OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קולומבריום

קיר מבנה קולומבריום שנמצא ב[[חורבת מלח בצפון אור עקיבא]]
קולומבריום ב[[חורבת מדרס]]
מערת קולומבריום בגן הלאומי [[בית גוברין - מראשה]]
קולומבריום בחלקה התחתון של [[מערת פעמון במערות לוזית]]
קוֹלוּמְבַּרְיוּם (ברבים קוֹלוּמְבַּרְיָה, על פי האקדמיה ללשון העברית קֶבֶר שׁוֹבָכִים) הוא כינוי למתקנים חצובים בסלע מהתקופה העתיקה ובהם גומחות רבות חצובות בקיר זו לצד זו וזו מעל זו.

בתרבות הרומית שימשו קולומבריה לקבורת אפר משריפת מתים ולפולחן.

הכינוי שניתן למתקנים אלו על ידי ארכאולוגים הוא מילה שמשמעותה המילולית שובך, קן יונים (יונה בלטינית: (columb(a), ומקורה במילה היוונית κολόνα (קולונה) שפירושה עמוד).

==קולומבריה בישראל==

בישראל נמצאו מספר מתקני קולומבריום, בעיקר בשפלת יהודה. הם חצובים בסלע קירטון שנפוץ באזור. הגומחות החפורות של מערות הקולומבריום שנמצאו בשפלת יהודה ובגבול ירושלים הן בצורת משולש קמור בשתי צלעותיו העליונות ושטוחות ברצפת הגומחה. בחלק מהמתקנים ישנם סידורים מיוחדים ששימשו כנראה למתיחת חבלים. 

קיימת סברה שבארץ ישראל שמשו המבנים לגידול יונים והגומחות שימשו לקינון ולהטלת ביצים, וזאת בשונה ממערות הקולומבריום בעולם בעיקר מהתקופה הרומית, ששימשו לקבורת אפר ולפולחן. יונים גודלו לצורכי מאכל, לקורבן<ref></ref> וייתכן שאף לשליחת דברי דואר, וכמו כן ניתן לאסוף את לשלשת היונים לשימוש חקלאי. גם כיום מגדלים בחברות מסורתיות יונים בגומחות דומות. המבנים שנמצאו בישראל הם תת-קרקעיים, בעוד רוב המבנים ברחבי העולם הם על פני הקרקע.

קיימות השערות נוספות בעניין השימוש במתקני הקולומבריום שנמצאו בישראל והן:
# הקולומבריום שימש לאחסנת אפר מתים - בכל גומחה הייתה נתונה צנצנת ובה אפר מתים. הטענה מוטלת בספק משום ששריפת מת אינה נפוצה בתרבות היהודית. במרשה (בית גוברין) בה נמצאו מתקני קולומבריום רבים אמנם הייתה תרבות צידונית שבה התקיים מנהג שריפת הגופה, אך מערת קבורה שנמצאה באתר מעידה דווקא על קבורה במערות ולא על שריפת המת. בנוסף לכך, בתרבות זו שריפת גופה התבצעה רק מתוך פולחן - אם האדם הועלה כקרבן. המספר הגבוה של הגומחות במרשה לא סביר לאור הפעמים המעטות בהן נדרשו גומחות לאחסון אפר מתים בתרבות הצידונית.
# הגומחות שנמצאו במערות המסתור שימשו לאחסון מזון ומשקה בימים הקשים של המרד הגדול, אך יש הוכחות לכך שנחפרו לפחות 250 שנה קודם המרד, ואם כן זהו שימוש משני בלבד, ולא לכך נועדו הגומחות. 
#הגומחות הם תוצר של שיטת כרית אבן גיר רכה (קירטון) לצורך סיוד, ולמעשה הן שאריות של מחצבה.

בחפירה באחת המערות באזור מרשה בשנת 1973, שבוצעה על ידי עמוס קלונר ויהודה דגן נעשה ניסיון לברר את מטרת המערות, אך החפירה נתנה בעיקר מסקנה שלילית: לא נמצאו בה שרידי עצמות אדם ולא נמצאו סימנים לשימוש לגידול יונים.

== ראו גם ==
* קטקומבות
* נקרופוליס

== לקריאה נוספת ==
*יגאל טפר, "עלייתו ושקיעתו של ענף גידול היונים בארץ" בתוך: אדם ואדמה בארץ ישראל הקדומה אהרון אופנהיימר, הוצאת יד בן צבי ירושלים תשמ"ו, עמ' 196-170, 1986
*יותם טפר, בעלי חיים באספקלריה ההיסטורית. קולומבריום, פריסטראון ושובך. עמודים (157-133).
*ציפר עירית, יונתי בחוגי הסלע, גידול יונים. עמודים (21-29), 1998. 
*איל דן, קולומבריה בגליל, בכרמל וברמות מנשה, 2010. עבודת מוסמך; אוניברסיטת חיפה.
*ב' זיסו, "'שני מגדלי קולומבאריום הרודיאניים בחורבת עלק ובחורבת אבו ח'ף", קדמוניות 112, (תשנ"ז), עמ' 106-100.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ארכאולוגיה
קטגוריה:מתקנים חקלאיים בעת העתיקה
איה קורן

איה שטיינוביץ-קורן (נולדה ב-27 באוקטובר 1979) היא שחקנית ודוגמנית עבר ישראלית.

==ביוגרפיה==
נולדה בשם איה שטיינוביץ בתל אביב וגדלה והתחנכה בהרצליה. היא בתה הבכורה של שושי שטיינוביץ, בעלת חברה לאספקת ארוחות מוכנות.

כבר בגיל צעיר החלה לדגמן באופן מקצועי.

בוגרת תיכון עירוני א' בתל אביב.

בשנת 1997 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקה צבאית עם השחקנים יהודה לוי, וצק ברקמן שאיתם שיחקה בסדרת הטלוויזיה ״דקות של תהילה״.

לאחר שירותה הצבאי, החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב. באותה עת, דגמנה קורן לרשת האופנה הישראלית "גולף".<ref></ref><ref> </ref>

קורן חזרה בתשובה ובהמשך פרשה ממשחק.

== קריירה ==
===בטלוויזיה===
בשנת 2000 עוד במהלך לימודי המשחק, קורן שיחקה בתפקידי אורח בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" ששודרה בערוץ 2 בתפקיד דניאלה. ובסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" שודרה בערוץ 2 בתפקיד טליה.

ב-2001 שיחקה בסדרה "דקות של תהילה" שודרה בערוץ 2 גילמה את תמר.

ב-2002 שיחקה בסדרת הטלוויזיה שביים שמואל אימברמן "כנפיים" ששודרה בערוץ 1 הסדרה עוסקת בחניכי קורס טיס של חיל האוויר הישראלי גילמה את נעמה.

ב-2003 שיחקה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "שבתות וחגים" ששודרה בהוט 3 גילמה את איה. באותה שנה שיחקה בעונה הראשונה בטלנובלה ששודרה בערוץ 2 "אהבה מעבר לפינה" שיחקה בתפקיד ראשי גילמה את אלונה ברזילאי, ועל משחקה בסדרה זו זכתה בפרס מסך הזהב.

לאחר מספר שנים שבהן לא הופיעה בטלוויזיה, השתתפה ב-2014 בתוכנית הדוקומנטרית "חוזרים קדימה", שהנחה מאיר סוויסה בערוץ הראשון.

===בקולנוע===
ב-2001, לאחר שסיימה את לימודי המשחק, קיבלה את תפקידה הראשון בסרטו "חתונה מאוחרת" בתפקיד אילנה.

ב-2002 שיחקה בסרט הקולנוע של איתן פוקס ואבנר ברנהיימר "יוסי וג'אגר" גילמה את יעלי.

ב-2003 שיחקה בסרטו עטור השבחים והפרסים של שמי זרחין "הכוכבים של שלומי" שיחקה את רונה, והייתה מועמדת לפרס אופיר על משחקה בסרט זה.

ב-2004 שיחקה בסרט הקולנוע בבימויו של שמואל חיימוביץ', "סיפור קיץ" גילמה את דמותה של חיה שרון לביטוב.

==חיים אישיים==
היא נשואה לאייל קורן, ואם לשמונה בנות.

מתגוררת ביישוב הדתי יד בנימין.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:דוגמניות ישראליות
קטגוריה:דוגמנים ישראלים
קטגוריה:אמניות ישראליות שחזרו בתשובה
קטגוריה:בוגרות הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרות תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני א' (תל אביב)
קטגוריה:זוכי פרס מסך הזהב: שחקנים
קטגוריה:חברות להקת חיל האוויר
קטגוריה:חברי להקת חיל האוויר
קטגוריה:יד בנימין: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1979
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1979
אינוורסיה (גאומטריה)

<math>P'</math> היא תמונת הנקודה <math>P</math> תחת האינוורסיה דרך המעגל.
בגאומטריה, אינוורסיה או היפוך היא העתקה של המישור אל עצמו, המחליפה את הפנים והחוץ של מעגל נתון <math>C</math>. העתקה זו, שיש לה חשיבות מרכזית במודלים אוקלידיים של הגאומטריה הפרויקטיבית, נחקרה לראשונה על ידי הגאומטריקן יעקב שטיינר בסוף המאה התשע-עשרה. 

