OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מוסיה טולמן

מוסיה טולמן (Mussia Tolman; 
1903–1997), ציירת יהודיה.

==ביוגרפיה==

מוסיה טולמן נולדה באומן אוקראינה ב-1903. עלתה לארץ ב-1922 והתגוררה במטולה. בגיל 19 החלה ללמוד ציור בבצלאל, ירושלים עד 1926. כשתעודת הגמר בידה היא עברה לפריז, שם החלה ללמוד בבית ספר לאמנות ופרסום. בהיותה בפריז קשרה קשרי עבודה וחברות עם אמנים ואנשי רוח יהודים ובהם גוסטב קאהן, צייר סופר ומבקר אמנות.

טולמן התמחתה בעיקר בציור דיוקן, היא מיזגה בין המסורת הקלאסית של בצלאל והשפעת המודרניות של פריז בשנות ה-30. ב-1936 ציירה את דיוקן גוסטב קאהן ואת מאיר דיזנגוף בביקורו בפריז ב-1937. היא ציירה אף את דיוקנו של זלמן שניאור שהתגורר בפריז ואת דיוקנה של הפסלת חנה אורלוף.

ב-1931 השתתפה בתערוכה סלון הסתיו בפריז. ב-1948 הקימה ביחד עם מאנה כץ, ז'אן אטלן ואמנים נוספים ארגון בשם "אמנות" שעזר לאמנים ישראלים בבואם לפריז.

==תערוכות==
*מוסיה טולמן: 1903 – 1997 משכן לאמנות עין חרוד, אוצרת: גליה בר אור, מאי-יוני 2003

==לקריאה נוספת==
* רות אלמוג: את יכולה להיות בטוחה בעתידך אמר גוסטב קאהן : על ספר הזיכרונות של הצירת מוסיה טולמן - דיוקן עצמי, רומן אוטוביוגרפי. הארץ, 29 בדצמבר 2006.
* [https://museumeinharod.org.il/1903-1997/] על מוסיה טולמן באתר משכן לאמנות עין חרוד

קטגוריה:ציירות יהודיות
קטגוריה:ציירים יהודים
קטגוריה:ילידות 1903
קטגוריה:מטולה: אישים
קטגוריה:נפטרות ב-1997
הידרוניום

הידרוניום (באנגלית: Hydronium) הוא השם המקובל לקטיון <sup>+</sup>H<sub>3</sub>O, הנוצר מפרוטונציה של מים. זהו הסוג הפשוט ביותר של יון אוקסוניום.

==שם==
לפי מונחון IUPAC יש לכנות את יון ההידרוניום בשם "אוקסוניום", או, כדי לזהותו באופן חד-משמעי, "הידרוקסוניום". יון אוקסוניום הוא כל יון הכולל קטיון חמצן תלת-ערכי. לדוגמה, קבוצת הידרוקסיד שעברה פרוטונציה (נוסף לה פרוטון) היא יון אוקסוניום, אך אינה הידרוניום.

==חומצות וחומציות==
הידרוניום הוא היון שנוצר ממים בנוכחות יוני מימן. יוני מימן אלה אינם מתקיימים במצב חופשי; הם ריאקטיביים מאוד, ומסולבטים (מוקפים מולקולות ממס) על ידי המים. מקורם בדרך כלל בחומצה, אולם, מכיוון שמים יכולים להגיב כחומצה, יוני הידרוניום מתקיימים אפילו במים טהורים, וזאת עקב תגובה בין מולקולות המים עצמן:

<math>H_2O_{(l)}+H_2O_{(l)} \Leftrightarrow H_3O^+_{(aq)} + OH^-_{(aq)}</math>

יוני ההידרוניום הללו מעטים, וזמן חייהם קצר. במים טהורים, ריכוזם שווה לזה של יוני ההידרוקסיד – כ-. על כן לפי סולם ה-pH, למים טהורים pH 7.

ההידרוניום חומצי מאוד. ב-25°C, ערך ה-pK<sub>a</sub> שלו הוא 1.7-. הוא גם הצורון החומצי ביותר המסוגל להתקיים במים (חומר חומצי יותר יגרום ליינון ופרוטונציה של מולקולת מים ליצירת הידרוניום). ככל שריכוז חומצה במים גדול יותר, כך גדל ריכוז יוני ההידרוניום, ולפי ריכוזם ניתן לקבוע את חומציות התמיסה, ואת חוזק החומצה.

==המסה==
המסה של יון או מולקולה בנוזל היא תהליך שבו מספר מולקולות של הממס משנות את סידורן כך שיקיפו את מולקולות המומס. המולקולות הראשונות שמקיפות את המומס נקראות השכבה הראשונה, המולקולות שמקיפות אותן נקראות השכבה השנייה, וכן הלאה. ישנם מומסים אשר גורמים לכך שמספר שכבות של ממס מסתדרות סביבן ואילו מומסים אחרים יכולים להשפיע רק על שכבה אחת. תיאור יון ההידרונום עצמו עדיין בדיון בקהילה המדעית; ניתן לתאר שתי צורות עיקריות שלו, ביניהן מתקיים שיווי משקל, הנוטה לכיוון הצורון הראשון:
* זונדל: H<sub>3</sub>O<sup>+</sup> Zundel
* אייגן: H<sub>5</sub>O<sub>2</sub><sup>+</sup> Eigen
למרות חשיבותו הרבה בראקציות כימיות וביולוגיות והעובדה שמים הם אולי הממס הנפוץ ביותר בכדור הארץ, תיאור שכבות הסולבציה של יון ההידרוניום לוקה בחסר. 

בשנת 2007, פרסמו צמד החוקרים עומר מרקוביץ ונועם אגמון עבודה בנוגע לשכבות הסולבציה של יון ההידרוניום.
בעזרת שימוש בסימולציות מחשב הראו החוקרים כי חוזק קשרי המימן בין ההידרוניום לשכבת הסולבציה הראשונה שלו הוא כ-4.4 קק"ל (קילו-קלוריות למול), לעומת כ-1.9 קק"ל של קשר מימן במולקולת מים בטמפרטורת החדר (זהו ערך נמוך מהערך הנסיוני של כ-2.6 קק"ל; ההבדל של 0.7 קק"ל נובע מההבדלים בין הסימולציה למציאות, כמקובל בסימולציות מחשב).
אחד הדברים העיקריים הנובעים מכך שקשר מימני בשכבה הראשונה של יון ההדירוניום חזק יותר מפי 2 מהרגיל הוא שכעת כבר לא ניתן לדבר רק על יון ההידרוניום, אלא יש לדבר על הקומפלקס הגדול יותר של H<sub>9</sub>O<sub>4</sub><sup>+</sup>.

==קישורים חיצוניים==

* [http://goldbook.iupac.org/O04378.html אוקסוניום] במונחון IUPAC

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קטיונים
יובל לוי (עורך דין)

יובל לוי (1932 – 5 באוגוסט 2024) היה עורך דין ישראלי, השותף הבכיר והמייסד בשותפות הנושאת את שמו.

== ביוגרפיה ==
לוי נולד בתל אביב וגדל בירושלים. בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים ובויטינגהם קולג' באנגליה, שם שהה בזמן מלחמת העצמאות.

=== לימודים ושירות בצה"ל ===
לוי למד במסגרת העתודה האקדמית משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים וב-1955. הוא התגייס לצה"ל ושירת בפרקליטות הצבאית ושימש תובע צבאי בפיקוד צפון. במסגרת זו היה התובע במשפטם של סגן מאיר מוזס וסמל מאיר יעקבי שנתפסו בסוריה במהלך מבצע צרצר ולאחר חזרתם לארץ הואשמו והורשעו במסירת סוד לאויב, לוי הביע צער על תפקידו בפרשה ותמך במתן חנינה לשניים 49 שנים לאחר מכן. הוא שירת כתובע צבאי ראשי של חיל הים, כתובע צבאי ראשי של חיל האוויר וכיועץ משפטי של הממשל הצבאי בסיני. הוא המשיך לשרת במילואים עד 1987. ייצג את האלוף שמואל גונן בפני ועדת אגרנט, ייצג את חיל האוויר בוועדת החקירה של אסון הנ"ד ואת האלוף יהושע שגיא בפני ועדת כהן.

=== קריירה אזרחית ===
סיים תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת ייל ב-1960. בשובו מונה לחבר סגל הפקולטה למשפטים בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב ובהמשך באוניברסיטת תל אביב, כיהן כפרופסור חבר משנת 1982 וכפרופסור אמריטוס משנת 2002.

היה שותף במשרד קומיסר ושות', אשר היה באותם ימים מן המשרדים המובילים בישראל, ובשנת 1973 ייסד פירמה עצמאית.

יובל לוי פעל שנים רבות בעניינים ציבוריים: כחבר בוועדה המייעצת לרשות החברות, כחבר בוועדה לשינוי הדין הפלילי וכן בוועדה לפיקוח ואחריות בחברות ציבוריות.

באמצע שנות השבעים התקבלה החלטת ממשלה על מינויו של פרופסור לוי ליועץ המשפטי לממשלה, אולם הוא סירב לקבל את התפקיד, ותחתיו מונה פרופסור אהרן ברק.

עיקר עבודתו האקדמית, במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הייתה בדין הפלילי.

יובל לוי הוביל משפטים אזרחיים מן המובילים והמתוקשרים במדינת ישראל. ב-2005 ייצג לוי את החברות כאל ודיינרס בתובענה ייצוגית גדולה שהוגשה כנגד חברות האשראי. התביעה נדחתה על ידי בית המשפט העליון.

