OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לשנה הבאה בירושלים

"לשנה הבאה בירושלם" מתוך איורים להגדה של פסח מאת [[יוסף בודקו, 1917, תצריב]]
"לשנה הבאה בירושלים הבנויה", הגדה של פסח על נייר [[סטנסיל בהוצאת הבריגדה היהודית, נפולי, 1945]]
לשנה הבאה בירושלים היא תפילה הנאמרת בקהילות שונות בסוף תפילת יום הכיפורים בבית הכנסת ובסוף ליל הסדר בפסח. מטרת הקריאה להראות שכל יהודי רוצה לעלות לירושלים, ואם הוא לא הצליח עדיין להגיע לירושלים, הוא מקווה ומתפלל לכך שבשנה הבאה יזכה להגיע אליה.

חלק מהאשכנזים (בעיקר יוצאי מזרח אירופה) נוהגים לומר בסיום תפילת נעילה "לשנה הבאה בירושלים". ויש המוסיפים "לשנה הבאה בירושלים הבנויה". ברוב עדות ישראל (כולל קהילות האשכנזים במערב אירופה) לא נהוג מנהג זה כלל, אם כי במחזור "אהבת הקדמונים" כמנהג יהודי פס מובא המנהג לומר "לשנה הבאה בירושלים" בתפילת ערבית של ליל כיפור.

==מקור==

התיעוד הראשון לקיומה של תפילת איחול זו הוא מסוף המאה העשירית, בפיוטים של רבי יוסף אבן אביתור. מתוך ההקשר בפיוטים, ברור שאבן אביתור לא חידש את האמרה, אלא השתמש בה (או בנוסח הדומה "בירושלים לשנה הבאה") כציטוט של אמרה מוכרת.

==תוכן התפילה ומשמעותה==
תוכן התפילה הוא: "לשנה הבאה בירושלים הבנויה".
התפילה במקורה באה לבטא את הציפייה להגעה של כל עם ישראל לירושלים ובפרט לבניין העיר ובניין בית המקדש.
תפילה זו הייתה מזוהה עם הרצון של עם ישראל בגלות לעלות לארץ ישראל, בהסתמכם על דברי הזוהר שירושלים היא כינוי לארץ ישראל. וכן ירושלים פירושה "עיר של שלום" – מקום של שלום בין הגוף והנשמה, בין שמים וארץ, בין האידיאל לבין המציאות שעם ישראל רצה להגיע אליו.

הרב פרופ' נחום לאם כתב על כך:
:.

==מנהגים==
תפילה זו נאמרת בכל מקום, גם בירושלים עצמה. ישנם מקומות שנוהגים לשיר אותה בסוף התפילה.

מאז מלחמת ששת הימים החלו בחוגים דתיים לאומיים לומר ולשיר תפילה זו בסוף תפילת יום העצמאות ויום ירושלים.

==לחנים==
ישנו לחן עממי חסידי מפורסם על המילים. בחלק מחצרות החסידות שרים את הלחן על מילים נוספות: "תשועת ה' כהרף עין, לשנה הבאה בירושלים, אנא ה' הושיעה נא, לשנה הבאה בירושלים הבנויה".

לחן נוסף מפורסם ומושר רבות בחתונות חרדיות הופיע באלבומו של מרדכי בן-דוד, "אוהבי השם". לחן נוסף, מהיישוב הישן בירושלים, מוכר גם על המילים "מחה תמחה את זכר עמלק".

==לקריאה נוספת==
* הרב זאב גוטהולד, "לשנה הבאה בירושלים: עיון בפיוטים ומנהגים", בתוך: יעקב שויקה והרב חיים סבתו (עורכים), מנחת אהרן: מאסף תורני לזכרו של הרב אהרן שויקה זצ"ל, ירושלים תש"ם, עמ' 223–261.

==קישורים חיצוניים==
* [https://he.chabad.org/library/article_cdo/aid/487986/jewish/-.htm לשנה הבאה בירושלים] , אתר בית חב"ד.
* [http://www.yeshiva.org.il/midrash/11144 לשנה הבאה בירושלים הבנויה], אתר ישיבה.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תפילות יום הכיפורים
קטגוריה:הגדה של פסח
קטגוריה:ירושלים בתרבות ובאמנות
Sie werden aus Saba alle kommen, רי"ב 65

הערצת האמגושים, [[הנס ממלינג, 1470 בערך]]
Sie werden aus Saba alle kommen (בעברית: כולם מִשְּׁבָא יבואו), רי"ב 65, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה בחג ההתגלות, 6 בינואר 1724.

==רקע==
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר שם מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.

במאי 1723 התמנה באך לתפקיד מנצח המקהלה ואחראי על המוזיקה בכנסיות המרכזיות בלייפציג. הוא חי ופעל בעיר כ-27 שנים, עד מותו. שם כתב את רוב הקנטטות שלו: מתוך יותר מ-200 קנטטות שידוע עליהן כיום, פחות מ-40 נכתבו עד הגיעו ללייפציג וכל השאר נכתבו בעיר; בדומה לעבודתו בוויימאר, מטרתו הייתה להלחין קנטטה עבור כל מועד בשנה הליטורגית, כלומר ימי ראשון וחגים, תוך כמה שנים. עם זאת, בגלל העומס הגדול והקושי בהלחנת יצירות כה רבות, נהג מדי פעם לבצע שוב קנטטות ישנות שלו, לעיתים עם עריכות ושינויים קלים או הרחבות.

קנטטה זו הייתה השלישית בשנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 153.

ב-1868 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 16 של פרסומיה.

==מילים ומוזיקה==
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מספר ישעיהו העוסקים בגאולה העתידה לבוא ומהבשורה על-פי מתי העוסקים בביקור שלושת האמגושים אצל ישו. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא עוסקת בנושאי הקריאה. החלק הראשון הוא פסוק מספר ישעיהו המתאר את הגעתם של אנשים מרחוק ומתנות בידיהם, פסוקים שמתפרשים כהגעתם של האמגושים ובידיהם זהב, לבונה ומור, כפי שמוסבר בחלקים 2 ו-3 של הקנטטה. הלברית ממשיכה בכך שהמאמין צריך אף הוא להגיש מתנה לישו – את לבו, ומשווה בין מתנות הנוצרי: לב, אמונה ותפילה, למתנות האמגושים. החלק האחרון לקוח ממזמור של פאול גרהארדט (Paul Gerhardt), כומר ומשורר גרמני בן המאה ה-17.

הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור חגיגי של שתי קרנות, שתי חליליות, שני אבובי ציד, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה חלקים:
# מקהלה: Sie werden aus Saba alle kommen (כולם מִשְּׁבָא יבואו)
# כורל: Die Kön'ge aus Saba kamen dar (המלכים משבא עד-הלום הגיעו)
# רצ'יטטיב לבס: Was dort Jesaias vorhergesehn (כל אשר חזה ישעיה)
# אריה לבס: Gold aus Ophir ist zu schlecht (זהב מאופיר אינו טוב דיו)
# רצ'יטטיב לטנור: Verschmähe nicht (אל תבוז)
# אריה לטנור: Nimm mich dir zu eigen hin (קח אותי אליך)
# כורל: Ei nun, mein Gott, so fall ich dir (כך, אלי, בידך אתנני)

==הקלטות==
היצירה הוקלטה במלואה 23 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1975), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bach-cantatas.com/BWV65.htm פרטי הקנטטה באתר קנטטות באך]
* [http://www.bach-cantatas.com/Texts/BWV65-Heb1.htm טקסט הקנטטה באתר קנטטות באך (בתרגום לעברית)]

==הערות שוליים==

קטגוריה:קנטטות מאת יוהאן סבסטיאן באך
היינץ הרמל

היינץ הרמל (בגרמנית: Heinz Harmel, 29 ביוני 1906 – 2 בספטמבר 2000), קצין בוואפן אס אס בדרגת בריגדפיהרר אשר פיקד בין היתר על דיוויזיית האס אס ה-10 במהלך מבצע מרקט גארדן.

== ביוגרפיה ==
===קריירה מוקדמת===
היינץ הרמל נולד ב-29 ביוני 1906 במץ. בשנת 1926 ניסה הרמל להצטרף לרייכסווהר, אך נדחה עקב בעיות רפואיות. בשנת 1935 הצטרף הרמל לואפן אס אס, וצורף לרגימנט "דר פיהרר".

