OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פייר בובייה

פייר בובייה בטקס פרסי המוזיקה אסיה, ב[[תאילנד]]
פייר צ'ארלס בובייר (אנגלית: Pierre Charles Bouvier; נולד ב-9 במאי 1979) הוא סולן להקת הפופ פאנק הקנדית סימפל פלאן.

== ביוגרפיה ==
לפני שהתחילה הקריירה המוזיקלית שלו, בובייה עבד במסעדת ברביקיו בעיר הולדתו מונטריאול, קנדה. בגיל 13 הקים את להקת הפאנק-רוק ריסט (Reset) יחד עם חברו לספסל הלימודים צ'אק קומאו. פייר היה גם הסולן של הלהקה וגם הבסיסט.

כשלא היה מרוצה ממנהל הלהקה, עזר לייסד את להקת הפאנק-רוק המצליחה סימפל פלאן, אשר הוא מייצג והוא גם הסולן הראשי שלה, יחד עם קומאו, המתופף וכותב השירים של הלהקה.
בתוספת לכך, בובייה היה הבאסיסט המקורי של הלהקה, עד שהוחלף בבסיסט דייוויד דסרוסיירס כאשר דייוויד הצטרף ללהקה.

בביצועים חיים, לפעמים פייר מנגן בגיטרה (חשמלית ואקוסטית) בשירים מסוימים.
הוא גם הנחה תוכנית טלוויזיה בערוץ MTV שנקראה "Damage Control" שמאז הסתיימה כמתוכנן.
כיום הוא שופט בתוכנית "קנדה שרה"

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:זמרים קנדים
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1979
קיש

קיש תוצרת בית.
קיש (בצרפתית: Quiche) הוא מאפה עגול פתוח, מלוח, המורכב מקלתית ועליה מלית מתערובת הכוללת ביצים, שמנת, ירקות, גבינות, או פיסות בשר. 
בדרך כלל, הקלתית נאפית אפייה עיוורת לפני שהמרכיבים האחרים נוספים לאפייה נוספת. למרות שהקיש הוא מאפה פתוח (כלומר, ללא תוספת בצק המכסה אותו), לעיתים נוספות פרוסות עגבנייה או ירק אחר, או רצועות בצק, כקישוט מעל התערובת.
הקיש בדרך כלל נאכל קר, ונחשב במטבח הצרפתי לחלק ממרכיבי סל הפיקניק הקיצי.
הקיש נחשב לרוב לסוג של פשטידה.

מקורו של הקיש הוא ממטבח חבל לורן בצרפת (על גבול גרמניה) ויש המחשיבים אותו כסוג של טארט מלוח.

ייתכן שמקור השם הוא מהמילה הגרמנית Kuchen שפירושה עוגה, מאפה.

קיש לורן המקורי הוא טארט ממולא ביצה, רפרפת ובייקון מעושן. גבינה נוספה רק מאוחר יותר למתכון. תוספת של בצל תהפוך את המאפה לקיש "אלזסי".

==קישורים חיצוניים==

*
* הכל על קישים, [https://web.archive.org/web/20091017100958/http://www.teamim.co.il/קונדיטוריה/קיש/tabid/3218/Default.aspx קיש], באתר [https://web.archive.org/web/20160419151206/http://www.teamim.co.il/ Teamim]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מאפים
קטגוריה:מאכלי גבינה
קטגוריה:המטבח הצרפתי
ברי

ברי (בצרפתית: Brie) היא גבינה צרפתית רכה.
== ייצור ==
מוצאה של הברי ממחוז סן ומארן שבחבל איל-דה-פראנס (צפון-מרכז צרפת). בשל הפופולריות שלה יש לה חיקויים רבים בכל העולם. היא עשויה מחלב פרה, והבשלתה אורכת בין שלושה שבועות (בתנאי מפעל) ל-10 שבועות (בבוטיקים). קיימים שני מותגים בלבד הרשאים להיקרא "ברי" (בניגוד ל"גבינה בנוסח ברי", שפירושו גבינה דומה המיוצרת כחיקוי)- ברי דה מו (Brie de Meaux) וברי דה מלן (Brie de Melun).

הברי דה מוֹ יוצרה לראשונה במאה ה-8 באזור פריז. היא אינה מפוסטרת. היא בעלת ארומה של אגוזים קלויים ונגיעות של שמרים. המרקם שלה חלק וכמעט נוזלי. צבעה צהוב-קש והוא מבהיר עם ההבשלה. הקליפה מכוסה קרום עובש לבן המנוקד בתסיסות אדומות-חומות. ברי דה מו מיוצרת בגלגלים במשקל 2.5-3 קילוגרם.

הברי דה מלן מיוצרת באריזות קטנות יותר, טעמה וריחה עדינים יותר, היא מפוסטרת והבשלתה ממושכת יותר. צבעה זהוב, קליפתה כהה יותר ומכוסה קרום עובש לבן. גבינות הברי מגוונות מאוד בטעמן, החל מטעם עדין וחלש וכלה בטעם חלבי דומיננטי. הגבינות התעשייתיות, כמובן, ארומטיות פחות וטעמן חלש מאלה המיוצרות בתהליך ידני.

גבינת ברי בשלה מחזיקה מעמד מחוץ למקרר במשך כ-3 ימים. נהוג להגישה בפני עצמה, בליווי קרקרים או ענבים, או להסיר את העטיפה ולהוסיף את הגבינה לתבשילים שונים כיוון שהגבינה רכה ומותכת בקלות. צורת הגשה מקובלת נוספת היא טבילת פרוסות גבינה בביצה ופירורי לחם וטיגונה.

את הברי מקובל ללוות ביינות קינוח או בשרדונה.

== היסטוריה ==
מקור גבינת הבְּרִי בצפון צרפת במישורי האזור ההיסטורי-גאוגרפי ברי (Brie) שבקרבת פריז. פירוש השם בצרפתית קדומה הוא מישור, פלטו (כיום בתחום חבל Île-de-France). בזכות קרבתה לפריז הגיעה הגבינה לשוקי העיר ושולחנם של מלכי צרפת. הגבינה מוזכרת כמעדן כבר במאה ה-8 בדברי ימיו של 'קרל הגדול' מלך צרפת שהיה גדול שליטי אירופה בימי הביניים. כאלף שנים מאוחר יותר, בזמן המהפכה הצרפתית, ביקש לואי ה-16 לכלול את הגבינה בסעודה האחרונה שלו לפני שקופד ראשו אל מול ההמון המשולהב. בקונגרס וינה אשר התקיים לאחר תבוסתו של נפוליאון בראשית המאה ה-19, התעורר ויכוח מה היא הגבינה הטובה בעולם. הצרפתים הציעו תחרות שבסופה זכתה הברי בתואר "מלכת הגבינות וגבינת המלכים" ועמה בפופולריות גואה בכל רחבי אירופה ובתהילת עולם. פרסומה של הברי הביא ל"העתקים" רבים שיוצרו במדינות רבות. רק בשנת 1980 ניתן סטטוס AOP לגבינת Brie de Meaux וב-1990 זכתה גם ה-Brie de Melun במעמד היוקרתי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:גבינות צרפתיות
קטגוריה:גבינות עובש לבן
נקטר

משקאות נקטר בטעמים שונים המוצעים למכירה
נקטר הוא כינוי כללי למשקאות קלים שאינם מוגזים המבוססים על מיץ פירות. 

בחלק מהמדינות, מזוהה המשקה כמשקה תעשייתי, וזאת בניגוד למיץ. כך למשל בארצות הברית ובאנגליה, "מיץ פירות" חייב להכיל 100% פרי, בעוד הנקטר יכול להימהל במים או בתוספי מזון, הכוללים, בין היתר ממתיקים וחומרים משמרים. בניו זילנד, לעומת זאת, משמש המושג "מיץ" לצורך ציון משקה ממותק המורכב לרוב מסירופ או תרכיז פרי ומים, בעוד נקטר משמש לציון מיץ מפרי טהור ללא תוספים. בישראל על פי החוק משקה המוגדר נקטר חייב להכיל לפחות חמישים אחוז פרי. 

השם "נקטר" מקורו במיתולוגיה היוונית, בה שימש שם זה ככינוי למשקה האלים (או, על־פי מחברים מסוימים, למאכל האלים) וזהו המשקה שנותן לאלים חיי נצח.

==ראו גם==
* מיץ
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משקאות
המנון סרביה

בוז'ה פראבדה (בסרבית, באותיות קיריליות: Боже правде, בתרגום לעברית: "אלוהים של צדק") הוא המנון הרפובליקה של סרביה. הלחן נכתב על ידי דאבורין ינקו (Даворин Јенко), והמילים על ידי יובאן ג'ורג'ביץ' (Јован Ђорђевић), בשנת 1872. בהתחלתו שיר חגיגי בוז'ה פראבדה היה המנונה של ממלכת סרביה. כיום בהמנונה של סרביה המילה מלך הוחלפה במילים: ארץ ואלוהים.

עד להחלטתו של בית משפט החוקתי של בוסניה והרצגובינה, מתאריך 29 בינואר 2007, היה זה גם המנונה של רפובליקה סרפסקה, ישות בתוך בוסניה והרצגובינה. אז הוכרז כלא תואם את חוקתה של המדינה, היות שהוא איננו מבטא את רגשותיהם של הבוסניאקים והקרואטים כעמים החוקתיים של הישות לצד הסרבים. החלטה זאת נכנסה לתוקפה עם פרסומה בתאריך: 31 במרץ 2007. כיום המנונה של סרפסקה הוא מויה רפובליקה Mоја Република (הרפובליקה שלי).

