OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ארמון הרפובליקה

המבנה בשנת 2003
פורום הומבולדט בבנייה (2016), צילום ממגדל הטלוויזיה של ברלין
ארמון הרפובליקה או פאלאסט דר רפובליק (בגרמנית: Palast der Republik) היה מבנה במרכז ברלין, על אי המוזיאונים, לגדת נהר השפרה, בין השלוספלאץ והלוסטגארטן, אשר שימש כמקום מושב הפולקסקאמר, הפרלמנט של גרמניה המזרחית. כמו כן המבנה הכיל שני אולמות כנסים, גלריות אמנות, מסעדות ומגרש באולינג.

==היסטוריה==
ארמון הרפובליקה הוקם בין השנים 1973–1976 בסגנון אדריכלות קומוניסטי. המבנה נבנה במקום בו עמד הברלינר שטאטשלוס (ארמון העיר) אשר נפגע קשות בהפצצות מלחמת העולם השנייה ונהרס בשנות ה-50 בהוראת ממשלת גרמניה המזרחית.

אורכו של המבנה המונומנטלי 180 מטרים, רוחבו 83 מטרים וגובהו 32 מטרים.

המבנה כוסה במראות ברונזה. טקס חנוכת המבנה נערך ב-23 באפריל 1976 והמבנה נפתח לציבור ב-25 באפריל באותה שנה.

המבנה עוטר במנורות רבות ובעיטורי זכוכית עד שזכה לכינוי "חנות המנורות של אריך" (בגרמנית: Erichs Lampenladen) כשהכוונה לאריך הונקר ולאולם המבואה בו היו 1001 מנורות.

המבנה נבנה במטרה לשמש כ"ארמון העם", ולא רק כבניין הפרלמנט. לכן נבנו בבניין מסעדות, אתר החלקה על הקרח, מגרש באולינג וכן אולמות כנסים. בשל העדר מתקנים דומים במזרח ברלין זכו המתקנים בבניין לפופולריות בקרב תושבי ברלין המזרחית. אולם הכנסים הגדול שימש למופעים ואירועים תרבותיים. אולם זה היה בצורת משושה שרוחבו 67 מטרים וגובהו 18 מטרים. במת האולם הייתה בעלת גודל משתנה הנע בין 170 ל-1000 מ"ר. מספר המושבים באולם נע בין 1,000 ל-4,500.

==זיהום האזבסט==
זמן קצר לפני איחוד גרמניה, באוקטובר 1990 התגלה כי הבניין מזוהם באזבסט. המבנה נסגר לציבור ב-19 בספטמבר 1990 ובמשך כעשור, עד שנת 2003, נוקה הבניין מאזבסט. כמו כן הוצאו ממנו כל חפצי האמנות שבו והבניין הוכן להריסה. בשנת 2003 הופעל לחץ ציבורי במטרה להשתמש בבניין לאירועי תרבות, ואכן נערכו בו מספר אירועי תרבות ותערוכות בשנת 2004.

==הריסת הבניין==
בנובמבר 2003 החליט הבונדסטאג על הריסת המבנה, מתוך כוונה שלאחר שיושג מימון לצורך זה יבנה במקום מחדש השטאטשלוס.

הריסת הבניין החלה ב-6 בפברואר 2006 והסתיימה ב-2008. עבודות ההריסה היו איטיות ביותר, והבניין פורק ולא פוצץ בשל החשש לפגוע בבניינים ההיסטוריים הסמוכים לו ובהם הקתדרלה של ברלין הצמודה לבניין. עלות הריסת המבנה הוערכה ב-12 מיליון אירו.

עבודות ההריסה התעכבו פעמים רבות בשל גילוי של חלקיקי אזבסט נוספים במבנה.

העלות המשוערת של הבנייה מחדש של השטאטשלוס במיקום זה הוערכה ב-400 מיליון אירו. הבניין החדש נקרא Humboldt Forum והוא משמש כמוזיאון ומרכז תרבותי. הבנייה הסתיימה ב-2019.

==קישורים חיצוניים==

פנים המבנה
* [http://video.google.com/videoplay?docid=-4282263054701767415&q=brokedown+palast הארמון השבור] - סרט דוקומנטרי על הריסת הארמון 
* [http://www.schlossberlin.de/geschichte_des_ortes/palast_der_republik/ אתר המתאר את ארמון הרפובליקה] 
* [http://www.pbs.org/frontlineworld/rough/2006/06/germany_heart_o.html] 
* [https://web.archive.org/web/20110605025159/http://www.pdr.kultur-netz.de/palace_e.htm אתר המתאר את הארמון] 
* [http://www.dhm.de/zcam/ מצלמת רשת המציגה את ארמון הרפובליקה]
* [http://www.berliner-verkehrsseiten.de/schloss תמונות של ארמון הרפובליקה] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברלין: היסטוריה
קטגוריה:גרמניה המזרחית
הרפובליקה
קטגוריה:אי המוזיאונים
ארכיב הבאוהאוס

שמאל
ארכיב הבאוהאוס - הגג בתכנונו של גרופיוס
ארכיב הבאוהאוס (בגרמנית: Bauhaus-Archiv) הוא ארכיב ומוזיאון במערב ברלין המתעד את יצירות של אסכולת הבאוהאוס שפעלה בברלין בין השנים 1919–1933.

== היסטוריה ==
ארכיב הבאוהאוס נוסד בשנת 1960 בדארמשטאט בברכת ראשי תנועת הבאוהאוס ובהם ולטר גרופיוס. האוסף גדל בהדרגה וגרופיוס התבקש לתכנן מוזיאון להצגת האוסף. הבניין היה אמור להיבנות בדארמשטאט אולם בשל התנגדות מקומית המבנה לא הוקם. הסנאט של העיר ברלין הציע לממן את הפרויקט ולהקצות עבורו שטחים בקרבת הלאנדוורקאנאל שבמערב העיר, ובשנת 1971 עבר הארכיב לברלין.
אבן הפינה של בניין הארכיב והמוזיאון הונחה בשנת 1976 והבנייה הסתיימה בשנת 1979 (אולם הבניין שנבנה שונה באופן מהותי מתוכניתו המקורית של גרופיוס, למעט צורת גג המבנה הייחודית).
בשנת 1997 הוכרז המבנה כמבנה לשימור בשל חשיבותו הארכיטקטונית.

== אוספים==
בארכיב מצויים מסמכים רבים המתעדים את ההיסטוריה של אסכולת הבאוהאוס בתחום העיצוב, האדריכלות והאמנות. האוסף המוצג במוזיאון כולל עזרי לימוד, דגמים, תוכניות אדריכליות ותצלומים רבים. במוזיאון מוצגות יצירות של ליונל פיינינגר, יוהנס איטן, פאול קלי, וסילי קנדינסקי, לאסלו מוהולי-נאג', ורנר דרווס , אוסקר שלמר וגונטה שטולצל.

== פעילויות ==

במוזיאון, לצד תערוכות הקבע, מוצגות מדי שנה ארבע תערוכות מתחלפות, וכן נערכים בבניין כנסים, הרצאות וקונצרטים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:באוהאוס
קטגוריה:ברלין: מוזיאונים
קטגוריה:ברלין: מוזיאונים לאמנות
יוהאן פרידריך אגריקולה

יוהאן פרידריך אגריקולה (בגרמנית: Johann Friedrich Agricola, 4 בינואר 1720 – 2 בדצמבר 1774) היה מלחין, נגן עוגב, זמר, מורה ובעל כתבים בנושאי מוזיקה גרמני. לפעמים כתב תחת שם העט פלביו אניצ'ו אליביריו.

==ביוגרפיה==
יוהאן פרידריך אגריקולה נולד בדוביצ'ן (כיום תורינגיה).

במקביל ללימודי משפטים בלייפציג, למד אגריקולה מוזיקה אצל יוהאן סבסטיאן באך. בשנת 1741 נסע לברלין, שם המשיך בלימודי הלחנה אצל יוהאן יואכים קוונץ.

תוך זמן קצר הוכר כאחד מנגני העוגב המוכשרים ביותר של תקופתו. הצלחת האופרה הקומית שלו, Il Filosofo convinto in amore שבוצעה בפוטסדם ב-1750 הוביל למינוי כמלחין החצר אצל פרידריך הגדול. ב-1759, עם מותו של קרל היינריך גראון, התמנה אגריקולה למנצח התזמורת המלכותית. הוא נשא לאישה את הסופרן האופראית הנודעת בנדטה אמיליה מולטני, נישואים שהיו כנראה למורת רוחו של המלך.

אגריקולה מת בברלין.

==יצירותיו==

אגריקולה כתב מספר אופרות איטלקיות, לידר, פרלודים כוראליים, יצירות שונות לכלי מקלדת ומוזיקה כנסייתית, בעיקר אורטוריות וקנטטות. המוניטין שלו נובעים בעיקר מכתביו התאורטיים והביקורתיים בנושאים מוזיקליים. בשנת 1754 כתב מאמר לזכר יוהאן סבסטיאן באך יחד עם בנו, קרל פיליפ עמנואל באך. ה"מבוא לאמנות השירה" Anleitung zur Singekunst 
שלו משנת 1757 הוא חיבורו של פרנצ'סקו טוזי משנת 1723, "דעות על שירה עתיקה ומודרנית" Opinioni de' cantori antichi e moderni עם הערות רבות ומקיפות של אגריקולה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
הערך האנגלי נעזר באנציקלופדיה בריטניקה מהדורה 1911 שהיא כיום נחלת הציבור.

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:נגני עוגב גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה בגרמניה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1720
קטגוריה:נפטרים ב-1774
שארל מלורן, דוכס מיין

שארל מלורן, דוכס מיין
שארל מלורן, דוכס מיין (בצרפתית: Charles de Mayenne; 26 במרץ 1554 - 3 באוקטובר 1611) היה ממנהיגי הקתולים במלחמות הדת בצרפת.

==ביוגרפיה==

שארל היה בנו השני של פרנסואה, דוכס גיז, ואחיו של אנרי הראשון, דוכס גיז. ב-1572 השתתף במצור על עיר הנמל לה רושל, שהייתה מעוזם של ההוגנוטים, וזכה בתואר דוכס מיין. ב-1574, כשאנרי דוכס אנז'ו (לעתיד מלך צרפת, אנרי השלישי) נבחר למלך פולין, התלווה אליו שארל מלורן, דוכס מיין במסעו לפולין. הוא שב לצרפת במהרה כדי לסייע לאחיו, אנרי הראשון, דוכס גיז. ב-1577 השתתף בקרבות נגד ההוגנוטים במלחמת הדת השישית, ושימש בתפקיד אדמירל עד 1582. ב-1585 התמנה למושל חבל בורגון, ודאג לתמיכת חבל זה בליגה הקתולית, שאנשיה לחמו נגד ההוגנוטים.

ב-12 במאי 1588 נמלט המלך אנרי השלישי מפריז, אחרי שהדוכס מגיז השתלט על העיר. המלך קרא לאספת המעמדות להתכנס בארמונו שבעיר בלואה. משהגיע הדוכס מגיז, הוא נרצח מיד בידי אנשי משמרו של המלך. ביום המחרת הוצא להורג גם אחיו הצעיר, לואי השני, הקרדינל מגיז. אחרי רצח שני אחיו (דצמבר 1588), הפך שארל מלורן, דוכס מיין, לראש הליגה הקתולית. הוא עשה הכנות לעלות על פריז, וגייס אנשי צבא בחבל בורגון ובחבל שמפאן. בעקבות רצח האחים גיז, התקוממה פריז נגד המלך, והפגנות רחוב קראו להדחתו.

שארל מלורן נכנס לפריז בפברואר 1589. הוא מינה את עצמו לממלא מקום ראש המדינה, ונשבע אמונים בפני הפרלמנט של פריז. המלך אנרי השלישי כרת ברית עם אנרי מלך נווארה (לעתיד מלך צרפת, אנרי הרביעי), ושניהם הטילו מצור על פריז. ב-1 באוגוסט 1589, בעת שהמלך הכין את צבאו למתקפה על פריז, הוא נפצע קשה בידי מתנקש, ומת ביום המחרת. שארל מלורן התבקש לקחת על עצמו את המלוכה, אך תמך בשארל הראשון, קרדינל דה בורבון, מועמדה של הליגה הקתולית למלך צרפת, שהיה אסיר של אנרי, מלך נווארה.

ב-21 בספטמבר 1589 הובס שארל מלורן בידי אנרי מלך נווארה בקרב ארק שהתחולל ליד חופי התעלה. פליפה השני, מלך ספרד שלח לעזרת שארל מלורן יחידות צבא שחנו בארצות השפלה, אולם ב-14 במרץ 1590 הוא ניגף שוב בקרב איברי בידי אנרי, מלך נווארה. באותה שנה נפטר בכלאו שארל הראשון, קרדינל דה בורבון, והקתולים הקיצוניים דרשו למנות למלך צרפת מועמד קתולי חדש. אך המתונים בקרב הקתולים, שחששו מהשתלטות בית הבסבורג על צרפת, ביקשו לקיים שיחות שלום עם אנרי, מלך נווארה ההוגנוטי, שעם מות המלך השלישי, הפך ליורש העצר החוקי של הממלכה.

שארל מלורן פתח בשיחות שלום עם אנרי, מלך נווארה, ודרש ממנו להפוך לקתולי כדי לזכות בתמיכתה של הליגה הקתולית. ב-25 ביולי 1593 קיבל על עצמו אנרי מלך נווארה את הדת הקתולית, וב-27 בפברואר 1594 נמשח למלך צרפת בקתדרלת שארטר בשם אנרי הרביעי. באוקטובר 1595 חתם שארל מלורן על הסכם שלום עם המלך אנרי הרביעי, שלפיו התמנה למושל חבל איל-דה-פראנס, וזכה לפיצוי כספי ניכר. בכך הליגה הקתולית הגיעה לקיצה, מה שהביא לסיום מלחמות הדת בצרפת ב-1598.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנשי צבא צרפתים
קטגוריה:בית גיז
קטגוריה:דוכסים צרפתים
קטגוריה:ילידי 1554
קטגוריה:נפטרים ב-1611
מאכלי קארי

אורז, [[ראיטה, וקארי עוף טיקה]]
מאכלי קארי הוא שם (אשר העניקו אנשי המערב, בתחילה המשטר הקולוניאלי הבריטי) לקבוצה של תבשילים - מאכלי קדירה (אשר במקור הוגשו רק כתוספת למנה העיקרית); המתובלים ברוטב עשיר המכיל בדרך כלל מה שמכונה במערב אבקת קארי.

תבשילים אלה נפוצים במטבח ההודי, האינדונזי, התאילנדי ובמטבחיהם של עמים נוספים בדרום אסיה ובמזרח הרחוק.

הקארי הגיע למערב במאה ה-18 על ידי אנשי המשטר הקולוניאלי הבריטי ששלטו בהודו וקיימים מאכלים במערב אשר מכונים "קארי", אך לא יחשבו ככאלה באסיה. לפיכך, קשה למדי להגיד מהו "קארי". המונח המקורי הוא במקורו בשפה הטמילית, בה הוא מציין תבשיל ירקות (המילה עצמה מציינת ירקות), אשר מוגש לצידה של מנת דגנים, בדרך כלל אורז. כיום, המונח מציין מבחר תבשילי קדרה, אשר המשותף להם הוא בעיקר המוצא (האסיאתי, בדרך מתת-היבשת ההודית) והעובדה כי הם אמורים ללוות אורז או מנת דגנים דומה אחרת; באנגלית בריטית מציין המונח "קארי" את המנה בשלמותה - לא רק את התוספת בדמותו של תבשיל ירקות (עם או בלי תוספת בשר); אלא גם את האורז והרטבים. "אבקת קארי" הוא כינוי לתערובת תבלינים לתבשילים בסגנון הודי, אך בהודו לא נעשה שימוש נרחב בשם זה, והיא מכונה כך לשם ייצוא (בהודו מכונות תערובות תבלינים מסאלה).

למאכלי הקארי חריפות ברמות שונות, ונטען שיש להם יתרונות בריאותיים למערכת העיכול ותכונות נוגדות דלקות.

==קישורים חיצוניים==

*ערך אודות [https://www.encyclopedia.com/sports-and-everyday-life/food-and-drink/food-and-cooking/curry Curry] באתר Encyclopedia.com 
*מתן שופן, "[https://food.walla.co.il/item/2878214 טעם החיים: סודות הקארי]", באתר וואלה!, 3 באוגוסט 2015
*[https://veg.co.il/curry מתכונים עם קארי], באתר הצמחונות וטבעונות veg.co.il
* 

קטגוריה:המטבח ההודי
קטגוריה:המטבח התאילנדי
קטגוריה:המטבח הבריטי
קטגוריה:המטבח המלזי
קארי
אפרת דובדבני

אפרת דובדבני (נולדה ב-10 ביוני 1968) היא מנכ"לית מרכז פרס לשלום ובעבר מנכ"לית בית הנשיא, מנכ"לית משרד המשנה לראש הממשלה והמשרד לפיתוח הנגב והגליל.

==ביוגרפיה==
גדלה באשקלון, שירתה בצה"ל בתפקיד פיקודי ביחידת מודיעין. בוגרת תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ואנגלית מטעם האוניברסיטה העברית, ותואר שני במדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1992 הצטרפה דובדבני לתא הסטודנטים של מפלגת העבודה באוניברסיטה העברית, ומשם הגיעה למטה הבחירות של יצחק רבין לראשות הממשלה. כשנבחר רבין לתפקיד ראש הממשלה, הצטרפה דובדבני למשרד ראש הממשלה ומונתה לשמש כראש ענף חברה באגף פניות הציבור. לאחר מכן, מונתה כיועצת אישית של רבין, וניהלה את מטה הסיורים במשרד.

לאחר רצח רבין, עם כניסתו של שמעון פרס לתפקיד ראש הממשלה בפועל, עברה דובדבני לעבוד איתו ונשארה לשמש כיועצת עד לסיום כהונתו בשנת 1996. לאחר מכן, נשארה לעבוד עם פרס כיועצת בלשכתו כראש ממשלה לשעבר. בשנת 1999, עם מינויו של פרס לתפקיד שר לפיתוח אזורי בממשלת ברק, היא מונתה לתפקיד ראש מטה השר. בשנת 2001, כשמונה פרס לתפקיד שר החוץ בממשלת שרון הראשונה, מונתה דובדבני לראש לשכתו של פרס במשרד. כשפרס עזב את משרד החוץ, היא נשארה לעבוד עמו כראש לשכה בלשכתו כראש ממשלה לשעבר. בשנת 2005, עם הקמת משרד המשנה לראש הממשלה והמשרד לפיתוח הנגב והגליל, היא מונתה לתפקיד מנכ"לית המשרד ושימשה בו במשך שנתיים. ביולי 2007, עם בחירתו של פרס לתפקיד נשיא מדינת ישראל, מונתה דובדבני לתפקיד מנכ"לית בית הנשיא. דובדבני היא האישה הראשונה ששימשה בתפקיד זה.

בספטמבר 2014 מונתה למנכ"לית מרכז פרס לשלום.

דובדבני מתגוררת בהרצליה. היא אם לשלושה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מנכ"לי המשרד לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל
קטגוריה:עובדי משרד ראש הממשלה
קטגוריה:מנכ"לי בית הנשיא
קטגוריה:מנכ"ליות עמותות
קטגוריה:מנכ"לי עמותות
קטגוריה:מנכ"ליות ישראליות
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:פעילות מפלגת העבודה
קטגוריה:מנכ"ליות משרדי ממשלת ישראל
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1968
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1968
קטגוריה:אשקלון: אישים
מעדנייה

חנות מעדנייה ב[[רומא]]
מעדנייה (משם העצם: "מעדן") היא חנות מזון המתמחה במוצרים מיוחדים, נדירים או יוקרתיים. בנוסף, השם מעדנייה מתייחס גם לאגף בסופרמרקט (מכונה לעיתים "מעדנית") ולסוג של מסעדה או מזנון.

בישראל ובאירופה המונח מתייחס לרוב לחנות בעוד בארצות הברית המונח "דֵּלִיקָטֵסֶן" (Delicatessen) ובקיצור "דלי" (deli) מתייחס בעיקר למזנון המגיש מאכלים ייחודיים, לרוב בסגנון המטבח היהודי האשכנזי.

חנויות מעדנייה מתאפיינות במגוון הפריטים השונה משל סופרמרקט. במעדנייה אין מצרכי יסוד ומרבית המוצרים הם מוצרי גורמה או שמקורם במטבחים השונים מהמטבח המקומי.

בין מוצרי המעדנייה יש ארוזים ויש הנמכרים בתפזורת או לפי משקל. במעדניות עשויים להמכר חומרי גלם לבישול, מזון מוכן, ואף מנות או כריכים המוכנים על פי דרישת הלקוחות ונאכלים במקום או נארזים כ"איסוף עצמי". קשה למצוא הגדרה מדויקת למעדנייה המבדילה אותה מחנות מזון רגילה, ועל כן משרד הפנים התנגד למתן זכויות שונות למעדנייה ולחנות מכולת.

==קישורים חיצוניים==

* 

כץ דליקטסן" בניו יורק, בה צולמה סצנה מפורסמת מסרט הקולנוע "כשהארי פגש את סאלי..."]]
[[כריך "רובן" ב"כץ דליקטסן", אופייני למעדניות ניו יורקיות]]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מסעדות לפי סוג
קטגוריה:חנויות מזון
גיגס

גיגס (מלך בין 687–652 לפנה"ס, במקור האשורי מכונה גוגו), מייסד השושלת המרמנדית של הממלכה הלידית (Lydia) ששכנה במערב מרכזה של אסיה הקטנה, בסביבות העיר איזמיר שבטורקיה של ימינו.

== חייו ==
על פי הרודוטוס, גיגס היה אחד מקציניו של המלך הקודם קנדלוס והיה איש סודו. קנדלוס היה סבור שאשתו היא האישה היפה ביותר עלי האדמות והרבה להלל את יופייה באוזני גיגס. פעם אחת הוא הכריח את גיגס לצפות בה בעודה מתלבשת בלי שתדע על כך. אולם הדבר נודע למלכה שהכריחה את גיגס לרצוח את קנדלוס ולשאת אותה לאשה. לפי אגדה המסופרת בדיאלוג "הפוליטאה" של אפלטון, הוא ביצע את מזימתו בעזרת טבעת קסמים הנקראת על שמו "טבעת גיגס", שהפכה אותו לבלתי נראה. טבעת זו הייתה גם מקור עושרו הגדול, שבגללו נתפרסם בין היוונים על ידי המתנות יקרות הערך ששלח לאורקל שבדלפי. כדי לתת אישור לשלטונו, פנה גיגס אל האורקל ושאל אותו כמה זמן יארך שלטונו. האורקל השיב ששלטון משפחתו יימשך חמישה דורות. הדור החמישי היה קרויסוס. 

גיגס היה הראשון מבין מלכי לידיה שהרחיב את שלטונו על החלקים של אסיה הקטנה המיושבים על ידי היוונים. הוא כבש את קולופון ואת חבל טראוס והתקיף את מילטוס וסמרינה. בימיו הותקפה לידיה על ידי הקימרים, שחדרו לגבולותיה דרך ארמניה ופריגיה. גוגו ביקש את עזרת אשורבניפל מלך אשור, וכשזה לא נענה לבקשתו, תמך גיגס במלך מצרים פסמתיך הראשון במרידתו באשור. בפלישה השנייה של הקימרים נהרג גיגס בקרב. בנו ארדיס השני מלך אחריו.

על פי הספרות היוונית הומצאה טביעת המטבעות בלידיה בימי גיגס ומשם הועתקה ליוון. המחקר ההיסטוריוני תומך בגרסה הזו. כמו כן, גיגס ככל הנראה היה השליט הראשון שכונה טירן. פרשת עלייתו לשלטון ונישואיו למלכה האלמנה, היוו השראה לכמה יוצרים חשובים ביניהם פ. הבל ות. גוטיה.

חוקרי מקרא רבים סבורים כי דמותו של גיגס היא הבסיס לתיאור המקראי של גוג מלך מגוג המתואר בספר יחזקאל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מלכי לידיה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-7 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-8 לפנה"ס
שקט תעשייתי

שקט תעשייתי הוא מונח ביחסי עבודה המתאר מצב בו לא מתאפשרת הפרעה של יחסי העבודה, על ידי שביתה. "שקט תעשייתי" משמש גם כביטוי המתאר אמצעי לפתרון משבר באמצעות הסכמה הדדית להפסקת ביטויי מחאה בתמורה להטבות כל שהן, או באופן רחב יותר לציון העדר מחאה בתמורה לדבר מה. הבחירה בדרך זו יכולה לנבוע מאינטרס הדדי לדחיית הפתרון, מרצון להבטיח המשך יחסים תקינים לאחר השגת הפתרון, או מתפיסה הרואה חשיבות ביחסים ללא מחאה.

==המצב בחוק==

בגרמניה, דנמרק, הולנד, שוודיה ומדינות אירופיות נוספות, קיים חוק האוסר על שביתה בנושאים שאודותיהם הושג הסכם קיבוצי.

בישראל המצב מעט שונה. בית הדין לעבודה קבע כי כל הסכם קיבוצי כולל במשתמע התחייבות לשקט תעשייתי, ועקרונית, הפרת השקט התעשייתי מהווה עילה להטלת סנקציות כלכליות על העובדים. עם זאת, על פי חוק ההסכמים הקיבוציים, כאשר מפרים הסכם קיבוצי כללי, ניתן לפסוק פיצויים אם הצדדים קבעו זאת במפורש במסגרת ההסכם, ואילו כאשר מפרים הסכם קיבוצי מיוחד, אין אפשרות לפסוק פיצויים, כך שלמעשה לא ניתן לאכוף את השקט התעשייתי בהסכמים קיבוציים מיוחדים.

חוק יישוב סכסוכי עבודה, תשי"ז 1957, מתיר לתבוע איגודים שהפרו את השקט התעשייתי במגזר הציבורי, אך הוא מגביל זאת למקרים שהשביתה לא אושרה על ידי ההסתדרות, ולמקרים בהם העילה קשורה בסכסוך על גובה שכר עבודה או על תנאים סוציאליים. לפי נתוני משרד העבודה והרווחה, רק 20-25 אחוזים מן השביתות עומדות בתנאי השני, ועל כן ברוב השביתות לא ניתן לאכוף שקט תעשייתי.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחסי עבודה
קטגוריה:ביטויים
א-סווידא

אַ-סֻּוַיְדַאא (בערבית: السويداء, ובהגייה מדוברת אֶ-סֻּוֵידַא) היא עיר בדרום-מערב סוריה במחוז א-סווידא שבהר הדרוזים, בקרבת הגבול עם ירדן. נכון ל-2002, בעיר מתגוררים כ-87,000 תושבים, כ-95% מהם דרוזים ומקצתם נוצרים יוונים אורתודוקסים ומוסלמים סונים.

א-סווידא היא העיר הגדולה בהר הדרוזים ונחשבת לבירת הדרוזים בעולם ובסוריה בפרט. העיר נוסדה על ידי הנבטים בשם סועדה. בתקופה ההלניסטית והרומית היא נקראה דיוניסיאוס על שם אל היין דיוניסוס, היות שהעיר ממוקמת באזור ייצור יין קדום ידוע.

תחת המנדט הצרפתי על סוריה היה הר הדרוזים מדינה אוטונומית נפרדת. בין השנים 1921 עד 1927 נקראה המדינה מדינת א-סווידא על שם העיר, אך בשנת 1927 שונה השם למדינת ג'בל א-דרוז על שם ההר. במלחמת ששת הימים הגה יגאל אלון תוכנית להפרדת הר הדרוזים מסוריה והקמת מדינה דרוזית עצמאית, אך תוכנית זו לא יצאה לפועל.

בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בעיר ובסביבותיה התגלו שרידי מבנים נבטיים, הלניסטיים, רומיים וביזנטיים. במקום אגורה הלניסטית ושרידי כנסייה ביזנטית מהמאה השישית, ככל הנראה כנסיית סנט סרג'יוס. כמו כן, בעיר מבנים מהתקופה הרומית אשר עדיין משמשים למגורים, והחלה עבודה ארכאולוגית לחשיפת אמפיתיאטרון רומי.

ב-25 ביולי 2018 ביצע ארגון המדינה האסלאמית מספר פיגועי התאבדות וירי בא-סווידא, בהם נרצחו לפחות 258 בני אדם.

ביולי 2022 התרחשו עימותים קשים בין התושבים הדרוזים בעיר ובין ארגונים התומכים במשטר הסורי. <ref></ref> 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.swaida.com האתר הרשמי] (אנגלית וערבית)
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוריה: ערים
קטגוריה:יישובים דרוזיים
בית העלמין הממלכתי של טורקיה

מראה בבית הקברות
בית העלמין הממלכתי של טורקיה (טורקית Devlet mezarlığı), בשכונת "חוות יער אטאטורק" (Atatürk Orman Çiftliği) במערב אנקרה, הוא בית עלמין לאומי וצבאי, ונמצאים בו קבריהם של נשיאי טורקיה (למעט מוסטפא כמאל אטאטורק ואיסמט אינני, הקבורים באנטקביר), אנשי צבא בכירים, ו-61 מגיבורי מלחמת העצמאות של טורקיה.
== הקמה ==
בית העלמין נחנך ב-30 באוגוסט 1988 בעקבות חוק שהתקבל ב-10 בנובמבר 1981 ולאחר תחרות שארגן משרד הביטחון הטורקי ב-1982. בחנוכת בית העלמין הועברו אליו גופותיהם של הנשיאים לשעבר ג'מל גירסל וג'וודט סונאי וכן גופותיהם של גיבורי מלחמת העצמאות. לאחר מכן נקברו בו גם הנשיאים פהרי קורוטירק ובולנט אג'וויט. 

