OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
יגאל אריאל

הרב יגאל אריאל (שטיגליץ במקור; נולד בשנת 1946) הוא רבו לשעבר של היישוב נוב שברמת הגולן, ראש מוסדות עמותת 'רוח הגולן' ומייסד הישיבה התיכונית חיספין, מחבר סדרת ספרי עיון ופרשנות נפוצה על התנ"ך.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים למשה ואסתר שטיגליץ. למד בישיבת נתיב מאיר, ישיבת כפר הרא"ה וישיבת מרכז הרב. בתחילת שנות ה-60 נמנה עם קבוצת המייסדים של ישיבת הנגב (אז: ישיבת עזתה), שהוקמה על ידי הרב יששכר מאיר, שהיה ר"מ בישיבת כפר הרא"ה.

בתחילת שנות ה-70 מונה לרב היישוב נוב ברמת הגולן. בשנת 1973 הוקמה ישיבת הגולן, בשטח מחנה צבאי סורי נטוש בתחום היישוב רמת מגשימים, והרב אריאל נמנה עם צוות רבניה ואף עמד בראשה במשך תקופה.

בתחילת שנות ה-80 ייסד את מדרשת הגולן, ומאז הוא עומד בראשה כמנהיג רוחני, לצד הנהלה אדמיניסטרטיבית. בשנת 1982 הקים את הישיבה התיכונית בחספין, ועמד בראשה בשנותיה הראשונות.

הרב אריאל הוציא לאור סדרת ספרי עיון ופרשנות על כמה מספרי התנ"ך. חיבר ספר על הגולן ועבר הירדן במקרא ובהלכה.

לאחר ההתנתקות פרסם את הספר "לשם שמים", סיפור מעין-אוטוביוגרפי, הכולל ניתוח מצבו של הציבור הדתי-לאומי בישראל וביקורת על התנהלותו. הספר מנסה לרדת לשורשי המחלוקת בין הציונות הדתית לבין הציבור החרדי, ובודק האם החיבור ביניהם אפשרי.

בשנת 2010 פרש מרבנות המושב נוב לאחר כארבעים שנים, אך נשאר לגור במושב ובמקביל שימש כר"מ בישיבת ההסדר ביפו. כיום הרב אריאל משמש כיו<nowiki></nowiki>ר עמותת רוח הגולן.

==חיים אישיים==
הרב אריאל נשוי ליעל לבית פורת (אחותו של חנן פורת) ואב לעשרה. אחיו הם רבה של רמת גן לשעבר הרב יעקב אריאל, ראש מכון המקדש הרב ישראל אריאל והדיין הרב יועזר אריאל. בתו מוריה הייתה נשואה ל, מפקד סיירת צנחנים שנפצע אנושות במבצע צוק איתן ונפטר מפצעיו לאחר שנתיים וחצי.

==ספריו==
* ארץ ירדן וחרמונים: הגולן ועבר הירדן במקרא ובהלכה
* ארפא משובתם: התשובה במקרא ובאגדה
* אגדה של משפחה: עיון באגדות חכמים
* אגדה של נחמה: עיון במדרש רבה על מגילת איכה
* רבי מאיר ו"אחר": עיון בסוגיה מהתלמוד
* לשם שמים

===ספרי עיון על התנ"ך===
* עוז וענווה: עיונים ביהושע ושופטים
* עוז מלך: עיונים בספר שמואל
* מקדש מלך: עיונים בספר מלכים
* לב חדש : עיונים בספר יחזקאל
* מור והדס: עיונים בדניאל ובאסתר
* המבשר: עיונים בספר ישעיהו

===שמיטה===
* במעגלי השביעית (בעריכתו)
* טעמא דשביעתא: יסודותיה הרעיוניים של השמיטה, קשר התורה העם והארץ (בעריכתו)
* קיצור דיני שביעית
* סוגיות בשביעית: מקורות לשיעור ועבודה עצמית (יחד עם הרב משה אגוזי)

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* יגאל אריאל, [http://www.zomet.org.il/?CategoryID=263&ArticleID=253&Page=1 גיור עולי ברית המועצות], תחומין יב (תשנ"א), באתר מכון צומת
* 
* "[https://asif.co.il/wp-content/uploads/2021/04/zhr-32-11.pdf רבם של הרבנים]" - מאמר שכתב לאחר פטירת רבו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא
* 
* [https://www.inn.co.il/tags/הרב_יגאל_אריאל/ כל הכתבות - הרב יגאל אריאל], באתר ערוץ 7

קטגוריה:בוגרי ישיבת כפר הרא"ה
קטגוריה:בוגרי ישיבת הנגב
קטגוריה:רמת הגולן: רבנים
קטגוריה:רבני מושבים
קטגוריה:מחברי ספרי עיון ישראלים
יגאל
קטגוריה:פרשני נ"ך
קטגוריה:בוגרי ישיבת מרכז הרב
קטגוריה:תלמידי הרצי"ה קוק
קטגוריה:תלמידי הרב אברהם אלקנה שפירא
קטגוריה:מחברי ספרי מוסר ומחשבה
קטגוריה:נוב: אישים
קטגוריה:רבני ישיבת הגולן
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1946
נפתלי מנחם הוטנר

הרב נפתלי מנחם (הערץ מנדל) הוטנר (ה'תרל"ח, 1878 - כ"ה בחשוון ה'תרצ"ה, 1935) היה מרבני העיר איישישוק, בנו של רבי יוסף זונדל הוטנר.

==תולדותיו==
נולד בביאליסטוק לרב יוסף זונדל הוטנר ולרבנית הנדל. בצעירותו למד בכולל קדשים מיסודו של החפץ חיים, שם למד יחד עם הרב אלחנן וסרמן. נישא לקריינה גולדה בת הרב צבי חיים
אפשטיין, רבה של באקשט, אחותו הצעירה של הרב משה מרדכי אפשטיין, ראש ישיבות
סלבודקה וחברון. לאחר נישואיו התמנה כרב בעיירה טלושטש, באזור ורשה, אשר רוב תושביה היו חסידים. בהוראת אביו התפטר מרבנותו כעבור תקופה קצרה ושב לאיישישוק. מאז שימש את אביו וסייע לו בענייני הרבנות.

==מאבק הרבנות באיישישוק==
עם פטירת אביו רבי יוסף זונדל, בשנת תרע"ט, היה מובן כי בנו נפתלי מנחם ימלא את מקומו ברבנות איישישוק, וכך התקיים הלכה למעשה בשנים הראשונות אחר כך. אלא שאז אירע מקרה שהביא לעזיבתו את הרבנות. לראש הקהל בעיירה היה דין תורה עם אחד מאנשי הקהילה, ואז פנה ראש הקהל אל הרב הצעיר והזהירו כי עליו לזכותו במשפטו, ולא - ידאג לסלקו ממשרתו. אך הרב סירב וראש הקהל יצא חייב בדינו. ראש הקהל, שהיה בעל מעמד בעיירה, החליט להעמיד כנגד הרב הוטנר מועמד נגדי, את הרב שמעון רוזובסקי שהשתייך לתנועת המזרחי. במשך זמן ניטש מאבק קשה בין תומכי שני הצדדים, כשרבנים מהעיירות הסמוכות באים לסייע לאחד מהצדדים. בסופו של דבר נקבעה פשרה לפיה ישמש רבי נפתלי מנחם כדיין הקהילה וכמורה הוראה, והרב רוזובסקי ישמש כרב הרשמי בקהילה.
משה שנפלד מספר בשם החזון איש כי מאז לא דרכה כף רגלו של החפץ חיים באיישישוק
כדי שלא ייאלץ להיפגש עם הרב רוזובסקי, וכשפעם הוצרך לדבר בעניין הקמת מקווה בעיירה, המתין החפץ חיים להזדמנות שהרב רוזובסקי יסע לווילנה ורק אז הגיע לעיירה.

בהשפעת החפץ חיים (שהיה ידידו ומעריצו של אביו רבי יוסף זונדל), התקבל רבי נפתלי מנחם לכהן ברבנות המושבה פתח תקווה, אולם עוד קודם שמומשה תוכנית זו נפטר.

בניו לא הצליחו להגיע להלווייתו, ובתו צפורה אמרה אחריו קדיש.

==חיבוריו==
לאחר פטירת אחיו רבי יהודה לייב הוטנר, הוטלה על שכמו מלאכת הוצאת כתביו הנותרים של אביו רבי יוסף זונדל, ואז הוציא לאור את הספר [http://www.hebrewbooks.org/8688 גנזי חיים]. הוא עצמו חיבר ספר בשם חלקת מנחם אך לא הספיק לא הוציאו והוא נותר בכתובים.

==צאצאיו==
* צבי חיים הוטנר, מראשוני ישיבת חברון.
* צביה-לאה, אשת הרב מאיר חדש, המשגיח בישיבת חברון. עלתה לארץ בחיי אביה.
* שמעון הוטנר.
* יעקב לייב הוטנר.
* ציפורה, אשת הרב יוסף קרביץ, ר"מ במדרשית נעם
* שושנה, אשת הרב זיסל חינסקי.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Eliach, Yaffa (1999), There Once Was A World: A 900-Year Chronicle of the Shtetl of Eishyshok, Back Bay Books. 
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.geni.com/people/Naftali-Menahem-Hotner/6000000002085871678 על הרב מנחם-נפתלי הוטנר באתר GENI]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידי 1878
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:איישישוק: רבנים
נפתלי מנחם
קטגוריה:נפטרים ב-1935
בתי ניסן ב"ק

בתי ניסן ב"ק, [[1925]]
שנות ה-20]]
בתי ניסן ב"ק בעמק; מימין: חומת העיר העתיקה ושער שכם. המבנה הגדול ליד השכונה הוא קולג' שמידט. על רכס הר הזיתים באופק מימין - כנסיית אוגוסטה ויקטוריה. צילום ממנזר נוטרדאם 1950
בתי ניסן ב"ק היו ארבע שכונות יהודיות ששכנו סמוך לשער שכם בירושלים מסוף המאה ה-19 עד מאורעות תרפ"ט ב-1929. השכונה "קריה נאמנה" הוקמה על ידי ראשוני העולים מגאורגיה שעלו לארץ בעת החדשה בשנת 1863. הם התיישבו בעיר העתיקה בירושלים, והקימו בשנת 1876 שכונה מחוץ לחומות - קריה נאמנה.

