OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'וזף וסטפאל

ג'וזף ו. וסטפאל (באנגלית: Joseph W. Westphal; נולד ב-26 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, שבתפקידו האחרון היה שגריר ארצות הברית בערב הסעודית. בין השנים 2009–2014 הוא כיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית.
==ראשית חייו==
ג'וזף וסטפאל נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה. הוא סיים את לימודיו לתואר בוגר אוניברסיטה באוניברסיטת אדלפי שבניו יורק ואת לימודיו לתואר דוקטור במדע המדינה מאוניברסיטת מיזורי.
==קריירה==
בין השנים 1975–1987 שימש וסטפאל כראש המחלקה למדע המדינה של אוניברסיטת המדינה של אוקלהומה וכמרצה שלא מן המניין באוניברסיטת ג'ורג'טאון במקביל לעבודתו במשרד עורכי הדין "פאטון בוגס". בין השנים 1998–2001 הוא כיהן כסגן מזכיר הצבא לעבודות ציבוריות וכמזכיר הצבא בפועל במהלך חודש מאי 2001. הוא גם כיהן כנגיד מערכת האוניברסיטאות של מיין בין השנים 2002–2006 וכפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מיין בין השנים 2002 - 2009. בהמשך הוא שימש כפרובוסט של ניו סקול שבניו יורק.

וסטפאל היה חבר בצוות המעבר של הנשיא ברק אובמה לענייני הגנה ובספטמבר 2009 הוא מנה כתת-מזכיר הצבא. במרץ 2014 הוא מונה כשגריר ארצות הברית בערב הסעודית, תפקיד אותו הוא מילא עד 2017.

וסטפאל הוא חבר בכיר במכון ג'וזף ה. לאודר ללימודים בינלאומיים בבית הספר וורטון של אוניברסיטת פנסילבניה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150101075138/http://riyadh.usembassy.gov/about-us/ambassador.html "Joseph W. Westphal". Embassy of the United States, Riyadh Saudi Arabia. Archived from the original on January 1, 2015.]

קטגוריה:מזכירי הצבא של ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בערב הסעודית
קטגוריה:סגל מחלקת ההגנה של ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אדלפי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיזורי
קטגוריה:סגל ניו סקול
קטגוריה:מהגרים מצ'ילה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1948
רכבת אחרונה מגאן היל

רכבת אחרונה מגאן היל (באנגלית: Last Train from Gun Hill) הוא מערבון אמריקאי בטכניקולור משנת 1959, בבימויו של ג'ון סטרג'ס עם קירק דאגלס ואנתוני קווין בתפקידים הראשיים.

בסרט משתתפת בתפקיד קטן השחקנית הישראלית-אמריקאית זיוה רודן-שפיר.

==תקציר העלילה==
קרייג בלדן (אנתוני קווין) הוא אדם עשיר בעל עדרי בקר ועסקים בעיירה גאן היל (שם פיקטיבי) הוא למעשה שליט יחיד בעיירה וכולם נשמעים לו כולל השריף. בלדן הוא אלמן ומגדל את בנו היחיד ריק (ארל הולימן).

בעיירה סמוכה נמצא חברו מט מורגן המשמש כמרשל. הוא נשוי לקתרין (זיוה רודן-שפיר) אישה ממוצא אינדיאני ויש להם ילד בשם פיטי.

יום אחד כאשר קתרין חוזרת מביקור אצל הוריה עם פיטי, תוקפים אותה שני בחורים, ריק בלדן (ארל הולימן) וחברו לי (בריאן האטון). היא מצליפה על לחיו של ריק אבל הם מתגברים עליה, אונסים אותה והיא מתה. פיטי מצליח לעלות על אחד הסוסים שלהם ולדהור לעבר אביו מט ולספר לו מה שקרה. מט דוהר למקום הפשע, מזהה את אשתו המתה ונושא אותה בזרועותיו. את האוכף של הסוס הוא מזהה כזה של חברו קרייג. הוא חוגר אקדח ועולה לרכבת הנוסעת לגאן היל כדי לעצור את שני הפושעים ולהביאם לדין.

ברכבת הוא פוגש את לינדה (קרולין ג'ונס), המאהבת לשעבר של קרייג בלדן.

קרייג הוא חבר טוב של מט ופעם הציל את חייו. מט מראה לו את האוכף ומתאר לו שלאחד התוקפים יש שריטה עמוקה בלחי מצליפת השוט של אשתו. במהרה מתברר שהמדובר בריק, בנו של קרייג. מט מבקש לעצרו ולהביאו למשפט. קרייג אומר שלא ייתן לו לעצור את בנו וכי למן ביטחונו הוא מבקש ממנו לעזוב את גאן היל ברכבת האחרונה בתשע בערב.

מורגן נחוש בדעתו לא לחזור בלי שני הרוצחים אבל כל העיירה נשלטת בידי בלדן כולל השריף והוא נתון בסכנה גדולה. רק לינדה מחבבת אותו בגלל שנאתה לבלדן. לבסוף מצליח מורגן לחדור לחדרו של ריק במלון השייך לבלדן. הוא אוזק אותו למיטה ומיד מתחיל בקרב יריות עם אנשיו של בלדן. מורגן מקרב את המיטה לחלון והיריות פוסקת כדי לא לפגוע בריק.

לינדה מתנדבת לתווך בין הצדדים אבל מורגן מסרב גם לה ומבקש אותה שתגנוב למענו רובה והיא נענית לכך.

מפנה בעלילה קורה כאשר לי מצית את המלון כדי להכריח את כולם ובעיקר את מורגן להימלט עם ריק. מורגן משחרר את ריק מהמיטה, ומתחיל לרדת במדרגות כשהרובה מוצמד לסנטרו של ריק. הוא עולה על עגלה בדרך לתחנת הרכבת. לי פותח באש אך הורג בטעות את ריק ומחוסל בידי מורגן.

כעת מגיע מורגן לתחנת הרכבת ורוצה לעלות לרכבת האחרונה מגאן היל אך בלדן מגיע, רואה את בנו הרוג ומבקש לערוך דו-קרב עם מורגן שבסופו הוא נהרג ומורגן מצליח ברגע האחרון לעלות על הרכבת האחרונה מגאן היל לאחר שמשימתו הושלמה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=l_qXQQZ2wHs קדימון לרכבת אחרונה מגאו היל], באתר יוטיוב
* [http://www.tcm.turner.com/tcmdb/title/24329/Last-Train-from-Gun-Hill/# רכבת אחרונה מגאן היל], באתר TCM

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1959
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פרמאונט
קטגוריה:מערבונים
קטגוריה:סרטי קירק דאגלס
קטגוריה:סרטי אנתוני קווין
גוף שנתת בי

גוף שנתת בי הוא ספר שירה מאת אלחנן ניר בעריכת לאה שניר, שיצא לאור בעברית בשנת 2019, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.

==הספר==
הספר כולל מגוון שירים העוסקים ברגשות ובהתמודדויות של אדם דתי; בהם שירים העוסקים בנושאיים אמוניים דוגמת "איש האמונה אף פעם לא בודד", שירים העוסקים בהתמודדויות זוגיות דוגמת "נָאר תֵּירֶע" ושירים העוסקים ברווקות מאוחרת דוגמת "טליה אמרה לו שלא".

על השירים הבולטים בספר נמנים גם "הגוף הזה לך" ו"על הפסטרמה והחמוצים".

מרבית השירים כוללים מילים מהמקורות היהודיים, לעיתים תוך שינוי מהמשמעות המקורית או תוך עימות ישיר מול מושכלת יסוד. כך למשל השיר "איש האמונה אף פעם לא בודד" ששמו מהדהד את שם הספר "איש האמונה הבודד" של הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק נפתח בשורה 

העורך מתאר את הספר:

==ביקורת על הספר==

אלי הירש מתאר את חשיבותו התרבותית הייחודית של הספר:

יותם ראובני עמד על זווית נוספת של הספר:יותם ראובני מסכם את הספר: .

