OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ארתור לייפציג

ארתור לייפציג (באנגלית: Arthur Leipzig; 25 באוקטובר 1918 – 5 בדצמבר 2014) היה צלם דוקומנטרי אמריקאי שהתמחה בצילומי רחוב - במיוחד רחובות העיר ניו יורק. לייפציג השתייך לדור של צלמים שהייתה להם נקודת ראות חברתית והם הנציחו אותה כשיצאו לרחובות והנציחו את המציאות בה נתקלו. צילומיו מציגים בעקביות איכויות אנושיות ותוארו כרגישים, ממריצים ורחומים.

==ביוגרפיה==
לייפציג נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק. בגיל 17 עזב את בית ספר ועבד בעבודות מזדמנות. הוא נפצע קשה בידו הימנית בעת שעבד בעסק לזכוכית ולאחר תקופת החלמה ארוכה חיפש מקצוע שבו יוכל להתפרנס. הוא הצטרף לפוטו ליג - קואופרטיב של צלמים שפעל בשנים 1951-1936 בניו יורק במטרה להפוך לטכנאי של חדר חושך, ולמד שם צילום. בין היתר, למד שם ב"סדנה דוקומנטרית" אצל סיד גרוסמן - צלם, מורה ופעיל חברתי. הוא לימד קורסים לטכניקה מתקדמת בצילום ב"פוטו ליג" במשך שלוש שנים ואף הציג בתערוכות. בשנים 1946-1942 היה צלם מערכת העיתון PM. במשך תקופה מסוימת למד גם אצל פול סטרנד, בטרם יצא לקריירה כצלם דוקומנטרי פרילאנסר.

ב-1946 הוא השתתף בתערוכה הקבוצתית "New Faces" שהוצגה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק וב-1955 נמנה לייפציג עם הצלמים שצילומיהם הופיעו בתערוכת הצילום המשפיעה, "משפחת האדם", שהוצגה אף היא במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בין השנים 1968 ו-1991 שימש לייפציג כמרצה לאמנות וכראש תחום הצילום באוניברסיטת LIU Post שבלונג איילנד. במשך אותן שנים פרסם את עבודותיו, בין היתר, במגזינים: Fortune, Look, Parade, ו- Natural History, ובאותה עת המשיך גם בפרויקטים אחרים של צילום. 

ב-2004 זכה בפרס לוסי לצלמים (Lucie Award) על הישגים בתחום האמנות.

==אוספים קבועים==
* הספרייה הלאומית של צרפת
* מוזיאון ברוקלין
* גלריית הדיוקנאות הלאומית (וושינגטון)

==ספרים==
<div class="mw-content-ltr">
* Sarah’s Daughters: A Celebration of Jewish Women, published by Women’s American ORT, 1988
* Growing up in New York; Boston: David R. Godine, 1995 ()
* On Assignment with Arthur Leipzig; Boston: Long Island University Press, 2005 (; )
* Arthur Leipzig: Next Stop New York; Munich / New York: Prestel, 2008
* Klein, Mason and Evans, Catherine: "The Radical Camera: New York's Photo League, 1936-1951". Yale University Press, 2011
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.photography-now.com/artist/arthur-leipzig רשימת התערוכות בהן הציג, תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות], באתר Photography now 
* [https://web.archive.org/web/20150924095549/http://www.screen-advertising.com/slm/leipzig/index_eng.html Next Stop New York], תערוכה במוזיאון Suermondt-Ludwig באאכן, 2008 
* דגלאס מרטין, [http://www.nytimes.com/2014/12/06/nyregion/arthur-leipzig-a-photographer-inspired-by-everyday-life-in-new-york-dies-at-96.html?_r=0 Arthur Leipzig, Photographer of Everyday Life in New York, Dies at 96], באתר הניו יורק טיימס, 5 בדצמבר 2014 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:צלמי רחוב
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2014
אמנון מאיר

אמנון מאיר הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על עוצבת אדירים ועל עוצבת גולן. 

עשה את שירותו הצבאי בחיל התותחנים, בשנים 1999 עד 2001 פיקד על גדוד 405 בעוצבת גולן. שימש ראש זירת צפון בחטיבת המבצעים. פיקד על עוצבת אדירים, האגד הארטילרי של אוגדה 91 ובמלחמת לבנון השנייה שימש מפקד מערך האש באוגדה. בשנים 2008 עד 2010 פיקד על עוצבת גולן. בתפקידו האחרון בשירות הקבע שימש בשנים 2012 עד 2014 קצין קישור לפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית (TRADOC) ועוטר במדליית השירות הראוי לשבח על קידום נושאים בין הצבאות.

בעל תואר ראשון בניהול משאבי אנוש מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. 

==קישורים חיצוניים==
* שחר הלווינג, [https://web.archive.org/web/20141213092704/http://mazi.idf.il/5914-8463-he/IGF.aspx משפחת מאיר], אתר זרוע היבשה

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי אגד ארטילרי 282
קטגוריה:מפקדי עוצבת אדירים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
יוספזון

יוספזון, יוזפזון, יוספסון, ג'וספזון, ג'וזפזון, וג'וספסון והטיות נוספות, הם שמות משפחה; פטרונים של השם הפרטי יוסף, פירוש השמות הוא בן יוֹסֵף. 

קטגוריה:שמות משפחה שמבוססים על השם יוסף
סלג'ילין

סלג'ילין (Selegiline) הוא מעכב מונואמין אוקסידאז. התרופה המשמשת לטיפול בשלביה המוקדמים של מחלת פרקינסון וכן עבור דיכאון ושיטיון. במינונים קליניים נורמליים היא משמשת כמעכב MAO-B בלבד, אך במינונים גדולים התרופה מאבדת את הספציפיות שלה ומעכבת גם MAO-A. בגלל הספציפיות שלה יש לה תופעות לוואי פחותות ממעכבי MAO לא סלקטיביים. התרופה התגלתה על ידי ג'וסף קנול, רופא הונגרי.

==שימושים קליניים==
השימוש העיקרי של התרופה היא בטיפול במחלת פרקינסון. לעיתים ישתמשו בתרופה הזו לבד, ולעיתים יחד עם תרופות אחרת, בדרך כלל - לבודופה. מחקרים שונים טוענים כי סלג'ילין מאטה את התקדמות המחלה במאובחנים חדשים, אולם טענה זו לא התקבלה באופן נרכב ונדחתה על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקני. התרופה מעכבת את נקודת הזמן בו הטיפול בלבודופה הופך להכרחי מ-10–12 חודשים לאחר הדיאגנוזה ל-18 חודשים. הרציונל להוספת סלג'ילין ללבודופה הוא כדי להפחית את הכמות הנדרשת של הלבודופה, ובכך גם להפחית את תופעות הלוואי שלה. השוואות בין חולים עם לבודופה + פלצבו לעומת לבודופה + סלג'ילין הראו כי סלג'ילין הפחיתה את המינון הנדרש של הלבודופה בכ-40%.

במחקר אחד, נטילת לבודופה יחד עם סלג'ילין עצרה לחלוטין את התקדמות המחלה לתקופה של למעלה מ-12 חודשים. בקבוצת הפלצבו, לעומת זאת, התדרדרות המחלה המשיכה.

ב-2006 אושרה התרופה על ידי ה-FDA לטיפול בדיכאון קליני על ידי מדבקה. סלג'ילין משמשת גם (במינונים גבוהים מאוד ביחס לבני אדם) ברפואה הווטרינרית לטיפול בסימפטומים מחלת קושינג בכלבים.

נערכו מחקרים שונים לבדיקת יעילות התרופה לגמילה מטבק או חשיש.

==תופעות לוואי==
בעקבות נטילת התרופה יכולות להופיע תופעות לוואי קלות כמו סחרחורות, יובש בפה, קושי להירדם, כאבי שרירים, פריחה, בחילות ועצירות. דווחו גם תופעות לוואי כמו שינויי מצב רוח ותנועות בלתי רצוניות. תופעות לוואי חמורות יותר כוללות כאבי ראש חמורים, טכיקרדיה, הפרעות קצב, מחולית וקשיי נשימה. תופעות לוואי אלו דורשות דיווח לרופא.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעכבי אנזימים
קטגוריה:תרופות
ישראל חיים דייכס

רבי ישראל חיים דייכס (בכתיב יידי: ישראל חיים דיייכעש; תרי"א 1850, דרשונישוק - תרצ"ז 1937, לידס) היה רב בניישטדט-שרווינדט ובלידס ומחבר הספר נתיבות ירושלים ועוד.

==קורות חייו==
נולד בדרשונישוק (Dorsuniszki) שבפלך קובנה בכ"א בטבת תרי"א (26 בדצמבר 1850) לרבי הירש אריה ליב. כשעבר אביו לקובנה עבר לשם ולמד בישיבה בה. כבן שמונה עשרה נסמך לרבנות וחיבר ספר בשם פרחי האביב על חושן משפט. בשנת תרכ"ט נישא לבתו של רבי משה ביילצקי מווילנה. הוא בחר לעסוק במסחר אולם בשנת תרל"ה איבד את כספו ונסמך על שולחן חותנו, עד שגם האחרון ירד מנכסיו. 

בתרל"ז פרסם את ספרו נתיבות ירושלים על מסכתות מסדר נזיקין בתלמוד ירושלמי.

