OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שמעון רוזובסקי

הרב שמעון רוזובסקי (תרל"ד, 1874 - ה' בתשרי תש"ב, 1941) היה רבה האחרון של איישישוק, פעיל ציוני וראש "ועד הפליטים" בעירו.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה קאפולי, פלך מינסק שברוסיה הלבנה. למד בישיבת וולוז'ין ולאחר מכן בישיבת סלובודקה. לאחר נישואיו שימש כרבה של קאפולי, עיר מולדתו. בשנת 1919, עם כיבוש העיירה על ידי הבולשביקים, ברח מהמקום, מאחר שהיה ידוע כציוני נלהב.

לאחר פטירת רבה של איישישוק, הרב יוסף זונדל הוטנר, התמנה בנו הרב נפתלי מנחם הוטנר, אך בשנת 1922, בעקבות סכסוך עם ראש הקהל בעיירה, העמיד ראש הקהל מועמד נגדי - את הרב רוזובסקי. במשך זמן ניטש מאבק קשה בין תומכי שני הצדדים, כשרבנים מהעיירות הסמוכות באים לסייע לאחד מהצדדים. בסופו של דבר נקבעה פשרה לפיה ישמש הרב הוטנר כדיין וכמורה הוראה של הקהילה, והרב רוזובסקי ישמש כרב הרשמי בקהילה.

היה עסקן בתנועת המזרחי והשתתף בוועדות וכינוסים רבים מטעם התנועה. היה פעיל למען "הקרנות הלאומיות".

עמד בראש "ועד הפליטים" וסייע רבות לאלפי פליטים שעברו דרך עירו בראשית המלחמה והצילם מסכנת מוות מהמשטרה הקומוניסטית ומשטרת העזר הליטאית.

הרב רוזובסקי שימש ברבנות איישישוק עשרים שנה, עד מותו בשואה, יחד עם אלפי עירו, בה' בתשרי תש"ב.

==מאמריו==
מאמרים רבים פרי עטו פורסמו בעיתונות הציונית-דתית בפולין ובארץ ישראל. כמו כן פרסם מאמרים בחוברת "אונזער פאנד" שהוצאה על ידי "ועדת הקרן הקיימת" באיישישוק. הכין לדפוס ספר תורני בשם "שבט שמעון" אולם כתב היד אבד.

==קישורים חיצוניים==
* 'רוזובסקי, ר' שמעון ב"ר אברהם', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 94 (, תמונה 1292).
* עמ' 155 - 'דברים לזכרו של הרב שמעון רוזובסקי'
* [http://toratcha.com/?p=1286 חיים של עושר וכבוד, הרב שמעון רוזובסקי הי"ד], ב[http://toratcha.com אתר תורתך לא שכחתי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:רבנים בלארוסים
קטגוריה:איישישוק: רבנים
קטגוריה:רבני הציונות הדתית
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:ליטאים שנולדו ב-1874
קטגוריה:נפטרים ב-1941
משחקי בניית ערים

משחק בניית עיר במערכת ההפעלה לינוקס
משחקי בניית ערים הם ז'אנר פופולרי של משחקי אסטרטגיה ממוחשבים, המאפשרים לשחקנים ליצור ולנהל ערים וירטואליות. במשחקי בניית ערים השחקן לוקח על עצמו את התפקיד של מתכנן ערים והוא צריך לפתח ולפקח על הצמיחה והשגשוג של עיר אותה הוא בונה בעצמו. משחקים מז'אנר זה מציגים את העיר ממבט מלמעלה. הז'אנר זכה לפופולריות רחבה בזכות השילוב שלו בין תכנון אסטרטגי, ניהול משאבים ויצירתיות. חלק ממשימותיו הן לבחור מיקום נוח לבניית העיר, וכן לדאוג לניהולה התקין (כמו למשל חלוקת משכורות). העיר מתפתחת בהתאם לרמת הביצוע של השחקן.

== משחקיות ==
במשחקי בניית ערים מתחילים את המשחק בדרך כלל עם חלקת אדמה קטנה יחסית ומשאבים מוגבלים כאשר המטרה העיקרית היא לפתח עיר משגשגת על ידי יצירת מבנים שונים באופן אסטרטגי, ניהול משאבים ומתן מענה לצרכים ולדרישות של האוכלוסייה הווירטואלית.

לעיתים רבות המשתמש צריך גם לבנות ולשדרג תשתיות כגון כבישים, תחנות כוח, אספקת מים ומערכות תחבורה. בנוסף, במשחקים מסוימים בז'אנר צריך גם להתמודד גם עם אתגרים כמו זיהום, פשע ואסונות טבע.

== משחקים בולטים בז'אנר ==
* סדרת משחקי סים סיטי (1989–הווה) - הסדרה החלוצית שהניחה את הבסיס לז'אנר משחקי בניית הערים. מפתח הסדרה הוא ויל רייט ואת המשחק מפיצה חברת Maxis (כיום, חברת בת של EA). במשחקי הסדרה השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר, פיתוח אזורי מגורים ותעשייה, בניית תשתיות כמו מתקני חשמל ומים וגביית מיסים המשמשים לצורך המשך פיתוח העיר.<ref></ref>
* Cities: Skylines (2015) - משחק שפותח על ידי חברת Colossal Order. במשחק השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר על ידי בניית תשתיות ואזורים, שליטה במיסוי, בנייה ותחזוקה של שירותים ותחבורה ציבורית תוך שמירה וניטור התקציבים, רמת הזיהום, בריאות הציבור ותעסוקתם.
* סדרת משחקי Anno (1998–הווה) - סדרת משחקים שנוצרה במקור על ידי חברת אשר מקס דיזיין ומפותחת כיום על ידי Ubisoft. במשחקים השחקן צריך להקים מושבות באיים קטנים, לחקור את האזור בו הם נמצאים, ולעסוק בדיפלומטיה ומסחר עם ציוויליזציות וסוחרים אחרים תוך ניהול המשאבים ועיסוק בלחימה הן ביבשה והן בים. רוב המשחקים בסדרה מתרחשים בתקופת הרנסאנס.
* Cities XL (2018) - משחק עם מנוע תלת־ממד מתקדם אשר מאפשר לשחקנים לשחק ביחד על פני כוכב עצום וליצור בו ערים מרובות במקביל.
* פרוסטפאנק (2018) - משחק שפותח על ידי חברת . במשחק השחקן אחראי על תכנון ובנייה של עיר בהיסטוריה חלופית של סוף המאה ה-19.
*Designer city (2015) - משחק מובייל המאפשר לשחקנים לשחק ביחידות על פניי שטח גדול וליצור ערים גדולות, עם מבנים וגורדי שחקים הקיימים במציאות. למשחק יצאו שני גרסאות בשם "אימפייר סיטי" ומשחק המשך שנקרא "Designer city 2".

== ראו גם ==
* ערכים על משחקי בניית עיר
* סימולציות ניהול ובנייה

==הערות שוליים==

*
בניית ערים
נחל הערבה

מאגר עידן
נַחַל הָעֲרָבָה הוא נחל אכזב הזורם בחלקה הצפוני של הערבה, מדרום לצפון. תחילת הקטע המכונה נחל הערבה בגב הערבה אך יובליו העליונים מגיעים דרומה עד הרי אילת, בעבר הוא היה נשפך לאגן הדרומי של ים המלח, כ-100 ק"מ צפונית לשם. בעקבות התיבשות האגן הדרומי ובניית ברכות להפקת אשלג הועבר הנחל בתוואי מלאכותי שעובר בין הברכות המפעל הישראלי לברכות המפעל הירדני. עקב ירידת מפלס ים המלח התארך הנחל וחתר קניון במיצר לינץ המכונה "הנהר הסודי" והוא נשפך אל האגן הצפוני. בין יובליו הבולטים: נחל פארן, נחל ברק, נחל צופר ונחל נקרות. חלקו הצפוני של הנחל, מאזור מושב חצבה וצפונה, הוא קניון שנוצר בסלעי חוואר הלשון, ועומקו מגיע לעשרות מטרים.

לאורך הנחל הוקמו מספר מאגרי מים, המתמלאים במי שיטפונות. המאגרים הגדולים הם מאגרי חצבה, עידן ועין תמרים.

נחל הערבה מהווה ברובו את תוואי הגבול בין ישראל לירדן. לאורך הגבול אין גדר, ואולם בחלק מהמקומות הוטמנו מוקשים, והסחף בנחל גרם לכך שאף אזורים אחרים בסביבתו חשודים במיקוש. בסוף 2012 החלה הרשות לפינוי מוקשים בפינוי מוקשים מחלקו הצפוני של הנחל.

==ראו גם==
* דרך השלום (ערבה)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

הערבה
הערבה
קטגוריה:הערבה
הערבה
Girl on Fire

Girl on Fire (בעברית: נערה לוהטת) הוא אלבום אולפן החמישי של הזמרת האמריקאית אלישה קיז. האלבום יצא לאור ב-22 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים תקליטי RCA.

האלבום דורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של 159,000 עותקים בשבוע הראשון, אלבום חמישי של אלישה קיז שבמקום הראשון בארצות הברית. האלבום קודם בעזרת שני סינגלים, כולל שיר הנושא של האלבום "Girl on Fire", שדורג במקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100.

