OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
Daylight (שיר של מארון 5)

Daylight (בעברית: אור יום) הוא שיר של להקת הפופ-רוק האמריקאית מארון 5. השיר יצא לאור ב-27 בנובמבר 2012 כסינגל השלישי מאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Overexposed.

הקליפ לשיר יצא לאור ב-10 בדצמבר 2012. הקליפ מורכב מסרטונים ששלחו מעריצי הלהקה מרחבי העולם. קליפ נוסף לשיר, הנקרא "(Daylight (Playing for Change", יצא לאור ב-17 בינואר 2013.

השיר הגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד הוט 100 ובמצעד מדיה פורסט בישראל.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! אוסטרליה (ARIA)
| פלטינה
| 70,000
|-
! קנדה (Music Canada)
| פלטינה ×2
| 160,000
|-
! איטליה (FIMI)
| זהב
| 15,000
|-
! ניו זילנד (RMNZ)
| זהב
| 7,500
|-
! ארצות הברית (RIAA)
| פלטינה ×2
| 2,169,000
|-
! colspan="3" |סטרימינג
|-
! דנמרק (IFPI Danmark)
| זהב
| 900,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי מארון 5
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי יונס אוקרלונד
How We Do (Party)

"How We Do (Party)" הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה. השיר יצא לאור ב-20 במרץ 2012, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, Ora. השיר דורג במקום הראשון במצעד שירי הדאנס האמריקאי, ובמצעדי הסינגלים של בריטניה, אירלנד וסקוטלנד. באוסטרליה הגיע השיר למעמד פלטינה כפולה.

== וידאו קליפ ==
הקליפ לשיר צולם בקוני איילנד שבניו יורק ופורסם ב-17 באפריל 2012.

== מיקומי שיא ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2012
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2012
קטגוריה:שירי ריטה אורה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על אלכוהול
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירים על מסיבות
קטגוריה:שירי מוזיקת דאנס
קטגוריה:שירים המעורבים במחלוקות הקשורות לפלגיאט
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הסקוטי
אברהם שמואל פנט

הרב אברהם שמואל פנט (תרל"ט, 1879 – י"ג בסיוון תשכ"ז, 1967) היה רבה של הקהילה היהודית האורתודוקסית בקרלסבורג למעלה מארבעים שנה.

==חייו==
בנו של הרב יעקב פנט, רבה של העיירה רטיאג שליד דז' שבטרנסילבניה, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". נישא לברכה, בתו של הרב מנשה שמחה פרידמן, רבה של העיירה סאבראנץ. לאחר נישואיו התגורר בקלויזנבורג.

בראשית המאה ה-20 התמנה לרבה של הקהילה האורתודוקסית בקרלסבורג ושימש ברבנות למעלה מארבעים שנה. 

לאחר מלחמת העולם השנייה שהה בצרפת. בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל והתיישב בתל אביב. בנו הוא הרב חיים אלתר פנט, שכיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס.

==ספרו==
* אשיב לאברהם – על התורה והמועדים, תשל"ב, יצא לאור על ידי בנו.
כמו הוציא לאור את ספרו של אביו "שארית יעקב" קליינורדיין תרע"ז.

קטגוריה:רבנים טרנסילבנים
קטגוריה:משפחת פנט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:אלבה יוליה: רבנים
R.I.P.

"" הוא שיר של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה, בשיתוף עם הראפר טייני טמפה. השיר יצא לאור ב-6 במאי 2012, כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלה, Ora. השיר נכתב במקור לריהאנה, אך בהמשך בוצע על ידי אורה עצמה.

השיר דורג במקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב ובמצעד הסינגלים הבריטי. באוסטרליה הגיע השיר למעמד פלטינה.

== וידאו קליפ ==
הקליפ לשיר צולם בלונדון שבאנגליה ופורסם ב-4 באפריל 2012.

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!אוסטרליה (ARIA)<ref></ref>
|פלטינה
|70,000
|-
!בריטניה (BPI)<ref></ref>
|פלטינה
|600,000<small></small>
|-
!דנמרק (IFPI Denmark)<ref></ref>
|זהב
|15,000
|-
| colspan="3" |<small> מכירות + הזרמת מדיה בלבד</small>
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2012
קטגוריה:סינגלים מ-2012
קטגוריה:שירי ריטה אורה
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי טור אריק הרמנסן
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מיקל סטורלר אריקסן
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי סטארגייט
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי אמיל נאוה
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
דיר קדיס

דיר קָדִיס (בערבית: دير قديس). בתרגום: מנזר קדוש) הוא כפר גדול בנפת רמאללה ואל-בירה ברשות הפלסטינית, דרום השומרון, 16 קילומטר מערבה מרמאללה ובין הכפרים ניעלין וח'רבת'א בני חרית ובסמוך למודיעין עילית. 

לאחר הסכמי אוסלו 1995,סווגו 93.3% מהשטח הכולל של הכפר, כשטח C (שליטה כוללת של ישראל) והיתרה - 6.7% מהשטח כשטח B (שליטה אזרחית של הרש"פ).<ref name=":0"></ref>

אוכלוסיית הכפר בשנת 2004 הייתה כ-2,000 תושבים. שטח בתי הכפר על 300 דונם ומטעי הזיתים של תושביו על כ-5,000 דונם. 

== מקור השם ==
המלה הראשונה בשם הכפר "דיר" (دير) מבהירה שבמקום היה מנזר. המלה "קדיס" מלמדת על קדושה.

וילנאי אינו יודע על איזה קדוש מדובר.<ref></ref> גם תושבי הכפר אינם יודעים מי היה הקדוש, אך מצביעים על החורבה שמצפון מערב לכפר כמקום שבו התגורר האיש ה"קדוש.<ref name=":0" />

"כפר קטן על ראש גבעה, עם גנים מצפון, ומנזר הרוס ומערה ליד...השם מרמז שפעם היה כאן מנזר".<ref></ref>

ככל הנראה מדובר על מנזר מהתקופה הצלבנית. 

==היסטוריה==
מוצאם של תושבי הכפר הוא מתימן.<ref name=":0" />

ב-1596 הוא מופיע ברשימות העות'מאניות, ככפר ששייך לנפה של רמלה במחוז עזה. בכפר היו 11 בתים והתושבים שילמו מיסים על תוצרת חקלאית, בסך של 5,400 אקצ'ה.

בשנת 1863 ביקר במקום ויקטור גרן והעריך את האוכלוסייה המקומית ב-350 תושבים. הוא ציין כי דיר קדיס הוא כפר קטן בפסגת אחת הגבעות עם גנים בצפונו ובמזרחו - באר.

בתקופת המנדט הבריטי היה הכפר שייך לנפת רמלה. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 מספר תושביו הוערך כ-440 ושטחו 8,224 דונם טורקי.

ביולי 1943 הושלמה על הגבעה מצודת טגרט של המשטרה הבריטית. בנובמבר 1947, במסגרת פינוי הצבא הבריטי מארץ ישראל, פונתה תחנת רדאר מהכפר. לפני מלחמת ששת הימים המצודה הוחזקה על ידי הלגיון הירדני ולאחר המלחמה על ידי משמר הגבול. כיום הבניין עומד נטוש.

לפני הסכמי אוסלו נקנו אדמות דרום דיר קדיס על ידי מאיר (מוריס) ברכפלד וחברת ציפחה אינטרנשיונל, עליהן הוקמה אחרי שנים שכונת "אחוזת ברכפלד" של מודיעין עילית. בין דיר קדיס לאחוזת ברכפלד עוברת גדר הפרדה.

==אדמות==
השטח הכולל של הכפר הוא 8,224 דונם, מתוכם, בשנת 1945 עובדו 2,884 דונם, 5,332 דונם היו אדמות בור והישוב עצמו היה בנוי על 8 דונם.<ref></ref> 

לפי ARIJ, ישראל הפקיעה 2,735 דונם שהם כשליש מאדמות הכפר, כדי להקים שלושה יישובים ישראליים:

1818 דונם למודיעין עילית, 446 דונם לנילי,471 דונם לנעלה.<ref name=":0" />

עם סיום בניית גדר ההפרדה בשנת 2008, חלק מאדמת הכפר הופרדה על ידי הגדר. הפעם הראשונה שתושבי הכפר קיבלו אישור להגיע לאדמותיהם, הייתה ב-2012.<ref name=":0" />

== תשתיות ==
חשמל: דיר קדיס מחוברת לרשת חשמל של חברת החשמל הירושלמית, משנת 1985.<ref name=":0" />

מים: תושבי הכפר מחוברים לרשת מים שהוקמה בשנת 1975.<ref name=":0" />

ביוב: לדיר קדיס אין רשת ביוב ציבורית. תושבי הכפר משתמשים בבורות ספיגה לסילוק שפכים.<ref name=":0" />

==עיסוקי התושבים==
התושבים מתעסקים בחקלאות וברעיית צאן. חלק מהם עובדים בישראל במקצועות הבנייה. חלקם מחזיקים מוסכים.