== הגדרה ==
אם מרכזו של המעגל <math>C</math> הוא הנקודה <math>O</math> ורדיוסו <math>r</math>, אז האינוורסיה מוגדרת כך שתעביר נקודה <math>P</math> אל הנקודה <math>P'</math> המצויה על הקרן המחברת את המרכז <math>O</math> אל <math>P</math>, באופן שמכפלת המרחקים של <math>P</math> ושל <math>P'</math> מ-<math>O</math> שווה לריבוע הרדיוס: <math>\ \frac{|OP|}{r}=\frac{r}{|OP'|}</math>. מן ההגדרה נובע שהאינוורסיה מחזירה את הנקודה <math>P'</math> אל הנקודה <math>P'</math>. הנקודות <math>P'</math> ו-<math>P'</math> צמודות זו לזו ביחס למעגל.

על-פי תיאור זה, תמונתה של הנקודה <math>O</math> אינה מוגדרת, ולכן מקובל להוסיף למישור את "הנקודה באינסוף", שהיא זוגתה של <math>O</math>. ניתן להגדיר באופן דומה גם אינוורסיה ביחס לכדור, במרחב תלת-ממדי, או ביחס לכדור n ממדי.

במישור המרוכב, כאשר המעגל הוא מעגל היחידה, אינוורסיה של מספר מרוכב <math>z</math> היא ההופכי של הצמוד (כלומר הנקודה <math>z</math> עוברת ל-<math>\frac{1}{\bar z}</math>)

האינוורסיה היא העתקה אנטיקונפורמית, כלומר, היא שומרת על זוויות בין ישרים ומעגלים (ועקומות בכלל), אך הופכת את האוריינטציה. כך יעברו מעגלים משיקים למעגלים (או ישרים) משיקים, ומעגלים מאונכים למעגלים (או ישרים) מאונכים. 

== פעולת האינוורסיה ==

אם <math>P</math> נמצאת על שפת המעגל, אז היא צמודה לעצמה, כלומר <math>P' = P</math>; בכל מקרה אחר, אחת משתי הנקודות הצמודות נמצאת מחוץ למעגל, ואחת בתוכו. אם <math>P</math> היא הנקודה שמחוץ למעגל ו-<math>Q</math> הנקודה על המעגל שבה נוגע המשיק <math>PQ</math>, אז <math>P'</math> היא הנקודה שבה פוגש הגובה היורד מ-<math>Q</math> במשולש <math>OPQ</math>, את היתר <math>OP</math>.

תכונתה החשובה ביותר של האינוורסיה, שהיא שומרת על מעגלים וישרים: כל מעגל וכל ישר עובר תחת העתקה זו למעגל או לישר. עם זאת, מרכזו של מעגל <math>E</math> העובר למעגל <math>E'</math>, בדרך כלל אינו עובר למרכזו של <math>E'</math>. מעגל שאינו עובר דרך <math>O</math>, עובר למעגל אחר שאינו עובר דרך <math>O</math>. ישר העובר דרך <math>O</math>, מועתק אל עצמו, ומעגל העובר דרך <math>O</math>, עובר לישר שאינו עובר דרך <math>O</math>. ישר או מעגל <math>E</math> החותך את <math>C</math>, יעבור לישר או מעגל <math>E'</math> החותך את <math>C</math>. מעגל המוכל ב-<math>C</math>, שאינו עובר דרך <math>O</math>, עובר למעגל מחוץ ל-<math>C</math>; מעגל המקיף את <math>O</math> עובר למעגל המכיל את <math>C</math>, ולהפך. אם האינוורסיה במעגל <math>O</math> מעבירה את המעגל <math>E</math> למעגל <math>E'</math>, אז לשלושת המעגלים האלו יש אותו ציר רדיקלי (במילים אחרות, המעגל <math>E</math> עובר למעגל מן המניפה הקואקסלית של <math>O</math> ו-<math>E</math>).

כל מעגל אפשר להעביר לכל מעגל אחר, באמצעות אינוורסיה במעגל מתאים (יחיד אם הם זרים או משיקים, שניים אם הם נחתכים). כל שני מעגלים שאינם נחתכים אפשר להעביר לזוג מעגלים בעלי מרכז משותף באמצעות אינוורסיה במעגל מתאים.

==ראו גם==
*הטלה סטריאוגרפית

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאומטריה פרויקטיבית
קטגוריה:מעגל
אריק קפלון

אריק קפלון (נולד ב-26 באוקטובר 1958) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
קפלון נולד וגדל במוסקבה, רוסיה. בשנת 1976 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה ברוסיה, אולם פרש מהלימודים בשנת 1978. בשנת 1980 עלה לישראל, וב-1981 החל ללמוד קולנוע באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו ולאחריהם כתב וביים מספר סרטים, חלקם סרטי עלילה קצרים, ואחרים סרטים תיעודיים. בין סרטיו מהתקופה ההיא: "סולו לטובה" (1986), "מהגרים" (1987) ו"פשע חופשי" (1990).

את סרטו הבולט ביותר, "החברים של יאנה", כתב וביים קפלון בשנת 1999. העלילה עוקבת אחר שתי משפחות של עולים חדשים, תוך התמקדות בסיפור האהבה של אלי (ניר לוי) ויאנה (אוולין קפלון, אשתו של אריק קפלון), על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה להצלחה רבה ולביקורות משבחות. בטקס פרסי אופיר גרף עשרה פרסים, בהם לארבעת השחקנים הראשיים ושחקני המשנה, ולקפלון עצמו בקטגוריות הבימוי והתסריטאות הטובים ביותר. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים, הופץ ברחבי העולם. הסרט זכה בפרסים מיוחדים, שרובם הוענקו לקפלון עצמו, בפסטיבלים לקולנוע בפורטוגל, צ'כיה, מונפלייה, ארצות הברית, איטליה, רוסיה ובפיליפינים, והשתתף בפסטיבלים בצרפת, סין, קנדה ובגרמניה.

קפלון לימד תסריטאות וקולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה, אוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ואוניברסיטת אריאל בשומרון.

==חייו האישיים==
בשנת 1997 נישא לשחקנית אוולין קפלון.

ב-2000 עבר קפלון, יחד עם אשתו, להתגורר בלוס אנג'לס, ופיתח את הקריירה הקולנועית שלו. הזוג חזר לישראל בשנת 2003. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: במאים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: תסריטאים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:עולים בשנות ה-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
גורו שימורה

גורו שימורה (ביפנית: 志村 五郎, באנגלית: Goro Shimura; 23 בפברואר 1930 – 3 במאי 2019) היה מתמטיקאי אמריקאים ממוצא יפני, פרופסור באוניברסיטת פרינסטון.

==ביוגרפיה==

גורו שימורה נולד ב-23 בפברואר 1930, הצעיר במשפחה שבה חמישה ילדים. בשנת 1933 עבר עם משפחתו לטוקיו. במלחמת העולם השנייה נהרס ביתו בהפצצה. בשנת 1949 החל בלימודי מתמטיקה באוניברסיטת טוקיו, בשנת 1958 קיבל בה תואר דוקטור למתמטיקה. בשנת 1961 עבר לאוניברסיטת אוסקה. בשנת 1964 הצטרף לסגל אוניברסיטת פרינסטון. פרש לגמלאות בשנת 1999, והמשיך כפרופסור אמריטוס.

בשנת 1970 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. הוא זכה במספר פרסים חשובים, ובהם פרס קול (1976) ופרס סטיל למפעל חיים (1996).

שימורה היה אספן של חרסינה יפנית , ובשנת 2008 אף פרסם ספר בנושא: The Story of Imari: The Symbols and Mysteries of Antique Japanese Porcelain

נפטר ב-3 במאי 2019, בגיל 89.

==עבודתו המתמטית==
שימורה היה עמיתו של יוטקה טניאמה (עד לפטירתו ב-1958), והם חיברו יחד את הספר הראשון על כפל מרוכב של יריעות אבליות.

שימורה כתב סדרה ארוכה של מאמרים חשובים, שבהם הרחיב תופעות הקשורות בכפל מרוכב ובתבניות מודולריות לממדים גבוהים יותר. עבודה זו סיפקה נתונים שאחר-כך שולבו על ידי רוברט לנגלנדס באקסיומות של תוכנית לנגלנדס. בעבודתו גילה שימורה מבנים אריתמטיים מסוימים, שהם מקבילות ממימד גבוה של עקומים מודולריים; יריעות אלה נקראו אחר-כך על שמו, "יריעות שימורה".

שימורה תיאר את גישתו למתמטיקה כגישה מוכוונת-תופעות: העניין שלו היה במציאת התנהגויות מעניינות וחדשות של תבניות אוטומורפיות. הוא תמך בגישה "רומנטית", משהו שהוא מצא כחסר בדור המתמטיקאים שבא אחריו.

את יריעות שימורה מבינים היום בעזרת רעיונות מתחום חבורות לי ותורת החבורות האלגברית. באופן זה, יריעת שימורה מהווה מרחב פרמטרים עבור משפחות מעניינות של מבני-הודג'; ההתאמה נעזרת גם בתורת המוטיבים, שחלקים גדולים ממנה עדיין משוערים בלבד. דרך פרשנות זו, התייצבה עבודתו של שימורה במרכז הזירה בתורת המספרים ובגאומטריה אלגברית.

שימורה ידוע בציבור הרחב הודות להשערת טניאמה-שימורה, שממנה נובע כמקרה פרטי המשפט האחרון של פרמה. ההשערה הוכחה ב־1999.

==לקריאה נוספת==
* Goro Shimura, Yutaka Taniyama and His Time - Very Personal Recollections, Bull. London Math. Soc., 1989
* סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מתמטיקאים יפנים
קטגוריה:מתמטיקאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת פרינסטון
קטגוריה:זוכי פרס קול
קטגוריה:זוכי מלגת גוגנהיים
קטגוריה:מהגרים מיפן לארצות הברית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1930
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1930
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
יום רביעי של האפר

טקס יום רביעי של האפר בבית ספר נוצרי
יום רביעי של האפר (בלטינית: Dies Cinerum; בערבית: أربعاء الرماد, בתעתיק: "ארבעא אל ראמד") הוא אחד מהימים הקדושים לנצרות המערבית, ומציין יום אבל שבו מתחילים ימי התענית. ביום זה נוהגים המאמינים למרוח אפר בצורת צלב על ראשם או על מצחם לאות אבל ועשיית תשובה, כהכנה לזיכרון מעשה הגאולה של ישו בפסחא.

==התענית==
"יום רביעי של האפר" הוא היום הראשון מתוך תקופת אבל של 40 ימים, המכונה "התענית". תקופה זו מציינת את הימים שהובילו לצליבתו של ישו ומסתיימת ביום המיוחס לקימתו לתחייה. יום זה חל 46 יום לפני חג הפסחא, כך שהוא תמיד נחגג ביום רביעי בין 4 בפברואר ל-10 במרץ. 46 הימים שבין יום רביעי של האפר ובין יום הראשון של חג הפסחא כוללים 40 ימי אבל וששה ימי ראשון בהם מנהג האבל אינו חל. בתקופה זו על הנוצרים המאמינים לנהוג מנהגי אבלות חלקיים. סיומה של תקופת התענית הוא ביום שישי הטוב, שבו לפי המסורת נצלב ישו, ושלושה ימים אחר כך, בחג הפסחא, שבו שב לתחייה.

עד כינוסה של מועצת הוותיקן השנייה התנזרו במערב 40 יום מבשר. אולם משנת 1966 ואילך מקיימים את ימי הצום וההינזרות מבשר רק ביום רביעי של האפר וביום שישי הטוב, על פי תקנת האפיפיור פאולוס השישי.

==מנהגים==
לקראת יום רביעי של האפר שורפים את כפות הדקלים שנשמרו מיום ראשון של הדקלים שנחגג שבוע לפני הפסחא אשתקד, ובאפר המתקבל משתמשים בטקס בכנסייה.

"יום רביעי של האפר" מצוין ברחבי העולם הנוצרי ביום שלמחרת "יום שלישי השמן", הוא המרדי גרא. הקרנבלים שנערכים ברחבי אמריקה הלטינית, נערכים בתחילת השבוע של יום רביעי של האפר.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.newadvent.org/cathen/01775b.htm יום רביעי של האפר], באנציקלופדיה הקתולית 

קטגוריה:מועדים נוצריים
קטגוריה:תעניות בנצרות
קטגוריה:יום רביעי
מכה קולה

מכה קולה, משקה קולה הנפוץ בארצות ערב ונועד להתחרות בחברת קוקה-קולה. המשקה נקרא על שם העיר מכה שבערב הסעודית, שהיא העיר הקדושה ביותר לאסלאם.

המשקה הומצא על ידי מוסלמי תוניסאי, טאופיק מטולטי, המתגורר בצרפת החל מ-2002.

המשקה מיוצר במספר מדינות מוסלמיות (כמו מרוקו) ומשווק ברחבי העולם.

בהתאם למצוות הצדקה באסלאם (זכאה), חלק מהפילוסופיה הארגונית של החברה, הוא לתמוך בארגוני צדקה, ובמיוחד בסיוע לפלסטינים. החברה מתחייבת לתרום 10% מרווחיה למימון פרויקטים הומניטריים מובהקים (כמו בתי ספר) באזורים פלסטיניים בפלסטין ועוד 10% למטרות צדקה כלליות במדינות שבהן נמכר המשקה. עמדה אקטיביסטית זו משתקפת בסלוגן החברה, המופיע על כל מוצריה: "לנער את המצפון". החברה גם מציעה לצרכנים להימנע מלערב את המשקה עם אלכוהול, בהתאם לאיסור המוסלמי על צריכת אלכוהול. מכה היא העיר האסלאמית הקדושה ביותר, אשר מספקת את שמו של המותג ומעניקה לו משמעות דתית.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:קולה
קטגוריה:חברות צרפתיות
לאסלו שויום

לאסלו שויום
לאסלו שויום (בהונגרית: Sólyom László, בתעתיק פונטי: ; 3 בינואר 1942 – 8 באוקטובר 2023) היה משפטן ופוליטיקאי הונגרי ששימש כנשיא הונגריה בין השנים 2005–2010.

==ביוגרפיה==
שויום נולד בעיר ההונגרית הדרומית פץ'. הוא למד משפטים באוניברסיטת פץ' וסיים את לימודיו ב-1965. שויום שימש כפרופסור באוניברסיטאות ובמכוני משפטים בבודפשט: ב-ELTE משנת 1983, ב-PPKE משנת 1996 ובאקדמיית השפה הגרמנית ע"ש ג'ולה אנדראשי משנת 2002. הוא עבד גם ביינה, גרמניה במשך 3 שנים.

בתחילת הקריירה הפוליטית שלו, בסוף שנות ה-80, שימש כיועץ משפטי לארגוני זכויות הסביבה והאזרחים. כמייסד "מעגל הדנובה" היה לו תפקיד משמעותי בענייני הגנת הסביבה, כמו למשל מניעת הקמת סכר נאג'מארוש, שבנייתו הייתה פוגעת באזורי המחיה בחלקה הצפוני של הדנובה. הוא נמנה עם המייסדים של מפלגת הפורום ההונגרי הדמוקרטי (MDF) בשנת 1987, והכריז שהמפלגה מהווה אופוזיציה במשא ומתן החשוב שהוביל לשינוי צורת השלטון בהונגריה ולכינונה של דמוקרטיה פרלמנטרית.

ב-1989 היה שויום חבר בוועד המרכזי של המפלגה למשך זמן קצר, אולם הוא עזב את עיסוקיו בפוליטיקה הפנימית של המפלגה כבר באותה שנה, לאחר שנבחר לבית המחוקקים ההונגרי. הוא זכה בנשיאות הבית חצי שנה מאוחר יותר, והחזיק במשרה זו עד 1998. במהלך אותה התקופה, לבית המחוקקים היה תפקיד משמעותי בייצוב הדמוקרטיה וחיזוקה בהונגריה. באותה משרה הוא תרם לביטול עונש המוות במדינה, והגנה על זכויות מידע, חופש הדעה והמחשבה. כמו כן, הוא הביא להגנה חוקתית על אזרחיה ההומוסקסואלים של הונגריה.

ב-7 ביוני 2005 נבחר שויום לכהן כנשיא הונגריה והחליף את פרנץ מאדל, לאחר שניצח בבחירות את מועמדת המפלגה הסוציאליסטית ההונגרית, קטאלין סילי והוא הושבע לנשיאות ב-5 באוגוסט 2005.

נפטר ב-8 באוקטובר 2023.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הונגריה: פוליטיקה
קטגוריה:נשיאי הונגריה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פץ'
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:פץ': אישים
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1942
קטגוריה:הונגרים שנפטרו ב-2023
מרי מקאלרוי

מרי ארתור מקאלרוי (באנגלית: Mary Arthur McElroy; 5 ביולי 1841 – 8 בינואר 1917) הייתה אחותו של הנשיא ה-21 של ארצות הברית צ'סטר ארתור שהיה אלמן. מאחר שאשתו של ארתור אלן לואיז ארתור נפטרה שנה קודם לבחירתו לנשיא, שימשה אחותו כגברת הראשונה של ארצות הברית.

==ביוגרפיה==
מרי ארתור נולדה בגריניץ' שבמדינת ניו יורק לוויליאם ומלווינה (Malvina) ארתור, והייתה הצעירה מתשעת ילדיהם.

מרי למדה בסמינר אמה וילארד שבטרויה שבמדינת ניו יורק, ונישאה לאיש העסקים ג'ון מקאלרוי. נולדו לבני הזוג ארבעה ילדים.

בשנת 1880 נבחר אחיה לסגן נשיא ארצות הברית, וביולי 1881 לאחר ההתנקשות בחיי הנשיא ג'יימס גרפילד ומותו של הנשיא ב-19 בספטמבר 1881 הפך לנשיא.

בשל מות אשתו, ביקש צ'סטר ארתור מאחותו לטפל בבתו, אלן, ולהיות המארחת הרשמית של הבית הלבן. בשל העובדה שמשפחתה התגוררה באולבני שבניו יורק, התגוררה מרי מקאלרוי בוושינגטון רק בעונת החורף, בה נערכו מרבית האירועים החברתיים.

מרי הייתה מארחת פופולרית ביותר בוושינגטון, וכיבדה את הגברות הראשונות לשעבר, ג'וליה טיילר והארייט ליין בכך שהזמינה אותן לכהן עימה בכמה אירועים כמארחות רשמיות.

לאחר שארתור נכשל בקבלת למינוי מפלגתו לבחירות של שנת 1884 שבה מרי לאולבני.

מרי מקלארוי נפטרה בגיל 75 באולבני.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:צ'סטר ארתור
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1917
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1917
פרנסס קליבלנד

חתונתם של פרנסס וגרובר
פרנסס קלרה פולסום קליבלנד פרסטון (באנגלית: Frances Clara Folsom Cleveland Preston; 21 ביולי 1864 – 29 באוקטובר 1947) הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית מנישואיה לגרובר קליבלנד שהיה נשיא ארצות הברית בין השנים 1886–1889 ובין השנים 1893–1897.

==ביוגרפיה==
פרנסס קליבלנד נולדה בשם פרנסס קלרה פולסום (Frances Clara Folsom) בעיר באפלו במדינת ניו יורק, והייתה בתם הבכורה של אמה הרמון (Emma C. Harmon) ואוסקר פולסום (Oscar Folsom). בתם השנייה נפטרה בינקותה.

אביה היה שותף במשרדי עורכי הדין שהיה שייך לגרובר קליבלנד, שהיה חבר המשפחה. גרובר התכתב עם פרנסס בזמן לימודיה במכללת ולס, ונהג לשלוח לה פרחים למכללה.

בשנת 1885 ביקרו פרנסס ואימה בבית הלבן בעת כהונתו של הנשיא, ובעקבות ביקור זה, ועל אף הפרש הגילאים של 27 שנים ביניהם, החל בין פרנסס וגרובר רומן שהסתיים בחתונתם, ב-2 ביוני 1886 - החתונה היחידה של נשיא בבית הלבן.

לאחר הנישואים הפכה פרנסס לגברת הראשונה של ארצות הברית. האירועים הרבים שארגנה הביאו לה פופולריות רבה. כמו כן היא נהגה להיפגש מספר פעמים בשבוע בשעות אחר הצהריים עם נשים עובדות, במטרה לעודד שוויון זכויות לנשים ועבודת נשים. קליבלנד הייתה הגברת הראשונה הצעירה ביותר בתולדות ארצות הברית.

לאחר שגרובר הפסיד בבחירות הנשיאות ב-1888 עברו בני הזוג לעיר ניו יורק שם נולדה בתם רות. לאחר בחירתו המחודשת של גרובר לנשיא שבו בני הזוג לבית הלבן. בתם השנייה אסתר נולדה בבית הלבן בשנת 1893, ובתם השלישית מריאן נולדה בשנת 1895.

שני בניהם של בני הזוג נולדו לאחר תום כהונתו השנייה של גרובר קליבלנד, בעת מגוריהם בפרינסטון שבניו ג'רזי. בשנת 1908 נפטר גרובר.

בשנת 1913 נישאה פרנסס לתומס פרסטון הבן, פרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת פרינסטון.

פרנסס נפטרה בגיל 84 ונקברה בפרינסטון.

==לקריאה נוספת==

* Craig Hart, A Genealogy of the Wives of the American Presidents and their First Two Generations of Descent, McFarland & Company, Inc., 2004 
* Annette Dunlap, Frank: the Story of Frances Folsom Cleveland, America's Youngest First Lady, Excelsior Editions, 2009 
* Robert P. Watson, The Presidents' Wives: the Office of the First Lady in U.S. Politics, Lynne Rienner Publishers, 2014 
* Katherine A.S. Sibley, A Companion to First Ladies, Credo Reference, 2017 

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.whitehouse.gov/about-the-white-house/first-ladies/frances-folsom-cleveland/ ביוגרפיה] באתר הבית הלבן
* [http://www.firstladies.org/biographies/firstladies.aspx?biography=23 ביוגרפיה באתר הספרייה של הגברות הראשונות]
* 
* 

קטגוריה:באפלו: אישים
קטגוריה:הגברות הראשונות של ארצות הברית
קטגוריה:גרובר קליבלנד

קטגוריה:ילידות 1864
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1864
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1864
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1947
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1947
אוניברסיטת קפריסין

אוניברסיטת קפריסין המכונה גם UCY (ביוונית: Πανεπιστήμιο Κύπρου) היא האוניברסיטה הציבורית היחידה בחלק היווני של האי קפריסין, וממוקמת בעיר הבירה ניקוסיה.
== היסטוריה ==
זוהי אוניברסיטה צעירה ולא גדולה, שנוסדה בשנת 1989, ונפתחה לסטודנטים בשנת 1992. מספר התלמידים בה הוא כ־3500 סטודנטים, נכון לשנת 2005.

עד לפתיחתה, לא היה מוסד אוניברסיטאי ציבורי מקביל בקפריסין, והצעירים שהיו מעוניינים ללמוד נאלצו ללמוד במסגרות פרטיות יקרות יחסית, או במדינות שכנות, לרוב ביוון, שהייתה יעד מועדף בגלל השפה היוונית. גם דרום אפריקה הייתה יעד מועדף עד סוף שנות ה-80, מאחר שהאוניברסיטאות שם הקציבו מקומות ואף תקצבו במלגות סטודנטים זרים "לבנים".

שפות הלימוד הרשמיות באוניברסיטה הן יוונית וטורקית. למרות שסטודנטים מהחלק הקפריסאי הטורקי רשאים ללמוד בה, כמעט ואין נרשמים הדוברים טורקית.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קפריסין
קטגוריה:ניקוסיה
מטיס (ירח)

מטיס (באנגלית: Metis, ביוונית Μήτις) הידוע גם כ-יופיטר XVI הוא הירח הפנימי ביותר מבין הירחים הפנימיים של כוכב הלכת צדק.

הירח התגלה ב־1979 על ידי החללית וויאג'ר 1. ב־1983 הוא נקרא באופן רשמי על שם הדמות מהמיתולוגיה היוונית, מטיס הטיטאנית, אשתו הראשונה של זאוס ואימה של אתנה.

מטיס נמצא בטבעת העיקרית של צדק וייתכן והוא המקור לחומר הכלול בה. מסלולו נמצא ברדיוס המסלול הסינכרוני סביב צדק (בדומה לאדרסטאה) וכתוצאה מכך כוחות הגאות גורמים למסלול שלו לקרוס בהדרגה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ירחי צדק
הוראס ג'נקינס

הוראס ג'נקינס (אנגלית: Horace Jenkins; נולד ב-14 באוקטובר 1974 בניו ג'רזי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הרכז.

== קריירה ==
ג'נקינס נולד וגדל בניו ג'רזי והחל את הקריירה בשנת 1986 כששיחק במדיה של יוניון קאונטי בליגת המכללות השלישית, לאחר שביסס את עצמו כשחקן קבוע נאלץ לעזוב את המכללה ולפרנס את משפחתו מכיוון שחברתו נכנסה להריון ובשנת 1994 פרש מכדורסל.

בשנת 1998, חזר לספסל הלימודים, שיחק במדיה של מכללת ויליאם פטרסון, הוביל אותה לגמר הפיינל פור של ליגת המכללות השלישית וסיים עם ממוצעים של 23.9 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.

עם סיום לימודיו בשנת 2001, נרשם לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר.

קבוצות מליגות המשנה מארצות הברית התעניינו בשירותיו והוא נבחר כבחירה ה-16 של קבוצת פלורידה סי דראגונס מליגת ה-USBL בדראפט של ליגה זו.

בעונת 2001/2002, חתם בקבוצת אירוני נובארה מהליגה האיטלקית.

בעונת 2002/2003, חתם בקבוצת וירטוס רומה ושיחק לצד אנתוני פארקר, ששיחק מאוחר יותר במכבי תל אביב.

בתחילת עונת 2003/2004, חזר לארצות הברית, התאמן עם דטרויט פיסטונס וסיים עם ממוצעים טובים במשחקי טרום העונה, אך לא זכה למקום בסגל לעונה הסדירה.

לאחר שלא זכה במקום בסגל דטרויט פיסטונס, עזב את ארצות הברית וחתם בקבוצת א.א.ק אתונה מליגת העל היוונית במדיה הרשים וסיים עם ממוצעים של 20 נקודות, 1.8 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.

בעונת 2004/2005, חזר לארצות הברית וחתם בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA, היה ל"רוקי" המבוגר ביותר בליגה, שיחק כ-15 משחקים וסיים עם ממוצע של 2.8 נקודות למשחק.

בעונת 2005/2006, חתם בקבוצת הפועל ירושלים<ref></ref> איתה הגיע לגמר גביע המדינה, לגמר ליגת העל ולחצי גמר גביע יול"ב<ref></ref>.

בעונת 2006/2007, חתם בקבוצת אפס פילזן מליגת העל הטורקית אך שוחרר לאחר כחצי שנה בעקבות סכסוך עם הצוות המקצועי, חזר לישראל וחתם בקבוצת הפועל ירושלים<ref></ref><ref></ref>.

בעונת 2007/2008, חזר לקדנציה שלישית באיטליה וחתם בקבוצת פורטיטודו בולוניה.

בעונת 2008/2009, חתם בקבוצת יובקזרטה באסקט ובסיום העונה פרש ממשחק פעיל.

== פרשות ציבוריות ==
בשנת 2007, נקשר שמו של השחקן ושל חבריו מרכוס האטן, רוג'ר מייסון ג'וניור ושחקן הפועל ירושלים דאז מריו אוסטין בפרשת התעללות מינית בנערה בת 19 עם צרכים מיוחדים, אך המשטרה והפרקליטות סגרו את תיק החקירה מחוסר אשמה.

== תארים ==
; מכללת ויליאם פטרסון
* זכייה בתחרות ההטבעות של ליגת המכללות (1): 2000/2001

; הפועל ירושלים
* מלך הסלים של גביע יול"ב (1): 2006/2007

==קישורים חיצוניים==

* [https://basket.co.il/all-time-players.asp?PlayerId=10523 קלעי כל הזמנים, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלני וירטוס רומא
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני אנאדולו אפס
קטגוריה:כדורסלני הפועל ירושלים
קטגוריה:כדורסלני א.א.ק. אתונה
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:שחקני NBA שלא נבחרו בדראפט
קטגוריה:ניו ג'רזי: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1974
קרל לואגר

קרל לוּאֶגֶר (בגרמנית: Karl Lueger; 24 באוקטובר 1844 – 10 במרץ 1910) היה פוליטיקאי אוסטרי אנטישמי, ראש העיר של וינה בשלהי תקופת קיסר האימפריה האוסטרו-הונגרית פרנץ יוזף, משנת 1897 עד שנת 1910.

קרל לואגר נולד בווינה, למד משפטים באוניברסיטת וינה וקיבל דוקטורט בשנת 1870.

היה ממייסדי המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית. צידד באידאולוגיה גרמנית-לאומנית ויצא נגד בני הלאומים האחרים בקיסרות. הוביל קו אנטישמי, והאשים, בין היתר, את היהודים בהידרדרותה הכלכלית של וינה. כמו כן ביטא עמדות אנטי-סלאביות. בתעמולתו פנה בעיקר לבני המעמדות הנמוכים בווינה, וניסה להסיתם נגד היהודים בעיר, שרובם היו שייכים למעמד הבינוני המשכיל.
לואגר קרא: "היהודים הללו, הם שודדים מאתנו את כל הקדוש לנו! מולדת! לאומיות! ולבסוף גם את רכושנו!".
בשל שיעורם הגבוה של היהודים באוכלוסיית בודפשט, כינה אותה לואגר בכינוי הגנאי "יודאפשט" (Judapest), ששיקף את עוינותו הן ליהודים והן להונגרים, בהיותם "שני היסודות הפגומים בקיסרות" (ההבסבורגית).

הקיסר פרנץ יוזף, בעל דעות ליברליות והומניסטיות, תיעב את לואגר, ודחה שלוש פעמים את אישור מינויו לראשות העיר וינה, ורק בשנת 1897 אישר את המינוי. לאחר היבחרו לתפקיד מיתן לואגר את הרטוריקה הלאומנית והאנטישמית שלו, ועסק בעיקר בבינויה של העיר.
ללואגר היו מספר ידידים יהודים, וכשנשאל, כיצד מתיישבים הדברים עם עמדותיו ענה: "אני מחליט מיהו יהודי!" (!Wer ein Jude ist, bestimme ich).

יש הרואים בלואגר את מבשר הנאציזם. בעזרת הכריזמה שלו וכישרונו הדמגוגי השפיע לואגר על אישים רבים, ובהם אדולף היטלר, אשר התגורר בווינה בשלהי תקופת כהונתו של לואגר, ובספרו "מיין קאמפף" כתב היטלר כי לואגר היווה מודל לתוכניתו האנטי-יהודית (הן באידאולוגיה שלו והן בכישרון התעמולה שלו).

התעמולה האנטישמית של לואגר ובחירתו לתפקיד, על אף התנגדות המימסד והקיסר, הייתה בין הגורמים שהביאו את תיאודור הרצל למסקנה כי היציבות של האימפריה האוסטרו-הונגרית אינה מובטחת וכי אבד הכלח על הניסיונות לבסס את האמנציפציה ליהודים, ויש לשאוף לפתרון לאומי אלטרנטיבי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות המרכזי בווינה
קטגוריה:מבשרי הנאציזם
קטגוריה:פוליטיקאים אוסטרים
קטגוריה:ראשי עיריית וינה
קטגוריה:הוגי דעות ומנהיגים אנטישמים
קטגוריה:ילידי 1844
קטגוריה:נפטרים ב-1910
קוואמי בראון

קוואמי ג'יימס בראון (באנגלית: Kwame James Brown; נולד ב-10 במרץ 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בליגת ה-NBA. בראון נבחר בבחירה הראשונה בדראפט 2001, שחקן התיכון הראשון שנבחר בבחירה הראשונה בדראפט. למרות שנבחר במקום הראשון, הייתה לו קריירה כושלת. ונחשב עד היום לאחד השחקנים הגרועים בהיסטוריה שנבחרו במקום הראשון בדראפט.

== קריירה ==
כשהיה בתיכון בראון נחשב לשחקן התיכון הטוב ביותר בשכבת הגיל שלו. הוא החליט לדלג על משחק בקולג', ונבחר בבחירה ראשונה בדראפט ה-NBA לשנת 2001 על ידי וושינגטון ויזארדס, לפני שחקנים כמו טוני פארקר ופאו גאסול.

האכזבה הייתה גדולה, כשבעונתו הראשונה, לא הרשים וסיים עם ממוצעים מאכזבים של 4.5 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק. גם עונתו השנייה של בראון לא ענתה לציפיות שתלו בו, והוא סיים את העונה עם ממוצעים של 7.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק. 

בעונתו השלישית חל שיפור במשחקו של בראון, והוא סיפק ממוצעים של 10.9 נקודות ו- 7.2 ריבאונדים למשחק. משחק השיא שלו בעונה זו היה מול סקרמנטו קינגס, נגדה קלע 30 נקודות והוריד 19 ריבאונדים. 

בעונתו הרביעית ב-NBA עבר בראון ללוס אנג'לס לייקרס. הוא סיים את הפלייאוף של העונה עם ממוצעים של 12.3 ו-9.1 ריבאונדים למשחק. 

ב-2007, הוגשה תלונה כנגד בראון במשטרת לוס אנג'לס על ידי צעירה שהתלוננה שהוטרדה מינית על ידו, אך לאחר חקירה הוא נוקה מכל אשמה. 

ב-2008 הועבר בטרייד לממפיס גריזליס, כחלק מעסקה ששלחה את פאו גאסול ללייקרס. בתום עונה זו, חתם בראון כשחקן חופשי בדטרויט פיסטונס, שם הוא עולה מהספסל בתפקיד הסנטר, כגיבוי לראשיד וולאס.

בנובמבר 2011 חתם בראון על חוזה לעונה אחת בגולדן סטייט ווריורס ובמרץ 2012 עבר ב יחד עם מונטה אליס ואפיי יודו למילווקי באקס תמורת אנדרו בוגוט וסטיבן ג'קסון.
ב-13 ביולי 2012 בראון חתם בפילדלפיה 76' לשתי עונות על חוזה של כ-6 מיליון דולר. לאחר פציעות נופה מסגל הסיקסרס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני דטרויט פיסטונס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:כדורסלני וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:כדורסלני שארלוט בובקאטס
קטגוריה:כדורסלני גולדן סטייט ווריורס
קטגוריה:כדורסלני פילדלפיה 76'
קטגוריה:שחקני כדורסל תיכונים שנבחרו בדראפט ה-NBA
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של וושינגטון ויזארדס
קטגוריה:כדורסלני ליגת ה-BIG3
קטגוריה:קרוליינה הדרומית: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
איסט ראנצ'ו דומינגז

איסט ראנצ'ו דומינגז (באנגלית: East Rancho Dominguez; ידוע גם בשם "איסט קומפטון" – East Compton) הוא יישוב לצורכי מפקד אוכלוסין () בדרום מחוז לוס אנג'לס. לפי נתוני שנת 2005, גרים בשכונה זו 9,286 תושבים. זהו המקום בו התחילו חברי להקת ה-N.W.A ודה גיים את דרכם.

קטגוריה:מחוז לוס אנג'לס: יישובים
קטגוריה:קליפורניה: יישובים שאינם כפופים לממשל עירוני
קטגוריה:ארצות הברית: יישובים לצורכי מפקד אוכלוסין
כבשת הרש (ספר)

כבשת הרש הוא רומן היסטורי משנת 1957 מאת הסופר משה שמיר השם בפי אוריה החיתי את תיאור מהלך חייו, המועלה על ידו על הכתב טרם נשלח אל מותו בפקודת דוד המלך בימי המצור של צבא יואב בן צרויה, שר צבא ממלכת ישראל המאוחדת על רבת בני עמון. הרומן מהווה פרשנות והרחבתו של סיפור ניאופו של דוד עם בת שבע, אשת רעו, אוריה, בגינו המשיל בפניו נתן הנביא את משל כבשת הרש, דוד התוודה על חטאו ונענש.

==מהדורות==
* משה שמיר, כבשת הרש, הוצאת דבר תל אביב, 282 עמודים, 1956.
* משה שמיר, כבשת הרש, הוצאת ספריית פועלים לכל, הוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, מרחביה, 282 עמודים, 1956, 1957, 1959.
* משה שמיר, כבשת הרש, הוצאת עם עובד תל אביב, 206 עמודים, 1968, 1974, תשנ"ט 1998. דאנאקוד 32-11437
<div style="direction: ltr;">
* Moshe Shamir, David's stranger, Abelard-Schuman, 1965
</div>

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20131024111236/http://www.am-oved.co.il/htmls/page_1020.aspx?c0=13951&bsp=20022 כבשת הרש] באתר הוצאת עם עובד
* 

קטגוריה:רומנים בעברית
קטגוריה:ספרי 1957
קטגוריה:דוד בתרבות ובאמנות
קטגוריה:רומנים היסטוריים
קטגוריה:ספרי הוצאת עם עובד
MC Ren

לורנזו ג'רלד פאטרסון (באנגלית: Lorenzo Jerald Patterson; נולד ב-14 ביוני 1969 בעיר קומפטון, ארצות הברית) הוא ראפר וחבר לשעבר בלהקת N.W.A, המוכר בשם הבמה MC Ren.

== ילדות ==
פאטרסון למד בתיכון דומינגוז בשכונת איסטסייד קומפטון ובאותו זמן היה חבר של אריק רייט ושניהם היו חברים בכנופיית הקלי פארק קומפטון קריפס. בניגוד לרייט שעסק בסחר בסמים והיה מבוקש במשטרה, פאטרסון לא עסק בפשע. ב-1986 הקים רייט את הלהקה N.W.A. לאחר שהוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, הצטרף אליה פאטרסון.

== הקריירה עם N.W.A ==
פוסטר של אחד הקונצרטים הראשון של N.W.A מ-1988
מיד לאחר הצטרפותו של MC Ren ללהקה הוא החל לכתוב שירים שהופיעו באלבום Straight Outta Compton מ-1988. במהרה הפך לקול הראשי של הלהקה יחד עם אייס קיוב. באותו זמן כתב עם אייס קיוב שירים לאלבומו של Eazy-E, בו השתתף גם בביצועם. שני האלבומים יצאו בהפרש של כחודש והפכו ללהיטים היסטריים בכל העולם.

בסוף 1989 פרש אייס קיוב מהלהקה בשל בעיות פיננסיות ופתח בקריירת סולו מצליחה משלו. לאחר פרישתו הפך MC Ren לכוח משפיע בלהקה.

ב-1991 הוציאה הלהקה את אלבומה האחרון, "Niggaz4Life", שהגיע למקום ראשון בטבלת הבילבורד.
באוגוסט 1991 התפרקה הלהקה בשל פרישתו של ד"ר דרה מהלהקה בגלל ויכוחים עם אריק רייט.

== קריירת סולו ==
ב-1992, בעת שחבריו לשעבר ללהקה הוציאו אלבומי סולו משלהם, הוציא MC Ren מיני-אלבום (מיקסטייפ) בשם "Kizz My Black Azz" ותרם חלק מהכנסות האלבום לחברו Eazy-E.

ב-1993 הוציא MC Ren את אלבומו הראשון, Shock of the Hour, שזכה להצלחה רבה אך פחותה משל ד"ר דרה ואייס קיוב. מפה התחילה הירידה של Ren כאשר חלה ירידה משמעותית בפופולריות שלו. האלבום The Villain in Black שיצא ב-1996 לא זכה להתעניינות הציבור ולא הושמע ברדיו. ב-1998 הוציא את אלבומו האחרון Ruthless for Life שסימן את האלבום האחרון שלו בחברת התקליטים של אריק רייט, Ruthless Records, כאשר הוא נותן נאומים של כבוד לחברת התקליטים האגדי שלו.
בשנת 2000, באלבומו החמישי של אייס קיוב, החליט פאטרסון לגייס את חברי N.W.A לאלבום נוסף. Ren גייס את ד"ר דרה וביחד עם אייס קיוב הם הקליטו את השיר "Hello" בתור השיר הראשון באלבום. השיר גם היה סינגל והוא זכה להצלחה רבה ולסיכוי של קאמבק של הלהקה. הרעיון היה להוציא אלבום בשם Not These Niggaz Again כאלבומם הרביעי. השלושה הזמינו את סנופ דוג כמחליף של Eazy-E שנפטר ב-1995 ויחד הם הקליטו את השיר "Chin Check". הרעיון של הקאמבק של הלהקה לא התממש בגלל ריבים בין אייס קיוב לסנופ. שני השירים שהוקלטו הוכנסו לאלבום N.W.A Greatest Hits.

בשנים 2014–2015, עבד MC Ren על אלבום חדש בשם (Renincarnated) והשתתף בשני שירים מתוך אלבומם החדש של פאבליק אנמי שיצאו ב-7 במרץ 2006 בשם Rebirth Of A Nation.

== חיים אישיים ==
ביוני 1993 נשא לאישה את יסמין עלא, והביא ממנה חמישה ילדים. בנו הבכור אנתוני הוא ראפר בפני עצמו העונה לכינוי "Waxxie". חודש לאחר מכן, הפך לחבר בתנועת "אומת האסלאם" לאחר שבשלושת החודשים שקדמו לכך נהג לבקר במסגדי התנועה. כעבור שנתיים עזב את התנועה, והמיר דתו לאסלאם הסוני.

== דיסקוגרפיה ==

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ראפרים אמריקאים
קטגוריה:אמנים אמריקאים הידועים בשם במה
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מתאסלמים אמריקאים
קטגוריה:מוסלמים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
בן-ציון חלפון

בן-ציון חלפון (1930 – 21 בספטמבר 1977) היה חקלאי וחבר הכנסת מטעם המערך.

== ביוגרפיה ==
כנער הצטרף חלפון לתנועת נוער ציונית וב-1947, בגיל 17, העפיל לישראל דרך איטליה על אונית המעפילים "מדינת היהודים". בארץ התגייס לפלמ"ח ושרת בקרבות חטיבת יפתח במלחמת העצמאות. בשנת 1949 החל לפעול לקליטת עולי לוב בארץ והיה ממייסדי מושב העובדים "חצב" בקרבת גדרה. בחצב התבלט חלפון במנהיגותו במאבק על אופי החיים במושב. בספטמבר 1954 ניצלו הוא ורעייתו ממטען גדול שהצמיד מחבל לקיר ביתו במטרה לפגוע בהם.

חלפון היה פעיל במוסדות תנועת המושבים בדרום ונציגם במוסדות מפלגת העבודה. והיה נציג המושבים. בשנים 1969–1977 כיהן כחבר הכנסת מטעם המערך בכנסות השביעית והשמינית, בממשלה החמש עשרה כסגן שר החקלאות בשנים 1969–1974.

בן ציון חלפון נהרג בתאונת דרכים באזור צומת גדרה בגיל 47 ונקבר בהר הזיתים לצדו של זלמן ארן.

ב-2006 נקרא המוזיאון הארכאולוגי בקהילייה החינוכית ניצנה על שמו של חלפון, ובו פריטים שנחשפו בתל ניצנה הסמוך.

== חיים אישיים ==
הניח אשה, מלכה, וחמש בנות ובהן הזמרת והשחקנית עינת שרוף.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

המוזיאון הארכאולוגי על שם בן ציון חלפון בכפר הנוער ניצנה

קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:עולים לאחר מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:פעילים ציונים בלוב
קטגוריה:ישראלים ילידי לוב
קטגוריה:מייסדי מושבים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1977
קטגוריה:אנשי המושב
טבח התיירים בלוקסור

טבח התיירים בלוקסור היה פיגוע טרור קטלני שהתרחש ב-17 בנובמבר 1997 באזור דיר אל-בחרי, אתר ארכאולוגי מפורסם שליד העיר לוקסור במצרים.

== האירוע ==
בשעה 08:45 בבוקר, חוליה בת שישה חברים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה המצרי, הלבושים במדי שירותי הביטחון, תקפה קבוצת תיירים גדולה שביקרה במקדש חתשפסות, בעזרת רובים אוטומטיים וסכינים.

החוליה רצחה 62 איש, מתוכם 58 תיירים זרים משווייץ, יפן, בריטניה, גרמניה, צרפת וקולומביה וארבעה מצרים. לאחר שהתוקפים ניסו להימלט ברכב מהמקום, החל קרב יריות בינם לבין כוחות הביטחון המצריים שבו נפצע אחד המחבלים. המחבלים נמלטו להרים סמוכים והתאבדו.

המחבלים הותירו אחריהם בזירת האירוע כרוזים של ארגון אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה וענדו על ראשיהם סרטים עם הכיתוב "מוסטפא חמזה - לפקודתך", על שם מנהיג הארגון.

הטבח, שהתרחש בשיאה של עונת התיירות המצרית, פגע בה קשות והפחית בצורה ניכרת את כמות התיירים במצרים למשך מספר שנים.

==לקריאה נוספת==
* לורנס רייט, המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני, מאנגלית: רותי ונֹעם אור, כנרת זמורה ביתן, 2007. עמ' 272–275

לוקסור
קטגוריה:מצרים: פיגועי ירי
לוקסור
קטגוריה:פעולות טרור ב-1997
קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:ירי המוני
קטגוריה:אירועי דקירה המוניים
מורי הכנסייה

מורי הכנסייה (בלטינית: Doctores ecclesiae) הוא תואר הניתן לקבוצה מצומצמת של תאולוגים שזכו להכרתן של כנסיות נוצריות ככאלה אשר נודעה להם השפעה מכרעת על התפתחות הנצרות. 

התואר בולט במיוחד בכנסייה הקתולית, בה הוכרזו שלושים ושלושה אישים (נכון ל-2006) כ"מורי הכנסייה". עם זאת, קיימים "מורי כנסייה" גם בכנסייה האורתודוקסית, הארמנית, האשורית וקיימת התייחסות לתואר אף בלותרניות. 

בימי הביניים התייחס התואר לארבעה מאבות הכנסייה: גרגוריוס הגדול, אמברוזיוס, אוגוסטינוס והירונימוס. מעמדם של הארבעה נקבע רשמית בצו של בוניפקיוס השמיני משנת 1298. באותו תקופה קיבלו במזרח מעמד דומה שלושה חכמי דת: יוחנן כריסוסטומוס, בזיליוס הגדול וגרגוריוס מנזיאנזוס. ב-1568 נוספו לרשימה במערב ארבעת מורי הכנסייה של המזרח, שכללו, בנוסף לשלושת הנזכרים לעיל, גם את אתנאסיוס.

המועמדים לתואר הם חכמי דת שאינם עוד בין החיים ושהוכרזו קדושים, אך לא מתו כמרטירים. כן חייבים להתמלא שלושה תנאים: השכלה יוצאת דופן (eminens doctrina), קדושה יוצאת דופן (insignis vitae sanctitas) והכרזה של הכנסייה (Ecclesiae declaratio - עד כה תמיד בצו של האפיפיור). אין בהענקת התואר לקדוש משום הכרה גורפת באורתודוקסיה של כתביו. 

== רשימת מורי הכנסייה הקתולית ==
איזידורוס מסביליה
פסלי מורי הכנסייה מאת [[ניקולו די פיירו למברטי ופיירו די ג'ובאני טדסקו במוזיאון הדואומו]]
הרשימה להלן כוללת את המורים התאולוגים השונים לפי סדר זמן צירופם לרשימה זו. 
# גרגוריוס הגדול (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# אמברוסיוס (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# אוגוסטינוס הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# הירונימוס הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1298)
# יוחנן כריסוסטומוס (בפועל, מן המאה העשירית, תואר הוענק רשמית ב-1568)
# בזיליוס הגדול (בפועל, מן המאה העשירית, תואר הוענק רשמית ב-1568)
# גרגוריוס מנזיאנזוס (בפועל, מן המאה העשירית, תואר הוענק רשמית ב-1568)
# אתנסיוס (תואר הוענק רשמית ב-1568)
# תומאס אקווינס (תואר הוענק רשמית ב-1568)
# בונוונטורה הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1568)
# אנסלם הקדוש (תואר הוענק רשמית ב-1720)
# איסידור מסביליה (תואר הוענק רשמית ב-1722)
# פטרוס כריסולוגוס (תואר הוענק רשמית ב-1729)
# לאו הראשון (תואר הוענק רשמית ב-1754)
# פטרוס דמיאנוס (תואר הוענק רשמית ב-1828)
# ברנר מקלרבו (תואר הוענק רשמית ב-1851)
# הילריוס מפואטייה (תואר הוענק רשמית ב-1851)
# אלפונסוס ליגוארי (תואר הוענק רשמית ב-1871)
# פרנציסקוס מסאל (תואר הוענק רשמית ב-1877)
# קירילוס האלכסנדרוני (תואר הוענק רשמית ב-1883)
# קירילוס מירושלים (תואר הוענק רשמית ב-1883)
# יוחנן מדמשק (תואר הוענק רשמית ב-1883)
# בדה ונרביליס (תואר הוענק רשמית ב-1899)
# אפרם סוריאיה (תואר הוענק רשמית ב-1920)
# פטרוס קניזיוס (תואר הוענק רשמית ב-1925)
# יוחנן מהצלב (תואר הוענק רשמית ב-1926)
# רוברטו בלרמינו (תואר הוענק רשמית ב-1931)
# אלברטוס מגנוס (תואר הוענק רשמית ב-1931)
# אנטוניוס מפאדובה (תואר הוענק רשמית ב-1946)
# לורנציו מברינדיזי (תואר הוענק רשמית ב-1959)
# תרסה מאווילה (תואר הוענק רשמית ב-1970)
# קתרינה מסיינה (תואר הוענק רשמית ב-1970)
# תרז מליזייה (תואר הוענק רשמית ב-1997)
# חואן דה אווילה (תואר הוענק רשמית ב-2012)
# הילדגרד מבינגן (תואר הוענק רשמית ב-2012)
# גרגורי מנארק (תואר הוענק רשמית ב-2015)
# אירנאיוס מליון (תואר הוענק רשמית ב-2022)
שבעה עשר הקדושים הראשונים נחשבים גם למורי הכנסייה האורתודוקסית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.newadvent.org/cathen/05075a.htm הערך] באנציקלופדיה הקתולית 
* [http://www.earlychristianwritings.com כתבי מורי הכנסייה] 

*
קטגוריה:נצרות קתולית
ג'אקומו קריסימי

ג'אקומו קריסימי (באיטלקית: Giacomo Carissimi;
18 באפריל 1605 (הוטבל) - 12 בינואר 1674, ברומא), היה מלחין איטלקי, אחד מרבי-האמנים הנודעים ביותר בתקופת הבארוק המוקדם, באסכולה הרומאית של המוזיקה.

==ביוגרפיה==

תאריך לידתו המדויק אינו ידוע, אך קרוב לוודאי שהיה בשנת 1604 או 1605 במרינו, סמוך לרומא.

על ראשית חייו לא ידוע כמעט דבר. אביו היה חבתן, ובגיל עשרים היה ג'אקומו למנצח מקהלת קאפלה באסיזי. בשנת 1628 קיבל משרה זהה בכנסיית סאן אפולינריס, שהייתה שייכת לקולגיום ג'רמניקום ברומא. במשרה זו החזיק עד מותו, על אף הצעות אחדות שקיבל לעבוד במוסדות בעלי חשיבות רבה יותר, בין היתר הוצע לו להחליף את קלאודיו מונטוורדי בבזיליקת סן מרקו בוונציה. בשנת 1637 הוסמך לכמורה. נראה שמעולם לא יצא את גבולות איטליה.

בין ההשגים הגדולים שמקובל לייחס לו נמנים הפיתוח הנוסף של הרצ'יטאטיב שמונטוורדי הכניס לשימוש. הכנסתו לשימוש הייתה משמעותית ביותר עבור תולדות המוזיקה הדרמטית. כמו כן, נזקף לזכותו המשך פיתוחה של הקנטטה הקאמרית על חשבונם של המדריגלים הקונצרטנטיים, שמצדם החליפו את המדריגלים של הרנסאנס המאוחר. הקנטטות של קריסימי הושפעו במידה רבה מלואיג'י רוסי. כן אחראי גם לפיתוח האורטוריה, שהוא היה מלחינה הראשון המשמעותי. בכמה מן האורטוריות ("יפתח", "יונה" ו"בלשצאר") נשען קריסימי על טקסטים תנ"כיים. קטעי המקהלה שביצירות היוו חלק בלתי נפרד מן הצירה, בתכנים דרמטיים, סיפוריים או רעיוניים. 

מעמדו בתולדות המוזיקה הכנסייתית והמוזיקה הקאמרית הווקאלית דומה לזה של קאוואלי בתולדות האופרה. אף כי לואיג'י רוסי הקדים אותו בפיתוח הקנטטה הקאמרית, קריסימי הוא ששיווה לצורה זו את הסגנון האינטלקטואלי הייחודי לה במוזיקה הקאמרית, תפקיד שהתמידה בו עד למותם של אלסנדרו סקרלטי, אסטורגה ובנדטו מרצ'לו.

כאמור, נודע קריסימי כאחד ממלחיני האורטוריות הראשונים ויפתח (אורטוריה, קריסימי) שלו היא הנודעת ביותר בהן. חשיבותה של יצירה זו ושל יצירותיו האחרות היא בכך שהן ביססו ללא ערעור את צורת האורטוריה שאינה מלווה בפעילות דרמטית, צורה ששמרה על מעמדה למשך מאתיים שנה. קריסימי יכול גם לרשום לזכותו הענקת יתר גיוון ועניין לליווי האינסטרומנטלי ליצירות ווקאליות.

בתקופת פעילותו של קריסימי עמדה המוזיקה החילונית להדיח מן השלטון את מוזיקת הקודש באיטליה. התמורה הייתה החלטית ולצמיתות. כשהחל להלחין, עוד הייתה השפעת הדורות הקודמים של מלחיני רומא בעיצומה (לדוגמה, סגנון ג'ובאני פלסטרינה) אך כאשר קרבה הקריירה שלו לסיומה, עלו הצורות האופראיות, בד בבד עם הצורות האינסטרומנטליות החילוניות, אל קדמת הבימה. נוסף לכך, קריסימי היה מורה חשוב, והשפעתו פשטה הרחק אל תוך גרמניה וצרפת. חלק גדול מן הסגנון המוזיקלי של שארפנטייה, למשל, נסמך על המלחין שקדם לו.

ד"ר ברניי וסר ג'ון הוקינס פרסמו דוגמאות ליצירותיו בחיבוריהם על תולדות המוזיקה וד"ר אולדריץ' אצר אוסף כמעט שלם של יצירותיו, השמור כיום בספריית קרייסט צ'רץ', אוקספורד. גם במוזיאון הבריטי נמצאות יצירות רבות משל קריסימי ורוב האורטוריות שלו נמצאות בספרייה הלאומית של צרפת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים מתקופת הבארוק
קטגוריה:האסכולה הרומאית
קטגוריה:מלחיני אורטוריות
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1605
קטגוריה:נפטרים ב-1674
ועידת קונסטנץ

הבישופים דנים עם האפיפיור בוועידת קונסטנץ
[[יאן הוס בוועידת קונסטנץ ציור של Václav Brožík]]
ועידת קונסטנץ הייתה ועידה אקומנית של הכנסייה הקתולית, שהתנהלה בעיר קונסטנץ בין השנים 1414–1418.

ועידת קונסטנץ כונסה על ידי זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תומך של האנטי-אפיפיור יוחנן העשרים ושלושה שזה עתה נבחר בפיזה. הוועידה קיבלה את פרישתו של האפיפיור גרגוריוס השנים עשר, דנה בפיצול שחל בכנסייה כתוצאה מבחירת יותר מאפיפיור אחד (באביניון נבחר האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר), שפטה את יאן הוס, בחרה את האפיפיור מרטינוס החמישי והדיחה את יתר האפיפיורים והטוענים לאפיפיורות – ובכך סיימה את הקרע המערבי.

==ראו גם==
* שלום קונסטנץ (1183)

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.newadvent.org/cathen/04288a.htm האנציקלופדיה הקתולית: ועידת קונסטנץ (באנגלית)]
* 

קונסטנץ
כביש 406

כביש 406 הוא כביש אורך אזורי, העובר ברובו בתחומי העיר באר שבע.

הכביש מתחיל מדרום לעיר, שם הוא מתפצל מכביש 40 המקיף את העיר ממזרח. מתחילתו בצומת אוהלים (או צומת הנוקדים) ובמשך כחצי קילומטר, הוא מכונה "דרך אילת" וחוצה את צומת יצחק מצליח, בו הוא נפגש עם כביש 25 המוביל מזרחה לדימונה ולצומת הערבה. שני הכבישים מתאחדים וממשיכים צפונה בתוואי אחד.

לאחר שהם נפגשים עם כביש 60 הקרוי בבאר שבע "דרך חברון", נפרד כביש 25 מכביש 406 בצומת אלי כהן שבמרכזה של העיר. כביש 25 מוביל מהצומת מערבה לכיוון נתיבות, בעוד שכביש 406 פונה בזווית חדה לכיוון צפון ומשנה את שמו לשדרות רגר, על שם יצחק רגר, מראשי עיריית באר שבע. בעבר נקרא הרחוב "שדרות הנשיאים", ושם זה עודנו רווח בפיהם של רבים מתושבי העיר. הכביש יוצא מצידה הצפוני של העיר ופוגש שוב את כביש 40 בצומת גורל.

שדרות רגר (כביש 406) הוא ציר התעבורה ועורק התחבורה הציבורית העיקרי בעיר באר שבע, ומוגדר על ידי הרשות המקומית כ"כביש מס' 1". הוא עובר ליד מרבית מבני הציבור החשובים בעיר, ובהם אוניברסיטת בן-גוריון, בית החולים "סורוקה", המשכן לאמנויות הבמה, יד לבנים, בניין עיריית באר שבע, היכל המשפט באר שבע, קריית הממשלה, קניון הנגב, התחנה המרכזית, השוק העירוני והשוק הבדואי. בעבר היה הציר חלק מכביש 40, אך לאחר שנסלל כביש עוקף לעיר, הועבר המספר אליו, והציר זכה בסימון "כביש 406". הכביש מעולם לא כונה במספרו זה בתחומי באר שבע.

בשנת 2004 אירע ברחוב זה פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע, בו נהרגו ונפצעו רבים.

==ראו גם==
* כבישי ישראל

קטגוריה:באר שבע: תחבורה
קטגוריה:ישראל: כבישים
ישראל לוויטס

ישראל לוויטס (28 בדצמבר 1948 - 17 באוקטובר 1977, בספרדית: Israel Lewites Rodriguez) היה מהפכן בן ניקרגואה. 

לוויטס נולד ב-1948 בעיר חינוטפה שבדרום ניקרגואה לאב יהודי יליד פולין ולאם קתולית ילידת המקום. התחנך בבית ספר קתולי. הצטרף לשורות הסנדיניסטים בזמן לימודיו במקסיקו ולאחר שובו ב-1974 החל ליטול חלק בפעילות צבאית מחתרתית נגד שלטון הדיקטטורה של סומוסה. נהרג ב-1977 בהתקפה של החזית הסנדיניסטית על הקסרקטין במסאיה. על שמו נקראו שוק מרכזי ואחת משתי תחנות האוטובוסים המרכזיות במנגואה, בירת ניקרגואה. 

אחיו, הרטי לוויטס, היה ממנהיגי הסנדיניסטים במחתרת ובזירה הפוליטית עד פרישתו מהמפלגה ב-2005.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.manfut.org/museos/heroes-LewitesIsrael.html אתר על לוויטס] 

קטגוריה:פוליטיקאים ניקרגואים
קטגוריה:מהפכנים
קטגוריה:ילידי 1948

קטגוריה:נפטרים ב-1977
תסמונת גילברט

תסמונת גילברט (לעיתים ז'ילבר; מאנגלית: Gilbert's syndrome) היא הפרעה תורשתית המתבטאת ברמה גבוהה מהרגיל של בילירובין בדם (היפרבילירובינמיה), שעשויה לגרום להופעת תסמינים של צהבת קלה אשר אינה דורשת טיפול. ההפרעה נגרמת עקב ליקוי באנזים גלוקורונילטרנספרז אשר נמצא בכבד ותפקידו לצמד בילירובין ומולקולות ליפופיליות אחרות למולקולת סוכר, מה שמעלה את מסיסותן ומאפשר את פינוין באמצעות הכבד דרך מיץ המרה אל הצואה. כתוצאה מפעילותו הירודה של האנזים, הבילירובין אינו מתפנה מספיק מהר מהגוף ורמתו בדם עולה כך שלעיתים יש צהבת קלה, פרט לכך לא נמצאו תסמינים נוספים.

אפקט קרדיו-וסקולרי - מספר מחקרים מצאו ירידה משמעותית בסיכון למחלת לב כלילית ולטרשת עורקים באנשים עם תסמונת גילברט. תוצאות אילו אוששו גם במטה-מחקרים.

התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1901 על ידי גסטרואנטרולוג צרפתי בשם אוגוסטן ניקולא ז'ילבר, ונקראה על שמו.

ההפרעה קיימת אצל כ-5% מהאוכלוסייה.

==ראו גם==
* תסמונת קריגלר נג'ר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הפרעות מטבוליות
קטגוריה:מחלות תורשתיות יהודיות
גילברט
הרטי לוויטס

הרטי לוויטס (בספרדית: Herty Lewites; 24 בדצמבר 1939 – 2 ביולי 2006) היה מהפכן ופוליטיקאי ניקרגואי ממוצא יהודי. לוויטס כיהן כראש העיר מנגואה והיה מועמד לנשיאות בבחירות בשנת 2006 עד שמת במפתיע.

== ביוגרפיה ==
לוויטס נולד בשכונת סן פליפה בעיר חינוטפה שבניקרגואה לאב יהודי מפולין ולאם קתולית בת המקום. הצטרף למאבק נגד הדיקטטור סומוזה ב-1958, ובעקבות זאת נאלצו הוא ואביו לצאת לגלות. לוויטס זכה לחזור לארצו לאחר החנינה הכללית שהעניק הנשיא רנה שיק, אך אביו לא נכלל בחנינה ולוויטס קיבל על עצמו את ניהול עסקי המשפחה. ב-1967 הוגלה שוב, וב-1969 הצטרף לחזית הסנדיניסטית. תפקידו בחזית היה ניהול קשרי החוץ והשגת נשק, בעיקר בקובה, בארצות הברית ובמדינות מרכז אמריקה. ב-1977 נהרג אחיו ישראל לוויטס בפעילות צבאית של החזית הסנדיניסטית. לאחר ניצחון החזית ב-1979 נעשה לוויטס שר התיירות, תפקיד שמילא עד ההפסד בבחירות 1990. לאחר מכן כיהן כציר באספה הלאומית, כחבר מועצת העיר מנגואה, מטעם מפלגה עצמאית, וכראש העירייה (2001–2004) של מנגואה, מטעם הסנדיניסטים. ב-2005 קרא לוויטס תיגר על מנהיגותו רבת השנים של דניאל אורטגה בחזית הסנדיניסטית, דבר שהוביל לסילוקו מן המפלגה. לוויטס הקים את "התנועה להצלת הרעיון הסנדיניסטי" ובתמיכת מספר מפלגות נוספות מן השמאל-מרכז התכוון להתמודד בבחירות לנשיאות בנובמבר 2006. ב-2 ביולי 2006 נפטר לוויטס מהתקף לב.

קטגוריה:פוליטיקאים ניקרגואים
קטגוריה:ראשי עיריות
קטגוריה:שרי תיירות
קטגוריה:ילידי 1939

קטגוריה:נפטרים ב-2006