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.kibutz-poalim.co.il/the_body_thou_hast_given_me הספר] באתר הוצאת הקיבוץ המאוחד

על הספר:
* 
* זמין למנויים בתשלום בלבד
* אלי הירש [https://www.yediot.co.il/articles/0,7340,L-5639946,00.html "משחקי הרעב"] ידיעות אחרונות 09.12.2019
* הרב אבישי מזרחי [https://www.kipa.co.il/תרבות/ספרים/952008-ביקורת-ספר-גּוּף-%D7%A9%D7%D6%B6%D7%A0%D6%BC%D6%B8%D7%AA%D6%B7%D7%AA%D6%BC%D6%B8-%D7%91%D6%BC%D6%B4%D7%99/ "ספר השירה החדש של הרב אלחנן ניר נוגע בנקודות הרגישות של האמונה"] כיפה 29 בדצמבר 2019
* אורן קלך [https://www.srugim.co.il/412838-משורר-העצב-הלאומי-מכה-רביעית-והפעם-בגו "משורר העצב הלאומי מכה רביעית, והפעם בגוף"] סרוגים 23.01.20
* שפרה ריפקין [https://www.inn.co.il/News/News.aspx/420192 "השארת הספקות - ביקורת שירה"] ערוץ 7 05/12/19

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי שירה בעברית
הדיוויזיה ה-13 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-13 (המערבית) של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה בקרבות הקשים נגד הטורקים כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 הועברה הדיוויזיה למצרים, ולאחר תקופה קצרה היא הועברה למסופוטמיה, שם הייתה חלק מכוח החילוץ הכושל שנועד לשחרר את הכוחות הלכודים בכות. בחורף 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב כות השני ובכיבוש בגדאד, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה בכיבוש שטחי צפון עיראק, ולאחר מכן נותרה כחיל כיבוש במוסול. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.

== מפקדים ==
* מייג'ור-גנרל רוברט קקביץ' (24 באוגוסט 1914 – 26 באוקטובר 1914)
* מייג'ור-גנרל ה. ב. ג'פריז (26 באוקטובר 1914 – 15 במרץ 1915)
* מייג'ור-גנרל פרדריק שאו (15 במרץ 1915 – 22 באוגוסט 1915)
* בריגדיר ג'. ה. דה ב. טראברס (22 באוגוסט 1915 – 23 באוגוסט 1915)
* מייג'ור-גנרל פרדריק מוד (23 באוגוסט 1915 – 10 ביולי 1916) 
* מייג'ור-גנרל וולטר קיילי (10 ביולי 1916 – 20 במאי 1918)
* בריגדיר ג'. וו. או'דואודה (20 במאי 1918 – 23 בדצמבר 1918)
* מייג'ור-גנרל סר וולטר קיילי (23 בדצמבר 1918 – 17 במרץ 1919)

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20181101075507/http://www.1914-1918.net/13div.htm הדיוויזיה ה-13] 

קטגוריה:עוצבות בריטיות שלחמו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
13
הדיוויזיה ה-14 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-14 של הצבא הבריטי (הקלה) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה. הדיוויזיה כונתה "קלה" מאחר שהיא כללה בעיקר יחידות מרגימנט הרובאים ויחידות חיל רגלים קל.

==היסטוריה==
בספטמבר 1914 גויסה הדיוויזיה כחלק מהצבא החדש והחלה באימונים, ובאביב 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה קרב איפר השני, הקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.longlongtrail.co.uk/army/order-of-battle-of-divisions/14th-light-division/ הדיוויזיה ה-14]

קטגוריה:עוצבות בריטיות שלחמו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
14
הוצאת גרנד סנטרל

הוצאת גרנד סנטרל (באנגלית: Grand Central Publishing) היא חטיבה של קבוצת הספרים האשט , לשעבר "ספרי וורנר". 

הוצאת גרנד סנטרל הוקמה במרץ 2006 לאחר שוורנר מדיה מכרה את קבוצת הספרים "טיים וורנר" להאשט ליב <ref></ref><ref>[http://www.crainsnewyork.com/article/20140613/NEWS/140619920/book-publisher-hachette-brings-down-the-ax "Book publisher Hachette brings down the ax"]</ref><ref></ref>. 

מלבד הוצאת גרנד סנטרל עצמה, יש לחטיבה ארבע הוצאות<ref></ref><ref></ref><ref></ref>: 

# Twelve 
# Grand Central Life & Style 
# Forever 
# Forever Yours

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הוצאות ספרים בארצות הברית
ג'ואי ג'נלה

ג'וסף ג'נלה (באנגלית: Joseph Janela; נולד ב-3 ביולי 1989) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בשל תקופותיו בארגוני ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW), Pro Wrestling Guerrilla (PWG), Combat Zone Wrestling (CZW) ו-Major League Wrestling (MLW), שבהם הופיע תחת שם הבמה ג'ואי ג'נלה.

==ביוגרפיה==

ג'נלה גדל באסבורי פארק, ניו ג'רזי. במהלך תחילת הקריירה, ג'נלה הודה שהוא שיקר לבעלי ארגוני היאבקות שונים בהקשר לגילו. הוא אמר בלא מעט ראיונות שהוא היה בגיל המתאים להתאמן, אף על פי שהיה בן 15 בלבד. הוא מעריץ של "קרבות המוות" ושל סגנון ההיאבקות שהיה נהוג בארגון ההיאבקות Extreme Championship Wrestling (ECW).

==אליפויות והישגים==

* הישגים בארגון ההיאבקות Absolute Intense Wrestling
** הטורניר לזכר JT לייטנינג (2018)

* הישגים בארגון ההיאבקות Alpha-1 Wrestling
** אליפות גבולות חיצוניים של A1 (פעם אחת)

* הישגים בארגון ההיאבקות Combat Zone Wrestling - CZW
** אליפות ה-Wired של CZW (3 פעמים)

* הישגים בארגון ההיאבקות Dojo Pro Wrestling
** אליפות חגורה לבנה של Dojo Pro (פעם אחת)

* הישגים בארגון ההיאבקות !Forza Lucha
** אליפות גביע Forza Lucha (פעם אחת)

* הישגים בארגון ההיאבקות House of Glory - HOG
** אליפות הזוגות של HOG (פעם אחת) <small> - עם אנתוני גנגונה</small>

* הישגים בארגון ההיאבקות Jersey Championship Wrestling - JCW
** אליפות במשקל כבד של JCW (פעם אחת)
** אליפות הזוגות של JCW (פעמיים) <small> - עם X-פאק (1) ורת' טייטוס (1)</small>

* הישגים בארגון ההיאבקות National Wrestling Superstars - NWS
** אליפות במשקל קל של NWS (3 פעמים)

* הישגים בארגון ההיאבקות On Point Wrestling - OPW
** אליפות במשקל כבד של OPW (פעם אחת)

* הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
** PWI דירג אותו במקום ה-106 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2021

* הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Syndicate - PWS
** אליפות השלישיות האובדנית של PWS (פעם אחת)
** אליפות Tri-State של PWS (פעם אחת)

* הישגים בארגון ההיאבקות WWNLive
** אליפות ה-WWN (פעם אחת)

* הישגים בארגון ההיאבקות World Xtreme Wrestling - WXW
** אליפות בלאסט טלוויזיה של WXW (פעם אחת)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתאבקים מקצוענים אמריקאים
קטגוריה:מתאבקי ה-AEW
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1989
הדיוויזיה ה-54 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-54 של הצבא הבריטי (מזרח אנגליה) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.

==היסטוריה==
===הקמת הדיוויזיה===
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.

===מלחמת העולם הראשונה===
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, וביוני 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-9. בדצמבר 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט 1916 היא לחמה בקרב רומני. בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב עזה הראשון ובקרב עזה השני, ולאחר מכן מילאה חלק חשוב בהבסת העות'מאנים בקרב עזה השלישי ואף נטלה חלק בכיבוש ירושלים. בשנת 1918 לחמה הדיוויזיה בקרב מגידו, ולאחר מכן לחמה בכיבוש צפון ארץ ישראל וסוריה מידי האימפריה העות'מאנית. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובספטמבר 1919 פורקה הדיוויזיה.

===בין המלחמות===
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-18 (המזרחית).

===מלחמת העולם השנייה===
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד המזרח על מנת להגן שם מפני פלישה גרמנית לבריטניה, וב-14 בדצמבר 1943 פורקה הדיוויזיה, תוך שחלק מיחידותיה שימשו כתגבור ליחידות שלחמו בנורמנדי.

