OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מקהלת פועלי תל אביב

מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של [[ישראל ברנדמן, בקונצרט חגיגי, ב-1 בנובמבר 1947, לרגל מלאת חצי יובל ליסוד המקהלה]]
מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של ישראל ברנדמן, בתצלום מ-[[27 ביולי 1946]]
מקהלת פועלי תל אביב בניצוחו של ישראל ברנדמן, ב-[[1948 בירושלים, כנראה לפני מלחמת העצמאות.]]
מקהלת פועלי תל אביב הייתה מקהלה שפעלה בעיר תל אביב-יפו משנות ה-20 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, בניצוחם של המנצח והמלחין ישראל ברנדמן ובהמשך עובדיה טוביה.

==תולדות המקהלה==
ב-1917 ייסד ישראל ברנדמן בעיר הולדתו קמניץ פודולסק שבאוקראינה, מקהלה יהודית חלוצית אשר את מרבית שיריה שרה בשפה העברית. ב-1919 עלו המנצח ומקהלתו יחדיו ארצה ובסוף 1922 הפכו רשמית למקהלת פועלי תל אביב. מרבית חברי המקהלה היו אקדמאים ומתוכם צמח גרעין מקהלת האופרה ומקהלת האורטוריה. המקהלה הוזמנה להופיע באירועים ציבוריים וכלליים. ב-1924, עם עזיבתו של ברנדמן לאוסטריה ניצחו על המקהלה מנשה רבינא ומ.ג. לוין. המקהלה פעלה במסגרת מועדון הפועלים ובהמשך קבעה את משכן הקבע שלה בבית ברנר בתל אביב. רפרטואר המקהלה כלל שירים מתחום המוזיקה הכללית, ליטורגיה יהודית כגון קטעי חזנות ופיוטים.

מקהלות פועלים עירוניות קמו כחלק אורגאני של הפעילות התרבותית והרוחנית בקרב ריכוזי הפועלים. לרוב, חבריהן לא היו זמרים מקצועיים, בעוד שמנצחיהן היו בעלי רקע והכשרה מוזיקליים בתחום. ב-1934 הוקם במסגרת ההסתדרות הכללית "המרכז לחינוך", ומנהליו הראשונים היו נסים נסימוב ושלמה קפלן. המרכז פעל להפצת הזמר העברי ובכלל זה הקמת מקהלות בחסות מועצות פועלים. העלייה השלישית הביאה עימה מוזיקאים ומלחינים מחוננים אשר הוו את הבסיס לעיצוב שירת המקהלה בישראל המתהווה.

ב-1935, עזב ברנדמן את אוסטריה על רקע התגברות האנטישמיות הממוסדת ושב ארצה. עם שובו נמסר לו מחדש ניהול המקהלה מידי שלמה קפלן. ברנדמן הוביל את הקו המוזיקלי של המקהלה וכך בעת פעילותה נודעה גם בשם מקהלת ברנדמן.
המקהלה הרבתה לבצע שירים בסגנון שרווח בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, המכונה הסגנון הימתכוני, כשברפטואר המקהלה הופיעו למשל משירי נחום נרדי, הנחשב פורץ דרך בתחום.

תחת שרביטו, ביצעה מקהלת פועלי תל אביב בפעם הראשונה בישראל אורטוריה.

בדצמבר 1941 השתתפה המקהלה בכנס הראשון של מקהלות אזור תל אביב אשר התקיים בעיר תל אביב, וב-22 באפריל 1944, נטלה חלק בכנס הראשון של מקהלות הפועלים אשר התקיים בעין חרוד וכפר יחזקאל, ובו נטלו חלק 25 מקהלות פועלים. כינוס זה נחשב ל"אבן הפינה" לייסוד כינוסי הזמריה שהחלו במדינת ישראל בשנות ה-50.

ברנדמן ניצח על המקהלה כ 30 שנים והיא הייתה חממה למוזיקאים, לשחקנים ולמורים למוזיקה, כגון משה יעקבסון ומשה בר-עמי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 סיים ישראל ברנדמן את תפקידו ועל ניצוח המקהלה הופקד עובדיה טוביה.

==לקריאה נוספת==
* "שירי עבודה ומולדת" – המרכז לתרבות ולחינוך של ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, תל אביב, 1955.
* "במצעד" – ההסתדרות הכללית של העובדים העבריים בארץ ישראל, הוצאת המרכז לתרבות תל אביב, תש"ט, 1949.
* רבינא מנשה, שלמה סקולסקי, מי היה מי באקו"ם, הוצאת אקו"ם, תל אביב, 1965 .

==קישורים חיצוניים==

== ביאורים ==

==הערות שוליים==

פועלי תל אביב
קטגוריה:תל אביב-יפו: מוזיקה
קטגוריה:תל אביב לפני הקמת מדינת ישראל
בואה פורטו-ריקני

בואה פורטו-ריקני (שם מדעי: Epicrates inornatus) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים הנפוץ רק על האי פוארטו ריקו. נחש זה הוא מסוג "Epicrates" המכונה בואה קשת, בתוך סוג זה כלולים גם המינים בואת הקשת ובואה קובני.

== מאפיינים ==
הבואה הפורטו-ריקני הוא נחש דק החי על האדמה ברוב הזמן, אך מסוגל לטפס גם על עצים. אורכו נע בין 1.8-2.7 מ', אך ידועים פרטים שהגיעו לאורך גדול יותר. צבעו חום כהה.
הוא ניזון מיונקים קטנים, עטלפים, ציפורים ולטאות. 

בפוארטו ריקו הוא נפוץ יותר באזור הקרסט שבצפון מערב המדינה. מאחר שאזור זה עשיר במערות, לבואה יש הזדמנות שם לתפוס עטלפים. הוא עושה זאת על ידי כך שהוא נתלה בפתח המערה וכאשר עטלף עובר הוא תופס אותו בשיניו ולאחר מכן חונק אותו.

הנקבה משריצה 23-26 נחשים קטנים חיים. לא נערכו אף פעם תצפיות על האכילה של הנחשים הצעירים ולכן לא מחזיקים ומגדלים נחשים צעירים בשבי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.fs.fed.us/r8/caribbean/wildlife-facts/2002/wildlife-facts-november-2002.shtml האתר הרשמי של יער יונקה בפורטו-ריקו]
== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהנס תאודור ריינהרט
קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1843
חברת מצר גוזו

האניה טא' פינו בין מלטה לגוזו
שתי מעבורות חולפות זו על פניה של זו על רקע נופו של גוזו
המעבורת מליטה בנמל צ'ירקווה
חברת מצר גוזו (באנגלית: Gozo Channel Company) היא חברת ספנות מלטזית, המפעילה את שירותי המעבורת בין האיים מלטה וגוזו. לשירותי החברה תפקיד חשוב במערך התחבורה ובחיי היום-יום במלטה, שכן היא מספקת את הקשר העיקרי, והכמעט יחיד בין איי המדינה. 
== פעילות ==
ברשות החברה צי הכולל שלושה כלי שיט - המעבורות "טא' פינו" (Ta' Pinu, משנת 2000), גאודוס (Gaudos משנת 2001) ומליטה (Malita משנת 2002). כל אחד מכלי השיט מסוגל להוביל כ-900 נוסעים ועד 72 כלי רכב. הקו העיקרי לנוסעים ולכלי רכב, מקשר בין נמל צ'ירקווה (Ċirkewwa) בצפון-מערב האי מלטה לנמל מג'אר (Mġarr) בדרום-מזרחו של האי גוזו, מרחק של כחמישה קילומטרים. קו זה פעיל משך כל שעות היממה ובכל ימות השנה, כולל בסופי שבוע ובחגים, ובעונת הקיץ מתבצעות בו כשלושים הפלגות יומיות בכל כיוון. הקו האחר מיועד להובלת משאיות ומטען, והוא פועל בין נמל מג'אר בגוזו לרציף סה מזון (Sa Maison) שבנמל מרסמשט בצפון-מזרחו של האי מלטה. הקו מופעל בימי חול בלבד, בדרך כלל אחת ליום בכל כיוון. 

