OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פיוטר אנדרייביץ' טולסטוי

פיוטר טולסטוי
פיוטר אנדרייביץ' טולסטוי (ברוסית: Пётр Андреевич Толстой; 1645 - 17 בפברואר 1729) היה אציל רוסי, ממקורביו של פיוטר הגדול. היה אחראי לניהול הלשכה החשאית, שהייתה המשטרה החשאית של הצאר.
==ביוגרפיה==
טולסטוי נולד במשפחה אצילית רוסית. הסופרים הידועים לב טולסטוי ואלכסיי טולסטוי היו בין צאצאיו.

בשנת 1682 החל טולסטוי לשרת בחצר הצאר. במהלך מרד 1682 היה בין התומכים הבולטים של משפחת מילוסלבסקי, שהיו יוזמי המרד. עם נפילת הנסיכה סופיה, עבר למחנה של פיוטר הגדול. לאור מעורבותו במרד 1682, הצאר הצעיר התנהג כלפיו בחשדנות, למרות תפקידו החשוב במערכות אזוב.

בשנת 1697 נסע ביוזמתו לאירופה ללימודי ימייה. שהה במשך שנתיים באיטליה, ובתקופה זו התקרב לתרבות המערבית.

===קריירה דיפלומטית===
בשנת 1701 נשלח לקונסטנטינופול והיה השגריר הרוסי הראשון באימפריה העות'מאנית. במהלך שליחותו נעצר פעמיים על ידי השלטונות. בנוסף לכך, התפקיד הרחיק אותו מהחצר.

בשנת 1714 חזר לאימפריה רוסית והתקרב לאלכסנדר מנשיקוב. במהלך השנים 1719-1715 היה אחראי על מספר שליחויות לאירופה.

===פרשת הנסיך אלכסיי===
בשנת 1717 מילא תפקיד מרכזי בפרשת הנסיך אלכסיי, וזה איפשר לו להתקרב לפיוטר הגדול. הנסיך ופילגשו הסתתרו בנאפולי, וטולסטוי הצליח לשכנע אותם לחזור לרוסיה. בעקבות תפקידו בפרשה והשתתפותו הפעילה בחקירה ובמשפט, הוא קודם לתפקיד ראש המשטרה החשאית ברוסיה.

===לאחר תקופת פיוטר הגדול===
בעקבות פרשת הנסיך אלכסיי, טולסטוי התקרב גם ליקטרינה הראשונה, ששלטה ברוסיה לאחר פיוטר הגדול. בראשית ימי שלטונה קיבל טולסטוי תואר רוזן. הוא היה בין התומכים הבולטים שלה. הוא חשש ממועמד אחר לשלטון, פיוטר השלישי (בנו של הנסיך אלכסיי), שעלייתו לשלטון הייתה מסכנת את מעמדו לאור התפקיד שלו בפרשת הנסיך אלכסיי.

במהלך שלטונה של יקטרינה הראשונה הוא שיתף פעולה עם אלכסנדר מנשיקוב והיה חבר במועצה הסודית העליונה. לטולסטוי הייתה מחלוקת עם מנשיקוב באשר ליורש של יקטרינה הראשונה, והוא התנגד לחתונת בת של מנשיקוב עם פיוטר השלישי, הקיסר המיועד. במאבק זה, ידו של מנשיקוב הייתה על העליונה, וטולסטוי נשלח בגיל 82 למנזר סולובצקי בצפון רוסיה, שם מת זמן קצר לאחר מכן.

עם עליית הקיסרית יליזבטה לשלטון, תואר הרוזנות הוחזר למשפחת טולסטוי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://hrono.info/biograf/bio_t/tolstoi-pa.php קורות חייו של טולסטוי] 
* 

קטגוריה:רוזנים רוסיים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:האימפריה הרוסית: דיפלומטים
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:ילידי 1645
קטגוריה:נפטרים ב-1729
2012 (סרט)

2012 הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרטי אסונות, שבוים על ידי רולנד אמריך ויצא ב-2009. בסרט משחקים: ג'ון קיוזק, צ'ואיטל אג'יופור, אמנדה פיט, אוליבר פלאט, דני גלובר, טנדי ניוטון ווודי הרלסון. הסרט הופץ על ידי סרטי קולומביה ותחילת צילומיו הייתה באוגוסט 2008 בוונקובר.

הסרט מתייחס לנבואתו של לוח השנה של המאיה שהעולם עתיד להיחרב ב-21 בדצמבר 2012. בעלילת הסרט התפרצות סולרית גורמת לליבת כדור הארץ לרתוח ובכך להביא לשינויים פיזיים רבים ברחבי העולם, בדמות תזוזת לוחות טקטונים, המובילים להתפרצויות געשיות, גלי צונאמי וכדומה. הסרט עוקב אחר מספר דמויות, בהן משפחה אמריקאית, נשיא ארצות הברית ובתו, מדען בכיר ופועל טיבטי.

למרות ביקורות פושרות ושליליות, הסרט הגיע למקום הראשון בהכנסות בשבוע יציאתו, עם הכנסות של כ-225 מיליון דולר. נכון לינואר 2010 הסרט הכניס כ-770 מיליון דולר והיה לסרט השני המכניס ביותר של הבמאי רולנד אמריך, אחרי "היום השלישי", גם הוא סרט אסונות.

== צוות שחקנים ==
* ג'ון קיוזק – ג'קסון קרטיס
* צ'ואיטל אג'יופור – ד"ר אדריאן הלמסלי
* אמנדה פיט – קייט קרטיס
* ליאם ג'יימס – נוח קרטיס
* מורגן לילי – לילי קרטיס
* תומאס מקארתי – ד"ר גורדון סילברמן
* דני גלובר – נשיא ארצות הברית, תומאס וילסון
* טנדי ניוטון – לורה וילסון
* אוליבר פלאט – קארל אנהאוזר
* וודי הרלסון – צ'ארלי פורסט

== ראו גם ==
*תופעת 2012

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:הבית הלבן בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אסונות
קטגוריה:סרטים אפוקליפטיים
קטגוריה:סרטי 2009
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:אסונות טבע ב-2012
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-2009
פרסיאן השני (שליט בולגריה)

פרסיאן השני (בבולגרית: Пресиян II; 996, אוחריד, בירת האימפריה הבולגרית הראשונה - 1061, ממלכת הונגריה) היה שליטה האחרון של האימפריה הבולגרית הראשונה. ב-1018, לאחר מות אביו איוואן ולדיסלב כיהן פרסיאן לזמן קצר כשליט האחרון של האימפריה, עד שהודח בידי צבא האימפריה הביזנטית.
== חייו ==
פרסיאן היה בנו בכורו של איוואן ולדיסלב אשר נהרג בקרב מול הכוחות הביזנטיים בפיקודו של הקיסר בסיליוס השני בעת המצור על העיר דורס, (בשטחי אלבניה המודרנית). לאחר קרב זה הפכה מרבית האצולה הבולגרית ווסאלית של הקיסר הביזנטי וזה מיהר לנוע עם כוחותיו אל תוך האימפריה הבולגרית ולהשתלט על מרבית שטחיה.

אלמנטים מסוימים מהצבא והאצולה הבולגרית נותרו נאמנים לפרסיאן והכירו בו כיורש החוקי וביחד עם אחיו אלוסיאן שהיה מצביא מחונן, ניהלו קרב מאסף מול הצבא הביזנטי ברכסי ההרים האלבניים. בקיץ 1018 נאלצו הבולגרים להיכנע ובכך הקיץ הקץ על האימפריה הבולגרית הראשונה אשר הייתה לפרקים אויב מר של הביזנטים. הבולגרים איבדו את עצמאותם המדינית למשך 167 השנים הבאות.

פרסיאן ואחיו הובלו לקונסטנטינופול, נטמעו באצולה הביזנטית, זכו בתוארי אצולה והיו מעורבים במשחקי הכוח הפוליטיים של חצר המלוכה. ב-1029, היה פרסיאן מעורב בקשר לרציחתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס השמיני. המזימה נחשפה וכעונש, עוור פרסיאן ובהמשך, ב-1030 הפך לנזיר.

גורלו נחשב לא ידוע, עד שב-1978 במהלך חפירות ארכאולוגיות ליד העיר מיכאלובצה, אז בצ'כוסלובקיה ובימינו בסלובקיה, נחשף קברו של אציל בן התקופה. על הקבר היה כיתוב המציין כי הנקבר הוא: "הנסיך פרסיאן אשר נולד בשנת 996/997 ומת בשנת 1060/1061". חלק מהחוקרים טוענים כי אם פועלים בשיטת האינדוקציה, הרי שלא מוכר בכתבים או במסורות איש אצולה בלקני בשם זה ובתקופה זו, מלבד פרסיאן השני ומאחר והשטח היה בשליטת ממלכת הונגריה, מניחים שפרסיאן היגר לממלכה ומת בשטחה. הנחה זו נתונה במחלוקת.

167 שנות הכיבוש הביזנטי באו אל קיצן כאשר ב-1185, הרימו האחים פטר ואיוואן אסן את נס המרד ויסדו את האימפריה הבולגרית השנייה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

</small>

קטגוריה:שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-10
קטגוריה:נפטרים ב-1061
טרמינולוגיה אנטומיקה

טרמינולוגיה אנטומיקה (Terminologia Anatomica, בראשי תיבות: TA) הוא תקן בין-לאומי למונחים באנטומיה אנושית. בשנת 2019 פורסמה גרסה עדכנית לתקן, המכונה TA2. הגרסה פורסמה תחת רישיון Creative Commons.

טרמינולוגיה אנטומיקה נוצרה על ידי שהוקמה על ידי הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני האנטומיסטים.

