OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שחמט עיוור

שחקן במשחק "שחמט עיוור"
שחמט עיוור הוא משחק שחמט המשוחק כשאחד הצדדים או שניהם, לא רואה את לוח המשחק ורק שומע את ההכרזות על תנועות הכלים, כך שהמהלכים מבוצעים תוך הסתמכות על הזיכרון בלבד. לעיתים, כאשר משחקים יריבים ברמות שונות, משולב משחק סימולטני במשחק עיוור.

ברמות הגבוהות של השחמט מתקיימות תחרויות בהן אף אחד מהשחקנים לא מתבונן בלוח עם כלים, אלא בלוח נטול כלים עליו מוצג רק המסע האחרון של היריב. המפורסמת בין תחרויות אלו היא תחרות מלודי אמבר בה משחקים מיטב רבי האמנים בעולם.

המשחק נועד בעיקר לשחמטאים עם זיכרון טוב. אם עיוורים רוצים לשחק שחמט רגיל, הם משתמשים בלוח שחמט עם סימני ברייל (שחמט לעיוורים ולקויי ראייה). לכל שחקן יש את הלוח שלו, ולאחר מסע הם אומרים ליריב את המהלך.

==היסטוריה מוקדמת==
השחמטאי הראשון שהתפרסם במשחק עיוור וסימולטני הוא פרנסואה אנדרה פילידור ששיחק נגד שלושה יריבים בו זמנית, ובהצלחה גדולה. לדבריו התאמן במשחק עיוור בלילה, במיטתו, משום שסבל מנדודי שינה וכך העביר את זמנו. בשנת 1858 הדהים פול מורפי את קהיליית השחמט כאשר שיחק משחק עיוור סימולטני מול שמונת השחקנים הטובים ביותר בפריז, ניצח שישה מהם וסיים שני משחקים בתוצאת תיקו.

==היסטוריה==
בשנת 1900 הרי נלסון פילסברי שיחק משחק עיוור סימולטני מול עשרים שחקנים בפילדלפיה זמן קצר לאחר ששיחק משחק עיוור סימולטני מול 15 שחקני שחמט ו-15 שחקני דמקה (השיא של עיוור סימולטני למשחקי דמקה הוא 28 משחקים במקביל). השחקן הצ'כי ריכרד רטי שבר את השיא העולמי והעמידו על 28 משחקים בו זמנית, יחד עם אלוף העולם אלכסנדר אלכין שבחודש פברואר 1925 זכה ב-22 משחקים, בשלושה משחקים הפסיד ושלושה משחקים הסתיימו בתיקו.
באותה שנה שיפר רטי שיא זה והעמידו על 29 משחקים בסאו פאולו. לאחר המשחק התבדח על זכרונו החלש שכן שכח את המזוודה שלו בסוף המשחק.

בשנת 1930 אסרה ברית המועצות על קיום משחקים עיוורים בגלל הסברה כי הם פוגעים בבריאות. איסור זה האט קמעה את התפתחות השיא של משחקים עיוורים סימולטניים. בראשית 1935 שיחק ג'ורג' קולטנובסקי נגד 20 איש, זכה ב-10 משחקים והשיג תיקו בעוד 7. בשנת 1937 קבע קולטנובסקי שיא עולמי במשחק עיוור סימולטני כאשר שיחק בו זמנית ב-34 משחקים, אירוע שדווח בהרחבה בכל העולם. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נותרו שחקני שחמט רבים בארגנטינה (שם התקיימה אולימפיאדת השחמט של שנת 1939). אחד משחקנים אלו היה רב האמן היהודי פולני מיגל ניידורף אשר ב-1943 קיים משחק עיוור בעיר רוסריו, מול 40 יריבים, בתוצאה (+36, =1, -3), בתקווה ששיא עולמי זה יגיע לאוזניהם של קרובי משפחתו שלא שמעו אודותיו ארבע שנים, וכך יידעו כי עודנו חי. הוא שבר את שיאו שלו בשנת 1947 בסן פאולו שם שיחק מול 45 יריבים (+39, =4, -2).

נכון לשנת 2007 השיא העולמי במשחק מסוג זה הוא אירוע בו התמודד שחקן השחמט ההונגרי יאנוש פלש מול 52 מתמודדים, כשמול 30 היריבים הראשונים הוא שיחק בו זמנית, ולאחר מכן מול 22 נוספים. התוצאה הייתה (+31, =3, -18).

השיא הארצי בישראל הוא התמודדות מול 8 יריבים בו זמנית, את שיא זה קבעו חנן בן-סיני ב-1933 ומאיר ראוך ב-1937.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20070319182133/http://www.amberchess.com/ אתר תחרות מלודי אמבר]
* [https://web.archive.org/web/20050408235445/http://www.chessclub.com/resources/articles/article11_7.html שתי דוגמאות למשחקים עוורים מנותחים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונחים בשחמט
חוק המעבר

חוק המעבר, התש"ט-1949 נחקק עם תחילת כהונתה של האספה המכוננת, ב-16 בפברואר 1949, במטרה ליצור את התשתית למבנה מוסדות השלטון בישראל, כהמשך לפקודת סדרי השלטון והמשפט שחוקקה מועצת המדינה הזמנית.

חוק המעבר הוא החוק הראשון בישראל שנחקק על ידי גוף נבחר, והוא גם החוק היחיד שחוקקה האספה המכוננת, שעם חקיקתו שינתה את שמה לכנסת הראשונה.

== היסטוריה ==
ב נקבע כי . במשפט פשוט זה עוגן בחוק תפקידה של הכנסת כרשות המחוקקת של מדינת ישראל, והיא הוסמכה לחוקק חוקים.

החוק קבע את ההוראות הראשונות בדבר תפקידיו וסמכויותיו של נשיא המדינה ובדבר מעמדו כראש המדינה. כבר באותו היום בו אושר החוק, בחרה הכנסת בחיים ויצמן לנשיאה הראשון של מדינת ישראל. ב-1951 נחקק חוק כהונת הנשיא, התשי"ב-1951, ובוטלו הסעיפים בחוק המעבר העוסקים בכהונתו של הנשיא. הסעיפים העוסקים בסמכויותיו של הנשיא נותרו בעינם עד חקיקתו של חוק יסוד: נשיא המדינה ב-1964.

החוק קבע גם את ההוראות הראשונות לגבי הממשלה. ראשית, נקבע כי על הממשלה הזמנית להתפטר מיד לאחר בחירת הנשיא, על מנת שניתן יהיה לכונן ממשלה באופן דמוקרטי. שנית, נקבע אחד מעקרונות היסוד של המשטר במדינת ישראל, לפיו הממשלה שואבת את כוחה מהכנסת. כינונה של הממשלה טעון את אישורה של הכנסת, והכנסת יכולה להפילה בהצעת אי אמון. עוד עיגן החוק את עקרון האחריות המיניסטריאלית של השרים. חוק המעבר לא עסק בסמכויות הממשלה, וקבע רק כי "לממשלה יהיו כל הסמכויות שהעניק החוק לממשלה הזמנית". כל הסעיפים הנוגעים לממשלה בחוק המעבר בוטלו עם חקיקתו של חוק יסוד: הממשלה ב-1968, למעט הסעיפים הנוגעים לאחריות המיניסטריאלית.

לאחר חקיקת חוק יסוד: הממשלה נותרו בחוק רק הוראות מועטות: ההוראה כי הכנסת היא בית המחוקקים של מדינת ישראל, חתימת החוקים על ידי ראש הממשלה והשר הממונה על ביצוע החוק (ומאז תיקון החוק בשנת 1990 גם יו"ר הכנסת) וחובת הפרסום ברשומות (במקום הפרסום בעיתון רשמי שהיה נהוג בתקופת המנדט הבריטי). החוק קובע כי יש לפרסם חוקים ברשומות בתוך 10 ימים מיום קבלתם בכנסת. עם זאת, נקבעה הוראה מיוחדת לגבי חוק המעבר עצמו, ולפיו תוקפו לא יהיה מיום פרסומו ברשומות, אלא מיום קבלתו באספה המכוננת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://fs.knesset.gov.il//1/law/1_lsr_208911.PDF חוק המעבר] באתר הכנסת (בנוסחו מ-1949)

מעבר
קטגוריה:ישראל: משפט חוקתי
קטגוריה:הכנסת הראשונה: חקיקה
קטגוריה:1949 בישראל
מפרץ ביסקאיה

מפרץ ביסקאיה (בספרדית: Golfo de Vizcaya; בצרפתית: Golfe de Gascogne; בבסקית: Bizkaiko Golkoa) הוא מפרץ באירופה, בצפונו של האוקיינוס האטלנטי, לאורך חופיה המערביים של צרפת וחופיה הצפוניים של ספרד, הקרוי על שם מחוז ספרדי בעל אותו שם. בספרדית מכונה חלקו הדרומי בלבד של המפרץ בשם הים הקנטברי (Mar Cantábrico), ומקורו של זה מהשם הלטיני בן המאה ה-1 לפנה"ס "סינוס קנטברורום" (Sinus Cantabrorum) על שמם של השבטים הקנטבריים. חלק מקו החוף של המפרץ בתחומי ספרד מכונה "החוף הירוק" (Costa Verde).

