OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ונילה סקיי

ונילה סקיי (באנגלית: Vanilla Sky) הוא סרט משנת 2001 בבימויו של קמרון קרואו. הסרט מבוסס ברובו על עלילת הסרט הספרדי מ-1997 "פקח את עיניך", אשר נכתב על ידי אלחנדרו אמנבר ומתאו חיל.

בסרט מככבים טום קרוז, קמרון דיאז, פנלופה קרוז (אשר מגלמת את אותה הדמות, סופיה, אשר גילמה בסרט "פקח את עיניך"), ג'ייסון לי, קורט ראסל ואלישיה ויט. במהלך צילומי הסרט טום קרוז ופנלופה קרוז הפכו לזוג.

בהקלטת פסקול הסרט השתתפו בין השאר פול מקרטני ולהקת אר.אי.אם. 
==תקציר העלילה==
דייוויד איימס (טום קרוז) הוא פלייבוי צעיר, בעלים בירושה של אימפריית כתבי עת. איימס סובל מסיוטים הנובעים מאירוע טראומתי בעברו. הוא נמצא בכלא ועובר איבחון על ידי פסיכולוג (ראסל בתפקיד ד"ר מקייב), במהלכו הוא חושף את עברו בפני הפסיכולוג: יחסים עם מאהבת (דיאז בתפקיד ג'ולי ג'יאני) שבהמשך מתגלה כי היא מאוהבת בדייוויד ומדוכאת מיחסו המזלזל כלפיה. דייוויד בעצמו בכלל מתאהב בסופיה (פנלופה קרוז) המגיעה עם חברו הטוב (לי בתפקיד בריאן שלבי) למסיבת יום הולדתו ואת המשך הערב הם מבלים בביתה. ג'ולי, שעקבה אחריו, מפתה אותו לרכבה ובמהלך הנסיעה מתעמתת איתו לגבי יחסו כלפיה, ואז מתאבדת על ידי הפלת הרכב מגשר. דייוויד שורד את התאונה אך נפגע קשות - ידו מתרסקת, פניו מושחתות כליל והוא סובל מכאבים ומסיוטים.

דייוויד נאבק על הבראתו ועל המשך שליטתו בחברה, וכן מנסה לחדש את הקשר עם סופיה. אולם הוא סובל מסיוטים חוזרים ונשנים ומתקשה להבדיל בין מציאות לבין דמיון. הוא עובר ניתוחים שמחזירים אותו למראהו מלפני התאונה, ומצליח לחיות תקופה מאושרת עם סופיה, אולם הסיוטים לא עוזבים אותו ובשיאו של התהליך, מדמה דייוויד כי ג'ולי שבה אליו וכי כל התאונה לא הייתה אלא תרמית, והיא מנסה לסלק את סופיה מחייו.

בשלב זה מגלה דייוויד, בעזרת הפסיכולוג, כי למעשה רצח את סופיה במהלך קיום יחסי מין היות שחשב שזו ג'ולי. הפסיכולוג מאמין שמדובר באי שפיות זמנית, אולם מספר שאלות שהעלה הפסיכולוג במהלך האיבחון מציתות את זיכרונו של דייוויד, ושניהם יחד מגלים כי דייוויד חתם על חוזה עם חברה המציעה שימור גופות על ידי הקפאה למועד בו יהיו קיימים טיפולים המאפשרים ריפוין, תוך אספקת "בידור" ישירות למוחם של המוקפאים, בידור שבמקרה של דייוויד השתבש.

בשלב זה דייוויד מגלה כי למעשה הוא מוקפא מזה 150 שנה, פניו המושחתות מעולם לא תוקנו אלא מדובר בזכרונות ש"הושתלו" במוחו, וסופיה וכל מכריו מתים מזה זמן רב. אנשי החברה מציעים לדייוויד את הבחירה בין הישארות במצב המוקפא תוך הבטחת זיכרונות נעימים, או החזרתו לחיים וקבלת הטיפולים שירפאו אותו לחלוטין, אך כמובן ללא איש ממכריו. דייוויד בוחר בחזרה לחיים.

==קישורים חיצוניים==

ביקורות
* יעל שוב, [http://www.haaretz.com/face-to-face-1.53664 Face to Face], הארץ - מהדורה אנגלית, 6 בפברואר 2002
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטים עם עלילה לא ליניארית
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
קטגוריה:חידושים לסרטים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2001
קטגוריה:סרטי 2001
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2001
צ'ופוט-קלה

מאוזולאום של ג'ניקה-חנים, בתו של טוחטמיש
צ'וּפֿוּט-קַלֵה (בשפה הטטרית של קרים ובטורקית: Çufut Qale בעברית: מבצר היהודים) היא עיר רפאים בקרים שבאוקראינה, ששימשה כמרכזם של הקראילאר בחצי האי עד תחילת המאה העשרים. בימינו משמש המקום כאתר תיירותי עם מערות קבורה מהמאה ה-10. הקבר המפורסם ביותר הוא קבר בתו של טוכטמיש-החאן של אורדת הזהב. שמה העברי שהיה נהוג אצל קראילר הוא סלע היהודים ועם תחילת התכחשותם למוצאם היהודי כונה סלע הקראים.

==היסטוריה==
העיר נוסדה ככל הנראה במאה ה-5 או ה-6 כעיר גבול של האימפריה הביזנטית. שם העיר היה פולה, ורוב אוכלוסייתה היו אלאנים. לאחר מכן ב-1055 לערך המקום נכבש על ידי קיפצ'קים, עם טורקי נודד מאזור הוולגה. בתקופה זו נקרא המקום קירק-אל. ב-1299 נכבשה העיר ונבזזה על ידי נוגאי, האמיר של אורדת הזהב. במאות ה-13 וה-14 הייתה בירת נסיכות קטנה, שהעלתה מיסים לאורדת הזהב. מהמאה ה-14 החלו קראים להגיע לעיר. מ-1428 עד 1449 נערכו מרידות בקרים על ידי חג'י גריי הראשון, שבסופם זכתה קרים לעצמאות מאורדת הזהב וחג'י גיריי נהפך לחאן. קירק-אל נהפכת לבירתו במקום קירים לאחר קבלת העצמאות. ב-1502, בתקופת מנגלי גיריי, הועברה בירת קרים לבחצ'יסראי. בהמשך שימשה העיר כבית סוהר לאסירים מכובדים ובה שכן בית החרושת הממשלתי לייצור מטבעות. בתקופה זו הפכו הקראים לרוב תושבי העיר, שכן נאסר עליהם להתיישב בבחצ'יסראי הבירה, והם נאלצו להסתפק בעיר הקרובה אליה ביותר. בעקבות הפיכת העיר למרכז הקראים, שונה שמה לצ'ופוט קלה ("מבצר היהודים"), ולאחר מכן הונהג על ידי מנהיגי הקראים השם ג'ופט-קלה (המבצר הכפול בחלק מהשפות הטורקיות) כחלק מתהליך התכחשותם לקרבה כלשהי ליהדות. בשנת 1783 העיר נכבשה על ידי האימפריה הרוסית, ותנאי החיים בעיר ובקרים השתנו לבלי הכר. לקראים הותר להתיישב בכל ערי קרים, ועד סוף המאה ה-19 רובם נטשו את עירם המרכזית. בין התושבים האחרונים בעיר, לפני שננטשה סופית, היה אברהם פירקוביץ'. בסוף המאה ה-20 הפכה צ'ופוט קלה לאתר תיירותי בעל חשיבות לאומית, ומבנים רבים, כולל בתי הכנסת הקראים, עברו שיפוץ יסודי.

==אתרי תיירות==
בעיר השתמרו עתיקות רבות. האתר העתיק ביותר הוא קברה של ג'ניקה-חנים, בתו של טוכטמיש משנת 1437. בעיר השתמרה חצר להתכת מטבעות, לידה מצאו הארכאולוגים מחסנים רבים של מטבעות מתקופת חאנות קרים. שני בתי הכנסת הקראים, בעלי הארכיטקטורה המיוחדת עברו שיפוץ יסודי לאחרונה, ומושכים מבקרים רבים. בעיר השתמרה גם וילת מגורים, המשמשת היום כמוזיאון לתולדות היישוב. ניתן גם לבקר בבית הקברות ולראות מצבות קראיות החל מהמאה ה-16, ובהן קברו של פירקוביץ'. כל שנה מגיעים לאתר כ-120,000 מבקרים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://archeologia.narod.ru/krim/kale.htm הסבר על העיר באתר על ארכאולוגיה ברוסית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות קראית
קטגוריה:ערי רפאים באוקראינה
קטגוריה:קרים: ערים
קטגוריה:קרים: היסטוריה
קרימצ'קים

קרימצָ'קים (ברוסית: Крымчаки, שמם העצמי הוא בני ישראל או שראל באלאלרי, או יהודילר - יהודים, או קירימלר) היו קהילה יהודית רבנית סגורה, ששפתה טורקית-קרימצ'קית, הדומה לטטרית של קרים. 

הקהילה התפתחה בחצי האי קרים החל מהמאה ה-10, והם התיישבו בסמוך לקראי מזרח אירופה. 

השם "קרימצ'קים" הוטבע על ידי רוסים על מנת להבדיל ביניהם לבין שאר היהודים, האשכנזים או הגאורגים, שחיו בשטחי האימפריה הרוסית לשעבר. 