החברה נוסדה בשנת 1979. היא רכשה את ספינתה הראשונה באותה שנה, ושתיים נוספות בשנת 1980. ב-1981 החלה החברה להפעיל קו עונתי לסירקוזה ולקטניה שבסיציליה, אשר נוסף על הקו הבסיסי בין שני אייה העיקריים של המדינה. מאוחר יותר פעל הקו בין מלטה לנמל פוצולו בסיצילה, אך הפעלתו נפסקה ב-1995. ב-1990 כבר הפעילה החברה חמישה כלי שיט, והובילה 1.93 מיליון נוסעים וכ-370,000 כלי רכב בשנה. באמצע שנות ה-90 החלה החברה את תהליך חידוש הצי, ושלוש אוניות הגל-נוע (Ro-Ro) שברשותה כיום סופקו לה בתחילת המאה ה-21. כיום מעסיקה החברה כ-240 עובדים, מבצעת כ-19,000 הפלגות בין שני האיים, ומובילה כ-3.5 מיליון נוסעים וכ-900,000 כלי רכב בכל שנה. הנהלת החברה שוכנת בפלוריאנה. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלטה: ימאות
מצר גוזו
קמרון מניפה

קמרונות מניפה ב[[מנזר באת' בבאת', אנגליה. זהו שחזור ויקטוריאני משנות ה-1860 לגג המקורי מ-1608.]]
קמרונות המניפה שב[[קלויסטרים שבקתדרלת גלוסטר (גלוסטר, אנגליה), הם קמרונות המניפה הקדומים ביותר ששרדו.]]
פרטים של קמרון מניפה בקלויסטר של קתדרלת גלוסטר.
קמרון מניפה הוא סוג של קמרון בסגנון גותי ניצב ששימש לקירוי אולמות באדריכלות גותית אנגלית. בקמרון זה כל הצלעות הן באותה עקמומיות ומפוזרות במרווח שווה זו מזו, הן מסודרות כך שהן יוצרות צורה דמויות חרוט או מניפה. הצלעות והמרווחים שביניהן מקושטים בתחרת אבן מפותחת.

הדוגמה המוקדמת ביותר לקמרון מניפה מתוארכת ל-1351 ונמצאת בקלויסטר של קתדרלת גלוסטר. דוגמה טובה אך מאוחרת יותר, מ-1640, היא הקמרון מעל גרם המדרגות בקתדרלת כנסיית ישו (אוקספורד). קמרון המניפה הגדול ביותר בעולם נמצא בקפלת קינגס קולג'.

==לידתו של קמרון המניפה==
קמרון המניפה פותח בגלוסטר שבאנגליה בשנים 1351-1377,
 כאשר קמרון המניפה הקדום ביותר שעדיין קיים נמצא בארקדה המזרחית של הקלויסטר של קתדרלת גלוסטר. ג'ון הרווי שיער ב-1978 שהקלויסטר המזרחי הושלם תחת תומאס דה קיימברידג' מקיימברידג' (גלוסטרשייר) שעזב ב-1364 לעבוד על בית מועצת הקתדרלה (Chapter House) בקתדרלת הרפורד (חושבים שגם היא קורתה בקמרונות מניפה על בסיס שרטוטים מאת ויליאם סטקלי על שלושת החלקים האחרים של הקלויסטר בגלוסטר התחילו לעבוד ב-1381, כנראה תחת רוברט לסינגהאם.

דוגמאות אחרות של קמרונות מניפה מוקדמים קיימים סביב גלוסטר, דבר המרמז על פעילות של מספר רבי-בנאים מהמאה ה-14 באזור, שיצרו את קמרון המניפה והתנסו בצורותיו השונות בעת שימוש מוקדם ברעיון.

==מבנים עם קמרונות מניפה==

===גותיים===
* קפלת קינגס קולג', קמרון המניפה הגדול בעולם
* קתדרלת גלוסטר, הקלויסטרים
* קתדרלת קנטרברי, מגדל המצלב
* מנזר באת', ספינה ראשית ואגף מזרחי (שוחזר בשנות ה-1860)
* קפלת הגבירה של הנרי השביעי, מנזר וסטמינסטר, לונדון, 1503-1519 
* כנסיית ישו (אוקספורד), מעל גרם המדרגות לאולם הגדול
* קפלת סנט ג'ורג' (וינדזור), מקום המצלב
* קתדרלת פיטרבורו
* מנזר שרבורן, הספינה הראשית
* קתדרלת מנצ'סטר, מתחת למגל

===נאו-גותיים===
* יד וילס, אוניברסיטת בריסטול
* אולם הגילדה של מידל אסקס, הסיטי של וסטמינסטר
* כנסיית פטריק הקדוש (ניו אורלינס), ארצות הברית

==ראו גם==

* 
* אדריכלות גותית אנגלית
* קמרון (אדריכלות)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות גותית
מניפה
מחוז גולוויי

מחוז גולוויי (באנגלית: County Galway, אירית: Contae na Gaillimhe) הוא מחוז במערב אירלנד. המחוז שוכן בפרובינציית קונכט, ונקרא על שם גולוויי, העיר היחידה בו.

מחוז גולוויי שוכן לחוף האוקיינוס האטלנטי, וגובל בחמישה מחוזות של אירלנד: בדרום במחוז קלייר, בדרום מזרח במחוז טיפררי, במזרח במחוזות אופאלי ורוסקומון, ובצפון במחוז מאיו.

נכון ל-2011, אוכלוסיית המחוז מונה כ-250,541 תושבים, מתוכם כ-73,000 מתגוררים בעיר גולוויי עצמה. בחלקו המערבי של המחוז משתרע חבל ארץ פראי ומיושב בדלילות בשם קונמארה, שבו נוף הררי, חופים מפורצים, אגמים, נחלים וביצות-כבול המהווים מוקד משיכה לתיירים חובבי טבע.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קונכט
גולוויי
המלוכה השוודית

המונרך השוודי הוא על פי חוק ראש המדינה של ממלכת שוודיה. בפועל המשטר בשוודיה הוא מונרכיה חוקתית המבוססת על דמוקרטיה פרלמנטרית. למרות שלפי חוק מעמד המונרך בשוודיה הוא הגבוה ביותר במדינה ובצבא, הרי שבפועל תפקידו הוא בעיקר טקסי. לפי חוק שנחקק בשוודיה בשנת 1810 השושלת המלכותית בשוודיה היא בית ברנדוט. המונרכים חייבים להיות שייכים לדת הנוצרית פרוטסטנטית.

המלך הנוכחי של שוודיה הוא קרל השישה עשר.

==היסטוריה==
במאה הראשונה לספירה מציין טקיטוס שהשבטים הגרמאנים ישבו בשוודיה תחת שלטון מלכותי, אך כיום אין מידע מפורט על השושלות והמלכים בתקופה זו.

לאורך כל השנים היו למלך שוודיה סמכויות שלטוניות מעטות. לרוב הוא שימש כשר המלחמה, שופט עליון וכראש הכניסה במקדש באופסלה. בעוד שעד 1250 היה מלך שוודיה ראש לאוסף של שבטים ונחלות פיאודליות בעלות מגנאטים חזקים, הרי שלאחר הצלחת תנועת הפולקונג (Folkung) בהנהגתו של בירגר יארל ובתמיכת האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי, חל שינוי לכיוון איחוד האומה תחת הכתר וחוק הכנסייה הקתולית. בנו של בירגר, מגנוס השלישי, מלך שוודיה, היה למלך השוודי הראשון שאיחד תחתיו את האומה.

עד שנת 1515 המלך היה נבחר על ידי העם, במקום שנקרא "האבנים של מורה" (Stones of Mora) ליד אופסלה, ולעם הייתה גם היכולת להחליפו. משנת 1544, החלה המלוכה לעבור בירושה. השושלת השולטת הנוכחית, שושלת ברנדוט, התחילה בתקופת המלחמות הנפוליאוניות בהן החלק המזרחי של שוודיה, בשטח שבו נמצאת היום פינלנד, הועבר לשלטון רוסיה. השושלת הנוכחית שולטת מכוח חוק שנחקק ב-1809.

במאה ה-19 נחקק חוק המחלק את סמכויות השלטון בין הפרלמנט למלוכה. בחוק נוסף שנחקק ב-1917 הופחת עוד כוחו השלטוני והפוליטי של המלך כך שהוא הפך לשליט טקסי בלבד.

מסמכים שונים אודות המשפחה החל מהמאה ה-19 נשמרים בארכיון הארמון הממוקם בארמון המלוכה בסטוקהולם.

==מצב נוכחי==
בשנת 1974 נחקק תיקון לחוקה שביטל את כוחה של המועצה שנקראת "Privy Council". מוסד זה היה מורכב מאנשים מכובדים, שנבחרו על ידי המלך, ושימשו לו כגוף מייעץ. תפקידה של המועצה הצטמצם לבחירה של הגוף השלטוני, לאחר הבחירות. חלק מתפקידיו הפוליטיים של המלך עברו ליושב ראש (Speaker) בית הנבחרים. המלך נשאר באופן רשמי כ"ראש המדינה", אך התפקיד הפוליטי היחיד שנשאר לו הוא "יושב ראש המועצה לנושאי מדיניות חוץ", שמעדכן את מפלגות הקואליציה והאופוזיציה בנושאי מדיניות החוץ.

חוק שנחקק מאוחר יותר ב-1980, שינה גם את חוק ההורשה של כס המלכות, באופן שביטל את העדפת הבן הבכור וכעת הצאצא הבכור של המלך הוא יורש העצר, ללא קשר למינו. בעקבות חוק זה הנסיכה ויקטוריה מיועדת לרשת את המלך הנוכחי.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100722063753/http://www.royalcourt.se/royalcourt.4.367010ad11497db6cba800054503.html בית המלוכה השוודי], האתר הרשמי
* [http://www.riksdagen.se/templates/R_Page____8907.aspx חוק הירושה של מלכי שוודיה], באתר הפרלמנט השוודי
* 

==הערות שוליים==

*
יחזקאל פנט (אדמו"ר)

רבי יחזקאל פנט{{תמונה להחלפה}}
הרב יחזקאל פנט (דער צווייטער; בכתיב יידי: פאנעט; ב' בטבת ה'תר"ל, נימיג'אה, רומניה - כ"ב בכסלו ה'תר"צ, דז', רומניה) היה האדמו"ר מדעש, ומחבר הספר "כנסת יחזקאל". מייסד חסידות דעש, יחזקאל פנט, היה אבי סבו.