=== מלחמת העולם השנייה ===
הרמל לחם עם רגימנט "דר פיהרר" במהלך המערכה על צרפת, המערכה בבלקן ומבצע ברברוסה, ובדצמבר 1941 מונה למפקד גדוד ברגימנט "דויטשלנד". ב-15 במרץ 1943 השתתף הרמל בקרב חרקוב השלישי, וב-31 במרץ קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-7 בספטמבר 1943 קיבל הרמל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-27 באפריל 1944 מונה למפקד דיוויזיית האס אס ה-10.

בקיץ 1944 הועברה הדיוויזיה שבפיקודו לצרפת, שם השתתפה הדיוויזיה בקרב על קן, ולאחר מכן בקרב פאלז. בתחילת ספטמבר הועברה הדיוויזיה להולנד לצורך מנוחה ושיקום, אך נאלצה להילחם סביב ניימכן במהלך מבצע מרקט גארדן, ועל כך קיבל ב-15 בדצמבר 1944 תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1945 לחם הרמל עם הדיוויזיה שבפיקודו במהלך מבצע נורדווינד וניסה לחבור לכוחות הלכודים בכיס קולמר, ולאחר מכן הועבר עם הדיוויזיה שבפיקודו לחזית המזרחית, שם לחמה הדיוויזיה בתחילה בפומרניה ובברנדנבורג.

ב-28 באפריל 1945 הצטווה הרמל על ידי גנרלפלדמרשל פרדיננד שרנר לתקוף את כוחות החזית האוקראינית הראשונה, אולם סירב והודח מתפקידו. לאחר מכן פיקד הרמל על צוות קרב שהורכב משרידי יחידות של הדיוויזיה ההררית אס אס ה-24 ובית הספר לקצינים של האס אס, וב-8 במאי 1945 נכנע בראש כוחותיו לצבא הבריטי.

=== אחרי מלחמת העולם השנייה ===
בשנת 1947 שוחרר הרמל מהשבי. לאחר שחרורו התגורר הרמל בעיר קרפלד, עד למותו ב-2 בספטמבר 2000.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנרלים באס אס
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון וחרבות
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מבצע מרקט גארדן: אישים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1906
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2000
פארק אשדוד-ים

פארק אשדוד-ים הוא הפארק העירוני הגדול בעיר אשדוד. הוא ממוקם בסמוך לאזור המרינה וחוף הקשתות בעיר. הפארק, שנפתח בשנת 2013, משתרע על שטח של כ-200 דונם.
== מאפייני הפארק ==
במרכזו של המקום ישנו אגם מלאכותי בשטח של 11 דונם, הכולל מזרקה מוזיקלית צבעונית. שלוש פעמים בכל ערב, המזרקה מקיימת מופע המשלב מים, אור ומוזיקה, בדומה ל"מזרקות מוזיקליות" אחרות בעולם.

הפארק כולל את אמפי אשדוד – אמפיתיאטרון פתוח אשר מיועד למופעים גדולים ומכיל למעלה מ-6,400 מקומות. בנוסף, הפארק כולל גן מוזיקלי לילדים, נקודת תצפית גבוהה על חופה של אשדוד, מגרשי ספורט מגוונים לכדורסל ולכדורגל, מתקני כושר מתקדמים ואזורים מוצלים בהם מתקני שעשועים.

בשל השטח הרחב של הפארק מתקיימים בו אירועים ציבוריים רבים, בהם הקרנות סרטים, ערבי שירה בציבור, אירועי ספורט עממיים ועוד.

בפארק קיימים מספר מגרשי ספורט למשחקי כדור, בהם מגרש כדורגל ומגרש כדורסל. קיימת גינת כושר, בה ישנם מתקני כושר ובתוך האגם המלאכותי ישנו מתחם למשחקי פולו-קיאק. כמו כן, נבנה בפארק מתחם סקייטפארק.

== גלריה ==
<gallery widths="200" heights="170" mode="packed">
קובץ:גשר האורות, פארק אשדוד-ים, פברואר 2024.jpg|גשר האורות
קובץ:גבעת מצפה האמפי בפארק אשדוד-ים, דצמבר 2017.jpg|גבעת מצפה האמפי
קובץ:פסלים של אדוארד דולקרט, שביל הפירות בפארק אשדוד-ים, יולי 2024 03.jpg|שביל הפירות – פסלים מאת אדוארד דולקרט
קובץ:גן הסלעים, פארק אשדוד-ים, יולי 2024 04.jpg|גן הסלעים, צפון הפארק
קובץ:מצפה האמפי, גן הסלעים בפארק אשדוד-ים, יולי 2024 04.jpg|מצפה האמפי
קובץ:מרכז פארק אשדוד-ים, לקראת שקיעה, יולי 2024 03.jpg|מרכז הפארק, לקראת שקיעה
קובץ:מרכז פארק אשדוד-ים, לקראת שקיעה, יולי 2024 02.jpg
קובץ:מרכז פארק אשדוד-ים, לקראת שקיעה, יולי 2024 01.jpg
קובץ:שביל בדרום-מזרח פארק אשדוד-ים (כניסה 7), יולי 2024.jpg|טקסט=שביל בדרום-מזרח הפארק
קובץ:שקיעה בחוף הקשתות באשדוד, במבט מפארק אשדוד-ים, יולי 2024 02.jpg|שקיעה בחוף הקשתות במבט מגבעה בפארק
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אשדוד: גאוגרפיה
קטגוריה:ישראל: גנים ופארקים עירוניים
אביצ'י ארנה

אביצ'י ארנה (Avicii Arena), במקור גלובן (בשוודית: Globen), הוא היכל הספורט הלאומי של שוודיה, הממוקם בסטוקהולם, בירת שוודיה, שנפתח בשנת 1989. ההיכל מכיל כ-16,000 מושבים. משנת 2009 עד 2021 נקרא ההיכל "אריקסון גלוב" עקב חסות מסחרית של חברת אריקסון. משנת 2021 נקרא ההיכל על שם אביצ'י.

האולם מייצג את השמש במודל מערכת השמש בשוודיה, מודל מערכת השמש הגדול בעולם.

באולם התקיימו תחרויות רבות, בהן אליפות העולם בהוקי קרח (1989, 1995, 2012 ו-2013; צפוי לארח גם את האליפות ב-2025), אליפות אירופה באתלטיקה באולם (1996), תחרויות הזמר של האירוויזיון (2000 ו-2016), אליפות אירופה בכדוריד (2002), אליפות אירופה בכדורסל (2003), אליפות העולם בהחלקה אמנותית על הקרח (2021).

בהיכל נשא נלסון מנדלה נאום בשנת 1990 ושם הופיעו אמנים כמו U2, ברוס ספרינגסטין, ליידי גאגא וביונסה. להקת הרוק הכבד מטאליקה קבעה את שיא הנוכחות באולם ב-7 במאי 2018 - 17,303 צופים.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://aviciiarena.se/en אתר היכל הספורט] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שוודיה: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:סטוקהולם: מבנים
קטגוריה:סטוקהולם: ספורט
קטגוריה:שוודיה: אצטדיונים ומתקני ספורט לאומיים
עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1961/1962 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה החמישית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.

המשחק הראשון התקיים ב-18 בנובמבר 1961 ותחרות הסתיימה ב-29 ביולי 1962. בתחרות השתתפו 24 קבוצות. בשונה מעונות קודמות, נערך משחק הגמר בודד במגרש נייטלי. התחרות הסתיימה בניצחון של דימנו טביליסי, בפעם בראשונה בתולדות המועדון.

==מהלך התחרות==
בשלב המוקדם נקבעו 9 עולות לשלב שמינית הגמר בנוסף ל-5 קבוצות שהעפילו ישירות לשמינית הגמר. מנצחת התחרות בעונה הקודמת צסק"א מוסקבה העפילה ישירות לרבע הגמר.

==ישראל בתחרות==
הפועל תל אביב ניצחה את פנאתינייקוס בשתי משחקים בשלב המוקדם. בשמינית הגמר היא נפגשה עם דרוספקה הטורקית והודחה מהתחרות.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160304023611/http://sathanasias.bravepages.com/b-res/b-1962-results.html#FIBA%20Champions'%20Cup פירוט התוצאות]
* [http://www.linguasport.com/baloncesto/internacional/clubes/c1/C1_62.htm תיאור מפורט של משחקי הגמר]

קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1962
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1961
קטגוריה:עונות בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
אכאיה

אֵכֵאִיָה (ביוונית: Αχαΐα) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. אכיאה שייכת למחוז מערב יוון, וממוקמת בצפונו של חצי אי פלופונסוס, בין קורינתוס במזרח, ארקאדיה בדרום, אליס במזרח ובצפון מזרח במערב, מפרץ קורינתוס ומפרץ פטרס בצפון. גבולותיה של אכאיה העתיקה אינם חופפים במלואם לגבולות של היחידה האזורית המודרנית.

שטחה הכולל של אכאיה המודרנית עומד על 3,272 קמ"ר, ונכון לשנת 2011, אוכלוסייתה מונה 309,694 נפשות, בערך שליש מהאוכלוסייה הכוללת של כול חצי האי. יותר משני שלישים אוכלוסיית היחידה האזורית מתגוררת בתחומי המטרופולין של פטרס, העיר השלישית בגודלה ביוון, והבירה המינהלית של אכאיה ושל מחוז מערב יוון.

אכאיה העתיקה הייתה ליבה של הליגה האכאית, קונפדרציה של ערי מדינה יווניות, שהגיעה לשיא כוחה בתחילת המאה ה-2 לפנה"ס.

מאז 2004, אכיאה מחוברת לאטוליה-אקארנאניה דרך גשר ריו–אנטיריו, המחבר את פלופונסוס ליבשת יוון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:יוון: יחידות אזוריות
קטגוריה:יוון: מחוזות משנה
אריך שטראובה

גנרל אריך שטראובה (בגרמנית Erich Straube; 11 בדצמבר 1887 – 31 במרץ 1971) היה מפקד בכיר בורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
שטראובה נולד ב-11 בדצמבר 1887 באלסטרוורדה, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-62 (שלזיה העילית ה-3), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה. ב-24 בדצמבר 1914 הועלה שטראובה לדרגת אובר לוטננט, וב-18 באוגוסט 1916 הועלה לדרגת האופטמן. בדצמבר 1917 מונה לקצין מטה בדיוויזיית המילואים של המשמר, וביוני 1918 מונה לקצין מטה בחיל המילואים. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף שטראובה לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1929 הועלה שטראובה לדרגת מיור, וב-1 בנובמבר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוקטובר 1935 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-82. ב-15 בספטמבר 1938 מונה שטראובה למפקד בית הספר הצבאי במינכן, וב-1 ביוני 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה מונה שטראובה למפקד הדיוויזיה ה-268, שהייתה בעתודת הארמייה הראשונה בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עימה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת הארמייה הראשונה, ועל כך קיבל ב-19 ביולי 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בספטמבר 1940 נשלח עם הדיוויזיה שבפיקודו כחיל כיבוש בפולין, וב-1 ביוני 1941 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם שטראובה עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם עימה כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-21 באפריל 1942 מונה שטראובה למפקד הקורפוס ה-13, וב-1 ביוני 1942 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. שטראובה לחם עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-20 בפברואר 1943 נפצע בקרב והועבר לעתודת המילואים.

ב-27 ביולי 1943 מונה שטראובה למפקד הקורפוס ה-74 בברטאן, שהיה חלק מהארמייה השביעית, וב-30 בספטמבר 1944 הוענק לו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-17 בדצמבר 1944 מונה שטראובה למפקד הקורפוס ה-86, שהיה חלק מארמיית הצנחנים הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות H, ובינואר 1945 הועבר עם הקורפוס שבפיקודו תחת פיקוד הארמייה הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות G. בפברואר 1945 נשפט שטראובה על איבוד עמדה חזקה על נהר המז, אולם לא הורשע בדין. ב-28 באפריל 1945 מונה שטראובה למפקד ארמיית הצנחנים הראשונה, שהייתה חלק מה-OB Nordwest, ובסוף המלחמה נכנע בראש כוחותיו והלך לשבי הבריטי.

===לאחר המלחמה===
שטראובה שוחרר מהשבי בשנת 1947. לאחר שחרורו התגורר שטראובה באוסטרודה על ההארץ, וב-31 במרץ 1971 מת, והוא בן 83 שנים.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/S/StraubeE.htm אריך שטראובה] באתר lexikon-der-wehrmacht בגרמנית

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1887
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1971
קרל בילוויוס

גנרל קרל בילוויוס (בגרמנית: Karl Bülowius; 2 במרץ 1890 – 27 במרץ 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
בילוויוס נולד ב-2 במרץ 1890 בקניגסברג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-1 (פרוסיה המזרחית - הנסיך ראדזיוויל), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה במסגרת הארמייה הראשונה. בתחילת 1915 מונה לעוזר מפקד ההנדסה בקורפוס ה-1, וב-18 ביוני 1915 הועלה לדרגת אובר לוטננט. בשנת 1916 מונה בילוויוס למפקד פלוגת ההנדסה ה-213, ובאוגוסט 1917 מונה למפקד פלוגת ההנדסה ה-205, שפעלה בזירה הארץ ישראלית. ב-18 במאי 1918 הועלה לדרגת האופטמן, ובקיץ 1918 הועבר לגדוד ההנדסה ה-14. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף בילוויוס לרייכסווהר, אולם בשנת 1920 פרש מהצבא. בשנת 1924 הצטרף בילוויוס לרייכסווהר, וב-1 באפריל 1934 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד גדוד ההנדסה ה-11, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-6 באוקטובר 1936 מונה בילוויוס למפקד אגד הנדסת הביצורים ה-6, ובינואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1939 מונה בילוויוס למפקד אגד ההנדסה ה-10.

===מלחמת העולם השנייה===
בפרוץ המלחמה היה בילוויוס מפקד אגד ההנדסה ה-10, ובסוף אוקטובר 1939 מונה לקצין ההנדסה הראשי של הארמייה השמינית, ולאחר מכן קצין ההנדסה הראשי של הכוחות בפולין. בסוף אוקטובר 1939 מונה לקצין ההנדסה הראשי של הארמייה התשיעית, והשתתף עימה במבצע ברברוסה. ב-1 באפריל 1942 הועלה בילוויוס לדרגת גנרל מיור, ובאוקטובר 1942 מונה לקצין ההנדסה הראשי של ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-30 בנובמבר 1942 קיבל בילוויוס על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בכסף, וב-17 בפברואר 1943 מונה למפקד זמני של ארמיית הפאנצר הגרמנית-איטלקית. ב-22 בפברואר מונה בילוויוס לקצין ההנדסה הראשי של קבוצת ארמיות אפריקה, ב-31 במרץ 1943 מונה בילוויוס למפקד דיוויזיית פון מנטויפל, וב-1 באפריל 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

ב-9 במאי 1943 נכנע בילוויוס לצבא האמריקני, ונשלח למחנה שבויים בארצות הברית. ב-27 במרץ 1945 התאבד בילוויוס במחנה פורסט שבטנסי, ארצות הברית, בגיל 55.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Gliederungen/ArmeenPz/PanzerarmeeAfrika.htm קרל בילוויוס] באתר lexikon-der-wehrmacht 

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בכסף
קטגוריה:מפקדי ארמיות גרמניות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מתאבדים: נאצים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1890
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1945
קטגוריה:נאצים שנפטרו במעצר
גרייסלנד (סדרת טלוויזיה)

גרייסלנד (באנגלית: Graceland) היא סדרת דרמה האמריקאית שנוצרה על-ידי ג'ף אוסטין. הקרנת הבכורה של הסדרה ברשת USA התקיימה ב-6 ביוני 2013.<ref></ref>

ב-10 בספטמבר 2013 הוכרז על העונה השנייה של גרייסלנד, המורכבת מ־13 פרקים. ב-11 בנובמבר 2014 הוכרז על העונה השלישית של גרייסלנד, המורכבת מ־13 פרקים. ב-1 באוקטובר 2015 הודיעה הרשת כי גרייסלנד בוטלה לאחר שלוש עונות.

הסדרה עוסקת בקבוצת סוכנים סמויים של רשויות החוק השונות (המנהל לאכיפת הסמים, רשות המכס וה-FBI) גרים יחד בבית מסתור שהוחרם בדרום קליפורניה מסוחר סמים מיליונר. בית חוף הנקרא "גרייסלנד" לבית מצטרף הסוכן הטירון מייק וורן מה-FBI.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
דיוויזיית הפאנצר ה-16 (ורמאכט)

דיוויזיית הפאנצר ה-16 הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב סטלינגרד, ולאחר מכן הוקמה מחדש ולחמה באיטליה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה, ולאחר מכן בקרב קורסון-צ'רקאסי ובמבצע ויסלה-אודר.

