אסטרואיד פעיל

אסטרואיד 596 Scheila אסטרואיד פעיל דמוי שביט ב-12 בדצמבר 2010
פליטת אבק וזנב - תוצאת [[ניסוי הסטת אסטרואיד כפול על ירח האסטרואיד דימורפוס, כפי שנראה על ידי טלסקופ המחקר האסטרופיזי הדרומי בשנת 2022]]
אסטרואידים פעילים הם גופים קטנים של מערכת השמש הנעים במסלולים דמויי אסטרואיד, אך בעלי מאפיינים חזותיים דמויי שביט.<ref name="NYT-20221118"></ref> כלומר, כמו שביטים יש להם הילה, זנב או מאפיינים אחרים שקשורים לאיבוד של מסה; אך כמו אסטרואידים מסלוליהם נשארים בתוך מסלולו של צדק.<ref name="Jewitt" /><ref name="JHA15"></ref> גופים אלה זכו במקור לשם שביטי החגורה הראשית (main-belt comets). אך שם זה מרמז על כך שהם בהכרח קפואים בהרכבם כמו כוכב שביט, ושהמסלולים שלהם הם בתוך החגורה הראשית, בעוד שהאוכלוסייה ההולכת וגדלה של אסטרואידים פעילים לא תמיד תואמת מאפיינים אלה.<ref name="Jewitt"></ref><ref name="NYT-20190319"></ref><ref></ref>

האסטרואיד הפעיל הראשון שהתגלה הוא . הוא התגלה בשנת 1979 ונחשב לאסטרואיד, עד שבשנת 1996 גילו אריק אלסט וגידו פיזארו שיש לו זנב, והוא כונה שביט 133P/Elst-Pizarro.<ref name="HH133P"></ref>

== מסלולים ==
בניגוד לשביטים, המבלים את רוב מסלולם במרחקים דמויי צדק או במרחקים גדולים יותר מהשמש, אסטרואידים פעילים נעים במסלולים שאינם חורגים מהמסלול של צדק, כך שלעיתים קרובות לא ניתן להבחין בינם למסלולים של אסטרואידים סטנדרטיים. ג'ויט מגדיר אסטרואידים פעילים כגופים שבנוסף לכך שיש להם עדות מובהקת לאובדן מסה, יש להם מסלול שמאופיין על ידי
* ציר חצי-ראשי קטן מהציר החצי-ראשי של צדק: <math>a < a_{\rm Jupiter}</math> (5.20 יחידות אסטרונומיות)
* הפרמטר של טיסרנד ביחס לצדק: <math>T_J > 3.08</math>

שלושת האסטרואידים הראשונים, שזוהו כאסטרואידים פעילים, נעים בחלק החיצוני של חגורת האסטרואידים.<ref name="HHsieh"> [http://star.pst.qub.ac.uk/~hhh/mbcs.shtml (older 2010 site)] </ref>

== פעילות ==
התפרקות האסטרואיד P/2013 R3 שנצפה על ידי [[טלסקופ החלל האבל (6 במרץ 2014).<ref name="NASA-20140306"></ref><ref></ref>]]
לחלק מהאסטרואידים הפעילים זנב אבק שביט רק בחלק ממסלולם הסמוך לפריהליון. זוהי עדות לכך שחומרים נדיפים על פני השטח שלהם עוברים המראה, ומשחררים את האבק הכלוא מתחת לפני השטח. הפעילות באלסט-פיזארו חוזרת על עצמה, לאחר שנצפתה בכל אחת משלושת מעברי הפריהליון האחרונים. הפעילות נמשכת חודש או חודשים אחדים בכל מסלול של 5-6 שנים. המראה של קרח בגופים של החגורה הראשית מפתיעה, שכן קרח על פני השטח אינו בר קיימא באזור כל כך קרוב לשמש לאורך מיליארדי שנים. הסברה היא שבאסטרואידים פעילים הקרח נשאר שמור בכיסים תת-קרקעיים, ונחשף לקרינת השמש רק במהלך 100–1000 השנים האחרונות, על ידי פגיעות של אסטרואידים קטנים יותר שחופרים את הכיסים התת-קרקעיים הללו בפני השטח.<ref name="HHsieh" />

כאשר התגלה בינואר 2010, P/2010 A2 (LINEAR) קיבל תחילה כינוי של שביט מחזורי,<ref>[http://www.minorplanetcenter.org/mpec/K10/K10A51.html MPEC 2010-A51 : COMET P/2010 A2 (LINEAR)]</ref> אך כיום סבורים ש P/2010 A2 הוא שריד של פגיעה של אסטרואיד באסטרואיד.<ref></ref><ref></ref> תצפיות על 596 Scheila הצביעו על כך שכמויות גדולות של אבק הועלו על ידי פגיעת אסטרואיד אחר בקוטר של כ-35 מטרים.

=== P/2013 R3 ===
P/2013 R3 התגלה באופן בלתי תלוי על ידי ריצ'רד היל וברייס בולין.<ref name="HillBolinP2013R3"></ref> תמונות הגילוי שצולמו על ידי הראו שני גרעינים עם זנב העוטף את שניהם. באוקטובר 2013, בצילומים שנעשו באמצעות הטלסקופ הקנרי הגדול באי לה פלמה באוקטובר 2013 נראה כי P/2013 R3 עובר תהליך של התפרקות.<ref name="LicandroP2013"></ref> בדיקה של תמונות ה-CCD מה-11 ו-12 באוקטובר הראתה גוף מרכז בהיר מלווה בשלושה שברים נוספים, A,B,C. שבר A, הבהיר מבין השברים, זוהה בתמונות CCD שהתקבלו בטלסקופ 1.52 מ' של מצפה הכוכבים סיירה נבדה בגרנדה ב-12 באוקטובר.<ref name="LicandroP2013" />

נאס"א דיווחה על סדרת תמונות שצולמו על ידי טלסקופ החלל האבל בין 29 באוקטובר 2013 ל-14 בינואר 2014, המראות את המרחק ההולך וגדל בין ארבעת הגופים העיקריים.<ref name="NASA20140306"></ref> ככל הנראה, , שנגרם על ידי אור השמש, הגביר את קצב הספין עד שהכוח הצנטריפוגלי גרם לשביט להתפרק.<ref name="NASA20140306" />

=== דימורפוס ===
על ידי התנגשות בירח של האסטרואיד הבינארי 65803 Didymos, ניסוי הסטת אסטרואיד כפול של נאס"א הפך את דימורפוס לאסטרואיד פעיל. מדענים הציעו שחלק מהאסטרואידים הפעילים הם תוצאה של אירועי פגיעה. ההתנגשות של הגשושית הפכה את דימורפוס לאסטרואיד פעיל בתנאי פגיעה ידועים שתוכננו בקפידה, ואפשרה לראשונה מחקר מפורט של היווצרות אסטרואיד פעיל.<ref></ref> בעקבות ההתנגשות איבד דימורפוס איבד כמיליון ק"ג,<ref></ref> ונוצר זנב אבק שאורכו כ-10,000 ק"מ שנותר מספר חודשים.<ref name="NOIRLab-20221003"></ref><ref name="NASA-20221215"></ref> הפגיעה גרמה לשינוי מהותי במבנה האסטרואיד והותירה מכתש פגיעה בקוטר של כמה עשרות מטרים.<ref name="Raducan2022"></ref><ref name="Nakano2022"></ref> ככל הנראה עבר דימורפוס למצב של סיבוב כאוטי, שיפעיל עליו כוחות גאות ושפל לא סדירים עד שיחזור בסופו של דבר למצב נעול גאות בתוך כמה עשורים.<ref name="Agrusa2021"></ref><ref name="Richardson2022"></ref>

== הרכב ==
חלק מהאסטרואידים הפעילים מראים סימנים לכך שהם קפואים בהרכבם כמו שביט קלאסי, בעוד שאחרים הם סלעיים כמו אסטרואיד. עלתה השערה כי ייתכן שכוכבי שביט ראשיים היו מקור המים של כדור הארץ. אך יחס הדאוטריום-מימן של האוקיינוסים של כדור הארץ נמוך מדי מכדי ששביטים קלאסיים יהיו המקור העיקרי.<ref name="spacedaily">[http://www.spacedaily.com/reports/Main_Belt_Comets_May_Have_Been_Source_Of_Earths_Water.html Main-Belt Comets May Have Been Source Of Earths Water], Space Daily, Mar 23, (2006).</ref>

== מחקר ==
בנו נראה פולט חלקיקים ב-6 בינואר 2019, בתמונות שצולמו על ידי החללית OSIRIS-REx]]
ב-6 בינואר 2019, צפתה גשושית אוסיריס-רקס לראשונה באפיזודות של פליטת חלקיקים מאסטרואיד בנו, זמן קצר לאחר הכניסה למסלול סביבו, מה שהוביל לסיווגו מחדש כאסטרואיד פעיל. כמו כן הייתה זו הפעם הראשונה בה פעילות של אסטרואיד נצפתה מקרוב על ידי חללית. מאז נצפו לפחות 10 אירועים כאלה. אירועי אובדן המסה שנצפו על ידי אוסיריס-רקס היו קטנים בהרבה מאלה שנצפו בעבר באסטרואידים פעילים אחרים על ידי טלסקופים.<ref name="Science_3544"></ref>

== ראו גם ==
* קנטאור

==הערות שוליים==

קטגוריה:שביטים
קטגוריה:אסטרואידים
קטגוריה:דפים עם תרגומים שלא נסקרו