==ביוגרפיה==
נולד בזאת חנוכה 6 בדצמבר 1869 בעיר נמיג'אה שברומניה, לאביו רבי "משה (משה'לי) פנט" שהיה באותו זמן אב"ד נמיג'אה, וסבו רבי מנחם מנדל פנט, נהג לערוך סעודה מדי שנה, ביום זה. כבר בינקותו ניכר בחריפותו, ובהגיעו לגיל שש החל לומד אצל סבו רבי מנחם מנדל. בהגיעו לגיל שבע, סבו שראה בו "קטן היודע לשמור תפילין", ציווה עליו להתחיל להניח תפילין. בגיל ארבע עשרה התחתן והיה סמוך על שולחן חותנו. בתקופה זאת למד תורה עד 18 שעות ביממה, והתכתב בשו"תים עם גדולי הדור, ובמיוחד עם רבי שלמה שפירא אב"ד מונקאטש, ועם בנו בעל ה"דרכי תשובה".

==קישורים חיצוניים==
* רבי אלימלך פנט, [http://hebrewbooks.org/41562 ההקדמה לספר שערי ציון] לרבי יחזקאל פנט.
* [http://www.otzar.org/wotzar/Book.aspx?143629& קונטרס קול בוכים], הספד על רבי יחזקאל פנט, באתר אוצר החכמה
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדמו"רי דעש
קטגוריה:רבנים רומנים
בושאר לה בארבי

בּוּשָׁאר לה בָּארְבּי (בצרפתית: Bouchard le Barbu; מת ב-1020) היה מייסדו של בית מונמורנסי, אחד מבתי האצולה החשובים בהיסטוריה של צרפת.
== ביוגרפיה ==
בושאר לה בארבי היה בנם של בושאר מִבּרה-סיר-סן ושל אילדגאר מבלואה. ב- 978 לחם לצדו של לותר, מלך צרפת נגד אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הוא נמנה עם האצילים שהיו בני לווייתו של איג קאפה, מלך צרפת והיה עד להכתרתו של מלך זה.

בושאר לה בארבי, שהופקד על האי סן-דני שבנהר הסן צפונית לפריז, נהג להטיל מס על כל כלי השיט שעברו בתחומי שלטונו, ואפילו על הנזירים של מנזר סן-דני, שהתלוננו עליו בפני רובר השני, מלך צרפת (בנו של איג קאפה). נערך משפט מלכותי שבו ויוויאן, אב מנזר סן-דני, תבע לדין את בושאר לה בארבו. המלך הציע לבושאר את הריסות ארמון מונמורנסי (כיום בפרבר מונמורנסי של פריז) בתמורה לוויתורו על השליטה באי סן-דני, וכדי להענישו ולהרחיקו מחצר המלכות.

הייתה זו תחילתו של בית מונמורנסי, שהעמיד מתוכו שישה שלישים למלכי צרפת (שהיו למעשה מפקדי צבאו של המלך), שנים-עשר מרשלים של צרפת וארבעה אדמירלים של הצי הצרפתי. במרוצת המאה השתים-עשרה החלו אצילי בית זה לשאת את שם האצולה דה מורמורנסי.

לבושאר לה בארבי היו ארבעה ילדים, ובהם בושאר השני, שהמשיך את שושלת בית מונמורנסי.

קטגוריה:בית מונמורנסי
קטגוריה:ילידי 975
קטגוריה:נפטרים ב-1020
חדר

הוסטל יפני]]
באדריכלות, חדר הוא כל מרחב או חלל מובחן בתוך מבנה. חדרים מהווים חלוקה פנימית בתוך המבנה. 

==מבנה==
ציור המתאר מבנה של חדר
לרוב החדר מופרד מחללים אחרים באמצעות קירות פנימיים, מבואות או דלתות; בנוסף הוא מופרד מאזורים חיצוניים באמצעות קירות חיצוניים ודלתות. 

בידוד אקוסטי מאפשר שמירה על השקט בתוך חדר מסוים או מחוץ לו.

==היסטוריה==
ציור של אנשים הנמצאים בחדר משנת 1826
חדרו של [[דוד בן-גוריון בצריף בן-גוריון, צריף המגורים בקיבוץ שדה בוקר, אשר שימש את דוד בן-גוריון ואת אשתו פולה בשנים 1953–1973.]]
השימוש המתועד הראשון בחדרים היה לפחות החל משנת 2200 לפני הספירה, על ידי המינואים – בחפירות באקרוטירי שבסנטוריני, יוון, נמצאו שרידים המעידים על חלוקה פנימית של חדרים בתוך מבנים.

בתקופות מוקדמות שימשו החדרים בעיקר להגדרת מתחמים לשימושים מיוחדים ברחבי הבית, כגון חדר שירותים, חדר אמבטיה, מטבח ועוד. כיום קיימים במבנים גם סוגי חדרים אחרים, כגון חדרי שינה, סלון, חדר אוכל, חדר עבודה, משרד ועוד.

בארמונות ובבתי עשירים נבנים לעיתים חדרים רחבי ידיים כגון חדר נשפים, אולם קולנוע פרטי, אולם ספורט מקורה, ואף בריכת שחיה מקורה.

== בלשון ==
חדר כמקום מגורים. חדר ככיתת לימוד [בעולם הדתי]. חדר בריחה. חדר וירטואלי באינטרנט ובתוכנות וידאו ציבוריות. במלכים א' פרק כ', מתואר כמקום בריחה: "וַיָּבֹא אֶל-הָעִיר חֶדֶר בְּחָדֶר".

==חדרים בישראל==
בישראל, נקבעו בתקנות התכנון והבנייה מידות מינימליות של חללים בדירת מגורים, לרבות חדרים, כמו גם מגבלות וחובות אחרות הקשורות בבניית חדר, כגון חלונות, וכדומה. 

==ראו גם==
* חדר איימס
* חדר אוכל

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בית מגורים
מסלזין

מסלזין (Mesalazine), או 5-ASA, או Mesalamine, היא תרופה אנטי-דלקתית המיועדת לטיפול בקוליטיס כיבית וכן במחלת קרוהן (בשלבים קלים או בינוניים לטיפול). התרופה פועלת במעי ויש לה תופעות לוואי סיסטמיות מועטות. מאחר שהתרופה היא נגזרת של חומצה סליצילית, היא בעלת תופעות נוגדות חמצון, כלומר לוכדת רדיקלים חופשיים אשר גורמים לנזק לגוף.

== התוויות טיפוליות ==
* קוליטיס כיבית - בשימוש הן במחלה פעילה (התקפים קלים) והן ברמיסיה לטווח ארוך. הן בהתקפים, והן ברמיסיה, הטיפול המשולב (מקומי וסיסטמי) הוא יעיל יותר מאשר טיפול בנפרד.
* במחלת קרוהן - הטיפול בתרופה זו הוא פחות משמעותי תחת פרוטוקול הטיפול. השימוש הוא בעיקר כאשר יש מחלת קרוהן במעי הגס. התרופה פחות משמשת כ-maintenance אולם יכול לעזור לאחר ניתוח.

== תופעות לוואי ==
תופעות הלוואי של התרופה כוללות בעיקר שלשולים, בחילה, נפיחות בבטן. תופעות לוואי פחות נפוצות כוללות כאבי ראש, תגובות יתר רגישות (כגון פריחה, אורטיקריה, תסמונת דמוית זאבת), נשירת שיער ונפריטיס אינטרסטיציאלית. תופעות לוואי נדירות כוללות דלקת חריפה של הלבלב, דלקת כבד, תסמונת נפרוטית, הפרעות בספירת הדם (כגון א-גרנלוציטוזיס, לויקופניה, נויטרופניה, אנמיה אפלסטית, תרומבוציטופניה). תוארה גם פגיעה כלייתית מיצירת אבנים בכליות שהן גבישים של החומר התרופתי.<ref></ref>