==היסטוריה==
ב-1955 נוצר לראשונה תקן למינוח אנטומי המקובל על הפדרציה הבין-לאומית של ארגוני האנטומיסטים. התקן שכונה נומינה אנטומיקה כלל 5,640 מונחים. הוא עודכן לפרקים ולאורך השנים יצא בשש מהדורות. התפתחויות מאוחרות יותר בתחום הרפואה, במיוחד בהליכים ניתוחיים ובמדעי המוח, יצרו צורך במונחים שחסרו בנומינה אנטומיקה.

בשנת 1998 יצא לאור הספר "טרמינולוגיה אנטומיקה", אשר התבסס על המהדורה החמישית של הנומינה אנטומיקה ושמר על המבנה שלו. בהשוואה לנומינה אנטומיקה שונה הטרמינולוגיה אנטומיקה במספר המונחים הגדול יותר שהוא מכיל, כ-7,500 מונחים של אנטומיה מקרוסקופית בלטינית, ולצידם המונחים באנגלית ואפונים. בנוסף, כלל התקן החדש חלוקה לשישה עשר פרקים המסווגים את המונחים לפי תפקוד ולפי אזורים בגוף. לכל מונח נוסף קוד שיוצר רשימה של מבנים הקשורים זה לזה.

החל משנת 2011, טרמינולוגיה אנטומיקה נגיש בצורה חופשית ברשת האינטרנט.

ב-2019 יצא עדכון גרסה, המכונה TA2.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Federative Committee on Anatomical Terminology, Terminologia Anatomica: International Anatomical Terminology, Thieme Medical Publishers, 
* Whitmore I. [http://www3.interscience.wiley.com/cgi-bin/fulltext/68000667/PDFSTART Terminologia anatomica: new terminology for the new anatomist.] The Anatomical record. 1999 Apr 15;257(2):50-3. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטומיה
שלשה (כדורסל)

200px
סל שדה של שלוש נקודות (גם שלשה) הוא סל שדה במשחק כדורסל שקלע שחקן שנמצא מחוץ לקשת השלוש - קשת ייעודית המקיפה את הסל. ניסיון קליעה מוצלח שווה שלוש נקודות, בניגוד לשתי הנקודות המוענקות עבור סלי שדה שנעשו בתוך אזור קשת השלוש, ונקודה אחת על כל זריקת עונשין שנכנסה לסל.

==היסטוריה==

תרשים מגרש כדורסל. הסימון הכחול מייצג את קשת השלוש ב-[[NBA, הסימון הלבן את הקשת בפיב"א, והסימון האדום את הקשת בליגות המכללות]]
הוספת קשת השלוש נוסתה לראשונה בשנת 1945, באופן חד פעמי, במשחק ליגת המכללות בין אוניברסיטת קולומביה לאוניברסיטת פורדהם. "ליגת הכדורסל האמריקאית" (ABL), שהתקיימה בשנים 1961–1963, הייתה הליגה המקצוענית הראשונה שהוסיפה את קשת השלוש באופן קבוע, ובעקבותיה הצטרפה ליגת הכדורסל המזרחית המקצוענית (CBA) בשנת 1963. אייב ספרסטין, שהקים וניהל את ליגת ה-ABL, היה זה שהגה לראשונה את הרעיון ויישם אותו בליגה אותה ניהל, ולכן נחשב לממציא הקליעה לשלוש נקודות.

בשנת 1967 הוסיפה גם ליגת ה-ABA, הפופולרית יותר, את קשת השלוש. נציב הליגה דאז, ג'ורג' מייקן, הסביר כי הוספת השלשה נעשתה על מנת לעזור לשחקנים הנמוכים לקלוע יותר, לרווח את משחק ההגנה ולעודד משחק מהנה יותר לצפייה. בעונת אימצה ליגת ה-NBA את קשת השלוש, וב-12 באוקטובר 1979 קלע כריס פורד מבוסטון סלטיקס את השלשה הראשונה בתולדות ה-NBA, בניצחון קבוצתו על יוסטון רוקטס. בשנת 1984 הציגה את קשת השלוש גם פיב"א, הגוף העליון המנהל את ענף הכדורסל בעולם.

עם השנים הפכה זריקת שלשות לפופולרית יותר ויותר; ב-21 מתוך 39 העונות מאז הוספת קשת השלוש ב-NBA נשבר שיא ממוצע הזריקות למשחק בליגה, אשר עלה בהדרגה מ-2.8 לקבוצה (בעונת ) ל-29.0 לקבוצה (בעונת ). בעונת נשברו שיאי הזריקות והקליעות העונתיות בפעם השביעית ברציפות.

==חוקים בסיסיים==
בהשוואה בין ליגות הכדורסל המקצועיות, מרחק הקשת מהסל אינו אחיד: בליגת ה-NBA, קשת השלוש נמצאת במרחק של כ-6.71 מטרים מהטבעת בפינות המגרש, ובמרחק של כ-7.24 מטרים ממול הטבעת; בליגת ה-WNBA, בליגות המנוהלות על ידי פיב"א וכן בליגות הבכירות באירופה, קשת השלוש מרוחקת 6.60 מטרים מהסל בפינות המגרש ו-6.75 מטרים ממול הטבעת; בליגות המכללות של ארצות הברית קשת השלוש נמצאת במרחק אחיד של כ-6.33 מטרים מהסל לכל הכיוונים. הסיבה להתקצרות המרחק כשמתקרבים לפינות המגרש היא שהקשת מתיישרת במקביל לקווי האורך של המגרש, כדי לאפשר מקום לשחקנים לזרוק ל-3 מהפינות.

בעת זריקת שלשה, על רגליו של הזורק להיות מחוץ לקשת השלוש, מבלי שיגעו בקו, על מנת שהקליעה תניב 3 נקודות. אם רגליו של הזורק נוגעות בקו בעת העלייה לזריקה - קליעה תעניק 2 נקודות בלבד. זריקה לסל תיחשב כשלשה גם במקרה בו השחקן קפץ לזריקה מחוץ לקשת השלוש ונחת בתוכה, כל עוד שחרור הכדור נעשה בטרם נחיתת השחקן.

זריקה לשלוש מסומנת על ידי שופט במשחק בהנפת יד אחת עם 3 אצבעות מתוחות. אם הזריקה נקלעת, מניף השופט גם את ידו השנייה עם 3 אצבעות מתוחות. עבירה המתבצעת על שחקן בעת שזרק שלשה שהוחטאה, מזכה את הזורק ב-3 זריקות מקו העונשין. עבירה המבוצעת על שחקן בעת קליעת זריקה לשלוש שולחת את הקולע לזריקה אחת נוספת מקו העונשין, המאפשרת לו להשלים מהלך של 4 נקודות בסך הכול. בהתאם, אם העבירה הנשרקת היא עבירה בלתי ספורטיבית, נשלח הקולע לשתי זריקות עונשין המאפשרות לו להשלים 5 נקודות במהלך.

==שיאי שלשות אישיים==
===ב-NBA===

*הנתונים מעודכנים ל-22 ביולי 2023 השחקנים הפעילים מודגשים.

===ביורוליג===
*הנתונים מעודכנים לתאריך: 16 באפריל 2020.

==ראו גם==
* תחרות השלשות (NBA)
* מועדון ה-50-40-90
* סל שדה של ארבע נקודות

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושגים בכדורסל
חוסה קרדוסו

חוסה סאטוריניו קרדוסו אוטסו (José Saturnino Cardozo Otazú; נולד ב-19 במרץ 1971 בנובה איטליה) הוא כדורגלן עבר פרגוואי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן כדורגל.

קרדוסו הוא מלך השערים של טולוקה בכל הזמנים (248 שערים).

==קריירת מועדונים==
קרדוסו החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת ריבר פלייט הפרגוואית ב-1988. לאחר שנתיים בריבר הוא עבר לקבוצת סנט גאלן השווייצרית, במדיה שיחק בין השנים 1990 ו-1992. לאחר מכן הוא חזר לאמריקה הדרומית והצטרף לאוניברסידד קתוליקה, עמה העפיל לגמר גביע ליברטדורס ב-1993. לאחר מכן הוא שיחק עונה אחת בקלוב אולימפיה, בטרם הצטרף לקבוצת דפורטיבו טולוקה המקסיקנית.

בעונת הבכורה שלו בטולוקה, ב-1995, הופיע קרדוסו בשלושה משחקים בלבד ולא הבקיע אף שער. אף על פי כן, בהמשך השנים הוא הצטיין בטולוקה והפך לכוכבה הגדול, והגיע במדיה לשיא הקריירה שלו. קרדוסו זכה עם טולוקה בארבע אליפויות הליגה המקסיקנית (בשנים 1998, 1999, 2000 ו-2002), וסיים ארבע פעמים בתור מלך השערים של הליגה. עונת השיא שלו הגיעה ב-2003, אז הוא כבש 58 שערים בכל המסגרות – כמות השערים הגבוהה בעולם לשחקן באותה שנה – וזכה עם קבוצתו בליגת האלופות הצפון-אמריקאית.

במהלך תקופתו בטולוקה זכה קרדוסו בפרס כדורגלן השנה בפרגוואי בשנים 2000, 2002 ו-2003, ובפרס כדורגלן השנה באמריקה הדרומית ב-2002. הוא הבקיע בסך הכול 249 שערים במדי הקבוצה שהופכים אותו לכובש המוביל שלה בכל הזמנים. קרדוסו נודע בקרב אוהדי טולוקה גם בתור שחקן שנאבק להשתתף במשחקים גם כאשר היה פצוע, וקיבל את הכינוי "El Diablo Mayor (השד הוותיק).

