מאיר כהנא

הרב מאיר דוד הכהן כהנא (נולד בשם: Martin David Kahane בברוקלין, 1 באוגוסט 1932 – 5 בנובמבר 1990) היה פוליטיקאי ימני קיצוני ישראלי-אמריקאי, מייסד הליגה להגנה יהודית, וראש ישיבת הרעיון היהודי אותה הקים, פרשן מקרא ומחבר ספרי הגות, חבר הכנסת ה-11 מטעם מפלגת 'כך' שבראשה עמד. תנועת "כך" שהקים בישראל, נפסלה ב-1988 מהתמודדות בבחירות לכנסת ה-12 לאחר שנקבע שמטרותיה גזעניות. כהנא עצמו הורשע בפעילות טרור<ref></ref><ref></ref>. בעקבות טבח מערת המכפלה, שאירע מספר שנים אחרי הירצחו של כהנא, גם 'כך' הוכרזה כארגון טרור על ידי מספר מדינות, בהן ישראל.

כהנא נרצח בסיום נאום שנשא בניו יורק, בידי מתנקש מוסלמי, אל סייד נוסייר, בעל זיקה לאל-קאעידה.

==קורות חיים==
===ראשית חייו בארצות הברית===
נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, ליחזקאל שרגא כהנא, יליד צפת, ולסוניה, ילידת לטביה. בנעוריו היה פעיל בתנועות הנוער בית"ר ובני עקיבא. הוא ערך את עלון בית"ר ושימש ראש מחוז ברוקלין בבית"ר, ולאחר מכן ראש קן בני עקיבא בברייטון ומזכיר מחוז ניו יורק.

בשנת 1949, לאחר לימודי יסודי ותיכון בישיבה דפלטבוש, הוא למד בישיבת מיר בארצות הברית אצל הרב אברהם קלמנוביץ, ובשנת 1957 הסמיכו הרב קלמנוביץ לרבנות. בערבים הוא למד בברוקלין קולג' ובשנת 1954 סיים תואר ראשון במדעי המדינה ובהיסטוריה. בשנת 1957 סיים תואר שני ביחסים בינלאומיים ובמשפט בינלאומי פומבי באוניברסיטת ניו יורק, ותואר LLB במשפטים מ"בית הספר למשפטים ניו יורק".
בהספדו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו על הרב כהנא, סיפר על גדלותו בתורה, על פעילות החסד שעסק בה במקביל לעיסוקיו הציבוריים, ועל נשים עגונות שהצליח להתיר בזכות עזרתו של הרב כהנא.

ב-1956 נשא לאשה את ליבי בלום, ונולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1958, כחודש לאחר הולדת בתו הבכורה, נסע לישראל לחפש מקום עבודה ומגורים על מנת לעלות לישראל עם משפחתו הצעירה. כעבור שלושה חודשים חזר לארצות הברית.

בשנים 1958–1969 עסק במגוון משלחי יד. במשך שנתיים שימש כרב בבית הכנסת הקונסרבטיבי של קהילת הווארד-ביץ' שברובע קווינס בניו יורק. במרץ 1960 החליטה הקהילה שלא לחדש את חוזהו משום שחינך את בני הנוער לשמירת מצוות על פי כללי היהדות האורתודוקסית<ref></ref>. לאחר מכן חזר ללמוד בישיבת מיר והתפרנס מזכיינות חלוקת עיתונים. בשנים 1962–1969 היה עורך משנה בשבועון היהודי-אמריקאי "דה ג'ואיש פרס" ובשנים 1961–1990 פרסם בו טור קבוע. בשנת 1963 הועסק ככתב בעיתון האמריקאי "ברוקלין דיילי" תחת שם העט מרטין קין. הוא סיקר את תחום הספורט ודיווח גם על הפשע המתפשט בניו יורק באותו זמן.

==== טענות לגניבות והונאה ====
בספרו משנת 1985 מתחקה יאיר קוטלר אחר קורות חייו של כהנא, ומביא מספר עדויות ממקורות מגוונים המעלים טענות על התנהלות לא-הגונה של כהנא. כך, למשל, מפי חברים לשעבר בתנועת בית״ר בניו-יורק, כהנא שהיה חבר בתנועה ביקש ב-1951, בהיותו בן 19 להתמנות לתפקיד מפקד בית״ר בניו-יורק ונדחה מפני שמפקדיו סברו שהוא צעיר מדי בשביל התפקיד. גם נציבות התנועה, שאליה פנה, פסקה באופן זהה, בהתבססה על חוות דעתו של המפקד שלו דאז, דולינסקי בעקבות זאת החליט כהנא לפרוש מן התנועה וכנקמה, לקח לעצמו קצבה של הסוכנות היהודית שהייתה מיועדת לתנועה. באותה התקופה החל היחס של הממסד הארץ-ישראלי הציוני בניו-יורק, שהיה עוין לבית״ר, להשתנות לכיוון חיובי יותר והסוכנות היהודית אף הסירה את החרם שלה על התנועה שהיה מאז 1948 ומתוך כך הוחלט לעזור במימון התנועה ואושרה לה קצבה מטעם הסוכנות. אך כהנא, ששמע על כך מפני מודיעים שהיו לו בבית״ר, הקדים את ראשי התנועה וניגש לבקש את הקצבה לעצמו בעודו מתחזה לחבר תנועה (ממנה פרש). הוא גבה את הקצבה ואפילו הזהיר את הפקידים מ״המתחזים״ (הם היו הראשים הלגיטימיים של התנועה בניו-יורק). לאחר גביית הקצבה פנה כהנא להורים של חניכי התנועה והודיע להם על הקמת מחנה בית״ר חדש בניהולו, במקום המחנה המסורתי של התנועה שגם היה מהכנסותיה המרכזיות, וגבה מהם כספים להרשמתם ילדיהם<ref name=":0"></ref>.

==== טענות לתקופה כסוכן FBI ====
כתבות שפורסמו בארצות הברית, טענו כי כהנא היה סוכן סמוי של ה-FBI במשך מספר שנים באמצע שנות השישים. הוא גויס במסגרת מאמצי ה-FBI לחדור לתוך התנועות הפועלות נגד מלחמת וייטנאם, וניתן לו השם הבדוי "מייקל קינג". על פי סיפור הכיסוי שלו היה כהנא עיתונאי נוצרי-פרסביטריאני, שליח שירות הידיעות הדרום-אפריקאי. הוא חדר לתנועת הימין הקיצוני האנטישמית אגודת ג'ון בירץ', פעל בה במשך כשלוש שנים וגילה את מקורות המימון שלה. כמו כן הקים ארגון למען השתתפות ארצות הברית במלחמת וייטנאם.

לטענת העיתונאים האמריקאים מייקל קאופמן וריצ'רד סברו, בזמן שעבד כהנא עבור ה-FBI הוא ניהל רומן עם דוגמנית לא-יהודיה בשם גלוריה דארגאניו. בנוסף נטען שבשנת 1966 הוא נפרד ממנה וסיפר לה כי הוא נשוי ואב לשני ילדים ובעקבות כך היא התאבדה בקפיצה מגשר. בשנת 1968 הוא הקים על שמה את "קרן אסטל דונה אוונס" (השם שהיא השתמשה בו בקריירת הדוגמנות שלה). כהנא הכחיש את הקשר אך שותפתה של דארגאניו ושותפו וחבר נעוריו של כהנא, יוסף צ׳ורבה אישרו את הדברים<ref name=":0" />.

===הליגה להגנה יהודית===
בשנת 1968 ייסד את הליגה להגנה יהודית (JDL), תנועה יהודית-אמריקאית מיליטנטית, כדי להגן על יהודים קשישים ועניים שהתגוררו בארצות הברית וסבלו שם מאנטישמיות. הוא ארגן צעירים יהודים, שבדרך כלל היו מנותקים מהיהדות, החדיר בהם גאווה יהודית ואימן אותם להתגונן ולהגן על יהודים מפני התקפות אנטישמיות.

לצורך זה היה בקשר עם משפחת המאפיה קולומבו, ואף עמד ליד ראש המשפחה, ג'ו קולומבו, שהקים את "התנועה האיטלקית-אמריקאית לזכויות אזרח", כאשר זה נרצח על ידי אנשי משפחת גאלו. כהנא אישר את הפרטים בראיון שנתן למגזין "פלייבוי" בשנת 1972. ה-FBI עקב אחר פעילותו בארגון. עם זאת, מעשיו אלו עוררו עליו את יהודי ארצות הברית שחשו מבוישים במעשהו זה וארגוני יהודים רבים גינו אותו על כך. באחת ההזדמנויות אף שחרר קולומבו את כהנא ממעצר בערבות, לאחר שאף ארגון יהודי אחר לא נאות לעשות זאת. לאחר השחרור ערכו שניהם מסיבת עיתונאים משותפת וכהנא צולם לוחץ את ידו של קולומבו. הסיפור עורר הדים רבים, סוקר בעיתונים הגדולים וגרר גינויים רבים. את מעשיו הסביר כהנא ברצון ליצור קואליציה רחבה עם כמה שיותר אמריקאים הלוחמים בקיפוח של ממשלת ארצות הברית כלפי מיעוטים שונים וכך להשיג תמיכה למלחמתו לשחרור יהודי ברית המועצות. בדברים שנשא ביוני 1971 בפני ועידת הליגה להגנה יהודית בניו-יורק הסביר כהנא את פעולותיו: "הברית הזאת איננה עם ג'ו קולומבו, אלא עם עשרות אלפי ומאות אלפי האיטלקים האמריקאיים. אני מוכן ללכת עם כל אדם, אם אני חושב שזה יעזור ליהודים".

בשנת 1971 התנהלו כנגדו מספר משפטים: הוא הורשע בהפרת סדר במהלך הפגנה נגד המשלחת הסובייטית ב-1969, וקיבל קנס. בחודש מרץ נעצר יחד עם עוד אלף יהודים, בהפגנה בוושינגטון למען מסורבי העלייה, בחודש אפריל נעצר בהפגנה סוערת מול בניין המשלחת העיראקית לאו"ם במנהטן, בשל ידיעות על מעצרם של שלושים ושמונה יהודים בעיראק והחשש כי יוצאו להורג, הוא הואשם בהתפרעות חמורה, אך לבסוף זוכה מכל אשמה. הוא הורשע בקשר לייצור חומרי נפץ בלי רישיון, כהדגמה בפני חניכים בקורס של הליגה להגנה יהודית. כשנשאל האם ישתמש בחומרי נפץ נגד מטרות סובייטיות, ענה שלא יהסס מפני שברית המועצות היא רודנות שלא מאפשרת שום צורה של מחאה. השופט קבע כי לא הוכח שפעולותיו של כהנא הביאו לפגיעה פיזית וגזר עליו 5 שנות מאסר על תנאי וקנס בסך 5,000 דולר.

===המאבק למען יהודי ברית המועצות===
כהנא השתתף בהפגנות שארגן יעקב בירנבאום למען יהודי ברית המועצות מאמצע שנות הששים, אך המאבק האזרחי הלא-אלים לא היה לטעמו ובסוף שנות הששים הוא פרש מקבוצתו של בירנבאום והחל לפעול בדרכים אחרות למען פתיחת שערי ברית המועצות ליהודים המעוניינים להגר ממנה. פעילי הליגה להגנה יהודית בהנהגתו פעלו נגד הנציגויות והשליחים הסובייטים בארצות הברית. פעילות זו כללה הטמנת מטענים, שמאחד מהם נהרגה מזכירה יהודייה צעירה; "פיצוץ" מופעים של אמנים שהגיעו מברית המועצות להופעות באמריקה במסגרת חילופי תרבות; איומים ברצח דיפלומטים סובייטים בתגובה להוצאה להורג של יהודים במדינתם; והפגנות סוערות שליוו דיפלומטים רוסים.

תומכיו סבורים כי פעילותו העלתה לסדר היום נושא שלממשל האמריקני לא היה עניין בו ושהיהודים וישראל היססו לעסוק בו. במאמר הדן ברב כהנא ובתורתו (ראו להלן) כתבה כלתו, ניצה כהנא, כי הוא "הצליח להעלות את הנושא שלו לתודעה העולמית ו'להכריח' באמצעות דעת הקהל, להתנות את ההתקרבות בין המעצמות, ששתיהן רצו בה, ביחס ליברלי יותר ליהודים ובהתרת עלייתם לארץ ישראל". דוגמה לכך אפשר לראות בדברי אסיר ציון יוסף מנדלביץ':

דעה שונה לוויליאם וקסלר, נשיא בני ברית. במרץ 1971 אמר עליו בהקשר זה:

קשריו עם ג'וזף קולומבו, אחד מראשי המאפיה בניו יורק, הביאו את אנשי תנועתו של קולומבו לתמוך במאבקו של כהנא למען הצלת היהודים בברית המועצות ואף להשתתף באחת ההפגנות של אנשי כהנא בנושא זה.

===עלייה לישראל והקמת "כך"===
ב-14 בספטמבר 1971 עלה לישראל ובה ייסד את התנועה הפוליטית כך. בספטמבר 1972 ניסה, עם אנשי הליגה להגנה יהודית ועם עמיחי פאגלין, להבריח נשק לאירופה לצורך פעולות נקם על טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן. התוכנית נחשפה בעת משלוח אמצעי הלחימה מישראל לרומא. המעורבים הועמדו לדין בישראל ונידונו לעונשי מאסר על תנאי.

עם הקמת הליכוד בשנת 1973, הודיע מנחם בגין שהוא שוקל לצרף את כהנא כמועמד הליכוד לכנסת, אך הנהלת גח"ל דחתה הצעה זו. בבחירות לכנסת השמינית בסוף שנת 1973 זכתה רשימתו של כהנא, שנקראה "רשימת הליגה", ל-0.8 אחוז מקולות המצביעים וכמעט עברה את אחוז החסימה. הוא נכשל במאמציו להיכנס לכנסת גם בבחירות 1977 ובבחירות 1981.

במאי 1973 החל משפטם של כהנא ויואל לרנר באשמת הסתה למרד, לאחר ששלחו לערבים בישראל ובשטחים מכתבים הקוראים להם להגר תמורת סיוע כספי, אך המשפט לא הסתיים מעולם, על אף דרישת כהנא לחדשו.

ביוני 1974 הורשע בקשירת קשר לפגוע ביחסי החוץ של ישראל, בשל מכתבים ששלח לאנשי הליגה להגנה יהודית ובהם הנחיות לפיגועים נגד דיפלומטים סובייטיים וערבים בארצות הברית ונגד מטרות אמריקניות, לקראת ביקורו המתוכנן של ראש הממשלה הסובייטי ברז'נייב בארצות הברית, כהנא תכנן להפוך את המשפט למשפט פומבי, שבו יאשים את ממשלת ישראל בהפקרת יהדות ברית המועצות, ולהזמין את שר החוץ אבא אבן ועולים מרוסיה להעיד במשפט. אך תוכניתו השתבשה כאשר פרקליט המדינה גבריאל בך הציג מסמך שעליו חתומה גולדה מאיר, ראש הממשלה וממלאת מקום שר החוץ, והמשפט הפך למשפט בדלתיים סגורות. בית המשפט גזר עליו שנתיים מאסר על תנאי.

באותה תקופה ניסה כהנא להקים ישיבה ביריחו אך היוזמה נכשלה.

ב-21 בפברואר 1975 גזר עליו בית משפט בניו יורק שנת מאסר בפועל לאחר שהפר צו שאסר עליו לבוא במגע עם נשק. במהלך המאסר נאבק על זכותו למזון כשר ותביעתו התקבלה.

ב-28 באוגוסט 1979 נידון ל-3 חודשי מאסר בפועל על הפרת צו שאסר עליו להיכנס לחברון.

ב-13 במאי 1980 נעצר כהנא במעצר מנהלי לשישה חודשים באישור מנחם בגין. בתקשורת פורסם בשם גורמי ביטחון כי המעצר קשור לכוונת אנשי "כך" לבצע פיגועים בחברון. ערעור שהגיש על מעצרו המנהלי נדחה על ידי בית המשפט העליון, מספר רבנים ואישי ציבור כמו הרב משה פיינשטיין חתמו על מכתבי מחאה כנגד המעצר המנהלי. כהנא טען עד סוף ימיו כי הוא אינו יודע את הסיבה למעצר. ב-29 ביוני נגזרו על כהנא 7 חודשי מאסר בפועל על עבירות של הסגת גבול והתקהלות אסורה שביצע באוניברסיטה העברית ב-14 בפברואר 1979. ב-6 באוגוסט ביטל מנחם בגין את צו המעצר המנהלי נגד כהנא.

ביולי 1979 קיים כהנא הפגנה עם אנשיו בשכם, ובאפריל 1980 נערכה הפגנה דומה ברמאללה. בשני המקרים הכריזו הוא ואנשיו כי "אין פלסטין" וביקשו להגיש עצומה לראשי הערים. ב-15 בספטמבר 1980 הוא הורשע בגין כך בהפרת הסדר ובהפרעה לאנשי ביטחון, ונגזרו עליו שלושה חודשי מאסר בפועל. ב-12 בדצמבר השתחרר מהכלא.

ב-1982, בעת המאבק על פינוי העיר ימית, קרא למתפנים שלא להיכנס לעימות אלים עם חיילים. כאשר במהלך הפינוי התבצרו כמה מתלמידיו במקלט ואיימו בהתאבדות, הובא כהנא לשם על ידי קציני צה"ל ושכנע אותם שלא להתאבד.

===הכנסת ה-11===
לקראת הבחירות לכנסת האחת עשרה ב-1984, ניהל מסע בחירות אגרסיבי שבו חזר על הסיסמה "תנו לי את הכח – אני אטפל בהם". לסמלה של התנועה נבחר דגל צהוב ובו אגרוף קמוץ המונף אל על, כשהוא בתוך מגן דוד מלא, והמילים "רק כך" (אשר נלקחו, באופן מכוון, מסמלו של האצ"ל).

תנועת כך חרתה על דגלה את רעיון הגירוש בכוח של ערביי ישראל ודגלה במדינת הלכה – ניהול המדינה על פי חוקי ההלכה והמשפט העברי.

בספרו "לשכים בעיניכם" הציג את תפיסת עולמו:

במהלך מסע הבחירות לכנסת האחת עשרה בשנת 1984 נפסלה רשימת כך על ידי ועדת הבחירות המרכזית "מן הטעם כי רשימה זו דוגלת בעקרונות גזעניים ואנטי-דמוקרטיים, העומדים בסתירה להצהרת העצמאות של מדינת ישראל, תומכת בגלוי במעשי טרור, מנסה ללבות שנאה ואיבה בין חלקים שונים של האוכלוסייה בישראל, מתכוונת לפגוע ברגשות וערכים דתיים של חלק מאזרחי המדינה, ושוללת במטרותיה את אושיות היסוד של המשטר הדמוקרטי בישראל". המפלגה ערערה על הפסילה ובית המשפט העליון קבע על סמך הלכת ירדור שאין מקום לפסילת הרשימה, שכן זו אינה כופרת בעצם קיומה של המדינה, אלא שואפת לשנות בה את סדרי המשטר בלבד.

החלטה זו הביאה לכניסת מועמדים מטעם שתי הרשימות לכנסת. בבחירות שנערכו, עברה רשימת כך את אחוז החסימה, וכהנא נכנס לכנסת כחבר יחיד מטעם סיעתו.

כבר בישיבת הכנסת הראשונה שבה השתתף (ב-13 באוגוסט 1984) חרג מהנהלים, כאשר הוסיף לנוסח המקובל של הצהרת האמונים: "מתחייב אני", את הפסוק "ואשמרה תורתך תמיד לעולם ועד"<ref>(תהילים קי"ט, )</ref>. לאחר דין ודברים קצר שהיה במליאה, קיבל יושב ראש האספה את שבועת האמונים מחמת הספק. היו מקרים שחברי הכנסת השתמשו בנוסח "מתחייב אני, בעזרת השם", אשר לא נחשב לחריגה, אך הייתה זו פעם ראשונה שחבר הכנסת הוסיף את פסוק זה. דא עקא, כהנא היה אזרח ארצות הברית, ואזרחותו הייתה חשובה לו משום שאילו נשללה, יכלה ממשלת ארצות הברית למנוע ממנו לקבל ויזה ובכך למנוע ממנו לגייס כספים בארצות הברית. לפי החוק האמריקאי, מי שנשבע אמונים למדינה זרה – מתבטלת בכך אזרחותו, ואכן הוגשה נגדו תביעה על בסיס חוק זה. בדיון שהיה בבית המשפט על תביעה זו, טען כהנא שבכוונה הוסיף את הפסוק, כדי להדגיש שחוקי התורה עומדים מעל חוקי המדינה ולכן אין זה נחשב כהצהרת אמונים למדינה אחרת. כתוצאה מכך, החליטה ועדת הכנסת לשלול ממנו את סמכויותיו כחבר הכנסת. הוא עתר לבג"ץ, ובג"ץ דחה את עתירתו. עקב כך נאלץ לחזור שנית על הצהרת האמונים ללא הוספות כלשהן.

לאחר הבחירות, כאשר נשיא המדינה, חיים הרצוג, זימן התייעצויות עם הסיעות השונות לקראת הקמתה של ממשלת ישראל העשרים ואחת, הוא נמנע מלזמן את כהנא. לשכת הנשיא נימקה צעד חריג זה: "תוכנית הדוגלת בגזענות, אפליה ושלילת זכויות מנוגדת לעקרונות תורת ישראל ואין לה מקום במדינה יהודית." בישיבת הכנסת שבה נבחר חיים הרצוג מחדש לנשיא שלף כהנא בקבוק חומץ כשהוא מכנה את הנשיא "חומץ בן יין", ברמזו על ההבדל לדעתו בין הנשיא לבין אביו, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.

רבים מחברי הכנסת ראו בכהנא מוקצה מחמת מיאוס ונהגו לצאת מהמליאה בזמן נאומיו, לימים סיפרו חברי הכנסת והרבנים יעקב יוסף וחיים דרוקמן, שהם היו בין היחידים שנשארו להקשיב לנאומיו. חלק מהצעות החוק ואי האמון שהעלה נדחו בשני קולות מתנגדים לעומת קולו שלו (זאת לאחר שבית המשפט העליון פסק כי אין לפסול הצעות חוק גזעניות בהיעדר הסמכה בתקנון הכנסת המאפשרת זאת במפורש. בהמשך שונה בשל כך התקנון. חלק גדול מחברי הכנסת נמנעו מכל שיח ושיג עמו. הוא כינה אותם "מתיוונים". כשיצאו מהמליאה בזמן נאומו אמר שהתקיים מה שנאמר: "מהרסייך ומחריבייך ממך יצאו" (), וגם השתמש בביטוי: "אדוני היושב ראש, כנסת ריקה".

בסקר "מודיעין אזרחי" שהתפרסם במעריב כשנה לאחר בחירתו, ב-28 באוגוסט 1985, זכה כהנא ל-11 מנדטים.

כשנה לאחר בחירתו, הגיש כהנא שתי הצעות חוק. אחת מהן הציעה שאזרח מדינת ישראל יכול להיות רק בן העם היהודי. לא-יהודי שיקבל את מרות היהודים, יסכים לשלם מס, ויוותר על כל תפקיד שיש בו שררה, ייחשב לגר תושב. הוא לא יוכל להתגורר בתחומי ירושלים. לא-יהודי שיסרב לקבל עליו את המגבלות הללו – יורחק מהמדינה, בהסכמה או בכפייה, אולם יקבל על כך פיצוי. הצעת החוק השנייה כונתה "חוק למניעת התבוללות בין יהודים ללא יהודים ולקדושת ישראל". בין היתר, קבעה ההצעה שיוקמו חופי ים נפרדים ליהודים וללא יהודים, שלא יינתן ללא יהודים לגור בשכונה יהודית ללא הסכמת רוב הדיירים היהודים, שייאסר על אזרחי המדינה היהודים להינשא ללא יהודים או לקיים יחסי מין עמם (ולעוברים על כך נקבע עונש מאסר), ושזוגות מעורבים יוכרחו להיפרד. ההצעות הועתקו בחלקן מספרו של הרמב"ם "משנה תורה". מתנגדיו של כהנא כינו את ההצעות "חוקי נירנברג", עקב הדמיון, לדבריהם, לחוקים שבהם אסרה גרמניה הנאצית על יהודים להיות אזרחי גרמניה או להתחתן עם גרמניות. נשיאות הכנסת סירבה להתיר לכהנא להעלות את הצעות החוק הללו לדיון ובעקבות זאת הוא פנה לבג"ץ וזכה. בפסק הדין, שניתן ב-31 באוקטובר 1985, קבע אמנם השופט אהרן ברק כי הצעות החוק "מעוררות זיכרונות מחרידים" והן עלולות לפגוע באופי הדמוקרטי של מדינת ישראל, אולם אמר גם כי "כוחנו בשמירה קפדנית על שלטון החוק ועל חוקיות השלטון, גם כאשר משמעות הדבר מתן ביטוי לדעות שאנו סולדים מהן".

פעולותיו ודבריו של כהנא עוררו פולמוס גם בקרב רבנים. נטען כלפיו שהוא מתעלם מהמקורות המסורתיים הרבים המצדדים בסובלנות ומאידך שהוא מתעלם מהאיסור על "התגרות באומות". עם זאת, הוא זכה להערכה מצד הרב צבי יהודה הכהן קוק, שאף פרסם מכתב תמיכה ברב כהנא לקראת הבחירות, והרב מרדכי אליהו שהספיד אותו במסע הלווייתו.

כששלח מכתבים מהכנסת לאזרחי ישראל הערבים, ואיים עליהם בתוצאות חמורות אם לא יעזבו את המדינה או יקבלו עליהם את תנאי "גר תושב", הכנסת שללה ממנו את הזכות למשלוח דואר חינם, המוקנית לחברי הכנסת.

ב-29 באוגוסט 1984 ניסה לבקר באום אל-פחם "על מנת לעודד את תושביו להגר למדינות ערב". כמחאה על ניסיון זה נערכה הפגנה בת 30,000 איש, יהודים וערבים, אשר הידרדרה למהומות אלימות שבהן נפצעו אזרחים ושוטרים. בעצרות שקיים בארץ נכח קהל רב והן היוו מוקד להתנגשויות בין תומכיו, לבין אנשי שמאל שבאו להפגין נגדו. בעצרת שערך בכיכר יהדות ווהלין בגבעתיים הפגינו נגדו גם אנשים מן הימין המתון.

ב-11 ביוני 1986, בעת דיון בכנסת על עברו של קורט ולדהיים בזמן מלחמת העולם השנייה, קרע כהנא את דגל אוסטריה על דוכן הנואמים.

בא' באלול ה'תשמ"ז (1987) הקים את ישיבת הרעיון היהודי בירושלים, בראשה עומד הרב יהודה קרויזר. בנו, הרב בנימין זאב כהנא, היה בין ראשוני התלמידים. שיחותיו בישיבה נכתבו על ידי תלמידו נתנאל עוזרי, ונדפסו בספר "צופה ומנהיג".

===ההתנגדות לכהנא והצרת צעדיו===
עם כניסתו לכנסת, ולאחר החשיפה למסריו ולפעולותיו (כגון הביקור באום אל-פחם), התגייסו רבים מן החברה הישראלית, בהם גופים ממשלתיים ומוסדיים כיועץ המשפטי לממשלה, צה"ל, רשות השידור, משטרת ישראל וחברי כנסת, לבלימת התופעה שהוצגה על ידם כסכנה לדמוקרטיה ולאיזון הקיים במדינת ישראל ביחסי היהודים והערבים. היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, התבטא בריאיון לעיתון על המשמר כי בעבר ראה בכהנא וברעיונותיו תופעה חולנית אך איזוטרית, אולם לאחר כניסתו לכנסת ברור שיש להילחם כנגדה. זמיר פנה אל ועדת הכנסת בבקשה להגביל את צעדיו של כהנא. חברי הכנסת יוסי שריד ועדנה סולודר יזמו דיון בעניין זה בדצמבר 1984. ברוב של 12 כנגד 8 קיבלה ועדת הכנסת החלטה להגביל את חסינותו הפרלמנטרית של כהנא, ולא לאפשר לו גישה חופשית לכל מקום בו יחפוץ. לאחר מכן אישרה מליאת הכנסת החלטה זו ברוב של 58 נגד 36. כהנא עתר לבג"ץ נגד ההחלטה וערעורו נדחה מסיבה פרוצדורלית: הוא לא טרח להגיע אל הדיון. משטרת ישראל פעלה בהתאם להחלטה, והגבילה מאוד את תנועותיו, כך נמנע ממנו להופיע בקמפוס אוניברסיטת בר-אילן בטענה כי נוכחותו תביא להסתה כנגד סטודנטים ערבים. אמצעי התקשורת הממלכתיים החרימו אף הם את כהנא. בתחילת אוגוסט 1984 החליט הוועד המנהל של רשות השידור, שהייתה אז בעלת המונופול על שידורי הרדיו והטלוויזיה בישראל, כי:

משמעות החלטה זו הייתה כי הסיקור החדשותי שניתן לכהנא ולדעותיו היה מינימלי. כהנא עתר לבג"ץ נגד ההחלטה ועתירתו התקבלה. השופט אהרן ברק קבע כי חופש הביטוי כולל גם את החופש לבטא דעות מסוכנות, מרגיזות וסוטות, ובכלל אלו דעות גזעניות.

צה"ל החליט אף הוא להילחם בתופעה. בחודש אוקטובר 1985 הקדישה תחנת גלי צה"ל יום שידורים "למאבק בגזענות ובכהניזם". לאחר יום השידורים, שלח כהנא לתחנה מכתב שבו הודה על הפרסום שניתן לו חינם. כמו כן, פורסם למפקדים תדריך מיוחד המתייחס בשלילה לכהנא ולתנועתו, וזאת בשל "הסכמה עם מוסדות המדינה ועם הרוב המכריע בחברה כי המסרים של כהנא הם גזעניים...".

הכנסת, כמוסד, הצרה את צעדיו של כהנא. בתחילה נקבע כי אינו ראוי להגיש הצעת אי אמון בממשלה, מן הטעם שסיעת יחיד אינה יכולה לעשות כן. כהנא עתר לבג"ץ נגד החלטה זו ועתירתו התקבלה. לאחר מכן התבצעו מספר צעדים שנועדו להגביל את יכולתו להציע הצעות חוק גזעניות, וגם אלו נדונו בבג"ץ, ואף הביאו לתיקון בתקנון הכנסת שתוקן כך שהוסף לו סעיף 134(ג) לפיו "יושב ראש הכנסת והסגנים לא יאשרו הצעת חוק שהיא, לדעתם, גזענית במהותה או שוללת את קיומה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי".

כן תוקן חוק העונשין וקבע את ההסתה לגזענות כעבירה פלילית, ב, עבירה הנושאת עמה עונש של עד חמש שנות מאסר. כן נאסרה החזקת פרסום גזעני. נראה כי החקיקה נחקקה בעקבות דבריו של כהנא שבירך את משגרה של רקטת לאו לעבר אוטובוס ערבי. בסמוך לחקיקה הביעה רות גביזון את הדעה כי היא תביא לצמצום יתר של חופש הדיבור לגבי הפתרון הראוי לבעיה היהודית-ערבית מחד, ומאידך תופעל במיוחד כנגד המיעוטים עליהם היא באה להגן. בפועל לא נעשה שימוש בחקיקה זו נגד כהנא גם לאחר שהפסיק להיות לחבר הכנסת, והאדם הראשון שהורשע על פיה היה הרב עידוא אלבה בשנת 1995.

התיקון המשמעותי ביותר, שנגע בחקיקה החוקתית הבסיסית במדינת ישראל, היה חקיקת , שקבע כי רשימת מועמדים לא תשתתף בבחירות לכנסת ולא יהיה אדם מועמד בבחירות לכנסת, אם יש במטרותיה או במעשיה של הרשימה או במעשיו של האדם, לפי העניין, במפורש או במשתמע, אחד מאלה:
* שלילת קיומה של המדינה כמדינת העם היהודי.
* שלילת האופי הדמוקרטי של המדינה.
* הסתה לגזענות.

חקיקה זו לא כוונה רק נגד כהנא ותנועתו, אלא גם כנגד הרשימה המתקדמת לשלום, שנתפסה על ידי ועדת הכנסת כשוללת את זכות קיומה של המדינה כמדינת העם היהודי, אך ככהנא, הורשתה לרוץ לבחירות בשנת 1984. עם זאת, בבחירות בשנת 1988 הורשתה הרשימה להתמודד, גם על פי החוק החדש, בעוד שתנועתו של כהנא נפסלה מהתמודדות.

חוק הבחירות לכנסת תוקן על מנת להתאים לחקיקה החדשה, ונקבע שאישור השתתפות רשימה בבחירות על ידי ועדת הבחירות המרכזית מותנה בכך "שאינה מנועה מלהשתתף בבחירות לכנסת לפי ".

לאור התיקון לחוק יסוד: הכנסת נמנעה מכהנא ומרשימתו ההשתתפות בבחירות לכנסת השתים עשרה בשנת 1988. הרשימה נפסלה על ידי ועדת הבחירות, ב-5 באוקטובר 1988, ובערעור שהגישה לבית המשפט העליון אישר זה את ההחלטה. במסגרת פסק הדין קבע נשיא בית המשפט העליון, השופט מאיר שמגר:

===הרצח===
מצבת הרב מאיר כהנא ב[[הר המנוחות]]

בערב י"ח בחשון תשנ"א (5 בנובמבר 1990), נאם כהנא במלון מריוט בניו יורק, בפני יהודים אורתודוקסיים, בניסיון לשכנע אותם לעלות לישראל. לאחר הנאום, בעת שהקהל התגודד סביב כהנא, הגיח מתנקש לבוש כחרדי, וירה בצווארו של כהנא כדור בודד שהרגו. הוא הובא לקבורה בירושלים; הלווייתו יצאה מ"ישיבת הרעיון היהודי" לעבר בית העלמין הר המנוחות. השאיר אחריו אלמנה, שני בנים ושתי בנות.

אל סייד נוסייר, מוסלמי יליד מצרים הואשם ברצח, אולם חבר מושבעים פסק כי לא הוא שירה בכהנא. אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעדה, סייע במימון ההגנה המשפטית של נוסייר במשפט. הוא נמצא אשם בהחזקה בלתי חוקית באקדח וירי על שוטר, ונידון לעונש המקסימלי: מאסר של עשרים ושתיים שנה. מספר שנים לאחר הפיגוע במגדלי התאומים, הודה נוסייר ברצח, במהלך תכתובת עם אנשי הפקה של סרט דוקומנטרי אודות כהנא. במרוצת השנים התגלה כי נוסייר השתייך לתא טרור בהנהגתו של "השייח' העיוור", עומאר עבד א-רחמאן, שניסה בשנת 1993 לפוצץ את מגדלי התאומים. הפעם נדון נוסייר למאסר עולם.

==אידאולוגיה==

האידאולוגיה הכהניסטית, המכונה גם "כהניזם", מבוססת על ארבעה מאפיינים עיקריים.

ביחס לאופי הדתי של המדינה וסוגיות פנים-יהודיות:
* שלילת המשטר הדמוקרטי: החלפת משטר המדינה היהודית והדמוקרטית בתאוקרטיה הלכתית.
* שלילת מעמדו של היהודי החילוני, השמאלני או הליברלי במדינה היהודית (זיהויו כ"מתיוון"); יש שהדברים מגיעים עד להתרת דמם של מנהיגי השמאל החילוני.

ביחס לגויים ולחיים לצדם במדינה היהודית:
* שלילת זכויות האזרח של ערביי ישראל; קריאה להרחקתם בטרנספר מתחומי ארץ ישראל השלמה; עידוד פעולות טרור ואלימות כלפיהם.
* הפרדה בין יהודים ולא יהודים: באזורי מגורים, במוסדות להשכלה, בחופי רחצה וכדומה; דרישה לאסור בחוק קיומם של יחסי מין בין יהודים וגויים (העונש – מאסר).

===התורה כמקור סמכות עליון===
בספרו "אור הרעיון" מוצגת משנתו של כהנא בצורה שיטתית. הוא טען שדבריו בענייני דת הם אינם דעותיו האישיות אלא דעת היהדות. הוא הרבה ללעוג ליהודים המדברים בשם היהדות, כשלמעשה, לדבריו, הם אינם מכירים כלל את מקורות היהדות האמיתיים – התנ"ך, התלמוד וההלכה, ולמעשה מייצגים את ערכי הדמוקרטיה והליברליזם אשר סותרים לדבריו את היהדות. "לפי תרבות הנכרים אין אליל יותר נשגב ואין עגל יותר זהוב מזה של הדמוקרטיה [...] הדמוקרטיה ניתנה לחברות ולמדינות שאין להן האמת, ושעבורן כל סיעות השקר שוות הן."

ביסוד הגותו עומדים המושגים תורה מן השמים ובחירת עם ישראל. הוא סבר שהיהדות אינה דת ואינה לאום כי אם החיבור "דת-לאום" ("Religionation"). הוא דחה את הטענה שהאמונה בבחירת ישראל וההתנגדות להתבוללות הם גזענות, מכיוון שגזענות היא עמדה שאדם אחר הוא נחות בשל גזעו, ואילו בחירת ישראל היא עיקרון דתי וגוי יכול לעבור תהליך גיור ולהפוך לשווה ליהודי.

כהנא שאף לכך שמדינת ישראל תהפוך למדינת הלכה. הוא תמך בכך שאם הרוב יחליט על כך שבמרחב הציבורי במדינה יחולו חוקים דתיים (למשל איסור חילול שבת בפרהסיא, מכירת חזיר וכיוצא בזה), חוקים אלו יאכפו גם על המתנגדים להם. כחבר כנסת הוא העלה הצעות חוק הלקוחות, לטענתו, מן ההלכה.

===ארץ ישראל השלמה===
גם את האידאולוגיה הפוליטית שלו ביסס כהנא בנימוקים הלכתיים, אך בהרצאותיו הוא לרוב נימק אותה בצורה רציונלית.
הוא היה תומך נלהב בציונות, שלדעתו לא התחילה עם תיאודור הרצל והקונגרס הציוני הראשון ב-1897 אלא בהבטחת ה' לאברהם. הוא טען שיש ניגוד בין הציונות לדמוקרטיה המערבית, שכן לפי עקרונות הדמוקרטיה אין מניעה שהערבים בישראל יהפכו לרוב, דבר המנוגד למטרות הציונות. ראיה לניגוד בין ציונות לדמוקרטיה הוא הביא מחוק השבות, שלדעתו הוא חוק מפלה שלא היה יכול להיחקק במדינה דמוקרטית, ובכל זאת נחקק במדינת ישראל ובצדק לדעתו, משום שכל מטרתה של הציונות היא לקיים מדינה יהודית.

בהקמת מדינת ישראל הוא ראה אתחלתא דגאולה. בהרצאותיו בארצות הברית הוא עודד עלייה. תמך ברעיון ארץ ישראל השלמה ובסיפוח השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים. כנגד הטענה שהשליטה בשטחים היא הגורם למעשי טרור מצד הפלסטינים, הוא טען שהערבים מבצעים ביהודים פרעות עוד משנת 1920, מאז שהם הבינו שהיהודים מתכננים להקים מדינה. הוא טען כי הוא לא יצא למלחמה נגד מדינות כדי לכבוש עוד חלקים מארץ ישראל, אך אם מדינה אחרת פותחת במלחמה נגד ישראל ומפסידה – אין להחזיר לה את השטחים שנכבשו ממנה בשום אופן, הן ממניעים דתיים והן ממניעים של הרתעה.

כהנא לא האמין בשלום עם מדינות ערב, בנימוק שאין לתת בהן אמון שיעמדו בהסכמים. הוא ראה בכך טקטיקה חדשה מצדם של הערבים: לאחר שנוכחו שאינם יכולים לנצח את ישראל במלחמה הם מנסים לקבל שטחים בהסכמים מדיניים ולאחר מכן הם יבקשו את זכות השיבה לפליטים הפלסטינים ולבסוף ישתלטו על שאר הארץ על ידי ריבוי טבעי ופעילויות טרור. עם זאת, הוא האמין שעל ידי יצירת הרתעה ייתכן מצב של "שלום קר" בין ישראל לשכנותיה.

===האוכלוסייה הערבית בארץ ישראל===
כהנא סבר שהפתרון היחיד לסיום הסכסוך הישראלי-ערבי ולשמירה על המדינה כמדינה היהודית הוא העברת אוכלוסין בכפייה של כל ערביי ישראל לארצות ערב, מלבד מיעוט זעיר של ערבים שיסכימו לחיות במדינה היהודית עם זכויות אזרחיות אך ללא שום זכויות פוליטיות ולאומיות.

הוא הציע שכל מי שיעזוב ללא התנגדות יקבל פיצוי כספי עבור רכושו ואילו מי שיתנגד יסולק בכוח על ידי הצבא וללא פיצויים. הוא טען שאין בעיה מוסרית בטרנספר, כפי שהדבר התבצע כמה פעמים במהלך המאה ה-20 במדינות בעולם. הוא קישר זאת גם לכך שלאחר ההכרזה על הקמת המדינה, ברחו יהודים רבים מארצות ערב לישראל מחשש לחייהם, ואף הותירו מאחור את רכושם, כך שגירוש הערבים מארץ ישראל ישלים את תהליך החלפת האוכלוסיות.

הוא טען כי ברור שערביי ארץ ישראל לעולם לא יסכימו לחיות תחת מדינה המגדירה את עצמה "יהודית" בחוק ובהכרזת העצמאות שלה. ולכן הם ימשיכו לנסות להשמיד אותה וכך יימשך מעגל הדמים. הם לא יסתפקו בנסיגת ישראל מהשטחים שנכבשו ב-67', שכן הם רואים את פלשתינה-א"י כולה כארצם ורואים ביהודים כובשים גם בתוך גבולות הקו הירוק, כפי שהתנגדו לתוכנית החלוקה של האו"ם, ובעקבותיה יצאו למלחמת השמדה. הוא הוסיף שרק שמאלנים-ליברלים שמזלזלים בערבים, חושבים שהערבים יוותרו על חלומם להשמיד את ישראל או שיסכימו לחיות במדינה יהודית, שסמליה יהודיים ויום העצמאות שלה הוא יום הנכבה שלהם, רק בגלל רמת החיים שלהם בה.

כהנא טען כי דווקא הוא, כיהודי עם גאווה לאומית, מבין את הערבים בעלי הגאווה הלאומית, וכיוון ששני העמים רואים באותה ארץ את ארצם, אין לישראל ברירה אלא לגרש אותם. עוד הוא טען שיש לנקוט ביד קשה כנגד מבצעי פעולות טרור ערבים, מפני שבמזרח התיכון קיימת מנטליות שונה לחלוטין מזו שבמערב. הערבים, אמר כהנא, מעריכים רק כוח, ופעולות לא-אלימות נתפסות בעיניהם כחולשה.

===יחסי חוץ===
לגבי יחסי ארצות הברית–ישראל דגל בניתוק הסיוע הכלכלי מאמריקה, בטענה שישראל חייבת ללמוד לעמוד על רגליה, גם אם הדבר דורש הקרבה. הוא טען שארצות הברית אינה מסייעת לישראל בגלל הידידות ביניהן, אלא כמקובל בין מדינות, מתוך אינטרסים. לכן, הממשל האמריקאי ימשיך לתמוך בישראל כל עוד ימשיך אותו אינטרס, ללא תלות במעשי ישראל. לכן, מנהיגי ישראל צריכים גם הם לפעול לפי האינטרסים שלה ולא לפי תגובת העולם.

==מורשתו==
פארק על שמו בקריית ארבע]]
[[גרפיטי בהרצליה הנושא את הכיתוב: "כהנא צדק"]]

לאחר מותו הוקם בקריית ארבע "פארק מאיר כהנא" והוצבה בו מצבה לזכרו. באור עקיבא נקרא רחוב על שמו.

תומכי כהנא טבעו את הביטוי "כהנא צדק" לאחר רצח כהנא. הביטוי עדיין פופולרי בקרב תומכיו ותלמידיו, ובא לבטא את הטענה שכהנא צדק בתפיסתו לגבי הערבים בישראל. סיסמה זו מופיעה כגרפיטי במקומות רבים בישראל. אריאל זילבר אף כתב והקליט שיר בשם זה.

===מתלמידיו ומממשיכי דרכו===
עצרת לזכרו, 2011
* רב בנימין זאב כהנא – בנו ומנהיג תנועת כהנא חי, נרצח גם הוא בידי מחבלים
* ד"ר ברוך גולדשטיין – מספר שלוש ברשימת 'כך' לכנסת; מבצע טבח מערת המכפלה; בעקבות הטבח הוכרזו התנועות כך וכהנא חי כארגוני טרור. נהרג במקום הטבח. קברו בפארק מאיר כהנא.
* הרב יהודה ריכטר – ממתבצרי "בונקר קידוש השם" בימית.
* הרב יהודה קרויזר רב היישוב מצפה יריחו וראש ישיבת הרעיון היהודי.
* ברוך מרזל – ראש תנועת כך לאחר רצח כהנא וראש מפלגת חזית יהודית לאומית (לימים עוצמה יהודית)<ref>[https://bechirot22.bechirot.gov.il/election/Candidates/Documents/elections%2022/בקשות%20פסילה/pm_2_22.pdf בקשה לפי סעיף7א לחוק יסוד: הכנסת למנוע את השתתפות המשיבים 1–3 כמועמדים ולקבוע כי המשיבה מנועה מלהשתתף בבחירות לכנסת ה-22]: "ברוך מרזל", עמ' 66–126</ref>.
* מיכאל בן ארי – היסטוריון; חבר הכנסת לשעבר בסיעת האיחוד הלאומי ויו"ר מפלגת עוצמה יהודית לשעבר.
* בן ציון גופשטיין – ראש ארגון להב"ה - למניעת התבוללות בארץ הקודש<ref>[https://bechirot22.bechirot.gov.il/election/Candidates/Documents/elections%2022/בקשות%20פסילה/pm_2_22.pdf בקשה לפי סעיף7א לחוק יסוד: הכנסת למנוע את השתתפות המשיבים 1–3 כמועמדים ולקבוע כי המשיבה מנועה מלהשתתף בבחירות לכנסת ה-22], "בנציון גופשטיין", עמ' 126–193</ref>.
* חבר הכנסת איתמר בן גביר – יו"ר עוצמה יהודית<ref>[https://web.archive.org/web/20191113003139/https://bechirot22.bechirot.gov.il/election/Candidates/Documents/elections%2022/בקשות%20פסילה/pm_2_22.pdf בקשה לפי סעיף7א לחוק יסוד: הכנסת למנוע את השתתפות המשיבים 1–3 כמועמדים ולקבוע כי המשיבה מנועה מלהשתתף בבחירות לכנסת ה-22], "איתמר בן גביר: הצהרות מפורשות על דבקות ברב כהנא ובתורתו", עמ' 38–46</ref>.

===משפחתו===
* בנו, הרב ברוך כהנא, הוא חוקר משפט עברי ועורך במכון הלכה ברורה
* בתו ציפורה (נפטרה ביוני 2017) הייתה נשואה לרב משה קפלן, מחברי מכון הלכה ברורה ור"מ במכון מאיר
* בתו טובה נשואה לרב מרדכי אטינגר, ר"מ בישיבות עטרת ירושלים וחומות ירושלים; בנם הוא מאיר אטינגר
* בנו, בנימין זאב כהנא (נרצח יחד עם אשתו טליה בפיגוע ירי ב-31 בדצמבר 2000), היה ראש ישיבת הרעיון היהודי. הקים והנהיג את ארגון הטרור כהנא חי.
* אחיו הוא הרב נחמן כהנא, מחבר סדרת הספרים "מי מנוחות" על התוספות.

===בתרבות===
בשנת 2011 יצר הזמר אריאל זילבר את השיר "כהנא צדק", לזכרו של הרב כהנא.

בשנת 2014 עלה ב"צוותא" מחזהו של יואב איתמר "כהנא צדק?", העוסק ברעיונותיו של כהנא, המובאים מפי בן דמותו הפועל בתל אביב 24 שנים לאחר הירצחו.

==מספריו==
* האתגר – הספר הראשון שכתב בעברית; עוסק באתגר ובייעוד של עם ישראל
* לשכים בעיניכם – נכתב בשבתו במעצר מנהלי בכלא רמלה; בספר קרא להפקעת הזכויות של ערביי ארץ ישראל
* על האמונה ועל הגאולה – נכתב בכלא מעשיהו ובו משנתו ההלכתית על הצעדים הדרושים להבאת הגאולה בזמננו
* פירוש המכבי – פירוש על שמות, דברים, שמואל, ישעיהו, תרי עשר, תהלים, וספרים נוספים במקרא, ולצידם השוואות אקטואליות
* ארבעים שנה – ספר שכתב לרגל ארבעים שנות עצמאות למדינה
* אור הרעיון – ספרו האחרון ובו דיון מורחב ומפורט של הגותו
* מעל בימת הכנסת – קובץ נאומיו בכנסת
* סיפורה של הליגה להגנה יהודית, תורגם מאנגלית, תשס"ב. בספר המחבר מגולל את סיפורה של הליגה שהקים למען הגנה עצמית של יהודים בפני אירועי אנטישמיות. ספר זה הוא ספר פרוזה ואינו ספר עיון.
* מכתבים לילדיו – מכתבים שכתב לילדיו במהלך היעדרויותיו הרבות מביתו לצורך פעילותו
* כהן ונביא – לקט מאמרים שפורסם אחרי מותו, בשלושה חלקים; החלק השלישי יצא לאור בשנת תשע"ז
* צופה ומנהיג

== ראו גם ==
* כהניזם
* פרשת ניימן השנייה
* בג"ץ חבר הכנסת הרב מאיר כהנא נגד הוועד המנהל של רשות השידור

== לקריאה נוספת ==
* יאיר קוטלר, הייל כהנא, הוצאת מורן, 1985
* אביעזר רביצקי, הכהנאות כתופעה תודעתית ופוליטית, ספריית שזר, 1985
* רפאל כהן-אלמגור, גבולות הסובלנות והחירות: תאוריה ליברלית והמאבק בכהנאות, הוצאת אקדמון, 1999
* המאיר לארץ - קובץ הספדים לזכרו ליום השלושים להרצחו, בהוצאת ישיבת הרעיון היהודי, ירושלים, כ' בכסלו ה'תשנ"א
* ליבי כהנא, הרב מאיר כהנא: חייו ומשנתו, ירושלים: המכון להוצאת כתבי הרב מאיר כהנא, כרך א', 1932–1975, ה'תש"ע; כרך ב', 1976–1983, ה'תשע"ח.
<div class="mw-content-ltr">
* Shaul Magid, Meir Kahane: The Public Life and Political Thought of an American Jewish Radical, Princeton University Press, 2021.
</div>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* [http://www.rabbikahane.org אתר זיכרון לרב כהנא]
* 
* 
* 
* 
* 
* 
;חיבוריו ברשת
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:בוגרי ברוקלין קולג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:בוגרי בית הספר למשפטים של ניו יורק
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:בעלי טור יהודים אמריקאים
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם סיעות יחיד
קטגוריה:פוליטיקאים שנפסלו מהתמודדות לכנסת
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אנשי ה-FBI
קטגוריה:משפחת טריינין
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים אמריקאים
קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:פעילי ימין רדיקלי ישראלים
קטגוריה:פעילים ציונים בארצות הברית
קטגוריה:רבנים אורתודוקסים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:רבנים ישראלים
קטגוריה:פרשני מקרא בעת החדשה
קטגוריה:פרשני נ"ך
קטגוריה:הוגי דעות יהודים
קטגוריה:ראשי ישיבות ציוניות
קטגוריה:רבנים חברי הכנסת
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות בארצות הברית
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (ברוקלין)
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:מורשעים בדין בארצות הברית
קטגוריה:פוליטיקאים ישראלים שהורשעו בדין
קטגוריה:חברי הכנסת האחת עשרה
קטגוריה:חברי הליגה להגנה יהודית
מאיר
קטגוריה:קורבנות רצח בניו יורק
קטגוריה:מחברי ספרות תורנית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-לטבי
קטגוריה:אנשי השנה של העולם הזה
קטגוריה:טרוריסטים יהודים
קטגוריה:טרוריסטים ישראלים
קטגוריה:חללי טרור ישראלים
קטגוריה:חברי כנסת שנרצחו
קטגוריה:ישראלים שנרצחו בחו"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1932
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1990
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1990