OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תוכנית שבע הנקודות

יוזם התוכנית, ראש ממשלת לבנון פואד סניורה
תוכנית שבע הנקודות (או תוכנית סניורה) הייתה מתווה להפסקת אש מיידית שהציג ראש ממשלת לבנון פואד סניורה ב-26 ביולי 2006 בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה בוועידה בינלאומית שהתכנסה ברומא על מנת להביא לסיום הלחימה. התוכנית נדחתה על ידי ישראל ומדינות נוספות, אך תוכנה היוותה את הבסיס להחלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם שהתקבלה ב-12 באוגוסט באו"ם.

תחילה התנגד ארגון חזבאללה, בגיבויה של סוריה, לתוכנית ובמיוחד לסעיף הקורא לפירוק הארגון מנשקו בדרום לבנון, אולם בעקבות לחץ שהפעילו שרי החוץ הערביים בכינוס של הליגה הערבית בביירות ב-7 באוגוסט, הוכרז כי התוכנית נתמכת על ידי חזבאללה, ובתמורה יגבירו מדינות ערב את הלחץ באו"ם על מנת לשנות את נוסח ההצעה האמריקנית להפסקת-אש. 

התוכנית קיבלה גם את תמיכתה של האיחוד האירופי, וצרפת הציגה טיוטה להפסק-אש המבוססת על התוכנית. בישראל סירבו לקבל את התוכנית ובמיוחד לסעיף הנוגע לאזור חוות שבעא. כמו כן דרשו ערבויות למימוש החלטה על הצבת כוח בינלאומי בטרם תיסוג משטחי דרום לבנון.

ב-12 באוגוסט קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1701 שלה המבוססת על תוכניתו של סניורה לאחר שלדרישת ארצות הברית הוכנסו בו שינויים.

== סעיפי התוכנית ==
התוכנית כללה 7 סעיפים:
# התחייבות הדדית של ישראל ולבנון לשחרור האסירים והשבויים באמצעות הוועדה הבינלאומית של הצלב האדום. ייעשה כל שאפשר כדי לחקור מה עלה בגורלו של רון ארד; ישראל תשחרר את סמיר קונטאר ואת כל שאר האסירים הלבנונים.
# נסיגת צה"ל מהשטחים שמעבר לקו הכחול וחזרת הפליטים בדרום לבנון לבתיהם.
# ישראל תעביר את השליטה בחוות שבעא לכוחות האו"ם, ומועצת הביטחון תפעל להסדרת הריבונות של ממשלת לבנון בשטח.
# ממשלת לבנון תהיה הריבון היחיד בשטח שמדרום לליטאני, וייאסר על הכנסת נשק לאזור על ידי גורמים זרים.
# חיזוק הכוח הבינלאומי של האו"ם הפועל בדרום לבנון והגדלת ציודו, הרחבת משימותיו ושטח פעילותו בהתאם לצורך.
# האו"ם יפעל ליישום מלא של הסכם הפסקת האש שנחתם בין ישראל ללבנון בשנת 1949 במסגרת הסכמי רודוס.
# האו"ם והקהילה הבינלאומית יתמכו בלבנון ויסייעו בתיקון הנזקים במדינה ובשיקום כלכלתה.

בעיתון לבנוני פורסם כי האירוע בכפר קאנא ב-30 ביולי בו נהרגו כמה עשרות אזרחים מהפצצות חיל האוויר, היה יוזמה של חזבאללה שנלחץ מתוכניתו של סניורה וביקש לעכב בכך את קבלתה.

==קישורים חיצוניים==
* 
*[http://www.dailystar.com.lb/Opinion/Commentary/Aug/02/One-way-out-the-Siniora-plan.ashx#axzz2ZqNjm2tP One way out: the Siniora plan], באתר הדיילי סטאר, 2 באוגוסט 2006

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחמת לבנון השנייה
קטגוריה:לבנון: היסטוריה
אנדרטת גדוד 54

אנדרטת גדוד 54 ניצבת בצפון הנגב ומנציחה את קרבות גדוד 54 במלחמת העצמאות ואת חלליו.

==רקע==
גדוד 54 הוקם בתל אביב לאחר פרוץ מלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי. הוא היה למעשה ממשיכו של גדוד א' של חיל השדה בתל אביב, שהוקם ב-1946. בתחילה פעל הגדוד בהגנת תל אביב והדרך לירושלים, לרבות במבצעי נחשון והראל. באפריל 1948 ירד הגדוד לחזית הדרום והשתתף בבלימת התקדמות הצבא המצרי שם. במהלך קרבות עשרת הימים כבש מספר כפרים ומשלטים. עד לתום ההפוגה השנייה השתתף הגדוד בהחזקת קו החזית בדרום. במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948 נטל הגדוד חלק בכיבוש משלטי חוליקאת ופריצת המצור על הנגב, ובמקביל פעל באזור עמק האלה. לאחר שהשתתף במצור על כיס פלוג'ה עבר הגדוד בדצמבר 1948 לגזרת השרון ומאוחר יותר השתתף בהגנת קו החזית בפרוזדור ירושלים. מפקד הגדוד במהלך מרבית המלחמה היה צבי צור.

במהלך המלחמה נפלו 126 מחיילי הגדוד.

==האנדרטה==
האנדרטה ניצבת באתר שדה הקרב של משלטי חוליקאת, בצד כביש 232, מדרום ליישוב כוכב מיכאל. שביל מוביל אל האנדרטה, השוכנת במרכזה של רחבה מרוצפת המוקפת חורשת עצים. האנדרטה היא עמוד גבוה הניצב על גבי בסיס מלבני. על גבי פאתו הקדמית של העמוד סותתו שלושה חיצים ארוכים המצביעים כלפי מעלה – סמלם של כוחות חזית הדרום. בתחתית העמוד צמוד אליו סמל חטיבת גבעתי. על הפאה הקדמית של הבסיס נכתבה אמרה שנוסחה על ידי אבא קובנר: ההלך – ברדתך לנגב זכור אותנו. משני צידי הכתובת מופיעים סמל צה"ל וסמל הגדוד.

על גבי פאותיו הצדדיות של הבסיס מופיעים שמות חללי הגדוד. על גבי פאתו האחורית נרשמו פעולות הגדוד מעת פרוץ מלחמת העצמאות ועד לסוף שנת 1949.

בפינת הרחבה ניצבים תרני דגלים וכן לאש זיכרון. בשנת 2008 הוצבו בפתח השביל המוביל אל האנדרטה שלטים בעברית ובאנגלית אודות הגדוד וקרבות חוליקאת.

האנדרטה הוקמה בשנת 1951 ביוזמת ותיקי הגדוד ובני משפחות הנופלים אולם חלו עיכובים בסיום הבניה וטקס הסרת הלוט מעל האנדרטה התקיים רק ב 26 בנובמבר 1952. האנדרטה הייתה האנדרטה הראשונה בישראל שהנציחה נופלי גדוד ספציפי. היא עוצבה על ידי האדריכל גוסטב מאירשטיין האדריכל הראשי של חברת סולל בונה. 

האנדרטה שופצה במסגרת האירועים לקראת יום העצמאות הששים למדינת ישראל.

כחצי קילומטר מדרום לאנדרטה ניצבת אנדרטת גדוד 52.

==ראו גם==
* אנדרטת גדוד 51

==לקריאה נוספת==
*אריה יצחקי, בעקבות לוחמים: מדריך לאתרי גבורה בישראל, תל אביב: בר, 1988.
*אנדרטאות תש"ח בהוצאת המוסד לביטוח לאומי, 2009.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.izkor.gov.il/en_671576344f802ff7f4abe69295ab7ed4 האנדרטה] באתר יזכור
*[https://web.archive.org/web/20131001212006/http://www.givati.org.il/show_item.asp?itemId=90&levelId=61573&itemType=0 גדוד 54] באתר גבעתי
*

גדוד 54
קטגוריה:אנדרטאות חטיבת גבעתי (תש"ח)
קטגוריה:אנדרטאות חטיבה 5
מרטן סולבג

מרטן לורן פיקנדה (בצרפתית: Martin Laurent Picandet; נולד ב-22 בספטמבר 1976), מוכר בשם הבמה "מרטן סולבג" (Martin Solveig), הוא DJ צרפתי ומפיק מוזיקלי בסגנונות אלקטרו-האוס ופרוגרסיב האוס.

==ביוגרפיה==
בגיל 18 הפך לסולבג לתקליטן מן המניין כשהחל לעבוד במועדונים מפורסמים בפריז כגון L'Enfer ,Le Queen ו-Les Bains Douches.

בשנת 2011 נכלל סולבג ברשימת המפיקים לאלבומה של הזמרת מדונה, MDNA.

ב-2009 דורג סולבג במקום ה-47 ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2010 ירד למקום ה-55, ב-2011 עלה במיקומו ברשימה ודורג במקום ה-29, וב-2012 ירד במיקומו שוב ודורג במקום ה-48. באוקטובר 2013 סולבג ירד במיקומו ברשימה למקום ה-77.

ב-16 ביוני 2017 הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אלמה, את הסינגל "All Stars".

