בית הילדים ציון-בלומנטל

בית הילדים ציון בלומנטל (בעבר נקרא: בית היתומים ציון בלומנטל) הוא בית יתומים יהודי וותיק. המוסד הוקם בירושלים בידי הרב אברהם יוחנן בלומנטל בשנת 1917 ופועל עד היום בהנהלת צאצאיו. במשך השנים התחנכו בין כתליו אלפי ילדים.

כיום מנוהל המוסד כמרכז משפחתונים, ומחולק לדירות בהן מתגוררים בני זוג המשמשים כמדריכי פנימייה, יחד עם קבוצת ילדים בטווח גילים רחב. המוסד מתבסס על תרומות.

== הקמת בית היתומים ==
כיכר על שם אברהם יוחנן בלומנטל על יד בית היתומים בלומנטל בירושלים
בית היתומים הוקם בשלהי מלחמת העולם הראשונה, על רקע הרעב הקשה והמחלות, ביוזמת האימפריה העות'מאנית. כאשר נחשף הפאשא של ירושלים מוניר ביי למצבם העגום של יתומי העיר, פנה אל החכם באשי הרב נסים יהודה דנון ודרש שהקהילה היהודית תדאג ליתומיה, ובמידה ולא, הוא ידאג להעבירם לבית יתומים מוסלמי. מצדו הבטיח הממשל העות'מאני אפשרות לקנות מן הסינדיקט (מכירת התבואה שרוכזה בידי ממונה מטעם השלטון העות'מאני) חצי קילו חיטה לילד ליום.

את הדאגה לילדים הסביר הפאשא בעובדה שהורי רבים מהם נהרגו במלחמת העולם בשרתם בצבא העות'מאני. ואכן בספר 'קורות ותלאות יתומי ציון', קובץ זיכרונות שהוציאו לאור מי שהיו חניכי בית היתומים בשנות מלחמת העולם, מצויות עדויות רבות לכך שרבים מאבות הילדים נהרגו בשירותם הצבאי כחיילי האימפריה. חלק מהילדים התגוללו בחוצות מפני שאביהם עדיין שירת בצבא, ואמם מתה ממחלה או מרעב.

בשל המצב הקשה ששרר באותה העת בעיר, בתי היתומים אליהם פנה הרב דנון השיבו את פניו ריקם. הוא פנה אל הרב אברהם יוחנן בלומנטל, שעמד באותה העת בראש ישיבה לצעירים בשם 'בית חינוך נערים'. ישיבתו הייתה יוצאת דופן בכך שיועדה מלכתחילה לנערים משולי חברת היישוב הישן, שסטו מן הדרך או שנשקפה סכנה שיסטו ממנה, ודאגה לרווחתם.<ref name=":0" /> בלומנטל ניאות לבקשה והסב את המוסד בראשותו לבית יתומים.

הקמת בית היתומים ציון־בלומנטל הצילה בפועל ילדים רבים ממוות ברעב, כאשר לא היה להם כל קורת גג או אפשרות להזנה בסיסית. כך מעידים דבריו של ילד אלמוני שנכנס לבית יתומים במהלך מלחמת העולם הראשונה (ואת דבריו כתב עוד במהלכה):<ref>המכתב צוטט במאמר [https://www.herzog.ac.il/wp-content/uploads/2019/06/דשואן-דשואן-בית-היתומים-ציון-בלומנטל.pdf "'דשואן דשואן!' (جُوعَان جُوعَان): הקמת בית היתומים 'ציון בלומנטל' בירושלים בשלהי מלחמת העולם הראשונה"] (מאת תהלה הרץ), קתדרה 165, תשע"ח (עמ' 181–204).</ref>

בקריאת הילד בולט הביטוי "דשואן דשואן!" – הכוונה לביטוי הערבי جُوعَان, רָעֵב (בתעתיק המקובל היום: ג'וּעאן). השימוש של הילדים בערבית או ערבית־יהודית מצביע על השתייכותם לעדה הספרדית של היישוב הישן. סביר שרוב הילדים שגוועו מרעב ברחובות היו בעיקר ספרדים, שכן לעדה הספרדית לא הייתה באותה העת אפשרות לתמוך בהם, והעדה האשכנזית העניקה קדימות לצורכי יתומיה.<ref name=":0"></ref> מכאן גם הדגשת בית היתומים ציון־בלומנטל מיד עם הקמתו, שהוא מיועד "לבני כל העדות השונות שבישראל".<ref name=":0" />

לפי המסופר, שמו של המוסד "ציון" ניתן לו על שם היתום שסיפורו היה הטראגי ביותר. היתום, פעוט כבן שלוש שנים, נמצא עזוב ברחוב העיר, נפוח וצמוק מרעב, ולא ידע את שמו. אנשי הוועד האמריקאי אליהם התגלגל קראו לו בשם "ציון", על שם קינתו המפורסמת של רבי יהודה הלוי: "ציון הלא תשאלי לשלום אסיריך". לאחר חקירה שערך הרב בלומנטל, התברר כי הילד נולד בחו"ל ושני הוריו נפטרו - אמו בדרכה ארצה ואביו במהלך מלחמת העולם. לאחר שבע שנים במוסד חלה הילד במחלת כליות ונפטר יתום וגלמוד. הרב בלומנטל החליט לקרוא למוסד על שמו.

== התפתחות המוסד לאורך השנים ==
עם תום מלחמת העולם הראשונה החל המוסד להתפתח במהירות. המוסד עבר מספר מבנים עד שבשנת תרע"ח (1918) התמקם בית היתומים בבית יהודיוף-חפץ שבשכונת הבוכרים. בשנת תר"פ שהו במוסד 70 יתומים<ref>הראי"ה קוק, אגרות הראיה: כרך ד, שנים תר"פ-תרפ"א, מכון הרצי"ה תשע"ח, עמ' קד-קה.</ref> ושנה לאחר מכן 85.<ref></ref> לשכת העלייה של ההנהלה הציונית ולאחר מכן הוועד הלאומי, רבנים ואישי ציבור החלו מפנים את יתומי הארץ אל בית היתומים. המוסד פעל בין השאר גם להצלת יתומים מן הגולה. בעשור הראשון לפעילותו התגוררו והתחנכו בו כ-500 ילדים מכלל העדות והחוגים בעיר. המוסד כלל תלמוד תורה וישיבת קטנה.<ref>יצחק שפירא, ירושלים - מחוץ לחומה, ירושלים תש"ח, עמ' 74</ref>

הרב אהרן שמחה בלומנטל, אחיו של המייסד והמנהל, ניהל בניו יורק את לשכת בית היתומים ובמשך עשרות שנים הקדיש מאמצים רבים כדי לביסוס מעמדו הכלכלי. נשיא המוסד היה הראי"ה קוק ואחיו חיים אף שימש תקופה מסוימת כמנהל המקום.

חתנו של הרב בלומנטל, הרב יהושע פישל זקס, שימש למשך זמן מועט כמנהל חינוכי בבית היתומים.<ref></ref>

בשנת ה'תרצ"ד (1934) נחנך בניין בית היתומים שבשכונת הבוכרים בנוכחות רבנים ואישי ציבור. בכך לראשונה בית היתומים שכן בבניין אשר נבנה במיוחד ולצורכי היתומים. בשנת ה'תשי"ב הונחה אבן פינה למבנה חדש ובשנת ה'תשכ"א עבר אליו המוסד. בשנת ה'תשכ"ד נחנך שוב בניין חדש למוסד ברחוב יחזקאל בשכונת הבוכרים, ובו בין השאר בית כנסת "אוהל עדינה". מנהל המוסד באותן שנים היה אליעזר רקובסקי.