לאחר עשר שנים בהן שיחק בטולוקה, עבר קרדוסו ביוני 2005 לסן לורנסו הארגנטינאית. בשנה הבודדת בה שיחק בלורנסו הוא הבקיע ארבעה שערים בלבד, בשל סדרת פציעות ממנה סבל. ביולי 2006 הביע קרדוסו את רצונו לחזור על מנת לסיים את הקריירה באולימפיה, אך לא היה יכול לשחק במדיה, מאחר שהקבוצה לא החתימה אותו עד לתום מועד ההעברות בליגה הפרגוואית. בעקבות כך, החליט קרדוסו להודיע על פרישה מכדורגל, לאחר שכבש 342 שערים במהלך הקריירה.

לאחר פרישתו, שימש קרדוסו לתקופה קצרה כמאמנה של אולימפיה, בין השנים 2006 ו-2007.

==נבחרת פרגוואי==
קרדוסו שיחק בנבחרת הלאומית של פרגוואי משנת 1991 עד לפרישתו, והיה, עד 2015, הכובש המוביל שלה בכל הזמנים עם 25 שערים. הוא השתתף עם הנבחרת בטורנירי גביע העולם של 1998 ו-2002, בשניהם העפיל עמה עד לשמינית הגמר. הוא הבקיע שלושער בניצחון 1-4 על נבחרת אורוגוואי במוקדמות מונדיאל 2006, אך לא יכול היה להשתתף במונדיאל עצמו בשל פציעה. קרדוסו נכלל בסגל נבחרת פרגוואי גם לאולימפיאדת אתונה 2004, וסייע לה לזכות במדליית הכסף – המדליה האולימפית הראשונה בתולדות המדינה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rsssf.com/miscellaneous/cardozo-intlg.html סטטיסטיקות בנבחרת] באתר rsssf

קטגוריה:כדורגלנים פרגוואים
קטגוריה:חלוצי כדורגל פרגוואים
קטגוריה:כדורגלני סנט גאלן
קטגוריה:כדורגלני אוניברסידד קאתוליקה
קטגוריה:כדורגלני קלוב אולימפיה
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו טולוקה
קטגוריה:כדורגלני סן לורנסו
קטגוריה:מאמני כדורגל פרגוואים
קטגוריה:מאמני קלוב אולימפיה
קטגוריה:מאמני דפורטיבו טולוקה
קטגוריה:מאמני צ'יאפס
קטגוריה:מאמני גוודלחרה
קטגוריה:זוכי פרס כדורגלן השנה באמריקה הדרומית
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פרגוואי
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1991
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1995
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1997
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:פרגוואים שנולדו ב-1971
להרוג את המזל

להרוג את המזל (באנגלית: Lucky Number Slevin; תרגום מילולי: מספר המזל סלבין) הוא מותחן פשע אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 2006. את הסרט כתב ג'ייסון סמיילוביק, ביים פול מקגווין ומככבים בו: ג'וש הארטנט, לוסי לו, מורגן פרימן, בן קינגסלי, ברוס ויליס וסטנלי טוצ'י.

הסרט צולם בניו יורק ומתמקד בעלילתו בסלבין כלברע, לינדזי - חוקרת מקרי מוות, שני ראשי פשע אויבים הידועים בשמות: "הבוס" ו"הרבי" ובמתנקש מסתורי הידוע בשם מר גודקאט.

==עלילה==

הסרט פותח בשתי סצנות חיסול. לאחר מכן מופיע סמית', בלש מסתורי, ומספר לבחור באולם המתנה על עולם הפשע של העיר קנזס, לאחר הסיפורים הוא מחסל אותו.

גיבור הסרט, סלבין, עובר רצף של אסונות אישיים, הוא מאבד את עבודתו, ביתו מועמד להריסה עקב מתקפת טרמיטים והוא רואה את חברתו בוגדת בו. הוא מתקשר לחברו ניק פישר והלה מזמינו להתארח בביתו שבניו יורק. בהגיעו לעיר הוא נשדד, במהלך השוד אפו נשבר וארנקו נלקח. הוא מגיע לדירתו של ניק מגלה שהיא פתוחה ומתחיל לגור בה על אף כישלונו ביצירת קשר עם ניק. השכנה מהדירה ממול, לינדזי (לוסי לו) יוצרת איתו קשר והוא משתף אותה בחוויותיו. לאחר מכן מגיעים לדירה שני גברים שחורים ולוקחים אותו אל "הבוס" (מורגן פרימן). הבוס מתייחס אליו כאל ניק וטוען שיש לו חוב בסך 96 אלף דולר. הוא מציע לו להתנקש בבן של "הרבי" כחלופה לתשלום החוב. לאחר חזרתו לדירה מופיעים שני גברים בלבוש חרדי ולוקחים אותו אל "הרבי" (בן קינגסלי). הרבי דורש מ"ניק" פריעת חוב בסך 33 אלף דולר. לאחר כל אחת מהפגישות הופיע סמית' כאדם שעמד מאחורי יזימת הפגישות, כלומר עובד עבור הבוס והרבי במקביל. למחרת סלבין חוזר אל הבוס ומודיע לו על כוונתו להתנקש בבן הרבי, הבוס מספר לו שבן הרבי הוא הומוסקסואל ושיש לו שני שומרי ראש, סוכני המוסד לשעבר. לינדזי רואה בעבודתה כחוקרת מקרי מוות שלוש גופות שלהשערתה קשורים לסיפור. היא מסבירה שקורבנות החיסולים בראשית הסרט הם האנשים שידעו איך ניק נראה, הוא עשה זאת לשם ירידה למחתרת וזו גם הסיבה שניק סידר שסלבין יתפוס את מקומו.

בערב הולכים סלבין ולינדזי למסעדה ושם הם רואים את בנו של הרבי. סלבין עוקב אחריו לשירותים וקובע איתו דייט. סלבין מבלה את הלילה עם לינדזי. בבוקר הוא נוסע להיפגש עם בן הרבי בדירתו ומחסל אותו שם. לאחר החיסול מופיע סמית', מפעיל את לחצן המצוקה של בן הרבי, ומחסל את שומרי הראש שבאים בעקבות כך. סמית' וסלבין משאירים בדירה פצצה ועוזבים את הדירה.
סלבין חוטף את "הבוס" ואת "הרבי" ומספר להם שהוא הבן של אותו אחד שהם רצחו ואז הוא הורג אותם.

==צוות השחקנים==
* ג'וש הארטנט - סלבין כלברע
* מורגן פרימן - "הבוס"
* בן קינגסלי - "הרבי"
* לוסי לו - לינדזי
* ברוס ויליס - מר גודקאט/סמית'
* סטנלי טוצ'י - הבלש בריקאוסקי
* סם ייגר - ניק פישר
* אוליבר דייוויס - הנרי
* מייקלטי ויליאמסון - סלואו
* רוברט פורסטר - מרפי
* דני איילו - רות'
* קורי סטול - סאול
* דייגו קלאטנהוף - ג'ינג'ר

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
עוזנייה

עָזְנִיָּה הוא שם עממי לשני מיני עופות דורסים גדולים מאוד שניזונים בעיקר מנבלות של בעלי חיים. העוזנייה מזכירה מאוד את הנשר, קרוב משפחתה. השם המקראי – "עוזנייה", כפי שמתרגם ראב"ע: "כי מן העוז בא שמה" (כוחה הרב במקורה העצום, באמצעותו יכולה למשוך עגל).

השם עוזנייה מתאר שני מינים יחידים בסוגם עופות מתת-משפחת נשרי העולם הישן:

* עוזניית הנגב (Torgos tracheliotos)
* עוזנייה שחורה (Aegypius monachus)

העוזנייה השחורה נחשבת לעוף הגדול ביותר במשפחת הנציים ובסדרת דורסי היום לאחר מיני הקונדוריים – נשרי העולם החדש.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשרי העולם הישן
קטגוריה:עופות טמאים
קטגוריה:שמות עממיים של עופות
גורמה

פטה פואה גרא בלוויית יין קינוח מאזור בורדו, מוגש עם לחם כהה – מאושיות הגורמה הצרפתי]]
גוּרְמֵה (צרפתית: Gourmet) הוא מונח המציין אידיאל תרבותי הנקשר עם אמנות הקולינריה העילית ("Haute cuisine" ולעיתים "Grande cuisine"). זו מתאפיינת בשכלול ההכנה והעיצוב של מנות אוכל מורכבות, עשירות בניואנסים ופעמים רבות קטנות בגודל, המוגשות כחלק מארוחות גדולות.

לרוב נעשה במונח שימוש חיובי בהקשר של גינונים ואנשים שעימם נכרכים טעם טוב, תשוקה ותרבות משכילה. לעיתים עם זאת יש לו גם אסוציאציה שלילית של אליטיזם. אדם בעל ערכי גורמה נקרא אנין טעם (בצרפתית: גורמן, Gourmand, ובגרמנית: פיינשמקר, משם הגיע הביטוי ליידיש ולסלנג העברי). 

הכינוי גורמה מופיע בשירות תיאור מעמד וסיווג של מסעדות, סוגות-בישול, ארוחות ומרכיבי-מזון באיכות גבוהה, שמוגשים בצורה מיוחדת ואנינה או שיש בהם מן התחכום באופן כללי. תעשיית גורמה, ושוק בהתאם, התפתחו בעולם המערבי שמחוץ לצרפת לאורך העשורים האחרונים, בין היתר עם העלייה בהכנסות ובמקביל העלייה במודעות קולינרית ותזונתית גלובלית. קטגוריות שונות כגון קפה, גבינות וכיוצא בזה מופרדות לעיתים קרובות בעת שיווקן לתתי-קבוצות של "סטנדרטית" ו"גורמה".

אירועים מסוימים כדוגמת טעימות יין מופקים עבור אנשים הרואים עצמם כגורמה. יש גם תוכניות טלוויזיה ועיתונות הפונות לקהל היעד המחשיב עצמו כגורמה או שמעוניין להרחיב ידיעותיו בנושא. התפתחה אף תיירות-גורמה, המכַוונת עצמה למקומות שבהם ניתן לטעום ולרכוש מאכלים ויינות הנחשבים כגורמה.

גורמה אף מאפיין מאכלים מהמטבח הפרסי כגון גורמה סבזי, אשר תחילתו במילה "גורמה" המבטאת בקרב הפרסים שיוך למאכל-מלכים.

== ראו גם ==
* גסטרונומיה
* מעדנייה
* סנוביזם
* המטבח הצרפתי
* נהנתנות

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:גסטרונומיה
הלמה של קנסטר-קורטובסקי-מזורקביץ'

הלמה של קנסטר-קורטובסקי-מזורקביץ היא משפט בסיסי בטופולוגיה של סימפלקסים, המאפשר להסיק, בתנאים מסוימים, שלכמה קבוצות סגורות יש נקודה משותפת. את הלמה אפשר להוכיח מן הלמה של שפרנר, והיא מספקת הוכחה פשוטה יחסית למשפט נקודת השבת של בראואר.

==הטענה==

יהי <math>\ \Delta = \langle p_0,p_1,\dots,p_n\rangle</math> סימפלקס n-ממדי. תהיינה <math>\ F_0,\dots,F_n</math> קבוצות סגורות, כך שכל פאה <math>\ \langle e_{i_1},\dots,e_{i_k}\rangle</math> מכוסה על ידי איחוד הקבוצות <math>\ F_{i_1} \cup \cdots \cup F_{i_k}</math> (ובפרט הסיפלקס כולו מכוסה על ידי איחוד כל הקבוצות). אז לקבוצות <math>\ F_0,\dots,F_n</math> יש נקודה משותפת. 

לדוגמה, בממד n=1 הטענה היא שאם שתי קבוצות סגורות מכסות (יחד) קטע, באופן שכל אחת מהן מכסה אחד מקצותיו, אז יש להן נקודה משותפת; טענה זו שקולה לכך שהקטע הוא קבוצה קשירה. בממד n=2, הטענה היא שאם שלוש קבוצות סגורות מכסות משולש באופן שכל אחת מהן מכסה את הקודקוד המתאים לה וכל שתיים מהן מכסות (יחד) את הצלע המתאימה להן, אז יש להן נקודה משותפת, וכן הלאה.

==הוכחה==

נניח בשלילה שתנאי הלמה מתקיימים וחיתוך הקבוצות ריק. נתבונן במשלימים <math>\ G_i= \Delta - F_i</math>. מן ההנחות נובע ש- <math>\{G_i\}_{i=0}^n</math> היא כיסוי פתוח של הסימפלקס, שהוא קבוצה קומפקטית. לכן יש לו מספר לבג <math>\ \epsilon>0</math> (ע"ש). נסתכל בחלוקה סימפליציאלית של <math>\ \Delta</math>, שקוטרו של כל סימפלקס בה קטן מ-<math>\ \epsilon</math>. על החלוקה הזו נגדיר פונקציית קודקודים <math>\ m</math>, באופן הבא: אם <math>x\in \langle p_{i_0},...,p_{i_k} \rangle </math> קודקוד בחלוקה, אז על-פי תנאי הכיסוי יש <math>\ j \in \{i_1,\dots,i_k\}</math> כך ש- <math>\ x\in F_{j}</math>, ואז נגדיר <math>\ m(x) = j</math>; בפרט <math>x\in F_{m(x)}</math> לכל קודקוד <math>\ x</math> של החלוקה. פונקציה זו מקיימת את תנאי הלמה של שפרנר, ולכן קיים בחלוקה הסימפליציאלית סימפלקס <math>\ \langle x_0,...,x_n \rangle</math>, כך שלכל אינדקס <math>\,i</math> מתקיים <math>x_i\in F_i</math>. לפי בחירת <math>\ \epsilon</math>, קיים <math>\,G_{i_0}</math> כך ש <math>\,\langle x_0,...,x_n \rangle \subset G_{i_0}</math>, אבל אז <math>\langle x_0,...,x_n \rangle \cap F_{i_0} = \emptyset</math>, וזו סתירה למסקנה ש-<math>x_{i_0} \in F_{i_0}</math>.

== ראו גם ==

* הלמה של שפרנר
* משפט נקודת השבת של בראואר

קנסטר-קורטובסקי-מזורקביץ'
קנסטר-קורטובסקי-מזורקביץ'

קטגוריה:הוכחות
דילמת הסועדים

בתורת המשחקים, דילמת הסועדים היא הכללה של דילמת האסיר למקרה הכללי של n שחקנים. מספר סועדים יוצאים למסעדה, כאשר הם מסכימים מראש לחלק את החשבון באופן שווה בין כולם. כל סועד בוחר האם להזמין את המנה הזולה יותר או היקרה יותר (אפשר להניח שהמנה היקרה יותר בהכרח טעימה יותר אבל לא מצדיקה שהסועד ישלם את המחיר המלא שלה). כל סועד מניח שכאשר הוא בוחר במנה היקרה, המחיר לכל סועד יגדל בחלק קטן ולכן מוצדק מבחינתו להזמין את המנה היקרה ובכך לשפר את חוויית הסעודה שלו. מכיוון שכל סועד מניח כך, התוצאה היא שכולם משלמים את העלות המלאה של המנה היקרה. לפי הגדרת הבעיה זו תוצאה גרועה יותר לכולם מאשר התוצאה כאשר כל אחד מזמין מאכל זול.

==הגדרה פורמלית==
נגדיר את g כערך ההנאה מהמנה היקרה ואת b כערך ההנאה מהמנה הזולה. מחיר המנה היקרה הוא h ומחיר המנה הזולה הוא l. כאמור, n הוא מספר הסועדים. מההגדרות ומהתיאור הנ"ל מתקבל יחס הסדר הבא:<math>h>g>b>l</math>. כדי להתאים את הדילמה לדילמת האסיר אנו מניחים שסועד מסוים מעדיף להזמין את המנה היקרה בתנאי שהוא יודע שהמחיר מתחלק בין שאר הסועדים <math>g - \frac{1}{n}h > b - \frac{1}{n}l</math>.

נתבונן באסטרטגיות של ה'סועדים היריבים'. נגדיר את x כסכום מחירי המנות של שאר הסועדים. המחיר של הזמנת המנה הזולה הוא <math>\frac{1}{n}x + \frac{1}{n}l</math> ומחיר המנה היקרה הוא <math>\frac{1}{n}x + \frac{1}{n}h</math>. התועלות המתקבלות לכל מנה הן: <math>g - \frac{1}{n}x - \frac{1}{n}h</math> עבור המנה היקרה ו <math>b - \frac{1}{n}x - \frac{1}{n}l</math> עבור המנה הזולה. לפי ההנחה, התועלת של המנה היקרה היא בהכרח גבוהה יותר. נשים לב שבחירת המנות על ידי הסועדים האחרים היא שרירותית והמשחק הוא סימטרי. מכאן מתקבל שהמנה היקרה היא אסטרטגיה שלטת ולכן מובטח לנו שיווי משקל נאש יחיד.

אם כל הסועדים מזמינים את המנה היקרה אז כל הסועדים משלמים h בסוף הסעודה והתועלת המתקבלת היא <math>g-h<0</math>. מצד שני, אם כל הסועדים היו מזמינים את המנה הזולה אז התועלת שלהם הייתה <math>b-l>0</math>. זהו הדמיון בין דילמת הסועדים לדילמת האסיר. גם בדילמה זו, כולם מפסידים כאשר הם משחקים את האסטרטגיה האינדיבידואלית.

== ניסוי שדה ==
בשנת 2004 בדקו את התוצאות הללו בניסוי שדה. קבוצות של שישה סועדים עמדו בפני הסדרי חיוב שונים. בהסדר אחד משלמים הסועדים בנפרד, בשנייה הם מחלקים את החשבון בינם לבין עצמם, ובשלישי הארוחה משולמת כולה על ידי הנסיין. כצפוי, הצריכה הקטנה ביותר מתרחשת כאשר התשלום נעשה בנפרד, הגדול ביותר כאשר הארוחה היא חופשית והתשלום מתחלק בשווה בין הסועדים. בהסדר רביעי, כל משתתף משלם רק שישית מהארוחה האישית, והניסיינים האחרים משלמים את השאר, כדי לבחון את חוסר האנוכיות ואת השיקולים החברתיים בהחלטה כזאת.

לא היה הבדל בין הסכום שנצרך על ידי קבוצות אלה לבין אלה המפצלים את העלות הכוללת של הארוחה בצורה שווה. פיצול עלות מטילה נטל על חברי הקבוצה האחרים, וזה מצביע על כך שהניסיינים לא מתחשבים ברווחת האחר בעת קבלת ההחלטות, וזאת בניגוד למספר רב של ניסויים במעבדה שבהם הנבדקים ניצבים בפני בחירות דומות מבחינה אנליטית, אך הקשרן של הבחירות הוא מופשט יותר.

== ראו גם ==
*הטרגדיה של נחלת הכלל
*בעיית הטרמפיסט
*תורת המשחקים
*שווי משקל נאש

==הערות שוליים==

קטגוריה:תורת המשחקים
פאראסומניה

פאראסומניה (בלטינית: Parasomnia) היא קטגוריה של הפרעות שינה הכוללות תנועות, התנהגויות, הבעת רגשות, תפיסות וחלומות, חריגים בזמן הרדמות, בעת השינה, בין מצבי השינה, או בעת יקיצה. רוב הפאראסומניות מתבטאות במצבי עוררות חלקית במעבר שבין ערנות לבין שנת REM, או במעבר שבין ערנות לאחד למצב השינה השלישי המאופיין בגלי מוח איטיים.

==פאראסומניות של מצב השינה השלישי==
פאראסומניות של מצב השינה השלישי מאופיינות בפעילות פיזיולוגית בעת שהפעילות המוחית של האדם יוצאת ממצב השינה השלישי ונשארת בין מצב שינה למצב ערנות. הפרעות שינה אלה כוללות הפעלה של מערכת העצבים האוטונומית, מערכת העצבים המוטורית, או תהליכים קוגניטיביים במהלך שינה, או מעברים בין שינה לעוררות.

חלק מן הפאראסומניות של מצב השינה השלישי שכיחות בתקופת הילדות אך שכיחותן פוחתת לאורך השנים (סהרוריות, ביעותי-לילה, ויקיצה מבולבלת). אצל חלק מן הלוקים בהפרעה, פאראסומניות אלה עלולות לגבור בהשפעת צריכת אלכוהול, מחסור בשינה, פעילות פיזית, מתח נפשי, דיכאון, טיפול תרופתי, או מחלת חום. בין ההפרעות נמצא, אכילה מתוך שינה, סקס-סומניה, חריקת שיניים, תנועות רגליים מחזוריות בשינה, תסמונת הרגליים העצבניות, ודיבור מתוך שינה.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.stanford.edu/~dement/para.html Stanford: Parasomnias - Arousal Disorders Information]
* [http://sleep.health.am/sleep/parasomnias/ Primary Sleep Disorders: Parasomnias]
* דייוויד ק. רנדל, [http://alaxon.co.il/article/%D7%A1%D7%94%D7%A8%D7%95%D7%A8%D7%99%D7%99%D7%9D-%D7%A7%D7%98%D7%9C%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9D/ הסהרוריים הקטלניים], Psychology Today, בתוך אלכסון (כתב עת)
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תסמונות התנהגותיות הקשורות להפרעות פיזיולוגיות ולגורמים גופניים
קטגוריה:הפרעות שינה
קטגוריה:הפרעות נפשיות והתנהגותיות
MuSAR

MuSAR (ראשי תיבות באנגלית של Mapping using Synthetic Aperture Radar) היא הצעה לגשושית מחקר לנוגה, המבוססת על הלוויין הישראלי טכסאר. ההצעה הוגשה במכרז של סוכנות החלל האמריקנית נאס"א, במסגרת תוכנית דיסקברי, ואם הייתה נבחרת, הייתה צפויה להיות משוגרת לחלל בשנת 2015.

ההצעה התבססה על הלווין טכסאר שייוצר על ידי התעשייה האווירית לישראל, ומאיץ שייוצר על ידי נורת'רופ גראומן לשם כניסה למסלול סביב נוגה.

הלווין טכסאר היה אמור לעבור מספר שינויים על מנת להתאימו למשימה: שינוי במערכות התקשורת, הארכת הפנלים הסולאריים והוספת מאיץ לצורך כניסה למסלול סביב נוגה.

ההצעה לגשושית מחקר זו הוגשה לנאס"א במשותף על ידי התעשייה האווירית לישראל וחברת נורת'רופ גרומן, והתקדמה בתחרות לשלבים האחרונים. אם היו זוכים בתוכנית, הפרויקט המדובר היה בסדר גודל של 400 מיליון דולר.

הגשושית הייתה אמורה להיות מצוידת במטעד מכ"ם מִפְתָּח סינתטי הפועל בתחום ה־X. יכולותיו של המכ"ם מאפשרות מיפוי נוגה ברזולוציה מיטבית של 1 מטר, הטובה פי מאה מהגשושית האמריקנית מגלן שמיפתה את נוגה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.

התוכנית לא יצאה לבסוף אל הפועל. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משימות לחקר נוגה
קטגוריה:תוכנית החלל הישראלית
קטגוריה:לוויינים ישראליים
קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: מוצרים
קטגוריה:מיזמים שבוטלו
חברת אחוות ציון

חברת אחוות ציון (ברומנית: Societatea Înfrăţirea Zion) הייתה הגרסה של יהדות רומניה למסדר בני ברית.

ב-1870 עזב אברהם כהן-בוקורשטאנו את לשכת הבונים החופשיים של בוקרשט בגלל האווירה האנטי-יהודית. הוא יצר סביבו קבוצה של נכבדים בני הקהילה היהודית (ביניהם היו נפתלי פופר והבנקאי א. בלומנפלד) ויחד הם הקימו ב-1872 את החברה אחוות ציון.

בעידודו של בנימין פרנקלין פיישוטו, הקונסול האמריקאי, שהיה שר גדול בלשכה האמריקאית של בני ברית, המייסדים ניסחו את החוקה של החברה ואת הריטואל והצביעו עליהם.

ביום 17 בפברואר 1873, פתחו בוקורשטאנו וחבריו את הלשכה Înfrăţirea Zion (אחוות ציון) וכעבור זמן לא רב גם את לשכת Lumina (האור). בסיוע שתי הלשכות נפתחו והופעלו בתי ספר ומוסדות סעד יהודים. הפעולה הורחבה גם מחוץ לעיר הבירה, אל הקהילות היהודיות של פוקשאן, קראיובה, פלוישט, ברלאד, בקאו, רומן, בראילה, גאלאץ ועוד. 

עם פתיחת מלחמת העצמאות הרומנית עודדו הלשכות את היהודים להירתם למאמץ המלחמתי ואף תרמו והפעילו אמבולנס, שקיבל את השם "אמבולנס ציון".

במהלך השנים היו חברים באחוות ציון כמעט כל מנהיגי יהדות רומניה, כולל אדולף שטרן ואלי ברקוביץ' והרבנים הראשיים יעקב יצחק נימירובר ואלכסנדר שפרן ואישים דוגמת וילהלם פילדרמן.

החל מ-1879 יצא לאור בבוקרשט ביטאון האחווה, שנשא את שמה, Înfrăţirea Zion. מ-1930 יצא לאור ביטאון יוקרתי יותר, Noua Fraternitate (האחווה החדשה).

השלטונות הקומוניסטיים של רומניה הפסיקו את פעילות האחוות ב-1949, אך לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, כעבור 50 שנים, האחווה קמה מחדש.

== לקריאה נוספת ==
* Teşu Solomovici, România Judaică, כרך א' פרק 19 - הוצאת טשו, בוקרשט, 2001. 

קטגוריה:ארגונים יהודיים
קטגוריה:יהדות רומניה
מארש צה"ל

"צה"ל צועד" הוא שיר הלכת הרשמי של צבא ההגנה לישראל. המארש מבוצע בקביעות בטקסים ובמצעדים המתקיימים במסגרת הצבאית והלאומית. המארש נכתב בשנת 1963 על ידי המלחין יואב תלמי.

עד שנת 1963 לא היה לצה"ל מארש רשמי, והשיר "כיתתנו בלילה צועדת" שימש לליווי המצעדים והטקסים. בתחילת אותה שנה הוכרז על תחרות לכתיבת מארש רשמי לצה"ל, ואליה ניגשו 208 מלחינים. את 12 המארשים שהגיעו לגמר ניגנה תזמורת צה"ל בראשות יצחק גרציאני לקהל הרחב בהיכל התרבות בתל אביב, וגלי צה"ל העבירו את הטקס בשידור ישיר לכל הבסיסים.
חבר השופטים כלל מצד אחד מוזיקאים בכירים, ומצד שני את הקהל שנכח באירוע ואת חיילי צה"ל עצמם. החיילים העבירו את הצבעתם בטלפון. בסופו של אותו ערב נבחר המארש של יואב תלמי פה אחד.
רב־טוראי תלמי, אז נגן צעיר (בן 19) בתזמורת צה"ל ותלמיד לקומפוזיציה באקדמיה למוזיקה, ניגש לתחרות בעילום שם. במקום השני זכה מאיר ויזל, ובמקום השלישי זכה אפרים כץ, שניהם נגני תזמורת צה"ל.

נוסף למארש צה"ל, תזמורת צה"ל מנגנת גם מארשים רבים אחרים שמתחלקים לשתי קטגוריות עיקריות. הראשונה, שירים ישראלים ביניהם "נבנה ארצנו" "זמר הפלוגות", שיר אהבה חיילי, "מחר" ו"אור" מאת נעמי שמר. השנייה, שירי לכת שנכתבו במיוחד עבור תזמורת צה"ל ביניהם "אנשי הפלדה", "מארש יהודה" ו"תכלת לבן".

בשנת 2007 ערכה תזמורת צה"ל תחרות מארשים נוספת, על שם יצחק גרציאני, במטרה לרענן את רפרטואר המארשים של התזמורת. כ־60 הצעות הוגשו לתחרות, ולאחר תהליכי סינון וניפוי זכתה במקום הראשון רחל ביגון, בת 84, עם המארש "כיסופים לארץ ישראל", שכתבה בברזיל כמעט 60 שנה לפני מועד התחרות, בתקופת ההכרזה על הקמת המדינה. בפועל, המארש אינו נכלל ברפרטואר הטקסי של תזמורת צה"ל.

== ראו גם ==
* מצעד צה"ל

==קישורים חיצוניים ==
* [http://web.nli.org.il/sites/nlis/he/btz/pages/Song.aspx?songId=Bait_Lazemer003774588&SysNum=003774588#songId=Bait_Lazemer003774588&SysNum=003774588 צה"ל צועד], באתר הספרייה הלאומית
* 
*[http://www.zemereshet.co.il/song.asp?id=624 כיתתנו בלילה צועדת] בזמרשת (מילים: אברהם ברוידס; לחן: מרק לברי)
*[http://www.zemereshet.co.il/song.asp?id=117 אנחנו] בזמרשת
*[http://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=945&wrkid=3923 כיתה אלמונית] בשירונט
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צה"ל: טקסים
קטגוריה:ישראל: סמלים לאומיים
צה"ל
קטגוריה:מוזיקה ישראלית
קטגוריה:מצעדים צבאיים
קטגוריה:ישראל: מצעדים
קטגוריה:מוזיקה צבאית
קטגוריה:תזמורת צה"ל
קטגוריה:יצירות משנת 1963
מנואל מונט

מנואל פרנסיסקו אנטוניו חוליאן מונט טורס (בספרדית: Manuel Francisco Antonio Julián Montt Torres; 4 בספטמבר 1809 – 20 בספטמבר 1880) היה מדינאי וחוקר צ'יליאני. מונט נבחר פעמיים לנשיאות צ'ילה, וכיהן בתפקיד בשנים 1851–1861.

