OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרשס

פרשס (באנגלית: Precious: Based on the Novel "Push" by Sapphire) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הדרמה, שיצא לאקרנים בשנת 2009. את הסרט ביים לי דניאלס, והוא עיבוד קולנועי של ג'פרי פלטשר לרומן "פוש" (Push - "דחיפה" או "דחוֹף") מאת ספייר, משנת 1996. צוות השחקנים מורכב ברובו מנשים, ומככבות בו: גבורי סידיבי בתפקיד הראשי (והראשון שלה), מוניק, פאולה פאטון, מריה קארי ולני קרביץ. בין מפיקי הסרט נמנית גם אופרה וינפרי. 

הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל קאן בשנת 2009, ללא מפיץ ותחת השם "פוש". שמו של הסרט שונה ל"פרשס" כדי להימנע מבלבול עם סרט פעולה בעל שם דומה, שיצא באותה שנה.

הסרט זכה לתשבחות ופרסים רבים, בהם פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (מוניק).

בטקס האוסקר ה-82 פרשס קיבל שש מועמדויות כולל מועמדות לסרט הטוב ביותר. שחקנית המשנה מוניק והתסריטאי ג'פרי פלטשר אף זכו בקטגוריות שלהם.

==עלילה==

העלילה מתרחשת בשנת 1987. קלריס פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי) היא נערה שחורה בת 16, כבדת משקל, אנאלפביתית, שגרה בהארלם עם אמה הלא-מתפקדת (מוניק). פרשס בהריון שני מאביה שהתעלל בה מינית כל חייה, וסובלת מהתעללות ארוכת טווח, פיזית, מנטלית ומינית מצד אמה המובטלת. המשפחה מטופלת על ידי לשכת הרווחה ומתקיימת מקצבה. בתה הבכורה, "מונגו" (קיצור ל"מונגולואיד"), סובלת מתסמונת דאון וסבתה מטפלת בה.

פרשס מוצאת מפלט מקיומה הטראומתי בעולם הדמיון והפנטזיה - בזמן שאביה אונס אותה, היא מביטה בתקרה ורואה את עצמה ככוכבת-על בצילומים לוידאו קליפ, כשהיא מביטה במראה היא רואה בחורה לבנה, בלונדינית ויפהפייה.

לאחר שבבית הספר מתגלה הריונה השני, פרשס מושעית, אך המנהלת של חטיבת הביניים שבה היא לא לומדת מסדרת לה מקום בתוכנית לימודים מיוחדת לקבלת תעודת גמר. שם, בהשראת מורתה החדשה מיס בלו ריין (פאולה פאטון), היא לומדת קרוא וכתוב. אחרי הלידה פרשס בורחת עם בנה מבית אמה אל הרחוב המושלג, ובעזרת מיס ריין מוצאת מקום במעון לנשים מוכות.

בזמן שהיא במעון, אמה מוצאת אותה כדי לספר לה שאביה נפטר מאיידס. היא מגלה שגם היא נשאית של הווירוס, אך בנה לא. פרשס פוגשת את אמה לעימות אחרון במשרדה של פקידת הרווחה (מריה קארי), שם שאלותיה של הפקידה לאמה חושפות פרטים רבים על הטראומות שפרשס עברה (אביה החל לאנוס אותה מאז הייתה פעוטה). בסיום הסרט פרשס מנתקת קשר עם אמה כשהיא עדיין מכוונת לשיפור עצמי, ומתכננת להשלים את הלימודים למבחן לקבלת תעודת גמר.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* מאיר שניצר, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART2/061/452.html שחור זה (לא) מרזה: על הסרט "פרשס"], nrg, 19.2.2010
* 
* 
* \

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2009

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
קטגוריה:איידס בקולנוע
קטגוריה:אונס בקולנוע
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה
קטגוריה:זוכי פרסי ה-BET: קולנוע: הסרט הטוב ביותר
דמיטרי מיליוטין

דמיטרי אלקסייביץ' מיליוטין (ברוסית: Милютин, Дмитрий Алексеевич; 28 ביוני 1816, מוסקבה, האימפריה הרוסית - 25 בינואר 1912, סמייז, חצי האי קרים האימפריה הרוסית) היה שר המלחמה הרוסי בין השנים 1861 – 1881, ב-1898 הועלה לדרגת פילדמרשל והיה האחרון שנשא בדרגה זו מבין אנשי הצבא של האימפריה הרוסית. מיליוטין אחראי לשיקום צבא האימפריה הרוסית לאחר התבוסה במלחמת קרים, להפיכתו לצבא מודרני, מאומן ובעל תשתית אנושית רחבה המבוססת על גיוס חובה, בסיסי קבע וציוד חדיש אשר הובילו אותו לניצחון המוחץ על האימפריה העות'מאנית במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). דמיטרי מיליוטין מילא תפקיד עיקרי ברצח העם הצ'רקסי.

== חייו ==
ב-1833 סיים מיליוטין את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה וב-1836 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית. הוא נטל חלק במלחמת הקווקז כמפקד גדוד, נפצע בקרב ולאחר החלמתו עבר לכהן כמרצה באקדמיה הצבאית, שם התבלט כלוחם למען רפורמות במבנה ושיטות הלחימה של הצבא הרוסי. לאחר מלחמת קרים העלה מיליוטין הצעות מהפכניות לשינויים בצבא הרוסי אשר מצאו אוזן קשבת אצל אלכסנדר השני וב-1861 הוא מונה לתפקיד שר המלחמה.

עם הכניסה לתפקידו כשר המלחמה, החל מיליוטין בשורת רפורמות חסרות תקדים בצבא הרוסי. הוא פעל לביטול גזרת הקנטוניסטים והנהגת גיוס חובה כדי ליצור מאגר כוח אדם גדול ומאומן. מיליוטין חילק את האימפריה למחוזות צבאיים, הקים מנגנון גיוס לכל הגברים בגילאי 20 ומעלה והם חויבו לשרת 6 שנים בשירות סדיר ועוד 9 בשירות מילואים. מיליוטין הקים לראשונה מחנות קבע ובסיסי אמונים לצבא הרוסי ויצר למעשה את מנגנוני הצבא המודרני של המאה ה-20.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), באו הרפורמות של מיליוטין לידי ביטוי, כאשר הרוסים ניצחו באופן מכריע את המערכה ויצאו ממנה כאחת המעצמות המובילות בעולם.

ב-1898 קודם מיליוטין לדרגת פילדמרשל והיה האחרון בשורת הפילדמרשלים של האימפריה הרוסית (אם כי בשנים 1910–1912 הוענקה דרגה זו כדרגת כבוד לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולקרול הראשון, מלך רומניה) .דמיטרי מיליוטין מת בעיר סמייז שבחצי האי קרים, ב-25 בינואר 1912 ונקבר במנזר נובודוויצ'י שבמוסקבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:רוזנים רוסיים
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:ילידי 1816
קטגוריה:נפטרים ב-1912
אוטו נתן

אוטו נתן (בגרמנית: Otto Nathan; 15 ביולי 1893 - 27 ביולי 1987) היה כלכלן גרמני שברח לארצות הברית ולימד באוניברסיטת פרינסטון (1933-1935), אוניברסיטת ניו יורק (1935-42), וואסר קולג' (1942-44) ואוניברסיטת הרווארד (1946-52).

== חייו ==
נתן יליד, גרמניה, קיבל את תואר הדוקטורט ב-1920. הוא עבד בתחום הבנקאות בלונדון ובבריסל, ובין השנים 1920 ל-1933 היה יועץ כלכלי במשרד לסטטיסטיקה בממשלה הגרמנית ובשנת 1927 היה שליח הגרמני לוועידת הכלכלה העולמית בז'נבה. מכיוון שהיה סוציאליסט, לאחר עלית היטלר לשלטון ברח מגרמניה לארצות הברית. הוא שירת בממשל הובר ורוזוולט וחיבר דוחות כלכליים על גרמניה הנאצית. 

נתן היה חבר קרוב של אלברט איינשטיין, במשך שני העשורים האחרונים לחייו. הוא פגש את איינשטיין לראשונה בפרינסטון לאחר ששניהם ברחו מגרמניה בתחילת שנות ה-30, ומהר מאוד התפתחה ביניהם ידידות קרובה. גם לאחר שעזב את פרינסטון המשיך להתכתב עמו, ואף שימש לאיינשטיין יועץ משפטי בנושאים אישיים ופיננסים.

איינשטיין מינה את נתן כנאמן שותף לעזבונו יחד עם מזכירתו, הלן דוקאס, וכמוציא לפועל של העיזבון. השניים ליקטו ואיתרו חומרים, מכתבים וכתבי יד לארכיון במשך שנים רבות לאחר מותו של איינשטיין ב-1955. נתן שמר בקנאות על מידע שחשף פרטים אישיים מחייו של איינשטיין והגיע לבית משפט כדי למנוע פרסומים הקשורים לחייו האישיים. בדצמבר 1981 שישה שבועות לפני פטירתה של דוקאס, הארכיון הועבר לאוניברסיטה העברית. מכוון שנתן נחשד באהדה לקומוניזם, הוא נתקל גם בבעיות בארצות הברית בתקופת המקרתיזם. ב-1955 נמנעה ממנו קבלת דרכון כדי לצאת לאירופה לאסוף חומרי ארכיון ולהשתתף בחגיגות חמישים השנה לתורת היחסות בברן. רק כעבור שנתיים וחצי, ובהתערבות בית המשפט, הסכים הממשל להנפיק לו דרכון.