בית העלמין ממוקם במרכזו של פארק הזיכרון (anıt-park) ששטחו 536 דונם ומנוהל על ידי משרד הביטחון. בפארק נמצאת "בריכת הים השחור" (Karadeniz Havuzu), שהוקמה ב-1931 בהוראתו של מוסטפא כמאל ושופצה בעת הקמת האתר. בתוך בית העלמין הצמוד לבריכה מצפון נסללה "דרך תולדות הרפובליקה" (Cumhuriyet Tarihi Yolu), ולאורכה ניצבים פסלי שיש המתארים ציוני דרך בתולדות מלחמת העצמאות של המדינה. סמוך לקברים עצמם נמצאת רחבת הטקס (tören alanı) ובה מבנה מתומן ללא קירות המסמל אוהל טורקי מסורתי (yurt) והמכונה "הסמל" (Simge). בבית העלמין נמצא גם מוזיאון קטן ובו מידע אודות ההלוויות שהתקיימו בו.

==ראו גם==
*אישים הקבורים בבית העלמין הממלכתי של טורקיה
* אנטקביר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אנקרה
קטגוריה:אירופה: בתי קברות לאומיים
ניהאט ארים

ניהאט ארים וריצ'רד ניקסון
איסמאיל ניהאט ארים (בטורקית: İsmail Nihat Erim; נולד ב-1912 – נרצח ב-19 ביולי 1980) היה משפטן, עיתונאי ומדינאי טורקי, סגן ראש ממשלת טורקיה מ-1948 עד 1950 וראש ממשלת טורקיה.

ארים למד משפטים באוניברסיטת איסטנבול והשלים את עבודת הדוקטורט שלו בפריז ב-1939. לאחר מכן היה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת אנקרה ומונה ליועץ משפטי לשר החוץ של טורקיה ב-1943. ארים נטל חלק במשלחת הטורקית לדיונים בעניין הקמת האומות המאוחדות בסן פרנסיסקו ב-1945. באותה שנה נבחר לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה מטעם מפלגת העם הרפובליקאית וכיהן בה עד שהמפלגה הפסידה בבחירות ב-1950.

ארים היה לעורך הפוליטי בעיתון "אולוס" (Ulus) ולאחר שזה נסגר הקים עיתון משלו ב-1953 בשם "יני אולוס הלקצ'ה" (Yeni Ulus–Halkçı). ב-1956 לקח ארים חלק בשיחות אודות עתידה של קפריסין שנערכו בלונדון ומונה לנציבות האירופית לזכויות אדם. הוא המשיך לעסוק בניסוחה של החוקה הקפריסאית ב-1959 וייעץ בנושא זה למשלחת הטורקית לאומות המאוחדות.

ב-1961 שב ארים לכהן באספה הלאומית כראש סיעת מפלגת העם הרפובליקאית, אך שנה לאחר מכן הורחק משורות המפלגה באופן זמני עקב מחלוקת בינו לבין מנהיגה איסמט אינני. בין 1961 ל-1970 היה ארים נציגה של טורקיה למועצת אירופה.

לאחר ההפיכה הצבאית השנייה בטורקיה בשנת 1971 ייעצה המועצה לביטחון לאומי לארים לפרוש משורות מפלגתו, והוא מונה לראש ממשלה "על-מפלגתי" ב-26 במרץ 1971. ארים כיהן בראשה של ממשלת אחדות לאומית חלשה עד 3 בדצמבר 1971 עת נאלץ להתפטר בשל קריסת ממשלתו, אך נשיא טורקיה ג'וודט סונאי מינה אותו לכהונה נוספת כשבוע לאחר מכן. ב-17 באפריל 1972 התפטר ארים מראשות הממשלה באופן סופי כשמדיניותו לא זכתה לתמיכת האספה, ופרש מהתפקיד ב-22 במאי 1972. בתקופת כהונתו, שנמשכה כ-14 חודשים בלבד, הספיק ארים להקים את משרד התרבות ולאסור על גידול אופיום בלחץ אמריקאי. בתקופתו אף פוזרה ונאסרה "מפלגת הפועלים הטורקית" (Türkiye İşçi Partisi, TİP) ונרצח קונסול ישראל בטורקיה אפרים אלרום. שנות שלטונו של ארים התאפיינו ברדיפת ארגונים שמאלנים ומעצר פעילי שמאל.

ארים נרצח ב-19 ביולי 1980 ומילטנטים שמאלנים נטלו אחריות על המעשה. ייתכן שההתנקשות בחייו באה על רקע רדיפת השמאל בתקופת כהונתו כראש ממשלה, וכן אפשר שתרמה להתחוללותה של ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-12 בספטמבר 1980.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ראשי ממשלת טורקיה
קטגוריה:חברי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה
קטגוריה:קורבנות רצח בטורקיה
קטגוריה:סגני ראשי ממשלות
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת איסטנבול
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אנקרה
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1912
קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-1980
כופח'ה

אל-כּוֹפָחָ'ה או כּוֹפָחָ'ה, ללא אל-היידוע (בערבית: الكوفخة، كوفخة) היה כפר ערבי-מוסלמי בספר המדבר, בצפון-מערב הנגב, כ-19 ק"מ מזרחית לעיר עזה. הכפר הוחרב בשנת 1948 במהלך מלחמת העצמאות וכחלק מהנכבה, ותושביו גורשו לעזה. על אדמותיו הוקם מושב ניר עקיבא.

== היסטוריה ==
בשטח הכפר נתגלו ממצאים ארכאולוגיים מן התקופה הרומית-ביזנטית ועד לימי הביניים. הכפר היה מיושב במאה ה-15. בשנת 1472/1473 הקדיש הסולטאן הממלוכי קאיתבאי את הכפר לטובת מדרסה בירושלים.<ref></ref>

הכפר המודרני הוקם במאה ה-19 על ידי תושבים עזתים, כולם מוסלמים.
בשטח הכפר נחפרו שתי בארות מים ולקראת סוף המאה ה-19 נבנה בכפר בהוראת הסולטאן עבדול חמיד השני מסגד בעל צריח שהיה המבנה הגבוה בכפר. כמו כן פעל בכפר בית ספר יסודי.<ref>Petersen, Andrew (2001). A Gazetteer of Buildings in Muslim Palestine (British Academy Monographs in Archaeology), pp. 195-196</ref>

בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת עזה ועל פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל מנה 500 נפשות. עד 1948 הוא מנה כ-580 נפש ו-102 בתי מגורים.
בתוכנית החלוקה של האו"ם מ-1947, הכפר יועד להיכלל במדינה העברית.

במלחמת העצמאות הוחזק הכפר על ידי הצבא המצרי.
בלילה שבין 27 ו-28 במאי 1948, התקיפו את הכפר יחידות של חטיבת הנגב הוא נכבש ותושביו פונו. בתי הכפר נהרסו והשריד היחיד שנותר ממנו הוא המסגד שצריחו נקטם במהלך הקרבות.

על אדמות כופח'ה הוקם ב-1953 מושב ניר עקיבא.

==לקריאה נוספת==
*אליהו שטרן: לצאת להתאוורר, טיולי משפחה קצרים בצפון הנגב, הוצאת המרכז הלימודי על שם ג'ו אלון, עמ' 78–80, 1986.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

המסגד בכופח'ה

קטגוריה:קהילות ויישובים ערביים שנחרבו במלחמת העצמאות
קטגוריה:הנגב
ויה אפיה

מראה הדרך בקרבת רומא – ויה אפיה החדשה
ויה אפיה (בלטינית ובאיטלקית: Via Appia) הייתה הדרך הרומאית הראשונה שנסללה. ויה אפיה קישרה בין רומא לקמפניה ודרום איטליה, והגיעה עד לברונדיסיום (כיום ברינדיזי שבמחוז פוליה). הדרך נסללה במהלך המלחמות הסאמניטיות, ועיקר תפקידה היה צבאי – מתן אפשרות לתנועה גדולה של כוחות צבאיים ממקום למקום – אך בהמשך נודעה לדרך זו גם חשיבות כלכלית רבה.

הדרך נקראת על שמו של המדינאי אפיוס קלאודיוס קאיקוס, שיזם את סלילתה בשנת 312 לפנה"ס. 
המשורר סטטיוס כתב על הדרך: (לטינית: "דרך אפיה היא מלכת הדרכים הארוכות").

על פי המסורת הנוצרית, בדרך אפיה פגש פטרוס את ישו ושאל אותו קוו ואדיס? ("לאן אתה הולך?") ונענה על ידי ישו שהוא הולך להיצלב בשנית.

ב-2024 שרידי התוואי של ויה אפיה וויה טראיאנה ששרדו הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו שנקרא: ויה אפיה, "רגינה ויארום" (הכינוי הלטיני לדרך שמשמעו "מלכת הדרכים").

== מסלולה של ויה אפיה ==
ויה אפיה טראיאנה (מסומן בקו אדום)]]

מהפורום רומאנום ברומא, בה ניתן לראות קטעים מהדרך גם ימינו, עברה הדרך בערים הבאות: אריקיה – פונדי – פורמיה – מינטורנה – סינואצה – קפואה – קאודיום – בנוונטום (בנוונטו).