== לקריאה נוספת ==
* עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, הוצאת משרד החינוך ומטח 2010, עמ' 239

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
ולנטין מורטוב

ולנטין איוונוביץ' מורטוב (ברוסית: Валенти́н Ива́нович Мура́тов; 30 ביולי 1928 – 6 באוקטובר 2006, מוסקבה) היה מתעמל סובייטי, מגדולי המתעמלים של ברית המועצות. אלוף אולימפי (הלסינקי 1952 ומלבורן 1956), בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב ואלוף עולם (1954, 1958).

== ביוגרפיה ==
ולנטין מורטוב נולד בכפר במחוז מוסקבה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עזב את הלימודים ועבד במפעל לייצור נשק. בשנת 1945 מורטוב חזר לבית הספר. מורה לספורט ראה בו פוטנציאל והציע לילד להתחיל להתאמן בחוג להתעמלות. בשנת 1947 מורטוב השתתף לראשונה באליפות ברית המועצות ובשנת 1950 הוא זכה באליפות המדינה. בשנת 1951 הוא התחתן עם סופיה מורטובה, אף היא מתעמלת אולימפית מצטיינת, בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 2 זהב, 2 כסף ו-4 ארד. לזוג נולדו שני ילדים, סרגיי (1952) ואנדריי (1961).

===מדליית זהב אולימפית===
לפני אולימפיאדת הלסינקי (1952) נפצע מורטוב אך הצליח להיכלל בנבחרת וזכה במדליית זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי. בקרב-רב אישי הוא סיים במקום רביעי.

===כוכב אליפות העולם בהתעמלות===
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1954 הוביל מורטוב את נבחרת ברית המועצות לאחר שזכה ב-5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, כולל בתחרות הקרב רב אישי.

באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה מורטוב ב-4 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה בשנת 1958 זכה מורטוב במדליית זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי.

לאחר פציעה קשה בשנת 1959 החל מורטוב לאמן. בין השנים 1960–1968 שימש כמאמן ראשי של נבחרות ברית המועצות.

ב-6 באוקטובר 2006 נפטר מורטוב שבועיים לאחר מותה של רעייתו ב-25 בספטמבר, סופיה מורטובה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מתעמלים סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרב-רב (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קרקע (גברים)
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצות (גברים)
קטגוריה:אלופי עולם בהתעמלות
קטגוריה:אלופים אולימפיים מברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1928
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2006
וילה מלצ'ט

וילה מלצ'ט בשנות ה-30
החצר סביב הבית
וילה מלצ'ט היא וילה בודדת, בסגנון האדריכלי אנגלי-קולוניאליסטי, השוכנת לחוף הכנרת, מול המושבה מגדל<ref></ref>. הווילה נבנתה בשלהי שנות ה-20 של המאה העשרים, על ידי הלורד מלצ'ט וקרויה על שמו. המבנה תוכנן על ידי האדריכל בנימין צ'ייקין ביחד עם האדריכל זליג אקסלרוד.

הבית בעל שתי קומות ומסויד לבן. סביב הבית חצר מטופחת גדולה. את הבית מקיפה גדר. הבית הוכרז כאתר מורשת, על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.

==היסטוריה==
בשנת 1921 ביקר אלפרד מונד הוא לורד מלצ'ט בארץ ישראל בפעם הראשונה, הוא התלווה בביקורו לחיים ויצמן. במסגרת סיורים הגיעו למושבה מגדל לחוותו של משה גליקין. גליקין נטע לכבודו חורשה ליד הכנרת שתישא את שמו. בהמשך הביקור שכנע גליקין את מונד לרכוש שטח אדמה ליד הכנרת כדי להקים עליה וילה. השטח שנרכש כלל כ-200 דונם. בשטח שנירכש ניטעו מטעים ופרדסים. הבית עצמו החל להיבנות בשנת 1928. בנייתו הסתיימה כנראה בשנת 1931, לאחר מותו של מונד.

בין השנים 1931–1939 נהגה בתו של מונד, ליידי אווה ויולט רדינג, לבלות את חופשותיה בווילה, באירוח מנהיגי יישוב רבים ביניהם דוד בן-גוריון, אורד וינגייט, חיים ארלוזורוב, חיים ויצמן ואחרים. בשנת 1947 נמכרה הווילה לבעל הון יהודי הולנדי שחיפש משקיעים נוספים לשיפוץ הווילה אך בשל המחיר הגבוה, היא עמדה בשיממונה.<ref></ref> בשנת 1977 נרכשה הווילה על ידי משפחת אייזנברג ולאחר שנים של הזנחה, היא שוקמה בשנת 2006 על ידי אדית, בתו של שאול אייזנברג ובנה דניאל. המקום נפתח לקהל הרחב לביקורים, סיורים ואירועים.

== בתרבות ==
במקום זה צולמה חלק מסדרת הנוער החממה שרוב עלילתה מתקיימת סביב הכנרת.

==לקריאה נוספת==
* שרה ורמי בן-ראובן, וילה מלצ'ט, הוצאת אריאל, תשע"ד.
==קישורים חיצוניים==

*[http://www.gogalil.org/?s=4827 וילה מלצ'ט] באתר גו גליל
* דובי זכאי, [http://www.nrg.co.il/online/55/ART1/857/738.html תחיית הבתים: ביקור בווילה מלצ'ט בטבריה] מעריב 24 בפברואר 2009

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הכנרת
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז צפון
קטגוריה:מחוז הצפון: מבנים לשימור
מלצ'ט
קטגוריה:הנצחת אלפרד מונד
אלכסיי בטלוב

אלכסיי בטלוב בשנת 2006
אלכסיי בטלוב (ברוסית: Алексей Баталов; 20 בנובמבר 1928 - 14 ביוני 2017) היה שחקן ובמאי קולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס ברית המועצות ופעמיים בפרס רוסיה ובשנת 1976 הוענק לו תואר אמן העם. על פעילותו בתחום הקולנוע הוא קיבל מספר עיטורים כולל עיטור גיבור העמל הסוציאליסטי.

== חייו ==
בטלוב נולד בולדימיר למשפחת שחקני תיאטרון. לאחר שהוריו התגרשו כשהיה בן חמש, הוא התחנך במשפחת האב החורג ויקטור ארדוב. חלק מקרובי המשפחה נעצרו והוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים. כיוון שאמו הייתה שחקנית ואביו החורג היה סופר, כבר מילדותו הכיר בטלוב סופרים, שחקנים ומשוררים מוסקבאים. לבטלוב הילד היה ברור שיהיה בבגרותו שחקן תיאטרון. כבר ב-1944, כאשר משפחתו נמלטה ממוסקבה לאזור טטרסטן, החל בטלוב לעבוד כעובד במה ואף השתתף בצילומי סרט קולנוע. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזרה המשפחה למוסקבה. ב-1950 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנים 1951-1953 גויס בטלוב לצבא ועשה את שרותו הצבאי בתיאטרון צבאי במוסקבה. בשנים 1953-1956 הוא שיחק בתיאטרון האמנותי. במקביל, החל משנת 1954, הוא התחיל לשחק בקולנוע באולפנים בלנינגרד. ב-1957 הוא עבר להתגורר ללנינגרד והיה שחקן קבוע ובמאי באולפני לנפילם. הוא עבד באולפני לנפילם עד לשנת 1975 כאשר חזר למוסקבה.

ב-1957 שיחק בטלוב בסרטו של מיכאיל קלטוזוב "העגורים עפים" (Летят журавли). סרט זה זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1958. סרט של יוסיף חפץ על פי סיפור של אנטון צ'כוב "הגברת עם כלבלב" בו שיחק בטלוב זכה בפרס הגדול בפסטיבל קרלובי וארי שנת 1960. ב-1962 שיחק בטלוב בתפקיד ראשי בסרטו של מיכאיל רום "תשעה ימים של שנה אחת" (Девять дней одного года).

בשנות ה-60 החל בטלוב לביים סרטים אך הם לא זכו להצלחה גדולה. לאחר בימוי של שלושה סרטים הוא חזר למשחק. במהלך שנות ה-70 הוא המשיך לשחק בסרטים רבים לרבות כוכב האושר שובה הלב. ב-1980 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "מוסקבה אינה מאמינה בדמעות" וזכה בפופולריות מחודשת, אך לא ניצל את הצלחתו ומעט לשחק בסרטים נוספים.

החל משנת 1975 לימד בטלוב ב-VGIK, ומ-1979 כיהן כפרופסור במוסד זה.

בטלוב היה פעיל ציבורי וכיהן בתפקידים באגוד עובדי תעשיית הקולנוע במשך שנים רבות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1928
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2017
מידנייט רד

מידנייט רד (באנגלית: Midnight Red) היא להקת בנים אמריקנית בת חמישה חברים, שהוחתמה על ידי אינטרסקופ רקורדס, חברת תקליטים אמריקאית. הופעת הפתיחה של הלהקה הייתה בשנת 2011, במהלך הסיבוב הופעות של NKOTBSB, וכיום מקליטה סינגלים לאלבום הבכורה שלהם הצפויים להשתחרר בשנת 2013.

== היסטוריה ==
=== 2009: FLYTE וההתחלה של מידנייט רד ===
הלהקה הוקמה על ידי חברי הלהקה, אריק, אנתוני ותומס.

