OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ג'ון ויליאמס (גיטריסט)

ג'ון כריסטופר ויליאמס (באנגלית: John Christopher Williams; נולד ב-24 באפריל 1941) הוא אחד הגיטריסטים הקלאסיים הנודעים ביותר בעולם.

==חייו==
ויליאמס נולד במלבורן, אוסטרליה וקיבל את שיעורי המוזיקה הראשונים שלו מאביו, לן ויליאמס.
כשהיה בן 12 נסע לאיטליה ללמוד אצל הגיטריסט הנודע, אנדרה סגוביה. בהמשך למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, אך שם למד פסנתר בהיעדר מחלקת גיטרה בימים ההם. עם סיום לימודיו הוצע לו לבנות מחלקה כזאת, וכגיטריסט מושבע, קפץ על ההזדמנות וניהל את המחלקה בשתי שנותיה הראשונות. 

ויליאמס הזמין קונצ'רטי לגיטרה אצל מלחינים כמו סטיבן דודג'סון, אנדרה פרווין, פטריק גוארס, ריצ'רד הארווי וסטיב גריי. הוא עבד גם עם מלחינים בני ארצו, ביניהם פיליפ הוטון, פיטר סקאלתורפ ונייג'ל וסטלייק, ליצירת מוזיקה לגיטרה שרוח מולדתו שורה עליה.

ויליאמס ידוע בעיקר כגיטריסט קלאסי, אך בחן הרבה מסורות מוזיקליות שונות. הוא שיתף פעולה עם ג'וליאן ברים ועם פאקו פניה והיה חבר בלהקת הפיוז'ן "סקיי". בנוסף, הוא מלחין ומעבד בעצמו.
 
ויליאמס השתתף בביצוע הלהיט העולמי "קאוואטינה" של סטנלי מאיירס, אשר שימש כנעימת הנושא לסרט זוכה פרס אוסקר "צייד הצבאים" (1979). היצירה נכתבה קודם לכן לסרט "מטה הטיול" (1970) כיצירה לפסנתר, אך עובדה מחדש לגיטרה והורחבה לפי הזמנת מאיירס וויליאמס. בשנת 1973, הוסיפה קליאו ליין מילים והקליטה את הקטע תחת השם "הוא היה יפה" (He was Beautiful) בליווי גיטרה של ג'ון ויליאמס. 

ויליאמס משמש פרופסור אורח באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון. הוא ואשתו, האמנית קאתי פאנאמה, מתגוררים בלונדון ובאוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:גיטריסטים קלאסיים
קטגוריה:גיטריסטים אוסטרלים
קטגוריה:זוכי פרס גראמי
קטגוריה:זוכי פרס המוזיקה הבריטית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:מהגרים מאוסטרליה לממלכה המאוחדת
קטגוריה:אוסטרלים ממוצא סיני
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1941
קרציות

קַרְצִיות (שם מדעי: Ixodoidea) הן על-משפחה יחידה בסדרה Ixodida שבמחלקת העכבישנים. כל מיני הקרציות הם טפילים חיצוניים הניזונים מדם של יונקים, עופות, זוחלים ודו-חיים כולל האדם. על-משפחת הקרציות נחלקת לשתי משפחות: משפחת הקרצינתיים (Argasidae) שהן קרציות רכות, ומשפחת הקרציתיים (Ixodidae) שהן קרציות קשיחות.
== מאפיינים ==
הקרציות מתאפיינות באיבר שנמצא מתחת לפה שלהן ונקרא היפּוֹסטוֹם. איבר זה, המכיל טורי שיניים נטויות לאחור, מאפשר לקרציות להיצמד לעור הפונדקאי. איבר ייחודי נוסף קרוי . האיבר, שמצוי בגב פיסות הרגליים הקדמיות, מורכב משבעה זיפים וקופסית עם פתח צר שמכילה גם כן שבעה זיפים. איבר האלר משמש כאיבר חוש הרגיש ללחות, לטמפרטורה ולחומרים כימיים.

קרציות מתפתחות מביצים ועוברות שלושה גלגולים: זחל, נימפה, ובוגר.

קרציות הן גורם משמעותי בהעברת מחלות בין בני אדם ובעלי חיים. הנפוצות שבין המחלות אותן מעבירות הקרציות הן קדחת הקרציות, קדחת הבהרות וקדחת המערות. מתוך כ-800 מינים של קרציות המוכרות כיום, כ-40 עד 65 מינים מהם (מ-10 סוגים שונים) מכילים רעלנים עצביים הגורמים לשיתוק קרציות, רובן מאוסטרליה.

==ראו גם==
* קרצית המערות
* דלקת מוח מקרציות
* קדחת קרציות כלבית

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויליאם אלפורד לייך
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1815
בל וסבסטיאן (אנימה)

בל וסבסטיאן (ביפנית: 名犬ジョリィ, באנגלית: Belle and Sebastian) היא סדרת אנימה בת 64 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1981 ל-1982. הסדרה מבוססת על סדרת ספרים בשם "בל וסבסטיאן" מאת הסופרת הצרפתית ססיל אוברי. 

בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לערבית בערוץ הראשון בשנות השמונים. 

== תקציר העלילה ==
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיהם של נער צעיר ויתום בשם סבסטיאן וחברתו הטובה, כלבת הרים פירנאית לבנה וגדולה בשם בֶּל, אשר מתגוררים בכפר קטן בהרי הפירנאים.

לסבסטיאן אין חברים משום שהילדים האחרים נוהגים להקניט אותו על כך שאימו נטשה אותו בגיל צעיר. אף על פי כן, יום אחד, הוא מתידד עם כלבת הרים פירנאית לבנה גדולה אשר הואשמה בפשע אשר אותו היא לא ביצעה. הוא מכנה אותה בֶּל ובהמשך הם הופכים לחברים הכי טובים. על מנת להציל אותה מגורל לא צודק, סבסטיאן נוטש את משפחתו המאמצת ויוצא למסע יחד עם בל ועם כלב קטן בשם פוצ'י. יחדיו הם חווים הרפתקאות רבות בעודם חומקים מהמשטרה ומנסים לאתר את אימו של סבסטיאן.

== הדמויות הראשיות ==
* סבסטיאן - ילד בן שבע המתגורר ברכס הרי הפירנאים בצרפת. מאז שהוא נולד הוא חי יחד עם משפחה מאמצת. סבסטיאן הוא ילד חביב ואנרגטי, אף על פי כן הילדים האחרים נוהגים להקניט אותו על כך שאימו נטשה אותו. סבסטיאן משתוקק למצוא את אימו ושיהיה לו חבר טוב.
* בל - כלבת הרים פירנאית לבנה וגדולה אשר נמלטה לאזור הכפרי הצרפתי. היא עדינה וטובת לב, אך ניסיונותיה לעזור לזולת נוטים להיות מפורשים שלא כראוי.
* פוצ'י - כלבלב קטן אותו סבסטיאן נושא לאורך המסע בכיסו. למרות שפוצ'י נוהג לעיתים רבות לנבוח ולהכניס את החבורה לצרות, הוא חבר טוב של סבסטיאן ובל.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:הערוץ הראשון - תוכניות רכש
קטגוריה:סדרות טלוויזיה המבוססות על ספרים
וודי הנקר

וודי הנקר או וודי וודפקר (באנגלית: Woody Woodpecker) הוא דמות בדיונית של נקר דמוי אנוש אשר הופיע במקור בסרטוני אנימציה קצרים שהופקו על ידי אולפני האנימציה של וולטר לאנץ והופצו לראשונה על ידי סרטי יוניברסל. 195 סרטוני האנימציה המקוריים של וודי הנקר הופקו במקור לקולנוע בין השנים 1940 ל-1972. בסוף שנות התשעים הוחזרה דמותו של וודי למרקע כאשר רשת פוקס יצרה סדרה חדשה בכיכובו. בישראל הסרטונים שודרו בערוץ המזרח התיכון במהלך שנות השמונים ובשנות התשעים, כמו כן, הם שודרו בשנותיו הראשונות של ערוץ הילדים. הסדרה החדשה שודרה בערוץ 2 בזכיינית קשת לקראת סוף שנות התשעים בדיבוב לעברית.

דמותו של וודי הנקר הומצאה על ידי בן הארדוואיי בשנת 1940. בנוסף לוודי הנקר הארדוואיי יצר לפני כן את באגס באני ודאפי דאק עבור אולפני האחים וורנר לקראת סוף שנות ה-30. דמותו של וודי התפתחה במשך השנים מדמות ציפור מהורהרת ומטורפת לחלוטין לדמות יותר מעודנת במראה ובמשחק, ברוח דמות באגס באני המחודשת של צ'אק ג'ונס. את קולו של וודי ואת הצחוק המתגלגל שלו דובב מל בלאנק אשר דובב בין השאר דמויות רבות של הלוני טונס.

בשנת 2017 ו-2024 הופצו סרטי לייב אקשן והנפשה ממוחשבת שמבוסס על הדמות בשם "וודי הנקר".

== מדבבים מקוריים ==
* מל בלאנק (1941-1940)
* בן הארדוואי (1949-1941)
* דני ווב (1942-1941)
* קנט רוג'רס (1943-1942)
* גרייס סטאפורד (1985-1950)
* שרי דייוויס (1988)
* בילי ווסט (1999 והלאה)

== מדבבים ישראליים ==
* שי זורניצר (1999)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים בדיוניים
קטגוריה:דמויות אנימציה
קטגוריה:דמויות בדיוניות שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד
קטגוריה:בעלי כנף בדיוניים
יצירת זוג

יצירת זוג של אלקטרון ופוזיטרון מפוטון גמא בנוכחות פרוטון ב[[תא בועות. הוספת שדה מגנטי גורמת לסיחרור החלקיקים שנוצרו במגמות הפוכות]]
[[דיאגרמת פיינמן ליצירת זוג של אלקטרון ופוזיטרון]]

יצירת זוג (באנגלית: Pair production) הוא תהליך פיזיקלי שבו בוזון כיול נייטרלי, דוגמת פוטון, מתפצל לזוג של חלקיק ואנטי-חלקיק. התהליך ההפוך קרוי איון או אניהילציה.

דוגמאות ליצירת זוג:
*פוטון המתפצל לזוג של אלקטרון ופוזיטרון.
*פוטון המתפצל לזוג של קווארק ואנטי-קווארק.
*גלואון המתפצל לזוג של קווארק ואנטי-קווארק.

יצירת זוג מתרחשת רק אם האנרגיה של החלקיק המקורי גבוהה מפעמיים מסת המנוחה של כל אחד מהחלקיקים הנוצרים (שמסתם זהה) מוכפלת במהירות האור בריבוע. עבור יצירת זוג של אלקטרון ופוזיטרון נדרש פוטון עם אנרגיה של לפחות , כלומר בתחום של קרינת גמא.

התהליך לא יכול להתרחש בריק היות שהוא לא יכול לשמר תנע ואנרגיה בו-זמנית. לכן, התהליך מתרחש תמיד בתוך חומר, בקרבת גרעינים כבדים שקולטים תנע ואנרגיה ומשתתפים בתהליך. יצירת זוג היא בדרך כלל התהליך הדומיננטי שבו פוטונים אנרגטיים מאבדים אנרגיה, למשל בתחום התדרים של קרינת גמה.

יצירת זוגות של אלקטרון ופוזיטרון נצפתה לראשונה ב-1933 על ידי פטריק בלקט בתא ערפל. על גילוי זה, בין השאר, זכה בלקט ב-1948 בפרס נובל לפיזיקה. 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
איון (פיזיקה)

בפיזיקת חלקיקים, אִיּוּן או אָנִיהִילַצְיָה (Annihilation, מלטינית Annihilatio, השמדה) הוא תהליך בו חלקיק ואנטי-חלקיק מתנגשים במרחב-זמן והופכים לחלקיקים השונים מהמקוריים. כתוצאה מהאיון, נוצר זוג של חלקיק ואנטי-חלקיק חדשים. לחלופין, עשויים להיווצר חלקיקים כמו פוטונים וגלואונים, שאין להם אנטי-חלקיק.

דוגמאות חשובות לתהליכי איון כוללות:
*איון של אלקטרון ופוזיטרון, המביא ליצירת זוג פוטונים.
*איון של קווארק ואנטיקווארק, המביא ליצירת גלואון.
*איון של פרוטון ואנטיפרוטון, המסוגל להביא ליצירת מגוון רחב מאוד של תוצרים פרמיוניים ובוזוניים.

כל תהליך איון חייב לקיים את חוקי השימור הפיזיקליים, כגון שימור המטען החשמלי, האנרגיה, התנע והתנע הזוויתי. אלו הן ארבע דוגמאות לחוק שימור חזק (strong conservation law או exact conservation law), כלומר, חוק שימור שאינו מופר לעולם.

לעומת זאת, קיימים גם גדלים פיזיקליים שחוק השימור שלהם עשוי להיות מופר, כלומר, הם מצייתים לחוק שימור חלש (weak conservation law או approximate conservation law). דוגמה לכך היא השימור של טעם (סוג החלקיק): איון של פרוטון עם אנטיפרוטון (כפי שנעשה, בין היתר, במאיץ החלקיקים LHC) עשוי, תאורטית, להוביל ליצירת פרוטון ואנטיפרוטון חדשים. אולם, מכיוון שהכוח החלש מסוגל לשבור את שימור הטעם, לעיתים קרובות תהליך האיון מביא ליצירת חלקיקים שכלל אינם מהווים פרוטון או אנטיפרוטון – למשל, שני פוטונים, או שני מזונים. יכולתו של הכוח החלש להפיק חלקיקים שונים ומגוונים, כתוצאה מאיון של שני חלקיקים התחלתיים ידועים, היא הניצבת בבסיס פעולתם של מאיצי חלקיקים מחקריים ולמעשה, עליה נשענת כל פיזיקת החלקיקים המודרנית.

התהליך ההפוך מאיון הוא יצירת זוג (pair creation). בתהליך כזה, נוצר זוג של חלקיק ואנטי-חלקיק לאחר תגובה בין שני בוזונים, בעיקר בוזוני כיול כמו הפוטון. על חלקיקים כאלו לא ניתן לומר שהם "מאיינים" זה את זה, שהרי לפוטון אין אנטי-חלקיק. יצירת זוג מכונה גם יצירת חומר (matter creation).

==קישורים חיצוניים==

*
* - איון הנראה לעין
* 

קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
טעם (פיזיקה)

בפיזיקת חלקיקים, טעם הוא תכונה (מספר קוונטי) של חלקיקים יסודיים הקשורה לכוח החלש. למרות השם, אין שום קשר בין תכונת הטעם של חלקיקים לבין חוש הטעם.

בתורה האלקטרו-חלשה קיום הטעם קשור לסימטריית כיול, וקיימים תהליכים משני טעם. בכרומודינמיקה קוונטית סימטריית הטעם היא סימטריה גלובלית.

בפיזיקת חלקיקים, ישנם שישה סוגים של קווארקים, הנבדלים ביניהם במסה ובמטען החשמלי. סוגים אלה מכונים טעמים.

לכל קווארק יש תכונה נוספת, המכונה צבע (ראו כרומודינמיקה קוונטית).

== הגדרה ==

כאשר ישנם שני חלקיקים או יותר בעלי אינטראקציות דומות, אפשר לעיתים להחליף ביניהם ולא להשפיע על הפיזיקה. כל צירוף ליניארי של שניהם נותן את אותה הפיזיקה. במילים אחרות, בתאוריה ישנן טרנספורמציות סימטריה כמו: <math>M\left({u\atop d}\right)</math>, כאשר <math>u</math> ו-<math>d</math> הם השדות הקוונטיים (החלקיקים) ו-M היא מטריצה אוניטרית. מטריצות כאלה פורשות את חבורת לי המכונה (SU(2.

המונח "טעם" נטבע לראשונה בהקשר של מודל קווארקי של הדרונים ב-1968. שם לקבוצה של מספרים קוונטיים הקשורים לאיזוספין, היפרמטען ומוזרות כנראה הומצא על ידי מארי גל-מאן והרלד פיצג'רלד בעת שהיו בדרכם לארוחת צהריים ועברו ליד פרסומת של בסקין רובינס שהכריזה על הימצאותם של 31 טעמים שונים בסניפיה.

==ראו גם==
*מטען צבע
*מטען חשמלי
*מודל גלשאו-סלאם-ויינברג
*הכוח הגרעיני החלש
*המודל הסטנדרטי

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
קטגוריה:הכוח החלש
כליאה (פיזיקה)

בכרומודינמיקה קוונטית, כליאה היא התופעה הפיזיקלית לפיה חלקיקים בעלי מטען צבע (קווארקים, אנטי-קווארקים וגלואונים) לעולם לא יופיעו בטבע לבדם, אלא תמיד בקבוצות נייטרליות מבחינת הצבע, כמו האדרונים. "מטען צבע" הוא המטען הרלוונטי לכרומודינמיקה קוונטית (ואין לו קשר לצבע במובנו היום-יומי). 

ההאדרונים הנייטרליים מתחלקים לשני סוגים: מזונים המורכבים מקווארק ואנטי-קווארק בעלי אותו צבע, כך שבסך הכל הם חסרי צבע; ובאריונים המורכבים משלושה קווארקים שכל אחד מהם הוא בעל צבע שונה, כך שאין ייחוד לאף צבע. בהקבלה לצירוף של שלושת צבעי היסוד בטבע, אומרים לעיתים שהבריונים הם "לבנים". 

בהכללה לתורת כיול כללית, כליאה היא מצב בו דרגות החופש באנרגיות נמוכות יהיו סינגלטים של חבורת הכיול, כלומר יהיו אינווריאנטים (לא ישתנו) תחת סימטריית הכיול.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
קטגוריה:הכוח החזק
קטגוריה:תורת השדות הקוונטית
עלילות בבאי

עלילות בבאי (ביפנית: パラソルへんべえ) היא סדרת אנימה יפנית. הסדרה בת 40 הפרקים (בגרסה היפנית המקורית היו 200 פרקים) הופקה במקור לטלוויזיה בין השנים 1989 -1991. 

הסדרה שודרה בישראל בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1992- 1993.

מכיוון שכל הפרקים היו ביפנית, החליטו לתרגם אותם קודם לאנגלית ואז לעברית (בגלל משחקי מילים שונים).

את שיר הנושא והסיום בגרסה העברית כתבה לאה נאור, הלחין יוריק בן דוד ושרה חני נחמיאס.

הסדרה מזכירה מאוד את סדרת האנימה "דורימון" בעיקר בשל הדמיון בין סגנונות האנימציה וקווי העלילה המקבילים של שתי הסדרות.

==תקציר העלילה==
גוּני הוא תלמיד בית ספר יסודי אשר מגלה יום אחד בארון הבגדים שלו יצור קטן ומוזר בשם בבאי שדומה להיפופוטם המסוגל לדבר. לבבאי יש שמשיית קסמים שבעזרתה הוא מסוגל לעוף ולבצע קסמים. 

אף אחד אינו יודע איך הוא הגיע לארונו של גוּני ומאיזה עולם מסתורי הוא הגיע.

==דמויות==
* בבאי (עירית דגן): הדמות הראשית בסדרה. בבאי הוא יצור ורוד, קטן, מסתורי, דמוי היפופוטם המסוגל לדבר. יש לו שמשייה קסומה בעזרתה הוא מסוגל לעוף ולעשות קסמים, כשחולשתה היחידה של השמשייה היא גשם. הוא גם מסוגל לדבר עם בעלי החיים ולהגשים את החלומות של כולם.
* גוּני (חני נחמיאס): הילד שעמו גר בבאי. נוהג לרוב ללמד את בבאי על מנהגי העולם שלו. בדרך כלל הוא נוטה להזניח את שיעוריו ולחזר אחרי מאיה ודנה.
* דנה (אורלי קטן): חברה קרובה של מאיה וניטה. אחת ממושאי האהבה של גוּני. 
* מאיה (אור אזולאי): חברה קרובה של דנה וניטה. אחת ממושאי האהבה של גוּני. 
* ניטה (אפי בן ישראל): חברה קרובה של דנה ומאיה. חזקה וקשוחה. 
* ספורנה (אורלי קטן): אחד משלושת הילדים שהציקו לגוּני. תמיד תיעד כל דבר בפנקסו. 
* קספוּן (דני מרקו): אחד משלושת הילדים שהציקו לגוּני, ענוב בדרך-כלל בעניבה אדומה ולבוש במקטורן כחול-כהה.
* גורילו (אבישי בקי): אחד משלושת הילדים שהציקו לגוּני. חזק וקשוח. 
* לילה (LILA): אחותו הצעירה של גורילו.
* אמא של גוּני (אפי בן ישראל)
* אבא של גוּני (דני מרקו)
* גברת מימוזה(MIMOZA) או נימוסה(NIMOSA) או מימוסה(MIMOSA): המחנכת של גוּני. 
* האיש הזקן (יוני חן)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:סדרות אנימה
קטגוריה:סדרות אנימה משנות ה-1980
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות רכש
אנתוני ואן דייק

אנתוני ואן דייק, [[דיוקן עצמי עם חמנייה]]
Léonard De Cuyper}} ב[[אנטוורפן]]
אנתוני ואן דייק (בהולנדית: Antoon van Dyck; ) היה צייר פלמי, משותפיו לסדנה של פטר פאול רובנס.

== ביוגרפיה ==
ואן דייק נולד באנטוורפן למשפחת סוחרים אמידה, בן שביעי מתוך שנים עשר ילדים.
גאוניותו ניכרה בו כבר משחר נעוריו, עת יצר עם רובנס במשך קצת יותר משנתיים (בשנים 1618–1620), תקופה שהשאירה בו רושם עז. כאשר מלאו לו עשרים ואחת הגיע לעצמאות סגנונית מרשימה. הוא ביקר באנגליה ובאיטליה, וכל מסעותיו נועדו כדי להעתיק ולחקור את יצירותיהם של האמנים הוונציאנים הגדולים – כמו טינטורטו, ורונזה, ומעל לכול – טיציאן, שהשראתו עליו הייתה רבה. 

את מחייתו מצא בעיקר בציור דיוקנאות. בדיוקנאותיו באה לידי ביטוי יכולתו המעודנת להחדיר תאורים מדויקים בתכלית של תווי הפנים והגוף לתוך קומפוזיציות של תפארת בארוקית מורכבת. בשנת 1632 נענה להזמנת המלך צ'ארלס הראשון להיות לו לצייר החצר, ועבר לאנגליה. צ'ארלס ערך לו קבלת פנים מלכותית, הרעיף עליו מתנות והעניק לו תואר אבירות, בית והכנסה קבועה.

דיוקנאותיו של ואן דייק נועדו לחזק את תביעתו של צ'ארלס לשלטון אבסולוטי. שום צייר אחר מאלו שציירו את המלך לא הצליחו לשוות רומנטיות והידור פיוטי כאלו לדמותו הבלתי מרשימה של צ'ארלס.

על שמו נקרא זקן ואן דייק, עיצוב זקן שהיה פופולרי בתקופתו ומוכר מרבים מציוריו ואף שלו עצמו.

ואן דייק מת זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים, בתחילת שנות הארבעים של המאה ה-17.

==ראו גם==
*אסכולת אנטוורפן

==גלריה==
<gallery perrow="5">
Portrait of the Sculptor François Duquesnoy (Anthony van Dyck).jpg|דיוקן של הפסל פרנסואה דוקסנוי במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
Portrait of Porzia Imperiale and Her Daughter by Anthony van Dyck.jpg|דיוקן של פורציה אימפריאלה ובתה במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
</gallery>

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Christopher White, Anthony Van Dyck and the Art of Portraiture, Modern Art Press, April 20, 2021, 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ציירים פלמים
קטגוריה:ציירי תור הזהב של הולנד
קטגוריה:אישים הקבורים בקתדרלת סנט פול
קטגוריה:ילידי 1599
קטגוריה:נפטרים ב-1641
מחלף גנות

הגשר הראשון שנבנה במחלף המוביל את כביש 4 מעל כביש 1 ומסילת הרכבת ב-1969
מוקטן=כן}}מחלף גנות

מחלף גנות הוא מחלף המפגיש את כביש 1 ואת כביש 4. המחלף, שהוא אחד מהמחלפים הגדולים בישראל, נקרא על שם היישוב גנות הסמוך.
==מבנה המחלף==
גנות הוא אחד המחלפים המלאים הבודדים במדינת ישראל. מבין שמונת כיווני ההתחברות האפשריים בין כביש 1 לכביש 4, מאפשר המחלף שבעה כיוונים. הפנייה היחידה שאינה אפשרית במחלף היא פנייה מכביש 1 בכיוון מזרח לכביש 4 בכיוון צפון. מחלף גנות משולב במחלף השבעה. כך למשל, היציאה מכביש 1 לכביש 44 מתחילה במחלף גנות ומסתיימת במחלף השבעה.

צפון מערבית למחלף ממוקם פארק אריאל שרון (לשעבר חירייה).

בסמוך למחלף נמצא "פיצול גנות" הרכבתי - זוהי הנקודה בה מתחילה מסילת ירושלים - גנות (הממשיכה לכיוון נמל התעופה בן-גוריון אשר מתפצלת ממסילת יפו -ירושלים (הממשיכה לכיוון לוד).

== היסטוריה ==
הגשר הראשון במקום נחנך ב-21 באוקטובר 1969, כחלק מההפרדה בין כביש 4 לכביש 1, ובאותה עת הוא היה הגשר הדו מסלולי הארוך בישראל. כביש 1, שנקרא אז כביש 10, נחנך בפברואר 1970 עם נתיב אחד לכל כיוון (במסלול הצפוני של כביש 1 כיום) והשתרע ממחלף גנות עד נמל התעופה בן-גוריון. עם חנוכתו של כביש 10 נפתח גם מחלף גנות לתנועה, אך עקב בעיות הנדסיות בנתיבי ההאצה, שמשרד התחבורה הצביע עליהן בטרם חנוכת המחלף, הוא נפתח לתנועה רק לבאים מכיוון צפון, והרמפות שנבנו לטובת הבאים מדרום נותרו סגורות. 

במהלך השנים עבר המחלף עדכונים והרחבות. הרמפה הארוכה לתנועה מכיוון צפון למזרח הוקמה בשנות ה-70. באמצע שנות ה-90 נבנה גשר המשמש לפנייה מכיוון דרום לכיוון מערב ועובר מעל לכביש 4 ("גשר היובל"). באותה עת הוא היה הגשר הכבישי הארוך ביותר במדינה באורך של 642 מטרים. בשנת 2000 הושלם שדרוג נוסף של הפרדה מפלסית בין התנועה הנוסעת מצפון למערב במחלף השבעה ובין התנועה הנוסעת ממערב לדרום. גם לאחר ההרחבות הרבות שבוצעו, עדיין קיימים במקום עומסי תנועה כבדים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כביש 1: מחלפים
קטגוריה:כביש 4: מחלפים
החברים של יאנה

החברים של יאנה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של אריק קפלון. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1999. הסרט מציג קונפליקטים בין אהבה ורגישות לזולת לבין פרנסה ובצע הכסף על רקע קשיי העלייה השנייה והגדולה מברית המועצות ומלחמת המפרץ.

== פרסים ==
בשנת יציאתו התמודד הסרט בטקס פרסי אופיר וזכה בעשר קטגוריות, בהן הצילום, הבימוי, העריכה, התסריט, המשחק (עבור אוולין קפלון, ניר לוי, מוסקו אלקלעי ודליה פרידלנד) ועבור הסרט עצמו – פרס הסרט הטוב ביותר לשנת 1999. 

הסרט זכה להצלחה עצומה בישראל ובעולם וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבל ירושלים, בפורטוגל, בפרס "קריסטל גלוב" בפסטיבל קרלובי וארי צ'כיה, במונפלייה, בארצות הברית, באיטליה, ברוסיה ובפיליפינים. הוא השתתף בפסטיבלים גם בצרפת, בסין, בקנדה ובגרמניה והופץ לאחר זכיותיו בארצות הברית ובאירופה.

==עלילת הסרט==
העלילה עוקבת אחר שתי משפחות של עולים חדשים מרוסיה, אשר מתגוררות בבניין של אלי (ניר לוי), סטודנט לקולנוע אשר מתכנן לעזוב את ישראל לטובת לימודים בניו יורק. המשפחה הראשונה הם הזוג יאנה (אוולין קפלון) ופימה (ישראל דמידוב), שותפיו של אלי לדירה. בתחילת העלילה פימה בורח לרוסיה ומשאיר את יאנה עם חובותיו ובהריון ממנו. במהלך הסרט מתפתח סיפור אהבה ייחודי בין אלי ויאנה על רקע מלחמת המפרץ הראשונה. המשפחה השנייה הם אליק ומילה (ולדימיר פרידמן ולנה סחנובה), בנם התינוק והסבא המשותק של מילה, יצחק (מוסקו אלקלעי). אליק ומילה שולחים את יצחק עם עיטורי הגבורה שלו לקבץ נדבות לצד נגן בשם יורי (שמיל בן ארי). אליק מתעקש שיצחק יקבץ נדבות דווקא ליד נגנים כי שם הוא מרוויח טוב יותר – הוא נתפס כאחד מהם ומקבל גם את כספם. סיפור אהבה מן העבר מתפתח מחדש בין יצחק לבעלת הבית רוזה (דליה פרידלנד), ומוביל למרדף חסר עכבות. סיפורי הדמויות, הרחוקים אחד מהשני, מצטלבים באופן מפתיע.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקנ/ית !! דמות
|-
| אוולין קפלון || יאנה
|-
| ניר לוי || אלי
|-
| שמיל בן ארי || יורי
|-
| מוסקו אלקלעי || יצחק
|-
| דליה פרידלנד || רוזה
|-
| ולדימיר פרידמן || אליק
|-
| ישראל דמידוב || פימה
|-
| דינה דורון || לובה
|-
| לנה סחנובה || מילה
|-
| ג'ניה פישר || אדיק
|-
| אנה פינשטיין || מיה
|-
| אביתר לזר || דניאל
|-
| לוסי דובינצ'יק || בתו של יורי
|}

==קישורים חיצוניים==

* "[http://www.filmfund.org.il/?id=11&nom=2025 החברים של יאנה]" באתר קרן הקולנוע הישראלי
* [http://www.transfax.co.il/?CategoryID=274 "החברים של יאנה"] באתר חברת ההפקה "טרנספקס"
* - סקירת ביקורות
* [https://jfc.org.il/movie/37263-2/ ״החברים של יאנה״], הסרט המלא לצפייה בתשלום ב[https://jfc.org.il/ אתר הארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטי 1999
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים ברוסית
קטגוריה:סרטים רב-לשוניים
קטגוריה:העלייה לישראל מברית המועצות ומברית המועצות לשעבר בתרבות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1999
שלמה ברזניץ

שלמה (יוראי) ברזניץ (נולד ב-3 באוגוסט 1936) הוא פסיכולוג ישראלי, פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה וחבר הכנסת לשעבר מטעם מפלגת קדימה.

== קורות חיים ==
נולד בשנת 1936 במשפחה יהודית בברטיסלאבה שבסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה. בימי מלחמת העולם השנייה הועברו הוא ואחותו יהודית לבית יתומים במנזר הקתולי וינצנט בז'ילינה, לשם הצלתו. אביו נרצח באושוויץ. בתחילת 1949 עלה לישראל במסגרת עליית הנוער. גם אמו ואחותו, ששרדו את השואה, עלו לישראל.

ברזניץ שרת בצה"ל כחוקר מודיעין בחיל האוויר.

למד פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר דוקטור מטעמה בשנת 1965. הדוקטורט שלו, שנעשה בהדרכת פרופ' שלמה קוגלמס, נושא את השם "השפעתו של רווח הזמן שבין איום בגירוי מפחיד לבין התגשמותו על תגובת הפחד אצל בני אדם". 
 
מחקריו עוסקים בעיקר בהתנהגות במצבי לחץ, והוא ממקימי המכון לחקר הלחץ הפסיכולוגי באוניברסיטת חיפה, וכיהן כרקטור האוניברסיטה בשנים 1979-1977.

הוא מייסד חברת התוכנה קוגניפיט, העוסקת בניתוח ובשיפור של היכולות הקוגניטיביות (התעמלות המוח).

שלמה ברזניץ מתגורר בחיפה. היה נשוי לפרופ' תמר קרון ולפרופ' צביה ברזניץ ז"ל ואב לשלושה ילדים.

לקראת הבחירות לכנסת ה-17 התבקש על ידי אהוד אולמרט, יו"ר מפלגת קדימה, להצטרף לרשימת מועמדיה. הוא הוצב במקום ה-21 ברשימת קדימה ונבחר לכנסת, והושבע ב-17 באפריל 2006.

כחבר הכנסת היה ברזניץ חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת המדע והטכנולוגיה, הוועדה לפניות הציבור והוועדה לענייני ביקורת המדינה. בקרב שדולות הכנסת היה חבר בשדולה למאבק בתאונות הדרכים, השדולה למען ניצולי השואה, השדולה לקידום החינוך, השדולה למען חיפה והגליל, השדולה לגדר הפרדה ביטחונית ובשדולת פורום העם היהודי.

ב-25 בספטמבר 2007 התפטר מהכנסת בגלל רצונו לשוב לעבוד בחברה שהקים העוסקת בפיתוח יכולות שכליות של אנשים מבוגרים.

==ספריו שפורסמו בעברית==
* פסיכולוגיה חברתית, הוצאת עם עובד, 1970. 
* עקרונות הלמידה: פרק בפסיכולוגיה, בסדרת אוניברסיטה משודרת, 1986.
* שדות הזיכרון (אוטוביוגרפיה), הוצאת עם עובד, 1993.
* אריג החיים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012.

הוא פרסם כ-60 מאמרים מדעיים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.yadvashem.org/he/remembrance/survivors/breznitz קורות חייו וקטעי וידאו בהשתתפותו] בתוך תערוכת "בחרנו בחיים: תרומתם של ניצולי השואה למדינת ישראל", באתר יד ושם
* 
* 
* ג'ונס רובין, [http://stage.co.il/Stories/542416 שדות הזיכרון - שלמה ברזניץ], באתר "במה חדשה"
* 
* [https://www.yadvashem.org/he/podcast/podcast-10.html "רעידת אדם" - סיפורו של שלמה ברזניץ], פרק מתוך ההסכת "עושים זיכרון" של יד ושם.
* [https://www.yadvashem.org/he/gathering-fragments/stories/torn-families/breznic.html "החפץ היקר מכל" - סיפור המסרק של אמו של ברזניץ, אותו העביר ברזניץ ליד ושם], באתר יד ושם

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים בשואה: סלובקיה
קטגוריה:ניצולי השואה: סלובקיה
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם קדימה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת חיפה: פסיכולוגיה
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:רקטורי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים כותבי זיכרונות מהשואה
קטגוריה:מדענים חברי הכנסת
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי מחקר ואקדמיה
קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
עתניאל שנלר

עתניאל שנלר (נולד ב-28 בינואר 1952, א' בשבט ה'תשי"ב) הוא אלוף-משנה במילואים וחבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת קדימה.

==ביוגרפיה==
שנלר נולד בירושלים, התחנך בקיבוץ הדתי והיה חבר בתנועת הנוער בני עקיבא, שם גם מילא תפקידים אחדים, לאחר שירותו הצבאי. שירת בצה"ל כקצין בחטיבת הצנחנים והגיע לדרגת אלוף-משנה. בשירות המילואים שימש בתפקיד ראש מטה אוגדת יהודה ושומרון, עד להתמנותו לחבר הכנסת.

כיהן כמזכ"ל מועצת יש"ע בשנים 1983–1986. כיהן כמנכ"ל הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים במשרד התחבורה בשנים 1986–1996. פעל מטעם ממשלתו של יצחק רבין ב-1994 לתאם את נושאי התחבורה בהסכמים עם הפלסטינים ועם ירדן.

שנלר כיהן כחבר בכנסת ה-17 מטעם מפלגת קדימה, ושימש כסגן יושב ראש הכנסת. במהלך כהונתו בכנסת יזם שנלר מספר חוקים, ובהם חוק מוות מוחי-נשימתי, וכן תיקון לחוק השיפוט הצבאי המאפשר הגשת קבילה לנציב קבילות החיילים גם לפני הגיוס לצה"ל. הגיע למקום ה-27 ברשימת קדימה לכנסת ה-18 וכיהן בכנסת זו מטעמה. שנלר התבטא בחריפות נגד מנהיגת מפלגתו ציפי לבני ואמר כי מתנהל בקדימה "שלטון בולשביקי שבו חופש הדעה, הביטוי וההתייחסות הם אך ורק תחת הנחיות הקומיסר" וכי "יועצים שידם קלה על הפייסבוק מנהיגים את המפלגה".

לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה עזב את מפלגת קדימה.

שנלר סייע לממשל טראמפ בשרטוט המפות של תוכנית המאה<ref></ref>. לאחר שפורסמה הביע תמיכה בה<ref>[https://glz.co.il/גלצ/תוכניות/חמש-בערב/חמש-בערב30-01-2020-1701/מזכל-מועצת-ישע-לשעבר-שנלר-הסדרת-מדינה-פלסטינית-אינטרס-של-כולנו ] (ריאיון לתוכנית "וילנסקי את ברדוגו", גלי צה"ל)</ref>.

==חוקים בולטים שחוקקו על ידי עתניאל שנלר==
* "חוק הסנקציות" - חוק קיום פסקי דין של גירושים ("חוק הסנקציות") משנת 2012, הביא לצמצום משמעותי של תופעת סרבנות הגט בארץ. החוק שנערך בשיתוף ארגון "מבוי סתום" (ארגון למען זכויות נשים מסורבות גט), חייב את בתי הדין הרבניים על פי חוק ללוות כל פסק דין בנושא גירושין עד למתן הגט כנדרש, ובכלל זה קיום דיונים והטלת סנקציות על המסרבים לתת גט, הכוללות בין השאר צו איסור יציאה מן הארץ, עיקול חשבון הבנק, שלילת רישיון נהיגה ואף מאסר בפועל.
== חיים אישיים ==
שנלר מתגורר במעלה מכמש, נשוי ואב לארבעה ילדים וסב ל-17 נכדים.

חנוכת מרכז המבקרים באתר ה"הרודיון"

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.kipa.co.il/community/show.asp?messageid=4597578 שאלות ותשובות עם עתניאל שנלר ערב הבחירות לכנסת ה-18], אתר כיפה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם קדימה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ציונות דתית: חברי כנסת
קטגוריה:ראשי מועצת יש"ע
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השמונה עשרה
קטגוריה:קציני צה"ל בכירים בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:תוכנית ההתנתקות: אישים
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השבע עשרה
קטגוריה:סגני יושב ראש הכנסת בכנסת השמונה עשרה
קטגוריה:מעלה מכמש: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:חברי הכנסת: אנשי צבא
אריאל אטיאס (פוליטיקאי)

אריאל אטיאס (נולד ב-13 בנובמבר 1970, ט"ו בחשוון ה'תשל"א), הוא חבר הכנסת ושר לשעבר בממשלות ישראל מטעם סיעת ש"ס. בעבר היה בין ראשי ש"ס.

==קורות חיים==
אטיאס נולד בתל אביב וגדל בבני ברק. הוריו עלו ממרוקו ב-1968. אביו הרב חיים אטיאס הוא ממנהלי סמינר אור החיים בבני ברק. אמו, פדות, היא בתו של הרב רפאל ברדוגו, שהיה מרבני מקנס במרוקו ולאחר מכן בבני ברק. למד בישיבות הליטאיות "כנסת חזקיהו", "ברכת יצחק" ו"תורה אור".

בגיל 30 הצטרף לסוכנות כשרות "בד"ץ בית יוסף" וכעבור שנה וחצי מונה למנכ"ל הבד"ץ, אשר התרחב בתקופתו והפך מארגון קטן לארגון בעל מחזור של מאות מיליוני שקלים.

בשנת 2004 הורשע בעבירה של בנייה ללא היתר של תוספת לדירתו. באותה שנה הוצא צו הריסה לתוספת, אך הצו לא מומש, ואטיאס החל בהליכים לקבלת אישור לבנייה.

בתוך שנים מועטות הפך אטיאס למקורבו של מנהיג ש"ס הרב עובדיה יוסף וכתוצאה מכך לאחד האנשים החזקים בש"ס. למרות היותו אלמוני יחסית, הוצב במקום ה-5 ברשימת ש"ס לכנסת ה-17, ונבחר לכהן כחבר הכנסת מטעמה ולשר התקשורת בממשלת אולמרט, החל מיום כינונה, במאי 2006.

בין פעולותיו כשר התקשורת - מכרז לזיכיון בהפעלת תחנת רדיו אזורית חרדית-ספרדית. קודם כניסתו למשרד התקשורת נסגרו תחנות רדיו דתיות פיראטיות ("ערוצי הקודש"), ואף הוגש כתב אישום נגד השדרן החרדי שמואל בן עטר שנדון למאסר בפועל. בעקבות המכרז החלה הפעלת רדיו קול ברמה. אטיאס פעל לרפורמות בענף התקשורת במשך כל כהונתו, עם יישום חוק ניידות המספרים, שאותו אישרה ב-2005 שרת התקשורת דליה איציק, חוק דואר זבל, ועוד. כן פעל לחייב חברות הסלולר להודיע בפני מתקשרים על הפניה לתא קולי.

הרפורמה המרכזית שקידם הייתה כניסתם של המפעילים הווירטואליים לשוק הסלולר. החל באימוץ מסקנות חברת הייעוץ [http://www.nera.com NERA], דרך הקמת ועדת גרונאו (בראשות פרופ' ראובן גרונאו) לגיבוש המלצות מפורטות וקביעת מדיניות בעקבות המסקנות, וכלה בגיבוש טיוטת רישיון למפעילים וירטואליים.הרפורמה הושלמה על ידי מחליפו, משה כחלון.

בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום השני ברשימת ש"ס לכנסת, ונבחר לכנסת לאחר שש"ס זכתה ב-11 מנדטים. לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה לשר השיכון. בתפקידו זה פעל להקמת עיר חרדית בחריש, דבר שנכשל בשלב המכרז.

לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה מונה על ידי מועצת חכמי התורה להשתלב בהנהגת ש"ס לצד אריה דרעי ואלי ישי והוצב במקום השלישי ברשימה. במאי 2013 נבחר אריה דרעי ליו"ר יחיד ואטיאס נבחר ליו"ר הסיעה בכנסת.

ב-19 ביוני 2014 הודיע אטיאס על התפטרותו מהכנסת, ההתפטרות נכנסה לתוקף ב-22 ביוני. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב-2015 הוצב אטיאס במקום ה-120 הסמלי ברשימת ש"ס לכנסת.

בשנת 2024 מונה על ידי מועצת חכמי התורה לרכז את המשא ומתן ולבחון פתרונות ואפשרויות בנושא גיוס בני הישיבות, מטעם תנועת ש"ס והמגזר החרדי.<ref>ישראל כהן, מגזין הקהילות גיליון 36, איגוד עמלי התורה, ירושלים ה'תשפ"ד</ref>

==משפחתו==

אטיאס נשוי, אב לשישה ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים. אחיו הרב אברהם אטיאס משמש כדיין בבית דינו של הרב נסים קרליץ בבני ברק, ואחיו הרב בנימין אטיאס הוא רבה הספרדי של פתח תקווה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ש"ס
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בדין בישראל
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם ש"ס שהורשעו בדין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת חזקיהו-כפר חסידים
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת השמונה עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת התשע עשרה
קטגוריה:חברי הקבינט המדיני-ביטחוני
קטגוריה:הר נוף: חברי הכנסת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
יעקב כהן (חבר הכנסת)

יעקב (יענק'ל) כהן (נולד ב-13 ביולי 1953) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת יהדות התורה בכנסת ה-17.

==ביוגרפיה==
כהן נולד בבני ברק למשפחה של חסידי גור ולמד במוסדות של החסידות. בין השנים 2001-1980 ניהל סמינר של החסידות בבני ברק. מ-1989 היה מנהל מוסדות "מאור ישראל". מאוחר יותר שימש כיו"ר איגוד מנהלי הישיבות ומוסדות החינוך בארץ ישראל, וכחבר בהנהלת עיריית בני ברק.

בשנת 2006 נבחר כהן לכנסת. הוא כיהן כחבר בוועדת הכלכלה ובוועדת המדע והטכנולוגיה ועמד בראש השדולה לצמצום הפערים החברתיים. במהלך כהונתו בכנסת יזם את תיקון מס' 79 בחוק התכנון והבניה, אשר נועד לקצר את הליכי הרישוי של בניית המרחבים המוגנים ל-30 ימים, ולפטור אותם מהיטל השבחה.

כהן התפרסם כאשר ביולי 2007, במהלך ויכוח חריף עם עורך הדין אמנון דה הרטוך ממשרד המשפטים, סטר האחרון לכהן, לאחר שלפי טענתו, האשים אותו שהוא "יותר גרוע מהגרמנים". האירוע הביא לתשומת לב הציבור את המאבק הארוך בין חבר הכנסת כהן ועמיתיו בסיעת יהדות התורה נגד הפיקוח על תקציבי החרדים, שלדבריהם נעשה בנוקשות מגמתית.

לפי הסכם רוטציה שנחתם בין המפלגות המרכיבות את יהדות התורה, אגודת ישראל ודגל התורה, התפטר כהן מהכנסת בתאריך 29 ביולי 2008 לטובת נציג דגל התורה אורי מקלב.

לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה הוסר שמו של כהן מרשימת יהדות התורה לכנסת, ואברהם לייזרזון החליפו כנציגה השני של הסיעה המרכזית ברשימה.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם יהדות התורה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם אגודת ישראל
קטגוריה:חברי מועצת העיר בני ברק
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:חברי הכנסת השבע עשרה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
קטגוריה:בני ברק: חברי הכנסת
מפלגת יחד

מפלגת יחד הייתה מפלגת מרכז-שמאל שהוקמה במרץ 1984 על ידי עזר ויצמן לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה. המפלגה זכתה בשלושה מנדטים והתמזגה לתוך המערך במהלך הכנסת האחת עשרה.

מקים המפלגה היה עזר ויצמן ואליו הצטרפו בנימין בן אליעזר ושלמה עמר. ויצמן קיווה שיחד תגיע להיות המפלגה השלישית בגודלה והשקיע כספים רבים בתעמולת הבחירות, אך בסופו של דבר קיבלה המפלגה 3 מנדטים בלבד.

== היסטוריה ==
המפלגה הוקמה לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה וחתמה על הסכם עודפים עם מפלגת שינוי. באותה מערכת בחירות נבחרו מספר שיא של מפלגות עד אותה תקופה (15 במספר). ההפרש בין המערך לליכוד היה רק 3 מנדטים והייתה זו הפעם הראשונה מאז 1949 שאי אפשר היה לנבא מי ירכיב את הממשלה וכיצד. כל אחת מהמפלגות הגדולות ניסתה לגבש סביבה כמה מפלגות קטנות - תחילה כדי לחסום את דרכה של המפלגה היריבה ורק אחר כך להקים, אם אפשרי הדבר, ממשלה צרה משלה. הנשיא הטיל על שמעון פרס כראש המפלגה הגדולה (המערך) – להרכיב ממשלה, אולם הדבר לא עלה בידו. בשל כך נוצר תקדים: המפלגה הגדולה ביותר אינה יכולה להקים קואליציה. הליכוד הצליח לגבש גוש חוסם של 60 ח"כים אולם גם הוא לא הצליח לגייס לשורותיו מפלגה נוספת, שכן עזר ויצמן העדיף להתחבר עם המערך ולא עם הליכוד, מפלגת האם שלו שממנה פרש. הליכוד והעבודה לא רצו בבחירות חוזרות, וכך לא היה מנוס מגיבוש קואליציה משותפת לשתיהן. לאחר 39 ימים של משא ומתן קואליציוני הוקמה ממשלת אחדות לאומית, שבראשותה תהיה רוטציה בין שמעון פרס ליצחק שמיר. בממשלה היה עזר ויצמן שר בלי תיק.

באוקטובר 1984 הצטרפה יחד למערך וב-10 באוקטובר 1986התמזגה יחד אל תוך מפלגת העבודה ונמחקה מעל פני השטח. על אף שהייתה מפלגה קצרת ימים וללא הרבה מנדטים, היא השפיעה רבות על המערכת הפוליטית בישראל בכך שהייתה לשון מאזניים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: מפלגות מרכז היסטוריות
קטגוריה:סיעות בכנסת
קטגוריה:מפלגות ציוניות
קטגוריה:פעילי מפלגת יחד
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1984
כדורי (מרכז אזורי)

כַּדּוּרִי הוא מרכז אזורי, הנמצא סמוך לכפר תבור ושייך למועצה אזורית גליל תחתון. המרכז האזורי הוקם בסמוך לבית הספר החקלאי כדורי, וחלק מהדירות בו שייכות לבית הספר החקלאי. כיום גרים במקום גם תושבים אחרים, שאינם קשורים לבית הספר החקלאי. 

המרכז האזורי משמש כמקום מושבה של המועצה האזורית, בית ספר שדה (אלון תבור) של החברה להגנת הטבע וכן אזור תעשייה מצומצם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הגליל
קטגוריה:ישראל: יישובים
קטגוריה:מרכזים אזוריים
למראית עין

למראית עין הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של דני סירקין. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט זכה בשני פרסי אופיר בקטגוריות הבימוי (דני סירקין) והצילום הטוב ביותר (גיורא ביח). הסרט זכה גם בפרס חביב הקהל בפסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית. בשנת 2010 הופקה גרסה אמריקאית של הסרט על ידי רשת הכבלים "לייף טיים".

==עלילה==
במרכז הסרט נמצאת יערה (טלי שרון), סטודנטית ישראלית עיוורת מלידה, המתגוררת בארצות הברית במסגרת לימודיה באוניברסיטת פרינסטון, החוזרת לישראל לאחר שנודע לה כי בת דודתה וחברתה הטובה, טליה (הדס ירון), התאבדה במפתיע.

במהלך הסרט נגלית מערכת היחסים המורכבת שהייתה לטליה ויערה (אביגיל הררי בתפקיד יערה הצעירה) בילדותן, עת היו בלתי נפרדות. טליה, ששימשה כעיניים ליערה, דרבנה אותה להאמין שעל אף עיוורונה, היא יכולה לחיות את חייה ככל אדם אחר. כאשר יערה חוזרת לישראל, היא מתאספת עם משפחתה וסובביה לשבעה של טליה, ומגלה עם הזמן סודות והליכים שעברו על טליה במהלך הזמן שחיו בנפרד, שהיו צריכים להיות גלויים לסובביה.

יערה פותחת בחקירת מותה המסתורי של טליה, ונכנסת למסע זיכרונות אל עבר התשובה, כאשר העיוורון הפיזי והפנימי נאבקים בדמותה, תוך חקירת הוריה של טליה (אסי דיין וסנדרה שדה) ושאר בני משפחתה, וגילוי עצמי כאשמה בעצמה.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקנ/ית !! דמות
|-
| טלי שרון || יערה
|-
| הדס ירון || טליה
|-
| אביגיל הררי || יערה (ילדה)
|-
| אסי דיין || רפאל
|-
| סנדרה שדה || חנה
|-
| ישראל פוליאקוב || אוריה
|-
| כליל חורש פרחי דקל || דפנה
|-
| מיכאל אלוני || תומר
|-
| עירית שילה || תרצה
|-
| גיא לואל || גידי
|}

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20060525065854/http://www.filmfund.org.il/page.aspx?section=625&mode=movie&itemid=1896 "למראית עין"] באתר קרן הקולנוע הישראלי
ביקורות
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטי מתח ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2006
סכר אטאטורק

מראה האגם שנוצר על ידי סכר מהחלל
סכר אטאטורק (בטורקית: Atatürk Barajı) הוא סכר גדול בדרום-מזרח טורקיה, על נהר הפרת. הוא קרוי על שמו של אבי האומה הטורקית המודרנית, מוסטפא כמאל אטאטורק.

זהו הסכר הגדול והמרכזי מתוך 22 סכרים ו-19 תחנות כוח הידרואלקטריות שנבנו על הפרת והחידקל במסגרת מפעל המים של טורקיה בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20, מפעל שנועד לספק מי השקיה וחשמל לאזורי דרום-מזרח טורקיה הצחיחים. מפעל זה כונה בשם פרויקט דרום-מזרח אנטוליה (Güneydoğu Anadolu Projesi, GAP).

הקמת הסכר עוררה מחלוקת חריפה עם סוריה ועיראק השוכנות במורד נהר הפרת שטענו כי הסכר יביא לחוסר במים בשטחן תוך שהן מצביעות על עודפי המים במערב טורקיה.

בניית הסכר החלה ב-1983 והסתיימה ב-1995, אך הוא החל לפעול כבר ב-1992. הסכר הוא אחד מהסכרים ממולאי האבן והאדמה הגדולים בעולם. גובהו 169 מטרים ורוחבו 1820 מטרים. תחנת הכוח של הסכר מייצרת 2,400 מגאווט ומימיו מזינים את אזור חרן. האגם שיצר הסכר משתרע על שטח של 817 קמ"ר, ונערכים בו פסטיבלי ספורט ימי.

משום שהוא נבנה באזור פעיל סייסמולוגית, הוא חשוף לנזק מרעידות אדמה. הסכר מוגדר בדרגת סיכון סייסמי 3 לנזק בנפש וברכוש בסביבה על רקע רעידות.<ref></ref>

לאחר רעידות אדמה חזקות יחסית (עוצמה גבוהה מ-5 בסולם מגניטודה לפי מומנט) באזור הסכר בשנים 2018–2019, עלה חשד כי עצם קיום הסכר עלול להגביר את הפעילות הסייסמולוגית בסביבה. במחקר מ-2021 נמצא כי למשקל המים במאגר יש אפקט ממתן, אך לתופעת החלחול יש אפקט מגביר.<ref></ref>

ב-6 בפברואר 2023 דווח כי בעקבות רעידת האדמה בטורקיה, ישנם סדקים מרובים בסכר והאזור הסמוך התפנה. מומחים הזהירו שוב כי הסכר עלול להישבר בכל עת ושיטפון עלול להשפיע על שטח של 30 קמ"ר ליד הסכר.<ref></ref>

==ראו גם==
* סכר קבן

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.adiyamanli.org/ataturk_dam.htm אתר באנגלית עם תמונות של הסכר]

== הערות שוליים ==

אטאטורק
קטגוריה:פרויקט דרום-מזרח אנטוליה
קטגוריה:יחסי טורקיה–סוריה
קטגוריה:הנצחת מוסטפא כמאל אטאטורק
מוכרחים להיות שמח

מוכרחים להיות שמח הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של ג'ולי שלז, שיצא לאקרנים ביולי 2005.
==הפקה ופרסים==
צילומי הסרט החלו במרץ 2004. "תקציב הפקת הסרט עמד על 850 אלף דולר, רובו, כחצי מיליון דולר, סיפקה קרן הקולנוע הישראלי, שידורי קשת סיפקה 175 אלף דולר, Yes הטלוויזיה בלוויין כ-100 אלף דולר, ומשה אדרי כ-100 אלף דולר. 

הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר, וזכה בחמישה: לשחקנית (סיגלית פוקס), שחקנית המשנה (רבקה מיכאלי), מוזיקה (אבי בללי), עיצוב תלבושות (נתן אלקנוביץ) ועיצוב אמנותי (עדו דולב). לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו הוענק לסיגלית פוקס פרס לשחקנית הטובה ביותר. 

במהלך 2006 השתתף הסרט במספר פסטיבלים בארצות הברית, בהם פסטיבל הקולנוע הישראלי בניו יורק, פסטיבל הקולנוע העצמאי בקולורדו, פסטיבל הסרטים של קליבלנד ושני פסטיבלים בקליפורניה ובטקסס. באפריל 2006 הוענק פרס השחקנית הטובה ביותר לסיגלית פוקס בפסטיבל סירקיוז שבניו יורק.

==עלילה==
העלילה עוקבת אחר שמחה לוין (סיגלית פוקס), רווקה בודדה בת 35 מתל אביב שעובדת בחנות למכירת טלוויזיות. שמחה חיה חיים ריקניים ואומללים, היא מתגוררת בדירה חסרת כל חן, עובדת בעבודה נטולת כל עניין, מנהלת מערכות יחסים שמבוססות על ניצול ואינה מסתדרת עם משפחתה המורכבת: אחיה, גיל (טל פרידמן), מסתיר ממשפחתו את העובדה כי הוא מובטל, וחי חיי נישואים קשים עם אשתו, נורה (קרן מור), והוריה, יצחק ורינה (יוסי פולק ורבקה מיכאלי) סובלים ממשבר זוגיות המבוסס על מקרה יחיד מלפני עשרות שנים. 

חייה של שמחה משתנים כאשר היא נבחרת להשתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "מוכרחים להיות שמח" שמטרתה להגשים חלומות למשתתפיה בשידור חי. התוכנית שבה מתכננת שמחה להשתתף היא תוכנית מיוחדת לקראת יום הכיפורים שעוסקת בסליחות. שמחה נבחרת ומתחייבת להציג את משפחתה בשידור חי, כאשר תערוך מסיבה להוריה ולחבריהם הישנים מלפני עשרים שנה שנידו אותם בעקבות מקרה חד-פעמי, שבגללו סובלים כל בני המשפחה. במהלך הימים לקראת השידור עומדים קשיים רבים בפני שמחה, אשר מערערים את המסיבה המיוחלת, כולם קשורים לאותו מקרה, אך שמחה נוטלת את האחריות על הצלת משפחתה והובלתה אל עבר מקום טוב יותר, שמח יותר.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקנ/ית !! דמות
|-
| סיגלית פוקס || שמחה
|-
| טל פרידמן || גיל
|-
| דורית בר-אור || מאיה
|-
| קרן מור || נורה
|-
| אלכסנדר סנדרוביץ' || רדי
|-
| אלירן כספי || נוח
|-
| רבקה מיכאלי || רינה
|-
| יוסי פולק || יצחק
|-
| ליאור רז || שימי
|-
| מיכל ינאי || תמרה
|-
| תמי ספיבק || גברת נבות
|-
| רוני אלטר || מזכירה
|}

==פסקול==
שיר הנושא של הסרט הוא ביצוע מחודש של דין דין אביב לשירה של אילנית, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר / נורית הירש).
==קישורים חיצוניים==

* "[https://web.archive.org/web/20060212100404/http://www.filmfund.org.il/page.aspx?section=625&mode=movie&itemid=1676 מוכרחים להיות שמח]" באתר קרן הקולנוע הישראלי
ביקורות
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי דרמה קומית
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2005
גד נבון

הרב גד (פִּימה) נבון (ה'תר"פ, 1920 – כ"ט בסיוון ה'תשס"ו, 25 ביוני 2006) היה הרב הצבאי הראשי השלישי של צה"ל, תפקיד בו החזיק במשך כ-23 שנים.

== קורות חייו ==
=== חייו המוקדמים, והשירות בצה"ל כלוחם וכרב ===
נולד בשם מימון פחימה במרוקו ב-1920. בילדותו בבוגמאז׳ למד תורה אצל הרב אברהם יפרח ולאחר מכן למד בישיבותיהם של הרבנים יעקב דהאן ואברהם אביטבול במרקש, והוסמך לרבנות לאחר שלמד את כל הש"ס והיה מפורסם כבקיא בו. השתתף במפעל עלייה ב' במרוקו ונשלח מטעם התנועה הציונית לצרפת. עלה לישראל ב-1948, שירת כלוחם בפלוגת הקומנדו הצרפתי בחטיבת הנגב של הפלמ"ח, ומונה לקצין הדת בחטיבה.

בשנת 1950 מונה לקצין הדת של פיקוד הדרום ואחר כך לרב פיקוד הצפון. בשנת 1965 שימש כחבר בית דין צבאי בראשותו של הרב שלמה גורן, במלחמת ששת הימים שימש רב צבאי פיקוד הצפון בדרגת סא"ל.

ביוני 1971, עם פרישתו של האלוף הרב שלמה גורן, מונה לסגנו של הרב הצבאי הראשי השני, הרב מרדכי פירון והוענקה לו דרגת אל"ם. בעקבות מלחמת יום הכיפורים פעל הרב פירון להתרת עגונות נעדרי צה"ל במלחמה, והקים לשם כך בית דין בראשותו של הראשון לציון, הרב עובדיה יוסף, שבו ישבו הרב פירון והרב נבון. לאחר המלחמה הועלה הרב נבון לדרגת תא"ל. היה אח בלשכת הכוכב מס' 13 של הבונים החופשיים.

=== הרב הצבאי הראשי ===
מימין : אל"ם הרב מנחם חיים בקשט, סגן הרב הראשי לצה"ל, אלוף הרב גד נבון, הרב הראשי לצה"ל, (באזרחי) הרב מנחם הכהן, תא"ל מנחם מיארה, ראש מינהל הסגל, תא"ל אפרים לפיד, דובר צה"ל}}
בפברואר 1977 מונה לרב הצבאי הראשי השלישי והוענקה לו דרגת אלוף, בדומה לשני קודמיו. בתקופת כהונתו חל מעבר הדרגתי מתפקיד קצין הדת לתפקיד הרב הצבאי, במקביל יסד את קורס הרבנים הצבאיים, לאחר שתיקנן בכל גדודי המילואים, בנוסף לסמל דת (שעד אז היווה את הסמכות ההלכתית), רב צבאי שיהווה סמכות הלכתית. הרב נבון חיבר מאמרים הלכתיים בנושא זיהוים של חללי צה"ל, ובתקופתו ניתן יתר תוקף לאמצעי הזיהוי הטכנולוגיים. סיים את תפקידו כרב הראשי לצה"ל בחודש מאי 2000 והוחלף על ידי הרב ישראל וייס.

בשנת ה'תשל"ח (1978) הוסמך לדיינות בידי הרבנות הראשית<ref>, עמ' 15</ref>.

נפטר בכ"ט בסיוון תשס"ו, 25 ביוני 2006, בביתו שביבנה, ונקבר בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. הותיר אחריו את רעייתו, פרלה, ושלושה ילדים. בנו הוא פרופ' עמיאל נבון, ביולוג במכון ויצמן. 
קברו של הרב נבון ב[[בית הקברות הצבאי בהר הרצל]]

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 

==ביאורים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
קטגוריה:אלופי צה"ל
קטגוריה:חברי הבונים החופשיים בישראל
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:רבנים מרוקאים ישראלים
קטגוריה:רבנים ראשיים לצה"ל
קטגוריה:עולים לאחר קום המדינה: 1948–1950
קטגוריה:ישראלים ילידי מרוקו
קטגוריה:תלמידי רבי יעקב דהאן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1920
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
הים הצהוב

הים הצהוב (בסינית מפושטת: 黄海; בקוריאנית: 황해), הוא חלקו הצפוני של ים סין המזרחי, המסתיים באוקיינוס השקט. הים שוכן בין סין לבין חצי-האי קוריאה.

מקור שמו של הים הוא מגרגירי החול שצבעו את מימיו, בדומה לנהר הצהוב שבסין.

האקלים מאופיין בחורפים קרים ויבשים וקיצים רטובים וחמים. מסוף נובמבר ועד מארס שורר מונסון צפוני חזק, שמלווה לפעמים בסופות שלגים. סופות טייפון מתרחשות בקיץ. טמפרטורות האוויר נעות בין 10 ל-28 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית היא בין 500 מ"מ בצפון עד ל-1,000 מ"מ בדרום. ערפל ימי קיים לעיתים קרובות לאורך החופים, במיוחד באזורים קרים.

== גאוגרפיה ==
החלק הפנימי ביותר של הים הצהוב נקרא ים בוהאי, אליו זורמים מימיו של הנהר הצהוב והנהר האי. מפרץ קוריאה, שגם הוא חלק מהים הצהוב, נמצא בין מחוז ליאונינג בצפון-מזרח סין לבין חלקה הצפון-מערבי של קוריאה הצפונית. ים בוהאי ומפרץ קוריאה מופרדים על ידי חצי-האי ליאודונג , בו שוכנת עיר הנמל דאליין.

הים הצהוב משתרע על שטח של כ-416 אלפי קילומטרים רבועים. נפח המים הממוצע הוא כ-17,000 קילומטרים מעוקבים, והעומק הממוצע הוא 40 מטר. במקומות העמוקים ביותר הוא מגיע ל-105 מטרים. תחתית הים מכוסה בחול וסחף. קו החוף אינו אחיד ויש בו מפרצים גדולים וקטנים רבים. בצד הסיני, החופים הם לרוב שטוחים, וחוף קוריאה מורכב כולו מסלעים. ליד החוף קיימים מספר איים קטנים, שכמה מהם מתפקדים כאתרי נופש פופולריים.

הים הצהוב הוא אחד מארבעה ימים הנקראים על שם שמות צבעים נפוצים - כשהאחרים הם הים השחור, הים הלבן והים האדום.

== ראו גם ==
* קרב הים הצהוב

== קישורים חיצוניים ==

* 
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ימים באוקיינוס השקט
ים צהוב
קטגוריה:קוריאה: גאוגרפיה
קטגוריה:הצפון פסיפי הממוזג
צהוב
קטגוריה:גבול קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית
קטגוריה:גבול סין – קוריאה הצפונית
איציק קורנפיין

יצחק (איציק) קורנפיין (נולד ב-24 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת השוער. קורנפיין שיחק את רוב שנותיו ככדורגלן במדי קבוצת בית"ר ירושלים, ואף שימש כקפטן הקבוצה. לאחר פרישתו היה מנכ"ל בית"ר ירושלים, וכיהן כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים.

== קריירה ==
קורנפיין גדל במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. את הופעת הבכורה שלו כשוער בקבוצה בוגרת, עם זאת, ערך דווקא בהפועל טבריה. כמו כן, שיחק בקבוצות הפועל רמת גן והפועל פתח תקווה, ולאחר מכן החל להתפרסם כשוער בית"ר תל אביב, שם הציג יכולת טובה בין קורות השער ואף נבחר לשוער המצטיין של עונת . יכולתו בעונה זו גרמה למספר קבוצות לחזר אחר שירותיו, ובשנת 1995 עבר קורנפיין לבית"ר ירושלים ומאז שימש כשוערה הראשון של הקבוצה.

קורנפיין זכה עם בית"ר ירושלים באליפות בעונות , ו-. הוא גם זכה עם הקבוצה בגביע הטוטו ב-23 בדצמבר 1997, ובגביע השלום ברומא ב-10 בספטמבר 2000. כמו כן, היה שותף להישגים עם הנבחרות הצעירות של ישראל (החל מנבחרות הנערים עד הנבחרת הצעירה). לזכותו של קורנפיין חמש הופעות בנבחרת הבוגרת של ישראל.

בקיץ 2007, לאחר שזכה עם הקבוצה בתואר אליפות שלישי, ולאחר 18 שנים כשחקן פעיל, מתוכן 12 בבית"ר ירושלים, הודיע על פרישה ממשחק. לאחר פרישתו מונה למנכ"ל בית"ר ירושלים. קורנפיין עמד מאחורי הקבוצה בעונות המשבר הכלכלי והצליח להעמיד אותה עם התקציב הנדרש, לאחר גיוס ספונסרים למועדון. בקיץ 2013, לאחר שש שנים בתפקיד, פוטר מתפקידו לאחר העברת הקבוצה לבעלותו של אלי טביב.

== חיים אישיים ==
קורנפיין למד במגמת מחשבים במכללת אורט בירושלים. הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ושיווק מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית, במהלכו קיבל הצטיינות דיקן. 

מאפריל 2015 עד אפריל 2022 שימש קורנפיין כמנהל אגף הספורט בעיריית ירושלים. ממאי 2022 קורנפיין מכהן כמנכ"ל של חברת "טרגט מרקט".

הוא נשוי לאתי ולזוג שני בנים ושתי בנות. הם מתגוררים במושב אורה שבדרום-מערב ירושלים.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:שוערי כדורגל ישראלים
קטגוריה:ירושלים: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל טבריה
קטגוריה:כדורגלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורגלני הפועל רמת גן
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני בית"ר תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון מכללת אורט (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: אישים
קטגוריה:אנשי המושב
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
עצמאות ברזיל

עצמאות או מוות! ציור המוכר גם בשם זעקת איפירנגה. צויר בשנת 1888 בידי פדרו אמריקו. מוצג ב-O Museu Paulista da Universidade de São Paulo
עצמאות ברזיל היא התהליך שבמהלכו ברזיל התנתקה פוליטית מהאימפריה הפורטוגזית בתחילת המאה ה-19. באופן רשמי, בברזיל חוגגים את עצמאות המדינה ב-7 בספטמבר, התאריך בו אירעה בשנת 1822 הכרזת העצמאות על ידי דום פדרו הראשון- אירוע המוכר גם כזעקת איפירנגה (על שם הנהר שעל גדותיו התחולל האירוע). 

==נסיבות==
בתחילת שנות העשרים של המאה ה-19, עם סיום הכיבוש הנפוליאוני של חצי האי האיברי, חזר ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, מגלותו הזמנית בממלכה הברזילאית לפורטוגל. זכויות היתר מהן נהנתה ברזיל בזמן ששהתה בה משפחת המלוכה הפורטוגלית בוטלו, וביטולן עורר את זעמם של לאומנים מקומיים. דום פדרו, יורש העצר הפורטוגלי שנשאר במצוות אביו כעוצר של ברזיל, צידד בלאומנים, תמך במורדים ואף סירב לשוב לפורטוגל. על שום כך הודח דום פדרו מתפקידו כעוצר ומונה כנציגה של משפחת המלוכה בברזיל.

==זעקת איפירנגה==
החדשות אודות הדחתו הגיעו לדום פדרו ב-7 בספטמבר 1822, עת הגיע לסאו פאולו מביקור בנמל העיר סנטוס. על גדות נהר האיפירנגה שלף דום פדרו את חרבו וקרא "עצמאות או מוות!" והכריז על עצמאותה של ברזיל מפורטוגל. ב-12 באוקטובר הוכרז דום פדרו כקיסר של האימפריה הברזילאית, והוכתר רשמית ב-1 בדצמבר. בכך הפך מ"פדרו הרביעי מפורטוגל" ל"פדרו הראשון".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברזיל: היסטוריה

it:Impero del Brasile#Indipendenza brasiliana
1679

__TOC__

== אירועים ==

גלות מוזע שואת יהודי תימן שבה 80 אחוז מקהילת היהודים בתימן הושמדה לאחר גירושם לעיר מוזע שבאזור תעז

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==







=== שנת 1679 לפי הלוח היוליאני ===


|}</div></div>


==קישורים חיצוניים==
פויקה

פּוֹיְקֵה (מאפריקאנס Potjiekos (פויקה-קוס)) הוא סיר מברזל יצוק שנועד לשמש ככלי בישול במחנאות. הפויקה מתאים במיוחד למטרה זו מאחר שהוא מפזר את אנרגיית החום הגדולה אותה הוא סופג באופן שווה לכל חלקיו, תכונה שהופכת אותו למתאים לבישול בצד המדורה.

==סקירה==
הפויקה הוא כלי בישול נפוץ בקרב האפריקאנרים בדרום אפריקה. לטענתם, אבותיהם הביאו אותו עמם מהולנד, באמצע המאה ה-17, שם נבנו לראשונה סירים הולנדיים כאשר ייחודם נמצא בסוג הסגסוגת שמשמשת ליציקת סיר והכיל חול מיובש, דבר שהקנה לסגסוגת חוזק רב ושטח פנים חלק יותר. סירים דומים נמצאו גם ברחבי האי הבריטי, לשם הגיעו מהולנד. חוקרים סבורים כי ייתכן שהסיר הגיע לדרום אפריקה עם המתיישבים הבריטים ואומץ על ידי האפריקנרים. 

התבשיל אותו נהוג להכין בסיר זה - מעין נזיד בשרי או צמחוני, נקרא במקור "פויקהקוס", אך בישראל נהוג לכנות גם אותו פשוט "פויקה", כשם הסיר בו הוא מתבשל. בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 זכה הפויקה לפופולריות רבה בקרב חיילים ומטיילים.
== תחזוקת הפויקה ==
שימוש בסיר ברזל יצוק דורש תחזוקה שוטפת. היותו עשוי פלדה מקנה לו סגולות בישול. אך כיוון שנוטה להחליד, כדי לשמור על תקינותו יש להקפיד לשטוף אותו בסבון, לייבשו ולהימנע מלשרוט את דפנות הסיר בעת הניקוי. שימון הסיר לאחר הניקוי עוזר גם הוא למניעת חלודה.

== גודלי הפויקה ==
הפויקה מיוצר במגוון גדלים הממוספרים בסדר עולה לפי נפח:

{| class="wikitable sortable" border="2"
! סיר פויקה מס' !! נפח (ליטרים)
|-
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 1/4 || 1
|-
| 1/2 || 1.8
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 3/4 || 3
|-
| 1 || 4
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 2 || 5.5
|-
| 3 || 8
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 4 || 10
|-
| 6 || 14.5
|- style="background-color: #EFEFEF;"
| 14 || 40
|}

== ראו גם ==
* יורה (כלי)
* דינג (כלי)

==לקריאה נוספת==
* גלעד מאירי ואורי שעשוע, פויקה, הוצאת בישולי הדרך, הרצליה, 2011.
* גלעד מאירי, "בישולי הדרך", הוצאת בישולי הדרך, הרצליה 2009.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי בישול
קטגוריה:מטבח דרום-אפריקאי
קטגוריה:ציוד מחנאות