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20061107014020/http://www.parlament.sr.gov.yu/images/Boze_pravde_instrumental.mp3 „Боже Правде“ - Инструментал] - אספה עממית של הרפובליקה של סרביה - אינסטרומנטל
* [https://web.archive.org/web/20060822064435/http://www.srbija.sr.gov.yu/uploads/audio/himna_srbije.ram Извођење химне Републике Србије.] - ביצוע ההמנון של הרפובליקה של סרביה - סולו עם מוזיקה

סרביה
קטגוריה:סרביה: סמלים לאומיים
קטגוריה:שירים על סרביה
קטגוריה:שירים בסרבית
מלון מצודת דוד

מלון מצודת דוד הוא מלון ברחוב המלך דוד בירושלים, בשכנות למלון המלך דוד הוותיק.

==היסטוריה==
המלון נבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מפיתוח מתחם ממילא, על חורבותיהם של כמה גושי בניינים מן השכונה ההיסטורית שנהרסו. הוא תוכנן בידי האדריכל משה ספדיה כמבנה בצורת פרסה, המדמה מבנה תיאטרון רומי ומתנשא לגובה עשר קומות. שתי זרועות המבנה מסתיימות בטרסות מדורגות המהוות את מרפסות הסוויטות שלו, ומשקיפות אל מגדל דוד וחומות העיר העתיקה. המבנה, המשתלב בתכנון הכולל של מתחם ממילא שתוכנן כולו בידי ספדיה, הוא בסגנון נאו-אוריינטלי המשלב אלמנטים ירושלמיים ומזרח תיכוניים עם אדריכלות מודרנית מקורית. במלון 384 חדרים וסוויטות, שקרוב למחציתם נשקפים לעיר העתיקה ויתרתם לעיר החדשה. 

המלון נמצא בבעלות קבוצת אלרוב של היזם ואיל הנדל"ן אלפרד אקירוב. הוא נפתח בשנת 1998 תחת השם "הילטון ירושלים", ונוהל בתחילתו בידי רשת הילטון הבינלאומית בהתקשרות שנועדה להעניק לו מוניטין בינלאומיים, יוקרה וניהול מקצועי. בשנת 2001 נתגלעו חילוקי דעות עסקיים ומשפטיים בין אקירוב לבין רשת הילטון, והיא הוצאה מניהול המלון. לאחר שהוחלט שלא ליצור התקשרות חדשה עם חברת ניהול בינלאומית אחרת, הוסב שמו ל"מלון מצודת דוד" והוא מנוהל בידי חברת אלרוב מלונות כחלק מקבוצת אלרוב. בבוררות שהתנהלה בין חברת אלרוב לחברת המלונות הילטון, קבע הבורר בשנת 2009, כי הביטול במאי 2001 של הסכם הניהול של בית מלון היה שלא כדין. הבורר פסק לרשת הילטון פיצוי של כ-20.5 מיליון דולר.

המלון ממוקם בסמיכות למלון ממילא ששייך אף הוא לקבוצת אלרוב, ושני המלונות מפעילים מערכת הזמנות ומכירות משותפת.

בשנים 2010, 2011, 2014 דורג המלון בין עשרת "המלונות הטובים ביותר במזרח התיכון" של קונדה נאסט טראבלר.
<gallery>
St Julian Way and YMCA.jpg|רחוב המלך דוד בשנות החמישים, הבניינים במרכז התמונה נהרסו כדי לבנות את המלון.
King David Street.jpg|הכניסה למלון מצודת דוד
DC-front.JPG|חזית המלון 
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.thedavidcitadel.co.il/ אתר המלון]
* [http://www.3disrael.com/david_citadel_hotel_jerusalem סיור וירטואלי במלון]
*מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2015/12/30/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%9E%D7%9C%D7%95%D7%9F-%D7%9E%D7%A6%D7%95%D7%93%D7%AA-%D7%93%D7%95%D7%93-%D7%91%D7%AA%D7%9B%D7%A0%D7%95%D7%9F-%D7%9E%D7%A9%D7%94-%D7%A1%D7%A4%D7%93%D7%99%D7%94/ סקירה אדריכלית מצולמת של המלון], באתר 'חלון אחורי', 30 בדצמבר 2015

==הערות שוליים==

מצודת דוד, מלון
מצודת דוד
קטגוריה:ממילא
קטגוריה:רחוב המלך דוד
איסקרה

"אִיסְקְרָה" (מרוסית: Искра, "הניצוץ") היה עיתון פוליטי של גולים רוסים סוציאליסטים במערב אירופה בראשית המאה ה-20.

שם העיתון "איסקרה" ("הניצוץ) נגזר מהמוטו שלו "Из искры возгорится пламя" ("מהניצוץ תוצת האש"), הלקוח משיר שכתב איש הרוח הרוסי ולדימיר אודויֶבסקי בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-19 בתגובה לשיר של פושקין, שפנה אל הדקבריסטים הכלואים בסיביר.
== היסטוריה ==
העיתון הודפס לראשונה בדצמבר 1900 (על פי מקורות אחרים רק בינואר 1901), בלייפציג שבגרמניה, ולאחר מכן במינכן, בלונדון ובז'נבה.

במערכת העיתון שפעלה עד שנת 1903 כיהנו: ולדימיר איליץ' לנין, גאורגי ולנטינוביץ' פלחנוב, יוליוס מרטוב, פאבל אקסלרוד, ורה זאסוליץ', אלכסנדר פוטרסוב ומאוחר יותר הצטרף גם טרוצקי.

בשנים 1901–1902 פורסם בעיתון זה המניפסט (שהופיע מאוחר יותר בצורת ספר) החשוב של לנין, Что делать? ("מה יש לעשות?").

משנת 1903 העיתון הפך לביטאון של המנשביקים, עד סגירתו בשנת 1905. העיתון הופץ בכ-8,000 עותקים. מייסדי העיתון "פראבדה" ראו עצמם כממשיכי איסקרה.

==ראו גם==
*פראבדה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוציאליזם
קטגוריה:מרקסיזם
קטגוריה:האימפריה הרוסית: עיתונים
קטגוריה:עיתונים ברוסית
.za

za. היא סיומת האינטרנט הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בדרום אפריקה, קיימת מאז 1990.

שמה של דרום אפריקה באנגלית הוא South Africa, באפריקנס שהיא השפה הרשמית, המדינה נקראת Suid-Afrika כלומר ראשי תיבות של שם המדינה בשתי השפות הן sa. הסיומת .sa הייתה פנויה עד 1994 ורק אז נתפסה על ידי סעודיה (Saudi Arabia), כלומר דרום אפריקה הייתה יכולה לתבוע ולקבל סיומת זו. אולם נבחרה הסיומת .za על שם המדינה בהולנדית Zuid-Afrika.

== תתי סיומת ==
* ac.za
* city.za
* co.za
* edu.za
* gov.za
* law.za
* mil.za
* nom.za
* org.za
* school.za

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.iana.org/root-whois/za.htm .za] באתר ה-IANA

קטגוריה:דרום אפריקה: מדע וטכנולוגיה
ניקולא-שארל בוקסה

רובר ניקולא-שארל בוקסה (בצרפתית: Robert Nicolas-Charles Bochsa; 9 באוגוסט 1789, מונמדי, מאוז, צרפת – 6 בינואר 1856, סידני, אוסטרליה) היה נבלאי ומלחין צרפתי.

==ביוגרפיה==
אביו של ניקולא-שארל היה מוזיקאי והבן ידע לנגן בחליל ובפסנתר כבר בגיל שבע. בשנת 1807 יצא ללמוד בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1813 התמנה לנבלאי של התזמורת הקיסרית והחל בכתיבת אופרות עבור האופרה קומיק. ואולם בשנת 1817 הסתבך במעשי חיקוי, הונאה וזיוף ונמלט ללונדון כדי להימנע מתביעה משפטית. הוא נשפט, הורשע בהיעדרו ונידון להטבעת אות קלון ולעבודת פרך.

בלונדון, מוגן מן החוק הצרפתי, עזר לייסד את האקדמיה המלכותית למוזיקה בשנת 1821 והיה למנהלה, אך בשנת 1826, כשהתגלה דבר הרשעתו בפלילים, נאלץ להתפטר. אז התמנה למנהל מוזיקלי של תיאטרון הוד מלכותה בלונדון. בשנת 1839 הסתבך שוב בשערורייה, כשהסתלק עם זמרת האופרה אנה ריבייר-בישופ, אשת המלחין הנרי ראולי בישופ. הזוג הנמלט הופיע בצוותא באמריקה, באוסטרליה וברחבי אירופה (מלבד בצרפת). בנאפולי התמנה בוקסה למנהל רג'ו תיאטרו סאן קרלו (בית האופרה המלכותי של נאפולי) ונשאר שם למשך שנתיים. הזוג הגיע לסידני עם בהלת הזהב בדצמבר 1855, והספיק להופיע בקונצרט אחד בלבד לפני מותו של בוקסה. בישופ מוכת היגון הזמינה מצבה מעוצבת, שהציגה דמות (סמל לאנה) שרועה לרגלי עץ, שנבל נשען אל גזעו בשביל הקבר שבבית הקברות קמפרדאון בסידני.

