OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
צ'יפלי

צ'יפלי (באנגלית: Chifley) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית רנדוויק.

==גאוגרפיה==
צ'יפלי הוא פרוור קטן בדרום הפרוורים המזרחיים של סידני, הגובל מדרומו בליטל ביי, ממערב בפיליפ ביי, בצפונו במטרוויל ובמזרח במלבר. גבולו המזרחי הוא שדרת אנזאק, המשתרעת מאזור סנטניאל פארק בצפון ועד לה פרוז בדרום, וגבולו הדרומי הוא דרך ליטל ביי.

==היסטוריה==
בשנת 1825 נבנה בפרוור בית המגורים הראשון, בית בונרונג. באותה עת, הכתר האנגלי החזיק במרבית קרקעות הפרוור, והפשיר חלקים מהן באופן הדרגתי לשימוש הציבור. הפרוור נקרא על שמו של בן צ'יפלי, ראש ממשלת אוסטרליה בתום מלחמת העולם השנייה. 

הפרוור הוגדר רק בשנת 1964, והיה בעבר חלקו הדרומי של מטרוויל. בכך הוא מהפרוורים הצעירים של סידני.

בשנות השישים נבנו שיכוני פועלים בפרוור, ועד היום מרבית בתיו הם בתי דירות בני כמה קומות.

==תרבות==

הפרוור הקטן כולל אנדרטת הנצחה לחללי מערכות אוסטרליה על שם בוב קלארק, ושני גנים ציבוריים קטנים לרווחת הקהל.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110227113457/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=1&gid=1440 צ'יפלי באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Chifley/Suburbs/16305 צ'יפלי באתר "Sydney Suburbs"]

קטגוריה:פרוורי סידני
טיריגן

טיריגן היה מלך שומרי ממוצא גותי, הוא שלט בסביבות שנת 2109 לפנה"ס במשך 40 יום בלבד.

טיריגן הובס על ידי אותו-ח'גל שליטאור. הוא ברח משדה הקרב וניסה להסתתר בכפר דוברום, אך תושבי הכפר הסגירו אותו לאותו-ח'גל. טיריגן הוצא להורג יחד עם אשתו ובנו.

מקור מאוחר יותר קישר את התבוסה של טיריגן עם ליקוי חמה. כנראה מדובר על ליקוי חמה שהתרחש בשנת 2109 לפנה"ס.

== ראו גם ==
* גותים (מסופוטמיה)
* רשימת המלכים השומרית

{| class="standard" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" style="border: black solid 1px"
|-
| colspan=3 align="center" style="background:Lavender;"|מלכי שומר
|-
| align="center" width="30%"|<small>הקודם:</small><br />סיאום
| align="center" style="background: Gold;" width="40%"|שושלת גותים<br />2109 לפנה"ס
| align="center" width="30%"|<small>הבא:</small><br />אותו-ח'גל
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכים בשומר
נסים כהן (לוחם אצ"ל)

נסים כהן (1908 - דצמבר 1989) היה מפקד האצ"ל לאחר מות דוד רזיאל. ברוב שנותיו בארגון היה מפקד סניף תל אביב. 

== ביוגרפיה ==
נסים כהן נולד בשנת 1908 בתימן להוריו שלום ורחל. בשנת 1910 עלתה משפחתו לארץ, והשתקעה בשכונת מחנה יוסף בתל אביב. כהן רכש השכלה כללית, והיה מהראשונים שהצטרפו לתנועת הנוער בית"ר בשנת 1926, ונמנה עם מפקדיה הראשונים. במאורעות תרפ"ט באו לידי ביטוי כושר מנהיגותו ועוז רוחו כשהשתתף בהגנה על שכונת שפירא, שכונות א' וב' (כיום שדרות ח"ן) ושכונת קריית שאול. במאורעות תרצ"ו מונה מטעם האצ"ל למפקד פלוגה על האזור הדרומי-מזרחי של העיר, שגבל עם ערביי יפו.

מונה למפקד האצ"ל באזור ת"א, ונמנה עם המפקדה הראשית הארצית של הארגון. תרם רבות לשיקום הארגון לאחר הפילוג בשנת 1937 וכן בשנת 1941. בעת שהותו של דוד רזיאל בעיראק במאי 1941 מונה כהן לממלא מקומו מפקד הארגון ועם מותו של רזיאל, התמנה להיות מפקד האצ"ל. אולם לאחר תקופה קצרה הוא המליץ להעביר את הפיקוד לחברו יעקב מרידור.

על כך כתב מרידור: "קרה מקרה שמפקד ירושלים החליט לשים פצצה על דלתו של... בניגוד לכל דעה אחרת. הוא לא הביא את העניין בפני המפקדה... כינסנו את המפקדה ופתאום באה הצעה של חבר נוסף במפקדה שמציע את מפקד ירושלים כמפקד האצ"ל. אני הייתי המום, ... לפני שחשבתי מה לעשות ואיך להגיב, קפץ ניסים והציע אותי כמפקד האצ"ל וזאת מבלי להתייעץ איתי".

בין השנים 1939–1944 ידע נסים כהן פעילות מבצעית רבה וענפה, ובכלל זה פיקוד על העלאת עולים בלתי לגאלים מטעם הארגון. הוא נעצר ונכלא פעמים רבות בכלא ביפו, בצריפין, בלטרון, בכלא המרכזי בירושלים, בכלא מזרע ובכלא עכו. באוקטובר 1944 גורש לאפריקה יחד עם 250 פעילי אצ"ל. 

נפטר בדצמבר 1989 ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק בת"א.

== קישורים חיצוניים ==
[https://www.youtube.com/watch?v=KXI0Rsv4ezU נסים כהן על האצ"ל ועל מאסרו], ריאיון עם נסים כהן משנת 1981.

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1908
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
קו גובה

מפה עם קווי גובה (מסומנים בגוון אדמדם) המסייעים לדמות את צורת פני השטח
קו גובה הוא מונח גאוגרפי המציין קו דמיוני אופקי המשותף למספר נקודות המצויות באותו רום מעל נקודת בסיס כלשהי, בשבילנו (תושבי כדור הארץ) פני הים. קווי-גובה משמשים במיפוי טופוגרפי לציון גובהם של הרים וללמידת שינויים ביחס בין תצורות-קרקע מוגבהות (או עמוקות) לבין עצמן, ובינן לפני-הים.

נהוג להתייחס למידה המצוינת על ידי קו-גובה כאל "גובה גאומטרי" בעוד שגובה של עצם שנמצא מעל לפני השטח, במנותק ממנו (כדוגמת כלי טיס בתעופתו), נקרא "גובה גֵאוֹפּוֹטנציאלי".

קווי מתאר הם אמצעי שכיח במפות טופוגרפיות לתיאור הבדלים בין נקודות-גבהים שונות. עם זאת, במפות ומודלים מסוגים שונים נעשה שימוש גם בכתמי צבע והצללות.

קווי גובה של מקומות על פני כדור הארץ נקבעים באמצעות מחקר גאופיזיקלי, ביחס לנקודה קרקעית נתונה וקבועה. היפסוגרפיה (מיוונית ὕψος, "היפסו" - גובה, ו-γραφία, "גרפיה" - רישום) היא הכלי המדעי החוקר וממפה את תפוצת הגבהים הטופוגרפיים מעל פני-הים, בהתייחסות בעיקר לכדור הארץ אולם לעיתים אף לכוכבי-לכת מוצקים אחרים, כנוגה ומאדים. מיפוי היפסוגרפי מבקש לתאר את שטח העולם בשלמותו תוך שהוא לוקח בחשבון בעיקר את גובהי פני-הארץ אך גם את אלה של קרקעית האוקיינוסים.

בלמידת הקשר בין קווי גובה וטמפרטורה נמצא כי הטמפרטורה צונחת ככל שמתקדם קו הגובה למעלה, בשיעור של כ-6.5 מעלות צלזיוס לכל 1,000 מטר, זאת בשל צפיפות אוויר פחותה בגבהים גדולים.

== ראו גם ==
* גאודזיה
* גאוגרפיה פיזית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאופיזיקה
קטגוריה:קרטוגרפיה
קטגוריה:מדידה
קטגוריה:טופוגרפיה
קטגוריה:ניווט
שרטון דוגר

שרטון דוגר (באנגלית: Dogger Bank, בגרמנית: Doggerbank, בהולנדית: Doggersbank) הוא שרטון המשתרע על שטח נרחב בקרקעית הים הצפוני, כ-100 קילומטרים מחופי אנגליה. שטחו כ-17,600 קילומטרים רבועים. אורכו של השרטון 260 קילומטרים מצפון לדרום ו-95 קילומטרים ממזרח למערב. עומק המים נע בין 15 ל-36 מטרים, כעשרים מטרים פחות מהים המקיף. מקור השם הוא מן המילה ההולנדית הישנה Dogge, שפירושה ספינת דיג.

==גאוגרפיה וגאולוגיה==
הים הצפוני בראשית תקופת ה[[הולוקן, לפני כ-10,000 שנה. אזור שרטון דוגר מחובר ליבשת כחצי אי.]]
מבחינה גאולוגית, דומה השרטון למורנה, שנוצרה בתקופת הפליסטוקן. במהלך עידן הקרח האחרון היה האזור מחובר ליבשה, או אי; בשלב מסוים היה האזור חלק מגוף יבשתי שקישר בין האי הבריטי ליבשת אירופה. לקראת סוף עידן הקרח האחרון שקע כל האזור מתחת לים הצפוני. ספינות דיג הפועלות באזור העלו כמויות גדולות של כבול, הנוצר בביצות, וכן שרידים של ממותות וקרנפים, ולעיתים גם שרידים של חפצים הקשורים לציד, מתקופת האבן הקדומה. משערים שהשרטון מהווה את החלק הגבוה של דוגרלנד.

ב-1931 נמדדה מתחת לשרטון דוגר רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה אי פעם בבריטניה, בעוצמה של 6.1 בסולם ריכטר. מוקד הרעידה היה 23 קילומטרים מתחת לשרטון, והרעידה הורגשה בכל רחבי המדינות הגובלות בים הצפוני.

==כזירת קרבות==
אזור שרטון דוגר היה זירה לכמה קרבות ימיים. ב-5 באוגוסט 1781 התרחש בים מעל השרטון קרב בין הצי המלכותי הבריטי לצי ההולנדי. קרב זה היה חלק מהמלחמה האנגלית-הולנדית הרביעית והשיק למלחמת העצמאות של ארצות הברית, מכיוון שההולנדים תמכו במושבות המורדות. הקרב הסתיים ללא הכרעה, אך בהיבט האסטרטגי היה זה ניצחון בריטי. במלחמת העולם הראשונה, ב-24 בינואר 1915, התרחש במקום קרב שרטון דוגר בין סיירות המערכה של צי הים הפתוח הגרמני וסיירות המערכה של ה"גרנד פליט" הבריטי. הקרב הסתיים בניצחון בריטי. בספטמבר 1966 טבעה באזור צוללת גרמנית, ו-19 מלחיה וקציניה נספו באסון הימי הכבד ביותר שאירע לצי הגרמני מאז מלחמת העולם השנייה.

==אזור דיג==
שרטון דוגר הוא אזור עשיר בדיג, במיוחד בדגי בקלה ומליח. הים שמעל השרטון זוהה כסביבה ימית שבה מתפתחת כמות גדולה של פיטופלנקטון. האזור הוצע כשמורת טבע ימית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הים הצפוני
קטגוריה:דיג
קטגוריה:איים לשעבר
מספנת הצי בקורה

מספנת הצי בקוּרֶה (kaigun kōshō ,呉海軍工廠) הייתה אחת מארבע המספנות העיקריות אשר שימשו והופעלו על ידי הצי הקיסרי היפני.
מספנת הצי בקוּרֶה

== היסטוריה ==
[[אוניית המערכה יאמטו בבנייה במספנת הצי בקורה]]
צוללות ננסיות ב[[מבדוק יבש בקורה]]

רובע הצי בקורה נוסד בעיר קורה, במחוז הירושימה, יפן, בשנת 1889, כרובע-צי השני האחראי על הגנת איי הבית היפניים. בנוסף לבסיס ימי, נבנתה גם מספנה לתיקוני כלי שיט. הבנייה נעשתה בפיקוחו של המהנדס הצרפתי לואי-אמיל ברטן (Louis-Émile Bertin). ספינת המלחמה הראשונה שנבנתה במספנת קורה, מיאקו, הושקה בשנת 1897. בשנת 1903 שונה שמן של "מספנות קורה" ל"מספנת הצי בקורה."

מספנת הצי בקורה התפתחה והפכה לאחת מהמספנות הגדולות באימפריה היפנית, עם היכולות לעבוד עם כלי השייט הגדולים ביותר. המספנה כללה מפעל לייצור פלדה (אשר נבנה בסיוע בריטי), ומפעלים לייצור תותחי ארטילריה ימית ופגזים. אוניות המערכה יאמטו ונאגאטו תוכננו ונבנו בקורה.

מתקני מספנת הצי בקורה היוו מטרה מועדפת להפצצות הצי האמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה, ומעל 70% מבנייני המספנה וציודה הושמדו במהלכה.

לאחר כניעת יפן בשנת 1945, הועברה מספנת הצי לשליטה אזרחית. כיום המספנה היא בבעלות חברת הספנות היפנית אישיקווג'ימה הארימה, והיא אחת מהמספנות הבודדות הפעילות כיום ביפן.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*
*
*
*
</div>

==קישורים חיצוניים==

קורה
קטגוריה:אמצעי לחימה יפניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:הצי הקיסרי היפני
קטגוריה:בסיסי חילות ים
קטגוריה:צ'וגוקו
אמר-סין

אמר-סין (או בור-סין) מלך שומרי מן השושלת השלישית של אור. לפי כרונולוגיה תיכונה שלט בין השנים 2037-2046 לפנה"ס. הוא ירש את הכתר מאביו שולגי והוא מלך שלישי מהשושלת. הוא שלט במשך 9 שנים ונפטר ממחלה כלשהי.

לפי המקורות העתיקים אמר-סין היה מנהיג אמיץ וחרוץ שהתמיד במדיניות של אביו. כמו אביו, הוא הואלל עוד בחייו. הוא בנה מקדשים וארמונות חדשים, הוא טיפח מסחר ומלאכות, הוא היה ממנה שרים וכוהנים. הוא כנראה התחיל את בנייתו של הזיגוראת הלא גמור בארידו, אגיפטולוג דייוויד רוהל מזהה את הזיגוראת הזה עם מגדל בבל.

העיר ארידו ננטשה בתקופת שלטונו, כנראה זה נעשה בגלל בעיות מליחות שהקשתה מאוד על החקלאות באזור.

כדי לשמר את מה שאביו כבש, אמר-סין היה צריך כל הזמן להילחם. בשנה השנייה לשלטונו הוא דיכא מרד בעיר אורבילום והרס את העיר. בשנה השישית לשלטונו דוכא מרד בעיר אשור. למושל אשור מונה זריקום שהשאיר כתובת בה הוא קורא לעצמו משרת של אמר-סין ומבקש מאלים חיים ארוכים לאדון שלו. בשנה השביעית לשלטונו הוא כבש העיר חוחנורי בעילם. אמר-סין גייס הרבה שכירי חרב לשירותו, בעיקר עילמים ואמוריים.

{| class="standard" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" style="border: black solid 1px"
|-
| colspan=3 align="center" style="background:Lavender;"|מלכי שומר
|-
| align="center" width="30%"|<small>הקודם:</small><br />שולגי
| align="center" style="background: Gold;" width="40%"|שושלת אור 3<br />2046-2037 לפנה"ס
| align="center" width="30%"|<small>הבא:</small><br />שו-סין
|-
|}

== ראו גם ==
* תקופת אור 3
* רשימת המלכים השומרית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלכים בשומר
תעשיות רכב נצרת עילית

תעשיות רכב נצרת עילית (תע"ר) הייתה חברה ישראלית לייצור משאיות, אוטובוסים, רכבי שטח וכלי רכב אחרים למטרות אזרחיות וצבאיות בנצרת עילית (כיום נוף הגליל). החברה הייתה שייכת לקבוצת מכשירי תנועה ומכוניות בע"מ.

== היסטוריה ==
חברת "תעשיות רכב בנצרת עילית" הוקמה בשנת 1966 על ידי חברת מכשירי תנועה שעסקה ביבוא מכוניות פורד וקרייזלר לישראל.

בתחילה, בהתאם לחלוקת שוק ייצור הרכבים בישראל על ידי הממשלה, "תעשיות רכב נצרת עילית" עסק רק בהרכבת טנדרים ומשאיות קלות, בעיקר משאיות דודג' לצבא של דגמים: D500 (אוטובוסים, משאיות וג'יפים), משאיות W200/W600. קומנדקרים ראשונים נמסרו לצה"ל במרץ 1967.

במקביל המפעל לחץ לאשר לו גם ייצור מכוניות פרטיות והגיע להסכם עם פורד אנגליה שהמכוניות שלו לא ייוצרו במפעל קייזר-אילין בחיפה, אלא בתעשיות רכב. הדגמים הראשונים של מכוניות אזרחיות שיצאו מפס הייצור המפעלי היו דגמי פורד אנגליה וארצות הברית למיניהם: פורד אסקורט (הורכבו קרוב ל-5,000 יחידות), פורד טרנזיט, משאיות סדרה D, אוטובוסים. טקס השקת המכוניות הראשונות שיצאו מהמפעל התקיים במאי 1968.

לאורך השנים במפעל הורכבו דגמים שונים של כלי רכב עבור צה"ל: משאיות М809 (ריו) של חברת אמריקן מוטורס, משאיות אינטרנשנל נביסטאר, freightliner. כמו כן המפעל ייצר וממשיך לייצר מספר דגמים של פיתוח עצמי: משנת 1972 עד שנת 1989 - משאית קלה נושאת נשק או נ.נ. (קומנדקר M325), אחר כך החליף אותו אביר (М-462), ג'יפ הסופה, М-626/G Desert Raider.

