End of the Old Israel], Foreign Affairs, July 2016
</div>
* - מאמר פרשנות ערב מלחמת לבנון השנייה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:פובליציסטים ישראלים
קטגוריה:עורכי הארץ
קטגוריה:סגל העיר
קטגוריה:פרשנים פוליטיים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון רוטברג (רמת השרון)
קטגוריה:סגל המכון למחקרי ביטחון לאומי
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
גביע איסטנבול

גביע איסטנבול הוא טורניר טניס מהקטגוריה הבינלאומית בסבב העולמי לנשים (WTA) הנערך מאז שנת 2005 בעיר איסטנבול שבטורקיה. במסגרת הטורניר מתנהלים המשחקים על מגרשי חימר פתוחים.

בין הזוכות המפורסמות בעבר: ונוס ויליאמס וילנה דמנטייבה.

==אלופות עבר==
===יחידות===
{| class="wikitable" border="2"
!שנה
!אלופה
!יריבה בגמר
!תוצאה
|-
| 2005
| ונוס ויליאמס
| ניקול ואידישובה
| 3-6, 2-6
|-
| 2006
| שחר פאר
| אנסטסיה מיסקינה
| 6-1, 3-6, 6-7(3)
|-
| 2007
| ילנה דמנטייבה
| ארוואן רזאי
| 6-7(5), 0-3 - רזאי פרשה.
|-
| 2008
| אגניישקה רדוונסקה
| ילנה דמנטייבה
| 3-6, 2-6
|-
| 2009
| ורה דושבינה
| לוציה הראדצקה
| 0-6, 1-6
|-
| 2010
| אנסטסיה פבליוצ'נקובה
| ילנה וסנינה
| 7-5, 5-7, 4-6
|}

===זוגות===
{| class="wikitable" border="2"
!שנה
!אלופות
!יריבות בגמר
!תוצאה
|-
| 2005
| מרטה מאררו<br> אנטונלה סרה זאנטי
| דניאלה קלמנשיץ<br> סנדרה קלמנשיץ
| 4-6, 0-6
|-
| 2006
| אלונה בונדרנקו<br> אנסטסיה יקימובה
| סניה מירזה<br> אלישיה מוליק
| 2-6, 4-6
|-
| 2007
| אגניישקה רדוונסקה<br> אורשולה רדוונסקה
| יונג-ג'אן צ'אן<br> סניה מירזה
| 1-6, 3-6
|-
| 2008
| ג'יל קרייבאס<br> אולגה גובורצובה
| מרינה ארקוביץ'<br> פולונה הרצוג
| 1-6, 2-6
|-
| 2009
| לוציה הראדצקה<br> רנאטה ווראצ'ובה
| יוליה גורגס<br> פטי שנידר
| 6-2, 3-6, [10-12]
|-
| 2010
| אלני דנילידו<br> יסמין וור
| מריה קונדראטייבה<br> ולדימירה אולירובה
| 4-6, 6-1, [9-11]
|}

==קישורים חיצוניים==
* 
*

קטגוריה:טורנירים בסבב ה-WTA
קטגוריה:תחרויות ספורט בטורקיה
קטגוריה:איסטנבול: תחרויות ספורט
ערבים זוכי פרס נובל


תשעה אנשים ממוצא ערבי וארגון ערבי אחד זכו בפרס נובל בתחומים השונים. חמישה מהזוכים הם ילידי מצרים. אחת הזוכות היא יזידית. שניים מהזוכים הם צאצאי ערבים נוצרים שהיגרו למדינות אמריקה.

כ-1% מהזוכים בפרסי נובל הם ערבים, בעוד שיעורם באוכלוסיית העולם הוא כ-5.8%. תופעה דומה לזו ניתן לראות אצל כל קבוצות העמים שמקובל לזהות עם העולם השלישי. גם באמריקה הלטינית, באפריקה שמדרום לסהרה (לא כולל דרום אפריקה), סין, הודו ודרום-מזרח אסיה (לא כולל יפן) שיעור זוכי פרס נובל נמוך מאוד לעומת שיעור האוכלוסייה המקומית מתוך אוכלוסיית העולם.

חלוקת הזוכים לפי נושאים:

* שלום: שישה זוכי פרס נובל מתוך 128, שהם כ-3.9% מכלל הזוכים בתחום זה. שיעור זה נמוך במעט משיעור הערבים באוכלוסיית העולם.
* כימיה: שני זוכי פרס נובל מתוך 184, שהם כ-1.1% מכלל הזוכים בתחום זה.
* רפואה ופיזיולוגיה: זוכה אחד בפרס נובל מתוך 219 (0.5%).
* ספרות: זוכה אחד בפרס נובל מתוך 116, כ-0.9% מכלל הזוכים בתחום זה. עם זאת, פרס נובל לספרות נתון לביקורת רבה על הטיה אירופוצנטרית בבחירת הזוכים. לבד מזוכה זה, היה רק עוד זוכה בודד בפרס נובל לספרות, שפרסם בשפה שמית (ש"י עגנון) ומספר כלל הזוכים בפרס, שפרסומיהם לא היו בשפות הודו-אירופיות, מגיע לשמונה בלבד.
* בשתי הקטגוריות הנוספות, פיזיקה וכלכלה, אין כלל זוכים ערבים.

