OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרדינליים

קרדינליים (שם מדעי: Cardinalini) הוא שבט של ציפורי שיר ממשפחת הפרושיים. ישנם חוקרים המסווגים אותם במשפחה עצמאית או כתת-משפחה. הם חיים רק באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית במגוון בתי גידול. הם קרובים למיני הטנגריים. תכונתם הבולטת היא הציצה של העורף המזדקפת מאחורה, שנתנה להם את שמם משום שהיא מזכירה את הכובעים האדומים של הקרדינלים בכנסיות.

למינים אלה גוף צבעוני, הנוטה לאדום, מקור גדול, עיניים גדולות וגוף בינוני. הם ניזונים מזרעים, פירות וחרקים.

המין המוכר ביותר בשבט זה הוא קרדינל צפוני, בעל הקול הערב לאוזן הנפוץ ברחבי אמריקה הצפונית.

==סוגים==
Passerina cyanea
*סוג ומין יחיד Periporphyrus erythromelas
*Saltator
*Caryothraustes
*סוג ומין יחיד Parkerthraustes humeralis
*סוג ומין יחיד Rhodothraupis celaeno
*קרדינל (Cardinalis)
*Cyanocompsa
*Passerina
*Pheucticus
*סוג ומין יחיד קרדינל אמריקאי (Spiza americana)

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1901
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רוברט ריג'ווי
אהרון לשנו-יער

אהרון (רוני) לשנו-יער (נולד בשנת 1955) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כשגריר ישראל הראשון באיחוד האירופי ולארגון נאט"ו.

==ביוגרפיה==
לשנו-יער נולד בתל אביב-יפו. הוא בעל תואר ראשון בלימודי ספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב. 

ב-1981 הצטרף למשרד החוץ. ב-1983 מונה למזכיר שני במשלחת ישראל למוסדות האו"ם בניו יורק. בהמשך שירת בנציגויות ישראל בסינגפור ובקנברה שבאוסטרליה. ב-1989 מונה לראש הדסק הפלסטיני במרכז למחקר מדיני. לאחר מכן שירת במשך חמש שנים בשגרירות ישראל בוושינגטון. ב-1998 מונה לראש האגף לענייני ערבים. בשנים 2000–2004 שימש ממלא מקום סמנכ"ל צפון אמריקה. באוגוסט 2008 מונה לשגריר ישראל במוסדות האו"ם בז'נבה וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2012. בתפקידו הבא כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ וראש האגף לארגונים בינלאומיים. 

ב-2016 מונה לשגריר ישראל באיחוד האירופי ולשגריר הראשון של ישראל בנאט"ו.

לשנו-יער נשוי לדבי, ואב לשלושה.

==קישורים חיצוניים==
* אפרים לפיד, [http://www.israeldefense.co.il/he/content/השגריר-הישראלי-הראשון-בנאטו השגריר הישראלי הראשון בנאט"ו], באתר Israel defence, 18 בספטמבר 2016

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:שגרירי ישראל באיחוד האירופי
קטגוריה:נאט"ו
קטגוריה:שגרירי ישראל במוסדות האו"ם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
שפמנוניים

Bathyclarias foveolatus.
Clarias batrachus
שפמנוניים (שם מדעי: Clariidae), היא משפחה של דגי מים מתוקים מסדרת השפמנונאים. בני המשפחה מכונים שפמנונים.

== מאפיינים ==
גופם של השפמנונים צר וארוך ויש להם סנפיר גב ארוך, המשווה להם מראה של צלופח. עורם חלק וחסר קשקשים, ראשם פחוס ופיהם הרחב מכיל שיניים. סביב הפה מצויים 8 בינים ארוכים הדומים לשפם ומכאן שמם (נון בארמית פירושו דג). דגי השפמנון נפוצים ברחבי העולם, בעיקר באגמים, נהרות וביצות. חלק מהשפמנונים מסוגלים להגיע למשקלים עצומים.

השפמנונים רובצים על קרקעית מקור המים בו הם חיים ובעזרת הבינים הרגישים שלהם, הם מגלים את מזונם, הכולל דגים קטנים, דו-חיים, רכיכות וסרטנים. ביכולתם לשהות זמן רב מחוץ למים ולהישאר בחיים, בזכות מערכת נשימה גדולה, המורכבת מקשתות זימים המסוגלות להתאים את עצמן לתנאים שונים. המין הקרוי שפמנון מהלך (Clarias batrachus) המצוי בעיקר בדרום-מזרח אסיה, יכול לזחול על קרקע יבשה באמצעות סנפירי החזה שלו בתנועות מפותלות. הוא עושה זאת על מנת למצוא מזון או להחליף מקום מחיה ונשאר בחיים כל עוד גופו נשאר לח.

דגי השפמנון נחשבים כדגים המזיקים לסביבה ולמגדלי הדגים. הם ראויים למאכל, אך אינם כשרים.

בישראל קיים המין שפמנון מצוי (Clarias gariepinus) במרכז ובצפון הארץ בכנרת, אגם החולה, בנחל הירקון, בכל נחלי האיתן והביצות, בחלק ניכר מבריכות החימצון, תעלות המים, מאגרי מי ההשקיה, האגמים המלאכותיים ואפילו בביוב. אחד מנחלי רמת הגולן נקרא שפמנון, על שם דג זה.

==מיון==
*משפחה שפמנוניים (Clariidae)
**סוג Bathyclarias
**סוג Channallabes
**סוג Clariallabes
**סוג שפמנון (Clarias)
**סוג ומין יחיד Dinotopterus cunningtoni
**סוג ומין יחיד Dolichallabes microphthalmus
**סוג Encheloclarias
**סוג Gymnallabes
**סוג Heterobranchus - בו הוונדו
**סוג Horaglanis
**סוג ומין יחיד Platyallabes tihoni
**סוג ומין יחיד Platyclarias machadoi
**סוג Tanganikallabes
**סוג ומין יחיד Uegitglanis zammaranoi
**סוג ומין יחיד Xenoclarias eupogon

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1846
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
חריתיים

חריתיים (שם מדעי: Characidae) היא משפחת דגים טרופיים מסדרת החריתאים החיים רק בנהרות ואגמים באמריקה הדרומית.
== מאפיינים ==
בני קבוצה זו הם יצורים מגוונים בגודלם כשהקטנים יותר מגיעים לאורך 13 מ"מ. הם בעלי סנפירים גבוהים, זנבות רחבים ופיות גדולים. חלקם צמחוניים או אוכלי כל, אחרים טורפים.

הם חיים בלהקות ברובם ונעים במרחבי המים של דרום אמריקה בחיפוש אחר פירות שנפלו מהעצים למעלה או אחר טרף. עם זאת, רוב הדגים אינם מזיקים.

חלק מבני המשפחה המכונים טטרות הם דגי נוי מבוקשים באקווריום וחלקם הם מדגי הנוי המוכרים ביותר.

==תת-משפחות==
בעבר מינים רבים שהיו שייכים למשפחה עברו למשפחות עצמאיות בסדרת החריתאים ביניהם המשפחות: פיראניים, דגי גרזן, פרוכילודונטיים, זאבנים אפריקאים, דיסטיצ'ודונטיים, Acestrorhynchidae ,Anostomidae ,Chilodontidae ,Citharinidae Ctenoluciidae Curimatidae ,Hemiodontidae ,Parodontidae ו-Triporthidae.
*Aphyocharacinae
*Aphyoditeinae
*Bryconinae - בה דגי הבריקון
*Characinae
*Cheirodontinae
*Gymnocharacinae
*Heterocharacinae
*Iguanodectinae
*Rhoadsiinae
*Salmininae - בה המין דוראדו זהוב
*Stethaprioninae
*Stevardiinae
*Tetragonopterinae

ישנם סוגים נוספים השייכים לסוגים ללא מקור.

== גלריה ==
<gallery mode="packed">
Boehlkea fredcochui.jpg
Piraputangas.JPG|בריקון הילארי
Hyphessobrycon megalopterus Porte Doree.jpg
Bucktoothed Tetra.jpg
Aphyocharax anisitsi 2.jpg
Cardinal tetra & neon tetra.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים ==

* 

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1825
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר אנדרה לטריי
אברהם הלין

רבי אברהם הלין (לעיתים: אברהם העלין אשכנזי; נפטר בי"ז בטבת ה'תפ"ו, 21 בדצמבר 1725) היה רב אשכנזי, ראש בית הדין בגלוגא ופרשן מדרש רבה.

==ביוגרפיה==
נולד לרב יעקב משה העלין, מחבר הפירוש "ידי משה" על מדרש רבה. מצאצאי מהרש"ל. היה מתלמידיו של רבי דוד אופנהיים. נישא לבתו של מנהיג הקהילה היהודית בגלוגא, הפרנס ר' ברוך קרפלש (חתנו של רבי ישראל דרשן שפירא אב"ד קאליש).

הוציא לאור את ספרו של אביו, ושילב בתוכו פירושים משלו. ובעקבותיו כתב גם הוא חיבור פרשני סביב מדרש רבה, בשם "זרע אברהם". הספר נדפס בחייו בידי בנו הרב יוסף הלין. כמו כן, חיבר פירוש לאגדות התלמוד הירושלמי בשם "כבוד חכמים", הודפס פעם אחת עם ספר "יפה מראה" לר' שמואל יפה אשכנזי, אמסטרדם ה'תפ"ז. 

