OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'אנו אנאנידזה

ג'אנוֹ אָנַאנִידזֶה (בגאורגית: ჯანო ანანიძე, לעיתים ז'אנו; נולד ב-10 באוקטובר 1992 בכובולתי) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.

==קריירת מועדונים==
את תחילת הקריירה שלו עשה אנאנידזה במועדון הדגל הגאורגי דינמו טביליסי, בגיל 11. אחרי שנתיים, נרכש על ידי קבוצת הנוער של המועדון האוקראיני דינמו קייב. גם בקייב, הספיק ג'אנו לשהות רק במשך שנתיים, לפני שחתם בקבוצת הנוער של ספרטק מוסקבה.

אנאנידזה עלה לקבוצת הבוגרים של ספרטק מוסקבה באביב 2009, אחרי ששיחק בקבוצת הנוער של הקבוצה, בה כבש 4 שערים ב-12 משחקים. זה קרה במהלך פגרת אמצע העונה בליגת העל הרוסית, כאשר מאמנו ואלרי קרפין החליט לתת לו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת, ואחר כך אף זימן אותו למחנה האימונים של הקבוצה באוסטריה. הופעת הבכורה של אנאנידזה במסגרת רשמית, הייתה ב-15 ביולי 2009, במשחק במסגרת הגביע הרוסי נגד קבוצת קרסנודאר. ב-1 באוגוסט 2009, יאנו ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת הליגה הרוסית.

ב-18 באוקטובר 2009 היה אנאנידזה למבקיע הצעיר ביותר בליגת העל הרוסית, כאשר כבש במשחק נגד לוקומוטיב מוסקבה בהיותו בן 17 שנים ו-8 ימים. אחרי סיום מוצלח לעונת הבכורה שלו כשחקן מקצועני, ארסנל האנגלית הביעה את עניינה בשחקן. ספרטק מוסקבה הצהירה מיד לאחר השמועות על גישושיה של ארסנל שהיא לא מוכנה לשחרר את יאנו משורותיה עד שימלאו לו 20.

ב-3 ביוני 2013 הושאל לרוסטוב עד סוף העונה, והבקיע שער בכורה ב-19 באוגוסט במשחק בית מול וולגה ניז'ני נובגורוד.

בינואר 2019 הושאל לקריליה סובייטוב סמרה

==קריירה בינלאומית==

במרץ 2009, אתר האינטרנט הרשמי של אופ"א סימן את ג'אנו כאחד משלושת "שחקני המפתח" של הנבחרת הגאורגית הצעירה עד גיל 17, יחד עם ניקה דזאלאמידזה ואיראקלי שֶׁקִילַאדזֶה . ביולי 2009, אנאנידזה קיבל זימון רשמי לנבחרת גאורגיה הבוגרת על ידי מאמנה דאז, הקטור קופר. אנאנידזה השתתף במשחקי מוקדמות יורו 2012, והיה בה שחקן מרכזי במהלך הקמפיין של גאורגיה.
שׁ

==תארים ==
;רוסטוב
* הגביע הרוסי (1): 2014

;ספרטק מוסקבה
* אליפות רוסיה (1): 2016/2017

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים גאורגים
קטגוריה:קשרי כדורגל גאורגים
קטגוריה:כדורגלני ספרטק מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני קריליה סובייטוב סמרה
קטגוריה:כדורגלני אנורתוסיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני רוטור וולגוגרד
קטגוריה:כדורגלני דינמו טביליסי
קטגוריה:כדורגלני דינמו בתומי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גאורגיה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1992
משפחת ח'ורי

בית ח'ורי ששכן ברחוב ח'ורי פינת רחוב הנביאים
משפחת סלים ח'ורי בחיפה (נכתב לעיתים כורי, ערבית: خوري) היא משפחה נוצרית בעלת נכסים מבני העדה המרונית, שבבעלותה היו במאה ה-19 קרקעות בצפון ארץ ישראל. חלק גדול מקרקעות אלה נרכשו ממנה על ידי יהושע חנקין באמצעות חברת הכשרת היישוב.

מקור המשפחה הוא בביירות. ראש המשפחה, סלים ח'ורי, הגיע לחיפה בשנות השבעים של המאה ה-19. סלים ח'ורי שימש כמתורגמן בקונסוליה הצרפתית, ועסק בייצוא ובמסחר. במסגרת פעילותו המסחרית רכש שטחי מסחר ומגורים בעיר חיפה, ובנוסף רכש שטחי אדמה נרחבים באזורים רבים, בהם באזור חדרה, וכן על הר הכרמל, באזור יקנעם וביאג'ור. בעקבות עסקיו העביר את מרכז פעילותו מביירות לחיפה. בסוף המאה ה-19 מימנה המשפחה את הקמתה של כנסייה מרונית בעיר.

ח'ורי בנה בשנת 1908 לעצמו ולמשפחתו מבנה מגורים מפואר בחיפה, במקום שבו נמצא היום "מגדל הנביאים", בקצה הצפוני של רחוב הנביאים במקום חיבורו עם רחוב ח'ורי. המבנה נודע בשם "ארמון ח'ורי", נבנה בסגנון אקלקטי, והיה דו קומתי ובעל גג רעפים מעוטר. מסביב לבית השתרע גן גדול מוקף בחומה גבוהה. ניתן היה לצפות על הבית מהר הכרמל ומהעיר התחתית. לאחר ירידת המשפחה מנכסיה נמכר הבית ליהודי והושכר ל"הנהלת הרכבות פלשתינה-א"י" והוא שימש עד שנת 1948 כבניין הנהלת הרכבת של ארץ ישראל. בקרב על חיפה שכן הבית על קו התפר שבין שכונת הדר הכרמל והשכונות הערביות והוא ניזוק מאוד. שרפה שפרצה בבית כילתה את גג הרעפים והבית ננטש. בתחילת שנות ה-60 נהרס הבית ובמקומו נבנה מגדל הנביאים.

בשנת 1890 מכר ח'ורי לחנקין 30,000 דונם מאדמות חדרה של היום. חנקין שמר על קשרים הדוקים עם סלים ח'ורי ובניו. הם מכרו לו אדמות באזור חיפה. בשנת 1920 החל חנקין לנהל משא ומתן עם בנו של סלים, יוסף בק ח'ורי, לרכישת אדמות יאג'ור לשם הקמת הסינדיקט לצמנט פורטלנד בארץ ישראל. רכישה זו הושלמה ב-1924 לאחר בוררות לגבי היקף השטח שיועבר ומחירו.
בעקבות כניסת המשפחה לחובות היא נזקקה למזומנים, והאחים ח'ורי פנו לחנקין שיקנה את יתרת השטח מהעסקה המקורית. שטח זה נרכש ושימש להקמת קיבוץ יגור. רכישה זו העבירה את כל אדמת המישור שהייתה לפני כן באזור בידי משפחת ח'ורי ליהודים. בידי המשפחה נשאר שטח אדמה שנקרא "ח'רייבה" (אזור אוניברסיטת חיפה ופארק הכרמל).

בשנת 1925 מת יוסף בק ח'ורי. העסק המשפחתי עבר לידי האחים נסראללה, שחי בחיפה, ואחיו צזר, שחי בבירות. ניהולם את עסקי המשפחה הביאו לפשיטת רגל של המשפחה. במסגרת הליכי פשיטת הרגל רכשה הכשרת היישוב את אדמות קמון-קירה, שעליה הוקמה לאחר מכן המושבה יקנעם. בקיץ 1937, במסגרת משא ומתן בין היורשים והנושים של המשפחה, נרכשו 4,000 דונם אדמות "ח'רייבה" תמורת 87,000 לא"י.

בני משפחת ח'ורי חיים היום בישראל, בלבנון, ורבים מהם היגרו לאמריקה.

רחוב חורי (כורי) בחיפה קרוי על שמה של משפחת ח'ורי.

<gallery>
PikiWiki Israel 10197 relief of batlle of haifa in the independence war.jpg|שלט המאזכר את בית חורי בקרב על חיפה
בית חורי שלט.jpg|שלט המתאר את בית חורי על רקע מגדל הנביאים שנבנה על חורבותיו
</gallery>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערבים נוצרים ישראלים
ח'ורי
ח'ורי
קטגוריה:חיפה: היסטוריה
קאלאמוס

קו הרקיע של האי
קאלאמוס (ביוונית: Κάλαμος) הוא אי הררי מבין האיים היוניים בים האיוני. האי נודע בעת העתיקה בשם קארנוס (ביוונית: Καρνος). באי מתגוררים 454 תושבים (סקר אוכלוסין משנת 2011). כמו כן באי מתגוררים תיירים רבים.

==גאוגרפיה==
מבחינה מוניציפלית האי מהווה חלק מהעיירה לפקדה (עד שנות ה-70 היה האי חלק מאיתקה).

שטחו של האי 24.964 קמ"ר, ושיאו מתנוסס ברום של 745 מטרים מעל פני הים.

היישוב העיקרי באי הוא עיר הנמל הנקראת על שם האי. הנמל מקושר בשירות מעבורת למיטיקאס. יישוב נוסף באי הוא הכפר אפיסקופי, ובו 60 תושבים. 

