תקרית לאג'ו

תקרית לאג'ו, הידועה גם כחטיפת המעבורת "לאג'ו", הייתה אירוע טרור, שהתרחש ב-31 בינואר 1974 באי פולאו בוקום , סינגפור. ארבעה מחבלים מארגוני הטרור הצבא האדום היפני והחזית העממית לשחרור פלסטין תקפו את מתחם זיקוק הנפט של חברת האנרגיה "של" באי פולאו בוקום ובהמשך חטפו את המעבורת "לאג'ו", ולקחו את חמשת אנשי הצוות שלה כבני ערובה.

משבר בני הערובה נפתר לאחר שממשלת סינגפור אפשרה למחבלים לשוב בבטחה למזרח התיכון בתמורה לשחרור אנשי הצוות החטופים. אירוע זה היה אירוע הטרור הבינלאומי הראשון בסינגפור.

== רקע ==
קבוצת המחבלים הפלסטינים תכננה תחילה לתקוף את מתחם בתי זיקוק הנפט של חברת אסו (אחד מהחטיבות של חברת אקסון מוביל) בסלאגנטנגן (Slagentangen) מחוץ לטונסברג בנורווגיה בשנת 1973 במהלך משבר האנרגיה העולמי, אך שינתה את תוכניותיה לאחר שהרשויות הנורווגיות קיבלו מידע מקדים על כוונתם, הפעילו אזעקת טרור ובכך גרמו להם להבין כי כוונתם ידועה ואלו הסתלקו במהירות ובשקט מהמדינה.<ref></ref><ref></ref>

== התקרית ==
ב-31 בינואר 1974, קבוצה של ארבעה גברים חמושים בתת מקלעים וחומרי נפץ, יצאה לבצע פיגוע במתחם בתי זיקוק הנפט של חברת "של" בפולאו בוקום, אי קטן השוכן מדרום לאי סינגפור. שניים מהמחבלים היו חברים בצבא האדום היפני (JRA) והשניים האחרים השתייכו לחזית העממית לשחרור פלסטין (PFLP). מטרתם הייתה לשבש את אספקת הנפט הגדולה מסינגפור למדינות אחרות, ובמיוחד לדרום וייטנאם (ימי מלחמת וייטנאם). ב-1 בפברואר 1974 הצהיר דובר החזית העממית בביירות כי מטרת הפיגוע הייתה לשמש אזהרה לכל חברות הנפט המונופוליסטיות בפרט ולאימפריאליזם בכלל, הגורמים לדיכוים המתמשך של הערבים במזרח התיכון.

בתחילת פעולתם עלתה סירת המחבלים על שונית אלמוגים סמוכה. הם הצליחו להגיע לחוף פולאו בוקום לאחר ששכנעו ספן חולף תמים לגרור אותם לעבר האי. כשהם פנו לעבר השער של מתקן הנפט, הם ירו יריות לעבר שני כלי רכב חולפים, אך איש לא נפגע. שומר בעמדת האבטחה של המתקן הצליח להימלט ולהפעיל את האזעקה. המחבלים הצליחו לפוצץ 3 מתוך 12 חומרי הנפץ שנשאו אך הם הצליחו לגרום רק לנזק קל.

בניסיונם לברוח לאחר הביצוע הכושל של הפיגוע במתקני הנפט, חטפו המחבלים את המעבורת "לאג'ו" במזח הראשי של האי ולקחו את כל חמשת אנשי הצוות שלה כבני ערובה. עד מהרה גילו שלטונות סינגפור על חטיפת המעבורת והחל מרדף אחריה. המעבורת הוקפה במהירות על ידי ספינות תותחים של חיל הים הסינגפורי וספינות סיור של משמר החופים הסינגפורי במעגן המזרחי, ממש מחוץ למפרץ המרינה.

בשבעה הימים הבאים התנהל משא ומתן אינטנסיבי בין ממשלת סינגפור למחבלים. שניים מבני הערובה הצליחו להימלט משוביהם על ידי קפיצה מסיפון המעבורת באמצע הלילה וחולצו במהירות על ידי הכוחות הסינגפוריים. לבסוף הסכימו המחבלים לשחרר את כל אנשי הצוות החטופים שנותרו בתמורה לליווי של קבוצת "עֲרֵבִים" שילוו אותם בשלום למזרח התיכון. קבוצה זו שכללה 13 בני אדם, הורכבה מארבעה אנשי קומנדו מצבא סינגפור (SAF) ושמונה גורמי ממשל בראשות מנהל חטיבת הביטחון והמודיעין (SID) של משרד הביטחון של סינגפור, סלפן רמנתן.<ref></ref>

בליל 7 בפברואר הועברה קבוצת המחבלים מהמעבורת למטה משטרת החופים ומשם לשדה התעופה הצבאי פאיה לבאר, שם מסרו המחבלים את נשקם ושחררו את שאר בני הערובה. לאחר מכן, ארבעת המחבלים עזבו את סינגפור ב-8 בפברואר בשעה 1:25 בבוקר, בליווי קבוצת ה-"עֲרֵבִים" בראשות רמנתן בטיסה מיוחדת של ג'פאן איירליינס לכווית. בהגיעם לכווית, שבה קבוצת ה-"עֲרֵבִים" חזרה אל סינגפור.<ref></ref> המחבלים התקבלו בכווית ומשם הוטסו לדרום תימן.<ref></ref>

כל חברי צוות המשא ומתן קיבלו עיטורי כבוד ב-9 באוגוסט 1974, היום הלאומי של סינגפור (יום העצמאות).<ref></ref> 20 שנה מאוחר יותר הפך אחד מדמויות המפתח באירוע, סלפן רמנתן לנשיאה השישי של סינגפור וכיהן בשתי כהונות כנשיא משנת 1999 עד 2011.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טרור פלסטיני
קטגוריה:החזית העממית לשחרור פלסטין: פיגועי מיקוח
קטגוריה:סינגפור: היסטוריה
קטגוריה:פעולות טרור ב-1974