OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי

מרכז ש. דניאל אברהם לדיאלוג אסטרטגי פועל במסגרת המכללה האקדמית נתניה ועיסוקו המרכזי הוא שימוש בגישות חדשניות למציאת פתרונות לסכסוכים באזורנו ובעולם. המרכז הוא גוף מיסודו של המיליארדר והנדבן היהודי-אמריקאי . במרכז מכהנים זה לצד זה אנשי אקדמיה מובילים, אישים ידועי שם בזירה הפוליטית בעולם, אנשים אשר כיהנו בעבר כראשי מוסדות ביטחוניים, ואנשי עסקים.

==מטרות המרכז==
*המרכז פועל בתחום המחקר באמצעות עבודות מחקר, קבוצות דיון, שולחנות עגולים וכנסים בין-לאומיים שמציפים נושאים בעלי חשיבות אסטרטגית.
*ארגון כנסים בינלאומיים המשלבים אנשי אקדמיה מובילים, לצדם של ראשי מדיניות, על מנת לעסוק בנושאים אקטואליים באזורנו ובעולם.
*יצירת קבוצות גישור המורכבות מראשי מדינות ומומחים בתחומים הרלוונטיים: ביטחון, אקדמיה וכלכלה, בניסיון לסייע על ידי מתן פתרונות לסכסוכים אזוריים ועולמיים.
*פרסום ניירות עמדה על ידי אנשי אקדמיה ומעצבי מדיניות ברחבי העולם אשר יעסקו בחיפוש פתרונות ייחודיים לקונפליקטים.

== יושבי ראש ==

* אפרים סנה
* משה לוי

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20070927011608/http://sdc.netanya.ac.il/articles.asp?catid=5 פרסומי המרכז]

== הערות שוליים ==

ש. דניאל אברהם
קטגוריה:המכללה האקדמית נתניה
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות

בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, הכניסה מרחוב בונפרט מספר 14
בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות או אקול נסיונל סופרייר דה בוז-אר (בצרפתית: École Nationale Supérieure des Beaux-Arts, נכתב בקיצור כ: ENSB-A; מכונה גם הבוז-אר של פריז), אשר בפריז, צרפת, הוא אחד מבתי הספר היוקרתיים ביותר בעולם לאמנות. זהו המפורסם והעתיק ביותר בין בתי הספר הנושאים את השם בית הספר לאמנויות יפות. 

בית הספר מורכב ממספר מבנים הממוקמים ב מספר 14 שבגדה השמאלית, בין לבין רחוב בונפרט, בלב רובע , ממול מוזיאון הלובר השוכן מעברו השני של נהר הסן. 

בית-הספר נוסד בשנת 1648 על ידי שארל לה ברון בשם . בשנת 1793 נדחק המוסד, אך ב-1816 שונה שמו בעת איחודו עם . 

בין 1796 לבין 1800 פייר-אנרי דה ואלנסיין היה פרופסור לציור בבית הספר ויצר מדריכים ששימשו מספר דורות של ציירים חדשים.

בית-הספר היה תחת חסות המלך עד שנת 1863, עד שהוצא צו קיסרי ב-13 בנובמבר אותה שנה, שמינה למוסד מנהל לתקופה של חמש שנים. כיום בית הספר הוא מוסד ציבורי ומצוי תחת פיקוחו של משרד התרבות. 

בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות שבפריז הוא הראשון בסדרת בתי-ספר לאמנויות-היפות (Écoles des Beaux-Arts) במרכזים אזוריים בצרפת. מאז היווסדה ב-1648 הייתה האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול מוסד צרפתי עילי להוראת אמנות. תוכנית הלימודים הובנתה סביב סדרת תחרויות אנונימיות שהגיעו לשיאן ב"פרס הגדול של האקדמיה המלכותית" (Grand prix de l'Académie Royale), המוכר יותר בשמו "פרס רומא" (Grand Prix de Rome), והזוכה בו קיבל מלגת לימודים ומושב באקדמיית צרפת ברומא.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [https://web.archive.org/web/20060227092910/http://19thc-artworldwide.org/spring_05/reviews/beau.html סקירה של ""Dieux et Mortels"]

קטגוריה:בתי ספר לאמנות
קטגוריה:פריז: אוניברסיטאות ומכללות
מצודת שפנדאו

מצודת שפנדאו
מבנה המצודה:
1 שער; 2 מגדל מרכזי; 3 מבנה מרכזי; 4 מצודת נסיך הכתר; 5 מצודת ברנדנבורג; 6 מצודת המלכה; 7 מצודת המלך; 8 מגדל התותח; 9 מגורי חיילים 10 שער המים; 11 החצר האיטלקית; 12 בניין מנהלה ; 13 מחסן תחמושת ; 15 מבנה אימונים; 16 נשקיה; 17 מצודה קדמית; 18 סכר וגשר; 19 חפיר מלא מים; 20 נהר ההבל; 21 אגם
מצודת שפנדאו (בגרמנית: Zitadelle Spandau) היא מצודה במערב ברלין באזור שפנדאו. חלק מהמצודה נבנה בימי הביניים והיא אחת מהמצודות שנבנו בתקופת הרנסאנס ועומדות על תילן עד ימינו. המצודה היא המבנה העתיק ביותר בשטח העיר ברלין שנשתמר עד ימינו.

==היסטוריה==
המצודה נבנתה במהלך המאה ה-16 אולם ראשיתו של המגדל המרכזי של המצודה במאה ה-12. מגדל זה (ולאחר מכן המצודה) הוקמו על מנת להגן על העיר שפנדאו.

מתכנן המצודה היה האדריכל האיטלקי פרנצ'סקו קיאראמלה דה גאנדינו אשר החל לתכנן את מבנה המצודה בשנת 1557. עבודות הבנייה החלו בשנת 1560. בשנת 1578 החליף האדריכל רוקו גווריני די ליניארי את דה גאנדינו בפיקוח על עבודות הבנייה, ואלה הושלמו בשנת 1594. 

המצודה נבנתה במצודה סימטרית בת ארבעה מצדים המחוברים יחד.

בשנת 1691 פוצץ מגדל נסיך הכתר. מגדל זה נבנה מחדש בשנת 1692. בשנת 1806 כבש נפוליאון בונפרטה את המצודה והיא נפגעה בצורה קשה. המצודה שופצה זמן קצר לאחר מכן אולם בעת נסיגת הכוחות הצרפתיים בשנת 1813 פוצץ מגדל המלכה ונהרס. מגדל זה שוקם בשנת 1821. 

בין השנים 1935–1945 שימשה המצודה כאתר מחקר ללוחמה כימית ואתר אחסון גזים רעילים. בשנת 1945 נכבשה המצודה על ידי הכוחות סובייטיים ובהמשך אותה שנה עברה לידי שלטון הכיבוש הבריטי, ונשארה בידי הבריטים עד שנת 1948.
בשנת 1960 נפתח במבנה הארמון מוזיאון להיסטוריה מקומית.
בין השנים 1962–1976 עברה המצודה שיפוץ נרחב. בשנת 1992 נפתח במבנה הַנַּשָּׁקִיָּה מוזיאון היסטורי.

===מבנה השער===
מבנה השער המקורי נבנה על פי תכנונו של צ'יארמלה אשר הושפע מפורטה נואבה (השער החדש) בעיר ורונה שבאיטליה. שער זה נבנה בסגנון הרנסאנס אולם נהרס בשנת 1813.
מבנה השער הנוכחי נבנה בשנת 1839 בסגנון קלאסי.

===מבנה הארמון===
הארמון המקורי נבנה בסגנון גותי אולם בין השנים 1520–1523 שופץ בסגנון הרנסאנס. במסגרת השיפוץ של שנת 1977 שוקם הבניין בסגנון ניאו גותי. בצידו הדרומי של המבנה התגלו, בעת הקישום, קברים יהודיים מהשנים 1244 ועד 1346.

===מגדל המצודה (ה-Juliusturm)===
מגדל המצודה מגיע לגובה של 30 מטרים. מועד הקמת המגדל אינו ידוע, וככל הנראה בסיסו נבנה במהלך המאה ה-13. 145 מדרגות הבנויות בסגנון גותי מובילות למרפסת התצפית מראש המגדל.

מקור שמו של מגדל יוליוס אינו ידוע. ישנה סברה לפיה שם המגדל מתייחס לבעלות השטח על ידי יהודים בשנת 1536 (ומשמעות השם היא מגדל היהודים).

===המצודה כבית כלא===

בין האסירים שהוחזקו במצודה ניתן למנות את ראש הממשל אברהארד דקלמאן שהוחזק במצודה בשנת 1702, את בנז'מין רולֶה - מייסד הצי של ברנדנבורג (הוחזק במצודה בשנת 1702), ואת שר המדינה הפרוסי פרידריך פון גרנה (הוחזק במצודה בשנת 1782). בניגוד לאמונה המקובלת פושעי המלחמה נאצים אלברט שפר, רודולף הס וקרל דניץ לא הוחזקו במצודה - אלא בכלא שפנדאו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברלין: מבנים
I am...

הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת היפנית איומי האמסאקי. באלבום חמישה עשר שירים (ועוד שיר נוסף ברצועה נסתרת). האלבום יצא לאור ב-1 בינואר 2002 והיה לרב מכר כבר בשבוע הראשון (1,761,360 עותקים) ושהה בו, בסך הכל, 25 שבועות. בשנת 2007 דיווחה חברת התקליטים של הזמרת כי מכירותיו ביפן הסתכמו בשלושה מיליון עותקים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2002
קטגוריה:אלבומי איומי האמאסאקי
קטגוריה:אלבומים ביפנית
יהדות שרעב

מבט-על, שרעב.
יהדות שרעב היא חלק מקהילת יהדות תימן, והיא קהילה יהודית שהתקיימה במחוז שרעב שבתימן עד לעלייה הגדולה לארץ ישראל בשנת ה'תש"ט (1949).

== מחוז שרעב ==
שרעב הוא אזור גאוגרפי שבין איב לתעז, בדרום מערב תימן, כחלק מאזור "תימן התחתונה". רוב אזור שרעב נמצא ברמה מישורית וממזרח לאזור נמצאת הדרך הראשית צנעא-דמאר-ירים. שרעב איננה נמצאת על דרך המלך, ואיננה מקום פורה במיוחד, בשל הגובה הנמוך יחסית מעל פני הים (בין 1000 ל-1500 מטר).

== מאפיינים ==
בשרעב ובשכנותיה, עודין ושמיר (נמצאות במזרח נפת מקבנה), נמצא המספר הגדול ביותר של יהודים בתימן - למעלה מ-10,000 בשנות ה-40 - ושל נקודות יישוב (כ-130) ביחס לשטח.

יהודי שרעב ניכרו בפשטות חייהם, בדיבורם המתנגן ובמבטאם המיוחד, ביחס לשאר יהודי תימן. מדובר בהגייה נחצית של האות קו"ף (נשמע כמו האות קו"ף בהגייה העיראקית), והגיית החולם כצירה, ששרשיה קדומים עד תקופת המקרא. יהדות שרעב השפיעה רבות גם על יהודי המחוזות הסמוכים: ד'אלע (ממזרח לשרעב), אלחוגריה (מדרום מערב), בעדאן (הנקרא גם מחוז איב מצפון-מזרח), והערים עדן וחבאן. השפעה זו באה לידי ביטוי בעיקר בהגיית האותיות והתנועות הזהה למבטא השרעבי אף שניגוני התפילות במחוזות אלו אינם זהים לניגונים במחוז שרעב.

יהודי שרעב הרבו לעסוק באגדה, בספר הזוהר, בקבלה ובמעשי נסים ונפלאות. רבים מהם היו תלמידי חכמים ומקובלים, וכן "בעלי חפץ" ו"פותחי ספרים". הם התפרנסו ברובם מאריגה, צורפות, סנדלרות, חייטות וחקלאות. 

יהודי שרעב הושפעו במסורתם הליטורגית וההלכתית מנוסח הספרדים והשולחן ערוך (נוסח שאמי, בניגוד לנוסח הבלדי).

מקרב יהודי שרעב יצאו מספר דמויות בולטות, ביניהן בין השאר: רבי שלום שבזי, רבי שלום שרעבי, רבי מרדכי שרעבי, מרי חיים סינוואני, מרי שלמה סינוואני, הרב יוסף משולם והמשורר ר' יוסף בן ישראל.

== ראו גם ==
* 

שרעב
סאובר

סאובר (באנגלית: Sauber Motorsport AG) היא קבוצת מרוצים שווייצרית שפועלת מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 בראשות פיטר סאובר. הקבוצה מתחרה בסדרת המרוצים היוקרתית פורמולה 1 החל מעונת 1993. בשנת 2019, בעקבות עסקת חסות שנחתמה, שונה שמה של קבוצת הפורמולה 1 לאלפה-רומאו רייסינג. 

== היסטוריה ==
[[ג'אנקרלו פיסיקלה נוהג במכונית סאובר במרוץ אינדינפוליס ב-2004]]

=== 1993–2005: השנים הראשונות בפורמולה 1 ===
במשך רוב שנותיה הייתה ידועה הקבוצה כקבוצה בינונית, אם כי זכתה לגדל כישרונות צעירים, כגון קימי רייקונן הפיני ופליפה מאסה הברזילאי.

בשנת 1993 זכתה הקבוצה לסיים את העונה עם מאזן חיובי עבור קבוצה חדשה של 12 נקודות.

בשנת 1995 זכתה הקבוצה בפודיום הראשון שלה, בגרנד פרי מונקו.

הנהג הגדול הראשון שלה היה קימי רייקונן, אשר שימש כנהג המבחן שלה לעונת 2000, ונכנס לקבוצה לעונת 2001. ביקורת הופנתה כלפי סאובר עקב הכנסת נהג צעיר כל כך ובלתי מנוסה, והועלו טענות שנהג חסר ניסיון זה יסכן את שאר הנהגים בנהיגה לא בטוחה.
סאובר לא נבהל מן הביקורת והוכיח למבקריו שרייקונן הוא נהג שקול עוד במרוץ הראשון, בו זכה בנקודה אחת.

שנה לאחר מכן עזב רייקונן את הקבוצה לטובת מקלארן על מנת להחליף פיני אחר שפרש, אלוף העבר מיקה הקינן. את מקומו של רייקונן שוב החליף כישרון צעיר, הפעם פליפה מאסה הברזילאי, שנשאר בקבוצה עד סוף עונת 2005, אשר לאחריה חתם בקבוצת פרארי.

=== 2006–2009: BMW סאובר ===
לקראת עונת 2006, עקב חילוקי דעות קשים בין הנהלת קבוצת המרוצים ויליאמס לבין יצרנית הרכב BMW, הודיעה BMW שהיא מפסיקה לייצר מנועים עבור ויליאמס הבריטית, ורכשה 80% מהשליטה בסאובר מידי מייסד הקבוצה פיטר סאובר. שם הקבוצה שונה ל-"BMW סאובר", הגרמני ניק היידפלד הוחתם כנהג הבכיר של הקבוצה יחד עם הקנדי ז'אק וילנב שהמשיך מעונת 2005. את העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי ועם שני פודיומים.

בעונת 2007 החליטה BMW להשאיר את הייפלד ולהחליף את וילנב ברוברט קוביצה הפולני, וזאת למרות העובדה שווילנב זכה באליפות עולם בשנת 1997, והיה אחד משלשת הנהגים היחידים באותה עונה, יחד עם פרננדו אלונסו הספרדי ומיכאל שומאכר הגרמני שזכו אי פעם באליפות עולם. וילנב עזב את עולם הפורמולה 1 לטובת מרוצי 24 השעות של לה מאן. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני לאחר פסילתה של מקלארן מאליפות היצרנים והפכה לסגנית אלופת העולם בפעם הראשונה בתולדותיה. שני נהגיה, ניק הייפלד ורוברט קוביצה, סיימו במקומות החמישי והשישי בהתאמה בדירוג הנהגים.

היידפלד וקוביצה המשיכו לשמש כנהגי הקבוצה גם בעונות 2008 ו-2009. עונת 2008 הייתה מוצלחת במיוחד עבור סאובר, שסיימה במקום השלישי באליפות היצרנים. בעונה זו הגיעו היידפלד וקוביצה 11 פעמים לפודיום והקבוצה אף זכתה לניצחונה הראשון אי פעם בפורמולה 1 עם זכייתו של קוביצה בגרנד פרי הקנדי. עונת 2009 הייתה טובה פחות והקבוצה סיימה במקום החמישי.

ב-29 ביולי 2009 הודיעה BMW שלא תמשיך להתחרות בפורמולה 1 בעונה הבאה.

=== 2010 ואילך ===
בעקבות עזיבת BMW רכש פיטר סאובר חזרה את הקבוצה. קאומי קוביאשי ופדרו דה לה רוסה הוחתמו כנהגי הקבוצה לעונת 2010, אך האחרון הוחלף בניק היידפלד בחמשת המרוצים האחרונים של העונה, שאותה סיימה סאובר במקום השמיני. בעונה זו המשיכה הקבוצה להתחרות תחת השם "BMW סאובר" אף על פי ש-BMW כבר לא הייתה חלק ממנה, אך בעונת 2011 חזרה לשם "סאובר".

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קבוצות פורמולה 1
סלימאן קארה

הרב סלימאן בן יוסף קארה (1889-1804) היה אב בית דין של צנעא במשך 40 שנה, וכן החכם באשי של יהדות תימן. מראשי המעודדים את יהודי תימן לעלות לארץ ישראל בעליית "אעלה בתמר" בשנת 1881. 

אביו היה הרב יוסף קארה תלמיד מובהק של מהרי"ץ, היה אב בית הדין של צנעא במשך 37 שנה, עליו נכתב בספר "סערת תימן" כי ידע את רוב התלמוד עם פירוש רש"י בעל פה. לאחר פטירתו ב-1849, הפצירו ראשי קהילת צנעא בבנו, הרב סלימאן קארה, לרשת את מקום אביו. הרב קארה תחילה סירב, בגלל עסקיו, אך לבסוף נעתר וקיבל את התפקיד. הוא כיהן בתפקיד 40 שנה, עד פטירתו בשנת 1889.

ימי ראשית תקופת כהונתו, עד לכיבוש העותמאני ב-1872, התאפיינו בחוסר יציבות שלטונית של ההנהגה המוסלמית בצנעא. הדבר השפיע גם על ערעור חיי הקהילה היהודית במקום. רבים מיהודי העיר התפזרו לקהילות השונות, ובכללם גם הרב קארה (בשנת 1859). הוא קבע את מושבו בקרית אלקאביל הסמוכה לצנעא, שם שהה לסירוגין. בעת שהותו בעיירה מילא את מקומו רבי חיים קורח, בשיתוף חכמים מן הקהילה. 