בבנוונטום התפצלה הדרך לשניים: 

הקטע הדרומי הוותיק: אקלאנום – אקוילניה – ונוסיה – פילביום – טרנטום (טאראנטו) – אוריה – ברונדיסיום.

הקטע הצפוני: אאקה – קנוסיום – בוטונטי – באריום (בארי) – נאפוליס – אגנטיה – ברונדיסיום, שנסלל בשנים 108–109 ביוזמת הקיסר טראיאנוס כנתיב חלופי מבנוונטום לברונדיסיום. הדרך החדשה נקראה בשם ויה טראיאנה ונודעה גם כ"ויה אפיה טראיאנה".

== ויה אפיה אנטיקה ==
ויה אפיה אנטיקה

דרך אפיה הוזנחה עם השנים והשימוש בה הלך ופחת. בשנת 1784 הורה האפיפיור פיוס השישי על סלילת דרך חלופית, ודרך אפיה החדשה נסללה במקביל לתוואי הדרך הישנה. הדרך החדשה נסללה עד הגבעות האלבניות, כ-20 קילומטר דרומית לרומא. הדרך החדשה נקראה דרך אפיה החדשה (via Appia nuova) ובמקביל קיבלה הדרך הקיימת את השם דרך אפיה הישנה (via Appia antica), והפכה לאתר תיירותי ברומא.

חלק מהדרך הישנה עודנו משמש לנסיעת מכוניות, ולאורכו ניתן לחזות בקברים וקטקומבות. עוד מצויה בקטע זה כנסיית "דומינה, קוו ואדיס" שבה על פי המסורת הנוצרית פגש פטרוס את ישו ושאלו את השאלה "Domine, Quo Vadis" (לטינית: "לאן אתה הולך, האדון?").

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://whc.unesco.org/en/list/1708/ ויה אפיה, "רגינה ויארום"], באתר אונסק"ו 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דרכים ברומא העתיקה
אוטמר זואיטנר

אוטמר זואיטנר (בגרמנית: Otmar Suitner; 6 במאי 1922 – 8 בינואר 2010) היה מנצח אוסטרי, שעשה את רוב הקריירה המקצועית שלו בגרמניה המערבית.

נולד באינסברוק שבאוסטריה.

נפטר בגיל 88 בברלין שבגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.audaud.com/article.php?ArticleID=395 CD Review, with biographical information]
* [http://daphne.fc2web.com/suitner-dis.htm Discography]
</div>

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2010
יוהנס אקארד

יוהנס אקארד (בגרמנית: Johannes Eccard; 1553–1611) היה מלחין ומנצח גרמני, שחיבר מוזיקה כנסייתית.

== ביוגרפיה ==
יוהאן אקארד נולד במילהאוזן, תורינגיה, גרמניה. בגיל שמונה-עשרה נסע למינכן והיה שם לתלמידו של אורלנדו לאסוס. בחברתו, כך סבורים, ביקר בפריז, אבל בשנת 1574 היה שוב במילהאוזן, שם התגורר במשך ארבע שנים וערך, יחד עם יוהאן פון בורגק, מורו הראשון, קובץ של שירי קודש בשם "קרפונדיה סאקרה הלמבולדי" (1577). זמן קצר אחר כך השיג מינוי כמוזיקאי בביתו של יאקוב פוגר, בנקאי מאאוגסבורג.

בשנת 1583 התמנה לעוזר מנצח ובשנת 1599 למנצח בקניגסברג אצל גאורג פרידריך מרגראבה מברנדנבורג-אנסבאך, האדמיניסטרטור של פרוסיה. בשנת 1608 זימן אותו הנסיך-הבוחר יואכים פרידריך לברלין כמנצח ראשי, אבל במשרה זו כיהן רק שלוש שנים, עד מותו בקניגסברג בשנת 1611.

כל יצירותיו של אקארד ווקאליות - שירים, קנטטות וכוראלים לארבעה או חמישה קולות ולעיתים אפילו שבעה, שמונה ועד תשעה קולות. המבנה הפוליפוני שלהם הוא מעשה אמנות מפליא ועדיין מעורר את התפעלות המוזיקאים. עם זאת, יצירותיו חדורות רגש דתי אמיתי. המוזיקה שלו למילים של מרטין לותר, Ein feste Burg ist unser Gott ("מבצר עוז הוא אלוהינו") עודנה מקובלת על הגרמנים כהמנון הלאומי המייצג שלהם.

אקארד והאסכולה שלו קשורים לאין הפרד עם תולדות הרפורמציה. רבים מקבצי השירים של אקארד אבדו.

==לקריאה נוספת==
ברון ק. ג. א. פון וינטרפלד, "השירה הכנסייתית האוונגלית" Baron K. G. A. von Winterfeld, Der Evangelische Kirchengesang (1843).

==קישורים חיצוניים==

* 
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20070807080143/http://www.sfbach.org/repertoire/eccardj.html Brief bio at the San Francisco Bach Choir website]
</div>

==הערות שוליים==
הערך האנגלי לקוח מן הערך "יוהאן אקארד" באנציקלופדיה בריטניקה, מהדורת 1911, שהיא כיום נחלת הציבור.

קטגוריה:מלחינים גרמנים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:ילידי 1553
קטגוריה:נפטרים ב-1611
צבי הירש הלברשטאם

צבי הירש הלברשטאם (ה'תר"י, 1850, רודניק - ט"ו באב, ה'תרע"ח, 24 ביולי 1918, קליינווארדיין) היה רב ואחר כך אדמו"ר בעיר רודניק. 

==ביוגרפיה==
נולד ברודניק לרבי ברוך הלברשטאם אב"ד גורליץ, בנו של רבי חיים הלברשטאם אב"ד צאנז בעל ה"דברי חיים" וחתן רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים אב"ד סיגעט בעל ייטב לב. בגיל 14 התחתן עם בת רבי ישראל הורוביץ מבארנוב. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לחיה מינדל בת רבי מאיר משולם שפירא מלנצהוט (נכדת רבי שמואל שפירא ונינת רבי צבי אלימלך שפירא מדינוב בעל בני יששכר; נרצחה בשואה).

למד אצל שני סביו, הרב חיים הלברשטאם והרב יקותיאל יהודה טייטלבוים. בהמשך, אף על פי שרבה של סיגעט דאג לו למשרת רבנות בעיר קרעשוב בגליל סיגעט, הוא העדיף לשבת ליד אביו שהיה אז רב ברודניק ולכן התמנה לרב העיר ניסקא. לאחר רבנות בת 10 שנים בניסקא התמנה אביו לרב בגורליץ והוא מילא את מקום אביו ברבנות רודניק. לאחר פטירת אביו החל לנהוג באדמו"רות.

==ילדיו==
שני ילדיו הגדולים היו מאשתו הראשונה.
* רבי נפתלי הלברשטאם רבה של רודניק. חתנו של הרב ישעיה צבי הלר, רב בפרמפהל, נכדו של הרב ברוך תאומים-פרנקל ה"ברוך טעם".
** חתנו (בזיווג ראשון) הרב אברהם דוד הורביץ רבה של שטרסבורג וחבר הבד"צ של העדה החרדית.
* פעסיל – הייתה נשואה לרב משה הלברשטאם בנו של רבי אשר מאיר הלברשטאם רבה של בוכניה (שהיה נכדו של רבי דוד הלברשטאם מקשאנוב). בעלה זה נפטר שנתיים אחרי החתונה ונישאה בשנית לבנו של הרב שלום שפירא מפשיטיק, (חתנו של רבי דוד הלברשטאם מקשאנוב) בנו של רבי יעקב יצחק שפירא מבלנדוב.
* רבי אברהם הלברשטאם אב"ד רודניק – נרצח בשואה. חתנו של קרוב משפחתו הרב טייטלבוים רבה של טטש (הונגרית: Técső), נכדו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים.
** רבי צבי הירש. כיהן כאדמו"ר מרודניק בלוס אנג'לס אחרי מלחמת העולם השנייה. חתנו של רבי יצחק אייזיק הלברשטאם מסלוטפינא בנו של רבי יהודה מדולינא.
* רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם אדמו"ר מצאנז קלויזענבורג.

==תורתו==
דברי תורתו כונסו בספר צבי תפארה, הכולל גם שאלות ותשובות, מנהגים ונוסחאות תפילה שלו, נתניה תשס"ג. חלק ב' של הספר, שיצא בשנת תשס"ו, כולל את תולדותיו. 

==לקריאה נוספת== 
* יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, כרך ג' עמ' תקצה. 

צבי הירש
קטגוריה:משפחת טייטלבוים
קטגוריה:בית זידיטשוב
קטגוריה:משפחת הלברשטאם
קטגוריה:רודניק: רבנים
ברינדיזי

ברינדיזי או ברינדיסי () היא עיר נמל איטלקית עתיקה השוכנת במחוז הדרומי פוליה, לחוף הים האדריאטי. העיר היא עיר הבירה של נפת ברינדיזי (provincia di Brindisi) שבמחוז פוליה.

== מקור השם ==
בתקופה הרומאית נקראה העיר בשם ברונדיזיום (Brundisium), שם שמקורו ככל הנראה בשיבוש המילה היוונית Brentesion, שפירושה במקור "ראש צבי". השם נבע מצורתו של הנמל הטבעי של העיר.

== היסטוריה ==
העיר הוקמה ככל הנראה על ידי שבטים מסאפיים ואיליריים.

ברונדיזיום, בשמה הלטיני, היוותה מאז ומתמיד, ובפרט בתקופה הרומאית, נמל שוקק למסחר ימי, בעיקר עם יוון. הרומאים השתלטו על העיר בסביבות 266 לפנה"ס, ולאחר שנסתיימו המלחמות הפוניות הפכה העיר למרכז של הצי הרומאי והסחר הימי של הרפובליקה הרומית. העיר קיבלה זכויות אזרח מלאות לאחר מלחמת האיטלקים ברומא. אוכלוסייתה הגיעה בשיאה לכ-100,000 תושבים.

