OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אולג יפרמוב

אולג יפרמוב (ברוסית: Олег Ефремов; 1 באוקטובר 1927, מוסקבה – 24 במאי 2000, מוסקבה) היה שחקן ובמאי תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה שלוש פעמים פרס ברית המועצות (עבור בימוי הצגות תיאטרון) ובשנת 1976 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1987.

==ביוגרפיה==
אולג יפרמוב נולד במוסקבה למשפחת פקיד במערכת גולג. חלק מילדותו הוא העביר ביחד עם אביו במחנות עבודה בו הכיר את העולם התחתון. הוא אהב תיאטרון ונרשם לחוג תיאטרון לילדים. בשנת 1945 הוא התקבל ללימודים בבית הספר למשחק ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה. בשנת 1949 לאחר סיום לימודי משחק יפרמוב לא התקבל לתיאטרון אמנותי אך קיבל הזמנה לתיאטרון לילדים העירוני. כישלון לכאורה זה הפך להצלחה כי בתקופתו תיאטרון לילדים התפתח לתיאטרון פופולרי של העיר. בתיאטרון זה יפרמוב עבד עד לשנת 1957 כאשר כבר בשנת 1955 הוא ביים את הצגתו הראשונה.

במקביל לעבודה בתיאטרון יפרמוב לימד בבית הספר למשחק בו למד מספר שנים קודם לכן. תוך זמן קצר התגבשה סביבו קבוצה של שחקנים צעירים (אולג טבקוב, גלינה וולצ'ק, יבגני יבסטיגנייב ועוד) שהיו מעוניינים להקים תיאטרון חדש. בשנת 1956 הקבוצה הציגה את המחזה הראשון בבימוי אולג יפרמוב. לתיאטרון לא היה בניין קבוע ולכן הם נדדו בין במות שונות. התיאטרון קיבל את השם "סוברמניק" (בן זמננו). בשנת 1961 הוקצב לתיאטרון החדש בניין ישן בכיכר מאיאקובסקי. זה היה מקרה נדיר שתיאטרון חדש הוקם על ידי השחקנים ולא על ידי החלטת השלטונות. בשנת 1970 יפרמוב העלה על במת התיאטרון שהוא הקים את ההצגה האחרונה. 

בסוף שנות ה-60 התיאטרון האמנותי במוסקבה היה במשבר קשה ואולג יפרמוב קיבל הזמנה לבוא לתיאטרון בתוך מנהלו. באותה תקופה היו בתיאטרון כ-150 שחקנים (לעומת כ-36 ב"סוברמניק" ממנו יפרמוב בא) שחלקם לא שיחקו כבר מספר שנים. תוך מספר שנים יפרמוב הצליח לשנות את מצב התיאטרון ועם פרוץ השינויים מספר שחקנים פופולריים הסכימו להצעת יפרמוב להגיע לתיאטרון. יפרמוב היה נוהג להזמין במאים בולטים דוגמת אנטולי אפרוס ולב דודין לביים הצגות בתיאטרון. אומנם הגעת שחקנים חדשים החזירה לתיאטרון את הקהל, אך היא גם הגדילה עוד יותר את להקת התיאטרון. יפרמוב הצליח להחזיר לבמה את השחקנים של הדור הוותיק וכן לעלות הצגות עם השחקנים הצעירים, אך עם דור הבינים של השחקנים הוא לא הצליח למצוא שפה משותפת. בשנת 1987 המשבר בתיאטרון התפרץ מחדש והוא התפצל לשני תיאטראות נפרדים. יפרמוב המשיך להוביל את ה"תיאטרון האמנותי על שם צ'כוב" עד סוף חייו.

במקביל לעבודה בתיאטרון יפרמוב הצטלם בעשרות סרטי קולנוע החל משנת 1955 ועד לשנת 1998. הוא השתתף במספר סרטים פופולריים אצל במאים כמו אלדר ריאזנוב (הזהר מהמכונית), סרגיי בונדרצ'וק ורולאן ביקוב.

בנו מיכאיל יפרמוב גם הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ידוע.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:במאי תיאטרון רוסים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1927
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2000
TeamViewer

TeamViewer היא תוכנת מחשב המאפשרת שליטה מרחוק, שיתוף שולחן העבודה, שיחות ועידה באינטרנט והעברת קבצים בין מחשבים. זו תומכת במערכות ההפעלה ווינדוס, לינוקס, OS X, iOS ואנדרואיד. ניתן אף לגשת למחשב בו פועלת התוכנה באמצעות דפדפן אינטרנט. למרות מטרתה העיקרית של התוכנה לשליטה מרחוק, תכונות נוספות כלולות בה.

== יצירת חיבור ==
ניתן להתקין את התוכנה באמצעות הליך התקנה, אם כי ישנה גרסה ניידת שאינה כוללת חילוץ של קובצי ההתקנה על המחשב. על מנת להתחבר למחשב אחר, יש להפעיל את התוכנה על שני מחשבים. על מנת להתקינה יש צורך בגישת מנהל המערכת ואישורו, אולם ניתן להפעילה על ידי כל משתמש. עם הרצתה על המחשב, משתמש המערכת מקבל מספר פרטנר בדומה לשם משתמש רנדומלי, וזאת בצירוף קבלת סיסמה. אלו הם פרטי נגישות באמצעותם ניתן יהיה ליצור חיבור עם אותו משתמש דרך מחשב אחר באמצעות הזנת פרטי זהות.

ישנה אפשרות ליצור פגישה מקוונת, כלומר חיבור קבוצתי ממספר מחשבים, זאת ניתן לעשות באמצעות הגרסה המלאה או על ידי התחברות לאתר התוכנה ושם להקיש את קוד הזיהוי.

== שימוש בלינוקס ==
TeamViewer למערכת לינוקס מתבסס על מערכת ווינדוס וניתן לשימוש באמצעות יישום Wine אשר מאפשר הרצת תוכנות שנכתבו בעיקרם למערכת ווינדוס על מערכות אחרות. 
קישור להפעלה: exec "$TV_BINDIR"/wrapper "c:\XXX\TeamViewer\Version$tv_ver\TeamViewer.exe" "$@", זאת בהתאם למיקום התקנת התוכנה על המערכת.

== אבטחה ==
TeamViewer עושה שימוש בהצפנת RSA באמצעות שימוש באלגוריתמים שונים וחילופם, כמו כן ישנו שימוש בתשתית מפתח ציבורי המצפינה כל פעולה קודמת.

כברירת מחדל, התוכנה עושה שימוש באחד משרתי אתר האינטרנט שלה ובכך מקשרת בין לקוח מקומי לבין המארח, ומנתבת אותם. מלבד זאת, נוצר חיבור ישיר באמצעות UDP/TCP.

== ראו גם ==
*פרוטוקול VNC לשליטה מרחוק
*שרת לקוח
*פרוטוקול התקשורת ושימושיו
*NetBus

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-2005
הצבע הכי יפה בעולם

הצבע הכי יפה בעולם הוא ספר ילדים מאת פאול קור.

==עלילה==
הספר מתאר תחרות יופי בין צבעים שונים כאשר בתפקיד השופט נמצא "השחור". כל אחד מן הצבעים תיאר את נפלאותיו והילל את עצמו, בטוח מאוד כי הניצחון יהי שלו. אף על פי שסופר על היותם "כל צבעי הקשת" למעשה היו שם גם צבעים שלא מופיעים בה. 

השופט לא בחר מנצח אחד מסוים. הוא הודיע למתחרים שכולם, ללא יוצא מן הכלל, יפים. לא מצא-חן בעיניו שיהיה ריב בין הצבעים. בסוף הסיפור הצבעים חולמים יחדיו חלום משותף כאשר קשת בענן מופיעה בחלומם.

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
קטגוריה:ספרי פאול קור
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
בית הגמלים

בית הגמלים או בית שמואל לוי הוא בית מגורים ברחוב נחלת בנימין 13 בתל אביב, המעוטר באריחי קרמיקה שיוצרו בבצלאל, ועליהם איורים המאפיינים את אסכולת ארץ ישראל שרווחה באותה העת, כגון רועי צאן ואורחות גמלים, שהעניקו לבית את שמו. המבנה כולל אלמנטים נוספים האופייניים לסגנון האקלקטי, כגון תבליטים מעוטרים, מעקות מסוגננים וחלונות בעלי סיומת בצורת קשת.
הבניין מיועד לשימור.

הבניין נבנה בשנת תרפ"ו (1926) על ידי שמואל לוי, עולה מבולגריה, למטרת השכרה.
לבניין שלוש קומות וגג שטוח. קומת הקרקע משמשת למסחר, כמרבית הבתים ברחוב, והיא מופרדת בכרכוב משתי הקומות העליונות, שבהן דירות למגורים.