== מפקדים ==
* סטיוארט האר (1916–1923)

== לקריאה נוספת ==
* ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והוצאת 'מערכות' של צה"ל, 2012.
*פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131205004219/http://www.warpath.orbat.com/divs/54_div.htm הדיוויזיה ה-54]

54
54
אנטואן פוקואה

אנטואן פוקואה (באנגלית: Antoine Fuqua; נולד ב-19 בינואר 1966) הוא קולנוען אמריקאי. בתחילת הקריירה שלו, הוא ביים קטעי וידאו לאמנים פופולריים כמו טוני ברקסטון, סטיבי וונדר, אשר, ליל ויין, קוליו ופרינס. בהמשך הפך לבמאי קולנוע. לאחר שסרטו, "יום אימונים מסוכן" קיבל שתי מועמדויות לפרס האוסקר הפך למפורסם. נוטה לביים סרטי פעולה וסרטי פשע משטרתיים.

== ביוגרפיה ==
פוקואה נולד וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה. הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1984. מאז 1999, נשוי לשחקנית ללה רושון. הם מגדלים שלושה ילדים.

== פילמוגרפיה ==
=== בימוי ===
{| class="wikitable"
! שנה
! כותר
! תפקיד נוסף
! הערות
|-
| rowspan="1" | 1998
| רוצחים בהמתנה
|
|
|-
| rowspan="1" | 2000
| פתיון
|
|
|-
| 2001
| יום אימונים מסוכן
|
|
|-
| rowspan="1" | 2003
| דמעות של שמש
|
|
|-
| rowspan="2" | 2004
| רוכסן בבקבוק
|
| סרט תיעודי
|-
| המלך ארתור
|
|
|-
| rowspan="1" | 2007
| על הכוונת
|
|
|-
| rowspan="1" | 2010
| רחובות ברוקלין
| מפיק בפועל
|
|-
| rowspan="1" | 2013
| המטרה: הבית הלבן
| מפיק
|
|-
| rowspan="1" | 2014
| נקודת שוויון
|
|
|-
| rowspan="1" | 2015
| ללא כפפות
| מפיק
|
|-
| rowspan="1" | 2016
| שבעת המופלאים
| מפיק בפועל
|
|-
| rowspan="1" | 2017
| יום אימונים מסוכן
| מפיק בפועל
| סדרת טלוויזיה
|-
| rowspan="2" | 2018
| נקודת שוויון 2
| מפיק
|
|-
| American Dream/American Knightmare
| rowspan="3" |מפיק בפועל
|סרט תיעודי ברשת שואוטיים
|-
| rowspan="1" | 2019
| What's My Name: Muhammad Ali
|סרט תיעודי
|-
| rowspan="3" | 2021
| אינסוף
|
|-
|האשמה
| rowspan="2" |מפיק
|
|-
|The Day Sports Stood Still
|סרט תיעודי
|-
| rowspan="2" |2022
|שחרור
|מפיק בפועל
|
|-
|רשימת החיסול
|במאי
|ביים את פרק הבכורה
|-
|2023
|נקודת שוויון 3: הפרק האחרון
|
|
|-
|2025
|מייקל
|במאי
|
|}

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!פרס
!קטגוריה
!פרויקט
!תוצאה
!מקור
|-
!2024
!פרס NAACP Image
|הבימוי הטוב ביותר בסרט קולנוע
|נקודת שוויון 3: הפרק האחרון
|
|<ref></ref>
|}

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:במאי וידאו קליפים אמריקאים
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965
קימלה

קימלה (בהונגרית: Kimle) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1966 על ידי איחוד שני כפרים הורוואטקימלה (Horvátkimle), קימלה הקרואטית, ומגיארקימלה (Magyarkimle), קימלה ההונגרית.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקימלה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,760 תושבים, ובשנת 2019 רק 2,178 תושבים.

==יהודי קימלה==
בשני הכפרים שהתאחדו לקימלה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.

יהודי קימלה הקרואטית:
{| class="wikitable"
! שנה
! מספר היהודים בכפר
! כלל האוכלוסייה
|-
|1880
|17
|1,005
|-
|1910
|24
|
|-
|1920
|20
|
|-
|1930
|2
|
|-
|1941
|1
|986
|-
|}

יהודי קימלה ההונגרית:
{| class="wikitable"
! שנה
! מספר היהודים בכפר
! כלל האוכלוסייה
|-
|1880
|2
|623
|-
|1910
|18
|
|-
|1920
|26
|
|-
|1930
|23
|
|-
|1941
|15
|842
|-
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הונגריה: כפרים
טויוטה 2000GT

טויוטה 2000GT (ביפנית: トヨタ・2000GT, באנגלית: Toyota 2000GT) היא מכונית ספורט בסגנון גראן טוריסמו, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית טויוטה אשר יוצרה בשותפות עם ימאהה מוטור בין השנים 1967–1970 ביפן.

=="טויוטה 2000GT"==

* יוצרו 351 יחידות.
* 3 דלתות – פסטבק.
* 2 מושבים.
* מנוע קדמי-אורכי / מנוע קירור מים.
* סוג הנעה – הנעה אחורית.
* קיבולת מכל דלק – 60 ליטר.
* צמיגים – Dunlop SP41 165 HR 15.
* תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 8.4 שניות (מנוע 1,988 סמ"ק).
* בשנת 2013 דגם של "טויוטה 2000GT" נמכר עבור 900,000 אירו.

==בסרט "אתה חי רק פעמיים"==
"טויוטה 2000GT" [[רודסטר שהשתתפה בצילומי הסרט אתה חי רק פעמיים]]
"טויוטה 2000GT" [[רודסטר שהשתתפה בצילומי הסרט אתה חי רק פעמיים – מבט לתוך הרכב]]
בשנת 1967 דגם רודסטר של "טויוטה 2000GT" עשה את הופעת המסך המפורסמת ביותר שלו בסרט אתה חי רק פעמיים מסדרת ג'יימס בונד שרובו צולם ביפן. 

שחקן סרטי בונד דניאל קרייג הצביע על דגם "טויוטה 2000GT" כ"מכונית בונד המועדפת עליו מכל הזמנים".

==גלריה==
<gallery mode="packed" heights="120">
קובץ:TOYOTA 2000GT.jpg | "טויוטה 2000GT"
קובץ:1967 Toyota 2000GT (MF10L), Bellatrix Yellow, front right side.jpg | "טויוטה 2000GT", שנת 1967
קובץ:1969 Toyota 2000 GT.jpg | "טויוטה 2000GT", שנת 1969
קובץ:Toyota 2000GT, Osaka Auto Messe 2009.jpg | "טויוטה 2000GT"
קובץ:1967-1969 Toyota 2000GT rear.jpg | "טויוטה 2000GT"
קובץ:The rearview of Toyota 2000GT (MF10 latter period).JPG | "טויוטה 2000GT"
קובץ:Osaka Auto Messe 2019 (328) - Toyota 2000GT (MF10) Project.R.jpg | "טויוטה 2000GT"
קובץ:Toyota 2000 GT (39268426970).jpg | "טויוטה 2000GT"
קובץ:Osaka Auto Messe 2019 (329) - Toyota 2000GT (MF10) Project.R.jpg | "טויוטה 2000GT" – מבט למנוע 6 צילינדרים, 2.0 ליטר 
קובץ:The interior of Toyota 2000GT (MF10 latter period).JPG | "טויוטה 2000GT" – מבט לתא הנהג
קובץ:Toyota 2000gt dashboard.jpg | "טויוטה 2000GT" – מבט ללוח מחוונים
</gallery>

==ראו גם==
* טויוטה
* טויוטה סרה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מכוניות ספורט
קטגוריה:מכוניות גראן טוריסמו
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-1967
קטגוריה:כלי רכב יפניים
2000GT
הדיוויזיה ה-42 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-42 של הצבא הבריטי (מזרח לנקשייר) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.

==היסטוריה==
===הקמת הדיוויזיה===
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.

===מלחמת העולם הראשונה===
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחה הדיוויזיה למצרים, על מנת להחליף שם את יחידות הצבא הסדירות. במאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-8. בקיץ 1916 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט אותה שנה היא לחמה בקרב רומני. בינואר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם צורפה לקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה השנייה. בקיץ אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, כחלק מהקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, ובפברואר 1918 היא הועברה לעתודה. במרץ 1918 היא הוכפפה לקורפוס ה-6, שהיה חלק מהארמייה השלישית, ולחמה עמו במהלך מבצע מיכאל שבו ספגה אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך מתקפת מאה הימים, ובכלל זה במהלך קרב קאנאל דו נור והמרדף עד הסל. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובשנת 1919 פורקה הדיוויזיה.