בשנת 1960 פרסם את הספר "Einstein on Peace", אסופה ראשונה של כתבים ומכתבים של איינשטיין שערך ותרגם ביחד עם היינץ נורדן ועסקו במחשבה המדינית והפוליטית של איינשטיין.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>. 

== ספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Nazi War Finance and Banking Our Economy in War. Cambridge, Massachusetts: National Bureau of Economic Research, 1944. 
* The Nazi Economic System: Germany's Mobilization for War. New York: Russell & Russell, 1971.
* Einstein on Peace. Albert Einstein; Otto Nathan and Heinz Norden, editors and translators
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.time.com/time/magazine/article/0,9171,861578,00.html כתבה], בניו יורק טיימס
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלכלנים גרמנים
קטגוריה:כלכלנים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1893
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
יאג'ור

שרידי בית הקברות של יאג'ור 
יאג'ור (בערבית: ياجور), היה כפר ערבי במחוז חיפה, בגבול עמק זבולון והכרמל, כ-8 קילומטרים דרומית-מזרחית לחיפה, בין קיבוץ יגור ליישוב נשר (ההיסטורי), לצד הכביש מחיפה לג'נין ולנצרת במקום בו נמצא כיום הקאנטרי קלאב של נשר מול בית חרושת נשר. הנוסע הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם בעת מסעו בשנת 1816 ליד הכרמל, מזכיר את שם הכפר בספרו "Travels in Palestine" שיצא בשנת 1821. 

הכפר היה קטן ולתושביו היו סביב הבתים שדות ומשקי בית. את המים הם קיבלו מבורות מים. מפעל נשר הוקם סמוך לכפר ב-1923, וחלק מהתושבים מצאו בו פרנסה.
לאחר שחפר מפעל נשר באר מים באזור מחצבת נשר הישנה מול בית החרושת, התחילו התושבים לקבל את המים מבאר זו.

בין השנים 1908-1907, סייר בכפר אברהרד פון מילינן. בספרו שיצא בשנת 1908 הוא מציין שהכפר מנה 153 תושבים. לא היה בו כול מסגד. אדמות הכפר נרכשו מספר שנים לפני ביקורו על ידי סלים אל-ח'ורי. רק הבתים נשארו בבעלות התושבים. במישור על אדמות הכפר ניטעו עצי תות במטרה לגדל זחלי משי. בקרבת בתי הכפר הוקמו מתקנים לגידול הזחלים. בכפר לא היה קיים מפעל לטווית משי. 

על פי מפקד 1931 היו בו 554 מוסלמים אריסים שחיו בבקתות רעועות ועיבדו את אדמת משפחת ח'ורי בסמוך ליישוב.

בשנת 1937 הוטל על הכפר קנס של 50 לא"י בגלל ירי מהכפר על קיבוץ יגור, שפצע תלמיד. 

על פי סקר הכפרים 1945 שנערך בידי רשויות המנדט היו שטחי אדמותיו 2,720 דונם טורקי והכפר מנה 610 נפשות. מתוך השטח הכולל של אדמות הכפר הוגדרו 1,890 דונם כקרקע ציבורית, כנראה הקדש של הווקף, 486 דונם היו בבעלות יהודית ו-344 דונם בבעלות ערבית. 

לאחר כ"ט בנובמבר 1947 החלו תקריות בין תושבי נשר ותושבי יאג'ור.
ב-25 באפריל 1948, במהלך מלחמת העצמאות, תושבי הכפר עזבו אותו והוא נזנח. חלק מתושבי הכפר התגוררו בשנות ה-50 בפחונים ליד גשר פז ואחרים השתכנו בכפר מנדא.

לאחר שהיישוב נזנח, נחרשו האדמות עליהן שכן בידי קיבוץ יגור, והן הפכו לחלק משדות הקיבוץ. מהכפר נשאר כשריד בית קברות קטן ובו מספר קברים ביניהם נטועים עצי זית, וכן מספר רצפות של בתים במעלה ההר. בית קברות זה שוכן בין קו הגבול של הר הכרמל והגדר הדרומית של הקאנטרי קלאב של נשר. שטחי הכפר שייכים היום לקיבוץ יגור ונמצאים על קו הגבול בין שטח השיפוט של העיר נשר ושטח השיפוט של המועצה האזורית זבולון אליה משתייך הקיבוץ.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:נשר (עיר): גאוגרפיה
קטגוריה:עמק זבולון
קטגוריה:יגור
ספארת נאמה

ספארת נאמה (בטורקית עות'מאנית: سفارت نامه; מילולית "ספר השגרירות") הוא ז'אנר קלאסי בספרות הטורקית המקורב במהותו לסיאחת נאמה ("ספר המסעות"). ספרות ה"ספארת נאמה" מתארת את מסעותיהם וחוויותיהם של שגרירים טורקיים בארצות ובירות זרות, לרוב אירופאיות. מחברי ה"ספארת נאמה" כתבו וערכו אותם במטרה להציגם בפני הסולטאן ובכירי המנהל, ולפיכך עוטים לרוב ציביון רשמי למחצה. מטרתם המוצהרת הייתה להעביר את "חוויית" הארץ הזרה, כמו גם לספק מידע עליה. מסיבה זו, ובשל הכלים הספרותיים בהם נעשה שימוש כדי להשיג את מטרתם, ה"ספארת נאמה" בעלי ערך רב לשחזור התקופה והמרחב אותם הם מתארים, כמו גם לשפוך אור על הנעשה בחצר העות'מאנית בת התקופה ועל חבריה. 

ה"ספארת נאמה" הקדום ביותר ששרד מתאר את הקריירה הדיפלומטית של קארא מהמט צ'לבי ומתמקד במסעו לחצר האוסטרית בווינה בשנת 1655. אולם, מרבית ה"ספארת נאמה" ששרדו הם בני המאה ה-18. "ספארת נאמה" אלו שופכים אור על התפישה העות'מאנית של אירופה המערבית ה"אחרת", בעידן שזו החלה לגבור על יתר חלקי העולם ובהם האימפריה העות'מאנית במדע, תרבות, פיתוח וכוח צבאי. עם היחלשותה היחסית של האימפריה למול המערב גבר זרם השליחים והנציגים הדיפלומטיים שנשלחו מן האימפריה מערבה, בין היתר במטרה להבין את הסיבות לפער המתרחב לרעתם. בשלהי המאה ה-18 אף הוקמו שגרירויות קבועות בבירות האירופאיות המרכזיות. הגידול בסגל הדיפלומטי הביא לריבוי של ספרים מסוג ה"ספארת נאמה".
השגרירות הטורקית הראשונה בפריז ב-1720, ציור צרפתי בן התקופה
לסקרנות הרבה שגילו השליחים הדיפלומטיים העות'מאניים בארצות המערב, היו שותפים גם בני שיחם בבירות האירופאיות ביחס לתרבות העות'מאנית. אחדים מבני שיח אלו חיברו אף הם ספרים בגרמנית או בצרפתית ובהם תיאורים מפורטים של התרבות העות'מאנית כפי שהבינו אותה מפי השליחים העות'מאניים. 

בסך הכל נכתבו למעלה מ-40 ספרים מז'אנר ה"ספארת נאמה". בין הבולטים שבהם היו ה"ספארת נאמה" עבי הכרס של יִרְמִיסְכִיס מהמט צ'לבי, השגריר הראשון בפריז ב-1720; אהמט רסמי אפנדי, השגריר הראשון של טורקיה בברלין ב-1764; גיריטלי אלי אזיז אפנדי, שגריר נוסף בברלין ב-1796. בין היעדים המתוארים בספרות ה"ספארת נאמה" ניתן למצוא את לונדון, ברלין, פריז, סטוקהולם, רוסיה, פולין, איטליה, ספרד, איראן, הודו, מרוקו ובוכרה. ספרים אחרים מצומצמים בהיקפם נושאים לרוב אופי רשמי ומקצועי ומכונים "תקריר", הווה אומר: דו"ח.

==ראו גם==
* סיאחת נאמה

קטגוריה:ספרות פרסית
קטגוריה:ספרות טורקית
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: יחסי חוץ
קוסטה פרוטיץ'

קוסטה פרוטיץ (בסרבית: Kosta Protić; 29 בספטמבר 1831, פוז'ארוואץ האימפריה העות'מאנית - 4 ביוני 1892 בְּרֶסְטוֹבָאצְ'קָה בָּאנְיָה, ממלכת סרביה) היה שר צבא נסיכות סרביה, גנרל ומפקד החזית של צבא הנסיכות במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), ראש הממשלה ועוצר המלוכה ב-1889.

פרוטיץ' נולד למשפחת אצולה סרבית אשר הייתה מעורה בחיים הפוליטיים. אביו מלוסאב, היה שר הצבא בנסיכות ואימו הייתה ביתו של דוכס מחוז הומוליה אשר בצפון סרביה.

פרוטיץ' כיהן כשר הצבא בנסיכות מ-1873 ועד אוגוסט 1875. עם פרוץ המלחמה העות'מאנית רוסית (1877–1878), ולאור הכישלון החרוץ שנחלו הסרבים במלחמתם נגד העות'מאנים שנה קודם לכן, מינה הנסיך מילאן הרביעי את פרוטיץ' להיות מפקד החזית, בדרגת גנרל.

במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), לחצו נציגי האימפריה הרוסית על הסרבים לפתוח חזית שנייה אל מול העות'מאנים, תוך הבטחה לסיוע כלכלי נדיב לאחריה. בספטמבר 1877 תקפו הכוחות הסרבים את העות'מאנים, אשר כוחותיהם היו מדוללים בשל המתקפה הרוסית והצליחו לכבוש את הערים ניש, פירוט, בלה פלאנקה ווראניה. רק איום מפורש של האימפריה האוסטרו-הונגרית אשר חששה מיצירת קשר יבשתי למונטנגרו, הפסיק את המתקפה הסרבית.

עיקר הכוחות אשר נלחמו כנגד הסרבים במלחמה זו, היו אלבנים, אשר יושבו לאורך השנים על ידי העות'מאנים במטרה ליצור איזון אתני מול הנוצרים מחד ולגייס עתודות כוח לוחם להתערבות מהירה, מאידך. הכוח האלבני מנה כ-40,000 לוחמים שאורגנו ב-72 גדודים.
פרוטיץ' היה גורם מרכזי לטיהור האתני שבוצע כלפי האוכלוסייה המוסלמית בחבל קוסובו ובמקדוניה לאחר הניצחון במלחמה וקבלת העצמאות. פרוטיץ' צוטט כאומר, שאין בכוונת הסרבים לאפשר יצירת קווקז משלהם בשטחי הממלכה החדשה.

בין ה-31 בינואר ועד ה-6 במרץ 1889, כיהן פרוטיץ' כראש ממשלת הנסיכות. במועד זה ויתר המלך מילאן על המלוכה ומאחר ובנו אלכסנדר היה רק בן 13, מונתה מועצת עוצרים ביחד עם המלך הצעיר בראשות אימו נטליה אוברנוביץ' ופרוטיץ' היה אחד מארבעת חברי המועצה וכיהן בתפקיד עד יום מותו.

קוסטיץ' הלך לעולמו מהתקף לב ב-4 ביוני 1892 בעת ששהה בכפר הנופש בְּרֶסְטוֹבָאצְ'קָה בָּאנְיָה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרביה: היסטוריה
קטגוריה:פוליטיקאים סרבים
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:גנרלים סרבים
קטגוריה:ממלכת סרביה
קטגוריה:ילידי 1831
קטגוריה:נפטרים ב-1892
גרגוריוס המאיר

גרגוריוס המאיר
ידו הימנית של הקדוש
גרגוריוס הַמֵּאִיר (ארמנית קלאסית: Գրիգոր Լուսաւորիչ, "גריגור לוֹסָבוֹרִיץ'"; 240 או 257? – 332 או 337?) או גרגוריוס הקדוש נחשב כמטבילה לנצרות של האומה הארמנית וכמייסדה של הכנסייה האפוסטולית הארמנית. מסורות ואגדות נשזרו אלה באלה עד כי קשה להבחין מהי האמת והיכן האגדה.

על פי המסורת הארמנית, גרגוריוס נולד לאיש אצולה. אביו נפטר בילדותו והאומנת נטלה אותו לקפדוקיה ושם קיבל חינוך נוצרי. משבגר חזר לארמניה והכריז על אמונותו לנצרות, על כך עונה ונכלא במקום המזוהה כיום עם מנזר חור ויראפ. גרגוריוס הצליח להימלט ולהסתתר מרודפיו במשך שנים רבות. בכוח אישיותו אסף קהל מאמינים ושכנע את מלכה של ארמניה, טירדט השלישי, מלך ארמניה, בצדקת אמונותו. השליט בחר אז בנצרות כדת המדינה וארמניה הפכה לראשונה בין הארצות הנוצריות. הכנסייה הארמנית נקראת גם "הכנסייה הגרגוריאנית".

בקפלת הלנה הקדושה בכנסיית הקבר בירושלים, מופיעים שלושה ציורי קיר על הקיר הצפוני, המתארים אירועים בחייו של גרגוריוס המאיר: שחרורו מן המאסר, הטבלת טירידאטס השלישי לנצרות, והקמת כנסיית האם של ארמניה.

==ראו גם==
ורדאפט – נזיר ומטיף ארמני.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.newadvent.org/cathen/07023a.htm גרגוריוס המאיר] באנציקלופדיה הקתולית
* 

קטגוריה:אנשי דת ארמנים
קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:הכנסייה האפוסטולית הארמנית
קטגוריה:קדושים ארמנים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשטרות כסף ארמניים
יאקות אל-מסתעצמי

יָאקוּת אל-מֻסְתַעְצִמִי (בערבית: ياقوت المستعصمي) היה קליגרף מפורסם שפיתח את שיטת "ששת הקולמוסים" (אל-אקְלאם א-סִתַּה) בקליגרפיה האסלאמית. 

הוא נולד במאה ה-13 בעיר אמסיה שבאנטוליה, וכנראה, כבר בילדותו הובא לבגדאד, שם שירת את הח'ליף העבאסי אל-מסתעצם באללה (מכאן כינויו "אל-מסתעצמי"). בשנת 1258 כבשו המונגולים את בגדאד, אך יאקות נשאר בעיר והמשיך את עבודתו גם תחת שלטונם. הוא מת בין השנים 1297–1299 ונקבר בבגדאד, סמוך לקברו של אחמד אבן חנבל.

ליאקות היו שישה תלמידים שהמשיכו את עבודתו והפיצו את הסגנון הקליגרפי שפיתח, וקליגרפים אחרים הגיעו במיוחד לבגדאד כדי ללמוד ממנו ולעבוד אתו.

לאחר מותו, המוניטין שלו בעולם האסלאם הלכו וגדלו, וסופרים ואומנים חיקו את הסגנון שלו כדבר שבשגרה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים==

קטגוריה:קליגרפיה
קטגוריה:אמנות מוסלמית
קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:נפטרים ב-1298
סולימאן

סולימאן או סלימאן הוא צורת הביטוי בשפה הערבית לשם שלמה (במקור משלמה המלך).

קטגוריה:שמות משפחה שמבוססים על השם שלמה
קטגוריה:שמות משפחה ערביים
קטגוריה:שמות פרטיים ערביים לגברים
חייל של אהבה

חייל של אהבה הוא אלבומו הרביעי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב-10 ביולי 1998. האלבום מכר למעלה מ-320,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל, ובכך היה לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בישראל אי פעם.
== הפקה ==
האלבום נוצר ברובו המכריע על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי להקת אתניקס, אשר גם עיבדו, הפיקו והוציאו אותו לאור בחברת התקליטים שלהם "שולטן".
באלבום נכללו להיטים כ"דמעות", "יפה שלי", "שקלים" ו"לקנות לך יהלום". "דמעות", אותו כתב זאב נחמה שגם הלחין יחד עם תמיר קליסקי, נבחר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ח של רשת ג' והיה לשיר הראשון מסוגת המוזיקה המזרחית שזכה בתואר "שיר השנה".

== רשימת רצועות ==

== קרדיטים ==
* עיבודים והפקה מוזיקלית – זאב נחמה ותמיר קליסקי
* קלידים – תמיר קליסקי, יוסי יוסף
* גיטרות – יורם פויזנר, אבי סינגולדה, רוני פיטרסון, יהודה קיסר
* גיטרה בס – אבי יפרח
* תופים – אשר פדי
* דרבוקה – רוני דדון
* בוזוקי – איזקיס אוזמוס
* אקורדיון – בוריס אלייב
* קולות – אופירה יוספי, טלי עמר, זאב נחמה
* הוקלט באולפני "בן-צור"
* טכנאי הקלטה ומיקס – מרק רוטוול

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 1998
קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
בלעדייך

בלעדייך הוא אלבומו השלישי של הזמר אייל גולן, שיצא לאור ב־5 במאי 1997. האלבום מכר למעלה מ־380,000 עותקים בנקודות מכירה בישראל (בתוך יומיים כ־80,000 עותקים ו־120 אלף עותקים בשלושה חודשים), ובכך הפך לאלבום הישראלי הנמכר ביותר אי פעם.
== הפקה ==
אלבום זה הוא הראשון מתוך שיתוף הפעולה בין גולן ללהקת אתניX (שבראשה עמדו זאב נחמה ותמיר קליסקי). בתחילת שנת 1997 שוחרר הסינגל הראשון "לב של גבר", שהפך ללהיט גדול (ואחד מגדולי הלהיטים של גולן עד היום). לאחר מכן יצא הדואט המשותף של גולן וזאב נחמה "צאי אל החלון" ובאותו שבוע התארחו גולן וחברי אתניX בתוכניתו של דן שילון ובתוכניתו של אלי יצפאן בטלוויזיה. "צאי אל החלון" ו"לב של גבר" הגיעו למקומות השני והשלישי בהתאמה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'. היה זה האלבום הראשון של גולן אשר נכתב והולחן ברובו על ידי זאב נחמה ותמיר קליסקי, חברי אתניX, שגם עיבדו, הפיקו והפיצו אותו בחברת התקליטים שלהם "שולטן".

במרץ 2018 הגיע האלבום למקום הראשון ב"מצעד ה-70" של העיתון ישראל היום לפי בחירת הקהל, ולמקום 29 בבחירת המומחים.