עם כיבוש צנעא בידי הטורקים ב-1872 החל להסתמן שיפור בחיי קהילת צנעא ורבים מהגולים, ובכלל הרב קארה, חזרו לצנעא. הוא מונה לחכם באשי, בצד היותו אב בית הדין. הוא תמך בהבאת חכם באשי מחוץ ליהדות תימן (הרב יצחק שאול), ולאחר שנפטר חזר שוב לשמש כחכם באשי. 

הוא ניחן בזיכרון מופלג וידע בעל פה פרקים שלמים מספר היד החזקה להרמב"ם, ונודע בבקיאותו בכללי הדינים ופרטיהם. השיב תשובות רבות בהלכה וחלקן ראו אור בקבצים שונים. נודע בשמו "מארי סלימאן" ושמו הוזכר כסמל לכבוד ולהערצה. לפרנסתו עסק בצורפות.

בשנת 1881 עודד את העלייה לארץ ישראל, ועמד בראש הרבנים שהביעו את ברכתם בכתב לרב סעדיה מדמוני מראשי עולי תרמ"ב (שלהי 1881). כשהבין כי בארץ ישראל מתייחסים הספרדים בהפליה לרעה כלפי התימנים הרעבים והעניים, הוא אסר על שלוחים (ממוצא תימני) שבאו מארץ ישראל לתימן בשליחות הקהילה הספרדית שבירושלים, לגבות כסף שיועד לקהילות הספרדים שבארץ ישראל בטענה כי "עניי עירך קודמים".

כשנשאל על ידי הפחה של תימן מדוע עזבו יהודים רבים את הארץ הסביר הרב: "הנה לילד מינקת טובה שבטובות והוא אינו מוצא קורות רוח אלא בשדי אימו. ירושלים אם ישראל, הר הבית והמקדש הם שדיה שמהם ינק עוז וכח וחיים ורוח קודש, לכן אל ירושלים תערוג נפשם."

יעקב ספיר פגש בו במהלך מסעו והתפעל מאישיותו ומכושר מנהיגותו. וכך כתב עליו: 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אבות בתי דין צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:נושאי משרת חכם באשי
A Ballads

A Ballads הוא אלבום האוסף השני של זמרת הפופ היפנית איומי האמסאקי. באלבום ארבע עשר שירים. האלבום יצא ב-12 במרץ 2003. עד שנת 2007 נמכרו כמעט מיליון עותקים של אלבום זה, שהגיע לפסגת מצעד המכירות היפני אוריקון כבר בשבוע צאתו. האלבום שרד במצעד המכירות משך 39 שבועות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי איומי האמאסאקי
קטגוריה:אלבומי אוסף ביפנית
השל פרומקין

הֶשֶל (שלמה) פְרוּמְקִין (על פי רוב: ה. פרומקין; 1896 – 11 באפריל 1974) היה ממייסדי ההסתדרות ומאנשי כלכלתה. חבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, ועורך כתב העת "רבעון לכלכלה".

==ביוגרפיה==
פרומקין נולד בשנת 1896 בעיר בוברויסק שברוסיה הלבנה, אז בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). הצטרף לתנועה הציונית הסוציאליסטית בגיל צעיר. פעיל ציוני סוציאליסטי בתנועות "צעירי ציון" ו"החלוץ" ברוסיה ובפולין, ובשנת 1920 היה ציר בוועידת פראג, שבה הוקמה ההתאחדות. באותה שנה עלה לארץ ישראל.

עם עלייתו ארצה היה פועל כבישים (כביש חיפה-ג'דה) וחבר קבוצת דגניה ב'. לאחר מכן החל בפעילות ציבורית, בהיבחרו כציר בוועידת ההסתדרות הראשונה מטעם "הפועל הצעיר". פרומקין היה חבר קבוע של "המשרד לעבודות ציבוריות" של ההסתדרות (שהפך להיות "סולל בונה") ומנהלו. כמו כן, היה ממקימי בית הספר לפעילי ההסתדרות.

פרומקין כתב כדרך קבע על נושאים כלכליים, ציוניים ומדיניים בעיתון "דבר" וביתר ביטאוני תנועת העבודה. את הרצאותיו ומאמריו פרסם בספרו "עליה ופיתוח בדרך למדינה". כחבר ב"וועד הפועל של ההסתדרות" היה אחראי למחלקה הכלכלית שלו. הוא שימש כיועצם הכלכלי של מנהלי המדיניות של ההסתדרות שקיבלו תפקידי מפתח בסוכנות היהודית ולאחר מכן בממשלת ישראל. בשנת 1940 מונה כחבר במועצת המנהלים של בנק הפועלים. בנוסף, היה בין יוזמי ומנהלי "כופר היישוב" – מס שהטיל על עצמו היישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי למטרות מימון פעולות לשמירה על הביטחון.

פרומקין כיהן כחבר הכנסת בכנסת הראשונה, והיה חבר בוועדת הכספים שלה. בשנת 1951 היה בין המייסדים של "בית הספר לפעילי הסתדרות", שם ניהל את הסמינר למשק וכלכלה.

בשנת 1953 ייסד את כתב העת "רבעון לכלכלה", והיה עורכו הראשון במשך כ-21 שנה, עד פטירתו בשנת 1974.

בתו, צביה, הייתה נשואה לסופר ואיש הציבור משה שמיר, אף הוא חבר הכנסת.

==כתביו==
קובץ מבחר הרצאות ומאמרים:
* עליה ופיתוח בדרך למדינה, תל אביב: תרבות וחינוך, 1971.

חוברות, מאמרים והרצאות:
* "ארבע שנים: 1932–1935: יסודות להרצאה במועצה ל"ג של ההסתדרות", תל אביב: הוועד הפועל, תרצ"ו.
* "מעשים במצר", תל אביב: הוועד הפועל, תש"ב 1941.
* "התכוננות כלכלית", תל אביב: עם עובד, הוועד הפועל, תש"ג 1943.
* "חברת העובדים: מהות, מבנה, בעיות", תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל – מרכז לתרבות והסברה, תשי"ב.

==לקריאה נוספת==
* יהודה סלוצקי (עורך), באברויסק: ספר הזיכרון לקהילת בוברויסק ובנותיה: יזכור-בוך פאר באברויסקער קהילה און אומגעגנט, תל אביב: תרבות וחינוך (הוצא על ידי יוצאי בוברויסק במדינת ישראל ובארצות הברית), תשכ"ז 1967, כרך א.
* נחום גרוס, יצחק גרינברג, בנק הפועלים: חמישים השנים הראשונות: 1921–1971, תל אביב: עם עובד, 1994.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1974%2F04%2F11&id=Ar00201&sk=6ED45856 מת השל פרומקין], דבר, 11 באפריל 1974
מפרי עטו:
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:חברי הפועל הצעיר
קטגוריה:חברי צעירי ציון
קטגוריה:סגל דבר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:עורכי כתבי עת ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1896
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1974
Memorial Address

Memorial address הוא המיני-אלבום הראשון של איומי האמסאקי, שיצא ב-17 בדצמבר 2003. האלבום טיפס למקום הראשון במצעד האלבומים "אוריקון", שהה שבוע בפסגתו ונותר במצעד משך 53 שבועות. מכירות האלבום עמדו על כ-1,220,000 עותקים ביפן.

== רשימת השירים ==
ANGEL'S SONG – 4:57 .1

Greatful days – 4:42 .2

Because of You – 5:23 .3

ourselves – 4:33 .4

HANABI ~episode II~ – 4:54 .5

No way to say – 4:46 .6

forgiveness – 5:53 .7

8. 3:56 - Memorial address (take 2 version) [בונוס]

=== דיוידי ===
ANGEL'S SONG .1

Greatful days .2

Because of You .3

ourselves .4

HANABI ~episode II~ .5

No way to say .6

forgiveness .7

Special Digest from A museum ~30th collection live~ .8

== מיקום במצעדים ==
=== אלבום ===
{| class="wikitable" width="650px"
!align="right"|תאריך יציאה
!align="right"|שם המצעד
!align="right"|מיקום
!align="right"|מכירות
!align="right"|זמן במצעד
|-
|align="right"|17 בדצמבר 2003
|align="right"|אוריקון - מצעד האלבומים היומי
|align="right"|#1
|-
|align="right"|17 בדצמבר 2003
|align="right"|אוריקון - מצעד האלבומים השבועי
|align="right"|#1
|align="right"|1,062,297
|align="right"|53 שבועות
|-
|align="right"|17 בדצמבר 2003
|align="right"|אוריקון - מצעד האלבומים השנתי
|align="right"|#5
|-
|}

=== סינגלים ===
{| class="wikitable"
!align="right"|תאריך יציאה
!align="right"|שם הסינגל
!align="right"|מיקום
!align="right"|שבועות במצעד
|-
|align="right"|9 ביולי 2003
|align="right"|& ("ourselves"/"Greatful days"/"HANABI~episode II~)
|align="right"|#1
|align="right"|16
|-
|align="left"|20 באוגוסט 2003
|align="right"|forgiveness
|align="right"|#1
|align="right"|12
|-
|align="right"|6 בנובמבר 2003
|align="right"|No way to say
|align="right"|#1
|align="right"|12
|-
|align="right"|17 בדצמבר 2003
|align="right"|Memorial address
|align="right"|#1
|align="right"|48
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מיני-אלבומים מ-2003
קטגוריה:אלבומי איומי האמאסאקי
קטגוריה:מיני-אלבומים ביפנית
דוד משרקי

מארי דוד בן שלמה משרקי (לעיתים: מזרחי, מכונה גם: מהרד"ם) (ה'תנ"ו – י"ד בתמוז ה'תק"ל; 1696 – 7 ביולי 1770), היה פוסק תימני, ומחבר הספר שתילי זיתים על שולחן ערוך.