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הופסקה הרכבת המכוניות והמפעל התמקד בפיתוח והרכבת כלי רכב מיוחדים בעיקר לצבא ולמשטרה. המפעל העסיק בשיאו כ-800 עובדים מכל האזור. 

בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ההזמנות ממשרד הביטחון פחתו, ומספר המועסקים במפעל ירד לכ-200 עובדים.

===שנות ה-2000===
בתחילת שנות ה-2000 ההזמנות ממשרד הביטחון פסקו לחלוטין, לאחר שמנהל הרכש של מערכת הביטחון העביר רכש מהמפעל לרכש מארצות הברית, כך שיוכל להירכש בכספי הסיוע האמריקני לישראל. בין השאר המפעל אמור היה להרכיב את רכבי ההאמר, אך ההרכבה הועברה למפעלים בארצות הברית. עם זאת התקבלה הזמנה ממשטרת ישראל ל-70 ג'יפים מסוג "סופה". בשנת 2003, לאחר שהמפעל עמד בפני סגירה, ביקר שר הביטחון שאול מופז במפעל והבטיח כי צה"ל ירכוש 1,200 ג'יפים מהדגם החדש "סופה 2", שבפיתוחו השקיע המפעל כשני מיליון דולר. עד 2005 רכש צה"ל רק 100 ג'יפים (לאחר שהעדיף לרכוש ג'יפים תוצרת חברת לנד רובר הבריטית), ובסוף אותה שנה פוטרו כמחצית מעובדי המפעל, כך שנותרו בו פחות מ-100 עובדים. ב-2007 הושק הדגם "סופה 3".

בשנת 2005, נהרס רוב המפעל והחלה הקמתו של פאואר סנטר בשם "דודג' סנטר", בשטח של כ-9,000 מ"ר ובו 20 חנויות. בשנת 2007, מכר המפעל את המתחם תמורת 137.5 מיליון שקל. בשנת 2014 החלה הרחבה שלו. במסגרת ההרחבה נפתחו במתחם 17 חנויות חדשות.

בעשור השני של המאה ה-21 נעשה ניסיון לגוון את סוגי המוצרים שהמפעל מייצר, חברת מכשירי תנועה רכשה את יצרנית ומשווקת הנגררים למשאיות "ח.קליין" והעבירה את הייצור למפעל. והוקם פס ייצור לדחסניות לאשפה, המאפשרות אחסון ודחיסה של פסולת.

ג'יפ הסופה האחרון שיצר המפעל, מדגם "סופה 4", עזב את פס הייצור בינואר 2017. בסך הכול הורכבו ויוצרו במפעל יותר מ-90,000 כלי רכב.

המפעל נסגר סופית בפברואר 2019.

==ראו גם ==
* תעשיית רכב בישראל
* סופה M-240

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://youtu.be/7MknPdLoP6M?list=TL-0UgnEd4B20xMjAyMjAxNg&t=91 פיגוע במפעל רכב נצרת], יומני כרמל, נובמבר 1966 <small><small>(התחלה 1:31)</small></small>
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נוף הגליל: חברות
קטגוריה:יצרני רכב ישראליים
בנין במשחקים האולימפיים

בנין השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה מאולימפיאדת מונטריאול (1976), לאחר שהצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי הפרה את הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה וקיימה משחק מול נבחרתה. מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980) משתתפת בנין במשחקים ברציפות. היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף

עד כה, אף ספורטאי מבנין לא זכה במדליה אולימפית, והשתתפותה במשחקים הייתה בעיקר סמלית. להישגים הגבוהים ביותר הגיעו המתאגרף ברתלמי אדוקונו, שהעפיל לשלב שמינית הגמר באולימפיאדת מוסקבה, והאתלטית נואלי יוריגו, שהעפילה לשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). יוריגו סיימה חמישית במקצה שלה, בתוצאה ה-13 בטיבה בכלל המקצים.

==ראו גם==
* בנין במשחקים הפאראלימפיים
* בנין במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בנין: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
טוגו במשחקים האולימפיים

טוגו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972). היא נעדרה מאולימפיאדת מונטריאול (1976), לאחר שהצטרפה לחרם שהובילו מדינות אפריקה על המשחקים בשל סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי הפרה את הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה וקיימה משחק מול נבחרתה. ב-1980 שוב נעדרה מהמשחקים, לאחר שהצטרפה לחרם שהובילה ארצות הברית על אולימפיאדת מוסקבה, במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), משתתפת טוגו במשחקים ברציפות. במשחקי החורף השתתפה טוגו לראשונה באולימפיאדת סוצ'י (2014), אליה שלחה שתי נציגות.

הטוגולזי היחיד שזכה במדליה אולימפית הוא חותר הקיאק בנז'מן בוקפטי, שזכה במדליית הארד במקצה הסלאלום באולימפיאדת בייג'ינג (2008). בוקפטי, יליד צרפת, ייצג את טוגו בהיותו בעל אזרחות טוגולזית, אף שביקר בה רק פעם אחת קודם לכן, בילדותו. באולימפיאדת לונדון (2012) סיים בוקפטי במקום העשירי.

==מדליות==

===לפי אולימפיאדה===
באולימפיאדות הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! אולימפיאדה
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| אולימפיאדת מינכן (1972) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת מונטריאול (1976) || rowspan="2" colspan="4" |לא השתתפה
|-
|align=right| אולימפיאדת מוסקבה (1980)
|-
|align=right| אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סיאול (1988) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ברצלונה (1992) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אטלנטה (1996) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת סידני (2000) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת אתונה (2004) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת בייג'ינג (2008) || 0 || 0 || 1 || 1
|-
|align=right| אולימפיאדת לונדון (2012) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
|align=right| אולימפיאדת טוקיו (2020) || 0 || 0 || 0 || 0
|-
! סך הכל || 0 || 0 || 1 || 1
|}

===לפי ענף===

בענפי הקיץ:
{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:90%; width:31em;"
! ענף
! style="background-color:gold;"| זהב
! style="background-color:silver;"| כסף
! style="background-color:#cc9966;"| ארד
! סך הכל
|-
|align=right| קאנו/קיאק || 0 || 0 || 1 || 1
|-
! סך הכל || 0 || 0 || 1 || 1
|}

==ראו גם==
* טוגו במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טוגו: ספורט
קטגוריה:מדינות במשחקים האולימפיים
שדרית

בניית שדרית הלוחות של [[נושאת מטוסים במבדוק יבש]]
שִׁדְרִית היא אלמנט מבני בכלי שיט. זוהי הקורה הנמצאת במרכז תחתית כלי השיט, ואליה מתחברות הצלעות וקני החרטום והירכתיים. הנחת השדרית נחשבת לשלב הראשון בתהליך בניית ספינה.

== מבנה ==
שדרית היא קורה ארוכה, אשר סביבה נבנית הספינה. השדרית נמתחת לאורך אמצע הספינה, מהחרטום לירכתיים, ומשמשת כבסיס, או עמוד השדרה של המבנה, בהיותה המקור ליציבות המבנה כולו. השדרית היא לרוב החלק הראשון הנבנה בגוף הספינה, והנחת השדרית במתקן בו תבנה הספינה היא לרוב אירוע רב חשיבות בתהליך הבנייה, שלרוב מצוין בטקס מיוחד. ספינות מודרניות נבנות כיום סביב גוף ספינה מוכן מראש, ולא סביב שדרית בודדת, על כן כיום מחשיבים את תחילת תהליך הבנייה כאשר מונח לוח הפלדה הראשון. 

השדרית תורמת רבות לכוח האורכּי ולפיזור העומס על גוף הספינה בעת עגינה. הסוג הנפוץ ביותר של שדרית הוא "שדרית מִשְׁטָח" (flat keel, plate keel), העשויה לוחות פלדה מרותכים זה לזה ומותקנת ברוב כלי השיט, ובייחוד באלה החוצים אוקיינוסים. סוג נוסף של שדרית הוא "שדרית תלויה" (bar keel, hanging keel), אשר לרוב נבנות בגוררות, מכמורתנים ומעבורות. שדרית זו עשויה לסייע באזורים בהם קיימת סכנת עלייה על שרטון, אך חסרונה הוא בכך שהיא מגדילה את שוקע הספינה. 

במקרה בו הספינה סופגת נזק מבני חמור, כמו במקרה של עלייה על שרטון, עלולה השדרית להישבר או לאבד מחוזקה, ומקובל להגדירה כ"ספינה שבורת-גב". הכוונה היא ששלמות הספינה נמצאת בסכנה, ותיקונה יהיה כרוך בבנייתה מחדש. במקרה כזה, לרוב הספינה בלתי ניתנת להצלה ובעליה מוותר עליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חלקי כלי שיט
חופשה

נופשים מבלים את חופשתם על חוף הים
[[ג'רלד פורד, נשיא ארצות הברית, ורעייתו בטי פורד בסירת דיג בעת חופשה]]
חופשה היא הפסקה בעיסוקיו של האדם למטרת מנוחה, נופש או תיור. 

אנשים יוצאים לחופשה ממקום העבודה או הלימודים, במהלך חגים, חגיגות או אירועים קבועים לאורך השנה (למשל חופשת חג המולד במדינות נוצריות, פסח, סוכות או עיד אל-פיטר בישראל או החופש הגדול שלאחר סיום שנת הלימודים). לעיתים יוצאים לחופשה קצרה כדי לנוח, או בשל סיבות ואירועים משפחתיים. לעיתים קרובות אנשים מבלים את חופשותיהם בחברת בני משפחה או חברים. אדם עשוי לצאת גם לחופשות ארוכות מהרגיל, למשל שנת שבתון או חופשה ללא תשלום ממקום העבודה.

בעבר, משפחות רבות מהמעמד הכלכלי-חברתי הגבוה בעולם המערבי, נהגו לעבור מביתן הקבוע אל בית קיץ פרטי בתקופה זו של השנה, שהוקם לרוב באזור נופש כגון חוף הים.

==אטימולוגיה==

מקור השם באנגלית, vacation, הוא מהכינוי שניתן בעבר באנגליה לחופשת הקיץ הארוכה של בתי המשפט במדינה; בהמשך יוחס מונח זה לחופשת הקיץ של האוניברסיטאות. מנהג החופשה הזו השתרש באנגליה לאחר הנהגתו על ידי ויליאם הראשון, מלך אנגליה, שהגיע מנורמנדי שבצרפת, שם נהוגה הייתה חופשה זו בחודשי הקיץ למטרת בציר הענבים, ונקראה בשם וקאנס (Vacances בצרפתית).

==ראו גם==
* יום גשר
* חופשה בבית

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* מיה טוקומיצו, [https://pigumim.org.il/fight-for-free-time/ המאבק לזמן חופשי], פיגומים
* 

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תיירות
מזהה תהליך

במערכות הפעלה, מזהה תהליך (מאנגלית: Process identifier, בדרך כלל מופיע בקיצור process ID או בראשי תיבות PID) הוא מספר המשמש את ליבת מערכת ההפעלה לזהות תהליך באופן ייחודי (חד-חד-ערכי). המספר משמש גם כפרמטר המועבר לפונקציות שונות של מערכת ההפעלה הדורשות הפניה לתהליך, למשל עדכון העדיפות של התהליך, סיום מאולץ שלו (kill) ועוד<ref></ref>.

במערכות הפעלה מבוססות Unix, תהליכים חדשים נוצרים באמצעות קריאת המערכת Fork, המייצרת תהליך בן חדש מתוך התהליך האב. מזהה התהליך של התהליך הבן מוחזר לתהליך האב כך שהאב יוכל לבצע פעולות על התהליך הבן בהמשך<ref></ref>. מזהי התהליך ב-Unix בדרך כלל מוקצים סדרתית, כאשר התהליך הראשון שנוצר במערכת מקבל את המזהה 0 וכל תהליך חדש מקבל את המזהה העוקב לזה האחרון שהוקצה<ref></ref>. כאשר מגיעים למזהה התהליך המקסימלי (משתנה ממערכת הפעלה אחת לשנייה), חוזרים ל-0 וממשיכים להקצות את המזהים, אך מדלגים על מזהים המוקצים לתהליכים אחרים שעודם קיימים ברשימת התהליכים (בין אם התהליך עדיין רץ ובין אם הוא תהליך זומבי).

ב-Microsoft Windows תהליכים חדשים נוצרים באמצעות הקריאה לפונקציה CreateProcess, ומזהה התהליך החדש שנוצר מוחזר לתהליך האב כשדה dwProcessId במבנה הנתונים PROCESS_INFORMATION<ref></ref>. תהליך המעוניין לקבל את המזהה שהוקצה לו יכול לעשות כן על ידי קריאה לפונקציה GetCurrentProcessId<ref></ref>.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תהליכים (מדעי המחשב)
Concon

המסך הכחול שהתקבל עקב הבאג]]
Concon הוא באג שהתקיים במערכות ההפעלה Windows 95 ו-Windows 98 מסדרת Microsoft Windows 9x. שם הבאג נגזר מהעובדה שבמערכות ההפעלה האלו, פנייה לקובץ "C:\con\con" הייתה מביאה לקריסה של המערכת. 

מדובר במקרה פרטי של באג כללי יותר במערכת, שגרם לה לשגיאה בכל פעם שפנו לנתיב קובץ שהכיל שם התקן יותר מפעם אחת. במקרה של "Concon", מדובר היה בשם של התקן הקונסול (תצוגת המסך הראשונה שעולה עם המחשב), גם פנייה ל-"C:\aux\aux",ל-"C:\nul\nul", או ל-"con\con\con.ihz" הייתה גורמת לקריסה, אולם נתיבים אלו היו פחות נפוצים מ-Concon ועל כן הבאג נקרא על שם האחרון. נתיבים אלו אינם חוקיים ב-Windows משום שהם מכילים מילים שמורות. 

הבאג נחשב לפרצת אבטחה שכן תוכנות או אתרי אינטרנט זדוניים יכלו לפנות לנתיבים אלו כדי להביא לקריסת המחשב. ב-16 במרץ 2000 שחררה מיקרוסופט טלאי תוכנה לתיקון הפרצה.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.microsoft.com/technet/security/bulletin/ms00-017.mspx עלון האבטחה של מיקרוסופט (MS00-017)], מיקרוסופט 

קטגוריה:באגים
קטגוריה:Windows
קטגוריה:פרצות אבטחה
דרין

דרין (באלבנית: Drin או Drini; במקדונית: Дрим) הוא נהר בצפון אלבניה.
== גאוגרפיה ==
אורכו של הנהר 160 ק"מ, והוא הנהר הארוך במדינה. הוא נוצר ממיזוגם של נהר הדרין הלבן, שמקורו בהר ז'לייב שבקוסובו ונהר הדרין השחור שמקורו באגם אוחריד במקדוניה, בסמוך לעיר קוקס שבצפון-מזרח המדינה. הוא זורם מערבה, ומתפצל לשני נתיבים - הדרומי נשפך לים האדריאטי בסמוך לעיר לז'ה, והצפוני נשפך לנהר בויאנה, סמוך לעיר שקודרה. החלק הצפוני קצר ב-15 ק"מ מהדרומי, אך זורמים בו יותר מים, והוא מכונה בשל כך "הדרין הגדול" (Drini i Madh). בעבר זרם אף הוא ישירות לים האדריאטי, אך שיטפון שאירע ב-1858 היטה את מסלולו.

בין 1973 ל-1986 הקימה ממשלת אלבניה לאורך הנהר שלושה סכרים לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית: וָאוּ אי דֶייס, פיֶירזָה וקוֹמאן. הסכרים יצרו אגם מלאכותי לאורך תוואי הנהר, אגם קומאן (או אגם פיירזה), ולשם כך הועתקה העיר קוקס ממקומה. האגם משתרע גם על שטח קטן הנמצא בתחומה של קוסובו, ויצירתו ללא תיאום עם ממשלת יוגוסלביה גרמה למתיחות בין המדינות, שגם כך לא היו ביניהן יחסים דיפלומטיים. לאורכו של חלק מהאגם, בין קומאן לפיירזה, פועל שירות מעבורות, שלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחת שעריה הפך לאטרקציה תיירותית.

== גלריה ==
<gallery>
Albania 573.jpg|
Albania 586.jpg|סכר קומאן
Albania 648.jpg|נהר "הדרין הגדול", בסמוך לשקודרה
Albania 623.jpg|
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבניה: נהרות
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים האדריאטי
קו מטרופוליטן

קו מטרופוליטן (באנגלית: Metropolitan line; "עירוני") הוא הקו העתיק ביותר ברכבת התחתית של לונדון. הקו נפתח ב-10 בינואר 1863 והוא כולל כיום (2010) 34 תחנות (מתוכן 9 מתחת לקרקע). מסלול הקו שונה מיום פתיחתו, ומספר תחנות שבעבר היוו חלק ממנו נכללות היום בקווים האמרסמית' וסיטי, דיסטריקט וסירקל. המטרופוליטן היה בעבר הקו הראשי של הרכבת התחתית. כיום זהו הקו התשיעי בעומסו במערכת הרכבת התחתית של לונדון.

המטרופוליטן הוא הקו בעל מגבלת המהירות הגבוהה ביותר במערכת הרכבות התחתית של לונדון ומהירותו מגיעה למעל מ27 מטרים לשנייה. לפני סוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 עמדה מגבלת המהירות בחלקו הצפוני של הקו מתחנת הרכבת הרואו-און-דה-היל על 113 קמ"ש. מאז הוגבלה מהירות מערך הרכבות של המטרופוליטן ל-80 קמ"ש. קו המטרופוליטן וקו הסנטרל הם שני הקווים היחידים במערכת התחתית שכוללים תחנות מחוץ ללונדון רבתי.

קו המטרופוליטן הוא קו תת-קרקעי, והוא נמצא כ-5 מטרים בלבד מתחת לקרקע ונבנה בשיטת חפור וכסה - חפרו את רחובות העיר עד לעומק הרצוי וכיסו את החפירה בתקרה שעליה נמצאים פני הרחוב.