== Sulfasalazine ==
התרופה Sulfasalzine היא אנטיביוטיקה המחוברת ל-5-ASA באמצעות קשר מסוג Azo-bond. החומר עובר לאורך המעי הדק בצורה שלמה, ומתפרק על ידי חיידקים בסוף המעי הדק. ה-5-ASA פועל באופן מקומי לתיקון הדלקת, ואילו הסולפה נספגת, מפורקת בכבד ומופרשת בשתן. תופעות הלוואי הן בעיקר בגלל הוספת הסולפה, והן כוללות בחילות, הקאות, דיספפסיה, אנורקסיה, כאבי ראש. תופעות הלוואי הנדירות כוללות תגובה אלרגית, פריחה, מחלת רקמת חיבור, טוקסיות לנוירונים ולכליות, השפעות המטולוגיות, ופגיעה בספירת הזרע. למעשה, תופעות הלוואי הנדירות הביאו לירידה בשימוש בתרופה זו, וכיום מעדיפים להשתמש יותר בתרופות שהן 5-ASA בלבד, למרות שהן יקרות יותר. נמצא כי התרופה יכולה לעזור בריפוי של דלקת מפרקים (ארתריטיס), ועל כן התרופה ניתנת בקוליטיס כיבית המשולבת יחד עם דלקת מפרקים שיגרונית (Rheumatoid arthritis).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.health.gov.il/units/pharmacy/trufot/Mucar_List.asp?p=1&Sr_Type=Activ&Y_Name=MESALAZINE&Letter=m Mesalazine באתר מאגר התרופות] באגף הרוקחות של משרד הבריאות

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרופות
קטגוריה:תרכובות ארומטיות
קטגוריה:פנולים
קטגוריה:אנילינים
אזתיופרין

אזתיופרין (Azathioprine, הידועה גם בשמה המסחרי - אימורן) היא תרופה המדכאת את מערכת החיסון. אזתיופרין ניתנת לאחר ביצוע השתלת איברים, כדי למנוע דחיית שתל וכן במחלות אוטואימוניות- בין היתר, דלקת מפרקים, פמפיגוס, מחלת קרוהן, קוליטיס כיבית, מחלות ריאה רסטרקטיביות, טרשת נפוצה ועוד. 

אזתיופרין מתערבת בתהליך הסינתזה של הפורינים אדנין וגואנין, הנדרשת לצורך הסינתזה של ה-DNA. תאים הגדלים במהירות, לרבות תאי T ותאי B, נפגעים יחסית במתן התרופה, כתוצאה מהעיכוב שנוצר על סינתזת הפורינים. 
התרופה היא pro-drug, והיא הופכת בגוף למטבוליט האקטיבי שלה אשר קרוי 6-MP 6-mercaptopurine וכן 6-thioinosinic acid.

== תופעות לוואי ==
תופעות לוואי בשימוש בתרופה כוללות בין היתר בחילה, איבוד שיער, ופריחה. מאחר שאזתיופרין מעכב את פעילותו של מח העצם, המטופלים יהיו יותר פגיעים לזיהומים. על כן, במהלך החודש הראשון לטיפול מבצעים ספירת דם מדי שבוע ולאחר מכן מדי חודשיים. בנוסף, פולימורפיזם גנטי, הקיים אצל 1 ל-300 איש והמתבטא בחוסר באנזים TPMT, אשר מפרק חלק מהתרופה בשלב המוקדם, יביא ליצירת רמות גבוהות יותר של התרופה עד כדי רמות רעילות, ומכאן לתופעות לוואי חמורות יותר.

בכל הקשור בהשתלות איברים, מקובל יותר ויותר להשתמש בתרופה Mycophenolate mofetil במקום באזתיופרין, היות שהיא מדכאת פחות את מח העצם, וכתוצאה מכך קיימים פחות זיהומים אופורטוניסטיים ולכן פחות מצבים של דחייה אקוטית של השתל. 

תופעות הלוואי הנוספות יכולות לכלול דלקת של הלבלב (שבעטיה יש להפסיק את לקיחת התרופה), עלייה באנזימי כבד ותופעות נדירות נוספות. בין היתר, התרופה עלולה להיות קרצינוגנית, ואולם קיימים דיווחים סותרים בחלק מן המחקרים בנושא. 

יש להיוועץ לגבי לקיחת התרופה במהלך ההיריון.

== טיפול באזתיופרין במחלות מעי דלקתיות ==

* בקוליטיס כיבית- התרופה משמשת כטיפול הן במחלה פעילה והן במהלך רמיסיה. מאחר שלוקח מספר חודשים עד שהתרופה מתחילה להשפיע, נותנים טיפול "מגשר" (לדוגמה, ציקלוספורין, תרופה אשר ניתנת לחולים עם התקף קשה אשר לא מגיבים לסטרואידים) עד תחילת ההשפעה. התרופה יכולה למנוע התלקחות בעת הפסקת טיפול בסטרואידים. הטיפול יעיל לטווח ארוך - הפסקתו לאחר מספר שנים גורמת לירידה בסיכוי של החולים להישאר ברמיסיה.
* במחלת קרוהן- התרופה משמשת לסיוע ב"גמילה" מסטרואידים, וכן לטיפול לאחר ניתוח. התרופה יעילה בריפוי פיסטולות בפי הטבעת וכן במחלות אחרות שהן מחלות פרי-אנאליות (מסביב לפי הטבעת).

==קישורים חיצוניים==

* קישור לעלון לצרכן של [https://mohpublic.z6.web.core.windows.net/IsraelDrugs/Rishum01_6_1020129922.pdf אימוראן] באתר משרד הבריאות

* 
* 

קטגוריה:תרופות
קטגוריה:פורינים
מת'יו סטל

ג'פרי מת'יו סטל (Jeffrey Matthew Settle, נולד ב-17 בספטמבר 1969), הוא שחקן אמריקאי. סטל מוכר בעיקר בשל תפקידו כקפטן רונלד ספירס בסדרת הטלוויזיה "אחים לנשק" וכרופס האמפרי בסדרה "אחת שיודעת".

==ביוגרפיה==
סטל נולד וגדל בהירוקי, בקרוליינה הצפונית לג'ואן וד"ר רוברט סטל, מטיף בפטיסטי. הוא הצעיר מבין שישה אחים.

את קריירת המשחק שלו התחיל סטל בסוף שנות ה-90. הוא שיחק לראשונה בסרט הקולנוע "אני עדיין יודע מה עשית בקיץ האחרון" כוויל בנסון, בנו של בן בנסון, הרוצח הרודף בסדרת הסרטים. 

בשנת 1999 שיחק בסרט הטלוויזיה האמריקאי "לנסקי", אודות חיו של הגנגסטר מאיר לנסקי שכתב דייוויד מאמט לרשת HBO. 

במהלך השנים, סטל הופיע בתפקידי אורח בסדרות "אחים ואחיות", "CSI: Mimmi" ו"חוק וסדר".
החל משנת 2007, סטל משחק את דמותו רופס האמפרי, כאביהם של דן וג'ני כדמות משנה, בסדרת הטלוויזיה "אחת שיודעת". בנוסף, סטל מוכר כקפטן רונלד ספירס, בסדרת הטלוויזיה "אחים לנשק" של רשת HBO, שבה שיחק בעברו.
בשנת 2007 שיחק בסרט האימה "מתחת" כתפקיד ראשי, ובסרט הטלוויזיה "עשן כחול". 

אשתו לשעבר של סטל, נעמה נתיב, היא דוגמנית ושחקנית ישראלית בעברה. בתם נולדה ב-5 במרץ 2009.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
יוכבד סגל

יוכבד סגל (7 בנובמבר 1910 - 8 בספטמבר 2006) הייתה סופרת וגננת, מחברת סדרת הספרים "כה עשו חכמינו".

==ביוגרפיה==
סגל נולדה בדיסלדורף למשה ורחל גוטליב, שהיגרו לשם מגליציה. היא למדה בסמינר לגננות בברלין וחייתה בגרמניה עד 1933, אז עלתה לארץ בעקבות עליית היטלר לשלטון בגרמניה.

סגל התיישבה בירושלים, שם הקימה עם חברותיה את גן "אהל יעקב". אחר כך עברה לחיפה, שם עבדה כגננת, והקימה את הגן החרדי הראשון בעיר.

בשנת 1937 נישאה לחיים יהושע סגל, ונולדו להם ארבעה ילדים. לאחר נישואיה עברה לכפר אתא. בשנת תשכ"ב השתקעה בשכונת בית וגן בירושלים.
 
חיבורה הידוע ביותר של סגל הוא סדרת הספרים "כה עשו חכמינו", קובץ של אגדות חז"ל שעובדו ללשון קלה לילדים, ונכתבו, לדברי המחברת, במטרה "להוסיף לילדינו ידיעות על מעשי חז"ל ולעודדם לשאוף למידותיהם הטובות". הסדרה זכתה להצלחה רבה, ואף תורגמה למספר שפות, בהן יפנית וגרמנית.

בוסף כתבה ספרים נוספים: בעיקר סיפורים לילדים, ספרי הדרכה לגננות, וביוגרפיה אחד: "החסיד מהמבורג: סיפור חייו של ר' אהרן מרכוס". 

בשנת 1973 סיימה בהצטיינות לימודים לתואר ראשון בספרות וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. 

בשנת 1990 זכתה בפרס "יקיר החינוך הדתי", אך נעדרה מטקס הענקת הפרס בעקבות בריאותה הלקויה ובשל אבל על מותו של נכדה , שנהרג במהלך קרב למרגלות הבופור בלבנון.

סגל הלכה לעולמה בט"ו באלול ה'תשס"ו (8 בספטמבר 2006). אחד מנכדיה הוא הבמאי חגי לוי.

