OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תחנת דלק

תחנת דלק של חברת "אסו" ב[[נורווגיה]]
תחנת דלק היא מתחם (מסחרי, בדרך כלל) לרכישת דלק לסוגיו: בנזין ברמת אוקטן שונה, סולר למנועי דיזל, נפט ולעיתים אף גז פחמימני מעובה לשם הנעת כלי רכב מנועיים בעלי מנוע בעירה פנימית.

==היסטוריה==
תחנות דלק הופיעו לראשונה כעסק צדדי של בתי מרקחת. בית המרקחת הראשון שעשה זאת היה בית מרקחת בעיר ויסלוך בקיסרות הגרמנית ב-5 באוגוסט 1888. המתדלק הראשון היה הרוקח וילי אוקל והמתדלקת הראשונה – ברתה בנץ.

התחנה הייעודית הראשונה נבנתה בסנט לואיס, ארצות הברית ב-1905 בשדרה סן תרזה 420.

==איסורים==
בתחנת דלק חלים מספר איסורים, למניעת אסונות – פיצוצים, שרפות וכדומה, אשר עלילותם גבוהה בשל הריכוזים הגבוהים של החומרים הדליקים בתחנה. 
למשל, אסור לעשן בתחנות דלק, אסור לתדלק בעוד הרכב מונע ואסור לדבר בטלפון סלולרי מכיוון שפולט קרינה העלולה לגרום לפיצוץ. 

==תחנות דלק בישראל==

בעשורים הראשונים של המדינה נשלט שוק תחנות הדלק בישראל על ידי שלוש החברות פז, סונול ודלק. עם השנים התרחב שוק הדלק להכיל חברות קטנות נוספות המתחרות בשלוש אלה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://lib.cet.ac.il/Pages/item.asp?item=5435 העתיד הוורוד של ביו-אתנול], הספרייה הווירטואלית של מטח
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:דלק
קטגוריה:שירותים
קטגוריה:תשתיות אנרגיה
מקדש וסטה

שרידי מקדש וסטה
תרשים של אבן ועליה הכתובת "[[תיאודריך הגדול" אשר נמצאה במקדש]]
מקדש וסטה היא מקדש שעמד בפורום בעיר רומא בתקופה העתיקה, בסמוך למקדש קסטור ופולוקס, למקדש קיסר, ולבית הבתולות הווסטליות.

==תיאור המבנה==
צורת המקדש ייחודית בשל הרצון של האדריכלים שמבנה המקדש ידמה לבקתות הקש והבוץ של המתיישבים הראשונים באזור זה. במקור היה פולחנה של האלה וסטה נעשה במרכז בית המשפחה, וצורת המבנה נועדה להזכיר זאת.

המבנה בנוי בסגנון אדריכלות יוונית, עם עמודים קורינתיים עשויים שיש. במרכז החדר המרכזי העגול היו עשרים עמודים קורינתיים, והמקדש בנוי על פודיום עגול שקוטרו 15 מטרים.
במרכז תקרת המבנה היה פתח אוורור ובמרכז המקדש דלקה האש הקדושה של האלה. סביב קירות המבנה החיצוניים היה מעגל נוסף של עמודים.

כל מקדשי וסטה היו עגולים, ופתחיהם פנו מזרחה לכיוון השמש הזורחת המסמלת את מקור החיים. במרכז המקדש לא היה פסל של האלה - אלא רק האש הקדושה לה.

==הקמת המבנה==
המקדש שבפורום נבנה במאה השלישית לפני הספירה.
המקדש ניזוק בשריפה פעמיים. הפעם הראשונה אירעה בשנת 64, בתקופת מלכותו של הקיסר נירון, כאשר נשרפה מרבית העיר רומא, והפעם השנייה בשנת 191, כאשר לאחר השריפה שיקמה את המקדש יוליה דומנה, אשת הקיסר ספטימיוס סוורוס.

המקדש נבזז מספר רב של פעמים, ובמהלך המאה ה-16 מרבית חלקי המבנה העשויים שיש נלקחו לשימושים משניים ברחבי רומא. חלק המבנה העומד כיום שוחזר בשנות ה-30 של המאה ה-20.

==קישורים חיצוניים==

וסטה
קטגוריה:פורום רומאנום
נווה נוי

נווה נוי היא שכונה בבאר שבע הממוקמת מדרום לעיר העתיקה של באר שבע, מעברו הדרומי של נחל באר שבע. במזרח סמוכה השכונה לכביש 25 וממוקמת צפונית מזרחית לשכונת נחל בקע.

== היסטוריה ==
שכונת נווה נוי הוקמה בתחילת שנות ה-50, על פי גישת עיר גנים בתכנון העיר באר שבע, כשכונת גנים נוספת לאלו שקדמו לה (שכונות א' עד ה'). המיוחד בשכונה זו היה בנייה חד קומתית עם חלקות של חצי דונם (דו-משפחתיים על דונם אחד) ששימשו כמשקי עזר. תחילה יושב המקום כמעברה על ידי עולים ממרוקו ומתוניס וכונה "מעברת משקי עזר" או "מעברת משק עזר". במשך הזמן וביוזמה מקומית, עם תום תקופת המעברות, נשאר השם "משק עזר" וזה שונה לאחר מכן ל"נווה נוי", שמה של השכונה היום.

ערוץ נחל באר שבע מפריד את השכונה משאר העיר, והיא מקושרת אל העיר באמצעות שלושה גשרים. במשך שנים רבות זרמו בערוצו של נחל באר שבע שפכים והוא סבל מהזנחה. פרויקט שיקום ענק של עיריית באר שבע, בשנות האלפיים, הפך את האזור לפארק ירוק ופורח. בשיתוף עם קרן קיימת לישראל, רשות הניקוז "שקמה בשור", והמשרד לאיכות הסביבה, נבנה פארק אקולוגי שמשתרע על פני 5,200 דונם לאורך שמונה קילומטרים משני עברי הנחל. חלקו של הפארק, הממוקם בשכונת נווה נוי, קרוי "פארק גן הפעמון". בחלקה הדרומי של השכונה עובר קו מתח גבוה ישן שמגיע מכיוון תחנת המשנה בכביש 25, ועובר סמוך לגן ציבורי קטן.

בשכונה מתקיימת קהילה קראית גדולה, בהי"ס יסודי ממלכתי "מענית", מרכז דואר שכונתי, קופת חולים, בית חב"ד, מתנ"ס ושלושה מרכזי קניות זעירים, בית ספר של האגודה למען ילדים עיוורים, סניף של תנועת הנוער המכבי הצעיר. בעבר פעל בתחומי השכונה כפר ילדים ונוער "אשלים" שנסגר בעשור השני של המאה ה-21.

עד לשנת 2007 פעל בתחום השכונת בסיס חיל האוויר ובו השלוחה הבאר שבעית של הטכני בחיפה, בסוף שנת 2007 בית הספר הטכני הועבר למתחם חדש בגבול היציאה המערבית של העיר. במקום נערכו גם חפירות ארכאולוגיות ונמצא יישוב בשם "באר צפד", מן התקופה הכלקוליתית – האלף ה-5 לפנה"ס בתחום השכונה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:באר שבע: שכונות
אריה האן

אריה האן (נולד ב-5 באפריל 1940) הוא עורך דין שכיהן כמזכיר הכנסת בין השנים 1997–2007.

==ביוגרפיה==
האן נולד ב-5 באפריל 1940 בתל אביב, והוא בוגר תיכון עירוני ב' בתל אביב.

את שירותו הסדיר בצה"ל עשה בנח"ל, ובשירות המילואים שירת כחוקר בדרגת סרן.

בשנת 1961 סיים לימודי תעודת הוראה, ובשנים 1962-1961 כיהן כקומונר וכחבר ההנהלה הארצית של תנועת הנוער "בני עקיבא".

האן למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, הוא סיים את לימודיו בשנת 1965 והוא בעל רישיון לעריכת דין. במהלך שנות לימודיו כיהן האן כיושב ראש פרלמנט הסטודנטים (1963), וכיושב ראש הסתדרות הסטודנטים של האוניברסיטה העברית בירושלים (1964).

בכנסת שימש האן כמזכיר סיעת המפד"ל עד סוף 1996, וב-1 בינואר 1997 מונה למזכיר הכנסת. ב-2006 יצרה דליה איציק את משרת מנכ"ל הכנסת, תפקיד שנטל מהאן את האחריות על הפן הניהולי של משכן הכנסת (אחריות על העובדים, הלוגיסטיקה והאדמיניסטרציה).

ביום הולדתו ה-67 (5 באפריל 2007) ביקש לפרוש מתפקידו, אך נעתר לבקשת יושבת ראש הכנסת להאריך את כהונתו בחודשיים, ובסוף מאי 2007 פרש האן לגמלאות. בישיבת פרידה מיוחדת לכבודו דיברו בשבחו של האן חברי כנסת מכל סיעות הכנסת. החליף אותו בתפקיד עו"ד איל ינון.

תושב רמת גן, נשוי לעו"ד דינה האן, יושבת ראש תנועת אמונה העולמית וחברת הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית, שהתמודדה ברשימת המפד"ל לכנסות ה-15, 16, וה-17 ואב לחמישה. בנו דוד האן הוא פרופסור למשפטים והאפוטרופוס הכללי לשעבר.

==תפקידים פרלמנטריים==
האן כיהן במגוון תפקידים פרלמנטריים:
* יושב ראש ועד היועצים והמזכירים הפרלמנטריים (1970-1967).
* מזכיר ויועץ משפטי של סיעת המפד"ל (עד שנת 1996)
* מזכיר הכנסת (1 בינואר 1997 - 31 במאי 2007).

==תפקידים ועיסוקים ציבוריים==
האן אף כיהן במספר תפקידים במגזר הציבורי:
* יושב ראש ועדת הפרויקטים של המועצה הציבורית הממלכתית לחילופי צעירים ונוער (גוף היוזם ומפקח מטעם ממשלת ישראל על כל נושא משלחות הנוער הנכנסות לישראל והיוצאות ממנה) (1991-1980).
* סגן יושב ראש המועצה הציבורית הממלכתית לחילופי צעירים ונוער (1994-1991).
* דירקטור בחברת "מצפה כנרת" חברה הנסחרת בבורסה
* דירקטור בחברת תש"ת (תיירות ושרותי תעופה), חברת הבת של אל על המחזיקה במניות כל חברות הבת של אל על.
* יו"ר מועצת המנהלים של "בורשטיין קיטררס", ניו יורק (חברה המייצגת מזון כשר למטוסים בארצות הברית).

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:מזכירי הכנסת
קטגוריה:פעילי המפד"ל
קטגוריה:בוגרי בית הספר צייטלין
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:חברי גרעיני נח"ל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
מקדש ונוס ורומא

מקדש ונוס ורומא בלילה.
מקדש ונוס ורומא (בלטינית: Templum Veneris et Romae) הוא המקדש הגדול ביותר שהיה ברומא העתיקה. המקדש היה ממוקם בצידו המזרחי של הפורום, אל מול הקולוסאום.

המקדש הוקדש לאלות ונוס פליקס (ונוס המביאה מזל טוב) ורומא אַיטֶרנה (רומא הנצחית), והוקם בתקופת הקיסר אדריאנוס. הבנייה החלה בשנת 121 והמקדש נחנך בשנת 135 (אף שעבודות הבנייה הסתיימו רק בשנת 141, בתקופת שלטונו של הקיסר אנטונינוס פיוס. 

==תיאור המבנה==
אורכו של המבנה 110 מטרים ורוחבו 53 מטרים. המבנה ניצב על במה שאורכה 145 מטרים ורוחבה 100 מטרים.

למבנה שני חדרים עיקריים, בהם ניצבו פסלי האלות ונוס ורומא - אלת העיר רומא, שתיהן יושבות על כיסאות מלכות.

חדרי האלות ניצבו אחד צמוד לשני - החדר של רומא היה המערבי, ופסל האלה צפה לעבר הפורום. החדר של ונוס היה המזרחי ופסל האלה צפה לעבר הקולוסאום. בחזית כל חדר ניצבו ארבעה עמודים קורינתיים.

מבנה המקדש מהווה בעצם משחק מילים שכן האלה ונוס, אלת האהבה (בלטינית Amor), נכתב הפוך מ"רומא" (Roma), ועל כן שתי אלות אלה, העומדות גב אל גב, יוצרות סימטריה גם בשמותיהן.

משני צדי המקדש, המזרחי והמערבי, עמדו 10 עמודים לבנים, ובצדדים הדרומיים והצפוניים 18 עמודים לבנים. קוטר כל עמוד היה 1.8 מטרים.

במקדש ונוס היה מזבח בו הקריבו זוגות נשואים קורבנות. לצד המזבח עמד פסל כסף של מרקוס אורליוס ופאוסטינה.

==הקמת המבנה==
המקדש נבנה על הריסות הדומוס אוראה של נירון, ולצורך בנייתו הוזז פסלו של נירון - הקולוסוס והועבר לקרבת האמפיתיאטרון הסמוך, שנקרא על שם הפסל - הקולוסאום.

אדריכל המבנה, אפולודורוס מדמשק, שמתח ביקורת על התוכניות של אדריאנוס, הוצא להורג במצוות הקיסר, והמבנה נבנה בהתאם לתוכניות של אדריאנוס.

בסוף המאה ה-3 (283) ובתחילת המאה ה-4 (306) לספירה פרצו בסביבת המקדש שתי שרפות שגרמו נזקים כבדים למבנה. בשל דעיכת חשיבותה של העיר רומא באימפריה באותה העת, לא הוקדשו משאבים לחידוש ותיקון המבנה משך כ-24 שנים. המבנה שופץ והורחב משמעותית בשנת 307 בידי הקיסר מקסנטיוס, כחלק מתוכניתו להעצים ולהשיב את מרכזיותה של רומא באימפריה הרומית באותה העת. 

רעידת אדמה במאה ה-9 הרסה את המבנה, ובשנת 850 הורה האפיפיור לאו הרביעי להקים במקום את כנסיית סנטה מריה נובה, אשר שופצה בשנת 1612 ושמה שונה לכנסיית סנטה פרנצ'סקה רומנה. חדר האלה רומא מהווה את מגדל הפעמונים של הכנסייה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

ונוס ורומא
קטגוריה:פורום רומאנום
VNV Nation

VNV Nation הוא הרכב אלקטרוני המשלב בתוכו אלמנטים של סינתפופ, אינדסטריאל ו-EBM למה שההרכב מגדיר כ-פיוצ'רפופ.
פירוש השם VNV הוא "Victory Not Vengeance" (פירושו בעברית הוא "ניצחון לא נקמה"), מקור ההרכב הוא בלונדון אך כרגע הוא מתבסס בהמבורג שבגרמניה.

== חברי ההרכב ==
* רונאן האריס - מוזיקה, מילים, שירה.
* מארק ג'קסון - תופים.

== ביוגרפיה ==
VNV NATION
ב-1990, עבר רונן האריס מארץ מולדתו דבלין שבאירלנד ללונדון, שם הוא הוציא 2 תקליטי ויניל ראשונים - Body Pulse ו-Strength of Youth. ב-1994, חזר האריס לאירופה, כדי להשלים חומרים עליהם עבד בעבר.
שנה מאוחר יותר, חתמו VNV Nation על חוזה עם חברת תקליטים גרמנית בשם "Discordia", והוציאו = את האלבום המלא הראשון שלהם "Advance and Follow" שהוא שילוב של מלודיות סינטיסייזר ומקצבים אלקטרונים חזקים. באותה תקופה, הצטרף המתופף מארק ג'קסון ללהקה.
בשנת 1998, חתמו VNV על חוזה עם חברת תקליטים בשם "Off-Beat", וביולי של אותה שנה, הוציאו את האלבום "Praise the Fallen". חודשיים מאוחר יותר, הוציאה הלהקה את המיני-אלבום "Solitary", ויצאו לסיבוב הופעות ראשון בגרמניה.

בשנת 1999, עזבה הלהקה את "Off-Beat", וחתמה על חוזה עם חברת התקליטים "Dependent Records". לקראת סוף השנה, הם הוציאו את האלבום "Empires" הנחשב למצליח ביותר שלהם, וזכה להישאר במקום הראשון ב-DAC (המצעד האלטרנטיבי הגרמני) במשך 7 שבועות. עם האלבום, זכתה הלהקה גם ב"אלבום השנה" באותו המצעד. ב-2001, הוציאה הלהקה הוצאה מחודשת של האלבום "Advance and Follow V2".
ב-2002, יצא אלבומם "Futureperfect", שסוגתו המוזיקלית דומה יותר לסינת'פופ ונעשה בו שימוש נרחב באלמנטים של מוזיקת הטראנס.
בשנת 2003, הקימה הלהקה חברת תקליטים בשם "Anachron Sounds" והוציאה דרכה סינגל מחודש שנקרא Honour 2003.

ב-2005, יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Matter & Form" מתוכו יצא הסינגל Chrome. האלבום התאפיין בהרחבת הסגנונות המוזיקליים של הלהקה, תוספת של מוזיקה כבדה יותר עם הרגשה של רוק ושימוש בצלילים מכנים ושימוש פחות באפקטים על השירה.
בשנת 2007, יצא האלבום Judgement. באותה תקופה, הכחיש סולן הלהקה את השמועות שזהו אלבום האחרון של הלהקה.
ב-26 באוגוסט אותה שנה, בפסטיבל אלטרנטיבי בברדפורד, רונאן הקדיש את השיר "Illusion" לסופי לנקסטר שנרצחה ושלח תנחומים למשפחה.

ב-2009 יצא ה-DVD Reformation 1 והאלבום Of Faith, Power and Glory.

ב-2 בנובמבר 2012 הופיעה הלהקה במועדון הבארבי בתל אביב. הלהקה חזרה להופעה בישראל ב-2016.

ב- 16 בנובמבר 2017, מארק ג'קסון, שהיה מתופף בלייב בקונצרטים מאז אמצע שנות התשעים, עזב את ההרכב.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומים ואיפי ===
* 1990 Body Pulse
* 1990 Strength of Youth
* 1995 Advance and Follow
* 1998 Praise the Fallen
* 1998 Solitary - EP
* 1999 Empires
* 2000 Standing / Burning Empires - סט של 2 דיסקים המכיל את הסינגל Standing ו-EP של רמיקסים לשירים מהאלבום Empires
* 2001 Advance and Follow V2 - הוצאה מחודשת
* 2002 Futureperfect
* 2005 Matter + Form
* 2007 Judgement
* 2009 Of Faith, Power and Glory
* 2011 Automatic
* 2013 Transnational
* 2015 Resonance: Music For Orchestra Vol. 1
* 2018 Noire
* 2023 Electric Sun

=== Box Sets ===
* 2004 Pastperfect (2xDVD + CD-ROM Special Edition)
* 2009 Reformation 1 (2xCD + DVD)

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20180311180335/https://vnvnation.de/ אתר מעריצים גרמני]

קטגוריה:להקות סינת'-פופ
קטגוריה:להקות EBM
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1990
קוינוביון

[[איקונין קופטי של פכומיוס, מייסד מנזרי הקוינוביון]]
קוׂינוׂבּיוׂן (ביוונית: κοινόβιον. מילולית: "חיים משותפים" או קומונה), או קֶנוׂבּיוּם (לטינית: cenobium, בלטינית של ימיה"ב סֶנוביום או צֶנוביום), הוא מנזר שיתופי, בו חיים, לומדים, מתפללים, ואוכלים נזירים, תוך חיי שיתוף. המילה קוינוביון נטבעה במקור כדי לתאר את קהילת תלמידי פיתגורס שחיו חיי שיתוף ולמידה בקרוטונה. בהודו נזירים בודהיסטים פיתחו צורת חיים דומה לאחר מותו של גאוטמה בודהה, וכיום הרוב המוחלט של הנזירים הבודהיסטים בעולם חיים בצורת קוינוביון. כמה מאות שנים לאחר מכן גם נזירים נוצרים אימצו צורת חיים זו. 

== הקוינוביון בנצרות ==
הקוינוביון הנוצרי התפתח מן הלאורה, שבה קבוצת נזירים היו מתבודדים ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה (שבת וראשון). נזירים מפורסמים כסבאס, תיאודוסיוס, תיאוקטיסטוס ואחרים, חיו בין שתי צורות נזירות אלו. חלק מחייהם הם בילו בהתבודדות במערה מבודדת כחלק מלאורה, וחלק מחייהם חיו ואף הקימו מנזרי קוינוביון.

בקוינוביון היו מכינים את פרחי הנזירים לחיי התבודדות בלאורה, עד לרגע שבו הנזירים הצעירים הוכיחו כי ביכולתם להתבודד, ואז ניתן להם להצטרף ללאורה. ברוב הקוינוביות היו נושאי תפקידים שהתמנו בחלקם על ידי אנשי המנזר ובחלקם על ידי המרכז הדתי הקרוב.

מאפיין ייחודי של קוינוביון הוא נושא הצייתנות המוחלטת. כל עוד היו הנזירים מתבודדים או חיים בהתבודדות חלקית, היה אמנם בעל סמכות רוחנית שאפשר היה להתייעץ איתו. אבל לא הייתה כפייה ולא הייתה חובת התייעצות או חובת מימוש העצה שקיבלו. במנזרים הצייתנות הפכה לעיקר, כל נזיר חייב בצייתנות מוחלטת לאב המנזר.

למנזר הייתה לרוב חומה. לא לשם הגנה אלא כצורך רעיוני להדגיש את ההסתגרות וההתבודדות.
קהילת נזירים בודהיסטים.

== הקוינוביון בבודהיזם ==

לאחר מותו של גאוטמה בודהה, פיתחה הנזירות הבודהיסטית מנהגי קוינוביון. הפרקטיקה של חיים שיתופיים בקהילה במהלך עונת הגשמים, כפי שהורה הבודהה, הלכה והתרחבה בהדרגה והפכה ממנהג עונתי לצורת חיים מקיפה. רוב כללי המשמעת המודרניים, לפיהם חיים נזירים ונזירות בודהיסטיים נובעים מצורת חיים זו, ומסדירים לפרטים את צורות השיתוף והשיטות לחיות בחברת נזירים, המכונה גם סַנְגְהַה. מספר הכללים הנהוגים משתנה לפי מסדר, ולרוב מספר הכללים המחייבים נזירוֹת גבוה מהכללים המחייבים נזירים.

בניגוד למנזרים נוצריים, ברוב האסכולות הבודהיסטיות הנזירים לא נדרשים לציית לסמכות היררכית. עם זאת, נהוג לכבד חברים ותיקים יותר בסנגהה. הבודהה לא מינה יורש, וגם לא קבע חוקים המחייבים ציות למוסד מרכזי. קבוצות של נזירים נוהגים לקבל החלטות משותפות כקהילה באספות, שבהן גם דנים בהפרות של כללי המנזר ואופני השימוש ברכוש המשותף.
נהוג שנזיר ותיק אך פעיל מתפקד כאב המנזר ומנהל את ענייני היום יום במנזר. לעיתים, אב המנזר ממונה על ידי הנזירים בהחלטה משותפת ולעיתים על ידי קהילה הבודהיסטית הפשוטה (קהילת "בעלי הבתים") אותה המנזר משרת.
<br />
==ראו גם==
* קהילה רצונית
* לאורה
==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מנזרים נוצריים
קטגוריה:בודהיזם
קטגוריה:דת
לאורה

לאורה ב[[נחל פרת, מדבר יהודה]]
לאורה (יוונית עתיקה: Λάυρα, הגייה יוונית מודרנית: לָבְרָה, בעברית "מִבְדָּד") היא צורת נזירות.
קבוצת נזירים היו מתבודדים בימות השבוע ואף מסתגרים מן העולם, ונפגשים במקום משותף רק בימי התפילה, שבת וראשון. המפגש היה לצורך תפילה, סעודה והחלפת פרי עמל כפיהם של הנזירים בחומרי גלם לעבודה במהלך השבוע הקרוב. המונח "לאורה" מגיע מיוונית ופירושו "מסדרון", "סימטה" או "שביל", והוא בא, ככל הנראה, לייצג את הדרך המחברת בין תאי ההתבודדות האישיים של חבריה.

לאורות התפתחו במהלך המאה הרביעית בארץ ישראל כשילוב בין שני סגנונות חיים שהיו נהוגים אצל הנזירים – ההתבודדות והחיים המשותפים. הלאורות התפשטו מארץ ישראל למצרים ולסוריה, והתפתחו מאוחר יותר במקומות נוספים אליהם הגיע רעיון הנזירות. זה היה פתרון עבור אותם נזירים שלא רצו לחיות במסגרת שיתופית מגבילה (מנזר) אבל רצו להיות חלק מקהילה.

==לאורות בארץ ישראל==
לאורות התפתחו בראשית התקופה הביזנטית במדבר יהודה והתפשטו משם לסוריה רבתי. 

את ייסוד הלאורות במדבר יהודה מייחסים לנזיר חריטון, שהקים שלוש לאורות שהפכו בתקופה הביזנטית למנזרים גדולים ובעלי חשיבות בישראל ובעולם הנוצרי דאז, והן מנזר פרן בוואדי קלט, דוקה ליד יריחו (שמזוהה כדוק), וסוקה בנחל תקוע. 

מתבודדים מפורסמים שחיו כך: אותימיוס, גרסימוס, סבאס, תיאודוסיוס, קירילוס מסקיתופוליס.

את מקום הלאורות הקטנות הלכו ותפסו קוינוביון. את הנזירים שביקשו להצטרף ללאורה חינכו והכינו במנזרי הקוינוביון, ורק לאחר הכשרה מתאימה הם הורשו להצטרף.

גם בימינו לא חדלו הלאורות מלהתקיים. ניתן למצוא לאורה פעילה בסמוך ליישוב הררית, הצופה על בקעת בית נטופה שבגליל התחתון. לאורה זו, המכונה לאורת נטופה, שייכת לזרם היווני-קתולי, המכונה מלכיתי. הלאורה שבנטופה נוסדה ביולי 1967 ויושביה רואים עצמם כחלוצים, ומקווים לגשר בין הערבים ליהודים בישראל. בשנותיה הראשונות של הלאורה גרו נזיריה באוהלים, אך כיום הם מתגוררים בבקתות, ואת ההתכנסויות עורכים במערה שהוסבה לכנסייה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מנזרים נוצריים
אדי בטלר

אדי בטלר (נולד ב-2 באוקטובר 1971) הוא זמר ישראלי-אמריקאי, שיצג את ישראל פעמיים באירוויזיון. בן קהילת העבריים מדימונה.

== קורות חייו ==
הוריו של בטלר היגרו לישראל משיקגו, נדדו לליבריה ולאחר חזרתם ארצה השתקעו בדימונה.
בטלר משתייך לקהילת העבריים מדימונה. בגיל 8 החל להופיע עם אחיו גבריאל בתוך הקהילה ומחוצה לה. ב-1990 בגיל 19 עבר לתל אביב והחל להופיע באירועים וגם כזמר ליווי. בטלר עבר תהליך גיור.

== קריירה ==

===אירוויזיון 1999===
בטלר הופיע באירוויזיון 1999 שנערך בירושלים כחבר להקת "עדן", שהתמודדה עם השיר "יום הולדת" שהגיע למקום ה-5. הלהקה התפרקה בשנת 2001, אך בטלר המשיך להופיע לאחר מכן בהופעות מזדמנות בארץ ובעולם.

===אירוויזיון 2006===
הוא ייצג את ישראל באירוויזיון 2006, לאחר שניצח בקדם-אירוויזיון עם שירו, "זה הזמן" (ללחן שלו, את המילים כתב יחד עם אורלי בורג ואסנת צבאג). השיר העפיל אוטומטית לגמר האירוויזיון בזכות הישגה של שירי מימון בשנה שלפני כן, (מקום רביעי באירוויזיון 2005), אך בגמר הוא סיים במקום ה-23 מתוך 24 משתתפים עם 4 נקודות בלבד, שניתנו על ידי צרפת.

במאי 2006 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "את החלום".

==חיים אישיים==
לבטלר יש בת ובן – שחקן הכדורסל איתן בורג-בטלר מאשתו, אורלי בורג, אחותה של גלית בורג, בנוסף יש לו בת עדן, שעל שמה נקראה להקתו, ממערכת יחסים קודמת.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:גרים
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1999
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 2006
קטגוריה:נציגי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:מתמודדי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:העבריים השחורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
מקדש אנטונינוס ופאוסטינה

כנסיית סאן לורנצו אין מירנדה שנבנתה במאה ה-17 על שרידי המקדש, ושולבו בה עמודי חזית המקדש
מבט מצפון מערב
מקדש אנטונינוס ופאוסטינה היה מקדש שעמד בפורום של העיר רומא בשיאה של האימפריה הרומית. המקדש עמד בפורום לצד הויה סאקרה (הדרך הקדושה), אל מול הרֶג'ה.

המקדש הוקם בשנת 141 על ידי הקיסר אנטונינוס פיוס והוקדש לאשתו פאוסטינה, שהוכרזה כאלה לאחר מותה. לאחר מותו של הקיסר, שהוכרז אף הוא כאל בשנת 161 ביוזמת יורשו מרקוס אורליוס הוקדש המקדש גם לו.

בשנת 1602 הפך המבנה לכנסיית סאן לורנזו ממירנדה. נעשה ניסיון בימי הביניים להרוס את חזית המבנה שנותרה בסגנון יווני קלאסי באמצעות הפלת העמודים. מאחר שהעמודים היו שקועים בשפכים שהצטברו בויה סאקרה במשך השנים, ובשל חוזקם העמודים נותרו עומדים. ניתן לראות עליהם גם בימינו את החריצים שנוצרו בעת ניסיונות אלה.

==קישורים חיצוניים==

אנטונינוס ופאוסטינה, מקדש
אנטונינוס ופאוסטינה, מקדש
מעשר ראשון

המעשר הראשון הוא עשירית מיבול החקלאי – כולל ירק ופרי אילנות – שנשאר לאחר הפרשת התרומה, ומכאן שמו. התורה מצווה ליתן את המתנה לבן שבט לוי, אך בתקופת עזרא הסופר נקנסו הלוויים והועברה הנתינה אל הכהנים בלבד.

==מקור הדין==
ב, נאמר:

הפרשה זו ניתנת ללווים, משרתי עבודת הקודש, לאחר שהופרשה התרומה לכהן. ושיעורה עשירית מכל התוצרת, כל מין בפני עצמו שנאמר: "וכל מעשר הארץ מזרע הארץ מפרי העץ לה' הוא, קדש לה'". עוד נאמר: "ולבני לוי הנה נתתי כל מעשר בישראל לנחלה חלף עבדתם אשר הם עבדים את עבדת אהל מועד". וכן: "כי את מעשר בני ישראל אשר ירימו לה' תרומה, נתתי ללווים לנחלה".

== קנסו של עזרא ==

בימי שיבת ציון מגלות בבל קנס עזרא הסופר את הלויים עקב אי-השתתפותם בעלייה לארץ ישראל. הקנס היה כי מתנת המעשר תועבר מן הלויים אל הכהנים.

מהמקורות בתלמוד בבלי, מובא שעזרא הסופר הסתמך בהטלת הקנס על העובדה שגם הכהנים הם בני שבט לוי ונקראים כך בעשרים וארבעה מקומות בתנ"ך. גם כעשרה דורות אחרי תקופתו של עזרא הסופר נהגו להפריש מתנת מעשר אל הכהן.

===תרומת מעשר מן המעשר===

הלויים נדרשים להרים גם הם מהמעשר שהם מקבלים חלק לכהן, וחלק זה נקרא "תרומת מעשר": המעשר הראשון אמנם ניתן ללויים אך הוא חולין גמור ומותר לכל אדם לאוכלו ברשות בעליו הלוי, אמנם חלק ה"מעשר מן המעשר" נחשב כ"קודש" ונקראת "תרומה" וכל דיני תרומה חלים עליו.

==מעשר ראשון בזמן הזה==

המעשר ראשון, אינו בעל קדושה, ולכמה דעות מופרש רק באופן סמלי (הגדרת חלק מסוים של הפירות באמירתו שהוא מעשר – כלומר לקבוע מקומו בעת אמירת "סדר ההפרשה") ואינו ניתן ללוי, ולאחר סיום ההפרשה הוא נאכל עם שאר התוצרת לכל אדם, וזאת על פי הכלל ההלכתי המוציא מחבירו עליו הראיה, כלומר, על הלוי להביא הוכחות לכך שהוא אכן לוי - דבר שאינו מצוי בימינו. אמנם, רבים נוהגים גם כיום לתת מעשר ראשון ללוי על מנת שלא יהיה בדבר "גזל השבט" מבני לוי.

נטל תרומת מעשר עובר לבעל הפירות והוא רשאי לאכלן לאחר שהופרשו מהן תרומת מעשר (מעשר מתוך המעשר = אחוז אחד מסך הפירות).

יש חולקים באמרם שאין להסתמך על הכלל "המוציא מחבירו עליו הראייה", כי אין הלוי מצווה על לקיחת המעשר אלא בעליו מצווים לתתנו, ובאשר לחזקת ייחוסו של הלוי ישנם מעדיפים את הנתינה אל כהן מוחזק - שחזקתו כבן שבט לוי מבוססת יותר מאשר חזקתו של לוי שאינו כהן.

==ראו גם==
*תרומות ומעשרות
*מעשר שני
*תרומת מעשר

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרומות ומעשרות
קטגוריה:מתנות כהונה
קטגוריה:לויים
קטגוריה:פרשת קרח
משה שכטר

משה שכטר (4 בפברואר 1934 – 22 בינואר 2015) היה בין השנים 1996–2003 ראש המועצה המקומית הראשון של מודיעין, ראש העירייה הראשון שלה, וראש העירייה הראשון של העיר המאוחדת מודיעין-מכבים-רעות.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר צ'רנוביץ' בבוקובינה שהייתה אז תחת שליטת רומניה (כיום בשטח אוקראינה). בשנת 1941 כשהוא בן 7 בלבד הגרמנים הוליכו אותו ואת משפחתו במצעד המוות מצרנוביץ למחנות העבודה ליהודים בטרנסניסטריה<ref name=":0"></ref>. הוא שרד את השואה. ביולי 1950 בהיותו בגיל 16 עלה עם משפחתו, הוריו נפתלי וחנה שכטר ואחותו ציפורה לישראל. המשפחה התיישבה בגבעתיים שם התגוררה כבר אחותה של אימו. שכטר סיים לימודים בבית הספר מקס פיין. בין השנים 1953–1955 הוא שירת בצה"ל בחיל השריון<ref name=":0" />. בשנת 1957 הוא נישא לשושנה פרסלר. בשנים 1961–1962 למד לימודים אקדמיים בתל אביב ובבית ברל<ref name=":0" />.

== פעילות ציבורית ==
שכטר עבד במפעל מתכת והיה חבר בוועד העובדים במפעל. מונה לאחר מכן למזכיר ההסתדרות בגבעתיים. ב-1978 מונה לסגן ראש עיריית גבעתיים. בשנת 1993 לאחר פרישת ראש עיריית גבעתיים יצחק ירון, ביקש שכטר להתמודד על התפקיד מטעם המפלגה. אך במקומו נבחר להתמודד אפי שטנצלר, מה שהוביל לפרישתו ממועצת העיר.

בדצמבר 1993 הונחה אבן הפינה להקמת העיר מודיעין. ביולי 1996 החל תהליך האכלוס של המקום. עם אירוע זה נבחר משה שכטר לתפקיד ראש המועצה המקומית, כראש המועצה הממונה. בנובמבר של שנת 1998 נערכו הבחירות הראשונות בעיר, בהן נבחר משה שכטר לכהן בשנית כראש המועצה המקומית.

בדצמבר 2001 הוכרזה המועצה המקומית מודיעין כעיר, בתקופת כהונתו של שכטר. בשנת 2003 נעשה איחוד רשויות בין עיריית מודיעין לבין מועצת מכבים-רעות אל רשות אחת, מודיעין-מכבים-רעות, ובאותה שנה נערכו בשנית בחירות בעיר. שכטר התמודד בבחירות, אך נחל הפסד צורב כאשר רשימתו לא עברה את אחוז החסימה. הזוכה בבחירות היה משה ספקטור, שהחל לכהן כראש העיר בסוף שנת 2003.

עיריית גבעתיים קראה כיכר (מעגל תנועה) על שמו בצומת הרחובות גולומב והכנסת ולידה שלט הנצחה לזכרו.

עיריית מודיעין מכבים רעות קראה על שמו את הספרייה הציבורית המרכזית ברחוב עמק דותן 49<ref></ref>.

נפטר ב-22 בינואר 2015, כשבועיים לפני שמלאו לו 81 שנים. הותיר אחריו אישה שושנה, אחות במקצועה, שלושה ילדים. הובא למנוחות בבית העלמין במודיעין.
<gallery mode="packed">
Moshe Shechter square (1).jpg|שלט הנצחה בכיכר ע"ש משה שכטר בגבעתיים
הספרייה במודיעין.jpg|הספרייה הציבורית ע"ש משה שכטר ראש העיר הראשון של מודיעין
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* אלי אלון, [https://web.archive.org/web/20100101000000/https://cafe.themarker.com/post/3189393// נפטר משה שכטר ראש העיר הראשון של מודיעין], באתר TheMarker, 24 בינואר 2015 (מאורכב בוייבאק מאשין)

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין מודיעין
קטגוריה:בוגרי התיכון המקצועי ע"ש מקס פיין
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:ראשי עיריית מודיעין-מכבים-רעות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
איסור כתובת קעקע

איסור כתובת קעקע הוא מצוות לא תעשה מתוך תרי"ג מצוות לפיו אסור לשרטט כתובת קעקע בגופו של יהודי. האיסור חל על כתובת קעקע בכל מקום בגוף, בין מקום שרגיל להיות גלוי ובין מקום שרגיל להיות מכוסה. העונש על קעקוע הוא מלקות.

לעומת זאת, מותר לבצע קעקוע לצורכי איפור, הנשאר על העור למשך כשנה-שנתיים ודוהה לגמרי עם חלוף הזמן.

==מקור האיסור==
מקור המצווה ב: .

==טעם האיסור==
כך כותב הרמב"ם בהלכות עבודה זרה:

פרשן המקרא חזקוני כותב את הטעם שלא ראוי ליהודי לשים בגופו אות אחר מלבד האות של המילה. טעם אחר שניתן (למשל בספר החינוך) לאיסור הוא הצורך להבדל ממנהגי עבודה זרה.

== גדרי האיסור ==
גדר האיסור הוא בשעת עשיית הקעקוע ולא בכל רגע שהקעקוע על גופו של האדם, לכך אדם החוזר בתשובה אינו מחויב להסיר את כתובת הקעקע<ref></ref>, יתרה מכך כאשר הסרת הקעקוע גורמת לחבלה בגופו דנים הפוסקים אם הדבר מותר, אך למרות זאת חוזרים רבים בתשובה פונים להסירו במקומות, בדרכים ובאמצעים שונים.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:מצוות הנוהגות בזמן הזה
קטגוריה:פרשת קדושים
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
משה ספקטור

משה ספקטור (4 ביוני 1933 – 20 באפריל 2023) היה פוליטיקאי שכיהן כראש המועצה המקומית היחיד של מכבים-רעות וכראש העיר השני של מודיעין-מכבים-רעות בשנים 2003–2008. בתקופתו כראש המועצה המקומית מכבים-רעות אוחדו מודיעין והמועצה המקומית השכנה, לאחר האיחוד נבחר לראש העיר המאוחדת.

== ביוגרפיה ==
ספקטור נולד ב-4 ביוני 1933 בפתח תקווה והוא דור חמישי בישראל. מיד עם שחרורו מצה"ל הצטרף כחבר לקואופרטיב דן, שם כיהן גם כראש אגף התנועה והתיירות, יו"ר אגף הכספים ובגיל 45 נבחר למנכ"ל הקואופרטיב. בשנת 1991 פרש לגמלאות ועבר עם אשתו למכבים.<ref name=":0"></ref>

==פעילות ציבורית==
בשנת 1993 נבחר ליו"ר ועדת התושבים והוביל את הבחירות ביישוב המאוחד עם רעות. באותן בחירות, זכה ספקטור ב-57% מקולות הבוחרים ונבחר לראש המועצה המקומית מכבים-רעות. סיעתו זכתה ב-5 מנדטים. ספקטור נבחר בשנית ב-1998 ברוב גדול של כ-77% מקולות הבוחרים וסיעתו עלתה ל-7 מנדטים. הוא הוביל את מכבים-רעות במשך 10 שנים והביא את היישוב להישגים שהעמידו אותו במקום הראשון בארץ במדדי איכות חיים.<ref name=":0" />

בבחירות בשנת 2003 התמודד על ראשות העירייה המאוחדת, מודיעין-מכבים-רעות. ספקטור החל במירוץ רק חודש לפני הבחירות ובתום הסיבוב הראשון זכה ל-33%. בסיבוב השני התמודד מול אמנון מרחב, סגנו של ראש העיר המודח משה שכטר, וזכה ב-55% מקולות הבוחרים. ספקטור נבחר לראשות העיר והרכיב קואליציה.

בתקופת כהונתו כראש העיר מודיעין מכבים-רעות נהנתה העיר משגשוג, מסחרי בעיקר. שכונות העיר פותחו ואף תוכננו שכונות מגורים חדשות. נושאים חשובים נוספים שטופלו בעיר בזמן כהונתו:
* תחילת הקמתו של אזור תעשייה עירוני ראשון
* הגדלת תקציב החינוך
* בניית קניון ראשון בעיר
* בניית "שדרת כוכבים" ראשונה מסוגה בארץ, כדוגמת זו הנמצאת בהוליווד (עם טביעת היידים של מפורסמים ישראלים כגון גילת אנקורי)
* הרחבת בית העלמין העירוני
* הקמת היכל התרבות הראשון בעיר
* זכיית העיר מודיעין בפרס החינוך הארצי
* גיבוש תוכנית אסטרטגית לחינוך
* הפעלת קו רכבת מהירה למודיעין
* פתיחת כביש 431 לכיוון תל אביב
* הקמת מנהלת רובע למכבים-רעות
לקראת הבחירות המקומיות בשנת 2008, החליט ספקטור לפרוש מהחיים הפוליטיים ולא התמודד פעם נוספת.

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראשי עיריית מודיעין-מכבים-רעות
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם קדימה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2023
יהודה דנון

יהודה דנון (נולד ב-9 בספטמבר 1940) הוא נשיא אוניברסיטת אריאל לשעבר, פרופסור ורופא ישראלי וקצין רפואה ראשי לשעבר בדרגת תת-אלוף. ממקימי ומנהלי מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.

==קורות חיים==
הרמטכ"ל [[דן שומרון עם קצין רפואה ראשי - תא"ל ד"ר יהודה דנון ודובר צה"ל - תא"ל אפרים לפיד, בביקור פצועים בתל השומר, ערב פסח 1988.]]
דנון נולד בבולגריה ועלה לישראל ב-1948, משפחתו בעלת מסורת של רופאים ועוסקים במקצועות הבריאות. דודו, משה דנון, היה מראשוני הרופאים בתל אביב ושרת כרופא המחתרות. יהודה דנון גדל והתחנך בקבוץ אפיקים, וסיים בשנת 1967 את לימודיו בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ובית חולים הדסה.

דנון שירת בחיל הרפואה בדרגי השדה וטיפל בנפגעי המשחתת אח"י אילת בחופי סיני. בתפקידו כמפקד רפואה פיקוד הצפון הקים את מרפאות הגדר הטובה ומערך בתי החולים בדרום לבנון.

התמחה ברפואת ילדים בבית החולים בילינסון ובאימונולוגיה במכון ויצמן למדע. בשנת 1976 זכה במענק מתוכנית פולברייט לביצוע מחקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1983 זכה במענק נוסף לעריכת מחקר בישיבה יוניברסיטי. שימש כמנהל בית החולים בילינסון עד לשנת 1986. שרת כקצין רפואה ראשי בשנים 1987–1991.

דנון הוא מומחה באימונולוגיה קלינית ואלרגיה, מומחה ברפואת ילדים ומנהל רפואי. עד 2012 פרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. פרסם למעלה מ-250 מאמרים וספרים, בהם: ספר הלימוד ברפואת אב"כ, המדריך לטיפול בתינוק ובילד, ומדריך רפואת חרום לבני המשפחה.

יזם את הקמת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בשנת 1991, ושימש כמנהלו הראשון עד לשנת 1997. משמש כמנהל מכון קיפר לאימונולוגיה. זכה במגוון פרסים כולל פרס נדב ברפואת ילדים, פרס בת שבע דה רוטשילד, פרס אמברואה פרה ועוד.

מכהן כיו"ר המועצה הלאומית לבריאות הילד ופדיאטריה של משרד הבריאות מאז היווסדה.

יחד עם ד"ר מיכל חמו לוטם היה ממקימי ארגון בטרם לבטיחות ילדים, וכמו כן מכהן כיושב ראש עמותת חיל הרפואה.

משנת 2012 משמש כנשיא אוניברסיטת אריאל בשומרון.

ב-2021 זכה בפרס ירושלים בתחום השכלה גבוהה.

== חיים אישיים ==
דנון נשוי לרות שטראוס. לבני הזוג שלושה ילדים.

==לקריאה נוספת==
* שמעון גולן, טילים על ישראל, הוצאת צה"ל/ המחלקה להיסטוריה, משרד הביטחון ומודן, 2020.
==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=IZ9UdvjcyjE הרופא שחיפש לגיונרים במנזרים ופגש בנזירה רג'ין קנטי]
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל הרפואה
קטגוריה:רופאי ילדים ישראלים
קטגוריה:קציני רפואה ראשיים
קטגוריה:מנהלי בית חולים בילינסון
קטגוריה:נשיאי אוניברסיטת אריאל בשומרון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:סגל מרכז רפואי רבין
קטגוריה:סגל מרכז שניידר לרפואת ילדים
קטגוריה:בוגרי תוכנית פולברייט ישראלים
קטגוריה:יושבי ראש ונשיאי עמותות
קטגוריה:אימונולוגים ישראלים
קטגוריה:ישראלים ילידי בולגריה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים (ערוץ 7)
קטגוריה:אפיקים (קיבוץ): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
דיוקן אמיל זולא

דיוקן אמיל זולא (בצרפתית: Portrait d'Émile Zola) הוא ציור שמן משנת 1868, מאת הצייר הצרפתי אדואר מאנה. גודל הציור הוא 146×114 ס"מ, והוא מוצג במוזיאון ד'אורסי.

נושא הציור של מאנה הוא דיוקנו של אמיל זולא, המוצג יושב בכיסא בהסבה לכיוון פנים התמונה, ופניו מופנות הצידה ואל מחוץ לתמונה. הוא אוחז בידו ספר אמנות פתוח. על שולחן הכתיבה שלפניו מונחים עט ונוצה, קסת, מקטרת ואוסף ספרים וחוברות. מאחורי כיסאו, משמאל, ניצב פרגוד יפני ולמעלה מימין הדפסים קטני מידה הממלאים את הקיר האחורי של פינת החדר.

לכאורה מרמזים כל הפרטים הללו על משלח ידו של זולא, על טעמו ועל תחומי התעניינותו, אולם למעשה, כמה מן החפצים מצביעים על הנושאים שהעסיקו את מאנה יותר מאשר את זולא. חפצי אמנות יפניים, כמו הפרגוד וחיתוך העץ המתאר מתאבק מעשה ידי , זכו להערכתם הנלהבת של אמני האוונגרד בשנות השישים של המאה ה-19, ומאנה בתוכם. בעיני מאנה היו הם בפרט והאמנות היפנית בכלל, התגלמות של פישוט הצורות וצורת ביטוי חלופית לתיאור חלל בפרספקטיבה, ששלט באמנות המערבית החל מתקופת הרנסאנס.

יחד עם ההדפס של המתאבק מופיעים שני דימויים אחרים: הדפס אבן של ציורו של דייגו ולאסקס – "ניצחון בכחוס" (קטוע בחלקו), המוסתר מעט על ידי העתק של הציור "אולימפיה" מאת אדואר מאנה עצמו. כבר מראשית דרכו גילה מאנה עניין באמנות הספרדית, כפי שניכר מן הנושאים שבחר לצייר. בעיקר עשתה עליו רושם יצירתו של ולאסקס, על משיכות המכחול החופשיות, הרקעים הנייטרליים והניגודים הדרמאטיים שבה. לאחר שראה את ציורי ולאסקס בספרד בשנת 1865 כתב: "מצאתי ביצירה זו התגשמות של אידיאל בציור שלי".

בעיני זולא, נחשבה "אולימפיה" לאחת מיצירותיו הגדולות של מאנה. במאמריו על האמן הגן זולא בתוקף על ציור זה, שכה הרבו להשמיצו. כמחווה של הוקרה, ובניגוד לתמונה המקורית, הציג כאן מאנה את האישה העירומה כשהיא מרכינה ראשה כלפי הסופר. למעשה, כל שלוש הדמויות, בכל אחת מן התמונות, מפנות את מבטן כלפי זולא. ייתכן כי ניתן לראות בכך מעין גילוי סמלי של הערכה לאישיותו של זולא – לנכונותו להילחם (המתאבק), לריאליזם שלו (ולאסקס) ולחושניותו (אולימפיה).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אדואר מאנה
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור אימפרסיוניסטי
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה: יצירות אמנות
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-19
קטגוריה:דיוקנאות גברים
קטגוריה:משפחת זולא
תרומת מעשר

תרומת מעשר היא מצוות עשה מהתורה על הלוי להרים עשירית ממעשר ראשון שהוא מקבל ולתת אותה כתרומה לכהן.

המקור לתרומת מעשר מעשר מן התורה הוא בפסוקים הבאים: 

==דיני תרומת מעשר==
דינה של תרומת המעשר שווה בפרטים רבים לדין תרומה גדולה. אולם בשלושה דברים שונה דין תרומת מעשר מן התרומה הגדולה:

א. אין מפרישים 'מעשר מן המעשר' בערך, אלא יש לדקדק בשיעורו, מפני שהשיעור מפורש במקרא

ב. לפי רוב הראשונים, מדאורייתא מותר להפריש תרומת מעשר 'שלא מן המוקף', כלומר, אפילו חלק מן המעשר נמצא במקום אחד, וחלקו במקום אחר, מפריש במקום שהוא נמצא על הכל, אך למעשה גם תרומת מעשר יש להפריש רק מן המוקף.

ג. מותר לעשר מן תרומת מעשר טהור על תרומת מעשר טמא שיש לו.

אף על פי שמקובל משמו של התנא אבא אלעזר בן גמלא שדרש על הפסוק , . כלומר: בתרומה גדולה ישנן מספר דינים הנלמדים משם, האחד היא שאין שיעור מסוים להפרשה אלא ניתן להפריש באומד ללא כל חשבון, שהרי לא נקצב שיעורה בתורה, כך גם תרומת מעשר. לא נפסק ככה להלכה ברמב"ם ובשולחן ערוך אלא שיש להפריש שיעור מדויק כמו שכותב הרמב"ם . מהמילה "ונחשב" אנו לומדים שניתן להפריש במחשבה ללא הפרשה במעשה, על האדם להחליט ברורות על איזה חלק מהערימה תחול קדושת התרומה ויכול הוא לאכול את השאר, ללא איסור טבל. כמו כן נלמד מהשוואת דין תרומה מעשר לתרומת גדולה, שכמו שאת התרומה גדולה בעל הבית תורם, כמו כן בעל הבית הישראל המפריש את המעשר ראשון יכול להפריש את תרומת המעשר אף שלא מדעת הלוי.

== ראו גם ==
מעשר ראשון

תרומות ומעשרות

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרומות ומעשרות
קטגוריה:מתנות כהונה
קטגוריה:פרשת קרח
קטגוריה:לויים
שער ספטימיוס סוורוס

שער ספטימוס סוורוס הוא שער ניצחון שיש לבן המצוי בקצה הצפון מזרחי של הפורום של העיר רומא. השער הוקם בשנת 204 להנציח את ניצחון הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס ובניו קרקלה וגטה על האימפריה הפרתית בקרבות שנערכו בין השנים 195 ו-202.

השער בעל שלוש הקשתות היה מוצב בעבר על בימה מוגבהת עשויה אבן טרוורטין, אליה הגיעו באמצעות גרם מדרגות. תקרת הקשת המרכזית של השער מעוטרת. גרם מדרגות במבנה השמאלי ביותר (הדרומי) של השער הוביל אל הגג, עליו הייתה מוצבת קוודריגה ובה פסלי הקיסר ושני בניו. את השער מעטרים תבליטים המתארים את הניצחון. שער זה היווה מודל לחיקוי בשערי הניצחון שנבנו בשנים מאוחרות יותר באירופה.

לאחר מותו של ספטימוס סוורוס משלו יחד בניו, עד שקרקלה רצח את גטה. בעקבות רצח זה הוסרו כל פסליו של גטה שהיו מוצבים במקומות ציבוריים לשם הכחדת זכרו. במסגרת זו הוסר פסלו של גטה מראש שער הניצחון ונמחקה דמותו מכל תבליטי השער.

בעקבות תהליכי סחף הלך וגבה מפלס ויה סאקרה, גרם המדרגות והבימה המוגבהת כוסו והדרך עברה מתחת לקשת השער. במהלך ימי הביניים, בשל השיטפונות שעברו באין מפריע דרך העמק, כוסתה מחציתו התחתונה של השער בסחופת והיא לא היייתה גלויה למבקרים במקום. כפי שניתן לראות מציורו של קאנאלטו משנת 1742, מרומי הקשתות הצידיות נמצאו בגובה פני הקרקע.

השער עצמו ניצל מהרס ומביזת השיש לשימוש משני בשל הפיכתו בראשית המאה ה-8 לחלק מכנסיית סרגיוס ובכחוס שנהרסה במאה ה-16. חשיפת השער במלואו נעשתה בתחילת המאה ה-19 ביוזמת האפיפיור פיוס השביעי. בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נערכו באתר פעולות שיקום נרחבות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.compart-multimedia.com/virtuale/us/roma/rome/ancient_roman_empire/arch_of_septimius_severus.htm גלריית תמונות של השער]
* [https://web.archive.org/web/20090503123116/http://sights.seindal.dk/sight/161_Arch_of_Septimius_Severus.html תיאור מפורט של השער]
* [http://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Gazetteer/Places/Europe/Italy/Lazio/Roma/Rome/_Texts/PLATOP*/Arcus_Septimii_Severi.html מאמר על השער בספרו של פלאנטר "מילון טופוגרפי של רומא העתיקה"]

שער ספטימיוס סוורוס בציור של [[קאנאלטו, 1742]]
מתבליטי השער

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:פורום רומאנום
ספטימיוס סוורוס
קטגוריה:פיסול רומי
קטגוריה:רומא: פסלים
קוריה הוסטיליה

הקוריה הוסטיליה (בלטינית: Curia Hostilia - החצר ההוסטיליאנית) הוא המבנה בו היה מתכנס הסנאט הרומי בפורום ברומא העתיקה. המבנה נמצא בקצה המערבי של הפורום, לרגלי גבעת הקפיטוליום.

== היסטוריה ==
על פי המסורת, המבנה המקורי נבנה באתר זה במאה השישית לפני הספירה על ידי המלך השלישי של רומא - טולוס הוסטיליוס, וקרוי על שמו. המבנה הראשון הורחב על ידי לוקיוס קורנליוס סולה בשנת 80 לפנה"ס כדי לאפשר את הכפלת מספר חברי הסנאט, אך שם המבנה (קוריה הוסטיליה) נשמר. במבנה זה נערכה ההוצאה להורג של לוקיוס אפוליוס סטורנינוס, ובו נשרפה בשנת 52 לפנה"ס גופתו של פובליוס קלודיוס פולכר שגרמה לשריפת המבנה כולו. 

בית הסנאט נבנה שנית לאחר שרפה זאת על ידי פאוסטוס קורנליוס סולה ונקרא על שמו - קוריה קורנליה. יוליוס קיסר בנה שוב את בית הסנאט שנקרא מאז על שמו - קוריה יוליה. בעת השיפוצים, התכנס הסנאט בתיאטרון פומפיוס ושם נרצח יוליוס קיסר באידו של מרץ בשנת 44 לפנה"ס. הבנייה נעצרה אחרי הרצחו של קיסר אך סוימה על ידי בנו המאומץ, הקיסר אוגוסטוס.

הקוריה יוליה שופצה (תוך שימור שמה) ראשית על ידי הקיסר דומיטיאנוס בשנים 81-96 לספירה. אחרי נזק נרחב בעקבות שרפה בשנת 283 בימי הקיסר קארינוס, שופץ המבנה שנית בשנים 284-305 בתקופת הקיסר דיוקלטיאנוס. מבנה זה פחות או יותר הוא הקיים היום. 
המבנה שרד את ימי הביניים בשל העובדה שבשנת 658 הפך לכנסייה. על קירות המבנה נותרו ציורי קיר נוצריים. בתקופת שלטונו של בניטו מוסוליני שוחזר המבנה לצורתו המקורית.

גודל המבנה כגודל מגרש כדורסל ומשני צדדיו במות אבן ששימשו כמקומות ישיבה לסנאטורים.

== גלריה ==
<gallery>
Curia Hostilia, Comitium, Rostra and Lapis Niger layout.jpg| מבני הקוריה לאורך השנים
RomeViaSacra01.jpg|מבט מכיוון דרום מערב
Back view of Curia Iulia and Basilica Aemilia (Rome)-2.jpg|מבט מכיוון מזרח
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:רומא: מבנים בתקופת רומא העתיקה
קטגוריה:פורום רומאנום
נסים זווילי

נסים זווילי (נולד ב-31 בינואר 1942) הוא איש עסקים ישראלי. בעברו היה פוליטיקאי ושגריר ישראל בצרפת. זווילי הוא מנכ"ל ג'נרל אלקטריק בישראל, ובעבר היה נשיא חברת אלסטום ישראל. קודם לכן כיהן זווילי במספר תפקידים ציבוריים. הוא היה מזכ"ל מפלגת העבודה וחבר כנסת מטעמה, ראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית, ראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית ומזכ"ל תנועת המושבים.

==חייו==
נולד במהדיה שבתוניסיה וב-1954 עלה לישראל עם הוריו. חבר מושב עולש שבעמק חפר. בשנת 1956 נשלח לכפר הנוער ויצו נחלת יהודה. התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הצנחנים כסמל מחלקה. היה בין משחררי הכותל המערבי במלחמת ששת הימים, וכן היה שותף לצליחת התעלה במלחמת יום הכיפורים, תחת פיקודו של אריאל שרון.

עבר השתלמות במינהל ציבורי באוניברסיטאות קיימברידג' ואוקספורד והשתלמות במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן.

== מפלגת העבודה ==
את פעילותו הפוליטית החל בשנות ה-80 במשמרת הצעירה במפלגת העבודה. הוא היה מטעמה ראש המחלקה לנוער ולצעירים בהסתדרות הכללית. כיהן כראש המחלקה להתיישבות בסוכנות היהודית וראש החטיבה להתיישבות בהסתדרות הציונית. היושב הראש השני היה מתתיהו דרובלס. החלוקה בין השניים הייתה כך שדרובלס הופקד על ההתיישבות ביהודה ושומרון וחבל עזה וזווילי על ההתיישבות ברמת הגולן ובקעת הירדן. בנוסף, זוילי היה הראשון שנבחר כמזכ"ל יחיד של תנועת המושבים.

לראשונה נבחר לכנסת ביולי 1992. הוא היה חבר בחוג הכפר הירוק ובשמינייה. בשנת 1993 ניצח בהתמודדות על תפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה, כאיש מחנה פרס מול יובל פרנקל שהיה מזוהה עם מחנהו של יצחק רבין. למרות שלא כוננו יחסים דיפלומטיים בין ישראל לתוניסיה, זוילי הוזמן על ידי נשיא תוניסיה זין אל-עאבדין בן עלי, לביקור בארץ הולדתו, שם נפגש עם יאסר ערפאת לפני חתימת הסכמי אוסלו.

בשנת 1998 בעת כהונתו של אהוד ברק כיו"ר מפלגת העבודה החליט זוילי לפרוש מתפקיד המזכ"ל. ב-1999 פרש יחד עם חגי מרום ממפלגת העבודה, בשביל להצטרף להקמת מפלגת המרכז לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה, אולם לא רץ ברשימתה.

== לאחר הפוליטיקה ==
באוקטובר 2002 התמנה כשגריר ישראל בצרפת. בתפקיד זה כיהן כשלוש שנים. תקופת כהונתו הייתה בזמן שיחסי שישראל עם צרפת היו בשפל. נשיא צרפת ז'אק שיראק סירב לפגוש את ראש ממשלת ישראל אריק שרון. לבסוף הצליח השגריר זווילי להפגיש בניהם בעקבות קידומה של תוכנית ההתנתקות.

שימש כיו"ר הוועד המנהל של בית הספר מקוה ישראל ויו"ר אגודת הידידים של בית חולים בילינסון.

בתחום העסקי, שימש כנשיא חברת אלסטום ישראל ולאחר מכן כמנכ"ל בפועל של ג'נרל אלקטריק ישראל.

== חיים אישיים ==
אב לשלושה ילדים. בתו מיכל ייסדה את אגודת ההומואים והלסביות בבאר ­שבע.

== קישורים חיצוניים ==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים עם קישורי רשת חברתית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפלגת המרכז
קטגוריה:שגרירי ישראל בצרפת
קטגוריה:מזכ"לי מפלגת העבודה
קטגוריה:חברי הכנסת השלוש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פעילי מפלגת המרכז
קטגוריה:עולש (מושב): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1942
גן רבינוביץ'

פסל "הגולם" במרכז הגן, 2022
גן רבינוביץ, המוכר יותר בשם "גן המפלצת", הוא גן שעשועים בשכונת קריית היובל בירושלים, על הציר המרכזי המוביל לבית החולים הדסה עין כרם. הגן ידוע במיצב הבטון הממוקם בו, הקרוי "הגולם" או "המפלצת".

==היסטוריה==
את המפלצת יצרה הפסלת הצרפתייה ניקי דה סן פאל מבטון יצוק בשנים 1971–1972. הפארק שבו עומדת המפלצת נקרא גן רבינוביץ', על שם האיש שמימן את בניית הפסל והגן. הפסל הוזמן על ידי מוזיאון ישראל במסגרת סדרת פסלים שיועדו להקמה בשכונות בירושלים לאחר פתיחת המוזיאון ב-1965.

לדבריה של דה סן פאל, ועדה בעיריית ירושלים פסלה בהצבעה את הקמת הפסל שאושר כבר על ידי ראש העיר טדי קולק, בטענה שהוא מפחיד מידי עבור ילדים. קולק ביקש מהוועדה להצביע בשנית, וביקש מדה סן פאל להגיע מפריז כדי להגן על הפסל המתוכנן. היא הסבירה להם כי "בהסתמך על כתביו של הפסיכולוג ברונו בטלהיים על אגדות, כשהם מוצגים בהקשר מתאים, דברים מפחידים הם טובים כי הם עוזרים לילדים לכבוש את הפחדים שלהם". לאחר הסבר זה הקמת הפסל אושרה בוועדה.	

על פי תיאור שהופיע בעבר באתר עיריית ירושלים ומשם הועתק למקורות רבים נוספים (ניתוח אמנותי שנכתב על ידי ד"ר רונית שטיינברג), המפלצת מייצגת אישה בשרנית החולשת על הפארק, אך עם זאת - משרה תחושה נעימה. בכך מבקשת האמנית לנפץ את דימוי האישה השברירית בעולם המערבי. חלל המפלצת מייצג את רחם האשה - אפל וחמים. בעיצוב פיה של המפלצת כפתח אשר מתוכו יוצאות 3 לשונות-מגלשות, שבאמצעותן גולשים ילדים החוצה, התכוונה האמנית לייצג את הלידה – שבתחילה היא מפחידה, חשוכה ולא ידועה, אך לאחר מכן גולשת ומשמחת. בניגוד למרבית הפסלים הצבעונים של דה סן פאל, את המפלצת היא צבעה בשחור ובלבן כדי שלא להתחרות בנוף .

בשנת 2003 צולם במקום הסרט הישראלי "שיבולת בקפה" שבמרכז עלילתו קיימת מסעדה בתוך מתקן המפלצת.

בשנת 2006 צולמה במקום הקלטת "המסע אל הכוכב" של יובל המבולבל, בסצנה שבה יובל רואה את המפלצת ובורח ממנה מרוב פחד, הוא מגלה את לוע המפלצת שמוביל אותו לעולם אחר, שבסוף המסע, קופץ לתוך בול עץ קסום שמוביל להתגלשות באחת הלשונות.

בשנת 2014 הושלם שיפוץ של הגן סביב המפלצת, שנערך במטרה לעשותו בטוח ונגיש יותר לתושבים, ובשנת 2022 עם סיום בניית קומפלקס בניינים גבוהים בצמוד לגן, הפסל נצבע והגן נפתח מחדש.

==מבנה הגן==
מיצב הבטון, הקרוי "הגולם" או "המפלצת", משמש כמגלשה לילדים. לראש המפלצת מוביל גרם מדרגות פתלתל, ומפיה נמתחות שלוש מגלשות אדומות.

בגן מתקנים נוספים, אך המפלצת היא האטרקציה המרכזית בו ומהווה מוקד משיכה לילדי מטיילים ותיירים רבים, הבאים מחוץ לעיר.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.jerusalem.muni.il/he/residents/map/place?cid=5686&id=6050 פיסול חוצות - הגולם - המפלצת], פרטי הפסל בחלק העוסק בגלריות ופיסול חוצות באתר עיריית ירושלים
* 
* מיכאל יעקובסון, [http://michaelarch.wordpress.com/2014/02/03/סיבוב-במפלצת-בירושלים/ סיבוב במפלצת בירושלים], בבלוג "חלון אחורי", 3 בפברואר 2014
* 
* [https://www.jerusalem.muni.il/Messages/newsletter/Pages/October2014/Mifletset.aspx למי קראתם מפלצת? - הושלמו עבודות השדרוג והשיפוץ של גן המפלצת בהשקעה של 2.5 מיליון שקלים], באתר עיריית ירושלים
*האתר של פאב המפלצת http://hamiflezet.org/

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: פסלים
רבינוביץ', גן
קטגוריה:קריית היובל
שארל-אוגוסטן דה קולון

שארל-אוגוסטן דה קוּלוֹן (בצרפתית: Charles-Augustin de Coulomb; 14 ביוני 1736 – 23 באוגוסט 1806), פיזיקאי צרפתי בן המאה ה-18. היה הראשון שחקר כמותית את הכוח הפועל בין גופים טעונים במטען חשמלי.

== ביוגרפיה ==
דה קולון נולד למשפחה אמידה, בעיירה אנגולם שבצרפת. בגיל ההתבגרות משפחתו עברה לגור בפריז. זמן קצר לאחר מכן איבדה המשפחה את הונה, הוריו נפרדו והוא עבר לגור עם אביו במונפלייה. בגיל 24, התקבל דה קולון לאקדמיה הצבאית אֶקוּל דוּ גֶ'נְיֵיה (École royale du génie de Mézières), וסיים את לימודיו שם כעבור שנתיים עם תואר מהנדס ודרגת סגן<ref name=":0"></ref>.

בשנת 1764 הוא נשלח לשרת כמהנדס צבאי באי מַרְטִינִיק שבאיי הודו המערבית. שם היה אחראי על בניית מצודה חדשה שתגן על האי והאזור, מצודת בּוֹרְבּוֹן. אחרי שירות של תשע שנים דה קולון נאלץ לחזור לצרפת, בשל בעיות בריאות<ref name=":0" />.

בשובו לצרפת, המשיך את שירותו הצבאי ונשלח דה קולון ל[https://he2.wiki/wiki/Bouchain בושיין]. במקביל, החל לעסוק במכניקה, במחקר בחיכוך ולבסוף בחקר מטענים חשמליים. דה קולון החל לכתוב עבודות חשובות על מכניקה שימושית ובשנת 1773, הציג את עבודתו הראשונה בפני Académie des Sciences בפריז.

בשנת 1777 המציא מכשיר למדידת כוח הדחייה בין שני מטענים חשמליים בעלי סימן זהה (חיובי או שלילי). מכשיר המדידה נקרא [https://en.wikipedia.org/?title=Torsion_balance&redirect=no Torsion Balance] (מאזן הכיפוף)<ref name=":0" />.

בשנת 1779 נשלח דה קולון לעיר רושפור (Rochefort) כדי לשתף פעולה עם [https://he2.wiki/wiki/Marc_René,_marquis_de_Montalembert המרקיז דה מונטלמבר] בהקמת מבצר העשוי כולו מעץ ליד Île-d'Aix. במהלך תקופתו ברושפור המשיך דה קולון את מחקריו בנושא מכניקה, והשתמש במספנות ברושפור כמעבדות לניסוייו.

כפי שציין בעצמו, כיוון חשיבתו הושפע ישירות מחוק המשיכה העולמי של ניוטון, שנתגלה יותר ממאה שנים לפניו. קולון ניסה לבדוק אם קיים חוק דומה המתאר אינטראקציית משיכה או דחייה בין מטענים חשמליים.

בעזרת ניסויים רבים שערך, הגיע (בשנת 1784) לחוק הדומה מאוד לחוק המשיכה העולמי, אך לא זהה לו. החוק קרוי על שמו חוק קולון. חוק המטענים של קולון קבע כי מטענים חשמליים בעלי סימן זהה מפעילים כוח דחייה אחד על השני ואילו מטענים בעלי סימן חשמלי לא זהה מפעילים כוח משיכה. עוצמת הכוח המופעל הוא ביחס הפוך לריבוע המרחק בין המטענים וניתנת לחישוב לפי הנוסחה:
: <math>|F|=K\frac {\left| q_1 q_2 \right|}{r^2}</math>

כאשר –
*<math>\ F</math> הוא גודל הכוח הפועל בקו ישר בין המטענים.
*<math>\ q_1</math> הוא גודל המטען החשמלי הראשון.
*<math>\ q_2</math> הוא גודל המטען החשמלי השני.
*<math>\ r</math> הוא המרחק בין שני המטענים.
*<math>\ K</math> הוא יחס קבוע, המכונה קבוע קולון. כמו כן: <math>k=\frac{1}{4\pi\varepsilon_0}</math>, כאשר <math>\ \varepsilon_0</math> נקרא קבוע דיאלקטריות הריק.

על שמו קרויה יחידת מידה למטען חשמלי – "קולון" אשר סימונה [c]<ref name=":0" />.

עם פרוץ המהפכה בשנת 1789, הוא התפטר מהמינוי שהיה לו, ופרש לאחוזה קטנה שהחזיק בבלואה.

==ראו גם==
*יחידות מידה על שם אישים

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פיזיקאים צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:אישים שהונצחו על מגדל אייפל
קטגוריה:אישים שעל שמם יחידות מידה
קטגוריה:ילידי 1736
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1806
ברזילי הגלעדי

בַרְזִלַּי הַגִּלְעָדִי מרוגלים הוא דמות מקראית, אזכורו העיקרי הוא בימי מרד אבשלום, כאשר ברזילי הוא אחד האנשים שכלכלו את דוד ואנשיו בעת גלותם במחניים. 

==קורות חייו==
לאחר פרוץ מרד אבשלום, נמלטו דוד ותומכיו מירושלים בטרם יבואו אבשלום ואנשיו אל העיר. מתוך חשש ממתקפת פתע של אבשלום, הם ברחו אל עבר הירדן המזרחי, והתיישבו בעיר מחניים. בימי גלותם בעיר, אחד מאלה שספקו את צורכיהם היה ברזילי הגלעדי, לצד מכיר בן עמיאל ושובי בן נחש מרבת בני עמון. השלושה סיפקו לדוד ולאנשיו מזון, כלים ומיטות.

לאחר שדוכא המרד ודוד שב לירושלים הציע דוד לברזילי כאות תודה לשבת בירושלים ולקבל את כל משאלותיו ותאוותיו מאת המלך. אך ברזילי, שהיה אז כבר בן 80, לא מצא טעם בחיים שכאלה, באומרו "האדע בין טוב לרע, אם יטעם עבדך את אשר אוכל ואת אשר אשתה...", והציע שבנו יתוגמל במקומו. ואכן, בנו כִמהם הצטרף לדוד ואכל על שולחנו. הכרת הטוב של שושלת המלוכה למשפחת ברזילי נמשכה גם לאחר מכן, ולפני מותו דוד ציווה את שלמה בנו כי בני ברזילי יהיו מאוכלי שולחנו.

יש הקושרים את גרות כמהם, המקום שבו התאספה שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו בן אחיקם, עם כמהם בן ברזילי, ומבארים כי כמהם קיבל מדוד חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו גם דורות לאחר מכן.

ברזילי נזכר פעם נוספת ברשימות היוחסין ימי שיבת ציון, כאשר כהנים בני משמרת הקוץ שהתחתנו עם בנות ממשפחתו של ברזילי נקראים על שמו "בני ברזלי". כהנים אלה נזכרים כמי שכהונתם נדחתה משום שלא היו להם ספרי יוחסין שיוכיחו את כהונתם.

== דמותו בראי חז"ל ==
בספרות חז"ל, מזוהה ברזילי הגלעדי עם תאווה, ובפרט עם גילוי עריות. התלמוד אומר על ברזילי כי היה "שטוף בזימה". יתרה מזאת, "ברזילי הגלעדי" הפך בחז"ל כסמל לאדם שטוף בתאוות ומשמש ככינוי לאנשים תאוותנים באופן כללי.

מאידך גיסא, חז"ל משבחים את דאגתו לצורכי דוד בזמן מרד אבשלום ורואים בכך קיום של הכנסת אורחים. בהתבסס על כך ש"בני ברזילי" מוזכרים חמש פעמים במקרא, דרשו חז"ל כי "כל מי שהוא מאכיל פרוסה לצדיק כאילו הוא מקיים חמשה ספרי תורה".

נושא נוסף עליו יש מחלוקת בחז"ל היא האם ברזילי הגלעדי יהודי מלידה או גר שהתגייר. על-פי בית הבחירה למאירי, ברזילי התגייר ולכן הכהנים המתייחסים אליו נושלו מהכהונה. אולם, בעל מרגליות הים סובר כי ברזילי הגלעדי היה יהודי מלידה.

==קישורים חיצוניים==
* יהודה שפירא, [http://www.daat.ac.il/daat/kitveyet/sde_chem/shapira1-2.htm ברזלי הגלעדי ודוד המלך], באתר "דעת"
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=17428 ברזילי הגלעדי], באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אישים בספר שמואל
קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:יהודי המאה העשירית לפנה"ס
מצלתיים

ממוזער
נגני [[תזמורת צועדת מכים במצילתיים]]
מצלתיים הן כלי נגינה ממשפחת כלי ההקשה. הן מורכבות משתי מצילות עגולות עשויות מתכת, וצלילן מופק על ידי הקשתן זו בזו.

המצילתיים משמשות בעיקר בתזמורת סימפונית, בתזמורת כלי נשיפה ובתזמורת צועדת.
ביצירות הן מופיעות בעיקר ברגעי השיא של היצירה.

הכלי המשמש חלק במערכת התופים קרוי מצילות, שהן הגדרה כוללת יותר לכלי, ואילו מצלתיים מתארות סוג מסוים של מצילות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי הקשה