OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קפה גרינשטיידל

קפה גרינשטיידל בווינה, אוסטריה (2007)
קפה גרינשטיידל (בגרמנית: Café Griensteidl) היה בית קפה וינאי מסורתי הממוקם ב-Michaelerplatz 2 מול כנסיית סנט מיכאל ושער סנט מיכאל בארמון הופבורג ברובע האינרה שטאדט, הרובע הראשון של וינה, אוסטריה.

== היסטוריה ==
בית הקפה נוסד בשנת 1847 על ידי הרוקח לשעבר היינריך גרינשטיידל.<ref name="griensteidl"></ref><ref name="baedeker"></ref> בינואר 1897, המבנה המקורי נהרס במהלך שיפוץ מיכאלרפלאץ.<ref name="griensteidl" /> בסתיו 1898 ירש אותו בית הקפה גלטאואר.<ref name="Glattauer"></ref> במהלך תחילת המאה העשרים, פקדו את בית הקפה אמנים, מוזיקאים וסופרים רבים, ביניהם הוגו פון הופמנסטאל,<ref name="lyric"></ref> ארתור שניצלר, ארנולד שנברג, אלכסנדר זמלינסקי,<ref name="lyric" /> הרמן באהר,<ref name="lyric" /> פרידריך אקשטיין, רודולף שטיינר, הוגו וולף ושטפן צווייג.<ref name="griensteidl" />

בשנת 1990, בית הקפה נפתח מחדש בשם Griensteidl שוב והפך למקום פופולרי בקרב תרבות בתי הקפה הווינאיים. אבל הבעלים סגרו אותו ביוני 2017, בנימוק של עליית דמי השכירות.<ref>[https://kurier.at/genuss/cafe-griensteidl-muss-schliessen/271.948.943 Kurier] ("Cafe Griensteidl has to close", in German)</ref>

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:CafeGriensteidl_Michaelerplatz.jpg|טקסט=Old Café Griensteidl, before 1897|קפה גרינשטיידל הישן, לפני 1897
קובץ:CafeGriensteidl_vor1897.jpg|טקסט=Old Café Griensteidl interior, before 1897|פנים קפה גרינשטיידל הישן, לפני 1897
קובץ:Cafe-Griensteidl-1896.jpg|טקסט=Café Griensteidl, printing by Reinhold Völkel, 1896|קפה גרינשטיידל, הודפס על ידי מאת Reinhold Völkel, 1896
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20130928040343/http://www.cafegriensteidl.at/index.htm קפה גרינשטיידל] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:וינה: מבנים
קטגוריה:בתי קפה
ג'ני טאטל הוברט

אסתר ג'יין "ג'ני" הוברט לבית טאטל (באנגלית: Esther Jane "Jennie" Hobart; 30 באפריל 1849 – 8 בינואר 1941) הייתה אשתו של גארט הוברט, סגן נשיא ארצות הברית בשנים הראשונות של נשיאותו של ויליאם מקינלי. היא שימשה כגברת השנייה של ארצות הברית משנת 1897 ועד מותו של בעלה ב-1899, והייתה פילנתרופית ופעילה קהילתית בניו ג'רזי.

הוברט שימשה לעיתים קרובות כמארחת הבית הלבן מכיוון שהגברת הראשונה, אידה סקסטון מקינלי, סבלה מאפילפסיה ומחלות כרוניות אחרות.

== ביוגרפיה ==
דיוקן של הוברט
הוברט נולדה ב-30 באפריל 1849 בפטרסון, ניו ג'רזי, שם גם גדלה, והייתה בתם של עורך הדין הבולט סוקרטס טאטל ואשתו, ג'יין וינטרס. אמה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, והותירה את גידולה על ידי אמה החורגת, אליזבת וילר טאטל. היא נישאה לגארט הוברט בפטרסון ב-21 ביולי 1869, בתחילת דרכו כעורך דין ופוליטיקאי. נולדו להם ארבעה ילדים, שניים מהם מתו בילדותם. השניים האחרים היו גארט הבן ופאני, שמתה ב-1895.

בשנת 1896, גארט הוברט נבחר לסגן נשיא ארצות הברית לצד ויליאם מקינלי, והמשפחה עברה לוושינגטון הבירה. בתור הגברת השנייה של ארצות הברית, הוברט שימשה לעיתים קרובות כמארחת הבית הלבן מכיוון שהגברת הראשונה, אידה סקסטון מקינלי, סבלה מאפילפסיה ו מחלות כרוניות אחרות. סגן הנשיא הוברט מת מאי-ספיקת לב ב-21 בנובמבר 1899. לאחר מותו, היא חזרה לפטרסון והתערבה בענייני הקהילה. היא הייתה חברה קרובה של גברת מקינלי ומיהרה לבאפלו, ניו יורק, להציע את תמיכתה כשהנשיא מקינלי נרצח בספטמבר 1901.

במהלך תנועת זכות הבחירה לנשים האמריקנית, הוברט מיקמה את עצמה כאנטי סופרג'יסטית באופן מוחלט. היא ארגנה את אגודת ניו ג'רזי המתנגדת לבחירה לנשים וקיימה פגישות קבועות.

הוברט מתה מדלקת ריאות ב-8 בינואר 1941 בהלדון, ניו ג'רזי, שם התגוררה בחווה של בנה, ונקברה בבית הקברות סידר לאן בפטרסון, ניו ג'רזי.

== מילוי תפקידיה של מקינלי ==
כאשר משפחת מקינלי עברה לגור בבית הלבן לאחר השבעתו של הנשיא מקינלי, משפחת הוברט שכרה אחוזה מעבר לכיכר שזכתה לכינוי "הבית הלבן הקטן", רשמית בית בנג'מין אוגל טיילו.<ref></ref> הוברט הייתה מבקרת מדי יום את אידה מקינלי שאיתה חלקה ידידות קרובה, ולעיתים קרובות ממלאת את תפקידה.<ref></ref> בריאותה הגרועה של גברת מקינלי במהלך השנתיים הראשונות לממשלתו של מקינלי הובילה לכך שהוברט השתלטה על תפקידים רבים השמורים בדרך כלל לגברת הראשונה. הנשיא מקינלי היה משתמש באות שנקבע מראש של החזקת עיתון לפני הוברט כאשר גברת מקינלי עמדה להתעלף, והתריע לה להשתלט על אירוח האורחים.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1849
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1941
אגום השלישי

אגום השלישי<ref>רשום A-gu-um בכרוניקה של מלכים מוקדמים.</ref> היה מלך בבל מהשושלת הכשית, באמצע המאה ה-15 לפני הספירה, בנו של כשתיליאש השלישי. באופן ספקולטיבי, ייתכן והוא המלך ה-13 בשושלת הכשית, אמנם ברשימת מלכים זו<ref>Kingslist A, לוח BM 33332 במוזיאון הבריטי.</ref> קיים חֶסֶר, שקיים גם ברשימת המלכים האשורית.<ref>Kinglist A.117, Assur 14616c, ב-Istanbul Arkeoloji Műzeleri.</ref>

נראה שהיה מממשיכי דרכו של בורנבוריאש הראשון, מכיוון שהוא מוזכר ב"דברי ימי המלכים הראשונים"<ref name=":0">Chronicle of Early Kings (ABC 20) לוח BM 96152 במוזיאון הבריטי, עותק B, שורות 16 עד 18.</ref> לאחר בנו אולם-בוריאש<ref>Leonhard Sassmannshausen (2004). "כרונולוגיה בבלית של המחצית השנייה של האלף השני לפני הספירה". בתוך ח' רעב ור' פרוזינסקי (עורך). עידן האפל של מסופוטמיה נבדק מחדש (PDF) . וינה: Verlag Der Österreichische Akademie der Wissenschaften. עמ' 157–177.</ref>. אף ששם לא נזכר לצד שמו תואר מלכות, אין להוכיח מכך שלא היה מלך, כיון שמקור זה אינו עקבי בעניין זה, ואכן מתואר שם שהוא הזעיק את צבאו "אומנשו-אידקמה"<ref>JA Brinkman (1976). "אגום". חומרים לחקר ההיסטוריה של קסיית, כרך I (MSKH I) . המכון המזרחי של אוניברסיטת שיקגו. עמ' 98–99.</ref>.

== מלחמותיו==
ידוע עליו מעט מאוד. ההתייחסות הבבלית היחידה אליו היא ב"דברי ימי המלכים הראשונים"<ref name=":0" />, על גדוד שהוביל נגד "ארץ הים" דרומית לבבל, בשנת 1465 לפנה"ס בערך.<ref>JA Brinkman (יולי 1972). "יחסי חוץ של בבל מ-1600 עד 625 לפני הספירה: העדות התיעודית". כתב העת האמריקאי לארכאולוגיה . 76 (3): 271–281.</ref> פלישתו באה על רקע פלישת דודו אולם-בוריאש, עליו מסופר באותו חיבור שורות מספר לפני כן, שכבש מחוז זה ומינה את עצמו ל"אדון הארץ". לא ידוע האם נלחם בממלכה כשית יריבה, מחוז מרדן או שושלת "ארץ הים" החדשה. לכאורה הוא כבש את העיר "דור אנליל" שאינה מוכרת ממקורות אחרים ושלט על כל דרום מסופוטמיה.<ref>IES Edwards, עורך. (1978). ההיסטוריה העתיקה של קיימברידג' . הוצאת אוניברסיטת קיימברידג'. ע. 433.</ref>

החפירה שערכה Béatrice André-Salvini (1995) בבחריין, דילמון העתיקה, העלתה כ-50 לוחות שחלקם מתוארכים לאגום השלישי, שהשנים ה-3 וה-4 שלהם מעידות בתאריכים של טקסטים שנמצאו באזור קלעת. -בחריין, כאשר ייתכן שהשלטון הקאסיטי השתרע על האי.<ref>Niek Veldhuis (2000). "תרגילי קאסיטי: תמציות ספרותיות ולקסיקליות". Journal of Cuneiform Studies (52): 67–94.</ref> הוצע כי בהמשך להצלחותיו בכיבוש ים סילנד, הוא חצה לבחריין, בנה ארמון חדש והקים ביורוקרטיה מקומית, ובשנים השלישית והרביעית שלו החלו מסמכים מינהליים לתארך לתקופת שלטונו.<ref>DT Potts (אפריל 2006). "אלאמיטים וקסיטים במפרץ הפרסי". כתב עת ללימודי המזרח הקרוב . 65 (2): 111–119. doi: 10.1086/504986</ref> מתעוררת בעיה בתיאוריה זו עקב נוסחת התאריך.<ref>לדוגמה, חודש אג'ארו, היום ה-19, השנה הרביעית לאגום, בטאבלט QA94-49, תיעוד של משלוח תבלינים, שומשום וכמון שחור.</ref> המלכים המאוחרים קדאשמן-ארבה הראשון וקוריגאלצו הראשון לכל אחד מהם יש טקסטים המתוארכים בסגנון הארכאי "שם השנה"<ref>לוח נ"י 3199: "השנה כדשמן-חרבה, המלך, חפר את תעלת דיניקטום; לוח D85: "היום ה-19 של סאבאטו, השנה שבה בנה קוריגלצו את האקוריג'יברה".</ref> ולא עד יורשיהם, Kadašman-Enlil I ו־Burna-Buriaš II, שנות המלוכה נמנות מאז עלייתו של מלך.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלכי בבל
טרמיט פורמוסי

טרמיט פורמוסי או טרמיט פורמוסני (שם מדעי: Coptotermes formosanus) הוא סוג של טרמיט שמקורו בדרום סין ואשר היגר לטאיוואן, יפן, דרום אפריקה, סרי לנקה, ארצות הברית כשהוא נישא על גבי משלוחי עץ. שייך לקבוצת הטרמיטים שוכני הקרקע.

מקור שמו של הטרמיט הפורמוסי בשם הקולוניה הספרדית שהתקיימה בצפון טאיוואן פורמוסה הספרדית.
==מראה==
אורכו של הפרט המכונף כ-12–15 מ"מ, צבעו חום בהיר, מחושיו ישרים. ארבעת כנפיו שוות באורכן וארוכות בהרבה מבטנו, ללא היצרון בין החזה לבטו.
לחיילים של הטרמיט הפורמוסי יש רקש אליפטי בצבע חום-כתמתם, לסת מעוגלת וגוף לבנבן. הם מראים תוקפנות כלפי כל חפץ שמתקרב ועשויים להפריש נוזל לבן מפתח בראשם.
==התנהגות==
הטרמיט הפורמוסי הוא חרק חברתי החי בקהילות גדולות ובקינים תת-קרקעיים. מקנן בסביבה לחה ובה מזון עשיר בתאית. גודל המושבות של הטרמיט הפורמוסי מגיע למיליוני פרטים, כשמושבה אחת יכולה לכלול מעל 70 אלף פרטים בעלי יכולת התרבות בשנה. בניגוד לרוב מיני הטרמיטים שוכני הקרקע שלהם קן אחד בלבד קרוב לפני השטח, הטרמיט הפורמוסי מקים קן ראשי עמוק בקרקע ומספר קני משנה שיכולים להיות ממוקמים בתוך עצים, שורשים וקירות בתים, ואשר יכולים להתנתק מהקן הראשי ולתפקד כקנים עצמאיים. המושבה מחפשת מזון עד מרחק של כמאה מטרים מהקן הטרמיט הפורמוסי מותיר אחריו במהלך פעילותו תעלות בוץ בקוטר 0.5-1 ס"מ.

אצל הטרמיט הפורמוסי כ-15-25% מהפרטים בקן הם חיילים הפועלים להגן על הקן ותוקפים פולשים (זאת לעומת 1-3% בקרב מיני טרמיטים מקומיים בישראל). מעוף הכלולות של הטרמיט הפורמוסי בישראל מתרחש על פי רוב בחודשי האביב או הקיץ, בימים חמים ללא רוחות.

==מין מזיק==
הטרמיט הפורמוסי הוא סוג הטרמיט המסב את הנזק הכלכלי הגדול בעולם. המושבות עשויות לגרום להרס למבנים, למתקני עץ, ואף לעצים חיים. בישראל הוא מהווה מין פולש הדוחק מיני טרמיטים מקומיים. בעל יכולת חדירה גם לשכבות חומרים כגון פלסטיק, גומי, בטון ומתכות רכות, ועל כן נוטה לפגוע גם בצנרת ובתשתיות חשמל וטלפון תת-קרקעיות.

הטרמיט הפורמוסי מכונה לעיתים 'טרמיט-על' בשל מושבותיו הגדולות והנזק שביכולתן להסב.

==הדברה==
הדברת הטרמיט הפורמסי מתבססת על פתיונות מורעלים בעלי פעילות מושהית המכילים מעכבי כיטין (IRG), המפוזרים בדרך כלל בתחנות האכלה. הרעיון מאחורי שיטה זו הוא שהפיתיון המורעל מועבר על ידי הפועלים אל תוך המושבה.

==בישראל==
תחנת ניטור לטרמיט פורמוסי בפתח תקווה.

המין זוהה לראשונה בישראל ביולי 2019 על ידי תומר לו, מומחה לטרמיטים, בפתח תקווה. באוקטובר 202 זוהה בפתח תקווה ובסביבתה גם על ידי אגף מזיקים והדברה במשרד להגנת הסביבה. ביוני 2021, בזכות היענות הציבור לקריאת המשרד להגנת הסביבה לדווח על מקרי טרמיטים נוספים, זוהו אזורים חדשים נגועים ביישובים הסמוכים לפתח תקווה, גבעת השלושה, נחלים ונופך.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טרמיטים
קטגוריה:מינים פולשים בישראל
קטגוריה:מזיקים
לטישה סטיבנסון

לטישה גרין סטיבנסון לבית גרין (באנגלית: Letitia Green Stevenson; 8 בינואר 1843 – 25 בדצמבר 1913) הייתה אשתו של סגן הנשיא עדלי א. סטיבנסון הראשון, ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית מ-1893 עד 1897.

== ביוגרפיה ==
לטישה סטיבנסון
לטישה גרין נולדה ב-8 בינואר 1843 באלגני, פנסילבניה, והייתה בתם של הכומר הפרסביטריאני לואיס וו. גרין (1806–1863), שהיה ראש סנטר קולג' בדנוויל, קנטקי, ומרי פיצ'י פריי, צאצאית של המודד וההרפתקן ג'ושוע פריי. היא התחנכה ב-Walnut Hill Female Institute בלקסינגטון, קנטקי, ובבית ספר ליד פארק גראמרסי בניו יורק. עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1861, היא חזרה ללקסינגטון. לאחר שאביה נפטר בשנה שלאחר מכן, עברה גרין עם אמה צפונה לצ'נואה, אילינוי, שם התגוררה אחותה, ג'וליה גרין סקוט. שם, היא פגשה וחיזרה אחרי עדלי יואינג סטיבנסון, בוגר סנטר קולג'. הזוג התחתן בביתה של ג'וליה ב-22 בדצמבר 1866.

בני הזוג סטיבנסון עברו לגור בבית בבלומינגטון הסמוכה בשנת 1869, זמן קצר לאחר לידת ילדם הראשון, לואיס, שנקרא כך על שם אביה. הם תכננו בקפידה את משפחתם בעידן לפני שזה היה נפוץ או מקובל בציבור. לטישה קיימה את משק הבית בהיעדרו התכוף של בעלה. הבת מרי, שכונתה "בסי", הייתה חולה בילדותה ולבסוף נכנעה לשחפת ב-1895. לואיס גם אושפז לעיתים קרובות בבית חולים עקב סיבוכים מפציעה שנגרמה במהלך ציד. סטיבנסון נסעה עם בנה לסניטריומים ברחבי האזור. בסופו של דבר, אחריותו של סטיבנסון דעכה כאשר לואיס התחתן והבנות ג'וליה ולטיליה עזבו לפנימייה. לאחר מינוי פוליטי ב-1884 אשר הוביל למעבר לוושינגטון הבירה, סטיבנסון הפנתה את מרצה לתנועת זכויות הנשים המתעוררת.

כאשר עדלי היה מועמד לסגן נשיא ארצות הברית ב-1892, במהלך הבחירות לנשיאות לצד גרובר קליבלנד, לטישה פעלה מטעמו. סטיבנסון כבר הייתה רגילה לדבר בציבור דרך הנהגת מועדוני הנשים של בלומינגטון, ודיברה בשם בעלה, במיוחד בהתנגדות לחוק הלודג'. היא גם כתבה בדרך כלל מכתב אישור לתקשורת המקומית לאחר קמפיין בעיר.

לואיס סטיבנסון הפך למזכיר המדינה של אילינוי ואביו של מושל אילינוי ושל המועמד לנשיאות בשנים 1952 ו-1956 עדלי סטיבנסון. הנין שלהם, עדלי יואינג סטיבנסון השלישי, היה סנאטור אמריקאי מאילינוי מ-1970 עד 1981 ומועמד לא מוצלח למושל אילינוי ב-1982 וב-1986.

היא סבלה משגרון חמור ומכאבי ראש ממיגרנות שלעיתים קרובות אילצו אותה ללבוש סדי רגליים. אף על פי כן, היא תוארה כ"מתבוננת ושופטת חריפה של אנשים, ומארחת מקסימה". <ref></ref> היא עזרה להקים את בנות המהפכה האמריקנית כדי לנסות לרפא את המחלוקות בין צפון לדרום לאחר מלחמת האזרחים וירשה את גברת קרוליין הריסון כנשיאת הארגון.

היא מתה בביתה בבלומינגטון, אילינוי ביום חג המולד בגיל 70 בשנת 1913. <ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1843
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1913
זמן אלול (אלבום)

זמן אלול הוא אלבומו הרביעי של הזמר-יוצר החרדי-ישראלי נפתלי קמפה שיצא לאור בשנת 2022 בהפקתם המוזיקלית של אלי קליין ואיצי ברי.

== מידע כללי ==
באוגוסט 2022 הוציא קמפה את אלבום האולפן הרביעי שלו - 'זמן אלול', בהפקתם של אלי קליין ואיצי ברי<ref></ref>. האלבום כולל 12 רצועות ובהם גרסאות כיסוי לשירים מתוך התפילות לחודש אלול ולימים הנוראים<ref></ref>, ולשירים מסורתיים לימים אלו.

שמו של האלבום, 'זמן אלול', הוא הכינוי בעולם הישיבות לתקופה שבין ראש חודש אלול למוצאי יום כיפור. כדי ליצור אוירה של קומזיץ, האלבום הוקלט בליווי מקהלה.

== ביקורת ==
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר כתב באתר כיכר השבת כי <ref></ref>.

== רשימת השירים ==

== קישורים חיצוניים ==
* [https://kempeh.co.il/product/zman-elul/ זמן אלול] באתר הרשמי של נפתלי קמפה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי 2022
קטגוריה:אלבומי נפתלי קמפה
קטגוריה:אלבומים בעברית
פיגוע הירי בצומת מחולה (2024)

ראש מועצת ערבות הירדן [[דוד אלחייני והרמטכ"ל הרצי הלוי מבקרים בזירת הפיגוע]]
פיגוע הירי בצומת מחולה היה פיגוע ירי שהתרחש ב-11 באוגוסט 2024. בפיגוע נרצח ישראלי אחד ונפצע ישראלי נוסף באופן בינוני. מבצע הפיגוע נמלט. זהו פיגוע הירי השני שמתרחש בצומת, לאחר פיגוע ירי שהתרחש במקום ב-2001.

שני מחבלים ירו שמונה כדורים לפחות לעבר שני כלי רכב בכביש 90 ממערב למזרח. הפצוע האנוש המשיך בנסיעה עד היישוב רותם, שם צוותי הצלה קבעו את מותו. נהג הרכב השני, שנפצע באורח ביוני, המשיך בנסיעה לכיוון מחולה.

המחבלים נמלטו מהזירה. כוחות צה"ל פתחו במרדף אחר המחבלים, חסמו צירים וביצעו סריקות נרחבות במרחב. כוחות מיוחדים מיחידת דובדבן, יחידת מרעול, יחידת תגובה מהירה, ויחידה 636 הוקפצו למרחב. על פי דיווחים פלסטינים כוחות צה"ל החלו לפעול בכפרים כרדלה וברדלה שבצפון הבקעה.

מסוק של מד"א הטיס את הפצוע באורח בינוני לבית החולים רמב"ם כשהוא סובל בפלג גופו התחתון.

הנרצח בפיגוע הוא יהונתן דויטש מבית שאן, היה מאורס לנכדתו של ד"ר אלי שוסהיים ראש אגודת אפרת.

==קישורים חיצוניים==

*
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2024
צומת מחולה
קטגוריה:ישראל: פיגועי ירי
קטגוריה:כביש 90: פיגועים
כמלאך

כמלאך הוא אלבומו השלישי של הזמר-יוצר החרדי-ישראלי נפתלי קמפה שיצא לאור ב-28 באוקטובר 2021 בהפקתם המוזיקלית של אלי קליין ואיצי ברי.

== מידע כללי ==
קמפה הוציא שני סינגלים מתוך האלבום טרם צאתו - בינואר 2021 הוציא את הסינגל "אם תעירו"<ref></ref>, ובאוקטובר 2021 הוציא את הקליפ-סינגל "חושב על ירושלים"<ref></ref><ref></ref>. 

קמפה השיק את האלבום ב-28 באוקטובר 2021. באלבום 11 שירים, את כולם הלחין נפתלי קמפה ועיבדו אלי קליין ואיצי ברי<ref></ref>. 

בדצמבר 2021 ערך את מופע ההשקה לאלבומו, בנייני האומה בירושלים<ref></ref>. לאחר שנכח במופע, כתב מבקר המוזיקה נתנאל לייפר "לדעתי גולת הכותרת של המוזיקה החסידית/יהודית בשבוע זה הייתה ההכרה בכך שנפתלי קמפה הוא כוכב זמר חסידי בהתהוות, מהסוג שהופך ברבות הימים ל"אחד מגדולי הזמר החסידי"."<ref></ref>

== ביקורת והצלחה ==
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר כתב על האלבום <ref></ref>

באוקטובר 2022 האלבום זכה בתואר אלבום השנה לשנת ה'תשפ"ב במצעד השנתי של תחנות הרדיו קול חי מיוזיק<ref></ref>, וקול פליי<ref></ref>, ושל אתר כיכר השבת. השיר "חושב על ירושלים" מתוך האלבום הגיע למקום השלישי בקטגוריית "שיר השנה" במצעד השנתי של האתר "כיכר השבת" לסיכום שנת תשפ"ב במוזיקה היהודית.

== רשימת השירים ==

== קישורים חיצוניים ==
* [https://kempeh.co.il/kemalach-tree/ כמלאך] באתר הרשמי של נפתלי קמפה
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי נפתלי קמפה
חורבת א-טייבה

חורבת א-טייבה היא אתר ארכאולוגי ברמת הגולן שבו נחשפו שרידי יישוב יהודי קדום ובית כנסת, עליהם הוקם כפר ערבי בתקופה מאוחרת יותר. החורבה נמצאת על הגדה הדרומית של נחל עיט, דרום מערבית למושב אניעם.<ref name=":0"></ref>

== ארכאולוגיה ==
על פי הסקר והמחקר שנערכו במקום, עולה כי הכפר של העת החדשה הוקם על חורבות היישוב היהודי הקדום. לעיתים ישירות על גבי קירות של היישוב העתיק. מדרום לכפר משתרעים שדות חקלאיים וממזרח לו, יש טרסות. המבנה המרכזי הוא של בית כנסת שנבנה באבני גזית. בחלק מהאבנים שלו נעשה שימוש משני. אבנים מעוטרות מבית הכנסת משולבות בבתים החדשים וחלקן מפוזרות בשטח החורבה.<ref name=":0" />

== ממצאים ==
ברחבי חורבת א-טייבה נמצאו בבנייה משנית אבנים מעוטרות המאפיינות בתי כנסת בגולן. בין האבנים יש כותרות, חוליות עמודים, קורת ארכיטרב ומשקוף מעוטר. ממצאים נוספים כוללים: אגן איגום, בית בד, בודדה, שכב ריחיים של חמור, משקולת קורה ובסיס בורג. הממצא הקרמי כולל חרסים מתקופת הברונזה, תקופת הברזל, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית הארץ ישראל, התקופה הביזנטית והתקופה הממלוכית. מצפון מזרח לאתר נתגלה בית הקברות הקדום של היישוב עם קברים חצובים בסלע.<ref name=":0" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ארץ ישראל בתקופת הברונזה הקדומה
קטגוריה:יישובים יהודיים בארץ ישראל בתקופת המשנה והתלמוד
קטגוריה:רמת הגולן: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:ארץ ישראל: בתי כנסת עתיקים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
אנה מורטון

אנה ליווינגסטון ריד מורטון לבית סטריט (באנגלית: Anna Livingston Reade Morton; 18 במאי 1846 - 14 באוגוסט 1918) הייתה אשתו השנייה של סגן נשיא ארצות הברית לוי פ. מורטון והגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1889 ל-1893. היא הייתה ידועה בשם אנה סטריט מורטון.

== ביוגרפיה ==
אנה ליווינגסטון ריד נולדה ב-18 במאי 1846 בפוקיפסי, ניו יורק, והייתה בתם של ויליאם אינגרם סטריט (מת ב-1863) וסוזן ווטס סטריט (לבית קירני) (1819–1893).

סבה מצד אביה היה רנדל ס. סטריט, עורך דין וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. דודה היה אלפרד בילינגס סטריט, עורך דין ומשורר בולט. סבה וסבתה מצד אמה היו אן (לבית ריד) קירני ורוברט קירני. דרך סבתה אן, בתם של קתרין ליווינגסטון וג'ון ריד, היא הייתה צאצאית של רוברט ליווינגסטון האב, הלורד הראשון של אחוזת ליווינגסטון.

בשנת 1873, אנה התחתנה עם לוי פרסונס מורטון (1824–1920), שנתיים בלבד לאחר מותה של אשתו הראשונה, לוסי יאנג קימבל, בשנת 1871. לאחר שנישאו, בעלה הפך לחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1879, וכיהן עד 1881 כאשר מונה לשגריר ארצות הברית בצרפת על ידי הנשיא ג'יימס א. גארפילד ב-1881. מורטון כיהן במשרה הזו עד 14 במאי 1885, ואנה נודעה כמלומדת צרפתית מטופחת מאוד.

במהלך כהונתו של בעלה כסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא בנג'מין הריסון, היא הייתה הגברת השנייה של ארצות הברית בין השנים 1889 ל-1893 ולעיתים קרובות שימשה כמארחת עבור הממשל עקב מחלתה של הגברת הראשונה קרוליין הריסון ומותה לבסוף. במהלך תקופה זו, בני הזוג מורטון חיו בסקוט סירקל בוושינגטון הבירה, וגברת מורטון "הפכה למנהיגת החברה בוושינגטון, ומעולם לא הייתה מנהיגה מבריקה ופופולרית ממנה. זה היה החסד המולד שלה, הטאקט המולד שלה, וטוב ליבה שזכה להערצה וכבוד מכולם.<ref name="senate"></ref>

לאחר שהמורטונים עזבו את וושינגטון, לוי הפך למושל ניו יורק ואנה שימשה כגברת הראשונה של ניו יורק בין השנים 1895 ל-1896.

היא מתה בביתה, "Ellerslie" ברינבק, ניו יורק, ב-14 באוגוסט 1918, בגיל 72.

== חיים אישיים ==
לאנה ולוי נולדו חמש בנות ובן. הבן, לואיס מת בגיל ארבעה חודשים בלונדון, והבנות לנה ואליס מתו לפני אמם.
* אדית ליווינגסטון מורטון (1874–1964), שנישאה לוויליאם קורקורן יוסטיס (1862–1921), בנו של ג'ורג' יוסטיס הבן<ref name="NYT"></ref><ref name="obit"></ref>
* לנה קירני מורטון (1875–1905)
* הלן סטיובסנט מורטון (1876–1952), שנישאה לפול לואי מארי ארשמבו, בוסון דה טליראן-פריגור (1867-1952), בנו של שארל גיום פרדריק, בוסון דה טליראן-פריגור, הנסיך דה סאגאן.
* לואיס פרסונס מורטון (1877–1878), שמת בצעירותו.
* אליס מורטון (1879-1917),<ref name="AMRObit1917"></ref><ref name="1902Engagement"></ref> שנישאה לווינתרופ צ'נלר רת'רפורד (1862-1944), <ref name="rutherfurdhall"></ref> בנו של לואיס מוריס רת'רפורד.<ref name="WCRObit1944"></ref>
* מרי מורטון (1881–1932), שאימצה שני ילדים, לואיס פיטר מורטון ומיריאן מורטון.<ref name="MMObit1932"></ref>

== פילנתרופיה ==
בדצמבר 1904, בני הזוג מורטון נתנו בעילום שם 600,000 דולר לקתדרלת סנט ג'ון האלוהית בניו יורק. בינואר 1905 חשף "הניו יורק טיימס" שהמורטונים היו הנותנים, כולל כספים לרכישת עוגב לזכר בתם לנה שמתה בפריז ביוני הקודם.<ref name="1905Gift"></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1846
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1918
דקסטר: התחייה

דקסטר: התחייה (באנגלית: Dexter: Resurrection) היא סדרת דרמת פשע אמריקאית, שפותחה על ידי קלייד פיליפס, המהווה המשך לאירועי עלילת המיני-סדרה "דקסטר: דם חדש".

הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2025 ברשת "שואוטיים" בארצות הברית, ובשירות הזרמת המדיה "פרמאונט+" ברחבי העולם.

==צוות השחקנים==
* מייקל סי הול – 

==הפקה==
===פיתוח===
ב-26 ביולי 2024, במהלך פאנל ייעודי שהתקיים בכנס הקומיק-קון, סן דייגו עבור קידום הסדרה "דקסטר: החטא הקדמון", הוכרז לראשונה על פיתוחה של סדרת המשך למיני-סדרה "דקסטר: דם חדש", בה ישוב מייקל סי הול לגלם את דמותו של דקסטר. את הסדרה, שנועדה על פי מקורות להיות "רב-עונתית", פיתח קלייד פיליפס, יוצר הסדרה המקורית, שעתיד לשמש גם כמפיק בפועל וכשואוראנר.

===צילומים===
צילומי הסדרה עתידים להתחיל בינואר 2025.

==הפצה==
הסדרה עתידה לעלות לשידור במהלך שנת 2025 ברשת "שואוטיים".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שואוטיים
קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2020
קטגוריה:סדרות משטרה ופשע
קטגוריה:רוצחים סדרתיים בדיוניים
קטגוריה:דקסטר (סדרת טלוויזיה)
דלתת הריין-מז-סכלדה

346x346 פיקסלים
דלתת הריין-מז-סכלדה היא דלתת נהר בהולנד ובבלגיה שנוצרה על ידי מפגש נהרות הריין, המז והסכלדה. התוצאה היא שפע של איים לשעבר, זרועות ים וענפי נהרות, שבהם לנתיב מים שנראה כנחל רציף אחד עשויים להיות שמות נפרדים רבים עבור מקטעים שונים. היות שהריין תורם את רוב המים, נפוץ המונח "דלתת הריין", אם כי שם זה משמש גם לדלתה שבה הריין האלפיני זורם לימת קונסטנץ. לפי כמה חישובים, הדלתה של הריין-מז-סכלדה מכסה 25,347 קמ"ר, מה שהופך אותה לגדולה באירופה.<ref></ref>

== כלכלה ==
תמונת לוויין של החלק הצפוני של דלתת הריין-מז-סכלדה: 1. חלק מהאי [[חוריי אוברפלאקיי 2. האי טינגמייטן 3. החלק המערבי של צפון בראבנט 4. האי פורנה 5. האי פוטן 6. האי הוקסה ווארד 7. האי דורדרכט 8. הפארק הלאומי ביסבוס 9. האי אייסלמונדה 10. האי רוזנבורך 11. חלק מדרום הולנד]]
החשיבות הכלכלית של הדלתה היא עצומה מכיוון שעל כל אחד משלושת הנהרות ניתן לשוט בצורה נוחה, מה שהופך את הדלתה לשער של הים הצפוני לשאר אירופה שמלבד גרמניה וצרפת, כולל גם את כל מרכז אירופה. הנמלים העיקריים בדלתה הם:
* בהולנד: רוטרדם, נמל זיילנד (פליסינגן -טרנויזן), ונמל אמסטרדם דרך תעלת אמסטרדם-ריין.
* בבלגיה: נמל אנטוורפן ונמל גנט דרך תעלת גנט-טרנויזן וזייסכלדה.

האזור כולו מוגן מפני הצפה על ידי מפעלי הדלתה .

== גאוגרפיה ==
זרימת המים הממצועת בריין ובמז בשנים 2000–2011צורת הדלתה של הריין נקבעת על ידי שתי התפצלויות: ראשית, במילינגן אן דה ריין, הריין מתפצל לנהר הוואל ולנדריין, ושנית ליד ארנהם, נהר האייסל מסתעף מהנדריין. זה יוצר שלושה זרמים עיקריים, שניים מהם משנים שמות לעיתים קרובות למדי. הענף הראשי הגדול והדרומי מתחיל בתור הוואל וממשיך כ-Boven Merwede ("מרוֶיידה עליון"), Beneden Merwede ("מרוֶיידה תחתון"), נהר נורד ("נהר צפון"), ה-Nieuwe Maas ("המז החדש"), Het Scheur ("הקרע") ו-Nieuwe Waterweg ("נתיב מים חדש"). הזרימה האמצעית מתחילה בנדריין, ואז משתנה לנהר הלֶק, מצטרפת לנהר נורד, ובכך נוצר המז החדש. הזרם הצפוני שומר על השם אייסל עד שהוא זורם לתוך אגם אייסלמייר .

== הידרולוגיה ==
ההידרוגרפיה של הדלתא הנוכחית מאופיינת בזרועותיה הראשיות של הדלתא, בזרועות מנותקות (האייסל ההולנדי, נהר הלינגה, נהר פכט ועוד) ובנהרות ונחלים קטנים יותר. נהרות רבים נסגרו (על ידי סכרים) וכיום משמשים כתעלות ניקוז לפולדרים הרבים. בניית מפעלי הדלתה שינתה את הדלתה במחצית השנייה של המאה ה-20 באופן מהותי.<ref></ref> כיום מי הריין זורמים לים, או למפרצים ימיים לשעבר המופרדים מהים, בחמישה מקומות.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:דלתאות נהר
פריץ מאכלופ

פריץ מאכלופ (בגרמנית: Fritz Machlup; 15 בדצמבר 1902 – 30 בינואר 1983) היה כלכלן יהודי-אוסטרי-אמריקאי הידוע בעבודתו בכלכלת מידע.<ref></ref> כיהן כנשיא האגודה הבינלאומית לכלכלה בשנים 1971–1974.<ref name=":2"></ref> נחשב לאחד הכלכלנים הראשונים שבדקו ידע כמשאב כלכלי,<ref></ref> והביא לפופולריות של המושג חברת המידע.<ref name=":0"></ref>

== ביוגרפיה ==
מאכלופ נולד להורים יהודים בווינר נוישטאדט, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית. אביו היה איש עסקים והבעלים של שני מפעלים לייצור קרטון.<ref name="Gottfried1983"></ref> ב-1920 החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת וינה, שם קיבל את הדוקטורט-dr.rer.pol ב-1923.<ref name=":1"></ref> בווינה, הוא השתתף בהרצאות של פרידריך פון ויזר, והשתתף בסמינרים שאורגנו על ידי לודוויג פון מיזס.<ref></ref>