== גאוגרפיה ==
קרקעיתו של המפרץ רדודה, דבר הגורם לכך שהמדף היבשתי נמשך עמוק לתוכו, ומביא תכופות למזג אוויר סוער ולים גבה-גלי. מפרץ ביסקאיה ידוע בין הימאים בעולם כולו כ״בית קברות לאניות״ משום שבשעת סערה הגלים מסוכנים ביותר, וספינות רבות טבעו שם. הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ, בדרך כלל בצורת "ריה" (מספרדית ría, עמק נהר ששקע), הם הלואר, הגארון והדורדון בתחומי צרפת. בתחומי ספרד אין נהרות גדולים הנשפכים אל מפרץ ביסקאיה שכן רכס ההרים הקנטבריים מקביל לחופיו וקו פרשת המים שעובר לאורך פסגותיו מרוחק 50 ק"מ בלבד מהחוף. לכן הנהרות בשטח ספרד קצרים ובעלי עוצמת זרם משתנה. 

קהילות אוטונומיות של ספרד השוכנות לחופי המפרץ הן (ממערב למזרח) גליסיה, אסטוריאס, קנטבריה וחבל הבסקים. מחוזות צרפת שלחופי המפרץ הם (מדרום לצפון) אקיטן החדשה, פיי דה לה לואר וברטאן.

ערים גדולות לאורך חופיו של המפרץ הן אוביידו, סנטנדר, בילבאו וסן סבסטיאן בספרד, ובאיון, ביאריץ, בורדו, לה רושל, נאנט וסן נאזר בצרפת.

המפרץ העניק את שמו לנעימה הידועה "ביסקאיה".

==ראו גם==
* גשר ביסקאיה

==קישורים חיצוניים==

* 

ביסקאיה
ביסקאיה
ביסקאיה
קטגוריה:אסטוריאס: גאוגרפיה
קטגוריה:גליסיה: גאוגרפיה
קטגוריה:קנטבריה: גאוגרפיה
קטגוריה:חבל הבסקים: גאוגרפיה
קטגוריה:ברטאן
קטגוריה:אקיטן החדשה
קטגוריה:פיי דה לה לואר: גאוגרפיה
רוב מיוחס

תמיכה של רוב מיוחס (או רוב מיוחד) היא תמיכה של רוב הגדול מרוב רגיל, הנדרשת בדרך כלל עבור קבלת החלטות משמעותיות במיוחד. 

מצב בו קובעים דרישה לרוב מוחלט או לרוב מיוחס נקרא "שריון", זאת מכיוון שהוא מחייב הסכמה רחבה כדי לבצע שינויים במצב הקיים, כך למעשה נמנעים שינויים רבים בעלי רוב קטן, ונשמרים האינטרסים של קבוצות הרוב בחברה, מצב שעלול להוביל לפגיעה בקבוצות המיעוט.

לדוגמה, הדחת נשיא במדינת ישראל כרוכה בהשגת רוב מיוחס של שלושה רבעים מהמספר הכולל של חברי הכנסת, כלומר 90 חברי כנסת שיצביעו בעד הדחתו על מנת שההחלטה תתקבל.

==רוב מיוחס בעולם==
במועצת השרים של האיחוד האירופי נדרש רוב מיוחס כדי לאזן את האינטרסים של המדינות הגדולות והקטנות החברות באיחוד.
 
החוקה ההודית דורשת רוב מיוחס של שני שלישים מן החברים הנוכחים בהצבעה בשני בתי הפרלמנט ההודי כדי לבצע תיקון חוקתי. בנוסף, בעניינים המשפיעים על מחוזים או מדינות מסוימות, לפחות 50% מהמדינות המושפעות מכך, צריכות לאשר את התיקון על מנת שיתקבל. 

בקנדה ניתן לפרלמנט הכוח להחליט האם משאל עם בנוגע לעצמאות מחוזית השיג "רוב ברור" ונרמז לכך שרוב מיוחס נדרש לכך. במידה ולא הושג רוב ברור, תוצאות משאל העם מבוטלות והמחוז לא יוכל להכריז על עצמאות באופן חוקי.

במשאלי עם המתקיימים ברפובליקה של סין ועוסקים בנושא טאיוואן, נדרש רוב של כל הבוחרים הרשומים (לא רק אלה שהצביעו) כדי להעביר החלטה.

===ארצות הברית===
רוב של שלוש חמישיות נדרש בארצות הברית על מנת להביא לשינוי משמעותי. לדוגמה, הוא משמש כרוב הנדרש ברוד איילנד במקרה בו רוצים לבטל וטו, או בניו יורק הוא נדרש כדי לאשר העלאת מיסים.

חוקת ארצות הברית דורשת רוב מיוחס על מנת לבצע שינויים משמעותיים בפעולות מסוימות. 
הצעת תיקונים לחוקה יכולה להתבצע באחת מהדרכים הבאות:
# על ידי רוב של שני שלישים מקולותיו של כל בית בקונגרס
# על ידי ועידה חוקתית המכונסת לפי בקשתן של שני שלישים מהמדינות (כיום מדובר ב-34 מדינות)
לאחר שהוצע התיקון באחת הדרכים הנ"ל, ניתן לאשררו באחת מן הדרכים הבאות:
# העברתו בבתי המחוקקים של שלושה רבעים מן המדינות
# כינוס ועידות חוקתיות בכל אחת מהמדינות והעברתו בשלושת רבעי מן הוועידות הללו.
במדינות רבות בארצות הברית, רוב מיוחס של מחוקקים יכול להציע שינוי בחוקה, אך השינוי יתבצע רק לאחר הצבעת הבוחרים. לדוגמה, במישיגן המחוקק מאפשר מציע שינויים בחוקת מישיגן, אך אלה מתבצעים בפועל רק לאחר שאושרו בבחירות הבאות המתקיימות במדינה.

== ישראל ==
בישראל קיימים מספר סעיפים בחוקי יסוד ששינויים דורש רוב מיוחס:
=== בחוק יסוד: הכנסת ===
====פעולות חקיקתיות הדורשות רוב מיוחס ====
# סעיף 44 המגן על חוק היסוד מתקנות שעת חירום
# סעיף 9א(א) המסדיר דחיית בחירות במצב חירום
# סעיף 45 המשריין את הנ"ל

==== פעולות לא חקיקתיות הדורשות רוב מיוחס ====
# פסילת מועמד יחיד (להבדיל מרשימה) מהתמודדות בבחירות לכנסת מסיבות לא טכניות, ברוב של שני שלישים מחברי ועדת הבחירות המרכזית
# דחיית מועד הבחירות לכנסת, ברוב של שמונים חברי הכנסת
# העברת נשיא המדינה או יושב ראש הכנסת מתפקידם, ברוב של תשעים חברי הכנסת
# מסירת שטחים לישות מדינית זרה ללא משאל עם, ברוב של שמונים חברי הכנסת.

=== במשפט האזרחי ===
# בפינוי בינוי מספיק רוב מיוחס. המקובל בעולם הוא רוב מוחלט.

==ראו גם==
* הכרעת הרוב
* יחסי רוב ומיעוט

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Robert's Rules of Order Newly Revised, tenth edition, 2000, pp. 389-90
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ממשל ומדיניות
קטגוריה:פוליטיקה
טמפל 1

טמפל 1 (באנגלית: Tempel 1) הוא שביט מחזורי שהתגלה ב-3 באפריל 1867 על ידי האסטרונום הגרמני וילהלם טמפל שעבד במרסיי שבצרפת. גודלו של השביט מוערך ב-7.6 קילומטר אורך ו-4.9 קילומטר רוחב. השביט התפרסם כאשר הגשושית פגיעה עמוקה התנגשה בו ב-4 ביולי 2005 לצורכי מחקר.

== נתונים פיזיים ==
טמפל 1 אינו שביט בוהק. הבהירות נראית הגבוהה ביותר בה נצפה היא 11+, הרבה מעבר ליכולת האדם לצפות בו בעין בלתי-מזוינת. גודל הגרעין הוא כ-7.6 ק"מ אורך וכ-4.9 ק"מ רוחב.<ref></ref> תצפיות של טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר באורך אינפרא-אדום מראות אלבדו נמוך, כ 4%.<ref></ref> השביט נמצא לאחרונה בפריהליון ב-5 ביולי 2005, במרחק של 1.506 יחידות אסטרונומיות מהשמש. באפהליון השביט יהיה במרחק של 4.737 יחידות אסטרונומיות מהשמש. זמן הקפתו את השמש כיום הוא 5.515 שנים.

== גילוי ==
בעת הגילוי, משך ההקפה של השביט סביב השמש היה 5.68 שנים, אך כיוון שהוא עובר במסלולו מדי פעם ליד כוכב הלכת צדק, כח המשיכה של צדק גורם להפרעה במסלולו. ב-1881 עבר טמפל 1 במרחק של כ-0.55 יחידות אסטרונומיות מצדק, והדבר הסיט אותו, והגדיל את נקודת הפריהליון ב-50 מיליון קילומטרים, ואת זמן ההקפה לכ-6.5 שנים. עקב מרחקו זה אבד השביט מעיני האסטרונומים.

בשנות השישים נתגלה השביט מחדש אחרי שאסטרונום אמריקני חישב במדויק את מסלולו. הוא מצא שב-1941 עבר השביט במרחק של 0.41 יחידות אסטרונומיות מצדק וב-1953 במרחק של 0.77 יחידות אסטרונומיות מצדק, וההפרעות שנגרמו כתוצאה מהמעברים קירבו את הפריהליון של השביט אל השמש, והקטינו את משך הקפתו סביבה לכדי 5.55 שנים. בעזרת חישובים אלה עלה בידי האסטרונומית אליזבת' רומר לצלם אותו ב-1968. אמנם צילום אחד לא היה מספיק לחישוב המסלול, אך צילום נוסף ב-11 בינואר 1972 אישש את מסלולו, והוא נצפה מאז בכל מופע.

