OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ואולי לא היו הדברים...

המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
"ואולי לא היו הדברים...", המוכר בשמו המקוצר "ואולי", הוא שיר של רחל המשוררת שנכתב בשנת תרפ"ז 1927. השיר פורסם לראשונה ב"דבר" ב-3 ביוני 1927, ובשנת 1930 נכלל בספר שיריה של רחל, "מנגד".

השיר מתאר את הגעגועים העזים שחשה המשוררת לחוות העלמות בסמוך לקבוצת כנרת, לדגניה א' ולַכנרת וסביבתה, שם עבדה כפועלת חקלאית בתקופת העלייה השנייה. מאחר שחלתה, נבצר ממנה לחיות בין חבריה כשותפה מלאה ולכן עזבה, וממקום מגוריה בתל אביב, היא הוזה-חולמת ונזכרת בשנותיה כחלוצה. המשוררת מעלה על נס את ערכי תנועת העבודה: עבודה חקלאית, אהבת ארץ ישראל, וחוויות השמחה וההתבוננות, שזכתה להם בנופי הכנרת.

השיר הולחן על ידי יהודה שרת, נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ושורותיו הראשונה והאחרונה נעשו לביטויים.

"ואולי" זכה לביצועים רבים במאה ה-20 וה-21, ובהם אלה של נחמה הנדל, של שלישיית גשר הירקון, של חיים משה, של דודו זר בתוכנית של "מה פתאום" שעסקה בכנרת ושל אריק איינשטיין, שהופיע באלבום ארץ ישראל הישנה והטובה. השורה האחרונה בשיר נבחרה להופיע על השטר בערך 20 ש"ח שהנפיק בנק ישראל בנובמבר 2017.

המילים "הוי כנרת שלי" מצוטטות באופן סאטירי בסוף השיר המורה לזמרה (עמוס אטינגר, מאיר הרניק, יונה עטרי), והלחן של שורה זו פותח את השיר טוויסט מולדת (דרורה חבקין, להקת פיקוד המרכז).

==מילות השיר==

==ראו גם==
* עם שחר

==לקריאה נוספת ==
* רחל בלובשטיין, ואולי לא היו הדברים..., שירת רחל, תל אביב: דבר, תרצ"ה-1935, עמ' עג.

==קישורים חיצוניים==

* 
* אסתר עופרים, [http://web.nli.org.il/_layouts/NLI_Foundation/Player/Player.aspx?fileName=http://dlib.nli.org.il/webclient/DeliveryManager?pid=941695 ואולי לא היו הדברים...], באתר הספרייה הלאומית 
* 
* [https://web.archive.org/web/20161107221103/http://rosetta.nli.org.il/delivery/DeliveryManagerServlet?dps_custom_att_1=staff&change_lng=&dps_pid=IE20463489 האוסף מנגד] באתר הספרייה הלאומית
* [https://www.youtube.com/watch?v=CbIzJ_KtA10 ואולי], בביצוע אסתר עופרים, הופעה חיה בהיכל התרבות (תל אביב), 1973

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1927
קטגוריה:שירי נחמה הנדל
קטגוריה:שירי שלישיית גשר הירקון
קטגוריה:שירי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירי חיים משה
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יהודה שרת
קטגוריה:שירים על הכנרת
זו הדרך (שיר)

"זוֹ הַדֶּרֶך" הוא שיר מאת רחל המשוררת, אשר נחתם בסוף קיץ, תרפ"ט 1929. חובר על ידי המשוררת ללא כותרת, ושמו נקבע על ידי המוציאים לאור של שירתה לאחר פטירתה.
השיר הוכנס אל מסכת השירים שנהוג לקרוא או לשיר בטקסים חגיגיים בתקופת יישוב ולאחר הקמת המדינה.

==מילות השיר==

== פרקי השיר ותכניו ==
"זו הדרך" ביטא נאמנה את ערכי תנועת העבודה, כפי שנתפסו בתקופת היישוב: חלוציות, נחישות, עקשנות, שתיקה, געגועים והסתפקות במועט, עד להשגת היעדים: הקמת חברה יהודית עמלנית, שתפנית, חופשית וריבונית בארץ ישראל.
השיר המחורז כולל שלושה בתים. כמו בשיריה האחרים, העדיפה המשוררת גם ב"זו הדרך" להשתמש בדימויים ומטפורות מתחום החקלאות האהובה עליה; וכך, היא מדמה את אהבותיה לפרח, ואת חייה, שהנחילו לה אכזבה, לגינה שוממה, שאדמתה "כבדה", שגרגיריה דבוקים זה לזה ללא רווחים המאפשרים אוורור וניקוז ומבלעדיהם לא תיתכן צמיחה. המים המאוזכרים בשיר הם טיפות טל ודמעה המנוגדים כביכול; האחד מסמל את איתני הטבע ואת היופי שבבריאה, והשנייה, מקורה בעין האדם, היא תוצר של העצב והבכי. שני הבתים הראשונים מספרים על החוויה הנפשית הפנימית, ואילו נושאו של הבית השלישי הוא המולת כוחות הנפש בהתנהלות המתמשכת אל היעד הנשגב, התנהלות המכונה "הדרך". כמו באמרתו של יוסף טרומפלדור: טוב למות בעד ארצנו, אין מיצרים למסירות הנדרשת מן החלוץ או החלוצה במאבקם למען תחיית האומה, ובמילותיה של רחל: "אַחֶרֶת אֵינֶנָּה,/ בָּהּ לָלֶכֶת, לָלֶכֶת עַד תֹּם", כאשר התום הוא גם קץ החיים, כמחיר למאבק על היעדים או בדרך הטבע, בעת זקנה ושיבה.

== לחן וביצועים לשיר ==
הבית השלישי, המתחיל במילים "זו הדרך", הולחן על ידי המוזיקאי אפרים בן-חיים, מגרעין המייסדים של קבוצת קריית ענבים.

==לקריאה נוספת==
*רחל בלובשטיין, [ששוני הזעיר ... הפרח], שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' קלה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1929
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
יואב בר (שף)

יואב בר (נולד ב-18 במרץ 1971) הוא שף ישראלי.

==ביוגרפיה==
יואב בר נולד באופקים בשם יואב ברביבאי, אח שני במשפחה בת 6 ילדים ממוצא מרוקאי. את ילדותו חילק בין הישיבה הדתית בשדה חמד ובין הפנימייה החילונית נחלת יהודה.

בר למד במסלול מסטר שף בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים והשתלם בלימודי גסטרונומיה גבוהים ב- Culinary Institute of America בניו יורק ובקורדון בלו בלונדון. ניסיונו המקצועי נרכש במסעדות ובבתי-מלון ברחבי הארץ, ובין השאר שימש שף מלון פלמירה באילת, שם פגש את מנכל"ית המלון באותה תקופה, שלימים הפכה לאשתו. לזוג כיום 3 ילדים.

בשנת 2007 פתח בר ביחד עם חיים עמשלם (כשותף שקט) את המסעדה "מאראבו" בבית עוז על דרך אבא הלל סילבר מול מתחם הבורסה ברמת גן.

בשנת 2009 זכתה מסעדת מאראבו בתואר "אלופת המסעדות של ישראל" בתוכנית הטלוויזיה "קרב סכינים" בערוץ 10. המסעדה נסגרה בסוף 2013.

בר כותב טור שבועי בנענע10 על חוויותיו וחייו כשף המסעדה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20130915074441/http://food.nana10.co.il/Article/?ArticleID=645830 גמר "קרב סכינים" בערוץ 10, 2009]
* [https://web.archive.org/web/20140801112041/http://maraboo.co.il/ אתר מסעדת מאראבו]
* האתר הרשמי של [http://chefyoavbar.co.il השף יואב בר]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: הפקולטה לחקלאות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1971
אנדוקתקציה

אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (באנגלית: Endocathection) הוא מונח בפסיכולוגיה, המתאר הפניית יתר אנרגיה ליבידינלית של אדם (קתקסיס) לפעילותו הפנימית למחשבותיו ולרגשותיו; ניתן להגדיר מונח זה גם כמתאר מצב של נסיגה מהחיים המעשיים והתעסקות בחיים התאורטיים. מונח זה הוא הפכו של המונח אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה.

==היסטוריה ואטימולוגיה==
את המונח אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי אלכסנדר מוריי (1893-1988 Henry Alexander Murray) בספרו "חקירות של אישיות" (Explorations in Personality) שיצא לאור בשנת 1938.

המונח נבנה בשפה האנגלית (התחילית: endo + המילה cathexis > cathection) אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית שבה המשמעות המילולית של השם אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה (κάθεξις+ ἔνδον) היא אחיזה חיצונית.

==ראו גם==
* אקסוקתקציה
* קתקסיס

==לקריאה נוספת==
* Henry Alexander Murray,Dan McAdams, Explorations in Personality, New York: Oxford University Press, 1938 (עמ' 148 ועמ' 210)
* Nevitt Sanford, Self & Society: Social Change And Individual Development, New York 1966 (ראו מהדורת 2009 עמ' 65)
* Gary R. VandenBos, A.P.A. dictionary of psychology, American Psychological Association, 2007

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
עין פיק

עין פיק הוא מעיין בדרום רמת הגולן השוכן מתחת לכפר הסורי הנטוש פיק (בערבית: فيق), דרומית לקיבוץ אפיק.

שם המעיין והכפר הסורי שמעליו משמרים את שם היישוב היהודי אפקה, ששכן במקום ככל הנראה החל מהמאה ה-8. העיירה אפקה אף שימרה את שמו של היישוב אפק ששכן בתל סורג לא רחוק משם.

