To Pimp a Butterfly

To Pimp a Butterfly (בתרגום חופשי מאנגלית: "לסרסר בפרפר") הוא אלבום האולפן השלישי של קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-15 במרץ 2015, על ידי חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס. הוא הוקלט באולפנים בכל רחבי ארצות הברית, והופק על ידי סאונווייב, טרייס מרטין, טאז "Ti$a" ארנולד, ת'אנדרקאט, ראהקי, לאב דראגון, פליינג לוטוס, פארל ויליאמס, בוי-1דה, וכן ד"ר דרה ואנתוני "טופ דואוג" טיפית' כמפיקים בפועל. באלבום הופעות אורח של ת'אנדרקאט, ג'ורג' קלינטון, בילאל, אנה וייז, סנופ דוג, ג'יימס פונטלרוי, רונלד איזלי ורפסודי.

מבחינה מוזיקלית, האלבום משלב מגוון סגנונות של מוזיקה שחורה מסורתית, כולל ג'אז, פאנק, נשמה, ספוקן וורד ואוונט-גארד. מבחינה לירית, הוא מציג פרשנויות פוליטיות ונושאים אישיים הנוגעים לתרבות אפרו-אמריקאית, גזענות, דיכאון ואפליה. כיוון נושאי זה נכתב בהשראת סיורו של לאמאר באתרים היסטוריים במהלך ביקורו בדרום אפריקה, כמו תא הכלא של נלסון מנדלה ברובן איילנד.

האלבום מכר 324,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו, והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובמקביל הפך גם לאלבום הראשון של לאמאר שהגיע לצמרת מצעד הסינגלים הבריטי. בסופו של דבר, הגיע האלבום למעמד הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ונמכר בכמיליון עותקים, נכון לשנת 2017. האלבום קודם על ידי חמישה סינגלים, בהם הסינגל המוביל "I", שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום נתמך על ידי סיבוב ההופעות Kunta's Groove Sessions Tour שהחל בסוף 2015 ונמשך עד תחילת 2016.

האלבום זכה לשבחים רבים מצד המבקרים, ששיבחו את היקפו המוזיקלי ואת הרלוונטיות החברתית של מילותיו של לאמאר. האלבום זיכה את לאמאר בשבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-58, כולל זכייה בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר" ומועמדות ל"אלבום השנה". האלבום קיבל ארבע מועמדויות נוספות על שיתופי פעולה אחרים מאותה השנה, וקיבל בסך הכל 11 מועמדויות לפרסי גראמי, ובכך הפך לאמאר לראפר עם מספר המועמדויות הרב ביותר בלילה אחד. האלבום היה לאלבום המוערך ביותר בשנת 2015 ובעשור השני של המאה ה-21, תוך שעמד בראש הסקר השנתי "Pazz & Jop" של הוילג' ווייס של המבקרים האמריקאים בפריסה ארצית, וגם דורג כאלבום הטוב ביותר לשנת 2015 על ידי פרסומים רבים אחרים.

== רקע ==
ב-28 בפברואר 2014, לאמאר חשף לראשונה את התוכניות להוצאת האלבום הבא שלו לאחר אלבום האולפן השני שלו, Good Kid, M.A.A.D City משנת 2012, במהלך ראיון במגזין הבילבורד.<ref name="Billboard"></ref> בין צאתם של שני האלבומים, לאמאר נסע לדרום אפריקה. סיור במדינה וביקור באתרים היסטוריים כמו תא הכלא של נלסון מנדלה ברובן איילנד השפיעו מאוד על כיוון האלבום<ref name="oral history"></ref> והובילו את לאמאר לגרוט "חומר לשניים או שלושה אלבומים".<ref></ref>

המפיק השותף להפקת האלבום סאונווייב דיבר על ביקורו של לאמאר, באומרו: "אני זוכר שהוא [לאמאר] עשה טיול ל[דרום] אפריקה ומשהו במוחו פשוט לחץ. מבחינתי, משם האלבום הזה באמת התחיל".<ref name=":0"></ref> לגבי ביקורו בדרום אפריקה, אמר לאמאר: "הרגשתי שאני שייך לאפריקה. ראיתי את כל הדברים שלא לימדו אותי. כנראה אחד הדברים הקשים ביותר לעשות הוא להרכיב [יחד] מושג עד כמה מקום יכול להיות יפה, ולספר לאדם זאת כשהוא עדיין בגטאות של קומפטון. רציתי להכניס את החוויה הזו למוזיקה".<ref name=":0" /> בנוסף, אמר לאמאר כי "הרעיון היה ליצור תקליט שמשקף את כל גוני העור של נשים שחורות. יש הפרדה בין העור הבהיר לעור הכהה כי זה רק בטבע שלנו לעשות זאת, אבל כולנו שחורים. המושג הזה הגיע מדרום אפריקה וראיתי את כל הצבעים השונים האלה מדברים בשפה יפה".<ref name=":0" />

