OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
א-דהריה

אַ-דַּהְרִיַּה (בערבית: الدهرية) היא אחת האסכולות הקדומות באסלאם שדחתה את הקיום הנצחי ואת העונש או הגמול בעולם הבא. חסידי הדהריה דגלו במימושם של דחפים ותאוות, משום שסברו שאין לאדם חיים אחרי המוות ואין הוא נושא בדין על מעשיו על האדמה. לפיכך, לא הקפידו חסידי התנועה במילוי המצוות הדתיות, כמו גם המצוות החברתיות של מתן צדקה וסעד לנזקקים. בספרות ההלכתית האסלאמית הדהריה זוכים ליחס רע ככופרים שהתנכרו לבורא, ואשר שוללים את איומיו. בקוראן מצוטטת תפישה דומה לזו של הדהריה <small>בסורת אל-ג'אביה, 45, 24</small>:

חסידי הדהריה דגלו בטענה שהזמן הוא ללא ראשית או סוף ושמהלכו הוא הכוח המשמעותי ביותר המעצב את החיים על פני האדמה. הם דחו את קיומו של בורא, וטענו שהעולם כפי שהוא עומד כיום הוא תוצר מקרי. אל-ג'אחז, המלומד האסלאמי שנפטר בקהיר בשנת 1325 כתב עליהם בספרו ש"הדהרי לא מבחין בין אדם לחיה. דבר רע הוא העומד בינו ובין מימוש מאוויו. כל דבר הנוגע לו סובב את השאלה אם הוא גורם לו עונג או כאב. הדבר היחיד שטוב לדעתו הוא הדבר שמביא לו תועלת, אף אם יעלה לאלף אנשים בחייהם שלהם" מנגד, מציין אל-ג'אחז את מגמותיהם הרציונליסטיות שהתבטאו בדחיית אמונות טפלות, האמונה במלאכים ובשדים, ופקפוק באפקטיביות של קסם וקריאת חלומות. המלומד והתיאוסוף אל-ע'זאלי (מת 1111) ייחס את שורשיהם לפילוסופיה היוונית, ובעיקר למחשבה בה הגורסת כי בעוד קיים בורא, הרי שלנשמה אין קיום נצחי. 

לדהריה הייתה השפעה מסוימת על היהדות, ורב סעדיה גאון נלחם לבלום את התרחבות מעגל חסידיה בקרב יהודי בבל. בספר היצירה, הוא מטיל דופי באמונתם בקיומו הנצחי של העולם. עוד הוא מגנה את אמונתם רק בדברים שניתן לתפוש באמצעות החושים האנושיים. הוא תרגם את ההתייחסות ל"אורח עולם" בספר איוב כהתייחסות לדהריה.

==ראו גם==
* אתאיזם

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
Gibb (Ed.), "Dahriya", Shorter Encyclopedia of Islam, Leiden: Brill, 1961, pp. 67-69.,
</div> 
==הערות שוליים==

קטגוריה:פלגים באסלאם
השריר פושט הזרת

השריר פושט הזרת (TA: Musculus extensor digiti minimi) הוא אחד השרירים השטחיים שבמדור האחורי של האמה. בעת כיווצו השריר פושט (מיישר) את הזרת.

==תיאור==
תחילתו של השריר פושט הזרת בעילית העלי הצידית של עצם הזרוע באזור המרפק. השריר נכנס לכף היד בנפרד מגידי השריר פושט האצבעות ומתפצל לשנים. אחד הפיצולים נאחז בגיד השריר פושט האצבעות והשני נאחז ישירות בחלק האחורי של מערכת הרצועות של הזרת.

==עצבוב==
השריר פושט הזרת מעוצב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7,C8) דרך העצב הבין גרמי האחורי, ענף של עצב החישור.

מבט אחורי על כף יד שמאל

==קישורים חיצוניים==

זרת, פושט
ראש לימבו

רָאש לימבו (באנגלית: Rush Limbaugh; 12 בינואר 1951 – 17 בפברואר 2021) היה שדרן רדיו ופובליציסט אמריקאי, זוכה העיטור האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית. לימבו היה דמות מוכרת ובעל השפעה על תנועת הימין השמרני בארצות הברית. תוכנית הרדיו שלו הייתה בעלת מספר המאזינים הגדול ביותר בארצות הברית.

בשנת 2001 הודיע לימבו כי הוא איבד את שמיעתו, ולאחר מכן החל להסתייע בשתל שבלולי. בשנת 2014 הושתל שתל שבלולי נוסף וחל שיפור בשמיעתו.

==קריירה==
לימבו החל לעבוד כשדרן רדיו ב-1984 בסקרמנטו, קליפורניה. תוכניתו הייתה ייחודית משום שלא כללה אורחים, אלא תוכן פוליטי שמרני בלבד. לאחר ארבע שנים בהן זכתה תוכניתו להצלחה הוא עבר לניו יורק, שם תוכניתו צברה פופולריות ברמה הארצית. בשנות ה-90 הוא החל להופיע בטלוויזיה וכתב מספר רבי-מכר. בסוף חייו היה דמות מוכרת בתקשורת ובפוליטיקה השמרנית האמריקאית. מעל 13 מיליון האזינו לתוכניתו בכל שבוע, והוא היה חתום על חוזה בשווי מאות מיליוני דולרים.

דמויות בולטות שהתארחו בתוכניתו הם ג'ורג' בוש האב וג'ורג' בוש הבן (בזמן כהונתם כנשיאי ארצות הברית), קולין פאוול, דיק צ'ייני, ארנולד שוורצנגר, דונלד רמספלד, קונדוליזה רייס ושרה פיילין.

לימבו היה ידוע באהדתו לישראל, וב-1993 הוא ביקר בארץ. הוא נפגש עם חברי כנסת, עם אריאל שרון, בנימין נתניהו ועם ראש הממשלה, יצחק רבין. הוא ביקר גם בכותל המערבי, ביד ושם וברמת הגולן.

בינואר 2020 אובחן כחולה בסרטן הריאה על כך הודיע בתוכנית הרדיו שלו.

ב-4 בפברואר 2020 במעמד נאום מצב האומה, העניק לו הנשיא דונלד טראמפ את מדליית החירות הנשיאותית.

נפטר ממחלתו ב-17 בפברואר 2021 בגיל 70.

==השקפותיו==
* טען שערוצי התקשורת העיקריים מוטים לצד ערכי המפלגה הדמוקרטית.
* קרא למפלגה הרפובליקנית לחזור לערכים שמרניים ולמתונים מבין חברי המפלגה לעזוב אותה.
* תמך בכלכלת שוק ובליברליזם כלכלי.
* תמך בהפעלת יד קשה במלחמה בטרור, ובפרט במאבקה של ישראל בטרור.
* התנגד למלחמה בהתחממות עולמית. סבר שעצם קיום התופעה מוטל בספק, קל וחומר אחריות האדם אליה. הוא האמין שמאחורי המלחמה בהתחממות העולמית עומדות כוונות פוליטיות נסתרות כמו הגדלת כוחה של הממשלה באמצעות העלאת המיסים וההוצאה הממשלתית, וכמו כן חבלה בשוק החופשי על ידי מתן יתרון לתאגידים מבוססים לעומת תאגידים מתפתחים. דעה זו הביע תוך תרעומת רבה לאחר התפוצצות פרשת אקלים-גייט.
* התנגד לפמיניזם ולהפלות מלאכותיות (ביקורת הפמיניזם הזאת גרמה לרָאש לטבוע בספרו "The way things ought to be" את המושג "פמינאציות" המהווה הלחם של המילים פמיניזם ונאציזם).
* התנגד בחריפות להגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
* תמך בעונש מוות.

== ראו גם ==
* אנטי-פמיניזם

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=Aa4HF4ISDYo קטע מתוכנית טלוויזיה] שהנחה ראש לימבו בו הוא מספר על ביקורו בישראל

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:פובליציסטים אמריקאים
קטגוריה:מקבלי מדליית החירות הנשיאותית
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מסרטן הריאה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2021
מריוס נכט

מריוס נכט (נולד ב-1962, רומניה) הוא יזם סדרתי, משקיע, איש עסקים, ומיליארדר ישראלי, ממייסדי חברת צ'ק פוינט ויו"ר החברה לשעבר.

== ראשית חייו ==
נכט נולד ברומניה הקומוניסטית להורים ניצולי השואה. בהיותו בן שלוש עלתה המשפחה לישראל והתגוררה באשקלון. נכט התגייס לצה"ל בשנת 1980 במסגרת המחזור השני של תוכנית תלפיות, והוא אחד מבוגריה הראשונים. סיים תואר ראשון בהצטיינות בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1983, ותואר שני בהנדסת חשמל ומערכות תקשורת מאוניברסיטת תל אביב ב-1987.

==יזמות עסקית==
בשנת 1993 הקים נכט את חברת "צ'ק פוינט", יחד עם גיל שויד ושלמה קרמר. הם השיקו את הסטארטאפ הזעיר שלהם בהלוואה בסך 300,000 דולר בלבד. בהמשך בנו את צ'ק פוינט והפכו אותה לחברה הנסחרת בנאסד"ק, עם שווי שוק של 18 מיליארד דולר. נכט שימש בתפקידי ניהול שונים בצ'ק פוינט, בהם מו"פ, מוצר, מכירות, שיווק ותמיכה. במהלך שנת 2016 מכר נכט כ-5% ממניות צ'ק פוינט תמורת כ-800 מיליון דולר, ונותר עם 6.8% ממניות החברה. בשנת 2020 הוא פרש מתפקידו כיו"ר צ'ק פוינט, כדי להתמקד ביוזמות בתחום הבריאות ובחברות אחרות שהקים ומימן.

במהלך 2017 החל נכט במהלך להקמת בנק דיגיטלי חדש בישראל, שבין משקיעיו היזם אמנון שעשוע, ויו"ר הבנק המיועד הוא החשב הכללי לשעבר יהושע (שוקי) אורן. בספטמבר 2019 אישר בנק ישראל את הקמת הבנק. בשנת 2020 פרש נכט משותפותו בבנק הדיגיטלי ומכר את מניותיו לאמנון שעשוע.

נכט הוא מייסד ומשקיע עוגן של aMoon Funds, פלטפורמה המנהלת יותר מ-1.2 מיליארד דולר, ומשקיעה בטכנולוגיות בריאות. בנוסף משקיע נכט בחברות היי-טק רבות בתחומי מדעי החיים, הסייבר, הקיימות, האנרגיה והמעבדים.

בשנת 2021 הוערך הונו בכ-3.5 מיליארד דולר.<ref></ref>

בשנת 2021 רכש נכט 8% ממניות קשת 12.<ref></ref>

==פעילות ציבורית==
פעילותו החברתית והפילנתרופית של נכט מתבצעת באמצעות הקרן המשפחתית "נכט יזמויות פילנתרופיות".

בשנת 2012 היה בין מקימי תנועת "עורו", במטרה להוביל להתעוררות אזרחית ולחיזוק הסולידריות החברתית. בסוף שנת 2013 התאחדה התנועה עם ארגון אג'נדה ו"השדרה" לארגון אנו עושים שינוי.

במהלך מגפת הקורונה השיקה קרן נכט שורה של יוזמות בתחומי הביטחון התזונתי, התרבות והמוזיקה. אחת היוזמות הידועות שבהן היא פרויקט צו השעה.

לאחר אסון הר מירון הודיעה משפחת נכט כי תעניק לכל אחת ממשפחות הנספים מענק בסך 18,000 ש"ח.<ref></ref>

==חיים אישיים==
מתגורר בתל אביב. אב לארבעה ילדים מאשתו הראשונה ענת אגמון. נישא בשנית לעו"ד ענבר אפק. באוקטובר 2022 פורסם שבני הזוג נפרדו.

כיום במערכת יחסים עם שני פרידן, גרושתו של אביב גפן. בחודש מאי 2024 מריוס ושני התארסו.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:מייסדי חברות תוכנה ישראלים
קטגוריה:בוגרי תוכנית תלפיות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מיליארדרים ישראלים
קטגוריה:מייסדי חברות טכנולוגיה ישראלים
קטגוריה:מומחי אבטחת מידע ישראלים
קטגוריה:מהנדסים ישראלים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
קטגוריה:אשקלון: אישים
עיטור אנדריי הקדוש

עיטור אנדריי השליח הקדוש הקרוי ראשון (ברוסית: Орден Святого апостола Андрея Первозванного) הוא העיטור הגבוה ביותר של האימפריה הרוסית ושל רוסיה המודרנית. נוסד בסוף ימי רוסיה הצארית בידי פיוטר הגדול.
== היסטוריה ==
העיטור נוסד על ידי פיוטר הגדול והוענק לראשונה בשנת 1699 לדיפלומט הרוסי פיודור גולובין. עד ליסוד עיטור זה, היה הצאר מעניק לאצילי המדינה פרסים כספיים או אחוזות. בנסיעתו לאירופה ראה פיוטר שהענקת העיטורים שהייתה מקובלת באירופה מתקבלת בכבוד על ידי מקבלי העיטור וזולה יותר למדינה מאשר השיטה שהייתה מקובלת ברוסיה הצארית לפניו.

העיטור כלל: (1) סמל בצורת צלב שעליו מתואר אנדריי הקדוש (2) כוכב עם שמונה קודקודים והמילים "עבור אמונה ונאמנות". את האות היו עונדים על סרט כחול, ואת הכוכב היו עונדים על החזה בצד שמאל. במהלך קיומו עד לשנת 1917 קיבלו כ-1000 אנשים את העיטור. על פי רשימת מקבלי האות ניתן האות עבור גבורה בשדה הקרב כמו גם עבור שירות אזרחי.

בו-זמנית לא היו יותר מ-12 אזרחי רוסיה בין מקבלי האות וביחד עם אזרחי חוץ המספר לא היה יכול לעלות על 24. בהתאם לנוהג, החל מפאבל הראשון כל נסיך גדול היה מקבל את האות בלידה ונסיך ממשפחת הקיסר עם קבלת הבגרות. בשנת 1855 סוכם שמקבלי האות עבור גבורה בשדה הקרב יקבלו גם תוספת של זוג חרבות שמוקמו מעל הכוכב.
צורת ענידת העיטור
בשנת 1917 הממשלה החדשה ביטלה את העיטור. נציגי משפחת רומנוב בגולה שמרו על העיטור כאות של השושלת אך כמעט ולא היו הענקות העיטור.

בהתאם לצו נשיאותי של בוריס ילצין מ-1 ביולי 1998 חודשה הענקת העיטור והוא מהווה עתה העיטור הגבוה של רוסיה. החל מ-1998 רק 16 אנשים קיבלו את העיטור, מהם רק 5 בחיים נכון לדצמבר 2016. הסופר אלכסנדר סולז'ניצין היה צריך לקבל את אות מס' 4 אך סירב.

העיטור הנוכחי כולל סמל, כוכב, שרשרת והסרט. על סמל העיטור הוצבו אותיות S», «А», «Р», «R» - Sanctus Andreas Patronus Russiae - אנדריי הקדוש, נותן חסות לרוסיה.

== מקבלי העיטור אנדריי הקדוש של הפדרציה הרוסית ==
שרשרת ועיטור של הפדרציה הרוסית

דמיטרי ליכצ'וב, מיכאיל קלשניקוב, נורסולטן נזרבייב, אלכסנדר סולז'ניצין, אלכסיי השני, ולרי שומקוב , אלייבה פאזו , היידר אלייב, בוריס פטרובסקי , רסול גמזטוב, ליודמילה זיקינה, אירינה ארכיפובה, סרגיי מיכאלקוב, דניל גרנין , מיכאיל גורבצ'וב, סרגיי שויגו, יורי גריגורוביץ', שי ג'ינפינג, ולנטינה מטוויינקו, נרנדרה מודי, אלכסנדרה פחמוטובה, גרברט יפרמוב, קיריל הראשון של מוסקבה, מינטימר שמייב , ולרי זורקין , ויאצ'סלב לבדב, נרנדרה מודי, אלכסנדר לוקשנקו.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:רוסיה: עיטורים
קטגוריה:אותות ועיטורים אזרחיים
באב א-שרקי

בַּאב אַ-שַּרְקִי (בערבית: الباب الشرقي, תעתיק מדויק: אלבאב אלשרקי; מילולית: (שכונת) השער המזרחי) היא שכונה ישנה במזרח העיר העתיקה בבגדאד, על הגדה המערבית של נהר החידקל. כיום השכונה ממוקמת במרכז העיר המודרנית, ושווקיה מהווים את אחד המעוזים החשובים ביותר של צבא המהדי, המיליציה השיעית הגדולה בעיראק. למן הכיבוש האמריקאי של עיראק, היה לאחד מהאתרים המרכזיים של פיגועי ההתאבדות בעיר.

== פיגועי ה-22 בינואר 2007 ==
ב-22 בינואר 2007, ביום השני של חודש מוחרם שראשיתו מקודשת בשיעה לציון רצח האמאם חוסיין בכרבלא, שתי מכוניות התפוצצו ברחובות שוק באב א-שרקי וגרמו למותם של 88 אנשים ולפציעתם של 160 אחרים. פיגוע זה היה אחד הפיגועים העקובים ביותר בדם מאז הפלישה האמריקאית לעיראק במרץ 2003. 

הפיגועים תוזמנו במטרה לגרום לנזק מקסימלי והתרחשו בצהרי היום, הזמן העמוס ביותר בשווקים. כל אחת ממכוניות התופת נשאה כ-100 ק"ג של חומרי נפץ, והדי הפיגועים נשמעו בצידה השני של העיר מעבר לחידקל. לאחר הפיצוצים מספר גדול של גופות נערמו אחת על השנייה בארגזי עץ והועמסו על רכבי פינוי, בעוד שאחרות הושחתו ונקרעו לחתיכות קטנות מההדף. בעקבות הפיצוצים התלקחו לא פחות מתריסר מכוניות שחנו בקרבת מקום. ענני העשן הסמיכים נסחפו לתוך "האזור הירוק" של בגדאד, מרחק של כמעט קילומטר.

הפיגוע בבאב א-שרקי לא ייחודי, ומהווה דוגמה טיפוסית לפיגועי ההתאבדות שזעזעו את עיראק בשנים הראשונות לאחר הכיבוש האמריקאי. הפיגועים כוונו אל מטרות אזרחיות מתוך המאבק העדתי על השליטה בעיראק בין הסונים לשיעים. קרוב לוודאי שהפיגוע היווה מעשה נקם סוני בעקבות רציחתם של עשרות סונים בידי שיעים בשבועות הקודמים באזור זה של בגדאד.