==רשימת רצועות==

== משתתפים באלבום ==
* עיבודים והפקה מוזיקלית: זאב נחמה ותמיר קליסקי.
* גיטרות: יהודה קיסר.
* גיטרה חשמלית ואקוסטית: גיל אלון.
* תופים: אשר פדי.
* קלידים: יוסי יוסף, תמיר קליסקי.
* דרבוקות: רוני דדון, גולן דהרי.
* אקורדיון: בוריס אילייב.
* בוזוקי: איזקיס אוזמוס, אריס נחום.
* קולות: ניקולס, שלום צבר, עופרי סאלם, טלי עמר, יוסי יוסף וזאב נחמה.
* הוקלט ונערך באולפני "בן-צור" - רח' צ'לנוב 36 תל אביב
* טכנאי הקלטה ומיקס: מרק רוטוול
* עוזר טכנאי: שמוליק משעלי
* יחסי ציבור: מירי בן-יוסף
* צילומים: רן גולני
== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבומי 1997
קטגוריה:אלבומי אייל גולן
קטגוריה:אלבומי אתניX
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
ויט (נהר)

ויט (בבולגרית: Вит) הוא נהר הזורם בצפון מרכזה של בולגריה, אורכו 189 ק"מ והוא מהווה את אחד מיובליו של נהר הדנובה. מקורו של הנהר בפסגת הר וז'ן אשר ברכס הרי הבלקן והוא נשפך אל הדנובה ליד הכפר סומוביט, המצוי בסמיכות לעיר איסקר, אשר במחוז פלבן. שטח הפנים של הנהר הוא 3,220 קמ"ר, ספיקתו הממוצעת 19.18 מטר מעוקב לשנייה ורוחבו הממוצע 25 מטרים.

שמו הקדום של הנהר, אוּטוּס, שפירושו מים, נלקח מהמיתולוגיה התראקית.
הנהר עובר בסמיכות לעיר פלבן בירת המחוז וטטוון שבמחוז לובץ', מערבית אליו זורם נהר איסקר ומזרחית נהר אוסאם ומשמש מקור למי שתייה והשקייה, לאחר שמימיו עוברים טיהור במכוני טיהור שהוקמו במחוז פלבן.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20070927194856/http://www.bluelink.net/water/dunav/vit/index.htm הנהר באתר בלו-נט]
==הערות שוליים==

קטגוריה:בולגריה: נהרות ונחלים
קטגוריה:יובלי הדנובה
מדד תל אביב ביומד

מדד תל אביב ביומד הוא מדד המייצג את השינוי המצרפי של מחיריהן של מניות חברות ציבוריות שעוסקות במחקר ופיתוח בתחום מדעי החיים, ביוטכנולוגיה, תרופות ומכשור רפואי בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

המדד התפרסם לראשונה על ידי הבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-2 במרץ 2010 בשווי של 1116.1 נקודות. משקלן היחסי של המניות במדד מתעדכן מדי יום על פי שווי השוק שלהן בטרם פתיחת יום המסחר. ערך המדד מחושב ומפורסם על ידי הבורסה בזמן המסחר. בשנת 2012 הושקה תעודת סל העוקבת אחר ביצועי המדד.

המדד כולל בתוכו את כל המניות של חברות הביומד אשר נכללות במאגר המניות למדדים. הרכב המדד מתעדכן פעמיים בשנה: ב-15 ביוני וב-15 בדצמבר.

מדד ביומד, יחד עם מדד תל אביב טכנולוגיה, מהווים את מדד תל אביב בלוטק.

== הרכב המדד ==

==תת ענף קנאביס==
חברות ישראליות רבות עוסקות בפיתוח של תחום הקנאביס הרפואי, בהן חברות שהונפקו בבורסה כמו תיקון עולם, שיח מדיקל וקנבוטק.

לאור זאת, עוסקת הבורסה ביצירת תת-ענף חדש תחת מדד תל אביב ביומד בשם "תת ענף הקנאביס". תת-הענף ירכז תחתיו את החברות שעיסוקן העיקרי הוא בתחומי מחקר, גידול, ריבוי, מכירה או ייצור ושיווק של מוצרי קנאביס רפואי (ללא חברות העוסקות במכירה ושיווק בלבד של מוצרי קנאביס). בתת-הענף החדש צפויות להיכלל 11 חברות בשווי שוק כולל של כ-1.8 מיליארד שקל, ושווי החזקות הציבור בהן מסתכם בכ-700 מיליון שקל.

הקמת תת-הענף נמצאת בהלימה גם למגמה בחו"ל, שם חברות העוסקות בקנאביס רפואי מסווגות ברוב הסיווגים תחת ענף "HealthCare". ומטרת ההשקה הוא להקל על השקת קרנות נאמנות המתמחות בחברות קנאביס.

== קישורים חיצוניים ==
*[https://www.tase.co.il/he/market_data/index/167/major_data מדד תל אביב ביומד], באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
* 

==הערות שוליים==

ביומד
דרלינג (נהר)

דרלינג (מאנגלית: Darling) הוא הנהר הרביעי בגודלו בניו סאות' ויילס. הוא נובע בדרומה של קווינסלנד (מצפון לניו סאות' ויילס), באזור הקרוי דרלינג דאונס, וזורם לאורך 1,472 ק"מ לכיוון דרום מערב עד להתמזגותו עם נהר מארי, הנשפך לאוקיינוס בקרבת אדלייד. מערכת הנהרות מארי-דארלינג שאורכה כ-3,750 ק"מ היא הארוכה ביותר באוסטרליה ואחת הארוכות בעולם (מקום 15).

הנהר קרוי על שם ראלף דרלינג, מושל ניו סאות' ויילס השביעי. הוא סובל פעמים רבות מבצורת שעוברת על המדינה, שרובה מדבר, והזרימה בו משתנה מעונה לעונה. כתוצאה ממספר חוות השופכות פסולת כגון חומרי הדברה לנהר והזרימה המשתנה, מזוהם הנהר בחלקים ספורים שלו, במיוחד באתרים היבשים.

הנהר מופה ב-1828, כשנשלח הקרטוגרף ומגלה הארצות צ'ארלס סטרט על ידי המושל דרלינג למפות את מוצאו של נהר מארי. במסעו הוא גילה את נהר בוגן ובהמשך את חלקו הצפוני של נהר דרלינג, שנקרא על שם מממן המשלחת. הנהר לא מופה בשלמותו עד 1835, אז נסע מייג'ור תומאס מיצ'ל בכל אורכו עד לשפכו בנהר מארי.

במהלך המאה ה-19 היה נהר דרלינג נתיב תעבורה לסוחרי צמר, שהיה נשלח מצפון לדרום. עם זאת, מצב הזרימה ההפכפך של הנהר הביא במהרה למציאת נתיבי תחבורה אחרים. הנרי לאוסון, מגדולי המשוררים של אוסטרליה, כתב מכתם קצר המתאר את הנהר ובוצתו:

==ראו גם==
* אגן מארי-דרלינג

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20090913100657/http://waterinfo.nsw.gov.au/drr/darling.shtml הנהר באתר ניו סאות' ויילס]
* 

קטגוריה:אוסטרליה: נהרות
קטגוריה:ניו סאות' ויילס: גאוגרפיה
תמי מוניוז

תמר "תמי" מוניוז מעוז (נולדה בשנת 1967) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה, שהתמחתה בסגנון החזה. בעלת 3 מדליות כסף מהמכביה האחת עשרה (1981).

== ביוגרפיה ==
תמי מוניוז גדלה בקיבוץ פלמ"ח צובה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל מטה יהודה, תחת הדרכתו של המאמן אילן קוגוס. עופרה, אחותה הבכורה של תמי, גם היא אלופה ושיאנית ישראל בשחייה.

===1980===
====שיאנית ישראל====
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה מוניוז בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:50.15 דקות, לפני רבקה פרידלנד שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 12 של 2:50.90 דקות. כבר בשלב המוקדמות היא שיפרה את השיא הישראלי בתוצאה של 2:51.49 דקות, שיפור לשיא בן ה-8 שנים של שלומית ניר (2:51.89 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:22.13 דקות, אחרי רבקה פרידלנד (1:20.32 דקות) ומירב הדר (1:21.51 דקות).

===1981===
====המכביה ה-11====
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1981 זכתה מוניוז בשלוש מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:19.57 דקות, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:53.40 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב יחד עם ליאור בירקאן, הדר רובינשטיין ואחותה עופרה בשיא ישראלי חדש של 4:39.86 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכתה מוניוז בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:49.40 דקות, לפני השיאנית הטריה במשחה זה (2:48.81 דקות) רבקה פרידלנדר שקבעה תוצאה של 2:51.46 דקות ונוגה ויזל (2:54.60 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:20.40 דקות, אחרי פרידלנדר (1:19.31 דקות) ולפני ויזל (1:22.24 דקות).

===1982===
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1982 זכתה מוניוז במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה ביחד עם ענת עדות תוצאה של 1:21.53 דקות, אחרי פרידלנדר שקבעה שיא ישראלי חדש של 1:18.85 דקות ונוגה ויזל (1:18.88 דקות).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלופות ישראל בשחייה
קטגוריה:שחייניות חזה ישראליות
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ (ברוסית: Михаил Николаевич; 13 באוקטובר 1832 – 18 בדצמבר 1908), היה בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואשתו שרלוטה, נסיכת פרוסיה (אלכסנדרה פיודורובנה).