== דעותיו ==
עמד בראש האסכולה שקיבלה והשלימה עם השינויים שחדרו כמאתיים שנה קודם לתקופתו ליהדות תימן בתחום פסיקת ההלכה ונוסחאות התפילה (הנוסח השאמי) במרכז תימן. תלמידו מהרי"ץ, שלא השלים עם שינויים אלו, סבר שיש להחזיר את יהודי תימן לפסיקה לפי הרמב"ם ולתפילה לפי התכלאל.

מארי דוד משרקי היה ככל הנראה תלמידו של סבו מארי אהרון משרקי ואביו רבי שלמה, וכן למד אצל הדיין מארי צאלח בן יחיא. שימש כרב בית הכנסת של נגיד הקהילה השר שלום עראקי (בית אלאוסטא), ובתפקיד רשמי היה שו"ב (שוחט ובודק).

תלמידו המובהק הוא מהרי"ץ.

היה החכם התימני הראשון שפירש את דברי השולחן ערוך, שכבר נתפשט כמה דורות לפניו.

== חיבוריו ==
*שתילי זיתים, על שולחן ערוך אורח חיים. סגנון פירושו זה שונה מפרשנים אחרים של השולחן ערוך. כדי להקל על הלומד, הוא כתב את פירושו כהמשך ללשונות בעל השו"ע והרמ"א, באופן שהכל נקרא ברצף אחד באופן מתומצת. הוא מבאר את דעת השו"ע (גם אם אין מנהג תימן תואם אותה) ומביא בקצרה דינים ומנהגים נוספים המתאימים לשיטת מרן השולחן ערוך, מדברי הפוסקים או מדעת עצמו. הוא מכריע בין הפוסקים כאלו התואמים את דברי השו"ע. הוא נהג להשמיט את דברי הרמ"א במקרים בהם הביא ממנהגי אשכנז, על מנת להקל על הלומד. מדי פעם הוא מציין את מנהג תימן. ספרו זה זכה לתפוצה גדולה ולהשפעה מרובה על חכמי תימן. הרב שלמה עמר, מחכמי תימן במאה ה-19, המשיך את דרכו ושיטתו של הרב משרקי וחיבר פירוש על כל שולחן ערוך "אבן העזר", גם הוא בשם "שתילי זיתים". פירוש זה עדיין ספון בכתב יד.
*רביד הזהב, שו"ת וחידושים לשולחן ערוך. בניגוד לשתילי זיתים, בספר זה הוא מפלפל בסוגיות הגמרא ובדברי הראשונים והאחרונים בעיון רב. בהקדמתו לספר הוא מסביר באורך את הסיבות שהביאוהו לחבר אותו.
*[http://hebrewbooks.org/8313 ראשי בשמים], על שולחן ערוך יורה דעה עד סימן קי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:פרשני השולחן ערוך
קטגוריה:ילידי 1696
קטגוריה:נפטרים ב-1771
שלום עראקי

שלום עראקי (1685–1780) היה נשיא קהילת יהודי תימן והממונה על המטבעה של תימן.

== ביוגרפיה ==
פעל לבניית מוסדות ציבור בקהילת יהודי צנעא ובהם גם את בית הכנסת בית אלאוסטא. פעל למען תרומות ליישוב היהודי בארץ ישראל.

ב-1740 פעל נמרצות להכנסת סידור התפילה בנוסח הספרדים (נוסח שאמי) בקרב יהודי תימן, וכן פעל למען קבלת פסיקות השולחן ערוך. פעילות זו עוררה מחלוקת עזה. הרב יוסף קאפח כתב ששלום התפלל בכל שבת בבית כנסת אחר והביא עמו סדורים נוסח ספרד: . עם זאת, בספר "קורות ישראל בתימן" שפורסם על ידי הרב יוסף קאפח, כתב המחבר ר' חיים חבשוש דברים דומים על יחיא בן שלום הכהן אלעראקי עוד כתב הרב קאפח שרק שלושה מתוך עשרים ושניים בתי כנסת שפקד, סירבו לשמוע לו..

הודח מתפקידו בשנת 1761 בעקבות הסתה של המוסלמים וחילופי השלטון. הוא נאסר והוטל עליו קנס אשר מוטט את עושרו. שניים מבניו היו מחכמי צנעא.

== קישורים חיצוניים ==
* פרופ' אהרן גימאני, [https://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Article_55.8(1).pdf מקורות חדשים לפועלו של ר' שלום עראקי בקהילות תימן במאה הי"ח], בתוך: פעמים, גיליון 55, אביב ה'תשנ"ג (1993), עמודים 144–134
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבני צנעא
ספר המתים

ציור אחד מתוך ספר המתים (פרק 30B) מתוך [[הפפירוס של אני. כותרתו של הפרק היא: פרק כדי שלא לתת ללבו של אני להתנגד לו בתחום האל. בציור, מתוארת שקילת לבו של אני (בכף השמאלית של המאזניים) לעומת נוצת המע'ת (בכף הימנית). על השקילה משגיח אנוביס, בעל ראש תן. הבה של אני, אספקט של נשמתו (מוצג כאן כציפור בעלת ראש אדם), צופה בשקילה, ומחכה לגורלו.]]

ספר המתים הוא השם השכיח לטקסטים ממצרים העתיקה ששימשו במהלך הקבורה. במצרית קדומה, נקראו טקסטים אלה ספר ההליכה [או החזרה] ביום. השם ספר המתים הוא המצאה של האגיפטולוג הגרמני קארל ריכרד לפסיוס, שפרסם חלק מהטקסטים בשנת 1842.

==רקע==
ספר המתים שימש למצרים כמדריך וספר עזר לחיים שלאחר המוות, והוא מורכב בעיקר מלחשים שונים שהיו אמורים לעזור לו. לא כל הלחשים שימשו בכל קבורה, אלא רק מבחר מהם, על פי מעמדו ועושרו של האדם. חלק מהלחשים היו מתנות לאלים, ואילו אחרים שימשו כדי שהאדם יוכל ללכת; היה קיים לחש כדי שלא למות בחיים שלאחר המוות, ואפילו לחש 'כדי שאדם לא ילך הפוך ויאכל צואה' (פרק 189).

==גרסאות==
הגרסאות המוקדמות ביותר המוכרות לנו הן מהמאה ה-16 לפנה"ס, בזמן השושלת ה-18 של הממלכה החדשה. הספר כלל בתוכו חלקים מספרות דתית מצרית מוקדמת יותר, הידועות ככתבי סרקופגים (בערך 2000 לפנה"ס) וכתבי פירמידות (2300-2600 לפנה"ס). ספר המתים שנועד לסופר אני.

בחודש אפריל 2012 התגלו דפים מספר המתים במוזיאון קווינסלנד באוסטרליה. המוזיאון קיבל את הדפים כתרומה 100 שנים לפני כן, הוא החזיק את הדפים במחסנים ודף פפירוס אחד בתצוגה מבלי להבין את משמעותם של הטקסטים. הדף זוהה על ידי האגיפטולוג ואוצר המוזיאון הבריטי ד"ר ג'ון טיילור.

== פפירוס אני ==
העותק המפורסם ביותר של ספר המתים הוא הפפירוס של אני. עד אז, נמצאו רק חלקי פפירוסים שנגנבו על ידי שודדי עתיקות ונמכרו בשוק השחור. הפפירוס הזה שנמצא על ידי ארנסט וואליס באדג' נמצא בשלמותו בשנת 1887, בעיר לוקסור שבדרום מצרים (תבי לשעבר) ונתן תמונה מלאה, כיצד מורכב ספר מתים. החל מהעלייה לעולם הבא, עבור דרך 42 השערים שבכל אחד מהם עומד אל אחר, ועד לדין הסופי שנערך על ידי אוסיריס בכבודו ובעצמו, ובו נשקל לבו של המת כנגד נוצתה של אלת האמת מע'ת. הפפירוס היה במקורו באורך של 28 מטר, והוא חולק ל-37 דפים, בהוראתו השנויה במחלוקת של באדג', על פי חלוקות של פרקים ונושאים.

לעיתים קרובות הטקסט הותאם עבור הנפטר, כך שהטקסט המדויק משתנה מאדם לאדם. אולם, ניתן לחלק את הגרסאות השונות לכמה קטגוריות עיקריות - הגרסה ההליופוליטנית, הגרסה התבאנית, שכללה רק הירוגליפים (השושלת ה-20 עד ה-28); גרסה הירוגליפית והריאטית, הקרובה לזו התבאנית, ללא סדר קבוע של הפרקים (שימשה בעיקר את השושלת ה-20); והגרסה הסאיתית, בה יש סדר קבוע (לאחר השושלת ה-26).

==לחש 125==
לחש 125 הוא החלק הידוע ביותר של ספר המתים. הוא עוסק בשפיטת נשמתו של האדם על ידי אוסיריס ו-42 אלים אחרים.

על נשמת המת לדקלם את "הכרזת הצדק", המכוונת לאוסיריס, ומורכבת מהכחשות של סדרה של עבירות, על מנת להבטיח לאוסיריס שהוא ניהל חיים תקינים. על המת אז לפנות אל 42 השופטים על פי שמם ולהכחיש 42 עבירות נוספות. אם לאחר מכן הוא ימצא זכאי, הוא יילקח לפני אוסיריס, שיוביל אותו לעולם הברוכים.

==ראו גם==
* ספר השערים
* הנשמה במצרים העתיקה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיתולוגיה מצרית
קטגוריה:חיים לאחר המוות
קטגוריה:ספרות מצרים העתיקה
דפוס - מונחים

==בלנקט==
בלנקט – גליל ריק בדפוס האופסט, עליו מונחת שמיכת גומי, ומשמש להעברת הגרפיקה, מהלוח למצע ההדפסה, (מכאן המשמעות של הדפסה לא ישירה באופסט, אין מגע ישיר בין הלוח לנייר המודפס).

==אנילוקס==
אנילוקס – גלילי האנילוקס מצופים קרמיקה (בעבר היה נהוג לצפות במתכת, לרוב כרום) ומשמשים להעברת הצבע לגלופה המדפיסה, בדפוס הפלקסוגרפיה. ייחודו של גליל האנילוקס הוא יכולתו להעביר כמות מדויקת של צבע לגלופה. בגליל האנילוקס יש שקעים, וכאשר הגליל טובל בחלקו התחתון באמבט הצבע, השקעים מתמלאים בצבע בהתאמה לגודלם ועומקם המשתנים.

==גליל/צילינדר==
גליל (דפוס)/צילינדר (דפוס) – צורתו גלילית ולרוב עשוי מתכת או גומי בהתאם לתפקידו במכונת ההדפסה. המונח גליל מתייחס בהתאם להקשרו בשיטת ההדפסה המדוברת, אך בבסיס ישנם סוגים שונים של גלילים במכונות ההדפסה, חלקם גלילי לחץ חלקם גלילי העברה שמעבירים צבע או מים.

==דמות==
דמות (דפוס) – המונח דמות נגזר מהמושג הדמיה, כלומר: הדמיה של המקור, כמו בכתב ראי.

==ד"ר בלייד==
ד"ר בלייד – פס מתכת המשמש כמגב, ותפקידו להוריד שיירי צבע שלא נכנסו לשקעים בגליל האנילוקס. לרוב "ד"ר בלייד" עשוי ממתכת הרכה יותר מגליל האנילוקס, כדי למנוע שחיקה של הגליל.

==הדפסה ישירה==
הדפסה ישירה – הדפסה שבה ישנו מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס. (לדוגמה: חותמת גומי, דפוס בלט, פלקסו)

==הדפסה עקיפה==
הדפסה עקיפה – הדפסה שבה אין מגע ישיר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס, וקיים משטח נוסף (בלנקט) המקשר בין המשטח המדפיס למשטח המודפס.

==חרט==
חרט – כלי הדומה בצורתו החיצונית לעט כתיבה, מעין כפיס עץ שבקצהו חוד מתכת, שעשוי לרוב מפלדה, ובעזרתו חורטים על לוח דפוס המיועד לכך (לדוגמה: סטנסיל).

==מקור==
מקור (דפוס) – המושג מקור מתייחס למקור הדפסה. כלומר, מקור הוא העיצוב הנבחר בצורתו המקורית כקובץ מחשב, משטח האבן המצויר\כתוב (ליתוגרפיה).

==לוח (לוחות הדפסה) ==
לוח הדפסה – המושג לוח בעולם הדפוס מתייחס במקור ללוח האלומיניום הדק מצופה האמולסיה בדפוס האופסט. מושג זה השתרש ולעיתים מתייחס למשטח עליו מוקרן\נצרב המקור.

==גלופה==
גלופה – המושג גלופה נגזר מהמונח גילוף. בגלופה יש תבליט או תבנית, בניגוד ללוח הדפוס, נוצרת הגלופה באמצעים מכניים, כגון: סכינים, כלי גילוף וכדומה.

==פרוצס==
פרוצס – מושג זה נגזר מהמילה האנגלית process, כלומר תהליך. בדפוס משתמשים בשתי שיטות עיקריות: פנטון ופרוצס (הידוע גם בכינוי CMYK) המורכבת מארבעה צבעים: ציאן (Cyan), מג'נטה (Magenta), צהוב (Yellow), שחור (blacK).בשיטה זו, מודפסים על הדף ארבעת הצבעים, שהצירופים שלהם יוצרים מגוון צבעים, בשיטה של צבעים חיסוריים .

*
*
רוק באופוזיציה

רוק באופוזיציה (Rock in Opposition, או בראשי תיבות RIO) הייתה תנועה מוזיקלית של להקות רוק מתקדם אוונגרדיות בסוף שנות ה-70 אשר התאחדו כולן תחת חתרנותן והתנגדותן לתעשיית המוזיקה שסירבה להכיר במוזיקה שלהן. הרוק באופוזיציה אינו סגנון מוזיקלי - מבחינה מוזיקלית הלהקות בו היו מגוונות למדי, עיקר הקשר ביניהן היה רעיוני. התנועה המקורית לא האריכה ימים, אך גם כיום ישנן להקות שממשיכות את הקו שלה.

== היסטוריה ==
התנועה החלה את דרכה בשנת 1978 בלונדון, כשלהקת Henry Cow הזמינה מספר להקות אירופיות נוספות להופיע איתה בפסטיבל שנקרא "Rock in Opposition". הלהקות שהשתתפו בפסטיבל היו:
* Henry Cow (אנגליה)
* Stormy Six (איטליה)
* Samla Mammas Manna (שוודיה)
* Univers Zero (בלגיה)
* Etron Fou Leloublan (צרפת)

בדצמבר 1978 ערכו הלהקות פסטיבל נוסף בשווייץ כדי למסד את ארגון הרוק באופוזיציה. במסגרת זו צורפו שלוש להקות נוספות לקבוצה: Art Bears, Art Zoyd ו-Aksak Maboul. פסטיבלים נוספים נערכו בשנת 1979 בצרפת, איטליה ושוודיה.

בשנת 1978 ייסד כריס קאטלר מלהקת Henry Cow את חברת התקליטים Recommended Records כמודל של מוסד ללא כוונת רווח.

ה-RIO כתנועה לא שרדה זמן רב, אך המסורת שלה נמשכת. למרות שבמובנו המקורי המונח RIO לא התייחס לסגנון מוזיקלי מסוים, רבים משתמשים בו כדי לתאר להקות רוק מתקדם קיצוניות.

להקות שמשויכות כיום לסגנון הן: Thinking Plague (ארצות הברית), Present (בלגיה), Miriodor (קנדה), NeBeLNeST (צרפת), 5uu's (ארצות הברית), Guapo (אנגליה), Koenji Hyakkei (יפן). גם הלהקות הישראליות אבק וקרוזנשטרן ופארוחוד משויכות לסגנון זה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.mitkadem.co.il/RIO.html רוק באופוזיציה], באתר רוק מתקדם - מדריך עברי

קטגוריה:רוק מתקדם
מריו ונזאגו

מריו ונזאגו (באיטלקית: Mario Venzago; נולד ב-1948) הוא מנצח ופסנתרן שווייצרי.

== חייו ==
ונזאגו החל לנגן בפסנתר בגיל חמש והמשיך בלימודי המוזיקה בקונסרבטוריון ובאוניברסיטה של ציריך. אחר כך השתלם בניצוח אצל הנס סווארובסקי בווינה.

מריו ונזאגו היה מנהל מוזיקלי בתזמורות שונות בווינטרטור ובבזל, שווייץ; בהיידלברג, גראץ ופרנקפורט/ברמן, גרמניה; ובספרד, בשנים 1978-2001.

משנת 2002 ועד שנת 2011 כיהן ונזאגו כמנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של אינדיאנפוליס

מאז 2004 ונזאגו מכהן גם כמנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של גטבורג. בשנת 2007 יחליף אותו בתפקידו גוסטבו דודאמל

בארצות הברית עבד גם כמנהל אמנותי של פסטיבל המוזיקה הקיצי של תזמורת בולטימור.

למריו ונזאגו ולאשתו מריאן יש בן אחד, גבריאל.

כיום הוא משמש כמנהל המוזיקלי והמנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של ברן.

==קישורים חיצוניים==
* 

<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20070311035122/http://www.intermusica.co.uk/artists/Conductor/Mario-Venzago/biography Mario Venzago biography] at Intermusica Artists' Management Limited

</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים שווייצרים
קטגוריה:שווייצרים שנולדו ב-1948
מת לחיות 4.0

מת לחיות 4.0, או מת לחיות 4 (באנגלית: Live Free or Die Hard) הוא הסרט הרביעי בסדרת הסרטים "מת לחיות" שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט הוא בכיכובו של ברוס ויליס ששב לגלם את הבלש ג'ון מקליין.

== עלילה ==
בתחילת הסרט, קבוצת אנשים בראשותו של תומאס גבריאל שולחת מתנקשים על מנת לחסל 6 האקרים. בינתיים, בניו יורק, ג'ון מקליין (ברוס ויליס) תופס את בתו לוסי מקליין עם חבר שלה. הבת שמעוצבנת מסדר העדיפויות של אביה, טוענת שהיא "לוסי ג'נרו", שם משפחתה של אמה. כשה-FBI מגלים על חדירה למחשביהם הם מורים לאנשיהם ולמשטרה כולל ג'ון, לאסוף 7 האקרים העשויים להיות קשורים לפריצה. ג'ון נוסע לאסוף את ההאקר היחיד שעדיין חי, מתיו פרל (ג'סטין לונג). בזמן שהם בביתו של מתיו, אנשיו של גבריאל מנסים להרוג אותם, ואחרי קרב ארוך השניים מצליחים לברוח. 

ג'ון ומתיו מתחילים לנוע לכיוון מטה ה-FBI, כשלפתע הם שמים לב לתאונות דרכים מוזרות ושכל הרמזורים ירוקים. ההאקרים של גבריאל מתחילים במה שנקרא "מכירת חיסול" - הפלה של כל המערכות המחוברות לרשתות מחשבים ושליטה בהם. מכירת החיסול פוגעת בכל החוף המזרחי של ארצות הברית, משבשת את מערכות התנועה והמרכזים הפיננסיים בשוק. 

פרל ומקליין מגלים שגבריאל מתכנן לשלוח אנשים לתחנת כוח במערב וירג'יניה כדי לשבש את כל מערכת החשמל של החוף המזרחי. השניים נוסעים למערב וירג'ינה כדי לעצור את המאהבת של גבריאל, מאי לין. לאחר שהם מצליחים להציל את המצב ותחנת הכוח מתפוצצת, נגרמת הפסקת חשמל, התוקעת גם את בתו של מקליין במעלית. מקליין ופרל טסים במסוק אל חבר של פרל, פרדי "וורלוק", ונעזרים בו לאתר את גבריאל. גבריאל, השבור ממותה של מאי לין, לוקח את לוסי כבת ערובה. לאחר שמקליין ופרל מגיעים לתחנת הכוח, מיקומו של גבריאל, הם משחקים במשחק של חתול ועכבר. לאחר מאבק, גבריאל ושלושה מאנשיו מגיעים יחד עם לוסי ומתיו שמוחזקים בני ערובה למקום מחבוא חדש. מקליין, לאחר מעקב מתיש אחריהם מצליח להגיע אליהם. אחרי קרב ארוך, מקליין יורה בגבריאל דרך כתפו שלו, ומשחרר את מתיו ולוסי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קהילת המודיעין האמריקאית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פעולה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
סיטת הצוקים

Sitta neumayer syriaca
סִיטַּת הַצּוּקִים (שם מדעי: Sitta neumayer) היא מין של ציפור ממשפחת הסיטיים, השייכת לסדרת ציפורי השיר והיא היחידה בבני משפחתה שנמצאת בישראל. תפוצתה היא בדרום אירופה ודרום אסיה, מקרואטיה ויוון עד איראן ודרומה עד סוריה, לבנון וישראל.

בישראל היא נפוצה באזור החרמון עד גובה של 1650 מטר. למרגלות הבניאס בתחומי החורש שבהר דב ובנחל שיאון וכן בנוף הסלעים הצחיחים שבכתף החרמון. במג'דל שמס נמצאים קינונים של סיטה זו אפילו בקירות בתים. כמו כן, דווח על תצפיות בודדות של סיטות אלה במצוקי רכס רמים ובאזור מערת קשת בגליל המערבי.

==תיאור==
הסיטה הבוגרת היא בגודל דרור, בעלת מבנה מוצק, כנפיים קצרות וזנב קצר ועבה. זנבה אפור וחסר קצוות לבנים, רגליה חזקות ומקורה סולד קמעה בדומה לזה של הנקר. גחונה לבן, צדי גופה ורדרדים חומים, גבה כחול-אפור ופס עין שחור בולט בראשה.

הסיטות ניזונות מחרקים, מזרעים ומאגוזים קשים. את האגוזים הן מפצחות בעזרת מקורן, הן תוקעות את האגוז בחריץ אדמה או נקיק ומנקרות בו עד פיצוחו.

ייחודן של הסיטות הוא באופן דילוגן במורד עץ: הן מדלגות במורדו כשראשן כפוף מטה ולא מעלה כשאר הציפורים. כשמה הסיטה שוכנת על עצים במקומות סלעיים, היא שוכנת לבדה.

קריאתה של הסיטה חזקה, ולכן לרוב אנו שומעים אותה לפני שאנו חוזים בה.

קן הסיטה כדורי או חרוטי, הוא עשוי טיט והיא מדביקה אותו אל משטח סלע, או חוסמת בטיט נקרה בסלע, בהשאירה פתח צר לכניסה.

באפריל מטילה הנקבה 4 עד 10 ביצים גדולות עגלגלות שצבען לבן מבריק ועליהן כתמים גדולים בצבע חום-אדמדם. הנקבה לבדה דוגרת על הביצים 12–14 יום, וכל אותו הזמן מאכיל אותה בן זוגה. אחרי הבקיעה עוזר הזכר להאכיל את הגוזלים. הגוזלים מתחילים לעוף בחודש יוני. במהלך חודשי הקיץ הם משוטטים בלהקות קטנות ובמשפחות.

==לקריאה נוספת==
*עזריה אלון, החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 6 - עופות, עמוד 405. משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1986, 
*הינצל, פיטר, פרסלאי, הציפורים – מגדיר שדה שלם, נוסח עברי יצחק כפכפי, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1975, עמוד 270.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iucnredlist.org/search/details.php/51972/summ סיטת הצוקים] באתר [http://www.iucnredlist.org/ הרשימה האדומה של IUCN]
* [http://www.nrg.co.il/online/54/ART2/417/418.html?hp=54&cat=872 "מכל העולם, הציפור המסתורית נחקרה בשטח צבאי בחרמון"] - עדי חשמונאי, 22/11/2012, באתר nrg.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סיטיים
קטגוריה:ארץ ישראל: ציפורי שיר
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1830
עבאיה

אישה בעבאיה
עבאיה (בערבית: أباءة, عَبَاءَة או عَبَايَة) היא שמלה ארוכה הכוללת גם כיסוי ראש ונחשבת ללבוש מסורתי לנשים במדינות ערביות ואסלאמיות.

היות שהאסלאם מחייב את האישה לכסות את כל גופה, למעט פניה וכפות ידיה ורגליה, מחויבות הנשים המוסלמיות להתלבש בקפידה בבגדים צנועים. העבאיה משלבת בין שמלה ארוכה המכסה את כל גוף האישה ורעלה המכסה את שיערה. במדינות שבהן לא חלה חובת רעלה, עאביה נחשבת לסימן של צניעות ונשים דתיות לובשות אותה.

העבאיה המסורתית היא שחורה אך קיימות גם עבאיות מעוצבות בשלל צבעים ורקמה. במדינות שמרניות דוגמת ערב הסעודית נוהגות הנשים ללבוש עבאיות הכוללות ניקאב ובנוסף לעטות כפפות. לעומת זאת, יש נשים אשר לובשות רק את החלק התחתון של העבאיה, ללא הרעלה, עבאיות אלו נקראות ג'ילבאב.

העבאיה נפוצה בעיקר במדינות ערב במזרח התיכון ואצל מהגרים מוסלמים ברחבי העולם. ישנם בגדים מסורתיים דמויי עבאיה במדינות אסלאמיות נוספות, לדוגמה הצ'אדור באיראן. באיחוד האמירויות הערביות נחשבת העבאיה לבגד מסורתי.

במדינות מוסלמיות קיימת תעשייה רחבה של עיצוב וייצור עבאיות, כמו כן ישנם אתרי מכירות וירטואליים המציעים לקנות עבאיות באמצעות האינטרנט.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:כיסויי ראש
קטגוריה:לבוש אסלאמי לנשים
ג'ודי סיל

ג'ודית' לין סיל (באנגלית: Judith Lynn Sill; 7 באוקטובר 1944 - 23 בנובמבר 1979) הייתה זמרת ויוצרת אמריקנית, והאמנית הראשונה שחתמה במיזם ההפצה "Asylum Records" של דייוויד גפן, בו חתמו בין השאר בוב דילן וג'וני מיטשל. סיל הקליטה שני אלבומים לפני שנעלמה ונשכחה, ולבסוף מתה משימוש בסמים ב-1979.

==חייה==
אחיה ואביה של סיל מתו בתאונות נפרדות כשהייתה צעירה. אמה נישאה לאנימטור של טום וג'רי, קנת' מיוז, וסיל עזבה את הבית אל חיים של פשע ושימוש בסמים כשהייתה נערה. כשנאסרה על כתיבת המחאות ללא כיסוי למדה את נגינת הקלידים בסגנון גוספל האופיינית לה, והחליטה להיגמל מהרואין ולכתוב שירים. קלידנית, פסנתרנית וגיטריסטית מוכשרת, היא חזרה לחוף המערבי, שם פגשה את גרהם נאש ודייוויד קרוסבי, ויצאה איתם לסיבוב הופעות כמופע פותח. היא פגשה גם את דייוויד גפן שהציע לה חוזה בלייבל המתפתח שלו. גרהם נאש, שהפך למעריץ שלה, הפיק את הסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה שלה, "Jesus Was a Cross Maker". להקת ההוליס הקליטה גרסת כיסוי לשיר ב-1973. אלבום הבכורה שלה, "Judee Sill" יצא ב-1971 וכלל את הלהיט "Lady-O", שיתוף פעולה עם להקת הטרטלז. האלבום זכה לשבחים מרובים. בשנת 1973 יצא אלבומה השני, "Heart Food". האלבומים זכו לביקורות טובות אך לא הצליחו מסחרית. סיל לא הצליחה למשוך קהל אך סירבה לשמש כמופע פותח, המוניטין וההצלחה המתונה שלה דעכו, והיא נעלמה לחלוטין. בעקבות כישלון האלבום השני החליט גפן שלא לחדש את החוזה איתה. ב 1974 נפצעה סיל בתאונת דרכים שגרמה לה לכאבי גב קשים. למרות זאת היא חזרה לאולפן והקליטה כמה דמואים לשירים חדשים. לא ידוע בבירור מה קרה לאחר מכן, אך ידוע בוודאות שהיא חזרה להשתמש בהרואין ואף התמכרה לקוקאין. בשנת 1979 מתה סיל ממנת יתר.

==סגנון==
המוזיקה של סיל הושפעה עמוקות מהמבנים המטריים והסוויטות של באך, בעוד שמבחינה לירית שיריה שאבו לעיתים קרובות השראה ממוטיבים נוצריים של גאולה. סיל הייתה פרפקציוניסטית, ולפעמים לקח לה שנה לכתוב שיר. הליווי המוזיקלי בשני האלבומים יוצא דופן בהשוואה לאלבומים של זמרות פולק אמריקאיות אחרות מאותה תקופה שבדרך כלל הסתפקו בליווי מינימלי של גיטרות אקוסטיות, פסנתר וכלי הקשה. סיל משלבת בשירים כלי נגינה נוספים (כמו קלרינט וקרן יער). בשני האלבומים של סיל משתתפת תזמורת קאמרית ובאלבום השני סיל אף מנצחת עליה.

==אחרי מותה==
אמנים רבים שיבחו את סיל, כולל ג'ים או'רורק שעשה את המיקס לאוסף השירים שלא יצאו, "Dreams Come True", שיצא ב-2005 והורכב מהדמואים שסיל הקליטה ב-1974 לאלבום שלישי שלא הושלם מעולם. שני האלבומים הראשונים שלה יצאו מחדש כדיסק הכפול Abracadabra: The Asylum Years, יחד עם הקלטות מהופעות, דמואים ורצועות בונוס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ביסקסואליות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1979
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1979
פסטיבל רוונה

פסטיבל רוונה הוא פסטיבל קיץ של אופרה ומוזיקה קלאסית (כמו גם מחול וג'אז, מוזיקה אתנית, דרמה, קולנוע, וכן כנסים ותערוכות) המתקיים בעיר רוונה, איטליה ובסביבותיה מדי שנה בחודשי יולי ואוגוסט. 

את הפסטיבל ייסדה בשנת 1990 מריה כריסטינה מוטי, אשת המנצח ריקרדו מוטי, המופיע שם בקביעות.

בעונת פסטיבל טיפוסית מתוכננים כשני תריסרי אירועים, והפקות האופרה כוללות אופרות מן הפחות ידועות של וינצ'נצו בליני וגאטנו דוניצטי לצד יצירות פופולריות יותר והופעות אורח של להקות חשובות, כגון האופרה של וינה ותיאטרון מריאינסקי.

רבות מן ההופעות מתקיימות בתיאטרו קומונאלה אליגיירי מן המאה ה-19, אחרות בבזיליקה סנט'אפולינארה, בבזיליקה סן ויטאלה ובפאלאצו מאורו דה אנדרה.

==מראי מקום==
 <div style="direction: ltr;">

*Lynn, Karyl Charna, Italian Opera Houses and Festivals, Lanham, Maryland: Scarecrow Press, Inc., 2005. 

</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
<div style="direction: ltr;">

* [http://www.ravennafestival.org/index.php?l=2 Festival website (in English)]

</div>

קטגוריה:איטליה: תרבות
רוונה
הדגל הצ'רקסי

הדגל הצ'רקסי הוא הדגל המייצג את בני העם הצ'רקסי המפוזרים בכל העולם ושואפים למדינה עצמאית על שטחי הקווקז. הצ'רקסים מניפים את דגלם באירועים לאומיים, דוגמת יום הזיכרון הצ'רקסי, בדרך כלל לצד דגל המדינה בה הם חיים. הדגל עוצב על ידי ספרבי זנקו .

הדגל נבחר באספה שקיימו הצ'רקסים ב-13 ביוני 1860 בעיר סוצ'י, כיום בתחומי רוסיה. באספה זו דנו מנהיגי השבטים הצ'רקסים בהתנגדות לכיבוש הרוסי על הרי הקווקז, אמנם התנגדותם כשלה. לאחר שהקווקז נכבש בידי הרוסים, והצ'רקסים גורשו ממולדתם, הוחלט להשאיר את הדגל כפי שהוא בזכות משמעותו ההיסטורית והלאומית.

מאז ה-24 במרץ 1994 משמש הדגל הצ'רקסי כדגלה הרשמי של רפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית.

==תיאור הדגל==
לדגל הצ'רקסי רקע ירוק, עליו שלושה חצים ושנים-עשר כוכבים זהובים, תשעה מהם בקשת חיצונית ושלושה בקשת פנימית.

לדגל הצ'רקסי מספר פרשנויות:

על פי פרשנות אחת:
* הצבע הירוק מסמל את אדמת הקווקז, מולדתם של הצ'רקסים.
* הכוכבים הזהובים מסמלים את שנים עשר השבטים הצ'רקסיים.
* שלושת החצים מסמלים את שלושת כיווני רוח; צפון, מזרח ומערב, בקווקז לא נושבת רוח מהדרום.

פרשנות אחרת גורסת כי:
* הצבע הירוק מסמל חיים ורווחה.
* שנים עשר הכוכבים מסמלים את שנים עשר המחוזות שהיו בשליטת הצ'רקסים בקווקז.
* שלושת החצים מסמלים את שלושת השבטים הצ'רקסיים שנלחמו אחרונים בכיבוש הרוסי על אדמות הקווקז.

על פי פרשנות נוספת, הצבע הירוק מסמל דווקא את צבע האסלאם, דתם של רוב הצ'רקסים.

לעומת זאת, על פי הסופר הלאומי הצ'רקסי משבשה איסחאק, את הדגל עיצב זאנה ספרביי, מנהיג שבט נאתכו, בעת ששהה בטורקיה כשבוי וזאת כחלק ממאמציו לאחד את השבטים הצ'רקסים במלחמתם מול הפולש הרוסי. על פי איסחאק, ספרביי בחר את הרקע הירוק מכיוון שהוא מסמל את הקווקז. ספרביי בחר לייצג כל שבט באמצעות כוכב זהוב, וזאת במטרה לתאר את מעמדם של השבטים - מקום רם ומכובד. הבחירה בצבע הזהוב הייתה בשל יוקרתו ואיכותו של החומר. כל הכוכבים שווים בגודלם וזאת כדי לסמל את השוויון בין השבטים השונים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.adigamagazine.co.il/?p=255 וכך קיבלנו את הדגל, מתוך אתר אדיגה מגזין בעברית]

קטגוריה:צ'רקסים
קטגוריה:רוסיה: דגלים
צ'קרסי
The Madcap Laughs

The Madcap Laughs (בתרגום חופשי "האימפולסיבי צוחק", מתורגם לעיתים בטעות כ"הכובען המטורף צוחק") הוא אלבום הסולו הראשון של סיד בארט לאחר שעזב את פינק פלויד (או פוטר), בלייבל הארווסט של EMI.

שם האלבום לקוח משורה מהשיר "Octopus" שכלול בו: "The Madcap laughed at The Man on The Border".

האלבום מורכב בחלקו משירי רוק פסיכדליים בהם מלווים את בארט חברי להקת סופט מאשין, וברובו משירי פולק בהם בארט מלווה את עצמו בגיטרה אקוסטית. יוצא דופן באלבום הוא "No Man's Land", שיר רוק בעל צליל יותר מלוכלך שנעשה בו שימוש בדיסטורשן. האלבום מכיל כמה שירים קלילים ושמחים, אך ברוב השירים, המילים הן אפלות, מטרידות ומלאות כאב. המילים ברוב השירים מפותלות ומלאות מטאפורות, ומשקפות את עולמו הפנימי העשיר של בארט. בראיון איתו נשאל בארט "אולי תדפיס את המילים על העטיפה בפעם הבאה?". בארט צחק ואמר "כן, זה רעיון טוב." השיר "Golden Hair" נכתב על ידי ג'יימס ג'ויס והולחן על ידי בארט.

== תהליך ההקלטה ==
בארט החל להקליט עם המנהל של פינק פלויד שנעשה למנהל שלו, פיטר ג'נר, במאי 1968. למרות שהסשנים הקצרים הניבו חומר ראוי, הפרויקט נדחה בכמעט שנה.

באפריל 1969, מלקולם ג'ונס לקח על עצמו את הפרויקט ובארט החל לעבוד על חומר חדש יותר ועל ההקלטות הישנות. נגני האולפן היו חברי להקת סופט מאשין וג'רי שירלי, מתופף להקת Humble Pie.
סגנון העבודה של בארט, שהיה לעיתים קרובות לא ממוקד, הרגיז את צוות ההפקה ולאחר כמה סשנים מפוזרים, דייוויד גילמור ורוג'ר ווטרס נקראו לעזור. 
בתהליך ההקלטה הלא רגיל של האלבום, בארט יצר רצועה בה הוא שר ומנגן בגיטרה אקוסטית, ונגני האולפן הוסיפו עליה את נגינתם. נגינתו ושירתו של בארט היו בלתי צפויים - הוא דילג על פעימות או הוסיף אותן באופן שנראה אקראי, או שניגן תו אחד למשך זמן ואז חזר באופן בלתי צפוי לחלק העיקרי של השיר. נגינתו הייחודית תסכלה את נגני האולפן, וניתן לשמוע במספר שירים שהם אינם בטוחים במבנה השירים, ולא עומדים בקצב של בארט (רוברט וייאט סיפר בראיון שהמוזיקאים היו שואלים את בארט "באיזה סולם זה, סיד?" והוא היה משיב "כן" או "זה מצחיק".) בארט לא נתן למוזיקאים לעשות חזרות או להקליט מחדש את הנגינה והתעקש שהם נשמעים טוב. במספר שירים ניתן לשמוע את בארט מדבר עם הצוות - אחד המקרים המפורסמים הוא השיר "If It's In You", בו בארט מזייף בהתחלה וקולו עולה לצווחה, ולאחר מכן הוא אומר שיתחיל שוב.

לאחר מספר חודשים של הקלטות מקוטעות, האלבום הושלם לבסוף.

השיר "Octopus" יצא כסינגל בנובמבר 1969 והאלבום יצא בינואר 1970. הוא הגיע למקום 40 במצעד המכירות בבריטניה, וקיבל ביקורות טובות.

בשנת 1993 האלבום יצא מחדש עם רצועות בונוס - הקלטות אלטרנטיביות של מספר שירים.

== רשימת השירים ==
# Terrapin - 5:04
# No Good Trying - 3:27
# Love You - 2:29
# No Man's Land - 3:03
# Dark Globe - 2:02
# Here I Go - 3:13
# Octopus - 3:48
# Golden Hair - 2:00
# Long Gone - 2:50
# She Took a Long Cold Look - 2:06
# Feel - 2:36
# If It's In You - 1:57
# Late Night - 3:12

== צוות ==

סיד בארט - גיטרה, קולות, מפיק

טוני קלארק - טכנאי

דייוויד גילמור - בס, גיטרה, מפיק

רוג'ר ווטרס - בס, מפיק

מיק רוק - צילום

היפנוסיס - עיצוב עטיפה

יו הופר - בס

ג'ף ג'ראט - טכנאי

פיטר ג'נר - מפיק

מלקולם ג'ונס - מפיק

פיל מקדונלד - טכנאי

פיטר מיו - טכנאי

מייק רטלדג' - קלידים

ריק סייוול - קרן יער

מייק שידי - טכנאי

ג'רי שירלי - תופים

ג'ון וילסון - תופים

רוברט וויאט - תופים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1970
סטלה ארטואה

כוס סטלה ארטואה
סטלה ארטואה (Stella Artois) היא מותג בירה שמקורו בבלגיה. הבירה היא בירת לאגר כהה מעט מסוג פילסנר המבושלת בתסיסה תחתית, הבירה מכילה 5.0% כוהל בנפח, והחל משנת 2008 נמכרת גם בגרסה של 4% בבריטניה, אירלנד וקנדה.

סטלה ארטואה נמצאת כיום בבעלות Interbrew International. שהיא חברת בת של המבשלה הגדולה בעולם, אנהאוזר-בוש אינבוו.

==היסטוריה==
בשנת 1708 הפכה Sébastien Artois (מבשלה שהוקמה בשנת 1366) להיות למבשלה הראשית ב-Den Hoorn אשר בלוון. ובשנת 1717 רכש ארטואה את המבשלה – ושמה שונה ל-Brouwerij Artois.

בשנת 1926, השיקה Brouwerij Artois את בירת 'סטלה' כבירה לחג המולד, על שם כוכב חג המולד, ('סטלה' בלטינית - כוכב). הוא נמכר לראשונה בעונת החורף, ובסופו של דבר היא נמכרה כל השנה, כאשר היצוא לשוק האירופי הרחב החל משנת 1930. הייצור הופסק לתקופה בה הפסיקה Brouwerij Artois את פעילותה במהלך מלחמת העולם השנייה.

עד 1960 הופקו כמאה מיליון ליטרים של סטלה ארטואה בשנה.

בשנת 1988 Brouwerij Artois התמזגה לחברת Interbrew. באותה שנה, הסטלה התחדשה בעיצוב הבקבוקים והלוגו. תווית הבקבוק המקורית משנת 1926 היוותה השראה לעיצוב, שהחליף את העיצוב הישן. העיצוב משלב את סמל הקרן ותאריך 1366 של מבשלת הבירה המקורית Den Hoorn. התווית מציגה גם מדליות הצטיינות שהוענקו ל-Brouwerij Artois במספר תערוכות בבלגיה במאות ה-19 וה-20. השם סטלה ארטואה מוחזק בתוך כרטוש שהושפע מסגנון האדריכלות הבלגית בלוון.

בשנת 1993, העבירה Interbrew את הייצור של סטלה ארטואה למבשלת בירה אוטומטית חדישה בלוון. בשנת 2004 Interbrew הייתה חלק מהמיזוג שיצר את InBev, ובשנת 2006 נפח הייצור השנתי הכולל של סטלה ארטואה עלה על מיליארד ליטר.

בשנת 2008 InBev הייתה חברה במיזוג שיצר את חברת המבשלות הגדולה בעולם (Anheuser-Busch InBev (AB InBev. באותה שנה הוצגה בבריטניה גרסת אלכוהול נמוכה יותר, סטלה ארטואה 4%. בשנת 2011 הושק סיידר, סטלה ארטואה.

בשנת 2012, AB InBev הפחיתה את כמות האלכוהול של בירותיהם לשוק בבריטניה, מ-5% ל-4.8%. החוזק המקורי בבריטניה של סטלה ארטואה היה 5.2%.

== ייצור ==
מבשלת סטלה ארטואה בלוון
סטלה ארטואה מתבשלת בבלגיה (בערים לוון, ויופיל) ובבריטניה, כמו כן גם במדינות אחרות. חלק ניכר מהבירה המיוצאת מאירופה מיוצרת במבשלת InBev בבלגיה, ונארזת במבשלת בק בברמן, גרמניה. בארצות הברית מיובאת ומופצת סטלה ארטואה על ידי 'אנהאוזר-בוש' אינבוו. עבור השוק ההונגרי, סטלה ארטואה מתבשלת גם בבץ', הונגריה, על ידי Borsod Brewery, ברישיון של InBev.

בישראל מיובאת הבירה על ידי יקבי כרמל יבוא וסחר.

<br />

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלגיה: מותגי בירה
קטגוריה:לוון
ולטר ולר

ולטר ולר (בגרמנית: Walter Weller, נולד ב-30 בנובמבר 1939 - 14 ביוני 2015) הוא מנצח אוסטרי.

== חייו ==
ולר נולד בווינה, אוסטריה, שם התפרסם לראשונה כילד פלא בכינור. אביו היה כנר בתזמורת הפילהרמונית של וינה וולטר הצטרף אליה בגיל שבע-עשרה וכבר בגיל 22, צעיר בהרבה מן המקובל, היה לכנר ראשי יחד עם וילי בוסקובסקי. במשרה זו נשאר למשך 11 שנים.

בתקופה זו של הובלת התזמורת ייסד ולר רביעיית מיתרים משלו וניגן בה ככנר ראשון משנת 1958 עד 1969.

הופעותיו הראשונות של ולר כמנצח היו ב-1966, כשהחליף בהתראה קצרה את קרל בהם בסימפוניה השישית (הפסטורלית) של בטהובן והסימפוניה הגדולה של שוברט, ואת יוזף קריפס בקונצ'רטו הראשון לפסנתר של יוהנס ברהמס עם קלאודיו אראו והסימפוניה השלישית, ארואיקה, של בטהובן.

משנת 1969 ניצח ולר בקביעות בפולקסאופר של וינה ובאופרה של וינה ואחר כך בדואיסבורג. בשנת 1977 עקר את מושבו לבריטניה, לכהן כמנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול. לאחר זאת ניצח על הפילהרמונית המלכותית משנת 1980 עד 1986 ועל התזמורת הסקוטית הלאומית משנת 1991 עד 1996. הבנק של סקוטלנד חלק כבוד לוולר בהדפסת דיוקנו על שטר מיוחד של 50 לירות שטרלינג.

הקלטות הרביעייה של ולר לחברת דקה כוללות את אופוס 33 של היידן במלואו ורביעיות של מוצרט, בטהובן, ברהמס, ברג ושוסטקוביץ'. ההקלטה הראשונה של ולר כמנצח הייתה עם תזמורת שווייץ המערבית, בסימפוניות הראשונה והתשיעית של שוסטקוביץ'. מחזור דקה שלו בסימפוניות של פרוקופייב עם התזמורת הסימפונית של לונדון והתזמורת הפילהרמונית של לונדון ניתן להשגה כיום בתקליטים אריכי נגן ובתקליטורים.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070927082245/http://www.music.at/walter-weller/cv_d.html קורות חייו של ולר]
* 

==הערות שוליים==

* The Gramophone, February 1973

קטגוריה:מנצחים אוסטרים
קטגוריה:כנרים אוסטרים

קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1939
קטגוריה:אוסטרים שנפטרו ב-2015