OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
חואנג שיאנפאן

חואנג שיאנפאן (במנדרינית תקנית: 黄现璠, בפין-יין: Huáng Xiànfán; 13 בנובמבר 1899 – 18 בינואר 1982) היה היסטוריון, חוקר תרבות, אנתרופולוג, אתנולוג ובלשן סיני. בתחומי ההיסטוריה והתרבות שיאנפאן התמקד בחקר ילִידי הג'ואנג ומכונה "אבי ההיסטוריה של ג'ואנג".

==ביוגרפיה==
חואנג שיאנפאן נולד למשפחת איכרים סינית בכפר פוסוי, כיום במחוז גואנגשי הדרומי. סיים לימודי תואר ראשון בהיסטוריה בקולג' בנאן-נינג. ב-1926, החל ללמוד באוניברסיטה בבייג'ינג, כתלמידו של חן יואן, ובהמשך קיבל מאסטר בהיסטוריה בשנת 1935.
לאחר מכן עבר חואנג ליפן, שם למד באוניברסיטת טוקיו. לאחר פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה ב-1937, הוא חזר לסין, והרצה באוניברסיטה גואנגשי, בה מונה לפרופסור חבר להיסטוריה ולאחר מכן ראש המחלקה לספרות. ב-1941 התמנה כפרופסור להיסטוריה סינית באוניברסיטת סון יאט-סן בגואנגדונג. בשנים 1953–1982 היה פרופסור לתולדות סין באוניברסיטה גואנגשי. במהלך השנים פרסם חואנג עשרות מאמרים וספרים ונחשב למומחה החשוב ביותר לנושא ההיסטוריה הסינית ואנתרופולוגיה. בשנות חייו המאוחרות יותר עסק בג'ואנג ופרסם מספר ספרים ומאמרים בנושא. חואנג הלך לעולמו בגואנגשי בגיל 83 ונקבר בחלקת הקבר הממשלתית בבית הקברות של נַאנִּינְג בגואנגשי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.china.com.cn/aboutchina/zhuanti/zzfq08/2008-12/08/content_16914964.htm פרופסור]
* [http://www.youdaxue.com/info/masterList.php?nationid=3&subjectid=40&page=2 היסטוריון]
* [http://www.hzadb.com/platform/platform_11096.html אנתרופולוג] 

קטגוריה:אנתרופולוגים
קטגוריה:היסטוריונים סינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:ילידי 1899
קטגוריה:נפטרים ב-1982
סנטוריום

סנטוריום ב[[שוודיה, 1935]]
סָנָטוֹרְיוּם (סניטוֹריום, סניטַריוּם) הוא מוסד רפואי לאשפוז ממושך, לרוב עבור חולי שחפת. מוסדות כאלו היו נפוצים מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20.

==אטימולוגיה==
המונח הוותיק יותר, סניטַריוּם, נגזר מהמילה הלטינית "sanitas" - בריאות, ושימש לתיאור בתי הבראה ואתרי מרפא. כשהוקמו בתי ההבראה הראשונים לאשפוז חולי שחפת בסוף המאה ה-19 נקראו אף הם סניטַריוּם, אך בתחילת המאה ה-20 הומצא המושג סָנָטוֹרְיוּם, הנגזר מהשורש הלטיני "sano" - לרפא, כדי להבחינם מבתי ההבראה הוותיקים.

==היסטוריה==
רנטגן עבור חולה בסנטוריום בגרמניה המזרחית, 1951]]
הרציונל לקיומם של סנטוריה נגזר מכך שלפני היות הטיפול האנטיביוטי, משטר של מנוחה ותזונה טובה איפשר למערכת החיסון של החולה סיכויים משופרים להתמודד עם זיהום השחפת הריאתי.

סנטוריה לחולי שחפת נפוצו בכל רחבי אירופה החל מסוף המאה ה-19. הראשון ביניהם היה כנראה "קליניקת ברהמר לחולי ריאות" לטיפול בשחפת, שיסד הרמן ברהמר ב-1854 באתר המרחצאות Görbersdorf שבחבל שלזיה. החולים זכו לאוויר צח ותזונה מיטיבה.

בשווייץ היו סנטוריה רבים שכן היה מקובל לחשוב שאוויר הרים צח הוא הטיפול המיטבי למחלות ריאה. בפינלנד מוסדות דומים הוקמו באזורי יער מבודדים, המפורסם שבהם הוא סנטוריום פאימיו שנבנה ב-1930 ותוכנן על ידי האדריכל בעל השם העולמי אלבר אלטו. בפאימיו היו מרפסות גג, בהן שכבו החולים במשך כל היום על "כיסאות פאימיו", שאלטו עיצב עם משענת מעוקלת אשר לדבריו הקלה על נשימת החולה. בפורטוגל סנטוריום הליאנטיה שימש לטיפול בחולי שחפת העצמות בין 1930 ל-1960.

הסנטוריום הראשון בצפון אמריקה הוקם ב-1882 במדינת ניו יורק. כאשר הוקמה האגודה הלאומית למלחמה בשחפת בקנדה ב-1904 הוחלט להחליף את המונח הישן "סניטריום" שהיה מוכר מאתרי מרפא, בשם החדש "סנטוריום", שיוחד למוסדות מרפא לחולי שחפת.

בתחילת המאה ה-20 הפך הסנטוריום לתופעה נפוצה בארצות הברית. ב-1917 נוסד בווירג'יניה סנטוריום לאפרו-אמריקאיים. בקולורדו ספרינגס הוקמו מספר סנטוריה, בשל אווירה היבש. בפלורידה מצוי הסנטוריום העצמאי האחרון בארצות הברית, הפעיל עדיין בימינו.

לאחר 1943, השנה בה אלברט שץ, שהיה אז סטודנט לדוקטורט באוניברסיטת ראטגרס, גילה את הסטרפטומיצין - התרופה היעילה הראשונה לשחפת, סנטוריה החלו להיסגר או הועברו אל בתי חולים כלליים (למשל סנטוריום פאימיו, שהפך לבית חולים כללי בשנות ה-60).

משנות ה-60 השחפת כבר לא היוותה איום על בריאות הציבור ולפיכך התייתר הצורך בסנטוריה. רוב המבנים ששימשו לכך נהרסו, אך חלקם הוסבו למטרות רפואיות בנות-ימינו. כך למשל, סנטוריום טמברם בדרום הודו מטפל כיום בחולי איידס. בסנטוריום מיסיסיפי ממוקם כיום מרכז אזורי לטיפול בבעלי פיגור שכלי.

==הקשרים תרבותיים==
* רחל המשוררת חלתה בשחפת וגורשה בשל כך מקבוצת דגניה. את ימיה האחרונים העבירה בבית מרפא לחולי שחפת בגדרה.
* עלילת הר הקסמים, רומן מאת תומאס מאן שיצא לאור ב-1924, מתרחשת בסנטוריום. מאן הכיר את ההווי האופייני לסנטוריום כיוון שאשתו הייתה מאושפזת מספר חודשים בשנת 1912 בשל מחלת ריאות בסנטוריום בדבוס, שווייץ.
* ברומן "שלושה חברים" מאת אריך מריה רמרק הגיבורה, פאט, מאושפזת בסנטוריום ובסופו של דבר מתה שם ממחלתה.
* בסרט התיעודי הפולני מיר קומען אן, משנת 1935, מתועד הסנטוריום על שם מדם לילדים יהודים עניים שלקו בשחפת, אשר הונהגו בו שיטות חינוך ודרכי הבראה ברוח ערכי הסוציאליזם והבונד.
* להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה כללה את השיר "Welcome Home (Sanitarium)" באלבומה Master of Puppets משנת 1986.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:היסטוריה של הרפואה
קטגוריה:שחפת
כנסיית סן סלבדור

כנסיית סן סלבדור (בונטית: San Salvador; באיטלקית: Chiesa di San Salvatore - "כנסיית סן סלבטורה") היא כנסייה הממוקמת במרקריה - רחוב הקניות המרכזי של העיר ונציה שבאיטליה.

==היסטוריה==
הכנסייה הראשונה באתר זה הוקמה בשנת 1177 על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי, זמן קצר לאחר עשיית השלום בינו לבין פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבזיליקת סן מרקו הסמוכה. 

עבודות הקמת מבנה הכנסייה הנוכחי החלו בשנת 1508 בתכנונו של ג'ורג'ו ספאוונטו, ונמשכו, לאחר מותו של ספאוונטו בשנת 1509, בתכנונו של וינצ'נזו סקאמוצי ויאקופו סאנסובינו.

חזית הכנסייה נבנתה בשנת 1663 בתכנונו של ג'וזפה סארדי.

בסמוך למבנה נבנה מנזר (המשמש כיום כמשרדי חברת הטלפונים האיטלקית).

בכנסייה מספר יצירות אמנות ובהם "הבשורה" ו"ההשתנות" מעשה ידי טיציאן.

==קישורים חיצוניים==

* 

סלבדור
קטגוריה:סן מרקו (רובע)
לאנה

מחוז לאנה (אסטונית: Lääne maakond) הוא אחד מבין 15 מחוזות אסטוניה. המחוז ממוקם בחלקה הצפון-מערבי של המדינה וגובל במחוז פרנו בדרום, במחוז ראפלה במזרח ובמחוז האריו בצפון-מזרח. הים הבלטי מפריד בין מחוז לאנה לשני המחוזות המערביים במערב: היו וסארה.

בירת המחוז היא האפסלו.

== היסטוריה ==
חלוקת אסטוניה הנוכחית למדינות בשנת 1214
עד למאה ה-13 התגבש המבנה המנהלי של אסטוניה. היחידה הקטנה ביותר הייתה פלך (Kihelkond), שכלל כמה כפרים וכמה פלכים יצרו מחוז (maakond). באותה תקופה היה מחוז לאנה מדינה עצמאית ונקרא בלטינית רוטאליה וכן מריטימה, השם הגרמני היה ויק (Wiek).
על פי כתביו של הנריק מליבוניה כללה מריטימה שבעה פלכים.
בתחילת שנת 1220 פלש הצבא השוודי בהנהגת המלך יוהאן הראשון ללאנמה, כבש את מבצר ליהולה, השאיר במקום חיל מצב וכן את הרוזן (יארל) קארל החרש (Karl Döve) ואת הבישוף קארל מאגנוסון. המניע לפלישה השוודית היה מסע הצלב המוצלח של האבירים הגרמנים והדנים בראשית המאה ה-13 באזור.
ב-8 באוגוסט אותה שנה הטילו כוחות צבא מסארמאה ומרוטאליה מצור על המבצר. במהלך "קרב ליהולה" שפרץ במקום הוצת המבצר והכוחות השוודים הושמדו. קרוב ל-500 חיילים שוודים נהרגו, ביניהם גם הרוזן והבישוף.
בעקבות כיבוש האזור בידי המסדר הליבוני הפך המחוז בגבולותיו דאז למרכזה של בישופות אזל-ויק (Ösel-Wiek Bistum), שהייתה רוזנות עצמאית בתוך הקונפדרציה הליבונית. חלקים מטירת הבישוף נשתמרו עד ימינו בהאפסלו.
בתקופה הסובייטית נקרא המחוז "ראיון האפסלו" וב-19 בפברואר 1990 שונה שם המחוז לשמו הנוכחי.
עד אוקטובר 2013 כלל המחוז 12 נפות, מתוכן אחת עירונית ו-11 כפריות. באוקטובר 2013 מוזגו הנפות הכפריות ריסטי (Risti), אורו (Oru) וטאבלה (taebla) לנפת לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula).
==גאוגרפיה==
מחוז לאנה מאופיין בפני שטח מישוריים מאוד וכולל גם שני איים - וורמסי (Vormsi), שהוא הרביעי בגודלו באסטוניה, ואוסמוסאר (Osmussaar) וכן איונים רבים. 
בשנת 2004 הוכרז על שטח של 486 קמ"ר הגן הלאומי מאטסאלו (Matsalu rahvuspark).
שליש מהשטח מכוסה ביערות, ושליש מעובד. רבע מהווה את מישורי ההצפה של האמאיוגי. אוכלוסיית המחוז עוסקת בעיקר בחקלאות ובמרעה.

==דמוגרפיה==
לפי נתונים מ-2006 הרכב האוכלוסייה במחוז הוא כדלהלן:
* אסטונים - 87.7% 
* רוסים - 9.1%
* אוקראינים - 1.4%
* אחרים - 1.8%

==ממשלת המחוז==
בראש כל מחוז עומדת ממשלת המחוז (maakonnavalitsus) הנשלטת בידי מושל (maavanem), אשר ממונה בידי ממשלת אסטוניה לקדנציה בת חמש שנים. מפברואר 2008 משרת מושל המחוז מאוישת על ידי נמה סור (Neeme Suur).

==נפות==
המחוז מחולק ל-3 נפות. ישנן נפה עירונית (linn) אחת ו-2 נפות כפריות (vald - רשות מקומית) במחוז לאנה.

נפות עירוניות:
* האפסאלו
נפות כפריות:
* וורמסי (Vormsi)
* לאנה-ניגולה (Lääne-Nigula)

נפות כפריות לפני 2013:
* האנילה (Hanila)
* קולאמאה (Kullamaa)
* ליהולה (Lihula) - העיר ליהולה צורפה בשנת 1999 לנפה זו
* מארטנה (Martna)
* נוארוטסי (Noarootsi)
* נבה (Nõva) 
* אורו (Oru)
* רידאלה (Ridala)
* ריסטי (Risti)
* טאבלה (Taebla)
* וורמסי (Vormsi)

==קישורים חיצוניים==

לאנה
אומה (עיר)

אוּמַּה היא עיר-מדינה שומרית, כיום האתר הארכאולוגי תל-ג'וחה (Tell Jokha). העיר שכנה בדרום מסופוטמיה, על הגדה הצפונית של תעלת שט-אל-חי, מול עיר המדינה השומרית לגש. העיר הייתה מיושבת עוד בתקופה הכלקוליתית.

==היסטוריה==
בתקופה השומרית הייתה אומה יריבתה העיקרית של לגש שכנתה. בסוף המאה ה-26 לפנה"ס (על פי הכרונולוגיה התיכונה) נכבשה על ידי אֵאַנַתוּם הוא הציב את מצבתו כאבן גבול בין שתי הערים היריבות. בתחילת המאה ה-24 כבש שליט אומה לוגלזגיסי את לגש והחריבה. לוגלזגיסי העביר את בירתו מאומה לארך וכבש ערים שומריות רבות, שלטונו ארך 25 שנים. לבסוף נוצח על ידי סרגון הגדול שליט אכד. מתקופתו נמצאו בחפירות אסטלות עשויות דיאוריט. 

==ארכאולוגיה==
האתר נתגלה ונחקר לראשונה ב-1854 על ידי ויליאם לופטוס (William Loftus) מאוניברסיטת פנסילבניה ולאחר מכן על ידי אנדרה. בשנת 2003 בעקבות מלחמת עיראק, האתר נבזז על ידי בוזזים אשר חפרו בורות כדי לשדוד את הממצאים, האתר הארכאולוגי נהרס.
==קישורים חיצוניים==

*[http://www.cemml.colostate.edu/cultural/09476/iraq05-091.html אומה] באתר מחלקת ההגנה של ארצות הברית
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ערי מדינה בשומר
קטגוריה:עיראק: אתרים ארכאולוגיים
סן סמואלה

סן סמואלה (באיטלקית: San Samuele) היא כנסייה בוונציה שבאיטליה.
== היסטוריה ==
הכנסייה ממוקמת בכיכר הסמוכה לפאלאצו גראסי ולפאלאצו מאליפיירו, ומוקדשת לשמואל הנביא מאחר שבכנסייה מוצגים שרידים המיוחסים לשמואל. הכנסייה ייחודית בשל כך, שכן מועטות הכנסיות בוונציה המוקדשות לנביא מהתנ"ך ולא לקדוש נוצרי מהברית החדשה.

הכנסייה נבנתה בשנת 1000 לערך, בסגנון גותי מאוחר, על ידי משפחות האצולה הוונציאניות בולדו וסוראנצו. בראשית המאה ה-12 נהרסה הכנסייה בשתי שריפות, ושוקמה לאחר כל אחת מהן.

בשנת 1685 נבנתה הכנסייה מחדש שבחזיתה אכסדרת עמודים. בעת הבנייה המחודשת שמרה כנסייה על סגנונה הגותי. אכסדרה זו נסגרה בשנת 1952 ומעלה נבנתה מרפסת עמודים מקורה (לוג'יה). 

מעל מזבח הכנסייה מוצג צלב מהמאה ה-14 מעשה ידי פאולו ונציאנו.

בכנסייה ציורי קיר המתארים את שמונה הסיבילות (אשר, על פי האמונה הנוצרית, ניבאו את חייו של ישו ואת צליבתו). 

על תקרת הכנסייה פרסקאות המתוארים את הקדושים הנוצריים הירונימוס, אוגוסטינוס, אמברוזיוס וגרגוריוס. מעל המזבח פרסקאות המתארים את ישו ואת ארבעת נושאי הבשורה: מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן.

==קישורים חיצוניים==

סמואלה
קטגוריה:סן מרקו (רובע)
קטגוריה:שמואל הנביא
עמיצור שפירא

עמיצור שפירא (ה' בתמוז תרצ"ב, 9 ביולי 1932 – כ"ז באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן אתלטיקה וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שביצע ארגון הטרור "ספטמבר השחור".

==קורות חיים==
עמיצור שפירא נולד ב-1932 בתל אביב ולמד בגמנסיה העברית הרצליה. בשנות ה-50 היה אצן. ב-1952 הוסמך כמורה לחינוך גופני, והחל לעבוד כמורה לחינוך גופני ברמת גן ולאחר מכן בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בד בבד עם התפתחותו כמאמן אתלטיקה קלה, החל לשמש כמורה לאתלטיקה קלה ולכדוריד במדרשה למורים לחינוך גופני במכון וינגייט. עמיצור אימן אתלטיקה קלה באגודת הפועל תל אביב באצטדיון המכבייה הישן ונחשב לאחד המאמנים החשובים ביותר באתלטיקה הקלה הישראלית. חניכיו הגיעו להישגים רבים, והוא זכה למעמד מוערך בתחום החינוך הגופני. חניכיו הבולטים היו שלמה ניצני, מרים סידרנסקי, אילנה גרבורג, קלרה פלום, ציון חצרוני ואסתר רוט-שחמורוב, עמה נסע לאולימפיאדת מינכן כמאמנה האישי.

עמיצור החל לאמן את אסתר שחמורוב כאשר הייתה בת 14. הוא הבין שאסתר נחנה בכישרון אתלטי נדיר ובמשך שש שנים הקדיש את כל מאמציו לקדמה. מקצועיותו ויכולת האימון יוצאת הדופן שלו נשאו פרי. כבר בשנת 1970, זכתה אסתר במדליית זהב באליפות אסיה שנערכה בבנגקוק. באולימפיאדת מינכן 1972, הצלחתה של אסתר הייתה מסחררת. היא עלתה לחצי הגמר בריצת 100 מטר וריצת חצי הגמר במקצועה הראשי - 100 מטר משוכות. כאן התרחשה הטרגדיה הגדולה של עמיצור, שעמד לקטוף את פרי השקעתו הגדולה, אך נרצח על ידי מחבלים פלסטינים ולא זכה לצפות בהצלחתו יוצאת הדופן באתלטיקה הישראלית.

עמיצור ליווה את נבחרות ישראל כמאמן לאומי במפעלים ותחרויות בינלאומיות רבות וכמאמן אולימפי באולימפיאדת טוקיו 1964. שימש זמן רב רכז האתלטיקה הקלה בבית הספר למאמנים במכון וינגייט ובמסגרתו הכשיר מאמנים רבים בתחום זה. בשנת 1974 התפרסם הספר "אתלטיקה קלה בבית הספר - פרקים מעיזבונו של מורה מאמן". זהו ספר הדרכה מפורט על הוראת אתלטיקה קלה בבתי ספר, שהתבסס על עזבונו הספרותי מקצועי של עמיצור, שתכנן לכתוב ספר מקיף בנושא זה. את הספר ערך עמנואל גיל שהסתייע בכתב היד של עמיצור ובחומר רב שהובא על ידי תלמידיו ונמסר לעורך בידי חניכתו בתיה פוקס (לזניק). בסיוע אשתו יצא הספר לאור לאחר מותו וגם כיום משמש חומר עזר חשוב למורים לחינוך גופני.

שפירא השאיר אחריו אישה, שושנה, וארבעה ילדים (שניים מנישואים קודמים). הוא נטמן בבית העלמין קריית שאול.

המכללה האקדמית בווינגייט עורכת מאז מותו מדי שנה את "מרוץ עמיצור" לזכרו, בו משתתפים תלמידים, סטודנטים וקבוצות אתלטיקה מרחבי הארץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.iba.org.il/vod/player.aspx?scode=1674887&t=&cat= מורה לחיים - עמיצור שפירא], סרט תעודה באתר רשות השידור, 2014
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאמני אתלטיקה ישראלים
קטגוריה:חללי אולימפיאדת מינכן
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:סגל בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
מגדל אמפא

מגדל אמפא (לשעבר מגדל אלקו, ומגדל אלקטרה) הוא מגדל משרדים ברחוב יגאל אלון בתל אביב, מזרחית לנתיבי איילון, שנחנך בפברואר 2011. הוא מתנשא לגובה של 168.95 מטרים.

==היסטוריה==
חברת אמפא נדל"ן יזמה את בניית המגדל בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. המגדל הוא חלק ממתחם בנייני משרדים המכונה "אמפא ביזנס סנטר", שהוקם בשטח שבו שכן מפעל המקררים של חברת "אמקור". בשנת 2001, אישרה הועדה המקומית לתכנון ולבנייה בתל אביב את תוכנית המתחם, כחלק משינוי של תוכנית בניין עיר (תב"ע) בשכונת ביצרון, המאפשרת בנייה לגובה במתחם, במסגרתה אושרו מבנים של עד 50 קומות על רחוב יגאל אלון. תוכנית המתאר של המתחם תוכננה על ידי משרד אמנון ניב-אמנון שוורץ אדריכלים, והוא משתרע על קרקע בשטח של כ-28.5 דונם הנמצאת בחכירה מעיריית תל אביב. הפרויקט כלל שלושה שלבים: בשלב א' הוקם בניין משרדים בן 7 קומות על שטח של 20 אלף מ"ר שהושכר לאסותא ולמכבי שירותי בריאות, בשלב ב' הוקם פרויקט מגדלי המגורים "סנטרל פארק", שני מגדלים בני כ-30 קומות, ומגדל המשרדים בשלב ג'.

המגדל שכונה "מגדל אמקור" תוכנן להיות הגבוה בתל אביב, לאחר שבוטלה בנייתו של מגדל אגד. תכנון המגדל המקורי כלל 65 קומות בגובה 236 מטרים, אך בשנת 2004, עם הדרישה הנמוכה למשרדים בתל אביב, החליטה החברה היוזמת להקפיא את הפרויקט, למרות שתוכנית המתחם קיבלה את אישור הועדה המחוזית לתכנון ולבנייה.

הפרויקט הופשר בשנת 2007 לאחר ש"אמפא נדל"ן" חברה לחברת "אלקטרה נדל"ן", והוצגו תוכניות מעודכנות שצימצמו את היקף השטחים בפרויקט. בתוכנית המגדל החדשה הוסרו 20 קומות מתכנון המגדל המקורי ושם המגדל שונה מ"מגדל אמקור" ל"מגדל אלקו" (על שם חברת "אלקו", בעלת השליטה ב"אלקטרה נדל"ן") ל"מגדל אלקטרה", ובהמשך ל"מגדל אמפא".

בניית המגדל, שתוכנן על ידי משרד האדריכלים יסקי מור סיון, ובו שטחים בהיקף של 54,000 מטר רבוע ארכה כ-40 חודשים והוא כולל כ-1,200 מקומות חנייה.

עם שוכרי המשרדים בבניין נמנים גוגל ישראל, חברת Paypal ו"גולדפרב זליגמן עורכי דין".

בנובמבר 2011 נפתחה מסעדתו של השף חיים כהן, "יפו-תל אביב", בקומת הקרקע של המגדל.

באוקטובר 2014 מכרה חברת אלקטרה נדל"ן את חלקה בבניין, 25%, לקבוצת אמפא, תמורת 300 מיליון ש"ח. בעקבות עסקה זו החזיקה קבוצת אמפא בראשות דוד אמן ב-75% מהבעלות, ויתר 25 האחוזים היו בבעלות חברת אלקטרה. בדצמבר 2014 מכרה אלקטרה את חלקה לאחים נקש, מבעלי השליטה בקבוצת אמפא.

בסוף 2017 הושלמה בסמוך למגדל בנייתם של שני גורדי שחקים בשם מגדלי אלון, של קבוצת בסר, הנמוכים במעט ממגדל אמפא.

== בין החברות הפועלות במגדל ==
* גוגל ישראל, Waze
* פייפאל ישראל
* ג'נרל אלקטריק
* ברודקום
* גולן טלקום
* משרדי עורכי דין

==גלריה==
<gallery>
קובץ:ElectraTower-Dec09.jpg|מגדל אמפא בבניה בדצמבר 2009
קובץ:Elco Tower 28112010.jpg|המגדל לקראת אכלוסו, עם מועד החנוכה המשוער שנדחה, 1 בינואר 2011
קובץ:ElectraTower.jpg|מגדל אמפא, יולי 2019
</gallery>

==ראו גם==
* גורדי שחקים בישראל

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

אלקטרה, מגדל
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אברהם יסקי
קטגוריה:רחוב יגאל אלון
קטגוריה:אלקטרה
קטגוריה:קבוצת אלקו
מיטה (רובע)

מיטֶה (גרמנית: Mitte) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.

== היסטוריה ==
רובע מיטה נוצר כתוצאה מאיחוד שלושה רבעים לשעבר, מיטה, ודינג וטירגארטן – במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. זהו הרובע החדש היחידי, לצד פרידריכסהיין-קרויצברג, אשר הורכב משכונות ששכנו משני עברי חומת ברלין. זהו הרובע השלישי בגודלו בברלין מבחינת האוכלוסייה. אחרי פרידריכסהיין-קרויצברג, זהו הרובע הקטן ביותר בשטחו ובעל צפיפות האוכלוסייה הגדולה ביותר.

רובע מיטה מורכב משש שכונות:
* מיטה (Mitte). זוהי השכונה היחידה שנותרה לאחר רפורמת השכונות ללא שינוי בשטחה.
* מואביט (Moabit). השכונה פוצלה מרובע טירגארטן במסגרת רפורמת השכונות.
* הנזה פירטל (Hansaviertel). השכונה פוצלה מרובע טירגארטן במסגרת רפורמת השכונות.
* טירגארטן (Tiergarten)
* ודינג (Wedding)
* גזונדברונן (Gesundbrunnen). השכונה פוצלה מרובע ודינג במסגרת רפורמת השכונות.

שכונת מיטה שכנה עד לנפילת חומת ברלין במזרח ברלין; חמש השכונות האחרות שכנו במערב ברלין.

מיטה הוא הרובע המרכזי ביותר בברלין. פירוש השם Mitte בגרמנית הוא "מרכז". הרובע גובל ברבעים שרלוטנבורג-וילמרסדורף ממערב, רייניקנדורף מצפון, פנקו מצפון-מזרח, ובפרידריכסהיין-קרויצברג וטמפלהוף-שנברג מדרום.

ברובע מיטה שוכנים חלק גדול מאתרי התיירות של ברלין, וכן כמעט כל מוסדות ממשלת גרמניה ושגרירויות רבות. הרובע מגוון מאוד מבחינה כלכלית וחברתית. השכונות מיטה, הנזהפירטל וטירגארטן אמידות יחסית, ואילו מואביט, ודינג וגזונדברונן הן שכונות פועלים בעלות שיעור גבוה של מהגרים. שיעור התושבים ברובע מיטה שאינם בעלי אזרחות גרמנית הוא הגבוה ביותר בכל ברלין: 28.7%.

ברובע ממוקם בית הקברות היהודי הישן בברלין ואנדרטת החדר הנטוש.

בשנת 1970 כרת מיטה ברית ערים תאומות עם חולון.

==ראו גם==
* פארק הומבולדטהיין

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ברלין: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001
פנקו (רובע)

פנקו (גרמנית: Pankow) הוא אחד מ-12 רובעי ברלין, בירת גרמניה.
== גאוגרפיה ==
רובע פנקו נוצר כתוצאה מאיחוד של שלושה רבעים לשעבר — פנקו, פרנצלאואר ברג ו-וייסנזה — במסגרת רפורמת השכונות של ברלין ב-1 בינואר 2001. כל השכונות המרכיבות את פנקו שכנו לפני נפילת חומת ברלין ב-1989 במזרח ברלין. רובע פנקו שוכן בצפון ברלין וגובל ברבעים מיטה ופרידריכסהיין-קרויצברג מדרום, ליכטנברג ממזרח, רייניקנדורף ממערב ובמדינת ברנדנבורג מצפון. זהו הרובע המאוכלס ביותר בברלין והשני בגודלו מבחינת השטח.

רובע פנקו מורכב מ-13 שכונות, מספר השכונות הרב ביותר מבין רובעי ברלין אחרי טרפטו-קפניק. השכונות הן:
* פרנצלאואר ברג (Prenzlauer Berg)
* וייסנזה (Weißensee)
* בלנקנבורג (Blankenburg)
* היינרסדורף (Heinersdorf)
* קארו (Karow)
* שטאדטראנדזידלונג מאלכו (Stadtrandsiedlung Malchow)
* פנקו (Pankow)
* בלנקנפלדה (Blankenfelde)
* בוך (Buch)
* פרצזיש בוכהולץ (Französisch Buchholz)
* נידרשנהאוזן (Niederschönhausen)
* רוזנטאל (Rosenthal)
* וילהלמסרו (Wilhelmsruh)

פנקו הוא אחד הרבעים המגוונים ביותר בברלין. פרנצלאואר ברג, השכונה היחידה הגובלת ברובע מיטה, בנויה ברובה בתים צפופים בגובה בינוני, ומתגוררים בה צעירים ומשפחות רבות. 12.4% מתושבי השכונה אינם אזרחים גרמניים, השיעור הגבוה ביותר ברובע (שיעור הזרים ברובע פנקו כולו הוא 6.9%. זהו השיעור הגבוה ביותר מבין רובעי מזרח ברלין לשעבר). בשאר השכונות ברובע פנקו ניתן לראות בתים פרטיים רבים לצד בנייני מגורים רבי-קומות אשר נבנו לאחר מלחמת העולם השנייה. שיעור הזרים בשכונות אלו נמוך, והאוכלוסייה מבוגרת יותר. חלק מהשכונות החיצוניות של פנקו, אשר גובלות במדינת ברנדנבורג, הן כפריות ולעיתים חקלאיות באופיין.

==ערים תאומות==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברלין: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1920
אנדרי שפיצר

אנדריי שפיצר (כ"ג בתמוז תש"ה, 4 ביולי 1945 – כ"ו באלול תשל"ב, 6 בספטמבר 1972) היה מאמן סיף וחבר משלחת ישראל באולימפיאדת מינכן (1972), מקורבנות טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.

==קורות חיים==
אנדריי שפיצר נולד לטיבור ולאלאונורה בעיר טימישוארה ברומניה, למשפחה בת שני ילדים. אביו נפטר כשהיה בן 11. מצעירותו היה סייף נלהב.
הוא עלה לישראל ב-1964, בגיל 19, עם אמו ואחותו. 
בישראל ניסה לגייס צעירים לספורט הסייף. בשנת 1968 נשלח על ידי איגוד הסייף הישראלי ללימודים ב"בית הספר הגבוה לסייף "עם "מאסטר אברהם" בהאג שבהולנד. משפחת סמיטלו אירחה אותו בביתם שבצפון האג. 
שב לישראל בשנת 1970. ועזר בהקמת האקדמיה ללימודי סיף. שפיצר נהפך לאחד מבכירי מורי הסיף בארץ ולימד במכון וינגייט. באפריל 1971 נישא לאנקי בהאג. הוא גר ברמת גן עם אשתו ובתו התינוקת, שנולדה חודשים ספורים לפני שטס לאולימפיאדת מינכן.

שפיצר שהה בביקור אצל הורי אשתו בהולנד, והגיע למינכן 4 שעות לפני שהטרוריסטים חברי ארגון הטרור, "ספטמבר השחור", פרצו לחדרו והרגו את יוסף רומנו ואת משה ויינברג וחטפו אותו ועוד 8 אנשים מהמשלחת האולימפית הישראלית. 

שפיצר נראה פעם אחת בלבד בזמן החטיפה. הוא היה עם גופייה לבנה, כשידיו כפותות מקדימה, וניהל משא ומתן עם המשטרה הגרמנית. כששפיצר אמר משהו שהחוטפים לא רצו שיגיד, הם הכו אותו עם רובה ה-AK-47 והרחיקו אותו מהחלון. זו הייתה הפעם האחרונה שנראה בחיים. 

לאחר 20 שעות של משא ומתן, הוא הובל יחד עם שאר החטופים חברי המשלחת למסוק. בניסיון חילוץ כושל של המשטרה הגרמנית נרצח שפיצר מיריות רובה של אחד המחבלים. 

שפיצר נקבר לצד עמיצור שפירא, קהת שור, אליעזר חלפין ומארק סלבין בבית העלמין קריית שאול שבתל אביב. הותיר אחריו את אשתו ובתו, אמו ואחותו.

אלמנתו, אנקי, התחתנה מחדש ושמה שונה לאנקי שפיצר-רכס. היא הייתה ממובילי המאבק לחקירת ניסיון החילוץ הכושל של חברי המשלחת מידי החוטפים. בשנת 2003 הסדירו משפחות קורבנות הטבח את הפיצוי הכספי שקיבלו ממשלת גרמניה. 

ב-2015 חשפו אנקי ואילנה רומנו, אלמנתו של יוסף רומנו, בראיונות ובסרט תעודי כי על פי תמונות ודוחות שנמסרו להם מהרשויות בגרמניה, עולה כי הספורטאים בני הערובה הוכו ועונו לנגד עיני חבריהם בטרם נרצחו.

אנקי משמשת כתבת לענייני ישראל בערוץ טלוויזיה בהולנד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סייפים ישראלים
קטגוריה:סגל מכון וינגייט
קטגוריה:חללי אולימפיאדת מינכן
קטגוריה:ספורטאים יהודים רומנים
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:טימישוארה: יהודים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
אסי אבוטבול

יוסף (אסי) אביטל (אבוטבול) (נולד ב-1975) הוא ראש ארגון פשע שהתמחה בגביית חובות על ידי סחיטה, אלימות, ואיומים.

בשנת 2009 הורשע אבוטבול בבית המשפט המחוזי בעבירות של ניהול ארגון פשיעה, סחיטה, הצתה, כליאת שווא ועבירות הון, ונגזרו עליו 13 שנות מאסר בפועל, שנתיים מאסר על תנאי וקנס של חצי מיליון ש"ח. הוא זוכה מעשרה אישומים נוספים. ב-2 בפברואר 2011 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המדינה על העונש, וקבע את העונש ל-18 שנות מאסר. יחד עם אבוטבול הורשעו גם שבעה עשר מחברי ארגונו, ושניים מהמזמינים את שירותי הארגון. עונשם של מזמיני שירותי הגבייה נקבע על שלוש שנות מאסר לכל אחד. הארגון עסק גם בהלבנת הון. בעניין זה נחקרו גם חמישה עורכי דין שעבדו עבור אבוטבול, וחלקם הואשמו והורשעו.

עד להרשעת חברי הארגון הייתה משפחת אבוטבול יעד מודיעיני חשוב של המשטרה. בין בני המשפחה עליהם נאסף מודיעין היו גם אחיו ובן דודו של אסי אבוטבול, שניהם נקראים פרנסואה אבוטבול. אולם, ארגונו של אבוטבול לא כלל, ככל הנראה, איש ממשפחתו של אסי אבוטבול. כמו כן, איש מחברי ארגונו של אבוטבול לא הורשע בעבירה של אלימות פיזית בפועל.

ענייניו של אסי אבוטבול נידונו כבר בעבר בבתי המשפט. הדבר קרה לאחר רצח אביו של אבוטבול, פליקס ב-2002, וניסיונות התנקשות בחיי אבוטבול, שכללו שיגור טיל כתף אל עבר הבית המשותף בו גר. בעקבות ניסיונות אלה, רכש אבוטבול רכב משוריין והציב שומר בכניסה אל חדר המדרגות של ביתו. שכניו של אבוטבול בנתניה תבעו אותו על הסגת גבול בשל הצבת השומר בפתח ביתם והמשטרה נתבעה על ידי אבוטבול כדי לאפשר לו לנסוע ברכב המשוריין שקנה. אבוטבול נשפט גם על מתן שוחד לרופא ד"ר ג'קי סרוב, כדי לזרז את הטיפול האישי בו. בשנת 2008 הורשע אבוטבול במעורבות בעסקת נשק, ונשלח ל-18 חודשי מאסר, שחלקם חפפו את תקופת מעצרו לחקירת מעורבותו בניהול ארגון פשע.

ב-31 ביולי 2011 נרצח ביריות אחיו, פרנסואה אבוטבול, אשר לפי אמצעי התקשורת בישראל עמד יחד עמו בראש אותו ארגון פשע.

ב-29 באוגוסט 2017 הוגשו נגד אבוטבול כתבי אישום בגין רצח ארתור רוזן בשנת 1999 ובגין קנוניה לרצח עורך דינו יורם חכם בשנת 2008.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://www.courts.co.il/SR/mechozi/m07001049-180.htm גזר הדין במשפטו של אבוטבול] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: פשע מאורגן
קטגוריה:מורשעים בדין בישראל
קטגוריה:מורשעים בעבירות סחיטה בישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
קיטה איקי

קיטה איקי (ביפנית: 北 一輝; 3 באפריל 1883 - 19 באוגוסט 1937) היה סופר, פילוסוף והוגה דעות יפני, שהשתייך לזרם הימני קיצוני ביפן ופעל במחצית הראשונה של המאה ה-20. הוא היה מתנגד חריף של שיטת הממשל היפנית ושל חוקת מייג'י, דגל בשינוי יסודי של השלטון היפני, בחזרה לערכים היפנים המסורתיים ובניהול כלכלה בעלת מאפיינים סוציאליסטים. הוא התנגד לגישה שראתה בעם היפני כ"אנשי הקיסר" ומנגד ראה את תפקידו של הקיסר כ"קיסר העם".

איקי היה בקשר עם גורמים שונים בימין הקיצוני ביפן. הוא כתב מספר ספרים שבהם הביע את רעיונותיו ובעקבות פעולותיו אלו נחשב לאיום בעיני הממשל היפני. איקי הוצא להורג באוגוסט 1937 לאחר שנשפט בחשד למעורבות במרד הנפל של 26 בפברואר 1936. ספריו ומאמריו נקראים עד היום בחוגים מסוימים ביפן.

==ביוגרפיה==
איקי נולד באי סדו שבמחוז ניאיגטה ביפן בשם קיטה קיטה טרוג'ירו, לאב שהיה סוחר סאקה. בילדותו הוא למד קלאסיקות סיניות וכבר מגיל 14 החל להימשך לרעיונות הסוציאליסטיים. בשנת 1890 החל לפרסם מאמרים בעיתונות המקומית ובהם מתח ביקורת על שיטת הממשל היפנית, דבר שהביא לחקירתו במשטרה המקומית. ב-1904 עבר לטוקיו, שם פגש אנשים בעלי השפעה בתנועה הסוציאליסטית היפנית. איקי הזדהה עם רעיון השוויון שעומד בבסיסה של האידאולוגיה הסוציאליסטית, אך מהר מאוד התנתק מהתנועה הסוציאליסטית בטענה שרבים מחבריה פועלים בצורה אופרטוניסטית ואינם נאמנים לערכיהם. 

ב-1906 פרסם איקי את ספרו הראשון - "תאוריית המדיניות הלאומית של יפן והסוציאליזם הטהור" (国体論及び純正社会主義), חיבור פוליטי בן 1000 עמודים שפורסם לאחר כשנה של מחקר, בו הוא מותח ביקורת על צורת הממשל היפני וקורא לחזרה של יפן לערכים סוציאליסטיים אמיתיים. השקפתו של איקי עירבה בין סוציאליזם, פשיזם ומיליטריזם. הוא התנגד לאימפריאליזם המערבי באסיה והאמין כי על יפן להתפשט טריטוריאלית על חשבון שכנותיה.

איקי למד באוניברסיטת טוקיו. הוא נמשך למטרותיה של מהפכת שינהאי בסין וב-1911 נסע לסין כדי לקחת חלק בהפלתה של שושלת צ'ינג .

קיטה איקי הוצא להורג יחד עם כ-19 קצינים מסיעת הקודו-הא אשר הלכה לאור רעיונותיו, לאחר שהורשע במשפט שדה בעקבות מרידת הנפל של שנת 1936.

==ספריו==
* "קוקוטאי והסוציאליזם הטהור" - 1906 
* "היסטוריה אישית של המהפכה בסין" - 1916
* "תוכנית לארגונה מחדש של יפן" - 1919, נפסל על ידי הצנזורה היפנית

==ראו גם==
* הרסטורציה של מייג'י
* קודו-הא
* אוקאוה שומיי
* גונדו סיקיו

==לקריאה נוספת==
* יפן המודרנית - בן עמי שילוני, הוצאת שוקן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: היסטוריה

קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1883
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1937
סנטה מריה דיי מיראקולי (ונציה)

חזית הכנסייה.
סנטה מריה דיי מיראקולי (באיטלקית: Santa Maria dei Miracoli - מרים של הנסים) היא כנסייה ברובע קאנארג'ו בוונציה שבאיטליה.

הכנסייה מכונה "כנסיית השיש בשל חזיתה המעוטר בסגנון הרנסאנס הוונציאני. 

הכנסייה ייחודית בוונציה בשל השיש הצבעוני שבה ובצורת הגמלון המעגלי שעל חזיתה - חזית המזכירה את הכנסיות בתכנונו של דונאטו בראמאנטה בפירנצה ואת חזית כנסיית סנטה מריה דל פיורה שבפירנצה.

הכנסייה נבנתה בין השנים 1481–1489 על ידי פייטרו לומבארדו על מנת להכיל איקונין של מרים אם ישו. בשנת 1484, במהלך הבנייה, שונו התוכניות והוחלט להקים מנזר עבור המסדר הקלריסטי בסמוך לכנסייה, ממזרח לה.

בכנסייה ספינה מרכזית אחת, המעוטרת בשיש. גרם מדרגות שיש מפריד בין שני דוכני תפילה המעוטרים בפסלים מעשה ידי טוליו לומבארדו, אלסאנדרו ויטוריה וניקולו די פייטרו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20070216122552/http://www.invenicetoday.com/art-tour/churches/sest_cannaregio.htm כנסיות ברובע קאנארג'ו]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מריה דיי מיראקולי
סנטה מריה דיי מיראקולי וסנטה מריה אין מונטסאנטו

הכנסיות ה"תאומות" סנטה מריה אין מונטסאנטו (משמאל) וסנטה מריה דיי מיראקולי (מימין). מבט מ[[פיאצה דל פופולו. בין הכנסיות עוברת ויה דל קורסו.]]
סנטה מריה דיי מיראקולי (באיטלקית: Santa Maria dei Miracoli) וסנטה מריה אין מונטאסנטו או סנטה מריה די מונטסאנטו (באיטלקית: Santa Maria di Montesanto) הן שתי כנסיות סמוכות בפיאצה דל פופולו שברומא.

חזית הכנסיות הסמוכות פונה צפונה, לעבר השער בחומת אורליאנוס ובין הכנסיות עוברת ויה דל קורסו. הכנסיות דומות בצורתן ומכונות "תאומות" בשל דמיון זה.

כנסיית סנטה מריה אין מונטסאנו נמצאת בין ויה דל באבואינו לבין ויה דל קורסו, וכנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי ממוקמת בין ויה דל קורסו לבין ויה די ריפטה.

הכנסיות נבנו במהלך המאה ה-17 בהוראת האפיפיור אלכסנדר השביעי אשר החליט לשקם את הכנסייה הראשית לעיר (כיכר פופולו הייתה הכניסה הראשית לרומא החל מימי הביניים ובמהלך תקופת הרנסאנס). האפיפיור הורה לאדריכל קרלו ריינלדי לתכנן את הכניסה לכיכר אשר כללה שתי כנסיות זהות סמוכות.

בניית שתי הכנסיות מומנה על ידי הקרדינל גירולמו גאסטאלדי.

==סנטה מריה אין מונטסאנטו==
הכנסייה הנוכחית הוקמה באתר בו עמדה כנסייה קדומה יותר של נזירים מהמסדר הכרמליתי - ומכאן שם הכנסייה "מונטסאנטו" (באיטלקית: "ההר המקודש"), המתייחס להר הכרמל שבישראל.

עבודות הקמת הכנסייה החלו ב-15 ביולי 1662 והסתיימו בשנת 1675. מספר שיפוצים ותוספות נערכו בכנסייה בשנת 1679. הכנסייה תוכננה על ידי קרלו ריינלדי אולם התוכניות שונו על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני והושלמו על ידי קארלו פונטנה.

מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה במאה ה-18.

==כנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי==

בניית כנסייה זו החלה בשנת 1675 והושלמה בשנת 1681. מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה במאה ה-18 בתכנונו של ג'ירולאמו תאודולי, ולו צורת מתומן.

פנים הכנסייה מעוטר בעיטורי גבס מעשה ידי אנטוניו ראג'י, תלמידו של ברניני. בכנסייה אנדרטאות לקרדינלים בנדטו וגאסטאלדי מעשה ידי קארלו פונטאנה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.romecity.it/Santamariadeimiracoli.htm תיאור כנסיית סנטה מריה דיי מיראקולי באתר romecity]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומא: כנסיות
יצרכן

"יצרכן" (הלחם בסיסים של המילים יצרן וצרכן, בעקבות האנגלית: Prosumer), הוא מונח שנוצר על מנת לתאר גורם כלכלי חדש, של צרכן שגם מייצר את השירות או המוצר שהוא צורך. מונח זה קיבל תאוצה ניכרת בשל מהפכת וב 2.0, שהפכה את סוגיית העלאת התכנים לאינטרנט והפצתם בקרב אחרים לקלה ונגישה מאי פעם. כיום הצרכנים מהווים שוק כלכלי שלא ניתן להתעלם ממנו, וכן גורם עולה בחשיבותו בכלכלה האינטרנטית.

== מקור המילה ==
חוקרי התקשורת מרשל מקלוהן וברינגטון נביט, הציעו בספרם מ-1972 "Take Today", כי בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית, הצרכן יהפוך ליצרן. בספרו מ-1980 "הגל השלישי", העתידן אלווין טופלר טבע את המושג prosumer, כאשר חזה כי תפקידיהם של היצרנים והצרכנים יטשטשו ויתאחדו. בתרגום לעברית של הספר, בידי עמי שמיר, תורגם prosumer ל"יצרכן". טופלר טען שעל מנת להמשיך להגדיל את הרווח, על יצרנים יהיה לייצר מוצרים אשר עוברים התאמה אישית באופן המוני. אולם על מנת להשיג רמה גבוהה של התאמה אישית, הצרכנים יצטרכו לקחת חלק בתהליך היצור, כאשר הדגש הוא בציון דרישות העיצוב. ניתן לטעון שמדובר במידת מה בתיאור יחסים אשר קיימים בין צרכנים ליצרנים מסוימים במשך תקופה ארוכה; ארכיטקטים מהווים דוגמה טובה, מאחר שהם מייצרים את המבנה מתוך מקצוענותם תוך כדי התייחסות לדרישות הצרכן.

== היצרכן בעידן האינטרנט ==
ישנם ביטויים רבים ליצרכנות באינטרנט, שכאמור הואצה מאוד בעקבות מהפכת וב 2.0.

יצרכנות מתבטאת בבלוגוספירה; כותבים רבים מעלים תוכן, ותוך כדי צורכים תוכן כתוב של בלוגרים אחרים, ומגיבים אליו. נוצר כמעין משוב קבוע בין יוצרי וצרכני התוכן בבלוגוספירה שמגלם היטב את היצרכן. 

דוגמה נוספת התאפשרה בזכות אתרי הסטרימינג השונים ויוטיוב בראשם. יוטיוב ברובו מורכב מתוכן שמעלים גולשים; חלק מהתוכן הוא חומר קיים אשר לא נמצא באינטרנט (למשל, קליפים של אמנים), קליפים מקוריים שמעריצים מפיקים לאומנים החביבים שלהם, תוכן מקורי לחלוטין ועוד. 

כמו כן, תוכנות הקוד הפתוח השונות מהוות ביטוי ליצרכנות; קהילות המפתחים באינטרנט משחררות מוצר אשר ניתן לבצע בו שינוי בהתאם לצורכי המשתמש. תוכנת לינוקס למשל היא דוגמה לתוכנת קוד פתוח, שלה גרסאות רבות שנוצרו על ידי משתמשים שונים.

ביטוי נוסף ליצרכנות נמצא בעולם משחקי המחשב; יצרניות המשחקים משחררות ותומכות ב"מודינג", ייצור מחדש של שלבים או מודים שונים למשחק, על מנת להאריך את חייו וכן נותנים מקום לביטוי רצונם של צרכני המשחק. דוגמה לכך היא המשחק "קאונטר סטרייק", אשר לקח את המנוע של משחק הפעולה "האף לייף" והפך אותו לאחד ממשחקי הרשת הפופולריים ביותר. כמו כן חברת בליזארד, בגרעין המעריצים האדוק שלה, אותו היא משתפת בפיתוח המוצר (אם כי בשלב הפיתוח לא בצורה אקטיבית), ולאחר שחרור המשחק נותנת להם כלים רבים לפיתוח גרסאות שונות של המשחק בעצמם.

==לקריאה נוספת==
* אלווין טופלר, הגל השלישי, עם עובד, 1984, פרק עשרים - עלייתו של ה"יצרכן".

קטגוריה:שיווק
סן ג'ורג'ו דיי גרקי

סן ג'ורג'ו דיי גרקי (באיטלקית: San Giorgio dei Greci) היא כנסייה ברובע קסטלו, בוונציה שבאיטליה.

הכנסייה מוקדשת לגאורגיוס הקדוש.

==היסטוריה==
מאז התנתקותה של הרפובליקה של ונציה מהאימפריה הביזנטית לא הורשו מאמיני הנצרות היוונית האורתודוקסית לקיים תפילות לפי מנהגם בוונציה. רק בשנת 1498 הורשתה הקהילה היוונית בעיר להקים את ה"סקולה דה סן ניקולו דיי גרקי" (מעין איגוד מקצועי), ורק בשנת 1539, לאחר משא ומתן ארוך עם נציגי האפיפיור, הורשתה הקהילה להקים בעיר כנסייה. זמן קצר לאחר מתן ההיתר החלה בניית כנסיית סן ג'ורג'ו דיי גרקי, במימון מס מכס מיוחד שהוטל על כל הסחורות שיובאו אל העיר ממדינות בהן שלטה הדת הנוצרית אורתודוקסית.

עבודות הבנייה בוצעו בפיקוחו של סנטה לומבארדו, והחל משנת 1548 בפיקוחו של ז'אנאנטוניו קיונה. מגדל הפעמונים של הכנסייה נבנה בשנת 1592.

כיפת הכנסייה מעוטרת בפרסקו המתארת את "הסעודה האחרונה" מעשה ידי ג'ובאני קיפריוס שצויר בין השנים 1589–1593.

בשנת 1619 נבנתה בכנסייה אנדרטה לגבריאלה סווירוס, מעשה ידי באלדאסארה לונגנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

ג'ורג'ו דיי גרקי
ארנסט ביברשטיין

ארנסט אמיל היינריך ביברשטיין (16 בפברואר 1899 – 8 בדצמבר 1986). כומר פרוטסטנטי, קצין אס אס ועוצבות המבצע בדרגת "אוברשטומבנפיהרר", פושע מלחמה נאצי.

== ביוגרפיה ==
ביברשטיין נולד בעיר הילכנבאך שבגרמניה בשם ארנסט זימנובסקי, הוא שירת כחייל בצבא הקיסר הגרמני במלחמת העולם הראשונה. אחרי שחרורו, החל ללמוד תאולוגיה וב-1924 מונה לכמורה בכנסייה הפרוטסטנטית.

ב-1926 הצטרף ביברשטיין (אז עדיין ארנסט זימנובסקי) לשורותיה של המפלגה הנאצית. ב-1936 התנדב לאס אס. ב-1941 שינה את שם משפחתו לביברשטיין.

במהלך ממלחמת העולם השנייה שירת כקצין בעוצבות המבצע ("איינזצגרופן"), שתפקידן העיקרי היה התלוות לחיילי הוורמאכט בכיבוש מזרח אירופה, איסוף היהודים באזורים שנתפסו, ורציחתם. לאחר ההתנקשות בחייו של ריינהרד היידריך, מראשי האס.אס, על ידי פרטיזנים צ'כים, מונה ביברשטיין, ביוני 1942, למפקד עוצבה "C" ב"איינזצגרופן".

היה אחראי לרציחתם של קרוב לשלושת אלפים יהודים. בין היתר, הובאו עדויות ראייה להשתתפותו האקטיבית ברציחתם של כשישים יהודים בעיר רוסטוב על הדון (בברית המועצות של אז), ובנוכחותו ופיקודו על הוצאות נוספות להורג. העדויות קשרו אותו לרציחות המוניות באמצעות גז ובורות ההריגה (בהם נורו הקורבנות על סיפם של בורות, שהיו לקברי אחים).

=== אחרי מלחמת העולם השנייה ===
ביברשטיין הועמד לדין, יחד עם פושעי מלחמה נאצים אחרים ב"משפט האיינזצגרופן", שהיה חלק ממשפטי נירנברג. ביברשטיין כפר בכל האישומים נגדו.

ביברשטיין הורשע במשפטי נירנברג ונידון למוות, אך עונשו הומתק, והוא יצא לחופשי ב-1958 (כ-10 שנים בלבד לאחר מעצרו). ביברשטיין חזר לעסוק בכמורה ומת בגיל 87 בעיירה נימונסטר שבגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פושעי מלחמה נאצים
קטגוריה:אנשי אס אס
קטגוריה:איינזצגרופן
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מקבלי אות הזהב המפלגתי
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1899
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1986
The Concert Sinatra

The Concert Sinatra הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה, זהו אלבום האולפן ה-36 של סינטרה והתשיעי היוצא בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום יצא בשנת 1963.

שמו של האלבום מתייחס לתזמורת הגדולה מהרגיל אותה אסף המארגן נלסון רידל, זו לא הקלטה של הופעה חיה של סינטרה, הפעם הראשונה בה יצא אלבום של הופעה חיה של סינטרה היה רק בשנת 1966.

למרות גודלה של התזמורת הצליח רידל להפיק ממנה צליל קליל ומעודן, ריבוי כלי הנגינה לא הסתיר את קולו של סינטרה אלא ההפך, ריבוי הכלים הצליח להרים את קולו של סינטרה לעושר חדש. זו הייתה אחת ההקלטות המוצלחות והשופעות ביותר של סינטרה בשנותיו הראשונות בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס.

== משתתפים ==
* פרנק סינטרה - קולות
* נלסון רידל - מארגן, מנצח

== רשימת שירים ==

# I Have Dreamed
# My Heart Stood Still
# Lost in the Stars
# Ol' Man River
# You'll Never Walk Alone
# Bewitched, Bothered and Bewildered
# This Nearly Was Mine
# Soliloquy

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי פרנק סינטרה
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומי חברת רפרייז רקורדס
נהנג

נהנג (פרסית: نهنگ מילולית: לווייתן) היא סדרת צוללות קטנות מתוצרת איראן.

הנהנג היא אחד מן הפרויקטים הצבאיים היקרים ביותר בתולדות איראן. בתכנונה ובבנייתה היו מעורבים 220 חוקרים, והושקעו יותר מ-1.2 מיליון שעות של עבודה מדעית וייצור. נכנסה לשירות במרץ 2006. 

מפרטי הצוללת לא פורסמו באופן רשמי. על פי הערכות מערביות אורכה 20 מטרים, רוחבה המרבי 3 מטרים ומסתה 350-400 טון. הצוללת מונעת באמצעות מנוע דיזל-חשמל.

הצוללת הבאה באותה סדרה היא הגדיר.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.informationdissemination.net/2007/12/observing-iranian-submarines.html כתבה על הנהנג] באתר Information Dissemination

* [http://www.globalsecurity.org/military/world/iran/nahang.htm מידע על הנהנג] באתר Global Security

קטגוריה:דגמי צוללות
קטגוריה:אמצעי לחימה איראניים
אמנת ורשה

אמנת ורשה (באנגלית: Warsaw Convention) היא הסכם בין-לאומי המסדיר את האחריות של חברות המוכרות שירותי תעופה בין-לאומיים לנוסעים, מטען וסחורות. האמנה נחתמה לראשונה בשנת 1929 בעיר ורשה ותוקנה בשנת 1955 בהאג, ובשנת 1975 במונטריאול.

ההוראות הבולטות באמנת ורשה קובעות כי:
* חברות תעופה חייבות לצייד נוסעים בכרטיס טיסה;
* חברות תעופה חייבות לצייד נוסעים באישור על הפקדת מטען;
* קיימת תקופת התיישנות של שנתיים להגשת תביעות על פי האמנה;
* אחריות חברות התעופה מוגבלת באופן הבא:
** עבור נזקי גוף, סך של 250,000 פרנק זהב צרפתי (מטבע שאינו סחיר עוד), או 16,600 זכויות משיכה מיוחדות (SDR);
** עבור אובדן מטען, סך של 17 זכויות משיכה מיוחדת לכל קילוגרם מטען;
** 5,000 פרנק, או 332 זכויות משיכה מיוחדת למטען היד של הנוסע.
* חברת התעופה אחראית לנזקים הנגרמים כתוצאה מאיחור בטיסות, או בהגעת מטען, אלא אם כן נקטה באמצעים המתאימים למניעת הנזק, או שלא היה בידה כדי למנוע את היווצרות הנזק.

סכומי הפיצוי המקוריים ננקבו במטבע פרנק בעל תכולת זהב מסוימת המפורטת בסעיף 22 לאמנה ותוקנו בפרוטוקול מונטריאול לסכומים הנקובים בזכויות משיכה מיוחדת.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.dot.gov/ost/ogc/Warsaw1929.pdf נוסח אמנת ורשה] 
* [http://www.tourism-law.co.il/warsaw.htm נוסח אמנת ורשה] 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תעופה אזרחית
ורשה
ורשה
קטגוריה:דיני תחבורה
All I Ever Wanted (אלבום)

All I Ever Wanted (בעברית: כל אשר רציתי) הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קלי קלרקסון. האלבום יצא בגרמניה ובאוסטרליה ב-6 במרץ 2009. ב-9 במרץ, הוא יצא בבריטניה ובניו זילנד. ב-10 במרץ, הוא יצא במקסיקו, קנדה וארצות הברית. ב-13 במרץ הוא יצא באיטליה.

זהו אלבומה השני שמגיע למקום ראשון במצעד הבילבורד 200 בארצות הברית אחרי אלבומה השני, Breakaway.

== רקע והצלחה ==
האלבום הפך במהרה לתקליט זהב באוסטרליה, בקנדה ובארצות הברית. הוא מכר עד כה כמיליון עותקים. שמו המקורי של האלבום היה אמור להיות "Masquerade" (בעברית: נשף מסכות), אך הוא שונה בעקבות הרגשתה של קלרקסון שיש יותר מדי אלבומים עם שמות דומים (Circus של הזמרת בריטני ספירס ו-Funhouse, של הזמרת פינק).

== סינגלים ==
* "My Life Would Suck Without You" - יצא ב-13 בינואר 2009. הסינגל עשה את העלייה הגדולה ביותר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 מהמקום ה-97.<ref></ref>
* "I Do Not Hook Up" - יצא ב-14 באפריל 2009. הישר הגיע לעשרים הראשונים של מצעד הבילבורד. השיר נכתב בשיתוף עם הזמרת קייטי פרי.
* "Already Gone" - יצא ב-11 באוגוסט 2009, והגיע למעמד פלטינה בקנדה ומעמד זהב באוסטרליה.
*"All I Ever Wanted" - יצא ב-9 במרץ 2010.
*"Cry" - יצא ב-12 במרץ 2010 כסינגל האחרון מתוך האלבום.

== רשימת רצועות ==
#My Life Would Suck Without You" – 3:32"
#I Do Not Hook Up" – 3:20"
# Cry" – 3:34"
# Don't Let Me Stop You" – 3:20"
# All I Ever Wanted" – 3:59"
#Already Gone" – 4:41"
# If I Can't Have You" – 3:39"
# Save You" – 4:03"
# Whyyawannabringmedown" – 2:42"
# Long Shot" – 3:36"
# Impossible" – 3:23"
# Ready" – 3:05"
# I Want You" – 3:31"
# If No One Will Listen" – 4:03"
# Tip of My Tongue" - 4:18"
# The Day We Fell Apart" - 4:03"
#

== מיקומי שיא ==

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
!אוסטרליה (ARIA)
|פלטינה
|70,000
|-
!ארגנטינה (CAPIF)
|זהב
|20,000
|-
!אירלנד (IRMA)
|זהב
|7,500
|-
!בריטניה (BPI)
|זהב
|191,953
|-
!מלזיה (RIM)
|זהב
|10,000
|-
!קנדה (Music Canada)
|פלטינה
|80,000
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי קלי קלרקסון
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ד"ר לוק
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ראיין טדר
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
כריס טאקר

כריס טאקר (באנגלית: Christopher "Chris" Tucker; נולד ב-31 באוגוסט 1971) הוא קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקאי. הוא מוכר בעיקר מתפקידו כבלש ג'יימס קארטר בטרילוגיית הסרטים "שעת שיא".

== קורות חיים ==
טאקר נולד באטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית בבית נוצרי-פנטקוסטליזם מאחר ששני הוריו היו חברים ב-Church Of God In Christ. הבן הקטן ביותר מתוך שישה ילדים של מארי לואיז ונוריס טאקר, איש עסקים עצמאי המספק שירותי גנרטורים. הוא גדל בעיירת דקטור, ג'ורג'יה. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון קולומביה עבר לגור בלוס אנג'לס, קליפורניה, כדי להמשיך בקריירת משחק וסטנד-אפ.

== ביוגרפיה ==
ב-1992, עת הגעתו של טאקר ללוס אנג'לס, הוא השתתף בתוכנית הסטנד-אפ "דף קומדי ג'ם" ששודרה ברשת HBO. ושיחק בתפקיד אורח בסיטקום "Hangin' with Mr. Cooper" אשר שודרה ברשת ABC בכיכובה של נל קרטר. שנה לאחר מכן השתתף בקומדיה "איש המטאור" לצידם של רוברט גיום, ג'יימס ארל ג'ונס וביל קוסבי. שנה לאחר מכן, ב-1994, שיחק לצד קנדי אלכסנדר בסרט "מסיבת בית" בתפקיד: ג'וני בוזה.

הפריצה שלו הגיעה בשנת 1995 כאשר קיבל את תפקיד 'סמוקי' בסרט "שישי" שביים אייס קיוב. הסרט הצליח מאוד בעיקר בקרב האוכלוסייה האפרו-אמריקאית והפכה את טאקר לשחקן מוכר. בשנה זו גם שיחק בדרמה "פנתר שחור", אודות הארגון הרדיקלי הפנתרים השחורים. 

בשנת 1997 הוא קיבל תפקיד ראשי בסרט "כסף מדבר" ובאותה שנה כיכב בסרטו של לוק בסון "האלמנט החמישי" לצד ברוס ויליס ומילה יובוביץ'. סרט נוסף שהוא השתתף בו באותה שנה היה "ג'קי בראון" של קוונטין טרנטינו.

שנה לאחר מכן, ב-1998 קיבל את התפקיד של הבלש ג'יימס קארטר בסרט 'שעת שיא' לצידו של ג'קי צ'אן. הוא המשיך והשתתף בשני סרטי ההמשך: "שעת שיא 2" (בשנת 2001) ו-"שעת שיא 3" (בשנת 2007).

טאקר היה חבר טוב של מייקל ג'קסון והשתתף בקליפ שלו לשיר "You Rock My World" בשנת 2001. בנוסף הוא חבר טוב של ביל קלינטון.

בשנת 2023 שיחק בסרט "אייר".

== חיים אישיים ==
כיום טאקר חי בטרזנה, קליפורניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:סטנדאפיסטים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס בחירת הנוער
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
ברבריה

כרטוגרף הצרפתי גיום דליל , המציגה את צפון-מערב אפריקה כולל ברבריה]]
מפת ברבריה של גיום דליל, 1707
בֶּרְבֶּרִיָה היה כינוי לחוף המערבי והתיכוני של צפון אפריקה בפיהם של האירופאים מן המאה השש עשרה עד המאה התשע עשרה. בימינו על טריטוריה זו שוכנות המדינות מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה ולוב. שם זה נגזר מן הבֶּרְבֶּרִים, תושביה הקדומים של צפון אפריקה.

בארצות המערב כינוי זה היה קשור בשמם של הפיראטים ושל אלה שעסקו בסחר עבדים שבסיסם היה בחופי צפון אפריקה. הם תקפו ספינות ויישובים באזור הים התיכון ולחופי האוקיינוס האטלנטי, תפסו וסחרו בעבדים מאירופה ומאפריקה שמדרום לסהרה. מעריכים כי בברבריה היו כשלושה מיליון עבדים נוצריים. בעיני האירופאים בירת האזור הייתה טריפולי, אם כי מרקש שבמרוקו היוותה את המרכז הברברי הגדול והחשוב ביותר. גם הערים אלג'יר שבאלג'יריה וטנג'יר שבמרוקו נחשבו לפעמים כערי הבירה של ברבריה.

ברבריה לא היוותה תמיד יחידה מדינית. בימי הביניים שלטו באזור שליטי שושלת אל-מוואחידון ושושלת החפציים (الحفصيون) , שאיחדו ארצות אלה לתקופות קצרות. למן המאה השש עשרה ברבריה חולקה ליחידות המדיניות של מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה וטריפוליטניה. שליטיהן הבולטים של ארצות ברבריה היו הפאשה או הדיי של אלג'יריה, הביי של תוניסיה והביי של טריפולי. שליטים אלה היו כפופים להלכה לסולטאן האימפריה העות'מאנית, אך למעשה היו עצמאיים.

פעולתה הצבאית הראשונה של ארצות הברית בארצות חוץ היה קרב דרנה (דרנה, קירנאיקה) ב-1805 שבו לקחו חלק הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני, במטרה להשמיד את הפיראטים ולשחרר עבדים אמריקנים.
== ראו גם ==
* שודדי ים ברברים
* המלחמה הברברית הראשונה
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צפון אפריקה
קטגוריה:מגרב
Fear of the Dark

Fear of the Dark (בעברית: פחד מהחושך) הוא אלבומה התשיעי של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן, שיצא ב-11 במאי 1992. אלבום זה הוא האחרון בו השתתף ברוס דיקינסון בטרם עזב את הלהקה לטובת קריירת הסולו שלו. האלבום הגיע לראש מצעדי האלבומים הבריטי. החליף אותו הסולן בלייז ביילי לשני האלבומים הבאים עד לחזרתו של דיקינסון באלבום Brave New World בשנת 2000.

הסגנון המוזיקלי של הלהקה באלבום זה היה נסיוני, עם סינגלים כ-"Be Quick or be Dead" (ספיד מטאל) ו-"Wasting Love" (בלדה). הסינגל "Afraid to Shoot Strangers" הוא שיר פוליטי, בדומה ל-"2 Minutes to Midnight" מהאלבום "Powerslave".

מלאכת כתיבת האלבום הייתה משותפת בין סטיב האריס, הבסיסט וכותב השירים הראשי של הלהקה, דיקינסון, הגיטריסט דייב מארי וכן הגיטריסט החדש יאניק גרס, שהצטרף ללהקה באלבום הקודם, "No Prayer for the Dying".

== רשימת השירים ==

== השתתפו באלבום ==
* ברוס דיקינסון - סולן
* דייב מארי - גיטרה חשמלית
* סטיב האריס - גיטרה בס
* יאניק גרס - גיטרה חשמלית
* ניקו מק'בריין - תופים
* מייקל קני - קלידים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1992
קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפן ביתי
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
קן הנשרים

קן הנשרים (בגרמנית: Kehlsteinhaus - "בית קלשטיין") הוא כינוי שניתן על ידי האמריקנים לבית נופש במתחם האירוח והשליטה ההררי של אדולף היטלר באוברזלצברג, השוכן בסמוך לעיירה ברכטסגאדן שבמדינת בוואריה בדרום-מזרח גרמניה.

==היסטוריה==
משנת 1934 החלה המפלגה הנאצית בקנייה ובהלאמה של שטחים באוברזלצברג. בסופו של דבר הקיף השטח שבעה קילומטרים רבועים והוקמו בו בתי נופש לבכירי המפלגה הנאצית ומערכת מנהרות ובונקרים.
כל השטח נקרא "האזור הסגור של הפיהרר" (Führersperrgebiet), והוא לא היה נגיש לציבור אלא בהיתר מיוחד.

בניגוד למה שסוברים, המבנה לא הוקם עבור היטלר כמתנה ליום הולדתו ה-50 שחל בשנת 1939. המבנה יועד לשמש מקום ארוח ומפגש לאליטה הנאצית. הבנייה החלה ב-1938 בתכנון האדריכל רודריך פיק ובפיקוחו של מרטין בורמן, ונמשכה 13 חודשים. עלות הבנייה הייתה גבוהה ביותר (כ-150 מיליון אירו במונחים כספיים של שנת 2009).
למרות מיקומו האטרקטיבי והנוף המרהיב הנשקף ממנו, היטלר ביקר במבנה לעיתים נדירות בלבד, וגם בהן שהה בו לזמן קצר ביותר. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה המתחם באוברזלצברג כולו מטרה מועדפת להפצצות אוויר של בעלות הברית, אך למרות זאת קן הנשרים כמעט ולא ניזוק. מעריכים כי בעלות הברית ידעו על חשיבותו המעטה להיטלר, ומיקומו הייחודי הקשה על כיוון הפצצות ומנע את חורבנו. במאי 1945, לאחר התאבדותו של היטלר, המקום נכבש ללא קרב על ידי פלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101. החיילים מצאו שם בעיקר אלבומים עם תמונות פרטיות של היטלר בתקופת שלטונו. המבנה שימש אותם כעמדת פיקוד עד שנת 1960, מועד בו הוא הועבר לידי ממשלת בוואריה.

==המבנה==
המתנה ממוסוליני (ניתן לשים לב לנזק לשלוש האבנים המרכזיות, שנשברו על ידי ציידי המזכרות של בעלות הברית)
קן הנשרים ממוקם על קצה הרכס, בקרבת הפסגה של ההר קלשטיין בגובה 1,834 מטר. ניתן להגיע אליו ברגל או באוטובוס, אך לא ברכב פרטי. אל המבנה מובילה דרך באורך 6.5 ק"מ המטפסת 700 מטרים מאוברזלצברג ועד החניון העליון, ועוברת בדרכה חמש מנהרות חצובות בהר. הכביש צר במיוחד ומשקיף על נוף הררי אלפיני מרהיב. בסופה של הדרך, לרגלי המצוק עליו בנוי המבנה, נחצבה מנהרה מחופה באבן גרניט אל תוך ההר, וממנה מובילה מעלית מצופה פליז, מראות, ועור, לגובה של 124 מטרים נוספים, עד המבנה.

במבנה חמישה חדרים - לעבודה, שינה ואירוח, וכן מטבח, חדרי שירותים ומרתף גדול. חדר האורחים המרכזי רוהט בריהוט איטלקי מתנת מנהיג איטליה הפשיסטית, בניטו מוסוליני והותקנה בו אח גדולה מצופה שיש אדום. מרבית ריהוט המבנה נתרם על ידי משפחת המלחין ריכרד וגנר. חלק מהקירות חופו באבן טבעית. מסביב למבנה הוקמו מספר עמדות של הגנה אווירית.

כיום מוחזק קן הנשרים בידי קרן צדקה ומשמש בחודשי הקיץ כמסעדה וכאתר תיירות ממנו מובילים שבילי הליכה הררים.
הכניסה למנהרת המעלית

==קן הנשרים בתרבות==
* אחים לנשק עונה 1 פרק 10: מתאר את כיבוש המקום בידי פלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101
* משחק הווידאו "קן הנשרים" (באנגלית: Into the Eagle's Nest) פותח על ידי חברת "Pandora Software", בהשראת "קן הנשרים" כמושג, אף שעיצוב המשחק אינו מושפע מ"בית קלשטיין" המקורי של רודריך פיק.
הנוף מהמקום לכיוון [[זלצבורג]]

==ראו גם==
*אתרי המפקדה של אדולף היטלר
*ברגהוף
*מאורת הזאב

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.kehlsteinhaus.com/ מדריך לאתר]
* [http://thirdreichruins.com/kehlsteinhaus.htm אתר אודות המקום]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדולף היטלר: מפקדות
קטגוריה:בוואריה: מבנים
קטגוריה:אדריכלות נאצית
כתר ממלכת ספרד

הרלדי של הכתר המלכותי]]
כתר ממלכת ספרד (בספרדית: la Corona Real de España), הידוע גם ככתר אלפונסו מספרד, הוא סמלה של המלוכה הספרדית ושימש בטקסי ההכתרה של מלכי ספרד מאז המאה ה-18 ככתר ההכתרה.

הכתר עשוי זהב, כולל 8 חצאי קשתות המקושטות בפנינים אשר מחוברות לנזר בשמונה פרחים. בראש של הכתר גלובוס כחול הנושא צלב מוזהב ועליו סימון מוזהב של קו המשווה וחצי קו אורך. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת.

המלך האחרון אשר הוכתר בכתר זה היה המלך חואן הראשון בשנת 1379 כאשר כל מלכי קסטיליה ולאון, ולאחר מכן מלכי ספרד עלו לשלטון באמצעות הכרזה מלכותית, למרות שכתר זה הוצג בטקס ההכתרה שלהם. כך הוכרז חואן קרלוס הראשון כמלך ספרד בשנת 1975 כאשר לצידו הוצגו כתר הממלכה ושרביטה.

הצגתו הפומבית האחרונה של הכתר הייתה במהלך השבעתו של פליפה השישי, מלך ספרד, במהלך טקס הכתרתו ביולי 2014.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ספרד: סמלים לאומיים
ספרד