נפטר ב-5 באוגוסט 2024 ונקבר בבית הקברות בקיסריה.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20070312120101/http://www.yuvalaw.co.il/ אתר האינטרנט של משרד עו"ד פרופסור יובל לוי ושות']
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי גימנסיה רחביה
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:פרקליטי הפרקליטות הצבאית
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות בקיסריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2024
דה אדג'

דה אדג'
דה אדג (באנגלית: The Edge, בתרגום חופשי: הקצה) הוא כינויו של המוזיקאי הבריטי דייב אוונס (נולד ב-8 באוגוסט 1961), הגיטריסט של להקת הרוק האירית U2 והכותב של חלק מהחומר שלה. הוא מדורג במקום ה-38 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים" של מגזין רולינג סטון.

==ביוגרפיה==
אוונס נולד בלונדון, אנגליה להורים ממוצא וולשי. כשהיה בן שנה, משפחתו עברה לדבלין, אירלנד. למרות זאת שמר אוונס את אזרחותו הבריטית.
אוונס קיבל שיעורי גיטרה ופסנתר והופיע ביחד עם אחיו דיק שיותר מאוחר הצטרף ללהקת Virgin prunes.

===קריירה מוזיקלית===
ב-1976 הצטרף ללהקת U2. ב-1982, דה אדג' היה קרוב לעזוב את הלהקה מסיבות דתיות, אך לבסוף שוכנע להישאר. זמן קצר לאחר מכן, הוא כתב את "Sunday Bloody Sunday".

בנוסף לעבודתו עם U2 דה אדג' הקליט עם אומנים כמו: ג'וני קאש, בי בי קינג, טינה טרנר ורון ווד.

שיערו של דה אדג' התחיל להדלדל בתחילת שנות ה-20 לחייו, וכתוצאה מכך, הוא לובש כובעים בהופעות.

סגנון הנגינה המיוחד שלו בגיטרה החשמלית, ביחד עם השימוש החדשני בתהליכי עיבוד סאונד ממוחשבים, עוזרים להגדיר את הסגנון המיוחד של U2.

בשנת 2002 דה אדג' נבחר להופיע על בול מיוחד של אירלנד, בנוסף לעוד שלושה בולים של שאר חברי להקת U2 ועוד מספר בולים של מוזיקאים אירים מפורסמים.

ב-2003, המגזין רולינג סטון דירג את דה אדג' במקום ה-38 ברשימת "100 הגיטריסטים הטובים של כל הזמנים".

===חיים פרטיים===
דה אדג' התחתן עם חברתו מנעוריו אליסון, ב-12 ביולי 1983. לזוג שלוש ילדות: הולי, ארן, ובלו אנג'ל. הזוג נפרד ב-1991, ולא היה יכול להתגרש בגלל החוק האירי. הגירושים הפכו לחוקיים ב-1995, והם התגרשו ב-1996.

באוקטובר 1997 נולדה בתו הרביעית, סיאן, מהרקדנית והכוריאוגרפית של U2, מורלי שטיינברג. בספטמבר, 1999 נולד בנם, לוי. הזוג התחתן ב-22 ביוני 2002.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיקאים אירים
קטגוריה:גיטריסטים אירים
קטגוריה:U2
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:אמנים בריטים הידועים בשם במה
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1961
צ'ארלס גרובס

צ'ארלס גרובס (באנגלית: Sir Charles Groves, 10 במרץ 1915 – 20 ביוני 1992) היה מנצח בריטי.

==ביוגרפיה==

גרובס נולד בלונדון ושר במקהלה של קתדרלת סנט פול. בהמשך למד בקולג' המלכותי למוזיקה. הוא ניצח על תזמורת ה-BBC הצפונית (1944–1951), על תזמורת בורנמות (1951–1961) ועל התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול (1963–1977).

צ'ארלס גרובס היה המנהל המוזיקלי של האופרה הוולשית הלאומית (1961 - 1963) ושל האופרה הלאומית האנגלית (1978–1979). נוסף לכך, היה נשיא תזמורת הנוער הלאומית (1977–1992) ומשנת 1967 עד מותו היה מנצח חבר של הפילהרמונית המלכותית.

חברות התקליטים שאצלן הקליט (בעיקר EMI) נטו לסווג את גרובס כמומחה למוזיקה בריטית. לעומת זאת, באולם הקונצרטים היה לו רפרטואר רחב-היקף. הוא היה המנצח הבריטי הראשון שביצע את כל הסימפוניות של מאהלר, ונודע כמי שמעודד מלחינים מודרניים ומשלב את יצירותיהם בתוכניותיו.

צ'ארלס גרובס קיבל תואר אבירות בשנת 1973. פרס לאומי ליוצרי מוזיקה נקרא על שמו וניתן לאדם או לארגון, שתרם תרומה יוצאת דופן למוזיקה הבריטית. בקולג' המלכותי הצפוני למוזיקה יש מעונות סטודנטים הקרויים על שמו.

==מבחר מהקלטותיו==
* מלקולם ארנולד: סימפוניה מס' 2
* בטהובן: סימפוניה מס' 4
* בליס: "גיבורי בוקר"
* האברגל בריאן: סימפוניה מס' 8 ומס' 9
* פרנק ברידג': "האביב בא", "הים", "קיץ"
* בנג'מין בריטן: וריאציות על נושא של פרנק ברידג'
* ג'ורג' באטרוורת': "גדות גרין וילואו"
* פרדריק דיליוס: "קואנגה", "שפעת חיים", "קריאת הקוקייה הראשונה באביב"
* אדוארד אלגר: "קאראקטאקוס", קונצ'רטו לצ'לו (סולן: פול טורטלייה), "שיר בוקר", "שיר לילה", "סוויטת כתר הודו", "וריאציות אניגמה", "אור החיים", "סוויטה לחדר הילדים", סרנדה לכלי מיתר, "סוויטת סוורן" קונצ'רטו לכינור (יו בין, סולן)
* גבריאל פורה: Masques et bergamasques, "פאוואן"
* יוזף היידן: סימפוניה מס' 92, "אוקספורד", סימפוניה מס' 104, "לונדון"
* גוסטב הולסט: סימפוניה כוראלית, כוכבי הלכת, "סוויטת סנט פול"
* מוריס ראוול: פאוואן לנסיכה שהלכה לעולמה"
* אריק סאטי: "גימנופדי"
* סאליבן: "פתיחה לנשף", פתיחות לאופרות סאבוי, סימפוניה במי מז'ור (אירית)
* מייקל טיפט: פנטזיה קונצ'רטנטה על נושא של קורלי
* ראלף ווהן ויליאמס: פנטזיה על נושא של תומאס טאליס, "יו רועה הבקר"
* צ'ייקובסקי: "וריאציות רוקוקו" (טורטליה)
* ויליאם וולטון: "קפריצ'ו בורלסקו", "כתר קיסרות", "מרש אבל להמלט", פתיחה לפסטיבל יוהנסבורג, "שרביט הכתרה", פרלוד וסוויטה לריצ'רד השלישי, "סקאפינו", "ספיטפייר פרלוד ופוגה"
* וורלוק: "סוויטת קאפריול"

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:אבירים בריטים
קטגוריה:מפקדים במסדר האימפריה הבריטית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1915
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1992
קונסטנטין סילבסטרי

קונסטנטין ניקולאיה סילבסטרי (, 13 במאי 1913 - 23 בפברואר 1969) היה מנצח ומלחין רומני. ב-1958 ערק מרומניה הקומוניסטית לאנגליה וב-1967 קיבל אזרחות בריטניה

==קורות חייו==
קונסטנטין סילבסטרי נולד ב-1913 בבוקרשט במשפחתו של אלואיס סולבסטרי ואנה לבית הבריצ'ק, בת למשפחה צ'כית שהתשקעה בוולאכיה ב-1848. למד פסנתר מגיל חמש. למד מספר שנים בקונרבטוריון בטרגו מורש. 
החל מ-1930 למד סילבסטרי בקונסרבטוריון של בוקרשט, רומניה עם מיכאיל ז'ורה (קונטרפונקט),פלוריקה מוזיצ'סקו (פסנתר), דומיטרו קוקלין (קומפוזיציה) וקונסטנטין בריילויו (פולקלור). בתחום הניצוח הוא היה אוטודידקט והתחיל את פעילותו בגיל 17 עם התזמורת הסימפונית של הרדיו הרומני של בוקרשט. בשנת 1935 קיבל את פרס הקומפוזיציה על שם ג'ורג'ה אנסקו ובאותה שנה התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה הרומנית. לאחר מלחמת העולם השנייה היה מנהל הפילהרמונית של בוקרשט עד שנת 1956 כאשר עבר לפריז. הוא גם לימד כיתת ניצוח רבת ערך בקונסרבטוריון של בוקרשט.

בשנת 1957 הופיע באנגליה, בניצוח על הפילהרמונית של לונדון ועל תזמורת פילהרמוניה. ההצלחה המיידית הובילה לחוזים נוספים ולקונצרטים בגרמניה, שווייץ, איטליה, הולנד ולהקלטות בפריז, שבעקבותיהן קיבל את הפרס הגדול של הדיסק. סילבסטרי היה מנצח תוסס ונמרץ, שהתמנה בשנת 1962 למנצח הראשי של תזמורת בורנמות באנגליה והעלה את רמת הביצוע שלה. כמוהו כמנצח רומני אחר, סרג'יו צ'ליבידאקה, דרש סילבסטרי שעות רבות לחזרות והודות לכך השיג ביצוע מלוטש ומשוכלל. בהמשך חייו ניצח סילבסטרי בגדולי המרכזים המוזיקליים של אירופה, ביפן, באוסטרליה וגם בדרום אמריקה.

המוזיקולוג יוג'ין פריקופ כתב ביוגרפיה של קונסטנטין סילבסטרי.

הקלטות נודעות של סילבסטרי הן "אלאסיו" של אלגר והסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי.

==חייו הפרטיים==
סילבסטרי היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה החל מ-1942 הייתה ויוריקה לבית אנדרייסקו, בתו של עורך דין מיאשי, נפטרה בשווייץ ב-1962. 
אשתו השנייה הייתה רגינה לבית מייסנר.

==לקריאה נוספת==
*Alain Pâris (dir.), Dictionnaire des interprètes et de l'interprétation musicale au XXe siècle, Paris, Laffont, coll. « Bouquins », 2015 (réimpr. 1985, 1989, 1995, 2004), 5e éd. (1re éd. 1982), 1 278 p. ( et 2-221-08064-5, OCLC 901287624, lire en ligne [archive]), p. 818–819.
*Raymond Carpenter: Constantin Silvestri, magician – A view fromthe*orchestra. Romanian Musical Adventure, 2011
*John Gritten: A musician before his time : Constantin Silvestri conductor,composer, pianist. London : Warwick Editions, 1998

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.muzicieni-in-arhive.ro/constantin-silvestri-ro.php Muzicieni în arhive] , 
* 
*[https://www.andaanastasescu.co.uk/website-overview/constantin-silvestri/biography/ Anda Anstasescu Constantin Silvestri biografie]
*[https://www.andaanastasescu.co.uk/website-overview/constantin-silvestri/the-last-ten-years/ anda anastasescu interview by john gritten- silvestri the last ten years may 2013]

קטגוריה:מנצחים רומנים
קטגוריה:מלחינים רומנים
קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:בוקרשט: אישים

קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1913
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1969
בריטניקוס

בריטניקוס
טיבריוס קלאודיוס קיסר בריטניקוס (12 בפברואר 41 - 11 בפברואר 55) היה אציל רומאי מהשושלת היוליו-קלאודית ובנו של קיסר רומא, קלאודיוס. בנוסף לכך, הקיסר טיבריוס היה דודו מדרגה שנייה מצד אביו, הקיסר קליגולה היה בן דודו מצד אביו, והקיסר נירון היה אחיו החורג, גיסו והבן של בת דודתו, אגריפינה הצעירה.

== תקופת שלטונו של קלאודיוס ==
בריטניקוס נולד בשם טיבריוס קלאודיוס גרמניקוס, כחודש אחרי עליית אביו, קלאודיוס, לשלטון. מאחר שהיה בנו הבכור של הקיסר (בן אחר של קלאודיוס נפטר כמה עשרות שנים לפני כן), סומן מלידתו כיורש פוטנציאלי. כשהיה בן שנתיים הציע הסנאט לאביו את תואר הכבוד "בריטניקוס" לציון כיבושה של בריטניה על ידי האימפריה. קלאודיוס עצמו סירב לתואר, ובחר להעניק אותו לבנו.

בריטניקוס היה כלי במזימתם של אמו ולריה מסלינה ובעלה גאיוס סיליוס. בשנת 48 הם תכננו להדיח את קלאודיוס ולהמליך תחתיו את בריטניקוס וכך לשלוט כעוצרים מטעם הילד הצעיר. מזימתם נכשלה והם הוצאו להורג על ידי קלאודיוס.

אחרי חשיפת הקשר, נישא קלאודיוס לאחייניתו, אגריפינה הצעירה, ואימץ את בנה נירון. הוא קבע את בנו המאומץ כיורשו. דבר זה פגע במעמדו של בריטניקוס. לפי ההיסטוריון טקיטוס האחים החורגים לא הסתדרו ביניהם: בריטניקוס המשיך לקרוא לנירון בשם הלידה שלו, ונירון טען שבריטניקוס הוא לא באמת בנו הביולוגי של קלאודיוס.

בשנת 54 בריטניקוס היה על סף ההגעה לגיל הבגרות, לפי החוק הרומאי, ודבר זה חיזק את מעמדו כיורש. לפי ההיסטוריון סווטוניוס, קלאודיוס שקל להתגרש מאגריפינה, להדיח את בנה נירון ולמנות את בריטניקוס כיורשו היחיד. בנאומו האחרון לפני הסנאט, קלאודיוס התייחס לבריטניקוס ולנירון כשווים.

== תקופת שלטונו של נירון ==

קלאודיוס נרצח ב-13 באוקטובר 54 על ידי אגריפינה לפני שיכול היה לשנות את סדרי הירושה. בריטניקוס ואחיותיו ננעלו בביתם כדי להבטיח שאף אחד לא יוכל לאיים על מעמדו של נירון. בנוסף, צוואתו האחרונה של קלאודיוס נגנזה, משום שבריטניקוס הוזכר בה כיורש אפשרי. תומכו העיקרי של בריטניקוס, טיבריוס קלאודיוס נרקיסוס, הוצא להורג.

אגריפינה, ששלטה באימפריה באמצעות בנה נירון, התחילה לחפש לו מחליף כתוצאה מסכסוך שפרץ ביניהם. בריטניקוס נתפס בעיניה כמועמד מתאים. נירון הבין שבריטניקוס מסכן את שלטונו. הוא הרעיל אותו בזמן מסיבה. בריטניקוס נפטר ב-11 בפברואר 55, יום אחד לפני יום הולדתו ה-14 וחודש לפני מועד הפיכתו לבוגר על פי החוק הרומאי.

לפי סווטוניוס, הקיסר טיטוס היה חברו הקרוב של בריטניקוס. הוא טען שישב עם בריטניקוס בארוחתו האחרונה וטעם מהאוכל המורעל שהרג אותו. בזמן שלטונו הקים טיטוס פסלים וטבע מטבעות לזכר חברו המת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:השושלת היוליו-קלאודית
קטגוריה:ילידי 41
קטגוריה:נפטרים ב-55
כזבי בת צור

כָּזְבִּי בַת צוּר היא דמות המוזכרת בפרשת בלק ופרשת פינחס (במדבר כה), שהייתה בת אחד מחמשת נשיאי מדין (לפי חז"ל מדובר בבלק שהפך למלך מואב<ref></ref>). כזבי זנתה עם נשיא שבט שמעון, זמרי בן סלוא, בזמן חניית בני ישראל בשיטים. בתגובה למעשה הרג פינחס את שניהם ברומח.

==הרקע למעשה הזנות== 
לפי הכתוב בתורה, לאחר ארבעים שנות הנדודים במדבר הגיע עם ישראל לשיטים ,שם חנה. קודם לכן ניסה בלעם, שנשכר על ידי בלק בן ציפור מלך מואב, לקלל את ישראל אך ה' שם בפיו דברי ברכה. המדרש מביא כי כאשר בלעם ראה זאת, ייעץ לבלק להכשילם על ידי בנות מדין. בלק קיבל את העצה ושלחן. הן פיתו חלק מעם ישראל לזנות עמהן ושכנעום להשתחוות לבעל פעור.

==מעשה הזנות== 
שיא החטא של העם מגולם בלקיחת זמרי בן סלוא נשיא שבט שמעון בריש גלי את כזבי בת צור והכנסתה לעין כל לאוהלו כדי לשכב עימה. בעת ההימשכות של ישראל אחר בנות מואב ומדיין וסגידתם לבעל פעור עקב כך, פורצת מגפה בעם.

על פי המדרש (ירושלמי סנהדרין פ"ט) תפס זמרי את כזבי המדינית בבלוריתה ובא לפני משה בשאלה: "בן עמרם (כביטוי לזלזול)! זו אסורה או מותרת? ואם תאמר אסורה, בת יתרו (צפורה, אשת משה) מי התירה לך?" זאת למרות שמשה היה מותר לו לשאת את צפורה, מאחר שלקחה לפני מתן תורה. אבל מאחר שזמרי לא בא כדי לשאול הלכה אלא להתריס בלבד, נעלמה ממשה ההלכה והוא לא ידע להסביר את מעשיו. הדבר גרם לתגובה קשה בעם: "געו כולם בבכיה, והיינו דכתיב והמה בוכים פתח אוהל מועד".

==הריגת זמרי וכזבי== 
המקרא מתאר את הריגתם בקצרה: .

במדרש תנחומא נאמר שנעשו לפינחס כמה נסים: 
* שהצליח לדקרם צמוד לאברי מינם וכך כולם ראו שהיה מדובר בחטא של זנות.
* הגיע מלאך וסתם את פיהם של זמרי וכזבי כדי שלא יצעקו. 
* שהצליח להרים את שניהם.
* שהרומח לא נשבר. 
* שפתח האוהל הוגבה. 
* הגיע מלאך והדף את בני שבט שמעון שרצו לפגוע בפינחס. 
המדרש מסביר כי משה שכח את ההלכה ולא ידע מה לעשות, ופינחס היה היחיד שזכר את ההלכה: "וירא פינחס בן אלעזר, מה ראה? אמר רב, ראה מעשה ונזכר הלכה... הבועל את הגויה קנאין פוגעין בו".

== ראו גם ==

* חטא בעל פעור

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נדודי בני ישראל במדבר: אישים
קטגוריה:מדין
קטגוריה:קורבנות רצח בתנ"ך
קטגוריה:אישים בספר במדבר
קטגוריה:נשים בתורה
קטגוריה:פרשת בלק
קטגוריה:פרשת פינחס
ז'אן-מרי לבלאן

250px
ז'אן-מרי לבלאן (בצרפתית: Jean-Marie Leblanc; נולד ב-27 ביולי 1944), הוא רוכב אופניים צרפתי (רוכב עבר), עיתונאי ומנהלו של מרוץ האופניים הטור דה פראנס בשנים 1989–2005.

נולד בצפון צרפת והפך לרוכב מקצועני ב-1966. עד פרישתו ב-1971, השיג הישגים בינוניים בלבד. הצטיין במרוצי קריטריום ובמרוצי קטעים קצרים. הישגו הבולט ביותר הוא המקום השני, בדירוג הכללי, במרוץ הצרפתי "Les Quatre Jours de Dunkerque" (ארבעת הימים של דנקרק), ב-1970.

לאחר פרישתו, הפך לעיתונאי ספורט בל'אקיפ. ב-1989 נתמנה למנהלו של מרוץ האופניים החשוב בעולם - הטור דה פראנס. בניהולו, הפך המרוץ למודרני יותר והגיע לשיאים חדשים של פופולריות בכל רחבי העולם. 