בחנוכה שנת תרמ"ה (1884) נתמנה לרב בעיר וולאדילסב שבפולין (בגרמנית: ניישטדט-שרווינדט). בשנת תרס"א נתמנה לכהן כרבה של לידס. באנגליה עמל רבות לחיזוק שמירת המצוות ולימוד התורה בעירו, ועם השנים תפס מקום חשוב בהנהגת יהודי המדינה. היה ממייסדי "אגודת הרבנים החרדים", מחובבי תנועת חובבי ציון ומהמצטרפים הראשונים לתנועת המזרחי, בה היה פעיל מרכזי עם סוף ימיו.<ref>לפי עדויות אחדות קרא בשנת תר"פ להצרף לאגודת ישראל (הדרך, שנה שנייה גיליון י, תמוז תר"פ). </ref>

נפטר בלידס שבאנגליה בי"ד בתמוז תרצ"ז (23 ביוני 1937).

בנו הבכור הוא ד"ר שמואל דייכס, שהיה רב בלונדון. בנו השני הוא ד"ר בצלאל דייכס, שהיה רב בסנדרלנד שבאנגליה. בן נוסף, אליהו, נרצח בשיקגו במרץ 1934.

==הפולמוס על אודות כשרות המקוואות==
בשנת תרע"ב חיבר הרב ישראל חיים דייכס קונטרס בשם "מקוה ישראל" בו הכשיר את המקוואות באנגליה, אשר בניגוד למקובל היו מתמלאים במי ברז, תוך הנחה שהולכת המים בצנרת עירונית אינה מגדירה אותם כמים שאובים הפסולים למקווה. עיקר טענתו להכשיר נסובה אודות הטענה ששעוני המים ("מיטערס") הם כלי, והמים העוברים בתוכם נעשים שאובים ופסולים למקווה. הרב דייכס סתר את דעת המערערים באריכות והתיר את המקוואות. הוא מתאר בספרו: "וזאת לדעת כי חקרתי ודרשתי במקום גבוה ושלחו לי תמונת המיטער". לדבריו צירף שרטוט של שעוני המים; על סמך שרטוט זה נסוב היתרו. 

מספר חודשים לאחר מכן הדפיס הרב דייכס את קונטרס בשם "עין ישראל", בו חזר מדעתו בנקודה זו, וכתב כי "... נוכחתי לדעת כי יש הרבה מיני מיטערס העשויים על אופנים שונים, והמיטערס אשר יש בהרבה מקואות במדינתנו אינם כמו שתארתי בספרי מקוה ישראל". על כן סייג את היתרו רק לגבי מקוואות שכבר נעשו.

בירחון "המאור" נדפס בשנת תשי"ח (1958) מכתבו של הרב יוסף יהושע אפפעל, חבר בית הדין בלידס. לדבריו, פנייה אישית של בעל האור שמח, אשר אסר את המקוואות הנסמכים על היתרו של הרב דייכס, אל הרב צבי הירש הורביץ מלידס, הביאה לשינוי המצב בעיר רק כעבור שנים, בתחילת שנות החמישים.

==חיבוריו==
;קישורים לחיבוריו באתר היברו בוקס
*נתיבות ירושלים
**
**
**
*
*
*
*
*
*טהרת הקודש
**
**
*
*בית ועד לחכמים (עורך)
**
**
**

==לקריאה נוספת==
* דויד יוסיפון, אנציקלופדיה של הציונות הדתית, חלק א, ירושלים (תשי"ח), עמ' 646–648
* הקדמתו האוטוביוגרפית לספרו דרשות מהרי"ח, לידס תר"פ
* יהדות ליטא ג, תל אביב תשכ"ז, עמ' 41
* המגיד, ט' אב תרנ"ה, עמ' 6

==קישורים חיצוניים==
* 
* 'דייכס, ר' ישראל־חיים ב"ר אריה־צבי', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 41 (, תמונה 1239).
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשני התלמוד הירושלמי
קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:לידס: אישים
קטגוריה:רבנים בריטים
קטגוריה:לידס: רבנים
קטגוריה:ילידי 1850
קטגוריה:נפטרים ב-1937
פרופופול

פרופופול (Propofol), היא תרופת הרדמה תוך-ורידית. התרופה משמשת להשראת הרדמה, לניתוחים קצרים, לטשטוש חולה בבדיקות פולשניות ולמניעת זיכרונות מההליך הרפואי.<ref></ref> התרופה נמצאת בשימוש נפוץ ברפואה הווטרינרית. היא מאושרת לשימוש בלמעלה מ-50 מדינות. תרופה זו תפסה את מקומה של סודיום פנטוטל, שהשימוש בה רווח בשנות ה-80, משום שההתאוששות מפרופופול מהירה יותר וקלה יותר בהשוואה לפנטוטל. החומר שומני מאוד ומגיע כאמולסיה שמכילה חומר שומני וחלבון ביצה. למרות זאת, אין סכנה גדולה יותר של אלרגיה לפרופופול במטופלים עם אלרגיה לביצים.<ref>https://pubmed.ncbi.nlm.nih.gov/26675952/ </ref>

תרופה זו נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.

==שימושים קליניים==
פרופופול משמש להשראת הרדמה, והוא תופס את מקומה של התרופה סודיום פנטופל להתוויה זו. התרופה משמשת גם להרגעת מטופלים מונשמים שלא בניתוח, כמו חולים המאושפזים בטיפול נמרץ. בחולים במצב קריטי, פרופופול נמצאה יעילה יותר מלוראזפאם, הן ביעילות והן בעלות הכוללת. פרופופול משמשת גם לטשטוש בבדיקות פולשניות, כמו בהליכים אנדוסקופיים.

===הוצאה להורג===
בית המשפט העליון של מיזורי התיר את השימוש בפרופופול בהוצאות להורג במדינה. עם זאת, ההוצאה הראשונה להורג על ידי פרופופול בוטלה כיוון שהאיחוד האירופאי איים להפסיק את ייבוא חומר ההרדמה אם ארצות הברית תשתמש בו בהוצאות להורג.

==תופעות לוואי==
אחת מתופעות הלוואי השכיחות ביותר של פרופופול היא כאב בהזרקה, במיוחד בוורידים צרים. ניתן למנוע זאת על ידי טיפול מקדים בלידוקאין, וכן על ידי הזרקת התרופה בקצב איטי ובווריד רחב.

תופעות לוואי נוספות שיכולות להופיע הן ירידה בלחץ הדם כתוצאה מהתרחבות כלי דם, דום נשימה ותופעות צרברו-וסקולריות. כיוון שזהו חומר מדכא נשימה, פרופופול גורם לעיתים קרובות לדום נשימה וכן ירידה בקצב הנשימה ובנפחי הריאה שונים.

==קישורים חיצוניים==

*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:פנולים
קטגוריה:הרדמה
קטגוריה:תרופות הרדמה
קטגוריה:רשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי
פוליקורו

פוליקורו (באיטלקית: Policoro) היא עיר וקומונה בנפת מטרה שבמחוז בזיליקטה, איטליה, השוכנת לחופי מפרץ טאראנטו. העיירה כשלעצמה היא קטנה יחסית, מתגוררים בה 17,022 תושבים (נכון ל-2013). אולם בימי הקיץ העיירה הופכת למרכז תיירותי חשוב כשהמוני תיירים פוקדים אותה ואת חופיה.

העיירה ידועה כמקום ההיסטורי בו התחולל קרב הארקלה בשנת 280 לפנה"ס, בו לחמו כוחות האימפריה הרומית נגד צבאות היוונים בפיקודו של מלך אפירוס, פירוס. חורבות העיר הארקלה נמצאים בשולי העיר.

העיר מפורסמת גם במוזיאון הארכאולוגי Museo della Siritide שמוצגים בו חפצים יווניים ורומאיים רבים -  חרבות, אגרטלים, סכינים, תכשיטים ואלמנטים דקורטיביים אחרים. בקרבת העיירה נמצאת שמורת הטבע Bosco Pantano Policoro, אשר מוקדשת להגנה על צבי ים וחיות בר אחרות, ובתוכה גם יער אורנים מרשים, הגובל בים <ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* מידע על המוזיאון הארכאולוגי [https://www.e-borghi.com/en/sc/2-castles-churches-monuments-museums/matera-policoro/663/national-archaeological-museum-of-siritide.html https://www.e-borghi.com/en/sc/2-castles-churches-monuments-museums/matera-policoro/663/national-archaeological-museum-of-siritide.]<nowiki/> [https://www.e-borghi.com/en/sc/2-castles-churches-monuments-museums/matera-policoro/663/national-archaeological-museum-of-siritide.html html]
*אתר האינטרנט הרשמי של פוליקורו https://www.policoro.basilicata.it/<nowiki/>

==הערות שוליים==
<nowiki/>קטגוריה:בזיליקטה: ערים
לאוריה

לאוריה היא עיר קטנה וקומונה בנפת פוטנצה שבמחוז בזיליקטה, על גבול מחוז קלבריה. בקומונה מתגוררים (נכון ל-2014) 13,040 תושבים. העיר שמרה על אופייה וסגנון ימי הביניים נשאר בולט בה. 

האזכור הראשוני בכתב לעיר הוא מ-1079, אך מסמכים רבים הושמדו בטבח לאוריה שהתרחש ב-1806, וסביר להניח שהאזור הנמצא בסמוך לדרך הרומית המובילה בין קפואה לרג'יו די קלבריה, היה מיושב קודם לכן. במאה ה-12 הפכה העיר לפייף, דבר שהעניק לה חשיבות אזורית ומשך אליה סוחרים ובעלי מלאכה. בעל האדמות היה ריקרדו, נאמנו של מנפרד, מלך סיציליה, שמת יחד עמו בקרב בנוונטו בשנת 1266 בידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. ממלא מקומו של ריקרדו, רוג'רו, שימש כאדמירל בצבא אראגון תחת שלטון פרו השלישי, מלך אראגון ונודע כאחד הימאים המוכשרים ביותר של ימי הביניים וכמי שמעולם לא הפסיד בקרב.

שלטון הדוכסות המשיך ברצף במשך שש מאות השנים הבאות, עד לשנת 1806, אז ז'וזף בונפרטה ביטל את השיטה הפאודלית באזור.

סמל העיר הוא בסיליסק ליד צמח ער אציל, ושמתחתיו הכיתוב Noli Me Tangere (אל תיגע בי), כשמשמעות הדברים היא הדגשת ייחודיות המקום ושמירתו על אופיו העתיק.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בזיליקטה: ערים
The Party's Over

The Party's Over (באנגלית: המסיבה נגמרה) הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית Talk Talk. הוא יצא לאור בשנת 1982 והופק על ידי קולין ת'רסטון, שעבד בעבר כטכנאי הקלטה בשביל דייוויד בואי אבל היה מוכר יותר תודות להפקתו של שני האלבומים הראשונים של דוראן דוראן.

האלבום מציג את סגנון הלהקה המקורי, הסינת'-פופ, שהיה דומה לדוראן דוראן (שתי הלהקות חלקו את אותו מפיק באלבום זה). בהמשך, צליל הלהקה יהפוך ליותר ויותר אקספרימנטלי ויכלול יותר כלים אקוסטיים, עד שבאלבומים האחרונים הלהקה תמציא סגנון שייקרא מאוחר יותר פוסט רוק.

זהו האלבום היחיד של הלהקה עם סיימון ברנר, הקלידן המקורי של הלהקה, שבהמשך יוחלף באופן לא רשמי על ידי טים פריס-גרין.

==רשימת שירים==

==משתתפים==
* מארק הוליס - שירה
* לי האריס - תופים
* פול ווב - גיטרת בס
* סיימון ברנר - קלידים

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי Talk Talk
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
It's My Life (אלבום)

It's My Life (תרגום מאנגלית: אלו הם חיי) הוא האלבום השני של הלהקה הבריטית Talk Talk. הוא יצא לאור בשנת 1984.

באלבום זה טוק טוק הראו גרסה בוגרת יותר של הסינת'-פופ שמאפיין את התקופה המוקדמת שלהם, והוא הכיל את הלהיטים It's My Life (שמאוחר יותר התפרסם גם בזכות גרסת הכיסוי של להקת No Doubt) והשיר Such a Shame שהביאו ללהקה הצלחה בינלאומית בעיקר בארצות אירופה.

לפני הקלטות האלבום פרש סיימון ברנר מהלהקה, והמפיק שהחליף את קולין ת'רסטון, טים פריס גרין, נהיה חבר הלהקה הרביעי באופן לא רשמי - מלבד ההפקה, הוא גם ניגן קלידים במקום ברנר והיה שותפו של מארק הוליס לכתיבה.

==רשימת שירים==

==משתתפים==
* מארק הוליס - שירה
* לי האריס - תופים
* פול ווב - גיטרת בס

משתתפים נוספים
* טים פריס גרין - הפקה, קלידים
* איאן קרנאו - קלידים
* פיל ראמוקון - פסנתר
* רובי מקינטוש - גיטרה
* מוריס פרט - כלי הקשה
* הנרי לואות'ר - חצוצרה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי Talk Talk
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
The Colour of Spring

The Colour of Spring (באנגלית: צבע האביב) הוא האלבום השלישי של הלהקה הבריטית Talk Talk. הוא יצא לאור בשנת 1986, למרות שיצא לפני כן לאור בגרמניה ובהולנד בשנת 1985. האלבום הוא אלבום האולפן הנמכר ביותר של הלהקה, כאשר הגיע למיקום גבוה במספר רב של מצעדי מכירות באירופה, כולל בבריטניה שעד לאלבום הזה הלהקה לא זכתה להצלחה במולדתה. בארצות הברית הוא לא זכה להגיע למיקום גבוה כמו קודמיו, אבל כן נכנס למצעד הבילבורד והיה לאלבומם האחרון שעשה כן. 

עם הלהיט Life's What You Make It הלהקה הרחיבה את בסיס המעריצים שלה, והלהיט נהיה השלישי בשרשרת הלהיטים שהצליחו בארצות הברית - יחד עם It's My Life וSuch a Shame מהאלבום הקודם. 

מבחינה מוזיקלית, האלבום הווה התרחקות גדולה מהצליל המסותנז של השנים הראשונות של הלהקה, כאשר שילב יותר ויותר כלים אקוסטיים ונהיה יותר "אורגני", כפי שהלהקה תיארה את זה. האלתורים, שיהיו למעשה מרכז תהליך ההקלטה של האלבומים הבאים, החלו להיות נוכחים כבר באלבום הזה שרומז על הכיוון האקספרימנטלי שתיקח הלהקה בשנות קיומיה הנותרות.

==רשימת שירים==

==משתתפים==

 Talk Talk 

* מארק הוליס - שירה, אורגן (4), גיטרה (8), פסנתר (3, 5, 6 ו-7), מלודיקה (8), מלוטרון (6), ווריופון (4 ו-7), תזמור (1).
* לי האריס - תופים, כלי הקשה (1-3, 5, 6 ו-8).
* פול ווב - גיטרת בס (2, 5, 6 ו-8).

 משתתפים נוספים 

* טים פריס גרין - הפקה, פסנתר (1, 2, 4 ו-8), מלוטרון (3), ווריופון (4 ו-7), סינתסייזר (1).
* איאן קרנאו - קלידים (2 ו-6)
* מרטין דיצ'מן - כלי הקשה (1, 3, 5, 6 ו-8)
* מארק פלת'מן - מפוחית (5) 
* אלן גורי - גיטרת בס (1)
* רובי מקינטוש - גיטרה (1, 2, 5 ו-8), גיטרת דורבו (4 ו-7)
* מוריס פרט - כלי הקשה (1, 2, 5 ו-8)
* פיל רייס - כלי הקשה (1)
* דייוויד רודס - גיטרה (3, 5 ו-6) 
* דייוויד רואץ' - סקסופון (2, 4 ו-5) 
* גיינור סאדלר - נבל (2)
* דני ת'ומפסון - קונטרבס (1) 
* סטיב וינווד - אורגן (1, 2 ו-5)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי Talk Talk
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
פוש (עמותה)

עמותת פוש בסביון

פוש היא עמותה שמטרתה לצמצם פערים בחינוך באמצעות קידום תלמידים מרקע כלכלי-חברתי מוחלש.

פוש נוסדה בשנת 2002 על ידי אודליה שפיטלני, המכהנת בהתנדבות כיושבת ראש העמותה. בוועד המנהל של העמותה מכהנים נושאי תפקידים בכירים במשק, בהם אלוף (מיל') אליעזר שקדי.

בעבור הקמת וניהול המיזם החינוכי של עמותת פוש, הוענקו ליו"ר פוש אות הנשיא למתנדב, מגן שר הרווחה והשירותים החברתיים, תעודת תושב מצטיין מטעם היישוב סביון ואות יקיר החינוך מטעם העיר אור יהודה.

== תחומי פעילות ==
עמותת פוש מתמקדת בהפעלת מערך מתנדבים, המעניקים סיוע לימודי ללא תשלום לתלמידים בכיתות א'-י"ב, שנבחרו על ידי צוות המוסד בו הם מתחנכים. המתנדבים מקבלים הכוונה מצוות בית הספר והכשרה מטעם העמותה. במסגרת הפעילות מלמדים המתנדבים שיעורי עזר במקצועות אנגלית, מתמטיקה, עברית ומקצועות נוספים, בהתאם לצורכי התלמידים והמוסדות החינוכיים. הסיוע הלימודי ניתן ברמות שונות - מהקניית קריאה וכתיבה ועד הכנה לבגרות. המתנדבים מגיעים למוסדות החינוכיים מדי שבוע לשעתיים לפחות ומלמדים תלמידים קבועים באופן אישי או בקבוצות קטנות.

בפוש פעילים כ-1,900 מתנדבים המסייעים לכ-4,000 תלמידים ב-400 מוסדות חינוך ברחבי הארץ. עמותת פוש מוסיפה למערכת החינוך כ-150,000 שעות סיוע לימודי בשנה.

לצד פעילות הליבה של המתנדבים, מעניקה פוש במספר בתי ספר יסודיים סיוע מקצועי לילדים לקויי למידה מרקע סוציו-אקונומי נמוך. הסיוע ניתן על ידי מורות להוראה מתקנת בשכר, להקניית מיומנויות הקריאה והכתיבה.

בנוסף, פוש מקיימת פרויקט לחינוך פיננסי לבתי ספר יסודיים וכן הרצאות לתלמידי תיכון באמצעות מתנדביה, לעידוד מוטיבציה אישית ופיתוח יוזמות.

== קישורים חיצוניים ==

*

*[http://www.pushedu.org/files//haaracha/sarachinuh.jpg מכתב שר החינוך לשעבר], הרב שי פירון, על פעילות פוש
*[https://www.youtube.com/watch?v=xjsWLgSzt9E יו"ר עמותת פוש מתראיינת בפרויקט "ישראלים 10"], בחדשות ערוץ 10, 2010.
*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארגוני חינוך בישראל
קטגוריה:מקבלי אות הנשיא להתנדבות
קטגוריה:ישראל: עמותות
Laughing Stock

Laughing Stock (באנגלית: מושא לצחוק) הוא האלבום החמישי והאחרון של הלהקה הבריטית Talk Talk. הוא יצא לאור בשנת 1991. זה היה האלבום היחיד של הלהקה ששוחרר בלייבל הג'אז Verve, אחרי שעזבו את EMI.

