OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שתל שבבי אנושי

RFID
שתל שבבי אנושי הוא התקן מעגל חשמלי מורכב או תג RFID אשר עטוף בזכוכית ומושתל באופן תת־עורי בגוף האדם. שבבים תת-עוריים יכולים לשמש כאמצעי לאחסון מידע, הכולל זיהוי אישי, היסטוריה רפואית, טיפולים, אלרגיות ואמצעים ליצירת קשר. 

הניסוי המתועד הראשון של השתלת RFID תת־עורי בבן אדם התרחש ב-1998 על ידי המדען הבריטי קווין וורוויק. כחלק מהניסוי, השתל נועד לפתוח דלתות, להדליק אורות ולגרום לפלט מילולי בתוך המבנה. השתל ממוקם מאז במוזיאון המדע בלונדון.

==שימושים נוכחיים==
ב-2002, חברת VeriChip קיבלה אישור מה-FDA לשווק את ההתקן שלה בארצות הברית ע"פ כללים מנחים. מרגע קבלת האישור המעשי ב-2004, כ-80 בתי חולים ו-232 רופאים נבחרו להשתמש במערכת. 

על ידי השתלת שבב המכיל היסטוריה רפואית של הפציינט, בתי חולים ועובדיהם יכולים לשאוב מידע רפואי באופן מיידי, וללא תלות במיקום או במצב הפציינט. מפני שלא ניתן לאבד שבבים תת־עוריים, השימוש בהם יכול להוריד ו/או להעלות את הסיכויים לגנבת מידע. ניתן לצייד בתי מגורים וכלי רכב בסורקי שבבים תת־עוריים, ובכך להחליף את הצורך במפתחות. (על אף שהסורקים זקוקים למקור חשמל בכדי לתפקד).

במקסיקו, התקינו שבב תת־עורי בעובדי משרד המשפטים.

==בעיות אפשריות==

אם השבבים לא מוצפנים, הם עלולים להיות פגיעים באופן קיצוני לקריאה מסורקי צד-שלישי. על ידי סריקה חשאית, ניתן לדלות את כל המידע השמור על השבב, ובכך לשכפל אותו. דבר המאפשר ביצוע עבירה על החוק, כגון התחזות, או דליית פרטים אישיים (כמו מידע רפואי, מידע ביטוחי, וכדומה). 
על פי ה-FDA, השתלת שבב טומנת בתוכה מספר בעיות בריאותיות. פציינט יכול להגיב להשתלה בזיהום או באלרגיה. אף ייתכן שהשבב יושתל באופן שגוי. כמו כן, עלול השבב לנוע בתוך הגוף ולהגיע למקום אחר מזה שהוא יועד לו תחילה. השבב עלול גם להתקלקל, ובכך עלול המידע האגור בו להיאבד. 
בעיות קשות אף יותר עלולות להיגרם אם השבב מגיב לשדה מגנטי חזק או מכשיר MRI. המגנט החזק בו משתמש מכשיר MRI עלול להשמיד את השבב ולגרום לכוויות רציניות, פנימיות וחיצוניות. 
סכנות אלו נדירות ביותר, וברוב המקרים הנבדקים לא חשו בכאבים. כמו כן, דגמים שונים ואופן ייצור השבב עלולים להשפיע על התוצאות.

==שימושים עתידיים==

באופן תאורטי, בעתיד יוכלו שבבים עם GPS לספק מעקב מדויק אחרי אנשים - הכולל מיקום, גובה, מהירות, וכיוון תנועה. יכולת זו תעזור לרשויות לאתר נעדרים או חשודים בפשע בקלות. VeriChip היא אחת מהחברות השוקדות על פיתוח שבב כזה. גם חברות מסחריות יוכלו ליהנות משבב כזה, על ידי מידור אוטומטי של עובדים, מעקב נוכחות ומיקום אשר צפויים לעזור במיקסום רווחים. יישום נוסף יכול להיות מעקב אחר אנשים הנגועים באיידס, כפי שהוצע על ידי ממשלת אינדונזיה.

==סוגיות אתיות==

השתלת שבב תת־עורי בבני אדם העלתה דיונים אתיים על ידי פורומים מדעיים מקצועיים, קבוצות אקדמיות, ארגונים לזכויות אדם, רשויות ממשלתיות וקבוצות דתיות. האגודה הרפואית האמריקאית דיווחה ב-2008 ששתל RFID תת־עורי עלול לפגוע בפרטיות מאחר שאין ביטחון שהמידע האגור בשבב יהיה ניתן להגנה, וכמו כן ששתל כזה כולל סיכונים רפואיים.

==חקיקה==

לאחר ויסקונסין ודקוטה הצפונית, קליפורניה העבירה ב-2007 חוק האוסר על מעסיקים לאלץ עובדים להשתיל בהם RFID תת־עורי.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמצעי זיהוי
קטגוריה:ננוטכנולוגיה
הרימו עוגן (סרט, 1945)

הרימו עוגן (באנגלית: Anchors Aweigh) הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי משנת 1945. הסרט, המשלב בתוכו צילום רגיל ומונפש, בוים בידי ג'ורג' סידני ובו מסופר על שני מלחים היוצאים לחופשה בת ארבעה ימים בהוליווד, מלווים בידי מוזיקה ושירים. הם נפגשים עם זמרת צעירה השואפת לגדולה והם מנסים לעזור לה להשיג מבחנים באולפני MGM. בסרט מככבים: פרנק סינטרה, ג'ין קלי, קתרין גרייסון.

בסרט מופיע הפסנתרן והמנצח חוסה איטורבי בתפקיד עצמו.

==עלילה==
[[ג'ין קלי וג'רי העכבר בריקוד המשותף]]
שני מלחים מאוניית מלחמה העוגנת בנמל בלוס אנג'לס, יוצאים לחופשה בת ארבעה ימים, אותה הם מעבירים בהוליווד. ג'ו בריידי (ג'ין קלי) הבטיח לחברו הביישן קלארנס דוליטל (פרנק סינטרה), כי יעזור לקלארנס להכיר בחורות, אותן לכאורה הוא מכיר כל כך טוב. באמצע הלילה הראשון שהם מבלים בעיר, הם מובלים לתחנת המשטרה כדי לעזור להחזיר הביתה את הילד היתום דונלד (דין סטוקוול). דודתו של דונלד, היא השחקנית מתחילה בשם סוזאן אבוט (קתרין גרייסון) אצלה הוא גר. ג'ו משקר לסוזאן שהצליח לארגן לה אודישן אצל המוזיקאי הידוע חוזה איטורבי (חוזה איטורבי בתפקיד עצמו), אבל כאשר סוזאן מעוניינת להשיב לו טובה בדרך רומנטית, בראדלי מנסה לתמרן את הבחורה כך שתחבור לקלארנס המעוניין. במהלך הסרט קלארנס שם את עינו על מלצרית מברוקלין (פמלה בריטון).

הסצנה המוכרת ביותר מהסרט היא של הריקוד המוזיקלי בין ג'ין קלי לג'רי העכבר המצויר, החתול טום מופיע גם כן לרגע, בתור מלצר בסצנה שלאחר מכן. כל הסצנות המשלבות בין הנפשה וצילום רגיל נעשו בהשגחתם של ויליאם האנה וג'וזף ברברה. במקור רצו המפיקים לצלם את הסצנה המשולבת ביחד עם מיקי מאוס, לפי כמה מקורות הסכים וולט דיסני להשאיל את דמותו של מיקי, אך אחיו הבכור רוי התנגד לכך והעסקה לא יצאה אל הפועל. לפי ספרו של בוב תומאס על רוי דיסני, האולפנים של דיסני שהיו בחובות לאחר מלחמת העולם השנייה, העדיפו להתמקד בעשיית סרטים משלהם ולהוציאם בזמן, ולא להשאיל את הדמויות המוכרות שלהם לאולפנים אחרים כדי שהם יעשו את הרווח עליהם.

==פרסים==
הסרט זכה בפרס אוסקר בעבור הפסקול הטוב ביותר והיה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, לשחקן הטוב ביותר (ג'ין קלי). כמו כן היה הסרט מועמד גם בקטגוריית השיר הטוב ביותר, "I Fall In Love Too Easily", שבוצע בידי פרנק סינטרה.

==משתתפים==
* ג'ין קלי - ג'ו (ג'וזף) בריידי
* פרנק סינטרה - קלארנס דוליטל
* קתרין גרייסון - סוזאן אבוט
* דין סטוקוול - דונלד מרטין
* חוזה איטורבי - בתפקיד עצמו

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1945
קטגוריה:סרטי ג'ין קלי
קטגוריה:סרטי פרנק סינטרה
קטגוריה:סרטים מוזיקליים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים מצוירים למחצה
קטגוריה:סרטי טום וג'רי
פרו בול

פרו בול (באנגלית: Pro Bowl) הוא משחק ראווה שנתי שנערך בין שחקנים נבחרים מליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול המקצוענית של ארצות הברית. 