=== משימת פגיעה עמוקה ===

רגע הפגיעה בשביט טמפל 1
פגיעה עמוקה (Deep Impact) הייתה גשושית של נאס"א שתוכננה ללמוד את ההרכב הפנימי של השביט טמפל 1. הגשושית במשקל 650 ק"ג שוגרה ב-12 בינואר 2005. ב-4 ביולי 2005 בשעה 5:52 UTC חלק של הגשושית התנגש בהצלחה בשביט תוך שהוא משליך לכל עבר אבק ורסיסי סלע מגרעין השביט. התצלומים מההתנגשות מלמדים כי השביט מורכב מהרבה יותר אבק ופחות קרח ממה ששוער תחילה. ההתנגשות יצרה ענן אבק גדול ובוהק שהסתיר את מראה המכתש שנפער. בניגוד למשימות קודמות לשביטים שרק חלפו לידם וצילמו אותם מרחוק, משימה זו הייתה הראשונה שגרמה לפליטת חומר מפני שביט.

=== משימת NEXT ===
מכתש הפגיעה שנוצר על ידי הקליע ששיגרה Deep Impact לא נחקר במלואו ביעף הראשון של הגשושית. זו הסיבה שנאס"א אישרה את משימת NEXT (קיצור של New EXploration of Tempel 1). משימה זו נעזרה בגשושית סטארדסט שחקרה את כוכב השביט וילט-2 ב-2004. ב-15 בפברואר 2011 חלפה הגשושית במרחק של 181 ק"מ משביט טמפל-1 וזיהתה את מכתש הפגיעה. קוטר המכתש נאמד ב-150 מטר, ובמרכזו התגלתה בליטה בהירה, שנוצרה ככל הנראה כאשר חומר שהתפזר עקב הפגיעה נפל חזרה על גרעין השביט.
תמונות של Deep Impact (שמאל) וסטארדאסט (ימין). המכתש שיצרה Deep Impact מסומן בצילום הימני .

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20080517120146/http://www.space.com/deepimpact Space.com - Deep Impact השביט באתר Space.com]
*[http://deepimpact.jpl.nasa.gov NASA - Deep Impact השביט באתר נאס"א]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שביטים
ברלין האופטבנהוף

מפת אזור התחנה. הרציפים העליונים באפור כהה והתחתונים באפור בהיר. באדום קו הרכבת התחתית שנמצא בבנייה
ברלין האופטבנהוף (בגרמנית: Berlin Hauptbahnhof, תורגם בעברית: תחנת רכבת מרכזית ברלין) היא תחנת הרכבת המרכזית של ברלין בירת גרמניה. התחנה החלה לפעול ביום 28 במאי 2006, יומיים לאחר טקס חנוכתה.

התחנה היא הגדולה מסוגה באירופה, והיא מופעלת על ידי "DB Station&Service", חברת בת של חברת הרכבות הגרמנית דויטשה באן. בתחנה שתי קומות רציפים המונחות בצורת צלב, וקווי הרכבת העוברים בהן אינם נפגשים בתחומי התחנה או בסמוך לה. בקומת הרציפים העליונה שישה רציפים בכיוון מזרח-מערב, מהם שניים המשמשים את רכבת הפרברים, ובקומה התחתונה שמונה רציפים בכיוון דרום-צפון. כ-1,800 רכבות עוברות דרך התחנה מדי יום, ואלה מסיעות כ-70,000 נוסעים בממוצע. קו U55 של הרכבת התחתית של ברלין החל לפעול ב-9 באוגוסט 2009, ובארבעה בדצמבר 2020 נפתחה התנועה בקו U5 המאוחה, ובמקביל בוטל הקו U55.

== היסטוריה ==
התחנה ממוקמת במקום בו פעלה מאז 1871 תחנת הרכבת "לֶרְטֶה" (Lehrter Bahnhof). עד לפתיחתה של התחנה המרכזית תפקדה תחנת לרטה כתחנה בקו רכבת הפרברים (S-Bahn), החוצה את ברלין ממזרח למערב (Berlin Stadtbahn, "ברלין שטאדטבאן"). עם קבלת ההחלטה למקם את התחנה המרכזית בעיר בתחנת לרטה, שונה שמה באופן זמני כך שיכלול את שמות שתי התחנות (Berlin Hauptbahnhof–Lehrter Bahnhof).

תחנת הרכבת המזרחית של ברלין (Ostbahnhof) נשאה בתואר "ברלין האופטבנהוף" בתקופת חלוקתה של ברלין בין השנים 1987 עד 1998, והיא שוכנת במזרח ברלין. במערב ברלין תפקדה תחנת ברלין גן החיות (Bahnhof Berlin Zoologischer Garten) כתחנה המרכזית של חלק זה של העיר, אף כי לא נשאה בכינוי "התחנה המרכזית".

==גלריה==
רציפי הקומה התחתונה (דרום-צפון)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20090108024843/http://www.hbf-berlin.de/site/berlin__hauptbahnhof/en/start.html אתר התחנה] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ברלין: תחנות רכבת
קטגוריה:2006 בגרמניה
חג שמח, מיסטר לורנס

חג שמח, מיסטר לורנס (באנגלית: Merry Christmas, Mr. Lawrence, ביפנית: Senjou no Merii Kurisumasu ובגרסאות אירופאיות רבות: Furyo) הוא סרט משנת 1983 בבימוי נאגיסה אושימה, בהפקת ג'רמי תומאס ובכיכוב דייוויד בואי, טום קונטי, ריושי סאקאמוטו וטקאשי קיטאנו. התסריט נכתב על ידי אושימה ופול מאיירסברג, בהתבסס על חוויותיו במלחמת העולם השנייה כשבוי מלחמה של הסופר לורנס ון דר פוסט שיצאו לאור בחיבוריו The Seed and the Sower (משנת 1963) ו-The Night of the New Moon (משנת 1970). המוזיקאי ריושי סאקאמוטו, ששיחק בסרט, כתב אף את הפסקול שלו.

==עלילת הסרט==
הסרט עוסק במערכות-היחסים בין ארבעה גברים במחנה שבויים יפני במהלך מלחמת העולם השנייה - ג'ק סליארס (בואי), שבוי מרדן בעל סוד אפל; קפטן יונוי (סאקאמוטו), מפקדו הצעיר של המחנה; ג'ון לורנס (קונטי), קולונל בריטי שחי ביפן ודובר יפנית שוטפת; וסמל הארה (קיטאנו), עמו מפתח לורנס מערכת-יחסים ייחודית.

אנשיו של קפטן יונוי מאמינים שסליארס הוא השטן שנשלח להשחית את נפשו של הקפטן ועל כן יש לחסלו כדי לשמר את הסדר הקיים. יונוי עצמו מכנה את סליארס שד ואכן אפשר לראות בסליארס את אויבה של ההומוסקסואליות המדוכאת של הקפטן. באותה המידה אפשר לראותו כאל, המשחרר את יונוי מדיכוי זה. זהותו של סליארס נחקרת דרך-קבע לאורך הסרט.

==ביקורת==

הסרט עוסק בדרכי-התקשורת בין תרבויות שונות. לורנס הוא היחיד שמסוגל לתקשר בפועל עם המפקדים היפניים, אך מפקדם של השבויים הבריטיים, קולונל היקסלי, רואה את הקשרים שטווה לורנס עם היפנים כבגידה. לכל תרבות קוד ההתנהגות שלה, שאין בני השנייה מסוגלים להבינו לגמרי. לורנס מהווה את הגשר המחפה על פער זה.

מניעים פסיכולוגיים ופסיכואנליטיים לדרך התנהגותם של אנשים בימי מלחמה, נבחנים אף הם בקפידה.

הן ריושי סאקאמוטו והן דייוויד בואי היו כוכבי-על בתרבויותיהם הם. תחושה חזקה של זהות לאומית נבנית בסרט. בסרט עצמו בעיקר נקודת המבט הבריטית זוכה להופיע, בניגוד ללאומיותו היפנית של הבמאי. הסרט מהווה עיסוק ללא משוא פנים בתקשורת בין-תרבותית ובכוחו השליט של היצר והאופנים הרבים והבלתי-צפויים בהם הוא עשוי להתבטא.

==קישורים חיצוניים==

* [http://webcache.googleusercontent.com/search?q=cache:9dPEeAQR-7QJ:www.script-o-rama.com/movie_scripts/m/merry-christmas-mr-lawrence-script.html הטקסט המלא] של הסרט (אנגלית)

קטגוריה:סרטי 1983
קטגוריה:סרטים יפניים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:דייוויד בואי
קטגוריה:סרטי חג המולד
קטגוריה:שבי במלחמת העולם השנייה: סרטים

קטגוריה:סרטי להט"ב
מעטפת (מחשבים)

במחשבים, מעטפת (באנגלית: Shell) היא רכיב תוכנה המספק ממשק למשתמשים. המונח מתייחס בדרך כלל למעטפת של מערכת הפעלה, המספקת גישה לשירותי הליבה. עם זאת, המונח משמש גם לציון יישומים ה"בנויים מסביב" לרכיב מסוים, לדוגמה דפדפנים ותוכניות לדואר אלקטרוני המשמשות כ"מעטפת" למנוע תצוגה מבוסס HTML.