==דיסקוגרפיה==
===אלבומי סטודיו===
* "Sur la Terre" - 17 ביוני 2002
* "Suite" (תקליטור בונוס של Sur la Terre) - 24 ביוני 2003
* "Hedonist" - 12 בספטמבר 2005
* "C'est la Vie" - 28 באוקטובר 2008
* "Smash" - 6 ביוני 2011

===אלבומי קומפילציה===
* 2006 - "So Far"

===מיני אלבומים (EP)===
* 2015 - (Intoxicated (The Remixes

===סינגלים===
* 1996 - "Satisfied"
* 1999 - "Heart of Africa / Afro Deep"
* 2000 - "Come with Me"
* 2000 - "Destiny"
* 2000 - "(Edony (Clap Your Hands"
* 2001 - "Mr. President"
* 2002 - "Linda"
* 2002 - "Someday"
* 2003 - "Madan" (עם סאליף קייטה)
* 2003 - "Rocking Music"
* 2003 - "Heartbeat"
* 2004 - "I'm a Good Man"
* 2005 - "Everybody"
* 2006 - "Jealousy"
* 2006 - "Something Better"
* 2007 - "Rejection" (בשיתוף ג'יי סבאג)
* 2008 - "C'est La Vie"
* 2008 - "I Want You" (בשיתוף לי פילדס)
* 2009 - "One 2.3 Four"
* 2009 - "Boys & Girls" (בשיתוף דרגונט)
* 2010 - "Hello" (בשיתוף דרגונט)
* 2011 - "Ready 2 Go" (בשיתוף קלה)
* 2011 - "Big in Japan" (בשיתוף דרגונט ו-Idoling!!!)
* 2012 - "The Night Out"
* 2012 - "1,2,3,4" (עם ליידבאק לוק וצ'אקי)
* 2013 - "Hey Now" (עם הקטרקס וקייל)
* 2013 - "BLOW" (עם ליידבאק לוק)
* 2014 - "Intoxicated" (עם GTA)
* 2015 - "1+"
* 2016 - "Do It Right" (בשיתוף Tkay Maidza)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:Spinnin' Records
קטגוריה:תקליטנים צרפתים
קטגוריה:אמנים צרפתים הידועים בשם במה
קטגוריה:מוזיקאים צרפתים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים צרפתים
קטגוריה:ניי-סיר-סן: אישים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1976
היילי אנדרסון

היילי דניטה אנדרסון (באנגלית: Haley Danita Anderson; נולדה ב-20 בנובמבר 1991) היא שחיינית מים פתוחים אמריקאית. פעמיים ברציפות אלופת העולם (ברצלונה 2013 וקאזאן 2015) במשחה ל-5 ק"מ ובעלת מדליית כסף אולימפית (לונדון 2012) במשחה ל-10 ק"מ.

== ביוגרפיה ==
אנדרסון נולדה בסנטה קלרה בשבקליפורניה. אחותה, אליסה, המבוגרת ממנה בשנה, אף היא שחיינית מצטיינת בעלת מדליית זהב אולימפית (לונדון 2012). היא לומדת ושוחה באוניברסיטת דרום קליפורניה.

במבחנים האמריקאיים לאליפות העולם בשחייה סיימה אנדרסון במקום השני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:31.66 דקות ונכללה בנבחרת. באליפות עצמה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:20.62 דקות ובמקום 28 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:45.91 דקות.

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 הייתה אמורה אנדרסון להשתתף במשחה ל-25 ק"מ אך היא לא התייצבה למשחה. שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן שבסין באוגוסט, היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:21.72 דקות, לפני מלני קוסטה מספרד (16:21.79 דקות) ולוריין בויל מניו זילנד (16:26.37 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.11 דקות, אחרי בויל (8:26.30 דקות) ולפני קוסטה (8:33.66 דקות).

===סגנית אלופה אולימפית===
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אנדרסון במדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:57:38.6 שעות, אחרי אווה ריסטוב מהונגריה (1:57:38.2 שעות) ולפני מרטינה גרימלדי מאיטליה (1:57:41.8 שעות).

===אלופת עולם===
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכתה אנדרסון במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:34.2 דקות, לפני פוליאנה אוקימוטו (56:34.4 דקות) ואנה מרסלו קוניה (56:44.4 דקות) שתיהן מברזיל. 

באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 הגנה אנדרסון על תוארה וזכתה במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 58:48.4 דקות, לפני קליופי אראוזו מיוון (58:49.8 דקות) ופיניה אונרם מגרמניה (58:51.0 דקות).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחייניות חופשי אמריקאיות
קטגוריה:שחייני מים פתוחים אמריקאים
קטגוריה:אלופי עולם בשחייה במים פתוחים
קטגוריה:אלופות האוניברסיאדה: שחייניות
קטגוריה:שחייניות אולימפיות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרום קליפורניה
קטגוריה:זוכות מדליית כסף אולימפית אמריקאיות: שחייה
קטגוריה:שחייניות אמריקאיות באולימפיאדת לונדון (2012)
קטגוריה:שחייניות אמריקאיות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:שחייניות אמריקאיות באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1991
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1991
אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות

אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות היא אנדרטה באשדוד שנוצרה על ידי אשר חירם המנציחה את 11 חללי קרב סוכריר ואת 53 חללי גדוד 53 של חטיבת גבעתי בקרבות הבלימה בחולות אשדוד במלחמת העצמאות.

האנדרטה ממוקמת בפארק בן-גוריון.

==היסטוריה==
בשנת 1962 פנו הורי חללי קרב סוכריר, שהיו כולם בני ראשון לציון, למחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון וביקשו אנדרטה לזכר בניהם. בינואר 1963 הגיש האדריכל אשר חירם את תוכניות האנדרטה. הורי הלוחמים של חטיבת גבעתי שנפלו בקרבות הבלימה ליד אשדוד דרשו שגם בניהם יונצחו על האנדרטה. במשך כמה שנים נמשך ויכוח על ההנצחה באתר. בנובמבר 1966 נקבעה פשרה שבמסגרתה הוסיף חירם מאחורי האנדרטה המקורית קיר אבן ועליו הונצחו חללי גבעתי. ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בשנת 1967 התקיים באנדרטה המורחבת טקס זיכרון משותף לשתי קבוצות החללים.

בשנת 1965, הורי י"א חללי קרב סוכריר נטעו 11 עצים ביער המגינים על שמו של צבי צילקר, כאות תודה על פועלו להקמת הגלעד לזכרם.

==האנדרטה==
האנדרטה נבנתה משני גושי אבן מוארכים. גוש אחד מונח במקביל לקרקע והגוש השני נשען עליו וניצב בהטיה. על גבי הגוש העליון חרוטים סמל צה"ל, שמות 11 החללים והכתובת: 

מאחורי גושי האבן נבנה קיר הזיכרון בזווית המזכירה את הגוש העליון. על גבי הקיר מוצב לוח שיש עם הכותרת , שמות 53 חללי גבעתי ושורת הסיום .

== גלריה ==
<gallery widths="200" heights="150" mode="packed-hover" caption="האנדרטה">
קובץ:אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, מאי 2024 03.jpg|קיר הזיכרון לחללי חטיבת גבעתי שנפלו בקרבות הבלימה ליד אשדוד
קובץ:אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, מאי 2024 04.jpg|האנדרטה המקורית, ברקע – קיר הזיכרון לנופלים בני ראשון לציון
</gallery><gallery widths="200" heights="150" mode="packed-hover" caption="טקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל">
קובץ:טקס לציון יום הזיכרון לחללי מערכות ישראלי באשדוד באנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, 2022 ה'תשפ"ג 2.jpg|ה'תשפ"ב / 2022
קובץ:טקס יום הזיכרון 2024 – אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות 14.jpg|ה'תשפ"ד / 2024
קובץ:טקס יום הזיכרון 2024 – אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות 03.jpg|ה'תשפ"ד / 2024
קובץ:טקס יום הזיכרון 2024 – אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות 15.jpg|ה'תשפ"ד / 2024
קובץ:טקס יום הזיכרון 2024 – אנדרטה לנופלים על שחרור אשדוד במלחמת העצמאות 05.jpg|משתתפי הטקס בשנת ה'תשפ"ד / 2024 מחזיקים בבלונים צהובים המוקדשים לחטופים הישראלים ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל
</gallery>

== ראו גם ==

* אנדרטת הנר
* אנדרטה לזכר בני אשדוד שנפלו במערכות ישראל
* יד לחללי חיל הים

== קישורים חיצוניים ==

*מעוז עזריהו בשיתוף מנשה שני, [https://herzl.haifa.ac.il/images/%D7%91%D7%9E%D7%95%D7%AA%D7%9D_%D7%A6%D7%99%D7%95%D7%95.pdf במותם ציוו: אדריכלות בתי הקברות הצבאיים בישראל: השנים הראשונות], היחידה להנצחת החייל, אגף משפחות והנצחה, משרד הביטחון, 2013. (עמ' 81)
*[http://www.izkor.gov.il/en_1b1f64d928f1c9c01b1af3b2a207c548 אנדרטה לנופלים בקרב על המקום במלחמת העצמאות], אשדוד, באתר "יזכור"

==הערות שוליים==

שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, לנופלים על
שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, לנופלים על
שחרור אשדוד במלחמת העצמאות, לנופלים על
קטגוריה:מבנים, אתרים ואנדרטאות שתכנן אשר חירם
טקס יין

מוזג ישראלי מבצע טקס יין
טקס יין הוא חלק מסעודה בו נמזג יין לסועדים. מטרת טקס היין היא לוודא כי היין הוא לשביעות רצונו של מזמין היין וכן לכבד את מעמד הסועדים.

==ההקדמה לטקס היין==
לפני טקס היין, יש לבחור את היין שיילגם בסעודה. לרוב, ישנו מלצר יינות הנקרא אוֹצֵר יין (בצרפתית: סומֶלייה) הממליץ למזמין היין איזה יין כדאי לשתות עם האוכל המוגש. לרוב, לסעודה עם מנות בטעמים עדינים יומלץ יין קליל. יין בעל טעם עוצמתי יפגע בטעם המזון. בסעודות עם מנות בעלות תיבול כבד וטעמים חזקים יומלץ יין בעל נוכחות שלא ייעלם עם טעם המזון.

לאחר שמזמין היין החליט על היין שיילגם, יונחו על השולחן כוסות המתאימות לסוג היין: כוסות בורדו ליינות אדומים, כוסות בורגונדי ליינות לבנים ואדומים קלים, כוסות שמפניה ליינות מבעבעים וכוסות פורט ליינות פורט וליינות קינוח. על הכוסות להיות נקיות ללא רבב ויונחו מימין לסועד כאשר המניח אוחז את הכוס מן הרגל שלה, ולא מן הגוף.

על הסומלייה לוודא כי היין בטמפרטורה הנכונה. ליינות לבנים, יינות קינוח ויינות מבעבעים המוגשים לרוב בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס, נהוג להניח ליד מזמין היין שמפניירה מלאה בקרח ומלח גס.

==שלבים בטקס היין==
לאחר שהונחו כל הכוסות, הסומלייה ייגש אל מזמין היין עם היין שנבחר כאשר הוא עטוף במטלית. המטלית תוסר והיין יוצג למזמין היין עם התווית כלפיו, ועל מזמין היין לאשר כי זהו אכן היין שנבחר. לאחר מכן הסומלייה יפתח את בקבוק היין. במהלך הפתיחה על התוית להיות כלפי מזמין היין. על הסומלייה לשים לב שלא נשארו שאריות שעם על שפת הבקבוק. אם נשארו שאריות, יש לנגבן עם המטלית.

לאחר שהיין פוקק, יש להציג את פקק השעם למזמין היין כדי שיבחן האם הוא יבש לאורכו, דבר המעיד על יין שהיה אטום היטב. על מזמין היין לבחון גם ריקבון שעלול להיווצר על הפקק, דבר שמעיד על יין מקולקל. אם הפקק אינו עשוי משעם אלא מחומר סינתטי, ניתן לוותר על חלק זה של טקס היין.

אם היין שנבחר על ידי מזמין היין הוא יין מתיישן, יש למזוג את היין לתוך דקנטר כדי לחדרר אותו. לאחר המתנה של כחצי שעה, ניתן למזוג את היין אל הכוסות. במקרה ואין בנמצא דקנטר, ניתן לתת ליין "לנשום" בתוך הכוסות.

בתחילה, יש למזוג כמות קטנה של יין לכוסו של מזמין היין. על מזמין היין לבחון את היין ולאשר כי היין טוב וראוי לשתייה. לאחר קבלת האישור יש למזוג את היין אל הכוסות בשני סיבובים בכיוון השעון לפי סדר עקבי קודם לנשים ואחר כך לגברים. ישנם טקסי יין בהם סדר המזיגה הוא מן המבוגרת אל הצעיר, אך מגמה זו פוחתת כדי לא לגרום לעלבון וכדי לא לבצע סיבובים רבים במקרה שהסועדים יושבים בסדר אקראי. המזיגה מתבצעת מצדו הימני של הסועד, כאשר התווית פונה כלפיו. על המזיגה להיות איטית וללא מגע של הבקבוק בכוס.

המטלית מונחת על זרועו של הסומלייה, ובסוף כל מזיגה עליו לנגב את פיית הבקבוק כדי למנוע טפטופי יין אפשריים.

הסומלייה צריך להיות מיומן ומנוסה ולדעת כמה יין יש למזוג לכוסות כדי לא להגיע למצב שהבקבוק מתרוקן לפני שנמזג יין לכל הסועדים. על הסומלייה להשאיר גם מעט יין בתוך הבקבוק.

בסיום המזיגה לכל הסועדים יש להניח את בקבוק היין האדום על השולחן ליד מזמין היין. יינות לבנים, יינות קינוח ויינות מבעבעים יש להניח בתוך השמפנירה ליד מזמין היין. פעולה זו נועדה כדי לתת כבוד נוסף למזמין היין ולאפשר לו למזוג יין נוסף לאחד מן הסועדים בעצמו, או במקרה שיין לבן, קינוח או מבעבע נגמר, לסמן לסומלייה להביא בקבוק נוסף על ידי הנחת הבקבוק במהופך בתוך השמפנירה.

בתום טקס היין נהוג לערוך הרמת כוסית.

קטגוריה:יין
קטגוריה:תרבות שתיית אלכוהול
רב-חובלים

סימן הדרגה של רב־חובלים (master) בצי האמריקני במלחמת האזרחים (1861-1865)
רב חובלים (באנגלית: Sailing master ובקיצור Master) הייתה דרגה היסטורית בציי מלחמה בתקופת המפרשים, אותה נשא הקצין האחראי על ניווט האונייה והשטתה. רב החובלים היה קצין-משנה שמומחיותו נווטות ימית , ימאות ושיט מפרשים ולא "קצין מן המניין" שעיקר עיסוקו בלחימה. הוא הסתייע במילוי תפקידו בשניים-שלושה תתי-קצינים שנקראו "חובלים" או "עוזרי רב החובלים" . בצי המלכותי הבריטי של תקופת המפרשים היה רב-החובלים שלישי במעמדו באונייה אחרי הקפטן ו הלוטננטים; ב-1867 הוחלף שמו ל"קצין ניווט" (navigating lieutenant).

כשהוקם הצי האמריקאי ב-1794, נמנה רב-החובלים – כמו בצי הבריטי – עם קציני המשנה של האונייה, ומקומו בסולם הדרגות היה בין המידשיפמנים (פרחי החובלים) ללוטננטים. מ-1837 נשא דרגה זו בצי האמריקאי גם קצין-פיקוד, וב-1883 הוחלף שם הדרגה לזה הנוהג גם כיום – "לוטננט משנה" (Lieutenant, junior grade). בצי הצרפתי נקרא קצין זה maitre pilote, "רב-נווטים" או "קצין ניווט". 

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Burney, William (1815). A New Universal Dictionary of the Marine... Originaly compiled by Wiliam Falconer...now modernized and much enlarged by William Burney. London, Cadle and W. Davies. Facsimile reprint edition by Chatham Publishing, London, 2006.
* Falconer, William (1780). An Universal Dictionary of the Marine. First published 1769. London, T. Cadell. Facsimile reprint edition by David & Charles, 1970.
* Kemp, Peter, ed. (1979). The Oxford Companion to Ships and the Sea. Oxford, Oxford University Press.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:דרגות הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:דרגות צי ארצות הברית
קטגוריה:הצי המלכותי הבריטי
קטגוריה:צי ארצות הברית
האש והעצים

האש והעצים הוא קובץ הסיפורים השמיני מאת ש"י עגנון שיצא לאור בשנת 1962 בהוצאת שוקן. זהו הקובץ האחרון שיצא עוד בחייו של עגנון. בסוף הקובץ הכניס עגנון קטע "התנצלות" שבו הוא מתייחס לכל אחד מחלקי הספר ומספר כמה פרטים אודותיו, או מבהיר את תוכנו הכללי. כמו כן, הוא מתנצל בפני הקוראים על כך שהוא מביא לדפוס ספר שלא נשלם: 
שמו של הקובץ לקוח מתיאור עקידת יצחק בספר בראשית. השם ניתן על ידי הרב המקובל אפרים אברט, חברו של עגנון שהסופר שמע ממנו חלק מהסיפורים.

==הסיפורים==
הקובץ מכיל בתוכו כמה קובצי סיפורים קטנים יותר:

* לפי הצער השכר - סיפור "על רבותינו הפייטנים הקדושים נוחי נפש, שקילוסו של הקדוש ברוך הוא וצערם של בניו עולה מפיוטיהם".
* קורות בתינו - קובץ המכיל ארבעה סיפורים קצרים "מסורת סיפורים של משפחה אחת... שתחילתם בפולין וסופם בפולין ואמצעיתם ארץ ישראל ואיטליה ושאר ארצות וזמנם תשעה דורות". כוללים גם את הסיפור על "ר' משה מבקש" - "מסיפורי בית משפחתנו מצד אמי מורתי עליה השלום".
* מעוז ומחסה - קובץ של ארבעה סיפורים על חכמי אשכנז הקדומים (בהם רש"י), "סיפורי אגדות ששמעתי משלומי אמוני ישראל".
* סיפורים נאים של ר' ישראל בעל שם טוב - קובץ של אחד עשר סיפורים על הבעל שם טוב, תלמידיו ותלמידי תלמידיו.
* ספר תכלית המעשים - קובץ של ארבעה סיפורים על "אחינו שבגליציה בזמן שהיו שרויים בצלה של מלכות אוסטריך...עד לאותו תשעה באב שנת תרע"ד שהתחילה בו המלחמה הגדולה..."
* בני עירי - שני סיפורים- "עיני לאה" ו"מלאך המוות והשוחט" על בני עירו של עגנון.
* עם עצמי - שני סיפורים- "האתרוג" ו"הסימן" הלקוחים מחייו של עגנון בירושלים.
* עד עולם - סיפורו של הדוקטור עדיאל עמזה שחקר את תעלומות גומלידתא, ולצורך המחקר נכנס לבית המצורעים ו"לא הניח את עבודתו ולא זז ממקומו וישב שם עד עולם". 

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כתבי ש"י עגנון
קטגוריה:ספרי 1962
קטגוריה:ספרי הוצאת שוקן
טבע תום

טבע תום (באנגלית: Tree Fu Tom) היא סדרת טלוויזיה בריטית מצולמת-ממוחשבת לילדים של רשת CBeebies. הסדרה שודרה בממלכה המאוחדת ב-BBC וב-CBeebies ובארצות הברית ברשתות Universal Kids ו-NBC. בישראל שודרה הסדרה בערוץ הופ! החל משנת 2012.

==עלילה==
בפתיח חוגר תום את חגורת הקסמים, מתכווץ לגודל של חרק וחובר לחבריו דביק, אריאלה, כדרדור וזיגזו ב"עיר היער" ויוצא עמם להרפתקאות. בעת צרה הוא נעזר בכוחות הקסם.

==דמויות==
===הדמויות הראשיות===
*תוֹם - ילד מעופף, הדמות הראשית בסדרה, בעת צרה הוא נעזר בכוחות הקסם.
*דבִיק - שדון שמתקפל לבלוט, חברו של תום, מגושם מאוד בטיסות.
*אריאלה - פרפרית המנהלת את החווה בעיר היער, בוקרת.
*כֳדֲרדוּר - כדורית ממין זכר וחברו של תום, בעל קסדה.
*זיגזו - צפרדע ממין זכר וחברו של תום, ממציאן שעובד המצאות משונות.

===דמיות נוספות===
*אילנית - מורה לקסמים.
*פאפי וג'יף - שתי פטריות רעל אשר גורמות לצרות צרורות.
*רִיקִטִי - עכביש זקן, בתחילה נפוץ השמועה שהוא עכביש צעיר ורגזן אבל בסוף התברר כעכביש זקן ונחמד.
*הולוצג - שעון המידע של תום.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סדרות ערוץ הופ!
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות לילדים
קטגוריה:סדרות הנפשה ממוחשבת
קטגוריה:קצרמר טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה בריטיות שעלו לשידור בשנות ה-2010
קטגוריה:סדרות CBeebies
ניטריט

ניטריט (בעברית: יון החנקית) היא תרכובת בעל הנוסחה המולקולרית <ce>NO2-</ce>. זהו יון סימטרי - אורך הקשרים בין האטומים זהים, והזווית ביניהם עומדת על כ-120°. בפרוטונציה נוצרת החומצה החלשה - חומצה חנקיתית. יון החנקית יכול להיות מחוזר או מחומצן.

החנקית חשובה גם בביוכימיה, וגם בתפקידה בניטריפיקציה.

[[מבנה לואיס של ניטריט]]

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:יונים
קטגוריה:חנקן: תרכובות
קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
אנטואן דה פוון

אנטואן דה פֵווָן (בצרפתית: Antoine de Févin; סביבות 1470 – 1511/12) היה מלחין מהאסכולה הפרנקו-פלמית מתקופת הרנסאנס. תקופת פעילותו חפפה לזו של ז'וסקן דה פרה, ויש לו הרבה מן המשותף עם בן תקופתו המפורסם ממנו.

==קורות חייו==
פוון נולד ככל הנראה באראס, בנו של חבר במועצת העירייה. אחיו רובר דה פוון היה גם הוא מלחין. קרוב לוודאי, שאנטואן עזב את אראס בסוף שנות ה-80' של המאה ה-15, אם כי אין ראיה לכך שנסע לאיטליה, היעד המקובל ביותר על המלחינים הפרנקו-פלמיים בימיו. בשנות ה-90' היה כנראה לכומר (אם כי אין תיעוד ידוע לכך כיום), וייתכן גם שקיבל תואר מוסמך באוניברסיטה, הואיל ובהמשך חייו נודע בתואר מייסטר (maistre). בשנת 1507 עבד כזמר ומלחין בקאפלה המלכותית של לואי ה-12, שהילל אותו בפה מלא. אנטואן דה פוון מת בבלואה.

תאורטיקאי המוזיקה והביוגרף השווייצרי היינריך גלאריאן ציין בכתבים משנת 1547, שפוון היה מחסידי ז'וסקן וכי הלך לעולמו בגיל צעיר; עוד הזכיר אותו כמלחין מאורליאן, אף כי סביר להניח שבכך כיוון לקשר שהיה לעיר זו עם חצר לואי ה-12.

==יצירתו==
כל המוזיקה של אנטואן דה פוון ששרדה מתקופתו הנה ווקאלית. הוא כתב מיסות, מוטטים ושאנסונים. מבחינה סגנונית, המוזיקה שלו דומה לזו של ז'וסקן בבהירות המרקם והעיצוב. ובטבעה המתקדם יחסית: ניכר שפוון כתב בסגנונות העכשוויים ביותר לזמנו ואימץ את השיטה של הצבת קטעי אימיטציה לנגד קטעים הומופוניים, שהתבלטה בסביבות 1490. שלא כז'וסקן, נתן פחות את דעתו על ההצבה הקפדנית של הטקסט ויותר על מבנה צורני; היחס בין מילים בודדות למוזיקה מסורבל לעיתים, אף כי במבנים בקנה מידה גדול קל יותר לעקוב אחר כתיבתו. פוון נטה גם חיבה מיוחדת לתחבולה של הצבת דואטים ווקאליים לעומת המצלול המלא של המקהלה. 

בחלק מיצירתו השתמש פוון בטכניקה של פנטזיה קונטרפונקטית חופשית, שז'וסקן ליטש בהמשך לכלל שלמות, טכניקה שבה אין שימוש באימיטציה מחמירה; קטעי קנטוס פירמוס עוברים כחוט השני במרקם ומעניקים תחושה של אחדות כללית ושל שוויון מושלם בין כל הקולות.

מכלל יצירתו, שרדו 14 מיסות, 3 קינות, 3 מגניפיקטים, 14 מוטטים ו-17 שאנסונים.

==ראו גם==
* האסכולה הפרנקו-פלמית

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Articles "Antoine de Févin" and "Robert de Févin," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
*Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחינים פרנקו-פלמים
דה פוון
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1470
קטגוריה:נפטרים ב-1512
CAC

דוגמאות לכרטיסים חכמים אשר הונפקו על ידי הממשל האמריקני לחילות השנים
CAC (ראשי תיבות של Common Access Card) הוא שם קוד לרגולציה של הממשל האמריקני. קיימות מספר משמעויות פרקטיות לרגולציה זו אך המשמעות השכיחה היא הדרישה כי ביצוע הזדהות (authentication) למערכת, ליישום או למחשב תתבצע על ידי כרטיס חכם פיזי ולא על ידי שם משתמש וסיסמה.

ככל הנראה, כבר עד סוף שנת 2014, כל יישום אשר נמצא בשימוש של חברה פדרלית, צריך לאפשר מצב עבודה בו כניסה למערכת תתבצע אך ורק על ידי כרטיס CAC.

הממשל מעודד חברות תוכנה אשר מאפשרות מצב עבודה זה לקבל הסמכה בסיסית המאשרת כי התוכנה תומכת באופן בסיסי ב-CAC. ההסמכה הזו ניתנת על ידי החברה הפדרלית JITC.

== מידע טכני ==
על כרטיס CAC ישנם מספר certificates בפורמט X.509. רק חלק מתעודות אלה מורשות להיות בשימוש לזיהוי ה end user. הם יכולות להיות client certificates בעת הקמת ערוץ ה-SSL מתחנת הקצה לשרת (או לפרוקסי שנמצא לפניו).

זיהוי המשתמש עצמו נמצא בשדה subject ב-client certificate. לרוב יהיה רשום זיהוי המשתמש ב-attribute בשם "CN" או "EMAIL".

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20130515231700/http://jitc.fhu.disa.mil/pki/ JITC]
* [https://web.archive.org/web/20100227095146/http://iase.disa.mil/eta/using_pki/using_pki/overview/module.htm What is CAC]

קטגוריה:ארצות הברית: ממשל
ביג צ'יף

"ביג צ'יף" הוא פסל מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין המוצב בקריית שמונה.

==היסטוריה==
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-60 של המאה ה-20 יצר תומרקין שורה של פסלים המורכבים מאסמבלאז' של חלקי נשק. אחד מאותם פסלים הייתה עבודה בשם "ביג צ'יף", שנועדה להצגה בחלל סגור. ביולי 1967 הציע תומרקין לאלוף פיקוד הצפון, דוד (דדו) אלעזר, להקים פסל שבסיסו טנקים צבועים בצבעי היסוד. בתיווכו של דדו הסכים אשר ניזרי, ראש מועצת קריית שמונה, להקים את הפסל בשטח המועצה.

עבור הקמת הפסל קיבל תומרקין במאי 1968 כלי נשק שנתפסו על ידי צה"ל בזמן מלחמת ששת הימים ובהם שלושה משחיתי טנקים מסוג SU-100, חמישה תותחי בופורוס, שישה תותחי נ"מ ועוד מבחר של כלי נשק שהוצאו מכלל שימוש. האנדרטה נחנכה ב-27 באוגוסט 1968.

==תיאור==
הפסל מורכב משורה בת שלושה משחיתי טנקים הצבועים בצבע צהוב, כחול ואדום וקשורים בשרשראות אל עמוד שבראשו אסמבלאז' של חלקי נשק בצבע שחור. תומרקין תיאר את הפסל כ"אנדרטה לאלימות ולטירוף", כ"עליונות רוח האדם על איום המכונה" וכקריקטורה של קידמה מודרנית. צביעת הטנקים, טען תומרקין, הופכת אותם ל"קונטרפונקטים" לסביבתם ומעניקה להם מראה של מעין צעצוע מאיים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* [https://naamoush.wordpress.com/2019/08/01/%d7%91%d7%99%d7%92-%d7%a6%d7%99%d7%a3/ ביג צ'יף], בבלוג נעמוש, 1 באוגוסט 2019

==הערות שוליים==

קטגוריה:יגאל תומרקין: פסלים
קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:אסמבלאז'
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:קריית שמונה: תרבות
קטגוריה:יצירות משנת 1968
אוסטי נד לבם

אוּסְטִי נָדּ לָבֵּם (בצ'כית: Ústí nad Labem , בגרמנית: Aussig) נכון לשנת 2021, היא העיר התשיעית בגודלה בצ'כיה, בירת מחוז אוסטי נד לבם, שבצפון-מערב המדינה.

אוסטי שוכנת באזור הררי, בנקודת המפגש של הנהרות אלבה ובילינה.

== יהדות אוסטי נד לבם ==

קהילת יהודי אוסטי נד לבם היא קהילה יהודית אשכנזית, השוכנת בעיר אוסטי נד לבם שבחבל בוהמיה, בצ'כיה. הגעת יהודים לעיר באופן מאורגן החלה רק לאחר מתן זכויות אזרח ליהודי חבל בוהמיה בשנת 1848. רבים מיהודי העיר ברחו עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בעיקר לאחר סיפוח חבל הסודטים. שאר יהודי העיר שנשארו שולחו החל מנובמבר 1941 למחנות ההשמדה.

לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמה הקהילה מחדש על ידי מעטים מהקהילה המקורית ניצולי המחנות, ורבים מיהודי רוסיה הקרפטית ומעוד כמה יישובים קטנים.

== ערים תאומות ==
לאוסטי נד לבם שלוש ערים תאומות:
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:צ'כיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
ז'רמן דה ברי

איור לפואמה של דה ברי, בה נראית "קורדלייר" עולה בלהבות ומאחוריה האונייה האנגלית "ריג'נט"
זֶ'רְמֶן דֶּה בְּרִי (בצרפתית: Germain de Brie, בלטינית: Germanus Brixius; 1490 – 1538) היה משורר, מלומד והומניסט צרפתי איש הרנסאנס. הוא היה ידידו הקרוב של ארסמוס מרוטרדם, ונתפרסם בעיקר בשל המריבה הספרותית שהייתה לו עם תומאס מור.

== שנותיו הראשונות ==
ז'רמן דה ברי נולד באוסר שבצרפת, שם למד משפטים. אחר כך יצא למסע ברחבי אירופה ונעשה "חברותא" להנריקוס קורנליוס אגריפה. מ-1508 למד אצל יאנוס לאסקריס ובאותה תקופה התיידד עם ארסמוס מרוטרדם. הוא שימש מזכירו של לוּאָה דה אַמְבּוּאָז, הבישוף של אלבי, ואחר כך של המדינאי הצרפתי ז'ן דה גֶּנֶה.

אחרי מותו של ז'ן דה גנה ב-1512 פנה אל אן מברטאן, מלכת צרפת, כדי שתהיה לפטרוניתו. היא נעתרה לו אחרי שהציג בפניה יצירה שכתב, "Chordigerae navis conflagratio" ("השריפה של האונייה קורדלייר"), פואמה בלטינית על אובדנה זה לא כבר של אוניית הדגל הברטאנית "קורדלייר" בקרב סן מתייה בין ציי אנגליה וצרפת. היצירה תורגמה עבור המלכה לצרפתית על ידי פייר שוּקִי (Pierre Choqué), והיא המפורסמת ביותר מכל כתביו.

==המריבה עם תומאס מור==
הפואמה הציתה מריבה ספרותית עם המלומד והמדינאי האנגלי סר תומאס מור, בחלקו משום שמתחה ביקורת על המפקדים האנגליים, אך גם בשל ההפלגה בתיאור אומץ לבו של מפקד האונייה הברטאני, הרווה פורטסמוגה (Hervé de Portzmoguer). באפיגרמות ששלח תומאס מור אל דה ברי הוא מגחך על דברי המשורר אודות "הרווה הנלחם ללא הבחנה עם ארבעה כלי נשק ומגן; אפשר שהדבר חמק מעייניך, אך ראוי שהקורא ידע למפרע כי היו להוורה ארבע ידיים."

דה ברי, שנפגע מהתקפתו של מור, חיבר תשובה תוקפנית, סאטירה בחרוזים בלטינית בשם "אנטימורוס" (Antimorus, 1519) לה הוסיף נספח ובו "רשימה עמוד-אחר-עמוד של הטעויות בפואמות של מור". סר תומאס לא נשאר חייב וכתב מיד פמפלט עוקצני, Letter against Brixius, אך כאן התערב ארסמוס ושכנע את מור לעצור את מכירת החיבור ולהניח לעניין.

==המשך קורותיו==
דה ברי נתמנה לארכידיאקון של אלבי, ובנוסף לתפקידיו כמזכיר של המלכה אן והממונה על חלוקת כספי הצדקה (אלמונר) מילא גם משרות חשובות נוספות בשורות הכנסייה. ב-1522 שב דה ברי ללימודי יוונית. הוא החל מתרגם את כתביו של התאולוג היווני יואנס כריסוסטומוס, כי חשב שהם ראויים לתפוצה רחבה. ארסמוס סייע לו במלאכה זו. מאוחר יותר התערב דה ברי במריבות בין ארסמוס ומלומדים אחרים, ובמיוחד בזו שנתגלעה עם גיום בידה בעקבות פרסום החיבור "קיקרוניאנוס" (Ciceronianus) שכתב ארסמוס. ב-1536 כתב דה ברי נקרולוג מלא שבחים על ארסמוס.

==כתביו==
<div style="direction: ltr;">
* Chordigerae navis conflagratio, פריז 1513.
* Antimorus, פריז 1519.
* , בתוך: Catalogi duo operum Desiderii Erasmi. בזל 1537.
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:הומניסטים צרפתים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1490
קטגוריה:נפטרים ב-1538
וולף ארלברוך

ווֹלְף אֶרְלְבְּרוּךְ (בגרמנית: Wolf Erlbruch; 30 ביוני 1948 – 11 בדצמבר 2022) היה סופר ומאייר פוסטמודרני של ספרי ילדים.

כמאייר, ארלברוך שילב טכניקות יצירה מגוונות והסגנון שלו, הנוטה לסוריאליזם, הוא מודל לחיקוי. כסופר, למרות קהל הקוראים הצעיר שלו, ארלברוך עסק לעיתים בנושאים כמו מוות ומשמעות החיים.
עשרות הספרים אותם הוציא לאור זיכו אותו בפרסים רבים וחשובים, ביניהם פרס ספרות הילדים הגרמנית (Deutscher Jugendliteraturpreis) ופרס אנדרסן - הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער.
עבודתו כמאייר התאפיינה בשילוב מתוחכם של קולאז'ים ואיורים המדברים הן אל מבוגרים והן אל ילדים. ספריו תורגמו לשפות רבות, הומחזו ורבים מהם הפכו לקלאסיקות מודרניות. באפריל 2017 זכה ארלברוך בפרס אסטריד לינדגרן לספרות ילדים, בסך 5 מיליון קרונות שוודיות (555 אלף דולר). בנימוקי השופטים לפרס נכתב כי "ארלברוך מרחיב את הגבולות של ספרות הילדים ומתאר דברים קשים בחיים, כמו התמודדות עם מוות של אדם קרוב, בחמימות ובלי סנטימנטליות"..

ארלברוך נולד בוופרטל שבגרמניה ולמד עיצוב גרפי. הוא עבד כפרסומאי ומאייר מגזינים, עד שהחל לאייר ספרי ילדים. בשנת 1990 התמנה כפרופסור לאיור באוניברסיטת דיסלדורף, ובשנת 1997 כפרופסור באוניברסיטת וופרטל.

==ספריו שתורגמו לעברית==
*על חולד קטן שרצה לדעת מי עשה לו על הראש, הוצאת כתר 1996.
*סבתא מעופפת, הוצאת כתר 1998.
*יוהב, הוצאת כתר 2000.
*השאלה הגדולה, הוצאת צלטנר 2005.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:מאיירים גרמנים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1948
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2022
דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום

דבר מצחיק קרה בדרך לפורום (באנגלית: A Funny Thing Happened on the Way to the Forum) הוא מחזמר מאת סטיבן סונדהיים (להיטים), ברט שבלוב ולארי גלברט, שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1962. בשנת 1966 הופק על פי המחזמר סרט קולנוע בבימויו של ריצ'רד לסטר. המחזמר מהווה עיבוד של פארסות מימי רומא העתיקה, בעיקר על סמך מחזותיו של פלאוטוס. בסיס העלילה, המסתבכת והולכת, הוא סיפורו של עבד בשם סודלוס, המסייע לבעליו (צעיר בשם הירו) להשיג נערה בתולה (פיליה), שנמכרה כבר למפקד הצבא (מילס גלוריוסוס) עבור 500 מטבעות, וקונה בכך את חירותו. המחזה כולל קטעי סלפסטיק, חילופי-זהויות ומסכות לצד ביקורת חברתית. שם המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" (כך תורגם לעברית, באנגלית: "A Funny Thing Happened on the Way to the Forum") הוא פרפרזה על השורה הפותחת של הקומיקאים במופעי הוודוויל: "דבר מצחיק קרה לי בדרך לכאן...". המחזה זכה בפרס טוני למחזמר ולטקסט.

== הפקות ==
המחזמר עלה לראשונה בתיאטרון אלווין בניו יורק ב-8 במאי 1962 והפך את השחקן זירו מוסטל לכוכב (הוא אף זכה בפרס טוני על תפקידו וגילם את דמותו גם בסרט הקולנוע), המחזמר הציג בברודוויי עד 29 באוגוסט 1964. ב-3 באוקטובר 1963 עלה המחזה בתיאטרון סטראנד בלונדון עם פרנקי האווארד בתפקיד הראשי.

המחזמר שב והועלה על במות ברודוויי ב-1972 ובין 1996 ל-1998 בכיכובו של נייתן ליין בתפקיד הראשי (ומאוחר יותר החליפה אותו וופי גולדברג)

בישראל הועלה המחזמר בתיאטרון הקאמרי ב-1994 בשם "דבר מצחיק קרה", בתרגום דן אלמגור ובבימויו של מיכאל גורביץ' בכיכובם של אלינור אהרון, ארז בן הרוש, רובי מוסקוביץ' ואחרים. ב-2014 ביים עמרי ניצן גרסה אחרת, בתרגום של אלי ביז'אווי, בכיכובם של שלמה בראבא, רמי ברוך, איתי טיראן, גדי יגיל, רונה-לי שמעון ואחרים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.guidetomusicaltheatre.com/shows_f/forum.htm תקציר העלילה (באנגלית)]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מחזות זמר מבוססי מחזות
קטגוריה:מחזות 1962
קטגוריה:מחזות זוכי פרס טוני
קטגוריה:זוכי פרס טוני למחזמר הטוב ביותר
קטגוריה:מחזות זמר
סמל גליסיה

סמל גליסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית גליסיה שבספרד.

המגן מעוצב כשדה כחול שבו מוטען גביע כסף המסמל את הגביע הקדוש. מעל הגביע מופיע עיגול לבן המסמל את לחם הקודש המסמל את מעמדה המיוחד של הקתדרלה בלוגו שבה מוצג כל העת לחם הקודש (ולא רק בזמן הסקרמנט). מסביב נמצאים שבעה צלבים כסופים, שלושה בכל צד ואחד למעלה והם מסמלים את שבעת המחוזות ההיסטוריים שהרכיבו את גליסיה.
מעל המגן מותקן כתר ממלכת ספרד.

==היסטוריה==
סמל ממלכת גליסיה הקדום ביותר שידוע, כנראה מהמאה ה-13, היה שדה כחול שבו שלושה גביעי זהב. לאחר זמן השתנה הסמל לשדה כחול ובו גביע אחד מכוסה והצלבים נוספו לדגל במאה ה-16.

הסמל לא היה בשימוש במהלך שלטונו הרודני של פרנסיסקו פרנקו שניסה לאחד את כל חלקי ספרד ולא התיר גילויי ייחודיות ועצמאות. הוא עוצב מחדש באקדמיה המלכותית של גליסיה ב-1972 ונקבע בחוק ב-29 במאי 1984. מוטיבים מתוך הסמל מופיעים גם בחלק מסמלי המחוזות והערים בגליסיה, כגון סנטיאגו דה קומפוסטלה.

==ראו גם==
* דגל גליסיה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.galicianflag.com/holy_grail_kingdom_galicia.htm פירוט הסמל וההיסטוריה שלו]
* [http://www.flags-of-the-world.net/flags/es-ga.html#coa הסמל] באתר דגלי העולם
* [http://www.xunta.es/o-escudo הסמל באתר מועצת גליסיה]

קטגוריה:גליסיה
גליסיה
פנדורה וירוס

נגיף פנדורה (שם מדעי: Pandoravirus) הוא נגיף שנתגלה בשנת 2013 על ידי מדענים צרפתים. זהו הנגיף השני בגודלו שנתגלה. אורכו כמיקרומטר, ואורך הגנום שלו בסביבות שני מיליון זוגות בסיסים.

נגיף פנדורה נראה כתא חיידק (ואף ניתן לראותו במיקרוסקופ אור, עקב גודלו), אך אין לו מערכות לייצור ושימור אנרגיה, הוא איננו מסוגל לייצר חלבונים בעצמו, והוא מתרבה רק באמצעות היותו טפיל לאמבה, כאשר בכל פליגה מופיעים מספר נגיפים. תכונות אלו הופכות אותו לנגיף על פי ההגדרה, אולם גדלו וצורתו דומים יותר לחיידק. גם הגנום שלו שונה ברובו מגנומים ידועים. רק כ-7% מהגנים שלו משותפים ליצורים אחרים.

הנגיף נקרא על שם פנדורה משום שתכונותיו מעלות שאלות רבות על מה שהמדע חשב בנושא מוצא החיים, דבר שנראה כפתיחת תיבת פנדורה מן המיתולוגיה. לצד הסברה כי יש ליצור ממלכה חדשה במיון עולם החי, יש המעלים את האפשרות כי מקורו של נגיף פנדורה הוא ממאדים.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נגיפים
נאור גילאון

נאור גילאון (נולד ב-17 בפברואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי המכהן כשגריר ישראל בהודו, בסרי לנקה ובבהוטן.

==ביוגרפיה==
נולד בישראל. למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1989 הצטרף למשרד החוץ ומונה בשנת 1990 לסגן השגריר הישראלי בהונגריה, עד לשנת 1995. לאחר מכן היה סגן יועץ מדיני לראש הממשלה, ובתפקידים שונים במשרד החוץ. בין השנים 2002-2005 היה יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 2004 נחשד על ידי ה-FBI כי היה בקשר עם לארי פרנקלין שהואשם כי לקח חומרים חסויים מהפנטגון והעבירם לישראל. בשובו לישראל היה ראש המטה של שר החוץ אביגדור ליברמן, ומשנת 2009 היה סמנכ"ל משרד החוץ האחראי על ענייני האיחוד האירופי.
 
בשנים 2012 עד 2016 כיהן כשגריר ישראל באיטליה ושגריר לא תושב בסן-מרינו. בחודש מרץ 2019 נבחר לשגריר ישראל בהולנד, מינוי שנכנס לתוקפו בספטמבר אותה שנה. בחודש יוני 2021 אושר על ידי ממשלת ישראל השלושים ושש מינויו כשגריר ישראל בהודו וכן שגריר לא תושב בסרי לנקה ובבהוטן.

גילאון נשוי ואב לארבעה ילדים.

==קישורים חיצוניים==
*[https://embassies.gov.il/hague/AboutTheEmbassy/Pages/De%20ambassadeur.aspx נאור גילאון], באתר שגרירות ישראל בהולנד 

קטגוריה:שגרירי ישראל באיטליה
קטגוריה:שגרירי ישראל בהולנד
קטגוריה:שגרירי ישראל בהודו
קטגוריה:שגרירי ישראל בסרי לנקה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
פילושמיות

[[אורד וינגייט שהיה אוהב יהדות ואוהד של התנועה הציונית]]
[[וינסטון צ'רצ'יל (משמאל) בעת ביקורו בתל אביב בשנת 1921. לצידו ראש העיר, מאיר דיזנגוף]]
פִילוֹשמיות (באנגלית: Philosemitism, נקרא גם: יודופיליה - Judeophilia) היא חיבה ועניין רב של אדם כלפי יהודים או כלפי מדינת ישראל, התרבות וההיסטוריה היהודית והאמונה בהשפעות החיוביות של היהדות ובני העם היהודי בקרב העמים. הפילושמיות מילאה תפקיד מכריע באפשרות התפתחותה של הציונות (כגון הצהרת בלפור) וכן בתמיכה המתמשכת רבת השנים של ארצות הברית במדינת ישראל. רעיונות פילושמיים קיבלו חיזוק משמעותי בעולם המערבי לאחר השואה.

