OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רשות התאגידים

רשות התאגידים היא רשות הפועלת במסגרת משרד המשפטים ומאגדת את גופי הרישום, הפיקוח והאכיפה הפועלים במשרד: רשם החברות, רשם השותפויות, רשם המשכונות, רשם העמותות, רשם ההקדשות ורשם המפלגות.

==היסטוריה==
רשות התאגידים הוקמה ב-1 באוקטובר 2006 על פי החלטת הממשלה. המטרה שעמדה מאחורי הקמת הרשות ואיחוד שש היחידות תחת גוף אחד היא שיפור השירות לציבור וייעול הפיקוח והאכיפה של דיני התאגידים בישראל. איחוד ששת הרשמים נועד לאפשר ליחידות השונות עבודה יעילה יותר תוך הגברת השקיפות הציבורית ושיפור השירות. מטרה נוספת של השינוי הארגוני הייתה חיסכון במשאבים - מנכ"ל משרד המשפטים דאז, אהרון אברמוביץ', קידם את הרפורמה בין השאר כדי להביא לניהול מרוכז של כח האדם והמשאבים של היחידות השונות.

באוקטובר 2010 פתחה רשות התאגידים במבצע אכיפה כנגד חברות מפרות חוק. חוק החברות מחייב כל חברה להגיש דו"ח שנתי לרשם החברות ולשלם אגרה. חברות שלא הגישו דו"חות שנתיים מנעו מן הציבור הרחב ומן הסקטור העסקי לקבל מידע בסיסי על התנהלותן. כהכנה למבצע תוקן חוק החברות, כך שניתנה לרשות הסמכות להכריז על חברה כ"חברה מפרה". על "חברה מפרה" יופעלו סנקציות ישירות (קנסות עליה ועל הדירקטורים שלה) וסנקציות עקיפות (למשל, הימנעות מרישום שעבודים על נכסי החברה, מצב המקשה על חברה ללוות כספים; ורישום משכונות לזכותה).

==יחידות הרשות==
הרשות מאורגנת בשלוש זרועות:
* זרוע עסקית
** רשם החברות
** רשם השותפויות
** רשם המשכונות
* זרוע מלכ"רים
** רשם העמותות
** רשם ההקדשות
* זרוע פוליטית-פרלמנטרית
** רשם המפלגות

==סמכויות הרשות==
רשות התאגידים ויחידותיה מפעילות שלושה סוגי סמכויות:
* פעולות מכוננות - מתן תוקף חוקי לפעולות משפטיות של פרטים, דוגמת רישום תאגידים או שינויי סטטוס לגביהם.
* פעולות הצהרתיות - שעניינן הבטחת זרימה חופשית של מידע והבטחת פומביות של מידע על-פי הוראות החוק. למשל פרסום שחברה היא בערבון מוגבל, רישום משכונות על ידי רשם המשכונות או רישום שעבודים על שותפויות וחברות.
* אישור משפטי - הכשר משפטי לכך שפעולות או תנאים המנויים בחוק בוצעו כנדרש. דוגמאות לכך הן מתן אישור ניהול תקין לעמותות וחיסול חברות.

==ראשי רשות התאגידים==
{| class="wikitable"
|- bgcolor="#efefef"
! שם
! התחלת כהונה
! סיום כהונה
|-
| עו"ד ירון קידר
| אפריל 2006
| פברואר 2008
|-
| עו"ד אלון בכר
| פברואר 2008
| יוני 2014
|-
| עו״ד אייל גלובוס
| יוני 2014
| אוקטובר 2020
|-
|עו"ד זמר בלונדהיים
|אוקטובר 2021
|מרץ 2022
|-
|עו"ד שולי אבני שוהם
|מרץ 2022
|
|}

==ראו גם==
* תאגיד
* דיני תאגידים

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/RasutHataagidim אתר רשות התאגידים]
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/RasutHataagidim/RashamHachvarot אתר רשם החברות]
* [http://www.justice.gov.il/mojheb/RasutHataagidim/RashamAmutot אתר רשם העמותות]
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/RasutHataagidim/RashamHakdasot אתר רשם ההקדשות]
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/RasutHataagidim/RasamMaskonot אתר רשם המשכונות]
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/RasutHataagidim/RashamMiflagot אתר רשם המפלגות]
* [http://www.justice.gov.il/MOJHeb/RasutHataagidim/RashamSutfuyot אתר רשם השותפויות]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ישראל: רשויות פיקוח
אנדרה שוורץ-בארט

אנדרה שוורץ-בארט (בצרפתית: André Schwarz-Bart; 23 במאי 1928 – 30 בספטמבר 2006) היה סופר צרפתי-יהודי. חתן פרס גונקור (1961) ופרס ירושלים (1967).

==ביוגרפיה==
אנדרה שוורץ-בארט נולד בעיר מץ שבצרפת, שם התגוררו הוריו מאז שהיגרו מפולין ב-1924. משפחתו, שהייתה ענייה, ניסתה לקבל אזרחות צרפתית מספר פעמים, אולם סורבה. החל לעבוד בגיל 11, תחילה כשוליה על ספינת דייגים ובהמשך כמוכר עיתונים לאחר בית הספר. לאחר פלישת הגרמנים לצרפת במלחמת העולם השנייה (1941) גורשה המשפחה לסאן פול דה ליזון (ליד אנגולם) ושם למד מכונאות בבית ספר מקצועי, בטרם סיים לימודיו. באותה שנה נשלחו הוריו לאושוויץ, והוא נותר אחראי לפרנסת שלושת אחיו הקטנים, בעבודות בבתי איכרים. כמה חודשים אחר כך, בהיותו עדיין נער צעיר, הצטרף שוורץ-בארט לתנועת ההתנגדות הצרפתית (הרזיסטאנס), אף על פי שבקושי דיבר צרפתית (שפת אימו הייתה יידיש).

לאחר המלחמה השלים בעצמו את לימודיו התיכוניים, עבר את מבחני הבגרות, והתקבל כסטודנט בסורבון בפריז.

התנסותו כיהודי בזמן המלחמה הביאה אותו לכתיבת ספרו הראשון והחשוב, Le Dernier des justes ("אחרון הצדיקים"), שראה אור ב-1959. בספר זה הוא מתאר את קורותיה של משפחה יהודית מתקופת מסעי הצלב ועד אושוויץ, מנקודת ראותו של ניצול פצוע. הספר זכה להצלחה גדולה ותורגם לשפות רבות. על ספרו זה זכה שוורץ-בארט ב-1961, ב"פרס גונקור", הפרס הספרותי החשוב ביותר בצרפת, וכמה שנים אחר כך, ב-1967, זכה גם בפרס ירושלים, שהוענק לו במהלך יריד הספרים הבינלאומי השלישי שנערך בבירה.

שוורץ-בארט נישא לסימון, בת להורים גוואדלופים. נראה כי בהשפעתה כתב את ספרו השני, La Mulâtresse Solitude ("המולטית ששמה סוליטיד" [=בדידות]), שיצא לאור ב-1972. בספר סיפורה של דמות היסטורית הקשורה במאבק בעבדות בגוואדלופ בסוף המאה ה-18.

שוורץ-בארט ורעייתו, סופרת בפני עצמה, פרסמו גם ספרים שכתבו ביחד: Un plat de porc aux bananes vertes ("מנה של חזיר בבננות ירוקות") שהתפרסם ב-1967, ונחשב ל"רומן בארבע ידיים" היחיד בספרות הצרפתית. כמו כן כתבו השניים גם אנציקלופדיה בת שישה כרכים: Hommage à la femme noire ("מחווה לאישה השחורה"), שהתפרסמה ב-1989.

שוורץ-בארט התגורר ויצר בפריז, בלוזאן שבשווייץ, ובסנגל. בשנותיו האחרונות חי בגוואדאלופ. הוא נפטר מסיבוך בעקבות ניתוח לב.

==ספריו שתורגמו לעברית==
* אחרון הצדיקים: רומן; מצרפתית: ברוך קרוא, תל אביב: עידית, תש"ך.
* מולאטית ושמה בדידות; מצרפתית: מיכל אילן, הוצאת נהר ספרים, 2012.

==לקריאה נוספת==
* פרנסין קופמן, "'אחרון הצדיקים' מאת אנדרה שוורץ-ברט (1959) - התקבלות רב המכר הראשון של ספרות השואה בצרפת", היסטוריה 5 (פברואר 2000), 78-55. (המאמר כולל גם פרטים ביוגרפיים על הסופר וכן תקציר העלילה)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס ירושלים
קטגוריה:זוכי פרס גונקור
קטגוריה:סופרי השואה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1928
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2006
גרוש

גְרוּש, גוּרוּש, גֶרְש, קירִש וקוּרוּש (באנגלית: Qirsh) הם שמות שונים לעריכי מטבעות באזורים שהיו בעבר חלק מהאימפריה העות'מאנית וסביבה. השוני בשמות נובע מהשפות השונות שבהן משמש המושג (ערבית, אתיו-שמית, עברית וטורקית) ובתעתיקים השונים לאלפבית הלטיני. מקורו במונח בלטינית-וולגרית: "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה" שמו של מטבע כסף בערך 12 דנרי.

גם שמו של הגרושן, מטבע ששימש במספר מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן בכמה מדינות מרכז-אירופיות, נגזר מה-"denarius grossus" הלטיני.

הקורוש העות'מאני (בטורקית: kurûş) המקורי היה מטבע כסף גדול מהמאה ה-17, דומה לטאלר האירופי. שוויו היה 40 פּארה. עקב פיחות ערכו של הקורוש במהלך השנים, הונפקה ב-1844 לירה טורקית מזהב, שערכה 100 קורוש. 

לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית נותר הגרוש כהילך חוקי (לרוב כמאית המטבע הרשמי) במספר מדינות, ביניהן מצרים, ערב הסעודית, סוריה, לבנון וטורקיה עצמה, שבה הוא קרוי קורוש. במדינות אחרות, כגון ירדן וסודאן, אומץ הגרוש כעריך בעת שקבעו את מטבעותיהם.

==הגרוש בישראל ובעברית==
העות'מאנים שלטו בארץ ישראל בין השנים 1917-1517. בתקופה זו הונהגו בארץ הן המטבעות העות'מאנים (ביניהם הפארה והקורוש) והן מטבעותיהן של מדינות שונות אשר ניהלו קונסוליות בארץ ישראל (כחלק ממשטר הקפיטולציות). 

מטבע 10 מיל, "גרוש"
לאחר הכיבוש הבריטי הונהגה הלירה המצרית כהילך חוקי (בין 1927-1918). מאית הלירה המצרית הייתה קְרוּש (בערבית: قروش) ובעברית "גרוש". גם לאחר ביטול הלירה המצרית כהילך חוקי בארץ ישראל שרד השם גרוש למשך עשורים רבים בסלנג. תחילה שימש כשם נרדף ל-10 מיל (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית, שהייתה הילך חוקי בא"י בין 1927 ל-1948 כפונט מנדטורי) ושם נרדף ל-10 פרוטות (שווי של מאית לירה ארץ ישראלית שהייתה הילך חוקי במדינת ישראל בין השנים 1948–1952 כלירה של בנק אנגלו-פלשתינה, ובהמשך מאית לירה ישראלית). למטבע בן 10 מילים היה חור במרכזו ולכן כונה "הגרוש עם החור". בסופו של דבר שימש ה"גרוש" ככינוי לאגורה, הלא היא מאית הלירה הישראלית (בין 1960 ל-1980) ומאית השקל והשקל החדש.

===בתרבות===
כיום, שנים לאחר שהגרוש פסק מלהיות הילך חוקי וגם אין מתייחסים עוד לאגורה בכינוי זה, המונח "גרוש" שרד במטבעות לשון בעברית המשקפים את ערכו האפסי, כגון "לא שווה גרוש" (לא שווה כלום), "עולה גרושים" (זול מאוד), "אין לו גרוש על הנשמה" (עני, חסר כול), ו"חסר לו גרוש ללירה" (אדם שכמעט הגיע למטרה). ביטויים כגון: "פילוסופיה בגרוש", "פסיכולוגיה בגרוש" מבטאים התייחסות לעגנית להתבטאויות הנתפסות כשטחיות. כמו כן ידוע הביטוי "לראות את העולם דרך החור של הגרוש", המתאר באופן מליצי תאוות בצע נטולת ערכים.
הביטוי "כשבגרוש היה חור" משמש להתייחסות נוסטלגית לתקופת היישוב (כך לדוגמה בשירו הידוע של יוסי גמזו "איפה הן הבחורות").
המונח שרד גם בתרבות הילדים, שבה שירי משחק מועברים בעל-פה מדור לדור.

==ראו גם==
* גרוש (מטבע אירופי)
* "אופרה בגרוש"

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מטבעות שיצאו משימוש
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: מטבעות
דוד ראם

דוד רְאֵם (נולד ב-28 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי ישראלי, לשעבר חבר הכנסת מטעם הליכוד-גשר-צומת וראש עיריית קריית אתא בשנים 1989 - 1996.

==ביוגרפיה==
ראם נולד בחיפה. את שירותו הצבאי עשה ראם בחיל האוויר והשתחרר בדרגת רב-סמל. בגיל צעיר הצטרף לליכוד, ובין תפקידיו במפלגה שימש חבר מזכירות המפלגה ומנהל המחלקה הערבית בליכוד. בשנת 1986 מונה על ידי שר הרווחה דאז משה קצב למנכ"ל חברת המשקם.

בין תפקידיו הציבוריים שימש כסגן יו”ר מרכז השלטון המקומי בישראל, יו”ר הוועד למען השוטר - תחנת זבולון, חבר מועצת המנהלים בחברת שקמונה, חבר ועדת הכספים של ההסתדרות הציונית העולמית, יו”ר העמותה למלחמה בסמים, יו"ר העמותה למען הקשיש ויו"ר חברת "שיכון ופיתוח".

בשנים 1989–1996 כיהן ראם כראש סיעת הליכוד במועצת קריית אתא. בשנת 1989 נבחר לראש עיריית קריית אתא ושוב נבחר בבחירות ב-1993. בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 התמודד ראם בראשות רשימה על מפלגתית בשם "דוד ראם חוזר" שזכתה בשלושה מושבים מתוך 17 במועצת העיר. בבחירות לראשות העיר זכה ראם ל-32.5% מקולות הבוחרים. ב-2008 התמודד שוב על ראשות עיריית קריית אתא מול ראש העירייה יעקב פרץ, ולא נבחר. 

לראשונה התמודד לרשימת הליכוד לכנסת ה-13. ב-1996 נבחר לכנסת ה-14 מטעם רשימת הליכוד-גשר-צומת, במשבצת המשוריינת לנציג מחוז חיפה. ראם לקח חלק בפעילות למען ארץ ישראל השלמה ונמנה בין חברי הליכוד שהתנגדו להסכם חברון שהוביל יו"ר המפלגה וראש הממשלה, בנימין נתניהו. במהלך כהונת הכנסת פרש מהליכוד עם בני בגין ומיכאל קליינר והקים עמם את חרות - התנועה הלאומית. לאחר הקמת מפלגת קדימה, הצטרף לשורותיה.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית קריית אתא
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הליכוד-גשר-צומת
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם חרות - התנועה הלאומית
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם הליכוד
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:עובדי חברת המשקם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
פלייגרל

פלייגרל (באנגלית: Playgirl) היה מגזין ארוטי ומגזין "סגנון חיים" לנשים שיצא לאור בארצות הברית, וכלל תצלומי עירום של גברים לצד מאמרים על ידוענים, אופנה וסגנון חיים. המגזין יצא לאור בין השנים 1973–2016.
==היסטוריה==
המגזין נוסד ב-1973, על ידי איש העסקים דאגלס למברט לאור הצלחת מגזינים ארוטיים לגברים דוגמת: "פלייבוי" ו"פנטהאוז". הרעיון להוציא מגזין ארוטי לנשים עלה בראשו של למברט, באפריל 1972, אחרי ההצלחה של גיליון של המגזין הנשים "קוסמופוליטן", שפרסם תמונות של גברים ערומים ומכר 500 אלף עותקים תוך חמישה ימים. המגזין סיקר נושאים כמו הפלות ושוויון זכויות, לצד תמונות סקסיות של גברים, ומילא תפקיד מרכזי במהפכה המינית לנשים. בשיא תפוצתו הוא מכר כ-1.5 עותקים לגיליון. עם זאת הוא נאלץ תחילה להתמודד עם תביעה משפטית מצד "פלייבוי", על כך ששם המגזין דומה, תביעה שהסתיימה בפשרה.

בשנות ה-80 ירדה תפוצתו והוא עמד בפני פשיטת רגל.

ביוני 1993 הוא נרכש על ידי חברת "בלו הורייזן מדיה" מניו יורק, המתמחה בהוצאה לאור של מגזינים לסגנון חיים בעלי אופי פורנוגרפי. באוגוסט 2008 הודיע המגזין כי יפסיק את פרסום המהדורה המודפסת שלו החל מהגיליון של ינואר 2009. והמגזין תכנן להמשיך במהדורה מקוונת בלבד. הגיליון המודפס האחרון יצא לאור בינואר/פברואר 2009. בפברואר 2010, "פלייגירל" הודיעה שתשיק מחדש מהדורה מודפסת של המגזין. המגזין יצא בערך פעם ברבעון עד 2016.

==תוכן ופורמט==
פלייגרל הופץ בשפה האנגלית, אך לצד המהדורה העיקרית, יצאו ויוצאים לאור ברחבי העולם מהדורות מקומיות בשפות שונות: גרמניה (1980-1978 וב-1989–2003), צרפת (1978), אוסטרליה (1988-1985 וב-1991), הולנד (1988-1987), בריטניה (1993-1992), דרום אפריקה (1995), ברזיל (מ-2004), רוסיה (מ-2004) ומהדורה בספרדית (1993-1992).

במהלך השנים הצטלמו סלבריטאים רבים למגזין - ואולם רוב רובם הם דמויות שוליות בתחומם. המפורסמים שבהם הם סם ג'יי ג'ונס, כוכב הסרט פלאש גורדון, והמתאבק שון מייקלס.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי עת פורנוגרפיים
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
קטגוריה:מגזיני נשים
עמנואל שחר

עמנואל שחר (מרץ 1915 - 27 ביוני 2009) היה מייסד חיל ההנדסה הישראלי וקצין ההנדסה הראשי הראשון בצה"ל, תפקיד בו כיהן בשנים 1949–1954. בהמשך כיהן גם כמנכ"ל מפעלי ים המלח.

==ביוגרפיה==
שחר נולד במרץ 1915 בסקובלב שברוסיה הצארית (כיום פרגנה באוזבקיסטן) וגדל בקוקנד. בן להורים ילידי ליטא ולטביה. אביו אליעזר היה רופא שיניים ובן למשפחה ציונית, ואמו רחל, בתו של הרב אברהם רזניק, עלתה לישראל במסגרת העלייה השנייה וחזרה לרוסיה אחרי שחלתה במלריה. ב-1921, לאחר מות האב עלה לארץ ישראל עם אמו, אחיו ואחותו. בראשית המסע הצטרף אליהם סבו מצד אביו, אך זה נרצח על ידי שאריות הצבא הלבן. 

