היריבות בין בוסטון סלטיקס ללוס אנג'לס לייקרס

היריבות בין הסלטיקס ללייקרס היא יריבות בליגת ה-NBA בין הבוסטון סלטיקס ללוס אנג'לס לייקרס. הסלטיקס והלייקרס הם שני המועדונים הכי מצליחים בליגת ה-NBA, והיריבות נחשבת לעיתים קרובות הכי גדולה ב-NBA. הסלטיקס והלייקרס נפגשו 12 פעמים בגמר ה-NBA, שיא ליגה, כשהמפגש הראשון היה ב-. שני המועדונים המשיכו לשלוט בליגה בשנות ה-60 וה-80, והתמודדו זה מול זה בגמר שש פעמים בשנות ה-60, שלוש פעמים בשנות ה-80 ופעמיים מאז שנת 2000.

הסלטיקס והלייקרס מובילים במספר הגבוה ביותר של אליפויות ה-NBA, כאשר הסלטיקס זכו ב-18 אליפויות (האחרונה ב-2024) והלייקרס ב-17 (12 פעמים בלוס אנג'לס ו-5 במיניאפוליס). יחד הם זכו ב-35 מתוך 78 אליפויות בהיסטוריה של ה-NBA. נכון לשנת 2018, לסלטיקס ולייקרס יש מאזני ניצחונות של 59% ו-59.6% בכל הזמנים, בהתאמה. נכון לסוף עונת , בוסטון היא הקבוצה היחידה עם מאזן כללי חיובי מול הלייקרס.

היריבות הייתה פחות עזה מאז פרישתם של לארי בירד ומג'יק ג'ונסון בתחילת שנות ה-90. ב- נפגשו שתי הקבוצות בגמר ה-NBA לראשונה מאז 1987, כאשר הסלטיקס ניצחו בסדרה 4–2. הם נפגשו שוב בגמר ב-, בו ניצחו הלייקרס ב-7 משחקים.

== היסטוריה ==
=== שנות ה-50 ===
במהלך העשור הראשון של ה-NBA בשנות ה-50, למיניאפוליס לייקרס הייתה שושלת ה-NBA הראשונה. מיניאפוליס תזכה בסדרת האליפות הראשונה אי פעם של ה-NBA החדש שהוקם בשנת (שלושה גמרי BAA נערכו בין השנים 1947–1949 ונספרו רטרואקטיבית כאליפויות NBA, באחת מהן זכו הלייקרס ב-).<ref name="Minneapolis Lakers"></ref> תחת המאמן חבר היכל התהילה ג'ון קנדלה, ועם כוכב העל הראשון של ה-NBA ג'ורג' מייקן,<ref name="Mike"></ref> הם יזכו בשלושה תארים נוספים ב-, <ref></ref> ב-, <ref></ref> ו-.<ref></ref> הסלטיקס הופיעו עם בוב קוזי בגמר פעמיים, שכללו זכייה ב-<ref name="1957Finals"></ref> והפסד ב-.<ref name="1958Finals"></ref>
[[בוב מקניל מהלייקרס (מימין) וביל ראסל מהסלטיקס במהלך גמר ה-NBA של ]]
המשחק הראשון בגמר ה-NBA בין שתי הקבוצות היה ב-1959, כאשר ב-9 באפריל, בוסטון סלטיקס ניצחה את מיניאפוליס לייקרס 0–4 בסוויפ הראשון בהיסטוריה של גמר ה-NBA.<ref name="1959Finals"></ref> זה יסמן את ההפסד הראשון של הלייקרס בגמר, והראשון מבין שמונה תארים רצופים עבור בוסטון.

