איי מטסו

איי מטסו<ref name=":2"></ref> (באנגלית: Matsu Islands; בסינית: 馬祖列島<ref name=":2" />), רשמית איים אלה מוכרים כמחוז לינצ'יאנג Lienchiang County של הרפובליקה הסינית, טאיוואן, הם ארכיפלג של 36 איים ואיונים בים סין המזרחי הנשלט על ידי הרפובליקה של סין (ROC) שבסיסו בטאיוואן, ומיקומו סמוך לחוף הדרום-מזרחי של סין היבשתית (האי הקרוב ביותר ליבשת שבארכיפלג, נמצא במרחק 9 קילומטרים ממנה בלבד<ref></ref><ref></ref>). זהו המחוז הקטן ביותר מבחינת שטחו ואוכלוסייתו שבשליטת טאיוואן, כמו גם אחד משני המחוזות שהיו חלק ממחוז פוג'יין הסיני עד שנת 1949.

מחוז לינצ'יאנג היה חלק ממחוז של פוג'יין השלם, לפני חלוקתו בפועל ב-1949 בעקבות מלחמת האזרחים הסינית, שהביאה לכך שהחלק היבשתי של המחוז יישאר בשליטת הרפובליקה העממית של סין (PRC), בעוד שאיי מטסו נשארו בשליטת ה-ROC (הרפובליקנים הסינים).

== השם ==

איי מטסו<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref> נקראים על שם האי הראשי, נאנגאן או (ננקאן). האי נאנגאן נקרא גם האי מטסו<ref name="matsuisland"></ref> על שם המקדש הנמצא באי שאמור להיות אתר הקבורה של אלת הים הסינית בעלת השם הדומה בסינית (媽祖).<ref></ref> מטסו הוא התעתוק (ה-WadeGiles-וייד-ג'יילס) של ההגייה ממנדרינית של שם האי.

באפריל 2003, ממשל מחוז ליאנצ'יאנג שקל לשנות את שם המחוז למחוז מטסו על מנת למנוע בלבול עם שם מחוז ליאנג'יאנג הסמוך שביבשת, בסין העממית.<ref name="identity"></ref>

== היסטוריה ==
=== שושלת יואן ===
סינים מפוג'יין וג'ג'יאנג החלו להגר לאיים במהלך שושלת יואן. רוב תושבי איי מטסו הגיעו ממחוז הוגואן () (צ'אנגל , פוג'יין). תעשיית הדיג ברשתות הפופולרית הקימה את הבסיס לפיתוח ההתיישבות באיי מטסו ולפיתוח תעשייתי של האזור במשך מאות שנים.

=== שושלת מינג ===
בתקופת שושלת מינג כמה אנשי צוות של ג'נג חה שהו זמנית באיים.

=== שושלת צ'ינג ===

במהלך שושלת צ'ינג המוקדמת, התאספו באיים פיראטים שגרמו לתושבים המקומיים לעזוב זמנית את האיים. בניגוד לטאיוואן ואיי ארכיפלג פנגחו, איי מטסו לא הועברו לידי האימפריה היפנית בהסכם שימונוסקי ב-1895. בשל מיקומו האסטרטגי של הארכיפלג לאורך נתיב השיט היחיד לתנועת התבלינים באזור, הבריטים הקימו את מגדלור דונג'יונג באי דונגין בשנת 1912 כדי להקל על ניווט האניות באזור.

=== הרפובליקה של סין ===
בשנת 1911, שושלת צ'ינג הופלה לאחר מהפכת שינהאי והרפובליקה של סין (ROC) הוקמה ב-1 בינואר 1912. בעקבות המהפכה איי מטסו נשלטו על ידי מחוז פוקיין של הרפובליקה הסינית. ב-1 באוגוסט 1927, פרץ מרד נאנצ'אנג בין המפלגה הלאומית השלטת של סין (KMT) לבין המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס), שסימן את תחילת מלחמת האזרחים הסינית.