למערכות הפעלה יש בדרך כלל שני סוגים של מעטפות: שורת פקודה וגרפית. מעטפת שורת הפקודה מספקת ממשק שורת פקודה (CLI) למערכת ההפעלה, ואילו המעטפת הגרפית מספקת ממשק משתמש גרפי (GUI). בשתי הקטגוריות, היעוד העיקרי של המעטפת הוא לשפעל או "לשגר" תוכניות אחרות, אך עם זאת, יש למעטפות לרוב גם יכולות נוספות כגון הצגת ספריות וקבצים.

שורת הפקודה (Command Prompt) במערכת ההפעלה ווינדוס.]]

ממשק [[באש (bash), מעטפת של יוניקס]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ממשקי שורת פקודה
קטגוריה:ממשקי משתמש במחשב
קטגוריה:מערכת הפעלה
שריטילי

איוואן ביליבין (1934)]]
בפולקלור של אחדים מעמי אירופה, שריטילי הוא שד שובב, המתגורר בדרך כלל במרתף הבית, בארון או במזווה, ומביא ברכה לבית. ברוסית הוא נקרא "דומובויי" (Домовой) ובפולנית ״דומוביק״. ביידיש הוא נקרא "שרעטעלע" (נהגה שְרֶטֶלֶה), וצורה עברית - "שריטילי" - מופיעה בספרו של ש"י עגנון, "הכנסת כלה", שבו מסופר:

שריטילי נזכר שוב מספר פעמים בעמודים הבאים של "הכנסת כלה".

הוא מוזכר גם בסיפורו של עגנון "ציפורי" (שבכרך "אלו ואלו") שם אומר אחד הנערים: ובהערה שם נכתב: 

סיפור עממי בשם "שרעטעלעך", העוסק בשד, נדפס בקובץ "יידישער פאלקלאר", ייווא שריפטן 9, פילאלאגישע שריפטן 5, ווילנע, 1938, עמ' 165–166. סיפורים נוספים ביידיש על שד זה מופיעים באוסף שערך יהודה לייב כהן.

בספר השירה היידית "American Yiddish Poetry: A Bilingual Anthology" בעריכת בנימין הרשב וברברה הרשב <ref></ref> מופיע השיר "דער בראצלאווער צו זיין סופר" (איש ברסלב שביקש להיות סופר) מאת יעקב גלאטשטיין. בשיר כתוב: "דערציילן בײקעס פון שרעטעלעך" ("מספרים סיפורי פיות על שרעטעלך", במובן של גמדים קטנים או שדונים). <ref></ref>

בספר זכרונות על יהודי שרגורוד שלפני השואה הוזכרו השריטילי בהומור, אגב אזכור דמויותיהם של בני העיירה: "בעיר ... צריך להגן על מזוזה רק מפני דומוביקים [שריטילי], אבל בכפר יש מאות שדים אנושיים, מזוזה קטנה לא תעזור הרבה." <ref></ref>

בספרו של יעקב צ׳ מאיר, ״נחמיה״, מספר ר׳ ברכיה בירך לנחמיה שבביתם שוכנת שריטילי. גם שם אחת התופעות של השריטילי היא התחרשות של בעלת הבית.

בספרו של מקסים גורקי "ילדות" מזמינה הסבתא את שדון הבית שמתחת לתנור לעבור איתם לביתם החדש.

בספרה של אולגה טוקרצ'וק "על עצמות המתים" מיוחס לשדונים קטנים מצבא שומרי הבית מיון קפדני של אבנים במפעלי חצץ תת-קרקעיים שהם מנהלים<ref>בעמ' 30</ref>.

==לקריאה נוספת==
* אברהם הולץ, מראות ומקורות: מהדורה מוערת ומאוירת של "הכנסת כלה" לש"י עגנון, הוצאת שוקן, תשנ"ה.
* מאקס וויינרייך, "לאנטיך: די געשיכטע פון א היימישן ניטגיטן", שריפטן פון יידישן וויסנשאפטלעכן אינסטיטוט, ב, 1, פילאלאגישע סעריע, 1, וילנע 1926, עמ' 217–236

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שדים
דפנה שפיגלמן

דפנה שפיגלמן דמבינסקי (נולדה ב-24 באפריל 1969) היא אשת תקשורת ושחקנית ישראלית.

==ביוגרפיה==
שפיגלמן גדלה בסביון. יש לה תואר ראשון בתקשורת וניהול במכללה למינהל בת"א, והיא בוגרת סטודיו למשחק ניסן נתיב.

בתחילת דרכה, בראשית שנות התשעים, ערכה שפיגלמן את מגזין "את". בהמשך הייתה לסגנית עורך במגזין "בלייזר" וכותבת מדור בעיתון "נשים" של מעריב. היא שידרה לצד יאיר לפיד את "ציפורי לילה" בגלי צה"ל במשך כשמונה שנים ולאחר מכן אף ערכה את תוכנית האירוח שלו "יאיר לפיד" בערוץ 2. בנוסף, היא הגישה פינת עיתונות בתוכנית הבוקר של הערוץ הראשון והגישה בערוץ את "בחזרה לעתיד" לצד אפרים סידון. כמו כן, הגישה פינה בתוכנית "רייכר יסדר" בהנחייתו של גדעון רייכר בערוץ 10. היא נבחרה להיות המגישה המחליפה של תוכנית הבוקר של רשת והנחתה את התוכנית "הבוקר השביעי" לצד נטשה מוזגוביה. 

בשנת 2004 שיחקה שפיגלמן בסדרת הדרמה "חדר מלחמה" בערוץ 2. ב־2005 הגישה את תוכנית הבריאות של ערוץ 10 "I Fill" והחלה לכתוב למגזין "עלמה". בשנת 2006 הצטרפה לצוות השחקנים של תוכנית הנוער "השמיניה" בערוץ הילדים. בשנת 2007 שיחקה שפיגלמן בסרט "נודל" בבימויה של איילת מנחמי.
ב-2010, החלה לכתוב בלוג באתר סלונה, אשר הייתה מבין מקימיו.

שפיגלמן נשואה ליורם דמבינסקי, מנכ"ל משרד הפרסום "JWT". לזוג שלושה ילדים: יובל, עמליה וליאנה. 

היא נמנית עם קבוצת מייסדי מפלגת יש עתיד בראשות יאיר לפיד ופעילה בה לקראת הבחירות לכנסת ב-2013. בבחירות ברשויות המקומיות בשנת 2013 נבחרה כחברת מועצת היישוב סביון בראש רשימת "בעד סביון" (בסך הכל זכתה הרשימה בשני מושבים). בבחירות 2018 התמודדה לראשות מועצת סביון מול מוטי לנדאו וזכתה ב-34.2% מהקולות ורשימתה זכתה בשנית ב-2 מנדטים.

מאז 7 באוקטובר 2023, פעילה שפיגלמן במטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים בתחומי ההסברה, הדוברות והפרסום.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:מנחות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שדרניות רדיו ישראליות
קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:מגישות ציפורי לילה
קטגוריה:מגישי ציפורי לילה
קטגוריה:עיתונאיות כותבות עברית
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:ערוץ עשר: שדרניות, שחקניות ומנחות
קטגוריה:בוגרות תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרות המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:פעילות יש עתיד
קטגוריה:חברות מועצה ברשויות מקומיות בישראל
קטגוריה:עורכות עיתונים ישראליות
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
בניין הבייגלמאכער

עסקים בחזית הדרום-מערבית של בניין הבייגלמכער בטרם הסתרתה בידי בנין בנק ברקליס
בניין הבייגלמאכער הוא בניין שעמד בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים. המבנה נהרס בחלקו כחלק מההכנות להקמת קריית עיריית ירושלים ועל מקומו נבנה בניין משרדים של עיריית ירושלים. הבניין שכן לצד בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, ממזרח לו.
== היסטוריה ==
בניין זה, שהיה דו קומתי ומקורה בגג רעפים, נבנה באמצע המאה ה-19. לאחר בנייתו שכן בבניין המלון הראשון שנבנה מחוץ לחומות העיר העתיקה של ירושלים, שנקרא מלון פייל (Hotel Feil<ref></ref>) על שם בעליו. בשל הביקוש הרב באותה עת, ובשל מיעוט חדרי המלון, נהגו המבקרים שלא מצאו חדר ללון באוהלים בחצר המלון הפנימית, ולאכול בבית המלון. בראשית המאה ה-20, עם בניית מלונות מודרניים יותר (כגון מלון פאסט) נסגר המלון והפך לבית מגורים. כינויו - "בניין הבייגלמאכער" ניתן לו על שם מאפיית כעכים (ביידיש: בייגלמאכער - אופה כעכים) שפעלה בחזיתו הדרומית הפונה לכיכר צה"ל משנות ה-50 ועד שנת 1988.

במסגרת התוכניות השונות לבניית קריית עיריית ירושלים, הייתה מחלוקת בדבר חשיבותו הארכיטקטונית של המבנה. במסגרת סקר שערך האדריכל דוד קרויאנקר הומלץ לשמר את המבנה, על אף שתוכנית ניב המליצה על הריסתו. לבסוף נבחרה דרך ביניים של הריסת המבנה, למעט חזית החנויות המערבית ששומרה ושולבה במבנה החדש שנבנה באתר.

חזיתו הדרומית של המבנה נהרסה על מנת לאפשר בניית שער כניסה לחצר הפנימית של קריית העירייה, ולאפשר מעבר בין כיכר צה"ל לכיכר ספרא.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.