הרעיון בדבר פילושמיות (שהיא היפוכה של ה"אנטישמיות") ליווה את ההיסטוריה היהודית לאורך שנות גלותם ושנות מאבקם לאמנציפציה ולתחייה לאומית, והוא מוצהר על ידי הוגי דעות כגון הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה במאה ה-19, שנודע כמתנגד נחרץ ומובהק של האנטישמיות. החיבה אל היהדות והיהודים יכולה להשתקף בגילוי עניין ואהדה כלפי תנועות פוליטיות יהודיות, כמו הציונות, כלפי מדינת ישראל וברצון להכיר את השפות, התרבות וההיסטוריה היהודית. היא באה לידי ביטוי בעתות מצוקה כמו פרעות, עלילות דם, שואה, מלחמות מגן, על ידי התגייסות לטובת היהודים הנרדפים או הנאבקים על קיומם, בהגנת ערכי היהדות וספריה וכו'. בעתות שלום היא מיתרגמת גם בהתנדבות זרים במפעל הקיבוצי או במפעלי רווחה ואחרים בישראל, הזדהות עם תנועות אידאולוגיות יהודיות משמאל ומימין, התגייסות לניסיונות של תחיית התרבות היהודית במקומות בהן היא חוסלה (כמו בחצי האי האיברי או במדינות אירופאיות אחרות, לאחר השואה) או בהירשמות לקורסים בנושאים יהודיים כמו: יהדות, קבלה, עברית ושפות יהודיות. גישה פילושמית יכולה לנבוע מרקע אידאולוגי מגוון: דתי, מוסרי, הומניסטי, סוציאליסטי, רציונליסטי, גזעני, או רקע פסיכולוגי - של יחסים בינאישיים של היכרות עמוקה, חברות או אהבה עם יהודים.

מבין הפילושמים הבולטים ניתן למנות את סר וינסטון צ'רצ'יל שכתב:

מבקר הספרות היהודי ארתור סנדאואר הציע כי הן בבסיס האנטישמיות והן בבסיסה של הפילושמיות ישנה עמדה יסודית (שאותה כינה "אַלוֹשמיות") הרואה ביהודים זרים ואחרים.

גם בנוגע לעמים ותרבויות אחרות, במידה כזאת או אחרת, קיימים מושגים המתייחסים לגישות עוינות או אוהדות של הזרים כלפיהם. דוגמה מובהקת קיימת אצל היוונים המדברים על זרים "פילוהלנים" ו"אנטיהלנים", חלוקה שבאה לידי ביטוי, בין השאר, בעת מאבק העם היווני בעד עצמאות במאה ה-19.

== ראו גם ==
* ציונות נוצרית

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.acjna.org/acjna/articles_detail.aspx?id=406 מאמר על פילושמיות] באתר הקונסוליה האמריקאית ליהדות
* [https://www.jewishfairlawn.org/about-the-jews.html ציטוטים של פילושמיים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הערצת תרבויות זרות
קולות מן ההרים

קולות מן ההרים (באנגלית: And the Mountains Echoed) הוא רומן מאת הסופר האמריקני ממוצא אפגני ח'אלד חוסייני. זהו ספרו השלישי של חוסייני, אשר יצא בעקבות שני רבי המכר הקודמים שלו, "רודף העפיפונים" ו"אלף שמשות זוהרות". הספר יצא לאור ב-21 במאי 2013 בארצות הברית.

==עלילת הספר==
בבסיסו של הסיפור נמצא סיפורם של שני אחים, עבדאללה, האח הבכור, ופארי, האחות הצעירה. שני האחים גדלים, יחד עם אביהם סאבור ואמם החורגת פרוואנה, בכפר קטן ונידח באפגניסטן, ונסיבות חייהם מתאפיינות בעוני מרוד, אשר מעלה ספקות באשר ליכולתם של ההורים לטפל בילדיהם.

בו בזמן, אחיו של אבי המשפחה ודודם של שני האחים, נאבי, אשר מועסק כמשרתו של סולימאן, אדון בעל נכסים בעיר קאבול, מגלה כי אדונו גמר בדעתו להתחתן עם נילה, בת למשפחה מכובדת מאצולת העיר, אך מי שמוכרת כאישה פרועה בעלת גינונים מפוקפקים. זמן קצר לאחר החתונה, מתגלה כי אין באפשרות בני הזוג להעמיד צאצאים, למגינת ליבה של נילה. בעקבות זאת הוגה נאבי רעיון, לפיו בני הזוג יאמצו את פארי, בתו הצעירה של גיסו העני סאבור, ובכך מחד יחלצוה מחיי העוני הצפויים לה, ומאידך יאפשרו לבני הזוג להתברך בחוויית ההורות. חרף רתיעתו הראשונית של אבי המשפחה, סאבור, מהרעיון המוצע, בסופו של דבר התוכנית מתבצעת, כאשר בעוד פארי מאומצת על ידי הוריה החדשים ושוכחת לאיטה את בני משפחתה הישנים, אחיה עבדאללה, אשר קשור בכל מאודו לאחותו הקטנה, ממאן לשכוח את אחותו, חרף חלוף הזמן.

במסגרת עלילת הספר, מתאר חוסייני, נוסף על סיפורם של שני האחים, סיפורים נוספים, אשר מתארים אספקטים רבים בחייהם של ילידי אפגניסטן במהלך התקופה שבין הפלישה הסובייטית לאפגניסטן ותקופת הכיבוש האמריקאי בעקבות פיגועי 11 בספטמבר. בין היתר מסופר סיפורו של נאבי, המשרת הנאמן, אשר במהלך השנים מגלה כי תשוקתו הגדולה של אדונו אינה דווקא לאשתו, אלא אליו, תחושה אשר מביאה את אשתו נילה, יחד עם בתה המאומצת פארי, לעזוב את אפגניסטן לצמיתות. כמו כן מתואר סיפורם של שני האחים, אידריס וטימור, אשר עזבו את אפגניסטן בילדותם וכעת מבקשים לשוב אליה, אך נאלצים להתמודד עם תחושת הזרות אשר הארץ משרה עליהם. בנוסף מסופר סיפורו של מרקוס, רופא ממוצא יווני, אשר בחר להקדיש את חייו לסיוע לנזקקים כתוצאה ממאבקה של ידידתו בחולייה, ולבסוף מוצא עצמו באפגניסטן.

חרף חלוף השנים, מצליחה פארי, כעת גברת זקנה בעלת משפחה משלה המתגוררת בצרפת, לגלות את האמת אודות מוצאה, ובעקבות זאת פועלת לשם מציאתו של עבדאללה, אחיה האובד, אשר מתגורר בארצות הברית. אחיה, על אף שהקים משפחה משלו, מעולם לא שכח אותה, ואף ביטא את כמיהתו לאיחוד מחדש של שני האחים בדרך בלתי צפויה. הסיפור עצמו מסתיים באיחוד מחדש של שתי המשפחות, ומתבטא ביחסיה של פארי, האחות הצעירה שהתאחדה לבסוף עם אחיה הבכור, עם פארי, בתו של עבדאללה, אשר קיומה הערטילאי של דודתה היה בעל משקל ממשי לכל אורך חייה, וכעת ציפייתה לבסוף מתגשמת.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://matarbooks.co.il/index.php?book=1854 דף הספר] באתר הוצאת מטר
* [http://readbooks.co.il/and-the-mountains-echoed/ דף הספר] באתר "ספרים"
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי 2013
קטגוריה:ספרי הוצאת מטר
קטגוריה:ספרי ח'אלד חוסייני
סמל ולנסיה

סמל ולנסיה הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית ולנסיה שבספרד.

הסמל יורש את עיצובו מסמלו של פדרו הרביעי, מלך אראגון והוא מורכב ממגן זהב שעליו ארבעה פסים אדומים - סמלה של ממלכת אראגון. המגן מוטה ב-45° שמאלה (לעין הצופה, בהרלדיקה זוהי נטייה ימינה) ומעליו מותקנת קסדה כסופה שהמצחה שלה סגורה. לקסדה מעטה כחול מצידו האחד ואדום מצידו השני, ועל הצד הכחול צלב איניגו אריסטה (Iñigo Arista; צלב פאטה שמזרועו התחתונה בולט משולש צר) כסף. מעל הקסדה, מופיע כתר אראגון העשוי זהב ולו שמונה פרחי חבצלת ושמונה פרחים מעוטרים בפנינים. בסיס הכתר מקושט בפנינים, אבני אודם וברקת. הציצה היא דרקון זהב שכנפיו פרושות, שיניו לבנות ולשונו אדומה.

הסמל לא היה בשימוש במהלך שלטונו הרודני של פרנסיסקו פרנקו שניסה לאחד את כל חלקי ספרד ולא התיר גילויי ייחודיות ועצמאות. לאחר הקמת הקהילה האוטונומית, הוא נקבע בחוק ב-13 בדצמבר 1984.

ההבדלים העיקריים בין הסמל הנוכחי לסמלו של פדרו הרביעי הם בקסדה ובעטרה שהיו אז בסגנון שנחשב מלכותי וכעת הם "פשוטים" יותר.
סמל פדרו הרביעי, מלך אראגון
==ראו גם==
* דגל ולנסיה

==קישורים חיצוניים==
* הסמל בחוק, סעיף 3, ויקיטקסט 

קטגוריה:ולנסיה (קהילה אוטונומית)
ולנסיה
יהושע אבן שועיב

רבי יהושע אבן שועיב (1280 בקירוב - 1340 בקירוב), רב ספרדי המפורסם בספר הדרשות שלו. הוא מוכר כתלמידו של הרשב"א, וכרבים מתלמידי הרשב"א (ר' יעקב ב"ר חננאל סקילי, רבנו בחיי; כך גם רבו של הרשב"א - רבנו יונה גירונדי) גם הוא כתב ספר דרשות על התורה.

דרשותיו נאמרו, כנראה, בפני הציבור בשבתות. כך יש להסיק מסיומו לדרשה בפרשת ואתחנן, בה הוא מציין ששבת זו חלה בחמישה עשר באב.

גורם זה מסביר כמה מאפיינים של הדרשות, שנועדו ללמד את העם את המוסר ומעט הלכות הנלמדים מפרשת השבוע. לעיתים הוא מקשר, ביצירתיות רבה, חלקים שונים בפרשה לכלל מאמר מוסרי-השקפתי מקיף, או מעיר הערות – דומות במידת-מה לתועליות הרלב"ג, אלא שהן מורחבות ברוח הדרשנות – על הפרשה. ספר דרשותיו נדפס לראשונה בקושטא, בשנת ה'רפ"ג.

ספר נוסף שלו הוא באור על פירוש הרמב"ן לתורה אשר נדפס על שם רבי מאיר אבו סהולה וכיום הוכח שהוא של אבן שועיב וכנראה נערך על ידי השני.

תלמידו הוא רבי מנחם בן זרח, מחבר הספר "צידה לדרך". תלמיד נוסף היה רבי יוסף בן שלום אשכנזי המכונה רבי יוסף הארוך.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=3317 רבי יהושע אבן שועיב] באתר דעת
* 
* 
*[https://hebrewbooks.org/38377 באור רבי יהושע אבן שועיב לפירוש הרמב"ן] אשר נדפס על שם רבי מאיר בן שלה אביסהולה, באתר HebrewBooks
*[https://www.academia.edu/11769876/%D7%A8_%D7%99%D7%94%D7%95%D7%A9%D7%A2_%D7%90%D7%91%D7%9F_%D7%A9%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%91_%D7%95%D7%99%D7%97%D7%A1%D7%95_%D7%9C%D7%A1%D7%92%D7%A4%D7%A0%D7%95%D7%AA ר' יהושע אבן שועיב ויחסו לסגפנות], דעת, כתב עת לפילוסופיה יהודית וקבלה, יב, תשמ"ד
*[https://www.academia.edu/11769515/%D7%90%D7%92%D7%93%D7%94_%D7%95%D7%A4%D7%A8%D7%A9%D7%A0%D7%95%D7%AA%D7%94_%D7%91%D7%93%D7%A8%D7%A9%D7%95%D7%AA_%D7%A2%D7%9C_%D7%94%D7%AA%D7%95%D7%A8%D7%94_%D7%9C%D7%A8_%D7%99%D7%94%D7%95%D7%A9%D7%A2_%D7%90%D7%91%D7%9F_%D7%A9%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%91 אגדה ופרשנותה בדרשות על התורה לר' יהושע אבן שועיב], מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, ה, תשמ"ח
*שתי דרשות חדשות לר' יהושע אבן שועיב, קבץ על יד ספר היובל ח"ב, ס"ח ספר יא, תשמ"ט
*[https://www.academia.edu/11765268/%D7%93%D7%A8%D7%A9%D7%A0%D7%99%D7%9D_%D7%93%D7%A8%D7%A9%D7%95%D7%AA_%D7%95%D7%A1%D7%A4%D7%A8%D7%95%D7%AA_%D7%94%D7%93%D7%A8%D7%95%D7%A9_%D7%91%D7%A1%D7%A4%D7%A8%D7%93 דרשנים, דרשות וספרות הדרוש בספרד], בתוך: מורשת ספרד, בעריכת חיים ביינארט, ירושלים: מאגנס, תשנ"ב

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:מחברי ספרי דרוש
קטגוריה:תלמידי הרשב"א
קטגוריה:אנדלוסים
קטגוריה:מפרשי פירוש הרמב"ן לתורה
רובר דה פוון

רובּר דה פֵווָן (בצרפתית: Robert de Févin שלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16) היה מלחין צרפתי מתקופת הרנסאנס. רובר היה אחיו של אנטואן דה פוון, מלחין מפורסם פי כמה בחצר לואי ה-12 מלך צרפת. לא ידוע אם היה מבוגר או צעיר מאנטואן.

==קורות חייו==
מעט מאוד ידוע על חייו, פרט לכך שנולד או בקמברה או באראס, שם נולד אחיו, ושם כיהן אביו כחבר מועצת העירייה בשנת 1474. הוא כיהן כמנצח מקהלה בקמברה, אצל הדוכסים מסבויה, בערך בסביבות 1500; ייתכן אף שנולד שם. יש אזכורים של "האחים פוון" כמלחינים מאותו זמן. ייתכן שרובר מת סמוך לשנת 1518, כמסתבר מרשומת זיכרון שנכתבה בעותק של ה"מיסה לה סול מי פה רה", שהועתקה כנראה בסביבות שנה זו.

רובר דה פוון כתב מיסות, מוטטים וקינות, אף כי רק מקצת יצירתו שרד. שלוש מיסות, קרדו בארבעה קולות מתוך מיסה (שיתרה הלך לאיבוד), שתי יצירות לטקסט של קינות ירמיהו, אנטיפון לכבוד הבתולה מריה בחמישה קולות (Alma Redemptoris mater) והמוזיקה למוטט בשישה קולות (ללא הטקסט) הם כל השרידים ליצירתו. מבחינה סגנונית, הדמיון בין כתיבתו לזו של אחיו אנטואן ניכר עד כדי כך, שאחדות מיצירותיו של רובר יוחסו בטעות לאנטואן. יש ראיות לכך שרובר חיקה את סגנון כתיבתו של ז'וסקן, כיוון שלא זאת בלבד שהעתיק את הפוליפוניה החלקה של המלחין המפורסם יותר אלא אף ביסס שתיים מן המיסות שלו ישירות על יצירות של ז'וסקן.

חלק מן המוזיקה של פוון נמצא בקודקס מדיצ'י משנת 1518.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*"Robert de Févin", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
*Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
*David Fallows: "Robert de Févin", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 2, 2006), [http://www.grovemusic.com (subscription acces]
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
דה פוון
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1450
קטגוריה:נפטרים ב-1515
קריאה אחרונה

קריאה אחרונה (באנגלית: Last Call) הוא מונח מתחום הברים והמסעדנות, בו מודיעים ללקוחות העסק, על כוונת מנהל העסק לסגור אותו (או חלקים ממנו). כאשר מודיעים בעסק על קריאה אחרונה, זהו סימן שניתן להזמין משקה אלכוהולי אחרון (או כל מנה אחרת כגון: קפה, קינוחים וכו') בפרק זמן קצר ולא לאחר מכן.

הסימן כולל בהכרזה בקול רם ולעיתים מלווה בצלצול פעמון או הבהוב האורות.

==הטעמים לקריאה אחרונה==
*קריאה אחרונה מאפשרת למנהל העסק לשלוט בשעת הסגירה של העסק. חישוב פשוט של הזמן שלוקח ללגום משקה מאפשר למנהל העסק לכוון את לקוחותיו לעזוב את העסק בשעה הרצויה.

*פעולה זו מאפשרת להאריך את זמן הפעילות העסקית ולקצר את זמן הסגירה של העסק על ידי סגירת עמדות לא פעילות או יעילות מוקדם יותר משעת הסגירה הרשמית של בית העסק ובכך למקסם רווחים.

*על פי רוב, השעות שלפני סגירת העסק הן דלות בהזמנת מנות. קריאה אחרונה מדרבנת לקוחות המתלבטים אם להזמין משקה או לאו להזמין כל עוד ניתן ובכך חלה בעסק עלייה רגעית בכמות ההזמנות.

*ישנן מדינות בהן אסור להגיש אלכוהול אחרי שעה מסוימת בלילה וקריאה אחרונה באה כדי להגביר את כמות ההכנסות לפני שמכירת אלכוהול הופכת להיות עבירה פלילית.

==ראו גם==
* בר (עסק)
* פאב

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תרבות שתיית אלכוהול
פהאד

פהאד הוא נגמ"ש אופני מתוצרת מצרים בהנעת 4X4.
הנגמ"ש מיוצר החל משנת 1986 וכ-1,400 ממנו נמצאים בשירות צבא מצרים.

בראשית שנות השמונים הזמין צבא מצרים בחברת החימוש הגרמנית הנשל-והרטכניק (Henschel-Wehrtechnik) את תכנונו של רכב קרבי משוריין לתנאי שטח מגוונים. הייצור החל בשנת 1985 במצרים במפעל "קאדר", סמוך לקהיר. השלדה היא של חברת מרצדס-בנץ.
הנגמ"ש נע על 4 גלגלים עטויים צמיגים בהנעת 4 על 4. הוא חמוש בדרך כלל ב-3 מקלעי 7.62 מ"מ, אך ניתן לחמשו גם בתותח אוטומטי 30 מ"מ רוסי מדגם 2A42 וכן בטילי נ"ט מדגמי 9M111 פאגוט ו-9M113 קונקורס. שריונו פשוט יחסית ומורכב מלוחות פלדה.

בנוסף לצבא מצרים, נמצא "פהאד" בשירות צבאות נוספים - כווית, בנגלדש, אלג'יריה, עומאן, סודאן וקונגו. 
בעבר היה גם בשימוש הצבא העיראקי. נגמ"ש פהאד שחטפו מחבלים אסלאמיסטים היה מעורב במתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל-מצרים-רצועת עזה ב-5 באוגוסט 2012 והושמד על ידי צה"ל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נגמ"שים אופניים
קטגוריה:רכבי סיור