בצעירותו כיהן כרבה של קהילת ווארט ומאוחר יותר עקר לגלוגאו מקום מגורי חותנו וכיהן במשך שנים כראש בית הדין בעיר, בשנת ה'תפ"ג (1723) הדפיס את כתביו של ידידו ר' חיים יונה תאומים בסוגיית דינא דגרמי, שנודעו בשם "קונטרס ר' חיים יונה".

בשנותיו האחרונות גר בווינה שבה התיידד עם יהודי החצר הנודע ר' שמשון ורטהיימר שהיה ידען ולמדן, עמו עמד בקשר תורני.

נפטר בווינה בי"ז בטבת ה'תפ"ו, 21 בדצמבר 1725, ונקבר בה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

;ספרו
* 

קטגוריה:רבנים אשכנזים
קטגוריה:פרשני המדרש
קטגוריה:נפטרים ב-1725
קטגוריה:גלוגוב: רבנים
זשערמינאל

זשערמינאל
זשערמינאל היה עיתון אנרכיסטי ביידיש שיצא בלונדון ונערך על ידי רודולף רוקר שנולד בגרמניה. הוא הופיע בין 1900 עד 1903 ואחרי כן, שוב, בין 1905 ל-1908.

ב- 1898 שכר העיתון ארבעטער פריינד את רודולף רוקר, שלא היה יהודי ורק התחיל ללמוד יידיש, להיות עורכו. אבל, למרות התערבותה של אמה גולדמן ומסירותם של פעילים רבים שניסו להציל את העיתון הוא נאלץ להיסגר בשל סיבות כלכליות בינואר 1900. אבל האנרכיסטים היהודים שהוציאו לאור את ארבעטער פריינד לא רצו להישאר בלי אמצעי להפיץ את המסר שלהם. לכן, רוקר בעזרתו של מדפיס צעיר הידוע בשם נרודיצקי (Narodiczky) ייסד כתב עת שמנה 16 עמודים ויצא לאור פעם בשבועיים. הוא נקרא על שם ספרו של אמיל זולה ז'רמינל. בהשוואה לארבעטער פריינד הוא היה מכוון לקהל אינטלקטואלי יותר ודן בפילוסופיה וספרות כשהוא משתמש במושגים ליברטיניים כדי לנתח אותם. ב-1903 גם הוא נאלץ להיסגר בשל מחסור בכסף.

בינואר 1905 חידשו רוקר וחבריו את זשערמינאל. תנועת העבודה היהודית אנרכיסטית בלונדון גדלה וכך יכול היה העיתון להגיע לביקוש של 2500 מנויים בסוף השנה והוא התרחב ל-48 עמודים. פרסום ארבעטער פריינד חודש ב-1903 וכך היה לזשערמינאל תפקיד של המקבילה היותר אינטלקטואלית לעיתון שהיה עכשיו נפוץ יותר מבין השניים.

השפעתו של העיתון הגיעה הרחק מעבר ללונדון. ברוב הערים בעולם בהן היו יישובים משמעותיים של מהגרים יהודים מרוסיה ופולין היו קוראים לזשערמינאל. כך בכל הערים הגדולות בארצות הברית, פריז, ברלין, בוקרשט, סופיה, קהיר, אלכסנדריה, יוהנסבורג, קייפטאון ובואנוס איירס. 

העיתון פסק מלהופיע ב-1908.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים==

קטגוריה:אנרכיזם
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיתונים
קטגוריה:עיתונים ביידיש
הצעה 22 (קליפורניה)

הצעה 22, הייתה הצעת חוק שהוגשה לבית הנבחרים של מדינת קליפורניה בחודש מרץ 2000. מטרת הצעת החוק הייתה להגביל נישואים של זוגות חד-מיניים. הצעת החוק התקבלה והפכה לחוק במדינת קליפורניה בפער ניכר משחזו הסקרים והיא התקבלה ברוב של 61 אחוזים בעד הצעת החוק.

בחודש מאי 2008 החליט בית המשפט העליון של קליפורניה לפסול את החוק מאחר שהוא נוגד את החוקה האמריקאית.

במסגרת החוק נוסף לקודקס האזרחי בענייני משפחה של מדינת קליפורניה סעיף 308.5 אשר הגדיר נישואים רק בין גבר לאישה, ועל כך רק נישואים אלו יוכרו באופן חוקי. לפי החוק האמריקאי כאשר מדינה מחוקקת חוק רגיל (חוק שאינו פדרלי), יכול בית המשפט העליון של המדינה לפסול את החוק אם הוא עומד בניגוד לאמור בחוקה האמריקאית, וכך היה. במאי 2008 החליט בית המשפט העליון לפסול את החוק וקבע כי קיימת זכות חוקתית לבני אדם מאותו המין להינשא. החלטתו של בית המשפט ביטלה את הצעה 22 של מדינת קליפורניה ואת החוקים הקשורים אליה במדינה.

==המסגרת הנורמטיבית==
בשנת 1977, יחסי הנישואים נקבעו בסעיף 4100 בקודס האזרחי של קליפורניה שקבע כי נישואים הם "יחסים אישיים הנובעים מכוח חוזה אזרחי, בהסכמת הצדדים שנחתמה והוצהרה", ועדת הביקורת של מדינת קליפורניה ציינה כי על פי החוק הקיים לא היה ברור מהו מעמדם של בני זוג מאותו המין והאם הם יכולים להינשא. באותה שנה תיקן בית הנבחרים של קליפורניה את ההגדרה על מנת להסיר את העמימות שנוצרה, ולשון החוק שונתה כך שהוספה לסעיף הגדרה שקבעה כי כל אדם זכאי לכרות חוזה נישואים.

בשנת 1992 עבר חוק הקודקס האזרחי של מדינת קליפורניה וסעיף 4100 נקבע כסעיף 300 לחוק בשינויים מסוימים.

התומכים בהצעה 22 ביקשו להוסיף לקודקס הגדרה למושג נישואים כך שיוגדרו כ"יחסים אישיים הנובעים מכוח חוזה אזרחי בין גבר לאישה, בהסכמת הצדדים שנחתמה והוצהרה" .

למרות שההגדרה מנעה מזוגות להט"ב להינשא בתחומי מדינת קליפורניה, סעיף 308 קבע כי על מדינת קליפורניה להכיר בחוזה נישואים רשמי אשר נכרת מחוץ לתחומי המדינה . תומכי הצעה 22 טענו כי סעיף 308 נראה כפרצה המחייבת את מדינת קליפורניה להכיר בנישואים חד מיניים שהוכרו כדין במדינה אחרת . על מנת לעקוף סעיף זה הציעו תומכי הצעה 22 להוסיף לקודקס כי רק נישואים בין גבר לאישה הם חוקיים ומוכרים במדינת קליפורניה, אשר לטענתם תאמה את רוחו של החוק הפדרלי הנוגע להגנת הנישואים שנחקק בקונגרס האמריקאי בשנת 1996, שמטרתו הייתה למנוע מצב בו מדינות בתוך הפדרציה מחויבות להכיר בנישואים ממדינה אחרת

==החקיקה וביטולה==
ניתוח החקיקה, ההצבעות והטיעונים שתמכו בהצעה 22 אובחנו כבעלי מטרה מניעתית - אפלייתית, כאשר בראש ובראשונה הוא נועד למנוע מזוגות חד מיניים להינשא כדין במדינתם ואף במדינות אחרות. החוק מנע מזוגות חד מיניים לבקש ממדינת קליפורניה להכיר בנישואיהם שבוצעו מחוץ לקליפורניה ומנע מהם את ההכרה בזכויות המשפחה הבסיסיות.

בית המשפט העליון התייחס לטענת האפליה אשר אסורה לפי החוקה האמריקאית בהחלטתו לפסול את ההצעה, על הזכות לשוויון ועל הזכות למימוש עצמי וביטל את הצעה 22 בקובעו כי הצעה זאת חורגת ממתחם הסמכויות הניתן למדינות במסגרת החוקה ופוגעת בזכויות אדם בסיסיות.

== ראו גם ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:2000 בארצות הברית
קטגוריה:להט"ב: חוק ומשפט
קטגוריה:קליפורניה: חוק ומשפט
קטגוריה:נישואים בארצות הברית
קטגוריה:להט"ב בקליפורניה
מנזר השילוש בוונדום

וונדום, בסגנון גותי לוהב.]]
מנזר השילוש בוונדום (Vendôme) הוא מנזר בנדיקטי שנוסד ב-1035 בוונדום, צרפת. המנזר ידוע בכנסיית המנזר שלו, שלה חזית מרשימה בסגנון גותי לוהב (Flamboyant).

== היסטוריה ==

איור של מנזר השילוש בוונדום, [[המאה ה-17.]]
כנסיית המנזר ושרידי הקלוייסטר, מבט ממזרח.
הוא מנזר בנדיקטי שנוסד ב-1035 בוונדום על ידי ז'ופרואה מרטל ואשתו הראשונה, אגנס מבורגון. הוא נחנך ב-31 במאי 1040, כחודש לפני שז'ופרואה נהפך לרוזן אנז'ו. המנזר היה כפוף ישירות לאפיפיור, דבר שזכה להסכמה מצד תיירי משארטר ואנרי הראשון, מלך צרפת. ב-1063 אב המנזר קודם לדרגת קרדינל.

במהלך השנים למנזר היו עימותים עם רוזני ונדום, וכמה מהם (כגון ז'ופרואה ז'ורדן) נודו. במאה ה-17 היה חלק מהקונגרס המורי.

מבני הקלויסטר נהרסו בידי הצבא בתחילת המאה ה-20, אך מה שנותר נהפך למוזיאון. כתבי היד של המנזר שמורים בספרייה העירונית של ונדום. הכנסייה הייתה פעילה עד לאחרונה, למיסה אחת באמצע השבוע.