שמונים אחוז מהקהילה הקרימצ'קית הושמדו על ידי הנאצים בדצמבר 1941, וכיום נשארו ממנה פחות מ-1,500 איש, מהם כאלף מפוזרים במספר ערי קרים, והשאר מתגוררים בישראל וברוסיה ואינם חיים עוד במסגרת קהילתית אלא התערבבו ביהודים אחרים (בישראל) ובלא יהודים (באוקראינה וברוסיה).

בברית המועצות נחשבו בני הקהילה כעם נפרד, והיחס אליהם היה שונה מן היחס לרוב היהודים. רבה הגדול של הקהילה הוא חיים חזקיהו מדיני, אשר קבע בוודאות שהם אכן מזרע ישראל ויהודים לכל דבר חרף ניסיונו של אברהם פירקוביץ' לראות בהם אחים לקראים. על פי עדויות הקרימצ'קים חיו באוכלוסייה סגורה בנפרד מהקראים.

ליהודים הקרימצ'קים היה נוסח תפילה ייחודי משלהם שבוסס ברובו על נוסח הרומניוטים אך הכיל גם מנהגים ייחודיים. הנוסח מכונה לעיתים "מנהג כפא", והוא נתקן על ידי ר' משה הגולה מקיוב בן המאות ה-15–16 שקבע נוסח זה כדי לפשר בין יהודים שונים שחיו בקרים באותה העת.

גידול זקן היה חלק חשוב בתרבותם.

==שפה==
השפה הקרימצ'קית שייכת לקבוצת השפות הטורקיות והיא קרובה לטטרית של קרים. ערב מלחמת העולם השנייה השפה דוברה בפי כ-6,000 קרימצ'קים, אך בעקבות השמדת רוב בני הקהילה בשואה ירד מספר הדוברים בצורה דרמטית. כיום נותרו כמה עשרות בודדות של קשישים דוברי השפה, ביניהם היה דוד רבי , בלשן ומחבר ספר לימוד ומילון של השפה הקרימצ'קית.

==ראו גם==
* פאודוסיה
* קראים

==לקריאה נוספת==
* יבסיי איסקוביץ' פסח, קרימצ'קים, הוצאת סובטיש היימלנד 1974
* דוד בן אליהו רבי, השפה הקרימצ'קית ומילון קרימצ'קי-רוסי, סימפרופול 2004

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.yadvashem.org/odot_pdf/Microsoft%20Word%20-%201508.pdf שואת היהודים הקרימצ'קים], באתר יד ושם
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/10967 הגדה של פסח בתרגום לקרימצ'אקית], באתר HebrewBooks
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהדות אוקראינה
קטגוריה:קרים
קטגוריה:קבוצות אתניות יהודיות
בילוהירסק

בילוהירסק (באוקראינית: Білогірськ), בלוגורסק (רוסית:Белогорск) או קרסו-בזאר (טטרית של קרים: Qarasuvbazar) - עיר בחצי האי קרים, ששימשה כבירת חאנות קרים לאחר הרס בחצ'יסראי במאה ה-18. עד תחילת המאה ה-20 שימשה כעירם המרכזית של קהילת הקרימצ'קים-יהודי קרים המקוריים. אוכלוסיית העיר: 18,400(2006).

==היסטוריה==
נוסדה בשם קרסו-בזאר, שפירושו בטטרית "השוק על הנהר השחור". לראשונה נזכרת במאה ה-13. שימשה כמרכז סחר חשוב בין גזלב (יבפטוריה) לקפה (פאודוסיה). בתקופת ח'אנות קרים שימשה כנחלתם של משפחת שירין. הקוזקים של זפורוז'יה ערכו מתקפות על העיר בשנים 1624, 1628, 1630 ו־1675.

לאחר שבחצ'יסראי, בירת ח'אנות קרים נהרסה בידי הצבא הרוסי ב־1736 החאן פטיך גיריי עבר לקרוסו-בזאר, אך גם זו לא עמדה בפני הרוסים ונהרסה שנה לאחר מכן. לאחר צירוף קרים לרוסיה ב-1783 העיר אבדה מחשיבותה, אך נשארה מרכזם של הטטרים ושל הקרימצ'קים. הרב חיים חזקיהו מדיני קבע בה את מושבו כרב קהילת הקרימצ'קים ב-1866 בעיר, למרות שמבחינה אדמיניסטרטיבית חשיבותה של סימפרופול באותה תקופה הייתה גדולה יותר מאשר של קרסו.

ב־1941 נכבשה על ידי הגרמנים, שלא נגעו בקראים, אך כילו את רובה של קהילת הקרימצ'קים. האקציה התרחשה ב־18 בינואר 1942, בה הגרמנים חיסלו 2000 איש מהקהילה. עד ל־18 במאי 1944 כשהטטרים של קרים גורשו על ידי סטלין לקזחסטן הייתה אחת משלושת המרכזים לקהילתם במקביל לבחצ'יסראי ואלושטה. לאחר פירוק ברית המועצות הטטרים התחילו לחזור למולדתם ולדרוש את השבת הרכוש הגזול.

==מקורות==
* 
* 

==תמונות==
<gallery>
קובץ:Колишня синагога Білогірськ (Карасубазар) Крим.JPG|הבניין של בית הכנסת העתיק, נבנה בשנת 1516
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קרים: ערים
פריץ פרגל

פריץ (פרידריק) פרגל (3 בספטמבר 1869 – 13 בדצמבר 1930) היה כימאי סלובני-אוסטרי, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1923, "על המצאת שיטת המיקרו-אנליזה של חומרים אורגניים". 

פרגל נולד בליובליאנה, האימפריה האוסטרו-הונגרית, עתה סלובניה. הוא למד ועבד באוסטריה.
פרגל זכה בפרס נובל לכימיה עבור תרומתו החשובה לניתוח כמויות חומר קטנות ביותר (Microanalysis) של חומרים אורגניים בשיטות מחקר כמותניות. אחת מתרומותיו החשובות הייתה שיפור שיטת ניתוח הבעירה (Combustion analysis) (מציאת הנוסחה האמפירית באמצעות ניתוח איכותני של שאריות החומר לאחר בעירתו) עבור זיהוי היסודות הכימיים המרכיבים אותו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:כימאים אוסטרים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לכימיה
קטגוריה:מדענים סלובנים
קטגוריה:אוסטרים ממוצא סלובני
קטגוריה:ילידי 1869
קטגוריה:נפטרים ב-1930
אפילו לא שגוי

"אפילו לא שגוי" (מאנגלית: "Not even wrong") הוא ביטוי המפגין זלזול ברעיון פילוסופי אשר לא ניתן להפריכו במובן הפופריאני, או שאינו מבוסס פילוסופית או מדעית.

טביעת הביטוי מיוחסת לוולפגנג פאולי, מראשוני הפיזיקאים של מכניקת הקוונטים, שהיה ידוע בביטוייו השנונים להתנגדויות לחשיבה מדעית שגויה או מרושלת.

==ראו גם==
*פילוסופיה של המדע
*הוכחה
*טרחן כפייתי
*באופן ריק

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פילוסופיה של המדע
קטגוריה:היסטוריה של הפיזיקה
קטגוריה:כשלים לוגיים
קטגוריה:ספקנות מדעית
רבי אברהם במערב הפרוע

רבי אברהם במערב הפרוע (באנגלית: The Frisco Kid) הוא סרט קולנוע משנת 1979 בבימויו של רוברט אולדריץ' (Aldrich). הסרט הוא מערבון קומי בכיכובם של ג'ין ויילדר והאריסון פורד. ויילדר מגלם את אברהם בלינסקי, רב פולני טוב לב, אך שלומיאלי, החוצה את ארצות הברית בדרכו מערבה לסן פרנסיסקו. האריסון פורד הוא טומי לילארד, שודד הבנק שמצפונו גובר על שאיפותיו והוא מסייע לבלינסקי בדרכו (לתפקיד השודד לוהק במקור ג'ון ויין).

==תקציר העלילה==
רבי אברהם בלינסקי מגיע לפילדלפיה מפולין בדרכו להיות רב הקהילה היהודית החדשה בסן פרנסיסקו. אברהם נושא עמו ספר תורה לבית הכנסת של הקהילה. אברהם, תמים, נותן אמון ונוסע בלתי מנוסה, נופל קורבן לתרמית ונזנח באמצע הדרך מערבה חסר כל.

נחוש למלא את משימתו מתחיל אברהם במסע מערבה בעודו צועד ברגל ופוגש בדרכו טיפוסים שונים אופייניים לארצות הברית במאה ה-19 ולמערב הפרוע כגון אינדיאנים, פורעי חוק, פועלי מסילת רכבת ונוצרים אדוקים. להרפתקאותיו אלו מצטרף טומי לילארד, שודד מתחיל וטוב לב הנשבה בקסם תמימותו ונחישותו של הרב הצעיר. 

מסעם המשותף מערבה מהווה את חוט השדרה של העלילה, במהלכה נחשף הצופה לתמונה פרודית ומוקצנת של המערב הפרוע.

"רבי אברהם במערב הפרוע" הוא "מערבון" מסוג אחר המתרחק מן המערבון הקלאסי האמריקאי, בדומה ל"קוראים לי אף אחד" ו"בלתי נסלח".

