OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אנדריאס מיאוליס

פסלו של אנדריאס מיאוליס בהידרה
אַנְדְרֵיאַס ווֹקוֹס מִיָאוּלִיס (ביוונית: Ανδρέας Βώκος Μιαούλης; 20 במאי 1768 – 24 ביוני 1835) היה אדמירל ומדינאי יווני, שפיקד על הצי היווני במהלך מלחמת העצמאות של יוון.

==ביוגרפיה==
מיאוליס נולד באֶבְיָה והשתקע באי הידְרָה שבמזרח הפלופונסוס. בעת בה פרצה מלחמת העצמאות של יוון נודע בקרב בני עירו כסוחר דגן עשיר שתרם מהונו למען הציבור. הוא היה רב-חובל של אוניות סוחר, ועל כן נבחר להנהיג את הכוחות הימיים של האיים כאשר תושביהם התקוממו נגד הסולטאן הטורקי.

מיושבי האיים נחסכו במידת מה מעשי הזוועה של הפקידים הטורקים, אך הם סבלו רבות בשל הגיוס בכפייה לאוניות הטורקיות, וחרף היותם חשופים במיוחד להתקפה מן הים של כוחות הסולטאן, נטלו חלק פעיל בהתקוממות כבר מראשיתה. ב-1822 התמנה מיאוליס ל"נָבְאַרְכוֹס" (אדמירל) של עדת כלי שיט קטנים שהיוותה את ציים של המורדים, ועוד באותה שנה פיקד על המסע הצבאי שנשלח לקחת נקם על טבח כיוס.

מיאוליס הוסיף לעמוד בראש הכוח הימי היווני עד 1827, אז הצטרף לשורותיו קצין הצי המלכותי לשעבר תומאס קוקרן. הוא פרש כדי לאפשר לקצין האנגלי לפעול בחופשיות כמפקד הצי היווני, אך המשיך להנהיג את הפן הימי של המאבק היווני לחירות. למיאוליס היה חלק בשחרור מיסולונגי מן המצור הראשון שהוטל עליה בדצמבר 1822 ובינואר 1823.

ב-1824, לאחר כיבוש פסארה (Psara) בידי הטורקים, פיקד מיאוליס על הכוחות היווניים שמנעו את המשך התקדמותו של צי הסולטאן, אם כי במחיר אובדן ספינות הבערה ולוחמים רבים. ברם, ההצלחה לא האירה לו שוב פנים עוד באותה שנה לסכל את כיבושה של נאוורינו (Navarino) בידי שייטת אוניות מצריות, אף שהסב לה אבדות לא מעטות. במהלך 1825 הצליח מיאוליס להעביר אספקה ותגבורות אל מסולונגי בעת המצור השני שהוטל עליה, אך לא עלה בידו למנוע את נפילתה.

מאמציו לשבש את קווי הקשר הימיים של הכוחות המצריים נכשלו בשל הפער העצום בגודלן של שתי השייטות היריבות ועוצמתן אוניותיהן. ככל שנמשכה המלחמה הלך כוחם הימי של היווניים ונחלש, הן בשל הידלדלות משאביהם הכספיים הן בשל התעצמות הפירטיות באנרכיה הכללית ששררה באגן המזרחי של הים התיכון.

כאשר פרש מיאוליס ומסר את הפיקוד על הצי לידי קוקרן, עבר למעשה ניהול המאבק לידי המעצמות הגדולות. לאחר הכרזת העצמאות, וכשהוא כבר בזקנתו, הסתבך מיאוליס בעימותים הפנימיים בארצו, והיה יריב ליואניס קפודיסטריאס והמפלגה הרוסית. הוא השתמש במומחיותו לתקיפתם באוניות הבערה בפורוס (Poros) ב-1831. מיאוליס היה אחד מחברי המשלחת שהזמינה את המלך אותון לקבל את כתר המלוכה של יוון, ונתמנה על ידו לסגן אדמירל ואחר כך לתת-אדמירל. הוא נפטר ב-24 ביוני 1835 באתונה, נקבר בפיראוס סמוך לקברו של תמיסטוקלס, מייסד הצי של אתונה העתיקה, ולבו שמור בכד במיניסטריון הצי המסחרי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יוון העות'מאנית
קטגוריה:מורדים
קטגוריה:פוליטיקאים יוונים
קטגוריה:אדמירלים יוונים
קטגוריה:מלחמת העצמאות היוונית: אישים
קטגוריה:אישים שלבם קבור בנפרד מגופם
קטגוריה:ילידי 1768
קטגוריה:נפטרים ב-1835
קטגוריה:יוונים שנפטרו במאה ה-19
בוסויואקה דה בוחוטין

בוסויואקה דה בוחוטין (ברומנית: Busuioacă de Bohotin) הוא זן ענבי יין רומני הגדל במספר כרמים רומניים ובמיוחד באזור בוחוטין שבמחוז יאשי.

היין המופק מענבים אלה הוא בעל גוון צהוב-מוזהב בארומה של אפרסקים עסיסיים ובשלים. הטעם המתוק נושא לעיתים קורטוב ריח מריר של שקדים.

== ראו גם ==
* בבאסקה שחורה
* פטאסקה שחורה
* טמיואסה רומנאסקה

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.9am.ro/stiri-revista-presei/2005-05-20/busuioaca-de-bohotin.html Busuioaca de Bohotin] 

קטגוריה:יינות רומניים
קטגוריה:זני ענבים
רפובליקת המזרח הרחוק

רפובליקת המזרח הרחוק (ברוסית: Дальневосточная Республика) הייתה מדינה זמנית במזרח הרחוק הרוסי, שהתקיימה בשנים 1920–1922, בשלב האחרון של מלחמת האזרחים ברוסיה.

== היסטוריה ==
הרפובליקה הוקמה ב־6 באפריל 1920 בכנס קומיסרים ונציגי פועלים ואיכרים בעיר ורחנואודינסק (אולן-אודה) אחרי תבוסת אדמירל אלכסנדר קולצ'ק והתקדמות הצבא האדום מזרחה. ולדימיר לנין נמנע מלהילחם בכוחות היפניים שכבשו ערים גדולות במזרח הרחוק ב־4-5 באפריל 1920 ולכן הוא הסכים להקמת מדינה דמוקרטית ("בין סוציאליזם וקפיטליזם") כדי לאלץ את היפנים לפנות את כוחותיהם מהמחוז, לאחר ששלטו בו החל מ-1918. ברפובליקה הוכרז על ביטול עונש המוות, נשמר הרכוש הפרטי והותרו המסחר (חופש הסחר היה מוגבל) והבנקאות. הקרקע הולאמה, והכרייה הותרה בתנאי חכירה. נציגי הרפובליקה החדשה פגשו את הגנרלים היפניים בתחנת הרכבת גונגוטה שלוש פעמים ממאי עד יולי והיפנים הסכימו להתפנות מעבר הבאיקל (זבאיקליה). בלי תמיכת היפנים אטמן גריגורי סמיונוב לא יכול היה להילחם בפרטיזנים ובצבא הרפובליקה ולכן כוחותיו נסוגו מצ'יטה באוקטובר 1920. במשך שנתיים היו קרבות קשים ליד חברובסק וולדיבוסטוק כאשר בראש הכוחות המזוינים של הרפובליקה הועמד ואסילי בלוכר, ממפקדי הצבא האדום. היפנים ניסו ליזום משבר עם הרפובליקה באמצעות פרובוקציות, אך לשווא.

חוקת רפובליקת המזרח הרחוק, שנתקבלה ב־27 באפריל 1921, הייתה אחת הליברליות בעולם.

אחרי השלמת המטרה של הקמת הרפובליקה, היא נכנסה לברית המועצות ואיבדה כל את המאפיינים הדמוקרטיים שלה.

== קישורים חיצוניים ==

*[https://web.archive.org/web/20071227175142/http://oldchita.megalink.ru/sobytiya/dvr/dvr_struct.htm היסטוריה של הרפובליקה ברוסית]
*[https://web.archive.org/web/20080420130541/http://88.nm.ru/dvr.html שטרות הרפובליקה ברוסית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות לשעבר באסיה
קטגוריה:רוסיה: היסטוריה
המזרח הרחוק
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1920
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1922
מנגו (להקה)

להקת מנגו הייתה להקת בנות ישראלית שפעלה בין השנים 1988–1991. 

הלהקה הוקמה על ידי חברת התקליטים "הליקון" והתבססה על שלוש זמרות יוצאות להקת פיקוד צפון: יסמין גמליאל, מירי נבו ומיכל צפיר.

== היסטוריה ==
את הקמת הלהקה יזמו רוני בראון, מנכ"ל חברת התקליטים "הליקון" והמפיק שלמה שיין. הרעיון היה להקים הרכב של להקת בנות, על פי המודל של שלישיית הפופ הבריטית "בננהרמה", שזכתה להצלחה גדולה בשנות ה-80.

הרעיון לשם ההרכב היה של שלמה שיין שהיה מנהל הלהקה. המנהל האומנותי של הלהקה היה צדי צרפתי והמפיקים המוזיקליים היו יועד נבו ותמיר קליסקי.

הלהקה הוציא לאור שני תקליטי שדרים בסוף 1988; "גרה בשינקין" (יאיר לפיד/רמי קליינשטיין) ו"מתחילה מהתחלה" (חוה אלברשטיין). באפריל 1989 יצא לרדיו הסינגל "חשמל בכפות ידיך", שהיה גרסת כיסוי לשירה של רותי נבון.

ב-30 במרץ 1989 הלהקה השתתפה בקדם אירוויזיון עם השיר "ידידיי" (מילים: שמרית אור; לחן: אריק רודיך), שזכה במקום השישי. באותה השנה הופיעה הלהקה כאומן אורח בטקס תחרות מלכת היופי, וכן גם בתוכנית "מסיבת גן".