מעמדה של העיר התבסס על קרבתה לבלקנים, וחלק גדול מהמסחר עם יוון ומזרח הים התיכון התבצע דרך נמלה.

ביטוי בולט לחשיבותה של העיר הוא העובדה שאחת הדרכים הקונסולריות החשובות ביותר, ויה אפיה, חיברה בינה ובין רומא. אחד השרידים העתיקים בעיר הוא עמוד שגובהו כ-19 מטרים, שציין את סופה של דרך אפיה. בתחילת המאה השנייה לספירה נסללה ויה טראיאנה כחלופה לויה אפיה בקטע שבין ברינדיזי לבנוונטום.

בתקופות מאוחרות יותר נכבשה העיר על ידי האוסטרוגותים, נכבשה מחדש על ידי הביזנטים, ונהרסה שוב על ידי הלומבארדים ב-674 לספירה. נמלה הטבעי של העיר היה זרז לבנייה מחודשת, אך בשנת 836 היא נהרסה שוב, והפעם על ידי ערבים.

בזמנים מאוחרים יותר שימשה העיר לנקודת מעבר של הצלבנים בדרכם לארץ ישראל. ב-1456 ניזוקה ברינדיזי קשות על ידי רעש אדמה. בין השנים 1707 ו-1734 היא הייתה נתונה לממשל אוסטרי. עם פתיחת תעלת סואץ בסוף המאה התשע עשרה עלתה מאוד חשיבותה של העיר, כנקודת יציאה למזרח הרחוק.

מספטמבר 1943 עד פברואר 1944 שימשה ברינדיזי כבירה זמנית של איטליה. בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שימשה כאחד מנמלי היציאה של ספינות המעפילים.

כיום משמשת ברינדיזי בעיקר כנמל להפלגת מעבורות ליוון.

== ברינדיזי בספרות ובתרבות ==
העיר מוזכרת במשנה () כנמל מממנו הפליגו רבן גמליאל, רבי יהושע, רבי אלעזר בן עזריה ורבי עקיבא.

העיר מוזכרת כנמל היציאה מאירופה בספרו של ז'ול וורן מסביב לעולם בשמונים יום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* פנחס פיק, [https://2020-uploaded.fresh.co.il/2020/09/20/65759396.pdf	נמלי הים התיכון ברנדיזי ובארי],	מערכות ים כ' יולי 1954,	עמ'	40
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:איטליה: ערי נמל
קטגוריה:פוליה: ערים
קטגוריה:אירופה: ערי בירה לשעבר
קטגוריה:הים האדריאטי: ערי נמל
ג'ון הולט (זמר)

ג'ון (קנת) הולט (11 ביולי 1947 בקינגסטון, ג'מייקה - 19 באוקטובר 2014, לונדון) היה זמר רגאיי ומלחין ג'מייקני.

==ביוגרפיה==
הוא זכה לחשיפה ראשונה כסולן הלהקה The Paragons, הידועה בעיקר בזכות שירה "The Tide Is High", שחובר על ידי הולט, וחודש לאחר מכן על ידי להקת בלונדי ונהיה להיט גלובלי. השיר יצא לאור בשנת 1967. להיט נוסף של הלהקה היה "Wear You To The Ball".

ב-1970 הוא התחיל קריירת סולו. עבודתו הידועה ביותר כאמן יחיד הייתה 1000 Volts of Holt, אלבום משנת 1974 המכיל גרסאות כיסוי לשירים.

סגנון השירה של הולט, האיטי והרומנטי יחסית למוזיקאים בני-דורו, היה חלוצי בזמנו, והולט היה בין מפתחיו של סגנון רגאיי שהתפתח בבריטניה בשנות ה-70 של המאה ה-20, "Lovers Rock" (רוק של אוהבים).

עם שינויי אופנות והתפשטות תורת הראסטפארי, ירדה קרנו של הולט. עם זאת, הוא עשה קאמבק ב-1982, כשהוציא את האלבום Police In Helicopter, ועיצב את שיערו בצורת ראסטות. שירו אשר נושא את שם האלבום, היה ללהיט.

==דיסקוגרפיה==
הולט הקליט עשרות אלבומים במהלך קריירה ארוכת שנים. הרשימה שלהלן אינה מלאה, אך היא מייצגת את מיטב אלבומיו (כפי שנבחרו על ידי Allmusic):
<div style="direction: ltr;">
*A Love I Can Feel (1970)
*Holt (1973)
*Still in Chains (1973)
*1000 Volts of Holt (1974)
*Dusty Roads (1974)
*The Further You Look (1974)
*Pledging My Love (1975)
*3000 Volts of Holt (1977)
*Sweetie Come Brush Me (1980)
*Just the Two of Us (1982)
*Police in Helicopter (1983)
*For Lovers and Dancers (1984)
*Why I Care (1985)
*16 Songs for Soulful Lovers (1986)
*The Hit List (1995)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070824044046/http://www.reggae-reviews.com/johnholt.html ביקורות על אלבומים של ג'ון הולט], באתר Reggae Reviews 
* 

קטגוריה:זמרי רגאיי
קטגוריה:זמרים ג'מייקנים
קטגוריה:מוזיקאים ג'מייקנים
קטגוריה:ג'מייקנים שנולדו ב-1947
קטגוריה:נפטרים ב-2014
דייוויד אי קלי

דייוויד אדווארד קלי (באנגלית: David Edward Kelley; נולד ב-4 באפריל 1956) הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס אמי לתסריט בסדרת דרמה. קלי הפיק את סדרות הטלוויזיה: "הפרקליטים", "אלי מקביל", "שיקגו-הופ", "בוסטון ליגל", "בוסטון פאבליק", "סודות העיר", "דוגי האוזר", "האחווה של פולין, ניו המפשייר" ואחרות.

== קריירה ==
קלי החל את דרכו ככותב התסריט של הסדרה המשפטית פורצת הדרך "פרקליטי אל איי", אשר יצאה לאקרנים בשנת 1986 בהפקתו של סטיבן בוצ'קו ("בלוז לכחולי המדים", "NYPD Blue"). הרקע המשפטי הרחב של קלי, שהיה עד סמוך לכך עורך דין בבוסטון, סייע לו בבניית דמויות הסדרה.

לאחר העונה החמישית של פרקליטי אל. איי, נטש קלי את הסדרה והפך למפיק עצמאי. מאז הוא חתום על כמה מהסדרות המצליחות בטלוויזיה האמריקנית.

בשנת 2015 קלי יצר והפיק את סדרת הדרמת הרפואית "Monday Mornings" עבור רשת הטלוויזיה TNT. הסדרה הא עיבוד לספרו באותו שם של הנוירוכירורג סנג'אי גופטה. היא בוטלה לאחר עונה אחת.

בשנת 2017 יצר והיה שותף לכתיבת הסדרה "מר מרצדס", המשודרת בשירות הסטרימינג Audience. בספטמבר 2019 עלתה לשידור עונתה השלישית של הסדרה.

בשנת 2020 יצר את סדרת המתח והפשע "שמיים גדולים" לרשת ABC בכיכובם של קתרין ויניק וראיין פיליפה.

בשנת 2021 שימש כמפיק בסדרה "Big Shot" שיצר בראד גארט לשירות הסטרימינג דיסני+. בהמשך של שנה זו החל קלי לעבוד על הסדרה החדשה שלו, "תשעה זרים מושלמים" המבוססת על רומן באותו השם מאת ליאן מוריארטי שפורסם בשנת 2018. בסדרה מככבים ניקול קידמן, מליסה מקארתי ולוק אוונס והיא עלתה בחודש אוגוסט בשירות הסטרימינג של הולו.

בשנת 2022 יצר ושימש כמפיק בפועל בסדרה "סנגור במבחן", דרמה משפטית אשר משודרת בנטפליקס. בהמשך השנה יצר, הפיק וכתב את הסדרה "תיק נעדר" ברשת Peacock; המבוססת על הרומן הישראלי "תיק נעדר", שנכתב על ידי דרור משעני ויצא לאור בשנת 2011. באותה שנה החל לעבוד על המיני-סדרה "גבר במלואו"; אשר מבוססת על הספר באותו שם מאת טום וולף משנת 1998 אשר עתידה לעלות לאוויר במהלך 2023 בנטפליקס.

בשנת 2023 יצר והפיק את המיני-סדרה "אהבה ומוות" עבור שירות סטרימינג של HBO Max בכיכובם של אליזבת אולסן, ג'סי פלמונס ולילי רייב.

=== חיים אישיים ===
קלי נשוי לשחקנית מישל פייפר ולהם בן.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מפיקי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: תסריט לדרמה
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:זוכי פרס פול סלבין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1956
קטגוריה:זוכי פרס גילדת הכותבים של אמריקה: מפעל חיים: פרס לורל להישג כתיבתי בטלוויזיה
ג'אז הארנב

ג'אז הארנב (באנגלית: Jazz Jackrabbit) הוא משחק פלטפורמה שפותח על ידי חברת "אפיק מגהגיימס" ("אפיק גיימס" כיום). המשחק יצא ב-1994 עבור המחשב האישי. ב-2002 הוא עודכן עבור הגיימבוי אדוונס. גיבור המשחק הוא דמות של ארנב, המבוססת על אחד ממשלי איזופוס, "הצב והארנב".

המשחק נוצר על ידי קליף בלסזינקי וארג'אן ברוסי, בהשראת משחקי קונסולות כמו "האחים סופר מריו", "מגה מן", ובעיקר "סוניק הקיפוד". בזמן ההוצאה של המשחק, הגרפיקה הנמרצת והמשחקיות המהירה היוו חידוש למחשב האישי. המגזין "PC Format" כינה אותו "משחק הארקייד של השנה".

