OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שרשרת פרוטון-פרוטון

שרשרת פרוטון פרוטון
שרשרת פרוטון-פרוטון (מכונה שרשרת PP) הוא תהליך היתוך גרעיני, בו ממיר כוכב מימן להליום. זהו התהליך הדומיננטי בכוכבים שגודלם כגודלה של השמש ומטה. בכוכבים גדולים יותר (1.3 מסות שמש ומעלה) לעומת זאת, מחזור CNO הוא התהליך הדומיננטי.

==התהליך==
כאשר ענן מולקולרי קורס כבידתית ומתהווה קדם-כוכב (protostar), הטמפרטורה שלו מתחילה לעלות. עם המשך הקריסה של הענן עולה הטמפרטורה למעל 10 מיליון מעלות ומתחיל היתוך גרעיני. בתגובות אלו מתמזגים שני גרעיני אטומי מימן, שבכל אחד מהם יש פרוטון אחד, ויוצרים גרעין חדש, בעל פרוטון אחד ונייטרון אחד. גרעין זה נקרא מימן כבד או דאוטריום. כתוצאה ממיזוג זה נפלטים החלקיקים פוזיטרון וניטרינו. בהמשך הדיאוטריום מתמזג עם פרוטון נוסף ויוצר איזוטופ הליום-3, כלומר גרעין בעל שני פרוטונים ונייטרון אחד. תוך כדי התהליך נפלט פוטון של קרינת גמא. לבסוף, מתמזג איזוטופ ההליום-3 עם איזוטופ זהה ויוצר איזוטופ הליום-4, בעל שני פרוטונים ושני ניטרונים. זאת תוך פליטת שני פרוטונים.

בתגובה זו לוקחים חלק שישה פרוטונים. ארבעה יוצרים את גרעין ההליום והשנים הנותרים חוזרים למאגר הפרוטונים אשר בליבת הכוכב. לפי הקשר מסה אנרגיה (E=mc²) שינוי באנרגיה של המרכיבים גורר ירידת מסה של התוצרים. כך שלמעשה כ-0.75 אחוזים מהמסה של המרכיבים המקוריים משתחררת כאנרגיה.

לצורך קיום התהליך נדרשת טמפרטורה גבוהה מ-10 מיליון מעלות קלווין מכיוון שיש צורך להתגבר על כוח הדחייה החשמלי בין הפרוטונים, ולקרב אותם מספיק עד שהכוח הגרעיני (שהוא כוח משיכה הדועך במהירות עם המרחק ודומיננטי רק במרחקים קטנים מאוד), יתגבר על הדחייה החשמלית. בטמפרטורה של 10 מיליון מעלות קלווין רוכשים הפרוטונים אנרגיה קינטית מספקת כדי לקרב את הפרוטונים מספיק, למרות הדחיה החשמלית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פיזיקה גרעינית
קטגוריה:אסטרופיזיקה
קטגוריה:פרוטון
אתנה הולכות רחוק

אתנה הולכות רחוק הוא פסטיבל לפעילות ספורטיבית ביוזמה משותפת של משרד התרבות והספורט, אתנה - המועצה הציבורית לקידום נערות ונשים בספורט ועיריית תל אביב. רעיון היוזמה הוא עידוד ספורט הנשים בישראל, ובמרכזו צעדת נשים.

הפסטיבל ממוקם בנמל תל אביב וממנו יוצאת צעדה אל עבר פארק הירקון ובחזרה.

במהלך יום הפעילות פזורות במות במתחם הפסטיבל בהם: במות לספינינג, פעילות אירובית, ריקוד ובמה מרכזית בה מופיעות זמרות, ספורטאיות ונשים מפורסמות. בסיום הצעידה מתבצעת שירה המונית המלווה בריקוד של המנון אתנה: השיר "מה שאת אוהבת" בביצועה של גלי עטרי.

החל משנת 2011 היוזמה התרחבה מתל אביב אל צעדות בבאר שבע - מגן הפעמון, ובירושלים - משער יפו.

בשנת 2012 השתתפו בפסטיבל בנמל תל אביב הזמרת נינט טייב, הרקדנית אנה ארונוב, די.ג'ייז עדי נוימן וגילי סער, והנחתה אילנית לוי. כשבמרכז הפעילות הועלו על הבמה הספורטאיות הישראליות שישתתפו באולימפיאדת לונדון 2012. האירוע היה במעמד שרת התרבות והספורט לימור לבנת.

בשנת 2014 השתתפו באירוע אתנה הולכות רחוק 6500 נשים ונערות מרחבי הארץ. הוא התקיים בפארק גני יהושע ונכללו בו 25 ענפי ספורט. במסגרת האירוע התקיים מסלול אתנה צ'לנג ובו השתתפו 150 רביעיות במסלול מכשולים. שגרירות אתנה התארחו באירוע שהתקיים במעמד שרת התרבות והספורט. את האירוע הנחתה גלית גיאת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.mcs.gov.il/Sport/Activities/Competitive%20sports/women-sport/Pages/default.aspx "אתנה" - המועצה הציבורית לקידום נערות ונשים בספורט] באתר משרד התרבות והספורט
* [http://www.mcs.gov.il/Sport/ProfessionalInformation/events/Pages/ATENA-BS.aspx אתנה הולכות רחוק בבאר שבע]
* [http://www.mcs.gov.il/Sport/ProfessionalInformation/events/Pages/AtenaJerusalem2011.aspx אתנה הולכות רחוק - ירושלים 2011] 
* 
* עדי כץ, [https://web.archive.org/web/20131203064834/http://www.motke.co.il/news/new.aspx?fVq=E&Pn6VQ=EM&0r9VQ=KEJK אתנה הולכות רחוק], באתר "מוט'קה" 
* [http://www.mcs.gov.il/Sport/ProfessionalInformation/events/Pages/ATHENA2011.aspx אתנה הולכות רחוק 2011], באתר משרד התרבות והספורט

קטגוריה:ישראל: אירועי ספורט עממי
קטגוריה:ישראל: ספורט נשים
קטגוריה:תל אביב-יפו: פסטיבלים
קטגוריה:תרבות ספורט
אל-זובייר רחמה מנסור

אל-זובייר רחמת מנסור (בערבית: الزبير رحمة منصور, 1830 - ינואר 1913) היה סוחר עבדים ערבי סודאני שפעל במחצית השנייה של המאה ה-19, ולימים גם מושל של חלקים נרחבים מסודאן.

זובייר השתייך לשבט הג'עליון שחי בצפון סודאן, והחל את עסקיו הגדולים בשנת 1856, כשעזב את חרטום עם צבא קטן, כדי להקים רשת מבצרי מסחר המכונה זריבות, תוך התמקדות במאמציו בסחר בעבדים ובמכירת שנהב. בשיאה, אימפריית המסחר שלו, הנתמכת על ידי צבא אישי, שלטה על שטחים נרחבים בבחר אל-ע'זאל, כמו גם על חלקים שכיום שייכים לצ'אד ורפובליקה המרכז אפריקאית.<ref></ref> 

בשנת 1871, כשהיה בשיא כוחו, ביקר אצלו בדים זובייר חוקר הארצות הגרמני גאורג שויינפורט, אשר תיאר את חצרו כ"כמעט נסיכותית". אסמאעיל פאשא ניסה לכבוש את האזור בו שלט, אך זובייר הביס את צבא שכירי החרב. ב-1873 סיפח אסמאעיל פאשא את האזור לממלכתו, תוך הכרה בזובייר כמושל בחר אל-ע'זאל. כחלק מהברית עם אסמאעיל פאשא, קיבל זובייר את התואר ביי ואחר-כך פאשא, פיקד על הכוחות הדרומיים בפלישה לדארפור, ונודע בכינוי "הפאשא השחור". 

זובייר נודע כאויבו המר של הגנרל צ'ארלס גורדון, אשר מונה ב-1877 כמושל (ח'דיו) סודאן - תפקיד בו חשק זובייר - וביקש לדכא את הסחר בעבדים. ב-1878 נסע זובייר לקהיר, בניסיון לקבל את תפקיד כמושל דארפור באמצעות שוחד, אך סורב בידי השלטונות, שאסרו עליו גם לחזור לסודן, אך אישרו לו לנסוע לקונסטנטינופול, שם פרצה באותו זמן המלחמה העות'מאנית-רוסית.משם הדריך זובייר את בנו סולימאן בן ה-22 ואת ראשי השבטים להיאבק בגורדון, ולהביא את סודאן למצב קרוב לאנרכיה. במקביל, פנה אל גורדון והציע לו 25,000 לירות אם יסכים לחזרתו לסודאן. גורדון דחה את ההצעה, ובמקום זאת הציע את תפקיד המושל לאחד מסגניו של זובייר, בתמורה לדיווח על פעילות המורדים. כך נודע לו כי זובייר עדיין מעורב בפעילות זו. זובייר נאסר, ובנו סולימאן אולץ להיכנע, ומאוחר יותר הוצא להורג בפקודתו של גורדון.

בשנת 1884 פנה גורדון אל זובייר והציע לשחרר אותו מן הכלא ולמסור לו את השליטה בסודאן אם יעזור לבריטים לנצח את כוחותיו של מוחמד אחמד. גורדון המליץ על זובייר כמושל סודאן אחריו, וסר רג'ינלד וינגייט כתב עליו כי הוא "שליט מלידה, מרחיק-ראות ובעל רצון-ברזל". המלכה ויקטוריה, ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון, והשליט בקהיר נובאר פאשא הסכימו לתת לזובייר את התואר, אך חזרו בהם עקב עיסוקו בסחר עבדים. למרות זאת, ניתן לו הפיקוד על הכוחות השחורים, כמו גם פיקוד משותף על הכוחות הערבים, לצד חוסיין פאשא. 

