OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מאיו (כף ורדה)

העיר פורט אינגלס בעת שקיעה
מאיו הוא המזרחי ביותר מבין איי סוטאוונטו של כף ורדה. מאיו ממוקמת מדרום לאי בואה ויסטה וממזרח לאי סנטיאגו. מבחינה מנהלית, האי הוא יחידה מנהלית עירונית בשם מאיו.

==היסטוריה==
האי התגלה בשנת 1460. הוא יושב לראשונה בסוף המאה ה-16, כאשר האדמה שימשה לגידול בעלי חיים, בעיקר עיזים. המלח באי נוצל לראשונה במאה ה-17 מה שהביא לגידול באוכלוסיית האי. האנגלים ייצאו מלח לאירופה מהיישוב פורטו אינגלס שהוא כיום היישוב העיקרי הגדול באי. שמה של העיר שמשמעותו נמל האנגלים ניתן לה בעקבות יצוא המלח מהיישוב.

בקרב מאיו שהתקיים ב-23 בינואר 1814 התקיים קרב בין פריגטות בריטיות וצרפתיות מול החוף הדרומי של האי מאיו. הקרב היה חלק ממלחמות נפולאון והתקיים בשלבים האחרונים של המלחמות.

האי מאיו סובל במאה ה-20 מהגירת תושבים רבים. חלקם היגרו לאי סנטיאגו השכן. הסיבה לכך היא בצורת מתמשכת.

==גאוגרפיה==
שטח האי הוא 274.5 קמ"ר. אורכו 24.1 ק"מ ורוחבו 16.3 ק"מ.  ההר הגבוה ביותר באי (436 מ') נמצא ליד החוף המזרחי, ברכס הרים בשם מונטה פנסו . בחלקו הצפוני של האי נמצא אזור טראס סאלגאדס (בפורטגזית אדמות מלוחות). זהו אזור טבעי עצום המכסה את החלק הצפון-מערבי של האי מאיו. הנקודה הצפונית ביותר באי היא פונטה קאיס.20% משטח האי (54.5 קמ"ר) מיוער ו-28% משטח האי (76.0 קמ"ר) הם שמורה. המפרצים באי כוללים את Baía do Galeão ואת Baía da Santana מצפון ובדרום מזרח לגונה בשם Lagoa Cimidor.

ליד החוף הצפוני נמצא האי הבלתי מיושב Ilhéu Laje Branca. העיירה המרכזית של האי היא פורטו אינגלס (Porto Inglês), ליד שדה התעופה שלו, שדה התעופה מאיו.
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איי כף ורדה
משחק פורים

לוין קיפניס, כותב השיר
משחק פורים הוא שיר ילדים עברי לפורים מאת לוין קיפניס ובהלחנת נחום נרדי. השיר פורסם לראשונה ב-1929 כבר עם לחנו של נרדי לשיר, ופורסם בספר השירה "גליונות" שכתב קיפניס.<ref></ref> השיר נכתב במקור כמחזה לילדים לפורים.

== רקע ==
בשנה שבה נכתב השיר (1929) היו מעט מאוד שירי חגים לילדים בעברית. אומנם חוברו פיוטים ושירים ברוח הדת, אך לא יצירה ברוח היהודית המודרנית. בעקבות זאת, החליט קיפניס לכתוב שירי חגים לילדים בעברית, משום שהיה מומחה בכתיבה ובעריכת תכנים בעברית, וגם בשל עבודתו עם גננות.

== השיר והספר ==
השיר פורסם לראשונה ב-1929 בספר השירה לילדים "גליונות" שחיבר קיפניס. השיר פורסם כבר אז עם לחנו של נרדי, שהתבסס על ניגון של של חסידות קרלין לפיוט "שושנת יעקב". ארבע שנים אחר כך, ב-1933 יצא הספר של השיר, מלווה באיוריו של נחום גוטמן, אשר ממחישים את תחפושות ילדי הגן שבו עבד קיפניס.

הספר "משחק פורים" הוקדש לבתו מנישואיו השניים של קיפניס, נטע. מה שגרם לילדיו האחרים של קיפניס לגלות את האהדה הרבה לשיר.

מאז שיצא הספר לראשונה ב-1933, הפך השיר לנפוץ מאוד בכל ארץ ישראל. השיר והספר היו נפוצים עד כדי כך שכל עותקיו המקוריים של הספר אזלו, והם לא ניתנים עוד להשגה. בשנת 2017, 84 שנים לאחר שפורסם לראשונה, הוציאה חברת ההוצאה לאור של העיתון ידיעות אחרונות - ידיעות ספרים את הספר מחדש, בליווי איוריו המקוריים של נחום גוטמן.

== תוכן השיר ==
=== הבית הראשון ===
אדם המחופש לליצן מציג את עצמו, מורה לכולם לשבת ומודיע על תחילתו של משחק פורים.

לאחר סיום הבית הראשון נוהגים לשיר לה, לה, לה.

=== הבית השני ===
בבית השני מוזכר אחשוורוש. הוא מתואר בשיר כמי שאוחז בשרביט זהב ועטור בכתר.

=== הבית השלישי ===
בבית השלישי מוזכרת אסתר המלכה. היא מתוארת עטורה זר זהב, ומציינת כי דודה הוא מרדכי היהודי.

=== הבית הרביעי ===
בבית הרביעי מוזכר מרדכי היהודי. הוא מתואר כשבגדיו בצבע תכלת.

מלבד ציונו של מרדכי היהודי בבית זה, מוזכרים גם שניים ממנהגי החג - אוזני המן ורעשנים, אותם מחלק מרדכי לילדיו.

גם לאחר סיום הבית הזה נוהגים לשיר לה, לה, לה.

=== הבית החמישי והאחרון ===
בבית החמישי מוזכר המן (לא בשמו, אך במעשיו). הוא מתואר כמי שהביא סוס והרכיב עליו את מרדכי היהודי.

=== הפזמון ===
הפזמון מתחיל במילים "לכולנו, לכולנו" ואז ממשיך בתיאור הדמות, לדוגמה: כתר על הראש (אחשוורוש) על ראשנו זר (אסתר), ומסתיים ב"כל אחד/ת מאיתנו הוא/היא (הדמות)".

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיוטים ושירים לפורים
קטגוריה:שירי 1929
קטגוריה:ספרי 1933
קטגוריה:שירי לוין קיפניס
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי נחום נרדי
קטגוריה:שירי ילדים
בנצ'מרק (כלכלה)

בנצ'מרק (באנגלית: Benchmarking) היא שיטה להשוואת תהליכים וקבלת KPI של חברות שונות. בדרך כלל השוואה מבוססת על איכות, זמן ועלות.

ניתן להבחין בסוגים שונים של בנצ'מרק:
* בנצ'מרק של מוצר - ניתוח של מוצר שמיוצר על ידי חברות אחרות והשוואה עם מוצר שמיוצר על ידי חברה שמבצעת בנצ'מרק
* בנצ'מרק פונקציונלי - ניתוח פונקציות ותהליכים של חברות אחרות והשוואה עם תהליכים של חברה שמבצעת בנצ'מרק
* בנצ'מרק אסטרטגי - ניתוח אסטרטגיות שמקובלות בחברות אחרות

קיים בנצ'מרק חד-צדדי כאשר חברה אוספת נתונים מחברות אחרות בתחומה או בנצ'מרק משותף כאשר מספר חברות מבוצעות תהליך בנצ'מרק משותף.

בשנת 1994 הוקם ארגון Global Benchmarking Network בו חברים כיום 20 מרכזי בנצ'מרק מ-20 מדינות. משנת 1994 יוצא לאור Benchmarking: An International Journal.

==בורסת לניירות ערך==
רוב מדדי הבנצ'מרק הם "מדדי סוף יום" (End of day calculation) המחושבים אחת ליום, בתום המסחר לפי שערי הנעילה של ניירות ערך המרכיבים את המדד.<ref name=":0"></ref>

הבורסה מחשבת מספר משפחות של מדדי בנצ'מרק המשמשים כלי השוואה והערכה לביצועים של מנהלי מוצרים פיננסיים.
* מדדי מניות והמירים סוף יום
* מדדי איגרות חוב קונצרניות סוף יום
* מדדי איגרות חוב כלליות סוף יום (ממשלתיות וקונצרניות)

מדדים אלו פותחו במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 וה-90 ומשמשים בעיקר את שוק קרנות הנאמנות.<ref name=":0" />

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20090827003927/http://www.kaiserassociates.com/cs/first_book_on_benchmarking ספר הדרכה בנושא]
* [https://www.isa.gov.il/גופים%20מפוקחים/Mutual_Funds/ETN/Staff%20decisions%20and%20Plenary/qa/general/Pages/default.aspx מה משמעותו של "מדד היחס (benchmark)" של תעודת סל?] מאתר הרשות לניירות ערך - שאלה, 3 בינואר 2018
* 
* [https://www.investopedia.com/terms/b/benchmark.asp הסבר על המונח]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדדים כלכליים
קטגוריה:בורסות
שגרירות ישראל בבלגרד

שגרירות מדינת ישראל בבלגרד (בסרבית: Амбасада Израела у Републици Србији) היא הנציגות הדיפלומטית של ישראל ברפובליקה של סרביה, האחראית גם למונטנגרו כשגריר לא תושב.

השגרירות שימשה בעבר כשגרירות ישראל ליוגוסלביה ולסרביה ומונטנגרו.

השגריר הנוכחי הוא יהל וילן, שב-16 בספטמבר 2020 הציג את כתב האמנתו לנשיא סרביה.

==היסטוריה==
השגרירות הוקמה לראשונה כצירות ב-1951, כשהיא משרתת את יוגוסלביה. לאחר מלחמת ששת הימים ב-1967 ניתקה יוגוסלביה את קשריה הדיפלומטיים עם ישראל, והשגרירות נסגרה.

ב-1991, עם התפרקות יוגוסלביה, קשרה ישראל יחסים עם סרביה, ופעלה ליצירת יחסים עמה, אך מלחמות יוגוסלביה וחוסר היציבות במדינה מנעו הקמת נציגות ישראלית רשמית במדינה.

בדצמבר 1996, שנה לאחר הסכם דייטון, הגיע לבלגרד שגריר ישראל לרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, דוד ששון. השגרירות מוקמה באופן זמני בקומה השמינית של מלון אינטרקונטיננטל בעיר. מבנה השגרירות החדש נפתח בספטמבר 1997.

בינואר 2000 החל לכהן יורם שני כ"ממונה זמני" מבלי להגיש כתב האמנה, זאת בעקבות הסתייגות ישראל משלטונו של סלובודן מילושביץ'. הוא החל לכהן כשגריר בנובמבר 2000 לאחר התפטרות מילושביץ'.

== שגרירים ==
=== שגרירים לסרביה ===
{| class="wikitable" border="1"
!שם
!תחילת כהונה
!סיום כהונה
!מעמד
|-
| יהל וילן 
|2020 
|מכהן
|-
| אלונה פישר-קם 
|2016 
|2020<ref name="Serbia"></ref><ref name="Ambassador"></ref>
|-
| יוסי אבני-לוי 
| 2011
| 2016<ref name="Serbia" />
|-
| ארתור קול 
|2007
|2011<ref name="Serbia" />
|-
| יפה בן ארי
| 2006
|2007<ref name="Serbia" />
|}
=== שגרירים לסרביה ומונטנגרו ===
* יפה בן ארי (2003–2006)
* יורם שני (2003)

=== שגרירים לרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה ===
* יורם שני (2000–2003)

=== צירים לרפובליקה הסוציאליסטית של יוגוסלביה ===
* אביגדור דגן (1965–1967)
* אברהם קדרון (1963–1965)
* אביעזר כלוש (1961–1963)
* אברהם דרום (1957–1960)
* אריה לבבי (1954–1957)
* משה ישי (1951)

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בלגרד: מבנים
בלגרד
קטגוריה:סרביה: יחסי חוץ
משפט אולם

משפט אולם הוא משפט בתורת המבנה של חבורות אבליות. המשפט ממיין את החבורות האבליות המפותלות בנות-המניה, עד כדי איזומורפיזם.

== סדרת אולם ==

חבורה אבלית היא פרימרית (עבור ראשוני p), אם כל האיברים הם מסדר חזקה של p. תהי A חבורה אבלית פרימרית. מגדירים, באינדוקציה טרנספיניטית, שרשרת של תת-חבורות באופן הבא:
<math>G_0=G</math>,
<math>G_{\alpha+1}=pG_{\alpha}</math> לכל סודר <math>\alpha</math>,
<math>G_\alpha=\bigcap_{\beta<\alpha} G_{\beta}</math> לכל סודר גבולי <math>\alpha</math>.
האורך של החבורה הוא הסודר שבו היא נעצרת (לראשונה ולתמיד). השרשרת נעצרת בתת-החבורה החליקה המקסימלית של A. החבורה A היא מצומצמת אם אין לה תת-חבורה חליקה (שונה מאפס); כלומר, כאשר A מצומצמת השרשרת מגיעה לאפס.

נסמן ב-P את אוסף האיברים מסדר p ב-G.

הממדים <math>f(\alpha) = \dim_{\mathbb{F}_p}(P\cap G_{\alpha})/(P \cap G_{\alpha+1})</math> נקראים סדרת אולם של החבורה G. (אפשר להגדיר גם <math>f'(\alpha)= \dim_{\mathbb{F}_p}(P+G_{\alpha})/(P+G_{\alpha+1})</math>, ואז <math>\dim_{\mathbb{F}_p} G_{\alpha}/G_{\alpha+1} = f(\alpha)+f'(\alpha)</math>).

נאמר שסדרה המסתיימת בסודר בן-מניה היא אפשרית אם בין כל שני סודרים גבוליים מתחת לגובה הסדרה, יש אינסוף מקומות שבהם הסדרה אינה מתאפסת. משפט אולם קובע שסדרת אולם של חבורה אבלית פרימרית מצומצמת בת-מניה היא אפשרית, ושהסדרה קובעת את החבורה עד כדי איזומורפיזם.

מכיוון שתת-חבורה חליקה היא מחובר ישר וכל חבורה חליקה מפותלת היא סכום ישר של מרכיבים ידועים, ומכיוון שכל חבורה מפותלת מתפרקת לסכום ישר של חבורות פרימריות, משפט אולם ממיין באופן מלא את כל החבורות האבליות המפותלות בנות-המניה.

משפט אולם חל בשינויים קלים על מודולים נוצרים מנייתית מעל כל תחום ראשי.

== מקורות ==
* I. Kaplansky, ``Infinite abelian groups, section 11.

קטגוריה:תורת החבורות
שגרירות ישראל בניו דלהי

שגרירות ישראל בניו דלהי היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של ישראל בהודו, והיא אחראית על הקונסוליה הישראלית במומבאי ועל הקונסוליה בבנגלור.

== היסטוריה ==
הודו הכירה בישראל ב-1950, והתירה לישראל בספטמבר 1951 למנות נציג מסחרי בבומביי שבהמשך הועלה לדרג של קונסול של כבוד.

ישראל הקימה קונסוליה בבומביי, בה שכנו באותה עת מרבית הנציגויות הזרות, ב-1953, ומשרד החוץ ההודי הכיר בה בנובמבר אותה שנה.

בדצמבר 1991 החלה הודו לקשור יחסים עם ישראל, ואף שדרגה את מעמד הקונסוליה במומבאי, כשהודיעה לקונסול כי מכאן ואילך יורשה להיפגש במהלך ביקוריו בניו דלהי עם ראש האגף המדיני האחראי למערב אסיה במשרד החוץ ההודי ולא רק עם ראש האגף הקונסולרי.<ref name=":03"></ref>

ב-29 בינואר 1992 הודיעה הודו על העלאת דרג היחסים עם ישראל לרמת שגרירות משני הצדדים. ההכרזה אירעה שבוע ימים לאחר הכרזת סין וישראל על פתיחת יחסים דיפלומטיים ב-23 בינואר 1992.

בנוסף להודו, מואמן שגריר ישראל בניו דלהי החל מראשית שנות האלפיים כשגריר לא תושב לסרי לנקה.

ב-12 בדצמבר 2020 חתמו שגריר ישראל בהודו רון מלכא ושגריר בהוטן בהודו וטסופ נמגייל על הסכם לכינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. ביוני 2022, ביקר שגריר ישראל בהודו נאור גילאון, בבירה טהימפהו, שם הציג את כתב האמנתו למלך בהוטן ג'יגמה סינגייה ואנגצ'וק.

== שגרירים ==
* נאור גילאון 2021–מכהן<ref name="Lahav"></ref>
* רון מלכא 2018–2021
* דניאל כרמון 2014–2018
* אלון אושפיז 2011–2014
* מרק סופר 2007–2011
* דוד דניאלי 2003–2007
* דוד אפק 2000–2003
* יהוידע חיים 1995–2000
* אפרים דובק 1992–1995

== מתקפות ==
ב-13 בפברואר 2013 הצמיד אופנוען מטען נפץ לרכבה של טל יהושע קורן, אשת הנספח הצבאי הישראלי בהודו, בשעה שהייתה בדרכה לאסוף את ילדיה מבית הספר. קורן נפצעה באורח בינוני, נזקקה לניתוח לאחר הפיגוע על מנת להסיר מגופה רסיסים, ונהגה ושני עוברי אורח נפצעו באורח קל. באותו יום נעשה ניסיון דומה לפגוע ברכב של שגרירות ישראל בטבליסי. על פי החשד, האחראים לפיגוע השתייכו למשמרות המהפכה האיראניים, והפיגועים בוצעו כתגובה למאבקה של ישראל בתוכנית הגרעין האיראנית.

ב-29 בינואר 2021, יום השנה ה-29 לכינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל להודו, התפוצץ מטען קטן מול השגרירות, ללא נפגעים. ארגון לא מוכר בשם ג'יש אל-הינדי קיבל אחריות על הפיגוע, אך הרשויות ההודיות ייחסו את הפיגוע לכוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים כנקמה על חיסולם של קאסם סולימאני ומוחסן פח'רי-זאדה, והוצמד לו מכתב איומים על השגריר רון מלכא.

ב-16 בדצמבר 2023 התרחש פיצוץ על יד השגרירות, ומכתב איומים שמוען לשגריר ישראל בהודו נמצא בזירה. הוערך כי הפיצוץ נעשה בתגובה לחיסולו של סייד רזי מוסאווי שיוחס לישראל. על המכתב היה חתומה "התנגדות סר אללה".

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://catalog.archives.gov.il/catalog/#!/Catalog/0b0717068001ad6b/Unit/0b07170680319b4f/Deposit/0b071706803593e9#anchor0b0717068001ad6b תיקי נציגות ישראל בבומביי, הודו], באתר ארכיון המדינה

== הערות שוליים ==

*
ניו דלהי
קטגוריה:יחסי הודו–ישראל
קטגוריה:ניו דלהי: מבנים
ישר
עקב וודוורד

עקב וודוורד (שם מדעי: Buteogallus woodwardi) הוא מין נכחד של עוף דורס ממשפחת הנציים ומהסוג עקב שחור (לפי מספר חוקרים הוא משויך לסוג הנכחד Amplibuteo), אשר חי באמריקה הצפונית והקריביים במשך הפליסטוקן שלפני 126 עד 11.7 אלף שנה מזמננו. הוא ידוע ממאובנים שתוארו ב-1911 ונקראו על שם החוקר האנגלי סר ארתור סמית' וודוורד (Arthur Smith Woodward).
דורס נכחד זה היה גדול ביותר, אחד מהגדולים שבדורסים שחיו מעולם והיה גדול גם מעיט הרפיה מודרני, עם מוטת כנפיים משוערת של 125.6 עד 140.2 ס"מ ואורך גוף של 95.6 עד 110.2 ס"מ. עדיין היה קטן וקל יותר מהגדול שבעיטים – עיט האסטי מניו זילנד, אשר הותאם לציד ביערות העבותים.
מין זה היה דומה יותר לעקבים המודרניים כמו עיט סוואנה והוא צד בבתי גידול פתוחים כמו מישורים וביצות, בהם שימש כטורף-על, אשר ניזון מיונקים וזוחלים קטני ממדים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עקבים
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1911
קטגוריה:עופות שחיו בפליסטוקן
קטגוריה:בעלי חיים שחיו בפליסטוקן באמריקה הצפונית
קמפנגו

קמפנגו (שם מדעי: Bagrus meridionalis) הוא מין של שפמנון גדול משפחת הבגרידיים, המצוי בסכנת הכחדה חמורה והוא אנדמי לימת מלאווי ואגם מלובל שלצידה וכן לעיתים מגיע לנהר שיר .

==תיאור==
דג זה הוא מהגדולים שבדגי ימת מלאווי והוא מגיע לאורך ממוצע של 42 ס"מ, אם כי נמצאו פרטים באורך של 1 ואפילו 1.5 מטר. הוא דומה מאוד לבאיאד וייתכן שמגיע למשקל דומה. דג זה שחור בבגרותו והצעירים לבנים עד כתמים חומים עליהם. דגים אלה הם פעילי לילה, כאשר במשך היום הם נחים במערות.

זהו דג טורף הניזון בעיקר ממיני אמנוניים קטנים יותר, אותם הוא מחפש בעיקר על קרקעית האגם עם הבינים הגדולות שלו. בעונת הרבייה הזכר חופר קן רדוד בקרקעית חולית, לרוב בקרבת סלעים, שם הנקבה מטילה כמה אלפי ביצים. הצעירים ניזונים עם בקיעתם בעיקר מביציות לא מופרות של אמם וכן מחסרי חוליות שאביהם מספק להם. שני ההורים מטפלים יחדיו בצעירים ומגוננים עליהם ממגוון טורפים, הכוללים בעיקר אמנונים גדולים. השפמנון מנוקה לעיתים בתחנות ניקוי בידי האמנון Pseudotropheus crabro, אף שהוא עלול לטרוף את צעיריו. הוא עצמו נטפל בידי השפמנון Bathyclarias nyasensis וכן מספר אמנונים מטילים ביצים בקרבתו, כדי להשתמש בהגנתו לצעיריהם. הצעירים שלו מתבגרים ועוזבים את הוריהם כשהם מגיעים לאורך של 12 ס"מ בקירוב.

הדג מצוי בטבע בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג יתר לבשרו המשובח.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אלברט גינטר
קטגוריה:בגרידיים
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1894
זושא בק

זושא בֶּק (בכתיב ארכאי: זושא בעֶק, נהגה: זִישֶא; נכתב בפולנית: Zysze Beck; י"ז באב ה'תרנ"ד, 19 באוגוסט 1894 – ~ה'תש"ב, 1942) היה סופר ועורך יהודי גליציאני שחי ופעל בלבוב. עורכו של הקובץ הספרותי "אלף". נספה בשואת יהודי אירופה.

בק עבד שנים ארוכות כמחנך בבתי הספר של "תרבות" ובסמינר למורים בלבוב.

הוא כתב בגרמנית, יידיש ועברית ורשימותיו פורסמו בעיתונות בשפות אלה. בעיתונות העברית פרסם בין היתר ב"היום", "המצפה", "הצפירה" ו"הסולל".

==מספריו==
* דאָס עהע לעבען און די פסיכע פון דער פרוי ('חיי הנישואים והפסיכה של האישה'), ורשה: א. גיטלין, תרפ"ט 1929.
* מבעד למשקפי אני: רשימות והסתכליות בחמשה חלקים, ורשה: עבר, תרצ"א
* אָלֶף: קובץ ספרותי ליצירה עברית ולכל התלבטויותיה (בעריכת זושא בעק), לבוב, חוברת א', תשרי תרצ"ח

==לקריאה נוספת==
* זושא בק, בתוך: ידיעות גנזים, 81 (ניסן תשל"ג), שנה 10 כרך ה: סופרים עברים שנספו בשואה, עמ' 359–362

קטגוריה:סופרים יהודים אוקראינים
קטגוריה:עורכים ספרותיים יהודים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים אוקראינים
קטגוריה:אנשי חינוך יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:יהדות לבוב
קטגוריה:אנשי חינוך שנספו בשואה
קטגוריה:סופרים ומשוררים שנספו בשואה
קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:ילידי 1894
נזלת אבו נאר

נזלת אבו נאר (בערבית: نزلة أبو نار) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם במערב השומרון, הממוקם כ-15 ק"מ צפונית לטולכרם, בגובה של 112 מטר מעל פני הים.

== מקור השם ==
נזלת אבו נאר במפה טופו-קדסטרית בריטית בקנ"מ 1:20,000, 1942
בערבית, השרש نزل נ.ז.ל. מורה על ירידה ועל פי וילנאי מדובר במקום שתושבי ההרים הסמוכים היו יורדים אליו לעבד את האדמה ואף לגור שם. שתי המילים הנוספות מגיעות משמו של קדוש מוסלמי בשם חמדאן אבו נאר שסביב קברו קם היישוב. (אין פרטים אודות הקדוש) <ref></ref> במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, נזלת אבו תואר כ"מעט בתים העומדים [...] ליד מקאם [...] הנקרא אבו נאר (אבי האש)".<ref>Conder and Kitchener, 1882, p. 152</ref> 

== אוכלוסייה ==
{| class="wikitable"
| colspan="3" |מפקדי אוכלוסין
|-
|שנה 
|מס' תושבים
|הערות
|-
|1922
|23
| rowspan="5" |<ref></ref>
|-
|1931
|19
|-
|1945
|20
|-
|1961
|107
|-
|1997
|146
|}
במפקד 2017, הרשות הפלסטינית לא פקדה את תושבי היישוב, אלא כללה אותם בין תושבי הכפר באקה א שרקיה, הסמוך. <ref></ref> 

56.2% מאוכלוסיית נזלת אבו נאר היו פליטים בשנת 1997.<ref>[http://www.pcbs.gov.ps/Portals/_pcbs/phc_97/tul_t6.aspx Palestinian Population by Locality and Refugee Status] Palestinian Central Bureau of Statistics</ref>

המשפחות הגדולות בכפר הן: ג'אנם (جانم), סליט (سليط), כתאנה (كتانة) ו אל-סעד (الساعد).

== קרקעות ==
שטח הכפר הוא כ-751 דונם. מתוך שטח זה, 170 דונם נועדו למטעים וקרקע להשקיה, 170 דונם היו נטועים בכרמי זיתים ו-299 דונם שימשו לגידול דגנים. רק שני דונם היו בנויים.<ref name="DoS1945">Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. [http://users.cecs.anu.edu.au/~bdm/yabber/census/VSpages/VS1945_p21.jpg 21]</ref>

== הערות שוליים ==
מועצה אזורית נעמן

מועצה אזורית נעמן הייתה מועצה אזורית בגליל המערבי במחוז הצפון בישראל, בין עכו והקריות, שהתקיימה בין 1950 ל-1982, אז אוחדה עם מועצות אזוריות נוספות לתוך מועצה אזורית מטה אשר.

==היסטוריה==
המועצה הוקמה בשנת 1950 ונקראה על שם נחל נעמן הזורם בתחומה. בעת הקמתה כללה המועצה אקבעה קיבוצים: יסעור, כפר מסריק, משמר הים ועין המפרץ.

בשנת 1968 חיו בה כ-2,700 נפש. בסוף אותה שנה זכתה המועצה לשבח בדו"ח מבקר המדינה, על השקעת משאבים בפיתוח מושב העולים אחיהוד.

בית הספר האזורי שכן בקרבת קיבוץ כפר מסריק.
בשנת 1969 נחנך בסמוך אליו אולם כדורסל מקורה.

===איחוד הרשויות===
החל משנות ה-60 עלו הצעות שונות לאיחוד מועצת נעמן עם מועצות אזוריות סמוכות: מועצה אזורית זבולון, שכנתה מדרום, מועצת געתון, שכנתה מצפון, או עם כל מועצות הגליל המערבי, געתון, סולם צור ומעלה הגליל. משרד הפנים המליץ לאחד את מועצת נעמן עם מועצת זבולון ואת מועצת סולם צור עם מועצת געתון, אך מועצת געתון התנתה את הסכמתה לאיחוד בכך שתצורף אליו גם מועצת נעמן.

ב-1982 הוחלט לאחד את שלוש מועצות הגליל המערבי: נעמן, געתון ומועצה אזורית סולם צור לכדי מועצה אחת. ההצעה זכתה להתנגדות של גורמים במועצת סולם צור, וכן של "ברית התנועות הקיבוציות" ששאפה לחבר מועצות אזוריות ב קו רוחבי ולא אנכי: לאחד את המועצות סולם צור ונעמן ליישובי גוש שגב, ללא מועצת נעמן הדרומית יותר. למרות ההתנגדויות, בשלהי 1982 אוחדו שלוש המועצות לכדי רשות אחת: מועצה אזורית מטה אשר, והמועצה חדלה מלהתקיים.

==יישובי המועצה==
קיבוצים:
* יסעור (הקיבוץ הארצי)
* כפר מסריק (הקיבוץ הארצי)
* משמר הים, לימים "אפק" (הקיבוץ המאוחד)
* עין המפרץ (הקיבוץ הארצי)
מושבים:
* אחיהוד (מושב עובדים)
* יודפת (מושב שיתופי)

מלבדם, נכללו בתחומי המועצה מעברת "עיר המפרץ" (לימים, שכונת "גבעת הרקפות" בקריית ביאליק) וחוות "יבור" של חברת הזרע.

בשנת 1960 הועלתה הצעה לספח לתחומי המועצה גם את היישובים שגב ויודפת, אך ההצעה לא התקבלה על ידי המועצה.

משרדי המועצה ובית הספר האזורי שכנו ליד קיבוץ כפר מסריק.

==ראשי המועצה==
* מרדכי פרנקל מכפר מסריק 1956 – 1962.
* יצחק קייטש מעין המפרץ (1962 - 1964)
* צבי רייז מעין המפרץ (1964 - 1982)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מועצות אזוריות לשעבר
קטגוריה:מועצה אזורית מטה אשר
רמל זיתא

רמל זיתא (בערבית: رمل زيتا), או בשמו האחר קזאזה (בערבית: قزازة), היה כפר ערבי בנפת טולכרם של המנדט הבריטי.

הכפר נוסד על ידי תושבי זיתא באדמותיהם במישור החוף. הכפר התפתח משמעותית בעקבות הקמת המושבה היהודית חדרה בשנת 1891, כאשר תושביו החלו לעבוד בחקלאות ובפרדסי המושבה.

מבחינה מנהלית, הכפר תפקד ככפר בת של זיתא והשתייך אליו מבחינה אדמיניסטרטיבית. לפיכך, במפקדי האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 ומשנת 1931 שנערכו על ידי שלטונות המנדט הבריטי, נמנו תושבי קזאזה עם תושבי זיתא.<ref name="Census1922">Barron, 1923, Table XI, Sub-district of Tulkarm, table ix</ref><ref name="Census1931">Mills, 1932, p. 58</ref> בסקר הכפרים של 1945 נאמדה אוכלוסיית רמל זיתא ב-140 מוסלמים, על שטח של כ-14,837 דונם. מתוך שטח זה 12,720 דונם היו בבעלות ערבית, 1,453 דונם בבעלות יהודית ו-664 דונם ציבורית. מתוך אדמת הכפר, 14,106 דונם שימשו לחקלאות דגנים, 130 דונם שימשו לגידולי הדרים ובננות, 31 דונם שימשו לגידולי מטעים וגידולי שלחין.<ref name="DoS1945">Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. [http://users.cecs.anu.edu.au/~bdm/yabber/census/VSpages/VS1945_p21.jpg 21]</ref>

הכפר פונה במלחמת העצמאות ואדמותיו סופחו ליישובים בית אליעזר ותלמי אלעזר.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:השרון: קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:השרון: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:חדרה: היסטוריה
קטגוריה:חדרה: גאוגרפיה
ברברה מוניאס

ברברה מוניאס (; נולדה ב-7 בדצמבר 1988) היא זמרת-יוצרת קרואטית. ידועה ככותבת השירים הראשית של להקת הרוק "ברברי" וכסולנית להקת גוסטפי לשעבר. מוניאס החלה לבסס את מעמדה כזמרת סולו עם יציאת הסינגל "Men" בשנת 2018. במרץ 2022 הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, Right Place & Right Time, תחת חברת התקליטים אקוואריוס רקורדס.

== קורות חייה ==
מוניאס נולדה ב-7 בדצמבר 1988 ברייקה שבקרואטיה. לאחר מכן עברה להתגורר בעיירה הסמוכה איקה.<ref></ref>

בשנת 2007 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Ti si tu", עמו השתתפה בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2007.<ref></ref><ref></ref> היא שובצה כהופעה הראשונה בסדר השירים של חצי הגמר, סיימה את הערב במקום ה-12 עם 11 נקודות בלבד ולא העפילה לשלב הבא.<ref></ref> מאוחר יותר באותה השנה הצטרפה ללהקת גוסטפי בתור הסולנית הראשית.<ref></ref> עם זאת, ב-2012 החליטה לעזוב אותה.<ref></ref> בשנת 2013 הקימה את להקת הרוק ברברי.<ref></ref> יחד הוציאה הלהקה שני אלבומי אולפן Monfiorenzo underground ו-Santa Barbara בשנים 2013 ו-2014 בהתאמה.<ref></ref> החל מ-2018 פועלת מוניאס כסוליסטית.<ref></ref> אלבום הבכורה שלה, Right Place & Right Time, פורסם ב-2022 תחת חברת התקליטים אקוואריוס רקורדס.<ref></ref> הוא הועמד לפרס "אלבום השנה" בטקס פרסי הרוק אנד אוף הקרואטי.<ref></ref>

ב-9 בדצמבר 2022 נחשף כי מוניאס עתידה להשתתף בקדם הקרואטי לאירוויזיון 2023 עם השיר "Putem snova". היא הגיעה למקום השמיני עם 52 נקודות.<ref name=dora></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרות קרואטיות
קטגוריה:ילידות 1988
קטגוריה:קרואטים שנולדו ב-1988
יארמו לינדברג

יארמו למארי לינדברג (בפינית: Jarmo Ilmari Lindberg; נולד ב-10 ביוני 1959) הוא גנרל פיני בדימוס אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של כוחות ההגנה של פינלנד בין השנים 2014–2019.

==ביוגרפיה==
לינדברג נולד באואולו ב-10 ביוני 1959. ב-1978 התגייס לחיל האוויר הפיני ועבר הכשרה כטייס קרבי. בשל שם משפחתו, הוא נודע בכינוי "צארלס" על שם הטייס הנודע צ'ארלס לינדברג. הוא אף מחזיק חשבון בטוויטר בשם זה. ב-1982 הוא קודם לדרגת לויטננט. הוא הטיס מטוסי מיג-21 וב-1993 מונה למפקד הכשרת טייסים במפקדת חיל האוויר הפיני בטיקאקוסקי. בשנת 1995, רכש חיל האוויר הפיני מטוסי מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט מארצות הברית כדי להחליף את המיגים הסובייטיים הישנים. לינדברג נשלח לקליפורניה והשתתף בקורס הכשרה בן שבעה חודשים בהטסת המטוס. הוא היה מעורב בצורה פעילה בהכנסת המטוס לשימוש סדיר בחיל האוויר הפיני. בין השנים 1995–1999 היה לינדברג מפקד טייסת הקרב ה-21. בשנת 1999 מונה לסגן ראש מטה המבצעים של חיל האוויר ולראש אגף התכנון והמבצעים של החיל.

ב-2005 הוא הועלה לדרגת בריגדה גנרל, ועבד כסגן ראש אגף המבצעים בין שנים 2005–2008. בין השנים 2008–2012 הוא היה מפקד חיל האוויר הפיני, וקידם שיתוף פעולה בינלאומי. בין השנים 2012–2014. ב-31 ביולי 2014 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל), וכיהן בתפקיד עד 31 ביולי 2019.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://generalambassadorpodcast.org/lindbergjarmo יארמו לינדברג]

קטגוריה:ראש ההגנה (פינלנד)
קטגוריה:גנרלים פינים
קטגוריה:טייסים צבאיים
קטגוריה:פינים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:ילידי 1959
ינשוף פלאותי

ינשוף פלאותי (שם מדעי: Pyrroglaux) הוא דורס לילה, מין יחיד בסוגו במשפחת הינשופים. הוא אנדמי לאיי פלאו (ומכאן מגיע שמו) שבמערב האוקיינוס השקט, שם הם נמצאים ביערות ובביצות ינשופין פלאותים מקננים בין שקעים ונקיקים של עצים. גודלם כ-22 ס"מ וצבעם חום-אדמדם כהה עם נקודות לבנות קטנות מפוזרות על פני נוצותיהם. הם חיים בקבוצות ונוטים להיות טריטוריאליים מאוד.

עד שנת 2019 היה נחשב למין בסוג שעיר.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ינשופיים
קטגוריה:פלאו: עופות
STS-51

STS-51 הייתה המשימה ה-17 של המעבורת החלל דיסקברי וה-57 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1993 ונמשכה קרוב לעשרה ימים. המטרה העיקרית הייתה הצבת לוויין תקשורת במסלול וחזרה של לוויין SPAS-ORFEUS.

== צוות ==
* מפקד המשימה: פרנק קלברטסון
* טייס: ויליאם רדי 
* מומחה למשימה: ג'יימס ניומן (James H. Newman)
* מומחה למשימה: דניאל בורש (Daniel W. Bursch)
* מומחה למשימה: קארל וולז (Carl E. Walz)

==תיאור המשימה==
השיגור היה מתוכנן ל-17 ביולי 1993. כאשר צוות כבר היה בתוך המעבורת השיגור בוטל עקב בעיה טכנית ונדחה ל-24 ביולי. ב-24 ביולי הוא בוטל עקב בעיה טכנית נוספת. בגלל פרסאידים הוחלט לדחות אותו למחצית אוגוסט. ב-12 באוגוסט ספירה לאחר הופסקה 3 שניות לפני השיגור.

מעבורת החלל דיסקברי שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-12 בספטמבר 1993. ביום ראשון של המשימה שוחרר לוויין תקשורת Advanced Communications Technology Satellite (ACTS) שהיה מיועד לבדיקות טכנולוגיות חדשות. הלוויין פעל עד לשנת 2004.

משימה נוספת הייתה הצבת טלסקופ Orbiting Retrievable Far and Extreme Ultraviolet Spectrometer (ORFEUS) שהיה מוצב במערכת SPAS במסלול. מערכת זו פותחה בגרמניה וכבר נוצלה בעבר במשימות STS-7,STS-39 ו-STS-41-B בהתאם להסכם עם המרכז הגרמני לחקר החלל נסא"א סיפקו שרות של מעבורת החלל ללא תשלום ובתמורה בתוכנית נכללו ניסויים לפי תוכנית של מרכז הגרמני לחקר החלל והמרכז קיבל כל התוצאות מכלל הניסויים. המערכת שוחררה ב-13 בספטמבר והוחזרה לתא המטען של המעבורת ב-19 בספטמבר.

ב-16 בספטמבר וולז וניומן ביצעו פעילות חוץ רכבית. מטרת הפעילות הייתה לבחון יכולות לביצוע תחזוקה של טלסקופ החלל האבל שהייתה מתוכננת לדצמבר 1993. הפעילות נמשכה 7 שעות ו-5 דקות. התברר שחלק מפעילויות תחזוקה עשויות לקחת זמן קטן מהמתוכנן אך חלק אחר היו קשים לביצוע ונמשכו הרבה מעבר לצפוי.

מהלך הכנות לטיסה וטיסה עצמה צולמו עבור ערוץ 4 הבריטי. בהמשך השנה הוקרן סרט Space Shuttle Discovery

נחיתת המעבורת בוצע ב-22 בספטמבר במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.

== ראו גם ==
* משימות מעבורות החלל

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nasa.gov/mission/sts-51/ המשימה באתר נאס"א]
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/sts-51.htm תיאור המשימה]
* [https://historycollection.jsc.nasa.gov/JSCHistoryPortal/history/shuttle_pk/pk/Flight_057_STS-051_Press_Kit.pdf דיווח לעיתונות]
* [https://www.youtube.com/watch?v=aEVTeG6Nz34 סרטון על המשימה]

STS-051
קטגוריה:1993 בארצות הברית
דוד פילו

דוד פילו הוא קצין משטרה ישראלי בדרגת תת-ניצב, משרת כסגן מפקד מחוז מרכז.

==ביוגרפיה==
פילו שירת כלוחם וקצין בסיירת גולני. ב-1995 התגייס למשטרת ישראל, שירת במערך החבלה ואחר כך ביחידת אתג"ר.

בינואר 2012 מונה למפקד תחנת טייבה, ב-2014 קודם לדרגת ניצב משנה וקיבל אחריות על תחנת קדמה שהחליפה את תחנת טייבה ותחת אחריותה הוכנסו יישובי המשולש ויישובים נוספים באזור. במאי 2015 מונה למפקד מרחב מוריה, תפקיד אליו נכנס בעקבות הדחת קודמו בשל מחדלי הרצח במצעד הגאווה בירושלים. באוגוסט 2017 מונה למפקד מרחב יפתח. במאי 2019 מונה למפקד מרחב שפלה, באפריל 2021 מונה למפקד מרחב ירקון וביולי 2022 מונה לסגן מפקד מחוז תל אביב. ביולי 2023 מונה לסגן מפקד מחוז מרכז.

פילו נשוי ואב לחמישה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-ניצבים במשטרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
ברזנט

יריעת ברזנט מגינה על [[ערסל ותיק גב מפני גשם או שלג]]
ברנזט (מכונה גם אברזין, צדרה או שמשונית) הוא יריעה המשמשת להגנה בפני תנאי סביבה.
== מבנה ==
יריעות ברזנט מורכבות מליבה ומאריג. ליבת היריעה מיוצרת בדרך כלל מפוליאתילן או פוליוויניל כלוריד. יריעות ברזנט נבדלות בעובי הליבה ובצפיפות האריג - ככל שהליבה עבה יותר וצפיפות האריג גבוהה יותר, בנויה היריעה לעמוד בעומסי עבודה גבוהים יותר. ליריעות ברזנט קלות נחשבות יריעות שעובי הליבה בין 0.13 - 0.15 מילימטר, וצפיפות האריגה 8x8 חוטים לאינץ'. ליריעות ברזנט לעומס גבוה מאוד עובי ליבה של כ-0.4 מ"מ וצפיפות אריגה של 14x14 חוטים לאינץ'. דרך נוספת להבדיל בין סוגי היריעות היא על פי המשקל למטר מרובע. 

יריעות ברזנט נחתכות לשימוש סופי על פי מידות. לאחר חיתוך היריעה נתפרים שוליה למכפלת, אשר לתוכה נתפרות לולאות (בדרך כלל מאלומיניום או ממתכת אל-חלד אחרת), אשר משמשות למתיחת היריעה.

יישום היריעה מתבצע על ידי חיבור חבלים אל הלולאות התפורות במכפלת, וקשירתם למבנה יציב (מבנה, עמודים, עצים, יתדות וכיוצ"ב).

=== קוד צבעים ===
טנדר עם כיסוי ברזנט בצבע כסף על ארגז המטען
בארצות הברית היה מקובל במשך שנים רבות קוד צבעים ליריעות ברזנט:
{| class="wikitable"
|+ קוד צבעים
|-
! צבע !! יעוד !! עובי
|-
| כחול || עומס קל || 0.13 - 0.15 מ"מ
|-
| צהוב/כתום || עומס בינוני || 0.18 - 0.20 מ"מ
|-
| ירוק || עומס בינוני || 0.23 - 0.25 מ"מ
|-
| כסף/אפור || עומס כבד || 0.28 - 0.30 מ"מ
|-
| חום || עומס כבד מאוד || 0.41 מ"מ
|}

== תכונות ==
יריעות ברזנט הן גמישות, חזקות מאוד יחסית ליריעות בד אחרות, עמידות בפני רטיבות ולרוב גם אטומות למים. מבנה היריעה מונע קריעה או היווצרות חורים, ובמידה ואלה נוצרו מונע את התפשטותם.

== שימושים ==
[[טלפון שדה EE-8 בתוך נרתיק עשוי ברזנט]]
יריעות ברזנט מספקות הגנה בפני גשם, שלג, אבק, קרינת שמש, רוח, חומרים שונים ועוד. בין השימושים הנפוצים ליריעות ברזנט:
* כיסויי רכב, כולל גגות רכב, כיסוי ארגזי מטען וכיסויי הגנה לרכב.
* קירות ומחיצות זמניים.
* אוהלים.
* קירוי קל של שטחים גדולים (מגרשי ספורט, גני שעשועים וכדומה)
* כיסוי בריכות
* כיסוי שבר וחורים בגגות.
* שלטי חוצות.
* מפרשים.
* אחסנה יבשה.
* אלונקות ומיטות מתקפלות.

===מניעת נזק===
הגורם המשפיע ביותר על יריעות ברזנט הוא הרוח. על מנת למנוע נזק ליריעה כתוצאה מרוח חזקה, קיבוע היריעה נעשה רק באמצעות הלולאות - חיבור יריעות ברזנט על ידי מסמרים או ברגים יוצר חורים ביריעה אשר יורחבו כתוצאה מרוח חזקה, וכן פוגע ביכולת האיטום של היריעה. עטיפה של ציוד או מוצרים העשויים מחומר קשיח מחייבת הגנה על נקודות המגע של היריעה בציוד באמצעות ריפוד, על מנת למנוע שחיקה וקריעה של היריעה.

== אטימולוגיה ==
מקור המילה מרוסית: брезент, שיבוש מ презенинг (עטיפה) שנכנס לשימוש ברוסית במאה ה-18 מההולנדית presenning, דרך הצרפתית מהלטינית praecincta - עטיפה. המונח "אברזין" מופיע כבר בלשון חז"ל שם שימש לתיאור יריעת עור המשמשת לכיסוי.

== קישורים חיצוניים ==

* https://web.archive.org/web/20100925104348/http://tarpusa.com:80/common-questions

קטגוריה:בדים
קטגוריה:חומרי גלם
קטגוריה:חומרי אריזה
קטגוריה:ציוד מחנאות
קטגוריה:חומרי בניין
שמעון דה פריס

שמעון דה פריס (בהולנדית: Simon de Vries; 4 באוקטובר 1870, נדה (Neede), הולנד – 24 במרץ 1944, ברגן-בלזן) היה רב וסופר הולנדי. ספרו הידוע ביותר הוא "טקסים וסמלים יהודיים" (Joodse riten en symbolen).

==ביוגרפיה==
דה פריס היה בנו של מנואל דה פריס, אורג וסוחר בקר. בעיר נדה לא הייתה קהילה יהודית, ולכן למד בבית מדרש בבורקולו (Borculo) הסמוכה. בהמלצת מוריו, שהתרשמו מכישרונו, החל ללמוד לימודי רבנות אורתודוקסית בסמינר יהודי-הולנדי באמסטרדם. 

בשנת 1892 קיבל הסמכה לדרשנות. בהסכמת רב אמסטרדם, יוסף צבי דינר, הורשה לקרוא לעצמו "רב", אם כי לא סיים לימודיו לרבנות. לאחר מכן החל ללמד עברית ויהדות בהארלם ולטפל במטופלים יהודים בבית החולים הפסיכיאטרי במרנברג (Meerenberg). 

בין 1928 ל-1932 פרסם מאמרים רבים בכתב העת Opregte Haarlemsche Courant, שנועדו להסביר את היהדות ולקרב אותה ללא-יהודים. המאמרים פורסמו מאוחר יותר בספר שכותרתו Joodse riten en symbolen – טקסים וסמלים יהודיים – ותורגמו לגרמנית. היום נחשבים כתבים אלה כמורשתו החשובה ביותר.

דה פריס היה ציוני נלהב ואחד ממנהיגי תנועת "המזרחי", ובכתביו, בהם "מענה לציון – בעד ציונות מסורתית" (Maäneh le-Zion: Een betoog voor het zionisme van joods-traditioneel standpunt), יצא נגד מתנגדי הציונות. בשנת 1894 נישא ליהודית דה יונג (de Jong) ולהם נולדו שבעה בנים ושלוש בנות. נינו - בנה של נכדתו יהודית - הוא השופט העליון נעם סולברג.

עם כיבוש הולנד בידי גרמניה עבר לאמסטרדם. משם גורש בשנת 1943 למחנה הריכוז וסטרבורק. משם גורש לברגן-בלזן, שם נספה לאחר חודשים מעטים, בשנת 1944.

לאחר 1945 לא היו זמינות יצירותיו בהולנד במשך למעלה מעשרים שנה. רק ב-1968 פורסמה שוב יצירתו "טקסים וסמלים יהודיים" על ידי בית ההוצאה לאור ההולנדי De Arbeiderspers .

נינו הוא שופט בית המשפט העליון נעם סולברג.

==ספרות==
<div style="direction: ltr;">
* Eli Dasberg: Rabbijn Simon Philip de Vries, Neede 1870 - Bergen Belsen 1944. De geschiedenis van zijn leven. De Tijdstroom, Lochem, 1973.
</div>

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://resources.huygens.knaw.nl/bwn1880-2000/lemmata/bwn2/vriessp Simon de Vries] im Biografisch Woordenboek van Nederland
* [http://www.joodsmonument.nl/person/383468/nl Simon de Vries] im Digitaal Monument Joodse Gemeenschap in Nederland
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים הולנדים
קטגוריה:סופרים יהודים הולנדים
קטגוריה:יהודים הולנדים
קטגוריה:נספים במחנה הריכוז ברגן-בלזן
קטגוריה:ילידי 1870
קטגוריה:נפטרים ב-1944
אירינה מלניקובה

אירינה מלניקובה (ברוסית: Ири́на Никола́евна Ме́льникова 24 באוקטובר 1918 – 3 בנובמבר 2010) הייתה היסטוריונית אוקראינית בצ'כוסלובקיה. היא הייתה דוקטור למדעי ההיסטוריה, וחברה באקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה. תחומי המחקר שלה כללו גם את ההיסטוריה הפוליטית והכלכלית של מרכז ומזרח אירופה, עם התמקדות בתקופה שבין המלחמות.

מלניקובה נולדה במנה, מחוז צ'רניהיב. מלניקובה סיימה את לימודיה באוניברסיטת קייב (1940). עם תחילת החזית המזרחית כחלק ממלחמת העולם השנייה היא פונתה לקזחסטן, לעיר שימקנט. מלניקובה החלה ללמד היסטוריה בהגירה כפויה במכון להוראה בדרום קזח (1941–1942).<ref></ref>

מלניקובה למדה בבית הספר לתארים מתקדמים של האוניברסיטה הממלכתית של אוקראינה המאוחדת בקזיל-אורדה (טובה). בקייב הגנה על עבודת הגמר שלה "מדיניות ממשלת רוסיה על אוקראינה בשנים 1725-1740" (המנחה א' וודנסקי) (1946), אך לאחר מכן עזבה את הלימודים על אוקראינה כדי להתמסר לבוהמה וללימודים סלאבים מערביים.

מלניקובה הייתה נשואה להיסטוריון האוקראיני אנדריי ליקולה.<ref></ref>

== מחקר ==
מ-1947 עד 1959 מלניקובה הייתה חוקרת בכירה במכון למחקרים סלאביים של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (מוסקבה). שם היא החלה ללמוד את ההיסטוריה הפוליטית של צ'כוסלובקיה וטרנסקרפטיה, שבאותו הזמן סופחו לברית המועצות.<ref name=":1"></ref>

משנת 1957 מלניקובה עבדה בקייב, במכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות. שם, ב-1961, היא הגנה על עבודת הדוקטורט שלה בנושא "המאבק המעמדי בצ'כוסלובקיה בתקופת התייצבות זמנית וחלקית של הקפיטליזם (1924-1929)".<ref name=":1" /> עד היום נותרה יצירה זו השלמה ביותר בתולדות המפלגות הפוליטיות הצ'כיות של שנות ה-20, שנכתבו באוקראינה.<ref name=":0"></ref>

בשנים 1965–1988 מלניקובה הייתה ראשת המחלקה להיסטוריה סוציאליסטית של יחסים בינלאומיים, מאז 1988 - עמיתת מחקר ראשית.<ref name=":2"></ref> בשנת 1973 היא נבחרה להיות חברה מקבילה באקדמיה למדעים של ברית המועצות (1973).

בשנות ה-70 מלניקובה הייתה חוקרת מובילה בהיסטוריה של מדינות אירופה, ובין הבודדות בהיסטוריה של צ'כוסלובקיה. היא שיתפה פעולה עם מוסדות היסטוריים רלוונטיים של האקדמיה למדעים של בולגריה, צ'כוסלובקיה ופולין. לאחר החזרת העצמאות של אוקראינה, האג'נדה שלה הייתה לחקור את ההיסטוריה של היחסים הבינלאומיים של אוקראינה בעת החדשה. בשנת 2002 הוענק לה תואר הכבוד "עובדת מכובדת של מדע וטכנולוגיה באוקראינה".<ref name=":2" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קייב
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:ילידי 1918
קטגוריה:נפטרים ב-2010
נחל גחר

סימון פנתרון (האות שין עם שתי הנקודות) של [[פלס"ר 401 בנקודת ציון (נ.צ.) בנחל גחר. סימון זה והמספר שלידו מהווה הוכחה לכך שבמהלך ניווטים הגעת לנ.צ. הנכון בשטח.]]
נחל גחר הוא נחל הזורם באזור רמות מנשה. ראשיתו למרגלות ג'וערה והוא מתנקז ונשפך אל נחל קישון מזרחית לקיבוץ הזורע.

== שם הנחל ==
שמו הערבי של הנחל הוא "ואדי אל-קצב", או "אל-כזב", על שם צמחי הקנה שצומחים בסביבתו. עד אמצע שנות ה-60 הוא נקרא בעברית "נחל כזב" או "נחל ישע", אז שונה שם הנחל ל"נחל גחר", לכבוד מנהרת מנשה של המוביל הארצי שפתחו נמצא בקרבת הנחל ובמדרונו נשפכו תוצרים שנחצבו מהמנהרה. המילה "גחר" מקורה מהמשנה, מסכת אהלות: "השקיפים והסלעים והגחרים והשיננים", ופירושה הוא סוג של מנהרה.

== תוואי הנחל ==
ראשיתו של נחל גחר הוא בסביבות ג'וערה, כאשר לצד כביש משמר העמק - עין השופט הוא עובר ליד עין שכר או בשמו הערבי עין א-סוכר (בעברית: מעיין מים מתוקים) הממוקם בינות עצי אקליפטוס. ממנו הוא זורם בכיוון כללי צפונה. הוא מתחתר ויוצר קניון ומדרונו מיוער. אפיקו עובר ליד עין גחר וכחצי קילומטר צפונה ממנו, ליד עין דיצה ופתח מנהרת מנשה, הוא פונה מזרחה ויורד לעמק יזרעאל. מימיו מוזרמים בעמק יזרעאל בתעלה אל נחל קישון.

בשנות ה-50 זרמו מים בנחל גם בקיץ.

משערים שהפנייה של אפיק הנחל ליד עין דיצה נוצר בעת שקיעת עמק יזרעאל בתקופת הפליסטוקן.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

גחר
קטגוריה:נחל קישון
קטגוריה:רמות מנשה
קונסטנטין פלביצקי

קונסטנטין פלביצקי (ברוסית: Константин Флавицкий; 25 בספטמבר 1830 – 3 בספטמבר 1866) היה צייר רוסי בסגנון הקלאסי.

== ביוגרפיה ==
קיבל חינוך לאמנות באקדמיה הקיסרית לאמנויות, והיה סטודנט של פרופסור פ.א. ברוני. הא זכה במדליות כסף מהאקדמיה עבור רישומים וציורים מהחיים. בשנת 1854 הוענק לו מדליית זהב קטנה על ציורו "חצר שלמה". הוא סיים את הלימוד האקדמי (1855), וקיבל את תואר האמן. הוא קיבל מדליית זהב גדולה מהאקדמיה לאמנויות על הציור "ילדיו של יעקב מוכרים את אחיו יוסף". נסע לאיטליה (1856–1862) כזוכה של האקדמיה.

הוא חזר לרוסיה בשנת 1862. בשנה שלאחר מכן, הוכר כחבר באקדמיה על הציור הגדול "קדושים אנוסים בקולוסיאום", שנעשה ברומא. בתערוכה בשנת 1864, הציור "מותה של הנסיכה טרקנובה" הביא לו את התואר פרופסור באקדמיה לאמנויות ומשך את תשומת לבם של אוהבי האמנות והציבור.<ref>Directory of the Imperial Academy of Arts 1915, p. 208.</ref>

הוא נדבק בשחפת ובריאותו התערערה קשות. המחלה התפתחה במהירות עקב תנאי האקלים בסנט פטרבורג, והוא נפטר בסנט פטרבורג בגיל 35.