כפר נוסף שהיה באי - הכפר קפאלי (בעבר כפר זה נקרא בשם פורטו לאונה בתקופה בה היה האי חלק מהרפובליקה של ונציה), ננטש בשנת 1953 בעקבות רעידת אדמה אשר עצרה את מימי מעיין הכפר.

==אוכלוסיית האי==
{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"11
|- bgcolor="#efefef"
! שנה !! אוכלוסין !! שינוי
|-
| 1981 || 454 || - 
|-
| 1991 || 465 || +11/+2.42% 
|-
| 2001 || 543 || +78/+16.77% 
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.gtp.gr/LocPage.asp?id=6533 מידע על האי קאלאמוס]

קטגוריה:האיים היוניים
עוגת דבש

פרוסות עוגת דבש לצד תפוח בדבש
עוגת דבש או לעקעך היא עוגה המומתקת באמצעות דבש, והנאכלת באופן מסורתי בראש השנה, בעיקר על ידי יהדות אשכנז.

מנהג אכילת עוגת הדבש התפתח בעקבות המנהג לאכול בראש השנה תפוח בדבש על מנת לסמל שנה מתוקה. מנהג נוסף הוא להגיש עוגה זו בצורה עגולה, בדומה למנהג להגיש חלה עגולה בראש השנה.

מתכונים לעוגות דבש רבים ושונים. בדרך כלל מדובר בעוגה דחוסה, מאורכת, בדומה ל"אינגליש קייק", לעיתים בתוספת אגוזים, שקדים או צימוקים, אך יש גם מתכונים קלי-משקל, המזכירים יותר עוגת ספוג. תוספות מקובלות הן קפה או תה, להדגשת הצבע, ותבלינים שונים, בהם ציפורן, זנגביל או קינמון.

יש המשווים את עוגת הדבש ללחם זנגביל ("ג'ינג'רברד"), המקובל באירופה ובארצות הברית

קיימת השערה, לפיה המסורת היהודית של עוגות דבש ראשיתה במצרים הקדומה, בעוגות שנקראו "בסבוסה".

== ראו גם ==
*המטבח היהודי
*ראש השנה
* עוגת ספוג

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:המטבח האשכנזי
קטגוריה:מאכלי ראש השנה
דבש
קטגוריה:דבש
קטגוריה:המטבח היהודי: קינוחים
גבעות גוג מגוג

מבט לעבר [[קיימברידג' מגבעות גוג מגוג]]
גבעות גוג מגוג (באנגלית: Gog Magog Downs או Gog Magog Hills) או בקיצור "הגוגים" (the Gogs) הם רכס נמוך של גבעות אבני גיר, המשתרע דרומית מזרחית לקיימברידג'.

== היסטוריה==
מחקר ארכאולוגי שבוצע באזור גבעת קופלי (Copley Hill) וצ'רי הינטון (Cherry Hinton) מעיד על התיישבות מתקופת הברזל, אולם ישנה סברה כי הגבעות היו מיושבות כבר בתקופת הברונזה - כפי שעולה מעדויות שהתגלו במעגל וונדלברי (Wandlebury Ring). 

הגבעות מוזכרות לראשונה בשמם הנוכחי, המבוסס על שמות גוג ומגוג מהתנ"ך בצו משנת 1574. ככל הנראה מקור השם בעובדה שהתגלו באזור הגבעות שלדים רבים מקרבות שהתרחשו בו בתקופת הברונזה, הברזל, ובתקופות מאוחרות יותר, וכן חלקי כלי נשק (ראשי חצים) מתקופות אלה.

אימן וילקנס בספרו "במקום בו טרויה עמדה" (Where Troy Once Stood) טוען כי העיר טרויה המוזכרת באיליאדה, עמדה על הגבעות.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.ucl.ac.uk/prehistoric/past/past31.html תגליות ארכאולוגיות שהתגלו בגבעות גוג מגוג]

קטגוריה:אנגליה: היסטוריה
קטגוריה:קיימברידג'שייר
גוג ומגוג
אנ-מן-דור-אנה

אנ-מן-דור-אנה היה מלך מיתולוגי של שומר. הוא היה המלך השביעי בתקופה הטרום-שושלתית. לפי רשימת המלכים השומרית שלט במשך 21,000 שנים. בתקופת שלטונו המרכז השלטוני עובר מלרסה לסיפר.

==פירוש השם==
משמעות שמו היא "ראש הסמכויות של דור-אנ-קי", כשמשמעות הביטוי "דור-אנ-קי" היא "מקום המפגש של גן עדן והארץ" (בתרגום מילולי: "הקשר של למעלה ולמטה")

==ראו גם==
*רשימת המלכים השומרית

קטגוריה:מלכים בשומר
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
אובר-תותו

אובר-תותו (או אוברה תותו) היה מלך מיתולוגי של שומר. שלט מעיר שורופק. לפי רשימת המלכים השומרית היה המלך האחרון לפני המבול. הוא שלט במשך 18,600 שנים.
ב"עלילות גילגמש" "אובר-תותו" מצוין כאביו של "אותנפישתים" מקבילו של נח התנ"כי ובכך אובר-תותו הוא מקבילו של למך בן מתושלח אבי נח.

==ראו גם==
* רשימת המלכים השומרית

{| class="standard" cellpadding="5" cellspacing="0" align="center" style="border: black solid 1px"
|-
| colspan=3 align="center" style="background:Lavender;"|מלכי שומר
|-
| align="center" width="30%"|<small>הקודם:</small><br />אנ-מן-דור-אנה
| align="center" style="background: Gold;" width="40%"|שליט שורופק<br />
| align="center" width="30%"|<small>הבא:</small><br />נגושור
|-
|}

קטגוריה:מלכים בשומר
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
בולו יאנג

יאונג סי (בסינית מפושטת: 杨斯, בסינית מסורתית: 楊斯, בפין-יין: Yáng Sī; ביוטפנג: Yeung4 Si1; ), שנודע בשם הבמה בּוֹלוֹ יאנג (באנגלית: Bolo Yeung), הוא מפתח גוף מקצועי לשעבר ושחקן סרט אמנויות לחימה סיני. יאנג מלוהק בעיקר כנבל, הוא נודע במיוחד בשל הופעתו כבולו ב"הדרקון" וכצ'ונג לי ב"ספורט הדמים" כמו גם בסרטים סיניים רבים.

==ביוגרפיה==
בולו החל את קריירת אמנויות הלחימה שלו בגיל מוקדם בגואנגג'ואו, סין, שם למד תחת מספר מורים לוו-שו. הוא גם למד אקרובטיקה והתחרה בהרמת כוח. בניגוד לדעה הנפוצה, בולו לא היה אלוף בקראטה שוטוקאן, ולמעשה מעולם לא התאמן באמנות לחימה זו.

הוא מופיע בסרט "הדרקון" שם הוא משחק את הנבל הסדיסטי בּוֹלוֹ. במהלך שנות השבעים כיכב בולו בסרטי קונג פו רבים, אולם את פריצת הדרך שלו בהוליווד עשה כשכיכב לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם בסרט "ספורט הדמים". יאנג דיבר מעט אנגלית כשצילם את "ספורט הדמים" ורוב הדיאלוגים בסרט דובבו בתום הצילומים, לאחר מכן הופיע לצד ואן דאם גם בסרט הפעולה "דאבל אימפקט".

=== חייו הפרטיים ===
בולו אב לשלושה ילדים. הוא עדיין מרים משקולות כשעתיים כל יום, ומתאמן דרך קבע בטאי ג'י צ'ואן. הוא יושב ראש Hong Kong Gym Business Association ומנהל קבוצת פיתוח הגוף הבינלאומית של טאיפיי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090206013433/http://firstuniversal.net/bolobio.htm ביוגרפיה של בולו יאנג]

קטגוריה:ילידי 1946
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סינים
קטגוריה:אמני לחימה סינים
קטגוריה:אמני קונג פו
בית דין של כהנים

בית דין של כהנים (וכן:בית דין של הכהנים, ובקיצור: בדש"כ) הוא מוסד אשר מוזכר בספרות חז"ל ככזה שפעל בתקופת בית שני. בהרכב בית הדין ישבו עשרים ושלושה כהנים זקנים אשר פיקחו על פעולתו היום-יומית של בית המקדש, בדיקת ייחוסם של הכהנים, ושמירה על קדושת כלי השרת שבמקדש.

בית דין זה פעל כשלוחי הסנהדרין וישב בחלק העזרה שבבית המקדש, באחורי בית הכפורת.

==המקורות בתורה==
תפקידם של הכהנים כאנשי הוראה מופיע כבר בתנ"ך בכמה גוונים, ובמיוחד בספרות הכהנית - ספר ויקרא וספר יחזקאל. קיומן של ערכאות כוהניות מופיע במקורות חז"ל וכן בספרות חיצונית. המקור החז"לי הראשון לרעיון זה מופיע בספרי במדרש על הפסוק: 

הספרי דורש את המילים ולמבית לפרכת ואומר כך: .

==סמכויות ופעולות בית הדין==
על פי ספרות חז"ל, בית הדין של הכהנים כלל בתוכו רק כהנים מיוחסים מזרע אהרן, ובכך היה נבדל מהסנהדרין שכללה גם שאינם כהנים. מהמשנה עולה כי לבית דין זה היה סמכות לדון דיני נפשות. לדעתו של רבנו חננאל, בית הדין היה קובע את משמרות הכהנים. כמו כן, בית הדין פיקח על עבודת המקדש וייתכן שגם על שמישות כלי השרת

עניין נוסף המופיע במשנה מפורשת במסכת כתובות הוא בדבר הקפדה שהנהיג בית דין זה כך שבכתובה של בת כהן בתולה הנישאת, יהיה כתוב סכום של ארבע מאות זוז ולא מאתיים בלבד, כפי שתיקנו חכמים לשאינן בנות כהן.
 
ייתכן ובית הדין של הכהנים עסק אף בקבלת עדים לקידוש החודש כפי שעולה מהמשנה במסכת ראש השנה: .

נראה שביום הכיפורים נטל לעצמו בית הדין תפקידים מיוחדים - הקפדה על היות האיש העתי המשלח את השעיר אל המדבר כהן, ואולי אף אחריות על הכנת הכהן הגדול לעבודת היום.

בית דין של הכהנים היה מפקח גם על עבודתם של הכהנים עצמם. כך למשל, ההלכה היא שאשה שטמאה בטומאת לידה או זיבה, צריכה להביא כסף שיקנו בהם הכהנים קינין של עופות להקרבה, וידעה בבירור שהכהנים יקריבו את הקינין לטהרתם באותו יום שכן בית הדין של הכהנים לא היה מסתלק ממקומו עד שנקנו קרבנות בכל הכסף שהביאו הנשים להקרבה ולטהרה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כהונה
קטגוריה:בית המקדש
אילנה קראוזמן בן-עמוס

אילנה קראוזמן בן-עמוס (נולדה ב- 1949) היא פרופסור אמריטה במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. עוסקת בהיסטוריה חברתית ותרבותית של אנגליה בעת החדשה המוקדמת. 

את התואר הראשון והשני עשתה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג להיסטוריה. את עבודת הדוקטורט שלה כתבה באוניברסיטת סטנפורד. תחומי התעניינותה כוללים משפחה וחברה, קהילה ורשתות חברתיות, עוני ורווחה, חילופי מתנות, יחסים בינאישיים והיסטוריה של הרגשות.

==ספרים שכתבה==
<div style="direction: ltr;">
* Adolescence and Youth in Early Modern England (New Haven and London: Yale University Press, 1994).</div>

<div style="direction: ltr;">
* The Culture of Giving: Informal Support and Gift-Exchange in Early Modern England (Cambridge: Cambridge University Press, 2008, paperback edition, 2010).</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20110929162757/http://cmsprod.bgu.ac.il/humsos/departments/nghistory/staff/academic/Dr+Ilana+Krauzman.htm אילנה קראוזמן בן-עמוס], באתר המחלקה להיסטוריה כללית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
* [http://books.google.com/books?id=22xvYUKOSUwC&printsec=frontcover&dq=The+Culture+of+Giving:+Informal+Support+and+Gift-Exchange+in+Early+Modern+England&hl=en&ei=L2mGTP2-D4WEswbZv_CaBQ&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=1&ved=0CCoQ6AEwAA#v=onepage&q&f=false The Culture of Giving: Informal Support and Gift-Exchange in Early Modern England]

קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: היסטוריה כללית
קטגוריה:היסטוריוניות ישראליות
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1949
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1949
הלי זמורה

הלי זמורה הוא היסטוריון ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

==פעילותו==
זמורה למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1986–1989) וסיים בהצטיינות. את הדוקטורט עשה באוניברסיטת קיימברידג' (1990–1994) בהנחייתו של בוב סקריבנר. נושא הדיסרטציה היה מאבקים אלימים באצולה הגרמנית במאות ה-15 וה-16. בשנת 1994 נבחר זמורה לעמית מחקר לשלוש שנים בקולג' סנט קת'רינ'ס, בקיימברידג'. בשנת 1997 זכה במלגת אלון והצטרף לאוניברסיטת בן-גוריון כמרצה. בשנת 1997 זכה גם במלגת פוסט-דוקטורט לחקר ההיסטוריה האירופית מטעם יד הנדיב (1997–1999). בשנת הלימודים 2005–2006 היה עמית מחקר בקולג' סנט ג'ונס, בקיימברידג', ומאז הוא חבר בקולג'.

==תחומי מחקרו==
תחומי המחקר של זמורה כוללים את גרמניה בעת החדשה המוקדמת, התפתחות המדינה באירופה, האצולה האירופית, וניקולו מקיאוולי.

==פרסומים==
===ספרים שכתב===
* עולמו של מקיאוולי (ירושלים: מאגנס, 2021)
<div style="direction: ltr;">
* State and Nobility in Early Modern Germany: The Knightly Feud in Franconia, 1440-1567 (Cambridge: Cambridge University Press, 1998; repr. 2003).
* Monarchy, Aristocracy, and the State in Europe, 1300-1800 (London: Routledge, 2001).
* The Feud in Early Modern Germany (Cambridge University Press, 2011).
</div>

===ספרים שערך===
* ניקולו מקיאוולי, הנסיך (תל אביב וירושלים: הוצאת דביר והוצאת שלם, 2003).
* ניקולו מקיאוולי, דיונים בעשרת הספרים הראשונים של טיטוס ליוויוס (ירושלים: הוצאת שלם, 2010).

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20090330200150/http://cmsprod.bgu.ac.il/humsos/departments/nghistory/staff/academic/Dr+heli+zmora.htm דף אישי באתר המחלקה להיסטוריה כללית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב]
*

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בן-גוריון בנגב: היסטוריה כללית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
כיכר קטלוניה

פינת כיכר קטלוניה עם פאסז' דה גארסיה
האנדרטה שבלב הכיכר
כיכר קטלוניה או פלאסה דה קטלוניה (בקטלנית: Plaça de Catalunya; ספרדית Plaza de Cataluña) היא כיכר גדולה במרכז ברצלונה. הכיכר נחשבת גם למרכז העיר וגם למקום בו העיר העתיקה (אל ראבאל והרובע הגותי בסיוטט וליה) נפגשת עם בנייה מהמאה ה-19 של האישמפלה.

חלק מן הרחובות הראשיים של העיר עוברים בכיכר קטלוניה: לה ראמבלה, פסץ' דה גראסיה, ראמבלה דה קטלוניה ועוד. גודל הכיכר הוא כ-50 דונם. הכיכר ידועה בעיקר בשל המזרקות והפסלים שבה, קרבתה לאתרים הפופולריים בעיר, ולהקות היונים המתרכזות במרכזה.

סביב הכיכר חנויות רבות, מסעדות, בתי קפה, מלונות ובנקים. בכיכר יש תחנה של הרכבת התחתית של ברצלונה והיא משמשת כמרכז תיירותי חשוב של העיר ברצלונה, כולל תחנות מידע לתיירים ותחנת יציאה לסיורים ואטרקציות תיירות שונות.

==היסטוריה==
לאחר שחומות העיר מימי הביניים נהרסו במאה ה-19, פותחו תוכניות שאפתניות לשטחים הציבוריים בעיר תחת השגחתם של מתכנני ערים ידועים. כיכר קטלוניה תוכננה בשנת 1859, אך לא ניתן אישור רשמי מהממשל עד לתערוכה העולמית של ברצלונה (1888).

הכיכר נפתחה לראשונה בשנת 1902, ועברה שינויים נוספים בשנת 1929 לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שכללו גם בניית תחנת רכבת תחתית במקום. האדריכל פרנסיסקו נבוט היה אחראי לשינויים שנערכו בשנת 1929.

==ראו גם==
* תכנון עירוני של ברצלונה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.360cities.net/image/catalunya-square#272.46,6.49,70.0 מבט תלת־ממדי על הכיכר]
* [http://www.hakolal.co.il/195666/כיכר-קטלוניה מידע על כיכר קטלוניה בעברית]

קטגוריה:ברצלונה: כיכרות ורחובות ראשיים
קטגוריה:התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)
יהודה לייב אמציסלבסקי

יהודה לייב (ליאון) אמציסלבסקי (תר"י, 1850 - י"ז בטבת תרצ"א, 5 בינואר 1931) היה עסקן ופעיל בתנועה הציונית, איש העלייה הראשונה, בעל אדמות בראשון לציון ומנכבדי העיר. אחיו של ד"ר יצחק ד'ארבלה.

==ביוגרפיה==
נולד בפולטבה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה) ליעקב ולציפה לאה, משפחה חרדית מחסידות חב"ד, שהעניקה לילדיה חינוך תורני והשכלה כללית.
אמציסלבסקי סיים את לימודיו כמהנדס רכבות, גשרים ודרכים בפוליטכניקום במינכן. בתום לימודיו שב לרוסיה ועבד כמנהל טכני של שירות הרכבות בתחנות מרכזיות בחרקוב ובערים נוספות. בשנת 1881 נשא לאשה את מלכה (מריה) בת חיים סלובוצקי מהעיר יליזבטגרד.

קשריו הראשונים עם ארץ ישראל התחילו על ידי אחיו, ד"ר יצחק ד'ארבלה. בהמשך נוספו לו קשרים עם ידידים ומכרים שעלו לארץ מדרום רוסיה וייסדו את המושבה ראשון לציון. בשנת 1887 עלה ארצה והשתקע בראשון לציון. הוא רכש בעיר כשלוש מאות דונם אדמה ונטע בה כרמים, ואת ניהולם הפקיד בידי דודנו חיים יעקב קרישבסקי.

בשנת 1892 שב לרוסיה, שם היה פעיל בתנועת חיבת ציון, ואחר כך היה פעיל מרכזי בתנועה הציונית מראשיתה. בקונגרס הציוני הראשון שהתקיים בבזל באוגוסט 1897 השתתף כציר מיליזבטגרד.

במהלך השנים ביקר פעמים אחדות בארץ. בשנת 1911 שב ארצה לצמיתות, היה מאזרחיה הנכבדים של ראשון לציון ופעיל בחייה הציבוריים והחברתיים. מפעם לפעם פרסם מאמרים בעיתונות, שבהם הביע את השקפתו הציונית. תרם חלקת אדמה לבניין בית הכנסת של חסידות חב"ד בראשון לציון.

בי' באלול תרע"ו (1916), בתקופת מלחמת העולם הראשונה, נפטרה אשתו בירושלים. בתחילת הכיבוש הבריטי קשר קשרי ידידות עם הגנרל אלנבי ואנשי מטהו. בתקופת המנדט הבריטי רכש ידידים בריטים רבים וקשר אותם למפעל הציוני.

נפטר בראשון לציון. ארבע בנותיו הן: שרה ראשוני מראשון לציון, אלכסנדריה, ויקטוריה ואנה שהתגוררו בחו"ל.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160303170910/http://via.lib.harvard.edu/via/deliver/deepLinkItem?recordId=olvwork455933&componentId=FHCL:3221929 דיוקנו], באוסף הארכיון הציוני באתר ספריית אוניברסיטת הרווארד
* 

קטגוריה:ראשוני הציונות
קטגוריה:חובבי ציון
קטגוריה:משתתפי הקונגרס הציוני העולמי הראשון
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:משפחת קרישבסקי
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות גני אסתר בראשון לציון
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1850
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1931
התאחדות הכדורסל הרוסית

סמל ההתאחדות בשנים 1991–2016 
התאחדות הכדורסל הרוסית (ברוסית: РФБ, Российская федерация баскетбола) היא ארגון הספורט הבכיר ברוסיה האחראי לניהול הכדורסל הרוסי ונבחרת רוסיה בכדורסל. ההתאחדות הוקמה ב-12 בנובמבר 1991.

==היסטוריה==
הכדורסל הרוסי יצא לדרך בתחילת המאה ה-20, עם הגעתו של העשיר האמריקני ג'יימס סטוקס, ששניים מבניו נהרגו בקווקז. הוא הקים לזכרם אגודת ספורט לנוער בסנקט פטרבורג, שנקראה בשם מאיאק. אגודת הספורט מאיאק התחילה לשחק כדורסל ב-1902. בשנת 1906 אגודת הספורט מאיאק ארגנה לראשונה קבוצת כדורסל והייתה זו קבוצת הכדורסל התקנית הראשונה באימפריה הרוסית. ב-1909 כבר התקיימו שישה מועדוני כדורסל ברוסיה שהתמודדו יחדיו בגביע אגודת "מאיאק" שהיה טורניר הכדורסל הראשון ברוסיה. קבוצת "לילוביך" תחת הנהגת סטפן ואסילייב מאגודת "מאיאק" היא שזכתה בגביע מאיאק. ב-1910 מאיאק הפכה לאגודת "בוגאטיר" - אגודת הספורט הגדולה ביותר ברוסיה שעסקה בזמנו גם בחקר המדע. בשנים 1913–1916 הכדורסל ברוסיה התחיל להתמקצע ולהפוך למקצועני יותר ואולם האליפות המקצוענית הראשונה נערכה לאחר פרוץ המהפכה.

וכך, אליפות ברית המועצות בכדורסל יצאה לדרך ב-1934 והייתה למעשה האליפות המקצוענית הראשונה בכדורסל בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר. ב-1991 ירשה את האליפות הסובייטית "אליפות חבר העמים" וב-1992 הוקמה ליגת העל הרוסית בכדורסל אשר פורקה בשנת 2010 לאחר שבמאי אותה שנה פרצה שערוריית שחיתות רצינית בדרגים הגבוהים של ההתאחדות שכונתה בשם "בסקטגייט", כשבמסגרתה התגלו אי-סדרים בשיפוט המשחקים. כתוצאה מגילוי הפרשה מועדונים גדולים דרשו לפרק את הליגה העליונה. ב-15 ביוני 2010, תשע ממשתתפות ליגת העל הרוסית התאספו והחליטו לפרק את הליגה ולהקים ליגה אחרת במקומה: ליגת הכדורסל המקצוענית של רוסיה, שכעבור זמן פורקה אף היא ואת מקומה כליגה בכירה תפסה ליגת VTB.

עקב כישלון נבחרת רוסיה בכדורסל נשים, ביורובאסקט 2013, הגיש יו"ר ההתאחדות את התפטרותו ובמקומו מונתה יוליה אניקייבה לממלאת מקום והיא הובילה מהלך לפיטורי בכירים רבים שמונו על ידי היו"ר הקודם, קרסננקוב.

ביולי 2015, פיב"א החליטה להשעות את האיגוד הרוסי מכל פעילות בעקבות אי סדרים וחשד לשחיתות ובעקבות כך ירדה למעשה נבחרת הקדטים הרוסית לדרג השני ביבשת מבלי בכלל להשתתף באליפות אירופה. בסופו של דבר פיב"א התרצתה אחרי שמשלחת רוסית הגיעה לשיחות עם הארגון העולמי והשיבה את הנבחרות לפעילות.

באוגוסט 2015 נערכו בחירות פנימיות לבחירת יו"ר חדש לאיגוד ואנדריי קירילנקו נבחר ליו"ר הפדרציה הרוסית בכדורסל והוביל מהלך מיתוג מחדש של ההתאחדות לרבות עיצוב סמל חדש ותמיכה בקבוצות הנוער וקידום טורנירי כדורסל רחוב. בקיץ 2017 קירילנקו הצהיר כי ההתאחדות הצליחה לצאת מהגרעון התקציבי שהייתה נתונה בו מאז 2015.

==ראשי ההתאחדות==
{| class="wikitable" border="1"
! שם
! שנים בתפקיד
|-
| פיוטר מורוזוב
| 1991–1994
|-
| אלכסנדר גומלסקי
| 1991–1992
|-
| סרגיי בלוב
| 1995–1998
|-
| ואלרי קוזין
| 1999–2003
|-
| סרגיי צ'רנוב
| 2003–2010
|-
| אלכסנדר קרסננקוב
| 2010–2013
|-
| יוליה אניקייבה
| 2013–2015
|-
| אנדריי קירילנקו
| 2015– 
|}

==ראו גם==
*התאחדות כדורסל המכללות (רוסיה)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוסיה: ארגוני ספורט
קטגוריה:רוסיה: כדורסל
קטגוריה:התאחדויות כדורסל
אמנון הורביץ

אמנון הורביץ (26 ביולי 1887 – 2 ביולי 1966) היה בכור בני הביל"ויים בגדרה; אגרונום, מומחה לחקלאות ועיתונאי, בעיקר בתחום החקלאות והאגרונומיה. חוקר דברי ימי ביל"ו וגדרה.

==קורות חיים==
נולד לצבי הורביץ, מראשוני הבילויים בגדרה, וללאה, בתו של יהושע דב בנינסון. מאחר שבגדרה עוד לא היו בתי מגורים, הוא נולד במושבה ראשון לציון הסמוכה. למד ב"חדר" של המושבה אצל ותיקי המחנכים, ובהם יוסף ויתקין ויוסף מנחם אשבל. למד בבית הספר למלאכה של חברת כי"ח בירושלים והיה מבאי ביתו של המורה מרדכי אזרחי-קרישבסקי, שלימים היה לחותנו. לאחר מכן למד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל.

בשנת 1909 התנחל הורביץ על שטח בן מאה דונם מאדמת "גאולה", שהיה השטח הראשון שנוסף על אדמת גדרה. באותה תקופה התמחה בחקלאות ובאגרונומיה. השתתף במסעות במטעי השקדים בארץ לחקירת גורמי נגע הקפנודיס (Capnodis) שתקף את עצי השקדים, ויחד עם האגרונום עמרם חזנוב גילה את החיפושיות שהיו מקור הנגע.

בין השנים 1912–1927 התגורר במצרים, שם חכר אחוזה גדולה והתמחה בענפי החקלאות המצריים: כותנה, קני סוכר ועצי תמר. כמו כן עסק בניסיונות גידול בננות ובזיבולים שונים מטעם החברה הממלכתית לחקלאות במצרים.

ב-1927 עזב הורביץ את מצרים לצמיתות והתקבל לעבודה בשירות מחלקת ההדרכה שליד תחנת הניסיונות של ההנהלה הציונית כמדריך נודד בהתיישבות החדשה שבעמק יזרעאל. ב-1928 התקבל למנהל המשרד היפואי של חברת "ניטראם" מיסודו של סר אלפרד מונד (הלורד מלצ'ט). בתפקידו זה כתב את הספרות השימושית והמדעית על החומרים הכימיים החקלאיים, שפורסמה בחוברות שהוציאה החברה, וכן במאמרים בכתבי עת שונים, כמו "בוסתנאי" ו"הדר", ואף בעיתונים ערביים. בשנת תר"ץ (1930) הופיע ספרו על "גידול הבננים בארץ ישראל".