על שמו נקראת העיר פוארטו מונט בדרום צ'ילה, שנוסדה בתקופת כהונתו כנשיא.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:נשיאי צ'ילה
קטגוריה:ילידי 1809
קטגוריה:נפטרים ב-1880
אליטליה אקספרס

אליטליה אקספרס (באיטלקית Alitalia Express) הייתה חברת תעופה אזורית, חברת בת של אליטליה. החברה הפעילה טיסות מתוזמנות וטיסות שכר. בסיסה הראשי היה נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו ברומא, ובסיסה המשני היה נמל התעופה מילאנו מלפנסה. החברה נוסדה ב-1997, והחלה להפעיל טיסות ב-1 באוקטובר 1997. החברה הפעילה טיסות ליעדים שונים באירופה. החברה הוקמה ממה שנשאר מאביאנובה שהושבתה. לאחר קריסת אליטליה בשנת 2008, אליטליה אקספרס שולבה יחד עם CityFlyer של אייר וואן באליטליה החדשה בתור אליטליה סיטלינר.<ref></ref> החברה הפעילה מטוסי בומברדיה מקנדה ומטוסי אמבראר מברזיל.
ב-6 בפברואר 2015, פורקה חברת התעופה ומוזגה לחברת האם, אליטליה.

== צי המטוסים ==
{| class="wikitable"
|-
!דגם||מספר המטוסים
|-
|אמבראר 170||align=center|6
|-
|בומברדיה CRJ900||align=center|10

|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה אזוריות
קטגוריה:חברות תעופה איטלקיות שנסגרו
קטגוריה:חברות תעופה שנסגרו
The Never Ending Way of ORwarriOR

The Never Ending Way of ORwarriOR (הדרך הנצחית של לוחם האור) הוא אלבומה הרביעי של להקת Orphaned Land. האלבום יצא שש שנים לאחר Mabool. זהו אלבום הקונספט השני של הלהקה ונחשב לרוחני ביותר של הלהקה עד כה. שירי האלבום מהווים סיפור רציף המציג את שאיפתה היצירתית של הלהקה לדחוף את מאזיניה למצוא את אורם הפנימי ולשאוב מתוכו כוח להתמודד עם חוויותיו החיוביות והשליליות בעולם בו הוא חי. קובי פרחי, סולן הלהקה, הסביר את קונספט האלבום: 

לרגל הקלטת האלבום, חזרה הלהקה לעבוד עם אבי דיאמונד (תופים), על אף שהודיעה באוגוסט 2007, כי תם "מיצוי שיתוף הפעולה בין אבי לבין הלהקה". מתן שמואלי, המתופף אשר מופיע עם הלהקה, צילם במסגרת לימודי הקולנוע שלו את הסרט "A Heaven You May Create" שסוקר את תהליך הקלטת האלבום ומקיים ראיונות עם חברי הלהקה. דיסק הסרט חולק כבונוס לרוכשי המהדורה המיוחדת של האלבום.

טרום יציאתו, עוררו תמונות שצולמו לקידום האלבום סערה תקשורתית קטנה כשפורסמו תמונות חברי הלהקה כשהם לבושים כיהודים חרדים (אך כורעים ברך על שטיח תפילה מוסלמי), כערבים מוסלמים (אך עומדים ומעיינים בספר תפילה יהודי) וכישו הנוצרי. לאחר יציאת האלבום ב-25 בינואר 2010, זכתה הלהקה לביקורות משבחות בעיתוני מטאל בכל העולם ואף בעיתוני מוזיקה כלליים.

== ניתוח מוזיקלי ==
האלבום ממשיך את מסורת ה"אוריינטל מטאל" של אורפנד לנד ומשלב דת' מטאל ופרוגרסיב מטאל עם נעימות מזרחיות ים-תיכוניות תוך הרחבת השימוש בכלי נגינה מסורתיים. השירה כוללת שילוב של שירה נקייה, שירת באס וגרואלינג.

== רשימת שירים ==
The Never Ending Way Of OrWarrioR

== מבצעים ==

* קובי פרחי - שירה, שירת ליווי, גרואלינג, מזמורים, קטעי אומר
* יוסי סאסי (סהרון) - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, גיטרה קלאסית, סאז, בוזוקי, ג'ומבוש, עוד, פסנתר וקולות רקע
* מטי סבטיצקי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, סולואים
* אורי זלכה - גיטרה בס
* סטיבן וילסון - קלידים
* אבי דיאמונד - תופים
* אבי אגבבה - כלי הקשה
* שלומית לוי - שירה נשית

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.metalist.co.il/InterviewPrivate.asp?id=393 מחשיכת המטאל אל האור] - ריאיון עם הלהקה לאחר יציאת האלבום מאתר המגזין מטליסט
* 

קטגוריה:אלבומי מטאל
קטגוריה:אלבומי 2010
קטגוריה:אלבומי קונספט
קטגוריה:אלבומי אורפנד לנד
רכיב קבוע פאזה

רכיב קבוע פאזה (באנגלית: constant phase element) הוא רכיב חשמלי המייצג קבל לא אידיאלי. שימושו העיקרי הוא בניתוח מדידות עכבה חשמלית של מערכות כימיות, וחשיבותו באפשרות לדמות מערכות בהן פני השטח של אלקטרודה אינם הומוגניים.

==הצורך ברכיב==
המצאתו של הרכיב קבוע הפאזה עלתה בשנות ה-40 של המאה ה-20 בעקבות חקירת חומרים דיאלקטרים. על מנת לתאר חומרים שגורמים הן לנפיצה והן לבליעת אור נדרש מקדם דיאלקטרי מרוכב, והתגלה כי תלות המקדם בתדירות הוא בצורת חזקה לא שלמה. בעקבות צורך בתחום האלקטרוכימיה נעשה ברכיב שימוש במעגלים המדמים מערכות כימיות:
כמעט בכל המערכות האלקטרוכימיות קיימת תופעה של טעינת שכבה כפולה, כלומר מצב שבו נצבר עודף אלקטרונים על פני האלקטרודה בגלל הפעלת מתח עליה, ויונים חיוביים או שליליים מצטברים על פני השטח החיצוניים שלה. את המתח שנוצר מהפרש מטען זה נהוג לדמות כקבל לוחות. כאשר פני השטח אינם חלקים (למשל אם מתרחש על פני האלקטרודה גימום), מודל קבל הלוחות אינו מדויק ויש לתקנו; את התיקון מייצג רכיב קבוע פאזה.

==התנהגות הרכיב==
עכבתו של רכיב קבוע פאזה נתונה בנוסחה:
:<math>Z_{CPE}=\frac{1}{Q_0(\omega i)^n}=\frac{1}{Q_0\omega^n}e^{-\frac{\pi}{2}ni}</math>
כאשר *Q<sub>0</sub> גודל האדמיטנס של הרכיב בתדירות הזוויתית ω = 1 rad/s, המעריך n מקבל ערכים שאינם בהכרח שלמים בין 0 ל-1. הפאזה הקבועה של הרכיב - הזווית של העכבה החשמלית בהצגה קוטבית במישור המרוכב - היא <math>-(90 \cdot n)^{\circ}</math>. אם n=0 העכבה זהה לזו של נגד, ואם n=1 העכבה זהה לזו של קבל אידיאלי. בכל מקרה אחר הרכיב הוא כסופרפוזיציה של שני הרכיבים, והעכבה שלו היא כשל מעגל RC.
 
== המידע הנדלה מהרכיב ==
עצם שילובו של הרכיב במעגל המדמה מראה כי פני השטח הנחקרים אינם הומוגניים.
מידת האי-הומוגניות פרופורציונית להפרש בין ערך המעריך לערך השלם הקרוב אליו ביותר, 
כלומר: אם לדוגמה ערך המעריך הוא n=0.80, פירוש הדבר כי הרכיב החשמלי הדומה ביותר הוא קבל (שערכו n=1) ומידת האי-הומוגניות שלו גבוהה יחסית, כלומר פני השטח אינם חלקים כלל ועיקר. אם, לעומת זאת, ערך המעריך הוא n=0.99, אזי לכל צורך מעשי פני השטח חלקים ומתפקדים כקבל לוחות.

מקיבול הרכיב ניתן להפיק מידע כמו המקדם הדיאלקטרי של פני השטח, עובי פני השטח ועוד.

== תנאי השימוש ברכיב קבוע פאזה ==
מאחר שהשימוש ברכיב הוא למעשה קירוב, שכן הוא אומד בצורה לא מדויקת את מידת ההתנהגות ההתנגדותית-קיבולית של המערכת. הקירוב של מערכת לרכיב קבוע פאזה תקף בתדירויות גבוהות: ניתוח התנהגות של קבל יראה שבתדירות השואפת לאינסוף הקבל הלא אידיאלי מתנהג כנגד, ובתדירויות נמוכות מאוד קבל מתנהג כנתק. לכן יש תוקף לחישוב רכיב שהוא סופרפוזיציה של קבל ונגד רק בתדירויות גבוהות, אז הדמיון בין הרכיבים מספיק כדי לאפשר רכיב שהוא מצב ביניים ביניהם. התדירות המזערית בה הקירוב תקף נקבעת לכל מערכת בנפרד על פי קיבול הרכיב, התנגדות הנגדים ועוד.

