OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ענת מאור

ענת מאור (נולדה ב-28 במאי 1945) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מרצ.

==ביוגרפיה==
מאור נולדה בקיבוץ נגבה, לצילה וצבי הרפזי, ושירתה בצה"ל כקצינה בדרגת סגן. בעבר הייתה פעילה בתנועת "השומר הצעיר". 

בעבר כיהנה במספר תפקידים ציבוריים: מזכירת קיבוץ נגבה, מנהלת משרד עלייה ציוני-קיבוצי בארצות הברית, מנהלת בית ספר תיכון ופעילה בארגונים שלום עכשיו ו"בת שלום".

בשנת 1992 נבחרה לראשונה לכנסת מטעם מרצ (במסגרת מפלגת מפ"ם) וכיהנה כסגנית יו"ר הכנסת, והייתה חברה בוועדת העבודה והרווחה, ועדה לקידום מעמד האישה, וכיהנה כיו"ר שדולת ח"כים למען הילד. בשנת 1996 כיהנה כיו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה. בקדנציה זו הצטרפה לוועדת החינוך והתרבות, וועדת הקליטה והעלייה. בשנת 1999 נבחרה ליו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת, בקדנציה זו הצטרפה לוועדה לענייני ביקורת המדינה, וועדת החוקה, חוק ומשפט.

נכון ל-2010 היא מרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת רופין ובאוניברסיטת בר-אילן.

היא השתתפה בטקס "אמנת ז'נבה",עורכת סיורים בכנסת ומשתתפת בוועדה למעמד האישה, והיא פעילה במסגרת המפלגה.

במשך 11 שנים היא נחשבה לאחת הפרלמנטריות הפעילות ביותר בכנסת, בשנת 2000 זכתה בתואר רשמי לצד הח"כים תמר גוז'נסקי מחד"ש ואברהם פורז משינוי.

היא יזמה 34 חוקים והייתה שותפה בלמעלה מ-11 חוקים אחרים, אשר ביניהם נוגעים למעמד האישה בישראל וזכויותייה.

בבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום ה-112 הסמלי ברשימת מרצ לכנסת, ובבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-111 הסמלי ברשימה זו.

בשנת 1981 סיימה לימודי תואר שני בלימודי עבודה. עבודת הגמר שלה נשאה את השם "שוק העבודה בין ישראל ומצרים בימי שלום: שיקולים ואסטרטגיות אפשריות". בשנת 2007 הוענק לה תואר דוקטור מטעם החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "ההגיון והפוליטיקה של היזמות הפרלמנטרית: החקיקה הפרטית בכנסת - 2003-1992".

==ספר שכתבה==
* הח"כ כמחוקק: החקיקה הפרטית בכנסת - צמיחתה ותרומתה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2009.

==ספרים בעריכתה==
* בשנת 1997 יצא לאור ספר בעריכתה נשים - הכוח העולה - קידום הנשים בעבודה - ניפוץ "תקרת הזכוכית", המשלב את פעילותה הפוליטית ופעילותה האקדמית.
* העדפה מתקנת והבטחת ייצוג בישראל, הוצאת רמות, 2004.
* העסקה פוגענית: הדרה וניצול שיטתיים בשוק העבודה, ביחד עם דניאל מישורי. המכללה החברתית-כלכלית והוצאת אחווה, 2012

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
;מכתביה
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:חברות הכנסת מטעם מרצ
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מרצ
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה הפתוחה: ניהול וכלכלה
קטגוריה:בוגרות השומר הצעיר
קטגוריה:בוגרי השומר הצעיר
קטגוריה:חוקרות מדע המדינה ישראליות
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה ישראלים
קטגוריה:חברות הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברות הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:נגבה: חברי הכנסת
קטגוריה:יושבי ראש ועדת המדע והטכנולוגיה
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
ליברמוריום

לִיבֶֿרְמוֹרְיוּם (באנגלית: Livermorium; לשעבר אונונהקסיום - Ununhexium; ידוע גם בשם eka-polonium) הוא יסוד מלאכותי ממתכות המעבר העמידות שסמלו הכימי Lv ומספרו האטומי 116. זהו היסוד ה-13 בסדרת היסודות העל-כבדים וה-24 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.

==היסטוריה==
ב-7 ביוני 1999 מדענים שעבדו במשרד האנרגיה של ארצות הברית הנמצא בברקלי טענו כי יצרו את יסודות 116 ו-118. המדענים ניסו לחזור על הניסוי כדי לאמת את התגלית. גם מעבדות שונות ניסו לשחזר את הניסוי, אך ללא הצלחה. לא נמצאה כל עדות ליסוד ליברמוריום. ביוני 2002 מנהל מעבדת לורנס ברקלי הכריז כי התביעה לגילוים של יסודות 116 ו-118 התבססה על מידע מזויף או שגוי על ידי מנהל הדוחות ויקטור נינוב.

ב-6 בדצמבר 2000 מדענים מהמכון המאוחד למחקר גרעיני (JINR) שבעיר דובנה ברוסיה בשיתוף מדענים ממשרד האנרגיה האמריקאי הודיעו כי הצליחו ליצור את האיזוטופ <sup>292</sup>Lv במעבדה על ידי הפצצה של <sup>248</sup>Cm ביוני <sup>48</sup>Ca. פעולה זו יצרה את האיזוטופ <sup>292</sup>Lv ו-4 נייטרונים חופשיים.

שמו הזמני של היסוד היה אונונהקסיום וסימונו הכימי Uuh: אחד (un) - אחד (un) - שש (hex) והסיומת ium המקובלת לחומרים כימיים.

ב-31 במאי 2012 אומץ השם "ליברמוריום" על שם המעבדה הלאומית לורנס ליברמור הממוקמת בליברמור, קליפורניה.

==איזוטופים של ליברמוריום==
* 289 - בעל זמן מחצית חיים של בערך 10 מילישניות.
* 290 - בעל זמן מחצית חיים של 15 מילישניות.
* 291 - בעל זמן מחצית חיים של 6.3 מילישניות.
* 292 - בעל זמן מחצית חיים של 18 מילישניות.
* 293 - בעל זמן מחצית חיים של 61 מילישניות (היציב ביותר).

==קישורים חיצוניים==

* [http://education.jlab.org/itselemental/ele116.html מידע נוסף] אודות היסוד
* 

קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:מתכות מעבר עמידות
קטגוריה:יסודות טרנס-אורניים
קטגוריה:יסודות על-כבדים
מעלה עמוס

בתי היישוב (אוקטובר 2005)
מַעֲלֵה-עָמוֹס היא התנחלות בעלת אופי חרדי במתכונת של יישוב קהילתי בסגנון הטרוגני עם קהילות חרדיות מגוונות, השוכנת במזרח הרי יהודה, כ-20 קילומטר דרומית לירושלים ומשתייכת למועצה אזורית גוש עציון.

==היסטוריה==
ההתנחלות הוקמה בשנת 1981 על ידי קבוצת אברכים, בוגרי ישיבות ליטאיות וחוזרים בתשובה, ובאמצעות תנועת משקי חרות בית"ר. היישוב נקרא על שם עמוס הנביא, איש תקוע הסמוכה.

בדצמבר 1989 הונחה אבן הפינה למבני הקבע הראשונים ביישוב.

ב-2022 הוכר היישוב איבי הנחל המצוי בתחומה של מעלה עמוס כשכונה של ההתנחלות, אך בפועל הוא מתנהל כיישוב עצמאי.

ב-2023 היישוב היה ליישוב הישראלי שגדל בקצב הצמיחה הגבוה ביותר ביהודה ושומרון, 24.5%, וגם חצה את רף 1,000 התושבים.<ref></ref>

גרעין ההתיישבות הראשון כלל בוגרים של ישיבת חברון כנסת ישראל בירושלים, בהם אריה דרעי שהחל כמזכיר היישוב וכחבר מועצת גוש עציון מטעמו את דרכו הציבורית. ראש הישיבה, הרב הלל זקס שימש כרבו הראשון של היישוב. יתר המתיישבים במקום היו בעיקר משפחות של בוגרי ישיבת "אש התורה" אשר מתמקדת בהחזרה בתשובה בקרב יהדות ארצות הברית. בין בוגרים אלו: אורי זוהר, מראשוני המתיישבים במקום.

עם תחילת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 נוספו ליישוב כעשרים משפחות הקשורות לישיבת "שבות עמי" בראשות הרב קוגל ובסוף שנות ה-90 היוו דוברי רוסית כמחצית מהאוכלוסייה. ב הצטרפו ליישוב משפחות של בוגרי ישיבות ליטאיות. הצטרפו עשרות משפחות חסידיות חלקן משתייכות לחסידות ביאלא. בסוף 2015 הונחה אבן הפינה להרחבת היישוב. אזור ההרחבה נקרא "קריית נוף".

==שירותי דת וחינוך==
ביישוב, בית ספר אזורי "בית יעקב" לבנות, "תלמוד תורה" לבנים, גני ילדים של זרם ממ"ד, כולל אברכים, בית ספר לבנות ותלמוד תורה.