== הקלטה והפקה ==
האלבום הוקלט במגוון אולפנים, כולל אולפני צ'אליס, אולפני דאונטאון, האוס סטודיוס, אולפני נוטיפי ואולפני נו אקסיוז. לאמאר כתב את מילות השיר "Mortal Man" במזמן סיבוב ההופעות של קניה וסט לקידום האלבום Yeezus, בו השתתף לאמאר.<ref></ref> במהלך כל סיבוב ההופעות, ניגן המפיק פליינג לוטוס ללאמאר אוסף רצועות שנועדו לאלבומו של קפטן מרפי (האלטר אגו של פליינג לוטוס). כל הרצועות נשארו באלבומו של פליינג לוטוס, למעט הפתיחה של To Pimp a Butterfly, "Wesley's Theory", בה משתתפים גם ת'אנדרקאט וג'ורג' קלינטון.<ref></ref> לוטוס הפיק גם גרסה של הרצועה "For Sale? (Interlude)" שנגנזה בסופו של דבר, כאשר לאמאר השתמש במקום זאת בגרסתו של המפיק טז ארנולד באלבום. לוטוס הצהיר כי לא סביר שגרסתו לשיר תצא לאור.<ref></ref> הראפרית האמריקאית רפסודי השתתפה גם היא באלבום ותרמה את קולה לשיר "Complexion (A Zulu Love)". לאמאר ביקש מהמפיק ניינת' וונדר ליצור קשר עם רפסודי ולבקש ממנה להשתתף באלבום. כשדיברה על השיר, הצהירה שלאמאר כבר החליט על תוכן השיר והצהירה שההוראות היחידות שהוא נתן היו שם השיר והרעיון ש"אנחנו יפות ולא משנה מה הגזע שלנו, אבל הוא באמת רצה לדבר עם העם שלנו ולהתייחס לאור לעומת החשכה".<ref></ref><ref></ref> לאמאר ניסה ליצור קשר עם המפיק מאדליב, כדי לבדוק אם הם יכולים לעבוד יחד, אך לא הצליח להגיע אליו.<ref></ref>

בשנת 2014, פארל ויליאמס, שעבד בעבר עם לאמאר, יחד עם המפיק סאונווייב , ניגן את הרצועה "Alright" בפסטיבל הולי שיפ.<ref name="TER"></ref> הרצועה כוללת את אותה דגימה לא מזוהה בה השתמש ויליאמס בשירו של ריק רוס "Presidential" מתוך האלבום God Forgives, I Don't משנת 2012. לפי הדיווחים, הראפר האמריקאי פאבולוס היה אמור להשתתף בשיר.<ref name="TER" /><ref></ref><ref></ref> האלבום עבר שלושה שלבים שונים לפני שצוות ההפקה הצליח להתקדם עם הרעיון. לאחר מכן, המפיק ת'אנדרקאט הובא לתהליך, לאחר שפליינג לוטוס הביא אותו לראות את הופעתו של לאמאר בסיבוב ההופעות של האלבום Yeezus של קניה וסט.<ref></ref> הסינגל המוביל מתוך האלבום, "I", הופק על ידי ראהקי, שהפיק גם את השיר "Institutionalized" מתוך האלבום. אף על פי שגרסת האלבום של "I" שונה מגרסת הסינגל באופן מוחלט, שתי הגרסאות הכילו דגימה לשיר "That Lady" של האחים איסלי . לאמאר ביקר באופן אישי את האחים איסלי, כדי לקבל אישור מהסולן הראשי רונלד איזלי לדגום את השיר.<ref name="NME"></ref>

לאמאר החל לנסוע לסנט לואיס והחל לעבוד עם איזלי באולפן. איזלי השתתף גם בשיר "How Much a Dollar Cost" לצד הזמר-יוצר ג'יימס פונטלרוי .<ref name="NME" /> המפיק והראפר פיט רוק סיפק כמה קולות גיבוי וסקראצ'ינג לשיר "Complexion (A Zulu Love)", וכפי שאמר, התרומה הייתה יוצאת דופן, מכיוון שהוא לא היה המפיק של הרצועה.<ref></ref> הזמר בילאל השתתף בשירים "Institutionalized" ו-"These Walls" מתוך האלבום, וסיפק קולות גיבוי שלא זכו לקרדיט בשירים "U", "For Sale? (Interlude)", "Momma" ו-"Hood Politics".<ref name="albumnotes"></ref> בילאל הצהיר שהוא ולאמאר בתחילה לא היו בטוחים בכמה שירים הוא יופיע, וציין כי הוא עובד על רצועות שונות, אך עדיין לא ידע את התוצאה. "עבור חלק ניכר מהחומרים ללקנדריק היה מושג מה הוא רוצה. הוא שר את המנגינה וחלק מהמילים ואני הייתי מפרש את מה שהוא אומר לי". בשירים בהם בילאל שר קולות רקע, הוא הצהיר כי "חלק היו בסגנון חופשי; רק הוספת צבע כדי להפוך אותו לסאונד מלא יותר".<ref></ref> על פי דיווחים, לאמאר עבד גם עם המוזיקאי האמריקאי פרינס, אך הם היו לחוצים מדי בזמן במהלך ההקלטה ולכן לא הצליחו להשלים את עבודתם עבור האלבום.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> לאמאר הצהיר כי האזין רבות למיילס דייוויס ופרליאמנט-פאנקדליק במהלך הקלטת האלבום.<ref name="rapup"></ref>

בשנת 2016, הוציא לאמאר את Untitled Unmastered, אלבום אוסף המכיל רצועות שלא פורסמו בעבר, שמקורן בהקלטת To Pimp a Butterfly. על פי המפיק ת'אנדרקאט, אלבום זה "משלים את המשפט" של אלבום האולפן השלישי של לאמאר.<ref></ref>

== סגנון מוזיקלי ==
לדברי המוזיקולוג ויל פולטון, האלבום עוסק במסורת המוזיקה השחורה וחוגג אותה. בדומה לזמר דיאנג'לו באלבומו Black Messiah משנת 2014, לאמאר "מצרף במודע סגנונות מוזיקליים אפרו-אמריקאיים ביחסים דינמיים של התחדשות נוסטלגית".<ref></ref> קייל אנדרסון מאנטרטיינמנט ויקלי תיאר את האלבום כ"מחבק" את כל ההיסטוריה של המוזיקה האמריקאית השחורה".<ref name="Anderson"></ref> המהנדס של לאמאר MixedByAli שיבח את לאמאר באומרו, "[לאמאר הוא] ספוג. הוא שילב את כל מה שקורה [באפריקה] ובחייו כדי להשלים פאזל של מיליון חלקים".<ref name=":0" /> לאמאר תיאר את האלבום כיצירה "כנה, מפוחדת ולא מתנצלת" הנשענת על פאנק, הארד בופ, ספוקן וורד ונשמה,<ref name="oral history" /><ref name="rapup" /> ואילו המבקרים ציינו גם אלמנטים מההיפ הופ של החוף המערבי ואוונט-גארד . אליסון סטיוארט מוושינגטון פוסט טען כי האלבום "מושחל" עם ג'י-פאנק. בנאום על סגנונות האלבום, אמר אחד ממפיקי האלבום, טרס מרטין , "אם אתה מתעמק, אתה שומע את השושלת של ג'יימס בראון, ג'קי וילסון, מהליה ג'קסון, הצלילים של אפריקה ואנשינו כשהם התחילו כאן. אני שומע משהו אחר בכל פעם. שמעתי בו אלמנטים קובניים לפני כמה ימים".<ref name=":0" />

מגזין Stereogum תיאר את האלבום כ"הצהרה בסגנון אוונט-ג'אז-ראפ שאפתנית",<ref></ref> ו-The Source סיווג את האלבום כאלבום היפ הופ ניסיוני.<ref name="Source"></ref> דן וויס מ-Spin ציין "גוונים של On the Corner של מיילס דייוויס וג'אז חופשי בכל רחבי [...], כמו גם There's a Riot Goin' On של סליי סטון ו-(New Amerykah Part One (4th World War של פאנקדליק ואריקה באדו המשוגע באופן דומה אך יחסית לו-פיי", אך הצהיר בכל זאת ש"התחושה של האלבום הזה היא עכשווית להפליא".<ref></ref> מבקרים אחרים התייחסו אליו כ"השלכה" למוזיקת הנאו סול של שנות ה-90 של המאה ה-20.<ref></ref> גרג קוט משיקגו טריביון ציין את זיקתו של האלבום למוזיקה שחורה ישנה, אך טען כי "לאמאר לוקח טרופיים מוזיקליים מוכרים לטריטוריה חדשה".<ref name="ctreview"></ref> מגזין האטלנטיק ציין את השפעתו של המפיק פליינג לוטוס על האלבום וכתב כי "צליל החתימה שלו - מכשור ג'אז והיפ הופ מרובד לקולאז'ים קאוטים - נמצא בכל האלבום".<ref name="atlantic"></ref> סטיב מאלון מ-The Quietus ציין "פסיכדליה מעוותת להפליא שפורצת מתוך העיבודים האידיואינקרטיים שלה".<ref name="TQ"></ref>

== מילים ונושאים ==
האלבום בוחן מגוון נושאים פוליטיים ואישיים הקשורים לגזע, תרבות ואפליה. המבקר ניל קולקרני אמר כי הוא מעריך את "ההבטחות השבורות והמסלולים העקובים מדם בתוך חולשת הלב של אמריקה ומחוצה לה", מגזין הבילבורד סיווג את האלבום כאלבום היפ הופ פוליטי,<ref></ref> וג'יי קספיאן קאנג צפה באלמנטים של תורת הגזע הביקורתית, תורת הגזע, פוליטיקה מכובדת, תאולוגיה ומטא-אנליזה הבוחנים את הצלחתו של לאמאר ומעמדו בקהילת ההיפ הופ.<ref></ref> פרופסור נטלי גראהם מאוניברסיטת קליפורניה השוותה את האלבום לסדרת הטלוויזיה שורשים משנת 1977. בעוד ש"שורשים דוחס ומפשט" את ההיסטוריה השחורה, גרהאם אמרה ש-To Pimp a Butterfly משבש באופן קיצוני משמעויות של מכובדות שחורה, מוסר הירואי, טראומה וזיכרון".<ref></ref>

בכתב העת התאולוגי של טורונטו , ג'יימס ד. מקלוד ג'וניור השווה הקבלה בין בחינתו של לאמאר את חשיבותו השלטת של המוות בחוויה האפרו-אמריקאית ובין עבודותיו של התאולוג הנוצרי פול טיליץ', כאשר מקלאוד תיאר את האלבום כדוגמה מקורית ל"היפ הופ אקזיסטנציאליסטי".<ref></ref> אדם בלום הבחין בקשרים בין האלבום לבין כתבי פסיכואנליטיקה כמו וילפרד ביון, ניקולה אברהם וזיגמונד פרויד.<ref></ref> במאמר שפורסם בלאנסט, הפרופסורים מאוניברסיטת קיימברידג' ובקי אינקסטר תיארו את לאמאר כ"משורר הרחוב לביראות הנפש", וציינו כיצד האלבום מכיל נושאים כגון התמכרות, חרדה, דיכאון וחוסן נפשי.<ref></ref>

האלבום ממשיך בדיאלוג ניואני על נושאים כבדי משקל המשפיעים על הקהילה האפרו-אמריקאית. בהוצאת האלבום בתקופה של פעילות שחורה מחודשת, הפך השיר "Alright" של לאמאר לזעקה של תנועת Black Lives Matter.<ref name="Slate"></ref> במילים כמו "and we hate po-po / Wanna kill us dead in the street fo sho, nigga" הוא מבהיר שהוא תומך בתנועה ובמשפחות של גברים ונשים שחורות כגון מייקל בראון, סנדרה בלנד, תמיר רייס ואחרים שנפלו קורבן לאלימות משטרתית בארצות הברית. לאמאר לוקח את דעותיו הלאה כדי לתת את עמדתו על פשע שחור בשיר "The Blacker the Berry". הוא מבקר את עצמו ואת הקהילה כשהוא אומר, "So why did I weep when Trayvon Martin was in the street? / When gang bangin' make me kill a nigga blacker than me?". יש מבקרים שטוענים כי גישתו מקלה על הרטוריקה המשתיקה את תנועת Black Lives Matter. סטריאו ויליאמס מדיילי ביסט כתב בתגובה למילים שלו כי "מסוכן להשתמש באותה אלימות כטקטיקה משתקת כאשר הציבור כועס על הכניעה השיטתית של אנשים שחורים".<ref></ref>

לאמאר הציע הסברים על המשמעויות שמאחורי שירים כמו "Wesley's Theory" ו-"King Kunta".<ref name="bb"></ref><ref name="mtv"></ref><ref name="hnhh"></ref> רצועת הפתיחה המושפעת מפאנק משנות ה-70 של המאה ה-20<ref name=":1"></ref> "Wesley's Theory" מתייחסת לוסלי סנייפס וכיצד נכלא השחקן בגין העלמת מס; על פי לאמאר, "אף אחד לא מלמד גברים שחורים עניים כיצד לנהל כסף או סלבריטאים, כך שהם כן משיגים הצלחה, הכוחות שיש בהם יכולים לקחת את זה ממש תחתיהם". ב-"For Free? (Interlude)", לאמאר מראפרפ בסגנון ספוקן וורד, בליווי מוזיקלי של פסנתרן הג'אז רוברט גלספר .