==היסטוריה==
הבתים הראשונים נרכשו בשנת 1875 על ידי ניסן ב"ק, חסיד רוז'ין, מעסקני העדה האשכנזית בירושלים, במסגרת תהליך "היציאה מן החומות". ניסן ב"ק שאף להקים שכונה לאנשי הקהילה החסידית שגרו בצפיפות בעיר העתיקה. שמה של השכונה נקרא תחילה "אהלי משה ויהודית" על שם משה מונטיפיורי ורעייתו, ובהמשך שונה ל"קריה נאמנה". בניגוד לרוב השכונות שהוקמו עד לשנה זו, שכנה "קריה נאמנה" מצפון לעיר העתיקה ולא במערבה, על הדרך ליפו, כנראה בגלל חוסר מקום ומחירי הקרקע הגבוהים שם.

השכונה לא התפתחה כמתוכנן, כנראה מחמת חוסר קונים למגרשי החברה, ורק על חלק מהאדמות שנרכשו נבנו בתים. על ראשיתה של השכונה כתב אליעזר בן-יהודה: .

בהמשך נמכרו חלק מאדמות החברה והוקמו שלוש שכונות לעדות אחרות: "אשל אברהם" לעדת הג'ורג'ים, "בית שמואל" ליוצאי הקווקז ו"עיר צדק" ליוצאי סוריה ועיראק. מכלול השכונות, כונה בפי תושבי ירושלים "בתי ניסן ב"ק" (ביידיש: "נישע ב"ק'ס הייזער"), ובשנת 1898 הוא כלל 120 בתים.

ב-1884 נבנה במתחם "אהלי יעקב" שבשכונת "קריה נאמנה" בית כנסת בעזרת תורם יהודי. ערב מאורעות תרפ"ט פעלו בשכונה 14 בתי כנסת והתנהלו בה חיי קהילה פעילים לצד השכנים הערבים.

סופה של השכונה היהודית הגיע במאורעות תרפ"ט. ביום שישי, י"ז באב תרפ"ט (23 באוגוסט 1929), יצא המון מוסת מהמסגדים בהר הבית לאחר תפילת יום השישי לכיוון השכונות היהודיות בעיר החדשה דרך שער יפו ושער שכם. האספסוף שצעד דרך שער שכם פנה תחילה לשכונת מאה שערים ולאחר שנהדף משם עבר לתקוף את שכונת ניסן ב"ק. הפורעים הערבים רצחו בשכונה שמונה יהודים, פצעו אחרים, בזזו רכוש ושרפו בתי כנסת ובתים נוספים. לאחר המאורעות עזבו רוב התושבים היהודים את בתיהם ורק מעט יהודים ספרדים נשארו. רוב הבתים נתפסו על ידי מוסלמים ונוצרים.

בעשור הראשון של המאה ה-21 חודשה התיישבות יהודית בבתי ניסן ב"ק על ידי כמה משפחות יהודיות. בסוף שנת 2006 התגוררו בשכונה חמש משפחות יהודיות ובתחילת שנת 2011 התגוררו בשכונה שמונה משפחות יהודיות.

==קישורים חיצוניים==

* , באתר "עיתונות יהודית היסטורית"
* 
* [https://merhav.nli.org.il/primo-explore/search?query=any,contains,%D7%A0%D7%99%D7%A1%D7%9F%20%D7%91%D7%A7%20MAP&sortby=rank&vid=NLI&facet=searchcreationdate,include,1916%7C,%7C1920&mfacet=tlevel,include,online_resources,1&lang=iw_IL&offset=0 שתי מפות מן הרבע הראשון של המאה ה-20 עם ציון שם השכונה]. הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: שכונות
קטגוריה:קהילות ויישובים עבריים שנחרבו בתקופת המאורעות
קורט מנדל

קוּרְט מֶנדֶל (Kurt Mendel; 11 בנובמבר 1903, המבורג, גרמניה – 1997, רעננה) היה בוטנאי ישראלי וחוקר בעל שם בתחום ההדרים. פרופסור להורטיקולטורה באוניברסיטה העברית בירושלים.

מנדל נולד בהמבורג שבגרמניה. בנעוריו הצטרף לתנועת "בלאו וייס", ומשנת 1926 היה חבר "החלוץ". את לימודיו הגבוהים במקצועות מדעי הטבע (פיזיולוגיה, פתולוגיה וגנטיקה של צמחים, בוטניקה וכימיה) עשה באוניברסיטת המבורג ולאחר מכן למד באוניברסיטת ברסלאו ובשנים 1927–1929 במכון למחקר ולימודי הורטיקולטורה בדאהלם שבברלין (Lehr- und Forschungsanstalt für Gartenbau Berlin-Dahlem), ובו הוכשר כהנדסאי.

בשנת 1930 עלה לארץ ישראל והצטרף לתחנת הניסיונות החקלאית. הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטה העברית. בשנת 1942 קיבל תואר מוסמך במדעים, ובשנת 1951 סיים לימודי דוקטורט. עבודת המחקר שערך, בנושא "חקירות בחיוניות ענפי אילנות הדר", זיכתה אותו בפרס ויצמן לשנת 1950.

מנדל התמנה למנהל משתלת ההדרים בתחנת הניסיונות, ובמחקריו עסק בחקר זני הדרים. בין השנים 1953–1968 ניהל את המחלקה לחקר הדרים, ובשנים 1963–1967 ריכז בנוסף לתפקידו את מחלקת המטעים. בשנת 1959 התמנה לסגן התחנה לענייני מחקר, תפקיד בו שימש עד 1964. במקביל עסק מנדל בהוראה, החל ב-1942. בשנת 1956 קודם לדרג מרצה, ובשנת 1965 לדרגת פרופסור חבר. לאחר פרישתו לגמלאות (1968) המשיך ללמד במדרשת רופין, במקווה ישראל והמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי.

היה נשוי לסֶנְטָה לבית וייטמן, ואב לנעמי סְמוּליאן (נולדה ב-1934), אמנית המתגוררת ביוסטון שבטקסס.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.agri.gov.il/he/pages/453.aspx קורט מנדל] באתר מכון וולקני

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי בלאו וייס
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1903
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
הריידלן

הריידלן (בשוודית: Härjedalen, בניב קדום Herjeådalen) הוא חבל ארץ בנורלנד (ארץ הצפון), שבשוודיה. החבלים שגובלים בחבל הם ימטלנד מצפון, מדלפד והלסינגלנד ממזרח ודלארנה מדרום, ובמערב נמצא חבל טרנדלג שבנורווגיה. הריידלן הוא החבל שבו מספר התושבים הקטן ביותר מבין חבלי שוודיה.

לפנים היה הריידלן חלק מטרנדלג, והוא מהווה עד היום אזור היסטורי נורווגי. החבל נפל בידיה של שוודיה בשנת 1645, אולם האוריינטציה מערבה נותרה על כנה כשבהיעדר ערים, העיר הנורווגית ררוס שימשה כמרכז המסחרי הקרוב ביותר עבור החבל.

נופו של הריידלן מורכב ברובו משממות שלג הרריות. הפסגות הגבוהות בחבל הן הר הלאג (Helagsfjället, 1,796 מ'), אנופיילט (Anåfjället, 1,332 מ') וסונפיילט (Sonfjället, 1,277). היישובים מועטים, והגדול בהם הוא סְווֵג (Sveg), שבו 2,633 תושבים נכון ל-2005.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110401013902/http://www.jamtland.se/index.php?option=com_content&view=article&id=137&yt_color=blue&lang=sv&Itemid=28 מדריך תיירות להריידלן וימטלנד]
* 

קטגוריה:שוודיה: חבלים
קטגוריה:נורווגיה: היסטוריה
דלאל מוגרבי

דלאל מוגרבי (בערבית: دلال المغربي, תעתיק מדויק: "דלאל אלמע'רבי"; 1958 - 11 במרץ 1978)<ref></ref><ref></ref> הייתה מחבלת פלסטינית חברת ארגון הטרור פת"ח, שהנהיגה את חוליית המחבלים שביצעה את פיגוע כביש החוף, אחד מפיגועי הטרור הקטלניים בתולדות מדינת ישראל, שבו נרצחו 35 ישראלים, בהם 12 ילדים, ונפצעו 71.

==ביוגרפיה==
מוגרבי נולדה וגדלה במחנה הפליטים סברה בלבנון. מקור משפחתו של אביה בעיר יפו ואמה ילידת לבנון. את לימודי בית הספר היסודי והתיכון למדה בבתי ספר של אונר"א. ב-1975 הצטרפה לפת"ח ועבדה במחלקת התקשורת של הארגון. היא השתתפה בלחימה נגד הצבא הסורי ב-1976 ועברה הכשרה צבאית בת שלושה חודשים שבסופה קיבלה דרגת סגן. בהמשך הוצעה לה עבודה באגף הפוליטי של הפת"ח אך היא העדיפה להישאר בתחום הצבאי.