===בין המלחמות===
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי. בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-66.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, ובאפריל 1940 היא נשלחה לצרפת. הדיוויזיה לחמה בגבורה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה תחת פיקודו של ויליאם הולמס, ולאחר מכן פונתה בחזרה לבריטניה במהלך הנסיגה מדנקרק. לאחר חזרתה לבריטניה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד צפון, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה. ב-1 בנובמבר 1941 הוסה הדיוויזיה לדיוויזיית השריון ה-42 (מזרח לנקשייר), בשל המחסור הגדול ביחידות שריון. הדיוויזיה לא נשלחה למשימות מעבר לים, וב-17 באוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, כאשר יחידות השריון שלה הועברו לדיוויזיית השריון ה-79 ואילו יחידות הרגלים שלה הועברו לדיוויזיה ה-53.

=== לאחר המלחמה ===
בשנת 1947 אוחדה הדיוויזיות ה-42 וה-55 (מערב לנקשייר) לדיוויזיה ה-42 (לנקשייר), אולם הדיוויזיה פורקה בשנת 1968. כיום החטיבה ה-42 (צפון-מזרח) מחזיקה בסמל הדיוויזיה ה-42 לשעבר.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.1914-1918.net/42div.htm הדיוויזיה ה-42]

קטגוריה:עוצבות בריטיות שלחמו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
42
42
פתיון (סרט, 2000)

פתיון (באנגלית: Bait) הוא סרט פשע קומי אמריקאי-קנדי משנת 2000 בכיכובם של ג'יימי פוקס ודייוויד מורס. זהו הסרט השני שביים אנטואן פוקואה. הסרט היה כישלון כלכלי עצום, שעלה לאחים וורנר 51 מיליון דולר אך הכניס כ-15 מיליון דולר בלבד.

== תקציר עלילת הסרט ==
אלווין דין סנדרס הוא פושע זוטר שמוצא שהרשעתו בגין גנבת חסילונים נמחקת מהתיק שלו ומגלה שיש לו 11,500 דולר. עד מהרה הוא מגלה שהוא מתוכנן לשמש כפתיון במזימה ממשלתית פדרלית ומתוחכמת ללכידת רוצח שגנב 42 מיליון דולרים בזהב מהפדרל ריזרב.

== שחקנים ודמויות ==
* ג'יימי פוקס כאלווין סנדרס
* דייוויד מורס כאדגר קלנטין
* דאג האצ'יסון כבריסטול
* קימברלי אליז כליסה היל
* דייוויד פיימר כסוכן וולי
* מייק אפס כסטיבי סנדרס
* רוברט פסטורלי כג'ון דלנו ג'סטר
* ג'יימי קנדי כסוכן בלום
* נסטור סרנו כסוכן בויל
* קירק אסבדו כרמונדו
* ג'פרי דונובן כחוליו
* מייגן דודס כסוכנת וולש
* טיה טקסדה כטיקה
* ניל קראון כמפקח

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטים קנדיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים שבוימו על ידי אנטואן פוקואה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים משנת 2000
פיני ארונבייב

פיני ארונבייב (נולד ב-1976) הוא פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.

== ביוגרפיה ==
ארונבייב נולד וגדל בתל אביב. למד בבית הספר לאמנויות תל אביב.

ארונבייב החל את דרכו כפזמונאי ומפיק מוזיקלי בעיקר עבור אמנים החתומים בחברת התקליטים הליקון. ב-2002 יצא לאור אלבום הבכורה של הצמד "סאבלימינל והצל", "האור והצל", שארונבייב הפיק ועיבד את רובו. האלבום זכה במעמד "אלבום פלטינה כפול" ולשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.

בשנת 2005 כתב, הלחין והפיק את השיר "השקט שנשאר" של שירי מימון אשר ייצג את ישראל באירוויזיון 2005. השיר זכה במקום ה-4 בתחרות. במרץ 2005 הגישה הזמרת רוית הראל תביעה בבית משפט בטענה להפרת זכויות יוצרים על לחן השיר, אותו, לטענתה, הלחינה בשנת 1995 יחד עם ארונבייב. הראל טענה כי היא וארונבייב הלחינו את השיר למילים באנגלית בשם "Hero Of My Hear", ודרשה לקבל קרדיט ותמלוגים, אך הבקשה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי, בנימוק כי הדבר עלול להוביל לפסילת השתתפות ישראל באירוויזיון ובכך יפגע בציבור הישראלי. בהמשך אותה השנה, השתתף בהפקת אלבומה של רוני דואני, "לא עוצרת".

בספטמבר 2005 יצא אלבום הבכורה של שירי מימון הנושא את שמה, מתוכו הפיק ארונבייב את השיר "השקט שנשאר" ושני שירים נוספים. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב".

בשנת 2013 הפיק את שירו של רן סנדלר "Find a Way", שהתמודד בקדם-אירוויזיון 2013, אך לא הצליח להגיע לגמר.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לאמנויות תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1976
האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל

האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל הוא סרט תיעודי שיצר הבמאי הישראלי יונתן ניר. הסרט, שנעשה בהשראת ספרה של נעמי שפהרד, "וילפריד ישראל, שגריר ללא ארץ", חושף את סיפורו של וילפריד ישראל - איש עסקים יהודי אמיד והבעלים של חנות הכלבו הגדולה בברלין בשנות השלושים, סוציאליסט והומוסקסואל שהיה מעורב בהצלתם של עשרות אלפי יהודים בתקופת השואה, ומילא תפקיד מפתח במבצע הקינדר-טרנספורט. הסרט הופק על ידי "היי-לייט סרטים" והקרנת הבכורה שלו נערכה בפסטיבל דוקאביב בשנת 2017.<ref>[https://richmondmagazine.com/arts-entertainment/stage-screen/weinstein-jcc-israeli-film-festival-wilfrid-israel-documentary/?fbclid=IwAR1US2Wspn3AfELEmAnsO3cF4J61LubRTu1d_BnuAWISLQXuphdWdHSIuhc A Hero Unearthed]. Richmond Magazine, Arrman Kyaw, January 4, 2019</ref>

בין מבצעי ההצלה העיקריים שמתוארים בסרט נכללים ה"קינדר-טרנספורט" ו"המשולש", שאליו השתייכו בנוסף לוילפריד ישראל, גם קפטן פרנק פולי והוברט פולק שלפי ההערכות, הצילו יחד כעשרת אלפים יהודים.

== מרואיינים ==
הסרט מציג ראיונות שצולמו עם ניצולי קינדרטרנספורט, חברי קיבוץ הזורע, היסטוריונים, חוקרים וקרובי משפחה של וילפריד ישראל. זאת רשימת המרואיינים:
<div class="catlist-in-columns">
* עליסה דביר
* חנה אופנהיימר
* אילנה מיכאלי
* ד"ר אילן בר
* אופיר בר
* נעמי שפהרד
* יונתן ניר
* פיטר רוקסבורו
* הולגר שוורטינג
* ד"ר כריסטוף קרויצמולר
* ד"ר יוכן פלנקר
* ברונו ווקסנר
* עומרי מארק בהר
* ברברה דנקוורט
* ג'ונתן וילפריד אופנהיימר
* ד"ר יפתח ניר
* עמוס (קורט) קוני ניקולאי
* מייקל סמית
* אדי (אדם) דליות
* פרופ' (אמריטוס) משה צימרמן
* ליסה סופי בכנר
* ד"ר פאולה היל
* פרופ' לזלי ברנט
* וולטר פלדמן
* עליזה טננבוים
* יואל דורקם
* פולה מרוז
* הנלורה (הורן) כהן
</div>

== הקרנות בולטות ==
הסרט הוקרן בפסטיבלי קולנוע ואירועי זיכרון רבים ברחבי העולם, ביניהם:
* פסטיבל דוקאביב הבינלאומי 2017
* פסטיבל סקוטסדייל הבינלאומי 2017
* פסטיבל הקולנוע היהודי של בריטניה 2017
* פסטיבל הקולנוע הישראלי של שיקגו 2017
* פסטיבל הקולנוע היהודי של ברלין וברנדנבורג 2017
* מוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס 2017
* משרדי האו"ם בווינה 2018
* פסטיבל הסובלנות של זאגרב 2018
* פסטיבל סרט הבינלאומי 2018
* פסטיבל הקולנוע היהודי של פילדלפיה 2018 - פרס חביב הקהל
* פסטיבל הקולנוע היהודי של ניו המפשייר 2018 - פרס חביב הקהל
* פסטיבל סנטה ברברה הבינלאומי 2018

== סרט קצר ==

בשנת 2012 יצא סרט תיעודי באורך 34 דקות בשם "וילפריד ישראל - המציל מברלין". הסרט, שבויים על ידי יונתן ניר והופק על ידי נועם שלו, אופיר בר ואילן בר, מוקרן על בסיס שבועי במוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח בקיבוץ הזורע. ברבים מהחומרים שנאספו במהלך הפקת הסרט נעשה שימוש בהמשך בסרט "האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל".

