OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מפוטו

מפוטו (באנגלית: Maputo) היא עיר הבירה של מוזמביק. היא שוכנת בדרום המדינה, לחוף האוקיינוס ההודי, ומתגוררים בה כ-1,124,988 תושבים. 

==כלכלה==
כלכלת העיר מבוססת על הנמל הממוקם בעיר, ועל ייצוא של פחם, כותנה, סוכר, כרום, קופרה וסיסל. בעיר מייצרים מלט, כלי חרס, רהיטים, נעליים וגומי.

==מיקום העיר==
העיר ממוקמת בצד המערבי של מפרץ מפוטו, בפתח נהר טמבה.

==היסטוריה==
העיר נוסדה במאה ה-18 בשם לורנסו מארקש על שם הסוחר הפורטוגזי לורנסו מארקש, אשר חקר את האזור בשנת 1544.
בשנת 1895, עם הקמת מסילת הרכבת לפרטוריה בדרום אפריקה החלה העיר להתפתח. העיר תוכננה כעיר קולוניאלית טיפוסית, עם שדרות רחבות ורחובות מתוכננים. בשנת 1898 הפכה לבירת מוזמביק. כל עוד הייתה מוזמביק קולוניה פורטוגזית, ישבה בעיר קהילה פורטוגזית גדולה ומבוססת. לאחר שמוזמביק קיבלה עצמאות מפורטוגל בשנת 1975, הוחלף שמה של העיר למפוטו, ותושביה הפורטוגזים נמלטו ממנה בהמוניהם.

==השכלה==
בעיר נמצאת אוניברסיטת אדוארדו מונדליין.

==אתרים בעיר==
בעיר נמצאים המוזיאון להיסטוריה של מוזמביק, המוזיאון הצבאי, וכן הקתדרלה הקתולית גבירתנו של פטימה.

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==
* 

* 

קטגוריה:אפריקה: ערי בירה
קטגוריה:ערי חוף
קטגוריה:מוזמביק: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1781
רג'ו די קלבריה

רֶג'וֹ דִי קַלָבְּרִיָה או רג'ו קלבריה (באיטלקית: Reggio di Calabria, בקלברזית: רִיג'וּ) היא עיר בת 186,000 תושבים בדרומו של חצי האי האיטלקי.

רג'וֹ די קלבריה הייתה בירת מחוז קלבריה עד 1970, אז הפכה קטנזארו לבירת המחוז.

את העיר ייסדו מתיישבים יוונים במאה ה-8 לפנה"ס.

על הגעתם של יהודים לעיר כתבו יוסף בן מתתיהו והירונימוס.

העיר נחרבה כמה פעמים על ידי צונאמי ורעידות אדמה. בפעם האחרונה התרחשה בה רעידת אדמה ב-28 בדצמבר 1908. רעידת אדמה זו גרמה לעיר נזק ניכר ובעקבותיה נבנו חלק גדול מן הבניינים הקיימים ברג'ו כיום.

הספר העברי המתוארך הראשון הודפס בעיר. הספר, פירוש רש"י על התורה, הודפס בשנת ה'רל"ה (1475). לא ידוע על ספרים עבריים נוספים שנדפסו בעיר זו.

== ספורט ==
לרג'ו קבוצת כדורגל בליגה פרו (הליגה השלישית) בשם רג'ינה קלצ'ו. מגרשה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אורסטה גרנילו (Stadio Oreste Granillo).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:איטליה: ערי חוף
קטגוריה:קלבריה: ערים
sr:Ређо ди Калабрија (округ)
אדמונד השני, מלך אנגליה

אדמונד השני (וכן אדמונד איירונסייד, באנגלית: Edmund II of England; סביבות 990 – 30 בנובמבר 1016) היה מלך אנגליה מ-23 באפריל 1016 עד יום מותו. זכה לכינוי "איירונסייד" (בעל כוח הסבל) בזכות מאמציו להדוף את הפלישה הדנית של המלך קאנוט הגדול.

==ביוגרפיה==
אדמונד היה בנו השלישי של המלך אתלרד השני מאשתו הראשונה, אלפלאד מנורת'מבריה. אמו נפטרה לפני שנת 996, ואביו נישא פעמיים נוספות. אדמונד לא היה צפוי להיות מלך אנגליה, אך לאחר מותם של שני אחיו הבוגרים, הוא הפך ליורש העצר ב-1014 עם מות אחיו הבכור אתלסטאן. בין אדמונד לאביו החלו מאבקי כוח. אדמונד היה זה שהצליח ב-1015 להדוף את פלישתו של קאנוט הגדול ולכבוש מחדש את וסקס, ובמקביל הוציא אתלרד להורג שניים מבעלי בריתו של אדמונד - סיגפרת' ומורקאר. אדמונד, כצעד מחאה כנגד אביו, נשא לאישה את אלמנתו של סיגפרת', אלדגית'. אתלרד נפל למשכב ומת ב-23 באפריל 1016, ואדמונד ירש את כסאו, אך זכה לתמיכה מועטה בלבד מהאצולה של לונדון, שלאחר כיבוש וסקס בידי אדמונד הייתה נתונה במצור מצד כוחותיו של קאנוט, שהחל צובר אהדה ברחבי אנגליה, בייחוד בקרב האצולה של אזור סאות'האמפטון.

העימות בין קאנוט לאדמונד נמשך עד לתבוסתו של אדמונד ב-18 באוקטובר בקרב אסנדון (Assandun). בתום הקרב הצליחו שני המלכים לדון בתנאי השלום ביניהם, שהותירו את וסקס בידי אדמונד, והעניקו לקאנוט אדמות מצפון לנהר התמזה. בנוסף הסכימו השניים כי לאחר מותו של אחד מהם, יעברו השטחים שבשלטונו לשליטת האחר. אדמונד השני מת ב-30 בנובמבר 1016, על פי ההיסטוריון מהמאה ה-12 הנרי מהנטינגדון, נדקר אדמונד על ידי מתנקש, בעת שעשה את צרכיו בשירותים. ההיסטוריון מהמאה ה-12 ג׳פרי גאימר עולה בקנה אחד עם טענה זאת אך מספר כי המלך נורה על ידי חץ. לעומת זאת ה-Encomium Emmae Reginae שנכתב ב-1041 או 1042 אינו מתאר את מותו של אדמונד כרצח. לאחר מותו, שטחי שלטונו עברו לידי קאנוט שהפך למלך אנגליה. אדמונד נקבר במנזר גלסטונברי בסאמרסט, אך מקום קבורתו המדויק אינו ידוע, כיוון שככל הנראה נהרס בתקופת פיזור המנזרים. שני בניו של אדמונד - אדוארד הגולה (אביו של אדגר אתלינג) ואדמונד, נמלטו לאחר מותו להונגריה.

==קישורים חיצוניים==

אדמונד השני, ציור מהמאה ה-18
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:ילידי 993
קטגוריה:נפטרים ב-1016
צו 8

צו 8 הוא פקודת גיוס מיידית של חיילי המילואים לצה"ל. ההבדל העיקרי בינו לבין צו מילואים "רגיל" הוא זמן ההתראה לפני הגיוס.

== תיאור ==
צו 8 מופעל במקרים חריגים כמו פרוץ מלחמה או בעת צורך מיידי בכוח אדם לפעולות חיוניות לביטחון המדינה. סעיף 8 לחוק שירות המילואים מקנה לשר הביטחון את הסמכות לגייס מילואים, בנסיבות חירום, וכשביטחון המדינה מחייב זאת בעזרת צו 8, באישור הממשלה או, אם אין אפשרות לקבל את אישורה בשל דחיפות העניין, בהסכמת ראש הממשלה. השר רשאי להאציל את סמכותו לאחרים.

מקורו של הביטוי בגרסתו הראשונה (מ־1949) של חוק שירות ביטחון, שבה הופיעה בסעיף 8 הסמכתו של שר הביטחון "לקרוא בצו, לכל יוצא-צבא הנמנה עם כוחות המילואים של צבא-הגנה לישראל, להתייצב לשירות סדיר או לשירות מלואים, כפי שנקבע בצו, במקום ובזמן שנקבעו בצו, ולשרת כל זמן שהצו יעמוד בתקפו". הביטוי שרד גם לאחר חקיקת חוק שירות ביטחון חדש ב-1959, בו נדדה הוראה זו לסעיף 26, ולאחר חקיקתו של נוסח משולב ב-1986 לחוק ששינה את מספר הסעיף ל-34. בחוק שירות המילואים, שנחקק ב-2008, שבו ההוראות לסעיף 8.

== סוגי גיוס בשעות חירום ==
* גיוס סמוי – מתבצע על ידי העברת הודעה טלפונית מהיחידה שאליה משתייך החייל.
* גיוס פומבי – באמצעות אמצעי התקשורת האלקטרוניים, על ידי הקראת הסיסמה לגיוס פומבי שקיבל החייל מהיחידה שאליה הוא משתייך.

גיוס בצווי 8 מתבצע גם בעזרת הדואר מבעוד מועד ומתפרסם באמצעי התקשורת. חייל מילואים המקבל קריאה מידית להתגייסות חייב להופיע בבסיסו תוך 24 שעות מקבלת הידיעה.

במקרים חמורים פחות מופעל נוהל של קריאת חירום שמאפשר לצה"ל לזמן למילואים בניגוד לחלק מהכללים לכך (למשל, זימון תוך פחות מחודש ממועד ההודעה).

== ראו גם ==
* ליל הברווזים (1959)
* צו 9

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:מילואים בישראל
קטגוריה:משפט צבאי ואתיקה צבאית
הרולד השני, מלך אנגליה

הרולד השני (באנגלית: Harold II; 1022 – 14 באוקטובר 1066), הידוע גם בשם הרולד גודווינסון (Harold Godwinson), היה המלך האנגלו-סקסוני האחרון של אנגליה. הוא עלה לשלטון ב-5 בינואר 1066, לאחר מות המלך אדוארד המודה, ושלט עד 14 באוקטובר באותה שנה, אז הובס בידי ויליאם הכובש בקרב הייסטינגס.

הרולד גודווינסון היה בנם של גודווין, רוזן וסקס, וגיתה תורקלסדוטיר, גיסתו של קאנוט הגדול וקרובתו של סוון הראשון. לזוג היו שני צאצאים נוספים, טוסטיג גודווינסון ואדית מווסקס, לימים מלכתו של אדוארד המודה מלך אנגליה.

הרולד זכה בתואר רוזן מזרח אנגליה ב-1045, ולאחר מותו של אביו ב-1053 ירש את התואר רוזן ווסקס, אזור שבאותם זמנים כלל קרוב לשליש מאנגליה, והפך לאציל החזק באנגליה.

ב-1058 זכה הרולד גם בתואר הרוזן מהיירפורד, והחליף את אביו כראש האופוזיציה הסקסונית להשפעה הנורמאנית, שהלכה וגברה עם עלייתו של אדוארד המודה לשלטון, לאחר ששהה שנים רבות בגלות בנורמנדיה.

הרולד זכה בתהילה רבה בעקבות מספר מערכות שניהל ב-1062–1063 כנגד גראפיד' אפ ליוולין מגוויניד', מלך ויילס. ב-1064 נישא הרולד לאדית, אלמנתו של גראפיד ובתו של רוזן מרסיה. מנישואין אלו נולדו לו שני בנים, ככל הנראה תאומים, שנקראו הרולד ואולף. השניים הגיעו לבגרות, וככל הנראה סיימו את חייהם בגלות. בנוסף, היו לו מספר ילדים בלתי-חוקיים מפילגשו (שלפי החוק הדני נחשבה אף היא לרעייתו) אדית "צוואר-ברבור".

ב-1065 מרדו הנורת'מבריאנים באחיו של הרולד, טוסטיג, רוזן נורת'מבריה, והחליפוהו במורקאר. הרולד תמך ברוזן מורקאר, ובכך חיזק את ההסכמה על היותו יורשו המיועד של אדוארד המודה, אך גם יצר קרע במשפחתו, וגרם לטוסטיג לחבור להראלד הארדראדה מלך נורווגיה.

לאחר מותו של אדוארד המודה ב-5 בינואר 1066, טען הרולד כי המלך הבטיח לו שיירש אותו, והוכתר כמלך אנגליה באישור הויטנגמוט.

עם הכתרתו פלשו לממלכת אנגליה המלך הראלד מנורווגיה וויליאם מנורמנדיה, שכל אחד מהם רצה את הכתר האנגלי לעצמו. ויליאם טען כי אדוארד הבטיח לו את כס המלוכה (ככל הנראה ב-1052), תמורת עזרה שהעניק לו כשספינתו נטרפה אל מול חופי נורמנדי, אולם סיפור זה מוטל בספק, וגם אם אדוארד הבטיח הבטחה כזו, הרי שעשה זאת תחת לחץ, והרולד חש חופשי להפר אותה.

הראלד וטוסטיג פלשו לאזור יורקשייר, בצפון אנגליה, בספטמבר 1066. ב-20 בספטמבר הביסו את מורקאר ואדווין רוזן מרסיה בקרב פאלפורד, אך הובסו, חמישה ימים מאוחר יותר, על ידי הרולד בקרב גשר סטמפורד.

לאחר קרב זה פנה הרולד דרומה, להילחם בויליאם, שנחת בסאסקס עם 7,000 מאנשיו. שני הצבאות נפגשו בהייסטינגס ב-14 באוקטובר, והרולד, שצבאו היה עייף בעקבות המערכה כנגד מלך נורווגיה, נהרג מפגיעת חץ בעינו. גופתו נקברה, ככל הנראה, בכנסיית וולטהאם שבאסקס.

אגדה שהייתה נפוצה במאה ה-12 טענה כי הרולד למעשה לא מת, ושרד את הקרב. לפי גרסה זו, שהה הרולד בווינצ'סטר במשך שנתיים כדי להחלים מפצעיו, ולאחר מכן נדד לגרמניה, שם שהה במשך שנים רבות כנווד. כשהזדקן, שב הרולד לאנגליה וחי כמתבודד במערה בקרבת דובר. כשנטה למות, התוודה כי על אף שהוא הולך לעולמו כששמו כריסטיאן, הוא נולד בשם הרולד גודווינסון. לסיפור זה, ככל הנראה, קיימת מעט אחיזה במציאות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.historylearningsite.co.uk/harold_of_wessex.htm על הרולד השני]
* [http://www.normaninvasion.info/biography-king-harold-ii-godwinson.htm ביוגרפיה של הרולד השני]
* 
* 
* 

קטגוריה:מלכי אנגליה
קטגוריה:בית וסקס
קטגוריה:רוזני וסקס
קטגוריה:חללי קרבות
קטגוריה:נפטרים ב-1066
פוסט-בופ

הפוסט-בופ הוא הסגנון המרכזי של הג'אז בשנות ה-50 המאוחרות ושנות ה-60. הזרם צמח מתוך מורשתו של הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר, הבי בופ, ומכאן שמו – פוסט-בופ (בעברית, אחרי או מעבר לבופ).

בשנות ה-50 התחושה בקרב עולם המוזיקה הייתה שהבי בופ של פארקר המבוסס לרוב על אותו מהלך הרמוני, מאלתורים המבוססים על אותם פראזות ריתמיות וצלילי מתח דומים, מוצה עד תומו. באותו זמן הבי בופ כבר היה בתהליך דעיכה עמוק, כאשר הסגנון השלט בג'אז היה ההארד בופ שאפשר לראותו כהמשך ישיר של הביבופ והוא משתמש באותם עקרונות הרמוניים ומלודיים בדרך כלל, בשילוב השפעות מגוספל ובלוז. מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, ויין שורטר, ביל אוונס ועוד, ביקשו לנסות שילובים הרמוניים מורכבים יותר, והחלו מתייחסים לאלתור ממקום אחר לגמרי – במקום לשים דגש על צלילים מסוימים לדרגות מסוימות בסולם, החלו חושבים בצורה קווית יותר, מלודית, והעיזו לברוח מהצלילים "המתבקשים" שתבע הבי בופ.

עידן הפוסט בופ התברך גם במגוון עצום של מוזיקאים צעירים מוכשרים באופן יוצא דופן, בהם רון קרטר, קית' ג'ארט, הרבי הנקוק, ויין שורטר, צ'יק קוריאה, וכן מוזיקאים אירופאים – פלה דניאלסון, מישל פטרוצ'יאני ועוד.

הזרם החדש והמהפכני היווה פתיחת דלת ל"פורענות" מוזיקלית שלא הייתה מתאפשרת בלעדיו. ניסיונות מוזיקליים שהתפתחו לסגנונות של ממש – פרי ג'אז, פיוז'ן, פרוגרסיב ביג בנד, ג'אז אוונגארד ועוד.

קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:בי בופ
לאושטיאן

לאושטיאן (מרומנית: Lăuștean, שם מדעי: Levisticum officinale) הוא מין יחידי בסוגו של צמח המשמש כתבלין מאכל, מרכיב חשוב להכנת הצ'ורבה (מרק) הרומנית.

צמח זה מגיע לגובה של בין מטר לשני מטרים ורוחבו בין 60 ל-90 סנטימטרים. גדל בתנאי שמש מלאה ובתנאי השקיה בינוניים.

בעל עלים ירוקים בהירים, מפורצים ומשוננים כדוגמת עלי הסלרי והפטרוזיליה ונפוץ באירופה ומערב אסיה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח הרומני
קטגוריה:סוככיים
קטגוריה:צמחים יחידים בסוגם
קטגוריה:תבלינים
תחום אי-רציפות וייכרט-גוטנברג

תחום אי־רציפות וייכרט–גוטנברג הוא אחד משלושת תחומי אי־הרציפות שנמצאו בכדור הארץ. תחום זה נמצא בעומק של 2,900 ק"מ מתחת לפני השטח, והוא נחשב לגבול המפריד בין מעטפת כדור הארץ לגלעין.

התחום התגלה על ידי שני גיאופיזיקאים, גרמני ואמריקאי, ועל שמם הוא קרוי. חוקרים אלו מצאו שגם גלים סייסמיים מסוג P ו-R (ולא רק גלי S) הנוצרים ברעידת אדמה אינם מגיעים כלל, או שהם מגיעים בעוצמה חלשה מאוד, לאזורים מסוימים ("אזורי הצל") בחלקו השני של כדור הארץ. מתופעה זו הסיקו החוקרים כי בקרבת מחצית הדרך למרכז כדור הארץ, ישנו תחום אי רציפות אשר מפריד בין המעטפת הקשיחה, לבין הגלעין הנוזלי (בחלקו).

== ראו גם ==
* תחום אי-רציפות מוהורוביצ'יץ'
* גלים סייסמיים
* מבנה כדור הארץ
* קרום כדור הארץ
* מעטפת כדור הארץ
* גלעין כדור הארץ

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאופיזיקה
קטגוריה:כדור הארץ
קבוע פיזיקלי

שבע היחידות הבסיסיות המוגדרות של [[מערכת היחידות הבינלאומית (מבנה פנימי), על פי נגזרות שבעת הקבועים (מבנה חיצוני)]]
קבוע פיזיקלי הוא גודל פיזיקלי שאינו משתנה בהתאם לסביבה בה נמדד. ערכו הידוע של קבוע פיזיקלי תלוי ברמת הדיוק של המדידה הנערכת (להבדיל מקבוע מתמטי, שערכו הידוע הוא תוצאה של חישוב).