==היסטוריה==
ב-1 בנובמבר 1940 פוצלה הדיוויזיה ה-16 לדיוויזיה הממונעת ה-16, ולדיוויזיית הפאנצר ה-16, והנס הובה מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתפה בקרב אומן, קרב קייב ובקרב חרקוב הראשון. בקיץ 1942 השתתפה הדיוויזיה במבצע מקרה כחול, וב-1 בספטמבר 1942 מונה גינטר פון אנגרן למפקד הדיוויזיה, שהייתה חלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה השישית, ולחם עימה בקרב סטלינגרד. בינואר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-11 בחלקה הצפוני של העיר, וב-2 בפברואר 1943 עם כניעת הכוחות הגרמניים, נכנעו שרידי הדיוויזיה, ופון אנגרן התאבד.

במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש, וביוני 1943 נשלחה לאיטליה תחת פיקודו של רודולף זיקניוס, שם השתתפה בניסיון לבלום את פלישת בעלות הברית לאיטליה, אולם נכשלה, ומכיוון שכך הודח זיקניוס, והנס-אולריך בק החליפו.

בנובמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, ובינואר 1944 לחמה בקרב קורסון-צ'רקאסי כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3. באפריל 1944 לחמה הדיוויזיה בכיס קמניץ-פודולסקי, כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-2 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, וב-14 באוגוסט 1944 מונה דיטריך פון מילר למפקד הדיוויזיה. בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, וספגה אבדות כבדות. בהמשך לחמה הדיוויזיה בקרבות בשלזיה ובצ'כיה, ובסוף המלחמה נפלו רוב לוחמי הדיוויזיה בשבי הסובייטי.

==מפקדים==
* הנס הובה (1 בנובמבר 1940 - 15 בספטמבר 1942)
* גינטר פון אנגרן (15 בספטמבר 1942 - 2 בפברואר 1943)
* בורקהארט מילר-הילבראנד (מרץ 1943)
* רודולף זיקניוס (5 במאי 1943 - 1 בנובמבר 1943)
* הנס-אולריך בק (1 בנובמבר 1943 - 14 באוגוסט 1944)
* דיטריך פון מילר (14 באוגוסט 1944 - מרץ 1945)
* תאודור קרצ'מר (מרץ 1945 - 19 באפריל 1945)
* קורט טרויהאופט (19 באפריל 1945 - 8 במאי 1945)

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Martin Windrow, The Panzer Divisions, UK: Osprey Publishing, 1972.
</div>
==קישורים חיצוניים==

* [http://www.axishistory.com/axis-nations/150-germany-heer/heer-divisionen/3929-16-panzer-division אודות הדיוויזיה] באתר Axis History.
* [http://www.feldgrau.com/heer16p.html אודות הדיוויזיה] באתר Feldgrau.

16
קטגוריה:יחידות גרמניות בקרב סטלינגרד
אניקשט

אניקשט (, אניקשצ'יאי) היא העיר הגדולה במחוז המשנה אניקשט במחוז אוטנה שבמזרח ליטא.

==היסטוריה==
העיר נוסדה ב-1440 וקיבלה זכויות עיר ב-1516. נחרבה לחלוטין בימי מלחמת העולם הראשונה ושוקמה בתקופת ליטא העצמאית.

בשנת 1897 היוו יהודי העיר כ-70% מכלל התושבים. אחוז היהודים בעיר ירד בעקבות מלחמת העולם הראשונה, וב-1921 התגוררו בה 1,800 יהודים, שהיוו 45% מכלל האוכלוסייה.

בין רבני העיר נודעו: ר' גרשון ב"ר אבלי איסרליס מלובלין, אבי סבו של ר' אברהם אבלי פאסוועלער; ר' אריה לייב בן נתן נטע אב"ד ברודי, אחיו של ר' דוד טבל בן נתן נטע מליסא; ר' אליהו רגולר; ר' משה יואל גוריון; ר' אברהם אהרן בורשטין; ור' שמואל אביגדור פייבלזון. רבה האחרון של העיר היה ר' קלמן יצחק קדישביץ, "הצדיק מלוטובה", הוא נספה בשואה.

[[אנדרטה לזכר יהודי אניקשט שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
==לקריאה נוספת==
* דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), אניקשט (אניקשצ'יאי), מחוז אוטיאן בתוך: יהדות ליטא: כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 289–290. (, תמונה 1501)
** שם, על חיסול היישוב היהודי באניקשט: כרך ד עמ' 247–248. (, תמונה 1949)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז אוטנה
קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
טופס טיולים

טופס טיולים הוא כינוי לטופס המשמש בעת קליטה של אדם בארגון ובעת יציאה מהארגון. מטרת הטופס היא ליידע את כל המעורבים בטיפול באדם על הצטרפותו לארגון ועל יציאתו מהארגון, ולבצע את הטיפול בשינוי זה במסגרת תפקידם. כינוי הטופס נובע מכך שיחד עם הטופס האדם "מטייל" בין המעורבים השונים.

דוגמאות:
* בצה"ל משמש הטופס בעת הצטרפות חייל ליחידה ופרישתו ממנה.
* בסיום לימודים באוניברסיטה נדרש הסטודנט לטופס טיולים בין יחידות אחדות באוניברסיטה (מזכירות החוג בו למד, הספרייה, מדור שכר לימוד וכולי) כדי לוודא שהשלים את כל חובותיו האקדמיות והמנהליות.
* בעת פרישה מעבודה משמש טופס טיולים לוודא שהעובד הפורש נפרד מכל הגורמים הרלוונטיים: מנהלו הישיר, מחלקת משאבי אנוש, חשב השכר, מנהל אבטחת מידע וכולי.

==בצה"ל==
בצה"ל הטופס משמש בעת קליטה ביחידה או יציאה ממנה. מטרת הטופס היא ליידע את היחידה בעת קליטה או גריעה של חייל, על מנת שהיא תוכל להיערך כראוי לכך.

קיימים שני סוגים של הטופס:
* טופס חיצוני - הטופס הצה"לי הרשמי, שיש למלאו כאשר נקלטים ביחידה או כאשר עוזבים את היחידה ליחידה אחרת/משתחררים מצה"ל. חייל שעוזב את היחידה ללא מילוי של הטופס נחשב מבחינה מנהלית לחייל בה, על כל המשתמע מכך (לדוגמה, אם לא יתייצב בה הוא ייחשב לנפקד, הוא כפוף למפקד היחידה וכדומה). על פי הוראת צה"ל, שאף מופיעה בפירוש על הטופס, את הטופס יש למלא ולהגיש תוך 48 שעות מקבלתו. הוראה זו נועדה למנוע מצב של חיילים "התלויים באוויר" - חיילים שיצאו מיחידה אחת ועדיין לא נמצאים באחרת, ולכן מעשית ללא מפקד. לצורך מילוי של הטופס יש לעבור בנקודות מפתח של היחידה ולקבל מהן אישור (חתימה) שהחייל עבר בהן. בעת כניסה ליחידה הטופס משמש על מנת ליידע את החייל על נהלים ביחידה, לספק לו ציוד, לרשום אותו כחייל ביחידה וכדומה. בעת יציאה מהיחידה הטופס נועד לוודא כי כלל הגופים הרלוונטיים ביחידה מודעים לעזיבתו והחייל עמד בחובותיו כלפיהם (החזיר את הציוד שהוחתם עליו, נשפט במקרה הצורך וכדומה). בין השאר, התחנות כוללות את נגד המשמעת, האפסנאות, מש"קית הת"ש והנשקייה.
* טופס פנימי - מיועד למעבר בתוך חלקים שונים בתוך היחידה עצמה (לדוגמה, מעבר מפלוגה אחת לשנייה באותו גדוד), לצורך הסדר הפנימי ביחידה. טופס זה לרוב כולל פחות תחנות הרשמה והוא הרבה פחות מחייב (לדוגמה, ייתכן שנקודות מסוימות לא ימולאו, על פי הוראה בעל פה).

המונח "טופס טיולים" הפך לשם נרדף לסיום או מעבר, במיוחד בהקשרים צבאיים.

בחיל האוויר מכונה טופס הטיולים בשם "קלירנס" - על בסיס המילה האנגלית Clearance שמשמעותה: אישור.

== ראו גם ==
* שחרור מצה"ל

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צה"ל
*
קטגוריה:ניהול תהליכים
עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל

עונת 1962/1963 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה השישית של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.

