OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גרמן טיטוב

גרמן סטפנוביץ' טיטוב (ברוסית: Герман Степанович Титов; 11 בספטמבר 1935 – 20 בספטמבר 2000) היה טייס החלל הרביעי בתולדות האנושות, והשני שהשלים הקפה מלאה סביב כדור הארץ.

== ביוגרפיה ==
גרמן טיטוב נולד ב-11 בספטמבר 1935 במשפחתו של מורה לרוסית. בכפר במחוז אלטאי. הוא נתן לילדיו שמות על פי דמויות מיצירות של אלכסנדר פושקין. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים התקבל גרמן לבית הספר לטיס. בשנת 1957 סיים את לימודיו והוסמך לתפקיד של טייס קרבי בדרגת סגן.

טיטוב התאמן יחד עם עוד מספר עשרות טייסים צעירים בתוכנית החלל הסובייטית והיה אמור להחליף את יורי גגארין במקרה חירום. לאחר טיסתו ההיסטורית של גגארין נבחר טיטוב להיות הקוסמונאוט השני ושוגר לחלל ב-6 באוגוסט 1961, בחללית "ווסטוק 2". טיסתו הייתה ארוכה יותר מזו של גגארין פי 14 לערך, ובמהלכה ביצע טיטוב 17 הקפות סביב כדור הארץ.

ב 7 בינואר 1962 ביקר טיטוב<ref>כאן: https://time.com/archive/6830829/indonesia-into-space/ אזכור שמו בכתבה באנגלית, יש גם תאורים באינדונזית.</ref> במקאסאר כאורחו של סוקרנו. במהלך נסיעתם בעיר הוטל רימון יד לעבר רכבי השירה. אנשים נקטלו מהפצוץ, היו דווחים סותרים על מספרם. טיטוב וסוקרנו נצלו. 6 פושעים שהורשעו בניסיון הרצח הוצאו להורג.

עד שנת 2021 היה טיטוב האדם הצעיר ביותר שטס לחלל – הוא טס בגיל 25 ו-11 חודשים.

לאחר טיסתו המשיך טיטוב לשמש בתפקידים בכירים בתוכנית החלל הרוסית עד לשנת 1992. בשנת 1995 הוא נבחר לדומה (הפרלמנט הרוסי) מטעם המפלגה הקומוניסטית.

גרמן טיטוב נפטר ב-20 בספטמבר 2000 מהתקף לב בעת שהותו בסאונה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.gctc.ru/main.php?id=1099 ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס] 
* [https://warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=638 ביוגרפיה מפורטת]
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קוסמונאוטים סובייטים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הסובייטי
קטגוריה:גנרלים בחיל האוויר הסובייטי
קטגוריה:חברי הדומה הממלכתית
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור קרל מרקס
קטגוריה:מעוטרי עיטור הכוכב של יוגוסלביה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1935
קטגוריה:נפטרים ב-2000
פאבל פופוביץ'

פאבל רומנוביץ' פופוביץ (5 באוקטובר 1930 - 30 בספטמבר 2009) (ברוסית: Павел Романович Попович) - הקוסמונאוט הרביעי. בהמשך ביצע טיסה נוספת בחללית סויוז 9.

==ביוגפריה==
פופוביץ' נולד בעיירה אוזין, במחוז קייב שבאוקראינה הסובייטית. בשנת 1947 המשפחה עבר לעיר מגניטוגורסק בהרי אוראל. בשנת 1951 פופוביץ' סיים בית ספר לטכניים ובמקביל השתתף בפעילות של מועדון טייס מקומי.

באוקטובר 1951 פופוביץ' התגייס לצבא ברית המועצות ונשלח לקורס טיס. היא קיבל הסמכה כטייס קרב ושירת ביחידות שונות של החיל כטייס "מיג 17".

פופוביץ' נבחר כחלק מהקבוצה של 12 הקוסמונאוטים הראשונים ב-1960. במקור יועד לטיסתה של ווסטוק 2 אולם לבסוף הוא שוגר לחלל יחד עם אנדרייאן ניקולאייב במשימה זוגית, יממה אחת לאחריו, ב-12 באוגוסט 1962, בחללית "ווסטוק 4". טיסתו ארכה 71 שעות. 

פופוביץ' היה אמור לטוס בחללית "ווסחוד 4" לצד קוסמונאוטית, אך טיסה זו בוטלה. בהמשך הוא היה חבר בצוות שעברו הכנות לטיסה לירח, אך פרויקט זו בוטל.

בשנת 1974 הוא היה מפקד טיסה בחללית "סויוז 9". החללית התחברה לתחנת חלל סאליוט 3 וביחד עם יורי ארטיוכין הם עברו לתחנת החלל. לאחר ביצוע תוכנית הם חזרו לכדור הארץ תוך השלמת טיסה של 15 ימים בחלל.

בשנים 1978-1979 פופוביץ' היה בתפקיד ניהולי במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.

הוא פרש מתוכנית החלל הסובייטית ב־1982 ופעל בתפקידי ניהול שונים. בשנת 1993 סיים את שירותו הצבאי בדרגת גנרל-מיור.

משנת 1987 פופוביץ' התגורר במוסקבה. הוא נפטר בזמן טיול בחצי האי קרים.

פופוביץ' התעניין בעב"מולוגיה והיה נשיא איגוד עב"מולוגיה הרוסי. הוא כתב מספר ספרים על ניסיונו בחלל.

פופוביץ' היה נשוי למרינה פופוביץ', גם היא ילידת אוקראינה. היא הייתה טייסת ניסוי ועבדה מספר שנים במכון לתכנון מטוסים אנטונוב בקייב. הם התגרשו בשנות ה-80 של המאה ה-20 ופופוביץ' התחתן שנית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.gctc.ru/main.php?id=1094 ביוגרפיה באתר רוסקוסמוס] 
* [https://warheroes.ru/hero/hero.asp?Hero_id=691 ביוגפריה מפורטת] 
* 
* 

קטגוריה:קוסמונאוטים סובייטים
קטגוריה:גנרלים בחיל האוויר הסובייטי
קטגוריה:מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1930
קטגוריה:נפטרים ב-2009
פיק"א

אנשי פיק"א ב[[ביצות כבארה בשנות ה-20. מימין לשמאל: יואל (ז'ול) רוזנהק, מנכ"ל; שמואל גולדמן, מהנדס; צבי הנרי פרנק, דירקטור; משה גינזבורג, גזבר כללי; ועמרם חזנוב, אגרונום]]
פִּיקָ"א (ביידיש: פאלעסטינע יידישע קאלאניזאציע אסאסיאציע; PICA, ראשי תיבות באנגלית: Palestine Jewish Colonization Association – חברה להתיישבות יהודית בארץ־ישראל) הייתה חברה להתיישבות יהודית בארץ ישראל שהוקמה על ידי הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.

== היסטוריה ==
ב-1 בינואר 1900 משך הברון את מעורבותו ותמיכתו במושבות והעביר את ניהולן ליק"א (מיסודו של הברון הירש), אולם לאור כיבוש ארץ ישראל על ידי בריטניה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ביקש הברון אדמונד דה רוטשילד להגביר את מאמצי ההתיישבות היהודית בארץ ישראל ולצורך כך ביקש להחליף את השותפות עם יק"א, שסייעה ליהודים במקומות שונים ברחבי העולם, בחברה שתטפל אך ורק בהתיישבות בארץ ישראל. בשנת 1919 חידש הברון אדמונד דה רוטשילד את חוזהו עם יק"א, אך קבע בה שינויים לכיוון אותו ביקש. בין השאר הורחבה הוועדה הארצישראלית של יק"א ל-9 חברים וניתנה לה עצמאות רבה מצד הנהלת יק"א. כן נקבע שהוועדה הארצישראלית תכין תוכנית להקמת חברה עצמאית ותעביר אליה את פעילותה של יק"א בארץ ישראל. בשנת 1924 הוקמה פיק"א ובראש החברה העמיד הברון רוטשילד את בנו ג'יימס דה רוטשילד. החברה קיבלה לידיה את כל הנכסים של הוועדה הארצישראלית של יק"א שהועברו ליק"א על ידי רוטשילד. כן קיבלה פיק"א לניהולה, אך לא לבעלותה, את המושבות משמר הירדן, חדרה ונס ציונה שנתמכו על ידי יק"א אך לא היו במקור מושבות חסות של הברון רוטשילד. היקף האדמות שהועברו לידי פיק"א עם ייסודה היה כ-350,000 דונם. 

פיק"א רכשה אדמות בארץ והקימה עליהן יישובים, בהם משמר השלושה, מעיין צבי ובית קשת. על אדמותיה ליד הכנרת היא התכוונה להקים יישוב לבני מעמד הביניים, אך בגלל המרד הערבי הגדול היא יישבה על האדמה בינתיים את חברי גרעין גינוסר, אשר לא הסכימו להתפנות ממנה. החברה עסקה גם בייבוש ביצות באזורי כבארה, פתח תקווה וחדרה והשתתפה בהקמת מפעלים, בהם תחנת הכוח בנהריים מייסודו של פנחס רוטנברג, בית החרושת למלט נשר ומפעל המלח בעתלית.

פיק"א גם עסקה בנטיעת יערות על קרקעותיה. מתוך כ-80,000 דונם יערות שנטעו במהלך המנדט הבריטי, כ-12,000 דונם נטעו על ידי חברת פיק"א.

עם קום המדינה העבירה פיק"א את רוב נכסיה למוסדות המיישבים ולמדינה. בשנת 1957 פורקה החברה ויתרת נכסיה הועברה לבעלות מדינת ישראל. במקומה הקימה משפחת רוטשילד את קרן אדמונד דה רוטשילד.

בנין משרדים גדול של החברה היה ממוקם בחיפה במרכז הכרמל בשדרות הנשיא מספר 144 (בית הכט היום) והוכרז כבנין לשימור.