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1979
קטגוריה:מערבונים
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:הומור יהודי
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי האריסון פורד
מכת שמש (סרט)

מכת שמש הוא סרטו של יקי יושע. הסרט הוא דרמת נעורים שיצאה לאקרנים באפריל 1984.
==תקציר עלילה==
התסריט מבוסס על סיפורי האישי של יושע, שהיה בנעוריו חבר בלהקת רוק אנד רול והתאהב באישה מבוגרת ממנו, אורנה שק (לימים אשתו הראשונה של גברי בנאי). עם זאת את העלילה העביר לראשית שנות השמונים, ערב מלחמת לבנון הראשונה. סיפור העלילה מתרכז בקיץ האחרון לפני הגיוס לצבא, של ארבעה חברי להקת רוק אנד רול תל אביבית והרפתקאותיהם.
==הפקה==
יושע החליט ללהק לתפקיד הראשי שחקן צעיר ללא ניסיון ולאחר שנכח בהופעה של להקת "משינה" במועדון "הפינגווין" בתל אביב, הציעה ליובל בנאי לשחק בתפקיד הראשי. צילומי הסרט החלו בסוף אוקטובר 1983, בתקציב של $25,000, והסתיימו בינואר 1984.

==שיר הנושא==
את שיר הנושא כתבו שמוליק קראוס ויענקל'ה רוטבליט כשיובל בנאי, אשר גילם את הדמות הראשית, מבצע. כ-20 שנים לאחר יציאת הסרט חודש שיר הנושא בשתי גרסאות, גרסת אלקטרו על ידי ספארק-או, ניקו-טין ורועי צ'יקי ארד ובגרסה אקוסטית על ידי נעם רותם.

שיר נוסף בסרט, "קור כלבים", מבוצע על ידי זמרת הרוק ליבי הארט ולהקת הפלאש, להקת הליווי שלה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/45709-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* ביקורת - 
* -כתבה של בנאי על הפקת הסרט
== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי 1984
קטגוריה:סרטי נעורים ישראליים
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:תל אביב-יפו בקולנוע
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1984
משפחת אדמס (זיכיון)

משפחת אדמס (באנגלית: The Addams Family) היא זיכיון שנוצר במקור כרצועת קומיקס על ידי המאייר האמריקאי צ'ארלס אדמס בשנת 1937.

רצועת הקומיקס של משפחת אדמס פורסמה בתחילה במגזין ניו יורקר בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20. עם הזמן הפכו הדמויות לגיבורי סדרת טלוויזיה, סדרות אנימציה וארבעה סרטים באורך מלא. הדמויות זכו לפופולריות רבה, ועם הזמן למורטישה אדמס ולמשרתה לרץ', שאיתם התחיל אדמס את הסדרה, הצטרפו דמויות נוספות בנות משפחת אדמס.

משפחת אדמס מהווה פארודיה על משפחה כל-אמריקאית טיפוסית: שני הורים אוהבים, ילדים, סבתא, חיית מחמד. אבל להבדיל ממשפחה אמריקאית ממוצעת, אשר כמעט תמיד דוגלת בערכים בורגניים ומקדשת את הפוליטיקלי קורקט, בני משפחת אדמס מאוהבים בגותי, בגרוטסקי ובמקבריות. הם מרבים לעסוק במוות, בייסורים ובאופל. בשושלת המפוארת של המשפחה ניתן למצוא רוצחים מפורסמים, מכשפות, קוסמים וסתם אנשים לא שפויים. כולם כאחד מהווים מקור גאווה והשראה למשפחה. הם לא מפחדים מהעל-טבעי, אלא חיים אותו יום יום. למעשה, הדבר הכמעט יחיד שמפחיד אותם באמת הוא האנשים ה"נורמלים" שסובבים אותם.

== סדרות טלוויזיה ==
הזיכיון זכה להצלחה ופרסום רב בתחילת הדרך בעיקר בזכות העיבוד הטלוויזיוני של משפחת אדמס ששודר במקור במשך שתי עונות בשנים 1964 ו-1966 ברשת ABC כקומדיית מצבים מעורבת עם הומור שחור ואימה.<ref></ref> התוכנית ירדה אחרי שתי עונות מאחר שקומדיית מצבים אחרת של CBS בעלת סגנון דומה, "משפחת מאנסטר" (The Munsters), זכתה לנתוני רייטינג גבוהים יותר. עם זאת, גם לאחר שהסדרה הסתיימה, נותרו לה מעריצים.

בנוסף, בשנות השבעים הופקה גם סדרת אנימציה של משפחת אדמס בין השנים 1973–1975, ובשנות התשעים הופקה סדרת אנימציה של משפחת אדמס בין השנים 1992–1993.

בנובמבר 2022 עלתה סדרת הטלוויזיה "ונסדיי" לשירות הסטרימינג "נטפליקס". הסדרה היא ספין אוף של "משפחת אדמס", ועוסקת בהתבגרותה של בת המשפחה ונסדיי אדמס כתלמידה בפנימייה התיכונית "אקדמיית נוורמור".<ref></ref>

== סרטים עלילתיים ==
בעקבות ההצלחה של סדרת הטלוויזיה במהלך שנות התשעים הופקו שתי סרטי לייב אקשן בזיכיון - "משפחת אדמס" (1991) וסרט ההמשך שלו "החיים לפי משפחת אדמס" (1993), אשר בוימו על ידי בארי זוננפלד והציגו את הדמויות בפני דור צופים חדש.<ref></ref>

בשנת 2019 הופק סרט האנימציה "משפחת אדמס" ובשנת 2021 הופק סרט ההמשך שלו "משפחת אדמס 2".<ref></ref>

== הפקות במה ==
בשנת 2010 עלה בברודוויי המחזמר "The Addams Family: A New Musical" בו כיכבו במקור נייתן ליין וביבי ניווירת'. המחזמר היה מועמד בעבר לשתי פרסי טוני.<ref></ref>

== דמויות ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:זיכיונות: סרטים וסדרות
אדמס
שאכטה (סרט)

שאכטה הוא סרט טלוויזיה ישראלי קצר שנכתב ובוים על ידי יקי יושע. הסרט הוא דרמה משטרתית קצרה בת 25 דקות.

==תקציר העלילה==
עלילת הסרט מתרכזת במערכת היחסים הנוצרת בין צעירה שנתפסה מעשנת סיגריית קאנביס, לבין הבלש החוקר אותה.

הסרט הופק על ידי אשתו של יושע, דורית יושע, ומככבים בו עמוס לביא ויעל הדר. "שאכטה" היה המיזם השלישי ברציפות שבו שיתפו פעולה יושע ולביא, כאשר קדמו לו סרט הטלוויזיה "משחק חייו", שנותר באותה שנה שבה הופק "שאכטה" וסדרת הדרמה "המונה דופק" משנת 1995.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/114624-2/ "שאכטה" - הסרט המלא לצפייה] באתר [https://jfc.org.il/ ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]

קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים קצרים
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
משחק חייו

"משחק חייו" הוא סרט טלוויזיה קצר של יקי יושע משנת 1996 ובו מוצגת סאגה אישית של שחקן תיאטרון. הסרט (שהוצג בהמשך גם כהצגת תיאטרון) מבוסס על סיפורו האישי של השחקן הראשי עמוס לביא.

== תקציר העלילה ==
ילד "מצוקה" מקריית גת היה בצעירותו להבטחה הגדולה של התיאטרון הישראלי אבל הפך לנרקומן חסר תקנה והרס כמעט כליל את הקריירה שלו ואת חייו. בין לבין, תוך מאמצים רבים הוא הצליח להיגמל מהתמכרותו לסמים ולהשתקם. הערב, בסיומה של הצגת בכורה, מגיעה עיתונאית לערוך איתו ריאיון יחצנות עבור ההצגה. עקב נסיבות בלתי צפויות השחקן נפתח לפני העיתונאית ומספר על ילדות חסרת עתיד בעיירת פיתוח, על קריירה מופלאה שכמו פתחה בפניו עולם ומלואו, על שד הסמים שנכנס בו וכמעט ניצח ועל מלחמת החורמה היומיומית לגרשו. 

ריאיון תכליתי הופך לווידוי אישי נוקב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/114823-2/ "משחק חייו" - הסרט המלא לצפייה] באתר [https://jfc.org.il/ ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]

קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
סיכון מחושב

סיכון מחושב (באנגלית: Dangerous Minds) הוא סרט דרמה משנת 1995 בבימויו של ג'ון סמית' ובכיכובה של מישל פייפר.

==תקציר העלילה==
לואן ג'ונסון (מישל פייפר) היא חיילת מארינס לשעבר אשר עשתה הסבה להוראה, ומעוניינת לעבוד כמורה מחליפה. להפתעתה היא מתקבלת לעבודה כמורה במשרה מלאה בתוכנית "אקדמיה" לתלמידים מרקע חברתי וכלכלי קשה. היא מגיעה חדורת מוטיבציה לתפקיד, על אף הקושי שכיתה מסוג זה טומנת בחובה. עם הגעתה לכיתה היא אינה מצליחה להשתלט על התלמידים שעושים הכל על מנת לשבור את רוחה, כשם שעשו עם קודמותיה לתפקיד. במקום להישבר, היא קוראת ספרים בניסיון למצוא בהן דרכים להתגבר על הבעיה. היא משתמשת בשיטות בלתי מקובלות בהוראה על מנת למשוך את תשומת לבם של התלמידים: חלוקת ממתקים למשיבים תשובות נכונות, קיום תחרות דילן-דילן, שיעור קרטה, הבטחה לביקור בלונה פארק במקרה של הצלחה בלימודים, ביקורים אישיים בבתי התלמידים וכדומה, וכך היא זוכה באמונם. חרף גינוי מנהל בית הספר את שיטות הוראתה, לואן מתעלמת מהנהלים הרשמיים וממשיכה בדרכה. היא מלמדת אותם ספרות ושירה, ומלמדת אותם לאהוב זאת ואף ללכת לספריה ולקרוא באופן עצמאי. היא מעודדת אותם להאמין בעצמם בעקביות, והיא מדגישה בפניהם שציון "A" כבר ניתן להם ועליהם רק לשמור עליו.