==לקריאה נוספת==
* "לתולדותיה", בתוך "כה עשו חכמינו", חלק א', מהדורה חדשה, אלול תשס"ז.
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראליות ילידות גרמניה
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:נשות חינוך ישראליות
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:קריית אתא: אישים
קטגוריה:גננות ארץ-ישראליות
קטגוריה:סופרות חרדיות ישראליות
קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2006
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:בית וגן: אישים
יוקיה אמאנו

יוקיה אמאנו (ביפנית: 天野之弥; 9 במאי 1947 – 18 ביולי 2019) היה יושב ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א). לפני תפקידו זה כיהן כדיפלומט יפני ואיש שירות ציבור עבור האומות המאוחדות ועבור חטיבות הבת בארגון זה.

== ביוגרפיה ==
נולד בשנת 1947. בשנת 1968 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת טוקיו. בשנת 1972 הצטרף למשרד החוץ. שם התמחה בנושאי המאמץ הבינלאומי למניעת ופירוק נשק גרעיני.

במהלך השנים אמאנו קודם במשרד החוץ ועבד בתפקידים רבים. עבד בשגרירויות יפן בלאוס, בלגיה וארצות הברית, והיה הקונסול הדיפלומטי של יפן במרסיי.

פעל ולקח חלק במשא ומתן למען הארכת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, האמנה למניעת ניסויים גרעיניים, אמנת הנשק הביולוגי ותיקון אמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים מסוימים.

 מספטמבר 2005 ועד ספטמבר 2006 שימש אמאנו כיו"ר חבר הנאמנים של סבא"א. בתקופה זו, סבא"א ומנכ"ל הארגון, מוחמד אל-בראדעי, קיבלו את פרס נובל לשלום. אמאנו ייצג את סבא"א בטקס הענקת פרסי נובל שנערך בדצמבר 2005. 

ב-2 ביולי 2009 נבחר אמאנו, כנציג יפן, לעמוד בראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, במקום ראש הסוכנות היוצא מוחמד אל-בראדעי. ב-1 בדצמבר 2009 נכנס לתפקידו כיושב ראש סבא"א. במרץ 2013 הוא נבחר לכהונה שנייה כראש הסוכנות ושימש בתפקיד עד למותו ב-18 ביולי 2019.

אמאנו היה נשוי ודיבר יפנית, אנגלית וצרפתית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פוליטיקאים יפנים
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים: אישים
קטגוריה:הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1947
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2019
מחיר היציבות

מחיר היציבות הוא מושג בתורת המשחקים, המשמש לניתוח התנהגות של שחקנים במשחק או בשוק. מושג זה מייצג את המחיר שבו כל השחקנים במשחק מרוצים מהתוצאות שלהם, ולכן אין להם תמריץ לסטות מהאסטרטגיות שבחרו. מושג זה שימושי במיוחד במחקר של שיווי משקל בשוק, מכיוון שהוא יכול לעזור לכלכלנים לחזות כיצד המחירים ישתנו בתגובה לשינויים בהיצע וביקוש.

מחיר היציבות של משחק הוא היחס בין הערך הטוב ביותר של פונקציית המטרה של אחד השוויונות במשחק לבין ערך התוצאה האופטימלי. אם משחק מכיל רק שוויון אחד, אזי מחיר היציבות זהה למחיר האנרכיה.

== רקע ואבני דרך ==
מחיר היציבות נחקר לראשונה בעבודתם של A. Schulzan ו־N. Moses וזכה להתייחסות גם במחקרם של E. Anshelevich ועמיתיו. הם הראו, כי עבור גרפים מכוונים בהם קיים שווי משקל נאש באסטרטגיה טהורה, מחיר היציבות הוא לכל היותר המספר ההרמוני ה-<math>n</math>. עבור גרפים לא מכוונים עם מקור אחד ושני שחקנים, E. Anshelevich ועמיתיו הציגו חסם הדוק למחיר היציבות של <math>4/3</math>.

ג'יאן לי הוכיח במאמרו שעבור גרף לא מכוון עם יעד ברור אליו צריכים להגיע כל השחקנים, מחיר היציבות של משחקי בניית רשת של שאפלי חסום אסימפטוטית על ידי <math>O(\log n/\log \log n)</math> כאשר <math>n</math> הוא מספר השחקנים.

== שימושים==
מחיר היציבות משמש למדידת אי יעילות. הוא מבדיל בין משחקים בהם כל השוויונות אינם יעילים, לבין אלה בהם קיים שוויון לא יעיל. באופן פורמלי ניתן לומר כי עבור משחק בעל מספר שוויונות מחיר היציבות קרוב לאחד, לכל הפחות כמו מחיר האנרכיה.

בנוסף מחיר היציבות משמש לעיתים קרובות בשילוב עם שיווי המשקל של נאש, על מנת להשיג פתרון בתורת המשחקים, כזה המזהה את האסטרטגיות האופטימליות עבור כל השחקנים במשחק. על ידי ניתוח מחיר היציבות, כלכלנים יכולים לקבל תובנה לגבי התנהגותם של שחקנים בודדים והשוק הכולל, ולפתח אסטרטגיות לקידום יציבות ויעילות כלכלית.

== החשיבות ==
מחיר היציבות זוכה לתשומת לב משתי סיבות. הראשונה היא שעבור יישומים מסוימים ניתן למצוא לו חסם לא טריוויאלי. הסיבה השנייה היא שלמחיר היציבות פירוש טבעי במשחקי בניית רשת רבים. אנו יכולים להסתכל על תוצאת משחק כפרט שתוכנן מראש על ידי רשות מרכזת כלשהי לשימושם של שחקנים אנוכיים. במקרים כאלה, השוויון הטוב ביותר הוא בעצם הפתרון. ניתן להבחין בתופעה זו בישומי רשת רבים, בהם המשתמשים אינם עצמאיים באמת ולמעשה מתקשרים על בסיס פרוטוקול, המציע פתרון קולקטיבי עבורם. באפשרות המשתמשים לקבל אותו או לדחותו. מחיר היציבות מודד את הרווח בפרוטקולים מסוג זה. פירוש זה למחיר היציבות נלמד במשחקים בהם אין שרירותיות ויש בהם שווי משקל נאש עבור אסטרטגיה טהורה.

==לקריאה נוספת==
* Algorithmic game theory By Noam Nisan
* The price of stability in selfish scheduling games by Lucas Agussurja and Hoong Chuin Lau
* An <math>O(logn/loglogn)</math> upper bound on the price of stability for undirected Shapely network design games by Jian Li

קטגוריה:תורת המשחקים
סאוורד, מלך אסקס

מפת ממלכת אסקס
סאוורד (באנגלית: Sæward) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 616–617.

סאוורד היה בנו של קודמו, המלך סאברט. במותו של אביו ירש אותו יחד עם אחיו, סיקסרד ומלך לצידו.
ייתכן שמלך לצידם אח נוסף בשם סיקסבולד.

בעוד שאביהם התנצר בשנת 604 וניסה לנצר את הממלכה, בניו נותרו פגנים באמונתם. במותו השיבו סיקסרד וסאוורד את דת המדינה לדת הקלטית הפגנית, וגירשו את מילטוס הקדוש - ההגמון של לונדון מהממלכה לאחר שעל פי הנוהג סירב לתת להם את לחם הקודש המיועד לנוצרים בלבד.

בשנת 617 פלש צבא ממלכת וסקס לאסקס, ושני האחים נהרגו בקרב למול הצבא הפולש.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
סיגברט הראשון, מלך אסקס

סיגברט הראשון המכונה סיגברט הקטן (באנגלית: Sigeberht the Little) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 617–653.

סיגברט היה בנו של קודמו, סאוורד, ועלה לשלטון לאחר מות אביו בקרב מול צבא ממלכת וסקס בשנת 617. לפי סברה אחרת היה סיגברט בן דודו של סאוורד (בן אחיו של סאברט, אביו של סאוורד). בדומה לסאוורד (ובשונה מסאברט) דבק סיגברט באמונתו הקלטית הפגאנית ולא התנצר.

המידע על שנות מלכותו הארוכות מועט ביותר, וישנם היסטוריונים הסבורים כי עלה לשלטון בשנת 623 ולא קודם לכן.

לאחר מותו עלה לשלטון קרובו (לא בנו) סיגברט השני, המכונה "סיגברט הטוב".

ישנה סברה לפיה היה לסיגברט בן אחד בשם סיגהרה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/kingdoms/650.html הממלכות האנגלו סקסיות הקדומות]
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
קטגוריה:נפטרים ב-653
סיגברט השני, מלך אסקס

סיגברט השני המכונה סיגברט הטוב או סיגברט המבורך (באנגלית: Sigeberht II או Sigeberht Bonus או Sigeberht Sanctus) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 653 עד 660 או 661.

סיגברט עלה לשלטון לאחר מות קרובו, המלך סיגברט הקטן.

