OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ונישיאן (מקאו)

ונישיאן, מקאו (באנגלית: The Venetian Macao) הוא מלון וקזינו במקאו, סין, בבעלות תאגיד לאס וגאס סאנדס של שלדון אדלסון. זהו מבנה בן 40 קומות בשטח כולל של 980,000 מטר רבוע, שהוקם בעלות של $2.4 מיליארד דולר בקוטאי שבמקאו, והיה הראשון באזור המלונות הקרוי כיום Cotai Strip (בעקבות הסטריפ שבלאס וגאס). ונישיאן נבנה לפי הדגם של המלון-קזינו דה ונישיאן בלאס וגאס והוא הקזינו הגדול ביותר בעולם, והמבנה הגדול ביותר באסיה המשמש כבית מלון, נכון ל-2019.

שמו של המלון מרמז על העיצוב האדריכלי המיוחד שלו - אזורי המסחר במלון מעוצבים כחיקוי של ונציה, כולל תעלות מים מלאכותיות בהן שטות גונדולות, עיצוב חזיתות מבנים, העתקים של אתרים ידועים, ותקרה מוארת הנראית כשמיים בהירים במשך כל שעות היממה - וכל זאת בשטח פנימי וסגור.

בנייתו של מגדל המלון העיקרי הסתיימה ב- 2007 והמלון נפתח רשמית ב-28 באוגוסט 2007.
המלון מכיל כ-3,000 סוויטות, מרכז ועידות בשטח של כ-111,000 מטר רבוע, 149,000 מטר רבוע של חנויות קמעונאיות, קזינו עם 3,400 מכונות מזל ו-800 שולחנות הימורים וזירה בת 15,000 מקומות ישיבה לאירועי בידור וספורט.

המלון מפעיל את Cotai Water Jet - שירות מעבורת מהיר המקשר אותו עם ארבעה יעדים אחרים במקאו ובהונג קונג הסמוכה.

==הקזינו==
תעלת סן לוקא בוונישיאן מקאו
ממוזער
הקזינו הוא אחד הגדולים ביותר בעולם ושטחו 51,000 מטר רבוע. הוא מחולק לארבעה שטחי הימורים הקרויים דג הזהב (Golden Fish), הבית המלכותי (Imperial House), דרקון אדום (Red Dragon) ופניקס (Phoenix). הקזינו מורכב מלמעלה מ-3,400 מכונות מזל ו-800 שולחנות הימורים.

המלון מציע מועדון אחמ"ים הקרוי Paiza Club שמארח מהמרים כבדים ואורחים נכבדים. למועדון יש כניסה, לובי, קבלה, וצוות משרתים, מעליות אורחים וסוויטות מיוחדים לו. שטח ההימורים ל- Paiza Club מחולק לחדרי הימורים פרטיים שכל אחד מהם קרוי על שם עיר או אזור אסיאתי מרכזית כמו יונאן, גואנגג'ואו, הונג קונג, סינגפור וקואלה לומפור. לאורחים המועדון יש גישה מיוחדת למסעדת המועדון, the Paiza Club Dining & Lounge שפתוחה 24 שעות ביממה.

==מגורים==
מגדל המלון מציע 3,000 סוויטות שכוללות סוויטות מרובות חדרים למהמרים כבדים. קומות המגורים נמצאות בין קומה 7 לקומה 38. בקומות אלו יש 250 מעליות לאורחים. 

סוויטת Paiza: סוויטה מסוג זה משרתת מהמרים כבדים ואח"מים. הגדולה והמפוארת ביותר היא הסוויטה הנשיאותית. זוהי סוויטה בת תריסר חדרים, 4 חדרי שינה שבכל אחד מהם מקלחת, חדר תקשורת, סלון רחב ידיים וחדר אוכל וחדר משרתים. לשניים מחדרי השינה מצורפים חדרי עיסוי פרטיים.


==Zaia==
Zaia, מופע של סירק דו סוליי, נפתח ב-27 ביולי 2008. ההפקה בת ה-90 דקות של 75 אמני קרקס תוכננה במיוחד עבור המלון. נושא המופע היה חלומה של נערה על מסע אל החלל והגעה אל כוכבי לכת מאוכלסים בידי יצורים שלא מן העולם הזה. הכותרת, Zaia, באה מהמילה היוונית שמשמעה "חיים", והיא מזכירה את הרעיון של Gaia.

למופע היה חוזה להפעלה למשך 10 שנים, אך הוא סבל מהפסדים מתחילת דרכו, וכתוצאה מכך הפעלתו הופסקה בפברואר 2012.

==מחלוקת==
ב-12 בנובמבר 2008, Stephen Weaver, מנהל Sands של אסיה הכריז שקרוב ל-11,000 עובדים יאבדו את עבודתם במקאו אחרי שהחברה הפסיקה לבנות את הפרויקטים בעיר.



==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.macaocenter.com/Venetian_Hotel_Macao.html מידע על מלון ונישיאן, מקאו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מקאו: בתי מלון
קטגוריה:בתי קזינו
אוטל דה פארי

אוטל דה פארי, מונקו, 2004
אוטל דה פארי (בצרפתית: Hôtel de Paris) הוא מלון במונטה קרלו, מונקו, הוא נפתח ב־1863 כחלק מפיתוחה של מונטה קרלו בידי Société des Bains de Mer (SBM) בבעלות אלבר השני, נסיך מונקו.

== פעילות ==
זהו מלון פאר בלב מונטה קרלו. הוא בבעלות ומתופעל בידי Société des Bains de Mer (SBM), ביחד עם מלון הרמיטז', מלון מונטה קרלו ביץ' ומונטה קרלו ביי ביץ' ורסורט. מלונות אחרים במונקו כוללים את מלון מטרופול ומלון פיירמונט (Fairmont, הידוע יותר כ-Loews). הוא בדרך כלל נכלל ברשימת הזהב השנתית של קונדה נאסט טראבלר.

באוטל דה פארי שוכנות מספר מסעדות, מהן שתיים המופיעות במדריך מישלן האדום: לואי ה-15 ולה גריל, בקומה ה-8, לצד מה שהיה חדר האוכל והעישון של וינסטון צ'רצ'יל. פרט להן מצויות בה מסעדת לה טראס דה לה סאל אמפייר ומסעדת קוטה ז'רדן.

מסעדת לואי ה-15 (Le Louis XV), של השף אלן דיקאס, השף הראשי הוא פרנק צ'רוטי, שלה שלושה כוכבים במדריך מישלן והיא נכללה מספר שנים במדריך 50 המסעדות הטובות בעולם. תפריט האוכל הוא פרובנסאלי יצירתי והיא משלבת חומרי גלם פשוטים ועיליים. למסעדה מטבח נפרד מהמלון ומשרתים בה 20 טבחים ו-20 מלצרים. תפריט היין של המסעדה מכיל 1,100 סוגי כוהלים ויין ומרתף המסעדה, השייך גם ליתר המלונות והמסעדות השייכים לחברת SBM, הוא מהעשירים בעולם והוא מכיל כרבע מיליון בקבוקי יין.

המלון מכיל 106 חדרים המחולקים ל-4 קבוצות לפי סוג הנוף, העיצוב וההדר.
The Exclusive City View מכילה 20 חדרים, the Superior Courtyard מכילה 29 חדרים, the Exclusive Sea View מכילה 59 חדרים ו- the Exclusive Casino מכילה 6 חדרים.

בנוסף לכך יש 74 סוויטות שמחולקות בצורה דומה, המציעות חדרים מפוארים יותר מהחדרים הרגילים. יש סוויטות לבודד ולזוג כמו גם סוויטות Courtyard וסוויטות Sea/Casino.

יש גם סוויטה נשיאותית אחת.

==לקריאה נוספת==
* אוטל דה פארי, בתוך: אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס,2000. עמ' 18, 378, 380, 388, 394, 397.
* מסעדת לואי ה-15. שם, עמ', 20, 91, 321, 364, 380, 397-388.
* מסעדת לואי ה-15. שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 76.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://monaco.co.il/hotel-de-paris-monte-carlo/ אוטל דה פארי] באתר מונקו

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונקו: בתי מלון
מלון נגרסקו

מלון נגרסקו בניס, 2007
מלון נגרסקו (צרפתית: Hotel Negresco) הוא בית מלון בניס שבריביירה הצרפתית.

== היסטוריה ==
מלון נגרסקו נמצא בפרומאנד דז אנגלה ונקרא על שמו של הנרי נגרסקו (1920-1868) שבנה אותו ב-1912. המלון נפתח ב-1913, כשבהתאם לנורמות של אותה עת, חזיתו פנתה לים התיכון. 

הנרי נגרסקו, נולד לבעל פונדק בבוקרשט, רומניה, עזב את ביתו בהיותו בן 15, הגיע לפריז, שם עבד כרב-מלצרים ואחר כך לריביירה הצרפתית, שם ניהל את הקזינו המוניציפלי של ניס. במוחו של נגרסקו עלה הרעיון לבנות מלון פאר שימשוך את הלקוחות העשירים ביותר. הוא השיג את מימונו של תעשיין צרפתי ושכר את הארכיטקט אדוארד נירמאנס, הידוע שבאדריכלי בל אפוק, שתכנן את המלון עם גוסטב אייפל שהעניק למלון את הכיפה הוורודה המפורסמת שלו. נברשת הבדולח של חברת בקרה (Baccarat) שבלובי המלון, ניתנה בידי ניקולאי השני, קיסר רוסיה, שבגלל מהפכת אוקטובר לא עלה בידו לשלוח אותה לרוסיה.