בעקבות הפופולריות של המשחק, יצא משחק המשך בשם "ג'אז הארנב 2" ב-1998. משחק נוסף, "ג'אז הארנב 3" שפותח בגרסת תלת מימד תוכנן לצאת בתחילת שנות ה-2000, אך בסוף בוטל מאחר שיוצרי המשחק לא הצליחו למצוא מוציא לאור. זמן קצר לאחר הביטול, הודלפה גרסת הדמו של המשחק לאינטרנט.

== עלילה ==
שלושת אלפים שנים אחרי האירועים המתרחשים בסיפורו של איזופוס, המשל "הצב והארנב", ממשיכה היריבות בין צבים וארנבים. ג'אז ג'קרביט, תושב של כוכב לכת בדיוני בשם קרוטוס (Carrotus) שכל תושביו ארנבים צבעוניים, מבקר בפלנטות שונות כדי להציל את הנסיכה אווה אירלונג וקרוטוס מהצבים הטרוריסטים, שנשלטים על ידי המגלומן דבאן של.

== פורמט==
ג'אז הארנב דומה בפורמט למשחקי "סוניק הקיפוד". במשחק שישה פרקים, בכל אחד מהם שלושה עולמות ושלב בונוס אחד; בכל אחד מהעולמות קיימים שני שלבים ושלב בונוס, אליו מגיעים כשמוצאים אבן חן. לרוב ניתן לעבור דרך שלבים במהירות גבוהה. לעומת משחקי "סוניק הקיפוד", לג'אז יש קו חיים; הוא מפסיד "נקודות בריאות" כשהוא בא במגע עם אויבים, ומקבל נקודות כשהוא אוכל גזרים. אם קו הבריאות שלו מגיע לאפס, ג'אז הופך לאפר והשלב מתחיל מנקודת הביקורת האחרונה.

במקור, המשחק נמכר על גבי דיסקטים. ניתן היה לרכוש את שלושת הפרקים הראשונים, שלושת הפרקים האחרונים או כל השישה. גרסת דיסק מיוחדת שיצאה אחר כך הכילה את כל ששת הפרקים המקוריים, שלושה פרקים חדשים, וגרסת חג המולד שנקראה "ארנב חגים".

== הוצאות תוכנה שיתופית ==
לג'אז הארנב יש הוצאת תוכנה שיתופית שמכילה את הפרק הראשון. בדצמבר 1994 יצא פרק חג המולד, "ארנב חגים", כמשחק יחיד. ב-1995 יצא "ארנב חגים" נוסף, עם עולמות חדשים, גם הוא כמשחק יחיד.

== גיימבוי אדוונס ==
גיים טיטאן פיתחה גרסה חדשה של ג'אז הארנב עבור הגיימבוי אדוונס של נינטנדו. המשחק הוצא על ידי ג'לקו בארצות הברית ב-19 בנובמבר 2002. בגרסה זו קיימים 24 שלבי שחקן יחיד ו-11 שלבי שחקנים מרובים.
* "JCS'94" הוא עורך רמות עבור ג'אז הארנב. יצא לראשונה ב-2003, וההוצאה האחרונה שלו הייתה בנובמבר 2005. יוצריו סייעו בפתרון מספר בעיות שעלו בפיתוח של "ג'אז פתוח".

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי פלטפורמות ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 1994
קטגוריה:אפיק גיימס
מילון עולמי לעברית מדוברת

חלקו העליון של עמוד מתוך המילון
מילון עולמי לעברית מדוברת הוא מילון לסלנג עברי מאת דן בן אמוץ ונתיבה בן-יהודה, שראה אור בהוצאת א. לוין אפשטיין בשנת 1972 (המילה "עולמי" בשמו של המילון איננה במשמעות התקנית שלה, אלא במשמעות הסלנג: "עצום! גדול מאוד! נפלא! מצוין!", כהגדרתה במילון).

חלוקת העבודה בין שני מחבריו של המילון מוצגת בסוף ההקדמה שלו:

המילון יצא לאור בשנת תשל"ב-1972, ובמרוצת העשור שלאחר מכן הופיע בכעשר מהדורות. בשנת תשמ"ב-1982 יצא בהוצאת זמורה-ביתן כרך המשך: "מילון אחול-מניוקי לעברית מדוברת", ובו אוסף נרחב נוסף של מונחי סלנג עבריים. 

המילון בנוי במבנה המקובל, כלומר מציג את המונחים בסדר אלפביתי, שמו של כל מונח כתוב בניקוד מלא (משימה לא פשוטה ברבים מהמונחים), ולאחריו באות ההגדרה ודוגמאות להמחשתה. בשולי המילון מופיעים איורים, אך שלא כמקובל, האיור אינו סמוך להגדרה המתאימה, אלא מהווה הגדרה ויזואלית עצמאית (לעיתים קיימת הגדרה מקבילה במקום אחר במילון, ופעמים רבות הכיתוב מתחת לאיור הוא האזכור היחיד במילון למושג זה). המילון, ובמיוחד הדוגמאות העסיסיות והאיורים המלווים בכיתובים שנונים, מהווה שילוב חינני של מילון רציני עם הומור.

על הקריטריון שהנחה אותם בבחירת ערכים כתבו המחברים בהקדמתם:

"מילון עולמי לעברית מדוברת" לא היה מילון סלנג עברי ראשון - קדם לו "מילון הסלנג הישראלי", בעריכת רפאל ספן, שיצא לאור בשנת 1965. אף על פי כן, "מילון עולמי לעברית מדוברת" היווה פריצת דרך בתחום זה, משום שמילונו של ספן זכה לתפוצה מצומצמת, ואילו מילונם של בן אמוץ ובן יהודה זכה לתפוצה רחבה ביותר.

==לקריאה נוספת==
* 'המילון לעברית מדוברת: ראיון עם נתיבה בן-יהודה על עבודתה עם דן בן אמוץ', לשון ועברית (כתב עת לענייני לשון, שפות והלשון העברית) 1 (1990), 21–26.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 	

קטגוריה:מילונים עבריים
קטגוריה:סלנג עברי
קטגוריה:דן בן אמוץ
קטגוריה:ספרי 1972
פירוז הראשון

פֵּירוֹז הָרִאשׁוֹן היה מלך האימפריה הסאסאנית בין השנים 459 – 484. פירוז היה בנו של יזדגרד השני וירש את אחיו, הורמיזד השלישי (457 – 459), לאחר שרצח אותו בסיועם של האפתליטים (עם ששכן במרכז אסיה, בין טורקמניסטן למערב סין של היום).

מטבע של פירוז הראשון. מצד שמאל מוצג דיוקנו, ומצד ימין מזבח
פירוז חתר להגיע להסכם שלום עם האימפריה הביזנטית. הוא הצליח בכך, אך נכשל במאבקו באפתליטים. במהלך המלחמה נגדם נפל בשבי ונאלץ להפקיד את בנו, קבאד הראשון, כבן ערובה עד שיאסוף סכום כסף מספיק לכופר עבורו. לאחר ששחרר את בנו, צעד פירוז בראש צבאו מזרחה במטרה למנוע מהאפתלטים לבזוז את ממלכתו, אך איבד את דרכו במדבר, נפל בידיהם ונהרג. צבאו כמעט והושמד כליל. לאחר מותו עלה על כס השלטון אחיו, בלש.

בימיו של פירוז, שהיה נתון להשפעתם הרבה של הזורואסטרים, סבלה האימפריה הססנידית מרעב, חוסר יציבות ופגעים נוספים. סופר דברי ימי פרס אף כתב עליו "מושל שהביא רעה, המזל הרע של עמו".

פירוז נהג כלפי היהודים באכזריות רבה; הוא אסר והוציא להורג (470) את החכמים אמימר בר מר ינוקא ורב משרשיא בר פקוד ואת ראש הגולה הונא מרי בר מר זוטרא, חייב את היהודים להישפט בבתי המשפט הפרסיים, אסר על קיומם של בתי ספר יהודיים, בתי כנסת ובתי מדרש, מסר ילדים יהודים לחינוך זורואסטרי, וציווה, בעקבות תקרית שבה נהרגו שני אמגושים (כוהני דת; או, על פי דעה אחרת, בעקבות עלילת דם על הלקאתם), להרוג מחצית מיהודי אספהאן ולמכור את ילדיהם לעבדות (472, ייתכן שהילדים נמסרו לשמד). על מעשים אלו כונה בפי היהודים "פירוז רשיעא".

גם את הנצרות רדף פירוז, אך לא את המינות הנסטוריאנית, שלא הייתה נהוגה ברחבי האימפריה הביזנטית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:האימפריה הסאסאנית
קטגוריה:נפטרים ב-484
עמעם (חשמל)

עמעם הנפוץ בבתי מגורים עם כפתור הזזה לשינוי עוצמה
עַמְעַם (בלועזית: דִּימֶר) הוא רכיב המאפשר שינוי בשטף האור המופק מ גוף תאורה.

== עיקרון פעולה ==
קיימות מספר שיטות פעולה של עמעמים:
* עמעם המכיל מעגל חשמלי המשנה את צורת הגל של המתח החשמלי המגיע לנורה, ובכך מוריד או מעלה את עוצמת התאורה. זהו סוג העמעם הנפוץ מסוף המאה ה-20.

*עמעם המוריד ומעלה את המתח החשמלי.

*עמעם המבוסס על נגדים משתנים.

לעמעמים המקובלים מאז סוף המאה ה-20 הנצילות החשמלית גבוהה. בעוד שנגד משתנה מאבד אנרגיה בצורת חום (נצילות נמוכה עד 0.5), עמעם הממתג (מכבה ומדליק לסירוגין) את האנרגיה העוברת דרכו, יכול תאורטית להגיע לנצילות הקרובה ל-1.

== שימושים ==

קיימים עמעמים במגוון גדלים - החל ברכיב חשמלי, בגודל של מתג תאורה לשימוש ביתי, וכלה במכשירים להספק גבוה, המשמשים באולמות או בתאורת חוץ (למשל לתאורה בתיאטרון או להארה דקורטיבית של בניינים בלילה). עמעמים לשימוש ביתי שמיועדים לנורות ליבון והלוגן, נשלטים לרוב באופן ישיר (ידני), אם כי קיימות גם מערכות בשליטה מרחוק (למשל X10). עמעמים מקצועיים לתאורה פלאורסצנטית, פריקה (HID) ו-LED, נשלטים בדרך כלל באמצעות מערכות בקרה דיגיטליות (כגון DALI [ראשי תיבות של Digital Addressable Lighting Interface]) או אנלוגיות (0-10V).

==היסטוריה==
אחד העמעמים הראשונים היה ה-"Safety Dimmer", שיוצר ב-1890 על ידי הממציא האמריקאי גרנויל וודס (Granville Woods). עמעמים שהיו קיימים קודם לכן היו בלתי אמינים ונטו להישרף.

בראשית הדרך נשלטו העמעמים ידנית באמצעות מתגים גדולים. אופן הפעלה זה חייב מעבר של מלוא ההספק החשמלי דרך העמעם - מה שלא תמיד היה נוח ולעיתים אף מסוכן, במיוחד בעמעמים של ערוצים רבים בהספק גבוה, שניתן היה למצוא, למשל, במועדוני בילוי או בתיאטראות. עם התחלת השימוש בעמעמים מבוססי טרנזיסטור נכנסו לשוק מערכות אנלוגיות לשליטה-מרחוק (בדרך כלל בתקן 0-10V), אשר אינן קשורות להספק המעומעם ולכן צורכות הספקים נמוכים יותר, מסוכנים פחות, ובהתאם גודלן הפיזי הצתמצם משמעותית. גם במערכות אלו כל עמעם משתמש בחוט פיקוד נפרד (אך בעל קוטר קטן בהרבה), דבר שמצריך חיווט חשמלי לעמדות בקרה של התאורה. רוב מערכות הבקרה שמותקנות מראשית המאה ה-21 משתמשות בפרוטוקולי בקרה דיגיטליים (למשל DMX) לשליטה במספר רב של עמעמים וציוד נוסף באמצעות כבל פיקוד יחיד.

ב-1961 המציא ג'ואל ספירה (Joel Spira), מייסד חברת "Lutron Electronics", את העמעם הראשון המבוסס על התקן מצב-מוצק. עמעם זה התבסס על מיתוג הזרם (כיבוי והדלקה) בתדר 120 הרץ (פעמיים תדר רשת החשמל בארצות הברית), חסכוני באנרגיה וניתן להתקינו בקופסה של מפסק בקיר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאורה
קטגוריה:חיסכון באנרגיה
קטגוריה:רכיבים חשמליים
ליגת הבייסבול הישראלית

ליגת הבייסבול הישראלית (IBL) הייתה ליגה ישראלית לבייסבול.

משחק הליגה הראשון נערך ב-24 ביוני 2007. 

בעונה הראשונה השתתפו בליגה שש קבוצות: נתניה טייגרס, בית שמש בלו סוקס (שזכתה באליפות), תל אביב לייטנינג, רעננה אקספרס, מודיעין מיראקל ופתח תקווה פיונירס. בישראל יש שלושה מגרשים למשחקי בייסבול רשמיים: מגרש הירקון (סמוך לכפר הבפטיסטים), מגרש גזר והספורטק בתל אביב. בבית שמש היה אמור להיבנות מגרש נוסף.

בשל מיעוט שחקני בייסבול ישראלים, 108 משחקני הליגה בעונתה הראשונה היו שחקנים ממדינות זרות, רובם מארצות הברית.

אורכו של משחק בליגה היה שבעה סיבובים (innings), לעומת המשחקים היותר ארוכים בארצות הברית ובמדינות אחרות (שמשחקים משחק מלא של תשעה סיבובים). כמו כן, תיקו במשחקי הליגה הוכרע על ידי "הום ראן דרבי", שבו לשלושה חובטים מכל קבוצה היו שישה ניסיונות כל אחד לחבוט את הכדור מחוץ לתחום המגרש מהמגיש שלהם (במשחק רגיל תיקו הוכרע על ידי הוספת סיבוב נוסף עד שלקבוצה היה יתרון).

העונה השנייה בליגה (2008) בוטלה עקב קשיים כספיים אליהם נקלעה הליגה, אם כי היה בכוונת הנהלת הליגה לקיים משחקי ידידות במשך כשבוע בחודש אוגוסט.

בסתיו 2017 הוקמה ליגת הבוגרים (סניורס) מחדש על ידי האגודה הישראלית לבייסבול, מאז התקיימה הליגה פעמיים בשנה - ליגת סתיו, וליגת הקיץ כשהיא כוללת בין 4 ל-6 קבוצות.

בעונת 2020/2021 בליגת הסניורס משתתפות 4 קבוצות: בית שמש, משגב, רעננה ותל אביב.

==ראו גם==
*נבחרת ישראל בבייסבול

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.baseball.org.il/ האיגוד הישראלי לבייסבול]

==הערות שוליים==

קטגוריה:תחרויות בייסבול
קטגוריה:ישראל: בייסבול
בייסבול
בובספוג מכנסמרובע (דמות)

בובספוג מכנסמרובע (באנגלית: SpongeBob SquarePants; נולד ב-14 ביולי 1986) הוא הדמות הראשית בתוכנית טלוויזיה הקרויה על שמו.

החל מהסרט "בובספוג הסרט: מבצע הצלה" משנת 2020, בובספוג משמש בתור הקמע של סרטי ניקלודיאון, והוא מופיע בסמל ההפקה שלהם. וכמו כן גם בסרטי ילדים של אולפני פאראמונט.

==אודות הדמות==
בובספוג הוא ספוג ים, תמים, נלהב, רגיש, ילדותי, בעל צחוק צווחני וגבוה, קול צורם ומכנסיים רבועיים (אשר הקנו לו את שם משפחתו). נכשל בטסטים פעמים רבות (וממשיך להיכשל), לוחם קראטה, נהג חד-אופן, נגן יוקולילי, וצייד מדוזות. מתואר כ- "גיק", ובאחד הפרקים אף הלך עם פטריק לכנס ה- "ג'לי-קון" (בדיחה על כנס הקומיק-קון). כמו פטריק, גם בובספוג מעריץ את צמד גיבורי העל "איש הים ונער הפלא".

בובספוג מתואר כספוג ים, שחי בתוך אננס, שנפל יום אחד לביקיני בוטום, עם חיית המחמד שלו גארי החילזון (המקבילה לחתול בעולם האמיתי). חלומו של בובספוג הוא להיות טבח הטיגון הטוב ביותר באוקיינוס כולו, והודות לעבודתו כטבח קציצות סרטן במסעדת הסרטן הפריך, הוא חי את חלומו מדי יום. 

בובספוג הוא אופטימי, ומנסה בכל כוחו להצליח, אך יש לו נטייה לגרום נזקים והוא מכניס את עצמו, ובדרך כלל גם את כל הסובבים אותו, לצרות. למרות זאת, בובספוג תמיד מסתכל על הצד החיובי של החיים; ההתלהבות והסקרנות הופכות אותו לדמות שאי אפשר לעמוד בפניה. התחביבים של בובספוג כוללים הפרחת בועות סבון, תפיסת מדוזות ושחרורן עם חברו הטוב ביותר, פטריק, ואימוני קראטה עם סנדי גר ברחוב קונץ' (הקונכייה) 123.

דמותו של בובספוג נוצרה ועוצבה על ידי סטיבן הילנבורג. את הדמות מדבב טום קני שעבד עם הילנבורג גם בסדרה קודמת שלו, בגרסה העברית של התוכנית מדבב את דמותו של בובספוג השחקן עידו מוסרי. לפי המצוין בסדרה, בובספוג נולד בשנת 1986.

==עץ משפחת מכנסמרובע==

==ביקורות על הסדרה==
על אף שהסדרה בה מככב בובספוג מיועדת לילדים, היא צברה פופולריות גם בקרב קהל מבוגר יותר, של בני נוער ולפרקים אף מבוגרים. בשנת 2005 הופיע בובספוג לצד דמויות מונפשות אחרות המכוונות לילדים בשיר לקידום גיוון חברתי וסובלנות. השיר עורר ביקורת מצדו של ג'יימס דובסון, מהארגון "Focus on the Family" (בעברית "פוקוס על המשפחה"), שטען כי בובספוג הוא "נציג ההומוסקסואלים". דובסון ביסס את טענתו על אחד הארגונים שהעניקו חסות לסרטון השיר. מאוחר יותר חזר בו דובסון מטענותיו.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:בובספוג מכנסמרובע - דמויות
קטגוריה:שפים בדיוניים
היטל הוורת'

היטל הוורת' של α-D-glucopyranose
בכימיה, היטל הוורת הוא שיטה לייצוג המבנה הטבעתי של חד-סוכרים תוך שמירה על מידע תלת־ממדי פשוט. ההיטל קרוי על שם הכימאי האנגלי וולטר הוורת'.

להיטל הוורת' התכונות הבאות:

# אם לא סומן אחרת, כל האטומים הם אטומי פחמן. בדוגמה משמאל, כל האטומים הממוספרים מ-1 עד 6 הם אטומי פחמן. פחמן מספר 1 ידוע כפחמן האנומרי.
# אטומי מימן אינם מסומנים מפורשות. בדוגמה משמאל, לאטומי הפחמן 1 עד 6 מחוברים אטומי מימן, למרות שאין הם מסומנים.
# קו עבה מציין אטומים הקרובים יותר לצופה. בדוגמה, אטומים 2 ו-3 (וקבוצות ה-OH שלהם) הם הקרובים ביותר לצופה, אטומים 1 ו-4 רחוקים יותר, והאטומים הנותרים הם הרחוקים ביותר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://goldbook.iupac.org/H02749.html הגדרת היטל הוורת'] ב"ספר הזהב" של IUPAC

קטגוריה:סטריאוכימיה