ב-11 במרץ 1978 יצאה מוגרבי בראש חוליית מחבלים מלבנון וחדרה לישראל דרך הים בסירת גומי. הם רצחו את הצלמת גייל רובין והשתלטו על אוטובוס "אגד" שנסע בכביש החוף. לאחר חילופי יריות בין כוחות המשטרה למחבלים, פוצצו המחבלים את האוטובוס על יושביו וירו לעבר נוסעיו שניסו להימלט. במהלך חילופי היריות היא ושמונה מהמחבלים נהרגו, מלבד שניים שנותרו בחיים.

ב-2008 קיוו בלבנון שגופתה של מוגרבי תוחזר במסגרת עסקת חילופי השבויים של אלדד רגב ואודי גולדווסר, אולם לבסוף לא הועברה גופתה יחד עם שאר הגופות, ככל הנראה משום שזרמים תת-קרקעיים סחפו את גופתה מבית העלמין לחללי אויב.

בתגובה לפיגוע זה, ולפיגועים אחרים, יצאה מדינת ישראל למבצע ליטני בדרום לבנון.

==מורשת והנצחה==
בקרב הפלסטינים נתפסת מוגרבי מאז פיגוע טרור זה כגיבורה לאומית וכ"שהידה" ודמותה זוכה להערכה רבה ולהזדהות. בטקס פתיחת הוועידה השישית של הפת"ח ב-2009 אמר אחמד קריע: "נמצא הגיבור ח'אלד אבו אסבע, גיבור הפעולה של השהידה דלאל מוגרבי! הברכות לו, וברוך הוא בבואו. ולגיבורה השהידה דלאל כל התהילה, כל התהילה, כל התהילה וכל האחיות פה הן אחיותיה של דלאל". הטלוויזיה הפלסטינית מקרינה לכבודה קליפים ודמותה מוצגת בתוכניות הילדים כגיבורה. בתוכנית ששודרה ביום השנה למתקפת הטרור נאמר: "דלאל אל-מוגרבי, השהידה הפלסטינית, הפכה לסמל ולמופת של התנגדות, הקרבה עצמית ובקשת-שהאדה (איסתשהאד)".

אתרים ומוסדות רבים קרויים על שמה, אשר רובם שייכים לרשות הפלסטינית. בין השאר ישנם בתי ספר תיכוניים לבנות בעזה ובחברון שקרויים על שמה, מרכז מחשבים, מחנות קיץ, אליפות כדורגל ואירועים אחרים.

במרץ 2010 התחוללה סערה סביב כוונת הרשות הפלסטינית לקיים טקס ביום השנה לטבח לציון קריאת כיכר על שמה של מוגרבי ברמאללה. בעקבות הלחץ שהפעילו ישראל וארצות הברית נמנעה הרשות הפלסטינית מקיום הטקס. בתגובה הודיע החמאס כי יקרא כיכר על שמה בעזה. ולמרות ביטול הטקס הרשמי נערך טקס עממי של קריאת הכיכר בעזה. בטקס השתתפו גם תאופיק טיראווי ונציגים נוספים של תנועת הפת"ח.

באוקטובר 2017 הממשלה הבלגית עצרה סיוע כלכלי לבתי ספר ברשות הפלסטינית לאחר שגילתה כי בית ספר בחברון, שנבנה בעזרת כספים בלגיים, נקרא על שמה של המחבלת.

במרץ 2024 סוכנות הידיעות הפלסטינית וופא פרסמה כתבה לזכרה, לרגל 46 שנה למותה.<ref></ref>

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרוריסטים לבנונים
קטגוריה:רוצחים
קטגוריה:ילידות 1958
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1958
קטגוריה:נפטרות ב-1978
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-1978
קטגוריה:פיגוע כביש החוף
טובי כהן

טוֹבִּי כהן (באנגלית: Toby Cohen; נולד ב-1979 בלונדון) הוא צלם ישראלי.

טובי כהן, זריחה במצדה, צילום צבע, 2009

==ביוגרפיה==
בתחילת הקריירה שלו היה טובי כהן אחד מצלמי הפפרצי המוכרים ביותר בלונדון. מאז, שינה את הקריירה והחל לחקור וליצור מחדש את סיפורי התנ"ך והאגדות היהודיות דרך עדשת מצלמתו. צילומיו מככבים בתערוכה נודדת באוניברסיטאות בארצות הברית ובאוסף המלכותי של ארמון בקינגהאם. 

כצלם פפראצי כבר בגיל 21, התפרסמו צילומיו על שער העיתון "דיילי אקספרס", בעיתון הלונדוני "ניוז אוף דה וורלד" וה"דיילי מייל". 

מייקל ג'קסון, קייט מוס ובני הזוג ויקטוריה ודייוויד בקהאם הם רק חלק מרשימה ארוכה של סלבריטאים שצילם. 

אחרי שתמונותיו פורסמו בצהובונים דרך קבע, החליט כהן שעליו להעמיק בעולם הצילום האמנותי והחלל ייצר סצנות מבוימות סביב היהדות כפי שהוא מדמיין וחווה אותו. "שנים שחייתי בלילות, חיפשתי אחרי מפורסמים מכל העולם שמגיעים ללונדון. היום אני שוב רודף אחרי מפורסמים אבל מסוג אחר." 

בשנת 2007 הוא החליט לזנוח את החיים הנוצצים של עולם המפורסמים, להשתקע בישראל ולהקדיש את חייו לאמנות. 

כיום, כהן חי על קו תל אביב-לונדון, נשוי ואב לתינוק. תערוכותיו הקודמות, "פרויקט אברהם" ו"כרובים ומלאכים", היוו בסיס למחקר שלו בנושא הנרטיב היהודי. 

בתחילת דרכו צילם את מראות הזוועה והמוות של תקופת הפיגועים בתחילת שנות האלפיים. לאחר מכן, התמקד בצילום דיוקנאות של חיילות מיחידות קרביות של צה"ל, ובהמשך החל לצלם צילומים פנורמיים שתיעדו זרמים שונים של היהדות האורתודוקסית. הוא התחקה אחר תורת הלחימה היהודית אבי"ר, מתיישבים ביהודה ושומרון, והתלווה אל חסידי ברסלב למסעות באומן שבאוקראינה. 
טובי כהן, הסוכה המעופפת, 2009

סגנון הצילום של כהן מושפע רבות מהיותו צלם שטח בעברו. ברבות מעבודות הצילום שלו הוא מביים את מצולמיו בעת ריקוד וריחוף. 

הצלם מיכה בר-עם כתב על יצירתו של כהן: "כשפגשתי את טובי כהן לראשונה לפני כמה שנים הוא עוד נהג להציג עצמו כצלם, צייד גאה מן הזן שהתקשורת מכנה פפראצי. אלא שסקרנותו הכפייתית בצד החיפוש אחר זהותו היהודית הובילו אותו במסלול מרתק: בצד ההתפעמות מנופי הארץ הוא נמשך אל הקסם הארוטי הנוצר משילוב של נעורים, מדים ועוצמה". 

בשנת 2015 החל כהן בפרויקט שעוסק בתולדות חיוו של משה רבנו. במסגרת הפרויקט צולמו ברחבי ישראל עשר סצינות מפורסמות.

בסוף שנת 2016 הציג כהן את הפרויקט האחרון שלו, הגולם, בגלריה [http://engel-art.co.il/ אנגל בתל אביב]. התערוכה זכתה לסיקור נרחב בכלי התקשורת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.tobycohen.com/ טובי כהן - אתר]
* [http://www.jpost.com/LocalIsrael/AroundIsrael/Article.aspx?id=174848 כתבה על יצירתו של טובי כהן], ג'רוזלם פוסט, יולי 2010 
* [http://engel-art.co.il/content_page.php?id=60 הגולם, גבריאל אנגל] 
* [http://engel-art.co.il/content_page.php?id=59 הגולם בתרבות הוויזואלית המודרנית, אלי אשד] 
* [https://www.dailymotion.com/video/x53xff9_11-29-exhibit-set-for-december-8th-to-expose-audience-to-the-golem_news סיקור תערוכת הגולם, ערוץ i24]

קטגוריה:יהודים בריטים
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:עולים בשנות ה-2000
קטגוריה:צלמי עיתונות ישראלים
קטגוריה:צלמים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
נאחרה

נאחרה (בספרדית: Nájera; בלדינו והגייה מיושנת, קרי "נג'ארה"; בבסקית: Naiara, "נָיָארה") היא עיירה קטנה הממוקמת בקהילה האוטונומית לה ריוחה על גדות הנהר נחרייה. העיירה מהווה מקום חנייה לעולים לרגל בדרך סנטיאגו. החל מהמאה העשירית ועד לגירוש ספרד שגשגה בעיר קהילה יהודית.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרד: ערים
קטגוריה:לה ריוחה (קהילה אוטונומית)
לייטנינג הופקינס

סם ג'ון הופקינס (באנגלית: Sam John Hopkins; 15 במרץ 1912 - 30 בינואר 1982) שנודע יותר בשם הבמה לייטנינג הופקינס (Lightnin' Hopkins), היה זמר וגיטריסט בלוז אמריקאי, מיוסטון, טקסס. עם קריירה המשתרעת משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-80 של המאה ה-20, לייטנינג הופקינס ראה את סגנון הבלוז משתנה למספר כיוונים והופך לנחלת העולם. עם הזמן, הוא עבר מנגינה בגיטרה אקוסטית אל הגיטרה החשמלית, אך (בדומה למיסיסיפי פרד מקדואל) לא שינה את סגנונו הייחודי שהתפתח עוד מהימים בהם ניגן לבדו בקרנות הרחוב, מנסה ללכוד את תשומת לב ומטבעות העוברים. הופקינס נחשב לאחד ממעצבי סגנון הטקסס בלוז והשפעתו הגדולה ניכרת באומנים רבים המעידים על עצמם שהושפעו משיריו ונגינתו, בהם, ג'ימי הנדריקס וסטיבי ריי ווהן.

==ביוגרפיה==
כאשר נולד סם הופקינס ב-1912, בסנטרוויל, טקסס, הוא היה מוקף בצלילי וניחוחות הבלוז. בגיל 8, הוא פיתח הבנה עמוקה יותר של המוזיקה לאחר מפגש מכונן עם זמר ונגן הבלוז הידוע בליינד למון ג'פרסון. לדבריו, בעקבות מפגש זה הרגיש שהבלוז זורם בדמו והחל ללמוד אצל בן דודו המבוגר ממנו, זמר הבלוז אלגר "טקסס" אלכסנדר. הופקינס החל ללוות מדי פעם את בליינד למון ג'פרסון במפגשים בכנסייה. במהלך שנות ה-30, התקדמותו המוזיקלית נקטעה, לאחר שנכלא בכלא המחוזי של יוסטון, בשל עבירה לא ידועה. בסוף שנות ה-30, עבר ליוסטון עם בן דודו אלכסנדר בניסיון להיכנס אל סצנת המוזיקה המקומית, אך ללא הצלחה. בתחילת שנות ה-40, חזר לסנטרוויל ועבד בחווה חקלאית.

ב-1946, הופקינס קיבל הזדמנות כאשר התגלה על ידי מגלת הכישרונות לולה אן קולום. היא שכנעה אותו לעבור ללוס אנג'לס ושידכה בינו לבין הפסנתרן וילסון סמית'. השניים הקליטו 12 קטעים, כולל אחד משיריו המפורסמים, "Katie Mae", תחת הלייבל אלאדין. אנשי חברת התקליטים העניקו לסם את הכינוי "לייטנינג" (ברק) ולווילסון "ט'אנדר" (רעם).
ב-1947, חזר לייטנינג ליוסטון והחל לנגן בלייבל גולד סטאר רקורדס. במהלך שנים אלה ועד לשנות ה-50 מיעט להופיע מחוץ לטקסס אך מעריכים כי הקליט בין 800 ל-1000 שירים במהלך הקריירה שלו.

עד לאמצע שנות ה-50, רכש לעצמו עדת מעריצים, בעיקר אפרו-אמריקאים וחובבי בלוז שגילו את איכויותיו המוזיקליות.

ב-1959 לייטנינג הופקינס הוצג לקהל מעורב על ידי הפולקלוריסט, מק מקורמיק, בתחילה ביוסטון ולאחר מכן בקליפורניה. הופקינס הופיע לראשונה בקרנגי הול, באוקטובר 1960 כשהוא מופיע לצד ג'ואן באאז ופיט סיגר. בשנים הבאות זכה להכרה ולהצלחה.

במהלך שנות ה-60 ואל תוך ה-70 הוציא לייטנינג הופקינס אלבום או שניים כל שנה ויצא להופיע בעיקר במועדוני ופסטיבלי פולק שונים. 

הופקינס נפטר ב-1982, בגיל 69, כתוצאה מסרטן הושט.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20181215173205/http://www.campstreetcafe.com/HoustonChronicle.htm מאמר אודות הופקינס ב"יוסטון כרוניקל" לרגל הצבת פסלו בעיר], 28 במרץ 2002 
* 
* 
* 

קטגוריה:מוזיקאי בלוז
קטגוריה:גיטריסטים אמריקאים
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1912
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1982
אקורוס

אקורוס (Acorus) הוא סוג של צמח בעל פרחים. סוג זה שויך בעבר למשפחת הלופיים, ועל-פי מיונים עדכניים, הוא מסווג בסדרה נפרדת, ובה משפחה וסוג בודד – אקורוס.

על סוג זה נמנים צמחים עשבוניים, דמויי-דשא, רב-שנתיים וגאופיטים. בית-גידולם הטבעי הוא גדות נחלים וביצות. הסוג כולל 6 מינים.

מיני האקורוס משמשים כצמחי נוי וכן כצמחי מרפא.

==ביהדות==
רב סעדיה גאון מזהה את קנה־הבושם<ref>וְאַתָּ֣ה קַח־לְךָ֮ בְּשָׂמִ֣ים רֹאשׁ֒ מׇר־דְּרוֹר֙ חֲמֵ֣שׁ מֵא֔וֹת וְקִנְּמׇן־בֶּ֥שֶׂם מַחֲצִית֖וֹ חֲמִשִּׁ֣ים וּמָאתָ֑יִם וּקְנֵה־בֹ֖שֶׂם חֲמִשִּׁ֥ים וּמָאתָֽיִם׃ (שמות ל' כ"ג | נלקח מספריא)</ref> בתור האקורוס בתרגמו אותו ל"קצבּה ד'רירה"<ref>ואנת פכ'ד' לך מן רוס אלטיב מן אלמסך אלכ'אלץ כ'מס מאיה מת'קאל ומן עוד אלטיב מת'ל נצפה מאיתין וכ'מסין מת'קאלא ומן קצבה ד'רירה מאיתין וכ'מסין איצ'א (תפסיר רס"ג - שמות ל' כ"ג | נלקח מספריא)</ref> שמו של האקורוס בערבית (קצבּ א(ל)ד'רירה (ערבית)).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חד-פסיגיים
קטגוריה:צמחי מים מתוקים
קטגוריה:צמחי נוי
קטגוריה:צמחי מרפא
כריס מרקר

כריסטיאן איפוליט פרנסואה ז'ורז' בוש-וילנב (בצרפתית: Christian Hippolyte François Georges Bouche-Villeneuve; 29 ביולי 1921 – 29 ביולי 2012), הידוע בשם העט כריס מרקר (בצרפתית: Chris Marker) היה סופר, צלם, במאי, אמן מולטימדיה ויוצר תיעודי צרפתי.

נודע בעיקר בזכות סרטיו: מכתב מסיביר (1957), המזח (1962), חיוך בלי חתול (1977), ללא שמש (1983), וסרטו התיעודי AK על הבמאי היפני אקירה קורוסאווה (1985).

==קורות חייו==
נולד בצרפת ב-29 ביולי 1921. במלחמת העולם השנייה הצטרף למאקי (maquis), קבוצות לוחמי גרילה של תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמה. לאחר המלחמה החל לכתוב ולביים סרטים, בשלהי שנות ה-40. החל את דרכו כמשורר, סופר ומבקר בכתב העת הצרפתי "אספרי". הוא נסע במדינות סוציאליסטיות רבות ותיעד את מה שראה בסרטים וספרים. כמה מסרטיו הראשונים נעשו במשותף עם אלן רנה (ביניהם "גם פסלים מתים", 1950–1953; "לילה וערפל", 1955). על הפקת סרטיו המוקדמים של מרקר, ועוד שנים לאחר מכן, היה אמון אנטול דאומן (Anatole Dauman), אשר הפיק עבורו את "יום ראשון בבייג'ינג" ו"מכתב מסיביר".

רק בשנת 1962 הפך מרקר ידוע בעולם, עבור סרטו הקצר "המזח" (La jetée). הסרט מספר על ניסוי בנסיעה בזמן שנערך לאחר מלחמה גרעינית. באמצעות סדרה של תצלומים שצולמו ופותחו בפוטומונטז' של קצב משתנה, עם קריינות מוגבלת ואפקטים קוליים, יצר מרקר מבע קולנועי חסר תקדים. סרט זה היווה מקור השראה לבמאים רבים, בהם הבמאי מאמורו אושיי (Mamoru Oshii) בסרט הפעולה "המשקפיים האדומים" (1987, The Red Spectacles), וכן השראה לסרטו המוערך של טרי גיליאם, "12 קופים" (1995), בו כריס מרקר בעצמו היה שותף לכתיבת התסריט.

בשנת 1982 השלים מרקר את סרטו "Sans Soleil", אשר מתח את גבולות ז'אנר הסרטים התיעודיים. הסרט הוא מעין מונטאז', ערבוב חלקים של סרט תיעודי עם הערות בדיוניות ופילוסופיות, אשר יצר אווירה של חלום ומדע בדיוני. הנושאים המרכזיים בעלילה הם יפן, אפריקה וזיכרון הנסיעה. בסרט ישנה מחווה לסרט "ורטיגו" של אלפרד היצ'קוק, בסיקוונס באמצע הסרט המתרחש בסן פרנסיסקו.

בשנת 2007 יצאה מהדורה משותפת לסרטים "Jetée La" ו"Sans Soleil", אשר כללה חיבור קצר מאת מרקר בשם "עבודה בתקציב שרוך נעל". בחיבור הודה מרקר כי כל הצילומים בסרט "Sans Soleil" צולמו עם מצלמת פילם, ואת הקלטות השמע הקליט על קלטות סליל פרימיטיביות. מרקר גם ציין כי רק סצנה אחת קצרה ב"המזח" היא של תמונה נעה, זאת מכיוון שמרקר יכול היה לשאול את המצלמה רק לצהריים אחד במהלך צילומי הסרט.

לאורך הקריירה שלו, כריס מרקר כמעט ולא התראיין, וצולם לעיתים נדירות אף יותר. כשביקשו ממרקר תמונה של עצמו הוא נהג להציע תצלום של חתול, שהייתה החיה האהובה עליו.

== פילמוגרפיה המלאה ==

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* קתרין לאפטון, [http://www.pitom.co.il/chrismarker.html מאמר על כריס מרקר: "כריס מרקר - זכרונות מהעתיד"] 
* [http://www.pitom.co.il/events/markerfilms.html מבוא למיני-פוקוס כריס מרקר בסינמטק תל אביב], באתר פיתום הוצאה לאור
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי סרטים תיעודיים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1921
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2012
אברהם ריין

אברהם ריין (1913 – ינואר 1997) היה עסקן חרדי, מראשי צעירי אגודת ישראל (צא"י).

ריין היה מראשי הציבור החרדי בפתח תקווה, נציג אגודת ישראל במועצת העיר וסגן ראש העיר.

==תולדותיו==
נולד בווילנה לנחום ולאה-מלכה ריין. למד בצעירותו בישיבת רמיילס בווילנה אצל הרב שלמה היימן, יחד עם הרב מיכל יהודה ליפקוביץ והרב חיים שאול קרליץ. לאחר מכן, בעצת שכנו החזון איש, עבר ללמוד אצל הרב אלחנן וסרמן בישיבת אוהל תורה בברנוביץ'. כמו כן למד כשנה וחצי בישיבת קמניץ בראשות הרב ברוך בער לייבוביץ.

בשנת 1938 עלה לישראל ולמד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה במשך ארבע שנים. עמד בראש הנוער האגודתי והיה פעיל מרכזי במסגרת צעירי אגודת ישראל. שהה שנתיים בארצות הברית בשליחות תנועתו. היה ביחסים הדוקים עם חבר הכנסת שלמה לורנץ ופעל עמו במסגרת תנועת צא"י.

בשנות ה-40 ייסד וניהל את ישיבת חפץ חיים בכפר סבא, ובעצת החזון איש מינה כראש ישיבה את הרב אהרן לייב שטיינמן. בסוף שנות ה-50 היה ממייסדי ישיבת נחלת יהודה בכפר הנוער שדה חמד. היה ממייסדי תיכון בית יעקב בפתח תקווה.

היה חבר מועצת עיריית פתח תקווה שנים רבות ובמהלכן אף כיהן כסגן ראש העיר. בשנת 1990 נבחר ליקיר העיר פתח תקווה. נפטר בינואר 1997. 

חתנו הרב שרגא פלדמן, משמש משגיח בישיבת נחלת דוד.

=== הנצחה ===
לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב בעיר ונבנה בית כנסת בשם "אוהל אברהם" בשכונת הדר גנים בעיר.

ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית<ref></ref>.

== לקריאה נוספת ==
* הספר מעשה איש חלק ו' מאת יברוב. 

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=12506&pgnum=42 הרב אברהם ריין באמריקה], הפרדס פברואר 1958, עמוד 40
* [http://petah-tikva.rishonim.org.il/people/founderpage/?itemId=4794 אישים ומייסדים - אברהם ריין] באתר עירית פתח תקווה

==הערות שוליים==

קטגוריה:חרדים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי ישיבת רמיילס
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת אוהל תורה-ברנוביץ'
קטגוריה:חברי מועצת העיר פתח תקווה
קטגוריה:פעילי אגודת ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה-פתח תקווה
קטגוריה:יקירי פתח תקווה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1913
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1997
מייקל הרסט

מייקל הרסט (באנגלית: Michael Hurst נולד ב-20 בספטמבר 1957 ב-לנקשייר, בריטניה), שחקן ניו זילנדי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כאיאולאוס חברו הטוב של הרקולס, בסדרה המצליחה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys).

מייקל יליד אנגליה עבר עם משפחתו בגיל שבע לעיר קרייסטצ'רץ' שבחבל קנטרברי בניו זילנד, שם לאחר שנת לימודים אחת באוניברסיטת קנטרברי עבר לתחום המשחק. מייקל הרסט שחקן דרמה וקומדיה, ידוע גם בתפקידיו השונים בתיאטרון שייקספירי. מגוון רחב של תפקידים בוצע על ידיו במהלך השנים כגון "אסירים" (Prisoners), "נפגעי השלום" (Casualties of Peace), "גיבורים" (Heroes), "איש הצעדים" (The Footstep Man).

עם השנים גילם מייקל את תפקידו המפורסם בסדרה הידועה "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys), שם שיחק את איאולאוס חברו הטוב של הרקולס ושותפו להרפתקאות הרבות.

בשנת 1993 גילם את ויליאם פויסר בסרט הדרמה "תקנות נואשות" לצד קליף קרטיס וקווין סמית'. בשנת 2004 שיחק בסרט הדרמה "שֶׁבֶר", שוב לצד קליף קרטיס.

בשנת 2012 ביצע הופעת אורח בסדרת הפנטזיה "The Almighty Johnsons" בדמותו של קבסיר, אל במיתולוגיה הנורדית.

בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרת הפשע "אלכסה קרואו: בלשית פרטית" <small>(אנ')</small>; הוא אף ביים ארבעה פרקים מתוך הסדרה.

== חייו הפרטיים ==
בשנת 1988 התחתן מייקל עם השחקנית הניו זילנדית ג'ניפר וורד לילנד, להם נולדו שני בנים.

לאחר שנים של משחק זכה מייקל בפרס הקרן לאומניות של ניו זילנד (Arts Foundation of New Zealand), על משחקו בטלוויזיה וכן בתיאטרון.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ניו זילנדים
קטגוריה:מדבבים ניו זילנדים
קטגוריה:מהגרים מבריטניה
קטגוריה:מהגרים לניו זילנד
קטגוריה:ניו זילנדים שנולדו ב-1957
טרמפולינה

נער קופץ על טרמפולינה
פיסת בד מתוחה של טרמפולינה

טרמפולינה (לפי האקדמיה ללשון העברית: קַפֶּצֶת; קַפָּצִית) היא מתקן המורכב מפיסת בד המתוחה באמצעות קפיצים על מסגרת פלדה. האריג עצמו אינו אלסטי, ומקור האלסטיות של הטרמפולינה הוא בקפיצים המחברים אותו למסגרת. 

במדינות רבות (בולטת במיוחד בתחום זה אוסטרליה) הטרמפולינות קיימות בגינות רבות.

==היסטוריה==
===טרמפולינות קדומות===
משחק דמוי טרמפולינה פותח על ידי האינדיאנים משבט האינואיט בצפון אמריקה. האינואיטים מילאו עור ניבתן באוויר, והשתמשו בו כמקפצה. ישנם אזכורים ספרותיים מהמאה ה-19 למשחק אירופאי במסגרתו מתחו אנשים שמיכה והשתמשו בה על מנת להקפיץ את השחקנים באוויר. משחק מסוג זה מוזכר בספר דון קישוט אך שם מדובר באמצעי ענישה.

מקפצת שמיכה מעיין זו הופיעה בקרקס של פבלו פנקה בשנת 1843.

===הטרמפולינה המודרנית===
הטרמפולינה המודרנית הראשונה הומצאה על ידי ג'ורג' ניסן בשנת 1936. ניסן, ספורטאי באוניברסיטת איווה שבארצות הברית ראה אמני קרקס הקופצים מעל שמיכה מתוחה. ניסן, בסיוע ידידו לארי גריסוולד החלו לבנות במוסך ביתם בדים על מסגרת מתכת, כאשר קפיצי מתכת השאירו את הבד מתוח. ניסן קרא למתקן "טרמפולין" (trampolín) שמשמעו בספרדית: "לוח קפיצה". ניסן שמע את המונח בעת שביקר במקסיקו בשנות ה-30, והחליט לבחור בצורת הכתיבה האנגלית כשם המסחרי של המוצר.

בשנת 1942 הקימו ניסן וגריסוולד את חברת גריסוולד-ניסן טרמפולינות (Griswold-Nissen Trampoline & Tumbling Company) והחלו לשווקו באופן מסחרי. 

==שימושים==
ילד קופץ על טרמפולינה.

הטרמפולינות משמשות לספורט, שחרור לחצים, פיתוח קואורדינציה ועוד.

===אדריכלות===
בשנת 2012 הציע משרד האדריכלים הצרפתי איי-זד-סי (Atelier Zündel Cristea) לעשות שימוש בטרמפולינות כאלמנט אדריכלי, כחלק ממרכיבי גשר שיוקם על נהר הסן. בהתאם להצעה זו, גשר להולכי רגל יורכב מבלונים טבעתיים אשר יעוגנו בכבלי מתיכה מפלדה לגדות הסן. במרכז הטבעות יורכבו טרמפולינות אשר יקפיצו את הולכי הרגל מטבעת לטבעת ויאפשרו בכך חציית נהר הסן.

==ראו גם==
* טרמפולינה (התעמלות)

==קישורים חיצוניים==

* עמית עקירוב, [http://www.doctors.co.il/ar/14350/%D7%A8%D7%95%D7%A4%D7%90%D7%99+%D7%99%D7%9C%D7%93%D7%99%D7%9D:+%D7%96%D7%94%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%AA,+%D7%98%D7%A8%D7%9E%D7%A4%D7%95%D7%9C%D7%99%D7%A0%D7%94+ רופאי ילדים: זהירות, טרמפולינה], באתר דוקטורס, 9 באוקטובר 2012
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:התעמלות
קטגוריה:מתקני שעשועים
רנה או'קונור

רנה או'קונור (אנגלית: Renee O'Connor; נולדה ב-15 בפברואר 1971) היא שחקנית אמריקאית אשר ידועה בעיקר בתפקידה כגבריאל עוזרתה של זינה מתוך הסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת".
== ביוגרפיה ==
רנה ילידת קאטי טקסס ארצות הברית, החלה את קריירת המשחק בגיל שש עשרה, את לימודיה עשתה ב"תיאטרון הסמטה יוסטון" (Houston's Alley Theatre). השתתפה ב"הרפתקאותיו של הק וידידיו" (The Adventures of Huck Finn ), "דארקמאן" (Darkma), "הרקולס: המסעות המופלאים" (Hercules: The Legendary Journeys), "זינה הנסיכה הלוחמת" (Xena: Warrior Princess) שם שיחקה בתפקידה הידוע ביותר כגבריאל עוזרתה של זינה.

רנה זכתה בין היתר בפסטיבל מערב הוליווד הבינלאומי (West Hollywood International Film Festival ) בתואר השחקנית הטובה ביותר.

בשנת 2007 שיחקה בסרט האימה "בוגימן 2", בתפקיד ד"ר ג'סיקה ראיין.

בשנת 2021 ביצעה הופעת אורח בסדרת הפשע האוסטרלית-ניו זילנדית "אלכסה קרואו: בלשית פרטית" <small>(אנ').</small> 

== חייה הפרטיים ==
רנה נישאה בשנת 2000 למנהל מסעדה ניו זילנדי סטיב מיור (Steve Muir) להם נולד בן, אך הזוג התגרשו בשנת 2005. 
לרנה ילדה נוספת מהשחקן ג'ד סורה (Jed Sura) אותו הכירה לאחר גירושיה ממיור.

רנה פעילה בקרן צדקה למכבי אש של דרום קליפורניה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1971
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
ליביניו

ליביניו (באיטלקית: Livigno) היא עיירה ורשות מקומית בפרובינציית סונדריו (Sondrio) בחבל לומברדיה שבאלפים האיטלקיים. ליביניו הוא גם שמו של אתר הסקי הצמוד לעיירה.

==גאוגרפיה==
ליביניו נמצאת 1,816 מטר מעל פני הים. הנהר המרכזי שעובר דרך העיירה נקרא Spöl או Aqua Granda. ליביניו היא אחת העיירות האיטלקיות היחידות שאינה שייכת מבחינה גאוגרפית לאגן הים התיכון אלא לאגן הים השחור. חלק מהכפר הישן נהרס לחלוטין בשנות ה-60, כתוצאה מיצירתו של אגם מלאכותי (Lago di Livigno).

==היסטוריה==
המתיישבים הראשונים בליביניו היו ככל הנראה רועים בימי הביניים. מסמכים קדומים אודות האזור כינו אותו "Vinea et Vineola". שם לטיני זה אינו מתייחס לקיומם של כרמים באזור, אלא מגיע מהשפה הגרמנית ומשמעותו מפולת שלגים. האזור היה מאז ומתמיד חשוף למפולות, כאשר האחרונה שבהן הכתה ב-1951 וגרמה למותם של שבעה בני אדם.
עד שנות ה-70 הייתה ליביניו עיירה חקלאית, אולם בעשורים האחרונים היא מתבססת בעיקר על תיירות – הן של גולשי סקי וסנובורד בחורף והן של מטיילים ורוכבי אופניים בקיץ.

==אתר הסקי==
מרחב הגלישה של ליביניו מרחב הגלישה של ליביניו מתפרס על פני שני רכסים, Mottolino ו-Carosello, וכולל 115 ק"מ של מסלולים לכל הרמות בגבהים שבין 1,800 ל-3,000 מטר. אתר הסקי מהווה חלק ממרחב אלטה ולטלינה (Alta Valtellina) שכולל גם את האתרים בורמיו (Bormio), סנטה קתרינה (Santa Caterina) וסטלביו (Stelvio). הסקי פס המורחב מכסה 220 ק"מ של מסלולים.
בליביניו לבדו יש 30 מעליות, שמסוגלות לשנע יותר מ-47 אלף גולשים בשעה. המסלולים רחבים, חלקים, מתוחזקים היטב ומתאימים בעיקר לגולשים מתחילים ובינוניים.
האתר הוא גם ביתו של הסנופארק הגדול ביותר באיטליה – Mottollino Snowpark – שכולל מגוון רחב של מתקנים לגולשי פריסטייל ואף אירח תחרויות בינלאומיות. נוסף לכך יש באתר שני סנופארקים נוספים, שני מסלולי בורדר קרוס ומרחבי אוף פיסט לגולשי פרירייד.

==פטור ממס==
אחד מגורמי המשיכה הגדולים שמביאים תיירים לליביניו הוא מעמדה המיוחד כעיירת דיוטי פרי. המחירים בכל חנויותיה פטורים ממס ערך מוסף, מה שהופך מוצרי אלכוהול, טבק ופרפומריה לזולים במיוחד. למרות שקיימות עדויות לכך שליביניו נהנתה מפטור ממס כבר במאה ה-16, הפטור הנוכחי הוכנס לתוקף על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית בסביבות 1840, אושר מחדש בשנת 1910 ולאחר מכן ב-1960 על ידי הקהילה הכלכלית האירופאית. אמנם מע"מ אינו משולם אך מס הכנסה כן, ולכן ליביניו לא יכולה להיחשב מקלט מס.
הסיבה לפטור שקיבלה ליביניו ממס היא הקושי בהגעה אליה בימי החורף והיסטוריה ארוכת שנים של עוני באזור. לאורך השנים, שליטים רצו להבטיח שתושבים ירצו להתגורר באזור (כדי לטעון לבעלות על השטח) ולכן נתנו את התמריץ. סיבה נוספת היא שההכנסות הצפויות ממסים באזור היו זניחות בכל מקרה.

כיום יש שלוש דרכים המובילות לליביניו. שתיים משווייץ – מעבר Forcola di Livigno שפתוח רק בקיץ ומנהרת Munt la Schera, ואחת מאיטליה – מעבר Foscango. עקב הפיתוח התיירותי המואץ של השנים האחרונות והשיפור בתשתיות הכבישים, רבים רואים את הפטור ממס של ליביניו כלא מוצדק. להגנתו ניתן לומר שהוא מייצר כמה מאות מקומות עבודה (בתחום הקמעונאות בעיקר).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://www.alta-valtellina.it/_eng/default.cfm מרחב הגלישה של אלטה ולטלינה]
* 

קטגוריה:לומברדיה: ערים
ניקי ינופסקי

ניקול רייצ'ל "ניקי" ינופסקי (באנגלית: Nicole Rachel "Nikki" Yanofsky; נולדה ב-8 בפברואר 1994) היא זמרת ג'אז-פופ קנדית-יהודייה.

==קורות חיים==
ינופסקי החלה את קריירת השירה שלה כשהופיעה בשנת 2006 בפסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול, הופעה הזו הפכה אותה לאמן הצעיר ביותר שהשתתף בפסטיבל, מאז ייסודו.

ב-2007 ינופסקי הקליטה את הקלאסיקה של אלה פיצג'רלד "Airmail Special" עבור חברת התקליטים ורב רקורדס. השיר יצא כחלק מהאלבום "We All Love Ella: Celebrating the First Lady of Song" ב-6 יוני 2007. באותה שנה יצא גם הסרט היי סקול מיוזיקל 2 בו משתתפת ינופסקי בביצוע השיר "Gotta Go My Own Way".

ב-23 בספטמבר 2008 הוציאה ינופסקי אלבום הופעה בשם "Ella... Of Thee I Swing" בתמיכת חברת ההפקות שלה "A440 Entertainment", האלבום הופץ בקנדה וביפן בעזרת חברת ההפקות יוניברסל מיוזיק גרופ. ובטקס פרסי הג'ונו של 2009 הייתה ינופסקי מועמדת בקטגוריית "האמן החדש של השנה".

את אלבום האולפן הראשון שלה הקליטה ינופסקי יחד עם פיל רמון, האלבום שנקרא Nikki יצא בקנדה ב-20 באפריל 2010, וליציאתו קדם הסינגל "I Believe". הסינגל, שיצא בינואר 2010, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הקנדי, והיה הסינגל הראשון של אמן קנדי שמגיע למקום הראשון במצעד זה מאז "Girlfriend" של אבריל לאבין ב-2007. מלבד "I Believe" עוד שלושה שירים מהאלבום יצאו כסינגלים.

ינופסקי נבחרה לשיר את ההמנון הקנדי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת החורף בוונקובר שהתקיימה בפברואר 2010 במערב קנדה. היא גם השתתפה יחד עם אמנים קנדים נוספים בביצוע גרסת הצדקה ל-"Wavin' Flag" - כל רווחי הסינגל נתרמו לשיקום נזקי רעידת האדמה בהאיטי (2010).

ב-2010 ניקי ינופסקי הופיעה בישראל והיא באה להופיע בפסטיבל ג'אז בים האדום אשר מתקיים פעם בשנה באילת.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרות יהודיות קנדיות
קטגוריה:זמרות פופ קנדיות
קטגוריה:זמרי פופ יהודים
קטגוריה:זמרות ג'אז קנדיות
קטגוריה:זמרות ג'אז יהודיות
קטגוריה:קנדיות שנולדו ב-1994
סימוניה

שִׁמְעוֹנוּת (בלועזית: סימוניה) היא שם גנאי למכירת משרות כנסייתיות בכסף וגביית תשלום עבור שירותי דת.

==מקור השם==
השמעונות נקראת כך על שם שמעון הקוסם, אשר ביקש לקנות מפטרוס ויוחנן את היכולת להוריד את רוח הקודש על המאמינים.

==סיבות==
בתקופות מוקדמות הייתה השמעונות עניין מקובל ומובן מאליו. הסיבה למכירה זו הייתה שמשרת כמורה (וכמובן, משרה בכירה יותר כגון בישופות או ארכיבישופות) הייתה מקנה למחזיק בה הכנסות, ומכאן רצונו של הממנה ליהנות מחלק מהכנסות אלו מראש.

סינוד לטראנו מ-1059 התייחס גם לשמעונות:

כך גם בוועידת לטראנו השנייה, 1123

למרות האמור לעיל, בתקופת אפיפיורות אביניון, כאשר האפיפיור נזקק לכסף לבסס את שלטונו באביניון, להחזיק בנחלות הכנסייה באיטליה, ולעמוד במאבק נגד הקיסר לודוויג הרביעי, האפיפיור יוחנן העשרים ושניים גייס כספים באמצעות מכירת משרות הכנסייה לכל המרבה במחיר. כך למשל כל בישוף היה צריך לתת לאפיפיורות לפחות את מלוא שכרו בשנת כהונתו הראשונה, הן במינוי חדש והן כאשר הועבר מבישופות אחת לבישופות נחשבת יותר. בדרך זו, כאשר התפנתה משרת בישוף, היה האפיפיור מצליח לקבל תשלום משני בישופים או יותר.

==ראו גם==
*שטר מחילה
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תאולוגיה נוצרית
מרגלית הבלשית

מרגלית הבלשית (באנגלית: A Miss Mallard Mystery, בתרגום חופשי: "תעלומת גברת מאלארד") היא סדרת הנפשה קנדית מצליחה לילדים. הפרקים מבוססים על ספרי המסתורין שכתב רוברט קוואקנדבוש.

הסדרה הופקה בשנת 2000 על ידי הערוץ הקנדי Teletoon בשיתוף פעולה עם חברת ההפקה Cinar (היום נקראת Cookie Jar Entertainment). הסדרה שודרה לראשונה בישראל ב-2002 ושודרה בערוץ הופ!.
נכון לשנת 2020, היא משודרת בערוץ WIZ!.

==עלילה==
עלילת הסדרה עוקבת אחר מרגלית מלרד, ברווזה החוקרת יחד עם אחיינה יואב בר-ברווז תעלומות בארץ הברווזים.

==דמויות==
* מרגלית מאלארד (Miss Marjorie Mallard) - ברווזה מואנשת ובלשית מצטיינת. חובבת סריגה ונושאת תיק שמכיל את כלי הסריגה שלה וחפצים נוספים אחרים כמו: קטעי עיתונות.
* יואב בר ברווז (Willard Widgeon) - אחיינה של מרגלית וגם העוזר שלה, עובד במשטרת שווייץ ומצליח לתפוס את הפושעים בקלות.
* רב פקד אדמוניהו (Chief Inspector Bufflehead) - הבוס הרגזן של יואב ממשטרת שווייץ, יואב מפחד ממנו מאוד. הוא רואה במרגלית את "הדודה החטטנית" של יואב ולא מקשר בינה ולבין שמה של מרגלית (שעליה הוא רק שמע).
*ד"ר רשע - נבל שתמיד עוטה מסכה. מזוהה עם המשפט: "אתם מ-שו-ג-עים!". הוא ראש העיר התת-ימית בוורזופוליס והבעלים של חברת פלסטיק.

==הגרסה העברית==
* בימוי דיבוב: נינה אמיר
* הפקת דיבוב: קרן עוז

===מדבבים===
* לימור שפירא - מרגלית
* אלי לולאי - יואב
* יואב בר לב - פקד אגמוניהו ודמויות שונות
* אורלי קטן
* גליה שפרינג בצר
* דור צויגנבום
* ירון חי מנשה
* יסמין גמליאל
* עמי מנדלמן
* עפרון אטקין
* קארין אופיר
* שמחה ברבירו

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.bcdb.com/cartoons/Other_Studios/C/CINAR_Animation/A_Miss_Mallard_Mystery/ מרגלית הבלשית], באתר Big Cartoon DataBase 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה קנדיות לילדים
קטגוריה:סדרות הנפשה קנדיות
קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:ערוץ WIZ!: סדרות
ליאורה בילסקי

ליאורה בילסקי (נולדה ב-1967) היא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ומנהלת מרכז מינרבה לזכויות אדם באוניברסיטה.

==השכלה וקריירה==
בשנת 1991 קיבלה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות יתרה באוניברסיטה העברית בירושלים. יצאה לאוניברסיטת ייל במלגת פולברייט וקיבלה שם תואר שני בשנת 1993 ותואר שלישי בשנת 1995, על עבודה שכותרתה "The Narrative Turn in Legal Scholarship".

בשנת 1996 מונתה למרצה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, והתקדמה עד לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2012.

היא מלמדת משפט פלילי, תאוריה פמיניסטית ומשפט והיסטוריה. מחקריה עוסקים בשואה, בהגותה של חנה ארנדט, בחוק בינלאומי ובתיאוריה פמיניסטית של המשפט.

בשנת 2013 הוענק לה פרס צלטנר לחוקרת בכירה.

בילסקי ערכה כתבי עת אחדים:
* "משפטים", בשנים 1989–1990.
* "פלילים", בשנים 2001–2002.
* "עיוני משפט", בשנים 2002–2004.
* "תיאוריה וביקורת", בשנים 2010–2013.
בילסקי חברה בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד השינויים שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.<ref>"[https://www.lawprofsforum.org/about מי אנחנו]", פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה.</ref>

==ספריה==
<div class="mw-content-ltr">
* Law, Meaning, And Violence: Transformative Justice : Israeli Identity on Trial, University of Michigan Press, 2004
* The Holocaust, Corporations, and the Law: Unfinished Business, University of Michigan Press, 2017
</div>
ביקורת עמיתים על ספרה "השואה, התאגיד והמשפט":
* אביחי דורפמן, [https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Law_Review/forom/Articles/Dorfman.pdf מעבר לדמוקרטיה, מעבר לפלילי ומעבר לשפיטה], פורום עיוני משפט מב, 2019, עמ' 46–50.
* דורין לוסטיג, [https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Law_Review/forom/Articles/Lustig.pdf תאגידים בצל המשפט הבינלאומי: איתגור הפרדיגמה], פורום עיוני משפט מב, 2019, עמ' 51–59.
* ליאורה בילסקי, [https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Law_Review/forom/Articles/Bilsky%20(1).pdf תשובה לביקורות], פורום עיוני משפט מב, 2019, עמ' 60–66.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://law.tau.ac.il/profile/bilskyl פרופ' ליאורה בילסקי], באתר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב

===מאמרים===
* ליאורה בילסקי, [https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Law_Society_Culture/books/procedurot/ProceduresBilsky.pdf תביעות שואה טרנס־לאומיות], טליה פישר ויששכר רוזן-צבי (עורכים), משפט חברה ותרבות: פרוצדורות, 2014, עמ' 263–298
* ליאורה בילסקי, [https://law.tau.ac.il/sites/law.tau.ac.il/files/media_server/law_heb/Article/10Bilski.pdf בין הזכות לאמת לאונס במרמה], אלון הראל (עורך), משפט חברה ותרבות: משפט צדק? ההליך הפלילי בישראל – כשלים ואתגרים, 2018, עמ' 393–433.

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בוגרות בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ייל
קטגוריה:בוגרות תוכנית פולברייט ישראליות
קטגוריה:זוכי פרס צלטנר
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1967
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (מצרים)

המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (בערבית: المجلس الأعلى للقوات المسلحة; מכונה לעיתים בתקשורת: המועצה הצבאית העליונה) היא קבוצת המפקדים הבכירים של צבא מצרים. בעקבות ההפיכה במצרים, עם התפטרות הנשיא חוסני מובארכ ב-11 בפברואר 2011, הועברה לקבוצה זו הסמכות למשול במצרים, עד שהושבע לנשיאות מוחמד מורסי.

בעתות מלחמה נהגה המועצה להיפגש בתדירות גבוהה ולנהל את הלחימה מחדר חירום. בימי שגרה נהג ראש המדינה לנהל את ישיבות המועצה, ועמד בראשה כמפקד העליון של הכוחות המזוינים. לאחר ההפיכה, שהובילה להתפטרותו הכפויה של הנשיא מובארכ, נוצר מצב מיוחד שבו הועברו לידי המועצה כל סמכויותיו של הנשיא לניהול כל ענייני המדינה.

==הרכב המועצה==
המועצה כוללת עשרים מפקדים מהכוחות המזוינים של מצרים:
* סידקי סובחי – יושב ראש המועצה – המפקד העליון של הכוחות המזוינים ושר ההגנה והייצור הצבאי
* מחמוד איברהים חיג'אזי– סגן יושב ראש המועצה וראש המטה הכללי של הצבא
* אוסאמה אל-גינדי – מפקד חיל הים
* יונס אל-מסרי – מפקד חיל האוויר
* תאוויד תאופיק – מפקד פיקוד מרכז
* אחמד עלי – ראש אגף ההסברה (דובר צבא מצרים)
* מוחמד אל-אסר – עוזר שר ההגנה
* אחמד איברהים – מפקד משמר הגבול
* מוחמד א-שחאת – מפקד הארמייה השנייה
* אוסאמה עסכר – מפקד הארמייה השלישית
* סעיד עבאס – מפקד פיקוד צפון
* יחיא טה – מפקד פיקוד דרום
* מוחמד אל-מסרי – מפקד פיקוד מערב
* עבד אל-מונעם א-תראס – מפקד ההגנה האווירית

בנוסף, יושבים במועצה שישה מפקדים נוספים, ייתכן שכוללים את ארבעת ראשי המטות של ארבע הזרועות של הצבא המצרי.

==פעילות==
ב-13 בפברואר 2011 הודיע טנטאווי, יושב ראש המועצה, כי היא תשלוט במדינה במשך כחצי שנה או עד אשר יתקיימו הבחירות לפרלמנט המצרי ("אספת העם") ול"מועצה המייעצת" (השורה), שצפויות להיערך בספטמבר. בעקבות ההפיכה במצרים (2011), לאחר שהועבר השלטון למועצה, פיזר טנטאווי את הפרלמנט ואת השורה, והמועצה הודיעה על הקפאה של סעיפי החוקה. כמו כן הודיעה המועצה על הקמת ועדה לתיקון החוקה וסעיפיה, כמענה לדרישות המפגינים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.washingtoninstitute.org/uploads/Documents/infographics/SCAF-Leadership-March2014v2.pdf רשימת חברי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים (2014)]
* [http://www.sis.gov.eg/En/LastPage.aspx?Category_ID=1136 מידע על המועצה באתר ממשלת מצרים] 
* [http://english.aljazeera.net/news/middleeast/2011/02/201121185311711502.htm סקירה על חלק מאנשי המועצה באתר אלג'זירה] 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צבא מצרים
קטגוריה:האביב הערבי
קטגוריה:ההפיכה במצרים (2013)
קטגוריה:המהפכה במצרים (2011)
פריץ פייגל

פְרִיץ פַיְיגֶל (גרמנית: Fritz Feigl; 15 במאי 1875 – 23 בינואר 1971) היה כימאי יהודי, יליד אוסטריה שחי משנת 1940 בברזיל.

==קורות חיים==

פייגל נולד בווינה. לימודיו הגבוהים הופרעו על ידי שירותו הצבאי במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1918 חזר ללמוד, וב-1920 סיים את לימודי הדוקטורט, שאותם עשה בהנחיית וילהלם שלנק (Schlenk). בשנת 1928 התמנה לפרופסור באוניברסיטת וינה, אך בשנת 1938 נכפה עליו לפרוש מעבודתו בשל עליית הנאצים לשלטון. עד 1940 שהה בבלגיה והיה מנהל המוסד למחקר התעשייה הכימית. 

לאחר שנכלא תקופה קצרה במחנה ריכוז הצליח להבריח גבולות לפורטוגל ועבר לברזיל, שם קיבל אזרחות בשנת 1944 ובהמשך שנות חייו עבד באוניברסיטת ריו דה ז'ניירו. נבחר לנשיא הקהילות היהודיות במדינה.

פייגל נודע בתרומותיו לפיתוח תחום הכימיה אנליטית. 

בשנת 1952 זכה בפרס ויצמן, ובשנת 1962 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים.

פייגל נפטר בשמת 1971 בריו דה ז'ניירו.
==הערות שוליים==

קטגוריה:כימאים יהודים אוסטרים
קטגוריה:מדענים יהודים ברזילאים
קטגוריה:מדענים יהודים אוסטרים
קטגוריה:זוכי פרס ויצמן
קטגוריה:יהודים בשואה: אוסטריה
קטגוריה:ניצולי השואה: אוסטריה
קטגוריה:ניצולי השואה: בלגיה
קטגוריה:יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ילידי 1891
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-1971
משולם פייביש לנגנר

משולם פייביש לנגנר תרנ"ז (1897) - כ' בחשוון תשי"ג (8 בנובמבר 1952) היה האדמו"ר האחרון לשושלת לנגנר מסטרטין.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה סטרטין שבגליציה, לרב יצחק אייזיק לנגנר ולרבקה רייזל בת בנו של הרב משולם פייש מטאש.

בנערותו גדל אצל אביו, היה הוגה בתורתו בצנעה, עד כדי כך כשליצני הקהילה פגשו בו הם שאלו לשמו. כך הסתגר בחדרו בראשית ימיו, ואף מסופר שלאחר נישואיו כשבאו בני משפחה לבקרו היה פונה אליהם באמירת שלום, ומתנצל כי עליו לעזוב באומרו "אין לי זמן, חייב אני לשוב ללימודי".

הרב לנגנר נישא ב- י"ט בחשוון תרע"ב לעלקא ביילא בתו של האדמו"ר רבי יוסף מאיר וורצברגר, רבה של אונטר וישוו. אשתו זו נפטרה בצעירותה בעודה כבת 28, ב- א' באלול תרפ"ח. הרב לנגנר נישא בשנית ב- תר"צ לחנה מלכה בתו של הרב יוסף הלפרין.

בי"ז באלול תרפ"ב הוא היגר עם אביו וחלק גדול מבני הקהילה לארצות הברית, והשתכנו בעיר ניו יורק. שם יחד עם אביו הוא ייסד את הקהילה מחדש, ופעל רבות בהקמת מוסדות חינוך חרדי, לבני הקהילה כמו גם לחרדים מניו יורק כולה.

כבר בימי אביו פתח בית מדרש לחסידי סטרטין בבראונזויל, שבמזרח ברוקלין, והתפרסם כקדוש ופועל ישועות. הוא הקפיד מאוד על המצוות, בפרט בהלכות שבת ופסח.
מיד לאחר פטירת אביו (כ"ב בתמוז תש"ז) החל ממלא את מקומו בהנהגת הקהילה, אך לא לזמן רב, כי הוא נחלה קשות וברחובות ניו יורק החרדית פורסמו מודעות הקוראות לכולם להתפלל לשלומו. באותו זמן גם הוסיפו לו את השם "חיים" כסגולה לרפואה ואריכות ימים. מחוליו זה הוא נפטר בכ' בחשוון תשי"ג, ונקבר בחלקת חסידות סטרטין בניו יורק.

==משפחתו==
מאשתו הראשונה עלקא ביילא נולדו:
* אורי לאנגנר, נישא לסימא בת הרב אברהם משה רוזן.
* יענטא רחל, אשת הרב שלמה גלמן, רב בניו יורק ומנהל מוסדות חינוך רבים. (חותנו של הרב אליהו ברוך פינקל)

ומאשתו השנייה חנה מלכה נולדה:
* שרה, אשת הרב חיים יואל לקס.

קטגוריה:אדמו"רי סטרטין
קטגוריה:משפחת ברנדויין
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1897
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1952
אנדור פודור

פרופ' אנדור פודור
אנדור פודור (Andor Fodor; 3 במרץ 1884, תרמ"ד – 30 בדצמבר 1968, ט' בטבת תשכ"ט) היה כימאי ישראלי יליד הונגריה, ממייסדי האוניברסיטה העברית בירושלים ופרופסור לכימיה ביולוגית וקולואידית. התמקד בחקר אנזימים, חלבונים וקולואידים.

==קורות חיים==
פודור נולד ב-1884 בבודפשט שבהונגריה. למד בבית ספר תיכון בגראץ, וכשסיים פנה ללמוד כימיה במכון הטכנולוגי של ציריך, שם קיבל בשנת 1907 תואר דוקטור ותואר מהנדס. עבד בשווייץ ובשוודיה. בהמשך עבר לאוניברסיטת האלה שבגרמניה, ועבד כאסיסטנט ראשון של פרופ' אמיל אבדרהלדן. בשנת 1922 התמנה בהאלה לפרופסור לביוכימיה.

בהשפעת היכרותו עם חיים ויצמן עלה בשנת 1923 עם אשתו ובנו לארץ ישראל והחל בהכנות להקמת האוניברסיטה העברית, תחילה בהקמת המכון לכימיה. בכך היה למעשה לפרופסור הראשון באוניברסיטה, עוד קודם להקמתה הרשמית. תחילה שימש ראש המחלקה למדעי הביולוגיה ועם הקמת החוג לביוכימיה ולכימיה קולואידית בשנת 1931 היה בה לחבר הסגל הראשון. כן כיהן כדקאן הראשון של הפקולטה למדעי הטבע. בשנת 1952 פרש לגמלאות.

פודור היה נשיא גדול של לשכת הבונים החופשיים בישראל. בשנת 1955 הוענק לו פרס ויצמן ובשנת 1968 העניקה לו עיריית ירושלים את תואר יקיר העיר. בשנת 1964 הוכתר בתואר דוקטור כבוד לפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית.

נפטר בירושלים בגיל 84.

היה נשוי למריה פוטוק ואב לבן יחיד, פרופ' פאול יוסף פודור, כימאי אף הוא.

==כתביו בעברית==
* נפש האדם וחיי הדת: שלוש הרצאות (מועבר לעברית מכ"י בידי ד' אלנר), תל אביב: יבנה, [תש"-].

==גיליון יובל לכבודו==
<div style="direction: ltr;">
* Bulletin of the Research Council of Israel, In Honour of Prof. Andor Fodor's 70th birthday, Vol. IV, No. 1, Jerusalem, 1954.
</div>

==לקריאה נוספת==
* 'אנדור פודור', בתוך: רבקה אשבל, כי מציון תצא תורה: תולדותיהם ותרומתם של מדעני האוניברסיטה העברית בירושלים במשך ששים ושש שנה (1925–1991), כרך א: מדעי החיים, ירושלים: קסת הפקות, 1991, עמ' 24.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ציריך
קטגוריה:כימאים יהודים הונגרים
קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:כימאים ביישוב
קטגוריה:סגל אוניברסיטת האלה-ויטנברג
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: ביוכימיה
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בישראל
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי הונגריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1884
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968