את שנות ילדותו ונעוריו עשה בירושלים, שם למד בבית הספר תחכמוני, בגמנסיה הריאלית ובבית המדרש למורים בית הכרם. לאחר שנת עבודה בבית הספר החקלאי כדורי עבר ללמוד הנדסה אזרחית בטכניון בחיפה. באותו זמן חבר לכוחות ההגנה בעיר. עם תום לימודיו עבד בשירות הממשלה המנדטורית בבניית מצודות טגארט באזור עזה. 

בשנת 1941, לאחר קבלת רשות ממפקדיו בהגנה, הצטרף לצבא הבריטי כקצין הנדסה. במהלך שירותו הוצב באפריקה, באיטליה ובבלגיה. במהלך שנות שירותו נשא לאישה את חנה סנקביץ', בתו הבכורה של הרב יעקב חנוך סנקביץ', ראש ישיבת שפת אמת בירושלים. עם שחרורו הועסק במפעל השיכון לחיילים משוחררים של הצבא הבריטי.

עם הקמת המדינה נקרא שחר על ידי בן-גוריון להניח את היסודות להקמת חיל ההנדסה הישראלי, בהם הקמת בית הספר להנדסה צבאית ומפקדת החיל. לאחר הקמת צה"ל מונה לקצין ההנדסה הראשי הראשון (1949–1954) ובסיום תפקידו פרש מצה"ל והחל לעבוד במספנות ישראל. 

ב-1958 החל לכהן כמהנדס ראשי ואחר כך כמנכ"ל מפעלי ים המלח וכיהן בתפקידו עד 1970. לאחר פרישתו מתפקיד זה היה מעורב בפרויקטים שונים בתחום ההנדסה, כגון בניית קניון דיזנגוף סנטר. בראשית שנות השמונים עמד בראש החברה שהקימה ויישבה את אלפי מנשה. 

עמנואל שחר הלך לעולמו ב-27 ביוני 2009 בכפר סבא.

== חיים אישיים ==

נכדו, גלעד קריב, הוא חבר כנסת.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.handasa.org.il/page_14216 על אל"ם עמנואל שחר באתר חיל ההנדסה הקרבית]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קציני הנדסה ראשיים
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי בית הספר כדורי
קטגוריה:בוגרי הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:קצינים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2009
קטגוריה:חיילי חיל ההנדסה במלחמת העצמאות
אליהו גילון

אליהו "עולש" גילון (ז'לינסקי) (29 ביולי 1922 – 12 בפברואר 2014) היה איש פלמ"ח, רופא וקצין רפואה ראשי בצה"ל במלחמת ששת הימים, מיוזמי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ומנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא (1968–1987).

== חייו ==
גילון נולד בשם אלכסנדר ז'לינסקי בפולין בשנת 1922, בן ליצחק גילון (ז'לינסקי), מהנדס כימיה, איש חינוך ופעיל ציוני. בילדותו, ב-1925, עלה לארץ ישראל עם משפחתו. הוא למד בתיכון חדש.

בשנת 1940, כשהיה בגיל 18, החל לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, אך סיים אותם רק כעבור עשר שנים בשל פעילות בפלמ"ח ומשנת 1943 כמתנדב בשורות הבריגדה היהודית באיטליה בתקופת מלחמת העולם השנייה. ב-1946, לאחר סיום המלחמה, המשיך בלימודי רפואה בז'נבה שבשווייץ, אך עם פרוץ מלחמת העצמאות הפסיקם בעת שנשלח מטעם מפקדת הפלמ"ח ו"ההגנה" לאמן נוער יהודי שהיה בדרכו לעלות לישראל ולהכשירו ללחימה.

גילון סיים את לימודי הרפואה בישראל בשנת 1950. לאחר שירות בחיל הרפואה בבתי חולים צבאיים, מונה בשנת 1961 לקצין רפואה פיקודי בפיקוד הצפון. מפברואר 1962 כיהן כסגן קצין רפואה ראשי, ובינואר 1963 מונה לקצין רפואה ראשי ובהמשך אותה שנה הועלה לדרגת אלוף-משנה. בתפקיד זה שירת עד סיום מלחמת ששת הימים ותִפקד כרופאו האישי של הרמטכ"ל יצחק רבין (מתוקף אחריותו, גילון נתן לרבין את זריקת ההרגעה שנִטרלה אותו למשך יממה בתקופת ההמתנה).

גילון היה מהוגי ומקימי בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב והיה חבר הסגל. כמו כן היה מנהל מחלקה פנימית במרכז הרפואי שיבא בין השנים 1968–1987.

גילון היה פעיל במספר אגודות ועמותות ובין השאר היה חבר בוועדה הרפואית של כפר נהר הירדן, שמטרתו להעניק לילדים יהודים וערבים שסובלים ממחלות המסכנות את חייהם חוויות מחנאות.

התגורר בצהלה שבתל אביב.
היה נשוי ואב לשני בנים ובת.

אחיו, ד"ר בנימין זאב ז'לינסקי היה רופא אף-אוזן-גרון בכיר בבית החולים הדסה (תל אביב) ובבית החולים איכילוב.

==לקריאה נוספת==
* דניאל נדב, לבן וחאקי: תולדות חיל הרפואה בשנים 1949–1967, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, חיל הרפואה, תש"ס 2000.
<div class="mw-content-ltr">
* 'Gilon, Eliahu,' in: Who's who in Israel, 1965, p. 249.
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20151128042411/http://www.refua.atal.idf.il/1411-he/Refuah.aspx אליהו גילון] באתר חיל הרפואה
* [http://147.237.77.233/1399-he/Atal.aspx אליהו גילון] באתר אט"ל
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קציני רפואה ראשיים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור לרפואה מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: רפואה
קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:רופאים פנימיים ישראלים
קטגוריה:סגל המרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר
קטגוריה:לוחמי הפלמ"ח
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:בוגרי תיכון חדש
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1922
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
אנציקלופדיה איראניקה

אנציקלופדיה איראניקה (אנגלית: Encyclopædia Iranica) היא אנציקלופדיה המוקדשת ללימודי איראן. ערכי האנציקלופדיה נוגעים למספר רב של דיסציפלינות מדעיות, מתחום מדעי הטבע, הרוח והחברה: גאוגרפיה, בוטניקה, זואולוגיה, היסטוריה, לימודי תרבות, ספרות, לימודי דתות, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים ועוד. הערכים עוסקים מזוויות שונות בעמים הדוברים בשפות איראניות, תולדותיהם ותרבותם, ובארצות במרחב שבו הם חיים, או חיו בעבר. מרחב זה כולל את איראן עצמה וכן את אפגניסטן, טג'יקיסטן, אנטוליה, כורדיסטן ואזורים נוספים באסיה ובקווקז.

האנציקלופדיה מיועדת הן לתועלת העוסקים בלימודי איראן, והן לקהל המתעניין הכללי.

האנציקלופדיה היא מיזם רב-לאומי, שיצא לדרכו ב-1973, ופועל במסגרת המרכז ללימודי איראן באוניברסיטת קולומביה שבארצות הברית. המימון למיזם מגיע מאז 1979 מקרן ממשלתית אמריקנית לתמיכה במדעי הרוח, וכן מקרנות שונות ותורמים פרטיים. עם התמשכות הפרויקט גדל חלקם של תורמים פרטיים במימונו וקטן חלקו של המימון הממשלתי, וב-2007 הגיע רק שליש מן התקציב מהקרן לתמיכה במדעי הרוח. 

מעל 1200 חוקרים ממדינות שונות בעולם כתבו ערכים באנציקלופדיה. את מלאכת הכתיבה והעריכה מנהל העורך הראשי, הנעזר בעורך מנהל, בעורכי משנה, בוועדה מייעצת בינלאומית וב-44 יועצים מקצועיים. מייסד המיזם והעורך הראשי מ-1973 עד 2017 היה אהסן ירשאטר , פרופסור אמריטוס באוניברסיטת קולומביה. 

הכרך הראשון יצא לאור ב-1982, ועד 2005 יצאו לאור 12 כרכים. הטקסט זמין במלואו בחינם ברשת האינטרנט. 

מפעל האנציקלופדיה איראניקה מעניק אחת לשנתיים את הפרס ע"ש לטיפה יארשאטר לעידוד מחקר הספרות האיראנית, בדגש על נשים במרחב האיראני והפרסי. בין מקבלות הפרס המשוררת סימין בהבאני, החוקרת פרזאנה מילאני והסופרת שהרנוש פארסיפור.

==ראו גם==
* האנציקלופדיה של הקוראן
* האנציקלופדיה של האסלאם

==קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.iranica.com/ אתר האנציקלופדיה איראניקה]
* [https://www.npr.org/2011/09/26/140807176/37-years-and-halfway-through-encyclopaedia-iranica ריאיון עם העורכים], אתר NPR
* [http://www.jstor.org/view/00030279/ap020303/02a00250/0?frame=noframe&userID=84482d6b@bgu.ac.il/01c0a8486900509defa&dpi=3&config=jstor ביקורת על כרך 5 של האנציקלופדיה], כתב העת של החברה האמריקנית ללימודי האוריינט
* 

קטגוריה:אנציקלופדיות
קטגוריה:איראן: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:איראן: תרבות
חדקניים

חדקניים (שם מדעי :Acipenseridae) היא משפחת דגים מסדרת החדקנאים. החדקניים הם דגי גרם המצויים באקלים סובטרופי ובמקומות נוספים. הפרטים הגדולים ביותר יגיעו לגודל של 5 מטרים. המשפחה ידועה בצורתה המוארכת. ביצי הדגים משמשות להכנת קוויאר.