פרסם בעיתונות העברית והישראלית ("הפועל הצעיר", "הבוקר", "דבר", "הארץ" ועוד) רשימות וסיפורים מחיי גדרה ומתקופת שהותו במצרים.

לאחר קום המדינה ועד מותו התמסר הורביץ לחקירת דברי ימי ביל"ו וגדרה, וכתב את "ספר גדרה" המכיל מספר כרכים.

אמנון הורביץ נפטר בקיץ 1966, בן 79 במותו. נטמן בבית העלמין בגדרה.

==משפחתו==
בתקופת מגוריו במצרים היה הורביץ שב מדי פעם לביקורים קצרים בארץ ישראל. באחד מביקוריו בארץ, בשנת 1921, נשא לאישה את רבקה, בתו של מרדכי אזרחי-קרישבסקי. הוא שב איתה למצרים, שם שהו כחמש שנים. למרות הסביבה הערבית חונכו ילדיו באווירה עברית.

ילדיו: יעקב-אורי הורביץ, והפסנתרנית תמירה אריה מתל אביב.

==קישורים חיצוניים==
* 
* , 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:בוגרי בית ספר אליאנס (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:תנועת ביל"ו
קטגוריה:עיתונאים כותבי עברית
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:חוקרי ארץ ישראל
קטגוריה:משפחת בנינסון
קטגוריה:משפחת קרישבסקי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:אישים הקבורים בגדרה
רולנדס פקסס

רולנדס פקסס
רולנדס פקסס (בליטאית: Rolandas Paksas; נולד ב-10 ביוני 1956) היה נשיא ליטא בשנים 2003–2004.

== ביוגרפיה ==
פקסס נולד ב-10 ביוני 1956 בטלז לפליקסס ואלנה. פקסס קיבל תואר בהנדסה אזרחית בשנת 1979. בשנת 1984, הוא סיים את האקדמיה לתעופה אזרחית בלנינגרד. במהלך תקופה זו, הוא התחרה בתחרויות אווירובטיקה, השתתף הן בקבוצות סובייטיות והן בקבוצות ליטאיות וזכה במספר אליפויות. לאחר קריסת ברית המועצות, פקסס הקים חברת בנייה, רסטקו. בשנת 1997, הוא נבחר למועצת העיר וילנה עבור איגוד המולדת המרכז-ימין והפך לראש העיר. במאי 1999 מונה פקסס לראש הממשלה, אך התפטר חמישה חודשים לאחר מכן לאחר מחלוקת בנוגע להפרטה. פקסס הצטרף לאיחוד הליברלי של ליטא (LLS) בשנת 2000. ה-LLS זכה בבחירות 2000, ופקסס הפך שוב לראש הממשלה, אך הוא עזב תוך שבעה חודשים לאחר מחלוקת נוספת על רפורמות כלכליות. בשנת 2002, פקסס הקים את המפלגה הליברלית דמוקרטית, והתמודד על הנשיאות. הוא ניצח בריצה מול ולדאס אדמקוס המכהן בינואר 2003 והושבע כנשיא ליטא. בשנת 2004 התברר כי הוא העניק אזרחות לתורם קמפיין גדול, מה שהוביל להדחתו מתפקידו באפריל 2004. הוא היה ראש המדינה האירופי הראשון שהודח. פקסס נבחר ל ב-2009, בעודו מוביל את מפלגתו, שנקראה כעת סדר וצדק (TT). ההדחה שלו מהפרלמנט לכל החיים נקבע כצעד לא פרופורציונלי על ידי בית הדין האירופי לזכויות אדם בשנת 2011. בשנת 2018 הוגש התיקון שאיפשר לפקסס להתמודד על מושב בפרלמנט, אולם הוא לא מורשה להתמודד לנשיאות או להיות יושב ראש הפרלמנט. הוא נחשב לנשיא ליטא הגרוע ביותר בהיסטוריה המודרנית.

לפקסס אישה ושני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.ldp.lt/ Homepage of Order and Justice]
</div>

קטגוריה:נשיאי ליטא
קטגוריה:ראשי ממשלת ליטא
קטגוריה:טלז: אישים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של פולין
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1956
גיטה דוניה-ויצמן

המנהלת גיטה דוניה-ויצמן (ראשונה מימין) ולצדה סגנהּ [[אריה פרידמן-לבוב בשעת מבחן לתלמידות במכון למוזיקה בחיפה]]
גיטה דוּניֶה-ויצמן (18 ביולי 1887 – 26 במאי 1975) הייתה מוזיקאית, פסנתרנית ומורה למוזיקה ישראלית. אחותו של חיים ויצמן.

==ביוגרפיה==
נולדה בעיירה מוטול שברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית, לעוזר ולרחל לאה (בת מיכאל צ'מרינסקי) ויצמן. כמו אחד עשר אחיה ואחיותיה, קיבלה חינוך מסורתי וכללי. כשהייתה בת 7 החלה ללמוד בעצמה פסנתר בעידודה של אמה, בבית הכומר המקומי, שהחזיק בפסנתר היחיד בכל העיירה. אחר כך עברה המשפחה לפינסק שם המשיכה בלימודיה באופן מסודר. ובהמשך רכשה השכלה מוזיקלית בוורשה ובקייב.

בשנת 1907 עלתה לראשונה לארץ ישראל וגרה בחיפה במשך שנתיים, אחר כך נסעה ללמוד בברלין. את בעלה לעתיד, טוביה דוניה, פגשה בעת קונצרט בבזל, כעבור שנה (1918) נישאו, ועברו לגור במושבה הגרמנית בחיפה. ב-1922 היו ממייסדי שכונת הדר הכרמל.

בדצמבר 1924 ייסדה בחיפה, יחד עם הזמר והמורה לזמרה אריה פרידמן-לבוב, המורה לפסנתר רחל קרוגליאקוב והמורֶה לכינור א' קליין את בית הספר למוזיקה (שהפך בשנת 1934 ל"מכון למוזיקה").

ויצמן חינכה דור שלם של מוזיקאים ופסנתרנים. בין תלמידיה: הכנרים צבי צייטלין ועברי גיטליס, והפסנתרנים דוד בר-אילן, יהלי וגמן ועמי אלוני.

מלבד בבית הספר בחיפה, ויצמן לימדה גם בקונסרבטוריון שולמית בתל אביב.

==הנצחתה==
בית העלמין היהודי חוף הכרמל]]
עוד לפני מותה נקרא בית הספר למוזיקה בחיפה על שמה "קונסרבטוריון דוניה ויצמן".

==חיים אישיים==
לויצמן היו אחד עשר אחים, ביניהם חיים ויצמן, לימים נשיא המדינה הראשון. בשנת 1912 נישאה ויצמן למהנדס טוביה דוניה והם חיו יחדיו עד מותו של דוניה במהלך המרד הערבי הגדול בשנת 1938. לזוג נולדו שתי בנות: רינה אלרד ומיכל ברנר, אשתו של מילה ברנר ואמו של השחיין ואיש העסקים דן ברנר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:פסנתרניות ישראליות
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מורות למוזיקה בישראל
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
גיטה
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1887
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1975
פלאסה ד'אספניה

פלאסה דה אספניה כפי שניתן לראות אותה בלילה מ[[פלאו נסיונל]]
הפסל שבמרכז פלאסה דה אספניה
הפלאסה דה אספניה או פלאסה ד'אספניה (בספרדית Plaza de España; בקטלאנית: Plaça d'Espanya) היא אחת הכיכרות החשובות ביותר בברצלונה שבספרד. הכיכר נבנתה לכבוד התערוכה העולמית של ברצלונה (1929), שנערכה לרגלי המונז'ואיק ברובע הסנטס-מונז'ואיק.

הכיכר היא אחת הכיכרות הגדולות של העיר, ומהווה צומת לשני רחובות ראשיים: גראן ויה דה לס קורטס קטלאנס ושדרת פארה-לל, ומספר רחובות קטנים. המזרקה בלב הכיכר, ליד הפסל, תוכננה על ידי ג'וזף מאריה חוחול, שעבד יחד עם אנטוני גאודי. הכיכר מובילה לפלאו נסיונל, שמשמש כמשכנו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית ועוברת דרך מזרקת הקסם.
מסביב לכיכר ישנם:
* 2 מגדלים ונציאניים - המגדלים מתנשאים לגובה של 47 מטר ומובילים את הדרך לפלאו נסיונל דרך אבנגודה דה לה ריינה מריה כריסטינה, שדרה שמשמשת בעיקר לאירוח ירידים.
* פארק ז'ואן מירו - הנקרא על שמו של הצייר ז'ואן מירו, שאת פסלו "דונה אי אוסל" (Dona i Ocell), ופירושה אישה וציפור, המתנשא לגובה 22 מטר ניתן לראות מאחת הפינות בכיכר.
* ארנאס דה ברצלונה (שנקראה בעבר פלאסה דה טורוס) - זירת מלחמות שוורים שנבנתה בשנת 1900 בסגנון אדריכלי מורי. בעקבות הוצאת מלחמות השוורים אל מחוץ לחוק במחוז קטלוניה, מופע מלחמות השוורים האחרון שנערך בה היה ב-25 בספטמבר 2011. מאז הפכה הזירה למרכז קניות מפואר. על גג הארנאס ניתן לתצפת על העיר.