==ביוגרפיה==
מיכאיל ניקולאייביץ' נולד ב-13 באוקטובר 1832 בארמון פטרהוף, לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולשרלוטה, נסיכת פרוסיה (אלכסנדרה פיודורובנה), בתם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ולואיזה ממקלנבורג-שטרליץ. בצעירותו למד מיכאיל באקדמיה הצבאית ביחד עם אחיו הבכור ניקולאי ניקולאייביץ' האב. ב-1848 כשהוא בדרגת סרן צורף לחטיבת ארטילריה. בהמשך, הועלה לדרגת מיור גנרל ונטל חלק במלחמת קרים. לאחר גילוי גבורה בקרב אינקרמן שהתחולל בתחילת נובמבר 1854, עוטר בעיטור מסדר ג'ורג' הקדוש-דרגה 4. ב-9 בפברואר 1860 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד האקדמיה הצבאית ושנה אחר כך למפקד כוחות הארטילריה של הצבא הרוסי.

בין 1862 ל-1881 כיהן מיכאיל ניקולאייביץ' כנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, תחת ארבעה צארים שונים ובתוקף תפקידו זה, כיהן גם כמפקד הגיס הרוסי בעת המערכה הקווקזית של המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), כאשר מפקדתו שכנה בטביליסי. בתום המלחמה הועלה לדרגת גנרל-פלדמרשל.

ב-28 באוגוסט 1857 נישא הדוכס מיכאיל ניקולאייביץ' לנסיכה אולגה פיודורובנה מבאדן ולזוג נולדו שבעה ילדים. בנו בכורו ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה נלחם אף הוא במלחמה העות'מאנית רוסית כקצין צעיר בגזרת הבלקן.

ב-13 במרץ 1881 דקות מספר לאחר ההתנקשות בצאר אלכסנדר השני, בעיר סנקט פטרבורג, הגיע לזירה, נטל פיקוד על החיילים, ייצב והרגיע את האנדרלמוסיה שהייתה בשטח.

בין 1881 ל-1905, כיהן כיושב ראש המועצה המדינית של האימפריה הרוסית. בשל בריאותו הלקויה עבר לקאן שבצרפת, שם הלך לעולמו משבץ מוחי ב-18 בדצמבר 1909. ב-5 בינואר 1910 הוא נקבר בקתדרלה על שם פיטר ופול הקדושים במבצר פטרופבלובסקיה.

==משפחתו==
ב-28 באוגוסט 1857 התחתן מיכאיל עם צציליה, נסיכת באדן, בתם של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן וסופיה, נסיכת שוודיה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
* ניקולאי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1859–1919)
* אנסטסיה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (1860–1922), התחתנה עם פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין
* מיכאיל מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1861–1929)
* גאורגי מיכאילוביץ, הנסיך הגדול של רוסיה (1863–1919)
* אלכסנדר מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1866–1933)
* סרגיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1869–1918)
* אלכסיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (1875–1895)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.hrono.ru/biograf/bio_m/mih_nik_r.html ביוגרפיה] 
* 

קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים רוסים
קטגוריה:שושלת רומנוב
קטגוריה:בית אולדנבורג
קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מסדר כוכב רומניה
קטגוריה:מפקדי גייסות
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:מעוטרי מסדר אוסמניה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1832
קטגוריה:נפטרים ב-1909
מוהילב (מחוז)

מחוז מוהילב (בבלארוסית: Магілёўская во́бласць מהיליובסקאיה וובלאסטס; ברוסית: Могилёвская о́бласть מוגיליובסקאיה אובלסט) הוא מחוז במזרח בלארוס שמרכזו בעיר מוהילב. המחוז גובל בשטח רוסיה. הוא נפגע קשות באסון צ'רנוביל ב-1986, אף שאינו גובל בשטח אוקראינה ושני בקרבתו לצ'רנוביל אחרי מחוז הומל.

== גאוגרפיה ==
שטחו של מחוז מוהילב הוא 29,000 קמ"ר, כ-14% משטחה של בלארוס כולה. הנקודה הגבוהה ביותר בו נמצאת בגובה של 239 מטר מעל פני הים והנקודה הנמוכה ביותר בו נמצאת בגובה 126 מטר מתחת לפני הים. בשטחו של המחוז זורמים הנהרות דנייפר, וברזינה, ו-30% משטחו של המחוז הם יערות.

מבחינה מנהלית מחולק המחוז ל-21 מחוזות משנה.

בשנת 2009 חיו במחוז 1,099,000 איש - כשליש מהם ביישובים כפריים וכשני שלישים ביישובים עירוניים. האוכלוסייה מורכבת מרוב של בלארוסים, וממיעוטים רוסים, יהודים, פולנים, אוקראינים, טטרים, ליטאים, ארמנים וצוענים. בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1939 בשטח המחוז התגוררו כ-80 אלף יהודים (כ-5% מאוכלוסיית המחוז), בשנת 2009 מספר היהודים במחוז ירד לכ-1,200 בלבד.

בין הערים הנוספות במחוז ניתן למנות את שקלוב.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

*
קטגוריה:בלארוס: מחוזות
הכשרה חברה לביטוח

הכשרה חברה לביטוח בע"מ היא חברת ביטוח ישראלית המציעה מגוון שירותים ומוצרים בתחומי הביטוח האלמנטרי, ביטוח חיים, חיסכון ארוך טווח ופיננסים וביטוח בריאות. החברה מעסיקה כ-500 עובדים.

יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא אלי אלעזרא. מנכ"ל החברה הוא שמעון מירון.

== היסטוריה ==
החברה התאגדה בדצמבר 1994 כחברת בת של הכשרת היישוב החזקות ביטוח בע"מ, מקבוצת הכשרת היישוב. החל משנת 1995 הועברה לחברה כל פעילות הביטוח בתחומי ביטוח כללי וביטוח חיים מהחברה האם. משנת 2004 נסחרות מניות הכשרה חברה לביטוח בע"מ בבורסה לניירות ערך בתל אביב.

בשנת 2006 נרכשה החברה-האם, "הכשרת היישוב החזקות ביטוח", על ידי קבוצת אלעזרא. ביוני 2009 החזיקה החברה האם ב-61% מהון המניות ומזכויות ההצבעה בחברה, אלעזרא החזיק במישרין עוד כ-1% ממניות החברה, ואפרידר - החברה לשיכון ופיתוח ישראל בע"מ (הנשלטת אף היא על ידי אלעזרא החזקות בע"מ) החזיקה בכ-26% מהון המניות והזכויות בחברה. כיום מחזיק אלעזרא באמצעות חברת אלעזרא החזקות בע"מ כ-90% ממניות החברה-האם.

במהלך המחצית השנייה של שנת 2007 השיקה החברה סדרת מוצרים הנקראת "Best Invest". הסדרה משלבת בין פעילות הביטוח של החברה לפעילות ניהול השקעות של מספר בתי השקעות, כאשר המוצר אותו מקבל הלקוח הוא פוליסת חיסכון. ההשקעות אשר מנוהלות על ידי בתי ההשקעות מחולקות לסלי ההשקעות המנוהלים בשיטת ניהול תיקים, קרי: מנהל התיק קובע את תמהיל ההחזקות במוצרים הפיננסיים השונים על פי ההגדרות שבכל אחד מסלי ההשקעות אותם בחר המבוטח.

בסוף שנת 2008 עמד הונה העצמי של החברה על 166.1 מיליון ש"ח. סך עמודת ההון וההתחייבויות במאזן החברה עמד על יותר מ-4 מיליארד ש"ח. נתח השוק של החברה בתחום ביטוח החיים נחשב קטן יחסית בהשוואה לחמש קבוצות הביטוח הגדולות בישראל. ענף זה הניב לחברה הכנסות בשיעור של כ-300 מיליון ש"ח בשנת 2008.

==ראו גם==
* חברת הכשרת היישוב

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.go-ins.co.il/ האתר הרשמי של go מבית הכשרה חברה לביטוח]
* [https://www.hcsra.co.il/AboutUs/FinancialData/Pages/financialReports.aspx נתונים כספיים של החברה]
* [https://www.hcsra.co.il/AboutUs/Pages/holding.aspx עץ האחזקות] של החברה

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ביטוח ישראליות
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חולון: חברות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1994
ג'ורג' הויט ויפל

ג'ורג' הויט ויפל (באנגלית: George Hoyt Whipple; 28 באוגוסט 1878, אשלנד, ניו המפשייר, ארצות הברית - 1 בפברואר 1976, רוצ'סטר, ניו יורק, ארצות הברית) היה רופא, חוקר ומרצה אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1934 יחד עם ג'ורג' ריצ'רדס מיינוט וויליאם פרי מרפי "על גילוי טיפול בכבד לריפוי מאנמיה".

ויפל למד באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבבולטימור, שם הוא סיים את לימודיו בשנת 1905. הוא עבד במחלקת הפתולוגיה באוניברסיטת הופקינס, ולאחר מכן עבד כפתולוג בבית חולים בפנמה בשנים 1907–1908. אחרי שהות בפנמה חזר לבולטימור והיה שם מרצה בשנים 1910–1914. 