החדקן הוא אחד ממיני הדגים העתיקים בעולם. הוא חי בדרך כלל בסביבה סובטרופית וסובארקטית, באזור הגבול בין אירופה לאסיה ובצפון אמריקה. הם בולטים במבנה גופם הארוך וחסר הקשקשים ולעיתים גודלם יוצא הדופן נע לרוב בין 2 ל-3.5 מטר, אך מינים אחדים אחרים של דג זה מגיעים לגודל של 5.5 מטרים.

רוב החדקנים ניזונים ממזון הנמצא על הקרקעית: בעזרת החוטם הארוך הם בוחשים באדמה רכה ובעזרת המחושים הם מאתרים רכיכות ודגים קטנים. מכיוון שאין להם שיניים הם אינם מסוגלים לתפוס טרף, על אף שפרטים גדולים במיוחד יכולים לבלוע טרף שלם, כולל דגי סלמון וגורי כלב ים.

מינים מסוימים של החדקן גדלים בחוות דגים ומביציהם מכינים קוויאר.

החדקנים גדלים לאט ומגיעים לבגרות בשלב מאוחר בחייהם, דבר ההופך אותם לפגיעים לזיהומים ולשינויים בסביבת החיים. רוב המינים של החדקן נחשבים כיום למינים בסכנת הכחדה עד סכנת הכחדה חריפה.

לפי תיעוד המאובנים, הופיעו החדקנים לראשונה לפני כ-200 מיליון שנה, ומאז עברו מעט מאוד שינויים, עובדה שהקנתה להם את התואר מאובנים חיים.

==מיון==
* משפחה חדקניים (Acipenseridae)
** תת-משפחה Acipenserinae
*** סוג חדקן (Acipenser) בו 18 מינים.
*** סוג הוסו (Huso) בו 2 מינים.
** תת-משפחה Scaphirhynchinae
*** סוג סקפירינכוס (Scaphirhynchus) בו 3 מינים.
*** סוג פסודוסקפירינכוס (Pseudoscaphirhynchus) בו 3 מינים.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1831
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שארל לוסיאן בונפרטה
קטגוריה:חדקנאים
קטגוריה:מאובנים חיים
גרוש (מטבע אירופי)

גרוֹש (בלטינית: Grossus; בגרמנית: Groschen; באיטלקית: grossone; בצ'כית: groš; בפולנית: grosz; בהונגרית: garas; ברומנית: gros, ברוסית: грош) היה מטבע (לעיתים שם בלתי רשמי, בלשון דיבורית) ששימש בכמה מדינות אירופיות דוברות גרמנית וכן במספר מדינות מרכז אירופיות (בוהמיה, פולין) ונסיכויות ברומניה.

מקור השם במונח בלטינית וולגרית "grossus", קיצור של denarius grossus, "מטבע עבה".

שמו של הגרוש, שהיה נהוג באזורי האימפריה העות'מאנית וסביבתה, נגזר מאותו מקור לטיני.

==היסטוריה==
שמות כ"גרושן", "גרוסוס", "גרוס", "גרוש" ועוד שימשו בימי הביניים כשמם של כל מטבעות הכסף העבים, בניגוד למטבעות כסף דקים כמו הדנייר הצרפתי והפני. שוויו ההיסטורי של המטבע היה בין מספר דנאריוס לתריסר.

גרושן טירולי משנת [[1286. מצידו האחד הכיתוב "ME IN AR DVS" וצלב כפול, מצידו השני - "DUX TIROL" ודמות הנשר של טירול]]
גרוסונה מ[[בולוניה שבאיטליה (מהמאה ה-15)]]
מטבע 2 גרושן אוסטרי, משנת [[1925]]
ב-1193 הונפק גרוסו ונציאני בוונציה.

ב-1271 הוא הונפק על ידי הדוכס מיינהרד מאזור טירול. 
במהלך ימי הביניים הוטבע המטבע במדינות נוספות ובגרסאות שונות של שמו: באנגליה הוטבע הגרוֹט (Groat) (החל מ-1279), בבוהמיה הוטבע מ-1300 הגרוש הפראגי, שבהמשך אומץ על ידי מרבית מדינות מרכז אירופה, ובפולין הוטבע החל מ-1367 הגרוֹש הקרקובי, שהיה שווה ערך ל-12 דנאריוס.

במהלך השנים ויתרו חלק מהמדינות על הגרוש, בעוד שבאחרות ערכו הופחת. בפולין למשל, הלך משקל מטבע הכסף וקטן עד שב-1752 הוא הוחלף במטבעות נחושת בעלי אותו שם. כיום מצוי בשימוש בפולין מטבע בשם גרוֹש, שערכו מאית הזלוטי.

בגרמניה במאה ה-18 שימש הגרוש בעיקר במדינות הצפוניות כמטבע שערכו 12 פפניג השווים ל-1/24 רייכסטאלר (שווה ערך ל-1/32 קונוונציונסטאלר של האימפריה הרומית הקדושה). במאה ה-19 שונתה שיטת המטבע - בפרוסיה הונהג החל מ-1821 הטאלר, ששוויו 30 גרושן. לאחר איחוד גרמניה והמעבר לשיטה עשרונית, נקבע המארק כמטבע הראשי, הנחלק ל-100 פפניג. הגרושן נותר ככינוי סלנג למטבע של 10 פפניג. המילה פחות פופולרית מאז המעבר לאירו, אולם עדיין נשמעת לעיתים, בעיקר מפי הדור המבוגר.

הגרושן האוסטרי, ששוויו היה מאית השילינג, הונפק בין 1924–1938 ובין 1945–1999 עד להצטרפות אוסטריה לגוש האירו באותה השנה.

באוקראינה גרוש היא מילת סלנג לקופיקה, מאית ההריבניה. גם המילה האוקראינית ל"כסף" נגזרת ממילה זו.

בבולגריה שימש הגרוֹש כהילך חוקי עד שהוכנס למחזור הלב במאה ה-19. המילה משמשת עדיין כשם כללי למטבע או כסף בכמה ביטויים ופתגמים וכן בסיפורי עם ובסיפורים שעלילתם מתרחשת בעבר.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מטבעות אירופה
קטגוריה:מטבעות
דניאל הארוויץ

דניאל הארוויץ (Daniel Harrwitz ; 23 באפריל 1823 – 9 בינואר 1884) היה אמן שחמט יהודי-גרמני. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-50 של המאה ה-19 כאשר היה הראשון בעולם. הארוויץ דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1846 ל-1860. 
== חייו ==
הארוויץ נולד בברסלאו (ורוצלב) במחוז הפרוסי של שלזיה. הוא צבר מוניטין בפריז, במיוחד כשחקן של שחמט עיוור. בשנת 1846 הפסיד בדו-קרב באנגליה להווארד סטאונטון למרות שסטאונטון נתן לו יתרון של רגלי ומסע. למרות יתרון זה היו המשחקים בלתי שקולים וסטאונטון ניצח 7-0. שנתיים מאוחר יותר סיים בתיקו דו-קרב שנערך בגרמניה עם אדולף אנדרסן.

הארוויץ חי באנגליה משנת 1849 ויסד את העיתון British Chess Review. בשנת 1856 עבר לפריז, שם ניצח דו-קרב מול ג'ול ארנו דה ריוויאר. בשנת 1858 שיחק מול פול מורפי דו-קרב בפריז. הארוויץ זכה בשני המשחקים הראשונים אך הפסיד בדו-קרב 5.5-2.5. הארוויץ פרש מהדו-קרב בתרצו זאת במצבו הבריאותי. 

בשנת 1862 פרסם את הספר [http://books.google.com/books?id=t88CAAAAYAAJ&pg=PA242&dq=1&hl=de#PPP7,M1 Lehrbuch des Schachspiels] ספר לימוד של משחק השחמט.

בהמשך עבר לדרום אוסטריה, לטירול, ושם מת בדוזן בשנת 1884. 

להארוויץ הייתה תוצאה חיובית מול אנדרסן, ולמרות שנוצח על ידי מורפי בדו-קרב, היה אחד האמנים הבודדים שהצליחו לנצח את מורפי בכלים השחורים: [http://www.chessgames.com/perl/chessgame?gid=1055947 אחד מניצחונותיו בפריז בשנת 1858].

==התמודדויות==
{| class="wikitable sortable"
! שנה !! מיקום !! המתמודד השני !! class="unsortable" colspan="2" | תוצאה
|-
|1846 ||לונדון || ג'ורג' וולקר || 5 מ-12 || הפסד
|-
|1846 || לונדון || אלייז'ה ויליאמס || 4 מ-5 || ניצחון
|-
|1846 ||לונדון || הווארד סטאונטון || 0 מ-7 || הפסד
|-
|1846 ||לונדון || ברנרד הורביץ || 6.5 מ-12 || ניצחון
|-
|1847 || || ליונל קיזריצקי || 6 מ-18 || הפסד 
|-
|1847 || ברלין || קארל מאיה || 6 מ-9 || ניצחון
|-
|1848 || || ליונל קיזריצקי || 6 מ-16 || הפסד 
|-
|1848 ||ברסלאו|| אדולף אנדרסן || 5 מ-10 || תיקו 
|-
|1849 || ברייטון || ברנרד הורביץ || 8 מ-15 || ניצחון 
|-
|1852 || לונדון || אלייז'ה ויליאמס || 8.5 מ-10 || ניצחון 
|-
|1852 || לונדון || אלייז'ה ויליאמס || 8.5 מ-12 || ניצחון 
|-
|1853 ||ברלין|| יוז'ף סן || 3.5 מ-5 || ניצחון 
|-
|1853 || לונדון ||יוהאן לבנטל || 17 מ-31 || ניצחון 
|-
|1856 ||פריז ||ג'ול ארנו דה ריוויאר || 3 מ-5 || ניצחון 
|-
|1858 || פריז ||אדולף אנדרסן || 2.5 מ-7 || הפסד 
|-
|1858 || פריז ||פול מורפי || 3.5 מ-8 || הפסד 
|-
|1859 || ||איגנץ קוליש || 1.5 מ-4 || הפסד 
|-
|1860 ||לונדון ||אוגוסטוס מונגרדיין || 7.5 מ-8 || ניצחון 
|-
|1860 || ||קארל המפה || 3.5 מ-4 || ניצחון 
|-
|}

== קישורים חיצוניים ==

* איזידור זינגר, [http://jewishencyclopedia.com/view.jsp?artid=305&letter=H דניאל הארוויץ ], jewishencyclopedia
* [http://chessmetrics.com/cm/CM2/PlayerProfile.asp?Params=199510SSSSS3S051135000000111000000000011410100 מידע כללי]

קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:שחמטאים גרמנים
קטגוריה:מחברי ספרי שחמט גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1823
קטגוריה:נפטרים ב-1884
מחלף עירון

מחלף עירון הוא מחלף הממוקם מזרחית לקיבוץ ברקאי ומפגיש את כביש 6 (חוצה ישראל) וכביש 65 (כביש נחל עירון. בערבית: ואדי עארה). המחלף נקרא על שם העמק הנמצא על גדותיו של נחל עירון. הוא נפתח לתנועה בשנת 2004 עם חנוכת הקטע המרכזי בכביש 6.
==היסטוריה==
ב-6 בינואר 2004, עם חנוכת קטע כביש 6 ממחלף ניצני עוז למחלף עירון הוקמה במקום צומת מרומזרת. בשלב זה התאפשרה התנועה מכביש 65 לכביש 6 רק דרומה. המכרז להקמת המחלף פורסם בינואר 2003, על ידי חברת כביש חוצה ישראל באפריל 2003 זכתה חברת סולל בונה במכרז. במרץ 2005, הושלם שלב א' של המחלף. העבודות על שלב ב', נמשכו במקביל והם כללו את העברת כביש 6 מעל כביש 65 והמשך סלילתו צפונה. 

המחלף בתצורתו הנוכחית הושלם ביולי 2009.

חברת כביש חוצה ישראל מתכננת לשדרג את המחלף למחלף מערכתי מלא ללא רמזורים על כביש 65.
==מבנה המחלף==
תצורת המחלף היא של מחלף יהלום משולב ברמפה של מחלף טורבינה. הפניות שמאלה מתבצעות באמצעות רמזורים למעט הפנייה מכביש 65 מערב לכביש 6 בכיוון דרום, שמתבצעת באמצעות רמפה ארוכה. כל הפניות ימינה הן רציפות, למעט הפנייה מכביש 6 בכיוון דרום לכביש 65 בכיוון מערב, שמתבצעת ברמזור המערבי.

== קישורים חיצוניים ==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:כביש 6: מחלפים
עירון
קטגוריה:חריש: תחבורה
הס

הס (Hess או Hass) הוא שם משפחה שמקורו בגרמנית. פירוש המילה "הס" (Hass) בגרמנית היא "שנאה", אולם בהקשר יהודי-אשכנזי סביר להניח שזוהי נגזרת של השם העברי "יחזקאל".

קטגוריה:שמות משפחה אשכנזיים
קטגוריה:שמות משפחה גרמניים
קטגוריה:שמות משפחה שמבוססים על השם יחזקאל
קרב אל-קסר אל-כביר

קרב אל-קסר אל-כביר (בערבית: معركة القصر الكبير) (מבוטא לפעמים גם כאלקסר קיביר, אל קסר אל-קיבְר, אלקאזארקיביר, אלקאסר וכדומה, שפירושם בערבית הוא הארמון הגדול), נודע גם כקרב שלושת המלכים, היה קרב גדול שנערך בצפון הממלכה השריפית, ליד העיירה אל-קסר אל-כביר, הנמצאת בין טנג'יר לפאס, ב-4 באוגוסט 1578. הקרב נערך בין צבאו של אבו עבדאללה השני סעדי, ביחד עם בעל בריתו סבשטיאו, מלך פורטוגל, נגד צבא מוסלמי גדול בפיקודו של הסולטאן החדש של הממלכה השריפית (ודודו של אבו עבדאללה השני סעדי) עבד-אל-מאליק.

מלך פורטוגל המיליטנטי תכנן מסע צלב לאחר שאבו עבדאללה ביקש את עזרתו בהחזרת כתרו, שאותו לקח ממנו דודו עבד-אל-מאליק. בסופו של דבר הפסידה פורטוגל בקרב, ובכך גם הפסידה את עצמאותה למשך שישים שנה, בהן הייתה תחת הכתר הספרדי. 

בקרב נהרגו אבו עבדאללה ועבד אל-מאליק, שאת מקומו ירש אחיו אחמד אל-מנסור, והמלך הפורטוגלי נעלם וכנראה נהרג גם הוא.

==קישורים חיצוניים==

* 

אל-קסר אל-כביר
קטגוריה:מרוקו: היסטוריה
קומלינה זקופה

קומלינה זקופה (שם מדעי: Commelina erecta) היא מין של צמח בעל פרחים עשבוני רב שנתי. קרויה כך משום צורתה המזדקרת מהקרקע, יחסית לקומלינות דומות, כגון הקומלינה המצויה והיהודי הנודד.

== מאפיינים ==

עלי הקומלינה הזקופה ארוכים, בעלי שפה תמימה ומסורגים. מגעם דביק מעט כתוצאה מעשרות שערות דקיקות המאפשרות לעלה להיצמד לצמחים סובבים. פרחיו בעלי שלושה חפים (סוג של עלי כותרת) בעלי גוון כחול בהיר ובולט, שניים מהם בולטים וגדלים בזווית של כ-120 מעלות ביניהם, חלקם העליון חופף קלות. החף השלישי מנוון. ביניהם קבוצה של אבקנים צהובים ומתחת להם לשונות השחלה. הוא פורח אך ורק בצל, ולכן ניתן לראות את פריחתו מוקדם בבוקר. בצהריים חפיו מתכווצים והפרח הבולט נעלם לתוך תרמיל מיוחד, עד למחרת.

== תפוצה ==
המין מקומי באמריקה הצפונית והדרומית, כולל מקסיקו, ארגנטינה וארצות הברית. כמין שורד היטב, הוא התפשט בקלות ופלש לאזורים נוספים, שם הוא נחשב לעיתים כעשב שוטה.

== בארץ ==

הקומלינה הזקופה היא מין פולש בארץ. נפוץ בגינות מושקות, ולרוב נחשב לטפיל. צומח פעמים רבות בסמוך לחמציצים או במדשאות, ובעל יכולת לטפס על צמחים אחרים. קרוי לעיתים בטעות "היהודי הנודד", אף על פי ששם זה שייך לקומלינה אחרת במשפחתו, בעלת שלושה עלי כותרת.

== קישורים חיצוניים ==

* תמונות של [https://www.flickr.com/photos/zachievenor/sets/72157654644559855 קומלינה] בפליקר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:קומליניים
קטגוריה:מיני צמחים פולשים בישראל
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
ימת חול

א-רֻבּע אל-ח'אלי בחצי האי ערב]]
ימת חול (גם עֶרְג) היא אזור גדול ושטוח למדי של מדבר המכוסה בחולות נודדים, ומאופיין במיעוט צמחייה או בהיעדרה כליל. המונח הלועזי erg מקורו בערבית (עַרְק, عرق; "קרקע חולית") של תושבי הסהרה, שבדומה להרבה מונחים הקשורים למדבר השתרשו בספרות המקצועית, מפני שרוב החוליות בעולם נמצאות בסהרה ובחצי האי ערב. 

המונח מתייחס לאזורים מדבריים שמכילים יותר מ-125 קילומטרים רבועים של דיונות, ובהם החול מכסה לפחות 20% מהשטח הכללי. הגדול שבמדבריות העולם הוא מדבר סהרה המתפרש על פני 9,000,000 קמ"ר ומכיל מספר ימות חול. ימת החול הרציפה הגדולה בעולם היא הרֻבּע אל-ח'אלי ('הרֶבע הריק') בחצי האי ערב ושטחה מגיע ל-650,000 קמ"ר. הדעה הרווחת היא שכ-85% מהחול הנייד בעולם נמצא בימות חול שגודלם עולה על 32,000 קמ"ר.

==תיאור==
ימת חול במרוקו
ימות חול מרוכזות בין קווי רוחב 20° ל-40° בהמיספירות הצפונית והדרומית, וכוללים אזורים שעוברות בהן רוחות הסחר. ימות חול פעילות, מוגבלות לאזורים שבהם כמות המשקעים עולה על 150 מ"מ בשנה. הגדולות שבהן מצויים בצפון ודרום אפריקה, מערב אסיה ומרכז אוסטרליה. ימות חול ושדות דיונות נוצרים על פי רוב במקומות שופעי חול יבש ומשוחרר כמו ואדיות, דלתה, מישורי הצפה, אגמים שיַבשוּ וחופים. כמעט כל ימות החול הגדולות ממוקמות במורד הרוח ממישורים וערוצי נהר יבשים, שלא יכלו לקיים צמחייה ולכן היו נתונים לסחיפה מתמשכת של הרוח. חול ממקומות כאלו נודד עם כיוון הרוח ונערם לדיונות גדולות במקומות בהם התנועה נחלשת ואף נעצרת בשל חסמים טופוגרפיים. נדידת החול עשויה להרחיק מאות ואלפי קילומטרים ממקום המוצא, ומשך התהליך אורך לפחות כמיליון שנים. כך נוצרו מדבריות חול כגון חצי האי ערב, ימת מורזוק בלוב, 
מדבר סימפסון ומדבר החול הגדול באוסטרליה. 