== רשימת רצועות ==

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי אלישה קיז
קטגוריה:אלבומים באנגלית
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי בייביפייס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי ג'ף באסקר
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי סוויז ביטס
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי רודני ג'רקינס
קטגוריה:אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200
קטגוריה:אלבומי זהב באוסטרליה
קטגוריה:אלבומי חברת RCA רקורדס
הפיות

{{תמונה להחלפה}}
"הפיות" (בגרמנית: Die Feen) היא אופרה בשלוש מערכות מאת המלחין הגרמני ריכרד וגנר שכתב גם את הליברית.

עלילת האופרה מבוססת על מחזה מאת האיטלקי קרלו גוצי בשם "אשת הנחש" (La Donna Serpente). הלחן מושפע מיצירתו של קרל מריה פון ובר ומלחינים נוספים בני התקופה אך ניכרים בו סממנים של הקומפוזיציה המאפיינת את יצירתו המאוחרת יותר של וגנר.

הפיות היא האופרה הראשונה שהשלים וגנר אך היא לא הושמעה עד לאחר מותו, ומעולם לא נחשבה לחלק אינטגלי ממכלול יצירתו של המלחין.

==היסטוריה==
וגנר כתב את הפיות בשנת 1833 כשהוא בן 20. הוא אפיין את עבודתו כ"אופרה רומנטית גדולה". כתיבת האופרה החלה שנה לאחר שהפסיק לפתח אופרה אחרת (החתונה - Die Hochzeit), בעיקר עקב קשיי התאמה בין הלחן לליברית בשפה הגרמנית (שגרם לו לקבל את ההחלטה לכתוב גם את הליברית בעצמו), אך גם עקב חשש השלטונות בגרמניה ובאוסטריה כי ביצוע אופרה בשפה הגרמנית עלול להצית תגובות לאומניות ומהפכניות.

אף על פי שהתבסס בכתיבת העלילה על מחזהו של גוצי, הרי שאת שתי הדמויות הראשיות ביסס על דמויות שפיתח עבור האופרה הקודמת - "החתונה" ושילב אותן בפנטזיה מקורית משלו.

וגנר העניק את כתב היד המקורי של האופרה ללודוויג השני, מלך בוואריה. בהמשך התגלגל כתב היד גם לידיו של אדולף היטלר, מעריץ מושבע של המלחין, והוא אבד בשלהי מלחמת העולם השנייה עם שריפת האופרה הגרמנית.

האופרה הושמעה לראשונה ב-29 ביוני 1888. היא מעולם לא הוקלטה לצורכי שידור בטלוויזיה או להפצה בווידאו.

==עלילה==
ארינדל מלך תרמונד מאבד את דרכו ביער במהלך מסע ציד. איילה מוליכה אותו לבית ממלכתן של הפיות. ארנדל מתאהב וחי באושר במשך שמונה שנים עם הפיה אדה שהיא בת אנוש ופיה בת אלמוות למחצה. ארנדל נדרש שלא לחקור אודות מקורותיה וחייה של אדה. לאחר זמן, וככל בן אנוש, נכנע ארנדל לפיתוי ושואל את אדה אודות הוריה. הוא מגורש ממלכת הפיות אך אדה מצטרפת אליו. ארינדל מאבד את האמון באשתו אדה והיא הופכת לאבן למשך 100 שנים. למרות זאת הוא אינו מוותר ומצליח לשחרר אותה באמצעות מוזיקה, קסמים והקרבה עצמית. ארינדל מוותר על ממלכתו הארצית והם שבים יחד לממלכת הפיות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
פיות
פיות
אנגלית בסיסית

אנגלית בסיסית (באנגלית: Basic English) הוא סגנון כתיבה אנגלי, המשתמש רק במקבץ של 850 מילים בסיסיות מהשפה האנגלית, שקיבץ הבלשן צ'ארלס אוגדן. אוגדן טען כי אפשר לבטא באנגלית כל רעיון שהוא, על ידי שימוש במילים אלו בלבד.

כותבי ויקיפדיה באנגלית פשוטה משתדלים להשתמש רק ב-850 מילים אלו ובכך לאפשר לאנשים מכל העולם, שאינם יודעים אנגלית ברמה מספקת, להשתמש ולהיעזר בוויקיפדיה זו.

ישנם חוקרים שהרחיבו את מספר המילים שקיבץ אוגדן ל-1500 מילים ואף ל-2600 מילים - כמספר מינימלי לאנגלית בסיסית.

שימוש באנגלית פשוטה עשוי לשמש גם ככלי נגישות עבור אנשים עם לקות בהבנת שפה, כולל אנשים שהשפה האנגלית היא שפת האם שלהם. עדות לכך אפשר למצוא בתקנות נגישות הדורשות פישוט של שפת אם.

==קישורים חיצוניים==

* הרשימה המלאה של 850 המילים
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנגלית
קטגוריה:נגישות
אה"מ ארבוס (1826)

"ארבוס" ו"טרור" בניו זילנד, אוגוסט 1841. ציור שמן על קנבס מאת ג'ון וילסון קרמייקל, 1847 לערך
אוניית הוד־מלכותו "אֶרֶבּוּס" (באנגלית: HMS Erebus) הייתה ספינת הרעשה מדגם "הֶקְלֶה" של הצי המלכותי הבריטי. היא תוכננה על ידי סר הנרי פיק, ונבנתה במספנת הצי בפמברוק דוק שבויילס ב-1826. האונייה נקראה על שמו של "אֶרֶבּוּס" ("הַמַחְשָׁךְ") מן המיתולוגיה היוונית, בנם של כאוס וניקס.

האונייה, בת 372 טונות, חומשה בשתי מרגמות - אחת בקוטר 13 אינץ' (330 מ"מ) והשנייה בקוטר 10 אינץ' (254 מ"מ). בשל המבנה החסון של אוניות מסוגה, השתמשו בהן לעיתים להובלת משלחות חקר אל אוקיינוס הקרח הצפוני והדרומי. "ארבוס" ו"טרור" הובילו את המשלחת של ג'יימס קלארק רוס לאנטארקטיקה בשנים 1839–1843. ב-1845 יצאו השתיים למסע נוסף, הפעם לארקטיקה, כאוניות המשלחת של ג'ון פרנקלין. היה זה מסען האחרון. "ארבוס" ו"טרור" נלכדו בים הקרח, וב-1848 ננטשו ואבדו. חברי המשלחת מתו כולם ברעב ובקור.

שרידי האונייה נמצאו בשנת 2014 על ידי "משלחת מפרץ ויקטוריה" (Victoria Strait Expedition) הקנדית.

==מקורות==
<div class="mw-content-ltr">
* Bourne, J. (1852). A Treatise on the Screw Propeller: with various suggestions of improvement. London, Longman. Digitized copy in: [http://books.google.co.uk/books?id=bfMOAAAAYAAJ&pg=RA1-PR1 Books.Google].
* Davison, Janet (27 September 2015). "[http://www.cbc.ca/news/canada/erebus-terror-artifacts-1.3244303 Franklin expedition: New photos of HMS Erebus artifacts, but still no sign of HMS Terror]". CBC News. [https://web.archive.org/web/20151126185037/http://www.cbc.ca/news/canada/erebus-terror-artifacts-1.3244303 Archived] from the original on 26 November 2015. Retrieved 19 December 2015.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספינות מחקר גאוגרפי
קטגוריה:אוניות מלחמה בריטיות
ארבוס (1826), אה"מ
מפעלי פלדה מגניטוגורסק

מפעלי פלדה מגניטוגורסק (ברוסית: Магнитогорский металлургический комбинат) היא חברה רוסית לייצור יצקת, פלדה ומוצריה. המפעל הוקם במהלך תחילת שנות ה-30 ביחד עם עיר מגניטוגורסק במסגרת תוכנית החומש הראשונה. שמות הקודמים היו "מפעלי פלדה מגניטוגורסק על שם סטלין" ו"מפעלי פלדה מגניטוגורסק על שם לנין".

==היסטוריה==
קיום מרבצי ברזל באזור ההר "מגניטקה" היה ידוע עוד מהמאה ה-18 אך הם לא נוצלו. הסיבות לכך היו העדר יערות באזור וחוסר תשתית תחבורתית. תכנון המפעל החל במאי 1925 וכבר במרץ 1929 החלה בניית המפעל הענק ועיר חדשה לידו. לקראת מחצית 1929 הסתיימה בניית מסילת רכבת לאזור. בהקמה השתתפו מומחים רבים מחוץ לגבולות ברית המועצות והורכב ציוד שנרכש בארצות הברית וגרמניה. בסך הכול בהקמת המפעל השתתפו מעל ל-800 מומחים זרים.

ב-31 בינואר הופעל כבשן ראשון ותוך כשנה עבדו 4 כבשנים ו-4 תנורים לייצור פלדה. באוגוסט 1934 החל ייצור מוצרי פלדה. עד לתחילת מלחמת העולם השנייה המפעל התמחה בייצור פלדה לצרכים אזרחיים. עם תחילת המלחמה המפעל אורגן מחדש תוך ניצול ציוד שהובא ממפעל פלדה מאוקראינה והחל ייצור המוני של פלדה לשריון.

המפעל המשיך להתפתח גם בהמשך. לקראת מחצית שנות ה-70 הוא היה מייצר 15 מיליון טון פלדה ו-12 מיליון טון מוצרי פלדה בשנה.