ביישוב קיימים מספר בתי כנסת, בהם בית כנסת אשכנזי-ליטאי, בית כנסת ספרדי, בית כנסת ביאלא, בית כנסת כלל־חסידי.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:התנחלויות חרדיות ביהודה ושומרון
קטגוריה:יישובים דתיים ביהודה ושומרון
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1981
קטגוריה:ישראל: יישובים הקרויים על שם אישים
קטגוריה:מועצה אזורית גוש עציון
קטגוריה:משקי חרות בית"ר
קטגוריה:יישובים חרדיים בישראל
קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
טים מונטגומרי

טים מונטגומרי (באנגלית: Timothy Montgomery נולד ב-25 בינואר 1975) הוא אתלט ואצן אמריקאי.

== קריירה ==
מונטגומרי החזיק בשיא העולם בריצת מאה מטר בזמן של 9.78 שניות, אותו קבע בפריז בשנת 2002. התעורר חשד כי נטל חלק בפרשת סמים חמורה שהתעוררה באתלטיקה האמריקאית, ולכן לא השתתף באולימפיאדת אתונה. ב־14 ביוני 2005 שבר אסאפה פאוול את שיאו ושיפר אותו במאית שנייה. בשנת 2005 התחתן עם האצנית מריון ג'ונס.

ב־13 בדצמבר 2005 הטיל עליו בית הדין לבירור עתירות בספורט עונש של הרחקה לשנתיים מהשתתפות בתחרויות אתלטיקה עקב שימוש בסמים (לאחר שהסוכנות האמריקאית נגד סמים בספורט דרשה הרחקה של ארבע שנים), כמו גם שלילת הישגיו מאז ה־31 במרץ 2001.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אתלטים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אצנים אמריקאים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: ריצת 4X100 מטרים (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:אתלטים שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: אתלטיקה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
קוד בודו

סרט מנוקב עם קוד הטלגרף הבינלאומי, ITA2, או בניסוח בן ימינו, "בודו 2.0". ניתן להבחין בשורת חורים בקוטר קטן יותר, במרכז סרט הנייר.

חורים אלו משמשים לקידום הסרט, כולם מנוקבים, והם לא נושאים מידע, ואינם חלק מהקוד.
קוד בודו (Code Baudot) הוא קוד לייצוגם של תווים ששימש בעיקר לאחסון מידע ולהעברתו במכשירי טלפרינטר לסוגיהם, על-גבי סרט מנוקב. הקוד קרוי על שם אמיל בודו, שהמציא את הקוד בשנת 1870.

בקוד בודו כל תו יוצג באמצעות חמישה חורים לרוחב פס הנייר, ולכן התאפשרו <math>2^5-1=31</math> (האפס, כלומר ללא חורים בכלל, לא נחשב סימן) סימנים שונים. זה מספר קטן מדי של סימנים, שאינו מאפשר אפילו ייצוג של אותיות וספרות בלבד. לפתרון הבעיה נלקחו שני תווים להיות תווי בקרה, בעלי אופי דומה לזה של המקש Shift שבמקלדת, כלומר לעבור למערכת חלופית של סימנים. עוד שלושה תווי בקרה משותפים לשתי מערכות הסימנים - אלו הם הרווח, מעבר לתחילת השורה (CR), ושורה חדשה (LF), כך שבסך הכול מאפשרת שיטה זו ייצוג של 2X27=54 סימנים שונים, וזה מספיק לאותיות (גדולות בלבד), ספרות וסימני פיסוק.

מספר הסימנים המצומצם יחסית בקוד בודו גרם להחלפתו בקוד ASCII, שבו כל תו יוצג באמצעות שבעה חורים, ולכן מאפשר <math>2^7=128</math> סימנים שונים.

==קישורים חיצוניים==

* 

בודו
כוח צנטריפוגלי

בפיזיקה, כּוֹחַ צֶנְטְרִיפוּגָלִי (מלטינית, "בורח מהמרכז": centrum – מרכז, fugere – לברוח; לפי האקדמיה ללשון העברית: כּוֹחַ סִרְכּוּזִי) הוא כוח מדומה המושך גוף הנתון בתנועה מעגלית לאורך רדיוס הסיבוב בכיוון הפונה החוצה ממרכז המעגל.
איור הממחיש את מקורו של הכוח הצנטריפוגלי. {{ש}} הקו האדום מתאר את המסלול שהיה עושה הנוסע אילולא היו דפנות לאוטובוס. {{ש}} בשני האיורים האוטובוס מבצע פנייה – קשת של מסלול מעגלי.
נניח שיש לנו גוף בעל מסה m שמבצע תנועה מעגלית קבועה ברדיוס r. על אף שגודל המהירות לא משתנה, גוף שמבצע תנועה כזו נמצא בתאוצה, מפני שכיוון המהירות משתנה. בכל רגע נתון יש לגוף מהירות קווית בכיוון המשיק למעגל הסיבוב, וכיוון זה משתנה. עקרון ההתמדה קובע שהגוף שואף להתמיד בתנועה ישרה בכיוון המשיק, ולכן הגוף "נמשך" כלפי חוץ הסיבוב. משיכה זו היא הכוח הצנטריפוגלי, והיא למעשה מקרה פרטי של כוח ד'לאמבר. 

כדי לקיים תנועה מעגלית חייב להיות כוח המושך את הגוף כלפי מרכז הסיבוב. כוח זה נקרא כוח צנטריפטלי. בניגוד לכוח הצנטריפוגלי, הכוח הצנטריפטלי אינו כוח מדומה. מכיוון שהכוח הצנטריפטלי ניצב למהירות, הוא משנה את כיוונה, אך לא את גודלה.

מתמטית, הכוח הצנטריפוגלי ניתן לביטוי באופן הבא:

<math>
 F = m a_r = m \frac{v ^ 2}{r} = m\omega ^ 2 r
 </math>

כאשר m היא מסת הגוף, <math>\ a_r</math> היא התאוצה הרדיאלית, <math>\ v</math> היא המהירות, r הוא רדיוס הסיבוב ו-<math>\ \omega</math> היא המהירות הזוויתית. 

* מתקיים <math>\ \omega</math> <math>\ v = r</math> 
(הפיתוח המתמטי המפורט מופיע בערך כוח קוריוליס)

דוגמה לכוח הצנטריפוגלי מחיי היום יום היא המשיכה כלפי חוץ שאנו חשים בקרוסלה מסתובבת, או כלפי קירות המכונית כאשר היא מבצעת סיבוב. כפי שרואים בנוסחה, ככל שהקרוסלה מסתובבת במהירות גבוהה יותר, כך הכוח הצנטריפוגלי חזק יותר, וקשה יותר שלא לעוף מהקרוסלה.

==אי הבנות נפוצות==
רבים נוטים שלא להשתמש במושג "כוח צנטריפוגלי" כיוון שהוא כוח מדומה, וכך אף נלמד בבתי הספר בישראל. בחישובים ובפתרון תרגילים הכוח הצנטריפוגלי לא מופיע, ובמקומו מופיע הכוח הצנטריפטלי. לכן, תלמידים רבים חושבים כי מבחינה מדעית מדויקת אין לצמד המילים "הכוח הצנטריפוגלי" משמעות אמיתית. לא כך הדבר. המונח "כוח מדומה" אינו אומר שכוח זה אינו "קיים" במציאות. הכוח הצנטריפוגלי הוא אומנם כוח מדומה, אך במערכת מסתובבת הוא ניתן למדידה, ואף יכול לבצע עבודה. לכן, אין זה מדויק לומר כי הכוח הצנטריפוגלי לא קיים, אלא רק כי הוא אינו קיים במערכות ייחוס אינרציאליות. אדרבא, בחישובים פיזיקליים במקרים רבים מעדיפים המדענים והמהנדסים להשתמש במערכות ייחוס מסתובבות, ובמקרים אלה יש לכוח הצנטריפוגלי תפקיד חשוב. לדוגמה, הכוח הצנטריפוגלי אחראי לכך שגודל תאוצת הכובד האפקטיבית של כדור הארץ משתנה עם קו הרוחב שנמצאים בו.

==ראו גם==
*כוח צנטריפטלי
* כוח מדומה
* מערכת ייחוס
* כוח קוריוליס
* וסת צנטריפוגלי

==קישורים חיצוניים==

* 
* עופר מגד, [http://ofer-megged-phys-notes.blogspot.co.il/2016/06/blog-post.html תנועה בהשפעת כוח צנטריפוגלי], בבלוג "רשימות בפיזיקה עיונית", 6 ביוני 2016
* 

==הערות שוליים==

צנטריפוגלי
מסכת חגיגה

[[עין יעקב, מסכת חגיגה. דפוס ראם]]
מַסֶּכֶת חֲגִיגָה היא המסכת האחרונה בסדר מועד ובה שלושה פרקים. הנושא העיקרי במסכת הוא קורבן החגיגה אותו מקריבים בשלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות) ומכאן שמה. במסכת 23 משניות. בתלמוד הבבלי יש בה 26 דפים.

חלקה הראשון של המסכת עוסק בדינים המיוחדים למצוות הראייה בזמן העלייה לרגל לבית המקדש, והקורבנות שחייב כל יחיד להביא בעלייתו לרגל: עולת ראייה, שלמי חגיגה ושלמי שמחה. נושא חלקה השני של המסכת הוא דיני טומאה וטהרה (הואיל ועל-פי התורה יש להיטהר בשלוש הרגלים לצורך הבאת הקרבנות).

הפרק השני בתלמוד הבבלי על המסכת כולל מדרשים רבים בענייני בריאת העולם, מעשה מרכבה ושבעת הרקיעים.

==פרקי המסכת==
# הַכֹּל חַיָּבִין (שמונה משניות) – עוסק בדיני מצוות עלייה לרגל ובגדריה השונים – מי הוא המחויב, מי הוא הפטור ובאיזה אופן עולה לרגל. סוף הפרק עוסק בכללי הלכות וביחס שבין התורה שבכתב לתורה שבעל פה בהלכות שונות.
# אֵין דּוֹרְשִׁין (שבע משניות) – עוסק בהרחבה במעשה בראשית ומעשה מרכבה וכן באגדתות על תנאים שעסקו בסתרי תורה ("ארבעה נכנסו לפרדס", ועוד). סוף הפרק עוסק בדיני סמיכה.
# חֹמֶר בַּקֹדֶשׁ (שמונה משניות) – עוסק בהבדלים בין קודש לתרומה.
==מיקומה של המסכת בסדר מועד==
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים הדיון במועדים, חובותיהם וכל העניינים הקשורים להם, סודרה מסכת חגיגה שענינה המרכזי הוא חובת העלייה לרגל בשלושת הרגלים. והטעם שמסכת זו סודרה אחרונה בסדר מועד הוא מכיוון שמצוות עלייה לרגל היא מצווה המוטלת על הזכרים בלבד, כמו שכתוב בתורה וחז"ל דרשו את המילה זְכוּרְךָ במובן של זכר - גבר.<ref></ref>

==ראו גם==
* מעשה מסכת חגיגה
==קישורים חיצוניים==

* תלמוד בבלי, [http://maagarim.hebrew-academy.org.il/Pages/PMain.aspx?misyzira=80023 מסכת חגיגה], במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית
* 

== הערות שוליים ==

*
חגיגה
חגיגה
הכוונה לבחירת מקצוע

הכוונה לבחירת מקצוע היא תחום המשתמש בעקרונות ממדע הפסיכולוגיה כדי לספק ייעוץ, לצעירים בדרך-כלל, בדבר בחירת כיוון התמחותם המקצועית. ההכוונה מסתמכת על מבדקים שונים, מבחנים פסיכומטריים ופסיכוטכניים, וראיונות עם פסיכולוגים או אנשי מקצוע אחרים כדי לאתר את התחומים בהם עשוי האדם להצליח בלימודיו ובעבודתו.

יש בתי ספר על יסודיים המקיימים מבחנים פסיכוטכניים כדי לסייע לתלמידים לבחור מגמה בתיכון. בצה"ל משתמשים בעקרונות ההכוונה המקצועית (למשל, במבחנים הנערכים בתהליך הגיוס לצה"ל ומיונים טרם הגיוס) כשיקולים מסייעים לבחירת שיבוצו של כל מתגייס.

==ראו גם==
* מקצועות
* המודל האישיותי של הולנד לבחירת מקצוע

*
רועי ילין

רועי ילין (נולד ב-11 בספטמבר 1981) הוא קיאקיסט ישראלי, חבר באגודת הספורט של הפועל תל אביב.

רועי היה חלק ממשלחות ישראל לאולימפיאדת סידני (2000), בה הגיע למקום ה-13 בקיאק זוגי למרחק 1,000 מטרים, יחד עם רמי צור, ובאולימפיאדת אתונה (2004) הגיע לגמר בקיאק יחיד למרחק 1,000 מטר, וסיים במקום התשיעי. רועי ילין סיים במקום ה-8 באליפות אירופה בקיאקים שהתקיימה במאי 2008 בקטגוריית יחיד למרחק 1,000 מטר.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קיאקיסטים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים אולימפיים ישראלים
קטגוריה:ספורטאי הפועל תל אביב
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:משתתפים ישראלים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:חותרי קאנו/קיאק באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:חותרי קאנו/קיאק באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1981
יורם רונן

יורם רונן (22 במאי 1933 – 27 במאי 1997) היה עיתונאי, שדרן רדיו ומגיש טלוויזיה.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים. בשנות ה-50 של המאה ה-20 עשה את שירותו בגלי צה"ל, שם הגיש תוכניות מוזיקה. עם שחרורו מהצבא, הצטרף לקול ישראל, שם עסק תחילה בהכנת תסכיתים באולפן לילדים של קול ישראל בירושלים, ביחד עם נעמי דליות, רבקה מיכאלי וכרמלה דואק. בשנת 1957 ערך עם דרורה בן אב"י את מצעד הפזמונים "ראשון ראשון חביב".

בין השנים 1960–1964 ערך את יומן החדשות ב"קול ישראל", וביחד עם ירמיהו יובל, ייסד את תוכנית "יומן השבוע" והגיש את היומן במשך שנים רבות. באמצע שנות ה-60 נשלח לקורס שדרני ומפיקי טלוויזיה בגלאזגו שבסקוטלנד, שם הוכשר לתפקידו כחבר צוות ההקמה של הטלוויזיה הישראלית.

עם הקמת הטלוויזיה הישראלית, נבחר להיות הקריין של השידור הראשון של הערוץ הראשון, והעביר שידור חי של מצעד צה"ל ביום העצמאות 1968. ב-1970 מונה למנהל מחלקת החדשות. לאחר מכן, הגיש במשך שנים רבות מהדורות חדשות ותוכניות אקטואליה בטלוויזיה, שימש כתב מדיני וככתב פרלמנטרי, וניהל את תוכנית הראיונות "מוקד", תוך שהוא ממשיך להגיש את מהדורת "בחצי היום" בקול ישראל. בשנות ה-80 שימש ככתב הרדיו והטלוויזיה בארצות הברית.

עמיתו ברשות השידור, צבי גיל, כתב עליו שהוא היה יכול להתחיל שידור בלא כל הכנה: "יכולת ללא התרעה מוקדמת לשלוח אותו לקמצ'אטקה מצויד באיגלו, פארקה (מה שקרוי אצלנו "דובון") ומיקרופון והוא יגיע ומיד ישדר".

על שמו רחוב בשכונת גבעת משואה בירושלים.
==חיים אישיים==
רעייתו, רחל רונן לבית שמואלי, (אותה הכיר בשירותם המשותף בגלי צה"ל), שימשה גם היא שדרנית רדיו בשנות החמישים והשישים, והייתה לאחר מכן מנהלת המחלקה לשידורים לעולים בקול ישראל. נולדו להם בן ובת - רות רונן, שופטת בבית המשפט העליון. המשפחה התגוררה בשכונת קריית שמואל בירושלים.

==מקורות==
* דנה צימרמן, "מת העיתונאי יורם רונן", הארץ, 28. במאי 1997

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:הערוץ הראשון: שדרנים ומנחים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:כתבים מדיניים ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:חיילי גלי צה"ל
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:קריית שמואל (ירושלים): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
אסתר סופר

אסתר סופר (1931 תרצ"ב – 2001 תשס"ב) הייתה שדרנית רדיו ואשת טלוויזיה ישראלית.

==ביוגרפיה==
סופר, ילידת ירושלים, בת למשפחה חרדית, למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד. החלה לעבוד ב״קול ישראל״ כשהייתה בת 17. תחילה כקריינית חדשות, ואחר כך כעורכת וכמגישה הראשונה של "התוכנית לאם ולילד", ששמה שונה בהמשך ל"לבת לבן ולכל המתעניין" (1966 - 1984). סיפרה סיפורים לילדים בתוכנית הרדיו "מקהלה עליזה" (1980 - 1996). הפיקה את סדרת הטלוויזיה לילדים "סמי וסוסו" והקימה וניהלה בהמשך את מחלקת התוכניות לילדים ולנוער של הערוץ הראשון. 

בתחילת שנות התשעים הייתה מנהלת התוכניות של הערוץ הראשון. 

היא הפיקה את ״קליידוסקופ״, תוכנית תרבות לדוברי השפה הרוסית. בתוכנית זאת עבדה עד שנפטרה<ref></ref>. 

סופר תרמה את קולה גם למספר רב של תקליטים, שנכנסו לקלאסיקה הישראלית של תקליטי ילדים. בנוסף ערכה את סדרת ספרי הילדים "כתר לי" של הוצאת כתר.

==תקליטים שבהם השתתפה==
* "שירים ונפלאות" - עם יפה ירקוני, 1976.
* "סיפורי לילה טוב" - אצבעוני וסיפורי ד"ר צום.
* "ספינת המנגינות האבודות"
* "ידידי מכיתה א'" - יחד עם להקת האחים והאחיות.
* "8 סיפורי ילדים נבחרים" - הועתק לתקליטור ב-1996.
* "מר שמח וידידיו" - יחד עם חיים יבין, יצא לראשונה ב-1976 והועתק לתקליטור ב-2006.
* "חג לי" - סופר הקריאה סיפורים בשלושה תקליטים על פי תוכנית הטלוויזיה לילדים, פרי עטה של לאה נאור. התקליט יצא לראשונה באמצע שנות ה-70 ועובד כתקליטור ב-2009.
* "סודה של רינה" ו"קופסת הצבעים"- שני סיפורים לילדים מאת אוריאל אופק מלווים בקטעי שירה של יפה ירקוני, 1958.
* "קרנבל החיות וסימפוניית הצעצועים"- סופר הקריאה את קטעי הקישור ל"קרנבל החיות", שאותם כתב אהוד מנור. קטעים אלו יתפרסמו בהמשך כסיפור בשם "מעשה בעכבר שלא רצה להיות עכבר". את קטעי הנגינה ביצעה התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של מנדי רודן. יצא לראשונה ב-1975 ועובד כתקליטור ב-1993, ושוב ב-2012.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iba.org.il/bet/?entity=840887&type=303 רגע אחד - אסתר סופר], באתר רשת ב' (לינק לא פעיל)

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:עורכות ספרותיות ישראליות
קטגוריה:נשות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מפיקות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מפיקי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:הערוץ הראשון: אישים
קטגוריה:בוגרות בית הספר אוולינה דה רוטשילד
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
אלי ישראלי

אלי (אליעזר) ישראלי (28 בנובמבר 1948 – 19 במרץ 2020) היה שדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בכפר מל"ל לשושנה ויהודה ישראלי וגדל בתל אביב. במהלך שנות נעוריו (בגיל 16–18) התגורר שנתיים בברזיל, שם היו הוריו בשליחות מטעם המדינה. את שירותו הצבאי עשה בצנחנים, ולאחר שנפצע במלחמת ששת הימים, שוחרר.