==ימות חול מחוץ לכדור-הארץ במערכת השמש==
ימת חול במאדים
ימת חול היא מאפיין גאולוגי שיכול להימצא על כוכבי לכת בהם האטמוספירה מסוגלת לייצר שחיקה רוחית חזקה על פני הקרקע למשך תקופות ארוכות ולהביא כך להיווצרותו ולהיערמותו של חול. ידועים כיום שני כוכבי לכת במערכת השמש מלבד כדור הארץ, בהם מצויים ימות חול: נוגה ומאדים, וכן טיטאן, אחד מירחיו של שבתאי.

==ראו גם==
* שחיקה
* בלייה
* מכתש רוח
* משקעים
* טנרה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
מחלף בת שלמה

מחלף בת שלמה הוא מחלף בכביש 67 הבנוי בתצורת מחלף יהלום. הוא חוצה את המושב בת שלמה במרכזו וממוקם סמוך למזכירות היישוב ולמוזיאון בת שלמה. המחלף הוא מפגשם של כביש 67 וכביש הגישה לבת שלמה. המחלף נקרא על שם היישוב. המחלף נפתח לתנועה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20071211143540/http://www.iroads.co.il/ החברה הלאומית לדרכים בישראל]

כביש 67 מגשר המחלף לכיוון צפון מזרח

קטגוריה:ישראל: צמתים ומחלפים
קטגוריה:מחלפי יהלום
איבראהים מקאדמה

איבראהים מקאדמה (בערבית: ابراهيم المقادمة, תעתיק מדויק: אבראהים אלמקאדמה; 1952 - 8 במרץ 2003) היה אחד מראשי הזרוע הצבאית של תנועת החמאס, פעיל פוליטי בכיר בתנועה, ואידאולוג בולט בקרב תנועת "האחים המוסלמים" בשטחים, עד להריגתו בידי צה"ל.

==ביוגרפיה==
אבראהים אל-מקאדמה נולד בשנת 1952 במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה. לאחר שהצטיין בלימודיו התיכוניים, יצא ללימודי רפואת שיניים במצרים, שם הצטרף לתנועת האחים המוסלמים והפך לפעיל סטודנטיאלי בולט. בשנת 1976 סיים את לימודיו בהצלחה, התחתן, ושב לרצועת עזה.

במסגרת פעילותו בתנועת האחים המוסלמים, נעצר ד"ר אל-מקאדמה יחד עם השיח' אחמד יאסין והואשם באחזקת נשק ובייסוד התארגנות צבאית. בפועל, שימש אל-מקאדמה כמפקד הראשון של מנגנון הביטחון הפנימי בחמאס. אל-מקאדמה נשפט ל-8 שנות מאסר, וריצה גם חצי שנה של מאסר מנהלי נוסף, עד לשחרורו בשנת 1992. במהלך שהותו בכלא אשקלון הוא צבר השפעה כהוגה וכאידאולוג. הוא העביר שיעורי דת והגות מדינית, ואף כתב בכלא ספר תחת השם הבדוי 'ד"ר מחסן כרים'. הספר, אשר נקרא "הסכסוך הדמוגרפי בפלסטין", סקר את ההגירה היהודית לארץ ישראל בין השנים 1881–1990.

עוד בעת שהותו בכלא הישראלי, כמו גם לאחר שחרורו, הסתמן אל-מקאדמה כאחד מהמתנגדים הבולטים ליוזמת הסכמי אוסלו. הוא סבר שהסכם שלום עם האויב הישראלי יוביל לחיסולם של הפלסטינים. אל-מקאדמה ראה בהתנגדות המזוינת את הדרך היחידה לעצמאות, "ולו במחיר הריגת חצי מהעם הפלסטיני". לראייתו, אותה הביע בספרו "הסכם עזה ויריחו מזווית אסלאמית", הסכמי אוסלו היוו ויתור על 80% משטחי פלסטין ההיסטורית. ד"ר אל-מקאדמה תמך בגישה לפיה "הג'יהאד הוא הפתרון".

גישתו הקיצונית של ד"ר אל-מקאדמה - אשר כתב עשרות מאמרים וספרים בנושאי ג'יהאד, האחים המוסלמים, והדרך לשחרור פלסטין - הובילה למעצרו על ידי הרשות הפלסטינית. הוא נכלא בין השנים 1996–2000 ונטען כי עבר עינויים בכלא. עם שחרורו, החל להרצות באוניברסיטה האסלאמית בעזה.

ד"ר מקאדמה נחשב על ידי שירותי הביטחון הישראליים כאחראי לפעילות הצבאית החשאית ובתור האידאולוג הראשי של החמאס. חרף השפעתו המרכזית וקשריו לבכירים אחרים בחמאס, התנהל מקאדמה בחשאיות רבה. הוא מיעט להופיע בתקשורת והקפיד על פרופיל נמוך, דבר אשר הקשה מאוד על גורמי ביטחון ישראליים לעקוב אחריו. הוא זוהה כמייצג מובהק של הזרם הדוגמטי והבלתי מתפשר בחמאס, קרי, הזרם המסרב להכיר בישראל או להגיע עמה לפשרות זמניות כלשהן. הוא תמך במאבק מזוין עד להשמדת ישראל והחלפתה באמצעות כינון "מדינת שריעה" מוסלמית.

ב-8 במרץ 2003 נהרג בסיכול ממוקד איבראהים מקאדמה בטילים שנורו משני מסוקי קרב ישראליים, כאשר נסע במכוניתו בשכונת שיח' רדואן בעיר עזה. יחד עמו נהרגו מהירי שלושה משומרי ראשו אשר נסעו ברכב. שניים מהם, ח'אלד ג'מעה ועלאא' שכרי, היו מוכרים כפעילים צבאיים בזרוע הצבאית של החמאס. כמו כן נהרגה ילדה שעברה ברחוב.
בזכות גורמי הסברה ומורשת, ולנוכח השפעתו הרבה על התנועה, השתרשה דמותו של מקאדמה בקרב תומכי חמאס וכתביו נלמדים על ידיהם גם שנים לאחר מותו.

קטגוריה:פעילי חמאס שנהרגו בידי ישראל
קטגוריה:עצירים מנהליים בישראל
קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:מחנה הפליטים ג'באליה: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1952
קטגוריה:פלסטינים שנפטרו ב-2003
מחלף בן-גוריון

מחלף בן-גוריון (נקרא מחלף נתב"ג) הוא מחלף הממוקם בסמוך לנמל התעופה הבינלאומי בן-גוריון, ומחבר בין כביש 1 וכביש הגישה לנמל התעופה כביש 4503.
== היסטוריה ==
המחלף נפתח לתנועה בשנת 1979 כחלק מסלילתו של כביש 1. עם פתיחתו כלל המחלף גשר אחד ששירת את הנוסעים בכביש 1 לכיוון מזרח אל כביש 4503 ולא כלל קישור בין כביש 4503 אל כביש 1 בכיוון מזרח. ב-28 בדצמבר 1999 נחנך גשר נוסף, המאפשר את הגישה לכביש 1 בכיוון מזרח מכביש 4503. מעל לקצהו של גשר זה עובר גשר מסילת רכבת ארוך שהושלם בשנת 2006 כחלק מקו הרכבת למודיעין. בהמשכו חולף גשר הרכבת גם מעל לכביש 1.

ממערב למחלף בן-גוריון נמצאת הכניסה לנתיב המהיר בכביש 1 שהוקם בין 2008 ל-2010. עם הקמת הנתיב שופצה רמפת היציאה מהמחלף לכביש 1 בכיוון מערב, ואף התווספה לה גדר הפרדה כדי למנוע מסיבות בטיחותיות מעבר כלי רכב לנתיב המהיר.

בעתיד מתכונן המחלף להתחבר לכביש 200 ולחבר את שכונות צפון לוד ומערב רמלה לצירי התחבורה - כביש 1, כביש 44 וכביש 431.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כביש 1: מחלפים
קטגוריה:נמל התעופה בן-גוריון: תחבורה
קטגוריה:הנצחת דוד בן-גוריון
מעבר חונג'ראב

ממוזער
מעבר חונג'ראב (גובה 4,693 מטר) הוא מעבר הרים גבוה בחבל קשמיר, בגבול שבין פקיסטן לחבל שינג'יאנג שבסין. פירוש שמו של המעבר הוא "עמק הדם" בשפת הוואחי.

זהו מעבר הגבול הסלול הגבוה ביותר בעולם. המעבר הוא גם הנקודה הגבוהה ביותר על כביש קארקוראם. קטע זה של הכביש הושלם בשנת 1982 והחליף שני מעברי הרים אחרים (מעבר מינטאקה ומעבר קיליק - שניהם לא סלולים).

המעבר שוכן בעמק ארוך ושטוח המכוסה שלג בעת החורף וסגור לתנועה מדי שנה, בין 15 באוקטובר ל-1 במאי. בצידו הסיני של המעבר קיימים מרחבי מרעה עשב בהם רועים עדרי יאק. בצידו הפקיסטני של המעבר הכביש עובר לאורך כ-50 ק"מ בתוך הפארק הלאומי חונג'ראב, בטרם הוא מגיע לעמדת המשמר של דיה. משם, לאחר כ-35 ק"מ נוספים קיימת נקודת ביקורת הגבולות והמכס בסוסט.