==קישורים חיצוניים==

* דוד קרויאנקר, [http://cms.education.gov.il/EducationCMS/Units/Noar/Perut/mincha8.doc בניין העירייה החדש של ירושלים] 
המעבר שנבנה במקום בו עמדה חצר המלון 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
בניין החברה התנ"כית

בניין החברה התנ"כית הוא בניין היסטורי מתקופת המנדט המהווה כיום חלק מבנייני קריית עיריית ירושלים. 
== היסטוריה ==
הבניין נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי ובשיתוף האדריכל זולטן שמשון הרמט, כחלק מרצף מבני השלטון שנבנו בתקופה זו בחלקו הדרומי של רחוב יפו (יחד עם בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, בניין בנק לאומי ובניין הדואר המרכזי). בניין החברה התנ"כית נבנה בסמטת יוחנן מגוש חלב, למול גן העיר ולצד בניין עיריית ירושלים.

בניין ארבע קומתי זה נבנה עבור החברה הבריטית המיסיונרית להפצת הנצרות. אבן הפינה למבנה הונחה בטקס רשמי ב-22 בדצמבר 1926 בנוכחות נשיא החברה התנכ"ית, הדוכס מקונוט, הנציב העליון הבריטי באותה עת, הרברט פלומר והאדריכל קליפורד הולידיי. טקס החנוכה הרשמי של הבניין נערך ב-10 באפריל 1928.

הבניין עוצב בסגנון הבינלאומי - מבנה רבוע בעל קווים ישרים - אולם הולידיי שילב במבנה אלמנטים מקומיים ירושלמים ובהם כניסה מעוטרת בקרמיקה ארמנית, שמעליה כיפת נחושת. בגג המבנה עיצב הולידי שבכת "כיזאן" האופיינית לבתי העיר העתיקה (שבכה המאפשרת אוורור של מרפסת הגג מחד, ופרטיות מאידך).

במסגרת תוכנית מנספלד עבור הקמת קריית עיריית ירושלים, הוצע להרוס מבנה זה, אולם תוכניות מאוחרות יותר, כגון תוכנית ניב, הכירה בחשיבותו ההיסטורית והארכיטקטונית, והמבנה שומר, ומשמש כיום חלק ממשרדי עיריית ירושלים.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.

==קישורים חיצוניים==

האריחים הארמניים המעטרים את כניסת המבנה 

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן זולטן שמשון הרמט
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן קליפורד הולידיי
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
בית ברגהיים

בית ברגהיים (הקדמי והאחורי) הם שני מבנים המהווים כיום חלק מקריית עיריית ירושלים.
== היסטוריה ==
מבנים אלה (אשר כונו גם "בניין דארוטי") נבנו בסמטת יוחנן מגוש חלב בשלהי המאה ה-19, למול גן העיר. המבנים נבנו כביתו הפרטי של הבנקאי והסוחר העשיר מלוויל פטר ברגהיים, שהיה יהודי מומר מגרמניה.

המבנה הפנימי (בית ברגהיים האחורי) נבנה בראשית שנות ה-1870, והמבנה הקדמי נבנה בשנת 1880. מבנה דו קומתי זה שילב בנייה אירופאית האופיינית לגרמניה (גג רעפים עם עליית גג) עם בנייה ירושלמית טיפוסית (שערים וחלונות מקושתים בקומתו התחתונה). שער הכניסה למבנה עוטר באבן ראשה שעליה חקוק מגן דוד, ומשני צדי הפתח הוצבו ספסלי אבן (מצטבות) - מוטיב המאפיין בנייה מוסלמית בעיר העתיקה. בחלקה הצפוני של חזית המבנה הייתה חנות שהכניסה עליה הייתה מבעד שער קמור.
מאחורי המבנה הקדמי הייתה חצר ובה בור מים ואורוות. המבנה הקדמי והאחורי היו מחוברים ביניהם בגשר עילי.

אחרי מותו של ברגהיים ופשיטת הרגל של הבנק שלו נאלצה המשפחה למסור את בית ברגהיים ללורד ביוט. לאחר מכן הפך לחלק ממלון דה פראנס (Hotel de France) שפעל במקום. בשנות ה-20 של המאה ה-20 שימש המבנה כמשרדה של הנרייטה סאלד ולאחר מכן הפך למלון שנקרא מלון דארוטי (Darouti's Hotel). לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה כמעבדות של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית.

התוכניות השונות להקמת קריית עיריית ירושלים ובעיקר תוכניתו של האדריכל אלפרד מנספלד הציעה להרוס מבנה זה, אולם תוכנית ניב התנגדה להריסה. המבנים הקדמיים והאחוריים שומרו וכיום מהווה חלק מקריית העירייה. הגשר בין המבנים נהרס.

==גלריה==
<gallery>
JerusalemMunicipalityP4190036.JPG|בית ברגהיים האחורי
JerusalemMunicipalityP4190037.JPG|שער בית ברגהיים האחורי
JerusalemMunicipalityP4190038.JPG|שלט הסבר המתאר את המבנה
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
בניין הזואולוגיה

בניין הזואולוגיה
בניין הזואולוגיה הוא מבנה המהווה חלק מקריית עיריית ירושלים. המבנה נבנה בעשור האחרון של המאה ה-19 בסמטת יוחנן מגוש חלב, למול גן העיר. המבנה נבנה בסגנון אופייני לשלהי שלטונה של האימפריה העות'מאנית בירושלים. המבנה הוא תלת קומתי שבחזיתו שורת חנויות. שערי החנויות והחלונות של המבנה מקושתות. למבנה גג רעפים האופייני לבנייני התקופה (כנראה בשל השפעת הבנייה הטמפלרית בירושלים). 

המבנה נבנה במקורו למטרות מגורים ומסחר. בתקופת המנדט הבריטי שימש המבנה כבית חולים צבאי. לאחר מלחמת העצמאות שימש המבנה את מעבדות הזואולוגיה של בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, שעברו לכאן בשל חסימת הגישה לקמפוס האוניברסיטה של הר הצופים, ומכאן שמו של המבנה. 

בין השנים 1988–1992 שכנו בבניין משרדי הרשות לפיתוח ירושלים, ומשרדי פרויקט הקמת קריית עיריית ירושלים (משרדי חברת מוריה, חברת רון הנדסה, ומשרדי המהנדס דן וינד).

אמנם תוכנית מנספלד להקמת קריית עיריית ירושלים הציעה להרוס את המבנה (כמו גם את יתר המבנים ההיסטוריים באזור), על אף חשיבותו ההיסטורית והארכיטקטונית הפחותה הציעו תוכניות מאוחרות יותר (תוכנית השמשוני ותוכנית ניב) דווקא לשמר את המבנה, והוא אכן שומר והפך לחלק ממבני קיריית העירייה.

במסגרת השיפוץ של המבנה נפתחו חזיתות החנויות, אשר נסתמו באבנים בעת שעבר המבנה לידי האוניברסיטה העברית, והושבה להם מטרתן המקורית.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
בניין הקונסוליה הצרפתית

בניין הקונסוליה הצרפתית (המכונה גם בית סיטון) הוא בניין שהיה ממוקם בסמטת יוחנן מגוש חלב בירושלים, למול גן העיר. הבניין, שנבנה בסוף המאה ה-19, נהרס ב-1989 במסגרת ההחלטה להקים את כיכר ספרא - כיכר עירונית גדולה במרכז קריית עיריית ירושלים.

==היסטוריה==
בנייו זה, המופיע במפת ירושלים של וילסון משנת 1864, שימש את הקונסוליה הצרפתית בירושלים, והיווה חלק מהמתחם הצרפתי בירושלים.

בעת הקמתו היה הבית בן קומה אחת, שחזיתו שורה של חמש קשתות. בשלהי המאה ה-19 נוספה לבניין עליית גג האופיינית לבנייה אירופאית, בדומה לזו של בית ברגהיים). בראשית המאה ה-20 החליטה הקונסוליה הצרפתית להרחיב בשנית את הבניין ולבנות לו קומה שנייה. במסגרת עבודות ההרחבה נהרסה עליית הגג, ונוספה קומה שנייה שנבנתה בסגנון מנדטורי האופייני לירושלים (הסגנון הבינלאומי כשהוא מצופה אבן בסיתות המכונה "אבן ירושלמית"). בשנת 1930 עזבה הקונסוליה את מעונה זה ועברה לבניין חדש שנבנה במיוחד עבורה ברחוב אמיל בוטה, ובית הקונסוליה הישן הפך לבית יולדות. השם "בית סיטון" ניתן לו באמצע המאה ה-20, על שם בעלי הבניין.

אף שבמסגרת תוכנית ניב להקמת קריית עיריית ירושלים הוחלט לשמר את הבניין, המליץ האדריכל דוד קרויאנקר בשנת 1988 להרוס אותו על מנת לאפשר הקמת רחבה עירונית גדולה ופתוחה בין בניין מועצת העיר החדש לבין גן דניאל. הבניין נהרס ב-21 בספטמבר 1989, על אף התנגדות החברה להגנת הטבע והמועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות שטענו כי המבנה הוא בעל ערך היסטורי ואין להרסו.

==שיחזור מקום המבנה==
בתרשים זה ניתן לראות כיצד הייתה נראית הכיכר אילו לא נהרס בית הקונסוליה:
==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.