לצד הצלחתה נתקלת לואן גם בקשיים. אמם של שני אחים בכיתתה אוסרת עליהם לבוא לבית הספר מכיוון שהחלו להשקיע בלימודיהם במקום לעזור בתשלום חשבונות הבית; תלמידה נוספת נכנסת להריון ומכוונת על ידי ההנהלה לעזוב לבית ספר לאמהות, על אף שהיא מבריקה לטענתה של לואן; והיא נאלצת להתמודד עם אמיליו, אחד התלמידים המשפיעים ביותר בכיתה, שהתחיל לצאת עם תלמידה מהכיתה שלא מזמן נפרדה מאסיר שהשתחרר זה עתה מהכלא ובא לנקום בו על כך שלקח לו אותה. כשנודע ללואן שאסון בפתח, היא לוקחת את אמיליו אליה הביתה ומשכנעת אותו לפנות למנהל ובכך "להציל אותו מהחיים של עצמו" וממה שתכנן- להרוג אותו לפני שהוא יעשה זאת לפניו. אמיליו משתכנע, נכנס לחדר המנהל, שמסלק אותו מכיוון שלא דפק קודם בדלת. אמיליו נרצח ולואן נשברת. היא מחליטה לעזוב, כי לא מצליחה להתגבר על רצף האירועים. התלמידים מתחננים בפניה שתישאר ומדגישים בפניה שהיא האור שלהם ושהם צריכים אותה ולבסוף היא משתכנעת ונשארת.

==פסקול==
שיר הנושא מהסרט, "Gangsta's Paradise" ("גן עדן של גנגסטרים") של Coolio, זכה בפרס גראמי בקטגוריית שירי ראפ.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטי 1995
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים המבוססים על סיפור אמיתי
קטגוריה:סרטים על חינוך והוראה
קטגוריה:סרטי מישל פייפר
הקדוש מכולם

הקדוש מכולם (באנגלית: Holy Man) הוא סרט בבימויו של סטפן הרק ובכיכובם של אדי מרפי, ג'ף גולדבלום וקלי פרסטון. הסרט הוא סאטירה על תרבות הצריכה, והוא יצא לאקרנים בשנת 1998. הסרט נחשב לכישלון הן מבחינת הכנסות, והן מבחינת ביקורות.

==תקציר העלילה==
ערוץ קניות אמריקאי כושל מנסה לעניין את הצופים לקנות. ריקי היים (ג'ף גולדבלום), סגנו של מנהל הערוץ, צריך לגרום לערוץ להצליח, העזרה מגיעה ממקום לא צפוי. ריקי (שאינו רגיש כל כך לזולת) פוגש איש דת בשם ג'י (G) (אדי מרפי) ופוגע בו בטעות במכוניתו. מתברר שלג'י אין מקום ללון ולאחר שהוא יוצא מבית החולים הוא עובר לגור בביתו של ריקי. בעקבות מסיבה שמארגן ריקי בביתו מתגלה ג'י כבעל יכולת השפעה על אנשים. ריקי מביא את ג'י לעזור לו במכירות ולהפתעת עובדי הערוץ אף על פי שג'י מורה לאנשים דרך רוחנית הנוגדת את מכירת המוצרים, ההרגשה הטובה שהוא גורם לאנשים יוצרת אסוציאציה בין ההרגשה הטובה לבין הרצון לקנות את המוצרים וערוץ הקניות מצליח. דמותו של ג'י מובילה כגורו את הציבור האמריקאי ואנשי דת שונים (מוסלמים יהודים וכו') מתווכחים לאיזה דת הוא משתייך. בינתיים ג'י עוזר לריקי לחזר אחרי אהובת ליבו קייט (קלי פרסטון). המנהל, שרואה את ההצלחה רוצה את ג'י כאיש קבוע בערוץ, ויוצר לו תוכנית משלו "נקודת ג'י". ריקי בהתחלה משתף פעולה ומנסה לגרום לג'י להישאר אך לאחר מכן הוא מחליט לשחררו. הוא מבין שלהשאיר את ג'י בערוץ הקניות תפגע בו. בתוכנית הפתיחה של הערוץ החדש, ריקי מופיע במקום ג'י ומגלה לקהל שהחליט לתת לג'י ללכת וכי הוא מבין עכשיו את המשמעות של להיות מאוהב. קייט רואה את השידור והם מתנשקים. הסרט מסתיים שהשניים נפרדים מג'י והוא מאחל להם הצלחה בהמשך הדרך.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים משנת 1998
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים משנת 1998
קשר דם (סרט)

קשר דם הוא סרטו השביעי באורך מלא של הבמאי יקי יושע. הסרט יצא לאקרנים 1996. זהו סרט אפל על משולש אהבה מסוכן ששאב את מקורותיו מהסיפור המקראי של יעקב, רחל ולאה.

==תקציר העלילה==
ינקל'ה ורחלי היו צעירים, אוהבים ונשואים. רחלי באה מבית מבוסס ולינקל'ה היה עתיד מבטיח כספורטאי. כשרחלי נכנסה להריון באה לאה, אחותה המאומצת, לעזור לה.
בין לאה וינקל'ה מתפתח קשר שהוא מעבר לידידות, למורת רוחה של רחלי.
פעם, כשתפסה אותם "על חם", התנפלה רחלי על ינקל'ה עם סכין מטבח בידה.
ינקל'ה נותר עם זרוע משותקת ועתיד שהפך לעבר. רחלי איבדה את התינוק ואת שפיות דעתה. לאה וינקל'ה הפכו לזוג, עברו לגור בבקתה הררית ונותרו מבודדים מהעולם.

ערב אחד מופיעה רחלי במעונם. לינקל'ה ולאה יש לא מעט סיבות לחשוש ממנה, אולם רחלי שזה עתה שוחררה ממוסד לחולי נפש, חסרת ישע - והם מכניסים אותה לביתם.

לשלושתם נדמה שאפשר יהיה לסלוח, לכפר, לרפא את פצעי העבר. רחלי, הולכת ומבריאה, הולכת ונעשית יפה. ינקל'ה נמשך אליה והיא לא נשארת אדישה. לאה נטרפת מקנאה.

משולש רומנטי שהתחיל בחטא מסתיים באסון.

==שחקנים==
* עמוס לביא
* יעל הדר
* אביטל דיקר
* לואיס רוזנברג

==קישורים חיצוניים==

* [http://filmfund.org.il/?id=11&nom=1341 "קשר דם"] באתר "קרן הקולנוע הישראלי"

קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
קטגוריה:סרטי יקי יושע
* [https://jfc.org.il/movie/26695-2/ הסרט "קשר דם" לצפייה ישירה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
השערים

השערים לכיוון מזרח
השערים (באנגלית: The Gates) היא יצירה פיסולית של האמנים כריסטו וז'אן-קלוד. יצירה זו כללה 7,503 שערי מתכת לאורך 37 קילומטרים של סנטרל פארק ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית. מכל אחד ואחד השערים נתלה דגל בצבע זעפרן עשוי בד ניילון. הפסל הוצג בין ה-12 בפברואר 2005 ועד ה-27 בפברואר 2005, אולם התוכניות הראשונות להצבתו הוצעו כבר בשנת 1979.
==נתוני היצירה ועלויות ההקמה==
בסיס אחד השערים בזמן ההקמה (ה-6 בפברואר 2005)כאשר שיפוע המדרכות הביא למצבים בהם שני חלקי השער לא היו מקבילים, נאלצו מקימי הפסל לאזן את השערים.

לצורך הקמת היצירה נדרשו 5,390 טונות של פלדה, 96 ק"מ של צינורות וינול, 99,155 מ"ר של בד ניילון, ו-15,000 תמוכות. הבדים יוצרו בגרמניה, והשערים יוצרו במפעל בלונג איילנד.
לצורך הקמת השערים נוצרו בסיסים מיוחדים בשל דרישת רשות הפארקים שלא יקדחו חורים במדרכות הפארק.

העלות המשוערת של הפרויקט הגיעה ל-21 מיליון דולרים, אולם האמנים סירבו לגלות את העלות המדויקת.
==הקמת היצירה==
ב-3 בינואר 2005 החלו עבודות הקמת הפסל. שלטים שהונחו בכל שבילי הפארק בהם הוקם הפרויקט סימנו לעובדים היכן להניח את הבסיסים שפוזרו בפארק באמצעות מלגזות בין ה-17 בינואר וה-27 בינואר. סופת שלג שכיסתה את הפארק ב-22 בינואר האטה את עבודות ההקמה.

ב-7 בפברואר הוצבו השערים, שגובהם היה 6 מטרים, על הבסיסים. רוחבם הממוצע של השערים הגיע ל-3.35 מטרים, אולם רוחב זה השתנה בהתאם לרוחב המדרכות.

==חנוכת היצירה==
הפסל נחנך רשמית ב-12 בפברואר 2005 על ידי ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג שפתח את הדגל על השער הראשון בשעה 8:30 בבוקר, בנוכחות כריסטו וז'אן קלוד. שארית הדגלים נפתחו במהלך היום.
השערים לפני פתיחת הדגלים.
במהלך הצגת היצירה תיקנו אנשי הצוות שערים שנפלו בשל פגעי מזג האוויר או בשל ונדליזם. עם תום התערוכה, ב-27 בפברואר, הוסרו השערים.

==מקורות ההשראה לפרויקט==
מקור ההשראה ליצירה הם השערים המסורתיים היפניים המכנים שערי טוריאי - שערים אלה בנויים ככניסה למקדשי השינטו. שערים אלה מצויים בשער מקדש פושימי אינארי בקיוטו שביפן.

<gallery>
FushimiInariTorii.jpg|מקדש פושימי אינארי, קיוטו, יפן
KyotoFushimiInariLarge.jpg|אלפי שערי טוריי במקדש פושימי אינארי
</gallery>

==ראו גם==

* כריסטו וז'אן קלוד The Gates: Central Park, New York City, 1979-2005, 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070904001647/http://www.christojeanneclaude.net/tg.shtml השערים] באתר כריסטו וז'אן קלוד
* [http://www.cnn.com/2005/TRAVEL/DESTINATIONS/02/25/gates.closing/ סיום הצגת השערים], כתבה מ-25 בפברואר 2005 באתר CNN.
* [http://www.nytimes.com/2005/03/05/nyregion/05gates.html?ex=1267678800&en=92d43f37f76ee7a2&ei=5090&partner=rssuserland עלות הקמת השערים] מאמר בעיתון The New York Times, מ-5 במרץ 2005.
* [https://web.archive.org/web/20061118024442/http://www.yellowecho.com/eventgalleries/the_gates_central_park.htm גלריית תמונות]

קטגוריה:ניו יורק: היסטוריה
קטגוריה:ניו יורק: יצירות אמנות
קטגוריה:סנטרל פארק
קטגוריה:יצירות משנת 2005
קטגוריה:אמנות אקולוגית
מעגילה (כביסה)

מעגילה מטיפוס נורהאמאר ברוק, מודל 3005-2, משנת 1934
מעגילה משנת [[1930]]
מעגילה היא עזר כביסה מכני המורכב מצמד גלילים במסגרת קשיחה, המחוברים באמצעות גלגלי שיניים. בגרסה הביתית היא מונעת ביד או בחשמל. במקור שימש המכשיר לסחיטת כביסה, וכיום הוא משמש לגיהוץ סדינים, מפות, מגבות ובגדים.

==מעגילה לכביסה==
המעגילה לכביסה הומצאה במאה ה-18. הייתה זו גרסה מפושטת וזולה של מעגילת הקופסה מהמאה ה-17. מעגילות הקופסה היו גדולות ויקרות ושימשו במשקי בית אמידים ובמכבסות מסחריות גדולות. משקי בית ממעמד הביניים וכובסות פרטיות השתמשו במעגילה הפשוטה. מאוחר יותר במאה ה-19, מנוע הקיטור נרתם להנעת מעגילות במכבסות מסחריות.

עם המצאת מכונת הכביסה, היא הייתה פשוט אמבט על רגליות או גלגלים, עם מעגילה בראשן. זמן קצר לאחר מכן, הפכו מכונות הכביסה החשמליות את השימוש הזה במעגילה לארכאי, ועמו את הצורך בסחיטה מכנית של כבסים. בארצות מסוימות, וספציפית בעולם האנגלו-סקסי, המעגילות נעלמו לחלוטין.

עם היעלמותן של מעגילות הסחיטה, מעגילות לגיהוץ הפכו נפוצות יותר. בשנות ה-40 של המאה העשרים פותחו מעגילות חשמליות, והן עדיין משמשות בחדרי כביסה רבים, בזכות קלות השימוש בהן לעומת מגהץ או מלחצי מכנסיים, בייחוד כאשר מגהצים פיסות בד גדולות או מקפלים קיפולים חדים.

דגמים חשמליים מאוחרים יותר הורכבו מתוף מרופד, אשר מסתובב ונלחץ לעומת מגהץ חם (קבוע או עשוי אף הוא כתוף מסתובב). מעגילות כאלו שימשו בדרך כלל לגיהוץ מוצרי טקסטיל שטוחים, כסדינים ומפות. מפעילי מעגילה מיומנים יכלו לגהץ במעגילה גם חולצות ומכנסיים, אך מפעילים רשלניים היו עשויים לגהץ את ידיהם בטעות.

משקי בית אירופאיים וגם ישראליים באמצע המאה העשרים התגאו במצעיהם המגוהצים. 

==בספרות==
י"ל גורדון כותב בסיפורו "מעלות ומורדות":

==לקריאה נוספת==
* שמואל קליין, על טעויות אחדות בפרושי שמות ומקומות, ציון - ידיעות החברה הארץ ישראלית להיסטוריה ואתנוגרפיה, תר"צ, א' עמ' 2
== קישורים חיצוניים ==

* י"ל גורדון, [http://benyehuda.org/yalag/yalag_391.html מעלות ומורדות], אתר פרויקט בן יהודה

קטגוריה:כביסה
גיים בויז

גיים בויז הייתה להקת בנים מסוגת הפופ שהוקמה בשנת 2005 על ידי הסוכן רוברטו בן שושן. ב-2006 הוציאה הלהקה אלבום בכורה שממנו יצאו מספר להיטים.

ב-2007 הודיע בן שושן על פירוק הלהקה עקב חוסר כדאיות כלכלית.

== היסטוריה ==
ב-2005, השתתפה הלהקה במופע המוזיקלי "שיר נולד".

חברי הלהקה הוציאו ב-2006 אלבום מוזיקה, שלאחר ימים אחדים קיבל את התואר אלבום זהב. מהאלבום יצאו הסינגלים: "הזדמנות שנייה", "כמה אהבה", "אשמור את ליבי", "שמחה" ו"תני לי סיבה".
הם אף הופיעו באותה שנה בקדם-אירוויזיון 2006 עם השיר "כמה אהבה", בו עלו לבמה כשהם לבושים חליפות ועניבות, כאנטיתזה לדימוי של להקות בנים. השיר הגיע לבסוף למקום השלישי, ולאחר מכן שודר בהופעה בתוכנית "המצעד" בערוץ 24.

== חברי הלהקה ==
הלהקה מנתה חמישה חברים:
* אושרי אלמוריש - לאחר פירוק הלהקה התמודד אלמוריש בכוכב נולד 7 והודח לקראת שלבי הסיום.
* שרון סנדלר - לאחר פירוק הלהקה שינה את שמו לאהוד שגב ויצא מהארון.
* אביחי לוי- לאחר פירוק הלהקה שינה את שמו לנהורה רז לוי. 
* אדם יוסף
* ערן מזור הכט

== דיסקוגרפיה ==
הדיסק הראשון (והיחיד):
"האלבום"
# אשמור את ליבי | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
# כמה אהבה | מילים ולחן: מעיין כץ.
# הזדמנות שנייה | מילים: מיטל פטש. לחן: ניב כהן.
# שמחה | מילים ולחן: עמית צח.
# אל תגידי לי | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
# תני לי סיבה | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
# תנו לגדול בשקט | מילים ולחן: אבנר קנר ויואל לרנר.
# כשתתעייפי מהעולם | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
# גליה | מילים: עמית צח ורוני גופר. לחן: עמית צח.
# את האחת | מילים: עמית צח. לחן: עמית צח ורון אלמוג.
# בדרך למעלה | מילים ולחן: אושרי חמי-אלמוריש.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות פופ ישראליות
קטגוריה:הרכבים ווקאליים ישראליים
קטגוריה:להקות בנים
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:זוכי טקס נבחרי הילדים: זמרים ולהקות
המונה דופק

המונה דופק היא סדרת טלוויזיה דרמטית בבימויו של יקי יושע. הסדרה, בת שתי העונות, שודרה בערוץ 3 בכבלים בין השנים 1995–1996 וב-yes בשידורים חוזרים.

קולו של דני ליטני מלווה את הפרקים בגרסה ייחודית של "זה קורה" (במקור של שמוליק קראוס).

הסדרה עוקבת אחרי חייו של דני, נהג מונית תל אביבי, פרוד מאשתו ואב לבת קטנה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:סדרות דרמה ישראליות
שבזי (סרט)

שבזי הוא סרט באורך מלא המבוסס על סדרת הדרמה "המונה דופק", בבימויו של יקי יושע, יוצר הסדרה. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1997.

==תקציר העלילה==
דני, נהג מונית, גר בדירת חדר בשבזי, שכונה מתפוררת, בה מצויים גם מסוממים חסרי בית, שמצאו מחסה בבניינים נטושים. בשבזי שלוש חנויות מכולת, שתי תחנות סמים ודיסקוטק אחד.

דני פוגש בגידי, חבר מהצבא שהדרדר לסמים והפך חסר בית. גידי מנסה לספר לדני על משהו אפל ומסוכן שקורה בשבזי, אבל הוא יותר מדי מסומם ומבולבל. למחרת גידי נרצח. המשטרה מאבדת עניין בתיק הרצח של עוד נרקומן אחד משבזי ודני מחליט למצוא את הרוצח בעצמו. 

מה שנראה בתחילה כמלחמת כנופיות סמים בביבים של השכונה, מתברר כרחיצת ידיים משותפת של אנשי-חוק ופורצי-חוק. דני מצליח להסגיר את האחראים, וכאשר מסע הצלב שלו מסתיים הוא מסיר את שריונו, הזמני, בדירת החדר שלו, אביר שניצח ולא הרוויח מאום.
== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 1997
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי סמים
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1997
ליגה (יחידת מידה)

ליגה (בצרפתית: lieue, באנגלית: League) היא יחידת אורך עתיקה שמקורה בימי האימפריה הרומית המציינת מהלך שעה של אדם או סוס. ערכה ביחידות המידה השימושיות בימינו בסביבות 5.15 ק"מ או 3.2 מיל. היא הייתה קיימת זמן רב לאחר נפילת האימפריה הרומית, ושמו האמיתי של ספרו המפורסם של הסופר הצרפתי ז'ול ורן הוא "20 אלף ליגות מתחת למים" ולא "עשרים אלף מיל מתחת למים" שהוא השם המוכר של התרגום בעברית. נראה כי הטעות נובעת מכך שהמספר 1000 בצרפתית נכתב Mille, כשמה הלטיני של יחידת האורך הרומית "מיל" (שהיא, אגב, המקור למיל התלמודי והרוסי ולמייל הבריטי, הבינלאומי והאמריקאי של ימינו).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יחידות מידה: אורך
מגדל קרומוול

מגדל קרומוול (באנגלית: Cromwell Tower) הוא גורד שחקים המשמש למגורים. גובה מגדל זה, המצוי במתחם הברביקן בצפונה של הסיטי של לונדון, באנגליה, הוא 123 מטרים, ובמגדל 43 קומות. מגדל זה הוא ה-14 בגובהו בלונדון (יחד עם מגדל שייקספיר ומגדל לודרדייל).

בניית המגדל הושלמה בשנת 1973 והוא קרוי על שם אוליבר קרומוול. המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ואף הוכרז מבנה בעל חשיבות ארכיטקטונית (כחלק מקומפלקס הברביקן).

==ראו גם==

* ברביקן
* גורדי שחקים בלונדון

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.emporis.com/en/wm/bu/?id=110659 המגדל באתר emporis.com]

קרומוול, מגדל
קטגוריה:הסיטי של לונדון: מבנים
קטגוריה:ברוטליזם
סנטר פוינט

המזרקה בבסיס הבניין
סנטר פוינט (באנגלית: Centre Point או Centrepoint) הוא גורד שחקים במרכז לונדון. מבנה משרדים זה ממוקם ברחוב אוקספורד החדש מס' 101–103, בסמוך לכיכר סנט גיילס, ומעל תחנת הרכבת התחתית דרך טוטנהאם קורט.

==תיאור המבנה==
המגדל תוכנן על ידי האדריכל ריצ'רד סייפרט והוקם בין השנים 1963–1966. מבנה זה הוא ה-19 בגובהו בלונדון רבתי, וגובהו עומד על 117 מטרים (35 קומות). שטח המבנה כ-27,800 מטר רבוע. מגדל זה היה גורד השחקים הראשון שנבנה בלונדון.

==היסטוריה==
האתר בו עומד המבנה שימש בעבר אתר ההוצאה להורג של העיר לונדון. המבנה הוקם כמבנה משרדים על ידי הנרי הייאמס אשר חכר את האתר מממשלת בריטניה ל-150 שנה בעלות של 18,500 ליש"ט לשנה. במהלך תכנון המבנה ניהלו הייאמס וסייפרט, שרצו לבנות מבנה הגבוה מהמותר, משא ומתן עם מועצת מחוז לונדון בדבר גובה המבנה. בתום המשא ומתן, הותר להם לבנות מבנה בן 35 קומות בתמורה למימון בניית צומת רחובות חדש בין דרך טוטנהאם קורט, רחוב אוקספורד וכיכר סנט גיילס.

עם הקמת המבנה עמד המבנה ריק במספר מספר שנים, מאחר שהייאמס רצה להשכיר את כל המבנה לדייר אחד. המחיר הנדרש עבור השכירות היה £1,250,000. הבניין הריק הפך עם הזמן לסמל של רדיפת הבצע בענף הנדל"ן, ואנשי ציבור קראו לממשלה להשתלט על הבניין. לבסוף הסכים הייאמס להשכיר כל קומה בנפרד. בזמן שהמבנה עמד בריקנותו נפוצו בציבור תאוריות קשר לפיהן ממשלת בריטניה שילמה להייאנס להשאיר את הבניין ריק, כיוון שבשל היותו בעל מיזוג אוויר (דבר נדיר באותה עת), ובשל מיקומו מעל תחנת הרכבת התחתית, רצתה הממשלה להשתמש במבנה כמבנה עבורה בעת מלחמה אטומית.

ביום שישי, 18 בינואר 1974, בשעות הערב פרצו שני חסרי בית למבנה במחאה על המחסור במגורים בלונדון. הם פונו מן המבנה ביום ראשון, אולם מעשיהם הביאו למחאה ציבורית ולייסוד קרן צדקה שנקראת על שם הבניין קרן סנטרפויינט. ביולי 1980 הושכר הבניין לאיגוד התעשייה הבריטית. ב-1995 הוכרז הבניין כבניין לשימור בעל חשיבות היסטורית וארכיטקטונית וזאת על אף ביקורות רבות בדבר מראה המבנה ובדבר תכנונו. בחודש אוקטובר 2005 נקנה הבניין מבעליה הקודמים, Blackmoor LP, על ידי חברת Targetfollow תמורת 85 מיליון דולר, והחל משנת 2008 אכלסו את הבניין תאגידים מסחריים לאחר שעבר שיפוצים נרחבים.

==ראו גם==
* גורדי שחקים בלונדון

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://news.bbc.co.uk/1/hi/uk/5093662.stm הבניין הכושל ביותר בבריטניה] אתר ה-BBC

קטגוריה:לונדון: גורדי שחקים
קטגוריה:קמדן
אמירי ברקה

אימאמו אמירי ברקה (באנגלית: Amiri Baraka; 7 באוקטובר 1934 – 9 בינואר 2014) היה משורר אמריקאי, מחזאי, סופר ומנהיג תרבותי של אפרו-אמריקאים. שמו המקורי היה לירוי ג'ונס (LeRoi Jones). נולד בניוארק, ניו ג'רזי.
== ביוגרפיה ==
לירוי ג'ונס החל את לימודיו באוניברסיטת ראטגרס, שבניו ג׳רזי. הוא סיים את לימודי התואר הראשון שלו באוניברסיטת הווארד, שבעיר וושינגטון, והשלים את תאריו באוניברסיטת קולומביה, ניו יורק. הוא שירת בחיל האוויר בשנים 1954–1957, והתיישב ברובע האמנים גריניץ' וילג'.

בתום לימודיו ולאחר פרסום ספר שיריו הראשון, "מבוא לפתק התאבדות בן עשרים כרכים", שהוציא לאור בשנת 1961, הוא עשה מהפך קיצוני בחייו, והצטרף אל האפרו-אמריקאים הקיצוניים. הוא הושפע מאוד מחייו ומותו של מלקולם איקס שדגל בבדלנות של שחורים והיה בעל השקפות גזעניות. מאוחר יותר התקרב ברקה גם לדעות מרקסיסטיות. 

הוא שינה את שמו ל"אימאמו אמירי ברקה", התגרש מאשתו הלבנה, ובשנת 1965 ייסד קהילה של אפרו-אמריקאים בעיר ניוארק. הוא הקים במסגרת הקהילה הזו תיאטרון קהילתי של שחורים, ואף ניהל את התיאטרון האמנותי של "הרלם" בעיר ניו יורק. מחזותיו ושיריו הם בעלי אופי מבריק, שנון, שחור, מהפכני ורדיקלי מכוונים נגד עושקי האנשים הפשוטים שלרוב נתפסים כלבנים, ומלאים ברגשות של תסכול וחיפוש אחר השורשים האפריקאיים, שהועלמו עם השנים. 

הוא פרסם ספרים רבים, ביניהם כשבעה רומנים, כעשרה ספרי שירה, למעלה מחמישה עשר מחזות, ואוטוביוגרפיה שזכתה לפרסום גדול. ב-1964 זכה בפרס אובי על מחזהו מעורר המחלוקת "ההולנדי". על עבודתו הספרותית והקהילתית זכה במספר פרסים, בעיקר ממוסדות אקדמאיים. 

שירו של ברקה "מישהו פוצץ את אמריקה" התומך בתאוריית הקונספירציה לפיה היהודים-הישראלים ידעו מראש על פיגועי 11 בספטמבר בניו יורק עורר זעם רב והוביל לביטול הופעתו בפסטיבל השירה בירושלים. עם זאת יש בישראל כמה אוהדים לברקה בין פעילים רדיקלים מזרחים בישראל, שאימצו את דמותו ומשלבים את יצירותיו במאבקם להכרה ציבורית. המשורר והמתרגם ערן צלגוב פרסם את שיריו "מבוא למכתב התאבדות בן 21 כרכים" ו"מורשת" בעיתונות היומית בישראל.

בקיץ 2020, בשיאה של המחאה נגד הגזענות הממוסדת בארצות הברית, עלה המחזה "הולנדי" בתרגומו של ערן צלגוב על במת סמינר הקיבוצים, בבימויה של מירב לחמן ובכיכובם של שון מונגוזה ונוגה כץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://kintespace.com/swf_audio/main.php?key=baraka ראיונות באנגלית עם אמירי ברקה]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:משוררים אמריקאים
קטגוריה:משוררים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס אובי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1934
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
שוטרים

שוטרים היא סדרת טלוויזיה תעודית ישראלית של יקי יושע ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1999–2000.
==רקע==
הסדרה מתבססת על סדרה אמריקנית פופולרית בשם "Cops". הן בסדרה המקורית והן בגרסתה זו הישראלית עיקרה מתבסס על צוות תעוד המצטרף מדי פרק לצוות שוטרים ומתעד את שגרת יומם במהלך עבודתם.

==ראו גם==
* אנשי החוק - סדרה דוקמנטרית שמשודרת בערוץ yes Action משנת 2010.

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
הר האושר (סרט)

"הר האושר" הוא סרט תיעודי של הבמאי יקי יושע על ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בארץ ישראל ועל ההכנות לקראתו.

== תקציר העלילה ==
בחורף 2000, תיעד יושע עם צוות הצילום שנלווה אליו את כל שלבי ההקמה של אמפיתיאטרון ענק, עבור מאה אלף מאמינים שעתידים היו להשתתף במיסה שיקיים האפיפיור ב"הר האושר". אותו מקום בו נשא ישו מנצרת את "הדרשה על ההר" בפני תלמידיו לפי האמונה הנוצרית.

"הר האושר" הוא עדות, למאמץ שהושקע בהצלחת ביקורו של האפיפיור בישראל.

קטעי הקריינות בסרט מבוצעים על ידי ליאם ניסן.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/47234-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]

קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי יקי יושע
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2002
מרכז האמנויות ברביקן

מרכז האמנויות ברביקן (באנגלית: Barbican Arts Centre) הוא מרכז אמנויות המצוי בקומפלקס הברביקן בצפון הסיטי של לונדון בירת בריטניה, ובסמוך למוזיאון לונדון.

==היסטוריה==
מרכז האמנויות ברביקן נפתח בשנת 1982 במסגרת קומפלקס הברביקן, שנבנה באתר שנהרס לחלוטין במלחמת העולם השנייה במהלך הבליץ. המרכז נמצא בבעלות הסיטי של לונדון ופועל במימונה. מרכז האמנויות הוא השלישי בגודלו בבריטניה במימון פרויקטים אמנותיים, ונבנה כמתנה של הסיטי לאומה הבריטית, בעלות של 161 מיליון ליש"ט (השווים כיום לכ-400 מיליון ליש"ט).

המבנה ידוע בסגנונו הברוטליסטי, ובסקר של ה-BBC שנערך בספטמבר 2003 נבחר כ"בניין המכוער ביותר בלונדון".

המבנה נבנה במספר מפלסים, אולם הגישה בין המפלסים אינה נוחה. באמצע שנות ה-90 שופץ המבנה ונבנו מספר מעברים על מנת לשפר את הגישה.
מרכז האמנויות ברביקן
רחבת הכניסה לאולם ברביקן. למעלה ניתן לראות את ספריית ברביקן

==אולמי המופעים ותכנים==
* אולם ברביקן (באנגלית: Barbican Hall) משמש את התזמורת הסימפונית של לונדון ואת תזמורת רשות השידור הבריטית. בו 1,950 מושבים.
* תיאטרון ברביקן (באנגלית: Barbican Theatre), בו 1,166 מושבים.
* הבור (באנגלית: The Pit), בו 200 מושבים.
* קולנוע ברביקן (באנגלית: Barbican Cinema) הכולל שלושה תיאטראות ובהם 288, 255 ו-155 מושבים.

כמו כן במרכז שלוש מסעדות, שבעה אולמות כנסים ושני אולמות תצוגה, וכן מצויים במרכז ספריית ברביקן ובית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.

המקום נבחר לארח בשנת 2014 את הויקימניה, הכנס השנתי הבינלאומי של קרן ויקימדיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.guardian.co.uk/saturday_review/story/0,3605,660292,00.html מאמר על הברביקן], בעיתון הגארדיאן

<div class="mw-content-ltr"> 
* [https://artsandculture.google.com/exhibit/9AJijmkqSH2jJQ Art at the Barbican,] Google Arts & Culture, 2019
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הסיטי של לונדון
קטגוריה:הסיטי של לונדון: מבנים
ברביקן, מרכז האמנויות
קטגוריה:לונדון: תיאטראות
קטגוריה:ברוטליזם
קטגוריה:אנגליה: מבנים רשומים דרגה II
מסבחה

מְסָבָּחָה (או משאוושה בניב הגלילי), בדומה לחומוס, היא מאכל עשוי גרגרי חומוס מבושלים היטב, בתוספת טחינה, שום, מיץ לימון ותבלינים. כמו החומוס גם המסבחה מוגשת לעיתים קרובות עם תוספת של שמן זית ו'תטבילה' - רוטב חריף העשוי מפלפל חריף מוחמץ, לימון, כמון ומלח, מה שבמקרה של המשאוושה נחשב לרוב למרכיב מרכזי במנה. 

ההבדל העיקרי בין המסבחה לחומוס טמון ברמת הבישול והעיבוד של הגרגרים. את החומוס מבשלים עד להתרככות בינונית-מוחלטת ואז טוחנים. להכנת המסבחה מבשלים את גרגרי החומוס לזמן ממושך, עד להתרככות מוחלטת, ולא טוחנים אותם, אלא מערבבים בטחינה ובתבלינים ומגישים. המסבחה, בשמות ובווריאציות שונים (כמו המשוואשה הנפוצה בצפון ארץ-ישראל ובסוריה), היא מאכל אופייני של הערבים, הישראלים, הלבנונים והסורים. 

המסבחה נועדה להיות צורה עדינה יותר של חומוס, פחות מתובלת, שמוגשת חמה ומתאימה לאכילה גם בשעות הבוקר המוקדמות עם או ללא פיתה. תכולת הפחמימות המורכבות והערך הגליקמי הנמוך הופכים אותה למאכל שמסוגל לספק אנרגיה לשעות רבות. 

המשאוושה, הזהה מבחינת מרכיביה, שונה בצורת העיבוד ובמינונים. את המשוואשה מקובל להכין לא בכף כמו את המסבחה, אלא בעלי ומכתש. משתמשים בכמות קטנה יותר של טחינה, לרוב במצב גולמי, ומועכים את החומוס בצורה גסה יחסית ואז מתבלים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מאכלי קטניות
קטגוריה:המטבח הים-תיכוני
קטגוריה:המטבח הערבי
קטגוריה:המטבח הישראלי
קטגוריה:חומוס
החשוד העיקרי (סרט תיעודי)

החשוד העיקרי הוא סרטו התיעודי של הבמאי יקי יושע, בו הוא ניסה להתחקות אחר השתלשלות העניינים שהובילה למותם של שלושה עשר ערבים אזרחי ישראל במאורעות אוקטובר 2000.

== תקציר העלילה ==
באוקטובר 2000 פרצו ביישובים ערבים ברחבי הארץ מהומות, בפברואר 2001 התחילה לפעול ועדת חקירה ממלכתית לבדיקת האירועים ונסיבות מותם של 13 ערבים ישראלים – כולם בתחומי המחוז הצפוני של המשטרה.
היו שהאשימו בתוצאות את "החשוד העיקרי" - מפקד המחוז הצפוני, ניצב אליק רון. 
ואולם, ככל שמעמיק הסרט לחקור, נארגת תופעה של פער בין אליק רון, האדם הפרטי לבין ניצב רון, הפרסונה הציבורית. 

לדברי במאי הסרט, יקי יושע, "הכרת דמותו של אליק רון אינה מפחיתה מחומרת מותם של 13 בני אדם, היא רק מחריפה את הטרגדיה שבה כולנו שחקנים ראשיים".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:האינתיפאדה השנייה בקולנוע
קטגוריה:סרטים תיעודיים העוסקים בסכסוך הישראלי-פלסטיני
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2003
בלסינג קאקו

בלסינג קאקו (Blessing Kaku; נולד ב-5 במרץ 1978) הוא כדורגלן עבר ניגרי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.

== קריירה ==
קאקו החל לשחק בקבוצת שארקס אוף פורת'הארקוס הניגרית שממנה עבר לקבוצה הארלבייק הבלגית, בה פתח בקריירה האירופאית שלו. לאחר שתי עונות בהארלבייק עבר לקבוצת ראסינג גנק הבלגית לשתי עונות. לאחר שהות זו בבלגיה עבר קאקו לישראל. בתחילה שיחק בקבוצת הפועל באר שבע, שם שיחק שנה וחצי, כשאחריה עבר למועדון ספורט אשדוד.

בשנת 2004, נרכש קאקו על ידי הקבוצה האנגלית בולטון וונדררס. העברתו של קאקו מאשדוד לבולטון נחקרה מספר שנים מאוחר יותר כחלק מפרשה בה נחשפו סוכני שחקנים ששילמו למאמנים תמורת העברת שחקנים. לאחר תקופה קצרה בבולטון עבר קאקו לשחק בקבוצת דרבי קאונטי מליגת המשנה האנגלית עד תום העונה

בקיץ 2005 חזר קאקו משהותו באנגליה והצטרף לקבוצת מכבי תל אביב, שבנתה באותה עונה קבוצת כוכבים שכללה את אייל ברקוביץ', אבי נמני וג'ובאני רוסו, אך עזב באמצע העונה מספר ימים לאחר שטון קאנן התמנה למאמן הקבוצה וחזר לאשדוד. בתום אותה עונה עבר למכבי פתח תקווה.

בקיץ 2008 עבר לשחק בקבוצה הקפריסאית פראלימני ולאחר מכן פרש ממשחק פעיל. לקאקו 4 הופעות בנבחרת ניגריה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים ניגרים
קטגוריה:קשרי כדורגל ניגרים
קטגוריה:כדורגלני שארקס
קטגוריה:כדורגלני ר.ו.ד. מולנבק
קטגוריה:כדורגלני ראסינג גנק
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני בולטון וונדררס
קטגוריה:כדורגלני דרבי קאונטי
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני אנוסיס נאון פאראלימני
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ניגריה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ניגרים באוסטריה
קטגוריה:ספורטאים ניגרים בבלגיה
קטגוריה:ספורטאים ניגרים בישראל
קטגוריה:ספורטאים ניגרים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים ניגרים בקפריסין
קטגוריה:ניגרים שנולדו ב-1978
LabVIEW

LabVIEW (קיצור ל-Laboratory Virtual Instrumentation Engineering Workbench) היא פלטפורמה וסביבת פיתוח לתכנות בשפה חזותית שפותחה על ידי חברת National Instruments. התוכנה מיועדת בעיקר להפעלת ציוד מדידה ממוחשב ורובוטים לימודיים, כדוגמת לגו Mindstorms NXT.
גרסה ראשונה יצאה לאור ב-1986 על מחשבי Apple. הגרסה הנוכחית היא 2016.

== אפיוני השפה ==
# LabVIEW רץ על מכונה וירטואלית שמאפשר להריץ אותו קוד על פלטפורמות שונות.
# מהירות ביצוע ניתן להשוות ל-C.
# Multithreading מובנה בתוך LabVIEW, דבר המאפשר כתיבת קוד עם תהליכים מקביליים בקלות רבה.
# יתרון מובהק של שפה זאת הוא הקלות בה ניתן ללמוד אותה מרמתה הבסיסית, ועל ידי דוגמאות (המצורפות לחבילת התכנה הבסיסית) והסברים, להתקדם ליצירת אפליקציות מורכבות.

== ראו גם ==
* Abaqus
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תוכנות מדעיות
קטגוריה:שפות תכנות
תחנת רכבת

האולם הראשי של תחנת הרכבת ב[[פורטו (פורטוגל) - תקרה מעוטרת ואריחי קרמיקה מצוירים]]
עגלות מטען להשכרה בתחנת רכבת בגרמניה
תחנת רכבת היא מתקן או מבנה המשמש לעצירתן של רכבות באופן בטוח לשם עלייה וירידה של נוסעים ופריקתן והעמסתן של סחורות.

==סוגי תחנות ואפיוניהן==
תחנות רכבת מהוות מרכיב חשוב של רשת מסילות הרכבת. התחנות מתחלקות לשני סוגים עיקריים - תחנות נוסעים ותחנות משא. תחנת הנוסעים מאפשרת עלייה וירידה של נוסעים מהרכבת. התחנות הללו כוללות בדרך כלל רציפי נוסעים המאפשרים עליה נוחה אל הרכבת, וכן קופות לקניית כרטיסי נסיעה. תחנות המשא משמשות להטענה ופריקה של סחורות מרכבות המשא, וכוללות לרוב ציוד עזר שנועד לעזור בביצוע הפעולה כגון מנופים ומשטחי הטענה. בנוסף, בתחנות רכבת שונות ישנם מתקנים העוזרים לתפעול מסילת הרכבת עצמה. כמו כן קיימות גם תחנות רכבת תפעוליות המשמשות לביצוע פעולות שונות הקשורות בהפעלת מערכת הרכבות.

תחנות מוקדמות נבנו בדרך כלל עם מתקנים לטיפול גם בתנועת נוסעים וגם במשא (אם כי לרוב השטחים שהוקצו לטיפול בנוסעים ובסחורות היו מופרדים). התחנות הדו-שימושיות הללו פחות נפוצות כיום, ובמקרים רבים מתקנים לטיפול בסחורות נמצאים רק בתחנות ראשיות או בתחנות מיוחדות שנבנו במיוחד לצורך כך. בדרך כלל, תחנות רכבת ממוקמות על מסילת הרכבת, או בקצה המסילה (ואז הן נקראות מסוף). רציפים הנמצאים בתחנות הנוסעים מחוברים ביניהם בדרך כלל על ידי מעברים עיליים ותחתיים, על מנת למנוע מנוסעים לעבור מרציף לרציף דרך מסילת הרכבת עצמה. מתקנים לנוסעים כדוגמת סככות מפני גשם או שמש, ספסלים וקופות כרטיסים יכולים להיות ממוקמים הן על הרציפים עצמם והן במבנה התחנה.

נוסף על מתקנים לטיפול בנוסעים ומטען, תחנות רכבת כוללות לרוב גם מסילות שירות ומבני דפו שנועדו לטפל בקטרים וקרונות. תחנות רכבת רבות מהוות נקודות החלפה בין אמצעי תחבורה ציבורית שונים, שכן מיקומן המרכזי בערים רבות והיקף הנוסעים ברכבות דרש בנייה של תחנות רכבת תחתית, חשמליות ואוטובוסים במרחק קצר מהתחנות.

==מתקנים ושירותים בתחנות רכבת==
בכל תחנת רכבת ישנם אשנבים למכירת כרטיסים, או מכונות אוטומטיות למטרה זו, או שילוב של שניהם. עם זאת, בקווי רכבת שונים נמכרים הכרטיסים על הרכבת עצמה. לעיתים קרובות יש בתחנות אשנבים או דלפקים המציעים שירותים נוספים, וכן חנויות שונות. תחנות רכבת גדולות מהוות לעיתים מרכז קניות. בתחנות רבות ישנן חנויות מזון מהיר או מסעדות, וישנן תחנות בהן מצוי פאב או בר.

בנוסף לחנויות, יש בתחנות הרכבת שירותים רבים לנוסעים, כמו מתקנים למטען הנוסעים: עגלות לנשיאת המטען, שמירת מטען ומשרד אבדות ומציאות; לוחות מידע על זמני הרכבת ודלפקי מודיעין; תחנות מוניות ואוטובוסים; אולמות המתנה ובתי שימוש. מורכבותן של תחנות הרכבת משתנה: ישנן תחנות שבהן אין כמעט דבר חוץ מרציף, ולעומתן תחנות ענק ובהן אולמות רבים, קישור לקווי אוטובוס ורכבת תחתית, ומאות חנויות. במדינות רבות באפריקה ודרום אמריקה הופכת תחנת הרכבת למקומם של שווקים ועסקים אחרים, במיוחד בתחנות שבהן עוברים תיירים.
תחנת רכבת עם קרונות מטען

== בישראל ==

בישראל פעילות כ-70 תחנות רכבת. הצפונית ביותר נכון לסוף שנת 2022 היא תחנת נהריה, והדרומית ביותר היא תחנת דימונה. מספר תחנות הרכבת עתיד לגדול בשנים הקרובות, בהתאם לתוכנית הפיתוח של רכבת ישראל, ובמסגרת פרויקטים כגון המסילה המזרחית, מסילת 431, הארכת קו הרכבת המהיר לירושלים, ועוד.

==ראו גם==
* תחנת רכבת תחתית

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מנוניטים

המנוניטים הם זרם של נוצרים אנבפטיסטים, המונה כ-2 מיליון מאמינים ברחבי העולם. השם מנוניט נגזר משם מייסד הזרם, מנו סימונס , כומר הולנדי קתולי ששינה את הגותו הדתית, במשמעות אלו ההולכים אחרי מנו. המנוניטים נרדפו הן על ידי הקתולים והן על ידי הפרוטסטנטים. 

הקהילה המנוניטית התפתחה בסוף המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17 בהולנד וצפון גרמניה, כחלק מהזרם האנאבפטיסטי שמקורו בשווייץ, במוראביה ובוהמיה.

המנוניטים מאמינים כי על אדם בוגר לטבול בשנית וברובם מתנגדים לטבילת תינוקות ומאמינים שרק אדם בוגר יכול להחליט האם להיטבל או לא. רובם תומכים בהפרדת הדת מהמדינה ומתנגדים לכל התערבות של המדינה בענייני דת. המנוניטים הם פציפיסטים הדוגלים באי-אלימות בכל תחומי החיים, חוץ מאשר מקרה בו עליהם להתגונן על חייהם ואז גובר עיקרון ההגנה העצמית (Selbstschutz. כך למשל הוקמו יחידות הגנה עצמית נגד המשמר השחור של נסטור מאכנו) וכן בדרך חיים שיתופית (קומונה) אולם העזרה ההדדית ואהבת הזולת מוגבלים אצלם לחברי הקהילה. כפועל יוצא מהימנעותם להישבע הם נמנעים ככל האפשר מלשאת משרות ציבוריות.

קהילות מנוניטים קיימות באפריקה, ארצות הברית, קנדה, בוליביה, בליז, ברזיל, פרגוואי הולנד ועוד. בעבר הייתה גם קהילה מנוניטית בברית המועצות (בעיקר באוקראינה) שמנתה למעלה מ-100,000 מבוגרים. הם הוזמנו לתחומי האימפריה הרוסית על ידי יקטרינה הגדולה. חלק מהקולאקים שעברו קולקטיביזציה בדרום אוקראינה היו מנוניטים. אחד מהישובים שהקימו שם נקרא ניו יורק. כאשר במהלך מלחמת העולם השנייה הגיע הצבא הגרמני לאוקראינה, שיתפו איתו המנוניטים פעולה, רובם הצטרפו לצבא הגרמני בנסיגתו וחלק ניכר מהם היגרו לקנדה והצטרפו לקהילה המלוכדת שם.

מספר שנים אחרי הקמת הכנסייה, התפצלה ממנה קבוצת מאמינים שנהרו אחרי יעקב אימן, חוואי שווייצרי שהציג אוטופיה חלופית, קבוצה זו נקראת האמיש, המתגוררת ברובה בצפון אמריקה, ובעיקר במדינת פנסילבניה.

==קישורים חיצוניים==

* זהרה רון, [http://www.masa.co.il/article.php?cid=589 המנוניטים בקנדה: טעם של פעם וגם האמונה], באתר ynet
* 
* 

קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית