OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרדיגן

קַרְדִּיגָן (באנגלית: Cardigan) ("מִקְטוֹרָה" על פי האקדמיה ללשון העברית) הוא סוג של סוודר סרוג עם פתח קדמי<ref></ref> הנלבש כבגד עליון מעל לבגדים הרגילים, בדומה לז'קט. לרוב ניתן לכפתר את הקרדיגן או לסגור אותו באמצעות רוכסן, לקשור אותו באמצעות חגורה סרוגה או להשאירו פתוח. הקרדיגן שונה מסוודר רגיל, בכך שאינו נלבש מעל הראש. הקרדיגן לרוב עשוי מצמר טבעי, צמר סינתטי או כותנה.

הקרדיגן נקרא על שם ג'יימס ברודנל, רוזן קרדיגן השביעי, מייג'ור-גנרל (גנרל ראשי, דרגה המקבילה לאלוף) בצבא בריטניה אשר הנהיג את הסתערות הבריגדה הקלה במהלך הקרב על בלאקווה במלחמת קרים. הדגם של הקרדיגן עוצב בדומה למקטורן מצמר סרוג אשר נראה שהקצינים הבריטים לבשו לאחר המלחמה. פרסום סיפור הקרב בצירוף התהילה לה זכה ברונדל לאחר המלחמה גרמו לפופולריות של פריט הלבוש. נראה שבתחילה המושג התייחס רק לווסט חסר-שרוולים, אבל עם הזמן עבר לתאר גם פרטי לבוש נוספים.

השם קרדיגן, הוא אחד משלושה שמות של פריטים סרוגים שנאמר עליהם שנולדו במשך מלחמת קרים<ref name=":0"></ref>. המילה הופיעה לראשונה בדפוס ב-1868, שנת מותו של הרוזן קרדיגן. יש להניח שהוא לבש בגד כזה בשנותיו האחרונות בפארק דין נורזהאמפתונשייר, (Dean Park, Northhamptonshire), בתי האחוזות הכפריות באנגליה היו ידועים לשמצה בקור ששרר בהם.

הפריט השני הוא 'קסדת בלאקלווה' (balaclava helmet) כובע המכסה את הראש האוזניים וצידי הצוואר. בישראל בתקופת הפלמ"ח זכה לכינוי כובע גרב. הפריט השלישי הוא 'רגלן' (Raglan)<ref name=":0" />, בדרך כלל מדברים על 'שרוול רגלן' או 'סוודר רגלן', סוודר ששרווליו מחוברים לגב ולחלק הקדמי בתפר אלכסוני מבית השחי לצידי הצוואר.

כיום, קרדיגנים פשוטים לרוב נלבשים מעל חולצות או במקום ג'קט מחוייט, כצורה פחות רשמית של מקטורן או ווסט אשר מחזיקים את העניבה לאחר שמקטורן החליפה הוסר. הקרדיגן הוא פריט הניתן ללבישה בצורה רב גוונית, יש קרדיגנים המשמשים לאירועים רשמיים וכאלה שלא. כמו כן, ניתן ללבוש את הקרדיגן בכל מזג אוויר, אף על פי שלרוב הוא נלבש בחורף. הקרדיגן מגיע במגוון של אורכים (ברך, אגן, מותן), צבעים וסגנונות (חלק, פסים ועוד).
==ראו גם==
*סוודר
*כובע גרב
*סריגה
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ביגוד
ראמי חמדאללה

פרופ' ראמי חמדאללה (בערבית: رامي الحمد الله; נולד ב-10 באוגוסט 1958) הוא פוליטיקאי ובלשן פלסטיני, שכיהן כראש ממשלת הרשות הפלסטינית בין השנים 2013-2019. מחליפו הוא מוחמד אשתייה.

==ביוגרפיה==
ראמי חמדאללה נולד בכפר ענבתא, הסמוך לטולכרם.

בשנת 1980 קיבל תואר ראשון באנגלית ובאמנות מאוניברסיטת ירדן. את התואר השני השלים ב-1982 באוניברסיטת מנצ'סטר, וב-1988 קיבל תואר דוקטור בבלשנות יישומית מאוניברסיטת לנקסטר. חמדאללה שימש כפרופסור לבלשנות באוניברסיטת א-נג'אח, ובשנים 1998–2013 כיהן כנשיא האוניברסיטה.

בשנת 2000 נהרגו שלושת ילדיו של חמדאללה, תאומים בני 11 וילד בן 9, בתאונת דרכים. אשתו של חמדאללה, אשר נהגה ברכב, התנגשה ברכב ישראלי סמוך לשכם. היא נפצעה קשה ואושפזה בתרדמת במשך חצי שנה. לאחר שהתאוששה, נולדה לזוג בת.

ב-2002 התמנה למזכ"ל ועדת הבחירות המרכזית, ובמסגרת תפקיד זה פיקח על הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית (2005) ועל הבחירות הכלליות ברשות.

===ראש ממשלת הרשות הפלסטינית===

ב-2 ביוני 2013 הודיע נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס על מינויו של חמדאללה לראש ממשלה. ב-6 ביוני הושבעה ממשלתו של חמדאללה. כעבור כשבועיים, ב-20 ביוני, הגיש את התפטרותו, אולם זמן קצר לאחר מכן חזר בו מהתפטרותו. ב-2 ביוני 2014, בעקבות הסכם הפיוס בין ארגון חמאס לפת"ח מונה לעמוד בראש "ממשלת טכנוקרטים".

ב-2017 טען שישראל, יחד עם מנגנוני הביטחון הפלסטינים, מנעה אינתיפאדה שלישית במדיניותה כלפי פיגועי הטרור הפלסטיני בין השנים 2015–2016.

ב-13 במרץ 2018 ניצל מהתנקשות בו בעת ביקורו ברצועת עזה.

ב-29 בינואר 2019 הגיש את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה לנשיא עבאס.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.najah.edu/page/934 ראמי חמדאללה] באתר אוניברסיטת א-נג'אח.
* .
* .
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת הרשות הפלסטינית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת א-נג'אח
קטגוריה:בלשנים ולשונאים שמיים
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1958
בילי שפירא

בילי (בִּלְהָה) שפירא (נולדה ב-1953) הייתה סגנית נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה העברית בירושלים.
==ביוגרפיה==
שפירא נולדה וגדלה בבאר שבע. הוריה הם ברונסילבה וחיים הלפרין, שעלו לישראל מפולין ורוסיה אחרי מלחמת העולם השנייה. היא הייתה אלופת הנגב בקפיצה לגובה בשנת 1969, וייצגה את ישראל בתחרויות באירופה. 

שפירא השלימה תואר ראשון בלימודים רוסיים וביחסים בינלאומיים, ותואר שני במינהל ומדיניות ציבורית. היא החלה את עבודתה באוניברסיטה העברית ב-1976.

ב-2002 מונתה לראש המחלקה (לימים אגף) למינהל תלמידים, אחרי שקודמתה בתפקיד, גיסתה לוינה שפירא, נרצחה בפיגוע בקמפוס הר הצופים.

מ-2009 ועד 2017 שימשה כסגן נשיא ומנכ"ל האוניברסיטה.

מינואר 2016 ועד ספטמבר 2017 כיהנה שפירא כיו"ר פורום המנכ"לים של ועד ראשי האוניברסיטאות.
 
במסגרת תפקידה קידמה שפירא פרויקטים שונים כמו מיזם המוזיאון לזכר אלברט איינשטיין (נכון לשנת 2020 עדיין לא הוקם), הקמת בניין סוזן וצ'ארלס גודמן למדעי המוח (ELSC) ועוד.

==חיים אישיים==
בעלה של שפירא הוא חגי שפירא, מנכ"ל חברת הביטוח שירביט. היא אם לארבעה וסבתא לנכדות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.huji.ac.il/cgi-bin/dovrut/dovrut_search.pl?mesge125318676005872560 בילי שפירא מונתה למנכ"ל האוניברסיטה העברית], באתר האוניברסיטה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:מנכ"לי האוניברסיטה העברית
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קווירילה

קווירילָה (בגאורגית: ყვირილა) הוא נהר במערב גאורגיה, אחד מיובליו של הנהר ריוני. קווירילה נובע ברכס רצ'ה של הקווקז הגדול ומשם הוא זורם בעמק הררי עד נקודת השפך של הנהר דזירולה במימיו; בהמשך, קווירילה זורם במישור קולכתי עד שפיכתו בנהר ריוני ממזרח. קווירילה ניזון בעיקר ממי גשמים.

אורכו של קווירילה 140 ק"מ והוא מנקז שטח של 3,630 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של הנהר ליד העיר זסטפוני (תחילת מסלולו המישורי) היא 61 מ"ק לשנייה, ואילו סמוך לשפיכתו בריוני - 90 מ"ק לשנייה.

באגן הניקוז של קווירילה נמצאים מכרות המנגן של צ'יאתורה. על גדותיו של הנהר בנויות הערים סצ'חרה, זסטפוני וצ'יאתורה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: נהרות
קטגוריה:אימרתי
קטגוריה:קווקז: נהרות
קטגוריה:דרום אוסטיה
מוראלסרסל

מוראלסרסל (בספרדית: Moralzarzal) היא עיירה במרכז ספרד, בקהילה האוטונומית של מדריד. 

העיירה ממוקמת סמוך לרכס סיירה דה גואדראמה, במרחק של כ-47 קילומטר ממדריד הבירה.

העיירה נחשבת לנגישה מאוד מבחינה תחבורתית, עקב מערכת ענפה של כבישים וקווי אוטובוס רבים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מדריד (קהילה אוטונומית): ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
נסטוראס מיטידיס

נסטוראס מיטידיס (ביוונית: Νέστωρας Μιτίδης; נולד ב-1 ביוני 1991 בלרנקה) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת החלוץ בלבדיאקוס ובנבחרת קפריסין.
== קריירה== 
מיטידיס החל לשחק כדורגל בגיל צעיר במחלקת הנוער של א.א.ק. לרנקה, ובשנת 2009 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בעונתו הראשונה עזר לה לעלות לליגה הבכירה בקפריסין.

בעונת מאמן הקבוצה טון קאנן נתן לו הזדמנות בהרכב הראשון של הקבוצה וב-13 בנובמבר 2010, הוא כבש את השער הראשון שלו בקריירה, שער הניצחון בדקה ה-85 נגד ארמיס ארדיפו. ב-14 ביולי 2011 הבקיע את שערו הראשון במסגרת אירופית בניצחון 0-8 על פלוריאנה המלטזית במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית. בעונת הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, וב-33 הופעות בליגת העל הקפריסאית כבש עשרה שערים.

ב-16 בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קפריסין במשחק נגד .

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים קפריסאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל קפריסאים
קטגוריה:לרנקה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני א.א.ק. לרנקה
קטגוריה:כדורגלני רודה
קטגוריה:כדורגלני קרקירה
קטגוריה:כדורגלני אנורתוסיס פמגוסטה
קטגוריה:כדורגלני לבדיאקוס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת קפריסין
קטגוריה:ילידי 1991
עומר טופראק

עומר טופראק (בטורקית: Ömer Toprak; נולד ב-21 ביולי 1989) הוא כדורגלן טורקי-גרמני המשחק באנטליהספור ובנבחרת טורקיה בעמדת הבלם.
== כדורגלן ==
טופראק התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של פרייבורג, ב-22 באוגוסט 2008 ערך את הופעתו הבכורה בבוגרים בתיקו 2-2 נגד אוסנבריק. ב-16 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 על פ.ס.וו. פרנקפוט. בעונתו הראשונה בקריירה עלה עם הקבוצה לבודנסליגה. בקיץ 2011 חתם בבאייר לברקוזן. ב-30 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 3–4 לדינמו דרזדן בגביע הגרמני. ב-4 במאי 2013 הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–2 על מיינץ 05. ב-5 בפברואר 2017 אושר שיעבור לבורוסיה דורטמונד בסיום העונה. ב-26 באוגוסט ערך את הופעתו הראשונה בניצחון 0–2 על הרטה ברלין. ב-11 באוגוסט 2019 הושאל לוורדר ברמן לעונה אחת. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 1–3 לפורטונה דיסלדורף. ב-8 ביולי 2020 חתם באופן קבוע בקבוצה.

בצעירותו, טופראק היה חלק מסגל הנבחרות הצעירות של גרמניה, אך בשנת 2011 בחר לשחק בנבחרת טורקיה. ב-30 בספטמבר 2011 זומן לראשונה לסגל הנבחרת, וב-15 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק נגד במסגרת פלייאוף מוקדמות יורו 2012.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:כדורגלנים טורקים
קטגוריה:בלמי כדורגל גרמנים
קטגוריה:בלמי כדורגל טורקים
קטגוריה:כדורגלני פרייבורג
קטגוריה:כדורגלני באייר לברקוזן
קטגוריה:כדורגלני בורוסיה דורטמונד
קטגוריה:כדורגלני ורדר ברמן
קטגוריה:כדורגלני אנטליהספור
קטגוריה:כדורגלני נבחרת טורקיה
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1989
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1989
קן ברואן

קן ברואן (באנגלית: Ken Bruen, נולד 3 בינואר 1951). הוא סופר אירי, שכותב ספרי מתח אפלים.

== ביוגרפיה ==
נולד בגולוויי, למד במכללת גורמנסטון במחוז מית', ולאחר מכן באוניברסיטת טריניטי בדבלין, בה סיים תואר שלישי בפילוסופיה. הוא עבד עשרים וחמש שנים כמורה לאנגלית באפריקה, יפן, דרום מזרח אסיה ודרום אמריקה. מסעותיו היו מסוכנים לעיתים, ובין היתר ישב פרק זמן בכלא הברזילאי. הוא החל לפרסם ספרים בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים, ומאז ועד היום פרסם יותר מ-40 ספרים וקובצי סיפורים. כמה מספריו עובדו לסרטים (לונדון בולווארד, בליץ) ולסדרות טלוויזיה (100 code).

== ספריו שתורגמו לעברית ==
כל ספריו שתורגמו לעברית, יצאו לאור בהוצאת סלע ספרים בעריכתו של זיו כהן:

לא כחלק מסדרה
* לונדון בולווארד, תרגום: מעין זיגדון, תל אביב, סלע ספרים, 2010 (פורסם במקור ב-2001) .
סדרת ג'ק טיילור
* מ' זה מוות, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2011 (פורסם במקור ב-2001). בשנת 2004 זכה הספר בפרס שיימוס לנובלה הטובה ביותר; בשנת 2004 היה הספר מועמד סופי לפרס אדגר לנובלת המסתורין הטובה ביותר; בשנת 2004 היה הספר מועמד סופי לפרס מקוויטי לנובלה הטובה ביותר.
* ר' זה רצח, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2012 (פורסם במקור ב-2002).
* ט' זה טירוף, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2012 (פורסם במקור ב-2003).
* פ' זה פחד, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2013 (פורסם במקור ב-2004). בשנת 2007 זכה הספר בפרס שיימוס לנובלה הטובה ביותר.
* ס' זה סוד, תרגום: ירון פריד, תל אביב, סלע ספרים, 2014 (פורסם במקור ב-2006) .
סדרת בלש טום ברנט ופקד ג'יימס רוברטס
* בליץ, תרגום: מעין זיגדון, תל אביב, סלע ספרים, 2010 (פורסם במקור ב-2002).
* השועלה, תרגום: מעין זיגדון, תל אביב, סלע ספרים, 2011 (פורסם במקור ב-2003) .

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://youtu.be/sjOcvPvj6WU ראיון קצר עם קן ברואן (באנגלית) ]
* 

קטגוריה:סופרים אירים
קטגוריה:מורים לאנגלית
קטגוריה:סופרי מתח ואימה
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1951
מחלה חסימתית של ורידי הכבד

מחלה חסימתית של ורידי הכבד (אנגלית: Veno-Occlusive Disease; בקיצור - VOD, נקראת גם Sinusoidal Obstruction Syndrome) היא מחלה נדירה ומסכנת חיים, המופיעה בחולים מושתלי מח עצם כ-30 יום לאחר ההשתלה. בבסיס המחלה פגיעה אנדותליאלית בכבד, המובילה לחסימה של ורידי הכבד הטרמינליים והסינוסים בכבד, כתוצאה מטיפול אינטנסיבי בכימותרפיה הניתנת לפני השתלת מח עצם.

==שכיחות המחלה==
בכל שנה מתבצעות בישראל כ-550 השתלות מח עצם במבוגרים וילדים. VOD מופיעה ב-14% ממושתלי תאי אב.

==אבחנה==
האבחנה מתבצעת על ידי קליניקה ועל ידי אולטרסאונד בטן שנועד לאשש את האבחנה המוקדמת. עליה ברמות הבילירובין, מיימת, עיבוי דופן כיס המרה והגדלת כבד בבדיקת אולטרה סאונד מחזקים את האבחנה של VOD.
הסימפטומים של המחלה הם:
* עלייה בערכי הבילרובין בדם
* הופעת צהבת בעור ובלובן העין
* הגדלת כבד
* מיימת
* עלייה במשקל
* כאב בטן ברביע ימני עליון,

==טיפול==
הטיפול הרגיל שמרני: הקפדה על צמצום מתן נוזלים וטיפול במשתנים.
טיפולים נוספים שניתנים הם הפארין וUrsodeoxycholic Acid, אולם יעילותם לא הוכחה.

דפיברוטייד הוא טיפול למניעה ולטיפול במחלת ה-VOD המבוסס על מנגנון המביא לדיכוי השפעול של מערכת הקרישה וכן לפירוק הקרישים שנוצרו כתוצאה מפגיעה בתאי האנדותל בסינוסים ובכלי הדם הקטנים שבכבד, בעקבות הטיפול האינטנסיבי בכימותרפיה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחלות ורידים ולימפה
קטגוריה:מחלות נדירות
שביל ישראל לאופניים

[[סמליל השביל]]
תוואי השביל המתוכנן
שביל ישראל לאופניים הוא מיזם לאומי שמטרתו ליצור שביל רכיבה רציף לאופני הרים שיחצה את הארץ לאורכה ויחבר בין החרמון בקצה האחד לבין אילת בקצה השני.

==תכנון==
הליך התכנון של השביל החל ב-2006. את הקמת השביל מובילה רשות הטבע והגנים בסיוע משרד התיירות והחברה הממשלתית לתיירות, משרד החקלאות, המשרד להגנת הסביבה והקרן הקיימת לישראל.

סביב פעילות שביל ישראל לאופניים הולכת ומתגבשת קהילת מתנדבים שתורמים מזמנם ומרצם לסלילת מקטעיו.

אחד היעדים של השביל הוא עידוד תיירות אופניים מחוץ לארץ ומתוכה. לכן, נעשה תהליך התכנון תוך הקפדה על מעבר ב"מיטב שיש לארץ להציע".