הכיכר משמשת כתחנה ראשית לאוטובוסים, למטרו של ברצלונה ולרכבת ה-RENFE, כמו כן מן הכיכר יוצאת הרכבת להר המונסרט.

==ראו גם==
* תכנון עירוני של ברצלונה

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.arenasdebarcelona.com/ Arenas De Barcelona]
* [https://web.archive.org/web/20100921214922/http://www.aviewoncities.com/barcelona/placadespanya.htm Plaça d'Espanya]

קטגוריה:ברצלונה: כיכרות ורחובות ראשיים
קטגוריה:התערוכה העולמית של ברצלונה (1929)
התנגשות הטיטאנים (סרט, 2010)

התנגשות הטיטאנים (באנגלית: Clash of the Titans) הוא סרט פעולה ופנטזיה אמריקאי משנת 2010, בבימויו של לואי לטריה ובכיכובם של סאם וורת'ינגטון וג'מה ארטרטון. הסרט מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 1981. במהלך הפקת הסרט הוחלט להמיר את סוג הסרט לגרסת "3D". לסרט יצא סרט המשך בשם "זעם הטיטאנים" באביב 2012.

==עלילה==
עלילת הסרט מתבססת באופן חופשי על המיתולוגיה היוונית ומציגה דמויות מיתולוגיות, בהן האלים זאוס והאדס, הגיבור פרסאוס ויצורי פלא כמו פגאסוס ומדוזה.

בסצנת הפתיחה נראה דייג בשם ספירוס המוצא ארון קבורה שבו טמונים ילד חי, פרסאוס, ואישה מתה, דאנאה. הוא מחליט לגדל את הילד. בבגרותו פרסאוס ומשפחתו עדים להריסת פסלו של זאוס על ידי חיילים מארגוס הקוראים מלחמה נגד האלים. האל האדס מופיע ומשמיד את כל הנוכחים מלבד פרסאוס שנלקח מאוחר יותר לארגוס. שם מתנהל דיון בין המלכה לבתה על המלחמה כנגד האלים שבעיצומה המלכה מתחצפת כלפי האלים. האדס מופיע שנית ומודיע שעקב התחצפותה של המלכה, הוא יהרוס את העיר אם לא תוקרב בתה תוך עשרה ימים לקראקן. בנוסף הוא חושף שפרסאוס הוא בן אלים. בעקבות זאת פרסאוס נשלח עם קבוצת חיילים למכשפות הסטייג'ין כדי שהן תוכלנה לגלות לו איך להביס את הקראקן. בדרך זאוס מציע לבנו מקלט על ידי הפיכתו לאל, אך הוא מסרב. כשהוא מגיע למכשפות הן אומרות לו שכדי להרוג את הקראקן צריך לערוף את ראשה של מדוזה. כמו כן הן אומרות לו שבמהלך המלחמה הוא ייהרג. כשהאדס שחרר את הקראקן הוא חשף את מזימתו להפלת זאוס שבעבר כלא אותו בשאול. לבסוף פרסאוס מנצח את הקראקן ומגלה את האדס בחזרה לשאול.

==שחקנים==
* סאם וורת'ינגטון - פרסאוס
* ליאם ניסן - זאוס
* רייף פיינס - האדס
* ג'מה ארטרטון - איו
* אלכסה דבלוס - אנדרומדה
* מאדס מיקלסן - דראקו
* ג'ייסון פלמינג - אקרסיאס
* ניקולס הואלט - יוסיביוס
* האנס מאתסון - איקסס
* ליאם קנינגהם - סולון
* דני יוסטון - פוסידון
* וינסנט רייגן - קאפוס
* איזבלה מיקו - אתנה
* טאמר האסון - ארס
* לוק אוונס - אפולו
* קאיה סקודלריו - פשט
* נטלי קוקס - ארטמיס
* נינה יאנג - הרה
* אג'ינס דיין - אפרודיטה
* פול קינמן - הפיסטוס
* אלכסנדר סידינג - הרמס
* שרלוט קורמר - דמטר
* אוטו פארנט - פרסאוס הצעיר
* ג'יין מארץ' - הסטיה
* נטליה וודיאנובה- מדוזה
* רורי מק'קאן - בלו

==הפקה==
הפארק הלאומי טיידה
הסרט צולם בכמה מיקומים, כולל בפארק הלאומי טיידה בספרד.
==הכנסות==
בשבוע הראשון הסרט הכניס כ-61 מיליון דולר תוך כדי עקיפת הסרט "הדרקון הראשון שלי". בנוסף הסרט שמר על מקומו עוד שבוע נוסף ואף הביס את הסרט "דייט לילי". נכון ל-30 במרץ 2015 הסרט הכניס בארצות הברית כ-163,214,888 דולר וכ-330,000,105 דולר מחוץ לארצות הברית. נכון ל-ספטמבר 2010, הסרט היה השביעי המכניס ביותר ב-2010.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי תלת-ממד
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית בקולנוע
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
איש הנצח (סדרת טלוויזיה)

איש הנצח (באנגלית Highlander: The Series) היא סדרת טלוויזיה קנדית-צרפתית מסוגת פעולה/פנטזיה ומדע בדיוני שמבוססת על סרט משנת 1986 באותו השם. היא המשך לסרט הראשון עם מספר שינויים: קונור מקלאוד (כריסטופר למברט) לא באמת מקבל את הפרס למרות שהוא עדיין בן אלמוות ונותן ליורש שלו, דאנקן מקלאוד (אדריאן פול), את מקומו. 

בישראל הסדרה שודרה בערוץ 2 ולאחר מכן ב-AXN בשידורים חוזרים.

==עלילה==
כמו בסרט, הסדרה מלווה את איש הנצח, שתמצית חייו מוצגת בפתיח הסדרה; איש הנצח הוא דאנקן מקלאוד אשר נולד בשנת 1592 ברמות סקוטלנד כבן-אלמוות. ב-400 השנים הבאות לאחר מכן היה דאנקן לוחם, מאהב ונווד שנאלץ להילחם עם בני-אלמוות אחרים על הזכות להמשיך ולחיות. בקרבות אלה על חייהם המנצח לוקח את ראשו של יריבו ויחד אתו, את כוחו. קורותיהם של בני האלמוות מתועדים בידי אגודה של בני אנוש שנקראת "Watchers", שעוקבת אחרי בני האלמוות השונים בעולם.

=== עונה ראשונה ===

==== פרולוג ====
הפרק הראשון של העונה משמש כפרולוג ומציג חלק מהדמויות הקבועות שילוו את המשך העונה, דאנקן (אדריאן פול) הוא בן אלמוות, אחד מני רבים, המנסה לחיות חיים נורמליים עם חברתו הצרפתייה טסה נואל (אלכסנדרה ואנדרנוט) יחד איתה הוא מנהל חנות עתיקות, המצויה במבנה תעשייתי בו השניים מתגוררים.

באחד הלילות פורץ אל החנות נער מתבגר, המתפרנס ממעשי גנבה מזדמנים, בשם ריצ'י ריאן (סטן קירש). דאנקן, החש בנוכחות בן אלמוות אחר, מגיע לזירת הפשע ומאתגר את ריצ'י לקרב. בעוד טסה מפצירה בו להניח לנער מגיח לפתע סלאן קווינס ומאתגר את דאנקן לקרב, ולאחריו מופיע קונור מקלאוד (כריסטופר למברט), בן שבטו מורו וחברו הוותיק של דאנקן. שני בני האלמוות האחרונים מנהלים קרב קצר במהלכו ריצ'י בורח וסלאן נמלט מהזירה למשמע סירנות המשטרה.

לאחר כמה ימים נתפס ריצ'י ודאנקן מגיע לבקרו בתחנת המשטרה. דאנקן מציע לריצ'י שלא יסגירו למשטרה וזאת בתנאי שלא יספר על מה שאירע בליל הפריצה לחנות העתיקות.

קונור ודאנקן מתאמנים, נהנים זה מחברתו של זה ורבים על הזכות להרוג את סלאן, אך האידיליה נשברת כאשר קונור גוער בדאנקן ולמורת רוחו מפציר בו לחזור אל "המשחק", כינוי לתחרות בה הורגים בני האלמוות אחד את השני על ידי עריפת ראשם ועל ידי כך נהנים מכוחם. המנצח בתחרות, בן האלמוות האחרון, יזכה בכוחות של כל בני האלמוות האחרים ובכך יהיה בעל כוח אדיר לחולל שינוי בעולם, לטובה או לרעה. טסה, שהייתה מודעת עד כה להיותו של דאנקן בן אלמוות תוהה על קנקנו של קונור וכועסת שהשניים מנסים להסתיר ממנה את "המשחק", אודותיו דאנקן שמר בסוד עד לאותו שלב.

סלאן פורץ שוב לחנות העתיקות וכובל את טסה על מנת להתגרות בדאנקן. לאחר האירוע הטראומטי מביעה טסה את רצונה לעזוב את החנות ולעבור לגור בפריז. עקב החשש ההולך וגובר לגורלה מציעה לה דאנקן להיפרד לאחר שנים-עשר שנים של זוגיות וטסה מתנגדת. לאחר הקרב מול סלאן, טסה ודאנקן מתפייסים ומחליטים להישאר יחד, וקונור עוזב.