=== שנות ה-60 ===
הלייקרס עברו ממיניאפוליס ללוס אנג'לס ב-1960.<ref name="History of the Lakers # 10"></ref> אחרי המהלך הזה, היריבות הסלימה. שתי הקבוצות הופיעו כחזקות ביותר ב-NBA, בהשתתפות גדולים כמו ביל ראסל, טום היינסון, ג'ון האבליצ'ק, סם ג'ונס והמאמן הראשי רד אורבך מבוסטון ואלג'ין ביילור, ג'רי וסט, גייל גודריץ' והמאמן/מנכ"ל פרד שאוס עבור לוס אנג'לס. עם זאת, בסופו של דבר זה היה העשור של הסלטיקס, שניצחו בגמר כל שנה בשנות ה-60 למעט 1967. <ref></ref> הלייקרס יהיו היריבים של הסלטיקס בשש מהסדרות הללו: 1962,<ref name="1962Finals"></ref> 1963,<ref name="1963Finals"></ref> 1965,<ref name="1965Finals"></ref> 1966,<ref name="1966Finals"></ref> 1968,<ref name="1968Finals"></ref> ו-1969.<ref name="1969Finals"></ref> הסלטיקס ניצחו בכל הסדרות האלו. שלוש מהסדרות הללו (1962, 1966 ו-1969) יצאו לשבעה משחקים. הניצחון של הסלטיקס על הלייקרס ב-1966 סגר שמונה אליפויות חסרות תקדים רצופות, הרצף הארוך ביותר של כל קבוצת ספורט מקצוענית בצפון אמריקה.

הלייקרס רכשו את וילט צ'מברלין ב-1968, מה שהביא את היריבות האישית בינו לבין ביל ראסל, שקודם לכן הייתה מאפיין של היריבות בין הסלטיקס לפילדלפיה 76', ליריבות בין הסלטיקס ללייקרס. <ref></ref> הלייקרס רשמו את מאזן הטוב ביותר במערב בעונת . לעומת זאת, הסלטיקס המזדקנים התקשו להשיג את המקום הרביעי, כאשר ראסל וג'ונס שיחקו בעונות האחרונות שלהם. למרות זאת, הסלטיקס ניצחו את פילדלפיה 76' ואת הניו יורק ניקס ועלו לגמר. ללייקרס היה יתרון במגרש הביתי בפעם הראשונה וניצחו בשני המשחקים הראשונים, אבל הסלטיקס התאוששו וניצחו במשחק 7 דרמטי בפורום של לוס אנג'לס.<ref name="heller"></ref> וסט נבחר ל-MVP של הגמר למרות היותו בקבוצה המפסידה, אבל זו הייתה נחמה קטנה בעשור שבו הלייקרס לא זכו באליפות, וכל הפסד שלהם בגמר בעשור זה היה לסלטיקס.<ref name="taylor336_353"></ref>
וילט צ'מברלין (מספר 13) מהלייקרס בגמר 1969 נגד בוסטון סלטיקס

=== שנות ה-70 ===
הסלטיקס והלייקרס שניהם מצאו הצלחה בשנות ה-70, אבל לא יהיה מפגש בין שתי הקבוצות בגמר.

בתחילת העשור נמשכו הצרות של הלייקרס בגמר ה-NBA, עם הפסד לניו יורק ניקס ב-.<ref></ref> עם זאת, הלייקרס התאוששו שנתיים לאחר מכן כדי לזכות בגמר ה-NBA ובאליפות הראשונה שלהם בלוס אנג'לס, גם מול הניקס.<ref></ref> זה גם היה תואר ה-NBA היחיד של ג'רי וסט. בשנה שלאחר מכן, הלייקרס שוב התמודדו מול הניקס בגמר ה-NBA של 1973 והפסידו.<ref></ref> הם לא יגיעו שוב לגמר בעשור הזה, אבל ב-1975 הם רכשו את כרים עבדול-ג'באר.<ref></ref>

הסלטיקס זכו בגמר ה-NBA ב-,<ref></ref> וב-,<ref></ref> בהנהגתם של המאמן טום היינסון והשחקנים דייב קאונס, פול סיילאס וג'ו ג'ו וייט.

אף קבוצה לא זכתה באליפות נוספת עד שנות ה-80. עם זאת, הבסיס לחידוש היריבות בין הסלטיקס ללייקרס של שנות ה-80 הונחה למעשה בכדורסל המכללות של סוף שנות ה-70. במהלך עונת 1978/79 ב-NCAA, מישיגן סטייט הובלה על ידי מג'יק ג'ונסון למשחק הגמר של טורניר NCAA, שם התמודדה מול אוניברסיטת אינדיאנה סטייט, אותה הוביל לארי בירד. במה שהיה משחק הכדורסל הנצפה ביותר אי פעם,<ref></ref> מישיגן סטייט ניצחה את אינדיאנה סטייט 75–64, וג'ונסון נבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור.<ref name="espnshowtime"></ref> ג'ונסון נבחר בדראפט על ידי הלייקרס, ובירד על ידי הסלטיקס. היריבות האישית שנוצרה על ידי שני גדולי הכדורסל הללו במהלך הקולג'ים תעבור לקריירות ה-NBA שלהם, ותצית מחדש את היריבות בין שני המועדונים שבהם שיחקו.<ref name="espnshowtime" />

=== שנות ה-80 ===
היריבות חודשה בשנות ה-80, בעיקר בגלל היריבות האישית בין בירד לג'ונסון. מג'יק אמר על המשחקים נגד הסלטיקס, "כאשר לוח הזמנים החדש יצא מדי שנה, הייתי תופס אותו ומקיף את המשחקים נגד בוסטון. בשבילי זה היה השניים, וה-80 האחרים" (כשהוא מתייחס ל-82 המשחקים בעונה הסדירה). באופן דומה, בירד אמר ש"הדבר הראשון שהייתי עושה בכל בוקר היה להסתכל על הנתונים כדי לראות מה מג'יק עשה. לא היה אכפת לי משום דבר אחר."<ref name="magiclarryquotes"></ref>

הלייקרס הכו ראשונים, וניצחו בגמר מול פילדלפיה 76'.<ref></ref> בשנה שלאחר מכן, "שלושת הגדולים" שכללו את חברי היכל התהילה בירד, קווין מקהייל ורוברט פאריש, הובילו את הסלטיקס לניצחון בגמר מול יוסטון רוקטס.<ref></ref>

הסלטיקס הפסידו בגמר המזרח ב-1982 לפילדלפיה, ופספסו הזדמנות למשחק חוזר עם הלייקרס. עם זאת, במשחק האחרון בסדרה אוהדי בוסטון קראו ל-76', שבדיוק עמדו להדיח את הסלטיקס, "נצחו את LA!"<ref name="beatla"></ref> למרות העידוד, הסיקסרס הפסידו בגמר עונת ללייקרס, שהונהגו על ידי המאמן החדש פט ריילי. <ref></ref> עם זאת, ה-76' ניצחו את הלייקרס בשנה שלאחר מכן בגמר ה-NBA של 1983. <ref></ref> עונת תהיה גם שנת הרוקי של ג'יימס וורת'י, עוד חבר היכל התהילה ביריבות המפורסמת.<ref>[http://www.nba.com/history/players/worthy_bio.html James Worthy], nba.com/history. </ref>

הסלטיקס החתימו מאמן חדש, קיי. סי. ג'ונס, שהיה גם שחקן סלטיקס לשעבר, ושתי הקבוצות שיחקו סוף סוף בגמר ,<ref name="1984Finals"></ref> סדרה מפרכת של שבעה משחקים.<ref name="1984Finals" /> הסלטיקס ניצחו בסדרה, והגדילו את מאזן הניצחונות בסדרת הגמר מול הלייקרס ל-8–0.<ref name="AllTimeFinals"></ref>

בשנה שלאחר מכן, הלייקרס סוף סוף נקמו וניצחו בגמר ה-NBA במשחק 6 בבוסטון גארדן, והפכו לקבוצה האורחת היחידה שזכתה באליפות NBA באולם הזה.<ref name="1985Finals"></ref> הבעלים של הלייקרס, ג'רי באס, ציין כי "הניצחון הזה הסיר את המשפט הנתעב ביותר בשפה האנגלית. לעולם לא ניתן לומר שוב ש'הלייקרס מעולם לא ניצחו את הסלטיקס'".
[[מג'יק ג'ונסון (מספר 32 בצהוב) נגד הסלטיקס בגמר 1987]]
הסלטיקס התאוששו בשנה שלאחר מכן וניצחו בגמר מול היוסטון רוקטס. בגמר , שתי הקבוצות נפגשו לשובר שוויון במשחקי גמר שנות ה-80 שלהם, והלייקרס שוב יצאו מנצחים בשישה משחקים, עם התמונה האיקונית של זריקת הוו של ג'ונסון.<ref name="1987Finals"></ref> סדרה זו סימנה את סופו של עידן עבור הסלטיקס. הם לא הגיעו שוב לגמר עד 2008. הלייקרס, בינתיים, המשיכו לזכות בגמר ה-NBA של 1988 נגד דטרויט פיסטונס, <ref></ref> לפני שהפסידו לפיסטונס בשנה שלאחר מכן ב-1989, <ref></ref> וזכו שוב בתארים ב-2000, 2001 ו-2002, כל זאת בזמן שהסלטיקס היו בינוניים.

מספר עיתונאים העלו השערה שהיריבות בין ג'ונסון לבירד הייתה כל כך מושכת כי היא מייצגת ניגודים רבים אחרים, כמו ההתנגשות בין הלייקרס לסלטיקס, בין הצווארון הלבן של הוליווד לבין הצווארון הכחול של בוסטון, ובין שחורים ללבנים. <ref></ref> <ref></ref>

היריבות הייתה משמעותית גם מכיוון שהיא משכה את תשומת הלב הלאומית ל-NBA המקרטעת. לפני הגעתם של ג'ונסון ובירד, ה-NBA עבר עשור של ירידה בעניין ורייטינג נמוך בטלוויזיה. <ref></ref> עם שני שחקני היכל התהילה העתידיים, הליגה זכתה לדור שלם של אוהדים חדשים.<ref name="cbc"></ref> היריבות בין בירד, ג'ונסון וקבוצותיהם תרמה רבות להצלחת הליגה במהלך העשור; לפי בראיינט גאמבל, "מג'יק ולארי הצילו את ה-NBA".<ref name="macmullan"></ref> עיתונאי הספורט לארי שוורץ מ-ESPN טען שג'ונסון ובירד הצילו את הליגה מפשיטת רגל. בכל סדרת גמר NBA במהלך שנות ה-80, הלייקרס או הסלטיקס השתתפו.

אחרי היריבות שלהם ב-NCAA וב-NBA, ג'ונסון ובירד התאחדו כדי לקדם את משחק 5 של הוורלד סיריס 2018 בין לוס אנג'לס דודג'רס (שג'ונסון הוא חלק מהבעלים שלה) ובוסטון רד סוקס. בניגוד למשחקי הגמר של הלייקרס והסלטיקס התכופים, הדודג'רס והרד סוקס נפגשו בוורלד סיריס בפעם הראשונה (מאז שהדודג'רס עברו ללוס אנג'לס). <ref> </ref>

=== שנות ה-90 ===
במהלך שנות ה-90, היריבות דעכה. רק הלייקרס הופיעו בגמר ה-NBA באותו עשור, והפסידו את גמר ה-NBA של 1991 למייקל ג'ורדן ושיקגו בולס, האליפות הראשונה בשושלת הבולס. <ref></ref> זה יתגלה כרגע מכונן של ה-NBA, החלפת המשמר הישן כשהלייקרס והסלטיקס הפכו לבינוניות, בעוד שהבולס זכו בשישה תארים בראשות ג'ורדן, סקוטי פיפן והמאמן פיל ג'קסון, שחיזקו את המוניטין שלהם בתור השחקן והמאמן הגדולים בתולדות ה-NBA.<ref name="nbah">[http://www.nba.com/history/players/jordan_bio.html Michael Jordan], nba.com/history. </ref><ref name="50th"></ref> <ref>[http://bleacherreport.com/articles/198121-auerbach-vs-jackson-who-is-the-best-nba-coach-of-all-time Auerbach vs Jackson]</ref> שתי הקבוצות התמודדו גם עם נסיגות בצורת חוסר מזל אישי. ב-7 בנובמבר 1991, ג'ונסון הודיע שהוא נבדק חיובי ל-HIV ויפרוש מיד. <ref></ref> כוכב הסלטיקס, רג'י לואיס, מת מהתקף לב בשנת 1993, מה שגרם עוד יותר לטרגדיה של הקבוצה מאז הבחירה השנייה לן ביאס מת ממנת יתר של סמים יומיים לאחר בחירתו בדראפט 1986. <ref>[https://www.washingtonpost.com/wp-srv/sports/longterm/memories/bias/launch/bias1.htm Traces of Cocaine Found in System] June 20, 1986</ref> <ref></ref> <ref>[http://sports.espn.go.com/espn/page2/story?page=jackson/060619_bias The Legend of Len Bias] June 19, 2006</ref> <ref>[http://proxy.espn.go.com/espn/page2/story?id=1216291 Bill Simmons: Still haunted by Len Bias] June 20, 2001</ref><ref name="lewis">[http://www.nba.com/celtics/news/070203_RememberingReggie.html Remembering Reggie...], nba.com/celtics, accessed November 22, 2010.</ref> ב-1994, לא הלייקרס ולא הסלטיקס עלו לפלייאוף, מה שסימן את הפעם הראשונה בתולדות ה-NBA ששתי הקבוצות החמיצו את הפלייאוף באותה עונה.

עם זאת, הלייקרס החלו בתהליך הבנייה מחדש בשנת 1996 על ידי טרייד עבור קובי בראיינט, שנבחר בדראפט מהתיכון באותה שנה על ידי שארלוט הורנטס. <ref></ref> באותה שנה, הלייקרס החתימו גם את שאקיל אוניל. <ref></ref> <ref></ref> בינתיים, ב-1998, הסלטיקס בחרו בדראפט בפול פירס, יליד אינגלווד, קליפורניה, שגדל כאוהד לייקרס. <ref></ref> <ref></ref> בשנה שלאחר מכן, ב-1999, פיל ג'קסון הצטרף ללייקרס כמאמן ראשי. <ref></ref>

=== 2000–2007 ===
הלייקרס חזרו לבלוט בתחילת שנות ה-2000. בהדרכתו של ג'קסון, ועם אוניל ובראיינט מובילים, הלייקרס זכו בשלוש אליפויות רצופות בשנת 2000, <ref></ref> 2001, <ref></ref> ו-2002 . <ref></ref> הזכייה של הלייקרס בשנת 2000 הייתה נגד אינדיאנה פייסרס שאותם אימן אגדת הסלטיקס בירד. את הכינוי של פול פירס, "האמת", העניק לו שאקיל אוניל לאחר ניצחון 107–112 של הלייקרס על הסלטיקס ב-13 במרץ , בו פירס קלע 42 נקודות ב-13 מ-19 מהשדה.<ref></ref> אוניל משך עיתונאי מבוסטון והחווה בידו לעבר הפנקס שלו. "תוריד את זה", אמר אוניל. "שמי שאקיל אוניל ופול פירס הוא האמת. צטט אותי על זה ואל תוציא כלום. ידעתי שהוא יכול לשחק, אבל לא ידעתי שהוא יכול לשחק ככה. פול פירס הוא האמת." <ref>[http://sports.espn.go.com/nba/dailydime?page=dime-080602 Daily Dime: Pierce elevates his game for the Lakers], ESPN.com, June 2, 2008.</ref> בשנת 2002, הסלטיקס, עם פירס ואנטואן ווקר, עשו ריצה מרשימה לגמר ושתי הקבוצות כמעט פגשו זו את זו. עם זאת, הסלטיקס הודחו בסופו של דבר בשישה משחקים מול ניו ג'רזי נטס בגמר המזרח באותה שנה.

הלייקרס חזרו לגמר ב-2004 אך הפסידו לדטרויט פיסטונס. <ref></ref> לאחר מכן, אוניל הועבר בטרייד למיאמי היט. <ref></ref> ללא אוניל, הלייקרס החמיצו את הפלייאוף בשנה שלאחר מכן ולא הצליחו לעלות לגמר בשלוש השנים הבאות. <ref></ref> <ref></ref> <ref></ref>

הסלטיקס התקדמו גם כן בפלייאוף לאחר שהיו קרובים לגמר ב-2002. ב-2004 הם החתימו את המאמן הראשי דוק ריברס. <ref>[http://findarticles.com/p/articles/mi_m1355/is_20_105/ai_n6160431/ Doc Rivers goes back to the bench, hired to coach Boston Celtics], findarticles.com May 17, 2004, accessed May 20, 2004.</ref> ב-2007, הם ביצעו טריידים עבור האולסטארים קווין גארנט וריי אלן, <ref>[http://www.nba.com/celtics/news/press073107-garnett.html Celtics Acquire 10-Time All-Star Kevin Garnett], nba.com/celtics, accessed July 31, 2007.</ref> שהשלימו את כוכב הסלטיקס פול פירס ואת הכוכב העולה ראז'ון רונדו.

=== 2008–2010 ===
עם צירופם של אלן וגארנט לצד פירס והפיכתם ל"שלושת הגדולים" החדשים, הסלטיקס חזרו לפסגת ה-NBA בעונת על ידי השגת המאזן הטוב ביותר בליגה והגעה לגמר. הלייקרס גם חזרו לגמר בעזרת הרכש באמצע העונה של פאו גאסול,<ref name="GasolTrade"></ref> ושתי הקבוצות נפגשו לבסוף שוב בגמר ה-NBA ב-2008. הסלטיקס ניצחו בשישה משחקים עם ניצחון מרשים במשחק 4 וניצחון ב-39 נקודות במשחק 6. <ref></ref> בעונה הבאה, הלייקרס והסלטיקס שיחקו משחק עונה סדירה בחג המולד.<ref name="ESPN"></ref> הלייקרס ניצחו במשחק הזה, מה שהפך את פיל ג'קסון למאמן שניצח 1,000 משחקים בהכי מעט זמן. <ref></ref> הם המשיכו לזכות בגמר ה-NBA של 2009 באותה עונה, בזמן שהסלטיקס הודחו על ידי אלופת המזרח בסופו של דבר, אורלנדו מג'יק. <ref></ref> בשנת 2009, הלייקרס החתימו את רון ארטסט.<ref></ref><ref name="sports.espn.go.com"></ref>

הלייקרס סיימו את עונת עם המאזן הטוב ביותר במערב, בעוד הסלטיקס נכנסו לפלייאוף בתור המדורגים במקום הרביעי. הבנייה לקראת משחק חוזר החלה כשהלייקרס עלו ליתרון 2–0 על פיניקס סאנס בגמר המערב, עם קריאות "אנחנו רוצים את בוסטון!" בסטייפלס סנטר.<ref></ref> כמו כן, קריאות של "Beat LA!" (נצחו את LA) פרצו ב-TD גארדן כשהסלטיקס הובילו 3–0 על המג'יק בגמר המזרח. <ref></ref> שתי הקבוצות הדפו את הקאמבקים המאוחרים של יריבותיהן וניצחו 4–2, וקבעו מפגש חוזר בגמר ה-NBA ב-2010. <ref></ref> <ref></ref>

לסדרה של 2010 היו הרבה רגעים בלתי נשכחים, כולל הופעות מרשימות של בראיינט שהוביל בנקודות בשישה מתוך שבעת המשחקים, שיא הגמר של ריי אלן - 8 שלשות במשחק 2, דרק פישר נושא את קבוצתו לניצחון ואז בוכה במשחק 3, הופעה דומיננטית של הלייקרס במשחק 6, ומשחק 7 צמוד שהפך למשחק ה-NBA בעל הרייטינג הגבוה ביותר מאז הפרישה השנייה של מייקל ג'ורדן במשחק 6 בגמר 1998.<ref name="2010finals"></ref><ref name="game7tratings"></ref> הלייקרס ניצחו במשחק 7 מול הסלטיקס בפעם הראשונה, והביאו את המספר הכולל של אליפויות NBA לשש עשרה (כולל אליפות NBL אחת ב-1948), רק אחת פחות מה-17 של הסלטיקס.<ref name="2010finals" />

הסלטיקס החתימו את שאקיל אוניל לעונת כדי להחליף את קנדריק פרקינס הפצוע, והוסיפה ליריבות בכך שהביאה אליה את הריב בין שאק וקובי.<ref></ref> במהלך משחק מול הלייקרס ב-11 בפברואר 2011, ריי אלן הפך למוביל ה-NBA בכל הזמנים במספר השלשות. <ref></ref> עם זאת, גם הלייקרס וגם הסלטיקס יודחו בסיבוב השני של הפלייאוף באותה שנה על ידי משתתפי גמר 2011, דאלאס מאבריקס ומיאמי היט, בהתאמה. בשנה שלאחר מכן, שניהם שוב יודחו על ידי משתתפי גמר ה-NBA ב-2012, אוקלהומה סיטי ת'אנדר ומיאמי היט, בהתאמה. בגלל פירוק שלושת הגדולים של בוסטון, ושינויים צפויים בסגל של הלייקרס, יש הסבורים שעונת הייתה הפרק האחרון ביריבות הנוכחית בין הסלטיקס ללייקרס.<ref></ref> <ref></ref>

ב-20 בפברואר 2013, הלייקרס שיחקו את המשחק הראשון שלהם מאז מותו של הבעלים ג'רי באס שמת יומיים קודם לכן, ספדו לו בסטייפלס סנטר לפני שהתמודדו מול הסלטיקס. הלייקרס ניצחו 99–113 במשחק שבו סטיב נאש עבר את כוכב הלייקרס ג'ונסון למקום הרביעי ברשימת האסיסטים של כל הזמנים ב-NBA. <ref></ref>

=== שנות ה-2010 ===
גם הסלטיקס וגם הלייקרס החמיצו את הפלייאוף בעונת , בפעם השנייה בהיסטוריה. לאחר שהניו יורק ניקס גם לא הצליחה להגיע לפלייאוף באותה עונה, זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות ה-NBA שלא הסלטיקס, הלייקרס או הניקס העפילו לפלייאוף באותה עונה.

אבל בעוד הסלטיקס הצליחו לחזור לפלייאוף במהלך שלוש העונות הבאות ואף הגיעו לגמר המזרח ב-2017 וב-2018, הלייקרס מצאו את עצמם בתהליך בנייה ממושך. לפני 2014, הלייקרס החמיצו את הפלייאוף רק ארבע פעמים מאז המעבר ללוס אנג'לס, וחמש פעמים בהיסטוריה של המועדון. עם זאת, הלייקרס המשיכו להחמיץ את הפלייאוף בשש עונות רצופות, מה שהיווה שיא, שהודגשו על ידי ארבע עונות רצופות עם יותר מ-50 הפסדים ומאזן שפל של 17–65 במהלך עונת .

ב-30 בדצמבר 2015, בוסטון סלטיקס כיבדו את כוכב לוס אנג'לס לייקרס, קובי בראיינט, במשחקו האחרון ב-TD גארדן. הלייקרס ניצחו את הסלטיקס 104–112.

עם זאת, היריבות בין הסלטיקס ללייקרס נותרה די שווה בתקופה האחרונה, כששתי הקבוצות התחלקו בניצחונות בארבע מתוך שש הפעמים האחרונות בעונה הסדירה, ולא נפגשו בפלייאוף. הקרבות בין הסלטיקס והלייקרס נדחקו הצידה לטובת היריבות המתהווה בין קליבלנד קאבלירס לגולדן סטייט ווריורס, שנפגשו בארבעה גמרי NBA רצופים בין 2015 ל-2018.

למרות הצלחת הסלטיקס והמאבקים של הלייקרס בתקופה זו, שתי הקבוצות נהיו פחות ופחות דומיננטיות. העונות הכושלות של הלייקרס זיכו אותם בכמה בחירות גבוהות בסיבוב הראשון ( דיאנג'לו ראסל, ברנדון אינגרם ולונזו בול נבחרו במקום השני), בעוד הסלטיקס נהנו מהטרייד הרע של ברוקלין נטס ב-2013 על פול פירס וקווין גארנט עם שלוש הבחירות המובילות שלהם - ג'יילן בראון וג'ייסון טייטום. בנוסף, הסלטיקס המשיכו להחתים את השחקנים החופשיים אל הורפורד וגורדון הייוורד בנוסף לרכישת קיירי אירווינג מהקאבס. הלייקרס בתגובה החתימו את לברון ג'יימס בעונת 2018. שתי הקבוצות המשיכו להתכונן מחדש בעונת 2019: הלייקרס רכשו את אנתוני דייוויס מניו אורלינס פליקנס בעוד הסלטיקס הביאו את קמבה ווקר אחרי שאירווינג עזב כדי להצטרף לנטס.

=== ===
בפלייאוף 2020, הסלטיקס הגיעו לגמר המזרח נגד מיאמי, כשהם הפסידו ב-6 משחקים כשמיאמי מנעה מפגש בין הלייקרס לסלטיקס, והלייקרס ניצחו את ההיט בגמר ה-NBA של 2020. בכך השוו הלייקרס את השיא של הסלטיקס, 17 זכיות באליפות. הרכז של הלייקרס, ראז'ון רונדו, הפך לשחקן השני בתולדות ה-NBA, אחרי קלייד לאבלט, שזוכה בתארים עם הסלטיקס והלייקרס, שכן הוא גם היה חלק מהסלטיקס שזכו באליפות ב-.

== סיכום תוצאות ==
{| class="wikitable" style="text-align: center; font-size:95%"
!
! מיניאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס
! בוסטון סלטיקס
|- style="background:#05854C;color:white;"
| סך הכל ניצחונות
| 164
| 208
|-
| במיניאפוליס/לוס אנג'לס
| 97
| 76
|-
| בבוסטון
| 62
| 107
|-
| אתר נייטרלי
| 5
| 25
|- style="background:#05854C;color:white;"
| ניצחונות בעונה הסדירה
| 133
| 165
|-
| במיניאפוליס/לוס אנג'לס
| 77
| 60
|-
| בבוסטון
| 51
| 80
|-
| אתר נייטרלי
| 5
| 25
|- style="background:#05854C;color:white;"
| ניצחונות בפלייאוף
| 31
| 43
|-
| במיניאפוליס/לוס אנג'לס
| 20
| 16
|-
| בבוסטון
| 11
| 27
|}

== אישים שפעלו בשני המועדונים ==
=== שחקנים ששיחקו גם בסלטיקס וגם בלייקרס ===
* צ'אקי אטקינס
* ג'ים בארנס
* ברנדון באס
* מייק בלום
* ואנדר בלו
* אייברי בראדלי
* פרנק בריקובסקי
* מרשון ברוקס
* דון צ'ייני
* מל קאונטס
* ארני דיגרגוריו
* האנק פינקל
* ריק פוקס
* ג'ומיין ג'ונס
* ג'ו קליין
* טראוויס נייט
* קלייד לאבלט
* בוב מקאדו
* כריס מיהם
* טרוי מרפי
* דון נלסון
* שאקיל אוניל
* גארי פייטון
* ת'יאו ראטליף
* פרד רוברטס
* ראז'ון רונדו
* מאט ראיין
* דניס שרדר

=== אחרים ===
* ג'ו מולאני - סלטיקס (שחקן); לייקרס (מאמן)
* קיי. סי. ג'ונס - סלטיקס (שחקן, עוזר מאמן, מאמן ראשי); לייקרס (עוזר מאמן)
* ג'ון קוסטר - סלטיקס (עוזר מאמן); לייקרס (עוזר מאמן)
* פול פרסי - סלטיקס (עוזר מאמן); לייקרס (עוזר מאמן)
* ביל שרמן - סלטיקס (שחקן); לייקרס (מאמן ראשי, ג'נרל מנג'ר, נשיא)
* פרנק ווגל - סלטיקס (עוזר מאמן); לייקרס (מאמן ראשי)
* דייב ווהל - לייקרס (עוזר מאמן); סלטיקס (עוזר מאמן)
* לסטר קונר - לייקרס (שחקן); סלטיקס (עוזר מאמן)
* טוני בראון - לייקרס (שחקן); סלטיקס (עוזר מאמן)
* טיירון לו - לייקרס (שחקן); סלטיקס (עוזר מאמן)
* אימה יודוקה - לייקרס (שחקן); סלטיקס (מאמן ראשי)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:בוסטון סלטיקס
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו

קטגוריה:NBA
קטגוריה:יריבויות בספורט
קטגוריה:לוס אנג'לס: ספורט
קטגוריה:בוסטון: ספורט