בחלק משנותיו כמנהל המרוץ, היה לבלאן במוקדם של ויכוחים חוזרים ונשנים, כאשר הזמין לטור דה פראנס קבוצות צרפתיות, שנחשבו כחלשות, והעדיפן על פני קבוצות מארצות אחרות שנחשבו כחזקות יותר ובעלות סיכויים להשפיע על מהלך המרוץ. 

ב-2005 פרש מניהול הטור דה פראנס לטובת סגנו, בשנים שלפני כן, כריסטיאן פרודום, אך נשאר כמנהל בחברת Amaury Sport Organisation אשר מלבד הטור דה פראנס, מארגנת גם את מרוצי האופניים של פריז-ניס, פריז - רובא ולייז'–בסטון–לייז' ואת מרוץ המכוניות ראלי דקר.

פרש מעבודתו בחברת A.S.O. ב-31 בינואר 2007. אקורד הסיום שלו היה ארגון מרוץ האופניים בקטר, הטור של קטר, בינואר 2007. הודיע כי לאחר פרישתו יתמסר לתחביבו - מוזיקה ולנגינה בקלרינט בהרכב ג'אז בו הוא חבר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.siteducyclisme.net/coureurfiche.php?coureurid=3454 רשימת הישגיו כרוכב] 

קטגוריה:רוכבי אופניים צרפתים
קטגוריה:עסקני ספורט צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1944
גשר גליניקה

גשר גליניקה, מבט מכיוון [[ברלין (2016)]]
[[לוחית זיכרון בגשר גליניקה]]
גשר גליניקה (בגרמנית: Glienicker Brücke) הוא גשר בגרמניה מעל הנהר האפל , אשר מקשר בין ברלין לפוטסדאם.

== היסטוריה ==
הגשר נבנה בשנת 1907. בשנת 1945, לאחר שבעלות הברית חילקו ביניהן את העיר ברלין, הפך הגשר לנקודת גבול בין האזור האמריקאי (המערבי) לבין האזור הסובייטי (המזרחי). במהלך המלחמה הקרה בוצעו על גשר גליניקה חילופי מרגלים בין ברית המועצות לארצות הברית, ובשל כך זכה גשר זה לכינוי "גשר המרגלים".

החלפה הראשונה בוצעה ב-10 בפברואר 1962, כאשר רודולף אבל, מרגל של הק.ג.ב. אשר נתפס על ידי ה-FBI בארצות הברית, הוחלף תמורת פרנסיס גארי פאוורס, טייס מטוס ריגול אמריקאי שהופל בשמי ברית המועצות.

ההחלפה השנייה בוצעה ב-12 ביוני 1985, כאשר 23 סוכני ריגול אמריקאים, אשר נתפסו במזרח אירופה, הוחלפו תמורת 4 סוכנים סובייטים שנתפסו במערב.

ההחלפה השלישית בוצעה ב-11 בפברואר 1986, כאשר במסגרת עסקת חילופי מרגלים שוחרר אסיר ציון נתן שרנסקי. לעומת החילופים הקודמים, אשר בוצעו בחשאי, החלפה זו בוצעה לאור מצלמות התקשורת. שרנסקי התעקש להתריס כנגד ברית המועצות, ובניגוד להוראה שקיבל מהחייל ששחררו, לצעוד ישר – הוא חצה את הגשר בעקלתון.

בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה, חדל הגשר לשמש נקודת גבול והפך לגשר רגיל.

== ראו גם ==
* גשר המרגלים

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:המלחמה הקרה
קטגוריה:ברלין: גשרים
קטגוריה:פוטסדאם: מבנים
קטגוריה:ברנדנבורג: תחבורה
קטגוריה:גבול גרמניה המזרחית – גרמניה המערבית
חמשת הכללים

חמשת הכללים, או חמשת הצווים (בפאלי: פאנצ'אסילה), הם חמישה חוקים המהווים את קוד ההתנהגות הבסיסי בבודהיזם. בודהיסטים מכל הזרמים הבודהיסטים שאינם נזירים, מקבלים על עצמם צווים אלה. 

חמשת הצווים הם:
# הימנעות מלקיחת חיים של כל יצור (פנאטיפטה).
# הימנעות מלקיחת דבר שלא ניתן ביודעין, לרבות דברים שנמצאו.
# הימנעות ממיניות לא נאותה. כלל זה לפעמים מתורגם גם הימנעות ממיניות מזיקה או לא אחראית.
# הימנעות מאמירת שקר. 
# הימנעות מנטילת חומרים משכרים המובילים לחוסר אחריות או פוגעים בתודעה.

האנשים הרגילים מבטיחים ללכת על פי צווים אלה בזמן שהם הופכים לבודהיסטים, כאשר הם "לוקחים מחסה" בשלוש אבני החן: בבודהה (מורה), בדהרמה (לימוד), ובסנגהה (קהילת הנזירים והנזירות). מתרגל שאינו נזיר הלוקח על עצמו את הצווים נקרא אופאסקה (חסיד בעל בית). 

נאמר שהבודהה חשב על חמשת הכללים מתוך חמלה, ולא מתוך רצון לשלוט בהולכים אחריו, ולכן יש לקחת אותם מתוך רצון חופשי ולא בתור צווים שמקורם בישות אלוהית. יש לראות בהם קווים מנחים לעבר חיים של הארה, ולא סתם כחוקי מוסר שנכפים מבחוץ ושיש לציית להם בכל זמן. החוקים נועדו לאפשר חיים בצוותא שתומכים בתרגול הדרך הבודהיסטית וכן לתת איזון פסיכולוגי ומניעה של קונפליקטים. 

הבודהה אמר שציות לכללים הוא מתנה של אדם לעצמו ולאחרים. הוא גם תיאר את התגמולים של הליכה אחר הכללים, ואת ההשלכות הרעות של שבירתם. 

מלבד חמשת הכללים, כל אדם יכול לקבל על עצמו דרגות גבוהות יותר של תרגול: שמונה, עשרה – או נזירות מלאה, שבה מעל מאתיים כללים.

==ראו גם==

*ארבע האמיתות הנאצלות
*שלוש אבני החן
*הדרך המתומנת הנאצלת

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
<div dir=ltr>

</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונחים בבודהיזם
ט' בניסן

פרשת בר המצוה של ילד שנולד ט' בניסן היא ברוב מהשנים הפשוטות פרשת צו, אך בשנים פשוטות מקביעות (הכז) פרשת בר המצוה תהיה חול המועד פסח. בשנים מעוברות, פרשת בר המצווה, בשנים מקביעות (בחה, זחג, זשה) היא פרשת מצורע, בשנים מקביעות (גחז וגכז) פרשת בר המצוה תהיה חול המועד פסח, בשנים מקביעות (החא והשג) פרשת בר המצווה תהיה פרשת אחרי מות
==חגים ומועדים==
* קורבן אבידן בן גדעוני נשיא שבט בנימין
* פורים שני בקהילת קרפינטראץ.

==אירועים היסטוריים==
* ה'קפ"א – סיומה של "גזרת וינה": שארית יהודי וינה, כ-200 נפש, הועלו על המוקד לאחר שעונו וסירבו להמיר את דתם, ורכושם הוחרם
* ה'תרי"ט – עלילת הדם בגאלאץ: בגאלאץ מופצת עלילת דם ומתפרצות פרעות כנגד יהודי העיר
* ה'תרס"ג – פורצות פרעות קישינב
* ה'תש"ח – מלחמת העצמאות: נפתח מבצע אברהם

==נולדו==
* ה'תרפ"ד – דן בן אמוץ, סופר, עיתונאי, תסריטאי ושחקן קולנוע ישראלי (נפטר ה'תש"ן)
* ה'תרצ"ד – דוב ברל ויין, סופר אמריקאי, מרצה בכיר, ורב של בית כנסת הנשיא בשכונת רחביה בירושלים

==נפטרו==
* ה'שצ"ז – הרב יוסף יוזפא האן נוירלינגן, פוסק הלכה מחכמי פרנקפורט דמיין, מחבר "יוסף אומץ"
* ה'תקצ"ה – רבי שמואל טיקטינסקי, מייסד ישיבת מיר וראש הישיבה הראשון.
* ה'תשכ"ט – הרב אריה לוין, רב האסירים (נולד בה'תרמ"ה)
* ה'תשל"ב – הרב חיים מאיר הגר, ידוע גם כ"אמרי חיים", האדמו"ר מוויז'ניץ, ממנהיגי היהדות החרדית, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וממנווטי דרכה (נולד בה'תרמ"ח)
* ה'תשל"ו – הרב משה אוירבך, היסטוריון ומחנך, מראשי אגודת ישראל ותנועת עזרא וממייסדי החינוך הדתי המודרני בארץ ישראל (נולד בה'תרמ"א)
* ה'תשמ"ג – שאול ליברמן, חוקר התוספתא ומגדולי חוקרי התלמוד, מראשי בית המדרש לרבנים באמריקה וחתן פרס ישראל
----
* ח' בניסן – י' בניסן
* ניסן

==הערות שוליים==

ז09
י09
זר פרחים

זר אובאלי
אישה המחזיקה בזר פרחים
זר פרחים הוא מקבץ פרחים המאוגדים בצורה דקורטיבית תוך התחשבות בסוג הפרחים ובצבעם.
קיימים עיצובים רבים ושונים לזרי פרחים הנשזרים בטכניקות שונות ובהתאמה לסוג האירוע. כמו כן, בכל סוג של עיצוב ישולבו סוגי פרחים שונים.