בשנת 1914 התמנה ויפל לפרופסור למחקר רפואי ולמנהל קרן הופר למחקר רפואי בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קליפורניה. 

תחום המחקר העיקרי שלו היה אנמיה ופיזיולוגיה ופתולוגיה של הכבד. הוא היה הראשון אשר תיאר ב-1907 את מחלת ויפל וגילה את מין החיידק הגורם למחלה זו.

לבקשת אברהם פלקסנר, שעשה עבודה חלוצית בתחום של חינוך רפואי, ונשיא אוניברסיטת רוצ'סטר, ראש ריס, מונה ויפל בשנת 1921 לדיקן בית הספר לרפואה החדש שעדיין לא נבנה ברוצ'סטר. ויפל שימש דיקן בית הספר עד לשנת 1954, אך המשיך לעבוד שם במשך שארית חייו. הוא נפטר ב-1976 בגיל 97.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פתולוגים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה
קטגוריה:מדענים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוצ'סטר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1878
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1976
סונאטה לפסנתר מס' 8 של מוצרט

סונאטה לפסנתר מספר 8 בלה-מינור קכל 310, נכתבה על ידי מוצרט בתחילת הקיץ של שנת 1778, בפריז. זו הסונאטה המינורית הראשונה של מוצרט (מתוך שתיים: יחד עם קכל 457), ויש החושבים שבחירתו לכתוב את היצירה בסולם מינור (דבר שלא רווח אצל מוצרט) נובעת ממות אימו, בחודש יולי של אותה שנה בפריז.

==מבנה==

היצירה מורכבת משלושה פרקים, כנהוג בסונאטה קלאסית:
* Allegro maestoso
* Andante cantabile con espressione
* Presto

הפרק הראשון פותח בפורטה. יד שמאל מנגנת אקורד משולש בסיסי של לה מינור. יד ימין מנגנת מלודיה פשוטה יחסית, אך קודרת. לאחר מכן המלודיה חוזרת שוב בשינוי קל לאחר קטע פיאנו קצר. משם יש קטע מעבר שקט, שהופך פתאום לפורטה חזק, עם מלודיה דרמטית ביד ימין. לאחר מכן מגיע קטע מעבר דרמטי שמעביר אותנו לסולם המקביל (כלפי מעלה) דו מז'ור. הנושא השני מנוגן בפיאנו, והוא דורש זריזות רבה, בשל הקצב המהיר. לאחר קטע מעבר ארוך, על החומרים המלודיים שבנושא השני, מגיע קטע סיום, חגיגי ומרשים. לאחר מכן היצירה עוברת פיתוח יסודי, בשלל סולמות. הפיתוח משרה אווירה אפלה ואף מפחידה ברגעים מסוימים. לאחר קטע מעבר, היצירה עוברת בפתאומיות אל קטע הרפריזה. הנושא המלודי חוזר בשנית, אך הפעם בשינויים קלים, ולאחר קטע מעבר הנושא עובר ליד שמאל. בהמשך חוזר הכל על עצמו ( בשינויים קלים) אך הפעם נשאר בסולם הטוניקה, לה מינור.

הפרק השני נכתב בסולם פה מז'ור. הוא הרבה יותר איטי ורגוע מהפרק הראשון, במשקל משולש של שלושה רבעים. הפרק לירי מאוד, ומשרה תחושת נועם ורוגע, על אף כמה חלקים וירטואוזים מעט. לאחר החזרה על הפתיחה, הפרק עובר אל החלק השני, שבו משולבים קטעי מינור קולחים, ומנגינות ליריות קודרות. לאחר מכן יש מעבר ארוך על החומרים המלודיים, ואחריו חזרה בפיאניסימו על תחילת הפרק, עד לסיומו באקורד פורטה.

הפרק השלישי מהיר וקולח. בסולם הדומיננטה של היצירה - לה מינור, ובמשקל שני רבעים. הנושא הראשי קודר מעט והקצב שלו חוזר כמעט לאורך כל הפרק, ונותן תחושה של חן ותואם. לאחר פיתוח קל, הפרק עובר אל סולם לה מז'ור. שם יש אתנחתה מן המקצב המהיר והפרק נשמע יותר ואינטנסיבי וממוקד. לאחר מכן חוזר הנושא הראשי בלה מינור אך הפעם עם פיתוח קל, והוא נשמע הרבה יותר דרמטי מן הפעם הראשונה. לאחר מכן עוברים אל הקודה בפיאנו, ולפתע מופיעה סדרה של אקורדים ואוקטבות מהירות בלה מינור, והיצירה מגיעה אל סיומה.

נגינת היצירה אורכת בממוצע כ-22 דקות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://dme.mozarteum.at/DME/nma/nma_cont.php?vsep=196&gen=edition&l=1&p1=122 תווי הסונאטה]

קטגוריה:סונאטות מאת מוצרט
קטגוריה:יצירות לפסנתר
קוריאן

מטבח עם משטחי עבודה מצופים קוריאן
דוגמאות למגוון הצבעים והעיצובים של קוריאן
קוריאן (Corian) הוא כינוי מסחרי לחומר פולימרי או שיש מלאכותי, המורכב מ-70% אלומיניום הידרוקסיד (שידוע גם כמינרל גיבסיט) ו-30% אקריליק. החומר פותח על ידי חברת דופונט ארצות הברית בסוף שנות ה-60 ומשמש בעיקר כמשטח עבודה במטבחים.

כמו מרבית החומרים הסינתטיים, גם חומר זה ניתן לייצור בצבעים שונים ובגדלים שונים.

== תכונות החומר ==
בגלל תכולת הפולימרים הגבוהה בקוריאן, אין הבדל משמעותי בין חוזק הכניעה של החומר בלחיצה או במתיחה<ref>בבדיקות שערך היצרן ע"פ השיטות המתוארות בתקן האמרקאי מס' ASTM D638 הסתבר כי השונה בין חוזק הכניעה של החומר בלחיצה ובמתיחה אינו עולה על עשרה אחוזים.</ref>. הפולימריות גם מקנה לו אטימות גדולה יותר מאשר זו הנפוצה בחומרים בעלי מאפיינים מינרליים יותר. הפולימריות הזו גם אחראית לחסרונות העיקריים שלו כחומר הנדסי שהם עמידות לחום עד 100 מעלות, פגיעותו לשריטות והנזקים שהוא סופג מחומרים כימיים שונים הנמצאים בחומרי ניקוי<ref></ref><ref></ref>.

היתרון הגדול שלו יחסית לסוגים אחרים של שיש מלאכותי, הוא העמידות היחסית שלו לקרינת השמש.

==היסטוריה==
המצאת משטחי הקוריאן מיוחסת לדונלד סלוקום, אשר היה כימאי בחברת דופונט, בשנת 1967. שמו של סלוקום מופיע על הפטנט שניתן למוצר בחודש אוקטובר 1968. קוריאן הוצע לראשונה למכירה בשנת 1971, יעודו המקורי של המשטח היה לסביבת עבודה קשה כמו במעבדות ובתי חולים. תחילה נמכר בצבע אחד בלבד ונכון לעשור השני של המאה ה-21 הוא מוצע במגוון של למעלה מ-100 צבעים שונים.

בשנת 1982 פג תוקף הבלעדיות על יצור החומר שהייתה של חברת דופונט וכיום כל חברה או מפעל יכולים לייצר את החומר הזה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www2.dupont.com/Corian_Global_Landing/en_US/index.html האתר הרשמי של קוריאן] בחברת דופונט

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולימרים
קטגוריה:מותגים
קטגוריה:מטבח
חנרליפה

החנרליפה (בספרדית: Generalife) הוא ארמון בגרנדה שבספרד, ששימש כבית קיט לבני השושלת הנסרית ששלטו בממלכת גרנדה.
== היסטוריה ==
אין ודאות באשר למקור שמו של הארמון, אך הסברה הרווחת כי מקורו בשיבוש המילים הערביות جنة العريف (ג'נת אל-עריף) שפירושן "גן האדריכל".

בנייתו של הארמון החלה במאה ה-12 והסתיימה במאה ה-14, בתקופת שלטונם של מוחמד השלישי ואיסמעיל הראשון. לאחר השלמת הרקונקיסטה, כיבושו מחדש של חצי האי האיברי בידי בנוצרים, נהגו מלכי ספרד להפקידו במשמורתם של אישים שונים. ב-1631 הופקד הארמון במשמורתה של משפחת גרנדה-ונגאס, שהחזיקה בו עד 1921. החזרתו לידי המדינה באותה שנה התאפשרה רק לאחר מאבק משפטי ממושך. בין 1931 ל-1951 שוקמו הגנים מסביב לארמון, וב-1984 הוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם אלהמברה.

הארמון הוקם מצפון לאלהמברה, מתחם הארמונות ששימש את שליטי הממלכה, ובעבר חיבר ביניהם מעבר מקורה. מעבר זה שימש רק את הסולטאן ופמלייתו, ובנוסף לו היו שתי כניסות נוספות.
בהיותו ארמון קיט, הוא מוקף בגנים רבים וטובל בירק, הנחשבים לדוגמה הטובה ביותר לאדריכלות גנים מורית בין הגנים ששרדו מאותה תקופה. הם מעוטרים בוורדים ובציפורנים, ועצי ברוש, ערבה ואשכרוע מעניקים להם צל.

בחצר התעלה (Patio de la Acequia) בריכת מים מאורכת ובה מזרקות, שהן תוספת מאוחרת, מהמאה ה-19. בעבר שימשה הבריכה כתעלת השקיה לפרדסים שהיו מסביב לארמון. החצר מוקפת אכסדרות המעוטרות בפיתוחי אבן האופייניים לאדריכלות הערבית. חצר ברוש הסולטאנית (Patio del Ciprés de la Sultana) כוללת צמחייה רבה, תצפית לעיר, ואף היא כוללת מוטיבים של מים. אל הגנים העליונים (Jardines Altos del Palacio) מוליכות מדרגות המים (Escalera del Agua), מדרגות שלאורכן תעלות מים צרות. הגנים העליונים מוצלים בעצי ער אציל.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
Generalife exterior Granada Spain.jpg|ארמון החנרליפה מכיוון צפון מערב
Vue du generalife.JPG|מראה הארמון מאלהמברה
PalacioDelGeneralife.JPG|פטיו דה לה אסקיה
Spain Andalusia Granada BW 2015-10-25 15-39-55.jpg|פטיו דה לה אסקיה לכיוון צפון מערב
South Pavilion of Patio de la Acequia.jpg|פטיו דה לה אסקיה לכיוון דרום מזרח
Patio del Ciprés de la Sultana (Generalife).jpg|חצר ברוש הסולטאנית
Generalife2.JPG|מזרקות בחצר ברוש הסולטאנית
Alhambra (51948578518).jpg|מצפה מהמאה ה-19 במעלה הגבעה
Generalife-Alhambra-3.jpg|תצפית על אלהמברה מגני הארמון
Generalife-Alhambra-2.jpg| בריכת מים מאורכת בגני הארמון
Fountains in Jardines Bajos (Generalife).jpg|מזרקות בגני הארמון
Arches in Jardines Bajos (Generalife).jpg|קשתות בוטניות בגני הארמון
Teatro del Generalife.jpg|תיאטרון הארמון ובו אזור "אחורי הקלעים" נוצר על ידי ברושים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרנדה (ספרד): מבנים
קטגוריה:אל-אנדלוס
קטגוריה:השושלת הנסרית
היכל התהילה של הפוטבול המקצועני

סמליל היכל התהילה של ה[[פוטבול המקצועני]]
היכל התהילה של הפוטבול המקצועני (באנגלית: Pro Football Hall of Fame) בקנטון, אוהיו, שבארצות הברית, שם דגש על שחקנים ואישים מליגת ה-NFL, ומכונה לעיתים היכל התהילה של ה-NFL. ההיכל נפתח ב-7 בספטמבר 1963 בקנטון, אוהיו. כל השחקנים והאישים בהיכל התהילה היו קשורים לליגת ה-NFL בצורה זו או אחרת מלבד ביל שאו, שחקן עבר ששיחק עד שנת 1969 בליגת ה-AFL, שהתמזגה עם ליגת ה-NFL שנה לאחר שפרש ב-1970.

==הליך הבחירה==
על מנת להיות זכאי להיבחר להיכל התהילה על שחקן או מאמן להיות לפחות חמש שנים לאחר פרישה. אישים כגון בעלים או צוות הנהלה זכאים להיבחר בכל עת. מעריצים יכולים להעמיד שחקנים, מאמנים או אישים אחרים על ידי פניה בדואר אלקטרוני או מכתב להיכל התהילה. חברי ועדת הבחירה מצמצמים את רשימת המועמדים ל-25 מועמדים. בנובמבר הוועדה מצמצמת את הרשימה ל-15 מועמדים סופיים על ידי הצבעה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוטבול
קטגוריה:NFL
פוטבול
*
מדען ראשי

מדען ראשי הוא נושא משרה האחראי על עידוד פעילות של מחקר ופיתוח (מו"פ), מימון הפעילות וקביעת סדרי קדימויות לה. מדען ראשי של תאגיד מכוון את המחקר והפיתוח בתאגיד זה. מדען ראשי של משרד ממשלתי מכוון את המחקר והפיתוח בתחום שהמשרד הממשלתי מופקד עליו. 

חברות רבות ממנות מדען ראשי שתפקידו לכוון את המחקר שלהם. חברת יבמ, למשל, ממנה מדען ראשי במרכזי הפיתוח שלה ובחברות הבנות שלה. המדען הראשי של החברה בהודו הוגדר כאחראי לפיתוח והובלה של המערך הטכני של החברה בהודו, סיוע למנף את הצדדים החזקים של החברה בבניית שיתופי פעולה עם משקיעים, קשרי לקוחות וייזום פרויקטים חדשניים. בנוסף, המדען הראשי מייצג את החברה בפני הממשלה, האקדמיה, לקוחות ושיתופים עסקיים. המדען הראשי של חברת רציונל הגדיר את תפקידו לחזות את מצב הנדסת התוכנה בעוד 3-5 שנים, ובמידת האפשר להמציא את העתיד. לצורך כך הוא יוצר קשרים עם מהנדסי התוכנה בעולם לעקוב אחר ההתפתחויות בתחום.

==ישראל==

בישראל הוחלט בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 למנות מדען ראשי למשרדי הממשלה השונים וכיום יש מדען ראשי ברוב משרדי הממשלה. המדענים הראשיים של המשרדים השונים מאוגדים בפורום מדענים ראשיים.

המדען הראשי במשרד הכלכלה הוא יושב ראש הוועדה לחלוקת המשאבים לעידוד התעשייה על פי החוק לעידוד מחקר ופיתוח בתעשייה והוא חולש על התקציב הגבוה ביותר מבין כל שאר המדענים הראשיים. לכן, כאשר משתמשים במונח "המדען הראשי" במגזר הפרטי הישראלי מתכוונים לרוב למדען הראשי של משרד הכלכלה.

==הממלכה המאוחדת==
בממלכה המאוחדת קיים תפקיד של יועץ מדעי ראשי לממשלה, המשמש כיועץ אישי של ראש הממשלה, הממשלה כולה ומשרדי הממשלה השונים בנושאי מדע וטכנולוגיה ובמקביל מכהן כראש משרד המדע שאחראי להכוונת נושאי המדע והטכנולוגיה של הממשלה. משרד המחלק תקציב של כ-2.4 מיליארד ליש"ט בין שבע מועצות מחקר של הממלכה המאוחדת. היועץ המדעי הוא דמות ידועה בציבוריות של הממלכה המאוחדת ודעתו נשמעת בנושאים העומדים על סדר היום הציבורי. למשרדי ממשלה רבים יש מדען ראשי של המשרד והיועץ המדעי עוסק בתיאום בין המדענים הראשיים של המשרדים. 

בסקוטלנד, המדען הראשי עוסק במחקר רפואי.

== ראו גם ==
* מנהל טכנולוגיות ראשי
* מנהל מערכות מידע
* ארכיטקט תוכנה

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מקצועות המדע והטכנולוגיה
קטגוריה:מנהלים
בית דטלף-רובדר

הבניין בשנת 1938
מזרח גרמנים מאושרים-ציור קיר בחזית הצפונית של המבנה
בית דטלף-רובדר (בגרמנית: Detlev-Rohwedder-Haus) הוא מבנה הממוקם ברחוב וילהלמשטראסה שבמרכז העיר ברלין, בירת גרמניה. במקורו נבנה כמשכנו של המיניסטריון האווירי (Reichsluftfahrtministerium) של גרמניה הנאצית, וכיום הוא משמש כמשכנו של משרד האוצר הגרמני.

==המבנה==

בית דטלף-רובדר נבנה בשנים 1935–1936 על חורבותיו של משרד המלחמה הפרוסי שהוקם בשנת 1819 ונהרס. הבניין תוכנן על ידי האדריכל ארנסט זאגביל שתכנן גם את חידוש שדה התעופה טמפלהוף בברלין. תכנון המבנה בסגנון הניאו קלאסי מהווה דוגמה לאדריכלות הנאצית המתאפיינת במבנים עצומי ממדים, בעלי קנה מידה בלתי אנושי.

==ממדים==

המבנה בנוי משלד של בטון מזוין, ומכוסה בציפוי של אבן גיר ושיש, אשר הגיעו מכ-50 אתרי כרייה שונים. אורכו של המבנה יותר מ-250 מטרים, והוא נמשך לאורך כל הקטע שבין הרחובות פרינץ אלברכט ולייפציגר. למבנה שבע קומות, ושטחו הכולל 112,000 מטר רבוע. בבניין 2,800 חדרים ולאורכו נמתחים מסדרונות באורך שבעה קילומטרים. בבניין 4,000 חלונות ו-17 גרמי מדרגות. עם השלמתו הועסקו בו כ-4,000 עובדי חיל האוויר ועובדי מנהל התעופה האזרחית של גרמניה הנאצית.

==לאחר מלחמת העולם השנייה==
בית דטלף-רובדר כמעט לא נפגע מהפצצות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ולאחר סיומה שופץ במהירות בידי הסובייטים. כוחות הכיבוש מיקמו בבניין את מפקדתם ובשנת 1948 הועבר המבנה לידי שלטונות גרמניה המזרחית.