ב-10 בספטמבר 1937, יפן כבשה את מחוזות בייגן ונאנגאן הסינים בסיוע הצבא הסיני הריפובליקני .<ref></ref> האיים לא נכבשו על ידי חיילים יפנים במהלך מלחמת העולם השנייה מכיוון שהם לא היו חשובים מבחינה צבאית. ב-15 באוגוסט 1945 היפנים נכנעו לאמריקאים במסגרת כניעת האימפריה היפנית וכל שטחי האימפריה כולל איי מטסו הועברו לשליטת האמריקאים.

כתוצאה ממלחמת האזרחים הסינית, בשנת 1949 המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) כבשה והשתלטה רק על סין היבשתית מידי המפלגה הלאומית הסינית (Kuomintang, KMT). המק"ס הקימה את הרפובליקה העממית של סין (PRC) ב-1 באוקטובר 1949, שכללה את ניהול מחוז ליאנג'יאנג של פוג'יין שביבשת בלבד. כוחות ה-KMT נסוגו מסין היבשתית לטאיוואן בסוף 1949, אך שמרו על חלק מהאיים של מחוז לינצ'יאנג (בהם נכללו, איי מטסו), וגם את רוב האיים במחוז ג'ינמן (קוומוי). ב-15 בדצמבר 1950, הוקמה הנפה האדמיניסטרטיבית מטסו () של מחוז פוג'יין, ברפובליקה של סין הלאומית.<ref></ref><ref></ref> שהותקפה ב-1950 וב-1951.<ref name="biojyu"></ref>

בתחילת יולי 1953 נסוגו לוחמי גרילה לאומניים סיניים מהאיים שבאזור האי שיאנג (Chihchutao) והאזור עבר לשליטת סין העממית.<ref></ref> ביוני 1955, סין העממית ביצעה בנייה מסיבית של כבישים ומתקני צבא סביב האי Pingtan , שכללו דרכים המובילות לעמדות ארטילריה אפשריות ביבשת. העמדות שימשו כדי להגן על מיצר האייטן, שנחשב לאזור היערכות נוח לפעולות אמפיביות נגד איי מטסו.<ref></ref> ביולי 1958, סין החלה לרכז כוחות מול איי ג'ינמן (קוומוי) ומאטסו (לינצ'יאנג) והחלה להפציץ אותם ב-23 באוגוסט, דבר שגרר למשבר מיצרי טאיוואן השני. ב-4 בספטמבר 1958 הודיעה סין על הגדלת מרחב המים הטריטוריאליים שלה ב-20 קילומטרים כדי לכלול את שני הארכיפלגים בתחומה הטריטוריאלי. מאוחר יותר באותו חודש, לאחר שיחות בין ארצות הברית לסין העממית בוורשה, פולין, סוכם על הפסקת אש והסטטוס קוו אושר מחדש.<ref>A Study of Crisis, Michael Brecher, 1997, p. 385</ref>

הביטוי " קוומוי (ג'ינמן) ומטסו" הפך לחלק מהשיח הפוליטי האמריקאית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1960. במהלך הוויכוחים, שני המועמדים לנשיאות, סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון והסנאטור ג'ון פ. קנדי, התחייבו להשתמש בכוחות הצבא אמריקאי במידת הצורך כדי להגן על טאיוואן מפני פלישה של סין העממית. עם זאת, בעימות השני בין שני המועמדים, ב-7 באוקטובר 1960, שני המועמדים השמיעו דעות שונות לגבי השאלה האם יש להשתמש בכוחות אמריקאים גם כדי להגן על העמדות הקדמיות של טאיוואן, קומוי ומאטסו.<ref></ref> הסנאטור קנדי הצהיר שהאיים האלה נמצאים במרחק של כ-9 ק"מ בלבד מול חופי סין ובמרחק של כ־170 קילומטרים מטאיוואן, הם בלתי ניתנים להגנה אסטרטגית וגם לא היו חיוניים להגנת טאיוואן. סגן הנשיא ניקסון טען כי מכיוון שקמוי ומאטסו נמצאים ב"אזור החירות", אין למסור אותם, עקרונית, לקומוניסטים.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref>
MA-TSU LIEH-TAO (איי מטסו) כוללים את: TUNG-YIN LIEH-TAO (דונגין), לאנג טאו (אי ליאנג), צ'אנג-הסו שאן (בייגן), מא-צו שאן (ננגן), PAI-CH 'ÜAN LIEH-TAO (ג'וגואנג)<br /><br /> "האיים שבידי הלאומנים ליד היבשת הסינית הם חלק ממחוז פוקיין, נכון לשנת 1962 הם נמצאו כעת תחת ממשל צבאי".

לאחר העימות השלישי ב-13 באוקטובר 1960, יועציו של קנדי שוחחו עם שר החוץ כריסטיאן הרטר ואמרו שקנדי שינה את עמדתו בסוגיית קווימוי ומטסו. כדי לא לתת לקומוניסטים את הרושם שארצות הברית לא תעמוד מאוחדת כנגד התוֹקפָּנוּת הסינית. ניקסון הצביע על השינוי בעמדתו של קנדי אך החליט לא ללחוץ על הנקודה בשל חשיבות תפקידה של ארצות הברית במצב המתוח מול סין העממית.<ref></ref> סקרים של רפובליקנים ודמוקרטים הראו שקיימת תמיכה גורפת בעמדתו של ניקסון.<ref></ref>

בשנת 1992 התחדש הממשל האזרחי העצמאי של מחוז ליאנצ'יאנג, זאת לאחר הפסקת הלוחמה הקרה עם סין העממית. ב-7 בנובמבר 1992 פורקה מפקדת החפ"ק (חדר פקוד קדמי) שפעלה להגנה על האיים.<ref></ref> לאחר מכן, התגברה הבנייה המקומית. בשנת 1999, האיים הוגדרו כחלק ממנהלת אזור הנוף הלאומי של מטסו.<ref></ref> בינואר 2001, החל מעבר סחורות, מטענים ונוסעים ישירות בין מטסו למחוז פוג'יין בסין העממית.<ref></ref> לאחר 1 בינואר 2015, תיירים מסין היבשתית (העממית) יכלו להגיש ישירות בקשות להיתר יציאה וכניסה עם הגעתם לאיי מטסו. הפריבילגיה הזו חלה גם על איי פנגחו וג'ינמן, כאמצעי להגביר את התיירות באיים המרוחקים של טאיוואן.<ref></ref> בדצמבר 2015, נפתח נתיב השיט Huangqi-Matsu.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 2020, החלה כריית חול בלתי חוקית על ידי ספינות סיניות במים שמסביב לאיי מטסו,<ref></ref> שגרמה לדאגה באיים על אפשרות שיגרמו נזקים לסביבה הימית סביב האיים, נזק אפשרי לכבלי תקשורת תת-מימיים ופוטנציאל לאפשרות שחיקת החוף.<ref></ref>

== גאוגרפיה ==

איי מאטסו כוללים 19 איים ואיונים,<ref></ref> הכוללים חמישה איים עיקריים, שהם נאנגאן, דונג'ו ו-ש'יג'ו (שניהם כלולים בעיר ג'וגאנג ), בייגן ודונג'ין.<ref name="matsus"></ref> איים קטנים יותר כוללים את האי ליאנג, האי גאודנג והאיים האי דאקיו ושיאוקיו, שניהם מהווים חלק מהעיירה בייגן .<ref></ref> המרחק הקצר ביותר בין העיר חואנגצ'י, מחוז ליאנג'יאנג שבסין העממית ואיי מאטסו הוא גם המרחק הקצר ביותר בין הטריטוריה המנוהלת בסין (PRC) לבין הטריטוריה באיי מאטסו המנוהלים על ידי ROC (טייוואן) עומד על 9 קילומטרים בלבד.<ref name="govhq"></ref><ref name="xzqhhq"></ref>

מבין איי מטסו האי דונג'ין הוא הצפוני ביותר והאי דונג'ו הוא הדרומי ביותר.
* האי דונג'ין נמצא במרחק 190 קילומטרים (כ-100 מייל ימיים) מהעיר ג'ילונג, שבצפון האי טאיוואן, במרחק 180 מייל ימיים לארכיפלג פנגחו וקצת פחות מ-10 מיילים ימיים (19 ק"מ) מסין היבשתית.
* אדמת האיים אינה אידיאלית לחקלאות.
* הנקודה הגבוהה ביותר נמצאת באי בייגן, בגובה 298 מטרים.
=== גאולוגיה ===
שטחי האיים מורכבים בעיקר מגרניט וסלע פלוטוני מתקופת היורה והקרטיקון.<ref></ref>

=== אקלים ===
הטמפרטורה השנתית הממוצעת באיים היא 18.6°C, כאשר הטמפרטורה הנמוכה הממוצעת עומדת על 13°C. הטמפרטורה הממוצעת הגבוהה עומדת על 29°C. הטמפרטורה היומית משתנה מאוד במהלך היום והלילה. באזור מתקיים אקלים ימי סובטרופי, המושפע מזרמי המונסון והאוקיינוס וממיקומם הגאוגרפי של האיים. למטסו ארבע עונות שנה: בחורף קר ורטוב, בקיץ ובאביב ערפילי ובסתיו מזג האוויר יציב בדרך כלל.<ref></ref><ref></ref>

== פוליטיקה וממשל ==

העיירה נאנגאן, מקום מושבו של מחוז לינצ'יאנג
ליו צ'נג-יינג, השופט המכהן במחוז לינצ'יאנג
בניין מנהלת מחוז לינצ'יאנג
מועצת מחוז לינצ'יאנג
איי מטסו מנוהלים כמחוז לינצ'יאנג. בעיירת נאנגאן נמצאים מנהלת מחוז לינצ'יאנג ומועצת מחוז לינצ'יאנג. בראש המחוז עומד שופט, הנבחר כל ארבע שנים בבחירות מקומיות מטעם הרפובליקה הסינית של טאיוואן. החל מ-25 בדצמבר 2014, השופט המכהן הוא ליו צ'נג-יינג מטעם המפלגה הלאומית הסינית, קוומינטאנג.

=== חטיבות אדמיניסטרטיביות ===
מחוז לינצ'יאנג מחולק לארבע עיירות כפריות<ref></ref> 22 כפרים ו-137 שכונות (鄰). מחוז לינצ'יאנג הוא המחוז היחיד בטאיוואן שאין בו ערים. מושב המחוז הוא בעיירה נאנגאן (ננקאן).

=== צבאי ===
איי מטסו מוגנים על ידי פיקוד ההגנה הצבאי של איי מטסו ROC.

=== מיצרי מטסו ===
מחוז לינצ'יאנג ההיסטורי כלל את שלושת העיירות הצפוניות של איי מטסו ואת האזור של מחוז ליאנג'יאנג שברפובליקה העממית של סין (PRC).<ref name="statlj"></ref><ref></ref><ref name="xzqhlj"></ref> איי ג'וגואנג (האיים הדרומיים ביותר, נקראו בעבר איי באיקוואן) היו חלק ממחוז צ'אנגל.<ref></ref>

ספינות של מינהל משמר החופים של טאיוואן (CGA) התעמתו עם ספינות סיניות מסין העממית ליד איי מטסו כנגד חפירת חול לאורך חופי האיים.<ref name=":1"></ref> פעילות חפירה זו החלה בשנת 2018.<ref name=":1" /> מאז מרץ 2019, פורום לינצ'יאנג חוצה מיצר התחיל כפורום רשמי בין מחוז לינצ'יאנג של הרפובליקה של סין (טאיוואן) למחוז ליאנג'יאנג של הרפובליקה העממית של סין כדי לדון בעניינים הנוגעים לשני הצדדים.<ref></ref>

== דמוגרפיה ותרבות ==
מקדש Tianhou בעיירה נאנגאן
=== אוכלוסייה ===
רוב התושבים המקומיים של איי מטסו הגיעו מצפון פוג'יין. חלק מאיי מטסו אינם מיושבים באופן קבוע. חלקם מיושבים על ידי חיילי חיל המצב מהכוחות המזוינים של הרפובליקה של סין ( ROC) המוצבים במחוז מאז תום מלחמת האזרחים הסינית ב-1949 ובמהלך משבר מיצרי טאיוואן הראשון והשני ב-1954 ו-1958 בהתאמה. בשל הצורך המיוחד של שירות חיילים במקום, מספר אנשי הצבא שהוצבו באיים גדל עם השנים לכמות אוכלוסייה חסרת תקדים במחוז. האוכלוסייה הגיעה לשיאה בשנת 1971 עם 17,088 נפשות. לאחר אותה תקופה של צמיחה גבוהה, כמות האוכלוסייה ירדה משנה לשנה עקב הצמיחה הכלכלית הדלה שגרמה להגירת בני נוער המונית עקב מחסור בהזדמנויות תעסוקה. החל משנת 2010 האוכלוסייה במחוז גדלה שוב בהדרגה כתוצאה מהגירה חיובית. כמות האוכלוסייה התייצבה גם בשל התחבורה המשופרת בין האי טאיוואן לאיי מטסו (באוויר ובים) וכן פרוקטי בנייה המוניים.

{| class="wikitable"
|+התפלגות האוכלוסייה באיי מטסו בין השנים 1971–2021
!1971
!1981
!1991
!2001
!2011
!2021
|-
|17,088
|8,199
|5,547
|8,851
|10,106
|13,279
|}
התפלגות האוכלוסייה לפי גברים ונשים היא: 42.3% נשים ו-57.7% גברים. קצב השינוי בגודל האוכלסייה בין השנים 2011–2020 עומד על 3.1%+ בשנה.

=== שפות ===
השפה המדוברת על ידי תושבי מטסו היא ניב מטסו, תת-דיאלקט של ניב פוז'ו, שהיא אחת מהשפות הסטטוטוריות באיי מטסו.<ref name="大眾運輸工具播音語言平等保障法">大眾運輸工具播音語言平等保障法</ref><ref name="roughguides.com"></ref> סינית מנדרינית היא אחת השפות הרשמיות של מחוז לינצ'יאנג.

=== שמות נפוצים ===
צ'ן (陳) הוא שם המשפחה הנפוץ ביותר, ולאחר מכן לין (林), וואנג (王), טסאו (曹) וליו (劉).

=== אמונה ===
פסל האלה מטסו, אלת הים הסינית, באי מייז'ו
איי מטסו, אף על פי שהם נקראים על שם האלה מטסו , אלת הים הסינית, איי מטסו לא היו מקום הולדתה של האלה. על פי המסורת מקום הולדתה היה באי מייז'ו הנמצא דרומית מערבית מאיי מטסו בתחום סין העממית.<ref></ref>

מקדש Matsu Nangan Tianhou (), המוקדש לאלה, מכיל את הסרקופג של לין מווניאנג. מקדש זה פחות פופולרי מהמקדש באי מייז'ו.

רוב עולי הרגל הטאיוואנים בדרכם למייז'ו מתחילים את מסעם באיי מטסו מכיוון שהם נמצאים בטריטוריה של טאיוואן ודרכי ההגעה אליהם יותר נוחות (באוויר ובים) מאשר אפשרויות ההגעה לאי למייז'ו, שבשליטת סין העממית.

== כלכלה ==
אזור חקלאי לגידול ירקות בעיר נאנגאן
בשל מיקומם הרחוק של איי מטסו מבחינה גאוגרפית, עסקי הייצור של איי מטסו מעולם לא פותחו במלואם. התעשייה הבולטת ביותר באיי מטסו היא תעשיית ייצור היין במזקקת מטסו . בראשית המאה ה-21, התיירות הפכה לענף כלכלי חשוב בכלכלת האיים.<ref></ref>

המסחר באיים מתמקד בעסקים קמעונאיים ובמסעדות לצריכת חיילי הצבא המוצבים בהם. מוצרי החקלאות באיי מטסו כוללים אורז, קני סוכר, צמח תה, תפוזים. מוצרים מהים, כגון דגים, צדפות ומדוזות. מוצרי הים מהווים גם ענף היצוא המסורתי והעיקרי של איי במטסו. עם זאת, שטחי הדיג מתדלדלים כתוצאה משימוש שרירותי בחומרי נפץ למטרות דייג על ידי סירות דיג מסין העממית, סמוך לחופי איי מטסו.

בחודש יולי 2012, תושבי איי מטסו הצביעו בעד הקמת בתי קזינו במחוז ובעד חוק משחקי המזל הסיניים במחוז, כדי לחזק את ענף התיירות באיים.<ref></ref>

== אנרגיה וסביבה ==
תחנת כוח ג'ושאן
=== ייצור חשמל ===
ב-1 ביולי 1975 נוסדה חברת הכוח Matsu Power Company כדי להפעיל את כל תחנות הכוח במחוז. ב-1 ביולי 1986, החברה שולבה ב-Taiwan Power Company חברת האנרגיה הלאומית של טאיוואן.<ref></ref> החשמל במחוז מיוצר בתחנת הכוח ג'ושאן המופעלת בסולר. התחנה ממוקמת בכפר צ'ינגשואי הסמוך לעיירה נאנגאן. התחנה בעלת הספק של 15.4 מגוואט והיא הופעלה ב-22 במרץ 2010. במחוז הוקמו עוד כ-4 תחנות כוח קטנות יותר וגם תחנת כוח המבוססת על אנרגיה סולרית על בסיס מערכת תאים פוטו-וולטאים בהספק של 0.074 מגוואט.<ref></ref>

=== זיהום ===
באופן כללי, הסביבה של איי מטסו עדיין שמורה היטב מזיהום. מקור הזיהום העיקרי היא הפסולת ביתית והצבאית. יש חשש שהמחסור המתמשך במתקני ביוב מודרניים יביא לחלחול נוזלי הפסולת הביתית למי התהום.<ref name="fkpg.gov.tw"></ref>

== תיירות ==
מנהרת בייהאי בעיירה נאנגאן]]
[[מגדלור דונגיונג ]]
התיירות הפכה לענף קריטי בכלכלה המקומית.<ref name=":0"></ref> מנהלת מחוז לינצ'יאנג עושה מאמצים למשוך כמה שיותר מבקרים לאיי מטסו, במיוחד תיירים זרים.<ref></ref><ref></ref> מרכז המבקרים של דונגין הוא מרכז המבקרים העיקרי בעיירה.

נאנגאן היא בירת איי מטסו והיא ידועה במנהרת הגרניט שלה ובמבצר הברזל. יש במנהרה שני נתיבים ראשיים המחוברים זה לזה.

מנהרות הביהאי הן מנהרות גרניט מעשה ידי אדם. שתי המנהרות היו יוצאות דופן לתקופתן, כדי לחפור ולבנות אותן נדרש מאמץ רב. המנהרה בננגן נבנתה ב-1968. להשלמת מנהרת בייהאי נדרש מאמץ של אלפי גברים. המנהרה באורך 700 מטר, ברוחב של 10 מטר ובגובה של 16 מטר. בנייתה הושלמה תוך 820 ימים באתי חפירה, מעדרים וחומרי נפץ; המנהרה גם גבתה את חייהם של כיתת חיילים. המנהרה נחשבה למקום צבאי ולא נפתחה לציבור הרחב. רק בשנת 1990 היא נפתחה לתיירים.

מבצר הברזל ממוקם בצד הדרום מערבי של האי ננגן. האזור מאויים על ידי התקפות חיצוניות (סיניות) והברחות בלתי חוקית של סחורות. עם זאת, המבצר נבנה למטרות הגנה. הוא מצויד במספר עמדות מקלעים ומתקני מגורים. הוא פתוח לקהל הרחב. אף על פי שרוב הציוד הוסר מהאתר, האתר עצמו נותן תחושה חיה איך החיילים חיו בו.

באי מטסו ישנם 3 מוזיאונים הם כוללים את המוזיאון האקולוגי Matsu Blue Tears, מוזיאון התרבות העממית של ואת Ching-kuo היכל הזיכרון ומרכז הירידים של פארק הזיכרון של מטסו למלחמה ושלום.

=== טבע ===
מאז 1990, מנהלת המחוז מנהלת את מרכז הצפרות של איי מטסו, המתפרש על פני שמונה איים ואיונים בעיירות נאנגאן, בייגן וטונגין. הוא מכיל 30 מינים ב-15 סדרים, בעיקר של שחפים וטרנים. בשנת 2000, התגלו באיים ארבעה זוגות של שחפית סינית<ref></ref> (Chinese crested tern) שנמצאת בסכנת הכחדה חמורה, שנחשבו בעבר כי הם נכחדו, מקננים באיי מטסו, דבר שהעניק לאיים חשיבות בשימור טבע עולמי.<ref></ref>

באיים ישנם גם טחבים ושרכים נדירים.<ref></ref>

מיני לווייתנאים שהפכו לנדירים לאורך חופי סין עדיין נוכחים באיי מטסו, כגון לווייתני עבשן קטלני, פוקניים במיוחד פוקנה הודית,<ref></ref> נצפים לפעמים בסיורי צפייה בלווייתנים.<ref></ref> הפוקנות באזור זה הם בדרך כלל קטנות יותר מתת-מינים אחרים,<ref></ref> אזור איי מטסו הוא הגבול הצפוני עבור מני הפוקנות.

== תובלה ==
נמל התעופה Matsu Nangan
נמל פואו
=== באוויר ===
בנאנגאן וגם לביגאן יש שדות תעופה. ב-Dongyin ו-Juguang (באי Xiju) ישנם רק מנחתי מסוקים הפועלים רק בחורף וניתנת עדיפות לתושבים המקומיים לטוס לנאנגאן.<ref></ref>

=== בים ===
בשל העובדה ששדה התעופה הראשי של המחוז נמצא בנאנגאן, התחבורה בסירות היא צורת התחבורה העיקרית בין האיים שבמחוז.

ישנן שני קווי הפלגות במעבורת ליבשת סין. קו הפלגות אחד מגיע למחוז Mawei ,לעיר פוג'ואו בסין העממית. המעבורות בקו זה יוצאות מנמל פואו בעיירה נאנגאן. משך ההפלגה כ־90 דקות.<ref></ref> הקו השני מגיע להואנגצ'י () שבמחוז ליאנג'יאנג בסין העממית. קו הפלגות זה יוצא מהעיירה בייגן משך ההפלגה כ־20 דקות בלבד.<ref></ref> בעיר דונגין נמצא נמל ז'ונגג'ו.

=== ביבשה ===
בשל גודלם של האיים, נסיעה בקטנוע היא הדרך האידיאלית להתנייד בין האיים המרכזיים כמו ננגאן וביגאן, למרות הגבעות התלולות. בשני האיים יש גם אוטובוסים רגילים ומוניות. באוקטובר 2019 הודיעה סין העממית על 'תוכניות ראשוניות' לבנות גשר המקשר בין פוג'ואו לאיי מטסו. המועצה לענייני היבשת של טאיוואן (MAC) הודיעה שהתוכניות לבניית הגשר נעשו באופן חד-צדדי על ידי פוג'יאו כחלק מהתוכניות של סין העממית לכבוש את טאיוואן ולחלק את החברה הטאיוואנית וכי הם לא רואים צורך בגשרים המקשרים בין מטסו או קינמן לסין.<ref></ref>

== ראו גם ==
* טאיוואן
* טאיוואן (אי)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* איי מטסו בויקימסע {{אנגלית}}
* [http://www.taipeitimes.com/News/front/archives/2003/04/06/201011 Name change]: Taipei Times article
* [http://www.matsu-nsa.gov.tw/User/Main.aspx?l=2 Matzu Scenic Area]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציטוט עם תסריט בשפה זרה (סינית)
קטגוריה:חבלי ארץ במחלוקת
קטגוריה:מדינות וטריטוריות דוברות שפות סיניות
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:טאיוואן: גאוגרפיה