OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מכת שחין

תיאור מכת שחין מתוך תנ"ך גוטנברג
על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת שְׁחִין היא המכה השישית מבין עשר המכות שהנחית אלוהים, על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לשלח את בני ישראל מארצו, למרות פקודתו החוזרת ונשנית, שנמסרה לו על ידי משה.

במכה זו ציווה ה' על משה ואהרון לקחת פיח כבשן מלוא חופניהם. בדרך נס כמות פיח של 4 חופנים 2 של משה ו2 של אהרון נכנסו לתוך כף יד אחת של משה, משה זורק את הכמות של פיח הכבשן לכיוון השמים לעיני פרעה, בצורה ניסית הפיח מתפשט על כל ארץ מצרים, וגורם לפצעים ושלפוחיות על גופם של המצרים ועל בהמותיהם. למעשה שחין במקרא הוא שם קיבוצי לנגעי עור שונים<ref></ref>.

== תיאור המכה במקרא ==
===המכה באדם ובבהמה===
במכה הקודמת מכת דבר מתו כל הבהמות שהיו בשדה, אך היראים הכניסו את בהמותיהם לביתם ובהמות אלו לא ניזקו, במכה זו מכת שחין קיבלו בהמות אלו את המכה.

===האם פגעה המכה גם בעברים===
במקרא לא מבואר מפורשות שמכת שחין פגעה במצרים בלבד, הדבר עורר מחלוקת בין פרשני המקרא וחכמים נוספים: לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. אך הרמב"ם חולק על דעתו וסבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכת דם ובמכת צפרדע, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.

===החרטומים במכה===
המקרא מתאר: "ולא יכלו החרטומים לעמוד לפני משה מפני השחין, כי היה השחין בחרטומים ובכל מצרים" לפי ה"אבן עזרא" החרטומים לא לקו במכת צפרדע ובמכת ערוב שחכמתם עמדה להם, אבל במכת שחין גם הם לקו. לפי הרמב"ן כוונת הדברים שהחרטומים התביישו ולא יכלו להגיע להיכל המלך ולהיראות בפני משה מפני הבושה שלא עמדו בפני השחין והיו מסוגרים בבתיהם.

== במדרשי חז"ל ==

ממכה זו ואילך מופיע במקרא, שהשם חיזק את לב פרעה, וכך אמרו במדרש: ויחזק ה' את לב פרעה, כיוון שראה הקדוש ברוך הוא, שלא חזר בו מחמש מכות ראשונות, מכאן ואילך, אמר הקדוש ברוך הוא, אפילו אם ירצה לשוב, אני מחזק לבו, כדי שאפרע כל הדין ממנו, שכן כתיב (שמות ז, ג): ואני אקשה את לב פרעה.
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

שחין
קטגוריה:פרשת וארא
מגן אשכים

מגן הפלסטיק המוכנס לתוך מגן האשכים
מגן אשכים (גם: מגן ביצים, ג'וקסטראפ) הוא בגד תחתון המשמש כתומך באיבר המין הזכרי במהלך פעילות ספורטיבית או גופנית נמרצת אחרת. הוא מורכב מחגורה (בדרך כלל גמישה) עם כיס תומך עבור האיברים המוצנעים ושתי רצועות גומי המחוברות לבסיס הכיס ומשני צדדיו אל חגורת מותן. חלק מהדגמים מכילים גם מגן מפלסטיק שמטרתו להגן על הפין או האשכים מפציעה ותקיפת מפשעה.

==היסטוריה==
מגן האשכים הומצא בשנת 1874 על ידי ס. פ. בנט שעבד בחברת שארפ & סמית' - חברה לציוד ספורט בשיקגו, כדי לספק נוחות ותמיכה עבור רוכבי אופניים לרכיבה ברחובותיה המרוצפים של בוסטון. בשנת 1897 בנט הקימה את החברה לאופניים בשם "Bike" שהוציאה פטנט והחלה בייצור המוני של מגני אשכים.

== שימושים נוספים ==
ג'וקסטראפ נפוץ בקרב הומוסקסואלים, בעיקר כאביזר שמעשיר את חוויית יחסי המין.

==קישורים חיצוניים==

 
קטגוריה:ציוד ספורט
קטגוריה:הלבשה תחתונה
קטגוריה:בגדי גברים
מדיניות הדלת הפתוחה

[[ג'ון היי, הוגה המדיניות]]

מדיניות הדלת הפתוחה הוא מושג בדיפלומטיה, המתייחס בדרך כלל למדיניות ארצות הברית שקודמה בשנים 1900-1899 על ידי מזכיר המדינה האמריקני, ג'ון היי, במטרה לאפשר לארצות הברית זכויות אימפריאליסטיות מסוימות בסין<ref name=":0"></ref>.

==הרקע למדיניות==

האימפריליזם המודרני הוביל את המעצמות האירופאיות לסין, ארץ שהייתה סגורה עד אז למערב. עד מהרה פשטו המעצמות השונות (בהן: צרפת, גרמניה, יפן והממלכה המאוחדת) על סין מתוך מטרה לנצל את המשאבים הכלכליים שלה עד כמה שאפשר. אולם, ארצות הברית המחויבת לדוקטרינת מונרו ולדעת הקהל האנטי-אימפריליסטית ששלטה בה נותרה מחוץ לתמונה באזור סין. כשהחליטה לבסוף להשתלב אף היא במערכת האימפריליסטית שבסין התברר שכל השטחים תפוסים בעקבות מסע הפשיטה של המעצמות. מתוך מטרה לקבל זכויות לפריקת סחורה בנמלים, הציע ג'ון היי את מדיניות הדלת הפתוחה.

==מהות המדיניות==
# הגעה להסכמה בינלאומית של המעצמות מתוך מטרה לשמור על שלימותה ועצמאותה של סין.
# הבטחת זכויות מסחר שוות לכל המעצמות השונות בסין בכל השווקים

==תוצאות המדיניות==
מדיניות זו התקבלה בחיוב בידי רב המעצמות וגרמה לבלימת ההסתערות על שטחי סין. רב המעצמות הגיעו לשיתוף פעולה חיובי באינטרסים הכלכליים שלהן בסין. בנוסף לכך, הקיסר הסיני היה מרוצה משום שהוא הצליח לעת עתה לשמור על עצמאותה של סין. למרות זאת, העם הסיני ברובו לא היה מרוצה משום שהאירופאים – סוחרים ומסיונרים – התחילו להגיע בכמויות גדולות יותר מבעבר, דבר שנגד את האינטרס הבדלני של סין.

מדיניות זו הוא אחד הגורמים לפרוץ מרד הבוקסרים, שפרץ בסוף שנת 1899<ref name=":0" />.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אימפריאליזם
קטגוריה:יחסי ארצות הברית – סין
ימים נוראים (עגנון)

ימים נוראים היא אנתולוגיה שליקט וערך הסופר ש"י עגנון. בכותרת המשנה נכתב: ספר מנהגים, מדרשות (=מדרשים) ואגדות לימי הרחמים והסליחות – לראש השנה וליום הכיפורים ולימים שבינתיים (=שביניהם).

==חיבור הספר==
את הבקשה מעגנון לערוך את הספר, הגה ד"ר משה שפיצר - המנהל של הוצאת שוקן בגרמניה בשנות השלושים. בעבודתו נעזר עגנון רבות ברב ד"ר שמואל ביאלובלוצקי, שהיה בעל ידע עצום במקורות היהדות, ועגנון אף מודה לו בהקדמה.

בהקדמה לספר ציין עגנון את מגוון המקורות שבהם השתמש – תנ"ך, תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי, מדרשי אגדה ומדרשי הלכה וכן מדרשים מספר הזוהר. בנוסף השתמש עגנון בספרים רבים של ראשונים ואחרונים ובספרי מעשיות וספרי חסידות. במשך כשנתיים וחצי עבד עגנון על הכנתה של האנתולוגיה באינטנסיביות רבה ובמשך שעות מדי יום. על פי עדותו של עגנון, לצורך ליקוט המקורות בדק כאלף ספרים, ומתוכם בחר את הסיפורים, המדרשים והאגדות לספר. הוא לא הסתפק בליקוט מקורות אלא עיבד אותם תוך השוואת נוסחים. עבודת העריכה הקפדנית של עגנון כללה תרגום מקורות מארמית לעברית, עיבוד, קיצור ותיקוני לשון. בנוסף הכניס מספר קטעים ממדרש קדום כביכול, שלמעשה היו דברים שכתב בעצמו; למדרש זה הוא קרא "מדרש קול דודי". ש. שלום סיפר כי כשהופיע הספר אמר לו ש"י עגנון: "זוהי היצירה הגדולה ביותר שיצרתי".

הספר נחלק לשלושה חלקים (שלושה "ספרים" בלשון העורך). ספר ראשון והוא ספר ראש השנה. ספר שני – והוא ספר בין כסה לעשור (כולל ערב יום הכיפורים) וספר שלישי הוא ספר יום הכיפורים.

מהדורה ראשונה של הספר, ובה 5,000 עותקים, יצאה לאור בקיץ ה'תרצ"ח (1938), והעותקים חולקו בין השאר לצירי הקונגרס הציוני ה-20 שהתכנס חודש לאחר מכן. פרקים מן הספר התפרסמו בעיתון "הארץ", והעיתון חילק את הספר למנוייו כשי לראש השנה. במקביל יצאה לאור בלייפציג מהדורה מוגבלת של 40 עותקים על נייר מיוחד.