"King Kunta" עוסק ב"היסטוריה של סטריאוטיפים שליליים שכל אפרו-אמריקאי צריך לפייס". לאמאר גם הסביר את ביקורתו על ראפרים המשתמשים בכותבי צללים ב-"King Kunta", וחשף כי הגיע לגדולה ככותב צללים, ויש לו כבוד לכותבים, אך אומר כי "כאמן חדש, אתה צריך לעמוד מאחורי עבודתך".

"These Walls" תואר על ידי בילבורד כ"מהרהר במין ובקיום באותה המידה; זו מטאפורה יונית על כוחו של שלום, כאשר קירות סוכר הם בריחה וקירות אמיתיים הם מכשולים. לאמאר גילה כי בשיר "U", קיבל השראה מחוויות הדיכאון והמחשבות האובדיניות שלו. הוא הזכיר גם את רגשות האשמה של הניצולים כהשראה לאלבום.<ref></ref> "Alright" מתחיל בקטע ספוקן וורד לפי שהוא מתפוצץ לדיוקן של אמריקה המחליף צורה, שמביא צופרי ג'אז, פעימות תופים מנצנצות והראפ המפליג של לאמאר, כשהוא נאבק בצרות ופיתויים. אולם בסוף כל בית, הוא מרגיע את עצמו ש"אחנו נהיה בסדר" - זעקת עצרת פשוטה לאומה המתהדרת מאלימות נשק ואכזריות משטרתית.<ref></ref> "The Blacker the Berry" כולל מקצב בום באפ ומילים שחוגגות את המורשת האפרו-אמריקאית של לאמאר ו"מתמודדות עם שנאה, גזענות וצביעות". ההוק של השיר מבוצע על ידי אמן הדאנסהול הג'מייקני אססין , הידוע בהופעתו באלבומו של קניה וסט, Yeezus, משנת 2013, שמילותיו מתייחסות באופן דומה לאי שוויון גזעי, במיוחד נגד אפרו-אמריקאים.<ref></ref><ref></ref>

== שם ואריזה ==
במקור, האלבום נקרא Tu Pimp a Caterpillar, ראשי תיבות של Tu.P.A.C., רמז לראפר טופאק שאקור. לאמאר החליט להחליף את "carterpillar" בשם המקורי ל-"butterfly", והסביר בראיון ל-MTV, "אני פשוט רציתי להראות את בהירות החיים ולמילה "סרסור" יש כל כך הרבה תוקפנות וזה מייצג כמה דברים. מבחינתי זה מייצג את השימוש בסלבריטאות שלי לתמיד. סיבה נוספת היא לא להיות סרוס על ידי התעשייה דרך הסלבריטאות שלי… זה נהיה עמוק יותר מזה בשבילי. יכולתי לדבר כל היום על זה". מאוחר יותר, אמר לאמאר גם במגזין רולינג סטון, "רק לשים את המילה 'סרסור' לצד 'פרפר'... זה טיול. זה משהו שיהיה ביטוי לנצח. זה ילומד בקורסים מכללות - אני באמת מאמין כך".<ref name="Rolling Stone"></ref>

מהדורת התקליטור של האלבום כללה חוברת שהופקה עם כתב ברייל; על פי לאמאר, תרגום כתב הברייל חושף את "השם המלא האמיתי של האלבום".<ref name="Braille"></ref> מגזין Complex הזמין מתרגם ברייל, שתרגם את הכתוב ל-A Kendrick by Letter Blank Lamar, ש-Complex ציינו כי ככל הנראה אמור להיקרא כ-A Blank Letter by Kendrick Lamar.<ref></ref>

== שיווק ומכירות ==
לצאת האלבום קדמו שני סינגלים, "I" שיצא ב-23 בספטמבר 2014,<ref></ref> ו-"The Blacker the Berry" שיצא בפברואר 2015.<ref></ref> הראשון הפך לשיר השישי של לאמאר ב-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100 ובוצע בתוכנית סאטרדיי נייט לייב.<ref></ref> "King Kunta" יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום במרץ 2015,<ref></ref> ו-"Alright" יצא לתחנות הרדיו ב-30 ביוני.<ref></ref> עם צאתו של האחרון, העלו כמה גופי חדשות את הרעיון ש-"Alright" יהיה "ההמנון השחור הלאומי",<ref></ref><ref></ref> בעוד שהתקשורת דיווחה על מחאות בהנהגת הנוער נגד אכזריות המשטרה ברחבי המדינה דרך מילות פזמון השיר.<ref></ref><ref></ref> בעקבות השיר, לאמאר הוצג ברשימת Power 100 של מגזין Ebony , רשימה שנתית המכירה במנהיגים רבים בקהילה האפרו-אמריקאית.<ref></ref> "These Walls" יצא כסינגל החמישי מתוך האלבום ב-13 באוקטובר.<ref></ref> מלבד הקליפים הנלווים לסינגלים, השיר "For Free? (Interlude)" הציג גם ויזואליות,<ref></ref> וכך גם "U" יחד עם "For Sale? (Interlude)", כחלק מהסרט הקצר God Is Gangsta.<ref></ref> כתמיכה באלבום, יצא לאמאר לסיבוב הופעות בשם Kunta's Groove Sessions Tour, שכלל שמונה הופעות בשמונה ערים במהלך אוקטובר ונובמבר.<ref></ref>

האלבום יצא לראשונה לחנות האייטונס ולספוטיפיי ב-15 במרץ 2015, שמונה ימים לפני מועד יציאתו המקורי.<ref></ref> לדברי אנתוני טיפית', מנכ"ל טופ דואוג אנטרטיינמנט, יציאתו המוקדמת של האלבום לא הייתה מכוונת, ככל הנראה בגלל שגיאה מצד אינטרסקופ רקורדס.<ref></ref> למחרת, הוסר האלבום מחנות האייטונס וחזר ב-23 במרץ, אם כי עדיין היה זמין בספוטיפיי.<ref name="Billboard2"></ref> בשבוע הראשון לצאתו, הגיע היישר אל המקומות הראשונים במצעדים של בריטניה, אוסטרליה<ref></ref> וארצות הברית, שם מכר 324,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.<ref></ref> האלבום זכה ל-9.6 מיליון השמעות בספוטיפיי ביום הראשון לצאתו, והגדיר את שיא הסרטימינג העולמי הראשון של השירות.<ref></ref> עד סוף 2015, דורג האלבום כאלבום ה-16 הפופולרי ביותר במצעד הבילבורד 200 והגיע למכירות של מיליון עותקים ברחבי העולם. במרץ 2016 מכר האלבום 850,000 עותקים בארצות הברית, שם זכה בתואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ביוני 2017 הגיע האלבום למיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית.<ref name="Sales"></ref>

== קבלת האלבום ==
האלבום זכה להערכה ביקורתית רחבה. ב-Metacritic זכה האלבום לציון ממוצע משוקלל של 96 מתוך 100, בהתבסס על 44 ביקורות.<ref name="MC"></ref> ב-AnyDecentMusic? קיבל האלבום 9.3 מתוך 10, בהתבסס על הערכתם לגבי הקונצנזוס הביקורתי. על פי ויל בולטר Gigwise , המבקרים כיבדו אותו כ"קלאסיקה מיידית".<ref name="ADM"></ref>

דן וייס ממגזין ספין ראה ב-To Pimp a Butterfly כ"אלבום היפ-הופ אמריקאי גדול" וכ"האזנה חיונית".<ref name="spin"></ref> ניל מקורמיק מדיילי טלגרף כינה את האלבום "יצירת מופת צפופה אך מסנוורת".<ref name="Telegraph"></ref> בביקורת לאנטרטיינמנט ויקלי, קייל אנדרסון מצא את האלבום משמעותי כפליים מאלבומו הראשון של לאמאר בחברת תקליטים גדולה וכולל יותר סגנונות מוזיקה אפרו-אמריקאיים, עם איכות הפקה "קולנועית" במיוחד, אך "החופש של מיקסטייפ". העיתונאי ג'ים קרול מאייריש טיימס ראה באלבום "שיא לזמנים בהם אנו נמצאים", בו עבר לאמאר מנרטיבי העבר שלו אודות קומפטון לבבואת עזות אך מדויקות על "אמריקה השחורה".<ref name="Carroll"></ref> ברולינג סטון, גרג טייט תיאר את האלבום כ"יצירת מופת של זעם לוהט, ג'אז עמוק וביקורת עצמית חסרת רחמים" שיחד עם אלבומו שלישי של דיאנג'לו, Black Messiah, הפך את שנת 2015 ל"שנה בה הפוליטיקה השחורה הקיצונית והמוזיקה השחורה האמיתית התחדשו במקביל לכניסה למיינסטרים הפופ של האומה".<ref name="auto3"></ref> רוברט כריסטגאו כתב בביקורתו עבור Cuepoint כי לא הרבה אמנים היו נלהבים ומבינים כמו לאמאר, שהציע "הצעה יעילה, אמיצה וחזקה להחזיר את ההיפ הופ כמו CNN של אמריקה השחורה" בעידן של מדיה חברתית.<ref name="Christgau"></ref>

אף על פי שקבלת הפנים של האלבום הייתה חיובית באופן אוניברסלי, עדיין היו כמה ביקורות מתונות שהופנו לאלבום. למשל, מבקר הניו יורק טיימס, ג'ון קרמניקה, פחות התלהב מאחרים, והרגיש שלאמאר עדיין נאבק ליישב את צפיפותו ככותב מילים עם המוזיקה שעליה התייצב: "הוא לא עלה על נטייתו לעומס [ועדיין] מסתכן בסיכון של מחנק".<ref></ref> בגרדיאן, אלכסיס פטרידיס מצא את המוזיקה קצת לא יציבה וקונן על "רגעי פינוק עצמי" כמו "Mortal Man" שנמשך 12 דקות והרהורי התהילה של לאמאר. עם זאת, בסופו של דבר, פטרידיס העניק לאלבום ארבעה כוכבים מתוך חמישה.<ref name="Petridis"></ref>

=== דירוגים ===
בסוף 2015, האלבום היה לאלבום המדורג בתדירות הגבוה ביותר בעשירייה הפותחת של רשימות סיכום השנה של האלבומים הטובים ביותר. לפי Metacritic, האלבום הופיע 101 פעמים בעשירייה הראשונה של הרשימות שפורסמו על ידי מבקרים, כתבי עת, אתרים וחנויות מוזיקה. האלבום הופיע בראשם של 51 רשימות, כולל רולינג סטון, בילבורד, פיצ'פורק, מגזין סלנט, ספין, הגרדיאן, קומפלקס, Consequence of Sound, אייריש טיימס ו-Vice.<ref></ref> מגזין NME דירג את האלבום במקום השני, וטיים במקום השלישי.<ref></ref> הוא נבחר לאלבום הטוב ביותר לשנת 2015 ב-Pazz & Jop, סקר שנתי של מבקרים אמריקאים בפריסה ארצית, שפורסם על ידי הוילג' ווייס.<ref></ref> האלבום הוצב במקום התשיעי בסקר המבקרים השנתי של המגזין הבריטי The Wire .<ref></ref> בהתבסס על דירוגי סיכום שנה שונים, האתר Acclaimed Music דירג את האלבום כאלבום המוערך ביותר לשנת 2015.<ref></ref>

ברשימת האלבומים הטובים ביותר של העשור, האינדפנדנט דירג את האלבום במקום הראשון,<ref></ref> Consequence of Sound במקום השני,<ref></ref> רולינג סטון במקום השלישי<ref></ref> ופיצ'פורק במקום הרביעי.<ref></ref> בסקר שערך מגזין הגרדיאן ל-45 עיתונאי מוזיקה בשנת 2019, האלבום נבחר לאלבום הרביעי הטוב ביותר במאה ה-21. במאמר נכתב כי "כחגיגה לעושר האמנות השחורה, כל האלבום היה מהפכה לקנאות".<ref></ref> באופן דומה, בסקירתו על האלבום עבור The Verge במרץ 2015, העורך והיתונאי מיכה סינגלטון הכריז על האלבום כ"אלבום הטוב ביותר של המאה ה-21, אלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר מאז Ready to Die של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. ו-Illmatic משנת 1994, והוא מציין את מקומי של לאמאר כגדול ביותר בכל הזמנים". בספטמבר 2020, מגזין רולינג סטון הוציא גרסה מעודכנת של רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים", המבוססת על דעותיהם של למעלה מ-300 אמנים, עיתונאי מוזיקה ואנשי מקור בתעשייה, בה דורג האלבום במקום ה-19.<ref name="500BAoAT"></ref> כתב העת The A.V. Club דירג את האלבום במקום ה-3 ברשימת "50 האלבומים האהובים ביותר של שנות ה-2010".<ref></ref> בילבורד דירג את האלבום במקום החמישי ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010".<ref name=":32"></ref> האתר האינטרנט האמריקאי Metacritic אוסף ביקורות על אלבומי מוזיקה, דירג את האלבום במקום הראשון ברשימת "האלבומים הטובים של העשור (2010-2019)" עם ניקוד של 96.<ref></ref>

האלבום זיכה את לאמאר בשבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-58. הוא היה מועמד בקטגוריות "אלבום השנה" ו"אלבום הראפ הטוב ביותר", וזכה בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר", אך הפסיד ל-1989 של טיילור סוויפט בקטגוריית "אלבום השנה". השיר "Alright" זכה בקטגוריות "ביצוע הראפ הטוב ביותר" ו"שיר השנה", תוך שהועמד גם לקטגוריות "שיר השנה" ו"הווידאו קליפ הטוב ביותר". השיר "These Walls" זכה בקטגוריית "ביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר".<ref></ref> האלבום קיבל גם ארבע מועמדויות נוספות לשיתופי פעולה מוזיקליים אחרים מאותה השנה, מה שהופך את לאמאר לראפר עם מספר המועמדויות הרב ביותר בטקס אחד, עם 11 מועמדויות, והשני לאחר מייקל ג'קסון (12 מועמדויות).<ref></ref><ref></ref> בטקס הקודם, "I" זכה בקטגוריות "שיר הראפ הטוב ביותר" ו"ביצוע הראפ הטוב ביותר". האלבום קיבל מועמדות גם לפרס "אלבום הראפ המוביל" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2016.<ref></ref>

בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום הרביעי ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21".<ref></ref> מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010" במקום הרביעי.<ref></ref>

בשנת 2024, מגזין בילבורד דירג את האלבום במקום ה-54 ברשימת "100 אלבומי הראפ הגדולים בכל הזמנים: רשימת צוות".<ref></ref>

== השפעה ==
השפעתו המיידית של האלבום הורגשה כ"פנתיאון להעצמה גזעית", על פי באטלר, שטען גם כי האלבום סייע ביצירת מרחב מכובד להיפ הופ תודעתי ו"יערך לא רק בראש רשימה כלשהי בסוף השנה, אלא בתת-המודע של מעריצי המוזיקה למשך עשרות שנים קדימה".<ref name="gigwise"></ref> רוברט בלייר כתב במגזין Highsnobiety כי האלבום "הוא הרגע המגובש בזמן בו קנדריק הפך לקול האמנותי החזק ביותר של הדור". ארון ויליאמס מ-Uproxx אמר כי האלבום "הוכיח כי ראפ ניסיוני מהשדה השמאלי יכול לתפקד גם בתחום הביקורתי וגם בתחום המסחרי".<ref></ref> סקסופוניסט הג'אז קאמאסי וושינגטון אמר כי האלבום "שינה את המוזיקה, ואנחנו עדיין רואים את ההשפעות של זה [...] [האלבום] פירושו שמוזיקה מגרה אינטלקטואלית לא צריכה להיות מחתרתית". על פי המפיק טוני ויסקונטי, לאלבום הייתה השפעה על אלבומו של דייוויד בואי, Blackstar, משנת 2016, באומרו כי הוא ובואי הקשיבו הרבה לקנדריק לאמאר ואהבו את "העובדה שקנדריק היה כל כך פתוח בראש והוא לא עשה אלבום היפ הופ ישר. זרק את הכל לשם, וזה בדיוק מה שרצינו לעשות".<ref></ref> המוזיקאי האמריקאי פרינס הדגיש כי הוא היה מעריץ של האלבום ואמר בראיון כי "[ללאמאר] פשוט יש מה לומר [...] [To Pimp a Butterfly הוא] טהור. ועם ת'אנדרקאט באלבום? קדימה. אתה לא מוריד את "Alright" מהפלייליסט שלי!".<ref></ref>

==רשימת השמעה==

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! אוסטרליה (ARIA)<ref></ref>
| פלטינה
| 70,000
|-
! דנמרק (IFPI Denmark)
| פלטינה
| 20,000
|-
! בריטניה (BPI)
| זהב
| 170,000
|-
! ארצות הברית (RIAA)
| פלטינה
| 1,050,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

* מתן שרון, [http://timeout.co.il/תרבות/ביקורות-תרבות/ביקורות-מוזיקה/הסיפור-שאינו-נגמר-2 הסיפור שאינו נגמר: "To Pimp a Butterfly" הוא אלבום מוזר, אמיץ ומושלם], באתר Time Out תל אביב, 25 במרץ 2015
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2015
קטגוריה:אלבומי קנדריק לאמאר
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי בוי-1דה
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי דייב פרי
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי טרסה מרטין
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי פארל ויליאמס
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון בניו זילנד
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:זוכי פרס גראמי לאלבום הראפ של השנה
קטגוריה:אלבומי זהב בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי פלטינה באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי פלטינה בארצות הברית
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בקנדה
קטגוריה:אלבומי חברת אינטרסקופ רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת אפטרמת' אנטרטיינמנט
קטגוריה:אלבומי חברת טופ דואוג אנטרטיינמנט