ב-2007 אריק ותומאס היו חברים בלהקה שנקראה בשם Menudo. הלהקה גייסה את ג'ואי דיגס ג'וניור ואת קולטון, שהתגלה ביוטיוב. בשנת 2009, לאחר המעבר לקליפורניה, הקבוצה יצרה את FLYTE. לאחר חזרות רבות וקשות, הקבוצה תפסה את התעניינותו של אחד המפיקים הגדולים בעולם, RedOne, שעבד עם אקון, ליידי גאגא, פיטבול וג'ניפר לופז. לאחר מכן, הלהקה שינתה את שמה למידנייט רד (חצות אדום). הרעיון לשם של הלהקה הגיע בחלום של ג'ואי. באחד הסרטונים, תומאס אמר ש"חצות" זה הזמן שכולם רוצים להתגנב החוצה ולחגוג וה"אדום" הוא דומיננטי מאוד, שמתאר את מה שהם רוצים לעשות עם המוזיקה שלהם.

=== 2011: מיני-אלבום, סיבוב ההופעות של NKOTBSB והאלבום הראשון ===
באביב של שנת 2011, אינטרסקופ רקורדס הוציא לאור מיני-אלבום לiTunes. המיני אלבום כלל את השיר One Club At A Time והקאבר Step by Step של ניו קידס און דה בלוק. הלהקה זכתה לביקורות נלהבות בסיבוב ההופעות של NKOTBSB בקיץ של שנת 2011. לאחר סיבוב ההופעות הלהקה טסה לפריז בחודש דצמבר 2011, כדי להמשיך להקליט סינגלים לאלבום הבכורה שלהם.

=== 2012: הסינגל "Hell Yeah" והקליפ הראשון ===
הקבוצה הופיעה באירועים רבים. הסינגל הרשמי הראשון, "Hell Yeah" שוחרר לרדיו במחצית השנייה של חודש מאי 2012. הקליפ לסינגל צולם באפריל 2012 בקליפורניה על ידי דיקלן ווייטבלום (Declan Whitebloom), שעבד עם אמנים כמו טיילור סוויפט וואן דיירקשן. "Hell Yeah" שוחרר ל-iTunes ב -19 ביוני 2012.

===שירים===
A Night To Remember

Body Talk

Get you Back

Hell Yeah

One In a Million

Take Me Home

I Think She Got Me

One Club At A Time

Lockdown

Strobe Light

Rockstar Lover

Look Like A Lover

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:להקות בנים
קטגוריה:להקות פופ אמריקניות
מנפרד שטרן

מנפרד שטרן (1896 – 1954) היה איש צבא סובייטי, קצין בשירות המודיעין של הצבא האדום. במלחמת האזרחים הספרדית (תחת השם אמיליו קלבר) הוא פיקד על הבריגדה הבינלאומית מס' 11, אשר הצליחה לבלום את ניסיון הכוחות הלאומנים לכבוש את מדריד בנובמבר-דצמבר 1936. 

מנפרד (משה) שטרן נולד בינואר 1896 בכפר וולוקה בצפון בוקובינה באימפריה האוסטרו הונגרית (כיום משתייך הכפר למחוז צ'רנוביץ של אוקראינה) במשפחה יהודית אמידה. לאחר סיום בית ספר תיכון בצ'רנוביץ נסע לווינה, שם התקבל ללימודים בבית הספר לרפואה. בשנת 1915 התנדב לצבא האוסטרו הונגרי ושירת כפרמדיק בחזית הרוסית. בשנת 1916 נפל בשבי הרוסי ונכלא במחנה שבויי מלחמה בסיביר.

בתחילת 1918 שוחרר מן השבי (יחד עם שאר השבויים האוסטרו-הונגריים) לאחר שרוסיה יצאה מהמלחמה, בעקבות חתימת הסכם השלום בברסט ליטובסק. עוד בהיותו בשבי הוא נחשף לתעמולה הסוציאליסטית והפך לתומך נלהב של הבולשביזם. לכן, לאחר שחרורו מהשבי, הצטרף אל שורות הצבא האדום. במהלך מלחמת האזרחים הרוסית לחם בכוחות הצבא הלבן במערב סיביר. בשנת 1921 הצטרף אל קומינטרן. בתום מלחמת האזרחים נשאר לשירות קבע בצבא. הוא למד באקדמיה צבאית במוסקבה ועם סיום הלימודים הצטרף אל שירות המודיעין הצבאי (גה.רה.או).

בשנת 1923 שהה באופן בלתי לגאלי בגרמניה (תחת השם לזר שטרן) כיועץ צבאי למפלגה הקומוניסטית הגרמנית. הוא היה בין מארגני מרד המבורג באוקטובר 1923, במהלכו ניסוי הקומוניסטים להפיל שלטון ויימאר. לאחר דיכוי המרד שטרן נמלט לברית המועצות.

בשנים 1929 – 1931 שהה בארצות הברית במסווה של מהגר גרמני בשם מארק זילברט. הוא ניהל רשת ריגול סובייטית, אשר התמקדה בריגול תעשייתי במפעלים צבאיים.
בשנת 1932 נשלח לסין, שם היה יועץ צבאי בצבאו של מאו דזה-דונג. בשנת 1935 חזר לבית המועצות.

לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בספרד נשלח לשם כיועץ צבאי לכוחות הרפובליקנים. הוא הגיע לספרד במסווה של אזרח קנדי בשם אמיליו קלבר. עם הקמת הבריגדות הבינלאומיות הוא מונה למפקד הבריגדה ה-11, אשר הורכבה ממתנדבים מגרמניה, צרפת ופולין. בנובמבר-דצמבר 1936 הצטיינה הבריגדה בפיקודו בקרבות בלימה נגד הצבא הלאומני בפאתי מדריד. בעיתונות הספרדית, כונה גנרל קלבר (שם, תחתיו היה ידוע מנפרד שטרן בספרד) "המושיע של מדריד". 

בשנת 1938 נקרא על ידי הממונים לשוב למוסקבה להתייעצות דחופה. עם שובו נעצר שטרן במסגרת "הטיהורים הגדולים" שערך סטלין בפיקוד הצבא האדום. הוא הואשם בפעילות אנטי סובייטית ובמאי 1939 נידון ל-15 שנות מאסר. את עונשו ריצה במחנה עבודה במחוז אירקוטסק
הוא נפטר ב-18 בפברואר 1954 ונקבר בבית הקברות של המחנה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.la-guerre-d-espagne.net/Images/kleber.JPG תמונתו של מנפרד שטרן במדי הצבא הספרדי]

קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי
קטגוריה:סובייטים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:אנשי הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה
קטגוריה:אסירי גולאג
קטגוריה:שבויים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:יהודים במלחמת האזרחים בספרד

en:Manfred Stern
מישל פיירלי

מישל פיירלי (באנגלית: Michelle Fairley; נולדה ב-17 בינואר 1964) היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה צפון-אירית.

==ביוגרפיה==
מישל פיירלי נולדה בעיירה קולריין, מחוז לונדונדרי בצפון אירלנד, השנייה מתוך ששת ילדיהם של תרזה ובריאן פיירלי, ולאחר מכן גדלה בעיירה בייליקאסל. כיום מתגוררת בלונדון.

== קריירה ==
הופיעה במבחר תוכניות טלוויזיה בריטיות מפורסמות כמו "החשבון", (The Bill), "הולבי סיטי" ו"פעימת לב". הופיעה גם בסדרה "המפקח מורס". הופיעה בסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות" בתפקיד גברת גריינג'ר, אמהּ של הרמיוני גריינג'ר (תפקיד אותו מילאה הת'ר בליסדייל בסרט "הארי פוטר וחדר הסודות"). 

הופעותיה בתיאטרון כוללות את ההצגות "אותלו" (בתפקיד אמיליה) ו"מקבת'" (בתפקיד ליידי מקבת). עבור "אותלו", קיבלה מועמדות לפרס אוליבייה. 

בין השנים 2011–2014 הופיעה פיירלי כקייטלין סטארק בשלושת עונותיה הראשונות של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" מבית רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO.

בשנת 2014, עם חידושה של הסדרה "24" הוותיקה לעונה תשיעית, גילמה פיירלי תפקיד מרכזי בסדרה, כטרוריסטית מרגו אל-חרזי. 

בשנת 2015 הופיעה בעונה השנייה של הסדרה "תחיית המתים" כמרגרט לנגסטון, אמם של גיבורי הסדרה, ושיחקה בסרט המתח "בלב הים" בכיכובו של כריס המסוורת'.

בשנת 2017 שיחקה במיני סדרה נסיכה לבנה, בתפקיד מרגרט בופורט, אימו של המלך הנרי השביעי, ושיחקה בעונה השנייה של המותחן הפסיכולוגי "רצח בדם קר". 

ב-2020 גילמה דמות ראשית במיני-סדרה "כנופיות לונדון".

בשנת 2022 שיחקה בסרט הקצר "An Irish Goodbye" שזכה בפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-95 וזכה בפרס באפט"א לסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-76.

בשנת 2023 פיירלי כיכבה בתפקיד אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג במיני סדרה "ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט".