קטגוריה:כיכר ספרא
קטגוריה:נציגויות דיפלומטיות של צרפת בעולם
קטגוריה:ירושלים: מבנים שנהרסו
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
קוו ואדיס

הציור "[[אנא אלך, אלי" ("Domine, Quo Vadis") מעשה ידי האמן אניבלה קראצ'י]]
קטקומבות בכנסיית סבסטיאנוס הקדוש]]
קוו ואדיס? (מלטינית: ?Quo Vadis) הוא מונח שמשמעותו "לאן אתה הולך?". הביטוי לקוח מספר הבשורה על-פי יוחנן שבברית החדשה (יוחנן יג' 36). השימוש המפורסם ביותר הוא בספרים האפוקריפיים מעשי פטרוס, שם מסופר על מפגש בין פטרוס הנמלט מחשש שייצלב ברומא, הפוגש את ישו בויה אפיה. ״לאן פניך?״ שאל פטרוס את ישו וזה השיב: ״אני הולך כדי להיצלב שנית ברומא״. פטרוס נכלם על שביקש להימלט מהגורל שיועד לו, שב לרומא ושם נצלב. הביטוי מכוון בדרך כלל לשאול אדם לאן פניו מועדות בצומת דרכים מכריע.

==ספרות==
* קוו ואדיס (רומן): רומן ידוע משנת 1895 פרי עטו של הנריק סנקביץ'.

==על הבמה, סרטים וטלוויזיה==
* קוו ואדיס (מחזה, 1900): מחזה מברודוויי שהוצג והחל בתיאטרון ניו יורק ב-9 באפריל 1900. הוא הופק על ידי F.C. Whitney ונכתב לבמה על ידי Hugh Stanislaus Strange על פי הרומן של הנריק סנקביץ'.
* קוו ואדיס (סרט, 1902): גרסה צרפתית אילמת שבוימה על ידי Lucien Nonguet ו-Ferdinand Zecca, לא מצוין צוות שחקנים.
* קוו ואדיס (אופרה, 1909): על ידי Jean Nouges.
* קוו ואדיס (סרט, 1912): גרסה איטלקית, שעובדה ובוימה על ידי Enrico Guazzoni, בכיכובם של Amelia Cattaneo, Carlo Cattaneo, Lea Giunchi ו-Giovanni Gizzi. היסטוריוני קולנוע מתייחסים אליו כאל סרט הקולנוע הראשון המוצלח באורך מלא, הוא נתן השראה ל-D.W. Griffith לעשות את הסרט לידתה של אומה.
* קוו ואדיס (סרט, 1924) סרט איטלקי אילם בכיכובם של Elga Brink, Rina de Liguoro, Lillian Hall-Davis, Emil Jannings ו-Elena Sangro. הוא עובד ובוים על ידי Gabrirllino D'Annunzio ו-Georg Jacoby והופק על ידי Arturo Ambrosio.
* קוו ואדיס (סרט, 1951): הפקת פאר הוליוודית, שבוימה על ידי מרווין לרוי ובכיכובם של רוברט טיילור, דברה קר ופיטר יוסטינוב.
* קוו ואדיס (סרט, 1985): מיני סדרת טלוויזיה בכיכובם של קלאוס מריה ברנדאואר, פרדריק פורסייט, מארי טרז רלין ופראנצ'סקו קווין. הוא בוים על ידי פרנקו רוסי ונכתב על ידי אניו דה קונצ'יני ופראנצ'סקו סקארגמאגליה Francesco Scardamaglia ופרנקו רוסי.
* קוו ואדיס (סרט, 2001): גרסה בשפה הפולנית, בוימה בידי Jerzy Kawalerowicz ובכיכובם של Pawel Delag, Magdalena Mielcarz, Boguslaw Linda ו-Michal Bajor.
* סטטוס קוו ואדיס - מחזה ישראלי מאת יהושע סובול.
* "Quo Vadis, Capt. Chandler?" פרק משנת 1975 של מ.א.ש.

==אמנות וארכיטקטורה==
* קוו ואדיס (כנסייה) "Chiesa del Domine Quo Vadis".
* הציור "אנא אלך, אלי" ("Domine, Quo Vadis") מעשה ידי האמן אנבל קאראצ'י.

==משחקים==
* קוו ואדיס (משחק לוח): משחק לוח גרמני שהגה Reiner Knizia.
* קוו ואדיס (משחק, 1984): משחק מחשב משנת 1984 עבור קומודור 64.
* קוו ואדיס (משחק וידאו): משחק מלחמה יפני עבור ה-Sega Saturn.

==אחרים==
* קוו ואדיס (להקה): להקת דת' מטאל קנדית.
* קוו ואדיס (להקה פולנית): להקת ת'ראש מטאל פולנית.
* קוו ואדיס (מכונית): כלי רכב צרפתי שיוצר בין השנים 1921 ל-1923.
* קוו ואדיס (עיתון): עיתון הקמפוס של Middlesex County College.
* קוו ואדיס (בית קולנוע): קולנוע שסגר את שעריו בווסטלנד, מישיגן.
* קוו ואדיס (מסעדה): מסעדה איטלקית בווייקפילד, בריטניה.
* קוו ואדיס (מסעדה): מסעדה איטלקית בסוואן הילס, אוסטרליה.
* קוו ואדיס (פאב): פאב בקארדונלד בגלאזגו.
* קוו ואדיס (שיר): שיר ששרה הלהקה היפנית Deadman, באלבומם "בלי אלטרנטיבה".
* קוו ואדיס (פאב): פאב בארינסל אנדורה
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
הבן הבכור

הבן הבכור (ברוסית: Старший сын) הוא מחזה קומי שכתב המחזאי הסובייטי אלכסנדר ומפילוב. 

==עלילה==
ארקדי סאראפנוב הוא נגן קלרינט, שעלה מרוסיה לישראל יחד עם שני ילדיו: בתו נינה ובנו מישקה, ושלושתם חיים בעיר פרובנציאלית. סאראפנוב, אדם אופטימיסט ותמים, בעל חלומות גדולים, מנסה לקיים שגרת חיים נורמלית וחולם להשלים את כתיבת האורטוריה שלו, הנושאת את השם "כל בני האדם - אחים הם", עליה הוא עובד מזה שנים רבות. סאראפנוב פוטר מעבודתו בתזמורת בה ניגן, אך הוא אינו מסוגל לומר זאת לילדיו, ולכן יוצא מדי ערב לנגן בפינת הרחוב ולהיות למעשה קבצן. 

נקודת המפנה מגיע כשבלילה גשום חודרים לדירתו של סאראפנוב שני צעירים נוירוטים בשם סלבה ווולודיה, המחפשים מסתור מהגשם. השניים חודרים לדירה בתואנה כי וולודיה הוא הבן הבכור של סאראפנוב. אף על פי שטענה זאת שקרית, סאראפנוב מקבל את הידיעה בכל הרצינות הראויה, ומכאן חייו של סאראפנוב, כמו גם של שני ילדיו, עתידים להשתנות ללא היכר.

==על ההצגה==
[[משה איבגי בהצגה "הבן הבכור", תיאטרון גשר]]
משה איבגי ו[[אורי יניב בהצגה "הבן הבכור", תיאטרון גשר]]
המחזה נכתב ב-1968 והועלה לראשונה בברית המועצות בשנת 1969. שנתיים אחר כך זכה להצלחה רבה ברחבי המדינה ומאז ועד היום הועלה ב-44 תיאטראות ברחבי העולם. בראשית שנות האלפיים הועלתה ההצגה בישראל, בתיאטרון הספרייה. ב-2007 הועלתה ההצגה בתיאטרון גשר. לתפקיד ארקדי סאראפנוב לוהק משה איבגי, שלשם תפקידו נדרש ללמוד רוסית וללמוד לנגן על קלרינט. איבגי הצטרף להצגה לאחר שבע שנים שבהן תיאטרון גשר, המורכב מאנסמבל של שחקנים קבועים, לא צירף לשורותיו אף שחקן מבחוץ.

השחקנים - משה איבגי, מיקי לאון, יעל לוין, אורי יניב, דניאל צ'רניש, בוריס אחנוב, נטע שפיגלמן ויונתן מילר. 

עיבוד - בן לוין, בימוי - לנה קריינדלין.

הצגת הבכורה הועלתה ב-7 בפברואר 2007. על תפקידו בהצגה זכה משה איבגי בפרס "איש השנה בתיאטרון" לשנת 2007.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?ArticleId=4879&Subj=1&Area=1 הביקורת של צבי גורן באתר "הבמה"]

קטגוריה:קומדיות
קרוב רחוק

קרוב רחוק (באנגלית: Home and Away) היא אופרת סבון אוסטרלית יומית המשודרת ברציפות מה-17 בינואר 1988.

בשנת 1985 החל ערוץ 7 האוסטרלי לקצץ בשידוריה של אופרת הסבון "שכנים שכנים", שסבלה מרייטינג נמוך. בתוך שנה, מכרו מפיקי הסדרה את הזכויות עליה לערוץ 10 המתחרה. בסדרה נערכו מספר שינויים, היא נמכרה לשידור גם בבריטניה, ולפתע זכתה להצלחה. ערוץ 7 ביקש עתה למצוא סדרה שתתחרה ב"שכנים שכנים". את הרעיון ל"קרוב רחוק" הגה מפיק ובמאי הטלוויזיה אלן בייטמן, בעקבות ביקורו בעיירה קנגורו פוינט שבניו סאות' ויילס, שם התוודע לסערה ציבורית שהתחוללה עקב הקמתו של בית מחסה לבני נוער עירוניים ממשפחות הרוסות.

הסדרה עוסקת בחייהם של תושבי סאמר ביי, עיירת חוף בדיונית באוסטרליה. בתחילה, התמקדה הסדרה בטום ופיפה פלטשר המשכירים קרוואנים לפרנסתם, ומשמשים כמשפחת אומנה למספר נערים. בהמשך התמקדה הסדרה גם בדמויות נוספות, ומשפחות אחרות בעיירה הפכו אף הן למשפחות אומנה. למעשה, מאז עזיבתה של פיפה בשנת 1998, משפחת פלטשר אינה מתגוררת עוד בסאמר ביי (טום מת כבר בשנת 1990).

בין השחקנים שהשתתפו בסדרה לאורך השנים נמנים דני מינוג, ג'וליאן מקמהון, גאי פירס, ראיין קוואנטן, כריס המסוורת', מליסה ג'ורג' ובוב מורלי שהסדרה שימשה להם קרש קפיצה לקריירה בינלאומית. השחקן ריי מאר, המגלם את דמותו של אלף סטיוארט, משתתף בסדרה ברציפות מאז הוחל בשידורה. שחקנית נוספת, קייט ריצ'י, גילמה את דמותה של סאלי פלטשר מאז הייתה בת 9. בסוף 2007 הודיעה ריצ'י על עזיבת הסדרה, והפרק האחרון בהשתתפותה שודר באוסטרליה ב-3 באפריל 2008, כעשרים שנה לאחר הופעתה הראשונה בה.

סצינות החוץ של הסדרה מצולמות באזור החופים שמצפון לסידני, בעיקר בפאלם ביץ' ובקולארוי .

הסדרה משודרת במדינות רבות בעולם, ובהן ישראל. היא שודרה בערוץ 2 הניסיוני, ולאחר מכן על ידי הטלוויזיה החינוכית, במהלך שנות ה-90. הערוץ הפסיק לשדרה, אך החל משנת 2007 היא שודרה בערוץ הוט 3 ומשנת 2009 בערוץ HOT Family בהוט ו-yes stars base ב-Yes, אולם לאחר מספר שנים הופסקו שידוריה גם בערוץ זה.

הסדרה זכתה בפרס הלוגי האוסטרלי בקטגוריית סדרת הדרמה הפופולרית ביותר בשנים 1991, 1993, 1994, 1995, 2006, 2007, 2008. כמה משחקניה זכו בפרס זה בשל הופעותיהם בה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20080409231821/http://www.seven.com.au/homeandaway אתר הסדרה]

קטגוריה:אופרות סבון
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אוסטרליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה על משפחות
קטגוריה:ערוץ 2 הניסיוני: תוכניות וסדרות רכש
ג'ין קרופה

ג'ין קרופה (באנגלית: Gene Krupa; 15 בינואר 1909 - 16 באוקטובר 1973) היה מתופף ג'אז שניגן בלהקות ביג בנד אמריקאיות, בין היתר בזו של בני גודמן. נחשב לאחד מגדולי המתופפים בכל הזמנים ולפורץ דרך כאשר הביא אל קדמת הבמה את מערכת התופים בצורתה המודרנית.

==חייו==
ג'ין קרופה נולד בשיקגו להורים פולנים. הוא החל לנגן בתופים באופן מקצועי באמצע שנות העשרים. פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1927 כשהצטרף להרכב טלמה טרי והפליבויים שלה. ההקלטה הראשונה של קרופה הייתה תחת נגן הבנג'ויסט המוביל אדי קונדון. הקלטות הללו נחשבת כיום ליצירת זרם "השיקגו הלבן". כמו כן הקלטות הללו נחשבות להקלטות הראשונות בעלות מערכת תופים שלמה. ב-1928 הופיע קרופה בשש הקלטות של הפלייבויים.

ב-1929 עבר קרופה להתגורר בניו יורק ועבד בלהקתו של רק ניקולס. ב-1934 הוא הגיע לפרסום, כשעבד בביג בנד של בני גודמן בתור המתופף הראשי. לאחר ריב קשה עם גודמן על במה בפילדלפיה בשנת 1938 הוא עזב את הלהקה ועבר לקריירה יותר עצמאית. בנוסף להיותו מוביל של כמה הרכבים, הוא עבד הרבה עם הזמרת אניטה אודיי והחצוצרן רוי אלדרידג'. ב-1941 הופיע קרופה יחד עם להקתו בסרט "כדור האש" שם ניגנו את השיר של קרופה "Drum boggie".

בשנת 1943 נעצר קרופה בגין החזקת מריחואנה ובילה שמונים וארבעה ימים במאסר. לאחר שחרורו הרכיב מחדש את הלהקה שלו שכללה מספר רב מאוד של כלי מיתר ואת הסקסופוניסט צ'ארלי ונטורה. הלהקה הייתה אולי הלהקה הגדולה ביותר של מוזיקת ריקודים באותה תקופה. ההרכב קטן עם הזמן, וב-1952 הוביל קרופה הרכבים קטנים יחסית שמנו בין שלושה לחמישה אנשים. הרכיביו זכו להצלחה רבה והופיעו פעמים רבות בהופעות הג'אז בפילהרמונית.

קרופה עזב את עולם המוזיקה כמעט לחלוטין באמצע שנות השישים, והיה מופיע לעיתים נדירות מאוד, עד שמת מלוקימיה ב-16 באוקטובר 1973

==השפעה==
קרופה נחשב בעיני רבים כמתופף הלבן הטוב ביותר בהיסטוריה של הג'אז. מתופפים רבים הושפעו רבות מג'ין קרופה, ביניהם באדי ריץ', קית' מון וג'ון בונהם. בנוסף להיותו מתופף היה קרופה מלחין והוביל להקות רבות במשך חייו. קרופה גם המציא ופרסם טכניקות מצילות רבות שנהיו סטנדרטיות בינתיים ולפי עדויות חולקות היה בין ממציאי מצילת ההיי-האט. השיר "Drummer man" של אניטה אודיי נכתב עליו.

===מערכת התופים===
רבים מחשיבים את קרופה כממציא מערכת התופים המודרנית. בשנת 1927 הוא היה הראשון שהשתמש בפדל לתוף הבס (שהומצא על ידי ויליאם פ. לודוויג). קרופה גם הגה את הרעיון ליצור טמטמים בעלי עור שנתן לכוון. בזמן עבודתו עם חברת המצילות המפורסמת זילדג'יאן הוא תכנן את הסטנד להיי האט וקבע את שמן של מצילות רבות כגון הרייד, שעד אז כמעט שלא היו בשימוש, ומאז נמצאות בכל מערכת תופים.

==סגנונו==
קרופה ידוע בנגינת הסווינג הווירטואוזית שלו. אחד המאפיינים שלו הוא השימוש הנרחב בתוף הסנר יחד עם שימוש נרחב בטכניקות שונות של הקפצת מקלות ואם זאת, בהרבה מגרסאות הקטע "Sing Sing Sing" של בני גודמן, קרופה משתמש בתוף הפלור טם-טם (דוד), עליו הוא מאלתר לאורך הקטע. זריזות הידיים של קרופה ויכולתו ליצור מקצבים מעניינים על ידי דגשים ברולים אפיינה מאוד את הסולואים שלו. כמו כן קרופה השתמש ביותר מצילות מרוב מתופפי הג'אז.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מנצחים אמריקאים
קטגוריה:אמני קולומביה רקורדס
קטגוריה:מתופפים אמריקאים
קטגוריה:נגני ג'אז: מתופפים
קטגוריה:מובילי ביג בנד
קטגוריה:שיקגו: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1973
ארתור הרדן

ארתור הרדן (אנגלית: Arthur Harden; 12 באוקטובר 1865 במנצ'סטר - 17 ביוני 1940 בבקינגהאמשייר) היה ביוכימאי בריטי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1929, בו זכה במשותף עם האנס פון אוילר-שלפין "על מחקריהם בתחום תסיסת הסוכר ואנזימי תסיסה".
== חייו ==
הרדן נולד לאלברט טיס הרדן ואלייזה מק'ליסטר. הוא התחנך בבית ספר פרטי, ובקולג' טטנהול, סטפורדשייר. משם המשיך לאוונס קולג' באוניברסיטת מנצ'סטר ב-1882, וסיים לימודיו ב-1885. ב-1886 קיבל את מלגת דלטון בכימיה ובילה שנה בעבודה לצד אוטו פישר בארלנגן. הוא שב למנצ'סטר כמרצה ומדגים, ונשאר בה עד 1897, אז התמנה לכימאי במכון הבריטי לרפואה מונעת (לימים - מכון ליסטר), שהוקם זה לא מכבר. ב-1907 התמנה לראש מחלקת הביוכימיה, ומילא תפקיד זה עד פרישתו ב-1930 (על אף שהמשיך בעבודתו המדעית במכון גם לאחר פרישתו). ב-1912 קיבל תואר פרופסור לכימיה באוניברסיטת לונדון.

במנצ'סטר חקר הרדן את השפעת האור על תרכובות פחמן דו-חמצני וכלור, וכאשר הצטרף למכון יישם את שיטותיו לחקר תופעות ביולוגיות כמו הפעולה הכימית של בקטריות ותסיסה כוהלית. הוא בחן את תוצאי הפירוק של גלוקוזה ואת הכימיה של השמרים, ופרסם סדרת מאמרים אודות הוויטמינים האנטיסקוביוטיק והאנטיניוריטיק (ידועים כיום בשמות ויטמין C וויטמין B<sub>1</sub>, בהתאמה).

הרדן קיבל תואר אבירות ב-1926, וקיבל מספר תוארי דוקטור לשם כבוד. הוא היה חבר בחברה המלכותית, וקיבל את מדליית דייווי ב-1935.

