OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אלברט סויסה

אלברט סויסה (נולד ב-1959) הוא סופר, עיתונאי, אוצר אמנות ומסעדן ישראלי, ספר הביכורים שלו, "עקוד", זיכה אותו בפרס ברנשטיין לשנת 1991.

== ביוגרפיה ==
סויסה נולד בקזבלנקה. בשנת 1963 עלה לישראל עם משפחתו וגר בשכונת עיר גנים בירושלים. בנערותו, למד בישיבה, ואחר כך נסע לפריז ללמוד פנטומימה.

בשנת 1990 יצא לאור ספרו "עקוד" בהוצאת הספריה החדשה. לספר שלושה חלקים, שכל אחד מתמקד בנער אחר מהשכונה. כולם ילדים של משפחות מרוקאיות שעלו והתיישבו בעיר גנים. הספר מתאר את החיים באחת השכונות המוחלשות ביותר בירושלים המערבית, בזרם תודעה שמשרבב יחד שפה מליצית וסלנג של עולים. הספר זיכה את סויסה בפרס ברנשטיין לשנת 1991.

בשנות ה-90 וראשית שנות ה-2000 היה כתב ובעל טור בעיתון "כל העיר". באותה תקופה הקים בית קפה בשם "זיגמונד" בשכונת רחביה בירושלים (רח' עזה פינת רח' האר"י), שאותו הוא מנהל כיום.

החל משנת 2010, כותב במגזין האמנות ערב רב. ואוצר תערוכת בבית האמנים בירושלים.
קפה זיגמונד (בבעלותו של אלברט סויסה)

== תערוכות שאצר ==
* ניבים (2013) - תערוכת וידאו, סאונד ומיצב שהוצגה בגלריה אגריפס 12. בתערוכה השתתפו עשרה אמנים, ובהם קבוצת סלה-מנקה, נבט יצחק ואמנית הקול ויקטוריה חנה.
* "[http://lenazaidel.co.il/about-heb.asp?id=9 זאבי חוצות]" (2013) - תערוכה של לנה זידל, בית האמנים, ירושלים.

==חיים אישיים==
בשנת 2000 פגש את המחזאית יוספה אבן-שושן ולזוג נולד בן.

==לקריאה נוספת==
* קובי נסים, "הנושא שלי הוא הכתיבה עצמה: שיחה עם אלברט סויסה על כתיבתו", על המשמר, ג' בשבט תשנ"א, 18 בינואר 1991, עמ' 22.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.kibutz-poalim.co.il/htmls/product.aspx?c0=38255&bsp=37656 עקוד] באתר ספרית הפועלים
* [http://www.youtube.com/watch?v=FFIQfKa25eE הפיוט כצוהר תרבותי - יום עיון ר' דוד בוזגלו 2], סויסה על החיץ בין שירה לפיוט במכון ון ליר.
* [http://www.answers.com/topic/albert-suissa אודות סויסה] באתר Answers
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ברנשטיין
קטגוריה:עולים בשנות ה-1960
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
אלאונורה לב

אלאונורה לב (נולדה ב־1952) היא סופרת, עיתונאית, מתרגמת ומבקרת ספרות ישראלית, זוכת פרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת 1996 ופרס ברנשטיין ביקורת ספרותית בעיתונות היומית לשנת 2001.

==ביוגרפיה==
לב נולדה בפולין בעיר שצ׳צ׳ין בסביבות שנת 1952. אביה היה ניצול שואה, שברח מעיר הולדתו לודז׳ לסיביר שם היה פועל במפעל תחמושת. רוב משפחתו נרצחה בשואה. אמה ילידת ברה״מ שם נפגשה עם אביה של לב. היא עלתה עם הוריה ושני אחיה לישראל בעליית גומולקה כשהייתה בת שש למעברת עתלית. משם עברה המשפחה לקיבוץ בית זרע, מגדיאל, רמתיים ולבסוף התיישבה בהוד השרון. כבר בגיל צעיר החליטה כי היא רוצה לעסוק בכתיבה. בצבא שירתה כפקידה בחיל האוויר וכשהשתחררה עברה קורס עיתונות והחלה לעבוד ככתבת בעיתון נשים ואחר כך כעורכת בעיתון. לב כתבה מאמרים וביקורות ספרותיות בעיתון "חדשות" ושימשה כעורכת בעיתון "מעריב".

בשנת 1989 יצא לאור בהוצאת "עם עובד" ספרה הראשון, "סוג מסוים של יתמות", בו היא מתעדת מסע לפולין אליו יצאה יחד עם קבוצה של אנשי תרבות במלאת 45 שנה למרד גטו ורשה. הספר הופיע תחילה ככתבות בעיתון "סופשבוע" במעריב ולאחר מכן הוא עובד והורחב לכדי הספר.

בשנת 1996 יצא ספרה השני, "הבוקר הראשון בגן עדן" בהוצאת "קשת". הספר עוסק באשה, בסוף שנות השלושים לחייה ובימי הריונה כשהיא מספרת לעובר שבבטנה את קורות חיה. הספר זכה בפרס ברנשטיין לשנת 1996, ולב הייתה לאשה הראשונה שזוכה בפרס זה.

בשנת 1999 יצא "סוג מסוים של יתמות" בהדפסה מחודשת בהוצאת נ.ב. ספרים. בשנת 2000 יצא לאור "מוות זה דבר נגטיבי" פרי עטה של לב בסדרת "קצרים" של הוצאת "כתר".

בשנת 2015 ערכה והוסיפה אחרית דבר לספרו של יצחק לבני "קטעים מתוך חומר החיים".

==חיים אישיים==
לב היא בת זוגו במשך כשלושים שנה של המו"ל והעורך נתן בירק ולהם שני ילדים. בנוסף היא אם לבת מנישואיה הראשונים.

==פרסים והוקרה==
לב היא כלת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשנ"ט, זכתה ב״פרס הילדים״ לתרגום במסגרת ״מצעד הספרים״ תשנ״ו ובפרס "קשת הזהב" של הוצאת קשת.

== ספריה ==
* סוג מסוים של יתמות: עדות על מסע, הוצאת עם עובד, 1989.
* הבוקר הראשון בגן עדן, קשת הוצאה לאור, 1996.
* שיחות עם המאהב שלי ואשתו, נ.ב ספרים, 2011.

===מתרגומיה===
* ג'ונתן קו, בית השינה, משכל, 1998
* קתרין פטרסון, ממלכת טרביתיה, סדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, הוצאות מודן ואוקיינוס, 2012.
* לוסי מוד מונטגומרי, בית החלומות של אן, הוצאת כתר, 2011.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* עופרה עופר אורן, [http://ofra-offer-oren.com/2014/09/30/סוג-מסוים-של-יתמות-לבטל-את-משלחות-הנוע/ סוג מסוים של יתמות: לבטל את משלחות הנוער לפולין], בבלוג [http://ofra-offer-oren.com/ סופרת ספרים], 30 בספטמבר 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל מעריב
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות כותבות עברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמות ישראליות
קטגוריה:מתרגמים ישראלים
קטגוריה:זוכות פרס ברנשטיין
קטגוריה:זוכי פרס ברנשטיין
קטגוריה:ישראליות ילידות פולין
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
יעלימיט

יעלימיט הוא מינרל סולפטי נדיר מאוד המכיל סידן ואלומיניום שנתגלה לראשונה בישראל.

==תכונות==
===הרכב כימי וקריסטלוגרפיה===
נוסחת המבנה הכימי של היעלימיט היא (Ca<sub>4</sub>Al<sub>6</sub>O<sub>12</sub>(SO<sub>4</sub>

היעלימיט מתגבש במערכת הקובייתית, חבורת סימטריות נקודתית "גירודיאלית" <math>432\,\!</math>, וחבורת סימטריות מרחבית I4<sub>1</sub>32. הפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=18.392.

===תכונות פיזיקליות===
גבישים מיקרוסקופים עד μm15 במקבצים. הקשיות של המינרל טרם נקבעה ומשקלו הסגולי הממוצע המחושב הוא 2.61 גרם לסמ"ק. המינרל מתפרק במים לאטרינגיט ו-Al(OH)<sub>3</sub>.

===תכונות אופטיות===
אופטית המינרל הוא איזוטרופי. מקדם השבירה של היעלימיט הוא: n=1.568. גבישי היעלימיט שקופים למחצה, והם לבנים עד חסרי צבע.

==גילוי ומקור השם==
היעלימיט נתגלה ב-1984 על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים והיא קראה לו על שם הר יעלים ונחל יעלים תוואי הנוף הבולטים בבקעת חתרורים מזרחית לערד.

==מקור ותפוצה==
היעלימיט מצוי בחלוקים בתוך בפסאודו-קונגלומרטים שנוצרו בטמפרטורות גבוהות (מעל ל-900°C). המינרל נתגלה בטבע עד היום במקום אחד בעולם: בחלקה הנמוך של תצורת חתרורים, מזרחית לערד. קיימת טענה שנויה במחלוקת כי המינרל נתגלה גם במכרה ליכטנברג אבסטצר (Lichtenberg Absetzer), מרבץ רוננברג U (Ronneburg U) ליד העיר גֶרָה (Gera) במדינת תורינגיה שבגרמניה.

יעלימיט נוצר גם באופן מלאכותי בצמנט אלומו-סולפטי ולעיתים באופן אקראי גם בצמנט פורטלנד. למרכיב היעלימיט יש חשיבות גדולה. כאמור, בתוספת מים ובנוכחות יונים של סידן וסולפטים הוא מתפרק למינרל הסיבי אטרינגיט הנותן את החוזק לבטון אלומו-סולפטי. הוא נוצר בחימום בטמפרטורות סביב 1000-1100°C של כמויות מתאימות של תחמוצת אלומיניום, פחמת הסידן וסולפט הסידן טחונים דק, עדיף בנוכחות זרזים.

==לקריאה נוספת==
המאמר המקורי של שולמית גרוס
<div style="direction: ltr;">
* Gross, S. (1984) Occurrence of ye’elimite and ellestadite in an unusual cobble from the “pseudo-conglomerate” of the Hatrurim Basin, Israel. Geol. Surv. Israel, Current Research 1983–84, 1–4.
</div>

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Yeelimite.shtml אתר WebMineral]
*[http://www.mindat.org/min-4356.html אתר Mindat]
*[http://rruff.geo.arizona.edu/doclib/hom/yeelimite.pdf Handbook of mineralogy]

==הערות שוליים==

קטגוריה:בטון
קטגוריה:מינרלים סולפטיים
קטגוריה:מינרלים
סידופוביר

סידופוביר (Cidofovir) היא תרופה אנטי-ויראלית המשמשת לטיפול בדלקת רשתית הנגרמת מ-CMV בחולי איידס. סידופוביר מדכא את שכפול ה-DNA של CMV באמצעות עיכוב סלקטיבי של DNA פולימראז הנגיפי, ועל ידי כך מונע את השכפול העצמי של הנגיף. זהו נוקלאוזיד אציקלי פוספונאט ולכן לא תלוי בזרחון על ידי האנזימים הנגיפיים, בשונה למשל מאציקלוביר.

סידופוביר התגלה במכון לכימיה אורגנית וביוכימיה בפראג על ידי המדען הצ'כי אנטונין הולי (Antonín Holý), ופותחה כתרופה על ידי חברת Gilead Sciences, המשווקת אותה בארצות הברית כ-Vistide. בשאר העולם משווקת התרופה על ידי פייזר. התרופה אושרה לשימוש על ידי ה-FDA ביוני 1996.

התרופה היא אנלוג מבני לנוקלאוטידים, וגורמת לעיכוב בפעילות האנזים הנגיפי DNA פולימראז.

תופעת הלוואי העיקרית של התרופה היא שהיא עלולה להיות נפרוטוקסית.

סידופוביר מסוגלת לעכב את ההתפתחות של דלקת רשתית מ-CMV, ומשמשת לטיפול בהרפס העמיד לאציקלוביר. כמו כן סידופוביר משמשת לדיכוי נגיף BKV אצל מושתלי כליות.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:תרופות נוגדות נגיפים
ציפור שותה

ציפור שותה היא דוגמה למשחק מדעי המאפשר להדגים עקרונות וחוקים פיזיקליים וכימיים, במקרה זה חוק הגזים האידיאליים, שיווי משקל מכני, אנתלפיית אידוי, מנוע חום ונוספים. הציפור השותה הומצאה ב-1945 ונרשמה כפטנט ב-1946, הציפור מורכבת משני כדורי זכוכית המחוברים בצינור. צד אחד של הצינור מחובר לקצה הכדור העליון וקצהו השני נמצא בתוך הכדור התחתון שקוע בנוזל. מרבית הכדור התחתון ממולא נוזל אשר נשאב אל הכדור העליון כאשר הציפור מופעלת. הכדור העליון מכוסה בד או לבד שהרטבתו משמשת כמעין דלק לתנועת הציפור.

==מהלך עבודה==
דוגמה לציפור שותה: אידוי המים שנספגים במקור הציפור גורם להתקררות הגז בחלקה העליון של הציפור ולירידה בלחץ האדים בכדור העליון - "ראש הציפור" ששואב את הנוזל מחלקה התחתון של הציפור. כאשר הנוזל נשאב מעלה, מקור הציפור גורם להטייתה מטה.
צמד ציפורים שותות
הנוזל שבתוך הציפור הוא לרוב דיכלורומתאן אשר אינו מהווה סכנה בתוך הכלי הסגור, אולם החומר עצמו חשוד כמסרטן וכמוטגן. בעת יצירת גוף הציפור האוויר שבה נשאב כך שהגז היחיד שבציפור הוא אדי הנוזל. דיכלורומתאן הוא חומר נדיף ביותר, כך שמעבר בין מצב צבירה נוזלי וגזי מתקיים גם בתוספת אנרגיה נמוכה למדי. כאשר ראשה של הציפור טבול במים הוא מתקרר, הגז שבו מתעבה, נפחו קטן והלחץ בצינור קטן מה שגורם לשאיבת הנוזל שבכדור התחתון מעלה.

הציפור מעוצבת כך שכאשר מרבית הנוזל בכדור התחתון היא מאוזנת, אולם כאשר הנוזל נשאב מעלה שיווי המשקל של הציפור מופר וראשה מוטה מטה. כאשר הציפור מאוזנת משתווה לחץ האדים בכדור העליון והתחתון, הנוזל זורם בחזרה לכדור התחתון והתהליך מתחיל שוב.

==תנועה נצחית==
אמנם נראה כאילו מדובר במכונת תנועה נצחית שאינה דורשת אנרגיה מלבד ההפעלה הראשונית, אולם זהו מנוע חום שמקור התנועה שלו הוא הפרשי הטמפרטורה בין ראש הציפור, המתקרר עקב התאדות המים שנספגו בכיסוי הכדור העליון, לבין הכדור התחתון, לפיכך לאחר שכל המים יתאדו, התנועה תפסיק.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.snunit.k12.il/heb_journals/kimat2000/010030.html כתבה על דרך פעולת הציפור השותה מתוך אתר סנונית.]

קטגוריה:צעצועי מדע
קטגוריה:תרמודינמיקה
קטגוריה:בעלי כנף בתרבות
רומיאו אנטוניאצי

רומיאו אנטוניאצי (באיטלקית: Romeo Antoniazzi; 4 במאי 1862 – 7 במאי 1925) היה בונה כלי קשת איטלקי.
== חייו ==
רומיאו אנטוניאצי נולד בקרמונה, בנו השמיני של בונה כלי הקשת הנודע, גאטנו אנטוניאצי. הוא למד את אומנותו אצל אביו ובראשית דרכו עבד עמו ועם אחיו, ריקארדו, בבניית כלי קשת בשביל ליאנדרו ביזיאק. בהמשך עבד במקומות שונים, גם באופן עצמאי וגם עם אחרים.

חוסר היציבות בחייו ניכר באיכות תוצרתו, שהייתה נתונה לשינויים רבים ובולטים. כלי הנגינה המעניינים ביותר שיצר, כמו אלה של אחיו ריקארדו, נבנו בסוף המאה ה-19. הוא הכשיר למקצוע מספר רב של תלמידים. הכלים שיצר, אם גם לא היו משוכללים ומעודנים כאלה של אחיו (בייחוד בתקופה המאוחרת של עבודתו), הצטיינו באישיות ייחודית ובספונטניות, תכונות המזכות אותם כיום בהערכה רבה. הלכה שלו משתנה בצבע ובאיכות בהתאם לתקופות הייצור, החל בכתום-צהוב בהיר וכלה בחום-כתום ולעיתים חום כהה (בכלים מתקופת חייו המאוחרת הייתה הלכה מועדת לדהייה והכלים נראים לא פעם חסרי ברק ועמומי-גוון). רומיאו אנטוניאצי השתמש בתוויות שונות. בשלהי חייו השתמש בתווית שעליה המילים ‘fece in Cremona’ ושלט האצולה של קרמונה, אף כי הוא לא חזר מעולם לעבוד בעיר הולדתו (סביר להניח, שהשתמש בתווית זו מסיבות עסקיות וכדי להיבדל מאחיו).

== מקור ==

* אריק בלוט, "אנטוניאצי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">

*La Liuteria Italiana / Italian Violin Making in the 1800s and 1900s - Umberto Azzolina
*I Maestri Del Novecento - Carlo Vettori 
*La Liuteria Lombarda del '900 - Roberto Codazzi, Cinzia Manfredini 2002
*Dictionary of 20th Century Italian Violin Makers - Marlin Brinser 1978 
* 
* 
*Walter Hamma, Meister Italienischer Geigenbaukunst, Wilhelmshaven 1993, 

</div>

קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
קטגוריה:משפחת אנטוניאצי

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1862
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1925
אדולף סיזר

אדולף סיזר (באנגלית: Adolph Caesar; 5 בדצמבר 1933 – 6 במרץ 1986) היה שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1984 על הופעתו בסרט "סיפורו של חייל".

== ביוגרפיה ==
סיזר נולד בשכונת הארלם שבניו יורק, התגייס לחיל הים האמריקאי ולאחר שירותו הצבאי למד דרמה ב"אוניברסיטת ניו יורק".
שיחק לראשונה ב-1969 בסרט "צה!" בתפקיד קטן.
השתתף ב-1980 בסרט אמנויות הלחימה של ברוס לי "אגרוף הפחד, מגע המוות".

ב-1984 היה סיזר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידו בדרמת המלחמה הגזענית "סיפורו של חייל" בתור סמל וויטרס, סמל מאוס על יחידת חיילים שחורים שנרצח באופן מסתורי. סיזר גילם את התפקיד גם על בימות התיאטרון וזכה על הופעתו בפרס דרמה דסק.
שיחק לאחר מכן בדרמה של סטיבן ספילברג "הצבע ארגמן" בדמותו של גבר זקן, סרטו האחרון של סיזר היה הקומדיה "מועדון גן עדן".

סיזר נפטר בשנת 1986 מהתקף לב על סט צילומי הסרט "בחורים קשוחים". סיזר נקבר בבית הקברות פרנקליף שבעיירה גרינבורג', ניו יורק. השאיר אחריו אישה דיאן, שתי בנות ובן אחד.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:אישים זוכי פרס דרמה דסק
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1933
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1986
קטגוריה:אישים זוכי פרסי איגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס
קניון בת ים

חזית הקניון עם הלוגו הישן
קניון בת ים הוא מרכז קניות מקורה אשר נמצא ברחוב יוספטל בבת ים קרוב לגבולה עם חולון. נפתח ב-15 במרץ 1993. 

בשנת 2010 הוא נהנה מתפוסה מלאה שהניבה דמי שכירות של 34 מיליון שקל בשנה ושוויו הוערך ב-420 מיליון שקל. 

הקניון בנוי על שטח של כ-70,000 מ"ר התופסים בלוק שלם ברחוב יוספטל בעיר. שטחו המסחרי מורכב מ-3 קומות מסחר על שטח של 17,000 מטרים רבועים שבו נמצאות 140 חנויות. האזור המסחרי של הקניון כולל בין היתר סניף של בנק אוצר החייל, מכון כושר, סופרמרקט ואזור שעשועים לילדים.

==היסטוריה==
בשנים הראשונות לקיומו היה צמוד לקניון סניף של רשת השיווק שקם אשר נסגר עם פירוקה של הרשת ועל חלק משטח החנות נבנה אגף חדש לקניון. חלק נוסף של הסניף לשעבר עומד נטוש. בשנת 2007 הקניון נרכש בידי חברת אשטרום מידי חברת שופרסל ב-120 מיליון שקל. לאחר הרכישה נבנה בקניון מכון כושר על שטח של 1,700 מ"ר ושטחי המסחר הורחבו.

בשנת 2009 אישרה העירייה בנייה של מגדל בן 40 קומות בגובה 158 מטרים מעל החלק הצפון מערבי של קניון בת ים אשר יקרא "מגדל ליברטי" ויכלול שטחי משרדים מגורים ומסחר מופרדים וכן הרחבה של שטחי המסחר והחניה בקניון והקמת פארק ציבורי. בשנת 2023 החלה הבנייה של פרויקט OLIO ובו 160 דירות לצד בניין משרדים בן 9 קומות.

לקניון צמוד חניון מקורה גדול בן 6 קומות בן 1300 מקומות חניה. בנוסף היה מבנה חנייה נוסף בן 4 קומות שנהרס בתחילת 2022 אשר שימש את חנות השקם. על חורבות מבנה החנייה שנהרס יוקם מתחם עירוב שימושים אשר יהיה חלק ממתחם הקניון.

בשנת 2018 ביג מרכזי קניות רכשה 50% מהקניון מאשטרום.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בת ים: מבנים
בת ים
קטגוריה:בת ים: כלכלה
בית הכנסת הכוראלי של ריגה

בית הכנסת הכוראלי של ריגה שבלטביה (בלטבית: Rīgas Horālā sinagoga) נבנה ברחוב גוגול מס' 25 בשנת 1871 ונשרף כליל במהלך הכיבוש הנאצי ביולי 1941.
==היסטוריה==
תכנון המבנה החל עוד בשנת 1868 על ידי האדריכל פאול הארדנקס (Pauls Hardenaks), ובנייתו ושלמה ב-1871. ניכרת במבנה השפעה של מספר סגנונות אדריכליים, אך בעיקר נאו-רנסאנס. בצמוד למבנה נבנה גם מקווה.

בית הכנסת היה ידוע בחזנים שהשתתפו בתפילות שהתקיימו בו. במשך השנים שרו בה ברוך לב רוזובסקי , הרמן ידלובקר ונוספים. הרמן ידלובקר היה החזן הראשי במשך 10 שנים עד שעלה לארץ ישראל בשנת 1938.

בתחילת יולי 1941 כבשו הנאצים את העיר. ב-4 ביולי 1941 בית הכנסת הוצת בהתאם להוראת השלטונות. מכבי אש קבלו פקודה לא להתערב בנעשה ורק להשגיח שהאש לא תעבור למבנים הסמוכים. זה היה ערב שבת ולכן היה צפוי שבבית הכנסת היו הרבה אנשים, מצד שני הגעה בשעה כה מאוחרת הייתה בניגוד להוראות השלטונות ולכן ייתכן שמספר הקורבנות היה נמוך מהתכנון הנאצי. בהתאם למקורות מסוימים מספר הקורבנות במבנה היה כ-300, ובסך הכל באותו לילה נהרגו כ-2,000 יהודים. הגרמנים צילמו את שריפת בית הכנסת לצורכי התעמולה הנאצית. 

בשנת 1988 במקום הוקמה אנדרטה לזכר הקורבנות. בשנת 2007 הוקמה אנדרטה בקרבת מקום לזכר יאניס ליפקה, חסיד אומות העולם הלטבי.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090511004349/http://www.rumbula.org/riga_choral_synagogue.shtml בית הכנסת (באנגלית)]
* [http://www.citariga.lv/?page=5&id=12&part=9&lng=2 תיאור בית הכנסת (ברוסית)]

ריגה
קטגוריה:יהדות ריגה
קטגוריה:לטביה: בתי כנסת
קטגוריה:ריגה: מבנים
סאקי (סופר)

הקטור יו מונרו (באנגלית: Hector Hugh Munro; 18 בדצמבר 1870 – 13 בנובמבר 1916), הידוע יותר בשם העט שלו "סאקי" (Saki), (בערבית: "המוזג", דמות המופיעה ברבים משירי עמר ח'יאם), היה סופר ומחזאי בריטי שנולד בבורמה.

אביו היה מפכ"ל משטרת בורמה, שאז הייתה חלק מהודו הבריטית. לאחר מות אימו נשלח מונרו בן השנתיים לאנגליה. הוא התגייס ב-1893 למשטרה ההודית האימפריאלית והוצב בבורמה, כמו אביו לפניו, אולם לאחר שנתיים חלה במלריה ונאלץ להתפטר ולשוב לבריטניה. בבריטניה החל לעבוד כעיתונאי ובין השאר כתב עבור ה"דיילי אקספרס" וה"מורנינג פוסט", עבורו פעל כמה שנים ככתב חוץ בערים אחדות באירופה. מונרו נהרג בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה מירי צלף גרמני.

==יצירתו==
סיפוריו השנונים, ולעיתים אף מקבריים, של סאקי תיארו באופן סאטירי את התקופה האדוארדית ותרבותה. סאקי ידוע בעיקר בשל סיפוריו הקצרים, בזכותם הושווה לעיתים לאו. הנרי ולדורותי פארקר. בכתיבתו, הושפע רבות מאוסקר ויילד, לואיס קרול וקיפלינג, והשפיע בעצמו על אלן אלכסנדר מילן ופ. ג. וודהאוס. הנושא העיקרי ביצירתו היה החברה הבריטית הגבוהה, על שלל טיפוסיה המוזרים, המבלים את רוב זמנם במסיבות ובמסעות. נושא מרכזי אחר ביצירתו הוא היחסים בין בני האדם לבעלי החיים, בעיקר ניסיונו הכושל של האדם לשלוט בחיות אחרות, אפילו בחיות הבית שלו. תחום זה הוא תיאר הן בהומור, כגון ב"טוברמורי", והן בשילוב של הומור ואימה, כגון ב"גבריאל-ארנסט" וב"סרדני וואשטאר". כמו מקור ההשראה שלו, אוסקר ויילד, גם סאקי היה הומוסקסואל. ייתכן שבשל כך גם הוא תיאר בעוקצנות צינית את מוסד המשפחה המסורתית, ובעיקר שלל את האמונה ב"תמימותם" וב"טוב ליבם" של ילדים (למשל בסיפור "צעצועי שלום", המתאר ניסיון כושל לחנך את הילדים לשחק בצעצועים שאינם צעצועי מלחמה).

בנוסף לסיפוריו הקצרים חיבר מונרו מחזה באורך מלא (עם צ'ארלס מוד), שני מחזות במערכה אחת, מאמר היסטורי בשם "עלייתה של האימפריה הרוסית" (חיבורו היחיד שפורסם בשמו האמיתי), רומן קצר, ועוד כמה חיבורים.

==יצירותיו שתורגמו לעברית==
* בחיוך קל, סיפורים קצרים, תרגמה חמדה אלון, הוצאת כרמי, תל אביב, 1957
* החלון הפתוח, סיפורים קצרים, תרגם שחר סימנטוב, הוצאת זיקית, ירושלים, 2014
* סרדני וואשטאר וסיפורים אחרים, תרגם צבי חזנוב, הוצאה עצמית, 2021

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:סופרים בריטים הידועים בשם עט
קטגוריה:אנשי צבא בריטים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:סופרים להט"בים
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1870
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1916
כתובות נבחרות בלטינית

כתובות נבחרות בלטינית (בלטינית: Inscriptiones Latinae Selectae, בקיצור: ILS) הוא אוסף כתובות בלטינית בעל שלושה כרכים שנערך על ידי הרמן דסאו. העבודה פורסמה בשלושה חלקים בשנים 1892-1916, כל הספרים וההערות נרשמו בלטינית. כל כתובת זוהתה במספר, ולכן חוקרים רבים רושמים את הקיצור ILS בצירוף מספר כהתייחסות לכתובת מסוימת בלטינית כמו באוסף הכתובות הלאטיניות (CIL).

לדוגמה: הכתובת בשער טיטוס בקירקוס מקסימוס, מסומת באוסף הכתובות הלאטיניות כ-CIL VI 944 בעוד שבכתובת נבחרות בלטינית היא מסומנת כ-ILS 264.

ILS מצוטט גם כ-Dessau או D.

== לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* F. Haverfield, Reviewed work(s): Inscriptiones Latinae Selectae by H. Dessau; Berolini; Weidmannos, The Journal of Roman Studies 7, (1917), pp. 139-140 
</div>
==קישורים חיצוניים==
<div style="direction: ltr;">
* H. Dessau, [http://www.archive.org/search.php?query=Inscriptiones%20Latinae%20Selectae%20AND%20mediatype:texts Inscriptiones Latinae Selectae],3 Vols, Berolini; Weidmannos, 1892-1916
</div>

*
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
קטגוריה:ספרי ארכאולוגיה
קורפוס הכתובות הלטיניות

כתובת של [[הלגיון העשירי פרטנסיס שהתגלתה בירושלים, מסומנת: CIL III 6641 = CIL III 12080a]]
קורפוס הכתובות הלטיניות (בלטינית: Corpus Inscriptionum Latinarum, בקיצור CIL) הוא אוסף רב כרכים שהחל לצאת לאור בגרמניה בשנת 1853 בעריכת תאודור מומזן. האוסף מכיל את כל הכתובות הלטיניות הידועות ומקבצן לעבודה אחת. נכון ל-2011, יצאו לאור במסגרת האוסף כ-20 כרכים, המכילים כ-180,000 כתובות מעובדות, מנותחות ומתורגמות.

מטרת הקורפוס היא לאסוף את כל הכתובות בלטינית שנכתבו בתקופת האימפריה הרומית, תוך סידורן בסדר גאוגרפי ומערכתי. הכרכים הראשונים אספו את כל הכתובות הידועות בזמנן. התיאור כולל תמונה של הכתובת אם זמינה, איורים המראים את האותיות בגודל ובמיקום שלהם, ותיקונים והשלמות. האוסף נכתב בלטינית.

תאודור מומזן (שכתב חלק מהכרכים) הוביל את המאמץ לאיסוף וכתיבת האוסף. הספר הראשון נכתב בשנת 1853. אוסף הכתובות הלטיניות כולל 17 כרכים ב-70 חלקים ומכיל כ-180,000 כתובות. 13 כרכי השלמות יצאו במהלך השנים. הכרך הראשון, בשני חלקים, מכסה כתובות ישנות עד לסוף הרפובליקה הרומית. כרכים 2 עד 14 מחולקים גאוגרפית, בהתאם לאזור שבו הם נמצאו. שאר הכרכים מכסים נושאים נקודתיים. כרך 16 מכסה דיפלומות צבאיות רומאיות וכרך 17 מכסה אבני מיל. כרך 18 מתוכנן לכלול כתובות בלטינית על גבי קרמיקה.

== ראו גם ==

* קורפוס הכתובות של יודיאה-פלשתינה (CIIP)
* קורפוס הכתובות השמיות (CIS)

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://cil.bbaw.de/cil_en/index_en.html Corpus Inscriptionum Latinarum], Berlin-Brandenburg Academy of Sciences and Humanities
* [http://cil.bbaw.de/cil_en/dateien/cil_baende.html CIL volumes] Berlin-Brandenburg Academy of Sciences and Humanities
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
קטגוריה:ספרי ארכאולוגיה
שטרסבורג (כדורגל)

ראסינג שטרסבורג (בצרפתית: Racing Club de Strasbourg) או בקיצור שטרסבורג, היא קבוצת כדורגל צרפתית מהעיר שטרסבורג שבחבל גראנד אסט (לשעבר בחבל אלזס) המשחקת בליגת העל הצרפתית. המועדון הוקם בשנת 1906.

בשנת 1979 זכתה הקבוצה באליפות צרפת בפעם ראשונה והיחידה בתולדותיה. שטרסבורג היא אחת משש הקבוצות היחידות שזכו בכל שלושת התארים החשובים בצרפת: אליפות הליגה, הגביע הצרפתי וגביע הליגה, כשעשתה זאת בשנת 1979.

בעונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום ה-19 והלפני אחרון בליגה השנייה וירדה לליגה השלישית. אף על פי שסיימה את עונת 2010/2011 במקום הרביעי, הורדה הקבוצה לליגה החמישית עקב בעיות פיננסיות. בסיום עונת 2015/2016 הקבוצה העפילה לליגה הצרפתית השנייה. בעונה הבאה סיימה במקום הראשון ושבה לליגה הבכירה.
== סגל הקבוצה ==

; נכון ל-9 בפברואר 2024 <ref></ref>

 

 (בהשאלה מצ'לסי)

 

 (בהשאלה מצ'לסי)
 

==תארים==
;ליגה
*אליפויות (1):
**1979
*אליפות אלזס (3):
**1923, 1924, 1926

;גביע
*הגביע הצרפתי (3):
**1951, 1966, 2001
*גביע הליגה הצרפתי (4): (שיא משותף)
**1964, 1997, 2005, 2019
*גביע האינטרטוטו (1):
**1995

==קישורים חיצוניים==

* 

==ראו גם==
* אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קבוצות כדורגל צרפתיות
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1906
קטגוריה:גראנד אסט: ספורט
השנה האפיגרפית

כתובת קבורה של חייל מ[[הלגיון החמישי מקדוניקה שהתגלתה בשכם. מסומנת: AE 1927, 146]]
השנה האפיגרפית (בצרפתית: L'Année épigraphique, או בקיצור: AE) הוא פרסום צרפתי אפיגרפי. הפרסום התחיל בשנת 1888 על ידי רנה קוגנט שעמד בראש המחלקה ל"אפיגרפיה ועתיקות רומא" בקולז' דה פראנס, וז'אן-גיום פיניון, סגן אפיגרף. האוסף כולל את כל הכתובות המתגלות באותה שנה ברחבי העולם וקשורים לרומא העתיקה, לרוב בלטינית או ביוונית, תוך חלוקה לתקופות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.jstor.org/journal/anneepig L'Année épigraphique] באתר JSTOR

קטגוריה:אפיגרפיה
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
קטגוריה:כתבי עת לארכאולוגיה
אלקה דה לוי

אלקה דה לוי (בהולנדית: Elka de Levie; 21 בנובמבר 1905 – 12 בדצמבר 1979) הייתה מתעמלת אולימפית יהודייה-הולנדית, זוכת מדליית הזהב הקבוצתית בהתעמלות נשים באולימפיאדת אמסטרדם. היהודיה היחידה בנבחרת ההתעמלות האולימפית ההולנדית, שניצלה ב.

==קורות חיים==
דה לוי נולדה באמסטרדם ב-1905. היא הייתה חברה בנבחרת ההולנדית להתעמלות נשים, שזכתה במדליית הזהב האולימפית באולימפיאדת אמסטרדם, במדליית כסף זכתה נבחרת איטליה ובמדליית ארד נבחרת בריטניה. הנבחרת כללה 5 נשים יהודיות (סטלה בליץ-אחסטריבה, אנה דרזדן-פולק, יודיק טיימנס-סימונס והלנה קלוט-נורדהיים), ואף המאמן חריט קלירקופר היה יהודי. אולימפיאדת אמסטרדם הייתה הראשונה בה נכלל מקצוע התעמלות הנשים. התחרות הייתה לקבוצות, ומדליות אישיות לא חולקו. דה לוי זכתה במדליית הזהב ביחד עם קבוצתה.

מבין חמש החברות היהודיות בנבחרת התעמלות הנשים של הולנד, הייתה דה לוי ניצולת השואה היחידה. שלוש מתעמלות נספו במחנה סוביבור (קלוט-נורדהיים, דרזדן-פולק ותמנס-סימונס), וכן המאמן קלירקופר בסוביבור. בליץ-אחסטריבה נספתה באושוויץ. בשנת 1997 הונצחו בנות הנבחרת ומאמנן קלירקופר ביד לאיש הספורט היהודי, במכון וינגייט.

ב-1929 התחתנה עם אנדראס אברהם בואז ונולדו להם שתי בנות. הזוג התגרש בשנת 1943. אלקה דה לוי ובנותיה שרדו את השואה לאחר ששהו במחבוא במהלך המלחמה. היא נפטרה באלמוניות בשנת 1979 באמסטרדם.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jewishsports.net/BioPages/Netherlands1928OlympicChampions.htm דף הנצחה ליהודיות מבין נבחרת המתעמלות ההולנדית ב-1928] באתר יד לאיש הספורט היהודי.
* [https://www.joodsmonument.nl/en/page/409865/kampioen-steenwedstrijd-1-1926 תמונה של אלקה דה לוי] ושל ישראל ויינסחנק. דה לוי הייתה השורדת היחידה מבין כל המתעמלים היהודים ההולנדים שהשתתפו באולימפיאדת אמסטרדם (1928) 
* [https://www.yadvashem.org/yv/he/exhibitions/sport/dutch-gymnastics-team.asp אלקה דה לוי] באתר יד ושם

קטגוריה:ספורטאים יהודים הולנדים
קטגוריה:מתעמלות יהודיות
קטגוריה:אלופים אולימפיים יהודים
קטגוריה:ספורטאיות אולימפיות יהודיות
קטגוריה:ספורטאים יהודים בשואה
קטגוריה:יהודים בשואה: הולנד
קטגוריה:מתעמלות באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הספורטאים היהודים: הולנדים
קטגוריה:אלופות אולימפיות הולנדיות: התעמלות
קטגוריה:ניצולות השואה
קטגוריה:ניצולי השואה: הולנד
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1905
קטגוריה:נפטרות ב-1979
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-1979
עליזה גבאי

עליזה גבאי (31 בדצמבר 1933 - 14 בדצמבר 2010) הייתה זמרת ישראלית, אשר התפרסמה בעיקר בארצות דוברות גרמנית.

==ביוגרפיה==
בשנת 1933 נולדה בתל אביב עליזה לחנה שליט ומאיר הורנשטיין, שעלו לישראל מרוסיה. אביה נפטר בילדותה ואמה עסקה כזמרת אופרה. לימים גם אחותה הגדולה, יעל, הפכה לזמרת אופרה.

בשנת 1951 התגייסה לצה"ל ומיד עם שחרורה מהצבא ב-1953 התחתנה עם המפיק והמוזיקאי רפי גבאי. בשנת 1955 הוציאה את התקליטון הראשון שלה, שהכיל שירי ילדים. בשנות ה-50 הופיעה גבאי במועדונים והקליטה תקליטים שכללו בעיקר גרסאות כיסוי לקלאסיקות ישראליות.

אלבום הבכורה שלה "במקצבים חדשים" היה גם הראשון והיחיד שיצא בישראל. הוא הודפס על תקליט ב-20 בדצמבר 1965, הקדים את זמנו ונחשב כיום לפורץ-דרך. שני שירים מתוכו - "זרם המעין" ו"ממגדל שלום" הפכו ללהיטי רדיו. באותה תקופה החלה גבאי להופיע במועדון לילה בשווייץ ומאוחר יותר השתקעה בגרמניה, שם הפך שירה "חורף בקנדה" (1966) ללהיט גדול. להיט נוסף שלה היה "Nur Wenn Du Bei Mir Bist" (הופיע בגרסה עברית בשם "אל תגלה מתי" על תקליטון ב-1966). בגרמניה נפרדה מבעלה והוציאה עוד שני אלבומים ומספר תקליטונים.

גבאי התחתנה בשנית ב-1971 עם מוזיקאי יהודי יוגוסלבי ורקדן בלט בשם ניקו אנדוקיק. אנדוקיק נחשב לאיש שגילה את להקת הסקורפיונז. 
בשנת 1975 נולדה בתם דפנה בהמבורג. ב-1978 עברה המשפחה לניו יורק בארצות הברית. 

ב-2005 נפטר אנדוקיק. חמש שנים אחריו נפטרה עליזה ב-14 בדצמבר 2010 בלוס אנג'לס. הותירה בת אחת, דפנה דב , זמרת בארצות הברית.

== דיסקוגרפיה ==
* "במקצבים חדשים"
<div style="direction: ltr;">
* A: Winter in Canada B: Nach Tahiti, Hawaii und Jamaica (1966)
* A: Vorbei sind die Tränen B: Was bin ich ohne dich (1966)
* A: Nur wenn du bei mir bist B: Die Liebe ist ein Lied (1966)
* A: Zwei wie wir B: Berge und Täler (1967)
* A: Mama B: Meine kleine Minka (1967)
* A: Ein langes Leben lang B: Tam-Tam-Tambourin (1967)
* 1967:My World Of Songs (LP, Hansa)
* 1967: From Israel: The New Beat. Monitor Presents Elisa Gabbai (LP, Monitor)
* A: Gar kein Problem B: Laß die Träume (1968)
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://mistovev.haoneg.com/?p=35 על אלבומה הראשון] באתר "זה מסתובב"

קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרות ג'אז ישראליות
קטגוריה:מהגרות מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1933
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2010
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2010
Roman Military Diplomas

דיפלומה צבאית רומית משנת 160 לספירה, מהפרובינקיה סוריה-פלשתינה, שתפורסם בכרך השישי של דיפלומות צבאיות רומאיות
דיפלומות צבאיות רומאיות (באנגלית: Roman Military Diplomas, קיצור: RMD) הוא אוסף של דיפלומות צבאיות רומאיות, הכולל את כל הדיפלומות צבאיות רומאיות שפורסמו משנת 1955. עד היום פורסמו 5 כרכים בעריכת מרגרט רוקסן ופול הולדר, הכוללים למעלה מ-470 דיפלומות.

== פרסומים ==

הדיפלומות הצבאיות הרומאיות פורסמו לראשונה בכרך הארבעה עשר (XIV) של אוסף הכתובות הלאטיניות, שפורסם בשני חלקים בשנים 1935 ו-1955. לאחר מכן הדיפלומות נאספו על ידי מרגרט רוקסן בשלושה ספרים בשם דיפלומות צבאיות רומאיות. הכרך הרביעי נערך על ידי מרגרט רוקסן ופאול הולדר ויצא לאור ב-2003. באותה שנה נפטרה רוקסן. הכרך החמישי יצא לאור בשנת 2006 על ידי פול הולדר. דיפלומות צבאיות רבות נקנו על ידי המוזיאון הרומאי-גרמני במינכן, ופורסמו בשנת 2004 (ידועות בקיצור RGZM). מספר התעודות הידועות הכולל עומד, נכון לתחילת 2010, על 881 יחידות. בשני העשורים האחרונים התגלו מספר רב של דיפלומות. רובן הגיעו מחפירות לא מסודרות שנערכו באזור הבלקן, בעיקר בשטחים שהיו שייכים לפרובינקיות מואסיה העליונה ותרקיה.

== ראו גם ==
* אוסף הכתובות הלאטיניות

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Margaret Roxan, [https://web.archive.org/web/20080705033748/http://romanplates.byu.edu/documents/roman_military_diplomas.pdf Roman Military Diplomas (RMD) I - 1954-1977], London, 1978 
* Margaret Roxan, Roman Military Diplomas (RMD) II - 1978-1984, London, 1985
* Margaret Roxan, [https://web.archive.org/web/20080705033620/http://romanplates.byu.edu/documents/roman_military_diplomas_18.pdf Roman Military Diplomas (RMD) III - 1985-1993], London, 1994
* Margaret Roxan, Paul Holder, Roman Military Diplomas (RMD) IV, London, 2003
* Paul Holder, Roman Military Diplomas (RMD) V, London, 2006
</div>
== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

</div>

*
קטגוריה:היסטוריוגרפיה
ז'ראר בליץ

ז'ראר בליץ (בהולנדית: Gérard Blitz; 1 באוגוסט 1901 – 8 במרץ 1979) היה שחיין ושחקן כדורמים יהודי בלגי. בעל 4 מדליות אולימפיות מ-4 אולימפיאדות שונות, בשחייה ובכדורמים ושיאן עולם בשחייה.

==קורות חיים==
בליץ נולד באמסטרדם. הוא אחיו הצעיר של השחיין שחקן הכדורמים והמדליסט האולימפי מוריס בליץ. בנוסף הוא דודו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד.

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה ז'ראר בליץ בשתי מדליות, (אחת כסף ואחת ארד) בשני ענפי ספורט שונים. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.0 דקות, אחרי וורן קילואה (1:15.2 דקות) וריימונד קג'ריס (1:16.8 דקות), שניהם מארצות הברית, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:18.6 דקות. בנוסף, הוא השתתף במשחה ל-100 מטר חופשי וסיים במקום שישי במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 11:12.2 דקות. הוא זכה במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5).

===שיאן עולם===
ב-16 בספטמבר 1921 קבע בליץ במשחה ל-400 מטר חזה שיא עולם חדש של 5:59.2 דקות. שיא זה נשבר על ידי ג'ורג' קוז'אק בשנת 1927.

באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). בנוסף הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:19.6 דקות, בשלבים המוקדמים הוא קבע פעמיים תוצאה של 1:19.0 דקות.

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) סיים בליץ במקום חמישי במשחק כדורמים. בנוסף, הוא סיים במקום 11 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:18.8 דקות ובמקום 11 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. 

לאחר 12 שנים, באולימפיאדת ברלין (1936), היה מהיהודים הבודדים שהשתתפו במשחקים האולימפיים. הוא זכה שוב במדליה אולימפית, מדליית ארד במשחק כדורמים, לאחר ניצחון על נבחרת צרפת בבית הגמר (1-3). במדליית זהב זכתה נבחרת הונגריה ובמדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה הנאצית, שתיהן ניצחו את בלגיה וצרפת והמשחק ביניהן הסתיים בתוצאת תיקו (2-2). הכרעה התבצעה על סמך מספר השערים שספגה כל נבחרת. הונגריה שספגה פחות שערים הוכתרה כאלופה האולימפית.

== תארים ==
* בשנת 1990 זכה בליץ להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://sports123.com/.search?results_page=searchresults.html&p=Gerard+Blitz&name=Search sports123.com]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספורטאים יהודים בלגים
קטגוריה:שחיינים בלגים
קטגוריה:שיאני עולם בשחייה
קטגוריה:שיאני עולם יהודים
קטגוריה:שחייני גב
קטגוריה:שחקני כדורמים בלגים
קטגוריה:שחיינים יהודים
קטגוריה:שחקני כדורמים יהודים
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:שחיינים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אמסטרדם (1928)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת ברלין (1936)
קטגוריה:שיאני עולם בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1901
קטגוריה:בלגים שנפטרו ב-1979
המוסד האקדמי נצרת

המוסד האקדמי נצרת הייתה מכללה ישראלית שפעלה בנצרת.

== היסטוריה ==
בין השנים 2003–2006 פעלה המכללה מתוך מוסדות מאר אליאס בכפר אעבלין, כשלוחה אקדמית של אוניברסיטת אינדיאנפוליס בארצות הברית, ברישיון המועצה להשכלה גבוהה בישראל. בתקופה זו העמיד המוסד כ-228 בוגרים בתחומי כימיה, תקשורת ומדעי המחשב שקיבלו תעודה ממוסד אקדמי שאינו ישראלי. בשנת 2009 העניקה המועצה להשכלה גבוהה למוסד האקדמי היתר לפתוח מוסד עצמאי להשכלה גבוהה והמכללה עברה לקמפוס בנצרת. במכללה פעלו שני מסלולים, בכימיה ובתקשורת, וכן מכינה קדם-אקדמית לתלמידים המעוניינים להשלים את תנאי הקבלה ללימודים במוסד האקדמי.

ד"ר מירי טלמונד עמדה בראש החוג לתקשורת ופרופסור יעקב כתריאל שימש כדיקן הפקולטה למדעים וראש החוג לכימיה. נשיא המכללה היה פרופסור ג'ורג' קנאזע וסגן הנשיא האקדמי היה ראיד מועלם. כ-40% מצוות המרצים במוסד האקדמי נצרת היו יהודים וכן כמחצית מ-24 חברי "המועצה האקדמית העליונה".

הייתה זו המכללה האקדמית הראשונה שלא ללימודי הוראה, שפעלה ביישוב ערבי בישראל. בנובמבר 2014, המועצה להשכלה גבוהה אישרה החלטה להקים מכללה ציבורית ראשונה בעיר ערבית בישראל, בחסות אקדמית של אוניברסיטת חיפה, על בסיס המוסד האקדמי נצרת. עד אז המכללה לא הייתה מתוקצבת ונלחמה מספר שנים לקבלת הכרה, כך ששכר הלימוד לסטודנטים יהיה בר השגה. ביוני 2015, ביטלה המועצה להשכלה גבוהה את ההכרה במוסד, מאחר שלטענתה אוניברסיטת חיפה לא עמדה בתנאים להכרה. זמן קצר אחר נסגרה המכללה עקב בעיות תקציב.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [https://oknesset.org/meetings/5/7/573296.html פרוטוקול מס' 112 מישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט], באתר "כנסת פתוחה", 28 בדצמבר 2015

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
נצרת
קטגוריה:נצרת: חינוך
קטגוריה:תרבות ערבית בישראל
ניאגויה בסאראב

נְיאָגוֹיֶה בַּסאראב (ברומנית: Neagoe Basarab, ? - 15 בספטמבר 1521) היה שליט נסיכות ולאכיה בין השנים 1521-1512.

מוצאו של ניאגויה שנוי במחלוקת, אביו, לפי הצהרת ניאגויה עצמו, היה בסאראב הצעיר צפלוש. ההיסטוריונים חלוקים לגבי הקשר בין אימו, נְיאָגָה ובין אביו - יש הטוענים שניאגה הייתה אחותו של הבויאר, הוורניק הגדול, פְרְבו קראיובסקו Pârvu Craiovescu ונשואה לבסאראב הצעיר, אחרים טוענים שהייתה רעייתו של קראיובסקו והקשר עם בסאראב היה מחוץ לנישואין. בנוסף לאלה יש גם היסטוריונים שלא מקבלים את הצהרתו של ניאגויה ורואים בו בן של קראיובסקו.

==שלטונו ==
הקתדרלה ב[[קורטיה דה ארג'ש]]
ניאגויה גדל והתחנך בביתו של קראיובסקו, קיבל הכשרה בשפות ובאמנויות ואף נסע לארצות זרות, ביקר במדינות במרכז אירופה ובאימפריה העות'מאנית. ב-28 בינואר 1501 התמנה לפוסטלניק, בדצמבר, באותה שנה, קודם לפוסטלניק גדול וכיהן בתפקיד זה עד 19 ביוני 1509. ב-24 באפריל 1509 התמנה לקומיס גדול וכיהן במשרה זו עד 28 בנובמבר 1911.

הבויארים של קראיובה, משפחת קראיובסקו, היו רבי השפעה ותפסו תפקידים נכבדים בחצר השליט. השליט שקדם לניאגויה, ולאד החמישי (הצעיר) קידם את גיסו לתפקיד בכיר, מעל בני משפחת קראיובסקו וכך נוצר סכסוך בינו ובין משפחה רבת השפעה זו. השליט התחיל לחשוש שניאגויה מפתח שאיפות לתפיסת כס השלטון, לכן התחיל ללחוץ את משפחת קראיובסקו. בני קראיובסקו חצו את הדנובה דרומה ופנו בבקשת עזרה למושל העות'מאני שקידם את ולאד לשלטון. המושל העות'מאני יצא עם צבאו ועם לוחמי משפחת קראיובסקו אל בוקרשט, שם, בפרוור וקרשט נערך קרב שבו נוצח ולאד ונלקח בשבי. בהוראת המושל העות'מאני נערף ולאד וניאגויה עלה לכס השלטון.

בתקופת שלטונו של ניאגויה בסאראב נסיכות ולאכיה לא ניהלה מלחמות, המסחר והאומנויות התפתחו, נבנו כנסיות רבות ובמיוחד ראויה לציון הקתדרלה שנבנתה בקורטיה דה ארג'ש, היפה בכנסיות ולאכיה, שסביבה צמחה האגדה על הבנאי מנולה.

ניאגויה בסאראב היה נשוי לנסיכה הסרבית מיליצה דספינה, בתו של הדספוט יובן ברנקוביץ'.
ניאגויה בסאראב חיבר ספר לימוד נודע, מהספרים הראשונים בספרות הרומנית. הספר, "לקחיו של ניאגויה בסאראב אל בנו תאודוסיה" (Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie), נכתב בשפה הסלבונית ותורגם לרומנית.

==הנצחה==
תמונה בפרסקו במנזר המלכותי קורטיה דה ארג'ש
*ב-8 -9 ביוני 2008 ניאגויה בסאראב הוכרז כקדוש על ידי הסינוד של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית. היום שהוקדש לו בלוח השנה הוא 26 בספטמבר.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Constantin C. Giurescu, Istoria Românilor, volumul II pag' 105 - 112
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* Învăţăturile lui Neagoe Basarab către fiul sau Teodosie ספרו של ניאגויה בסאראב בוויקיציטוט, תרגום רומני מסלבונית, משנת 1650.
* [https://web.archive.org/web/20111004155559/http://www.ziarullumina.ro/articole;1030;1;28589;0;Sfantul-Voievod-Neagoe-Basarab-print-al-pacii.html הוויבוד הקדוש ניאגויה בסאראב, נסיך השלום - כתבה בעיתון הנוצרי-אורתודוקסי "לומינה"]
* [http://www.mesageruldevalcea.ro/traditii/sfantul-voievod-neagoe-basarab הווייבוד הקדוש ניאגוייה בסאראב - כתבה בעיתון,מסאג'רול דה ולצ'ה]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שליטי ולאכיה
קטגוריה:קראיובשט
קטגוריה:משפחת באסאראב
קטגוריה:קדושים רומנים
קטגוריה:ילידי 1459
קטגוריה:נפטרים ב-1521
ראם סמואל

ראם סמואל (נולד ב־20 בספטמבר 1964) הוא נהג מרוצי מכוניות ישראלי ומנטור. פעמיים אלוף צרפת במסגרת הליגה האירופית של מרוצי ראלי (1994 ו-1997).

ראם מומחה בפיתוח הדרכות לנהיגה נכונה ובטוחה ולאחרונה פיתח הדרכה ייחודית לנהגים צעירים שמשפרת את הנהיגה של הנהג הצעיר ומגבירה בעשרות אחוזים את יכולתו להימנע מתאונה.

== ביוגרפיה ==
בנעוריו חלה סמואל בסוכרת נעורים, והוא נהג המרוצים הסוכרתי הראשון בעולם במסגרת הפדרציה הבינלאומית לרכב. סמואל התחרה בארץ ובאירופה בשנים 1991–2000 וזכה פעמיים באליפות צרפת במרוצי ראלי, כאשר השתתף גם במרוצים בהמסגרת אליפות אירופה בראלי (1994 ו-1997) ובהמשך אימן במספר בתי ספר לנהיגה מתקדמת בעולם.

בשנת 1996 הקים סמואל בית ספר ישראלי לנהיגה מתקדמת בשם "מסלולים". בשנת 2013 רכשה קבוצת "רוביקון ביזנס גרופ", בראשות איש העסקים אמיר ברמלי, 50% מחברת "מסלולים". באפריל 2015 הודיע על מכירת חלקו בחברת מסלולים. כיום הוא הבעלים של "פרו-דרייב", שנותנת שירותים מקצועיים בתחום נהיגה והדרכה בנהיגה מתקדמת וספורטיבית.

בראשית שנת 2024 מכר ראם את חלקו בחברת פרודרייב ובחר להתמחות בהדרכה והנחייה לנהגים צעירים כדי ללמד אותם לנהוג נכון ובטוח יותר. חלקם של נהגים צעירים בתאונות דרכים גבוה במיוחד וראם לקח על עצמו לשפר את הנושא ואף להביא לרמת נהיגה של נהגים צעירים שתהיה נכונה ובטוחה יותר מנהגים מנוסים.

סמואל הוא מנטור בתחום הנהיגה והעצמה אישית ומפתח תכנים בלימוד נהיגה בטוחה, נכונה, מתקדמת וספורטיבית. בנוסף מרצה בנושאי הגשמה ופיתוח עצמי לקבוצות שונות; פרסם מאמרים בנושא נהיגה נכונה בעיתונות ובאתרי אינטרנט; הנחה הדרכות נהיגה נכונה בטלוויזיה. ומשמש כיועץ בתחום הנהיגה בירחוני רכב ובתוכניות טלוויזיה שונות.

== חיים אישיים ==
סמואל נשוי לאיילת ואב לבן ולבת, מתגורר בגני תקווה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* [https://us.motorsport.com/rally/news/merc-reem-samuel-profile/1196384/ MERC: Reem Samuel profile], Motorsport Network, 2 במאי 2001 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נהגי מכוניות מרוץ ישראלים
קטגוריה:גני תקווה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
ג'ובאני בטיסטה צ'רוטי

ג'ובאני באטיסטה צ'רוטי (באיטלקית: Giovanni Battista Ceruti 1756–1817) היה בונה כינורות איטלקי. השפעתו על התחום הייתה רבה והוא נחשב לחוליה ישירה אל המסורת המפוארת של בוני כלי הקשת במאה ה-18 בקרמונה.

דור לאחר זמנם של אנטוניו סטרדיווארי וגוארנרי, ללא קשר ישיר אל המסורת הדגולה, התחדשה באורח בלתי מוסבר בניית הכינורות בקרמונה, באמצעות לורנצו סטוריוני ושני ממשיכי דרכו, ג'ובאני רוטה וג'ובאני באטיסטה צ'רוטי.

צ'רוטי נולד בעיבורי קרמונה והגיע לבניית כינורות רק בגיל 40, אחרי שנים של עבודה כאורג. לדברי פיליפ קאס (Philip Kas), נהנה צ'רוטי מתמיכתו של פטרון אציל, למורת רוחו של הסוחר והאספן הנודע, הרוזן קוזיו די סאלאבואה, שקידם בוני כלי קשת אחרים, בהם גואדניני וריבולטה ממילאנו. לפי רשימות של קוזיו משנת 1804, למד צ'רוטי את אומנות בניית הכינורות מן הרוזן אלסנדרו מאגי, אספן ובונה כינורות חובב. אחרי שסטוריוני עזב את קרמונה בשנת 1802, השיג צ'רוטי עמדת עליונות במסחר בכלי קשת בעיר והעיב כליל על בן תקופתו, קארלו ברגונצי. בנו של צ'רוטי, ג'וזפה ונכדו, אנריקו, המשיכו בדרכו של אבי המשפחה כבוני הכינורות העיקריים בקרמונה עד למות אנריקו בשנת 1883.

סגנונו של צ'רטי איננו מעיד על כבוד רב לרבי האמנים שקדמו לו בקרמונה, אף כי עבודתו נקייה וקפדנית מזו של סטוריוני. כמעט כל הכלים שבנה מתוארכים לשנים 1800-15. בשלוש שנות חייו האחרונות עבד צ'רוטי בקונטראדה קולטלאי, רובע בוני הכינורות במסורת של קרמונה.

צ'רוטי מת בשנת 1817, ייתכן שבמגפת הטיפוס שפרצה בקרמונה באותה שנה.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
*The Late Cremonese - by Erin Shrader STRINGS magazine
* Four Centuries of Violin Making - Tim Ingles
* The Late Cremonese Makers - Dmitry Gindin
* 
* 
*Walter Hamma, Meister Italienischer Geigenbaukunst, Wilhelmshaven 1993, 
*http://www.cozio.com/Luthier.aspx?id=30
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוני כלי קשת איטלקים
קטגוריה:ילידי 1756
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1817
המטבח הבלארוסי

חביתיות תפוחי אדמה
המטבח הבלארוסי (בבלארוסית: Беларуская кухня, Biełaruskaja Kuchnia) קרוב באופיו למטבחים של המדינות הקרובות גאוגרפית לבלארוס ובראשם המטבחים הסלאביים והבלטיים. המטבח הבלארוסי מתאפיין בשימוש נרחב בתפוחי אדמה הזמינים לאור האקלים הקר והיבש של בלארוס, כמו גם שימוש במגוון של דגנים ופטריות.

==סלטים==
מרכיבים נפוצים בסלט הבלארוסי כוללים שילובים של בשר מבושל או עוף, תפוחי אדמה, סלק, גזר, דג מלוח, גבינה החתוכה לקוביות, אפונת ים, תירס, שימורי דגים, "אצבעות סרטן", בצל ופטריות, המתובלים בנדיבות עם מיונז או שמן חמניות. סלט אופייני הוא "בייליה וז'ה", סלט (הקרוי על שמו של יער בשם זה), המשלב בשר עוף מבושל עם פטריות בצל מטוגן ומלפפון חמוץ מעורבב עם מיונז וביצים.

==מוצרי חלב==
מוצרי החלב העיקריים כוללים סוג של גבינה לבנה טרייה (בלארוסית: тварог, tvaroh) ושמנת חמוצה (בלארוסית: смятана, śmiatana), המשמשת בבישול וגם בתור קישוט. חמאה חמוצה ממחוז דסיזנה לשעבר יוצאה לאנגליה עד מלחמת העולם הראשונה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בלארוס: תרבות
קטגוריה:המטבח הבלארוסי
ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי

ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי ורעייתו השנייה מדלן תלמג'-פורס-אסטור
ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי (באנגלית: John Jacob Astor IV; 13 ביולי 1864 – 15 באפריל 1912) היה איש עסקים, איל נדל"ן, מלונאי וסופר מדע בדיוני ניו יורקי. בן למשפחת אסטור, מייסד ובעלים משותף של מלון וולדורף-אסטוריה. נהרג בטביעת הטיטאניק.

==תולדות חייו==
אסטור נולד לוויליאם בקהאוס אסטור הבן (William Backhouse Astor, Jr; 1830 – 1892, נכדו של ג'ון ג'ייקוב אסטור הראשון) ולרעייתו, קרוליין ובסטר שרמרהורן-אסטור (Caroline Webster Schermerhorn Astor; 1830–1908) באחוזת המשפחה בכפר ריינבק שבמדינת ניו יורק. את השכלתו רכש באוניברסיטת הרווארד.

ב-1891 נישא לאווה לוול-וילינג (Ava Lowle Willing; 1868–1958), לזוג נולדו שני ילדים. עם מות אביו ירש את הונו ואת זכויות הנדל"ן בשטחים נרחבים של מנהטן בפרט והעיר ניו יורק בכלל.

בשנת 1897 הקים את מלון אסטוריה בשדרה החמישית (היכן שניצב כיום בניין אמפייר סטייט), סמוך למלון "וולדורף" שהקים בן-דודו ויליאם וולדורף אסטור ב-1893. מאוחר יותר איחד את פעילות שני בתי המלון לעסק יחיד, בניהול ובעלות משותפת של שני בני הדודים שנקרא מלון וולדורף אסטוריה.

בעת מלחמת ארצות הברית–ספרד התגייס לצבא ארצות הברית, הוצב בקובה וקיבל דרגת לוטננט קולונל (סגן-אלוף). בין 1896 ו-1898 שירת במטה המושל לוי פ. מורטון.

ב-1911, בגיל 47, התגרש אסטור מאשתו, צעד שנחשב שערורייתי והתחתן עם מדלן תלמג'-פורס (Madeleine Talmage Force; 1893–1940) בת ה-18, דבר שערורייתי הרבה יותר. על מנת לשכך את חימת הביקורת והרכילות יצאו בני הזוג למסע ארוך באירופה ומצרים. במצרים חברו למרגרט (מולי) בראון (שכונתה לאחר שקיעת הטיטניק "מולי שאינה-יכולה-לטבוע"), אשת חברה ומן הבודדים שלא גינו את נישואיהם. יחד עם בראון עלה הזוג במסגרת מסעו חזרה לארצות הברית למחלקה הראשונה באנייה "טיטניק".

עם שקיעתה של האניה הועלתה מדלן אשתו לסירת הצלה. אסטור ביקש מן הקצין הממונה להצטרף אליה בטענה שהיא ב"מצב רגיש" (כלומר בהריון, בנם המשותף, ג'ון ג'ייקוב אסטור השישי נולד ארבעה חודשים לאחר מכן, ב-14 באוגוסט 1912), אך נענה בשלילה.

גופתו של אסטור אותרה וזוהתה למחרת יום הטביעה.

ועדת החקירה לחקר האירועים שגרמו לאסון הטיטניק קיימה את דיוניה במלון וולדורף-אסטוריה.

=="מסע בעולמות אחרים"==
בשנת 1894 פרסם אסטור נובלה בשם "מסע בעולמות אחרים: רומנסה של העתיד" (A Journey in Other Worlds: A Romance of the Future). הנובלה מתארת את העולם בשנת 2088. בנובלה חוזה אסטור רשת טלפונים גלובלית, שימוש באנרגיה סולרית, ומסעות באוויר ובחלל. בין היתר עורך גיבור הנובלה מסע בכוכבים שבתאי וצדק, עולמות ג'ונגל עתירי מחצבים.

בשנת 2003 יצאה לאור מהדורה מודרנית של הספר.

==אסטור בקולנוע==
* טיטניק (1997)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.encyclopedia-titanica.org/titanic-biography/john-jacob-astor.html ביוגרפיה ב"אנציקלופדיה טיטניקה"] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיליארדרים אמריקאים
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:מלונאים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:הרוגי הטיטניק
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1864
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1912
מוריס בליץ

מוריס בליץ (בצרפתית: Maurice Blitz; 28 ביולי 1891 - 2 בפברואר 1975) היה שחקן כדורמים ושופט בינלאומי יהודי בלגי. בעל 2 מדליות כסף מ-2 אולימפיאדות (אנטוורפן 1920 ופריז 1924), בכדורמים.

==קורות חיים==
בליץ נולד בפריז, צרפת. הוא האח הבוגר של ז'ראר, גם כן שחיין ושחקן כדורמים ומדליסט אולימפי. הוא אביו של ז'ראר בליץ מייסד קלאב מד ואחד התומכים של המועדון.

באולימפיאדת אנטוורפן (1920) זכה בליץ במדליית כסף במשחק כדורמים. במשחק הגמר הפסידה נבחרתו, בלגיה לנבחרת בריטניה שזכתה במדליית זהב (3-2). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (2-7) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת שוודיה את נבחרת ארצות הברית (0-5). 

באולימפיאדת פריז (1924) זכה בליץ במדליית כסף בכדורמים, לאחר שנבחרתו בלגיה הפסידה במשחק הגמר לנבחרת צרפת (3-0). במשחק על מדליית הכסף ניצחה נבחרתו את נבחרת ארצות הברית (1-2) ובמשחק על מדליית הארד ניצחה נבחרת ארצות הברית את נבחרת שוודיה (2-3). 

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) שפט בליץ במשחק הגמר בכדורמים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחקני כדורמים בלגים
קטגוריה:שחקני כדורמים יהודים
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת אנטוורפן (1920)
קטגוריה:משתתפים יהודים באולימפיאדת פריז (1924)
קטגוריה:ספורטאים יהודים בלגים
קטגוריה:בלגים שנולדו ב-1891
קטגוריה:נפטרים ב-1975
צרות אופקים

צרות אופקים היא תכונת אישיות שמציינת אנשים הנצמדים לדעותיהם או לאמונותיהם ואינם מעוניינים להבין או לשמוע דעות שונות משלהם בנושאים ספציפיים, או באופן כללי.

מקור הביטוי הוא תיאור של שדה ראייה מצומצם, ואינו מעיד על הקטנה של היכולת הפיזית לראות את מלוא האופק, אלא מושאל כדי לתאר אדם שמצמצם במודע את תפיסתו האינטלקטואלית.

דוגמה המתארת צרות אופקים ניתן למצוא בספרות הסינית:
 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
קטגוריה:סוציולוגיה
קטגוריה:דימויים
משה לייב שחור

הרב משה לייב שחור (תרנ"ג, 1893 – כ"ד באלול תשכ"ד, 31 באוגוסט 1964) היה מחבר ספרים תורניים.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים, בנו של זאב וולף שחור, סוחר תרופות ואיש ציבור, ממשפחת הנצי"ב מוולוז'ין. למד בישיבות עץ חיים ותורת חיים. נישא לשרה, בתו של דב ימיני, מוותיקי פתח תקווה.

מתלמידי הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק והרב אברהם יצחק הכהן קוק ותלמיד חבר לרב יעקב משה חרל"פ. עסק בסוגיות כגון המשכן וכליו, גבולות ארץ ישראל, נבואה, קידוש החודש.

סירב להתמנות למשרה תורנית. בין היתר היה המנהל של ישיבת המקובלים שער השמים בשנים תרצ"ב-תרצ"ג, ושל ישיבת מרכז הרב בשנים תרצ"ג-תרצ"ו.

בשנותיו האחרונות של הרב צבי פסח פרנק העביר שאלות מסובכות להכרעתו של הרב שחור.

לעת זקנותו התגורר בירושלים ושימש כבורר. נפטר בשנת תשכ"ד 1964 בירושלים.

==משפחתו==
בנו בנימין שחור שימש כחבר הכנסת וסגן שר מטעם תנועת המפד"ל. בן נוסף, יעקב, עבד כדוקטור לביוכימיה במשרד הבריאות. בתו רחל הייתה נשואה לרב אריה הורביץ, ששימש אב"ד בתל אביב ודיין בבית הדין הרבני הגדול. נכדו, ד"ר דב שחור, הוציא מחדש את ספרו "אבני שהם" על התורה. בנו של דב, אורי, נרצח על ידי מחבלים בשנת 1995 בעת טיול בוואדי קלט. נכדו הוא הרב אפרים שחור ששימש כראש ישיבת קריית שמונה.

==ספריו==
* אבני שהם: ביאורים ופירושים, הערות וחידושים ערוכים לפי פרשיות השבוע ועוד, נדפס לראשונה תשכ"ט
* בגדי כהונה - בירורים ופירושים הערות וחידושים. ירושלים: (בני המחבר), תשל"א
* כח התשובה - על הלכות תשובה לרמב"ם, נערך על ידי מאיר חובב. ירושלים: נטע בנימין, תשמ"ג.

==לקריאה נוספת==
* סיפורים ירושלמיים - נ. בן אברהם
* ישלח ממרום, ירושלים: תשס"ג, קובץ מכתבים ששלח הרב יעקב משה חרל"פ לרב משה לייב שחור.

==קישורים חיצוניים==
* הרב משה לייב שחור, [http://www.yeshiva.org.il/midrash/shiur.asp?cat=908&id=6837&q= על הארץ ועל פירותיה]
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1964%2F09%2F01&id=Ar00127&sk=A96758D4 נפטר ר' משה-לייב שחור], הצופה, 1 בספטמבר 1964, עמ' 1
* הרב שלמה יוסף זוין והרב יצחק אריאלי, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=HZH%2F1964%2F09%2F09&id=Ar00201&sk=571CEE37 לדמותו של רמ"ל שחור: שבעה לפטירתו], הצופה, 9 בספטמבר 1964, עמ' 2
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת חיים
קטגוריה:משפחת שחור
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מחברי ספרי חידושים על התורה
קטגוריה:פרשני הרמב"ם
קטגוריה:תלמידי הראי"ה קוק
קטגוריה:תלמידי רבי יצחק זאב סולובייצ'יק

קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1893
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1964
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות