OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ארכנופוביה (סרט)

ארכנופוביה (באנגלית: Arachnophobia) הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1990, שבוים על ידי פרנק מרשל, ומככבים בו ג'ף דניאלס וג'ון גודמן. העלילה מתמקדת בזן של עכבישים קטלניים התוקפים עיירה בקליפורניה.

==תקציר העלילה==
בתחילת הסרט עכביש קטלני חומק לארצות הברית מאזור אגן האמזונאס בוונצואלה בתוך ארון המתים, בו נמצא הצלם המנוח ג'רי מאנליי, אחד מקורבנותיו של העכביש הקטלני אשר מובא לקבורה בארצות הברית. לאחר שהעכביש הקטלני מתרבה עם אוכלוסיית העכבישים המקומית, נוצר זן חדש של עכבישים אשר משתלט על עיירה קטנה בקליפורניה בשם קאניימה. עלילת הסרט מתמקדת ברופא בשם רוס ג'נינגס (ג'ף דניאלס) הסובל מפחד מעכבישים (ארכנופוביה, ומכאן שם הסרט). רוס הוא תושב חדש בעיירה אשר במהרה מגלה כי הוא סובל ממחסור במטופלים בשל תחרות מצד רופא העיירה הקשיש סם מטקלף, אשר היה אמור במקור לפרוש ולהעביר את כל המטופלים שלו לרוס.

המוניטין של רוס ניזוק באופן חמור לאחר שחלק מהמטופלים המעטים שלו מתים באופן מסתורי – אף על פי שהם מתים כתוצאה מנשיכות העכבישים ולא בשל הזנחה מצדו. לאחר שד"ר מטקלף עצמו נהרג מאחד העכבישים, רוס מבין כי העיר שורצת בעכבישים קטלניים ובעזרת המדביר דלברט מקקלינטוק (ג'ון גודמן), אנטומולוג בשם ג'יימס את'רטון (ג'וליאן סאנדס) והעוזר שלו כריס קולינס (בריאן מקנאמרה), החבורה מנסה לחסל את זן העכבישים הקטלני.

==העכבישים בסרט==
העכבישים ששימשו בסרט כמין הכלאיים שמשתלט על העיירה היו מהמין Delena Cancerides , מין ממשפחת המברישניים שמוצאו מניו זילנד, ואינו מסוכן לבני אדם.

==רימייק==
ב-2 ביוני 2022 פורסם שכריסטופר לנדון יביים רימייק לסרט. את הסרט החדש יפיקו, מטעם חברת "אמבלין אנטרטיינמנט" – פרנק מרשל, שביים את הסרט המקורי, וג'יימס ואן עבור חברת "אטומיק מונסטר הפקות".

==ראו גם==
* ארכנופוביה

==הערות שוליים==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אימה מ-1990
קטגוריה:סרטים זוכי פרס סאטורן: אימה
קטגוריה:סרטים על עכבישים
פחד עד מוות

פחד עד מוות (באנגלית: Tremors) הוא סרט מפלצות-אימה-קומי אמריקאי משנת 1990, שבוים על ידי רון אנדרווד ומככבים בו קווין בייקון, פרד וורד, פין קרטר, מייקל גרוס וריבה מקנטייר.

הצלחת הסרט הניבה לאורך השנים 5 סרטי המשך, סרט פריקוול וסדרת טלוויזיה אשר התבססו על עלילת סרט זה.

== תקציר העלילה ==
עלילת הסרט מתמקדת בתושבי הכפר הנידח פרפקשן הממוקם בלב מדבר נבדה. אל הכפר מגיעה סייסמולוגית צעירה אשר חוקרת סדרה של רעידות אדמה מסתוריות אשר מתרחשות באזור.

עד מהרה, תושבי העיירה מגלים שרעידות האדמה הן למעשה תולעי ענק אוכלות אדם אשר חיות מתחת לאדמה.

כעת תושבי הכפר נאלצים להילחם על חייהם לאחר שהתולעים מתחילות לצוד אותם.

== צוות השחקנים הראשי ==
* קווין בייקון בתפקיד ואל מקי - שיפוצניק שמבצע עבודות שונות ברחבי הכפר יחד עם השותף העסקי שלו ארל. ואל וארל מאסו בחיים השקטים בפרפקשן והם מעוניינים לעבור לעיר גדולה יותר.
* פרד וורד בתפקיד ארל באסט - השותף העסקי של ואל.
* פין קרטר בתפקיד רונדה לבק - סטודנטית לתואר שני בגאולוגיה שחוקרת רעידות אדמה מסתוריות בתחומי הכפר פרפקשן.
* מייקל גרוס בתפקיד ברט גאמר - חובב קונספרציות אשר מיומן היטב בתפעול כלי נשק. חי יחד עם אשתו במתחם אשר ממוקם בפאתי הכפר יחד עם אשתו הת'ר.
* ריבה מקנטייר בתפקיד הת'ר גאמר - אשתו של ברט. הת'ר גם מיומנת היטב בתפעול כלי נשק אך היא יותר רגועה ורציונלית.
* שרלוט סטיוארט בתפקיד ננסי סטרנגוד - אמנית שחיה בפרפקשן יחד עם בתה.
* ויקטור וונג בתפקיד וולטר צ'אנג - הבעלים של המכולת בפרפקשן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי אימה מ-1990
קטגוריה:סרטי אימה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מפלצות
זנג'אן

פרובינציית זנג'אן (בפרסית: استان زنجان) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן, ובירתה העיר זנג'אן.

שטחה 21,773 קמ"ר, קצת יותר מאחוז משטח איראן, והיא נמצאת בצפון מערב המדינה. ב-2005 מנתה אוכלוסיית המחוז כ-970,946 תושבים. הפרובינציה גובלת עם: פרובינציית מזרח אזרבייג'ן, פרובינציית מערב אזרבייג'ן, פרובינציית ארדביל, פרובינציית גילן, פרובינציית קאזווין, פרובינציית כורדיסטן ופרובינציית המדאן.

==קישורים חיצוניים==

* 

זנג'אן
טויוטה אבאנזה

טויוטה אבאנזה הוא מיניוואן קטן של חברת טויוטה היפנית המיוצר באינדונזיה ומיועד בעיקר לשוק המדינות המתפתחות. אבאנזה נמכר ביפן תחת השם דייהטסו בראנד. השם אבאנזה נלקח מהמילה האיטלקית avanzato שפרושה להתקדם.

המכונית הוצגה בשנת 2003 ונמכרו כ-100,000 יחידות באותה שנה. האבאנזה נמכר במדינות: אינדונזיה, לבנון, בנגלדש, מלזיה, תאילנד, הפיליפינים, דרום אפריקה ומקסיקו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מיניוואנים
קטגוריה:דגמי מכוניות שהושקו ב-2003
קטגוריה:כלי רכב יפניים
אבאנזה
הנשף באי הפיסקאלי

הנשף באי הפיסקאלי ציור שמן מאת הצייר פרנסיסקו פיגיירדו. המוזיאון ההיסטורי הלאומי של ברזיל
האי הפיסקאלי ביום בו נערך הנשף. ציור שמן מאת פרנסיסקו ז'ואקים גומז ריביירו
האי הפיסקאלי, [[ריו דה ז'ניירו, 1885. תמונה מאת הצלם הברזילאי-צרפתי מארק פארה (Marc Ferrez)]]

הנשף באי הפיסקאלי נערך בריו דה ז'ניירו ב-9 בנובמבר 1889, לכבוד קציני האנייה הצ'יליאנית "האדמירל קוקרן". הייתה זו המסיבה הגדולה האחרונה שערכה המונרכיה הברזילאית לפני ההכרזה על ברזיל כרפובליקה, כשבוע לאחר מכן (15 בנובמבר 1889).

בתחילה נקבע להיערך הנשף ב-19 באוקטובר, אך נדחה בעקבות מותו של לואיש הראשון, מלך פורטוגל, אחיינו של פדרו השני, קיסר ברזיל.

על פי הערכות, נכחו בנשף 3000 עד 5000 בני אדם (על פי המקורות). הנשף זכור בשל ההפרזה, הפזרנות וההוללות הרבים שניכרו בו - האי הפיסקאלי קושט כולו בבלונים ונציאנים, עששיות סיניות, אגרטלים צרפתיים ופרחים ברזילאיים. בצידו האחורי של האי, הותקנו שני שולחנות, שהוצבו בצורת פרסה, ועליהן הוגשה ארוחת ערב לחמש מאות מוזמנים, במאתיים וחמישים מקומות ישיבה מכל צד. במנות שהוגשו בצלחות עטורות פרחים ופירות אקזוטיים (וביניהן), נצרכו 800 ק"ג חסילונים, 1300 עופות, 500 עופות הודו, 64 עופות פסיון, 1200 קופסאות אספרגוס, 20000 כריכים, 14000 גלידות, 2900 צלחות חטיפים מתוקים, 10000 ליטר בירה ו-304 ארגזי יין, שמפניה ומשקאות שונים. 

תזמורת, אשר הוצבה על סיפון האנייה אדמירל קוקרן, שלכבוד צוותה נערך הנשף, ניגנה אל תוך הלילה שירי ואלס ופולקות.

למרבה האירוניה, מיד עם הגעת המשפחה הקיסרית לנשף, התרחשה תקרית מביכה (אין לכך אימות): מסופר כי בעת שנכנס דום פדרו השני, קיסר ברזיל, לאולם הנשף, הוא איבד את שיווי משקלו ומעד. כשהתאושש מהנפילה, קרא הקיסר בקול רם: " המונרך החליק, אך המונרכיה לא נפלה" (פורטוגזית - "O monarca escorregou, mas a monarquia não caiu"). 

עם תום הנשף, בחמש אחר חצות, לאחר צאת המוזמנים, גילו עובדי הניקיון פריטים יוצאי דופן מפוזרים ברצפה: נוסף על כוסות שבורים ובקבוקים פזורים, נאספו אותות כבוד אבודים ואף פריטי לבוש נשיים אינטימיים. אפשר כי הדבר בדוי, שכן הדברים פורסמו ב-12 בנובמבר 1889 בטור ההיתולי "Foguetes" בכתב העת "O Paiz" בריו דה ז'ניירו.

==ביבליוגרפיה==

*SILVA, Hélio. Nasce a República. São Paulo: Três, 1975. p. 71.
*REY, Marcos. Proclamação da República. São Paulo: Ática, 2003. p. 10.
*CALDEIRA, Jorge. Viagem pela História do Brasil. São Paulo: Companhia das Letras, 1997. p. 222. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ברזיל: היסטוריה
קטגוריה:ריו דה ז'ניירו: היסטוריה
נוירוכימיה

נוירוכימיה היא חקר הנוירוכימיקלים, הכוללים מוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטרים), כווננים-עצביים (נוירומודולטורים), הורמונים-עצביים (נוירו-הורמונים), ומולקולות אחרות כמו תרופות המשפיעות על פעילות תאי העצב (נוירונים). נוירוכימיה היא תחום במדעי המוח, ובוחנת את הקשר בין התרכובות האורגניות הפעילות במערכת העצבים, לתהליכים עצביים כמו נוירופלסטיות, נוירוגנזה והבחנה עצבית. למחקר הנוירוכימי השפעה חזקה על הרפואה והפסיכולוגיה.

==היסטוריה==
ניתן לתארך את ייסוד הנוירוכימיה כתחום מחקר לסדרת "סימפוזיונים נוירוכימיים בינלאומיים"; הראשון מביניהם פורסם ב-1954 תחת הכותרת "Biochemistry of the Developing Nervous System" ("ביוכימיה של מערכת העצבית המתפתחת"). מפגשים אלה הובילו ליצירת החברה הבינלאומית לנוירוכימיה, והחברה האמריקנית לנוירוכימיה. מפגשים מוקדמים אלה דנו בטבע הזמני של מוליכים עצביים כמו אצטילכולין, היסטמין, חומר P וסרוטונין. עד שנת 1972, הרעיונות והמושגים כבר קיבלו אופי מוחשי יותר. נוירוכימיקלים כמו נוראדרנלין, דופמין וסרוטונין סווגו כ"מוליכים עצביים משוערים בקבוצות נוירונים מסוימות במוח".

== תפקוד המולקולות המוחיות האופייניות ==

מוליך, כוונן והורמון עצבי, יכולים שלושתם להוות זה את זה, כל מולקולה לגופה. למשל, הנוירו-הורמון דופמין הוא גם הורמון וגם מוליך עצבי, והנוירו-הורמון אוקסיטוצין הוא גם הורמון, וגם כוונן-עצבי.

==דוגמאות של נוירוכימיקלים==
* גלוטמט הוא המוליך העצבי הנפוץ ביותר. רוב הנוירונים מפרישים גלוטמט או GABA. גלוטמט הוא מעורר, כלומר הפרשתו גורמת לתאים קרובים לשלוח דחף עצבי.
* GABA הוא דוגמה למוליך עצבי מעכב (מדכא פעילות).
* דופמין הוא דוגמה נוספת למוליך עצבי. הוא חלק חשוב במערכת הלימבית, הקשורה בפעילות ושליטה רגשית. הוא שולט גם בתנועה, ערנות, ותחושות עונג.
* סרוטונין ממלא תפקיד מווסת במצבי רוח, שינה ותחומים אחרים.
* אצטילכולין מסייע לתנועה ומעורב בזיכרון.
* הורמונים משחררים, הנוצרים בדרך כלל בהיפותלמוס, או בהיפופיזה, ומטרתם להפעיל רקמת-מטרה למען תייצר בעצמה את הורמוניה, כמו למשל ההורמון-משחרר-קורטיקוטרופין (CRH).
* הורמונים טרופים, הורמונים המיוצרים לרוב בהיפופיזה, מווסתים פעילות בלוטות אנדוקריניות, דוגמת הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH).

== נוירו-נוטריאנטים ==

זהו שם כולל לאטומים, חומרי-קדם, ומולקולות החיוניות לתפקודה של מערכת העצבים המרכזית. נוטריאנטים מתחלקים לחיוניים כגון אטומי חמצן, חומצות שומן חיוניות, חומצות אמינו כגון טירוזין, וטריפטופאן הדרושים לתפקוד תקין כללי ("נוירו-טיפיקאלי"), ולמסייעים כגון חומצות שומן אומגה 3.

נוטריאנטים מסוימים חשובים יותר לרחמיים (תינוקות המתפתחים ברחם) דוגמת חומצה פולית (המשמשת למניעת התפתחות מומים בתעלה העצבית שהיא שלב קדום של המוח), ואחרים חשובים יותר לאדם הבוגר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ncbi.nlm.nih.gov:80/books/bv.fcgi?call=bv.View..ShowTOC&rid=bnchm.TOC נוירוכימיה בסיסית], ספר מקוון (אנגלית)
* [http://www.asneurochem.org החברה האמריקנית לנוירוכימיה]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:מדעי המוח
דאצ'יה קישינב

מועדון הכדורגל דאצ'יה קישינב היה מועדון כדורגל מהעיר קישינב, בירת מולדובה. המועדון הוא אחד הצעירים במולדובה ונוסד רק בשנת 2000 אך מאז הפך להיות אחד ממועדוני הצמרת של המדינה. המועדון פורק בסוף שנת 2017. הישגי השיא של הקבוצה הם סגנות הגביע המולדבי בעונת 2004/05 ואליפות בעונת 2010/11.

==הופעות באירופה==
הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו בעונת 2003, אז ניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת GI גוטה מאיי פארו וגברה בסיבוב השני על קבוצת פרטיזן טיראנה האלבנית שניצחה בסיבוב שלפני כן את קבוצת מכבי נתניה מישראל אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת שאלקה 04 הגרמנית.

הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונת 2005/06, אז הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון לקבוצת פ.צ. ואדוץ מליכטנשטיין, 2-0 בליכשטנשטיין, כך שניצון 1-0 אותו השיגה במולדובה לא הספיק והיא הודחה מהמפעל.

בעונת 2007 חזרה הקבוצה לגביע האינטרטוטו, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת פ.ק. באקו מאזרבייג'ן בזכות פנדלים. בסיבוב השני גברה הקבוצה על קבוצת סנט גאלן משווייץ אך הפסידה בסיבוב השלישי והאחרון לקבוצת המבורג הגרמנית, שהגיעה בסוף אותה עונה לשמינית גמר גביע אופ"א.

בעונת שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א אך הפסידה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת בוראץ צ'אצ'אק מסרביה והודחה מהמפעל.

בעונת 2011/12 שיחקה הקבוצה בפעם הראשונה במוקדמות ליגת האלופות אך הפסידה כבר בסיבוב המוקדמות השני לקבוצת זסטפוני מגאורגיה והודחה מהמפעל.

==תארים והישגים==
* ליגת העל המולדובית:
** אליפות: 2010/11
** סגנות: 2007/08, 2008/09, 2016/2017
* הסופר קאפ המולדובי:
* זכייה: 2011
* הגביע המולדובי:
** סגנות: 2004/05
* גביע הנשיא הטורקמני:
** זכייה: 2006

==שחקנים מפורסמים בעבר ובהווה==
<div class="catlist-in-columns">
* אלכסנדרו גולבן
* דניס רומננקו
* אדריאן סוסנוסקי
* וויורל פרונזה
* ויקטור קומלאונוק
* ואדים בולוחאן
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קישינב
קטגוריה:קבוצות כדורגל מולדובניות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1999
שיעור תמותה

שיעורי תמותת תינוקות בעולם, ביחס ל-1,000 לידות חי
שיעור תמותה הוא מדד למספר מקרי המוות (באופן כללי, או מגורם מסוים) המתרחשים באוכלוסייה מוגדרת, וזאת ביחס לגודל אותה אוכלוסייה וביחידת זמן קבועה. בדרך כלל מבטאים שיעורי תמותה במספר מקרי המוות לכל 1,000 איש, בשנה אחת. באופן זה שיעור תמותה של 9.5 באוכלוסייה של 100,000 איש משמעותה 950 מקרי מוות באותה אוכלוסייה.

מונחי שיעור התמותה הנפוצים הם:
# שיעור תמותה גולמי, המתייחס לסכום מקרי המוות ל-1,000 איש. שיעור התמותה הגולמי לאוכלוסיית העולם כולו הוא כ-9.6 ל-1,000 איש (זאת על בסיס 62 מיליון מקרי מוות בשנת 2006, לאוכלוסייה של 6,470 מיליון נפש).
# שיעור תמותת ולדות, הוא שיעור לידות המת, וזאת לכל 1,000 לידות.
# שיעור תמותת יולדות, הוא שיעור התמותה של נשים במהלך הלידה או כתוצאה ממנה, לכל 1,000 לידות חי.
# שיעור תמותת תינוקות, הוא שיעור התמותה של ילדים מתחת לגיל שנה, לכל 1,000 לידות חי.
# שיעור תמותת ילדים, הוא שיעור התמותה של ילדים מתחת לגיל 5 שנים, לכל 1,000 לידות חי.
# שיעור תמותה מתוקנן, או שיעור תמותה על פי גיל, הוא שיעור התמותה לכל 1,000 איש בקבוצת גיל מסוימת (למשל, גילי 16–65).

ביחס להצלחה או כישלון של התערבויות רפואיות, יש המבחינים בין:
# שיעור תמותה מוקדם, הוא שיעור התמותה של חולים בשלבים הראשונים של הטיפול, או בתקופה הבאה מיד לאחר השלב החריף במחלה.
# שיעור תמותה מאוחר, הוא שיעור התמותה של חולים בשלבים מאוחרים של הטיפול, או בפרק זמן משמעותי לאחר השלב החריף במחלה.

שיעור התמותה הגולמי, כפי שהוגדר לעיל, כאשר הוא מיושם ביחס לכל האוכלוסייה, עשוי ליצור תמונה מטעה. כך לדוגמה, מספר מקרי המוות ל-1,000 איש עשוי להיות גבוה יותר במדינה מפותחת מאשר במדינה מתפתחת, למרות שמערכת הבריאות של הראשונה טובה יותר מזו של השנייה. זאת כיוון שבמדינות מפותחות יש באופן יחסי יותר אנשים זקנים, אשר סיכוייהם למות בשנה נתונה גבוהים יותר, כך יכול להיווצר מצב ששיעור התמותה הכולל יכול להיות גבוה יותר במדינה המפותחת, גם אם שיעור התמותה המתוקנן (לכל קבוצת גיל נתונה) הוא נמוך יותר. תמונה מדויקת יותר באשר לשיעורי התמותה מתקבלת בחלוקת שיעורי התמותה לכל קבוצת גיל.

==סטטיסטיקה==
עשר המדינות בעלות שיעור תמותת התינוקות הגבוה בעולם, לכל 1,000 לידות, הן:
# 192.50
# 165.96
# 145.24
# 137.08
# 130.51
# 122.66
# 118.52
# 117.99
# 112.10
# 108.72

==ראו גם==
* ריבוי טבעי
* שיעור פריון כולל
* אוכלוסיית העולם

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.who.int/healthinfo/statistics/mortality/en/index.html נתונים על שיעורי תמותה באוכלוסיות שונות], באתר ארגון הבריאות העולמי

קטגוריה:ביוסטטיסטיקה
קטגוריה:דמוגרפיה
קטגוריה:מוות
כופרת

כופרת הוא אוטוביוגרפיה מאת אייאן חירסי עלי. הספר הוא תרגום מהולנדית של הספר "Mijn Vrijheid" (חירותי) שיצא לאור ב-29 בספטמבר 2006.
הספר הוא רב-מכר של הניו יורק טיימס. מסיבות בטיחותיות סופרת הצללים של הספר נותרה אנונימית.

אייאן חירסי עלי והוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר החליטו לתרום חלק מהכנסות המכירה של הספר לאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית בישראל.

== חלק א': חיי ==
בחלק הראשון מספרת חירסי עלי על ילדותה והתבגרותה בסומליה, ערב הסעודית, אתיופיה וקניה בשבט מוסלמים אדוקים עם סבתה ואמה, עשה, שמכה אותה ואת שני אחיה. חירסי עלי עוברת השחתת איבר המין הנשי בפעולה חטופה של סבתה שמנצלת את היעדרות אימה. אביה, פעיל פוליטי נגד הרודן הסומאלי סיאד בָּרֶה נכלא על ידי השלטונות. עם המעבר לערב הסעודית, חירסי עלי נעשית אדוקה יותר באמונתה ומקפידה לעטות רעלה.

== חלק ב': חירותי ==
בחלק זה מתארת חירסי עלי את בריחתה מנישואים כפויים לסומלי החי בקנדה. חירסי עלי מבקשת מקלט מדיני בהולנד תוך זיוף תולדות חייה ושינוי שם משפחתה מחירסי מאגאן לחירסי עלי מחשש שבני משפחתה יאתרו אותה. היא עובדת כמתורגמנית סומלית-הולנדית, לומדת מדע המדינה באוניברסיטת ליידן ומשתלבת בחברה ההולנדית. היא מצטרפת למפלגת הלייבור ההולנדית כעוזרת מחקר זוטרה ובסופו של דבר עוברת למפלגה הימנית מתחרה ונבחרת לפרלמנט ההולנדי. לבסוף היא משתפת פעולה עם תאו ואן גוך ליצירת הסרט "כניעה" על אודות אלימות נגד נשים באסלאם. הסרט מוביל לרציחתו של ואן גוך ולירידתה של חירסי עלי למחתרת מחשש לחייה. הספר מסתיים כאשר הפרלמנט מאיים לגזול ממנה את אזרחותה ההולנדית, פעולה שכשלה אך גררה משבר שהוביל לנפילת הממשלה.

==השקפותיה של חירסי עלי==
חלקו הראשון של הספר מתאר את התחבטויותיה הפנימיות שהובילו להתפתחות השקפותיה ולנחישותה להילחם בעוולות הנעשות בשם הדת. חירסי עלי מתארת בחלקו השני של הספר את עמדתה בנושאי הפרטה, אסלאם, תקינות פוליטית ורב-תרבותיות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20061024155730/http://www.ayaanmijnvrijheid.nl/ האתר הרשמי של הספר] 
* [http://www.kinbooks.co.il/htmls/page_6009.aspx?c0=15152&bsp=13466 דף הספר], באתר כנרת-זמורה-ביתן

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוטוביוגרפיות
קטגוריה:ספרות הולנדית
קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ביקורת דת בספרות
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
כיסא מס' 7

"כסא מסדרה מס' 7" או "כסא ממודל 3107" הוא כיסא, שעוצב על ידי הארכיטקט והמעצב הדני ארנה יאקובסן. הכיסא הוא אחד מן העיצובים הפופולריים ביותר של העיצוב הדני במחצית השנייה של המאה ה-20. הוא מיוצר מאז שנת 1955 על ידי חברת פריץ הנסן הדנית ונמכר בלמעלה מ-5 מיליון יחידות. בנוסף, נוצרו לכיסא זה חיקויים רבים.

בדומה ל"כיסא נמלה" (1952) גם כיסא זה בנוי בעזרת מושב ומשענת העשויים יחידה אחת מעץ לבוד מכופף. עיצוב הלוח נעשה בקווים זורמים. עיצוב כיסאות אלו, כפי שהצהיר יאקובסון, הושפע מעבודתם של זוג המעצבים האמריקאים צ'ארלס וריי איימס (Charles and Ray Eames).

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20081220132918/http://www.fritzhansen.com/content/us/products/chairs/series_7 סדרה 7], באתר חברת פריץ הנסן <small>(באנגלית)</small>
* [http://www.vam.ac.uk/collections/photography/past_exhns/seeing/chair/ A Modern Icon - The Chair] - באתר מוזיאון ויקטוריה ואלברט <small>(באנגלית)</small>

מס' 7
קטגוריה:מוצרי עיצוב
בוריס צירלסון

בוריס סמיונוביץ' צירלסון (4 במאי 1950 – 21 בינואר 2020) היה מתמטיקאי רוסי-ישראלי ופרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב.

==קורות חיים==
בוריס צירלסון נולד בלנינגרד למשפחה רוסית ממוצא יהודי. מצד אביו שמעון, הוא אחיין מדרגה שלישית של הרב יהודה לייב צירלסון, שהיה הרב הראשי של בסרביה בשנים 1918–1941.

צירלסון סיים תואר שני באוניברסיטת לנינגרד. הוא נשאר בלנינגרד כדי לסיים את תואר הדוקטורט שלו, בשנת 1975.

היה אחד מאסירי ציון, וקיבל זכות עלייה לישראל רק בשנת 1991. כיהן כפרופסור באוניברסיטת תל אביב.

הוא נפטר ב-21 בינואר 2020.

== תרומות בתחום המתמטיקה ==
צירלסון תרם תרומות בולטות בתורת ההסתברות ובאנליזה פונקציונלית, כשתרומותיו הבולטות הן:
*"תחימת צירלסון", במכניקת הקוונטים - אי-שוויון הקשור בסוגיית האי-מקומיות ומשתנים חבויים.
*"מרחב צירלסון", דוגמה למרחב בנך חוזר, בו מרחב l<sup> p</sup> ומרחב c<sub>0</sub>, אינם יכולים להשתבץ.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.math.tau.ac.il/~tsirel דף הבית של בוריס צירלסון] באתר אוניברסיטת תל אביב.

קטגוריה:מתמטיקאים ישראלים
קטגוריה:מתמטיקאים יהודים רוסים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנקט פטרבורג
קטגוריה:חוקרי תורת ההסתברות ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מתמטיקה ומדעי המחשב
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:אסירי ציון בברית המועצות
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1950
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020
כיסא ברצלונה

"כיסא ברצלונה" הוא כיסא שעוצב בידי לודוויג מיס ון דר רוהה ולילי רייך עבור "ביתן ברצלונה" (1929) - הביתן (פוויליון) הגרמני בתערוכה העולמית של ברצלונה (1929). עיצובו של הכיסא, שלווה גם בהדום תואם, מהווה דוגמה בולטת לעיצוב תעשייתי מודרניסטי.

המהדורה הראשונה של הכיסא, אשר עוצבה עבור הביתן הגרמני, כללה רק כיסאות ושני הדומים המרופדים בעור בצבע לבן. עיצובו של הכיסא בעל הפרופורציות המרובעות, שילב בין השפעת כיסאות מן העת העתיקה, עם שפת עיצוב מודרניסטית. השפעות אלה ניכרות היטב בעיצוב הצולב של רגלי הכיסא ובקו המעוגל שלהן. אחת מן הרגליים מעוצבת בצורת האות S ואילו השנייה מעוצבת בצורת קשת. כריות הכיסא מונחות על גבי רצועות עור המתוחות על גבי מסגרת הכיסא. על אף חזותו התעשייתית, וההקשר הנפוץ שהפך בעיני רבים כמייצג לעידן הבאוהאוס, מיוצר הכיסא בחלקו הגדול בעבודת יד, ואף לא עוצב כמוצר המיועד להיות נגיש לקהל הרחב.

מסגרת הכיסא עוצבה בתחילה מיחידות פלדה מצופות בכרום, אשר חוברו בעזרת ברגים בפינות המסגרת. ב-1950 עוצבה המסגרת מחדש כך שתיוצר ממסגרת רציפה של פלדת אל חלד, ללא מחברים. שינוי זה תרם למופע מלוטש ונקי יותר, והחליף את השימוש בפלדת פחם המצופה בניקל. גם עור החזיר ששימש לריפוד הכיסא במקור הוחלף בעור פרים. בשנת 1953 נכנס הדגם לייצור תעשייתי על ידי חברת קנול (Knoll) והוא מיוצר ונמכר עד היום.

הדומים מדגם ברצלונה ב[[פואייה של הגלריה הלאומית החדשה בברלין שתכנן מיס]]

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.knoll.com/products/product.jsp?prod_id=827 כיסא ברצלונה] באתר חברת קנול <small>(באנגלית)</small>
*[http://www.moma.org/collection/browse_results.php?object_id=4369 כיסא ברצלונה] באתר המוזיאון לאמנות מודרנית <small>(באנגלית)</small>
* 
== הערות שוליים ==

ברצלונה
ברצלונה
קטגוריה:מוצרי עיצוב
קטגוריה:יצירות משנת 1929
טרימו

קתדרלת נוטרדאם דה פארי.]]
טרימו (Trumeau) הוא עמוד באמצע שער דו-דלתי הניצב בין הדלתות ותומך במשקוף השער. הטרימו היה נפוץ באדריכלות רומנסקית ובאדריכלות גותית. בדרך כלל עיטר אותו פסל-עמוד מפואר עם חופה ותחתית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
קטגוריה:עמודים
קטגוריה:אדריכלות גותית
תרצה טנאי

תרצה טנאי (2 ביולי 1920 – 1 ביולי 2009) הייתה מאיירת וציירת ישראלית.

==ביוגרפיה==
לוחית זיכרון לשלמה ותרצה טנאי
תרצה טנאי נולדה בהולנד ליהושע ברנדשטטר ורחל קטינקא. כשהייתה בת שנה וחצי חזרה המשפחה לארץ ישראל ועלתה על אדמת קיבוץ בית אלפא. בגיל 10 עברה עם משפחתה לתל אביב. היא למדה ציור אצל דוד הנדלר, משה קסטל ומשה מוקדי (בן-דודתה), וכן למדה פיסול אצל משה ציפר. משנת 1940 למדה בבצלאל במשך שנתיים ואחר כך למדה ציור בפריז באקדמיה ואצל דוֹבּרַנסקי (Dobrinsky).

החל משנת 1940 החלה לאייר ספרי ילדים, והמשיכה בעיסוק זה עד שנת 1990. איירה יותר מ-250 ספרי ילדים, וכן ציירה לעיתוני הילדים "דבר לילדים" ו"משמר לילדים".

טנאי איירה את ספריהם של הסופרים והמשוררים קדיה מולודובסקי, אהרן זאב, מרים ילן-שטקליס, אנדה עמיר-פינקרפלד, משה שמיר, שלמה טנאי, אוריאל אופק, אפרים תלמי, מיכאל דשא, בנימין טנא, מתתיהו שלם, זרובבל גלעד, דבורה עומר, גלילה רון־פדר-עמית ואחרים. פעמים רבות חתמה בשם "תרצה" בלבד.

הספר "פתחו את השער" של קדיה מולודובסקי, הוא אחד הספרים הראשונים והידועים אותו איירה. תחילה חששה לאייר את הספר, מכיוון שחשה שאינה האישה המתאימה לתאר שירים המבוססים על הווי החיים בפולין, בהיותה מעורה כל כך בנוף ובהוויה הישראלית. בסופו של דבר נאותה לכך, ולאחר שהחלה בעבודתה על הספר היא השתכנעה "שכל התמונות וההוויה של העולם היהודי הזה קיימים בי ואני חלק ממנו".

בשנת 1956 זכתה בפרס יציב לספרות הילדים מטעם דבר לילדים.
בשנת 1995 הנפיק השירות הבולאי סדרת בולי ספרי ילדים ובהם בול הכולל איור של תרצה טנאי לעטיפת הספר אצו רצו גמדים מאת מרים ילן-שטקליס.

טנאי הציגה שתי תערוכות יחיד של יצירותיה בצבעי שמן ובצבעי מים.

הייתה נשואה למשורר שלמה טנאי עד פטירתו בשנת 2000, ואיירה ספרים רבים משלו. הייתה אם לבת ובן.

אחותה הצעירה, הגר ברץ, נישאה לעמוס ברץ, בנם של מרים ויוסף ברץ.
אחיה למחצה הצעיר, עמוס מוקדי (בנו של אביה ומרגוט קלאוזנר) הוא פעיל חברתי ויוצר.
טנאי היא אחייניתה (בת אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודניתה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים; דודניתו (בת אחיו של אביו) של הצייר משה מוקדי; ודודנית שנייה (מצד אביה) של הצייר מיכאל ארגוב (זינגר) ומהנדס האווירונאוטיקה פרופ' יוסף זינגר.

תרצה טנאי נפטרה בתל אביב בשנת 2009. נקברה בבית העלמין ירקון. במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי תרבות בתל אביב, הוצבה בספטמבר 2017 לוחית זיכרון משותפת לתרצה טנאי ולבעלה המשורר שלמה טנאי בכניסה לבית בו התגוררו ברחוב דפנה 20 בתל אביב .

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* איתמר לוי, [http://www.itamar-books.co.il/?mode=nl&n=72 דף מידע על תרצה טנאי, חייה, יצירתה ומשפחתה]
* (עם הצגת תערוכתה בבית סוקולוב)
* 
* איתמר לוי, [https://youtu.be/cMFB-IEE48g "דיוקן עצמי"], יולי 2001
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זוכי פרס יציב
קטגוריה:משפחת ברנדשטטר
קטגוריה:ציירות ישראליות
קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:מאיירות ישראליות
קטגוריה:מאיירים ישראלים
קטגוריה:נשות העלייה השלישית
קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:ישראליות זוכות פרסים: אמנות
קטגוריה:ישראליות ילידות הולנד
קטגוריה:ישראלים ילידי הולנד
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2009
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
גוליית (רכב)

גלְיַת מוקש עוקב (בגרמנית: Goliath) הוא כלי רכב בלתי מאויש מונחה מרחוק, שפותח על ידי הורמאכט במלחמת העולם השנייה. 

הגלית נשא מטען של 60-100 קילוגרם חומר נפץ ונעשה בו שימוש למטרות מגוונות: החל בהשמדת טנקים וכלה בשיבוש מערכי חי"ר צפופים והרס בניינים. הוא היה מונחה באמצעות קו טלפון שהשתרך לאחור עד המפעיל.

==פיתוח ושימוש==
בסוף 1940 השיג הוורמכאט אב טיפוס של מוקש עוקב שיוצר בידי הצרפתי אדולף קגרסה. לאחר מכן משרד החימוש הגרמני הטיל על חברת יצור הרכב הגרמנית בוגוורד מברמן לפתח מכשיר דומה בעל יכולת לשאת 50 קילוגרם חומר נפץ. תוצאת הפיתוח הייתה "גלית" (SdKfz. 302) שנשא 60 ק"ג חומר נפץ. גלית נשלט מרחוק על ידי ידית היגוי שהייתה מחוברת בכבל טלפון לחלקו האחורי של המכשיר. כל גלית היה חד פעמי ומטרתו הייתה להתפוצץ עם מטרתו. בתחילה הונע הגלית בעזרת מנוע חשמלי אך בשל עלותו הגבוהה (3000 רייכסמרק) והקושי לתקנו בשדה הקרב הוחלף המנוע החשמלי במנוע בנזין אמין יותר.

בגלית נעשה שימוש בכל החזיתות בהן לחם הוורמאכט, מאביב 1942. נעשה בו שימוש בעיקר ביחידות שריון והנדסה קרבית. הגלית נודע לשמצה בעיקר בשל השימוש בו במרד ורשה ב-1944, שם יחידות הורמאכט והאס אס השתמשו בו כדי לדכא את ההתנגדות העזה של הארמייה קריובה. בשל מחסור בנשק נגד טנקים, נשלחו מתנדבים מקרב הפולנים לנתק את כבל הטלפון לפני שהגלית התפוצץ. גם בזמן הפלישה לנורמנדי נעשה שימוש בגליתים, אך בשל הפגזות הארטילריה הרבות הם הפכו ללא מבצעיים.
חיילים בריטים עם רכבי גלית שנתפסו.

למרות שיוצרו 7,564 גולייתים במהלך המלחמה הם לא נחשבו להצלחה בעיקר בשל עלותם הגבוהה, מהירותם הנמוכה (9.5 קמ"ש), פגיעות כבל הטלפון והשריון הדק שאיפשר לכל נשק אנטי טנקי לחסלו. עם זאת הגלית הניח את היסודות לפיתוחים של שליטה מרחוק על מכשירים לאחר המלחמה. 

גולייתים ששרדו את המלחמה מוצגים כיום לראווה במספר מוזיאונים, ביניהם מוזיאון החימוש האמריקני, מוזיאון הטנק בובינגטון בבריטניה ובמוזיאון השריון הגרמני.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אמצעי לחימה נגד טנקים
קטגוריה:כלי רכב בלתי מאוישים
שורי השמש

אנשי אודיסאוס צדים את שורי השמש, ציור מאת [[פלגרינו טיבאלדי, מוזיאון פלאצו פוגי, בולוניה]]

במיתולוגיה היוונית, שורי השמש או הבקר של הליוס, הם עדרי הבקר של אל השמש הליוס, אשר רעו באי תרינקיה (Thrinacia), שסבורים כי הוא האי סיציליה.

לפי המיתוס, להליוס, אל השמש, היו שבעה עדרי בקר ושבעה עדרי כבשים, בכל עדר 50 ראשים. על פי האודיסיאה, נשמרו העדרים בידי בנותיו של הליוס, למפטיה ופאתוסה.

אודיסאוס הוזהר מראש על ידי הנביא טֵיירֶסִיאַס, ועל ידי קירקה, שלא לבקר באי, אך מלחיו, בראשות אוּרילוֹכוֹס, דרשו ממנו לעגון שם ואיימו במרידה. אודיסאוס הסכים בתנאי שיימנעו מגעת בשווריו וכבשיו של אל השמש. הם נאלצו להישאר במשך חודש באי בשל הרוחות העזות שנשבו בים. לאחר שאזלה צידתם, ובהיעדרו של אודיסאוס, שהתבודד כדי לשאת תפילה לאלים, שחטו המלחים מספר בני בקר מעדרו של הליוס, וצלו את בשרם. למפטיה הודיעה לאביה על האירוע, והוא איים על האלים כי יחשיך את אור השמש. זאוס הבטיח לו כי יתנקם באודיסאוס ואנשיו.

משחזר אודיסאוס למקום, היה זעמו גדול מנשוא, אך את הנעשה לא היה ניתן להשיב. לאחר מספר ימים הפליגו הוא וצוותו לדרכם. זאוס עמד בדיבורו. הוא שילח את ברקיו וניפץ את ספינתם לרסיסים. הספינה טבעה ועימה כל המלחים, למעט אודיסאוס שניצל והמשיך במסעו.

בספרו של ג'יימס ג'ויס, יוליסס, נקרא הפרק ה-14, המתרחש בבית חולים ליולדות, בשם זה.

==ראו גם==
* בעיית הבקר של ארכימדס

== קישורים חיצוניים ==
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=1772&kwd=1935 שורי השמש באתר מט"ח]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יצורים מהמיתולוגיה היוונית
קטגוריה:דמויות באודיסאה
ניוטון מטר

שמאל
ניוטון מטר (נכתב גם ניוטון-מטר, מסומל בN m או N⋅m)
היא יחידת מידה ממערכת היחידות הבינלאומית (SI) למדידת מומנט כוח (נקרא גם מומנט). ניוטון מטר אחד שווה למומנט שנוצר כתוצאה מכח בעוצמת ניוטון אחד המופעל אנכית לקצה זרוע המומנט שאורכה מטר אחד.

שימוש נפוץ פחות הוא כיחידה למדידת עבודה או אנרגיה כשבמקרה זה שווה ליחידת ג'ול הרווחת יותר שנמצאת במערכת היחידות הבינלאומית. בשימוש זה, המטר מייצג את המרחק שעובר או ההעתק באותו הכיוון של הכוח ולא את המרחק האלכסוני מנקודת הסמך כפי שעושה כשנועד לייצג מומנט כח.

שימוש זה מושמט בדרך כלל, כדי למנוע את הבלבול שייווצר, האם ניוטון מטרים מייצגים מומנט או כמות אנרגיה. בכל מקרה, משום שמומנט מייצג אנרגיה שמועברת לכל זווית סיבוב, ניוטון מטר של מומנט שווה לג'ול אחד לכל רדיאן.

ניוטון מטרים וג'ולים שווים ממדית משום שיש להם ייצוג זהה ביחידות הבסיס של מערכת היחידות הבינלאומית:
::<math>1 \, \text{N} {\cdot} \mathrm{m} = 1 \frac{\text{kg} {\cdot} \text{m}^2}{\text{s}^2} \quad , \quad 1 \, \mathrm{J} = 1 \frac{\mathrm{kg} {\cdot} \mathrm{m}^2}{\mathrm{s}^2}</math>

כאמור, N⋅m ו-J מובחנים כדי למנוע אי־הבנה האם מדובר במומנט במקום אנרגיה ולהפך. במידה דומה, הדבר קורה ביחידות דומות ממדית כגון פסקל לעומת J/m3, Bq לעומת Hz.

==המרה ליחידות אחרות==
*1 קילוגרם-כח מטר = 9.80665 N⋅m 
*1 ניוטון מטר ≈ 0.73756215 פאונד-כח-רגל (מכונה לרוב "רגל-פאונדים")
*1 פאונד-רגל (מכונה לרוב "רגל-פאונד") ≡ 1 ליברת-כוח-רגל ≈ 1.35581795 N⋅m
*1 אונקייה-אינץ' (לרוב "אינץ'-אונקייה") ≡ 1 אונקיית-כוח-אינץ' ≈ 7.06155181&nbsp;mN⋅m (מילי-ניוטון-מטר)
*1 דיין-סנטימטר = 10<sup>−7</sup> N⋅m
*1 ג'ול =N⋅m 1

==ראו גם==
* יחידות מידה לאנרגיה
* יחידות מידה על שם אישים
* מומנט כפיפה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יחידות מידה: אנרגיה
קטגוריה:מערכת היחידות הבין-לאומית
עורבני כחול

עורבני כחול הוא מין של ציפור שיר צפון-אמריקאית ממשפחת העורביים. 

עורבני זה משויך לצד המין עורבני שטלר לסוג הטקסונומי ציאנוסיטה (Cyanocitta), בניגוד לבני הסוג עורבני אשר חיים בעולם הישן. 

הוא נפוץ בדרום קנדה, במזרח ומרכז ארצות הברית, בפלורידה ובצפון מזרח טקסס. לאחרונה תפוצתו של המין התרחבה גם לחוף האוקיינוס השקט, לקולומביה הבריטית ולקליפורניה. העורבני הכחול חי במגוון גדול של בתי גידול - החל מיערות האשוחית של צפון אונטריו ועד יערות האורן של פלורידה. אולם הוא מעדיף יערות דלילים, שבהם מגוון סוגי עצים. המין הסתגל היטב למציאות בני אדם בסביבתו.

אורכו 22 עד 30 ס"מ, משקלו נע בין 70 ל-100 גרם, ומוטת כנפיו 34 עד 43 ס"מ. על ראשו ציצת נוצות שעולה ויורדת לפי מצב רוחו של העורבני הכחול. צבע הנוצות מתקבל על ידי שבירת האור, ואינו נובע מפיגמנט, תופעה הנקראת צבעוניות מבנית. צבעי נוצותיו מזכירים במקצת את הדגל האסטוני (כחול-שחור-לבן).

העורבני הכחול הוא אוכל-כול, וניזון מבלוטים, זרעים, דגנים, פירות, חרקים וכן חסרי חוליות קטנים אחרים. לעיתים הוא ניזון מביצים או גוזלים מקיני ציפורים אחרות.

==גלריה==
<gallery perrow=4 widths=150 heights=150>
קובץ:Bluejay (Cyanocitta cristata) (1547) - Relic38.jpg
קובץ:Cyanocitta cristata FWS.jpg
קובץ:Blue Jay (5437478460).jpg
קובץ:Blue Jay IMG 7928.jpg
קובץ:Blue Jay Cyanocitta cristata Fledgling.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:עורביים
קטגוריה:בעלי חיים ביערות ממוזגים באמריקה הצפונית
קטגוריה:ארצות הברית: עופות
קטגוריה:בעלי חיים משתמשי כלים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
מותק, הילד השתגע

מותק, הילד השתגע (באנגלית: Problem Child) הוא סרט קומדיה משנת 1990, בו מככבים ג'ון ריטר, מייקל ריצ'רדס, ג'ק וורדן ומייקל אוליבר.

== תקציר העלילה ==
בן הילי (מגולם על ידי ג'ון ריטר) הוא בחור סימפתי צעיר ומצליח אשר עובד עבור אביו בחנות לציוד ספורט. בן מעוניין מאוד לגדל ילד אף על פי שאשתו התמהונית פלו איננה מצליחה להיכנס להריון. בעקבות כך, בן מאמץ דרך סוכנות אימוץ ילד ג'ינג'י יתום וחמוד בן 7 המכונה "ג'וניור" (מגולם על ידי מייקל אוליבר). 

במהרה בן מגלה שג'וניור רחוק מלהיות הילד האידיאלי וכי הוא שובב חסר תקנה אשר מותיר אחריו שובל של הרס בכל מקום בו הוא נמצא. כמו כן, ג'וניור מתכתב בסתר עם רוצח סדרתי ידוע לשימצה בשם מרטין בק (מגולם על ידי מייקל ריצ'רדס). בן ופלו מתייחסים לג'וניור בסלחנות בתחילה אבל לאחר שג'וניור מאשפז את החתול של המשפחה, גורם לאביו של בן ליפול במדרגות, וגורם לשריפה בביתם, בן מתחיל לחשוב ברצינות להחזיר את ג'וניור לסוכנות האימוץ. לאחר שבק נמלט מבית הסוהר וחוטף את ג'וניור ואת פלו, בן נאלץ לצאת בעקבותיהם על מנת להצילם.

בסוף הסרט בן מציל את ג'וניור, השוטרים תפסו את בק, ופלו נמצאה במשאית עם חזירים כאשר היא תקועה במזוודה.

== צוות השחקנים ==
{| class="wikitable"
|+ צוות השחקנים
|-
! שם השחקן !! תפקיד
|-
| מייקל אוליבר || ג'וניור
|-
| ג'ון ריטר || בן
|-
| ג'ק וורדן || ביג בן
|-
| אמי יסבק || פלו
|-
| מייקל ריצ'רדס || הפושע בק
|-
| גילברט גוטפריד || מר פיבודי
|}

== סרטי וסדרות המשך ==
=== סרטי המשך ===
* מותק, הילד השתגע 2 (1991) - סרט ההמשך החזיר את הצוות המקורי מהסרט הראשון והמשיך מהמקום בו הסתיימה עלילת הסרט הראשון. איימי יסבק, שגילמה את פלו, מגלמת תפקיד אחר בסרט השני, האחות אנני יאנג.
* מותק, הילד השתגע 3 (1995) - הסרט האחרון בסדרת הסרטים. ג'ק וורדן וגילברט גוטפריד הם השחקנים היחידים מהסרט המקורי ששיחקו בסרט השלישי

=== סדרת אנימציה ===
בשנת 1993 עלתה לשידור סדרת אנימציה אשר התבססה על עלילת הסרט. מבין צוות השחקנים המקורי של הסרט, רק גילברט גוטפריד השתתף בדיבוב דמותו בסדרה המצוירת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטי 1990
קטגוריה:סרטי קומדיה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:אימוץ בתרבות ובאמנות
ורנר פנטון

"[[כסא פנטון" (1959).]] 
ורנר פנטון (בדנית: Verner Panton; 13 בפברואר 1926 – 5 בספטמבר 1998) היה מעצב פנים ומעצב תעשייתי דני. עבודתו פורצת הדרך, החל משנות השישים של המאה ה-20, השתמשה במגוון חומרים חדשניים לתקופתו ובצורות אמנותיות רדיקליות.

== חייו ==
פנטון נולד בשנת 1926 בברהסבורג (Brahesborg-Gamtofte) שבאי פונן (Fünen), דנמרק. בין השנים 1944-1945 עשה את שירותו הצבאי באודנסה. במקביל החל ללמוד הנדסת בנייה באוניברסיטה הטכנית בעיר. הוא סיים את לימודיו בשנת 1947. בין השנים 1947-1951 למד אדריכלות באקדמיה הממלכתית לאמנויות בקופנהגן (Det Kongelige Danske Kunstakademi). ב-1950 נשא לאישה את טובי קאמפ (Tove Kemp), בתו החורגת של המעצב פול הנינגסן (Poul Henningsen), נישואים שהחזיקו זמן קצר בלבד. 

בין השנים 1950-1952 עבד פנטון במשרדו של המעצב ארנה יאקובסן, שנודע בעיצוב ריהוט חדשני. ב-1955, לאחר שפתח משרד עצמאי, הושקה סדרת הריהוט הראשונה בעיצובו "כיסא הרווק" (Bachelor-Chair) בידי חברת פריץ הנסון (Fritz Hansen).

ב-1957 עיצב פנטון "בית סופשבוע" (Weekend house) - מבנה טרומי, בעל גג קמור, העשוי עץ ומתכת. המבנה סימן את ענינו של פנטון בחיפוש אחר פתרונות סביבתיים מודולריים. בין הביטויים המעניינים של חיפוש זה היו מערכת ריהוט מתנפחת (1960 העשויה מיריעות פלסטיק. "נוף פנימי" (Landscaped interior; 1965-1967) - מערכת ריהוט הניתנת לסידור מחדש ו"מגדל מגורים" (Living Tower; 1968-1969) - מערכת ישיבה סביבתית עשויה פוליאוריטן מוקצף. 

כמעצב פנים התנסה פנטון בתכנון סביבות שלמות, המדגימות עיצוב רדיקלי המושפעות מסגנון הפופ ארט הפסיכדלי. סביבות אלו כללו שילוב של חומרים שונים, קווים מעוגלים ודגמים צבעוניים. דגם מרכזי שעיצב כלל שימוש בעיגולים דקורטיביים והופיע על גבי טפטים ובדים במבחר חללים ציבוריים כגון מלונות. בין הסביבות הידועות שעיצב היה חלל ארגון הטקסטיל הגרמני (Deutscher Textilverband; 1966) במינכן, שעוצב בעזרת בדים וכורסאות המסודרות בגריד.

בשנת 1998 זכה פנטון באות כבוד (knight's cross of the Dannebrog order) מידי מלכת דנמרק.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.amalnet.k12.il/sites/art/show_item.asp?item=arty0035&type=creator ורנר פנטון] באתר "מפגשים מהסוג החזותי".
* [http://BLOG.Verner-PANTON.de/en/ The Era Verner PANTON - His Life & Work]
* 

ורנר פנטון מדגים את הישיבה ב-"מגדל מגורים" ([[1968-1969). 2 אלמנטים עשויים פוליאוריטן מוקצץ מכוסה בד אדום על מסגרת עץ.]]
בית פרטי בעיר בינינגן (Binningen) [[שווייץ (1972-1987).]]

קטגוריה:מעצבים דנים
קטגוריה:ילידי 1926
קטגוריה:נפטרים ב-1998
סין הפרהיסטורית

סין הפרהיסטורית היא התקופה הקדומה ביותר בתולדות האנושות בסין, המסמלת את העידן הקודם לתקופת ההיסטוריה המתועדת בכתב. תקופה זאת מסתיימת בתקופת סין המיתולוגית בשנת 2852 לפנה"ס.
באתר הארכאולוגי במחוז שאנסי נמצאות העדויות הראשונות בעולם לשימוש באש על ידי ההומו ארקטוס
אגם טובה באינדונזיה, שהוא למעשה לוע של הר געש, שהתפרצותו כמעט הכחידה את האדם בעולם, לפני כ 75000 שנה
מחוז [[חנאן, שמשמעו "דרומית לנהר", אזור זה נחשב לערשׂ התרבות הסינית, מכיוון שכאן החלו להתקיים התרבויות העירוניות הראשונות של סין]]
הנהר הצהוב - בעמק הנהר הצהוב התפתח בשלהי התקופה הנאוליתית מרכזה התרבותי של סין
==התקופה הפלאוליתית==
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לנוכחות אנושית בסין של ימינו הן של הומו ארקטוס (האדם הזקוף). באתר שבמחוז שאנסי נמצאות העדויות הראשונות בעולם לשימוש באש על ידי ההומו ארקטוס, ומתוארכות ללפני 1.27 מיליוני שנים. ממצאי ארקטוס מפורסמים במיוחד הם אלו שזכו לכינוי "אדם פקין", והתגלו בתחילת המאה ה-20 במחצבת ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן סמוך לבייג'ינג.

תושביו הנוכחיים של האזור הם צאצאי הומו סאפיינס שהגיע לאזור לפני כ-65,000 שנים, על פי הדעה המקובלת כיום במחקר האנתרופולוגי, מקורו של המין האנושי (ההומו סאפיינס) הוא באפריקה. וקבוצה קטנה של פחות מ-1,000 פרטים מהווה את האבות_הקדומים של אוכלוסיית העולם שמחוץ לאפריקה.

==התקופה הנאוליתית==
גידול הדגנים התחלק בסין בין גידול אורז בדרום וגידול דוחן בצפון. עדויות מוקדמות לחקלאות סינית טיפוסית – גידולי אורז בבריכות – מתוארכות לשנת 6,000 לפנה"ס. האורז תורבת לראשונה בסין ובהודו.
גידול אורז התאים במיוחד לסין, ארץ שהייתה משופעת בכוח אדם רב וזול, מים בשפע (הנהר הצהוב), וניתן לגדל אותו למעשה בכל מקום, גם בצלע הר תלול, תנאים אלו התאימו לתנאים ששוררים בדרום-מרכז סין.

גידול הדוחן בסין מתוארך לשנת 6,000 לפנה"ס, את הדוחן ניתן לגדל באזורים צחיחים יחסית, בכמות משקעים נמוכה יחסית, וגם בקרקעות לא־פוריות, דבר שהתאים לתנאי צפון סין.

בסביבות שנת 8000 לפנה"ס החלו לביית את החזיר בסין. בסביבות שנת 3000 לפנה"ס החלו לגדל את תולעת המשי בצפון סין. נמצאו עדויות לביות בעלי חיים נוספים כגון: הכלב, התאו, הכבש, עופות.
בדומה לתרבויות קדומות בכל העולם (כגון: תת-היבשת ההודית, מצרים), הביאה החקלאות לגידול מהיר באוכלוסייה, כיוון שהתבססות על גידולים חקלאיים הבטיחה יכולת שימור המזון ואגירתו לזמן ממושך יותר, וזו הביאה בהדרגה לגידול האוכלוסייה, להתפתחותה התרבותית ולריבוד חברתי.
בשלהי התקופה הנאוליתית עמק הנהר הצהוב בסין החל לפתח את מעמדו כמרכז תרבותי, כאשר ראשוני הכפרים באזור הופיעו שם. מרבית העדויות למרכז חשוב זה נמצאות באזור העיר שי-אן בסין.

===הערים הראשונות===
הערים הראשונות בסין צמחו עם מעבר סין מהתקופה הפרהיסטורית לתקופת סין הקדומה בסביבות 3000-2500 שנה לפנה"ס.

==גילוי מתכות==
בסביבות שנת 3000 לפנה"ס החלו לייצור ארד בסין. הברזל נתגלה רק בתקופת שושלת ג'ואו, בזמן סין הקדומה.

==מיקום התקופה בתולדות סין==
{| class="wikitable"
!סין הפרהיסטורית!! סין המיתולוגית
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סין: היסטוריה
קטגוריה:פרהיסטוריה
שבר הליכה

שבר הליכה הוא שבר מאמץ בשליש המרוחק (דיסטלי) של אחת מעצמות המסרק בכף הרגל. שברי הליכה הם צורה של פציעת מאמץ חוזרני.

שברי מאמץ מתרחשים עקב מאמצים על עצם שתדירותם רבה מדי ולכן הם שוחקים את העצם מהר יותר מכפי שהגוף יכול להספיק ולתקן את השחיקה. שברי הליכה נוצרים עקב הליכה מרובה מדי, זאת ביחס ליכולת הגוף לשקם את העצם ולספוח אליה סידן. הסיכון ללקות בשבר הליכה גדל ככל שזמן ההליכה ארוך יותר, הקרקע עליה הולכים קשה יותר, והעומס שנושא הגוף כבד יותר. גורמים נוספים המעלים את הסיכון הם פגיעה במשק הסידן בגלל תזונה דלה בסידן ומחסור בשינה (ההורמונים המאפשרים ספיחת סידן לעצמות מופרשים רק בזמן השינה).

==קבוצות סיכון==
שברי הליכה נפוצים במיוחד בקרב חיילים, אך גם בקרב טיילים וכן בעלי מקצועות המחייבים הליכה ועמידה ממושכת ומאומצת, כגון אחים ואחיות בתי חולים ורקדנים. שברי הליכה הם גורם שכיח לכאבים בכף הרגל, במיוחד בקרב אנשים המגבירים באופן פתאומי את רמת פעילותם הגופנית. במחקר שנערך בצה"ל נמצא שיעור גבוה של שברי מאמץ בקרב חיילים שסבלו מחוסר בוויטמין D. לאנשים בעלי כף רגל קמורה (בלטינית pes cavus) סיכון גבוה יותר ללקות בשבר הליכה.

==היווצרות השבר==
שברי הליכה נוצרים בדרך כלל בעצם המסרק השנייה של כף הרגל, ולעיתים פחות תכופות בעצם המסרק השלישית. שברים בעצם המסרק החמישית אינם מוגדרים שבר הליכה ומכונים שבר ג'ונס (באנגלית: Jones fracture). אצל רצים למרחקים שברי הליכה מתרחשים בדרך כלל בצוואר עצם המסרק, בעוד שאצל רקדנים השבר מתרחש בחלק המקורב (פרוקסימלי) של העצם. בקרב רקדני בלט השבר מתרחש בדרך כלל בבסיס עצם המסרק השנייה ובמפרק עצם המסרק.

שבר הליכה מתרחש לאחר מאמץ ממושך, או נשיאת משקל כבד, ולעיתים נדירות גם לאחר מכה ישירה בכף הרגל. בעת התרחשות השבר יש לפסול אפשרות של התרחשותו כתוצאה ממחלות רקע, כגון דלדול עצם או רככת עצם (בלטינית: osteomalacia).

==מאפיינים קליניים==
תסמיני שבר הליכה מתחילים בפתאומיות. כאשר הנפגע חולץ את נעלו, או מגפו, אוחז בכף הרגל הפגועה כאב חד דמוי התכווצות שרירים, וכן בצקת המתפתחת על חלקה הגבי של כף הרגל. בניסיון הזזה של כל אחת מאצבעות כף הרגל, יורגש כאב באצבע הפגועה, וכן יורגש כאב דומה במיקום השבר בעת מישוש עצמות המסרק על גב כף הרגל. צילומי רנטגן בשלב ראשוני אינם מועילים באימות האבחנה ולעיתים לא ידגימו את השבר. אולם, רופאים צבאיים המנוסים באיבחון שברי הליכה יכולים להגיע לאבחנה מדויקת, אף ללא בדיקות הדמיה. בקרב אזרחים, המטופלים בידי רופאים שלהם ניסיון מועט יותר בסוג זה של שברים, לעיתים קרובות השבר לא יאובחן במשך שבוע עד שבועיים.

==בדיקות אבחוניות==
לצילומי רנטגן תועלת מוגבלת ביותר באיבחון מדויק של שברי הליכה, אולם הדמיות טומוגרפיה ממוחשבת ו-MRI עשויים לסייע באימות האבחנה. ביצוע מיפוי עצמות באמצעות חומר ניגודי רדיואקטיבי יכול לסייע לאבחון מוקדם. בדיקת צפיפות עצם יכולה לשלול חשד לשבר הליכה על רקע תחלואה צולבת בדלדול עצם.

==טיפול==
הטיפול הראשוני מתמקד בהפחתת התנועתיות של עצם המסרק הפגועה לתקופה של 6–12 שבועות. לשם כך, מורים למטופל לנעול נעל בעלת סוליית עץ, או מגבסים את כף הרגל. במקרים נדירים שבהם השבר מתרחש באדם בעל רגל קמורה, ואינו מתאחה, יש מקום לשקול התערבות ניתוחית לשחרור החיתולית הכפית (plantar facia).

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פציעות קרסול וכף רגל
קטגוריה:הפרעות בצפיפות ובמבנה העצם
קטגוריה:פציעת מאמץ חוזרני
קטגוריה:שברים (אורתופדיה)
האקדמיה המלכותית לאמנויות

האקדמיה המלכותית לאמנויות (באנגלית: The Royal Academy of Arts; בראשי תיבות: RA) היא מוסד אמנות בריטי הנמצא בבית ברלינגטון שבכיכר פיקדילי בלונדון.

==היסטוריה==
האקדמיה המלכותית נוסדה כפלג שפרש מתוך לאחר סכסוך מנהיגות בין שני ארכיטקטים מובילים, סר ויליאם צ'יימברס וג'יימס פיין. לאחר שפיין זכה במנהיגות האגודה, ניסה צ'יימברס להתנקם בזוכה ובזכות קשריו האמיצים עם ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, יצר בשנת 1768 מוסד אמנותי חדש, האקדמיה המלכותית לאמנויות. האקדמיה נחנכה באופן רשמי בשנת 1769. ב-10 בדצמבר 1768 התקבלו לאקדמיה ארבעים חבריה המייסדים. סר ג'ושוע ריינולדס היה נשיא האקדמיה הראשון.

==פעילויות==
האקדמיה המלכותית לאמנויות אינה מקבלת סיוע כספי מבית המלוכה או מממשלת בריטניה. אחד ממקורות הכנסתה העיקריים הוא אירוח תערוכות אמנות הפתוחות לקהל הרחב. תערוכות אלה מתאפיינות ברמתן הגבוהה, המשתווה לזו של מוסדות אמנות אחרים בלונדון, כגון הגלריה הלאומית וגלריית טייט. בשנת 2004 הוצגו בבית האקדמיה (בית ברלינגטון) פרטי האמנות הבולטים מתוך האוסף הקבוע של האקדמיה בחללי התצוגה אשר שופצו בבניין המקורי.

לאקדמיה המלכותית אף בית ספר ללימודים מתקדמים באמנות, בתחומי הציור, פיסול ויצירת הדפסים. לבתי הספר מתקבל מספר קטן של תלמידים הנבחרים בזכות כישרונם ועיקר הלימודים הם במתכונת של חונכות אישית.

==חברות באקדמיה==
מספר החברים המלאים באקדמיה המלכותית מוגבל ל-80. חברי האקדמיה יכולים להיות אך ורק אמנים הפעילים בבריטניה בתחומים הבאים: ציור, הדפס, פיסול וארכיטקטורה. על פי כללי האקדמיה, בין חבריה חייבים להיות לפחות 14 פסלים, 12 ארכיטקטים ו-8 יוצרי הדפסים. עד 46 חברים הם ציירים. בחירת חברים חדשים לאקדמיה נעשית בידי החברים המכהנים.
[[איור של בניין האקדמיה בלונדון]]

מעבר לכבוד הנלווה לתואר "חבר אקדמיה", החברים מתחייבים לשרת בוועד המנהל של האקדמיה וכן בוועדות המקצועיות השונות הפועלות בה. בחירה לנשיא האקדמיה למעשה מבטיחה לנבחר תואר אבירות בריטי מאת המלכה, זאת בהנחה שהנשיא אינו מחזיק בתואר כזה בטרם נבחר.

נוסף לחברי האקדמיה המלאים, מתמנים לאקדמיה אף חברים-עמיתים. הקהל הרחב יכול אף הוא להצטרף לאקדמיה במעמד של "ידידים" וזאת לאחר הרמת תרומה למוסד. תרומות אלה מהוות מקור הכנסה חשוב לאקדמיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

אמנויות, האקדמיה המלכותית ל-
קטגוריה:לונדון: חינוך
קטגוריה:לונדון: מבנים
אלירן אבני

אלירן אבני (יליד 1975) הוא פסנתרן ישראלי.

==ביוגרפיה==
אבני נולד בישראל בשנת 1975. הוא בוגר בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב בהנחייתה של מרינה בונדרנקו. הוא המשיך לימודיו בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, שם סיים תואר ראשון ושני במוזיקה בהנחיית ד"ר יוכבד קפלינסקי. הוא משלים עתה לימודי דוקטורט על ניתוח רגשות במוזיקה, בהנחיית המוזיקולוג קרל שכטר.

כבר בגיל 17 זכה אבני בתחרות קלרמונט ובתחרות רחמנינוב בישראל וזכה לבצע את הקונצרט הראשון לפסנתר של רחמנינוב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה.

בשנת 2005 הקליט אבני את מלוא יצירותיו לפסנתר של המלחין הישראלי אבנר דורמן. ההקלטה ראתה אור בחברת ההקלטות נקסוס.

בשנת 2007 הופיע כסולן עם התזמורת הסימפונית חיפה.

אבני הוא מנהל אמנותי של אנסמבל שאפל, המורכב ממוזיקאים ישראלים ואמריקאים בוגרי ג'וליארד.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://www.haaretz.co.il/hasite/pages/ShArtPE.jhtml?itemNo=507813&contrassID=2&subContrassID=7&sbSubContrassID=0 גן עדן למוזיקאים צעירים]. כתבה בהארץ על תלמידים ישראלים בג'וליארד.

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה, אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
תיאו מאינץ

תיאו מאינץ על שער גיליון [[הזמן הוורוד שפורסם לאחר פטירתו, 2007]]
תיאו (תיאודור) מאינץ (1924 – 13 ביוני 2007) היה תזונאי ופעיל ציבור הן בתחומי חינוך לבריאות ותזונה נכונה והן בתחום זכויות ההומוסקסואלים, ממייסדי אגודת הלהט"ב בישראל.

== תחילת דרכו ==

תיאו מאינץ נולד בשנת 1924 בגרמניה. בשנת 1936 נמלטה משפחתו מגרמניה הנאצית להולנד עקב יהדותם, ובשנת 1940, בגיל 15, עלה לארץ ישראל. בנערותו גר ולמד ברמת גן. סיים את לימודי התואר הראשון במדעי התזונה, עבד כשף בבתי מלון בתל אביב. במשך כ-40 שנה עבד בקופת חולים כללית כמפקח על מטבחים וכדיאטן, ועסק רבות בהוראת מבוגרים ובחינוך לבריאות. הוא כתב רשימות רבות בעיתונות בנושאי חינוך לתזונה והיה אחד מחלוצי חינוך הציבור לתזונה בריאה.

== פעילות ציבורית ==

בשנת 1956 החל בפעילותו למען ציבור הלהט"ב, יחד עם בן דודו יעקב פזי, לימים חבר הוועד המייסד של אגודת הלהט"ב. ציבור ההומוסקסואלים בישראל היה מיעוט דחוי ומופלה, שחי בסתר. באותם ימים די היה באזכור נטייתו המינית השונה של אדם על מנת שיופלה בקבלה לעבודה ולשירות בצה"ל. למרות הקשיים ארגן תיאו מאינץ מפגשים קבועים ופעילויות לציבור הלהט"ב.

בשנת 1974 השתתף בפאה נוכרית ובפנים מוצללות בתוכנית הטלוויזיה של פרופסור ירמיהו יובל "השעה השלישית" לענייני חברה, שדנה אז בנושא ההומוסקסואליות והיחס אליה בישראל.

בשנת 1975 היה שותף לייסוד אגודת הלהט"ב, ששמה החוקי נקרא "האגודה לשמירת זכויות הפרט", עקב סירוב רשם העמותות לכינוי עמותה בשם המתאר פעילות שנחשבה כבלתי חוקית באותו זמן. בשנת 1976 התארח עם אחרים בתוכנית הטלוויזיה "השעה השלישית". פעילות זו הייתה ראשונה מסוגה במדינת ישראל באותם זמנים, ולוותה בחששות רבים מנידוי ואף אלימות כלפי המשתתפים בתוכנית. אבי אנגל, פעיל ציבורי נוסף, הצטלם בחשיפה מלאה. כל שאר החברים חבשו פאות, קולם עוּות, וצילמו את צלליתם בלבד. תיאו מאינץ היה היחיד שהסכים שקולו לא יעוות. הראיון סבב באופן כללי על חיי הקהילה ההומוסקסואלית, על מידת השכיחות של התופעה ומקומות המפגש המקובלים.

תוכנית הטלוויזיה שינתה את חייו הציבוריים של מאינץ, שזוהה במקום עבודתו ויצא למעשה מהארון. מאותו רגע ניתן לומר, שמאינץ "לא השאיר ולו אצבע אחת בארון", דבר נדיר בתקופה זו. מאינץ נבחר פעמיים לכהן כחבר בוועד אגודת הלהט"ב, נמנה עם מפעילי "יין נושן" (קבוצה להומואים מבוגרים), וכן היה פעיל בקו הלבן ובהפעלת הערבים הפתוחים באגודה בשנים 1989–1994.

תיאו מאינץ לא חשש להתראיין בשמו ועם תמונות בכלי התקשורת בישראל, כולל ראיונות שהעניק לעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"העולם הזה" בשנות השמונים והתשעים. בנוסף לקח מאינץ תחת חסותו את קבוצת הו"ד (הומוסקסואלים דתיים). כמו כן, נהג להתנדב בבית אגודת הלהט"ב באופן קבוע, וטיפח את ספריית האגודה. כמו כן היה אחד מהפעילים בוועד למלחמה באיידס.

בשנת 2000 פתח אילן שיינפלד את "קפה תיאו", בית קפה וחנות ספרים שנקרא על שמו של מאינץ. בית הקפה נסגר בשנת 2002.

תיאו מאינץ, שחי בתל אביב החל מתקופת המנדט הבריטי, היה מקור לסיפורים על הקהילה ההומו-לסבית בימי המנדט הבריטי ובתקופה שאחרי קום המדינה. נפטר ב-13 ביוני 2007, בגיל 83.

== ראו גם ==

* מעמד ההומוסקסואלים בישראל

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:תזונאים ישראלים
קטגוריה:להט"בים ישראלים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בישראל
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1924
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
NCP

NCP - Network Control Program הייתה מערכת פרוטוקול תוכנה, מימי ה-ARPANet אשר הובאה לידי שימוש בשנת 1970 והחליפה גרסה ישנה יותר של פרוטוקול המתואר במסמך- 1822-BBN Report - פרוטוקול 1822 שיוצר על ידי ענקית התקשורת BBN.

ה-1822-BBN הוחלף, בשל היותו לא מוצלח בשילוב בהתאמה עם מספר תוכנות על אותו מחשב מארח, במיזם זה, אשר נוצר על ידי צוות מתכננים ביוטה שבארצות הברית. במאמצם ליצור פרוטוקול שיעבוד בצורה אינטגרטיבית מקודמו הצליחו המהנדסים לתכנן את ה-NCP לאחר מספר חודשי עבודה, והפרויקט הנ"ל נולד והיווה את הבסיס וההתחלה לרשת האינטרנט הקיימת היום. עד סוף 1971, היו 15 אתרים רשומים, שהשתמשו באינטרנט דרך ה-NCP, ביניהם שני תאגידים, מספר אוניברסיטאות ושלוחה של נאס"א.

לבסוף בשנת 1983, הוחלפה התוכנה ב-TCP/IP שכיום נמצא בשימוש נרחב.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.livinginternet.com/i/ii_ncp.htm NCP -- Network Control Program] באתר Living Internet

קטגוריה:תקנים בתקשורת מחשבים
אוכלי הלוטוס

אודיסאוס גורר את אנשיו אל הספינה
ארץ אוכלי הלוטוס, איור מאת [[רוברט סלדון דנקנסון]]
אוכלי הלוטוס או הלוטופאגים (יוונית עתיקה: Λωτοφάγοι) הם דמויות מהמיתולוגיה היוונית. אוכלי הלוטוס היו, לפי המסופר, קבוצה של אנשים שחיו באי ליד חופי צפון אפריקה, ונהגו לאכול מפרחי צמח הלוטוס ומפירותיו.

מזון זה נחשב לסם נרקוטי וממכר, שהשרה על צרכניו תחושה של שינה נעימה.
באודיסיאה מסופר כי אודיסאוס שלח שלושה מאנשיו לסייר באי, לאחר שרוח צפונית סחפה אותם אל חופיו. השלושה פגשו באוכלי הלוטוס וטעמו מפריו ופרחיו. התברר שהצמח הממכר השפיע עליהם עד כדי אובדן הרצון לחזור למולדתם ולמשפחותיהם. אודיסאוס החליט לקחתם בכוח, ותוך שהם ממררים בבכי גרר אותם אל הספינה וקשר אותם אל ספסלי החותרים.

אלפרד טניסון כתב שיר בשם "אוכלי הלוטוס". פרק בשם זה מופיע גם בספרו של ג'יימס ג'ויס "יוליסס" הכתוב במתכונת האודיסיאה. קיימות להקות מוזיקליות בשם זה, וכן שודרה באנגליה בשנות השבעים סדרת טלוויזיה בשם זה. אוכלי הלוטוס הוא גם שמו של אלבום מחווה ללהקת דד קן דאנס.

== במיתולוגיה ==
בשירו האפי של הומרוס "האודיסיאה", בפרק התשיעי, אודיסאוס מספר כיצד רוחות צפוניות שליליות העיפו אותו ואת אנשיו מהמסלול כשהם מקיפים את כף מליאס, הקצה הדרומי ביותר של הפלופונסוס, שטים מערבה לאיתקה:

== צמח הלוטוס בתרבות היוונית==
נימפאה כחולה
המינוח היווני לוטוס עשוי היה להיות בין היתר בשימוש עבור המינים הבאים:<ref>[http://www.perseus.tufts.edu/cgi-bin/ptext?doc=Perseus%3Atext%3A1999.04.0057%3Aentry%3D%2364375 λωτός], בלקסיקון יווני-אנגלי</ref>

*צמח מהסוג נימפאה, למשל נימפאה כחולה (Nymphaea caerulea), או נימפאת הלוטוס (Nymphaea lotus). נמצא<ref>[http://web.archive.org/web/20040623024204/http://www.aquagarden.co.il/intro_lilies.html שושנות המים], נכתב על ידי אופיר תומר, מחלקת צמחי מים, אקווה-גן</ref> כי הנימפאה הכחולה כונתה על ידי המצרים הקדמונים "לוטוס כחול", וכי הם נהגו לשתות את תמצית הפרחים, שהיא בעלת השפעה נרקוטית בשל החומרים הפסיכואקטיביים שבה, ומביאה את המשתמשים בה לתחושת אופוריה ולהזיות. למרות שדווקא נימפאת הלוטוס זכתה לשם "לוטוס", הרי שמתמונות של ציורי קיר מצריים הוברר כי הצמח אותו צרכו היה נימפאה כחולה.
* צמחי מספוא ממשפחת הקטניות, כגון מינים של תלתן - (Trifolium fragiferum), גרגרנית יוונית (Trigonella foenum-graecum), ומינים מהסוג דבשה (Melilotus).
* המין Lotus corniculatus - מהסוג לוטוס.
* מין של אפרסמון - Diospyros lotus .
* המין שיזף השיח (Ziziphus lotus), ממשפחת האשחריים.
* המין מיש דרומי ממשפחת הקנאביים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== ביאורים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דמויות באודיסאה