המשחק הראשון התקיים ב-11 בנובמבר 1962 ותחרות הסתיימה ב-1 באוגוסט 1963. בתחרות השתתפו 26 קבוצות. בפעם הראשונה הלצורך קביעת מנצח התחרות נדרש משחק שלישי. התחרות הסתיימה בניצחון של צסק"א מוסקבה, בפעם בשנייה בתולדות המועדון. זה היה הפעם השישית שנציגות ברית המועצות זכו בתחרות.

==מהלך התחרות==
בשלב המוקדם נקבעו 11 עולות לשלב שמינית הגמר בנוסף ל-3 קבוצות שהעפילו ישירות לשמינית הגמר. מנצחת התחרות בעונה הקודמת דימנו טביליסי העפילה ישירות לרבע הגמר.

==ישראל בתחרות==
מכבי תל אביב הפסידה בשלב המוקדם לאולימפיה ליובליאנה 72:71 ו-46:60.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20160303194145/http://sathanasias.bravepages.com/b-res/b-1963-results.html#FIBA%20Champions'%20Cup פירוט התוצאות]
* [http://www.linguasport.com/baloncesto/internacional/clubes/c1/C1_63.htm תיאור מפורט של משחקי הגמר]

קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1962
קטגוריה:תחרויות כדורסל ב-1963
קטגוריה:עונות בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
בירשטונאס

בירשטונאס (; ביידיש: בירשטאן) היא עיירת נופש, ספא וטיפולי מים אחרים, המרכז המנהלי של מחוז המשנה בירשטונאס במחוז קובנה שבמרכז ליטא.

העיר ממוקמת 40 קילומטרים דרומית לקובנה, ו- 90 ק"מ מערבית לוילנה, על הגדה הימנית של הניימן.

==היסטוריה==
העיר מתאפיינת במעיינות המינרליים וביערות שסביבה, כבר בימי הביניים היה במקום ארמון קיט וציד של נסיכי ליטא. באמצע המאה ה-19 פיתחו בעלי האחוזות באזור את העיר כמקום מרפא. גרו בבירשטונאס יהודים בודדים ובמשך כמה שנים במפנה המאה ה-19 נאסרה ישיבת יהודים במקום.

==לקריאה נוספת==
* דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), בירשטאן (בירשטונאס), מחוז אליטא בתוך: יהדות ליטא: כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 294. (, תמונה 1506)
** שם, על חיסול היישוב היהודי בבירשטאן: כרך ד עמ' 255. (, תמונה 1957)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחוז קובנה
קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:מקומות מרפא
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
ארווין סאנצ'ס

ארווין סאנצ'ס (נולד ב-19 באוקטובר 1969 בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה) הוא כדורגלן עבר בוליביאני ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל אשר מאמן את קבוצת אוריינטה פטרולרו.

סאנצ'ס ידוע כאחד הכדורגלנים הבוליביאנים הגדולים בכל הזמנים. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 1994.

==ביוגרפיה==
סאנצ'ס כונה פלאטיני, על שמו של מישל פלאטיני, שיחק את רוב הקריירה בליגת העל הפורטוגלית, שבה הבקיע 59 שערים ב-288 הופעות וב-13 עונות, שבהן שיחק בבנפיקה ליסבון ובבואבישטה.

סאנצ'ס החל את הקריירה במועדון דסטרוירס מעירו סנטה קרוס, ובהמשך עבר לבוליבר. בשנת 1990 עבר לבנפיקה ליסבון, אך ללא הצלחה רבה, ושיחק בהמשך כמושאל באשטוריל.

בשנת 1992 שוחרר מבנפיקה, וחתם בבואבישטה, שם הפך לשחקן חשוב ומוערך.

לאחר חמש עונות בבואבישטה, בהן הבקיע 25 שערים, חזר סאנצ'ס לבנפיקה ליסבון, ושוב לא התאקלם. הוא חזר לבואבישטה כעבור שנה בהשאלה, ולאחר מכן נרכש סופית על ידי הקבוצה.

בשנת 2001 היה סאנצ'ס חלק חשוב מהזכייה ההיסטורית של בואבישטה באליפות.

בשנת 2004, לאחר שקרע את הרצועה הצולבת, איבד סאנצ'ס מחשיבותו בבואבישטה, וחתם בליגה הבוליביאנית באוריינטה פטרולרו, שם שיחק עד לגיל 36. במשחקו האחרון, עלב סאנצ'ס בשופט במשחק מול בלומינג, והושעה לשנה וחצי.

נוסף על הקריירה העשירה של סאנצ'ס בפורטוגל, הוא ערך 57 הופעות בנבחרת בוליביה בכדורגל. סאנצ'ס הבקיע את שערה היחיד של בוליביה במונדיאל 1994 בהפסד 1–3 לנבחרת ספרד בכדורגל. זהו השער היחיד של בוליביה אי פעם במונדיאל. בנוסף, סאנצ'ס השתתף עם בוליביה בשישה טורנירים של קופה אמריקה ובגביע הקונפדרציות 1999, אליו הגיעה בוליביה לאחר שסיימה במקום השני בקופה אמריקה 1997.

לאחר פרישתו מכדורגל החל לאמן, תחילה בבואבישטה ולאחר מכן, בין השנים 2006 ו-2009 אימן את נבחרת בוליביה בכדורגל. הוא פוטר בעקבות הכישלון במוקדמות מונדיאל 2010. בהמשך אימן את אוריינטה פטרולרו ואת בלומינג הבוליביאניות.

בשנת 2015 חזר סאנצ'ס לאמן את בואבישטה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים בוליביאנים
קטגוריה:קשרי כדורגל בוליביאנים
קטגוריה:סנטה קרוס דה לה סיירה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני קלוב בוליבר
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני אשטוריל
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני אוריינטה פטרולרו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת בוליביה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1989
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1991
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1993
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1997
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 1999
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 1999
קטגוריה:מאמני כדורגל
קטגוריה:מאמני בלומינג
קטגוריה:בוליביה: אישים בספורט
קטגוריה:ילידי 1969
עאדל וסמירה

עאדל וסמירה
עאדל וסמירה הייתה סדרת טלוויזיה (הסיטקום הישראלי הראשון), בשפה הערבית, ששודרה בין השנים 1971- 1972, בטלוויזיה הישראלית. הסדרה בכיכובם של ז'אק כהן ולילית נגר, עסקה בחייהם של בני זוג ערבי ישראלי.

הסדרה הופקה על ידי שולמית בן-שלום והבמאים היו ויקטור קמר ונחמד בן ישי, בחלק מן הפרקים הייתה המפיקה רבקה פרידמן.

לשני כוכבי הסדרה נגר וכהן, עבר מצרי. בעוד שכהן נולד במצרים, ועלה לישראל בגיל 5, נגר נולדה בתל אביב, אך בעודה תינוקת עברה עם משפחתה להתגורר במצרים, ושבה לישראל בהיותה בת 15. עבר זה מסביר את הערבית העסיסית שבפיהם של הצמד, אשר היטיבו להציג את חייהם של זוג ערבי ישראלי. הסדרה הציגה אירועים שונים, בחיי הזוג, מתוך זווית ראייה הומוריסטית.

מתוך הפרקים: עבודות בית, סמירה חושדת בבעלה, אורחים מאמריקה, עאדל מתקין מדף, עאדל חולה, סיגריות של אבא, עאדל חושד בסמירה, ועוד.

הצלחת הסדרה, הביאה את השניים, בשיתוף פעולה עם עוד גורמי תיאטרון נוספים, להפיק הצגה בשם "תפוס כפי יכולתך", בה ירדו עאדל וסמירה (ז'אק ולילית) מן המסכים אל בימת התיאטרון.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:דרמות קומיות ישראליות
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1970
קטגוריה:הערוץ הראשון: תוכניות וסדרות
קטגוריה:ערביי ישראל
קטגוריה:טלוויזיה בערבית בישראל
ניימן (נהר)

נְיֶימֶן (בבלארוסית: Нёман (נְיוֹמַן); בליטאית: ; בלטבית: Nemuna; בפולנית: Niemen; בפרוסית: Mīmeli; ברוסית: Неман, (נֶמֶן); בגרמנית: Memel (מֶמֶל); בז'מאיצ'ו: Nemons) הוא הנהר הגדול ביותר בליטא, והשלישי בגודלו בבלארוס.

הנהר זורם לאורך 937 ק"מ, בספיקה של 616 מ"ק לשנייה. הוא יוצא מנקודת מפגש של שני יובלים קטנים כ-15 קילומטרים דרומית מערבית לעיירה אוזדה במרכז בלארוס וזורם דרך שטחי ליטא לפני שהוא מתנקז דרך הלגונה הקורונית אל הים הבלטי סמוך לקלייפדה (ממל). בחלקו האחרון הוא מהווה את הגבול בין ליטא למובלעת קלינינגרד השייכת לרוסיה, הנמצאת מעברו הדרומי.

== היסטוריה ==

ה[[גרנד ארמה ("הצבא הגדול") בפיקוד נפוליאון חוצה את הניימן ביוני 1812]]
ב-1807 נחתם על אסדה בנהר הניימן חוזה טילזיט בין נפוליאון בונפרטה לצאר אלכסנדר הראשון, שצבאו הובס בידי צבא צרפת. נפוליאון בחר לנהל את המשא ומתן בלב הנהר, כשטח נייטרלי שחצץ בין הצבאות, ולא בשטח שבשליטת צבאו, כדי להעביר מסר של ידידות לצאר המנוצח שהוא התעתד להפוך לבעל-ברית. כעבור חמש שנים, ב-1812, החלה הפלישה הצרפתית לרוסיה בחציית נהר הניימן.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הבלטי
קטגוריה:בלארוס: נהרות ונחלים
קטגוריה:ליטא: נהרות ונחלים
קטגוריה:רוסיה: נהרות
קטגוריה:גבול ליטא–רוסיה
קטגוריה:נהרות גבול
קטגוריה:מחוז קלינינגרד: גאוגרפיה
אדווין טנוריו

אדווין רולנדו טנוריו מונטניו (בספרדית: Edwin Rolando Tenorio Montaño; נולד ב-16 ביוני 1976) הוא כדורגלן עבר אקוודורי ששיחק בעמדת הקשר.
== קריירה ==
טנוריו שיחק בין היתר בסוסיאדד דפורטיבה אאוקס, ברצלונה ספורטינג קלוב וליגה דה קיטו, עמה זכה באליפות אקוודור. בהמשך שיחק גם בדפורטיבו פריירה הקולומביאנית.

בין השנים 1998–2007 ערך טנוריו 78 הופעות במדי נבחרת אקוודור. טנוריו השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006, בשניהם היה חלק מההרכב הפותח של הנבחרת. במונדיאל 2006 טנוריו הופיע כקשר אחורי, ביחד עם סגונדו קסטייו, ועזר לאקוודור להגיע לשמינית הגמר. בנוסף, השתתף טנוריו גם בשלושה טורנירים של קופה אמריקה ופעם אחת בגביע הזהב של CONCACAF.

== תארים ==
;ליגה דה קיטו
* אליפות אקוודור: 

;דפורטיבו קיטו
* אליפות אקוודור: 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:כדורגלנים אקוודורים
קטגוריה:קשרי כדורגל אקוודורים
קטגוריה:אסמרלדס: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אקוודור
קטגוריה:כדורגלני וראקרוס
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה ספורטינג קלוב
קטגוריה:כדורגלני ליגה דה קיטו
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו קיטו
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו פריירה
קטגוריה:כדורגלני דפורטיבו גרסיה
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2001
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2007
קטגוריה:ילידי 1976
בלטויי ווקה

בלטויי ווקה (; בפולנית: Biała Waka, ביאווה ואקה) היא עיר ברשות מקומית שלצ'ינינקאי במחוז וילנה שבדרום-מזרח ליטא.

גודל האוכלוסייה בעיר יציב מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 ועומד על כ-1,000 בני אדם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מחוז וילנה
קטגוריה:ליטא: ערים
קמפולונג

קמפולונג (ברומנית: Câmpulung) היא עיר במחוז ארג'ש, בחבל מונטניה שברומניה. זוהי העיר הקדומה ביותר בחבל. פירוש השם קמפולונג ברומנית – "השדה הארוך".

העיר שוכנת בגובה של כ-600 מטר מעל פני הים, במרחק 52 קילומטרים מפיטשט, 66 קילומטרים מטרגובישטה ו-84 קילומטרים מברשוב. נכון ל-2011 התגוררו בה 31,767 תושבים, ירידה משמעותית לעומת 44,125 תושבים בשנת 1992. מעל 90% מהתושבים הם רומנים, ומעל 90% הם נוצרים אורתודוקסים.

== היסטוריה מקומית ==
העיר מוזכרת במסמכים היסטוריים מסוף המאה ה-13. השליט הראשון של ולאכיה, בסאראב הראשון, קבע את מושבו בקמפולונג ב-1310, והמקום הפך למרכז אדמיניסטרטיבי ומסחרי.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:רומניה: ערים
דאוגאי

דאוגאי (; ביידיש: דאוג) היא עיר במחוז המשנה אליטא במחוז אליטא שבדרום ליטא.

==היסטוריה==
דאוגאי עומדת במקום אסטרטגי חשוב, בתקופת מסעי הצלב במאות ה-13 וה-14 עברו דרכה הצלבנים בדרכם לבירה וילנה, וגם במלחמת העולם הראשונה הייתה העיר צומת דרכים חשובה.

בראשית המאה ה-20 היוותה הקהילה היהודית בעיר 60% מן האוכלוסייה הכללית, חלקה היחסי של הקהילה באוכלוסייה המקומית פחת והלך, וב-1936 עמד על כ-30% בלבד. מילידיה המפורסמים של העיר: הסופר בן-ציון כ"ץ.

==לקריאה נוספת==
* דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), דאוג (דאוגאי), מחוז אליטא בתוך: יהדות ליטא: כרך ג, ספר ב: "ישובים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 297. (, תמונה 1509)
** שם, על חיסול היישוב היהודי בדאוג: כרך ד עמ' 260–261. (, תמונה 1962)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחוז וילנה
קטגוריה:ליטא: ערים
הוברט לאנץ

הוברט לאנץ (בגרמנית: Hubert Lanz; 22 במאי 1896 – 15 באוגוסט 1982), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
===קריירה מוקדמת===
לאנץ נולד ב-22 במאי 1896 באנטרינגן, לאביו אוטו לאנץ שהיה היערן המלכותי ואשתו ברטה. בשנת 1914 התגייס לאנץ לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הרגלים ה-125 (וירטמברג ה-7 - פרידריך השני, מלך פרוסיה), ולחם עמו במהלך מלחמת העולם הראשונה, שבה אף נפצע קשה באחד בקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף לאנץ לרייכסווהר ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוגוסט 1934 הועלה לאנץ לדרגת מיור, ומונה לקצין מטה בקורפוס ה-9. ב-1 במרץ 1937 הועלה לאנץ לדרגת אוברסט לוטננט, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הרגימנט ההררי ה-100. ב-1 באוגוסט 1938 הועלה לאנץ לדרגת אוברסט, וב-26 באוגוסט 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-5 בשטוטגרט.

===מלחמת העולם השנייה===
ב-15 בפברואר 1940 מונה לאנץ לראש מטה הקורפוס ה-18, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות B, ועל כך קיבל ב-1 באוקטובר 1940 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-26 באוקטובר 1940 מונה לאנץ למפקד הדיוויזיה ההררית ה-1, וב-1 בנובמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל מיור. בינואר 1941 הייתה אמורה הדיוויזיה להשתתף במבצע פליקס - כיבוש גיברלטר, אולם לבסוף בוטל המבצע. באפריל 1941 לחם לאנץ עם הדיוויזיה שבפיקודו במהלך המערכה בבלקן, כחלק מהקורפוס ההררי ה-49, במסגרת הארמייה השנייה. במהלך מבצע ברברוסה לחם לאנץ עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ההררי ה-49, במסגרת הארמייה ה-17, וב-1 בדצמבר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.

ב-23 בדצמבר 1942 קיבל לאנץ על פעולותיו תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-28 בינואר 1943 הועלה לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, ומונה למפקד פלגת הארמייה לאנץ, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות B, ולחמה בקרב חרקוב השלישי, אולם הודח מתפקידו ב-20 בפברואר לאחר שהורה לכוחות בפיקודו לסגת ללא אישורו של היטלר, והוחלף על ידי ורנר קמפף. ב-25 ביוני 1943 מונה לאנץ למפקד הקורפוס ההררי ה-49, וב-12 באוגוסט 1943 מונה למפקד בשם הקורפוס ההררי ה-22 ביוון.

הקורפוס שבפיקודו פעל ברחבי יוון, ולאחר מכן ברחבי יוגוסלביה נגד הפרטיזנים, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F. באביב של שנת 1945, בעת נסיגתם של כוחות הורמאכט מהבלקן, נסוג הקורפוס שבפיקודו להונגריה, ולאחר מכן לאוסטריה, שם לחם עד סוף המלחמה.