החל מהמהדורה השנייה נוספה רשימה ביבליוגרפית של מקורות הקטעים שהביא המחבר. במהדורה זו, שיצאה בתש"ז (1947) הוסיף עגנון הקדמה ציורית, שבה הוא מתאר את חוויותיו כילד מימים נוראים:

כך המשיך עגנון לתאר את רגש הרוממות והקדושה, שהוא כילד קטן הרגיש בתפילת ימים נוראים בבית הכנסת. בהמשך, מספר עגנון, נפסקה אט אט התפילה והוא עצמו געה בבכי. הסיבה לפריצתו בבכי הייתה זו:

אותה "נפילה" ממצב של קדושה נשגבה למצב חולין שבו אנשים מפטפטים זה עם זה כביום חול, היא זו שגרמה למחבר לחבר את ספרו, וזאת על מנת שבהפסקות שבין התפילות יוכלו המתפללים לעיין ולהגות בספר שמביא את המנהגים, הרעיונות וההלכות של הימים הנוראים. הספר אכן זכה לתגובות חמות ואוהדות הן בקרב בציבור החילוני והן בקרב הציבור הדתי, שראה בו ספר מתאים לארון הספרים היהודי. מרבית המבקרים ראו בספר הצלחה לפריצת החיץ "המבדיל בין הספרות העתיקה והחדשה".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
** 
* 
* עמיחי חסון, [http://www.bac.org.il/society/article/sypvr-pshvt-kch-hashthl-sprv-shl-aagnvn-lkanvn-hatpylha-shl-haymym-hanvraym סיפור פשוט: כך השתחל ספרו של עגנון לקאנון התפילה של הימים הנוראים], באתר בית אבי חי, 27 בספטמבר 2014
* דנה קסלר, [https://www.anumuseum.org.il/he/blog/agnon/ האנתולוגיה של ש"י עגנון לראש השנה, יום הכיפורים ולימים "שבינתיים"], באתר אנו, 13 בספטמבר 2023

==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי ש"י עגנון
קטגוריה:ספרי 1938
קטגוריה:ראש השנה
קטגוריה:יום הכיפורים
קטגוריה:ימים נוראים
זאב חבר

זאב (זמביש) חֶבר (נולד ב-1954) הוא מראשי מועצת יש"ע ומזכ"ל אמנה, ממובילי ההתיישבות ביהודה ושומרון. היה חבר במחתרת היהודית והורשע בניסיון לגרימת חבלה. בין 1978 ל-1981 כיהן כראש מינהלת קריית ארבע (הגוף שקדם למועצה המקומית).

==ביוגרפיה==
נולד בשם זאב פרידמן וגדל ברמת גן. למד במדרשית נעם ובישיבת ההסדר בקריית ארבע וכיהן כראש מינהלת קריית ארבע. שירת בצה"ל כקצין בשריון. בראשית שנות ה-80 נמנה עם קבוצת המחתרת היהודית, וניסה להטמין מטען חבלה תחת מכוניתו של ד"ר אחמד נתשה, חבר הוועדה להכוונה לאומית. חבר נעצר ב-1984 ובהמשך הורשע בעסקת טיעון בניסיון לגרימת חבלה. בשל מצב בריאותו נגזרו עליו 11 חודשי מאסר בפועל. לאחר שהשתחרר מן הכלא כיהן כסגן ראש מועצת קריית ארבע. ב-1988 היה ממקימי ערוץ 7. מאז 1989 הוא מכהן כמזכ"ל אמנה – זרוע ההתיישבות של גוש אמונים ובתפקידו זה הוא ממובילי ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון.

במסגרת תפקידו כמזכ"ל אמנה הוא חבר בהנהלת מועצת יש"ע. חבר מתרחק מפרסום בתקשורות.

ב-2008 הפך מטרה להתנכלויות מצד פעילי ימין קיצוניים על רקע עמדה פשרנית שהציג בסוגיית המאחזים.

חבר היה מקורב לאריאל שרון. הוא הפך למתנגד לו בעקבות תוכנית ההתנתקות, אך ספד לו עם פטירתו.

== חיים אישיים ==
חבר הוא תושב מאחז נתיב האבות שבסמוך לאלעזר שבגוש עציון, נשוי לרבקה ואב לשבעה, שאחד מהם, דביר, הוא קצין בדרגת אל"ם.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=ZKdggALJfNc זאב חבר (זמביש) בנאום נדיר: לא נשתוק יותר], בערוץ YouTube של מועצת יש"ע

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי מדרשית נעם
קטגוריה:ראשי מועצת יש"ע
קטגוריה:תושבי מאחזים
קטגוריה:חברי המחתרת היהודית
קטגוריה:פעילי גוש אמונים
קטגוריה:מורשעים בהסדר טיעון
קטגוריה:אישי ציבור ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:בוגרי ישיבת ניר קריית ארבע
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954
קטגוריה:אלעזר (יישוב): אישים
אליהו מרדכי ורבל

אליהו מרדכי ורבל
אליהו מרדכי וֶרבֶּל (בכתיב מיושן: ווערבעל; 1806, טרנופול, גליציה – 1880, אודסה, האימפריה הרוסית (אוקראינה)) היה משורר עברי. הוא למד בבית ספר שהקים יוסף פרל. מ- 1839 לימד בבית ספר העברי הראשון באודסה, ששגשג תחת הנהלתו של בצלאל שטרן, עד סגירתו על ידי השלטונות ב- 1874.

ורבל פרסם בירחון "הבוקר" ב-1881, ארבע פואמות.

יצירתו הידועה ביותר היא עדים נאמנים או חולדה ובור (וילנה תרי"ב 1852), המבוססת על אגדת חולדה ובור הנרמזת בתלמוד. פואמה זאת שימשה בסיס למחזה שולמית שכתב חתנו אברהם גולדפדן.

כמו כן עסק ורבל גם בתרגומים. כך, למשל, תרגם מבחר משירי המשורר הרוסי גברייל דרז'אבין.

== לקריאה נוספת ==
* פישל לחובר, תולדות הספרות העברית החדשה, כרך ב, עמ' 170-168. תל אביב, 1963.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://books.google.com/books?id=wNlEAAAAYAAJ&printsec=frontcover&dq=%D7%A2%D7%93%D7%99%D7%9D+%D7%A0%D7%90%D7%9E%D7%A0%D7%99%D7%9D&hl=iw&ei=Q4Z7TrioHM_LtAbLpe3QDw&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=2&ved=0CC8Q6AEwAQ#v=onepage&q&f=false עדים נאמנים או חולדה ובור], באתר גוגל ספרים
* ערך אודותיו בייברסקיה אנציקלופדיה
* 

קטגוריה:סופרי תקופת התחייה
קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:מתרגמים לעברית
קטגוריה:סופרים כותבי עברית
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1806
קטגוריה:נפטרים ב-1880
רדאית

רדאית או רדאי (געז: "ረዳኢ") הוא מנהיג יהודי מביתא ישראל שחי במאה ה-16. במקורות מוצג רדאית כראש העיר של משחא, כמלך סמין, וכעובד אדמה. במקורות אלו מוזכר רדאית כאיש שקרא ושינה את שמות ההרים ויישובי היהודים לשמות מהמקרא.

רדאית מוזכר לראשונה במקורות הנוצריים כמנהיג שניהל את המערכה של 1559–1560 כנגד צבאות האימפריה האתיופית: . מערכה זו הייתה מוצלחת שכן האתיופים נחלו תבוסה.

רדאית היה גם אחד מהמצביאים שהנהיגו את המלחמה בקיסר סרצה דנגל באוקטובר-דצמבר 1579. לפי המקורות הנוצריים סירב רדאית להעלות מס לקיסר וסיבה זו שימשה כעילה לאתיופים לפתוח במערכה כנגד סמין. במהלך המערכה לוחמים ותושבים יהודים רבים נהרגו. בעקבות המערכה הכושלת וכדי למנוע אבדות נוספות לביתא ישראל רדאית הסגיר עצמו, האתיופים כבלו אותו בשלשלאות והגלהו לווג' שבשאווה.

==לקריאה נוספת==
*אהרון זאב אשכולי, ספר הפלשים - יהודי חבש תרבותם ומסורותיהם, מוסד הרב קוק וראובן מס, תשל"ג
<div style="direction: ltr;">
*Shalva Weil, "Rädaˀi" in Siegbert Uhlig (Editor), Encyclopaedia Aethiopica: O-X, Harrassowitz, 2010, , p. 321
*James Arthur Quirin, The Evolution of the Ethiopian Jews: a History of the Beta Israel (Falasha) to 1920, University of Pennsylvania, 1992, 
*Steven Kaplan, The Beta Israel (Falasha) in Ethiopia: From Earliest Times to the Twentieth Century, New York University Press, 1992, 
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:שושלת הגדעונים
קטגוריה:אנשי צבא יהודים
קטגוריה:תולדות ביתא ישראל
קטגוריה:תקופת השפל האתיופית
תומאס וייאט הצעיר

סר תומאס וייאט הצעיר (באנגלית: Thomas Wyatt the younger; 1521 - 11 באפריל 1554), היה בנו של המשורר תומאס וייאט, עמד בראש מרד כנגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה, שנקרא על שמו מרד וייאט.

==תולדות חייו==
וייאט הצעיר נולד בטירת אלינגטון במחוז קנט, בנם היחיד של סר תומאס וייאט וליידי אליזבת ברוק.

בין השנים 1543 ל-1550 שהה בצרפת ופלנדריה כמפקד בצבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, עמו הייתה לאנגליה ברית באותה עת. ב-1547 זכה לתואר אבירות כהוקרה על שירותו.

לאחר שחרורו מהצבא חזר לטירת אלינגטון ובין היתר כיהן כשריף של קנט (High Sheriff of Kent). ביולי 1553, עם מותו של אדוארד השישי, מלך אנגליה, הצטרף וייאט לג'ון דאדלי, הרוזן מווריק (שהיה לאחר מכן דוכס נורת'מברלנד) בניסיון להמלכת ג'יין גריי כמלכה. לאחר כישלון הניסיון הצליח להימלט ללא עונש.

==המרד==
ב-16 בנובמבר 1553, כאשר נודע על הכוונה להשיא את מרי לפליפה השני, מלך ספרד, ארגן וייאט מרד במלכות על מנת שלא תמסר לידי זרים. למרד התלווה גם צד דתי כמרד פרוטסטנטי כנגד מרי הקתולית. סביב וייאט התאספו מספר אצילים בעיקר בקנט, הרדפורדשייר, דבון ולסטרשייר. למרד היה שותף גם שגריר צרפת שהבטיח סיוע של ספינות מלחמה צרפתיות בחסימת דרכו של מלך ספרד אל חופי אנגליה.

ב-25 בינואר יצאו המורדים מטירת אלינגטון ולמחרת נכנסו לרוצ'סטר שבקנט, בזכות חוסר הפופולריות של חוזה הנישואין זכו המורדים בתמיכת הציבור וגייסו 3,000 איש אליהם הצטרף גם כוח שנשלח להדפם בראשות דוכס נורפוק, דבר שהגדיל את גודל הכוח המורד ל-4,000 איש. במקביל הושמה אליזבת הראשונה, הטוענת לכתר, במאסר במצודת לונדון על ידי המלכה מרי.

ב-1 בפברואר הצליחה מרי לגייס את אהדת תושבי לונדון לצידה בנאום שנשאה באולם גילדהול. לקראת הגעת כוחות המורדים לעיר ב-3 בפברואר הגן צבאה של מרי על הגישה ללונדון מדרום-מזרח בסאות'וורק וגשר לונדון. ניסיון של המורדים לכתר את החסימה נבלם בשער לדגייט על ידי כוח אזרחי שהדף אותם, רבים מהמורדים נטשו את המערכה ווייאט נאלץ להיכנע.

משפטו של וייאט נפתח ב-15 במרץ, הוא נמצא אשם והוצא להורג במצודת לונדון ב-11 באפריל. לפני שנערף ראשו ניקה את אליזבת מכל שייכות ושותפות למרד. עובדה זו איפשרה את שחרורה של אליזבת ממאסר, אך היא נאלצה לשהות במאסר בית לכל המשך שלטונה של מרי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.geni.com/people/Sir-Thomas-Wyatt-The-Younger/6000000005045229444 על וייאט הצעיר באתר] גנאלוגיה 
* [http://www.tudorplace.com.ar/Bios/ThomasWyatt(Sir)2.htm סר תומאס וייאט "הצעיר"] 
* [http://www.1911encyclopedia.org/Sir_Thomas_Wyat_%28Conspirator%29 הערך אודותיו באנציקלופדיה הקלאסית, 1911] 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורדים
קטגוריה:בריטים
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג במצודת לונדון
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בעריפת ראש
קטגוריה:ילידי 1521
קטגוריה:נפטרים ב-1554
מכת ברד

על פי המסופר בספר שמות, מַכַּת בָּרָד היא המכה השביעית מתוך עשר המכות שהנחית אלוהים על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים, לשלח את בני ישראל מארצו.

במהלך מכה זו, ירדו מן השמים כדורי ברד גדולים מעורבים עם אש מתלקחת, שפגעו בכל ארץ מצרים. בין היתר שברו ושרפו את כל עצי המאכל במצרים.

== תיאור המכה במקרא ==
מכה זו נחשבת מהקשות יותר, והתורה מתארת בהרחבה יחסית, את פרטיה:

===אזהרת משה את פרעה מהמכה===
משה מזהיר את פרעה שכיון שהוא מסתולל בעם ישראל ולא שולח אותם מארץ מצרים, ה' ימטיר עליו מחר בשעה הזו ברד כבד מאוד שלא היה כמותו בארץ מצרים מהיום בה נוסדה ועד היום הזה. משה שורט לו שריטה על הקיר ואומר לו שמחר כאשר תגיע השמש לשריטה זו יתחיל הברד.

===אפשרות להצלה===
משה אומר לפרעה שמי שרוצה להינצל מהברד שיכניס את מקנהו ואת עבדיו הביתה, מה שיישאר בחוץ ימות מהברד. מי שירא את דבר ה' הכניס הכל לבית ומי שלא השאיר את הכל בחוץ.

===המכה===
ה' מצווה את משה לנטות את ידו על השמים - לצד השמים ובכך תתחיל המכה על האדם, על הבהמה ועל כל עשב השדה בארץ מצרים. משה מטה את מטהו על השמים וה' נותן קולות וברד ואש ארצה, ומתחיל לרדת ברד ואש מתלקחת בתוכו - נס בתוך נס אש ומים מעורבין<ref>פירוש רש"י לתורה פרק ט, פסוק כד ד"ה "מתלקחת בתוך הברד", ובשמות רבה יב, ד.</ref>, והברד מכה את כל מה שנמצא בשדה מאדם ועד בהמה ואת כל עשב השדה ואת כל העצים שובר.

===המכה בארץ גושן===
המכה לא מגיעה לארץ גושן, ששם נמצאים בני ישראל, ובלשון המקרא: "רק בארץ גושן אשר שם בני ישראל לא היה ברד".

===כניעת פרעה===
פרעה שולח לקרוא למשה ולאהרון ואומר להם: "חטאתי הפעם, ה' הצדיק ואני ועמי הרשעים". פרעה מבקש ממשה ואהרון שיעתירו לה' שיפסיק את "קולות אלוהים" וברד. פרעה מבטיח שמיד הוא ישלח את העם ולא יצטרכו להמתין עוד.

===תשובת משה===
משה עונה לפרעה שכצאתו את העיר יפרוש את כפיו ויתפלל אל ה' והקולות יפסקו והברד לא ירד עוד, כדי שפרעה ידע שלה' הארץ. משה מתפלל מחוץ לעיר כיוון שבתוך העיר הוא לא יכול להתפלל מכיוון שמלאה בעבודה זרה. משה אומר לפרעה שהוא יודע שהוא ועבדיו עדיין לא יראים מפני ה'.

===הפשתן והשעורה, החיטה והכוסמת במכה===
במכת ברד כל עץ השדה ועשב הארץ ניזוקו, ובתוכם גם הפשתן והשעורה, "כי השעורה - אביב, והפשתה - גבעול" כבר ביכרו ועומדים ונשברו ונפלו. לעומת זאת החיטה והכוסמת לא הוכו "כי אפילות הנה" - מאוחרות ועדיין היו רכות ויכלו לעמוד בפני הברד.

===סיום המכה===
משה יוצא מלפני פרעה ויוצא מהעיר ומתפלל אל ה' שיעצור את הברד, בעקבות תפילת משה הקולות, הברד, ומטר מפסיקים לרדת וגם מה שנמצא בשמים בדרך לארץ נעצר ולא מגיע לארץ. פרעה רואה שהכל הפסיק והוא מוסיף לחטוא "ויכבד ליבו הוא ועבדיו", ופרעה מחזק את ליבו ולא שולח את בני ישראל כמו שה' אמר למשה.

== במדרשי חז"ל ==
ג'ון מרטין, 1823]]

== קישורים חיצוניים ==

* הרב אלחנן סמט, [https://www.etzion.org.il/he/tanakh/torah/sefer-shemot/parashat-vaera/וארא-מכת-ברד מכת ברד], באתר ישיבת הר עציון

== הערות שוליים ==

ברד
קטגוריה:פרשת וארא
קטגוריה:ברד
שלום דב ליפשיץ

הרב שלום דב (דובער) ליפשיץ (כ"ו בסיוון תרפ"ט, 4 ביולי 1929 – כ"ד באלול תשע"א, 23 בספטמבר 2011) היה מייסד ויושב ראש ארגון "יד לאחים" ורב קהילת חב"ד ברמת גן.

==תולדותיו==
נולד באנייצ'א שברוסיה לישראל-לייב וזלטה מאשה ליפשיץ. אביו למד בישיבת תומכי תמימים בלובביץ'. בשנת תרצ"ז (1937), בהיותו בן שמונה, עלה עם משפחתו לארץ ישראל והמשפחה התיישבה ברמת גן. למד בישיבת תפארת ציון, לאחר מכן בישיבת "אחי תמימים"-חב"ד בתל אביב ומשם עבר ללמוד בישיבת פוניבז'. בראשית שנות ה-50 עמד בראש קבוצת בחורי ישיבות שהקימה את ארגון "חבר הפעילים – יד לאחים". בשנים הראשונות פעל הארגון בעיקר בקרב עולי תימן וצפון אפריקה, ועם השנים התרחבה פעילותו לתחומים נוספים ובהם פעילות רוחנית ביישובי הפריפריה.

באלול תשכ"ה (1965) נישא למרים, פסיכולוגית קלינית בת ה'משפיע' החב"די הרב נחום גולדשמיד. ליפשיץ היה חסיד חב"ד ורוב עמיתיו להנהגת הארגון ופעילי השטח נמנו עם המגזר החרדי ליטאי. בשנת תשמ"ט (1988), בעקבות הפילוג באגודת ישראל והקמת דגל התורה, פרסם הרב ליפשיץ תמיכה פומבית ברשימת אגודת ישראל לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה. בעקבות זאת פרשו רוב הפעילים הליטאים מהארגון והקימו ארגון מקביל – "לב לאחים". בשנותיו האחרונות של הרב ליפשיץ מיקד ארגונו את פעילותו במאבק במיסיון ובמניעת טמיעה והתבוללות של יהודים. במסגרת פעילות זו פעל להוצאת נשים יהודיות שנישאו לערבים מתוך הכפרים הערביים שהתגוררו בהם. במשך שישים שנות עמידתו בראשות הארגון לא קיבל מעולם משכורת עבור התפקיד.

הרב ליפשיץ כיהן כרב שכונת הלל ברמת גן וחבר לשכת הרבנות בעיר. לאחר שהרב גדליהו אקסלרוד עזב בשנת תשמ"א (1981) את רמת גן, התמנה תחתיו לרב קהילת חב"ד ברמת גן. שימש כראש כולל 'מאורות ישראל' ברמת גן ועמד מאחורי מספר פרויקטים בתחום הספרות התורנית. כמו כן היה ממייסדי עמותת הרבנים פיקוח נפש.

נקבר בחלקת חב"ד הישנה בבית הקברות בהר הזיתים, סמוך לקבר חמיו וחמותו.

== משפחתו ==

*בנו הרב ישראל לייב, רב קהילת חב"ד ברמת גן (חתן הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי) 
*בנו הרב שמואל, ר"מ בישיבת 'תומכי תמימים' במגדל העמק וממלא מקומו בהנהלת יד לאחים
;חתניו
*הרב בנימין קופרמן, דיין ורב בית הכנסת הגדול ברמת גן
*הרב שלמה חיים פלדמן, ראש ישיבת 'תומכי תמימים' בקרית אתא
*הרב שלמה גרשקוביץ, ראש כולל ערב בבית הכנסת חב"ד "עוזיאל" ברמת גן

==לקריאה נוספת==
* ישראל אלפנביין, פעילי ההצלה, עיתון כפר חב"ד, גיליון 1576, ערב ר"ה תשע"ה

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.rce.eu.com/448.html הרה"ג רבי שלום דובער ליפשיץ זצ"ל], אתר מרכז רבני אירופה
* [http://www.teshura.com/teshurapdf/__תשורה%20רבי%20-%20ליפשיץ.pdf מכתבים מהרבי מלובביץ' אל הרב שלום דובער ליפשיץ, ותולדות חייו]

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוגרי רשת ישיבות תומכי תמימים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:רבנים חרדים
קטגוריה:רבני חב"ד
קטגוריה:רמת גן: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת תפארת ציון
קטגוריה:משפחת גוראריה
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקות החסידים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2011
מור קרבסי

מור קרבסי (נולדה ב-23 באפריל 1986) היא זמרת-יוצרת ישראלית אשר חיה ופועלת בסביליה שבספרד.

==ביוגרפיה==

קרבסי נולדה בירושלים. אמה שושנה, משוררת וסופרת ילדים, נולדה בנוף הגליל (נצרת עילית דאז) למשפחה ממוצא מרוקאי, ואביה הירושלמי הוא ממוצא איראני. לשורשיה המגוונים ביטוי גם במוזיקה שלה. אחד הפרויקטים העיקריים של קרבסי הוא המוזיקה הספרדית ומוזיקה בלדינו, אך היא שרה גם פולק אמריקאי-לטיני ואירופי, מוזיקה אנדלוסית ופיוטים.

לצד ביצוע של שירים מסורתיים, עוסקת קרבסי גם בהלחנה. את סגנונה המוזיקלי ניתן להשוות לזו של מריצה ויסמין לוי, אך יש לה קול חזק וייחודי. כמו כן ניתן לזהות במוזיקה שלה השפעות מובהקות של פלמנקו ופאדו. הושפעה מאמנים כגון אום כולתום, עמליה רודריגז, מרסדס סוסה ומדרדאוש.

קרבסי מרבה להופיע בפסטיבלי מוזיקת עולם ובסיורי קונצרטים ברחבי אירופה וארצות הברית. בין היתר הופיעה באוויר הפתוח בכיכר טרפלגר בלונדון (2006 ו-2007), בפסטיבל Womad
ובשידורי טלוויזיה ורדיו בצרפת וב-BBC. בסקירה לרגל צאת אלבום הבכורה שלה, "היפה והים" שהוקלט בלונדון שם התגוררה, הגדיר אותה מבקר הגרדיאן כ"אחת הדיוות הצעירות הגדולות בזירת המוזיקה העולמית".

בשנת 2012 עברה להתגורר בסביליה, ספרד לאחר חמש שנים שהתגוררה בלונדון.

היא נשואה לגיטריסט ג'ו טיילור.

==דיסקוגרפיה==
<div style="direction: ltr;">
* La Tsadika, 2013
* Daughter of the spring / La Hija de la Primavera, 2011
* Beauty and the sea, 2008
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בלאדינו
קטגוריה:מבצעות פיוטים ישראליות
קטגוריה:ישראליות שהיגרו לממלכה המאוחדת
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1986
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986
חיים על נייר זכוכית

חיים על נייר זכוכית הוא ספר מאת יורם קניוק שיצא לאור בשנת 2003 והפך לרב-מכר. הספר היה מועמד לפרס ספיר לשנת 2004.

==עלילתו==
"חיים על נייר זכוכית" הוא ספר אוטוביוגרפי בעיקרו, בו מספר קניוק על פרק בחייו, אחרי שהשתקם מפציעה במלחמת העצמאות. הספר מגולל מעין יומן מסע רוחני רווי בתשוקה, רצונות וחוויות מעשור שנות החמישים בארצות הברית בכלל ומניו יורק בפרט. הפרוזה מתחילה כסיפור משלים לתש"ח בתיאור קצר לטראומה של אחרי המלחמה. "ציירתי על הקירות כי הרגתי אנשים לפני שנישקתי בחורה" (ציטוט מהחיים על נייר זכוכית). העלילה מגוללת במקצב משפטים קצר ושוטף את חייו הבוגרים של קניוק כצעיר הרעב לתשוקה ולחיים שונים מזה שידע. קניוק מתאר חוויות משנים סוערות ורוויות בתרבות, מוזיקה ואמנות. הספר מוקדש בין היתר לצ'ארלי פארקר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 2003
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי יורם קניוק
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
דמיטרי קרוגלוב

דמיטרי אלכסנדרוביץ' קרוגלוב (ברוסית: Дмитрий Александрович Круглов; נולד ב-24 במאי 1984 בטאפה שבאסטוניה) הוא כדורגלן עבר אסטוני ממוצא רוסי, אשר שיחק בעמדת המגן 

==קריירת מועדונים==
שיחק במועדונים האסטונים חיויק אמאסטה, טאלינה JK ולבדיה טאלין, אחת הקבוצות החזקות ביותר באסטוניה. ב-2005 עבר ללוקומוטיב מוסקבה, אך ערך רק 10 משחקי ליגה. ב-2006 הושאל לקובאן קרסנודאר, שם שיחק רק פעם אחת: במשחק 1/16 גמר ההגביע הלאומי. בעונת 2007 שיחק בהשאלה בטורפדו מוסקבה וב-2008 הושאל לנפטצ'י האזרית. בתום העונה חתם בקבוצה ושיחק בה עד 2010. עד 2011 הופיע בקבוצה אינטר מאותה עיר. באוגוסט 2011 חתם ברוסטוב חוזה ל-3 שנים. את שערו הראשון בקבוצה הבקיע ב-18 בספטמבר 2011 מול צסק"א מוסקבה. בשנת 2015 עבר לאינפונט.

==נבחרת לאומית==
12 באוקטובר 2004 ערך קרוגלוב את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אסטוניה במוקדמות מוקדמות מונדיאל 2006 במשחק מול נבחרת לטביה. את שערו הראשון בנבחרת כבש ב-12 בנובמבר 2005 במשחק ידידות מול פינלנד בפנדל.

== תארים ==
;קבוצתיים
* אליפות אסטוניה (3) - 2004 (לבדיה טאלין)
* הגביע האסטוני - 2004, 2005 (לבדיה טאלין)
* הסופר קאפ הרוסי - 2005 (לוקומוטיב מוסקבה)
* מקום שלישי בליגת העל הרוסית - 2005, 2006 (לוקומוטיב מוסקבה)
* מקום שני בליגה הראשונה של רוסיה - 2006 (קובאן קרסנודאר)
;אישיים
* ספורטאי החודש באזרבייג'ן - מרץ 2008

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rfpl.org/player/id1988 סטטיסטיקות ופרופיל] באתר התאחדות הכדורגל הרוסית 
* [http://www.fc-rostov.ru/command/players/212 דף השחקן] באתר הרשמי של רוסטוב 

קטגוריה:כדורגלנים אסטונים
קטגוריה:מגני כדורגל
קטגוריה:כדורגלני לבדיה טאלין
קטגוריה:כדורגלני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני קובאן קרסנודאר
קטגוריה:כדורגלני טורפדו מוסקבה
קטגוריה:כדורגלני נפטצ'י באקו
קטגוריה:כדורגלני שמאחי
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני רוואן באקו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אסטוניה
קטגוריה:אסטונים שנולדו ב-1984
מכת ארבה

מכת ארבה
מתקפת [[ארבה במדגסקר, 2014]]
מַכַּת אַרְבֶּה היא המכה השמינית מבין עשר המכות שהכה אלוהים על מצרים, עקב סירובו של פרעה מלך מצרים לשלח את בני ישראל מארצו.

מכה זו שבאה אחרי מכת הברד גרמה לכך שכל הצמחים והיבול שהברד לא השמיד נשמדו על ידי המון החגבים שפשטו על שדות ופרדסי מצרים.

== תיאור המכה במקרא ==

===האם פגעה המכה גם בעברים===
במקרא לא מבואר מפורשות שמכת ארבה פגעה במצרים בלבד, והדבר שנוי במחלוקת בין פרשני המקרא וחכמים נוספים: 

לדעת רבי אברהם אבן עזרא, פשוטם של המקראות מורה כי המכות הראשונות: דם, צפרדע וכינים, וכן מכת שחין ומכת ארבה, פגעו במידה דומה בין במצרים ובין בעברים. בהתייחס למכת ארבה, מוסיף האבן עזרא שבאכילת יבולי היהודים במכת הארבה לא נגרם להם כל נזק, מאחר שהיו עתידים לצאת זמן קצר לאחר מכן ממצרים. 

אך הרמב"ם סבור כי פשוטם של המקראות מורה שגם במכות דם וצפרדע, שחין וארבה, לקו המצרים בלבד ולא העברים. לגבי מכת כינים, נוקט הרמב"ם שגם במושבות העברים הופיעו הכינים אך לא ציערו אותם.

== במדרשי חז"ל ==
במדרש מובא שהטעם למכת הארבה שנענשו בה המצרים, היא מידה כנגד מידה: 

רש"י מביא מהמדרש, שהמצרים לכדו חגבים הרגו אותם ומלחו אותם לצורך אכילה, אולם כאשר המכה נסתיימה, בתפילתו של משה, וכל החגבים נישאו ברוח, הועפו אף החגבים המלוחים, ולא נשאר מהם זכר, ובלשון המדרש: "מהו לא נשאר ארבה אחד? אפילו מה שהיו בקדירות ובחביות מלוחות, פרחו והלכו להם". 

הרמב"ן בפירושו מביא בשם רבינו חננאל שמאז שהתפלל משה להסיר את מכת הארבה ממצרים ועד היום הזה לא ניחתת על מצרים מכת ארבה, גם כאשר הם נמצאים באזור. 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

ארבה
קטגוריה:פרשת בא
קטגוריה:חגבאים בתרבות
חוסה מריה גטיקה

חוסה מריה גטיקה (בספרדית: José María Gatica; 25 במאי 1925 – 12 בנובמבר 1963) היה מתאגרף ארגנטינאי ואחד מהספורטאים המפורסמים בהיסטוריה של המדינה. קריירת האיגרוף שלו הייתה מלווה במחלוקות בשל תמיכתו בנשיא חואן פרון.

== ביוגרפיה ==
חוסה מריה גטיקה נולד בעיר ויז'ה מרסדס, בפרובינציית סן לואיס בארגנטינה, ב-25 במאי 1925. הוריו היו פועלים קשי יום, שהחליטו לעבור לבואנוס איירס כאשר גטיקה היה בן 7. חיי העוני הקשים של המשפחה נמשכו גם בעיר הבירה, גטיקה בילה את מרבית זמנו ברחובות ומעולם לא נשלח לבית ספר או למד קרוא וכתוב.

גטיקה החל את קריירת האיגרוף שלו בקרבות לא מורשים שנערכו בנמל, לעיני קהל של מהמרים. גטיקה הצעיר בלט בסגנונו הפרוע בזירה, ועד מהרה התגלה על ידי מאמנים מקומיים בעזרתם פצח בקריירה מקצוענית.

== קריירה ==

גטיקה עבר להתאמן תחת הדרכה מקצועית ופיתח את סגנונו המלהיב. עד מהרה הוא הפך לאהוב הקהל ולאחד מאנשי הספורט הבולטים במדינה. בין מעריציו הגדולים ביותר היו הנשיא חואן פרון ואשתו אוויטה, וגטיקה הפך לתומך נלהב בנשיא ובממשלתו. עם הפרסום הגיעה גם רווחה כלכלית גדולה לגטיקה ומשפחתו, שנהנו מסגנון חיים ראוותני ונראו פעמים רבות במסעדות יוקרתיות בחברת האליטות של המדינה.

גטיקה החל לטפח שאיפות לזכות באליפות העולם בקטגוריית המשקל הקל, ונסע לארצות הברית ב-1951 כדי להתמודד מול האלוף אייק ויליאמס, אך חלומו התנפץ במהרה כאשר כשל בזירה והובס בנוק אאוט בסיבוב הראשון. למרות ההפסד גטיקה (שכונה El Mono - "הקוף") המשיך להיות פופולרי במולדתו וחזר לארגנטינה כדי להשתתף בסדרת קרבות מלהיבה מול יריבו המושבע אלפרדו פראדה.

לאחר נפילת חברו הנשיא פרון ב-1955, הפך גטיקה מאליל ההמונים לאחד האנשים השנואים במדינה. הוא נעצר על ידי המשטרה אחרי שהקדיש את אחד מניצחונותיו לפרון הגולה, ונאלץ לפרוש לאחר שרישיון האיגרוף שלו נשלל לצמיתות. בסך הכל נלחם גטיקה ב-96 קרבות וניצח ב-86 מתוכם.

גטיקה ירד מנכסיו כאשר חבריו הישנים בפוליטיקה הפנו לו עורף ורבבות מעריציו שכחו אותו, והוא נאלץ להתקיים בדוחק מעבודות מזדמנות. אחת מהן, כמארח במסעדה, ניתנה לו על ידי יריבו הוותיק פראדה.
גטיקה מצא את מותו ב-12 בנובמבר 1963, כאשר נפגע מאוטובוס חולף ברחוב.

ב-1993 לאונרדו פביו הפיק הסרט Gatica, El Mono ("גטיקה, הקוף") שמספר את סיפור חייו ומותו. הוא זכה לכבוד בעיר הולדתו שקראה לאולם הספורט בעיר על שמו.

== קישורים חיצוניים ==

* הסרט 
* 

קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בארגנטינה
קטגוריה:מתאגרפים ארגנטינאים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות לה צ'קריטה
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ארגנטינאים שנפטרו ב-1963
ערבי טוב

ערבי טוב הוא ספר מאת יורם קניוק. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1984 תחת שם העט יוסף שרארה. הספר יצא במהדורה חדשה בשנת 2010.

==עלילה==
ערבי טוב הוא רומן המגולל את סיפורם של יוסוף שארארה ויוסף רוזנצווייג. סיפורם של יוסוף ויסוף, הוא סיפורו של בן, פרי אהבתם של אם יהודייה ואב ערבי, שחי בעולם מנוכר ושונה. בערבי טוב, קניוק כותב מתוך נקודת מבטו של יוסוף. הסיפור מתחיל בווידוי על שמו הבדוי וכמכתב אל ההוצאה לאור שתפרסם את סיפורו. יוסוף ממשיך ומספר כי עבודת הצנעת זהותו נעשתה ביסודיות. הוא מספר כי הוא כותב מפריז, וכי אין לו ברירה אחרת. יוסוף מספר על לימודיו בבצלאל ועל מגוריו בתל אביב. כיוסף רוזנצווייג הוא בן לחווה. סביו עלו לפלשתינה לפני מלחמת העולם השנייה. כיוסוף, אביו הוא פעיל במפלגה הקומוניסטית וחוקר הסכסוך הישראלי-ערבי ומתגורר בסמוך לעכו. יוסוף ממשיך בסיפורו על מאבקו להתערות בחברה מפולגת ומסוכסכת ובניסיונות להבין את זהותו.

הספר תורגם לשפות רבות ובהם לערבית והוא רב מכר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי 1984
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי יורם קניוק
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
אניס בוסעידי

אניס בוסעידי (בערבית: أنيس بوسعيدي; נולד ב-23 בספטמבר 1986 בלה בארדו שבתוניס) הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת המגן.

==קריירת מועדונים==
התחיל לשחק כדורגל בגיל 11. בגיל 16 הגיע לקבוצה בסטאד תוניסיאן. בהתחלה שיחק כקשר, אחר כך המאמן ביקש ממנו לשחק בעמדת המגן. בוסעידי ניסה, ומאז ועד היום הוא משחק בעמדה זו. אחרי זמן קצר הוא חתם חוזה מקצועני עם המועדון, שם הוא שיחק במשך כמה שנים. יחד עם סטאד תוניסיאן אניס זכה פעמיים בגביע הליגה התוניסית, פעם בגביע התוניסאי ופעם בגביע המחזיקות הערבי.

בינואר 2005 עבר למטאלורג דונצק תמורת 700 אלף אירו. בוסעידי ישר תפס מקום בהרכב. סך הכל הוא שיחק בליגה האוקראינית 65 משחקים ובהם כבש 2 שערים. בסוף דצמבר 2007 עבר לארסנל קייב, אך בשל מצב עניינים קשה הושאל לחצי שנה למכלן.

בקיץ 2008 נמכר למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג, כשהוא חתם חוזה עד 2011, אך ב-2010 עזב לפאוק סלוניקי היוונית.

בתחילת מרץ 2011, שבוע עד תחילת עונה 2011/12 ברוסיה, הצטרף לרוסטוב.

בדצמבר 2011 עבר לטבריה סימפרופול אך שוחרר ממנה בשנת 2014.

==נבחרת לאומית==
היה בסגל נבחרת תוניסיה האולימפית ב-2004, שלא הצליחה אז לעבור את שלב הבתים, אחרי שסיימה שלישית מאחורי זוכת האולימפיאדה ארגנטינה וזוכת המקום השני בטורניר אוסטרליה.

==חיים אישיים==
ההורים של בוסעידי בפנסיה. האב בשיר עבד זמן רב בצרפת, לאמו קוראים נבובה. לאניס יש 2 אחיות בשם סוניה וסיחם ואח בשם עאדל. השם בוסעידי מתורגם כ"שמח".

==תארים==
;קבוצתיים
* הגביע התוניסאי - 2003 (סטאד תוניסיאן)
* גביע הליגה התוניסית (2) - 1999/00, 2001/02 (סטאד תוניסיאן)
* גביע המחזיקות הערבי - 2001/02 (סטאד תוניסיאן)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rfpl.org/player/id16381 סטטיסטיקות ופרופיל] באתר התאחדות הכדורגל הרוסית 
* [http://www.sctavriya.com/page/team/tavriya/197/ דף השחקן] באתר הרשמי של טאבריה סימפרופול 

קטגוריה:כדורגלנים תוניסאים
קטגוריה:מגני כדורגל תוניסאים
קטגוריה:כדורגלני מטאלורג דונצק
קטגוריה:כדורגלני מכלן
קטגוריה:כדורגלני רד בול זלצבורג
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני טאבריה סימפרופול
קטגוריה:כדורגלני נבחרת תוניסיה
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2012
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2013
קטגוריה:תוניסאים שנולדו ב-1981
האיחוד הסלאבי

200px
האיחוד הסלאבי (ברוסית: Славянский союз, СС) הייתה תנועת ימין קיצונית נאו-נאצית ברוסיה התומכת בהקמת מדינה רוסית לאומנית, אחת מהתנועות הנאו-הנאציות הגדולות ברוסיה ואחת הפעילות ביותר לפני פירוקה בשנת 2010.

הארגון הוקם בספטמבר 1999 על ידי דמיטרי דיומוצ'קין והיה אחראי לשורת פיגועים על רקע לאומני ורציחות של מהגרים לא חוקיים ממרכז אסיה וכאלה בעלי מראה קווקזי.

האיחוד הסלאבי תמך במדיניות הגזענית של היטלר ואנשיה מעריצים את פועלו, אף שהיטלר עצמו ראה בגזע הסלאבי, כגזע נחות הראוי לשעבוד שאינו מסוגל לשלוט ולייצר תרבות.

באפריל 2010 בית המשפט העירוני של מוסקבה הכיר בתנועת "האיחוד הסלאבי" כארגון קיצוני שפעילותו אסורה בשטחי הפדרציה הרוסית וב-29 ביוני אותה שנה בית המשפט העליון של רוסיה אימץ את החלטת בית המשפט שנכנסה לתוקפה ועוד באותו היום הודיע דיומוצ'קין על פירוק הארגון.

ב-3 במאי 2011 דמיטרי דיומוצ'קין ואלכסנדר פוטקין (מ"התנועה נגד הגירה לא חוקית") הקימו את ארגון "הרוסים" (Русские), כארגון נאו-נאצי שמרני המאחד כ-40 תנועות נאו-נאציות שונות ברוסיה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110604170341/http://www.demushkin.com/ אתר התנועה]
* 

==הערות שוליים==
קטגוריה:מפלגות נאו-נאציות
קטגוריה:רוסיה: ארגונים
תשע מלכות

תשע מלכות (בספרדית: Nueve Reinas) הוא סרט קולנוע ארגנטינאי בסגנון דרמת פשע משנת 2000, שנכתב ובוים על ידי פביאן ביילינסקי. בסרט מככבים גסטון פאולס, ריקרדו דרין, לטיסיה ברדיסה ותומאס פונסי.

הסרט זכה בפרסים רבים בפסטיבלים ברחבי העולם, בהם שבעה פרסי איגוד מבקרי הקולנוע בארגנטינה.
בשנת 2004, הופק הסרט האמריקאי "Criminal" ("פושע"), שמבוסס על סיפור העלילה של "תשע מלכות".

==תקציר העלילה==
שני נוכלים זעירים, מרקוס המחוספס והוותיק וחואן הצעיר והמקסים, נפגשים במקרה. מרקוס, שמוצג כאיש חסר מצפון שמרמה את כולם, כולל את משפחתו, מציע לחואן ללמד אותו מספר תרגילים ליום אחד. חואן, הזקוק לכסף כדי לשחרר את אביו מהכלא, מסכים. בהמשך היום מרקוס פוגש את שותפו לשעבר שמספר לו על איש עסקים עשיר שנמצא בעיר ומעוניין לקנות בולים נדירים ויקרי ערך ("תשע מלכות").
מרקוס וחואן מחליטים לשתף פעולה כדי לעקוץ את האספן העשיר, אך בדרך הם נתקלים בשלל בעיות ונאלצים לאלתר. ככל שהעלילה מסתבכת, קשה יותר לדעת מי מרמה את מי, עד לסוף המפתיע.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:סרטים ארגנטינאיים
קטגוריה:סרטי 2000
קטגוריה:סרטי פשע
הפארק הלאומי טורוטורו

עקבות דינוזאורים בפארק
הפארק הלאומי טורוטורו (בספרדית: Parque Nacional Torotoro), פארק לאומי קטן בבוליביה, הנמצא באזור הרכסים המזרחיים של הרי האנדים.

הפארק הלאומי ממוקם בצפונו של מחוז פוטוסי, 140 קילומטרים מדרום לעיר קוצ'במבה, ממנה ניתן להגיע אליו בדרכי חצץ. בעונה הגשומה הדרך אליו לעיתים בלתי עבירה. שטחו של הפארק 165 קילומטרים רבועים, והוא ממוקם באזור צחיח למחצה ובגבהים של 2,000 עד 3,500 מטרים. בשטחו נמצאים קניונים שעומקם כ-300 עד 350 מטרים.

הצמחייה בפארק נמוכה וכוללת בעיקר שיחים ובני שיח. בשטח הפארק ניתן לצפות בדררות (סוג של תוכי) ובארה אדומת-חזה. בפארק מצוי גם נוף דמוי-קרסטי כמו מערות ובולענים, מרבצים קלציטיים מתקופות הפלאוזואיקון והקרטיקון המכילים מאובנים, וכן נופים שנוצרו בשל בליה כתוצאה מנסיגת קרחונים, מרוח וממים.

בשטח הפארק שוכנת מערת אומחלנטה (Humajalanta), שאורכה 4,600 מטרים ועומקה 164 מטרים, והיא אחת מן המערכות הארוכות והעמוקות בבוליביה. בתוכה ניתן למצוא נטיפים וזקיפים, דגים עיוורים ומפלים קטנים. בנוסף מצויים בפארק שברי עצמות דינוזאורים ויותר מ-2,500 עקבות שלהם.

==קישורים חיצוניים==

*

טורוטורו
כריס פארלי

כריסטופר קרוסבי "כריס" פארלי (באנגלית: Christopher Crosby "Chris" Farley; 15 בפברואר 1964 – 18 בדצמבר 1997) היה קומיקאי ושחקן קולנוע אמריקני, המזוהה עם תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" בה הופיע בין השנים 1990-1995. לאחר מכן הופיע במספר סרטי קומדיה מצליחים.

==ביוגרפיה==
פארלי נולד ב-1964 במדיסון, ויסקונסין שבארצות הברית למשפחה קתולית. ב-1986 קיבל תואר בוגר מאוניברסיטת מרקט במגמת תקשורת ותיאטרון. לאחר לימודיו עבד בחברה של אביו שעסקה בהפקת שמנים אתריים. במקביל החל את קריירת המשחק שלו במועדון אלתור מקומי בשם "Ark Improv Theater" ולאחר מכן בתיאטראות אלתור בשיקגו. בשנת 1990 הצטרף לצוות תוכנית המערכונים האמריקאית Saturday Night Live לאחר שהתגלה על ידי מפיקה, לורן מייקלס, בתיאטרון האלתור "Second City" בו השתתף בשיקגו. בתוכנית חבר לשחקנים וקומיקאים מפורסמים כגון כריס רוק ואדם סנדלר. הוא היה חבר בצוות התוכנית במשך חמש שנים, במהלכן התמחה בהומור פיזי וסלפסטיק שנשען בין היתר על הופעתו החיצונית רחבת הממדים. סגנון ההומור שלו בתוכנית לא היה מעודן במיוחד והדמויות שלו הרבו לצעוק, להזיע ולהתפשט (זכורים במיוחד מערכון שבו גילם חשפן מה"צ'יפנדיילז" לצד פטריק סווייזי ודמותו האירונית של מאט פולי, מאמן אישי כושל).

ב-1995 הועזב פארלי יחד עם אדם סנדלר מצוות התוכנית "סטרדיי נייט לייב" בעקבות קיצוצים. מאז ועד מותו החל לשתות בכבדות ולצרוך סמים. הוא נכנס ויצא ממכוני גמילה 17 פעמים. הפעם האחרונה הייתה שבוע לפני מותו. בדצמבר 1997, לאחר ארבעה ימים של שתייה וצריכת קראק והרואין בחברת יצאנית בשם היידי, פארלי מת כתוצאה ממנת יתר.

==בקולנוע==
במהלך תקופת "סטרדיי נייט לייב" הופיע פארלי במספר תפקידי אורח בסרטים כמו "עולמו של ויין", "תופסים ראש" (Coneheads), "רוקנרול באוויר" (AirHeads), ובתפקיד נהג האוטובוס הנרגן בקומדיה של אדם סנדלר "בילי מדיסון". לאחר שהועזב מהתוכנית ב-1995 החל להתמקד במשחק קולנועי ויחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד כיכב בקומדיות "כבשה שחורה" (Black Sheep) ו"טומי בוי". שזכו להצלחה כלכלית בעיקר בקופות הביתיות וביססו את פארלי ככוכב קומי מכניס. הכרה זו הקנתה לו את התפקיד הראשי בקומדיה "הנינג'ה מבברלי הילס" (Beverly Hills Ninja) שזכתה למקום הראשון בהכנסות בשבוע הראשון להקרנתה. לאחר מותו שוחררו לאקרנים בשנת 1998 שני סרטים נוספים "עבודה מלוכלכת" (Dirty Work) שבו הופיע בתפקיד משני ו"כמעט גיבורים" (Almost Heroes) שבו כיכב לצד מת'יו פרי.

==פרויקטים שלא יצאו לפועל== 
פארלי היה הבחירה המקורית לגלם את "שרק" והוא אף הקליט חלק מהדיאלוגים, אך לאחר מותו נאלצו המפיקים לחפש שחקן אחר, את עמיתו ל"סטרדיי נייט לייב", מייק מאיירס. כמו כן תכנן להשתתף בסרט נוסף יחד עם חברו לתוכנית דייוויד ספייד.

==לאחר מותו==
באוגוסט 2005 נחנך על שמו כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. ב-2011 הוציאה הפקת התוכנית "סטרדיי נייט לייב" לקט מערכונים שבהם השתתף פארלי במהלך שנותיה בפורמט DVD.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קומיקאים אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:סאטרדיי נייט לייב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מרקט
קטגוריה:אמריקאים ממוצא אירי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1964
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
אפיק רקורדס

אֶפּיק רקורדס (באנגלית: Epic Records) היא חברת תקליטים אמריקאית השייכת לסוני מיוזיק ופועלת תחת המטרייה של קבוצת "אפיק רקורדס". זו חברת התקליטים (לייבל) הראשית של סוני מיוזיק. בתחילה, התעסקה אפיק בסגנון הג'אז אך היא התרחבה לסגנונות נוספים.

==היסטוריה==
===התחלה===
"אפיק רקורדס" הושקה בשנת 1953 על ידי CBS לצורך שיווק ג'אז, פופ ומוזיקה קלאסית שלא התאימו לזרמים היותר מרכזיים של קולומביה רקורדס.

===הרחבת ז'אנרים והצלחה המיינסטרים ===
עד שנת 1960, הבסיס המוזיקלי של אפיק היה לכלול את כל סגנונות המוזיקה. הדבר נעשה בין השאר כדי למנוע מקולומביה רקורדס (אשר, באותה עת, הייתה בעלת מוניטין של הוצאת תקליטים של אמנים מוכרים) מלהחתים יותר מדי אמנים חדשים.
לאחר מכן, אפיק הפכה לידועה יותר בהחתמות של אמנים צעירים.

אפיק זכתה בתקליט הזהב הראשון שלה בסוף שנות השישים והפכה למפיצת להיטים אימתנית בתחומי הרוק אנד רול, רית'ם אנד בלוז והקאנטרי. בין האמנים הבולטים שהחתימה ניתן למצוא את הסטייפל סינגרס, רוי המילטון, בובי וינטון, ההוליס, דונובן וג'ף בק. כמה מן האמנים הבריטים באפיק, במהלך שנות השישים, היו תוצאה של עסקת ההפצה הבינלאומית של אפיק/אוקה, השייכות ל-CBS, עם EMI.
הקלטות אפיק הונפקו על ידי EMI בקולומביה רקורדס. עסקת ההפצה פקעה בשנת 1968
. כמו כן, במהלך שנות השישים אפיק פיקחה על חברות תקליטים קטנות של CBS כמו אוקה רקורדס ודייט רקורדס.

ההצלחה המסחרית של אפיק המשיכה לגדול בשנות השבעים עם הפצת אלבומים של אבבא, הקלאש, צ'רלי דניאלס, האחים איסלי, הג'קסונים, מיט לוף, ג'וני נאש ואחרים. בנוסף תרמה להצלחתה ההפצה שלה בפילדלפיה אינטרנשיונל רקורדס.

במהלך שנות השמונים, ניתן לומר שאפיק הייתה חברת התקליטים המצליחה של העשור.
הצלחת המיינסטרים של שנות השמונים ושנות התשעים הושפעה מהחתמות והוצאות אלבומים של אמנים כמו מייקל ג'קסון, מועדון תרבות, גלוריה אסטפן, אירופה, סינדי לאופר, אוזי אוסבורן, פרל ג'אם, סלין דיון ועוד.
הוצאת האלבום הגדולה ביותר של אפיק הייתה האלבום, Thriller, של מייקל ג'קסון בשנת 1982, עם מכירות שמוערכות בין 65 ל-110 מיליון עותקים והפך לאלבום הנמכר ביותר בכל הזמנים
.

החתמות מוצלחות נוספות, כללו בין היתר את ג'ניפר לופז, מריה קארי, אבריל לאבין, ג'סיקה סימפסון, Fifth Harmony, שאקירה, קורן, פיונה אפל, נייט מקדונלד, Rage Against the Machine ומייגן טריינור.

==כיום==
"אפיק רקורדס" נמצאת בבעלות חברת סוני מיוזיק. סוני קנתה את CBS Records בשנת 1987, והחליפה את שמה לסוני מיוזיק בשנת 1991. בשנת 2004, התמזגה סוני מיוזיק עם חברה גדולה להפצת מוזיקה, BMG, שהביאה חברות תקליטים כגון אפיק, אריסטה, קולומביה רקורדס, ג'ייב רקורדס RCA, ועוד רבות אחרות, תחת חברה אם אחת, "Sony BMG Music".

בהמשך השנה, "Sony BMG Music", מיזגה את אפיק וקולומביה רקורדס והקימה את חברת התקליטים קולומביה/אפיק, אף על פי ששתי חברות התקליטים ממשיכות לפעול כמותגים נפרדים.

בשנת 1990, הפעילות האירופית של חברת סוני מיוזיק שולבה בשתי חברות תקליטים נפרדות, אפיק וקולומביה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.sonymusic.com אתר חברת סוני מיוזיק, חברת האם של אפיק]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:חברות תקליטים
מאניבול

מאניבול (באנגלית: Moneyball: The Art of Winning an Unfair Game) הוא ספר מאת מייקל לואיס שיצא לאור ב-2003 ועוקב אחר הצלחתו של בילי בין, מנהל קבוצת הבייסבול אוקלנד אתלטיקס. על בסיס הספר נעשה סרט קולנוע באותו שם, בכיכובו של בראד פיט.

הספר הפך לציון דרך בספרות הספורט ובבייסבול המקצועני, שיטת המאניבול אומצה על ידי קבוצות נוספות, הן בבייסבול, הן בענפי ספורט נוספים, וכן בתחומים כמו מערכות בחירות וניהול.

==תקציר העלילה==
עיקר עלילת הספר מתרחשת בתחילת המאה ה-21 ועוקבת אחר בילי בין, מנהלה של קבוצת הבייסבול אוקלנד אתלטיקס (אייז) מליגת ה-MLB. אוקלנד אייז היא קבוצה עם תקציב דל הנאלצת להתחרות בליגה הנשלטת על ידי קבוצות כמו ניו יורק יאנקיז ובוסטון רד סוקס שלהן תקציבי עתק. בילי בין מאמץ שיטות חדשניות להערכת יכולות שחקנים והתאמתם לקבוצה המתבססות על ניתוח מתקדם על פי נתונים סטטיסטים.

פרק בולט בספר מתחקה אחר הנעשה בחדרי הדיונים של המועדון כשהוא מתכונן לקראת דראפט 2002. בעוד שמאתרי הכישרונות המנוסים והוותיקים ממליצים על בחירת שחקנים על פי תיאורים סוביקטיביים והתרשמות אישית, בילי בין וצוותו, הכולל את עוזרו פול דפודסדה, בוגר אוניברסיטת הרווארד, מעדיפים לדרג את השחקנים על פי נתונים סטטיסטים המתמקדים בעיקר ביכולת השחקן לעלות על הבסיסים (OBP) דרך חבטה מוצלחת או גישה חופשית (walk). בסופו של דבר בוחרת הקבוצה בדראפט שורה של שחקנים ששאר הליגה כלל לא לקחה בחשבון.

פרק אחר מתרכז בהצלחתו של בין בביצוע עסקאות עם קבוצות אחרות בליגה, תוך שהוא מנצל את ערמומיותו, הידע הייחודי שצבר בתחום הערכה אובייקטיבית של שחקנים וניצול מצוקתם של מנהלים אחרים, כל זאת תחת האילוץ של קבוצה שלא יכולה להציע שכר גבוה לשחקנים ולבצע עסקאות ענק.

הספר עוקב אחר ההיסטוריה של בין החל מנעוריו כשחקן בייסבול מצליח בתיכון, שנכשל בקריירה המקצוענית שלו. כמו כן מתמקד הספר במספר שחקני מפתח באוקלנד ומתאר את הקריירה המקצועית הייחודית שלהם, וכן אחר קהילת אוהדי הבייסבול המנתחת את ביצועי השחקנים והקבוצות השונות בשיטות סטטיסטיות מתקדמות.

==קישורים חיצוניים==
*
*
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ספרי עיון
קטגוריה:ספרי 2003
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
אביחי מליחי

אביחי מליחי (נולד ב-7 במאי 1963), מוזיקאי וזמר ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בראש העין לאסתר וסעדיה מליחי. בגיל צעיר החל לנגן בגיטרה, והחל את דרכו המוזיקלית בנערותו כשהופיע בהופעות של זמרים מוכרים, למשל עם זוהר ארגוב. הזמר ג'קי מקייטן היה זה שגילה את יכולתו המוזיקלית. מלבד גיטרה, מנגן מליחי גם על בוזוקי ועל קלידים, וכן יוצר ומלחין שירים בסגנון המוזיקה הים תיכונית. שיריו מושפעים מסגנונות שונים כגון רוק, מוזיקה ספרדית, מוזיקה יוונית ושירה תימנית.

הכרתו הציבורית הראשונה הגיעה כשכתב את השיר "לא לבד" לפיני חדד. בין היתר, כתב שירים לזמרים כגון אייל גולן (עיניך מספרות, ילדתי נא שובי, לחישה בלילה), רגב הוד (פעימות לבך), לירן טל (מותק אני בשוק), ישי לוי, יואב יצחק, חיים משה, לידור יוספי אורן חדד וששי יעיש. 

מליחי הוא גם זמר. אלבומו הראשון, "פלא טבעי", יצא לאור בשנת 2000 בהוצאת הד ארצי. האלבום כולל 12 שירים. כמו כן, הוציא את הסינגל "הצחוק שלך" ואת הדואט עם לידור יוספי "לאהוב ולחייך". כיום עובד על אלבום עתידי.

=== כשחקן ===
בשנת 2014 הופיע בעונה הראשונה בסדרה "מתים לרגע" בתפקיד גבי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:זמרים ישראלים ממוצא תימני
קטגוריה:ראש העין: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
אנדריס ברזינש

אנדריס ברזינש (בלטבית: Andris Bērziņš; נולד ב-10 בדצמבר 1944) היה נשיא לטביה השמיני במניין, בשנים 2015-2011. עד כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים. כמו כן, כיהן כנשיא אחד הבנקים הגדולים בלטביה בשנים 1993-2004. נבחר לנשיא מטעם איחוד הירוקים והאיכרים. עם כניסתו לתפקיד ראש המדינה פרש מהמפלגה.

ברזינש נולד ב-1944 בניטאורה במחוז אמאטה שבלטביה הסובייטית. למד בבית ספר תיכון בסיגולדה. לאחר מכן למד באוניברסיטה הטכנית של ריגה, וסיים את לימודיו בשנת 1971. היה מהנדס רדיו במפעל "Elektrons". הוא גם למד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת לטביה, וסיים את לימודיו שם בשנת 1988. באותה שנה התמנה לסגן השר לשירותים מוניציפליים בממשלת לטביה הסובייטית. ב-1990 נבחר לסובייט העליון של לטביה. שם הצביע ב-4 במאי 1990 בעד ההכרזה להחזיר את עצמאותה לרפובליקה של לטביה. לאחר סיום כהונתו כסגן יו"ר הקרן של הפרטות בנק בלטביה בשנת 1993, הפך ברזינש ליושב ראש הקרן. בתקופה זו הוא גם הפך לנשיא של "Latvijas Unibanka" (חברה משותפת של מניות). ברזינש עבד גם כיועץ לנשיא השלוחה הלטבית של הבנק השוודי SEB והיה חבר במועצות המנהלים של מספר חברות. ברזינש חזר לפוליטיקה בשנת 2005 (עסק בעבר תקופה מסוימת בפוליטיקה עירונית במחוז בו היה גר ובריגה), כשרץ ללא הצלחה למשרת ראש עיריית ריגה כמנהיג רשימת "איגוד הירוקים והחקלאים".

ב-23 במאי 2011 הוצע ברזינש למועמד לנשיאות על ידי מפלגת "האיחוד של הירוקים והחקלאים". בסיבוב הראשון של הבחירות קיבל 50 קולות בעד ו-48 נגד, בעוד ואלדיס זאטלרס קיבל 43 בעד ו-55 נגד (99 מחוקקים השתתפו בהצבעה, אבל אחד מהם היה לא-חוקי), כלומר, אף אחד לא נבחר. בסיבוב השני, שנערך מאוחר יותר באותו יום, קיבל ברזינש 53 קולות בעד, וניצח בבחירות. הוא הושבע לתפקידו כנשיא לטביה ב-8 ביולי 2011. ביולי 2015 הוחלף על ידי ריימונדס ויוניס.

ברזינש היה נשוי פעמיים. נישואיו השניים - לדצה סיסומה, נערכו רשמית כמה ימים לפני כניסתו לתפקיד הנשיא. אחד מדודיו גורש על ידי השלטון הסובייטי למרכז אסיה ונפטר ב-1943 בטג'יקיסטן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.president.lv אתר נשיא לטביה]

קטגוריה:נשיאי לטביה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:ילידי 1944
נ.ב. החתול שלך מת! (סרט)

נ.ב. החתול שלך מת! (באנגלית: P.S. Your Cat Is Dead) הוא סרט קומדיה משנת 2002 בבימויו ובכיכובו של סטיב גוטנברג. הסרט מבוסס על מחזה משנת 1975 מאת ג'יימס קירקווד ג'וניור, שהוא עיבוד שלו לרומן שכתב ושיצא לאור לראשונה בשנת 1972.

==תקציר העלילה==
הסרט מתחיל בערב השנה החדשה, כאשר לגיבור הסרט, ג'ימי זוּל (השחקן סטיב גוטנברג) יש יום רע במיוחד. הצגת היחיד שלו אינה מצליחה, הרומן הלא גמור שלו נגנב, וחתולו האהוב טנסי (הנקרא על שם המחזאי טנסי ויליאמס) נפטר במרפאה הווטרינרית. בנוסף, חברתו זרקה אותו בערב הסילבסטר.

ג'ימי נותר לבדו בביתו, שוקע ברחמים עצמיים ודיכאון, ונמצא על סף התמוטטות עצבים. כאשר בחור צעיר פורץ לביתו, ג'ימי מתנפל עליו בחמת זעם, קושר אותו, ומתחיל להוציא עליו את התסכולים.

בהמשך מסתבר שלפורץ, אדי ויטו, שיצא מהארון לאחרונה, יש כמה תסכולים משלו, כולל כעסים על אשתו לשעבר שעזבה אותו לאחר שגילה לה שהוא נמשך לגברים, ואינה מאפשרת לו לפגוש את בנו. הקשר בין שני הגברים נרקם באופן מרתק וקומי, ובהמשך הם אף מסייעים זה לזה.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
|-
|סטיב גוטנברג
|ג'ימי זול
|-
|סינתיה ווטרוס
|קייט
|-
|לומברדו בויאר
|אדי טוסורו
|}

==ביקורות ותגובות==
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטים גאים בפילדלפיה בשנת 2002.
הוא קיבל ביקורות שליליות באופן כללי ולציון 24% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 17 ביקורות.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2002
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים הומוסקסואליים
ארמנד האמר

ארמנד האמר (באנגלית: Armand Hammer; 21 במאי 1898, ניו יורק, ארצות הברית - 10 בדצמבר 1990, לוס אנג'לס, ארצות הברית), היה איל נפט ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.

==קורות חיים==
האמר נולד בניו יורק לרוז (ליפשיץ) ויוליוס האמר, מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית. הוא היה יו"ר ובעלים של חברת אוקסידנטל פטרוליום, ואספן אמנות. האמר פעל לפדיון אסירי ציון מברית המועצות, ובמיוחד נודע במאבקו לשחרורה של אידה נודל.

בשנת 1982 הקים יחד עם איש העסקים יוסף (ג'ו) אלמליח את חברת ההחזקות י.ו.א.ל (ראשי תיבות של Jerusalem Oil Exploration Ltd), שתחתיה הוקמה החברה הבת ישראמקו. במטרה לגייס הון ולבצע חיפושי נפט בישראל.

האמר התחיל את אוסף האמנות שלו בשנות ה-20. ב-1928 ייסד בניו יורק את גלריית האמר הפעילה עד היום. ב-1965 תרם חלק מן האוסף שלו לאוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1987 תרם עבודות על נייר לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די. סי.. בנובמבר 1990, כשבועיים לפני מותו חנך האמר בלוס אנג'לס את מוזיאון האמר המנוהל על ידי אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. בשנת 1984 הוצגה במוזיאון ישראל התערוכה "אוסף ארמנד האמר: חמש מאות של יצירות מופת". 

האמר הורשע בתרומה אסורה לנשיא ריצ'רד ניקסון. הוא זכה לחנינה מהנשיא בוש.

על שמו קרן ארמנד האמר לקידום המזה"ת.

נינו הוא השחקן ארמי האמר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בוגרי בית הספר לרפואה באוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:אנשי עסקים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מנהלים אמריקאים
קטגוריה:מנהלים יהודים
קטגוריה:נדבנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אספני אמנות אמריקאים
קטגוריה:אספני אמנות יהודים
קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות בין העמים
קטגוריה:מקבלי חנינה מנשיא ארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1898
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות