OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קריסטל קוקס

קריסטל קוקס (באנגלית: Crystal Cox; נולדה ב-28 במרץ 1979 בווירג'יניה שבארצות הברית) היא אצנית אמריקאית.

== קריירה ==
קוקס זכתה במדליית הזהב עם נבחרת ארצות הברית בריצת 4X400 מטר נשים באולימפיאדת אתונה 2004, היא השתתפה במקצה המוקדם אך לא הייתה חברה ברביעייה שהגיעה למקום הראשון בגמר. באותה שנה הייתה קוקס אלופת ארצות הברית בריצת 200 מטר נשים באולמות.

קוקס השתתפה בתוכנית הריאליטי הישרדות ששודרה בארצות הברית בסתיו 2008. בפרק ששודר ב-11 בדצמבר 2008 חברי השבט הצביעו נגדה והיא הפכה לחברה החמישית בחבר המושבעים והמודחת ה-13 לעונה זו.

בשנת 2010 הודתה קוקס כי השתמשה באימרוץ בין השנים 2001–2004 ובעקבות כך IAAF ביטלה את כל הישגיה שנקבעו בתקופה זו והיא הורחקה מהשתתפות בתחרויות למשך 4 שנים. מדליית הזהב האולימפית שבה זכתה נלקחה ממנה. בשנת 2013 הוחלט על ידי IAAF והוועד האולימפי הבינלאומי שמדליית הזהב, לא תילקח מיתר האתלטיות מארצות הברית שהשתתפו בריצת השליחות, מאחר שהיא השתתפה רק בשלב המוקדמות.

==שיאים אישיים==
*100 מטרים: 11.31 שניות (2004)
*200 מטרים: 22.58 שניות (2004)
*400 מטרים: 50.52 שניות (2004)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קצרמר אתלטיקה
קטגוריה:אצניות אמריקאיות
קטגוריה:משתתפים בתוכניות מציאות אמריקאיות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אלופות אולימפיות אמריקאיות: אתלטיקה
קטגוריה:אתלטיות שהורשעו באימרוץ
קטגוריה:ספורטאיות שנשללה מהן מדליה אולימפית
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 4X400 מטרים
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1979
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1979
ליאו ויסמן

ליאו ויסמן (15 בנובמבר 1905 - 6 בפברואר 1989) היה תעשיין ישראלי, מחלוצי הנגרים בירושלים בעת החדשה.

==קורות חיים==
ויסמן נולד בקונצלסאו (Künzelsau) בגרמניה, שם למד בבית ספר ריאלי. בגיל 14, כשהחלה האנטישמיות באירופה, החליט ללמוד מלאכה ולעלות לארץ ישראל. תחילה למד נגרות בנגריית וינקלר שליד כנסיית יוהנס. בהמשך למד בבתי מלאכה שונים בפרנקפורט, גיסן, ברלין ופירט, וב-1927 עבר לנירנברג. ב-1931 עבר בנירנברג מבחן הכשרה כנגר מוסמך. שם הכיר את יהודית, לה נישא ב-1932, אז עלו בני הזוג לארץ ישראל.

תחילה עבד בירושלים העתיקה בקושי רב במקצוע הנגרות. במלחמת העצמאות התנדב לצה"ל ונפל בשבי הירדני. כשהוחזר לישראל עבד עשרות שנים בנגרות ובניית ריהוט עבור בתי חולים, בתי כנסת, האוניברסיטה העברית, ספריות ומלונות יוקרה. בנוסף ריהט בתים פרטיים בהתאם לשרטוטים שהכין בעצמו. מפעל תעשיות העץ שהקים, רכש בהמשך את רשת הרהיטים ועיצוב הבית "שמרת הזורע" מהקיבוצים שמרת והזורע.

ויסמן עסק גם בהכשרת עובדים בנגרות, שחלקם פתחו בתי מלאכה משלהם. כאיש ציבור השקיע ויסמן בפעילות במסגרת התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל וכן בהקמת הבנק למלאכה עבור בעלי מלאכה ועולים חדשים ממרכז אירופה.

בעבור תרומתו לירושלים וחלקו בהקמת התעשייה בעיר, קיבל לאו ויסמן את אות "יקיר ירושלים". רחוב הנושא את שמו בשכונת בית וגן בירושלים מנציח את זכרו.

בשנת 1962 נסע ויסמן לנסיעה ראשונה מני רבות לגרמניה. בנסיעותיו עסק בשימור זיכרון היהודים שנרצחו בשואה, ופעל להקמת אתר הנצחה גם בעיר הולדתו קונצלסאו, שנחנך ב-1986. הוא גם תרם ארון קודש לזכר הקהילה היהודית הגרמנית, לבית כנסת בירושלים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.irgun-jeckes.org/?CategoryID=325&ArticleID=612 ליאו ויסמן] באתר ארגון יוצאי מרכז אירופה
* [https://web.archive.org/web/20071029041937/http://www.a-designer.co.il/newsFull.asp?newsid=636 פרטים ביוגרפים באתר חברת שמרת הזורע]
* 
* 

קטגוריה:תעשיינים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:נגרים ישראלים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
מרטין-גרופיוס-באו

מראה בפנים המבנה
מרטין-גרופיוס-באו (בגרמנית: Martin-Gropius-Bau) הוא מוזיאון הממוקם במרכז ברלין בירת גרמניה, המציג תערוכות מתחלפות. המוזיאון נחשב לאחד המוזיאונים הידועים והחשובים בגרמניה.

==היסטוריה==
המוזיאון הוקם על פי תכנונם של האדריכלים מרטין גרופיוס (על שמו הוא קרוי) והיינו שמידן בסגנון הרנסאנס על מנת לשמש כמוזיאון לאמנות שימושית. המוזאון נפתח בשנת 1881 ושימש כמשכנו של המוזיאון לפרהיסטוריה של ברלין, וכן הציג אמנות ממזרח אסיה עד מלחמת העולם הראשונה.

הבניין ניזוק בצורה קשר בשבועות האחרונים של מלחמת העולם השנייה במהלך הקרב על ברלין (באפריל - מאי 1945). המבנה הוכרז בשנת 1966 כאתר היסטורי, ועבודות שיקומו נערכו בשנת 1978. מאז שיקומו משמש המבנה להצגת תערוכות מתחלפות ואוספים מרחבי העולם, ונחשב לאחד מהאתרי התצוגה היפים והחשובים בגרמניה.

בשנת 1992 התקיימה בו תערוכת יודאיקה מן הגדולות ביותר מסוגה שהתקיימו אי פעם בעולם. מישראל הוצגו בה שתים מן המגילות הגנוזות ממדבר יהודה, כתובות ופסיפסים מבתי כנסת עתיקים (מבית שאן, מרות, דבורה שבגולן).

==קישורים חיצוניים==

* 

* - תיאור תערוכה המסכמת את האמנות הישראלית שהוצגה במוזיאון
* - על התערוכה "העברים החדשים" שהוצגה במוזיאון
* שרה סגל-כץ, [https://sarahsegalkatz.com/2017/06/26/%D7%94%D7%A2%D7%91%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%94%D7%97%D7%93%D7%A9%D7%99%D7%9D/ "העברים החדשים"], על יחסי גרמניה-ישראל, מיקום מוזיאון מרטין-גרופיוס-באו והאנדרטה לזכר השואה 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ברלין: מוזיאונים
קטגוריה:ברלין: מוזיאונים לאמנות
אנטולי בישובץ

אנטולי פיודורוביץ' ביישובץ (ברוסית: Анатолий Фёдорович Бышовец; (נולד ב-23 באפריל 1946) שחקן עבר ומאמן כדורגל רוסי וסובייטי.

הוא החל לשחק כדורגל בבית הספר לכדורגל ליד דינמו קייב ושיחק בקבוצת הבוגרים של מועדון זה במשך 10 שנים (1963-1973). במהלך התקופה הקבוצה זכתה 4 פעמים באליפות ברית המועצות .

כמאמן ידוע בעיקר כמי שהוביל את הנבחרת האולימפית של ברית המועצות לזכייה במקום ראשון באולימפיאדת סיאול בשנת 1988. בישובץ היה גם מאמנה האחרון של נבחרת ברית המועצות ומאמנה היחידי של נבחרת חבר העמים, עמה השתתף ביורו 1992. בתחילת שנות ה-2000 היה מאמן של מספר קבוצות ברוסיה ואוקראינה. מאז 2007 לא מאמן אף קבוצת כדורגל, פעיל כשדרן ספורט.

==תארים==
===כשחקן===
* אליפת ליגת העל הסובייטית - 1966, 1967, 1968, 1971
* גביע ברית המועצות בכדורגל - 1966
* מדליית כסף ביורו 1964
* מדליית כסף ביורו 1972
* מדליית ארד באולימפיאדת מינכן (1972)

===כמאמן===
* מקום ראשון באולימפיאדת סיאול
* גביע רוסיה בכדורגל - 2007

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים סובייטים
קטגוריה:חלוצי כדורגל סובייטים
קטגוריה:קייב: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני דינמו קייב
קטגוריה:מאמני כדורגל רוסים
קטגוריה:מאמני כדורגל סובייטים
קטגוריה:מאמני נבחרת רוסיה בכדורגל
קטגוריה:מאמני נבחרת קוריאה הדרומית בכדורגל
קטגוריה:מאמני דינמו מוסקבה (כדורגל)
קטגוריה:מאמני א.א.ל. לימסול
קטגוריה:מאמני זניט סנקט פטרבורג
קטגוריה:מאמני שחטאר דונצק
קטגוריה:מאמני לוקומוטיב מוסקבה
קטגוריה:מקבלי עיטור הדגל האדום של העמל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ברית המועצות
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1970
קטגוריה:כדורגלני יורו 1968
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1946
אוטרכט (מחוז)

מחוז אוטרכט (בהולנדית: ) הוא מחוז הממוקם במרכז הולנד. המחוז גובל במזרח עם חלדרלנד, בדרום מערב עם דרום הולנד, בצפון מערב עם צפון הולנד ובצפון עם פלבולנד. בירת המחוז היא אוטרכט, העיר הרביעית בגודלה בהולנד.