באפריל 1989 יצא אלבומה היחיד, שזכה להצלחה ומכר כ-10,000 עותקים תוך חודש. באלבום נכללו הלהיטים: "גרה בשינקין" (יאיר לפיד/רמי קליינשטיין), "מתחילה מהתחלה" (חוה אלברשטיין), "עכשיו" (לפיד/קליינשטיין), "רגע" (חנה גולדברג/יועד נבו), "חלק משלומי" (רחל שפירא/שאול בן אמיתי) ו"הנה היא הולכת" (אלברשטיין).

במאי 1989 ביצעו חברות הלהקה את השיר "חלק משלומי" שהיה שיר השירותרום באותה השנה, והשתתפו באותה שנה בפסטיבל בצבעים טבעיים עם השיר "גיא בדאי" (מילים: לאה לופנפלד; לחן: אריאל זילבר) שזכה במקום השלישי.

כמו כן ב-1989 הוציאה הלהקה שיר שלא זכה להצלחה אך הושמע במצעד לסיכום שנת 1989 בשם "רון המשפץ", אותו כתב להן קובי לוריא. שיר זה, העוסק באהבה לקבלן בניין, חריג משאר שיריה של הלהקה משום שכולל טקסט ארוך מאוד ומילותיו בעלות תוכן מיני (ניתן לראות זאת בשורות כמו ו והפזמון ).

ב-1990 הלהקה הוציאה לאור שני שירים שזכו להצלחה ברדיו, "השיגעון שלי" ו"קיץ קטלני" שיועדו לאלבומן השני, אולם במהלך העבודות על האלבום במאי 1991 הודיעה גמליאל על פרישתה מהלהקה. עקב כך חיפשו לה מחליפה, אך בסופו של דבר האלבום נגנז ולמרות זאת הלהקה המשיכה בפעילות וחוזה ההתפרקות שלה הסתיים סופית בינואר 1992.

ללהקה שווקו מוצרים נלווים רבים, ברובם ציוד לבית הספר. בהם יומן בית ספר, מדבקות שם לעטיפות ספרים, מחברות וקלסרים.

בנובמבר 2010 התאחדו שלוש חברות הלהקה בערב מחווה לצדי צרפתי וביצעו בו את השיר "גרה בשינקין" בגרסה חדשה. את הגרסה החדשה עיבד יועד נבו, ומהופעה זו הופק סינגל.

ב-2021 התאחדו שלוש חברות הלהקה בשנית לרגל יום הולדתו ה-80 של צדי צרפתי וביצעו את השיר "מתחילה מההתחלה" בגרסה חדשה.

==דיסקוגרפיה==
*מנגו, הליקון, 1989.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:להקות פופ ישראליות
קטגוריה:להקות בנות ישראליות
קטגוריה:שלישיות מוזיקליות ישראליות
קטגוריה:מתמודדות קדם-האירוויזיון
קטגוריה:מיכל צפיר
מהירות התריס

תמונתו של עצם נע (זרם מים), במהירויות תריס שונות
מהירות התריס (באנגלית: Shutter speed) או זמן חשיפה מייצגים את משך הזמן שבו החומר הצילומי (פילם או חיישן דיגיטלי) נחשפים לאור וכך משפיעים על חשיפת התמונה.
חוגת מהירות התריס במצלמת Nikkormat EL
מהירות התריס והצמצם משפיעים על החשיפה של התמונה. בזמן שהצמצם משפיע על עומק השדה ועיגול הטשטוש, מהירות התריס משפיעה על הטשטוש הנוצר מתזוזה של אובייקטים או המצלמה בזמן החשיפה. חשיפות מהירות "יקפיאו" את האובייקטים ואילו חשיפות ארוכות של מספר שניות יצרו מריחות של אובייקטים נעים כמו מים במפל או רכבים.

במצלמות הראשונות לא היה תריס. הצלם היה צריך להוריד את המכסה של העדשה כדי לחשוף את הפלטה הרגישה לאור ובתום החשיפה (שנמשכה בין מספר דקות לשעות ארוכות) לכסות את העדשה ובכך למנוע מאור נוסף לחדור למצלמה. התריסים המכניים הראשונים פעלו באופן פנאומטי או על ידי קפיצים בתצורה של תריס עלים בתוך העדשה. לאחר מכן, כאשר גודל השטח הצילומי היה קטן מספיק התפתחו תריסי המישור שנפוצים היום במרבית המצלמות. דרך נוספת לקביעת זמן החשיפה במצלמות הדיגיטליות היא על ידי שיטה של "תריס דיגיטלי" שבה החיישן חשוף תמיד לאור ורק על ידי פקודה חשמלית הוא מתחיל ומפסיק את פעולתו.

זמן החשיפה נמדד בשניות או חלקי שניות. בשביל הנוחות, נהוג לסמן את חלקי השניות כמספר שלם ואת השניות השלמות בצבע שונה בחוגות המכניות או על ידי סימון של גרשיים (") ליד המספר בצגים הדיגיטליים. לדוגמה, 30 יסמן מהירות צילום של 1/30 שניות ואילו יסמן חשיפה של 30 שניות. בדומה, 2 יסמן חשיפה של מחצית השנייה (1/2) ואילו יסמן חשיפה של שתי שניות. זמני החשיפה הנפוצים הם:

{|style="text-align: center;" border="0"
| 1/1000 || 1/500 || 1/250 || 1/125 
|-
| 1/60 || 1/30 || 1/15 || 1/8 
|-
| 1/4 || 1/2 || 1 || 2
|-
| 4 || 8 || 15 || 30
|}
שבילי כוכבים הנוצרים בחשיפה ארוכה (צילום: תומאס ברסון)
חלק מהמצלמות מציעות מצב לחשיפה ארוכה (Bulb) בשתי תצורות:
* B שבה התריס פתוח כל עוד המחשף לחוץ.
* T שבה הצלם לוחץ על המחשף פעם אחת כדי לפתוח את התריס ופעם נוספת כדי לסגור אותו.
חשיפות ארוכות דרושות בתנאי צילום שבהם יש מעט מאוד אור כמו בצילומי לילה, או כאשר רוצים ליצור אפקט מריחה (כמו בתמונת הכוכבים). בנוסף, ככל שזמן החשיפה עולה יש צורך באמצעי שיבטל את התנודות של המצלמה, כגון חצובה, או מייצב תמונה מכני בתוך המצלמה. זאת על מנת למנוע טשטוש של התמונה.

מצב bulb הוא מצב ידני של התריס, והוא מתאים לחשיפה ארוכה ידנית, אולם שימוש בו עלול "לשרוף" את הפריים בגלל חשיפת יתר.

צילום איטי של תריס נסגר

== ראו גם ==
*חשיפה

== קישורים חיצוניים ==
* רפאל סבן, [https://web.archive.org/web/20170630024821/http://focus-expert.co.il/%d7%9e%d7%94-%d7%96%d7%94-%d7%9e%d7%94%d7%99%d7%a8%d7%95%d7%aa-%d7%aa%d7%a8%d7%99%d7%a1-%d7%95%d7%9e%d7%94-%d7%94%d7%99%d7%90-%d7%a2%d7%95%d7%a9%d7%94/ מה היא מהירות התריס במצלמה] - פוקוס
* רועי גליץ, [http://www.galitz.co.il/articles/shutter.shtml מהירות תריס] - יסודות הצילום
* - המצלמה שמצלמת הכי הרבה פריימים לשנייה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכניקות צילום
קטגוריה:אמצעים אומנותיים בצילום
מעילה

תיבה לדיווח פנימי בחברת ביטוח על מעילה והונאה
מעילה היא ביצוע מעשה הונאה תוך הפרת אמון מיוחד שניתן לאדם, כגון גישה למידע או סמכויות שנמסרו לו מתוקף תפקידו או מעמדו. המועל, נבדל מרמאים אחרים, במידת האמון המיוחדת שהוא רכש. המועל לרוב מרמה את המעסיק שלו או את הלקוחות שלו. כאשר המעילה מתמקדת בהשגת דבר מה במרמה, היא לרוב כוללת אלמנט ההסתרה ונבדלת בזה מגנבות אחרות.

דוגמאות למעילה:
* בכספים – פקיד (בבנק או בכל מקום שישנה בו פעילות כספית) יגנוב כספים העוברים תחת ידו ויסתיר את ביצוע הפעולה באמצעות רישומים כוזבים. מעילה בכספים היא עבירת צווארון לבן.
* במינויים – נושא משרה מנצל את משרתו כדי להעסיק או לקדם את אנשי שלומו בניגוד לאינטרסים של המעסיק שלו ושל הלקוחות. לדוגמה, כתיבת מכרז תפור.
* באמון אישי – פסיכולוג החולק עם אחרים מידע על מטופל שלו.

אנשים או גופים שנפגעו ממעילה, יכולים לחוש פגיעה קשה המלווה בחשדנות ואובדן אמון במערכות ואנשים. המעילה נחשבת כפגיעה קשה בנורמות חברתיות בסיסיות, ובתי משפט נוהגים להחמיר עם מי שנתפס במעילה.

ככלל לא קיימת חובה בחוק לחברה לדווח למשטרה על מעילה שהתגלתה. מרבית המעילות בגופים שאינם בנקים נסגרות בתוך החברה מתוך חשש לפגיעה במוניטין מחד ורצון להשיב חלק מכספי המעילה במהירות מאידך.

על הבנקים מוטלת חובה על פי חוק שאינה חלה על תאגידים שאינם בנקים. החל משנת 2004 לאחר תיקון פקודת הבנקאות, על הבנקים בישראל מוטלת חובה לדווח על חשד למעילה למבקר הפנימי ובנוסף למפקח על הבנקים.

אחת מפרשות המעילה החמורות שהתרחשו בישראל היא המעילה בבנק למסחר בה היקף המעילה היה כרבע מיליארד שקלים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עבירות צווארון לבן
קטגוריה:פשעים כלכליים
קטגוריה:פשעים
קטגוריה:שחיתות
בית החייל

בית החייל אילת
בית החייל היא רשת מתקני הארחה ולינה המספקים לכל חיילי צה"ל ושוטרי משמר הגבול בשירות סדיר אפשרות מגורים ונופש פשוטה וזולה.
בתי החייל הוקמו על ידי האגודה למען החייל ופרושים בערים שונות ברחבי הארץ.

בבתי החייל לרוב מספר גדול של חדרי שינה (בדרך כלל 3-4 מיטות בחדר), שירותים ומקלחות צמודים וחדרי אוכל.
חלק מהמתקנים מציעים גם מתקני ספורט, מכונות כביסה, חדרי כושר, בריכות ואודיטוריומים.

== תנאי ההארחה ==
חיילי צה"ל מכל החילות זכאים ללינה בבית החייל בשלושה מצבים:
*לינת קבע - חיילים בודדים, חיילים המשרתים בבסיסים בהם אין מקומות לינה, או חיילים הגרים במרחק הגדול מ-100 ק"מ ממקום שירותם, זכאים למגורים קבועים בבית החייל על-חשבון הצבא.
*לינת בודד - חייל הנשלח לביצוע משימה שלא באזור של יחידה צבאית כלשהו ולא באזור מגוריו, יכול לפנות לקצין העיר ויקבל הפניה להתארח בבית החייל ללילה אחד (לדוגמה: מש"קית ת"ש או מפקד שעשו ביקורי בית באזור רחוק).
*נופש - חייל שמעוניין להתארח בבית החייל (או במתקנים אזרחיים שבהסדר עם צה"ל) בזמן חופשתו, יכול לפנות באופן פרטי ולשלם על האירוח מכספו (במחירים מסובסדים של האגודה למען החייל).

לעיתים כמות מקומות הלינה בבית החייל איננה מספיקה על מנת להלין את כל החיילים, במקרים כאלו, החיילים מקבלים שוברים ללינה במקומות לינה באזור אשר יש להם הסדר עם צה"ל.

== מתקני 'בית החייל' ==
* בית החייל בקריית שמונה (1992)
* בית החייל בטבריה (1984)
* בית החייל בחיפה (1974)
* בית החייל בירושלים (1970)
* בית החייל בתל אביב (1965)
* בית השריון בתל אביב
* בית החייל באשדוד (1989)
* בית החייל בקריית מלאכי (1984)
* בית החייל בבאר שבע (1949; 1974)
* בית החייל באילת (1984)

== ראו גם ==
*האגודה למען החייל
* בית השוטר

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.awis.co.il/hp_beit_hayal.html רשימת בתי החייל באתר "האגודה למען החייל"]
*[https://web.archive.org/web/20070312064200/http://work-gsob.haifa.ac.il/shil2/jsp/general/Article.jsp?aid=348&cid=16 זכאות ללינה בבית החייל באתר "שרות ייעוץ לאזרח"]
* , במעמד יגאל אלון ויוסף שפרינצק (1949)
*

קטגוריה:רווחת חיילי צה"ל
קטגוריה:האגודה למען החייל
איטיל

איטיל או אתיל (ברוסית Итиль, בטורקית İtil) הייתה עיר על דלתת הוולגה, ששימשה כבירת ממלכת הכוזרים מאמצע המאה ה-8 ועד לסוף המאה ה-10.

מקור שמה של העיר טורקי ומשמעותו "נהר הוולגה".

איטיל שכנה בקצה הצפוני-מערבי של הים הכספי, לאורך גדות הוולגה. העיר הפכה לבירת ממלכת הכוזרים לאחר תבוסת הכוזרים במלחמה הכוזרית-ערבית השנייה. העיר מוזכרת במקורות הערביים מהמאה ה-9 גם כח'מליז', ואילו השם איטיל מקובל מהמאה העשירית ואילך. בשיא גדולתה, העיר איטיל הייתה מרכז הסחר החשוב והעיקרי של האזור. בחלקה המערבי היו בית משפט ונוכחות צבאית גדולה. החלק המזרחי נבנה מאוחר יותר ושימש כמרכז הסחר והעסקים שלה, והיו בו בתי מרחץ רבים וחנויות. בין שני החלקים היה אי קטן, שהתחבר ליתר חלקי העיר באמצעות גשר-צף, ובו ניצבו ארמונות הכאכאן והכאכאן בק הכוזרים. על פי מקורות ערביים, העיר הייתה מחולקת למעשה לשתי ישויות מוניציפליות: האחת נקראה איטיל, והשנייה כזראן.

על פי מקורות אלו איטיל הייתה עיר בעלת אוכלוסייה מעורבת, יהודים, מוסלמים, נוצרים ופגאנים, שרבים מהם היו סוחרים ממדינות אחרות. לכל אחת מהדתות היו בתי תפילה משלהן בעיר. שבעה שופטים מונו על מנת ליישב סכסוכים בין הדתות - שני יהודים, שני נוצרים, שני מוסלמים ושופט אחד עבור הפגאנים.

העיר איטיל הוחרבה כליל בשנת 969. ההחרבה מיוחסת לנסיך קייב דאז, סוויאטוסלאב הראשון. ההיסטוריונים אבן חוקל ומוקדסי התייחסו לאיטיל בכתביהם לאחר חורבנה כאשר בחלק מכתביהם חבויים רמזים לכך שהעיר נבנתה מחדש. אל-בירוני, בן האלף השני, דיווח כי איטיל נחרבה בשנית, אך לא הזכיר את העיר החדשה יותר, סאקסין, שנבנתה בסמוך למיקומה המקורי של איטיל. לפיכך קיימת האפשרות שהחורבן המאוחר של איטיל התרחש למעשה באמצע המאה ה-11.

שרידיה הארכאולוגיים של איטיל מעולם לא זוהו בוודאות. אחת התאוריות גורסת כי הם נשטפו על ידי מפלסו העולה של הים הכספי. עם זאת בספטמבר 2008 דיווחו ארכאולוגים רוסים כי מצאו את שרידי הבירה איטיל, תשע שנים לאחר שהחלו בחפירות לגילוי ממצאים ארכאולוגיים שקשורים לממלכת הכוזרים. בראש צוות החפירות עמד ד"ר דמיטרי וסילייב מאוניברסיטת אסטרחן.

==לקריאה נוספת==
* פרופ' אברהם נ. פולק, כזריה, מוסד ביאליק, 1944.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ממלכת הכוזרים
קטגוריה:מחוז אסטרחן
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
קטגוריה:אירופה: ערי בירה לשעבר
מה קרה בגטקה?

מה קרה בגטקה? (באנגלית: Gattaca) הוא סרט קולנוע עתידני משנת 1997. נכתב ובוים על ידי אנדרו ניקול, בכיכובם של אית'ן הוק, אומה ת'ורמן וג'וד לאו.

==תקציר העלילה==
הסרט מציג כנבואת זעם, חברה שבה הגנטיקה היא השיקול היחידי לכל החלטה. החברה העושה שימוש ביכולות טכנולוגיות לשם השבחה גנטית, מקבלת אנשים לעבודה ולבתי ספר רק על פי המפה הגנטית שלהם, נותנת להם יחס הורי נאות בהתאם לגנטיקה שלהם ומקצה לאנשים עם לקויות או עם סיכוי גבוה ללקויות את מקומם של העבדים.

המיפוי והאבחון הגנטי מאפשר למדוד את איכותו הגנטית של אדם ולהתאימו לתפקודים חברתיים שונים, בדומה לפרופיל צבאי.
בעוד אפליה גנטית אסורה על-פי חוק, הנגישות הטכנולוגית מנצחת בחיי היומיום המעשיים. לכאורה, בעולם כזה, גורלו של אדם נקבע במידה רבה כבר בלידתו. אולם הבמאי קורא תיגר על סדר עולמי זה כאשר הוא מציב במרכז העלילה את וינסנט (אית'ן הוק) אשר נולד לבני מעמד נחות בהיריון ספונטני על המושב האחורי של מכוניתם.

וינסנט זוכה ליחס משפיל מכל סובביו ובמיוחד ממשפחתו ויש לו גם כמה לקויות. אולם, וינסנט זכה בכמה תכונות טובות שאינן מקודדות בגנים, כמו נחישות, חריצות ומזל. בעזרת זהות שאולה, וינסנט זוכה בהשגים שמעט אנשים חסרי לקות זוכים בהם, הן בקריירה והן באהבה.

וינסנט הצעיר נחות מבחינה גנטית אך אינו מוכן להשלים עם המקום המיועד לו. הוא חולם להיות אסטרונאוט ב"גטקה", סוכנות חלל כדוגמת נאס"א המשגרת לחלל כ-12 טיסות ביום. על מנת להגשים את חלומו הוא חייב להשתמש בתחבולות, להערים על המערכת ולהוכיח את ניצחון הרוח.

==פרטים נוספים==
* המילה "גטקה" (Gattaca) מורכבת מסמליהן של מולקולות הבסיס המרכיבות את הדנ"א – A, T, C ו-G.
*סיסמת הפרסום של הסרט הייתה: "אין גֵן עבור רוח האדם".

==ראו גם==
* ביואתיקה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נכות באמנות
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:סרטים דיסטופיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1997
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים משנת 1997
גראובינדן

גראובינדן - שפות
גראובינדן (בגרמנית: Graubünden, ; בצרפתית: Grisons; באיטלקית: Grigioni; ברומאנש: Grischun) הוא הקנטון בעל השטח הגדול ביותר של שווייץ. הוא ממוקם בדרום-מזרח שווייץ. אוכלוסייתו מונה כ-199,021 תושבים (נכון ל-2019), ובירתו היא העיר כור.

==גאוגרפיה==
נוף טיפוסי לקנטון
שטח הקנטון הוא 7,105 קמ"ר, אך רק כשליש ממנו מעובד. חמישית משטח הקנטון מיוער. אופיו הטופוגרפי הררי ונחצה על ידי עמקי הנהרות המרכזיים ריין ואין. חלק מהשטחים הפתוחים בקנטון מהווים חלק מהפרק השווייצרי הלאומי "פארק אלה" (Parc Ela).

כמה מפסגות האלפים המרכזיים נמצאות בקנטון, בהן הטודי (Tödi) המגיעה לגובה של 3,614 מ', פסגת הברנינה המגיעה לגובה של 4,048 מ'. חלק מפסגות ההרים כולל קרחונים מהמרשימים בעולם, אשר בשנים האחרונות עוברים תהליכי המסה בשל עליית החום העולמית.

רכסי ההרים כוללים כמה מהעמקים העמוקים ביותר באירופה, אשר יושבו במקורם על ידי מתיישבים קלטים.

הקנטון גובל במדינת ליכטנשטיין מצפון, אוסטריה מצפון וממזרח ואיטליה מדרום ודרום-מזרח. הקנטון גובל בקנטונים סנט גלן וגלרוס מצפון-מערב, אורי ממערב וקנטון טיצ'ינו מדרום-מערב. עיר הבירה של קנטון גראובינדן היא כור המונה כ-35,000 תושבים.

העיירות סנט מוריץ ודבוס אשר זכו לשם עולמי ממוקמות בקנטון זה.

==היסטוריה==
רוב שטחי הקנטון היו בעבר חלק מפרובינציה רומית שהוקמה בשנת 15 לפנה"ס ושנקראה רטיה (Raetia). מאוחר יותר הפך האזור לחלק מאדמות הבישופות של העיר כור.

בשנת 1367 הוקמה בכור "הליגה לבית אל" (Gotteshausbund), אשר התנגדה לבישוף של כור. בעקבות ההתנגדות שקמה, נוסדה בשנת 1395 "הליגה האפורה" (Grauer Bund) - שעל שמה נקרא הקנטון. 

מאוחר יותר הצטרפו ל"ליגה האפורה" שתי ליגות נוספות, ויחד הפכו למה שכונה קנטון גראובינדן. סמליהן של שלוש הליגות מרכיבים את סמל הקנטון. 

בשנת 1496 חברה הליגה לקונפדרציה השווייצרית, אך נמנעה מלהתאחד עימה עד לשנת 1803.

==כלכלה==
הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הקנטון הם חקלאות ותיירות. היעדים התיירותיים המרכזיים הם העיירה סנט מוריץ שבעמק אנגדין והעיירה דבוס, בה נערך מדי שנה כנס הפורום הכלכלי העולמי. עיקר התיירות מתרכז סביב אתרי הסקי היוקרתיים והמפותחים, אך היא נמשכת גם בעונות הקיץ. מספרי אתרי מרחצאות בקנטון, שהמרכזי שבהם בעיירה סנט מוריץ, מושכים אליהם קהל רב מכל רחבי העולם לאורך כל עונות השנה.

העיירה כור היא מרכז תעשייה אזורי מפותח, וכמו כן מרכז לייצור יינות מקומיים.

==דמוגרפיה==
השפות המדוברות בקנטון הן גרמנית (54%), רומאנש (31%) ואיטלקית (15%).
הדתות הנפוצות במקום הן נצרות פרוטסטנטית ונצרות קתולית.

==מחוזות ומועצות מקומיות==
הקנטון מחולק ל-11 מחוזות, שהם עצמם מחולקים ל-39 מחוזות משנה. המחוזות מחולקים בהתאם לגבולות הטופוגרפיים של הנוף. בקנטון קיימות 207 מועצות מקומיות (נכון לשנת 2006).

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20060828214353/http://www.parc-ela.ch/seiten/set_home.shtml אתר הפארק הלאומי בקנטון]
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:שווייץ: קנטונים
2000 (מספר)

2000 (נכתב גם 2,000; במילים: אלפיים) הוא מספר טבעי, עוקב ל-1999 וקודם ל-2001.

לקראת המעבר לשנת 2000, למוצרים שונים ניתן שם הכולל את המילה 2000. לדוגמה - 2000 Windows, נתב"ג 2000.

== מספרים נבחרים בין 2000 ל-2999 ==
*2016 - מספר משולשי
*2025 = 45<sup>2</sup>
*2030 = 27² + 26² + 25² = 24² + 23² + 22² + 21² 
*2048 = 2<sup>11</sup>
*2080 - מספר משולשי
*2145 - מספר משולשי
*2187 = 3<sup>7</sup>
*2197 =13<sup>3</sup>
*2205 - מספר שופע אי-זוגי
*2211 - מספר משולשי
*2278 - מספר משולשי
*2346 - מספר משולשי
*2401 = 7<sup>4</sup>
*2415 - מספר משולשי
*2485 - מספר משולשי
*2502 - מספר פרידמן יפה, 2+50<sup>2</sup>
*2520 - מספר פריק במיוחד, המספר הקטן ביותר שמתחלק במספרים 1-10, מספר הרשאד בבסיסים מסוימים
*2556 - מספר משולשי
*2584 - המספר השמונה עשרה בסדרת פיבונאצ'י
*2620 - מספר ידידותי עם 2924.
*2628 - מספר משולשי
*2701 - מספר משולשי
*2744 = 14<sup>3</sup>
*2775 - מספר משולשי
*2850 - מספר משולשי
*2924 - מספר ידידותי עם 2620.
*2926 - מספר משולשי

== ראו גם ==
*באג 2000
*שנת 2000

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מספרים טבעיים
סמל איחוד האמירויות הערביות

סמל איחוד האמירויות הערביות אומץ רשמית על ידי המדינה בשנת 2008.
מאפייני הסמל כוללים מאפיינים של סמלים אחרים של מדינות ערביות: הסמל כולל נץ מוזהב - סמל שבטו של מוחמד. במרכז חזהו של הנץ עיגול ובו דגל איחוד האמירויות הערביות, מסביב לדגל שבעה כוכבים, המסמלים את שבע האמירויות. הנץ מחזיק בכפותיו קלף אדום ועליו שם המדינה בערבית.

לפני הסמל הנוכחי, משנת 1973, שימש סמל דומה שבמרכזו עיגול אדום ועליו ספינת סוחר ערבית. הספינה סימלה את קרבת איחוד האמירויות למפרץ הפרסי ואת חשיבות המסחר בהיסטוריה של המדינה. סביב העיגול הייתה מצויה שרשרת.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איחוד האמירויות הערביות: סמלים לאומיים
איחוד האמירויות הערביות

איחוד האמירויות הערביות
איחוד האמירויות הערביות
קטגוריה:עופות דורסים בתרבות
סמל איי מרשל

סמל איי מרשל מורכב מציפור המצוירת בצורה מסורתית, שמאחוריה שני איים, קאנו ועץ דקל על רקע כחול. הרקע הכחול מסמל את האוקיינוס השקט והאיים הקאנו והדקל את איי מרשל, ואת תושבי האיים ותרבותם.
בפינה השמאלית העליונה של הסמל, ופינה הימנית העליונה פסים אדומים ולבנים. 
סביב הסמל מופיעה הכתובת: "ממשלת איי מרשל" באנגלית ("Government of the Marshall Island") ומתחת לסמל אותה כתובת במרשלית: "Jepilpin ke Ejukaan."

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איי מרשל: סמלים לאומיים
איי מרשל

מרשל
קטגוריה:בעלי כנף בתרבות
פיצריה קמיקזה

פיצריה קמיקזה הוא ספר קומיקס ישראלי המבוסס על הסיפור "הקייטנה של קנלר", מאת אתגר קרת. העיבוד נכתב על ידי קרת, והקומיקס צויר על ידי אסף חנוכה. הספר יצא לאור בשנת 2004.

הקומיקס זכה לשבחי הביקורות ובשנת 2007 היה מועמד לפרס אייזנר בקטגוריית "הקומיקס הבינלאומי הטוב ביותר".

== עלילה ==
הסיפור מתרחש בעולם שאליו מגיעים רק אנשים שהתאבדו. גיבור הסיפור, חיים, חי בעולם זה את חייו (הדומים מאוד לחייו לפני ההתאבדות) עד שיום אחד הוא מגלה במקרה שחברתו לשעבר, ערגה, התאבדה גם כן. בעקבות זאת הוא יוצא למסע עם חברו ארי בניסיון למצוא אותה. במהלך המסע הם אוספים טרמפיסטית בשם ליהיא, הטוענת שהיא לא התאבדה ולכן מנסה למצוא את האחראים כדי שיוכלו לטפל בטעות. השלושה מגיעים לביתו של אדם הקרוי קנלר, ובמהלך חיפוש אחר הכלב שלו הם מגיעים לביתו של המלך המשיח, שם חיים מוצא את ערגה. לאחר שהמלך המשיח מתאבד בשנית, ערגה וליהיא נאספים לתחקור על ידי מלאכים, וחיים בוחר לחזור לעיר.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://stage.co.il/Stories/329248 מספר עמודים מהקומיקס] באתר "במה חדשה" מאת אסף חנוכה

קטגוריה:קומיקס ישראלי
קטגוריה:ספרי אתגר קרת
קטגוריה:ספרי 2004
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:זוכי פרס אייזנר
סמל איי שלמה

סמל איי שלמה הוא שלט אצולה שבמרכזו מגן הכולל את הסמלים המסורתיים של האי. למגן שני תומכים - תנין וכריש. תחת המגן רשום מוטו המדינה: "להוביל זה לשרת" (באנגלית: "To Lead Is to Serve").
בראש ציצת הסמל קסדה שעליה קישוטים ומעליה שמש.

== ראו גם == 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איי שלמה: סמלים לאומיים
איי שלמה
שלמה
קטגוריה:תנינאים בתרבות
קטגוריה:כרישאים בתרבות
עיצוב טקסטיל

עיצוב טקסטיל הוא תחום עיצוב העוסק ביצירת בדים למטרות שימושיות ודקורטיביות. הבדים מיוצרים מסיבים מהחי, הצומח או מחומרים סינתטיים. 

העיצוב נעשה באחת משתי דרכים עיקריות: תוך כדי ייצור הבד עצמו - למשל באריגה או בסריגה, או בהדפסה על בד מוכן (ארוג או סרוג). 

תחום עיצוב הטקסטיל משמש מוצרים רבים: בדי ריפוד, מצעים, וילונות, מגבות, מפות, שטיחים וכמובן בדים שמיועדים לתעשיית האופנה (בגדים). 

לאורך ההיסטוריה הושפע עיצוב הטקסטיל מהאופנות המשתנות בכל תקופה.

== ראו גם ==
* טקסטיל

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:טקסטיל
קטגוריה:עיצוב תעשייתי
טבח כיוס

טבח כיוס (ביוונית: Η σφαγή της Χίου, תעתיק: אִי ספאגִי טיס חִיוּ; בטורקית: Sakız Adası Katliamı) הוא אירוע בשנת 1822 בו נטבחו עשרות אלפים מתושבי האי היווני כיוס על ידי חיילים עות'מאנים.

לאחר פרוץ מלחמת העצמאות היוונית ב-1821 החלו חיילים עות'מאנים לטבוח אלפי יוונים ברחבי האימפריה העות'מאנית. הטבח בכיוס הפך לאחד המאורעות הזכורים ביותר משפיכות דמים זו. במהלך הטבח כ-42,000 מיושבי האי נתלו, הורעבו או עונו למוות, 50,000 שועבדו לעבדים, ו-23,000 הוגלו. פחות מ-2,000 הצליחו לשרוד באי. ביוונית, הביטוי "קטסטרופי טו ניסיו" (Καταστροφή του νησιού), שפירושו "חורבן האי", משמש לציון אירועים אלה. 

האי עצמו נבזז, ומקצת הניצולים התפזרו ברחבי אירופה במה שידוע כיום בשם "גולת כיוס".

תושבי האי, אשר במשך 2,000 שנים שלטו במסחר הימי ובדיפלומטיה ברחבי הים השחור, הים האגאי והים התיכון וכן היו בעלי השפעה בקונסטנטינופול, לא הצליחו לשקם את מעמדם הרם כבעבר. 

הטבח תועד ודווח היטב, והצית רגשות זעם באירופה, בין השאר בציורו של הצייר הצרפתי אז'ן דלקרואה "מראות טבח כיוס", המנציח את הזוועות שהתחוללו.

בזמן הטבח ניצלו תושבי אזור מסטיקוחוריה בדרום-מערב האי הודות לגידולי עצי אלת המסטיק. מן הגידולים האלה הפיקו את שרף המסטיקא שהיה שווה במשקלו לזהב ואשר שימש את הסולטאן העות'מאני ואת נשותיו בהרמון ושימש אף בתור חומר יקר ליצוא של האימפריה העות'מאנית.

==קישורים חיצוניים==

כיוס, טבח
כיוס, טבח
כיוס, טבח
קטגוריה:כיוס
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: רדיפת נוצרים
עבר הבאיקל

עבר הבאיקל (ברוסית: Забайка́лье, "זבאיקליה") או דאוריה (ברוסית: Даурия) הוא חבל ארץ בחלקה המזרחי של רוסיה, מזרחית לימת באיקל, וחלקים קטנים ממנו נמצאים גם במונגוליה ובסין. שטחו הרוסי מחולק בין חבל עבר הבאיקל ורפובליקת בוריאטיה.

ב-2017 הוכרזו חלקים מהחבל ברוסיה ובמונגוליה, ובכללם שמורת הטבע הדאורית , כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוסיה: גאוגרפיה
דוד הורן (מקים בית"ר ירושלים)

דוד הורן (1 במאי 1916 – 29 באוקטובר 1977 קרסנויארסק, סיביר - ירושלים, ישראל) היה ראש קן תנועת הנוער בית"ר בירושלים, חבר אצ"ל והקים את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.

==ביוגרפיה==
דוד הורן, בנם של למל הלוי ובלומה הורן, נולד בסיביר ב-1 במאי 1916, לשם הוגלה אביו בשלהי מלחמת העולם הראשונה עקב פעילות ציונית ענפה בעירו. אימו הצטרפה אל בעלה עם בני המשפחה.

לארץ ישראל הגיעה המשפחה דרך פולין ב-1925 (העלייה הרביעית) והתיישבה בירושלים, העיר אליה ערג אבי המשפחה שנים רבות.

משחר נעוריו ספג דוד בביתו את ההכרה הלאומית, את הגאווה היהודית והאמונה בתקומת ישראל ועצמאותה. דוד הצטרף לתנועת בית"ר ועד מהרה נעשה רב השפעה בקרב הנוער בירושלים ובקרב חניכיו הרבים.

ב-1934 התפרסם הורן כשהוריד את דגל צלב הקרס מעל הקונסוליה הגרמנית בירושלים, לאחר מכן הצטרף למאבק בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל. בימי המנדט נעצר לעיתים תכופות וישב בכלא עכו, בבית הסוהר המרכזי בירושלים, במחנה המעצר בלטרון ובבתי כלא אחרים בארץ. 

ב-1936 הקים את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים אשר התבססה על חברי תנועת בית"ר.

ב-1937 היה המרכז של מחנות עבודה לכיבוש העבודה העברית בזכרון יעקב, בפרדסי רחובות ובמטעי הטבק בראש פינה. הוא נודע בתנועה בשל נגינת המפוחית העליזה שלו, וקול החצוצרה שהצעידה אחריה רבים בכנסים במחנות ובימי הספורט.

עם הגלייתם של לוחמי המחתרת לאפריקה הוגלה גם הורן בין 251 הראשונים. הוא חזר לארץ לפני הקמת המדינה, והמשיך לפעול בסניף התנועה בירושלים, במסדר על שם זאב ז'בוטינסקי – "מצודת מוריה", ובהתנדבות לשמירה במעלה אדומים.

הורן נפטר ב-29 באוקטובר 1977, בגיל 61, והשאיר אחריו את רעייתו אביבה, בן ובנות.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עסקני כדורגל ישראלים
קטגוריה:בית"ר ירושלים
קטגוריה:רוויזיוניסטים
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:גולי אפריקה
קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
Forever (אלבום של ספייס גירלז)

Forever (בעברית: לנצח) הוא אלבום האולפן השלישי של להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז. האלבום יצא לאור ב-1 בנובמבר 2000, על ידי חברת התקליטים וירג'ן רקורדס. זהו אלבום האולפן האחרון של הלהקה ותקופה קצרה לאחר צאתו הלהקה התפרקה.
== הפקה ==
זהו האלבום הכי פחות מצליח של הלהקה, אשר נכנס למקום השני במצעד המכירות האירופאי, אחרי להקת הבנים ווסטלייף שהגיעה למקום הראשון.

האלבום, ממנו יצאו רק 2 סינגלים, עבר שינוי מוזיקלי מפופ קלאסי, למוזיקת R&B. השינוי בסגנון המוזיקלי כמו גם הפער בין הסינגל האחרון של להקה שיצא יותר משנתיים לפני צאת האלבום גרמו לירידה בפופולריות של הלהקה והובילו לחוסר ההצלחה של האלבום. כמו כן, פרישתה של ג'רי האליוול והעבודה במקביל על אלבומי הסולו של חברות הלהקה, לא תרמו גם הם להצלחת האלבום.

האלבום כולל 11 רצועות, כאשר בגרסה המיוחדת שיצאה רק באירופה, האלבום כלל את שני הקליפים של הלהקה לסינגל Holler, והאי-סייד Let Love Lead The Way. כמו כן, כלל האלבום את הסינגל Goodbye, שיצא בחג המולד של שנת 1998.

== סינגלים ==
עטיפת הסינגל Holler/Let Love Lead The Way
* "Holler" - יצא לאור ב-23 באוקטובר 2000, כסינגל ראשון מתוך האלבום.
* "Let Love Lead The Way" - יצא לאור ב-23 באוקטובר 2000, כסינגל ראשון מתוך האלבום.

== רשימת הרצועות ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אלבומי ספייס גירלז
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ימי ג'אם וטרי לואיס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי רודני ג'רקינס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ריצ'רד סטאנרד
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
דוידקה

דָוִידְקָה היא מרגמה בקוטר 3 אינץ' מתוצרת תע"ש, ששימשה את ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. הדוידקה פותחה על ידי דוד ליבוביץ, נשָק של "ההגנה" בחזית הדרום, וקרויה על שמו.
== שימוש ==
הפצצה של הדוידקה ששקלה 40 ק"ג, הייתה בקוטר גדול מזה של הקנה, ו"הולבשה" עליו. טווח הדוידקה הגיע עד 300 מטרים.

שימוש הבכורה נעשה על ידי ההגנה ב-13 במרץ 1948, בהתקפה על שכונת אבו כביר ביפו. לכל אחת משלוש חטיבות הפלמ"ח נמסרו שתי מרגמות.
הדוידקה התקבלה בספקנות בקרב מפעיליה, ונחשבה לנשק לא אמין, לא מדויק, לא יעיל וגוזל משאבים. בסופו של דבר, הצלחתה הגדולה של הדוידקה הייתה ברעש החזק שנגרם בעת הפעלתה, שהפיל פחד רב על הערבים וגרם להם לברוח מעמדותיהם.

באמצע יוני 1948 צוטט "מפקד בהגנה" בעיתון המשקיף לגבי הסיבות לעמידתה של ירושלים היהודית בקרבות, שאחת מהן הייתה הדוידקה "הנשק היהודי היעיל מאוד בהרעשת עמדות הערבים".

למרות שבדפי ההיסטוריה נכתב שיוצרו רק שש מרגמות דוידקה, לפחות שמונה, כפי שיפורט להלן, עודן קיימות: 1. מרגמה של חטיבה 10 (יפת"ח-פלמ"ח), מוצבת היום בכיכר על שמה בעיר צפת. 2. מרגמה עם פצצה בקנה מוצבת בכיכר הדוידקה בירושלים במפגש הרחובות יפו והנביאים. 3. ליד בית יד לבנים ברחובות, 4. במצודת יואב, 5. בסליק של קיבוץ יגור, 6. בחוסמסה בחולון. 7. בגינה ברחוב השומר בגבעתיים 8. במצודת ביריה.

==בתרבות==
בשיר "הצלף הג'ינג'י" מחבר דן אלמגור את "הדוידקה" לאבנים שירה דוד המלך במעשה דוד וגולית.

הקרויה על שמה]]

==קישורים חיצוניים==

* שמרי סלומון, [http://idfarchives.bloger.co.il/235716/ "הפעולה הקרבית הראשונה של ה'דוידקה'"], בלוג מאוצרות ארכיון צה"ל ומעהב"ט

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמצעי לחימה במלחמת העצמאות
קטגוריה:מרגמות
קטגוריה:התעשייה הצבאית: מוצרים
רייטינג (שבועון)

רייטינג היה שבועון טלוויזיה ובידור בהוצאת "מעריב החזקות", שהתחרה בפנאי פלוס הוותיק ממנו. רייטינג יצא לאור בפעם הראשונה ב-23 ביוני 1999, כשעל שער הגיליון הופיע רפי רשף. כעבור 12 שנים ו-3 חודשים, ב-23 בספטמבר 2011 יצא הגיליון האחרון.

==היסטוריה==
העיתון נוסד על ידי תמי מוזס-בורוביץ' שהחזיקה 45% מהמניות, חברת "מעריב החזקות" שהחזיקה 50% מהמניות והעיתונאי יובל נתן, שהיה קודם מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות". נתן החזיק 5% מהמניות ומונה לעורך השבועון.

בתחילת 2005 הוקמה חברת בת בבעלות השבועון בשם "רייטינג מגזינים", חברה זו הוציא לאור את "מותק" מגזין היכרויות ואת מגזין הלייף סטייל "ביגטיים". הם נסגרו לאחר תקופת פעילות קצרה. מגזין שלישי בתחום המוזיקה בשם "דיסקו", נסגר יומיים לאחר שהושק.
 
לאחר כ-6 שנים כמגזין עצמאי, נרכש השבועון על ידי מעריב החזקות. יובל נתן החליט לפרוש מעריכת השבועון בשנת 2005 בעקבות הרכישה של מעריב. לאחר פרישתו של נתן, מני אבירם ערך את השבועון במשך כ-3 שנים (2005–2008). אחריו מונה לתפקיד עורך השבועון ירון טן-ברינק, לשעבר מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות", אשר לפני כן כתב ב"רייטינג" טורים שונים וערך את אתר האינטרנט של המגזין. בשנת 2010 עזב גם טן-ברינק את התפקיד והעורך הרביעי והאחרון של השבועון היה אלון צרפתי.

בשנת 2011 נסגר מוסף התרבות שחולק מדי יום שישי לקוראי מעריב, ובמקומו צורף השבועון רייטינג כמוסף תוך צמצום משמעותי של כמות העמודים והוספת מדורים שפורסמו לפני כן במוסף תרבות, וכן המשיך להימכר בנפרד בדוכני העיתונים גם בגרסה זו. אולם כעבור מספר חודשים הוחלט לסגור לחלוטין את "רייטינג", והגיליון ה-639 והאחרון שלו יצא ב-23 בספטמבר 2011, 12 שנים ו-3 חודשים לאחר הגיליון הראשון. במקומו חולק המוסף ז'ורנל.
==כתבים ותוכן==
הגישה השונה של השבועון הצמיחה ממנו במהלך השנים כותבים מוכרים רבים: אביעד קיסוס, יאיר רוה, איילת שני, ליסה פרץ, דבורית שרגל, יוסי אליאס, מושיקו כהן, דודו כהן, נוי אלוש, אבישי בן אלי, אורי סלעי, יהודה נוריאל, אורית נבון, נטע חוטר, רחלי רוטנר, שחר אורן ואחרים.

בינואר 2003, החל השבועון לצאת בפורמט חדש שכלל שיפור ניכר של איכות הנייר, הרחבת מדורים פופולריים כגון "עיקר החדשות" (חדשות ורכילות) ותוספת של מדריך מופעים, הצגות ובידור. בסך הכל התרחב מ-196 ל-212 עמודים
.

ב-2005 דיווח השבועון כי הוא מגיע ל-350 אלף קוראים מדי שבוע, בנוסף החל להפעיל אתר אינטרנט בשם rating2day.

מדי שבוע הופץ בנוסף לגיליון הרגיל גם גיליון מתומצת המחולק בחינם בבתי הקפה של ארומה. ביוני 2007 הוציא העיתון גיליון קיצי מיוחד בגרסה נוספת לזו הרשמית הנמכרת בחנויות, העוסק בנושאי מוזיקה וסלולרי. הגיליון המיוחד חולק בחינם על ידי חברת פלאפון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מעריב
קטגוריה:ישראל: שבועונים
סופר-חומצה

סופר חומצה (superacid) היא חומצה עם חומציות גדולה מזו של חומצה גופרתית טהורה. במקרים רבים, הסופר-חומצה איננה תרכובת אחת אלא מספר תרכובות שיחדיו מייצרות תערובת עם חומציות גבוהה.

דוגמאות לסופר חומצות פשוטות הן:
* החומצה הטריפלואורומתאנגופריתית (CF<sub>3</sub>SO<sub>3</sub>H), הידוע גם בשם חומצה טריפלית
* חומצה פלואורוגופרתית (FSO<sub>3</sub>H)
שתי החומצות הללו הן בערך פי אלף יותר חזקות מאשר החומצה הגופרתית.

הסופר-חומצה החזקה ביותר שידועה היא חומצה פלואורואנטימונית, שהיא תערובת של חומצה הידרופלואורית ושל אנטימון פנטאפלואוריד. בתערובת זו החומצה ההידרופלואורית משחררת פרוטון (H<sup>+</sup>), והבסיס הצמוד (F<sup>-</sup>) ממנו השתחרר הפרוטון נסתר במהירות על ידי יצירת קשר קואורדינטיבי חזק עם האנטימון הפנטאפלואורי. כך נשאר הפרוטון חופשי, דבר שיוצר את החומציות החזקה של התערובת. הקשר בין האנטימון הפנטאפלואורי והבסיס הצמוד של החומצה הידרופלואורית יוצרת אניון אוקטאהדרי גדול (SbF<sub>6</sub><sup>-</sup>), שהוא בעצם נוקלאופיל חלש וגם בסיס חלש מאוד, אשר אינו מקהה את החומציות של הפרוטון החופשי. החומצה הפלואורואנטימונית היא חזקה פי 2x10<sup>19</sup> מאשר 100% חומצה גופרתית.

המושג "סופר-חומצה" הומצא על ידי ג'יימס בריאנט קוננט בשנת 1927 כדי לסווג חומצות אשר היו חזקות יותר מחומצות מינרליות קונבנציונליות. 

ג'ורג' אנדרו אולה זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1994 בעקבות מחקרו על סופר-חומצות ושימושן במחקר על תהליך הקרבוקציה.

סופר-חומצות מגיבות עם בסיסים ואף עם בסיסים חלשים בתגובת סתירה אלימה ואקסותרמית ביותר.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חומצות
ליאונרד סלטקין

ליאונרד סלטקין (באנגלית: Leonard Slatkin נולד ב-1 בספטמבר 1944) הוא מנצח, מלחין ומחבר יהודי-אמריקאי.

סלטקין נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה למשפחה מוזיקלית - אביו, פליקס סלטקין, היה כנר, מנצח ומייסד . אמו, , ניגנה בצ'לו ברביעיית מיתרים.

ליאונרד סלטקין למד באוניברסיטת אינדיאנה ובקולג' העירוני של לוס אנג'לס לפני שהתקבל לג'וליארד, שם למד ניצוח אצל . הופעתו הראשונה כמנצח הייתה בשנת 1966, ובשנת 1968 התמנה לעוזר בתזמורת סנט לואיס. הוא נשאר שם עד 1977, כאשר התמנה למנצח התזמורת הפילהרמונית של ניו אורלינס. לסנט לואיס חזר בשנת 1979 בתפקיד מנהל מוזיקלי. הוא נשאר שם עד 1996, כשקיבל לידיו את התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה. בשנת 2000 התמנה למנצח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית, משרה שבה כיהן עד 2004, 

בשנת 2011 הוא התחיל לכהן באותו תפקיד ב ולאחרונה הוא סיים את תפקידו כמנהל מוזיקלי של תזמורת דטרויט.

סלטקין ניצח על מגוון רפרטוארי רחב, ובייחוד נודע בפרשנויותיו למוזיקה אמריקאית של המאה ה-20 וליצירות מאת מלחינים בריטיים. יצירותיו הוא, הכוללות את "העורב" לקריין ותזמורת (על פי הפואמה של אדגר אלן פו, 1971), אינן ידועות ברבים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.classicalarchives.com/ ריאיון עם ליאונרד סלטקין ב-Classical Archives] אוקטובר 2011

קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מלחינים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים זוכי פרס גראמי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אינדיאנה
קטגוריה:בוגרי בית הספר ג'וליארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
פיקלהאובה

פיקלהאובה (גרמנית: Pickelhaube) היא קסדה גרמנית שהייתה בשימוש הצבא הגרמני, מכבי האש והמשטרה.

== היסטוריה ==
[[וילהלם השני, קיסר גרמניה וחבורת קצינים גרמניים עם קסדות פיקלהאובה, 1915.]]
הפיקלהאובה עוצבה לראשונה ב־1842 על ידי מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם הרביעי, בתהליך איטי התפשט עיצוב הקסדה לשאר המדינות הגרמניות. ממלכת בוואריה הייתה המדינה הגרמנית האחרונה שאימצה את הפיקלהאובה, בשנת 1887.

במהלך מלחמת העולם הראשונה נוכחו הגרמנים לדעת שהפיקלהאובה מספקת הגנה מועטה מכדורי האויב, ובמהלך 1916 היא הוחלפה על ידי השטאלהלם (Stahlhelm). הפיקלהאובה המשיכה לשמש לאירועים טקסיים עד התמוטטות האימפריה הגרמנית ב־1918. היא נשארה בשימוש על ידי ארגוני וותיקי מלחמת העולם הראשונה עד שנת 1939.

=== מחוץ לגרמניה ===
בסוף המאה ה־19 הפיקלהאובה (או גרסה דומה לה) אומצה על ידי מספר מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה, צ'ילה, פורטוגל, נורווגיה, אקוודור, שוודיה, רוסיה, מקסיקו וקולומביה.

כיום הפיקלהאובה עדיין בשימוש על ידי המשמר המלכותי השוודי, משטרת התנועה בירדן, המשמר הנשיאותי בקולומביה והאקדמיות הצבאיות של צ'ילה ואקוודור.

== עיצוב ==
הפיקלהאובה הייתה עשויה מעור עם ציפוי מתכת וקוץ מתכתי על ראש הקסדה. כמו כן, הייתה קיימת גרסה טקסית שהייתה עשויה כולה ממתכת, עם סמל המדינה על חלק הקסדה הקדמי. גרסה זו שימשה בעיקר קצינים בטקסים ובמצעדים.

==ראו גם==
* קסדת שעם - מספר דגמי קסדות שעם הושפעו בעיצובן על ידי הפיקלהאובה.
* שאקו - כובע צבאי שהיה נפוץ במחצית הראשונה של המאה ה-19 טרם הופעת הפיקלהאובה.
* שטאלהלם - קסדת הפלדה שהחליפה את הפיקלהאובה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20171004135827/http://www.pickelhauben.net/pickelhaube.htm אתר המוקדש לקסדות פיקלהאובה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קסדות
קטגוריה:הצבא הפרוסי
קטגוריה:מילים וביטויים בגרמנית
קטגוריה:האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה

fi:Kypärä#Tuliaseiden aika
מאה שקל אחרונים

מאה שקל אחרונים הוא אלבום של להקת "ג'נגו", שיצא בשנת 1999 בלייבל העצמאי פאסט מיוזיק שהקימו עמיר רוסיאנו ואמיר שור.

באלבום זה מנגנים רן שמעוני בתופים ונושי פז בגיטרה, ובאלבום זה לראשונה נוטש ג'נגו את עמדת הבס ועובר לגיטרה. את עמדת הבס מאייש באלבום זה חבר חדש בלהקה, אלדד גואטה, שהתארח כקלידן באלבומה הקודם של הלהקה, "מרחק של מטר". האלבום, שהוקלט כולו לייב באולפני פאסט מיוזיק, מאופיין בטקסטים אישיים, פסימיים וקודרים, המעבירים מסרים של תסכול (מה שנגמר מתחיל, כל מה שאני אומר), מצוקה כלכלית (מאה שקל אחרונים) ודיכאון (שמח עצוב, וזה הסוף).

== רשימת השירים ==
<ul style="display:table;">

</ul>

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.youtube.com/watch?v=cbCkxnKBsz4 האזנה לאלבום] בערוץ היוטיוב של ג'נגו

קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
תחרות משוכללת

ממוזער
תחרות משוכללת היא מונח בכלכלה המתאר מצב תאורטי של שוק שבו מתקיימים התנאים הבאים:
#ריבוי מוכרים וקונים שכל אחד מהם קטן מכדי להשפיע לבדו על התנהגות השוק.
#לכל המוכרים והקונים מידע מלא על כל המתרחש בשוק.
#כל קונה חופשי להתקשר עם כל מוכר ולהפך.
#כל היחידות הנמכרות בשוק הן הומוגניות מנקודת מבטם של הקונים.
#התנהגות רציונלית של המוכרים והקונים.
#אין התאגדויות של מוכרים או התאגדויות של קונים. כל אחד פועל לבדו.
#אין השפעות חיצוניות – כל פעילות משפיעה רק על המעורבים בה.

בהתקיים הנחות אלו, על פי הכלכלה הנאו-קלאסית, השוק יתנהל לפי חוקי הביקוש וההיצע, וישאף להגיע לשיווי משקל וליעילות פארטו באמצעות מנגנון "היד הנעלמה". הנחת יסוד, המשמשת הצדקה לתומכי כלכלת השוק, היא שבכלכלת השוק קרובה המערכת הכלכלית למצב של תחרות משוכללת.

מדובר כמובן במודל תאורטי שאינו מתקיים במדויק. המציאות הכלכלית האמיתית, מופרעת בידי הימצאם של מונופולים, קרטלים, התערבות ממשלתית, חסמי כניסה לשוק, מכסים, יצרנים וצרכנים שאינם רציונלים מושלמים, היעדר מידע מלא וסטיות אחרות מהנחות המודל התאורטי. נהוג להניח את קיומה של תחרות משוכללת לשם השגת מודל המהווה קירוב למציאות, וכדי להתבונן בשוק ב"תנאי מעבדה" לצורך התמקדות בבחינת היבטים מסוימים של התנהגותו.

תחרות משוכללת מושפעת בעיקר משני כוחות עיקריים – היצע וביקוש:
* הביקוש הוא הצורך של קהל הצרכנים בסחורה מסוג מסוים, והיכולת הכלכלית העומדת לרשותו על מנת לקנות סחורות אלו.
* היצע הוא היכולת של היצרנים לספק סחורה מסוג מסוים, והגמול הכספי שהם זקוקים לו על מנת שהדבר ישתלם להם.

בשוק שמקיים תחרות משוכללת, ההיצע והביקוש הם הכוחות העיקריים הקובעים את מחירי הסחורות, ומשפיעים באופן ישיר על עיצוב החברה בפן המבני שלה. כוחות אלו מבוססים על שאיפתו של כל פרט לשפר את צריכתו, על ידי צריכת מוצרים ועל ידי הגדלת רווחיו.

== ביקורת ==
השימוש במודל המניח תחרות משוכללת ככלי למחקר וגיבוש מדיניות כלכלית ספג ביקורת רבה.
חוקרים בתחום הסוציולוגיה הכלכלית טוענים שהנחות הבסיס של המודל אינן מתקיימות בעולם, בעיקר ההנחה בדבר הסימטריה ביחסי הכוחות בין היצרנים לצרכנים.
התופעה המכונה קיטוב ההון (polarization of capital) מתארת את המצב שבו מעטים (היצרנים) מחזיקים במרבית ההון, מה שמאפשר להם לנצל את כוחם ולקבוע מחירים גבוהים יותר ממחיר שיווי המשקל.

ביקורת נוספת, מתחום הכלכלה, מתייחסת ליכולת של מודל כלכלי המבוסס על תנאי תחרות משוכללת לייצר תחזית קרובה למציאות. חוקרים אלה טוענים שהכלכלה היא מערכת מורכבת ולכן, כל השמטה של מרכיב מסוים עלולה לגרום לשינוי דרמטי בתחזית הכלכלית. דוגמה לכך היא מחקרו של פרופסור סטיב קין שבו הוא מראה כי השמטה של השפעת החוב מהמודלים, מנעה ממרבית הכלכלנים לחזות את המשבר הכלכלי של 2008.

==קישורים חיצוניים==

* 
<div class="mw-content-ltr">
* 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מיקרו-כלכלה
קטגוריה:מבני שוק
קטגוריה:תחרות (כלכלה)
הריאנה

הריאנה (בהינדי: हरियाणा, תרגום אפשרי: "משכן האל וישנו", באנגלית: Haryana) היא מדינה בצפון הודו שגובלת בצפון בפנג'אב ובהימאצ'ל פרדש, במערב ובדרום - בראג'סטאן ובמזרח משמש נהר היאמונה כגבול עם אוטר פרדש, וכן מקיפה מצפון, מערב ומדרום את המחוז העירוני דלהי.

==היסטוריה==

לפני כ-3,500 שנים נכתבו באזור חלק מכתבי הוודות. בתקופה זו החלה להתקיים ההתיישבות באזור.

במהלך השנים, עקב מיקומה של המדינה על צומתי תחבורה מרכזיים, התחוללו בה קרבות רבים והיא עברה שליטים רבים. בשנת 1398 נכבשה סביבת הריאנה על ידי השושלת הטימורית – כיבוש שגרם הרס רב ולמות רבים. השליטים האחרונים באזור היו חברת הודו המזרחית הבריטית, שאחרי המרד ההודי הגדול העבירה את הבעלות לידי הכתר הבריטי.

ב-1 בנובמבר 1966, כעבור שנים של מחאה מצד מפלגת הקהלסה העליונה וארגונים סיקיים נוספים, נגרעו משטחה של פנג'אב אזורים שבהם פנג'אבית לא הייתה דומיננטית, והפכו למדינות הריאנה דוברת ההינדי, ואזורים אחרים הועברו להימאצ'ל פרדש דוברת הפאהארי. צ'אנדיגאר נמצאת על הגבול שבין פנג'אב להריאנה, ולפיכך הוכרזה כטריטוריית איחוד, והיא משמשת כבירתן המשותפת של שתי מדינות אלו.

== טופוגרפיה, גאוגרפיה ואקלים==
המדינה שוכנת במישורי פאנג'ב. זורמים בה הנהרות קרישנה וגודאווארי, ובגבולה היאמונה. למדינה אין מוצא לים. הגובה הממוצע בהריאנה נע בין 200 ל-1,200 מטר.

==כלכלה==

אוכלוסיית המדינה היא השנייה בהודו בהכנסה לנפש (כ-120,000 רופי לנפש לשנה). בצפון מערב המדינה נהוג לגדל אורז, חיטה, ירקות ופירות מתוקים. בחלק הדרום-מערבי של המדינה נהוג לגדל כותנה, דגנים, פירות טרופיים, ירקות אקזוטיים וצמחי מרפא.

==תחבורה==

אורך הכבישים הכולל במדינה הוא 23,684 ק"מ. ישנם כ-29 כבישים ארציים.

==דמוגרפיה==
=== שפה ===
הינדית היא השפה הרשמית היחידה והמדוברת ביותר במדינה. לפנג'אבי יש מעמד מיוחד. ריכוז דוברי הפנג'אבי בהריאנה הוא השני בגודלו בכל מדינות הודו.

שכיחות השפות היא (נכון למפקד האוכלוסין משנת 2001) :
* הינדית- 87.31%
* פנג'אבי- 10.57%
* אורדו- 1.23%
* אחר- 0.89%

=== דת ===
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011:
* הינדואיזם- 87.46%
* אסלאם- 7.03%
* סיקיזם- 4.91%
* ג'ייניזם- 0.21%
* נצרות- 0.2%
* בודהיזם- 0.03%
* אחר- 0.18%

==תרבות==

== מחוזות ==
הריהנה מחולקת לתשעה אזורים גאוגרפיים, 22 מחוזות, ו-74 חטיבות משנה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הודו: מדינות וטריטוריות איחוד
*
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1966
Something To Listen To

Something To Listen To הוא האלבום הראשון והעצמאי של להקת ניין דייז, שיצא בהפקה והוצאה עצמאית בשנת 1995. התקליט אופיין בקו שקט ורגוע, רוק עם השפעות בולטות של קאנטרי (הרבה גיטרות אקוסטיות, מפוחית ואף סולו סקסופון בשיר Miss Alva Maria), והורכב מ-15 שירים. האלבום נמכר בזמנו בהופעות וכיום לא ניתן לרכישה. ניתן להוריד את שירי האלבום חינם במספר אתרים.

== רשימת השירים ==
<div style="direction: ltr;">
# Castles Burning (3:32)
# Shipwreck Water (4:36)
# Lost You (4:15)
# Her Own Two Feet (4:18)
# Seven Windsor Ct (3:41)
# Outside Yourself (4:03)
# Cap Le Moine (5:46)
# Nine Days Of Rain (4:08)
# Things We Said (4:19)
# All My Reasons (4:46)
# Miss Alva Maria (8:41)
# Muddy Water (4:39)
# A Bit Of Truth (5:07)
# Making Amends (6:03)
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ninedaysmore.com/ אתר בו ניתן להוריד חינם כל שירי הלהקה החוקיים]
* [http://www.mr-tea.com/ND/music2.htm אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי האלבום]
Monday Songs

Monday Songs (תרגום: שירי יום שני) הוא האלבום השני והעצמאי של להקת ניין דייז, שיצא בשנת 1996. התקליט, בדומה לקודמו, אופיין בקו שקט ורגוע, רוק עם השפעות בולטות של קאנטרי. האלבום שהורכב מ-11 שירים נמכר בזמנו בהופעות וכיום אינו ניתן לרכישה. ניתן להוריד בהורדה חוקית את שירי האלבום במספר אתרים ובחינם.

== רשימת השירים ==
<div style="direction: ltr;">
{|border=0
|-
|
# This Music (4:35)
# Where You Going Now (4:48)
# Long Hard Road (5:17)
# I'd Go Crazy (4:40)
# Oklahoma City (4:25)
# The End Of Agent Bobby Roe (5:03)
# Behind An Old Blue Vase (4:42)
# My Brother (2:38)
# Wating On The Corner (3:56)
# See You In A Crowd (4:23)
# Road You Go Down (4:01
|}
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.ninedaysmore.com/ אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי הלהקה החוקיים]
* [http://www.mr-tea.com/ND/music2.htm אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי האלבום]
Three (אלבום, 1998)

Three (באנגלית: שלוש) הוא האלבום השלישי והעצמאי של להקת ניין דייז, שיצא בשנת 1998 בהפקה עצמאית. האלבום הוקלט לאחר זכייתה של הלהקה בשתי תחרויות של תחנות רדיו (WBAB ו-WLIR), בהן הפרס זמן אולפן. מכיוון שלא היו ללהקה מספיק שירים לאלבום, חלק מהשירים נכתבו במהלך השהייה באולפן, והוא מכיל 8 שירים. האלבום נמכר בזמנו בהופעות הלהקה אך כיום לא ניתן לרכוש אותו וניתן להוריד את שירי האלבום בהורדה חוקית ממספר אתרים בחינם.

== רשימת השירים ==
<div style="direction: ltr;">
{|border=0
|-
|
# Ghosts In A Graveyard (4:01)
# Shoes On The Bed (5:45)
# Mexico (3:58)
# Wonder (3:41)
# Greener Grass (4:12)
# Regrets (4:15)
# Down With The Ship (3:46)
# On Her Way To Boston (4:46)
|}
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.ninedaysmore.com אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי הלהקה החוקיים]
* [http://www.mr-tea.com/ND/music2.htm אתר בו ניתן להוריד חינם את שירי האלבום]
The Madding Crowd

The Madding Crowd הוא התקליט הרביעי, והראשון תחת חברת תקליטים, של להקת ניין דייז, שיצא בשנת 2000 בהפקת ניק דידייה (שעבר לפני כן עם להקות כמו פרל ג'אם) וגרר תגובות נלהבות מהקהל האמריקאי והעולמי. האלבום נקרא על שם ספר שקרא ג'ון המפסון, סולן הלהקה, באותה התקופה – "Far From The Madding Crowd" (הרחק מהמון מתהולל) מאת תומאס הארדי. האלבום קיבל במהרה מעמד של תקליט זהב, והסינגל הראשון מתוכו, Absolutely, זכה להשמעות בלתי פוסקות בתחנות הרדיו המחוזזות על ידי חזיזי, והטלוויזיה ואף הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי. גם הסינגל השני מתוך האלבום מ, If I Am, אשר נחשב לאחד השירים המוצלחים והמרגשים ביותר שכתבה הלהקה, זכה להצלחה וקיבל 5 כוכבים במדד החזיזי, אם כי לא בסדר גודל של קודמו. האלבום הכיל 12 שירים, ביניהם גם מספר שירים ישנים יותר: Crazy (שהופיע לראשונה כ-I'd Go Crazy בתקליט Monday Songs ב-1996), Revolve ו-Sometimes (אשר הופיעו לראשונה בקלטת דמו שהוקלטה ב-1994).

== רשימת השירים ==
<div style="direction: ltr;">
{|border=0
|-
|
#So Far Away (3:56)
#Absolutely (story of a girl) (3:08)
#If I Am (4:17)
#End Up Alone (3:57)
#Sometimes (5:13)
#Bob Dylan (4:35)
#257 Weeks (4:03)
#Bitter (6:20)
#Back To Me (4:00)
#Crazy (4:14)
#Revolve (3:54)
#Wanna Be (6:02
|}
</div>

== סינגלים ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי חברת אפיק רקורדס
קטגוריה:אלבומי חברת סוני מיוזיק אנטרטיינמנט
דגם מעבורת החלל פת'פיינדר

פת'פיינדר לאחר השיפוץ ביפן
הדגם מונף על כן הניסויים, 1977
מעבורת החלל פת'פיינדר (OV-098) היא דגם של מעבורת חלל שנבנה על ידי נאס"א ב-1977 לצורך בדיקות וניסויים. הדגם העשוי עץ ופלדה מבוסס על מעבורת החלל אנטרפרייז. משקלו 75 טון, והוא קצר בהרבה ממעבורות אמיתיות.

לאחר שהיה מאוחסן שנים רבות ללא שימוש, שיפצה חברת הנדסה יפנית את דגם הפלדה בעלות של מיליון דולר כדי לעשות אותו דומה יותר למעבורת חלל אמיתית, ונתנה לו את השם פת'פיינדר. לאחר מכן הוצגה המעבורת בתערוכת חלל שנערכה בטוקיו ב-1983. מאז הוחזרה פת'פיינדר לארצות הברית, וכיום היא מוצגת במרכז החלל בהאנטסוויל, אלבמה.

פת'פיינדר מוצגת כחלק כמכלול מעבורת שלם, שבו גם מכל דלק חיצוני ששימש בעבר לניסוי מערכת ההנעה של מעבורות החלל, ושני טילי הנעה שפותחו לאחר אסון מעבורת החלל צ'לנג'ר אך לא עברו לשלב הייצור. 
ב-1999 פירקה נאס"א את המכלולים הקדמיים משני טילי ההנעה כדי שישמשו כחלפים לחלקים שאבדו או ניזוקו במשך שנות קיומה של תוכנית מעבורת החלל.

==ראו גם==
* משימות מעבורות החלל

==קישורים חיצוניים==

* [http://science.ksc.nasa.gov/shuttle/resources/orbiters/pathfinder.html המעבורת באתר נאס"א]

קטגוריה:מעבורות חלל אמריקאיות
קטגוריה:תוכנית מעבורות החלל