בשנת 1885 הוא הודח מפיקוד על הצבא ונכלא בגיברלטר, לאחר שנחשד במגעים להעברת נאמנותו לאחמד. ב-1887 הותר לו לחזור לקהיר, ולאחר כיבוש סודאן מחדש ב-1899, הוא חזר למולדתו וחי בע'יילי, 50 קילומטר צפונית לח'רטום. 

הוא מת ב-1913. על שמו נקרא עד היום רחוב בח'רטום, והעיירה אויוג'וקו בדרום סודאן עדיין ידועה גם בשם דים זובייר. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כותבי זיכרונות
קטגוריה:סודאנים
קטגוריה:עבדות
קטגוריה:ילידי 1830

קטגוריה:נפטרים ב-1913
אוגו פריג'ריו

אוגו פריג'ריו (באיטלקית: Ugo Frigerio; 16 בספטמבר 1901 – 7 ביולי 1968) היה אתלט איטלקי. הוא ההלך השני המעוטר ביותר במשחקים האולימפיים, בעל 4 מדליות אולימפיות (אנטוורפן 1920, פריז 1924 ולוס אנג'לס 1932), מהן 3 מדליות זהב, אחרי רוברט קוז'ניובסקי הפולני. מאחר שלא נערכו תחרויות הליכה כלל באמסטרדם 1928 נמנע ממנו לזכות במדליות נוספות.

פריג'ריו זכה לכבוד לשאת פעמיים את הדגל האיטלקי בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים.

== ביוגרפיה ==
פריג'ריו נולד במילאנו.

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה פריג'ריו בשתי מדליות זהב, בתחרות הליכה ל-3 ק"מ בתוצאה של 13:14.2 דקות, לפני ג'ורג' פרקר מאוסטרליה (13:19.6 דקות) וריצ'רד רימר מארצות הברית (13:22.2 דקות) ובתחרות הליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 48:06.2 דקות, לפני ג'וזף פירמן מארצות הברית (49:40.2 דקות) וצ'ארלס גאן מבריטניה (49:43.9 דקות). בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 47:06.4 דקות.

באולימפיאדת פריז (1924) זכה פריג'ריו לכבוד לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית זהב בתחרות הליכה ל-10 ק"מ בתוצאה של 47:49.0 דקות, לפני גורדון גודווין מבריטניה (48:37.9 דקות) וססיל מקמסטר מדרום אפריקה (49:08.0 דקות) ובכך הגן על תוארו. לצערו, לא נערכה תחרות הליכה למרחק של 3 ק"מ וכך לא היה יכול להגן גם על תוארו זה.

פריג'ריו לא השתתף במשחקים האולימפיים שנערכו באולימפיאדת אמסטרדם (1928) מאחר שלא נערכו תחרויות הליכה כלל ולכן נמנע ממנו להגן על תואריו.

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה פריג'יו לכבוד לשאת את דגל איטליה בטקס הפתיחה בפעם השנייה. במשחקים עצמם הוא זכה במדליית ארד בתחרות הליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:59:06 שעות, אחרי טומי גרין מבריטניה (4:50:10 שעות) ויאניס דלינש מלטביה (4:57:20 שעות).

ב-7 ביולי 1968 נפטר פריג'ריו בגארדה.

== תארים והישגים ==
* בסך הכל זכה פריג'ריו ב-10 תוארי אליפות איטליה: 7 תארים בתחרות הליכה ל-10 ק"מ, בשנים 1919–1924 ו-1931, 2 תארים בתחרות הליכה ל-3 ק"מ בשנים 1921–1922 ותואר אליפות בתחרות לשעה הליכה בשנת 1920.
* בשנת 1925 קבע פריג'ריו 6 שיאי עולם בתחרויות הליכה באולם שנערכו ברחבי ארצות הברית.

== שיאים אישיים ==
* 10 ק"מ הליכה: 44:38.0 דקות (1925)
* 50 ק"מ הליכה: 4:59:06 שעות (1932)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.youtube.com/watch?v=_ohHeoLiKhQ אוגו פריג'ריו, מנצח בהליכה באולימפיאדת אנטוורפן 1920] באתר YouTube 

קטגוריה:הלכים
קטגוריה:נושאי דגל איטליה באולימפיאדה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)
קטגוריה:אלופים אולימפיים איטלקים: אתלטיקה
קטגוריה:שיאני עולם איטלקים: אתלטיקה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1901
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1968
נחל קנה (מדבר יהודה)

נַחַל קָנֶה (בערבית: ואדי אלעֻ'וֵיר, שמשמעותו העמק הקטן), זורם בשוליים המזרחיים של צפון מדבר יהודה. שמו של הנחל ניתן לו על שם צמחי קנה מצוי הצומחים סביב עינות קנה בסמוך לשפך הנחל.

הנחל מתחיל כ-3.5 ק"מ מצפון-מערב למצוקי דרגות והוא יורד לכיוון מצוק ההעתקים, בדרכו עובר ומתחתר בסלע הקירטון הרך ובסלעי הגיר והדולומיט של המצוק, ונשפך לים המלח בתחומי שמורת קנה וסמר.

באזור המעבר בין רמת מדבר יהודה ומצוק העתקים, עובר בנחל שביל המחבר את מצוקי דרגות עם השביל הקדום שבין בקעת הורקניה וחורבת קומראן.

==הערות שוליים==

קנה (מדבר יהודה)
קנה (מדבר יהודה)
1826 במדע

==גאוגרפיה==
* יוני – היאצינט דה בוגנוויל סיים מסע סביב העולם שנמשך 3 שנים.
* 15 במרץ משלחת בריטית בראשות ג'ורג' ביירון לחקר האוקיינוס השקט ואיי הוואי חזרה לנמל הבית. המסע הסתיים ב-8 בספטמבר 1824
* 22 באפריל משלחת צרפתית בראשות ג'יול דיומון דורוויל לחקר האוקיינוס השקט יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-25 במרץ 1829
* 10 ביולי משלחת רוסית בראשות אוטו פון קוצבו לחקר צפון האוקיינוס השקט וחצי האי קמצ'טקה חזרה לנמל הבית. המסע החל בשנת 1823
* 20 באוגוסט – משלחת רוסית בראשות פיודור ליטקה לחקר האוקיינוס השקט יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-25 באוגוסט 1829

==טכנולוגיה==
* סם מורי מקבל פטנט על מנוע בעירה פנימית
* ניספור נייפס מבצע את הצילומים הראשונים.

==כימיה==
* בידוד ברום על ידי אנטואן ג'רום באלאר
* גילוי המבנה הכימי של נפתלן על ידי מייקל פאראדיי

==מתמטיקה==
* ניקולאי לובצ'בסקי הציג לראשונה את הגאומטריה לא-אוקלידית.

==רפואה==
* יוהאן פטר מולר פרסם את המחקר שלו בהקשר לפעילות מערכת העצבים.
* גילוי ביצית על ידי קרל ארנסט פון בייר

== נולדו ==
* 26 במאי – ריצ'רד קרינגטון, אסטרונום בריטי (נפטר ב-1875)
* 13 ביולי – סטנסלאו קניזארו, כימאי אטילקי (נפטר ב-1874)
* 21 באוגוסט – קרל גגנבאור, ביולוג גרמני (נפטר ב-1903)
* 17 בספטמבר – ברנהרד רימן, מתמטיקאי גרמני (נפטר ב-1866)

==נפטרו==
* 6 בינואר – ג'ון פרי, גאולוג בריטי (נולד ב-1766)
* 7 ביוני – יוזף פראונהופר, פיזיקאי גרמני (נולד ב-1787
* 22 ביולי – ג'וזפה פיאצי, אסטרונום איטלקי (נולד ב-1746)
* 25 באוקטובר – פיליפ פינל, רופא צרפתי (נולד ב-1745)
* 23 בנובמבר – יוהאן אלרט בודה, אסטרונום גרמני (נולד ב-1747)

==קישורים חיצוניים==

*
אנטייה טראואה

אנטייה טראואה (בגרמנית: Antje Traue; נולדה ב-18 בינואר 1981) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה גרמנייה. התפרסמה בזכות תפקידיה בסרטים הבינלאומיים "פנדורום" ו"איש הפלדה".

==ביוגרפיה==
טראואה נולדה בעיירה מיטוויידה, סקסוניה שבמזרח גרמניה דאז. החלה את דרכה כנערה על בימות תיאטרון והופיעה ברחבי גרמניה, אירופה ובניו יורק סיטי. בשנת 2002 עברה להתגורר בברלין כדי להיבחן למספר סרטים ותוכניות טלוויזיה מקומיים בהם הופיעה.

==קריירה==
ב-2008 התפרסמה טראואה לראשונה בתפקיד המכונאית הגרמנייה נדיה במותחן האימה המדע בדיוני "פנדורום".

ב-2010 השתתפה בדרמת המלחמה "5 ימים של מלחמה".

ב-2011 נבחרה על ידי הבמאי זאק סניידר לשחק בסרט גיבורי העל "איש הפלדה" בתפקיד החיילת פאורה מהצבא שהנהיג גנרל זוד שאותו גילם מייקל שאנון.

בשנת 2017 החלה לשחק בסדרה המסתורין הגרמנית "אפל" בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס.