==יצירות אופראיות==
<div style="direction: ltr;">
*Le retour de Trajan, ou, Rome triomphante
*Les Héritiers Michau ou le Moulin de Lieursain
*L’Héritier de Paimpol
*Le Roi et la Ligue
*Les Noces de Gamache
*La lettre de change (English: The Promissory Note; German: Der Wechselbrief)
*Un Mari pour étrennes
</div>

==ביוגרפיות==
<div style="direction: ltr;">
*Nicolas-Charles Bochsa, harpiste, compositeur, escroc by Michel Faul (editions Delatour France, 2003)
*Les tribulations mexicaines de Nicolas-Charles Bochsa, harpiste by Michel Faul (editions Delatour France, 2006)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
<div style="direction: ltr;">
* [http://bochsa.site.voila.fr A site (in French) introducing the two books about Bochsa above]
* [http://bochsa2.site.voila.fr/ Further documents]
* [https://web.archive.org/web/20050828205704/http://www.ssdec.nsw.edu.au/history/camperdown/bochsa.html Bochsa's tomb in Camperdown cemetery] 
</div>

קטגוריה:נבלאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-19
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1789
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1856
חלב עמיד

חלב עמיד הנמכר ביפן בבקבוק זכוכית
מערכת של חברת " [[טטרה פאק" ליצירת חלב עמיד]]
חלב עמיד הוא חלב אשר עבר תהליך עיקור (סטריליזציה), המעניק לו חיי מדף ארוכים במיוחד. במהלך העיקור מושמדים מרבית החיידקים המצויים בחלב.

==ערך תזונתי==
חלב רגיל עובר פסטור בטמפרטורה של 63 מעלות למשך 30 שניות, או 71 מעלות למשך 15 שניות, ומיד מקורר; תהליך זה משמיד את רוב החיידקים המצויים בו, אך שומר על ערכים תזונתיים. לעומתו, חלב עמיד עובר עיקור - מחומם לטמפרטורה של 150 מעלות למשך 3 שניות, ומיד מקורר. תהליך זה משמיד 99.9% מהחיידקים ומהנבגים בחלב, אך עלול לפגום בערכים התזונתיים שלו, בשל שינויים שעוברים החלבונים בעת החימום. חלב עמיד נשמר ללא קירור במשך חודשים מבלי להתקלקל.

מבחינה קלורית, חלב עמיד זהה לחלב מפוסטר רגיל. עם זאת, בעוד שבחלב מפוסטר יש 9 מיקרוגרם חומצה פולית ב-100 גרם, בחלב עמיד יש רק 1 מיקרוגרם ל-100 גרם,
וכן קיים אובדן חלקי בערכים של ויטמין B<sub>12</sub>, ויטמין C ו-ויטמין B<sub>1</sub>.
==טכנולוגיה==
הטכנולוגיה לייצור חלב עמיד נקראת UHT (Ultra-high temperature processing) או ultra-pasteurization. היא בעיקר משמשת ליצירת חלב עמיד אך בין השאר גם למיצי פירות עמידים, שמנת עמידה, חלב סויה עמיד ויין עמיד. את הטכנולוגיה פיתחה חברת טטרה פאק השוודית בשנות ה-60 של המאה ה-20 והיא זכתה להצלחה בכל העולם.
==פופולריות==
בישראל החלה חברת תנובה להקים פס ייצור לחלב עמיד במחלבת רחובות בשנת 1977. בתחילת שנות ה-80 זכה החלב לפופולריות, מאחר שהיה זול יותר מחלב מעוקר ושווק באריזת קרטון נוחה. בשנת 1997, בעקבות פרשת הסיליקון בחלב, השקיעה תנובה כחצי מיליון דולר בהפקת פרסומת לחלב עמיד, שצולמה בתחנת החלל מיר, זו הייתה הפעם הראשונה מעולם שפרסומת צולמה בחלל.

החלב העמיד מצליח מאוד באירופה – 7 מ-10 אירופאים שותים אותו דרך קבע. למעשה, במדינות חמות כדוגמת ספרד, הוא מועדף בשל העלויות הגבוהות של שינוע חלב טרי.

{|class="wikitable sortable" style="text-align:right"
|+אחוז תצרוכת החלב העמיד מסך תצרוכת החלב
! מדינה || אחוז
|-
| align="right" | || 96.7
|-
| align="right" | || 95.7
|-
| align="right" | || 95.5
|-
| align="right" | || 92.9
|-
| align="right" | || 73
|-
| align="right" | || 71.4
|-
| align="right" | || 66.1
|-
| align="right" | || 62.8
|-
| align="right" | || 53.1
|-
| align="right" | || 49.8
|-
| align="right" | || 48.6
|-
| align="right" | || 35.5
|-
| align="right" | || 35.1
|-
| align="right" | || 20.3
|-
| align="right" | || 20.2
|-
| align="right" | || 10.9
|-
| align="right" | || 8.4
|-
| align="right" | || 5.5
|-
| align="right" | || 5.3
|-
| align="right" | || 2.4
|-
| align="right" | || 2 (נכון לשנת 2018)<ref></ref>
|-
| align="right" | || 0.9
|-
| align="right" | || 0.0%
|}

==ראו גם==
* חלב
* פסטור
* שימור מזון
* חיי מדף

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משקאות חלב
קטגוריה:חלב
קטגוריה:שימור מזון
הנרי ראולי בישופ

סר הנרי ראולי בישופ (אנגלית: Sir Henry Rowley Bishop; 18 בנובמבר 1786 - 30 באפריל 1855) היה מלחין אנגלי. הוא התפרסם בשירו !Home! Sweet Home (למילים מאת ג'ון הווארד פיין), שמקורו באופרה הקומית שלו משנת 1823, "קלארי, או הנערה ממילאנו". הוא חיבר או ערך כ-120 יצירות דרמטיות, ביניהן 80 אופרות, אופרות קלות, קנטטות ובאלטים. בישופ כתב לכל התיאטראות החשובים בלונדון של זמנו - בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, התיאטרון המלכותי, תיאטרון דרורי ליין, ווקסהול גארדנס ותיאטרון היימרקט.

== יצירתו ==
האופרה הראשונה שלו, "הכלה הצ'רקסית" (1809) זכתה להצגה אחת ב"דרורי ליין", שאחריה נשרף התיאטרון והפרטיטורה אבדה. האופרות של בישופ נושאות דמיון רב יותר לסוגה המוקדמת, האנגלית במקורה, של האופרה באלאדה, או למחזות הזמר המודרניים מאשר לאופרה הקלאסית של אירופה הקונטיננטלית, המכילה רצ'יטטיבים. הסגנון והמתכונת שבהם כתב בישופ היו לטעמם של הקהל בתקופתו. "אלאדין" שלו (1827) מתואר לעיתים כיצירה המשמעותית ביותר שלו. היא נכתבה בהזמנת "דרורי ליין" כדי להתחרות ב"אוברון" של ובר בקובנט גארדן ותואמת יותר את הסגנון האירופאי הקלאסי - אם כי לא זכתה להצלחה בשעתה.

בישופ היה פרופסור למוזיקה, תחילה באוניברסיטת אדינבורו (1841) ואחר באוניברסיטת אוקספורד (1848); הוא היה בין מנהליה המקוריים של האגודה הפילהרמונית כשזו נוסדה ב-1813. הוא ניצח בקובנט גארדן ובקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית של לונדון. 

בישופ התחתן פעמיים; הן הוא והן הנשים שנשא בזו אחר זו היו זמרים. כמה משיריו של בישופ ויצירות דומות שלו נמצאים עדיין ברפרטואר הווקאלי ואילו יצירותיו הגדולות יותר נשכחו מלב.

בישופ חיבר את המוזיקה לשורה של אופרות שייקספיריות בבימוי פרדריק ריינולדס בשנים שבין 1816 ל-1828. 

בשנותיו המאוחרות פקדה אותו שערורייה, הוא נשא את אשתו השנייה, הזמרת אנה ריבייר שהייתה צעירה ממנו בעשרים וארבע שנים, בשנת 1831. ב-1839 נטשה ריבייר את בעלה ואת שלושת ילדיהם והסתלקה עם מי שהיה לה מאהב, נבלן ומלווה ניקולא-שארל בוקסה. (1789 - 1859). 
ריבייר עזבה את אנגליה ויצאה לסיור קונצרטים קבוע ברחבי העולם.

בישופ קיבל תואר אבירות בשנת 1842, המוזיקאי הראשון שזכה בכבוד זה. אף כי במהלך חייו נהנה מהכנסות בלתי מבוטלות, במותו היה עני אביון. הנרי ראולי בישופ נולד ומת בלונדון ושם גם נקבר, בבית הקברות פינצ'לי.

==יצירות חשובות==
* "אנג'לינה", 1804; אופרטה
* "טאמרלן ובאייזט" 1806; בלט
* "המטורף, או הגזלנים השווייצרים", 1810; אופרה
* "אנדרטת הפליז", 1813; מלודרמה
* "הטוחן ואנשיו", 1813; מלודרמה
* "סאדאק וקאלאסטרדה, או מי השיכחה", 1814; אופרה
* "אח ואחות", 1815; מופע בידור
* "דצמבר ומאי", 81818; אופרטה
* "לבו של מיד-לותיאן", 1819; דרמה מוזיקלית
* "הקרב על בות'וול בריג", 18120; רומנסה מוזיקלית
* "אנגלים בהודו", 1827; אופרה-קומיק
* "ילוה, או היתום מרוסיה", 1829; דרמה מוזיקלית
* "היום השביעי" 1833; קנטטת קודש

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==
<div style="direction: ltr;">

*F. Corder, "The Works of Sir Henry Bishop," The Musical Quarterly Vol. IV No. 1 (1918), pp. 78-97.
*M. Faul, "[http://bochsa.site.voila.fr Nicolas-Charles Bochsa, harpiste, compositeur, escroc"] (editions Delatour, France 2003)
</div>

קטגוריה:בריטים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-18
קטגוריה:מלחינים בריטים במאה ה-19
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1786
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1855
טקס השבעה צבאי

בטקס ההשבעה של טירוני [[חטיבת גולני בכותל המערבי, ינואר 2011]]
טקס השבעה צבאי הוא טקס בו נשבעים חיילים אמונים למדינה. לרוב, הטקס מתקיים לאחר שהחיילים עברו תקופה קצרה של אימונים, לימודים והתאקלמות בצבא, הנקראת טירונות.
נוסח השבועה משתנה ממדינה למדינה.

