קיילב סטרונג

קיילב סטרונג (באנגלית: Caleb Strong; 9 בינואר 1745 – 7 בנובמבר 1819) היה עורך דין, פוליטיקאי ואב מייסד אמריקאי שכיהן כמושל מסצ'וסטס השישי והעשירי בין השנים 1800 ל-1807, ושוב מ-1812 עד 1816. הוא סייע בניסוח חוקת מדינת מסצ'וסטס בשנת 1779 ושימש כסנאטור מדינה ובמועצת מושל מסצ'וסטס לפני שנבחר לסנאט הראשון של ארצות הברית. כחבר מוביל במפלגה הפדרליסטית של מסצ'וסטס, הצלחתו הפוליטית עיכבה את דעיכת הפדרליסטים במסצ'וסטס.

עורך דין מצליח של נורת'המפטון לפני 1774, סטרונג היה פעיל פוליטית במטרת המורדים במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. הוא מילא תפקיד משפיע בפיתוח חוקת ארצות הברית בוועידת פילדלפיה משנת 1787, וכסנאטור אמריקאי, בהעברת התיקון ה-11 שלה. הוא גם מילא תפקיד מוביל בהעברת חוק המשפטים משנת 1789, שהקים את מערכת המשפט הפדרלית.

מיומן במתן הסכסוך הפוליטי הקשה לפעמים בין פדרליסטים ודמוקרטים-רפובליקנים במסצ'וסטס, הוא ניווט את המדינה לכיוון פדרליסטי במהלך השנים הראשונות של המאה ה-19, כאשר שאר המדינה הפכה יותר ויותר רפובליקנית. למרות שביקש לפרוש מהפוליטיקה לאחר שהפסיד במרוץ המושל של 1807, פרוץ מלחמת 1812 החזירה אותו ללשכת המושל כיריב מחויב למלחמה. הוא סירב לבקשות של צבא ארצות הברית שמיליציות המדינה יועברו לפיקוד הצבא ובשנת 1814 ביקש לערב את מושל נובה סקוטיה, ג'ון קופ שרברוק, בשיחות שלום. ההגנה החלשה של הממשלות והממשלות הפדרליות על הגבול הצפוני של מסצ'וסטס בתקופת כהונתו של סטרונג תרמה למסע המוצלח למדינה של מיין, שהוענק לה ב-1820.

== ביוגרפיה ==
=== ראשית חייו ===
קיילב סטרונג נולד ב-9 בינואר 1745 בנורת'המפטון, אחת הערים העיקריות של מחוז המפשייר על נהר קונטיקט בפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס. הוריו היו פיבי לימן סטרונג וקיילב סטרונג, האחרון צאצא למתיישבים מוקדמים של מסצ'וסטס כמו ג'ון סטרונג, מהגר מ-1630 למסצ'וסטס שהיה ממייסדי נורת'המפטון והזקן הראשי של הכנסייה במשך שנים רבות. <ref></ref> קיילב היה בנם היחיד. הוא קיבל את השכלתו המוקדמת מהכומר סמואל מודי ונכנס למכללת הרווארד ב-1760, וסיים את לימודיו כעבור ארבע שנים בהצטיינות גבוהה. זמן קצר לאחר מכן הוא לקה באבעבועות שחורות, אשר עיוור אותו באופן זמני ומנע ממנו לעסוק בלימודי משפטים במשך מספר שנים. הוא למד משפטים אצל ג'וזף האולי, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1772, והחל לעסוק בעריכת דין בנורת'המפטון. האולי היה גם מנטור פוליטי, שעיצב את השקפותיו של סטרונג על היחסים בין המושבות ובריטניה.

=== המהפכה האמריקאית ===
סטרונג והאולי נבחרו שניהם לקונגרס הפרובינציאלי של מסצ'וסטס ב-1774. כאשר פרצה מלחמת העצמאות בשנת 1775, סטרונג לא היה מסוגל לשרת בצבא בגלל הראייה הפגומה שלו, אבל הוא היה פעיל בעניין הפטריוטי. הוא שירת בוועדת הבטיחות של נורת'המפטון ובמשרדים מקומיים אחרים, אך סירב לשירות בקונגרס הקונטיננטלי. הוא היה ציר לוועידה החוקתית של מסצ'וסטס ב-1779 ונבחר לוועדה שניסחה את חוקת המדינה, שאושררה ב-1780. לאחר מכן כיהן במועצת המושל הראשונה ובסנאט המדינה מ-1780 עד 1789.

העיסוק המשפטי של סטרונג שגשג במהלך שנות המלחמה הסוערות והיה אחד המצליחים ביותר במחוז המפשייר. הוא הפך לשופט של בית המשפט לתביעות נפוצות בשנת 1775 ומונה לפרקליט המחוזי של מחוז המפשייר בשנה שלאחר מכן, תפקיד בו כיהן עד 1800. יותר מפעם אחת הוצע לו מקום בבית המשפט העליון במדינה אך דחה את התפקיד בשל שכרו הלקוי. סטרונג תואר על ידי בן התקופה כמפורט בקפדנות בהכנת הניירת המשפטית שלו וכעורך דין משכנע כאשר דיבר עם חבר מושבעים.

בשנת 1781 היה סטרונג אחד מעורכי הדין (אחר היה עורך דין מווסטר והתובע הכללי של ארצות הברית לעתיד לוי לינקולן האב) שעבד על שורה של תיקים משפטיים סביב קוק ווקר, עבד לשעבר המבקש לתבוע את חירותו. אחד המקרים, חבר העמים של מסצ'וסטס נגד נתנאל ג'ניסון, קבע בתוקף שעבדות אינה עולה בקנה אחד עם חוקת המדינה החדשה.

=== ועידת פילדלפיה וסנאטור ארצות הברית ===
סטרונג נבחר כציר לוועידת פילדלפיה שניסחה את חוקת 1787. סטרונג, פדרליסט מחויב, התנגד לרעיון של חבר האלקטורים כאמצעי לבחירת הנשיא, במקום זאת תמך ברעיון שהבית המחוקקים צריך לבחור בו. למרות שבהתחלה הוא התנגד להצעות שמספר הסנאטורים צריך להיות שווה לכל המדינות, הוא שינה את דעתו בסופו של דבר, ואיפשר את העברת הפשרה של קונטיקט. כדי למתן את כוחן של המדינות, הוא הציג שפה המחייבת את חקיקת המס שמקורה בבית הנבחרים. מחלת אשתו אילצה אותו לחזור למסצ'וסטס לפני השלמת העבודה, ולכן הוא לא חתם על המסמך. הוא היה תומך קולני באימוצה על ידי אמנת האשרור של המדינה.

כאשר החוקה נכנסה לתוקף ב-1789, סטרונג נבחר על ידי בית המחוקקים של המדינה לכהן בסנאט של ארצות הברית, יחד עם טריסטראם דלטון. בתור מה שידוע כיום כסנאטור מכיתה 2 הוא עמד לבחירה מחדש ב-1792, כאשר נבחר שוב. הוא היה אחד המנסחים העיקריים של חוק המשפטים משנת 1789, שכונן את בתי המשפט הפדרליים. הוא גם היה שותף ב-1793 וב-1794 בפיתוח והעברת התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית על ידי הקונגרס. צעד זה נחקק בתגובה ל-Chisholm v. Georgia, החלטת בית המשפט העליון שבה תבע אדם פרטי את מדינת ג'ורג'יה. התיקון הרחיב את החסינות הריבונית של מדינות להגביל תביעות נגדן מצד אנשים פרטיים ממדינות אחרות.

סטרונג היה גם אחד מקבוצה קטנה של סנאטורים ששכנעו את הנשיא ג'ורג' וושינגטון ב-1794 שיש לשלוח שליח מיוחד לבריטניה על מנת למנוע מלחמה, וששיכנע את ג'ון ג'יי לקבל את התפקיד הזה. ג'יי בסופו של דבר ניהל משא ומתן על מה שנודע כ"הסכם ג'יי", שפתר מספר סוגיות בין שתי המדינות, אך גם הכעיס את הנהגת צרפת המהפכנית וזכה להרבה סלידה, ביקורת והתנגדות מצד הרפובליקנים. סטרונג התפטר ממושבו ב-1796 וחזר לחיים הפרטיים בנורת'המפטון.

=== קדנציה ראשונה כמושל ===
בבחירות של שנת 1800, סטרונג הועמד על ידי הפדרליסטים כמועמדם למושל; יריבו העיקרי היה אלברידג' גרי, שהועמד על ידי הדמוקרטים-רפובליקנים. סטרונג ספג ביקורת מצד מתנגדיו על חוסר שירותו הצבאי ועל היותו עורך דין; הוא התנגד בכך שהצהיר על הפטריוטיות שלו באמצעות הקשר שלו עם ג'וזף האולי. הפופולריות שלו בחלק המערבי של המדינה הייתה מכרעת: הפער הרחב שבו זכה שם התגבר על היתרון הקטן יותר שבאמצעותו כבש גרי את המזרח. המושל בפועל מוזס גיל מת עשרה ימים לפני כניסתו של סטרונג לתפקיד בסוף מאי.
פסל של [[אלברידג' גרי, יריבו התכוף של סטרונג למשרת המושל (הרברט אדמס, 1892)]]
סטרונג זכה בבחירה שנתית מחדש למושב המושל עד 1807. בתקופת כהונה זו הנהיגה המדינה מערכת ענישה חדשה ועשתה רפורמה במערכת המשפט, תוך צמצום מספר השופטים. תקופתו של סטרונג כמושל התאפיינה גם בוויכוחים פוליטיים ארסיים במדינה, בעיקר על מדיניות חוץ הקשורה להתערבות הבריטית בסחר הימי של מסצ'וסטס. התערבות זו הייתה תוצאה של מלחמות נפוליאון המתמשכות שבולעות את אירופה. במהלך שנות כהונתו של סטרונג, הרפובליקנים עלו בהדרגה לשלטון הן במערכת הלאומית והן במסצ'וסטס.

בבחירות של 1806, הרפובליקנים השיגו רוב באספת מסצ'וסטס, והבחירות למשרת המושל היו צמודים במיוחד. הוא התמודד בעיקר נגד ג'יימס סאליבן, סטרונג בקושי קיבל רוב קולות. עם פחות מ-200 קולות במאזן, בית המחוקקים הנשלט על ידי הרפובליקנים בחן את הבחירות החוזרות באופן מפלגתי, והשליך פתקי הצבעה בכתיב שגוי הנושאים את שמו של סטרונג, תוך שמירה על אלה בכתיב שגוי הנושאים את שמו של סאליבן וביצע חישובים בדרכים שהעדיפו את המועמד שלהם. תהליך זה הסתיים בממצא שלסטרונג למעשה חסר רוב קולות, שנדרש לקיום הבחירות, בניגוד לדרישת הרוב המודרנית. בעלי בריתו הפדרליסטים של סטרונג בבית המחוקקים הצליחו לפרסם את האופי המפלגתי של הניתוח, מה שהביא לתגובת נגד ציבורית עוינת. הוא הוכרז כמנצח לאחר שניתוח נוסף, פחות מוטה, תיקן את הספירה לטובתו. עם זאת, בבחירות של 1807, הגאות הגואה של הרפובליקניות הדיחה את סטרונג (יחד עם פדרליסטים אחרים בניו אינגלנד) מתפקידו. הפדרליסטים ביקשו ממנו להתמודד ב-1808, אך הוא סירב, וציין כי הוא "עשה את שלו" וכי בסיס הבית שלו במחוז המפשייר היה פדרליסטי מאוד.

=== קדנציה שנייה ומלחמת 1812 ===
ב-1812 שוכנע סטרונג על ידי המנהיגים הפדרליסטים של מסצ'וסטס לצאת מהפנסיה כדי לרוץ שוב לבחירות על משרת המושל. מלחמה עם בריטניה הייתה קרובה, והפדרליסטים חיפשו מועמד חזק להתנגד לאלברידג' גרי, שניצח מול כריסטופר גור בשתי הבחירות הקודמות. גרי, שהיה מתון במקורו, נעשה יותר ויותר מפלגתי במהלך כהונתו, והפדרליסטים ראו בהצלחתו הקודמת של סטרונג בתפקיד ובהתנהגות הצנועה יחסית נכסים. ניצחונו של סטרונג בבחירות, שבהן גם הפדרליסטים החזירו לעצמם את השליטה בבית המחוקקים, יוחס למספר גורמים: הפדרליסטים ניצלו את המפלגתיות של חלוקה מחדש של המדינה לאחרונה, שהביאה להטבעת המונח "גרימנדר", והיה סנטימנט אנטי-מלחמתי חזק במדינה. סטרונג נבחר מחדש בפער גדול בשנות המלחמה שלאחר מכן.
פורט אדמס, ההגנה העיקרית של נמל בוסטון, בשנת 1789. מאוחר יותר הוא הוקדש מחדש לפורט עצמאות.
סטרונג נקט עמדה עקרונית נגד מלחמת 1812, ובדרך כלל סירב לסייע למאמצי הממשל הפדרלי לטובת המלחמה. סטרונג היה חלק ממקהלה של פדרליסטים של מסצ'וסטס (ובאופן רחב יותר בניו אינגלנד) שהתלוננו שב"מלחמתו של מר מדיסון" הממשלה הפדרלית רומסת את זכויות המדינה והפרט. הוא דבק בדעה שלא ניתן לדרוש ממיליציות ממלכתיות לשרת תחת פיקוד הצבא הסדיר. כאשר הבקשות הראשונות מסוג זה הוגשו על ידי גנרל צבא ארצות הברית הנרי דירבורן, סטרונג סירב ונתמך על ידי מועצת המושל וכן בית המשפט העליון. הוא טען שאין צורך להזעיק את המיליציה מכיוון שהפלישה לא קרובה. בשל עמדתו נגד פיקוד הצבא הסדיר, נמנעה מהמדינה משלוח נשק שהופנה במקום זאת לאזורי גבול ולזירות המלחמה. סטרונג גם לא נקט בפעולות מיוחדות כדי למנוע הברחות נרחבות לאורך גבולות המדינה עם המחוזות הבריטיים השכנים.

התנגדותו של סטרונג לשליטת הצבא הסדיר הייתה בעלת ניואנסים יותר מזו של מושל קונטיקט השכן, ג'ון קוטון סמית', שהבטיח שהמיליציה שלו תמיד תישאר תחת פיקוד המדינה. סטרונג היה מודאג יותר מכך שהמיליציה הממלכתית לא תשמש אלא בהגנה על גבולות המדינה, והוא התפשר בנושא הפיקוד. ב-1812, זמן לא רב לאחר שסירב לבקשתו של הגנרל דירבורן, הוא אישר את שיגורן של פלוגות מיליציה למחוז המזרחי של המדינה (כיום מיין) בפיקודו של צבא ארצות הברית.

כשהמצור הימי הבריטי התהדק ואיים על קהילות החוף של המדינה בתחילת 1814, סטרונג הסמיך את הבריגדיר גנרל תומאס ה. קושינג לפקד על כוחות המיליציה בהגנות של נמל בוסטון, בכפוף למגבלות סבירות. קושינג הועבר לקונטיקט, והגנרל דירבורן פיקד שוב על כוחות הצבא הסדיר במסצ'וסטס. דירבורן פירש את ההסכם שסטרונג עשה עם קושינג להגיש מועמדות בכל מדינה והחל לארגן מחדש פלוגות מיליציה כדי להתאים לשיטות הצבא הרגילות. זה הוליד רצון רע בקרב המיליציה, וסטרונג סירב להעמיד יחידות נוספות בפיקודו של דירבורן.
הגנרל הבריטי סר ג'ון קופה שרברוק, לוטננט מושל [[נובה סקוטיה ומנהיג המשלחת שב-1814 כבשה את קסטין <ref></ref>]]
ההגנה על מיין, לעומת זאת, התבררה כבעייתית. עוזרו של סטרונג, ויליאם ה. סאמנר ניהל משא ומתן על הסכם עם פיקוד הצבא להגנה על פורטלנד, אך למרבה האירוניה המיליציה המחוזית הרפובליקנית התנגדה, תחילה לרעיון לשרת תחת כל הנהגת צבא סדיר, ולאחר מכן לשרת תחת צבא נמוך יחסית. קצין מדורג (לוטננט קולונל) שקיבל את הפיקוד על פורטלנד לאחר חתימת ההסכם. מספר יחידות של מיליציה מקומית סירבו לבצע את תפקידיהן. אחת ההשלכות של המחלוקת הייתה שרוב המיליציות במדינה נשארו בשליטת המדינה ולכן שולמו מקופת המדינה בעלות של כ-200,000 דולר לחודש. זה הלחיץ עוד יותר את כלכלת המדינה, שכבר סבלה בגלל המצור הבריטי.

לאחר ההשתלטות הבריטית על קסטין בספטמבר 1814, קרא סטרונג את בית המחוקקים לכנס בתחילת אוקטובר כדי להגיב לכיבוש. בהתחשב בכך שהממשלה הפדרלית לא הייתה מוכנה לממן מיליציות שאינן בשליטתה, בית המחוקקים אישר לסטרונג ללוות כסף כדי לממן הרחבה גדולה של המיליציה, אך רוב הכספים שנרכשו הושקעו בשיפור ההגנה של בוסטון. תוצאה נוספת של המושב המיוחד הייתה קריאה לפגישה של מדינות המתנגדות למלחמה, שזכתה לכינוי אמנת הרטפורד. בערך בזמן הכינוס, שהתקיים בהרטפורד, קונטיקט, החל מדצמבר 1814, כתב סטרונג בחשאי ללוטננט-מושל נובה סקוטיה סר ג'ון קופ שרברוק, ובעצם הציע שלום נפרד בתמורה להחזרת השטח שנתפס. הוא גם סירב לאשר מימון זמני של מסצ'וסטס למשלחת בהובלה פדרלית לכיבוש מחדש של קסטין, מה שהוביל לקריאות זעם נוספות מצד הרפובליקנים של מיין. הסכם גנט סיים את המלחמה לפני שהמשא ומתן עם נובה סקוטיה התקדם. מדיניותו של סטרונג במהלך המלחמה מיוחסת כאחת הסיבות לשאיפה של מיין להקמת מדינה, שהגיעה לסיומה המוצלח ב-1820.

ב-1816, עם סיום המלחמה, החליט סטרונג שוב לפרוש מהפוליטיקה. סטרונג מת בנורת'המפטון ב-7 בנובמבר 1819, ונקבר בבית הקברות ברחוב ברידג'. <ref></ref>

== משפחה, צדקה ומורשת ==
בשנת 1777 נשא סטרונג לאישה את שרה הוקר, בתו של כומר מקומי וצאצאית של תומאס הוקר, מייסד ומושל קונטיקט הראשון. נולדו להם תשעה ילדים, ארבעה מהם שרדו לאחר מות בני הזוג. סטרונג היה פעיל בכנסייתו והיה חבר מוביל באגודות מיסיונריות ותנ"ך מקומיות. הוא היה חבר מייסד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וחבר באגודה ההיסטורית של מסצ'וסטס. בשנת 1813, סטרונג נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית. <ref></ref>

במלחמת העולם השנייה נקראה לכבודו ספינת ליברטי SS קיילב סטרונג. העיירה סטרונג, מיין, שהתאגדה ב-1801, נקראה על שם סטרונג, והעיירה וינדהאם, מחוז פורטג', אוהיו נקראה במקור סטרונגסבורג לכבודו. הקרקע של סטרונגסבורג הוקצתה לסטרונג כחלק מחלק הבעלות שלו בחברת אוהיו ונמכרה על ידו ועל ידי כמה שותפים ב-1810.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:חברי הסנאט של ארצות הברית ממסצ'וסטס
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הפדרליסטית
קטגוריה:מושלי מסצ'וסטס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1745
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1819