== פילמוגרפיה ==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable sortable"
!שנה
! סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2004
 |Kleinruppin Forever
|רמונה
|
|-
 |2008
 |Berlin am Meer
|אסטלה
|
|-
 | rowspan="2" |2009
 |Phantom Pain
|אניה
|ללא קרדיט
|-
|פנדורום
|נדיה
|
|-
 |2011
 |5 ימים של מלחמה
|זואי
|
|-
 |2012
 |Nobel's Last Will
|קיטן
|
|-
|2013
 |איש הפלדה
|פאורה
|
|-
 | rowspan="2" |2015
 |הבן השביעי
|בוני ליזי
|
|-
|האישה בזהב
|אדל בלוך-באואר
|
|-
 | rowspan="4" |2016
 |Despite the Falling Snow
|מרינה
|
|-
 |קרימינל
|אלסה מולר
|
|-
 |Kundschafter des Friedens
|פאולה קהרן
|
|-
 |Vier gegen die Bank
|אליזבת זולנר 
|
|-
 |2017
 |להתראות גרמניה
|שרה סימון
|
|-
| rowspan="3" |2018
|Das Ende der Wahrheit
|אוריס קוהלר
|
|-
|Spielmacher
|ורה
|
|-
|בלון
|אולריקה פיהל
|
|-
|2019
|König der Raben
|אלינה
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2007
|Cologne P.D.
|דיאנה
|פרק: "Später Ruhm"
|-
|2009
|Der Staatsanwalt
|סנדרה
|פרק: "Schwesternliebe"
|-
| rowspan="3" |2015
|Weinberg 
|האנה זפטר
|תפקיד ראשי; 6 פרקים
|-
|Mordkommission Berlin 1
|אירמה ברגר
|סרט טלוויזיה
|-
|Der Fall Barschel
|ג'יזל ניומאייר
|סרט טלוויזיה 
|-
| rowspan="3" |2016
|תחנת ברלין
|לנה ווגל
|2 פרקים
|-
|קרוב לאויב
|ברגיט מנץ
|3 פרקים
|-
|Temple
|אווה
|תפקיד ראשי; 6 פרקים
|-
|2020-2017
|אפל
|אגנס נילסן
|תפקיד אורח (עונות 3-1); 6 פרקים
|-
| rowspan="3" |2019
|Die Freundin meiner Mutter
|רוזלי
|סרט טלוויזיה של NRD
|-
|Dead End
|אמה
|תפקיד ראשי; 6 פרקים
|-
|Polizeiruf 110
|אן גרלינג
|פרק: "Tod einer Journalistin"
|-
|2020
|זירת הפשע
|ג'וליאנה
|פרק: "In der Familie: Part 1"
|-
| rowspan="3" |2021
|Gefangen
|אלן
|סרט טלוויזיה של ARD
|-
|An seiner Seite
|ויולה פרנקנברג
|סרט טלוויזיה של Arte
|-
|Die Macht der Kränkung
|אווה
|תפקיד ראשי; 6 פרקים
|-
| rowspan="2" |TBA
|Die Bilderkriegerin
|אניה נידרינגהאוס
|סרט טלוויזיה של ZDF
|-
|Herzogpark
|אליזבת וון לינדן
|סדרת טלוויזיה; בצילומים
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1981
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1981
תיאטרון מאיאקובסקי

תיאטרון מייקובסקי
תיאטרון מאיאקובסקי (ברוסית: Театр Маяковского; Московский академический театр имени Вл. Маяковского) הוא תיאטרון במוסקבה, רוסיה, נוסד ב-1920.

בתחילה נקרא "Terevsat" (התיאטרון המהפכני של הסאטירה, 1922-1920), אחר-כך "תיאטרון המהפכה" (1943-1922) ו"תיאטרון הדרמה" (1953-1944). ב-1954 נקרא התיאטרון על-שמו של ולדימיר מאיאקובסקי.

==היסטוריה==
תיאטרון "אט ניקיטסקי" (כך נקרא עם היווסדו) נבנה ב-1886 בידי קונסטנטין טרצקי בשביל להציג אומנים זרים מפורסמים שביקרו במוסקבה. בין אלו שהופיעו בו בשלהי המאה ה-19 היו שרה ברנאר, אליאונורה דוזה, ארנסט פון פוסארט, ז'אן מונה-סילי, בנואה-קונסטאן קוקלן וארנסט אלכסנדר אונורה קוקלן. בראשית המאה העשרים נודע התיאטרון בשם "אינטרנציונל".

מאז 1920 שכן בבניין "התיאטרון המהפכני של הסאטירה" (Теревсат). ב-1922 הוא שינה את שמו ל"תיאטרון המהפכה" (Театр революции) ובראשו עמד וסוולוד מיירהולד. בשנים 1942-1931 שימש אלכסיי פופוב (1961-1892) כמנהלו של תיאטרון המהפכה; בין ההפקות הידועות באותה עת היו "שירה לגרזן", "החבר שלי", רומיאו ויוליה, "טביעת השייטת". יורשו היה ניקולאי אוחלופקוב (1967-1943). ההפקות הבולטות בתקופתו: חשמלית ושמה תשוקה, "המשמרת הצעירה", "האם", "סופת ברקים", המלט, "מותו של טרלקין" ועוד). במהלך התקופה הזו שונה שמו של התיאטרון פעמיים, תחילה ל"תיאטרון הדרמה" (1944) וב-1954 ל"תיאטרון מייקובסקי"

בשנים 1967-2001 עמד בראש התיאטרון ניקולאי גונצ'רוב. בתקופה זו שיחקו על במת התיאטרון יבגני לאונוב, ארמן ג'יגרחניאן, ולדימיר סמוליוב, טטיאנה דורונינה, עמנואל ויטורגן, ונטליה גונדרבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

מאיאקובסקי
מארק זכארוב

מארק אנטולייביץ' זכארוב (ברוסית: Марк Анатольевич Захаров; 13 באוקטובר 1933 – 28 בספטמבר 2019) היה במאי תיאטרון ותסריטאי סובייטי ורוסי ממוצא יהודי. הוא היה גם פרופסור באקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון (גיטיס). בשנת 1991 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.

==קורות חיים==
מארק זכארוב נולד וגדל במוסקבה ברית המועצות. אביו היה בנם של אציל רוסי שנהרג במהלך מלחמת העולם הראשונה ואם יהודייה. האב עצמו שירת כחייל בצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה בשנים 1918–1920. אמו של זכארוב הייתה שחקנית. זכארוב עצמו אמר לימים, שלמרות שהיה רבע יהודי, הוא חש עצמו תמיד, רוסי, אבל דבר זה לא מנע מגורמים אנטישמיים שונים לכנותו “Masonic Zhid”.

בשנת 1934 נשפט אביו של זכארוב ל-3 שנות מאסר, ולאחר ריצוי העונש הוגלה. אמו של זכארוב נסעה עם האב, וזאכרוב הילד נותר במוסקבה אצל סבתו. לאחר מותה של סבתו, שבו הוריו למוסקבה, אך תוך זמן קצר נעצר אביו שוב. 

זכארוב התקבל לאחר מספר ניסיונות ללימודי משחק באקדמיה רוסית לאמנויות התיאטרון, למד אצל יוסיף רייבסקי וסיים את לימודיו ב-1955. הוא הקים אנסמבל שחקנים שעבדו עמו בתיאטרון לנקום במוסקבה, בכללם: אינה צ'וריקובה, לאוניד ברונבוי, אולג ינקובסקי, אלכסנדר אבדולוב, ניקולאי קאראצ'נצוב, אלכסנדר זבורייב, אלכסנדרה זכרובה, טטיאנה קרצ'נקו, אלכסנדר לזרב ודמיטרי פבצוב.

זכארוב כיהן כמנהלו האומנותי של תיאטרון לנקום במוסקבה מאז שנת 1973, והיה מהמשפיעים בעיצוב הזירה התיאטרלית במוסקבה.

בישראל ביים את המחזה "תפילה" עיבוד של גריגורי גורין ל"טוביה החולב" מאת שלום עליכם, קופרודוקציה של תיאטרון חיפה ותיאטרון הקאמרי בשנת 1992.

ב-28 בספטמבר 2019, בגיל 85, נפטר זכארוב מדלקת ריאות.

==פרסים ואותות כבוד==
* מסדר הידידות של העם (Орден Дружбы народов)
* עיטור מסדר המולדת (За заслуги перед Отечеством)
** דרגה ראשונה (13 באוקטובר 2008) - לתרומה נכבדה לפיתוחה של אומנות התיאטרון המקומית ועבור שנים רבות של פעילות יוצרת.
** דרגה שנייה (11 באוקטובר 2003) - לתרומה נכבדה לפיתוחה של אומנות התיאטרון.
** דרגה שלישית (26 באפריל 1997) - על שירותיו למדינה ותרומתו האישית העצומה לפיתוחה של אומנות התיאטרון.
* אמן כבוד של הרפובליקה הסובייטית (1977).
* אזרח כבוד של הרפובליקה הסובייטית (1991).
* פרס ברית המועצות (1987) - על הפקת ההצגות בתיאטרון לנין קומסומול.
* פרס המדינה של הפדרציה הרוסית (1992, 1997, 2002).
* הפרס הלאומי "ליבו המוזיקלי של התיאטרון" (2007) - זוכה הפרס הגדול להישג יצירתי יוצא דופן בשדה המוזיקה לתיאטרון.
* חבר של כבוד של האקדמיה הרוסית לאומנויות.
* פרס התיאטרון הבינלאומי על שם סטניסלבסקי (2010) - "על תרומתו לפיתוחו של התיאטרון הרוסי".

==פילמוגרפיה נבחרת==

<div class="mw-content-ltr">
* Prosnis i poï (TV, 1974)
* (Звезда пленительного счастья) / The Captivating Star of Happiness (1975)
* 12 стульев (1976) (כסאות 12 )
* נס רגיל (Обыкновенное чудо) (1978)
* אותו מינכהאוזן (Тот самый Мюнхгаузен) / The Very Same Munchhausen (1979)
* הבית שבנה סוויפט (Дом, который построил Свифт) / The House That Swift Built (1983)
* נוסחת האהבה (Формула любви) (1984)
* הרגו את הדרקון (Убить дракона) (1988)
* בלקירב הליצן (Шут Балакирев) (2002)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים רוסים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע יהודים רוסים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1933
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2019
1827 במדע

==ארכאולוגיה==
* תחילת חפירות ב"פורום אדריאנה" - העיר הצפונית ביותר של האימפריה הרומית - נמצאת בשטח הולנד.