== שבועת האמונים בצה"ל ==
מפקד ב[[חיל ההנדסה הקרבית משביע טירונים של ההנדסה הקרבית, 1969]]
בצה"ל, כברוב צבאות העולם, נהוג להשביע כל חייל אמונים למדינתו. שבועת אמונים בצה"ל, מתחלקת לשני חלקים:
* השבועה האישית: נעשית במיטב באמצעות חתימה על טופס 500 – "שבועה לצה"ל"
* השבועה ביחידה: נעשית בטקס חגיגי המשולב בקבלת הנשק האישי (ביחידות לוחמות).

 לפקודת צבא הגנה לישראל קובע כי "כל אדם המשרת בצבא־הגנה לישראל חייב להשבע שבועת אמונים למדינת ישראל, לחוקתה ולשלטונותיה המוסמכים". בשנות ה-90 שונה נוסח השבועה המופיע בנספח לפקודת מטכ"ל, ונאמר בו "לחוקיה" במקום "לחוקתה". עם זאת, לא שונתה ההוראה בפקודת צבא הגנה לישראל, שהיא חקיקה ראשית, שרק הכנסת מוסמכת לשנות אותה. 

=== נוסח שבועת האמונים ===

===מבנה השבועה===
השבועה נכתבה בכוונה ללא סימני פיסוק כלשהם, על מנת להדגיש שהטקסט כולו מהווה מקשה אחת, אף על פי שניתן לחלקו לשלושה חלקים:
# שבועת אמונים למדינת ישראל
# קבלת עול משמעת צבא ההגנה לישראל
# הקדשת כל הכוחות להגנה על חירות ישראל

===הטקס===
כלי נשק הממתינים לחיילים לקראת טקס ההשבעה של [[חטיבת הנח"ל בכותל]]
טקס ההשבעה ביחידות הלוחמות מתבצע, בדרך כלל בסוף שלב הטירונות. זהו טקס חגיגי, המתבצע לרוב בנוכחות משפחות הלוחמים. במהלך הטקס, מקריא קריין את נוסח השבועה. החיילים עונים לו "אני נשבע". חיילים דתיים עונים "אני מצהיר". בהמשך הטקס, מקבל כל חייל נשק וספר תנ"ך. חיילים שאינם יהודים יקבלו ספר קודש לפי בחירתם (לרוב, הקוראן למוסלמים או הברית החדשה לנוצרים. חיילים דרוזים מקבלים קלף יתרו או מדליה). חיילים אשר אינם מעוניינים להישבע באף אחד מספרי הקודש, רשאים להישבע אמונים עם רוח צה"ל או ללא ספר.

==לקריאה נוספת==
* פקודת מטכ"ל 33.0915, "שבועת אמונים לצה"ל וחלוקת נשק לטירונים"
* פקודת צבא הגנה לישראל, התש"ח-1948, סעיף 3

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.archives.mod.gov.il/pages/Exhibitions/ShowImage.asp?ID=5&PageNo=1&ExhID=2 פקודת יום ליום ההשבעה הראשון לחיילי צבא הגנה לישראל מאת הרמטכ"ל יעקב דוסטרובסקי (דורי), יוני 1948], באתר ארכיון צה"ל
* [http://www.archives.mod.gov.il/pages/Exhibitions/ShowImage.asp?ID=6&PageNo=1&ExhID=2 שבועת אמונים לצה"ל, שהוכנה לקראת יום ההשבעה הכללי הראשון], באתר ארכיון צה"ל
* [https://web.archive.org/web/20160303220447/http://www.knesset.gov.il/protocols/data/rtf/chinuch/2003-06-03.rtf פרוטוקול של ישיבת ועדת החינוך והתרבות של הכנסת בנושא טקסי השבעה בצה"ל] - ישיבה מיום ג' בסיוון התשס"ג, 3 ביוני 2003, באתר הכנסת
* זמני [https://thekotel.org/he/%D7%97%D7%93%D7%A9%D7%95%D7%AA-%D7%94%D7%9B%D7%95%D7%AA%D7%9C/%D7%94%D7%A9%D7%91%D7%A2%D7%95%D7%AA-%D7%91%D7%9B%D7%95%D7%AA%D7%9C/ השבעות] בכותל המערבי 

=== שבועות צבאיות במיזמי ויקימדיה אחרים ===
* שבועת הצבא הפולני - באנגלית, בפולנית
* שבועת הצבא הבריטי - באנגלית

==הערות שוליים==

קטגוריה:צבא: טקסים וסמלים
קטגוריה:שבועה
שפות כושיות

השפות הכושיות (באנגלית: Cushitic) הן ענף במשפחת-העל האפרו-אסיאתית (שבעבר נקראה "שמיות-חמיות"). השם "כושיות" הוטבע על שמו של כוש בן חם בן נח המקראי. הכינוי מתבסס על המיון בספר בראשית של העמים השונים בין בניו של נח, שעל פי סיפור המבול, האנושות כולה היא מצאצאיו:

==שפות כושיות חיות ומספר דובריהן==
השפות הכושיות מדוברות בעיקר באזור קרן אפריקה, שלוחה במזרח אפריקה החודרת לאוקיינוס ההודי, מדרום למפרץ עדן.

*אורומו - כ-25 מיליון דוברים.
*סומלית - כ-15 מיליון דוברים בסומליה, באתיופיה, בג'יבוטי, בתימן ובקניה.
*סידאמית - כ-2 מיליון דוברים באתיופיה.
*האדייה - כ-1.6 מיליון דוברים במחוז האדייה שבמדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום.
*עפרית - בת כ-1.5 מיליון דוברים באריתריאה, אתיופיה וג'יבוטי.
* - כ-1.4 מיליון דוברים באתיופיה.
* - מדוברת בקניה.

==מיון==

הבלשן ג'וזף גרינברג מיין בעבודתו, את משפחת השפות הכושיות כדלהלן:
* קבוצת השפות הכושיות המרכזיות, המכונה גם אגאו: כולל אוונגי, בלין, כיילה, קווארה (שני אלו שימשו את ביתא ישראל) והמתית. דוברי שפות אלו ידברו לרוב גם שפה אחרת, למשל אמהרית או אחת מהשפות השמיות.
* קבוצת השפות הכושיות המזרחיות: כולל אורומו, סומלית, סידאמית, סאהו, עפרית, אף-מאי, קונסו, ליבידו, בוּן ובוּסה.
* קבוצת השפות הכושיות הדרומיות, המכונה גם ריפט: כולל איראקו-אלאגואה, בורונגה, ואולי גם דהאלו הקניתית העומדת על סף הכחדה.
* ייתכן שגם שפת באג'ה (בדאווי) כנציגת קבוצת השפות הכושיות הצפוניות.

בלשנים אחרים, המתמחים בשפות אלה, הציעו תאוריות שונות אודות מיונן. חלקם מעלים סברות שכל קבוצת שפות למעשה מהווה ענף נפרד במשפחת-העל של השפות האפרו-אסיאתיות, ומנגד חלקם מקבצים אחרת את הקבוצות, למשל לשפות תושבי ההרים (כמו סידאמו) לעומת שפות תושבי השפלה (כמו עפרית, סומלית ואורומו).

==קישורים חיצוניים==

* 

כושיות
*
.tm

היא הסיומת הלאומית (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בטורקמניסטן. הסיומת, שנפתחה בשנת 1997, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי טורקמניסטן. השם משמש סימני מסחר פעמים רבות (trademark), וכך מרוויחה טורקמניסטן חלק קטן, אך לא זניח מהתמ"ג שלה.

שם המתחם משמש גם כשם מתחם ממדרגה שנייה ולעיתים נדירות גם כשם ממדרגה שלישית. יש לו גם תתי סיומות מיוחדים לכל תחום.

ניתן להשתמש בשם המתחם .tm באמצעות קניית השם באופן חופשי, באמצעות תיאום עם משרד התקשורת הטורקמני, ובאמצעות פנייה לספק סיומת הדומיין "סוכנות המחשב והאינטרנט הטורקמנית".

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טורקמניסטן
לו סילבר

לואיס גראנט סילבר (באנגלית: Louis Grant Silver; נולד ב-27 בנובמבר 1953 בניו יורק) הוא כדורסלן עבר בקבוצת מכבי תל אביב. סילבר שיחק בקבוצה כמתאזרח, בשני תפקידי הפורוורד, ותקופה מסוימת גם היה קפטן הקבוצה. גובהו שני מטרים, והוא ניחן בכישרון קליעה מעולה שהתאפיין בקליעה באמצעות שתי זרועות המונפות מאחורי הראש אל עבר הסל, חכמת משחק גבוהה ומשחק הגנה מצוין.

==ביוגרפיה==
סילבר שיחק כדורסל באוניברסיטת הרווארד, ובדראפט 1975 של ליגת ה-ABA נבחר על ידי קבוצת קנטאקי קולונלז.

סילבר הצטרף למכבי תל אביב בעונת , וכבר בעונה שלאחריה הגיעה הקבוצה לגמר גביע האלופות בבלגרד. באותה עונה גברה מכבי תל אביב על צסק"א מוסקבה בתוצאה 91:79, וניצחה בגמר את מובילג'ירג'י וארזה האיטלקית בתוצאה 78:77. סילבר זכה בגביע אירופאי שני בעונת 1980/1981, לאחר ניצחון על סינודינה בולוניה האיטלקית בתוצאה 80:79.