במחוז 1,180,039 תושבים, והוא המחוז החמישי במספר התושבים בהולנד. שטח המחוז עומד על 1,386 קמ"ר, והוא המחוז ה-12 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 851 איש לקמ"ר, הצפיפות השלישית בגודלה בהולנד.

== ראו גם ==
* סוסט

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:הולנד: מחוזות
טומי הילפיגר

לוגו חברת האופנה טומי הילפיגר
תומאס ג'ייקוב הילפיגר (באנגלית: Thomas Jacob Hilfiger, נולד ב-24 במרץ 1951) הוא מעצב אופנה אמריקאי ומייסד מותג ההלבשה "טומי הילפיגר" (Tommy Hilfiger).

== ביוגרפיה ==

הילפיגר נולד וגדל באלמירה, ניו יורק, ארצות הברית, השני מבין תשעה אחים. הוא גדל במשפחה אירית-קתולית והוריו רצו שיהיה מהנדס. הילפיגר למד בתיכון אלמירה ובמקום להשלים את לימודיו האקדמאים החל בגיל 18 לעבוד בקמעונאות, הוא היה נוסע לעיר ניו יורק לקנות מכנסי ג'ינס ומכנסי פעמון שאותם מכר בחנויות מקומיות באלמירה. מאוחר יותר פתח הילפיגר חנות משלו בשם "The People's Place" (בתרגום לעברית: המקום של העם) באלמירה, החנות הייתה מקום בילוי אהוד של בני הנוער באלמירה מכיוון שהיו שם הופעות DJ חיות, לעיתים היו שם יותר אנשים מבלים מאשר אנשים שקונים. כעבור 7 שנים נסגרה החנות בגלל פשיטת רגל והמבנה נהרס כדי לבנות במקום היכל הוקי קרח.

בשנת 1985 הילפיגר ייסד את "תעשיות טומי הילפיגר" (בתמיכת קבוצת מורג'ני) שנעשתה ציבורית בשנת 1992 בהצגת קולקציית הגברים שלו. עד שנת 2004 היו לחברה 5,400 מועסקים.
הילפיגר קיבל את תואר "מעצב בגדי הגברים של השנה" בשנת 1995 על ידי אגודת האופנה של אמריקה. מאז ועד היום הפכה החברה למותג אופנה עולמי תוך שימת דגש על איכות הבדים והבגדים תוך שימת דגש על הפרטים הקטנים.

== טומי הילפיגר וישראל ==

בראיון שהעניק תומאס לאחת מרשתות הטלוויזיה שפורסם בערוץ 10, דיבר תומאס על השמועה אשר נטען בה שהוא גזען לגבי מוצא אפרו-אמריקני ואנטישמי. תומאס אמר בראיון כי מעולם לא אמר דברים כאלו, והוסיף שלבנו ישנה חברה ממוצא אפרו אמריקני. לגבי היותו אנטישמי הוסיף ואמר שגם השמועה הנ"ל אינה נכונה, וציין שמדגמנת את מוצריו בר רפאלי והוסיף בשבחיה. מוצריו נמכרים בחנויות יוקרה, בקניונים ובמרכזי בילוי בישראל.

באוקטובר 2023 בעת מלחמת חרבות ברזל הוא העלה פוסט עם דגל ישראל לצד הכיתוב stand with Israel.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* [http://atmag.co.il/אופנה-ויופי/אנשים/מעצבים-אנשים/בונזור-במבטא-אמריקאי בונז'ור במבטא אמריקאי], באתר את, 17 במאי 2015
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מעצבי אופנה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
קטגוריה:מותגי אופנה עילית
ז'ואקים ריפה

ז'ואקים ריפה אי קלימנט (בקטלאנית: Joaquim Rifé i Climent; נולד בברצלונה שבספרד ב-2 בפברואר 1942) הוא שחקן ומאמן כדורגל ספרדי-קטלאני ששיחק ואימן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. ריפה שיחק במשך כל הקריירה שלו בברצלונה, בין 1964 ל-1976, ואף היה קפטן הקבוצה. ריפה שיחק בצד ימין של המגרש, תחילה כשחקן כנף ומאוחר יותר כקשר ומגן. ריפה, עם 535 הופעות בכל המסגרות במדי הקבוצה, הוא אחד השחקנים עם מספר ההופעות הגדול ביותר במדי המועדון.

== קריירה ==
ריפה ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-1 בנובמבר 1964, בדרבי של ברצלונה, מול אספניול, וכבר אז בישל שער שהיה שער הניצחון. בשלוש עונותיו הראשונות, כשעוד שיחק בקו ההתקפי, הבקיע 19 שערים. עם ברצלונה זכה כשחקן בשישה תארים, שהחשוב בהם היה זכייה בלה ליגה בעונת 1973/74 עם שחקנים כגון קרלס רשאק ויוהאן קרויף. בעונה זו גם הופיע ב-32 משחקי ליגה, אחד פחות מהשיא שלו - 33 הופעות בעונה הקודמת. ריפה גם זכה עם הקבוצה בגביע ערי הירידים בעונת 1965/66 ובעונת 1970/71 הגיע עמה לגמר מול לידס יונייטד. שני תאריו האחרים היו שתי זכיות בגביע הספרדי, ב-1968 וב-1971.

ריפה היה מעורב לאחד מהאירועים מעוררי המחלוקת הגדולים בכדורגל בספרד. בחצי גמר הגביע הספרדי בעונת 1969/70, במשחק בקאמפ נואו מול ריאל מדריד, תיקל ריפה את השחקן המדרידאי ולסקאס כחצי מטר מחוץ לרחבתה של ברצלונה, אך השופט גורוסטה פסק לבעיטת עונשין לטובת מדריד, שהוביל להדחתה של ברצלונה מהטורניר. כעס בקרב אוהדי הכדורגל בספרד הופנה כלפי העדפת השופטים את מדריד. השופט גורוסטה היה פסול מלשפוט את משחקיה של ברצלונה בעתיד.

במדי נבחרת ספרד הופיע ארבע פעמים והבקיע שער בודד. במשחק בכורתו ב-28 בפברואר 1968 בישל שער. משחקו האחרון היה ב-11 בנובמבר 1970 מול נבחרת צפון אירלנד.

לאחר פרישתו ממשחק עבר קורס באימון כדורגל והצטרף לצוות הטכני של המועדון. ב-1978, עוד לפני עזיבתו של המאמן הקודם לוסיאן מילר, מינה נשיא ברצלונה ז'וזפ ליואיס נונייז את ריפה להיות מאמן הקבוצה. עוזרו היה אנטוני טורס, חברו בקבוצה לפני כן כשחקן. עונתו הראשונה כמאמן, עונת 1978/79, הייתה מוצלחת מאוד. בסופה זכתה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות הגביע, לאחר ניצחון במשחק הגמר שנערך בבזל. העונה הבאה הייתה טובה הרבה פחות, וכבר באמצע העונה החליפוֹ הלניו הררה עקב ביצועיה הדלים של הקבוצה ועקב יחסיו הרעועים עם חלק משחקני הקבוצה.

ב-1984 הקים בית ספר יוקרתי לכדורגל בברצלונה בשם "Escuela TARR" (בית ספר טאר"ר), כראשי תיבות של מקימיו: אנטוני טורס, חואן מנואל אסנסי, ריפה וקרלס רשאק. בין 2000 ל-2003 היה המנהל הטכני של מדור הכדורגל במועדון.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.fcbarcelona.com/club/history/card/joaquim-rife ז'ואקים ריפה] באתר הרשמי של ברצלונה
* 

קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:קשרי כדורגל ספרדים
קטגוריה:בלמי כדורגל ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:קשרי כדורגל קטלאנים
קטגוריה:כדורגלנים קטלאנים
קטגוריה:בלמי כדורגל קטלאנים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:מאמני כדורגל ספרדים
קטגוריה:מאמני ברצלונה (כדורגל)
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1942
אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק

אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק (באנגלית: Seattle Pacific University) היא אוניברסיטה נוצרית לאמנויות חופשיות, מדעים ומקצועות חופשיים אשר ממוקמת בשיפוע הצפוני בגבעת המלכה אן בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.

האוניברסיטה יוסדה בשנת 1891 על ידי הוועידה הנוצרית של וושינגטון ואורגון בתור הסמינר של סיאטל, זה הפך להיות הסמינר והקולג' של סיאטל בשנת 1913, שינתה את שמה שוב לקולג' של סיאטל בשנת 1915 וקיבלה את שמה העכשווי בשנת 1977. אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק חברה ב"אגודת הקולג'ים הנוצריים".