על אף שממלכת אסקס החלה בתהליכים של התנצרות בתקופת מלכותו של סאברט, בניו סאווד וסיקסרד אשר מלכו אחריו שבו לדתם הקלטית הפגנית, וקודמו של סיגברט השני, סיגברט הקטן המשיך באמונתם זו. על פי ספרו של בדה ונרביליס "היסטוריה הכנסייתית" (Historia Ecclesiastica) היה זה סיגברט השני אשר החל את ההמרה המחודשת לנצרות של ממלכת אסקס.

==משפחתו של סיגברט==
לא ברור מה קשרו המשפחתי של סיגברט השני לקודמו. בדה, בספרו, אינו שופך אור על קשרי המשפחה. כתב היד מהמאה התשיעית שנכתב על ידי אופה (Offa) עליו הסתמכו כתבי היד של ויליאם ממאלמסבורי ("דברי ימי המלכים" (ה"גסטה רגום" - Gesta regum) ושל ג'ון מווסטר ("דברי הימים של דברי הימים" - Chronicon ex Chronicis) סותרים זה את זה.

ההיסטוריונית ברברה יורק, בספרה "The Kingdom of the East Saxons" מציעה כי סיגברט השני היה בנו של סאוורד ואביו של סיגהרה.

==ההמרה לנצרות של הממלכה==
בספרו, בדה מספר כי סיגברט עלה לשלטון ופעל כמלך אסקס בתמיכת ידידו ובן בריתו, אוסוויו, מלך נורת'מבריה. בדה מציין כי סיגברט נהג לבקר את אוסוויו לעיתים קרובות, והושפע ממנו רבות. אוסוויו פעל באותה עת להקים ברית כנגד פנדה, מלך מרסיה.

היה זה אוסוויו ששכנע את סיגברט להמיר את דתו לנצרות, והוא הוטבל על ידי ההגמון פינאן מלינדיספארן, ככל הנראה בשנת 653 או 654.

ביוזמתו של אוסוויו, נשלחו מיסיונים נוצריים לנצר את אזור מזרח אנגליה, שבראשם קד הקדוש.

==הרצחו של סיגברט השני==
בדה מציין כי סיגברט, בעקבות התנצרותו, החל לפעול לפי האידיאלים הנוצריים, וטען שיש לפעול לפיהם ולסלוח לאויביו. בדה מציין כי התנהגות זו הביאה להרצחו זמן קצר לאחר מכן על ידי שני בני עמו אשר כעסו על כך שהמלך סלח לאויביו. בדה מספר כי קד, שהיה להגמון באותה עת, החרים את אחד האחים שנישא בנישואים לא נוצריים, ואסר על הנוצרים לאכול בביתו. המלך, שטען שיש לסלוח לכל אחד, על פי ציוויו של ישו, הסכים לאכול בביתו, ובכך הפר את הוראתו של הבישוף. בשל חטא זה ניבא קד כי המלך ירצח בבית זה. בדה מציין כי המלך בהרצחו הפך לקדוש נוצרי כי על אף שחטא, עשה זאת תוך קיום מצוותו של ישו. 

לאחר מותו של סיגברט עלה לשלטון סוויתהלם. ההיסטוריונית ברברה יורק בספריה Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England ו- The Kingdom of the East Saxons מציינת כי ככל הנראה סוויתהלם היה אחראי למזימת הרצחו של המלך במטרה לרשת אותו (וייתכן שהוא ואחיו סווית'פרית' היו האחים אותם מתאר בדה).

תאריך הרצח המדויק אינו ידוע, אולם בספרו של דייוויד קירבי, The Earliest English Kings, הרצח אירע קודם לשנת 664 - שנת מותו של סוויתהלם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]
* [http://www.npg.org.uk/collections/search/portrait.php?LinkID=mp86681&rNo=1&role=art דיוקנו של סיגברט השני] באתר גלריית הדיוקנאות הלאומית של אנגליה
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/kingdoms/650.html הממלכות האנגלו סקסיות הקדומות]
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
קטגוריה:פגנים שהתנצרו
קטגוריה:נפטרים ב-660
רודולף סלנסקי

רודולף סלנסקי (בצ'כית: Rudolf Slánský; 31 ביולי 1901 – 3 בדצמבר 1952) היה פוליטיקאי קומוניסטי צ'כוסלובקי יהודי, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה לאחר מלחמת העולם השנייה. הועמד לדין על בגידה במשפטי פראג והוצא להורג, כחלק מניסיונו של יוסיף סטלין להבטיח את נאמנותן של מדינות מזרח אירופה לברית המועצות.

==קורות חיים==
נולד בפלזן בשם רודלף זלצמן, השני מתוך שלושת ילדיהם של שמעון וחיה רחל זלצמן. סיים את לימודיו התיכוניים בפלזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לפראג, ובה התוודע לחוגי שמאל, ובשנת 1921 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כית. באותה תקופה החליף את שם משפחתו מזלצמן לסלנסקי, תרגום שם משפחתו מגרמנית לצ'כית. במהרה הוא נודע כאחד מנאמניו של קלמנט גוטוולד וכאשר הלה נהיה למנהיג המפלגה הקומוניסטית בשנת 1929 היה סלנסקי לחבר נשיאות המפלגה והפוליטביורו שלה. בין השנים 1929–1935 שהה סלנסקי במחתרת מפני שהמפלגה הקומוניסטית הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1935 משהורשתה המפלגה להשתתף בבחירות, היה סלנסקי לחבר האספה הלאומית הצ'כוסלובקית. כשהגרמנים השתלטו על חבל הסודטים ברח סלנסקי עם שאר ראשי המפלגה הקומוניסטית לברית המועצות. סלנסקי שהה במוסקבה, ניהל שידורים ברדיו מוסקבה אל תושבי צ'כוסלובקיה, וארגן יחידות צבא צ'כוסלובקיות, שאיתן חזר לצ'כוסלובקיה כדי להשתתף בהתקוממות הלאומית הסלובקית. האב, האם, האחים זדנק ויוסף וכן הדוד והדודה נספו בשואה.

במרץ 1946 היה סלנסקי למזכיר המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, שני בהיררכיה של המפלגה לאחר גוטוולד. באוקטובר 1947 הוא השתתף בכינוס הקמה של הקומינטרן. לאחר ההפיכה של פברואר 1948 בה תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, היה סלנסקי לאיש מספר שתיים במדינה. בעקבות האיחוד של המפחלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, היה סלנסקי למזכיר של המפלגה המאוחדת. במקביל היה סלנסקי יו"ר ועדת ההגנה בבית הנבחרים. סלנסקי נחשב לקיצוני, לעומת גוטוולד הממתן.

אולם בשנת 1950 החל גוטוולד לפנות כנגדו והוא הואשם בפומבי באחריות לבעיות הכלכליות של צ'כוסלובקיה. בנוסף, שניים מעוזריו הואשמו בבגידה וסלנסקי השתתף בהאשמות כנגדם מפחד לעורו. עם זאת, ב-30 ביולי 1951 קיבל את אות המסדר הסוציאליסטי, וספר נאומים שלו על הסוציאליזם היה בשלבי הכנה.

בנובמבר 1951 נעצר סלנסקי ביחד עם 13 מנהיגים קומוניסטים אחרים, והואשם בבגידה ובתמיכה ביוסיפ ברוז טיטו, בטרוצקיזם ובציונות בשירות האימפריאליזם האמריקני. 10 מתוך 13 העצורים היו יהודים, ביניהם גם ארתור לונדון. באותה תקופה בברית המועצות גאתה האנטישמיות, האשמות כזב הועלו ומשפטים מפברקים, דוגמת משפט הרופאים, נערכו.
ב-27 בנובמבר ניתן פסק הדין במשפטי פראג בו הורשע סלנסקי, ונידון למוות. הוא הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1952.

בשנת 1956 נעשה בחינה מחודשת של פסקי הדין במשפטי פראג, ולא נמצאה סיבה לשנות את פסק הדין המרשיע של סלנסקי.
סלסקי זוכה מן ההאשמות באפריל 1963 ובמאי 1968 טוהר שמו.
הסרט הצרפתי "ההודאה" משנת 1970 עוסק בפרשת משפטו.
במרץ 2018 התגלו כ-20 שעות מצולמות ממשפטי פראג.

==משפחתו==
הותיר אחריו את רעייתו יוספה, בן (רודולף) ובת (מרתה). לבני הזוג הייתה עוד בת, נאדה, שנולדה במוסקבה ב-1943 ונחטפה בגיל שלושה חודשים. הבן רודולף היה פעיל פוליטית ונמנה עם חותמי אמנת 77. לאחר מהפכת הקטיפה, שימש כשגריר צ'כוסלובקיה ברוסיה ועד שנת 2004 שגריר צ'כיה בסלובקיה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות אירופה
קטגוריה:משפטי פראג
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים צ'כים
קטגוריה:צ'כים שנולדו ב-1901
קטגוריה:נפטרים ב-1952
יאקובוס יוהנס פושה

יאקובוס יוהנס ("ג'ים") פֿוּשֵׁה (Jacobus Johannes ("Jim") Fouché; 6 ביוני 1898 - 23 בספטמבר 1980) היה נשיאה הנבחר המכהן השני של דרום אפריקה בין השנים 1968-1975. לפניו נבחר וכיהן רק נשיא אחד: צ'ארלס רוברטס סווארט. תאופילוס אבנהעזר דונגס נבחר לפני פושה אך לא הספיק לכהן ולו יום אחד, ואילו ז'וזואה פרנסואה נודה לא נבחר לתפקיד אך שימש נשיא בפועל עד מותו של דונגס.

== ביוגרפיה ==
פושה נולד במדינת אורנג' החופשית (שהפכה למושבה בריטית בשנת 1902 ולפרובינציה של איחוד דרום אפריקה בשנת 1910). עסק בחקלאות והיה חבר במפלגה הלאומית שנים רבות. עמד בראש מינהל מדינת אורנג' החופשית בין 1954 ל-1959 ולאחר מכן כיהן בממשלת דרום אפריקה, תחילה כשר ההגנה (1959-1966) ולאחר מכן כשר לשירותים טכניים בחקלאות ולענייני מים (1966-1968). נבחר כנשיא לאחר מותו של תאופילוס אבנהעזר דונגס בשנת 1968 ומילא את התפקיד הטקסי עד לשנת 1975. היה הנשיא היחיד בתולדות דרום אפריקה שכיהן לאורך מלוא תקופת הכהונה שנקבעה בחוקה (שבע שנים).

== חיים אישיים ==
פושה היה נשוי לאלטה מקדונלד ולשניים נולד בן אחד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נשיאי דרום אפריקה
קטגוריה:שרי ההגנה של דרום אפריקה
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:מדינת אורנג' החופשית: אישים
קטגוריה:אנשי מנגנון האפרטהייד
קטגוריה:ילידי 1898

קטגוריה:נפטרים ב-1980
פאול מרקר

פאול מרקר (משמאל) לצד [[אוטו גרוטהוול (מימין), 1949]]
פאול מֶרְקֶר (Paul Merker; 2 בפברואר 1894 – 13 במאי 1969) היה קומוניסט גרמני אשר נודע באהדתו ליהודים.

==קורות חייו==
מרקר נולד בעיירה אוברלֶסניץ (Oberlößnitz) שליד דרזדן בסקסוניה, גרמניה, למשפחת פועלים פרוטסטנטית. עם סיום לימודיו בגיל 14 החל לעבוד בבתי מלון בדרזדן ובהמבורג, ובשנת 1911 הצטרף לאיגוד עובדי המסעדות והמלונות. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני. הוא השתתף במהפכת נובמבר 1918 בדרזדן, ובשנת 1920 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של גרמניה ועבד במחלקת האיגודים המקצועיים של המפלגה. בין השנים 1925–1932 היה מרקר לחבר הפרלמנט הפרוסי. בשנת 1926 החל להיות פעיל בקומינטרן, שם פגש קומוניסטים יהודים רבים. מרקר נקט עמדה עוינת כלפי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, ועל כן במרץ 1930, כאשר ניסתה המפלגה הקומוניסטית להתקרב אל הסוציאל-דמוקרטים, הוא הודח מהפוליטבירו של המפלגה הקומוניסטית. בשנים 1931–1933 היה מרקר שליח הקומינטרן בארצות הברית בשם הבדוי פול פרנקה.

בשנת 1937 עבר מרקר לצרפת. בשנת 1940 הוא נכלא במחנה ורנה ובפברואר 1941 הועבר למחנה מיל. בתחילת יולי 1941 הוזהר מרקר שיש כוונה למוסרו לגסטפו ועל כן הוא נמלט מהמחנה, ממנו היה רשאי לצאת במהלך היום, וירד למחתרת. ביוני 1942 הוא הצליח לברוח למקסיקו, שם היה מרקר מזכיר הוועד הגרמני החופשי באמריקה הלטינית ומנהיג הקומוניסטים הגרמנים במקסיקו. בשנת 1946 הגיע מרקר למזרח גרמניה והיה לחבר הוועד המרכזי של מפלגת האחדות הסוציאליסטית. מרקר דרש שגרמניה המזרחית תשיב ליהודים את הרכוש שנגזל מהם על ידי הנאצים.

באוגוסט 1950 סולק מרקר מהפוליטבירו. במשפטי פראג בנובמבר 1952, הואשם מרקר בתקשורת המזרח-גרמנית בקשר עם הנאשמים במשפט, והוצג כטרוצקיסט. מכתבים ששלח מרקר לנשיא גרמניה המזרחית וילהלם פיק, שבהם הזם את הטענות נגדו, לא הועילו, ובנובמבר 1952 הוא נעצר. ב-20 בדצמבר 1952 התפרסם כתב האשמה נגדו, שבו הואשם בהיותו "סוכן אימפריאליסטי ציוני". בנוסף, הוא נחשד בקשרים עם ועם ג'יימס ורבורג ונואל פילד, אמריקאי שהואשם בהיותו איש סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, וקשרים עמו שימשו רקע למשפטי ראווה נגד מנהיגים קומוניסטים במזרח אירופה. האשמה נוספת שהועלתה נגדו הייתה שבימי מלחמת העולם השנייה הוא הרשה לנאצים לחסות תחת הוועד הגרמני החופשי שניהל במקסיקו.

משפטו של מרקר התמהמה בגלל מותו של סטלין, או משום שההאשמות נגד נואל פילד נזנחו. בסופו של דבר נידון מרקר במרץ 1955 בדלתיים סגורות לשמונה שנות מאסר בהתאם לחוק שכוון במקור נגד הנאצים. ב-27 בינואר 1956 שוחרר מהכלא, ופנה במכתב לווילהלם פיק בדרישה לטיהור מלא, תוך האשמת לברנטי בריה בהאשמות נגדו. ב-29 ביולי 1956 אימץ הוועד המרכזי את המלצתה של ועדת בדיקה שההאשמות נגד מרקר לא הוכחו, ועל כן הוא טוהר מההאשמות נגדו. מרקר הגיב בדרישה לטיהור מלא, אך זה לא ניתן לו, והוא לא שב לתפקיד מרכזי במפלגה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים גרמנים
קטגוריה:קומוניסטים גרמנים

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1894
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1969
גלריית הדיוקנאות הלאומית (קנברה)

גלריית הדיוקנאות הלאומית (באנגלית: National Portrait Gallery) הממוקמת בקנברה, בירת אוסטרליה היא מוזיאון המתמחה בהצגת דיוקנאותיהם של כ-400 אישים בעלי חשיבות בהיסטוריה ובתרבות של אוסטרליה.

הגלריה הוקמה במאי 1998 והציגה את הדיוקנאות שנאספו בבניין הפרלמנט הישן שבקנברה, וכן (בשל גודלו של האוסף) בגלריה סמוכה הממוקמת ברחבת חבר העמים.

הגלריה עברה למיקומה הנוכחי, ברחבת המלך אדוארד, ב-4 בדצמבר 2008, והיא ממוקמת בסמוך לבית המשפט העליון של אוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.portrait.gov.au/exhibit/previous3.htm התערוכות בגלריה]

קטגוריה:קנברה: מבנים
קטגוריה:אוסטרליה: מוזיאונים
סוויתהלם, מלך אסקס

סוויתהלם (באנגלית: Swithelm) היה מלך ממלכת אסקס בין השנים 660 לערך עד 664.

סוויתהלם עלה לשלטון לאחר הירצחו של המלך סיגברט הטוב. על פי ספרו של ההיסטוריון בדה ונרביליס נרצח סיגברט הטוב על ידי שני אחים, וככל הנראה מדובר בסוויתהלם ובאחיו סווית'פרית' (Swithfrith). בדה הקנה לסיפור הרצח קונוטציה דתית והפך אותו למשל נוצרי, אולם ההיסטוריונית ברברה יורק מספרת בספריה Kings and Kingdoms of Early Anglo-Saxon England ו- The Kingdom of the East Saxons כי ככל הנראה סוויתהלם היה אחראי למזימת הרצחו של המלך במטרה לרשת אותו. על פי גרסתו של בדה, קד הקדוש, הגמון אסקס באותה עת, החרים את אחד האחים שנישא בנישואים לא נוצריים, ואסר על הנוצרים לאכול בביתו. סיגברט, שטען שיש לסלוח לכל אחד, על פי ציוויו של ישו הנוצרי, הסכים לאכול בביתו, ובכך הפר את הוראתו של הבישוף. בשל חטא זה ניבא קד כי המלך ירצח בבית זה. בדה מציין כי המלך בהרצחו הפך לקדוש נוצרי כי על אף שחטא, עשה זאת תוך קיום מצוותו של ישו.

בשנת 662 השתכנע סוויתהלם להמיר את דתו לנצרות על ידי אתלוולד, מלך מזרח אנגליה.

לאחר מותו, בשנת 664, ככל הנראה ממגפה, ירשו את כס המלוכה שני אחייניו סיגהרה וסאבי, אשר מלכו יחדיו.