בשנים 1950–1952 נוסף לחזיתו הצפונית של המבנה הפונה לרחוב לייפציגר, ציור קיר באורך 18 מטר העשוי מלבני פורצלן והמתאר את האידיאל הסוציאליסטי של מזרח גרמניה הצועדת לעבר עתיד מזהיר ומאושר.

בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה עבר הסניף הברלינאי של משרד האוצר הגרמני למשכנו בבניין, ובשנת 1999 ולאחר שיפוץ מקיף שעבר המבנה, השתכן בו משרד האוצר של גרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* לימור קלר, [http://www.bvd.co.il/אדריכלות_ברייך_השלישי.html אדריכלות בימי הרייך השלישי: 5 מבנים שפיארו את המשטר], בניין ודיור
* [https://web.archive.org/web/20090629165631/http://www.german-architecture.info/GERMANY/TEN/TEN-NS-05.htm אתר המכיל תמונות רבות של המבנה גם מן התקופה הנאצית]

קטגוריה:אדריכלות נאצית
קטגוריה:ברלין: מבנים
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן ארנסט זאגביל
מיכאיל סקובלב

הגנרל מיכאיל דמיטריוביץ' סְקוֹבֶּלֵב (ברוסית: Михаи́л Дми́триевич Ско́белев ; 29 בספטמבר 1843, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית – 8 ביולי 1882, סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית) היה גנרל רוסי אשר קנה את תהילתו במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
== חייו ==
מיכאיל נולד למשפחת אצולה צבאית. הוא היה בנו של הגנרל דימיטרי סקובלב (1821–1879), אשר נלחם לצד בנו במלחמה העות'מאנית רוסית ונכדו של הגנרל והסופר איוון ניקיטיץ' סקובלב (1778–1849), אשר נלחם בצבא הפרוסי כנגד צבאו של נפוליאון. אימו של מיכאיל אולגה סקובלב לבית פולטבצבה עמדה בראש ארגון הצלב האדום בבלקן בעת המלחמה העות'מאנית רוסית.

בין השנים 1858–1860, למד סקובלב באוניברסיטת סנקט פטרבורג. בשנת 1861 התגייס סקובלב לרגימנט המשמר הרכוב של הצאר ושנתיים מאוחר יותר הוסמך לקצונה ומונה למפקד פלוגת הוסרים. בשנת 1866 נשלח ללימודים באקדמיה הצבאית לפיקוד ומטה של האימפריה הרוסית, אותה סיים בהצטיינות בשנת 1868.

בנובמבר 1868 נשלח לשרת בטורקסטן שבמרכז החלק האסייתי של הקיסרות הרוסית ופיקד על חיל המצב בעיר טורקמנבאשי. בהמשך שירת במטה של הדוכס הגדול מיכאיל ניקולאייביץ', הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז. בתקופת שירותו השתתף במסע המלחמה כנגד ח'אנות חיווה ב-1874 וח'אנות קוקנד ב-1875 בהם פיקד על כוחות הפרשים והפגין אומץ לב. בשנת 1876 מונה למושל הצבאי של מחוז פרגנה

בשנת 1877 הועלה לדרגת מאיור גנרל ומונה לפקד על החטיבה הקוזאקית, צורף לצבא הדנובה של האימפריה הרוסית ובראש כוחותיו, היה מראשוני החוצים את נהר הדנובה והחזיק את ראש הגשר לשאר הכוחות שנעו לתוך בולגריה. בהמשך השתתף בסדרת הקרבות שהובילו לכיבוש פלבן ולובץ'. הוא קודם לדרגת גנרל ומונה לתפקיד מפקד האוגדה ה-16 של צבא הדנובה. בהמשך חצו כוחותיו את הרי הבלקן והשתתפו בקרב ליד מעבר שיפקה. סקובלב זכה לכינוי הגנרל הלבן, מאחר שהופיע במדים לבנים ורכב על סוס לבן, עניין ששיווה לו מראה שהטיל מורא על יריביו מחד וגרר את הערצת חייליו, מאידך.

לאחר המלחמה, חזר סקובלב לזמן קצר לגזרת טורקסטן ובשנת 1881 מונה למפקד המחוז הצבאי מינסק. סקובלב התערה בפוליטיקה הפנים-רוסית והפגין דעות לאומניות, אשר נטו לגזענות וייחדו את האתניות הרוסית על פני שאר אוכלוסיית האימפריה. מייחסים אליו את מקור הסיסמה רוסיה לרוסים. סקובלב נישא לנסיכה מריה ניקולאבנה גגרין, אך הנישואין עלו על שירטון והזוג התגרש לאחר זמן קצר.

ב-4 ביולי 1882 לאחר שקיבל את משכורתו החודשית, יצא סקובלב מהעיר מינסק לכוון מוסקבה, בלווי מספר קציני מטה והגיע לעיר ב-7 ביולי. ב-8 ביולי, לאחר ארוחה חגיגית פרש סקובלב למלונו ונמצא מת במיטתו בנסיבות מסתוריות. הסיבה הרשמית שהוענקה למותו הייתה התקף לב, אך ברוסיה נפוצו תאוריות קשר, על כך שסקובלב נרצח בידי מרגלת אוסטרו-הונגרית ששהתה עמו במלון, או בידי המשטרה החשאית הרוסית בשל השתייכותו לארגוני ניהיליסטים. אביו ואב סבו, נפטרו אף הם בגיל צעיר יחסית ממחלת לב וסביר להניח שכך אירע גם במקרה שלו.

סקובלב נקבר באחוזה המשפחתית שלו בכפר ספאסקי שבמחוז ריאזאן, לצד הוריו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=ooKKxUkEvzk מיכאיל סקובלב הגנרל הלבן], באתר יוטיוב 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
קטגוריה:מלחמות עות'מאניות-רוסיות
קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: אישים
קטגוריה:מלכות המשנה של הקווקז: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:ילידי 1843
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1882
אל-עבאס

אל-עבאס בן עבד אל-מטלב (בערבית: العباس بن عبد المطّلب) בן האשִם בן עבד מַנאף בן קֻצַי בן כִלאב בן מֻרּה היה דודו של הנביא מוחמד ואחד מהצחאבה, חברי הנביא במסורת המוסלמית. 

לפי המסופר במסורת, אל-עבאס נולד בשנת 566 לספירה והיה סוחר עשיר משבט קריש במכה. אף על פי שהתאסלם רק לאחר קרב בדר בשנת 624 לספירה, הוא הגן על מוחמד כבר מראשית דרכו כנביא מפני אויביו עובדי האלילים. צאצאיו של אל-עבאס ייסדו לימים את הח'ליפות העבאסית שזכתה להכרת מרבית העולם המוסלמי בין השנים 750 ו-1517.

==שנותיו הראשונות==
אל-עבאס היה בנו של עבד אל-מטלב, סבו של הנביא, ואחיו הצעיר של עבדאללה בן אל-מטלב, אביו של הנביא. אל-עבאס היה מבוגר ממוחמד אחיינו ב-4 שנים בלבד. אל-עבאס עשה הון במסחר והיה מעשירי העיר מכה. כאשר החל אחיינו להתנבא, הוא היה עוין אליו בתחילה, אך פרש עליו את חסותו. שנתיים לאחר ההגירה למדינה הוא אימץ את האסלאם.

==משפחתו==

לאל-עבאס היו לא מעט בנים. אשתו המועדפת הייתה לֻבַּאבַּה בִּנְת אל-חארת', המכונה גם אם אל-פצ'ל (קרי: פדל), בנם הבכור. לבאבה הייתה האישה השנייה שהתאסלמה, לאחר ח'דיג'ה. לבאבה מפורסמת בכך שהתקיפה את אויבו של מוחמד, אבו להב, עם עמוד מרכזי של אוהל. בנו השני של אל-עבאס מלבאבה היה עבדאללה בן עבאס, המוכר בספרות המוסלמית כאבן עבאס. בנוסף לאל-פצ'ל ועבדאללה, היו לו ילדים אחרים ובהם עֻבַיד אללה, מעבד, קֻתַם, עבד א-רחמאן ואֻם חבּיבּ.

==התאסלמותו==
אל-עבאס התאסלם לבסוף לאחר שנשבה בקרב בדר, עשרים שנה לאחר אשתו. אגדה אומרת שמלאך סייע למוסלמי ששבה אותו, אדם בשם אבו אל-יסאר. מוחמד נתן לאל-עבאס את התואר "אחרון המוהאג'רון" והעניק לו זכויות רבות, ובהן חלק משלל המלחמה והזכות לספק מים מבאר הזמזם לעולי הרגל לכעבה. זכות זו עברה בירושה ליורשיו.

==פטירתו וצאצאיו==
אל-עבאס נפטר בשנת 653, בימי ח'ליפותו של עת'מאן בן עפאן. הוא נקבר בג'נאת אל-בקיע, בית הקברות העתיק שלמרגלות מסגד הנביא בעיר. בנו אבן עבאס מוכר כגדול פרשני הקוראן הקדומים, וצאצאיו בדורות הבאים טענו לכס הח'ליפות. במחצית המאה השמינית לספירה ערכו מהפכה נגד האומיים, הביסום וייסדו שושלת שהחזיקה בכס זה במשך למעלה מ-750 שנים עד לשנת 1517.

==אילן יוחסין==

==ראו גם==
* פדל בן עבאס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:צחאבה
קטגוריה:ילידי 568
קטגוריה:נפטרים ב-653