==היסטוריה==
תכנונים לבניית קו המטרופוליטן החלו בשנת 1853 עם ההתאגדות של רכבת המטרופוליטן הצפונית (שמה המקורי של רכבת המטרופוליטן), אשר הייתה רשאית להקים קו מרכבת גרייט וסטרן בתחנת הרכבת התחתית פדינגטון לתחנת הרכבת התחתית פרינגדון, עם חיבור לרכבת גרייט נורת'רן בקינגס קרוס. העבודה על הרכבת החלה בפברואר 1860 בשיטת הבנייה "חפור וכסה". שיטה זו גרמה להפרעה חמורה בתנועה של צפון לונדון; במהלך העבודה נהר הפליט פרץ את הביוב בתוך החפירות וגרם להצפות מרובות בחלק הבנוי של המנהרה.

המסלול הראשון נפתח מפדינגטון לרחוב פרינגדון בינואר 1863. מאוחר יותר באותה השנה, הוצע כי על כל קווי הרכבת התחתית להיות מקושרות בידי מערכת תחתית. הפרלמנט המליץ כי הדרך הטובה ביותר לעשות את זה היא לעצב "מעגל פנימי", חלק שיהיה קיים ברכבת המטרופוליטן. חלק חדש מהרכבת נבנה בידי חברה אחרת (Metropolitan District Railway) תוך שימוש במטרופוליטן שיבנה את קווי החיבור.

בין פתיחת הקו ועד לשנות ה-30 של המאה ה-20 הרכבת הורחבה עד שאורך המסילה עלה על 145 קילומטרים שרובו חושמל בהדרגה מ-1905. בשנת 1933 רכבת המטרופוליטן הולאמה בידי חברת London Passenger Transport Board והפכה באופן רשמי לקו במערכת של הרכבת התחתית של לונדון.

==דפוס השירות הנוכחי==
קו המטרופוליטן שונה מן הקווים האחרים של הרכבת התחתית של לונדון כיום — הוא פועל בשירות אקספרס מהיר, בדומה לקו פיקדילי אך בשעות השיא של הרכבת המהירות משתנה.

המטרופוליטן הוא הקו היחיד שאינו חולק אף נקודת מפגש עם קו הדיסטריקט. זאת מפני שחלק מתחנותיו המקוריות סופחו לתחנות קו סירקל וקו האמרסמית' וסיטי.

==תכונות עיקריות==
* רק כ-9.7 ק"מ ממסלול הקו עובר מתחת לקרקע. שאר המסלול, כ-57.1 ק"מ, עובר מעל הקרקע.
* קו המטרופוליטן מפעיל רכבות במהירויות גבוהות, גבוהות למחצה ואיטיות, זאת בניגוד לשאר קווי הרכבת התחתית בהם המהירות אחידה.
* הקו משרת תחנות בכל ששת אזורי לונדון רבתי של הרכבת התחתית חוץ מאזור 3, מה שהופך אותו לקו הרכבת התחתי היחיד החסר רצף אזורי.

==מפה==

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.davros.org/rail/culg/metropolitan.html מדריך הקו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קווי הרכבת התחתית של לונדון
אגם גארדה

אגם גארדה (באיטלקית: Lago di Garda) הוא האגם הגדול באיטליה והוא יעד תיירותי פופולרי. אגם גארדה נמצא בצפון איטליה, בערך באמצע הדרך בין מילאנו לוונציה ובין הרי האלפים לעמק הפו. אזור אלפיני זה, נוצר כתוצאה מתנועת קרחונים, בסופו של עידן הקרח האחרון. האגם וקו החוף שלו מחולקים בין הפרובינציות ורונה (בדרום מזרח), ברשה (דרום מערב) וטרנטו (צפון). צידו הצפוני של האגם הוא הררי.

בדרום האגם מצויה העיירה העתיקה סירמיונה המהווה יעד תיירותי פופולרי. בעיירה נמצאת מצודת סקאליג'רו מהמאה ה-13. בעיירה הייתה וילה של המשורר הרומאי גאיוס ולריוס קאטולוס, ותיירים מבקרים בשרידי ספא רומית הנקראת Grotte di Catullo אף על פי שאין ראייה המקשרת את קאטולוס לבניין זה. בעיירה נמצאים מעיינות חמים של גופרית. בצפון האגם נמצאת עיירת הנופש ריבה דל גארדה ועל שפת האגם טיילת יפה העוברת לאורך החלק הדרומי של העיירה. סמוך לאגם נמצא גם פארק השעשועים גארדלנד, אחד הפארקים המפורסמים באיטליה.
דרום מזרח אגם גארדה, מצולם מתוך גארדלנד.
האגם נגיש מצפון דרך מעבר ברנר, מדרום חולפת מסילת הרכבת ונציה-מילאנו ולה תחנת רכבת בדסנצאנו דל גארדה. לגדות האגם חולפות שתי אוטוסטרדות (22 ו-4). על האגם קיים שירות מעבורות המקשר בין נקודות מרכזיות בו ואף שרות רחפות. מצפון לאגם נמצאים מפלי ורונה.
{| class="wikitable" width=520px
|+ עיריות באזור אגם גארדה
|-style="font-weight:bold;color:#555;"
! טרנטינו - אלטו אדיג'ה
! ונטו
!
! לומברדיה
|-
|-style="font-weight:bold;color:#565;"
! פרובינציית טרנטו<br /><span style="color:black;font-weight:normal;">(בכיוון השעון: מערב למזרח)</span>
! פרובינציית ורונה<br /><span style="color:black;font-weight:normal;">(בכיוון השעון: צפון לדרום)</span>
!
! פרובינציית ברשה<br /><span style="color:black;font-weight:normal;">(בכיוון השעון: דרום לצפון)</span>
|-
| valign="top" |
* ריבה דל גארדה
* נאגו-טורבולה
| valign="top" |
* מלצ'זינה
* ברנזונה
* טורי דל בנקו
* גארדה
* ברדולינו
* לאציזה
* קסטלנובו דל גארדה
* פסקיירה דל גארדה
|
| valign="top" |
* סירמיונה
* דסנזאנו דל גארדה
* לונאטו
* פדנגה סול גארדה
* מוניגה דל גארדה
* מנרבה דל גארדה
* סן פליצ'ה דל בנקו
* סאלו
* גרדונה ריביירה
* טוסקולנו מדרנו
* גארניאנו
* טיניאלה
* טרמוסינה
* לימונה סול גארדה
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [http://www.garda-lake.co.il/ אגם גארדה -] סקירת עיירות, אטרקציות, פארקים, אתרי טבע, מלונות ועוד
* 
* 

גארדה
קטגוריה:טרנטינו - אלטו אדיג'ה
גארדה
הדרין השחור

הדרין השחור (באלבנית: Drini i Zi; במקדונית: Црн Дрим) הוא נהר הזורם במקדוניה ובאלבניה. אורכו של הנהר 149 ק"מ, מהם 56 בתחומה של מקדוניה ו-93 בתחומי אלבניה. ראשיתו בצפון אגם אוחריד, בתחומי העיר סטרוגה. הוא מנקז את מימי האגם וזורם צפונה, ובחלקו מהווה גבול טבעי בין מקדוניה לאלבניה. הוא מתמזג עם נהר הדרין הלבן בצפון-מזרח אלבניה, בסמוך לעיר קוקס, ושני הנהרות יוצרים את נהר דרין.

בין 1966 ל-1968 הקימה ממשלת יוגוסלביה סכרים בחלקו המקדוני של הנהר, לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית. כתוצאה מכך, נוצרו לאורך חלק מתוואי הנהר אגם גלובוצ'יצה ואגם דבאר, האחרון הוא האגם המלאכותי הגדול במקדוניה.

במימי הנהר חיים קרפיונים וצלופחים.

==קישורים חיצוניים==

שפך אגם אוחריד לנהר

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבניה: נהרות
קטגוריה:מקדוניה הצפונית: נהרות ונחלים
קטגוריה:אגם אוחריד
צ'ינו אקס אל

צ'ינו אקס אל (באנגלית: Chino XL; 8 באפריל 1974 – 28 ביולי 2024) היה שם הבמה של דרק קית' ברבוסה, ראפר אמריקאי ממוצא פורטוריקני.

== ביוגרפיה ==
נולד בניו יורק ובילה את רוב ילדותו בניו ג'רזי.
התחיל לעסוק בראפ בסוף שנות ה-80 ופרסם את הסינגל הראשון שלו בשנת 1992 עם הקבוצה Art Of Origin.
בשנת 1994 הצטרף לחברת הקלטות Rick Rubins, והוציא ב-1996 את אלבומו הראשון "Here To Save You All".
האלבום גרף תגובות חיובית מאת הקהל והושמע ב-MTV וברדיו.

ב-2001 יצא אלבומו השני "I Told You So" שהגיע למקום ה-98 במצעד בילבורד של אלבומי היפ הופ ו-R&B.

לאחר מכן הוציא צ'ינו שני אלבומים נוספים.

ב-2007 הצטרף לחברת התקליטים הלטינית Machete Music.

באביב 2010 הוציא צ'ינו לאור את אלבומו החמישי "The RICANstruction" עם הראפרים אימורטל טכניק, טק ניין, ראס קאס, D12, ביג פן, באן בי וקרוקד איי. האלבום הופק על ידי די ג'יי חאלד.

נפטר ב-29 ביולי 2024.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי אולפן ===
* 1996: Here to Save You All
* 2001: I Told You So
* 2006: Poison Pen
* 2008: Something Sacred (עם Playalitical)
* 2012: Ricanstruction: The Black Rosary

=== מיני-אלבומים ===
* [https://web.archive.org/web/20180313214409/https://mp3carrot.com/ 1996: Here to Save You All in '96]
* 1996: Wake Up Show Exclusives!

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:מפתחי גוף אפרו-אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2024
ג'רי ראפרטי

ג'רי ראפרטי (; 16 באפריל 1947 – 4 בינואר 2011) היה פזמונאי וזמר סקוטי, שהחל את הקריירה ב-1965 ופעל בסוגת הרוק והרוק המתקדם.

==ראשית הקריירה==
ראפרטי נולד בעיירה פייזלי שבסקוטלנד, לאב חירש-אילם ממוצא אירי ולאם ממוצא סקוטי. בראשית שנות ה-60 הופיע לפרנסתו במופעי רחוב בהם נהג לנגן ולשיר שירי עם איריים. ב-1965 הצטרף להרכב "The Humblebums", ממנו פרש ב-1970. ב-1971 הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו שנקרא "Can I Have My Money Back". ב-1972 הקים ביחד עם המוזיקאי ג'ו איגאן את להקת Stealers Wheel , אשר בשלהי אותה השנה הוציאה את השיר "Stuck in the Middle שהפך ללהיט והגיע למקום ה-6 במצעד הבילבורד האמריקני וה-8 במצעד הבריטי בראשית 1973. השיר זכה לעדנה מחודשת בראשית שנות ה-90 כאשר היה חלק מפסקול הסרט כלבי אשמורת. ב-1975 פרש מההרכב ופנה לקריירת סולו. נראה היה שהקריירה שלו דועכת ובמשך 3 שנים כמעט ולא פרסם חומר מפרי עטו.

==שיא הקריירה==
ב-20 בינואר 1978 הוציא ראפרטי את התקליט "City to City" מתוך שאיפה ליצב את הקריירה המדשדשת שלו. האלבום מכר למעלה מ-5.5 מיליוני עותקים ועד 1988 הגיע ל-5 אלבומי פלטינה. הלהיט המפורסם מאלבום זה נקרא "Baker Street" והוא נודע בקטעי נגינת הסקסופון המשולבים בו. ב-1979 פרסם ראפרטי את אלבומו "Night Owl", ממנו התפרסם במיוחד שיר הנושא. האלבום הגיע לזהב, אך מכר פחות מאלבומו הקודם. במהלך שנות ה-80 הוציא ראפרטי 3 אלבומים שלא הצליחו כקודמיהם וכן תרם לפסקול של הסרט "גיבור מקומי" שיצא לאקרנים ב-1983.

==דעיכת הקריירה==
ב-1993 הוציא ראפרטי את אלבומו "On a Wing and a Prayer" שהגיע למקום ה-73 ברשימת מכירות האלבומים בבריטניה וב-1994 את האלבום "over My Head" שלא הגיע לרשימת 100 רבי המכר. ראפרטי התמכר לאלכוהול, מצבו הלך והדרדר וב-2008 אושפז בבית חולים בלונדון כשהוא סובל משחמת. ב-2009 הוציא את האלבום "Life Goes On" ובמקביל חידש את פעילותה של להקת Stealers Wheel. בינואר 2011 נפטר לאחר מחלה ממושכת.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20080915200330/http://www.vh1.com/artists/az/rafferty_gerry/bio.jhtml ג'רי ראפרטי - ביוגרפיה], באתר vh1.com 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גיטריסטים בריטים
קטגוריה:פזמונאים בריטים
קטגוריה:זמרים בריטים
קטגוריה:גיטריסטי רוק
קטגוריה:זמרי רוק בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1947
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2011
רפאל אולבינסקי

כרזות של אולבינסקי בלובי בקומפלקס Paragon במהלך פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בבנגקוק, אוקטובר 2006]]
רָפָאל אולבינסקי (בפולנית: Rafał Olbiński; נולד ב-21 בפברואר 1943) הוא צייר, מאייר ומעצב גרפי פולני-אמריקאי.

== ביוגרפיה ==
רפאל אולבינסקי, יליד קיילצה, סיים לימודי אדריכלות בפקולטה לאדריכלות באוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה, פולין, בשנת 1969, ובהמשך התפרסם כצייר ומעצב גרפי מוכשר. בשנת 1981 היגר לארצות הברית. מגזינים ידועים, כדוגמת הדר שפיגל הגרמני, הגדירו אותו כאחד מגדולי האמנים הסוריאליסטים כיום, העומד בשורה אחת עם אנדי וורהול וסלבדור דאלי. 

אולבינסקי זכה ביותר מ-100 פרסים שונים עבור עבודותיו, כולל מדליות זהב וכסף מאגודות המאיירים היוקרתיות של ניו יורק (SoI) ולוס אנג'לס (SILA) ומ"מועדון הארט דיירקטורס של ניו יורק (ADC)". 

תמונותיו מוצגות בגלריות ובמוזיאונים בעלי שם, כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, וספריית הקונגרס בוושינגטון.

תפוקתו הרבה של אולבינסקי ואיכות עבודתו הן מרשימות. בין השאר עיצב אולבינסקי מאות כרזות לסרטי קולנוע, הצגות תיאטרון ואופרה, וזכה בפרסים בינלאומיים רבים אף בתחומי עיצוב אלה. בין הסרטים הרבים להם עיצב כרזות: האזרח קיין, קטיפה כחולה, טוטסי, שיער, פלאטון, היו זמנים באמריקה, סיפור הפרברים ומאות אחרים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.spiegel.de/kultur/gesellschaft/0,1518,320242,00.html אולבינסקי - מגדולי האמנים הסוריאליסטים בני זמננו], דר שפיגל, ביקורת אמנות 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמנים סוריאליסטים
קטגוריה:ציירים פולנים
קטגוריה:ציירים אמריקאים
קטגוריה:מהגרים מפולין לארצות הברית
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1943
שו-סין

שו סין היה מלך שומרי מן השושלת השלישית של אור. לפי רשימת המלכים השומרית היה בנו של אמר-סין, אבל חלק מן החוקרים סבורים ששו-סין היה אחיו של אמר-סין. שו-סין, כמו קודמיו, נלחם (בעיקר במזרח ומערב) לכל אורך מלכותו. בשנה השלישית למלכותו הוא הרס את שימנום והפך את התושבים המקומיים לעובדי כתר באזור ניפור. שו-סין חיתן את הבת שלו עם אנסי אנשן כדי לחזק את הגבול במזרח.

כמו קודמיו, שו-סין בנה מקדשים חדשים . בשנת שלטונו האחרונה הושלמה בנייתו של "בית אל שרה" באומה. שו-סין הואלל עוד בחייו, באזורים שונים של שומר נמצאו מקדשים לכבוד מלך-אל שו-סין.

תדירות ההתקפות של האמוריים עלתה בתקופת שלטונו, והוא היה צריך לבנות ביצורים יותר מהר מאשר קודמיו. הוא הורה לבנות חומה באזור פרת. אורך החומה היה בערך 200 קילומטר וכונתה "מפרידה דידנים". דידנום או דודנום היה שמו של אחד השבטים האמוריים.

שו-סין שלט במשך 9 שנים.

== ראו גם ==
*תקופת אור 3
*רשימת המלכים השומרית

{| class="standard" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" style="border: black solid 1px"
|-
| colspan=3 align="center" style="background:Lavender;"|מלכי שומר
|-
| align="center" width="30%"|<small>הקודם:</small><br />אמר-סין
| align="center" style="background: Gold;" width="40%"|שושלת אור 3<br />2039-2028 לפנה"ס
| align="center" width="30%"|<small>הבא:</small><br />איבי-סין
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלכים בשומר
תו קטלני

תו קטלני (באנגלית: One False Note) הוא ספר מאת גורדון קורמן, השני בסדרת 39 רמזים. הספר יצא לאור בארצות הברית ב-2 בדצמבר 2008, ובישראל ב-2010. הספר עוסק בהמשך מסעם של איימי ודן קהיל, יחד עם האומנת שלהם נלי גומז בעקבות שלושים ותשעה הרמזים. הספר תורגם לעברית על ידי רוני בק ויצא לאור בהוצאת מודן.

==דמויות ראשיות==

*איימי קהיל - בת למשפחת קהיל. בת 14. יתומה. אחותו של דן קהיל.
*דן קהיל - בן למשפחת קהיל, בן 11, בעל חוש הומור ואספן של דברים שונים. דן מבין היטב במתמטיקה ובעל זיכרון צילומי חזק ביותר. אחיה של איימי קהיל.
*נלי גומז - האומנת של דן ואיימי, אוהבת לשמוע מוזיקה באייפוד שלה.