==ראו גם==
* מלחמת עיראק

==קישורים חיצוניים==
* מארק סנטורה, [http://www.nytimes.com/2007/01/23/world/middleeast/22cnd-iraq.html?_r מכוניות תופת הורגות עשרות בשווקים צפופים בבגדאד], הניו יורק טיימס

קטגוריה:בגדאד: שכונות
קלפנה צ'אולה

קלפנה צ'אולה (בהינדי: कल्‍पना चावला, בפנג'אבי: ਕਲਪਨਾ ਚਾਵਲਾ, באנגלית: Kalpana Chawla; 17 במרץ 1962 – 1 בפברואר 2003) הייתה מדענית ואסטרונאוטית אמריקאית ילידת הודו. נספתה ב־1 בפברואר 2003, יחד עם כל צוות מעבורת החלל קולומביה, כשזו התפרקה עם חזרתה לאטמוספירה של כדור הארץ.

== חייה ==
צ'אולה נולדה בקארנל, בהריאנה שבהודו. האחות הצעירה לשתי אחיות ואח. בשנת 1983 נישאה לז'אן-פייר האריסון והיגרה לארצות הברית.

צ'אולה התעניינה בתעופה מילדותה. בשנת 1982 סיימה לימודי הנדסה אווירונאוטית באוניברסיטה ההנדסית של פנג'אב בצ'אנדיגאר. תואר שני בהנדסת חלל קיבלה מאוניברסיטת טקסס בארלינגטון (1984) ודוקטורט בהנדסת חלל מאוניברסיטת קולורדו בבולדר (1988).

עם קבלת הדוקטורט החלה לעבוד כחוקרת במרכז מחקר של נאס"א (NASA Ames Research Center). שם עסקה במחקרים בתחום הידרודינמיקה מחשובית (Computational fluid dynamics). ב-1993 הצטרפה כסגן נשיא וחוקרת מדעית לחברת Overset Methods בלוס אלטוס, קליפורניה, שם עסקה בין השאר בפיתוח ויישום שיטות יעילות לאופטימיזציה אווירודינמית. עבודותיה התפרסמו בכתבי עת מדעיים ובסיכומי כנסים.

במרץ 1995 הצטרפה לצוות האסטרונאוטים של נאס"א. טיסת החלל הראשונה שלה הייתה במעבורת החלל קולומביה, במשימה STS-87 ששוגרה ב-17 בנובמבר 1997 לטיסה של 15 יום. בכך הייתה לאסטרונאוטית הראשונה ממוצא הודי.

טיסת החלל השנייה שלה הייתה גם היא במעבורת החלל קולומביה, במשימה STS-107 ששוגרה ב-16 בינואר 2003 והתרסקה ב-1 בפברואר 2003. בהתרסקות המכונה "אסון הקולומביה" נספו כל שבעת חברי הצוות וביניהם צ'אולה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסטרונאוטיות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טקסס בארלינגטון
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קולורדו
קטגוריה:הרוגות מעבורות חלל
קטגוריה:הרוגי מעבורת החלל קולומביה
קטגוריה:טייסות חלל
קטגוריה:טייסי חלל שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מדעניות אמריקאיות
קטגוריה:מדענים אמריקאים
קטגוריה:מדענים הודים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1962
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2003
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
שער המרצחים

שער המרצחים (באנגלית: Assassins' Gate) הוא אחד מארבע נקודות הכניסה העיקריות ל"אזור הירוק" בבגדאד, עיראק. השער המונומנטלי נבנה מאבן חול מיובאת בימי סדאם חוסיין ושימש כשער הכניסה למתחם הארמונות שלו, ובמרכזו הארמון הרפובליקאי. שמו של השער ניתן לו בידי כוחות הכיבוש האמריקאים, על פי כינויה של היחידה שהוצבה לאבטח אותו.

מקור השם הוא מ-Assassins Company, יחידת שריון של צבא ארצות הברית (פלוגת אלפא - אות קריאת רדיו "Assassins" - גדוד 4, סיירת שריון 64, חטיבה 2, דיוויזיית חיל הרגלים השלישית, אשר שולבה עם פלוגות הנדסה קרבית ופלוגות חי"ר כדי ליצור את "כוח משימה 464" בפלישה לעיראק ב-2003.).

בכיבוש בגדאד ב-7 באפריל 2003, "יחידת המתנקשים" הובילה את המתקפה על מרכז הממשלה ורובע הארמון שהפך מאוחר יותר ל"אזור הירוק". ב-8 באפריל הדפה היחידה מתקפת נגד משמעותית לפני עלות השחר דרך שער המרצחים, ליד גשר ג'ומהוריה. מדווחים כי עד 60 חיילים עיראקים ומחבלי פדאיון נהרגו במהלך כארבע שעות של לחימה. בסביבות אמצע הבוקר, בעת חיפושים אחר חשוד משקיף ארטילרי קדמי עיראקי, נצפו במרפסת של "מלון פלסטין" שני כתבים אירופאים. מפקד הטנק, שחשב שהם תצפיתנים, הורה בפקודת אש, והרג אותם. לאחר מכן, התקשורת ניסתה לעורר עליהום על הלוחמים אך בית המשפט קבע שלא הייתה מטרת זדון במעשה.

לשם שער המרצחים אין כל מקור עיראקי, והשער מתואר כ"קשת אבן חול". שער זה היה גם מקום להתקפה הרסנית של חומר נפץ מאולתר שנשא כלי רכב והשאיר מכתש בעומק של 0.9 מטר ב-18 בינואר 2004. אזרחים רבים נהרגו כשנכנסו לשער לצורך עבודתם היומיומית בתוך האזור הירוק.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בגדאד: מבנים
ביל או'ריילי

ויליאם ג'יימס "ביל" או'ריילי ג'וניור (באנגלית: .William James "Bill" O'Reilly, Jr; נולד ב-10 בספטמבר 1949) הוא מנחה טלוויזיה לשעבר, סופר, בעל טור ופובליציסט אמריקאי. או'ריילי הנחה את התוכנית "האו'ריילי פקטור" ברשת פוקס ניוז משנת 1996 עד הדחתו ב-2017. הוא בעל השקפות שמרניות ברובן. כתב עשרה ספרים והיה בעברו שדרן רדיו, ולפני כן כתב בערוצי חדשות מקומיים.

==קריירה==
או'ריילי נולד בניו יורק, לאב שמוצאו מאירלנד ואם שמוצאה מצפון אירלנד. בגיל צעיר משפחתו עברה להתגורר בכפר לוויטאון שבמחוז נסאו, ניו יורק.

הוא היה בין שדרני הטלוויזיה הראשונים שסקרו את נפילת חומת ברלין והיה הראשון שסיקר את מהומות לוס אנג'לס שהתרחשו ב-1992 ממקום האירועים. לאחר שסיים את לימודיו לתואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד ב-1995, גויס על ידי רשת פוקס הצעירה להנחיית התוכנית "האו'ריילי פקטור". התוכנית הייתה בעלת אחוז הצפייה הגדול ביותר מבין שלושת ערוצי החדשות העיקריים בארצות הברית. עד 2009 היה או'ריילי גם בעל תוכנית רדיו במעל 400 תחנות רדיו, עם מעל 3 מיליון מאזינים.

או'ריילי כתב עשרה ספרים, מתוכם חמישה רבי-מכר. הוא כתב טור שבועי במספר עיתונים, ביניהם הניו יורק פוסט.

=== האשמות בהטרדות המיניות ===
באפריל 2017 דווח כי חברת פוקס ניוז שילמה בסתר מיליוני דולרים כדי להסדיר תביעות מצד 5 נשים על הטרדה מינית נגד או'ריילי, וכתוצאה מכך קרוב לכ-50 חברות מסחריות הסירו את פרסומותיהן מתוכניתו. ב-9 באפריל 2017 אישרה חברת פוקס ניוז כי היא פתחה בחקירה בנוגע לתלונות של הטרדה מינית נגד א'וריילי, וב-19 באפריל הודיעה כי לא יחזור להנחות את התוכנית ויעזוב את פוקס.

==השקפותיו==
*או'ריילי אינו מזהה עצמו רשמית עם המפלגה הרפובליקנית וחבר המפלגה העצמאית של ניו יורק, אך היה רפובליקני רשום בעבר, ואף כי רוב השקפותיו שמרניות.
*מתנגד לסוציאליזם, למדיניות הרווחה ולמסים גבוהים.
*קורא להידוק הפיקוח על הגבולות למניעת הגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
*תומך בהפעלת יד קשה במלחמה בטרור.
*תומך בניהול דיונים בבתי ספר בנושא תכנון תבוני לצד לימודי אבולוציה.
*מתנגד לאקטיביזם שיפוטי.
*תומך בהעדפה מתקנת.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=mWiX15yX8wk קטע וידאו] מחדשות פוקס בו או'ריילי מציג את העמדה הישראלית בזמן מלחמת לבנון השנייה

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:סגל פוקס ניוז
קטגוריה:בוגרי מכללת מריסט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בוסטון
קטגוריה:בוגרי בית הספר לממשל באוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קווין מרי בלונדון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
גשטאט

גשטאט (בגרמנית: Gstaad) הוא כפר נופש השוכן בקנטון ברן בשווייץ המערבית. בגשטאט מתגוררים 2,500 תושבים והוא שוכן בגובה של 1,050 מטר מעל פני הים. גסטאד הוא אחד מעשרה כפרים ייחודיים המרכיבים את האזור המכונה Saanenland.