===רדיו===
את הקריירה הרדיופונית שלו החל ישראלי בקול ישראל בזכות חברו ללימודים באוניברסיטה, נסים קמחי, שביקש ממנו להחליפו כאיש פעלולים (אפקטים קוליים) בתוכנית "המסך עולה". בשנות ה-70, לאחר שלוש שנים שבהן שהה בברזיל, עבר ישראלי מקול ישראל לגלי צה"ל, ובה הגיש, בין השאר, את "מצעד הפזמונים הלועזי" (בעריכת דני קרפל, ומאוחר יותר, בעריכת יואב קוטנר), ואת התוכניות "גלגלי צהל" ו"ציפורי לילה". סגנון ההגשה הרדיופוני של ישראלי היה משוחרר וחופשי, דבר חריג ושונה מהמסורת של הרדיו הישראלי באותם ימים, שהיה רשמי ומוקפד יותר.

ישראלי תרם רבות בתחילת שנות ה-80 לפופולריות של המוזיקה הברזילאית, אליה נחשף בזמן שהותו עם הוריו שם, ונהג להשמיע מוזיקה מברזיל בתוכניות השונות שהגיש. בתוכניתו "ציפורי לילה ברזילאיות", הוא אף הקריא קטעים מספרות ברזילאית, ובהם ספרו של ז'ורז' אמאדו, "ים המוות".

במהלך שנות ה-80 החל ישראלי להגיש בגלי צה"ל תוכניות ספורט, ובהם את "צעד וחצי", שסיקרה את משחקי ליגת הכדורסל, ובהמשך גם את התוכנית "עושים ספורט", אותה הגיש לצד מגישים נוספים, ובהם איתן גרין, ציון נאנוס, ניב רסקין ואפי טריגר. הוא הגיש את תוכניות הספורט עד פיטוריו מהתחנה בנובמבר 2016.

סיום עבודתו בגלי צה"ל לאחר 42 שנים, לווה בטענות קשות של ישראלי על פיטורים בשל דעותיו הפוליטיות. בדצמבר 2016 הצטרף לצוות תוכנית הספורט של תחנת 103fm.

===טלוויזיה===
בשנת 1983 הנחה את התוכנית "עוד להיט" למשך תקופה קצרה.

בשנת 1997, במקביל לעבודתו ברדיו, החל להנחות את השעשועון "מלך הטריוויה", בערוץ 3 בטלוויזיה בכבלים.

=== פעילות נוספת ===
הופיע כמשתתף באחת מגרסאות הצגת הילדים עוץ לי גוץ לי, שכתב אברהם שלונסקי.

בשנת 1988 הופיע כשדרן הרדיו במשחקי הכדורסל בסרטו של דובי גל, "מלך הסלים".

בשנת 1994 השתתף בתפקיד קריין קטעי קישור באלבום הקונספט, "רדיו בלה בלה", של להקת החברים של נטשה.

ישראלי היה ידוע באהבתו למוזיקה של להקת הביטלס ולמוזיקה ברזילאית. הוא היה חבר קרוב של הזמר אריק איינשטיין. כמוהו, היה אוהד מושבע של קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב ושימש ככרוז במשחקיה הביתיים משך מספר שנים.

ישראלי היה חובב משחקי מילים ושעשועונים. בשנת 2017 הוא הנחה את כנס [https://www.youtube.com/playlist?list=PL12hZbBCfJSumVEYmgMvOrOwD454H9255 ההגיונריה] ה-11, כנס חובבי תשבצי ההיגיון השנתי.

=== משפחתו ===
ישראלי התגורר בתל אביב והיה אב לשלוש בנות. בתו מיה נשואה לשחקן יובל סגל.
בתו השנייה, ליבי, נשואה לכדורגלן העבר ישראל כהן.
בתו השלישית נועה, נשואה לעידן נחום.

בשנים האחרונות לחייו החל בתהליך של התקרבות לדת. בשנת 2012 הפך לטבעוני.
מצבתו של אלי ישראלי ב[[בית העלמין קריית שאול]]
ישראלי נפטר ב-19 במרץ 2020 ממחלת ריאות ממנה סבל בשנים האחרונות לחייו, ונטמן בבית העלמין קריית שאול.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [https://youtu.be/yirA1SfMHBQ מנחה את כנס ההגיונריה ה-11], כנס חובבי תשבצי ההיגיון השנתי, 17 בינואר 2017

==הערות שוליים==

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:שדרני ספורט ישראלים
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:מגישי ציפורי לילה
קטגוריה:מנחי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:טבעונים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:קריינים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
זקום מצרי

Balanites aegyptiaca

זקום מצרי (שם מדעי: Balanites aegyptiaca, שם אנגלי עממי: Jericho Balsam) הוא עץ שיחני קוצני גדול, ממשפחת הזוגניים, שגובהו 4–6 מטר.

== תפוצה ==
מקור הזקום הוא אפריקני, צומח בארץ באזורים חמים לאורך הבקע הסורי-אפריקני. ניתן למצאו בערבה, במדבר יהודה, בבקעת הירדן בסמוך ליריחו ולפצאל, ועד לוואדי אל מליח שבעמק בית שאן. התפוצה הצפונית של הצמח בארץ היא בשמורת הטבע זקום כפר רופין ושמורת זקום מעוז חיים. זקום מצרי הוא צמח מוגן בישראל.

==מאפיינים==
גזע הזקום מסתעף לענפים נושאי קוצים חיקיים. העלים מורכבים מזוג עלעלים גלדניים, עגלגלים או אליפטיים. הפריחה בחודשים פברואר-יולי. הפרחים קטנים, יושבים בקבוצות חיקיות וצבעם ירקרק. הפרי הוא בית-גלעין סגלגל צבעו נוטה לכחול, ואורכו עד 3 ס"מ. גלעינו עשיר בשמן. הפירות מבשילים באביב, בסביבות חודש מאי. צבע הפירות הבשלים אז הוא חום-צהבהב.

פרי הזקום שימש כמזון לעבדים באפריקה, והעץ כונה גם "תמר העבדים".

== הזקום המצרי ברפואה העממית ==
מפירות הזקום המצרי ניתן להפיק שמן, הנחשב ברפואה העממית כתרופה לכאבי פרקים ושרירים. שמן הזקום המצרי נמכר בעבר בשם "צרי גלעד", המוזכר בתנ"ך בספר ירמיהו<ref></ref>. העלים ידועים כמחטאים פצעים מוגלתיים, ואכילת הפירות הבשלים נחשבה לתרופה נגד תולעים ועצירות קשה.

== הזקום בתרבויות האזור ==
במצרים הקדומה הזקום נחשב כבעל תכונות המביאות לחיי נצח. פירותיו נמצאו בקברי מלכים וכהנים. לעומת זאת, באסלאם הזקום נחשב לעץ השאול שמבעיר את מעי החוטאים במרירותו (סורא 37 וסורה 44). הבסיס לדימוי זה היא טעם הלוואי המר של הפרי שניתן להוציאו בבישול (קריספיל, ילקוט הצמחים, ב, תשמ"ג, עמ' 196–200).

ויקטור גרן לועג לצליינים הבורים שזיהו את הצמח עם העץ שזכאי טיפס עליו כדי לחזות בישו, אף שעץ זה היה שקמה<ref></ref>. הזיהוי הזה מתועד במקורות נוספים ונעשה מחמת דמיון השמות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.starmed.co.il/HealingPlants/40 זקום מצרי, מאפיינים ותכונות רפואיות] - מתוך אתר starmed.co.il
* [http://www.wildflowers.co.il/zohar/zohar-1.pdf זקום מצרי ושימושיו באזור בקע הירדן], זהר עמר ואורית שמיר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1813
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אליר רפנאו דליל
קטגוריה:צפון אפריקה: עצים
קטגוריה:זוגניים
קטגוריה:ארץ ישראל: גרנאים
קטגוריה:ערכי טבע מוגנים בישראל: צמחים
ווייסלב קושטוניצה

ווייסלב קושטוניצה
ווייסלב קושטוניצה (בסרבית: Војислав Коштуница, , נולד ב-24 במרץ 1944), הנשיא הרביעי והאחרון של הרפובליקה הפדרלית של סרביה ומונטנגרו בשנים 2000 עד 2003, וראש ממשלת סרביה בשנים 2004 עד 2008 (שתי כהונות).

== חייו ==
קושטוניצה נולד בעיר בלגרד ב-24 במרץ 1944.

ב-1966 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת בלגרד ובשנת 1970 קיבל תואר MA.

בשנת 1974 איבד את משרתו כעוזר הדיקן באוניברסיטה מכיוון שקרא תיגר על המשטר הקומוניסטי ועל המנהיג דאז, יוסיפ ברוז טיטו. בשנה זו מצא עבודה במכון למדעי החברה בעיר בלגרד וכיהן בתפקיד עד 1981. משנה זו היה חבר המכון לפסיכולוגיה וסוציולוגיה ואף עמד בראשו כמנהל.

בשנת 1989 נמנה עם מממני המפלגה הדמוקרטית, ואחר כך הפך למנהיג המפלגה הדמוקרטית הסרבית בראשה הוא עומד עד היום.

קושטוניצה מתאפיין בכך שמעולם לא היה קשור למפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית, וכן הוא מהדור החדש של המערב באירופה ומייצג מגזר דמוקרטי ולאומי-שמאלני.

ב-7 באוקטובר 2000 נבחר לנשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאחר שניצח את הנשיא המכהן סלובודן מילושביץ'. כנשיא אף הסגיר את מילושביץ' לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר בהאג וקירב את מדינתו למערב.

ב-7 במרץ 2003 בוטלה משרתו של קושטוניצה כנשיא האיחוד הפדרלי, עקב הפיכת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו

כשנה אחר כך, ב-3 במרץ 2004, נבחר קושטוניצה לראש ממשלת סרביה השמיני, תפקיד בו שימש עד ה-7 ביולי 2008.

==חיים אישיים==
ווייסלב קושטוניצה הוא ד"ר לפילוסופיה.
אשתו, ד"ר זוריצה ראדוביץ', היא עורכת דין.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשיאי סרביה ומונטנגרו
קטגוריה:ראשי ממשלת סרביה
קטגוריה:ראשי ממשלת סרביה היוגוסלבית
קטגוריה:ילידי 1944
אודר

נהר האוֹדֶר (מגרמנית: Oder; בפולנית וצ'כית: Odra, אוֹדְרַה; בסורבית עילית: Wódra, ווֹדְרַה) הוא הנהר השני באורכו בפולין, אורכו 854 ק"מ.

נהר האודר נובע בסודטים המזרחיים שבצפון מזרח צ'כיה וזורם צפון מערבה דרך דרום מערב פולין אל הים הבלטי.

הוא מרכיב יחד עם נהר הנייסה הנשפך אליו את קו אודר-נייסה המהווה את הגבול בין פולין לגרמניה, מאז מלחמת העולם השנייה. אורכו כקו הגבול הוא כ-187 ק"מ.

סביר להניח כי נהר האודר היה נתיב מסחר וציר התיישבות מרכזי לשבטים אירופאים כבר במאה התשיעית או העשירית.

הפארק הלאומי של העמק התחתון של האודר הוא ביתם של מינים רבים של חיות בר. ציפורים מוגנות, כמו נשרים לבנים, חסידות שחורות וכוכבי מים, גרים כאן לצד בונים שבונים את סכריהם בפארק. למעלה מ-40 סוגי דגים ו-50 מינים שונים של יונקים משלימים רשימה נרחבת זו של בעלי חיים. הפארק הלאומי הוא גם אתר מנוחה, מה שהופך אותו לתפאורה לנופים טבעיים עוצרי נשימה.<ref></ref>

כיום משמש האודר כנתיב מים מרכזי במרכז ובמזרח אירופה. בעתיד, עם התרחבות האיחוד האירופי, מתוכנן האודר להיות מחובר בתעלות לנהר האלבה ולנהר הדנובה ובכך ליצור נתיב מים שיחבר בין הים הבלטי והים השחור.

הערים המרכזיות על נהר האודר הן ורוצלב ושצ'צ'ין בפולין ופרנקפורט על האודר בגרמניה.

ביולי 2022 התרחש בנהר אסון טבע.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולין: נהרות ונחלים
קטגוריה:צ'כיה: נהרות
קטגוריה:ברנדנבורג: נהרות
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הבלטי
נינו רוטה

נינו רוטה (באיטלקית: Nino Rota; 3 בדצמבר 1911 – 10 באפריל 1979) היה מוזיקאי איטלקי. נודע בעיקר במוזיקה שכתב לרבים מסרטיו של פליני ובנעימת הנושא לסרט "הסנדק".

==ביוגרפיה==
רוטה נולד למשפחה מוזיקלית במילאנו ולמד שם בקונסרבטוריון אצל אילדבראנדו פיצטי. לאחר מכן, בעידודו של המנצח ארטורו טוסקניני, נסע לפילדלפיה, פנסילבניה והשתלם שם במוזיקה במכון קרטיס למוזיקה בהדרכתו של פריץ ריינר, בין השאר. אחר כך חזר למילנו וכתב תזה על מלחין הרנסאנס ג'וזפו צרלינו.

תחילת הקריירה של רוטה בשנת 1944, בכתיבת המוזיקה לסרט "זאזא" בבימוי רמאטו קסטלאני. מאוחר יותר פגש את הבמאי פדריקו פליני, כשזה עבד על סרטו הראשון, Lo Sceicco Bianco. השניים עבדו יחד בהזדמנויות רבות, והמוזיקה של רוטה לסרט ½8 היא לדעת רבים אחד ממרכיביו החשובים והמלכדים בסרט.

במוזיקה שכתב רוטה לסרטו של פליני "ג'ולייטה של הרוחות" (1965), שיתף יוג'ין וולטר פעולה בשיר Go Milk the Moon (שקוצץ בגרסה הסופית של הסרט). השניים חברו שוב יחדיו לחיבור השיר What Is Youth - חלק מנעימתו של רוטה לסרטו של פרנקו זפירלי, "רומיאו ויוליה".

אף כי רוטה נודע בעיקר במוזיקה שכתב לסרטי קולנוע, הוא חיבר גם עשר אופרות, מוזיקה לחמישה באלטים, ויצירות אינסטרומנטליות רבות. בשנת 2005 הועלתה האופרה שלו "אלאדין ומנורת הקסמים" באופרה של וינה בתרגום לגרמנית. את התפקיד הראשי שר הזמר קוסמין איפרים, והביצוע הוקלט על DVD.

רוטה נפטר ב-1979 ברומא מאי-ספיקת לב.

==מוזיקה לסרטים (רשימה חלקית)==

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=15913 נינו רוטה: הפך את הפסקול ליצירת אמנות נעלה]: פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "גיבור תרבות" בהגשת יונתן גת, דוד גורביץ' ודן ערב
* 

קטגוריה:בוגרי מכון קרטיס למוזיקה
קטגוריה:מלחיני קולנוע
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי אוסקר: הפסקול הטוב
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1911
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1979
מריאן

[[החירות מובילה את העם: תיאורו הרומנטי של הצייר דלקרואה למהפכת יולי 1830]]
פסל של מריאן ב[[כיכר הרפובליקה]]
מַרְיָאן (בצרפתית: Marianne) היא דמות אלגורית שמקורה במהפכה הצרפתית ומסמלת את החירות והתבונה. השם "מריאן" עשוי לשמש כמטונימיה לאומה הצרפתית.

== השימוש בדמות ==
מריאן קיבלה את שמה רק במחצית המאה ה-19, אך הדימוי בין המהפכה לבין דמות נשית החובשת לראשה מצנפת פריגית אדומה החל כבר למחרת נפילת הבסטיליה ב-14 ביולי 1789.

השימוש בדמויות אלגוריות על מנת לייצג רעיונות מופשטים, כמו צדק, שוויון או ניצחון, היה מקובל במאה ה-18 כחלק מהמורשת הקלאסית. המהפכנים, שראו עצמם כמחדשי המשטרים הרפובליקאים של העולם העתיק, אימצו לעצמם גם את השימוש בדמויות אלו לציון ערכים מופשטים. מבין כל הדמויות, הפופולרית ביותר הייתה דמות החירות.

דמות החירות הופיעה בשתי גרסאות: האחת – אישה צעירה, בעלת הבעה נלהבת, הנמצאת בתנועה ולבושה בשמלה חשופת חזה, שהייתה סמל עממי, דינמי וקיצוני; והשנייה – אישה מבוגרת, בעלת חזות מתונה, הלבושה בשמלה ארוכה המכסה את כל גופה, שייצגה את העמדות המהפכניות המתונות יותר של האצולה הליברלית ושל מעמד הביניים. בשתי הגרסאות הדמות חובשת מצנפת פריגית.

לאחר ביטול המלוכה, החליט הקונבנט, בעקבות הצעת האב גרגואר, כי דמות החירות תיכלל בחותם הרשמי של הרפובליקה, ותחליף לפיכך את דמות המלך כסמל השלטון.

ידועניות שתרמו את תווי פניהן לדמות של מריאן ברבות השנים: השחקניות בריג'ט ברדו וקתרין דנב, הזמרת מיריי מאתיה, הדוגמניות אינס דה לה פרסאנז' ולטיסיה קסטה ומנחת הטלוויזיה אוולין תומא.