== הדת באוניברסיטה ==
כאוניברסיטה שקשורה באופן ישיר לאמונה הנוצרית, אוניברסיטת סיאטל פאסיפיק עדכנה לאחרונה את תוכנית הכמורה שלה, כשהיא בונה משרד חדש לכמרי האוניברסיטה ומרכז חדש לדת הנוצרית. המרכז מנסה לגרום לסטודנט להכיר ככל שיותר את הסיפורים והדת הנוצרית. האוניברסיטה עודדה הקמת קהילות שעוסקות בעבודת האל. התוכנית עוזרת לתלמידים להיות מעורבים במשרד הכמורה בכך שהם תורמים לארגון, שהוקם בלי מטרות רווח, מכספם. התלמידים נלהבים לתרום לארגון שהוקם על ידי תלמידים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סיאטל: חינוך
סיאטל פאסיפיק
סיאטל פאסיפיק
אדריאן פסדר

אדריאן פסדר (באנגלית: Adrian Pasdar; נולד ב-30 באפריל 1965) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום ניית'ן פאטרלי בסדרת הטלוויזיה "גיבורים".

==ביוגרפיה==
פסדר נולד במסצ'וסטס. אביו, שהיגר לארצות הברית מאיראן, היה מנתח ואימו שהיגרה מגרמניה הייתה אחות ומורה. אחרי שפסדר גמר את לימודיו בפנסילבניה, הוא קיבל מלגת ספורט מאוניברסיטת פלורידה. במהלך שנתו הראשונה באוניברסיטה, הוא נפצע קשות בתאונת דרכים בעקבותיה נזקק לכיסא גלגלים.

אחרי פציעתו הוא החליט להתחיל בקריירת משחק. בהתחלה הוא שיחק בעיקר בהצגות תיאטרון. במהלך אחת מההצגות הוא עבר תאונה נוספת, בה נקטעה אחת מאצבעותיו.

== קריירה ==
בשנת 1987 שיחק בסרט הערפדים "Near Dark", שזהו סרטה העלילתי הראשון של הבמאית קתרין ביגלו.

פסדר הופיע ב-2000 בתפקיד שוטר בקליפ לשיר של הלהקה "דיקסי צ'יקס". באותה שנה התחתן עם סולנית הלהקה, נטלי מיינס.

בגיל 19, הוא הלך למבחן בד לסרט "אהבה בשחקים", והבמאי כל כך התלהב, שכתב בשבילו תפקיד מיוחד. זה הוביל אותו למספר תפקידים חשובים בסרטים "Solarbabies", "קוקי", "רחובות של זהב" ו-"Near Dark". ב-1992, הוא שיחק בתפקיד ראשי בסרט "Just Like a Woman" עם ג'ולי וולטרס. הוא עבר מהוליווד לניו יורק ושם הוא שיחק בתפקידים פחות משמעותיים. הוא כתב וביים את הסרט העצמאי "Cement" שזכה בפרסים. 

ב-1996 הוא שיחק בתפקיד ראשי בסדרה קצרת הימים "Profit". ב-1997 שיחק במיני-סדרת האימה של NBC "הבית של פרנקשטיין" בתור הבלש ורנון קויל. 

הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "מגע של מלאכים". מ-2000 עד 2002 פסדר שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "דרכים מסתוריות". במשך שנתיים הוא שיחק בסדרה "המשפט של איימי". הוא שיחק דמות של עורך דין עצלן בפרק של "עקרות בית נואשות". מ-2005 הוא מגלם בסדרה "גיבורים" את ניית'ן פאטרלי.

מ-2012 הוא מגלם את אלק ריבק בסדרת הדרמה "משחק השקרים" המשודרת בערוץ ABC Family ובישראל בערוץ Yes Drama HD.
כמו כן, החל משנת 2015 הוא משתתף בסדרה "המושבה" המשודרת בערוץ USA, בה הוא מגלם את נולן ברגס.

ב-2016 שיחק בסרט הדרמה "דרך שדה שיפון". בין 2013 ל - 2018 שיחק בסדרה סוכני שילד. בשנת 2020 שיחק בסרט המתח "קריסה" שביים טיילר פרי.

בשנת 2024 השתתף בסרט האימה העל-טבעי "דיבוק על הסט" <small>(אנ').</small>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פלורידה
קטגוריה:בוגרי מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע
קטגוריה:אמריקאים ממוצא איראני
קטגוריה:אמריקאים ממוצא גרמני
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1965
קטגוריה:זוכי פרס סאטורן לשחקן משנה בטלוויזיה
פניניית החושן

פניניית החושן (שם מדעי: Acryllium vulturinum) היא עוף קרקע אפריקני ממשפחת הפניניתיים והמין היחיד בסוגה.

== מאפיינים ==
פניניית החושן מקננת יציבה בצפון-מזרח אפריקה, מצפון אתיופיה דרך קניה ולתוך הקצה הצפוני של טנזניה.
היא מזדווגת בבתי-גידול יבשים ופתוחים עם שיחים ועצים מפוזרים, כמו סוואנה או דשא פתוח. פנינית זו בדרך-כלל מטילה 4-8 ביצים בצבע קרם בדשא הגבוה.

פניניית החושן היא עוף גדול (61-71 ס"מ) עם גוף עגול וראש קטן. היא ארוכה יותר בצוואר, ברגליים ובזנב מפניניות אחרות. לפרטים בוגרים פנים כחולות עירומות וצוואר שחור, ולמרות שלכל הפניניות האחרות פנים נקיות מנוצות, מין זה דומה מאוד לנשר בגלל הצוואר הארוך והעירום והראש הקירח. הצוואר הרזה יוצא מתוך "גלימה" של נוצות צוואר לבנות וכחולות. החזה בצבע כחול קובלט, כששאר נוצות הגוף שחורות, ומנוקדות ומפוספסות בלבן. הכנפיים מעוגלות וקצרות, והזנב ארוך יותר משאר הפניניות.

הזוויגים דומים, למרות שהנקבה בדרך-כלל קטנה במקצת מן הזכר ודורבנותיה בשורש כף הרגל יותר קטנים. הצעירים הם ברובם חומים-אפורים, עם חזה כחול כהה יותר ונוצות צוואר קצרות יותר.

פניניית החושן היא מין חברותי, שיוצר להקות של בדרך כלל 25 עופות מחוץ לעונת ההזדווגות. מזונן העיקרי הוא זרעים וחסרי-חוליות קטנים. פנינית זו היא יבשתית, וכשהיא מבוהלת היא תרוץ יותר מאשר תעוף. חוץ מסביבת המחיה הפתוחה, היא נוטה להסתתר, ונחה בעצים. היא קוראת קריאות צ'ינק-צ'ינק-צ'ינק-צ'ינק-צ'ינק רמות.
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1834
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי תומאס הארדוויק
קטגוריה:פניניתיים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:קניה: עופות
קטגוריה:עופות הסוואנה האפריקנית
אברהם סולטמן

אברהם סולטמן (17 בנובמבר 1925 - 7 בפברואר 2000) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת בר-אילן וחתן פרס ישראל להיסטוריה לשנת ה'תשמ"ג / 1983.

אברהם סולטמן נולד ב שבאנגליה, עשה את חוק לימודיו האוניברסיטאיים בשנים 1948–1957 באוניברסיטת קיימברידג' ובאוניברסיטת לונדון. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב, ששימש כ.

בשנת 1957 עלה לישראל והצטרף לאוניברסיטת בר-אילן והקים בה את המחלקה להיסטוריה כללית, מונה לפרופסור מן המניין ב-1961. כיהן כראש המחלקה להיסטוריה כללית, כדיקן הפקולטה למדעי היהדות וכרקטור האוניברסיטה.

סולטמן עסק בחקר ימי הביניים, במיוחד בפרשנות הנוצרית לתנ"ך בימי הביניים התיכוניים. נפטר בשנת 2000.

==מספריו==
<div style="direction: ltr;">
* Theobald, Archbishop of Canterbury ; London University of London, Athlone Press, 1956.
* Hieronymus, Saint, Quaestiones on the book of Samuel, Pseudo-Jerome ; edited with introd. by Avrom Saltman, Leiden : E. J. Brill, 1975
* Langton, Stephen, Cardinal, Archbishop of Canterbury, d. 1228, Commentary on the book of Chronicles, Stephen Langton ; edited with an introduction by Avrom Saltman, Ramat-Gan : Bar-Ilan University Press, 1978
* Secundum Salomonem : a thirteenth century Latin commentary on the Song of Solomon ; edited with an introd. by , Avrom Saltman, Ramat Gan : Bar-Ilan University Press, 1989
** 
* The Jewish question in 1655 : studies in Prynne’s Demurrer ; Ramat-Gan : Bar-Ilan University Press, 1995
</div>

==ספר יובל לכבודו==
<div style="direction: ltr;">
* Medieval studies in honour of Avrom Saltman, edited by Bat-Sheva Albert, Yvonne Friedman, Simon Schwarzfuchs. Ramat-Gan : Bar-Ilan University Press, 1995
</div>

==לקריאה נוספת==
* בת שבע אלברט, "אברהם סולטמן: היסטוריה ופרשנות מקרא בימי הביניים", בתוך: דב שוורץ (עורך), אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 111–118.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.jewishgen.org/jcr-uk/community/Gr/all.htm זכרונות ילדותו] באתר JewishGen 
* 
* 

קטגוריה:היסטוריונים ישראלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת בר-אילן: היסטוריה כללית
קטגוריה:זוכי פרס ישראל להיסטוריה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:ישראלים ילידי אנגליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:רקטורי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2000
ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית

פסל של ארקדיוס
פלאביוס ארקדיוס אוגוסטוס (בלטינית: Flavius Arcadius Augustus; 377\378 – 1 במאי 408) היה קיסר האימפריה הרומית המזרחית משנת 395 ועד מותו.

ארקדיוס נולד בספרד כבנו הבכור של תאודוסיוס הראשון, קיסר האימפריה הרומית. אחיו הצעיר הונוריוס, עתיד היה לרשת את האימפריה הרומית המערבית.

==שלטונו==
ארקדיוס ידוע כקיסר חלש מאוד שנשלט על ידי אנשי חצר חזקים ממנו.
תאודוסיוס העניק לו את התואר אוגוסטוס ומינה אותו לשותף לשלטון במזרח בשנת 383 (כשהיה בן חמש או שש). עם מותו של תאודוסיוס הפך ארקדיוס לשליט היחיד במזרח והונוריוס לשליט במערב. שני הנערים היו צעירים מכדי לנהל כהלכה את מדינת הענק הרומית, ובפועל הנהיגו את שני חלקי האימפריה שרים ואנשי צללים שפעלו מאחורי הקלעים.

במערב היה זה פלביוס סטיליקו שניהל את מהלכי הונוריוס, ובמזרח היה ארקדיוס נתון להשפעתם של מספר אישים במהלך תקופת שלטונו. תחילה היה זה רופיניוס, אחד משריו, שהכתיב את מהלכיו. רופיניוס היה מסוכסך עם סטיליקו וככל הנראה נרצח על ידי שליחיו בשנת 395. לאחר מכן היה אוטרופיוס, יועצו החדש של ארקדיוס, האיש החזק בחצר הקיסר. ארקדיוס היה מושפע מאוד גם מאשתו, ששכנעה אותו לפטר את אוטרופיוס בשנת 399, והייתה להשפעה הגדולה ביותר על ארקדיוס עד מותה בשנת 404. מאז היה ארקדיוס מושפע בעיקר מאנטמיוס, שהיה להלכה המפקד הפרטוריאני (אף שלמעשה פורק המשמר הפרטוריאני כמעט מאה שנה לפני כן והתפקיד נגע יותר למנהל האזרחי מאשר למשמרו של הקיסר).

אנטמיוס, כאיש המשפיע ביותר באימפריה המזרחית, סיים את הסכסוך עם סטיליקו במערב, בזמן שארקדיוס עצמו היה עסוק יותר בהצגת מראית עין של נוצרי אדוק מאשר בשלטון באימפריה רחבת הידיים שלו, ומת בשנת 408, כששלטונו איננו יותר ממראית עין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:קיסרי האימפריה הביזנטית
קטגוריה:בית תאודוסיוס
קטגוריה:ילידי 377
קטגוריה:נפטרים ב-408
רחלי עינב

רחלי עינב (נולדה ב-3 בפברואר 1953) היא בוטנאית המתמחה באקולוגיה של הים, בעיקר באצות ים. וגם אמא לשתי בנות.

==ביוגרפיה==
עינב נולדה במושב באר טוביה לאב בנימין ולאם רינה, אביה היה נצר לשושל הרבנים מבית [https://sites.google.com/site/rossmannkrausz/556 קראוס]. בעת שירותה הצבאי הייתה מדריכה בבית ספר שדה אכזיב של החברה להגנת הטבע. עבודת המוסמך שלה, שנערכה באוניברסיטת תל אביב, הוקדשה לצמחי החוף "התפלגות תפוצת מיני העדעד (Limonium) בחופי ישראל". עבודת הדוקטורט בוצעה בתחום של אקו פיזיולוגיה של אצות והתאמתן לתנאי הסביבה. סיימה בהצטיינות (Magna cum laude). 

עבודת הפוסט דוקטורט נעשתה באוניברסיטת בר-אילן, והיא פרסום מגדיר מצולם שנקרא "אצות החוף של ישראל", שיצא לאור בשנת 2004 בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן ובעריכת "טבע הדברים". המגדיר כולל מבוא על הים ועל האצות וכן תיאור של כמאה מינים מלווה בצילומים תת-מימיים פרי מצלמתה. ב-2007 תורגם הספר ויצא לאור גם באנגלית. 

בנוסף עינב היא גם עיתונאית המפרסמת כתבות בעיתון ילדי טבע הדברים. בין הכתבות שפרסמה יש את: מגד בממלכת הירק ונור פיית הצמחים. 

החברה שהקימה, "Blue Ecosystems" עוסקת בייעוץ בנושאי איכות הסביבה ושמירת טבע.

== מספריה ==
* הרפתקאות עם צמחים (1983), הוצאת שוקן. קובץ סיפורים משולבים בהרפתקאות מהווי הילדות, שמטרתם לקרב את הילדים לצמחים שבקרבת הבית: סרפד, חרצית, מקור חסידה, חלמית, גזר, בוצין, לופית, נרקיס וחמציץ. הספר הוא חלק מסדרת ספרים "צופית – סדרת טבע לילדים" בעריכת עמוס בר. הסדרה מיועדת לילדים בגיל הגן ובכיתות א-ה של בית הספר היסודי
* תחנת הכוח (1990), הוצאת רמות. ספר לימוד, בשותפות עם סוניה רזיאל וטוביה דסלר. תורגם גם לערבית.
* אצות החוף של ישראל (2004), ובמהדורה האנגלית: " Seaweeds of the Eastern Mediterranean coast " (2007) ובימים אלו מתורגם גם לערבית
* אצות בשמן זית - אצות ומתכוני אצות למטבח הים תיכוני (2007). הספר נוצר בעבודה משותפת עם יצחק נתן לוי (איצ'ו), ומכיל מתכונים מאצות ים.
* פרי האדמה, הספר יצא לאור בשנת 2020, טרילוגיה המכילה שלושה ספרים בקופסה אחת. הספרים כוללים תיאור, תמונות ומתכונים של 500 צמחי בר הגדלים בישראל. אתנובוטניקה, יופי ואהבה לטבע. הוצאת חוביזה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.blue-ecosystems.com/ פרופיל באתר חברת "Blue Ecosystems"]
* 
* היא סבתא שלי

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחברי ספרי לימוד ישראלים
קטגוריה:בוטנאיות ישראליות
קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיכון רוטברג (רמת השרון)
קטגוריה:בוגרי תיכון רוטברג (רמת השרון)
קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:באר טוביה: אישים
קטגוריה:מדענים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
ואסיל סיחארולידזה

ואסיל (דוד) סיחארוּלידזֶה (בגאורגית: ვასილ (დავით) სიხარულიძე; נולד ב-30 במאי 1968) הוא פוליטיקאי ודיפלומט גאורגי שכיהן בעבר כשר ההגנה של גאורגיה.

סיחארולידזה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). עם סיום חוק לימודיו, בשנת 1993, הוא עבר ללמוד בחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטה הממלכתית לרפואה של טביליסי, שם למד עד לשנת 1995. לאחר שכיהן תקופה קצרה כמנהל ביצועי המועצה האטלנטית של גאורגיה, ארגון-גג המפגיש ארגונים לא ממשלתיים העוסקים במיזוג האירו-אטלנטי, עבד סיחארולידזה, בשנים 1996–2000, עבור הפרלמנט של גאורגיה כמומחה מוביל מיוחד להגנה וביטחון של גאורגיה. בין השנים 2000–2002, הוא עמד בראש מחלקת נאט"ו במשרד החוץ של גאורגיה וכיהן כסגן ראש כוח המשימה הגאורגי לנאט"ו בבריסל. בשנת 2004, הוא עבד עבור המועצה לביטחון לאומי של גאורגיה ובין השנים 2005–2006 כסגן שר ההגנה של גאורגיה .

במרץ 2006, מונה סיחארולידזה לתפקיד דרגת שגריר מיוחד ומוסמך Extraordinary and Plenipotentiary) של גאורגיה לארצות הברית קנדה ומקסיקו. בדצמבר 2008 הוא הוחזר לגאורגיה ומונה לתפקיד שר ההגנה של גאורגיה במקום דוד קזרשווילי, שעל תפקודו במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט של אותה שנה ספג ביקורת מידי האופוזיציה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://mod.gov.ge/?l=E&m=2&sm=1&id=0 ואסיל סיחארולידזה], באתר משרד ההגנה של גאורגיה, 
* [http://embassy.mfa.gov.ge/index.php?lang_id=ENG&sec_id=49&info_id=7 ואסיל סיחארולידזה], באתר שגרירות גאורגיה לארצות הברית, קנדה ומקסיקו, 
* , 3.3.2009, ynet

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליטיקאים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: צבא וביטחון
קטגוריה:שגרירים בארצות הברית
קטגוריה:שגרירים בקנדה
קטגוריה:שגרירים במקסיקו
קטגוריה:שרי ההגנה של גאורגיה
קטגוריה:שגרירי גאורגיה
קטגוריה:גאורגים שנולדו ב-1968
שלמה קניבסקי

הרב שלמה קניבסקי עם סבו הרב [[יוסף שלום אלישיב]]
הרב שלמה קַנִיֶּבְסְקִי (נולד באלול ה'תש"ך, 1960) הוא רב חרדי-ליטאי העומד בראשות הישיבות קריית מלך ותפארת ציון בבני ברק. מאז פטירת אביו הוא כתובת לפונים לעצה וברכה בתחומים שונים.

==ביוגרפיה==
הרב קניבסקי הוא בנם האמצעי של הרב חיים קניבסקי ובת שבע, ונכדם של הרב יעקב ישראל קניבסקי (הסטייפלער) והרב יוסף שלום אלישיב. הוא ערך לדפוס חלק מכתבי סבו הרב קניבסקי.

למד בתלמוד תורה תשב"ר בבני ברק, ישיבת פוניבז' לצעירים, וישיבת פוניבז' הגבוהה בה היה מקורב לראשי הישיבה הרבנים אלעזר מנחם מן שך, שמואל רוזובסקי ודוד פוברסקי. ביום בר המצווה שלו סיים עם אביו את התלמוד בבלי. הסיום נערך בבית סבו הסטייפלר.

נשא את ציפורה, בתו של הרב מאיר הוניגסברג ולהם 18 ילדים.

לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש. כמו כן התגורר מספר שנים במושבה זכרון יעקב. בצעירותו מינהו הרב יעקב שניידמן (סב אשתו) מייסד וראש ישיבת תפארת ציון, לכהן כרב בית כנסת תפארת ציון, שבבני ברק.

בשנת ה'תשנ"ז לאחר פטירת הרב שניידמן, מונה לראש ישיבת תפארת ציון לצעירים בבני ברק. מינויו הפיח רוח חיים בישיבה שמנתה אז כעשרים בחורים. כיום היא מונה כ-100 תלמידים. בשנת ה'תש"ס הקים את הישיבה הגדולה קריית מלך. בישיבה כ300 תלמידים וכן כולל שבו כעשר אברכים.

==שיטותיו==
הרב קניבסקי הנהיג בישיבה דרך לימוד ייחודית. בשעות הבוקר והערב נלמדת הסוגיה בעיון מקיף, ובשעות אחר הצהריים נלמדת המסכת בלימוד בקיאות בהספק גדול, כך שכל מסכת נלמדת כולה.

הוא מדגיש את הצורך במשמעת עצמית של הבחורים, (עם זאת קיימים צעדי אכיפה על ידי הישיבה כנגד המחזיקים טלפונים ניידים וסיגריות בשטח הישיבה) וכן את חיוב התפילות במסגרת הישיבה.

==ספרים שהוציא לאור==
* נפשי חמדה - פרקי הדרכה שיחות ומאמרים לבן הישיבה בדורנו, תשפ"א
* מלכות שבא - על התורה, תשרי תשע"ה (מופיע במאגר אוצר החכמה)
* שיח שלמה - על הש"ס, חשון תשע"ה (מופיע במאגר אוצר החכמה)
* גליונות קהילות יעקב. (הערות שכתב סבו הרב קניבסקי על הש"ס).
* כתבי קהילות יעקב החדשים 6 חלקים, כתבים של סבו יעקב ישראל קניבסקי על הש"ס. הרב שלמה ערך אותם ותיקן במשך קרוב ל-15 שנה.
* קצות החושן עם הגהות קהילות יעקב
* תלמידיו בישיבת "קריית מלך" הוציאו שתי חוברות של שיעורים ושיחות שנשא בישיבה:
** קונטרס שמחת לב - לרגל חתונת בנו, שבט תשס"ז
** באהלי צדיקים - לרגל חתונת בנו, טבת תשס"ו

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:ראשי ישיבה ישראלים
קטגוריה:בני ברק: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת פוניבז'
קטגוריה:משפחת אלישיב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
טקווארצ'לי (מחוז)

מחוז טקווארצ'לי (בגאורגית: ტყვარჩელის რაიონი; באבחזית: Тҟәарчал араион; ברוסית: Ткуарчалский район) הוא מחוז באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. העיר טקווארצ'לי משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי, שאוכלוסייתה המחוז מונה 14,777 תושבים. על פי החלוקה המנהלית של גאורגיה נכלל שטח המחוז חלקו בנפת אוצ'מצ'ירה וחלקו בשטח נפת גאלי.

הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו אבל מוכרת בעולם רק על ידי רוסיה וניקרגואה. מכאן שגם החלוקה המנהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, הוא במעמד יתר נפות גאורגיה.

המחוז נוסד בשנת 1995 על פי החלטת הממשל הבדלני של אבחזיה.

== כלכלה ==
העברת פחם שנחצב בטקווארצ'לי
הענף הכלכלי הראשי של טקווארצ'לי היה מאז ומעולם כריית פחם, אף על פי שכיום מכרות הפחם הסובייטיות סגורים ופחם נחצב ממחצבה רק על ידי חברת טאמסאש, בבעלות טורקית-אבחזית, המשמשים בשיטת "חפירה פתוחה". תשלומי המס של חברת טאמסאש מהווים 75% מהכנסות מחוז טקווארצ'לי כולו. יחד עם זאת, נמתחה ביקורת על החברה בגין הזנחת ענייני איכות הסביבה.

בנוסף לכך מתוכננת בנייתו של מבנה מלט חדש, לקראת אולימפיאדת סוצ'י שתערך בחורף 2014. גאורגיה אינה מכירה בהשקעות אלה באבחזיה ורואה אותן כבלתי חוקיות והפרה של ההגבלות שהוטלו על ידי חבר המדינות בשנת 1996 ואף עצרה, במים הטריטוריאליים של גאורגיה, מספר ספינות שהחזיקו מטען של פחם שהוטען בטקווארצ'לי, פעולה שהביאה את חברת טאמסאש לסף פשיטת רגל.

== דמוגרפיה ==

במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2003 התגוררו בטקווארצ'לי 14,777 איש מתוכם 5,578 (37.8%) אבחזים, 8,155 (55.2%) גאורגים, 726 (4.9%) רוסים, והיתר ארמנים יוונים, אסטונים ואוקראינים.

{| border=1 align=center cellpadding=10 cellspacing=0 style="margin: 0.5em 1em 1em 1em; background: #f9f9f9; border: 2px #aaaaaa solid; border-collapse: collapse; font-size: 95%;" width90%
|-
!colspan=10|ההתפלגות האתנית של אוכלוסיית טקווארצ'לי על פי מפקדים
|-align=center
| ||2003||%
|-align=right
|align=right|אבחזים||5,578||37.8%
|-align=right
|align=right|גאורגים||8,155||55.2%
|-align=right
|align=right|רוסים||726||4.9%
|-align=right
|align=right|ארמנים||67||0.5%
|-align=right
|align=right|יוונים||28||0.2%
|-align=right
|align=right|אסטונים||3||0.1%
|-align=right
|align=right|אוקראינים||66||0.4%
|-align=right
|align=left|סה"כ|||14,777
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

טקווארצ'לי
קטגוריה:הסכסוך האבחזי-גאורגי
חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי

"חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי" (אנגלית: The Physical Impossibility of Death in the Mind of Someone Living) הוא פסל משנת 1992 מאת האמן האנגלי דמיאן הירסט. העבודה נוצרה במימונו של צ'ארלס סאצ'י (Charles Saatchi), אספן אמנות אנגלי בולט, והוצגה לראשונה בתערוכה שנקראה "אמנים בריטים צעירים" שארגן. העבודה מורכבת מ"כריש טיגריסי, זכוכית, פלדה, תמיסה של 5% פורמלין, 213x518 x213 ס"מ."

בשנת 2004 נמכרה העבודה לאספן האמנות האמריקאי סטיבן א. כהן (Steven A. Cohen) תמורת שמונה מיליון דולר, הסכום השני בגבהו ששולם עד אז ליצירת אמנות של אמן חי.

==הקונספט==
עיתון הניו יורק טיימס תיאר את עבודת האמנות ב-2007:

<gallery>
File:Shark83.JPG
File:Shark84.JPG
</gallery>
==ריקבון והחלפת הכריש==
לצורך עבודתו הזמין האמן את הכריש מדייג אוסטרלי תמורת 6,000 יורו. האמן ביקש "משהו גדול מספיק כדי לטרוף אותך". מאחר שהכריש השתמר בצורה גרועה, החלה להתפתח עכירות בחלקים מהמעטפת שלו. בשנת 1993 הגלריה הוציאה את קרביו של הכריש ומתחה את עורו על תבנית פיברגלס. אולם הירסט טען ש"זה לא נראה מפחיד...אפשר לראות שהוא לא אמיתי. אין לו משקל". לאחר שנודע לו כי הגלריה עומדת למכור את היצירה לסטיבן א. כהן, הוא הציע להחליף את הכריש. כריש נוסף נתפס (בגיל מוערך של כ 25–30 שנה), ומדען ומשמר דגים מהמוזיאון להיסטוריה של הטבע (לונדון) הזריק לכריש פורמלין והשרה אותו בתמיסת פורמלין בוויטרינה המקורית שלו למשך שבועיים.

הירסט הכיר בפרדוקס הפילוסופי המכונה ספינת תסאוס, בנוגע לשאלה אם מדובר באותה עבודת אמנות. הוא השיב:

==תגובות==
"כריש מת אינו אמנות", 2003, 'הגלריה הבינלאומית לסטקיזם'
בשנת 2004 במהלך נאום בהאקדמיה המלכותית לאמנויות, מבקר האמנות רוברט יוז השתמש בחוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי כדוגמה עיקרית לתופעה הבינלאומית של שוק האומנויות של זמנו שהפכה ל"שפל תרבותי". מבלי להזכיר את עבודת האמנות או את האמן, טען כי משיכת מכחול בצווארון תחרה בציור של ולסקס עשויה להיות רדיקלית יותר מאשר כריש "עגמומי ומתפורר במיכל שלו בצד השני של התמזה".

הירסט השיב לאדם שאמר שכל אחד היה יכול לעשות עבודת אמנות שכזו ב- "אבל לא עשית זאת, הלא כך?"

בשנת 2003, תחת הכותרת "כריש מת אינו אמנות", 'הגלריה הבינלאומית לסטאקיזם' הציגה כריש, שהוצג לראווה לראשונה כשנתיים לפני יצירתו של הירסט בחנות "ג'.די. אספקת מוצרי חשמל" של אדי סונדרס משכונת שורדיץ', ושאלה "אם הכריש של הירסט הוכר כעבודת אמנות גדולה, איך זה שהכריש של אדי שהוצג שנתיים לפניו לא הוכר ככזה? ייתכן ויש לנו כאן אמן גאוני שלא קיבל הכרה, שביצע זאת ראשון, או שכריש מת בכלל אינו אמנות?" הגלריה הציעה כי הירסט קיבל את הרעיון לעבודה שלו מחלון הראווה בחנות של אדי.

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי חיים באמנות
קטגוריה:יצירות משנת 1992
קטגוריה:כרישאים בתרבות
קטגוריה:מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
קטגוריה:פסלים (יצירות)
סולומון רוזנטל

סולומון קונרדוביץ' רוזנטל (ברוסית: Соломон Конрадович Розенталь; 10 באוגוסט 1890 - 18 בנובמבר 1955) היה שחמטאי יהודי-בלארוסי. אלוף בלארוס לשחמט בשנים 1924 ו-1925.
== ביוגפריה ==
רוזנטל, יליד וילנה, ליטא, למד רפואה באוניברסיטת היידלברג. במקביל ללימודים הוא השתתף בתחרויות שחמט. סולומון רוזנטל חלק מקום 6–7 בתחרות המבורג 1910, הגיע למקום החמישי בתחרות קארלסרוהה 1911, הגיע למקום השלישי בתחרות מינכן 1911 (ניצח: שמעון אלאפין), חלק מקום 4–5 בתחרות סנקט פטרסבורג 1911 (ניצח: סטפן לויצקי), חלק מקום שני, אחרי ברנהרד גרגורי בתחרות וורצלאב 1912, הגיע שני בתחרות היידלברג 1913 והגיע למקום השביעי בתחרות סנקט פטרסבורג 1913 (ניצח: אלכסנדר אבנסון).

רוזנטל ניצח באליפות השחמט הראשונה של בלארוס, בשנת 1924, וחזר על ניצחונו בתחרות בשנת 1925. בשנת 1928 סיים במקום הרביעי באליפות השחמט הרביעית של בלארוס, אחרי קונסטנטין ויגודציקוב, אברהם מודל וולדיסלב סיליץ. רוזנטל חלק מקום שלישי בתחרות מוסקבה בשנת 1928 (ניצח: ניקולאי גריגורייב) והגיע למקום החמישי בתחרות אודסה 1929.

בשנת 1931 הוא עבר ללנינגרד ותוך מספר שנים הפסיק להשתתף בתחרויות. מאז הוא עסק בתחום הרפואה.

רוזנטל הלך לעולמו ב-1955 במינסק, בלארוס.
== קישורים חיצוניים ==

* [http://belisrael.info/?p=5161 קורות חיים (ברוסית)]

קטגוריה:שחמטאים יהודים סובייטים
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:ילידי 1890
קטגוריה:נפטרים ב-1955
מרסל דסאי

מרסל דסאי (בצרפתית: Marcel Desailly; נולד ב-7 בספטמבר 1968 באקרה, גאנה בשם Odenke Abbey) הוא כדורגלן עבר צרפתי. דסאי זכה עם נבחרת צרפת במונדיאל 1998 וביורו 2000.

דסאי, שנולד בגאנה, הגיע לצרפת בגיל 4, לאחר שאימו נישאה לדיפלומט צרפתי, ושמו שונה. את הקריירה המקצוענית שלו החל ב-1986 בקבוצת נאנט הצרפתית. ב-1992 עבר דסאי לאולימפיק מרסיי וזכה עימה שנה לאחר מכן בליגת האלופות. ב-1994 הוא זכה שוב בגביע, הפעם כשחקן מילאן, לאחר שכבש את שערה הרביעי של קבוצתו בניצחון 4-0 על ברצלונה במשחק הגמר, והיה לשחקן הראשון שזוכה בגביע שנתיים ברציפות עם שתי קבוצות שונות. במהלך שנותיו במילאן זכה, מלבד ליגת האלופות, גם בשתי אליפויות הסרייה א'.

בקיץ 1998 עבר דסאי לצ'לסי, שם שיחק 6 עונות, ואף מונה לקפטן הקבוצה בשנת 2000. שם גם נרקם שיתוף פעולה ייחודי בהגנה בינו לבין שותפו לנבחרת צרפת, פרנק לבף. עם צ'לסי זכה דסאי בגביע האנגלי, מגן הקהילה ובסופרקאפ האירופי. לאחר 6 עונות בצ'לסי הצטרף דסאי לקבוצת אל-ע'ראפה הקטרית, ונהיה לקפטן הקבוצה. תחת הדרכתו של המאמן הצרפתי ברונו מטסו (שאימן את נבחרת סנגל במונדיאל 2002) זכתה הקבוצה באליפות קטאר ב-2005. לאחר מכן שיחק עונה אחת במועדון ספורט קטאר, ולאחר שזו סיימה את הליגה במקום השני פרש דסאי ממשחק.

את הופעת הבכורה בנבחרת צרפת ערך דסאי ב-1993, אך הפך לשחקן מרכזי רק ב-1996. הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1998 בצרפת, אף על פי שהורחק במשחק הגמר נגד נבחרת ברזיל. לאחר הטורניר אף הוענק לדסאי אות לגיון הכבוד, אות הכבוד הצרפתי החשוב ביותר. ההצלחה עם הנבחרת המשיכה, ודסאי ונבחרתו זכו גם בטורניר יורו 2000. לאחר הטורניר פרש ממשחק בינלאומי הקפטן דידייה דשאן, ודסאי מונה במקומו לקפטן הנבחרת הצרפתית, שזכתה שנה לאחר מכן בגביע הקונפדרציות. לאחר יורו 2004 פרש דסאי מהנבחרת, כשהוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת עם 116 הופעות, שיא שנשבר על ידי ליליאן תוראם במהלך מונדיאל 2006.

מאז שפרש ממשחק פעיל עבד דסאי כפרשן כדורגל ברשת BBC, כמו גם כדובר של אתר הימורי ספורט. דסאי משמש גם כשגריר יוניצ"ף בגאנה.

==תארים==
*זכייה במונדיאל 1998
*זכייה ביורו 2000
*2 זכיות בגביע הקונפדרציות: 2001 2003
*2 זכיות בליגת האלופות: 1993, 1994
*2 זכיות בסופרקאפ האירופי: ,1994 1998
*זכייה באליפות הליגה הצרפתית 1993, אליפות שנשללה בעקבות פרשת מכירת משחקים
*2 זכיות באליפות הסרייה א': 1994, 1996
*זכייה בגביע האנגלי 2000
*זכייה במגן הקהילה 2000
*זכייה באליפות קטאר 2005

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:כדורגלנים צרפתים
קטגוריה:קשרי כדורגל צרפתים
קטגוריה:נאנט: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני נאנט
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק מרסיי
קטגוריה:כדורגלני מילאן
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני אל-ע'ראפה
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט קטר
קטגוריה:כדורגלני נבחרת צרפת
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:כדורגלני יורו 1996
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני יורו 2000
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2001
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 2003
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:שגרירים של רצון טוב - יוניסף
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1968
תומאס מיטשל (מאמן)

תומאס בראון מיטשל (אנגלית: Thomas Brown Mitchell; ) היה מאמן כדורגל סקוטי.

== קריירה ==
מיטשל נולד בדמפריז ועבר לאנגליה בערך בשנת 1867. הוא התמנה לתפקיד המאמן-מזכיר של בלקברן רוברס ב-1884, והוביל את המועדון לחמש זכיות בגביע ה-FA בין 1884 ל-1891. הוא עזב את בלקבורן ב-1896 והצטרף לוולוויץ' ארסנל ב-1897, לאחר שהנהלת ארסנל החליטה למנות מאמן מקצועי בעקבות ההפסד למילוול בגביע ה-FA. ישנה מחלוקת האם הוא המאמן הראשון או השני בהיסטוריה של ארסנל; באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל מוזכר סם הוליס בתור המאמן הראשון, אך לפי מקורות היסטוריים אחרים הוליס היה מאמן הכושר של ארסנל ומיטשל הוא אכן המאמן הראשון - טענה הזוכה לחיזוק על ידי ההיסטוריה הרשמית של ארסנל.

מיטשל נחשב למאמן המקצועי הראשון ללא קשר למידת האחריות שהייתה להוליס. אולם, הוא החזיק במשרתו רק במשך עונה אחת, ולמרות שהמועדון הגיע למקום החמישי בליגה השנייה בסיום עונת 1897/1898, הוא עצמו והשחקנים שהחתים לא נשארו זמן רב בארסנל. מיטשל התפטר מתפקידו ב-10 במרץ 1898, ומאוחר יותר חזר לבלקברן רוברס.

==לקריאה נוספת==
* ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמודים 11 - 12), Phoenix House, 1952 ()
* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 30), המלין, 2005 ()
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog (עמוד 120), Wherry, 2004 ()

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.arsenal.com/history/the-managers מאמני ארסנל] באתר הרשמי של המועדון

קטגוריה:מאמני כדורגל סקוטים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:מאמני בלקברן רוברס
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1843
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1921
ג'ורג' אלקוט

ג'ורג' אלקוט (באנגלית: George Elcoat; 1863 - 3 ביוני 1929) היה מאמן כדורגל אנגלי.

==ביוגרפיה==
אלקוט נולד בסטוקטון-און-טיס, אך מאוחר יותר עבר להתגורר בחלק הדרומי של אנגליה והתמנה לתפקיד המאמן של וולוויץ' ארסנל באפריל 1898, בעקבות התפטרותו של תומאס מיצ'ל חודש אחד קודם לכן. אלקוט שימש בתפקידו במשך עשרה חודשים בלבד. בתקופתו הוא החתים בארסנל שחקנים רבים, כאשר שמונה מתוכם (כגון ג'ון דיק) היו סקוטים. הוא אימן את ארסנל בסיום עונת 1897/1898 שבה סיים המועדון במקום החמישי בליגה השנייה. בעונה הבאה ספג המועדון תבוסה של 0 - 6 מול דרבי קאונטי מהליגה הראשונה במסגרת גביע ה-FA. לתבוסה זו היה חלק משמעותי בהתפטרותו של אלקוט בפברואר 1899.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.arsenal.com/history/the-managers מאמני ארסנל] באתר הרשמי של המועדון
* [https://web.archive.org/web/20061014175103/http://www.fchd.btinternet.co.uk/WOOLWICA.HTM ארסנל] באתר Football Club History Database

קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1864
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1912
הארי בראדשו

הנרי "הארי" בראדשו (אנגלית: Henry "Harry" Bradshaw; 1854 בקירוב – ספטמבר 1924) היה מאמן כדורגל אנגלי.

== חייו ==
בראדשו לא היה כדורגלן מקצועי לפני שהחל לעסוק באימון. ב-1891 הוא מונה למשרת המזכיר של ברנלי, ושנתיים לאחר מכן למשרת היושב-ראש. הוא התמנה למאמן הקבוצה הבכירה של המועדון ב-1896, ולמרות שהיא ירדה מהליגה הראשונה בעונתו הראשונה לאחר שסיימה במקום האחרון במשחקי המבחן, היא העפילה בחזרה בעונה שלאחר מכן. לאחר שהמועדון העפיל בחזרה לליגה הראשונה הוא סיים במקום השלישי בעונת 1898/1899, מיקום שהוא גם ההישג הגבוה ביותר בתולדותיו.

בראדשו התמנה למאמן של וולוויץ' ארסנל בקיץ 1899, וגם במקרה זה הצליח להעפיל לליגה העליונה. הוא החתים מספר שחקנים ידועים בתולדות המועדון כגון ארצ'י קרוס, פרסי סנדס, ג'ימי ג'קסון וג'ימי אשקרופט, והביא עמו סגנון משחק סקוטי שהתאפיין במסירות קצרות ובתנועה רצופה על המגרש. המועדון הצליח להעפיל לליגה הראשונה בעונת 1903/1904 לאחר מספר ניסיונות לא מוצלחים, והייתה זו הפעם הראשונה שהוא עושה כן. שמונה עשר מתוך עשרים השחקנים בסגל בזמן ההעפלה הוחתמו על ידי בראדשו.

אולם, בראדשו לא זכה לאמן את ארסנל בתקופות מוצלחות כיוון שהצטרף לפולהאם מהליגה הדרומית בקיץ 1904, והיה למאמן המקצועני הראשון של המועדון. הוא זכה פעמיים ברציפות באליפות הליגה הדרומית עם פולהאם, ולפיכך המועדון נבחר בסיום עונת 1906/1907 להשתתף בליגה השנייה. ב-1905, במקביל לעבודתו כמאמן, הוא פיקח על הפיתוח של אצטדיון קרייבן קוטג' שבו שיחק המועדון. בראדשו הוביל את פולהאם למקום הרביעי ולחצי גמר גביע ה-FA כבר בעונה הראשונה בליגה השנייה; אולם, ההצלחה לא נמשכה והמועדון סיים רק במקום העשירי בעונה שלאחר מכן. בראדשו המשיך לאמן את פולהאם עד שחוזהו הסתיים ב-1909.

בראדשו סירב להמשיך לאמן את פולהאם ובמקום זאת קיבל על עצמו את משרת המזכיר של הליגה הדרומית. הוא עבד בתפקיד זה עד לפרישתו ב-1921.

בראדשו מת ב-1924. ג'ו בראדשו, בנו, שיחק בארסנל כאשר אביו היה המאמן ומאוחר יותר (1926–1929) אימן גם כן את פולהאם.

==לקריאה נוספת==
* ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמודים 14 - 15), Phoenix House, 1952 ()
* מרטין טיילר ופיל סואר, The Official Illustrated History of Arsenal (עמוד 30), המלין, 2005 ()
* אלן רופר, The Real Arsenal Story: In the Days of Gog (עמוד 120), Wherry, 2004 ()

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.arsenal.com/history/the-managers מאמני ארסנל] באתר הרשמי של המועדון
* [https://web.archive.org/web/20090330064214/http://live.fulhamfc.com/Club/ClubHistory/Managers/HarryBradshaw.aspx מידע] באתר הרשמי של פולהאם
* [http://www.clarets-mad.co.uk/news/loadfeat.asp?cid=EDX6&id=285672 מידע] באתר clarets-mad

קטגוריה:מאמני כדורגל אנגלים
קטגוריה:מאמני ברנלי
קטגוריה:מאמני ארסנל
קטגוריה:מאמני פולהאם
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1854
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1924
ניסוי רתרפורד

חלקיקי אלפא עוברים ללא הפרעה דרך האטום כפי שהוא מתואר על ידי מודל עוגת הצימוקים.
למטה: התוצאות בפועל, חלק קטן מחלקיקי האלפא הוחזר והגיב עם מטען חיובי מרוכז.]]
ניסוי רתרפורד (הקרוי גם ניסוי עלה הזהב וניסוי גייגר-מרסדן) הוא ניסוי שנעשה בשנת 1909 על ידי הנס גייגר וארנסט מרסדן בהדרכתו של ארנסט רתרפורד במעבדות הפיזיקה של אוניברסיטת מנצ'סטר. ניסוי זה תרם תרומה מכרעת לפסילת מודל עוגת הצימוקים לתיאור האטום.

גייגר ומרסדן מדדו את סטיית חלקיקי האלפא שנותבו לעלה דק מזהב. על פי המודלים באותה העת, היו חלקיקי האלפא אמורים לסטות בזווית בת מעלות בודדות לכל היותר, אם בכלל. אולם תוצאות הניסוי הראו שחלק קטן מהחלקיקים הוסט בזויות הגדולות הרבה יותר מ-90 מעלות. רתרפורד הסיק מהניסוי שהמטען החיובי באטום מרוכז ביותר, באופן כזה שהוא יכול להחזיר חלקיקי אלפא העוברים מספיק קרוב אליו. מסקנה זו הובילה לפיתוח המודל הפלנטרי.

==מתודולוגיה==
גייגר ומרסדן הפגיזו מספר עלי מתכת שונים בחלקיקי אלפא שנוצרו בשפופרת זכוכית שהכילה בצידה האחד גז רדיום-ברומיד ובצדה השני צופתה באבץ גופרית (חומר פלואורסצנטי). מיקרוסקופ דל-עוצמה שימש למדידת פיזור החלקיקים. פרוצדורה זו הצריכה ישיבה בחושך במשך שעות רבות, במהלכן נדרשו גייגר ומרסדן לצפות בהבזקי אור קטנים שנוצרו כתוצאה מפגיעת חלקיקי האלפא במסך.

מגוון עלי מתכות שימשו בניסוי כגון: אלומיניום, ברזל, זהב ועופרת יחד עם עלי זהב בעובי משתנה שנוצרו מהצמדת מספר עלים יחד. בהתחשב במסה ובתנע הגבוהים של חלקיק אלפא, התחזיות בנוגע לתוצאות הניסוי היו שהחלקיקים שיעברו דרך עלה במתכת יוסטו במספר מעלות זעיר לכל היותר, אם בכלל (כאשר מספר החלקיקים העובר את העלה יקטן ככל שהוא יתעבה) והשאר יקלטו בעלה.

אולם למרות שברוב המקרים התאמתו תחזיותיהם, אחד מכל 20,000 חלקיקים, בערך, הוסטו ביותר מ-90 מעלות. אפילו עם עלה בעובי זעיר של 6x10<sup>-8</sup> מטרים (בערך 200 אטומים). התוצאות היו בניגוד לניבוי המבוסס על מודל עוגת הצימוקים.

==מסקנות==
תוצאות הניסוי גרמו תדהמה לחוקרים, שבאה לידי ביטוי בהתבטאותו של רתרפורד שאמר: "זה היה כמעט בלתי יאמן, זה כמו שתירה פגז בקוטר 15 אינצ'ים על חתיכת נייר טואלט, והוא יחזור אליך".

בתחילת 1911 פרסם רתרפורד מודל מתוקן למבנה האטום, הוא נודע כ"מודל הפלנטרי". התוצאות הראו שאטום בעל מטען חיובי מפוזר לא ייתכן, במקום זה הוסק שהמטען החיובי מרוכז. רתרפורד הבין שהאטום הוא ברובו חלל ריק, כשרוב מסתו מרוכזת במרכזו, בגרעין, ושהאלקטרונים מסתובבים סביבו ומוחזקים במסלולם על ידי משיכה אלקטרוסטטית. קוטר הגרעין הוא בסביבות 10<sup>-15</sup> מטרים, במרכז אטום שקוטרו הוא בסביבות 10<sup>-10</sup> מטרים. חלקיקי האלפא שפגעו בגרעין הוסטו בחוזקה. רובם לא הוסטו כמעט בכלל מכיוון שהמרחק שלהם מהגרעין היה גדול יחסית.

המודל הפלנטרי שופר על ידי נילס בוהר למודל שנודע כמודל בוהר שהוצע בשנת 1913. לאטום על-פי רתרפורד היו מספר בעיות, העיקרית שבהן הייתה שהאלקטרונים הסובבים את הגרעין, ככל מטען מואץ, אמורים לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) ואיבוד האנרגיה בדרך זו תגרום להם לנוע בספירלה ולהתנגש בגרעין תוך זמן קצר. הניחוש של רתרפורד היה שהגרעין מעניק איזושהי "אנרגיה קושרת" שמאזנת את איבוד האנרגיה באלקטרון.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.math.ubc.ca/~cass/rutherford/rutherford.html המאמר המקורי שפורסם על ידי גייגר ומרסדן] 
קטגוריה:היסטוריה של הפיזיקה
קטגוריה:פיזיקה אטומית
קטגוריה:פיזיקה גרעינית
רתרפורד
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
מאריב (מחוז)

מחוז מאריבּ (בערבית: محافظة مأرب; בתעתיק מדויק: מארב) הוא מחוז דרום-מערבה של תימן שהוקם בשנת 1984 לאחר גילוי נפט בו.

בירת המחוז היא העיר מאריב. המחוז הוא ה-20 בגודלו בתימן מבחינת גודל האוכלוסייה (238,522 איש) והמחוז ה-6 בגודלו מבחינת שטח (19,529 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם אל-ג'וף, במערב הוא גובל עם צנעא, בדרום עם אל-ביידא, בדרום מזרח עם שבוה ובמזרח עם חצרמוות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תימן: מחוזות
וילי הס

וילי הס (בגרמנית: Willy Hess; נולד ב-14 ביולי 1859 – מת ב-17 בפברואר 1939) היה כנר וירטואוז גרמני ומורה לכינור.

== ביוגרפיה ==

הס נולד במנהיים ולמד אצל יוזף יואכים. הוא למד גם אצל אביו, שהיה תלמיד של לואי שפור.

בין השנים 1904 - 1910 היה נגן ראשי בתזמורת הסימפונית של בוסטון ולימד נגינה בכינור באוניברסיטת הרווארד. תקופה מסוימת גם עמד בראש תזמורת האלה ושימש נגן ראשי בפרנקפורט וברוטרדם. בשנת 1910 עבר לברלין, שם קיבל את משרת המדריך הראשי להוראת כינור בבית הספר הגבוה למוזיקה של ברלין. המלחין מקס ברוך, ידידו של הס, עזר בהסדרת מינויו של הס לפרופסור. בתקופת רפובליקת ויימאר עמד בית הספר הגבוה למוזיקה במרכז הזירה המוזיקלית הבינלאומית והס עמד בקשר עם רבים מן המאורות הגדולות של עולם המוזיקה בימיו ולימד סטודנטים, שבאו לברלין מכל רחבי תבל. בית הספר נודע כיום בשם "בית הספר הגבוה למוזיקה על שם הנס אייזלר".

הס היקנה לתלמידיו את הסגנון הגרמני של טכניקת יד ימין, המדגיש תנועת פרק יד עם מעט מאוד תנועת אצבעות.

הס לא מצא כל קושי במעבר בין הכינור לוויולה וניגן את תפקיד הוויולה בביצוע הראשון של הקונצ'רטו הכפול של מקס ברוך לקלרינט, ויולה ותזמורת, אופוס 88. בשנת 1910 גם חיבר ברוך את ה"קטע קונצרטי" בכינור ותזמורת, אופוס 84, בשביל הס, שייעץ לו בנושא ההלחנה לכלי מיתר וניגן בביצועי בכורה עוד יצירות משל ברוך. בין היצירות האחרות שנכתבו בשביל הס הייתה הבלדה אופוס 59 של ארתור ו. פוט.

וילי הס ניגן בשלישיית פסנתר עם הצ'לן הוגו בקר והפסנתרן דניאל קווסט.

בין הכלים שהס ניגן בהם היה כינור גואדניני.

הס מת בברלין.

== תלמידים ידועים ==
* ארתור פידלר
* ארתור קאטרול
* המלחין ניקוס סלקוטאס
* הכנר האמריקאי פיליפ ניומן
* הכנר הקנדי הרולד סאמברג
* אדולף בוש
* מרטין ספניארד
* ארנסט קרל אוברהולצר
* ביונג-סו אהן

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כנרים גרמנים
קטגוריה:ויולנים גרמנים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1859
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1939
המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה

משכנו לשעבר של המוזיאון בשרלוטנבורג – חזית המוזיאון
המוזיאון לפרהיסטוריה ולהיסטוריה קדומה (בגרמנית: Museum für Vor- und Frühgeschichte) הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בברלין באזור סיטי וסט. הוא מכיל את אחד האוספים הגדולים ביותר באירופה של מוצגים מהתקופה הפרהיסטורית.

== היסטוריה ==
מקורו של אוסף המוזיאון בחדרי פלאות ואוסף האמנות של משפחת הוהנצולרן אשר הוצג בארמון מונביו תחת השם "מוזיאון העתיקות הלאומי" (Museum Vaterländischer Altertümer) מאז שנת 1830. לאחר גדילת והרחבת האוסף הוא הועבר למוזיאון החדש ובשנת 1886 למוזיאון האתנוגרפי שהיה ממוקם ברחוב הנסיך אלברכט (Prinz-Albrecht-Strasse). בשנת 1921 הועבר האוסף למוזיאון מרטין-גרופיוס-באו ושם קיבל את שמו הנוכחי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ועם כיבוש העיר על ידי הצבא האדום, הועבר חלק מהאוסף לברית המועצות. יתרת האוסף הועברה לבניין תיאטרון שתוכנן על ידי קארל פרדיננד לאנגהנס הממוקם בסמוך לארמון שארלוטנבורג (במערב ברלין). בעקבות איחוד גרמניה הועברו חלקי האוסף שנותרו במזרח העיר למוזיאון הנוכחי.

== תצוגות המוזיאון==
[[כובע הזהב של ברלין]]
במוזיאון שישה אולמות תצוגה המשתרעים על פני שלוש קמות. כמו כן מציג המוזיאון תערוכות מתחלפות. במוזיאון ספרייה בנושא פרהיסטוריה וארכאולוגיה ובה למעלה מ-50,000 ספרים. כמו כן בניין המוזיאון משמש מספר גופי מחקר.

=== אולם רודולף-וירכו ===
אולם רודולף וירכו (Rudolf-Virchow-Studio) מציג מבוא לתקופת האבן, תקופת הברונזה ותקופת הברזל. כמו כן באולם זה נמצא אולם הרצאות.

=== אולם שלימן ===
אולם שלימן (Der Schliemann-Saal) מציג ממצאים מתקופת הברונזה ותקופת הברזל אשר התגלו ברחבי המזרח התיכון, מערב אסיה, מרכז אסיה וסין, וכן אוסף נרחב של מוצגים שהתגלו בקפריסין.

=== אולם תקופת האבן ותקופת הברונזה ===
אולם זה מציג ממצאים שהתגלו ברחבי אירופה שמקורם בתקופות אלה, ובייחוד ממצאים פלאוליתיים שהתגלו בקומב-קאפל ולה מוסטייה. כמו כן באולם מוצגים ממצאים מהתקופה הנאוליתית באירופה ובהם מוצגים מתרבות הקדרות הקווית (Linear pottery culture) ותרבות ביקר (Beaker culture).

מוצגי תקופת הברונזה מדגימים את התפתחות העבודה במתכת ומציגים כלים ששימשו לפולחן ולקבורה. מוצגים אלה מקורם בעיקר ממערב אירופה, צפון גרמניה וסקנדינביה אולם ישנם גם מוצגים ממרכז אירופה, אזור האלפים והדנובה וצפון איטליה.

שרשרת ממזרח אירופה, מ[[המאה השלישית או המאה הרביעית.]]

=== אולם הזהב ===
אולם הזהב (Goldsaal) מציג מוצגים העשויים מתכות יקרות שמקורם בתקופת הברונזה - הידוע שבהם הוא כובע הזהב של ברלין.

=== אולם 5 ===
אולם 5 (Saal 5) מוקדש למוצגים מראשית תקופת הברזל ועד ימי הביניים. מוצגים אלה כוללים מוצגים מתרבות האלסטאט, מוצגים קלטיים וכן מטבעות וביגוד וכלי נשק מימי הביניים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברלין: מוזיאונים
קטגוריה:גרמניה: מוזיאונים לארכאולוגיה
קטגוריה:שרלוטנבורג-וילמרסדורף: מבנים