==== המשך העונה ====
בהמשך העונה, ריצ'י נעזר בדאנקן במספר הזדמנויות, ואף עובר להתגורר עימו ועם טסה. מוטיב חוזר המניע את העלילה הוא היכנסותם של רי'צי וטסה לצרות והצלתם על ידי דאנקן. את העלילה מלווים פלשבקים של דאנקן אל עברו, וזאת בהשראת דמויות מעברו שהוא פוגש בהווה, ובהשראת סיטואציות בהווה. 

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה צרפתיות
קטגוריה:סדרות פעולה קנדיות
קטגוריה:סדרות פנטזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על סרטים
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בפריז
da:Highlander
מרחביה (ירושלים)

שכונת מרחביה היא שכונת מגורים קטנה במרכז ירושלים החדשה, שנוסדה בידי מספר אישים יהודים בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-20. השכונה<ref></ref> גובלת בשכונות קריית שמואל, טלביה וקטמון הישנה, והיא בנויה סביב הרחובות איתמר בן אב"י, הנשיא, הגדוד העברי, מבוא יורם ומבוא הרכבי.

הקרקע שעליה נבנתה השכונה נרכשה בעסקה סיבובית מאת המסדר הנוצרי הישועי בירושלים. כמתווכים בין בעלי הקרקע הנוצרים לבין הרוכשים היהודים שימשו הסוחרים הערבים ג'וזף פסקל אלבינה וחאטשה קאנקאשיאן. בין הרוכשים היהודים בלט בעיקר הסוחר הירושלמי ראובן זילברשטיין, שלאחר רכישת הקרקע חילק את השטח למגרשים ומכר אותם לאישים ולמשפחות שונות. בין בוני הבתים הראשונים בשכונה נמנו עמינדב קרלין, זאב זילברשטיין וולטר כץ, ומעט מאוחר יותר גם בנה את ביתו בשכונה גם ראובן זילברשטיין עצמו, ברח' הפלמ"ח של ימינו.

במהלך מלחמת העצמאות נקלעה שכונת מרחביה לקו האש, ומשך תקופה ארוכה הומטרה על בתי השכונה אש מכיוון העמדות הערביות בשכונת קטמון, סביב מנזר סן סימון.

לאחר מלחמת העצמאות הפכה מרחביה לחלק מגוש השכונות היהודיות המרכיבות את לִבה של ירושלים המערבית, בהן רחביה, טלביה, קטמון וקריית שמואל. בתוך כך הלכה ואיבדה מרחביה את אופייה הייחודי, ועל פי רוב היא נחשבת כיום לחלק אינטגרלי משכונת קריית שמואל.

== ראו גם ==
* קריית שמואל (ירושלים)

== לקריאה נוספת ==
* ראובן גפני, בין הפילבוקס לבית הנשיא: סיפורן של קריית שמואל ושכונת מרחביה, ירושלים: תש"ע.

== הערות שוליים ==

מרחביה
Journal d'Analyse Mathématique

Journal d'Analyse Mathématique (מצרפתית: כתב העת לאנליזה מתמטית) הוא כתב עת מדעי מתמטי בהוצאת האוניברסיטה העברית העוסק בתחומי האנליזה מתמטית. זהו כתב העת המתמטי הוותיק בישראל, והוא הוקם על ידי פרופסור בנימין אמירה בשנת 1951. נכון לשנת 2010 יצאו כ-110 גליונות של כתב העת.

עורך כתב העת הוא פרופסור יונתן ברויאר. מרבית המאמרים בכתב העת נכתבים באנגלית אולם חלקם כתובים בשפה הצרפתית.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://web.archive.org/web/20121004000522/http://www.springerlink.com/content/0021-7670/ גישה און ליין] לכתב העת
* 
* 

קטגוריה:כתבי עת מתמטיים
קטגוריה:האוניברסיטה העברית בירושלים: כתבי עת
ביל ברייסון

ויליאם מקגווייר "ביל" ברייסון (אנגלית: William McGuire "Bill" Bryson; נולד ב-8 בדצמבר 1951) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי, שחי את רוב חייו בבריטניה. מחברם של ספרים רבי-מכר בנושאים מגוונים כמו השפה האנגלית, טיולים, שייקספיר, מדע פופולרי וההיסטוריה של העולם והאנושות. ספריו זכו להצלחה רבה והם מתובלים בהומור ובאנקדוטות.

== ביוגרפיה ==
ברייסון נולד בדה מוין באיווה, בנם של אגנס מרי וביל האב, עיתונאי ספורט. הוא למד באוניברסיטת דרייק (Drake University) באיווה אולם הפסיק את לימודיו בשנת 1972 והחליט לצאת לטיול תרמילאים באירופה. בשנת 1973 הגיע לבריטניה, שם מצא עבודה בבית חולים פסיכיאטרי. הוא פגש שם את אשתו לעתיד, אחות בשם סינתיה. בשנת 1975 חזרו לארצות הברית כדי שברייסון יסיים את לימודיו. בשנת 1977 התיישב הזוג בצפון יורקשייר שבאנגליה, שם פעל ברייסון עד לשנת 1995, שבה עבר לעיר הנובר שבניו המפשייר. 

ברייסון אב לארבעה ילדים.

== ספריו ==

* רשימות מארץ גדולה, 2001
* רשימות מאי קטן, 2005
* שייקספיר - העולם כבמה, 2008
* ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכול, 2017
* הגוף, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2021

==ראו גם==
* ההיסטוריה הקצרה של כמעט הכל

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרייק
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:מחברי ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לסטר
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
צבי ציגלר

צבי ציגלר הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון, נשיא לשעבר של האיגוד הישראלי למתמטיקה, וכיום משמש יו"ר הוועדה הבין-סנאטית של האוניברסיטאות. תחום מחקרו העיקרי הוא תורת הקירובים.

ציגלר סיים את בית הספר הריאלי העברי בחיפה בשנת 1956 ואת הדוקטורט בשנת 1965 באוניברסיטת סטנפורד. הוא שימש בטכניון במגוון תפקידים בהם דיקן הפקולטה למתמטיקה, משנת 1979 ודיקן בית הספר ללימודי מוסמכים.

בשנת 1995 פסק בית המשפט העליון בהרכב בן חמישה שופטים לטובת ציגלר בתביעה אזרחית כנגדו מבנק מזרחי טפחות. ציגלר שימש כערב להלוואה אולם בית המשפט קבע כי הבנק הסתיר מידע מציגלר ולא פעל לפי "חובת גילוי נאות" אל מול הלקוח ולכן העסקה מבוטלת. פסיקה תקדימית זאת מכונה "פרשת ציגלר".

הוא נשוי לד"ר אילנה ציגלר, דמוגרפית ומנהלת האגודה לתכנון המשפחה בישראל. הוא אב לארבעה ילדים. בתו, תמר ציגלר היא פרופסור מן המניין למתמטיקה באוניברסיטה העברית; בנו ראובן (רובי) ציגלר הוא פרופסור חבר לדיני פליטים בינלאומיים באוניברסיטת רדינג, בריטניה. אחותו של ציגלר הייתה עדנה שכטמן. אחיינו הוא ערן שכטמן, מנכ"ל חברת קונקט.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
*Approximation theory and applications. Academic Press, 1981 (editor)
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.math.technion.ac.il/Site/people/process.php?id=650 דף אישי] באתר הטכניון
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת סטנפורד
קטגוריה:סגל הטכניון: מתמטיקה
דיבשה אמירה

דִיבשה אמירה (1899 – 9 באפריל 1966) הייתה מתמטיקאית ישראלית, מראשוני המורים למתמטיקה בארץ ישראל.

==ביוגרפיה==
נולדה ברוסיה ועלתה לארץ ישראל בשנת 1906 עם הוריה רבקה ואהרן איתין, ממייסדי אחוזת בית ובעל בית הדפוס העברי הראשון ביפו. בשנת 1914 סיימה את לימודיה התיכוניים במחזור השני של הגימנסיה העברית "הרצליה". למדה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה ובשנת 1924 סיימה את הדוקטורט במתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה בשווייץ בהנחיית פרופסור הרמן מינץ מאוניברסיטת גטינגן. לאחר מכן לימדה שנים אחדות באוניברסיטת ז'נבה.

המתמטיקאי הגרמני אדמונד לנדאו, שפעל באוניברסיטה העברית בירושלים בראשית ימיה, תיאר את אמירה "הגאומטריקנית היחידה בארץ ישראל", ובהמלצתו לימדה קורסים אחדים בגאומטריה באוניברסיטה העברית.

את ספרה "ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה" כתבה בצרפתית בשנת 1933, בעת ששהתה באוניברסיטת ז'נבה, אך מלחמת העולם השנייה מנעה את הוצאתו לאור בפריז, ובסופו של דבר הספר יצא לאור בעברית בשנת 1962.