מלחמת העולם הראשונה פרצה שנתיים אחרי שהמלון נפתח והוא הוסב לבית חולים. בתום המלחמה, כמעט שלא פקדו תיירים עשירים את הריביירה, דבר שהביא את המלון לקשיים כספיים כבדים. המלון נתפש בידי נושים, והנרי נגרסקו מכר אותו לחברה בלגית, הוא הלך לעולמו שנים מועטות אחרי כן, בפריז, בגיל 52.

2007
במרוצת השנים ידע המלון עליות וירידות וב-1957 נמכר למשפחת אוז'ייה. מאדאם אוז'ייה הפיחה חיים במלון וקישטה אותו בעיטורים יוקרתיים וריהוט עתיק, אוסף אמנות נכבד, בכללם זה לובי בסגנון לואי ה-16, טרקלין ובו השטיח הגדול ביותר שנעשה בצרפת שלפני המהפכה (375 ממ"ר ממפעל לה סאוונדי המלכותי), דיוקן של המלך פרי עטו של הצייר היאסינת ריגו. כל אחת מארבע קומות המגורים של המלון מעוצבת בסגנון שונה, בחדרים כיסויי המיטה עשויים מפרוות חורפן והאמבטיות מצופות זהב. שומרי הסף בסגנון בורגני של המאה ה-18, חבושים בכובע עם נוצה אדומה. 

במלון מסעדת שאנטקלר, שלה כוכב אחד במדריך האדום של מישלן (שנים ארוכות היא החזיקה בשני כוכבים וב-18-17 נקודות בגו מיו) ומסעדה עממית בשם לה רוטונד. השף של שאנטקלר הוא ברונו טורבו (Bruno Turbot) מנורמאנדי, שהחליף את אלן לורקה, שעזב ב-2003 להיות השף של מסעדת מולן דה מוז'ן, במקום רוז'ה ורז'ה שפרש. לפניו היו השפים של המסעדה ז'אק מקסימן ודומיניק לה סטאנק, עשר שנים כל אחד. 

ב-2003 נמנה מלון נגרסקו כאתר מורשת היסטורית לאומית של ממשלת צרפת והוא חבר באגודת Leading Hotels of the World. במלון 119 חדרים ובנוסף להם 22 סוויטות.

==לקריאה נוספת==
* מלון נגרסקו בתוך: אביטל ענבר, התענוגות של פרובאנס, 2000. עמ' 18, 20, 310, 315-312.
* מסעדת שאנטקלר, שם, עמ' 310, 313, 317-315.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.tvtrip.com/nice-hotels/negresco הווידאו הרשמי של מלון נגרסקו]

נגרסקו
קטגוריה:ניס: מבנים
Iggy's

איג'יס (באנגלית: Iggy's) היא מסעדה בסינגפור.

איג'יס נוסדה בספטמבר 2004 בידי אוצר היין איגנטיוס צ'אן (Ignatius Chan).

המסעדה מתנהלת ללא שף מבצע אחד, במקום זאת ישנם כמה שפים. במסעדה אין תפריט לבחירה (אה לה קארט), במקום זאת היא מציעה שני סוגי תפריטים: תפריט בן ארבע מנות ותפריט טעימות בן שמונה מנות. המנות מבוססות על חומרי גלם עונתיים.

במסעדה 50 מקומות, שולחן השף ובו 6 מקומות וחדרים פרטיים.

== פרסים וזכיות ==
* מקום 27 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2011.
* דורגה כראשונה בטיבה לפי מדריך מילה לשנת 2011/2010.
* מקום 28 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2010.
* דורגה כשנייה בטיבה באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2010/2009.
* מקום 45 ברשימת 50 המסעדות הטובות בעולם לשנת 2009.
* דורגה כמסעדה הטובה ביותר באסיה במדריך מילה לשנת 2009/2008.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* The Miele Guide: Your Guide to Asia's Finest Restaurants 2009/2010, Ate Media Pte. Pp. 10, 14-15, 140, 145.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* ג'ון אבוט, [https://web.archive.org/web/20090202160323/http://www.decanter.com/news/271421.html איג'יס מעפילה לראש רשימת מדריך מילה], דקנטר, 4 בנובמבר 2008

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח הסינגפורי
קטגוריה:מסעדות
הילבילי

תמונה מהסדרה The Beverly Hills Hillbillies
הילבילי (באנגלית: Hillbilly) הוא כינוי לאנשים המתגוררים באזורי הספר ההרריים של ארצות הברית, ובמיוחד בדרומו של רכס האפלאצ'ים והרי אוזארק. בארצות הברית, לכינוי משמעויות נלוות סטריאוטיפיות, ולכן נחשב לרוב ככינוי גנאי כלפי אמריקאים בעלי מורשת אפלצ'ית. במשמעותו הסטריאוטיפית הקלאסית, "הילבילי" הוא אדם המתגורר באזור ספר, עני, בור, חסר חינוך ומטופל בילדים רבים.

מקור הכינוי "הילבילי" לוט בערפל. על פי הרקינס (2003), המושג הופיע בדפוס לראשונה בשנת 1900 במאמר בעיתון הניו יורק טיימס והוגדר כך: 

הכינוי "הילבילי" מגלם בתוכו תכונות חיוביות ושליליות כאחד. תושבי הספר האפלצ'י נחשבים לרוב כבעלי תושייה, עצמאיים וכמתנגדים למודרניזציה של החברה, אך מנגד מוגדרים גם כאלימים ולא מפותחים. למרות זאת, חלק מאנשי ההרים עצמם משתמשים בכינוי כדי לפאר את תרבותם הייחודית.

==בתרבות הפופולרית==
*סדרת הטלוויזיה משנות השישים הבוורלי הילבילים עסקה במשפחה של הילביליז המתעשרת ועוברת לגור בשכונת הפאר בוורלי הילס. 
*בסדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, דמותו של קליטוס ספקלר (en) מאופיינת בתכונותיו ומראהו ההטפסיים של הילבילי.
* בסרט ספרות זולה מרסלוס וואלס מכנה כך את זד שאנס אותו.
* ג'יי. די. ואנס, סנאטור מטעם מדינת אוהיו ומועמד לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית בבחירות 2024 הוציא בשנת 2016 את ספרו האוטוביוגרפי, "Hillbilly Elegy" (en) שהפך לרב-מכר.
* הראפרים קנדריק לאמאר ובייבי קים (הלא הם בני דודים) הוציאו בשנת 2023 סינגל הנקרא “The Hillbillies” (en).

==מקורות==

==ראו גם==
* זבל לבן
* רד נק

==הערות שוליים==

קטגוריה:פולקלור אמריקאי
קטגוריה:ארצות הברית: דמוגרפיה
קטגוריה:ביטויים סטריאוטיפיים
מגבר הפרש

מגבר הפרש הוא מגבר מתח שיציאתו היא מכפלה של הפרש המתחים בין שני הדקי הכניסה שלו בקבוע, הנקרא ההגבר ההפרשי ולעיתים נמדד בדציבלים. מעגלים אלקטרוניים רבים מכילים מגברי הפרש, כיוון שקל לממש בעזרתם מעגלי בקרה.

==תאוריה==
סימון מגבר הפרש. <math>V_s^+</math> ו-<math>V_s^-</math> הם מתחי האספקה, המהווים חסם עליון ותחתון למתח המוצא.
המוצא של מגבר הפרש אידיאלי נתון על ידי:
: <math>V_\text{out} = A_\text{d}(V_\text{in}^+ - V_\text{in}^-)</math>
כאשר <math>V_\text{in}^+</math> מתח הכניסה החיובית, <math>V_\text{in}^-</math> הם מתח הכניסה השלילית ו-<math>\, A_\text{d}</math> הוא ההגבר ההפרשי.

האות במוצא של מגבר לא-אידיאלי תלוי לא רק בהפרש המתחים בין הכניסות, הנקרא הכניסה ההפרשית, אלא גם בגודלן. אם שתי הכניסות שוות, למשל, המוצא אינו מתאפס כפי שמתבקש מהביטוי להגבר אידיאלי. לכן, הגבר של מגבר הפרש מעשי יהיה תלוי גם בממוצע בין מתחי הכניסות, הנקרא הכניסה המשותפת:
: <math>V_\text{out} = A_\text{d}(V_\text{in}^+ - V_\text{in}^-) + A_\text{c}\left(\frac{V_\text{in}^+ + V_\text{in}^-}{2}\right)</math>
כאן <math>\, A_\text{c}</math> הוא ההגבר המשותף. היחס בין ההגבר ההפרשי להגבר המשותף הוא מדד לטיב מגבר ההפרש והוא נקרא יחס דחיית אות משותף והוא מסומן CMRR:
:<math>CMRR = \frac{A_d}{A_c}</math>
במגבר הפרש אידיאלי, ההגבר המשותף הוא אפס וה-CMRR הוא אינסופי. במגבר הפרש חד-צדדי, הכניסה השלילית מוארקת ואות הכניסה מחובר לכניסה החיובית, כך שההגבר גדול בהרבה מההגבר המשותף אך קטן מההגבר ההפרשי (משום שהכניסה איננה הפרשית טהורה). מגבר שרת הוא מגבר הפרש עם הגבר הפרשי גבוה מאוד, CMRR גבוה מאוד, התנגדות כניסה גבוהה מאוד והתנגדות יציאה נמוכה מאוד.