==בחירת נבחרות האולסטארס==
עד שנת 1995 נבחרו השחקנים בהצבעה של השחקנים והמאמנים בלבד. החל משנת 1995 גם האוהדים יכולים להצביע ולבחור את השחקנים על פי תפקיד, דרך אתר האינטרנט הרשמי של ה-NFL, הצבעת הקהל מהווה שליש מהקולות, שליש נוסף ניתן להצבעת המאמנים והשליש האחרון להצבעת השחקנים. 
[[פייטון מאנינג מייצג את ה-AFC בפרו בול של 2006]]

==השחקן המצטיין של הפרו בול==
פרס לשחקן הבולט נהוג מ-1951 כשבסוף המשחק נבחר ה-MVP של משחק הפרו בול. בשנים 1957–1971 הוענקו שני פרסים נוספים לרץ המצטיין ולשחקן הבולט בקו הקדמי של ההגנה. ב-1972 נבחרו שחקנים מצטיינים הן להגנה והן להתקפה ומשנת 1973 ניתן התואר לשחקן אחד בלבד.

==היסטורית המשחק==
משחק האול סטארס הראשון היה ב-1938 בתקופה זו המשחק עוד לא כונה פרו בול. המשחק היה בין הקבוצה המחזיקה בתואר אלופת ה-NFL לבין קבוצת כוכבים מכל קבוצות הליגה (למעט אלופת הליגה). המשחקים שוחקו עד 1942 ונפסקו עד שנת 1950. ב-1950 חודשו המשחקים ושמם שונה לפרו בול. בשלוש השנים הראשונות המשחקים היו בין קבוצות אולסטארס של שתי החטיבות ובשנת 1953 שונה אופן המשחק לנבחרת האולסטארס של המזרח נגד נבחרת האולסטארס של המערב (כפי שנהוג במשחק האולסטאר של ה-NBA). לאחר איחוד ליגת ה-NFL עם ליגת ה-AFL ב-1970 שונה שוב אופן המשחק למשחק בין האולסטארס של ה-NFC לאולסטארס של ה-AFC. ב-2014 שונתה המתכונת והליגה בחרה שני קפטנים (ג'רי רייס ודיון סאנדרס) שבחרו את השחקנים לקבוצות שלהם על פי סדר שנקבע בהגרלה. ב-2017 חזר הפורמט למשחק בין כוכבי ה-NFC ל-AFC.

הפרו בול שוחק לאורך השנים אחרי משחק הגמר (הסופרבול) וסגר את עונת המשחקים, לקראת עונת 2009/10 נקבע כי בשנה זו יערך המשחק שבוע לפני הסופרבול. משנת 1980 עד שנת 2009 משחקי הפרו בול שוחקו באצטדיון אלוהה שבעיר הונולולו בהוואי. המשחק של עונת 2010 שוחק באצטדיון של המיאמי דולפינס והחל מעונת 2011 המשחקים חזרו להוואי. 

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20141125233857/http://www.mmbolding.com/BSR/The_Pro_Bowl.htm ההיסטוריה של הפרו בול]

קטגוריה:NFL
נמל התעופה שיקגו מידוויי

נמל התעופה שיקגו מידוויי (באנגלית: Chicago Midway International Airport) הוא נמל תעופה הממוקם סמוך לשיקגו, במדינת אילינוי שבארצות הברית. מידוויי משמש בעיקר חברות חסך ("לואו קוסט") עבור טיסות פנים-ארציות.

== סקירה ==
נמל התעופה שיקגו מידוויי ממוקם בצדה הדרום מערבי של שיקגו, 13 קילומטרים מאזור "הלולאה" שבשיקגו. מידוויי הוא נמל התעופה השני בגודלו באזור המטרופולין של שיקגו ובמדינת אילינוי לאחר נמל התעופה שיקגו או'הייר אשר גדול יותר באופן משמעותי ממידוויי. בשנת 2008 עברו במידוויי 19,378,885 נוסעים.

נכון להיום כ-227 טיסות בממוצע יוצאות מדי יום מנמל התעופה שיקגו מידוויי אשר מגיעות עד ל-47 יעדים.

נמל התעופה מספק גישה נוחה אל מרכז העיר - נסיעה של 30 דקות באמצעות הקו הכתום של הרכבת העילית של שיקגו או באמצעות אוטובוס אזורי. האוטובוסים יוצאים מנמל התעופה פעם בשעה בין השעות 07:00 בבוקר עד 22:00 בלילה.

== ראו גם ==
* נמל התעופה שיקגו או'הייר

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שיקגו: תחבורה
קטגוריה:שיקגו: מבנים
שיקגו מידוויי
אוגוסט מרסייה

אוגוסט מרסייה (בצרפתית: Auguste Mercier; 8 בדצמבר 1833 – 3 במרץ 1921) היה גנרל צרפתי.

==קריירה צבאית==
הוא נולד בעיר אראס שבחבל נור-פה דה קאלה בצפון צרפת. ב-1852 התקבל לאקול פוליטקניק שהיה ברובע הלטיני של פריז. הצטיין בלימודיו ובחר לשרת בחיל התותחנים. הוא שירת במקסיקו במשך ההרפתקה הצבאית של צרפת במדינה זו (1863–1867), ולקח חלק במלחמת צרפת–פרוסיה (1870). ב-1884 התמנה לבריגדיר גנרל, ב-1888 - למנהל כללי של שירותי המלחמה, ב-1889 - למפקד חטיבה (בצבא הצרפתי - דרגה גבוהה מזו של בריגדיר גנרל) וב-1893 - לשר המלחמה. יצאו לו מוניטין כאיש צבא פיקח, מדבר בקצרה ובעל זיכרון יוצא מן הכלל.

==חלקו בפרשת דרייפוס==
בקיץ 1894 נודע לו כי המודיעין הצרפתי חשף איגרת שנשלחה אל השגרירות הגרמנית בפריז, ובה פירוט של מסמכים צבאיים חסויים צרפתיים. ב-7 באוקטובר של אותה שנה, על סמך פענוח מסמכים אלה בעזרתו של המומחה לגרפולוגיה אלפונס ברטיון, החליט כי אלפרד דרייפוס, שהיה היהודי היחיד ששירת במטה הכללי, אשם בבגידה. אחרי שדרייפוס נידון למאסר עולם באי השדים, הגנרל מרסייה הציע לשנות את החוק כדי לאפשר גזר דין מוות על בגידה.

ב-1895 דרש להשמיד את המסמכים הסודיים שבעטיים דרייפוס נמצא אשם בדין, ומשלא נענה בחיוב נאלץ להתפטר מתפקידו כשר המלחמה, אך נשאר גנרל חשוב בצבא. במשפטו החוזר של דרייפוס שנערך בעיר רן שבחבל ברטאן (8 באוגוסט 1899), שימש כעד הראשי נגד דרייפוס, שנמצא אשם שנית אך שוחרר כעבור עשרה ימים בשל חנינה מנשיא הרפובליקה אמיל לובה.

ב-1906 בית המשפט זיכה את דרייפוס מכל אשמה, שמו טוהר והוא הוחזר לצבא בדרגת רב-סרן, למרות התנגדותו הנחרצת של הגנרל מרסייה שלא חדל עד יומו האחרון מלהאשים את דרייפוס בבגידה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:פרשת דרייפוס: אישים
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1833
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1921
סקוט יאנאו

סקוט יאנאו (באנגלית: Scott Yanow; נולד ב-4 באוקטובר 1954) הוא מבקר מוזיקה, היסטוריון ועיתונאי אמריקאי הכותב על ג'אז.

==ביוגרפיה==
יאנאו נולד ברובע הברונקס שבניו יורק. כשהיה בן 16 עברה משפחתו להתגורר סמוך ללוס אנג'לס שבקליפורניה. בנעוריו שמע תזמורות דיקסילנד ג'אז בתוכנית רדיו יומית וכן התרשם מהופעתו של לואי ארמסטרונג בסרט של דני קיי. על אף שהיה חובב סווינג ודיקסילנד ג'אז החל להאזין גם למוזיקאים כצ'ארלי פארקר, ת'לוניוס מונק ודיזי גילספי שלתקליטיהם האזינו חבריו לקולג' (בו למד חשבונאות). אט אט החל להתפתח וסקרנותו הביאה אותו בראשית שנות השבעים להאזין ולכתוב על תקליטי והופעות ג'אז מסווינג ועד אוונגרד בעבור כתבי עת של סטודנטים. ב-1975 היה לעורך הג'אז של Record Review וב-1983 היה גם לבעל טור במגזין הג'אז הנחשב Jazziz. בנוסף נשכר לכתוב הערות אלבום עבור חברות תקליטים רבות וכתב עבור כ-600 אלבומים.

ב-1996 החל לכתוב עבור אתר האינטרנט Allmusic, הפך לכותב הג'אז הראשי של האתר וכתב שם את מרבית הביוגרפיות על אמני הג'אז וביקורות על אלבומים.

יאנאו מארח תוכנית רדיו שבועית ומשמש כעורך הג'אז של לוס אנג'לס טיימס (משרה ש"ירש" מלאונרד פד'ר).

==מספריו==
* The Jazz Singers
* Jazz On Film
* Duke Ellington
* Swing
* Bebop
* (Afro-Cuban Jazz, (2000
* Trumpet Kings
* Classic Jazz
* Jazz: A Regional Exploration
* Jazz On Record 1917-76
* Allmusic Guide to Jazz - עורך

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:עיתונאים אמריקאים
קטגוריה:מבקרי מוזיקה אמריקאים
קטגוריה:היסטוריונים של המוזיקה
קטגוריה:מבקרי ג'אז
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1957
רומן האובנשטוק-רמתי

רומן האובנשטוק-רמתי (27 בפברואר 1919 – 3 במרץ 1994) היה מלחין ומורה יהודי יליד פולין, שחי שנים אחדות בישראל וקיים קשר עם חוגי המוזיקה בארץ גם אחרי שעזב אותה.

== חייו ==
האובנשטוק-רמתי נולד בקרקוב. הוא למד הלחנה, תאוריה של המוזיקה, כינור ופילוסופיה בשנים 1937–1940. משנת 1947 עד 1950 עמד בראש מחלקת המוזיקה של רדיו קרקוב. ובשנת 1950 עלה לישראל ונשאר בה עד 1957. בשנותיו בארץ נמנה עם מקימי הספרייה המרכזית למוזיקה בתל אביב וכיהן כפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב. למוסד זה חזר בין השנים 1969 ל-1972 להגיש קורסים בתיווי.

בשנת 1957 קיבל מלגה לשישה חודשים לאקדמיה למוזיקה קונקרטית בפריז. ב-1958 עבר להתגורר בווינה ועבד כעורך מוזיקה חדשה בהוצאת אוניברסל ובמקביל הגיש הרצאות אורח וסמינרים בתל אביב, סטוקהולם, דרמשטדט, בילטהובן (בהולנד) ובואנוס איירס. בשנת 1967 פנתה אליו העסקנית הציונית רחה פראייר להשתתף ב"טסטימוניום" - מיזם מוזיקלי להנצחת ההיסטוריה היהודית. ל"טסטימוניום" הראשון, בשנת 1968, כתב את היצירה "מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית מלאה.

משנת 1973 עבד כפרופסור להלחנה בקונסרבטוריון של וינה, שם נפטר בשנת 1994.

נוסף להיותו מוזיקאי, היה האובנשטוק-רמתי גם מעצב וצייר.

== יצירתו ==
האובנשטוק-רמתי השתמש בחלק מיצירותיו בשיטת הסריאליזם, שהעסיקה אותו לצד סוגיית הצורה המוזיקלית. הוא ביקש ליצור צורות נעות ומשתנות במוזיקה, בניגוד לצורות היציבות של המוזיקה הקלאסית. דרך יצירתו הייתה מעגלית - הוא החל בתיווי ועל ידי הרכבת קולות שכבה על גבי שכבה, השיג תהליך משתנה. מן התיווי התהוותה צורה שהייתה לתוכן ובכך שב אל התיווי וסגר את המעגל. הייתה זו צורה סגורה ודינאמית גם יחד, משום שכל מבצע ניגן את תפקידו בזמנים שונים ועל ידי כך השתנה הרכב הכלים המנגנים בו-זמנית, אך כל מנגן חזר על תפקידו פעם אחר פעם, בלולאות קבועות מראש, ומכאן מתפרשת הצורה כסגורה. תהליך היצירה הזה נותן לנגנים הוראות נגינה מדויקות מצד אחד וחירות ביצוע מצד שני והחיבור נשמע אפוא שונה בכל ביצוע, אבל שומר על תוכנו הקבוע.

== רשימת יצירות חלקית ==
* ריצ'רקארי לשלישיית כלי קשת
* "ברכות" לקול אישה ותשעה כלים (1953), יצירה בעלת אופי בינלאומי, המשלבת את שיטת שנים-עשר הטונים האירופאית עם מוזיקה חוץ- אירופאית כמו ראגה הודית מאקאמה ערבית, זימרה ביזנטינית וחזנות יהודית. (בכורה: פסטיבל דונאואשינגן 1954)
* רצ'יטטיב ואריה לצ'מבלו ותזמורת (1955)
* ריצ'רקארי לתזמורת כלי קשת (1956)
* "סימפוניות הגוונים"
* "מזמור לירושלים" לתזמורת סימפונית גדולה (1968)
* "אינסופי" לשבעה נגנים ומנצח (1975)

== לקריאה נוספת ==
* "נעימי זמירות ישראל"/יהודה כהן, הוצאת עם עובד 1990

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div style="direction: ltr;">
* [https://web.archive.org/web/20181204101857/https://www.ariadne.at/?artist_id=90&language=en Examples of Notations by Roman Haubenstock-Ramati]
* [https://web.archive.org/web/20181206002022/https://www.ariadne.at/?vita_id=90&language=en German Text by Erhard Karkoschka(1971)]

</div>

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
סרגיי בלוב

סרגיי אלכסנדרוביץ' בלוב (ברוסית: Серге́й Алекса́ндрович Бело́в; 23 בינואר 1944 – 3 באוקטובר 2013) היה כדורסלן סובייטי, הידוע בשל הופעותיו עם נבחרת ברית המועצות במשחקים האולימפיים. בלוב, ששיחק כפורוורד, נחשב לאחד מטובי הכדורסלנים באירופה בכל הזמנים.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה נשצ'יוקובו (כיום במחוז טומסק). בצעירותו התאמן בלוב באקדמיות ספורט של הצבא האדום. בגיל 20 ערך בלוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה המקומית של סברדלובסק, אוראלמש, ושיחק במדיה במשך שלוש עונות בשנים 1964-1967. לאחר מכן עבר בלוב לקבוצת צסק"א מוסקבה, ושיחק במדיה במשך שתים עשרה שנים. עם צסק"א זכה בלוב ב-11 אליפויות ברית המועצות ובשתי אליפויות היורוליג, בשנים 1969 ו-1971.

בנוסף, שיחק בלוב במשך ארבע עשרה שנים במדי נבחרת ברית המועצות בכדורסל, בשנים 1967-1980. הוא זכה עם נבחרתו בארבע מדליות במשחקים האולימפיים: מדליית זהב באולימפיאדת מינכן 1972, ושלוש מדליות ארד באולימפיאדות של 1968, 1976 ו-1980. הוא הוביל את נבחרת ברית המועצות לזכייה באליפות העולם בכדורסל בשנים 1967 ו-1974, ולזכייה באליפות אירופה בכדורסל בשנים 1967, 1969, 1971 ו-1979.

בשנות ה-90 שימש בלוב כמאמנה של נבחרת רוסיה במשך שש שנים. הוא הדריך אותה בשתי אליפויות עולם (1994 ו-1998), שבשתיהן היא הגיעה עד לגמר, ובשלוש אליפויות אירופה, שבאחת מהן (ב-1997) זכתה במדליית הארד. בלוב גם שימש כמאמן הנבחרת הצעירה של רוסיה באוניברסיאדה ב-2009, שבה היא זכתה במדליית הכסף.

בלוב נחשב לאחד מהכדורסלנים הטובים ביותר שלא שיחקו ב-NBA. ב-1991 הוא נבחר על ידי פיב"א לכדורסלן האירופי הטוב ביותר בכל הזמנים, ובשנת 1992 הוא היה לאירופי הראשון שנבחר להיכל התהילה של הכדורסל. הוא הוכנס להיכל התהילה של פיב"א בשנת 2007.

נפטר ב-3 באוקטובר 2013 ממחלת הסרטן.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100124221629/http://www.euroleague.net/history/50-years/the-archive/i/26210/1609/item פרופיל] באתר היורוליג
* [https://web.archive.org/web/20080910074307/http://www.halloffame.fiba.com/pages/eng/hof/indu/play/2007/p/lid_17904_newsid/19955/bio.html סרגיי בלוב] באתר היכל התהילה של פיב"א
* [http://www.basketpedya.com/Acc002InfEnt.php?idjug=2879 מהלך הקריירה כמאמן] באתר Basketpedya
* 

קטגוריה:כדורסלנים סובייטים
קטגוריה:כדורסלני צסק"א מוסקבה
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: כדורסלנים
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:מאמני צסק"א מוסקבה בכדורסל
קטגוריה:מדליקי הלפיד האולימפי
קטגוריה:חברי היכל התהילה של פיב"א
קטגוריה:אלופים אולימפיים סובייטים: כדורסל
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מינכן (1972)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:כדורסלנים באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין וגנקובסקויה
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1944
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2013
רחוב פאולוס השישי

מבט על מרכזה של נצרת. רחוב פאולוס השישי חוצה את העיר משמאל למטה לכיוון ימין במרכזה של התמונה
רחוב פאולוס השישי הוא רחובה הראשי של העיר נצרת, והוא קרוי על-שמו של האפיפיור פאולוס השישי, אשר ביקר בעיר ב-5 בינואר 1964.
== גאוגרפיה ==
אורכו של הרחוב הוא כ-1,650 מטרים, ויחד עם המשכו הצפוני, המכונה רחוב הגליל, הוא חוצה את העיר בכיוון כללי מדרום-מערב לצפון-מזרח. תחילתו בצומת נצרת דרום, שבה הוא נפגש עם כביש 75 ועם הקצה הצפוני של התוואי הישן של כביש 60 (רחוב ג'ורג' איבן עמאר). הוא חוצה את "כיכר העיר", וחולף ממזרח לעיר העתיקה של נצרת ולמתחם בזיליקת הבשורה. סופו של הרחוב ב"כיכר המעיין" שבמרכזו שוכן מעיין מרים, מקום בו הכביש פונה לכיוון מזרח ומשנה את שמו לרחוב הגליל. בין האתרים השוכנים לאורכו של הכביש נמנים בית הספר דון גאנטלה של האב הוגו, מנזר שארל דה פוקו, מקאם שהאב א-דין ומנזר הנזירות הפרנציסקניות.

לאורך חלקו המרכזי של הרחוב משתרעת חזית מסחרית שבה חנויות ובתי עסק מכל הסוגים, ומסעדות רבות. הרחוב עמוס משך כל שעות היום, ורוב קווי האוטובוס העירוניים והבין-עירוניים המשרתים את נצרת חולפים דרכו. תחנתם הסופית של חלק מקווים אלה שוכנת ברחוב ליד כיכר העיר, עובדה המוסיפה על העומס התעבורתי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נצרת: תחבורה
פאולוס השישי
קואיצ'ירו מאצואורה

קואיצ'ירו מאצואורה (ביפנית: 松浦 晃一郎; נולד ב-29 בספטמבר 1937), הוא דיפלומט יפני ולשעבר המזכיר הכללי של אונסק"ו.
==ביוגרפיה==
מאצואורה, יליד טוקיו, למד לתואר במשפטים באוניברסיטת טוקיו, ולתואר בכלכלה בהוורפורד קולג' שבפנסילבניה, ארצות הברית.

הוא החל בקריירה דיפלומטית ב-1959. כיהן במספר תפקידים במשרד החוץ היפני, בהם מנהל המשרד לשיתוף פעולה כלכלי ב-1988, ומנהל המשרד לענייני צפון אמריקה ב-1990. בשנים 1992–1994 כיהן כסגן שר החוץ. לאחר מכן מונה לשגריר יפן בצרפת, עד 1999.

אחרי שנה בה כיהן כיושב ראש אונסק"ו, נבחר למזכיר הכללי התשיעי של הארגון, ב-12 בנובמבר 1999. ב-12 באוקטובר 2005 נבחר שוב, לכהונה של עוד 4 שנים. בנובמבר 2009 הוחלף על ידי אירינה בוקובה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אונסק"ו
קטגוריה:ארגונים בין-לאומיים: אישים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:שגרירי יפן
קטגוריה:שגרירים בצרפת
קטגוריה:בוגרי הוורפורד קולג'
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1937
ז'וינווילי

ז'וינווילי (בפורטוגזית: Joinville) היא המאוכלסת בערי מדינת סנטה קטרינה, ברזיל, ומרכזה הכלכלי והתעשייתי. בז'וינווילי מתגוררים כחצי מיליון תושבים, רובם ממוצא אירופי, בעיקר גרמני. העיר ממוקמת בגובה פני הים על גדות מפרץ בביטונגה ולרגלי רכס ההרים סרה דו מאר. אקלימה של ז'וינוויל סובטרופי חם ולח, וגשום רוב ימות השנה.

מקור השם הוא שמו של פרנסואה ד'אורלאן, נסיך ז'ואנוויל הצרפתי שנשא לאישה את בת קיסר ברזיל דונה פרנסיסקה בשנת 1843. בפורטוגזית ברזילאית הגיית השם הצרפתי השתבשה מעט.

ז'וינווילי היא מהמרכזים התעשייתיים החשובים בברזיל. בין החברות היושבות בה "דוקול" לכלים סניטריים, "דהלר" לטקסטיל ו"בוסקאר" לאוטובוסים. העיר מארחת גם כנסים עסקיים רבים.

בז'וינווילי פועלת אוניברסיטת אוניוויל העירונית וכמה מכללות פרטיות, וכן שלוחה של האוניברסיטה הציבורית של סנטה קטרינה. ז'וינווילי מארחת שני אירועים שנתיים בעלי תהודה לאומית ובינלאומית: פסטיבל הריקוד באולם הבולשוי וכן את פסטיבל הפרחים המציג זנים חדשים ופיתוחים בפלוריקולטורה.

לז'וינווילי שדה תעופה לטיסות פנים, תחנת רכבת משא, תחנת אוטובוס מרכזית וכן מעגן ספינות. העיר מחוברת לציר התנועה הראשי BR101 המוביל לקוריטיבה בצפון ולבלנאריו קמבוריו ופלוריאנופוליס בדרום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סנטה קטרינה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1851
יוסף דורפמן

יוסף דורפמן
יוסף דוֹרפמן (באנגלית: Dorfman; 3 באוגוסט 1940 – 8 ביוני 2006) היה מלחין ופרופסור להלחנה ומוזיקולוגיה באקדמיה למוזיקה בתל אביב.

== חייו ==
דורפמן נולד באודסה למשפחה יהודית מסורתית, שכללה מוזיקאים וחזנים. מוזיקה חסידית ופולקלור יהודי היו ברקע גידולו של דורפמן והם באים לביטוי במוזיקה שלו. דורפמן החל לגלות עניין במוזיקה בגיל תשע, ובגיל שלוש עשרה כבר החל להלחין. הוא למד בקונסרבטוריון של אודסה, שם קיבל תואר מוסמך למוזיקה בהצטיינות והמשיך את לימודיו במכון גנסין במוסקבה, שם קיבל תואר דוקטור בהלחנה ומוזיקולוגיה.

יוסף דורפמן עלה לישראל בשנת 1973 עם אשתו ובתו. בשנת 1983 היה לפרופסור באקדמיה למוזיקה בתל אביב, ובשנים 1985 – 1989 כיהן כמנהל האקדמיה. בנוסף, היה גם המנהל האמנותי של פסטיבל האמנות היהודית הבינלאומי, שהחל ב-1992.

כמלחין, יצירותיו של דורפמן לרוב בסגנון מוזיקה של המאה העשרים, כולל סוגות רבות כדוגמת תיווי גרפי, אלתור אלקטרוני-אקוסטי וכדומה. יוסף כתב למעלה מאלף יצירות, וביניהן יצירות לכלי סולו, הרכב קאמרי, מוזיקה קולית, מוזיקה קוראלית, בלט, יצירות לתזמורת, קנטטות ואורטוריות.

דורפמן חקר את המסורת המוזיקלית היהודית של מזרח אירופה, והתמקד ביצירות של החברה למוזיקה היהודית העממית. כחלק ממחקרו מצא יצירות אבודות של מלחינים מחברה זו. התעניינותו במוזיקה יהודית השפיעה על גדולתו כמלחין. לפי עופר בן עמוס, <nowiki>האלמנט החשוב ביותר בעבודותיו של יוסף דורפמן הוא עובדת היותן מוזיקה יהודית</nowiki>.

יוסף נפטר בשנת 2006, בגיל 65, ונקבר בבית העלמין ירקון.

ארכיונו שמור בספרייה הלאומית.

== יצירותיו ==
המוזיקה של דורפמן הייתה טונאלית והתבססה על סולמות ומודוסים, על פי הטכניקה של טאנייב. הפרק הראשון של הסונאטה מס' 1 לפסנתר כתוב כווריאציות על שורה של 12 צלילים, אך איננו דודקאפוני. הפרטיטה לכלי קשת כתובה בסגנון האסכולה הקונטרפונקטית הרוסית. ביצירתו ניכרת השפעת הפולקלור היהודי-אירופי, חזנות ומוזיקה חסידית.

"התעלות", לפסנתר וכלי הקשה, (1974) הייתה היצירה הראשונה, שדורפמן כתב בישראל, והיא כתובה בתיווי גרפי. "אבני ירושלים" (1974 - 1977), כתובה כמוזיקה אלקטרונית לקריין, הקורא ושר בהגייה תימנית, ולסרט מגנטי, וכוללת הקשה על אבנים וצלילים סינתטיים. " י"ב שבטי ישראל " כוללת תזמורת כלי הקשה ומלווה הקרנת תמונות של מארק שאגאל ופעלולי אורות. בשלוש היצירות הללו פתח דורפמן תקופה חדשה של כתיבה גרפית-אליאטורית ויצירה באולפן מוזיקה אלקטרונית.

== פרסים, מלגות ==
* פרס אקו"ם (1978)
* מלגת קרן פולברייט (1979)
* מלגת מכון הינדמית (1980)

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:בוגרי תוכנית פולברייט ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1940
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
גזרת הים

גזרת הים הייתה איסור בצו אפיפיורי על העברת יהודים ואולי גם סחורות של סוחרים יהודים במזרח הים התיכון מאירופה (בעיקר מערי המסחר של איטליה כונציה וג'נובה) לארץ ישראל במאה ה-15, בעקבות סכסוך על המקומות הקדושים בירושלים והמצב הגאופוליטי במזרח הים התיכון.

איסור זה נשאר בתוקפו, לסירוגין, למעלה מיובל שנים: מ-9 במרץ 1427 עד 1467-1485.

==הרקע לגזירה==
הר ציון הוא מקום מקודש הן ליהודים, שמציינים במקום את קבר דוד, והן לנוצרים, המאמינים גם ששם נערכה הסעודה האחרונה. במקום היה במאה ה-15 מבנה צלבני ובו התמקמו גם הפרנציסקנים. היהודים קיימו במקום תפילות וטקסים, והוא היה אחת התחנות בעלייה לרגל. בין המחצית השנייה של המאה ה-14 ועד 1427 התקיימו סכסוכים בין יהודים לנוצרים על החזקה במקום ועל זכויות התפילה והביקור. ב-1427 פנה נגיד היהודים אל הסולטאן הממלוכי (ג'קמק) וביקש להגיע לפשרה. תשובתו של הסולטאן, לפי פליקס פברי הייתה: "גם אנו חושבים את דוד לקדוש, ממש כמו הנוצרים והיהודים, ואנו מאמינים בכתבי הקודש ממש כמוהם. על-כן לא היהודים ולא הנוצרים יהיו בעלי המקום הזה, אלא ניקח אותו לעצמנו." לפי ניתוח אחר בתקופה זו היה לממלוכים עניין פוליטי לפגוע בנוצרים, כחלק מהתחרות שלהם עם האימפריה העות'מאנית, והם הענישו את הנוצרים בעקבות "בנייה בלתי חוקית". לפי ניתוח זה, ההיטפלות להשתדלות היהודים היא רק תעמולה נוצרית.

ואכן, הנזירים סולקו מהמקום וב-1452 המקום הפך למסגד. כך החלה סדרת סכסוכים בינלאומיים, בהם השתדלו גופים נוצריים אצל השלטון הממלוכי לקבל לידיהם את המקום. גם יהודים עשירים ניסו לשחד את הסולטאן לבל יתן יד לדחיקתם של יהודים. ב-1462 מדווח הנוסע גיום אוליבר: "הם (המוסלמים) מונעים את הנוצרים מלהיכנס שם (למבנה קבר דוד) תחת עונש מוות". במשך תקופות קצרות חזרה למקום שליטה פרנציסקנית, אך לבסוף נושלו הפרנציסקנים סופית וחלקם נאסרו.

==גזירת הגזירה==
ההשלכות על העם היהודי היו קשות, שכן הזעם הנוצרי הופנה אל היהודים. בשנת 1428 הוציא בוונציה האפיפיור מרטינוס החמישי, צו (בולה אפיפיורית) המטיל חרם על רבי-חובלים נוצרים להוביל באוניותיהם יהודים העושים דרכם לארץ-ישראל. כמה מרבי החובלים הרחיקו לכת, מתוך קנאות יתרה, עד כדי הטלת נוסעים יהודיים ליםכמו כן הוטלו מיסים כבדים על יהודי איטליה כ"פיצוי" לפרנציסקנים. גזירות אלה, שנקראו גזירת הים, בוטלו רק בשנות השמונים של המאה ה-15. בשנת 1488 דיווח עובדיה מברטנורא:

==ראו גם==
* ירושלים בתקופה הממלוכית

==לקריאה נוספת==
* יוסף דרורי, ירושלים לדורותיה (יחידה 7), האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, תשנ"ה, עמודים 97–98.
* "זאת ירושלים", יד בן-צבי, כרך ב'.

==קישורים חיצוניים==
* יהושע פראוור, "[http://www.dlir.org/archive/items/show/2024 מנזר הפראנציסקאנים ב"הר ציון" ויהודי ירושלים במאה הט"ו]", ידיעות החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה יד (א-ב), החברה העברית לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה, ירושלים, תש"ח 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ויהדות בימי הביניים
קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:המאה ה-15
סקראוצקי

סקראוצקי או סקראוסקי (ברומנית: Scaraoţchi או Scaraoschi) הוא אחד מכינויו של ראש השדים במיתולוגיה הרומנית.

השם הרומני סקראוצקי נגזר מהשם איסקריוצקי, הנוסח הסלאבי לשם יהודה איש קריות.

זיהויו של היהודי השנוא ביותר על הנוצרים עם השטן היה חלק מהדמוניזציה של היהודים בקרב השכבות העממיות. סקראוצקי מככב באגדות עם רומניות, לעיתים יחד עם דמויות אגדיות נוספות וגם סופרים קנוניים השתמשו בדמותו בחלק מיצירותיהם.

== לקריאה נוספת ==
* טשו סולומוביץ', România Judaica, כרך 1, פרק 6. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מיתולוגיה רומנית
אלבקור

אלבקור (שם מדעי: Thunnus alalunga; על פי האקדמיה העברית ללשון: טונה ארוכת-סנפיר) הוא מין של דג בסוג טונה הנמצא בכל האוקיינוסים הטרופים והממוזגים, ובים התיכון.

== מאפיינים ==
אורכו של האלבקור עשוי להגיע ל-140 ס"מ, ומשקלו יכול להגיע ל-45 ק"ג. דגי טונה אלבקור חיים עד 600 מטרים מתחת לפני המים, והם נפוצים באזורים סובטרופיים בחלקו הצפוני של האוקיינוס השקט, באוקיינוס ההודי, בצפון האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.

גופם של האלבקורים מכוסה בקשקשים קטנים במיוחד, לאורך גופם נמתח פס כחול בוהק ועל סנפירי הגב והשת מופיעים גוני צהוב. סנפירי החזה ארוכים במיוחד בדומה לטונה עיננית. הזכרים דומים לנקבות, אך גדולים יותר. תוחלת החיים של הזכרים ארוכה מזו של הנקבות (כ-13 שנים באוקיינוס האטלנטי, וכתשע שנים בים התיכון). מסיבה זו, בין הפרטים הבוגרים יש יותר זכרים מאשר נקבות.

האלבקור מגיע בלהקות לישראל במרחק של כמה עשרות קילומטרים מהחוף בחודש מאי, ונָדוג באופן מסחרי, וכן על ידי חובבי ספורט הדיג בשיטת טרולינג. מספריו יתמעטו עם חלוף חודשי הקיץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://books.google.co.il/books?id=Q_-KhQEyb4kC&pg=PA210 טונה אלבקור], מדריך הדגים של ישראל, באתר גוגל ספרים
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פייר ז'וזף בונאטר
קטגוריה:קולייסיים
קטגוריה:דגי מאכל
קטגוריה:מגה-פאונה ימית
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1788
יעקב הרפז

יעקב הרפז (נולד ב-1951) הוא נשיא קבוצת IMC, שימש בעבר כמנכ"ל ישקר.

== ביוגרפיה ==
הרפז נולד בקריית מוצקין. שירת בצה"ל בחיל החימוש. במלחמת יום הכיפורים נפצע באזור תעלת סואץ ואיבד כף רגל, על אף הפציעה חילץ וטיפל בחברו לכוח והציל את חייו, על כך זכה לעיטור המופת. למד הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון.

לאחר סיום לימודיו עבד במעבדה לתהליכי עיבוד, ממנה הגיע ל"ישקר" כאיש פיתוח. אחרי מפגש עם סטף ורטהיימר עבר למכירות ושיווק. למד בקורס ניהול (PMD) בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד. ב-1984 מונה כמנהל השיווק של "ישקר". ב-1992 מונה כמנכ"ל החברה ובהמשך מונה לנשיא קבוצת IMC. אחרי מכירת החברה לוורן באפט התבקש להישאר בתפקידו. ב-1996 זכה בפרס התעשייה בקטגוריית המתכת, מטעם התאחדות התעשיינים בישראל.

הרפז מתגורר בכפר ורדים, נשוי ואב לשלושה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:מעוטרי עיטור המופת במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:נכי צה"ל
קטגוריה:כפר ורדים: אישים
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1951
קטגוריה:חיילי חיל החימוש במלחמת יום הכיפורים
אנדריי טיחונוב (מתמטיקאי)

אנדריי ניקולאיביץ' טיחונוב (ברוסית: Андрей Николаевич Тихонов; 30 באוקטובר 1906 - 7 באוקטובר 1993) היה מתמטיקאי רוסי, נודע בשל תרומתו הרבה לטופולוגיה, אנליזה פונקציונלית, ופיזיקה מתמטית.

== ביוגרפיה ==
טיחונוב למד באוניברסיטת מוסקבה, שם קיבל את תואר הדוקטור בשנת 1927 תחת הנחייתו של פאבל אלכסנדרוב. בשנת 1933 נבחר לפרופסור באוניברסיטת מוסקבה. הפך לעמית באקדמיה למדעים של ברית המועצות ב-29 בינואר 1939 ולחבר מן המניין ב-1 ביולי 1966.

== עיסוק מדעי ==
טיחונוב עסק במספר תחומים שונים במתמטיקה. הוא תרם תרומה משמעותית לטופולוגיה, אנליזה פונקציונלית, ופיזיקה מתמטית. הוא נודע בעיקר בשל עיסוקו בטופולוגיה, שכלל הוכחה למשפט אוריסון בשנת 1926, ואת משפט טיכונוף, שקובע שכל מכפלה של מרחבים טופולוגים קומפקטים היא קומפקטית. לכבודו, מרחב רגולרי לחלוטין נקרא גם "מרחב טיכונוף".

בפיזיקה מתמטית, הוא הוכיח את משפט אוריסון למשוואת החום ולמד את משוואת האינטגרל של וולטרה.

באנליזה אסימפטוטית, הוא החל את תאוריית האנליזה האסימפטוטית למשוואות דיפרנציאליות עם מקדם קטן.

== פעילות ==
טיחונוב היה הגורם המרכזי לייסודה של הפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה באוניברסיטת מוסקבה ושימש כדיקן הראשון שלה בין השנים 1970–1990.

== פרסים ==
טיחונוב קיבל מספר פרסים על עבודתו, כולל פרס לנין (1966) וגיבור המפלגה הסוציאליסטית (1954, 1986).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מתמטיקאים רוסים
קטגוריה:טופולוגים
קטגוריה:גיבורי העמל הסוציאליסטי
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:זוכי פרס לנין
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1906
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1993
מלגת אלון

מלגת אלון היא מלגה שניתנת על ידי ות"ת ונועדה לאפשר קליטה של חוקרים צעירים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל<ref></ref>.

המלגה נועדה להתגבר על המחסור בתקציב לקליטתם של חוקרים צעירים, כאלה שזה עתה סיימו את הכשרתם האקדמית דוקטורט ופוסט-דוקטורט. מלגת אלון אינה ניתנת לחוקר ישירות, אלא מממנת את העסקתו במשרה אקדמית באוניברסיטה (בדרגה שנקבעה לו) במשך שלוש שנים, שלאחריהן מתחייבת האוניברסיטה להמשיך ולהעסיקו במשרה תקנית. בנוסף ניתן למלגאי מענק חד-פעמי לרכישת ציוד מחקרי<ref></ref>.

מלגת אלון קרויה על שמו של יגאל אלון, שהיה שר החינוך ויו"ר המועצה להשכלה גבוהה. המלגה ניתנת לחוקר על בסיס הצטיינותו האישית, אך הגשת הבקשה למלגה נעשית על ידי האוניברסיטה החפצה להעסיקו. על המלגה מתחרות כל האוניברסיטאות בישראל, בלא שתקבע מכסה לכל אוניברסיטה או לתחומי המחקר השונים. בסך-הכל מוענקות בכל שנה, במסגרת התוכנית, עד 25 מלגות תלת-שנתיות חדשות<ref>[https://www1.biu.ac.il/File/about/Rector/Segel/Alon-tak-2018.pdf תקנון מלגת אלון] שפורסם על ידי מל"ג לשנת תשע"ח</ref><ref></ref>. המלגות ניתנות למלגאים מתחומים שונים, בהם מדעים מדויקים והנדסה, מדעי החברה, מדעי הרוח ומדעי החיים.

עם הזוכים במלגת אלון נמנים כאלה שהפכו ברבות הימים לפרופסורים מן המניין, ובהם אבי בל, יוסף קפלן, רחל אליאור, ניר טסלר, מנחם פיש, דוד אסף, אסף חמדני, אורנה אלרואי-שטיין וחתן פרס ישראל נוגה אלון. יש גם כאלה שלא הגשימו את מטרתה של המלגה, ועברו מהאקדמיה לפעילות אחרת, ובהם חבר הכנסת לשעבר (ואחר כך שר האוצר) יובל שטייניץ<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://che.org.il/?decision=מלגות-אלון-אישור-התקנון-והרכבי-הוועדו מידע באתר המועצה להשכלה גבוהה]
* חגית מסר-ירון ושירלי כהנוביץ', [http://cms.education.gov.il/NR/rdonlyres/0E907EF4-65F6-4215-B87A-C5BE2CF7B206/4655/נשיםומדעבישראל2003.pdf נשים ומדע בישראל - תמונת מצב], דצמבר 2003 סעיף 2.5.5 - מלגות אלון
==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראל: אקדמיה
קטגוריה:מלגות
קטגוריה:הנצחת יגאל אלון
ג'פרי טייט

ד"ר ג'פרי טייט, CBE, (באנגלית: Jeffrey Tate, 28 באפריל 1943 - 2 ביוני 2017) היה מנצח אנגלי.

טייט נולד בסולסברי שבאנגליה עם שדרה שסועה וגבנון. בילדותו עברה משפחתו לפרנהם במחוז סארי בדרום מזרח אנגליה, שם הוא למד בקולג' המקומי בין השנים 1954-1961, וזכה במלגת הצטיינות ללימודים באוניברסיטת קיימברידג'. במקביל ללימודי הרפואה באוניברסיטה, גם ניהל כמה הפקות תיאטרון. לאחר שסיים את התואר ברפואה, התמחה בכירורגיית עיניים, ועבד בבית החולים סט. תומאס בלונדון, עד שויתר על קריירת הרפואה, ופנה ללמוד מוזיקה במרכז ללימודי אופרה בלונדון. לאחר הלימודים נעשה רפטיטור ומאמן בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תחת חסותו של המנצח גאורג שולטי.

הבכורה הבינלאומית של טייט כמנצח, הייתה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בשנת 1979. בשנת 1985 התמנה למנצח הראשי הראשון של התזמורת הקאמרית האנגלית. ב-1986 מינתה הנהלת בית האופרה של הקובנט גארדן את טייט למנצח הראשי של בית האופרה, גם כאן, הראשון שקיבל את התואר. טייט שימש כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, הולנד בין השנים 1991-1995. בשנת 2005 מונה טייט למנהל מוזיקלי של בית האופרה תיאטרון סן קרלו בנאפולי. ב-2008 מונה טייט למנצח ראשי בתזמורת הסימפונית של המבורג.

בין הקלטותיו ישנה סדרה של קונצ'רטי לפסנתר מאת מוצרט עם הפסנתרנית היפנית מיצוקו אושידה.

טייט היה נשיא אגודת הצדקה לשדרה שסועה באנגליה מאז 1989.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.teatrosancarlo.it/images/stories/documenti/cv_2_jeffrey_tate_en.pdf דף על טייט] באתר תיאטרון סן קרלו
* [http://www.asbah.org/ אתר הבית] של ASBAH, האגודה האנגלית לשדרה שסועה (ספינה ביפידה)

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים בריטים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:אנגלים שנפטרו ב-2017
שבתי פרנקל

שבתי פרנקל (13 באוגוסט 1909, כ"ו באב ה'תרס"ט – 30 בספטמבר 2000, א' בתשרי ה'תשס"א) היה נדבן והמו"ל של הוצאת שבתי פרנקל העוסקת בעיקר בהוצאה מוגהת וממופתחת של ספרי משנה תורה לרמב"ם.

==קורות חיים==
פרנקל נולד בביליץ, פולין ליוסף ופרל פרנקל. הוא נישא לחיה שינדל - בתו של הרב יוסף נחמיה קורניצר, רבה של קראקא ונינו של החת"ם סופר. בשואה נמלט לוילנה בליטא, משם היגר לארצות הברית, התיישב בניו יורק ועסק בפעולות הצלת יהודים מידי הנאצים. רוב משפחתו, הוריו, אחיו ובני משפחתם, נספו בשואה. לאחר המלחמה פעל לשיקום פליטים ולביסוס מוסדות שהוקמו עבורם. פרנקל ואשתו אימצו שני יתומים ממשפחתה של האישה, שהוריהם נספו בשואה.

בשנת ה'תש"ל עלה פרנקל לישראל. הוא הקים כולל מיוחד של אברכים כדי לממש את מפעל הוצאת ספרי המשנה תורה. הכולל נקרא "ישיבת אהל יוסף" - לזכר אביו, יוסף, שנספה בשואה. כמו כן הקים לשם כך את הוצאת שבתי פרנקל. מלבד ספרי הרמב"ם הוציא לאור גם קיצור שולחן ערוך עם ליקוטים מהספר משנה ברורה, וכן חלק מספריו של הרב משה פיינשטיין.

הוא כתב ספר "רזא דשבתי" ב-3 כרכים.

לאחר פטירת אשתו ביום כ"ד בחשוון ה'תשמ"ו נישא בזיווג שני לחיה אסתר לבית ברינר (בריננער), בתו של החסיד ר' שלמה אמסטרדם מטשין, מצאצאי הרב שאול לוונשטם מחבר הספר בנין אריאל והרב צבי אשכנזי מחבר הספר חכם צבי, איתה חי כעשר שנים עד לפטירתו.

ביום א' של ראש השנה בשנת ה'תשס"א נפטר פרנקל ונקבר בהר המנוחות בירושלים. הוא לא הותיר אחריו צאצאים. חתנו החורג - הרב נפתלי קפלן (נכדו של הרב ירוחם ליבוביץ) ממשיך במפעל חייו, ומחלק את זמנו בין ביתו בניו יורק וביתו בבני ברק.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1951%2F03%2F01&id=Ar00110&sk=AF8A7BCB ר' שבתי פרנקל בארץ], שערים, 1 במרץ 1951, עמ' 1
* ר' שבתי פרנקל סייר ביישובי פא"י, שערים, 21 במרץ 1951, עמ' 1 ו-4 ([http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1951%2F03%2F21&id=Ar00106&sk=A57DDEC9 חלק 1], [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=SHAR%2F1951%2F03%2F21&id=Ar00416&sk=56A0EFB3 חלק 2])
* נפתלי קראוס, [http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1975%2F06%2F06&id=Ar02507&sk=13744069 הרמב"ם "קם לתחייה" בבני-ברק], מעריב, 6 ביוני 1975, עמ' 25
* 

קטגוריה:מו"לים ישראלים
קטגוריה:פעילי הצלה בשואה
קטגוריה:יהודים שפעלו להצלה בתקופת השואה
קטגוריה:נדבנים ישראלים
קטגוריה:משפחת סופר
קטגוריה:בני ברק: אישים
קטגוריה:מחברי ספרי מפתחות
קטגוריה:מהדירי ספרות תורנית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
סובריין

סובריין, 1558
סובריין (באנגלית: Sovereign – ריבון) הוא מטבע זהב בריטי שערכו ההיסטורי היה לירה שטרלינג. שמו של המטבע נגזר מדיוקן המלך המכהן שמופיע על צד הנושא של המטבע. 

הסובריין הראשון הונפק בשנת 1489 על ידי הנרי השביעי. משקלו באותה עת היה 15.6 גרם בטוהר 23 קרט (958 אלפיות). ב-1816 הכריז הפרלמנט הבריטי על רפורמה מוניטרית שביטלה את הגינאה כהילך חוקי והגדירה מחדש את הסובריין כמטבע המכיל 7.322 גרם זהב טהור, ואשר שוויו 20 שילינגים. עד מלחמת העולם הראשונה היה הסובריין מטבע עובר לסוחר בבריטניה, אך עם השעיית בסיס הזהב ברחבי האימפריה הבריטית בעקבות המלחמה, ולאחריה, בעקבות השפל הגדול, הצטמצמה כמות הסובריינים במחזור ובמקומם נעשה שימוש הולך וגדל בשטרי נייר ובמטבעות בעלי ערכים נמוכים מליש"ט של בנק אנגליה. המטבעה המלכותית הבריטית ממשיכה להנפיק מדי שנה סובריינים, המהווים הילך חוקי לכאורה, אך מכיוון שערכו של הזהב בכל סובריין גבוה בהרבה מליש"ט אחת, הסובריינים משמשים בעיקר כזהב נזיל או בקרב אספנים.

הסובריין התקני מכיל 0.2354 אונקיות טרוי של זהב טהור, כאשר טוהר הזהב הוא 22 קראט (916 אלפיות), ומשקלו 7.98 גרם. מספר מִטבעות שונות מנפיקות סובריינים ובכללן: פרת', מלבורן, סידני, לונדון ובעבר גם בומביי ופרטוריה. מטבעות בעריכים של חצי סובריין, שני סובריינים וחמישה סובריינים מונפקים מעת לעת. ב-2009 אף הנפיקה המטבעה המלכותית לראשונה מטבע זהב בערך רבע סובריין.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות

קטגוריה:מטבעות זהב
הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס

הפארק הלאומי שפאדה דוס וֶאַדיירוס (בפורטוגזית: Parque Nacional da Chapada dos Veadeiros) משתרע על פני 655 קמ"ר בצפון-מזרח מדינת גויאס, במרכז ברזיל, כ-200 ק"מ צפונית לברזיליה. הפארק נחנך בידי נשיא ברזיל ז'וסלינו קוביצ'ק ב-11 בינואר 1961 במטרה להגן על החי והצומח האופייניים לאזור הסראדו. בשנת 2001 הוכרז הפארק בידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, יחד עם הפארק הלאומי אמאס שבדרום-מערב גויאס.

==גאוגרפיה==
הסראדו הוא אזור של סוואנה טרופית המשתרעת על פני שטחים נרחבים במרכז ברזיל ובקצותיהן המזרחיים של בוליביה ופרגוואי. הפארק הלאומי שפאדה דוס ואדיירוס משתרע על פני רמה הנושאת שם זה במרכז הסראדו, שגילה מוערך בכ-1.8 מיליארד שנים. גובה הרמה נע בין כ-600 לכ-1,700 מ' מעל פני הים, וגובהה של הנקודה הגבוהה ביותר, סרה דה סנטנה, הוא 1,691 מ' מעל פני הים. סרה דה סנטנה היא גם הפסגה הגבוהה ביותר במדינת גויאס כולה. תצורות הסלעים בפארק הן מהקדומות בעולם, ואדמתו מכילה קוורץ. 

הנהר המרכזי הזורם בפארק הוא נהר פְּרֶטוֹ, מיובליו של נהר טוקנטינס, היוצר קניונים שקירותיהם מגיעים לגובה של 40 מטרים. בשטח הפארק עשרות מפלים, בהם מפלי ריו פרטו, שגובהם 120 מ'.

==החי והצומח==
בשטח הפארק גדלים 25 מיני סחלבים, והעצים הנפוצים בו כוללים בין היתר טבבויה ורודה, קופיבה, פלפלון רך, דקל סיאגרוס רומנזוף ודקל באבאסו.

עולם החי בפארק כולל איילי פמפאס, איילי ביצות, זאבי רעמה, יגוארים, ארנבוני יער, ארמדילים ענקיים, דובי נמלים, קפיבארות וטפירים, וכן עופות כננדו, טוקן, אורובו שחור ונשרון מלכותי.

== גלריה ==
<gallery>
Chapada dos Veadeiros, akvofalo 120 m.jpg|מפלי ריו פרטו
Paepalanthus, Eriocaulaceae.JPG|Paepalanthus, ממשפחת הברומליים, אנדמי לאזור הסראדו
Vale do .jpg|נהר פרטו
Veadeiros2 leofleck.jpg|מפל בפארק
Parque Nacional Chapada dos Veadeiros.jpg|נופי הפארק
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

שפאדה דוס ואדיירוס
שפאדה דוס ואדיירוס
אנטוניו ולנסיה

לואיס אנטוניו ולנסיה (בספרדית: Luis Antonio Valencia; נולד ב-4 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר אקוודורי. 

ולנסיה החל את הקריירה שלו במועדון אל נסיונל. בעונת הוא עבר לוויאריאל מהליגה הספרדית ומשם הושאל לרקראטיבו ולבה. בעונת הוא הושאל לוויגאן אתלטיק. את הופעת הבכורה בוויגאן הוא ערך ב-19 באוגוסט 2006, במשחק הפסד 2-1 לניוקאסל יונייטד. ב-21 באוקטובר 2006, במשחק מול מנצ'סטר סיטי, כבש ולנסיה את שערו הראשון בקבוצה. ב-18 בינואר 2008 נרכש כרטיסו על ידי ויגאן והוא חתם על חוזה לשלוש שנים וחצי בקבוצה.

ב-30 ביוני 2009 עבר ולנסיה למנצ'סטר יונייטד תמורת סכום המוערך ב-16 מיליון ליש"ט, וחתם על חוזה ל-4 שנים.

ההופעה הראשונה של ולנסיה בנבחרת אקוודור הייתה ב-27 במרץ 2005 במשחק מול פרגוואי. ולנסיה הבקיע שני שערים בדרך לניצחון נבחרתו 5-2. הוא שותף עם נבחרתו במונדיאל 2006 ואף היה מועמד מטעם פיפ"א לנבחרת הטורניר וכן היה אחד מ-6 המועמדים לפרס השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר.

בשנת 2018 מונה לקפטן קבוצת מנצ'סטר יונייטד ובכך הפך לקפטן הלא אירופי הראשון בתולדות הקבוצה. עוד קודם לכן, ענד את סרט הקפטן במשחק גמר הליגה האירופית 2017, בו גברה קבוצתו 2-0 על אייאקס בדרך לזכייה בתואר.

ב- 28 ביוני 2019 ולנסיה עזב את מנצ'סטר יונייטד לאחר 10 שנים וחזר לאחר 14 שנים באירופה למולדתו אקוודור, כאשר חתם בקבוצה ליגה דה קיטו מליגת העל של אקוודור.

== תארים ==

; מנצ'סטר יונייטד
* אליפות אנגליה (2): 2010/2011, 2012/2013
* הגביע האנגלי (1): 2015/2016
* גביע הליגה (2): 2009/2010, 2016/2017
* מגן הקהילה (3): 2011,2014 ,2017
* הליגה האירופית (1): 2016/2017

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.manutd.com/en/Players-And-Staff/First-Team/Antonio-Valencia.aspx אנטוניו ולנסיה] באתר הרשמי של מנצ'סטר יונייטד

קטגוריה:כדורגלנים אקוודורים
קטגוריה:קשרי כדורגל אקוודורים
קטגוריה:כדורגלני אל נסיונל
קטגוריה:כדורגלני ויאריאל
קטגוריה:כדורגלני רקראטיבו ולבה
קטגוריה:כדורגלני ויגאן את'לטיק
קטגוריה:כדורגלני מנצ'סטר יונייטד
קטגוריה:כדורגלני ליגה דה קיטו
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אקוודור
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2007
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2011
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2014
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2016
קטגוריה:כדורגלני קופה אמריקה 2019
קטגוריה:אקוודורים שנולדו ב-1985
תיאטרון ארג'נטינה

תיאטרו ארג'נטינה (איטלקית: Teatro Argentina), הוא בית אופרה ותיאטרון הממוקם במתחם עתיקות ברומא שבאיטליה (מתחם הכולל את תיאטרון פומפיוס). בית האופרה הוא אחד העתיקים ברומא, נחנך ב-31 בינואר 1732 בהצגת האופרה "ברניקי" (Berenice) מאת המלחין דומניקו סארו.

המבנה נבנה בהזמנת משפחת ספורצה צ'זאריני ותוכנן בידי האדריכל ג'רולאמו תיאודולי. מבנה האודיטוריום הוא בצורה מסורתית של פרסה בגובה 6 קומות של תאי צפייה עשויים עץ. המבנה שופץ פעמים רבות.
הדוכס פרנצ'סקו ספורצה-צ'זריני שניהל את תיאטרו ארג'נטינה בשנים 1815-1807 היה אוהב תיאטרון מושבע שצבר עד יום מותו חובות גדולים בעקבות חריגות תקציביות.
במאה התשע עשרה הוצגו בתיאטרון הצגות בכורה רבות של אופרות בולטות, בהן "הספר מסביליה" של רוסיני ב-1816, 
"שני הפוסקארים" ב-1844 ו"קרב לניאנו" ב-1849 מאת ורדי. בנוסף אירח האולם אופרות מצליחות מאת צ'ימרוזה ודוניצטי ורסיטל מפורסם של פגניני משנת 1827.
בין השנים 1919 ו-1944, הוצגו בתיאטרון יותר תוכניות מוזיקליות מאשר דרמטיות-בימתיות. עם זאת, הוצגה בתיאטרון באותה תקופה בהצגות בכורה יצירות של לואיג'י פיראנדלו, הנריק איבסן ומקסים גורקי. כמו כן, בחורף 1944-1945 הוצגו בתיאטרון שורה של אופרות עבור חיילי כוחות בעלות הברית מארצות הברית ובריטניה ששחררו את האיטליה מהכיבוש הנאצי. בשנות ה-1950 שימש המתחם להשלטות התזמורת סנטה צ'צ'יליה. 
השיפוץ האחרון שת התיאטרון נערך על ידי פאולו פורטוגזי ב-1993.אחרי 1994 הפך התיאטרון למושב ראשי של התיאטרון של רומא או תיאטרו סטאבילה, כיום בניהולו של מריו מרטונה. 
מוצגים בו יותר מחזות מאשר מוזיקה ואופרה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.teatrodiroma.net אתר הבית] של התיאטרו די רומא, עם תמונות

תיאטרון ארג'נטינה
ארג'נטינה
קטגוריה:תיאטרון איטלקי
קטגוריה:רומא: מבנים
הבראנדנבורגים בבוהמיה

הברנדנבורגים בבוהמיה (בצ'כית: Braniboři v Čechách) היא אופרה בשלוש מערכות שנכתבה על ידי בדז'יך סמטנה במאה ה-19 לצורך תחרות, ונועדה לכבוש את לב העם הצ'כי שהיה בתהליכי הדגשת לאומיותו.

== רקע להלחנה==
page=4
המלחין הצ'כי בדז'יך סמטנה ניגש לתחרות מוזיקלית בשנת 1863. לתחרות הגיש אופרה בשלוש מערכות, הקרויה הברנדנבורגים בבוהמיה. 
העם הצ'כי היה בשלבי התעוררותו הלאומית מהשלטון הגרמני, תופעה שהייתה נפוצה בקרב עמים רבים במרכז אירופה במאה ה-19. סמטנה רצה להלחין יצירה שתיחשב ליצירה לאומית צ'כית, שיהיו בה אלמנטים אנטי-גרמניים.

==עלילה==
העלילה מתרחשת במאה ה-13, כאשר מלך בוהמיה נרצח על ידי רודולף לבית הבסבורג. אלמנת המלך מזמינה את שליט ברנדנבורג לבלום את כוחותיו הפולשים של רודולף, אבל במקום לסייע לה יוצאים הברנדבורגים למסע של רצח אונס וביזה בארצה. שלוש בנותיו של ראש העיר פראג נחטפות בידי גרמני, עד שמלך הקבצנים, דמות דמיונית שמשמשת כגיבור לאומי, מסייע לשחרורן. לאחר מכן בוזזים את בתיהם של הפולשים הגרמנים ומגרשים אותם.

== התחרות ==
לאחר דיונים וויכוחים רבים, הפרס בתחרות הוענק לסמטנה באי רצון. חבר השופטים סבר שהמוזיקה גרמנית מדי, הנושא לא מספיק לאומי ואין שימוש בשירי עם.

==החידוש ביצירה==
לראשונה במוזיקה הצ'כית מוצג העם כגיבור בעל תפקיד דרמטי פעיל. ככל שהפגיעה בצ'כים מתגברת כך המוזיקה מתגברת עד הגיעה לשיא עוצמתה ואז נחלשת, לבסוף הצלילים הולכים ונעלמים כמו בהשלמה חסרת תקווה. אז יש קולות ללא ליווי, ואז מצטרפת התזמורת, משתלטת ומגיעה לשיא.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אופרה
רכבת הפרוורים של שיקגו

רכבת הפרוורים של שיקגו או מטרא (באנגלית: Metra) היא מערכת רכבות פרווריות אשר פועלת באזור המטרופולין של שיקגו. שירותי רכבת הפרוורים מופעלים על ידי "רשות התחבורה האזורית" (RTA, Regional Transportation Authority).

== סקירה ==
מערכת המטרא כוללת כיום מערך של 11 קווי רכבת אשר עוברים דרך 237 תחנות ברחבי אזור המטרופולין של שיקגו. האורך הכולל של כל הקווים הוא 797 ק"מ.

רכבת הפרוורים של שיקגו משרתת קרוב ל-80 מיליון נוסעים בממוצע מדי שנה.

== תחנות מרכזיות בשיקגו ==
שלושת התחנות המרכזיות של רכבת הפרוורים בשיקגו הן:
* תחנת הרכבת שיקגו יוניון
* מילניום סטיישן
* מרכז התחבורה אוגילבי

== קווים ==
{| bgcolor="#DDDDFF" cellpadding="4" cellspacing="2" style="margin-left:0px;"
|----- bgcolor="#F8F8FF"
! קו
! תחנות קצה
! אורך
! תחנות
! שנת פתיחה
|----- bgcolor="#FFFFFF"
| <span style="color:#940063;">█</span> Heritage Corridor|| יוניון סטיישן ↔ ג'ולייט || 60 ק"מ|| align="right"| 6 || 1947
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#94c600;">█</span> BNSF Railway Line || יוניון סטיישן ↔ אורורה || 61 ק"מ || align="right"| 26 || 1864
|----- bgcolor="#FFFFFF"
| <span style="color:#106ba5;">█</span> SouthWest Service || יוניון סטיישן ↔ מנהטן || 67 ק"מ || align="right"| 13 || 1880
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#F88E55;">█</span> Milwaukee District/West Line || יוניון סטיישן ↔ אלג'ין || 65 ק"מ || align="right"| 22 || 1847
|----- bgcolor="#FFFFFF"
| <span style="color:#9c9c9c;">█</span> North Central Service || יוניון סטיישן ↔ אנטיוק || 87 ק"מ || align="right"| 18 || 1851
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#FF5A22;">█</span> Milwaukee District/North Line || יוניון סטיישן ↔ פוקס לייק || 82 ק"מ || align="right"| 22 || 1924
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#FF99AA;">█</span> Union Pacific/West Line ||מרכז התחבורה אוגילבי ↔ אלבורן || 59 ק"מ || align="right"| 19 || 1865
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#FFFF00;">█</span> Union Pacific/Northwest Line || מרכז התחבורה אוגילבי ↔ הרווארד, מקהנרי || 102 ק"מ || align="right"| 23 || 1865
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#008442;">█</span> Union Pacific/North Line || מרכז התחבורה אוגילבי ↔ קנושה || 84 ק"מ || align="right"| 27 || 1854
|----- bgcolor="#FFFFFF"
| <span style="color:#ff8c21;">█</span> Metra Electric Line || מילניום סטיישן ↔ יוניברסיטי פארק, דרום שיקגו (רחוב 93), בלו איילנד || 81 ק"מ || align="right"| 49 || 1856
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#CC0003;">█</span> South Shore Line || מילניום סטיישן ↔ נמל התעופה הבין-לאומי סאות' בנד || 89 ק"מ || align="right"| 22 || 1903
|----- bgcolor="#F8F8FF"
| <span style="color:#ff0000;">█</span> Rock Island District || לה-סאל סטריט סטיישן ↔ ג'ולייט || 66 ק"מ || align="right"| 25 || 1852
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:שיקגו: תחבורה
קטגוריה:ארצות הברית: רכבות
קטגוריה:ארצות הברית: תחבורה ציבורית