השביל עובר בין אתרי מורשת רבים, בהם האתרים הקדושים לשלוש הדתות, נתיבי שיירות עתיקים ותופעות טבע ייחודיות. מקטעי השביל תוכננו כך שהרכיבה בכל אחד מהם תארך עד יום (6–8 שעות) ותסתיים במקום שבו ניתן למצוא שירותי לינה ומים.

==ביצוע==
נכון ליולי 2020, הוכשרו כ-400 ק"מ מתוך תוואי מתוכנן של 1,200 ק"מ והם מחברים את ערד אל מישור עמיעז ואת מדרשת שדה בוקר אל אילת.

==ראו גם==
* אופנידן
* שביל ישראל
* שביל הגולן
* שביל ירושלים
* שביל הסנהדרין
* רוכב ישראל
* הוועדה לשבילי ישראל

==קישורים חיצוניים==
* 
* סרטון תדמית - [http://www.youtube.com/watch?v=8FZXkzXrjiU שביל ישראל לאופניים]
* 
* 
* [http://www.eyarok.org.il/bike/ מסלולי אופניים של קק״ל ברחבי הארץ]
* 

*
אופניים
קטגוריה:שמירת הטבע בישראל
קטגוריה:דרכים וכבישים
קטגוריה:ישראל: אופניים
קטגוריה:ישראל: מיזמי תחבורה עתידיים
בית הכנסת היכל הקודש דחסידי ברסלב (יבנאל)

מראה חלק מפנים בית הכנסת
בית הכנסת היכל הקודש דחסידי ברסלב (מכונה גם בית הכנסת הגדול של חסידי ברסלב) הוא בית הכנסת המרכזי של חסידי ברסלב תלמידי הרב אליעזר שלמה שיק ביבנאל. בית הכנסת נמצא במעלה המושבה. בסמוך לו נמצא בית המדרש הישן של החסידים המשמש לתפילות ולימוד תורה בימות החול, ישיבה לצעירים חוזרים בתשובה, בית תבשיל וביתו של הרב שיק.

==בניית בית הכנסת ופעילותו==
הנחת אבן הפינה לבית הכנסת נערכה בשנת ה'תשנ"ח (1998). באותה שנה נבנתה הקומה הראשונה, שבה פועלים שני כוללי אברכים, לשכת מורי צדק, מטבח עבור בית התבשיל הסמוך ומקוואות לגברים. עד לשנת ה'תש"ס (2000) הושלמה גם בניית הקומה השנייה המשמשת לאולם שמחות לנזקקים. לאחר מכן נעצרה הבנייה בעקבות בעיות של אישורים. בשנת ה'תש"ע (2010), לאחר קשיים רבים, חמש תוכניות בנייה שנפסלו ודיונים רבים בבתי משפט, אושר המשך הבנייה ובשנת ה'תשע"ב (2012) נערכה חנוכת המבנה בהשתתפות אלפי אנשים.

בבית הכנסת מתפללים בני עדות שונות ושליח הציבור מתפלל בנוסח שלו.

==היכל התפילה==
היכל עזרת הגברים מונה כ־600 מקומות ישיבה ומעליו עזרת הנשים עם כ־100 מקומות. במרכז התקרה כיפת זכוכית שקופה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.breslevcity.co.il/בית-הכנסת-הגדול-יבנאל חדשות על בית הכנסת], באתר ברסלב סיטי
* [http://www.youtube.com/watch?v=jss-m7lKmWM סיפור בניית בית הכנסת], באתר יוטיוב
* [http://evenhaleshem.com/?p=492 פרויקט בית הכנסת הגדול של חסידי ברסלב ביבנאל], באתר [http://evenhaleshem.com/ אבן הלשם]

קטגוריה:חסידות ברסלב
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת
קטגוריה:יבנאל
רדוואן

נאדיר אלח'יאט (בערבית: نادر الخياط; נולד ב-9 באפריל 1972), הידוע בעיקר בשם הבמה שלו רד וואן (RedOne), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי מרוקאי. רד וואן הועמד לפרס הגראמי כ-10 פעמיים שמתוכן זכה בפרס 3 פעמיים במהלך הקריירה שלו.

==שנותיו המוקדמות==
אלח'יאט נולד במרוקו ובגיל 19 עבר לשוודיה כדי להתחיל בקריירה במוזיקה. הוא בחד במדינה הזו בגלל שרוב השפעותיו המוזיקליות באו משם כגון: אבבא, יורופ ורוקסט. בהתחלה היה מופיע בברים מקומיים ומנגן בגיטרה אך לאחר מכן שינה כיוון והחל לכתוב ולהתעניין בצד ההפקה המוזיקלית. רד וואן החל לעבוד עם מפיק בשם רמי יעקב אשר עבד בעבר עם בקסטריט בויז, בריטני ספירס, וסטלייף וסלין דיון. השניים עבדו יחד מעל שנה עד שהתפצלו.

==קריירה==
השיר הראשון אשר הביא לרד וואן את הכרתו הוא השיר "Step Up" של הזמר דארין אשר הגיע למקום הראשון בשוודיה בשנת 2005. לאחר מכן בד עם בריטני ספירס על השיר "Money Love and Happiness" שלא יצא לאור עד שנת 2012. ב-2006 הפיק רד וואן את השיר "Bamboo" שהפך להמנון הרשמי של מונדיאל 2006. לאחר מכן ביצע רד וואן מאש-אפ לשיר המונדיאל ולשיר של הזמרת שאקירה עם וייקליף ז'אן, "Hips Don't Lie".

לאחר הצלחתו במונדיאל החליט רד וואן לעבור לניו יורק ולפתח את הקריירה שלו באמריקה. לאחר כמה ניסיונות כושלים לפרוץ הוא שקל לוותר ולחזור לשוודיה אך הוא משך את תשומת לבו של מנכ"ל חברת אפיק רקורדס שנתן לו להפיק מספר רמיקסים לשיריה של ג'ניפר לופז. עבודתו הגדולה לאחר מכן הייתה הפקת אלבום הבכורה של הזמרת קאט דלונה.

לאחר מכן החל רד וואן לעבוד עם הזמרת והשחקנית ליידי גאגא והפיק עבורה את להיטיה הראשונים "Just Dance" ו-"Poker Face" מאלבומה הראשון "The Fame". האלבום הועמד לשישה פרסי הגראמי ו-Poker Face זכה בפרס בקטגוריית "הקלטת הדאנס הטובה ביותר" והאלבום בקטגוריית "אלבום הדאנס הטוב ביותר". בנוסף לכך ששני השירים הגיע למקום הראשון במדינות אוסטרליה, ארצות הברית, אירופה, בריטניה, קנדה, ועוד. הוא המשיך לעבוד עם גאגא ובמקביל החל לעבוד עם אומנים כגון: שון קינגסטון, ניו קידס און דה בלוק, מיקה, אייקון, אנריקה איגלסיאס, ליונל ריצ'י, פיטבול, פאולינה רוביו, מידנייט רד ושר. במהלך עבודתו עם גאגא רד וואן השיג כ-9 מועמדויות לגראמי שזכה מתוכן ב-3. בשנת 2009 הפיק עבורה את המיני אלבום השלישי שלה, "The Fame Monster" ובשנת 2011 הפיק את אלבום האולפן השלישי שלה, "Born This Way" שהועמדו לפרס "אלבום השנה" אך לא זכו והמיני אלבום זה בפרס "אלבום הפופ הטוב ביותר".

בשנת 2009 עבד רד וואן עם מייקל ג'קסון על מה שיתברר מאוחר יותר כאלבומו האחרון. בשנת 2010 הקים רד וואן את חברת התקליטים 2101 Records שהיא שלוחה של חברת יוניברסל מיוזיק גרופ. ב-2011 החל רד וואן לעבוד עם הזמר הרוסי אלכסיי וורוביוב. בין האומנים הבולטים בחברתו של רד וואן הוא מוהמבי.

בשנת 2010 הוא כתב שיר Bumpy Ride שהגיע למקום ראשון במצער הפזמונים בהולנד ולמקומות גבוהים במספר מדינות אירופה.

בתחילת 2011 רד וואן הפיק לג'ניפר לופז את הלהיט הענק On The Floor שזכה להצלחה מסחררת. ב-2012 הפיק רד וואן את הסינגל "In My City" עבור הזמרת פריאנקה צ'ופרה.

בנוסף עבד רד וואן עם הזמרת ניקי מינאז' על אלבומה "Pink Friday: Roman Reloaded". בין השירים שכתב עבורה נמנים "Starships" ו"Pound the Alarm". בנוסף כתב גם שיר עבור להקת הבנים ואן דיירקשן - Kiss You. ב-2013 החל לעבוד על אלבומה הבא של הזמרת ג'ניפר לופז.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפיקים מוזיקליים
קטגוריה:אמנים הידועים בשם במה
קטגוריה:מרוקאים
קטגוריה:שוודים
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1972
מוריסטאון

מוריסטאון (באנגלית: Morristown) היא עיירה ובירת מחוז מוריס שבניו ג'רזי, ארצות הברית. נכון למפקד 2020, בעיירה מתגוררים 20,180 תושבים.

העיירה התפרסמה כ"הבירה הצבאית של המהפכה האמריקאית", בגלל חשיבותה האסטרטגית של העיירה במהלך המלחמה נגד האימפריה הבריטית. כיום, אתרים היסטוריים רבים קיימים בעיירה ומאוגדים בתוך "הפארק ההיסטורי הלאומי מוריסטאון".

==היסטוריה==
האזור היה מיושב בידי הלנאפי, עד הגעת האדם הלבן לצפון-אמריקה. בתחילה האזור היה חלק מהולנד החדשה, אך האנגלים השתלטו על האזור בשנת 1664 והוקמה פרובינציית ניו ג'רזי. ההתיישבות האירופאית הראשונה במקום שלאחר מכן הפכה למוריסטאון, הייתה בשנת 1715, תחת השם "ניו הנובר". המחוז נוצר ב-15 במרץ 1739, על שמו של לואיס מוריס, מושל הפרובינציה האהוד. ובעקבות כך שונה שמה של העיירה אף היא למוריסטאון.

העיירה הפכה רשמית לעיירה בשנת 1895.

ב-1929 הוקם בעיירה בית הספר לכלבי נחייה הראשון בארצות הברית והראשון מחוץ לאירופה. בית הספר, "העין הרואה" ("The Seeing Eye") פעיל עד היום.

==כיום==
בסמיכות לעיירה נמצא שדה תעופה השני בגודלו בניו ג'רזי (אחרי נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי). בעיירה תחנת רכבת, דבר המסייע להגעה מניו יורק וניוארק ואליה.

בעיירה נמצא קמפוס "Rabbinical College of America" - ישיבת חב"ד המכללה הרבנית של אמריקה וישיבה לבעלי תשובה, כמו גם מרכז שלוחי חב"ד הראשי במדינה כולה.

==אישים תושבי העיירה==
===פוליטיקאים ומשפחתם===
* אן הריסון - הגברת הראשונה של ארצות הברית התשיעית, וסבתו של בנג'מין הריסון, נשיא ארצות הברית ה-23.

===שחקנים, אנשי תקשורת ומוזיקאים===
* לינדה האנט - שחקנית קולנוע, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1983.
* פיטר דינקלג' - שחקן, מוכר בעיקר בזכות תפקידו כטיריון לאניסטר בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".
* קרייג ניומרק - יזם אינטרנט, מקים האתר "קרייגסליסט".
* טום ורליין - זמר ומוזיקאי, מנהיג להקת הרוק טלוויז'ן.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו ג'רזי: עיירות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1715
ציורי מדרכות

צייר מדרכות מצייר את "[[נערה עם עגיל פנינה".]]

ציורי מדרכות הם צורה של אמנות רחוב.
ממוזער
ציורי המדרכה חשופים להולכי רגל המזדמנים למקום.
משום שהם נמצאים במרחב הציבורי החיצוני, ציורי המדרכות נתונים לבלאי עקב פגעי מזג האוויר או השחתה.
צייר מדרכות בגואנחואטו, מקסיקו מצייר את דיוקנו (העצמי במקור) של אז'ן דלקרואה.
הצייר יכול להשתמש במספר חומרים. בין החומרים הנפוצים לצורך ציור מדרכות הוא הגיר.
כמו כן, הצייר יכול לשחזר ציור מוכר או לצייר ציור מקורי משל עצמו.

==ראו גם==
* גרפיטי
* אמנות ספריי

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמנות
קטגוריה:אמנות חזותית
קטגוריה:טכניקות ציור
קטגוריה:אמנות רחוב
קטגוריה:מדרכות
פרעות גרנדה

פוגרום גרָנָדָה הוא טבח שנערך ביום שבת, 30 בדצמבר 1066 (ט בטבת ד'תתכ"ז) כנגד הקהילה היהודית של העיר גרנדה באנדלוסיה על ידי האוכלוסייה המוסלמית של העיר. הפוגרום החל כשהמונים מוסלמים הסתערו על הטירה של שליט גרנדה ורצחו את יועצו היהודי רבי יהוסף הנגיד (בנו של רבי שמואל הנגיד) והמשיך בטבח של כלל האוכלוסייה היהודית של העיר.

== יהוסף בן שמואל הנגיד ==

רבי יהוסף בר שמואל הלוי הנגיד או "יוסף אבן נע'רילה" (1033-1066) נולד בגרנדה לאביו רבי שמואל הנגיד, אחד מסמלי תור הזהב של היהודים בספרד. רבי יהוסף הנגיד פרסם את כתביו של אביו בקבוצת מאמרים מיוחדת, וסיפר על עצמו בהקדמה של אותה אסופת מאמרים. לפי תיאורו, בגיל 9 ליווה את אביו לקרב אך במהרה התגעגע לעיר מולדתו גרנדה, וחיבר על כך שיר כבר בגילו הצעיר. את מירב השכלתו קיבל מאביו שמואל הנגיד. עם מותו של אביו, החליף אותו יהוסף כנגיד וכראש הקהילה היהודית של גרנדה.

בכתבים וכרוניקות שנכתבו על ידי ערבים ומוסלמים בני התקופה, יהוסף הנגיד מואשם בכך שהוא היה אדם תככן ולא מוסרי. באופן ספציפי, הוא מואשם בכך שערך מניפולציות על המלך של גרנדה והפעיל מרגלים במטרה להגדיל את כוחו וסמכותו. בכך הפר לכאורה את תנאי עומר שמעניקים ליהודים (בני מעמד הד'ימי) הגנה רק אם הם שומרים על נאמנותם לשלטון מוסלמי. האשמה נוספת נגד רבי יהוסף הנגיד ממקורות מוסלמיים היא שניסה לעורר מתחים בין האוכלוסייה הברברית לבין האוכלוסייה הערבית בעיר, וניסה להביא למלחמת אזרחים כדבריהם.

== הטבח ==
ביום שבת ט' בטבת ד'תתכ"ז (30 בדצמבר 1066) הסתערו המוני מוסלמים על ארמון המלך, המקום בו יהוסף הנגיד הסתתר, הרגו אותו וצלבו את גופתו על שער העיר. לאחר מכן ההמונים המוסלמים ערכו טבח בשאר האוכלוסייה היהודית בעיר במהלכו נהרגו אלפים. לפי האנציקלופדיה היהודית של 1906 "יותר מ-1500 משפחות יהודיות, שמנו ביחד יותר מ-4000 אנשים, נהרגו באותו יום". אשתו של יהוסף הנגיד הצליחה להימלט מהעיר ביחד עם בנה הצעיר עזריה, בעזרת יהודים מבני העיר.

לפי ההיסטוריון ברנרד לואיס: 

הטבח תואר על ידי היסטוריונים מודרניים כגון זאב לקויר כפוגרום. לדבריו תחת השלטון המוסלמי "יהודים ככלל לא הצליחו להשיג תפקידים ציבוריים (אך כרגיל, היו יוצאי דופן), והיו לעיתים פוגרומים, כמו זה של גרנדה ב-1066".

הראב"ד הראשון כתב שצום תשעה בטבת, שלא נאמר מה טעמו, נקבע מראש ברוח הקודש על הפרעות בגרנדה. שולמית אליצור ביארה שהיהודים בני התקופה התפעלו מצירוף המקרים ועל כן כתבו כן.

בשנים שלאחר הטבח בגרנדה של שנת 1066 הקהילה היהודית בעיר החלה להשתקם. אולם כבר בשנת 1090 נהרס שוב הרובע היהודי בגרנדה במהלך כיבוש העיר על ידי שושלת המוראביטון בהנהגת יוסוף בן תאשפין, עקב האשמה כנגד היהודים שהם צידדו בצד הנוצרי במהלך המלחמה.

== לקריאה נוספת ==
* Munk, Notice sur Abou'l Walid, pp. 94 et seq.;
* Dozy, R. Geschichte der Mauren in Spanien, German ed., ii. 300 et seq.;
* Grätz, Geschichte vi. 55 et seq., 415 et seq.;
* Ersch & Gruber, Encyclopedia section ii., part 31, p. 86.;
* [http://www.fordham.edu/halsall/source/ha-nagid.html Medieval Sourcebook: Abraham Ibn Daud: On Samuel Ha-Nagid, Vizier of Granada, 11 Cent]
* [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=18&letter=N Nagdela (Nagrela), Abu Husain Joseph Ibn] by Richard Gottheil, Meyer

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהדות ספרד
קטגוריה:יהדות ארצות האסלאם
גרנדה
קטגוריה:גרנדה (ספרד): היסטוריה
קטגוריה:המאה ה-11
קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:פוגרומים ביהודי מדינות ערב והאסלאם
אנריקה רוטנברג

אנריקה רוטנברג (נולד ב-1948) הוא מפיק קולנוע, במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
אנריקה רוטנברג נולד בארגנטינה למשפחה שבבעלותה היה תיאטרון. אמו נפטרה כשהיה בן 3, ובגיל 13, אחרי שאמו החורגת התאבדה, הוא עלה לישראל לבד, לכפר הנוער אלוני יצחק. לאחר שירותו בצה"ל חזר לארגנטינה. בעקבות אחיו הגדול שהיה פעיל במפלגה הקומוניסטית, הצטרף למפלגה ושימש כמנהל עסקיה. לצורך מימון המפלגה היא עסקה במתן הלוואות בריבית. בעקבות השלטת המשטר הצבאי בארגנטינה ב-1976 חזר לישראל.

כשחזר לישראל, נכנס לשותפות עם ברוך חבס בחברה קבלנית חדשה, ויחד עם חבריו סרג'יו דיזנהויז ודני דוד הקימו את חברת "סאדאב" (ראשי תיבות של סרג'יו, אנריקה, דני וברוך). בשנות ה-80 של המאה ה-20 בנתה החברה אלפי דירות, בין השאר בקריית בן-גוריון בחולון בשותפות עם שמואל דנקנר, הקימה בניין משרדים באזור, והקימה את מרכז "קניותר" בנס ציונה, אחד הקניונים הראשונים שנבנו בישראל. ב-2005 מכרו את הקניון לפי שווי נכס של 24 מיליון דולר.

רוטנברג נכנס גם לעסקי הנעליים, שרכש ב-1979 את הזכויות לייצור מותג הנעלים הצרפתי "קיקרס" (Kickers) בישראל, בשותפות עם חברת "המגפר" הם יוצרו במפעל בירושלים. בעל חנות נעליים ברמת גן, שלו מכר את סחורתו, הציג בפניו את בנו, עמוס גוטמן, ורוטנברג החליט להשקיע בהפקת סרטו של הבן, "נגוע". הסרט לא הצליח מסחרית, אך רוטנברג השקיע בסרט נוסף של גוטמן, "בר 51". סרט שלישי שהפיק רוטנברג, ושכנע את גוטמן לביים אותו, הוא "חימו מלך ירושלים", על פי ספר מאת יורם קניוק. הסרט הבא שהפיק היה "המיועד", בבימוי דניאל וקסמן שזכה להקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן.

בשנת 1992 כתב את התסריט של סרט הקולנוע המצליח "נקמתו של איציק פינקלשטיין" יחד עם אסטבן גוטפריד וגם ביים את הסרט, שבו שיחקו אסטבן גוטפריד, משה איבגי, דבורה קידר ושמיל בן ארי. הסרט נחל הצלחה, ובטקס פרסי אופיר לאותה שנה גרף שבעה פרסים, בהם פרס הסרט הטוב ביותר, פרס הבמאי הטוב ביותר ופרס התסריט הטוב ביותר.

בשנת 1993 רוטנברג עבר להתגורר בקובה שם עסק בעסקי נדל"ן בשותפות עם איש המוסד לשעבר רפי איתן. חברה של איתן בשם "GBM - GRUPO BM" בקובה עסקה בתחומים מגוונים, כולל: נדל"ן, חקלאות, תעשייה, מסחר והיי-טק. GBM רכשה שטחים לגידול קני סוכר בקובה, אחר כך גם שטחי פרדסים, והסתייע בחברת אגרקסקו הישראלית כדי לשווק את הפרי לאירופה ולשבור את האמברגו האמריקאי על האי. בסוף שנות ה-90 החלה להקים בשותפות עם הממשלה הקובנית ואיש העסקים הרצל חבס (בנו של ברוך חבס), את ה"מירמאר טרייד סנטר" - מרכז עסקי ומסחרי רחב היקף בהוואנה, הכולל 18 בניינים, בהשקעה של כ-200 מיליון דולר. במהלך השנים נפוצו שמועות רבות על קשריו של רפי איתן עם פידל קסטרו, אך הוא הכחיש אותם. אך במאי 2006, כשר בממשלת ישראל נפגש עמו בגלוי לראשונה. בפברואר 2019, חשף רוטנברג, כי הם נפגשו עם קסטרו פעמים רבות, ולמעשה כל משא ומתן על עסקים במדינה התנהל איתו ישירות. ולאחר שראול קסטרו מונה לנשיא, ממשלת קובה לא חידשה את החוזים עם חברת GBM והוא חזר לישראל.

בשנת 2013 פתח בתל אביב, לקראת חזרתו לישראל, סטודיו שבו מוצגים צילומי סטילס שלו.

==סרטים שהפיק==
* "נגוע", בבימוי עמוס גוטמן (1983)
* "בר 51", בבימוי עמוס גוטמן (1985)
* "חימו מלך ירושלים", בבימוי עמוס גוטמן (1987)
* "המיועד", בבימוי דניאל וקסמן (1989)

==סרטים שביים==
* "נקמתו של איציק פינקלשטיין" (1993)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: במאים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: תסריטאים
קטגוריה:ישראלים ילידי ארגנטינה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
ערבים למען ישראל

[[נוני דרוויש, מייסדת ארגון "ערבים למען ישראל"]]
ערבים למען ישראל (אנגלית: Arabs for Israel) הוא ארגון המורכב מערבים אתניים, חלקם מוסלמים התומכים במדינת ישראל ובשלום במזרח התיכון. הארגון נוסד בשנת 2004 על ידי נוני דרוויש אזרחית אמריקאית ממוצא מצרי ומוסלמי. הקבוצה מאמינה בכך ש"אנחנו יכולים לתמוך בישראל ובדת היהודית ועדיין להעריך את אוצרות התרבות הערבית והמוסלמית".

העמדות של "ערבים למען ישראל" כוללות הכרה במדינת ישראל כמדינה לגיטימית שאינה איום אלא מהווה נכס עבור המזרח-התיכון. הקבוצה גם אמרה כי "לכל דת מרכזית בעולם יש את מרכז הכובד שלה. לאסלאם יש את מכה וליהדות יש את ירושלים". הקבוצה הצהירה כי אינה "אנטי-מוסלמית, אנטי-ערבית, קשורה לעימותים או קבוצת שנאה".

==הקמה ופעילות==
המייסדת נוני דרוויש היא בתו של הגנרל מוסטפא חאפז, ראש המודיעין המצרי בעזה ומייסד הפדאיון, אשר חוסל על ידי ישראל בעזה ב-11 ביולי 1956. בראיון, דרוויש תיארה את חינוכה בילדותה: "עד גיל שמונה למדתי בבתי-ספר פלסטיניים ואני זוכרת את האינדוקטרינציה, את השנאה ואת הדימוי של העם היהודי". עם מות אביה חזרה אמה לקהיר ובבגרותה עברה דרוויש להתגורר בארצות הברית, שם הכירה יהודים והתרשמה מאופיים השונה.

בשנת 2001, בפיגוע במגדלי התאומים הבינה דרוויש כמה האסלאם הרדיקלי התחזק. היא תיארה זאת כך: לאחר אירוע זה החלה דרוויש לפרסם ולהרצות על טרור והשפעת הרדיקליות על התרבות הערבית והאיסלאמית. לדעתה של דרוויש, קיומה של מדינת ישראל משמש רק כתירוץ עבור האסלאם הרדיקלי להפעלת טרור במערב. ב-2004 היא הקימה לראשונה אתר אינטרנט בשם "ערבים למען ישראל". האתר משמש כמקום פתוח להבעת דעות של ערבים בנושא, כאשר ניתנת אפשרות להגיב באנונימיות.

כאשר נשאלה מדוע הקימה את ערבים למען ישראל הסבירה דרוויש: "תמיכה בישראל אין משמעה אנטי-ערביות. אני אוהבת את העם שלי, אבל כדי שהשלום יקרה עלינו לבצע קפיצה (תרבותית) גדולה, גישה חדשה; מחילה וחמלה". עוד אמרה דרוויש כי היא חוששת שישראל תוותר על יותר מדי שטחים ובכך תיהפך המדינה לקטנה מכדי להגן עליה. היא סיכמה ש"רוב האנשים הערבים הם אנשים מקסימים ואני מתפללת לאלוהים שהם ימצאו בליבם את המקום לסלוח."

דרוויש ביקרה מספר פעמים בישראל ובשנת 2006 אף נפגשה עם נשיא ישראל דאז, משה קצב.

==קישורים חיצוניים==
* [http://arabsforisrael.blogspot.co.il/2009/02/who-are-we_09.html ערבים למען ישראל: מי אנחנו? (אנגלית)]
* [http://arabsforisrael.blogspot.co.il/ אתר ערבים למען ישראל (אנגלית)]
* יוחאי סלע, [http://www.e-mago.co.il/Editor/defense-1215.htm נוני דרוויש – ערבים למען ישראל], 2 בספטמבר 2009

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:הסכסוך הישראלי-ערבי
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים
חניסצקאלי

חַנִיסְצְקאלִי (בגאורגית: ხანისწყალი) הוא נהר במערב גאורגיה, בנפת בר'דתי שבחבל אימרתי; הוא מיובליו של הנהר ריוני.

== גאוגרפיה ==
חניסצקאלי נובע באחד המדרונות הצפוניים של רכס מסחתי שבקווקז הקטן, בגובה 2,280 מטרים; הוא זורם במורד הצפוני של הרכס עד מישור קולכתי, שבו נשפך לריוני מדרום, ליד הכפר וארציחה.

אורכו של חניסצקאלי 57 ק"מ והוא מנקז שטח של 914 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של חניסצקאלי ליד נקודת השפיכה שלו לריוני היא 22.8 מ"ק לשנייה.

חניסצקאלי ניזון ממי הפשרת שלגים, ממי גשמים וממי תהום. באביב, עם הפשרת השלגים, הוא עולה על גדותיו וגורם לשיטפונות. בחורף ובקיץ, מפלס הנהר יורד לשפל. בסתיו, עם כמויות גדולות של גשמים, מפלס המים בחניסצקאלי נוטה לעלות בפתאומיות, מה שגורם להצפות.

מימיו של חניסצקאלי מנוצלים להשקיה; לשם כך כרויות שלוש תעלות השקיה, שמשרתות ארבעה כפרים: תעלת דימי-רוקיתי, תעלת וארציחה ותעלת אבחנאורי.

יובליו העיקריים של חניסצקאלי הם הנהרות לאישורה, כרשאוותי, צָבּלַרַסצקָאלִי וסָקרַאוּלָה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גאורגיה: נהרות
קטגוריה:אימרתי
קטגוריה:קווקז: נהרות
אשטרום

קבוצת אשטרום בע"מ (לשעבר: אשטרום חברה להנדסה) המוכרת בשם המקוצר אשטרום היא קונצרן בנייה, מהגדולים בישראל. לקבוצה 20 חברות בנות שכולן עוסקות בתחומי הבניין השונים, כמה מתוכן נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בין הפרויקטים של הקבוצה ניתן למנות את מנהרות הכרמל, הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים, נמל היובל באשדוד, בניית מבני תעשייה, בתי חולים וגשרים רבים.

מלבד ישראל, לחברה פעילות ענפה בארצות הברית, מערב ומזרח אירופה (רומניה, בולגריה, סרביה, אזרבייג'ן), אפריקה והאיים הקאריביים.

==היסטוריה==
אשטרום נוסדה בפברואר 1963 תחת השם "אשטרום חברה להנדסה".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 ייצרה אשטרום במפעל באשקלון מבנים מודולריים תחת השם "אשקובית" - אשדר קוביות. שיטת הבנייה המודולרית שאיפשרה בניית שכונות גדולות בפרקי זמן קצרים הייתה פופולרית במיוחד ביהודה ושומרון. ברוב היישובים השכונות הראשונות נקראו מאוחר יותר בשם "שכונת האשקוביות". איכות המבנים טובה יחסית ורבים מהם בשימוש עד היום.

בשנת 2004 שם החברה הוחלף ל"קבוצת אשטרום".

מייסדת נוספת של החברה היא חברת ההחזקות "אלייד", אשר עד לחודש אוגוסט 2018 היו בבעלותה כ־20% ממניות החברה, אז מכרה זו את עיקר החזקותיה לחברה יונדקו.

רמי נוסבאום וגיל גירון, בני הדור השני למייסדים, מכהנים בה כמנכ"לים משותפים.

ב-2017 נהרגו שני עובדי החברה ושלושה נפצעו באורח קשה כתוצאה מתאונות עבודה.

==בעלי עניין==
69.98% ממניות הקבוצה מוחזקות על ידי יונדקו חברה מאוחדת להנדסה ופתוח בע"מ, אשר בידי המשפחות המייסדות נוסבאום (33.3%), גירון (33.3%), משורר (15.4%), רובין (11%) ומייבלום (כיום משפחות מור וליפשיץ, 7%).

==תחומי פעילות==
{|
|- style="vertical-align: top;"
|
* קבלנות בניה ותשתית בישראל
** אשבת
** אשטרום הנדסה ובניה
** אשקובית
** מלט מבנים
** מפעל אשדוד
** מפעלים טרומיים ירושלים
** אשקריט מפעלים לבנייה מתועשת
** בייס-פייל
** דרכים בנייה ופיתוח (ש.א.צ) בע"מ
* זכיינות
* יזמות נדל"ן למגורים בישראל באמצעות חברת "אשדר חברה לבניה"
|
* תעשיות
** איטומית
** אשבונד
** אשקלית 268
** בי ג'י טכנולוגיות
** ישראבטון
** נתיבי נוי
* קבלנות בניה ותשתית בחו"ל - מבצעת עבודות בניה של פרויקטים קבלניים בתחום הבניה והתשתית בניגריה וג'מייקה
* יזמות נדל"ן למגורים בחו"ל - ייזום, פיתוח ומכירה של קרקעות ויחידות דיור בארצות הברית, פורטוגל, רומניה ובולגריה
* נדל"ן מניב להשקעה בחו"ל - ייזום, הקמה, השכרה, השבחה ותפעול של מבנים לתעשייה, משרדים ומסחר בסרביה, רומניה ובולגריה.
* נדל"ן מניב להשקעה באמצעות חברת "אשטרום נכסים"
** אשלד
** Ashtoh Properties Germany GmbH
|}

==אשטרום נכסים==

אשטרום נכסים היא חברה ציבורית ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בנדל"ן מניב לתעשייה, מסחר, מלונאות ומשרדים. וביזום פרויקטים בתחום הנדל"ן למשרדים ומסחר. בעלת השליטה בחברה היא קבוצת אשטרום הבורסאית גם כן.

==אשדר חברה לבניה==

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות נדל"ן ובנייה ישראליות
קטגוריה:קבוצת אלייד
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1963
סטיבן בויד

סטיבן בויד (באנגלית: Stephen Boyd; 4 ביולי 1931 - 2 ביוני 1977) היה שחקן קולנוע צפון אירי שזכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1960 על הופעתו בסרט "בן חור".

==ביוגרפיה==
בויד נולד בשם ויליאם מילר בעיירה גלנגורמלי שבמחוז אנטרים, צפון אירלנד למרתה בויד ולג'יימס אלכסנדר מילר, היה ילד אחד מתוך 9 אחים ואחיות. 
למד הנהלת חשבונות ב"אקדמיית יוז לפרסום" ועבד בתחילת חייו כפקיד במשרד נסיעות.
החל את דרכו המקצועית בתוכניות רדיו בבלפסט ובהפקות בלונדון.

==קריירת משחק==
בויד החל את דרכו בתור שחקן קולנוע בדרמות המלחמה הבריטיות "גבעה בקוריאה", הסרט הראשון שעסק בפעולות הצבא הבריטי במלחמת קוריאה ו"האיש שלא היה מעולם" של רוברט נים בתפקיד פטריק אוריילי עליו זכה בויד בפרס באפט"א בשנת 1956. בשנת 1958 ערך בויד את ההופעה הראשונה שלו בהוליווד במערבון "הבראבדוס" של הנרי קינג בתפקיד הפושע ביל זאכרי.

בויד זכה במהרה להגיע לתודעה העולמית כבר בשנת 1959 לאחר ששיחק בתפקיד הטריבון מסאלה בדרמת ההרפתקאות הקלאסית זוכת 11 פרסי האוסקר של ויליאם ויילר "בן חור".על תפקידו בתור מסאלה חבר ילדותו של יהודה בן חור (צ'רלטון הסטון) זכה בויד בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר. בשנה הזאת שיחק בויד גם בדרמה של ג'ין נגולסקו "הטוב ביותר מכל דבר" בתפקיד מייק רייס העורך במשרד הפרסום.

בויד הועמד בשנת 1962 בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, הפעם בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי על הופעתו בתור סם רולינס בקומדיה המוזיקלית של צ'ארלס וולטרס "הג'מבו של בילי רוז". בויד שיחק בתפקיד מוערך נוסף בדרמה של פיליפ דיון בהפקת מארק רובסון "המפקח" בתור הבלש ההולנדי פיטר יונגמן.
ב-1964 הופיע בויד בדרמת המלחמה התקופתית של אנתוני מאן "נפילתה של האימפריה הרומית" בתור ליוויוס.

שנת 1966 הייתה פורייה ביותר עבור בויד ששיחק בפנטזיית ההרפתקאות המצליחה של ריצ'רד פליישר "המסע המופלא" בתור הסוכן החשאי צ'ארלס גרנט, בדרמה של ראסל רוז "האוסקר" בתפקיד כוכב הקולנוע פרנקי פיין ובתפקיד המקראי של נמרוד בסרטו של ג'ון יוסטון "התנ"ך". ב-1968 שיחק לצידם של שון קונרי ובריז'יט בארדו במערבון של אדוארד דמיטריק "שאלקו". בויד ערך את הופעתו האחרונה בשנת 1977 בסרט הגנגסטרים של מייקל אפטד "סקוויזי".

== חיים אישיים ==
בויד ניהל שתי מערכות נישואין קצרות, אחת עם מרידלה די סרזנה שנמשכה שלושה שבועות עד לגירושין והשנייה עם אליזבת מילס שנמשכה 10 חודשים עד למותו של בויד.
בויד נפטר מהתקף לב ב-2 ביוני 1977 במהלך משחק גולף לו היה שותף בשכונת נורתידג' שבלוס אנג'לס, בן 45 בלבד היה במותו. 
נקבר ב"פארק הזיכרון אוקווד" שבצ'סווד, לוס אנג'לס.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* תנין בשם דייזי (1954)
* האיש שלא היה מעולם (1956)
* גבעה בקוריאה (1956)
* שבעה רעמים (1957)
* לנטוש את הספינה! (1957)
* אי בשמש (1957)
* הבראבדוס (1958)
* בן חור (1959)
* כל חלומותי (1959) The Best of Everything 
* נפתולי אישה (1959) Woman Obsessed
* הג'מבו של בילי רוז (1962)
* המפקח (1962)
* הסוד השלישי (1964)
* נפילת האימפריה הרומית (1964)
* ג'ינגיס חאן (1965)
* המסע המופלא (1966)
* גורים הם גם פרחים (1964)
* האוסקר (1966)
* התנ"ך (1966)
* שלאקו (1968)
* סקוויזי (1977)

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צפון אירים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1931
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1977
יהודה לייב פיין

תמונת הרב פיין שנשלחה על ידו לבתו שרה (פיין) פרידמן בשנת 1929 בהיותה כבר בארץ ישראל, ברכתו לבתו מופיעה על התמונה
הרב יהודה לייב פיין (תרכ"ט, 1869 - כ"ב בתמוז תש"א, 17 ביולי 1941) היה רבה של סלונים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, חבר מועצת גדולי התורה באירופה וסגן נשיא אגודת הרבנים בפולין.

==תולדותיו==
בן הרב שבתי ופייגה פיין. למד בישיבות סלבודקה, איישישוק ופוניבז' שבליטא. היה מתלמידי הרב מאיר שמחה כהן מדווינסק. נישא לדבורא-הנא, בת הגביר יעקב קונציפוביץ.

בשנת תרנ"ה (1895) התמנה כרב בעיירה פייסוצ'נה שבליטא. בשנת תרנ"ט (1899) עבר לכהן כרב בקופישוק הסמוכה. בשנת תרס"ו (1906) התמנה כרבה של אושמינה שבבלארוס במקומו של הרב מרדכי רוזנבלט, והקים בה ישיבה קטנה. בתקופת מלחמת רוסיה יפן ומלחמת העולם הראשונה עסק רבות בסיוע לפליטים היהודים. בשנת תרע"ט (1919) נפטרה אשתו ממחלת הטיפוס, בעת שהגישה עזרה לחולים ופליטים באושמינה. כעבור זמן נישא לפרומה-חיה רוגוב.

בשנת תר"פ (1920) נבחר כרבה של סלונים, לאחר כהונתו של הרב מרדכי רוזנבלט. כיהן בתפקידו במשך כעשרים שנה, בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בכנסייה הגדולה השנייה של אגודת ישראל, שהתקיימה בווינה בשנת תרפ"ט (1929), נבחר כסגנו של נשיא אגודת הרבנים בפולין הרב מנחם מנדל אלתר. כמו כן כיהן כחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. היה פעיל מאוד בנושאים היהודיים הציבוריים ונודע כנואם וכדרשן.

בשנות השלושים היה מראשי הלוחמים במאבק על השחיטה הכשרה בפולין. היה פעיל בוועד הקהילה של סלונים ודאג לפליטים שבאו לעיר מהשטחים שנכבשו בידי הגרמנים בספטמבר 1939. ערך בסתר בביתו חופות וקידושין. 

ב-17 ביולי 1941 יצא מביתו אל נקודת האיסוף בעירו סלונים במטרה לדבר עם הממונים הנאצים שיחוסו על קבוצה ובה כאלף וחמש מאות מיהודי העיר שרוכזה במקום. הוא הועלה על אחת המכוניות בדרכו האחרונה, יחד עם כל הקבוצה. כל בני משפחתו, בהם אשתו ושמונת ילדיו, נספו בשואה. כל כתבי היד שלו ובהם חידושיו על התורה והתלמוד, שכללו חיבור מיוחד על ספר המצוות לרמב"ם, אבדו בשואה.

בנו, הרב שבתי פיין, היה רבה של בליצה שבמחוז וילנה. בנו הוא הרב ראובן פיין.

==קישורים חיצוניים==
* 'פיין, ר' יהודה־לייב ב"ר שבתי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 77 (, תמונה 1275).
*אמר רבי עקיבא אשריכם ישראל, הרב יהודה ליב פיין, באתר [http://toratcha.com/?p=5917 תורתך לא שכחתי].

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:סלונים: רבנים
ולדימיר שוחוב

ולדימיר שוחוב (ברוסית: Владимир Григорьевич Шухов; 16 באוגוסט (28 באוגוסט) 1853 - 2 בפברואר 1939) היה מהנדס וממציא רוסי וסובייטי, שתכנן מספר מתקנים הנדסיים חלוציים.

== ביוגרפיה ==
ולדימיר שוחוב נולד בעיירה גראיבורון (במחוז בלגורוד של היום) למשפחת פקיד של משרד האוצר הרוסי. בעקבות התקדמות הקריירה של אביו, המשפחה עברה מספר ערים. בגיל 13 הוא לא המשיך נדידות עם המשפחה ונותר בסנקט פטרבורג. לאחר סיום הפנימייה שוחוב התקבל ללימודים באוניברסיטה טכנית במוסקבה. בשנת 1876 סיים את לימודיו בהצטיינות ונשלח לשנה לארצות הברית.

בהיותו בארצות הברית הכיר את היזם ואיש העסקים הרוסי אלכסנדר ברה שהגה רעיון להקים ברוסיה חברה לתכנון הנדסי. כאשר שוחוב חזר לרוסיה הוא נקלט בחברה זו ועבד בה עשרות שנים.

== הקריירה המקצועית==
ולדימיר שוחוב היה מנהל פרויקט ומתכנן ראשי של צינור הנפט הראשון בתחומי האימפריה הרוסית שנבנה באזור באקו בשנת 1878 עבור חברה של "אחים נובל". לצורך ניהול הפרויקט שוחוב עבר להתגורר בבאקו. בהמשך הוא תכנן מספר פרויקטים נוספים לאותה חברה כולל מאגרים לאחסון נפט שפועלים עד היום.

בתחילת המאה ה-20 שוחוב תכנן את צינור הנפט באקו-בתומי באורך 883 ק"מ (1907) וגרוזני-טואפסה באורך 618 ק"מ (1928).

בשנת 1880 חברת תכנון בה שוחוב עבד פתחה סניף במוסקבה ושוחוב עבר להתגורר בעיר זו.

בשנת 1885 שוחוב תכנן אוניות ראשונות להובלת נפט בנהר הוולגה.

בשנת 1891 שוחוב המציא תהליך לייצור בנזין וקיבל פטנט על ההמצאה.

בשנת 1896 שוחוב תכנן דוד קיטור שעליו הוציא פטנט וזכה במדליית זהב בתערוכה עולמית בפריז (1900).

במחצית שנות ה-90 של המאה ה-19 שוחוב החל בבניית מתקנים היפרפולואידלים. מתקנים ראשונים מסוג זה הוא בנה עבור תערוכה בניז'ני נובגורוד בשנת 1896. בהמשך הוא בנה על בסיס רעיון זה כ-200 מגדלים לצרכים שונים (מגדלי אור, מגדלי מים וכו'). המגדל הגדול בגובה של 160 מ' על בסיס תכנון זה נבנה במוסקבה בשנת 1922 והיה מגדל רדיו במשך מספר שנים והחל משנת 1939 שימש כמגדל טלוויזיה.

בתחילת המאה ה-20 על בסיס תכנון של שוחוב נבנו מספר בניינים עם תקרות מתכת גדולות, כולל בניין גום, בניין תחנת הרכבת ובניין מוזיאון פושקין במוסקבה.

במהלך מלחמת העולם הראשונה שוחוב המציא מספר דגמים של מוקש ימי ותכנן מתקנים צבאים שונים.

שוחוב המשיך את פעילותו גם ברוסיה הסובייטית אף על פי שמנהלו וחברו אלכסנדר ברי עזב את רוסיה לארצות הברית. שוחוב נבחר להיות המנהל של החברה בה עבר עשרות שנים. בתחילת שנות ה-20 הוא תכנן ובנה את מגדל הרדיו במוסקבה. בשנים 1927–1929 היה שותף ליישום תוכנית גואלרו ותכנן עמודי חשמל למעברים חוצי נהרות.

בשנות ה-30 שוחוב סבל מרדיפות לא מוצדקות, מפטירת אשתו, מחשש לגורל ילדיו ומפיטורים מעבודה. בשנותיו האחרונות הוא התבודד בביתו. בפברואר 1939 שוחוב נכווה קשות בתאונה בביתו כתוצאה מנר בוער שנפל עליו ונפטר בבית החולים חמישה ימים לאחר מכן.<ref></ref> נטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

בשנת 2017 נפתחה במוסקבה "מעבדת שוחוב" הקרויה על שמו והמהווה מכון מחקר בינלאומי על עתיד הערים ברחבי העולם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.shukhov.ru/shukhov.html אתר לזכרו של שוחוב]
* [https://shukhovlab.hse.ru/pfc_gsc/ האתר הרשמי של "מעבדת שוחוב"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מהנדסים רוסים
קטגוריה:ממציאים רוסים
קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1853
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1853
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1939
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1939
סן קרלוס (קליפורניה)

סן קרלוס (באנגלית ובספרדית: San Carlos) היא עיר במחוז סן מטאו, קליפורניה, שבארצות הברית.

העיר נמצאת בערך בחצי הדרך בין סן פרנסיסקו לבין סן חוזה. היא פרבר קטן ומבוסס הממוקם בין בלמונט לצפון ורדווד סיטי לדרום.

אוכלוסיית העיר מנתה 28,406 נפש במפקד האוכלוסין של 2010. העיר נמצאת באזור הקידומת 650.

==החיים בני זמננו==
סן קרלוס, "עיר החיים הטובים", שואפת לאווירה של כפר קטן. האזור המרכזי של לב העיר מכיל בעיקר חנויות קטנות ומסעדות. סן קרלוס הייתה העיר הראשונה בקליפורניה לפתוח בית ספר "צ'רטר" (San Carlos Charter Learning Center), ובתי הספר בה מדורגים בעקביות במקומות גבוהים ברשימות המדינתיות.

בעיר נמצא שדה התעופה "סן קרלוס". בעיר יש שני מוזיאונים: המוזיאון להיסטורית סן קרלוס נמצא בלב העיר ומוקדש לתערוכת ההיסטוריה של העיר משלביה הראשוניים ועד לעת המודרנית. מוזיאון "הילר אייר", המתרכז בהיסטורית התעופה, כולל שחזור של כלי הטיס הראשון, כלי הטיס השיאן במוטת כנפיים ואף חרטום של בואינג 747.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:קליפורניה: ערים
קטגוריה:ארצות הברית: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1925
זרובבלה ששונקין

זרובבלה ששונקין-פיין (26 באפריל 1929 – 18 בפברואר 2004) הייתה משוררת ופזמונאית ישראלית, בתו הבכורה של המשורר אלכסנדר פן.

==ביוגרפיה==
נולדה בתל אביב בשנת 1929, בתם של אלכסנדר פן ובלה דון, שנישאו שנה קודם לכן, כשמלאו לבלה 18. זמן קצר לאחר לידתה עברה המשפחה להתגורר ברחובות. פן היה מראשוני המאמנים לאיגרוף במועדון הספורט הפועל תל אביב, והוא הצליח לפרנס בקושי את משפחתו משיעורי איגרוף. הם חזרו לתל אביב ושכרו חדר, ובשנת 1931 נולד הבן אדם, שמת בגיל שנה וחצי.

בשנות ה-30 פגש פן בשחקנית התיאטרון חנה רובינא וניהל איתה רומן בעודו נשוי לבלה דון. ב-1934 נולדה בתו אילנה. פן ובלה דון התגרשו והיא נישאה לישראל ששונקין. באותה שנה נולד לישראל ובלה ששונקין בנם רפאל. זרובבלה גדלה בבית אמה ואימצה את שם משפחתה החדש.

לאחר קום המדינה הייתה זרובבלה חברה בחישטרון, הלהקה הצבאית של החי"ש שהקים טולי רביב. בשנת 1949 שיחקה בתפקיד האחות בסרט התיעודי "48 שעות ביממה" על חיים בלנק, מתנדב יהודי אמריקאי צעיר, שעלה לישראל בשנת 1948, הצטרף לכוחות הפלמ"ח, נפצע בקרב על ירושלים והתעוור.

בשנות ה-50 נישאה לברנרד פיין, צעיר יהודי אמריקאי. בשנת 1958 נולד בנה הבכור יונתן פיין. בשנות ה-60 שהתה בארצות הברית, שם נולדה בתה הגר.

התגוררה בשכונת רמת עמידר ברמת גן. נפטרה בשנת 2004 ונקברה בבית הקברות ירקון.

===משוררת ופזמונאית===
ששונקין כתבה שירים ופזמונים רבים. שיתפה פעולה עם המלחין יאיר מילר. 

דמותו של אביה, אלכסנדר פן, הייתה נוכחת-נפקדת בחייה והשפיעה על כתיבתה. היא הנציחה את סיפור חייו בשיר "בלדה על משורר", שהולחן על ידי דפנה אילת וביצעה נירה גל בשנת 1975 (שנים אחדות אחר כך שר גם ליאור ייני את השיר). שיר נוסף שלה שדיבר על קשר בין שירה ושכרות הוא "לילות של יין כוכבים", שהולחן על ידי יאיר מילר. היא הנציחה את הפלי"ם בשיר "כוסית לפלי"ם", ללחנו של מילר ובביצוע להקת חיל הים, שאף בו הוזכרה כוסית היין.
לאחר מלחמת ששת הימים כתבה את השיר "כנפיים של צנחן", ללחנו של אלדד שרים ובביצוע צוות הווי חטיבת הצנחנים.

במהלך מלחמת יום הכיפורים כתבה יחד עם יאיר מילר את השיר "על שלושה פשעי דמשק" (..."אתם לא תעברו, אתם לא תעברו, כאן גולני, גולני לוחם"...), במטרה להעלות את מורל החיילים. השניים התגייסו ליצור שיר חדש שיחזק את הלוחמים ותוך יום השיר נכתב, הולחן והוקלט ולמחרת כבר הושר על ידי צוות הווי של חטיבת גולני, יחד עם הזמר משה הלל. השיר היה מלהיטי תקופת מלחמת יום הכיפורים והושר רבות בהופעות של צוות הווי של חטיבת גולני בפני יחידות צה"ל ברמת הגולן. לאחר המלחמה שיתפו ששונקין ומילר פעולה בשיר נוסף, "שלום", בביצועה של אילנית.

בשנת 1972 זכה שירה "בואו נשיר", ללחנו של יאיר מילר ובביצועה של עדנה לב, במקום הראשון בפסטיבל שירי ילדים השלישי. שירה "איזה קרנבל", בביצועה של מירי אלוני השתתף בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1975. 

בין מבצעי שיריה: אחותה למחצה אילנה רובינא, ישראל יצחקי, יפה ירקוני (איתה הייתה חברה בחישטרון),אותך שרים שבוצע על ידי יהורם גאון ללחנה של כלת פרס ישראל נורית הירש, מיכל טל ואחרים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פזמונאיות ישראליות
קטגוריה:משוררות ישראליות
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררות כותבות עברית
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:חברי להקת החישטרון
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:משפחת פן
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
יונתן פיין

יונתן דוד פיין (25 ביולי 1958 – 21 באוגוסט 2015) היה היסטוריון, מומחה לטרור בינלאומי וסופר ישראלי.

== קורות חיים ==
נולד בתל אביב, בנם הבכור של ברנרד פיין, מהנדס שעלה לישראל משיקגו והמשוררת זרובבלה ששונקין, בתו של המשורר אלכסנדר פן מאשתו הראשונה בלה דון. הייתה לו אחות אחת, הגר. התגייס לצה"ל ב-1976, שירת בגולני והשתחרר בדרגת סרן.

ב-1989 קיבל תואר שני ביהדות במכון שכטר בירושלים וב-1990 סיים בהצטיינות תואר שני נוסף גם בהיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2005 קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה, גם הוא מהאוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט שלו היה "משלטון קולוניאלי מנדטורי למדינה ריבונית: הקמת מערכת הממשל הישראלית בין השנים 1947-1951" והוא נכתב בהדרכת פיטר (פנחס) מדינג ודליה עופר. ב-2006 הוסמך כרב קונסרבטיבי במכון שכטר בירושלים.

היה נשוי לחוקרת הספרות, פרופסור רות פיין (מהאוניברסיטה העברית) ואב לשני בנים. התגורר בגבעה הצרפתית, בירושלים.

נפטר מדום לב במהלך מסע הרצאות באוסטרליה.

== מומחה לטרור וסופר ==
פיין התמחה בתופעת הפונדמנטליזם בדתות השונות ובאידאולוגיות של ארגוני טרור. שימש מרצה בבית ספר לאודר לממשל במרכז הבינתחומי הרצליה ויועץ אקדמי לתוכנית הבינלאומית ללימודי ממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במוסד זה ובבית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי. כמו כן היה עמית מחקר במכון הבינלאומי ללוחמה בטרור ומרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון.

את סיפוריו הראשונים פרסם ב"עיתון 77" וב"מאזנים".

כסרן במילואים השתתף במלחמת לבנון הראשונה ועלה על מטען צד, שלא התפוצץ. רבים מסיפוריו לאחר מכן נכתבו על רקע מלחמה זו.

==ספריו==
=== בעברית ===
* מריו רץ רחוק: סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001
* והגדולה שבהן היא האהבה, או, המנולטינה של פטיצ'יקה: רומן, הוצאת אסטרולוג, 2003
* על שלושה גשרים, הוצאת כרמל, 2005
* כך נולדה: הקמת מערכת הממשל בישראל 1947–1951, הוצאת כרמל, 2009

=== באנגלית ===
<div class="mw-content-ltr">
* Jonathan Fine, Political Violence in Judaism, Christianity, and Islam: From Holy War to Modern Terror, Rowman & Littlefield, 2015
*Jonathan David Fine, A State is Born. The Establishment of the Israeli System of Government, 1947-1951,SUNY Press, 2018
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* , 5 בפברואר 2016
* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:חוקרי מדע המדינה ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הבינתחומי הרצליה: ממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה
קטגוריה:רבנים קונסרבטיבים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:לוחמי חטיבת גולני
קטגוריה:משפחת פן
קטגוריה:הגבעה הצרפתית: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
פנדי

פנדי (באנגלית: Fendi) הוא בית אופנה איטלקי. החברה ידועה בעיקר בשל תיקי היד שלה ובנוסף לתיקים החברה מייצרת גם בשמים, משקפי שמש ושעונים.

==היסטוריה==

החנות הראשונה הוקמה על ידי אדל ואדוארדו פנדי בשנת 1925 ברומא והייתה חנות לעור ופרווה.

הבושם הראשון לאישה מבית פנדי הושק בשנת 1985. מאז הושקו בשמים נוספים לגברים ולנשים.

כיום החברה היא מותג בינלאומי בשליטתו של התאגיד LVMH משנת 1965 ועד מותו בשנת 2019, היה קרל לגרפלד המעצב והמנהל הקריאטיבי של בית האופנה, לאחר מותו החליף אותו קים ג'ונס. לגרפלד גרם לשערורייה בתצוגת אופנה במילאנו בשנת 1993 בה הוצג אוסף בגווני שחור ולבן של פנדי על ידי חשפניות ועל ידי מואנה פוזי , שחקנית פורנוגרפיה איטלקייה. רבים מהצופים, ביניהם אנה וינטור, עורכת ווג, עזבו את התצוגה כאות מחאה.

בשנת 2012 השיקה החברה קולקציה של תיקי יד ממוחזרים העשויים מפחיות שתייה.

==חנויות==
לפנדי קיימות חנויות ברחבי העולם ובערים מרכזיות כדוגמת ניו יורק, מילאנו, הונג קונג ודובאי. החברה כוללת 117 חנויות ברחבי העולם נכון לשנת 2005.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מותגי אופנה עילית
קטגוריה:חברות אופנה איטלקיות
קטגוריה:LVMH