סוויתהלם נקבר ככל הנראה ברנדלסהם.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.bbc.co.uk/dna/h2g2/A948800 קורות חיים] באתר ה-BBC
* [https://web.archive.org/web/20090130133931/http://worldtimelines.org.uk/world/british_isles/england/eastern/AD410-1066 ממלכת אסקס באתר worldtimelines]
* [http://www.earlybritishkingdoms.com/adversaries/kingdoms/650.html הממלכות האנגלו סקסיות הקדומות]

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:מלכי אסקס
קטגוריה:נפטרים ב-664
יוהנס דה קלרק

יוהנס דה קלרק (Johannes de Klerk; 22 ביולי 1903 - 24 בינואר 1979) היה פוליטיקאי דרום אפריקאי, חבר המפלגה הלאומית, סנאטור (1955-1975), שר העבודה והעבודות הציבוריות (1954-1958), שר העבודה והמכרות (1958-1961), שר הפנים, העבודה וההגירה (1961), שר הפנים, החינוך האמנויות והמדעים (1961-1966), שר החינוך, האמנויות, המדעים והמידע (1966-1967), שר החינוך הלאומי (1968-1969) ונשיא הסנאט של דרום אפריקה (1969-1976).

==ביוגרפיה==
דה קלרק נולד לכומר וילם דה קלרק ולרעייתו אלטה יוהנס ואן רוי ב-22 ביולי 1903 בבורגרסדורפ. תקופת ילדותו עברה עליו בפוטשפסטרום, בדרום-מערב טרנסוואל, שם גם השלים את לימודיו האוניברסיטאיים בשנת 1926. ב-27 באפריל 1927 נשא את הנדרינה קורנליה קאוצר. לשניים נולדו שני בנים, וילם יוהנס ופרדריק וילם - לימים נשיא דרום אפריקה.

בין 1927 ל-1945 פעל דה קלרק בנילסטרום ובויטווטרסרנד. שימש מורה בכיר בבית ספר, ומזכיר של ארגון עובדים לבנים. בינואר 1947 מונה לתפקיד מזכיר אדמיניסטרטיבי של המפלגה הלאומית במחוז ראנד, ובשנת 1948 למזכ"ל המפלגה הלאומית בטרנסוואל. בין 1949–1955 כיהן כחבר במועצת הפרובינציה של טרנסוואל.

בשנת 1954 נבחר דה קלרק לסנאט ומונה לתפקיד שר העבודה והעבודות הציבוריות בממשלת גיסו יוהנס סטריידום. המינוי עורר מחלוקת ציבורית בשל הקרבה המשפחתית בין השניים. דה קלרק כיהן כשר גם בממשלות הנדריק פרוורד וג'ון פורסטר עד לשנת 1969. במסגרת תפקידו כשר החינוך סייע לייסד את האוניברסיטה של ראנד (Afrikaans University of Rand) ואת אוניברסיטת פורט אליזבת, בעודו מכהן כנשיא אוניברסיטת פוטשפסטרום.

דה קלרק דחה פעמיים פניות לכהן כנשיא הרפובליקה (ב-1967 וב-1968). בין 1969 ל-1976 כיהן כיושב ראש הבית העליון של הפרלמנט של דרום אפריקה. מכוח תפקידו זה כיהן כנשיא דרום אפריקה לתקופת ביניים בשנת 1975.

קטגוריה:נשיאי דרום אפריקה
קטגוריה:אפריקאנרים
קטגוריה:אנשי מנגנון האפרטהייד
קטגוריה:דרום אפריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:נפטרים ב-1979
פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן

פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן (בגרמנית: Großherzog Friedrich II. von Baden; 9 ביולי 1857 – 9 באוגוסט 1928) היה הדוכס הגדול השביעי והאחרון של באדן.

==ביוגרפיה==
פרידריך נולד בקרלסרוהה ב-9 ביולי 1857, לפרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן ולואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בשנת 1875 הצטרף פרידריך לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט משמר הגרנדירים ה-109 (באדן ה-1). בנוסף למד פרידריך באוניברסיטאות היידלברג ובון היסטוריה ומשפטים. בשנת 1880 הצטרף פרידריך לצבא הפרוסי, ומונה לקצין ברגימנט המשמר ה-1.

ב-20 בספטמבר 1885 התחתן פרידריך עם הילדה, נסיכת נסאו, בתם של אדולף, דוכס נסאו הגולה ואדלהייד-מריה, נסיכת אנהלט-דסאו, אך לא היו להם ילדים. בשנת 1889 הועלה פרידריך לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-113 (באדן ה-5), ובשנת 1893 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-29. בשנת 1897 הועלה פרידריך לדרגת גנרל חיל הרגלים, ומונה למפקד הקורפוס ה-8 בפרייבורג. בשנת 1902 פרש פרידריך מהצבא, אך בשנת 1905 הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, ששונתה מאוחר יותר לדרגת גנרלפלדמרשל.

ב-28 בספטמבר 1907 מת אביו פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ופרידריך עלה לשלטון במקומו. במהלך מלחמת העולם הראשונה לא שירת פרידריך בצבא, עקב מצבו הגופני הרעוע. ב-22 בנובמבר 1918 נאלץ פרידריך לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה.

ב-9 באוגוסט 1928 מת פרידריך בבאדנוויילר ללא ילדים. הטוען לתואר הדוכס הגדול של באדן אחריו היה אחיינו מקס פון באדן, שגם שימש כקנצלר גרמניה.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* [http://ka.stadtwiki.net/Friedrich_II._von_Baden פרידריך השני, הדוכס הגדול מבאדן] 

{| class="wikitable" align="center" style="margin:auto;"
|-
| colspan="3" align="center"| פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן בית צרינגן נולד:9 ביולי 1857 מת:9 באוגוסט 1928
|-
| rowspan="1" align="center"| פרידריך הראשון
| rowspan="1" align="center"| הדוכסות הגדולה של באדן 1907–1918
| rowspan="1" align="center"| הדוכסות התבטלה
|}

קטגוריה:דוכסי באדן
קטגוריה:בית צרינגן
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:קרלסרוהה: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1850
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1928
בלו פרינג'

בלו פרינג היא להקת רוק אמריקאית יהודית דתית.

== היסטוריה ==
בלו פרינג' הוקמה בשנת 2003 ופרסמה 3 אלבומים. הלהקה מכרה עד היום (דצמבר 2009) יותר מ-20,000 עותקים של שני האלבומים הראשונים שלה. הלהקה חתומה בלייבל Shemspeed.

הלהקה סיירה בדרום אפריקה, אוסטרליה, ישראל, אנגליה, וקנדה. 

הלהקה מורכבת מארבעה חברים:
* דב רוזנבלט (גיטריסט, מלחין וזמר)
* אבי הופמן (מלחין וגיטריסט המוביל)
* דני זווילנברג (תופים)
* חיים דנציג (בס)

== אלבומים ==
* יוני 2003 - "My Awakening" 
* יוני 2005 - "70 פנים"
* דצמבר 2007 - "The Whole World Lit Up"

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות רוק אמריקאיות
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2001
גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד

גלריית הדיוקנאות הלאומית של סקוטלנד (באנגלית: The Scottish National Portrait Gallery) היא מוזיאון לאמנות, הנמצא באדינבורו ומתמחה בהצגת דיוקנאות של אנשי סקוטלנד בעלי חשיבות היסטורית או תרבותית. היצירות צוירו הן על ידי אמנים סקוטים והן על ידי אמנים זרים, אולם נושאן של הדיוקנאות הן אך ורק אישים סקוטים. כמו כן המוזיאון מציג את אוסף התמונות הלאומי של סקוטלנד. המוזיאון ממוקם במבנה שתוכנן על ידי האדריכל רוברט רוונד אנדרסון, ונבנה בין השנים 1885–1890 בסגנון אדריכלות התחיה הגותית ובהשראת ארמון הדוג'ה שבוונציה.

המוזיאון הוקם בשנת 1889 ביוזמת איל העיתונות ג'ון ריצ'י פינדלי, הבעלים של העיתון "The Scotsman".

אוספי המוזיאון כוללים את הדיוקנאות של רוברט ברנס (מעשה ידי אלכסנדר נאסמית'), ג'ון ביירן (דיוקן עצמי), רובי קולטריין (דיוקן מעשה ידי ג'ון ביירן), שון קונרי (מעשה ידי ג'ון בלייני), ג'יימס המילטון, דוכס המילטון (מעשה ידי דניאל מייטנס), דגלס דגלס-המילטון (מעשה ידי אוסקר קוקושקה), אלכס פרגסון (מעשה ידי דייוויד מאך), דייוויד יום (מעשה ידי אלן ראמסיי), וולטר סקוט (מעשי ידי הנרי רייברן), אדם סמית' (מעשה ידי ג'יימס טאסי), טילדה סווינטון (מעשה ידי ג'ון ביירן), וכן מספר דיוקנאות של מרי, מלכת הסקוטים ושל צ'ארלס אדוארד סטיוארט.

==ראו גם==
*גלריית הדיוקנאות הלאומית של הממלכה המאוחדת

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים לאמנות
קטגוריה:אדינבורו: מוזיאונים
קטגוריה:סקוטלנד: מבנים רשומים דרגה A