== אדריכלות ==

הסגנון העיקרי בכנסיית המנזר הוא סגנון גותי לוהב (Flamboyant), תת-סגנון של האדריכלות הגותית המתאפיין בתחרת חלונות דמוית להבות אש וגילופי אבן עשירים ומורכבים. למרות זאת, הכנסייה כוללת יסודות מהכנסייה הראשונה הפשוטה יותר בטרנספט (בית הרוחב) ועמודי מקום המצלב. בשל משך הבנייה הארוך, הספינה הראשית מציגה מספר סגנונות בנייה, כפי שניתן לראות בשינויי הסגנון והגימור כאשר בוחנים את התמיכות והקישוטים במקום המצלב. האפסיס נבנה מחדש בסגנון גותי בשל (High Gothic) בסוף המאה ה-13, בימי השיא של המנזר. שני המפרצים המזרחיים ביותר של הספינה הראשית נבנו באמצע המאה ה-14. אחרי הפסקה ארוכה, שנגרמה עקב מלחמת מאה השנים, העבודות על הכנסייה חודשו. המפרצים השלישי והרביעי של הספינה הראשית הושלמו ב-1492. שאר הכנסייה הושלמה במאה ה-16, כולל החזית המערבית המרשימה בסגנון הגותי הלוהב. 

בעוד החזית החיצונית של הכנסייה היא בסגנון גותי לוהב עשיר בקישוטים, מגדל הפעמונים הסמוך מהמאה ה-12 מציג מבנה פשוט, כמעט ללא קישוטים, שנבנה בסגנון רומנסקי מאוחר וסגנון גותי מוקדם.

חלונות הוויטראז' של הכנסייה הם אחד ממאפייניה הבולטים והמיוחדים. ספסלי בית המקהלה מהמאה ה-16 מקושטים באיורי גרוטסקות, מפלצות וחיות מעוותות.

== גלריה ==

<gallery widths=200 heights=150>
File:Abbaye de la Trinité de Vendôme.jpg|מגדל הפעמונים
File:Abbaye-de-la-Trinité-a-Vendome-DSC 0606.jpg|מבט על הנרתקס
File:Abbaye de la Trinité de Vendôme 2.jpg|מבט על החזית הדרומית והתמיכות הדואות
File:01-Abbaye de la Trinité.jpg|האפסיס, מבט מבחוץ
File:Choeur de l'Abbaye de la Trinité.jpg|האפסיס, מבט מבפנים על קומת התאורה
File:Vendome-vitraux-de-l'église-de-l'abbaye-de-la-Trinité-dpt-Loir-et-Cher-DSC 0566.jpg|חלונות ויטראז' בקפלה בכנסייה
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

ונדום, כנסיית מנזר השילוש
קטגוריה:צרפת: מנזרים
קטגוריה:סאנטר-עמק הלואר: מבנים
אוליבר ליס

סר אוליבר ויליאם הארגריבס ליס, הברון השלישי (; 27 באוקטובר 1894 - 22 בינואר 1978), היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה השמינית במהלך מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===תחילת דרכו===
ליס נולד ב-27 באוקטובר 1894, לסר ויליאם הארגריבס ליס, הברון השני, והתחנך באיטון קולג'. בשנת 1914 התגייס ליס לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט משמר קולדסטרים, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה אף נפצע 3 פעמים.

לאחר המלחמה מילא ליס תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1930 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. בשנת 1938 הועלה לדרגת קולונל, והוצב כמדריך בצפון-מערב הודו.

===מלחמת העולם השנייה===
במרץ 1940 חזר ליס לבריטניה, והיה אמור לקבל פיקוד על חטיבה בבריטניה, אולם בעקבות הפלישה הגרמנית לצרפת, נשלח לצרפת כקצין מטה במטהו של ג'ון גורט, ולאחר מכן הוטל עליו להקים את החטיבה ה-29. בדצמבר 1940 מונה ליס למפקד דיוויזיית מחוז מערב ססקס והועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ובינואר 1941 מונה למפקד הדיוויזיה ה-15 (הסקוטית). ביוני אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת של המשמר, ובספטמבר 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-30, עמו לחם בקרב אל-עלמיין השני ובקרבות בתוניסיה, בסיציליה ואיטליה. ב-29 בדצמבר 1943 מונה ליס למפקד הארמייה השמינית במקומו של ברנרד מונטגומרי שחזר לבריטניה לתכנן את מבצע אוברלורד, ופיקד עליה על אוקטובר 1944, ובכלל זה בקרב על מונטה קאסינו. בנובמבר אותה שנה מונה ליס למפקד קבוצת הארמיות ה-11, ופיקד עליה במהלך הקרבות בבורמה.

עם סיום המערכה על בורמה הודיע ליס לויליאם סלים, כי הוא לא ימשיך בתפקידו כמפקד הארמייה ה-14 בפלישה המתוכננת למלאיה, אלא יטול את הפיקוד על הארמייה ה-12, עליה הוטלה משימת טיהור בורמה. סלים סירב למינוי זה, באומרו כי הוא מעדיף לפרוש. כשהתפשטה השמועה בארמייה ה-14, זעמו אלן ברוק, ראש המטה הכללי הקיסרי, וקלוד אוקינלק, ראש פיקוד הודו, על שליס לא התייעץ עמם בנושא והחלו להפעיל לחץ לשינוי ההחלטה. בסופו של דבר, הורה לורד לואי מאונטבאטן לליס לבטל את החלטתו. סלים קיבל קידום לדרגת גנרל ב-1 ביולי 1945 ונאמר לו כי יחליף את ליס כמפקד כוחות הקרקע של בעלות הברית בדרום מזרח אסיה, אך עד שנכנס לתפקידו החדש - הסתיימה המלחמה.

===אחריתו===
בעקבות הסכסוך עם סלים, חזר ליס לבריטניה, אך קידומו נחסם על ידי הפיקוד הבכיר, ובשל כך פרש ליס מהצבא בשנת 1947.

ב-22 בינואר 1978 מת ליס, כתוצאה מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעוטרי אות השירות המצוין
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות מפקדים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1894
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1978
אגתו

אגתו (בלטינית: Agatho; 577 בערך – 10 בינואר 681) היה האפיפיור מ-26 ביוני 678 עד מותו ב-10 בינואר 681. מוכר כקדוש הן על ידי הכנסייה הקתולית והן על ידי הכנסייה האורתודוקסית.

==ביוגרפיה==
===טרם נבחר לאפיפיור===
לא רבות ידוע על חייו של אגתו לפני שהיה לאפיפיור. ככל הנראה נולד בפרובינקיה סיקיליה שבאימפריה הביזנטית, והגיע לרומא כחלק מבני סיקיליה רבים שהיו חלק מהכמורה הרומאית באותו זמן, בשל קרבות בין כוחות האימפריה המוסלמית לסיקיליה באמצע המאה השביעית. שימש כמה שנים כגזבר הכנסייה, עד שנבחר לאפיפיור לאחר דונוס ב-678.

===כאפיפיור===
מעט לאחר שנבחר לאפיפיור הגיע לרומא וילפריד, הארכיבישוף מיורק, כדי להפעיל את סמכות הכס הקדוש לטובתו שלו. וילפריד היה מעוניין לחזור למשרתו כבישוף יורק, לאחר שהודח מכיסאו על ידי תיאודור מטרסוס, הארכיבישוף מקנטרברי, שחילק את הדיוקסיה של וילפריד לשלוש חלקות והעניק אותן לשלושה בישופים שונים. בסינוד שארגן אגתו בלטראנו כדי לחקור את המקרה, הוחלט שהדיוקסיה של וילפריד אכן תחולק, אך וילפריד ימנה את הבישופים.

האירוע המרכזי במהלך כהונתו כאפיפיור היה ועידת קונסטנטינופול השלישית (680–681), שגינתה את המינות המונותליטית, שעד אז גילו האפיפיורים כלפיה סובלנות (ביניהם הונוריוס הראשון). הוועידה החלה כשקונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית, כתב לאפיפיור דונוס, קודמו של אגתו, במטרה ליישב את הסכסוך ולאחות את הקהילה הנוצרית בעקבות הפילוג לתומכי המונותליטים ולמתנגדיהם, על ועידה שברצונו לארגן בנושא. דונוס נפטר בעת הגעת המכתב, ולכן הוטלה הקמת הוועידה על אגתו שעשה זאת במהרה.

הוועידה התכנסה בארמון הקיסר ב-7 בנובמבר 680. תחילה הציגו המונותליטים את עמדתם. אז הוצג מכתבו של אגתו, שהציג את עמדת הכנסייה המסורתית, לפיה לישו, על שני טבעיו, אלוהי ואנושי, היו שני רצונות (thelema) ושתי פעולות (energia), אלוהית ואנושית, אשר התקיימו בהסכמה מלאה זו לצד זו. לבסוף השתכנעו רוב הנוכחים בוועידה ממכתבו של אגתו, והחליטו לדחות את הדוקטרינה המונותליטית כמינות.

כשהסתיימה הוועדה ב-16 בספטמבר 681 נשלחו מסקנותיה לאפיפיור, אך אגתו נפטר כבר טרם נגמרו דיוני הוועידה, בינואר אותה שנה.

כמו כן ניהל את המשא ומתן בין הכס הקדוש לקונסטנטינוס הרביעי, קיסר האימפריה הביזנטית, בדבר התערבות האימפריה הביזנטית בתהליך הקונקלווה. קונסטנטינוס הבטיח לבטל או להפחית את המס שהאפיפיורים חויבו לשלם לאוצר הקיסר הביזנטי על מינויים שעשו בכנסייה.