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.yonatannir.com/wilfrid האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל, באתר של הבמאי יונתן ניר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:סרטי 2017
קטגוריה:סרטים על השואה
קטגוריה:סרטי להט"ב ישראליים
קטגוריה:סרטי להט"ב תיעודיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2017
קטגוריה:זיכרון שואת יהודי גרמניה
Chemtrails over the Country Club

Chemtrails over the Country Club הוא אלבום האולפן השביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי.<ref name=":0"></ref> האלבום יצא לאור ב-19 במרץ 2021, על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ופולידור רקורדס.<ref name=":0" />

==רקע והפקה==
ב-30 באוגוסט 2019, כאשר יצא אלבום האולפן השישי , הכריזה דל ריי כי החלה לעבוד על אלבום האולפן הבא שלה כבר. במקביל היא חשפה את שיקרא White Hot Forever, אך לאחר מכן שינתה את השם.<ref></ref><ref></ref> ב-21 במאי 2020, פרסמה דל ריי ברשתות המדיה חברתית כי אינה תומכת במוזיקה שמכילה "מילים בוטות וכנועות", באותה הודעה חשפה גם את תאריך צאת האלבום הצפוי שלה.<ref></ref><ref></ref> ב-25 במאי, העלתה דל ריי סרטנים בעמוד האינסטגרם שלה בו היא חשפה את שמו של האלבום שנקרא, Chemtrails over the Country Club.<ref></ref> ב-22 בדצמבר 2020, חשפה דל ריי בעמוד האינסטגרם שלה את תאריך שחרור האלבום והטריילר שלו.

== ביקורות ==
לקראת סוף שנת 2021 האלבום דורג בכמה מגזיני סוף שנה ברשימות ששונות, ביוני 2021 נכלל האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021 עד כה" של מגזין הרולינג סטון. במגזין לוס אנג'לס טיימס נכלל האלבום ברשימת ״האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021״ במקום החמישי. מגזין הגדריאן דירג את האלבום במקום ה-40 ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של 2021" מגזין Clash דירג את האלבום במקום ה-45 ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של 2021" מגזין Gaffa Denmark דירג את האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר של Gaffa Denmark לשנת 2021" כתב העת The Fader דירג את האלבום במקום ה-19 ברשימתם.
{| class="wikitable"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
!רולינג סטון
|האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021 עד כה
|נכלל
|
|-
!לוס אנג'לס טיימס
|האלבומים הטובים ביותר של שנת 2021
|5
|
|-
!הגדריאן
|50 האלבומים הטובים ביותר של 2021
|40
|
|-
!Clash
|האלבומים הטובים ביותר של 2021
|45
|
|-
!Gaffa Sweden
|האלבומים הטובים ביותר של 2021
|נכלל
|
|-
!Gaffa Denmark
|האלבומים הטובים ביותר של Gaffa Denmark לשנת 2021
|נכלל
|
|-
!The Fader
|האלבומים הטובים ביותר של 2021
|19
|
|-
!Uproxx
|50 האלבומים הטובים לשנת 2021 (לפי הא׳-ב׳)
|נכלל
|<ref></ref>
|-
!אינדפנדנט
|40 האלבומים הטובים ביותר של 2021
|17
|<ref></ref>
|-
!BBC
|21 האלבומים הטובים ביותר של 2021 ׁ<small>(דירוג של אלבומים ושירים)</small>
|19
|<ref></ref>
|-
!Slant
|50 האלבומים הטובים ביותר של 2021
|4
|<ref></ref>
|-
!BrooklynVegan
|50 האלבומים הטובים ביותר של 2021
|27
|<ref></ref>
|}

==רשימת רצועות==

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable"
|+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור Chemtrails over the Country Club
!אזור
!תאריך יציאה
!פורמט
!חברת תקליטים
!<abbr>מקור</abbr>
|-
!כלל העולם
|19 במרץ 2021
|תקליטור • תקליט • הורדה דיגיטלית • סטרימינג • קלטת שמע • מארז תקליטורים
|פולידור • אינטרסקופ
|<ref></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2021
קטגוריה:אלבומי לנה דל ריי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי פולק של אמנים אמריקאים
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי זהב בצרפת
קטגוריה:אלבומי כסף בממלכה המאוחדת
קטגוריה:אלבומי חברת אינטרסקופ רקורדס
Brightest Blue

Brightest Blue (בעברית: הכחול הבהיר ביותר) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האנגלייה אלי גולדינג.<ref name=":0"></ref> האלבום יצא לאור ב-17 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס.<ref name=":0" /> מתוך האלבום יצאו שמונה סינגלים ביניהם: "Worry About Me" ו-"Power".

==רקע והפקה==
בינואר 2017 הכריזה גולדינג על תחילת העבודה על אלבום האולפן הבא שלה,<ref></ref> ובאפריל הודיעה ברשתות החברתיות כי החלה לעבוד עם המפיק בלאדפופ.<ref></ref> באותו החודש שיתפה פעולה עם קייגו בשיר "First Time".<ref></ref> ב-24 באוקטובר 2018 הוציאה את הסינגל "Close to Me", בו התארחו דיפלו וסוואה לי.<ref></ref> לאחר מכן, חשפה בריאיון למגזין הגרדיאן כי השיר נכתב על ידה, ודיברה על שלושה שירים חדשים שהקליטה: "Flux", "Love I'm Given" ו-"Electricity".<ref></ref>

ביולי 2019, פרסמה גולדינג כי השירים הבאים שתוציא הם "Woman I Am" ו-"Start".<ref></ref> בנובמבר הוציאה גרסה מחודשת לשיר "River" של ג'וני מיטשל. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי והפך לשיר השלישי שלה שהגיע להישג זה.<ref></ref> ב-13 במרץ 2020 הוציאה את הסינגל "Worry About Me", בו התארח בלאקבר. באותו החודש, התארחה בראיון ששודר בתחנת הרדיו Heart, בו היא הצהירה כי "האלבום יחולק לשני חלקים" וכי היא תנגן בו קטעים של בס, גיטרה ופסנתר.<ref></ref> במהלך ריאיון בתוכנית "לייט לייט שואו" של ג'יימס קורדן, שיתפה כי האלבום יתאר שני צדדים שלה; הצד הראשון יכלול שירים שנכתבו על ידה ואילו השני יציג את האלטר אגו שלה ויכיל שירים שהוציאה משנת 2018 ועד שנת 2020.<ref></ref> ב-21 במאי, הוציאה את הסינגל "Power", אשר את הקליפ שלו צילמה בביתה, במהלך מגפת הקורונה.

ב-27 במאי 2020, הכריזה גולדינג ברשתות החברתיות את שמו של האלבום: "Brightest Blue". כמו כן, חשפה את תאריך צאתו ואת רשימת הרצועות שלו. כבר באותו היום הפכה אותו לזמין לרכישה מוקדמת ברשתות הזרמות המדיה השונות.<ref></ref> החלק הראשון של האלבום נקרא "Brightest Blue" והוא כולל 13 רצועות, ואילו החלק השני נקרא "EG.0" והוא כולל את הסינגלים "Close to Me", "Hate Me" ו-"Worry About Me" שיצאו בעבר, ושתי רצועות חדשות.<ref></ref>

== סיבוב הופעות ==
כדי לקדם את האלבום, גולדינג תצא ב-28 באפריל 2021, לסיבוב ההופעות הרביעי שלה, "Brightest Blue Tour", באירופה.

== רשימת רצועות ==

* האלבום עצמו מגיע בשני חלקים.