==סוגי זרים==
זרי אבל ([[בית הקברות הצבאי הבריטי ברמלה)]]
ילדי גן בקריית אונו, עונדים זרי פרחים בשבועות, 1946]]
* איקבנה - סידור פרחים יפני - זו אמנות שמשתמשת בפרחים, בענפים ובעלים בהתאם לעונה. שוזרים אותם בתוך כלי מיוחד, שהוא חלק קריטי לא פחות מהשזירה ומהפרחים, הענפים והעלים. בעזרת הכלים והסידור מביעים את היופי והכבוד לחיים ולטבע 
*זר פרחים אובאלי – זרי הפרחים המעגליים הם זרי הפרחים הניתנים כמתנה. זר פרחים מסוג זה נשזר מכל סוגי הפרחים ונארז בעזרת מספר סוגי עטיפה דקורטיביים. בין סוגי העטיפה ניתן למצוא צלופן, בד יוטה, נייר קרפ, אריזות רשת ועוד.

*סידורי פרחים – אלו נשזרים בתוך כלי המכיל ספוג לפרחים הספוג במים. סידורי הפרחים הם לרוב היקרים ביותר בשל הכמות הרבה של הפרחים אותם ניתן לשזור בסידור וכן בשל הכלי שבתוכו הם נשזרים. 

*זרי כלה - נשזרים בדרך כלל בצורה צפופה בכלי עם ספוג לפרחים (מיקרופון) כאשר ראשי הפרחים נושקים אחד לשני והגבעולים נקשרים בסרט צבעוני התואם לצבעי הזר – היום מקובל לשזור את זרי הכלה מוורדים.

*זר פרחים מעוצב – זרי פרחים מעוצבים לרוב מעוצבים בצורה מינימליסטית כאשר הדגש הוא על עיצוב הזר ולא על כמות הפרחים. זר זה יהיה בדרך כלל יקר יותר מאשר זרי הפרחים האובאליים (ביחס לכמות הפרחים). 

*זרי אבל - את זרי האבל שוזרים בצורה עגולה כאשר את הפרחים נועצים בגלגל קש המלופף בעטיפת פלסטיק. בגלגל האבל נהוג לנעוץ גרברות וחרציות ולהשלים עם ירק.

* זר יום הולדת - זר שצורתו ככתר המיועד לילד החוגג יום הולדת. בעבר נשזר בשזירה ביתית, כשהפרחים היו פרחי בר או גינה שנקלעו לזר עגול, אשר יוצב לעיתים באמצעות חוט ברזל דק. כיום משתמשים פעמים רבות בתחליפי פלסטיק. נערות בת מצווה עונדות לעיתים זר הנשזר בחנויות פרחים מפרחים חיים או מיובשים.

* זר חג - ילדים בישראל עונדים זרי ירק או פרחים בחגים בעלי מאפיינים חקלאיים, כגון חגיגות נטיעות טו בשבט וחגיגות ביכורים בשבועות.

==ראו גם==
* פרח

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:עיצוב
קטגוריה:פרחים בתרבות
תיאטרון קהילתי

תיאטרון קהילתי הוא תיאטרון שנוצר על ידי שחקנים (לרוב לא מקצועיים) השייכים לקהילה או אוכלוסייה מסוימת ומעלים הצגה שמבוססת על סיפורים מחייהם אשר עוסקים בקונפליקטים, ההתמודדויות והשאיפות שלהם. מטרת התיאטרון הקהילתי היא לשרת את הצרכים החברתיים של קהילות ואוכלוסיות בארץ שעניינן לא מקבל ביטוי הולם ולהביא לשינוי חברתי.<ref></ref>

תהליך העלאת ההצגה בתיאטרון קהילתי נעשה בחמישה שלבים:

1) גיבוש הקבוצה- איתור משתתפים בעלי מכנה משותף השייכים לאותה קהילה או אוכלוסייה וזאת בשיתוף פעולה עם אדם מאותה קהילה על מנת לספק מענה לצורכי הקהילה הספציפיים.

2) רכישת כלים תיאטרוניים- במהלך מפגשי הקבוצה המשתתפים לומדים משחק באמצעות משחקי תפקידים, תרגילי אלתור ועבודה על דמויות וסצנות.

3) שאיבת חומרים- המשתתפים מביאים חומרים מקוריים מחייהם דרך כלים תיאטרוניים, מחברים את החומרים הללו לסיפור משותף, כותבים טקסטים והבמאית מעבדת אותם לכדי הצגה.

4) הפקה- לאחר שהטקסט כתוב השחקנים לומדים אותו בע"פ, עובדים על הדמויות שלהם ומערכות היחסים ביניהן ושפת הגוף על הבמה.

5) הצגה- לקראת ההצגה המשתתפים עושים חזרות לעיתים קרובות יותר על מנת לעלות לבמה מוכנים, להעביר מסר לקהל ולהציג אותו על הצד הטוב ביותר.<ref></ref>

ייחודו של התיאטרון הקהילתי הוא פרי יצירתם של אנשי התיאטרון הקהילתי שמשמיעים את הקולות האותנטיים שלהם, מבטאים את הנושאים שמעסיקים אותם אותם ביום-יום שלא עולים בסדר היום ומייצגים את הקהילה או האוכלוסייה ממנה באו ובכך התיאטרון הקהילתי נותן תחושה של שליחות. <ref></ref>

==בישראל==
התיאטראות הקהילתיים בישראל בעיקר פועלים בערים הגדולות. נכון ל-2007, התיאטראות הקהילתיים בישראל פעלו למעלה משלושים שנה. כיום התיאטראות הקהילתיים עשירים בתרבות ופועלים בהרבה מקומות בארץ שבהם משתתפים שחקנים בגילאים שונים, החל מבני נוער עד למבוגרים שעובדים עם אנשי מקצוע מתחום התיאטרון ומתחומי החינוך והרווחה. למרות שהתיאטרון הקהילתי פחות פופולרי מסוגי תיאטרון אחרים- מספר האנשים שעוסקים ושמשתתפים באומנות הבמה הנ"ל גדל. שחקני התיאטרון הקהילתי מבטאים באמצעות התיאטרון את מחשבותיהם, תשוקותיהם, חוויות מחייהם ואת הזיכרונות שלהם שלרוב לא מדוברים בשיח התרבותי המוביל. למעשה, הטקסט הבימתי מהווה עבורם כלי שבעזרתו הם מייצגים את קבוצת המיעוט שבאו ממנה ובכך מגבשים את זהות<nowiki/>ם העצמית והתרבותית.

== ראו גם ==

* קהילה
* תיאטרון
* במה
* הצגה
* זהות
* מתנ"ס

==לקריאה נוספת==
* שולמית לב-אלג'ם, ניצבים בקדמת הבמה, הוצאת פרדס ואוניברסיטת חיפה, 2010.
* ברסלר שלומית (2006), עדיף להיות צרודה מאשר אילמת. הוצאת פרדס

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.h-ta.co.il/%D7%A7%D7%94%D7%99%D7%9C%D7%94-%D7%A2%D7%9C-%D7%94%D7%91%D7%9E%D7%94-%D7%AA%D7%99%D7%90%D7%98%D7%A8%D7%95%D7%9F-%D7%A7%D7%94%D7%99%D7%9C%D7%AA%D7%99-%D7%9E%D7%90%D7%96-%D7%95%D7%A2%D7%93/ קהילה על הבמה – תיאטרון קהילתי מאז ועד היום]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תיאטרון בישראל
קטגוריה:ישראל: חברה
פרומנטיוס

פרומנטיוס (ביוונית: Φρουμέντιος; בגעז: ፍሬምናጦስ; לאחר שמונה לאבונא של הכנסייה האתיופית כונה "סלמה קסטה ברהן" ובקיצור – "אבונא סלמה") הוא קדוש נוצרי שבהשפעתו אימצה ממלכת אקסום את הנצרות. הוא נולד בצור למשפחה סורית-פניקית ממוצא יווני.

לדברי אדסיוס, אחיו של פרומנטיוס המצוטט על ידי התאולוג הנוצרי בן-זמנו טירניוס רופינוס (; נקרא גם "רופינוס מאקוויליה" - Rufinus Aquileiensis) התלוו פרומנטיוס ואדסיוס לדודם מטרופיוס בהפלגתו לאתיופיה, בסביבות שנת 316. הם עגנו באחד מנמלי ים סוף בכוונה להצטייד באספקה, אולם המקומיים גילו עוינות כלפיהם. מטרופיוס ושאר נוסעי הספינה נטבחו ושני הילדים הובאו כעבדים לחצר הארמון המלכותי באקסום, שם הפך פרומנטיוס לחונך האישי של הנער אזנה, לימים שליט האימפריה החבשית.

לאחר ששב לצור והוסמך לכמורה, הפציר באתנסיוס, פטריארך אלכסנדריה , לשלוח כמרים כדי להעביר את החבשים לנצרות. אתנסיוס העמיד את פרומנטיוס בראש המשלחת, וזה הטביל את אזנה לנצרות. בהשפעתו קיבלה האימפריה החבשית את הנצרות בשנת 325 למניין הלוח החבשי, היא שנת 333 לפי ספירת הנוצרים במקומות אחרים.

בשנת 330 התמנה להגמון (אבונא) הראשון של ממלכת חבש, ובכך היה הנזיר המצרי הראשון שנשלח לעמוד בראש הכנסייה האתיופית מבין 111 הנזירים המצרים שנשלחו לאתיופיה עד שנת 1951.

ירש אותו בתפקיד אבונא מינאס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בישופים של אקסום
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:קדושים אתיופים
קטגוריה:אתיופיה: היסטוריה
קטגוריה:נוצרים סורים
קטגוריה:נפטרים ב-383
קלטג'ירונה

קלטג'ירונה (באיטלקית: Caltagirone, בסיציליאנית: Caltaggiruni) היא עיר בסיציליה, איטליה. נכון לדצמבר 2005, בעיר היו 39,228 תושבים.

בעיר נמצאת קתדרלת סן ג'וליאנו (באיטלקית: Catedrale San Giuliano) אותה בנה שימונה גולי, אדריכל ממסינה, מ-1620 עד 1639.

== אתר מורשת עולמית ==
עיירה זו היא המערבית ביותר מבין שמונת היישובים של אזור ואל די נוטו, שהוכרו כאתרי מורשת עולמית. שמונת היישובים בנויים לפי אדריכלות הבארוק, סגנון ששלט באדריכלות של מבני ציבור, ארמונות וכנסיות מתחילת המאה ה-17 ועד המאה ה-18 ברחבי אירופה ואמריקה הקולוניאלית. 

חלק ניכר מהאזור הוקם לאחר רעידת האדמה שפקדה את האזור בשנת 1693 והחריבה את הבנייה הקודמת. המבנים העיקריים מתקופת השיקום כוללים מספר כנסיות (סנטה מריה דל מונטה, סנט ג'יימס, סנט ג'וזפה, סנט דומיניק וכדומה), המוזיאון האזרחי, בית העבוט לשעבר, וגשר סן פרנצ'סקו. 

בשל מיקומה הגאוגרפי, העיירה מצויה בסכנה של פגיעה ממפולות סלעים הנגרמות מפעילות סייסמית.

== אתרים בעלי חשיבות ==
=== כנסיות ===
* קתדרלת סן ג'וליאנו (באיטלקית: Catedrale San Giuliano)
* סן פרנצ'סקו די פאולה (San Francesco di Paola)
* הכנסייה על שם סן פרנצ'סקו ד'אסיזי
* ג'זו (Gesù)
* סנטה מריה דל מונטה (Santa Maria del Monte)

==הקהילה היהודית ב Caltagirone==
*הרובע היהודי. דרך Iudeca

== ערים תאומות ==

* 

{| style="float: right; clear: right; padding: 1em"
|-
|<gallery>
Image:Caltagirone.jpg| מדרגות קלטג'ירונה
Image:Caltagirone_Scala_Santa_Maria_del_Monte.jpg|מדרגות קלטג'ירונה
Image:Ingresso della Giudecca di Caltagirone.jpg|הרובע היהודי
Image: Santa_Maria_del_Monte_(Caltagirone).jpg| כנסייה של קלטג'ירונה
</gallery>
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סיציליה: ערים
Hey Jude (אלבום)

Hey Jude (שמו המקורי: The Beatles Again) הוא אלבום אוסף של להקת הביטלס שיצא ב-1970. האלבום מורכב מסינגלים שלא יצאו בשום אלבום (באלבומים בגרסה האמריקאית) ומהבי-סייד שלהם מהשנים 1964–1969. האלבום יצא בארצות הברית ב-26 בפברואר 1970 ובבריטניה ב-11 במאי 1979.

== רשימת השירים ==
כל השירים נכתבו על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, למעט Old Brown Shoe שנכתב על ידי ג'ורג' האריסון.

צד ראשון
# Can't Buy Me Love (1964) – 2:19
# I Should Have Known Better (1964) – 2:39
# Paperback Writer (1966) – 2:14
# Rain (1966) – 2:58
# Lady Madonna(1968) – 2:14
# Revolution (1968) – 3:21

צד שני
# Hey Jude (1968) – 7:06
# Old Brown Shoe (1969) – 3:16
# Don't Let Me Down (1969) – 3:30
# The Ballad of John and Yoko (1969) – 2:55

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1970
קטגוריה:אלבומי 1970
קטגוריה:אלבומי הביטלס
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי
קטגוריה:אלבומי חברת אפל רקורדס
ברתולד

ברתולד הקדוש מהר הכרמל (1083) הוא קדוש נוצרי, שפעל בהר הכרמל.

==ביוגרפיה==
ברתולד נולד בלימוז', אשר בדרום מערב צרפת. הוא הגיע לארץ הקודש כצלבני והיה באנטיוכיה בזמן שהייתה נצורה על ידי הסרצנים. בזמן זה, לפי המסורת הנוצרית, נגלה אליו ישו, וגינה את דרכיהם הרעות של החיילים. בשנת 1185 הגיע ברתולד להר הכרמל, בנה שם קפלה קטנה וקיבץ סביבו נזירים אשר ביחד ניהלו אורח חיים בהשראת אליהו הנביא. קהילה זו נחשבה למקור של מסדר הכרמליטים, אך אין לדבר הוכחות ברורות ורוב ההיסטוריונים החוקרים את המסדר אינם שותפים לדעה זו. ברתולד נפטר בשנת 1195, לערך. <ref>אריאל: כתב עת לידיעת ארץ־ישראל - מהדורות 37-42 - דף 52</ref><ref>אנציקלופדיה כללית מסדה - כרך 4 - דף 145</ref>

אחיו, המבורך אלברט אבוגדרו, היה הפטריארך של אנטיוכיה.

היום המוקדש לברתולד בלוח השנה הגרגוריאני חל ב-29 במרץ.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אישים שהגיעו לגיל 110 לפני העת החדשה
קטגוריה:צרפתים שנולדו במאה ה-11
אנכידו

אנכידו נאבק ב[[אריה, פרט מחותם גליל]]
אֶנכּידוּ (Enkidu; פירוש שמו בשומרית הוא "יצירו של אנכי") הוא גיבור בעל עוצמה במיתולוגיה המסופוטמית. על פי האגדה, אנכידו נברא על מנת להאבק בגילגמש על מנת להסיר את עולו של גילגמש מעל תושבי ארך, העיר עליה שלט. אנכידו חזק כגילגמש, ואף דומה לו.

==האגדה==
אנכידו ירד לעולם, התנהג כחיה וחי בחברת החיות. כמו כן, ניצל את יתרונו על מנת להפריע לפעולת הציידים, בכך שפינה את המלכודות שטמנו לחיות. הצייד, שמקור פרנסתו נפגע, ביקש למתן את התנהגותו של אנכידו בכך שקרבו לחברה האנושית: הוא הביא עמו את שמחת הקדשה, כוהנת לאלה אשתר, ותוצאת המעשה היא יחסי מין שנמשכו שבעה ימים ושישה לילות. אנכידו עבר לחיות עם הציידים שהתגוררו מחוץ לעיר ולמד לחיות כבן אדם. בשלב הבא שמחת הקדשה הביאה את אנכידו העירה והוא נאבק עם גילגמש, בלא הכרעה. לאחר המאבק צמחה ביניהם ידידות מופלאה ושותפות גורל, והם יצאו להיאבק יחדיו במפלצת חמבבה ששכנה ביער הארזים. השניים הביסו את המפלצת וכרתו את העץ שבמרכז היער, והביאו אותו חזרה לארך. בארך הם נאבקו עם מפלצת מיתולוגית נוספת - "שור השמים", שנשלח על מנת להטיל רעב וצמא על הארץ, בתגובה על סירובו של גילגמש לחיזורי אשתר.

לבסוף, אנכידו חלה לפתע על מנת להבהיר להם את מעמדם כבני תמותה וכך סיים את חייו. בעקבות מותו יצא גילגמש למסע אל עבר גילוי סוד חיי הנצח.
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מיתולוגיה מסופוטמית
טל אביב

דוד שי, מאת טל אביב]]
טל אביב (נולד בשנת 1968) הוא צייר, מאייר וקריקטוריסט ישראלי.

== קורות חייו ==
טל אביב נולד בבת ים. לאחר שחרורו מצה"ל למד במחלקה לעיצוב גרפי ב"ויטל" המרכז ללימודי עיצוב ת"א.

משנת 1996 החל לעבוד כמאייר וקריקטוריסט בעיתון "תל אביב" וב"ידיעות אחרונות", עבודותיו התפרסמו מאז בעיתונים ומגזינים כגון: גלובס, מעריב, רייטינג, פורבס, דה מרקר ופנאי פלוס וכן באתרי אינטרנט ובספרים.

אביב מאייר לירחון "הפרקליטים" המופק על ידי לשכת עורכי הדין, בו מוצגים דיוקנאותיהם של "אנשי השנה בעולם המשפט הישראלי".

סגנונו ריאליסטי. במרבית מעבודותיו מופיעות הדמויות כקריקטורות, וניתן לראות את השילוב בין הסגנון הציורי\ צילומי, לבין הסגנון הציורי\ רישומי המשתלבים האחד בשני ומאופיינים במשיכות מכחול גסות ואף בקווי עיפרון.

אביב הציג את יצירותיו במגוון תערוכות בישראל ובעולם.

בין השנים 2002–2006 שימש כסגן יו"ר איגוד הקריקטוריסטים הישראלי, לצדו של מישל קישקה.

נשוי, אב לשתי בנות ומתגורר בעמק חפר.

== תערוכות קבוצתיות ==
* 2002: חיות יוצאות מהאגדות הגלריה העירונית רעננה
* 2003: יער סינמטק תל אביב
* 2003: "איורים חדשים לאגדות ישנות" בית אריאלה תל אביב
* 2004: "סינמה" הגלריה העירונית רעננה
* 2005: "2004 השנה שהייתה" קמפוס חנקין תיאטרון חולון
* 2005: "2005 השנה שהייתה" קמפוס חנקין תיאטרון חולון
* 2006: The Cartoonists Diagnosis" at the San Francisco Cartoon Art Museum"
* 2006: "2006 השנה שהייתה" קמפוס חנקין תיאטרון חולון
* 2006: "קומיקסראללה" סינמטק תל אביב
* 2006: "משחקים" הגלריה העירונית רעננה
* 2007: "דוש" מוזיאון ארץ ישראל
* 2007: "חיים יבין" סינמטק תל אביב
* 2008: "2008 הרצל חוזה אישי" מוזיאון הקריקטורה והקומיקס הישראלי חולון
* 2010: "אגדה של ילד" הגלריה העירונית רעננה
* 2011: "הסרט האדום" מדיטק חולון
* 2011: "2011 השנה שהייתה" מוזיאון הקריקטורה והקומיקס הישראלי חולון
* 2012: "2012 השנה שהייתה" מוזיאון הקריקטורה והקומיקס חולון
* 2015 פסטיבל אנימיקס. סינמטק תל אביב

==ספרים שאייר==
* להזיז משאית במילים (מאת אפרת ישראלי וטל רחמני)
* בילי בליינד (מאת חן פינץ)
* מוציאה לשון (מאת שלומית עוזיאל)<ref></ref>
* נגד הזרם (מאת רותי יצחקי-ריכטר)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:קריקטוריסטים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
קומוניזם מלחמתי

קומוניזם מלחמתי (מרוסית: Военный коммунизм) הייתה מדיניות כלכלית של המפלגה הבולשביקית (קומוניסטית) ברוסיה בתקופת שלטונו של לנין, בין השנים 1918-1921. 

אחרי מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר נכנסה רוסיה למלחמת אזרחים עקובה מדם. המצב הכלכלי היה בכי רע ורעב החל להתפשט בערים הגדולות. על מנת להתמודד עם הרעב החליטה הממשלה הסובייטית לאסור על חקלאים לאגור תבואה וכי כל העודפים יילקחו ויחולקו בערים. על מנת להילחם בתופעה של הסתרת מזון, הקומוניסטים הוציאו להורג במקום כל איכר שנתפס כשהוא מחביא תבואה מעבר למה שנצרך לו ולמשפחתו.

ב־1921 התברר שהשיטה נכשלה טוטלית עקב התנגדות נחרצת של הפועלים והאיכרים, שבאה לידי ביטוי במרידות ובהתקוממויות בכל רחבי רוסיה, ובפרט במרד טמבוב שאירע במחוז טמבוב ובמרד קרונשטאדט שפרץ בבסיס הימי שבקרונשטאדט. לנין הושפע קשות מהמרד בקרונשטאדט שכן הוא היה ידוע כמעוז תמיכה מובהק של המהפכה הקומוניסטית. עם הכניסה לשלבי סיום מלחמת האזרחים ברוסיה, הבולשביקים ובראשם לנין הבינו שלקומוניזם מלחמתי אין עתיד ומיתנו את השיטה הקומוניסטית על ידי פיתוח ה"מדיניות הכלכלית החדשה", הנא"פ.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:ברית המועצות: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: כלכלה
עולם קטן (עלון שבת)

סמליל העלון

עולם קטן הוא עלון שבת במגזר הדתי לאומי. הוא החל לצאת כעלון בפסח 2004 והפך במהרה לעיתון אקטואלי שבועי הכולל טורי פרשנות, כתבות, ראיונות עם אישים דתיים ואחרים, לצד מאמרים תורניים.
משרדי השבועון ממוקמים בירושלים, מו"ל העיתון הוא איתי גרנק.

== תוכן ==

כמו עלוני שבת אחרים עוסק העלון בנושאים תורניים כמו פרשת השבוע ועוסק גם בתחומים כמו פוליטיקה ובתחומים שנוגעים לעולמו של הנוער הדתי ומכאן שמו, "עולם קטן". שלא כעלונים אחרים, דפי העלון הם בפורמט גדול יותר מהמקובל.

בעלון, מלבד פינת פרשת השבוע (שכיום מורכבת משני חלקים), ישנן פינות בתחום עבודה עברית, ביקורת ספרות, סאטירה, דמוגרפיה ועוד, וזאת לצד נושאים אקטואליים. עמודו האחורי של העלון מוקדש לכתיבה של קוראים שנקרא "רשות הדיבור". על רקע סמל העלון מובאת תמונת כיפה הנבחרת מבין תצלומי כיפות ששולחים קוראי העלון.

בעלון מדור "שו"ת SMS", שבו תשובות של הרבנים שלמה אבינר ושמואל אליהו בתכתובת מסרונים. בעבר השתתף בשו"ת זה גם הרב אליקים לבנון וצוות חברים מקשיבים. בכל עלון מתפרסם סיפור קצר. בשנת 2008 קובצו סיפורים נבחרים לספר בשם "סיפור קטן". בהמשך ירדה תדירותו הופעתו של המדור. בעלון גם מדור על הגבעות, "מראש הגבעה", כתבות תרבות וראיונות של מיטב הכתבים בציבור הדתי לאומי, טור אקטואלי מאת סיון רהב-מאיר, וכן מדורי ספרים, משפט, רוח ונפש, חסידות וטורי דעה.

יוזם העלון היה מאיר שוורץ, והוא הקימו עם שני שותפים - איתן אורבך (מנכ"ל העיתון) ונריה (נרי) לוי שהוא גרפיקאי העיתון. העיתון הופץ לראשונה בשביעי של פסח תשס"ה. העורך של 12 הגליונות הראשונים היה אלחנן ניר, והוא גם בחר לעלון את השם "עולם קטן". לאחריו החל יוסף רוסו לשמש כעורך, עד היום. מאמר המערכת של העיתון זוכה של שבוע לתהודה רבה וזוכה להרבה תגובות ושיתופים

החל מתחילת שנת תשע"ב יצא לאור בנוסף לעלון גם ירחון בתשלום הנשלח למנויים תחת השם "עולם קטן המגזין" אותו ערך בעבר חנן בן ארי. ביולי 2015 שינה הירחון את שמו ל "מקום בעולם".

העיתון הביא ראיונות בעילום שם של גברים בעלי נטיות הומוסקסואליות שסיפרו כיצד הצליחו להשתנות ולהקים משפחה, או כאלה שניסו ונכשלו. בשנת 2020 פורסם ריאיון יציאה מהארון של המוזיקאי דניאל זמיר כביסקסואל<ref>
 - רשומת פייסבוק שכתב עורך העלון להסברת גישתו לנושא</ref>.

בעלון מדור "מראש הגבעה" שבו נסקרת ההתיישבות ביו"ש, ובדגש על הנעשה בגבעות. בהתחלה כותב המדור היה אלישע ירד, לאחר שהתמנה ליועץ הפרלמנטרי של סון הר-מלך, החליפו אריאל דנינו. לאחר שנעצר מנהלית, חזר לכתוב אלישע ירד.

==תפוצה==
נכון לשנת 2020 העלון מופץ בכ-80,000 עותקים, למעט גליונות מיוחדים. בסקר שנעשה בקרב תלמידי מכללת הרצוג בשנת 2011, קיבל העלון את המקום הראשון באחוזי החשיפה של כלל העיתונים הדתיים, עם כ-68 אחוזים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://okm.snack.ws/ ארכיון נוסף]
* 
* הדר סקלסקי, [http://aminutbsd.com/bsd1/?page_id=408 לידה], כתבה על לידתו של העלון בגיליון ה-500, 6 ביוני 2015
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עלוני שבת
העוקץ (אתר אינטרנט)

העוקץ הוא אתר אינטרנט ישראלי המפרסם טורי דעה אקטואליים של אנשי אקדמיה ופעילים חברתיים במגוון נושאים. האתר בוחן מגמות חברתיות וכלכליות בישראל, ומבקר עוולות הנעשות לטענת כותביו כלפי שכבות שאותן הם תופסים כמוחלשות מבחינות שונות וקבוצות מיעוטים בישראל. מבחינה פוליטית מזוהים המאמרים באתר עם תפיסות סוציאל-דמוקרטיות ועם עמדות השמאל בישראל.

==היסטוריה==
האתר הוקם בשנת 2003 כפרויקט של מרכז אדוה בפורמט של בלוג אישי בו כתבו בעיקר פרופ' יוסי דהאן וד"ר יצחק ספורטא שחשו, לדבריהם, כי נושאים כלכליים וחברתיים מסוקרים בישראל באופן שטחי. בהמשך מתוך רצון "להוות אלטרנטיבה לתקשורת הממוסדת המונעת בעיקרה משיקולי רייטינג ושבויה בידי בעלי הון ופוליטיקאים" שינה האתר את הפורמט שלו והפך לבמה מרכזית עבור עשרות אנשי אקדמיה, פובליציסטים ואישי ציבור שפרסמו בו את מאמריהם.

האתר מנוהל במשותף על ידי ספורטא ודהאן ומתעדכן על בסיס יומי. האתר מאפשר פרסום תגובות ולעיתים קרובות מתרחשים בו דיונים מקיפים בהם מעורבים אנשים מהשורה יחד עם אנשי אקדמיה על נושאי השעה. נכון ל-10 באוגוסט 2007, התפרסמו באתר 2,204 מאמרים, מתוכם 1,347 פרי עטם של ספורטא ודהאן.

בשנת 2009 שודרג האתר בעזרת תרומתה של הקרן החדשה לישראל. האתר קיבל תמיכות לאורך מספר שנים מהקרן החדשה לישראל וכן מקרן רוזה לוקסמבורג המזוהה עם מפלגת די לינקה הגרמנית.

עם הכותבים באתר במשך השנים נמנו בין השאר: שלי יחימוביץ', חררדו לייבנר, גדי אלגזי, יוסי יונה, יהודה שנהב, יצחק ג'קי אדרי, יחיעם שורק, שלמה סבירסקי, עמי וטורי, אילנה שזור, אורלי בנימין, איאת אבו שמיס ואחרים.

בנובמבר 2021 הכריזו עורכי האתר כי הוא ייסגר בסוף השנה, עקב בעיות תקציב, אך לאחר שכ-100 איש התגייסו לתרום לאתר באופן קבוע, הודיעו שהוא ימשיך לפעול.

במאי 2024 האתר נסגר באופן רשמי.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2003
קטגוריה:בלוגים בעברית
קטגוריה:שמאל פוליטי
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים שנסגרו
שלום אפאמיאה

שלום אַפֳּאמֶיאה (ביוונית: Απάμεια) היה הסכם שלום שנחתם בין האימפריה הסלאוקית לרפובליקה הרומית בשנת 188 לפנה"ס בעיר אפאמיאה בפריגיה.

== רקע ==
בזמן עלותו לשלטון של אנטיוכוס השלישי בממלכה הסלאוקית האימפריה הייתה בתהליכים של התפוררות. היא איבדה את השליטה על שטחים גדולים ומספר מרידות איימו על יציבותה.

אנטיוכוס הצליח להשיב לעצמו רבים מהשטחים שאבדו לאימפריה ואף להשתלט על אזורים חדשים כיהודה. פעלתנותו של המלך הביאה אותו לבסוף להתנגשות עם הרפובליקה הרומית כתוצאה מפלישתו ליוון בשנת 192 לפנה"ס.

אנטיוכוס ספג מפלה מכרעת מידי הרומאים בקרבות תרמופילאי ובמגנסיה, ותנאי השלום סוכמו על פי תכתיבי הרומאים.

== תנאי השלום ==
* האימפריה הסלאוקית תיטוש את כל השטחים שמצפון להרי הטאורוס, ושטחים אלו יחולקו בין בעלי בריתה של רומא. תחום זה הוכר כתחום ההשפעה הרומי, ונאסר על האימפריה הסלאוקית לגייס שכירים מהארצות שמצפון לו.

* האימפריה הסלאוקית תשלח בני ערובה לרומא, כולל שני בניו של אנטיוכוס – מיתרטדס, שלימים יקרא לעצמו אנטיוכוס הרביעי ואנטיוכוס.

* האימפריה הסלאוקית תשלם פיצויי מלחמה לרומא בגובה של 15,000 טאלנטים למשך 12 שנים.

* כוחה הצבאי של האימפריה הסלאוקית הוגבל, נאסר עליה להחזיק פילי מלחמה (סעיף זה לא כובד מיד על ידי הסלאוקים, ואף הופר בקיץ 162 בקרב בית זכריה) וגודל הצי הוגבל ל-12 ספינות מלחמה.

==קיום בפועל של החוזה==
* באזור שמצפון לטאורוס ישבו כ-8,500 מתיישבים צבאיים, רובם הגדול פלגיסטים ומיעוטם פרשים, שעליהם נאלצו הסלאוקים לוותר. על אף שנאסר על האימפריה הסלאוקית לגייס שכירים מהארצות שמצפון לטאורוס, ידוע שהם המשיכו להעסיק שכירים מתראקיה, אסיה הקטנה, וכרתים.

* תשלומי פיצויי המלחמה התאחרו כך שבפועל התשלום האחרון בוצע רק בשנת 173 לפנה"ס. הצורך לעמוד בדרישות סעיף זה, אילץ את השליטים הסלאוקים לנקוט באמצעים בלתי שגרתיים, כולל ביזת מקדשים של עמים שונים בתחומי ממלכתם.

* הסעיף שעסק באיסור להחזיק פילי מלחמה לא כובד על ידי הסלאוקים, ויישומו נכפה עליהם רק בקיץ שנת 162 לפנה"ס על ידי הלגאט הרומי, גנאיוס אוקטוויוס.

== השפעת ההסכם ==
התנאים הקשיים שהוכתבו לאימפריה הסלאוקית סתמו את הגולל על הניסיון לשקם את האימפריה בימיו של אנטיוכוס השלישי. מנקודת זמן זאת האימפריה המשיכה לאבד מכוחה עד שחדלה מלהתקיים.

מנגד, ההסכם סימן את תחילת חדירת ההשפעה הרומאית למזרח התיכון, תהליך שבסופו של דבר הוביל לסיפוחה של האימפריה כולה על ידי רומא.

בצלאל בר כוכבא חולק על התפיסה של היסטוריונים שלאחר שלום אפאמיאה היה הצבא הסלאוקי שבר כלי, וטוען שאין לדבר שום סימוכין בכתובים. הוא קובע כי ההפסד בקרב מגנסיה וחוזה אפאמיאה לא השפיעו למעשה באופן משמעותי על גודלו, הרכבו ומקורות הגיוס של הצבא הסלאוקי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

אפאמיאה
אפאמיאה
קטגוריה:הממלכה הסלאוקית
קטגוריה:מלחמת אנטיוכוס
אפאמיאה
חומצה גופריתית

חומצה גופריתית היא חומצה חלשה הנוצרת בתגובה של גופרית דו-חמצנית SO<sub>2</sub> ומים:

<math>SO_2 + H_2O \to H_2SO_3</math>

H<sub>2</sub>SO<sub>3</sub> כנראה לא קיימת כמולקולה "עצמאית" בתמיסה אך התגלתה בפאזה גזית. מספר CAS של החומר 7782-99-2

גופרית דו-חמצנית מסיסה מאוד במים אך תוצר התגובה כפי שנרשמה לא נמצא בתמיסה ואינו ניתן להפרדה (בחימום יפלט SO<sub>2</sub> גזי).
נראה שהריאקציה של SO<sub>2</sub> במים היא

<math>SO_2 + xH_2O \to SO_2\bullet xH_2O </math> <br />

<math>SO_2\bullet xH_2O\to HSO_3^- +H_3O^+ +(x-2)H_2O </math>

בריאקציה הראשונה (ההמסה) נוצרה גופרית דו-חמצנית מהודרטת שהיא החומצה שנותנת את היון <math>HSO_3^-</math> (ביסולפיט bisulfite) בתמיסה. קבוע החומצה של SO<sub>2</sub> הוא 0.013.
אטום המימן ביון הביסולפיט לא קשור לחמצן אלא דווקא לגופרית וקבוע החומצה שלו: <math>HSO_3^- \Rightarrow SO_3^{2-} + H^+ ; K_a=1.02\times10^{-7} L/mol</math>

תמיסות של חומצה גופריתית משמשות כחומר מחזר וכן כמלבין עדין (לחומרים שייפגעו ממלבינים על בסיס כלור).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חומצות
האופרה הוולשית הלאומית

מרכז המילניום הוולשי ב[[קארדיף, ביתה של האופרה הוולשית הלאומית]]
האופרה הוולשית הלאומית היא להקת אופרה נודדת, שנוסדה בקארדיף, ויילס בשנת 1943. האופרה הוולשית מרבה בסיורים בוויילס, בממלכה המאוחדת ובשאר ארצות העולם. היא מעלה יותר מ-120 אופרות חשובות בשנה ומופיעה בערים שונות בוויילס ובאנגליה לפני יותר מ-150,000 איש. מדי שנתיים מגישה להקת האופרה עונת אופרה גדולה בלונדון.

בתחילת דרכה ביצעה האופרה הוולשית אופרות בתרגום לאנגלית, אך משנות ה-70 ואילך גוברת הנטייה לשיר אופרות בשפות המקור; לא רק באיטלקית, גרמנית וצרפתית אלא גם ברוסית ובצ'כית. כתוביות באנגלית מוקרנות תוך כדי ההופעה.

רפרטואר הלהקה כולל, מראשית דרכה, תערובת של אופרות מן המקובלות ביותר ומאלה שאינן מוכרות כל כך, ביניהן מיצירותיהם של אלבן ברג, ריכרד שטראוס, לאוש יאנאצ'ק ובנג'מין בריטן. בשנת 2004 קיבלה להקת האופרה את בית הקבע הראשון בקיומה, במרכז המילניום הוולשי בקארדיף, מרכז חדש לאמנויות הבימה. להקת האופרה כוללת תזמורת ומקהלה מקצועיות (התזמורת והמקהלה של האופרה הוולשית הלאומית). התזמורת והמקהלה מופיעות מדי פעם כל אחת בפני עצמה באירועים שונים ברחבי ויילס.

==מנהלים מוזיקליים==
* סר צ'ארלס גרובס (1961–1963)
* סר ריצ'רד ארמסטרונג (1973–1986)
* סר צ'ארלס מקקראס (1987–1990)
* קרלו ריצי (1992–2001)
* טוגאן סוחייב (2003–2004)
* קרלו ריצי - (2004 - )

== קישורים חיצוניים ==

* 
 

וולשית הלאומית
קטגוריה:ויילס: תרבות
קטגוריה:קארדיף
יהושע הלורקי

הירונימוס דה סנקטה פידה, נולד יהושע הלורקי (בלטינית: Hieronymus de Sancta Fide ; מת סמוך ל-1419) היה רופא והוגה קתולי ספרדי, יהודי מומר. יוזם ויכוח טורטוסה.

==קורות חייו==
הלורקי נולד בעיר לורקה שבדרום מזרח ספרד וחי באלקניז שבמחוז אראגון בספרד. בתקופת היותו יהודי כתב ספר על צמחי ועשבי מרפא. הוא היה תלמידו של שלמה הלוי מבורגוס בטרם האחרון המיר את דתו. למרות המרת הדת של רבו הוא נשאר יהודי באותה העת. הוא אף כתב איגרת לרבו שהתנצר ובה התווכח עמו על נכונותה של הדת הנוצרית.

המיר את דתו רק מספר שנים לאחר מכן. הוא הוטבל ככל הנראה בשנת 1412 בהשפעתו של וינסנט פרר. הוא קיבל את השם הירונימוס דה סנטה פידה. לאחר התנצרותו הפך לרופאו של האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, והיה שותף לתעמולות למען המרת יהודים.

במסגרת פעילותו זאת יזם את ויכוח טורטוסה. בוויכוח זה שימש כדובר הראשי מטעמה של הכנסייה. על פעילותו זאת כנגד אחיו לשעבר הוא כונה מגד"ף, ראשי תיבות של המילים מאיסטרי ג'רונימו די (סנטה) פי.

ויכוחו עם חכמי ישראל פורסם כבר בימי הביניים בספר 'שבט יהודה' של רבי שלמה אבן וירגה, הפותח כך:

== קישורים חיצוניים ==
* 
* .
* [http://www.daat.ac.il/daat/mahshevt/natsrut/igeret1-2.htm האיגרת של יהושע הלורקי לשלמה הלוי מבורגוס בה הוא מתווכח עמו על אמיתות האמונה הנוצרית] - איגרת אותה כתב יהושע בעודו מחזיק ביהדותו
* 

קטגוריה:יהודים מומרים ספרדים
קטגוריה:מתנצרים
קטגוריה:משתתפי ויכוח טורטוסה
קטגוריה:נפטרים ב-1419