כתובות נדר פיניקיות

קירתא, עם סמל סהר, כתובת הקדשה, יד מורמת, סמל תנת וקדוקאוס]]
כתובות נדר פיניקיות, או כתובות אש נדר, הן כתובות חרותות על מצבות שהוקמו על ידי הפיניקים, רובן בעיר קרתחדשת. הכתובות כללו הקדשה לאל או לאלים (לרוב תנת ובעל חמון), ולאחר מכן את שם המקדיש, בתבנית קבועה. על אף התבנית הקבועה ברוב הכתובות, יש בהן מידע תרבותי ולשוני רב הנוגע לפיניקים ולמנהגיהם.

== רקע ==
הפיניקים היו תושבי חוף כנען, בעיקר באזור חוף לבנון של היום, בעת העתיקה. מארץ מוצאם הם יצאו למסעות סחר ולהתיישבות מסביב לאגן הים התיכון, כאשר הגדולה במושבותיהם הייתה קרתחדשת (קרתגו), שבשיאה הנהיגה מעצמה שאיימה אף על רומא. אחת התרומות המשמעותיות ביותר של הפיניקים הייתה פיתוח האלפבית והפצתו; עם זאת, עיקר הספרות הפיניקית אבדה, והידיעות עליהם מתבססות דווקא על טקסטים יווניים ולטיניים ששרדו את ימי הביניים והשתמרו מהעת העתיקה עד לימינו. העדויות העיקריות לשפתם של הפיניקים הן כתובות על אבן, אשר אלפים מהן הן כתובות נדר פיניקיות.<ref></ref>

== מבנה הכתובות ==

=== מבנה טקסטואלי כללי ===
כתובות נדר פיניקיות פתחו בהקדשה לאל, לרוב לתנת: "לרבת לתנת פנ בעל" (כלומר "לגבירה, לתנת פני־בעל"), ולעיתים קרובות גם לבעל חמון: "לרבת לתנת פנ בעל ולאדן לבעל חמן" (כלומר "לגבירה, לתנת פני־בעל, ולאדון, לבעל־חמון").<ref name=":14"></ref> לעיתים הוקדשה הכתובת רק לבעל חמון, ולעיתים רחוקות לאלים אחרים.<ref name=":14"></ref> לאחר ההקדשה לאלים נכתב "אש נדר", כלומר "אֲשֶׁר נדר", ולאחר מכן שם הנודר (ולעיתים נודרת או נודרים; בחלק ממקרים אלה המילה "נדר" נוטה) וייחוסו (תוך ציון דור אחד או יותר), ולעיתים גם מוצאו, תוארו או מקצועו. בסוף חלק מהכתובות נוסף הנוסח "כ שמע קל" "כ שמע קל יברכ" וכיוצא בהם, שמשמעותם "כי שמע/שמעה/שמעו קולי (ו)יברכני/יברכו".<ref name=":14"></ref> בחלק קטן מהכתובות סדר מרכיבי התבנית הקבועה שונה.<ref>למשל CIS I 3778, הפותחת ב"יברכי וישמע קלי" ורק לאחר מכן הקדשה לאלים, או CIS I 194-195, 380 שתבניתם "נצב מלכבעל אש נדר [שם הנודר] ל[אלים המוקדשים], [שמעו קולו וברכוהו]"</ref>

=== עיצוב ===
Lilybaeum stele}}, ועליה סמלי האלים ובמת המצבות
המצבות עצמן היו לרוב אומנותיות ומסוגננות, ונחרטו עליהן עיטורים וסמלים דתיים שונים, חלקם עם זיקה לתוכן הכתובות. הפיניקים העדיפו לבטא את אמונתם בשימוש בסמלים, וייצוגי דמות אדם אינם נפוצים על המצבות.<ref></ref> הסמלים הנפוצים הם סמל תנת , סמל סהר עם גלגל, יד או ידיים פרושות מעלה, וקדוקאוס.<ref></ref> הסמל הראשון, ששמו המקובל הוא סמל תנת, מסמל לדעת רוב החוקרים את תנת; על מטבע יווני מאשקלון נטבע הסמל ולידו הכיתוב ΦΑΝΗΒΑΛΟΣ, כולמר "פני־בעל", כינויה של תנת בתבנית הקבועה של הכתובות.<ref>George Francis Hill, Catalogue of the Greek coins of Palestine, London, 1914, p. LIX</ref> הסמל השני, הסהר עם הגלגל, הוא סמל בעל־חמן; הוא מופיע לא רק במצבות בהן בעל חמן נזכר יחד עם תנת, אלא גם במצבות המוקדשות לבעל חמן בלבד, ולא מופיע כלל על המצבות המוקדשות לתנת בלבד.<ref></ref> בנוסף, הסמל מופיע על מצבות משמאל, שגם בהן נזכר בעל חמן (למשל מצבת כלמו).<ref></ref> סמל הקדוקאוס מסמל אולי את שני האלים כחלק מפולחן משותף כלשהו, אך משמעותו המדויקת איננה בהירה.<ref></ref> הביטוי "פני בעל" הנפוץ במצבות לתנת, בא לידי ביטוי במסכות פנים שנמצאו בקרתחדשת ועליהן סהר וגלגל, סמל בעל חמן, כלומר הן פניו של בעל – "פני בעל".<ref></ref> חלק ממאפייני הפולחן האלה מגלים קשר הדוק לפולחן הכנעני בחצור, שבמקדש המצבות שהתגלה בה<ref>ראו [https://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=11125 פירוט] באתר הספרייה הווירטואלית של מט"ח</ref> נמצאו מצבה ועליה סמל סהר וגלגל, ושתי ידיים פרושות מעלה לכיוון הסמל.<ref></ref> בחצר בית המלאכה הקשור למקדש התגלתה מסיכת חמר ללא זקן או שפם, בדומה למצבות הפוּניות.<ref></ref> במצבה מליליבאיום , שהייתה מרכז שלטוני פיניקי בסיציליה, ועליה כתובת נדר<ref>KAI 63; CIS I 138</ref>, נראים בנוסף לסמלי תנת ובעל חמן, קדוקאוס, מקטר וכהן פורש את ידו, גם במה מוגבהת ועליה שורת מצבות, בדומה לאופן הצבת המצבות בחצור.<ref></ref>

=== יוצאים מן הכלל ===
ברוב הכתובות לא מפורט הנדר, אך בחלק קטן מהכתובות נכתב מה נדר הנודר, למשל נציבים ומסיכות<ref>CIS I 139: , חנטם הם מסיכות על פי תרגום השבעים ל</ref>, מזבח נחושת<ref>CIS I 140, 143</ref> ועגלת עץ<ref>CIS I 346</ref>. ישנן כתובות בהן נדרו אנשים על אנשים אחרים, למשל על בני הנודרים<ref>CIS I 2085, 178</ref>, או לתשלום נדרי אנשים אחרים<ref>CIS I 382</ref>, ובאחת הכתובות נודר הנדר כותב שנדרו נידר "על אבי וצבאו"<ref>CIS I 3148</ref>. כתובת CIS I 196 נידרה על ידי סבם של שני מציביה, שלפי תוכנה השיתו אותה לצוואתו.

חלק מהכתובות אינן נדר, אלא מתנה: בכתובת מסלכה מופיע "אש יתן" במקום "אש נדר" הנפוץ, אך בהמשך בא הנוסח "כי שמע קולי יברכני" המעיד על היענות האל לקול המאמין.<ref name="i147">CIS I 147</ref> בכתובות מקרתחדשת נמצא נוסח מקוצר לאחריו שם המקדיש בלבד,<ref>CIS I 191</ref> בכתובת מקירתא נכתב <ref name=":2"></ref> אך גם קיים הנוסח <ref>; וכן RÉS 327, 329. במקור "מתנת"; סיומת ה' הנקבה בלשון המקרא מתחלפת עם סיומת ת' בפיניקית</ref> ואף <ref>RÉS 335</ref>. בכתובת אחת מקרתחדשת ההקדשה לאלים רגילה, אך במקום "אש נדר" מופיע פשוט .<ref name="i401">CIS I 401</ref> בכתובת אחרת מקרתחדשת הוקדש מזבח לשדרפא על ידי בונהו, כדי שישמע קולו: "לאדון לשדרפא, מזבח זה אשר בנה יקצאלם (שם פרטי) [...] ישמע ק[לי]", וכן מוזכרים שני השופטים שכיהנו בעת כתיבתה.<ref name=":1">: </ref> בכתובת מקירתא מוזכרת "חמישים שנים למלכי" בלי לציין את שם המלך.<ref name=":6">RÉS 338</ref> בכתובת אשמן מארח מדרום־מזרח סרדיניה הקדיש הנודר לאשמון, אל הרפואה, מזבח נחושת כי שמע קולו וריפא אותו. גם בכתובת זאת מוזכרים שני השופטים שכיהנו בעת כתיבתה.<ref name=":0" /> בכתובת סטנדרטית מקרתחדשת מוזכרים שני השופטים שכיהנו בשנת כתיבתה וכן ירח הצבתה.<ref>CIS I 179</ref> בחלק ניכר מהכתובות מקירתא מודגש שנידר נדר, בנוסח "נדר אש נדר" (נֶדֶר אֲשֶׁר נָדַר).<ref>RÉS 326, 328, 330-335, 337, 339</ref> נוסחים אחרים שנמצאו הם: <ref>CIS I 177</ref>, <ref name=":13">KAI 170</ref>, ובכתובת פונית־חדשה מקירתא נמצא נוסח מיוחד, כנראה סוג מיוחד של נדר:<ref></ref> "ביום נועם וברכה פצה (את פיו לבטא) נדר זה רמכעט (שם פרטי) לבעל, שמע את קולו וברכו"<ref>RÉS 303: </ref>. במספר כתובות נמצא רק "נדר" ולאחריו שם הנודר.<ref>CIS I 176, 2131 ועוד</ref> נוסחת הנדר התקבעה כל כך שהפכה לגנרית, שבכתובת מאוחרת מקירתא נכתב "לאדון לבעל, נדר אשר נדר יכנשלם בן בדעשתרת הרב לבעל ולתנת הבעלים שלו, שמעו את קולו, כתבו (עליו) טובות, פעמיו (צעדיו) חוננו"<ref>: </ref>.

הנוסחה הנפוצה "כ שמע קל ברכ" על הטיותיה השונות מופיעה רק בחלק מהמצבות, וברבות מהן היא משתנה מאוד. היא קיימת בין השאר בצורת "כי שמע קול דבריו"<ref>CIS I 3784: "כ שמע קל דברו"</ref>, "ביום נועם אשר ביום ברוך"<ref>RÉS 331</ref>, "שמע קולה ברך אותה"<ref>RÉS 580</ref>, ואף בנוסח מיוחד "ישמע/ישמעו אלים קולו"<ref>CIS I 193</ref>.

בכמה כתובות נמצא גם נוסח אזהרה מפני גניבת המצבה, בהן הגנב מוזהר שתנת או בעל חמן, שלכבודם הוצבה המצבה, יענישוהו.<ref>CIS I 3783-3785</ref>

=== דוגמות ===
כתובת נדר פגומה, ועליה תחריט ספינה בים, סמל סהר ויד מורמת
מצבה סטנדרטית מקרתחדשת, המזכירה את תנת ובעל חמון, ואת שושלת אבות הנודר:

כתובת פיניקית באותיות יווניות מקירתא:<ref>הנוסח "לרבתנֻ תנת" במקום "לרבת לתנת" מצוי למשל ב</ref><ref></ref>

כתובת המסתיימת ב"כי שמעו קולו ברכוהו", המוגדרת כמתנה ולא כנדר:

== מוצא הכתובות ==
מצבת נדר סטנדרטית מקרתחדשת
בקרתחדשת לבדה נמצאו יותר מ־3,000 כתובות נדר.<ref>CIS I 185-3251</ref> מחוץ לקרתחדשת נמצאו כתובות אש נדר גם בהדרומטום , בקירתא, במלטה<ref name=":4">CIS I 122: הקיפוסים של מלקרת</ref>, בפאולי גריי (בדרום־מזרח סרדיניה)<ref name=":0">CIS I 143 או KAI 66: כתובת אשמן מארח</ref>, בסלכה <ref name="i147"/> ובקרליס<ref>CIS I 138-139, 141</ref>, ומספר כתובות בפיניקיה עצמה, בעיר חמון (כתובות חמון)<ref>CIS I 7-8; RÉS 504A+B</ref>. כתובות בנוסח דומה התגלו אף בצידון<ref>KAI 282: הקיפוס של עבדמסכר</ref>, בסביבות צור<ref></ref>, באתונה<ref>CIS I 118: כתובת בן־חדש מפיראוס</ref>, ברודוס,<ref>KAI 45 – כתובת תרתא</ref> בגולגי<ref>CIS I 96</ref>, במצרים<ref>RÉS 535</ref>, בכתיון<ref>CIS I 10</ref> ובאידליון<ref>CIS I 88-90, 93-94</ref>, וגם בקרתחדשת נמצאו נוסחים שאינם זהים לנוסח הנפוץ.<ref name=":11">: </ref> מחוץ לקרתחדשת נפוצים יותר הנדרים לאלים אחרים מתנת ובעל חמון. היו שפרשו אף כתובת פרוטו־סינאית ככתובת נדר לתשופ.<ref> – לפי פירוש זה, תוכן הכתובת הוא: , כלומר "לְתשופ, נדר <אשר> מילא בבמן (שם פרטי) כי שמע אמרו (דברו) וירביצני (ייתן לי לנוח, ראו )".</ref> על פי מצבה שחרוטה עליה הנוסחה הכללית בלבד, ללא נודר,<ref>RÉS 330. </ref> וכן מצבה בה הנוסחה הכללית מופיעה בפיניקית אך שם הנודרת ביוונית,<ref>CIS I 191: </ref> ייתכן שהמצבות היו מיוצרות בסיטונאות לפי הנוסח הקבוע, ולאחר שהיה אדם קונה מצבה בעקבות נדר שנדר, היו מוסיפים בחריטה את שמו למצבה.<ref name=":7"></ref><ref></ref>

באוגרית נמצאו שתי מצבות המקדישות קרבנות לאל דגון.<ref></ref> מבנה הכתובות שונה ממבנה כתובות הנדר הפיניקיות, אך תפקידן הפולחני דומה.

== תרומתן של הכתובות למחקר ==
על אף שנוסח רוב הכתובות זהה כמעט לחלוטין, ניתן ללמוד מהן על חייהם, מנהגיהם, סדריהם החברתיים ולשונם של הפוּניים, הפיניקים שהתיישבו מעבר לים, ובייחוד בקרתחדשת וסביבתה.

=== זהויות וייחושׂ ===
מהכתובות עולה כי הפיניקים הזדהו בעיקר לפי מוצאם, כאשר הנודר כתב לרוב את שמו ואת שם אביו, או שושלתו הגברית מספר דורות אחורה. באחת הכתובות, בה מקדיש המצבה הוא איננו נודר הנדר, שושלת הנודר מגיעה 16 דורות אחורה,<ref name=":12">CIS I 3778</ref> ובכתובת שבורה בראשיתה מקרליס מוזכרים לפחות 17 דורות.<ref></ref> במספר מקרים, במקום שם אדם ואביו מוזכר שם האדם, תוית "ש", ושם אדם אחר, ומקרים אלה מרמזים, ככל הנראה, על מנהג אימוץ.<ref>; ראו CIS I 2791 למשל</ref> לעיתים הייחוס היה על־פי אדוניו של הנודר, ולאחר שמו הפרטי היה בא "עבד" ושם אדוניו, ואף שושלת אדוניו.<ref>CIS I 3785</ref>
מצבת נדר עם ציור פיל וסמל תנת<ref>לזווית אחרת, ראו [[:קובץ:Stèle éléphant musée carthage.jpg</ref>]]
בחלק מהמקרים בהם מציבת המצבה היא אישה נכתבה השושלת הגברית של אבותיה,<ref></ref> אולם במיעוט המקרים נכתבה שושלת אמותיה<ref></ref>, שושלת מעורבת<ref></ref> שם אישהּ<ref>CIS I 385</ref> או אף שם אישהּ ושושלתו<ref>CIS I 232</ref>. יש גם שאישה התייחשה לפי אביה ואישהּ<ref>CIS I 312</ref>, וכן בכתובת אחת שנידרה על־ידי שתי נשים נמצא שאחת התייחשה לפי אביה, והשנייה לפי אישהּ, ככל הנראה הראשונה נשואה והשנייה לא.<ref>CIS I 385; </ref> יש גם מקרים בהם נכתבה שושלת נשית של גבר<ref>CIS I 253, 256</ref>, אך ייתכן שהדבר נובע מהיותו עבד.<ref>; ב-CIS I 236 מופיע שמו של עבד ללא אביו או אמו, אלא רק עם שם אדוניו ושושלתו</ref>

לעיתים הנודר הזדהה גם לפי מקצועו, אך נדיר מאוד שהזיהוי המקצועי החליף את הזיהוי המשפחתי ולא בא יחד איתו.<ref>מקרה נדיר הוא CIS I 3784, בו הנודר מזדהה כ"בעלעזר הרקח" בלבד. ב-CIS I 275 מזדהה אדם לפי חברותו בבד (קורפורטיב) הצידונים, ללא שמות אבותיו</ref> הזיהוי לפי המקצוע מאפשר ללמוד על המקצועות הנפוצים בקרתחדשת ושמותיהם. רבים מהמקצועות הנזכרים זהים לעברית ומזוהים באמצעותה, כמו סופר<ref>CIS I 240, 241, 242, 273, 277, 382, ועוד. </ref>, רופא<ref>CIS I 321-323</ref>, נגר<ref>CIS I 354</ref>, טבח<ref>CIS I 237-239, 363, 376, 3354. לפי , טבח היה בעל משרה חשובה, אדם המופקד על הַמַּטְבֵּחַ</ref>, גלב אלים<ref>CIS I 257, 258, 588</ref> (סַפָּר במקדש<ref></ref>), חרש<ref>CIS I 325</ref> וכן חרש ארונות<ref>CIS I 326</ref>, חובל<ref>CIS I 3189</ref>, רוקח<ref>CIS I 305, 3784</ref>, יועץ<ref>CIS I 364</ref>, ממליח<ref>CIS I 351; על המלחת דגים בקרב הפיניקים ראו: A. Di Natale, [https://www.iccat.int/Documents/CVSP/CV070_2014/n_6/CV070062828.pdf The Ancient Distribution of Bluefin Tuna Fishery: How Coins Can Improve Our Knowledge]</ref>, ברא<ref>CIS I 347</ref>, פועל (יוצר) המגרדות<ref>CIS I 338; על פי תוספתא, שבת, י"ז, הלכה י"ב</ref>, זובח,<ref>RÉS 332</ref> מודד<ref>CIS I 349</ref>, מליץ<ref>CIS I 350; לפי , הדבר דומה ל"מליץ" מהמקרא (; )</ref>, חרם<ref>CIS I 324</ref>, אורג המלקוח<ref>אורג הקונה את סחורתו ולא מייצרה בעצמו, משדותיו או מעדריו, או שהיה אורג בתשלום חומרי גלם למען מי שהביאם לו; ראו </ref>, מוכר הפול<ref>CIS I 3885; </ref>, מוכר הקטורת<ref>CIS I 334</ref>, ונוסכי מתכות<ref>השוו נסיכת פסלים במקרא: , ; וכן גילדת 𐎐𐎒𐎋𐎟𐎋𐎒𐎔 (נוסכי כסף) בכתבי אוגרית, לוחות UT 113 שו' 74, UT 114 שו' 6, UT 115 שו' 14</ref> כגון חרוץ<ref>CIS I 276, 327, 329</ref>, ברזל<ref>CIS I 3014</ref> ונחושת<ref>CIS I 330, 332, 335</ref>. חלק מהמקצועות, כגון "מסרוע"<ref>CIS I 353</ref>, "פתא"<ref>CIS I 357; אולי "פתח", עושה פיתוחים</ref>, "סהב"<ref>CIS I 355</ref>, "ברש"<ref>CIS I 347, ובפירושים שם הובעה השערה שברש הוא חוקק באבן; שיער שברש עושה נברשות (; )</ref>, "מקדח"<ref>CIS I 392, ובפירושים שם הובעה השערה שמקדח הוא מדליק אורות במקדש; שיער שהמקצוע קשור בקדיחה בעץ או במתכת</ref>, "גגפם"<ref>CIS I 339</ref> ו"רקא"<ref>CIS I 315; אולי רקע או רוקח</ref>, לא ידועים, וחלק מתבהרים דרך שפות שמיות אחרות, כגון "פועל הרחמת" – פועל במלאכת השיש, לפי רחמא (שיש) בתדמורית .<ref>CIS I 340</ref> מתוך שושלות היוחסין והמקצועות המצוינים בכתובות עולה כי לעיתים מקצועות עברו במשפחה.<ref>, 261</ref> מהכתובות אף עולה שלקרתחדשת הובאו סופרים מפיניקיה, כגון "הסֹפר אִש צִדֹן"<ref>CIS I 273, 277</ref>. המקצועות המוזכרים בכתובות מעידים אף על המערכת המנהלית הפיניקית: מקצועות כגון "סֹפר הדלחת"<ref>CIS I 3104</ref> ו"פֹעל התעלית"<ref>מכתובת הקבורה RÉS 240 וכן RÉS 500</ref> מעידים על שירותי תיעול ואף על סופרים במשרד התיעול העירוני בקרתחדשת הגדולה.<ref></ref>

בכתובות מוזכרים גם תארים ומעמדות דתיים. אחד התארים המוזכרים הוא "שנא"<ref>CIS I 359</ref> מהשורש ש.נ.ה., שמשמעותו אדם היודע ושונה את הלכות הפולחן, וזה הוא השורש הקדום לשם תנאים.<ref></ref> חלק מהנודרים הזדהו כעבדי מקדשים כגון "עבד בית צד־תנת (ב)מערת"<ref>CIS I 247–249 – "עבד בת צדתנת מערת"; לפי , בית צדתנת הוא מקדש לאלוהות הכפולה צד ותנת, ומערת הוא רובע Megara בקרתחדשת (ראו ב־)</ref>, "עבד בית מלך־עשתרת"<ref>CIS I 250, 2785</ref>, "עבד בית עשתרת באתר הקדוש"<ref>CIS I 3779: "עבד בת עשתרת באשר הקדש"</ref>, "עבד בית שמש"<ref>CIS I 3780, וכן </ref>, "עבד בית ארשף"<ref>CIS I 251</ref>, "עבד בית אשמן"<ref>CIS I 252</ref>, וכן "עבד עשתרת האדירה", שהוא אולי עבד במקדש עשתרת ואולי עבד האלה עצמה.<ref>CIS I 255: "עבד עשתרת האדרת"; מזכיר שבתרגומו של פילון איש גבל לסכניתן מופיע הכינוי Ἀστάρτη ἡ μεγίστη (אסטרטה הגדולה ביותר)</ref> נודרים אחרים הזדהו ככהנים: "כהן של בעל־שמים"<ref>CIS I 217</ref>, "כהן אלת (תנת או אשרה)"<ref>CIS I 243</ref> וכן "רב כהן אלת"<ref>כלומר רב־הכהנים של אלת; CIS I 244</ref>, "כהן אשמן־עשתרת"<ref>CIS I 245</ref>, וכן "הכהן"<ref>בא' הידיעה הנפוצה בפיניקית: "עזרבעל אכהן בן בדעשתרת" - CIS I 246</ref>. זיהויים דתיים נוספים המצויים בכתובות הם "איש בְּעמת איש עשתרת"<ref>CIS I 263; לפי , "עמת" מלשון עם או עמית, ו"אִש" כשם קיבוצי לאנשים: . הנודרת היא אמנם נקבה, אך יש במספר כתובות אחרות כינוי "איש" לאישה (עמ' 321–322, 330)</ref> ו"עמיתה של עשתרת ארך "<ref>. הנודרת מוזכר על שם אמה ואבי אמה, ולא על פי שושלת גברית טהורה כמו ברוב המקרים</ref>.

ישנם נודרים המזדהים גם לפי תפקיד שלטוני בו הם או אבותיהם החזיקו. התפקיד הנפוץ ביותר הוא השופט, כאשר לעיתים רק הנודר היה שופט<ref>למשל, CIS I 226 בנוסח מיוחד: "פסנעם ששפט פחלם", כלומר פסנועם ששפט את העיר פחלם (לא ידועה). לפירוש ראו </ref>, לעיתים הנודר ואבותיו היו שופטים<ref>CIS I 204, 223; KAI 82</ref> (מה שמעיד על מעבר התפקיד בירושה, או על ייחוס רם למשפחות מסוימות<ref name=":3"></ref>), ולעיתים הנודר התייחש על אבותיו השופטים<ref>CIS I 216 ו־221 (שם מוזכרים מספר שופטים בייחוש, עדות לירושה). אזכורים לאב שופט אחד יש ב־200, 207 ו־228</ref>. תואר שלטוני נוסף, הידוע בעיקר מכתובות הנדר, הוא התואר "הרב", מלשון רבי־ממלכה, שעזרו לשופטים ראשי השלטון.<ref></ref> גם התואר הזה עבר לעיתים בירושה.<ref>CIS I 204, 223</ref> קיימת כתובת בה הנודר, שופט בעצמו, מתייחש גם לשופטים וגם לרבים בקרב אבותיו, וכן לבעלי תארים לא ברורים ("מקם אלם מתרח עשתרני", וכן "עשתרני" לבד – כנראה תארים דתיים).<ref name=":3" /> בכתובת אחת מוזכר "בעל תברבשי"<ref>CIS I 309</ref>, כלומר אחד מבעלי־העיר; הדבר מבהיר מעט את אזכורי "מבעלי עיר" שנטבעו על מטבעות במושבות פיניקיות – בעלי העיר אכן היו שליטיה האנושיים.<ref>; למשל כתובת ממטבע מקדיס "מבעל אגדר", או מטבע מצכץ "מבעל צכץ"</ref>
מצבת נדר, מעוצבת בצורת סמל תנת
בכתובות מזדהים לעיתים בני ערים פיניקיות רחוקות לפי עיר מולדתם. הנפוצים ביותר הם בני צידון, שהסתדרו בחבורות מיוחדות שנקראו "בד" (ראה בפרק תרומה לשונית), והן נקראו על שם מנהיג הבד (החבורה); הניסוח הנפוץ היה, לאחר שם הנודר, "אִש צִדֹן בד..." ואז הופיע שם מנהיג הבד<ref>CIS I 269, 272, 275, 279, 284, 285, 289-293</ref>. פעמים רבות נדרי אלה המציינים את חברותם בבד נידרו לפקודת ("מיעמס" בפיניקית) עַם (האזרחים השליטים) קרתחדשת, דבר המעיד על זכויות מיוחדות שנתנו לאנשי פיניקיה בעיר.<ref>CIS I 269, 271-272, 290, 291; </ref> יש שכתובות שנחתמות ב"למיעמס", מבלי לציין לפקודת מי נידרו,<ref>CIS I 273</ref> ויש שכתובות נידרו "למיעמס" אדם מסוים, ולא עם העיר.<ref>CIS I 274</ref> בכל המקרים הנודרים היו אנשי צידון. אנשי צידון מתייחסים לעצמם בכתובות תמיד כ"איש צידון"<ref>בנוסף לכתובות בהן מוזכר בד אנשי צידון או שנידרו לפי מיעמס־פקודה, ניתן לעיין בכתובות CIS I 277, 281-283</ref>, מלבד פעם אחת בה אבי הנודרת מתקרא "הצידוני"<ref>CIS I 308</ref>, ולרוב מציינים גם את הבד אליו השתייכו ואדוני הבד. באחת המצבות מוזכרת נודרת, בתו של איש צידוני, שנקרא "צִדֹן", ככל הנראה על שם עיר הולדת אביה.<ref>CIS I 273; </ref> בכתובות אחרות מוזכרים אנשים בשם "צר" (המופיע גם ב כשם פרטי), אולי על שם צור.<ref>CIS I 617, 2020</ref> בכתובות שנמצאו בקרתחדשת, בני מושבות פיניקיות אחרות מקרתחדשת התייחסו לעצמם כ"איש בעם־" ולאחר מכן שם המקום ממנו הגיעו, למשל "איש בעם לכש "<ref name=":13" /> "איש בעם ראש־מלקרת"<ref>CIS I 264</ref>, "איש בעם אירנם"<ref>CIS I 265</ref>, "איש בעם אי־בשם"<ref name=":8">CIS I 266</ref> ו"איש בעם אי־נר"<ref name=":9">CIS I 267</ref>. ייחוש מסוג זה נמצא גם בכתובות מחוץ לקרתחדשת, כמו למשל בכתובת מאדרמת: "איש בעם איתנם"<ref>KAI 99; לא ברור היכן המקום "איתנם"</ref> ומאולביה: "איש בעם קרתחדשת"<ref>KAI 68</ref>.

הנוסח המצוי "בשנת שופטים" ולאחריו שמות שני שופטים<ref name=":0" /><ref name=":1" /> מאשש את דברי הסופרים הרומאים בדבר זוג שופטים שנתיים המושלים בקרתחדשת.<ref></ref>

=== שמות הנודרים ===
כמות הכתובות הגדולה במיוחד מאפשרת לשאוב מידע גם משמות הנודרים, שכן ברוב הכתובות שרדו לפחות שני שמות, ומספר השמות בכתובת אחת מגיע עד שמונה־עשר.<ref name=":12" />

בניגוד לשמות האלים אליםה נידרו המצבות, שהם כמעט תמיד תנת ובעל־חמן, שמות הנודרים הם לרוב תיאופורים ומבטאים פנתאון אלים רחב יותר. לפי המרכיבים התיאופוריים בשמות, הפיניקים עבדו גם אלים זרים כגון אוסיריס (אסר)<ref>KAI 47: הקיפוסים של מלקרת; RÉS 367</ref>, איזיס (אס)<ref>CIS I 308; RÉS 367</ref>, בסתת (בסת)<ref>CIS I 1988, 2082; RÉS 367</ref>, רע (רע)<ref name=":12" /> ואמון (אמן)<ref>RÉS 367</ref> מהמיתולוגיה המצרית, וכן סבזיוס (סבס)<ref>CIS I 231</ref>, ועזיז (עזז)<ref>CIS I 252; עָזָז נזכר גם ב. כתובת מגדר פותחת בהקדשה </ref>, הוא ארס הערבי<ref>Teixidor, Javier (1979), The Pantheon of Palmyra, Brill Archive, p. 68-69, </ref>. השמות גם עוזרים לזהות אלים פיניקיים שלא מוכרים משום מקום אחר, כגון צד<ref></ref> ומסכר (אל הזיכרון?)<ref></ref>.

הריבוי היחסי של המרכיבים התיאופוריים המצריים בשמות הנודרים, וכן תפוצת השם "מצרי" בקרב הנודרים<ref>CIS I 403, 2022</ref> ובעיקר בקרב אבי שושלתם הראשון<ref>CIS I 273, 2511, 3778 (מוזכר בה גם "עבדרע")</ref>, עוזרים להבהיר את המסורת הקושרת את דידו, מייסדת קרתחדשת, עלתה ממצרים, וכן את ההשפעות המצריות בשכבה הקדומה ביותר של חורבות מקדש תנת בקרתחדשת.<ref></ref>

מן השמות המופיעים כחלק מאילנות יוחסין ניתן גם ללמוד על מנהגי מתן־השם הפיניקיים – פעמים רבות נמצא בכתובות שאדם נקרא על שם סבו: <ref>CIS I 380 (בציטוטון); ראו גם 690, 3108, 3196</ref>, ואף במקרה אחד על שם האב המאמץ של אביו.<ref name=":11" /> בפעמים אחרות נקראו אנשים על שם מקומות: צר, צידון, מצרי כבר הוזכרו לעיל, וכן "שרדני"<ref>CIS I 2022, 2245, 3320; </ref> ו"שרדנת"<ref>CIS I 280, 879</ref> על שם סרדיניה ("שרדן" בפיניקית).

בכתובות נמצאו מספר שמות כנעניים מימי השופטים, כגון ססר<ref>; ראו גם CIS I 2882</ref>, גרגש<ref>CIS I 2460, 3196; וכן "גרגשם" ב־CIS I 673</ref>, אגג<ref>CIS I 3196</ref>, המדיתא<ref>KAI 153</ref>, יתר<ref>CIS I 1958</ref> וקנז<ref>CIS I 336; וכן "קנזא" ב-CIS I 672 ו"קנזם" ב־RÉS 331</ref>. הדבר מתבהר הן לאור זיהוי הפונים ככנענים אצל אוגוסטינוס, והן לאור זיהוי חז"ל שהגרגשי הלך לצפון־אפריקה.<ref>, וכן עמ' י"ד</ref><ref>ראו התורה והמצוה על שמות י"ג י"א</ref>

=== תרומה לשונית ===
הכתובות אף מאפשרות לפרש מילים קשות מהמקרא: המילה "בד" מ: מתפרשת כחבורה, קורפורטיב או מועצה.<ref></ref> חבורות כאלה היו, כאמור, ליוצאי צידון בקרתחדשת. בנוסף לתרומה להבנת לשון המקרא, לכתובות הנדר תרומה גדולה גם בכל הנוגע ללשון הפיניקית. השינויים הלשוניים הבאים בהן לידי ביטוי מתחלקים לשני סוגים עיקריים: היחלשות הגיית אותיות מסוימות, והפיכת אותיות לאמות קריאה.

בנוסף לשני הסוגים שנזכרו לעיל, נמצאות בכתובות חילופי אותיות קרובות בהגייתן, כגון "סכר" במקום "זכר" בלשון המקרא או "סמד" במקום "צמד" בלשון המקרא ובלשון אוגרית, המלמדים על ניבי ההגייה השונים. גם אי־הימצאות של החלפת ט' בת' או כ' בק' ולהפך, מעידים על הגייה מובחנת של האותיות עד השלבים המאוחרים ביותר.<ref name=":5" />

בתחום הילשות ההגייה, הגיית האותיות א', ע', ה' וח' נחלשה והיטשטשה והן מתחלפות ללא הרף, בעיקר בשלבים המאוחרים ביותר (ה"נאו־פוניים", לאחר חורבן קרתחדשת), אך עוד משלבים מוקדמים יותר החלו להתחלף א' וה', א' באה לעיתים במקום בו רצו להשתמש בה' הידיעה.<ref name=":5"></ref> היחלשות האות ח' מודגמת במצבות בהן נמצא "עמן" במקום "חמן"<ref>RÉS 331, CIS I 378, ועוד</ref> ובהתחלפות השם הנפוץ "חמלכת" ב"עמלכת".<ref>CIS I 2131; לפי </ref> הידמות האותיות א' וע' מודגמת בכתיב "עש נדר"<ref>CIS I 387, 2535</ref> במקום "אש נדר", ובאחת מהן גם "עמתאשתרת" במקום "עמתעשתרת" או "אמתעשתרת".<ref>CIS I 387; </ref> היחלשות האות ע' ניכרת גם בכתיבת שם הבעל לעיתים בלעדיה,<ref>CIS I 378, 2024. </ref> ובכתיב המילה "שמע" כ"שמא"<ref>RÉS 580; ; CIS I 180</ref> וכ"שמח"; כתובת RÉS 340 מדגימה את היחלשות האות ח', שם היא מופיעה במקום א', ע' וכן כאם קריאה: . גם בפתיח כתובת CIS I 787 יש שיבושי לשון רבים: . כתובת CIS I 2005 כוללת מספר שגיאות נדירות, ונחוום סלושץ האמין שנחקקה על־ידי אדם שלא הבין את תוכנה:<ref></ref> . כתובת CIS I 221 מוגדשת על ידי סלושץ כחשובה לבירור המבטא המאוחר בקרתחדשת, שכן בה נזכרת "תמת" במקום תנת ו"בחלמן" במקום בעל חמון.<ref></ref> המילה "לאדן" התרככה פעמים רבות ל"לדן"<ref>CIS I 186, 324, 339, 348, 759, 2063 ועוד</ref>, בהבלעת הא'. הדבר בא לידי ביטוי גם בכתובת בתעתיק ליוונית מקירתא, בה ל' השימוש נכתבת כ"ΛΥ", אך במילה "לאדון" האופסילון נבלעת באלפא והיא כתבת "ΛΑΔΟΥΝ",<ref name=":10">KAI 175</ref> וכן במחזה פוינולוס הגדוש בביטויים פוּניים, בו המילה "אדוני" נכתבה כ־donni.<ref name=":02"></ref> יש גם שהמילה נכתבה "לעדן"<ref>CIS I 1948</ref>. חילופי האותיות מאפשרים לעקוב אחר השינויים השפתיים בזכות ההיכרות עם הנוסחה הקבועה, שבאמצעותה ניתן לזהות בבירור את השגיאות והטיות המבטא.<ref name=":5" />

שגיאות בכתיבת שמות נפוצים בכתובות עוזרים להבהיר תעתיקי שמות פיניקיים ללטינית, שפת הספרות הרומית. התעתיק הלטיני לשם "בדמלקרת" מתבהר בכתיב "באצד"<ref>CIS I 2516</ref> לשם הנפוץ "בדצד", מה שמעיד על היחלשות ה־ד' בשמות המתחילים בתחילית הנפוצה "בד־".<ref></ref> גם השם Salambo<ref>פוליביוס I 92; </ref> מתבהר כ"שלמבעל" לפי השגיאה "בעא חמן"<ref>CIS I 2758</ref> המעידה על התרככות ה־ל' במבטא.<ref></ref> התרככות מסוימת של הא' במבטא באה לידי ביטוי גם בכתיב "יבשם"<ref name=":8" /> ו "ינר"<ref name=":9" /> לשמות האיים "אי־בשם"<ref>ראו מטבעות מאבסוס עם כתיב עברי קדום "איבשם"</ref> ו"אי־נר"<ref name=":9" />, שלאחר מכן התגלגלו ללטינית בתור אבסוס ואנריה.<ref></ref>

הפיניקית נכתבה ברוב שלביה ההתפתחותיים בכתיב חסר מוחלט, אולם בשלביה האחרונים, ה"פוּניים", במקביל להיחלשות הגיית א', ע' וה', התפתח שימוש בהן (וכן ב־י' וב־ו') כאמות קריאה.<ref></ref> דוגמות נפוצות הן "תנת פנע/פנא/פענא/פענ בעל" במקום "תנת פנ בעל" בכתיב חסר, המלמד על הגיית המילה "פני" בדומה לעברית,<ref></ref> המילה "ברכו" או "ברכהו" שנכתבה בעיקר כ"ברכא"<ref>RÉS 326, 327, 331-333, 336, 337; CIS I 182, 238, 321, 280, 2015, 2455, ועוד</ref>, אך במקומות שונים גם כ"ברכיא"<ref>RÉS 334</ref>, "בערכא"<ref>CIS I 3135; RÉS 303</ref>, ובכתיב חסר "ברך"<ref name=":6" />; הנוסח הנפוץ פחות "יברכהו" נכתב כ"יברכא"<ref>CIS I 138, 195, 271, 329, 330</ref> וכ"יברכעא"<ref>CIS I 277</ref>. צורת הנקבה לפועל נדר נכתבה לעיתים כ"נדרא"<ref>CIS I 378</ref>, "נדרע"<ref>CIS I 232, 515</ref> ולעיתים "נדר"<ref>CIS I 228, 2780</ref> ללא אם קריאה. גם הטיית הרבים־נסתר נכתב כ"נדרא"<ref></ref> או כ"נדר"<ref name=":4" /> ללא אם קריאה.

גם בתחום הדקדוק הכתובות עוזרות לבהר נהגי שפה פיניקיים: יידוע הסמיכות, שבשפות כנעניות נהוג באמצעות יידוע הסומך, נעשה בכתובות לעיתים כנהוג ולעיתים באמצעות יידוע הסומך והנסמך, באותם ביטויים ממש: "נסך החרץ"<ref>CIS I 327</ref> (נוסך הזהב) לעומת "אנסך אחרץ"<ref>CIS I 329</ref> (הנוסך הזהב, ב"א' הידיעה" המאוחרת).

נוסח הכתובות הקבוע ומספרן הרב מאפשרים להבדיל, לרוב, בין שגיאות הנובעות מהגייה ומבטא ובין שגיאות סופר, כגון "לתנתנת"<ref>CIS I 2643, 3354, </ref>, "לתננת"<ref>CIS I 2024</ref> ו"לתת"<ref>CIS I 2785</ref> במקום "לתנת", "נדדר"<ref>CIS I 375, ד' אחת בסוף השורה וד' שנייה בתחילת השורה שאחריה (בשפות כנעניות עתיקות לא נמנעו בקטיעת מילה לצורך ירידת שורה)</ref> ו"נ<sup>ד</sup>ר"<ref>CIS I 305; הד' נשכחה בחקיקה ונכתבה מעל השורה בין הנ' לר'</ref> במקום "נדר", "בדרע"<ref>CIS I 717</ref> במקום "נדרע" (נדר בנקבה), "בעל חלמן"<ref>CIS I 234</ref> במקום "בעל חמן", וכן "לאדן לתנת... ולאדן לבעל"<ref name="i401"/> במקום "לרבת לתנת... ולאדן לבעל". ישנן גם שגיאות המלמדות על הגייה, כגון השגיאה "תינת"<ref>RÉS 330; KAI 164</ref> במקום "תנת", המעידה על הגיית השם בחיריק, בהתאם לתעתיק היווני<ref name=":10" /> לשם – ΘΙΝΙΘ.<ref name=":7" />

==גלריה ==
<gallery>
קובץ:Tophet Carthage.1.jpg
קובץ:Tophet Carthage.5.jpg
קובץ:Carthage National Museum 039.jpg
קובץ:Stèle votive punique. Signe de Tanit et Caducée. Musée du Louvre, AO 5191.jpg
קובץ:Constantine votive stele2 sII louvre.jpg
קובץ:Constantine votive stele1 sII louvre.jpg
קובץ:Stele with open hand and Tanit sign-MBA Lyon 1969-86-IMG 0549.jpg
קובץ:Stele with caducea axe and Tanit sign-MBA Lyon 1969-87-IMG 0550.jpg
</gallery>

== ראו גם ==
* רשימת כתובות כנעניות וארמיות

== קישורים חיצוניים ==

* כרכי ה־Corpus Inscriptionum Semiticarum (CIS) I הרלוונטיים:
** כרך 2.1
** כרך 2.2, טבלאות כרך 2.2
** כרך 2.3, טבלאות כרך 2.3
** כרך 2.4, טבלאות כרך 2.4
** טבלאות כרך 3
* Répertoire d'Épigraphie Sémitique (RÉS)

== הערות שוליים ==

=== ביאורים ===

קטגוריה:כתובות בפיניקית
קטגוריה:כתובות KAI
קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:מיתולוגיה כנענית