לימדה בסמינר למורים על שם לוינסקי ובתיכון בית הכרם בירושלים מיום היווסדו. אחד מתלמידיה, המתמטיקאי ארנסט שטראוס (Ernst G. Straus) כתב הקדמה לספרה של אמירה, "ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה", ובה ציין: "היה זה מזלי הטוב להיות אחד מאלפי התלמידים שטעמו את טעמם הראשון במתמטיקה רצינית מפי ד"ר אמירה בבית הספר התיכון. למרות כל ההרצאות ששמעתי מאז מפי מתמטיקאים מעולים, לא פגשתי אדם העולה עליה הן כמורה והן כנותן השראה לתלמידיו".

הייתה נשואה עד לפטירתה למתמטיקאי פרופ' בנימין אמירה שלמד עמה בגימנסיה הרצליה. נפטרה ב-9 באפריל 1966 והובאה לקבורה בהר המנוחות.

== מספריה ==
* גאומטריה : ספר למוד לבתי-ספר תיכונים ולמשתלמים, הוצאת אמנות, תרצ"ח-תש"ז.
* ביסוס אכסיומתי ליסודות הגאומטריה, עם עובד ודביר, 1962
* La Synthese Projective De La Geometrie Euclidienne, 1925

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מתמטיקה
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד
קטגוריה:משפחת איתין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:מתמטיקאיות ישראליות
קטגוריה:נשות העלייה השנייה
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:ישראליות ילידות האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראלים ילידי האימפריה הרוסית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1966
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
דורון גלעזר

דורון גלעזר (נולד ב-17 ביולי 1952) הוא עיתונאי, עורך "מעריב" לשעבר, שימש כעורך תוכנית התחקירים "עובדה" וכיו"ר ועדת העורכים.

== ביוגרפיה ==
גלעזר נולד בשכונת אפקה בתל אביב, למד בבית הספר היסודי "אלחריזי" בתל ברוך, בתיכון 'אליאנס' ברמת אביב ומדעי המדינה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בהמשך השלים תואר ראשון בהיסטוריה. כבר ב-1973, כשהיה בן 21, מונה גלעזר לדוברה של תנועת השמאל 'מוקד'. בהמשך היה בין מקימי מחנה של"י ודוברה בבחירות 1977. גלעזר פרש מפעילות פוליטית בעקבות עליית הליכוד לשלטון ב-1977.

החל את דרכו העיתונאית בתחילת שנות השמונים בשבועון הירושלמי 'כל העיר'. החל מ-1989 היה עורכו הראשי במשך שש שנים.

באמצע שנות התשעים מונה גלעזר לעורך הראשי של מקומוני 'רשת שוקן' מקבוצת 'הארץ'. בסוף שנת 1996 מונה לערוך את שבועון סוף השבוע של 'ידיעות אחרונות'. לאחר כהונה בת ארבע שנים ב-7 ימים, מונה גלעזר לסגן העורך הראשי של 'ידיעות אחרונות' והאחראי על כלל המגזינים בעיתון.

בתחילת שנות האלפיים פרש גלעזר מידיעות אחרונות, פנה לקריירה טלוויזיונית. במשך שבע שנים היה העורך הראשי של תוכנית התחקירים 'עובדה עם אילנה דיין'. גלעזר שינה את מתכונת התוכנית לשלוש כתבות שבועיות.

בסוף 2007 מונה גלעזר, עם רות יובל, לעורכים ראשיים משותפים של העיתון 'מעריב' במקום אמנון דנקנר. גלעזר עצמו גם מונה ליו"ר ועדת העורכים של העיתונים היומיים, הגוף המייצג של העיתונות העברית. גלעזר ויובל שפירו את מצב העיתון מגרעון של חמישה מיליון שקל לחודש לגרעון של מיליון שקל אחד בלבד ובלמו את הירידה בתפוצה. כמו כן, הם שינו את הקו המערכתי בעיתון, לטובת מלחמה בשחיתות השלטונית ועבירות צווארון לבן, תמיכה במאבק למען עצמאות בית המשפט העליון ושמירה על זכויות הפרט. גלעזר ויובל התפטרו לאחר קרוב לשנתיים, בגלל סירובם להיענות לדרישות המו"ל עופר נמרודי לפטר כמאה עובדים נוספים, כדי לאזן את תקציבו של העיתון.

בעשור האחרון היה גלעזר חבר מועצת העיתונות, חבר הנהלת פסטיבל "דוקאביב", יועץ לגופי תקשורת ומרצה לעיתונות חוקרת במכללה האקדמית תל אביב-יפו ובמכללת נתניה. היה שותף, עם דוד דרעי ורות יובל, ליצירת הסרט והסדרה "סאלח, פה זה ארץ ישראל", יצירה שחשפה כיצד יושבו בשנות החמישים והששים עולי צפון אפריקה בעיירות הפיתוח בפריפריה. גלעזר ויובל היו עורכי התוכן של הסרט והסדרה והאחראים על התחקיר ופיתוח הנרטיב ההיסטורי שלה. הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר לשנת 2017 בתחרות פורום היוצרים הדוקומנטריים, ובפרס הבימוי והתחקיר בפסטיבל דוקאביב 2017.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://soundcloud.com/roykatz/2qx1hatoau2t "תעודת עיתונאי" ברדיו תל אביב - רועי כ"ץ מארח את דורון גלעזר], באתר רדיו תל אביב, 13 בנובמבר 2015 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://www.bizportal.co.il/general/news/article/295350 ביז פורטל: דורון גלעזר: "דנקנר לא פילנתרופ, הוא קנה את 'מעריב' כדי להרוס את 'הארץ'"], 6 דצמבר 2011
* [http://www.room404.net/wp-content/uploads/2008/07/doron%20galezer.mp3 נאום של דורון גלעזר בכנס העיתונאים הצעירים], 18 יולי 2008
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי מעריב
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:עורכי כל העיר
קטגוריה:עובדה (תוכנית טלוויזיה)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי תיכון אליאנס (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי בית הספר אלחריזי (תל אביב)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
ולדימיר וייסברג

ולדימיר וייסברג (ברוסית: Владимир Григорьевич Вейсберг; 7 ביוני 1924 – 1 בינואר 1985) היה אמן, צייר ותאורטיקן יהודי-רוסי.

==ביוגרפיה==
נולד בשביעי ליוני במוסקבה. להוריו ולאווירה המשפחתית בה גדל נודעה השפעה רבה על התפתחותו ועל חייו. אביו גריגורי וייסברג, השתייך למשפחה יהודית בורגנית. לסבו היה בית מרקחת. אביו של וייסברג רכש השכלה בהיסטוריה, בלימודים קלאסיים ובפסיכולוגיה, היה איש בעל תרבות רחבה, ואף למד אצל פרויד בווינה והיה הפסיכואנליטיקן הרוסי הראשון. אביו מת ב-1942 בעת הפינוי ממוסקבה. ולדימיר היה בן 18 ומותו של אביו השפיע עליו קשה. אמו של וייסברג, אנה יקובלבנה, באה ממשפחה רוסית עניה בסיביר ולאחר שעברה בשנות העשרים למוסקבה עבדה כספרנית בספריה ההיסטורית של מוסקבה. 

"אין שני החוטים מתמזגים אצלי לאחד. אני חש בדיוק היכן מסתיימת יהדותי ומתחילה הרוסיות שבי".

בן 14 החל ללמוד אצל הצייר איליה מאשקוב איתו היה לו קשר קרוב. שנות ההתבגרות היו קשות לויסברג: מחלת נפש, מלחמה, פינוי ומות האב. עם שובו למוסקבה החל ללמוד אצל סרגיי מוסאטוב. 
הוא למד כסטודנט שלא מן המניין ב-Surikov Art Institute במוסקבה שם למד תחת אלכסנדר אוסמרקין. הוא שימש כמורה לציור במכללה לארכיטקטורה במוסקבה. בשנות החמישים נישא לאשתו גלינה מיכאילובנה ויסברג, שהייתה דמות משמעותית בחייו. אשתו ואימו סוככו עליו ודאגו לו כל חייו. ב-1961 הצטרף וייסברג לאגודת האמנים של מוסקבה והציג בתערוכות קבוצתיות לצד הציירים פ. ניקונוב, נ. אנדרונוב, מ. איוונוב וק. מורדובין. 

נפטר במוסקבה בראשון בינואר 1985.

ב-1973 עלה לארץ תלמידו הקרוב של וייסברג (1965 - 1973), הצייר יאן ראוכוורגר.

תערוכות יחיד מוזיאליות: 
* 1975 - "ולדימיר וייסברג, שנים עשר ציורים מאוסף יאן ראוכוורגר", מוזיאון ישראל, ירושלים, אוצר יונה פישר. 
* 1979 - "ולדימיר וייסברג", מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרים מרק שפס ונחמה גורלניק. 
* 1994 - "ולדימיר וייסברג מאוסף המוזיאון", גלריה לאומית ע"ש טרטיאקוב, מוסקבה. 
* 2006 - "ולדימיר וייסברג", המוזיאון הלאומי לאומנות ע"ש אלכסנדר ס. פושקין, מוסקבה. אוצרת אנה צ'ודצקיה.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.arcadja.com/auctions/en/vladimir_weisberg/artist/320286/ מיצירותיו]
* [https://web.archive.org/web/20101129115633/http://art4.ru/en/news/news_detail.php?ID=1475&block_id=38 תערוכה של וייסברג]

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:אמנים רוסים
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:ציירים יהודים רוסים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1924
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1985