מארי מרדראק

עמוד השער של המהדורת השלישית לספרה שהופיעה בשנת 1687 ללא ציון שמה. היונה הקורנת מסמלת את רוח הקודש. הכיתוב סביבה פירושו "הרוח באשר יחפוץ שם הוא נושב" (הבשורה על פי יוחנן פרק 3 פסוק 8). עיטור שכיח על מטבעות הוותיקן באותן שנים.
מארי מרדראק (בצרפתית: Marie Meurdrac; 1610-1680) הייתה חלוצה בתחום הכימיה ובתחום קידום מעמד האישה ומתן השכלה לנשים בצרפת של המאה ה-17.

מארי מרדראק הייתה האישה הראשונה שפרסמה מדריך מעבדה מדעי ומקצועי שמטרתו הכשרת נשים לעבודה במעבדה כימית לצורך הכנת תכשירים ביתיים ומוצרי יופי.

ספרה "כימיה מיטיבה וקלה לתועלת הנשים"<ref></ref> (בצרפתית: La Chymie charitable & facile, en faveur des dames), יצא לאור בשנת 1656 בפריז.

== חיים אישיים ==
מארי מרדראק נולדה למשפחה בעלת אדמות במדרה-לה-רוז (Mandres-les-Roses), היום פרבר של פריז, לונסן מרדראק, נוטריון מקומי, ולאליזבת דובט. אחותה הצעירה קתרין (1613–1676) נודעה בשם העת מאדאם דה לה גואט.

בשנת 1625 נישאה מארי לאנרי דה ויבראק מפקד יחידת המשמר של שארל דה ואלואה שהיה בנו הלא חוקי של שארל התשיעי, מלך צרפת.

לרשותה עמדה מעבדה ביתית, מצוידת היטב בכל הכלים והמערכות המקובלים באותה תקופה, כולל תנור עבורו קיבלה אישור מאת המלך לואי הארבעה עשר.<ref></ref>

== השכלה ==
מארי מרדראק חיה בתקופה בה התבצע המעבר בין האלכימיה לכימיה לקראת הכרתה של הכימיה כתחום מדעי במאה ה-18.<ref></ref>

בסוף המאה ה-17 היו הגבולות בין אלכימיה לכימיה מטושטשים. הכימיה אף נחשבה לעיתים כענף של הרפואה, בשל מעורבותה בהכנת תכשירים רפואיים. בשפות אירופאיות היו המילים כימאי (chemist), רוקח (apothecary) ומרפא (healer) מילים נרדפות ששימשו לתיאור אדם העוסק בהכנת (רקיחת) תכשירים שונים ובטיפול בחולים.<ref></ref>

עם התפתחות והתקדמות השיטה המדעית, פינתה האלכימיה את מקומה לכימיה. הכימאים אימצו רבות מהשיטות ומהמערכות בהן השתמשו האלכימאים ובמקביל נטשו את הגישה המיסטית שאפיינה את האלכימיה. הם דגלו בביצוע ניסויים שיטתיים ובניסחו חוקים וכללים על יסוד ראיות אמפיריות.

ספרים וקורסים להוראת כימיה, המיועדים לרופאים ולרוקחים אך גם לקהל הרחב, החלו לתפוס את מקומם של "ספרי הסודות"<ref></ref> שפורסמו על ידי אלכימאים ואלכימאיות במאה ה-16.

מארי מרדראק הייתה אוטודידקטית. בדומה לנשים רבות בתקופתה, למדה את יסודות הכימיה בכוחות עצמה מתוך קריאת ספרי הלימוד שהתחילו להופיע בהמשך למתן הרצאות במוסדות הלימוד ואף ייתכן שנכחה בהרצאות.

הראשון מבין ספרים אלה היה ספרו של ז'אן בגווין, Tyrocinium chymicum<ref></ref> (תרגול בכימיה), שפורסם תחילה בלטינית בשנת 1610 ולאחר מכן, בשנת 1615, בתרגום לצרפתית תחת השם "יסודות הכימיה" (Les Éléments de Chimie). הספר סיכם את ההרצאות שהעביר ז'אן בגווין בבית הספר להכשרת רוקחים ורופאים שהיו מעוניינים ללמוד את השיטות המדעיות להכנת תרופות. בית הספר הוקם על ידו בשנת 1604 בפריז באישורו של המלך אנרי הרביעי.

