הקונסוליה הספרדית בירושלים

הקונסוליה הספרדית בירושלים היא נציגות דיפלומטית של ספרד בירושלים, הפועלת מ-1853,<ref name=":0"></ref> שייצגה במשך השנים את ממלכת ספרד, ספרד הרפובליקאית והמדינה הספרדית באימפריה העות'מאנית, המנדט הבריטי וירושלים הירדנית והישראלית. כיום משמשת הקונסוליה כנציגות ספרד לרשות הפלסטינית.

הקונסוליה היא הנציגות הדיפלומטית הוותיקה בארץ, כשהיא קיימת למעלה מ-150 שנה ברצף. הקונסוליה פעלה למרות שספרד לא הכירה בישראל עד 1986.

==היסטוריה==
הקונסוליה הוקמה בשנת 1853, בעקבות החזרת שיטת הקפיטולציות באימפריה העות'מאנית ב-1839 והתעוררות העניין האירופאי בירושלים ובארץ ישראל. תפקידה העיקרי של הקונסוליה היה לפקח על הרכוש של ספרד, שהייתה בעלת ההשפעה במשמורת ארץ הקודש הפרנציסקנית. הקונסוליה מימנה את הקמת כנסיית פטרוס הקדוש ביפו בין השנים 1888–1894 בחסות בית המלוכה הספרדי ואת חידוש כנסיית ג'ון הקדוש ברמלה.<ref name=":0" /><ref name=":1"></ref>

לאחר שפרצה מלחמת העולם הראשונה ב-1914, ביטלה האימפריה העות'מאנית את שיטת הקפיטולציות ואת ההגנה שהעניקה זו לנתינים זרים, וגירשה את הקונסולים של המדינות שלחמו בה (בראשן אנגליה, רוסיה, וצרפת). בעקבות כך גבר כוחם של נציגי המדינות הנייטרליות בארץ, הקונסול הספרדי אנטוניו דה ביובר, שהיה לבא כוח האינטרסים הצרפתיים בארץ ב-1914 ולבא כוח האינטרסים הרומנים בארץ כשהצטרפה למלחמה ב-1916, והקונסול האמריקאי אוטיס גלייזברוק. עם הצטרפות ארצות הברית למלחמה ב-1917, נסגרה הקונסוליה האמריקאית, והקונסול האמריקאי העביר לקונסול הספרדי, דה ביובר את האחריות לאינטרסים של מדינות שהיו באחריותו (רוסיה, בריטניה וארצות הברית).

בשנותיה הראשונות של המלחמה מילא הקונסול האמריקאי תפקיד חשוב בסיוע ליישוב היהודי בארץ, ודרך הקונסוליה האמריקאית העבירו יהודי ארצות הברית, באמצעות ארגון הג'וינט, סיוע רב ליישוב היהודי בארץ. לאחר סגירת הקונסוליה האמריקאית עברו פעילויות סיוע ועזרה לחסות הקונסוליה הספרדית, ולראש ועד הסיוע, אליעזר הופיין, הועמד משרד פרטי בבניין הקונסוליה הספרדית.

עם כניסתם של הבריטים לירושלים ב-9 בדצמבר 1917 היה הקונסול הספרדי דה ביובר שותף לטקסי הכניעה השונים, והקונסוליה קיבלה את ייצוג האינטרסים של מדינות המרכז (גרמניה ואוסטרו-הונגריה).

== תקופת המנדט ==
ממשלת ספרד תבעה את החזרת משטר הקפיטולציות בראשית המנדט הבריטי, אך הבריטים סירבו. בתקופת המנדט יייצגה הקונסוליה גם את האינטרסים של קולומביה, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, גואטמלה, האיטי, ונצואלה ואל סלבדור<ref name=":18"></ref>.

ב-1938 מונה נציג לממשלת פרנקו בירושלים, דון זואן די לאס בארצינאס,<ref name=":4"></ref> שהוכר לאחר תום מלחמת האזרחים הספרדית באפריל 1939 כקונסול ספרד.<ref name=":5"></ref>

ב-1933 ביקר בארץ ש. מונטאנה, ציר משרד המסחר והתעשייה הספרדי.<ref name=":3">.</ref>

במהלך מלחמת העולם השנייה, קיבלה הקונסוליה הספרדית את האחריות לאינטרסים האיטלקיים בארץ, מיוני 1940 ועד ינואר 1946. כן קיבלה בנובמבר 1939 את האחריות לאינטרסים הגרמניים בירושלים, לאחר שיוצגו לתקופה קצרה על ידי הנציגות השווייצרית.

== לאחר הקמת ישראל ==
ב-5 בינואר 1948 נהרג סגן הקונסול הספרדי והקונסול בפועל מנואל אלזס סלאזאר, קרוב משפחתו של דה-ביובר, בפיצוץ מלון סמירמיס על ידי ההגנה.

במהלך מלחמת העצמאות עבר הקונסול הספרדי בירושלים, דיאגו רודננדו לעיר העתיקה, מתוך מחשבה שהכוחות הערביים יכבשו את העיר היהודית,<ref name=":2"></ref> אך בסיום המלחמה נותר הקונסול במזרח ירושלים הירדנית בעוד מבנה הקונסוליה נותר בשטח שבשליטת ישראל. באפריל 1949 חזר לירושלים המערבית הדיפלומט הספרדי הוותיק אנטוניו דה ביובר, במטרה לגשר בין היהודים והערבים, אך היהודים דחו שירותיו.<ref name=":1" /><ref></ref> ישראל סירבה גם לקשור קשרים רשמיים עם ממשל פרנקו הפשיסטי, בצל מלחמת העולם השנייה והשואה והנטייה הסוציאליסטית של ישראל בראשיתה, והקונסוליה שבירושלים המזרחית שבשלטון ירדן הפכה למוקד הקונסולי העיקרי, כשספרד מקימה קונסוליה נוספת במערב ירושלים. קונסול אחד מונה לשתי הנציגויות, והוא עבר כל יום ממזרח ירושלים למערבה וחזר.<ref name=":0" />

הקונסוליה נסגרה ב-1950 לאחר שישראל הצביעה בעצרת הכללית של האו"ם נגד קבלתה של ספרד, והוחזר בינואר 1951.

במהלך מלחמת ששת הימים הותקפו הכוחות הישראלים שבאו מגבעת התחמושת מהקונסוליה הספרדית הסמוכה, והם השיבו בירי.<ref name=":1" />

ב-1978 הוחלף הקונסול בקונסול בעל ותק דיפלומטי שנועד להוות מעין שגריר בלא הכרה רשמית, אך ישראל התנגדה לכך. ב-1985 הושחתה מכונית הקונסול כתגובה להכרת ספרד באש"ף.

ישראל קשרה יחסים רשמיים עם ספרד ב-1986, וספרד הפכה את הקונסוליה שבתל אביב לשגרירות, אך הקונסוליות שבירושלים המשיכו לפעול, שבמזרח ירושלים כנציגות ספרד לתושבי ירושלים והפלסטינים, ועם הקמת הרשות הפלסטינית ב-1994 הפכה הקונסוליה לנציגות הספרדית אליה.

במאי 2024 הורה שר החוץ הישראלי ישראל כ"ץ על איסור לקונסוליה להעניק שירות לפלסטינים.

== קונסולים ==
{| class="wikitable"
|+
!שם
!תחילת כהונה
!סיום כהונה
|-
|???
|
|
|-
|אנטוניו דה ביובר
|1913
|יוני 1919
|-
|קרדון
|???
|???
|-
|???
|
|
|-
|ספניולו<ref name=":3" />
|1933(?)
|נובמבר 1934(?)
|-
|חוליה פריטו וילאבריה
|נובמבר 1934<ref name=":6"></ref><ref name=":7"></ref>
|???
|-
|אנטוניו אספינוזה סן-מרטין
|פברואר 1936<ref name=":8"></ref><ref name=":9"></ref>
|???
|-
|דון ז'ואן איגנציז
|
|ספטמבר 1938
|-
|אנרי רודריגז ראמון
|ספטמבר 1938<ref name=":10"></ref>
|אפריל 1939
|-
|ז'ואן די לאס ברצינס
|אפריל 1938<ref name=":4" /><ref name=":5" />
|
|-
|מנואל דל ברסה
|יוני 1939<ref name=":11"></ref><ref name=":12"></ref>
|יוני 1940(?)
|-
|לאוראאנו פרץ מונוז
|יוני 1940<ref name=":13"></ref>
|
|-
|דאמון מריה די פריבס
|ספטמבר 1941<ref name=":14"></ref>
|???
|-
|ר.מ. די פוחרף
|???
|אוגוסט 1943<ref name=":15"></ref>
|-
|אנטוניו קורדליו קרסקו
|אוגוסט 1943<ref name=":16"></ref>
|???
|-
|פרננדו חדד ניקומנדו<ref name=":17"></ref>
|אוקטובר 1946<ref name=":17" />
|
|-
|אנטוניו דה ביובר
|1949
|1952
|-
|פרנצסקו אוטרי
|
|ספטמבר 1953
|-
|פדרו לופז
|מאי 1953
|???
|-
|דוראן לורינה
|
|
|-
|מאסינו דה מדרסי
|
|
|-
|אלברטו פסקוול
|
|
|-
|סנטיאגו מרטיאז קארו<ref name=":1" />
|
|
|}

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

ספרד
קטגוריה:יחסי ישראל–ספרד
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יחסי חוץ
קטגוריה:דיפלומטים ספרדים
קטגוריה:שייח' ג'ראח