באתר הסקי שסביב הכפר מערכת מסלולי גלישה באורך כולל המגיע ל-250 ק"מ, המחולקת למספר אזורים, שאינם מחוברים זה לזה. המדרונות פונים צפונה ומפצים בכך על גובהם הנמוך יחסית. מראש קרחון גסטאד נראות 24 פסגות המתנשאות לגובה של מעל 13,000 רגל כולל האלפים הברניים, מון בלאן והמטרהורן המפורסם.<ref></ref>

גשטאט ידוע ביוקרתו וגם בזכות מפורסמים שביקרו בקביעות בכפר דוגמת מייקל ג'קסון, הנסיך צ'ארלס והנסיכה דיאנה. החל מ-1956, בכל שנה בחורף מתקיים במקום פסטיבל מוזיקה קלאסית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי סקי בשווייץ
קטגוריה:הרמה הברנית: יישובים
מייקל סאבג'

מייקל סאבג (באנגלית: Michael Savage), נולד ב-31 במרץ 1942, הוא שם העט של מייקל אלן וינר (Michael Alan Weiner) שדרן רדיו, סופר ופובליציסט יהודי אמריקאי. בנו הוא המיליארדר ראסל ויינר.

==אודות==
תוכנית הרדיו של סאבג' משודרת ביותר מ 350 תחנות רדיו ברחבי ארצות הברית עם כ9 מיליון מאזינים בממוצע, והיא השלישית בגודלה. השקפותיו של סאבג' ידועות כשמרניות ולאומיות מאוד, עד כדי כך שכניסתו לאנגליה נאסרה. מלבד בנושאים פוליטיים, תוכניתו עוסקת לעיתים ברפואה אלטרנטיבית, תזונה, מוזיקה, ספרות, הורות מתוכננת, היסטוריה, דת, פילוסופיה, תרבות וסיפורים אישיים במיוחד אוהב לספר על מדינת ישראל וערכים המשותפים לה לארצות הברית כמו גם האויבים המשותפים. סאבג' כתב שלושים ושמונה ספרים בנושאי בריאות, חברה ופוליטיקה, כאשר ארבעה מתוכם הפכו לרבי-מכר. המוטו שלו: "גבולות, שפה, תרבות". מתגורר ומשדר כיום מסן פרנסיסקו, קליפורניה

==קריירה==
מייקל וינר נולד בניו יורק למשפחת מהגרים יהודית מרוסיה. הוא סיים תואר ראשון בהוראה ובסוציולוגיה והיה מורה תיכון מספר שנים. לאחר מכן סיים תואר שני בבוטניקה רפואית ותואר שני נוסף באנתרופולוגיה רפואית באוניברסיטת הוואי, ותואר שלישי בתזונה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. את מחקרו לדוקטורט ערך באיי פיג'י. הוא כתב מספר ספרים על צמחי מרפא והומאופתיה ומאמרים בנושא אפידמיולוגיה. ב-1994, לאחר שמאמר שכתב בנושא הקשר בין מגפות ומהגרים לא פורסם עקב חשש להתססה, הוא הקליט תוכנית רדיו בנושא והפיץ אותה לתחנות רדיו בכוונה לחפש עבודה כשדרן רדיו. הוא קיבל תפקיד כממלא מקום בתחנת רדיו בסן פרנסיסקו ולאחר פחות משנה קיבל תוכנית יומית משלו תחת הסיסמה: "מימין לראש לימבו ומשמאל לאלוהים". תוכניתו (The Savage Nation) צברה פופולריות ועברה לשעות השיא. באמצע העשור השני של המאה ה-21, מאזינים לסאבג' בין 8 ל-10 מיליון מאזינים בכל שבוע ובכך הוא בעל מספר המאזינים הרב ביותר לאחר ראש לימבו ושון האנטי. תוכניתו נמשכת שלוש שעות, במהלכן הוא מקבל מספר שיחות ממאזינים ולעיתים הוא מראיין אנשים שונים. העיתונאי אהרון קליין, למשל, מופיע בתוכנית מפעם לפעם עם עדכונים בנושא המזרח התיכון.

==השקפותיו==
*הידוק הפיקוח על הגבולות למניעת הגירה בלתי חוקית. מתנגד בתוקף להעדפה מתקנת.
*שמירה על מעמד השפה האנגלית ועל התרבות האמריקאית כתרבות ייחודית (בניגוד לגישת הרב-תרבותיות).
*מתנגד למלחמה בהתחממות עולמית.
*מתנגד לחינוך מיני בבתי הספר.
*מתנגד לנישואים חד-מיניים ולהורות הומו-לסבית.
*קורא להפעלת יד קשה במלחמה בטרור ונגד האסלאם הקיצוני.
*מתנגד לטיפול תרופתי בהפרעת קשב וריכוז בקרב ילדים.
*מתנגד להורות מתוכננת.
*תומך בדונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה יהודים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא רוסי-יהודי
קטגוריה:בוגרי קווינס קולג' (ניו יורק)
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הוואי במנואה
קטגוריה:סגל MSNBC
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
בוריס רוזינג

בוריס לבוביץ' רוזינג (ברוסית: Бори́с Льво́вич Ро́зинг; 23 באפריל 1869 - 20 באפריל 1933) היה מדען רוסי וממציא בתחום הטלוויזיה.

==ביוגרפיה==
בוריס רוזינג נולד בסנקט פטרבורג ובשנת 1881 השלים את לימודיו בפקולטה לפיזיקה ומתמטיקה של אוניברסיטת סנקט פטרבורג, והמשיך במסלול לפרופסור. בשנת 1907 הוא הגה מערכת טלוויזיה המשתמשת בשפופרת קרן קתודית (CRT) בצד הקולט. רוזינג הגיש בקשה לרישום פטנט על המערכת בגרמניה, ב-26 בנובמבר באותה שנה, ולאחר כשלוש שנים וחצי רשם פטנט נוסף על גרסה משופרת של אותה מערכת. מגזין המדע האמריקני "סיינטיפיק אמריקן" סיקר בהרחבה את ההמצאה, כולל תרשימים והסברים מפורטים על דרך הפעולה של המערכת.

רוזינג המשיך את מחקריו בתחום הטלוויזיה עד שנת 1931, עת הואשם בהתנגדות למהפכה. הוא הוגלה לעיר קוטלס, במחוז ארכנגלסק, ונשללה ממנו הזכות לעבוד. בעקבות בקשות של מדענים סובייטים ומדענים מחוץ לברית המועצות ב-1932 עבר לעיר ארכנגלסק, ותוך קבלת מינוי לראש מחלקת לפיזיקה במכון המקומי ליערנות.

רוזינג נפטר ב-1933, בעודו בגלות, כתוצאה מדימום תוך-גולגולתי.

בשנת 1957, יותר מ-20 שנה לאחר מותו של רוזינג, ביטל בית המשפט העירוני של העיר לנינגרד את גזר דינו, וניקה אותו מכל אשמה.

==המצאתו==
המערכת של רוזינג הושתתה על עיצוביו של פול ניפקו והמערכת המכנית שלו לסיבוב עדשות ומראות.
לכן, המערכת של רוזינג הכילה התקן מצלמה מכני, אך השתמשה בשפופרת קרן קתודית (פותחה בגרמניה על ידי קרל פרדיננד בראון) בתור התקן תצוגה. המערכת הייתה פשוטה למדי, אך הייתה אחד מהנסיונות הראשונים להשתמש בשפופרת קרן קתודית עבור טלוויזיה.

ולדימיר זבוריקין, מחלוצי טכנולוגיית הטלוויזיה בארצות הברית ובאירופה, היה תלמידו של רוזינג, וסייע לו בחלק ממחקריו.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקאים רוסים
קטגוריה:פיזיקאים סובייטים
קטגוריה:ממציאים רוסים
קטגוריה:מהנדסים רוסים
קטגוריה:טלוויזיה
קטגוריה:מהנדסים סובייטים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1869
קטגוריה:נפטרים ב-1933
פנטליי קיסלוב

פנטליי קיסלוב (בבולגרית: Пантелей Киселов; 23 באוקטובר 1863, סבישטוב, האימפריה העות'מאנית – 14 באוקטובר 1927, סופיה ממלכת בולגריה) היה גנרל בצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר תהילתו באה לו בזכות הניצחון בקרב טורטוקאיה שנערך בתחילת ספטמבר 1916. קיסלוב נחשב לאיש צבא מקצועי ואמיץ לב, אשר נלחם שכם אל שכם עם חוד אוגדתו במהלך הקרבות.
== ביוגרפיה ==
פנטליי קיסלוב נרשם לאקדמיה הצבאית בסופיה בשנת 1880 וסיים בהצטיינות בשנת 1883.
הוא פיקד על פלוגת הגנה אזורית בגזרת וידין בעת המצור הסרבי, במהלך מלחמת בולגריה–סרביה (1885).

קיסלוב פיקד על חטיבה בגזרת קירקלרלי שבמזרח תראקיה והשתתף בקרב קירקלרלי בו הביסו הבולגרים את העות'מאנים. בהמשך פיקד על חטיבה בחזית הסרבית במלחמת הבלקן השנייה, ובמהלכה אף נפצע מרסיסי פגז סרבי.

במלחמת העולם הראשונה קיבל פיקוד על אוגדת חיל רגלים, שכונתה "הרביעית של פרסלב". האוגדה השתתפה בקרבות בחזית הרומנית, ובכלל זה בדוברוג'ה, ותחת פיקודו השתתפה בקרב טורטוקאיה, אשר במהלכו הובס הצבא הרומני. על חלקו בקרב זה עוטר על ידי הגרמנים באות צלב הברזל דרגה שנייה.

לאחר המלחמה, בראשית שנת 1919, השתחרר הגנרל קיסלוב משירות פעיל ועבר להתגורר בעיר סופיה, שם הלך לעולמו בתאריך 14 באוקטובר 1927 והוא בן 64 שנים. לאחר מותו שונה שם הכפר במחוז וארנה בו התגורר בצעירותו לקיסלובו.

==ראו גם==
* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי צבא בולגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בולגרים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט

קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1863
קטגוריה:נפטרים ב-1927
המחשבות הן חופשיות

המחשבות הן חופשיות (בגרמנית: Die Gedanken sind frei, "דִי גֶדַאנְקֶן זִינְד פְרַיְי") הוא שיר גרמני העוסק בחופש התודעה והמחשבה של האדם, וזכותו להרהר ולדמיין על תיקון העולם ככל אשר תאבה נפשו. השיר הופיע לראשונה בין השנים 1810–1820 בספר שנדפס בברן שבשווייץ, ומחברו לא ידוע, גם זהות המלחין לא ידועה.

הגרסה הפופולרית שוכתבה על ידי אוגוסט היינריך הופמן פון פאלרסלבן (שגם חיבר את המנון גרמניה) באוסף שירים משנת 1842.

השיר היה להמנונם הבלתי-רשמי של חברי המחתרת האנטי-נאצית "הוורד הלבן", ונאסר להשמעה בתקופת גרמניה הנאצית. ב-1942 השמיעה חברת המחתרת סופי שול את השיר מחוץ לבית הכלא באולם, שבו היה עצור אביה.

==מילות השיר==
מילות השיר בגרמנית הן:

,Die Gedanken sind frei, wer kann sie erraten

.sie fliegen vorbei wie nächtliche Schatten

Kein Mensch kann sie wissen, kein Jäger sie schießen

!mit Pulver und Blei: Die Gedanken sind frei

!Ich denke was ich will und was mich beglücket

.doch alles in der Still', und wie es sich schicket

,Mein Wunsch und Begehren kann niemand verwehren

!es bleibet dabei: Die Gedanken sind frei

,Und sperrt man mich ein im finsteren Kerker

.das alles sind rein vergebliche Werke

Denn meine Gedanken zerreißen die Schranken

!und Mauern entzwei: Die Gedanken sind frei

Drum will ich auf immer den Sorgen entsagen

.und will mich auch nimmer mit Grillen mehr plagen

Man kann ja im Herzen stets lachen und scherzen

!und denken dabei: Die Gedanken sind frei

,Ich liebe den Wein, mein Mädchen vor allen

.sie tut mir allein am besten gefallen

,Ich sitz nicht alleine bei meinem Glas Weine

!mein Mädchen dabei: Die Gedanken sind frei

השיר תורגם לגרסה מקוצרת בעברית על ידי יוסף בן-סיון (רייכרודל) בשם המחשֶׁבֶת חופשית:

תרגום אחר -
המחשבות בנות חורין,
מי יחשוף טיבן,
בסביבה חולפות,
כצללים בלילות.
איש לא יידען,
צייד לא יצודן,
יוותר לעולמים:
המחשבות בנות חורין.

==ראו גם==
*ויקטור פראנקל

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zemereshet.co.il/song.asp?id=2370 המחשבת חופשית], באתר זמרשת

קטגוריה:שירים בגרמנית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:המנונים
קטגוריה:שירים עממיים
קטגוריה:המאה ה-19
קטגוריה:שירים פוליטיים
הקרן לחיפה

הקרן לחיפה היא עמותה שנוסדה בשנת 1983 על ידי אנשי ציבור במטרה "ליזום, לארגן, להקים, לבצע, להחזיק ולנהל בחיפה ובנותיה מפעלי תרבות, חברה, חינוך בריאות, חינוך גופני, מדע, ספרות, צדקה, סעד ומפעלי פיתוח אחרים וכן לתמוך ולהשתתף במפעלים כאלה".

== פעילות ==
מייסדי הקרן היו ראש העירייה אריה גוראל, אנשי העסקים ג'רלד פרדמן, וילי אפטוביצר, דויד אדרס, ויוסי גלוזמן. עמרם מצנע, שכיהן כראש העיר אחרי אריה גוראל, שימש אף הוא כיו"ר הקרן ונתן תנופה גדולה לפיתוחה. יו"ר הקרן הנוכחי, יונה יהב, ממשיך גם כן בגיוס נרחב של תרומות למען העיר.

פעילות הקרן בחיפה מתפרשת על תחומים שונים, כגון: דו-קיום, חינוך, תרבות, קהילה, ספורט, סביבה ורווחה. פעילויות בולטות: סיוע לבית הגפן (הקמת ספרייה רב-לשונית ומרכז תרבותי), סיוע למועדוניות של ילדים ונוער בסיכון, הקמת מרכזים לקידום למידה, הקמת מרכזי ספורט, שיפוץ תיאטרון חיפה והמרכז לתרבות ולאמנות, תמיכה במרכזי יום לקשישים, שיפוץ גן החיות הלימודי חיפה, הקמת גני משחקים וגנים ציבוריים בעיר, שיפוץ בית העם הטמפלרי במושבה הגרמנית, הקמת 'דרך נוף חיפה', התקנת מתקני כושר באוויר הפתוח בחוף הים, מעבדות טכנולוגיות בבתי ספר תיכוניים, ספסלי הנצחה בגנים ציבוריים, ועוד. 

בשנת 2009 הקימה הקרן אגודת ידידים בגרמניה בנוסף לאגודות ידידי הקרן הקיימות בארצות הברית, קנדה ובריטניה.

מנכ"ל הקרן הוא ד"ר אמנון לשם, היו"ר הוא יונה יהב, ראש העיר חיפה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

קטגוריה:חיפה: עמותות
מרחב כוויץ

בטופולוגיה מרחב כוויץ (Contractible space) הוא מרחב טופולוגי השקול הומוטופית לנקודה. באופן אינטואיטיבי ניתן לדמיין מרחב כוויץ כמרחב אשר ניתן לכווץ לנקודה בודדת באופן רציף. 

כל מרחב כוויץ הוא פשוט קשר וקשיר מסילתית.

==הגדרה ואפיון==
יהי <math>X</math> מרחב טופולוגי. נאמר ש-<math>X</math> כוויץ אם קיים איבר <math>x_0 \in X</math> וקיימת הומוטופיה <math>H:X \times [0,1] \rightarrow X</math> כך ש-<math>\forall x \in X :H(x,0)=x , H(x,1)=x_0 </math>.

להלן שני תנאים שקולים:

* <math>X</math> כוויץ אם ורק אם פונקציית הזהות עליו הומוטופית להעתקה קבועה.

* <math>X</math> כוויץ אם ורק אם הוא שקול הומוטופית למרחב טופולוגי עם נקודה אחת.

== דוגמאות ותכונות==
* <math>\mathbb{R}^n</math> הוא כוויץ כאשר n סופי. אם נוריד מהמרחב נקודה אחת, לדוגמה הראשית, הוא יפסיק להיות כוויץ.
* כל תחום כוכבי (ובפרט קבוצה קמורה) הוא כוויץ. 
* כל ספירה מדרגה גדולה מאחת היא פשוטת קשר, אך לא ניתן לכווץ אותה לנקודה באופן רציף.
* נסג של מרחב כוויץ הוא מרחב כוויץ.
* כל ההעתקות מכל מרחב למרחב כוויץ הן הומוטופיות.
* בפרט, מרחב כוויץ הוא n-קשיר לכל <math>n \in \mathbb{N}_0</math> טבעי או אפס. בפרט, הוא קשיר מסילתית (0-קשיר) ופשוט קשר (1-קשיר).
* כל ההעתקות ממרחב כוויץ למרחב קשיר מסילתית הומוטופיות זו לזו.

==מרחב כוויץ מקומית==
נאמר שמרחב טופולוגי הוא כוויץ מקומית (Locally contractible) אם לכל נקודה יש בסיס מקומי של מרחבים כוויצים. מרחביים כוויצים מקומית גם הם n-קשירים לכל n, ובפרט הם קשירים מקומית וקשירים מקומית מסילתית.

מרחב כוויץ איננו בהכרח כוויץ מקומית, וגם ההפך לא תמיד נכון.

==ראו גם==
*נסג עיוותי

==קישורים חיצוניים==
* 

כוויץ
כוויץ
רות תקוע

רות תקוע (31 באוגוסט 1923 - 19 באוגוסט 2013) הייתה פעילה חברתית ישראלית שכיהנה כיו"ר ויצו בישראל.

==ביוגרפיה==
תקוע (לבית וידנפלד) נולדה ביאשי שברומניה, וגדלה בבית יהודי מסורתי. היא למדה בבית הספר הצרפתי בבוקרשט. עלתה לארץ ישראל בשנת 1940, בגיל 16, על רקע עליית המשטר הפשיסטי לשלטון ברומניה ופרוץ מלחמת העולם השנייה, והתגוררה בתל אביב.

עם קום המדינה התקבלה לעבודה במחלקת יחסי ציבור במשרד החוץ, שם הכירה את הדיפלומט יוסף תקוע, והם נישאו ב-1951. היא התלוותה לבעלה בשליחויות בארצות הברית, בברזיל ובברית המועצות (1958-1965), וכן במסגרת תפקידו כשגריר ישראל באומות המאוחדות (1968-1975).

משנת 1975 התגוררו רות תקוע ובעלה בעומר, לאחר שיוסף תקוע נבחר לנשיא אוניברסיטת בן-גוריון ואחר כך לנגיד אוניברסיטה זו. בתקופה זו החלה להתנדב באיגוד ויצו. בשנים 1980-1984 שימשה יו"ר סניף ויצו בירושלים ובשנים 1984–1991 יו"ר ויצו בישראל.
במסגרת התפקיד נסעה למסעות גיוס כספים מטעם הארגון וביקרה במדינות אירופה, דרום אמריקה, דרום אפריקה וארצות הברית. בשנת 1987 נוסד ביוזמתה מוקד חירום טלפוני ראשון מסוגו בישראל לנשים מוכות. באותה שנה חנך ויצו מוסד ראשון מסוגו לטיפול בנערות במצוקה, אשר לימים נקרא על שמה. לאחר סיום תפקידה כיהנה כגזברית ארגון ויצו העולמי.

היא חלתה במחלת הסרטן והחלימה ממנה, ולאחר מכן התנדבה כפעילה בעמותת "אחת מתשע".

תקוע הייתה חברה בחבר הנאמנים של המרכז האקדמי ויצו חיפה ובחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון.

נפטרה ב-19 באוגוסט 2013 בבית החולים איכילוב והובאה לקבורה בהר המנוחות, לצד בעלה. הם היו הורים לשני בנים ובת.

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילות חברתיות ישראליות
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:עולות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ראשי ויצו
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראליות ילידות רומניה
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עומר: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
שרה קיין

שרה קיין (באנגלית: Sarah Kane; 3 בפברואר 1971 באסקס – 20 בפברואר 1999 בלונדון) הייתה מחזאית ובמאית בריטית. היא כתבה חמישה מחזות בין השנים 1995–1999, וביימה את מחזותיה ומחזות אחרים.

== ביוגרפיה ==
קיין גדלה למשפחה אוונגליקלית, הוריה היו עיתונאים. היא למדה תיאטרון באוניברסיטת בריסטון וברמינגהאם. בינואר 1995 הועלה לראשונה המחזה "ארורים" (Blasted) בתיאטרון רויאל קורט. המחזה היה שנוי במחלוקת בגלל אופן הצגתם האכזרי והבוטה של יחסים בזמן מלחמה. אבל השערורייה הובילה להפקות רבות של המחזה ברחבי אירופה.

במאי 1996 ביימה קיין את המחזה השני שלה, "פדרה מאוהבת", ב-1997 ביימה את "וויצק" מאת גאורג ביכנר. באותה שנה גם כתבה את "מטוהרים" (Cleansed), ואת התסריט "Skin". בשנת 1998 היא כתבה את "מתים לזה", ובחורף 1998\1999 את המחזה האחרון שלה "4.48 פסיכוזה", אותו השלימה זמן קצר לפני שהתאבדה.

קיין סבלה מהתקפי דיכאון, בקיץ 1998 הם נעשו תכופים יותר, והיא נאלצה להתאשפז.

==ביקורת==
קיין לא התייחסה לביקורות על המחזות שלה.

מחזותיה הובילו לוויכוחים קשים, אך גם זיכו אותה בפרסים. מבקרים ראו ביצירותיה השפעות של שייקספיר, גאורג ביכנר, בקט, הווארד בייקר ואדוורד בונד.

== ראו גם ==
* ערכים על מחזות שרה קיין

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.iainfisher.com/kane/ אתר על שרה קיין]
* 
* 
* [http://www.tmu-na.org.il/Index.asp?ArticleID=1177&CategoryID=180&Page=2 "פדרה מאוהבת" באתר "תמונע"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחזאיות בריטיות
קטגוריה:במאי תיאטרון בריטים
קטגוריה:במאיות תיאטרון
קטגוריה:תסריטאיות קולנוע בריטיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בריסטול
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בריסטול
קטגוריה:מתאבדות: סופרות
קטגוריה:מתאבדות
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1971
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1999
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1999
עסירה אל-קבלייה

עסירה אל-קיבלייה (ערבית: عصيرة القبلية, תעתיק מדויק: עצירה אלקבליה) הוא יישוב פלסטיני מוסלמי, כ-7 ק"מ דרום מערבית מהעיר שכם וכ-250 מטר להתנחלות יצהר. הכפר שוכן בגובה 570 מטרים. 

== מקור השם ==
משמעות המילה "עסירה" (عصيرة) היא "יין היוצא מהיקב" או "שמן היוצא מבית הבד". התוספת "אל-קיבלייה" (קרי, "הדרומית") משמשת לצורך בידול מהכפר הצפוני עסירה א-שמאלייה. עסירה אל-קבלייה דרומית לעיר שכם ועסירה א-שמאלייה צפונית לה. 

== דמוגרפיה ==
על פי נתוני הרשות הפלסטינית, נכון ל-2016 מתגוררים בכפר 2,871 תושבים. בשנים 1922–1945 גדל הכפר מ-282 תושבים ל-410 תושבים. בשנת 1961 נמנו בכפר 718 תושבים ובשנת 1982 666 תושבים.

== סכסוך לאומני ==
ב-13 בספטמבר 2008 חדר מחבל בן 15 להתנחלות יצהר, הצית קרוואן ודקר ילד בן 9 מהיישוב. בתגובה ירדו עשרות מתושבי יצהר לכפר, אליו נמלט המחבל, השחיתו רכוש, תקפו תושבים ערבים ופצעו כמה מהם. שבוע לאחר מכן נורה למוות מחבל תושב הכפר שניסה לחדור ליצהר. אחיו נהרג בנסיבות דומות ב-2002.

ב-9 בספטמבר 2014 נחנכה בכפר מערכת לאספקת מים, שמומנה על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. במהלך עבודות הבנייה, התנכלו מתנחלים מיצהר למתקנים.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.palestineremembered.com/GeoPoints/_Asira_al_Qibliya_569/index.html עסירה אל-קבלייה] באתר Palestine Remembered

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת שכם
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
צ'זארה מלדיני

צ'זארה מלדיני (באיטלקית: Cesare Maldini; 5 בפברואר 1932 – 3 באפריל 2016) היה כדורגלן עבר ומאמן כדורגל איטלקי. מאלדיני העביר את מרבית הקריירה בקבוצת מילאן, איתה זכה בארבע אליפויות איטליה ובגביע אירופה אחד. 

בנו, פאולו מלדיני, הוא כדורגלן עבר ומחזיק בשיא ההופעות של כל הזמנים במילאן עימה זכה בשלל תארים, ונכדיו, כריסטיאן ודניאל, משחקים שניהם בקבוצת הנוער של מילאן (כריסטיאן), ובקבוצה הבוגרת של מילאן (דניאל).

==קריירה==
מלדיני נולד בטריאסטה, והחל את הקריירה שלו ככדורגלן במועדון המקומי טריאסטינה ב-1952. בשנת 1954 הוא עבר למילאן, במדיה שיחק במשך מרבית הקריירה שלו - 12 שנים. בשיאו הוא אף שימש כקפטן הקבוצה, זכה עמה בארבע אליפויות איטליה בשנים 1955, 1957, 1959 ו-1962, וכן בגביע אירופה לאלופות ב-1963. הוא שיחק במשך מספר שנים גם בנבחרת איטליה, עמה השתתף בגביעי העולם (ה"מונדיאלים") של 1962 ו-1966. לאחר ששיחק ב-347 משחקי ליגה עבור מילאן הוא עבר לטורינו, במדיה סיים את הקריירה ב-1967.

ב-1973 החל מלדיני לשמש כמאמנה של מילאן, אך כעבור שנה עבר לאמן בקבוצת פוג'ה, ואימן בהמשך גם את קבוצות טרננה קלצ'ו ופארמה. לאחר מכן מונה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית לתפקיד עוזר המאמן של נבחרת איטליה, והיה חלק מהצוות המקצועי של הנבחרת שזכתה במונדיאל 1982. 

ב-1986 מונה מלדיני למאמן הראשי של הנבחרת הצעירה של איטליה, תפקיד בו כיהן במשך כעשור. הוא הצעיד את הנבחרת לשלוש זכיות באליפות אירופה עד גיל 21, כאשר מספר מכוכבי הנבחרת שזכתה בתואר ב-1996 - פאביו קנבארו, ג'אנלואיג'י בופון ופרנצ'סקו טוטי - היו חלק מהנבחרת הבוגרת שזכתה עשר שנים מאוחר יותר במונדיאל 2006. לאחר אותו טורניר מונה מלדיני למאמן הנבחרת הבוגרת של איטליה, והוביל אתה במוקדמות מונדיאל 1998 להעפלה למונדיאל 1998, כאשר קפטן הנבחרת היה בנו, פאולו. באותו טורניר הודחה איטליה ברבע הגמר על ידי צרפת בדו-קרב בעיטות עונשין.

לאחר אותו טורניר סיים מלדיני את תפקידו בהתאחדות האיטלקית. הוא אימן לתקופה קצרה את מילאן בשנית ב-2001, ותפקידו האחרון כמאמן היה בנבחרת פרגוואי, אותה הצעיד בטורניר מונדיאל 2002.

ב-3 באפריל 2016 הלך מלדיני לעולמו.

==תארים==
;מילאן
*אליפות איטליה (4): 1954/55, 1956/57, 1958/59, 1961/62
*גביע אירופה לאלופות: 1962/63
*הגביע הלטיני: 1956
;אישיים
*הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1962
*הרכב השנה של World Soccer: 1963
*היכל התהילה של מילאן
*היכל התהילה של הכדורגל האיטלקי: 2016
===כמאמן===
;מילאן
*גביע המחזיקות: 1972/73
*הגביע האיטלקי: 1972/73
;נבחרת איטליה עד גיל 21
*אליפות אירופה עד גיל 21 (3): 1992, 1994, 1996

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.acmilan.com/infopage.aspx?id=84939 צ'זארה מלדיני] באתר הרשמי של מילאן 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:חלוצי כדורגל איטלקים
קטגוריה:טריאסטה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני טריאסטינה
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני טורינו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:מאמני כדורגל איטלקים
קטגוריה:מאמני נבחרת איטליה בכדורגל
קטגוריה:מאמני טרנאנה
קטגוריה:מאמני מילאן
קטגוריה:מאמני פוג'ה
קטגוריה:מאמני פארמה
קטגוריה:מאמני נבחרת פרגוואי בכדורגל
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1932
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2016
חירבת אום א-שקף

נטע]]
חירבת אום א-שקף היא אתר ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל בשיפוליו המערביים של דרום הר חברון, בגובה 425 מטר מעל פני הים. כ-3 ק"מ מדרום ליישוב שקף בחבל לכיש, בתוך שטח אש צבאי. האתר ממוקם כ-500 מטר מדרום מערב לתל עיטון.

==היסטוריה וממצאים ==
במקום נשתמרו שרידי מבנים גדולים, בנויים מאבן מסותתת, חלקם מעל הקרקע, וחלקם נמצאים מתחתיה, והם יוצרים מתחם תת-קרקעי גדול. במקום מערות רבות ובורות מים וגתות. חלק מהמערות טבעיות, אחרות הושלמו על ידי תושבי האזור בתקופות שונות. חלק מן המערות שימשו לאחסון מוצרי מזון בקירור טבעי. חלק נוסף של המערות שימש למגורים ובהן ניתן לראות חלוקה לחדרים גדולים, משקופים חצובים באבן עם פיתוחים, ובחלק מהמבנים נשאר הגג שלם. הכפר שהיה במקום, שתושביו הערבים מקורם בהר חברון באזור דורא, היה מיושב לסירוגין עד 1948.

את האתר תיעד לראשונה הארכאולוג והגאוגרף הצרפתי ויקטור גרן בשנת 1870.

את האתר סקר הארכאולוג צבי אילן, בשנות ה-80 של המאה ה-20, והוא זיהה מבנה ציבורי שנראה שימש ככנסייה (ב וה-5), ושייתכן שהיה קודם בית כנסת. לפי החוקר והיזם צבי מסיני, רוב תושבי דרום הר חברון הם צאצאי יהודים שהתנצרו ואחר אימצו את האסלאם, אך עד ימינו שימרו מסורות יהודיות, כולל נוהל קבורה יהודית השונה מהותית מהנהוג באסלם: שימוש במערות קבורה, שימור הקברים ועלייה אליהם כל שנה.

בשנת 2006, במסגרת סלילת כביש 358, נערכו באזור חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות, בהן נחפרו מספר מערות ומבנה אחד באופן מקיף. במבנה נמצא מכלול מגוון של כלי חרס מן התקופות הביזנטית, האומיית וראשית התקופה העבאסית (המאות ה-6 עד ה-8): כולל קערות, קדרות, סירי בישול, קנקנים, ובהם קנקן עזה המתוארך לתקופה הביזנטית, פכים ונרות. הכלים אופייניים ליישובים ולמבני חווה בצפון הנגב בתקופות אלו. על פי ממצא זה ומיקום המבנה בראש גבעה שעל מדרונותיה השתרעו שטחים מעובדים ומתקנים חקלאיים האופייניים לשלהי התקופה הביזנטית ולתקופה האומיית, אפשר לקבוע כי המבנה היה בית חווה שהתקיים בתקופות אלו ואף אל תוך ראשית התקופה העבאסית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:התקופה הביזנטית בארץ ישראל
קטגוריה:ארץ ישראל: יישובים לשעבר
קטגוריה:הר חברון
קטגוריה:שקף
סוס פרא (סרט)

סוס פרא (באנגלית: Spirit: Stallion of the Cimarron) הוא סרט הנפשה של אולפני ההנפשה של דרימוורקס, שעלה לאקרנים ב-24 במאי 2002 והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר לשנת 2002. את הסרט ביימו קלי אסבורי ולורנה קוק, והוא היה לאחד מסרטי האנימציה הידנית האחרונים שהופקו בתעשיית הקולנוע ההוליוודית.

ב-2017 אולפני ההנפשה דרימוורקס הוציאו סדרת המשך לסוס פרא בשם "ספיריט: לרכוב חופשי", כאשר בשנת 2021 יצא לאקרנים הסרט "ספיריט: לחופש נולד" שבוסס עליה.

== עלילה ==
עלילת הסרט מתרחשת בארצות הברית, בתקופת "המערב הפרוע", ומגלמת בה את היריבות בין הבוקרים האמריקאים לאינדיאניים המקומיים. סיפור הסרט סובב סביב סוס מוסטנג שנולד כסוס פרא, בשמורת טבע באזור "המערב הישן" של ארצות הברית, ובה חי עם העדר אליו משתייך. הסוס נהנה מחייו כסוס פרא, ומן היתרונות הגלומים בהם, בדמות החופש והחירות, המאפשרים לו לדהור להנאתו במרחבים הפתוחים. משבוגר הסוס, הוא נחטף בידי בוקרים אמריקאיים, אשר מביאים אותו למתקן צבאי, בו מנסים לאלף ולביית אותו, אך לשווא – הסוס עיקש וקנאי לחירותו, ולא ייכנע לניסיונות להפכו לסוס מבוית. במהלך שהותו של הסוס באותו מתקן צבאי, הוא פוגש באינדיאני צעיר בשם 'גל קטן', אשר מוחזק בידי הבוקרים כשבוי, כאשר הוא כפות לעמוד הממוקם לצד מכלאתו של הסוס. בשיתוף פעולה מצליחים האינדיאני הצעיר והסוס להשתחרר ולחמוק מיד הבוקרים. הסוס הקנאי לחירותו, ממהר לחשוב שהצליח לצאת סוף סוף לחופשי, ושכעת יוכל לשוב לעדרו, אך להפתעתו, מוביל אותו האינדיאני אל מחנה שבטו, שבט הלאקוטה.

במחנה פוגש הסוס בסוסה צעירה ויפה השייכת לגל קטן בשם טל, והשניים מתאהבים. האינדיאני הצעיר מנסה אף הוא לביית את הסוס, ולהפכו לסוס רכיבה, אך במהרה מגלה שכל נסיונותיו מועדים לכישלון, והסוס הכמה לחירות לא ניתן לביות. האינדיאני הרחום מחליט לשחרר אות הסוס, ושוב, הוא נהנה מאשליית החופש החמקמק. הסוס מציע לסוסתו האהובה שתצטרף אליו ותבוא לחיות לצדו בעדרו החופשי, אך היא אינה יכולה לעזוב את גל קטן.

בדרכו אל החופש, הסוס שומע קולות קרב עולים מהכפר האינדיאני, שם תוקפים האמריקאים את התושבים. במהלך הקרב נפצעת טל הסוסה, וסוס המוסטנג נלקח בשבי. אחרי תלאות רבות שעוברים הוא והאינדיאני הצעיר אל מול הבוקרים, בסופו של דבר הוא מצליח להשתחרר ולחזור לעדר מולדתו, יחד עם אהובתו.

== קולות ==
הסרט אינו כולל מלל רב. רק בני האדם המוצגים בו, ולא החיות, מדברים, וגם הם לא מוצגים בשיחות ודיאלוגים נרחבים, כי אם בשיחות והערות קצרות בלבד. לאורך הסרט נשמעים מונולוגיי קריינות, המתארים את מחשבותיו של סוס המוסטנג.

שחקני הקול בגרסת המקור האנגלית:
* מאט דיימון – סוס הפרא (קריינות)
* ג'יימס קרומוול – הקולונל
* דניאל סטודי – גל קטן
* צ'ופר ברנט – סמל אדם
* ג'יימס לבו – מרפי (מנהל הרכבת)
* ריצ'רד מקגונגל – ביל
* מאט לווין ג'ו
* רוברט קייט – ג'ייק
* צ'ארלס נפייר – רוי
* זאק מקלרון – מחבריו של גל קטן
* מייקל הורס – מחבריו של גל קטן
* דונלד פולילאב – אחראי עצירת הרכבת
* שירה: בראיין אדמס (שגם חיבר את השירים)

הסרט הופץ בישראל גם בגרסה עברית, שבוימה והופקה על ידי שפרירה זכאי. על הניהול המוזיקלי בגרסה זו היה אחראי רוני וייס. קולות הגרסה העברית:
* טל מוסרי – סוס הפרא (קריינות)
* זיו זוהר מאיר – גל קטן
* צביקה שוורצברג – קולונל
* אלון אופיר – סמל אדמס
* שמוליק טנא – מרפי
* אליענה מגון – ילדה אינדיאנית
* בתפקידים משניים – איציק סיידוף, יורם יוספסברג, עפרון אטקין, גיל זמק, יהויכין פרידלנדר.
* שירה: מומי לוי

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

קטגוריה:דרימוורקס הנפשה: סרטים
קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי הנפשה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
מייק בראון

מייק בראון (באנגלית: Mike Brown; נולד ב-5 במרץ 1970 בקולומבוס
שבאוהיו) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המשמש כמאמן הראשי של סקרמנטו קינגס.

==קריירה==
לאחר סיום לימודיו בבית הספר וירצבורג שבגרמניה, התקבל בראון לנבחרת הכדורסל של מכללת קהילת מסה, בה למד ושיחק במשך שנתיים. לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת סן דייגו, במדיה שיחק שנתיים שלאחריהם קיבל תואר בעסקים. בשנת 1992 מונה לחמש עונות לסקאוט קבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA, במה שהייתה למשרתו הראשונה בליגה.

בשנת 2000, מונה בראון לתפקיד עוזר המאמן של גרג פופוביץ' בקבוצת סן אנטוניו ספרס ובמהלך כל שנותיו בה, לא ירדה הקבוצה מ-58 ניצחונות בעונה. הוא תיפקד גם כמאמן הראשי של הספרס בליגת הקיץ של ה-NBA. לאחר זכייתה של סן אנטוניו באליפות בשנת 2003, מונה לעוזרו של ריק קרלייל בקבוצת אינדיאנה פייסרס ובעונתו היחידה בקבוצה, העפיל עימה לגמר המזרח. את הקריירה כעוזר מאמן סיים בראון כשלזכותו 341 ניצחונות לעומת 201 הפסדים בתפקיד.

ב-2 ביוני 2005 מונה בראון לתפקיד המאמן הראשי של קבוצת קליבלנד קאבלירס כמחליפו של ברנדן מלון, והפך למאמן השני הצעיר בהיסטורית הליגה, מבוגר רק מלורנס פרנק שאימן את ניו ג'רזי נטס.

ב-2 ביוני 2007 ניצחו הקאבלירס בהובלתו של בראון את דטרויט פיסטונס בגמר המזרח והעפילו לראשונה בהיסטוריה גמר ה-NBA, אך הפסידו בסדרת הגמר לקבוצתו הקודמת של בראון, סן אנטוניו ספרס. ב-1 בפברואר 2008, זכה בתואר מאמן החודש באזור המזרחי של ינואר 2008.

בינואר 2009, נבחר בראון לאמן את נבחרת המזרח לקראת משחק האולסטאר. בכך הפך למאמן השני בהיסטוריה של קליבלנד שנבחר לתפקיד, אחרי לני וילקינס ב-1989.

ב-20 באפריל 2009, זכה בראון בתואר מאמן השנה ב-NBA, לאחר שהוביל את קליבלנד למאזן הטוב בליגה עם 66 ניצחונות לעומת 16 הפסדים בלבד. עם זאת לא הצליח להוביל את קליבלנד לגמר ה-NBA, לאחר שהפסיד בסדרת גמר המזרח לאורלנדו מג'יק.

בעונת שוב הוביל את קליבלנד למאזן הטוב בליגה (21-61). עם זאת, קליבלנד נכשלה שוב בניסיונה להעפיל לגמר הפלייאוף לאחר שהודחה כבר בשלב חצי גמר המזרח על ידי בוסטון סלטיקס. בעקבות הכישלון שוחרר בראון מהקבוצה, על אף שהיה לו חוזה לעונה נוספת. 

במאי 2011 מונה למאמן לוס אנג'לס לייקרס. לקראת עונת הובאו כוכבים כסטיב נאש ודווייט הווארד לקבוצה, אולם במשחקי קדם העונה הפסידה הלייקרס שמונה משחקים רצופים, ובנובמבר 2012, בעקבות פתיחת עונה של ארבעה הפסדים מול ניצחון בודד, פוטר בראון מהקבוצה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nba.com/coachfile/mike_brown/index.html?nav=page דף הפרופיל של בראון] באתר NBA.com
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת סן דייגו
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:מאמני קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:מאמני משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:זוכי פרס מאמן השנה ב-NBA
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
אל-מקתדר

אל-מקתדר באללה (מילולית: המתגבר בעזרת האל), אבו אל-פצ'ל (קרי: אל-פדל) ג'עפר בן אל-מעתצ'ד (קרי: אל-מעתדד) באללה הראשון (בערבית: المقتدر بالله, ابو الفضل جعفر بن المعتضد بالله الاول), נולד בשנת 895 והיה הח'ליף העבאסי שמשל בבגדאד בין 908 ל-932. תקופתו בשלטון התאפיינה בחוסר יציבות פוליטי מבית, בהיחלשות צבאית ונסיגה מחבלי ארץ בקצוות הממלכה. אל-מקתדר זכור כהדוניסט חלש אופי שהיה כלי שרת בידי נשות הרמונו. 
לאחר שהח'ליף הקודם, אל-מכתפי, היה מרותק למיטת חוליו במשך מספר חודשים, החלו תככים בחצר הח'ליפות באשר לזהות יורשו. ההתלבטות הייתה בין צאצא של אל-מעתז באללה ואשר היה הבחירה המועדפת בעיני אל-מכתפי, לבין אחיו הקטן ג'עפר שהיה קטין בן 13 באותו הזמן. התערבותו של הוזיר הגדול הכריע את הכף לטובת ג'עפר, שנטל לעצמו את השם "אל-מקתדר באללה".

המערכה המתמשכת שהתקיימה באזורי הספר עם הביזנטים תחת ניקפורוס השני החלה לנטות לצידם, ושטחים נרחבים אבדו לח'ליפות. במקביל, פשיטות בולגריות על הספר הצפון-מערבי של האימפריה הביזנטית אילצו אותם להסיט ממשאביהם ולהפנות כוחות לחזית זו. בשנת 917 שלחה הקיסרית הביזנטית, זואי קרבונופסינה משלחת דיפלומטית לבגדאד במטרה לדון בתנאי הפסקת האש ופידיון השבויים. המשלחת התקבלה בהוד ובהדר, והוסכם על הפסקת הלחימה ועל תשלום כופר של 120,000 דינרי זהב לפידיון השבויים המוסלמים. הכניעה העבאסית לביזנטים שילהבה את המון זועם של תושבי בגדאד והם החלו לזעוק קריאות בגנותו, על כך שהוא מפקיר את אדמות האימפריה בידי כופרים ומרצו מוקדש אך ורק למרדף אחר נשות החצר. בתפילות יום השישי אף נסקל אימאם שדקלם את שמו בתפילת יום שישי.

בשנת 929, קשרו קשר אנשי חצר מובילים נגד אל-מקתדר. אל-מקתדר אולץ לוותר על כיסאו לטובת אחיו הקטן אל-קאהר, אך לאחר פרוץ מהומות הרס וביזה שבמהלכם נהרגו אלפי אנשים התברר שהח'ליף החדש לא זכה לתמיכת הצבא. אל-מקתדר, שהסתתר במהלך הפרעות, הושב לכס שלטונו. אך אליה וקוץ בה, שכן לאחר הפיכת החצר הכושלת לא נותר די כסף באוצר כדי לשלם למשמר העיר. ב-932 אל-מקתדר הומת לבסוף בידי מתנקש בשערי העיר, לאחר שהתגלעה מחלוקת בינו ובין אחד מפקידי החצר. 

ניסיונות הייצוב של הח'ליפות בימי שלושת קודמיו בתפקיד כשלו כישלון חרוץ מיד עם עלותו לשלטון. ימיו של אל-מקתדר עמדו בסימן פריחתם הגדולה האחרונה של התרבות והמדעים האסלאמיים. אבן פדלאן, חוקר הארצות הנודע, יצא למסעותיו בשליחותו של אל-מקתדר אל רוסיה ובולגריה. א-טברי, ההיסטוריון והתאולוג הערבי הנודע מכולם, כתב אחדות מיצירותיו הגדולות תחת שלטונו בבגדאד ונפטר ב-923. המלומד, הרופא והאלכימיסט א-ראזי (Rhazes) חי ופעל בעיר עד למותו בשנת 930. בימיו של אל-מקתדר פעל בעיר גם הצופי המפורסם חסין בן אל-מנצור אל-חלאג' , אשר הכריז על עצמו שהוא "האמת", הוקע ככופר ונצלב בהוראתו של אל-מקתדר בשנת 922. 

ימי שלטונו הארוכים של אל-מקתדר הביאו את האימפריה לשפל המדרגה. מחוץ אבדו לח'ליפות שטחים נרחבים באפריקה, מצרים והספר הביזנטי. מבית היה הח'ליף מצוי בשליטת אנשי ונשות החצר, ותחת איום תמידי מצד הממלוכים הטורקיים שנטו למרוד בסמכותו לעיתים קרובות מדי. ב-24 שנות כהונתו שלטונו התחלפו לא פחות מ-13 וזירים גדולים, שעלו ונפלו זה אחר זה לאחר שסר חנם בעיני אל-מקתדר או שנרצחו. היוקרה הרבה, וחלק ניכר מהכוח הממשי של הח'ליפות אבדו לה לנצח.

==קישורים חיצוניים==

* דליה מזוגי, [http://www.nrg.co.il/online/1/ART2/061/403.html כתובת של אל-מקתדר התגלתה בירושלים], חדשות nrg

קטגוריה:בית עבאס
קטגוריה:ילידי 895
קטגוריה:נפטרים ב-932