עם התפרקות ברית המועצות המפעל הופרט אך ייצור פלדה ירד ל-5.8 מיליון טון בשנת 1996. בתקופה זו רוב מוצריו נשלח למדינות שונות ולא לשוק הרוסי. עם הזמן המפעל השתקם ובשנת 2008 ייצור פלדה חזר לרמה של 12 מיליון טון.

המפעל משתרע עתה על שטח של כ-100 אלף דונמים ומועסקים בו כ-55 אלף עובדים (מהם כמחצית בחברות נותנות שירותים למפעל האם). ההר "מגניטקה" שהייתה הבסיס העיקרי של מרבצי ברזל כבר לא קיים (במקור הוא היה בגובה של כ-600 מ') ויש צורך להביא ברזל ממרבצים אחרים בעיקר ממרבצים הנמצאים בדרום מחוז צ'ליאבינסק. בבעלות המפעל נמצאים מרבצי ברזל גדולים באזור בלגורוד. לאור המשבר הכלכלי פיתוח המרבצים טרם החל.

מעל ל-80% ממניות המפעל נמצאים בבעלות של ויקטור רשניקוב שהיה מנכ"ל המפעל במשך שנים רבות.

בשנת 2007 החברה רכשה לעצמה שליטה בחברה לכריית פחם שבבעלותה מכרות פחם במחוז קמרובו. החברה פועלת בהקמת מפעל לייצור פלדה בטורקיה ומפעל לייצור מוצרי פלדה בסנקט פטרבורג.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך במוסקבה
קטגוריה:חברות רוסיות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בלונדון
קטגוריה:מגניטוגורסק
פולינה גלמן

פולינה ולדימירובנה גלמן (ברוסית: Полина Владимировна Гельман) (24 באוקטובר 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. האישה היהודייה היחידה שעוטרה בתואר "גיבור ברית המועצות".

== ביוגרפיה ==
נולדה בברדיצ'ב לילנה וולדימיר גלמן. זמן קצר לאחר לידתה נרצח אביה בפוגרום שביצעו חיילי הרפובליקה העממית של אוקראינה ביהודי העיר והמשפחה ששרדה ברחה להומל. גלמן גדלה בהומל ולאחר סיום בית הספר התיכון התקבלה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת מוסקבה.

לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התנדבה לצבא האדום. באוקטובר 1941 התקבלה אל רגימנט מפציצי הלילה מס' 588 – יחידה שהורכבה מנשים בלבד, אשר כונתה בפי האויב ולאחר מכן בפי טייסות הרגימנט "מכשפות הלילה" (בגרמנית: Nacht Hexen) בשל המתקפות ה"מכושפות" (בפי האויב) וההרס שהיו מסבות לאויב. בשל קומתה הנמוכה לא יכלה להיות טייסת ועברה הכשרה לתפקיד נווטת בבית הספר לטיס בעיר אנגלס.

החל ממאי 1942 ועד לסוף המלחמה לחמה כנווטת של מטוס קל מדגם פוליקרפוב Po-2. במהלך המלחמה ביצעה כ-860 גיחות קרביות להפצצת עמדות אויב, להצנחת הספקה ליחידות סובייטיות נצורות ולביצוע משימות סיור ותצפית. על תפקודה במהלך המלחמה הוענק לה ב-15 במאי 1946 תואר "גיבור ברית המועצות". בנוסף לכך, במהלך המלחמה עוטרה גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ו2 עיטורי הכוכב האדום.

לאחר המלחמה היא המשיכה את שירותה בצבא הקבע, אם כי הועברה מחיל האוויר לחיל היבשה. למדה ב"מכון צבאי לשפות זרות" – מוסד אקדמי שמכשיר מתורגמנים לצורכי הצבא. באופן רשמי פרשה מהשירות הצבאי בשנת 1957 בדרגת רב-סרן. בשנת 1961 הייתה במשלחת הסובייטית שהגיעה לקובה לאחר הפלישה למפרץ החזירים.

עד לשנת 1990 (אז פרשה לגמלאות) הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים במוסקבה.

נפטרה ב-29 בנובמבר 2005 במוסקבה שברוסיה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20111206114146/http://yehida.co.il/index.php?option=com_content&view=article&id=104:2009-05-27-21-05-28&catid=26:2009-05-27-20-57-39&Itemid=162 - כתבה על פולינה גלמן באתר "היחידה"]
* 
* 

קטגוריה:ילידות 1919
קטגוריה:יהודים אנשי הצבא האדום במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יהודים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
קטגוריה:יהודים מעוטרי גיבור ברית המועצות
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור הכוכב האדום
קטגוריה:מקבלי עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה
קטגוריה:נווטים
קטגוריה:נווטות
קטגוריה:צבא: נשים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסיות שנפטרו ב-2005
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2005
משפט שאחטי

משפט שאחטי (ברוסית: Ша́хтинское дело) היה משפט ב-1928 בברית המועצות נגד קבוצה גדולה של מהנדסים ומומחים בתחום מכרות פחם שעבדו במכרות בסביבת העיר שאחטי (ברוסיה המודרנית, בקרבת הגבול עם אוקראינה). השם הרשמי של המשפט היה "פרשת פעילות כלכלית אנטי מהפכנית באזור דונבס". על ספסל הנאשמים ישבו 53 אנשים, על 11 מהם נגזר גזר דין מוות.
הבאת הנאשמים לבית המשפט, במשפט שאחטי, 1928

==רקע==
הפרשה החלה ביוזמת נציג ג.פ.או בצפון קווקז יפים יבדוקימוב. יבדוקימוב הכין דו"ח לפיו תקלות שהיו במכרות פחם באזור הם תוצאה של פעילות ארגון אנטי-סובייטי שכולל מומחים טכניים בתחומים שונים. בעקבות הדו"ח הוקם צוות חקירה מיוחד בהרכב של 12 חוקרים. מטרת הצוות היה להביא את הנאשמים להודות ולתת לכל הפרשה גוון אנטי-שלטוני. במהלך החקירות נעצרו כמה מאות אנשים. חלק קטן של הנעצרים שוחרר ללא השלכות, 82 אנשים הואשמו על ידי מוסדות ג.פ.או ו-53 הועברו למוסקבה למשפט פומבי. עוד לפני המשפט פורסמו מאמרי מערכת בעיתונות המרכזית (פראבדה ואיזבסטיה) וראשי המדינה התבטאו בנושא הפרשה. יוסיף סטלין וחברי פוליטביורו השגיחו על הטיפול בפרשה ונתנו "אור ירוק" לכלול בה גם אזרחים זרים.

==המשפט==
המשפט התקיים במוסקבה, החל ב-18 במאי 1928 ונמשך עד לסוף יוני. ישיבות הוכרזו כמושב מיוחד של בית המשפט העליון ונוהלו בראשות אנדריי וישינסקי. מטעם התביעה השתתפו 6 משפטנים ועל הגנת הנאשמים הופקד צוות של 15 עורכי דין. בין הנאשמים היו 3 אזרחי גרמניה. 23 נאשמים כפרו בכל אשמה ו-10 הכירו באשמה באופן חלקי.

התביעה טענה שארגון בו הנאשמים היו חברים פעל כדלקמן:
* הוא כלל לא רק עובדי תעשיית הפחם באזור דונצק אך גם חדר להנהלת משרד למכרות פחם במוסקבה.
* הוא היה קשור לארגונים דומים בענפי תעשייה אחרים
* הוא היה קשור לארגונים מחוץ לגבולות ברית המועצות
* הוא תכנן לעזור באופן פעיל לאויבי המדינה במהלך המלחמה הקרובה
* הארגון פעל על חשבון בעלים הקודמים של המכרות ופעל לשמירת מרבצים יקרים לעתיד

בהתאם להחלטות השופטים 11 נאשמים קיבלו עונש מוות, 5 מהם הוצאו להורג ב-9 ביולי 1928. ל-6 נותרים העונש הומתק ל-10 שנות מעצר. ארבעה נאשמים שוחררו (מהם 2 גרמנים) ארבעה נוספים קיבלו עונש על תנאי (מהם גרמני אחד). יתר הנאשמים נשפטו לתקופות מעצר עד ל-10 שנים.

עורך דין אלפונס וורמס (ממוצא גרמני) שהיה עורך הדין של אזרחי גרמניה לאחר המשפט איבד את הרישיון, פוטר מעבודה ובשנת 1939 הוצא להורג.

לחוקרי ג.פ.או שעבדו על הכנת התיקים הוענקו עיטורי הדגל האדום של העמל.

==השלכות==
המשפט קיבל תהודה גדולה. בעקבות המשפט דרש יוסיף סטלין להמשיך במאבק נגד מתנגדי המהפכה שפועלים נגד פיתוח המשק הסובייטי.

בשנת 2000, כתשע שנים לאחר התפרקות ברית המועצות, בדק בית המשפט העליון של רוסיה את מסמכי המשפט והגיע למסקנה שכל ההוכחות מבוימות. כל נאשמי המשפט זוכו מכל אשמה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rusarchives.ru/publication/politbyuro.shtml תיאור הכנות למשפט (ברוסית)]
* [http://www.pseudology.org/Mazoxin/Vreditelstvo.htm תיאור מפורט של הנושא (ברוסית)]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:1928 בברית המועצות
קטגוריה:משפטי ראווה בברית המועצות
חיים אלתר פנט

הרב חיים אלתר פנט (ג' בטבת תרע"ג, 13 בדצמבר 1912 - י"ב בניסן תשמ"ד, 14 באפריל 1984) היה רבה של באניה שבטרנסילבניה, ולאחר עלותו ארצה כיהן כרבה של שכונת רמת אביב ושייך מוניס בתל אביב.

==תולדותיו==
נולד בקרלסבורג, בנו של הרב אברהם שמואל פנט, שכיהן כרבה של הקהילה האורתודוקסית בעיר, מצאצאי הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל". למד בישיבתו של הרב שלמה צבי שטארסר בדברצן. נישא לבתו של הרב משה אהרן קרויס, רבה של באניה שבטרנסילבניה. לאחר נישואיו כיהן כרב בבאניה לצד חותנו. לאחר מלחמת העולם השנייה שב לבאניה והתמנה כרב העיר.

נישא בשנית לרבקה, בתו של האדמו"ר הרב מאיר שלום רוטנברג, משושלת חסידות קוסון. לאחר המלחמה שהה בצרפת, שם נולד בנו צבי אלימלך.

בשנת תשי"א (1951) עלה לישראל ושימש כרבה של רמת אביב ושייך מוניס הסמוכה. נפטר בשנת 1984, ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.

==משפחתו==
*בנו הרב צבי אלימלך הוא האדמו"ר מקוסון בבני ברק.
*בנו הרב מנשה שמחה הוא חתנו של הרב פנחס מנחם יוסקוביץ, ששימש כרב ראשי של פולין לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי.
*בתו בלומא מלכה נשואה לרב מנחם דוד הגר, האדמו"ר משאץ-ויז'ניץ (בנו הבכור של הרב משה הגר).

==ספריו==
* אשישות חיים - על הרמב"ם
* תפוחי חיים - על מסכת אבות
* תפוחי חיים - על הגדה של פסח
* תפוחי חיים - על טעמי המקרא

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:משפחת פנט
קטגוריה:ישראלים ילידי רומניה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:פרשני הגדה של פסח
קטגוריה:פרשני מסכת אבות
קטגוריה:רבנים חסידים ישראלים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:רבנים טרנסילבנים
קטגוריה:תל אביב-יפו: רבני שכונות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1984
חיים בצלאל פנט

הרב חיים בצלאל פנט (כ"ג בסיון ה'תקס"ג, 13 ביוני 1803 – י"ט בניסן ה'תרל"ד, 6 באפריל 1874) היה רבה של טשנד ומחוז טרנסילבניה במשך ארבעים שנה.

==חייו==
נולד בביליץ שבשלזיה, בנם הבכור של הרב יחזקאל פנט, בעל "מראה יחזקאל", וחיה רחל, בת הרב משה הניג מלינסק שבגליציה. אחיו הצעיר היה הרב מנחם מנדל פנט, האדמו"ר הראשון של שושלת חסידות דעש.

בגיל 12 החל ללמוד אצל החתם סופר, שלימים דיבר בשבחו. בברכתו של רבי משה טייטלבוים, ה"ישמח משה", התקבל בעודו בחור לכהן כרבה של בלקן. נישא לשרה אסתר, בתו של הגביר לייבוש ניילנדר. הוא עזב את רבנות בלקן, ובמשך עשר שנים היה סמוך על שולחן חותנו באלפר הסמוכה לסטאנוב. בשנת ה'תקצ"ד (1834) התמנה כרבה של טושנאד והמחוז, וכיהן ברבנות ארבעים שנה.

נפטר בשנת 1874. לאחר מותו הוציאו צאצאיו את כתביו לאור. בנו הוא הרב אשר שמואל פנט, שכיהן כרב בהידלומוש (ה'תקצ"ה - י' בשבט ה'תרס"ט).

==ספריו==
* דרך יבחר – שו"ת וחידושים על הש"ס
* אוצר חיים – על פרשיות התורה
* אוצר החיים – על ספר תהילים
* דברות אש – דרושים
* ים הנבחר – על מסכת גיטין
* ים הרחב – על מסכת חולין

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים טרנסילבנים
קטגוריה:תלמידי החת"ם סופר
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:משפחת פנט
קטגוריה:רומנים שנולדו במאה ה-19
קטגוריה:נפטרים ב-1874
עין גדי (שיר)

"עין גדי" הוא שיר עברי שנכתב בשנת 1959 על ידי איתן פרץ והולחן בידי דב (דובי) אהרוני (בשם העט ש. דיבון). השיר מתאר את קיבוץ עין גדי ואת ים המלח.
"והלב יהרהר ויחמוד". תמונת נוף מים המלח

==היסטוריה==
היישוב עין גדי, בו נכתב השיר, נוסד בשנת 1953 כהיאחזות נח"ל צבאית, והפך לקיבוץ בשנת 1956. היה זה אז היישוב היהודי היחיד באזור ים המלח ומדבר יהודה – מנותק ומבודד (עד מלחמת ששת הימים, והגישה אליו רק מאזור ערד) – הוא היווה פינה ירוקה בלב המדבר.

בעשור הראשון לקיומו של הקיבוץ הגיעו קבוצות צעירים לתמוך בו. השיר נכתב על ידי איתן פרץ בן ה-16.5, שהגיע עם בני כיתתו למשך שבועיים לקיבוץ עין גדי כדי לסייע בקטיפת ירקות. לדבריו, ההיכרות הראשונה שלו עם יופיו של המקום "הוציאה אותו מדעתו". כאשר ישב בחיק הטבע, ליד המעיין, כתב את מילות השיר על פיסת נייר שהייתה ברשותו, מתוך התפעמות והתרגשות.
השיר הולחן על ידי חברו לכיתה, דב (דובי) אהרוני (1942-2015), שבחר בשם העט "ש. דיבון". הלחן של בתי השיר (אך לא של הפזמון החוזר) מתאפיין בשימוש בסולם פנטטוני (בן חמישה צלילים באוקטבה), המאפיין בין היתר לחנים עממיים שמקורם ממזרח אסיה (בזמר העברי ידוע בסולם זה ללחנה של רבקה גווילי לשיר "פזמון ליקינתון"). השיר הושמע לראשונה במסיבת הסיום של קבוצת הנערים בקיבוץ.

אביו של דובי, המלחין הירושלמי נפתלי אהרוני, שנודע גם כנגן קונטרבס בתזמורת רשות השידור, שמע את השיר ולקח אותו לרדיו. הוא הוקלט לראשונה על ידי טובה בן-צבי ושמואל בר-זכאי. השיר נחשב לנכס צאן ברזל בזמר העברי ובוצע מאז על ידי יותר מ-70 זמרים שונים, ביניהם אריק איינשטיין (באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה חלק ג'"), יהורם גאון, יהודית רביץ, יגאל בשן (באלבומיו "קפה אצל ברטה" ו"פגישה לאין קץ"), גרי אקשטיין, מרגלית צנעני, להקת הכל עובר חביבי, הגבעטרון, שלישיית קצה השדה וג'יין בורדו (כחלק מהאלבום "אם הייתי שר לך – שרים יגאל בשן").

==קישורים חיצוניים==

* [http://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=332&wrkid=2520 מילות השיר] באתר שירונט
* [http://shira-ovedet.kibbutz.org.il/cgi-webaxy/sal/sal.pl?lang=he&ID=511757_shira&act=show&dbid=shira_shirim&dataid=2448 השיר בביצועים שונים באתר 'שירה עובדת']
* דני ספקטור, [http://www.eingedi.co.il/viewpage.asp?pagesCatID=2590&siteName=eingedi "פעם ביובל - סיפורו של השיר "עין גדי"], ידיעות אחרונות, 20 בפברואר 2009. (באתר קיבוץ עין גדי).
* אלי אלון, [https://web.archive.org/web/20100101000000/https://cafe.themarker.com/post/3251951// מת דב אהרוני מלחין השיר "עין גדי" ], באתר TheMarker, 27 באוגוסט 2015 (מאורכב בוייבאק מאשין)

קטגוריה:עין גדי
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירי 1959
קטגוריה:שירי יגאל בשן
קטגוריה:שירי יהודית רביץ
קטגוריה:ציונות בתרבות
טובה פרדו

טובה פַּרדוֹ (10 במאי 1926 – 28 במרץ 2013) הייתה שחקנית תיאטרון ישראלית, שנודעה בעיקר בזכות הופעותיה במחזות תיאטרון הבימה.

==ביוגרפיה==
טובה גרון נולדה ב-1926 בפלובדיב שבבולגריה. אביה היה אנג'לו גרון. היא עלתה לארץ ישראל ב-1933 בגיל 7 ולאחר שירותה הצבאי, ב-1947, הייתה חברה בלהקת תיאטרון "גחלילית" של צעירים יוצאי צבא. היא למדה פיתוח קול, וכן מחול בסטודיו של יהודית אורנשטיין.

בגיל 21 החלה פרדו לשחק במסגרת תיאטרון האהל, שבו שיחקה בהצגות כמו "הנערה והכושי" (לצד עמוס אריכא) והייתה השחקנית הישראלית הראשונה להופיע בתפקיד "בלאנש" בהפקה הראשונה בארץ של "חשמלית ושמה תשוקה" בבימויו של מנחם גולן בתיאטרון האהל'.<ref></ref>

ב-1953 עברה לשחק בתיאטרון הבימה עד 1956 שאז נסעה עם בעלה חיים פרדו לשחק בחו"ל. ב-1957 עם שובם הקימו את "התיאטרון הכחול" שפעל כשנה ואחר כך חזרה לשחק ב"אוהל". ב-1967 עברה לשחק בתיאטרון הבימה, בו שיחקה עד שפרשה לגמלאות ב-1991. כן שיחקה פרדו בתפקידים קטנים במספר סרטי קולנוע ישראלים - "מרגו שלי" (1969), "אריאנה" (1971), "נורית" (1972) ו"אחרי החגים" (1994).

עם המחזות החשובים שבהם היא שיחקה נמנים "אכזר מכל המלך" (נסים אלוני), "שש נפשות מחפשות מחבר" (לואיג'י פיראנדלו; ב-1952 בתיאטרון האוהל ושוב ב-1969 ב"הבימה"), "אדיפוס המלך" (סופוקלס), "ריצ'רד השלישי" (שייקספיר), "אויב העם" (איבסן), "ארתורו אוי" (ברכט), "הנפש הטובה מסצ'ואן" (ברכט, בשיתוף מרגרטה שטפין ורות ברלאו), "הכתובה" (אפרים קישון) ו"הפיזיקאים" (דירנמאט), שהיה המחזה האחרון לפני פרישתה ב-1991.<ref></ref> 

ב-1988 זכתה פרדו בפרס אשמן על תפקידה במחזה "המלביש" (רונלד הארווד).

בראשית שנות החמישים נישאה לבמאי והשחקן חיים פרדו, שנפטר בשנת 1963. מ-1964 היא חייתה עם הקריקטוריסט קריאל גרדוש (דוש), עד מותו בשנת 2000. השניים התגוררו בתל אביב.

טובה פרדו נפטרה בשנתה ב-2013, בגיל 87. היא נקברה בבית העלמין ירקון. בנם של טובה וחיים פרדו, הקולנוען אראל פרדו, נפטר ב-2014 בגיל 63. 

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zemereshet.co.il/song.asp?id=975&artist=668 השיר "נלך" בביצוע טובה פרדו] באתר זמרשת, מתוך תוכנית להקת "גחלילית". מילים רפאל קלצ'קין, לחן, יששכר מירון.
* [http://www.habima.co.il/show_item.asp?itemId=3178&levelId=64383&itemType=0&template=12 טובה פרדו], באתר הבימה
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1926
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
ג'ק גליסון

ג'ק גליסון (באנגלית: Jack Gleeson; נולד ב-20 במאי 1992) הוא שחקן אירי, אשר ידוע בעיקר תודות לתפקיד בתור ג'ופרי באראתיאון בסדרה "משחקי הכס" של רשת HBO. 

==ביוגרפיה==
גליסון נולד בעיר קורק שבאירלנד. וגדל בשכונת רנלה בעיר הבירה דבלין. יש לו שתי אחיות גדולות, רייצ'ל ואמה, שגם הן מעורבות בתיאטרון האירי. הוא השתתף איתם בשיעורי דרמה כשהיה צעיר, וגם הופיע בתיאטרון נוער.

בין השנים 2010 ל-2015, למד גליסון בטריניטי קולג', דבלין, שם הוא למד פילוסופיה ותאולוגיה.

== קריירה ==
הוא החל לשחק בגיל שבע בסדנת התיאטרון העצמאית. את תפקידיו הראשונים עשה בקולנוע, כמו בסרט "באטמן מתחיל" (2005) או "זריחה של קשתות" (2009) שם היו לו תפקידים משניים. בשנת 2010 קיבל תפקיד מוביל בסרטה של אלישיה דאפי, "כל הילדים הטובים". בביקורות לסרט זה, גליסון תואר כ"תגלית הגדולה של הסרט".

החל משנת 2011 גילם גליסון בסדרת הטלוויזיה של רשת HBO "משחקי הכס" את דמותו של ג'ופרי באראתיאון. גליסון היה אחד מראשוני השחקנים שלוהקו לסדרה והמשיך בתפקידו זה גם בעונה השנייה והשלישית ותחילת העונה הרביעית. הוא ציין כי הוא שואב השראה לדמותו מהשחקן חואקין פיניקס, בתפקידו כקומודוס בסרט "גלדיאטור".

ב-2013, גליסון למד באוניברסיטת דבלין, כששנה קודם לכן אף קיבל מלגה מהמכללה להמשך לימודיו. גליסון אמר כי הוא מעדיף קריירה אקדמאית על פני קריירת משחק מקצועית, לאחר שיסיים את תפקידו בסדרת "משחקי הכס".

מיד לאחר שידורו של הפרק השני בעונה הרביעית של הסדרה, "The Lion and the Rose" באפריל 2014, אימת גליסון את הידיעה אודות פרישתו הזמנית מקריירת המשחק.

ואולם ב-2020 חזר ולוהק לקומדיה "Out of Her Mind" של רשת BBC Two.

בשנת 2023 הוא התחיל לשחק בסדרה "החמישייה הסודית".

== חיים אישיים ==
גליסון מתגורר בדבלין, אירלנד; הוא גר בעבר בלונדון, אנגליה.

במאי 2018, גליסון תמך בפומבי בקמפיין לביטול התיקון השמיני של אירלנד. 

באוגוסט 2022 התחתן גליסון עם רוזין אומהוני. החתונה התקיימה במחוז קרי באירלנד.

==פילמוגרפיה==

=== קולנוע ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סרט
!תפקיד
!הערות
|-
|2002
|שלטון האש
|ילד
|
|-
|2005
|באטמן מתחיל
|ילד קטן במרפסת
|
|-
|2007
|Shrooms 
|תאום בודד
|
|-
|2009
|A Shine of Rainbows
|סימוס
|
|-
|2010
|All Good Children
|דארה
|
|-
|2021
|Rebecca's Boyfriend
|רורי
|
|-
|2024
|ארץ החטאים <small>(אנ')</small>
|קווין
|
|}

=== טלוויזיה ===
{| class="wikitable"
|+
!שנה
!סדרה
!תפקיד
!הערות
|-
|2006 - 2008
|Killinaskully
|פה קונורס ג'וניור
|4 פרקים
|-
|2011 - 2014
|משחקי הכס
|ג'ופרי באראתיאון 
|תפקיד ראשי (עונות 4-1); 26 פרקים
|-
|2020
|Out of Her Mind
|קספר
|2 פרקים
|-
|TBA
|Safe Harbor
|פארל
|
|}

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אירים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אירים
קטגוריה:שחקנים ילדים אירים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות באירלנד
קטגוריה:אירים שנולדו ב-1992
ג'יבוטי במשחקים הפאראלימפיים

ג'יבוטי השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד. במשחקי החורף לא נטלה ג'יבוטי חלק מעולם.

הספורטאי היחיד אותו שלחה המדינה למשחקים, חוסיין עומאר חסן, השתתף בתחרות המרוץ ל-1,500 מטרים (קטגוריה T46) אך סיים את המירוץ במקום האחרון, בפער ניכר מיתר המתחרים.

==ראו גם==
* ג'יבוטי במשחקים האולימפיים
* ג'יבוטי במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.paralympic.org/npc/djibouti ג'יבוטי] באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:ג'יבוטי: ספורט
קומורו במשחקים הפאראלימפיים

קומורו השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של ספורטאי בודד. במשחקי החורף לא נטלה קומורו חלק מעולם.

נציגה הראשון של קומורו שהשתתף משחקי לונדון (2012) התחרה במשחה ל-50 מטר חופשי (קטגוריה S9) אך לא הצליח לסיים את התחרות במקצה המוקדם, ולא העפיל למשחה הגמר.

==ראו גם==
* קומורו במשחקים האולימפיים
* קומורו במשחקים האולימפיים לנוער

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.paralympic.org/npc/comoros קומורו] באתר הוועד הפאראלימפי הבינלאומי

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות במשחקים הפאראלימפיים
קטגוריה:קומורו: ספורט
גשר מגיירי

חלקם העליון של עמודי התמיכה של הגשר. בתווך ניתן לראות את כיסוי הזכוכית ומשני צדדיו את עוגני הכבלים
הגשר מואר לעת ערב
גשר מגיירי (הונגרית Megyeri híd) הוא גשר מעל נהר הדנובה, בצפונה של העיר בודפשט, בירת הונגריה, הנושא את כביש הטבעת של העיר (M0). הגשר מחבר בין אויפשט במזרח לבין העיר בודקלאס (Budakalász) במערב, וחוצה את האי סנטאנדרה (Szentendrei-sziget), המחלק את הדנובה לשני ערוצים - הדנובה הגדולה והדנובה של סנטנדרה. הגשר הוא הארוך במדינה ובגשרי הדנובה בכלל.

==היסטוריה==
היוזמה להקמת הגשר החלה בשנת 2005 עם פרסום המכרז להקמתו, והוא כונה תחילה "גשר M0 הצפוני". הבנייה החלה בתחילת שנת 2006 והסתיימה במחצית 2008. בסוף חודש אוגוסט 2008 נערך ניסוי בטיחותי ועל הגשר הועמדו משאיות במשקל כולל של יותר מ-2,000 טון. הניסוי הסתיים בהצלחה, והגשר נחנך ונפתח לתנועה ב-30 בספטמבר 2008. 

במקביל פורסם סקר בן שני שלבים לבחירת שם לגשר, ובעקבות פארסה תקשורתית נבחר השם "גשר סטיבן קולבר" על שמו של הקומיקאי האמריקאי סטיבן קולבר. ב-28 בספטמבר 2008 החליטו הרשויות ההונגריות להתעלם מתוצאות הסקר, ובחרו בשם "גשר מגיירי", אף שלא העפיל לשלב השני של הסקר, שכן הגשר סמוך לשתי שכונות ששמן מסתיים בסיומת "-מגייר" (megyer-): בקאשמגייר וקאפוסטשמגייר (Káposztásmegyer).

==מבנה ומפרט==
===מקטעי הגשר===
הגשר עשוי מחמישה קטעים באורך כולל של 1,861.35 מטרים ורוחבו 35 מטרים:
{| class="wikitable"
! מקטע !! אורך במטרים !! הערות
|-
| רמפת גישה מזרחית || 149.55 ||
|-
| גשר מעל הדנובה הגדולה || 591.00 || חלק מרכזי באורך של 300 מטרים המשתרע בין שני העמודים הנושאים את כבלי העיגון של הגשר. בנוסף, כולל קטע זה שני מקטעים צדדיים באורך של 145.5 מטרים כל אחד
|-
| רמפה מעל האי סנטאנדרה || 560.25 ||
|-
| גשר מעל הדנובה של סנטאנדרה || 332.55 || מפתח מרכזי באורך של 144 מטרים ושני מפתחי צד באורך של 93 מטרים כל אחד
|-
| רמפת גישה מערבית || 219.10 ||
|}

===עמודי התמיכה===
שני עמודי הגשר מעוצבים בצורת האות A, ומתנשאים לגובה של 100 מטרים. בחלקם העליון הם מעגנים את כבלי התמיכה של הגשר, שאורכם נע בין 56 ל-163 מטרים. בכל אחד מהעמודים הותקנו מעלית הנעה במסלול אלכסוני וגרם מדרגות, המעפילים אל חלקו של העמוד שאליו מעוגנים כבלי התמיכה. הדבר מאפשר גישה אל הכבלים לצורכי תחזוקה. חלקם העליון של העמודים כוסה בזכוכית המוארת באמצעות דיודה פולטת אור (LED).

===סיפון הגשר===
הגשר נושא כביש מהיר דו-מסלולי, ובכל מסלול שני נתיבים. לצדם נתיבי חירום שניתן יהיה להפכם לנתיבים רגילים בהתאם לצרכים. לאורך הצד הצפוני של הגשר הותקן מסלול נסיעה לאופניים ובצדו הדרומי נסללה מדרכה להולכי רגל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bridgesofbudapest.com/bridge/megyeri_bridge אודות הפרויקט]
* [http://epulettar.hu/cikk/atadtak-a-megyeri-hidat תמונות הגשר]
* [http://sketchup.google.com/3dwarehouse/details?mid=6fc141b5d35ff870ece3701056e06121 דגם תלת-מימד של הגשר]
* [https://web.archive.org/web/20140119111506/http://www.panoramio.com/map/#lt=47.607552&ln=19.085398&z=2&k=2&a=1&tab=1&pl=all תמונות הגשר בפנורמיו]

מגיירי
מגיירי
חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים

חוק שגרירות ארצות הברית בירושלים (באנגלית: Jerusalem Embassy Act of 1995, בתרגום חופשי לעברית: חוק השגרירות בירושלים של 1995) נחקק על ידי הקונגרס של ארצות הברית והפך לחוק, ללא חתימתו של הנשיא ביל קלינטון, ב-8 בנובמבר 1995. בחוק נאמר כי יש להכיר בירושלים כבירת מדינת ישראל, ושגרירות ארצות הברית בישראל תועבר לירושלים לא יאוחר מסוף מאי 1999. עם זאת, החוק אפשר לנשיא לדחות את ביצוע מעבר השגרירות בחצי שנה, והנשיאים קלינטון, בוש ואובמה דחו את המעבר מדי חצי שנה לפי סעיף זה.

הנשיא דונלד טראמפ יישם בסופו של דבר את החוק. ב-14 במאי 2018 הועברה השגרירות האמריקאית לשכונת ארנונה בירושלים.

== רקע ==
לפי תוכנית החלוקה אמורה הייתה ירושלים להיות חלק מאזור בשליטה בינלאומית אולם תוכנית החלוקה לא התממשה ולכן בדצמבר 1949 הכריזה ממשלת ישראל על ירושלים כבירת ישראל, והחלה להעביר את מוסדותיה לעיר. בעת שישראל הכריזה על העברת משרד החוץ לירושלים, בשנת 1952, הביעו ארצות הברית ומדינות אחרות מורת רוח מכך. בשנת 1970 כתב סטיבן שוובל, היועץ המשפטי של מזכירות המדינה בארצות הברית, חוות דעת לפיה "יש לישראל זכות בעלות עדיפה בשטח שהיה פלשתינה (א"י), לרבות ירושלים כולה, מאשר לירדן או למצרים". שוובל נימק את עמדתו בכך שמעמדה הקודם של ירדן בירושלים נבע מפלישה בלתי חוקית בתוקפנות צבאית, ולעומת זאת ישראל נכנסה לשטח ב-1967 במלחמת מגן. דברי שוובל צוטטו בפי שגריר ישראל באו"ם ב-1977, כדי להדוף יוזמות אנטי-ישראליות בעצרת הכללית.

בשנת 1981 תמך נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בריבונות ישראל בירושלים המאוחדת.

== החקיקה ==
על יוזמי החוק נמנו שני מנהיגי המפלגות בסנאט, הרפובליקני בוב דול והדמוקרטי טום דאשל.

החוק זכה לרוב גדול בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. בבית הנבחרים של ארצות הברית תמכו בו 347 לעומת 37, ובסנאט תמכו בו 93 לעומת 5 סנטורים.

== לאחר החקיקה ==
בעקבות החוק, ירושלים החלה להיות מוזכרת כבירת ישראל במסמכים רשמיים ובאתרי אינטרנט של ממשלת ארצות הברית. עם זאת, השגרירות נותרה בתל אביב. על פי החוק, נשיא ארצות הברית היה רשאי לדחות את ביצוע העברת השגרירות מדי שישה חודשים, וכך נעשה עד 2018 (ראו להלן). דחיית יישום החוק הוסברה על ידי הבית הלבן בכך שהחוק "משבש את סמכויות הנשיא על פי החוקה". הודעת הנשיא על דחיית ההעברה לוותה במשפט: "הממשל שלי נשאר נאמן לתחילת תהליך העברת השגרירות שלנו לירושלים". ב-2003 אישר הקונגרס האמריקאי הצהרה המאיצה בנשיא ארצות הברית ליישם את החוק, אולם הדבר לא שינה את מדיניות הנשיאים.

== החלטה דומה של הקונגרס ==
ביוני 2007, עם ציון 40 שנה למלחמת ששת הימים, קיבל בית הנבחרים של ארצות הברית את החלטה מס' 152, שבה כלולים הסעיפים הבאים:

ההחלטה איננה מחייבת חוקתית.

==מימוש החוק==

ב-6 בדצמבר 2017 הכריז הנשיא דונלד טראמפ על כך שארצות הברית מכירה רשמית בירושלים כעיר הבירה של מדינת ישראל, וכן על התחלת ההכנות להעברת שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב לירושלים. ב-14 במאי 2018 הועברה השגרירות לשכונת ארנונה בעיר. עם זאת, לאחר כשלושה שבועות חתם טראמפ על דחייה נוספת של יישום החוק למשך חצי שנה, משום שמעון השגריר עדיין לא עבר. ב-8 במאי 2019 הודיע מזכיר המדינה האמריקאי כי מעון השגריר עבר לירושלים ובכך הושלם יישום "חוק ירושלים".

== הערות שוליים ==

שגרירות ארצות הברית בירושלים
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:1995 בארצות הברית
קטגוריה:1995 בפוליטיקה
קטגוריה:ירושלים: שגרירויות
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – ישראל
קטגוריה:מעמדה של ירושלים
שייטת אפריקה

סלופ "ג'יימסטאון", מאוניות שייטת אפריקה. התאריך אינו ידוע.]]
שייטת אפריקה (באנגלית: Africa Squadron) הייתה יחידה של הצי של ארצות הברית, שעסקה מ-1819 עד 1861 בהדברת סחר העבדים לאורך חופי מערב אפריקה. לעיתים קרובות מתייחס המונח "שייטת אפריקה" לכלל הפעולות שנקט הצי האמריקני לחיסול סחר העבדים האפריקאי בתקופה שקדמה למלחמת האזרחים; אלו כללו פטרולים של אוניות הצי לא רק בחופי אפריקה, אלא גם בחופי אמריקה הדרומית ובמימי הבית. 

==תולדותיה==
הקמת השייטת הייתה אחד הצעדים הראשונים במערכה להדברת סחר העבדים האפריקאי, פועל יוצא של ההסכם שנחתם ב-1819 בין ארצות הברית ובריטניה. הסכם נוסף ומפורט יותר, הסכם ובסטר-אשברטון, נחתם ב-1842. מבחינה טכנית התקיים אומנם תיאום בין השייטת האמריקנית לשייטת מערב אפריקה הבריטית שבסיסה בסיירה לאון, אך למעשה פעלו השתיים באופן עצמאי. השייטת האמריקנית סבלה מהעדר סיוע גם מצד הצי עצמו: מזכיר הצי אייבל פארקר אפשור (1790-1884) היה איש הדרום ותומך קיצוני בזכויות המדינות ובעבדות; בשל כך הקצה למשימה קומץ אוניות בלבד, שעוצמת האש הכוללת שלהן הייתה 80 תותחים בלבד. 

המפקד הראשון של שייטת אפריקה היה מתיו פרי, שקבע את בסיסה בכף ורדה. פעילות השייטת הייתה בדרך כלל בלתי יעילה, משום שעמדו לרשותה אוניות מעטות ומפני שחלק גדול מן הפעילות המסחרית הועתק אל אזור הדלתא של הניגר (ניגריה של ימינו), מחוץ לתחומי אחריותה. במהלך שתי שנות פיקודו של פרי נתפסה ספינת עבדים אחת בלבד, וגם היא שוחררה מאוחר יותר בצו בית משפט בניו אורלינס. במרוצת 16 שנות פעילותה הראשונות של השייטת הועמדו למשפט צוותי 19 ספינות עבדים בלבד, חלקם זוכו ואחרים נענשו בקנסות קלים.

שטח הסיור של שייטת אפריקה השתרע בסופו של דבר מכף פריו בדרום (קו רוחב 18 דרום לערך) עד מדיירה בצפון. ברם, בסיס האספקה של השייטת היה באי כף ורדה, מרחק 2500 מייל לערך ממרכזי סחר העבדים הצפוניים ביותר במפרץ ביאפרה ודרומה ממנו. מחלקת הצי העתיקה את בסיס האספקה רק ב-1859, אל סנט פול דה לואנדה, באנגולה של ימינו, בקו הרוחב 8 מעלות דרום לערך. באותו זמן הוצאה מדיירה מתחומי פעילותה של השייטת.

רוב הסיורים של אוניות השייטת בעשור הראשון לפעילותה נערכו לאורך חוף מערב אפריקה, ובעיקר בחופי ליבריה. בשנות החמישים של המאה ה-19 הודבר סחר העבדים באזור זה כמעט לגמרי על ידי הבריטים מבסיסם בקולוניה סיירה לאון ועל ידי הליבריאנים.

פעילות הצי האמריקני נגד סחר העבדים הסתיימה ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים, אז נקראו כל השייטות, לרבות השייטת האפריקאית, לשוב הבייתה כדי להתייצב מול המדינות הפורשות. 

קטגוריה:יחידות צי ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: עבדות
קטגוריה:שייטות היסטוריות
הדסה ילדים

הדסה ילדים הוא בית החולים לילדים של המרכז הרפואי הדסה. 

מחלקות בית החולים נמצאות בבתי החולים הדסה עין כרם והדסה הר הצופים, ומאושפזים בו בכל רגע נתון כ-300 ילדים. 
בבית החולים כ-100 רופאים וצוות של אחיות ומומחים מהתחומים הפארארפואיים. 

בהדסה ילדים שלוש מחלקות אשפוז, יחידה לטיפול נמרץ היחידה מסוגה באזור ירושלים, מחלקה להמטואונקולוגיה ילדים, מחלקה לרפואה דחופה, מחלקה כירורגית, מחלקה לטיפול נמרץ בפגים וילודים. הוא כולל את המרכז למחלות כרוניות המהווה מרכז ארצי ורופאים מומחים לילדים המכסים את כל תחומי הרפואה. 

מנהל הדסה ילדים הוא פרופ' איתן כרם. מחלקות הילדים בהר הצופים מנוהלות על ידי פרופ' יעקב ברקון ובעין כרם על ידי פרופ' שמעון רייף. פרופ' רפאל יודסין מנהל את המחלקה הכירורגית.

בהדסה ילדים פועלים מספר גופים הנותנים תמיכה קוגניטיבית, רגשית וחברתית המסייעים לילדים להתמודד עם משבר המחלה והאשפוז. בית הספר הניסויי לילדים מאושפזים הוא בית-ספר ניסויי ורב תרבותי הנותן מענה לחולים בגילאי 3-21 המאושפזים במחלקות הילדים. עמותת "חיים" מסייעת לילדים המטופלים במחלקה האונקולוגית בבית החולים "הדסה לילדים".

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ישראל: בתי חולים לילדים
קטגוריה:מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:ירושלים: בתי חולים
אירופאום

אירופאום (באנגלית: Europaeum) הוא ארגון שבו חברות 18 אוניברסיטאות מובילות באירופה.<ref>The EUROPAEUM, About Us, Members, [https://europaeum.org/about-us/members/ THE EUROPAEUM MEMBER UNIVERSITIES & THEIR RECTORS]</ref> הוא נוסד בשנים 1990–1991 על ידי לורד ויידנפלד וסר רוני גרירסון במטרה לתמוך בתחום החינוך ולקדם מצוינות במחקרים אירופיים באוניברסיטת אוקספורד ובמוסדות להשכלה גבוהה שיש להם קשרים עם אוקספורד. עידוד תנועת הסגל והסטודנטים בין המוסדות האקדמיים ופעילות כרשת אקדמית פתוחה. לימוד השפות, ההיסטוריה, התרבויות והמקצועות של תושבי אירופה. 

האירופאום מפעיל תוכנית לתואר שני המשותפת לאוניברסיטאות בתחום ההיסטוריה והתרבויות האירופיות; תואר שני בהיסטוריה וציוויליזציה (ליידן, פריז ואוקספורד), תואר שני בפוליטיקה וחברה אירופאית (פראג, קרקוב, ליידן וברצלונה) ותוכנית ווקלב האוול (פראג, ליידן ופריז).<ref>The Europaeum, EUROPAEUM PROGRAMMES, AWARDS & STUDY OPPORTUNITIES, [http://europaeum.org/teaching/joint-degrees/ JOINT DEGREES]</ref> כמו כן, הוא מארגן לימודי קיץ, קבוצות מחקר, פרסומים, תוכנית מלגות, פרויקטים של מלגות, סמינרים, סדנאות, כנסים בין־לאומיים והפרופסורים מלמדים במוסדות השותפים. לאירופאום תוכנית מלגות אירופה רב־תחומי, רב־אוניברסיטאי ורב־לוקאלי ומתמקד במדיניות אירופאית עכשווית.<ref>The EUROPAEUM, EUROPAEUM SCHOLARS PROGRAMME, [https://europaeum.org/wp-content/uploads/2019/10/Scholars-leaflet-2019-final-compressed.pdf BROCHURE]</ref>.
היו"ר של האירופאום (וגם של המועצה האקדמית והוועד המנהל) הוא ד"ר הרטמוט מאייר.<ref>The EUROPAEUM, About Us, [https://europaeum.org/governance/ GOVERNANCE]</ref>

== רשימת האוניברסיטאות באירופאום==
{|class="wikitable" border="1" align="center"
|-
! מדינה !! אוניברסיטה
|-
| || האוניברסיטה המרכז-אירופית
|-bgcolor="#EFEFEF"
| || אוניברסיטת בולוניה
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| || האוניברסיטה הקתולית בלוון
|-bgcolor="#EFEFEF"
| || האוניברסיטה החופשית של ברלין
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| || אוניברסיטת מינכן
|-bgcolor="#EFEFEF" 
| || אוניברסיטת קופנהגן
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| || אוניברסיטת ליידן
|-bgcolor="#EFEFEF" 
| || אוניברסיטת אוקספורד
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| || אוניברסיטת סנט אנדרוז
|-bgcolor="#EFEFEF"

| || אוניברסיטת לוקסמבורג
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| ||אוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד 
|-bgcolor="#EFEFEF" 
| ||אוניברסיטת פומפאו פברה 
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| || האוניברסיטה היגלונית בקרקוב
|-bgcolor="#EFEFEF" 
| || האוניברסיטה הקתולית של פורטוגל 
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
| || אוניברסיטת הלסינקי
|-bgcolor="#EFEFEF" 
| || אוניברסיטת קארל בפראג
|-bgcolor="#EFEFEF"
|-
||| אוניברסיטת פריז I: פנתאון - סורבון
|-bgcolor="#EFEFEF" 
| || המכון ללימודים בין־לאומיים (ז'נבה) 
|-bgcolor="#EFEFEF"
|}

== ראו גם ==
* U15 (אוניברסיטאות בגרמניה)
* אורורה (רשת אוניברסיטאות)
* הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר
* רשת אוטרכט
* קבוצת קוימברה

==קישורים חיצוניים==
* 

==== אתרי מדיה ועיתונות ====
* [https://twitter.com/the_europaeum?lang=en אתר] ברשת טוויטר 
* [https://www.youtube.com/channel/UCVgcIDuqPICRnNdtktkmOzQ אתר] ברשת יוטיוב 
* [https://en-gb.facebook.com/europaeum/ אתר] ברשת החברתית פייסבוק 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:אירופה
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:אוניברסיטאות ומכללות לפי מדינה
מיכאיל טומסקי

מיכאיל טומסקי (ברוסית: Михаил Павлович Томский (19 באוקטובר (הלוח היוליאני, 31 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) 1880 - 22 באוגוסט 1936) מהפכן רוסי, חבר הפוליטביורו ומראשי האיגודים המקצועיים בשנות ה-20 של המאה ה-20. 

== היסטוריה ==
מיכאיל טומסקי נולד בשם מיכאיל יפרמוב בפרברי סנקט פטרבורג. בגיל צעיר החל לעבוד בעבודות מזדמנות, עסק בפעילות מהפכנית והצטרף לבולשביקים. מיכאיל היה פעיל במהלך מהפכת 1905, נעצר בטאלין ולאחר 4 חודשי מאסר הוגלה לסיביר. תוך זמן קצר הוא נמלט לעיר טומסק והחליף את שם משפחתו ל"טומסקי". באוגוסט 1906 חזר לסנקט פטרבורג והמשיך בפעילות מהפכנית.