==ראו גם==
* דגל צרפת
*האנשת מדינות
* התרנגול הגאלי
*ממשלת צרפת
*פסל החירות
*קולומביה (דמות)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:האנשת מדינות
קטגוריה:המהפכה הצרפתית
קטגוריה:צרפת: סמלים לאומיים
קטגוריה:צרפת: תרבות
עור (חומר גלם)

עור, מוצרי עור וכלים לעיבודו
עור הוא חומר גלם המיוצר מעורם של בעלי חיים. את בעלי החיים מגדלים בשטחי מרעה כגון באוסטרליה, דרום אמריקה, ואירופה שבהם מטפחים בקר וצאן (חזירים עיזים וכבשים) במיוחד לתעשיית העורות או כתוצר לוואי של תעשיית הבשר. כמו כן מיצרים עורות הנחשבים אקזוטיים יותר מזוחלים (תנינים, לטאות ונחשים), יענים ודגים.

העור הוא חומר גלם יקר המשמש בעיקר לייצור אביזרי אופנה. העור הוא חומר עיבוד עיקרי לייצור נעליים מסוימות וסנדלים, כמו כן משמש לייצור ביגוד ופריטי בוטיק יוקרתיים כגון כפפות, מעילים ותיקים, ארנקים, חגורות ותכשיטים.
העור נחשב לריפוד יוקרתי ובתקופה האחרונה נכנס לתחום עיצוב הפנים גם כאריחים העשויים מעור, קופסאות אחסון, אהילים ומוצרים נוספים.
יחד עם העץ, היווה העור מרכיב בסיסי בטכנולוגיה של העת העתיקה.
העור אינו עשוי מחומרים רעילים. הוא אינו מתכלה תוך זמן קצר ואפשר למחזר אותו.

לעור כמה שיטות עיבוד המכינות אותו להפוך לחומר גלם:
* עיבוד צמחי
* עיבוד כרום
* עיבוד מינרלי
* עיבוד שמן

טבעונים וחלק מהצמחונים מתנגדים אידאולוגית ללבישה או שימוש בעור, לדעתם שימוש בעור הוא ניצול אכזרי של בעלי חיים. לרוב הם משתמשים בתחליפים אחרים כמו חומרים דמויי עור וכיוצא באלו.

לפני תחילת כל אחת משיטות העיבוד העור עובר תהליך של המלחה על-מנת לנקותו משאריות הדם וכדי למנוע ריקבון. לאחר מכן ניתן להסיר את שאריות הבשר והשיער שעליו (אם אינו רצוי) ולנקות מלכלוך חיצוני שדבק בו.
לאחר העיבוד העור נעשה קליל יותר.

שימושיו הנוספים של העור:
[[תפילין, באחד השלבים הראשוניים של הכנתם, בו נראה בבירור העור כחומר גלם לתפילין]]
* ביהדות משמש העור לייצור חלקי התפילין. עורות אילים שימשו כמכסה למשכן.
* קלף, שהוא עור שֶעוּבָּד כך שניתן יהיה לכתוב עליו, שימש כאמצעי כתיבה חשוב עד להמצאת הנייר. ספרי תורה תפילין מזוזות ומגילת אסתר ביהדות נכתבים גם כיום על-גבי קלף.
* ייצור אוהלים.
* ייצור קישוטים וחפצים שונים, כגון מחזיקי מפתחות.
==ראו גם==
* זמש
* עור תנין

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:מוצרים מן החי
קטגוריה:תוצרי לוואי
חתכי דדקינד

שורש הריבועי של 2. A היא קבוצת הרציונלים בתחום האדום ו-B היא קבוצת הרציונליים בתחום הכחול.]]
חתכי דדקינד מהווים אחת משתי השיטות הקלאסיות לבנייה של שדה המספרים הממשיים מתוך שדה המספרים הרציונליים. אלו הן הבניות הראשונות של שדה זה שאינן תלויות באקסיומות גאומטריות. את הבניה הציג ריכרד דדקינד ב- 1872. באותה שנה הציע גאורג קנטור את הבניה באמצעות "סדרות קושי".

חתך במספרים הרציונליים הוא חלוקה שלהם לשתי קבוצות לא ריקות <math>\ A</math> ו-<math>\ B</math>, כך שכל איבר של <math>\ A</math> קטן מכל איבר של <math>\ B</math>, וכך של-<math>\ A</math> אין מקסימום. לדוגמה, אם <math>\ r</math> הוא מספר רציונלי, אפשר לבחור <math>\ A=\{x : x < r\}</math> ו- <math>B=\{x : x\geq r\}</math>; אז <math>\ A|B</math> הוא החתך המתאים ל-<math>\ r</math>. חתכים אלה, שאותם אפשר לאפיין גם בכך שלקבוצה B יש מינימום, נקראים "החתכים הרציונליים".

אפשר להגדיר פעולות חיבור וכפל בין חתכים, והאוסף המתקבל הוא שדה, שאוסף החתכים הרציונליים מהווה תת-שדה שלו. יתרה מזו, קל לסדר את השדה החדש (<math>\ A|B</math> גדול מ- <math>\ A'|B'</math> אם <math>\ A</math> מכיל את <math>\ A'</math>), ואז השיכון של הרציונליים בשדה החתכים (המתאים לכל מספר רציונלי את החתך שלו) שומר על יחס הסדר.

ישנם גם חתכים לא רציונליים. למשל, אפשר לקחת את <math>\ B</math> להיות קבוצת המספרים הרציונליים החיוביים, שריבועם גדול מ-2, ואת <math>\ A</math> להיות המשלים של <math>\ B</math>. במקרה זה <math>\ A|B</math> הוא חתך שריבועו שווה לחתך המתאים ל-2, ולכן אינו יכול להיות רציונלי (שהרי השורש הריבועי של 2 אינו רציונלי).

מתברר שהשדה החדש הוא שדה סדור שלם ארכימדי, והוא השדה היחיד בעל תכונות אלה. לשדה זה קוראים שדה המספרים הממשיים. את אוסף החתכים אפשר לבנות עבור כל שדה סדור, אלא שהתוצאה אינה שדה אלא אם השדה המקורי הוא ארכימדי. אוסף החתכים בשדה ארכימדי איזומורפי בכל המקרים לשדה המספרים הממשיים.

ב-1972 הכליל את הרעיון ג'ון קונוויי, ובנה את מה שכונה אחר-כך מספרים סוריאליסטיים.

==הכללה==
אפשר להגדיר בצורה דומה חתכים לכל קבוצה סדורה. תהי A קבוצה הסדורה ביחס סדר מלא >. נגדיר חתך להיות קבוצה לא ריקה C בלי מקסימום, המקיימת שאם x ב-C ו-y<x אז גם y ב-C. את קבוצת הקבוצות המתקבלות D נסדר על פי יחס ההכלה (שקל לראות שמסדר אותן בסדר מלא), ונגדיר את ההטלה הקנונית מ-A ל-D על ידי x עובר לקבוצת המספרים הקטנים מ-x. זהו שיכון (כלומר פונקציה חח"ע) שהוא איזומורפיזם על תמונתו (משמר סדר) ולכן ניתן להגיד ש-A מוכל ב-D. אז A צפוף ב-D, ולכל קבוצה חסומה ולא ריקה ב-D יש סופרמום. בנוסף, אם נסתכל על טופולוגיית הסדר על D, אז A צפוף ב-D (במובן הטופולוגי), ואם A צפוף (במובן של סדר) אז D מרחב קשיר.

הקבוצה המתקבלת D מקיימת את "תכונת השלמות": לכל תת-קבוצה לא ריק וחסומה מלעיל יש סופרמום. יתרה מכך, כל איבר שנוסף ב-D ולא היה קודם ב-A הוא סופרמום של תת-הקבוצה שהוא מייצג (ועל כן אם A מקיימת את תכונת השלמות, D איזומורפית ל-A).

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:מספרים ממשיים
אלבה (נהר)

אלבה (צ'כית: Labe, ; גרמנית: Elbe; סורבית: Łobjo), נהר הנובע בהרי קרקונושה בצפון-מערב צ'כיה וזורם צפון-מערבה דרך גרמניה עד שנשפך לים הצפוני. הוא אחד הנהרות העיקריים במרכז אירופה, ואורכו 1,170 קילומטרים.

החל מ-1842 שימש נהר האלבה כנתיב מים לאוניות סוחר, וניתן להגיע באמצעותו אף עד פראג. נהר האלבה מחובר במערכת תעלות לאזורי תעשייה בגרמניה, לנהר האודר, לנהר הריין ולים הבלטי.

מקור שמו של נהר האלבה הוא במילה "älv", שמשמעותה "נהר" בשפות סקנדינביות. בשנת 9 נכשלו הרומאים בניסיון להזיז את גבולם מזרחה מנהר הריין לנהר האלבה בקרב יער טויטובורג, ולאחריו לא ניסו זאת שנית.

נהר האלבה סימן את גבולה המזרחי של אימפריית הפרנקים בתקופתו של "קארל הגדול".

בתקופת נפוליאון בונפרטה היווה נהר האלבה את אחד מקווי המתאר לגבול בין פרוסיה לברית הריין.

לאחר חתימת חוזה ורסאי בשנת 1919 הוכרז אפיק נהר האלבה מאתר האיחוד עם נהר הוולטאבה ועד השפך לים הצפוני כשטח בינלאומי, הכרזה שבוטלה בהסכם מינכן בשנת 1938. לקראת תום מלחמת העולם השנייה, ב-25 באפריל 1945, נפגשו על גדות הנהר אלבה הכוחות הסובייטיים שהתקדמו ממזרח עם כוחות בעלות הברית המערביות שהתקדמו מכיוון מערב. 

לאחר מלחמת העולם השנייה היה נהר האלבה אחד מנתיבי הגבול שבין גרמניה המזרחית לגרמניה המערבית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

שתי עיירות לגדות האלבה

קטגוריה:גרמניה: נהרות
קטגוריה:צ'כיה: נהרות
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הצפוני
קטגוריה:ברנדנבורג: נהרות
קטגוריה:גבול גרמניה המזרחית – גרמניה המערבית
קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: גאוגרפיה
קטגוריה:סקסוניה: גאוגרפיה
שטיבל

השטיבל (ביידיש: בית קטן) הוא כינוי לבית כנסת קטן יחסית המשמש לתפילה, ללימוד תורה וכמקום מפגש לקהילה. השטיבל שימש בדרך כלל גם לכינוסים, לסעודות שבת וחג (בעיקר בסעודה השלישית של שבת) ולמקום מפגש תרבותי וחברתי לחברי הקהילה. עם זאת, בית כנסת שבו מתפלל האדמו"ר אינו מכונה בדרך כלל שטיבל. בחצרות חסידיות אחדות (דוגמת חסידויות ברסלב ובויאן) נהוג לכנות את השטיבל בשם "קלויז".

==טרמינולוגיה ורקע==
תרגומה של המילה שטיבל ביידיש הוא בית קטן, ואכן, לפי שמו ניתן להבין שהוא משמש כבית שני לבאים בשעריו. הווי השטיבל התגבש בקרב חסידויות במזרח אירופה. האברכים הצעירים והבחורים היו יושבים בו כל היום ועוסקים בתורה ובחסידות, ואילו בעלי הבתים שהיו עסוקים כל היום בעבודת כפיים היו באים בבקרים ובערבים לתפילה, ללימוד משותף ולהתחזקות דתית. השטיבל מונה החל ממניין חברים ועד כמאה בתי אב. כאשר מניין חבריו של השטיבל גדל, ישנן חסידויות הנוהגות לפצלו לשני שטיבלך, זאת כדי לשמר את הווי השטיבל האפייני למקום קטן שבו הכל מכירים זה את זה.

==שטיבלאך במשמעותו כיום==
בקהילה החרדית בישראל התפתחו בתי כנסת בהם מרוכזים מספר חדרים (ומכאן שטיבלאך - הטיית רבים יידית לשטיבל) למנייני תפילה. מטרתם של השטיבלאך היא לאפשר מקום תפילה מסביר פנים ובאווירה יותר משוחררת. בשונה מבית כנסת בו נהוגים זמני תפילה קבועים, סדרי ישיבה מסוימים וכיוצא בזה, השטיבלך פועל בכל שעות היממה ומכיל כבשיגרה מתפללים ארעיים.

===שטיבלאך מפורסמים בישראל===
"שטיבלך" בשכונת [[קטמון בירושלים]]
כנגזר מן השטיבל החסידי המקורי, החלו לקרוא בזמננו לבתי הכנסת בהם יש מספר חדרים למנייני תפילה בו זמנית, בשם "שטיבלאך".

בין השטיבלך המפורסמים ניתן למנות את:

בירושלים:
* השטיבלך בשכונת קטמון 
* שטיבלך מאה שערים 
* שטיבלך בית ישראל
* בית הכנסת זיכרון משה
* בית הכנסת הגר"א בשכונת שערי חסד
* השטיבלך של אמשינוב בשכונת בית וגן
* בית הכנסת הגר"א בשכונת בית וגן.
* השטיבלך בבית הכנסת נר ישראל - זופניק בשכונת גבעת שאול.
* בית הכנסת מוסיוף בשכונת הבוכרים.
* אור הצפון בשכונת נווה צבי
* הר צבי בשכונת כרם אברהם
* בית הכנסת אמרי שפר בשכונת הר נוף
בבני ברק:
* בית כנסת איצקוביץ'
* בית הכנסת הגדול (הישן) 
* שטיבלאך פא"י ברחוב הרב דסלר 
* שטיבלאך בית הלל בשיכון ויז'ניץ

בניו יורק:
* בית הכנסת שומרי שבת בשכונת בורו פארק, ברוקלין
* בית הכנסת ורצקי (״לנדאוס״) בפלעטבוש, ברוקלין

בערים אחרות:
* שטיבלך קהל חסידים באשדוד
* שטיבלאך פא"י ברחוב עזרא ברחובות
* בית הכנסת ירוסלב באחוזת ברכפלד, מודיעין עילית
* שטיבלך חתם סופר ברחוב ארלוזורוב 3 בפתח תקווה
*שטיבלך הבעל שם טוב ברחוב הבעל שם טוב 5 ביתר עלית

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
*
קטגוריה:מוסדות יהודיים
קטגוריה:חסידות
דן בראון

דניאל גרהרד בראון (באנגלית: Daniel Gerhard Brown; נולד ב־22 ביוני 1964) הוא סופר אמריקאי, מחברם של מותחנים בלשיים, ובהם חמשת רבי המכר "מלאכים ושדים", "צופן דה וינצ'י", "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור", העוסקים בהרפתקאותיו של האיקונוגרף הבדיוני רוברט לנגדון, המסייע לפענח מעשי רצח ותעלומות.

==ביוגרפיה==
בראון נולד באקסטר שבניו המפשייר. הוא שאף להיות מוזיקאי ואף הוציא כמה אלבומים. עסק זמן מה בהוראה, והחל לכתוב ספרים. ספריו הראשונים (שכתב עם אשתו) "המדריך הרומנטי לאישה המתוסכלת" ו"הספר האמיץ", נכשלו מסחרית. בשנת 1999 כתב את ספרו הראשון שהצליח יחסית, "שם הצופן: מבצר דיגיטלי". בשנת 2001 כתב את "מלאכים ושדים", הראשון בסדרת ספרי רוברט לנגדון, וכעבור שנה פרסם את "נקודת ההונאה", שזכה גם הוא להצלחה.

בשנת 2003 פרסם את רב המכר הגדול ביותר שלו, "צופן דה וינצ'י", שבו הוא חוזר אל הגיבור רוברט לנגדון ואל הסגנון של חקר אמנות ודת. בהמשך הוציא שלושה ספרים נוספים בסדרה, שהצליחו גם הם: "הסמל האבוד", "התופת" ו"מקור".

ספריו, שמזכירים בקצבם המהיר את ספריו של ג'ון גרישם, הם שילוב של מציאות ודמיון מפותח. עלילתם נודדת בין דתות ומסדרים עתיקים, סמליות קדושה, מדע חדשני ורציחות מקאבריות. ספריו של בראון עוסקים במתחים שונים, כמו המתח שבין הדת למדע, המתח שבין הדת הנוצרית לפגאניזם, והמתח שבין הכוח השלטוני לשחיתות וכוחן העצום והנסתר של אגודות סתרים (הטמפלרים ומסדר ציון ב"צופן דה וינצ'י", האילומינטי ב"מלאכים ושדים" והבונים החופשיים ב"הסמל האבוד").

מוטיבים חוזרים בספריו הם התרחשות עלילתית מהירה; עיסוק בצפנים; תאוריות קשר ממסדיות; רציחות סדרתיות; גיבורים שמהווים צמדים רומנטיים, הנרדפים על ידי כוחות שליליים, שנשלחים תמיד על ידי בכיר אנונימי; ולבסוף חשיפת האמת והגעה אל הסוף הטוב של הסיפור, שבו מושב הסדר אל כנו והרעים מושמדים.

אף שרבים טענו שספריו גדושים בתאוריות לא מוכחות ובעיוותים רבים ובוטים של המידע ההיסטורי, הם הצליחו לשבות את דמיונם של רבים ולעורר סערות ציבוריות בקהלים שונים. ספריו "צופן דה וינצ'י" ו"מלאכים ושדים" זכו לגרסה מוסרטת, וגם לספרו "התופת" יצאה גרסה קולנועית ב-2016.

בשנת 2016 תרם בראון 300,000 יורו לספריית ריטמן באמסטרדם. ספרייה זו מכילה כתבים עתיקים בנושאי כימיה ומיסטיקה. הכתבים הללו העניקו לו השראה לכמה מספריו, כגון "הסמל האבוד" ו"התופת". כוונתו בתרומה הייתה שהיא תעזור לספרייה להעלות את הכתבים הסרוקים לאינטרנט לטובת הציבור. בנוסף, הוא פרסם סרטון הסברה ביוטיוב על תרומתו ועל פעילות הספרייה..

בראון היה נשוי לבליית ניולון, היסטוריונית של האמנות, ב-2019 השניים נפרדו.

==ספריו==
* שם הצופן: מבצר דיגיטלי (1998)
* מלאכים ושדים (2000). תרגום לעברית: נורית לוינסון, מודן, 2004 
* נקודת ההונאה (2001)
* צופן דה וינצ'י (2003) 
* הסמל האבוד (2009)
* התופת (2013)
*צופן דה וינצ'י לנוער (2016)
* מקור (2017)

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20090420133151/http://www.ponniyinselvan.in/history-discussion-f26/vatican-bans-prequel-to-the-da-vinci-code-t26382.html הוותיקן מחרים את צופן דה וינצ'י]
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:סופרי מתח ואימה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:בוגרי מכללת אמהרסט
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
פרגמטיקה

פרגמטיקה היא ענף בבלשנות החוקר את הבנת השפה הטבעית, ועיקר עיסוקה הוא בהשפעת ההקשר על הבנת המשמעות. ההקשר במשמעות זו חייב לכלול אמצעים חוץ־לשוניים כמו סיבות חברתיות, סביבתיות ופסיכולוגיות.

== מחלוקת על ההגדרה ==

מסורתית, תחום הפרגמטיקה מוגדר כעוסק במשמעות ביחס להקשר או לדוברים, במבנים שאינם משפיעים על תנאי אמת של משפט (בניגוד לסמנטיקה פורמלית שמבקשת להגדיר את המשמעות על פיהם), ובנושאים מסוימים כמו פעולות דיבור.

עם זאת, חוקרים מסוימים הפעילים בעשורים האחרונים, למשל מירה אריאל בספרה Defining Pragmatics, שוללים את זה, ומבקשים להגדיר את הפרגמטיקה אל מול הסמנטיקה (ואל מול יתר הדקדוק) באמצעות חלוקת עבודה של קוד לשוני מול היסק לא לשוני. על פי ניתוח זה, רוב התופעות הלשוניות שנופלות בהגדרה המסורתית למעשה מתחלקות בין הדקדוק לפרגמטיקה.

== מחקר והשערות ==

פרגמטיקה מתעסקת בעיקר במבע המבטא את השימוש בלשון, ולא במשפט המייצג צורה מופשטת של השפה לצורכי ניתוח. הפרגמטיקה עוסקת בדרך כלל בהקשר של שיחה. בפרגמטיקה נערך בידול בין "משמעות המשפט" ל"כוונת הדובר". משמעות המשפט היא המשמעות המילולית של המשפט, בעוד שכוונת הדובר היא הרעיון, שאותו מנסה הדובר למסור.

לדוגמה, ניקח את המבע "אפשר לקבל את הקטשופ בבקשה?". משמעות המשפט הבסיסית היא שאלה, אך כשמתעמקים בכוונת הדובר, רואים שיש כאן מעין תפקיד של ציווי, שמשמעותו היא "תן את הקטשופ".

דוגמה נוספת יכולה להיות הדו־שיח הבא:
* א: "אני רעב."
* ב: "אז בוא נלך לשוק בצלאל."

בעוד שניתן לפרש את המשפט של דובר ב' כהצעה ללכת לשוק לקנות מוצרי מזון, הכוונה היא ללכת לשוק הידוע במוכרי הפלאפל שלו ולקנות פלאפל.

== ענפים רלוונטיים ==
פרגמטיקה מנסה לקשר בין סימנים לפרשנותם, ואילו סמנטיקה מתמקדת בקשר הישיר בין מילה ופירושה (מסמן ומסומן), סינטקטיקה (או סינטקס) לעומת זאת בוחנת את הקשר בין המסמנים, המילים עצמן.

תחומים נוספים המשיקים לתחום הם הפסיכולינגויסטיקה והסוציולינגויסטיקה.

==ראו גם==
* שיח (מדעי החברה)
*עקרון שיתוף הפעולה
*תאוריית הרלוונטיות

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20090307222541/http://www.gxnu.edu.cn/Personal/szliu/definition.html מהי פרגמטיקה (אנגלית)]
* בנימין בראון, [https://www.academia.edu/37125261/בלי_אבל_ובלי_חבל_-_המחלוקת_הרעיונית_בין_החסידים_והמתנגדים_בראי_תאוריית_סמני_השיח בלי אבל: פולמוס החסידים והמתנגדים בראי תאוריית סמני השיח], רוח חדשה בארמון התורה, תשע"ח.
*בנימין בראון, [https://www.academia.edu/7324797/_Some_Say_This_Some_Say_That_Pragmatics_and_Discourse_Markers_in_Yad_Malachis_Interpretation_Rules Some Say This, Some Say That: Pragmatics and Discourse Markers in Yad Malachi's Interpretation Rules]
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:סמיוטיקה
קטגוריה:פילוסופיה של הלשון
21 (מספר)

21 (במילים בלשון זכר: עשרים ואחד; בלשון נקבה: עשרים ואחת) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 20 והקודם ל-22.

== במתמטיקה ==
* 21 הוא המספר השמיני בסדרת פיבונאצ'י.
* מספר הרשאד.
* מספר מוצקין.
* מספר משולשי.
* מספר פריק (לא ראשוני), מחלקיו הם 3 ו-7.
* 21 הוא הגדול בזוג הקטן ביותר של מספרי סמית' בבסיס כלשהו.

== גיל 21 ==
גיל 21 הוא גיל הבגרות לעניינים מסוימים בחוקיהן של מדינות שונות.
הזכות להיבחר לכנסת ניתנת בישראל רק למי שביום הגשת רשימת המועמדים מלאו לו 21 שנה. הגבלה דומה חלה על הזכות להיבחר למועצה של רשות מקומית בישראל. רישיון נהיגה בכלי רכב מסוימים, כגון אוטובוס, ניתן רק למי שמלאו לו 21 שנה, וגם מורה לנהיגה יכול להיות רק מי שמלאו לו 21 שנה. רישיון אזרחי לנשיאת נשק, אף הוא מותנה בכך.
בארצות הברית גיל 21 מעניק זכות לקנות אלכוהול; ברוב מדינות ארצות הברית אדם בגיל 21 גם רשאי לשכור רכב.

== משחקים ==
* שם נוסף למשחק בלאק ג'ק.
* סכום כל הערכים על קוביית משחק רגילה.
* עשרים ואחת - משחק כדור

== בתחומים אחרים ==
21 הוא גם:
* המספר האטומי של סקנדיום.
* המאה הנוכחית שמתחילה בשנת 2001 ומסתיימת בשנת 2100.
* הפורט הסטנדרטי של ה-FTP.
* פרופיל 21 הוא הפרופיל הנמוך ביותר בצה"ל, ובעל הפרופיל הזה אינו מגויס.
* אג'נדה 21 - תוכנית עולמית למאה העשרים ואחת.
* בחצי הכדור הצפוני של כדור הארץ, התאריך 21 בחודשים מרץ, יוני, ספטמבר ודצמבר מהווה את תחילתם של האביב, הקיץ, הסתיו והחורף בהתאמה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
המפלגה הדמוקרטית הסרבית

המפלגה הדמוקרטית הסרבית (srpska demokratska stranka) היא מפלגה שהייתה חלק מאופוזיציית הדמוקרטים בסרביה בזמן שלטונו של סלובודן מילושביץ', נשיא סרביה ונשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנות ה-90.

בשנת 2003 הפכה למפלגה השלישית בגודלה באספה הלאומית של סרביה עם 34 מנדטים.
בעקבות ממשלת המיעוט שנוצרה בממשלתו של ווייסלב קושטוניצה, היא החליטה שלא ליטול בה חלק.

השקפתה הפוליטית של המפלגה היא ליברלית אך היא מייצגת חלק סוציאליסטי בציבור הבוחרים. המפלגה אף עמיתה במפלגת הגג של המפלגות האירופיות הסוציאליסטיות מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.

לאחר רצח ראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ', נבחר לתפקיד יו"ר המפלגה בוריס טאדיץ, שהפך ביולי 2004 לנשיא סרביה.

==היסטוריה ==
האנשים שהרכיבו מחדש את המפלגה היו אנשי "המרכז הרדיקלי" ו"מפלגת החירות" בשנת 1919 לאחר שנוצרה "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" (יוגוסלביה).

נשיא המפלגה הנבחר היה ליובומיר דוידוביץ שכיהן באותה העת כרה"ע בלגרד ואז נבחר לנשיא המפלגה מילאן גרול 1940 לאחר מותו של דוידוביץ. בבחירות 1929 זכתה המפלגה לקולות הבוחרים והייתה המפלגה השלטת.

המפלגה החזיקה בשלטון עד שנת 1929 כשלפתע המלך אלכסנדר הראשון נטל שלטון דיקטטורי והמפלגה איבדה כל שלטון אפשרי ובכך נשארה באופוזיציה עד תחילת מלחמת העולם השנייה.

בזמן השתלטות גרמניה ב־1940 על יוגוסלביה רבים מבכירי המפלגה ברחו לאנגליה וחזרו אל סרביה רק ב־1945 בסיום מלח"ע ה־2 כשלפתע המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית השלטת במדינה החרימה את כל רכוש המפלגה הדמוקרטית הסרבית וגם את עיתון המפלגה "דמוקרטיה", ואף אסרו אישים בכירים בהם נשיא המפלגה מילאן גרול.

==המפלגה החדשה ==

המפלגה התאחדה שוב ב־1989 לאחר ש־13 איש שיקמו את המפלגה ובהם קושטוניצה, טאדיץ וגינגיץ. לתפקיד הנשיא נבחר דרגוליוב מיצונוביץ והיא זכתה בבחירות לפרלמנט הסרבי ב־7 מושבים, אך חלק מחבריה פרשו ממנה בשל מחלוקת והקימו את "המפלגה הליברלית הסרבית" ולמרות זאת המפלגה החזיקה מעמד.

לאחר שלטון מילושביץ, המפלגה היא אחת ממוסדות החזקים והמשפיעים בסרביה.

==קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070330144325/http://www.ds.org.yu/ אתר המפלגה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
דמוקרטית הסרבית
קטגוריה:סרביה: מפלגות ליברליות
דמוקרטית הסרבית
סרבית
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1990