בשתי הקומות העליונות שבחזית, הפונה לרחוב נחלת בנימין, ישנם שני אגפים בולטים סימטריים. בכל אחד מהם נקבע חלון מלבני (בקומה השנייה), מעליו תמונה באריחי קרמיקה ומעליה (בקומה השלישית) חלון בעל סיומת מעוגלת; אלה יוצרים בכל צד יחידה חזיתית אחת, שקצה הגג בה מודגש על ידי בָּלוּסטרָדות (מעקות עמודים). פנימה מן היחידות החזיתיות ישנן שתי מרפסות בעלות מעקה ברזל מסוגנן, וביניהן, מעל הכניסה הראשית, משובצת תמונת קרמיקה מלבנית מוארכת.

עבודות הקרמיקה הבולטות מתוצרת "בצלאל" (שאחרות כמותן עיטרו בשנות ה-20 את בתיה של תל אביב הקטנה), מעניקות לבית צביון מזרחי. נושאיהן שאובים מהנוף הארצישראלי.
באריחי קרמיקה שנקבעו משני צדי החזית מצוירות תמונות זהות של רועה צאן בסגנון הצלליות הבצלאלי נוסח ליליֶין או רַבָּן, עם אורנמנטיקה מזרחית כעיטור משני.
במרכז החזית, מעל הכניסה הראשית, קבוע האריח המרכזי, ועליו כתובת הבניין: "בית לוי – תרפ"ו" (שם בעל הבית ושנת הבנייה). משני צדיו מונחים באופן סימטרי אריחי קרמיקה שעליהם מצוירת אורחת גמלים וחמורים, המעוטרת בדגם של רימונים.

את נכס רכשה ברגו מקבוצת ברגו הון השקעות בע"מ, חברה יזמית המתכוונת לבצע שימור מקיף למבנה.

==לקריאה נוספת==
* נתן הרפז, 'מ'בתי חלומות' ל'בתי קופסאות' - המהפך האדריכלי של שנות השלושים בתל-אביב', בתוך: מרדכי נאור (עורך), תל אביב בראשיתה: 1909–1934: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, תשמ"ד 1984, עמ' 99.
* בתיה כרמיאל, בהשתתפות עדינה מאיר-מריל ואליק מישורי, אריחים מעטרים עיר: קרמיקה "בצלאל" בבתי תל-אביב, 1923–1929, תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, תשנ"ז 1996, 137.
* יעקב שביט וגדעון ביגר, ההיסטוריה של תל-אביב, כרך א: משכונות לעיר (1909-1936), תל אביב: רמות - אוניברסיטת תל אביב, תשס"א 2001, עמ' 238.

קטגוריה:נחלת בנימין
קטגוריה:תל אביב-יפו: בתי מגורים
קטגוריה:הסגנון האקלקטי בארץ ישראל
קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים לשימור
מיכאיל אוליאנוב

מיכאיל אוליאנוב (ברוסית: Михаил Ульянов; 20 בנובמבר 1927, מחוז אומסק– 26 במרץ 2007, מוסקבה) היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי. הוא זכה בפרס לנין ופרס ברית המועצות ובשנת 1969 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום התיאטרון הוא קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי בשנת 1986.

== חייו ==
מיכאיל אוליאנוב נולד בכפר במחוז אומסק למשפחת יושב ראש הקולחוז המקומי. בשנת 1942 מיכאיל החל להשתתף בחוג לתיאטרון שארגנה קבוצת שחקנים שנמלטו משטח שנכבש על ידי הגרמנים. בשנת 1944 הוא התחיל ללמוד משחק בסטודיו ליד התיאטרון העירוני של אומסק. לאחר שנתיים של לימודים הוא החליט לנסוע למוסקבה והתקבל לבית הספר למשחק ליד תיאטרון וכטנגוב. בשנת 1950 לאחר סיום קורס לימודים אוליאנוב התקבל ללהקת התיאטרון. בתיאטרון וכטנגוב אוליאנוב פעל כל השנים ובשנת 1987 אף התמנה למנהל האמנותי של התיאטרון.

במקביל לעבודה בתיאטרון, החל משנת 1954 אוליאנוב היה מלמד בבית הספר למשחק ליד התיאטרון.

בשנת 1953 אוליאנוב לראשונה השתתף בסרט קולנוע. בשנת 1966 הוא גילם תפקיד ראשי של יושב ראש קולחוז בסרט "היושב ראש" (Председатель). על תפקיד זה אוליינוב זכה בפרס לנין. בשנת 1969 הוא השתתף בסרט של איוואן פירייב "אחים קרמזוב". לאחר פטירת הבמאי, אוליינוב ביחד עם קיריל לברוב השלימו את בימוי הסרט.

בשנת 1968 אוליאנוב גילם בסרט השחרור את דמות של גאורגי ז'וקוב. הוא גילם תפקיד זה גם בהמשך, בסך הכול ב-15 סרטים. במהלך הקריירה אוליינוב השתתף ב-69 סרטים (אחרון בשנת 2004).

אוליאנוב היה פעיל בחיים הציבוריים. הוא מונה למספר תפקידים במנגנון איגוד עובדי תעשיית הקולנוע, איגור עובדי התיאטרון וכו'. בהיותו חבר מפלגה פעיל הוא אף נבחר לחבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.

אוליאנוב הפסיק להופיע על במת התיאטרון בשנת 2005. מיכאיל אוליאנוב נפטר ב-26 במרץ 2007 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.

התיאטרון העירוני באומסק נקרא על שמו וכל שנה במחוז אומסק מוענק פרס על שמו עבור פעילות בתחום התיאטרון.

קברו של מיכאיל אוליאנוב ב[[בית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.]]

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.ulianov.ru/bio/bio.html אתר לזכרו (ברוסית)]
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני תיאטרון רוסים
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1927
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2007
עמיהוד ארבל

עמיהוד ארבל (20 ביוני 1920 - 28 במאי 1987) היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין בישראל.

==קורות חייו ופועלו==

ארבל נולד ב-1920 ביפו לבן ציון אידלננט ולאה לבית מאירוביץ, משפחה ותיקה בארץ ישראל. האב נבחר לחבר ועד העיר יפו בשנת 1922, ובהמשך שנות ה-20 עברה המשפחה לחיפה לרחוב בן יהודה. מאוחר יותר שינו בני המשפחה את שם משפחתם לארבל. כנער, גילה עניין בצילום. במלחמת העולם השנייה התנדב לבריגדה היהודית ושירת בגדוד תותחי השדה מספר 200. גדוד זה סייע ליחידות הבריגדה בלחימה בגרמנים בצפון איטליה. בתום הקרבות המשיך עם חיילי הבריגדה בחיפוש ניצולים ממחנות ההשמדה. ארבל היה גם חבר במערכת 'החיל', ביטאונה של הבריגדה. 

כאשר שב לארץ ישראל בשנת 1946, היה ממייסדי חיל התותחנים וחיל המודיעין. בשנים 1948–1950 היה ראש מדור מחקר, לימים חטיבת המחקר של צה"ל. בשנת 1954 השתחרר משירות הקבע בדרגת רב-סרן והחל לעבוד במערכת הביטחון הישראלית.

ארבל כתב את הספר "תותחים על הסניו - רשימות תותחן עברי" העוסק במערכה על נהר סניו בחזית איטליה במלחמת העולם השנייה שבה לחמה הבריגדה היהודית.

הוא גם תרגם ספרים רבים, בעיקר בנושאי צבא, בהם ספרו של פילדמרשל ארצ'יבלד ויוול, "מסעי המלחמה בארץ ישראל", בהוצאת מערכות שראה אור לראשונה בעברית ב-1951. בהמשך תרגם ספרים נוספים, בהם "מסע לאיכטלאן" של קרלוס קסטנדה, רוב רוי על הירדן, "המהגרים" ו"הדור השני" של הווארד פאסט "המסכה של דמטריוס" של אריק אמבלר ו"במדינה חופשית" של וידיאדר סורג'פרסאד נייפול.

ארבל נפטר ב-1987 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.

== לקריאה נוספת ==
* 
* עמיהוד ארבל, תותחים על הסניו, הוצאת מערכות, 1948
* צ'ארלס נורדהוף וג'ימס נורמן הול, קורות מלחי הבאונטי (עברית: א. עמיהוד), תל אביב: הוצאת ספרים נ' טברסקי, תש"ז (5 כרכים)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:חיילי אגף המודיעין
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:רבי-סרנים בצה"ל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987
בלה שיקי

בלה שיקי (בהונגרית: Siki Béla; 21 בפברואר 1923 – 29 באוקטובר 2020) היה פסנתרן הונגרי.

== ביוגרפיה ==
שיקי נולד בהונגריה ולמד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט אצל לאו ויינר וארנסט פון דוהנאני. בשנים 1942 ו-1943 ניצח בתחרות הפסנתר ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט. בשנת 1945 עבר לשווייץ, שם למד אצל דינו ליפאטי וניצח בתחרות ז'נבה בשנת 1948. הקריירה הבינלאומית שלו כסולן הובילה אותו להופיע בכל חמש היבשות עם מנצחים ותזמורות מן השורה הראשונה.