==קישורים חיצוניים==

* . סימול החטיבות: J15 (תיקים ותעודות), JM15 (אוסף מפות), GNPICA (אוסף תצלומים).
* 
* 
* דורותי, רוטשילד, חליפת מכתבים : בין הגברת ג'יימס א. דה רוטשילד, נשיאת פיק"א לבין דוד בן-גוריון ראש ממשלת ישראל, פיק"א, תל אביב, 1957..
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מוסדות ציוניים
קטגוריה:ציונות: היסטוריה
קטגוריה:הברון רוטשילד
קטגוריה:תנועות מיישבות
קטגוריה:חברות ישראליות שנסגרו
שערות ברניקי

שערות ברניקי (Coma Berenices) היא קבוצת כוכבים בחצי הצפוני של כיפת השמים. הקבוצה מורכבת מצביר כוכבים ואין בה כוכבים עם בהירות נראית מדרגה קטנה מ-4. בעברית נקראת הקבוצה לפעמים גם "שערות שולמית". הקבוצה נקראה על שמה של אשתו היפה של תלמי השלישי - ברניקי. והיא אחת משתי קבוצות כוכבים פוליטיות ששרדו בשמים. השנייה היא קבוצת הכוכבים מגן (Scutum), שנקראה במקור "מגן סובייסקי" (ע"ש יאן סובייסקי, מלך פולין). למרות הזיהוי של צביר הכוכבים עם שערותיה של ברניקי, לא הוגדרה הקבוצה עד למאה ה-17, אז הופיעה לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר.

בקבוצה נמצא הקוטב הצפוני של שביל החלב, כלומר כאשר מסתכלים בכיוון הקבוצה, קו הראיה ניצב למישור הגלקסיה. כמו כן נמצא בה חלקו הצפוני של צביר הבתולה.

==כוכבים מעניינים==
α בשערות ברניקי הוא כוכב זוגי במרחק של 65 שנות אור, המורכב משני כוכבים צהובים המקיפים זה את זה במרחק של כ-10 יחידות אסטרונומיות עם זמן מחזור של כ-26 שנים. הבהירות נראית הכוללת של הזוג היא מדרגה 4.3.

β בשערות ברניקי הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב דומה מאוד לשמש ובמרחק של כ-30 שנות אור. בהירותו היא מדרגה 4.3, כפי שתיראה השמש במרחק של 30 שנות אור.

צביר הכוכבים של שערות ברניקי כולל כ-30 כוכבים עם בהירות מדרגה בין 5 ל-6 המייצגים את מחלפות שיערה של ברניקי. הצביר קל לצפייה במשקפת.

==גרמי שמים מעניינים נוספים==
M53 הוא צביר כדורי במרחק של 60,000 שנות אור הנראה בטלסקופ ככתם עמום עם דרגת בהירות 8. במרחק של כמעלת קשת ממנו נמצא צביר כדורי נוסף - NGC 5053 העמום בהרבה.

M85 היא גלקסיית עדשה במרחק של כ-60 מיליון שנות אור. זו הגלקסיה הצפונית ביותר בצביר הבתולה והיא אחת מהגלקסיות הבהירות ביותר בצביר עם בהירות נראית מדרגה 9.1.

M91, M98, M99 ו-M100 הן ארבע גלקסיות ספירליות השייכות לצביר הבתולה במרחקים בין 53 ל-63 מיליון שנות אור. לכולן בהירות נראית בין דרגה 9 לדרגה 10, כאשר M100 היא הקרובה ביותר והבהירה ביותר מביניהן.

NGC 4414 היא גלקסיה ספירלית נעדרת מוט שנמצאת במרחק של כ-62 מיליון שנות אור מכדור הארץ, אך אינה חלק מצביר הבתולה. ב-1974 נצפתה בה הסופרנובה SN 1974G, היחידה שתועדה בגלקסיה זו עד כה.

M64 היא גלקסיה ספירלית במרחק של 17 מיליון שנות אור, הנראית ככתם עמום בדרגת בהירות 9 בטלסקופ קטן. בטלסקופ גדול ניתן להבחין בכתם של אבק כהה בסמוך למרכזה המקנה לה צורת עין ובשל כך היא מכונה "גלקסיית העין השחורה".
גלקסיית העין השחורה בצילום של [[טלסקופ החלל האבל]]

==מיתולוגיה==
כשתלמי השלישי מלך מצרים יצא למלחמה, נדרה אשתו ברניקי השנייה להקריב את שערותיה היפות לאלה אפרודיטה, אם בעלה ישוב בשלום מהמערכה. מששב תלמי עטור ניצחון, מימשה את נדרה, אך ביום שלמחרת השערות נגנבו ממקדש אפרודיטה. האסטרונומים המלכותיים תירצו את היעלמותם בכך, שהאלה קיבלה את הקורבן והעלתה את השערות השמיימה.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:13 קבוצות הכוכבים של יוהאן באייר
נתניהו

נתניהו הוא שם משפחה יהודי-עברי המוזכר לעיתים בתנ"ך כפטרונים (ישמעאל בן נתניהו, רוצחו של גדליה בן אחיקם, ).

פירושו אלוהים . השמות המקבילים אליו בעברית הם: יהונתן, , נתניה, נתניאל ואלנתן.

השם "נתניהו" מופיע באוסטרקון שנמצא בתל גזר, שעליו כתובה תעודה באכדית ובכתב יתדות משנת 649 לפנה"ס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה
קטגוריה:שמות משפחה עבריים
טלמכוס הקדוש

ממוזער
טלמכוס הקדוש היה נזיר שחי בסוף המאה החמישית במזרח האימפריה הרומית (ככל הנראה באסיה הקטנה) ושמיוחסת לו פעולה שהביאה להפסקת מלחמות הלודרים ברומא.

המקור היחידי לסיפור אודות טלמכוס נמצא אצל תיאודורט בישוף קירוס (Cyrrhus), שכתב את הדברים כמה עשרות שנים אחרי התרחשותם. 

על פי תיאורו של תיאודורט, אדם בשם טלמכוס שאימץ חיי סגפנות נכנס לאחד האצטדיונים (stadio) ברומא כאשר התקיימה שם מלחמת לודרים, פסע אל תוך הזירה וניסה לעצור את האנשים הנלחמים שם. הצופים הנזעמים התרגזו על ההתערבות הלא רצויה ורגמו את טלמכוס למוות. כאשר נודע על כך לקיסר הונוריוס הוא הורה לצרף את טלמכוס לרשימות המרטירים ושם קץ למלחמות הלודרים.

בחינה של הנסיבות ההיסטוריות מצביעה על כך שהפסקת תחרויות הלודרים, שבאה אכן בתחילת המאה החמישית לא נבעה מפעולתו של טלמכוס, והסיפור כולו נברא ככל הנראה על ידי תיאודורט כדי להעניק סיבה נוצרית טובה להפסקת מלחמות הלודרים. 

סביר להניח כי בשנת 404, במהלך שורה של פלישות לאיטליה שנערכו החל משנת 400 על ידי אלאריק הוויזיגותי, נוצר מצב בו המשך קיום מלחמות הלודרים לא היה אפשרי מבחינות שונות. אחת מהן הייתה התחזקות הנטיות הנוצריות-אריאניות באימפריה בהשראת השליט בפועל באימפריה הרומית המערבית, הגנרל הוונדלי סטיליקו. 

סטיליקו הורה שנה מאוחר יותר (405) על סילוקם של ספרי הסיבילות, וייתכן והפסקת מלחמות הלודרים הייתה שלב מוקדם יותר במסע להגברת נצרותה של האימפריה. עם זאת, קשה להניח כי סטיליקו היה נוטה לנקוט בצעד המנוגד באופן כה מובהק לרצונו של הציבור, וסביר להניח כי ביטולן של המלחמות הוסבר במניעים כלכליים ולא דתיים. 

שילובו של הקיסר הונוריוס, מכל מקום, נעשה קרוב לוודאי במאמץ מצד תיאודורט לשאת חן בעיני שליטי הקיסרות. הונוריוס ישב באותה עת ברוונה, מבוהל מאפשרות של פלישה נוספת של אלאריק, וסביר להניח כי גם אילו ידע על מעשה כזה ברומא, לא היה מעז לנקוט בצעד החלטי כזה, שהיה מנוגד גם לאופיו וגם להגיון הפשוט.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נזירים (נצרות)
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:נפטרים ב-404
דולף לונדגרן

דולף לונדגרן, 1990
הנס "דולף" לונדגרן (בשוודית: Hans "Dolph" Lundgren; נולד ב-3 בנובמבר 1957) הוא שחקן קולנוע, במאי ואמן לחימה שוודי.

== ביוגרפיה ==
לונדגרן נולד בספנגה שבמחוז סטוקהולם, שוודיה כבנם של קארל הוגו יוהאן לונדגרן (1923-2000) כלכלן וסיגריד בריגיטה טג'ירנלד (1932-1992) מורה לשפות, יש לו 2 אחיות, קת'רינה ואניקה ואח צעיר, יוהאן.

לאחר שירות חובה של שנה ביחידת ארטילריה של הנחתים בצבא השוודי, למד במכון המלכותי לטכנולוגיה בסטוקהולם וקיבל מאוחר יותר תואר שני בהנדסה כימית מאוניברסיטת סידני. לבסוף אף קיבל מלגה יוקרתית ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), אך החליט לפנות לכיוון לימודי משחק.

בשנת 1985 הופיע לראשונה בקולנוע בסרט מסדרת ג'יימס בונד, "רצח בעיניים". באותה שנה הגיעה הפריצה שלו כששיחק בסרטו של סילבסטר סטאלון, "רוקי 4", בתפקיד מתאגרף סובייטי בשם איוון דראגו (לתפקיד זה נבחר מתוך כ-5,000 מועמדים).

בקרב חובבי הפנטזיה והמדע הבדיוני הוא ידוע בזכות תפקידיו בסרטים "שליטי היקום" ו"חייל אוניברסלי".

לונדגרן ידוע גם בתור לוחם קראטה. הוא היה אלוף אירופה בקראטה קיוקושינקאי בשנים 1980–1981, והשתתף בתחרויות רבות בקראטה ואיגרוף. הוא מחזיק בחגורה שחורה דאן 4 בקיוקושין.

בשנת 2010 הנחה את תחרות המלודיפסטיבלן בשוודיה, תחרות קדם-אירוויזיון המקומית. באותה שנה חזר לקולנוע בסרטו של סטאלון "בלתי נשכחים", אחרי כמעט 15 שנים מהפעם אחרונה בה הופיע בסרט קולנוע. רוב הסרטים בהם כיכב היו דלי תקציב ולפעמים יצאו ישירות לווידאו ול-DVD.

לונדגרן דובר חמש שפות: שוודית, אנגלית, גרמנית, צרפתית ויפנית.

הוא גילם את הנבל הראשי בסרט "חייל אוניברסלי" – אנדרו סקוט, שדמותו הייתה פסיכופת ומטורף.

בשנת 2012 שיחק בסרט האקשן "חייל אוניברסלי: יום הדין" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם, ושיחק בקומדיה "דירות קטנות" בכיכובו של מאט לוקאס.

בשנת 2016 שיחק בעונה החמישית של "החץ" בתור קונסטנטין קובאר בפלאשים של אוליבר קווין.

בשנת 2017 השתתף בקליפ לשיר "Believer" של הלהקה אימאג'ין דראגונז.

בשנת 2018 שיחק בסרט "מים שחורים" לצידו של ואן דאם, ושיחק בסרט "קריד 2" בתור איוון דראגו, יחד עם סילבסטר סטאלון כרוקי.

לונדגרן הוא טבעוני מאז 2019, בעקבות צפייה בסרט "כוח טבעי".

במאי 2023 חשף בראיון כי הוא מתמודד עם סרטן במצב מתקדם אשר התגלה אצלו בשנת 2015.<ref></ref>

==חיים אישיים==
בשנת 1994 נישא למעצבת התכשיטים והאופנה אנט קוויברג ולהם נולד 2 בנות: אידה סיגריד (1996) וגרטה אוולין (2001), הזוג התגרש בשנת 2011.

הוא נישא למדריכת כושר נורווגית בשם אמה קרוקדאל הצעירה ממנו ב-40 שנה בשנת 2023.

בעבר היה בזוגיות מספר שנים עם הזמרת גרייס ג'ונס כשעבד בתור המאבטח האישי שלה בתחילת שנות ה-80.

== פילמוגרפיה ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמני לחימה בקולנוע
קטגוריה:אמני לחימה שוודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה שוודים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סידני
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת המדינה של וושינגטון
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1957
מבנה יביל

מבנה יביל מודרני ברוחב-כפול
ניצן, 2006]]
ניצן]]
מבנה יביל, המכונה בישראל גם קרוואן, קרווילה ומגורון, ולעיתים בשם המטעה בית נייד, הוא מבנה קל הנבנה במפעל (בנייה טרומית), ולאחר מכן מובל לאתר היעד ומחובר לתשתית. מבנים יבילים משמשים לרוב למגורים.

מבנים יבילים משונעים בדרך כלל בגרירה או בהעמסה. הם בדרך כלל ממוקמים במקום קבוע ונותרים שם למשך חיי המבנה. עם זאת ניתן לניידם שוב אם הדבר נדרש, ואם מצבם מבחינת תחזוקה ותשתיות מאפשר זאת.

שני הדגמים העיקריים של בתים ניידים הם רוחב־יחיד ורוחב־כפול. קיים גם רוחב־משולש אך הוא נדיר יותר. את הבית הנייד ברוחב־יחיד ניתן לגרור כיחידה אחת למקומו, בעוד שהדגמים האחרים נגררים למקומם בשתיים או בשלוש יחידות נפרדות.

שימוש נפוץ במבנים ניידים בישראל הוא כפתרון מגורים זמני לקהילה, במסגרתו מועברים מבנים יבילים למקום מסוים ליצירת אתר קרוואנים. מבנה יביל למגורים ברוחב כפול מכונה בישראל "קרווילה", מצירוף המילים "קרוואן" ו-"וילה".

ביישובים רבים מתגוררים התושבים במבנים יבילים עד לקבלת היתרי בנייה, ומשהתקבלו עוברים התושבים לבתי קבע.

==ראו גם==
* מעונוע – כלי רכב גדול בו ניתן לגור, ומשמש על פי רוב לטיולים. בישראל מכונה אף הוא "קרוואן" ולעיתים "אוטו-קרוואן"
* תנועת הבתים הקטנים – תנועה חברתית הדוגלת במחיה בבתים קטני ממדים. רבים מהם מתוכננים מראש כך שלא יחרגו מהמידות החוקיות המתירות לניידם בכבישי מדינות המערב, והם אמנם מתניידים (אך לא בקלות ובתדירות שמעונוע מאפשר)
* סירת מגורים – סירה המשמשת בעיקר למגורים

==קישורים חיצוניים==

*.
*[http://www.manufacturedhousing.org National Manufactured Housing Institute]
*[https://web.archive.org/web/20130926192307/http://www.financialzone.co.il/בית_נייד.html בתים ניידים - מידע ותוצאות מחקרים אקדמיים]

==ביאורים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מבנים ארעיים
קטגוריה:בית מגורים צמוד קרקע
כרם עצמונה

כרם עצמונה היה מאחז ישראלי בלתי חוקי בדרום גוש קטיף, שפונה בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות בשנת 2005.

המאחז הוקם בשנת 2000, והוא קישר ברצף טריטוריאלי את מורג לשאר גוש קטיף.

במאחז חיו 21 משפחות, שהיו 50 תושבים.

== היסטוריה ==

=== הקמה ===
בין היישובים מורג ובני עצמון, בתוך גוש קטיף, השתרעו כמה אלפי דונם של קרקע לא מנוצלת, שעד עשור קודם לכן הייתה כרם של בני עצמון הקרובה. בקיץ ה'תש"ס (שנת 2000) החליטו ילדי הדור השני של היישוב לקיים קייטנה על הרמה עליה יוקם בהמשך המאחז, שנמצאת שישים מטר מעל פני הים. כמה חודשים לאחר מכן, בחודשי הסתיו, לפני ראש השנה ולפני פרעות אוקטובר 2000, החליטו שתי משפחות לעבור למקום ולגור בקרוואן. בהקמת המאחז נוצר רצף טריטוריאלי בין מורג, שהייתה עד אז ליישוב מבודד, לשאר גוש קטיף.<ref></ref>

=== שנים ראשונות ===
כרם עצמונה נוסדה רשמית בחגיגה במקום בט"ו בשבט ה'תשס"א, 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, בסמוך ליישוב עצמונה, בגוש קטיף. באביב שלאחר מכן החליטו משפחות נוספות לעבור למקום והתגוררו בקרוואנים נוספים שהותקנו בו, ובמהלך אותה שנה השתקע במקום גרעין של חמש משפחות.

בשנת 2003 היו במקום 24 תושבים, על פי נתוני מועצת יש"ע.

בתחילה, קיבל המאחז תמיכה כספית ולוגיסטית הגיעה מבני עצמון, אך בהדרגה, ובעזרת אברכים מישיבת תורת החיים, הפכו התושבים במאחז לעצמאיים ולקחו שליטה מנהלית על אותה שכונה, שכבר הפכה ליישוב בפני עצמו, וקיבלה ייצוג במועצה האזורית חוף עזה, כאשר באופן פורמלי נחשב המאחז לשכונה של עצמונה.<ref></ref> לצד בתי המגורים נבנו בית כנסת, מקווה לגברים וגן שעשועים. למאחז היו תוכניות להוספת משתלה שכבר הסתיימו, כאשר עד מועד הפינוי הייתה בפיתוח תוכנית אב להרחבת המאחז לצד בניית דיור קבע.
חיילת צה"ל נושאת ילד בעת פינוי המאחז]]
במאחז חיו 21 משפחות, שמנו יחד כ-50 תושבים, והקהילה בו הייתה לצעירה ביותר בחבל עזה. אופי היישוב היה דתי.<ref></ref>

=== בהתנתקות ===

בצהריי 17 באוגוסט 2005, יום רביעי, הגיעו למאחז כ-700 חיילים ושוטרים למאחז, בעת ביצוע תוכנית ההתנתקות, שבמסגרתה פונו כל היישובים הישראלים מחבל עזה. המאחז נחשב לאגוז קשה לפינוי, ונציגיו ניסו להידבר עם מפקד הכוח, נצ"מ אבשלום פלד, והציעו לו שהיישוב יתפנה מרצון ביום ראשון, 21 באוגוסט. הצעת נציגי המאחז נדחתה, ותושביו פונו בכוח, כשחלקם תלו על עצמם טלאי צהוב לאות מחאה ויצאו עם ידיים מורמות כשבויי מלחמה. במהלך פינוי המשפחות מביתם אף הושלכו ביצים והושמעו קריאות גנאי כנגד הכוחות המפנים.<ref></ref> הפינוי הושלם בתוך כשעה וחצי.<ref></ref> 

הריסת הקרוואנים ומבנים אחרים במאחז החלה ביממה שלמחרת, ובוצעה על ידי כוחות אגף הבינוי של משרד הביטחון מבאר שבע, שעבדו על ההרס במקביל לחברות פרטיות,<ref></ref> מול עיניהם של התושבים שבאו לפקח על אריזת חפציהם.<ref></ref> 

חמש עשרה מהמשפחות שחיו במאחז עברו להתגורר ביד בנימין, בסמוך לישיבת תורת החיים. שש המשפחות הנוספות עברו להתנחלות יצהר.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20071010053019/http://www.police.gov.il/app/NTSpokesmanCivil/gallery_small_pictures.asp?move=0&galleryid=54&category=dover גלריית תמונות משטרת ישראל מפינוי המאחז והיישוב מורג הסמוך]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001
קטגוריה:גוש קטיף: יישובים
סרגיי נילוס

סרגיי אלכסנדרוביץ' נילוס (רוסית: Серге́й Алекса́ндрович Ни́лус; 28 באוגוסט 1862 - 14 בינואר 1929) היה סופר רוסי.

==ביוגרפיה==
סרגיי נילוס היה בן למשפחת מהגרים משווייץ, אשר סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מוסקבה. לאחר סיום הלימודים עבד כמשפטן, עד שחזר לאחוזה המשפחתית.

הוא פרסם רישומים על חייו של סרפים סארובסקי, עד היום לא ברור האם אכן יש בסיס לנתונים שפורסמו על ידי נילוס.

הוא פרסם את הגרסה המלאה של החיבור האנטישמי "הפרוטוקולים של זקני ציון", לפי הגרסה הרוסית, המקובלת בעולם (גרסה מקוצרת פורסמה כבר בשנת 1903). את המסמך פרסם לראשונה ב-1905 בספרו "הגדול בקטן". הפרסום קיבל תפוצה רחבה ותורגם למספר רב של שפות.

בנוסף לכך הוא חיבר מספר ספרים על נושאים דתיים. לאחר מהפכת אוקטובר כל יצירותיו היו אסורות לפרסום. הוא נעצר מספר פעמים אך כל פעם שוחרר לאחר תקופת מעצר קצרה.

בשנת 2001 הוכרז על "פרס נילוס" שמוענק לסופר רוסי עבור יצירות הקשורות להיסטוריה רוסית. בשנים 2003–2005 פורסמו יצירותיו מחדש.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110907062223/http://nilus-sa.ru/index.php אתר על חייו ויצירותיו] 
* 

קטגוריה:סופרים רוסים
קטגוריה:תולדות עם ישראל: אישים
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:רוסיה וברית המועצות: אנטישמיות
קטגוריה:הפרוטוקולים של זקני ציון
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1862
קטגוריה:נפטרים ב-1929
ניצן (יישוב)

ניצן (נִצָּן) הוא יישוב קהילתי דתי השייך למועצה אזורית חוף אשקלון והיישוב הגדול במועצה. הוא נמצא בחולות ניצנים, כ-6 ק"מ צפונית לעיר אשקלון וכ-3 ק"מ דרומית לאשדוד והוא מהווה את היישוב הצפוני ביותר במועצה האזורית. בניצן מתגוררים כ-2,700 תושבים (נכון לשנת 2022).

==היסטוריה==
סניף בני עקיבא ביישוב ניצן
שטח היישוב יושב לראשונה בשנת 1943 והיה מקום מושבו של קיבוץ ניצנים. בשנת 1948 נכבש המקום על ידי המצרים ונחרב. לאחר מלחמת העצמאות, קיבוץ ניצנים הוקם מחדש כ-4 ק"מ דרומית, במקום בו הוא שוכן היום. באתר המקורי הקימה המחלקה לעליית הנוער של הסוכנות היהודית את כפר הנוער ניצנים. בשנת 1989 נסגר כפר הנוער, הוא נרכש על ידי חברת ניצני ים שהקימה בו בשנת 1998 את היישוב ניצן.

בשנת 2005 בחודשים מאי-אוגוסט, הוקמה הרחבה מזרחית ליישוב בה הוקמו כ-500 מבנים יבילים על פני כ-300 דונם, שיועדו לאכלוס זמני של מפוני תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה. בשנת 2007 הופרדה ההרחבה ליישוב נפרד - ניצן ב'.

בניצן פועלים גני ילדים, בית ספר יסודי ושתי אולפנות, סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וסניף של תנועת הילדים עוז, בתי כנסת, מקוואות ומתנ"ס. בין השנים 2007 ו-2013 הורחב היישוב משמעותית עבור בניית בתי קבע לשיכון מפוני תוכנית ההתנתקות.

שטח היישוב ניצן הוא כ־400 דונם. ביחד עם ניצן ב' והשטחים החקלאיים שבאזור מגיע שטח היישובים לכ־1,800 דונם.

==אתרים ביישוב==
*בית ספר שדה שקמים – ליד היישוב שוכן בית ספר שדה, המספר את ההיסטוריה של קיבוץ ניצנים.
*שמורת הטבע חולות ניצנים – סמוך ליישוב נמצאת שמורת הטבע חולות ניצנים, בה מגוון רחב של בעלי חיים וצמחייה.
*חולות ניצנים – חוף ים ששוכן ליד היישוב. התקיימו בו מספר פסטיבלים גדולים במשך השנה ביניהם "בומבמלה" ו"כפר המוזיקה"
*המרכז להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון – להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון: סיור במרכז מבקרים בעקבות סיפור גוש קטיף
*כפר הנוער ניצנים
*ניצן ב'

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.hof-ashkelon.org.il/39/ דף היישוב ניצן], באתר המועצה האזורית חוף אשקלון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: יישובים קהילתיים
קטגוריה:ניצנים
קטגוריה:יישובים דתיים בישראל
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1948
קטגוריה:הנגב: יישובים
קרב רורק'ס דריפט

קרב רורק'ס דריפט (אנגלית: Rorke's Drift; "מעברת רורק") היה עימות צבאי בין האימפריה הבריטית לשבט הזולו, במהלך מלחמת הזולו, שנמשך מ-22 עד 23 בינואר 1879. מיד אחרי תבוסת הבריטים בקרב איסאנדלוואנה, תקפו הזולו את מעברת רורק, מיסיון בפרובינציית נאטאל שנמצא כיום בשטחה של דרום אפריקה. המבנה ניצב סמוך למעברה בנהר הבפאלו, שהתווה את הגבול בין נאטאל לממלכת זולו. 139 חיילים בריטים, בפיקודו של סגן ג'ון צ'ארד, עמדו מול התקפות עזות של כוח זולו גדול שמנה כ-3,500 עד 3,700 לוחמים, והצליחו לבלום אותם. אחד-עשר צלבי ויקטוריה הוענקו למגני המיסיון, וזהו אחד הקרבות בגינם הוענק המספר הרב ביותר של עיטורים בכל תולדות בריטניה.

==תיאור הקרב==
בבוקר שלאחר שוך קרב איסאנדלוואנה, פנה כוח של הזולו בפיקודו של דבולמנזי קמפנדה להתקיף בסיס עורף של הבריטים, מיסיון רורק'ס דריפט. הגם שהמוצב הזה לא הוגדר כמטרה של צבא הזולו, יחידתו של דבולמנזי, שהייתה יחידת עילית, השתתפה בקרב איסנדלוואנה כעתודה בלבד, והקרב על רורק'ס דריפט התקיים, לדעת חלק מהחוקרים, במטרה לספק את תאוות החיילים "לטבול את חניתותיהם בדם בריטי".
המנזר הישן שימש את הבריטים כבית חולים, שאליו פונו כמה מהפצועים בקרב על איסאנדלוואנה, וכמחסן תחמושת ומזון ללוחמים. הזולו נצפו מבעוד מועד על ידי חיילי באסוטו בפיקודו של וויט, אשר הצליחו להימלט יום קודם מציפורני הזולו. מספרם של הזולו הוערך במתקפה זו בכ-2,000, מה שגרם לרבים מהבריטים והמקומיים שגויסו על ידם, להימלט לנקודה הבאה - הלפמאקר. במחנה נותרו, אפוא, 139 לוחמים כשירים ועוד כמה עשרות פצועים בבית החולים. מפקד הכוח, צ'ארד, ביצר מבעוד מועד את המתחם באמצעות שקי תירס ועגלות שהיו במקום. מתקפת הזולו החלה בשעה 16:30 של 22 בינואר 1879. היא נמשכה עד 2:00 בלילה, וכללה פריצה לאחד המתחמים המבוצרים, חדירה לאחד מחדרי בית החולים, והעלאת גגו באש. אולם בסופו של דבר הסתבר שהבריטים הצליחו להדוף את המתקפה במספר אבדות קטן יחסית: 15 הרוגים מול 351 הרוגים של הזולו. מספר חסר תקדים של 11 צלבי ויקטוריה חולקו לחיילים.

==בקולנוע ובספרות==
* קרב זה מתואר בסרט זולו, סרט קולנוע אנגלי משנת 1964.
* הספר עד הסוף המר, מאת בריאן פרט, מתאר קרבות שונים בהיסטוריה שנוהלו "עד הלוחם האחרון" ומקדיש את פרקו החמישי לקרבות אינסדלוואנה ורורק'ס דריפט. בעברית: הוצאת יבנה, 2007.
* הסרט "טעם החיים" של מונטי פייתון כולל תיאור סאטירי של הקרב, הלועג להבדלי המעמדות בין שכבת האריסטוקרטיה והקצונה בצבא הבריטי לבין החיילים הפשוטים שמסרו את נפשם בקרב.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rorkesdriftvc.com תיאור הקרב בהרחבה] 
* [http://www.militaryhistoryonline.com/19thcentury/rorkesdrift/default.aspx תיאור מפורט של הקרב] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זולו
רוקר'ס דריפט,קרב
קטגוריה:מלחמת הזולו
קטגוריה:1879
פירון מאליס

ציור גרמני בן המאה ה-16 המתאר את פירון מצביע על חזיר האוכל בשלווה את מזונו כשהוא נמצא בספינה השטה בים סוער
פִּירוֹן מאֵליס (ביוונית: Πύρρων ο Ηλείος; 360 – 270 לפנה"ס) היה מייסד זרם הספקנות בפילוסופיה היוונית.

== חייו ==
פירון נולד בשנת 360 לפנה"ס בעיר אליס שבחצי האי פלופונסוס ביוון, בן תקופתם של אריסטו ושל תאופרסטוס. תורתו המשיכה להתקיים עד סקסטוס אמפיריקוס שמת ב-210 לספירה. על פי דיוגנס לארטיוס, אסקניוס מאבדרה אמר שפירון מאליס, שהצטרף למסעו של אלכסנדר הגדול להודו, התרשם מאורח חייהם של המסתגפים הפקירים, שבהם ראה סמל לחיי אושר בהיותם אדישים לתהפוכות החיים, ועקב כך פיתח פילוסופיה אצילה המבוססת על חוסר הבנה של הדברים הסובבים אותנו, ולכן על הימנעות מחרצת משפט עליהם.

אחרי שחזר לאליס, עיר מולדתו, שימש שם כמורה לפילוסופיה וחי חיי דוחק ודלות. הוא סבר כי דבר אינו נכון או שגוי, צודק או בלתי צודק, ובאופן דומה בכל המקרים דבר אינו אמיתי ומוחלט, אלא תלוי בהרגלים ובמנהגים של בני האדם בזמן ובמקום. נראה שפירון הושפע מן הדיאלקטיקה של הפילוסופים של מגארה, מדברי דמוקריטוס על אודות החושים ומן הסופיסטים.

הוא לא כתב דבר, אך תלמידו טימון, יליד פליוס שבפלופונסוס, שהיה סופיסט וספקן, כתב פואמות סאטירות שבהן סיכם את עיקרי תורתו של פירון: הוודאות לא ניתנת להשגה. על החכם להימנע מלחרוץ משפט על דבר. עליו לחתור לשלוות נפש במקום לנסות ולהגיע לחקר האמת. היות שכנראה כל הדעות שגויות, מוטב לקבל את מוסכמות החברה של הזמן והמקום. אין בכוחם של החושים ושל הבינה לספק לנו ידע וודאי. החושים מסלפים את המסרים שהם מעבירים אלינו, והתבונה משועבדת לתשוקה. לכל טיעון קיים טיעון שכנגד, ואין אמת מוחלטת.

על פי דיוגנס לארטיוס הפילוסופים הספקנים מצאו כי פילוסופים שקדמו להם הכחישו את קיומה של אמת מוחלטת, והסיקו מכך שהאמת היא יחסית. המנהגים וההרגלים שולטים בבני האדם. אין לנו גישה לדברים רבים שעליהם אין אנו יודעים דבר. אנו נשארים רק עם רשמים שהם עצמם נתונים להשתנות. היות שאין אנו יכולים להיות בטוחים בדבר, על החכם להימנע מלחרוץ משפט ובכך יגיע למצב של שלוות נפש. המוטו של הפילוסופים הספקנים היה: "אין להעדיף דבר אחד על דבר אחר." טימון מפליוס אמר כי בכך הם התכוונו להימנעות מכל החלטה והסכמה.

הפירוניזם חדר אל האקדמיה האפלטונית באתונה. הפילוסוף ארקסילאוס, שנעשה ראש אקדמיה זו ב-264 לפנה"ס, הפך לממשיכו של זרם הספקנות הפירונית. הפירוניזם השפיע גם על ההגות של המאה השש עשרה, המאה השבע עשרה ו המאה ה-18 באירופה, אחרי שבאיטליה, בתקופת הרנסאנס, התגלו מחדש כתביו של סקסטוס אמפיריקוס (160–210 לספירה) שסיכם את תורת הספקנות היוונית והרומאית.

תורת הספקנות השפיעה באופן עמוק ביותר על מישל דה מונטן (1533–1592) שכתב את המסה הפילוסופית הגדולה "סנגוריה על רמון סבונד". מונטן השפיע על הפילוסוף רנה דקארט בן המאה השבע עשרה שכתב את ספרו "מחשבות על הדת".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פילוסופים של תורת ההכרה
קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-3 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
פרשת עקב

פָּרָשַׁת עֵקֶב היא פרשת השבוע השלישית בספר דברים.
לפי החלוקה המקובלת לפרקים, פרשה זו מתחילה ב ומסתיימת ב. 

בהמשך בפרשות הקודמות, ממשיך משה לדבר עם בני ישראל שישמרו את התורה לאחר מותו. משה מספר על דאגת אלוהים לעמו בהוציאו אותם ממצרים ובמדבר, מזהיר את העם מפני עבודה זרה ואומר לעם שאם ישמרו את מצוות התורה יזכו ישראל לשפע כלכלי בארץ ישראל ואם לא ישמרו יקבלו עונשים.

פרשת עקב נקראת בין י"ח באב לכ"ג באב בכל שנה.

==תוכן הפרשה==
פרשה זו ממשיכה את נאומו של משה רבנו אשר נשא לבני ישראל, לפני פטירתו. לקראת פירוט המצוות שיהיה בפרשות הבאות, הוא עוסק בפרשה זו בנושאים עקרוניים ורוחניים שהם בבחינת מבוא למצוות:
*ההתגברות על עמי ארץ ישראל וסילוק עבודת האלילים.
*שבחה של ארץ ישראל ואזהרה מפני שכחת עזרת האלוהים בהצלחה והסתמכות על "כוחי ועוצם ידי".
*סקירת חטא העגל ושאר חטאי בני ישראל.
*תורת הגמול: שכר על קיום המצוות ועונש על אי-קיומן.

פרשה זו נושאת חשיבות יתירה שכן היא כוללת את פרשיית "וְהָיָה אִם שָׁמֹעַ" הנכללת בקריאת שמע, וכן נכלל בה הציווי על ברכת המזון ותיאור שבעת המינים.

==מבנה הפרשה==
בפרשת עקב יש קי"א (111) פסוקים, המאוגדים ב-ו' פרשיות פתוחות, ועוד ד' סתומות. הפרשה מכילה 3 סדרים מלאים ועוד חלק מסדר רביעי. לפי החלוקה לפרקים כאשר פרשה מתחילה בתחילתו של סדר ומסתיימת באמצע סדר, כמו במקרה זה, היא גם תתחיל באמצעו של פרק ותסתיים באמצע פרק אחר.

==תאריכי הקריאה==
השבת בה קוראים את פרשת עקב יכולה לחול בארבעה תאריכים שונים:
*שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה - י"ח באב
*שנת השג ושנת זחג, שנת זשג ושנת בחג - כ' באב
*שנת החא, שנת השא ושנת זחא - כ"ב באב
*שנת הכז, שנת בשז ושנת גכז - כ"ג באב

==הפטרה==
ההפטרה המקורית של פרשת עקב, הקשורה לפרשת השבוע, היא ב ("הלוך וקראת") עד . ההפטרה היא נבואת פורענות של ירמיהו. היא נבחרה כהפטרה כנראה בגלל פתיחתה, המתארת את לכתם של בני ישראל במדבר וקשיי הדרך, המתוארים בפרשה מפי משה. הפטרה זו מתועדת במשנה תורה לרמב"ם.

אולם, בכל הקהילות החל בתקופת הראשונים התקבל מנהג לקרוא בשבתות לאחר תשעה באב סדרה של הפטרות העוסקות בנבואות נחמה ונקראות שבע דנחמתא. לכן, אין קוראים את הפטרת הפרשה, ובמקומה קוראים את ההפטרה השנייה משבע דנחמתא. מפטירים בספר ישעיהו, מ ("ותאמר ציון") (בנוסח רומניא התחילו ב) עד .

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

*
עקב
ויי

מיקומה של העיר ויי באיטליה העתיקה (מסומנת בעיגול אדום)
וֶיִי או ואי (איטלקית: Veii) היא עיר אטרוסקית היסטורית שהייתה ממוקמת במרכז איטליה, בחבל אטרוריה, מספר קילומטרים צפונה משפך נהר האניו אל נהר הטיבר.
== היסטוריה ==
פריחתה העיקרית של ויי התרחשה בתקופת ההגמוניה האטרוסקית על איטליה, בין המאה השמינית למאה השישית לפנה"ס. בשל קרבתה הגאוגרפית של ויי לרומא חלו מאבקי כוח בין שתי הערים החל מתקופת המלוכה הרומית. המאבקים נסבו בעיקר על השליטה על נהר הטיבר ועל אגני המלח של החוף הטירני.

לפי טיטוס ליוויוס נערכו בין שתי הערים 14 מלחמות שונות, שבהן הניצחון עבר מצד לצד. אובדן ראש הגשר של ויי בצדו המזרחי של הטיבר, העיר פידנאי, היווה את תחילת סופה של העיר. המלחמה האחרונה בין הרומים לבין בני ויי, שהחלה בשנת 405 לפנה"ס, הסתיימה בחורבנה המוחלט של העיר בשנת 396 לפנה"ס. בין הגורמים שהובילו לנפילתה של ווי היה חוסר התמיכה מהערים האטרוסקיות הצפוניות עקב התקפות הגאלים באטרוריה הצפונית.

לפי המסורת הרומית, לאחר שריפתה של רומא בידי הגאלים בשנת 390 לפנה"ס הועלתה הצעה ליישב מחדש את תושבי העיר בחורבות ויי, הצעה שנדחתה לבסוף. לאחר חורבנה חולקו אדמות ויי בין אזרחי רומא וכנראה הוקם מעין ישוב במקום. בימי אוגוסטוס הפכה ויי למוניקפיום. במהלך המאה ה-4 ננטשה העיר.