==אירועים מפורסמים שנערכו במוסד==
בשל גודלו היחסי של האולם המרכזי והגדול של המוסד, שנבנה בידי הנדבן צבי חפץ ונקרא בפי כל "בית חפץ", שימש מקום כינוס לאירועים חשובים, המפורסמים בהם הם:
* ועידת היסוד של הרבנות הראשית בשנת ה'תרפ"א,
* קבלת הפנים לגנרל אלנבי עם כניסתו לעיר בשלהי מלחמת העולם הראשונה.
* תפילות השבת ועריכת השולחן (טיש) של רבי אהרן רוקח, האדמו"ר מבעלזא, יחד עם אחיו רבי מרדכי רוקח בשבת הראשונה בירושלים לאחר בריחתם מאירופה הנאצית בשנת 1944,<ref></ref>
* חתונתו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק, ראש ישיבת בריסק בישראל בשנת תשמ"ה.<ref></ref>
המקום שימש גם להופעות של אמנים וחזנים מפורסמים, כשההכנסות מן האירוע הועברו לקופת המוסד.

בתקופת כהונתו של מזכיר המוסד, צבי מנחם זקס נתפרסמה במיוחד מסיבת חנוכה גדולה שנערכה במוסד מדי שנה.
== המוסד כיום ==
כיום מנהלים את המוסד צאצאיו של מייסדו, הרב אברהם יוחנן בלומנטל: נכדתו, רבקה רקובסקי, ובנה - הרב ברוך רקובסקי (שמשמש באופן רשמי כמנכ"ל).<ref></ref>

בשונה מיעודו המקורי, כיום מרבית התלמידים אינם יתומים, אלא בנים להורים חולים או שאינם יכולים לגור בביתם מסיבות שונות.

המוסד כיום מתייחד בליווי של הבוגרים עד אזור גיל 22 - כאשר נבנו מסגרות המשך המיועדות לבוגרים, שהתאם לצורך לליווי לאורך זמן. בנוסף, המוסד רואה את עצמו כבית לתלמידים, ועל כן שומר על קשר עם הבוגרים שנים מאוחר יותר, ואף מסייע במקרה הצורך - הן בייעוץ, והן בתמיכה כלכלית (במידת האפשר).

ילדים נכנסים למוסד החל מכיתה א'. במוסד ישנם כיום שלושה חלקים מרכזיים:
* משפחתונים - בגיל בית הספר היסודי. בכל משפחתון ישנם 12 ילדים, המתגוררים ביחידה צמודה לזוג ולמשפחתם.
* מסגרת תיכונית פנימייתית - שנחלקת למעשה לשני מסלולים נפרדים: מסלול המכונה "יגדיל תורה", בסגנון ישיבתי, לאלה שהדבר מתאים להם; ומסלול המכונה "שִׁבְתִי", שכולל לימודי בגרות ומקצוע.
* מסגרת על־תיכונית, שמעניקה מגורים ולימודים לאלה שמעוניינים להמשיך במסגרת ישיבתית, אך כחלק מהמסגרת החמה והמשפחתית של ציון-בלומנטל.

=== בוגרים ===
* משה אבוטבול, חבר כנסת וראש עיריית בית שמש לשעבר
* דוד אזולאי, שהיה חבר כנסת
* יחזקאל ציון, חזן מוכר ויוצר אלבומי חזנות
* אברהם רביץ, שהיה חבר כנסת אביו של ראש מועצת קריית יערים יצחק רביץ.

== לקריאה נוספת ==
* תהלה הרץ, [https://www.herzog.ac.il/wp-content/uploads/2019/06/דשואן-דשואן-בית-היתומים-ציון-בלומנטל.pdf 'דשואן דשואן!' (جُوعَان جُوعَان): הקמת בית היתומים 'ציון בלומנטל' בירושלים בשלהי מלחמת העולם הראשונה], קתדרה 165, תשע"ח, עמ' 181–204
* קורות ותלאות יתומי ציון, מהדורה שנייה: ירושלים תשכ"א ([https://tablet.otzar.org/book/book.php?book=106364 קישור לספר באתר "אוצר החכמה"])
* יהודית גולן, אלף עולמות - סיפורו של הרב אברהם יוחנן בלומנטל ומפעל חייו, מפיה של בתו הרבנית יוכבד סלומון, 2003 - תשס"ג, בהוצאת פלדהיים

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ירושלים: בתי יתומים
קטגוריה:גאולה (ירושלים)