ב-1 ביוני 2006 נחנך שירות אוטובוס יומי מן העיירה גילגיט בפקיסטן אל העיר קאשגאר שבסין. בשנת 2007 התבצע סקר מומחים באזור המעבר כדי לבחון אפשרות של בניית מסילת רכבת אשר תחצה את המעבר ותקשר בין סין ופקיסטן.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* King, John 1989. Karakoram Highway : the high road to China. Hawthorn, Victoria, Lonely Planet Publications. 
</div>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מעברי הרים
קטגוריה:סין: גאוגרפיה
קטגוריה:פקיסטן: גאוגרפיה
קטגוריה:שינג'יאנג
קטגוריה:פקיסטן: תחבורה
ניסים חיים משה מזרחי

הרב ניסים חיים משה מזרחי, (סביבות שנת ה'ת"ן (1690) - ד' בתמוז ה'תק"ט - 9 ביוני 1749), מרבני ירושלים במאה ה-18, כיהן בתפקיד הראשון לציון בשנים ה'תק"ה (1745) - ה'תק"ט (1749).

== ביוגרפיה ==
נולד בירושלים ליוסף מזרחי, ראש השוחטים בעיר. הוא צאצא למשפחת ברוך מזרחי. התייתם בגיל צעיר, וגידל את אחיו הרב ישראל מאיר מזרחי (מחבר הספר פרי הארץ), יחד הם למדו בישיבת בית יעקב. לימים אחיו התחתן עם בתו והפך לחתנו. אשתו הראשונה נפטרה בתצ"ח, והשנייה בתק"ה..

נאסר פעמיים פעמים בידי השלטונות העות'מאניים, ככופר נפש על חובות היישוב היהודי בירושלים. ואז הוסיפו לו עוד שני שמות על שמו המקורי משה, תחילה חיים, ואחר כך ניסים.

בשנת ה'תק"ה מונה לכהן כראשון לציון. הוא מילא תפקיד זה כארבע שנים, עד לפטירתו.

הוא ובית דינו תיקנו מספר תקנות, ובכללן תקנה האוסרת על גברים לא נשואים בגילאים 20–60 לגור בירושלים.

נפטר ביום שישי, ערב שבת פרשת חקת, ד' בתמוז ה'תק"ט, ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים, סמוך לאחיו רבי ישראל מאיר ולקבר רבי חיים בן עטר. בתקופת השלטון הירדני במקום אירעו מספר תאונות בסמוך למקום קבורתם, בעת ניסיונות ליישור השטח לצורך הכשרת מגרש חניה במקום, דבר שגרר את הפסקת העבודות, בשל אמונת העובדים שם בקדושת המקום.

אחד מתלמידיו הוא הרב יונה נבון.

הרב יצחק הכהן רפפורט כיהן אחריו כראשון לציון.

רבי רפאל שלמה הבדלה היה גיסו.

== חיבוריו ==
שאלות ותשובות "אדמת קודש" - שני חלקים של שו"ת וחידושים על ארבעת חלקי השולחן ערוך, בחיבור משא ומתן הלכתי עם רבני ירושלים ורבנים מקהילות אחרות. (חלק א' נדפס בחייו בקושטא (1742), חלק ב' נדפס אחרי מותו בשלוניקי, על ידי בנו הרב יוסף פנחס, (1756)).
== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=1750 מזרחי נסים], באתר דעת
* [https://daf-yomi.com/DYItemDetails.aspx?itemId=1529 דוגמה לפסק דין שלו בענייני ייבום], באתר פורטל הדף היומי
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשונים לציון
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל
קטגוריה:משפחת ברוך מזרחי
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:אבות בתי דין
קטגוריה:נפטרים ב-1749
קטגוריה:אנשי היישוב הוותיק ילידי ארץ ישראל במאה ה-17
קטגוריה:יהודים בארץ ישראל במאה ה-18
אשר פלד

אשר (אושרק'ה) פלד (1 בנובמבר 1906 – 18 בפברואר 1970) היה מראשוני צה"ל וקצין חימוש ראשי הראשון.

== חייו ==
נולד כאשר ויינברג לישראל וסימה בעיר אומן, שברוסיה (כיום באוקראינה). נין ונכד לבעש"ט. 
עלה ארצה בשנת 1926. טרם הצטרפותו לארגון ההגנה, בשנת 1933, עבד בפיק"א.

במסגרת ההגנה היה סגן מפקד הגליל התיכון, סגן מפקד מחוז ירושלים ומפקד מחוז שומרון וירושלים. בשנת 1941 מונה פלד לראש מחלקת החימוש של הארגון - תפקיד החמש הכללי. 

עם הקמת צה"ל הוצב בראש שירותי הנדסת חימוש בדרגת סגן-אלוף. באוגוסט 1949 הפכו "שירותי הנדסת חימוש" ל"חיל החימוש והתובלה" ופלד מונה למפקד הראשון של חיל החימוש. בשנת 1950 שונה שם התפקיד ל"קצין החימוש הראשי". באפריל 1951 הועלה לדרגת אלוף-משנה והתמנה כעוזר לראש אגף האפסנאות במטכ"ל. בשנה זו גם סיים את שירותו הצבאי והועמד בראש אגף החימוש של משרד הביטחון (1952–1966). בשנים אלו היה שותף לרכש הביטחוני של מערכת הביטחון בתקופות מבצע קדש והתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים. בנוסף, שימש כמזכיר מועצת החימוש העליונה. היה מגיע אישית פעמים רבות כדי להיות פעיל בפריקת ציוד ונשק והעברתו לידי צה"ל.
משנת 1966 ועד פטירתו שימש כיושב ראש ועדת הקליעה של התאחדות הקליעה בישראל.

אשר פלד נפטר מהתקף לב בחדרה ונטמן בבית העלמין בעיר. הותיר אחריו את רעייתו, בלה, שתי בנות ונכדים. 

עיריית חדרה קראה רחוב בעיר לזכרו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://web.archive.org/web/20170211155119/http://www.atal.idf.il/1295-he/Atal.aspx תולדות חייו] באתר חיל החימוש.

קטגוריה:קציני חימוש ראשיים
קטגוריה:ישראלים ילידי רוסיה
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:ראשי אגפים במשרד הביטחון
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1906
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1970
קטגוריה:חברי המטה הכללי במלחמת העצמאות
קומלינה

קומלינה (שם מדעי: Commelina) היא סוג של צמח בעל פרחים. באנגלית היא קרויה גם פרח היום (Dayflower) ודמעות האלמנה (Widow's Tears). צוינה לראשונה בכתובים על ידי קארולוס ליניאוס, כולל מין שנקרא על שמו. שמה המדעי קרוי על שם הבוטניקאי ההולנדי יאן קומליין (Jan Commelijn), שהיה בין השאר אוצר הגן הבוטני של אמסטרדם, שם נולד ונפטר. 

==מאפיינים==
רוב מיני הקומלינה הם עשבוניים חד שנתיים או רב שנתיים. קיים בהם מנגנון נדיר יחסית, בו הפרחים מוחזקים בנרתיק דמוי תרמיל במהלך היום. נרתיק זה נפתח ומתכווץ בתלות עם מידת האור והלחות באוויר, ומשחרר את החפים - סוג של עלי כותרת, המקיפים את האבקנים ולשונות השחלה. הפרחים נראים לעין רק בשעות היום בהם האור מועט, לרוב בשחר, ולאחר מכן קשה למוצאם. העלים מסורגים, מוארכים ובעלי שפה תמימה.

==תפוצה==
הקומלינה נפוצה ביבשות אמריקה, אפריקה, אסיה ואירופה, ובחלק מהמקומות נחשבים מיניה כעשבים שוטים. הצמח משתרש היטב באדמות סלעיות ויכול להתפרש באזורים אורבניים בקלות. ללא עישוב, הקומלינה יכול להתפשט לרוחב גנים שלמים. באירופה הוא נחשב לסימן של עזובה, היות שפרחיו בולטים בגנים נטושים והריסות עירוניות. מספר מינים אף השתרשו כפולשים בארץ, הבולט מביניהם הוא הקומלינה הזקופה.

==שימושים==
מספר מינים, כגון הקומלינה הבנגהלית, נאכלים כירקות עליים במדינות באפריקה ודרום מזרח אסיה.

==מינים ידועים==

*קומלינה זקופה
*קומלינה מצויה
*קומלינה קארולינית
*קומלינה בנגהלית

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:קומליניים
קומליניים

קומליניים (שם מדעי: Commelinaceae) היא משפחה של צמחים עשבוניים בעלי פרחים, המכילה כ-650 מינים שונים ב-40 סוגים. ידועה גם בשם משפחת ה-Spiderwort. 

אחת מהמשפחות הבודדות שזוהו החל מעבודותיו של קארולוס ליניאוס ועד APG II מ-2003 בתצורתן הנוכחית, ללא שינוי.

==מאפיינים==
מיני הקומליניים תורבתו כצמחי נוי, אך גם כוללים עשבים שוטים. מאפיין משותף של צמחים אלו הוא הגבעול המוצק, לרוב עם בליטות בכל הצטלבות. עלים מסורגים, תמימי שפה ומוארכים, לעיתים סוקולנטים. צמחים דו-מיניים, קיימים מינים עם האבקה עצמית. פורחים לתקופה קצרה, לעיתים יום אחד בלבד. הפרחים בעלי שלושה עלי כותרת (לעיתים רק שניים בולטים לעין), לרוב עם שישה אבקנים פוריים ושחלה עלית. הפירות הם הלקטים, המונים מספר מצומצם של זרעים. מרבית הסוגים מעוטי או נטולי צוף.

==תפוצה==

סוגי המשפחה מצויים ביבשות אירופה, אמריקה, אסיה ואפריקה, בפזורה רחבה. מינים רבים במשפחה הועברו למקומות חדשים כצמחי נוי.

==סוגים בולטים==
*היהודי הנודד (Tradescantia) - כ-71 מינים
*קומלינה (Commelina) - כ-170 מינים
*Cyanotis - כ-50 מינים
*Murdannia - כ-50 מינים
*Aneilema - כ-65 מינים

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1804
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי שרל-פרנסואה בריסו דה מירבל
קטגוריה:משפחות צמחים
קמוב Ka-60

Ka-60 בתערוכה האווירית MAKS 2005
הקמוב Ka-60 (רוסית: Касатка; בתרגום : "קטלן") הוא מסוק תובלה רב-תכליתי רוסי מתוצרת חברת קמוב. מטרותיו הן: סיור, העברת תובלה (בעיקר נשק ותחמושת), תובלת חיילים לשדה הקרב, פינוי פצועים, משימות הצלה, אימונים ופיקוח. המסוק טס לראשונה ב-10 בדצמבר 1998 ויועד להחליף את מסוק המיל מי-8 הישן. נכון ל-2008, משרתות בחיל האוויר הרוסי שמונה יחידות של המסוק. היחידות מיועדות לחיל הים הרוסי, למשמר הגבול הרוסי ולמשרד החוץ הרוסי. המסוק מיוצר בעיר לוחוביצי (רוסית: Луховицы) במחוז מוסקבה.

==היסטוריה==
יחידת הפיתוח של חברת קמוב החלה לפתח את המסוק בשנת 1983, בזמן שחיל האוויר הרוסי הפעילו גרסאות של מסוק המיל מי-8. מסוקי המי-8 היו מאוד נפוצים באותה תקופה, אך לא מאוד חסכוניים ביחס לכושר הנשיאה שלהם (4 טון). אולם, כאשר מסוקי המי-4, שהותאמו לשאת מטענים קלים יותר (עד 2 טון), הוצאו מהשירות היה צורך רב במסוקים מסוג זה. ה-Ka-60 נועד מלכתחילה להחליף את המי-4, ונקרא אז V-60 (ברוסית: В-60). התוכנית קיבלה תמיכה ממשלתית בשנת 1984, וב-1988 התקבל תרשים מוכן של המסוק. הסיפון של המסוק שבתרשים היה שונה במקצת מזה של המסוק כיום. ב-1990, המיזם יצא לפועל תחת השם "60-Ka".

==מבנה ועיצוב==
ה-Ka-60 הוא המסוק הראשון של חברת קמוב שיוצר עם רוטור זנב פנימי בעל 12 להבים מסוג "Fenestron" מנועיו של המסוק יוצרו במיוחד בשבילו תחת השם RD-600V (רוסית: РД-600В) על ידי חברת "Saturn". כל הרכיבים והמערכות שבמסוק הם מתוצרת רוסית. במסוק הותקנו גלגלי נחיתה מתכנסים וכן בולמי זעזועים במושב ובגלגלים של המסוק. מאפיינים אלה יכולים להועיל בזמן נחיתת אונס, ולאפשר נחיתה רכה יותר.

==גרסאות==
*Ka-60 - גרסת המסוק הבסיסית הראשונית.
*Ka-60U - גרסת אימונים.
*Ka-60K - גרסת תובלה. בעלת סיפון שונה.
*Ka-62M - גרסת חמישה להבים ברוטור הראשי. בעל זוג מנועי General Electric T700/CT7-2D1.
*Ka-60R - גרסת מסוק סייר (מודיעין), שנועד להחליף את Ka-25RTse (רוסית:Ка-25РЦ).
*Ka-62 - גרסת מסוק נוסעים\תובלה רב תכליתי אזרחי.
*Ka-64 Sky Horse - גרסת הייצוא של ה-Ka-62. בעלת מנועי "ג'נרל אלקטריק" מדגם CT7-2DL או LHTEC CT8-800 או מנועי "רולס-רויס מדגם RTM-32. לגרסה זאת אין רוטור זנב פנימי, והיא עשויה ממכשור מתוצרת מערבית.

==מפעילות==
* רוסיה
**חיל האוויר הרוסי - 7 מסוקים בשירות פעיל.

==מאפיינים==
*משקל בתא הפנימי: 2000 ק"ג, משקל על הדפנות החיצוניות 2750 ק"ג.
*קוטר הרוטור הקדמי: 13.5 מטר.
*קוטר הרוטור האחורי (על הזנב): 1.4 מטר.
*מידות התא הפנימי:
**אורך: 3.4 מטר
**גובה: 1.3 מטר
**רוחב: 1.78 מטר
*גובה מרבי: בריחוף: 2100 מטר. גובה מרבי תחת כוח גרירה מלא של המנועים: 5150 מטר.
*מספר נוסעים/חיילים חמושים: 14 + שני הטייסים.

== ראו גם ==
* קמוב-226
* מיל מי-8

==קישורים חיצוניים==

* [http://kahelicopter.com/ka-62/ מידע על KA-62 ב kahelicopter.com]
*[http://www.enemyforces.com/helicopters/ka60.htm תמונות ומידע]
*[http://www.cofe.ru/avia/K/photos_avia_K-12.htm תמונות]

קטגוריה:מסוקי תובלה
קטגוריה:קמוב
אילינג

בית העירייה של אילינג
אִילִינְג (באנגלית: Ealing) היא עיירה הנמצאת ברובע אילינג, למעשה היא פרבר של לונדון הנמצא כ-12.5 קילומטר מערבית למרכז העיר, לעיתים היא נקראת "מלכת הפרברים"
("Queen of the Suburbs").

==היסטוריה==
ראיות ארכאולוגיות מראות שחלקים מאילינג היו כבר מיושבים במשך לפחות כ-7,000 שנה. 
קיימות גם עדויות להתיישבות במאה ה-12 ביער שכיסה את האזור עד למערב לונדון.
התיעוד העתיק ביותר ששרד הוא מפקד משנת 1599 של 85 משקי בית אשר פירטו את שמות הדיירים, את גילם, קשרים משפחתיים ואת עיסוקם. ההתיישבות בקהילה התרחבה.

המפות הראשונות של אילינג נערכו במאה ה-18. במאה הזאת אילינג הייתה בעיקר אזור כפרי והתעסוקה העיקרית בה הייתה חקלאות. עם זאת עבר באילינג כביש גישה חשוב שחיבר בין אוקספורד שבמזרח למרכז לונדון שבמערב שידוע היום בשם "דרך אקסברידג'" (Uxbridge Road). מספר גדול של פונדקים היו פזורים לאורך הדרך שם יכלו הנוסעים והסוסים להתרענן.

ככל שלונדון התפתחה האזור הפך לשוק חקלאי. בשנות החמישים של המאה ה-19, עם שיפור התחבורה (הקמת מסילת הברזל מערבה ופיתוח התעלות בבריטניה), ההתיישבויות הפזורות החלו לגדול לעיירה ואוחדו לאזורי מגורים רציפים. בזמן זה דבק באילינג הכינוי "מלכת הפרברים".

כאמור שיפור התחבורה ובניית מסילות הברזל הביאו לשינויים המשמעתיים ביותר בעיירה במאה ה-19, בשנת 1879 נפתחה תחנת הרכבת ברחוב הראשי (Ealing Broadway), דבר שהוביל, בעשורים הבאים, לבנייה מחדש בחלקים נכבדים מהעיירה של בתי מגורים למעמד הבינוני. השיפור התחבורתי, שכלל גם אוטובוסים רתומים לסוסים וגם רכבות, איפשר לאנשים לנסוע לעבוד בלונדון בזמן שהם מתגוררים באזור כפרי. חלקים מהאזור הכפרי החלו להיעלם במהירות, אך עדיין שטחים נכבדים נשמרו, והוגדרו כפארקים ציבוריים.

במהלך התקופה הוויקטוריאנית הוגדרה אילינג כעיירה באופן רשמי, המשמעות לכך הייתה סלילת כבישים, בניית ביוב, בניית בתי ספר ומוסדות ציבוריים. כמו כן הוקם בית העיירה.

בשנת 1984 נחנך מרכז הקניות החדש של אילינג על ידי המלכה אליזבת השנייה, וכיום הוא נחשב למרכז אילינג.

ב-2 באוגוסט 2001 הוחבאה פצצה בת 40 ק"ג ברחוב והתפוצצה ליד תחנת הרכבת. הפיצוץ גרם לפציעתם של שבעה אנשים באורח בינוני ולנזק רב לחנויות שבאזור. הפצצה הונחה על ידי ה"פורשים האירים" שהיו ארגון קיצוני שפרש מה-IRA.
 
עד לשנת 2019 פעל ברובע מוזיאון האופנוע של לונדון.

==יהדות אילינג==
באילינג קיימת קהילה יהודית קטנה המונה כמה עשרות בודדים. כמו כן גרים באילינג מספר מצומצם של ישראלים, חלקם עובדים באל על ומתגוררים שם בגלל הקרבה לנמל התעופה לונדון הית'רו.

===בתי כנסת===
באילינג קיימים מספר בתי כנסת
* בית הכנסת של אילינג (Ealing Synagogue), הנמצא במרכז.
* בית הכנסת הליברלי של אילינג (Ealing Liberal Synagogue) הנמצא במערב אילינג.

==אולפני אילינג==
אילינג נודעת באולפני הקולנוע שלה אשר הם העתיקים ביותר בעולם וידועים בעיקר בזכות "קומדיות אילינג". האולפנים נרכשו על ידי ה-BBC בשנת 1955 ועל כן מקומות באילינג מצולמים בתוכניות טלוויזיה אנגליות.

==השכלה==
אילינג היא מרכז של מוסדות להשכלה גבוהה ולכן שוכנים בה סטודנטים רבים

===מוסדות להשכלה גבוהה===
* אוניברסיטת עמק התמזה (Thames Valley University - TVU).
* מכללת אילינג, האמרסמית' ומערב לונדון (Ealing, Hammersmith & West London College).

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אילינג
קטגוריה:לונדון: שכונות