הארדן ערך במשותף עם ו. מ. בייליס את ה-"Biochemical Journal" מ-1913 עד 1938, וכתב מספר ספרים מקצועיים:
* Alcoholic Fermentation
* A New View of the Origin of Dalton's Atomic Theory
* Chemistry for Advanced Studies (במשותף עם סר ה. א. רוזקו)
* Inorganic Chemistry for Advanced Students
* An Elementary Course of Practical Organic Chemistry (במשותף עם פ. ק. גארט)

הרדן היה נשוי, אך לא היו לו ילדים. אשתו, ג'ורג'ינה סידני ברידג', לה נישא ב-1900, נפטרה ב-1928, והרדן נפטר בביתו בבורן אנד, בקינגהאמשייר ב-1940.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nndb.com/people/378/000100078/ פרטים אודות הרדן] באתר NNDB
* [http://links.jstor.org/sici?sici=1479-571X%28194211%294%3A11%3C2%3AAH1%3E2.0.CO%3B2-T&size=LARGE&origin=JSTOR-enlargePage הודעת הפטירה]
* 
* 
* 

קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:ביוכימאים אנגלים
קטגוריה:ביוכימאים סקוטים
קטגוריה:אנגלים ממוצא סקוטי
קטגוריה:כימאים בריטים
קטגוריה:זוכי פרס נובל בריטים
קטגוריה:זוכי מדליית דייווי
קטגוריה:ילידי 1865

קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1940
חוקת בלארוס

חוקת בלארוס (בבלארוסית: Канстытуцыя Рэспублікі Беларусь) היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של בלארוס.

==היסטוריה של החוקה==
אומצה בנוסח המקורי של החוקה הראשונה של רפובליקת בלארוס בשנת 1919 והייתה בתוקף עד שנת 1922 כאשר בלארוס נכנסה לברית המועצות והחוקה שוכתבה על-פי הגדרות סובייטיות. לאחר העצמאות בשנת 1991 הפרלמנט הבלארוסי כתב את החוקה הדמוקרטית הראשונה בהיסטוריה של בלארוס.

אומצה בנוסח המקורי שלה במשאל עם ב-15 במרץ 1994 על-פי חוקות המערב. על אף שתוקנה מאז כתיבתה 3 פעמים, עיקריה נותרו בעינם ללא שינוי משנת 2004. החוקה קבעה והנשיא אלכסנדר לוקשנקו קרא להקמת משטר נשיאותי עם סמכויות רבות לנשיא.

==עקרונות כלליים==
החוקה קובעת שבלארוס היא רפובליקה שבראשה עומד נשיא בעל סמכויות נרחבות, הנבחר בבחירות כלליות אחת ל־7 שנים. הנשיא ממנה את ראש הממשלה, האחראי על מינוי השרים בממשלתו.
* במוסד המחוקק שני בתים: בית עליון ובו 64 צירים, 8 מהם ממונים על ידי הנשיא ו־56 נבחרים על ידי נציגים של מועצות מקומיות לתקופה של 4 שנים, ובית תחתון ובו 110 צירים הנבחרים בבחירות כלליות אחת ל־5 שנים.
* כל שופטי בית המשפט העליון ממונים על ידי הנשיא; מחצית משופטי בית המשפט הגבוה לחוקה ממונים אף הם על ידי הנשיא והמחצית השנייה - על ידי הבית העליון של הפרלמנט.

==קישורים חיצוניים==

בלארוס
קטגוריה:בלארוס: פוליטיקה
קטגוריה:בלארוס: חוק ומשפט
רשת האוטיסטים הבין-לאומית

רשת האוטיסטים הבין-לאומית (Autism Network International ובראשי תיבות: ANI) היא ארגון זכויות אוטיסטי בינלאומי המנוהל על ידי אוטיסטים, למען אוטיסטים. הארגון הוקם בארצות הברית בשנת 1992 על ידי ג'ים סינקלייר, דונה ויליאמס וקתי ליסנר-גרנט. הארגון היווה מקור השראה להקמתה של קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל.<ref></ref>

==אוטריט==
מדי שנה, עורכת רשת האוטיסטים הבינלאומית את כנס אוטריט, שהוא כנס של אוטיסטים, המתקיים בארצות הברית. הכנס התקיים לראשונה בשנת 1996, והוא התקיים מאז בכל שנה, למעט בשנת 2001. בכנס אוטריט מתקיימות הרצאות רבות, כאשר רוב המרצים הם אוטיסטים ונושאי ההרצאות עוסקים בהיבטים מגוונים של הקיום האוטיסטי. אוטריט מהווה סביבה ידידותית לאוטיסטים. התנהגויות אוטיסטיות נחשבות בו למקובלות, והמשתתפים אינם חייבים לתקשר אלה עם אלה.<ref></ref>

כנס אוטריט היווה את ההשראה לכנס אוטסקייפ, כנס שנתי של אוטיסטים המתקיים בבריטניה, החל משנת 2005.

==לקריאה נוספת==
* ג'ים סינקלייר, [https://web.archive.org/web/20080703153820/http://web.syr.edu./~jisincla/History_of_ANI.html "סיפורה של רשת האוטיסטים הבינלאומית"] (באנגלית), ארכיון.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [https://web.archive.org/web/20160328063009/http://www.ani.ac/ רשת האוטיסטים הבינלאומית] - האתר הרשמי.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הקשת האוטיסטית: ארגונים
קטגוריה:ארגוני זכויות האדם
הפילהרמונית של הלסינקי

הפילהרמונית של הלסינקי (בפינית: Helsingin kaupunginorkesteri ובאנגלית: The Helsinki Philharmonic Orchestra) היא תזמורת שמקום מושבה בהלסינקי שבפינלנד. 

את התזמורת ייסד בשנת 1882 רוברט קאיאנוס
במימון שני אנשי עסקים בעלי הון, כ"אגודה התזמורתית של הלסינקי". 

הייתה זו התזמורת הקבועה הראשונה במדינות הנורדיות. 

בשנת 1914 התמזגה התזמורת עם יריבתה בלב ובנפש, התזמורת הסימפונית של הלסינקי, וקיבלה את שמה הנוכחי. 

עד 1962 שימשה גם כתזמורת האופרה הפינית הלאומית.

==מנצחים ראשיים==
* יוקה-פקה סאראסטה (2023 - ממשיך)
* סוזנה מלקי (2016 - 2023)
* ג'ון סטורגארדס (2008 - 2015)
* לייף זגרסטאם (1995 - 2007)
* סרג'יו קומיסיונה (1990 - 1994)
* אוקו קאמו (1981 - 1989)
* אולף זדרבלום (1978 - 1979)
* פאבו ברגלונד (1975 - 1979)
* יורמה פאנולה (1965 - 1972)
* טאונו האניקיינן (1951 - 1963)
* מארטי סימילה (1945 - 1951)
* ארמאס ירנפלט (1942 - 1943)
* גאורג שנפויגט (1932 - 1940)
* רוברט קאיאנוס (1882 - 1932)

==קישורים חיצוניים==

* 

<div style="direction: ltr;">

* [https://web.archive.org/web/20060329082520/http://www.musicfinland.com/brass/supatus/itf/hko.htm Article]
* [https://web.archive.org/web/20071213145552/http://www.hel2.fi/filharmonia/english/ Homepage]

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
הלסינקי
קטגוריה:תזמורות סקנדינביות
קטגוריה:מוזיקה פינית
הפילהרמונית
פלביוס ויקטור

פלביוס ויקטור
פלביוס ויקטור (בלטינית: Flavius Victor) היה קיסר רומי המערבית שותף עם אביו, מגנוס מקסימוס בין השנים 384 ל-388. הוא מונה לתפקיד על ידי אביו, ככל הנראה מתוך רצון של מקסימום לייסד שושלת קיסרית.

מגנוס מקסימוס הביס את צבאותיו של הקיסר הקודם גרטיאנוס ליד פריז בשנת 383 וכבש כמעט את כל אזורי האימפריה הרומית המערבית. 

תאודוסיוס הראשון רצה להיות קיסר רומא יחיד, הוא הביס את מקסימוס בשני קרבות בפאנוניה, ולאחר מכן לכד אותו. הגנרל ארבוגאסט הוציא את פלביוס להורג בעיר טריר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קיסרי רומא
קטגוריה:נפטרים ב-388
אינתיפאדה (משחק מחשב)

משחק המחשב אינתיפאדה פותח על ידי מייק מידבד ויצא בשנת 1989 בעקבות האינתיפאדה הראשונה.

במשחק זה השחקן מגלם חייל ישראלי המתמודד עם הפרות הסדר בזמן האינתיפאדה. בתחילת כל שלב אחד המנהיגים הפוליטיים של אותה התקופה נותן לו הוראות שימוש בתחמושת בהתאם להשקפתו הפוליטית, ועל החייל להתמודד עם ההפרות בהתאם להוראות אלו, אחרת מופחתות לו נקודות.

דמויות המנהיגים הפוליטיים במשחק מייצגות את רוב הקשת הפוליטית של אותה התקופה, ביניהם ניתן למצוא את: יוסי שריד, עזר ויצמן, שמעון פרס, משה ארנס, אריאל שרון ומאיר כהנא.

== קישורים חיצוניים ==
*[https://www.old-games.org/games/intifada אינתיפאדה] באתר מסע אל העבר

קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בישראל
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1989
קטגוריה:משחקי וידאו בעברית
קטגוריה:מלחמות ישראל בתרבות