על שם הכפר פיק נקרא גם מנחת פיק הסמוך, וגם הכפר תאופיק שואב את שמו משמות האתרים באזור.

==גלריית תמונות==
<gallery mode="packed" heights="180">
קובץ:עין פיק1.jpg|עין פיק למרגלות הכפר פיק
קובץ:Ein Fiq, Golan Heights - 20040223-03.jpg|ערוץ נחל עין גב מאזור הכפר פיר
</gallery>

==לקריאה נוספת==
* מפת סימון שבילים: החרמון הגולן ואצבע הגליל מס' 1

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20131008100555/http://hamaayanot.co.il/home/bigPic.php?idPic=258 תמונות של עין פיק], באתר ארץ המעיינות
* 
* יותם יעקבסון, [http://www.masa.co.il/article/3022/עין-פיק-ועין-אפיק/ עין פיק ועין אפיק], באתר מסע אחר

פיק, עין
קטגוריה:אפיק (קיבוץ)
שמואל שניאורסון (ניקולייב)

הרב שמואל שניאורסון (תרמ"ח, 1888 – י' בכסלו תש"ד, 7 בדצמבר 1943) היה רב העיר ניקולייב באוקראינה.

==תולדות חייו==
נולד בעיירה פודוברנקה לזלדה רחל (בת שניאור זלמן חייקין) ורבי ברוך שניאור נכד האדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון, ה"צמח צדק" ונקרא על שם דודו רבי שמואל שניאורסון מחב"ד-לובביץ'.

בשנת ה'תרס"ט החל לשמש כמלמד תורה תחת רבנות אחיו וכמלמד של בן אחיו מנחם מנדל. בשנת תר"ע עבר להתגורר בניקולייב, ושם נישא בא' באלול תרע"א למרים גיטל ינובסקי אחותה של גיסתו חנה , ומונה לרב בית כנסת ולעוזר חתנו ברבנות. בשנת ה'תרע"ז מונה לרב העיר ניקולייב מטעם השלטון לצד חתנו שכיהן כרב מטעם הקהילות.

בשנת תר"פ הפסיק לכהן כרב ובשנת תרפ"ד נבחר על ידי הקהילה היהודית לרב העיר תפקיד אותו מילא עד לשנת ת"ש. לאחר פטירת חתנו בשנת תרצ"ג מילא את מקום חמיו כרבה היחידי של העיר.

במשך רבנותו נאבק לשימור חיי הדת, במיוחד אפיית מצות כשרות לפסח. במקומות שונים נדפסה חליפת מכתבים בינו לבין אחיו רבי לוי יצחק, בו הם מתארים אחד לשני את תלאותיהם בנידון ומבקשים עצות זה מזה. מכתבים נוספים לבן אחיו - רבי מנחם מנדל שניאורסון, לימים הרבי מחב"ד, נדפסו במקומות שונים.

בשנת תרצ"ט (1939) נאסר אחיו רבי לוי יצחק בשל פעולותיו להפצת יהדות, שהיו אסורות על פי חוקי ברית המועצות. ובשנת תש"א (1941) נאסר הוא על ידי השלטונות, אף הוא בעוון הפצת היהדות. ביום ד' תמוז תש"א נפסק דינו לשלוש שנות גלות בטומסק שבסיביר. בחודש אדר א' תש"ג (1943) שוחרר ממאסרו עקב תשישות ואי ספיקת לב. עקב מלחמת העולם השנייה התגורר בנו בעיר טשרדז'או (Charjou) שבטורקמניסטן ולשם ברח רבי שמואל אך לא נרפא מתשישותו ונפטר ביום י' בכסלו תש"ד (1943) ונטמן בבית העלמין היהודי בטשרדז'או.

==משפחתו==
* בנו היחיד מנחם מנדל שניאורסון.
* אחיו רבי לוי יצחק שניאורסון אביו של רבי מנחם מנדל שניאורסון
* אחיו שלום שלמה שניאורסון ובתו המשוררת זלדה.

===אילן יוחסין===

==לקריאה נוספת==
* נפתלי צבי גוטליב, "תולדות לוי יצחק", בהוצאת קה"ת. כרך ב' עמודים 9–24
* קובץ הוספות והשלמות לספרי "תולדות לוי יצחק", בהוצאת קה"ת, אב תשע"ט (קובץ העוסק כולו ברב שמואל ומובא בו תיק החקירות שלו)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.col.org.il/show_news.rtx?artID=26254 תיק החקירה של שניאורסון], COL

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיקולאייב: רבנים
קטגוריה:משפחת שניאורסון
קטגוריה:מורשעים בעבירות על רקע אידאולוגי בברית המועצות
קטגוריה:אזרח נכבד לדורותיו (של האימפריה הרוסית)
קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1943
אקסוקתקציה

אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה (וכן אקסו; באנגלית: Exocathection) הוא מונח בפסיכואנליזה המתאר מצב של הטען חיובי (קתקסיס) והפניית האנרגיה ליבידינלית של אדם אל פעילותיו החיצוניות, כמו אל עסקים כלכליים ואל התרחשויות חברתיות או פוליטיות; ניתן להגדיר מונח זה כמתאר מצב של נסיגה מהחיים התאורטיים ונטייה חזקה לעסוק בחיים המעשיים. מונח זה הוא הפכו של המונח אֶנְדוֹקֶתֶקְצְיָה.

==היסטוריה ואטימולוגיה של המונח==
את המונח אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה טבע הפסיכולוג האמריקני הנרי מארי (1893-1988 Henry Alexander Murray) בספרו "חקירות של אישיות" (Explorations in Personality) שיצא לאור בשנת 1938.

המונח נבנה בשפה האנגלית (התחילית: exo + המילה cathexis > cathection) אך האטימולוגיה של המילה היא מיוונית שבה המשמעות המילולית של השם אֶקְסוֹקֶתֶקְצְיָה (κάθεξις+ ἔξω) היא אחיזה חיצונית.

==ראו גם==
* אנדוקתקציה
* קתקסיס

==לקריאה נוספת==
* Henry Alexander Murray,Dan McAdams, Explorations in Personality, New York: Oxford University Press, 1938 (עמ' 148 ועמ' 210)
* Nevitt Sanford, Self & Society: Social Change And Individual Development, New York 1966 (ראו מהדורת 2009 עמ' 180)
* Gary R. VandenBos, A.P.A. dictionary of psychology, American Psychological Association, 2007
* Benjamin B. Wolman, Benjamin B. Wolman, Dictionary of behavioral science, 1989
* Ian Stuart-Hamilton, Dictionary of Psychological Testing, Assessment and Treatment, UK 2007 (עמ' 108)

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
עמק הכדים

עמק הכדים (בלאית: ທົ່ງໄຫຫິນ) הוא אתר ארכאולוגי ברמת סיאנגקואנג בלאוס בו פזורים מקבצי סלעים החצובים בצורת כדים. ב-2019 העמק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

עמק הכדים נמצא במחוז סיאנגקואנג של לאוס, במישור פווסואוון שעל רכס הרי אנאם המפריד בין לאוס לווייטנאם. בעמק פזורים על פני כ-50 קילומטרים אלפי כדים עשויים סלע הניצבים באלכסון בקבוצות, חלק מן הקבוצות כוללות כדים ספורים וחלקן כוללות מאות כדים במקבץ. גודל הכדים נע בין מטר אחד לשלשה, ומשקלם נע בין מאות קילוגרמים לטון.

באזור נמצא מספר רב של נפלים בתקופת המלחמה שהתנהלה בשנות ה-70. נוכחות נפלים מונעת ביצוע חקר מעמיק של האזור. עם תחילת המאה ה-21 נערכו מספר מבצעים לניקוי השטח ועתה חלק מהאזורים פתוחים לציבור.

פתח אחד הכדים בעמק הכדים
==מקור הכדים==
אין חולק על כך שהכדים עתיקים מאוד וחוקרים מעריכים כי הם בני כאלפיים שנה, מלבד נתון זה אין עוד נתון שאינו שרוי במחלוקת, כך לגבי יוצרי הכדים, מקור האבן, שימושם וסיבת יצירתם.
ישנם חוקרים הטוענים שהכדים שימשו לקבורה אך המקומיים מתעקשים שהכדים שימשו להכנת אורז ויין, מסורת נוספת טוענת שהכדים שימשו להכנת משקה "לאו לאו" הנמכר עד היום באזור.

==קישורים חיצוניים==

* [https://whc.unesco.org/en/list/1587 אתרי כדים מגליתיים בסיאנגקואנג - עמק הכדים] באתר אונסק"ו 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תקופת הברזל
קטגוריה:מונומנטים_מגליתיים
קטגוריה:לאוס: מבנים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים
1819 במדע

==אסטרונומיה==
==ארכאולוגיה==
* גילוי מערות אג'אנטה - אתר מורשת עולמית.
* הכנסת ציורים ארוטיים שהתגלו בפומפיי לחדר הסודי של המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי

==גאוגרפיה==
* 19 בפברואר – סוחר בריטי ויליאם סמית גילה את אי ליבינגסטון הנמצא כ-160 ק"מ מאנטארקטיקה. זה היה האי הראשון שהתגלה דרומית מקו רוחב 60°.
* 5 בספטמבר – משלחת רוסית לחקר אנטארקטיקה בראשות פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן יוצאת לדרך.
* משלחת בריטית בראשות ויליאם פרי הגיעה לקו אורך '51 112° במעבר הצפון-מערבי- השיא של הגעה לנקודה המערבית ביותר, שהחזיק מעמד במשך 150 שנים.

==טכנולוגיה==
* 22 במאי – אוניית "סוואנה" יצאה מנמל בארצות הברית וב-20 ביוני הגיעה לליברפול. זו אוניית קיטור ראשונה שחצתה את האוקיינוס האטלנטי.
==פיזיקה==
==רפואה==
* אוגוסט - רנה לאנק מפרסם בפריז את חיבורו "De l’Auscultation Médiate ou Traité du Diagnostic des Maladies des Poumons et du Coeur" המתאר לראשונה את המצאתו המסכת (סטתוסקופ).

== נולדו ==
* 5 ביוני – ג'ון קוך אדמס, מתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1892)
* 13 באוגוסט – ג'ורג' סטוקס, פיזיקאי ומתמטיקאי אנגלי (נפטר ב-1903)
* 18 בספטמבר – לאון פוקו, פיזיקאי (נפטר ב-1868)
* 23 בספטמבר – ארמן איפוליט פיזו, פיזיקאי, הראשון אשר מדד את מהירות האור בשנת 1849 באמצעות גלגל שיניים מסתובב (נפטר ב-1896)
* 25 בספטמבר – ג'ורג' סלמון, מתמטיקאי אירי (נפטר ב-1904)

==נפטרו==
* 19 באוגוסט – ג'יימס ואט, מהנדס (נולד ב-1736)

==קישורים חיצוניים==
אל ארצי

"אֶל אַרְצִי" הוא שירה של רחל המשוררת על ארץ ישראל. נכתב בתל אביב בשנת תרפ"ו 1926.

השיר נעשה אהוד ביישוב ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה, ונהוג לשיר ולהשמיע אותו בטקסים ממלכתיים ובימי זיכרון וחגים.

== פרקי השיר ותכניו ==
"אל ארצי" הוא מסכת דברים שנשאה המשוררת אל ארץ ישראל. הוא נחשב לאחד מהביטויים הפואטיים הנחשבים של ערכי תנועת העבודה במחצית הראשונה של המאה ה-20, ומטיף לערכים של צניעות והסתפקות במועט, עבודה ועמלנות ושאיפה מתמדת אל השלום.

השיר המחורז כולל שני בתים.

בבית הראשון הדוברת פונה באופן מטפורי אל ארץ ישראל, ופותחת בהודעה שלילית לכאורה, כי "לא" שרה לה שירים, ולאחר ההודעה הזאת מפרטת מה עשו ידיה, או מה הייתה עבודתה כחקלאית בארץ ישראל. ובכך מודיעה הדוברת על העדפתה את חיי העמל המאומצים והסדורים, מאשר את סיפורי התהילה של עלילות פאר, מערכות הצבא ודברי שבח והלל על תולדותיה. ומילותיה של הדוברת בשיר מבטאים את עולמה הפנימי הכן של המשוררת, שעל פי תולדות חייה, חפצה היה להיות "עובדת אדמה ובילדותה רצתה להיות ציירת". היא מביעה התנצלות בפני הארץ, הנדמית לה כ"אֵם", דימוי שכיח ומקובל בספרות העברית לדורותיה, על שאינה שרה לה שירי תהילה. אולם ההתנצלות עצמה היא שיר "אל ארצי".

בבית השני, כמו בשיריה האחרים, המשוררת מתארת רגשות ומבעי הזדהות עם ארץ ישראל: עצב על השממה ("עָנְיֵךְ") שבה, ושמחה על הצמיחה שבה.

== לחן וביצועים לשיר ==
השיר הולחן על ידי יהודה שרת, שזכה לעיבודים רבים והושר, בין השאר, על ידי הזמרת נתנאלה, וחבורת שוהם. לחנים נוספים לשיר חוברו על ידי פאול בן-חיים, אברהם פררה, מרק לברי ועל ידי דניאל סמבורסקי. גרסה המשלבת בין לחנים של יהודה שרת ואברהם פררה בוצעה על ידי קובי אלדר. המלחין הצעיר דניאל פגיס הלחין את השיר בלחן בעל אופי קלאסי.

==לקריאה נוספת==
* רחל בלובשטיין, אל ארצי, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' נה.

==קישורים חיצוניים==

* נתנאלה, [http://web.nli.org.il/_layouts/NLI_Foundation/Player/Player.aspx?fileName=http://dlib.nli.org.il/webclient/DeliveryManager?pid=941681 אל ארצי], באתר הספרייה הלאומית
* [https://www.youtube.com/watch?v=2WX-A0_70_8 קובי אלדר], אל ארצי, פסטיבל חלב ודבש 2013.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1926
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יהודה שרת
קטגוריה:ציונות בתרבות
קטגוריה:שירי ההתיישבות העובדת
1820 במדע

==ארכאולוגיה==
* גילוי ונוס ממילו

==גאוגרפיה==
* 28 בינואר – פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן גילה את היבשת אנטארקטיקה.
* 30 בינואר – אדוארד ברנספילד נחת בחצי האי "השילוש הקדוש", הנקודה הצפונית ביותר ביבשת אנטארקטיקה.
* 13 בנובמבר – משלחת צרפתית בראשות לוי דה פרייסינה לחקר האוקיינוס השקט חזרה לנמל הבית. המסע החל ב-17 בדצמבר 1817.
* 17 בנובמבר – נתניאל פאלמר ואנשיו היו האמריקאים הראשונים שחזו בחצי האי האנטארקטי.

==מחשבים==
* שארל קסביה תומא דה קולמר עיצב והמציא את האריתמומטר בשנת 1820. היה זה המחשבון המכני המוצלח הראשון שהיה מסוגל לבצע פעולות חיבור, חיסור כפל וחילוק.

==פיזיקה==
* 21 באפריל – הנס כריסטיאן אורסטד גילה את הקשר בין תופעות החשמל והמגנטיות – תופעת האלקטרומגנטיות.
* אנדרה מרי אמפר ניסח את התאוריה המתמטית הראשונה בתחום האלקטרומגנטיות.
* ז'אן-בטיסט ביו ופליקס סבר ניסחו את חוק ביו-סבר, המתאר את השדה המגנטי הנוצר כתוצאה מתנועה של מטען חשמלי במרחב או מזרם.

==רפואה==
* פרידריך נאסה מגלה שבהמופיליה חולים רק גברים אך היא מועברת על ידי נשים.

== פרסים ==
* מדליית קופלי מוענקת להנס כריסטיאן אורסטד.

== נולדו ==
פלורנס נייטינגייל
* 24 במרץ – אלכסנדר בקרל - פיזיקאי צרפתי (נפטר ב-1891)
* 12 במאי – פלורנס נייטינגייל, חלוצת מקצוע הסיעוד המודרני - יום זה הוכרז כיום האחיות הבינלאומי (נפטרה ב-1910)
* 5 ביולי – ויליאם ג'ון מקורן רנקין, מדען, ממציא ומהנדס סקוטי, חוקר מכונות הקיטור (נפטר ב-1872)
* 2 באוגוסט – ג'ון טינדל, פיזיקאי בריטי (נפטר ב-1893)

==נפטרו==
* 19 ביוני – ג'וזף בנקס, חוקר טבע ובוטניקאי בריטי, ופטרון לפעילות המדעית בבריטניה (נולד ב-1743)

==קישורים חיצוניים==
כאן על פני אדמה

המשוררת רחל בלובשטיין-סלע
"כָּאן עַל פְּנֵי אֲדָמָה" הוא שירה של רחל המשוררת, אשר חובר בתל אביב בשנת תרפ"ז 1927.

השיר הולחן על ידי יהודה שרת, ובלחן נוסף שמחבריו אינם ידועים.

==מילות השיר==

==משמעות השיר==
"כאן על פני אדמה" הוא שיר הלל המשבח את החלוציות. נושאי השיר הם מאמצי האיתנים הנדרשים מהחלוצים, שליחי האומה, כדי להקים את ההתיישבות החקלאית והעירונית, ולמעשה את החברה היישובית המאורגנת, בארץ ישראל. המאמץ הכביר, מדומה לגלילת "אֶבֶן מִפִּי הַבְּאֵר", כלומר הסרת מחסום ממשאב הקיום החיוני: מים. המשוררת סבורה, ובדומה להגות בני דורה, כי ביצועו של המאמץ החלוצי מחייב אחדות, עקשנות וערנות של רבים - המדומים במילים: "אלף זרועות" - בבת אחת. כמו בשיריה האחרים, ובספרות העברית בכללה, מדמה המשוררת את ארץ ישראל לאישה, על שלל ההתייחסויות המקובלות בתרבות האנושית: אם, או חברה ומאהבת. היא מבקשת ואף מייעצת לקוראיה, שיקנו לעצמם הקשבה אל האדמה, שבה היא רואה בשיר זה "אֵם", המעניקה חיים ומזינה את בניה ובנותיה, בני האדם, ומייצגת ממשות, חמימות ואיתנות; וזאת תחת הסתכלות בשמים, המייצגים כביכול ערכים מופשטים, אולם שלא תמיד בהשגה.

==לקריאה נוספת==
* רחל בלובשטיין, כאן על פני אדמה, שירת רחל, תל אביב: הוצאת דבר, תרצ"ה-1935, עמ' נט.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1927
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי רחל המשוררת
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי יהודה שרת
קטגוריה:ציונות בתרבות
1821 במדע

==אסטרונומיה==
==ארכאולוגיה==
* מרי אנינג גילתה את הפלסיוזאור

==גאוגרפיה==
* 6 בדצמבר – גילוי איי אורקני הדרומיים 
* 15 בדצמבר – ייסוד החברה הגאוגרפית הצרפתית

==גאולוגיה==
* גילוי בוקסיט על ידי הגאולוג הצרפתי פייר ברתייה 

==מתמטיקה==
* אוגוסטן לואי קושי מפרסם את "Cours d'analyse de l'Ecole Polytechnique", ובו הביסוס הלוגי פורמלי-אקדמי של החשבון האינפיניטסימלי 

==כימיה==
==פיזיקה==
* מייקל פאראדיי בנה שני מתקנים המפיקים מה שכונה בפיו "סיבוב אלקטרומגנטי". ניסויים והמצאות אלה הם הבסיס לטכנולוגיה האלקטרומגנטית המודרנית.
* אוגוסטן ז'אן פרנל ביסס את התאוריה הגלית של האור.
* גילוי אפקט תרמואלקטרי על ידי הצרפתי ז'אן פלטייה ואסטוני-גרמני טומס סייבק.