==מימוש==
מימוש מגבר הפרש בעזרת טרנזיסטורים ביפולריים
אחת הדרכים הנפוצות למימוש מגברי הפרש היא בעזרת טרנזיסטורים ביפולריים. מקור זרם קובע את נקודת העבודה של שני טרנזיסטורים עם פולטים מקוצרים. הבסיס של אחד הטרנזיסטורים הוא הכניסה החיובית והקולט שלו הוא היציאה השלילית. הבסיס של הטרנזיסטור האחר הוא הכניסה השלילית והקולט שלו הוא היציאה החיובית. היחס בין הפרש מתחי היציאה לבין הפרש מתחי הכניסה הוא ההגבר ההפרשי. אם התנגדות הנגדים בשני הקולטים שווה (נסמנה R) אז בכל ענף זורם חצי מזרם מקור הזרם I. אם מתחי הכניסה קטנים ביחס למתחי האספקה, ההגבר ההפרשי הוא:
:<math>A_d = -\frac{IR}{2V_T}</math>
כאשר <math>V_\mathrm{T} = \frac{k T}{q}</math> ו-<math>\, k</math> קבוע בולצמן, <math>\, T</math> הטמפרטורה (בקלווין) ו-<math>\, q</math> מטען האלקטרון. בטמפרטורת החדר: <math>V_T \approx 25 mV</math>.

ההגבר ליציאה החד-צדדית החיובית הוא:
:<math>A_{d_1} = -\frac{IR}{4V_T}</math>
וההגבר ליציאה החד-צדדית השלילית הוא:
:<math>A_{d_1} =\frac{IR}{4V_T}</math>

מימוש דומה למגבר הפרש עושה שימוש בטרנזיסטורים מסוג MOSFET.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגברים
האב פרוספר

האב פרוספר של רוח הקודש (באנגלית: Fr. Prosper of the Holy Spirit; בצרפתית: P. Prosper du Saint Esprit; 1583 – 1653) היה כומר ממסדר 'הכרמליתים היחפים'. במהלך המאה ה-17 פעל האב פרוספר רבות במיסיון הקתולי באסיה, והפך לאחת הדמויות הנערצות בהיסטוריה של המסדר הכרמליתי כאחראי לשובו של המסדר אל כור מחצבתו על הר הכרמל.

==פעילותו במיסיון באסיה==
האב פרוספר נולד בשנת 1583 תחת השם ריוחאנו (Riojano) בעיר נלדה (Nalda), השייכת לדיוקסיה של קלהורה (Calahorra) בלה-ריוחה (ספרד). פרוספר התחנך בכנסייה, וכבר היה כומר כאשר הצטרף למיסיון בשנת 1607, ונשלח על ידי הכנסייה הקתולית לאסיה. בשנת 1621, כאשר היה כומר בכיר במיסיון בעיר אספהאן בפרס, ניצל מטבח שהתחולל בקרב המיסיונרים הנוצרים בעיר. לאחר מכן ייסד מיסיון בעיר הנמל בצרה (היום בעיראק), ומאוחר יותר שימש ראש המנזר הכרמליתי בעיר חלב בסוריה.

==שובם של הנזירים הכרמליתים אל הר הכרמל ==
מערות פרוספר כיום
בשנות ה-20 של המאה ה-17 החלה להתגבש תוכנית חזרה של המסדר אל כור מחצבתו על הר הכרמל. המועצה העליונה של הכנסייה הקתולית ברומא אישרה את בקשת 'הכרמליתים היחפים' ב-30 בינואר 1627, והמשימה הוטלה על האב פרוספר, שיצא מיד לארץ-ישראל. תחילה התגורר האב פרוספר עם נזירים פרנציסקנים בנצרת, שסייעו לו רבות, וב־29 בנובמבר אותה שנה חתם האב פרוספר על הסכם עם שליט הכרמל באותה התקופה, האמיר אחמד טורבאי, ובו נמסרו לכרמליתים מערת אליהו ופסגת ההר לבניית מנזר ונטיעת גנים, כולל שטחים סביב הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. עם חתימת ההסכם, ערך האב פרוספר מיסה במערת אליהו שלמרגלות הכרמל, כמעט בדיוק 400 שנה לאחר שחברי המסדר הכרמליתי הסתלקו משם לאחרונה.

בשנים 1631–1635 הפך האב פרוספר את מערת אליהו לכנסייה, אך מחאת הדרווישים המוסלמים, שהחזיקו במערה לפני כן, הגיעה עד לאיסטנבול, בירת האימפריה העות'מאנית. בנוסף, גם בפסגת ההר התגלעו סכסוכים קשים בין הכרמליתים ובין הכנסייה היוונית-אורתודוקסית.

בעקבות זאת, החליט האב פרוספר בשנת 1635 להקים את המנזר במדרון שבין הכנסייה היוונית ובין מערת אליהו, ובשל המתלול נחצב רוב המבנה בצלע ההר, במקום שקיבל מאז את השם 'מערת פרוספר' או 'מנזר פרוספר'. מקום זה שמש את הנזירים הכרמליתים במשך שנים רבות, עד שנהרס בימי דאהר אל-עומר, בשנת 1767.

החיים בחדרים החצובים בסלע היו דלים וקשים, ומעט הנזירים שהתגוררו במנזר לא האריכו לחיות. בדרך כלל התגוררו במקום 5–6 נזירים, ובנוסף למחלות הם גם סבלו מתקיפות שודדים רבות, ונאלצו לא אחת לנטוש את המנזר למקום מבטחים בחיפה או בעכו. האב פרוספר נפטר אף הוא במנזר שחצב בצלע ההר בשנת 1653.
היום ניתן לראות את שרידי המנזר שהקים האב פרוספר, בשביל היורד אל רכבל חיפה.

==ראו גם==
* מנזר סטלה מאריס
* מערת אליהו

==לקריאה נוספת==
* אלכס כרמל, תולדות חיפה בימי הטורקים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 1977
<div style="direction: ltr;">
* Elias Friedman, The Latin Hermits of Mount Carmel: A Study in Carmelite Origins. Roma: Teresianum, 1979
* Silvano Giordano, (ed.) Carmel in the Holy Land: From Its Beginnings to the Present Day. Arenzano: Il Messaggero di Gesu Bambino, 1995
</div>

==קישורים חיצוניים==
* צור שלו (אוניברסיטת חיפה), [http://lib.haifa.ac.il/departments/4del/nedirim/heb/carmelo.html ג'מבטיסטה די סנט אלסיו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפטרים ב-1653
קטגוריה:ילידי 1583
קטגוריה:נוצרים בארץ ישראל
קטגוריה:מיסיונרים
פים ורביק

פיטר טים ורביק (בהולנדית: Peter Tim Verbeek; 12 במרץ 1956 – 28 בנובמבר 2019), שכונה לרוב "פים", היה מאמן כדורגל הולנדי.

==קריירה==
ורביק החל את דרכו ככדורגלן במועדונים ההולנדים רודה, נאק ברדה וספרטה רוטרדם, אך בגיל 25, בשנת 1981, נטש את קריירת המשחק והחל בקריירת אימון במדי קבוצת ספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית. ורביק המשיך לאמן קבוצות בשתי הליגות הבכירות בהולנד עד ל-1997. לאחר מכן עבר למזרח אסיה, והחל לאמן בקבוצה היפנית אומיה ארדיג'ה מהליגה השנייה במדינה.

ורביק המשיך לאמן באזור אסיה ובשנת 2000 התמנה לעוזר המאמן של נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל תחת חוס הידינק. קוריאה הדרומית התכוננה באותה העת לאירוח מונדיאל 2002 (יחד עם יפן), והגיעה בטורניר זה עד לחצי הגמר, הנבחרת האסיתית הראשונה לעשות זאת. לאחר הקמפיין המוצלח חזר ורביק להולנד לתקופה קצרה, אך שימש רק כמאמן קבוצת המילואים של פ.ס.וו. איינדהובן. ב-2003 חזר ליפן, הפעם לקבוצת ליגת העל היפנית קיוטו סנגה, אך בסיום העונה זו ירדה ליגה.

ורביק שוב החל לנדוד בין משרות אימון זניחות, ובתוך שנתיים הספיק לעבור בין תפקיד מאמן נבחרת האנטילים ההולנדיים בכדורגל לעוזר מאמן בורוסיה מנשנגלדבך וממנו למאמן נבחרת איחוד האמירויות הערביות בכדורגל, ולבסוף חזר ב-2005 למשרת עוזר המאמן בנבחרת קוריאה הדרומית, הפעם תחת המאמן דיק אדבוקאט. השניים הדריכו הנבחרת במהלך מונדיאל 2006 אך כשלו לשחזר את הישג העבר והנבחרת לא העפילה לשלב רבע הגמר. ורביק מונה תחת אדבוקאט למאמן הנבחרת והובילה למקום השלישי בגביע אסיה בכדורגל ב-2007. על אף שחוזהו היה אמור להסתיים רק ב-2008, ורביק התפטר מתפקידו והכריז כי ברצונו לצאת להפסקה בת מספר חודשים מאימון.

מספר חודשים לאחר מכן מונה ורביק למאמן נבחרת אוסטרליה בכדורגל, אשר תחת הדרכתו עלתה למונדיאל 2010 לאחר ניצחון כנגד נבחרת קטר בכדורגל. ורביק אימן את אוסטרליה גם במהלך הטורניר עצמו.

לאחר הטורניר מונה למאמן נבחרת מרוקו עד גיל 23. בשנת 2014 סיים את תפקידו.

נפטר ב-28 בנובמבר 2019.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מגני כדורגל הולנדים
קטגוריה:כדורגלנים הולנדים
קטגוריה:כדורגלני רודה
קטגוריה:כדורגלני נאק ברדה
קטגוריה:כדורגלני ספרטה רוטרדם
קטגוריה:מאמני כדורגל הולנדים
קטגוריה:מאמני פיינורד
קטגוריה:מאמני נבחרת אוסטרליה בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת עומאן בכדורגל
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1956
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2019
חתול ערבות

חתול ערבות (שם מדעי: Oncifelis) הוא סוג לשעבר שכלל בתוכו שלושה מינים קטנים ממשפחת החתוליים שמקורם בדרום אמריקה.

כיום חתולים אלו עברו להיות מסווגים תחת הסוג נמרון (Leopardus). 

החברים בסוג זה הם:
* חתול הפמפס (Oncifelis colocolo)
* חתול ג'ופרי (Oncifelis geoffroyi)
* חתול קודקוד (Oncifelis guigna).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1858
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ניקולאי סברצוב
קטגוריה:חתולים קטנים
קטגוריה:קבוצות יונקים שהתבטלו
שלמה פלסנר

שלמה פלסנר (נולד ב-1964) באשקלון. הוא במאי, שחקן, רקדן ומורה לתיאטרון ישראלי. הוא עובד בתיאטרון תמונע, מביים הצגות פרינג', והמנהל אמנותי של פסטיבל המחול "אינטימדאנס" בשנים 2006-2005. מלמד בימוי ומשחק בבית הספר "מנוע חיפוש" ובבית הספר לאמנויות הבמה ע"ש סופי מוסקוביץ'. החל משנת 2011 מלמד ומביים בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה.

==ביוגרפיה==
אביו של שלמה פלסנר הוא יליד ברלין שעלה לארץ בגיל שמונה, שירת בצבא קבע, ולאחר פרישתו עבד כמנהל כוח אדם במפעל באשדוד. אמו, ממוצא רוסי, נולדה בקיבוץ גשר, הייתה גננת ומורה בבית ספר מיוחד לבנות. פלסנר צעיר משני אחיו הבוגרים.
פלסנר החל את לימודי התיאטרון, בתיאטרון הטכניון בשנים 1986–1988 כאשר היה עדיין סטודנט מצטיין נשיא בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. הפסיק לימודיו בטכניון והתקבל ללימודי משחק. בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב. שיחק בהצגות "תפילה", "המלך ליר", "עקומים" ועוד. רקד בלהקת המחול של ליאת דרור וניר בן גל. ביים את מופע הסיום: "האביב מתעורר", עם בוגרי מגמת מחול בסמינר הקיבוצים. כתב וביים בשיתוף עם עידו בורנשטיין את ההצגות "כינים" ו"אלוורה" בתיאטרון תמונע, וכן את ההצגה "רעב" שזכתה בפרס "הצגת הפרינג' של השנה" - פרס התיאטרון 2004, מוזיקה מקורית: קורין אלאל.
בשנת 2006 ביים את ההצגה "דולפינים" מאת מאיה שעיה, שזכתה בפרס פסטיבל פותחים מסך 2006.

בשנת 2000 שיחק בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 בשם "מבחן החלב"

פלסנר ביים את הצגות הפרינג' "נעורי ורדה'לה" ו"קרום" מאת חנוך לוין, "גן ריקי" מאת דויד גרוסמן, ואת "נשות טרויה", מאת אוריפידס, עיבוד: ז'אן-פול סארטר, בתיאטרון תמונע, בהשתתפות אסתי זקהיים. ביים את "זריחה" מאת עידו בורנשטיין, במסגרת פסטיבל "פותחים במה" בתיאטרון בית ליסין וביים את ההצגה "כלבים" - קומדיה מאת עידו בורנשטיין. בשנת 2009 הקים עם עידו בורנשטיין את "תיאטרון כאן" בתל אביב. בשנת 2011 "תיאטרון כאן" מופיע עם הצגתו "כלבים" בתיאטרון תמונע. בשנת 2012 "תיאטרון כאן" מופיע עם הצגתו "זריחות" (כתיבה: עידו בורשטיין, בימוי: שלמה פלסנר, בהשתתפות אסתי זקהיים), בתיאטרון תמונע. באותה שנה, שלמה פלסנר מביים את ההצגה "הלוויה חורפית" מאת חנוך לוין, בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה. ב-2013 מחדש את ההפקות: "גן ריקי", "כלבים", "זריחה" בתיאטרון תמונע.
בשנת 2015 פלסנר מביים את ההצגה "פרויקט S" ההצגה מתקיימת בחלל אלטרנטיבי מתחת גבירול - מתחם לתרבות ואמנות. באותה שנה מביים פלסנר את ההצגה "S2: רק סצנות סקס" באותו מתחם, מתחת גבירול.
פלסנר מביים את הצגותיו ב"תיאטרון תמונע", שם הוא נחשב לבמאי בית, וב"תיאטרון יפו", ב"תיאטרון הידית" בישראל וב"פסטיבל הבינלאומי לתיאטרון פרינג׳" בניו יורק.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.tmu-na.org.il/Index.asp?CategoryID=83&Page=3 הצגותיו בתיאטרון תמונע]
* [https://web.archive.org/web/20090802090423/http://www.tarboot.co.il/7/raav.htm ביקורות על "רעב"]
* 
* 
* צבי גורן, [http://www.habama.co.il/Pages/Description.aspx?Subj=1&Area=1&ArticleID=1986 אלוורה על השריטה הנשית], באתר הבמה, 6 ביולי 2005

== הערות שוליים ==

קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:רקדנים ישראלים
קטגוריה:רקדנים להט"בים
קטגוריה:פרינג' בישראל
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:פעילים במדורי המועצה הישראלית לתרבות ואמנות
קטגוריה:בוגרי תיכון תגר (אשקלון)
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
קטגוריה:אשקלון: אישים
קווינטוס מרקיוס טורבו

קווינטוס מרקיוס טורבו (שמו המלא: קווינטוס מרקיוס טורבו פרונטו פובליקיוס סוורוס, בלטינית: Quintus Marcius Turbo Fronto Publicius Severus) היה מצביא רומאי שדיכא את מרד התפוצות במצרים, קירנאיקה ובקפריסין.

סביב שנת 95 טורבו היה קנטוריון של הלגיון השני אדירטריקוס, ולאחר מכן המושל של הפרובינקיה פאנוניה התחתונה. לאחר מכן שימש כמפקד המשמר הקיסרי, ובשנת 113 מונה למפקד הצי המיסני. בשנים 114–116 השתתף כמפקד הצי במלחמות הפרתיות של טראיאנוס, ועל חלקו במלחמה קיבל את עיטור צבאי.

לאחר פרוץ מרד התפוצות, שיגר טראיאנוס את קווינטוס למצרים כדי שיחסל את המרד. קווינטוס הגיע למצרים באביב 117, עם משלחת צבאית שכללה חיל רגלים, חיל פרשים וצי ימי. בכל מקרה הוא לא החליף את המושל ותפקידו היה צבאי בלבד. עד חודש נובמבר 117 חיסל קווינטוס את המרד במצרים, ובשנת 119 מונה למושל הפרובינקיה דאקיה העליונה.

בהיסטוריה אוגוסטה נזכרת ברמז פעילותו של טורבו נגד המורדים היהודים בקירנאיקה ובמצרים.

== ראו גם ==
* המלחמות הפרתיות
* מרד התפוצות
* פולמוס קיטוס

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* Ronald Syme, The Wrong Marcius Turbo, The Journal of Roman Studies, Vol. 52, Parts 1 and 2 (1962), pp. 87-96
* EM Smallwood, Palestine c. AD 115-118, Historia ii (1962), pp. 500-10
* E. Frezouls, Inscription de Cyrrhus relative à Q.Marcius Turbo, Syria 30, (1953), pp. 247-278 
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-2
הצגת בכורה

זרי פרחים לצוות הסרט]]
באמנות הבמה, הצגת בכורה (בלעז: פרמיירה, מצרפתית première - ראשון) היא פעם ראשונה שבה מוצג מופע מסוים, כגון מחזה, יצירה מוזיקלית, סרט קולנוע, מופע מחול וכדומה. המושג העברי "הצגת בכורה" הוא מחידושיו של אברהם שלונסקי.

הצגת בכורה עולמית היא הצגת הבכורה הראשונה בעולם למופע זה. חשיבות נודעת גם להצגת בכורה ארצית, שהיא הצגת הבכורה במדינה מסוימת.

הצגת בכורה היא פעמים רבות אירוע רב-רושם שמוזמנים אליו עיתונאים על מנת שיסקרו את המופע באמצעי התקשורת, ידוענים ואישים בולטים בתחום האמנות המתאים. כמקובל בכל מופע, גם בסיומה של הצגת הבכורה קדים המבצעים לקהל, אך בהצגת בכורה לרוב מצטרפים בשלב זה אל המבצעים גם יוצרי היצירה (מחזאי, מלחין, במאי וכדומה).

במופע המוצג חי בפני קהל, כגון הצגת תיאטרון, קודמת להצגת הבכורה חזרה גנרלית - ביצוע מלא של המופע בפני קהל מצומצם של מקורבים, לקבלת משוב אחרון לפני הצגת הבכורה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמנות הבמה
קטגוריה:בכורה
Fook Lam Moon

חזית הסניף הראשי של פוק לאם מון בהונג קונג וה[[לוגו שלה, 2009]]
הכניסה למסעדה
פנים המסעדה
אבלונה עם רגלי ברווז
[[מרק קני ציפורים]]
[[דים סאם]]
מתאבנים]]
פוק לאם מון (באנגלית: Fook Lam Moon; באותיות סיניות: 福臨門) היא רשת מסעדות סיניות.

== היסטוריה ==
הרשת התחילה ב-1948 במסעדה בודדת שהקים צ'ואי פוק (Chui Fook), שהגיע מגואנגדונג והחל להתלמד כשף בנעוריו. המסעדה נקראה בתחילה "פוק קי" (Fook Kee) עד שבניו של פוק עברו לנהל אותה ושינו את שמה ל"פוק לאם מון" והעבירו את משכנה לרחוב ג'ונסטון, וואנצ'אי, הונג קונג. פירוש השם "פוק לאם מון" הוא "מזל וברכה באים על ביתך". התקשורת מרבה לכנות את המסעדה "פו הו פאן טונג" (באותיות סיניות: 富豪飯堂), שמשמעו "קנטינה לעשירים", מכיוון שפוקדים אותה תדיר העשירים והמפורסמים.

סניפים נוספים של פוק לאם מון מצויים בקאולון, שלושה סניפים ביפן (אוסקה, טוקיו ומרונואוצ'י (Marunouchi)) וסניף בשאנגחאי.

== תבשילים ידועים ==
המאכלים הידועים שמגישה המסעדה הם סנפירי כריש, רכיכות מטוגנות עם רגלי אווז או ברווז, תרנגולת פריכה בטיגון עמוק, חזירון צלוי, צדפה ממולאת בשר סרטן אפוי ובצל ומבחר מרקים שהוכנו ברתיחה כפולה.

== פרסים (לסניף הראשי בהונג קונג) ==
*	2010 – שני כוכבים במדריך מישלן האדום.
*	2010/2009 – מקום 19 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה.
*	2009 – כוכב אחד במדריך מישלן האדום.
*	2009/2008 – מקום 18 ברשימת המסעדות הטובות באסיה של מדריך מילה.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* The Miele Guide: Your Guide to Asia's Finest Restaurants 2009/2010, Ate Media Pte Ltd, Singapore. pp. 10, 11, 40, 57, 58.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:מסעדות
קטגוריה:הונג קונג: כלכלה
פאול קוסלה

פאול קוֹסלָה (שמולוביץ') (ברומנית: Paul Kosla; 29 ביולי 1922 – 15 ביוני 2004) היה מנצח, פסנתרן, מלחין, מעבד ומורה ישראלי.

==קורות חיים==
קוסלה נולד בפיאטרה ניאמץ שברומניה בשם פאול (פנחס) שמולוביץ. החל לנגן בגיל 9. בגיל 13 היה נגן מקצועי. ניגן בפסנתר, באקורדיון ובטרומבון. למד מוזיקה במשך שנתיים בקונסרבטוריון הממלכתי בבוקרשט. ברומניה ניגן בתזמורות שונות, בהצגות תיאטרון וברדיו הרומני. מגיל 15 ניגן יחד עם אחיו הרמן בצמד "דואו קוזלה" או "קוסלה". אימצו את השם האמנותי הזה לפי שמה של גבעת קוזליה שליד עיר הולדתם, פיאטרה ניאמץ.

ב-1950 עלה לישראל. בתחילת דרכו בישראל ניגן בפסנתר בבית הקפה "אלדוראדו" בחיפה. שם הכיר את רעייתו לעתיד, הזמרת דורותיאה ליביו. השניים התאהבו, עברו לתל אביב ובשנת 1954 התחתנו. בתל אביב ניצח על התזמורת הג'אז הגדולה של הקפה "ריוויירה" על שפת הים. וכן ארגן וניצח בשנים 1952-1951 על תזמורת להקת התיאטרון המוזיקלי "לי-לה-לו" שבניהולם של משה ולין וג'ורג' ואל. אחרי סגירת "לי לה לו" עבד קוסלה עד שנת 1960 כמנהל מוזיקלי ומנצח של תזמורת תיאטרון רוויו אחר, "דו-רה-מי" שפעל באולם קולנוע רמה ברמת גן, בגן "אלהמברה" ביפו ובבית ציוני אמריקה בתל אביב.

לאחר סגירת "דו-רה-מי" הוזמנו בני הזוג קוסלה להופיע באוסטרליה. תחילה בהופעה במלבורן מול 9000 יהודים, שם הופיעו יחד עם פרנק סינטרה, ולאחר מכן הופיעו בסידני. הם המשיכו להופיע באוסטרליה במשך שנה. בשנות השישים הקימו קוסלה ואחיו הרמן בית ספר למוזיקה ברחוב זמנהוף בתל אביב.

קוסלה פעל לאורך השנים גם כמעבד מוזיקלי ומלחין. הוא כתב ועיבד מאות שירים ופזמונים להצגות ביידיש וברומנית והיה מורה למוזיקה למוזיקאים רבים. אחרי סגירת התיאטרון "דו רה מי" יחד עם אשתו השחקנית-זמרת דורותיאה ליביו ערך סיורי הופעות ברחבי העולם מטעם המגבית היהודית. כמו כן ניגן שנים רבות כפסנתרן באניות חברת "צים" ובלובי של בתי מלון פאר בישראל.

בסוף ימיו לקה במחלת אלצהיימר. קוסלה נפטר בשנת 2004, בגיל 82, והובא לקבורה בבית העלמין ירקון. הניח את אשתו ואת בנו המוזיקאי, אילון.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:סגל צים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:מנצחים יהודים
קטגוריה:פסנתרנים יהודים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים יהודים רומנים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
תיאטרון הטכניון

ההצגה "דיבוק בשניים" בתיאטרון הטכניון, על-פי "הדיבוק" מאת ש. אנסקי
תיאטרון הטכניון הוקם בשנת 1986 במסגרת מצומצמת, כחלק מהמחלקה ללימודים הומניסטיים ואמנויות. המייסד היה פרופ' אוריאל זוהר, כמנהל, במאי ומורה. בתיאטרון הועברו שבעה קורסים, ולמדו בו כ-300 סטודנטים מדי שנה. התיאטרון העלה עד 2014 למעלה מ-52 הצגות בסגנונות שונים, מחזות ישראלים מאת חנוך לוין ויהושע סובול, מחזות יהודיים כמו הדיבוק ובין היתר, ניתן לציין מחזות קלאסיים מאת מולייר, שייקספיר, פייר דה מאריבו, הנריק איבסן וברנרד שו. הועלו גם הצגות מאת אוריאל זוהר עצמו, וכן הצגות מפרי עטם של השחקנים. התיאטרון התפתח במיוחד בתחום תיאטרון הפרינג'. הוא הוזמן לפסטיבלים אוניברסיטאיים רבים בעולם, וזוכה להכרה בינלאומית. כיום מעבירים את הקורסים השונים שני דוקטורים מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת חיפה.

פיגמליון" על פי מחזה מאת ברנרד שו]]
פרופ' אוריאל זוהר המנהל האמנותי של תיאטרון הטכניון

==מחזות והצגות==
* הבמאי זוכה פרס אופיר סכנדר קובטי מהפקולטה להנדסת מכונות בטכניון השתתף בהצגה "סוף-סוף" במסגרת התיאטרון, וזו הועלתה גם בירושלים בשנת 2001, במסגרת "פסטיבל תספיס".
* שלמה פלסנר מהפקולטה להנדסת חשמל השתתף במחזות הקולקטיביים "המזרן הרך" ו"נישואים מעורבים" באולם צ'רצ'יל.
* ההצגה "שלשלאות שקופות" מאת שלי בליטי מהפקולטה להנדסה כימית הופיעה בפסטיבל ברטיסלאבה (סלובקיה) בשנת 2006, בגרנדה (ספרד), בסינמטק חיפה, ובפסטיבל נוה יוסף של החוג לתיאטרון קהילתי באוניברסיטת חיפה ב-2007. שחקנים: ענת ניסני ונדב שובל.
* ההצגה "אויב העם" מאת איבסן, בהשתתפות פרופסור רוני נבון מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, זכתה לציון לשבח ב"פסטיבל בנוונטו" באיטליה ב-2009, והופיעה באולמות בחיפה ובעספיא.
* ההצגה "הבגד הבלתי נראה" מפרי עטו של פרופ' אוריאל זוהר, הופיעה בפסטיבל הבינלאומי של האוניברסיטה הממלכתית בסנקט פטרבורג ב-2012.
* מבחר מן המחזות שהועלו על בימת תיאטרון הטכניון: ליל העשרים והפלשתינאית מאת יהושע סובול (בפסטיבל בקלן), יעקובי ולידנטל מאת חנוך לוין, טרטיף והקמצן מאת מולייר, "טלמה" על פי (המלט) מאת שייקספיר, אויב העם מאת איבסן, משחק של אהבה ומזל מאת מאריבו (בפסטיבלים בפריז ובליאז'), "לא! פיגמליון" על פי פיגמליון (מחזה) מאת ברנרד שו, העצם מאת בירגו דיופ ופיטר ברוק (בפסטיבלים במורסיה ואליקנטה), "סקס שקרים ווידאוטייפ" על פי הסרט מאת סטיבן סודרברג (בפסטיבל בליון צרפת), מועדון ארוחת הבוקר על פי הסרט מאת ג'ון יוז, הדיבוק על פי ש. אנ-סקי, "בלב ים" מאת סלאבומיר מרוז'ק, "אנדרטה הפוכה" מאת יוסף מונדי, "סולם אל סאלאם", "סינדרלה ושלושת הגמדים", "1=3=3/2" (בפסטיבל בליאז'), "להתקרב דרך אגב", "נישואים מעורבים", "סודות", "סוף-סוף", "הבירוקרטיה של המוות", "להצחיק את הקהל", "המזרן הרך", "PlayBack" (בפסטיבל בירושלים), "התמונה החסרה", "רואה בשדות זרים", "ביעור חמץ" (מאת איתי הראל ובבימויו), "מערכונים קומיים", "הפוך על הפוך", "פעימות", "אור"...

==שמות הקורסים==
אסתטיקה של בימוי, במאים ידועי שם (דוגמת פיטר ברוק), דרמה ישראלית, כתיבת מחזות, הפקת הצגות, משחק ובימוי ותיאטרון רפואי-שמשי-רוחני.

==ספרים על תיאטרון הטכניון==
* אוריאל זוהר, חשיבות מחקר התיאטרון באוניברסיטה טכנולוגית-מדעית (דוגמת הטכניון) 2007.
* אוריאל זוהר, חזון תיאטרון הטכניון, 2008.

==קישורים חיצוניים==
* 

* 
* [https://moodle.technion.ac.il/course/view.php?id=1163 לימודים הומניסטיים ואמנויות, הטכניון, תיאטרון הטכניון, קורס: 324597 תיאטרון למתקדמים 3 - חורף]

==הערות שוליים==

קטגוריה:הטכניון: יחידות אקדמיות
הטכניון
הטכניון
איזידור כהן

איזידור כהן (באנגלית: Isidore Cohen; 16 בדצמבר 1922 – 23 ביוני 2005) היה כנר יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר בנגינת מוזיקה קאמרית, בעיקר כחבר ברביעיית ג'וליארד ובשלישיית בוזאר.

== חייו ==
כהן נולד בברוקלין שבניו יורק. הוא החל ללמוד נגינה בכינור בגיל שש וסיים את בית הספר התיכון למוזיקה ולאמנות במנהטן, אף כי מטרתו הייתה לימודי רפואה. לימודיו הקדם-רפואיים בברוקלין קולג' הופסקו עקב גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה לשירות באירופה. לאחר זאת השתנה כיוון הקריירה שלו מרפואה למוזיקה, כתוצאה מנגינתו הן בתזמורת הצבא והן בלהקות ג'אז.
 
עם שובו לחיים האזרחיים, התקבל ללימודים בג'וליארד כתלמידו של איוון גלאמיאן. גלאמיאן היסס אם לקבל אליו תלמיד בן עשרים וארבע, אבל לא רצה להשיב ריקם פני חייל משוחרר. מנקודה זו ואילך, החלה הצלחתו כמוזיקאי. נגינתו ב"מעשה בחייל" של סטרווינסקי משכה אליו את תשומת לבו של המלחין.

משנות ה-50 של המאה ה-20 היה כהן כנר ראשי בתזמורות בפסטיבל קאזאלס בצרפת ופוארטו ריקו, נוסף לכמה הרכבים בניו יורק. כשניגן אצל קאזאלס, פגש את אלכסנדר שניידר, שהזמין אותו להצטרף לרביעייה שלו ככנר שני בשנת 1952. בתקופת נגינתו שם, הקליטה הרביעייה את המכלול הראשון של רביעיות המיתרים של היידן, ציון דרך שנזכר ב"טיים מגזין".

מ-1958 היה כהן כנר שני ברביעיית ג'וליארד, משרה בה החזיק קרוב לעשור. כחבר ברביעייה, נמנה כהן על סגל המורים בבית הספר ג'וליארד משנת 1958 עד 1966.

ב-1968, אחרי פרישתו של הכנר דניאל גילה, פנו הפסנתרן מנחם פרסלר והצ'לן ברנרד גרינהאוס אל כהן והציעו לו להצטרף לשלישיית בוזאר. על אף מיאון ראשוני, השתכנע לבסוף והצטרף לשלישייה, שנחשבה באמצע שנות ה-70' לשלישיית הפסנתר העסוקה והנודעת ביותר בעולם, הן בסיורי קונצרטים והן בהקלטות. בתקופתו של כהן בשלישייה, התבצעו עשרות הקלטות, בהן מכלול שלישיות הפסנתר של היידן ובטהובן, כמו גם יצירות של צ'ייקובסקי, רחמנינוב, אייבס, דבוז'אק ושוסטקוביץ'. אחרי עשרים ושלוש שנים עם הקבוצה, החליפה אותו הכנרת אידה קאוואפיאן.

כמורה, נמנה כהן על סגל המורים במוסדות לימוד ובפסטיבלים רבים נוסף לג'וליארד, בהם פסטיבל המוזיקה של אספן בקולורדו ומכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק ובית הספר מנהטן למוזיקה. 
הקשר הממושך ביותר שלו היה עם בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו, שם לימד החל ב-1966 במשך קרוב לארבעים שנה.

איזידור כהן נפטר ברובע הברונקס, ניו יורק בשנת 2005.

==קישורים חיצוניים==

<div class="mw-content-ltr">
* Allan Kozinn, [http://www.nytimes.com/2005/06/28/arts/music/28cohen.html Isidore Cohen, 82, Violinist in Premier Chamber Groups, Is Dead], הניו יורק טיימס, June 28, 2005
* Anne Inglis, [http://www.theguardian.com/news/2005/jul/13/guardianobituaries.artsobituaries Isidore Cohen: Brilliant violinist with the Beaux Arts Trio], The Guardian, 13 July 2005
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:כנרים יהודים
קטגוריה:כנרים אמריקאים
קטגוריה:מורים למוזיקה באמריקה
קטגוריה:מורים למוזיקה יהודים
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1922
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2005
יחזקאל סופר

הרב יהושע יחזקאל סופר (נולד בי' באלול תש"ז, 26 באוגוסט 1947) הוא מרצה חסיד חב"ד; היה רב הקמפוס באוניברסיטת בן-גוריון בשנים 1976–1993.

== ביוגרפיה==
נולד במחנה עקורים בגרמניה, לשבתאי ולטויבע סופר, ניצולי השואה. בבחרותו למד בישיבות פוניבז' ובריסק. במהלך לימודו בישיבת בריסק, התוודע לחסידות חב"ד והחל ללמוד חסידות בחשאי. בשנת תשכ"ה התגלה הדבר, והוא נאלץ לעזוב את הישיבה הליטאית לטובת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בכפר חב"ד. בניסן תשכ"ז נסע ללמוד במשך כשנה בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 בניו יורק. בשנת תשכ"ט נישא לשרה, בתם של רחל והנגן החסידי שניאור זלמן לוין מכפר חב"ד.

סופר הוא מרצה ותיק. הוא החל להרצות בשנת 1970 בתיכונים בארץ, עד שהתמנה ב-1976 בהשפעת פרופסור ירמיהו ברנובר שהיה חבר בסנט של האוניברסיטה בבאר שבע, לכהן כרב הקמפוס, תפקיד אותו נשא כ־16 שנה.

בראשית שנות התשעים, תמך בזיהויו ופרסומו של הרבי מלובביץ' כמשיח. לאחר פטירת האחרון בשנת 1994, פרסם את החוברת "יתבררו ויתלבנו" שבה טען כי התברר שהרבי אינו המשיח. הוא חזר והדגיש עמדה זו בספרו "במאי קמיפלגי" (2012). שיטה זו נחשבת חריגה גם בקרב הזרם המתון בחב"ד.

מוסר שיעורים בספרי חסידות ובפירוש רש"י לתורה, ומשמש כמרצה במכללת בית רבקה שבכפר חב"ד ב'. ספרו "לדעת להאמין" מבוסס על מאות הרצאות שלו, שיצאו גם בדיסקים.

===משפחתו===
הרב סופר אב לשמונה ילדים, מתגורר בשכונת רמות שבירושלים.

== פרסומים ==

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.yahadut.tv/Lecture-VideoList.asp?SupplierID=10 שיעוריו והתוועדויותיו של הרב יחזקאל סופר], באתר "יהדות.TV"&
* 
* [http://m.chabadks.co.il/templates/articlecco_cdo/aid/643137 השיעורים הקבועים של הרב סופר בבית חב"ד כפר סבא] 
* [https://he.chabad.org/multimedia/media_cdo/aid/3144771 הרב סופר מספר על מופת עם אביו והרבי מליובאוויטש] 
* אברהם הלוי, [http://www.shturem.net/index.php?section=news&id=20610 בשער: הרב יחזקאל סופר], עיתון עולם החסידות כסלו תשס"ח, באתר שטורעם
* ישי פרימן, [https://m.news1.co.il/Archive/003-D-32826-00.html המשפיע] בעלון עולם קטן, באתר מחלקה ראשונה, תשרי תשס"ט
* [https://youtube.com/watch?feature=youtu.be&v=zFcrGV5Ad_k התוועדות י"ט כסלו תשע"ז]
* [https://www.alysefer.com/sofer/ הדרך הארוכה והקצרה להיות בינוני של תניא, ועל המסע האישי מ"בריסקער" ל"חב"דסקער"], תשע"ז
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:בוגרי ישיבת בריסק-ירושלים
קטגוריה:סגל שבועון כפר חב"ד
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:רמות אלון: רבנים
קטגוריה:באר שבע: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
נמל התעופה הבין-לאומי קייפטאון

טרמינל הטיסות הבינלאומיות
נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון (באנגלית: Cape Town International Airport; באפריקאנס: Kaapstad Internasionale Lughawe) הוא נמל תעופה בינלאומי המשרת את קייפטאון שבדרום אפריקה. הנמל הוקם בשנת 1954 במרחק של כ-20 קילומטרים מקייפטאון, במקומו של נמל ישן ששירת את העיר. הנמל הוא השני העמוס ביותר בדרום אפריקה והשלישי ביבשת אפריקה כולה.

מהנמל מופעלות טיסות ישירות לשני המטרופולינים העיקריים הנוספים בדרום אפריקה - דרבן ויוהנסבורג, לצד טיסות למרכזים קטנים יותר במדינה. כמו כן, פועלים מהנמל מספר קווים בינלאומיים לאפריקה, אסיה, אירופה ואמריקה הדרומית. בשנת 2007 היה הקו האוויר בין קייפטאון ליוהנסבורג החמישי העמוס בעולם והעמוס ביותר באפריקה, והקו לדרבן היה החמישי העמוס ביותר באפריקה.

==היסטוריה==
הנמל התעופה הבינלאומי בקייפטאון נפתח בשנת 1954, שנה לאחר שנפתח נמל התעופה הבינלאומי או. אר. טאמבו (אז נמל התעופה הבינלאומי יאן סמאטס). בתחילה נקרא "נמל התעופה די.אף. מאלאן", על שמו של ראש ממשלת דרום אפריקה דאז, והציע שני קווי טיסה בינלאומיים - טיסה ישירה לבריטניה וטיסה לבריטניה דרך יוהנסבורג.

עם נפילת שלטון האפרטהייד בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, הבעלות על נמל התעופה עברה מהמדינה לחברת נמלי התעופה דרום אפריקה, ושמו שונה לשם נייטרלי מבחינה פוליטית - נמל התעופה הבינלאומי קייפטאון. בשנים הראשונות של המאה העשרים ואחת חווה הנמל צמיחה עצומה; מכמות של 6.2 מיליון נוסעים בשנה במהלך 05–2004, עברו בשדה 8.4 מיליון נוסעים בשנים 08–2007. בשנת 2009 ירדה כמות הנוסעים לכדי 7.8 מיליון בשנה.

כהכנות למונדיאל 2010, עבר נמל התעופה הרחבה ושיפוץ רחבי היקף. מירב תשומת הלב התמקדה בבנייתו של בית נתיבות מרכזי בעלות של כ-1.6 מיליארד ראנד. בית הנתיבות נועד לחבר בין הטרמינלים הנפרדים לטיסות פנים ולטיסות בינלאומיות, וכן לשמש כאזור צ'ק-אין משותף.

==בתי נתיבות==
הטרמינל החדש חולק לאגף המראות בקומות העליונות ואגף נחיתות בקומות התחתונות. מערכת כבישים מוגבהים מאפשרת גישה ברכב הן לקומות ההמראות והן לקומות הנחיתות. תהליך הצ'ק-אין מתבצע בטרמינל המרכזי, הכולל 120 דלפקי צ'ק-אין ו-20 עמדות שירות אישי. אחרי הצ'ק-אין עוברים הנוסעים בידוק ביטחוני אחיד, לאחריו עוברים הנוסעים בטיסות בינלאומיות לטרמינל הצפוני ונוסעים בטיסות פנים לטרמינל הדרומי.

בתי הנתיבות כוללים עשרה גשרי עלייה למטוס, המחולקים שווה בשווה בין טיסות הפנים לטיסות הבינלאומיות. חלק מהקומות התחתונות בבתי הנתיבות משמשות להסעת נוסעים באוטובוס אל וממטוסים החונים בחניות מרוחקות.

==תאונות ואירועים בולטים==
* ב-26 במאי 1971, שלושה מטוסי הוקר סידלי HS125 של חיל האוויר הדרום אפריקאי, אשר התאמנו בנמל התעופה לקראת מופע אווירי, התנגשו בהר ממערב לנמל התעופה. אחד-עשר אנשי הצוות בשלושת המטוסים נהרגו בתאונה.
* ב-5 ביוני 1983, מטוס ססנה 402B התרסק מעט לאחר המראתו בשל מזג אוויר סוער. שבעה מתשעת הנוסעים נהרגו. לאחר התאונה התברר כי הטייס זייף חלק ממסמכיו ולא היה מוסמך לטוס בתנאים האלו.
* ב-7 בנובמבר 2007, ניתק בעת ההמראה מנועו הימני של מטוס בואינג 737-230. ההמראה נמשכה כרגיל והצוות הצליח להנחית את המטוס על 106 הנוסעים ללא פציעות או נזק.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100821173932/http://www.airports.co.za/home.asp?pid=229 האתר הרשמי של נמל התעופה] 
* [https://web.archive.org/web/20190803004103/http://worldaerodata.com/wad.cgi?id=SF67604&sch=FACT מידע על נמל התעופה באתר World Aero Data] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קייפטאון
קייפטאון
אנסידמוס

אנסידמוס (יוונית: Αἰνησίδημος; המאה הראשונה לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.

== חייו ==
אנסידמוס נולד בעיר קנוסוס שבאי כרתים, למד באלכסנדריה והיה תלמידו של פילון מלאריסה שעמד בראש האקדמיה האפלטונית. אנסידמוס טען כי אנשיה של אקדמיה זו החזיקו בתאוריות מסוימות (ובהן אלה של הפילוסופים מן האסכולה הסטואית) ללא הצדקה, ודחו תאוריות אחרות ללא סיבות מספיקות.

בתגובה לדוגמטיזם פילוסופי זה, אנסידמוס תמך בעיקרון שלפיו אין לחרוץ משפט על דבר - עיקרון שהוצע לראשונה על ידי פירון מאליס ותלמידו טימון מפליוס כפתרון לבעיית מגבלותיו של הידע האנושי. האסכולה של אנסידמוס נודעת כפירוניזם. הוא פיתח תורה ספקנית זו בתגובה לטיעונו של פילו מלאריסה שלפיו אם כי החושים מוליכים אותנו שולל, יש בכוחנו להבין את טבעם של כל הדברים באמצעות תבונתנו.

דבר לא שרד מכל כתביו של אנסידמוס, אך אנו יודעים על אודותיו באמצעות פוטיוס, סקסטוס אמפיריקוס, דיוגנס לארטיוס ופילון האלכסנדרוני.

== יצירתו ==
יצירתו העיקרית של אנסידמוס "פירוניה", שהוקדשה ללוקיוס טוברו, ידידו של קיקרו וחבר האקדמיה האפלטונית, עוסקת בראש ובראשונה בצורך שלא לחרוץ משפט על דבר. ביצירה זו הוא עוסק בארבעה נושאים יסודיים:

*הסיבות לספקנות ולאי ודאות.
*טיעונים נגד הסיבתיות והאמת.
*תאוריה של הפיזיקה.
*תאוריה של המוסר.

=== תורת הספקנות ===
הנושא הראשון הוא המשמעותי ביותר בתורתו של אנסידמוס. תורתו הספקנית, שלפיה לא ניתן לדעת דבר, מבוססת על עשרה טיעונים:

*קיימים הבדלים ניכרים באופן שבו יצורים שונים תופסים את הדברים. לשם דוגמה: השליו אוכל עשבים ארסיים המהווים סם מוות בעבור האדם.
*הבדלים דומים קיימים גם בין בני אדם שונים ומצביעים על אותה עובדה.
*הידע שאותו האדם מקבל באמצעות החושים הוא מלא ניגודים.
*ידע זה משתנה מעת לעת עם השתנותם הפיזית של העצמים.
*ידע זה משתנה בהתאם לתנאים המקומיים.
*אנו מכירים את העצמים השונים בעקיפין באמצעות האוויר, הלחות וכיוצא בזה.
*עצמים אלה נמצאים בתהליך תמידי של שינוי גוון, טמפרטורה, גודל ותנועה.
*כל הפרטים שאותם אנו מקבלים באמצעות החושים הם יחסיים וכרוכים זה בזה.
*אנו מתרגלים לפרטים אלה באופן חוזר ונשנה ומקבלים אותם ללא ביקורת.
*בני האדם מחזיקים באמונות שונות ובחוקים שונים, וחיים בתנאים חברתיים שונים.

במילים אחרות, אנסידמוס טען כי האמת משתנה בהתאם לנסיבות. היות שכל אדם תופס את הדברים באופן שונה, ומסדר אותם במוחו באופן מתאים לו בלבד, אנסידמוס דחה את האפשרות שקיימת אמת אובייקטיבית, וטען כי האמת היא סובייקטיבית.

== ראו גם ==
* ארקסילאוס

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.iep.utm.edu/aeneside/ אנסידמוס], האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה
* 

קטגוריה:פילוסופים יוונים
קטגוריה:פילוסופים של תורת ההכרה
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-1 לפנה"ס
קונכט

קונכט (אנגלית: Connacht, בעבר נקראה Connaught; אירית: Connachta / Cúige Chonnacht) היא אחת מפרובינציות אירלנד.

== גאוגרפיה ==
קונכט שוכנת במערב האי, לחופו של האוקיינוס האטלנטי. שטחה הכולל הוא 18,810 קמ"ר. אוכלוסייתה נאמדת בכ-503,000 תושבים, ובכך היא הפרובינציה הפחות מיושבת באי. שמה האירי של הפרובינציה הוא Cúige Chonnacht, כלומר פרובינציית קונכט ; Cúige משמעותו "חמישית", ומקורו בתקופה בה היו באירלנד חמש פרובינציות. Chonnacht מקורו בשושלת קונכטה שישבה באזור לפנים.

באנגלית היה מקובל השם בעבר קונוט ("Connaught"), והמלכה ויקטוריה אף העניקה לבנה השלישי, הנסיך ארתור, את התואר דוכס קונוט וסטראת'רן.

בקונכט חמישה מחוזות:
*מחוז גולוויי: 6,148 קמ"ר, כ-231,000 תושבים (2006)
*מחוז מאיו: 5,397 קמ"ר, 126,000 תושבים
*מחוז סלייגו: 1,837 קמ"ר, 61,000 תושבים
*מחוז רוסקומון: 2,547 קמ"ר, 58,700 תושבים
*מחוז ליטרים: 1,588 קמ"ר, 29,000 תושבים

העיר הגדולה ביותר היא העיר גולוויי, ובה כ-73,000 תושבים.

בקונכט נמצא האי הגדול בחופי אירלנד, אקיל (Achill, במחוז מאיו), והאגם השני בגודלו (לוך קוריב, במחוז גולוויי). האדמה בחלק מהפרובינציה, ובפרט ליד חופי הים, אינה מתאימה לעיבוד חקלאי, אך מצטיינת בנופיה ומושכת תיירות. אזור כזה הוא קונמארה, חבל ארץ מיושב בדלילות יחסית המשתרע לצד החוף האטלנטי, העשיר בנוף הררי, באגמים, בנחלים ובביצות-כבול. מצפונו שוכן נמל קילארי שהוא פיורד טבעי - היחיד באירלנד.
יעד תיירותי נוסף הם איי אראן המשמרים במידה רבה את מסורתה ותרבותה של אירלנד ההיסטורית.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:אירלנד: פרובינציות
קלווין קליין

חנות של חברת האופנה "קלווין קליין" ב[[טורונטו שבקנדה]]
קלווין ריצ'רד קליין (באנגלית: Calvin Richard Klein; נולד ב-19 בנובמבר 1942) הוא מעצב אופנה יהודי-אמריקאי. הקים את בית האופנה הנושא את שמו קלווין קליין (), כן הקים על שמו סדרות בשמים.

==ביוגרפיה==
נולד ברובע הברונקס, ניו יורק, להורים יהודים שהיגרו לארצות הברית. הוא למד במכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק בין השנים 1959–1962; מאוחר יותר, ב-2003, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם מכון זה. בתקופת לימודיו במכון פגש את ג'יין סנטר, הם נישאו ב-1964 ונולדה להם בת. לפני שהחל לעבוד כמעצב עצמאי הוא עבד כשנתיים כעוזר למעצב דן מילשטיין, שם סייע בעיצוב חליפות לגברים.

ב-1968 הקים את בית האופנה על שמו "קלווין קליין" ביחד עם שותפתו וחברו ילדותו בארי שוורץ; קליין עסק בעיצוב בחברה, ואילו שוורץ התמקד בניהול העסקי שלה. תחילה מכרה החברה מעילי נשים, בהמשך התפתחה לביגוד ספורט, ובשנות ה-70 צברה פופולריות ומכרה קולקציות הכוללות מגוון רחב של בגדי נשים. בתקופה זו השיק קליין גם את קולקציות מכנסי הג'ינס הידועות שלו, ובחר בדרכי פרסום חדשניות יחסית לשיווקן – פרסומות בעלות אופי מיני ופרקטי. ב-1982 החל לעצב תחתוני גברים ושיווק גם אותם באופן חדשני, בכך שהפך את תחתוני הגברים ממוצר פונקציונלי ופשוט למוצר אופנתי ונחשק.

בשנות ה-70 וה-80 השיק קליין מספר סדרות בשמים פופולריות, בהן "Obsession", "Eternity" ו-"Escape". ב-1993 השיק את סדרת הבשמים החדשנית "cK One", בושם יוניסקס המתאים לנשים וגברים כאחד. במקביל, בשנה זו זכה קליין בפרס השנתי של מעצבי האופנה הן עבור קולקציית הנשים שלו והן עבור קולקציית הגברים, ובכך היה הראשון שזכה בשני הפרסים באותה שנה. כמו כן, משנת 2005 לערך השיק בושם פופולרי נוסף ושמו Euphoria.

קליין הרחיב את עסקיו מעבר לארצות הברית, וכיום קיימים סניפים של החברה ברחבי יבשות אמריקה, אירופה, באסיה וכן באוסטרליה. החברה כוללת שלושה ענפים: קולקציית קלווין קליין לגברים, נשים ובית; cK לגברים ונשים; ו"ג'ינס cK" לגברים, נשים וילדים. סלבריטאים הוליוודים רבים נוהגים ללבוש את עיצוביו, בהם ג'סטין ביבר ג'וליה רוברטס, גווינת' פלטרו וסנדרה בולוק.

חלק ממסעות הפרסום החדשניים של קליין עוררו ביקורת, כגון פרסומות שנויות במחלוקת מ-1993 בהן הופיעה קייט מוס בעירום בסגנון ה"הרואין שיק" , שכללו ביקורת של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון על השימוש בסגנון זה; וכן פרסומות משנת 1995 שכללו מתבגרים בסצנות מיניות שונות.

ב-1986 נישא קליין בשנית לקלי רקטור, שעבדה בחברה שלו. אולם הזוג התגרש ב-2006.

== ראו גם ==

* קלווין קליין (חברה) - ()

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20100418190635/http://www.thebiographychannel.co.uk/biographies/calvin-klein.html;jsessionid=5CA96E4AB55D27FD35867F2470E88265.public2 קלווין קליין], באתר bio
* [https://web.archive.org/web/20040603043807/http://www.infomat.com/whoswho/calvinklein.html קלווין קליין], באתר Fasion Informat
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:מעצבי אופנה אמריקאים
קטגוריה:מעצבי אופנה יהודים
קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי לאופנה בניו יורק
קטגוריה:ביסקסואלים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים יהודים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1942
חדשות בן עזר

"חדשות בן עזר - מכתב עיתי לֵילִי חינם מאת סופר נידח" הוא ניוזלטר בעריכתו של אהוד בן עזר, המופץ למנויים בדואר אלקטרוני פעמיים בשבוע, אור ליום שני ואור ליום חמישי.

השבועון החל לצאת לאור ב-12 בפברואר 2005, והוא כולל פובליציסטיקה (המרבה להציג עמדות ימניות), ביקורת ספרות, סיפורת ושירה. מקום נכבד מוקדש לחייה ויצירתה של דודתו של בן עזר, המשוררת אסתר ראב, ולתולדות פתח תקווה, המושבה שבה נולד. תחילה נכתב השבועון על ידי בן עזר לבדו (החותם גם בשמות העט "ס. נידח" ו"ס. גרוס"), ובמהלך הזמן הצטרפו אליו כותבים רבים, ובהם המזרחן ד"ר גיא בכור, המשוררים יוסי גמזו, עקיבא נוף, אלישע פורת וישראל הר, הסופרים יצחק אוורבוך אורפז, פוצ'ו (ישראל ויסלר) ומשה גרנות, המתרגם יהודה גור-אריה, חוקר הזמר העברי אליהו הכהן, דן אלמגור, יוסף דוריאל, אורי הייטנר ואברהם וולפנזון.

בראש כל גיליון מודפס המסר:
: אם אינך מוצא ספר לקרוא בו – כתוֹב ספר או קרא ספר ישן
:אם אינך מוצא עיתון לטעמך – עשה לך עיתון חדש
:העיתון לאנשים חושבים. לא כורתים עצים להדפיסו ואינו מצטבר כִּפסולת
:דברינו מגיעים רק לכמה אלפי קוראים אבל גם בעוד שנים רבות יקראו אותנו מאות.

לציון מלאת 10 שנים ו-1,000 גיליונות ל"חדשות בן עזר", סיפר אהוד בן עזר לקוראיו:
:בחודש פברואר 2005 נשבר לי סופית מהמגבלה של הצורך להביע את דעותיי במאמרים ובמכתבים למערכות העיתונים, ולהיות תלוי בעורכים שלא פעם סילפו את דבריי או לא פרסמו אותם. נשבר לי גם מהתלות במו"לים, במפיצים ובחנויות וברשתות הספרים, שכמעט לא הפיצו את ספריי החדשים, כי לא הייתי אז, כמו שאינני כיום, "סופר חשוב" או פרו-פלסטיני.
:במקביל נהגתי לשלוח מכתבים ומאמרים ב"תפוצת נאט"ו" לחבורה של ידידים ושל אחרים, בקובצי אי-מייל של וורד עברי, כאשר לעיתים, במכתבים האישיים, הייתי משנה את מילות הפתיחה אבל שולח את אותו המכתב או המאמר. ...
:וכך, החל מחודש פברואר 2005, שלחתי לתפוצת האי-מיילים שהיו ברשותי (רק מאות אחדות) – את "חדשות בן עזר / מכתב עיתי מאת סופר נידח".

==קישורים חיצוניים==
* [http://benyehuda.org/lexicon/hbe/index.htm ארכיון חדשות בן עזר]
* ארנה גולן, [https://library.osu.edu/projects/hebrew-lexicon/hbe/hbe01019.php חג האלף ל"חדשות בן עזר"], "חדשות בן עזר" 1019, 12 בפברואר 2015

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונות בעברית