ריבית ליבור

ריבית הליבור (ראשי תיבות באנגלית של: London Inter Bank Offered Rate - LIBOR) מפורסמת פעם ביום עסקים על ידי ארגון הבנקאים הבריטי (BBA) ומייצגת את גובה הריבית על פיה בנקים מוכנים להלוות האחד לשני. 

ריבית הליבור משמשת כריבית הנפוצה ביותר להלוואות לטווח קצר (עד 12 חודשים), ונגזרת מממוצע מסונן של ריביות פנים בנקאיות הנקבעות על ידי בנקים נבחרים המשתתפים בסקר זה. מהרגע בו מפורסמת ריבית הליבור, היא משתנה בהתאם לגורמים שונים כגון רמת הנזילות בשוק. 

למרות היות ריבית הליבור ביחס קרוב לריבית הבנק המרכזי באנגליה, בהתאם למצב הכלכלי, היא יכולה להיות שונה לחלוטין מריבית הבסיס. לדוגמה, במצב בו בנקים חוששים להלוות כספים למוסדות אחרים, ריבית הליבור תהיה גבוהה משמעותית מריבית הבסיס.

בשונה מריבית הפד (FED) שנקבעת על ידי הבנק המרכזי בארצות הברית – הבנק הפדרלי, ריבית הליבור לא נקבעת על ידי ממשלה כלשהי. במקום זאת, שיעור הליבור מחושב באמצעות סקר יומי שעורך איגוד הבנקאים הבריטי (BBA) כל יום בלונדון בקרב 16 בנקים גדולים לגבי עלויות ההלוואות הבין בנקאיות לטווח קצר, ועד הלוואות בין בנקאיות לשנה. האיגוד מקבל מן הבנקים את המידע על בסיס יומי, מתעלם מארבע הריביות הגבוהות ביותר ומארבע הריביות הנמוכות ביותר, הממוצע של 8 הנותרות יקבע את ריבית הליבור.

==ריבית ליבור מול ריביות אחרות== 
קיימת קורלציה בין ריבית הליבור לבין הריביות של הבנקים המרכזיים בעולם, אבל הן לא מתנהגות בהתאמה מלאה. לדוגמה, בשנת 2008 המרווח בין שתי הריביות התרחב: כאשר הנגידים בכל העולם הורידו את הריביות לרמות אפסיות בזמן המשבר הכלכלי, ריבית הליבור דווקא עלתה והתקרבה ל-4%. עליית הליבור מצביעה על כך שהבנקים חוששים להלוות זה לזה, תופעה שידועה כ- "מחנק אשראי". ירידה בליבור מאותת על הפשרה של הקיפאון בו נתון שוק ההלוואות הבין בנקאיות.

==ריבית ליבור בישראל==
הסדר לעניין סכומים במטבע-חוץ, נחקק לראשונה רק בחוק פסיקת ריבית והצמדה (תיקון מס' 4), תשמ"ד-1984, בו נוסף סעיף 4(ג), שקבע כי שיעור הריבית על סכומי כסף המשולמים במטבע חוץ, או במטבע ישראלי המחושב לפי ערכו במטבע חוץ, לא יעלה על "שיעור הריבית שמשלם בנק ישראל לתאגידים בנקאיים על כספי פיקדונות, באותו מטבע, שהם מפקידים אצלו לתקופה של שלושה חודשים". זאת, מתוך הכרת המחוקק בכך כי סכומים אלה מוצמדים, אך למדד אחר – לאותו מטבע-חוץ. הסדר אחרון זה היה רלוונטי אך לתקופה קצרה בלבד, שכן בפברואר 1985, הפסיק בנק ישראל לשלם ריבית על פיקדונות שהופקדו אצלו, לתקופה הקצרה משנה; ובהתאם, בתיקון 5 לחוק (שהתקבל רק בנובמבר 1986) עודכן השיעור המרבי בסעיף 4(ג) להיות זה שמשלם בנק ישראל בגין פיקדונות מהסוג האמור, לתקופה של שנה. בנוסף, החל מסוף ספטמבר 1992, חדל בנק ישראל מלקבל פיקדונות שכאלה, ומאז ועד היום הפכה הוראה זו לאות מתה.

ב-1978, עוד קודם לתיקון 3 לחוק, כאשר נדרש בית-המשפט זה לגובה שיעור הריבית על חיוב שהוערך בדולרים, קבע את השיעור של 11% לשנה. השופט דוד בכור שמפיו ניתן פסק-הדין, הסביר, כי:

עם זאת, בתום פסק-דינו ביקש שהמחוקק (שם, בע' 110).

מצב זה נותר על כנו עד שנת 2003. ביום 20 במרץ 2001, תוקן סעיף 4(א) לחוק פסיקת ריבית והצמדה (תיקון מס' 8, תשס"א-2001) ונחקקה הוראה לפיה שיעורי הריבית שבחוק יהיו: תחילת תוקפו של תיקון זה, נקבע כמועד שבו יותקנו תקנות בעניין זה. ב-20 בפברואר 2003 הותקנו תקנות פסיקת ריבית והצמדה (קביעת שיעור הריבית ודרך חישובה) תשס"ג-2003, אשר נכנסו לתוקפן ביום 1 באפריל 2003. 

תקנה 4 לתקנות קובעת, את שיעור הריבית במטבע חוץ: 

ריבית הליבור מוגדרת בתקנה 1 כ:

בע"א 6388/98, DENIZTAS NAKLIYAT VE TICARET A.S נ' CREDIT LYONNAIS S.A מסבירה השופטת דורנר את הרציונל שמאחורי קביעה זו: 

===שילוב ריבית ליבור בהלוואות משכנתה===
אחד המסלולים האפשריים ללקיחת משכנתה הוא משכנתה צמודת מט"ח, שבה ניתן לקבוע הצמדה של הריבית לריבית הליבור. עבור משכנתאות הנקובות בשקלים, מקובל להשתמש בישראל בריבית הפריים, אשר נקבעה על אחוז וחצי מעל ריבית בנק ישראל. (המשתנה תקופתית בהתאם למדיניות המוניטרית שלו באותה העת)

==סוף דרכה==
בעקבות שערוריית הליבור והמחסור בנזילות שהפך את אחזקת האינדיקטור לבלתי אפשרית, ומשאיר פתח למניפולציה, הוחלט בשנת 2017 לבטלה. היא יצאה משימוש ב-31 בדצמבר 2021. מתוכננים להיקבע שיעורי ריבית ללא סיכון אלטרנטיביים, עבור המטבעות השונים. עובר הלירה שטרלינג בנק אנגליה מקדם את SONIA (Sterling Over Night Index Average).

==לקריאה נוספת==
* דוד קציר, פסיקת ריבית, הצמדה ושיערוך (חיפה, תשנ"ו), בעמ' 218

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:מימון
קטגוריה:אשראי
ליבור
קטגוריה:לונדון: כלכלה