==קדוש נוצרי==
מוכר כקדוש הן על ידי הכנסייה הקתולית והן על ידי הכנסייה האורתודקסית המזרחית. יום החג שלו בקרב הקתולים הוא 10 בינואר, יום פטירתו. בני הכנסיות המזרחיות, בהם הכנסייה האורתודוקסית והכנסייה המזרחית הקתולית, חוגגים את חגו ב-20 בפברואר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפיפיורים איטלקים
קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-7
קטגוריה:ילידי 574
קטגוריה:נפטרים ב-681
סרגוסי

סרגוסי הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודים-ספרדים שמקורו בעיר סרגוסה שבספרד.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
משה אוחיון (משורר)

משה אוחיון (נולד ב-1969) הוא משורר ומוזיקאי, זוכה פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת תשע"ג (2013).

==קורות חיים==
נולד וגדל בדימונה, ולאחר שירות בחיל האוויר הישראלי למד ספרות באוניברסיטת תל אביב. במהלך השנים הופיע ברחבי ישראל עם מופע "שעת סיפור" לילדים, כשהוא שר ומלווה את עצמו בגיטרה. ביים, הלחין וכתב מחזות זמר במסגרת תפקידו כמורה לספרות ולתיאטרון ב"חטיבת אלון". עבד בטלוויזיה המקומית של דימונה ושידר בתחנת הרדיו האזורית. ב-2002 נרשם משה אוחיון ללימודי תואר שני במחלקה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת בן-גוריון, ומאז החל לכתוב שירה.

אוחיון הוציא שלושה ספרי שירה:
* "חול ולימונים", עם עובד, 2006.
* "ארבעים על האדמה", קשב לשירה, 2010.
* "ניגון יחיד" מקף, 2015
* ספריו עוסקים בחוויותיו מעיירת הפיתוח בה גדל, בגילוי האחר במרחב המוכר ובבחינה מתמשכת של סביבת המגורים הקרובה.

בשנת 2011 הוציא אלבום בשם "להישאר כאן בהרים", המורכב משבעה שירים פרי עטו, בלחניו ובביצועו.
בשנת 2013 הוציא את אלבומו השני, "ריבוי העדין", גם הוא בן 7 שירים, ב-2015 הוציא את אלבומו השלישי, "הקלות", וב-2016 את הרביעי, "פעם פליאה, פעם געגוע".

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 
* מתי שמואלוף, [https://test2013133.wordpress.com/2007/11/26/%d7%9e%d7%94-%d7%9e%d7%a1%d7%aa%d7%aa%d7%a8-%d7%91%d7%aa%d7%95%d7%9a-%d7%aa%d7%9e%d7%95%d7%a0%d7%aa-%d7%94%d7%9e%d7%93%d7%91%d7%a8-%d7%9e%d7%a8%d7%97%d7%91-%d7%90%d7%aa%d7%a0%d7%99%d7%95%d7%aa/ "מה מסתתר בתוך תמונת המדבר": מרחב, אתניות ומיסטיקה ביצירה של משה אוחיון], 26 בנובמבר 2007
* 
* 
* [http://www.nillydagan.com/מלחיני-משוררים-אב-התשעו/2198-משה-אוחיון משה אוחיון באסופת "מלחיני משוררים ישראלים"] בעריכת דודו אלהרר, האתר של נילי דגן

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:משוררים ששיריהם הולחנו
קטגוריה:דימונה: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
די יונגע

די יונגע (ביידיש, קרי: "הצעירים") הייתה קבוצה של צעירים שכתבו ביידיש – משוררים וכותבי פרוזה – בניו יורק בתחילת המאה העשרים. חברי הקבוצה ייצגו עמדות של מודרניות ספרותית. הם התארגנו לראשונה ב-1907.

חברי הקבוצה היגרו לארצות הברית ממזרח אירופה בין השנים 1902 ו-1911. הם הושפעו מהיינה, האקספרסיוניזם הגרמני והסימבוליזם הרוסי.

הקבוצה ראתה עצמה כאופוזיציה לרטוריקה הנשגבת של מה שנקרא משוררי סדנת היזע. השירה של האחרונים היוותה תגובה לתנאי החיים הקשים של מעמד הפועלים היהודים שהיגרו והשפעת החילון על המהגרים היהודים לאמריקה. שירתם הייתה דידקטית ודיברה על הכרה מעמדית ומלחמת מעמדות. שירה זו ירשה מעט מאוד מן המסורת של ספרות יידיש והשפה הפואטית שלה הושפעה מדייטשמעריש (יידיש מגורמנת) שרבים ראו בה אלמנט מודרני.

די יונגע קמו כתוצאה מהתנגדות לסוג זה של שירה אותה הם ראו כנחותה. הם הכריזו שיש לשחרר את ספרות יידיש מאידאולוגיות לאומיות וחברתיות. רעיון זה והסלידה ממה שקדם להם קרב את המשוררים בני אותו דור. רבים מהם ייצגו עמדה אסתטית של האמנות לשם האמנות. הם תמכו בסוג של שירה ששאפה לעדן את השפה השירית וליפותה ולהרחיקה מהשפה המדוברת בין המהגרים

די יונגע סימנו את התחלת ספרות יידיש המודרנית בארצות הברית. משוררים חדשים אלה יצרו שירה בסגנונות שונים ואין מאפיין אחד לכולם. מני לייב יצר בסגנון אימפרסיוניסטי. משה לייב הלפרן נתן ביטוי להוויה האורבנית בניו יורק. אחרים, בקבוצה, יצרו בסגנון סימבוליסטי.

לחברי הקבוצה לא הייתה תפיסה ספרותית אחידה. המשותף ביניהם היה במה שהם התנגדו לו בספרות יידיש.

מבחינה פוליטית דגלו חברי הקבוצה, בעיקר, בעמדות שמאליות רדיקליות. בנוסף לפרסום יצירות עצמאיות הם פרסמו גם אנתולוגיות. חברי הקבוצה פרסמו בעיתון הקומוניסטי "פרייהייט" ובעיתון האנרכיסטי "פרייע ארבעטער שטימע". הם הוציאו גם ביטאונים המוקדשים לספרות ולאמנות.

"הייתה זו הקבוצה הספרותית המובחנת הראשונה בהתפתחותה של ספרות יידיש המודרנית".

בין החברים החשובים בקבוצה נמנים המשוררים משה לייב הלפרן, ה. לייוויק, זישה לנדוי, מני לייב, ראובן אייזלנד וכן כותבי הפרוזה דוד איגנטוב, יוסף אופטושו, איזיק רבוי.

== לקריאה נוספת ==
* אברהם נוברשטרן. מודרניזם יידי בארצות הברית. בתוך: זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני - מבט אנציקלופדי, כרך ג. ספרויות ואמנויות. ירושלים, הוצאת כתר, 2008.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרות יידיש
קטגוריה:משוררים כותבי יידיש
קטגוריה:משוררים אמריקאים
מסורה ליוסף

כריכת אחד מגיליונות כתב העת.
מסורה ליוסף הוא כתב עת תורני על שם הרב יוסף קאפח היוצא לאור בישראל החל משנת תשס"ד על ידי מכון מש"ה, ועוסק במורשתו של הרב יוסף קאפח. עד לשנת תשע"ז יצאו לאור תשעה גיליונות.

== אופי כתב העת ==
כתב העת כולל מחקרים בנושאים שונים הקשורים בהגותו של הרב קאפח, וברובם יש שילוב של תכנים תורניים ומדעיים. בין הנושאים: חקר רמב"ם, מאמרי הלכה, פרשנות המקרא, מסורות ניקוד וטעמים, ריאליה מקראית ותלמודית, פילוסופיה יהודית, גנוזות, שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, מנהגי יהדות תימן, רבני תימן, ועוד. עורך כתב העת הוא יוסף פרחי, יושב ראש מכון מש"ה, ויחד איתו חברים במערכת ד"ר יחיאל קארה והרב צפניה ערוסי.

בין הכותבים נמנים רבנים וחוקרים מתחומים מגוונים. הבולטים שבהם הם הרב ד"ר רצון ערוסי, פרופ' משה קוה, פרופ' יוסף טובי, פרופ' זהר עמר, פרופ' דב שוורץ, פרופ' אליעזר שלוסברג, פרופ' צבי לנגרמן, פרופ' מלך שפירא, פרופ' אהרן גימאני, הרב פרופ' דרור פיקסלר, הרב ד"ר חננאל סרי, הרב ד"ר יהודה זולדן, פרופ' מנחם קלנר, הרב אהרן קאפח וד"ר אדם בן נון.

