OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חיים חייקל גרינברג

הרב חיים חייקל גרינברג (תרס"ט, 1909 - כ"ב בחשוון תש"ל, 3 בנובמבר 1969) היה רבה של קענע בליטא, מו"ץ וחבר ועד הרבנים בווילנה וממקורבי הרב חיים עוזר גרודזנסקי. לאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רסקו בצפון תל אביב. מחבר הספר "ברכת חיים".

==ביוגרפיה==
נולד בסלונים, בנם של ר' אברהם ומרים גיטל גרינברג. סבו היה רבה של דרובנין שבפולין. אחיו, הרב יעקב סנדר גרינברג, כיהן כרבה של מייצ'ט. נשא לאשה את בתו של השו"ב של סלונים, הרב אליהו אהרן ווגיניקר.

בשנות ה-30, בשנות העשרים לחייו, התמנה לכהן כרבה של קענע שליד וילנה. כמו כן כיהן כמו"ץ בווילנה והיה חבר ועד הרבנים של העיר. היה מקורב לרב חיים עוזר גרודזנסקי וביצע עבורו שליחויות שונות. שליחות בולטת הייתה בפרשת "גזירת השחיטה". הוא נשלח על ידי הרב גרודזנסקי לרב יחיאל יעקב וינברג להורות לו שלא לפרסם את קונטרסו ההלכתי שבו הוא נוקט גישה מקלה בנושא. כמו כן ביקר מספר פעמים בוורשה כשליחו של הרב גרודזנסקי בנושא. פרשה אחרת קשורה במינויו של רב משכיל באושמינה שנחשד בדעות כפרניות. הוא נשלח על ידי הרב גרודזנסקי לפעול כנגד המינוי, ולשם כך נסע לפולין להיפגש עם האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר, הרב מנחם זמבה והרב מנחם מנדל אלתר. 

בשנת תרצ"ו (1936) הוציא את הקונטרס "ברכת חיים" על יורה דעה. הקונטרס זכה להסכמת הרב גרודזנסקי, הרב חנוך אייגש והרב שמחה זליג ריגר. בהמשך הוציא את ספרו במהדורה מורחבת וכן את הספר "אמרי חיים". 

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הצטרף לתלמידי הישיבות שנמלטו לשאנגחאי ושם שהה עד תום המלחמה. לאחר המלחמה עלה לארץ ישראל והתמנה כרב שכונת רסקו בצפון תל אביב.

פרסם מאמרי זיכרונות מליטא בבמות שונות, ובהן ב"המודיע", "דגלנו", "הפרדס" ו"המאור". מדי שנה, ביום השנה לפטירת הרב גרודזנסקי, נהג לפרסם מאמר לזכרו, חלק מהמאמרים התפרסמו בקובץ התורני "אחיעזר" שהוציא. לאחר פטירת הרב יחיאל יעקב וינברג פרסם קונטרס הספד "מגדולי הדור" ובו תיאר את שליחותו אליו בפרשת "גזירת השחיטה" בגרמניה. בשנת תשע"ד (2014) הוציא "מכון גנזי גאוני ליטא" מהדורה חדשה של ספרו "ברכת חיים" ובסופו קונטרס "מפיו אנו חיים" המרכז את זכרונותיו ומאמריו. 

נפטר בשנת 1969 בגיל 60. הלווייתו התקיימה בתל אביב והספידוהו ידיד נעוריו הרב צבי מרקוביץ והרב יחיאל מיכל פיינשטיין. נקבר בבית הקברות קריית שאול.

אחיו הצעיר הוא הרב שמואל יצחק גרינברג מברוקלין, חניך ישיבת ברנוביץ' וישיבת מיר.

==חיבוריו==
* [http://hebrewbooks.org/31137 ברכת חיים] אתר היברובוקס.
https://tablet.otzar.org/book/book.php?book=199861&width=-17&scroll=0&udid=0 ברכת חיים הוצאה מחדש באתר אוצר החכמה

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:וילנה: רבנים
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבני שכונות
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1969
ריקה מילר פדרסן

ריקה מילר פדרסן (בדנית: Rikke Møller Pedersen; נולדה ב-9 בינואר 1989) היא שחיינית דנית, היא אלופת העולם (בריכת 25 מטר), סגנית אלופת העולם (ברצלונה 2013), אלופת אירופה (ברלין 2014) ושיאנית העולם בעבר (2013–2021) במשחה ל-200 מטר חזה.

== ביוגרפיה ==
פדרסן נולדה באודנסה שבדנמרק.

===שיאנית עולם וסגנית אלופת העולם===
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכתה פדרסן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:20.08 דקות, אחרי יוליה יפימובה מרוסיה (2:19.41 דקות) ולפני מיקה לורנס מארצות הברית (2:22.37 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 2:19.11 דקות (הנוכחי, 2016), שיפור לשיא בן השנה של רבקה סוני מארצות הברית (2:19.59 דקות).

===אלופת אירופה===
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה בשנת 2014 זכתה פדרסן ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 1:06.23 דקות, לפני יני יוהנסון משוודיה (1:07.04 דקות) ואריאנה קסטיליוני מאיטליה (1:07.36 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אליפות חדש נוסף של 2:19.84 דקות, לפני מולי ריינשו מבריטניה (2:23.82 דקות) וג'סיקה ול מונטרו מספרד (2:24.08 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בשיא אירופה חדש של 3:55.62 דקות, לפני שוודיה (3:56.04 דקות) ובריטניה (3:57.97 דקות).

== שיאים אישיים ==
===בריכה אולימפית===
* 50 מטר חזה: 30.57 שניות (2013)
* 100 מטר חזה: 1:05.93 (2013)
* 200 מטר חזה: 2:19.11 דקות (2013), שיא עולם בעבר

===בריכת 25 מטר===
* 50 מטר חזה: 29.87 שניות (2013)
* 100 מטר חזה: 1:03.74 דקות (2013)
* 200 מטר חזה: 2:15.21 דקות (2013)

== ראו גם ==

*התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.the-sports.org/rikke-moller-pedersen-swimming-spf79998.html ריקה מילר פדרסן] באתר The-sports 

קטגוריה:ילידות 1989
קטגוריה:שחייניות חזה
קטגוריה:שחייניות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:שיאניות עולם דניות: שחייה
קטגוריה:אלופות אירופה בשחייה
קטגוריה:זוכות מדליית ארד אולימפית דניות: שחייה
Dblp

dblp (נכתב גם DBLP) הוא אתר אינטרנט המספק מידע ביבליוגרפי במדעי המחשב. האתר מאוחסן באוניברסיטת טריר שבגרמניה, ומנהלו הוא מיכאל ליי (Michael Ley), מרצה במחלקה למדעי המחשב שם. על פעילותו בתחזוקת האתר זכה ליי בציון לשבח מטעם ה-ACM.

באוגוסט 2014 הכיל האתר מידע על יותר מ-2.6 מיליון מאמרים במדעי המחשב, מאת יותר מ-1.4 מיליון מחברים. האתר מאנדקס את כל כתבי העת החשובים במדעי המחשב, ורבים מקובצי ההרצאות של כנסים במדעי המחשב.

השם dblp היה בתחילת דרכו של האתר ראשי תיבות של DataBase systems and Logic Programming (מערכות בסיס נתונים ותכנות לוגי) – תחומים שבהם התמקד האתר באותה עת. עם התרחבות תחומי העניין המסוקרים באתר שונה פירוש ראשי התיבות ל- Digital Bibliography & Library Project (מיזם ביבליוגרפיה וספרייה דיגיטליים), אך כיום dblp הוא פשוט שם האתר, ללא ייחוס משמעות, וכותרת האתר היא dblp Computer Science Bibliography.

את המידע הביבליוגרפי ניתן לקבל לפי שם המחבר, לפי שם כתב עת – הצגת תוכן העניינים של כל גיליון, ולפי שם כנס – רשימת כל קובצי ההרצאות של הכנס.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירותי אינטרנט
קטגוריה:מאגרי מידע ביבליוגרפיים
מרדכי סנדר קופשטיין

הרב מרדכי סנדר הלוי קופשטיין (תרל"ה, 1875 – ג' בסיוון תשי"ד, 4 ביוני 1954) היה רבה של ראדין ומראשי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות" בארץ ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בליטא למשפחת רבנים. אביו הרב יעקב הלוי קופשטיין היה רבה של ניימנצין שעל יד וילנה, ומחבר הספרים "פרי יעקב", "בית לוי" ו"תורת הלויים". אמו חיה רייזל היא בתו של יהודה לייב גולדשטיין. הוא נקרא על שם סבו, הרב מרדכי סנדר הלוי קופשטיין. סבתו, אשת מרדכי סנדר, הייתה נכדת הרב אלימלך אייזנשטט, רבה של לידה.

נישא לאסתר, בתו של הרב זכריה מנדל כ"ץ, רבה של ראדין. היא נפטרה כבת 22, בשנת תרס"ד, והוא נישא בשנית לבת אחיה הרב יוסף יוזפא כגן, פנינה-פרל, אחותו הבכורה של "הרב הנזיר" דוד כהן.<ref>הילה וולברשטיין ושמחה רז, איש כי יפליא, ישראל תשע"ז, עמ' 33. לתמונה משותפת של הרב קופשטיין והרב הנזיר ראו שם, עמ' 25. תמונה נוספת של הרב קופשטיין נדפסה אצל הרב מנחם קמפינסקי, בין שני כהנים גדולים, אלעד תשע"ה, עמ' 105</ref> בארץ עבדה רעייתו כמנהלת המשק של בית החולים ביקור חולים, ושימשה כנשיאה של ארגוני חסד כגון "עזר יולדות", "חונן דל" ועוד.<ref>[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1968%2F02%2F07&id=Ar00412&sk=8491C6C9 מתה הרבנית פנינה קופשטיין], הצופה, 7 בפברואר 1968, עמ' 4</ref> היא נודעה כאישה מרשימה בהופעתה ובעלת השכלה בולטת, ובייחוד נודעה בבקיאותה במקרא.<ref>ראו: הרב שאר-ישוב כהן, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1968%2F02%2F13&id=Ar00401&sk=D9E80D3D הרבנית מראדין], הצופה, 13 בפברואר 1968, עמ' 4; יחיאל פריש וידידיה הכהן, האיש על העדה, חיפה תשע"ג, עמ' 37; הילה וולברשטיין ושמחה רז, איש כי יפליא, ישראל תשע"ז, עמ' 32. לתמונתה ראו שם, עמ' 21</ref> היא נפטרה בשנת תשכ"ח.<ref>[https://he.billiongraves.international/grave/פנינה-קופשטיין/12809046 כרטיס הקבר של הרבנית פנינה קופשטיין בבית העלמין סנהדריה].</ref>

לאחר פטירת חותנו, בשנת תרנ"ז (1897) התמנה תחתיו כרבה של ראדין. ביתו היה מול ביתו של החפץ חיים. הם היו מיודדים ופעלו יחדיו בענייניה הדתיים של העיר.<ref>יומן הרב הנזיר, בעריכת הראל כהן וידידיה הכהן, הוצאת נזר דוד תשע"ט, עמ' 202. לעדויות ששמע מפיו הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא אודות החפץ החיים, ראו: חג הסוכות: שיח איש, מכון הרצי"ה תשע"ז, עמ' צא-צב.</ref> הוא החזיק בתפקידו עד עלותו ארצה.

בשנת תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. בשנות ה-30 היה ממייסדי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא" והוא עמד בראשה, לצדם של הרב יהושע צימבליסט ("ר' יהושע מהורודנה") והרב שמואל קיפניס. בהמשך נקרא הארגון התאחדות הרבנים פליטי רוסיה ושאר ארצות.

בנו חיים מנדל נפטר בשנת 1934 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק. בנו, אלימלך-מילטון, למד בישיבת מרכז הרב<ref>שערי ציון [יג, א-ב], תשרי-חשון תרצ"ג, עמ' מא; הרב מנחם קמפינסקי, בין שני כהנים גדולים, אלעד תשע"ה, עמ' 116.</ref> והיה רב בארצות הברית (נפ' בתשמ"ו). בתו הייתה נשואה ליהודה גולן, איש משרד החוץ. הרב קופשטיין נפטר ביוני 1954 ונקבר בירושלים. אחיו הרב יהודה קופשטיין היה רב בקנטון, אוהיו. בן אחותו היה הרב מרדכי רוגוב, מחבר הספר "עטרת מרדכי".

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:משפחת כ"ץ-כהן
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1875
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1954
החלפה (תורת החוגים)

בתורת החוגים, תכונת ההחלפה היא תכונה של מודולים, הנלמדת בקשר לפירוק לסכום ישר (כגון במשפט קרול-שמידט) והרמה של אידמפונטים.

== הגדרה ==

למודול <math>A</math> יש תכונת ההחלפה הסופית אם בכל מקרה בו <math>A</math> הוא מחובר ישר בסכום ישר <math>M = M_1\oplus M_2</math>, יש פירוק <math>M = A \oplus (M_1' \oplus M_2')</math> שבו <math>M_1' \sub M_1, M_2, \sub M_2</math> (נובע מכאן שכל <math>M_i'</math> הוא מחובר ישר של <math>M_i</math>). 

באופן כללי יותר, עבור מונה <math>\alpha</math>, למודול <math>A</math> יש תכונת ההחלפה ה-<math>\alpha</math> אם בכל מקרה בו <math>A</math> הוא מחובר ישר בסכום ישר 
<math>M = \bigoplus_{i \in \alpha} M_i</math>, יש פירוק <math>M = A \oplus \bigoplus_{i\in \alpha} M_i'</math> שבו <math>M_i' \sub M_i</math> לכל <math>i</math> (וגם כאן נובע שכל <math>M_i'</math> הוא מחובר ישר של <math>M_i</math>). התכונה נעשית חזקה יותר ככל שהמונה <math>\alpha</math> גדול יותר. אם <math>A</math> מקיים את התנאי לכל <math>\alpha</math>, אומרים שיש לו תכונת ההחלפה (הכללית). כל תכונות ההחלפה הסופיות (ל-<math>2\leq \alpha < \infty</math>) שקולות זו לזו.

תכונת ההחלפה הסופית גוררת את תכונת ההחלפה הכללית אם המודול נוצר סופית, או אם הוא סכום ישר של מודולים אי-פרידים; במקרה הכללי זוהי בעיה פתוחה. מודול פרויקטיבי עם תכונת ההחלפה הבת-מניה מקיים את תכונת ההחלפה הכללית.

לכל מודול איג'קטיבי יש תכונת ההחלפה.

== תכונת ההחלפה וסכומים ישרים ==

תכונת ההחלפה ה-<math>\alpha</math> עוברת ממודול למחובר ישר שלו, ואם היא נכונה לשני מודולים היא נכונה גם לסכום הישר שלהם.

יהי <math>A</math> מודול אי-פריד (כזה שאינו סכום ישר). אז הוא מקיים את תכונת ההחלפה, אם ורק אם הוא מקיים את תכונת ההחלפה הסופית, אם ורק אם הוא "אי-פריד בחזקה" (כלומר, חוג האנדומורפיזמים שלו הוא מקומי). בפרט, אם המודול אי-פריד, תכונת ההחלפה הסופית גוררת את תכונת ההצבה (שהיא גרסה חזקה של תכונת הצמצום). 

== תכונת ההחלפה של חוגים ==

אומרים שלחוג <math>R</math> יש תכונת ההחלפה, אם הוא מקיים את תכונת ההחלפה כמודול מעל עצמו. למודול <math>M</math> מעל <math>R</math> יש תכונת ההחלפה הסופית אם ורק אם לחוג האנדומורפיזמים <math>\operatorname{End}({}_RM)</math> יש תכונת ההחלפה. חוג <math>R</math> מקיים את תכונת ההחלפה אם ורק אם אפשר להרים בו אידמפוטנטים מודולו כל אידיאל שמאלי או ימני, אם ורק אם אפשר להרים אידמפוטנטים מודולו רדיקל ג'ייקובסון <math>\operatorname{Jac}(R)</math> והחוג <math>R/\operatorname{Jac}(R)</math> מקיים את תכונת ההחלפה
.

== מקורות ==
<div class="mw-content-ltr">
* A. A. Tuganbaev, Rings and modules with exchange properties, J. Math. Sci. 110(1) (2002), 2348–2421.
</div>
==הערות שוליים==

קטגוריה:תורת המודולים
קטגוריה:סכום ישר
מאיר סטולביץ

הרב מאיר סטולביץ (בכתיב יידי: סטאלעוויץ; ח' בכסלו תר"ל, 1870 – ל' בשבט תש"ט, 1 במרץ 1949) היה רבה האחרון של חסלביץ שבבלארוס, ולאחר עלותו לארץ ישראל כיהן כרבה של שכונת זיכרון משה בירושלים.

==תולדותיו==
נולד באיישישוק לר' אברהם סטולביץ. למד בווילנה ולאחר נישואיו היה תלמיד הרב אלכסנדר משה לפידות בעיר ראסיין, אצלו למד תשע שנים. נישא לרחל לאה בת שמואל ויינר מראסיין (נפטרה בערך בשנת תרע"ב) ולהם בן אחד. בתחילת דרכו ברבנות כיהן כרבה של גירטיגלה, בתפקיד זה החזיק כ-15 שנה. באותן שנים חיבר את החלק הראשון של ספרו "מבית מאיר". בהמשך נתמנה לרב בקפצווא שבפלך סובאלק, אולם כעבור כחצי שנה, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוא ברח מעירו, נדד באוקראינה וכיהן בה ברבנות. לאחר מלחמת העולם מונה לרב בעיר שביז שבמחוז ויטבסק. לאחר כשש שנים החל לשמש ברבנות העיר חסלביץ והיה רבה האחרון של העיר.<ref>הרב י. ז. דיסקין, 'קהילת חאסלאוויץ' ורבניה', בתוך: העבר - רבעון לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה, כרך ט, תל אביב אלול תשכ"ט, עמ' 148.</ref> 

בקיץ שנת תרפ"ט נישא בשנית לחיה גיטל, בתו של הרב יצחק יוספזון מהעיר איווה שבפלך וילנה. השלטונות הרוסים הערימו קשיים וצרות על מורי הוראה בארצו והחל משנת תר"ץ פתח במאמצים לעלות ארצה. בשנת תרצ"ב (1932) עלה לארץ ישראל עם אשתו בסיועו של הראי"ה קוק, והיה לידידו של האחרון.<ref>ראו: הרב משה צבי נריה, מועדי הראי"ה, תל אביב תש"מ, עמ' תקפח.</ref> בשנת תרצ"ד התמנה לרבה של שכונת זיכרון משה בירושלים,<ref>שערי ציון [יד, ז-ט], ניסן-סיון תרצ"ד, עמ' מב-מג.</ref> וכעבור מספר שנים נתמנה ליו"ר אגודת הרבנים ומורי הוראה בעיר. כן מסר שיעורים בישיבת עץ חיים<ref>רמה פינקל, האבא מסלבודקה, ירושלים חש"ד, עמ' 585.</ref> והיה מחברי המועצה הדתית בעיר.<ref>[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1938%2F05%2F01&id=Ar00300&sk=5446A0F8 בוועד הקהלה], הצופה, 1 במאי 1938, עמ' 3; [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HARETZ%2F1939%2F01%2F03&id=Ar00301&sk=35018501 המועצה הדתית בהרכבה החדש], הארץ, 3 בינואר 1939, עמ' 3.</ref> היה מראשי "התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות". בשנת תרצ"ח הוציא לאור בירושלים את החלק השני של ספרו "מבית מאיר". 

חיבר את סדרת ספרי השו"ת "מבית מאיר" הכוללת שלושה כרכים.

נפטר ביום ל' בשבט תש"ט, 1 במרץ 1949.

== לקריאה נוספת ==

* אגרות לראי"ה, ירושלים תש"ן, סי' רנט, עמ' שעה-שעז - באיגרת מפרט הרב סטולביץ קורות חייו, תוך בקשה מהראי"ה קוק לסייע לו לעלות ארצה

==קישורים חיצוניים==
* 'סטולביץ, ר' מאיר', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 73 (, תמונה 1271).
* הרב כתריאל פישל טכורש, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1939%2F03%2F17&id=Ar00801&sk=41C6CBB9 "שאלות ותשובות"], הצופה, 17 במרץ 1939, עמ' 8
* 

כתביו:
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:חיסלוויצ'י: רבנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:ירושלים: רבני שכונות
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:זיכרון משה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1949
קטינה פקסינו

קטינה פקסינו (ביוונית: Κατίνα Παξινού; 17 בדצמבר 1900 – 22 בפברואר 1973) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יווניה זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1943 על הופעתה בסרט "למי צלצלו הפעמונים".
פקסינו הייתה לשחקנית היווניה היחידה בהיסטוריה שזכתה בפרס האוסקר.

== ביוגרפיה==
פקסינו נולדה בשם אקטריני קונסטנטופולו בעיר פיראוס, יוון. החלה את דרכה בתחום הבידור כזמרת אופרה, היא הופיעה לצידו של המנצח הנודע דימיטרי מיטרופולוס. עשתה הסבה לתחום המשחק ולמדה את המקצוע ב"תיאטרון הלאומי של יוון" שבאתונה. היא הייתה לשחקנית התיאטרון המצליחה ביותר ביוון עם הופעות מרשימות בהצגות "הדוד וניה" ו"האב". על מנת לקדם את עצמה מקצועית נסעה פקסינו להופיע בבמות התיאטרון הנחשבות בלונדון. היא לא יכלה לחזור למולדתה בפרוץ מלחמת העולם השנייה לכן בחרה להגר לארצות הברית. 

בשנת 1943 נבחרה פקסינו על ידי במאי הקולנוע המצליח סם ווד לשחק בדרמה הקולנועית "למי צלצלו הפעמונים" המבוססת על רומן בשם זה. הופעה זו בתפקיד פילאר מגלת העתידות הייתה הופעת הבכורה של פקסינו בהוליווד. בעבורה זכתה פקסינו בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (הייתה לזוכה הראשונה בתולדות הפרס) ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. פקסינו היא השחקנית היווניה היחידה עד היום שזכתה בפרס האוסקר.

פקסינו בחרה לשחק בהצגות בברודוויי ולא פיתחה קריירת משחק הוליוודית ענפה. היא מיעטה להופיע בסרטים והתפרסמה רק בדרמות " האבל יאה לאלקטרה" של דאדלי ניקולס בתפקיד כריסטינה לצידה של רוזלינד ראסל ו"נסיך השועלים" של הנרי קינג בתפקיד מונה קוסטנזה אמו של אנדראה אורסיני (טיירון פאוור).

פקסינו הופיעה בהפקות הקולנוע האירופאיות "רוקו ואחיו" של לוקינו ויסקונטי בתפקיד רוסריה אלמנת משפחת פרדוני ו"מר ארקדין" של אורסון וולס.

פקסינו הייתה אמא לשני ילדים מנישואיה הראשונים ביוון ללואניס פקסינוס. בעלה השני עד למותה היה השחקן היווני אלכס מינוטיס.

פקסינו נפטרה באתונה ממחלת הסרטן ב-22 בפברואר 1973 בגיל 72. נקברה ב"בית הקברות הראשון של אתונה".

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* למי צלצלו הפעמונים (1943)
* בני ערובה (1943)
* (1945) Confidential Agent
* דוד סיילאס (1947)
* נסיך השועלים (1949)
* מר ארקדין (1955)
* רוקו ואחיו (1960)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ילידות 1900
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יווניות
קטגוריה:שחקניות תיאטרון יווניות
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע

קטגוריה:נפטרות ב-1973
בור-לה-רן

בור-לה-רן (בצרפתית: Bourg-la-Reine, מילולית: כפר המלכה) היא קומונה וכן קנטון בדרום פרברי פריז, במרחק 9.1 ק"מ ממרכז פריז. הקומונה נמצאת במחוז רמות הסן בחבל איל-דה-פראנס.

==היסטוריה==
היישוב נמצא על מסלול הדרך הרומית העתיקה המובילה בין העיר קלן לספרד וחוצה את גאליה מצפון לדרום. שם היישוב מוזכר לראשונה בתחילת המאה ה-12 בגרסאות שונות, כשזהות המלכה אודותיה נקרא הכפר אינה ברורה. היו שזיהו את המלכה בבלנקה, נסיכת קסטיליה, אולם שם היישוב קדם לה בכמאה שנים. שם היישוב שונה במהלך המהפכה הצרפתית, שבמהלכה נקרא "Bourg-Égalité" (כפר השוויון, על שם אחד משלושת ערכי המהפכה), והושב לקדמותו רק ב-1812.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:או-דה-סן: ערים
הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם

הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם, הוא ספר מאת ד"ר אשר עידן, בהוצאת ידיעות ספרים (2014). בספר 12 פרקים: רשתות חברתיות, רשתות ארגוניות וניהוליות, רשתות מדעיות-מחקריות, רשתות נוירונים במוח, רשתות שפה, רשתות למידה, רשתות פיזיקליות, רשתות ביולוגיות, רשתות פסיכולוגיות, רשתות מלאכותיות ומחשוב דמוי מוח, עתיד הרשתות, הכוח החמישי הוא הכוח האינפו-סוציאלי (המידעי-חברתי).

==סקירה כללית==
הספר טוען כי לכל סוגי הרשתות יש אותם חוקי יסוד. כך למשל, נחילי דבורים, רשתות נוירונים במוח ורשתות חברתיות של בני אדם פועלים לפי ארבעה חוקי יסוד:
#חוק מטקלף על אודות העלייה החזקתית של כוח הרשת לא לפי מספר המשתמשים בה, אלא לפי מספר הקשרים שבה.
#חוק שירקי על ירידת העלויות של התקשורת בין החברים-נקודות ברשת, יחסית לעלויות הארגון.
#חוק אקסלרוד אודות חיזוק האמון כפונקציה של מספר ותדירות סבבי התקשורת בין החברים ברשת.
#חוק מקלוהן אודות התרמודינמיקה של הרשתות. אמצעי התקשורת לפי מקלוהן יכולים לקרר או לחמם ארגונים וחברות. במצב הצבירה המוצק, כולם מלוכדים ולכן קשה לעשות שינוי. במצב גזי כולם מפוזרים ואי אפשר להתחיל שינוי. במצב נוזלי קל לעשות שינוי.

==טענות הספר==
#קיומם של חוקים משותפים לכל סוגי הרשתות.
#קיומו של כוח חמישי בטבע, בנוסף ל-4 הכוחות הידועים: כוח הגרביטציה, הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש. הכוח החמישי הוא הכוח האינפו-סוציאלי, או הכוח המידעי-חברתי. כוח זה פועל ברשתות החברתיות באופן דומה לפעולת הכוח האלקטרומגנטי ברשתות החשמל. כמו שבכוח האלקטרומגנטי תנועת אלקטרונים בתיל המקיף מסמר הופכת את המסמר למגנט, כך בכוח האינפו-סוציאלי תנועת מידע סביב אדם הופכת אותו למנהיג או סלב.
#אתרי רשתות חברתיות מקוונות כמו פייסבוק, גוגל+ וטוויטר, הן הטלסקופ והמיקרוסקופ של החברה. כפי שהטלסקופ אפשר את הרחבת הידע על הכוכבים וניסוח חוקי האסטרונומיה, כך הניטור שמתקיים באתרים באמצעות כלים כמו PageRank של גוגל ו-EdgeRank של פייסבוק, מאפשרים את הרחבת הידע על החברה וניסוח חוקים חדשים בתחום הסוציולוגיה, הכלכלה, הפוליטיקה, ועוד. הרשתות החברתיות מהוות כלי משמעותי לחברה האזרחית ולקבוצות אינטרס הפועלות בה, כדי לשנות הסדרים חברתיים.
#הרחבה זו של ידע, מאפשרת את גילויו של "הכוח האפל" של מדעי החברה והאדם. דבר זה מוביל למהפכה קופרניקאית שלפיה ההמון חכם מהגאון, וההמון חזק מהשלטון. לא מנהיגים וגאונים עומדים במרכז ההיסטוריה (תפישה אגו-צנטרית), אלא ההמון (תפישה דמו-צנטרית).
#האינטליגנציה המלאכותית המבוססת על מחשוב לפי מודל טיורינג ופון-נוימן (מעבד-זיכרון מרכזיים), נכשלת כבר 60 שנה, משום שהיא אינה פועלת כמו המוח. לכן המודל המבטיח החדש שבו ממשלת ארצות הברית והשוק האירופי המשותף משקיעות 2 מיליארד דולר בעשור הקרוב, דרך פרויקט המוח האנושי, הוא מודל המחשב, הנוירו-מורפי.
#האינטליגנציה המלאכותית שמבוססת על הלוגיקה של אריסטו, אינה מספיקה לפיתוח אינטליגנציה מלאכותית. זו מבוססת על כתב יד, אולם לבני אדם שאינם כותבים, יש אינטליגנציה שונה. יש לבנות רשתות נוירונים שמקודדות דיבור, כתנאי קודם לאינטליגנציה מלאכותית. זו תהיה אינטליגנציה מלאכותית רשתית.