==גאוגרפיה==
* ויליאם פרי הגיע לקו רוחב - '45 82° - הנקודה הצפונית ביותר למשך 49 שנים.

==טכנולוגיה==
* תחילת ייצור גפרורים מודרניים על ידי ג'ון ווקר.
* לראשונה האוקיינוס האטלנטי נחצה על ידי ספינת קיטור שמשתמשת בקיטור בלבד.

==כימיה==
* בידוד אלומיניום על ידי פרידריך ולר
* ויליאם פראוט חילק את המזון ל-3 מרכיבים: פחמימה, שומן וחלבון.
* גילוי מלך זלץ - הדוגמה הראשונה של כימיה אורגנומתכתית.
* גילוי תנועה בראונית על ידי רוברט בראון

==פיזיקה==
* גילוי חוק אוהם

==רפואה==
* גילוי סינדרום אדמס-סטוקס על ידי רוברט אדמס.
* גילוי ביצית על ידי קרל ארנסט פון בייר

== נולדו ==
* 13 בינואר – ניקולאי בקטוב, כימאי רוסי (נפטר ב-1911)
* 7 בינואר – סנדפורד פלמינג, ממציא קנדי (נפטר ב-1915)
* 5 באפריל – ג'וזף ליסטר, רופא בריטי (נפטר ב-1912)
* 25 באוקטובר – מרסלין ברטלו, כימאי צרפתי (נפטר ב-1907)

==נפטרו==
* 5 במרץ – פייר-סימון לפלס, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1749)
* 5 במרץ – אלסנדרו וולטה, פיזיקאי איטלקי (נולד ב-1745
* 3 באפריל – ארנסט חלדני, פיזיקאי גרמני (נולד ב-1756)
* 14 ביולי – אוגוסטן ז'אן פרנל, פיזיקאי צרפתי (נולד ב-1788)

==קישורים חיצוניים==

 
*
1828 במדע

==אסטרונומיה==
* פליקס סברי ביצע חישוב מסלול של כוכב כפול.

==ביולוגיה==
* 27 באפריל – פתיחת גן חיות בלונדון.
* קרל ארנסט פון בייר מייסד את אמבריולוגיה בפרסום ספרו Über Entwickelungsgeschichte der Thiere.

==גאוגרפיה==
* משלחת בריטית בראשות ויליאם בישי לחקר ים ברינג חזרה לנמל הבית. המסע החל בשנת 1825
* היינריך ווילהלם דב גילה שבהמיספירה הצפונית סופה טרופית נעה בכיוון השעון ובדרומית נגדה.

==טכנולוגיה==
* בניית מנוע חשמלי ראשון על ידי הפיזיקאי ההונגרי אניוש ג'דליק.
* לראשונה האוקיינוס האטלנטי נחצה על ידי ספינת קיטור שמשתמשת בקיטור בלבד.

==כימיה==
* לראשונה נוצר שתנן באופן מלאכותי על ידי פרידריך ולר.

==פיזיקה==
* ג'ורג' גרין פרסם את ספרו שכלל בין היתר את משפט גרין ופונקציית גרין.

==פלאונטולוגיה==
* אדולף ברונייר פרסם את ספרו על צמחים מאובנים.

==רפואה==
* פרסום ספר ראשון Traité Complet de l'Art du Dentiste בנושא רפואת שיניים.

== נולדו ==
* 24 במרץ – ז'ול ורן, סופר צרפתי (נפטר ב-1905)
* 13 בספטמבר – אלכסנדר בוטלרוב, כימאי רוסי (נפטר ב-1886)
* 31 באוקטובר – ג'וזף סוואן, פיזיקאי בריטי (נפטר ב-1914)

==נפטרו==
* 17 במרץ – ג'יימס אדוארד סמית', בוטנאי בריטי (נולד ב-1759)
* 8 באוגוסט – קרל טונברג, בוטנאי שוודי (נולד ב-1743
* 22 באוגוסט – פרנץ גל, רופא גרמני (נולד ב-1758)
* 22 בדצמבר – ויליאם הייד וולאסטון, גאולוג בריטי (נולד ב-1766)

==קישורים חיצוניים==

*
שמורת קנה וסמר

בריכה בשמורת הטבע עם זוג של [[תמירון מצוי]]

שמורת קנה וסמר הידועה גם בשם שמורת עינות קנה, היא שמורת טבע המשתרעת בין ים המלח ממזרח לכביש 90 ממערב לאורך כ- 5 ק"מ, בקטע הכביש שבין נחל תמרים למצוקי דרגות. שטח השמורה הוא 1100 דונם, והיא הוכרזה ב-22 ביוני 1988 ביחד עם שמורת עינות צוקים.

השמורה סגורה למטיילים ולא ניתן לבקר בה, בעקבות סכנת בולענים.

== המעיינות ==
בשמורה שתי קבוצות של מעיינות: עינות קנה (בערבית: עין אלע'ויר שמשמעותו מעיין העמק הקטן) הנובעים בסמוך לשפך נחל קנה בצפון, ועינות סמר (בערבית: עין א-תוראבה) בסמוך לשפך נחל סמר בדרום השמורה.

המעיינות בשמורה הם מעיינות העתק הנובעים בין מצוק ההעתקים לים המלח. שפיעתן של עינות קנה מוערכת בכ-1.5 מיליון מ"ק מים בשנה, ועינות סמר בכמה מיליוני מ"ק מים בשנה.

בנוסף, ליד עינות סמר יש מכון שאיבה המנצל חלק ממי המעיינות.

== החי והצומח ==
עולם החי בשמורה דומה לשמורת עינות צוקים הסמוכה, וכולל מגוון חסרי חוליות, דגי נאווית המלחות, עופות ויונקים שונים, שחלקם שוכנים גם בשמורת מצוק ההעתקים השכנה, אך מרחב מחייתם כולל גם את שמורה זו.

בשטח סביב המעיינות שולט הצמח קנה מצוי שעל שמו נקראת קבוצת הנביעות הצפונית. בנוסף צומחים בשמורה עצי אשל אברהם ועבקנה שכיח וצמח הסמר ליד עינות סמר.

כמו כן, בתחום השמורה נמצאת האוכלוסייה הגדולה בישראל של הסחלב בן-חורש גדול.

== שרידים ארכאולוגיים ==
בשטח השמורה נמצאו שרידים ארכאולוגים שונים. ליד עינות קנה נמצאו שרידי יישוב של כת ים המלח הכולל מבנים ובית קברות גדול, וכן שרידי יישוב מתקופת הברזל. אחת ההשערות היא שאלה שרידי היישוב הנִּבְשָן, אחת משש ערי המדבר בנחלת שבט יהודה (יהושע, טו, סב). ליד עינות סמר נמצאו שרידים של מצודה גדולה בגודל 15 על 13 מטר, המתוארכת למאות ה-7-8 לפנה"ס. הראשון שחפר את המצודה היה ג"ס בליק שחפר אותה בשנת 1935. בין השנים 1968-1967 היא נחפרה שוב על ידי פסח בר אדון. תפקיד המצודה היה לשמור על המעיין ועל הדרך המובילה להר חברון. בר אדון זיהה את עין תורבה עם עיר המלח המוזכרת בתנ"ך.

==לקריאה נוספת==
*עינות קנה, נחל סמר, מדריך ישראל החדש : אנציקלופדיה, מסלולי טיול כרך 13 : מדבר יהודה ובקעת ים המלח, בעריכת ספי בן-יוסף, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2001, עמ' 178-177, 223

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.inature.info/wiki/%D7%A9%D7%9E%D7%95%D7%A8%D7%AA_%D7%A7%D7%A0%D7%94_%D7%95%D7%A1%D7%9E%D7%A8 שמורת קנה וסמר] באתר טבע ונופים בישראל

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדבר יהודה: שמורות טבע
קטגוריה:ים המלח
קטגוריה:מדבר יהודה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:מדבר יהודה: מעיינות
1829 במדע

==ארכאולוגיה==
* חפירות ראשונות באולימפיה על ידי משלחת צרפתית.

==גאוגרפיה==
* 25 במרץ משלחת צרפתית בראשות ג'יול דיומון דורוויל לחקר האוקיינוס השקט חזרה לנמל הבית. המסע החל ב-22 באפריל 1826
* 25 באוגוסט משלחת רוסית בראשות פיודור ליטקה לחקר צפון האוקיינוס השקט חזרה לנמל הבית. המסע החל ב-20 באוגוסט 1826
* 30 בדצמבר משלחת צרפתית בראשות קיריל פייר לפלס לחקר האוקיינוס השקט יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-21 באפריל 1832

==טכנולוגיה==
* 23 ביולי - בארצות הברית רושם ויליאם ברט פטנט על מכונת הכתיבה.
* בניית אקורדיון ראשון.
* הנרי פלמר מקבל פטנט על פח גלי.
* 6-14 באוקטובר - תחרות קטרים. מנצח בתחרות - קטר "Rocket" של ג'ורג' סטיבנסון.
* 30 בנובמבר – פתיחת תעלת ולנד
* 19 בדצמבר – צ'ארלס וויסטון מקבל פטנט על מפוחית יד.

==מתמטיקה==
* יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה פרסם את מחקרו בתחום פונקציית דיריכלה וכו'.
* ניקולאי לובצ'בסקי פרסם את עבודתו על גאומטריה לא-אוקלידית.

==פלאונטולוגיה==
* הגדרת רביעון על ידי ג'ול דסנוייר.
* גילוי שרידים ראשונים של האדם הניאנדרטלי על ידי פיליף שמרלינג.

==רפואה==
* שימוש ראשון בלרינגוסקוף על ידי בנז'מן בבינגטון.

== נולדו ==
* 2 בפברואר – אלפרד ברם, זואולוג גרמני (נפטר ב-1884)
* 13 באוגוסט – איוואן סצ'נוב, פיזואולוג רוסי (נפטר ב-1905)
* 7 בספטמבר – פרידריך אוגוסט קקולה, כימאי גרמני (נפטר ב-1896)

==נפטרו==
* 6 באפריל – נילס הנריק אבל, מתמטיקאי נורווגי (נולד ב-1802)
* 10 במאי – תומאס יאנג, פיזיקאי אנגלי (נולד ב-1773
* 29 במאי – האמפרי דייווי, כימאי בריטי (נולד ב-1778)
* 14 בנובמבר – ניקולה וואקלין, כימאי צרפתי (נולד ב-1763)
* 28 בדצמבר – ז'אן-בטיסט דה לאמארק, חוקר טבע צרפתי (נולד ב-1744)

==קישורים חיצוניים==
שמחה לב

שמחה לֵב (18 ביולי 1899 – נפטר י"א חשון תשמ"ב 26 בנובמבר 1981) היה פילוסוף ומשפטן ישראלי שעסק בפסיכולוגיה מעשית. נודע בשל "שיטת מנא" (Mana) שיצר לטיפול בגמגום.

==ביוגרפיה==
שמחה לב (Loew) נולד בקיץ 1899 בסכודניצה, במחוז דרוהוביץ שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנם של פרה לבית בקנרוט וברוך לב, סוחר למדן ממשפחת חסידים אמידים, ממייסדי ההסתדרות הציונית בדרוהוביץ ובהמשך נשיא "המזרחי" בווינה.

בילדותו למד בישיבה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה משפחתו לבירה וינה, שם למד בגימנסיה, בבית ספר גבוה למסחר, ולאחר מכן למד פילוסופיה ומשפטים באוניברסיטת וינה וקיבל תואר דוקטור למשפטים.

לב התעניין בפסיכולוגיה מוסרית ומעשית בעקבות גמגום שממנו סבל עד גיל 27. הוא פיתח שיטת ריפוי בשם "שיטת המנא" ('מנא' פירושה יצר החיים / הקיום / הטוב והמיטיב), ובעזרתה נרפא מגמגומו. לב חיבר ספר בגרמנית על שיטתו, והוא תורגם לצרפתית.

ב-1935 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, ופתח תחנת ייעוץ בשיטת מנא בתל אביב. לאורך השנים עסק בטיפול פסיכולוגי ללוקים בגמגום, הפרעות חרדה, ביישנות וחוסר ביטחון עצמי. שימש גם כיועץ בתחומי זוגיות.

לב ערך הרצאות ברחבי הארץ בהן הפיץ את שיטתו. כתב ספרים נוספים, בהם "העצבנות מחלת דורינו ודרך מנא לריפויה", "לא נמות כי נחיה", "בית ספר לחיים", "המדריך הפסיכולוגי לניצחון", חוברות "מנא-פסיכולוגיה" ("יהי אור", "מנאיזם - הפסיכולוג לעם") ועוד. לאחר השואה פרסם את הספר "האלבום השחור" בו הוקיע את מעשי הנאצים בשואה באמצעות תצלומים מתקופה זו.

לב יסד בארץ מספר אגודות ציבוריות לטובת היישוב העברי, מהתקופה שקדמה לפרוץ מלחמת העולם השנייה ועד קום המדינה, בהן "ליגה להגנת כבוד ישראל", "הליגה אנטי-נאצית" ו"המשפחה הגדולה בישראל".

משנת 1928 היה נשוי למרים לבית ווהל ולהם היו שלושה ילדים.

==פרסומיו==
* "מדריך פסיכולוגי לניצחון: קורס פסיכולוגי להכשרה נפשית לזמן המלחמה" בהדרכתו של שמחה לב, תל אביב: המכון להכשרה נפשית תל אביב, [1941?].
* מורה דרך פסיכו הרמוני להצלחה בחיים; בהדרכתו של שמחה לב, תל אביב: חמו"ל, תש"ד. (הוצאה מרוכזת ומשוכללת של הספר "בית ספר לחיים")
* "תורת הנשואים בצורה מרוכזת ועממית (מוסר, הרמוניה והצלחה בחיי הנשואין), תל אביב : המכון הפסיכו הרמוני, תש"ה. (במסגרת הקורס בחכמת החיים)
* "הדרכה לשעת חירום", תל אביב: הליגה האנושית מנא, תש"ח.
* "כיצד להגמל מעשון: לפי עקרונות השיטה המנא-פסיכולוגית", תל אביב: מכון מנא-פסיכולוגי, תשט"ו. ("הדרך להשתחרר מתאוות העשון ההרסנית המקצרת את החיים")
* תורת המנא (מנא פסיכולוגיה), תל אביב: מנא, (הקד’ תשי"ח).
* "פרקים בחכמת חיים לפי עקרונות שיטת מנא (מנא פסיכולוגיה)", תל אביב: מוסד מנא, (הקד’ תשכ"א). ("אין חכמה, אלא חכמת חיים")
* "תורת המנא על רגל אחת, הדרך לבריאות אושר והצלחה בחיים", תל אביב: מנא, (הקד’ תשכ"ב).
* "הדרך לחיי נישואין מאושרים לפי עקרונות שיטת מנא (מנא פסיכולוגיה)", תל אביב: מנא, (הקד’ תשכ"ג). (סדרת 'פרקים בחכמת חיים')
* העצבנות – מחלת דורנו: ודרך מנא לריפויה, תל אביב: מנא, תשכ"ד. (מהדורה ב מורחבת: תשכ"ו.) (על מניעת תאונות דרכים והיגמלות מעישון)
* לא נמות כי נחיה, תל אביב: (דפוס מל"ן), תשכ"ט. (הצעת דרך חיים בריאה ומוסרית בשיטת מנא)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:משפטנים ישראלים
קטגוריה:פסיכותרפיסטים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1899
Earth, Wind & Fire

מוריס וייט ופיליפ ביילי בהופעה של הלהקה, 1982
הלהקה בהופעה, 2009
Earth, Wind & Fire (בראשי תיבות: EWF; תרגום מילולי: "אדמה, רוח ואש") היא להקה אמריקנית שפעלה בעיקר בשנות ה-70, ונחשבת לאחת המצליחות במאה ה-20. סגנונה המוזיקלי כלל שירי נשמה, ג'אז, אר אנד בי, פאנק ורוק.

הלהקה נוסדה ב-1969 בשיקגו על ידי המתופף מוריס וייט. שם הלהקה נוצר בהשראת המפה האסטרולוגית של וייט, שכללה מרכיבים של אדמה, רוח ואש. לאחר שני תקליטים שלא זכו להצלחה, פירק וייט את ההרכב והקים אותו מחדש בלוס אנג'לס ב-1971, עם אחיו ורדון וייט (גיטרה בס) וחברים נוספים. רבים מחברי הלהקה התחלפו לאורך השנים, אך המרכזיים שבהם, מלבד האחים וייט, היו פיליפ ביילי, ראלף ג'ונסון, לארי דון ואל מק'קיי.

לאורך השנים הוציאה הלהקה 19 אלבומי אולפן, 62 סינגלים, ועוד עשרות אלבומי אוסף, הופעות חיות ואלבומי וידאו. היא הייתה מועמדת ל-20 פרסי גראמי, מתוכם זכתה בשישה כלהקה ועוד שניים בנפרד עבור חבריה (מוריס וייט ופיליפ ביילי). כן הייתה הלהקה מועמדת ל-12 פרסי המוזיקה האמריקאית, וזכתה בארבעה. בשנת 2000 הלהקה נכנסה להיכל התהילה של הרוק אנד רול וכן קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד. היא גם נחשבת ללהקה האפרו-אמריקאית הראשונה שמכרה את כל הכרטיסים להופעתה באולם מדיסון סקוור גארדן בניו יורק.

בין הלהיטים הגדולים של הלהקה נמצאים השירים "Shining Star", "That's the Way of the World", "Devotion", "Reasons", "Sing a Song", "Can't Hide Love", "Getaway", "Fantasy", "Love's Holiday", "September", "Boogie Wonderland", "After the Love Has Gone" ו-"Let's Groove".

== מוריס וייט ==
מוריס וייט, הידוע גם בכינוי "ריס", נולד בשנת 1941 בממפיס שבטנסי והיה הסולן המוביל בלהקה. הוא הפיק את רוב אלבומי הלהקה, כתב את מרבית הלהיטים שלה ובשנת 2010 נכנס להיכל התהילה של כותבי השירים. בשנת 2016, כאשר שהה בלוס אנג'לס, נפטר ריס בגיל 74 לאחר 24 שנים בהן סבל ממחלת פרקינסון.

== כיום ==
הלהקה פועלת ברציפות משנת 1993, כאשר לאחר מותו של מוריס וייט הזמר פיליפ ביילי, שצורף ללהקה בראשיתה על ידי מוריס וייט, החל להנהיג את הלהקה. קולו של ביילי הוא הדומיננטי בשירים "Devotion" ,"Head to the Sky" ,"Reasons" ,"Fantasy" ,"I'll Write A Song For You" ,"Imagination" ,"I've Had Enough" ,"Guiding Lights" ועוד רבים אחרים.

בשנת 1990, גיטריסט הלהקה המקורית אל מק'קיי הקים הרכב מחווה עם יוצאי הלהקה המקורית בשם "חוויית האדמה אוויר ואש של מקיי". אל מקיי, שידוע בתור אחד המייסדים של הלהקה ושותף לכתיבת הלהיטים הגדולים של הלהקה, מופיע עם ההרכב בפסטיבלים ברחבי העולם, ובשנת 2017 הופיע בישראל במסגרת פסטיבל ג'אז בים האדום.

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!פרס
!קטגוריה
!עבודה מועמדת
!תוצאה
!מקור
|-
!2024
!פרס גראמי
|ביצוע ה-R&B העממי הטוב ביותר
|"Hollywood"
|
|<ref></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:להקות בנים
קטגוריה:להקות אמריקאיות
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:הרכבים ולהקות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
קטגוריה:זוכי פרס מרכז קנדי
קטגוריה:אמני וורנר רקורדס
קטגוריה:זוכי פרסי ה-BET: מפעל חיים
וונדרינו ארנה

וונדרינו ארנה הוא אולם מקורה הממוקם בעיר קיל שבגרמניה. האולם מארח אירועי כדוריד וקונצרטים ומכיל 10,250 מושבים. האולם מסוגל לקלוט 13,500 צופים.

בניית האולם החלה ב-1950 ונמשכה כשנתיים. האולם נחנך ב-17 ביולי 1951, אף שבנייתו באותה עת טרם הושלמה. עם השנים הורחב וחודש האולם מספר פעמים. בשנת 2001 עבר האולם "מתיחת פנים" נוספת, לרגל 50 שנים לבנייתו.

ב-1 בינואר 2008 רכשה חברת שפארקסן-פיננס את הזכויות על השם ושינתה את שמו מאוסטסיהל (Ostseehalle) לשפארקסן ארנה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.thw-provinzial.de/thw/ehalle.htm שפארקסן ארנה], באתר קבוצת הכדוריד של קיל

קטגוריה:גרמניה: אולמות קונצרטים
קטגוריה:אולמות כדוריד בגרמניה
קטגוריה:קיל
קטגוריה:שלזוויג-הולשטיין: ספורט
אנדרטת עוצבת סער (לטרון)

אנדרטת חטיבה 7 (עוצבת סער) הוא אתר הנצחה לזכר חללי חטיבה 7 (סער) שנפלו במערכות ישראל השונות. האתר ממוקם מזרחית למנזר לטרון לצד הריסות מבצר לטרון באזור הקרבות הראשונים של החטיבה, קרבות כיבוש משטרת לטרון (מבצע בן נון א' ובן נון ב'). מלבד האנדרטה הזאת בלטרון, נמצא אתר הנצחה לחללי החטיבה במרכז רמת הגולן.
== מבנה ==
האנדרטה מורכבת מרחבת בטון קטנה המוצבת מול במה מבטון ואבנים. על לוח בטון בקדמת האנדרטה נמצאים שני שלטים, האחד מתאר את קרבות החטיבה והשני מציג את סמל החטיבה. מאחורי לוח הבטון, על גבי במת האבנים מוצב עמוד בגובה 3 מטרים אשר בראשו מוצב סלע גרניט גדול שהובא מג'בל מוסא שבסיני. משמאל לעמוד, כמו גם בקדמת האנדרטה מוצבים עמודי תרנים המשמשים לאירועים והנפת דגל ישראל.האנדרטה ממוקמת על גבעה הצופה על עמק איילון, לצד הריסות מבצר לטרון ועמדה ירדנית שננטשה לאחר מלחמת ששת הימים. הגישה לאנדרטה היא בדרך עפר המקיפה את מנזר לטרון מכיוון צפון. 

בשנת 2017 פורקה האנדרטה והועברה לאתר יד לשריון. 

<gallery>
שלט על קרבות חטיבה 7 באנדרטת החטיבה בלטרון.jpg|שלט עם סיפור קרבות החטיבה וסמל החטיבה בקדמת האנדרטה.
אנדרטת חטיבה 7 בלטרון לאחר פירוקה.jpg|האנדרטה לאחר פירוקה
</gallery>

==ראו גם==
* חטיבה 7
* אנדרטת עוצבת סער ברמת הגולן

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.izkor.gov.il/en_063a5ddfb58dae52a559363874719a3e אנדרטה לזכר חללי חטיבה 7, לטרון] באתר "יזכור"

==הערות שוליים==

עוצבת סער
עוצבת סער
עוצבת סער, אנדרטה
קטגוריה:חטיבה 7
סער
תקשורת בדרום סודאן

התקשורת בדרום סודאן לא מפותחת בהשוואה למדינות האזור כמו קניה, טנזניה ואוגנדה.

==חופש תקשורתי== 
לפי שר התקשורת, ברנבה מריאל בנג'מין (Barnaba Marial Benjamin), ממשלת דרום סודאן אחראית על חופש העיתונות, בשונה מסודאן. אולם, העיתונאים והעורכים של העיתונים האזרח וג'ובה פוסט טוענים להטרדות, גידופים וצנזורה דה פקטו מצד התנועה לשחרור העם הסודאני והממשלה מאיימת להפסיק את פעילותם בנוסף למספר תחנות רדיו. 

מספר ימים לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן, אסרה הממשלה הסודאנית על העברת עיתונים לדרום, סגרה את ההוצאות לאור ומשרדי החדשות ששייכים לדרום ופעלו בצפון כולל ההוצאה לאור של ג'ובה פוסט בח'רטום.

==תשתיות==
עקב חוסר תשתיות המקשה על העברת סחורות ומידע והעוני הרב השורר במדינה, קיים קושי רב תפוצת העיתונים באופן סדיר ובמיוחד בערים המרוחקות מג'ובה.

ב-5 באפריל 2013 העבירה הסוכנות היפנית הבינלאומית לשיתוף פעולה חמישה מיליון וחצי דולרים לטובת מיסוד תחנות שידור לטלוויזיה ורדיו ציבוריים במדינה.

==הוצאות לאור ותפוצה==
שתי ההוצאות לאור הגדולות במדינה בשפה האנגלית המתנהלות באופן עצמאי ורווחי הן העיתונים ג'ובה פוסט והאזרח.

תחנת הרדיו, מיריה (Miraya), משדרת 24 שעות ביממה במשך 7 ימים בשבוע בסיוע כוח משימה של או"ם בדרום סודאן וארגון חוץ-ממשלתי שווייצרי, Fondation Hirondelle. שידורי התחנה כוללים מוזיקה, מבזקי חדשות וספורט.

יזמים דרום סודאנים הקימו אתרי חדשות המספקים ידיעות מחו"ל כמו: South Sudan News Agency, Sudan Tribune, New Sudan Vision ו- SouthSudanNation.com.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20130302183838/http://newsudanvision.com/ The New Sudan Vision]
*[https://web.archive.org/web/20110809045216/http://www.radiomiraya.org/ Radio Miraya]
*[http://www.southsudannewsagency.com/ South Sudan News Agency]
*[http://www.southsudannation.com/ SouthSudanNation.com] 
*[http://infoasaid.org/sites/infoasaid.org/files/South%20Sudan%20Media%20and%20Telecoms%20Landscape%20Guide.pdf Media and Telecommunication Lansdcape in South Soudan], a [http://infoasaid.org/ infoasaid] guide, February 2012, 82 pp.

==הערות שוליים==

*
סרט מודעות ורוד

סרט ורוד המציין תמיכה במאבק נגד סרטן השד
סרט ורוד וכחול המציין מאבק בסרטן השד אצל גברים
סרט מודעות ורוד על לוחית רישוי של מדינת [[מיין בארצות הברית, עם הכיתוב "גילוי מוקדם מציל חיים"|250x250 פיקסלים]]
100 נשים ששרדו את מחלת סרטן השד נושאות [[סרט ורוד ענק ויוצרות את הסמליל למאבק בסרטן השד. האירוע התקיים בהפסקת משחק הפוטבול בין סנט לואיס ראמס ואריזונה קרדינלס ב-7 באוקטובר 2007]]
סרט ורוד בצעדה ב[[אצטדיון לציגרונד בציריך]]
סרט ורוד הוא סרט מוּדָעוּת בינלאומי בצבע ורוד המציין תמיכה במאבק נגד סרטן השד.

==היסטוריה==
השימוש המתועד הראשון בסרט, בהקשר של סרטן השד, נעשה בסתיו 1991 כאשר במימון קרן סוזן ג. קומן (Susan G. Komen), חולקו סרטים ורודים למשתתפי מרוץ בניו יורק סיטי עבור ניצולות סרטן השד.

סרט ורוד אומץ כסמל הרשמי של סרטן השד בחודש המודעות הלאומי בשנת 1992, והוא נגזר של הסרט האדום המציין את המודעות והתמיכה למאבק באיידס. באותה השנה, אלכסנדרה פני, העורכת הראשית של מגזין בריאות הנשים "Self", ואוולין לאודר, ניצולת סרטן השד וסמנכ"ל חברת הקוסמטיקה אסתי לאודר יצרו סרטים להפצה בחנויות החברה בניו יורק.

סרט ורוד וכחול משמש לעיתים כדי לסמל סרטן השד אצל גברים, סוג נדיר יחסית. הסרט הוורוד והכחול תוכנן בשנת 1996 על ידי ננסי ניק, נשיא ומייסד קרן ג'ון ו. ניק המביאה למודעות כי "גם גברים יכולים לחלות בסרטן השד!".

==הסרט הוורוד בתרבות==
הסרט הוורוד זוכה לתהודה רבה, בייחוד במהלך חודש אוקטובר - חודש המודעות לסרטן השד.

במהלך השנים הוארו בורוד מונומנטים ואתרי תרבות בעולם, בהם: מגדל אייפל, מפלי ניאגרה, בית האופרה בסידני ופסל ישו הגואל בריו דה ז'ניירו.

בשנת 2008 הואר גשר המיתרים בירושלים באור ורוד, כדי לסמל את המאבק.

ב-15 באוקטובר 2010 הואר הבית הלבן בצבע ורוד למספר שעות כחלק מאירועי חודש המודעות לסרטן השד.

באוקטובר 2011 שחקני פוטבול מליגת ה-NFL לבשו כפפות, בנדנות וגרביים בצבע ורוד במהלך כל המשחקים שנערכו באותו החודש.

באוקטובר 2012 הואר באר מרים סמל העיר של נצרת. כדי לסמל את המאבק.

==ראו גם==
* סרט מודעות
* סרט מודעות סגול
* סרט מודעות צהוב

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080102060411/http://www.trinitylondon.com/awareness-ribbon-meanings.asp צבעי סרטי מודעות ומשמעותם] באתר המסחרי Trinity London
* [https://web.archive.org/web/20090124062317/http://thepinpeople.com/awarenessribboncolors.html טבלת משמעות צבעי סרטי המודעות] באתר המסחרי The Pin People

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטן השד
ורוד
תיאודור דווייט ולד

תיאודור דווייט ולד (אנגלית: Theodore Dwight Weld; 23 בנובמבר 1803 - 3 בפברואר 1895) היה מנהיג התנועה לביטול העבדות בשנים 1830–1844. 
== חייו ==
בשנת 1833 הקים יחד עם שני סוחרים עשירים מניו יורק, ארתור טאפאן ולואיס טאפאן (Lewis Tappan) את האגודה האמריקאית נגד העבדות. הוא הורה בליין, בית מדרש למורים אולם הוא התפטר מתפקידו לאחר שחבר הנאמנים דרש לחדול מלדון בנושא העבדות. לכן הוא ותלמידיו פנו למכללת אוברלין שהפכה להיות המכללה הראשונה שקיבלה נשים ושחורים. המכללה העניקה חופש דיבור לנשים ולכן משכה אליה נשים, ביניהן לוקרישה מוט והאחיות גרימקה. אנג'לינה גרימקה (Angelina Grimké) התחתנה איתו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ארצות הברית: עבדות
קטגוריה:פעילים בתנועה לביטול העבדות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1803
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1895
סימפוניית ההפתעה

סימפוניית ההפתעה הוא שם שניתן לאחת מיצירותיו המוזיקליות הידועות של המלחין יוזף היידן, הסימפוניה מס' 94 בסול מז'ור. זוהי הסימפוניה השנייה מבין 12 (מספר 93-104) של היידן שנקראות סימפוניות לונדון, והיא נכתבה ב-1791. בשפה הגרמנית מוכרת הסימפוניה הזו בשם "mit dem Paukenschlag" ("במכת תוף דוד"). סימפוניה זו היא אחת המנוגנות ביותר על ידי תזמורות ברחבי העולם, בגרסאות שונות.

==כתיבת היצירה==
היידן כתב את היצירה בלונדון, בביקורו הראשון באנגליה. היצירה נוגנה לראשונה באולם הנובר ב-23 במרץ 1792. בבכורה השתתף היידן עצמו, שניגן בפורטה-פיאנו.

== הכינוי "ההפתעה"==
היידן היה ידוע בחוש ההומור שלו, ובשילוב בדיחות בסימפוניות שכתב. ה"ההפתעה" שהכניס בסימפוניה זו, הייתה שלוב אקורד חזק במיוחד באמצע הסימפוניה, בסיום הצגת מוטיב ב"פיאנו" - נגינה שקטה, ואז חזרה לנגינה חרישית. על פי הביוגרף של היידן, כשנשאל על כך אמר היידן כי הדבר נועד ליצור עבור הקהל גורם מפתיע ביצירתו. על פי טענה נפוצה, הדבר נועד להרדים את הקהל, ובהמשך להשכימו בבהלה.

== חלקי הסימפוניה ==
כמו כל הסימפוניות ה"לונדוניות" של היידן, מחולקת גם סימפוניה זו לארבעה חלקים באופן הבא:
# אדג'יו וויוצ'ה - פרק הכולל מבוא לירי במקצב 3/4 שקודם לחלק עיקרי מהיר וקצבי מאוד במקצב 6/8. 
# אנדנטה - וריאציות במקצב 2/4 בסובדומיננטה של דו מז'ור. בחלק זה מופיעה ה"הפתעה".
# מינואט - כולל מינואט וטריו בסול מז'ור.
# אלגרו - פרק סיום קצבי האופייני לסיומי סימפוניות של היידן.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סימפוניות מאת היידן
לה אמיסטאד

אמיסטאד (בספרדית: La Amistad, "הידידות") הייתה ספינת עבדים ספרדית שיצאה ב-1839 מהוואנה אל פוארטו פרינציפה (Puerto Principe, כיום קמגואיי) בקובה. בספינה הובלו חמישים ושלושה עבדים בתת-תנאים, חלקם הושלכו לים ואחרים מתו. במהלך ההפלגה השתלטו האפריקאים על הספינה בהנהגתו של אפריקני צעיר בשם ג'וזף סינקה, והרגו את רב החובל וחלק מאנשי הצוות. הם הכריחו את נווט האונייה להשיטה לאפריקה, אך המלחים הספרדים הסיטו בחשאי את הספינה מדרכה לכיוון צפון. בעודה בדרך נתפסה "אמיסטאד" על ידי ספינת המכס האמריקאית "וושינגטון" והושטה אל נמל ניו הייבן. אז החל אחד המשפטים המסעירים בתולדות ארצות הברית, "ארצות הברית נגד לה אמיסטאד". קדמה לו "פרשת דרד סקוט".

ספרד האשימה את האפריקאים בשוד ימי. נשיא ארצות הברית, מרטין ואן ביורן, יצא גם הוא נגד האפריקאים על מנת לקנות את תמיכתם של אנשי הדרום בבחירתו מחדש לנשיאות. אנשי הדרום תבעו לשפוט את האפריקאים בבית דין פדרלי באשמת רצח ושוד. ג'ון קווינסי אדמס, בתמיכת מתנגדי העבדות, ייצג את העבדים. הוא טען כי החוק הספרדי אוסר על סחר עבדים ומנוגד לזכות חירות האדם. בסופה של הפרשה זוכו האפריקאים החשודים, שוחררו והוחזרו למולדתם.

===בקולנוע===
סרט הקולנוע "אמיסטאד" משנת 1997 מבוסס על מרד העבדים בספינה ועל המשפט שנערך לאחריו. את הסרט ביים סטיבן ספילברג ומשחקים בו אנטוני הופקינס בתפקיד ג'ון קווינסי אדמס ודג'ימון הונסו בתפקיד ג'וזף סינקה.

== לקריאה נוספת ==
* ויליאם א' אואנס, מרד העבדים. מאנגלית: שמואל שיחור. הוצאת עמיחי 1966.
* Rediker, Marcus (2012). The Amistad Rebellion: An Atlantic Odyssey of Slavery and Freedom.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארצות הברית: עבדות
קטגוריה:אוניות וספינות מפרשים יחידאיות
קטגוריה:1839
קטגוריה:מרטין ואן ביורן
פארק מורנינגסייד

מגרש בפארק מונינגסייד
פארק מורנינגסייד (אנגלית: Morningside Park) הוא פארק הנמצא בחלק הצפוני של ניו יורק ברובע מנהטן. הפארק משתרע על שטח של 120 דונם ונמצא בין רחוב 110 ל-רחוב 123 בגבול בין שכונת הארלם למורנינגסייד הייטס.

הייחוד הגאוגרפי של הפארק הוא צוק סלעי אבן צפחה במנהטן. הפארק הוקם כאמצעי לחיסכון בעלויות, וזאת כדי למנוע את ההוצאות של הרחבת רשת הרחובות על פני שטח סלעי קשה. הוא מופעל על ידי מחלקת הגנים של העיר ניו יורק.

== היסטוריה ==
רעיון יצירת הפארק הוצע בשנת 1867. עקב השפל הכלכלי באותה תקופה נדחה התכנון והביצוע עד ל-1887. פרדריק לו אולמסטד, וידידו קלוקט וו נתבקשו לתכנן מחדש את תוכניתם המקורית ולהתאימה לתקופה החדשה תוך תכנון תחנת רכבת עילית ברחוב ה-116 והשדרה השמינית.

== תכונות הפארק ==
בפארק קיימים מגרשי משחקים, מגרשי כדור-סל, מגרשי כדור יד. מכו כן ישנם מספר פסלים ברחבי הפארק:
* פסלי המרקיז דה לה פאייט וג'ורג' וושינגטון שפוסלו על ידי פרדריק אוגוסט ברתולדי ב-1900.
* פסלו שלקרל שולץ משנת 1913 שפוסל על ידי קרל ביטר
* מזרקת הדוב משנת 1914 על ידי אדגר וולטר
* בריכה ובה מספר בעלות כגון אנפות כחולות, אנפות לילה, שחרורים, וכן צבים ואווזים.

== אירועים היסטוריים ==
הפארק נכנס להיסטוריה של העיר ניו יורק עקב הכוונה של אוניברסיטת קולומביה להתרחב על חשבון הפארק בשנת 1968 ולבנות אולם התעמלות. הפארק שימש אז מוקד להפגנות מאחר שנראה היה שהכוונה היא גזענית במטרה ליצור הפרדה בין שחורים ולבנים. האוניברסיטה ניסתה לשכנע שהכוונה הייתה הפוכה ורצתה ליצור אינטגרציה ולא הפרדה, נטשה את רעיון הבנייה עקב כך.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנהטן: פארקים
קטגוריה:הארלם
מבצר לטרון

מראה במבצר
מפת האזור
מבצר לטרון הוא מבצר צלבני השוכן על גבעת לטרון בגובה של 261 מטרים מעל פני הים. המבצר ממוקם כ-250 מטרים דרומית-מזרחית למנזר השתקנים וצופה עליו.

המבצר הוקם כחלק ממערך הגנה על הדרך לירושלים. המגדל הראשון הוקם בשנת 1132 או 1137 ועבר בשנת 1141 לידי מסדר הטמפלרים שבנה במקום מבצר גדול בשם "לה טורון דה שבלייה" (Le toron des chevaliers), היינו, "מגדל האבירים". שם זה השתבש בפי תושבי הסביבה והפך ל"לטרון". המבצר נהרס על ידי צבאות צלאח א-דין בשנת 1187. הצלבנים שבו וכבשו את המקום בשנת 1229, במסגרת מסע הצלב השישי, אך לא ידוע אם שבו והקימו את המבצר. באמצע המאה ה-13 נהדפו הצלבנים מהמבצר. במלחמת העצמאות שכנה במבצר עמדה של הלגיון הירדני, שכוחות צה"ל ניסו ללא הצלחה לכובשה בקרבות לטרון. שרידי העמדה ניכרים בשטח וסביבה נראות עד היום תעלות קשר ירדניות. האתר נכבש במלחמת ששת הימים.

במקום נערכו סקרים בלבד שחשפו מגדל עוז ומרתף, וכן שרידי חומה, קשתות, מגדלים וכנסייה. סמוך ממזרח לשרידי המבצר שוכנת אנדרטת עוצבת סער.

מראש הגבעה תצפית פנורמית, ממנה ניתן לצפות אל הרי ירושלים ושפלת יהודה, כביש מס' 1, שער הגיא, אזור מודיעין, גוש דן ומישור החוף הדרומי. סביב לגבעה ועל מורדותיה חלקות של כרמי זיתים בבעלות מנזר השתקנים, ובעמק מדרום למבצר עובר נחל נחשון.

==קישורים חיצוניים==

*
*[http://shvilist.com/s21.html קטע שביל ישראל] העובר באזור המבצר
*ד"ר ענת אביטל, [https://anattour.co.il/מיד-לשריון-לטרון-אל-מנזר-השתקנים-והמבצ/ טיול מיד לשריון לטרון אל מנזר השתקנים והמבצר הצלבני – מקטע מהמם על שביל ישראל], באתר [https://anattour.co.il/ "מטיילים עם ענת"].

קטגוריה:לטרון
קטגוריה:שביל ישראל
קטגוריה:מבצרי צלבנים בארץ ישראל
סולסיזם

סוֹלְסִיזְם (באנגלית: Solecism) הוא מונח בבלשנות המתאר מצב של סטייה מחוקי הדקדוק או התחביר הרשמיים או המקובלים. המונח הושאל לתחומים נוספים ומשמש שם לתיאור חריגה מהמקובל או מהנימוס. כמו כן משמש המונח לתיאור חריגה מההיגיון השכלי או מעובדות ידועות.

ישנן דוגמאות רבות בשפה העברית לסולסיזם, להלן כמה מן המפורסמות שבהן:
* אי שימוש כראוי באותיות אית"ן בפועלי בזמן עתיד (לדוגמה: אני יאכל במקום אני אוכל)
* אי הקפדה על התאם בין שמות המספרים למין הדקדוקי (לדוגמה: עשר אנשים במקום עשרה אנשים. פי עשר במקום פי עשרה)
* אי הקפדה על צורת משקלי השמות - הנכונה (לדוגמה: יושן במקום יָשֵׁן, וכן יושנים במקום יְשֵׁנִים)
* במקום ציווי נעשה שימוש בצורת עתיד או בציווי החדש (למשל תִּכָּנְסוּ או "כנסו" במקום הִכָּנְסוּ)

==היסטוריה ואטימולוגיה==
מקור המונח בשפה יוונית עתיקה; המילה עברה גלגולים רבים עד לשפה העברית. בתחילה אנשי הקולוניה סולי (Soli - Σόλοι) שבקיליקיה אשר באסיה הקטנה, נחשבו כשוגים בלשון באוזני האתונאים. לכן החלו היונים להשתמש בפועל סוילויקוס (soloikos) או סולוקימוס (soloikismós) על מנת לתאר אנשים ששוגים בלשון, כמו אנשי סולי, וכך נולד פועל חדש בשפה היוונית שמשמעותו "לדבר בצורה לא תקינה". מכאן עברו המילה ומשמעותה לשפה הלטינית מעט בשינוי: soloecismus; מהלטינית עברה המילה לשפה האנגלית ולבשה צורה חדשה: solecism, וממנה עברה כמות שהיא לשפה העברית: סוֹלְסִיזְם.

==לקריאה נוספת==
* אהרן מוריאלי, לקסיקון השמות, עם עובד, 1994, עמ' 136.
* Thomas Gamaliel Bradford, Encyclopædia Americana: a popular dictionary of arts, sciences (כרך 11- עמ' 479)
* James Donnegan, A new Greek and English lexicon, London 1826 (עמ' 880)
* Granville Sharp, Three tracts on the syntax and pronunciation of The Hebrew tongue, London 1804, עמ' 54.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.etymonline.com/index.php?term=solecism&allowed_in_frame=0 Online etymology dictionary, solecism]
* [http://dictionary.reference.com/browse/solecism dictionary.com - solecism]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלשנות
קטגוריה:עברית
קטגוריה:תחביר
קטגוריה:דקדוק
משה בתיבה (שיר)

"מֹשֶׁה בַּתֵּבָה" (ידוע במילותיו הראשונות: "דּוּמָם שָׁטָה") הוא שיר ילדים עברי מאת קדיש סילמן. השיר בנוסחו המקורי נדפס בשנת תרע"ז בשני ספרי לימוד בארצות הברית: "שחרית" ו"היסטוריה לילדים" (שם מזוהה המחבר).

השיר הולחן בנעימה עממית יידית ועל ידי המלחין נסים נסימוב. שני הלחנים זכו למספר ביצועים, בהם של הזמרת יפה ירקוני. השיר נעשה אהוד והוכנס לתוכנית הלימודים של הגנים ובתי הספר הממלכתיים ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה וסייע לקבע את המיתוס של משה התינוק שט בתיבת הגומא על מי היאור, אף שלפי פשט הסיפור המקראי משה הוטמן על הגדה ושם נמצא.

==מילות השיר==
ישנן שתי גרסאות לשיר. בגרסה הראשונה, שהולחנה בנעימה עממית, שלושה בתים ומילותיה הן:

בגרסה השנייה, שהולחנה על ידי נסימוב, הושמט הבית האמצעי, והנוסח שלה שונה מעט: השורה המסיימת היא "יֶלֶד יָפֶה וָרַךְ" והשורה השנייה בבית האחרון היא "מֹשֶׁה הַקָּטָן פֹּה שָׁט".

== תכנים ואמירות ==
משה בתיבה ובת פרעה והפמליה שלה, בתחריט של גוסטב דורה מ-1886]]
; יצירת השיר והרקע ההיסטורי לכתיבתו
סילמן שהיה "ממקימי "אחוזת בית" ולקח חלק בחיי הציבור והחברה של היישוב", הרבה לעסוק בשיריו בלאומיות היהודית החדשה ובמפעל הציוני בארץ ישראל.
; רקע היסטורי מקראי
סיפור הטמנתו של התינוק בתיבה על ידי אימו ואימוצו על ידי בת פרעה, הובא במקרא. על פי המסופר בספר שמות, גזר פרעה להרוג בנים זכרים שנולדו אצל שבטי ישראל במצרים. יוכבד אמו של משה הכינה תיבה מגומא, אשר צופתה בחומר ובזפת, והניחה את בנה בתיבה עשויה מגומא, בין קני סוף של נהר היאור (הנילוס). אחותו מרים ניצבה בסמוך וצפתה בדאגה על התיבה לראות מה יעלה בגורל אחיה. אחר כך נאמר, כי בת פרעה מצאה את התיבה עם משה; היא ריחמה עליו והחליטה לאמצו ולגדלו; אף שידעה שהיא מפרה בכך את הצו של פרעה, שעל פיו יש להטביע כל תינוק עברי ביאור: לימים קראה בת פרעה את שם הילד "משה" על שם משייתו מן המים: דימוי משה בתיבה מופיע ביצירות אמנות רבות: בספרות, בציור ובפיסול.
; התיאור הפואטי
השיר המחורז הכולל שלושה בתים, מתאר כביכול מצב הרמוני ושלו. נהר היאור ששימש להשקיה, תעבורה ורחצה, מתואר כ„זך”.
משה התינוק מתואר כ„יפה רך”, ואת סביבתו הטבעית בתיבה בין קני הסוף של היאור בנוף מלא אור, יופי ורוגע. הגם שהראליה של הסיפור, מתארת עולל כבן שלושה חודשים, בזמן שאין ודאות מה יעלה בגורלו וסכנת מוות מרחפת מעליו, הן בשל חוק המדינה המצרית והן בשל תנאי הטבע. וכך, הדובר פונה אל גלי היאור ומבקש מהם כביכול להרגע, לבל יפגעו בתינוק. השיר מסתיים בהכרזה: „לֹא יִטְבַּע, חָיֹה יִחְיֶה”; ומכיוון שחייו של משה הם עובדה ידועה לכל, ההכרזה הזו אינה מובנת כפשוטה, אלא כמהלך מטפורי של המשורר. ההכרזה על הידוע והמובן מאליו, מקפלת בתוכה מסר מהותי, כאשר דמותו וחייו של המנהיג הדגול, הוא מקרה פרטי של חיי האומה וגורלה.

== קישורים חיצוניים ==

* רוחמה רז, [http://web.nli.org.il/_layouts/NLI_Foundation/Player/Player.aspx?fileName=http://dlib.nli.org.il/webclient/DeliveryManager?pid=941677 משה בתיבה (נעימה עממית)], באתר הספרייה הלאומית
* [http://web.nli.org.il/sites/nli/hebrew/Pages/SearchResults.aspx?k=%22משה%20בתיבה%22 מבחר הקלטות וביצועים של "משה בתיבה"], באתר הספרייה הלאומית
* [https://negina.co.il/chords/%D7%A9%D7%99%D7%A8%D7%99-%D7%A4%D7%A1%D7%97/%D7%9E%D7%A9%D7%94-%D7%91%D7%AA%D7%99%D7%91%D7%94 אקורדים לשיר משה בתיבה], באתר נגינה

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי שנות ה-1910
קטגוריה:שירי יפה ירקוני
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי ילדים
קטגוריה:שירי פסח
קטגוריה:שירים המבוססים על התנ"ך
קטגוריה:פרשת שמות
קטגוריה:משה