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה צפון איריות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון צפון איריות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1964
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1964
צינור הגז מדגז

צינור הגז מדגז (באנגלית: Medgaz Gas Pipeline) הוא צינור גז המוביל גז טבעי מצפון אפריקה לאירופה. הצינור מוביל גז טבעי משדה הגז הסי ראמל באלג'יריה, דרך הים התיכון, לספרד. אורכו הכולל של הצינור הוא 757 ק"מ, עלות בנייתו הסתכמה ב-900 מיליון יורו והוא נמצא בשימוש משנת 2010.

==היסטוריה==

הרעיון לבניית צינור גז מאלג'יריה לספרד עלה במהלך שנות ה-70. אולם, מגבלות טכניות באותה התקופה לא איפשרו לבנות ולתחזק צינור גז במים עמוקים.

ההכנות למימוש הפרויקט החלו בשנת 2001 עם הקמתה של Medgaz Pipeline Company. בדיקות ההיתכנות בוצעו בשנים 2002-2003 והבניה החלה ב-7 במרץ 2008 בעיר הספרדית אלמריה. הנחת הצינור התת-ימי הושלמה בחודש דצמבר אותה שנה. הצינור נחנך ב-1 במרץ 2010, שנתיים אחרי תחילת עבודות הבנייה.

זרימת הגז לספרד דרך שני צינורות תת-מימיים ולאיטליה דרך הצינור הטרנס-ים תיכוני הגיעה ב 2018 לשיא של חמש שנים, 120 מיליון קוב ליום בממוצע.

היתרונות העיקריים של אלג'יריה כספקית גז מרכזית לאירופה כוללים את שפע הפחמימנים שלה וכן 4.5 טריליון מטר מעוקב של מאגרי גז, המאגר ה-11 בגודלו בעולם והשני בגודלו באפריקה, לאחר ניגריה. כמו כן מעריכים כי אלג'יריה מחזיקה בכמות השלישית בגודלה של משאבי גז פצלים בעולם - יותר מ-20 טריליון רגל מעוקב - וכ-5.7 מיליארד חביות של גז פצלים בר-השבה שניתן לשחזר ומשאבי נפט.

אלג'יריה היא יצואנית הגז השישית בגודלה בעולם, ושולחת למעלה מ-90% מיצוא הצינור שלה לספרד, איטליה ומדינות אירופה אחרות, כאשר השאר עובר למרוקו ותוניסיה כתשלום עבור דמי מעבר.

מומחי אנרגיה אמרו כי ספרד הופכת את עצמה יותר ויותר למוקד גז לאירופה בזכות מיקומה בסמוך לצפון אפריקה המאפשר לה להיות מקפצה לגז הנכנס ליבשת דרך הים התיכון והאוקיינוס האטלנטי. ספרד, באמצעות Fenosa, Endesa ו- Union Fenosa Gas, השקיעה מאז שנת 2000 כ-1.16 מיליארד דולר כדי לשפר את יכולת הפיזור שלה ולהקים נמלים מיוחדים. שבעה מתוך 22 מפעלי הפיזור של גז לאירופה נמצאים בספרד.

למרות ההצלחה של אלג'יריה עם השוק האירופי, היא שואפת לייצא מחצית מתפוקת הגז שלה למדינות נוספות, בעיקר באסיה.

==מפרט טכני==

אורכו של צינור הגז הוא 757 ק"מ (470 מייל) מתוכם 210 ק"מ מתחת למים ו-547 ק"מ על הקרקע. הקיבולת של הצינור 8 מיליארד מטר מעוקב (BMC) לשנה. עלות בנייתו של הצינור הייתה 900 מיליון יורו, מתוכם 630 מיליון יורו עבור החלק התת-ימי.

==ראו גם==

* צינור הגז מגרב-אירופה
* צינור הגז הטרנס-סהרי
==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

מדגז
קטגוריה:ספרד: כלכלה
קטגוריה:צינורות תת-ימיים
קטגוריה:הים התיכון
סרג' לופו

סרג' לופו בנגלי סנג (בצרפתית: Serge Lofo Bongeli Senge, נולד ב-13 באוקטובר 1983 בקונגו) הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת החלוץ ב-AS Nika.

==קריירה==
לופו התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנערים של א.ס פאולינו מקינשאסה. ב-1999 עלה לקבוצה הבוגרת, שם כבש 12 שערים ב-26 משחקים. ב-2002 הצטרף לופו לקבוצת ט.פ מזמבה בה שיחק שתי עונות, בהן היה שותף ב-5 משחקים והבקיע 2 שערים. ב-2004 עבר לשחק באנגולה בקבוצת א.ס אביאקאו, בה שיחק שלוש עונות, שותף ב-80 משחקים וכבש 26 שערים. לאחר מכן עבר לעונה אחת לקבוצת סגראדה אספרנסה, גם היא מאנגולה. לאחר מכן חזר לקונגו לשחק בקבוצת ויטה קלאב, בה שיחק שלוש עונות וכבש 26 שערים ב-39 משחקים בהם שותף.

בשנת 2010 הושאל לקבוצת רון וויס אלן מהבונדסליגה השנייה בגרמניה. לאחר חצי עונה בה לא שותף באף משחק, עבר לפ.צ. בריסל מהליגה הבלגית השנייה. לאחר עונה אחת בה שותף במשחק אחד בלבד הגיע בקיץ 2012 לישראל, וחתם בקבוצת מכבי נתניה. ב-1 בדצמבר 2012 כבש את שערו היחיד בישראל, במשחק מול בית"ר ירושלים, ובתום עונה אחת שוחרר מהקבוצה.

בשנת 2009 היה שותף לזכייתה של נבחרת קונגו באליפות האומות האפריקאיות. בתחרות זו הוא כבש שני שערים, כולל שער בשלב חצי הגמר מול , בו ניצחה נבחרתו בתוצאה 2:0, כאשר את השער השני לזכות נבחרתו כבש דיוקו קלויטוקה.

== תארים ==
* אליפות אנגולה - 2004
* מלך השערים של קונגו 2008
* אליפות קונגו - 2001, 2011, 2012

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: כדורגלנים
קטגוריה:הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: חלוצי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני מזמבה
קטגוריה:כדורגלני ויטה קלאב
קטגוריה:כדורגלני רוט וייס אלן
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
קטגוריה:ספורטאים זרים באנגולה
קטגוריה:ספורטאים זרים בגרמניה
קטגוריה:ספורטאים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בבלגיה
קטגוריה:ספורטאים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בישראל
קטגוריה:אישים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו שנולדו ב-1983
דולסה דה ממבריז'ו

דולסה דה ממבריז'ו

דולסה דה ממבריז'ו (בספרדית: Dulce de membrillo "ריבת חבושים" בתרגום חופשי) הוא ממתק עשוי מחבושים, שמקורו בחצי האי האיברי והוא פופולרי בארגנטינה, אורוגוואי, צ'ילה ומקסיקו וכן באזורים רבים באיטליה. בגרסאות מעט שונות, הוא אהוד גם בצרפת, יוון וטורקיה.

החבוש, מקורו באסיה הקטנה ובקווקז. היוונים והרומאים, שהביאו אותו לספרד אכלו את פריו מבושל וממותק בדבש ואף הכינו ממנו ליקר.

הכנת דולסה דה ממבריז'ו היא על ידי בישול כמויות שוות של פרי (מקולף ומגולען) וסוכר, ולאחר הקירור מתקבל גוש במרקם של ג'לי יציב מאוד. לעיתים הג'לי נחתך (לרוב לצורת מעוינים), ולעיתים מצופה בקוקוס טחון, שקדים או פיסטוקים טחונים גס. הוא נמכר בצורה מסחרית בקופסאות שימורים עגולות ושטוחות או בתיבות שטוחות שמאפשרות לפרוס אותו בקלות. מקובל לאכול אותו ללא כל תוספת כקינוח סעודה, בתור טאפה (טאפס) לפני הארוחה יחד עם חריץ גבינה פיקנטית, על לחם, בתור מילוי לעוגות ומאפים מתוקים, ולעיתים גם עם בשר.

המאכל מכונה "לוזינה" בפי יהודי עיראק, ו"ממבריו" בפי צאצאי יהדות ספרד.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.danybar.co.il/luzina-dulce-de-membrillo-recipe/ סיפורו של מתכון: לוזינה או ממתק חבושים]

קטגוריה:המטבח הספרדי
קטגוריה:המטבח הארגנטינאי
קטגוריה:מאכלי פירות
קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
קטגוריה:המטבח היהודי: קינוחים
כוכב אפריקה

שמאל
כוכב אפריקה הוא הגדול מ-9 יהלומים שלוטשו מיהלום הקולינן, שהתגלה ב-1905 במכרה קולינן בדרום אפריקה. הקולינן נחשב ליהלום הגולמי הגדול ביותר שהתגלה עד כה. כוכב אפריקה מכונה גם "קולינן 1" (1 Cullinan), צבעו צהוב והוא בעל צורת אגס (74 משטחים), משקלו 530.2 קרט. עד ל-1985 נחשב כוכב אפריקה ליהלום המלוטש הגדול בעולם.

== יצירתו של כוכב אפריקה ==

היהלום הגולמי הוענק במתנה על ידי ממשלת דרום אפריקה למלך אדוארד השביעי, בשנת 1907, לרגל יום הולדתו ה-66. על מנת להעביר את היהלום ליעדו בבטחה, נוצר העתק שלו, שהועבר לבריטניה על ספינת מאובטחת, ואילו היהלום האמיתי נשלח ללונדון באמצעות שירות הדואר הרשום הרגיל, לאחר שבוטח בסכום של 1,250,000 דולר.

בשנת 1908 נתן המלך את היהלום הגולמי לצורף המלכותי והלה בתר אותו למספר יהלומים קטנים יותר שעברו ליטוש, וכוכב אפריקה הוא הגדול שבהם. קיים גם "כוכב אפריקה הקטן" - היהלום השני בגודלו שהופק מן האבן (The Lesser Star of Africa) המכונה גם קולינאן II ומשקלו 317.40 קרט. בהוראת המלך אדוארד נקבע כוכב אפריקה בשרביט המלוכה הבריטי כאחד מ"תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת" ונשמר עם שאר התכשיטים במצודת לונדון. 

עד לאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 נחשב הכוכב ליהלום המלוטש הגדול בעולם. ב-1985 הודח מתוארו על ידי יהלום ה-"Golden Jubilee", המשובץ בכתרו של ראמה התשיעי מלך תאילנד, ומשקלו 547.67 קרט.

== מיתוסים ==
בין המיתוסים שנקשרו בכוכב אפריקה, מסופר כי לקולינאן, היהלום הגולמי המקורי יש "חצי שני" שעדיין לא נתגלה.

== ראו גם ==
* קולינן

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יהלום
קטגוריה:יהלום בתרבות
קטגוריה:אבני חן ידועות
קטגוריה:אבני חן
יעקב צ' מאיר

יעקב צ' מאיר (נולד ב-1984) הוא סופר ובעל טור ישראלי, וחוקר בתחומי מדעי היהדות ובעיקר בתחום של תולדות הספר.

==ביוגרפיה==
נשיא מדינת ישראל [[יצחק הרצוג מעניק את למאיר את פרס שזר לשנת 2022]]
מאיר נולד בירושלים, למד בישיבת מעלה גלבוע ובישיבת שיח יצחק והשלים תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 2009–2012 פרסם בעיתון מקור ראשון טור בשם "בשולי הדף" על הדף היומי. בשנים 2010–2015 כתב טור פרשת השבוע במוסף "תרבות וספרות" של עיתון הארץ. באוקטובר 2015 החל לפרסם במוסף זה טור שבועי על שולחן ערוך..

בשנת 2012 יצא לאור ספרו הראשון גם ציפור – רומן העוסק במפוני גוש קטיף שעלילתו מתרחשת בתחילת מלחמת לבנון השנייה. בשנת 2016 יצא לאור ספרו דרישות, שכולל קריאה במדרשי חז"ל לפי סדר פרשת השבוע, ומבוסס על טור פרשת השבוע שכתב בעיתון הארץ. בשנת 2019 יצא לאור ספרו השלישי, נחמיה, רומן היסטורי שעוסק בתקופתו של שבתי צבי ובתנועת השבתאות דרך דמותו של נחמיה כהן ודמויות שוליים נוספות בנות התקופה.

בשנת 2018 השלים מאיר דוקטורט באוניברסיטת תל אביב שכותרתו "מתרבות כתב היד לתרבות הדפוס: התלמוד הירושלמי מהדורת ויניציאה רפ"ג". מחקר זה התפרסם כספר בשנת 2022, בשם דפוס ראשון: מהדורת התלמוד הירושלמי ונציה רפ״ג (1523) וראשית הדפוס העברי. מאיר הוא היסטוריון של תולדות הספר, ותחום המחקר שלו הוא ההיסטוריה החומרית של הספר העברי בימי הביניים ובראשית העת החדשה.

== פרסים ==
על ספרו "נחמיה" היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2020 ברשימה הקצרה, וכן זכה בפרס היצירה על שם לוי אשכול לשנת תשפ״א ובפרס גולדברג לספרות.

בתחום האקדמי, זכה בשנת 2022 בפרס שזר לחקר תולדות ישראל על עבודת הדוקטורט שלו..

== ספריו ==

=== פרוזה ===
* גם ציפור, הקיבוץ המאוחד 2012
* נחמיה, ידיעות ספרים 2019

=== עיון ===
* דרישות: קריאה במדרשי חז״ל על סדר פרשת השבוע, ידיעות ספרים 2015
* דפוס ראשון: מהדורת התלמוד הירושלמי ונציה רפ״ג (1523) וראשית הדפוס העברית, מאגנס 2022

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
מכּתביו:
* 
* 
* 
* [https://books.icast.co.il/ספר/אבק-ספרים אבק ספרים], סיפור קצר בהקלטת שמע.

על הספר "גם ציפור":
* 
* 
* 
* 

על "דרישות":
* 
* 
על "נחמיה":
* 
* 
* אריק גלסנר, [https://arikglasner.com/2020/05/27/על-נחמיה-של-יעקב-צ-מאיר-בהוצאת-ידיעות/ על "נחמיה", של יעקב צ' מאיר, בהוצאת "ידיעות ספרים" (345 עמ')]
* יאיר ליפשיץ, [http://zerufim.siach.org.il/theatrical-judaism/?fbclid=IwAR1fvbXJtTtLsbRbuKYHgZuXr0FTiGuyOI5pygkfIpdSV8zpZnuEr7kb1IM מי ידע מה גבוה ממה: על תיאטרליות וקיום יהודי, בעקבות הספר 'נחמיה' ליעקב צ' מאיר], כ״ב תמוז ה׳תש״פ
על "דפוס ראשון":
* [https://www.makorrishon.co.il/judaism/516711/ ״ראשית הדפוס״ ראיון] בעיתון מקור ראשון שערך שלמה פיוטרקובסקי על ״דפוס ראשון״

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת מעלה גלבוע
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי ישיבת שיח יצחק
קטגוריה:חוקרי יהדות
קטגוריה:זוכי פרס שזר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1984
אתלטיקו דה רפאלה

אסוסיאסיון מוטואל סוסיאל אי דפורטיבה אתלטיקו דה רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המפורסם בשל קבוצת הכדורגל שלו. הקבוצה משחקת בליגת המשנה הארגנטינאית ומייצגת את העיר רפאלה מפרובינציית סנטה פה. הקבוצה משחקת באצטדיון האסטאדיו נואבו מונומנטל שבעיר רפאלה. כינויה של הקבוצה הוא La Crema (בתרגום חופשי: הקצפת, הקרם).

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1907 בעיר רפאלה שבפרובינציית סנטה פה תחת השם קלוב אתלטיקו ארחנטינו דה רפאלה (בספרדית: Club Atlético Argentino de Rafaela). בשנת 1915 שמה של הקבוצה שונה לאתלטיקו דה רפאלה.

בשנת 1988 המועדון הפך למוסד ללא כוונת רווח ושמו שונה לאגודת הספורט החברתית אתלטיקו רפאלה (בספרדית: Asociación Mutual Social y Deportiva Atlético de Rafaela). בשנת 1989 אתלטיקו דה רפאלה העפילה לליגת המשנה הארגנטינאית לאחר שהביסה את אתלטיקו לדסמה 3-0.

לאחר 14 שנים שרפאלה שיחקה בליגה השנייה העפילה הקבוצה לליגת העל אחרי שזכתה באפרטורה 2002 ובקלאוסורה 2003. בשנת 2004 אתלטיקו דה רפאלה ירדה לליגת המשנה לאחר הפסד נגד הוראקאן דה טרס ארויאס. בעונה לאחר מכן רפאלה הפסידה את ההזמנות שלה לחזור לליגת העל בכך שהפסידה לארחנטינוס ג'וניורס בפלייאוף העלייה לליגת העל. 

בשנת 2009 רפאלה הרוויחה עוד סיכוי לחזור לליגת העל דרך פלייאוף העלייה והיא צריך לנצח את חימנסיה לה פלאטה. במשחק הראשון של הגמר ניצחה רפאלה את חימנסיה 3-0 אך במשחק הגומלין של גמר הפלייאוף חימנסיה ניצחה את רפאלה 3-0 וכתוצאה מכך רפאלה נשארה בליגת המשנה.

ב-21 במאי 2011 אתלטיקו דה רפאלה העפילה שוב לליגת העל לאחר שניצחה את אתלטיקו טוקומאן 2-0.

אוהדי אתלטיקו דה רפאלה מכונים Cremosos (המוקרמים, הקרמיים) או Celestes (התכולים) בגלל שהתלבושת של הקבוצה ברובה בצבע תכלת.

===שאר סוגי הספורט===
המועדון עוסק גם בסוגי ספורט אחרים כגון כדורסל, הוקי שדה, התעמלות מכשירים, גלגיליות, כדורעף, טניס ושחייה.

המועדון עוסק במרוצי מכוניות מאז 1919 והוא מארח תחרויות מרוצים רבות כמו מרוץ הטוריסמו קארטרה (מאז 1941) ומירוץ ה-TC 2000 (מאז 1983).

==סגל הקבוצה==
;נכון ל-13 ביוני 2015.

 

 

===שחקנים מפורסמים===
;השחקנים המופעים כאן הם שחקנים ששיחקו לפחות 50 משחקים במדי הקבוצה או קבעו שיא במועדון או שיחקו בנבחרת ארגנטינה.