במאמר שהתפרסם בכתב העת נחשף כי דברי הרמב"ם בספרו מורה נבוכים גרמו לפרופ' סטיבן הוקינג לחזור בו מטענתו שעצם קיומו של ממד הזמן בעולם מהווה הוכחה לכך שאין בורא לעולם.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.rambish.org.il/results.asp?SearchFunction=browse&SearchCode=BRW_JRL&SearchRequest=72 רשימת מאמרים שפורסמו במסורה ליוסף], באתר רמבי"ש
* [http://merhav.nli.org.il/primo_library/libweb/action/search.do?fn=search&ct=search&initialSearch=true&mode=Advanced&tab=default_tab&indx=1&dum=true&srt=rank&vid=NLI_Rambi&frbg=&vl%28173660001UI0%29=lsr12&vl%28173660001UI0%29=title&vl%28173660001UI0%29=lsr12&vl%281UIStartWith0%29=contains&vl%28freeText0%29=%D7%9E%D7%A1%D7%95%D7%A8%D7%94+%D7%9C%D7%99%D7%95%D7%A1%D7%A3&vl%28boolOperator0%29=AND&vl%28173660002UI1%29=any&vl%28173660002UI1%29=title&vl%28173660002UI1%29=any&vl%281UIStartWith1%29=contains&vl%28freeText1%29=&vl%28boolOperator1%29=AND&vl%28D173660003UI2%29=all_items&vl%28173659997UI3%29=all_items&vl%28173659998UI4%29=all_items&vl%28drStartDay5%29=00&vl%28drStartMonth5%29=00&vl%28drStartYear5%29=%D7%A9%D7%A0%D7%94&vl%28drEndDay5%29=00&vl%28drEndMonth5%29=00&vl%28drEndYear5%29=%D7%A9%D7%A0%D7%94&Submit=%D7%97%D7%A4%D7%A9 רשימת מאמרים שפורסמו במסורה ליוסף], באתר רמב"י
* [http://net-sah.org/blog/22023 סקירה על כרך ח ומאמרים נבחרים ממנו], באתר נצח ישראל
* [https://web.archive.org/web/20161006013054/http://net-sah.org/blog/24832 סקירה על כרך ט ומאמרים נבחרים ממנו], באתר נצח ישראל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת תורניים
קטגוריה:יהדות תימן בארץ ישראל
קטגוריה:כתבי עת למחקר תורני
קטגוריה:כתבי עת למדעי היהדות
קטגוריה:יהדות תימן
קטגוריה:משפחת קאפח
קטגוריה:חוקרי יהדות תימן
ריצ'רד מקרירי

סר ריצ'רד לודון מקרירי (; 1 בפברואר 1898 - 18 באוקטובר 1967) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה השמינית במהלך מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
מקרירי נולד ב-1 בפברואר 1898, לוולטר א. מקרירי, אמריקני יליד שווייץ, שחי רוב חייו באנגליה, אך ייצג את ארצות הברית בפולו באולימפיאדת פריז (1900), ולאמיליה מק'אדם, בתו של מהנדס הדרכים ג'ון לודון מק'אדם. מקרירי התחנך באיטון קולג', ולאחר מכן במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט. בשנת 1915 התגייס מקרירי לצבא בריטניה, והצטרף לרגימנט נושאי הרומח ה-12 (של נסיך ויילס), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה אף נפצע באחד הקרבות.

לאחר המלחמה מילא מקרירי תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1935 מונה למפקד הרגימנט נושאי הרומח ה-12 (של נסיך ויילס).

===מלחמת העולם השנייה===
במאי - יוני 1940 השתתף מקרירי בקרב על צרפת, ולקראת סוף המערכה מונה למפקד החטיבה המשוריינת ה-2, שהייתה חלק מהדיוויזיה המשוריינת ה-1, ולחם עמה לצד שרל דה גול, ובעקבות כך נהיה מעריץ של דה גול. בדצמבר 1940 מונה למפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-8, ובמרץ 1942 מונה ליועצו הראשי לענייני שריון של קלוד אוקינלק. באוגוסט 1942 מונה מקרירי לראש מטה פיקוד המזרח התיכון בראשותו של הרולד אלכסנדר, והיה מופקד על תכנון קרב אל-עלמיין השני, ובמהלך המערכה בתוניסיה כיהן כראש מטה קבוצת הארמיות ה-18. ביולי 1943 מונה מקרירי למפקד הקורפוס ה-8 בבריטניה, ובאוגוסט אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-10, ולחם עמו בפלישה לאיטליה, ובקרב מונטה קאסינו. ב-31 בדצמבר 1944 מונה מקרירי למפקד הארמייה השמינית, ופיקד עליה בהבקעת הקו הגותי, ובמתקפת אביב 1945 באיטליה, שבסופה נכנעו כמיליון חיילים גרמנים.

===אחריתו===
לאחר המלחמה היה מקרירי מפקד הכוחות הבריטיים באוסטריה, ומשרדו היה בארמון שנברון. בשנת 1946 מונה מקרירי למפקד ארמיית הריין, במקום פילדמרשל ברנרד מונטגומרי. בשנת 1948 מונה מקרירי ליועץ הבריטי במועצת הביטחון של האו"ם, ובשנת 1949 הועלה לדרגת גנרל.

בסוף אותה שנה פרש מקרירי מהצבא, והקדיש את זמנו לטיפוח ביתו. במהלך משבר סואץ בשנת 1956 שלח מקרירי מכתב לידידו שר האוצר הרולד מקמילן, ובו מחה על ההסתבכות במשבר.

מקרירי מת ב-18 באוקטובר 1967, והלווייתו נערכה במנזר וסטמינסטר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מעוטרי אות השירות המצוין
קטגוריה:גנרלים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא בריטניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:מסדר האמבט: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1898
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1967
גרנד פרי אבו דאבי

גרנד פרי אבו דאבי הוא מרוץ מכוניות המתקיים באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות, כחלק מאליפות הפורמולה 1 מאז שנת 2009. לואיס המילטון הוא הנהג שלזכותו מספר הניצחונות הרב ביותר במסלול (5 ניצחונות)

==היסטוריה==
אירוע הפורמולה 1 הראשון התקיים באבו דאבי בפברואר 2007 והיה אירוע הפורמולה הגדול שהתקיים מחוץ לסבב התחרויות. במהלך האירוע הוכרז כי אבו דאבי תצטרף לסבב התחרויות החל משנת 2009. איתיחאד איירווייז, חברת התעופה של אבו דאבי הוכרזה כספונסרית הראשית של האירוע.

המירוץ הראשון תוכנן להתקיים ב-15 בנובמבר 2009 כמירוץ האחרון בעונה. ביטול גרנד פרי צרפת וקנדה הוביל להקדמת אירוע, שהתקיים בסופו של דבר ב-1 בנובמבר. סבסטיאן פטל היה הנהג שניצח את הגרנד פרי הראשון עבור קבוצת רד בול. פטל ניצח גם את המרוץ השני, שנערך בשנת 2010. לואיס המילטון ניצח את הגרנד פרי של 2011 וקימי רייקונן ניצח בשנת 2012. עבור רייקונן היה זה הניצחון הראשון לאחר ששב להתחרות באליפות. פטל רשם את ניצחונו השלישי בשנת 2013, ניצחון שהבטיח לו את תואר האליפות הרביעי ברציפות. שנה לאחר מכן היה זה המילטון שניצח את המירוץ, בו חולקו מספר נקודות כפול, בדרך לזכייה באליפות.

אל המרוץ שהתקיים בשנת 2021 הגיעו לואיס המילטון ומקס ורסטאפן בשוויון נקודות. המילטון הוביל לאורך מרבית המרוץ, לאחר שעקף את ורסטאפן במהלך ההקפה הראשונה, והיה בדרכו לזכייה שמינית בתואר אליפות הנהגים. דגל צהוב הונף בהקפות האחרונות עקב תאונה, אך בוטל שתי הקפות לסיום המרוץ, באופן שנוי במחלוקת. לאחר ההזנקה המחודשת הצליח ורסטאפן לעקוף את המילטון בהקפה הראשונה ולנצח את המרוץ. הדיון סביב המרוץ נמשך תקופה ארוכה. הפדרציה הבין-לאומית לרכב פתחה בחקירת פרטי האירוע, חקירה שבעקבותיה הודח מייקל מאסי, מנהל המרוץ, מתפקידו וחודדו נוהלי מכונית הבטיחות.

==מנצחים לפי שנה==
{| class="wikitable" style="font-size: 95%;"
|-
! שנה
! נהג
! קבוצה
|-
! 2009
| סבסטיאן פטל
| רד בול
|-
! 2010
| סבסטיאן פטל
| רד בול
|-
! 2011
| לואיס המילטון
| מקלארן
|-
! 2012
| קימי רייקונן
| לוטוס
|-
! 2013
| סבסטיאן פטל
| רד בול
|-
! 2014
| לואיס המילטון
| מרצדס
|-
! 2015
| ניקו רוזברג
| מרצדס
|-
! 2016
| לואיס המילטון
| מרצדס
|-
! 2017
| ולטרי בוטאס
| מרצדס
|-
! 2018
| לואיס המילטון
| מרצדס
|-
! 2019
| לואיס המילטון
| מרצדס
|-
! 2020
| מקס ורסטאפן
| רד בול
|-
! 2021
| מקס ורסטאפן
| רד בול
|-
! 2022
| מקס ורסטאפן
| רד בול
|-
! 2023
| מקס ורסטאפן
| רד בול
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
אבו דאבי
קטגוריה:תחרויות ספורט באיחוד האמירויות הערביות
קטגוריה:אבו דאבי (אמירות)
ארמיית העתודה (בריטניה)

ארמיית העתודה של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
ארמיית העתודה הוקמה בהוראתו של דאגלס הייג ביוני 1916, וכמפקד מונה יוברט גוף. שררה אי וודאיות מסוימת בנוגע לגודלה של הארמייה, והוחלט שלא יהיה לה גודל אחיד וגודלה יותאם לפי הנסיבות. הפקודה של גוף הייתה לאמן את חייליו לשיתוף פעולה בין הפרשים, חיל הרגלים והארטילריה. הייג סבר ששיתוף פעולה בין הפרשים לארטילריה, יוכל ליצור ראש גשר במערך ביצורים גרמני, ולאפשר לחיל הרגלים להשלים את המלאכה בזמן שהגרמנים עסוקים עם הפרשים. 

בתחילת הקרב על הסום, תכנן הייג כי ארמיית העתודה תתקוף בגזרה הצפונית, במקביל להתקדמות הארמייה הרביעית של הנרי רולינסון בגזרה הדרומית. עם זאת, בשל כישלון המתקפה של הארמייה הרביעית, בשבועות הראשונים של יולי לא נעשתה כל התקדמות ממשית בחזית הצפונית. ב-22 ביולי הורה הייג לגוף להכניס את כוחותיו לקרב ולנסות לכבוש את הכפר פּוֹזיֶיר, אשר היווה עמדה אסטרטגית חשובה. הארמייה הרביעית ניסתה לכבוש את הכפר שלוש פעמים בין 14 ל-17 ביולי, אולם נכשלה. גוף החליט לפתוח במתקפה על הכפר בליל ה-23 ביולי. גוף בחר להטיל לקרב את שלוש הדיוויזיות האוסטרליות שלו. מעט לאחר חצות החלה המתקפה, והייתה להצלחה. בין הסיבות העיקריות להצלחה זו הייתה התעקשותם של מפקדי הדיוויזיות על הכנה קפדנית ועל הרעשה ארטילרית כבדה במיוחד. עם זאת, הניסיון לכבוש את קו העמדות הגרמני השכן נכשל. הגרמנים, שהחלו להכיר בחשיבות הכפר לרשת ההגנה שלהם, ערכו שלוש התקפות נגד כושלות על הכפר, לפני שעברו לשיטה אחרת – הרעשה ארטילרית ארוכה ושיטתית על פוזייר. הניסיון הגרמני האחרון להשגת פוזייר החל מעט לפני הזריחה ב-7 באוגוסט לאחר הרעשה ארטילרית כבדה במיוחד. הגרמנים הצליחו לעבור את קו ההגנה האוסטרלי הראשון, וקרב פנים אל פנים התפתח בין הצדדים. לבסוף, הייתה ידם של האוסטרלים על העליונה.

גוף תכנן להתקדם צפונה לאורך הרכס לעבר חוות מוּקֶה, מה שיאפשר לו לאיים על מצודת תיפוול הגרמנית מאחור. אולם ככל שהאוסטרלים התקדמו, כך הם הפכו חשופים יותר לארטילריה הגרמנית, שיכלה עתה לטווח אותם משלושה כיוונים שונים. ב-8 באוגוסט החלו האוסטרלים במתקפה לכיוון צפון לאורך הרכס, כאשר הקורפוס הבריטי השני מתקדם מאובילר שלשמאלם. עד 10 באוגוסט כבר הצליחו התוקפים להקים קו חפירות מדרום לחווה. עד אז הגרמנים כבר הפכו את החווה למבצר עם חפירות עמוקות, ותעלות המחברות בין הביצורים המרוחקים. האוסטרלים ערכו מספר ניסיונות לכבוש את החווה בין 12 באוגוסט ו-3 בספטמבר, ובכל ניסיון התקרבו מעט יותר, אולם הביצורים הגרמנים החזיקו מעמד. לבסוף, האוסטרלים הוחלפו בקורפוס הקנדי, שב-16 בספטמבר כבש את חוות מוקה, יום לאחר המתקפה הבריטית הגדולה הבאה. ב-26 בספטמבר החווה נכבשה לגמרי, והמגנים נכנעו יום למחרת. בקרבות לכיבוש שתי החוות ספגו שלוש הדיוויזיות האוסטרליות 23,000 אבדות.

ב-30 באוקטובר שונה של הארמייה והיא הפכה להיות הארמייה החמישית (עדיין תחת פיקודו של גוף).

==ראו גם==
* הקרב על הסום

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.longlongtrail.co.uk/army/other-aspects-of-order-of-battle/the-british-armies-of-1914-1918/the-british-fifth-or-reserve-army-1916-1918/ ארמיית העתודה] 
קטגוריה:ארמיות בריטיות
קטגוריה:עוצבות בריטיות שלחמו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
נתן קרפ

נתן קרפ (ב בתשרי תרצ"ה - יא בחשון תשס"ט; 11 בספטמבר 1934 - 9 בנובמבר 2008) היה מעצב גרפי ואמן קליגרפיה ישראלי. בין עבודותיו הם עיטורי משטרת ישראל, חלק ממטבעות השקל הישן, צד הנושא במטבע 10 אגורות וכרזות שונות של יום העצמאות.

==ביוגרפיה==
[[מטבע 10 אגורות, צד הנושא עוצב על ידי קרפ]]
קרפ נולד ברוסיה בשנת 1934 ועלה לארץ עם הוריו בגיל 13. לאחר הגעתו לארץ התגורר בחולון. בנערותו עסק בטיסנאות וזכה שלוש שנים ברציפות באליפות הארץ בטיסני מנוע. בצבא שירת בחיל האוויר, שם הכיר את אשתו, יהודית קרפ. לאחר סיום שירותו הצבאי למד בבית הספר לאמנויות בצלאל וסיים בהצטיינות את לימודיו. כבר במהלך לימודיו זכה במכרז לעיצוב המדליה המוענקת לחסידי אומות העולם על ידי יד ושם ובהמשך עיצב עוד מדליות רבות עבור החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. קרפ עיצב גם את שלושת עיטורי הגבורה של משטרת ישראל: עיטור המופת, עיטור האומץ ועיטור הגבורה. בנוסף, קרפ היה בצוות שעיצב את סדרת המטבעות של השקל הישן ונטל חלק גם בעיצוב מטבעות של השקל החדש - הוא עיצב את צד הנושא במטבע של 10 אגורות. 

בנוסף לעיצוב המטבעות והמדליות, קרפ עסק גם בעיצוב כרזות. בין השאר עיצב את כרזות יום העצמאות של שנת תשמ"ג ושל שנת תשנ"ב. עבודת קליגרפיה חשובה שלו היא כתב הוקרה לעם הדני מעם ישראל על הצלת יהודים בזמן השואה, המוצבת במוזיאון בקופנהגן. 

נתן קרפ היה נשוי ליהודית, ששימשה כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה ולהם שני ילדים. הוא נפטר בשנת 2008 ונקבר בראש הנקרה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20181105160823/http://www.rahan.org.il/memorialization/%D7%A0%D7%AA%D7%9F-%D7%A7%D7%A8%D7%A4/ דף הנצחה לנתן קרפ] באתר ראש הנקרה, ישוב במטה אשר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעצבים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
מסגד שייח' זאיד

מסגד שייח' זאיד (או מסגד שייח' זאיד הגדול, בערבית: جامع الشيخ زايد الكبير; בתעתיק מדויק: ג'אמע אלשיח' זאיד אלכביר) ממוקם באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות, והוא נחשב לאחד המסגדים המרכזיים במדינה, ולאחד מעשרת המסגדים הגדולים והמפוארים בעולם.

== היסטוריה ==
הקמת המסגד הייתה יוזמתו של נשיא המדינה הקודם זאיד בן סולטאן אאל נהיאן שביקש להקים מבנה שיאחד בין המגוון התרבותי של העולם המוסלמי, עם זיקה היסטורית ומודרנית של אדריכלות ואומנות.

בניית המסגד החלה בשנת 1996 והסתיימה בשנת 2007. עלות הקמתו של המסגד הוערכה בכ-550 מיליון דולר, והוא המסגד הגדול ביותר בכל איחוד האמירויות. הוא משתרע על שטח של יותר מ-30 דונמים הכוללים גנים וחניית רכבים.
שילוב זה תוכנן בפיקוחו של האדריכל הסורי יוסף עבדלקי, ובין המעצבים האדריכליים החשובים ביותר שהשלימו את התכנון והעבודה בתכנונו, כגון המהנדס באסם אל-ברגותי, האדריכל הסורי מואטז אלחלבי, ו- האדריכל הסורי עימאד מאלאס. מקום קבורתו של זאיד בן סולטאן אאל נהיאן נקבע בסמוך למסגד.

מלאכת התכנון והבנייה של המסגד הוטלה על מספר רב של אומנים ובעלי מקצוע מרחבי העולם למשל מהודו, איטליה, גרמניה, מרוקו, פקיסטן, טורקיה, מלזיה, איראן, סין, בריטניה, ניו זילנד והרפובליקה של מקדוניה.

יותר מ 3,000 עובדים הועסקו בבניית המסגד, ו-38 חברות קבלניות השתתפו בבנייתו. חומרי הגלם העיקריים בבניית המסגד היו שיש, אבן, זהב, קריסטל וחרס עקב תכונותיהם של החומרים ועמידותם לאורך זמן.
מעצם היותו המסגד הגדול ביותר במדינה מתקיימות בו התפילות המרכזיות במדינה בימי שישי ובחגים מוסלמיים, ואף פוקדים אותו במהלך תקופות אלו יותר מ-41,000 מבקרים בכל תפילה.

בצריח הצפוני והמזרחי של המסגד ישנה ספרייה המכילה פרסומים עתיקי יומין בנושאי דת האסלאם, אך גם בנושאי אמנות, קליגרפיה, מדעים ותרבות ואף כוללת כמה פרסומים בני יותר מ-200 שנים.

כמו כן החומר הדתי מופיע בספריה במספר שפות כגון ערבית, אנגלית, צרפתית, איטלקית, ספרדית, גרמנית וקוריאנית.

בשנת 2013 עלה המסגד לדיון בינלאומי בעקבות תמונה שצילמה בעת ביקורה במדינה הזמרת ריהאנה עם המסגד ברקע. התמונה גררה תגובות שליליות שעיקרן יחסו לתמונה אופי פוגעני ופרובוקטיבי הפוגע ברגשות הדת, ובשנת 2015 עלה שוב המסגד לכותרות כאשר העלתה הזמרת סלינה גומז לחשבון האינסטגרם שלה תמונה בה היא מצולמת על רקע המסגד, אירוע אשר קיבל תגובות שליליות גם כן.

בסוף אוקטובר 2018 ביקרה במסגד שרת התרבות והספורט של ישראל, מירי רגב, במסגרת השתתפותה במשלחת הישראלית לתחרות הגראנד סלאם שנערכה באותה העת באבו דאבי. רגב, שקיבלה הזמנה רשמית למסגד על ידי בכירים באמירויות, סיירה בו עם מארחיה ואף חתמה בספר האורחים במקום בעברית. רגב, הנחשבת לאישיות הבכירה הראשונה מישראל שזכתה לבקר במסגד ולחתום בספר האורחים שבו, התייחסה לביקור כאל צעד של שלום ואחווה בין העם היהודי לעם המוסלמי. בנוסף, בסוף יוני 2019, במהלך ביקורו באבו דאבי במסגרת ועידה של האו"ם, ביקר במסגד שר החוץ הישראלי, ישראל כץ. בינואר 2022 ביקר נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג במסגד במסגרת ביקורו באיחוד האמירויות הערביות. <ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

שייח' זאיד
קטגוריה:אבו דאבי: מבנים
אנגליקה שרובסדורף

אנגליקה שרובסדורף, 2014 
אנגליקה שרובסדורף הלוויה, 2016 

אנגליקה שרובסדורף (24 בדצמבר 1927 - 31 ביולי 2016) הייתה סופרת ושחקנית גרמניה.

אמה אלזה הייתה יהודייה מתבוללת. נישואיה הראשונים של האם היו לסופר פריץ שוויפרט. אביה של שרובסדורף, אריך שרובסדורף, היה תושב ברלין. שרובסדורף גדלה בברלין ובשנת 1938 נמלטה עם אמה ואחותה לסופיה שבבולגריה, שם שהתה עד תום המלחמה. בשנת 1947 שבה שרובסדורף לגרמניה, יחד עם אימה ובעלה הראשון. אחיה הבכור, פטר, מנישואיה הראשונים של האם, הספיק להגר לפורטוגל לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, משם הגיע לפלשתינה וחזר לאירופה על מנת להילחם כנגד גרמניה הנאצית כמתנדב בצבא הצרפתי. סבתה של שרובסדורף נרצחה בטרזיינשטט. 

בשנת 1971 נישאה לבמאי ולמפיק הצרפתי קלוד לנצמן (2018−1925), עמו התגוררה בפריז. לאחר מכן התגוררה במינכן ומשם היגרה לישראל והתגוררה בירושלים.

ספרה הראשון של שרובסדורף, "הג'נטלמנים" (או "האדונים", "Die Herren"), יצא לאור בשנת 1961. הספר עורר הדים רבים ופרסם את שמה. שרובסדורף פרסמה 12 ספרים נוספים, חלקם על בולגריה. ספר הזכרונות שכתבה על אמה, "לא כשאר האמהות" (Du bist nicht so wie andre Mütter, 1992; מהדורה שנייה - 1994) היה רב מכר, עובד לטלוויזיה (1999) ותורגם למספר שפות, בהן אנגלית ועברית. 

שרובסדורף הייתה גם שחקנית; היא הופיעה במספר סרטים עלילתיים וכן בסרטים תיעודיים על חייה.

== ספרים שכתבה ==
<div style="direction: ltr;">

*	Die Herren (1961) 
*	Der Geliebte (1964) 
*	Diese Männer (1966)
*	Spuren (1968) 
*	Die kurze Stunde zwischen Tag und Nacht (1978) 
*	Die Reise nach Sofia, mit einem Vorwort von Simone de Beauvoir, Deutscher Taschenbuch Verlag, München 1983 
*	Das Haus im Niemandsland oder Jerusalem war immer eine schwere Adresse (1989) 
*	Du bist nicht so wie andre Mütter (1992) 
** You Are not Like Other Mothers" (2012) 
*	Der schöne Mann und andere Erzählungen (1993) 
*	Jericho: eine Liebesgeschichte (1995) 
*	Grandhotel Bulgaria: Heimkehr in die Vergangenheit (1997) 
*	Der schöne Mann und andere Erzählungen (1993) 
*	Grandhotel Bulgaria: Heimkehr in die Vergangenheit (1997) 
*	Von der Erinnerung geweckt (1999) 
*	Wenn ich dich je vergesse, oh Jerusalem (2002) 
</div>

== סרטים ==
<div style="direction: ltr;">

* Bulgaria of all Places - Angelika Schrobsdorff and her Family (German: Ausgerechnet Bulgarien - Angelika Schrobsdorff und ihre Familie), documentary, R: Christo Bakalski, Germany 2007
</div>

== גלריה ==

<gallery>
Jüdischer Friedhof Berlin-Weißensee.jpg|בית הקברות היהודי בווייסנזה
Angelika Schrobsdorff Beerdigung.jpg|אנגליקה שרובסדורף הלוויה
Angelika Schrobsdorff- Beerdigung Wiki.jpg|אנגליקה שרובסדורף הלוויה
Angelika_Schrobsdorff_Grave.jpg|קבר <br> אנגליקה שרובסדורף
Grave Daniel Kirschner.jpg|קבר <br> דניאל קירשנר 
Grave Siegfried Kirschner.jpg|קבר <br> זיגפריד קירשנר
Grave Fam. Schrobsdorff.jpg|קבר משפחתי שרובסדורף
</gallery>

==לקריאה נוספת== 
* רנגה רודויל Rengha Rodewill: Angelika Schrobsdorff - Leben ohne Heimat (Biographie), be.bra Verlag, ברלין, גרמניה 2017, 

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כותבי אוטוביוגרפיה גרמנים
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:פריז: אישים
קטגוריה:יהודיות גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1927
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1927
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2016
פרס תור הזהב

פרס תור הזהב (מכונה גם פרס ישראל המזרחי) הוא הפרס הגבוה ביותר של העיר אשדוד אותו יסד המרכז לתרבות האנדלוסית ולפיוט בישראל. הפרס מוענק לאדם שתרם באופן יוצא דופן לקידום המורשת והתרבות היהודית.

הפרס מוענק מדי שנה במעמד פסטיבל "תור הזהב", ונועד לקדם ולכבד אישים אשר ביססו את המורשת והתרבות היהודית בישראל כעמודי תמך מרכזיים של החוויה הישראלית.

== מאפייני הפרס ==
הפרס נועד לבטא את ההוקרה על פועלם של יוצרים בתחומים: שירה, ספרות, מוזיקה, אמנות פְּלַסטית (ציור, פיסול, צילום, אמנות בינתחומית), אמנות הבמה והמסך, חינוך, וכן על פועלם של חוקרים בתחומים: היסטוריה, מחשבת ישראל, הלכה, מנהג, תרבות, אמנות, לשון, ספרות, חברה, וכמו כן על אקטיביזם ציבורי ומפעל חיים ליחידים בגין הישגים חברתיים או תרבותיים. 

פרס תור הזהב נועד לתרום לקידומה של רב-תרבותיות ישראלית חיונית ומתחדשת הנותנת ביטוי למגוון הקבוצות והקהילות בישראל. הפרס יביא בחשבון את התרבות המיוחדת שהעיר אשדוד טיפחה, ולכל לראש את השילוב בין מזרח למערב, האמנות בכל התחומים והאדריכלות בזיקה ברורה לתולדות קהילות ישראל בתפוצות מאז ועד היום ולתרבותן הענפה, וכן לתרבות הים-תיכונית, המוזיקה האנדלוסית, תוכני פסטיבל מֶדיטֶרָנֶה, פסטיבל אשדודשירה ופסטיבל תור הזהב. 

פרס תור הזהב יוענק מדי שנה, בחול המועד פסח, לשלושה אזרחי ישראל יחידים, שהצטיינו מאוד וקידמו את התחום באחד המקצועות והתחומים המפורטים לעיל, ושנבחרו על ידי ועדת שיפוט ציבורית.

שני פרסים יינתנו על הישגים מקצועיים ופרס אחד על מפעל חיים – כל אחד בגובה 75,000 ₪. סכום הפרסים הכולל יהיה 225,000 ₪.

== זוכי פרס תור הזהב ==
=== 2018 ===
* חנה אזולאי-הספרי בקטגוריית הטלוויזיה והקולנוע
* עוזיאל חזן בקטגוריית הספרות (פרוזה עברית)
* אבי סבג על מפעל חיים

=== 2017 ===
* פרופ' משה בר-אשר בתחום המחקר
* ד"ר אברהם עילם-אמזלג בתחום המוזיקה
* הגב' ריימונד אבקסיס על מפעל חיים

=== 2016 ===
* הפסנתרן והמלחין מוריס אל-מדיוני
* פרופ' יוסף שטרית
* הזמר והיוצר הצרפתי-אלג'יראי אנריקו מסיאס

=== 2015 ===
* הפייטן הרב חיים לוק
* מר שמואל עצמון

== ועדת הפרס ==
ועדת פרס "תור הזהב" היא ועדה מקצועית עצמאית. בין חבריה: פרופ' חביבה פדיה, ד"ר מירב אלוש-לברון, פרופ' אהרון ממן וד"ר אהרון כהן.

== קישורים חיצוניים ==

*

==הערות שוליים==

תור הזהב
קטגוריה:אשדוד: תרבות
שהרבני

שהרבני הוא שם משפחה יהודי עיראקי של משפחות שעלו לישראל על שם העיר "שהרבאן" שבעיראק.

ענף בולט של המשפחה הוא משפחת שראבני.

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות עיראק
קטגוריה:שמות משפחה טופונימיים
פדומטר

פדומטר דיגיטלי Omron HJ-112
פדומטר מכני
פדומטר (באנגלית: Pedometer; באופן מילולי: מד צעדים) הוא מכשיר אלקטרוני או אלקטרו-מכני, בדרך כלל נייד, המונה את הצעדים שאדם עושה על ידי זיהוי התנועה של הידיים או מפרק הירך.<ref></ref>

כדי לחשב את המרחק שעבר הצועד, נדרש כיול של המכשיר, משום שאורך הצעד משתנה מאדם לאדם.

יש פדומטרים המשתמשים באלקטרוניקה ותוכנה לקבוע באופן אוטומטי כיצד צעדי המשתמש משתנים. המרחק שעבר המשתמש (על ידי הליכה, או כל אמצעי אחר) ניתן למדידה ישירות, לדוגמה על ידי שעון עם GPS.

פדומטר עתיק, דרום [[גרמניה, 1590]]

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

 

קטגוריה:מכשירי מדידה
קטגוריה:הליכה
מוזיאון המשטרות הפוליטיות ברוסיה

בית פיטינגוף
מוזיאון המשטרות הפוליטיות ברוסיה (רוסית: Музей политической полиции России) הוא מוזיאון בעיר סנקט פטרבורג השוכן בפינת רחוב גורוחובאיה ושדרות האדמירל, ברחוב גורוחובאיה, בית מספר 2.

המבנה שימש בעבר כמטה האוכרנה ומשטרת סנקט פטרבורג עד שנת 1917 והמשיך לשמש כמטה המשטרה החשאית הרוסית (צ'קה) עד מרץ 1918 (שעברה בשנת 1931 אל הבית הגדול בליטייני).

== היסטוריה ==
המבנה נבנה בשנים 1788-1790 כאחוזה על ידי האדריכל ג'. קווארנגי עבור הברון פיטינגוף, מרופאיה של יקטרינה הגדולה. לאחר מותו נקנה הבניין על ידי העיר ב-1803 ושופץ על ידי האדריכל א.א. מיכאילוב. ב-1876 שופץ שוב, הפעם על ידי האדריכל ק.ק. אנדרסון.

מאז 1804 שימש הבניין את מינהלת העיר והמשטרה. בסוף שנת 1877 הועבר המבנה לידי מושל העיר דאז פיודור טרפוב שהוסיף למבנה קומה חמישית.

== קישורים חיצוניים ==

* 

משטרות פוליטיות
אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה

אוטו פרנץ, ארכידוכס אוסטריה (21 באפריל 1865 – 1 בנובמבר 1906), היה אחיינו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואביו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.

==ביוגרפיה==
אוטו פרנץ נולד ב-21 באפריל 1865 בעיר גראץ, לקרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה, שהיה אחיו הצעיר של הקיסר פרנץ יוזף, ולמריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות בתם של פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות ומריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה.

בשנת 1871 מתה אמו של אוטו, ואביו התחתן עם מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. אוטו ואחיו הבכור פרנץ פרדיננד התחנכו על ידי אלפרד לודוויג, ברון דגנפלד, אולם אוטו לא אהב ללמוד ועשה הרבה תעלולים למוריו. אף על פי כן, מוריו אהבו את אוטו העליז יותר מאחיו הבכור הממורמר והרגזן. בנוסף היה אוטו בן טיפוחיו של אביו, מה שהובילו למערכת יחסים קשה עם אחיו.

אוטו היה בטלן ומעורב בהרבה שערוריות, מה שהוביל לניתוקו מהחצר הקיסרית, ולמריבות עם אשתו.

אוטו פרנץ היה חמישי בשושלת הירושה של הקיסר. אבל התאבדותו של רודולף, בנו של הקיסר בשנת 1889, מות אביו בשנת 1896 ושלילת זכויות הירושה מדודו, לודוויג ויקטור (בשל נטיותיו ההומוסקסואליות) הביאו לכך שאחיו פרנץ פרדיננד מונה ליורש העצר הרשמי. מכיוון שזכויות הירושה נשללו מילדיו של פרנץ פרדיננד, עקב נישואיו בנישואים מורגנטיים, הפך אוטו פרנץ לשני בשושלת הירושה. לאחר הירצחו של אחיו, ירש אותו קרל, בנו של אוטו פרנץ, ולימים הוכתר כקיסר אוסטריה.

בשנת 1900 נדבק אוטו פרנץ בעגבת, ובשל כך פרש מהחיים הציבוריים ונסע לשנה למצרים. לאחר מכן חזר אוטו פרנץ לאוסטריה, וטופל על ידי פילגשו לואיזה רובינזון ואמו החורגת מריה תרזה, נסיכת פורטוגל. ב-1 בנובמבר 1906 מת אוטו פרנץ בביתו בווינה, בנוכחות הבישוף של וינה גוטפריד מרשל.

==משפחתו==
בשנת 1886 התחתן אוטו פרנץ עם מריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של גאורג, מלך סקסוניה ומריה אנה, נסיכת פורטוגל, ממנה נולדו לו שני ילדים:
* קרל הראשון, קיסר אוסטריה (1887–1922)
* מקסימיליאן אויגן, ארכידוכס אוסטריה (1895–1952)

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:בית הבסבורג
קטגוריה:ילידי 1865

קטגוריה:נפטרים ב-1906
עמיקם יסעור

עמיקם יסעור (מנצ'יקובסקי) (נולד ב-26 בנובמבר 1947) הוא מסאי, סופר ומשורר ישראלי.

== ביוגרפיה ==
עמיקם יסעור נולד בעיר חיפה. הוא בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה. בוגר אוניברסיטת חיפה בחוגים ספרות עברית ופילוסופיה והמחלקה להכשרת מורים. בין השנים 1974–2014 עבד כספרן בספרייה המרכזית פבזנר בחיפה, רובן כביבליוגרף ראשי של מערכת הספריות הציבוריות בעיר. כמו כן לימד חלקית בתיכון, ספרות ובעיקר חיבור.

סיפורו הראשון נדפס ב"דבר" ב-1972 עם רישום של דני קרמן. פרסם סיפורים קצרים לילדים ושירים לילדים בעיתוני ילדים (הארץ שלנו, דבר לילדים, משמר לילדים). השתתף באנתולוגיות "עקד 25 שנה" ו"שירי חיפה" שהופיע בהוצאת הקיבוץ המאוחד. סיפורו על עתיד חיפה זכה במקום השלישי ובציון לשבח בתחרות האתר "יקום תרבות". פרסם רשימות ב: "יקום תרבות", "בכיוון הרוח" וכן בירחון אינטרנטי "נטו ארט נט" בו היה חבר מערכת ובעל מספר טורים. מרבה לכתוב על חיפה בעבר בהווה ובעתיד.

חבר בקבוצת יוצרים סיפור חיפאי מאז הקמתה ב-2011. חבר אגודת הסופרים העבריים מ-1982, בה גם היה חבר בוועדותיה הארגוניות. שפט בוועדת מלגות לספרות של קרן תרבות חיפה במשך 17 שנים. שפט בוועד פרס שטרוק לאמנות פלסטית מטעם עיריית חיפה. כתב סקירות רבות על ספרי מחברים חיפאים. כמו כן כתב דברי פרשנות בקטלוגים של אמנים חיפאים. מנחה בהתנדבות ערבי ספרות, אמנות והגות. מרצה בתחום ספרות והגות.

== ספריו ==
*עקב אכילס (סיפורים), הוצאת אל"ף, 1980
*חיבוק הדוב (שירים), הוצאת עקד, 1980
*מרחף בין קירות (שירים), הוצאת אור-עם, 1985.
*מבצר ההומניזם (עיון), הוצאת אור-עם, 1988.
*אושר ממבט פילוסופי (מסות, אמרות ומשלים), הוצאת אחוזה-חיפה, 2012
*אהבה ממבט פילוסופי (מסות, אמרות ומשלים), הוצאת אחוזה–חיפה, 2013
*לסייר בחיפה בעקבות סופרים (הוצאת פרדס, 2009) מופיע כמחבר שותף (לדבריו כתב רק מבוא ותקצירי היצירות בספר שרובו נכתב בידי ז'ק קנו).

בין השנים 1983–1992 פרסם בהוצאת אור-עם 9 חוברות עזר לתלמידים על מופאסאן, אנה קארנינה, החולה המדומה, מחזות ישראלים, העבד, תרנגול כפרות, חסות, גיא אוני (ספר), מישל עזרא ספרא ובניו. השלים יחד עם ז'ק קנו לקסיקון מחברים ספרותיים חיפאים לדורותיהם שטרם ראה אור.

==ממאמריו==
* "מן האמצע ומכל מקום – התבוננות בשירתו של בנימין אלקובי בעקבות ספרו 'באמצע החיים'", אפיריון, גיליון 83(2003) ,עמ' 40 – 43.
* "ספר שירים על אלוהים מאת מחבר רבגוני", מאמר על ספר השירה של פרופ' אוריאל זוהר מי אני אלוהים שבתוכי? בעיתון לתרבות ואמנות נטו NetArt, גיליון 42, 2011.

==לקריאה נוספת==
* הערך עמיקם יסעור בלקסיקון החיפאים, אישים ודמויות בחיפה, מאת ד"ר שי חורב, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 191, 2018, חיפה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947