סילבר עזב את מכבי תל אביב בשנת 1985, כשהוא נושא עמו 10 אליפויות, 8 גביעים, 2 גביעי אירופה לאלופות, וגביע בין-יבשתי. סילבר מדורג במקום החמישי ברשימת הקלעים של מכבי באירופה עם 1,999 נקודות.

סילבר שיחק גם בנבחרת ישראל עמה השתתף בשלוש אליפויות אירופה (1979, 1981, 1983). סילבר רשם 66 הופעות במדי הנבחרת, וקלע בסך הכול 961 נקודות (ממוצע של 14.6 נקודות למשחק). סילבר שיחק אף בנבחרת אירופה ובשנת 1987 זכה למשחק פרידה שבו שיחקה מכבי תל אביב מול נבחרת אירופה.

בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל סילבר אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.

במהלך התקופה בה שיחק בישראל השלים סילבר תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים באוניברסיטת ניו יורק, וכיום הוא עורך דין המנהל את קרן RP בלונדון. מתגורר בארצות הברית ובבריטניה לסירוגין.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.safsal.co.il/hplayer.aspx?id=1995 לו סילבר], אתר ספסל
* ולדימיר סטנקוביץ', [http://www.euroleague.net/features/voices/2013-2014/vladimir-stankovic/i/124307/8267/lou-silver-the-man-with-the-wrong-name Lou Silver, the man with the wrong name], כתבה על לו סילבר באתר יורוליג, 25 בנובמבר 2013 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני נבחרת ישראל
קטגוריה:עולים בשנות ה-1970
קטגוריה:עורכי דין יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:כדורסלני מכבי תל אביב
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:מדינת ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1953
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1953
ג'ון קיפמאייר

ג'ון קיפמאייר (אנגלית: John Kiffmeyer, ידוע גם כאל סוברנטה (Al Sobrante); נולד ב-1969) הוא המתופף של להקת גרין דיי לשעבר.

מקור הכינוי הוא בעיירה אל-סוברנטה (El Sobrante) בקליפורניה, צפונית לברקלי. קיפמאייר סיפר שהתעלף יום אחד וכשהתעורר ראה את השלט "ברוך הבא לאל סוברנטה". בשל הטשטוש בו היה שרוי, חשב שכתוב שם "ברוך הבא, אל סוברנטה" ולאחר שסיפר על כך לחבריו, הם החלו לכנותו אל סוברנטה.
== קריירה ==
קיפמאייר היה פעיל בסצנת הפאנק באזור מפרץ סן פרנסיסקו וכבר היה מתופף של להקה אחרת, כאשר הצטרף לחבריו לייסוד גרין דיי. ההופעות הראשונות של הלהקה היו בקולג' קונטרה קוסטה, שם למד עיתונות. הופעות אלו הקנו ללהקה את החוזה שהוביל להוצאת האלבום הראשון.

ב-1990 עזב קיפמאייר את הלהקה על מנת להמשיך בלימודיו לקראת תואר באוניברסיטת הומבולדט. הוא היה חבר במספר הרכבי פאנק במהלך ולאחר סיום לימודיו; ומפיק מוזיקת פאנק.

קיפמאייר מתגורר בסן פרנסיסקו עם אשתו גרטה ושני ילדיו.

==קישורים חיצוניים==

קיפמאייר, ג'ון
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
hu:Al Sobrante
פייר סט. אמאנד

פייר שארל פורנייה סט. אמאנד (צרפתית: Pierre Charles Fournier de St. Amant; ספטמבר 1800 – 29 באוקטובר 1872) היה שחמטאי אמן צרפתי, עורך עיתון שחמטאי לה-פלמד ונציגה של צרפת בענייני שחמט בינלאומיים.

== קריירה ==
לאחר מותו של לואי שארל דה לה בורדונה בשנת 1840, נחשב סט. אמאנד לבכיר שחמטאי צרפת, הגם שמשחקו לא הגיע לעוצמת המשחק של לה בורדונה. לשיא יכולתו הגיע בשנות ה-40 של המאה ה-19 כאשר היה ממוקם שני-שלישי בעולם. סט. אמאנד דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1836 ל-1846; לאחר מכן החל לרדת באיטיות בדירוג העולמי אך בשנת 1870 היה עדיין מדורג במקום ה-48.

בתחילת דרכו היה סט. אמאנד מזכירו של מושל גיאנה הצרפתית עד שהוא מחה נגד סחר העבדים. לאחר מכן ניסה את מזלו כשחקן, הפך לסוחר יינות מצליח והיה קצין במשמר הלאומי עד למהפכת 1848.

בשנת 1851 מונה לקונסול בקליפורניה שמונה שנים לאחר תבוסתו להווארד סטאונטון בשנת 1843. במשחקים הראשונים, בלונדון, ניצח סט. אמאנד בתוצאה 3.5-2.5 אך בדו-קרב החוזר, בקפה דה לה רג'נס בפריז הוא הפסיד 8–13. הדו-קרב השני נחשב במקורות רבים כאליפות עולם לא-רשמית.

דו קרבות הווארד סטאונטון-פייר סט. אמאנד

דו-קרב זה הווה אבן דרך משמעותית בהתפתחות האסטרטגיה השחמטאית, ההבנה העמוקה של המשחק ואמנות התמרון. צעד נוסף התרחש 43 שנים מאוחר יותר בדו-קרב בין וילהלם שטייניץ ליוהנס צוקרטורט.

בשנת 1858 סט. אמאנד היה בפריז כאשר פול מורפי ביקר שם לראשונה. סט. אמאנד הודה בגלוי כי איננו משחק באותה רמה כמו האמריקאי, אך נכח במשתה לכבודו. הם שיחקו מספר משחקים באופן פרטי, כאשר רק מסעי אחד המשחקים התפרסמו, ניצחון של מורפי.

בשנת 1861 סט. אמאנד היגר לאלג'יר שם בילה את שנותיו האחרונות. הוא מת בשנת 1872 לאחר תאונה בנוסעו בכרכרה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.angelfire.com/nj/becjosh/chesshistory/chesshistory1/SaintAmant.pdf קורות חיים מפורטים ותמונות] 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחמטאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1800
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1872
זלמאי ח'לילזאד

זלמאי ח'לילזאד (פאשטו: زلمی خلیلزاد; נולד ב-22 במרץ 1951) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית באו"ם בתקופת כהונתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.

== ביוגרפיה ==
ח'לילזאד נולד ב-1951 למשפחה פשטונית בעיר מזאר-י שריף אשר בצפון אפגניסטן. בנעוריו למד בבית ספר פרטי בעיר הבירה קאבול, ובהיותו בן 15 התקבל לתוכנית חילופי תלמידים ועבר עם משפחתו לארצות הברית.

את התואר הראשון והשני קיבל מאוניברסיטה האמריקנית בביירות בלבנון ואת תואר הדוקטור מאוניברסיטת שיקגו.

בין 1979 ל-1984 שימש כפרופסור למדע המדינה בבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, שם עבד בצמידות לזביגנייב בז'ז'ינסקי אשר, בתקופת ממשל קרטר, הוביל את התמיכה במוג'אהדין בעת מלחמת אפגניסטן הראשונה במסגרת מבצע ציקלון.

בתקופת ממשל רונלד רייגן הפך ליועץ לנשיא בתחומי אפגניסטן ומלחמת איראן–עיראק. אחרי פלישת נאט"ו לאפגניסטן מונה בנובמבר 2003 לשגריר הראשון של ארצות הברית באפגניסטן. בתפקידו זה היה ה"חונך" של השלטון האפגני בחידוש הממשל, כולל הקמת הפרלמנט ויצירת ממשל דמוקרטי המכיל את המיעוט הפשטוני. לאור הצלחתו מונה ב-21 ביוני 2005 לכהונת שגריר ארצות הברית בעיראק של אחרי הכיבוש. גם בעיראק סייע בעריכת הבחירות וייצוב השלטון.

ב-17 באפריל 2007 מונה לתפקיד שגריר ארצות הברית באו"ם. הוא סיים את שירותו עם כניסת הנשיא אובמה לבית הלבן. לאחר פרישתו פנה לעסקים פרטיים. הוא הקים חברת ייעוץ ומכהן במועצת המנהלים של חברת הנפט הרביעית בגודלה בנורווגיה, DNO, שהיא בעלת אינטרסים בכורדיסטן.

באוקטובר 2021 דיווח CNN כי זלמיי חלילזאד, שליחו המרכזי של ארצות הברית באפגניסטן, יעזוב את תפקידו באפגניסטן, לאחר סיום נסיגת הכוחות האמריקאים באפגניסטן.

== חיים אישיים ==
ח'לילזאד נשוי לשריל בנארד ואב לשני בנים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:וושינגטון די. סי.: אישים
קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קולומביה
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית באו"ם
קטגוריה:שגרירים באפגניסטן
קטגוריה:שגרירי ארצות הברית בעיראק
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:פשטונים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
ארז קומרובסקי

ארז קומרובסקי (נולד ב-5 באוגוסט 1962) הוא שף, אופה, מחבר ספרי בישול ומנחה סדנאות בישול ואפייה ישראלי. התפרסם כשהקים את רשת בתי הקפה והמאפיות "לחם ארז" והיה מבעליה. כיום הוא מפעיל בית ספר לבישול גלילי בביתו שבישוב מתת ובעלים שותף בקייטרינג ארז וחנן.

==ביוגרפיה==
קומרובסקי נולד בתל אביב. בצה"ל שירת בחטיבה 7 של חיל השריון ובמלחמת לבנון הראשונה לחם כמפקד טנק. אחרי הצבא למד בישול בפריז, ביפן, שם התמחה בבישול ארוחת הקייסקי המסורתית, ובסן פרנסיסקו. לאחר שובו לישראל ניהל חברת קייטרינג, "הסטודיו לבישול פוטוריסטי". בין 1989 ל-1994 חי בסן פרנסיסקו, שם התמחה בבישול בסגנון פיוז'ן ובאפיית לחמי שאור בפריז אצל ליונל פואלן. ב-1996 הקים את "לחם ארז" כמאפייה בהרצליה, עם שותפו אילן רום, בשנת 2003 מכרו מחצית ממניות הרשת לאיש העסקים גיורא נפתלי, מבעלי "מי עדן", וכן לפרופ' חיים בן שחר (חב"ש). ב-2007 נמכרו כל מניות "לחם ארז" לחברת "קפה קפה", ומאז אין לו עמה שום קשר (הזיכיון נמצא בבעלותו של בעלי רשת "קפה קפה", איש העסקים רונן נמני).

קומרובסקי יזם ב-2002 מבצע עם האגודה לזכויות האזרח, שבו מכר לחמניות בצורת כף יד, אשר הרווח ממכירתן עבר לאגודה תחת הסיסמה: "נותנים יד לזכויות האדם". קומרובסקי היה מעורב גם בעתירה לבג"ץ, יחד עם עמותת הרוב הציוני, בנושא חוק חג המצות (איסורי חמץ), האוסר על מכירת דברי חמץ ביישובים בעלי רוב יהודי במהלך חג הפסח. בספריו, כתבותיו ובראיונות עמו הוא מביע תמיכה גם במטבח אורגני ומקומי, ורבים מן המאכלים הנמכרים ב"לחם ארז" הם אורגניים.

לאורך השנים פרסם כתבות, טורים אישיים ומתכונים בעיתון "גלובס" ובאתר "ynet" והשתתף בתוכניות טלוויזיה ובפרסומות. ב-2008 עלתה בערוץ 10 התוכנית "בישול גלילי", תוכנית בישול בהנחייתו. החל משנת 2019 השתתף כאחד מצוות השופטים של סדרת הטלוויזיה "משחקי השף". בפברואר 2022 הודיע על פרישתו מהסדרה, בעקבות תחקיר עיתונאי שטען להטרדות מיניות מצדו.

ב-2019 פתח מסעדה בשם "מינט" בעיר ניו יורק בסגנון "פאסט קז'ואל", מטבח ישראלי מודרני במחיר נגיש.

== חיים אישיים ==
קומרובסקי מתגורר במתת שבגליל עם בן זוגו, מיכאל גלוזמן, פרופסור חבר לספרות באוניברסיטת תל אביב. הוא מטפח סביב ביתו בוסתן לירקות מאכל. בעבר התגורר בתל אביב ובכליל.

==מספריו==
* השף הקטן - אגדה של מטבח, הוצאת לחם ארז (ספר בישול לילדים)
* בישול ישראלי פשוט וטרי
* ספר הגריל, עם אבי גנור וקרן הנדלר-קרמרמן בהוצאת "RUNNING PRESS USA"
* שנה בצלחת, בהוצאת עם עובד, תשס"ח 2008 - סיפורים על אוכל ובישול ממתת שבגליל, כפי שפורסמו לראשונה במוסף G של גלובס
* ארז קומרובסקי מבשל ואופה, הוצאת כתר, 2011
* ספר האפייה של ארז קומרובסקי, הוצאת כתר, 2013
* אפייה מהירה עם ארז קומרובסקי, הוצאת כתר, 2016

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.erez-komarovsky.co.il ארז קומרובסקי] אתר הבית של בי"ס לבישול גלילי
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://www.nytimes.com/2017/09/08/dining/israel-cuisine-erez-komarovsky.html An Israeli Chef Looks to the Landscape], באתר הניו יורק טיימס, 8 בספטמבר 2017
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחברי ספרי בישול ישראלים
קטגוריה:שפים להט"בים ישראלים
קטגוריה:שפים ישראלים
קטגוריה:שופטי תוכניות מציאות ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון מקיף יהוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1962
קטגוריה:חיילי חטיבה 7
קטגוריה:מועצה אזורית מעלה יוסף: אישים
קטגוריה:כליל: אישים
תבהלה

תבהלה (בלעז: פאניקה) היא תחושת פחד פתאומית וחזקה, עד כדי ביטול של כל חשיבה הגיונית, והחלפתה בחרדה ובדאגה קיצוניות, המביאה לתגובה חייתית (אינסטנקטיבית) של "הילחם או ברח".

תבהלה עשויה להתרחש אצל יחידים ואף בקרב קבוצה גדולה, למשל במצבי היסטריה המונית או פאניקה מוסרית.

מקור המילה פאניקה הוא מהמילה היוונית πανικός, מהאל פאן מהמיתולוגיה היוונית. ייתכן כי מקורה באגדות אודות השתעשעותו של האל פאן בהפחדה פתאומית של עדרי עזים וכבשים, או בפחד הפתאומי שחש מי שנתקל באל פאן באזור שומם, או הפחד שעלה משמיעת קולות מוזרים ומעוררי אימה שהיו אנשים שומעים בלילות, אשר יוחסו לאל פאן.

כבר בתקופה הפרהיסטורית השתמש האדם בהשפעותיה של התבהלה למטרות ציד. על ידי שימוש ברעש פתאומי, או באובייקט בולט ומאיים כלשהו, נהגו בני האדם הקדמונים לתמרן עדרים שלמים אל תוך מלכודות שהוכנו על ידם מראש.

הסוציולוג ניל סמלסר , שעסק בהתנהגות קולקטיבית, תיאר בספרו "Theory of Collective Behavior" דרכים להתמודדות עם תבהלה המונית. מחקרים רבים בתחום נועדו לפתח דרכים להתמודדות עם תבהלה שניתנות ליישום בצבאות ושירותי חירום ברחבי העולם.

עוד לפני כן, שימשו השפעותיה של התבהלה ככלי חשוב במהפכות חברתיות רבות במהלך ההיסטוריה. ההבנה שגם בני אדם פועלים בשיטת העדר, גרמה למנהיגים רבים לנצל עובדה זו למטרותיהם הפוליטיות.

במצבים קיצוניים, אדם החווה התקפי תבהלה חוזרים ונשנים לעיתים תכופות, וחש דאגה רבה מהישנותם, עשוי להיות מאובחן כלוקה בהפרעת פאניקה.

החוקר הבריטי סטנלי כהן תיאר בשנת 1972 את התאוריה שלו בהקשר לפאניקה מוסרית.

==ראו גם==
*התקף פאניקה
*הפרעת פאניקה
*נפגע חרדה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
<div style="direction: ltr;">
*[http://www.asktog.com/columns/066Panic!.html Panic! How it works and What To Do About It] – by Bruce Tognazzini.
*"Panic: Myth or Reality?" – Professor Lee Clarke, [http://contexts.org Contexts Magazine], 2002. (Article available as [http://leeclarke.com/docs/Clarke_panic.pdf PDF from Lee Clarke's website])
*[http://www.schneier.com/blog/archives/2005/08/the_myth_of_pan.html Bruce Schneier on the Myth of Panic]
*[http://www.whiteworld.com/technoland/stories-nonfic/2008-stories/think-stack-307.htm Human Thinking in terms of processing layers] – by Roger Bourke White Jr.
</div>

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אימה
קטגוריה:רגשות
המטבח ההולנדי

[[דונאט הולנדי - מאכל הולנדי מסורתי המכונה אוליבולן ("כדורי שמן")]]
המטבח ההולנדי מושפע מההיצע החקלאי של הולנד ומההיסטוריה של המדינה. הוא מוגבל יחסית בהיצע המאכלים שלו ומאופיין בצריכה רבה של ירקות לעומת בשר ובמאכלים מלאים גדולים. בשל העבר הקולוניאליסטי של הולנד קיימות השפעות מ"איי הודו המזרחיים ההולנדיים", כפי שנקראה אינדונזיה בעבר. השפעת המטבח האינדונזי ניכרת בתיבול המקובל בדרום-מזרח אסיה (על מאכלים הולנדיים "מסורתיים") ובהחדרת מאכלים אינדונזיים מסורתיים לתפריט ההולנדי, בייחוד הנאסי גורנג, אורז מטוגן עם בשר עוף או חזיר או ארוחות "רייסטאפל" (מילולית: שולחן אורז, מספר מנות קטנות הנאכלות עם קדרת אורז מרכזית). מסעדות מזון מהיר רבות מגישות אוכל אינדונזי כחלק משירות המשלוחים שלהן.

ההיצע החקלאי המקומי - חלב, חמאה, גבינה ודגים - ממלאים תפקיד חשוב במטבח ההולנדי המסורתי. בין הגבינות ההולנדיות הידועות, ניתן למנות את האדם (Edammer) בורנקאס, ליידן ואת הגאודה (Gouda, מבוטאת בהולנדית "חאודה").

מבחינה היסטורית, קיימות מעבר להשפעות הגאוגרפיות, גם השפעות רבות של המטבח הצרפתי, בעיקר על מטבחם של בני האצולה ההולנדית החל מן המאה ה-15, ששאף להידמות ל"מטבח העילית" הצרפתי, ה-Haute cuisine.
[[סטאמפוט עם כרוב עלים ועם נקניקיית רוקוורסט]]
עם זאת, בקרב פשוטי העם, המאכל הלאומי הוא הסטאמפוט, מחית תפוחי אדמה וירקות. גרסאות נפוצות לסטאמפוט הן עם כרוב חמוץ (zuurkool) ונקניקיית רוקוורסט – נקניקיית חזיר מעושנת – או עם כרוב עלים (הולנדית: Boerenkool) או גזר, בצל, נקניקיה וקוביות קותל חזיר. ירקות נפוצים נוספים בהם משתמשים לסטאמפוט הם האנדייבי (סוג של עולש) וסוגים שונים של כרוב. מאכל אופייני אחר למטבח ההולנדי הוא מרק אפונה (erwtensoep או "סְנֶרְט", snert) שדומה במרקמו הסמיך לתבשיל, אותו מכינים מגרגרי אפונה מיובשים שהושרו במים במהלך הלילה, קוביות נקניק או קותל חזיר וחתיכות תפוחי אדמה. מאכלים אלה מוגשים בעיקר בחורף או כשמזג האוויר קר. קינוח נפוץ הוא עוגת ארוחת בוקר.

מזון מהיר נפוץ, הנמכר בעגלות או דוכני רחוב כולל "קרוקטים" (kroket) - מגוון מיני בשר טחון או קצוץ המעוצבים ככדור או כסיגר, מצופים בשכבת ביצה ופירורי לחם ומטוגנים בשמן עמוק; צ'יפס (friet) מטוגן טרי הנאכל עם שפע מיונז; דג הרינג מעושן ופנקייקים קטנים (Poffertjes).

ביטרבאלן הוא מאכל בשרי נפוץ.

קינוח פלה ידוע מהמאה ה-13.
==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:הולנד: תרבות
המטבח הסקנדינבי

עוגת תפוחים דנית ([[דניש)]]
המטבח הסקנדינבי הוא אוסף מטבחים עממיים מאזורים שונים בסקנדינביה: המטבח הדני, המטבח הנורווגי, המטבח השוודי, המטבח הפיני, המטבח האיסלנדי והמטבח הלאפי. מטבחי סקנדינביה מאופיינים במאכלים שמנים יחסית, עשירים בפחמימות, בבשר ובדגים. הדבר נובע מהגאוגרפיה של המדינות באזור ומהאקלים, הכולל חורף ארוך וקר.

* המטבח הדני מאופיין במאכלים הנפוצים במדינה, שהסקטור החקלאי בה פעיל בצורה משמעותית. הוא כולל מאכלי חלב וגבינות, דגים ומאכלי בשר. בין המאכלים המפורסמים: הסמרגוסבורד, גריסים אדומים ומזנון כריכים מגוון. 

* המטבח השוודי מאופיין במאכלים פשוטים וכבדים. בדרום המדינה קיים יותר שימוש בירקות, ובצפון המדינה קיים שימוש בבשר ציד. המטבח השוודי זכה לתהילה יחסית, בשל חשיפתו לעולם הרחב במסעדות רשת איקאה. 

* המטבח הנורווגי מאופיין בריבוי השימוש במאכלי חלב וגבינות (לרבות פולטוסט) ובדגים (כגון לוטפיסק או פנאלאר ורקפיסק), עם תוספות של דגנים, מאכלי בשר (כגון פוריקול) ובשר לווייתנים. סקולברוד היא מנה נפוצה.

* המטבח הפיני מאופיין בשימוש במאכלים מבוססי דגנים מלאים (שיפון, שעורה, שיבולת-שועל) ופירות יער (למשל אוכמניות). סוגי לפת שונים היו מאוד נפוצים בבישול לפני כניסת תפוחי האדמה לתפריט במאה ה-18. קויוואליהה הוא מאכל מלוח מבשר איילים. רונברג טורט הוא קינוח נפוץ. רינימאקארה הוא נקניק מהמטבח הפיני.

* המטבח האיסלנדי מאופיין בשימוש רב בדגים, מאכלי חלב ובשר כבש. בין המאכלים הנפוצים: Skyr, יוגורט סמיך במיוחד; ת'ורמטור Þorramatur, תערובת נקניקים, דגים מיובשים ולחמים שנחשבת למאכל הלאומי של איסלנד, לובסקוס. 

* המטבח הלאפי הוא מטבח של אזורים הנמצאים בין נורווגיה, שוודיה, פינלנד ורוסיה, עד לחוג הקוטב. קיים בו שימוש מועט במאכלי חלב או בירקות, ולעומת זאת שימוש רב בבשר ציד.

*
המטבח הווייטנאמי

המטבח הווייטנאמי כולל את המאכלים והמשקאות ואת תרבות האכילה בווייטנאם ושל וייטנאמים. המטבח הווייטנאמי שם דגש על שילוב בין מרכיבי טעם המתכתבים עם חמשת היסודות וכל מנה מתייחסת לכל מרכיבים אלה ומדגישה אחד מהם - חריף, חמוץ, מר, מלוח ומתוק.

מרכיבים נפוצים במטבח הווייטנאמי כוללים מחית שרימפס, רוטב דגים, מחית שעועית, אורז, מגוון ירקות, ליים, זנגביל, פירות ועשבי תיבול טריים כגון עשב לימון, נענע וכוסברה. נהוג להגיש ירקות ועשבי תיבול טריים לצד המנות העיקריות. קיים מספר רב של מנות צמחוניות במטבח הווייטנאמי, אך נפוץ השימוש בבשר חזיר, בקר, פירות ים, דגים טרופיים ובשר עוף. פחות נפוץ השימוש בבשר ברווז או כבש ועז. לצד מנות מסוימות נהוג להגיש סיראצ'ה, למרות שמקורה בתאילנד.

קיימים הבדלים באופן הבישול באזורים השונים של וייטנאם - הצפון, המרכז והדרום. המטבח של צפון וייטנאם נחשב למטבח הווייטנאמי ה"קלאסי" ומאכלים רבים באים מצפון וייטנאם. המטבח בדרום וייטנאם הושפע מגלי ההגירה הסיניים למדינה ודומה למטבח בדרום סין, עם תיבול מתקתק למאכלים רבים. דוגמה למאכל שהגיע לדרום וייטנאם עם ההגירה מהצפון היא מרק הפו. במרכז וייטנאם הבישול שונה מזה שבשני האזורים האחרים ומתבסס על מנות קטנות רבות (במקום מנה עיקרית עם תוספות) ועל תיבול ייחודי.

בנוסף להשפעות אזוריות, המטבח הווייטנאמי הושפע רבות מהמטבח הצרפתי לאור הקולניאליזם הצרפתי בווייטנאם. ניתן לראות במטבח וייטנאמי שימוש בלחמים ובגטים בפרט, כולל בכריך הבאן מי. בנוסף, פופולריים במטבח הויינטמי קרם קרמל ופטה. הצרפתים גם החדירו למטבח הווייטנאמי את צריכת הקפה, ובמדינה התפתחה תרבות קפה ייחודית, הווייטנאמים נוהגים לשתות קפה, חם או קר, עם חלב מרוכז.

== קישורים חיצוניים ==

*
סלון ספרותי

"הסלון של מאדאם ז'ופרן ב-[[1755", ציור מאת Anicet-Charles-Gabriel Lemonnier, משנת 1812]]
סלון ספרותי הוא מונח תרבותי-היסטורי המתייחס להתכנסות של אינטלקטואלים, בעיקר סביב נשות חברה משפיעות, לדיון מפרה בנושאים ספרותיים ופילוסופיים. סלונים מסוג זה שגשגו בתקופת ההשכלה (במאות ה-17 וה-18) בצרפת ובגרמניה.

==אטימולוגיה==
מקור המונח "סלון" במילה האיטלקית "sala", אשר מציינת אולם הארחה באחוזות איטלקיות. בצרפת מופיעה המילה לראשונה בשנת 1664. גם קודם לכן התקיימו פגישות בעלות תוכן ספרותי, פילוסופי או פוליטי, אשר נקראו על שם החדר בו התקיימו, למשל "קבינט". עד סוף המאה ה-17 התקיימו פגישות כאלו לעיתים קרובות בחדר השינה, כאשר המארחת נסובה על מיטתה וחבריה יושבים סביבה על כיסאות או שרפרפים.

==היסטוריה==
לסלונים הספרותיים קדמו תופעות של פטרונות של סופרים, משוררים, הוגי דעות ואמנים בחצרות האצולה. אנשי הרוח נתמכו כלכלית על ידי האצילים, באופן שונה ממגמת הסלונים בתקופת ההשכלה. באיטליה של המאה ה-16, ניצוצות של יצירתיות בלטו בחצרותיהן של פטרוניות האמנות, נשים חזקות בתקופתן כמו איזבלה ד'אסטה. בצרפת של אותה תקופה, היו אלו בנות חצר המלוכה (כמו מרגריט מנווארה, מארי דה מדיצ'י, או מרגריט דה ולואה), שפיתחו חוגים ספרותיים ואמנותיים סביבן. מלחמות הדת בצרפת בתקופת שושלת ולואה, החלישו במידה ניכרת את כוחן של חצרות בית המלוכה לטובת חוגים תרבותיים פרטיים. 

קתרין דה ראמבוייה הקימה את הסלון הספרותי הראשון בצרפת, מתוך מיאוס ברוח ההוללות של חצר המלוכה. היא הקפידה על חוקים נוקשים של "אבירות" בסלון שלה ועל גינוני חצר. הסלון, "אוטל דה ראמבוייה", פעל עד מותה ב-1659. חברי סלונים באותה תקופה לעיתים התייחסו לעצמם בביטוי "אזרחים ברפובליקת המכתבים".

שרה קופיו סולם, משוררת וסופרת יהודייה שחיה בגטו היהודי בוונציה ניהלה סלון ספרותי בתחילת המאה ה-17 ובו התארחו יהודים ונוצרים.

בגרמניה החלו להופיע סלונים ספרותיים במאה ה-18, וגם שם הקפידו המשתתפים הבורגנים על חיקוי גינוני חצר של בית המלוכה. בתקופה הרומנטית המוקדמת בלטו סלונים כגון אלה של קרולינה שלינג ושל רחל ורנהגן. בתקופת הבידרמאייר מילאו סלונים כאלה תפקיד חשוב בשיח האינטלקטואלי, שלא היה קיים בזירה הציבורית. כך, סביב פרנץ שוברט בווינה התפתחו ה"שוברטיאדות" - הצגת היצירה בסלון פרטי והוצאתה לאור רק לאחר קבלת משוב.

בבריטניה החלו להופיע סלונים ספרותיים במהלך המאה ה-18. המקרה הבולט הוא התהוותו של מעגל הבלוסטוקינג, סביב נשים אינטלקטואליות בולטות, כמו אליזבת מונטגיו, שאירחו אנשי רוח ויצירה בבתיהן. ייחודו של מעגל הבלוסטוקינג הוא בנוכחותן הבולטת של נשים אינטלקטואליות ששאפו ליצור ולפרסם מסות, תרגומים ורומנים בעצמן. 

המארחות בסלונים הספרותיים היו נשות חברה אשר סביבן התרכז חוג ספרותי ואינטלקטואלי. התגובות לנשים אלו לא היו תמיד אוהדות. מולייר, למשל, לעג לגינוניהן. עם זאת, בחברות שבהן מרבית האפשרויות לרכוש השכלה היו חסומות בפני נשים, מילאו הסלונים תפקיד חשוב ביצירת זהות והענקת השכלה והעצמה לנשים שהשתתפו בהם. 

המחקר בנושא הסלונים מתמקד בשתי סוגיות עיקריות: היחס בין הסלונים לבין המרחב הציבורי ותפקידן של נשים בפיתוח תרבות הסלונים הספרותיים.

== ראו גם ==
* הנרייטה הרץ
* רחל ורנהגן
* אמליה בר

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [https://web.archive.org/web/20090105181558/http://www.hahotem.com/index.asp?MenuID=83 כתב עת החוטם, גיליון שני- סלון, 2008.]

==הערות שוליים==

*
*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מונחים ספרותיים
שפרוולד

השמורה הביוספרית שפרוולד
ממוזער
השְפְּרֵה-וַאלְד (גרמנית: Spreewald, "יער השפרה", על שם הנהר שְפְּרֵה; בסורבית: Błóta, ביצות), או "ונציה הירוקה" הוא אזור בדרום-מזרח מדינת ברנדנבורג שבגרמניה, 100 ק"מ מדרום-מזרח לברלין. שטח השפרוולד הוא שילוב של אדמות בור מוצפות וכבול, שבהם נפרשים תעלות ויובלים באורך כולל של כ-970 ק"מ. שטחו של היער הוא 3,173 קמ"ר.

האזור מתאפיין במספר מינים ייחודיים, והוכרז ב-1991 על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית. באזור מתגוררים 285,000 איש, ואחוז גבוה של אוכלוסייה הוא ממוצא סורבי.

== אתרי תיירות מרכזיים ==
ליבנאו (Lübbenau) הוא היישוב הראשי בכל מתחם השפרוולד. הוא נוסד עוד בימי הביניים והאזכור הראשון שלו הקיים עד ימינו הוא משנת 1315. היישוב עצמו הוא מרכז התיירות הראשי אליו מגיעים עשרות אלפי תיירים מדי שנה. אחד מהכינויים שנתנו לה לאורך השני היה: "עיר המלפפונים", בזכות תעשיית המלפפונים המסורתית הקיימת בה עד היום.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גרמניה: יערות
קטגוריה:ברנדנבורג: גאוגרפיה
קטגוריה:גרמניה: אזורים
קטגוריה:גרמניה: שמורות ביוספריות
אוסטלגיה

דוכן למכירת מוצרי אוסטלגיה
אוסטלגיה (גרמנית: Ostalgie) הוא מונח סוציו-תרבותי בגרמניה, אשר מתייחס להבעת כמיהה או געגועים לפנים מסוימים בתרבות המזרח גרמנית. המונח הוא למעשה הלחם של המילים Ost (מזרח) ונוסטלגיה.

אחרי נפילת חומת ברלין ב-1989 ואיחוד גרמניה שנה לאחר מכן, מרבית מאפייני המשטר המזרח גרמני נעלמו ותושבי מזרח גרמניה נחפזו לאמץ את אורח החיים המערבי. בשלב הראשוני, כל המותגים ממזרח גרמניה נעלמו מן המדפים לטובת מוצרים "מערביים", ללא קשר לאיכותם של המוצרים. ככל שעבר הזמן החלו חלק מתושבי מזרח-גרמניה לשעבר לחוש נוסטלגיה להיבטים מסוימים של חייהם במזרח גרמניה. אוסטלגיה מתייחסת בייחוד לנוסטלגיה לאספקטים מסוימים של חיי היום יום בגרמניה המזרחית לשעבר, שנעלמו בחופזה לאחר איחוד גרמניה<ref></ref>.

לאוסטלגיה היבטים מסחריים ואישיים. גל האוסטלגיה נוצל בשנים האחרונות על ידי בעלי עסקים, אשר החלו לייצר מוצרי אוסטלגיה שונים; ביניהם כאלה המחקים מוצרים שנעלמו לאחר האיחוד. הופקו גם מסיבות "אוסטלגיה", בהם הופיעו כפילים של אריך הונקר, הושמעה מוזיקה מזרח גרמנית והוגשו מאכלים או מוצרים אופייניים למזרח גרמניה. למסיבות נכנסו בחינם אנשים שלבשו חולצות של תנועת הנוער של מזרח גרמניה, הנוער הגרמני החופשי (FDJ). סמל אחר הוא "איש החול", שהיה דמות ידועה בתוכניות הילדים של הטלוויזיה המזרח גרמנית.

החיים במזרח גרמניה גם זכו לתיאור נוסטלגי במספר סרטים שזכו לפופולריות בגרמניה, כמו סרטו של וולפגנג בקר, "להתראות לנין!" (העוסק בצעיר המנסה לשחזר את החיים בגרמניה המזרחית לטובת אימו החולה); "זוננאלה" ("שדרות השמש", Sonnenallee) של לאנדר האוסמן (העוסק בחייהם של מתבגרים במזרח ברלין ואף זכה לסרט המשך, NVA, העוסק בחייהם כטירונים ב"צבא העם הלאומי" של מזרח גרמניה); ו"קליינרופין לנצח" (Kleinruppin forever) של קרסטן פיבלר (העוסק במערב גרמני ש"נתקע" במזרח גרמניה). בסרטו "הכול אודות צוקר" עוסק הבמאי דני לוי באוסטלגיה עצמה בנימה אירונית, כשהוא מתאר את הקרע בין שני אחים יהודיים, האחד ממזרח והשני ממערב גרמניה<ref></ref>.

לתופעת האוסטלגיה קמו מבקרים שטוענים שהעיסוק החיובי בגרמניה המזרחית נוטה להעלים את הפן השלילי שהתקיים בגרמניה המזרחית כגון השלטון האוטוקרטי, השטאזי שתפקד כמשטרה החשאית ופיקח על חיי האזרחים, ההגבלות על חופש התנועה וכך יוצר תדמית חיובית בלתי מציאותית לגרמניה המזרחית<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
*התערוכה [https://www.newmuseum.org/exhibitions/view/ostalgia "אוסטלגיה"] ב[https://www.newmuseum.org/ מוזיאון לאמנות מודרנית], ניו יורק

== הערות שוליים ==

קטגוריה:נוסטלגיה
קטגוריה:גרמניה המזרחית
קטגוריה:גרמניה: תרבות
קטגוריה:איחוד גרמניה מחדש
המנון טנזניה

אלוהים ברך את אפריקה (בסווהילית: Mungu ibariki Afrika) הוא ההמנון הלאומי של טנזניה. הלחן מבוסס על נעימת "אלוהים ברך את אפריקה" בשפת קסוסה - "Nkosi Sikelel' iAfrika" שנכתב בשנת 1897 על ידי אינוק סונטונגה, לאחר שהותאם לה נוסח בסווהילית. הנעימה משמשת גם כהמנונה של זמביה וחלק מההמנון של דרום אפריקה, ובעבר שימשה גם כהמנון זימבבואה.

==מילות השיר==

{| cellpadding="5" align="center"
|-
! תרגום לעברית !! סווהילית
|-
| <poem>אלוהים ברך את אפריקה
ברך את מנהיגיה
חוכמה, אחדות ושלום
הם לנו מגן
אפריקה ועמיה

פזמון:
ברך את אפריקה
ברך את אפריקה
ברך אותנו, ילדי אפריקה

אלוהים ברך את טנזניה
הענק חירות עד ואחדות
לנשותיה, אנשיה וילדיה
אלוהים ברך את טנזניה וילדיה

פזמון:
ברך את טנזניה
ברך את טנזניה
ברך אותנו, ילדי טנזניה.</poem>
| dir="ltr" | <poem>Mungu ibariki Afrika
Wabariki Viongozi wake
Hekima Umoja na Amani
Hizi ni ngao zetu
Afrika na watu wake.

Kiitikio:
Ibariki Afrika
Ibariki Afrika
Tubariki watoto wa Afrika.

Mungu ibariki Tanzania
Dumisha uhuru na Umoja
Wake kwa Waume na Watoto
Mungu Ibariki Tanzania na watu wake.

Kiitikio:
Ibariki Tanzania
Ibariki Tanzania
Tubariki watoto wa Tanzania.</poem>
|}

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.national-anthems.net/countries/index.php?id=TZ להאזנה להמנון טנזניה] 

טנזניה, המנון
קטגוריה:טנזניה: סמלים לאומיים