==קישורים חיצוניים==

*קרן נויבך, [https://www.youtube.com/watch?v=-B5tnrQUg7I על כוחן של הרשתות שמשנות את העולם עם ד"ר אשר עידן], "סדר יום עם קרן נויבך", באתר יוטיוב, 22 באוקטובר 2014 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 2014
קטגוריה:ספרי מדע פופולרי
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
מאיר מארים שאפיט

רבי מאיר מארים (קרי: מיירים) שאפיט (תק"ס, 1800? - י' בחשוון תרל"ג, 11 בנובמבר 1872), היה רב ודיין. נודע בעיקר כפרשן התלמוד הירושלמי, בשל ספריו ניר ו"לולאות". שימש כרבן של מייצ'יט, וישנבה, יאקובשטאט, שווינציאן וקוברין.

==ביוגרפיה==
נולד בסביבות שנת תק"ס, בעיירה ניי מוש () ליד ברנוביץ', ליטא. בגיל 15 שנים, התמנה כרבה של העיירה מייצ'ט, ובכך היה לאחד הרבנים הצעירים ביותר מעולם. אחרי מייצ'ט שימש ברבנות העיירות והערים וישנבה; יאקובשטאט, לטביה; שווינציאן, שליד וילנה; עד למינויו כרבה של קוברין, משרה בה החזיק עד פטירתו בשנת תרל"ג.

רבי יהושע יצחק שפירא (ר' אייזל חריף) נהג בו כבוד בשל חיבורו על התלמוד הירושלמי, והיה מכנה אותו "תנא ירושלמאה" [=התנא הירושלמי]. זאת למרות היותו של ר' אייזל מתנגד חריף לחסידות, ודרכו למתוח ביקורת נוקבת אף על רבנים ידועי שם, ונטייתו של הרב שאפיט לתנועת החסידות.

הרב שאפיט, נטה כבר בצעירותו לחסידות והיה חסידם של רבי מרדכי ורבי נח מלעכוויטש, ושל רבי משה פאלייר מקוברין. כמו רבים מחסידיו של רבי משה מקוברין, דבק לאחר פטירתו ברבי אברהם וינברג (ה"יסוד העבודה"), האדמו"ר הראשון מסלונים, ונעשה לחסיד סלונים.

==משפחתו==
לרבי מאיר מארים שאפיט היו שני בנים: רבי בצלאל חיים, רב בוויאזין; ורבי אהרן יהושע שהיה עסקן ציבורי בקוברין, ובשנותיו האחרונות בטבריה. חתנו היה הרב יצחק מתתיהו סנדברג, נכד רבו ה"יסוד העבודה", וממנהיגי חסידות סלונים בטבריה. חתניו של הרב סנדברג היו הרב אשר זאב ורנר רבה של טבריה והרב פנחס מנחם ישעיה מינצברג מחבר ספר מרגניתא דר' מאיר ומוציא לאור של ספר הניר על סדר נשים (ורשה תרצ"ב).

בן אחותו ותלמידו, היה הרב אברהם אהרן יודלביץ.

==ספריו==
* לולאות (וילנה תרכ"ו) - ספרו הראשון, היחיד שיצא לאור בחייו, כולל מראי מקומות שנועדו להקביל בין סוגיות בתלמוד הבבלי והירושלמי, וגם בין קישורים פנימיים בתוך הירושלמי.
* הניר (תרל"ה, תר"נ, תרצ"ב) - יצא לאור על ידי בניו לאחר פטירתו. צאצאו הרב עדין אבן ישראל הוציא בשנת תשל"ט במסגרת המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, חלקים מהחיבור שנותרו בכתב יד. ספרו על מסכת שביעית יצא גם על ידי הוצאת פלדהיים בני ברק תשי"ט (דפוס "קולמוס", גבעתיים). על מסכת נדרים הודפס על ידי נכדו מתתיהו ליפשיץ, בתוך הספר "רבי מאיר מארים אב"ד קוברין", בשנת תשע"ד.

==לקריאה נוספת==
* משה צינוביץ, רבני מייטשעט ולמדניה - ב, בתוך: בן ציון חיים אַיָלון-ברניק (עורך), ספר זיכרון לקהילת מייטשעט, תל אביב: ארגון יוצאי מייטשעט בישראל ובחוץ לארץ, תשל"ג. עמ' 113–116.
* עדין אבן ישראל (שטיינזלץ), תולדות המחבר, בתוך: ספר ניר: פירוש על תלמוד ירושלמי מסכתות יבמות כתובות וסוטה, ירושלים: המכון הישראלי לפרסומים תלמודיים, תשל"ט
* אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק א, בני ברק, תשמ"ו, עמ' צו-קיד
* אליהו סופר, הגאון רבי מאיר מארים ויצירתו על הירושלמי, בתוך: נר מערבי - שנה ג, גיליון א, ירושלים, תשנ"ב, עמ' פה-צב.
*הלל רוטנברג, "רבי מאיר מארים אב"ד קוברין", נר שילה, תשע"ד.

==קישורים חיצוניים==
* , ועוד [http://www.teachittome.com/seforim2/seforim/sefer_lulaos.pdf סריקה אחרת] באתר [http://www.teachittome.com/seforim2/index.html ספרים אונליין] 
* 
* 
* 
* [http://forum.otzar.org/forums/viewtopic.php?f=25&t=8252#p75214 ערכו בשם הגדולים השלישי (אות ק"ח], פורום אוצר החכמה

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:קוברין: רבנים
קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים לטבים
קטגוריה:רבני סלונים
קטגוריה:פרשני התלמוד הירושלמי
קטגוריה:יקבפילס: רבנים
בודווה

בודווה (במונטנגרית: Будва) היא עיר במונטנגרו לחוף הים האדריאטי בין בר לקוטור בת 18.000 תושבים (2011), מרכז תיירות במונטנגרו עם רצועת חוף באורך 35 ק"מ הנקראת הריביירה של בודווה (במונטנגרית - Будванска Ривијера, Budvanska Rivijera).

==היסטוריה==
עדויות ארכאולוגיות מעידות על תחילת התיישבות במקום במאה ה-5 לפנה"ס, העתיקה ביותר לחוף הים האדריאטי. היא הייתה בתחום האימפריה הרומית ונקראה אז Budua וזה היה שמה גם בתקופת שלטון הרפובליקה של ונציה במשך כ-400 שנים (1420–1797).

האימפריה האוסטרו הונגרית שלטה בעיר בשנים 1814–1918. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופחה בודווה לממלכת יוגוסלביה ובמלחמת העולם השנייה נכבשה על ידי הצבא הגרמני ונמסרה לאיטליה הפאשיסטית. העיר שוחררה ב-22 בנובמבר 1944 וסופחה ליוגוסלביה וב-2006 למונטנגרו העצמאית.

ברעידת אדמה שפקדה את מונטנגרו ואלבניה ב-15 באפריל 1979 נפגעו 400 מבנים בעיר העתיקה וגם החומות ניזוקו. לאחר שיקום ושחזור קפדני במשך שמונה שנים, אין כיום סימן לנזק.

==תיירות==
בודווה היא מרכז התיירות במונטנגרו. העיר העתיקה בנויה על חצי אי ומוקפת בחומה. בתים, חלונות ומרפסות בנוסח ונציאני. רחובות צרים וסימטאות ציוריות. חופים חוליים ואקלים ים תיכוני נוח. 

ווילות מפוארות של מיליונרים, בעיקר מרוסיה, איטליה ואוסטריה מחליפות את הבתים הישנים. בודווה מכונה "כווית של מונטנגרו". יאכטות מפוארות עוגנות במרינה.

סווטי סטפן (סטפן הקדוש, בסרבית - Свети Стефан), הוא אי כ-6 ק"מ דרומית לבודווה. בעבר הוא היה כפר דייגים. טיטו פינה את הדייגים והפך את המקום למלון יוקרתי בו התאכסנו שחקני קולנוע מפורסמים כמו אליזבת טיילור, סופיה לורן, אורסון וולס ועוד. האי מחובר לחוף בסוללה.

סווטי ניקולא (ניקולא הקדוש, בסרבית - Острво Свети Никола, Ostrvo Sveti Nikola) נמצא כקילומטר מבודווה העתיקה. אי המתנשא בצורת כף לגובה 121 מטר מעל הים עם חופים חוליים. מכונה אצל המקומיים בשם "הוואי".

פסל הרקדנית – על סלעי החוף מול מבצר בודווה. את הפסל פיסל האמן גרדימיר אלכסיץ (Gradimir Aleksic), והוא מהווה אטרקציה תיירותית בבודווה בדומה לפסל בת הים הקטנה בקופנהגן.
הפעמון הגדול הצמוד לחומות בודווה
הפעמון - בצמוד לחומת העיר העתיקה מוצב פעמון גדול מאד ומרשים, המהווה יעד לתיירים. לפעמון אין רקע היסטורי, הוא הוצב והושאר במקום על ידי צוות צילום של הסרט ההוליווד<nowiki/>י"הספינות הארוכות" (באנגלית "The Long Ships"), 1964, בהשתתפות ריצ'רד וידמארק, סידני פואטייה, ראס טמבלין ורוזנה שיאפינו, בבימוי ג'ק קארדיף.
==הקהילה היהודית==
במאי 2023 נפתח לראשונה בית חב"ד על ידי הרב אריה איידלקופ שליח ראשי למדינת מונטנגרו, שליח חב"ד בבודווה הוא הרב אליעזר ארנפלד שמשרת את הקהילה היהודית המקומית, תיירים ואנשי עסקים.

== ערים תאומות ==

* 
* 
== גלריה ==
<gallery>
File:Entrance to old Budva.JPG|הכניסה לעיר העתיקה עם סמל האריה הוונציאני
File:Budva city wall (1).JPG|חומת בודווה
File:Sveti Stefan (1).JPG|סווטי סטפן
File:Old Budva.JPG|רחוב בבודווה העתיקה
File:Sveti Nicola island on Budva beach.JPG|האי סווטי ניקולא מול מבצר בודווה
File:Budva Dancer (1).JPG|תיירים מול פסל הרקדנית בבודווה
File:Budva Dancer (2).JPG|פסל הרקדנית, על סלע בחוף בודווה
File:Budva's Marina.JPG|יאכטות במרינה של בודווה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.montenegro-sheli.com/beach/budva/ המדריך המלא לעיירת החוף בודווה - מונטנגרו שלי ]
* מדריך לתיירים בבודווה בויקימסע האנגלי 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונטנגרו: ערים
קטגוריה:אירופה: ערי נמל
קטגוריה:ערי חוף
נבואת הלבנה

נבואת הלְבֵנָה היא נבואה המופיעה בספר יחזקאל, ובה מצטווה יחזקאל לקחת לבנה, ולבצע בהקשר אליה פעולות שונות המסמלות את חורבן היישוב היהודי הקרב בארץ ישראל.
==התיאור בתנ"ך==
יחזקאל מתנבא כי עליו לקחת לבנה ולחקוק עליה ציור של ירושלים. סביב הלבנה עליו לבנות דייק, סוללה, ולצייר מחנות אויב הצרים על העיר. בהמשך עליו לקחת מחבת ברזל ולהניחה בינו לבין הלבנה. בסיום התיאור נכתב בתנ"ך כי פעולות אלו הם אות לכך, שבאופן זה תבוא ירושלים במצור.

בהמשך מצטווה יחזקאל לשכב לשמאלו לכיוון העיר שומרון 390 יום, ולאחר מכן לשכב עוד 40 יום על ימינו לכיוון יהודה. בשתי השכיבות עליו להניח את הלבנה אל מול פניו, כשזרועו חשופה.

בימים אלו עליו לשתות שישית הין מים, לאכול מלחם אשר הבצק שלו הורכב ממרכיבים שונים, במשקל מדויק של 20 שקלים (כ-300 גרם) ליום, וכן מאפה גחלים העשוי משעורים שנילוש בגללי בקר.

האזכור הבא ללבנה הוא כאשר יחזקאל מצטווה לגזור את זקנו ולחלקו במשקל ל-3 שלישים. שליש מזקנו עליו לשרוף על הלבנה, כדי לסמל את מתי הרעב שימותו בתוך ירושלים בתקופת המצור עליה, שליש עליו להכות בחרב מסביב ללבנה, כדי לסמל את הנסים מהעיר שילכדו על ידי הכשדים וימותו, ואת השליש האחרון עליו לפזר ברוח לסמל את גולי מצרים שיהרגו אף הם על ידי נבוכדנצר.
===פרשנות חז"ל===
התלמוד מפרש את פעולת המחבת, כדימוי למחיצה שעתידה להתהוות בין עם ישראל ל"אביהם שבשמים", לאחר חורבן הבית.

בנוסף קיימת התייחסות בתלמוד לשאלת הגיחוך שבמעשי יחזקאל, ומסופר כי מין הקניט את רבי אבהו, ואמר לו בהתבסס על נבואה זו, שה' משחק עם נביאיו. תשובתו של רב אבהו הייתה שאין מדובר במשחק אלא במעשים האמורים לכפר על חטאי כלל העם. במדרש מובאת סיבה נוספת לצער יחזקאל, משום שכל זמן שישראל בצער, גם צדיקיהם שרויים בצער.

==קישורים חיצוניים==
*ירון בן דוד- [http://daf-yomi.com/DYItemDetails.aspx?itemId=13356 עונשו של יחזקאל]
*גדעון אפרת - [http://gideonofrat.wordpress.com/2011/04/29/%D7%9E%D7%99%D7%A6%D7%92%D7%99-%D7%A0%D7%91%D7%95%D7%90%D7%94/ מיצגי נבואה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:יחזקאל
קטגוריה:משלים בתנ"ך
נחום רז

נחום רז (בריזמן) (1936 - 16 בפברואר 2011) היה יקיר העיר תל אביב וחבר מועצת העיר תל אביב-יפו. היה מעורב בפרויקטים רבים בעיר, ביניהם הקמת קריית עתידים בתל אביב.

==ביוגרפיה==
נחום רז נולד בזמברוב שבפולין. בגיל שלושה חודשים עלה לארץ ישראל עם משפחתו והם השתקעו בתל אביב. למד בבית הספר היסודי ביל"ו ובתיכון מקס פיין. בשנות נעוריו התקבל כחניך למשרד הביטחון, שם החלה היכרותו הקרובה עם שר הביטחון וראש הממשלה דוד בן-גוריון. לאחר ששירת בצבא בחטיבת גבעתי, חזר למשרד הביטחון.

בשנות השלושים לחייו החל לעסוק בפעילות ציבורית הן ברמה הארצית והן בעירו, תל אביב. בשנת 1959 שימש ראש אגף הצעירים של מפא"י במחוז תל אביב. 

הוא הוקיר מאוד את יחסי הידידות שלו עם דוד בן-גוריון ושמר במשך כל השנים על תחלופת מכתבים ביניהם, שנגעו בנושאים פוליטיים, אידאולוגיים ועוד. ב-1968 התחתן עם זהר אוריין קריינית קול ישראל. 
הוא שימש עוזר למנכ"ל מפעלי נייר חדרה, וב-1969 היה יו"ר מועצת המנהלים של היכל הספורט ביד אליהו. בעקבות "נס בדאלונה" של ראשית 1967, שבו השיגה מכבי תל אביב ניצחון על יריבתה הספרדית, גבר באחת העניין בכדורסל, והוחלט לשדרג את האולם ביד אליהו (שנקרא אז על שם יוסף בורשטיין, וכיום היכל מנורה מבטחים). בהובלתו של רז, ובתכנונם של האדריכל זאב פורת ואינג'ינר אשר מילשטיין, הוגדל המקום וקורה בתקרת מתכת, והפך לאולם כדורסל בינלאומי.

ב-1973 הוא התמנה למנכ"ל מרכז הספורט הלאומי ת"א שהקים וניהל את אצטדיון האתלטיקה ואת מגרשי הטניס בהדר יוסף וב 1974 ביקש ממנו ראש העיר יהושע רבינוביץ' לנהל - גם את חברת "עתידים".

בהנהלתו של רז נבנתה קריית עתידים ברמת החיל, המשותפת לעירייה ולאוניברסיטת תל אביב, שנועדה לפתח מקורות תעסוקה ולהשביח את צפון מזרחה של תל אביב. הוא שימש כמנכ"ל "עתידים" עד לפרישתו ב-2003.
בין היתר, כיהן גם כיו"ר ועדת הכספים של חברת "אתרים", ופעל להחזרת המרינה לרשות החברה; וכיו"ר האגודה לתרבות הדיור, הקים את סניף תל אביב.

בראשית שנות ה-80, קרא ראש העיר דאז, שלמה להט, לרז לנהל את "מרכז הירידים" שהיה שרוי אז במצב כלכלי קשה, רז הצליח לייצב את המרכז, להפריד בו עסקים מפוליטיקה ולמסור אותו כשהוא שוב איתן למחליפו. 

תוך כדי כך תרם תרומה נוספת לתל אביב, כשב-1985 גילה יצירה אבודה של נחום גוטמן. רז גילה כי "ימים ראשונים", יצירה ענקית שצייר גוטמן לתערוכת היובל של תל אביב, מוטלת באחד המחסנים, מפורקת ומוזנחת, וחלקים ממנה אפילו נוסרו. היצירה הועברה למוזיאון תל אביב, שם שקד המשחזר דורון לוריא להחזיר עטרה לישנה, בסיוע חמי גוטמן, בנו של הצייר. 

נחום רז נפטר ב-2011, הותיר אישה, קריינית קול ישראל לשעבר, זהר אוריין, שתי בנות ו-6 נכדים.

קטגוריה:חברי מועצת העיר תל אביב-יפו
קטגוריה:יקירי תל אביב-יפו לשנת 2007
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:בוגרי בית הספר ביל"ו (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי התיכון המקצועי ע"ש מקס פיין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
דייוויד פיטרסון

דייוויד פיטרסון (באנגלית: David J. Peterson; נולד ב-20 בינואר 1981) הוא בַּלְשָׁן ומתכנן שפות אמריקאי. בוגר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי בה למד אנגלית ובלשנות לתואר .B.A בין השנים 1999–2003. כמו כן בוגר תואר .M.A בבלשנות מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בה למד בין השנים 2003–2006.

פיטרסון התפרסם בעיקר כיוצר השפה הדות'ראקית והשפה הולריאנית בעבור סדרת הטלוויזיה משחקי הכס (משנת 2009) של רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO.

פיטרסון תכנת את השפה הקסטיטנית והשפה האירת'יאנית המיועדות לתוכנית הטלוויזיה Defiance ("התנגדות") עבור ערוץ Syfy האמריקאי (משנת 2011).

כמו כן, בעבור הסרט תור: העולם האפל (משנת 2013) פיטרסון תכנת את השפה בה מדברים האלפים האפלים.

בשנת 2007, יחד עם עוד 9 מתכנתי שפות, יִסֵּד את "החברה ליצירת שפות" (באנגלית: The Language Creation Society), ארגון ללא מטרות רווח שתכליתו קידום תכנות השפות וכמו כן איגוד ותמיכה במתכנתי שפות. היה לנשיא הארגון בין השנים 2012–2014.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://wwww.dothraki.org אתר מעריצים לא רשמי של השפה הדות'ראקית והולריאנית] 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים אמריקאים
קטגוריה:יוצרי שפה מתוכננת
קטגוריה:משחקי הכס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1981
סקילקס איש קריאנדה

סקילקס איש קריאנדה (ביוונית: Σκύλαξ ο Καρυανδεύς) היה מגלה ארצות וסופר יווני שחי מסוף המאה ה-6 עד לתחילת המאה ה-5 לפני הספירה. כתביו אבדו עם הזמן, אך צוטטו על ידי סופרים יוונים ורומאים בזמן מאוחר יותר. למרות שכתביו אבדו, הוא תועד על ידי הרודוטוס. וסיפור מסעותיו נכתב בשנת 330 לפני הספירה על ידי אדם לא ידוע.

בסביבות שנת 515 לפני הספירה, דריווש הראשון שלח את סקילקס לחקור את נתיב נהר האינדוס ולגלות היכן הנהר נשפך לאוקיינוס ההודי, על מנת שיוכל להשתמש במידע זה בכיבושיו העתידיים בעמק האינדוס. סקילקס ומשלחתו יצאו לדרכם מהעיר קספטירוס שבממלכת גנדהארה, והפליגו במורד נהר האינדוס עד שהגיעו לאוקיינוס ההודי. משם הפליג לים האדום וסיים את מסעו בסואץ. מסעו ארך כשנתיים וחצי.

כתב יד מימי הביניים של פריפלוס (מדריך ניווט לשייטים) עתיק, מציין את שמו של המחבר כ"סקילקס", אולם חוקרים הוכיחו שיש להתייחס לייחוס זה כאל מה שמכונה "פנייה פסאודפיגראפית לסמכות": פרטים רבים ביצירה זו משקפים את הידע של המאה ה-4 לפנה"ס, ולכן בדרך כלל מכונה מחבר היצירה "פסאודו-סקילקס".

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יוונים
קטגוריה:מגלי ארצות יוונים
הרמיוני גינגולד

הרמיוני פרדיננדה גינגולד (באנגלית: Hermione Ferdinanda Gingold; 9 בדצמבר 1897 – 24 במאי 1987) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון יהודיה-בריטית זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1958 על הופעתה בסרט "ז'יז'י".

==קורות חיים==
גינגולד נולדה בקרלטון היל שבפדינגטון, מערב לונדון. בתם של קייט וג'יימס גינגולד, סוחר יהודי בבורסה. על אף שלא הייתה דתייה, גינגולד חונכה וגדלה על פי המסורת היהודית.

גינגולד החלה לשחק במופיעים בגיל בצעיר מאוד והיא נחשבה לילדת פלא עם יכולות משחק מגוונות. היא הופיעה על במות התיאטרון הגדולות אולד ויק וסט אנד תחת הרברט בירבוהם טרי וויליאם פואל וישתפה פעולה עם שחקניות כדוגמת אדית אוונס ואלן טרי .

== קריירה==
גינגולד הופיעה לראשונה על מסך הקולנוע בקומדיות הבריטיות "מסמכי פיקוויק" בתפקיד מיס תומפקינס ו"מסביב לעולם בשמונים יום". בשנת 1958 זכתה גינגולד בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה הראשונה בסרט אמריקאי, הקומדיה המוזיקלית של וינסנט מינלי "ז'יז'י". בסרט גינגולד שרה ושיחקה בתפקיד מאדאם אלווארז סבתה של ז'יז'י (לסלי קארון). בשנה זו השתתפה גם בקומדיה "כישופי אהבה" בתור המכשפה ביאנקה דה פס.

גינגולד הופיעה בשנת 1962 בקומדיה המוזיקלית "איש המוזיקה" בתפקיד יוליילי אשתו של ראש העיר ג'ורג' שהין (פול פורד), הייתה זו הופעה מוזיקלית מוצלחת נוספת עליה הועמדה גינגולד לפרס גלובוס זהב שני לתפקיד המשנה הטוב ביותר.

ב-1964 שיחקה בקומדיה הרומנטית "הכלה העשירה ביותר בעולם" לצידו של מוריס שבלייה.

בשנת 1973 הועמדה גינגולד לפרס טוני על הופעתה במחזמר של סטיבן סונדהיים "מוזיקת לילה זעירה" בתור מאדאם ארמפלדט. בשנת 1977 הופיעה בגרסה הקולנועית למחזמר באותו התפקיד לצידה של אליזבת טיילור.

על אף גילה המופלג ובעיות בריאותיות מהן סבלה התנסתה גינגולד באופרה במופע שנערך בבניין האופרה של סן פרנסיסקו.
גינגולד שהייתה גם זמרת מחוננת זכתה בשנת 1977 בפרס גראמי לאלבום הילדים הטוב ביותר, פרס אותו חלקה עם המנצח האוסטרי קרל בהם.

== חיים אישיים==
לגינגולד היו שני ילדים – לסלי ג'וזף ובמאי התיאטרון סטיבן ג'וזף – מבעלה הראשון, הסופר האנגלי מייקל ג'וזף, ממנו התגרשה לאחר 8 שנות נישואים. בעלה השני היה התסריטאי והמפיק האנגלי אריק מוסקוביץ', לו הייתה נשואה במשך כ-20 שנה עד לגירושיהם.

גינגולד נפטרה ב-24 במאי 1987 בניו יורק מבעיית לב כשהיא בת 89.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* מסמכי פיקוויק (1952)
* קוש בוי (1952)
* מסביב לעולם בשמונים יום (1956)
* ז'יז'י (1958)
* כישופי אהבה (Bell, Book, Candle, בתרגום מילולי "פעמון, ספר ונר") (1958)
* הלהב העירום (1961)
* איש המוזיקה (1962)
* פריז העליזה (Gay Purr-ee) (1962)
* הכלה העשירה ביותר בעולם (1964)
* הבטח לה כל דבר (1965)
* מונסטר, לך הביתה! (1966)
* הטיל של ז'ול ורן לירח (1967)
* מוזיקת לילה זעירה (1977)
* גרבו מדברת (1984)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות בריטיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים בריטים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון יהודיות בריטיות
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים בריטים
קטגוריה:זוכות פרס גראמי
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:מהגרים מבריטניה לארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:זוכי פרס דונלדסון
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1897
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1897
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-1987
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1987
סיודד ויקטוריה

סיודד ויקטוריה (בספרדית: Ciudad Victoria ) היא בירת מדינת טמאוליפס במקסיקו.

==היסטוריה==
סיודד ויקטוריה נוסדה ב-6 באוקטובר 1750 על ידי חוסה דה אסקנדון בשם "וייה דה סנטה מריה דה אגואיו", אשר קוצר לעיתים לאגואיו.

ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טמאוליפס ואגואיו נבחרה להיות בירתה. כעבור שנה אגואיו קיבלה מעמד רשמי של עיר ושמה שונה ל"סיודד ויקטוריה" (מילולית "עירו של ויקטוריה") כהוקרה לנשיא מקסיקו גואדלופה ויקטוריה.

==חינוך==
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האוטונומית של טמאוליפס.

==תחבורה==
את סיודד ויקטוריה משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל פדרו חוסה מנדס, הנמצא במרחק של 18 קילומטרים ממרכז העיר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מדינות מקסיקו: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1750
שלמה אייזיק

שלמה אייזיק (נולד ב-1955) הוא סוכן ביטוח ואיש עסקים ישראלי. נשיא לשכת סוכני הביטוח בישראל, המנכ"ל והמייסד של קבוצת הביטוח והפיננסים "יונט", שימש כחבר בוועדות הלשכה בתחומי הרגולציה ובמועצה הארצית של לשכת סוכני הביטוח, ולשעבר מבעלי הפועל חולון בכדורסל.

==ביוגרפיה==
אייזיק הוא מהנדס תעשייה וניהול בהכשרתו, בוגר לימודי הנדסה באוניברסיטת תל אביב, בורר מוסמך מטעם המכון הישראלי לבוררים ודירקטור מוסמך בחברות ציבוריות. בעבר שימש כסגן נשיא להב – לשכת ארגוני העצמאים והעסקים בישראל, וכיו"ר הוועדה לביטוח פנסיוני בלשכת סוכני הביטוח. לפני כן שימש כמנהל פרויקט בתחום מערכות בקרת אש ב"אל-אופ", כסמנכ"ל ברשת השיווק "טתה", וכמפקח בחברת "דולב".

בשנת 1985 פיתח ויישם אייזיק מערכת ניהול מלאי ומכירות בתחום המכירות הקמעונאיות ברשת חנויות הלבשה ארצית, עבורה זכה בפרס המכון הישראלי לניהול בתחום "חידושים בניהול".

בשנת 1989, סיים את הכשרתו בקורס מפקחים אותו ערכה חברת "לה-נסיונל" עבור קבוצת הפניקס. לאחר הקורס השתלב בחברת הביטוח דולב כמפקח רכישה וכמנהל יונט, והיה שותף להקמת אגף ביטוח החיים של החברה. לימים הקים את התשתית ל"קו הבריאות" של הפניקס. ב-1998, פרש מהחברה והקים את "יונט", מרשתות סוכני הביטוח הראשונות בישראל. ב-2022 נחקרו ברשות לניירות ערך בכירים ביונט, כולל אייזיק, בחשד לתרמית בהיקף של עשרות מיליוני שקלים. אייזיק התפטר מתפקידיו ביונט וטען כי התריע בעבר על מחדלים.

בשנת 2011 הפכה יונט לספונסרית הראשית של הפועל חולון בכדורסל. שנתיים לאחר מכן עמד אייזיק בראש קבוצת הניהול שרכשה את הקבוצה והפך ליו"ר המועדון עד ליולי 2015 אז הודיע על פרישה מתפקידו עקב עסקיו הפרטיים. עם זאת נשאר אחד מבעלי השליטה והספונסר הראשי של הקבוצה. בקיץ 2016, נותר אייזיק כבעלים היחידי של הקבוצה. בתקופת בעלותו זכתה הקבוצה בגביע המדינה השני בתולדותיה ב-2018, סיימה את העונה הסדירה במקום הראשון בפעם השנייה בתולדותיה (עונת 2016/17) והשתלבה בליגת האלופות בכדורסל. בקיץ 2020 הודיע אייזיק שהוא עוזב את הפועל חולון. בין הסיבות לעזיבתו היו אכזבתו מגופים ציבוריים כמו עיריית חולון, משרד התרבות והספורט ואיגוד הכדורסל, שלטענתו לא עמדו בהתחייבויותיהם לסייע לקבוצה והתפרצות נגיף הקורונה שהובילה לנטל כלכלי כבד יותר. עם זאת, אייזיק לא התנתק לחלוטין מהקבוצה. בתחילת עונת 2020/21 הפכה חברת יונט קרדיט, מקבוצת יונט, לנותנת החסות הראשית של הפועל חולון ואייזיק המשיך להיות מעורב בפעילות הקבוצה אף שלא נשא בתפקיד רשמי.ב-2023 פרסם רשם העמותות דו"ח חריף על עמותת "סלעים איתנים" המנהלת את הפועל חולון ודרש לשקול פירוק של העמותה בשל ליקויים חמורים שכללו העברות כספים בצורה לא תקנית. הדו"ח התייחס למעורבותו של אייזיק בקבוצה, שאמנם עזב את העמותה ב-2020, אך לעמותה הצטרף אחיינו, עורך הדין חגי אייזיק.

החל מספטמבר 2012 ועד דצמבר 2014 שימש אייזיק כסגן נשיא לה"ב. בתוקף תפקידו פעל, בין היתר, לביטול הרפורמה במיסוי הפנסיוני במסגרת חוק ההסדרים לשנת 2014.

בין פעולותיו כיו"ר הוועדה לביטוח פנסיוני בלשכת סוכני הביטוח, הוביל אייזיק פעולות לרווחת סוכני הביטוח העצמאיים וטיפל בסיכולים רגולטוריים ומצד החברות שעשויות היו לפגוע בסוכנים.

בדצמבר 2021 נבחר אייזיק לנשיאה של לשכת סוכני הביטוח לאחר שזכה בבחירות עם כ-80% מהקולות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:אנשי ביטוח ישראלים
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורסל בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1955
מייצ'ט

מייצ'ט (לעיתים מייצ'יט, בבלארוסית: Мо́ўчадзь, בפולנית: Mołczadź, ביידיש: מייטשעט), היא עיירה במחוז משנה ברנוביץ', במחוז ברסט, בבלארוס. העיירה שוכנת באזור בעל נוף הררי, ובעבר שימשה כעיירת קיט. בשנת 1998 התגוררו ביישוב 882 אנשים.

==שם העיירה==
שמה של העיירה הוא כשמו של הנהר העובר בסמוך לה, שהוא יובל של נהר הניימן. יובל של המייצ'ט הזורם סמוך לעיירה נקרא מולצ'אדקה. לאור ריבוי מקומות יישוב באזור בעלי שורש דומה, קיימת סברה ששמות אלו נובעים משמו של שבט סלאבי קדום בשם מולצ'אן או מילצ'אן שישב באזור זה.

==היסטוריה==
בשנת 1654 פרצה שרפה גדולה בעיירה והיא נהרסה, כדי לסייע למאמצי השיקום נפטרה העיירה מתשלום מיסים למשך ארבע שנים.
בשנת 1847 היה מספר תושבי העיירה הכללי 1,733 איש, מתוכם היו 1,188 יהודים.
בשרפה שפרצה בשנת 1879, נשרפו שני שלישים של העיירה; לפי תיאור משנת 1889 היו בעיירה 1128 תושבים (524 גברים ו־604 נשים), ומתוכם רק 702 יהודים.

==יהודי מייצ'ט==
[[אנדרטה לזכר יהודי מייטשעט (מייצ'ט) ודווארעץ (דבוז'ץ) שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
במייצ'ט התקיימה קהילה יהודית עד לימי מלחמת העולם השנייה. הקהילה מוזכרת ב"פנקס ועד מדינת ליטא", בפרוטוקול משנת שפ"ג (1623) ככפופה, יחד עם עיירות קטנות נוספות, לקהילת סלונים. מספר משלמי המס מבני הקהילה היהודית המקומית בשנת 1765, היה 369 נפש.

בין רבני מייצ'ט: רבי מאיר מארים שאפיט שהתמנה כרבה של העיירה בהיותו בן 15 שנים בלבד. לפני מלחמת העולם השנייה כיהן ברבנות העיר הרב יעקב סנדר גרינברג, אחיו של הרב חיים חייקל גרינברג. מבין יוצאי העיירה, אף שלא נולד בה, נודע "העילוי ממייצ'ט", הרב שלמה פוליצ'ק שכיהן בסוף ימיו כראש ישיבת רבינו יצחק אלחנן בניו יורק.

===בשואה===

ביולי 1941, הוקם גטו בעיר. במאי 1942, היהודים נאלצו לחפור בורות, בהם, ב-15 ביולי 1942, בקבוצות של 100 עד 120 איש, נורו היהודים בגטו.
סך הכל, בגטו זה נרצחו 3,665 יהודים, בנוסף ל-50 בלארוסים ו-5 או 15 שבויי מלחמה.

עם המלחמה והשואה חדלה הקהילה מלהתקיים.

==לקריאה נוספת==
* בן ציון חיים אַיָלון-ברניק (עורך), ספר זיכרון לקהילת מייטשעט, תל אביב: ארגון יוצאי מייטשעט בישראל ובחוץ לארץ, תשל"ג
<div class="mw-content-ltr">
* Martin Small and Vic Shayne, Remember us: my journey from the shtetl through the Holocaust.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז ברסט: עיירות יהודיות
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16
ישיבת תורה בתפארתה

נשיא מדינת ישראל [[יצחק הרצוג בביקור בישיבה, 2022]]
ישיבת תורה בתפארתה (מכונה "תפארתה" בהגיה עברית- "תפארתו" במלעיל) היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית באלעד. הישיבה נוסדה בשנת תשע"ד על ידי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן עבור הבחורים ואנשי הצוות שפרשו מישיבת כנסת יצחק בחדרה. בישיבה לומדים כ-1000 בחורים רובם מהעיר בני ברק ומודיעין עילית.

==רקע==
הישיבה הוקמה על רקע המחלוקת בציבור הליטאי בין נאמני הרב שטיינמן לנאמני הרב שמואל אוירבך ובעקבות הזדהותם של ראש ישיבת חדרה, הרב ארנברג, והמשגיח, הרב טוביה נוביק, עם מפלגת בני תורה. לאחר שניסיונות פשרה לא הצליחו, הורה הרב שטיינמן להקים ישיבה חדשה והטיל על יעקב וירז'בינסקי, מנהל ישיבת אורחות תורה, את הניהול הלוגיסטי והגשמי של הישיבה החדשה. בעקבות כך עברו בהוראת הרב שטיינמן לישיבה החדשה כ-130 בחורים, ומצוות הישיבה עברו הרב אלעזר דוד אפשטיין (חתנו של הרב חיים קניבסקי), הרב רפאל גפן, הרב אפרים רוטשילד והרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי.

הישיבה דוגלת בסגירות ובצמצום מהעולם שבחוץ שבא לידי ביטוי בתקנון האוסר על הבאת נגני mp3 כשרים לישיבה, וכן על הבאת פלאפון המשמש לשיחות בלבד, והאוסר נסיעה בטרמפים (על ידי אנשים שאינם בני תורה).

==הקמת הישיבה==
הישיבה הוקמה בה' בטבת תשע"ד בקמפוס קריית חינוך לבנים של הרב שאול דולינגר באשדוד. בזמן קיץ מונה הרב יעקב סטפנסקי, שכיהן בעבר כראש ישיבת אמרי צבי במודיעין עילית לראש הישיבה. באלול תשע"ה נוסף לצוות הר"מים הרב חיים יעקב כגן.

הרב רפאל גפן והרב דוד אפשטיין מכהנים כרמי"ם בשיעור א'. הרב אפרים רוטשילד והרב חיים יעקב כגן מכהנים כרמי"ם בשיעור ב'. ראש הישיבה הרב יעקב סטפנסקי מוסר שיעורים לבני שיעור ג' בימים ראשון, שני וחמישי - ובנוסף מוסר שיעור כללי לכלל התלמידים ביום שלישי בהיכל הישיבה.

ר"מ בקיאות הוא הרב מתתיהו זאב שציגל, וראש ה"קיבוץ" הוא הרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי.

המשגיח הרוחני בישיבה הוא הרב נח פלאי, שכיהן קודם לכן כמשגיח בישיבת רבנו חיים עוזר. גם הרב זאב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, מוסר שיחות מוסריות בישיבה. כמשגיחים קטנים (מקקי"ם) מכהנים - הרב מרדכי הרשקוביץ בשיעור ב', הרב אורי דיקמן בשיעור א' והרב שמחה אקרמן. במשך תקופה שימש הרב יחיאל מאיר צוקר כמשגיח נוסף בישיבה.

באלול תשע"ד עברה הישיבה לאלעד וממוקמת בקרוואנים בקמפוס רחב ידיים בכניסה לעיר.

במרץ 2023 הונחה אבן הפינה למבנה קבע לישיבה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.kikar.co.il/tags/תורה%20בתפארתה תורה בתפארתה - תגית] באתר כיכר השבת
* [https://www.kolhalashon.com/New/Ravs.aspx?Lang=Hebrew&FID=0&TID=302 שיעורים בישיבה] באתר קול הלשון
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישיבות גדולות בישראל
קטגוריה:ישיבות ליטאיות בישראל
קטגוריה:אלעד: ישיבות
קטגוריה:ישיבת ארחות תורה: סניפים
מצו"ב

מרכז צופן, סייבר וביטחון לאומי, המוכר בראשי התיבות מצו"ב, הוא יחידה בחטיבת הספקטרום וההגנה בסב"ר שכפופה לאגף התקשוב בצה"ל. היחידה מוגדרת כיחידה הלאומית להצפנה ואבטחת מידע, והיא מספקת שירותים לכל מערכת הביטחון הישראלית, למשרד החוץ ולגופים אחרים שהוגדרו על ידי ממשלת ישראל.

היחידה נקראת מצו"ב 510, "היחידה הלאומית להגנת המידע"<ref name=":0"></ref>.

==פעילות==
עיקר פעילותה של היחידה הוא בתכנון ומימוש יכולות הצפנת מידע ואמצעי הגנה המוטמעות בקרב המערך הלוחם של צה"ל. בנוסף, ביחידה פועלים צוותי התקפה – המנסים לפרוץ לרשתות הצבא, וצוותי ניטור.

בשל אופייה הייחודי של היחידה, מעט בלבד ידוע על תוצרי פעילותה. למרות זאת ידוע כי מערכות ההצפנה שלה משולבות במערכת צבא יבשה דיגיטלי ובמערכת כיפת ברזל.

מאז 2015, במסגרת תוכנית "גדעון" וזיהוי איומי הסייבר העתידיים מול מדינת ישראל, הרחיבה היחידה את פעילותה, ועברה להיות כפופה לחטיבת הספקטרום וההגנה בסייבר. ב-2021 זכתה היחידה בפרס ביטחון ישראל על פרויקט "כיפת ברזל הקיברנטית" בשיתוף גופי ביטחון נוספים<ref></ref>.

נכון לשנת 2023, היחידה עוסקת בלימוד ובניית יכולות להתמודדות עם העידן העתידי של כניסת מחשבי קוונטים, היכולים לבצע חישובים שלמחשבי-על ייקח אלפי שנים לעשות זאת<ref name=":0" />.

==כוח האדם וההכשרה==
היחידה קולטת לשורותיה מגוון רחב של חיילים למגוון תפקידים בעיקר בעלי אופי תכנותי בשפות שונות, ומונה כיום כמה מאות.

דרכי ההגעה ליחידה כוללים את מסלול גאמ"א סייבר באמ"ן, מסלול האיתור של היחידה בחיל התקשוב, תלפיות, פסגות, וארזים<ref></ref>. בנוסף, משרתים ביחידה מצטייני קורס "מגן בסייבר" וקורסים אחרים של בסמ"ח. החל משנת 2015, נשלחים ליחידה גם בוגרי קורסים שונים של חיל מודיעין.

לאחר הקליטה ביחידה, עוברים החיילים תהליך הכשרה מקצועי ארוך שמטרתו להעניק להם ניסיון וידע רב בתכנות ובתחומי התקשורת, מערכות הפעלה, אבטחת מידע וקריפטוגרפיה.

בוגריה ממשיכים לרוב בשירות קבע או יוצאים לתעשיית ההיי-טק ולחברות סטארט-אפ.

==קישורים חיצוניים==

*
*
*
*
* 
<div class="mw-content-ltr">
* MATZOV, [https://zenodo.org/record/6493704#.Ym1s6trP3cs Report on the Security of LWE: Improved Dual Lattice Attack], Zenodo, April 4, 2022
</div>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אגף התקשוב
קטגוריה:גופי הצפנה ופיצוח צפנים
חיים דב קנטור

הרב חיים דב קנטור (כונה השו"ב משפיה, וכן חיים דב בלי ציון שם משפחתו; תרכ"ו, 1866- כ"ב בסיוון תש"ד, יוני 1944) היה ממייסדי שפיה, כיהן כשו"ב ומוהל של המושבה והאזור, וכן כמשגיח הראשי ביקב בזכרון יעקב. 

==ביוגרפיה==
נולד בקרלין, בנו של שלמה,מצאצאי רבי חיים מוולוז'ין, ששימש כחזן (ומכאן שמו: קנטור). בהיותו בן שבע התייתם מאביו. בתחילת שנות השבעים של המאה ה-19 עלה עם אמו האלמנה ושלוש אחיותיו לארץ ישראל, ולאחר כששה חדשים, ביום י"ג בטבת תרל"ג, הגיעו לארץ ישראל והתיישבו בירושלים. למד בתלמוד תורה שבחצר חורבת רבי יהודה החסיד ובישיבת עץ חיים.

נישא לחיה אסתר, בת יעקב דוד ספקטור, אחיו של הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה. לאחר נישואיו התגורר בעקרון. בשנת תרמ"ז (1887) היה בין מייסדי המושבה שפיה ועבר להתגורר בה.

כבן היישוב הישן בירושלים, דמותו ומראהו היו יוצאי דופן בין מתיישבי האזור. במשך עשרות שנים שימש כשוחט המקומי וכונה "השו"ב משפיה", או בשמו הפרטי "חיים דוב" בלי ציון שם משפחתו. כמו כן שימש כמוהל בכל יישובי האזור. לפרנסתו היה המשגיח הראשי של היקב בזכרון יעקב. התכתב עם הרב קוק בנושאי כשרות והלכה.

סייע לישראל בלקינד בפעילותו במוסד החינוכי "קריית ספר" שייסד וניהל בשפיה ובטיפול ביתומי פרעות קישינב שנקלטו במוסד זה. במלחמת העולם הראשונה פעל לקליטתם של מגורשי יפו במושבות האזור. נסע מספר פעמים לאירופה למסע תעמולה למען העלייה לארץ ישראל.

בשנותיו האחרונות עבר להתגורר במושב זקנים בירושלים, ושם נפטר בשנת תש"ד. נקבר בבית הקברות הר הזיתים.

הרב חיים דב קנטור מופיע כדמות בסיפורו של ש"י עגנון "הגלילה" (הנמצא בכרך "פתחי דברים"), המתאר את ביקורו של עגנון בזכרון יעקב ב-1911.

==משפחתו==
שתי בנותיו של ר' חיים דב נישאו לבני היישוב הישן שעברו להתגורר בשפיה ובלטו במראם ולבושם הירושלמי. בתו פייגע-רחל נישאה לנחום וייספיש, שנרצח ב-1938 על ידי ערבי מפוריידיס. בתו הינדה שרה נישאה לפרלין, שאף הוא שימש כשו"ב בשפיה.

אחותו, אסתר, הייתה אשת אברהם אהרן רוסטובסקי, מחניכי ר' שלמה ברדקי, החזן הראשי של בית-הכנסת 'החורבה' בירושלים. היה חזן שנים אחדות בשכונת 'מזכרת משה' וכעשרים שנה בשכונת 'ימין משה' בירושלים. בנם, יוסף מרדכי אהרוני, היה חבר מועצת המושבה פתח תקווה.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:מייסדי מושבות בארץ ישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:מוהלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:שוחטים
קטגוריה:מאיר שפיה: אישים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1866
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1944