במדע מתקיימים קבועים פיזיקליים רבים. עם הנודעים שבהם (שלעיתים נקראים קבועי יסוד או קבוע אוניברסלי) נמנים מהירות האור בריק, קבוע הכבידה, קבוע פלאנק, קבוע בולצמן ומספר אבוגדרו. קבועים מסוג נוסף הם גדלים כגון מסה ומטען של חלקיקי יסוד (כגון מטען האלקטרון, מסת הפרוטון ועוד). 

בשנת 1937 העלה הפיזיקאי פול דיראק את ההשערה שקבועים פיזיקליים משתנים (קטנים) יחסית לגילו של היקום. השערה זו טרם הוכחה בניסוי, אך הוכח שאם היא נכונה הרי מדובר בשינוי זעיר ביותר.

רבים מהערכים של הקבועים תלויים ביחידת המידה שבה הם מוצגים. קבועים שאינם תלויים ביחידת המידה הם קבועים חסרי ממד.

חלק מהקבועים מהווים בסיס למערכת היחידות הבינלאומית, למשל מהירות האור, קבוע פלאנק, ומטען יסודי.



==ראו גם==
*קבוע מתמטי
*:קטגוריה:קבועים פיזיקליים
==קישורים חיצוניים==

* 

*
קופוניוס

קופוניוס היה הנציב הראשון של השלטון הרומי ביהודה, בשנים 6 עד 9 לספירה. מינויו שם קץ לתקופת שלטונו של בית הורדוס בשטחה העיקרי של יהודה, כשאחרון שליטיו היה ארכלאוס. בשנה זו הוגלה ארכלאוס ללוגדונום (כיום העיר ליון) שבגליה (כיום צרפת) ונכסיו הרבים הוחרמו לטובת הרומאים, בשל חוסר יכולתו, לטענת הרומאים, לנהל כראוי את אזורי שלטונו. עם זאת, אין להוציא מכלל אפשרות, בגלל נסיבות היסטוריות וכמקובל בהיסטוריה הרומית, שרומא תכננה ממילא להפוך את יהודה לפרובינקיה, ותוך כדי כך להשתלט על נכסיו האדירים של בית הורדוס.

תקופת הנציבות הראשונה אמורה הייתה לממש את הטמעתה של יהודה באימפריה הרומית.

==הנציב וסמכויותיו==
קופוניוס התמנה בשנת 6 לספירה על ידי קוויריניוס, נציבה של סוריה, אליה הייתה כפופה יהודה, ושלט ביהודה עד לשנת 9 לספירה. קופוניוס, ראשון הנציבים ביהודה, היה בעל תואר procurator ("משגיח", אם כי מכנים אותו "נציב"), והיה בן מעמד הפרשים הרומי. הוא היה כפוף לנציב הרומי בסוריה, מי שהיה ממעמד הסנאטורי וקונסול לשעבר - לגאטוס על-פי המינוח הרומאי. סמכויות הפרוקוראטור היה נרחבות: צבאיות (פיקוד על חיל עזר רומי); שיפוטיות, ובכללן סמכות ה-ius gladius ("זכות החרב", המקנה את הזכות לפסוק בדיני נפשות); סמכויות אכיפה בתחום גזרי הדין וסמכויות כלכליות, כגון גביית כספי המיסים והעברתם לאוצר הרומי; סמכויות מינהליות, שעניינן עמידה בראש מערכת הפקידות הרומית. מקום מושבו של הפרוקוראטור היה בקיסריה.

==המיפקד ותוצאותיו==
קופוניוס, מונחה על ידי הנציב קוויריניוס שבסוריה, וזה על ידי הקיסר הרומאי אוגוסטוס, הורה לפקידיו ביהודה לערוך "קנסוס", שהוא מהלך בירוקרטי של שמאות הנכסים המקומיים, הנזילים והנדל"ניים ומיפקד אוכלוסין, כדי לארגן את מערכת גביית המיסים. צעד זה, מעבר להיותו כלכלי ואדמיניסטרטיבי, סימל את ראשית שיעבודה של יהודה לרומא, לאחר תקופת שלטונו של בית הורדוס, ואולי אף דרך להכבדת עול המיסים.

פעולה זו עוררה, כצפוי, התנגדות עממית, שבראשה עמדו חוגים קנאים, קיצוניים, וביניהם צדוק הפרושי ויהודה איש הגולן מהעיר גמלא. בקושי רב עלה בידי הכוהן הגדול, יועזר מבית בייתוס, להשקיט את הרוחות ולהשפיע על העם לקבל עליהם את הדין ולהיפקד.
פרשה זו שימשה אות וסימן להתארגנותה של קבוצה קנאית מהגליל, שכינוייה בפי יוסף בן מתתיהו היה "הפילוסופיה הרביעית".
למרות המפקד, לא נראה שהייתה התנגדות ממשית לשלטונו של קופוניוס ביהודה, ויש הסוברים כי אחד משערי הר הבית "שער קיפונוס" קרוי למעשה על שמו של נציב זה.

קטגוריה:נציבים רומאים ביהודה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1
13 (מספר)

13 (במילים בלשון זכר: שלושה-עשר; בלשון נקבה: שלוש-עשרה) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 12 ולפני 14. 13 קרוי גם תליסר. 
שלט בית מספר 13 ברחוב בירושלים

== 13 במתמטיקה ==
* 13 הוא המספר הראשוני השישי והוא מספר ראשוני סיבובי.
* מבחן התחלקות: מספר שלם מתחלק ב-13 אם ורק אם לאחר שמוסיפים למספר ללא ספרת האחדות את ספרת האחדות מוכפלת בארבע, מקבלים מספר שמתחלק ב-13. למשל, 234 מתחלק ב-13 כיוון ש <math> \ 23+ 4\cdot 4 = 39 </math>.
* נשים לב ש <math>13 \times 76923 = 999,999</math> ולכן כל שבר המחולק ב 13 במכנה הוא שבר מחזורי בעל מחזור של 6 הספרות (למשל, ב 1/13 המחזור הוא 076923, ב 6/13 המחזור הוא 461538).
* הוא המספר השביעי בסדרת פיבונאצ'י.
* 13 הוא מספר שמח.
* מספר הפאונים הארכימדיים הקיימים.
*13 הוא סכום 3 החזקות הראשונות של 3 (החל מהחזקה ה-0), שכן 1+3+9=13.

== טריסקאידקפוביה ==

טריסקאידקפוביה (באנגלית: Triskaidekaphobia) היא אמונה טפלה כי המספר 13 מביא מזל רע. כך למשל, ברבי-קומות מסוימים מדלגים על המספר 13 במספור הקומות. פאראסקבדקטריאפוביה (paraskavedekatriaphobia) או פריגאטריסקאידקפוביה (friggatriskaidekaphobia) היא פחד מיום שישי הנופל ביום ה-13 של חודש כלשהו (יום שישי ה-13).
[[מעלית בבית מלון לונדוני, שבו אין קומה 13]]

== 13 בתחומים נוספים ==
* ביהדות 13 הוא גיל בר מצווה.
* שלושה עשר עיקרים שחיבר הרמב"ם הם עיקרי האמונה היהודית.
* 13 הוא המספר האחרון בשיר אחד מי יודע, והוא מוקדש לשלוש עשרה מידות. המידות, לפי הפרשנים, הן שלוש עשרה מידות הרחמים שבהן מתגלה הקב"ה, או שלוש עשרה מידות שהתורה נדרשת בהן.
* בכל אחת מארבע התקופות יש 13 שבועות שלמים.
* בנצרות 13 הוא מספר המסמל חוסר מזל, על פי האמונה הנוצרית בסעודה האחרונה של ישו שהתרחשה ביום חמישי, יום לפני מותו של ישו, סעדו 13 אנשים, ישו ו-12 השליחים, יחד עם יהודה איש קריות, ועקב כך יום שישי ה-13 נחשב ליום מועד לפורענות.
* 13 הוא המספר האטומי של אלומיניום (חמרן).
* 13 הוא גם מספר המזל של טיילור סוויפט

== ראו גם ==
* תריסר של אופים

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מספרים טבעיים

קטגוריה:אמונות טפלות
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
*
הצי החמישי של ארצות הברית

ספינות הצי החמישי לצד ספינות [[הצי המלכותי הבריטי והצי המלכותי האוסטרלי]]
תחומי האחריות של ציי [[חיל הים האמריקאי]]
הצי החמישי הוא יחידה מבצעית של צי ארצות הברית ומהווה את הכוח הימי העיקרי בפיקוד מרכז של ארצות הברית. הצי מחזיק באזור המפרץ הפרסי כוח גלוי המהווה גורם הרתעה. 

הצי החמישי הוקם ב-26 באפריל 1944, ופורק לאחר המלחמה. בעידן מלחמת המפרץ הראשונה, נערכו באזור המפרץ הפרסי סיורים של ספינות מהחוף המזרחי והחוף המערבי של ארצות הברית, ולא היה צי מוגדר לשם כך. ביולי 1995, רצף האירועים באזור העלה את הצורך בצי נוסף. לאחר תרדמת של 48 שנים, הצי החמישי של ארצות הברית הופעל מחדש וכיום הוא משייט במפרץ הפרסי, בים סוף ובים הערבי. מפקדות הצי ממוקמות במנאמה, בחריין. 

בשנים הראשונות של קיומו, כוחו של הצי התבטא בנושאות מטוסים, חיל יבשה לוחם, צוללות, ספינות סיור ימי, מטוסים שהיו מבצעים גיחות לשטח האויב וספינות תחזוקה ולוגיסטיקה. בעקבות המלחמה בטרור, שונתה האסטרטגיה של צבא ארצות הברית. הפריסה הרגילה מתקופת המלחמה הקרה היא חלק מן העבר. עקב כך, המדיניות של אחזקת מספר ספינות בחלקים שונים של העולם תמה גם היא. 

בתחילת שנת 2003 כוחו של הצי החמישי היה בשיאו, כשהרכבו היה חמש נושאות מטוסים, שש ספינות מלחמה ואניות הליווי והאספקה שלהן, ומעל ל-30 ספינות של הצי המלכותי הבריטי שהיו תחת פיקודו. 

עם נפילת בגדאד באפריל 2003, חלק גדול מן הכוח הוצא מן האזור.

באוגוסט 2021 התקיים לראשונה תרגיל משותף לצי החמישי ולחיל הים הישראלי, בעקבות העברת ישראל מאחריות פיקוד אירופה לאחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:יחידות צי ארצות הברית
קטגוריה:פיקוד מרכז של ארצות הברית
שער תאים

שער תאים בגזר
שער תאים הוא שער עירוני, הבנוי משתי מזוזות וביניהן קירות, שיוצאים משתי המזוזות מנקודה מקבילה, ולא נפגשים, על מנת ליצור מעין תאים, ובהם מעברים. בין הקירות הוצבו דלתות, היו כאלו שעשויות מעץ בלבד, ואחרות מצופות ברזל. לשערי התאים לעיתים צורפו חומות הסוגרים, או שצורפו להם גם יחד מספר שערים, כדי ליצור מערכת הגנה מתוחכמת. בסוף השערים עמדו מגדלי שמירה.

שער התאים אופייני לכנען בתקופת הברזל. קיימים שלושה סוגים של שערי תאים: שערים דו-תאיים, ארבע-תאיים ושש-תאיים. לא נמצא קשר מובהק בין מספר התאים, עד לסוף המאה ה-11 לפנה"ס, בה החלו להופיע מספר שערים ארבע-תאיים, לפי דפוס. במאה העשירית נבנו שערים שש-תאיים בערים חשובות בממלכת ישראל המאוחדת, כנראה בידי שלמה המלך, כפי שגרס יגאל ידין.

ידין הסתמך על פסוק במלכים א' ("...לִבְנוֹת...וְאֶת-חָצֹר וְאֶת-מְגִדּוֹ, וְאֶת-גָּזֶר") המספר על בניין המלך שלמה בשלוש ערים מלכותיות, אשר בתליהן נתגלו שערים וחומות בעלי תכונות דומות רבות. שערים דומים נתגלו באזורים אחרים, שספק אם היו בשליטת שלמה, ולא אוזכרו בתנ"ך. כמו כן, החפירות האחרונות במגידו העלו כי ניתן לתארך את השער למאה התשיעית לפנה"ס, ובכך לדחוק את סברת ידין לגבי היותם שלֹמִיִם.

באופן הדרגתי הוחלפו השערים השש-תאיים בשערים ארבע-תאיים, לרוב אחר חורבן כלשהו. שערים אלו שרדו עד המאה השישית לפנה"ס. ממצאים ארכאולוגיים מעידים כי הגורם לשינויים נוספים היה המצב הגאוגרפי של הערים, ולאו דווקא שינויים בטקטיקות המצור של צבא מצרים וצבא אשור.
שער תאים בחצור
חלק ניכר מחיי היום-יום של ערי כנען התרחש סביב לשערים אלו. השער לא היה שטוח, והבניינים שנוצרו בו היוו את המרכז האדמיניסטרטיבי של העיר, כפי שהתגלה פעמים רבות על ידי מציאת ארכיונים, צווים מלכותיים ומיני מסמכים חוקתיים באזור השער.

נהוג לשייך לשער גם את מקום בית המשפט של העיר. שימוש זה מופגן בתנ"ך, בין השאר, בספר עמוס : "שָׂנְאוּ בַשַּׁעַר, מוֹכִיחַ; וְדֹבֵר תָּמִים, יְתָעֵבוּ... צֹרְרֵי צַדִּיק לֹקְחֵי כֹפֶר, וְאֶבְיוֹנִים בַּשַּׁעַר הִטּוּ" המדבר על שחיתות השופטים, או בספר דברים בו מתואר השער כמקום שיכון הזקנים ששפטו בין האנשים "וְאִם-לֹא יַחְפֹּץ הָאִישׁ, לָקַחַת אֶת-יְבִמְתּוֹ; וְעָלְתָה יְבִמְתּוֹ הַשַּׁעְרָה אֶל-הַזְּקֵנִים". בסביבת השער לרוב הוקם השוק העירוני, ושכנה באר המים של העיר. דברי המלכים נישאו בשער, והנביאים לרוב פנו לקהלם בשער. כמו כן, בשער ישבו המחוסרי העבודה כ'לויים אשר בשערים'.

== לקריאה נוספת ==
*יגאל ידין, חצור, פרק 13: גזר-חפירות בתוך הספר, 200-205, הוצאת ספריית מעריב והאוניברסיטה העברית, 1975.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.vkrp.org/studies/historical/iron-age-gates/info/iron-gates.asp שערי תקופת הברזל] 
*[https://web.archive.org/web/20050309010421/http://www.carey.ac.nz/mb/531/5/gate.htm שערים, ארמונות ומקדשים] 
*[http://www.searchgodsword.org/enc/isb/view.cgi?number=T3678 'שער', האנציקלופדיה התנ"כית הסטנדרטית] 
*[https://web.archive.org/web/20071006180326/http://www.jewishhistory.com/jh.php?id=Egyptian&content=content%2Ftenth_century2 היכן המאה העשירית? ויכוח השערים] 

קטגוריה:אמצעי ביצור
קטגוריה:ארכאולוגיה מקראית
תאים
טפונומיה

פגר פרה בשלב טפונומי ראשוני: טורפים כבר הורידו את הבשר מהעצמות ופיזרו חלק מהן. העצמות חשופות כעת לפגעי מזג האוויר. ניתן לראות את התהליכים האלה על שטח הפנים של העצמות. אם העצמות יתכסו באדמה וייקברו קיים סיכוי שיתאבנו וישתמרו שנים רבות.
טָפוֹנומיה (מיוונית: τάφος, טאפוס - קבורה, ו-νόμος, נומוס - חוק) היא המדע החוקר את תהליכי המוות, הקבורה וההשתמרות של אורגניזמים. 

בדרך כלל משתמשים במונח לתיאור המעבר של חומר אורגני מהביוספירה (המכלול החי) לליתוספירה (המכלול המאובן), דהיינו, תהליכי המוות, ההרבדה והפיזור, הריקבון וההתאבנות של בעלי חיים וצמחים. התחום משמש באופן נרחב בפלאונטולוגיה ובארכאולוגיה. בתחומים אלה חיוני להבין כיצד הגיעו שרידי מאובנים של בעלי חיים וצמחים לאתר הנחקר, אילו תהליכי הרס השפיעו עליהם, איזה חלק מהאוכלוסייה המקורית אכן השתמר כממצא פלאונטולוגי או ארכאולוגי, ומדוע.

המונח נטבע לראשונה על ידי הפלאונטולוג הסובייטי איוואן יפרמוב בשנת 1940.

==ראו גם==
* ארכאוזואולוגיה
* ריקבון גופה

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Behrensmeyer, A. K., & Hill, A. P. (Eds.). (1988). Fossils in the making: vertebrate taphonomy and paleoecology. University of Chicago Press.
* Brain, C. K. (1983). The hunters or the hunted?: an introduction to African cave taphonomy. University of Chicago Press.
* Lyman, R. L. (1994). Vertebrate taphonomy. Cambridge University Press.
* Shipman, P. (1981). Life history of a fossil: an introduction to taphonomy and paleoecology. Cambridge: Harvard University Press.
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:התמחויות בארכאולוגיה
קטגוריה:פלאונטולוגיה
קטגוריה:ארכאוזואולוגיה
דגל ג'רזי

דגל ג'רזי הוא הדגל הרשמי של נסיכות הכתר הבריטית ג'רזי. על גבי הדגל מתנוססים שני אלכסונים אדומים על רקע לבן ומעליהם מגן ועליו שלושה אריות. הדגל, במתכונתו הנוכחית, הוכרז רק בשנת 1981.

==עיצוב==
האלכסונים האדומים על הרקע הלבן בדגל מזכירים את דגל אנגליה והמסורת אומרת שתושבי ג'רזי, אשר שמרו תמיד על נייטרליות בזמן המלחמות התכופות בין אנגליה וצרפת, והמשיכו לסחור עם שתי המדינות כל העת, לקחו את הדגל האנגלי והיטו אותו ב-45 מעלות, כדי שאוניותיהם יוכלו לשוט בתעלה האנגלית בחופשיות. המגן עם שלושת אריות הזהב הוא אחד מסמליה של נורמנדי. למרות שניתן לראות את הדגל מונף באי, מקובל הרבה יותר להשתמש במגן בלבד.

==ראו גם==
* סמל ג'רזי

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ג'רזי
ג'רזי
ג'רזי
ג'רזי
ג'רזי
ג'רזי
אגסילאוס השני

אגסילאוס השני (ביוונית: Ἀγησίλαος, בלטינית: Agesilaus; 444/443 לפנה"ס — 360 לפנה"ס) היה מלך ספרטה, מבית המלוכה האוריפונטידי, שעלה לשלטון ב-400 לפנה"ס לאחר שירש את אחיו החורג אגיס השני והוריש אותה לבנו ארכידאמוס השלישי.

==ביוגרפיה==
אגסילאוס השני נולד למלך ספרטה ארכידמוס השני והמלכה אופוליה. אחותו הייתה קיניסקה, שניצחה במרוץ המרכבות במשחקים האולימפיים ב-396 לפנה"ס וב-392 לפנה"ס. אחיו החורג, שהיה בכור ממנו, היה המלך אגיס השני (אשר מלכותו החלה ב-426 לפני הספירה ותמה ב-400 לפני הספירה).

אגסילאוס ירש את אחיו לאחר שנפטר. הוא לא היה היורש המיועד אלא בנו החורג של אגיס השני, לאוטיכידס. האחרון נחשב לבנו הביולוגי של המדינאי האתונאי אלקיביאדס, אשר שהה בגלות בספרטה לאחר שחשבוהו לבוגד. המאבק על הירושה לאחר מותו של אגיס השני הואץ כאשר שני המועמדים לכתר הטיחו זה בזה מילות דיבה. אגסילאוס טען שלאוטיכידס הוא ממזר ושאינו ראוי למלוך על ספרטה; ואילו לאוטיכידס אמר שהוא נועץ עם האורקל מדלפי שהזהירה מפני "מלך כושל", ועל פי דבריה, טען לאוטיכידס שהכוונה היא לאגסילאוס. המאבק על הירושה הוכרע על ידי מפקד הצבא הבכיר בספרטה, ליסנדרוס (שהיה חבר קרוב ואף מאהבו לשעבר של אגסילאוס), שטען כי האורקל התכוונה ללאוטיכידס באומרה "מלך כושל". לאחר תמיכתו של ליסנדר הפך אגסילאוס למלך ספרטה. כתשלום על תמיכתו של ליסנדר, נאלץ אגסילאוס להסכים לגישתו האגרסיבית של ליסנדרוס בכל הנוגע למדיניות החוץ הצבאית של ספרטה.

בשנה הראשונה למלכותו שלח אגסילאוס כוח צבאי, בפיקוד המצביא תיברון, לאסיה הקטנה, על מנת להגן על הערים היווניות באזור מפני ההתקפות הפרסיות ברשות האחשדרפן הפרסי טיספרנס. לרשותו של תיברון עמדו 5,000 חיילים מהליגה הפלופונסית בראשות ספרטה, 300 חיילים אתונאים ו-6,000 שכירי חרב יוונים ששרדו את מלחמותיהם לצד הנסיך הפרסי כורש השלישי כאשר זה נאבק על הירושה הפרסית עם אחיו ארתחשסתא השני. נוסף על כך, לאחר שחרורה של מצרים מהשלטון הפרסי, ובעקבות ברית צבאית בינה לבין ספרטה, שלחה מצרים חיילים מצרים לסייע לכוחותיו של תיברון.

המערכה הצבאית להגנת הערים היווניות התבררה ככישלון של תיברון ויורשו בתפקיד דרקילידס, אשר התעכבו בפריגיה ולא הספיקו לאחד את החילות שבפיקודם על מנת לתקוף את כוחות הסטרפים הפרסים במקום, כשלבסוף נדחקו הכוחות הספרטנים צפונה.

הפרסים והספרטנים החליטו להתפשר על הסכם הפוגה, דבר שיבטיח את חירותן של הערים היווניות באיוניה, אך מכיוון שהפרסים חיזקו את כוחותיהם בפיניקיה, אגסילאוס חשב שההסכם אינו אלא מרמה פרסית והחליט לפלוש לאסיה עם כוח של 8,000 חיילים.

בשנת 396 לפנה"ס יצא אגסילאוס לאסיה הקטנה עם כוח של 2,000 נאודמודים ו-6,000 חיילים יוונים מקרב בעלות הברית, על מנת להגן על הערים היווניות באסיה הקטנה מפני ההתקפה הפרסית. בערב שלפני היציאה מנמל אוליס שבבויאוטיה, ביקש אגסילאוס להקריב קורבן כפי שעשה אגממנון לפני מלחמת טרויה, אך התבאים מנעו זאת, דבר שנתפס בעיניו כעלבון עליו לא סלח להם אגסילאוס.

אגסילאוס נפטר בדרך חזרה ממצרים והוא בן 84, לאחר 41 שנות שלטון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.gutenberg.org/cache/epub/1169/pg1169.txt Agesilaus] – תרגום לאנגלית של החיבור הביוגרפי "אגסילאוס" מאת קסנופון, בפרויקט גוטנברג
* [https://penelope.uchicago.edu/Thayer/E/Roman/Texts/Plutarch/Lives/Agesilaus*.html The Life of Agesilaus] – תרגום לאנגלית של הביוגרפיה של אגסילאוס מאת פלוטרכוס בחיבורו "חיי אישים"
* 

קטגוריה:מלכי ספרטה
קטגוריה:המלחמה הקורינתית
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4 לפנה"ס
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-5 לפנה"ס
שנת הפלאות

שנת הפלאות (בלטינית: Annus mirabilis) הוא ביטוי בו מכנים שנה שבה התרחשו מספר אירועים משמעותיים הנחשבים נסיים. את הביטוי טבע המשורר ג'ון דריידן.

==שנת הפלאות של אנגליה==
השנה ה"מקורית" שלכבודה פרסם דריידן פואמה בשם זה. ב-1666 התרחשו מלחמה עם הולנד, המגפה הגדולה של לונדון, והשרפה הגדולה של לונדון. את כולם הצליחה אנגליה לשרוד.

==שנת הפלאות של ניוטון==
[[ניוטון בציורו של ויליאם בלייק (1795). נס או עבודה קשה?]]
1666 היא גם השנה שבה אייזק ניוטון חקר וכתב את עבודותיו בתחומי האופטיקה, האקוסטיקה, החשבון האינפיניטסימלי, המכניקה והתרמודינמיקה. 

ניוטון החל ללמוד בטריניטי קולג' של אוניברסיטת קיימברידג' ביוני 1661. הוא התוודע בה לפילוסופיה של אריסטו ולרעיונותיהם של פילוסופים מודרניים יותר כגון דקארט, ושל האסטרונומים גלילאו, קופרניקוס וקפלר. בשנת 1665, זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, נסגרה אוניברסיטת קיימברידג' עקב מגפת הדבר של 1665–1666, ובמשך שנתיים שהה ניוטון בביתו בוולסתרופ. בשנתיים אלה הגה וגיבש את הבסיס לתאוריות שלו: הוא החל לנסח ולפתח את התורה המתמטית שלימים תקרא חשבון אינפיניטסימלי (או חשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי), לערוך את הניסויים הראשונים שלו באופטיקה ולהסיק מהם מסקנות מהפכניות, והחל להרהר על כוח הכבידה. המחקרים פורסמו בפומבי רק שנים מאוחר יותר.

==שנת הפלאות של איינשטיין==

ב-1905 פרסם אלברט איינשטיין ארבעה מאמרים בשנתון הפיזיקה שהיה כתב העת המדעי לפיזיקה החשוב של אותה תקופה. ארבעת המאמרים האלה העלו תרומה ניכרת ליסודות הפיזיקה המודרנית ושינו את תמונת העולם אודות חלל, זמן וחומר. ארבעת המאמרים דנים באפקט הפוטואלקטרי, תנועה בראונית, תורת היחסות הפרטית ובשקילות המסה והאנרגיה. 

האיחוד הבינלאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP) הגדיר את שנת 2005 כ"שנת הפיזיקה העולמית", לציון 100 שנים מאז פרסום מאמריו פורצי-הדרך של איינשטיין.

==לקריאה נוספת==
*ג'רלדין ברוקס, שנת הפלאות – רומן היסטורי על רקע מגפת הדבר של שנת 1666.

==קישורים חיצוניים==

*חמי שלו, [https://web.archive.org/web/20180830185042/http://www.israelhayom.co.il/site/newsletter_article.php?id=10969&newsletter=22.04.2011 יובל לשנת הפלאות (1961)], ישראל היום, 22 באפריל 2011.
*הפואמה "שנת הפלאות" של דריידן (ראו שורות 1169–1216)
* [http://www.magmath.com/hebrew/physics/history/articles/einstein/home/ שנת הפלא של אלברט איינשטיין] – אתר המוקדש לנושא ומכיל תרגום לעברית של ארבעת המאמרים

קטגוריה:היסטוריה של המדע
פלאות
קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
טייפה

טייפה (בשפות סיניות׃ 氹仔島 פוג'יינית, הוֹקְייֵן: ) הוא אי המהווה חלק ממקאו בסין. האי מרוחק 2.5 ק"מ מחצי האי מקאו.

גודלו של האי הוא 1.5 ק"מ*3.5 ק"מ (6.33 קמ"ר). אוכלוסייתו, נכון ל-2013 מונה כ-92,000 תושבים.

מרכז האי שטוח ברובו כאשר ממזרח מצויה גבעת טייפה הגדולה (159 מטר) (大氹山) וממערב גבעת טייפה הקטנה (小氹山). האי מחובר לאי הקרוב אליו קולון על ידי טומבולו (רצועת יבשה צרה) הנקראת Estrada do Istmo) 路氹公路 or 連貫公路) ולחצי האי מקאו על ידי מספר גשרים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:מקאו
קטגוריה:סין: איים
קטגוריה:אסיה: מושבות פורטוגזיות לשעבר
מרחב הסתברות

מרחב הסתברות בתורת ההסתברות הוא שלשה <math>(\Omega,\mathcal{F},\Pr) </math> שאיבריה הם מרחב מדגם, סיגמא-אלגברה ומידת הסתברות. לפי האקסיומטיקה שהציע אנדריי קולמוגורוב, דורשים מרכיבי השלשה לקיים את הדרישות הבאות:

* מרחב המדגם <math>\Omega</math>: קבוצת כל התוצאות האפשריות בניסוי. מרחב המדגם יכול להיות סופי, כמו בדוגמת הקובייה להלן, או אינסופי, כמו בדוגמה של בחירת מספר ממשי להלן. על אף שבהטלת קובייה אוסף התצפיות האפשרי נראה ברור מאליו, יש למרחב המדגם חשיבות בעריכת ניסויים מסובכים יותר. לרוב, חוקר ייקח את מרחב המדגם ויחלק אותו לקבוצות על מנת להסיק מסקנות כלשהן.
* <math>\mathcal{F} \subseteq 2^\Omega</math> היא סיגמא-אלגברה של <math>\Omega</math>, ומהווה את אוסף תת-הקבוצות שאפשר לחשב את הסתברותן ("מאורעות").
* מידת הסתברות <math>\Pr</math>: הפונקציה <math>\Pr</math> היא פונקציית מידה משדה המאורעות <math>\mathcal{F}</math> אל המידה <math>[0,1]</math>, שמקיימת <math>P_r(\Omega)=1
</math>.
במונחים של תורת המידה, ניתן להגדיר מרחב הסתברות בפשטות כמרחב מידה שבו מידת המרחב כולו היא 1 (כלומר <math>P_r(\Omega)=1
</math> בסימונים שלעיל).

== דוגמאות ==
* הטלת קובייה הגונה בעלת 6 פאות:
:* מרחב המדגם <math>\Omega</math> הוא <math>\{1,2,3,4,5,6\}</math>.
:: דוגמה למאורע: "תוצאת הקוביה היא <math>2</math> או <math>6</math>" (הסתברותו היא <math>1/3</math>). הקבוצה <math>1/7</math> אינה מאורע במרחב, למשל, שכן אינה תת-קבוצה של <math>\Omega</math>.
* בחירת מספר ממשי בין <math>1</math> ל-<math>100</math>:
:* מרחב המדגם <math>\Omega</math> הוא קבוצת כל המספרים הממשיים בין <math>1</math> ל-<math>100</math>.
:: אלגברת המאורעות הסטנדרטית במקרה זה היא אלגברת בורל.

==ראו גם==
* אקסיומות ההסתברות

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תורת ההסתברות
קבוצת בורל

קבוצת בורל היא קבוצה השייכת לסיגמא-אלגברה של בורל של מרחב טופולוגי נתון. סיגמא-אלגברה זו נוצרת על ידי הקבוצות הפתוחות שבמרחב. לעיתים מגדירים סיגמא-אלגברה זו להיות נוצרת על ידי הקבוצות הקומפקטיות. באופן כללי זו אינה הגדרה שקולה, אבל במרחב מטרי ספרבילי שהוא קומפקטי מקומי שתי ההגדרות מזדהות. המונח קרוי על שמו של אמיל בורל.

==בישר הממשי==

הדוגמה המפורסמת ביותר היא הסיגמא-אלגברה של הישר הממשי, הנוצרת על ידי הקטעים הפתוחים.
* כל קבוצה פתוחה היא קבוצת בורל.
* כל קבוצה סגורה היא קבוצת בורל (סגירות תחת משלים).
* כל קטע (פתוח או סגור; חצי פתוח; סופי או לא) הוא קבוצת בורל.
* כל איחוד בן מנייה של קבוצות סגורות (קבוצה <math>F_{\sigma}</math>) הוא קבוצת בורל.
* כל חיתוך בן מנייה של קבוצות פתוחות (קבוצה <math>G_{\delta}</math>) הוא קבוצת בורל.
* כל איחוד או חיתוך בן-מנייה של הקבוצות לעיל גם הוא קבוצת בורל.

ניתן להגדיר את סיגמא-אלגברת בורל בישר הממשי באופן קונסטרוקטיבי באמצעות אינדוקציה טרנספיניטית. מגדירים את <math>B_0</math> כקבוצת כל הקבוצות שהן פתוחות או סגורות. לכל סודר עוקב <math>\alpha+1</math> מגדירים את <math>B_{\alpha+1}</math> כקבוצת כל האיחודים בני המנייה של איברי <math>B_\alpha</math>, או משלימים של איחודים כאלה. לכל סודר גבולי <math>\gamma</math> מגדירים <math>B_{\gamma} = \bigcup_{\beta<\gamma} B_{\beta}</math>. אלגברת בורל היא הקבוצה <math>B_{\omega_1}</math>, כאשר <math> \omega_1</math> הוא הסודר הקטן ביותר שאינו בן מנייה.

כל קבוצת בורל היא קבוצה מדידה לפי מידת לבג (משמע אפשר להתאים לה "אורך"). מידת לבג כשהיא מצומצמת לאלגברת בורל נקראת מידת בורל.

מהבנייה הקונסטרוקטיבית של קבוצות בורל נובע שיש <math>\aleph</math> (עוצמת הרצף) קבוצות בורל. הרבה פחות מאשר הקבוצות המדידות לבג, הכוללות את קבוצות בורל, ומהן יש <math>2^{\aleph}</math>.

==ראו גם==

* דוגמה לקבוצה מדידה לבג שאינה קבוצת בורל

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תורת המידה
קטגוריה:טופולוגיה
אקטיניד

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="2" cellspacing="0" style="float:left;margin-right:1em"
! מספר אטומי
! שם
! סמל
|-
| 89
| אקטיניום
| Ac
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 90
| תוריום
| Th
|-
| 91
| פרוטקטיניום
| Pa
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 92
| אורניום
| U
|-
| 93
| נפטוניום
| Np
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 94
| פלוטוניום
| Pu
|-
| 95
| אמריציום
| Am
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 96
| קוריום
| Cm
|-
| 97
| ברקליום
| Bk
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 98
| קליפורניום
| Cf
|-
| 99
| איינשטייניום
| Es
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 100
| פרמיום
| Fm
|-
| 101
| מנדלביום
| Md
|- bgcolor="#EFEFEF"
| 102
| נובליום
| No
|-
| 103
| לורנציום
| Lr
|}

סדרת האקטינידים היא סדרה כימית של 15 יסודות כבדים דומים למדי. הדמיון נובע מכך שבהתקדמות בשורה זו מתמלא ענן האלקטרונים f, שהוא ענן פנימי ביותר ושאין לו השפעה על הערכיות, הקובעת את מרבית התכונות הכימיות של החומר.

האקטינידים נמצאים בטבלה המחזורית במקומות 89–103 והם מרוכזים בשורה נפרדת מתחת לגוף הטבלה, שורת האקטינידים.

חלק ניכר מהיסודות האקטינידים מאופיינים ברדיואקטיביות ומשך חיים קצר למדי; רובם נוצרו באופן מלאכותי בכורים גרעיניים ובמעבדות מחקר, והם מוצקים בטמפרטורת החדר.

בשם "אקטינידים" משתמשים לעיתים כדי לציין יסודות כבדים מאוד, בעיקר בהקשר של אנרגיה גרעינית - כל היסודות המתאימים לשימוש כדלק גרעיני הם אקטינידים.

==ראו גם==
* לנתניד

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:יסודות כימיים
קבוע המבנה הדק

קבוע המבנה העדין, הקרוי גם קבוע המבנה הדק, הוא קבוע פיזיקלי בעל גודל חסר ממד, המאפיין את הכוח האלקטרומגנטי. הקבוע שימושי במיוחד לתיאור מבנה אטום מימן. לקבוע המבנה העדין גודל זהה בכל מערכת יחידות, אך ערכו משתנה בהתאם לאנרגיה של התהליך הפיזיקלי. באנרגיות נמוכות גודלו שווה בערך ל-1/137 (ראו #ערך מספרי). לקָבוּע מספר הגדרות, בהתאם לתהליך שבו הוא מוגדר או נמדד, ובהתאם למערכת הנמדדת. הפיזיקאי ארנולד זומרפלד הגדיר את הקבוע לראשונה כיחס בין מהירות האלקטרון במסלול הראשון במודל האטום של בוהר היחסותי, לבין מהירות האור בריק.

קבוע המבנה העדין הוא אחד הגדלים הפיזיקליים שנמדדו בדיוק הרב ביותר, וערכו תמיד נמצא זהה ללא קשר לאופן בו הוא הוגדר. חזרה זו של הקבוע בכל הניסויים היא ההוכחה הבולטת ביותר לתקפותה של האלקטרודינמיקה הקוונטית.

כמו כן, קבוע המבנה הדק הוא היחס בין עוצמת הכוח החזק לעוצמת הכוח האלקטרומגנטי.

== הגדרה ==
ערכו של הקבוע הוא
: <math>\alpha = \frac{e^2}{(4 \pi \varepsilon_0)\hbar c} = \frac{e^2 c \mu_0}{2 h} = \frac{k_e e^2}{\hbar c}</math>
כאשר 
* <math>\ e</math> הוא מטען האלקטרון.
* <math>\ h</math> הוא קבוע פלאנק, ו-<math>\hbar</math> הוא קבוע דיראק (קבוע פלאנק המצומצם).
* <math>\ c</math> היא מהירות האור.
* <math>\ k_e</math> הוא הקבוע האלקטרוסטטי.
* <math>\ \varepsilon_0</math> הוא המקדם הדיאלקטרי של הריק, ו-<math>\ \mu_0</math> הוא המקדם המגנטי של הריק.

קיימות הגדרות רבות לקבוע, המפרשות את ערכו כיחס בין גדלים פיזיקליים מדידים שונים.

לדוגמה, קבוע המבנה העדין יכול להיות מוגדר כיחס בין האנרגיה האלקטרוסטטית העצמית של פרוטון לבין האנרגיה היחסותית שלו. מקובל להעריך את רדיוס הפרוטון באמצעות אורך גל דה ברויי שלו: <math>\ \lambda_p = \frac{\hbar}{m_p c} </math>. נציב את כל הגדלים הרלוונטיים ונקבל:
: <math>\ \alpha = \frac{E_{em}}{E_{\mbox{rel}}} = \frac{1}{m_p c^2} \frac{ e^2}{\lambda_p} = \frac{e^2}{m_p c^2 \cdot \frac{\hbar}{m_p c}} = \frac{e^2}{\hbar c} </math>.

== ערך מספרי ==
ערכו של מקדם המבנה הדק נמדד ונבדק לעיתים תכופות, כך שדיוקו משתפר לעיתים קרובות. נכון לשנת 2010 ערכו המדויק ביותר הוא

:<math> \alpha = 7.297 352 5376(50) \times 10^{-3} = \frac{1}{137.035 999 679(94)} \ </math>
כאשר המספרים בסוגריים מייצגים את שגיאת המדידה בספרות האחרונות, והקבוע ניתן ללא יחידות מכיוון שהוא חסר מימד.

את אנרגיית מצב היסוד של אטום המימן שמקבלים ממכניקת הקוונטים אפשר לבטא באמצעות קבוע המבנה העדין: 
: <math>\ E = -\frac{1}{2} m_e c^2 \alpha^2 = -13.6 \mbox{eV} </math>
כאשר תיקונים קוונטים מסדר גבוה (אנרגיה של מצבים קוונטיים בדיוק רב יותר) מבוטאים בחזקות של קבוע המבנה העדין.

==ראו גם==
*מכניקת הקוונטים
*הכוח האלקטרומגנטי
*הכוח החזק
*מימן, אטום המימן
*המבנה הדק
*רמות אנרגיה
*תורת ההפרעות
*עצם בלתי מזוהה (סרט, 2018)

==קישורים חיצוניים==

*[http://scienceworld.wolfram.com/physics/FineStructureConstant.html על הקבוע ב־ScienceWorld]
* [https://www.hayadan.org.il/const140405 קבועים אוניברסליים עשויים להיות לא-קבועים] באתר הידען
* על מסתוריות המספר 137, שעומד ביסוד הקבוע העדין, ראה [http://www.feynman.com/science/the-mysterious-137/ The Mysterious 137] מאת פרופ' ריצ'רד פיינמן, ו[https://galeinai.org.il/lessons/toc_8_10_70/toc_h1_0 המספר 137], מאת הרב יצחק גינזבורג.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
מבנה העדין, קבוע ה
קטגוריה:גדלים פיזיקליים חסרי ממדים
סומטי

בביולוגיה, סוֹמָטי (somatic, מיוונית: סומטיקוס, "גוף") הוא מונח המציין קשר אל הגוף.

המונח מתייחס, בדרך כלל, רק ליצורים רב-תאיים, בהם קיימים סוגים רבים של תאים, שכן ליצורים חד-תאיים אין "גוף". ניתן להשתמש במונח זה גם בהקשר של יצורים חד תאים מושבתיים כדוגמת הוולווקס.

את המונח ניתן לפגוש בפסיכולוגיה, כחלק מהמושג פסיכוסומטי, המתייחס למחלות ולמצבים נפשיים המשפיעים על הבריאות הפיזית של הגוף.

בגנטיקה ובפיזיולוגיה נפוץ המושג "תא סומטי"; זהו כל אחד מתאי הגוף שאינו תא מין. תאי המין אצל זכרי האדם, למשל, הם תאי הזרע המצויים באשכים, ואילו אצל נקבת האדם - הביציות, המצויות בשחלות. רובם המוחלט של התאים בגוף הם סומטיים, שבמקרה של יצורים רבים, ביניהם בעלי החיים והאדם, הם תאים דיפלואידיים.

להבחנה זו חשיבות רבה בנושאים שונים. מבדילים, למשל, בין מוטציות סומטיות ומוטציות המתרחשות בתאי המין. מוטציות סומטיות (לדוגמה: שינוי גנטי בתא עור, עקב חשיפה מרובה לשמש, העלול לגרום לסרטן העור) משפיעות רק על האדם הנושא את התאים שעברו שינוי. מוטציות בתאי המין לא משפיעות על הפרט בו הן התרחשו, אך הן יכולות לעבור לצאצאים עתידיים, ולפיכך יכולה להיות להן השפעה אבולוציונית.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנטיקה
קטגוריה:היסטולוגיה
קטגוריה:תא
אבו תמים מעד אל-מועיז

אַבּוּ תַמִים מַעַדּ אלְ-מֻעִזּ לִדִין אללַּהּ (בערבית: أبو تميم معد المعز لدين الله; 932–975) היה ח'ליף האימפריה הפאטִמית הגדולה, שהשתרעה על שטחים נרחבים שכללו את מצרים, דרום איטליה וצפון אפריקה.

== חייו ==
בשנת 952 לספירה כבש הח'ליף אל-מועיז את המחוזות אריה וקלבריה, לאחר קרבות עזים, שבסופם הצליח צבאו לדכא כל התנגדות. לאחר שנה בערך מאותם הקרבות, באה אל הח'ליף משלחת מסיציליה, ובפיה הבשורה על מות מלכם, ועל רצונם לשלטונו על מדינתם. כעבור זמן מה מבוא המשלחת ומהשתלטותו על דרום איטליה, הלך הח'ליף עם צבאו הכביר לצפון אפריקה. הוא נלחם במדינות צפון אפריקה וניצחן בהתנגדות מועטה, מלבד קרבותיו בתוניסיה, שם הייתה התנגדות חזקה יחסית. לאחר שלטונו החזק בכל השטח הנרחב הנ"ל, באה אליו משלחת מביזנטיון כדי לחתום על ברית בין האימפריה הביזנטית לבין ממלכתו של הח'ליף. לבסוף, לאחר קשיים מועטים, נחתם הסכם שלום בין השתיים, שהחזיק למשך זמן רב.

לאחר כל אלו, באה אליו משלחת נוספת, הפעם ממצרים, וביקשה ממנו לבוא ולשלוט במדינתה, משום שהשליט אבו אל-מיסכ כאפור מת. לאחר כמה חודשים, הגיע המלך וצבאו לפוסטאט (בירת מצרים הקדומה; כיום קהיר), ושם הוא עלה על כיסא מלכותו.

יורשו היה בנו, אבו מנסור ניזאר אל-עזיז באללה (أبو منصور نزار العزيز بالله).

על פי מגילת אחימעץ, יועצו האישי, ראש השרים ונגיד היהודים בממלכתו היה פלטיאל הנגיד.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:האימאמים האסמאעילים
קטגוריה:ח'ליפים
קטגוריה:פאטמים
קטגוריה:ילידי 932
קטגוריה:נפטרים ב-975
בודו אלעזר

בודו אלעזר (Bodo; 814–876) היה דיאקון הארמון בחצרו של לואי החסיד, שהתגייר.

בודו נולד כבן למשפחת אצולה אלמנית קתולית. בילדותו התחנך בחצרו של לואי החסיד מלך הפרנקים באאכן, קיבל חינוך קתולי גבוה ובמהרה הצליח להתחבב על אנשי החצר, וכתוצאה מזה בגיל צעיר התמנה לדיאקון הארמון.

בשנת 839, לאחר שהתעוררו בלבו ספקות לגבי אמיתותה של הדת הנוצרית, יצא מחצר המלך לרומא באמתלה שהוא יוצא לברר שאלות בענייני דת. לאחר ששהה ברומא שנה אחת, הוא למד יותר ויותר על אורחות חייהם של היהודים, עד שלבסוף החליט להתגייר, עבר ברית מילה וקיבל שם נוסף: "אלעזר". גיורו מתועד היטב במקורות שונים מהתקופה, לא ברורים מניעיו להמרת הדת אך הם נתפסו כדחיית התרבות הקרולינגית בעקבות השחיתות שלה היה עד בחצר המלך לואי. נראה שהייתה לבודו היכרות עם המקורות היהודיים גם בהיותו כומר.

משום שאיטליה הייתה קתולית נאלץ בודו אלעזר להגר לאחת המדינות המוסלמיות, שבהן התייחסו השלטונות בצורה טובה יותר ליהודים מאשר במדינות הנוצריות. הוא החליט להגר לאמירות קורדובה (בספרד של ימינו), התגייס שם לצבא והוצב בסרגוסה.

בודו ניסה להשפיע על הציבור והממשל המורי להתנגד לנצרות. מהלכיו גרמו לנוצרים בספרד לפנות ב-847 למלך הפרנקי קרל הקירח בבקשה שידרוש את הסגרתו. לא ידוע על גורלו של בודו אלעזר לאחר שנה זו.

ב-840 החל בודו לנהל חליפת מכתבים עם פאבלו אלווארו (אלווארוס) מקורדובה, מלומד נוצרי שטען לשורשים יהודיים. מאחר שגם בודו וגם אלווארו המירו את דתם, החל ביניהם דיאלוג שבו ניסה כל אחד לשכנע את השני שדתו החדשה היא האמיתית. רבים ממכתביהם נשתמרו. במכתביו הביע בודו אלעזר דעות חריפות נגד הנצרות, ואילו אלווארוס טוען שאהבתו לאישה היא שהסיטה אותו מהאמונה הנוצרית הנכונה.

הארכיבישוף אמולו מליון מספר את סיפורו של בודו בחיבורו האנטישמי Liber contra Judaeos ("הספר נגד היהודים", 846) שבו קרא לנוצרים לנתק כל מגע עם היהודים.

==לקריאה נוספת==
* א' אשתור, קורות היהודים בספרד המוסלמית, ירושלים, 1966, כרך א', עמ' 50–58 
* אשר פרישמן, האשכנזים הראשונים - תלדות היהודים באירופה הצפונית מראשית התיישבותם עד פרעות תתנ"ו, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, 2008, עמ' 98–100

==קישורים חיצוניים==
* [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=1229&letter=B בודו] באנציקלופדיה היהודית
* [http://www.uwm.edu/People/corre/arab/bishop2.html מכתבו של הבישופ]

קטגוריה:כמרים
קטגוריה:גרים
קטגוריה:ילידי 814
קטגוריה:נפטרים ב-876
לודוויג הראשון, מלך בוואריה

לודוויג הראשון, מלך בוואריה (בגרמנית: Ludwig I von Bayern; 25 באוגוסט 1786 - 29 בפברואר 1868), היה מלך בוואריה בשנים 1825–1848.

==ביוגרפיה==
לודוויג הראשון נולד ב-25 באוגוסט 1786 למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים. בשנת 1810 התחתן לודוויג עם תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1792-1854), בתו של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, וחתונתם היוותה את האירוע הראשון של האוקטוברפסט (שבועיים של פסטיבל בירה).

בשנת 1825 מת מקסימיליאן הראשון, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1826 העביר לודוויג את אוניברסיטת לודוויג-מקסימיליאן מלנדסהוט למינכן.

שמו הוכפש לאחר השערורייה בה הוא התחבר עם אחת הפילגשים שלו, לולה מונטז, וב-20 במרץ 1848 התפטר לודוויג, והוריש את המלוכה לבנו מקסימיליאן השני.

==משפחתו==
ללודוויג הראשון ואשתו תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, היו 9 ילדים:
* מקסימיליאן השני, מלך בוואריה (1811–1864)
* מתילדה קרולינה, נסיכת בוואריה (1813–1862), התחתנה עם לודוויג השלישי, הדוכס הגדול של הסן
* אותון מלך יוון (1815–1867), הוכתר למלך הראשון של יוון בשנת 1832
* תאודלינדה, נסיכת בוואריה (1816–1817)
* לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, נסיך ועוצר של בוואריה (1821–1912)
* אדלגונדה, נסיכת בוואריה (1823–1914), התחתנה עם פרנץ החמישי, דוכס מודנה
* הילדגרד, נסיכת בוואריה (1825–1864), התחתנה עם הארכידוכס אלברכט, דוכס טשן
* אלכסנדרה, נסיכת בוואריה (1826–1875)
* אדלברט, נסיך בוואריה (1828–1875)

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

{| class="wikitable" style="text-allign:center;margin:auto;"
|-
| colspan="3" align="center"| לודוויג הראשון, מלך בוואריה בית ויטלסבאך נולד:25 באוגוסט 1786 מת:29 בפברואר 1868
|-
| rowspan="1" align="center"| מקסימיליאן הראשון
| rowspan="1" align="center"| ממלכת בוואריה 1825–1848
| rowspan="1" align="center"| מקסימיליאן השני
|}

קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מלכי בוואריה
קטגוריה:מלכי גרמניה
קטגוריה:בית ויטלסבאך
קטגוריה:מונרכים שוויתרו על כסאם
קטגוריה:אביב העמים: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1786
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1868
הוועדה לאנרגיה אטומית

סמל הוועדה לאנרגיה אטומית
משה אדרי בפגישת עבודה עם ראש הסוכנות לאנרגיה האטומית]]
הוועדה לאנרגיה אטומית (בראשי תיבות: וא"א) היא יחידת סמך במשרד ראש הממשלה המופקדת על הפעילות הממלכתית בתחום הגרעין במדינת ישראל. פעילות הוועדה לאנרגיה אטומית מתקיימת בשני מרכזים: המרכז למחקר גרעיני–שורק (ממ"ג) והקריה למחקר גרעיני – נגב (קמ"ג). 

==היסטוריה==
הוועדה לאנרגיה אטומית הוקמה ב־13 ביוני 1952 על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון בראשות פרופ' ארנסט דוד ברגמן. עם חבריה נמנו ד"ר ישראל דוסטרובסקי ממכון ויצמן למדע, רא"ל (מיל') יעקב דורי, מנהל אגף המדע במשרד ראש הממשלה, ד"ר ש' כהן, פרופ' שמואל סמבורסקי מהאוניברסיטה העברית בירושלים, פרופ' יואל רקח מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ופרופ' פרנץ אולנדורף מהטכניון.

בשנת 1966 לקח על עצמו ראש הממשלה לוי אשכול את התפקיד, מידי דוד ארנסט ברגמן. בראש מליאת הוועדה עומד ראש הממשלה, שהוא יו"ר הוועדה לאנרגיה אטומית, והוא הממנה את חברי הוועדה. בתחילת שנות ה-80 מנחם בגין מינה את יובל נאמן ליו"ר הוועדה.

בפברואר 2011 עודכן מבנה הוועדה לאנרגיה אטומית, אושררה אחריותו של ראש הממשלה בנושא הגרעין, לרבות היותו הממונה הישיר על הוועדה לאנרגיה אטומית, עודכנו תפקידי הוועדה והוסדרו הממשקים בין הוועדה לבין משרדי ממשלה אחרים.

בתחילה ישבה הוועדה במבנים ארעיים ליד רחובות. בשנת 1958 הוחל בהקמת המרכז למחקר גרעיני שורק (ממ"ג). בסוף שנת 1959 הוחל בהקמת הקריה למחקר גרעיני – נגב (קמ"ג).

משרדי הוועדה שכנו בעבר ברחוב חיים לבנון ברמת אביב, וכעת שוכנים בסמוך לממ"ג.

במדינת ישראל אין חוק ספציפי שמסדיר את פעילותה של הוועדה לאנרגיה אטומית. בג"ץ דחה עתירה לחייב לחוקק חוק כזה, בנימוק שאין זה בסמכותו.

==תחומי אחריות ותפקידים==
הקריה למחקר גרעיני – נגב (קמ"ג)
הוועדה לאנרגיה אטומית אחראית על הפעילות הגרעינית של מדינת ישראל, המתבצעת, כאמור, בשני מרכזים – המרכז למחקר גרעיני בנחל שורק והקריה למחקר גרעיני ליד דימונה.
** ייעוץ לממשלה בכל הקשור לקידום המחקר והפיתוח הגרעיני.
** המלצות על מדיניות וסדר עדיפויות בתחום המחקר והפיתוח הגרעיני.
** ביצוע מדיניות הממשלה בתחום זה.
** יצוג מדינת ישראל בקשריה עם מוסדות לאומיים ובין-לאומיים בתחום הגרעין.

==ראשי הוועדה לאנרגיה אטומית==
עם הקמת הוועדה לאנרגיה אטומית הועמד בראשה הפרופ' דוד ארנסט ברגמן, שכיהן בתפקידו עד שנת 1966. מאז הנוהג הוא שבראש הוועדה עומד ראש הממשלה, ראש הוועדה לאנרגיה אטומית מתמנה על ידי הממשלה, הוא כפוף לראש הממשלה ומדווח לו באופן ישיר.

להלן רשימת מנכ"לי הוועדה מאז שנת 1966:
{| class="wikitable"
|+
|-
!תמונה
!שם
!שנים
|-
|85x85 פיקסלים
|פרופ' ישראל דוסטרובסקי
|1966–1971
|-
|85x85 פיקסלים
|שלהבת פריאר
|1971–1976
|-
|85x85 פיקסלים
|עוזי עילם
|1976–1986
|-
|85x85 פיקסלים
|דוד פלג (ממלא מקום)
|1986–1987
|-
|85x85 פיקסלים
|ד"ר יונה אטינגר
|1987–1992
|-
|85x85 פיקסלים
|גדעון פרנק
|1993–2007
|-
|85x85 פיקסלים
|ד"ר שאול חורב
|2007–2015
|-
|85x85 פיקסלים
|זאב שניר
|2015–2022
|-
|85x85 פיקסלים
|משה אדרי
|2022–מכהן
|}

== ראו גם ==
* אנרגיה גרעינית בישראל

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.gov.il/he/departments/units/atomic_energy_committee הוועדה לאנרגיה אטומית], באתר משרד ראש הממשלה
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:תוכנית הגרעין הישראלית
קטגוריה:רחוב חיים לבנון
אסטטין

אסטטין
אסטטין או אסטט (Astatine) הוא יסוד כימי ממשפחת ההלוגנים, שסמלו הכימי At ומספרו האטומי 85 (משמעות השם: מיוונית - אסטטוס = חסר מנוחה, לא יציב, מעורער). האסטטין התגלה בשנת 1940.

זהו ההלוגן האחרון בטבלה המחזורית והיחידי שהוא רדיואקטיבי. אסטטין מוצק בטמפרטורת החדר, רעיל ביותר ומתפרק במהירות.

אסטטין הוא אל-מתכתי באלקטרושליליות ובאנרגיית היינון שלו, אך הוא אטום גדול בעל 6 רמות אנרגיה, והדבר מעניק לו מוליכות תרמית ומוליכות חשמלית למחצה וגם טמפרטורת התכה וטמפרטורת רתיחה גבוהות יחסית.

מנדלייב, שהניח את קיומו של היסוד, כינה אותו אקה-יוד, משום שסבר כי הוא יהיה הלוגן בעל תכונות דומות לאלו של יוד. מאז פרסום הטבלה המחזורית עסקו מדענים בחיפוש אחר היסוד, שכמותו בכדור הארץ מועטה, והוא נוצר מתהליך הזדקנות רדיואקטיבי של אורניום.
ההערכה היא שבכל רגע נתון מכיל קרום כדור הארץ לא יותר מ-28 גרם אסטטין, עובדה ההופכת את האסטטין ליסוד הנדיר ביותר בטבע.

ניתן להפיק אסטטין באופן מלאכותי. בשנת 1940 יצרו המדענים דייל ר. קרסון, ק.ר. מקנזי ואמיליו סגרה אסטטין באופן מלאכותי, באמצעות שימוש בציקלוטרון והפצצת אטומי <sup>209</sup>Bi בקרינת אלפא.
הפצצה זו גרמה ליצירת איזוטופ <sup>211</sup>At.

לאסטטין 19 איזוטופים, כולם רדיואיזוטופים וכולם אינם יציבים, אפילו ביחס לחומרים רדיואקטיביים. זמן מחצית החיים של הרדיו-איזוטופ <sup>210</sup>At, הוא הארוך ביותר, 8.1 שעות.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lenntech.com/Periodic-chart-elements/At-en.htm באתר lenntech]

קטגוריה:מתכות למחצה
קטגוריה:הלוגנים
קטגוריה:יסודות כימיים
קטגוריה:יסודות רדיואקטיביים