==תארים==
* פרימיירה B נסיונל: 2
2002-2003, 2010-2011

* קופה סיודאד דה רוסאריו: 1
2012

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.lacremaesdeprimera.com.ar La Crema es de Primera] 
* [https://web.archive.org/web/20090709085031/http://atletico.rafaela.com/ Rafaela.com] 

קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל ארגנטינאיות
קטגוריה:פרובינציית סנטה פה: מועדוני כדורגל
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1907
אליס (סרט, 2012)

אליס הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 2012 מאת ובבימויה של דנה גולדברג. זהו סרטה העלילתי הארוך הראשון של גולדברג. סרט זכה בשלושה פרסים בציון לשבח לסרט עלילתי, בפרס התסריט הטוב ביותר ובפרס השחקנית המצטיינת לאילנית בן יעקב.

==תקציר==
ימיה של אליס בת ה-38 (אילנית בן-יעקב) עוברים עליה בשינה. עבודה בשעות הלילה בפנימיה שיקומית מספקת לה תירוץ זמין, המכסה על שחיקה וקהות רגשית. יגאל, בעלה (חיים זנאתי), חש בודד ומיוסר מול יחסה הצונן והזעם הולך ומצטבר בו. אלי, בנה בן ה-9, משווע לאהבתה. בפנימייה גרות ומטופלות כשלושים נערות שחוו משבר רגשי. אליס ממעיטה בתקשורת עם הבנות ומקפידה למלא אחר הדרישות הבסיסיות של תפקידה: חלוקת תרופות, פיקוח על ארוחת הערב ועל שעת המקלחת. לאחר כיבוי האורות, בחדרה הקטן שבמתחם הצוות, פוגשת את יואל, אהובה. על מיטת היחיד הצרה מתעוררת תשוקה לחיים אחרים, למה שיכול היה להיות. קריאת תגר מצד נערה דומיננטית ותלותה של אחרת סוחפות אותה למשולש כוחות שיוצא מכלל שליטה.

==השחקנים==
{|class="wikitable"
|-
! שם הדמות !! שם השחקן
|-
| אליס
| אילנית בן יעקב
|-
| נטע
| דריה שיזף
|-
| ורד
| נטע בר רפאל
|-
| יואל
| עמוס שוב
|-
| יגאל
| חיים זנאתי
|-
| אלי
| איתי נוה
|-
|
| רזיה ישראלי
|-
| אירה
| אסיה נייפלד
|-
|
| ניב שטיינגרט
|-
|
| אביטל פסטרנק
|-
|
| חנה רז
|-
|
| טל קלאי
|-
|
| דפי אלפרן
|-
|הראל
|קסם ויינברגר
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://goldbergdana.com/alice/ אליס] באתר של דנה גולדברג
* אבנר שביט, [http://e.walla.co.il/?w=%2F270%2F2547754 פסטיבל ירושלים 2012: אליס], באתר וואלה!, 8 ביולי 2012
* אורון שמיר, [http://srita.net/2012/07/09/jff_2012_2nd_report/ פסטיבל ירושלים 2012: דיווח - "אליס"], באתר סריטה, 9 ביולי 2012
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
קטגוריה:סרטי 2012
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2012
אנקרה ארנה

אנקרה ארנה (בטורקית: Ankara Spor Salonu) הוא מתקן ספורט רב-תכליתי שנבנה בשנת 2010 בבירת טורקיה, אנקרה, במיוחד לקראת אליפות העולם בכדורסל 2010 שנערכה במדינה (אירח את שלב הבתים הראשון - בית ג'). לאולם קיבולת מושבים של 10,400 איש במשחקי כדורסל, והוא החליף את אולם אטאטורק הישן בעל תכולה של 4,500 מושבים, בקרבתו, כמגרש הביתי של
טורק טלקום המשחקת בליגת הבקו. האולם משמש גם כאולמה הביתי של מועדון הספורט אוניברסיטת הג'טפה המשחקת מאז 2011 בליגת הבקו.

המתקן משמש כמו כן לאירועי ספורט מקומיים ובינלאומיים שונים: כדורעף, אגרוף, וכו'; וכן כאולם הקונצרטים. הוא אירח, בין השאר, את אליפות העולם בכדורעף לנערות [עד גיל 18] 2011 (ביחד עם היכל באשקנט לכדורעף באנקרה); ואת אליפות העולם בוו-שו (אמנויות הלחימה הסיניות, "קונג-פו") בשנת 2011.

<gallery>
Ankara Arena 2.JPG|אנקרה ארנה (2010)
Ankara Arena 6.JPG|אנקרה ארנה (2010)
Ankara Arena 5.JPG|אנקרה ארנה (2010)
Ankara-Arena.jpg|אנקרה ארנה מבחוץ (2011)
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100909234703/http://turkey2010.fiba.com/pages/eng/fe/10/fwcm/event-guide/cities/ankara/p/arena.html טורקיה 2010 באתר פיב"א - אנקרה ארנה] 

קטגוריה:אנקרה: מבנים
קטגוריה:אולמות כדורסל בטורקיה
קטגוריה:טורק טלקום
קטגוריה:אנקרה: ספורט
אלברט אזריאן

אלברט וגרשקוביץ' אזריאן (ברוסית: Альберт Вагаршакович Азарян; בארמנית: Ալբերտ Ազարյան; 11 בפברואר 1929 – 5 בספטמבר 2023) היה מתעמל סובייטי ממוצא ארמני. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (מלבורן 1956 ורומא 1960) ופעמיים ברציפות אלוף עולם (רומא 1954 ומוסקבה 1958) בתרגיל טבעות ובכך היה למתעמל הראשון במשחקים האולימפיים שזכה פעמיים ברציפות בתרגיל על הטבעות, התחום החזק שלו. בין השנים 1952–1962 הוא זכה ב-11 מדליות זהב באליפות ברית המועצות בהתעמלות, מהן 8 בתרגיל הטבעות. על שמו קרוי אחד האלמנטים המפורסמים בתרגיל הטבעות – "צלב אזריאן" או בקיצור "צלב".

אזריאן נבחר על ידי איגוד עיתונאי הספורט בארמניה לגדול הספורטאים הארמנים במאה ה-20.

== ביוגרפיה ==
אלברט אזריאן נולד בגנג'ה שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית. בהיותו בן 14 נפטר אביו והוא נאלץ לעזוב את לימודיו והחל לעבוד כנפח על מנת לסייע בפרנסת המשפחה. כשהיה בן 17 נערך מופע של בכירי המתעמלים בארמניה. לאחר המופע, הנערים המקומיים נבחנו וניסו להראות את כישוריהם. הוא הוזמן להתאמן בירוואן, אך למרות גילו המבוגר התקדמותו הייתה מהירה וכעבור 3 שנים זכה באליפות ארמניה בהתעמלות.

===אלוף עולם===
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1954 זכה אזריאן בשתי מדליות זהב, בתחרות קרב-רב קבוצתי ובתרגיל על הטבעות.

===מדליית זהב אולימפית===
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה אזריאן בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל על הטבעות, תוך ביצוע תרגיל שנקרא על שמו עד היום "צלב אזריאן".

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה בשנת 1958 זכה אזריאן ב-3 מדליות – 2 מדליות זהב ומדליית כסף: מדליות זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי ובתרגיל על הטבעות ובכך הגן על תואריו, ומדליית כסף בתרגיל על המתח.

באולימפיאדת רומא (1960) זכה אזריאן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בתרגיל על הטבעות ובכך זכה להגן על תוארו והיה למתעמל הראשון במשחקים האולימפיים שזכה פעמיים ברציפות בתרגיל על הטבעות, ומדליית כסף בתחרות הקבוצתית.

בסיום הקריירה הספורטיבית שלו, החל אזריאן לאמן התעמלות בירוואן ושימש שופט בתחרויות בין-לאומיות.

===משפחתו===
בנו, אדוארד אזריאן, שהתאמן בהדרכתו של אביו, אף הוא אלוף אולימפי לאחר שזכה במדליית זהב בתחרות הקרב-רב קבוצתי באולימפיאדת מוסקבה (1980). נוסף לכך, הוא סיים בשלב המוקדמות, במקום רביעי בתחרות הקרב-רב אישי, 4 פעמים במקום חמישי (קרקע, מתח, טבעות וסוס סמוכות) ופעמים במקום תשיעי (מקבילים וסוס קפיצות).

אלברט אזריאן נפטר ב-5 בספטמבר 2023.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מתעמלים סובייטים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: טבעות
קטגוריה:אלופי עולם בהתעמלות
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:נושאי דגל ארמניה באולימפיאדה
קטגוריה:מתעמלים ארמנים
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: התעמלות
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית סובייטים: התעמלות
קטגוריה:ארמנים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ארמנים שנפטרו ב-2023
סופיה מורטובה

סופיה איוונובנה פודוזדובה-מורטובה (ברוסית: Софья Ивановна Подуздова-Муратова; 13 ביולי 1929 לנינגרד – 28 בספטמבר 2006, מוסקבה) הייתה מתעמלת סובייטית. אלופה אולימפית (מלבורן 1956 ורומא 1960), בעלת 8 מדליות, מהן 2 מדליות זהב ואלופת עולם (רומא 1954, מוסקבה 1958 ופראג 1962).

== ביוגרפיה ==
סופיה מורטובה נולדה בלנינגרד בשם סופיה פודוזדובה. במהלך המצור על לנינגרד, במהלך מלחמת העולם השנייה היא פונתה מהעיר ביחד עם גן ילדים בה היו ילדי אחותה. אימה נפטרה במהלך המצור. היא התגוררה במשפחת אחותה הגדולה. היא החלה להתאמן בשנת 1943. בשנת 1949 נכללה לראשונה בנבחרת ברית המועצות. בשנת 1951 היא התחתנה עם ולנטין מורטוב, אף הוא מתעמל אולימפי מצטיין, בעל 5 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב ו-1 כסף. לזוג נולדו שני ילדים, סרגיי (1952) ואנדריי (1961). היא התאמנה בהדרכתו של איגור ז'וראבלב. 

לפני אולימפיאדת הלסינקי (1952) נפצעה מורטובה ולכן לא השתתפה במשחקים.

===מדליית זהב באליפות העולם וההחמצה הגדולה===
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1954 הובילה מורטובה את נבחרת ברית המועצות לניצחון בתחרות קרב רב קבוצתי. לאחר מכן, בתחרות האישית היא הובילה בתחרות קרב-רב אישי אך לקראת התרגיל האחרון על סוס הקפיצות היא שברה את ידה במהלך החימום ופרשה מהמשך התחרות.

===מדליית זהב אולימפית===
באולימפיאדת מלבורן (1956) היא זכתה ב-4 מדליות, מדליית זהב בתחרות קרב רב קבוצתי ו-3 מדליות ארד אישיות, בתחרות קרב-רב אישי (74.466 נק') אחרי כוכבות המשחקים בת ארצה לריסה לטינינה (74.933 נק') ואגנס קלטי היהודיה מהונגריה (74.633 נק'), בתרגיל על המקבילים המדורגים ובתרגיל על הקורה.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במוסקבה בשנת 1958 זכתה מורטובה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי ושתי מדליות ארד אישיות בתרגיל על הקורה ובתרגיל על סוס קפיצות.

בשנת 1959 הפציעה הישנה גרמה להפסקת אימוניה ולא היה ברור האם תוכל מורטובה להשתתף באולימפיאדת רומא (1960). שלושה חודשים לפני המשחקים היא עברה ניתוח והצליחה להשתקם. במשחקים עצמם היא זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד. מדליית זהב בתחרות קרב-רב קבוצתי. מדליות כסף, בתחרות קרב-רב אישי, שוב אחרי לריסה לטינינה ובתרגיל על סוס הקפיצות ומדליית ארד בתרגיל על הקורה.

באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפראג, באותה העת צ'כוסלובקיה בשנת 1962 זכתה מורטובה במדליית זהב בתחרות הקרב-רב קבוצתי.

באליפות העולם של שנת 1960 היא זכתה בקרב-רב קבוצתי.

בשנת 1964 היא השתתפה במספר תחרויות כולל ביפן על מנת להשתתף באולימפיאדת טוקיו (1964) למרות שנכללה בסגל הנבחרת למשחקים האולימפיים היא הוחלפה ברגע האחרון במתעמלת צעירה יותר. 

בשנת 1965 החלה מורטובה לאמן ופעלה בתחום זה במשך כ-34 שנים.

ב-25 בספטמבר 2006 נפטרה מורטובה שבועיים לפני מותו של בעלה ב-6 באוקטובר, ולנטין מורטוב.

== תארים והישגים ==
* מורטובה זכתה בסך הכל ב-18 מדליות זהב, 11 מדליות כסף ו-9 מדליות ארד באליפות ברית המועצות בהתעמלות, מהן 5 מדליות זהב בתחרות קרב-רב אישי (1954, 1955, 1957, 1960 ו-1963), 4 מדליות כסף בתחרות קרב-רב אישי (1956, 1958, 1959 ו-1962) ומדליית ארד אחת בתחרות קרב-רב אישי (1951).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלופות עולם בהתעמלות
קטגוריה:מתעמלות באולימפיאדת מלבורן (1956)
קטגוריה:מתעמלות באולימפיאדת רומא (1960)
קטגוריה:אלופות אולימפיות סובייטיות: התעמלות
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית סובייטיות: התעמלות
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית סובייטיות: התעמלות
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:נפטרות ב-2006
קטגוריה:נפטרים ב-2006
אואי

אואי (בצרפתית: Huy; בהולנדית (פלמית): Hoei; בוולונית: Hu) היא עיר בבלגיה, במחוז לייז' שבוולוניה. העיר ממוקמת לחופי הנהר מז. הצ'רטר המלכותי המכריז עליה כעיר, אשר נכתב בשנת 1066, הוא הכרזת העיר הקדומה ביותר באירופה שמצפון לאלפים.

== היסטוריה ==
סביב מצודת-משמר (castrum) שבמקום התקיים כפר למן התקופה הרומית. העיר נזכרת לראשונה במאה ה-7 כשייכת לבישופות לייז'. העיר הייתה מרכז לתעשיית עץ, מתכת, בורסקאות ויין. ב-1066 הכרזה העיר במגילת הזכויות הקדומה ביותר המוכרת מצפון לאלפים, זמן קצר לאחר מכן היא מוזכרת בין הערים מהן יצאו אבירים למסע הצלב הראשון.

בתחילת ימי הביניים, הייתה אואי אחת הערים המשגשגות ביותר על נהר המז, עם כלכלה פורחת המבוססת בעיקר על מטלורגיה, בורסקאות, פיסול, עיבוד עץ, וייצור יין. ב, הועלתה אואי למעמד של מחוז, אך במהרה הפך זה לחלק מבישופות לייז', מצב שנמשך יותר משמונה מאות שנה. בערך באותו זמן הרצה פטרוס הנזיר בפני המקומיים ושכנע אותם להשתתף במסע הצלב הראשון.

במאות ה-13 וה-14 שגשגה העיר הודות לתעשיית הטקסטיל וצביעת הבדים. על גבעה במרכז העיר הוקמה מצודה, המופיעה על סמל העיר מאז המאה ה-15. במאות הבאות ידעה העיר תקופת שקיעה. במסגרת מלחמת הירושה הספרדית, בתקופת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת נקלעה העיר למתקפות חוזרות ונשנות עקב מעמדה האסטרטגית של המצודה שלה. ב-1715 פירקו תושבי העיר במו ידיהם את המצודה כדי שעירם לא תהיה עוד אתר אסטרטגי חשוב ותוכל להימלט מגורלה כבסיס לצבאות.

ב-1818 הקימו ההולנדים מצודה צבאית חדשה סמוך לעיר. במאה ה-19 התקיימה בעיר תעשיית נייר. מראשית ועד אמצע המאה ה-20 הייתה העיר כלולה ב"עמק התעשייה" (Sillon Industriel), חבל ארץ שהיווה את עמוד השדרה התעשייתי של בלגיה והוקמו בה מפעלי תעשייה כבדה. שקיעת התעשייה הכבדה בבלגיה באמצע המאה ה-20 גרמה לשקיעה כלכלית ממנה נחלצה העיר הודות לתעשיית התיירות.

== אתרי העיר ==
ארבעת האתרים הידועים כ"פלאי אואי" נקראים, לפי כינוייהם בעגה המקומית:
* Li Pontia - הגשר על נהר מז
* Li Rondia - חלון הרוזטה בכנסיית נוטרדאם המקומית
* Li Bassinia - מזרקה מן המאה ה-15 בלב הכיכר המרכזית
* Li Tchestia - המצודה ההולנדית מ-1818

== ערים תאומות ==
הערים התאומות של אואי הן:

== גלריה ==
<gallery>
Image:Huy_051027_(12).JPG|'Li Pontia'
Image:Huy FneJPG.jpg|'Li Bassinia'
Image:Huy Fo1JPG.jpg|'Li Tchestia'
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ולוניה: ערים
ליודמילה זיקינה

ליודמילה זיקינה (ברוסית: Людмила Зыкина; 10 ביוני 1929, מוסקבה – 1 ביולי 2009, מוסקבה) הייתה זמרת סובייטית ורוסיה. היא זכתה בפרס לנין והוענק לה התואר האמן העממי של ברית המועצות בשנת 1973. על פעילותה בתחום התרבות הוענקו לה מספר עיטורים וכן תואר גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987 ועיטור אנדריי הקדוש (2004) העיטור הגבוה ברוסיה. היא הצטיינה בביצוע של שירי עם ושירים חדשים בסגנון זה.

== חייה ==
ליודמילה זיקינה נולדה במוסקבה למשפחת פועלים. במהלך מלחמת העולם השנייה היא עבדה במפעל לייצור נשק ולאחר המלחמה עבדה כחובשת בבית חולים צבאי.

בשנת 1947 השתתפה בתחרות זמר ועל בסיס הופעותיה התקבלה למקהלה של שירי עם. בשנת 1949 היא עזבה את המקהלה וחזרה לעבוד בבית החרושת, אומנם כבר בשנת 1950 חזרה לשיר במקהלת הרדיו. בשנת 1960 היא זכתה בתחרות זמר והחל משנת זו זיקינה החלה להופיע כזמרת בודדת. בשנות ה-60, כבר בהיותה זמרת היא החליטה שצריכה להשלים את השכלתה והחלה ללמוד באקדמיה למוזיקה. בשנת 1977 היא הקימה להקה "רוסיה" שהתמחה בזמר רוסי-עממי. עם להקה זו היא הופיעה במשך עשרות שנים. בכל הקריירה שלה זיקינה שרה שירי עם ושירים של מלחינים בני זמנה בסגנון שירי עם רוסים. על סדרת הופעות בשנת 1970 הזמרת זכתה בפרס לנין.

זיקינה זכתה לפופולריות גדולה ותקליטיה נמכרו במיליוני העתקים. היא הופיעה במעל ל-92 מדינות העולם. רבות מהופעותיה צולמו והוקרנו בטלוויזיה הסובייטית. בנוסף להופעות זיקינה לימדה זימרה ורבים מתלמידיה התפרסמו.

במשך שנים רבות היא סבלה מסוכרת ובשנת 2007 עברה ניתוח קשה. היא נפטרה ב-1 ביולי 2009 ונטמנה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

זיקינה הייתה נשואה ארבע פעמים ולא היו לה ילדים משלה. לשנת 2013 מתוכננת הקרנת סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים על חייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרות סובייטיות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רוסיה
קטגוריה:סובייטיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1929
קטגוריה:רוסיות שנולדו ב-1929
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1929
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2009
יוסי הדר

יוסי הדר (נולד ב-6 בספטמבר 1965) הוא עיתונאי ושדר רדיו. הגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה ברשת ב' של קול ישראל, ובהן "הכל דיבורים" ו"היום הזה" - יומן הערב של רשת ב'. שימש גם כמזכיר מערכת החדשות של הרשת.

הדר עורך ומגיש כיום את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ומגיש את "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום".

הדר הוא גם זמר ויוצר, וב-2016 יצא לאור האלבום "להאט את צעדינו".

== ביוגרפיה ==
הדר שירת בצבא בלהקת פיקוד צפון שם שימש זמר ושחקן. הוא החל את עבודתו בקול ישראל בשנת 1995 במחלקת הקריינים, והגיש תוכניות ברשתות השונות, קול המוסיקה, רשת א' ורשת ג'. ברשת ג' הגיש את התוכניות "הדר ישראלי" ו"קלסיקה ישראלית".

בשנת 2005 עבר לחטיבת החדשות ברשת ב' של קול ישראל, ומונה לכתב לענייני חינוך. הוא פרסם ידיעות בלעדיות רבות ובהן הדיווח על הכנסת לימודי הנכבה לספרי הלימוד, פרסום שזכה להדים רבים. הוא ליווה גם את המשברים הגדולים במערכת החינוך ובהם שביתת הסטודנטים הגדולה ב-2007 ושביתת ארגון המורים העל יסודיים שפרצה באותה שנה.

ב-2009 מונה לכתב הארצי לענייני משפט וסיקר את מערכת המשפט ובכלל זה את בית המשפט העליון ומשרד המשפטים. הוא הגיש יומני חדשות רבים ונמנה עם המגישים הבכירים ברשת ב'. זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור ע"ש אילן רועה.

ב-2018 הקים את "רדיו ארץ" - תחנת רדיו אינטרנטית שבה שידרו יוצאי רשות השידור ועיתונאים מכלי תקשורת נוספים. הדר שימש כמנכ"ל התחנה.

כיום עורך ומגיש הדר את יומן הצהריים של רדיו 90FM, ואת "15 דקות" - פודקאסט האקטואליה של "ישראל היום".

הדר עוסק גם במוזיקה, מקליט ומופיע. ב-2016 יצא לאור אלבום הבכורה שלו "להאט את צעדינו" שזכה לקבלת פנים חמה בתחנות הרדיו ובכלי התקשורת. הדר הלחין את כל שירי האלבום לטקסטים שלו ולשירים של לאה גולדברג ויונה וולך. את האלבום עיבד והפיק מוזיקלית המוזיקאי ירון בכר.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://yossihadar.blogspot.co.il הבלוג של יוסי הדר]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שדרני רדיו ישראלים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:חברי להקת פיקוד הצפון
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
רונדה

רונדה; 'הגשר החדש' בציורו של [[הארי פן, 1870]]
רונדה (בספרדית: Ronda) היא עיר בדרום ספרד, בפרובינציית מאלגה שבקהילה האוטונומית של אנדלוסיה. העיר ממוקמת כ-100 ק"מ מערבית למאלגה, ומאפיין מרכזי בה הוא מראה מרהיב של קניון עמוק החוצה את העיר.

==גאוגרפיה==
רונדה ממוקמת בקצה הצפוני-מערבי של פרובינציית מאלגה. היא נמצאת בגובה 780 מטר מעל פני הים, על רמה סלעית המוקפת הרים. שבר גאולוגי יצר בעיר קניון בעומק של כ-100 מטר, שבתחתיתו זורם נחל הגואדאלווין (Guadalevín). הקניון חוצה את העיר, כשמדרום נמצא החלק העתיק ה"סיודד" (Ciudad) ובצפון החלקים ה"חדשים", ה"מרקאדיו" (Mercadillo) וסן פרנסיסקו. את שני חלקי העיר מחברים שלושה גשרים: הגשר החדש (פואנטה נואבו - Puente Nuevo), הגשר הישן (פואנטה וייאו - Puente Viejo) והגשר הרומאי (פואנטה רומנו - Puente Romano).

==היסטוריה==
השרידים העתיקים ביותר בסביבות רונדה הם מתקופת האבן הקדומה וביניהם ציורי קיר במערת לה פילטה. בסביבות העיר נמצאו שרידים של יישובים נאוליתיים. רונדה עצמה יושבה לראשונה, במאה ה-6 לפנה"ס, על ידי הקלטים, והם אלו שנתנו לה את שמה אַרוּנְדָה. הפיניקים הקימו באזור רונדה את אקיניפו.

העיר הנוכחית בנויה על שרידי העיר הרומית שהוקמה במהלך המלחמה הפונית השנייה על ידי סקיפיו אפריקנוס. רונדה קיבלה מעמד של עיר רומית בתקופת יוליוס קיסר. במאה ה-5 נכבשה על ידי הונדלים. ב-549 חזרה לשליטת הקיסרות הרומית המזרחית ובהמשך נכבשה על ידי הויזיגותים ששלטו בה עד לכיבוש המוסלמי ב-713.

בשנת 715 הקים עבד אל-עזיז אבן מוסא (המושל המוסלמי השני של ספרד) מבצר על חורבות הביצורים הרומיים. בתחילת המאה ה-11,לאחר התפרקות ח'ליפות קורדובה, הייתה רונדה לבירת הטאיפה של רונדה. ב-1065 הטאיפה של רונדה נכבשה על ידי הטאיפה של סביליה. רונדה הייתה עיירת הולדתם של מספר אנשי רוח מוסלמיים ידועים: ב-810 נולד שם איש האשכולות עבאס קאסים איבן פירנאס; ב-1204 - נולד שם המשורר סליח בן שריף אל-רונדי וב-1333 המורה הסופי איבן עבד-אל רונדי.

התקופה המוסלמית של רונדה הסתיימה ב-1485 עם כיבוש העיר על ידי הכוחות הנוצריים בפיקוד המרקיז של קדיז. הרבעים "החדשים" של העיר הוקמו לאחר הכיבוש הנוצרי. בשנים 1568 עד 1571 רונדה היוותה את אחד המעוזים של מרד המוריסקוס נגד פיליפ השני. בשנים 1808 -1812 במהלך המאבק כנגד הכיבוש הנפוליאוני הייתה רונדה בסיס של לוחמי הגרילה הספרדיים.

במהלך מלחמת האזרחים סבלה רונדה ממעשי אכזריות קשים. בתחילתה נרצחו תומכי הפשיסטים על ידי הרפובליקאים, שהשליכו אותם משפת המצוק. אירוע זה תואר על ידי המינגווי בספרו "למי צלצלו הפעמונים". עם ניצחון הפשיסטים רצחו אלו את תומכי הרפובליקאים. כתוצאה מאירועים קשים אלו עזבו רבים מהתושבים את העיר.

==יהודים ברונדה==
ברונדה הייתה קהילה יהודית משגשגת. היהודים גורשו מהעיר, יחד עם המוסלמים, כאשר נכבשה על ידי הנוצרים ב-1485. שרידי הרובע היהודי נמצאים בקרבת המרחצאות המוריים שבחלק העתיק של העיר - ה"סיודד".

==רונדה ומלחמת השוורים==
מונומנט בכניסה לזירת מלחמת השוורים ברונדה
משפחת רומרו בת רונדה נחשבת למייסדת מלחמת השוורים המודרנית שבה המטאדור נלחם רגלי ולא כשהוא רכוב על סוס. פרנציסקו רומרו היה כנראה הראשון שלחם כך, ברונדה בשנת 1726. נכדו פדרו היה מטדור מפורסם בתחילת המאה ה-19.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.turismoderonda.es/en| אתר התיירות העירוני] 
* 

/

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנדלוסיה: ערים
קטגוריה:פיניקים: מושבות