בשנת 1909 השתתף בכנס פעילים בולשביקים בפריז וחזר למוסקבה בו ארגן בית דפוס להפצת חומר בולשביקי. בדצמבר 1909 נעצר שוב ונשפט ל-5 שנות עבודות פרך. בשנת 1916 נשלח לסיביר.

לאחר מהפכת פברואר טומסקי חזר לפטרוגרד. ביולי 1917 עבר למוסקבה ונבחר למועצה העירונית של האיגודים המקצועיים. במהלך מהפכת אוקטובר היה מראשי המרד הבולשביקי במוסקבה.

לאחר שהבולשביקים עלו לשלטון, המשיך טומסקי בקריירה במסגרת האיגודים המקצועיים. בשנת 1922 הוא התמנה ליושב ראש המועצה הארצית של האיגודים המקצועיים. באותה שנה נבחר לחבר בפוליטביורו. שנת 1925, ביחד עם יוסיף סטלין, פעל טומסקי לדיכוי האופוזיציה השמאלית במאבקי השליטה בתוך המפלגה. 

בסוף שנות ה-20 טומסקי התנגד לתיעוש מואץ וביטול המדיניות של הנא"פ. באפריל 1929 יוסיף סטלין הכריז על עמדותיהם של טומסקי וניקולאי בוכארין כ'אופוזיציה ימנית'. כתוצאה מכך, טומסקי פוטר מתפקידו כיושב ראש האיגודים המקצועיים ואיבד את חברותו בפוליטביורו. טומסקי המשיך להיות חבר בוועד המרכזי של המפלגה, אך משנת 1934 ללא זכות הצבעה.

בשנות ה-30 טומסקי לא היה פעיל פוליטי באף מסגרת מפלגתית. הוא התמנה לתפקיד ניהולי בתעשיית הכימיה ובשנת 1932 התמנה למנהל הוצאה לאור.

באוגוסט 1936 החל במוסקבה משפט פומבי לבכירים לשעבר במפלגה. במהלך המשפט העידו גריגורי זינובייב ולב קמנייב שטומסקי היה מעורב בפעילות אנטי-מהפכנית. התובע הכללי אנדריי וישינסקי טען שטענות אלו צריך לבדוק לעומק. כאשר הנושא פורסם בהרחבה בעיתון "פראבדה", התאבד טומסקי בירייה בביתו בקרבת מוסקבה, ב 22 באוגוסט 1936.

במהלך הטיהורים הגדולים נעצרה אשתו ונשפטה ל-10 שנות מאסר, שני בניו הגדולים נעצרו והוצאו להורג, הבן הקטן שנולד בשנת 1921 נשפט ל-19 שנות מאסר ונוקה מכל אשמה בשנות ה-50. מיכאיל טומסקי עצמו נוקה מהאשמות רק בתקופת הפרסטרויקה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מהפכנים רוסים
קטגוריה:מתאבדים: פוליטיקאים
קטגוריה:פוליטיקאים סובייטים
קטגוריה:חברי הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1880
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1936
ויאצ'סלב טיכונוב

וְיַאצֶ'סְלָב וָסִילְיֵיבִיץ' טִיכוֹנוֹב (ברוסית: Вячеслав Васильевич Тихонов; 8 בפברואר 1928– 4 בדצמבר 2009) היה שחקן קולנוע רוסי וסובייטי. זכה בפרס לנין ובפרס ברית המועצות ובשנת 1974 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות. על פעילותו בתחום הקולנוע קיבל מספר עיטורים כולל גיבור העמל הסוציאליסטי. ידוע במיוחד בשל תפקידו שטירליץ בסדרת הטלוויזיה הסובייטית שבעה עשר רגעים של אביב. 

==ביוגרפיה==

טיכונוב נולד בעיירה פבלובסקי פוסד שבמחוז מוסקבה למשפחת פועלים. בגיל 13 התחיל לעבוד במפעל. כילד חלם להיות שחקן אך הוריו רצו שיהיה מהנדס. בשנת 1944 התחיל ללמוד במכינה לאוניברסיטה טכנית. בשנת 1945 ניסה להתקבל למכון הכל-סובייטי הממשלתי לקולנוע אך נדחה. רק לאחר סבב קבלת סטודנטים מנהל הקורס הסכים לקבלו.

במהלך לימודיו במכון, טיכונוב התחתן עם נונה מורדיוקובה (הם התגרשו כעבור 13 שנים) וקיבל את תפקידו הראשון בסרטו של סרגיי גרסימוב מ-1948, "המשמרת הצעירה".

במחצית השנייה של שנות ה-60 טיכונוב קיבל הזמנה להשתתף בסדרת סרטיו של סרגיי בונדרצ'וק, "מלחמה ושלום", בתפקיד הראשי של הנסיך אנדריי בולקונסקי. הצלחה נוספת של השחקן הייתה בסרטו של סטניסלב רוסטוצקי "נחייה עד ליום ראשון" (Доживём до понедельника).

שיא הקריירה שלו הגיע בתחילת שנות ה-70 כאשר גילם תפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של טטיאנה ליאוזנובה "שבעה עשר רגעים של אביב". בהמשך הוא שיחק מרגל סובייטי בסדרה נוספת וכתוצאה מכך הוא קיבל זיהוי "מרגל סובייטי למופת".

בשנת 1977 שיחק בסרט נוסף של סטניסלב רוסטוצקי ועל השתתפותו בסרט זה זכה בפרס לנין בשנת 1980.

בשלהי תקופת ליאוניד ברז'נייב הוא הקריא בטלוויזיה את ספריו של השליט.

בתחילת המאה ה-21 טיכונוב חלה והפסיק לשחק. במהלך הקריירה הוא שיחק ב-65 סרטים.

בשנת 2002 עבר אוטם שריר הלב. הוא נפטר ב-4 בדצמבר 2009 בעקבות ניתוח שבוצע מספר ימים לפני כן ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.

קברו של ויאצ'סלב טיכונוב ב[[בית העלמין נובודוויצ'יה שבמוסקבה.]]

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1928
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2009
מלון ספקטור

מלון ספֶּקטור היה המלון הראשון בעיר תל אביב, ובמשך זמן מה הבניין הגדול ביותר בעיר.

== היסטוריה ==
הבניין הוקם ברחוב נחלת בנימין 18 בתל אביב בשנת 1921 על ידי אלקנה ספקטור (רזניק), איש העלייה השנייה (עלה מרוסיה ב-1904), אשר הקים בשכונת מנשייה ביפו את "אכסניית ספקטור", שאליה הגיעו אנשי מפלגת פועלי ציון מיד עם הגיעם ארצה (לעומת אנשי מפלגת הפועל הצעיר, שהתארחו באכסניית חיים ברוך הסמוכה).

עם השלמת הבניין עבר ספקטור להתגורר בו, אך ב-1921 בעקבות מאורעות תרפ"א לא שימש כמלון אלא כבית חולים (בית חולים הדסה בתל אביב, שעבר לרחוב בלפור רק בשנת 1929). בחודש מאי טופלו במבנה 150 פצועים ובוצעו בו 43 ניתוחים.

המלון הושכר להדסה תמורת 1,020 לירות ארץ-ישראליות לשנה. מועצת עיריית תל אביב הבטיחה תמיכה של 500 לירות לשנה למטרה זו, וכ-700 לירות מכל הסכום הוצאו לתיקונים ושיפוצים. הותקנו בו 75 מיטות ובאוגוסט 1921, פחות משלושה חודשים לאחר הפרעות, התחיל המוסד לפעול. היו בו מחלקה פנימית, כירורגית, ילדים ועיניים.

בשנת 1929, עם מעבר בית החולים למשכנו ברחוב בלפור הוקם בבניין מפעל נקניקים וחנות המפעל של "נקניקיות אס" על ידי שלמה אס, חלוץ תעשיית הבשר המעובד בארץ ישראל.

==קישורים חיצוניים==
* אילן שחורי, [http://www.nrg.co.il/online/54/ART2/223/174.html מלון, בית חולים וחנות נקניקיות: סיפורו של הבניין בנחלת בנימין 18], באתר nrg מעריב, 23 במרץ 2013

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: מבנים
ספקטור
קטגוריה:נחלת בנימין
הטייגר ליליז

הטייגר ליליז (באנגלית - The Tiger Lillies) היא שלישייה מוזיקלית שנוסדה בבריטניה ב-1989. חברי השלישייה הם מרטין ג'קס, אדריאן יו ואדריאן סטיוארט. הלהקה מתאפיינת בסגנון ייחודי השואב מוטיבים מן הקברט וממוזיקת הפאנק. הלהקה הוציאה כ-29 אלבומים.

==מקור השם==
הלהקה קרויה על שם הפרח Tiger Lily "לילך מנומרת" (שם מדעי: Lilium superbum), שהוזכר ביצירות רבות, בהן גם אליסה בארץ הפלאות.

==דיסקוגרפיה==
{| class="toccolours mw-collapsible mw-collapsed" style="width: 100%; border: 0; margin: 5px 0;"
|-
! style="font-size: 1.4em;" | דיסקוגרפיה
|-
|

|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות בריטיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1989