האתר הארכאולוגי של ויי נתגלה במהלך המאה ה-19 וחפירות שנעשו במקום חשפו מספר שרידים של מבנים אטרוסקים, שרידים שסייעו לגיבוש הידע על התרבות האטרוסקית הקדומה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:רומא: אתרים ארכאולוגיים
עיראקית יהודית

עיראקית יהודית היא קבוצה של ניבים של ערבית יהודית אשר דוברו בפי יהדות עיראק. 

בתקופת הגאונים, בחלק מהמקומות היו קוראים לערבית-עיראקית בשם "טייעית".<ref>י"נ אפשטיין, "[https://www.jstor.org/stable/23585385 תשלום פירוש הגאונים לטהרות]", בתוך: תרביץ טז,ב-ג (תש"ה) עמ' 71.</ref>

== מאפייני השפה ==
הניבים היו שונים במקצת בין עיר לעיר ואזור לאזור, וכך למשל השפה בפי הקהילה הגדולה של יהודי בגדאד הייתה מעט שונה מהשפה בפי היהודים בקהילה הצפונית מוצול. הניבים היהודיים היו בשימוש יהודים בלבד והושפעו מהעברית והארמית. אף על פי שהניב לא היה רחוק בצורתו מהערבית שהייתה מדוברת בפי המוסלמים, מוסלמים רבים הבינו אותו בלקות או שלא הבינוהו כלל.

השפה התאפיינה בהיגוי מיוחד של מילים ערביות עממיות, למשל היה בה שימוש ניכר בעיצור פ אשר אינו קיים בשפה הערבית הרגילה. כמו כן נעשה בה שימוש במילים ייחודיות, מהמקורות היהודיים ומשפות אחרות. 
כמו כן התאפיינה השפה במליציות רבה, גם בצורת ההיגוי וגם באוצר מילים ייחודי, ושמשה בסיס לפולקלור העשיר של יהודי בגדאד.

הניב של העיראקית יהודית שדובר באזור בגדד נקרא ערבית יהודית בגדאדית.

== תפוצת השפה ==
במקור השפה דוברה בקרב היהודים תושבי האזורים השונים בעיראק אך עם הגירתם של יהודי עיראק למדינות אחרות השפה נדדה עימם.

בישראל השפה הייתה בשימוש נרחב בקרב יהודים עולי עיראק, ועד היום ישנם ישראלים רבים, אפילו צברים שהוריהם עלו מעיראק, אשר נוהגים להשתמש בה.

כמו כן השפה הייתה בשימוש בקהילה הבגדדית בהודו ושאר הקהילות של יוצאי עיראק ברחבי המזרח הרחוק כגון ראנגון, סינגפור והונג קונג. 

במהלך המאה ה-19 הוציאו דוברי השפה (בעיקר בהודו) מספר עיתונים בעיראקית יהודית שבהם ונמסרו דיווחים על המתרחש בקהילות היהודיות בעולם, בדגש על בגדד ושאר הקהילות שדוברות ערבית יהודית. כמו כן על גבי עיתונים אלה (ובעיקר בעיתונים שיצאו בכלכותה בעריכתו של רבי שלמה תווינא) פורסמה ספרות מקורית בעיראקית יהודית וכן ספרות שתורגמה מעברית לעיראקית היהודית . 

בעיראקית יהודית נכתבו שירים רבים אשר מושרים ומושמעים עד היום על ידי יהודים יוצאי עיראק וצאצאיהם בדרך כלל באירועים מיוחדים (חתונה, בר מצווה וכו') לדוגמה:
*על הוד
*לת'ילומוני
*וולי וולי
*יחניננה יא יומא
*עלמתני שלון

הסרט הישראלי "מפריח היונים" הוא הסרט היחיד הדובר עיראקית יהודית (בניב הבגדדי).

== ראו גם ==

* ערבית יהודית בגדאדית
* ערבית יהודית
* ערבית
* בגדדים
* יהדות עיראק
* עיראק

==לקריאה נוספת==
* יצחק אבישור, מילון לערבית היהודית החדשה הכתובה והמדוברת של יהודי עיראק: 1600-2000 (3 כרכים), תל אביב-יפו: פרסומי מרכז ארכאולוגי, תשס"ט 2008-תש"ע 2010.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.babylonjewry.org.il/new/hebrew/ מרכז מורשת יהדות בבל] (עיראק)
* 
* [https://www.pajama-games.co.il/ רביעיות בפיג'מה] משחק רביעיות לשימור השפה העיראקית היהודית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערבית יהודית
קטגוריה:ישראל: שפות
פורמוסוס

פורמוסוס (בלטינית: Formosus; 816 – 4 באפריל 896) כיהן כאפיפיור בשנים 891–896.

==ביוגרפיה==
פורמוסוס, שהיה בן 75 בעת בחירתו, היה בעבר הבישוף של פורטו-סנטה רופינה. בשנת 864 הוא מונה לנציג האפיפיור בבולגריה, על פי בקשתו של בוריס הראשון, שליט בולגריה. אולם, מבחינת החוק הכנסייתי, הקמתה של המועצה המטרופוליטנית לא הצליחה. בשנים שלאחר מכן הוא מילא כמה משימות דיפלומטיות עבור האפיפיור. בשנת 875 הוא ניהל משא ומתן עם קרל הקירח על ההכתרה שלו. שנה לאחר מכן, האפיפיור יוחנן השמיני הדיח את פורמוסוס מתפקידו, לאחר שפעל בניגוד להוראותיו. אולם הוא הוחזר לתפקידו כעבור כמה שנים, על ידי האפיפיור מרינוס הראשון, ושימש שוב כיועץ האפיפיור.

ב-6 באוקטובר 891 נבחר פורמוסוס לאפיפיור, בעקבות מותו של מרינוס הראשון. הוא נאלץ לתמוך בחוסר רצון בהכתרה קיסרית של גידו השלישי, דוכס ספולטו ואף הכתיר את בנו, למברט השני, דוכס ספולטו כקיסר משותף, אולם עד מהרה הוא קרא לסיוע מהמלך הפרנקי ארנולף מקרינתיה. ארנולף כבש את רומא וב-896 הפך לקיסר עצמו. בנוסף פורמוסוס הצליח להסתכסך עם האצולה הרומית. ב-4 באפריל 896 מת פורמוסוס, ובוניפקיוס השישי נבחר לאפיפיור במקומו.

פורמוסוס מפורסם בכך שהוצא מקברו תשעה חודשים לאחר מותו, כדי לעמוד ל"משפט", שנודע מאוחר יותר כ"מועצת הגופה" . פורמוסוס הואשם בהפרה של חוק הכנסייה, כששימש כבישוף של רומא (האפיפיורות) וגם כבישוף של מחוז אחר.

פורמוסוס שהוצא מקברו, נוקה והולבש בבגדי אפיפיור, הושב על כיסאו, נשפט על ידי האפיפיור סטפנוס השישי (יורשו של בוניפקיוס השישי) ונמצא אשם. גזר הדין היה ביטול כל הצווים שהוצאו על-ידו. בגדי האפיפיור נקרעו מעל גופו ושלוש מאצבעותיו נכרתו. לאחר אירועים אלו הושלכה גופתו אל נהר הטיבר. הגופה נמצאה מאוחר יותר על ידי נזיר ולאחר מותו בחנק של סטפנוס השישי, בזמן מהומות כתוצאה ממועצת הגופה, הוחזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אפיפיורים בימי הביניים
קטגוריה:היסטוריה של הנצרות
קטגוריה:מוות
קטגוריה:אפיפיורים במאה ה-9
קטגוריה:ילידי 816
קטגוריה:נפטרים ב-896
חוק וין

התפלגות עוצמת הקרינה של [[גוף שחור, לפי הניבוי של מקס פלאנק. ניתן לראות שככל שהטמפרטורה עולה, אורך הגל שבו נפלטת הקרינה בעוצמה מקסימלית מתקצר.]]

חוק וין, או בשמו המלא: חוק ההסחה של וין, הוא חוק בסיסי בספקטרוסקופיה, העוסק בקרינת גוף שחור. במקורו, חוק וין היה חוק אמפירי שנגזר על ידי הפיזיקאי הגרמני וילהלם וין בסוף המאה ה-19 מתוך תצפיות בלבד. בשנת 1900, מקס פלאנק הציע תאוריה המסבירה את התופעה של קרינת גוף שחור, ובפרט גם את חוק וין. תאוריה זו, שבמובן מסוים הייתה הבסיס לתורת הקוונטים, נחשבת היום לתורה המקובלת לתיאור התופעה.

חוק וין קובע: <math>\lambda _{max} = \frac{\alpha}{T} </math>.

כאן <math>\lambda _{max} </math> הוא אורך הגל שבו נפלטת האנרגיה בעוצמה הרבה ביותר, <math>T</math> היא הטמפרטורה של הגוף הקורן (במעלות קלווין), ו-<math>\alpha </math> הוא קבוע פרופורציה הנקרא קבוע וין, שערכו הוא
<math>2.898 \times 10^{-3} [m \times K] </math>.

כך למשל, כדי להגיע לפליטה ששיאה במרכז התחום הנראה (אורך גל של כ-550 ננומטר), נדרשת טמפרטורה של כ-5300 קלווין.

חוק וין חשוב לא רק בספקטרוסקופיה, אלא גם באסטרופיזיקה. החוק מסביר מדוע כוכבים חמים זוהרים בכחול (אורך גל קצר יותר), וכוכבים קרים זוהרים באדום (אורך גל ארוך יותר), במה שמכונה דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל.

באמצעות חוק וין אפשר להגדיר טמפרטורת צבע.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ספקטרוסקופיה
קטגוריה:אסטרופיזיקה
קטגוריה:תרמודינמיקה
וין
קטגוריה:קרינת גוף שחור
קטגוריה:אסטרונומיה בחלקים הבלתי נראים של הספקטרום
אסיסט

[[ג'ייסון קיד, אחד ממוסרי האסיסטים המובילים בתולדות ה-NBA.]] 
אסיסט (באנגלית: Assist, מהמילה Assistance - עזרה) הוא מונח בכדורסל המתאר מסירה לשחקן בדרך לקליעת סל שדה, ונזקף כנתון סטטיסטי לזכות השחקן המוסר. בניגוד לרישום נתונים סטטיסטים כגון נקודות, הגדרת מהלך כאסיסט אינה מוחלטת, ונתונה במידת מה לשיקול דעתו של רשם הסטטיסטיקה. מסירה יכולה להיחשב כאסיסט גם אם השחקן הקולע כדרר בטרם הזריקה לסל, אם כי ההגדרה הראשונית של אסיסט לא כללה מקרים אלה. רק המסירה הישירה לשחקן הקולע נרשמת לאסיסט, כך שלא יכול להירשם יותר מאסיסט אחד עבור כל סל שדה (בניגוד למקובל בענף ההוקי קרח, למשל).

לרוב, שחקנים בעמדת הרכז מוסרים יותר אסיסטים מאשר שחקנים בשאר העמדות, מאחר שתפקידם המרכזי הוא ניהול משחק ההתקפה. עם זאת, גם שחקנים מובילים מעמדות אחרות המשמשים כעוגן ההתקפי של קבוצתם משיגים אסיסטים רבים, ולעיתים אף מובילים בקבוצה בקטגוריה זו. הסמול פורוורד לברון ג'יימס, לדוגמה, הוביל את קבוצתו בממוצע אסיסטים למשחק בכל אחת מעונותיו בליגה, מלבד עונת הרוקי. בעבר, עמדת הסנטר הייתה הדומיננטית ביותר ומשחק ההתקפה של קבוצות רבות נוהל על ידי שחקני הפנים, שצברו אסיסטים רבים. הסנטרים ביל ראסל ו-וילט צ'מברלין, לדוגמה, היו שניים ממוסרי האסיסטים המובילים ב-NBA לאורך שנות ה-60, כשהאחרון אף הוביל את מוסרי הליגה בעונת עם 702 אסיסטים בסך הכול. במידה מסוימת יש לשחקני פנים יתרון במסירת אסיסטים, מאחר שהם מחזיקים בכדור בקרבת הסל, מה שמעניק להם זווית מסירה רחבה לשאר שחקני קבוצתם.

שיא האסיסטים בליגת ה-NBA למשחק אחד שייך לסקוט סקיילס, שמסר 30 אסיסטים כרכז קבוצת אורלנדו מג'יק בניצחון קבוצתו את דנוור נאגטס ב-30 בדצמבר 1990. שיאן האסיסטים ב-NBA הוא ג'ון סטוקטון, שמסר לאורך הקריירה 15,806 אסיסטים בסך הכול, כולם במדי יוטה ג'אז. ממוצע האסיסטים למשחק הגבוה ביותר שייך לשחקן העבר מג'יק ג'ונסון, שמסר 11.2 אסיסטים בממוצע למשחק לאורך הקריירה.

==שיאי אסיסטים ב-NBA==
*הנתונים מעודכנים לסוף עונת . השחקנים הפעילים מודגשים.

==ראו גם==
* מלך האסיסטים של ה-NBA

* בישול (כדורגל)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושגים בכדורסל
מנהלת תנופה

מִנְהֶלֶת תנופה שהחלה את דרכה כמנהלת סל"ע (סיוע למתיישבי עזה וצפון השומרון), שכונתה גם "מנהלת ההתנתקות", היא גוף שהוקם במשרד ראש הממשלה לטיפול במפוני תוכנית ההתנתקות. בראש המִנְהָלָה עמד יונתן בשיא, איש הקיבוץ הדתי, באמצע 2006 החליפה אותו צביה שמעון שהוחלפה בנובמבר 2009 על ידי בנצי ליברמן שהחזיק בראשות מועצת יש"ע במהלך תוכנית ההתנתקות. ב-2011 מונה ליברמן כראש מינהל מקרקעי ישראל והוא הוחלף על ידי הרב ד"ר אופיר כהן, ממפוני הגוש.

מטרתה של מנהלת תנופה היא לדאוג למפונים ביום שאחרי, בעיקר מבחינת דיור חלופי (הן קבוע והן זמני), פיצויים, פרנסה וסיוע פסיכולוגי להסתגלות. 

בפועל, המנהלה הסתכסכה עם רוב המתנחלים שיועדו לפינוי ורק מעטים פנו אליה לפני ביצוע ההתנתקות. כשבוע לפני ההתנתקות העלתה המנהלה קמפיין תחת הכותרת "לכל מתיישב יש פתרון" אך הוא הורד בעקבות תביעה של הפורום המשפטי למען ארץ ישראל שטענה שמדובר בקמפיין שקרי.

כנגד המנהלה ויונתן בשיא הוטחו האשמות קשות על אטימות, אדישות וחוסר ארגון שהותירו עשרות מפונים ללא קורת גג או דיור חלופי. גם שיכון המפונים בבתי מלון באופן זמני גרר ביקורת קשה על המנהלה עקב חוסר סדר, צפיפות רבה ומחסור במצרכי יסוד למפונים. בעקבות התלונות הקשות, גם מצד אלו שהתפנו מרצון וגם מצד בכירים בצה"ל, הקים מבקר המדינה ועדת בדיקה לחקירת תפקוד המנהלה. דו"ח מבקר המדינה שפורסם בנושא מצא ליקויים רבים בפעולתה של המנהלה והגדיר את הטיפול במפונים כמחדל. למרות הבקורת הקשה על תפקודה, זכתה המנהלה גם לרגעי נחת, מספר מפונים קראו להשארתו של בשיא בתפקיד, והוא זכה לשבחים על יוזמתו לשכן את מפוני עצמונה בשומריה. 

ב-2 ביולי 2006 החליפה צביה שמעון את יונתן בשיא כראש המנהלה. ב-9 באוגוסט 2009 החליטה ממשלת ישראל להאריך בשנה את פעילותה של מנהלת סל"ע. ביולי 2011 החליטה הממשלה כי מנהלת תנופה תיסגר במחצית שנת 2013.

== ראו גם ==
* תוכנית ההתנתקות
* יונתן בשיא
* בנצי ליברמן
* קרווילה
* שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20050814014308/http://www.sela.pmo.gov.il/pmo/hitnatkut/ האתר של מנהלת סל"ע]
* - כתבה על התלונות הרבות כנגד המנהלה ותגובתו של בשיא
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משרד ראש הממשלה
קטגוריה:תוכנית ההתנתקות
נסיכות מולדובה

נסיכות מולדובה (ברומנית: ) הייתה נסיכות רומנית אשר נוסדה בימי הביניים. כיום שטחה מחולק בין רומניה, מולדובה ואוקראינה.

מקור השם הוא ה, ממנו נגזרים השמות מולדובה ורפובליקת מולדובה.

==היסטוריה==
נסיכות מולדובה נוסדה בשנת 1352 על ידי דראגוש וודה, אציל רומני ממחוז מרמורש. לפי הכרוניקות הרומניות דראגוש יצא לצוד ביזון ורדף אחריו דרך ארוכה עד שהבהמה המותשת ניצודה ליד נחל מרוחק. לפי אגדה דראגוש קרא לנחל בשם "מולדובה" ויש אומרים שעשה זאת על שם כלבתו "מולדה". דראגוש וחבורתו ערכו במקום סעודה גדולה ולאחריה החליטו להישאר שם, וכך נוסדה ישות מדינית בשם מולדובה שדראגוש היה שליטה הראשון, וראש הביזון שניצוד שם היה לסמלה של מולדובה.

דראגוש הכפיף את שלטונו למלך הונגריה. הוא שלט במשך שנתיים עד שמת, ואחריו שלט בנו סאס ואחרי סאס, בשנת 1359, בנו של סאס, באלק (Balc), שהודח על ידי בוגדאן הראשון. הנסיך בוגדאן ממרמורש גירש את יורשיו של דראגוש והפך את המקום לנסיכות עצמאית.

רוב שנות קיומה הייתה ישות זאת נתונה לשלטון זר. מולדובה נשלטה משנת 1387 על ידי פולין, לאחר מכן על ידי האימפריה העות'מאנית, הונגריה, ופולין לסירוגין.

מולדובה שממערב לנהר פרוט התאחדה ב-1859 עם נסיכות מונטניה/ולאכיה לממלכת רומניה. כאשר שטח הנסיכות מהצד המזרחי של נהר הפרוט נכבש עוד ב-1812 על ידי האימפריה הרוסית. שטח זה נקרא בסרביה. ב-1918, בתום מלחמת העולם הראשונה התאחדה בסרביה עם רומניה, וכתוצאה מכך שטחי נסיכות מולדובה בעבר שבו לשליטת רומניה. אלא שאיחוד זה לא האריך ימים ובמלחמת העולם השנייה, בשנת 1940, כבשה ברית המועצות את בסרביה (כיום רפובליקה מולדובה, למעט שטחי בוקובינה בצפון ושטחים בדרום שנמסרו לאוקראינה).
נסיכות מולדובה בימי [[שטפן הגדול]]
[[איקונין של פאראסקבה האדוקה, הקדושה המגינה של נסיכות מולדובה]]
נסיכות מולדובה, 1793-1812, בצבע כתום
נסיכות מולדובה לפני האיחוד עם מונטניה, בצבע כתום
אזור מולדובה בצהוב בחלוקה למחוזות עכשוויים, הקו השחור הוא הגבול הבינלאומי בין רומניה, רפובליקת מולדובה ואוקראינה

==גאוגרפיה==
נסיכות מולדובה הייתה ממוקמת בין הרי הקרפטים לבין נהר הדניסטר. נהר הפרוט חצה את הנסיכות, בערך באמצעה, מצפון לדרום.

===בימינו===
שטחה הכולל של נסיכות מולדובה היה גדול כמעט פי שלושה משטח מולדובה של ימינו. כיום 45.6% מהשטח מצוי ברומניה, 31.7% ממנו ברפובליקת מולדובה ו–22.7% ממנו באוקראינה. שטחים אלה מהווים 88.2% משטח רפובליקת מולדובה, 18% משטח רומניה ו–3.5% משטח אוקראינה.

==ראו גם==
* בסרביה
* רפובליקת מולדובה
* רומניה
* שליטי נסיכות מולדובה
* התנועה לאיחוד רומניה ומולדובה

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:רומניה: היסטוריה
קטגוריה:מולדובה: היסטוריה
קטגוריה:מולדובה: גאוגרפיה
מולדובה
כיכר ספרא

כיכר ספרא היא אחת הכיכרות הגדולות בירושלים, הממוקמת בתחילתו של רחוב יפו שבמרכז העיר, ממערב לחומות העיר העתיקה. הכיכר נבנתה בשנת 1993, כחלק מבניית הקומפלקס של קריית עיריית ירושלים. היא קרויה על שם יעקב ואסתר ספרא, הוריהם של יוסף ואדמונד ספרא, אנשי עסקים יהודים ונדבנים ידועים יוצאי העיר חלב שבסוריה, שפעלו רבות למען ירושלים, ותרמו מכספם לבניית הכיכר.

בקצה הכיכר, על יד גן דניאל, עומד פסל סביבתי הממחיש טכנולוגיית שאיבת מים קדומה הקרויה 'בורג ארכימדס'. בצד המערבי של הכיכר נטועות שורות של עצי דקל היוצרים חלוקה בין הרחבה הממלכתית לרחוב יפו.

הכיכר משמשת גם כמקום לקיום אירועים וטקסים שונים. פעם בשנה מארח המקום את "הסטריט-בול 3X3", טורניר כדורסל לנוער מכל רחבי הארץ, ובנוסף מתקיימים בו מופעי קיץ, טקסי זיכרון ואירועים שונים לקהל הרחב.

==קריית עיריית ירושלים==

בפי תושבי ירושלים, נקראת היום כל קריית עיריית ירושלים הבנויה סביב הרחבה המרכזית בשם כיכר ספרא. בית העירייה הקודם, ששכן בתחילתו של רחוב יפו, נבנה בתקופת המנדט הבריטי. עם השנים היה צר מלהכיל את כל אגפיה של העיר ההולכת וגדלה, ועד שנות ה-90 כבר התפזרו מחלקות העירייה השונות בעשרות בניינים ברחבי העיר. המטרה בבניית קריית העירייה סביב כיכר ספרא הייתה לרכז את כל אגפי עיריית ירושלים ושלוחותיה במקום אחד, בסמוך לבית העירייה המקורי.

בבניית קריית העירייה נעשה שימוש ב-10 מבנים היסטוריים ששומרו, שוחזרו והוסבו למשרדים, ולהם נוספו שלושה בניינים חדשים. חלק מהמבנים ההיסטוריים בהם נעשה שימוש הם ממבני מגרש הרוסים הסמוך, ובכך למעשה נגסה קריית העירייה לתוך שטח מגרש הרוסים. במסגרת פיתוח הכיכר, הועתק צפונה מבנה השער הדרומי ההיסטורי של מגרש הרוסים.

==לקריאה נוספת==
* דוד קרויאנקר, רחוב יפו ירושלים, ביוגרפיה של רחוב - סיפורה של עיר - הוצאת כתר, 2005.
* דוד קרויאנקר, סיפור קריית העירייה, ירושלים, הוצאת אריאל, 1993.
<div style="text-align: center;">
גלריית כיכר ספרא

<gallery>
קובץ:Jerusalem Center-1 (3581654970).jpg|תבליט מפת בינטינג המסמלת את מרכזה של ירושלים, בחזית הכיכר
קובץ:Jerusalem Safra Square Model.jpg|דגם הכיכר, המוצב בסמוך לכניסה הדרומית למתחם הכיכר
קובץ:Jerusalem Safra Square.jpg|רחבת עצים בדרום הכיכר
Safra Square.jpg|אכסדרת העמודים והציליה בצידה המזרחי של הכיכר
קובץ:CAPRA.JPG|"סוכת השיר" בכיכר ספרא
קובץ:Municipality of jerusalem 1.jpg|מבנה לשכת ראש העיר, לשכת קבלת הקהל
קובץ:Municipality-of-jerusalem-2.jpg|חלק מקיר מזרקת המים לכיוון רחוב יפו
קובץ:JerusalemMunicipalityP4190034.JPG|פסלי אריות בכיכר
קובץ:JerusalemMunicipalityP4190029.JPG|בורג ארכימדס
קובץ:כיכר ספרא - 1.jpg|הבמה המרכזית בכיכר ספרא
</gallery>

</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jerusalem.muni.il/jer_sys/picture/Atarim/site_form_atar.asp?site_id=2670&pic_cat=1&icon_cat=5&york_cat=8 על כיכר ספרא] באתר עיריית ירושלים.
* 

*
ספרא
קטגוריה:רחוב יפו
קטגוריה:משפחת ספרא
ינוב

יָנוּב הוא מושב באזור השרון, מזרחית לנתניה ובסמוך לכפר יונה השייך למועצה אזורית לב השרון.

== היסטוריה ==
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי קבוצת עולי תוניסיה. המושב הוקם על אדמות נטושות שהותירה אחריה משפחת נבולסי שברחה מישראל עם תחילת מלחמת העצמאות לירדן.

בעקבות התרסקות מטוס עליית הנוער, שהיה בדרכו מתוניסיה לנורווגיה, תרמה ממשלת נורווגיה ביוזמתו של השר הנורווגי הוקון לי את מבני המשק שהוקמו במושב. מבנים אלה הם צריפים נורווגיים, וכיום משמש אחד מהם כבית הראשונים במושב. במושב הוקמו בית עם, בית כנסת, מרפאה ובית ספר יסודי שנקרא על שם 28 הילדים שטסו במטוס (ומהם נהרגו 27 בתאונה): "בית הספר על שם ה-28".

עם בעלי המשקים במושב נמנה יצחק אלל (ששינה שם משפחתו לאל על), הניצול היחיד מתאונת המטוס.

המושב היה ידוע בפרדסי ההדרים שלו ובשנות החמישים נחשב לאחד המושבים המובילים בישראל בתוצרת ההדרים שלו לדונם. מאוחר יותר, הפך המושב למשק מגדלי פרחים ליצוא ועם השנים פחתה בו הפעילות החקלאית.

==קישורים חיצוניים==

*
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1950
קטגוריה:מושבי תנועת המושבים
קטגוריה:מושבים
קטגוריה:יישובי המועצה האזורית לב השרון
קטגוריה:יחסי ישראל–נורווגיה
גלות

גלות (באכדית: Galitu – גירוש, הגליה) היא עקירה, בדרך כלל מאולצת, של אדם או קבוצה ממולדתם. ההגליה נחשבת עונש חמור ביותר ועד למאה העשרים אף שימשה לעיתים קרובות כתחליף לעונש מוות.
[[מפה המתארת את הגליות תושבי ממלכת ישראל על ידי האשורים.]]
ההגליה נחשבת עונש חמור במיוחד בשל העובדה שהגולה מתנתק ממשפחתו (אלא אם כן היא מוגלית יחד עמו) ומתרבותו ונאלץ להסתדר בסביבה שהיא לעיתים קרובות עוינת. ההגליה משמשת לעיתים קרובות כדרך למנוע ממנהיגים בלתי רצויים להשפיע על הציבור.

בעת העתיקה השתמשו אימפריות כגון אשור, בבל ורומא בהגליה המונית של עמים שלמים כעונש על מרידות בהן וזאת מתוך הנחה כי עם המנותק מארצו יתפורר ויעלם. מרבית העמים אכן לא שרדו בעקבות ההגליה, כשהחריג הבולט הוא עם ישראל שהצליח בחלקו לשרוד לאחר גלות בבל, וגלות רומי. פרס לעומת זאת נקטה בטכניקה הפוכה של החזרת עמים גולים כדרך להבטחת נאמנותם לאימפריה.

לפי התורה וההלכה על הורג נפש בשגגה לגלות לעיר מקלט עד מותו של הכהן הגדול. עניין זה ניתן להבין או בתור עונש, או בתור כפרה.

בעת החדשה השתמשו אימפריות רבות בהגליה של מנהיגי מדינות שכבשו ושל פושעים. כך הוגלה נפוליאון לאי אלבה ולאחר מכך לסנט הלנה וכך נוסדה אוסטרליה כמושבת עונשין של האימפריה הבריטית.

בתקופה המודרנית נעשה שימוש נרחב בחילופי אוכלוסין שהם סוג, מוסכם אמנם, של הגליה המונית. יוסיף סטלין הגלה עמים שלמים לסיביר בשל חששו משיתוף פעולה שלהם עם גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. גם מדינות הציר ובמיוחד גרמניה הנאצית השתמשו בהגליות המוניות. לאחר מלחמת העולם השנייה, התקבלה אמנת ז'נבה הרביעית האוסרת על גירוש תושבי שטח כבוש.

לאחר מלחמת העולם השנייה חלה ירידה חדה בהגליות לארצות זרות וזאת בעקבות התפתחות התקשורת שאפשרה לגולים ליצור קשר מבחוץ. עם זאת הגליה פנים מדינית לאזורים נידחים נשארה טכניקה פופולרית של ענישה במדינות דיקטטוריות.

==ראו גם==
*אוסטרקיזם

==לקריאה נוספת==
* ארנולד איזן, גלות, בתוך: ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986. עמ' 68–72

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ענישה