{| class="wikitable sortable"
! שנה !! שם !! תחום !! מוצא (השתייכות) !! הערות
|-
| 1960 || פיטר מדאוור || רפואה ופיזיולוגיה || נולד בברזיל, בן לערבי-נוצרי-מרוני ולבריטית (גדל, התחנך וניהל מחקרים בבריטניה) || עם פרנק מקפרלן ברנט, על גילוי סבילות חיסונית נרכשת
|-
| 1978 || אנואר סאדאת || שלום || סולטנות מצרים (מצרים) || עם מנחם בגין, על המשא ומתן לשלום בין ישראל ומצרים
|-
| 1988 || נגיב מחפוז || ספרות || ח'דיוות מצרים (מצרים) || על יצירות עשירות בניואנסים, שיצרו אומנות עלילתית ערבית הפונה אל כלל המין האנושי
|-
| 1990 || אליאס ג'יימס קורי || כימיה || בן לערבים-נוצרים, נולד וגדל בארצות הברית || על פיתוח התאוריה והמתודולוגיה של סינתזה אורגנית. זכה גם בפרס וולף ב-1986
|-
| 1994 || יאסר ערפאת || שלום || ממלכת מצרים (הרשות הפלסטינית) || עם יצחק רבין ושמעון פרס, על מאמצם ליצור שלום במזרח התיכון וחתימתם על הסכמי אוסלו
|-
| 1999 || אחמד זוויל || כימיה || ממלכת מצרים (ארצות הברית) || על מחקריו בתחום מצבי המעבר בתגובות כימיות תוך שימוש בספקטרוסקופיות פמטו-שנייה. זכה גם בפרס וולף ב-1993
|-
| 2005 || מוחמד אל-בראדעי || שלום || ממלכת מצרים (מצרים) || עם הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, על תרומתם למניעת הפצת נשק גרעיני לצרכים צבאיים
|-
| 2011 || תוואכול כרמאן || שלום || צפון תימן (תימן) || עם לימה בואי ואלן ג'ונסון-סירליף, על מאבקן הבלתי-אלים למען ביטחון לנשים וזכויות הנשים לשותפות מלאה בבניית שלום
|- 
| 2015 || קוורטט הדיאלוג הלאומי בתוניסיה || שלום || תוניסיה || על פעולותיו למען הדמוקרטיה בעת מהפכת היסמין בתוניסיה
|-
| 2018 || נדיה מוראד || שלום || עיראק || עם דניס מקווגי, על מאמציהם להפסיק את השימוש באלימות מינית ככלי נשק במלחמות ובעימותים חמושים.
|}

==ראו גם==
*ישראלים זוכי פרס נובל
*זוכי פרס נובל ממוצא יהודי

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס נובל
פרס נובל
קטגוריה:רשימות אישים
דניאל גילה

דניאל גילֶה (בצרפתית: Daniel Guilet; 10 בינואר 1899 – 14 באוקטובר 1990) היה כנר צרפתי ובהמשך אמריקאי, שנודע בעיקר כאחד ממייסדי שלישיית בוזאר.

==ביוגרפיה==
גילה נולד ברוסטוב על הדון שברוסיה הצארית וגדל בפריז. בין מוריו בקונסרבטואר של פריז היו ג'ורג'ה אנסקו וגיום רמי. הוא ניגן ברביעיית המיתרים קאלווה וכסולן ויצא למסעות קונצרטים ברחבי צרפת עם מוריס ראוול כפסנתרן מלווה.

גילה היגר בשנת 1941 לארצות הברית וכעבור שנה הקים רביעיית מיתרים, שנשאה את שמו. בשנת 1944 הצטרף להתזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית, בניצוח ארטורו טוסקניני; גילה התמנה לכנר הראשי בשנת 1951 ונשאר בתפקידו זה עד לפרישת טוסקניני, כשהתזמורת שינתה את שמה ל-Symphony of the Air.

בשנת 1954 הזמין גילה את הצ'לן ברנרד גרינהאוס להצטרף אליו ואל בפסנתרן מנחם פרסלר, שאתו הקליט בעבר, בנגינה בלתי-רשמית - כנראה, כפי שגרינהאוס הגדיר זאת כעבור 25 שנים, סתם "לנגן אי-אילו מיצירות מוצרט". כפי שהשתשלשלו העניינים, השלושה כינו את הקבוצה שיצרו "שלישיית בוזאר" (שלישיית האמנויות היפות, בצרפתית) והחלו לתת הופעות פומביות בפסטיבל טנגלווד בשנת 1955. להרכב יצא שם בינלאומי ועם מותו של גילה, כעבור 45 שנים, 30 שנה לאחר פרישתו, תיאר הניו יורק טיימס את השלישייה כמי שעודנה "השלישייה הראשונה במעלה" בתחום המוזיקה הקאמרית בעולם כולו.

גילה פרש מביצוע בשנת 1969 ולאחר זאת המשיך ללמד באוניברסיטת אינדיאנה, בבית הספר מנהטן למוזיקה, בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה במונטריאול, באוניברסיטת אוקלהומה ובאוניברסיטת ביילור. הוא מת כתוצאה מאירוע מוחי בשנת 1991.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כנרים צרפתים
קטגוריה:כנרים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה באמריקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990