אורלי ריינר

אורלי ריינר (נולדה ב-1958) היא פרופסור לגנטיקה מולקולרית ול במכון ויצמן למדע. משמשת כראש הקתדרה המקצועית לנוירוכימיה ע"ש ברשטיין-מייסון (Bernstein-Mason Professorial Chair of Neurochemistry) וראש מכון יהודית רות למחקר המוח (Head of M. Judith Ruth Institute for Preclinical Brain Research). מחקריה עוסקים בתחום התפתחות המוח, במטרה להבין את המנגנונים המולקולריים, התאיים וההתפתחותיים הגורמים למחלות מוח. המחקרים כוללים מודלים בעכברים ומודלים של אורגנואידים של המוח האנושי תוך שימוש בתאי גזע אנושיים.

== קריירה אקדמית ==
אורלי ריינר סיימה את התואר הראשון שלה בגידולי שדה בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית ב-1978.<ref name=":2"></ref> ב-1985 קיבלה תואר מוסמך במיקרוביולוגיה, גם הוא בפקולטה לחקלאות באוניברסיטה העברית. התזה שלה עסקה בנושא של מנגנון המשיכה לחמצן של חיידק קרקע , בהנחיית פרופ' יעקב אוקון.<ref name=":2" /> את הדוקטורט בגנטיקה מולקולרית השלימה ריינר ב-1990 במכון ויצמן למדע. התזה שלה עסקה בנושא מבנה ובקרת גנים המעורבים במחלת גושה, מחלת אגירה ליזוזומלית בהנחיית פרופ' מייה הורוביץ.<ref name=":2" />

בין השנים 1990 ל-1993 יצאה ריינר לשלוש שנות פוסט-דוקטורט במרכז הרפואי שביוסטון, טקסס, בהנחיית פרופ׳ , שלאחריהן חזרה למכון ויצמן כמדענית בכירה ב-1993.<ref name=":2" /><ref name=":3"></ref> כעשור מאוחר יותר, ב-2002, מונתה לפרופסור חבר במכון ויצמן וב-2010 מונתה כפרופסור מן המניין באותו מוסד.<ref name=":3" />

== מחקריה ==
במהלך הפוסט-דוקטורט שלה היא בודדה וזהתה את הגן LIS1 כגן המעורב בתסמונת המוח החלק, תסמונת נדירה, אחת ל-30,000 לידות, שמתאפיינת במיעוט הקפלים האופייניים לצורת המוח וגורמת לתמותה בגיל צעיר. מחקר פורץ דרך זה פורסם ב-Nature ב-1993 וזכה לתהודה רחבה.<ref></ref> בסדרת מחקרים במעבדתה במכון ויצמן, מצאה כיצד החלבון משפיע על תכונות התא, בשילוב עם חלבונים אחרים, שחלקם מעורבים אף הם במחלות מוח התפתחותיות. המוטציות שגורמות לתסמונת המוח החלק הן באלל אחד של הגן, כך שלחולים יש כמחצית מכמות החלבון. ריינר הכינה מודלים עכבריים במעבדה, שסייעו להבין כיצד כמות מועטה של חלבון ה-LIS1 משבש מהלך התפתחות תקינה של המוח. העדר החלבון גורם למוות של העובר בשלב מאוד מוקדם - לפני, או בזמן ההשרשה לרחם.<ref></ref> בדרך כלל ישנם שני עותקים (אללים) מכל גן, אחד מהאם ואחד מהאב. לעיתים יש עודף או חוסר. שלא כמו ברוב המקרים, בהם חוסר בגן אינו מזיק, במקרה של הגן LIS1, חסר של עותק אחד גורם למוח חלק, בעוד שעודף גורם לעיכובים בתהליכי ההתפתחות (developmental delay). בשיתוף פעולה עם הקבוצה של פרופ' James Lupski, הצליחו להראות שעלייה בכמות החלבון גורמת לבעיות התפתחותיות במוח, הן בבני אדם והן במודלים בעכברים. עבודה זו פורסמה ב - ב-2009.<ref></ref>

במחקרים נוספים בשימוש במודלים עכבריים, הם הצליחו לעקוב אחר תאי עצב נודדים, להבין תהליכים בסיסיים בהתפתחות המוח, ולהבין מה משתבש כאשר יש שינויים בגנים המבקרים את התהליכים הללו. מחקריה של פרופ' ריינר בתאי עצב עובריים גילו שלמחלות מסוימות עשויים להיות שני גורמים הפוכים: ייצור יתר או ייצור חסר של האנזימים האחראיים לחיבור החומצה השומנית, השולטת במהירות הגירת תאי העצב לשכבות החיצוניות של המוח.<ref></ref> מחקרים אחרים גילו שלמערכת החיסון המולדת יש תפקיד ספציפי בהתפתחות המוח העוברי, כאשר היא גורמת לנוירונים לנדוד מהמקום בו נוצרו אל אזורי היעד במוח.<ref></ref><ref name=":1"></ref> אם המערכת אינה מתפקדת כראוי, התפתחות המוח עלולה להיפגע, מה שיכול לגרום להפרעות נוירו-התפתחותיות כגון אוטיזם ולקות שכלית.<ref name=":1" /> עבודה זו פורסמה ב- .<ref></ref>

בעשור האחרון קבוצתה החלה להשתמש במודלים של אורגנואידים מתאי גזע אנושיים, שמחקים רקמת מוח מתפתח. מחקרה על קפלי קליפת המוח שהתפרסם ב ב-2018,<ref></ref> תיאר מערכת ייחודית המאפשרת לחקור שלבים ראשוניים של התפתחות מוח אדם במעבדה (אורגנואידים) תוך התגברות על מגבלות הזנה על ידי גידולם בצורת מבנה דק ועגלגל העוטף חלל פנימי, מבנה המזכיר צורה של פיתה. המבנה מאפשר הזנה תקינה של התאים והדמיה בזמן אמת של תהליך הגדילה והתפתחות הקפלים הנחוצים להתפתחותו התקינה של המוח, תוך שימוש במודל פיזיקלי. המחקר אימת את המודל על ידי השוואה לאורגנואידים בהם הושתל גן LIS1 בעל מוטציה הגורמת לתסמונת המוח החלק. מיקרוסקופ כח אטומי עזר להוכיח כי התאים המוטנטיים קשיחים פחות מהתאים התקינים, המאפשרים היווצרות קפלים.<ref></ref><ref name=":0"></ref> תגלית זו עשויה לסייע בהבנה של מחלות כמו אפילפסיה וסכיזופרניה.<ref name=":0" /> אחד הגורמים המושפעים על ידי פעילות LIS1 הוא ייצור חלבונים חוץ תאיים, Extracellular Matrix (ECM). מחקר שפרסמה לאחרונה ב-Nature Communication הראה ש - LIS1 נקשר ל־RNA ומאות חלבונים בתא ומשפיע על בקרת ביטוי של גנים ברמת השעתוק, שחבור, קישור ל-microRNA, תרגום, ועוד.<ref></ref>

פרופ' ריינר פרסמה מעל למאה מאמרים.<ref></ref><ref></ref>

== הוקרה ופרסים ==
* 1990 – פרס מדרשת פיינברג לתואר שני ע"ש גד רשף<ref name=":2" /><ref name=":3" />
* 1990 - פרס כבוד של הכנסת הישראלית לדוקטורנטים מצטיינים<ref name=":2" /><ref name=":3" />
* 1990 - פרס פולברייט<ref name=":3" />
* 1994 - 1996 פרס ליזמים, ע"ש <ref name=":2" /><ref name=":3" />
* 2013 - פרס מטעם נגיד מרכז המצוינות במדעי המוח של בית-הספר לרפואה באוניברסיטת לואיזיאנה, ניו-אורלינס<ref name=":2" /><ref></ref>
* 2011 - פרס המחקר של הנרי גוטווירת' Henri Gutwirth Research Award<ref name=":2" />
* 2009 - פרס הצטיינות מטעם האגודה למלחמה בסרטן לזכרם של פרופ' דפנה ופרופ' דב יזרעאלי<ref name=":2" /><ref></ref>
==תפקידים==
* 1994 - 2003 מכהנת כיו"ר של מרכז אסר רוטשטיין Aser Rothstein לפיתוח קריירה במחלות גנטיות<ref name=":3" />
* 2004 - ועד היום (2023) מכהנת כראש הקתדרה המקצועית לנוירוכימיה ע"ש ברשטיין-מייסון<ref name=":3" />
* 2019 - ועד היום (2023) מכהנת כראש מכון מ' יהודית רות לחקר מוח פרה-קליני<ref name=":3" />

== ביוגרפיה וחיים אישיים ==
נולדה ב-1958 ביפו<ref name=":2" />, נצר לרבי ישראל משקלוב, שעמד בראש קהילת תלמידי הגאון מווילנה שהגיעו לצפת ב-1809, בעל פאת השולחן, ומחדש היישוב האשכנזי בירושלים.

נשואה לנתן, אמא לשתי בנות, נואית ריינר ופרופ' טלי ריינר ברודצקי. סבתא לשישה נכדים ונכדות. מתגוררת ברחובות.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל מכון ויצמן למדע
קטגוריה:בוגרות האוניברסיטה העברית בירושלים: הפקולטה לחקלאות
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: הפקולטה לחקלאות
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1958
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958