בשנת 1965 עבר שיקי לארצות הברית והחל ללמד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. בין 1980 ל-1985 לימד בבית הספר למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי ובשנת 1985 חזר לסיאטל, שם המשיך ללמד עד פרישתו ב-2001. שיקי הוציא הקלטות אחדות. לעיתים קרובות הוא הוזמן לשבת בחבר השופטים בתחרויות מוזיקה בינלאומיות, בין השאר בלידס (אנגליה), בז'נבה ובבולצאנו (איטליה).

נפטר ב-29 באוקטובר 2020.

==פרסומים (רשימה חלקית)==
* שיקי, בלה, "רפרטואר לפסנתר: מדריך לפרשנות וביצוע", ספרי שירמר, 1981, .

==לקריאה נוספת==
* פרנק דואס, "בלה שיקי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980 

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120914151405/http://www.washington.edu/research/showcase/1965a.html בלה שיקי], באתר אוניברסיטת וושינגטון

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסנתרנים הונגרים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וושינגטון
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1923
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2020
ויקיטיול

ויקיטיול (באנגלית: Wikitravel) הוא אתר אינטרנט העוסק בטיולים ופועל על פלטפורמת ויקי אשר נוצר במקור על ידי אוון פרודרומו ומישל אן ג'נקינס בשנת 2003. בשנת 2006 חברת Internet Brands רכשה את האתר ובעקבות הרכישה החלה להציג פרסומות בדפי האתר. מהלך זה נתקל בהתנגדות ניכרת מצד קהילת המשתמשים כאשר עורכי המהדורה האיטלקית והמהדורה הגרמנית של האתר החליטו לרכז את הפעילות ואת כל התוכן שפיתחו עד אז באתר חדש. זאת, בהתאם לרישיון החופשי של האתר בו פעלו, שאיפשר לעורכים לבצע "פיצול" מעין זה. כתוצאה מכך, ב-10 בדצמבר 2006 הושק האתר "ויקימסע", בעודו מופעל ונמצא בבעלות עמותה גרמנית בשם , שהוקמה לשם מטרה זו.

בשנת 2007 קיבל האתר פרס וובי בקטגוריית אתר התיירות הטוב ביותר לשנה זו. באותה שנה מייסדי ויקיטיול החלו מיזם בשם "Wikitravel Press" אשר במסגרתו החברה פרסמה מדריכי טיולים מודפסים המבוססים על תוכן האתר. המדריכים המודפסים הראשונים פורסמו ב-1 בפברואר 2008. 

בשנת 2012, לאחר זמן רב בו קהילת העורכים של המהדורה האנגלית של "ויקיטיול" לא היו שבעי רצון משירות האירוח של האתר, גם הם החליטו לבצע "פיצול" דומה לזה שעשו העורכים במהדורות האיטלקית והגרמנית לפניהם. כתוצאה מכך, במהלך אותה שנה, כל הקהילות בשפות השונות של האתר, כוללים המייסדים, ביצעו "פיצול" ומיזוג עם ויקימסע, אשר בינואר 2013 הושק מחדש כמיזם של קרן ויקימדיה.

== ראו גם ==
* תיירות
* ויקימסע

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://wikitravel.org/en/Main_Page wikitravel.org]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי אינטרנט אמריקאיים
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2003
מסר (חברה)

מסר ב.א.ב. בע"מ היא חברת בת של דפוס בארי ובר שיווק והפצה, העוסקת בהפצה של דואר כמותי. החברה מעסיקה 600 עובדים, לחברה מרכז לוגיסטי ראשי בראשון לציון, ו-45 מרכזי הפצה בפריסה ארצית.

==היסטוריה==
הסמליל הראשון של חברת מסר, שהיה בשימוש עד ל-2010
"מסר" הוקמה במרץ 2001 במטרה להתחרות בחברת דואר ישראל בשוק הדואר הכמותי (דואר הנשלח בכמויות גדולות על ידי בנקים, חברות אשראי, חברות תקשורת וכדומה). החברה החלה לפעול ולשווק באופן מסחרי את שירותיה בתחילת 2002. דפוס בארי הוא גורם מרכזי בתחום ההדפסה והעיטוף של דואר כמותי, וחברת "מסר" משלימה את פעילותו בתחום זה. החברה הוקמה על בסיס כתב הרשאה שקיבלה חברת "אביב שיגור" במרץ 2001 לחלק מכתבים עבור לקוחות מתחומי התקשורת והאשראי המופקים על ידי דפוס בארי. זאת על בסיס רישיון שניתן בשנת 1978, על ידי שר התקשורת, מאיר עמית, ל"אביב שיגור" לפעול בתחום חלוקת החבילות. אולם אחר כך החליט משרד התקשורת לבטל את כל ההיתרים לחלוקת דואר שניתנו עד אז. ומנכ"ל משרד התקשורת, אורי אולניק, דרש מהמיזם להימנע מהרחבת פעילותו בתחום חלוקת הדואר הכמותי הממוין, עד סיום הבירור שעורך המשרד בנושא. הסיבה לביטול הייתה תוכנית לפתוח את שוק הדואר בישראל לתחרות באופן מסודר. ביולי 2003 פנתה רשות הדואר לבית המשפט המחוזי בתל אביב בבקשה להוציא צו מניעה זמני, האוסר על "מסר" לעסוק בחלוקת דואר כמותי. ובספטמבר 2003 עובדי רשות הדואר התלוננו במשטרה כנגד "מסר" בטענה לביצוע פעילות לא חוקית של חלוקת דואר פיראטית. במקביל באותה עת נערכו דיונים בכנסת על פתיחת שוק הדואר לתחרות ועל הפרטת הדואר.

ביולי 2004, אישרה ועדת הכלכלה, לקראת הצבעה בקריאה שנייה ושלישית, הצעה כי שוק הדואר הכמותי ייפתח לתחרות באופן הדרגתי החל ב-31 בינואר 2006, ושלבים נוספים יבוצעו ב-2007; עד 2009 ייפתח לתחרות 70% מהשוק, וב-2010 תישקל פתיחה מלאה של שוק הדואר לתחרות.

במרץ 2006 נפתח לבסוף שוק הדואר הכמותי לתחרות, וחברת "מסר" קיבלה בחודש זה רישיון לחלוקת דואר כמותי, שהחליף את הרישיון של אביב שיגור שבאמצעותו פעלה החברה עד אותה עת.
מהלך זה אפשר לחברת מסר לבסס את פעילותה. עם זאת, בעקבות לחץ של עובדי רשות הדואר הוחלט כי דואר ישראל עדיין יישאר מונופול מוחלט בתחום הדואר הפרטי הלא כמותי. תוך מספר שנים הפכה "מסר" למתחרה העיקרית של דואר ישראל.

בסוף 2020 הודיעה חברת "מסר" כי תגיש הצעה לרכישת חברת דואר ישראל, במסגרת תוכנית ההפרטה שלה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: דואר
קטגוריה:חברות תקשורת ישראליות
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2002
זולטאן סקיי

זולטאן סֶקֶיי (בהונגרית: Székely Zoltán; 8 בדצמבר 1903 – 5 באוקטובר 2001) היה כנר ומלחין הונגרי.

==ביוגרפיה==
זולטאן סקיי נולד בקוץ', אז בקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא למד באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, כינור אצל ינה הובאי והלחנה אצל זולטאן קודאי. בכתיבתו המוזיקלית התמקד בעיקר במוזיקה קאמרית. סקיי היה ידידו של בלה בארטוק. הקונצ'רטו השני של בארטוק לכינור ותזמורת נכתב לבקשתו, והוא היה מושא הקדשתו ומי שניגן אותו בביצוע הבכורה במרץ 1939, בניצוח וילם מנגלברג. ההופעה שודרה בשידור חי ורדיו הילוורסום ההולנדי הקליט אותה על תקליט 78, אמצעי ההקלטה המקובל ביותר בימים ההם. 

בשנת 1937 הצטרף זולטאן סקיי לרביעיית המיתרים ההונגרית, שמייסדה, שאנדור וג, ויתר למענו על כס הכנר הראשון. בתקופת מלחמת העולם השנייה מצאה עצמה הרביעייה תקועה בהולנד, שם נשארה עד לסיום המלחמה וניצלה את הזמן ללימוד מקיף של רביעיות המיתרים של בטהובן. בתקופת שהותו בהולנד, בשנים 1942-1940 היה הכנר הראשון של תזמורת הקונצרטחבאו עם מנצחה וילם מנגלברג. ב-1950 עבר סקיי עם רביעיית המיתרים שלו לארצות הברית, שם המשיך לנגן עמה עד להתפרקותה בשנת 1972. בשנת 1981 ניתן לו התואר פרופסור של כבוד באקדמיה ע"ש פרנץ ליסט, לציון יובל המאה של בארטוק.
 