== מיקומי שיא ==

== היסטוריית יציאות לאור ==
{| class="wikitable"
!אזור
!תאריך יציאה
!פורמט
!חברת תקליטים
!<abbr>מקור</abbr>
|-
!כלל העולם
|17 ביולי 2020
|הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית • מארז תקליטורים • קלטת שמע • תקליטור • תקליט
|פולידור רקורדס
|
|-
!יפן
|19 באוגוסט 2020
|תקליטור
|יוניברסל מיוזיק גרופ יפן
|
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2020
קטגוריה:אלבומי אלי גולדינג
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי אנדרו וואט
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ייסון אביגן
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי חברת פולידור רקורדס
Little Talks

Little Talks הוא סינגל הבכורה של להקת האינדי פולק פופ אוף מונסטרס אנד מן. השיר יצא כסינגל הראשי מאלבום הבכורה של הלהקה, My Head Is an Animal. הוא יצא גם באלבום ה-EP של הלהקה "Into the Woods". הסינגל נכתב על ידי ננה הילמרסדוטיר ורגנאר פורהלסון, והופק על ידי ארון תור ארנארסון. השיר כתוב במפתח מינור B-flat.

== הצלחה מסחרית ==
באוגוסט 2011, רדיו 104.5 של פילדלפיה החל להשמיע את "Little Talks" וגרם ללהקה להפוך לפופולרית בארצות הברית.<ref></ref> השיר ביותר מ-2 מיליון עותקים בארצות הברית החל ממרץ 2013.<ref name="yahoo2013"></ref>

השיר הגיע למקום ה-12 במצעד הבריטי ולמקום הראשון במשך שבועיים רצופים במצעד האירי. השיר הגיע למקום ה-20 במצעד בילבורד הוט 100, והפך לשיר הראשון של הלהקה שדורג בגובה זה. השיר מחזיק בשיא השיא בעלייה הארוכה ביותר כדי להגיע לטופ 40 בטבלה, כשעשה זאת במשך 30 שבועות.<ref></ref> השיר הוא השיר שהגיע למקומות הגבוהים ביותר עד כה במצעדים מבין שירי האומנים האיסלנדים. ב-21 ביולי 2012 הוא הגיע לראש מצעד השירים האלטרנטיביים ונשאר שבוע במקום השני, ובסופו של דבר דורג כשיר השלישי המצליח ביותר במצעד סוף השנה. "Little Talks" הוסמך כפלטינה בארצות הברית, והפך לשיר הראשון של הלהקה שעשה זאת. באוסטרליה הגיע הסינגל בשיאו למקום השני במצעדים. הסינגל הגיע לעשרת המקומות הראשונים במצעדים בניו זילנד, אוסטריה, בלגיה הפלמית, גרמניה ואיטליה.

== מיקומי שיא ==

== וידאו קליפ ==
הווידאו קליפ של השיר הועלה ליוטיוב ב-2 בפברואר 2012.<ref name="LT-YT"></ref>

הקליפ מתחיל בחמישה מלחי שמיים (המגולמים על ידי חברי הלהקה הזכרים) שמאתרים משהו שנופל מהשמיים. כאשר הם חוקרים, האובייקט מתפצל וחושף יצור נשי יפהפה (אותו מגלמת ננה). היא מצטרפת למלחים בספינת השמיים שלהם, אך הם מותקפים על ידי ציפור אדירה עם שני ראשים. הגברת מנצחת את הציפור, אך הספינה הרוסה, ומכריחה את המלחים והגברת להמשיך ברגל למערה. כאשר מופיעה מולם מפלצת נוספת הגברת מביסה אותה שוב. הם ממשכים ללכת, אך כשהם חוצים נהר קפוא, הקרח נשבר, והם צוללים למעמקים הקפואים ונתפסים על ידי מפלצת ים. הגברת מביסה את המפלצת, והם משתמשים בקרחון צף כדי לעלות לשמיים, שם הם פוגשים חיה אדירה לבושה בצבעים זהים לזה של היצור הנשי, שמחייכת ומצטרפת לאנשיה עם סיום השיר.<ref></ref>

הקליפ נוצר על ידי חברת ההפקה "WeWereMonkeys" שהפיקה גם את הקליפ לסינגל של הלהקה "King and Lionheart" משנת 2013.

הוידאו קליפ היה מועמד לפרסי MTV הווידאו לשנת 2012 עבור בימוי האמנות הטוב ביותר בסרטון, אך הפסיד.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 2011
קטגוריה:סינגלי בכורה מ-2011
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון באיסלנד
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים האירי
קטגוריה:שירי פלטינה מרובעת ומעלה בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת יוניברסל מיוזיק גרופ
הדיוויזיה ה-46 (בריטניה)

הדיוויזיה ה-46 של הצבא הבריטי (צפון מידלנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.

==היסטוריה==
===הקמת הדיוויזיה===
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.

===מלחמת העולם הראשונה===
סמל הדיוויזיה במלחמת העולם הראשונה
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובפברואר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בסתיו 1915 בקרב לוס. ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום, כחלק מהקורפוס ה-7, וספגה אבדות כבדות. לאחר מכן נחשבה הדיוויזיה לכוח חלש, אולם היא רכשה את המוניטין שלה מחדש בקרב תעלת סן קנטן, כאשר בעזרת חגורות הצלה וסירות מתקפלות, חצו לוחמיה את מכשול התעלה ובעזרת סולמות חבלים התגברו על השיפוע התלול של הגדה הנגדית ותפסו מספר עמדות מקלעים מבוצרות. לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, וביוני 1919 פורקה הדיוויזיה.

===בין המלחמות===
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, אולם בשנת 1936 היא פורקה והפכה לדיוויזיית הנ"מ ה-2.

===מלחמת העולם השנייה===
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-49 הוקמה הדיוויזיה ה-46. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, אולם מאחר שעוד לא סיימה את אימוניה היא הייתה אמורה לשמש כדיוויזיית עבודה ולא כדיוויזיה לוחמת. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד הנרי קרטיס, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו. לאחר חזרתה לבריטניה היא הוצבה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה, ובאוגוסט 1942 היא הוקצתה למבצע לפיד. בינואר 1943 הגיעה הדיוויזיה לתוניסיה והיא לחמה שם בקרבות השונים, עד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה ובמהלך קרב מונטה קאסינו, ובתחילת 1945 נשלחה הדיוויזיה ליוון כחלק מהקורפוס ה-3 בפיקודו של רונלד סקובי, על מנת לסייע בכיבושה. באפריל 1945 חזרה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה במהלך מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה עד לתום המלחמה.

לאחר המלחמה נשלחה הדיוויזיה לאוסטריה, שם שימשה כחיל כיבוש בשטיריה בעקבות נסיגת הצבא האדום. בשנת 1946 הייתה הדיוויזיה מעורבת במבצע קילהאול, שכלל את השבתם הכפויה של אלפי קוזאקים לברית המועצות. יחד עמם נמסרו גם 900 גרמנים, ובתוכם הלמוט פון פנוויץ שהוצא להורג מאוחר יותר. בשנת 1947 פורקה הדיוויזיה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160304065733/http://www.ordersofbattle.com/Units/UnitData?UniX=1479 הדיוויזיה ה-46]

קטגוריה:עוצבות בריטיות שלחמו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה
46
46
המוזיקאים (קאראווג'ו)

המוזיקאים (באיטלקית: Concerto di giovani) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האיטלקי קאראווג'ו מסביבות שנת 1595. היצירה מוחזקת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק סיטי מ-1952, וב-1983 היא עברה הליכי רסטורציה מרובים.<ref name="Hibbard, Howard 1985 p. 31">Hibbard, Howard (1985). Caravaggio. Oxford: Westview Press. p. 31. .</ref>

==אודות היצירה==
בסביבות שנת 1595 קאראווג'ו נכנס תחת חסותו של הקרדינל פרנסקו מאריה דל מונטה, ומשוער כי המוזיקאים היא היצירה הראשונה שהצייר יצר אקסקלוסיבית עבור הקרדינל. בציור מתוארים חבורה של נערים צעירים המנגנים בכלים שונים, והבולט בהם הוא הקַתרוֹס. מאוחר יותר, קאראווג'ו צייר את "נגן הקתרוס" שהיה ציור דומה למוזיקאים. הנערים בציור לבושים בבגדים קלאסיים לתקופה. שלושה מהם מנגנים בכלים שונים, ואחד מהם לבוש כקופידון ובידו ענף של גפנים. היצירה היא למעשה אלגוריה לכך שהמוזיקה היא המזון לאהבה כמו שהאוכל הוא המזון לחיים.

ניכר כי הציור מורכב מקומפוזיציה של שתי דמויות שקאראווג'ו יצר.<ref>Langdon, Helen (2000). Caravaggio: A Life. Westview Press. .</ref> הדמות המרכזית היא הנער שמנגן בקתרוס, וככל הנראה זהו שותפו של הצייר, מאריו מיניטי (Mario Minniti). הדמות הרחוקה יותר של הנער המתבונן בצופה היא כנראה קאראווג'ו עצמו.<ref name="Hibbard, Howard 1985 p. 31"/> דמותו של הקופידון דומה לנער מהציור "נער מקלף פרי" ולמלאך מ-"הקדוש פרנציסקוס מאסיזי".

הנערים בציור מתרגלים מדריגל, צורה מוזיקלית מתקופת הרנסאנס, בשירי אהבה. אולם, עייני הנער האוחז קתרוס לחות מדמעות, מה שמעיד על כך שהשירים נוגעים לכאבים הנובעים מאהבה ולא על תענוגותיה. הכינור המיותם במרכז היצירה מעיד על משתתף חמישי במקהלה ומרמז כי הצופה הוא המשתתף החסר.

סצנות של מוזיקאים באמנות היו פופולריות בזמנו, והכנסייה עודדה אמנים לנסות סגנונות שונים בהקשר הזה. למרות זאת, הסצנה ביצירה היא חילונית ולא דתית. הקומפוזיציה מזכירה קונצרט, מוטיב שהחל בוונציה ואומץ על ידי טיציאן בציורו "Le Concert Champêtre" (בעברית: הקונצרט הפסטורלי).

המוזיקאים הייתה יצירתו השאפתנית והמורכבת ביותר של קאראווג'ו עד אותה תקופה. הצייר חווה קשיים בציור ארבע הדמויות בחלל המשותף באופן שלא ברורה האינטראקציה ביניהם. הציור נמצא במצב ירוד. לראייה, ספר התווים שמחזיק הנער שבגבו לצופה, וממנו דהו רוב התווים. אף על פי איבוד רב של צבע מהיצירה, רובה נשארה שלמה.<ref>Graham-Dixon, Andrew (2011). Caravaggio: A Life Sacred and Profane. Penguin Books Limited. .</ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קאראווג'ו
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:ציור של תקופת הבארוק
קטגוריה:ציורים מהמאה ה-16
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
מיקסדמה

מיקסדמה (בעברית: "בצקת רירית"), הוא מצב רפואי הנגרם עקב תת-תריסיות קשה. באופן מילולי המונח מתייחס לשינויים העוריים הנגרמים בשל תת-פעילות של בלוטת התריס, עם יצירה של בצקת שאינה גומתית.

במצב קיצון מיקסדמה עשויה להוביל לתסמינים מסכני חיים כולל היפותרמיה, האטה בקצב הלב, ירידה במצב הכרה עד כדי תרדמת ("מיקסדמה קומה"). כיום מצב זה נדיר בזכות זמינות גבוהה של בדיקת דם לתפקודי תריס המובילה לאבחנה וטיפול בתת-תריסיות בשלב מוקדם.

מיקסדמה טופלה לראשונה בהצלחה בשנת 1891, כאשר ג'ורג 'רדמיין מוריי אבחן אישה בת 46 הסובלת מהמחלה. הוא טיפל בה בעזרת תמצית מבלוטת התריס שנלקח מכבשה. המטופלת השתפרה משמעותית תוך מספר שבועות וחיה 28 שנים נוספות עם המשך טיפול בתמצית בלוטת התריס.<ref></ref>

נכון ל-2020, הטיפול במיקסדמה כולל מתן הורמון תריס חלופי סינתטי.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הפרעות בבלוטות אנדוקריניות
אסכולת בוסטון

אדמונד טרבל, ממייסדי אסכולת בוסטון, "ארוחת בוקר", 1902
אסכולת בוסטון (The Boston School) הייתה קבוצה של ציירים שהתגוררו בבוסטון ופעלה בשלושת העשורים הראשונים של המאה העשרים. לעיתים קרובות סווגו כאימפרסיוניסטים אמריקאים, אלא שהיה להם סגנון אזורי משלהם. סגנונם משלב ציוריות אימפרסיוניסטית עם גישה שמרנית יותר לציור הדמויות. הנושאים המועדפים עליהם היו: דיוקנאות, נופים ציוריים ונשים צעירות הנראות טוב. השפעות עיקריות כללו את ג'ון סינגר סרג'נט, קלוד מונה ויאן ורמיר.

== היסטוריה ==
גרצ'ן וודמן רוג'רס, אשה עם כובע פרווה, 1916
מייסדי אסכולת בוסטון היו אדמונד צ'ארלס טרבל, פרנק ווסטון בנסון, ויליאם מקגרגור פקסטון, שכולם הוכשרו בפריז באקדמיה ז'וליאן ובהמשך לימדו בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות. את העניין שלהם באמנות צרפתית מודרנית ניתן לייחס לוויליאם מוריס האנט, מורה, צייר ויוצר ידוע בשלהי המאה התשע-עשרה של בוסטון. לאחר ביקור בפריז, האנט, שהיה במועצה הייעוץ המקורית של המוזיאון לאמנויות יפות, עודד בוסטונים בולטים להשקיע בעבודתם של אמנים צרפתים כמו מונה ורנואר. באמצעות השפעתו, אירחה ה-MFA את התערוכה האמריקאית הראשונה של מונה בשנת 1911.<ref></ref>
אליזבת אוקי פקסטון, תפוחי עץ, 1920
טרבל, בנסון ופקסטון התאמנו בבית הספר של המוזיאון בימיו הראשונים. טרבל הפך בסופו של דבר לבעל השפעה עד שהציירים בחוג הקרוב אליו נקראו על ידי מבקרי התקופה כ"טרבליטים", שהתמחו בהתחלה בנופים אימפרסיוניסטיים. מאוחר יותר הם המשיכו לסצינות אחרות, בדרך כלל היו בהן נשים שעוסקות בתפקידי הבית. הנושאים הביתיים הזכירו את הציירים הולנדים כמו ורמיר. הם ציירו גם טבע דומם ודיוקנאות כדרכו של ג'ון סינגר סרג'נט.

מההשפעות השונות הללו, ציירי בוסטון סינתזו את הסגנון האזורי שלהם.<ref></ref> הם נתנו ערך גבוה למיומנות טכנית, חזותית מדויקת. ייצוג ליופי קלאסי, תוך אימוץ מה שהיה אז סגנון ציור מודרני מאוד.

ציירים נוספים הקשורים לאסכולת בוסטון כוללים את ג'וזף דה קמפ, פיליפ לסלי הייל, ליליאן ווסטקוט הייל, גרצ'ן וודמן רוג'רס, אלדרו היבארד, פרדריק פורטר וינטון, לילה קאבוט פרי, אליזבת אוקי פקסטון, הרמן דודלי מרפי, לסטר סטיבנס, ג'ון ג'וזף אנקינג ואחרים. המורה של טרבל בבית הספר במוזיאון, היה אמיל אוטו גרונדמן, גם הוא נכלל לעיתים בקבוצה זו.ג'וזף דה קמפף, שעור מוזיקה

== קבלה ==
אף על פי שהם נתפסים כמסורתיים, ציירי אסכולת בוסטון קיבלו ביקורת טובה על ידי אקדמאים בימיה הראשונים על השימוש הנועז שלהם בטכניקות אימפרסיוניסטיות. עד מהרה הם הגיעו למוניטין לאומי והמשיכו לשלוט בסצנת האמנות בבוסטון השמרנית בשנות השלושים של המאה העשרים ועד שנות הארבעים.

הם נערצו על ידי מסירותם למלאכה ויופי, בתקופה בה המודרניסטים אתגרו ערכים אמנותיים מסורתיים.

בתקופה האחרונה הם סבלו מביקורת על התמקדותם בחיי המעמד הגבוה.

היסטוריונים לאמנות ציינו כי בוסטון הייתה עיר שהאירה פנים במיוחד עבור אמניות נשים.

תערוכה משנת 2001 במוזיאון לאמנויות יפות, "סטודיו משלה: אמניות נשים בבוסטון, 1870-1940," כללה את עבודותיהן של כמה אמניות הקשורות לאסכולת בוסטון, בהן גרצ'ן וודמן רוג'רס וליליאן ווסטקוט הייל. "אישה בכובע פרווה" של רוג'רס הופיעה על שער קטלוג התערוכה. רוג'רס למדה בבית הספר במוזיאון אצל טרבל, שהחשיב אותה כגאונה. למרות עידוד הנשים האומניות בבוסטון, ציורי אסכולת בוסטון תיארו בדרך כלל נשים בתוך הבית, עסוקות בתפקידי בית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

*
+
קטגוריה:אימפרסיוניזם
אם. אל. קאר

מייקל ליאון "אם. אל." קאר (באנגלית: Michael Leon "M. L." Carr; נולד ב-9 בינואר 1951) הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1975–1985. לאורך 9 עונותיו ב-NBA זכה בשתי אליפויות כשחקן בוסטון סלטיקס, ורשם ממוצעים כוללים של 9.7 נקודות, 4.3 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק. קאר נחשב לשחקן אשר מתגרה ומקלל את שחקני הקבוצה היריבה, והרבה להתנהג בצורה שכזו בעיקר נגד לוס אנג'לס לייקרס.

בין השנים 1994–1997 שימש כג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, ובין השנים 1995–1997 החזיק במקביל בתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה.

==קריירת משחק==
קאר נולד בעיר וולאס שבקרוליינה הצפונית, ובין השנים 1975–1979 למד במכללת גילפורד אשר בגרינסבורו.

בדראפט ה-NBA 1973 נבחר קאר על ידי קנזס סיטי קינגס, בבחירה ה-76 (סיבוב חמישי), אולם לא זכה לחוזה בקבוצה. בעונת 1974/1975 שיחק בקבוצה הישראלית "ישראל סברס", אשר זכתה באליפות "ליגת הכדורסל האירופאית המקצוענית" (EPBL).

בקיץ 1975 חתם על חוזה בקבוצת ספיריטס אוף סנט לואיס מליגת ה-ABA, ובעונתו היחידה במדיה קלע 12.2 נקודות והוריד 6.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.

לקראת עונת הצטרף לדטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, ובשלוש עונותיו עם הפיסטונס העמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-2.6 אסיסטים למשחק. בעונת קלע שיא קריירה של 18.7 נקודות למשחק, וסיים כ"מלך החטיפות של ה-NBA" עם 2.5 חטיפות למשחק. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, בפעם היחידה בקריירה.

ביוני 1979 חתם על חוזה בבוסטון סלטיקס, אליה הצטרף באותו הקיץ גם הרוקי לארי בירד. בעונות ו- סייע לסלטיקס לזכות באליפויות ה-14 וה-15 של המועדון, בהתאמה, כמחליפם מהספסל של בירד וסדריק מקסוול. קאר זכור במיוחד בשל מהלך קריטי אחד שביצע במשחק הרביעי של סדרת הגמר 1984, מול לוס אנג'לס לייקרס; בשניות הסיום של ההארכה, כאשר קבוצתו הייתה ביתרון 127–124, חטף קאר מסירה של שחקן הלייקרס ג'יימס וורת'י, והטביע במתפרצת כשנותרו 6 שניות בלבד לסיום המשחק. בכך הבטיח את ניצחונם של הסלטיקס, אשר בסופו של דבר גברו על הלייקרס בתוצאה 4–3. בסיום עונת , בה הפסידה בוסטון מול לוס אנג'לס בגמר הפלייאוף, פרש קאר ממשחק, בגיל 34.

==קריירת אימון וניהול==
לקראת עונת מונה קאר לג'נרל מנג'ר של הסלטיקס, במקומו של דייב גאוויט. לאחר עונה אחת, בה הפסידה בוסטון בסיבוב הפלייאוף הראשון, מינה את עצמו למאמן הראשי של הקבוצה, כמחליפו של כריס פורד. בשתי עונותיו בתפקיד רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 48 ניצחונות לעומת 116 הפסדים (29.3), ובסיום עונת פוטר מתפקידיו בקבוצה.

בין פעולותיו הבולטות לאורך 3 עונותיו כג'נרל מנג'ר, ניתן לציין את החתמתם של דומיניק וילקינס (1994), דייוויד וסלי (1994) ודיינה בארוס (1995), ואת בחירתם בדראפט ה-NBA של אריק מונטרוס (בחירה תשיעית בדראפט 1994) ואנטואן ווקר (בחירה שישית בדראפט 1996).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:קרוליינה הצפונית: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני מכללת גילפורד
קטגוריה:בחירות דראפט של קנזס סיטי קינגס
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:כדורסלני ליגת ה-ABA
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני בוסטון סלטיקס
קטגוריה:מנהלי קבוצות ב-NBA
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
I'll Cry Instead

"I'll Cry Instead" (בעברית: אני אבכה במקום) הוא שיר של להקת הרוק הבריטית הביטלס, ונכתב על ידי ג'ון לנון וניתן קרדיט כלנון-מקרטני. השיר הוקלט עבור אלבום האולפן השלישי שלהם, A Hard Day's Night, אלבום פסקול לסרטם בשם זהה. השיר יצא כסינגל בארצות הברית יחד עם "I'm Happy Just to Dance With You" כבי-סייד, והופיע מאוחר יותר באלבום Something New בארצות הברית.

== רקע ==
גם ג'ון לנון וגם פול מקרטני מכירים ב-"I'll Cry Instead" כשיר שנכתב כולו על ידי לנון. לנון כתב את השיר עבור סרטם של הביטלס מ-1964, לילה של יום מפרך, ונועד לשימוש ברצף ה"פריצה" והשדה הפתוח של הסרט. הבמאי ריצ'רד לסטר לא אהב את השיר והחליף אותו בסרט ב-"Can't Buy Me Love", ולכן הלהקה בחרה להמתין עם הקלטתו.

=== מילות השיר ===
לנון שיקף מאוחר יותר כי המילים של "I'll Cry Instead" מייצגות את תחושות התסכול החדשות שלו מההצלחה ואת התחושה שהוא איבד את חירותו. סינתיה לנון, שהייתה אז אשתו, תיארה באופן דומה את המילים כזעקה לעזרה, והסבירה כי "אני לא משקפת את התסכול שחש באותה תקופה", בהיותו "אליל של מיליונים... בעוד החופש והכיף של הימים הראשונים נעלמו". מקרטני הציע שהשיר התייחס לקשיים בנישואיו של לנון עם סינתיה.

בניגוד לשירי האהבה המוקדמים יותר של הביטלס, המילים של "I'll Cry Instead" אפלות יותר באופן יחסי. הזמר של השיר מסביר שבזמן שהוא בוכה על אהבה אבודה, הוא מתכנן לחפש נקמה ולשבור את ליבן של בנות "מסביב לעולם", ובכך להעניש את כל מי שאי פעם דחה אותו. הסופר והמוזיקאי ג'ון קרות' מתאר את השיר כאחד מ"שירי הסטאלקר" של לנון, לצד יצירות אחרות כמו "You Can't Do That" ו-"No Reply" מ-1964, העוסקים בנושאים של פרידה וקנאה בלתי נשלטת.

== הפקה ==
=== הקלטה ===
הביטלס הקליטו את "I'll Cry Instead" ב-1 ביוני 1964, במהלך סשן אחר הצהריים בו הקליטו גם גרסאות כיסוי ל-"Matchbox" ו-"Slow Down". ההקלטה התקיימה באולפן Two של EMI, כאשר ג'ורג' מרטין הפיק את הסשן, בסיועו של מהנדס האיזון נורמן סמית'. במקום להקליט את השיר ישירות, הביטלס פיצלו אותו לשני חלקים שהוגדרו כ-"חלק א'" ו-"חלק ב'", משהו שהסופר ג'ון סי וין טוען שיאפשר ורסטיליות רבה יותר בעריכת השיר לתוך הסרט.

שישה טייקים של "חלק א'" תועדו ואחריהם שני טייקים של "חלק ב'", כאשר האחרון לקח את הציון שבע ושמונה. הקטעים מורכבים מארבעה רצועות, עם גיטרה חשמלית, בס ותופים בשיר הראשון; השירה של לנון בשנייה; הגיטרה האקוסטית שלו בשלישית; ו-overdubs אל הרביעי, כולל טמבורין של רינגו סטאר ושירה שנייה של לנון כדי להכפיל את השיר המקורי שלו. בשורה השלישית של כל פסוק ("להראות לך מה האיש שלך יכול לעשות"), מקרטני מוסיף הפסקת בס שריילי הציע לצפות את אלה שנשמעו בשירים של הביטלס מ-1966 "Rain" ו-"I'm Only Sleeping".

== נגנים ==
על פי איאן מקדונלד:
* ג'ון לנון - שירה כפולה, גיטרת קצב אקוסטית
* פול מקרטני - בס
* ג'ורג' האריסון - גיטרה מובילה
* רינגו סטאר - תופים, טמבורין

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי הביטלס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על בכי
קטגוריה:שירי פולק רוק
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קפיטול רקורדס