בשנת 1933, עבר לארצות הברית, שם היה עמית מחקר בקרן רוקפלר מ-1933 עד 1935. לאחר כיבוש אוסטריה על ידי הנאצים ב-1938, מאכלופ נשאר בארצות הברית, והפך לאזרח ארצות הברית ב-1940.<ref></ref> כיהן כפרופסור לכלכלה של פרנק ה. גודייר באוניברסיטת באפלו מ-1935 עד 1947,<ref name=":1" /> ומילא תפקידים באוניברסיטאות שונות ברחבי ארצות הברית, כולל הרווארד, קולומביה וסטנפורד.<ref name=":1" />

בין השנים 1947–1960, כיהן כפרופסור אבהרם ג'י הוצלר לכלכלה פוליטית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, במהלכן שימש כעמית מחקר בקרן פורד בשנים 1957–1958. הוא היה פרופסור ווקר לכלכלה ולמימון בינלאומי באוניברסיטת פרינסטון בין השנים 1960 ו-1971, שם גם ניהל את מדור הפיננסים הבינלאומי.<ref name=":1" /> כיהן כיועץ למחלקת האוצר מ-1965 עד 1977.<ref name=":1" /> מ-1971 ועד מותו ב-1983, הוא היה פרופסור לכלכלה באוניברסיטת ניו יורק.<ref name=":1" /> עבודת המפתח שלו הייתה "ההפקה וההפצה של ידע בארצות הברית" (1962), שמייחסים לה את הפופולריות של הרעיון של חברת המידע.

מאכלופ נבחר לאקדמיה האמריקנית לאמנויות ולמדעים ב-1961, והחברה הפילוסופית האמריקאית ב-1963.<ref></ref><ref></ref> הוא כיהן כנשיא האגודה הכלכלית האמריקאית ב-1966,<ref></ref> והיה נשיא האגודה הבינלאומית לכלכלה מ-1971 עד 1974.

זמן קצר לפני מותו, הוא השלים את הכרך השלישי בסדרה של עשרה כרכים מתוכננים שנקראו ביחד "ידע: יצירתו, הפצתו וחשיבותו הכלכלית". מאכלופ גם סייע להקים את קבוצת בלאג'יו בתחילת שנות ה-60, והצטרף ליורשו הישיר, מועדון ה-30, ב-1979.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מהגרים מאוסטריה לארצות הברית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקנית לכלכלה
קטגוריה:כלכלני האסכולה האוסטרית
קטגוריה:כלכלנים יהודים
קטגוריה:יהודים אוסטרים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1902
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1902
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1983
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1983
אלן מריה קולפקס

אלן מריה וייד קולפקס (באנגלית: Ellen Maria Wade Colfax; 26 ביולי 1836 – 4 במרץ 1911) הייתה אשתו השנייה של סקיילר קולפקס, שהפך ליו"ר בית הנבחרים הראשון שנבחר לסגן הנשיא כאשר התמודד לצידו של יוליסס ס. גרנט ב-1868.

== ביוגרפיה ==
אלן נולדה באנדובר, אוהיו ב-26 ביולי 1836. ב-18 בנובמבר 1868, שבועיים בלבד לאחר הבחירות לנשיאות ב-1868, נישאה אלן מריה וייד עם האיש שהביס את דודה, הסנאטור בנג'מין פרנקלין וייד מאוהיו, במירוץ למועמדות הרפובליקנית לסגן הנשיא. נולד להם בן אחד, סקיילר קולפקס השלישי, באפריל 1870.<ref></ref>

בעלה, סקיילר קולפקס, הושבע כסגן הנשיא ה-17 ב-4 במרץ 1869 וכיהן עד 4 במרץ 1873. כמו כן, אלן מריה קולפקס הפכה לגברת השנייה של ארצות הברית.
קברה של קולפקס בבית הקברות סאות' בנד סיטי
היא מתה בביתה בסאות' בנד, אינדיאנה ב-4 במרץ 1911 לאחר תקופה של בריאות לקויה, ביום השנה ה-42 לכניסת בעלה לתפקיד סגן הנשיא. היא הותירה אחריה את בנה סקיילר קולפקס השלישי. הלווייתה נערכה ב-7 במרץ 1911 בבית קולפקס, והיא נקברה לצד בעלה בבית הקברות סאות' בנד סיטי.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשים אמריקאיות במאה ה-20
קטגוריה:נשים אמריקאיות במאה ה-19
קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1836
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1911
טייסת קרב 90

טייסת הקרב 90 (באנגלית: 90th Fighter Squadron) היא אחת משלוש הטייסות של כנף 3 הנמצא תחת חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. הטייסת מוצבת בבסיס אלמנדורף-ריצ'רדסון באלסקה, והיא מצוידת במטוסי הקרב F-22 Raptor. היא משמשת כקו ההגנה הראשון של ארצות הברית באזור הארקטי, ומבצעת מגוון משימות, כולל הגנה אווירית, תקיפה והשתתפות במבצעים משותפים עם כוחות אוויריים אחרים בכל רחבי העולם.

== היסטוריה ==
טייסת קרב 90 היא אחת היחידות הוותיקות והמכובדות בחיל האוויר האמריקני. הטייסת הוקמה בשנת 1917 והשתתפה במלחמת העולם הראשונה. לאורך השנים, היא עברה שינויים רבים בתפקידה ובציודה, ושירתה במגוון תפקידים, כולל תקיפה, הפצצה והגנה אווירית. במהלך מלחמת העולם השנייה, הטייסת פעלה באזור האוקיינוס השקט, והשתתפה במבצעים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.ב-1949 נסגרה הטייסת.ב-1951 הוקמה מחדש ומאז הטייסת המשיכה לשחק תפקיד מרכזי במלחמות מודרניות, כולל מלחמת קוריאה, מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ. ב-2006 קלטה הטייסת את מטוסי הדור החמישי החמקניים F-22 ראפטור.

באוגוסט 2022, כמענה למלחמת אוקראינה-רוסיה נפרסו מטוסי-F-22 של הטייסת פולין כחלק ממשימת הגנת המרחב האווירי של מדינות נאט"ו במרחב הים הבלטי.<ref></ref>

באוגוסט 2024 מטוסי F-22 ראפטור של הטייסת הגיעו לתחום האחריות של פיקוד המרכז של ארצות הברית וזאת במסגרת מפגן כוח שנועד להרתיע את איראן והמיליציות שלה מלתקוף את ישראל בעקבות התנקשות בראש הלשכה המדינית של חמאס אסמאעיל הנייה.<ref></ref>

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:F-22 Raptor - 090414-F-3108S-104.jpg
קובץ:94th FS Airmen keep their jets mission ready during RF-A 21-3.jpg
קובץ:F-22 Raptor at Red Flag Alaska - 090727-F-9586T-110.JPG
קובץ:F-22 Raptor - 090729-F-0990S-791.jpg
</gallery>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טייסות חיל האוויר של ארצות הברית
אלן המלין

אלן וסטה המלין לבית אמרי (באנגלית: Ellen Vesta Hamlin; 14 בספטמבר 1835 – 1 בפברואר 1925) הייתה אשתו השנייה של סגן הנשיא האניבל המלין, ולפיכך הגברת השנייה של ארצות הברית מ-1861 עד 1865.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
אלן וסטה אמרי נולדה ב-14 בספטמבר 1835 במינוט, מיין, כבתם של השופט והפוליטיקאי סטיבן אמרי ואשתו השנייה ג'נט אמרי, לבית לורינג. היו לה כמה אחים, ביניהם המלחין לעתיד סטיבן אלברט אמרי (1841–1891) ואחותה למחצה שהייתה הרבה יותר מבוגרת שרה ג'יין אמרי, שנישאה לפוליטיקאי האניבל המלין ב-1833 ונולדו להם כמה כמה ילדים. שרה מתה משחפת ב-1855, ואז המלין נשא לאישה את אלן כמעט שנה וחצי מאוחר יותר ב-25 בספטמבר 1856. החתונה התקיימה בבית ילדותה של אלן בפריס, מיין, באותו מקום שבו התחתן המלין עם אחותה למחצה למעלה מעשרים שנה קודם לכן. נישואיהם של השניים נחשבו מאושרים למרות הפרש הגילאים הנתפס של 26 שנים. השניים הפכו להורים לשני בנים, עורך הדין והפוליטיקאי המאוחר יותר האניבל אמרי המלין (1858–1938) ופרנק המלין הצעיר (1862–1922). להמלין היו גם ארבעה ילדים מנישואיו הראשונים: ג'ורג' המלין, צ'ארלס המלין, סיירוס המלין ושרה המלין באצ'לדר.

בני הזוג המלין חיו באופן פרטי בבנגור, מיין. מכיוון שהאניבל המלין היה פעיל בעיקר בפוליטיקה הפדרלית, בני הזוג בילו זמן רב בוושינגטון הבירה המלין היה סנאטור אמריקאי ממדינת הולדתו מאז 1848. לאחר מספר שבועות בלבד בתפקיד כמושל מיין ב-1857, נשאר המלין בתפקיד זה עד 1861; בסך הכל, אלן המלין בילתה כמעט שלוש קדנציות בתפקיד או שש שנים כאשתו של סנאטור אמריקאי בוושינגטון. בשנת 1861, בעלה הפך לסגן נשיא ארצות הברית תחת אברהם לינקולן, מה שהפך את אלן לגברת השנייה של ארצות הברית. לאחר סיום כהונתו ב-1865, חזר המלין לסנאט האמריקני לכמה שנים ולאחר מכן היה נציג דיפלומטי בספרד במשך כמה חודשים לפני שבני הזוג פרשו לבנגור בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19. בשנת 1891 נפטר האניבל. אלן המלין, תומכת האוניטריות, האריכה ימים יותר מ-30 שנה לאחר בעלה ומתה בגיל 89 ב-1 בפברואר 1925 בבנגור. למחרת פרסם "הניו יורק טיימס" הספד קצר. אלן המלין קבורה בבית הקברות מאונט הופ בבנגור.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1925
גיטאר הירו (משחק וידאו)

גיטאר הירו (באנגלית: Guitar Hero) הוא משחק מוזיקלי משנת שפותח עבור קונסולת המשחקים פלייסטיישן 2 על ידי חברת Harmonix ופורסם על ידי חברת RedOctane. המשחק יצא במקור לשווקים באמריקה הצפונית בנובמבר 2005.

המשחק כולל בקר משחק בצורת גיטרה (אשר דומה לגיטרת גיבסון SG מיניאטורית) בו השחקן משתמש על מנת לדמות את הנגינה של מוזיקת רוק, המיוצגת על המסך על ידי תווים צבעוניים המתאימים לכפתורי הפסקים. על מנת להתקדם במשחק ו"לנגן" בהצלחה את השיר, על השחקן לפרוט תוך כדי לחיצה על הפסק בעל הצבע המתאים לתו בתזמון מדויק.

המשחק כולל גרסאות קאבר של 30 שירי רוק פופולריים משנות ה-60 ועד 2005, בנוסף לרצועות בונוס.

המשחק מיועד הן לשחקן יחיד והן לזוג שחקנים, בין אם זה שיתוף פעולה או תחרות בין השניים.

המשחק זכה להצלחה מסחרית, ונחשב לאחד המשחקים המשפיעים ביותר בעשור הראשון של המאה ה-21. הצלחת המשחק הובילה להיווצרות של משחקי המשך נוספים בזיכיון של גיטאר הירו אשר גרפו לאורך השנים מעל ל-2 מיליארד דולרים במכירות.

== משחקיות ==
בקר המשחק אשר נמכר יחד עם המשחק, ומדמה גיטרת [[גיבסון SG]]
במשחק השחקן משתמש בבקר משחק בצורת גיטרה עם חמישה כפתורים בצבעים שונים. במהלך המשחק יש לפרוט תוך כדי לחיצה על הפסק בעל הצבע המתאים לתו הצבעוני שמוצג על המסך, לפי הקצב של המוזיקה שמושמעת. השחקנים חייב לבצע זאת בהצלחה על מנת לצבור נקודות, ולקבל גישה לדמויות חדשות ושירים חדשים.

המשחק כולל מספר רמות קושי, כאשר הרמות הגבוהות יותר דורשות מהשחקן להשתמש ביותר כפתורים ולנגן שירים בקצב מהיר יותר.

הסגנון הוויזואלי של המשחק מדמה הופעת רוק חיה, עם חברי להקה וירטואליים, וקהל נלהב.

== פיתוח ==
הקונספט של המשחק נהגה על ידי חברת RedOctane ונוצר בהשראת משחקים מוזיקליים יפנים כמו GuitarFreaks של קונאמי. RedOctane בחרה לשתף פעולה עם חברת Harmonix בפיתוח המשחק ובהפקת פסקול המשחק.

== פסקול ==
המשחק מכיל 47 שירים אותם ניתן "לנגן", אשר כוללים 30 גרסאות כיסוי לשירים פופולריים ו-17 שירים של להקות אינדי.<ref name="ign announce"></ref>

{|
| valign = top |
1. Opening Licks 
* 
* 
* 
* 
* 

2. Axe-Grinders
* 
* 
* 
* 
* 

3. Thrash and Burn
* 
* 
* 
* 
* 
| valign = top |
4. Return of the Shred
* 
* 
* 
* 
* 

5. Fret-Burners
* 
* 
* 
* 
* 

6. Face-Melters
* 
* 
* 
* 
* 
|}
=== שירי בונוס ===
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בארצות הברית
קטגוריה:משחקי פלייסטיישן 2
קטגוריה:משחקי מוזיקה ממוחשבים
קטגוריה:משחקי וידאו משנת 2005
מרי סייריני ברקינרידג'

מרי סייריני ברקינרידג לבית בארץ (באנגלית: Mary Cyrene Breckinridge; 16 באוגוסט 1826 – 8 באוקטובר 1907) הייתה אשתו של ג'ון ברקינרידג' ושימשה כגברת השנייה של ארצות הברית מ-4 במרץ 1857 עד 4 במרץ 1861, בעוד בעלה היה סגן הנשיא ה-14 של ארצות הברית.

== ביוגרפיה ==
מרי סייריני בארץ' נולדה ב-16 באוגוסט 1826 בג'ורג'טאון, קנטקי לקליפטון רודס בארץ' ואלת'יה ויילי.<ref name="MacLean"></ref> הוריה מתו כשהייתה צעירה והיא התחנכה בפנימיות.<ref name="Crist"></ref>

ב-12 בדצמבר 1843, לאחר חיזור קצר, היא נישאה לג'ון קייבל ברקינרידג', בנו של ג'וזף "קייבל" ברקינרידג' (1788–1823), מזכיר המדינה ה-13 של קנטקי, ומרי קליי סמית'. זמן קצר לאחר נישואיהם, הם רכשו בית תמורת 1,250 דולר בג'ורג'טאון ליד פרקטיקת עורכי הדין של ברקינרידג'.<ref name="Davis"></ref>

לאחר שהסתיימה מלחמת האזרחים ב-1865, שבה שימש בעלה כמזכיר המלחמה האחרון של מדינות הקונפדרציה, הוא הועמד לדין על ידי הממשלה הפדרלית בגין בגידה. מחשש שיועמד למשפט, הוא נמלט מהמדינה, תחילה לטבע הפראי של פלורידה, ואז מעבר לאיים הקריביים לקובה.

ביוני 1865, ברקינרידג' התיישב תחילה בגלות בקנדה, חי בחו"ל במשך שלוש שנים, ונסע לאנגליה, צרפת והמזרח התיכון. משפחת ברקינרידג' בילתה את קיץ 1866 בניאגרה, בימת אונטריו,<ref></ref> שם ביקרו עם בני משפחה וחברים, כולל בת דודתו מרי קאבל ברקינרידג' פורטר, אלמנתו של בן דודם קולונל פיטר א. פורטר, שמת במהלך הקרב על קולד הארבור, שבו נלחם עבור צד האיחוד.<ref name="MacLean" />

המשפחה התיישבה בטורונטו, קנדה, שם פגש ברקינרידג' גולים אחרים מהקונפדרציה, כולל ג'פרסון דייוויס המשוחרר. בתם מרי הצהירה מאוחר יותר שהגלות הייתה הקלה שקטה עבור מרי ברקינרידג', אולם היא הייתה קשה לג'ון. מאוחר יותר הוא הצטרף מחדש למשפחתו בקנדה ועבר לגור בבית שהיה בטווח ראייה של גבול ארצות הברית. בעקבות החנינה של הנשיא אנדרו ג'ונסון לכל תומכי הקונפדרציה לשעבר ביום חג המולד 1868, חזרו ג'ון ומרי ברקינרידג' לארצות הברית בפברואר 1869.

ב-1875 התאלמנה מרי ברקינרידג'. מאוחר יותר היא מתה בביתה של בתה באוניברסיטת הייטס, ברונקס ב-8 באוקטובר 1907.<ref></ref> היא נקברה בבית הקברות לקסינגטון בלקסינגטון, קנטקי.<ref name="NYTObit"></ref>

== משפחתה ==
למרי וג'ון ברקנרידג' שישה ילדים, ביניהם:<ref name="Heck"></ref>
* ג'וזף קייבל ברקינרידג' השני (1844–1906), עורך דין בולט בניו יורק שנישא לסאלי פרנסס ג'ונסון, בתו של רוברט וורד ג'ונסון.
* קליפטון רודס ברקינרידג' (1846–1932), חבר קונגרס בארקנסו, שנישא לקתרין קרסון.<ref name="Goan"></ref>
* פרנסס "פראני" ברקינרידג' (1848–1924), שנישאה לג'ון אנדרו סטיל (1840–1921).
* ג'ון מילטון ברקינרידג' (1849–1850), שמת צעיר.
* ג'ון וית'רספון "אוון" ברקינרידג' (1850–1892), חבר באספת מדינת קליפורניה מ-1884 עד 1885, שנישא ללואיז טביס, בתו של לויד טביס, הנשיא הראשון של בנק וולס פארגו.<ref></ref>
* מרי דשה ברקינרידג' (1854–1928), שנישאה לצ'ארלס אנסון מאלטבי (נולד ב-1848).<ref name="Heck" />

נכדיה כללו את ג'יימס קרסון ברקינרידג' (1877–1942), לוטננט גנרל של חיל הנחתים של ארצות הברית ומרי קרסון ברקינרידג' (1881–1965), אחות-מיילדת ומייסדת שירות אחיות הגבול.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נשים אמריקאיות במאה ה-19
קטגוריה:הגברות השניות של ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים במאה ה-19
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1826
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1907
היער הלאומי שסטה-טריניטי

מפה של היער הלאומי שסטה-טריניטי ואזור הטיולים הלאומי ויסקיטאון-שסטה-טריניטי
היער הלאומי שסטה-טריניטי (באנגלית: Shasta-Trinity National Forest) הוא יער בצפון קליפורניה, ארצות הברית. זהו היער הלאומי הגדול ביותר בקליפורניה ומנוהל על ידי שירות היערות האמריקאי. היער ששטחו כמעט 9 מיליון דונם (8,945,515) מקיף חמישה אזורי טבע בראשיתי, מאות אגמי הרים ומעל עשרת אלפים קילומטרים של נחלים ונהרות. מוקדים עיקריים בו כוללים את אגם שסטה, האגם המלאכותי הגדול ביותר בקליפורניה ואת הר שסטה, המתנשא לגובה של 4,322 מטרים.

היער הלאומי שסטה-טריניטי מציע מגוון רחב של פעילויות פנאי. כולל טיולים רגליים, טיולי תרמילאים, טיפוס הרים, רכיבה על סוסים, מחנאות, שייט, דיג, ציד, סקי, סנובורד, סקי קרוס קאנטרי ואופנועי שלג.

בסדר יורד של שטח הקרקע, היערות ממוקמים בחלקים ממחוזות טריניטי, שסטה, סיסקיו, טהמה, מודק והמבולדט.<ref></ref>

== היסטוריה ==
לחיל השימור האזרחי נושאים שתילים לשדות, היער הלאומי שסטה, שנות ה-30]]
בשנת 1905, מכירת העצים הראשונה תחת סוכנות היערות האמריקאית החדשה התרחשה במה שנקרא אז שמורת שסטה.<ref>Godfrey, Anthony, PhD The Ever-Changing View-A History of the National Forests in California USDA Forest Service Publishers, 2005 p. 92 </ref> היער הלאומי שסטה (1905) והיער הלאומי טריניטי (1905) שולבו מבחינה מנהלית ב-1954. הישות החדשה שונתה רשמית ליער הלאומי שסטה-טריניטי.

== אזורי טבע ==
Castle Crags נראה מהכביש המהיר 5
הר שסטה}}
היערות כוללים חלקים של חמישה אזורי טבע מוגדים:
* Castle Crags Wilderness
* מדבר צ'נצ'לולה
* אזור הר שסטה 
* Trinity Alps Wilderness (חלקית ביער הלאומי קלאמת, היער הלאומי ששה נהרות, או בקרקע של הלשכה לניהול קרקעות)<ref></ref>
* Yolla Bolly-Middle Eel (חלקית באזור Mendocino NF, Six Rivers NF או BLM)
סכר שסטה

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קליפורניה: יערות לאומיים
אנטון פיליפ רקלאם

אַנְטוֹן פִילִיפּ רֶקְלָאם (בגרמנית: Anton Philipp Reclam; ) היה מוכר ספרים ומוציא לאור גרמני מלייפציג.

==ביוגרפיה==
רקלאם הגיע ממשפחה רפורמית פרוטסטנטית שהגיעה לברלין מסבויה דרך ז'נבה. אביו קרל היינריך רקלאם (1776–1844) ניהל חנות ספרים ובית הוצאת ספרים בלייפציג משנת 1802. רקלאם השלים חניכה של ארבע שנים אצל דודו , שהמשיך לנהל את חנות הספרים של יואכים היינריך קאמפה בבראונשווייג. ב-1828 רכש רקלאם את "המוזיאון הספרותי" בלייפציג, ספריית השאלות וחדר קריאה, שאליו הוסיף הוצאה לאור. מ-1837 ההוצאה פעלה תחת השם "Philipp Reclam jun. Verlag GmbH". רקלאם הוציא לאור ספרות קלה וספרות קלאסית, מגזינים כמו "Charivari" והעיתון הפופולרי הדמוקרטי "Leipziger Lokomotive".

רקלאם היה כל כך פעיל בכתבים נגד רסטורציה, ונגד בית הבסבורג, עד שב-1846 הוצאת הספרים שלו הוחרמה באוסטריה והוא עצמו הובא לבית המשפט בלייפציג "בגלל השפלת הדת בפומבי" (הוצאת הספר הביקורתי על הדת "עידן התבונה" מאת תומאס פיין). בשל עיכוב ביצוע גזר הדין ופרוץ המהפכה ב-1848, הוא לא ריצה את עונש המאסר של שלושה חודשים. לאחר המהפכה של 1848/49, הוא ניהל תוכנית הוצאה לאור מגוונת: אוספי שירים, קטעי פסנתר מאופרות, מהדורות תנ"ך, קלאסיקות עתיקות, מילונים. רקלאם, שהיה בעל בית דפוס משלו מאז 1839, היה להוט במיוחד לייצר ספרים בתפוצה גבוהה ובעלות נמוכה, תוך שימוש בטכנולוגיה המתקדמת ביותר. בשנת 1867, עם ההסדרה החדשה של זכויות יוצרים בקונפדרציה הגרמנית, הגיעה שעתו הגדולה של רקלאם. זכויות היוצרים שהפכו לנחלת הכלל 30 שנה לאחר מותם של היוצרים הסדירו את ההוצאה המחודשת של קלאסיקות גרמניות. רקלאם הקים - בעזרת בנו הנס היינריך רקלאם, שעבד בחברה מאז 1863 – את "Reclams Universal-Bibliothek" "הספרייה האוניברסלית של רקלאם", שהבטיחה "פרסום של כל היצירות הקלאסיות של ספרותינו", כמו גם "המיטב". יצירות של ספרות זרה ומתה ... בתרגומים טובים לגרמנית" וכן הכריז על יצירות "הנהנות מפופולריות כללית". הספרייה האוניברסלית הזו לא הייתה לבדה בשוק הספרים הגרמני בשנת 1867 כסדרה זולה ומהדורה קלאסית, אולם נשארה פופולרית הודות לדחף החברתי של ה, המסורת החינוכית מתקופת גתה והחוש העסקי של המוציא לאור, כמו גם התקופה בורגנית. הוא הפיץ ספרות עולמית בתנאים זולים.

קברו של אנטון פיליפ רקלאם
אנטון פיליפ רקלאם נפטר ב-5 בינואר 1896, בגיל 88 בלייפציג. כד האפר שלו נקבר שם בחלקת הקבורה של משפחת רקלאם בחלק התשיעי של בית הקברות החדש של יוהנס ומשם הועבר לשטוטגרט בשנת 1965. במהלך החילון הועבר הסרקופג מקבר המשפחה לבית הקברות הישן של יוהנס. לאחר מותו המשיך בנו הנס היינריך רקלאם (1840–1920) לנהל את ההוצאה. הרופא קרל היינריך רקלאם היה אחיו.

==מורשת==
עד מותו של רקלאם (1896), הספרייה האוניברסלית גדלה ל-3,470 כותרים; עד שנת 1945 פורסמו 7,610 כותרים ב-280 מיליוני עותקים. ב-1950 ההוצאה לאור שפעלה בלייפצייג, שהייתה אז בשטחה של גרמניה המזרחית, הולאמה והמשפחה עקרה לשטוטגרט והקימה את החברה מחדש. נכדו של אנטון פיליפ רקלאם, היינריך רקלאם פיקח על שיקום ההוצאה לאור אחר מלחמת העולם השנייה. הספרייה האוניברסלית של רקלאם נותרה סדרת הספרים הארוכה ביותר בגרמניה. היא הפכה למאפיין תרבותי והיסטורי מרכזי והייתה לה השפעה מתמשכת על החינוך. כמו"ל, רקלאם היה "הממציא של מהדורות המוניות להמונים, האב הקדמון של ההוצאה הגדולה המודרנית והתוכנית הפלורליסטית בכריכה רכה" (היינריך פרידריך).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גרמנים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מוכרי ספרים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1807
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1896
בסיס אלמנדורף-ריצ'רדסון

בסיס אלמנדורף-ריצ'רדסון (באנגלית: Joint Base Elmendorf–Richardson) הוא בסיס צבאי פעיל של חיל האוויר של ארצות הברית ושל צבא ארצות הברית, הממוקם כצפונית למרכז העיר אנקורג', אלסקה. הבסיס משמש כמפקדות ראשיות עבור פיקוד אלסקה, חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית. בנוסף משרת הבסיס כבסיס אם של כנף 3 וכנף 176. הבסיס בעל חשיבות אסטרטגית רבה לארצות הברית בשל מיקומו הגאוגרפי הייחודי. הבסיס משמש כמרכז אימונים חשוב לכוחות הצבא האמריקני. תנאי האקלים הקשים באלסקה מספקים סביבה ייחודית לאימונים בתנאי קיצון, הכנה הכרחית למשימות בכל מקום בעולם. הבסיס תומך במגוון רחב של מבצעים, החל מחיפוש והצלה וכלה במבצעי סיוע הומניטרי. בנוסף, הוא משמש כבסיס יציאה למבצעים צבאיים באזור הארקטי ובצפון האוקיינוס השקט. טייסת קרב 90, המוצבת בבסיס, מפעילה את מטוסי ה-F-22 ראפטור, המהווה את חוד החנית של חיל האוויר האמריקני.

== היסטוריה ==
הבסיס הוקם בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20, עוד לפני כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. מיקומו האסטרטגי באלסקה הפך אותו לבסיס חשוב להגנה על החוף המערבי של ארצות הברית. בסיס צבא ארצות הברית הוקם גם הוא בשנות ה-40, ושירת בעיקר כבסיס אימונים וכבסיס תמיכה לכוחות הצבא באלסקה. במלחמת העולם השנייה הבסיסים שימשו כבסיסי אימונים והצטיידות לכוחות האמריקניים שהיו מעורבים במלחמה באוקיינוס השקט. לאחר המלחמה, הבסיסים המשיכו לשמש כבסיסים חשובים, הפעם במסגרת המלחמה הקרה. וזאת כאשר הם שימשו כבסיסי השקה לטילים בליסטיים, ובסיסי אימונים לכוחות שנועדו להתמודד עם איום סובייטי אפשרי.

בשנת 2010, הוחלט לאחד את שני הבסיסים לבסיס משותף אחד, במטרה לשפר את היעילות והשיתוף פעולה בין הזרועות השונות. הבסיס המשותף החדש, אלמנדורף-ריצ'רדסון, הפך לאחד הבסיסים הצבאיים הגדולים והחשובים ביותר בארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בסיסי חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:בסיסי צבא בארצות הברית: חיל האוויר של ארצות הברית
קטגוריה:אלסקה
ליבה היברידית

מבנה מערכות הפעלה המבוססות על גרעין מונוליטי, מיקרוגרנולרי וגרעין היברידי
ליבה היברידית היא ארכיטקטורה של ליבת מערכת הפעלה המנסה לשלב היבטים ויתרונות של ארכיטקטורות ליבה מיקרו-ליבתית וליבה מונוליתית. הליבה ההיברידית נועדה להציע מבנה דומה לזה של ליבה מיקרו-ליבתית, אך ממומשת באופן הדומה יותר לליבה מונוליתית.<ref></ref><ref></ref>

== סקירה כללית ==
הקטגוריות המסורתיות של ליבות מערכת הפעלה כוללות ליבות מונוליתיות וליבות מיקרו-ליבתיות. קטגוריית ה"היברידית" שנויה במחלוקת בשל הדמיון בינה לבין ליבות מונוליתיות רגילות, וכך למשל לינוס טורבאלדס, יוצר ליבת הלינוקס, ביטל את המונח כעניין שיווקי בלבד.<ref></ref>

ליבה היברידית נועדה לשלב את המבנה של מיקרו-ליבה, שבו שירותי מערכת ההפעלה נפרדים ומתבצעים במרחב המשתמש, אך בפועל כל (או כמעט כל) שירותי מערכת ההפעלה ממשיכים להתבצע במרחב הליבה, כפי שקורה בליבה מונוליתית. בכך, ליבה היברידית מנסה לשמור על ביצועים גבוהים של ליבה מונוליתית, תוך שמירה על חלק מהמבנה של מיקרו-ליבה.

== דוגמאות ==
=== ליבת NT ===
אחת הדוגמאות הבולטות לליבה היברידית היא ליבת NT של מיקרוסופט, שמשמשת את כל מערכות ההפעלה מבוססות Windows NT, כולל Windows 11 ו-Windows Server 2022, כמו גם את מערכות ההפעלה Windows Phone 8, Windows Phone 8.1, וקונסולות המשחקים Xbox One ו-Xbox Series.

ליבת NT עוצבה כליבה היברידית בהשפעת המיקרו-ליבה של Mach שפותחה על ידי ריצ'רד ראשיד באוניברסיטת קרנגי מלון. ליבת NT משלבת אלמנטים של מיקרו-ליבה, כמו הפעלת חלק מהשירותים במרחב המשתמש, אך מרבית רכיבי המערכת פועלים במרחב הליבה, כמו בליבה מונוליתית.

===הבדלים בין ליבת NT לליבה מונוליתית===
מערכת ההפעלה NT מבוססת על API שנקרא Windows API, כאשר תת-המערכת שמממשת את ה-API הזה נקראת Client/Server Runtime Subsystem (csrss.exe). על פי מבנה ליבת NT, שירותים כמו ניהול חלונות והתקני גרפיקה שפעלו במרחב המשתמש בגרסאות מוקדמות, הועברו למרחב הליבה בגרסאות מאוחרות יותר, מה שמאפיין מבנה ליבה מונוליתית.

יישומים הרצים על NT נכתבים לפי אישיות מערכת ההפעלה (OS personality), הממומשת באמצעות ספריות DLL במרחב המשתמש, שמבצעות קריאות לשירותי מערכת ההפעלה דרך ספריית ntdll.dll.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מערכת הפעלה
גאי גרין

גאי מרווין צ'ארלס גרין (באנגלית: Guy Mervin Charles Green; 5 בנובמבר 1913 – 15 בספטמבר 2005) היה במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי וצלם קולנוע אנגלי זוכה פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר. בשנת 2004 זכה בתואר קצין מסדר האימפריה הבריטית על תרומתו לאורך חייו לקולנוע הבריטי.

==ביוגרפיה==
גרין נולד בסאמרסט, אנגליה. הוא החל את דרכו בעולם הקולנוע ב-1929, הפך לצלם קולנוע ידוע והיה ממייסדי . גרין הפך לצלם קולנוע במשרה מלאה באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, ועבד על סרטים כמו "אוליבר טוויסט" של דייוויד לין מ-1948.

ב-1955 לערך עבר גרין לתחום הבימוי והוא עבר להוליווד בסביבות 1962.

גרין מת בביתו בבוורלי הילס מאי-ספיקת כליות ולב, בגיל 91. הוא הותיר אחריו אישה, בן, בת ונכדים.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1913
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2005
Just Like Heaven

רוברט סמית', סולן הלהקה The Cure]]
"Just Like Heaven" הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית The Cure. השיר עוסק ביום חלומי ליד חוף הים עם אדם אהוב.

השיר, אשר פורסם במקור ב-5 באוקטובר 1987, היה הסינגל השלישי מתוך האלבום של הלהקה "Kiss Me, Kiss Me, Kiss Me".

הלהקה לקחה חלק בכתיבת השיר במהלך ההקלטות באולפני מירוואל שבצרפת במהלך שנת 1987. מילות השיר נכתבו בתחילה על ידי הסולן והגיטריסט הראשי של הלהקה, רוברט סמית', אשר שאב השראה מטיול בחוף הים עם חברתו דאז (ואשתו לעתיד), מרי פול, בעיירת החוף ביצ'י הד אשר בדרום אנגליה. זיכרונותיו של סמית' מהטיול היוו את הבסיס לווידאו קליפ של השיר. לפני שסמית' השלים לכתוב את מילות השיר, נעשה שימוש בגרסה אינסטרומנטלית של כנעימת הפתיחה של תוכנית הטלוויזיה הצרפתית "Les Enfants du Rock".

השיר, אשר הפך ללהיט הראשון של הלהקה בארצות הברית והגיע למקום ה-40 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-1988, הוא אחד מהשירים המצליחים ביותר של הלהקה מבחינה מסחרית.

בשנת 2004 מגזין הרולינג סטון כלל את השיר במקום ה-483 ברשימת "500 השירים הגדולים בכל הזמנים". בגרסה של אותה הרשימה שיצר המגזין בשנת 2010 דורג השיר במקום ה-488, ובגרסה של אותה הרשימה שיצר המגזין בשנת 2021 דורג השיר במקום ה-108.<ref></ref><ref></ref>

== הווידאו קליפ ==
את הקליפ של השיר ביים טים פופ, אשר ביים את כל הווידאו קליפים הקודמים של הלהקה מ-1982 ואילך. הווידאו קליפ צולם באולפני Pinewood באנגליה באוקטובר 1987. הווידאו קליפ משחזר רבים מהזיכרונות המפורטים במילות השיר. בריאיון לפנזין נשאל סמית' במה עוסק השיר, והוא ציין שהשיר נוצר בהשראת "משהו שקרה לי לפני הרבה זמן – ראה את הווידאו קליפ!". בעוד שסמית' טען במשך שנים שהווידאו קליפ צולם באותו המיקום שהיווה את ההשראה לשיר, הוא הודה בשלב מאוחר יותר שהחלק הארי של הווידאו קליפ צולם באולפן, וכי נעשה שימוש בסרטונים של המים והצוקים של ביצ'י הד אשר צולמו במקור עבור הווידאו קליפ של הלהקה "Close to Me" משנת 1985.<ref name="blender"></ref>

במהלך סולו הפסנתר של השיר היום הופך ללילה והלהקה מוצגת לבושה בחולצות לבנות. מרי פול מופיעה בהמשך כאישה אשר לבושה בלבן שרוקדת עם סמית'. סמית' הסביר ש"מרי רוקדת איתי בווידאו קליפ משום שהיא הייתה הילדה [בשיר], ולכן זו הייתה חייבת להיות היא." פופ ציין בתגובה ש"[פול] יכולה לומר בוודאות שהיא האישה היחידה שמוצגת בכל הווידאוים קליפים של The Cure, אי פעם".<ref></ref>

== מבצעים ==
* רוברט סמית' – שירה, גיטרת 12 מיתרים
* פורל תומפסון – גיטרה חשמלית
* סיימון גאלופ – גיטרה בס
* בוריס ויליאמס – תופים
* לורנס תולהרסט – סמפלר
* רוג'ר אודונל – קלידים

== מיקומי שיא ==

== גרסאות כיסוי ==
לאורך השנים בוצעו גרסאות כיסוי רבות לשיר בהם על ידי אמנים כמו להקת דינוזאור ג'וניור וקייטי מלואה. השיר נכלל גם לאורך השנים בסרטים, בתוכניות טלוויזיה ובפרסומות שונות.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.songfacts.com/facts/the-cure/just-like-heaven עמוד השיר באתר songfacts.com] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1987
קטגוריה:סינגלים מ-1987
קטגוריה:שירים באנגלית