כמו קודמו, Spirit of Eden, האלבום מכיל תזמור מאולתר ממספר רב של מוזיקאים, כולל שבעה נגני ויולה, ונושאי המילים הם דתיים ברובם. תהליך ההקלטה הפך להיות כמעט מיתי בקרב חובבי מוזיקה מחתרתית; המגזין Tape On עשה כתבה מפורטת על ההקלטות התובעניות, והצביעה על הנטיות הפרפקציוניסטיות של מארק הוליס, ושימושו בנרות ובקטורת על מנת ליצור אווירה ייחודית. למרות הדמיון של האלבום הזה לקודמו, הטכנאי פיל בראון אמר עליו ש"Laughing Stock הוא חיה אחרת. אני מאוד גאה באלבום, זה אולי אחד מהפרויקטים הטובים ביותר שלי... אני מוצא את האלבום מאוד אפל וקלאוסטרופובי.

לפי הקלטות האלבום, עזב פול ווב את הלהקה והשאיר את טוק טוק כצמד בין מארק הוליס ולי האריס. לאחר יציאת האלבום, טוק טוק התפרקה ופנתה לפרויקטים שונים.

==ביקורות==

האלבום התקבל על ידי מבקרים בהתלהבות. הוא נחשב עד היום לאחד האלבומים המשפיעים ביותר על הפוסט רוק והרוק האלטרנטיבי, ולעיתים אף מוכתר כאלבומה הטוב ביותר של טוק טוק עצמה. מגזין המוזיקה האלטרנטיבית פיצ'פורק אמר על האלבום שהוא "אלבום שיוצר לו סביבה משל עצמו והופך ליותר מסכום צליליו." בנוסף, הוא דירג את האלבום במקום האחד-עשר ברשימת האלבומים הטובים ביותר של שנות התשעים.

==מורשת==

Spirit of Eden, ביחד עם האלבום הבא, Laughing Stock, נחשבים למשפיעים במיוחד בז'אנר הפוסט רוק. בביקורת לאלבום Hex של בארק פסיכוזיס, אומר המבקר סיימון ריינולדס (שבאותה ביקורת טבע לראשונה את המושג פוסט רוק) שהאלבום מושפע מ"הפאר הבארוקי" של Spirit of Eden. אנדי וויטמן מהמגזין 'Paste' אומר שספיריט אוף אידן מייצג את התחלת הפוסט רוק - "הסימנים המסגירים של הז'אנר - טקסטורות של גיטרות, הקצב האיטי, והדגש על דינמיקות, אלקטרוניקה, אווירה ומינימליזם - כולם במקום, והם סוללים את הדרך ללהקות כמו סיגור רוס, מוגוואי, Godspeed You! Black Emperor, Low והתקופה המאוחרת של רדיוהד." סיימון הארפר מה'בירמינגהאם פוסט' אומר ש"ללא ספק, השילוב של ג'אז, מוזיקה קלאסית, רוק, והדים של דאב, השימוש בשקט כמעט כאילו היה כלי בעצמו, מוביל את עצמו לשפה של הפוסט רוק, ואפשר לטעון שטורטויז ושאר הלהקות משיקגו היו בקושי נשמעות אותו הדבר ללא ההישגים של הוליס ופריס-גרין." מספר רב של אמנים בעצמם שבחו את Spirit of Eden. הלהקה בון איבר ביצעה גרסת כיסוי לשיר "I Believe in You" בהופעותיהם ב-2008 בדבלין ואדינבורו.

==רשימת שירים==

==משתתפים==

 Talk Talk 

* מארק הוליס - שירה, גיטרה, פסנתר, אורגן (גם ווריופיון, ללא קרדיט)
* לי האריס - תופים, כלי הקשה.

 משתתפים נוספים 

* טים פריס גרין - הפקה, אורגן, פסנתר, הרמוניום
* מארק פלת'מן - מפוחית 
* מרטין דיצ'מן - כלי הקשה 
* לוין אנדרדה, סטפן טיס, ג'ורג' רוברטסון, גאווין רייט, ג'ק גליקמן, וילף גיבסון, גארפילד ג'קסון - ויולה
* סיימון אדוארדס, ארנסט מות'ל - גיטרת בס אקוסטית
* רוג'ר סמית', פול קג - צ'לו
* הנרי לואות'ר - חצוצרה, פלוגלהורן
* דייב וויט - קלרינט קונטרבס

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי Talk Talk
צפיית בינג'

צפיית בינג או בולמוס צפייה (צְפִיַּת רֶצֶף על פי החלטת האקדמיה ללשון העברית; באנגלית: Binge-watching, וגם: binge-viewing) – מושג המתאר נוהג שהפך לנפוץ בשנות האלפיים, של צפייה בסדרות טלוויזיה במשכי זמן ארוכים, ברצף, על פי רוב בסדרה ספציפית. "צפיית בינג'" הפכה לנפוצה יותר ויותר לאור התרחבותם של שירותי צפייה על פי דרישה, דוגמת VOD בחברות לוויין וכבלים, או חברות טלוויזיה באינטרנט דוגמת "נטפליקס" ו"הולו".

המקור לתופעה נעוץ בספיישלים שנהגו ערוצי טלוויזיה שונים לערוך בעבר, בו שידרו בשידורים חוזרים פרקים של סדרות אהובות או סרטים בסדרה – ברצף, במסגרת של מרתון. צופים נהגו גם לערוך מרתונים דומים, של צפייה בסדרות אהובות, בעזרת השכרה של DVD.

חברת "נטפליקס" הפכה את "צפיית הבינג'" לפופולרית במיוחד, כאשר שחררה בעת ובעונה אחת לצפייה עונות שלמות של סדרות דגל, מה ששלח צופים רבים אל המסך למרתון צפייה מרוכז. בסקר שנערך על ידי נטפליקס בארצות הברית, אמרו 73% מהנשאלים כי בעבורם, צפייה מסוג זה מוגדרת כצפייה בשניים עד שישה פרקים עוקבים של סדרת טלוויזיה ברצף.

לא מעט צופים דיווחו כי האפשרות לצפייה מרוכזת גורמת להם להתמכרות של ממש, ולקושי להתנתקות מהמסך.<ref></ref>

הפופולריות ההולכת וגדלה של צפייה מסוג זה נחשבת לאחד הגורמים לפופולריות מחודשת שצברו סדרות עבר. הביקורות החיוביות שהן קיבלו והמלצות ששותפו ברשתות חברתיות, שלחו רבים למרתונים מרוכזים של צפייה בהן.

צפיית הבינג' גרמה לשינויים בענף הטלוויזיה: בחלק מרשתות הסטרימינג ובפרט בהפקות המקור של נטפליקס מקובל לצלם מראש עונה שלמה ולהעלות את כל פרקיה ביום אחד ביחד, במקום להעלות אותה לצפייה שבועית.

בשנת 2013, המושג אף נכלל ברשימת ביטויי השנה של מילון אוקספורד.

בשנת 2021 החלו ערוצי הספורט להשתמש אף הם במושג.

==הערות שוליים==

קטגוריה:טלוויזיה: צפייה
יוחנן טברסקי (ירושלים)

הרב טברסקי (יושב שני משמאל) בחתונה ב[[חסידות ויז'ניץ]]
רבי יוחנן טברסקי (אב ה'תר"ס, 1900 - כ' בכסלו ה'תשמ"ב, דצמבר 1981) היה האדמו"ר מרחמסטריווקה בירושלים. משקם החסידות לאחר השואה.

==ביוגרפיה==
נולד ברוטמיסטריבקה (אז האימפריה הרוסית, כיום אוקראינה), לרבי דוד טברסקי ולשפרה (בת רבי אברהם יהושע העשיל טברסקי). למד אצל אביו. בתחילת המהפכה הקומוניסטית, נתפס כשהוא לומד תורה וכמעט הוצא להורג. בעזרת סרטיפיקט מסוג B2, בשנת ה'תרפ"ו עלתה משפחתו, בראשות הסב רבי מנחם נחום, לארץ ישראל. למד בישיבת שפת אמת של חסידות גור.

לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תש"י, מונה לממלא מקומו. הוא פתח את ישיבת מאור עיניים לזכר אבי השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל. לאחר שחרור הכותל המערבי נהג לפקוד אותו הרבה. הוא נהג בפשטות ובמאור פנים עם תלמידיו. נודע כמתמיד. בתקופתו החלה להיווצר חצר בחסידות רחמסטריווקא, לאחר שבשני הדורות הקודמים של האדמו"רים בירושלים, לא התפתחה חצר סביב האדמו"רים.

נקבר באוהל אדמו"רי רחמסטריווקא בהר הזיתים.

==משפחתו==
נישא לאסתר רבקה, בתו של גבאי הצדקה רבי נחמן יוסף וילהלם, שחמיו היה בן למשפחת אזולאי, המתייחסת לחיד"א. ילדיהם:
*בנו הגדול, רבי ישראל מרדכי, מילא את מקומו בישראל.
*רבי חי יצחק, ממלא מקומו בבורו פארק. חתנו של רבי יעקב יוסף טברסקי מסקווירא.
* הרב חיים משה.
*הרב זאב ראש ישיבת מאור עיניים. חתן רבי לוי יצחק קלוגהויפט מסטרעליסק לונדון.
**בנו הרב דוד טברסקי, רב קהילת רחמסטריווקה בירושלים.
**חתנו רבי מאיר יצחק אייזיק רוזנבוים, האדמו"ר מנדבורנה בירושלים.
*הרב מנחם נחום מנהל ישיבת מאור עיניים. חתנו של הרב שמחה בונים דוד סופר מחבר הספר "עיטור סופרים".
**חתנו רבי יעקב דן שטרן האדמו"ר מסטריקוב ירושלים
**חתנו רבי יחיאל מיכל טברסקי האדמו"ר מסקווירא בורו פארק
*הרב יהושע העשיל (-ד' בתמוז תשס"ו). חתן הרב יהודה אריה דייטש.
**בנו הרב מתתיהו טברסקי, רב קהילת רחמסטריווקה בביתר עילית.
*הרב אברהם דב, חתנו של רבי מרדכי הגר מויז'ניץ מונסי
*בתו חוה, אשת רבי יצחק מאיר פלינטנשטיין מקופיטשניץ, נפטרה בצעירותה בשנת ה'תשכ"ב.

==לקריאה נוספת==
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.

קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
יוחנן 2
קטגוריה:בוגרי ישיבת שפת אמת
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1981
יוחנן טברסקי (טולנא)

רבי יוחנן טברסקי (ו' באלול תרס"ו, 26 באוגוסט 1906 - כ"ה בכסלו תשנ"ט, 14 בדצמבר 1998) היה אדמו"ר מטולנא.

==ביוגרפיה==
נולד בטולצ'ין לרבי דוד מרדכי. בילדותו היגר אביו לארצות הברית. בבחרותו, עלה לארץ ישראל ללמוד בישיבה וקיבל היתר הוראה. הוא למד בישיבת אוהל משה ואצל רבנים נוספים. בשנת תרפ"ז חזר לבית אביו. נישא לצפורה פערל, בתו של רבי משה לנגר, האדמו"ר מסטרטין טורונטו, והתגורר לאחר נישואיו במונטריאול. הוא פתח בית מדרש בשם "קהל חסידים - קהלת דוד" וכיהן שם כאדמו"ר. בשנות השואה היה פעיל בהצלת יהודים ובעזרה לקליטתם. בשנת תש"א הוא סייע לחסידי חב"ד להקים את ישיבת תומכי תמימים במונטריאול.

בשנת תשט"ו עלה לארץ ישראל והתגורר בשערי חסד, בית הכרם ולבסוף עבר לבית וגן ופתח שם בית מדרש. הוא נהג בפשטות ובצניעות, ונהג לבזות את עצמו בהנהגות מוזרות, כגון גלגולי ראש. הוא ראה את עצמו כחסיד גור, והלך תדיר לטישים של האדמו"רים. בסוף ימיו החלו להתקבץ סביבו חסידים. בשנתיים האחרונות לחייו התגורר בבני ברק, שם נפתח בית כנסת של החסידות, הפועל עד היום.

בתו היחידה גיטל מירל בריינדל לאה נישאה לישראל צבי וינברג, שנטה לתנועת המזרחי. בנם, רבי יצחק מנחם, הוכתר על ידי מרבית החסידים לאדמו"ר. נכדם, הרב אמיתי מלכיאל-טברסקי, הוכתר לכהן כאדמו"ר באשדוד.

לאחר פטירתו יצא הספר "שיח יחוננו" מדברי תורתו על חנוכה ועניינים שונים. נכדו מרדכי וינברג הוציא לאור יומנים ורישומים מחייו בספרים: "אמרתך חייתני", "דתשרי על עמיה", "כי חיים הם למוצאיהם".

==לקריאה נוספת==
*יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות - אישים, בערכו.
*וזכרך לא ימוש מפינו - תולדות ואמרות מפיו, טבת תשע"ו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.jdn.co.il/news/427672 ניגון ‘התעוררות קודם הקידוש’ לאדמו”ר מטולנא], אתר jdn.

==הערות שוליים==

יוחנן
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:בית וגן: רבנים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:חסידי גור
קטגוריה:מונטריאול: רבנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1998
איי ספראטלי

איי ספראטלי (באנגלית: Spratly Islands, בווייטנאמית: Quần đảo Trường Sa, בפיליפינית: Kapuluan ng Kalayaan, מכונים בסינית: 南沙群岛 – איי נאנשה) הם קבוצה של איים במרכז ים סין הדרומי. הם ממוקמים מצפון למלזיה ונמצאים בערך באמצע הדרך בין וייטנאם לפיליפינים. לפני 1970 המשמעות העיקרית שקשורה לאיים הייתה מיקומם האסטרטגי. צרפת החזיקה אותם בשנים 1933–1939. במהלך מלחמת העולם השנייה כבשה יפן את הארכיפלג ופיתחה אותו כבסיס צוללות. לאחר המלחמה הקימה ממשלת סין הלאומנית חיל מצב על Itu Aba, אותו שמרו הלאומנים לאחר גלותם לטאיוואן בשנת 1949. כאשר יפן ויתרה על תביעתה לאיים בשנת 1951, טייוואן, סין היבשתית, וייטנאם הכריזו על עצמם כבעלי המקום, והפיליפינים הוסיפו תביעה על סמך קרבה בשנת 1955.<ref></ref> האיים נתונים במחלוקת טריטוריאלית מתמשכת בין שש מדינות: סין (האינאן), טאיוואן (גאושיונג), מלזיה (סבה), וייטנאם (חאנחוא), הפיליפינים (פלאוואן) וברוניי (אזור כלכלי בלעדי). הקבוצה מכילה יותר מ-750 איים קטנים, שוניות ואטולים.

האיים מכונים על שמו של החוקר הבריטי ריצ'רד ספראטלי אשר זיהה אותם בשנת 1843. שטחם הכולל הוא כארבעה קילומטרים מרובעים בשטח ימי של כ-425,000 קילומטרים מרובעים.

סקרים סייסמיים מראים כי אזור ריד בנק עשיר במרבצי נפט וגז.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סכסוכי גבול
קטגוריה:איים בים סין הדרומי
ספראטלי
ספראטלי
ספראטלי
ספראטלי
ספראטלי
אמנית ביצתית

אמנית ביצתית (שם מדעי: Amanita ovoidea) היא פטריית בסיסה בצבע לבן בסוג אמנית הנפוץ ברחבי אירופה, בעיקר בחורש ים תיכוני בדרום אירופה וגם בארץ ישראל. הפטרייה משגשגת הודות ליחסי הגומלין עם מיני עצים נשירים ומחטניים וניתן למצאה בדרך כלל תחת עצי אלון וערמון וביערות אורן. קוטר הכיפה הבשרנית של פטרייה בוגרת יכול להגיע עד 30 ס"מ, הגודל הרגיל הוא כ-15 ס"מ.

הכיפה, הנבגים וה"רגל" לבנים, כאשר הרגל גלילית, מרכזית, זקופה, עבה ובעלת מרקם מחוספס. הפטרייה מופיעה החל מסוף נובמבר (אם גשום) ועד סוף ינואר. בראשית צמיחתה מזכירה הפטרייה ביצת תרנגולת, הן בצבע והן בגודל ומכאן שמה. צורת הביצה היא למעשה הכיפה העוטפת את בסיס הרגל. בהמשך התפתחותה, נפרדת הכיפה והרגל מתחילה להתפתח.

הפטרייה טובה למאכל, אך דומה מאוד לפטריות הרעילות Amanita virosa ו-Amanita proxima והיו מקרי הרעלה עקב טעות בזיהוי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://gribisrael.narod.ru/Species_List/AmanitaLimacella/Amanita_ovoidea.htm אמנית ביצתית], אתר הפטריות העברי-רוסי
* [https://anenet110.wordpress.com/tag/אמנית-ביצתית/ אמנית ביצתית], "פרחים, פרפרים וכל מיני"
* [http://www.amanitaceae.org/?Amanita+ovoidea תיאור באתר פטריות האמנית] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן היינריך פרידריך לינק
קטגוריה:פטריות שתוארו ב-1833
קטגוריה:פטריות בסיסה
קטגוריה:ארץ ישראל: פטריות
קטגוריה:פטריות מאכל
בעשיקה

בַּעשִׁיקַה (בערבית: <span lang="ar">بعشيقة</span>, באנגלית: Bashiqa), לעיתים מכונה גם בַּאשִׁיקַה, היא עיירה אשורית במחוז נינוה שבצפון עיראק כ-12 ק"מ ממוסול. שמה מגיע מאשורית, שפה ארמית חדשה והיא הלחם של המילים "בֶּת" ו"אַשִׁיקַה" שפירושן "בית האוהבים".

מרבית התושבים אשורים, יזידים, שבאקים ומעט ערבים מוסלמים. בשנת 2007 תושבת הכפר נרצחה על ידי ההמון על בסיס חילול כבוד המשפחה. אחד ההשערות שהיא התאסלמה. הדבר גרם לתסיסה באזור. כתגובה לכך, פעילים מוסלמים עצרו אוטובוס, נתנו למוסלמים ונוצרים לעזוב אותו והרגו 23 יזידים שהיו בין הנוסעים.

העיר נשלטה על ידי ארגון המדינה האסלאמית בשנים 2014–2016 אולם שוחררה על ידי הכורדים באוקטובר 2016 ומאז היא נמצאת בשליטתם.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.aljazeera.com/video/middleeast/2014/12/peshmerga-ready-ground-offensive-against-isil-201412812143544217.html הפשמרגה נערכים לכיבוש בעשיקה מהמדינה האסלאמית], AlJazeera, דצמבר 2014

קטגוריה:עיראק: ערים
קטגוריה:יישובים בעיראק שנכבשו על ידי המדינה האסלאמית
פנוסקנדיה

תמונת לוויין של פנוסקנדיה בחורף. משמאל לימין: [[נורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה.]]
פנוסקנדיה או פנו-סקנדינביה הוא אזור גאוגרפי הכולל את חצי האי סקנדינביה (נורווגיה ושוודיה), פינלנד, חבל קרליה וחצי האי קולה (רוסיה). מקובל להגדיר כי תעלת בלומורקנאל היא המחלקת בין שטחי רוסיה ופנוסקנדיה. האזור גובל בים ברנץ מצפון, והמפרץ הבוטני (חלק מהים הבלטי) הנמצא בתוכו.

המונח משמש כאזור בעל מכנים משותפים בתחומים שונים: ארכאולוגיה, ביולוגיה, גאולוגיה ותרבות.

==ראו גם==
*הארצות הנורדיות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אירופה: גאוגרפיה
קטגוריה:קרליה (חבל היסטורי)
ג'יין אייר (סרט, 1997)

ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סרט טלוויזיה, עיבוד לרומן באותו שם של הסופרת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847. גרסה זו שודרה ברשת A&E בשנת 1997.

הסרט נאמן ברובו למקור הספרותי אך הושמטו סצינות מאמצע הרומן כמו ביקורה של ג'יין אצל גברת ריד החולה, כמו כן הושמט הקשר המשפחתי בינה לבין דיאנה וסינג'ין ריברס, והעובדה שהדוד שלה הוריש לה את הונו. עם זאת הסרט מכיל ציטוטים מפורסמים מהספר.

הסרט שודר לראשונה ב-ITV בבריטניה ב-9 במרץ 1997, ובערוץ A&E-TV בארצות הברית ב-19 באוקטובר 1997.

==צוות השחקנים==
* סמנתה מורטון – ג'יין אייר
* קירן היינדס – אדוארד פיירפקס רוצ'סטר
* לורה הרלינג – ג'יין בילדותה
* רופרט פנרי-ג'ונס – סינג'ין ריברס
* ג'מה ג'ונס – גברת אליס פיירפקס
* טימיה ברתום – אדל
* מייקל דניגריס – מר ברוקלהרסט
* אביגיל קרוטנדן – בלאנש אינגרם
* בן סאודן – ג'ון ריד
* דבורה פינדלי – גברת ריד
* אליזבת גארווי – דיאנה ריברס
* פיטר וייט – כומר
* ג'ואנה סקנלן – בסי
* אמילי ג'ויס – מיס טמפל
* ריצ'נדה קארי – ליידי אינגרם

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1997
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים המבוססים על ג'יין אייר
קונה

קוֹנה (בצרפתית: Koné, באקה: Koohnê) היא קומונה שבמחוז הצפון שבחוף המערבי של האי גרנד טר בקלדוניה החדשה, אחת ממחוזות צרפת מעבר לים שבאוקיינוס השקט. קונה משמשת כבירת מחוז הצפון ונכון ל-2014, מתגוררים בקומונה 7,340 תושבים. 

העיר נמצאת 267 ק"מ צפונית-מערבית מנומאה, ומחוברת לה בכביש מהיר.

למרות שקיימות עדויות להתיישבות אנושית באזור כבר מהאלף השני לפנה"ס, התיישבות אירופאית החלה רק בשנת 1864. תשעה שבטים נמצאים בשטחה. אף על פי שרוב האוכלוסייה ממוצא מלנזי, קונה היא גם בית לאוכלוסייה אירופית, ובראשם משפחות שהתגוררו בה מספר דורות.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קלדוניה החדשה
מארינר 5

שיגור מארינר 5
מארינר 5 הייתה גשושית אמריקאית שנבנתה כחלק מתוכנית מארינר-נוגה 1967 של נאס"א. מארינר 5 ביצעה מדידות על האטמוספירה של נוגה, מדדה את ספקטרום המימן בתחום האולטרא סגול, את תנודות השדה המגנטי סביב הכוכב ולקחה דגימות מרוח השמש.

לכתחילה בנו את מארינר 5 בתור גיבוי למארינר 4, אך לאחר ההצלחה של מארינר 4 החליטו שמשימתה של מארינר 5 תהייה לנוגה ולא למאדים. בעקבות שינוי מטרת המשימה החליטו להסיר את המצלמה ולהפוך ולקצץ את הלוחות הסולאריים על מנת לחזק את כושר בידודו של מגן החום.

מארינר 5 שוגרה ב-14 ביוני 1967 מ-LC-12 בנמל החלל קייפ קנוורל, וביצעה את היעף על פני נוגה ממרחק של 4,094 ק"מ ב-19 באוקטובר באותה השנה. בעזרת מכשירים רגישים יותר מאלו של מארינר 2 הצליחה מארינר 5 לשפוך אור על טבעו והרכבו של הכוכב הרותח והמעונן ועל התנאים בתווך הבין-כוכבי.

הנתונים שהגיעו מהמדידות שביצעה מארינר 5 על האטמוספירה של נוגה עזרו להבין את הסיבות לחום הרב וללחץ הגבוה שנמצאו על פני נוגה באמצעות הגשושית הרוסית, ונרה 4, שנחתה על נוגה זמן קצר לפני משימת מארינר 5. לאחר משימות אלו, הובן שפני השטח של נוגה רותחים ושהאטמוספירה שלה צפופה אפילו יותר ממה ששיערו.

פעילותה של מארינר 5 הסתיימה בנובמבר 1967 והיא נמצאת כרגע במסלול הליוצנטרי.

==ראו גם==

*תוכנית מארינר
*תוכנית ונרה

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20110614112433/http://solarsystem.nasa.gov/missions/profile.cfm?MCode=Mariner_05 פרופיל המשימה של מארינר 5] ב[http://solarsystem.nasa.gov אתר נאס"א לחקר מערכת השמש].
*[http://ntrs.nasa.gov/archive/nasa/casi.ntrs.nasa.gov/19720013159_1972013159.pdf דו"ח סופי לתוכנית מארינר-נוגה 1967]

קטגוריה:גשושיות אמריקאיות
קטגוריה:תוכנית מארינר
בית הספר ויצמן (הרצליה)

בית ספר ויצמן הוא בית הספר הראשון בעיר הרצליה. בית הספר נוסד ב-18 בדצמבר 1925 בשם "בית הספר העממי". בשנת 1952 נקרא על שם נשיא המדינה הראשון, חיים ויצמן. בשנת 2007 זכה בית הספר בפרס חינוך ארצי בגין שילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

==בית הספר העממי ברחוב הנדיב==
בית הספר העממי פתח את שעריו בשנת 1925 (תרפ"ו) ברחוב הנדיב פינת סוקולוב, תקופה קצרה לאחר יסוד המושבה. בתחילת פעילותו, לימדו בבית הספר שני מורים, משה יוחחני וזאב מכנס 30 תלמידים ותלמידות. בית הספר העממי היה בן 8 כיתות- א'-ח'. מסיימיו לא יכלו להמשיך בלימודיהם במושבה, בהיעדר בית ספר תיכון. במהלך השנים נעשו ניסיונות לפתוח מוסד כזה, ללא הצלחה. שנים אחדות פעלו כיתות המשך, ט'-י', שצורפו לבית הספר העממי, אך הן לא החזיקו מעמד. תחילה, לא היה לבית הספר מבנה משלו והוא נדד בין דירות שכורות בעיר. ב-1930 החל להיבנות בניין מיוחד עבורו, בין שתי קומות, שלימים נוספה לו קומה שלישית. בערבים שימש בית הספר כבית אולפנא למבוגרים: איכרים, פועלים, סוחרים ותושבים באו להשתתף בשיעורי ערב, לשמוע הרצאות, להאזין למשפט ספרותי ולקיים אסיפות שנתיות. בית הספר לא היה יכול להכיל את כל הכיתות, היה הכרח לשכור חדרים בבתים פרטיים ומקום מיוחד נשכר למסעדת בית הספר. בניין זה עומד במקומו עד ימינו.

==בית הספר העממי ברחוב ויצמן==
טקס מצטייני ספורט בתחרות בית ספרית באדיבות אוסף התצלומים של ארכיון "בית ראשונים"- מוזיאון לתולדות הרצליהמחזור א' של בית הספר באדיבות אוסף התצלומים של ארכיון "בית ראשונים"- מוזיאון לתולדות הרצליה
מגדל המים בהרצליה מוגדר כאתר מורשת לאומית.
]]הקיר המערבי של בית הספר ויצמן בשנות החמישים באדיבות אוסף התצלומים של ארכיון בית ראשונים"- מוזיאון לתולדות הרצליה
ב-1946 הונחה אבן הפינה לבניינים חדשים לבית הספר, סמוך ל"גבעת המייסדים" ולמגדל המים הראשון של הרצליה.
בקיץ תש"ח 1948, נסתיימה בנייתם של שני טורי בניינים, אחד של שתי קומות, אחד של שלוש קומות והקומה התחתונה נועדה למסעדה. הלימודים החלו במתחם החדש רק לקראת שנת הלימודים תש"ט (1948/49), מאחר שבבית הספר התאכסנו במשך כשישה חודשים ילדי נגבה מחודש מאי ועד ספטמבר, שפונו אליו מקיבוצם המותקף על ידי הצבא המצרי. בשלהי 1952, לאחר פטירת הנשיא הראשון ד"ר חיים ויצמן, הוסב שמו לבית הספר ויצמן.

מדי שנה, בי"א באדר, יום נפילת תל חי ונפילת טרומפלדור נערך יום ספורט שבמהלכו התקיימו תחרויות ספורט בענפי ספורט שונים וחולקו תעודות הצטיינות לזוכים.

בית הספר בעל מספר הזכיות הרב ביותר בתחרויות ענף הכדוריד בעיר.

==ראו גם==
* מגדל המים (בית הספר ויצמן)

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בתי ספר יסודיים בישראל
קטגוריה:הנצחת חיים ויצמן
קטגוריה:הרצליה: חינוך
ליפו

ליפוּ (בצרפתית: Lifou, המקומיים קוראים למקום גם Drehu) היא קומונה במחוז איי הנאמנות של קלדוניה החדשה שבאוקיינוס השקט, חלק מקולקטיבים מעבר לים של צרפת. ליפו נמצאת על אי בשם זהה, בתוך ארכיפלג איי הנאמנות. האי ששטחו הוא 1,146 קמ"ר, הוא האטול הגדול בעולם. באי מתגוררים 9,195 תושבים (נכון ל-2019).

באמצע המאה ה-19 קבוצות מיסיונרים מזרמים שונים של הנצרות הגיעו אל האי. הדבר פתח מלחמת דת שנמשכה שנים רבות. כתוצאה מכך, הוקם בית ספר ומרבית האוכלוסייה עד לתחילת המאה ה-20 ידעה קרוא וכתוב.

התושבים מתפרנסים כיום בעיקר מגידולים חקלאיים ומתיירות, בעיקר מאוסטרליה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קלדוניה החדשה
ששון בכר משה

חתימתו
"למנצח" בכתב ידו
הרב ששון בכר משה (ה'תקפ"ה, 1825 - י"ח בניסן ה'תרס"ג, 15 באפריל 1903), המכונה פריסיאדו ("יקר" בשפת הלאדינו), היה רב ומקובל ירושלמי ממוצא בוסני. מנהיג קהילת וישיבת המקובלים בית אל, ומחבר סדרת הספרים שמן ששון, פרשנות על ספריו של רבי חיים ויטאל.

==ביוגרפיה==
נולד באורג'וק שבבוסניה, אז בתחומי האימפריה העות'מאנית, למשפחה שייחסה את עצמה לרבי יוסף קארו מחבר ה"שולחן ערוך". בגיל חמש (ה'תק"ץ, 1830) עלתה משפחתו לארץ ישראל. חמש שנים אחריהם, עלה גם אחיו, אפרים בכר משה שהיה אז בגיל 15, ולימים נעשה ראש ישיבה ודיין בירושלים (נפטר בגיל 62 בי"ד בטבת תרמ"ב, 5 בינואר 1882).

בירושלים למד אצל הרב וידאל קואינקה מחשובי "מדרש בית אל" ומראשי ישיבת "חסד אל", מחבר הספר "חוק חיים", ואצל הרב דוד חייט. בשיתוף פעולה עם אחיו הדפיס בירושלים מספר ספרי קבלה של מקובלים שקדמו להם.

בשנת ה'תרמ"ב (1882), בגיל 57 התמנה כראש ישיבת המקובלים בית אל, משרה בה החזיק 21 שנים עד לפטירתו בי"ח בניסן תרס"ג, 15 באפריל 1903. במהלך שנים אלו נסע פעמים רבות לעיראק ולהודו כשד"ר.

הוא נקבר בבית הקברות בהר הזיתים, בחלקת המגא'רים.

בין תלמידיו המקובלים, הרב שלום הדאיה, והרב משה עידאן מתוניסיה.

==ספריו==
ספריו שמן ששון בארבעה כרכים, כולל י"א חלקים, ובהם פרשנות המקיפה את רוב תורת האר"י:
* חלק א' (תרכ"ט) – על עץ החיים
* חלק ב' (תרל"ד-תרל"ה) – מראה עיניים על שער הכללים ומראה עיניים על שער ההקדמות, ליקוטים משער ההקדמות, מראה עיניים על מבוא שערים, ספר מדרש כונן שמים וסוד החשמל מרבי יוסף גיקטיליא, תשובה לעניין השמיטה
* חלק ג' (תרמ"ה) – שער הכוונות ופתח עיניים
* חלק ד' – על סידור הרש"ש (תרמ"ט). וכן פירוש על פרי עץ חיים ועל עולת תמיד
* חלק ה' (תר"ן) – על שער מאמרי רשב"י
* חלק ו' – על שער מאמרי רז"ל
* חלק ז' – על שער המצוות
* חלק ח' (תרנ"ו) – על שער הפסוקים
* חלק ט' – על ספר הליקוטים
* חלק י' – על הקדמת רחובות הנהר, אליו נלווה גם ספר דרך חיים למוהרח"ו ז"ל
* חלק י"א (תרס"ג) – שער הגלגולים עם הגהותיו של הרב
* (חלק י"ב על שער רוח הקודש חסר)

מלבד סדרת ספריו זו, נמצאה חוברת בכתב ידו, ובה העתקות מספרי קבלה עם הערותיו, ו-48 תשובות שלו בענייני קבלה על שאלות המופיעות בשו"ת חכמי המערב. כתב היד נכתב בצעירותו, ועליו נוספו הגהות בשנותיו המאוחרות, אך הוא לא נדפס עד לשנת תשע"ה.

==לקריאה נוספת==
*[http://www.hyomi.org.il/view.asp?id=154 חכם ששון בן משה פרסיאדו], באתר החכם היומי
*שמן ששון הוצאת מדרש ששון, תולדות המחבר (ירושלים: הוצאת מדרש ששון, תשע"ב)
*משה דוד גאון, יהודי המזרח בארץ ישראל, חלק ב' (עמ' 160)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:מקובלים ארץ-ישראלים
קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:שד"רים
קטגוריה:ראשי ישיבת המקובלים בית אל
קטגוריה:מחברי ספרי קבלה
קטגוריה:פרשני שער הכוונות

קטגוריה:עולים לארץ ישראל בשנים 1800–1881
קטגוריה:ילידי 1825
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1903
מדרשת טהר

מדרשת טׂהר היא מדרשה תורנית לבנות, הממוקמת ביישוב יד בנימין, כחלק ממוסדות תורת החיים בנשיאות הרב שמואל טל. רב המדרשה הוא הרב אמיתי לוינגר. 

המדרשה הוקמה בשנת תשנ"ט ביישוב גן אור שבגוש קטיף. ראש המדרשה הראשון היה הרב דוד (דידי) גרשנזון. כשלוש שנים לאחר הקמתה עברה המדרשה לנווה דקלים, ובשנת תשס"ה פונתה ממקומה במסגרת תוכנית ההתנתקות, והועברה ליד בנימין, שם הוקמה מחדש בראשות הרב יובל לנגזם. כשנתיים לאחר מכן נכנס הרב זאביק הראל לראשות המדרשה במקומו של הרב לנגזם. החל משנת התשפ"ג עומד בראשות המדרשה הרב אמיתי לוינגר.

==תוכנית הלימודים במדרשה==
הלימודים במדרשה כוללים את התחומים הבאים:
* הלכה למעשה - בעיקר התמקדות בנושאים יום יומיים כמו הלכות שבת, ברכות, כשרות וכדומה.
* התבוננות – עשיית חשבון נפש, זיהוי הרצונות והכוחות הפנימיים הייחודיים שישנם לכל בת, ופיתוחם בדרך הייחודית לכל אחת. חלק מהתלמידות ממשיכות ללימודים גבוהים בבית הספר להעצמה אישית והכשרת מטפלים - תורת החיים.
* אמונה
* חסידות על גווניה השונים
* בעלי המוסר
* פנימיות התורה
* כתבי הרב קוק
* תפילה - הבנת משמעותה של התפילה ודרך פעולתה, מקומה בחיי האישה, ועוד.
* הכנה לבניית בית ולחיי זוגיות וגידול ילדים
* מעגל השנה

במדרשת מלמדים בין היתר הרב שמואל טל, הרבנית יפעת טל, הרב ארל'ה הראל, הרב רועי אביחי והרב ישורון ורנר. 
בזמנים מעבר לשעות הלימוד ישנו דגש במדרשה על עשיה חברתית, התבוננות, הפצת חומרי יהדות, ערבי הווי וגיבוש. בנות המדרשה נמצאות במדרשה גם בשבתות וכן בחלק מן החגים כחלק מבניינן התורני.

==תוכניות מיוחדות==
המדרשה מקיימת כמה פעמים בשנה ימי עיון לציבור הרחב לרגל תאריכי פטירת צדיקים, מועדים ואירועים נוספים<ref></ref>.

המדרשה מקיימת תוכנית מיוחדת לחודש אלול, המיועדת לבנות שירות לאומי וסטודנטיות.

==קישורים חיצוניים==
* 

* [http://midrasha.talchaim.org.il/?gclid=Cj0KCQjwjpjkBRDRARIsAKv-0O0FTn_r3bp_autCoF_5dLOYQFHarRWbTZ7kqyJBQRjg1FKW1nNyYnQaAsALEALw_wcB אתר מדרשת טהר]
* 
* 
* 
* [http://www.shoresh.org.il/spages/articles/article2379.htm "אביהן של בנות ישראל"]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדרשות לנשים
קטגוריה:גוש קטיף: מוסדות
קטגוריה:ישיבת תורת החיים
קטגוריה:יד בנימין: מוסדות
אנטוניו טמפסטה

אנטוניו טמפסטה (באיטלקית: Antonio Tempesta; 1555 – 5 באוגוסט 1630) היה צייר ואמן תחריט עץ איטלקי.

==ביוגרפיה==
אנטוניו נולד בפירנצה, איטליה. במהלך לימודיו הוא צייר במגוון סגנונות, והושפע גם מסגנון המנייריזם וה-counter -Maniera. הוא למד באקדמיה ללימודי הציור (ה-Accademia delle Arti del Disegno) ב-1576.
תחילה היה תלמידו של סנטי דה-טיטו (Sati di Tito) ולאחר מכן למד אצל הצייר הפלמי Giovanni Stradano. היה חלק מקבוצה גדולה של אמנים שעבדו תחת פיקוחו של ג'ורג'ו וזארי וציירו במשך 10 שנים את ציורי הקיר והתקרה של פאלאצו וקיו בפירנצה. 
לאחר מכן הוא פנה לרומא, שם חבר לאמנים נוספים מהולנד. 
יצירותיו ידועות בנושאי לחימה, פרשים וגם ציורים נוף נרחבים.

==לאחר המעבר לרומא==
האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר הזמין את טמפסטה יחד עם הצייר הפלמי Matthijs Bril לצייר בציורי נוף את "תהלוכה העברת שרידי גרגוריוס מנזיאנזוס" (1572) בלוג'יה הנמצאת בקומה השלישית של ארמון האפיפיור. 
בין השנים 1578-1583 הוא צייר מספר ציורי פרסקו בVilla Lante הנמצאת בBagnaia, וגם שיתף פעולה בפרסקו המקשטים את וילה ד'אסטה שבטיבולי. כמו כן הוא צייר מספר סצנות קרב עבור בית מדיצ'י.
בין השנים 1583-1585 טמפסטה הוזמן על ידי האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר לצייר מספר פרסקו בכניסה ולאורך הקירות של כנסיית Santo Stefano Rotondo ברומא, בין הנושאים שצוירו "טבח החפים מפשע" וה-Seven Sorrows of the Virgin, מוטיב שלא היה נפוץ באיטליה באותו זמן, והושפע מהצייר ההולנדי ברנרד ואן אורלי.
יצירותיו של טמפסה משופעות בטבע וחיות, צייד וסצנות קרב, נמצאות גם בPalazzo Giustiniani ו-Palazzo Rospigliosi ברומא.
מות אדוניס, אנטוניו טמפסטה, שמן על אבן, בסביבות 1593

==הדפסים==
טמפסטה ידוע גם בשל ההדפסים הרבים שיצר בשיטות התחריט והתצריב. בין השנים 1589-1627 יצר למעלה מ-1000 הדפסים, שנפוצו ברחבי אירופה. בין יצירותיו: 
* סדרה של 150 הדפסים אודות מטמורפוזות של אובידיוס
* סדרת של 220 תמונות מתוך התנ"ך, (לדוגמה בסדרה המתארת את בריאת העולם)
אדם וחווה בגן עדן, אנטוניו טמפסטה, תצריב, המאה ה-16
* סדרת 13 הדפסים אודות מעללי הגבורה של הרקולס

בשנת 1612 הוא יצר סדרה של החרטים הנקראת "Batavorum cum Romanis Bellum" אשר הושפעה מהצייר ההולנדי אוטו ואן פן, הידוע גם בכינויו Vaenius. הסדרה כוללת 36 תחריטים המראים את הקרבות בין הרומאים ושבטי גרמניה, כמו שהם מסופרים בכתביו של ההיסטוריון הרומאי טקיטוס. ההדפסים מתארים קרבות ואירועים היסטוריים.

אחת מיצירותיו הידועות ביותר של טמפסטה היא מפה של רומא. המפה, המורכבת מ-12 לוחות, נפרשת לגודל של 3.5 על 8 רגל. המפה מציינת ומפרטת אתרים עיקרים בעיר, בעודו מפט את הנוף הכפרי מחוץ לחומות העיר, כדי להדגיש את הנוף העירוני. המפה הודפסה במספר גרסאות, גם לאחר מותו, כל פעם מתעדכנת לפי השינויים בעיר. בסוף המאה ה-17 הפסיקו לעדכן ולהשתמש במפה זו, ועברו להדפסים אחרים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-16
קטגוריה:ציירים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1555
קטגוריה:נפטרים ב-1630
איסר נתנזון

איסר נתנזון
איסר נתנזון (כינוי מחתרתי: גדעון; 1916 - 2 במאי 1976) היה מפקד מחלקת האצ"ל ברובע היהודי של ירושלים העתיקה. 

נתנזון נולד ברומניה, וכתינוק רך התייתם מאביו, שנהרג כחייל במלחמת העולם הראשונה, בחזית המזרחית. בגיל צעיר הצטרף לתנועת הנוער הרוויזיוניסטית בית"ר, ובהגיעו לגיל 20, הצטרף לתנועת ההעפלה אף על פי, כמלווה ספינות מעפילים, העמוסות בעולים, בדרכם לארץ ישראל. בשנת 1939 החליט בעצמו לעלות לישראל, התיישב בראש פינה, ושם הצטרף לאם פלוגות בית"ר ולאצ"ל.

בעקבות הכרזת המוסדות הלאומיים על צו גיוס של רווקים מגיל 20 עד 30, לצבא הבריטי, התנדב נתנזון בשנת 1941 לצבא הבריטי, ושירת במצרים ובאיטליה. עם סיום המלחמה, לא חזר נתנזון ארצה, אלא נשאר בפירנצה והחל ללמוד לימודי פיזיקה באוניברסיטה המקומית. לאחר זמן, גברו געגועיו לישראל, ואיסר חזר והתיישב בירושלים, את לימודי הפיזיקה המשיך באוניברסיטה העברית. בכל תקופת לימודיו, נשאר נתנזון חבר בארגון האצ"ל, והתקדם בדרגות הפיקוד, הוא קיבל את הכינוי המחתרתי "גדעון".

בינואר 1948 הועבר לעיר העתיקה, ומונה למפקד הארגון ברובע היהודי, כדי להערים על המשטרה הבריטית שמנעה כניסת יהודים לעיר העתיקה, שילם איש הלח"י, ראובן גרינברג, 20 לירות לשוטרים איריים, ואלו הבריחו את נתנזון לרובע בתוך משוריין משטרתי.

במקום היו באותה עת כ-30 אנשי אצ"ל, אליהם הצטרפו אנשים מתושבי הרובע, וביחד 47 איש ואישה התפרסו על פני 6 עמדות, בגוש בתי ניסן ב"ק. עם היכנסו לתפקיד הנהיג "גדעון" שהיה בעל ניסיון צבאי, מספר שינויים משמעותיים. הוא חייב את הלוחמים לעבור אימונים אינטנסיביים, הבנות שותפו באימונים ובלחימה במידה שווה עם הבנים, כולל שמירה בעמדות, הקשר עם אנשי ההגנה השתפר, והוגבר שיתוף הפעולה בין הארגונים ברובע. גדעון גם יזם את הקמתו של מפעל לייצור רימוני יד מקופסאות שימורים ונס קפה, ריקות. במפעל עבדו הלוחמות בשיתוף עם קבוצת מורים, וילדים עברו מבית לבית ואספו את חומרי הגלם לייצור. רימונים אלו סייעו בעמידה בקרב, מנעו הסתערויות המונים, וגרמו לפגיעות קשות באויב. 

ב-28 במאי נותרו מבין מאה וחמישים הלוחמים שהיו בתחילת הקרבות, ו-84 אנשי התגבורת, רק 43 גברים שאינם פצועים. מטה ההגנה אישר לרבני הרובע, הרב בן ציון מרדכי חזן והרב זאב מינצברג, לצאת עם דגל לבן אל מפקד הלגיון עבדאללה א-תל, כדי לסכם עמו על הפוגה, לשם פינוי ההרוגים והפצועים. מפקד הרובע, משה רוסנק, כינס ישיבה משותפת של המטה ונציגי התושבים, ובה נתקבלה פה אחד ההחלטה להיכנע, בהימנעותו של איסר נתנזון, מפקד מחלקת האצ"ל. 

תנאי הכניעה עליהם חתמו א-תל ורוסנק היו כדלקמן: 
# מסירת הנשק שבידי הלוחמים.
# כל הגברים הבריאים יילקחו בשבי.
# הפצועים יילקחו בשבי, או ישוחררו, בהתאם לחומרת פציעתם 
# השאר יישלחו לעיר החדשה באמצעות הצלב האדום. 
נתנזון שנפצע בקרבות בידו באופן קשה, אולם חזר לעמדה לאחר שנותח, לא ניצל את זכאותו, על פי הסכם הכניעה, לעבור למערב העיר, והלך עם פיקודיו לשבי בירדן. 

לאחר שובו מן השבי חזר נתנזון ללימודי הפיזיקה, ועסק במחקר יישומי באוניברסיטה העברית בירושלים, הוא נישא לחיה מלכה לבית גרינברג, שהייתה מלוחמות הרובע, וחברת האצ"ל גם היא, אותה הכיר כאשר פיקד על מחלקת האצ"ל ברובע. בב' באייר ה'תשל"ו הלך נתנזון לעולמו בירושלים, ונטמן בבית העלמין בהר הזיתים. עיריית ירושלים קראה רחוב על שמו, בשכונת פסגת זאב שבעיר.

== קישורים חיצוניים ==
* , 
* 

קטגוריה:לוחמי האצ"ל
קטגוריה:ישראלים במלחמת העצמאות
קטגוריה:שבויי צה"ל במלחמת העצמאות
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הנביאים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1916
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976