בשנת 1640 נפתח בפריז "הגן המלכותי לצמחי מרפא" (Jardin royal des plantes médicinales) מוסד לימודי שכלל גן של צמחי רפואה, כיתות לימוד ומעבדה.<ref></ref> ההרצאות הועברו על ידי מיטב אנשי המדע והיו פתוחות לנשים ולגברים כאחד, אך לא הקנו לשומעים תעודות אקדמיות. המרצים נהגו לסכם את הרצאותיהם בספרים דוגמת הספר Philosophia pyrotechnica (הפילוסופיה של האש) שפורסם על ידי ויליאם דוויסון (William Davisson), כימאי ורופא בחצר המלך לואי הארבעה עשר, תחילה בלטינית בשנת 1635 ולאחר מכן בצרפתית בשנת 1657<ref></ref> וספרו של ניקולאס לה פברה (Nicolas le Fèvre), Traité de la chymie, שפורסם בשנת 1660. הספר, שמטרתו קידום מדע הרוקחות, כלל סקירה מקיפה של כל הידע הכימי שהיה קיים באותה התקופה.<ref></ref>

== כימיה מיטיבה וקלה לתועלת הנשים ==
המהדורה הראשונה של הספר "כימיה מיטיבה וקלה לתועלת הנשים" התפרסמה בשנת 1656,<ref></ref> כאשר מארי מרדראק הייתה בת 46. זהו מדריך מעבדה, המבוסס על הידע ועל הניסיון שרכשה בעבודתה במעבדתה הפרטית, אך גם על הידע שרכשה מקריאת ספרי הכימאים והאלכימאים בני זמנה. במדריך אפשר למצוא תיאור מפורט ומקצועי של כלי המעבדה והשימוש בהם, תכונות חומרים שונים ושיטות עבודה כגון זיקוק, הרחקת מרכיבים נדיפים, שיקוע, סינון, סיפוח לחות לצורך ייבוש ועוד.
עמוד השער של התרגום לגרמנית משנת 1712 בו שמה של מארי מרדראק רשום במלואו

עם צאת המהדורה הראשונה קיבלה המחברת זיכיון בלעדי מאת המלך להפצת הספר למשך עשר שנים, ואישור על כך שתוכן הספר אינו מסכן את הציבור, שניתן לה על ידי רופאים בכירים בפקולטה לרפואה בפריז.<ref></ref>

מהדורת 1666, עם הקדמה של הכימאי ז'אן ז'אק, פורסמה בהוצאה לאור CRNS וזכתה להצלחה רבה.<ref></ref> בעקבותיה הופיעה מהדורה נוספת בשנת 1674. לאחר מותה של מארי מרדראק, ראו אור מהדורות נוספות: שלוש מהדורות בצרפתית (בשנים 1680, 1687 ו-1711), שש מהדורות בגרמנית<ref></ref> (בין השנים 1673 - 1712) ומהדורה אחת באיטלקית בשנת 1682.<ref></ref>

הספר בן 334 עמודים מחולק לשישה חלקים. החלק הראשון, מתמקד בעקרונות, שיטות, כלים, מאפיינים ומשקלים. החלק השני עוסק בצמחים ובתרופות העשויות מצמחים. החלק השלישי עוסק בבעלי חיים והחלק הרביעי במתכות. החלק החמישי מתמקד בהכנת תרופות מורכבות והחלק השישי פונה לקהל נשי וסוקר שיטות לשימור וטיפוח היופי בעזרת תכשירים קוסמטיים.

במהדורה הראשונה הופיעה בתחילת כל חלק הקדמה מאת המחברת, בה היא הציגה בין היתר את דעותיה ואת עמדותיה בנושאים אקטואליים, כגון מתן השכלה לנשים, הסכנה הבריאותית הטמונה בשימוש בחומרים מסוימים וצדקה. במהדורות שפורסמו לאחר מותה (1680) הקדמות אלה הושמטו וכך גם שמה של המחברת.

לגבי מקור המרשמים, המחברת הדגישה בהקדמה לחלק החמישי, כי:<ref></ref>

בשנת 1630, הונחו בצרפת יסודות הרפואה הציבורית. על הרופאים הבכירים הוטלה החובה לטפל ללא תמורה בחולים עניים. במקביל הוקם שירות רפואי קהילתי שניתן על ידי המסדר "בנות הצדקה"<ref></ref> (Filles de la charité de saint Vincent de Paul) שנוסד בשנת 1633.

מתוך הזדהות עם הנושא, הדגישה מארי מרדראק בהקדמות לחלקים השונים בספרה את חובת הצדקה, תוך שהיא מעידה על עצמה שאין היא דורשת תמורה עבור השימוש בידע ובניסיון שהיא מעבירה לקוראיה. היא מבקשת מי כל מי שידו משגת לטפל ללא תמורה בעניים באמצעות התכשירים שהוכנו לפי הוראותיה. גם בפרסום הספר היא רואה מין מעשה צדקה:<ref></ref>

== מארי מרדראק כחלוצה בקידום מעמד האישה ==
מתחילת המאה ה-15 ועד לתחילת המאה ה-20 התנהל בצרפת ובאיטליה ויכוח ציבורי בנושא מעמד האישה בכלל ומתן השכלה לנשים בפרט. הוויכוח נודע בשם "ויכוח הנשים"<ref></ref> (בצרפתית: La querelle des femmes).

במאה ה-17, עסקו במדע רק נשים מועטות, מפני שמוסדות הלימוד והחברות המדעיות נשלטו על ידי גברים שמנעו את כניסתן של הנשים. נשים אחדות הצליחו להתגבר על הדעות הקדומות של הגברים לגבי יכולותיהן האינטלקטואליות ועל החשדות הבלתי מבוססים של הגברים לגבי ערכם ואמינותם של מחקריהן. גם הנשים שהצליחו לרכוש השכלה ראשונית בכוחות עצמן לא יכלו להתקבל לאוניברסיטאות או להמשיך במחקר מדעי.<ref name=":1"></ref>

מארי מרדראק מתייחסת למצב זה בהקדמה למהדורה הראשונה לספרה:<ref name=":0"></ref>

במאה ה-17 התחילו להישמע קולות שקראו למתן הזדמנות שווה לנשים ברכישת השכלה גבוהה.

מארי דה גורנה, פרסמה בנושא זה את החיבור "שוויות בין גברים לנשים" (בצרפתית: Égalité des hommes et des femmes) ואחר כך את החיבור "תלונות הנשים" (בצרפתית: Grief des Dames).

פייר לה מואן (Pierre Le Moyne), כומר ישועי ומשורר צרפתי, כתב בעבודתו "תמונות מוסריות" (Les peintures morales) שיצאה לאור בין השנים 1640 - 1643:<ref></ref>

ברוח זאת מארי מרדראק כותבת בהקדמה למהדורה הראשונה של ספרה:<ref name=":0" />

עם הנשים הללו נמנו בין היתר מארי דה קוטבלנש (Marie de Cotteblanche) , שתרגמה בשנת 1566 מספרדית לצרפתית ספר על אסטרונומיה, ולואיז בורסיה (Louise Boursier), מיילדת בחצרו של המלך אנרי הרביעי, אשר פרסמה בשנת 1609 שלושה כרכים על מיילדות.

מארי מרדראק נמנתה עם החלוצות בתחום קידום חינוך הנשים, אשר מתחו ביקורת על הנורמות החברתיות שהגבילו את גישתן של הנשים לחינוך ואת זכותן של הנשים לרכוש ידע ולעסוק במדע.

מארי מרדראק הייתה פורצת דרך במאמציה להנגיש את הידע המדעי לנשים, שהודרו במידה רבה מהחינוך הפורמלי ומהשיח המדעי באותה תקופה. באמצעות כתיבה בצרפתית (ולא בלטינית, שהייתה השפה המדעית המקובלת), והקדשת יצירותיה באופן מיוחד לנשים, היא ביקשה להעצים את הנשים בידע ולעודד את השתתפותן בפעילות המדעית.

== מארי מרדראק כחלוצה בתחום הכימיה התרופתית ==
כימיה תרופתית היא ענף של כימיה העוסק בתכנון ובהכנת חומרים פעילים לשימוש ברפואה.

המונח "כימיה תרופתית" הופיע לאחר מלחמת העולם השנייה, אך עיקרון השימוש בצמחים ובחומרים אחרים מן הטבע לטיפול במחלות היה מוכר ומקובל משחר ההיסטוריה.

בהקדמה לחלק השני, המטפל בצמחים היא כותבת:

התרופות הראשונות הוכנו ממקורות טבעיים כגון צמחים, שורשים ופטריות. בידוד, ניקוי ואפיון החומרים הפעילים שמקורם בצמחי מרפא היה האתגר העיקרי של האלכימאים והכימאים בכל הזמנים.

על פי עקרונות הכימיה התרופתית המודרנית, כל תכשיר רפואי נבדק בצורה יסודית במחקרים קליניים לגילוי רעילות ותופעות לוואי ולקביעת המינון היעיל עבור כל מטופל. בניגוד לאלכימאים, מארי מרדראק ייחסה חשיבות רבה לנושא הרעילות ולהתאמת התרופה למטופל.

על כך היא מפרטת בהמשך ההקדמה:

היא מזכירה במקומות רבים בספרה את ראשוני המדענים, אבן סינא, פדניוס דיוסקורידס (Pedanius Dioscorides), וז'אק דלשאנז (Jacques Daléchamps), אותם היא מכנה "פילוסופים", שתיארו את ההשפעות המיטיבות של חומרים רפואיים על גוף האדם, אך מעירה כי מדענים אלה לא הכירו את שיטות ניקוי החומרים, לכן השתמשו בהם בצורה גולמית. "אין ספק שכאשר מכינים אותם בצורתם הנקייה, מופרדים מהתכונות הרעות שלהם, הם יהיו יותר בטיחותיים".

בהקדמה לחלק השישי המיועד לנשים היא כותבת:

לאחר הסבר על טיפול בסוגי עור שונים היא מזהירה מפני השימוש "בקמפור שגורם לנשירת שיניים, בכספית, בכספית כלורית ובעופרת שפוגעות בעור וגורמות למחלות קשות ובלתי ניתנות לריפוי".

בהקדמה לחלק הרביעי, המטפל במתכות, היא מזהירה מפני השימוש בתכשירים שיעילותם לא הוכחה בפועל ובהתבססות על שמועות:<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלכימאים
קטגוריה:כימאיות צרפתיות
קטגוריה:מדעניות המאה ה-17
קטגוריה:מעמד האישה
קטגוריה:נפטרים ב-1680