==רפואה==
* תיאור שיתוק על שם בל על ידי הרופא הבריטי צ'ארלס בל.

== פרסים ==
* מדליית קופלי מוענקת לג'ון הרשל.

== נולדו ==
* 16 במאי – פפנוטי צ'בישב, מתמטיקאי רוסי (נפטר ב-1894)
* 16 באוגוסט – ארתור קיילי, מתמטיקאי בריטי (נפטר ב-1895)
* 31 באוגוסט – הרמן פון הלמהולץ, פיזיקאי גרמני (נפטר ב-1894)
* 13 באוקטובר – רודולף וירכו, מדען גרמני שחקר חיידקים, אנתרופולוג, מחשובי המדינאים בתקופת פרוסיה ומנהיג מפלגת הקדמה הגרמנית שהייתה באופוזיציה לביסמרק (נפטר ב-1905)

==נפטרו==
* 20 באפריל – פרנץ קרל אכרד, כימאי, פיזיקאי וביולוג, גרמני (נולד ב-1753)

==קישורים חיצוניים==

*
מדליית ליאו בק

מדליית ליאו בק (באנגלית: Leo-Baeck-Medal, בגרמנית: Leo-Baeck-Medaille) היא מדליה המוענקת החל משנת 1978 על ידי מכון ליאו בק בניו יורק, עבור מאמצים לפיוס במערכת היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה. יש להבחין בין מדליה זו לבין "פרס ליאו בק" הניתן על ידי המועצה המרכזית של יהודי גרמניה.

המדליה על שמו של ליאו בק, רב ומלומד יהודי גרמני, שהנהיג את הקהילה היהודית הליברלית (רפורמית) בגרמניה לפני השואה ובמהלכה.

==עטורי המדליה==
* 1978 - אקסל שפרינגר, מוציא לאור, ברלין
* 1980 - פרד ו' לסינג (Fred W. Lessing), חבר מועצת המנהלים מכון ליאו בק בניו יורק
* 1995 - פרד גרובל (Fred Grubel), סגן נשיא מכון ליאו בק בניו יורק
* 1996 - ארנסט קרמר, ראש הוועדה המייעצת אקסל שפרינגר-שטיפטנג בברלין
* 1997 - הלמוט זוננפלד, יועץ מדיני, חבר לשעבר של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית
* 1998 - ג'ורג' מוסה, פרופסור באוניברסיטת ויסקונסין, בארצות הברית ובאוניברסיטה העברית בירושלים
* 1999 - ורנר מייקל בלומנטל, מנהל המוזיאון היהודי בברלין
* 2000 - אדגר ברונפמן האב, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ניו יורק, ארצות הברית
* 2001 - יוהאנס ראו, פוליטיקאי גרמני מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית
* 2002 - רות וסטהיימר, מחברת, ניו יורק, ארצות הברית
* 2003 - דניאל ליבסקינד, אדריכל
* 2004 - פריץ שטרן, מחבר, ניו יורק, ארצות הברית
* 2005 - אוטו שילי (Otto Schily), שר הפנים של גרמניה
* 2006 - ג'יימס וולפנזון, הנשיא התשיעי של הבנק העולמי
* 2007 - מתיאס דופפנר (Mathias Döpfner), עיתונאי ומנכ"ל חברת התקשורת אקסל שפרינגר AG
* 2008 - וולפגנג אישינגר (Wolfgang Ischinger), לשעבר שגריר גרמניה בבריטניה וארצות הברית
* 2009 - יושקה פישר, לשעבר שר החוץ של גרמניה
* 2010 - ד"ר אנגלה מרקל, קנצלרית גרמניה וקורט מאזור, מנצח
* 2011 - אנסלם קיפר, צייר ופסל גרמני, צרפת
* 2014 - יואכים גאוק, נשיא גרמניה, יוזף יופה, מוציא לאור וסטיוארט אליוט אייזנשטאט , שגריר ארצות הברית לשעבר באיחוד האירופי
* 2015 - יצחק שורש, נשיא אמריטוס ממכון ליאו באק ואריק קנדל, פיזיולוג
* 2016 - רוברט מורגנטאו (Robert Morgenthau), עורך דין
* 2017 - מקס ורבורג, בנקאי ופוליטיקאי
* 2018 - פיטר וויטיג (Peter Wittig), דיפלומט ושגריר גרמניה לשעבר בארצות הברית והוברטה פון ווס-וויטיג (Huberta von Voss-Wittig), עיתונאית
* 2019 - מרתה מינאו (Martha Minow), דיקנית לשעבר של בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.tel-aviv.diplo.de/Vertretung/telaviv/he/04_20-_20Politik/Aktuelle_20Artikel_20Politik/111214__Dt-j_C3_BCd-bez-AM.html היחסים בין גרמניה והיהדות], באתר שגרירות גרמניה בתל אביב
* [http://www.lbi.org/ אתר מכון ליאו בק בניו יורק] 
* [http://numismatics.org/collection/2000.1.186 תמונה והסבר למדליה] 

==הערות שוליים==

ליאו בק
קטגוריה:יהדות גרמניה
קטגוריה:מכון ליאו בק
1966 בטלוויזיה

בדף זה מצוינים אירועים שהתרחשו במהלך שנת 1966 ונוגעים לעולם הטלוויזיה.

== אירועים ==
מסע בין כוכבים]]
* תכנון מפורט להקמתה של הטלוויזיה הישראלית החל, בעזרת ייעוץ של ג'ו שטרן, סגן נשיא CBS האמריקנית.
* 13 בינואר – שודר הפרק בו דארן וסמנת'ה ילדו את טבת'ה.
* 23 בפברואר – תאגיד השידור היווני מתחיל את שידוריו.
* 24 במרץ – השידור הראשון של נאמנות הטלוויזיה הלימודית
* 18 באפריל – טקס פרס האוסקר משודר לראשונה בצבע.
* 16 ביולי – טקס מיס תבל משודר לראשונה בצבע.
* 8 בספטמבר – הפרק הראשון של מסע בין כוכבים משודר.
* 9 בספטמבר – הפרק הראשון של מנהרת הזמן משודר.
* 17 בספטמבר – הפרק הראשון של משימה בלתי אפשרית משודר.

== נולדו ==
* 7 באפריל – צביקה הדר, שחקן ומנחה ישראלי
* 30 ביוני – מייק טייסון, מתאגרף אמריקאי
* 14 באוגוסט – האלי ברי שחקנית קולנוע אמריקאית
* 9 בספטמבר – אדם סנדלר, שחקן וקומיקאי אמריקאי
* 2 בנובמבר – דייוויד שווימר, שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי אמריקאי
* 21 בדצמבר – קיפר סאת'רלנד, שחקן קולנוע וטלוויזיה
* 27 בדצמבר – ביל גולדברג, מתאבק יהודי-אמריקאי

== נפטרו ==
* 15 בדצמבר – וולט דיסני, אנימטור ומפיק סרטי אנימציה (נולד ב-1901)

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==
איגלנה

שמאל
אֵיגְלֵנָה (שם מדעי: Euglena) הוא סוג של פרוטיסט חד תאי. פרוטיסט זה הוא הנחקר ביותר במערכה Euglenozoa, הכוללת 44 סוגים ויותר מ-800 מינים.

מיני סוג זה חיים במקורות מים מתוקים ומלוחים כדוגמת שלוליות. מיני סוג זה הם בעלי שני שוטונים, ומרביתם מייצרים כלורופלסטים ומסוגלים לבצע פוטוסינתזה. יכולתן של האיגלנות להשיג את מזונן בפוטוסינתזה הופכת אותן לאוטוטרופים, בדומה לצמחים, אך הן מסוגלות בנוסף לכך להשיג את מזונן כהטרוטרופיות בדומה לבעלי חיים. עובדה זו הקשתה על הטקסונומים הראשונים אשר עבדו על פי המיון של ליניאוס שבו רק שתי ממלכות, בעלי חיים וצמחים, ושהתקשו לסווג את האיגלנות. בעיות אלו בסיווגם של יצורים הביאו את ארנסט הקל להציע את ממלכת הפרוטיסטה.

לאיגלנות כלורופיל a וכלורופיל b. בשונה מאצות ירוקיות, שבהן עטופים הכלורופלסטים בשתי ממברנות בלבד, באיגלנות נעטפים הכלורופלסטים בשלוש ממברנות. כאשר משיגות את מזונן בצורה הטרוטרופית, ניזונות האיגלנות באמצעות פגוציטוזה.

בין המינים המוכרים ביותר בסוג זה הם העינן הירוק (E. viridis) ו-E. gracilis המשמש כאורגניזם מודל.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פרוטיסטים שתוארו ב-1830
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי כריסטיאן גוטפריד אהרנברג
קטגוריה:אצות
1822 במדע

==ארכאולוגיה==
* גילוי פפירוס טורינו - המהווה עד היום בסיס לתקופות שלטון של מצרים העתיקה.

==גאולוגיה==
* גדעון מנטל גילה מאובן של איגואנודון
* הגדרת תקופת הקרבון
* הגדרת תקופת הקרטיקון

==גאוגרפיה==
* 11 באוגוסט – משלחת צרפתית בראשות לוי דופרייה לחקר האוקיינוס השקט יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-מרץ 1825.

==מתמטיקה==
* 3 ביולי – צ'ארלס בבג' מציג מחדש את מנוע ההפרשים

==כימיה==
==פיזיקה==

* תומאס יוהאן סיבק מגלה את אפקט סיבק

==רפואה==
== פרסים ==
* מדליית קופלי מוענקת לוויליאם בקלנד.

== נולדו ==
[[לואי פסטר במעבדתו]]
* 2 בינואר – רודולף קלאוזיוס, פיזיקאי ומתמטיקאי גרמני שנחשב לאחד האבות המייסדים של התרמודינמיקה (נפטר ב-1888)
* 6 בינואר – היינריך שלימן, ארכאולוג גרמני (נפטר ב-6 בינואר)
* 16 בפברואר – פרנסיס גולטון, מדען בריטי (נפטר ב-1911)
* 20 ביולי – גרגור מנדל, אבי הגנטיקה (נפטר ב-1884)
* 27 בדצמבר – לואי פסטר, איש מדע צרפתי (נפטר ב-1895)

==נפטרו==
* 13 באוגוסט – ז'או רובר ארגן, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1768) 
* 25 באוגוסט – ויליאם הרשל, אסטרונום בריטי יליד גרמניה, שהתפרסם הודות לגילוי אורנוס (נולד ב-1738) 
* 6 בנובמבר – קלוד ברטולה, כימאי צרפתי (נולד ב-1748)

==קישורים חיצוניים==
 
*
טקהאשי קורקיו

טקהאשי קורקיו (ביפנית: 高橋 是清; 27 בינואר 1854 - 26 בפברואר 1936) היה חבר בית האצילים של יפן, נגיד בנק יפן, שר האוצר של יפן וראש ממשלת יפן.

==ראשית חייו==
טקהאשי נולד באדו (כיום טוקיו), ממזרו של צייר בחצר השוגון, והסמוראי טקהאשי קאקוג'י אימץ אותו. הוא למד אנגלית ותרבות ארצות הברית בבית ספר פרטי, ומאוחר יותר נסע ללמוד בלונדון. עם הגיעו לאנגליה ב-1866 מצא טקהאשי עבודה כמשרת, ושנה לאחר מכן עבר להתגורר באוקלנד, ארצות הברית, שם עבד במספר עבודות כפיים.

==קריירה==
עם שובו ליפן ב-1868 החל טקהאשי ללמד אנגלית בבתי ספר, ובמקביל היה פקיד זוטר במשרד החינוך, ואחר כך במשרד החקלאות והמסחר. הוא התמנה למנהל משרד הפטנטים, וסייע בהקמת מערכת רישום הפטנטים ביפן.

טקהאשי החל לעבוד בבנק יפן ב-1892, שם טיפס במהירות בסולם הדרגות עד שהגיע לתפקיד סגן הנגיד ב-1898. הצלחתו בגיוס כספים עבור יפן במהלך מלחמת רוסיה–יפן הביאה למינויו לבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1905. הוא אף קיבל את תואר הקזוקו דאנשאקו (ברון) ב-1907, ושימש נגיד בנק יפן מ-1 ביוני 1911 עד 20 בפברואר 1913.

לאחר שסיים את תפקידו כנשיא בנק יפן, התמנה טקהאשי לתפקיד שר האוצר על ידי ראש הממשלה ימאמוטו גונבאה, והצטרף למפלגת ריקן סייוקאי. הוא התמנה לאותו התפקיד על ידי ראש הממשלה הארה טקאשי ב-1918, וב-1920 קיבל טקהאשי את תואר הקזוקו שישאקו (ויקונט). לאחר ההתנקשות בחייו של הארה, החליף אותו טקהאשי בראשות הממשלה ובנשיאות ריקן סייוקאי. עם זאת, ממשלתו של טקהאשי החזיקה מעמד שבעה חודשים בלבד, בשל העובדה שלא הצליח לשלוט בסיעות השונות בתוך מפלגתו, ובשל המחסור בבסיס כוח בתוך המפלגה.

טקהאשי התפטר מתפקידו כראש ממשלה אך נותר נשיא המפלגה. הוא ויתר על המושב שלו בבית האצילים, ותחת זאת קיבל מושב בבית התחתון של הדיאט ב-1924. באותה שנה קיבל טקהאשי את הצעתו של ראש הממשלה קאטו טקאקי והתמנה שלר החקלאות והמסחר. טקהאשי התפטר מנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1925.

טקהאשי כיהן בתפקיד שר האוצר בממשלותיהם של טנאקה גיאיצ'י, של אינוקאי צויושי, של סאיטו מקוטו ושל אוקדה קייסוקה. על אף הצלחתו במאבק בהשפעות השפל הגדול על יפן, המדיניות הכלכלית שלו, שכללה קיצוץ בתקציבים הביטחוניים, יצרה לו אויבים רבים בקרב צבא יפן, והא היה קורבן להתנקשות במרד הנפל של 26 בפברואר 1936.

==מורשת==
שטר 50 ין עם דיוקנו של טקהאשי
*דיוקנו של טקהאשי הופיע על שטר 50 ין מ-1951. הייתה זו הפעה היחידה בה הופיע נשיא הבנק על שטר. 
* ביתו של טקהאשי בטוקיו הפך למוזיאון ברובע מינאטו. חלקים מהבית שוכנים במוזיאון האדריכלות הפתוח בטוקיו.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Smethurst, Richard J. From Foot Soldier to Finance Minister: Takahashi Korekiyo, Japan's Keynes. Harvard University Press, 2009. .
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:נגידי בנק יפן
קטגוריה:ילידי 1854
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1936
ג'פרי באוורס

ג'פרי פ באוורס (אנגלית: Geoffrey Bowers; ) היה התובע באחד המשפטים הראשונים בנושא אפליה על רקע איידס.

==חייו עד לקריירה המשפטית==
באוורס נולד במסצ'וסטס. הוא קיבל את התואר הראשון שלו מאוניברסיטת בראון, שם למד מדעי המדינה. הוא עבד במפעל וכן ככתב הטלוויזיה החדשות לפני שנרשם לבית הספר קרדוזו למשפטים בניו יורק בסתיו 1979.

==קריירה ואבחון==
במהלך שהותו בבית הספר למשפטים, עבד במשרה חלקית, בתחילה כמגיה במשרד עורכי דין ובהמשך כחוקר וכותב במשרד פיליפס משרד עורכי דין חדש בניו יורק. לאחר סיום לימודיו הוא הצטרף לפיליפס, כעורך דין.

בחודש אוגוסט 1984, הצטרף באוורס למשרד עורכי הדין הבינלאומי בייקר אנד מקנזי. באוורס ניצל לצורך תפקידו את השליטה שלו בשפות איטלקית, גרמנית, צרפתית, הולנדית וספרדית. בשנה שלאחר מכן, החל באוורס לחוש כאבי ראש ולראות כתמים צהובים על גופו. הוא אובחן כחולה בדלקת קרום המוח וסרקומת קפוסי. באפריל 1986, אובחן כחולה איידס.

במאי 1986 שותפים במשרד עורכי הדין נתנו על באוורס חוות דעת משביעת רצון. חודשיים לאחר מכן, בחודש יולי, הצביעו לפטר אותו, מבלי להמתין לסיום הליכים נורמליים, כולל התייעצות עם הממונה עליו או חוות דעת מרשימה של לקוחותיו. הממונים עליו התנגדו להחלטה, ורצו לעכב את ביצועה. עם זאת, בחודש אוקטובר, 12 מתוך 15 שותפים שוב הצביעו לפטר אותו. הוא עזב את החברה ב-5 בדצמבר 1986.

==התביעה נגד בייקר אנד מקנזי==
באוורס לאחר מכן הגיש תלונה במדינת ניו יורק בדבר זכויות האדם בטענה לאפליה. ב-14 ביולי 1987, נערכו הדיונים הראשונים בתיק, בפני השופט עמוס קרנגי. נציג החברה טען כי באוורס פוטר בגלל בעיות ביצועים, בעוד התביעה טענה שהוא פוטר מעבודתו בשל פצעי העור שהחלו להופיע על גופו ופניו. באוורס מת בספטמבר, בגיל 33, חודשיים בלבד לאחר שהדיונים החלו מסיבוכי מחלת האיידס. בן זוגו מת שנה לאחר מכן, גם מאיידס.

39 ימי דיונים התקיימו שנפרשו על פני שנתיים. לקח יותר מ-6 שנים למקרה להיפתר, כאשר בדצמבר 1993 נפסק כי המשרד ישלם 500,000 $ פיצויים. בייקר אנד מקנזי ערערו, לאחר מכן נסוגו מן הערעור. בשנת 1995 לאחר משא ומתן חסוי בו הגיעו להסדר עם משפחתו של באוורס, כשכל הידוע מן ההסכם הוא ש"ההסכם אוסר על הצדדים אי פעם לדון במקרה או בתנאי ההסכם".

==פילדלפיה==
בשנת 1993 יצא הסרט פילדלפיה המספר את סיפורו של אנדרו בקט, עורך דין שפוטר בעקבות הידבקות באיידס, הסיפור נכתב בהשראת סיפורו של באוורס.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:עורכי דין אמריקאים במאה ה-20
קטגוריה:תובעים אמריקאים
קטגוריה:עורכי דין להט"בים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בראון
קטגוריה:בוגרי בית ספר קרדוזו למשפטים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו מאיידס
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1987
1823 במדע

==אסטרונומיה==
הדגמה של הפרדוקס של אולברס
* היינריך וילהלם אולברס הציג את הפרדוקס של אולברס, בו תהה כי אפלת שמי הלילה סותרת את ההנחה של יקום סטטי אינסופי ונצחי.

==גאולוגיה==
==גאוגרפיה==
* ג'יימס וֶדֶל (ימאי ומגלה ארצות בריטי) הגיע לנקודה 15 מעלות מדרום לקו הרוחב הדרומי 74° וזיהה שהוא נמצא בים שולי, שנקרא לאחר מכן על שמו - ים ודל.
* משלחת רוסית בראשות אוטו פון קוצבו לחקר האוקיינוס השקט וחצי האי קמצ'טקה יוצאת לדרך. המסע הסתיים ב-10 ביולי 1826

==מתמטיקה==
==כימיה==
==פיזיקה==
* ויליאם סטורגאון המציא את האלקטרומגנט הראשון.
* עדשת פרנל מותקנת לראשונה במגדלור קרדובאן (Cardovan) בפתח דלתת נחל ז'ירונד (Gironde), וניתן היה לראות את אורו ליותר מ-30 ק"מ.

==רפואה==
== פרסים ==
* מדליית קופלי מוענקת לג'ון פונד.

== נולדו ==
* 8 בינואר – אלפרד ראסל וולאס, ביולוג וחוקר טבע בריטי, מהוגי תורת האבולוציה וטובע המונח "דרוויניזם" (נפטר ב- 1913)
* 22 בדצמבר – ז'אן-אַָנרי קזימיר פָאבְּר, אנטומולוג וסופר צרפתי (נפטר ב-1915)

==נפטרו==
* 26 בינואר – אדוארד ג'נר, רופא בריטי (נולד ב-1749) 
* 27 בינואר – צ'ארלס האטון, מתמטיקאי אנגלי (נולד ב-1734)

==קישורים חיצוניים==
סתיו אלימלך

סתיו אלימלך (נולד ב-9 בנובמבר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי והיה קפטן קבוצת הפועל באר שבע וכיום כמאמן הפועל אשדוד.

==קריירה==
אלימלך החל את דרכו במחלקות הנוער של הפועל באר שבע. את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים של המועדון ערך בעונת 1987/1988 במשחק מול בית"ר ירושלים. הוא שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת נעוריו, מלבד עונת 1997/1998, בה הושאל לקבוצת בני יהודה. בשנת 1993 הופיע אלימלך במדי נבחרת ישראל, ושיחק בשלושה משחקי ידידות מול נבחרת פולין ונבחרת קפריסין.

עם פרישתו שימש כעוזר מאמן הפועל באר שבע בעונת 2007/2008.

בעונת 2009/2010 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכח עמידר רמת גן מהליגה הלאומית.

בעונת 2010/2011 אימן את מכבי עירוני נתיבות מליגה א', ובאמצע העונה חזר להכח עמידר רמת גן מתחתית הליגה הלאומית, ומונה למאמן הקבוצה. לאחר כחודש פוטר עקב חילוקי דעות עם ההנהלה. ב-21 ביולי 2024 חתם באדומים אשדוד מליגה א'.

כיום אלימלך משמש כמאמן ילדים ונוער במספר חוגים בבאר שבע.

אלימלך לומד לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמקדות בהכשרות בספורט ב.

== חיים אישיים ==
אלימלך התחתן עם אורלי, מורה לחינוך גופני ומדריכת כושר, ולהם נולדו 3 ילדים: שובל, יובל ואופק. בערב פסח, יום שישי ה-22 באפריל 2016, מתה בתו, יובל, לאחר שנפלה ממרפסת ביתה בעת שניקתה את חלון הבית לפסח.

==תארים==
;הפועל באר שבע
* גביע המדינה: 1996/1997
* גביע הטוטו: 1988/1989, 1995/1996
* גביע ליליאן: 1988

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים ישראלים
קטגוריה:קשרי כדורגל ישראלים
קטגוריה:באר שבע: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:מאמני כדורגל ישראלים
קטגוריה:מאמני הכח רמת גן
קטגוריה:מאמני מכבי באר שבע
קטגוריה:מאמני הפועל אשדוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
הדודה שלי מרחוב הנביאים

הדודה שלי מרחוב הנביאים הוא ספר ילדים מאת יורם טהר-לב.

== תקציר העלילה ==
הספר מספר על דודה מרחוב הנביאים אשר ילדים הם הדבר האהוב עליה. אהבתה לילדים מתבטאת לאור העובדה שהיא נשארה רגועה ואופטימית לאחר הנזקים שעשו ילדיה בבית ולאור העובדה כי במקום לכעוס היא פשוט הולידה ילדים נוספים, גם זאת ללא כעס.

הילדים, אשר לכל אחד מהם ניתן שם של נביא (שהרי מדובר ברחוב הנביאים), גרמו נזק רב בבית, כל ילד בדרכו: ירמיהו קרע ספרים. ישעיהו רחץ עם אחיו באמבט בחוסר-זהירות תוך כדי משחקים בעייתיים. שמואל נהג לייבב ללא הפסק. ליחזקאל היה תיאבון יתר. אלישע ואליהו חיבלו בתקליטים והשתעשעו עם הפטיפון. "הקש ששבר את גב הגמל" היה לאחר הנזקים שגרמה דבורה, הבת היחידה בין השבעה, שיחד עם אחיה חיבלו בבגדי האם למען התאמתם למידתה.

המשימה שהטילה האם על ילדיה הייתה תיקון הנזקים שגרמו. הם הסכימו לתקן בכוחות משותפים אולם למעשה הם רק החמירו את המצב. האם חשבה כי העבודה שעשו מוצלחת אולם הסתבר לה כי היא שגתה כאשר מצאה תחתונים במקרר בבואה לחלק גלידה לילדיה. היא לא ידעה כיצד להגיב עד החלטתה לנשקם וזאת מפני שניסו וזה העיקר. זוהי הוכחה נוספת כי ילדים הם הדבר האהוב ביותר על הדודה הזאת. בסוף הספר היא נותנת עצה: לתת לאם הכועסת לקרוא ספר זה ולהיווכח כי מה שעשה/עשו הילד/ילדים אינו נורא במיוחד. ובנוסף ניתנת עצה לבקש מן האם להביא אח נוסף.

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:ספרי 1979
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
חור בעלילה

חור בעלילה (באנגלית: Plot hole או plot error) הוא מונח המתאר אי-התאמה בעלילה ביחס לכיוון הראשוני שלה<ref></ref>. למשל, אירוע שסותר מידע קודם שניתן בתחילת העלילה, התנהגות בלתי סבירה של הדמויות או בלתי מתאימה לסגנון בו הסופר יצר אותם, אירועים שקורים ללא סיבה נראית לעין או עלילה שקופצת לאירועים מאוחרים יותר בלי לתת הסבר כיצד הם התרחשו<ref></ref><ref></ref>. לעיתים החור בעלילה מכוון להתפתחות העלילה בהמשך.

לעיתים מניחים בטעות שמצבים בהם ישנו מידע לא מכוסה המופיע בקטעי המשך (ואינו סותר אירועים קודמים) או הנחות שמנוגדות למציאות הם חורי עלילה.

== ראו גם ==
* דאוס אקס מכינה
* השעיית הספק
* האקדח של צ'כוב
==הערות שוליים==

קטגוריה:סיפורת
חושו אחים חושו

חוּשׁוּ, אַחִים, חוּשׁוּ הוא שיר מאת הרב יחיאל מיכל פינס, אשר חובר בירושלים בשנים 1882–1883, בראשית תקופת העלייה הראשונה. מילות השיר היו עיבוד ותירגום לעברית של שיר צבאי רוסי ולחן עממי. פינס חיבר את השיר לכבוד קבוצת החלוצים חברי תנועת ביל"ו, שבהם תמך ואותם עודד רעיונית וכלכלית והם עשו אותו להמנונם.

השיר נעשה אהוד מאוד בתודעה היישובית, ונחשב למייצג אופייני של הרעיון והמעש החלוצי הציוני בארץ ישראל, מאז תקופת העלייה הראשונה. ונהגו לשיר אותו בחגיגות ובטקסים חגיגיים ביישוב ולאחר הקמת המדינה. זכה לביצועים רבים במאה ה-20 ובמאה ה-21.

==מילות השיר==

==ניתוח השיר==

השיר עוסק במגוון הפנים של התופעה החלוצית הציונית ובתודעתם של חלוצים וחלוצות, שאותם פינס הפליא להבין ולתאר. הרעיונות והשאלות השונות שעוררה התופעה החלוצית בארצות המוצא של החלוצים, ניתנו בכל בית מהשיר:
* הבית הראשון, המתפקד גם כפזמון, מתאר את הקריאה אל היהודים בגולה למהר ("חוּשׁוּ") ולעוף ("טוּשׂוּ" = טוסו) לארץ ישראל, ארץ האבות;
* הבית השני, על מצבה המדיני, הכלכלי והיישובי של הארץ תחת שלטון עות'מאני, אשר צפן קשיים רבים לחלוצים;
* הבית השלישי, על אי התמיכה ואף הלגלוג שבו נתקלו הביל"ויים במקומותיהם, מקרוביהם וידידיהם, באשר לרעיונותיהם ותוכניתם בארץ, והצעתם לביל"ויים להגר לארצות העולם החדש, כגון אמריקה, כמו רוב המהגרים היהודים ממזרח אירופה באותן שנים; 
* הבית הרביעי, תשובתם למלעיגים, כי זיכרונם בגד בהם באשר לארץ ישראל שהיא כמו אֵם, והשהות בארצות הגויים כרוכה בפרעות שעלולות לפרוץ, כפי שקרה בסופות בנגב ברוסיה בשנת 1881;
* הבית החמישי, הפצרותיהם של ההורים בבניהם ובנותיהם החלוצים, שלא יעזבו לארץ הרחוקה ולא ינטשו אותם לבדם לעת זיקנה, בו מעמת למעשה פינס, בין ערך האמהות הביולוגית והמשפחה לבין ערך השליחות לאומיות ש"אִמהותה" של הארץ מייצגת; 
* הבית השישי, תשובתם של הבנים והבנות, להניח להם לעלות לארץ מבלי דאגה; 
* הבית השביעי, שבו מסר פינס מעין תמצית של הרעיון הציוני, אשר מוּנע, לשיטתו, מהתשוקה הלאומית הקדומה לבוא ולהתיישב בארץ ישראל ובירושלים; מילותיו: "כנפי יונה", שעליה כביכול דואים וטסים החלוצים בדרכם לארץ, מבטאות את רצונם העז ותודעתם ההופכות את הדרך, שהייתה במציאות קשה ומרובת עיכובים ותלאות ביבשה ובים, לתעופה קלה ומהירה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:ציונות בתרבות
קטגוריה:שירי המאה ה-19
קטגוריה:העלייה הראשונה
קאטו טומוסאבורו

קאטו טומוסאבורו (ביפנית: 加藤 友三郎; 22 בפברואר 1861 - 24 באוגוסט 1923) היה קצין בצי הקיסרי היפני וראש הממשלה היפנית ה-21.

==קריירה צבאית==
קאטו החל ללמוד במחזור השביעי של האקדמיה הימית הקיסרית, וסיים ב-1884 במקום השני מתוך שלושים צוערים בכיתתו. תחום ההתמחות שלו באקדמיה היה ארטילריה ימית וניווט.

לאחר קבלת דרגת הלוטננט, שירת קאטו על סיפון הקורבטה "צוקובה" ב-1887, והיה לקצין התותחנות על סיפון הסיירת "טקצ'יהו" ב-1890. במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה היה קצין התותחנות של הסיירת "יושינו." לאחר המלחמה מילא קאטו מספר תפקידי מטה, עד קבלת דרגת קומנדר ב-1897, אז התמנה לסגן מפקד אוניית המערכה "יאשימה," ושנה לאחר מכן התמנה למפקד ספינת התותחים "צוקושי." קאטו קודם לדרגת אדמירל משנה ב-1904.

במהלך מלחמת רוסיה–יפן שירת קאטו במטהו של אדמירל היהאצ'ירו טוגו על סיפון אוניית המערכה "מיקאסה," ונכח בעת הניצחון היפני בקרב צושימה.

קאטו התמנה לתפקיד סגן שר הימייה ב-1906, וקיבל את דרגת תת-אדמירל ב-28 באוגוסט 1908. ב-1909 קיבל את הפיקוד על בסיס הצי בקורה, וב-1913 הפך למפקד הצי היפני המשולב.

==קריירה פוליטית==
מספר ימים לפני קידומו לדרגת אדמירל ב-28 באוגוסט 1915, התמנה קאטו לתפקיד שר הימייה. הוא מילא תפקיד זה בממשלותיהם של אוקומה שיגנובו, טראוצ'י מסטאקה, הארה טקאשי וטקהאשי קורקיו. תחת הארה וטקהאשי, יצג קאטו את יפן בוועידה הימית בוושינגטון יחד עם קיג'ורו שידהרה, ועידה שהולידה את אמנת וושינגטון.

===ראש הממשלה===
עם שובו ליפן, התמנה קאטו לתפקיד ראש ממשלת יפן, ב-12 ביוני 1922. את ממשלתו הרכיבו בעיקר פקידים ביורוקרטים וחברי בית האצילים של הדיאט של יפן. במהלך כהונתו ישם קאטו את הבנות אמנת וושינגטון. הוא הסיג את הכוחות היפניים משאנדונג, וסיים את ההשתתפות היפנית בהתערבות בסיביר.

קאטו נכנע לסרטן המעי הגס, ונפטר ב-24 באוגוסט 1923, מעט יותר משנה לאחר כניסתו לתפקיד. יום לפני מותו קודם קאטו לדרגת אדמירל הצי, ולאחר מותו קיבל את עיטור מסדר החרצית ואת תואר הקזוקו שישאקו (ויקונט).

==עיטורים==
* מסדר דיית הזהב, דרגה שנייה, 1 באפריל 1906.
* מסדר האוצר הקדוש, דרגה ראשונה, 28 בנובמבר 1913.
* מסדר השמש העולה, דרגה ראשונה, 14 ביולי 1916.
* מסדר פרחי הפאולוניה, 7 בספטמבר 1920.
* מסדר החרצית, סרט גדול, 24 באוגוסט 1923.

==קישורים חיצוניים==

* נישידה הירושי, [https://www.webcitation.org/6JO1lqPb5?url=http://homepage2.nifty.com/nishidah/e/px07.htm#f001 Graduates of Naval Academy class 7th].

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:אדמירלים יפנים

קטגוריה:ילידי 1861
קטגוריה:נפטרים ב-1923
ויליאם פאוול

מירנה לוֹי בקדימון לסרט "זיגפלד הגדול", 1936]]
ויליאם הורשיו פאוול (באנגלית: William Horatio Powell; 29 ביולי 1892 – 5 במרץ 1984) היה שחקן קולנוע אמריקאי, אחד הכוכבים הידועים והפוריים ביותר בשנות ה-30 של המאה ה-20. בכל הקריירה שלו הופיע בכמעט 100 סרטים, מחציתם בשנות השלושים. סרטיו כוללים את ששת סרטי סדרת "האיש הרזה" לפי ספריו של דשיל האמט לצדה של מירנה לוֹי, לצידה הופיע ב-14 סרטים. היה מועמד שלוש פעמים לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידיו בסרטים "האיש הרזה" (1934), "אישי גודפרי" (1936) ו"חיי עם אבא" (1947).

== תולדות חייו ==
פאוול נולד בפיטסבורג, פנסילבניה וגדל בקנזס סיטי, מיזורי. ביתו היה סמוך לבית ילדותה של ג'ין הארלו, שתהיה לימים בת זוגו, אך לא הכיר אותה בנעוריו. בגיל 18 עבר לניו יורק על מנת ללמוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה, אותה סיים ב-1912. לאחר עשור של הופעות בוודוויל החל ב-1922 להופיע בסרטים אילמים. תפקידו הראשון היה בהפקת שרלוק הולמס בתפקיד פרופסור מוריארטי לצד ג'ון ברימור שגילם את התפקיד הראשי. הוא הופיע בלמעלה מ-30 סרטי ראינוע לפני שעבר בהצלחה את מהפכת הסרט המדבר.

בשנת 1934 הופיע בתפקיד הבלש ניק צ'ארלס בסרט "האיש הרזה", הראשון בסדרה בת שישה סרטים לפי ספריו של דשיל האמט. הסרט זיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר והחל שיתוף פעולה קולנועי פורה עם מירנה לוי, ששיחקה את אשתו. ב-1936 גילם את דמותו של פלורנץ זיגפלד בסרט זוכה האוסקר זיגפלד הגדול, שגם בו שיחקה לוי את אשתו. באותה שנה היה מועמד בשנית לאוסקר על סרטו "אישי גודפרי".

ב-1935 כיכב לצידה של ג'ין הארלו בסרטו של ויקטור פלמינג "Reckless" ("פוחזת"), במהלך הצילומים הפכו השניים לזוג, אם כי לא התחתנו. מותה של הארלו, בגיל 26, קטע את יחסיהם. לאחר מותה של הארלו נכנסה הקריירה של פאוול להאטה. בשנות הארבעים הופיע במספר קטן של סרטים, אחד מהן היה "החיים עם אבא" בבימויו של מייקל קורטיז משנת 1947, לצידה של אליזבת טיילור, עליו היה מועמד לפרס האוסקר בפעם האחרונה. סרטו האחרון היה "מר רוברטס" בבימויו של ג'ון פורד משנת 1955 לצידם של הנרי פונדה, ג'יימס קאגני וג'ק למון. לאחר פרישתו לא הופיע עוד על הבד או בטלוויזיה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני ראינוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:פיטסבורג: אישים
קטגוריה:בוגרי האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1892
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1984
מעלה קרחות

מעלה קרחות הוא ספר ילדים מאת אפרים סידון המאויר על ידי יוסי אבולעפיה.

==תקציר העלילה==
הסיפור מתרחש בעיר "מעלה קרחות" שבה אין לשום תושב או תושבת אפילו שערה בודדה על הראש.

בוקר אחד, ראש-העיר נדהם לגלות שערה שצמחה על ראשו, ולמרבה האימה לא הפסיקה להתארך. הוא לא העז לצאת מהבית, אך לבסוף מצא פתרון לבעיה: חבש לראשו כובע שממדיו עצומים ש"קרחת נוכרית" בקצהו העליון, ואלה שוו לו קרחת בעודו נואם. 

אלא שבאמצע הנאום נשבה לפתע רוח, הכובע עף, והתושבים הבחינו בשערה. הדבר גרם למהומה וראש העיר נאלץ לעזוב את עירו בבושת פנים. בעודו עושה דרכו לגלות, קרו כמה אירועים אשר גרמו לאנשי העיר להעריך את שערתו: תחילה הציל תאומים מצרה, וזכה לתשואות. לאחר מכן נקלע לשריפה ושזר משערתו רשת-הצלה וכך הציל אנשים עוד לפני שהכבאים הגיעו. פעם נוספת הצילו הוא ושערתו את המצב כאשר הוא תפר בה את כפתוריהם של השוטרים. 

ראש העיר לא גורש מעירו, ושערתו הייתה כעת דבר-מה להתגאות בו. הוא הופיע איתה בתרגילים שונים, והיו אף אנשים שתפקידם היה לטפל בשערתו, לחפוף אותה, לסרקה ולסלסלה. בשלב מסוים הוא החל אף להתנשא על בני עירו שאינם "שעירים" כמוהו, והחליט לעבור לגור בעיר "תל תלתלים" שהיא ההפך מ"מעלה קרחות". 

אלא שה-"שעירות" של ראש העיר התגמדה למראה חייל שכל-כולו שעיר. הסיפור מסתיים כשהחייל צועק בבוז על ראש העיר שהוא קירח, ושיחזור בחזרה לעירו. 

==עיבוד==
הסיפור עובד להצגה בבימויה של ציפי פינס ומוזיקה של דובי זלצר. שחקן והמדבב שמעון כהן בתפקיד ראש העיר קרחהמור, רבקה גור בתפקיד אשת ראש העיר. בשנת 2011 שיחק את תפקיד ראש העיר ערן איווניר ואת תפקיד אשת ראש העיר הילה סורג'ון, יונתן פז בוגנים בתפקיד הבן, פדחתומר.

בשנת 2023 הסיפור עובד מחדש להצגה על ידי רענן ניסים פררה ומשה בן שושן ובבימויים למוזיקה מקורית של ליאור רונן בתיאטרון אורנה פורת

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי ילדים ונוער בעברית
קטגוריה:הוצאת עם עובד: ספרי ילדים
קיואורה קייגו

קיואורה קייגו (ביפנית: 清浦 奎吾; 14 בפברואר 1850 - 5 בנובמבר 1942) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה היפנית ה-23 במהלך תקופת "הדמוקרטיה של טאישו."

==ראשית חייו==
קיואורה נולד בהאן היגו (כיום מחוז קוממוטו) בשם פוג'קו, בנו החמישי של כומר בודהיסטי בשם אוקובו ריושי. הוא החל ללמוד בבית ספר פרטי בשנת 1865, שם התחבר עם נומורה מוריהידה, וקיבל את השם קיואורה קייגו.

==קריירה פוליטית==
כשנבחר נומורה למושל מחוז סאיטאמה ב-1873 הוא מינה את קיואורה למשרה ציבורית שם. קיואורה הצטרף למשרד המשפטים ב-1876, שם שימש תובע וסייע בניסוח חוקי המשפט הפלילי הראשונים ביפן המודרנית. יאמגאטה אריטומו התרשם מיכולותיו, ומינה אותו לראש המשטרה ביפן ב-1884, אף על פי שהיה רק בן 34 באותה עת. קיואורה המשיך לאחר מכן לתפקיד סגן שר המשפטים, ולבסוף התמנה לשר המשפטים.

קיואורה קיבל מושב בבית האצילים של הדיאט של יפן ב-1891, ובתור בין טיפוחיו של אריטומו, הוא כיהן בתפקיד שר המשפטים בממשלותיהם של מצוקטה מאסיושי, אריטומו וקאצורה טרו. ב-1902 קיבל את תואר הקזוקו "דאנשוקו" (ברון), ובשנה לאחר מכן הוענק לו עיטור מסדר האוצר הקדוש בדרגה הראשונה. כמו כן, הוא קיבל את עיטור מסדר השמש העולה בדרגה הראשנה ב-1906, ושנה לאחר מכן קיבל את התואר "שישאקו" (ויקונט).

בעת כהונתו כיושב ראש מועצת חותם הקיסר ב-1914, קיבל קיואורה זימון מהקיסר לתפוס את מקומו של ימאמוטו גונבאה בראשות הממשלה. עם זאת, קיואורה סירב בשל מעורבותו בפרשיית שחיתות בה היו מעורבים הצי הקיסרי היפני וחברת סימנס, ואוקומה שיגנובו מילא את מקומו.

==ראש הממשלה==
כשנקרא פעם נוספת לראשות הממשלה על ידי הקיסר ב-1924, קיבל קיואורה את ההזמנה והפך לראש ממשלת יפן ה-23. עם זאת, בתקופת כהונתו ירדה התמיכה הציבורית בממשלות אריסטוקרטיות ללא שיוך מפלגתי, והבית התחתון התנגד למרבית הצעותיו.

אחד האירועים החשובים ביותר בתקופת כהונתו היה החתונה הקיסרית של יורש העצר הירוהיטו (לימים הקיסר שווה) ונאגקו קוניושי (לימים קוג'ון, קיסרית יפן) ב-26 בפברואר 1924.

עוד ב-1924, פיזר קיואורה את הבית תחתון כשנתקל באופוזיציה של המפלגות קנסייקאי, ריקן סייוקאי וקאקושין קוראבו, שהחזיקו ברוב של 150 מושבים בבית. בבחירות הבאות נחל קיואורה מפלה, וממשלתו נאלצה להתפטר. לאחר מכן הוא פרש מהחיים הפוליטיים, והצטרף למועצה הקיסרית, בה ישב עד מותו ב-1942. הוא קיבל קידום לדרגת "האקושאקו" (רוזן) ב-1928. לאחר מותו הוענק לו עיטור מסדר החרצית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:מעוטרי מסדר פרחי הפאולוניה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר אוסמניה
קטגוריה:ילידי 1850
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1942
אביר (בירה)

תוצאות התחרות לבחירת השמות, במקום הראשון "אביר" במקום השני "רוית" ובמקום השלישי "שמשון"
מרתף מבשלת בירה אביר בנתניה, 1964
אביר היא בירה לאגר ישראלית בהירה עם 6.4% כוהל בנפח. הבירה יוצרה לראשונה בתחילת שנות החמישים כמותג הדגל של "מבשלת שיכר לאומית" בנתניה. ייצורה הופסק כעבור כמה עשורים, ובשנת 2010 חברת טמפו השיקה אותה מחדש, הפעם כבירת בוטיק המיוצרת בכמויות קטנות.

==היסטוריה==
בשנת 1952, קבוצת משקיעים בראשות לואיס הרצברג מניו יורק ייסדה בנתניה מבשלה לייצור בירה, בשם "מבשלת שיכר לאומית". בחיפוש אחר שם לבירה החדשה שתייצר המבשלה, הוכרזה תחרות להמצאת שמות ולבחירת הלוגו שיתנוסס על בקבוקי הבירה, כשאחת הדרישות היא שהשם יהיה בעל משמעות בעברית ובאנגלית. אחד השמות שהוצעו היה שיא-ביר ובאנגלית SEE BEER. השם הזוכה היה אביר ובאנגלית A BEER, שהוצע על ידי ד"ר אהרון אברהם. אברהם אשר התמחה בשפות שמיות, בחר את השם אביר על בסיס האיכויות הרבות עליהן מעיד השם וביסס אותן על הופעת המילה בתנ"ך ובשפות אחרות. כמו כן, סבר שהשם נאה גם באנגלית ויקל על תפוצתה בשפה זו. את הנימוקים שלח למבשלה במסגרת תחרות בחירת השמות אשר בה זכה וקיבל עקב כך פרס כספי של מאה לירות ישראליות. נתן פרג'ון צייר את הלוגו ובו מופיעה דמות אביר הרוכב על סוס. 

מבשלת שיכר לאומית גדלה במהירות וכבשה לעצמה מקום של כבוד בשוק המקומי. היה זה המפעל הראשון שהוקם באזור הדרומי של נתניה שהתפתח מאוחר יותר לאזור התעשייה פולג. היה זה עוד לפני שהוקמו השכונות הדרומיות של העיר. על גג המפעל ניצב במשך שנים בקבוק בירה אביר ענק עשוי מתכת בגובה של 8 מטר. הבקבוק סימל את הכניסה לנתניה לכל המגיעים מדרום על רקע החולות. את הבקבוק ייצר תושב נתניה, המסגר שלמה עמבר.

אחת מהסיסמאות של הקמפיינים של אביר הייתה "אין מעל - אביר רויאל".

בשנת 1965 נערך מיזוג גדול בין "מבשלת שיכר לאומית" ל"תעשיית בירה א"י בע"מ" שמפעליה בראשון לציון ובבת ים ייצרו את הבירות נשר וגולדסטאר. בשנת 1985 רכשה חברת טמפו, בראשותו של משה בורנשטיין, את "מבשלת שיכר לאומית".

== השקה מחודשת ==
לאחר שנים רבות בהן לא ניתן היה להשיג את הבירה פיתח בשנת 2010 דוד הרלינג, הברומאסטר הוותיק של טמפו, בירה חדשה בהשראת בירה אביר המקורית. בתחילה הושקה בירה אביר החדשה כ-Private label ונמכרה בלעדית במסבאה "אביר" בצפון רחוב דיזנגוף בתל אביב.

== מגוון ==
מבשלת שיכר לאומית ייצרה כמה בירות תחת המותג אביר. בירה אביר הרגילה נמכרה עם תווית אדומה, וגרסת המאלט שלה נמכרה עם תווית ירוקה. בנוסף שווקו "אביר רויאל", "אביר דה לוקס" ו"אביר אקסטרא".
לכבוד יום העצמאות ה-64 של מדינת ישראל וכמחווה לשישים שנות "אביר", השיקה טמפו מהדורת אספנים, ובה 800 בקבוקי 750 מ"ל של בירה אביר.התווית של בירה אביר משנות החמישים

== קישורים חיצוניים ==
* [https://jfc.org.il/news_journal/27690-2/92774-2/ סיור עיתונאים בבית חרושת אביר לבירה בנתניה], 1954, באתר ארכיון הסרטים הישראלי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: מותגי בירה
קטגוריה:טמפו תעשיות בירה