אילזה ובר

אילזה ובר (בגרמנית: Ilse Weber; 11 בינואר 1903 – 6 באוקטובר 1944) הייתה משוררת יהודיה-צ'כית שכתבה בשפה הגרמנית. היא חיברה בעיקר שירים וקטעי תיאטרון לילדים יהודים. היא נשלחה מרצון לאושוויץ עם ילדי טרזינשטט, ונרצחה בתאי הגזים יחד עם בנה טומי.

== ביוגרפיה ==
נולדה בשנת 1903 בוויטקוביצה שבמזרח צ'כיה בשם אילזה הרלינגר. היו לה חמישה אחים ואחיות. מנישואיו הראשונים של אביה, האחיות הרטה (ילידת 1898) ובטינה ("מוצי") (ילידת 1891) והאח ארווין (יליד 1895). מנישואיו השניים של אביה האחים ארנסט (יליד 1900) ואוסקר (יליד 1907).
בילדותה למדה לשיר ולנגן בגיטרה, מנדולינה, בללייקה ובקתרוס.

בשנת 1930 התחתנה עם ווילי ובר ובני הזוג התיישבו בפראג, שם כתבה עבור כתבי עת לילדים והפכה למפיקה ברדיו הצ'כי. לאחר הכיבוש הנאצי בצ'כוסלובקיה בשנת 1939, הצליחו בני הזוג להביא את בנם הבכור האנוש בבטחה לשוודיה בקינדר-טרנספורט לפני שנכלאו בגטו בפראג. האנוש נשלח תחילה לבריטניה להתגורר עם חבר של אמו שהייתה בתו של דיפלומט שוודי, וייתכן שהוא הנס ובר המופיע כמספר 1292 ברשומות הסעות המובילות לבריטניה שארגן ניקולס וינטון. הוא שרד את המלחמה בשוודיה, וגר בסטוקהולם. בנו, טומי, יליד 1977, נקרא על שמו של אחיו הצעיר, שנרצח עם אמו באושוויץ.

בני הזוג הגיעו למחנה הריכוז טרזינשטט בפברואר 1942. אילזה ובר עבדה כאחות לילה בבית החולים לילדים של המחנה, ועשתה כל שביכולתה למען המטופלים הצעירים ללא סיוע בתרופות (שהיה אסור לתת לאסירים יהודים). היא כתבה כ-60 שירים במהלך מאסרה והלחינה רבים מהם והשתמשה במנגינות ותמונות פשוטות מטעות כדי לתאר את האימה שבסביבתה. בהופעה היא ליוותה את עצמה בגיטרה. השירים שלה כוללים את "שיר ערש", "שוטטתי בטרזינשטט", "הכבשה של לידיצה", "Wiegala", "ומפל הגשם" ו"הימנעות מאמונה".<ref name="YIVO Encyclopedia"></ref>

כשבעלה גורש לאושוויץ באוקטובר 1944, אילזה ובר התנדבה להצטרף אליו עם בנם טומי מכיוון שלא רצתה לפרק את המשפחה. היא והילד נשלחו לתאי הגזים עם ההגעה.<ref name="Berkley"></ref> וילי ובר שרד את זוועות המחנה וחי עוד כ-30 שנה.

שנים אחר כך, ב-15 באפריל 2018, אחת המטופלות שלה מטרזינשטט, אביבה בר און שרה, רק מזיכרון, את אחד משיריה של אילזה ובר במהלך קונצרט בירושלים. האירוע כולו היה מחווה למלחינים, קורבנות מחנות הריכוז הנאצים.<ref></ref>

== יצירותיה ==
ספרה הפופולרי ביותר היה "מנדל רוזנבוש: סיפורים לילדים יהודים" (1929). הספר מתאר קשיש חביב, המקבל באופן מסתורי מטבע קסם המאפשר לו להיות בלתי נראה כרצונו. הוא משתמש בכוח זה כדי לבצע מעשים טובים אנונימיים לשכניו.

אסופת הסיפורת המוקדמת שלה, משנת 1925, מופיעה בספר "מרוץ הקטנוע וסיפורים אחרים" (1930).

שירת טרזינשטט של ובר נאספה בספר "בתוך הקירות האלה, חי הצער" (1991). שיריה הוקלטו לעיתים קרובות, במיוחד "שיר ערש", לאחרונה על ידי המצו-סופרן אן סופי פון אוטר וכריסטיאן גרהר (2007). בשנת 2008 הוציאה ההוצאה לאור, קרל הנסר, אוסף מכתביה ושיריה שכותרתו: "Wann wohl das Leid ein Ende hat" שאספה ההיסטוריונית הגרמנייה אולריקה מגדל. בנה שנותר בחיים, האנוש, השתתף בתוכנית תרבותית לכבוד יצירתה של אמו בברלין ב־22 במאי 2008. הוא חיבר ספר על חייה, "אילזה: סיפור אהבה ללא סוף טוב."

שיר הערש "Wiegala" הוא אחד משירי המחזה" מעשיה מגונה" מאת פולה ווגל.

שירים שלה בוצעו על ידי אביבה בר-און בשנת 2018.<ref></ref>

==מבחר כתביה==
===ספרות===

==מבחר הקלטות מוזיקליות==

==קישורים חיצוניים==

* [https://youtu.be/0y5CF2G6qsU ויגאלה מאת אילזה ובר] ביצוע אן סופי פון אוטר, באתר יוטיוב
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סופרות יהודיות
קטגוריה:סופרים יהודים
קטגוריה:משוררים יהודים
קטגוריה:אסירים בגטו טרזיינשטט
קטגוריה:פזמונאים יהודים
קטגוריה:סופרים צ'כים כותבי גרמנית
קטגוריה:סופרות צ'כיות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער צ'כים
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:נספות השואה
קטגוריה:מוזיקאים שנספו בשואה
קטגוריה:סופרות ומשוררות שנספו בשואה
קטגוריה:ילידות 1903
קטגוריה:נפטרות ב-1944