==ראו גם==
* מדידות עכבה חשמלית

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Evgenij Barsoukov, J. Ross Macdonald, Impedance Spectroscopy: Theory, Experiment, and Applications, 2nd edition, Wiley-Interscience, 2005
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.consultrsr.com/resources/eis/cpe1.htm הסבר על הרכיב], באתר Gamry 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רכיבים חשמליים
קטגוריה:אלקטרוכימיה
אן-אפרודיזיאק

אן-אפרודיזיאקיים (באנגלית: Anaphrodisiac), או בקצרה אן-אפרודיים, הם חומרים שביכולתם לדכא את החשק המיני ברמה מסוימת.

לרוב, חומרים אלו הם טבעיים (למשל צמחי מרפא או תבלין). לצד אלו, הרפואה הקונבנציונלית מציעה מספר מצומצם של תרופות אן-אפרודיות שניתנות בדרך כלל לאנשים הלוקים בהיפרסקסאוליות, פראפיליה, פדופיליה, וכן למטרות אחרות (כאשר האפקט האן-אפרודי הוא אפקט משני שלהן).

==אטימולוגיה==
המילה אפרודיזיאק נקראת על שם אפרודיטה אלת האהבה במיתולוגיה היוונית. המילה "אן" או "A" בפשטות, פירושה "לא". ומכאן ההלחם "אן-אפרודיזיאק"

== דיכוי החשק המיני ==

מדד החשק המיני קיים באדם באופן טבעי בהתאם למשתנים שונים. המשתנים הנפוצים התורמים לעלייתו הם ביו-כימיים, הורמונאליים, נוירו-כימיים, ונפשיים; הגורמים הנפשיים הם לא-מודעים ומודעים. הגורמים המודעים מתבטאים הן ברמה הסנסורית (חישתית), והן ברמה הפנטסטית (דמיונית), לדוגמה: ראיית אישה מושכת או דמיונה. בהתאם לאלו, החשק המיני (שתשתיתו ביולוגית), עולה. 

חומרים המדכאים את החשק המיני מתנגשים בתהליכים הטבעיים של עליית החשק המיני, ומווסתים אותו בהתאם.

==צמחים שהוצע או הוכח כי הם בעלי השפעה אן-אפרודית==

* מיורום (Majoram)
* כרוב בר (Lactuca virosa)
* שיח אברהם מצוי (Vitex agnus-castus)<ref></ref>
* כשות (נקרא גם "הופ"), מרכיב בבירה, הוכח כפיטו-אסטרוגן.
* גזר (Carrot) 

* רגלת נפוצה (Ruta graveolens)
* גד - כוסברה 
* משועה (Mashwa)
* כופר (Heeena)

==חומרי טעם==
נטען כי מלח הסלפטר ואבקת סודה לשתיה הם בעלי השפעה כזו, עם זאת, לא ידוע על מחקר שאישש טענות אלו.

==הרכבים סינתטיים==
* ציפרוטרון אצטטי, מוכר בשמותיו המסחריים "ציפרון" ו "אנדרוקור", פועל כאנטי-אנדרוגני, הוא ניתן בכדורים, או בזריקות, ללוקים בהיפר-סקסואליות, או לבעלי פארא-פיליות מסוימות מאוד, וזאת במינונים גבוהים, כסירוס כימי. הוא גם ניתן לזכרים המבקשים לשנות את מינם. ברם, היות שתרופה זו ניתנת אך ורק במצבים שתוארו לעיל, במינונים של למעלה מ-50 מ"ג, קיים סיכוי גבוה שתגרום לרמת אסטרוגן חריגה, העלולה לגרום להתפתחות גינקומסטיה, השמנת יתר, עייפות, ותופעות לוואי קשות אחרות. 

אלו היודעים כי רגישים הם לאסטרוגן, יוכלו להיעזר בתרופות אלטרנטיביות מסוימות, או לפנות לפסיכיאטריה, אשר הטיפול העיקרי שהיא מציעה הוא מעכבי ספיגת סרוטונין, דוגמת סרוקצט (Seroxat). חומרים אלו הם אנטי-דיכאונית במקור, ולחלקן תופעות לוואי כדוגמת בכי פתאומי ולא-רצוי, או חוסר תיאבון, חוסר סבלנות, ועוד.

==שיטות נוספות==
*לזכרים: מקלחת קרה. שיטה זו מוכרת יותר כאגדה אורבנית.

==ראו גם==
* אפרודיזיאק

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.snopes.com/military/saltpeter.asp סקירת השפעתו של מלח הסלפטר בכלל והאן-אפרודית בפרט]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיניות
נאפפליו

נאפְפְּלִיוֹ (ביוונית מודרנית: Ναύπλιο, ביוונית עתיקה: נָאוּפְּלִיוֹן - Ναύπλιον/Ναύπλιων; בלטינית: Nauplion) היא עיירת נמל בפלופונסוס שביוון, בחלק הצפוני ביותר של מפרץ ארגוליס. היא שימשה כעיר הבירה הראשונה של יוון המודרנית החל משנת 1829 - במהלך מלחמת העצמאות היוונית, ועד 1834.

העיר העתיקה של נאפפליו בנויה ברובה על גבי חצי אי שבולט אל תוך מפרץ ארגוליס ויוצר מפרץ קטן נוח לעגינה הנקרא מפרץ נאפפליו. לימים נבנה גם שובר גלים בפתח הנמל.

עיקר התעסוקה כיום בעיירה מבוססת על תיירות, על הנמל ועל דיג.

==היסטוריה==
האזור היה מיושב כבר בעת העתיקה, אולם לא נותרו שרידים לתקופה זו. המקום מוזכר כנראה בכתובת הקדשה מצרית לזכר אמנחותפ השלישי.

===התקופות הביזנטית, הוונציאנית והעות'מאנית===
וונציאנית, המאה ה-16, כונתה אז "Napoli di Romania" - נאפולי של האימפריה הביזנטית]]
החלק העתיק של העיר, הקרוי אקרונאופְֹליה (Ακροναυπλία), הוקף חומות עוד לפני התקופה הקלאסית, ובהמשך נוספו ביצורים על ידי הביזנטים, הפרנקים, הוונציאנים, והעות'מאנים. העיר נכבשה בשנת 1212 והפכה לחלק מנסיכות אכאיה. היא נמכרה בשנת 1388 לוונציאנים, והם כינו אותה "Napoli di Romania" - נאפולי של האימפריה הביזנטית.

בשנת 1540 נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית, והפכה למרכז אזורי. העות'מאנים החליפו את שמה ל- "Mora Yenişehri" - העיר החדשה של מוריאה (הפלופונסוס).

בשנת 1685 נכבשה שוב על ידי הוונציאנים, אשר חיזקו אותה ובנו את מצודת פלמידי על גבעה החולשת על העיר. זהו המבנה הגדול ביותר שנבנה על ידי הוונציאנים מחוץ לגבולות איטליה.

בשנת 1715 נכבשה העיר מחדש על ידי העות'מאנים.

===מלחמת העצמאות של יוון===
במלחמת העצמאות היוונית הייתה נאפפליו מבצר מרכזי של העות'מאנים, והיוונים צרו עליה כשנה, וכבשו אותה בנובמבר 1821. יואניס קפודיסטריאס, שהיה למושלה הראשון של יוון המודרנית, הגיע אל נאפפליו ב-7 בינואר 1828, והייתה זו הפעם הראשונה בה דרכה רגלו על אדמת יבשת יוון. בשנת 1829 הכריז קפודיסטריאס על העיר כבירת יוון. ב-9 באוקטובר 1831 נרצח קפודיסטריאס בכנסייה בעיר, ובשנת 1834, לאחר כינונה של ממלכת יוון, העביר המלך אותון את הבירה לאתונה.

==מבנים ידועים==
* מצודת פלמידי (Παλαμήδι) - על גבעה החולשת על העיר
* בּוֹאוּרְטְזִי (Μπούρτζι) - מצודה על אי בפתח מפרץ נאפפליו
*בניין הבנק הלאומי של יוון, הבנוי בסגנון נאו-מיקני

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://nauplion.net/NauplionWall.html תמונות היסטוריות]
* [http://wikitravel.org/en/Nafplion מדריך למטייל]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

{| style="float: right; clear: none; padding: 0.1em"
|-
|
<gallery widths="180px" heights="180px" perrow="3">
קובץ:Ναύπλιο_002.JPG
קובץ:Ναύπλιο_003.JPG|הכיכר המרכזית - כיכר סינטאגמה (החוקה) Πλατεία Συντάγματος
קובץ:Ναύπλιο_001.JPG|בניין הבנק הלאומי של יוון, כיכר סינטאגמה
קובץ:Bourtzi Nafplion.JPG|בוֹאוּרְטְזִי (Μπούρτζι) - מצודה על אי בפתח מפרץ נַאפְפלִיוֹ
קובץ:GR Nauplia Festung.JPG|מצודת פלמידי המתנוססת מעל העיר
קובץ:Neapoli alt y nou.jpg|טלפון ציבורי מודרני וצלב דרכים מסורתי
</gallery>
|}

קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:יוון: ערי נמל
קטגוריה:יוון: ערי חוף
קטגוריה:הרפובליקה של ונציה
אליאס פריג'

אליאס פריג (בערבית: الياس فريج; 1918 – 29 במרץ 1998) היה פלסטיני נוצרי אורתודוקסי אשר שימש כראש עיריית בית לחם בין השנים 1972–1997.

== קורות חייו ==
אליאס פריג' נולד ב-1918 למשפחה מבוססת אשר ישבה בבית לחם מאות בשנים. הוא סיים לימודי תיכון בבית ספר קתולי בירושלים בשנת 1940. בתחילת שנות ה-50 עמד בראש מפעל צדקה בשם "מיסיון ארץ הקודש", במימון נוצרים אמריקאים פרסביטריאנים. בשנת 1960, בזכות מעמדו רב ההשפעה בבית לחם כבעל חנויות רבות לממכר מזכרות, נבחר לכהן כחבר מועצת העיר, תחת השלטון הירדני. הוא המשיך לשמש כחבר מועצה אף לאחר מלחמת ששת הימים, תחת שלטון ישראל. לפריג' היה מפעל גדול למזכרות מצדפים ועץ זית שייצא בשנת 1970 ב-140,000 דולר. ביולי 1971 הוא נבחר ליו"ר לשכת המסחר של בית לחם.

בעקבות מותו של אליאס בנדק, ראש עיריית בית לחם, מספר ימים לפני הבחירות לראשות העירייה ב-2 במאי 1972, החליטו אנשי רשימתו לבחור בפריג' כמועמדם לראשות העיר. פריג' נחשב למועמד בעל סיכויים נמוכים ובבחירות היה פריג' שלישי במספר הקולות שקיבל. אולם ארבעה מאנשי רשימתו של פריג' נבחרו למועצת העיר ופריג' הצליח לגבש קואליציה של חמישה מתוך תשעת הנבחרים ולהיבחר לראשות העיר. 

מעת בחירתו לא נערכו עוד בחירות מוניציפליות בבית לחם. פריג' הודיע על התפטרות מתפקידו בתחילת יוני 1980 בעקבות הטמנת מטעני הנפץ במכוניות ראשי הערים של שכם ורמאללה על ידי המחתרת היהודית, אולם הוא חזר בו ונותר בתפקיד ראש עירייה עד שהתפטר על רקע מצבו הבריאותי בחודש מאי 1997. פריג' היה ראש העירייה היחיד בגדה המערבית אשר לא הודח ממשרתו על ידי הממשל הצבאי הישראלי. הוא אף היה ראש העיר היחיד אשר לא הזדהה עם הפת"ח ואשר לא הודח ממשרתו בעקבות הקמת הרשות הפלסטינית.

לאורך 25 שנים בהן כיהן כראש עירייה ניצל פריג' את קשריו הבינלאומיים כדי לגייס תמיכה כלכלית למפעלי תשתית, כולל בניית בתי ספר, בנייני מינהל ומערכות מים בתחומי בית לחם. בזכות יוזמותיו קשרה בית לחם קשרי ערים תאומות עם אתונה, קורדובה ואסיזי. פריג' אף שימש כיושב ראש חבר הנאמנים של אוניברסיטת בית לחם ונשיא לשכת המסחר המקומית. הוא נסע לעיתים תכופות למדינות שונות בעולם, והיה חבר בצוות המשא ומתן הפלסטיני לוועידת השלום במדריד בשנת 1991. בשנת 1995 מונה לשר התיירות והעתיקות ברשות הפלסטינית, משרה שבה החזיק עד לשנת 1997.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:ראשי עיריית בית לחם
קטגוריה:שרי תיירות
קטגוריה:נוצרים פלסטינים
קטגוריה:בית לחם
קטגוריה:ילידי 1918
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-1998
אסון חודינקה

מקורבנות האסון
אסון חוֹדִינְקָה (ברוסית Ходынская катастрофа) היה אירוע של תדחוקת קהל שהתרחש בבוקר 18 במאי 1896, בשטחו של שדה חודינקה, בצפון-מערב מוסקבה שבאימפריה הרוסית, במהלך החגיגות לרגל הכתרתו של הצאר ניקולאי השני. כתוצאה מהאירוע נרמסו למוות 1,389 בני אדם.

==תקציר האירועים== 
ניקולאי השני הוכתר לצאר האימפריה הרוסית ב-13 במאי 1896. ארבעה ימים לאחר מכן, תוכנן להיערך בשדה חודינקה (באותם ימים בשולי העיר מוסקבה) משתה המוני עבור העם, לרגל ההכתרה.
בעקבות שמועות שנפוצו, שבאירוע כביכול יחולקו מתנות ומטבעות, המון מכל רחבי מוסקבה והסביבה החל להתקבץ כבר ערב לפני האירוע.
לקראת שעה 5 בבוקרו של 18 במאי, כבר נקבצו בשדה חודינקה כ-500 אלף איש.
לאחר שבקרב ההמון נפוצה שמועה כי עובדי נקודות החלוקה הארעיות, שהוצבו לכבוד האירוע, מחלקים את המתנות קודם כל למקורבים להם, ולכן לא יספיק לכולם, החלה נהירה המונית לכיוון נקודות החלוקה,
בעוד אלה שלא הצליחו לעמוד בקצב, בהם נשים וילדים (חלק מהנוכחים הביאו עמם את כל משפחותיהם) נמחצים תחת רגלי ההמון.
1,800 השוטרים שהוצבו באזור האירוע מבעוד מועד לא הצליחו להשתלט על ההמון.
עובדי נקודות החלוקה, שהבינו שההמון עלול למוטט את המבנים הארעיים, ולמחוץ את העובדים תחתיהם, החלו להשליך שקיות מזון לתוך ההמון הדוהר, מה שהגביר עוד יותר את ההיסטריה, והגדיל את כמות הנפגעים.

==לאחר האירוע==
הצאר ניקולאי השני ואשתו עודכנו לגבי האירוע, ובילו את שארית יום ההכתרה בביקור בבתי חולים, שבהם היו מאושפזים חלק מהנפגעים.
באותו ערב תוכנן להיערך אירוע חגיגי בבית שגרירות צרפת. הצאר ניקולאי תכנן תחילה לא להשתתף, מכיוון שהוא יכול להיראות כמי שלא שועה לצערם של נתיניו שנפגעו באסון, אולם אחיו הצעירים של הצאר אלכסנדר השלישי, אביו של ניקולאי, שהייתה להם השפעה מסוימת בנושאים מדיניים, גרמו לניקולאי לשנות את דעתו, שכן סברו שתהיה זו סטירת לחי עבור צרפת אם הצאר הטרי לא יופיע לאירוע שעורכים לכבודו, מה שיכול להוביל לתוצאות גרועות משמעותית מאשר הדימוי השלילי שייתכן שידבק בו בקרב העם.

לאחר האסון הוגש סיוע ממשלתי נרחב למשפחות נפגעי האסון, ומספר נושאי משרות ציבוריות הודחו מתפקידם.
למרות זאת, הורגשה התמרמרות בקרב העם על ההזנחה של השלטונות ובית המלוכה את פשוטי העם, שלדעת רבים הייתה הסיבה העקיפה לאסון.

מיסטיקנים ניבאו כי העובדה שהצאר לא נמנע מלהופיע באירוע שערכה לכבודו צרפת, תוביל אותו לאבדון. 
המשורר קונסטנטין בלמונט כתב ב-1905 כי . הנבואה התגשמה – אף שלא במובנה המילולי – 13 שנים לאחר מכן, ב-1918.

==קישורים חיצוניים== 

* [http://www.alexanderpalace.org/volkov/4.html זכרונותיו של אלכסיי וולקוב, מנקודת המבט של בית המלוכה] 

קטגוריה:האימפריה הרוסית: היסטוריה
חודינקה
קטגוריה:1896
קטגוריה:היסטריה
קטגוריה:מוסקבה: היסטוריה
קטגוריה:אסונות מחיצה
אקסאי צ'ין

בוורוד - שטח המריבה אקסאי צ'ין
אקסאי צ'ין (בסינית: 阿克赛钦, פין-יין: Ākèsài Qīn) הוא אזור מדבר מלח, לא מיושב ברובו, במשולש הגבולות הודו-סין-פקיסטן, המהווה כחמישית מחבל קשמיר. השליטה על השטח נתונה במחלוקת בין סין והודו. סין שולטת בשטח זה דה פקטו מאז מלחמת הודו–סין.

==גאוגרפיה==
אזור אקסאי צ'ין נמצא מצפון להרי קונלון המערביים ומשתרע על פני 37,250 קמ"ר. הרמה המדברית נמצאת בגובה רב (4,800-5,500 מטר מעל פני הים) וכוללת גם מספר אגמי מלח. מבחינה גאוגרפית מהווה האזור חלק מרמת טיבט. חלקו הצפוני של האזור מכונה "מישור סודה" ובו זורם הנהר קרקאש .

==היסטוריה==
במהלך שנות ה-50 לא הכירה סין בגבול הבינלאומי (קו מקמהון), שהוא ירושה מהמשטר הקולוניאלי הבריטי שהעניק את השטח להודו. סין טענה שהאזור הוא חלק מטיבט, ולאור טענתה לבעלות על טיבט, טענה סין גם לבעלות על אזור זה. ב-1959 החלו להתרבות תקריות הגבול באזור, והמשבר המרכזי אירע לאחר שהודו גילתה במפות סיניות שסין מחשיבה את האזור בשטחה ואף סללה במקום כביש המוביל לרמת טיבט. הכביש, המחבר בין אזור שינג'יאנג לרמת טיבט מהווה ציר אסטרטגי בראיית סין, והיא הגיבה בתוקפנות רבה לאור המחאה ההודית על סלילת כביש זה. תקריות הגבול באזור גברו לאור הכנסת כוחות של שני הצדדים אל תוך שטח המריבה. ב-20 באוקטובר 1962 פלשו כוחות סיניים לאזור וכבשו אותו. מאז האזור נמצא תחת שליטת סין ומהווה נקודת מחלוקת מרכזית המהווה אבן נגף מרכזית ביחסי שתי המדינות.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סין: גאוגרפיה
קטגוריה:הודו: גאוגרפיה
קטגוריה:פקיסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:מדבריות מלח
קטגוריה:קשמיר