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה נשפט לאנץ במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוון וביוגוסלביה, ובשנת 1947 נדון ל-12 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר לאנץ במינכן עד למותו ב-15 באוגוסט 1982.

==ראו גם==
* רשימת תוכניות התנקשות באדולף היטלר

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/L/LanzH-R.htm הוברט לאנץ] באתר Lexikon der Wehrmacht 

קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים עם עלי אלון
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1896
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1982
משה מנחם יעקבזון

משה שמואל שפירא בבאר יעקב]]
הרב משה מנחם יעקבזון (ו' בתמוז ה'תרפ"ז, 6 ביולי 1927 - כ"ט באב ה'תש"ס, 30 באוגוסט 2000) היה רבה של באר יעקב.

== ביוגרפיה ==
נולד בסטוקהולם שבשוודיה לבילא ולרב בנימין זאב יעקבזון, רבן של סטוקהולם וקופנהגן. בצעירותו למד בישיבה באנגליה ולאחר מכן נכנס ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל. לאחר נישואיו התגורר בירושלים.

בעת הקמת ישיבת באר יעקב נקרא על ידי מייסד הישיבה הרב שלמה וולבה שהיה ידידו של אביו משוודיה לכהן כר"מ בישיבה<ref>ראו: , עמ' 280</ref>. בראשות הישיבה עמד הרב משה שמואל שפירא שכיהן במקביל כרב המושבה. בשנת ה'תשי"ט התפטר הרב שפירא מכהונת הרבנות בהוראת הרב מבריסק, ומינה את הרב יעקבזון לכהן כרב המקום, לצד הרב הספרדי יאיר חפוטא.

לאחר מינויו הקים הרב יעקבזון יחד עם רעייתו סמינר בית יעקב לבנות שיועד בעיקר להכשיר בנות מעדות המזרח לכהן כמורות בבית יעקב, בהקמת המוסד סייע לו אביו הרב בנימין זאב יעקבזון שנסע לארצות הברית לאיסוף כספים עבור הסמינר.

בשנת 1963 נקלע הסמינר לסערה בעקבות טביעת תשע תלמידות מהסמינר בחוף שרתון. מדריכות הסמינר נעצרו ושוחררו רק לאחר התערבותו של הרב יעקבזון.

הרב יעקבזון נפטר בשנת תש"ס ובמקומו מונה לרבה של באר יעקב בנו הבכור הרב אברהם יעקבזון.

== משפחתו ==

הרב יעקבזון היה נשוי לגיצה טובה לבית פולק (נפטרה בב' בסיוון תשע"ד) והיה אב לתשעה.

* בנו הרב אברהם יעקבזון רבה של באר יעקב. בנו הרב יעקב יעקבזון ר"מ בישיבת דברי אמת במודיעין עילית. בנו הנוסף הרב זאב מראשי ישיבת עטרת שלמה במודיעין עילית.
* בנו צבי יעקבזון - עיתונאי ומזכיר סיעת ש"ס בכנסת.
* בנו הרב אהרן יעקבזון - חתנו של ירחמיאל בויאר מנהל הסמינר בבאר יעקב יחד עם חמיו ומשיב בישיבת בית מתתיהו.
* בנו שלמה יעקבזון - מנהל עמותת מת"ן מפעל תורני לנוער לסיוע לילדים במימון פנימייה.
אחיינו (בן אחות אשתו) הוא יחיאל יעקבסון.

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים ישראלים
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:בוגרי ישיבת חברון כנסת ישראל
קטגוריה:משפחת יעקבסון
קטגוריה:באר יעקב: רבנים
פוקטלו

פוקטלו () היא בירת מחוז בנוק שבמדינת איידהו שבארצות הברית והעיר הגדולה ביותר בו. חלק קטן משטח העיר נמצא בשטח שמורת האינדיאנים פורט הול שבמחוז פאוור השכן.

פוקטלו היא העיר החמישית בגודלה באיידהו. ב-2007 היא דורגה במקום ה-20 ברשימת היישובים הקטנים הטובים ביותר לעסקים ולקריירה של מגזין פורבס. העיר משמשת כמשכנם של "אוניברסיטת מדינת איידהו" (Idaho State University) ושל מפעל הייצור של חברת ON Semiconductor. את העיר משרת נמל התעופה האזורי הפועל בה.

==היסטוריה==
פוקטלו נוסדה כנקודת עצירה חשובה על מסילת הברזל הראשונה באיידהו בעת הבהלה לזהב ומאוחר יותר היא הפכה להיות מרכז חקלאי חשוב. העיר שוכנת על גדת נהר פורטנף, במקום בו הוא משתפך מההרים אל מישור סנייק, לאורך התוואי של שביל אורגון. העיר קרויה על שמו של צ'יף פוקטלו משבט השושון, שהעניק את זכות המעבר למסילת הברזל שחצתה את שמורת האינדיאנים פורט הול. באופן אירוני, הצ'יף לא השתמש בשם פוקטלו, אלא העדיף להיקרא טונדזאושה (Tondzaosha), מילה בשפת שבטו שמשמעותה "גלימת הבפלו". בתו של הצ'יף, ג'נט לואיס, סברה שלשם פוקטלו אין כל משמעות.

חלקה של העיר המשתרע על גדת פורטנף היה מיושב על ידי בני שבט השושון ושבטי הבנוק מאות שנים לפני הגעת האירופאים לאזור בראשית המאה ה-19. ב-1834 הקים נתניאל ג'רביס ווית', סוחר פרוות אמריקאי, את פורט הול (Fort Hall) כנקודת סחר מצפון למיקומה הנוכחי של פוקטלו. תחנת הסחר נרכשה מאוחר יותר על ידי חברת מפרץ הדסון והייתה לנקודת עצירה חשובה על שביל אורגון. כיום העתק של תחנת הסחר פורט הול משמשת כמוזיאון בדרום פוקטלו.

גילוי הזהב באידהו ב-1860 הביא את גל המתיישבים הגדול הראשון לאזור. עמק הפורטנף היה לנתיב חשוב להובלת סחורות ומטענים. ב-1877 רכש והרחיב הברון השודד, ג'יי גולד, מטעם חברת יוניון פסיפיק, את "מסילת הברזל של יוטה והצפון" (Utah and Northern Railway), שעד אז הגיעה עד לגבול יוטה-איידהו ועברה בתוואי נהר הפורטנף. "צומת פוקטלו" כפי שהיא נקראה בתחילה, הוקמה כנקודת עצירה לאורך נתיב זה במהלך הבהלה לזהב. לאחר ששככה הבהלה לזהב, החל האזור למשוך אליו חוואים ומגדלי בקר. ב-1882 התיישבו במקום התושבים הראשונים והחלה התפתחותה הכלכלית של העיר.

==="בירת החיוך"===
ב-1948 פרסם ראש עיריית פוקטלו, ג'ורג' פיליפס, צו הקובע שהימנעות מחיוך בפוקטלו היא בלתי חוקית. "צו החיוך" הוצא באופן אירוני כתוצאה מחורף קשה באופן יוצא מן הכלל, שגרם לדכדוך לכל תושבי העיר. שלא בכוונה, הצו לא בוטל מעולם. ב-10 בדצמבר 1987, הוכרזה פוקטלו על ידי ראש העירייה כ"בירת החיוך של ארצות הברית" (U.S. Smile Capital). אירוע הקרוי "ימי החיוך" מתקיים מדי שנה בעיר, כולל תחרות חיוכים ו"מעצר" של אנשים שלא מחייכים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איידהו: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1889
ארנסט פון לייזר

ארנסט פון לייזר (בגרמנית: Ernst von Leyser; 18 בנובמבר 1889 – 23 בספטמבר 1962), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה. היה בין המורשעים במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה שביצע במהלך המלחמה נגד הפרטיזנים ביוגוסלביה.

== ביוגרפיה ==
===קריירה מוקדמת===
פון לייזר נולד ב-18 בנובמבר 1889 בשטגליץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית (כיום חלק מברלין). בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט המשמר ה-5, ולאחר מכן הועבר לרגימנט המילואים של המשמר ה-1, עמו לחם בתחילת מלחמת העולם הראשונה. בהמשך מילא פון לייזר תפקידים שונים בחטיבת המילואים של המשמר ה-1, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון לייזר לרייכסווהר, ובשנת 1921 פרש מהצבא, התגייס למשטרה, ומילא בה תפקידים שונים, ובשנת 1922 הועלה לדרגת מיור. באביב 1935 הצטרף פון לייזר לורמאכט, והועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-77. ב-6 באוקטובר 1936 מונה פון לייזר למפקד גדוד הנ"ט ה-2, וב-1 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט.

===מלחמת העולם השנייה===
בפרוץ המלחמה מונה פון לייזר למפקד רגימנט התחלופה ה-6, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-6 בעתודת הארמייה הראשונה, וב-25 באוקטובר 1939 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-169. במהלך המערכה על צרפת לחם פון לייזר עם הרגימנט שבפיקודו, כחלק מהדיוויזיה ה-68 במסגרת הקורפוס ה-7, וב-1 בפברואר 1941 הועלה לדרגת גנרל מיור.

ב-1 באפריל 1941 מונה פון לייזר למפקד הדיוויזיה ה-269, ופיקד עליה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-18 בספטמבר 1941 קיבל פון לייזר את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוקטובר 1942 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד הקורפוס ה-26, שהיה חלק מהארמייה ה-11, ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 בדצמבר 1942 הועלה פון לייזר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-14 באפריל 1943 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.

ב-1 בנובמבר 1943 מונה פון לייזר למפקד הקורפוס ההררי ה-15, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות F, ונלחם נגד הפרטיזנים ביוגוסלביה. ב-20 ביולי 1944 מונה למפקד הקורפוס ההררי ה-21. ב-29 באפריל 1945 פרש פון לייזר מתפקידו, ובסוף המלחמה נפל בשבי האמריקני.

===לאחר המלחמה===
לאחר המלחמה נשפט פון לייזר במשפט בני הערובה על פשעי מלחמה ביוגוסלביה: רצח שבויי מלחמה ואזרחים. ב-1947 נדון ל-10 שנות מאסר, אך לבסוף שוחרר בשנת 1951. לאחר שחרורו התגורר פון לייזר בגארשטדט עד למותו ב-23 בספטמבר 1962.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/L/LanzH-R.htm ארנסט פון לייזר] באתר Lexikon der Wehrmacht בגרמנית

קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנשבו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1889
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1962
פרידריך-וילהלם פון שאפי

פרידריך-וילהלם פון שאפי (בגרמנית: Friedrich-Wilhelm von Chappuis; 13 בספטמבר 1886 – 27 באוגוסט 1942), היה מפקד בכיר בורמאכט במלחמת העולם השנייה.

== ביוגרפיה ==
===קריירה מוקדמת===
פון שאפי נולד ב-13 בספטמבר 1886 בשובין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1906 התגייס פון שאפי לצבא הגרמני הקיסרי והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-5, ולחם עמו בתחילת מלחמת העולם הראשונה. ב-24 ביוני 1915 הועלה לדרגת האופטמן, ובשנת 1917 מונה לקצין מטה במפקדת הדיוויזיה ה-206. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.

לאחר המלחמה הצטרף פון שאפי לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1928 הועלה פון שאפי לדרגת מיור, וב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. באמצע ספטמבר 1934 מונה פון שאפי למפקד רגימנט הרגלים ה-5 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 באפריל 1938 הועלה פון שאפי לדרגת גנרל מיור, ומונה לראש מטה הקורפוס הממונע ה-14.

===מלחמת העולם השנייה===
עם פרוץ המלחמה היה פון שאפי ראש מטה הקורפוס הממונע ה-14, ולחם עמו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה העשירית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-6 באוקטובר 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-15. ב-1 בינואר 1940 הועלה פון שאפי לדרגת גנרל לוטננט, ובמהלך המערכה על צרפת לחם עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16. ב-12 באוגוסט 1940 מונה פון שאפי למפקד הדיוויזיה ה-16, וב-15 באוגוסט 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 במרץ 1941 מונה פון שאפי למפקד הקורפוס ה-38, וב-1 באפריל 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון שאפי עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, וב-23 באפריל 1942 פרש מתפקידו.

ב-27 באוגוסט 1942 התאבד פון שאפי במגדבורג, והוא בן 55 שנים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.lexikon-der-wehrmacht.de/Personenregister/C/ChappuisFriedrichWilhelmv.htm פרידריך-וילהלם פון שאפי] באתר Lexikon der Wehrmacht 

קטגוריה:גנרלים בוורמאכט
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגרמני בזהב
קטגוריה:מפקדי גייסות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1886
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1942
יובל גז

יובל גז (נולד בשנת 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש ראש חטיבת שילו"ח באג"ת. קודם לכן שימש מפקד חטיבת הצנחנים, מפקד חטיבת בנימין, מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 101.

== ביוגרפיה ==
גז למד בבית ספר תיכון אחד העם שבפתח תקווה במגמות פיזיקה ומחשבים. התגייס לצה"ל באוגוסט 1996, והתנדב ליחידת מגלן. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם ביחידה. בסיום קורס קציני חי"ר שימש כמפקד צוות בבה"ד 1. בהמשך חזר ליחידת מגלן ומונה למפקד צוות, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון, בזמן הנסיגה מלבנון ובתחילת האינתיפאדה השנייה. לאחר מכן מונה למפקד פלגת ההכשרות ביחידה. לאחר פרוץ מבצע חומת מגן הופסקו ההכשרות, והוא קיבל פיקוד על כוח של שישה צוותי לוחמים שהופעלו במגוון משימות במהלך המבצע. בהמשך שימש כמפקד פלגת לוחמים ביחידה. לאחר מכן מונה למפקד פלגת מבצעים מיוחדים במגלן. בתפקיד זה שירת במלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה היה ממפקדי הכוח שהשתתף במבצע נערי החוף. לאחר יותר מעשר שנות שירות ביחידה יצא ללימודים. בהמשך קטע את לימודיו והצטרף לגדוד 101 בחטיבת הצנחנים, בלחימה במבצע עופרת יצוקה. לאחר המבצע מונה לסגן מפקד גדוד 101 בין השנים 2009–2010. בהמשך שימש כמפקד מחזור בבא"ח צנחנים. לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.

בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 101, ושימש בתפקיד עד אפריל 2014. במאי 2014 מונה למפקד יחידת מגלן, והיה בכך למפקד הראשון של היחידה שהחל את שירותו הצבאי בה. תחת פיקודו השתתפה היחידה במבצע שובו אחים, בו איתרה את גופות שלושת הנערים החטופים ובמבצע צוק איתן, בו רשמה הישגים רבים ובמהלכו נהרגו שלושה מלוחמיה. על לחימת היחידה בפיקודו במבצע, הוענק לה צל"ש הרמטכ"ל בפברואר 2015. במהלך תפקידו הוכפפה היחידה לחטיבת עוז. ב-31 ביולי 2016 סיים את תפקידו במגלן והועלה לדרגת אל"ם. ב-22 באוגוסט 2016 מונה למפקד חטיבת בנימין, תפקיד אותו מילא עד 31 במאי 2018. בסיום תפקידו יצא לשנת לימודים במכללה הצבאית של צבא ארצות הברית. ב-12 ביוני 2019 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, תפקיד בו שירת עד 13 באוקטובר 2021. ב-12 בדצמבר 2021 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת שילו"ח באג"ת.

ב-17 ביולי 2023 הוחלט על מינויו למפקד הבא של עוצבת הגליל.

== חיים אישיים ==
גז מתגורר בפתח תקווה, נשוי לאורטל ואב לשלושה. בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת אריאל, ותואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של צבא ארצות הברית.

== גלריה ==
;אל"ם יובל גז בטקס מינויו למפקד חטיבת הצנחנים, יוני 2019
<gallery mode="packed" heights="200px">
קובץ:Yuval Gez and Yaakov Dolf. I.jpg
קובץ:Yuval Gez and Yaakov Dolf. IV.jpg
קובץ:Yuval Gez and Yaakov Dolf. III.jpg|מקדימה אל"ם יקי דולף, מפקד חטיבת הצנחנים היוצא
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* רס"ן יובל גז, סיפור דרך - נקודות ציון בדרכה של יחידת מגלן, 2008

== הערות שוליים ==

קטגוריה:לוחמי יחידת מגלן
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת הצנחנים
קטגוריה:מפקדי יחידת מגלן
קטגוריה:מפקדי חטיבת בנימין
קטגוריה:מפקדי חטיבת הצנחנים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:בוגרי גימנסיה אחד העם (פתח תקווה)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אריאל
קטגוריה:פתח תקווה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978