סקלי עיבד את יצירתו של בארטוק, "מחולות רומניים", לכינור ופסנתר.

זולטאן סקיי מת בבאנף, אלברטה, קנדה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070927175035/http://www.banffcentre.ca/bisqc/general/szekely_obit.asp Székely obituary הספד לזולטאן סקלי]

קטגוריה:כנרים הונגרים
קטגוריה:מלחינים הונגרים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1903
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2001
צ'נטיקו

האלה צ'נטיקו מתוך [[קודקס ריוס.]]
צ'נטיקו היא אלת האש הביתית והאח, וכן אלת האוצרות במיתולוגיה האצטקית.

על פי המיתולוגיה האצטקית, צ'נטיקו אוכלת פפריקה ודגים צלויים.

מסופר במיתולוגיה האצטקית כי צ'נטיקו נענשה על ידי האל טונאקאטקוטלי שהפך אותה לכלבה כעונש על אכילת פפריקה ביום צום.

האלה מתוארת כלובשת כתר עשוי קוצי קקטוס רעילים, ולעיתים מתוארת בצורת נחש אדום.

== קישורים חיצוניים==

*[http://www.azteccalendar.com/god/Chantico.html האלה צ'נטיקו]

קטגוריה:אלות אצטקיות
קטגוריה:אלות אש
יוסף פצנובסקי

הרב יוסף פצנובסקי (תרל"ה, 1875 - ב' בסיוון תש"ב, 18 במאי 1942) הוא מחבר הספר פרדס יוסף על חמישה חומשי תורה.

==חייו==
נולד בפולין למשה יהודה ובלומה לאה לבית מיזליש. היה מצאצאי ה"נתיבות המשפט". את השכלתו התורנית רכש במחיצת בן-דודו הרב יחיאל מיכל הכהן בעיר זאקראטשין (פלך וורשה). בספריו ציטט פעמים רבות מדברים שכתב בנערותו. נישא לרוחמה, בתו של צבי הירש הלוי מלאסק. נמנה עם חסידי גור. לאחר נישואיו התגורר בפאביניץ. הוא עסק בסחר בעצים, אך את עיקר זמנו הקדיש ללימוד תורה ולכתיבת ספריו. בהקדמה לספרו פרדס יוסף על חומש בראשית כתב: "כל באי בצל קורתי וחנותי ראו זאת כי תמיד לא שקטתי ולא נחתי, רק הגיתי במצולות ים התלמוד. וכל הימים לרבות הלילה כי גם בלילה לא שכב ליבי. ויהי בבוקר והנה היא לאה-ליאות ויגיעות רבות".

רבי מנחם מנדל אלתר כתב עליו: "הנמצא כזה איש אשר הנהו טרוד על המחיה ועל הכלכלה ונמנה בין סוחרי ארץ. עם כל זאת יוסף הוא השליט ברוחו פי שניים, לקבוע עיתים לתורה ולחדש חידושים, לעשות ציצים ופרחים לתורה, ויגעת ומצאת תאמין".

פצנובסקי כתב וערך מספר ספרים, שהבולט שבהם הוא פרדס יוסף על התורה, המכיל ליקוט רחב של פירושים, שאלות ותשובות וחידושים על סדר פרשיות התורה. בשנים 1930–1939 הביא לדפוס בלודז' ובפיטרקוב את הכרכים על החומשים בראשית, שמות וויקרא. מלחמת העולם השנייה מנעה ממנו להשלים את הדפסת הכרכים על חומש במדבר ודברים.

נפטר בשנת תש"ב והוא בן 67. ארבעה ימים לפני פטירתו הלכה לעולמה אשתו רוחמה. נקבר בלודז'. רוב בני משפחתו הוכחדו בשואה.

באייר תשע"ט אותרה מצבתו בבית הקברות בלודז'.

==חיבוריו==
* פרדס יוסף על התורה, בראשית (פיטרקוב תרצ"א), שמות (לודז' תרצ"ז), ויקרא (לודז' תרצ"ט)
* גן יוסף, לקט יוסף, נדפסו יחד בבני ברק תשנ"ח
* פרי יוסף - חיבור קצר על מסכת גיטין, נדפס בסוף הספר חשרת מים מאת הרב יחיאל מיכל הכהן, פיטרקוב תרס"ד

== קישורים חיצוניים ==
* [http://toratcha.com/?p=1292 הצער היותר גדול שאח ירדה באחיו, מאתר הרב יוסף פצנובסקי הי"ד], אתר תורתך לא שכחתי

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ילידי 1875
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:נפטרים ב-1942
טונאקאטקוטלי

ימין
טונאקאטקוטלי (באצטקית: "אל הקיום") הוא אל הפריון במיתולוגיה האצטקית.

על פי המיתולוגיה האצטקית, טונאקאטקוטלי אחראי על פריון האדמה, ועל היבולים. במיתולוגיה האצטקית טונאקאטקוטלי הפריד בין האדמה לבין הים בעת בריאת העולם, ולאחר הפרדה זו ברא את אומטקוטלי ואומקיהואטל.

המיתולוגיה האצטקית מספרת כי טונאקאטקוטלי הפך את האלה צ'נטיקו לכלבה כעונש על אכילת פפריקה בזמן צום.

על פי המיתולוגיה האצטקית טונאקאטקוטלי נשוי לאלה טונאקאקיהואטל, והם מתגוררים באומיוקן (בשמיים העליונים).

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.azteccalendar.com/god/Tonacatecuhtli.html טונאקאטקוטלי]

קטגוריה:אלים אצטקיים
קטגוריה:אלי פריון
אהקטל

אהקטל מתוך [[קודקס בורג'ה]] 
[[מזבח המוקדש לאהקטל. המזבח התגלה בעת בניית תחנת הרכבת התחתית מטרו פינו סוארז במקסיקו סיטי בשנת 1967. המזבח ממוקם בסמוך למעבר המוביל בין קו 1 לקו 2.]]
אהקטל או אהקאטל (eʔˈeːkatɬ) הוא אל הרוח במיתולוגיה האצטקית.

אהקטל מתואר כנחש בעל נוצות ולעיתים מכונה אהקאטל קצלקואטל. בשל אופיו - כאל הרוח, הוא יוצג לרוב כפסל בעל שני ראשים שפיהם מקושרים ודרכם יכלה רוח לנשוב.

סיפור הבריאה האצטקי מספר כי כאשר השמש הרביעית הושמדה (על מנת להשמיד את בני האדם), התאספו האלים בטאוטיווקאן, שם קפצו נאנאהואצין וטקיזטקאטל לתוך מדורה, והפכו להיות השמש והירח. הם נותרו נייחים במקומם עד שאהקטל נשף עליהם והתחיל את תנועתם בשמיים.

==לקריאה נוספת==

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120113053832/http://www.godslaidbare.com/pantheons/aztec/ehecatl.php אהקטל באתר "המיתולוגיה האצטקית"]
* 

קטגוריה:אלים אצטקיים
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
קודקס ריוס

ציור האל [[טלאלוק מהמיתולוגיה האצטקית, בעמוד 20 של קודקס ריוס.]]
קודקס ריוס (בלטינית: Codex Ríos) הוא שמו של תרגום לאיטלקית של כתב היד הספרדי קודקס טייריאנו-רמנסיס אשר נכתב, ככל הנראה, על ידי פדרו דה לוס ריוס, נזיר דומיניקני שפעל באואחאקה ובפואבלה בין השנים 1547–1562.

התרגום (קודקס ריוס) נכתב ככל הנראה באיטליה בשנת 1566 לערך.

כתב היד מתאר את תרבות עמק טוואקאן (אזור פואבלה ואואחאקה).

כתב היד מחולק לשבעה חלקים, והוא מכיל 101 עמודים:
:# תיאור ארבע התקופות מהמיתולוגיה האצטקית.
:# לוח שנה המתאר את החלוקה ל-260 ימים.
:# לוח שנים המתאר את השנים 1558 ועד 1619 - בלא איורים.
:# לוח שנה בן 18 חודשים המתאר את החגים החלים בחודשים אלה, וציורי האלים השולטים בכל תקופה ותקופה.
:# תיאור מנהגים אצטקים. 
:# תיאור מלווה באיורים של השנים 1195–1549.
:# תיאור של אירועי השנים 1556 ועד 1562, בלא איורים. 

קודקס ריוס מוחזק בספריית הוותיקן. 

הקודקס מכונה גם קודקס וטיקן A או קודקס וטיקנוס A וכן קודקס וטיקנוס 3738 (Codex Vatican A, Codex Vaticanus A, Codex Vaticanus 3738).

<gallery>
תמונה:Centeotl.jpg|קנטאוטל 
תמונה:Chalchiutlicue rios.jpg|צ'אלצ'יווטיקיו 
תמונה:Mayahuel 1.jpg|מאיאהואל 
תמונה:Patecatl.jpg|פאטקאטל
תמונה:Tepeyollotl 1.jpg|טפיולוטל 
תמונה:Tlaloc, Codex Rios, p.20r.JPG|טלאלוק 
תמונה:Xochiquetzal.jpg|שוצ'יקווצאל 
</gallery>

==ראו גם==
*קודקס וטיקנוס B

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:מיתולוגיה אצטקית
קטגוריה:קריית הוותיקן: תרבות
מדיניות הכלב האחד

מדיניות הכלב האחד היא מדיניות של הממשל בסין, לפיה כל משפחה יכולה לגדל לכל היותר כלב אחד. המדיניות גם מגבילה את גובה הכלבים - עד 35.5 סנטימטרים, ואוסרת על גידול כלבים פראיים ומסוכנים. בנוסף נאסר על נטישת הכלבים, ועל טיול עימם במקומות ציבוריים כגון שווקים ופארקים.

המדיניות מיושמת משנת 2006 בבייג'ינג. בהמשך הורחבה גם לערים גואנגג'ואו (מ-2009), צ'נגדו, ושאנגחאי (מ-2011).

המדיניות יושמה לראשונה ב-2006, לאחר שחלה עלייה במקרי המוות בעקבות הידבקות במחלת הכלבת - 2,651 מקרי מוות מהמחלה דווחו בשנת 2004; רק 3% מהכלבים בסין היו מחוסנים מפני המחלה. באזורים אחרים בסין, המדיניות הקיימת לרוב היא הטלת קנסות שונים על בעלי כלבים. ב-2006 נערך מבצע ממשלתי בו נטבחו בתוך חמישה ימים 50 אלף כלבים באזור יונאן לאחר מספר מקרי הידבקות בכלבת.

הטלת המגבלות הובילה למספר הפגנות מחאה מצומצמות בבייג'ינג. כן עלו תגובות מעורבות מצד ארגוני בעלי חיים שונים ברחבי העולם, כגון התנגדות מצד הארגון האמריקאי "Humane society" (שאנשיו טענו כי הפתרון להתפשטות הכלבת בסין הוא הגברת החיסונים לכלבים ולא הגבלת מספרם), לעומת הבעת תמיכה במדיניות מצד ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים" (שאנשיו טענו כי הדבר אולי ימנע מאנשים לנסות לגדל יותר כלבים ממה שהם מסוגלים).

==ראו גם==
* מדיניות הילד האחד

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: היסטוריה
קטגוריה:כלבים בתרבות
קטגוריה:זכויות בעלי חיים
קטגוריה:סין: פגיעה בזכויות האדם
הנרי אונגר (פרופסור)

הנרי אונגר (בגרמנית: Henry Ungar; ינואר 1906 - יולי 1991) היה רופא, פרופסור לפתולוגיה, ממייסדי המכון הפתולוגי ובית הספר לרפואה בירושלים.

==קורות חיים==
אונגר נולד בברלין שבגרמניה. למד וסיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת ברלין, ובשנת 1932 החל בהתמחות בלימודי הפתולוגיה. בשנים 1933-1934 עבד במכון הפתולוגי של אוניברסיטת ברלין. לאחר עליית הנאצים לשלטון פוטר אונגר בשל חוקי הגזע, ומייד לאחר מכן עזב את גרמניה עם משפחתו.

בשנים 1934-1935 סיים את התמחותו בפתולוגיה בבית החולים מונטיפיורי בניו יורק. לאחר עלייתו לארץ ישראל בסוף שנת 1935, הצטרף לצוות העובדים של המכון הפתולוגי של בית החולים הדסה בהר הצופים בירושלים.

בעקבות מלחמת השחרור ופינוי בית החולים הדסה מהר-הצופים בשנת 1948, ארגן אונגר את המכון הפתולוגי הזמני שפעל במבנים מאולתרים במרכז ירושלים. הוא גם השתתף בוועדת הבנייה של בית החולים הדסה, והמכון הפתולוגי שתוכנן ונבנה בעין כרם. עם הקמת בית הספר לרפואה בירושלים בשנת 1949, נתמנה אונגר למרצה בכיר, והחל ללמד סטודנטים לרפואה. משנת 1950 ועד לפרישתו בשנת 1976, ניהל פרופ' אונגר את המכון הפתולוגי.

בנוסף להתעניינותו במקצוע הפתולוגיה, היה אונגר חבר במרכז ההסתדרות הרפואית, והשתתף בקביעת ההחלטות היסודיות של גוף זה, ובתקופה מסוימת אף היה יושב ראשה.

לאחר פרישתו מניהול והוראה, המשיך אונגר לעסוק במחקר מדעי על לפטירתו ביולי 1991. הנושא המרכזי במחקרו הניסויי היה הפתולוגיה של הכבד. בחלק הטכני של מחקרו ובפיתוח שיטות הסטו-כימיות נעזר באשתו רות, שעבדה איתו כאסיסטנטית. תחום מחקר נוסף של אונגר היה מחקר אפידמיולוגי של הסתיידות העורקים אותו ערך בסיוע של מכוני הבריאות NIH האמריקניים.

==הכנוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939==
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר אונגר (ירושלים): מחלות ריבמטיות של הלב (ישיבה ב', יום ד', הרצאה, 31 במאי).
<gallery>
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. I.jpg
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. II.jpg
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. III.jpg
קובץ:Scientific Conference of the Hebrew Medical Association, 1939. IV.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.huji.ac.il/dataj/controller/ihoker/MOP-STAFF_LINK?sno=934&Save_t= דף מרצה] באתר אוניברסיטה העברית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פתולוגים ביישוב
קטגוריה:פתולוגים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
קבוצת בורג'ה

העמוד הראשון של [[קודקס פג'רווארי-מאייר.]]
קבוצת בורג'ה הוא שמה של קבוצת כתבי יד, מרביתם פרה-קולומביאניים המתארים את המיתולוגיה האצטקית.

קבוצה זו כוללת את:
* קודקס בורג'ה - על שמו קרויה קבוצת כתבי היד. וקודקס זה נקרא על שם החשמן סטפנו בורג'ה.
* קודקס קוספי
* קודקס פג'רווארי-מאייר
* קודקס לאוד
* קודקס וטיקנוס B

לעיתים כוללים בקבוצה גם את קודקס פורפיריו דיאז.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.famsi.org/research/pohl/jpcodices/pohlborgia1.html קודקס בורג'ה באתר המכון לקידום לימודים מזו-אמריקאיים]

*
קטגוריה:כתבי יד
קטגוריה:מיתולוגיה אצטקית
יוסף שאלתיאל

פרט מוויטראז' בבית הכנסת בניר עציון
יוסף שאלתיאל (1931 – 8 בינואר 2016) היה צייר ואמן ויטראז' ישראלי.

== חייו ==
שאלתיאל נולד בעיר איזמיר ועלה לארץ ישראל ב-1947 בגיל 15 והתיישב בקיבוץ יגור שם למד ציור אצל ערי גלאס. לאחר שירותו הצבאי הצטרף לקיבוץ גן שמואל וחלק סטודיו יחד עם האמן יוחנן סימון. את הכשרתו כאמן קיבל בסמינר אורנים (בהמלצת יוחנן סימון) ולמד אצל מרסל ינקו עד 1956, באותה שנה נענה לקריאתו של מרסל ינקו והצטרף לכפר האמנים עין הוד שהוקם בשרידי הכפר עין חוד שבמורדות הר הכרמל. שנה לאחר מכן השתלם באקדמיה לאמנויות יפות בוונציה, וב-1963 סיים את האקדמיה למקצועות הוויטראז' "אוליבייה דה סר" בפריס. עבודת הוויטראז' הראשונה שיצר הוצבה במלון דן כרמל בחיפה ומאז יצר קרוב ל-70 ויטראז'ים בארץ ובעולם. ויטראז'ים שיצר מצויים בבית הנשיא בירושלים, בבית הכנסת אוהבי ציון בירושלים, בבית הכנסת היכל יהודה בתל אביב ובבית הכנסת במושב ניר עציון.

לאורך השנים זכה שאלתיאל במספר פרסים ובהם פרס אמנות מטעם אונסק"ו (1985), פרס מפעל חיים מטעם משרד החינוך (1982) ופרס שטרוק לאמנות מטעם עיריית חיפה (2011).

היה נשוי מאז 1956 לאמנית אורה להב-שאלתיאל, מרכזת המגמה של החטיבה לאומנות רעות בחיפה, ואב לשלושה. מת ממחלת הסרטן ב-8 בינואר 2016.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20130908005100/http://www.ein-hod.org/artist.asp?GalleryID=65 יוסף שאלתיאל] באתר אמני עין הוד
* יורם מארק רייך: [http://www.yedhaifa.co.il/?711-76-335 הדחף הפנימי, פרס שטרוק ליוסף שאלתיאל,] 23.09.2011
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2013/03/24/סיבוב-בבית-הכנסת-במושב-ניר-עציון-בתכנו/ סיבוב בבית הכנסת במושב ניר עציון (ובו ויטראז' שיצר יוסף שאלתיאל)], 24 במרץ 2013

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:זוכי פרס הרמן שטרוק
קטגוריה:ישראלים ילידי טורקיה
קטגוריה:עין הוד: אישים
קטגוריה:בוגרי אורנים - המכללה האקדמית לחינוך
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1931
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2016
שני אטיאס

שני אטיאס (נולדה ב-21 באוגוסט 1991) היא שחקנית ישראלית.

== ביוגרפיה ==
אטיאס נולדה בחיפה, ליעל, מנהלת משרד עורכי דין, ולמרדכי, יבואן רהיטים. לה שני אחים הגדולים ממנה, מיכאל והשחקנית והדוגמנית מורן אטיאס. למדה בבית הספר היסודי אילנות ובתיכון חוגים. היא השתחררה מצה"ל בטרם עת, עקב דלקת קרום המוח, לאחר שירות של כחצי שנה בקורס מ"כיות.

אטיאס בוגרת בית הספר למשחק של לי סטרסברג בלוס אנג'לס.

==קריירה==
בשנת 2012 השתתפה אטיאס בקליפ "GO LOCO" של אלון דה לוקו.

הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בעונה השנייה של סדרת הנעורים "גאליס" שעלתה לשידור בדצמבר 2012, בה גילמה את דמותה של נטלי רואס/קידר – בת למשפחת פשע המגיעה למחנה הקיץ על מנת לנקום במירון (אלירז שדה), אחיו של ליעם (דניאל מורשת). המשיכה גם להשתתף בעונה השלישית.

בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "הצילו! אני לא יודע לבשל" בשידורי קשת של ערוץ 2.

בשנת 2015 לוהקה לשחק בסרטו של שי כנות, "איביזה".

במקביל לקריירת המשחק בישראל, היא שיחקה גם במגוון תפקידים בארצות הברית: בסדרות טלוויזיה ביניהן: "NCIS", "חסרי בושה", "CSI סייבר" ו-"NCIS: ניו אורלינס". אטיאס השתתפה בסרט "Lost Boy" משנת 2015 של רשת "Lifetime" לצד וירג'יניה מדסן.

בשנת 2017 גילמה את אמירה במספר פרקים במותחן הדרמה של רשת ABC "עשרה ימים בוואלי" לצד זוכת האמי קירה סדג׳וויק. בהמשך השנה שיחקה בסרט האימה העצמאי "Devil's Nigth". שיחקה גם בסרט הקצר "צבע אדום"; שעל תפקידה זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים בלוס אנג׳לס.

בשנת 2019 שיחקה בתפקיד אורח בעיבוד המחודש לסדרה "מקגיוור" בה גילמה את דמותה של הנסיכה זאהרה מממלכת בחריין. בהמשך השנה התארחה בסדרה "הטובות למשטרת אל איי" לצד ג'סיקה אלבה.

עוד בשנת 2019 אטיאס לוהקה לסרט "נתראה בשמחות" שצולם בלוס אנג'לס לצד מיכאל אלוני, לירז חממי ומייק בורשטיין, הסרט יצא לאור ב-12 באוגוסט 2021.

אטיאס השתתפה בפרסומות בינלאומיות של "סמסונג", רשת התכשיטים הענקית "Kay Jewelers", הבנק הלאומי של מקסיקו – "Banamex", חברת הביטוח וההשקעות "Pacific Life".

== חיים אישיים ==
באוגוסט 2017 התארסה אטיאס לבן זוגה איש העסקים הישראלי-אמריקאי תום שלום, וב-26 ביוני 2018 התחתנו הזוג בישראל. השניים הורים לבת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאליס
קטגוריה:משתתפי הצילו! אני לא יודע לבשל
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון חוגים
קטגוריה:בוגרי תיכון חוגים
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1991
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1991
חוף השלדים

מפת [[נמיביה. חוף סקלטון הוא אזור החוף הגובל באוקיינוס האטלנטי במערב, ובקאוקולנד ודמרלנד במזרח.]]

חוף השלדים (באנגלית Skeleton Coast) הוא החלק הצפוני שברצועת החוף של נמיביה. גבולותיו הם מנהר קוננה בצפון ועד לנהר סווקופ בדרום, והוא שוכן לחופי האוקיינוס האטלנטי. לעיתים משתמשים במנוח "חוף השלדים" על מנת לתאר את כל החוף של מדבר נמיב. הבושמנים שבפנים הארץ קוראים לאזור - "האדמה שהאל ברא בכעסו", בעוד המלחים הפורטוגזים שהגיעו לחוף במסעם כינו את המקום - "שערי הגיהנום".

מזג האוויר בחוף נשלט בעיקר על ידי זרם בֶּנְגֶלָה הקר המגיע מן האוקיינוס האטלנטי, וגורם לכמות משקעים קטנה ביותר (לעיתים רחוקות למעלה מ-10 מ"מ) ולערפל תדיר (לאורך כמעט כל השנה). 

חלקי ספינה טרופה בחוף סקלטון
חוף השלדים נקרא כך כיוון שבעבר היה מכוסה החוף בעצמות לווייתנים וכלבי ים שניצודו ("Skeleton" - שלד באנגלית), אם כי כיום החוף מכוסה דווקא בשלדות אוניות שנטרפו וטבעו - למעלה מ-100 כלי שיט בגדלים שונים שרועים לאורך חוף זה. חוף השלדים מכיל באופן כללי חול רך, אשר לעיתים מופיעים בו מחשופי סלע. בחלקו הדרומי, חוף השלדים משופע בחצץ, לעומת חלקו הצפוני שם הדיונות הן סוג האדמה הדומיננטי. 

בעבר הרחוק החוף הוחזק על ידי קבוצת הסטרנדלופר (בשפת קויסן - ציידים-לקטים), ועדויות לכך נמצאות בערימות צדפות שנמצאות במספר חלקים של החוף.

האירופאי הראשון שדרך על אדמת נמיביה היה הפורטוגזי דיוגו קאו, שעצר בחוף זה ב-1486. הוא הציב שם פדראו (Padrão), עמוד אבן, שהחליף את צלבי העץ בהם נהגו עד אז להשתמש הפורטוגלים, על מנת לקבוע חזקה פורטוגלית על הקרקע.

נמיביה הכריזה על מרבית החוף, 16,000 קמ"ר, כפארק לאומי חוף השלדים, כאשר חלקו הצפוני של הפארק יועדו כשטחים פתוחים. החוף שימש אתר צילומים למספר סרטי תעודה על חיות הבר במקום, בייחוד בנוגע להסתגלותם של החיות למזג האוויר הצחיח.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.namibweb.com/skeleton.htm חוף סקלטון]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נמיביה: גאוגרפיה
וינדזור פארק

וינדזור פארק (באנגלית: Windsor Park) הוא אצטדיון כדורגל בבלפסט, צפון אירלנד. האצטדיון הוא המגרש הביתי של לינפילד ושל נבחרת צפון אירלנד. משחקי גמר הגביע האירי וגביע הליגה האירית נערכים בו אף הם. האצטדיון נפתח לראשונה בשנת 1905 אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 עבר שיפוץ מקיף שתוכנן על ידי אדריכל סקוטי ידוע ארצ'יבלד לייטץ', שתכנן אצטדיוני כדורגל רבים בממלכה המאוחדת: ביניהם אולד טראפורד במנצ'סטר; אייברוקס והאמפדן פארק בגלאזגו; אנפילד בליברפול; והייבורי וסטאמפורד ברידג', בלונדון.

היציע שידוע כיום כיציע הדרומי היה בעבר בעיקרו היציע היחיד שהכיל מקומות ישיבה, השאר היו יציעי עמידה. עד לשיפוצים נוספים הכיל האצטדיון מקום ל-60,000 צופים אך עם התקנת מקומות ישיבה חדשים, תכולתו פחתה עד מאוד. עד 2015 הכיל האצטדיון בין 13,000 ל-15,000 מקומות, כולל מקומות ישיבה זמניים למשחקים בינלאומיים. 

באוקטובר 2016 הושלם שיפוץ כללי מקיף של "וינדזור פארק" בהשקעה של 28.75 מיליון פאונד. תכולת האצטדיון הוגדלה ל-18,614 מקומות ישיבה כשהיציע הצפוני שמר על עיצובו המקורי מלבד רענון פנים של החלפת המושבים בעוד שלושת היציעים האחרים הורחבו ושודרגו מלבד החלפת הכיסאות גם בשדרוג החללים, הוספת יציעים פינתיים וגג חדש. היציע הדרומי למעשה נבנה מחדש. המושבים האדומים של האצטדיון בעבר הוחלפו במושבים בצבעי כחול-ירוק-לבן בסידור רנדומלי היוצר דוגמה "מפוקסלת".

==קישורים חיצוניים==

* 

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.britishpathe.com/video/england-beat-ireland/query/%22%22+windsor+park%22 England Beat Ireland 1950 (video)], British Pathé website
</div>
* מידע ב[http://www.linfieldfc.com/stadiumredevelopmentindex.aspx אתר מועדון הכדורגל לינפילד] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צפון אירלנד: כדורגל
קטגוריה:אצטדיוני כדורגל בממלכה המאוחדת
קטגוריה:בלפסט: ספורט
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
Wonderbook

Wonderbook (בתרגום חופשי: ספר פלא) הוא ספר מציאות מדומה לפלייסטיישן 3. המשתמש מחזיק אובייקט דמוי ספר וחפצים וסיפורים קמים לחיים על מסך הטלוויזיה שאליו מחובר הפלייסטיישן 3. סוני הודיע על המשחק במסיבת עיתונאיים בכנס בידור אלקטרוני 2012.

== פיתוח ==
הספר פותח על ידי SCE אולפני לונדון ועלילתו נכתבה על ידי הסופרת ג'יי קיי רולינג והמשחק מבוסס על הארי פוטר. ספר זה נועד לשימוש עם מצלמת ה-Playstation Eye ושלט ה-Playstation Move. סלוגן המשחק הוא "ספר אחד אלף סיפורים".

הספר עשוי שבכול דף יהיה ברקוד וכשהמצלמה תקלוט אותו ואז הסיפור "מתעורר לחיים".

שלט ה-Playstation Move הוא משמש כשרביט הקסמים של המשתמש וה-Playstation Eye מצלם את המשתמש קולט את השלט והופך את השלט בטלוויזיה שכדי שיראה כשרביט קסמים.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://us.playstation.com/games/wonderbook-book-of-spells-ps3.html Wonderbook באתר של הפלייסטיישן] 
* 
* 

קטגוריה:התקני קלט
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 3
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2012
קטגוריה:מציאות רבודה
Vgames

Vgames (נקרא גם ויגיימס) הוא פורטל גיימינג ישראלי אשר הוקם בשנת 1999 על ידי דורון ניר. האתר משמש כאתר חדשות בנושא הגיימינג הישראלי והעולמי, ובעבר גם פעל כקהילת פורומים.

האתר מכיל קטלוג של למעלה מ-10,000 משחקי דפדפן.

קהילת הפורומים של האתר עובדת על גבי המערכת VBulletin.

==היסטוריה==
בשנת 1999 פנה עמי פיינשטיין אל דורון ניר והציע לו לנהל את תחום המשחקים בחברת אינטרנט זהב. ניר הציע להקים אתר עיתונות משחקים ישראלי רציני, כדוגמת Adrenaline Vault ו-Gamespot שהיו קיימים באותו זמן. הגרסה הראשונה של האתר עלתה לרשת ביולי 1999, והצליחה לצבור תאוצה וקוראים. בראשית ימיו כלל אתר Vgames כתבות שהופיעו במקביל במגזין "מחשבים וכיף". בין הכותבים המובילים של האתר לאורך שנותיו הראשונות היו יובל בירב, ראם שרמן, גיא קופל, אמיר לוטן, הראל עילם, וניב ליליאן.

בשנת 2002 עבר האתר עיצוב מחדש. במקביל הושק שירות פרימיום למנויים בלבד שכלל גישה לשרת הורדות, לשרתי משחק אונליין ולמגזין אימייל שנשלח פעמיים בשבוע ללקוחות. שירות הפרימיום הגיע בשיאו ל-11,000 מנויים.

האתר היה בין האתרים הראשונים בארץ שהוקדשו לדבר על נושא הגיימינג, והאתר גם תרם לתחום בכך שהשקיע בהפעלת תחרויות נושאות פרסים הממומנות על ידי חסויות, פתיחת שרתי משחק ישראלים, ועוד. רווחי האתר הגיעו בעיקר מפרסומות.

האתר עבר מספר שינויים בעיצוב עם השנים וביוני 2011 הועבר לבעלות פורטל "וואלה" שהחליט להפסיק להשקיע במיזם.

ב-21 במרץ 2013 הודיע האתר על סגירתו הצפויה, אך ב-15 באפריל Vgames הודיעה על החלפת בעלים והמשיכה את פעילותה כרגיל. 

בתחילת 2013 גלשו מדי חודש באתר כ-700,000 גולשים. לפי נתוני SimilarWeb היו 250 אלף כניסות לאתר במהלך חודש נובמבר 2017.

ב-21 ביולי 2016 עלה האתר בעיצוב חדש ומערכת משודרגת.

ב-12 במרץ 2017, הוכרז כי האתר ישתף פעולה עם אתר הביקורות העולמי Metacritic, כשביקורות המשחקים של האתר יפורסמו בו, בכך הפך לאתר הישראלי הראשון להופיע באתר הביקורות העולמי בקטגוריית הגיימינג.<ref></ref>

ב-2018 נסגרו הפורומים של האתר והוא עבר למתכונת של מגזין גיימינג בלבד. גם כיום הוא נחשב עדיין לאחד האתרים הגדולים בישראל בתחום עיתונאות הגיימינג ובין כתביו המובילים בתצורתו החדשה נמנים שמואל מקונן, גיא דהן ודור קציר.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראלים שהושקו ב-1999
מלכות החרמון

נוף בהר החרמון בתקופת החורף

מלכות החרמון (מוכר גם בשם "כל המילים השמחות" - מילים מהשורה הראשונה של השיר) הוא שיר אותו כתב יובב כץ, הלחין אפי נצר ועיבד פולדי שצמן. השיר יצא כסינגל בביצועה של להקת פיקוד צפון (מתוכניתה ה-15 על הרמה). שיר זה הוא מהמוכרים והמצליחים מבין שירי הלהקות הצבאיות בישראל.

השיר זכה במקום הראשון במצעד השנתי של גלי צה"ל לשנת תשכ"ח (1968).

השיר הולחן במקצב של ואלס, מקצב שחביב מאוד על המלחין אפי נצר.

השיר כתוב כמכתב שחייל שולח לחברתו, נוהג שהיה מקובל אז כשהקשר בין החזית לעורף היה במכתבים.

הסולן בשיר הוא מוצי אביב. לטענת מלחין השיר, אפי נצר, הוא בחר באביב כמבצע כיוון שהכיר את קולו מעת שהיה נער ושר במקהלת בית הכנסת בשכונת נווה שאנן בחיפה. כשבניגוד לנטייה מקובלת אז לשיר בדרמטיות, הוא נודע בביצוע הנון-שאלאנטי עם הידיים בכיסים, העמדה שאולי מלמדת על תחושת האופוריה שלאחר מלחמת ששת הימים, תחושה שבאה לידי ביטוי בעוד שירים מאותה תקופה.

צה"ל כבש חלק מהחרמון במלחמת ששת הימים, כשנה לפני שהשיר יצא, אולם את הפסגה שלו ("יצאנו עם כל הרוחות אל פסגת החרמון הזוהרת") הוא כבש כ-5 שנים מאוחר יותר, במלחמת יום כיפור, ואז גם נטבע המונח "העיניים של המדינה" המתייחס לנוף הנשקף מהחרמון - כל צפון הארץ ודרום סוריה - הנוף המתואר בשיר.

בשנת 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל הוציאה להקת פיקוד צפון עיבוד מחודש לשיר.

בשל פרסומו, השיר מצוטט לא פעם:
* לאמן אסף אשתר יש מופע בשם "כל המילים השמחות".
* בשיר "פסטיבל" שכתב אברהם טל עם רני אייזנברג נכלל בית מתוך השיר.
* השיר בעל השם האירוני "כל המלים השמחות" שנכתב על ידי עדה רפאלי בעקבות אסון הצוללת דקר, הושר לפי הלחן "מלכות החרמון".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1968
קטגוריה:שירי להקת פיקוד צפון
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אפי נצר
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים על ארץ ישראל
פילדלפיה (אונייה, 1799)

פילדלפיה (באנגלית: USS Philadelphia) הייתה פריגטת מפרשים של הצי האמריקני, חמושה ב־36 תותחים. היא נקראה על שם העיר פילדלפיה, שאזרחיה מימנו בתרומותיהם את בנייתה. האונייה תוכננה על ידי ג'וזאיה פוקס, ונבנתה על ידי סמיואל המפריז, נתנייל הָאטוֹן וג'ון דֶּלָבוּ. את גליף החרטום שלה הכין הפַּסָל ויליאם רָאשׁ מפילדלפיה. בניית האונייה החלה בנובמבר 1798 והיא הושקה שנה אחר כך, בנובמבר 1799.

את שירותה הפעיל בצי החלה "פילדלפיה" ב־5 באפריל 1800. האונייה מפורסמת בעיקר בשל גורלה המיוחד: ב-31 באוקטובר 1803, במהלך המלחמה הברברית הראשונה, עלתה על שרטון ליד נמל טריפולי (לוב) ונפלה עם כל אנשי צוותה לידי האויב. חודשים אחדים אחר כך, כשנסתבר כי אין כל אפשרות לחלץ את האונייה משבייה, היא הועלתה באש והושמדה בפעולה נועזת על ידי צוות הספינה "אנטרפרייז" בפיקודו של לוטננט סטיבן דִּיקֵייטֶר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אוניות מלחמה בצי ארצות הברית
קטגוריה:פריגטות בצי ארצות הברית
יהונתן יסעור

יהונתן יסעור (נולד ב-14 באפריל 1948) הוא פוליטיקאי ישראלי, כיהן כראש עיריית הרצליה מינואר 2013 עד נובמבר 2013.

==ביוגרפיה==
נולד וגדל בקיבוץ מענית שבשרון, ובשנת 1983 עבר להתגורר בהרצליה בשכונת "הרצליה הירוקה".

שירת בחיל האוויר הישראלי, עבד בתפקידי ניהול במפעלי הטקסטיל "סברינה", והיה שותף בעסק משפחתי. בעל תעודה במינהל עסקים מ"המכון לפריון העבודה והייצור" והשתלמויות מקצועיות נוספות.

בשנת 1998 נבחר למועצת עיריית הרצליה, ברשימה "הרצליה שלנו" בראשותה של יעל גרמן, שנבחרה לראש העירייה, ובמשך 14 שנים היה ממלא מקום וסגן ראש עיריית הרצליה. טיפל בנושאי ספורט, איכות הסביבה, נגישות, הגיל השלישי, תחבורה ובטיחות בדרכים, מסחר, מתנ"סים ועוד.

כסגן ראש עיריית הרצליה הוביל את פורום הסגנים לראשי ערים בארץ וקיבל על פעילות זו תעודת הוקרה.

בינואר 2013 נבחר על ידי מועצת העירייה לראש עיריית הרצליה, כמחליפה של יעל גרמן, שהתפטרה לקראת הבחירות לכנסת ה-19. ליסעור נותרה פחות משנה לשמש כראש עירייה, עד לבחירות לרשות המקומית ב-22 באוקטובר 2013. יסעור עמד בראש הסיעה העצמאית בתמיכת מרצ "הרצליה שלנו" והתמודד מטעמה לראשות העיר. הוא קיבל כ-22% מקולות הבוחרים ולא עלה לסיבוב השני. הרשימה בראשותו קיבלה שלושה מושבים במועצת העיר (יסעור, יוסף לונדון וליאת תימור) והייתה חלק מהקואליציה העירונית בראשות משה פדלון, בעוד הסיעה אינה מקבלת תפקידי סגן ראש עיר. בין ההישגים בקדנציה זו - תח״צ בשבת בהרצליה וכן מאבק בחוק המרכולים (סגירת עסקים בשבתות). ב-2018 התמודד שוב כחלק מרשימת מרצ למועצת העיר (מקום שלישי ברשימה) ושימש כחצי קדנציה (שנתיים וחצי) כחבר מועצה, שוב בקואליציה של משה פדלון. 

פעל להכנסת התקן הישראלי המחודש והמורחב לבנייה ירוקה ת"י 5281 שנכנס לתוקף בשנת 2014, הקים את הפורום לעסקים ירוקים הראשון מסוגו בארץ שמטרתו להפחית את פליטת המזהמים.

יסעור הוא אב לארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.herzliya.muni.il/?CategoryID=208&ArticleID=535 יהונתן יסעור נבחר ברוב קולות לראש עיריית הרצליה], אתר עיריית הרצליה, 2013
* 
* שרון יונתן, [https://web.archive.org/web/20160303202502/http://www.local.co.il/herzliya/102141/article.htm פוליטיקה לתושבי הרצליה יש משבוע הבא ראש עירייה חדש: יהונתן יסעור], אתר local הרצליה, 3 בינואר 2013

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מענית: אישים
קטגוריה:בוגרי התיכון האזורי מבואות עירון
קטגוריה:ראשי עיריית הרצליה
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם מרצ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
ג'ורג' דיקארלו

ג'ורג' תומאס דיקארלו (באנגלית: George Thomas DiCarlo; נולד ב-13 ביולי 1963) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1984) בעל שתי מדליות.

== ביוגרפיה ==
דיקארלו נולד בסיינט פיטרסברג, שבפלורידה. הוא למד ושחה באוניברסיטת אריזונה.

===אלוף אולימפי===
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) שנערכו ביוני 1984, קבע דיקארלו במשחה ל-400 מטר חופשי שיא אמריקאי חדש של 3:51.03 דקות, שיפור לשיאו בן ה-7 שנים של בריאן גודל (3:51.56 דקות). במשחקים עצמם הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף. בהיעדרו של שיאן העולם, אלוף העולם והאלוף האולימפי ולדימיר סלניקוב מברית המועצות (3:48.23 דקות), הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אולימפי חדש של 3:51.23 דקות, שיפור לשיאו האולימפי של סלניקוב (3:51.31 דקות), לפני בן ארצו ג'ון מיקאנן (3:51.49 דקות) וג'סטין למברג מאוסטרליה (3:51.79 דקות). מספר דקות לאחר משחה הגמר, תומאס פרנר ממערב גרמניה, המתחרה העיקרי שלו שלא הגיע למשחה הגמר לאחר ששמר כוחות בשלב המוקדמות, שיפר את שיאו האולימפי במסגרת גמר ב', בתוצאה של 3:50.91 דקות. יומיים לאחר מכן, הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:10.59 דקות, אחרי בן ארצו מייק אובריין (15:05.20 דקות) ולפני שטפן פייפר ממערב גרמניה (15:12.11 דקות).

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחייני חופשי
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)
קטגוריה:אלופים אולימפיים אמריקאים: שחייה
קטגוריה:זוכי מדליית כסף אולימפית אמריקאים: שחייה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1963
אריוגלה

אַרֶיוֹגַלַה (בליטאית: Ariogala, בפולנית: Ejragoła, ברוסית: Эйрагола, ביידיש: אייראגאלע, וגם: ראגולה) היא עיירה במחוז קובנה בליטא, על גדת הנהר דוביסה, מרכז מנהלי ודתי והיישוב השני בגודלו במחוז משנה ראסייני.

אריוגלה היא מהיישובים העתיקים ביותר בליטא, ומוזכרת במסמכים משנת 1252, מסמכים המתעדים את הפגיעות שספג היישוב במסעי הצלב. במאה ה-14 הייתה בנויה במקום טירת עץ. לאחר קרב גרונוולד עלתה חשיבותה הכלכלית של העיירה. היא הוכרזה כעיר ונבנתה בה כנסייה. עם חלוקת פולין השלישית, ב-1795, בוטל מעמד העיר של היישוב. למרות אובדן העצמאות הליטאית והכפפת היישוב לאימפריה הרוסית, נבנו ביישוב מספר בתי ספר, כנסייה (שנהרסה בשלהי מלחמת העולם השנייה, ב-1944, עם התקדמות הכוחות הסובייטיים) ומוסדות ציבור נוספים. כיום קיימת ביישוב כנסייה בסגנון הנאו-בארוק וכן מספר בתי חרושת לבטון וטקסטיל.

==יהודי אריוגלה==
בשנת 1897 היוו יהודי העיירה, 70% מכלל תושבי העיירה. לפני מלחמת העולם השנייה חיו באירגולה כ-500 יהודים. בעיירה היו מוסדות חינוך ותרבות יהודיים ופעלו בה תנועות נוער ציוניות. 
עם פלישת גרמניה לברית המועצות ביוני 1941, רצחו לאומנים ליטאים אישי ציבור יהודים בעיירה. בעיירה הוקם גטו ויהודיו נרצחו באוגוסט ובספטמבר 1941 עם יהודי עיירות סמוכות, בידי שוטרים ליטאים וגרמנים. 

;רבני העיר
* רבי אברהם אחי הגר"א
* רבי משה מרדכי קצנלנבוגן
* רבי אליהו ראגולער
* רבי בנימין רבינוביץ'
* רבי שמואל רפפורט
* רבי אברהם עבר יפה
* רבי צבי יהודה רבינוביץ' תאומים

מלבדם גרו בעיר למדנים רבים שחלקם שימשו כר"מים וראשי ישיבה בישיבות ליטא וכרבנים בליטא ובארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 'אייראגולה (ראגולה): (אריוגאלא), מחוז קיידאן, בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 287 (, תמונה 1499).
** על שחיטת יהודי אירגולה: שם, כרך ד, עמ' 243 ואילך (שם, תמונה 1945 ואילך).
* 

קטגוריה:ליטא: ערים 
קטגוריה:מחוז קובנה
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:נפת קובנה (האימפריה הרוסית)