==עלילה==
הספר, כמו קודמו, עוסק במסעם של איימי, דן ונלי ברחבי הגלובוס, בעקבות 39 רמזים. בסוף הספר הקודם לסדרה, "מבוך העצמות", מצאו השלושה רמז המכיל יצירה של וולפגנג אמדאוס מוצרט.

בספר זה, הם מחליטים לנסוע רמז לווינה שבאוסטריה, בה גר מוצרט. שם הם לומדים על עברו של מוצרט ואף גילו את יומנה של אחותו של מוצרט, מריה אנה "נאנרל" מוצרט, לאחר שלקחו אותו מג'ונה ויזרד, אחד המשתתפים הנוספים במירץ אחר הרמזים. הם נעזרים בנלי לתרגומו מגרמנית, ומגלים ששלושה עמודים חסרים. בעקבות רמזים נוספים, איימי, דן ונלי נוסעים לזלצבורג שבאוסטריה. איימי ודן פוגשים שם באליסטר הו, והשניים החליטו לעקוב אחריו. אליסטר נכנס לקטקומבות של זלצבורג, והשניים נכנסו אף הם. שם הם פגשו את האיש בשחור. לאחר מכן המקום התפוצץ, אך איימי ודן הצליחו לברוח. אחרי הפיצוץ, דן איימי ונלי גילו שבב מעקב בקולר של החתול שלהם, צלאח א-דין. את השבב הם השתילו במקל ההליכה של אליסטר בזמן שהוא ישן. בתוך מקל ההליכה שלו הם מצאו רמז שהוביל אותם לוונציה שבאיטליה.

בוונציה הם עקבו אחר ג'ונה ויזרד, ומצאו כניסה סודית בחנות דיסקים אל המפקדה הסודית של בני בית יאנוס, אחד מארבעת הבתים של משפחת קהיל. במועדון, ג'ונה מוציא את שלושת העמודים החסרים של יומנה של נאנרל, ואיימי ודן מצליחים לגנוב אותו לאחר מרדף בתעלות ונציה, שבהן הם נפגשים גם באיאן ובנטלי קברה.

שלושת העמודים הובילו אותם למוזיאון של פידליו ראקו. הם נשארים עד שהמוזיאון נסגר כדי לנגן בצ'מבלו שנמצא שם את השיר של מוצרט שמצאו במסעם משום שחשבו שהדבר יוכל להועיל להם בדבר-מה. הקבראים השיגו אותם, וניגנו גרסה שונה של השיר שכוללת תו קטלני המעלה את הצ'מבלו שבו ניגנו בלהבות. השניים, איאן ונטלי, התעלפו. לאחר מכן, איימי ודן מצאו במוזיאון את הרמז העיקרי השני שגילו עד כה - טונגסטן. במקום הם גם מוצאים שני חרבות סמוראים. רמזים אלו מובילים את איימי, דן ונלי לטוקיו, יפן. הספר מסתיים בכך שמתגלה שהשבב בקולר של צלאח א-דין הוצב על ידי ויליאם מקינטייר, עורך דינה של גרייס, סבתם של דן ואיימי, וכן על ידי האיש בשחור.

==קישורים חיצוניים==
* [http://39clues.wikia.com/wiki/One_False_Note תו קטלני, באתר The 39 Clues Wiki] 
* 

קטגוריה:ספרי 2008
קטגוריה:39 רמזים - הסדרה המקורית
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
קטגוריה:ספרי גורדון קורמן בסדרת 39 רמזים - הסדרה המקורית
קזינו בת גלים

הבריכה (1947)
קזינו בת גלים הוא מבנה בשכונת בת גלים בחיפה (בקצה רציף אהרון רוזנפלד)<ref></ref>, ששימש לפעילויות קהילה ופנאי משנות ה־30 של המאה ה־20, אך נהרס לאחר שנים, וכיום ניצב במקומו שלד בטון. חרף שמו, לא שימש המקום מעולם כקזינו. ב־2024 שונה מעמד המבנה מציבורי לתיירותי והוצגו תוכניות לבניית מלון, בעקבות כך מועצת השימור הביעה התנגדות לשינוי אופי המבנה לשימור ותושבי חיפה יצאו להפגין.

==היסטוריה==
ב־1932 הכריז הוועד לפיתוח בת גלים על מכרז לפתיחת הקזינו בחוף הים בשכונה. במכרז זכו פסח בונשטיין, מראשוני המתיישבים בשכונה ויליד זכרון יעקב, דוד ביגר ואדם ששמו טייכר; אך השניים האחרונים פרשו במהרה מן השותפות. מלאכת התכנון הופקדה בידיו של אלפרד גולדברגר (Goldberger). הקזינו היה חלק ממכלול שלם שכלל מסעדה, אולם נשפים, בריכת שחייה אולימפית וחוף ים מוסדר. רישיון בנייה ניתן במאי 1934.

תכנון המבנה היה חדשני לתקופתו, וכלל עמודים שהוקמו בתוך הים. חלק מרצפת המבנה היה עשוי זכוכית, שייבא קרוב משפחתו של בונשטיין אהרון רוזנפלד, שדרכה היה ניתן להבחין בגלי הים המכים בחוף מתחתיה. קומת הקרקע שימשה מלתחה לאורחי המסעדה וחדרי עזר לבריכה.

בקומה הראשונה הייתה רחבת האירועים והריקודים. בקומה השנייה הייתה מעין מרפסת שבה ישבו הסועדים ויכלו לצפות ממנה ברחבת הריקודים, וכן מרפסת שצפתה אל הים הפתוח. הקומה השלישית הייתה גג מרוצף ושימשה לאירועים.

בשנות המנדט הבריטי ניהל את המקום ראובן בונשטיין, בנו של פסח בונשטיין. המקום אירח אומנים רבים מן הארץ ומחו"ל (כג'וזפין בייקר) ושימש כמוקד משיכה לצמרת האדמיניסטרטיבית של המנדט הבריטי בחיפה. ככזה הוא משך אליו גם אנשי מחתרת רבים, שבאו לתהות על פעולותיהם של הבריטים.
בן אחר של בונשטיין, נחום, ניהל עם הנרי מרגוליס, אשר נכנס כשותף בתחילת שנות ה־40, את הבריכה הצמודה. הבריכה שימשה כבריכה אולימפית מאז המכביה השנייה.
קזינו בת גלים, 1966
שלד הבטון (2010)האולם המשיך לפעול גם לאחר קום מדינת ישראל ואירח אירועים שונים. כמה שנים לאחר קום המדינה הושכר המבנה למשפחת לקס, שהפכה אותו לבית קולנוע ולאולם אירועים. ואולם כמה שנים אחר כך עלו היחסים בין הבעלים למשפחת לקס על שרטון והם נסתיימו בהליכים משפטיים. בשנת 1961 הציעו הבעלים לשפץ את המקום ולהפעילו אם תפטור אותם העירייה ממיסים למשך שנים ספורות, אבל העירייה סירבה.

ב־1968 רכשה את הקזינו מועצת פועלי חיפה, ובשנות ה־70 הוא נזנח. בתחילת שנות ה־90 קנה את המבנה סם שטרית ממִנהל מקרקעי ישראל, והוא תוכנן כמכלול של אולמות אירועים ושמחות. המבנה נהרס במהלך שיקומו, ובמקומו נבנה שלד בטון – דומה למבנה המקורי אך לא זהה מבחינת החלוקה הפנימית. הבנייה הופסקה עקב פשיטת רגל של היזם והמבנה נשאר זנוח במצבו הלא־גמור. ב־2004 תכננו להפוך את המבנה למלון בוטיק, בתמורה להפשרת השטח של מלון שולמית באחוזה למתחם דירות. ב־2011 קנה את המבנה גיל דנקנר מקבוצת דור כימיקלים. בספטמבר 2018 פורסם שאוניברסיטת חיפה נמצאת במשא ומתן עם דנקנר על רכישת המבנה, ושהמחיר המבוקש הוא 28 מיליון ש"ח.

ב-2024 נחשפו לציבור תוכניות להוספת קומות ובניית מלון במקום הקזינו. בעקבות כך התעוררה התנגדות ציבורית של תושבי חיפה בקרב תושבי ובת גלים בפרט בשל הפגיעה בבניין המורשת החיפאי. מועצת השימור הארצית הביעה התנגדות לתוכנית גם היא

== ראו גם ==
* קזינו גלי אביב
==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיפה: מבנים
קטגוריה:בת גלים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
קטגוריה:ישראל: מבנים שוממים
בית עיריית פריז

בניין עיריית פריז השרוף, בתצלום משנת 1871. המבנה נשרף במהלך דיכויה של [[הקומונה הפריזאית.]]
בית עיריית פריז (בצרפתית: Hôtel de ville de Paris, "אוטל דה ויל דה פארי") נמצא ברובע הרביעי של פריז ומהווה את משכנה של עיריית פריז מאז 1357.
== היסטוריה ==
במאה ה-13 שכנה המינהלה האזרחית של פריז ב"סלון הבורגנים" שבקרבת השאטלה, ובראשית המאה ה-14 עברה לגבעת סנט-ז'נבייב שבגדה השמאלית. אטיין מרסל, "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands; מי שעמד בראש סוחרי פריז תחת השלטון הישן ותפקד כ"ראש עיר" בפועל), רכש את "בית העמודים" שבגדה הימנית בחודש יולי 1357, ואליו הועבר מרכזם של המוסדות המוניציפליים של העיר. תחת מבנה זה הוקם במאה ה-16 היכל שתוכנן, לבקשת המלך פרנסואה הראשון, בידי האדריכל האיטלקי דומניקו דה קורטונה, שגם השתתף בתכנון טירת שמבור; והצרפתי פייר שמביז', שמזוהה בין היתר עם טירת פונטנבלו ועם קתדרלת סנליס. בניית אוטל-דה-ויל נמשכה מ-1533 ועד 1628, ובין 1836 ו-1850 נוספו לו גימורים ותוספות תוך שימורה של החזית הרנסאנסית.

בימי הקומונה הפריזאית של 1871 נשרף הבניין, ונשרפו גם ארכיונים, הספרייה העירונית ואוספי-התעודות החשובים. המבנה הוקם מחדש בין 1874 ל-1882, לפי תוכנית של האדריכלים תאודור בּאלוּ ואדוּאָר דֶפֶּרְת. החזית, בסגנון נאו-רנסאנס, ניסתה להתחקות אחר זו של הבניין שנשרף. הכיכר בחזיתו המערבית של הבניין, שב-1803 נקראה כיכר העירייה, הפכה למרחב להולכי רגל בשנת 1982. לאורך ההיסטוריה היה מקום זה מוקד להתקהלויות של מתקוממים, מפגינים ומורדים.

המבנה מתאפיין בחלונות ביפוריים ונישות מפוסלות רבות, ובחלליו הפנימיים שטיחי קיר, רהיטים מעוטרים ופרסקו. החזית העיקרית מעוטרת בדמויות רבות שמציינות את פריז - בהן אמנים, מדענים, פוליטיקאים ותעשיינים. בחצר הפנימית, שני פסלי ברונזה מסמלים האחד את האמנות והאחר את המדע, מעשה ידיהם של לורן מרקסט וז'ול בלנשאר בהתאמה.

גם כיום, בהיותו אתר של כוח ויוקרה, שבו יושבת מועצת פריז ובו מתקבלים אורחיהם של ראשי העיר, מוקדש חלק מחלליו של בית העירייה לתערוכות.

את אזור בית העירייה משרתת תחנת המטרו Hôtel de Ville.

בית העירייה אוטל דה ויל

== ראו גם ==
* הרובע הרביעי של פריז
* כיכר העירייה של פריז
* ראש עיריית פריז

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.evene.fr/culture/lieux/hotel-de-ville-de-paris-86.php בית עיריית פריז - מעל 300 שנות היסטוריה] 
* [https://web.archive.org/web/20100526030046/http://fromparis.com/hotel-de-ville-de-paris.html פנורמה אינטראקטיבית של בית העירייה]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות הרנסאנס
קטגוריה:פריז: מבנים
פריז
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
אוסקר רבינוביץ

אוסקר רבינוביץ (Oskar K. Rabinowicz; 1902, אוסטריה - 1969) היה עיתונאי, היסטוריון, מחנך ופעיל ציוני.

== ביוגרפיה == 
נולד באוסטריה וגדל במורביה שבצ'כיה. אביו, יהודה לייב הלוי, היה מורה לעברית וחזן. בשנת 1924 קיבל דוקטוקרט בפילוסופיה וכתב דיסרטציה על שפינוזה. כסטודנט החל להתעניין בתנועה הציונית והשתתף בקונגרס הציוני ה-12 כעוזרו של נחום סוקולוב.

בשנת 1924 עבר לברנו שם היה כתב בעבור העיתון Jüdische Volkstimme עד לסגירתו בשנת 1932. בנוסף כתב בעיתונים Selbstwehr, Židovské zpravy, ו-Tagesbote aus Böhmen. באוניברסיטת ברנו נדרשו כל חברי הסגל להיטבל לנצרות ולכן לא היה יכול ללמד שם. הוא החל ללמד כמורה תיכון והיה ממייסדי הגימנסיום בברנו, שם לימד היסטוריה.

הוא היה תומך נלהב של ז'בוטינסקי וייסד את סניף המפלגה הרוויזיוניסטית בצ'כוסלובקיה ובשנת 1929 נשלח על ידי ז'בוטינסקי לעבוד במשרדי המפלגה בלונדון. כעבור שנתיים, לבקשת אביו, נסע לברלין ללמוד לרבנות בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות ובשנת 1933 הוסמך כרב, אולם כמעט ולא עסק במקצוע.

בשנת 1934 ייסד את העיתון השבועי Medina Iwrit–Judenstaat וערך אותו עד לסגירתו בשנת 1939. באותה שנה ברח ללונדון עקב עליית הנאצים. הוא החל להיות מעורב בבנקאות יחד עם אביו וחדל כמעט מעיסוקים פוליטיים והיה מעורב בגיוס כספים לישראל. הוא כתב כחמישה ספרים באנגלית וערך את הכרך השני של הספר "The Jews of Czechoslovakia". 

בשנת 1964 זכה ב"פרס יעקב לנדאו" לפובליציסטיקה ציונית.

בשנת 1965 עבר לארצות הברית ושם נפטר בשנת 1969.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.yivoencyclopedia.org/article.aspx/Rabinowicz_Oskar_K אודות], באתר YIVO
==הערות שוליים==

קטגוריה:נפטרים ב-1969
קטגוריה:ילידי 1902
קטגוריה:יהודים צ'כים
קטגוריה:עיתונאים יהודים
אברהם קארפ

אברהם קארפּ (באנגלית: Abraham Joseph Karp; 5 באפריל 1921 - 24 בנובמבר 2003) היה היסטוריון, ביבליוגרף ורב קונסרבטיבי אמריקאי.

== אודות ==
נודל באמדור ולמד בבית ספר "תרבות" בשפה העברית. בשנת 1930 עברה המשפחה לארצות הברית. הוא סיים לימודיו במכון למורים בישיבת רבינו יצחק אלחנן ואחר כך סיים תואר ראשון מישיבה יוניברסיטי בשנת 1942. בשנת 1945 הוסמך לרבנות על ידי בית המדרש לרבנים באמריקה, הוא קיבל תואר M.H.L. בשנת 1948 ודוקטורט של כבוד בשנת 1971.

בין השנים 1951 ל-1956 היה ראש קהילה בקנזס סיטי ובין השנים 1956 ל-1971 היה ראש [http://www.tberochester.org/ קהילת בית-אל] ברוצ'סטר ניו יורק.

בין השנים 1972 ל-1991 שימש כפרופסור להיסטוריה ודתות באוניברסיטת רוצ'סטר. בישראל לימד כפרופסור אורח במכון הרמן ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית.

הוא נבחר לעמוד בראש האגודה היהודית האמריקאית ההיסטורית בין השנים 1972 ל-1975.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* The American Jewish Experience (1969)
* Beginnings: Early American Judaica (1975)
* Golden Door to America (1977)
* Haven and Home (1985)
*The Jews in America: A Treasury of Art and Literature (1994)
* Jewish Continuity in America (1998).
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.jewishvirtuallibrary.org/jsource/judaica/ejud_0002_0011_0_10782.html אודות]
* [http://www.nytimes.com/2003/11/26/classified/paid-notice-deaths-karp-abraham-j.html Paid Notice: Deaths KARP, ABRAHAM J.]
* [https://web.archive.org/web/20150907135244/http://www.library.upenn.edu/cajs/Karp-findingaid.doc אודות]
* 

קטגוריה:ביבליוגרפים יהודים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:רבנים קונסרבטיבים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת רבי יצחק אלחנן
קטגוריה:בוגרי ישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:בוגרי בית המדרש לרבנים באמריקה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת רוצ'סטר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1921
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
Sigma Xi

Sigma Xi היא חברת כבוד בינלאומית למדענים ומהנדסים אשר הוקמה בשנת 1886 באוניברסיטת קורנל. 

לחברה כ-60,000 חברים בכ-500 סניפים, רובם בארצות הברית. לאגודה 20 סניפים בקנדה ועוד סניפים בודדים בכ-20 ארצות. החברות באגודה היא בהזמנה בלבד. מדענים צעירים מתקבלים כחברים על תנאי ומקבלים חברות מלאה רק לאחר שהוכיחו הישגים גבוהים. מדי שנה מצטרפים אל האגודה כ-5000 חברים חדשים. האגודה מוציאה לאור את המגזין המדעי American Scientist.

במהלך השנים כ-200 מחברי האגודה היו זוכי פרס נובל, בהם אלברט איינשטיין, לינוס פאולינג, אנריקו פרמי, פרנסיס קריק וג'יימס ווטסון.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:אגודות מדעיות