הבחירות הפרלמנטריות באיטליה, 2022

הבחירות הכלליות באיטליה נערכו באיטליה ב-25 בספטמבר 2022. הבחירות הוקדמו, לאחר שהפרלמנט האיטלקי פוזר בטרם עת על ידי נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה, ב-21 ביולי 2022, שמונה חודשים לפני פקיעת התוקף הטבעית, כתוצאה ממשבר קואליציוני והתפטרותו של ראש הממשלה מריו דראגי.

בבחירות עם שיעור הצבעה נמוך,<ref name=":0"></ref><ref></ref> המדגמים צפו כי ברית המפלגות ששמה קואליציית הימין-מרכז תזכה ברוב המושבים.<ref></ref> על פי תוצאות הבחירות, מפלגתה של ג'ורג'ה מלוני (האחים של איטליה) היא המפלגה הגדולה ביותר, ולפי ההסכם במסגרת קואליציית הימין-מרכז, המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה תמנה את ראש הממשלה הבא, מה שהציב אותה כראש הממשלה. המפלגה הדמוקרטית הודתה בתבוסה זמן קצר לאחר המדגמים.<ref name=":0" />

== רקע ==
ב-21 בספטמבר 2020, על פי משאל עם שנערך, קוצץ מספר המושבים בפרלמנט מ-945 ל-600.

בשנת 2021, נשיא איטליה, סרג'ו מטרלה, העניק למריו דראגי את המנדט להקמת ממשלה חדשה באיטליה לאחר נפילת הממשלה הקודמת. הוא צלח את משימתו והוקמה ממשלה בתמיכת רוב הסיעות הגדולות.

ביולי 2022, ממשלתו הייתה קרובה להתמוטטות לאחר שהשותפה הקואליציונית תנועת חמשת הכוכבים פרשה מהצבעת אמון. ההצבעה, על הצעת חוק המייעדת 26 מיליארד אירו להפחתת יוקר המחיה, הפכה חשובה באופן סמלי לאחר שדראגי הכריז עליה כהצבעת אמון בקואליציה שלו. הוא זכה ברוב בהצבעה.

ב-14 ביולי 2022 הודיע שיתפטר מתפקידו, התפטרות אשר נדחתה על ידי הנשיא מטרלה. מריו דראגי אמר למחוקקים ברומא שרק אחדות מוחלטת בקואליציה תאפשר את המשך קיומה של ממשלת האחדות הלאומית. סיעות פורצה איטליה והליגה אמרו שהן לא יתמכו בדראגי בהצבעת אמון. לאחר ששלוש מפלגות מהקואליציה (חמשת הכוכבים, פורצה איטליה והליגה) החרימו את הצבעת האמון, הוא התפטר שוב. מטרלה קיבל את התפטרותו ב-21 ביולי 2022. מטרלה ביקש מדראגי להישאר בתפקיד באופן זמני בראש ממשלת מעבר. הנשיא פיזר את הפרלמנט.<ref></ref>

== קואליציות ומפלגות ==
הטבלה הבאה כוללת את הקואליציות והמפלגות העיקריות.
{| class="wikitable" style="text-align:right"
! colspan="2" |קואליציה
! colspan="2" |מפלגה
!אידאולוגיה
!מנהיג
|-
| rowspan="5" bgcolor="#EE161F" |
| rowspan="5" |<center>קואליציית השמאל-מרכז</center>
| bgcolor="#EE161F" |
|המפלגה הדמוקרטית (PD)
|סוציאל-דמוקרטיה
|אנריקו לטה
|-
| bgcolor="yellow" |
|עוד אירופה (+E)
|ליברליזם
|אמה בונינו
|-
| bgcolor="#1E889D" |
|מחויבות אזרחית (IC) 
|צנטריזם
|לואיג'י די מאיו
|-
| bgcolor="#BD3758" |
|ברית הירוקים והשמאל (AVS) 
|סוציאליזם ירוק
|אנג'לו בונלי
|-
| style="background:#48d1cc;" |
|עמק אאוסטה (VdA)
|אזוריות
|אלסיה פברה
|-
| rowspan="4" bgcolor="30094EB" |
| rowspan="4" |<center>קואליציית הימין-מרכז</center>
| bgcolor="#0094EB" |
|פורצה איטליה (FI)
|שמרנות ליברלית
|סילביו ברלוסקוני
|-
| bgcolor="darkgreen" |
|הליגה (לשעבר הליגה הצפונית) (L)
|פופוליזם
|מתאו סלביני
|-
| bgcolor="darkblue" |
|אחי איטליה \ האחים של איטליה (FdI)
|שמרנות לאומנית
|ג'ורג'ה מלוני
|-
| bgcolor="blue" |
|אנחנו מתונים (NM)
|שמרנות ליברלית
|מאוריציו לופי
|-
| bgcolor="yellow" |
| colspan="3" |תנועת חמשת הכוכבים (M5S)
|פופוליזם
|לואיג'י די מאיו
|-
| bgcolor="#0039AA" |
| colspan="3" |פעולה – איטליה ויוה 
|ליברליזם
|קרלו קלנדה
|-
| bgcolor="#000000" |
| colspan="3" |מפלגת דרום טירול העממית–המפלגה האוטונומית של דרום טירול
|אזוריות ואוטונומיה
|פיליפ אצ'מר
|-
| bgcolor="#71256A" |
| colspan="3" |איגוד העם (UP) 
|פופוליזם
|לואיג'י דה מגיסטרס
|-
| bgcolor="#366A9F" |
| colspan="3" |איטלקזיט עבור איטליה (Italexit)
|אנטי ממסדיות
|ג'אנלואיג'י פרגונה
|-
| bgcolor="#B04E4E" |
| colspan="3" |איטליה הריבונית והפופולרית (ISP) 
|אנטי ממסדיות
|מרקו ריזו
|-
| bgcolor="#0576BD" |
| colspan="3" |אנחנו מהמרכז – אירופהיסטים (NDC–EU) 
|דמוקרטיה נוצרית
|קלמנט מסטלה
|-
| bgcolor="#0058C8" |
| colspan="3" |ויטה (V) 
|אנטי ממסדיות
|שרה קוניאל
|-
| bgcolor="#F2AB14" |
| colspan="3" |דרום קורא לצפון (ScN)
|אזוריות
|קטנו דה לוקה
|-
| bgcolor="#333B8E" |
| colspan="3" |תנועה אסוציאטיבית של איטלקים מחוץ מדינה (MAIE)
|תחומי עניין של איטלקים בתפוצות
|ריקרדו מרלו
|}

== תוצאות ==
כתוצאה ממשאל עם משנת 2020, גודלו של הפרלמנט האיטלקי קטן ביחס לבחירות הקודמות. על פי החוקה המתוקנת של איטליה, נבחרו 400 חברים בבית הנבחרים של איטליה ו-200 חברים נבחרים בסנאט של הרפובליקה (לא כולל שישה סנאטורים לכל החיים), ירידה מ-630 ו-315, בהתאמה.
{| class="wikitable" style="text-align:right"
! colspan="4" |
! colspan="2" |הסנאט של הרפובליקה
! colspan="2" |בית הנבחרים של איטליה
|-
! colspan="2" |קואליציה
! colspan="2" |מפלגה
!%
!מושבים
!%
!מושבים
|-
| rowspan="6" bgcolor="#EE161F" |
| rowspan="5" |<center>קואליציית השמאל-מרכז</center>
| bgcolor="#EE161F" |
|המפלגה הדמוקרטית (PD)
|18.96
|40
|19.07
|69
|-
| bgcolor="yellow" |
|עוד אירופה (+E)
|2.93
|0
|2.83
|2
|-
| bgcolor="#1E889D" |
|מחויבות אזרחית (IC) 
|0.56
|0
|0.60
|1
|-
| bgcolor="#BD3758" |
|ברית הירוקים והשמאל (AVS) 
|3.53
|4
|3.63
|12
|-
| style="background:#48d1cc;" |
|עמק אאוסטה (VdA)
|
|
|
|1
|-
| colspan="3" |סך הכל:
|25.99
|44
|26.13
|85
|-
| rowspan="5" bgcolor="30094EB" |
| rowspan="4" |<center>קואליציית הימין-מרכז</center>
| bgcolor="#0094EB" |
|פורצה איטליה (FI)
|8.27
|16
|8.11
|45
|-
| bgcolor="darkgreen" |
|הליגה (לשעבר הליגה הצפונית) (L)
|8.85
|30
|8.77
|66
|-
| bgcolor="darkblue" |
|אחי איטליה \ האחים של איטליה (FdI)
|26.01
|65
|26.00
|119
|-
| bgcolor="blue" |
|אנחנו מתונים (NM)
|0.88
|2
|0.91
|7
|-
| colspan="3" |סך הכל:
|
|115
|
|237
|-
| bgcolor="yellow" |
| colspan="3" |תנועת חמשת הכוכבים (M5S)
|15.55
|28
|15.43
|52
|-
| bgcolor="#0039AA" |
| colspan="3" |פעולה – איטליה ויוה 
|7.73
|9
|7.79
|21
|-
| bgcolor="#000000" |
| colspan="3" |מפלגת דרום טירול העממית–המפלגה האוטונומית של דרום טירול
|<ref>התמודדה רק באזורי הבחירה של טרנטינו-אלטו אדיג'ה/דרום טירול</ref>
|2
|0.42
|3
|-
| bgcolor="#F2AB14" |
| colspan="3" |דרום קורא לצפון (ScN)
|0.99
|1
|0.76
|1
|-
| bgcolor="#333B8E" |
| colspan="3" |תנועה אסוציאטיבית של איטלקים מחוץ מדינה (MAIE)
|<ref name=":1">מתמודד רק באזורי בחירה מחוץ לאיטליה</ref>
|1
|<ref name=":1" />
|1
|}

המפלגות "דרום קורא לצפון" "פעולה – איטליה ויוה" ו"ברית הירוקים והשמאל" נכנסו לראשונה לפרלמנט האיטלקי.

== לאחר הבחירות ==
ברית המפלגות ששמה קואליציית הימין-מרכז ניצלה בהצלחה את ההיבט הרובני בשיטת הבחירות האיטלקית ונשארה מאוחדת, מה שהשמאל והמרכז לא הצליחו לעשות.<ref></ref> היא השיגה את רוב המושבים, אף על פי שקיבלה רק 44% מהקולות, על ידי זכייה ב-83% מהמחוזות החד-נציגיים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref> מפלגת האחים של איטליה עלתה מ-4% מהקולות ב-2018 ל-26% ב-2022 והפכה למפלגה הגדולה ביותר.<ref></ref> שותפותיה, הלגה ופורצה איטליה, נחלשו. תנועת חמשת הכוכבים, המפלגה הגדולה ביותר בבחירות הקודמות נחלשה מאוד וסיימה שלישית עם כ-15%. המפלגה דמוקרטית הייתה השנייה בגודלה וכך גם ברית המפלגות בראשותה, קואליציית השמאל-מרכז. התמיכה בה גדלה מעט ביחס לבחירות ב-2018 (מכ-23% ל-26%) אך היא איבדה מושבים.

לאור התוצאות, הודה אנריקו לטה בתבוסה והתפטר מתפקיד מזכיר המפלגה הדמוקרטית. ג'ורג'ה מלוני קיבלה את המנדט להקמת הממשלה מהנשיא סרג'ו מטרלה,<ref></ref> והושבעה לתפקיד ראש ממשלת איטליה ב-22 באוקטובר 2022.<ref></ref><ref></ref>

== ראו גם ==
* פוליטיקה של איטליה

==קישורים חיצוניים==

* [https://news.walla.co.il/item/3532300 בחירות באיטליה: הימין צפוי לעשות היסטוריה, השמאל עדיין אופטימי]
* [https://www.politico.eu/article/how-to-watch-the-italian-election-like-a-pro-2/ How to watch the Italian election like a pro]
* [https://www.ynet.co.il/news/article/r1pdkzrbi איטליה: ניצחון היסטורי לימין הקיצוני, ג'ורג'ה מלוני תהיה רה"מ]
* [https://www.calcalist.co.il/world_news/article/byraofxzs מהפך איטלקי: טיקטוק והמשבר הכלכלי הזניקו את מלוני]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בחירות פרלמנטריות באיטליה
איטליה
קטגוריה:2022 באיטליה