"באמנותו דבק קונסטנטין פלביצקי במסורות הקלאסיות, בעקרונות שנקבעו על ידי ק.פ.בריולוב. מורשתו היצירתית אינה נרחבת והוא ידוע בעיקר כמחבר הציור הנסיכה טרקאנובה. היצירה מבוססת על אגדה מההיסטוריה הרוסית לפיו הנסיכה טאראקאנובה, שאמרה שהיא בתם של הקיסרית אליזבת ואלכסיי רזומובסקי וטענה לכס המלכות הרוסי בתקופת שלטונה של קתרין הגדולה, מתה במבצר פטר ופול במהלך המבול של 1777. פלביצקי מתאר בעוצמה טרגית רבה את הסבל של אישה צעירה זו העומדת בפני מוות בטוח בצינוק קודר מוצף במים, ומתאר את חוסר האונים והייאוש שלה בצורה האקספרסיבית ביותר."<ref>Masterpieces of the State Tretyakov Gallery, Red Square Publishers,</ref>

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
File:Konstantin Flavitsky 001.jpg|מכירת יוסף על ידי אחיו
File:Konstantin Flavitsky - Christian Martyrs in Colosseum.jpg|קדושים אנוסים בקולוסאום
File:1862 Flavitsky Prinzessin Tarakanow anagoria.JPG|הנסיכה טאראקאנובה במאסר בזמן השיטפון
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:נפטרים ב-1866
ניקולאי דוסקין

ניקולאי דוסקין (ברוסית: Николай Досекин; 19 במאי 1863 – 11 באוגוסט 1935) היה צייר אימפרסיוניסטי יליד אוקראינה; קשור להנודדים.

==קורות חיים==
אביו, וסילי דוסקין, היה מראשוני הצלמים הרוסים. הוא ידוע בזכות דיוקנאות של אנשים מפורסמים. שניים מארבעת ילדיו הפכו לאמנים; ניקולאי ואחיו הצעיר סרגיי (1869–1916).

ניקולאי לקח את שיעורי האמנות הראשונים שלו מצייר הנוף, איגור שריידר. בשנת 1879, הוא עבר למוסקבה ולקח שיעורים נוספים בסדנאות של אלכסנדר קיסליוב.<ref></ref> במהלך שנות ה-80 הוא נסע ברחבי אירופה ושהה בוונציה ובפריז. בשנת 1888, הוא החל להציג עם הנודדים.<ref></ref> הוא עזב את רוסיה והתיישב בפריז ב-1896, שם עבד עם אליזבטה קרוגליקובה, ציירת שידועה בעיקר בזכות ה שלה.

אף על פי שחי שם עד 1914, הוא בילה לא מעט זמן ברוסיה והפך לחבר מלא בהנודדים ב-1900.<ref></ref> אולם לאחר שנה בלבד הוא עזב את הקבוצה במחאה על המעמד הלא שוויוני שניתן לאמנים צעירים. יחד עם אפולינרי וסנצוב, סרגיי וינוגרדוב ו-וסילי פרפליוצ'יקוב הוא הקים אגודה לתערוכות שזכתה לכינוי "36 אמנים", בעקבות מספר החברים שפעלו בה.

בין השנים 1901–1903 הוא הציג גם עם קבוצת מיר איסקוסטבה, והפך לאחד ממייסדי "איגוד האמנים הרוסים". בתחילת מלחמת העולם הראשונה חזר לרוסיה והתיישב במוסקבה. בין השנים 1919–1921 עמד בראש קואופרטיב האמנים ברוסטוב-על-דון ובין השנים 1922–1925 עבד במוזיאון המלאכה של מוסקבה. ב-1926 הפך לחבר באגודת אמני המהפכה הרוסית. 

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
File:Dosekin 004.jpg|"רחוב במונמארטר", שמן על נייר, שנות ה-1900
File:Dosekin 003.jpg|"דמדומים בים", שמן על קנבס, 1899
File:Dosekin 010.jpg|"קלן בחורף", שמן על פנל עץ, שנות ה-1900
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים אימפרסיוניסטים צרפתים
קטגוריה:ציירים אימפרסיוניסטים רוסים
קטגוריה:ילידי 1863
קטגוריה:נפטרים ב-1935
קישקונמאישה

קישקונמאישה (בהונגרית: Kiskunmajsa ביידיש: מיישא) היא עיר ומקום מושבה של הנפה הנקראת על שמה במחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.

כמו ביישובים רבים באירופה, גם בקישקונמאישה חלה ירידה באוכלוסייה. כך בשנת 1990 חיו בעיר 12,030 תושבים ובשנת 2022 חיו בעיר רק 11,172 תושבים.

שמו של הכפר קישקונמאישה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1743. והוא הוכרז כעיר בשנת 1989.

== יהודי קישקונמאישה ==
יהודים התיישבו לראשונה בקישקונמאישה באמצע המאה ה-19. רובם עסקו במסחר. בקהילה פעלו חברה קדישא, בית כנסת, ובין השנים 1903–1930 היה גם בית ספר יהודי.

בשנת 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי ומשנת 1885 הייתה הקהילה מסופחת לקהילת קישקונפלג'האזה.

בין השנים 1919–1921 פרעו ביהודים פליטים הונגרים לאומניים מרומניה ותושבי המקום ובעקבות זאת כמה משפחות יהודיות נמלטו מהכפר.

בשנת 1941, נצטוו היהודים לסגור את בית הכנסת בתואנה שהוא מהווה "סכנה לציבור". 26 יהודים מהעיר גויסו לעבודות כפייה ומקצתם הועסקו בתוך המדינה, ומקצתם נשלחו לחזית אוקראינה. 16 מהמגוייסים נהרגו בקרבות.

במפקד קהילות הונגריה משנת 1944 נכתב כי בקהילה גרים 77 יהודים ורב הקהילה הוא הרב יוסף דוהאני.

בסוף אפריל 1944 הועברו היהודים לגטו שהותקן במשק סמוך. וביוני הועברו יושביו לגטו בסגד, ומשם שולחו רובם למחנה ההשמדה אושוויץ.

לאחר המלחמה חזרו לכפר 21 יהודים ששרדו, רובם העדיפו להתיישב בבודפשט והקהילה לא שוקמה. בשנת 1963 נותרו במקום שלוש משפחות יהודיות.

{| class="wikitable"
! שנה
! מספר היהודים בכפר
! כלל האוכלוסייה
|-
|1840
|4
|
|-
|1880
|132
|10,163
|-
|1910
|168
|
|-
|1920
|168
|
|-
|1930
|168
|
|-
|1941
|138
|18,282
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הונגריה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות בהונגריה
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
דונלד דה ליין

דונלד דה ליין או דונלד דליין (באנגלית: Donald De Line, Donald DeLine) (נולד ב-1 בינואר 1970) הוא מפיק סרטים אמריקאי. הוא היה בעבר ראש ההפקה בסרטי פרמאונט. הוא החל את הקריירה שלו כמנהל אולפן בחברת וולט דיסני ובחטיבת סרטי טאצ'סטון שלה בשנת 1985, בסופו של דבר שימש כסגן נשיא ההפקה של דיסני.<ref name=Hollywood></ref> הוא יליד לה ג'ולה, שכונה בסן דייגו, קליפורניה. סרטיו הידועים כוללים את "אישה יפה" (1990), "הג'וב האיטלקי" (2003) ו"גוף השקרים" (2008).<ref name=Hollywood />

== פילמוגרפיה ==
=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
!שנה
!סרט
!קרדיט
!הערות
|-
|1990
|אישה יפה
| rowspan="3" |מנהל אולפן
| rowspan="11" |<ref name="Hollywood" />
|-
|1991
|מה הסיפור שלך בוב?
|-
|1996
|כופר
|-
|2001
|עד לרצח
| rowspan="8" |מפיק
|-
|2003
|הג'וב האיטלקי
|-
| rowspan="2" |2004
|נשים מושלמות
|-
|שיגעון בנהר
|-
| rowspan="2" |2008
|המרוץ לזהב
|-
|גוף השקרים
|-
| rowspan="2" |2009
|אני אוהב אותך, אחי
|-
|עקוב ודווח
|-
| rowspan="3" |2010
|אגדה עם כנפיים
|מפיק בפועל
|
|-
|בורלסק
| rowspan="8" |מפיק
|
|-
|יוגי דב
|
|-
| rowspan="2" |2011
|הפקח הירוק: אבירי הברקת
|ישירות לווידאו
|-
|גרין לנטרן
|
|-
|2013
|רווח וכאב
|
|-
|2017
|פורשים בסטייל
|
|-
|2018
|שחקן מספר אחת
|
|-
|2022
|Don't Make Me Go
|
|}
=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
!שנה
!סדרה
!קרדיט
!הערות
|-
|2015–2016
|עיירה ללא מוצא
| rowspan="3" |מפיק בפועל
|<ref>[http://www.dreadcentral.com/news/90461/enjoy-life-new-teaser-foxs-wayward-pines/ Wayward Pines executive-produced by M. Night Shyamalan, Donald De Line, Chad Hodge, and Ashwin Rajan],</ref>
|-
|2021
|Chapelwaite
|מיני-סדרה המבוססת על סיפור מאת סטיבן קינג
|-
|2022
|בילי הנער
|מיני-סדרה אודות בילי הנער
|}
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:דיסני: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
חיל השריון (אוקראינה)

חיל השריון האוקראיני (באוקראינית: Танкові війська) הוא חיל בצבא היבשה האוקראיני, המשמש ככוח התוקף העיקרי מבין כלל גייסות היבשה.

החיל עושה שימוש בעיקר בכוחות ממוכנים לשם הגשמת המטרות הבאות:
* בהגנה – שימוש בכוחות ממוכנים לשם הדיפת מתקפות אויב והובלת מתקפות נגד;
* בהתקפה – ניהול מתקפות לפריצת קווי האויב לעומק רב יותר, ניצול ההצלחה והבסת האויב בשדה הקרב.
נכון לשנת 2023, חיל השריון של אוקראינה נחשב לאחד מחיילות השריון הגדולים בעולם, והשני בגודלו באירופה כשרק חיל השריון הרוסי מקדים אותו.

== משימות החייל ==
משימתו העיקרית של חיל השריון האוקראיני היא הפעלת חטיבות טנקים סדירות, וכן גדודי טנקים המסופחים לחטיבות החי"ר (ממוכן, חי"ר קל וחי"ר הררי), המספקים כוח אש, ניידות גבוהה וכושר תמרון, ובעלי עמידות יתרה מול אמצעים שונים של נשק קונבנציונלי וגרעיני כאחד.

יכולות הלחימה של החיל המשוריין מאפשרת לו לנהל פעולות לחימה אקטיביות ביום ובלילה, במרחק ניכר מכוחות אחרים, להביס את האויב במתקפות נגד ובקרבות לוחמה בהיקף מלא, לחצות במהירות שטחים ומכשולי מים וכן שטחים מזוהמים בנשורת גרעינית, ובמידת הצורך לספק אמצעי הגנה ולעצור מתקפות ממוכנות מצד כוחות אויב.

== מבנה החיל ==
* חטיבת הטנקים הראשונה – ממוקמת במחוז צ'רניהיב
* חטיבת הטנקים השלישית (מילואים) – הוקמה ב-2016<ref name="rexUM"></ref>
* חטיבת הטנקים הרביעית (מילואים) – הוקמה ב-2017
* חטיבת טנקים החמישית (מילואים) – הוקמה ב-2016
* חטיבת הטנקים ה-17 – ממוקמת בקריבי ריה, במחוז דנייפרופטרובסק
* גדוד הטנקים ה-12 – ממוקם בהונצ'ריבסקה, במחוז צ'רניהיב
* חטיבת הטנקים ה-14 (מילואים) – הוקמה ב-2015

== חימוש ==
חיל השריון של אוקראינה מצויד במגוון רחב של אמצעי לחימה, ביניהם:
* טנקי מערכה: M55S, T-62, T-64, T-72, PT-91, T-80, T-84, לאופרד 1, לאופרד 2, M1 אברמס, T-90 ו-M-84
* טנקים קלים ממוכנים: AMX-10 RC
* נגמ"שי לחימה: BMP-1, BMP-2, BVP M-80, AIFV, בראדלי ו-Marder IFV
* רכבי שריון וזחל"מים: BTR-3, BTR-60, BTR-70, BTR-80, VAB, M117, TAB-71M ו-Patria Pasi
* רכבי סיור משוריינים מסוג BRDM-2
* רכב קרבי משוריין מסוג MT-LB

== גלריה ==
<gallery widths="200" heights="150">
קובץ:НЗ ТВ СВ.svg|סמל החיל
קובץ:БЕ ТАН (2018).png|תג יחידה של לוחמי החייל
קובץ:Tank T-80 Ukraine.jpg|טנק T-80 המופעל על ידי לוחמי החייל
קובץ:IndependenceDayParadeKyiv2016 05.jpg|טנק T-80 במהלך מצעד יום העצמאות בקייב, 2016
קובץ:Land Forces.Tank (26226886884).jpg|צוות טנק במהלך אימון, 2015
קובץ:IndependenceDayParadeKyiv2016 05.jpg|טנק T-84 במהלך אימון לחימה בשטח עירוני, 2018
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הכוחות המזוינים של אוקראינה
אוקראינה
2023 DW

2023 DW הוא אסטרואיד קרוב ארץ מאסטרואידי אטן, שהתגלה בשנת 2023, בעל סיכוי לא גדול לפגיעה בכדור הארץ.

== פגיעה בכדור הארץ ==
לפי חישוב נאס"א, נכון ל־12 במרץ 2023, סיכוייו של 2023 DW לפגיעה בכדור הארץ הם 1 ל־340, בתאריך ה־14 בפברואר 2046. נכון לתאריך זה, ערך האסטרואיד בסולם טורינו הוא 1, והוא הגוף השמימי היחיד בעל ערך גבוה מאפס.

== ראו גם ==
* סולם טורינו
* אסטרואיד

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.example.com דף המעקב אחר פגיעות אפשריות של האסטרואיד 2023DW בכדור בארץ], באתר המרכז לחקר גופים קרובי ארץ.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ויקיפדיה: ערכים של משתמשים חדשים
קטגוריה:אסטרואידים
קטגוריה:גופים קרובי ארץ
יהודה בן חנין

רבי יהודה בן חנין (סביב ה'ש', 1540 - לפני ה'שע"ט, 1619) היה מקובל ופרשן מקראי שפעל במרוקו ובאלג'יריה במאה השש עשרה והשבע העשרה.

== קורותיו ==
נולד לאביו ר' יעקב בחבל הסוס שבדרום מערב מרוקו. שם נמנה עם תלמידי הרב משה בן מימון אלבאז (המכונה: הרמב"ם אלבאז), שלימד קבלה בשיטה הקדמונית. יש המשערים<ref>ראו הקדמת המו"ל לספר מנחת יהודה עמ' 13-14.</ref> כי החבורה פעלה בכפר אקא שבאזור תרודאנת. בתקופה מאוחרת יותר, היגר לאלג'יר.<ref>ראו בהקדמת רבני ליוורנו לספר 'עץ חיים' כי הרב יהודה בן חנין היה מרבני אלג'יר.</ref> החוקרים משערים,<ref>ראו מבוא לספר מנחה חדשה עמוד י.</ref> כי בשנת ה'שנ"ה, בעקבות מגפה שפקדה את תושבי המקום, נאלץ רבי יהודה לנדוד למקום אחר, והגיע לאלג'יר. רבי יעקב איפרגאן שנמנה גם הוא על תלמידי הרמב"ם אלבאז, מזכיר<ref>ראו: ר"י איפרגאן, מנחה חדשה עמ' קסא, קסה ועוד.</ref> שהוא בן אחותו של רבי יהודה בן חנין. כמו כן הוא מרבה להביא ציטוטים מחיבוריו.<ref>ראו הקדמת המו"ל ל'מנחת יהודה' עמ' 13.</ref>

מעט ידוע מדעותיו ההלכתיות, אך בין השאר ידוע כי רבי יהודה בן חנין מיקל בדין רשות הרבים, וסובר שהתנאי של שישים ריבוא הוא הכרחי כדי לקבוע שרשות הרבים מן התורה.<ref>ראו 'אליבא דהלכתא' עט, גנזי הלכה ג.</ref> כמו כן במנין חוטי התכלת בציצית, דעתו כהרמב"ם, חוט אחד תכלת ושבעה חוטים לבן.<ref>ראו עץ חיים מצווה כו.</ref>

== חיבוריו ==
*<nowiki/>'עץ חיים' - על רמ"ח מצוות עשה. יצא לאור בשנת ה'תקמ"ג בליוורנו, על ידי רבי אברהם טובייאנה. וכעת יצא לאור מחדש על ידי הרב חיים ערן אלפסי מצפת תשפ"ג עם השוואות לג' כתבי היד הגהות וביאורים והשלמות רבות.
*<nowiki/>'עץ הדעת - על מצוות 'לא תעשה', נדפס בשנת תשפ"ג, על ידי הרב חיים ערן אלפסי.
*<nowiki/>'מנחת יהודה - על התנ"ך, מתחלק לשני פירושים 'שמן' ו'קטורת', כאשר הראשון הוא על דרך הפשט והשני על דרך הסוד. עד כה יצא לאור כרך אחד הכולל את פירושו ליהושע, שופטים ושמואל (תשע"ז, על ידי הרב שלמה מתתיהו לוונטהל). חלקים נוספים מצויים בכתבי יד.<ref>ביאורים על חלק מפרשת בראשית ראו אור בקובץ 'ישורון' כב, עמ' צג-קו.</ref>
*<nowiki/>ספר האור - על טעמי המקרא בדרך הסוד. עודנו בכתבי יד וטרם ראו אור.

== לקריאה נוספת ==
*משה חלמיש, 'פעמים' מס' 45, עמ' 85–110.
*הרב שלמה מתתיהו לוונטהל, הקדמה לספר מנחת יהודה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים מרוקאים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:פרשני המקרא
ריבת בצל

ריבת בצל עם [[יין אדום]]
ריבת בצל היא מרקחת קרושה מתוקה העשויה מבצל מבושל, בסוכר ובחומץ. לרוב משמשת ריבת הבצל כתוספת להעשרת טעמם של מאכלי בשר.

==תהליך הכנה==
תהליך הכנת ריבת בצל מתחיל בבישול איטי של בצלים פרוסים על-גבי אש נמוכה, עד שהם "מתקרמלים" (עוברים תגובת מייאר) ומשחימים. לתערובת זו מוסיפים סוכר וחומץ בלסמי או יין אדום ולאחר מכן מבשלים אותה עד שהיא מסמיכה לכדי מרקם צמיגי. יש המוסיפים תבלינים כגון שום או עשבי תיבול לקבלת טעמים שונים.

==שימושים==
ריבת בצל משמשת בעיקר כתוספת לבשרים וטעמה המתוק נועד לאזן את מליחות הבשר. בהקשר זה, ריבת הבצל מהווה תוספת קלאסית למנת כבד קצוץ וכתוספת טעם למנות בשר טחון צלוי, כדוגמת המבורגר וקבב.
טעמה המתוק וה"בצלי" מציב את ריבת הבצל כתוספת טובה גם לגבינות. במיוחד גבינות בעלות טעם דומיננטי, כגון גבינה כחולה או צ'דר.
בדומה לריבות אחרות, ניתן למרוח את ריבת הבצל על טוסט או קרקרים.

==היבט בריאותי==
בנוסף לטעמה, ריבת בצל עשויה להציע גם כמה יתרונות בריאותיים. הבצל הנא עשיר בנוגדי חמצון ובתרכובות אנטי דלקתיות, שיכולים לסייע בהגנה מפני מחלות כרוניות כמו מחלות לב וסרטן, אולם לא ברור כמה מתרכובות אלו שורדות את הבישול הארוך ולא מתפרקות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ריבות
קטגוריה:מאכלי בצל