ספיח (סיפור)

"ספיח" הוא סיפור מאת חיים נחמן ביאליק, שמכיל פרקי ילדות המבוססים על חוויותיו האוטוביוגרפיות של המספר.

הסיפור נותן ביטוי עשיר לחשיבותן של השנים הראשונות בחייו של סופר כמקור בלתי נדלה של רשמים וחוויות המעובדות על יד הסופר בבגרותו. "ספיח" הוגדר על ידי הביקורת כחשוב בסיפורי הילדות בספרות העברית.<ref name=":0">חיים נחמן ביאליק, הסיפורים, ערך והוסיף מבואות, ביאורים ונספחים: אבנר הולצמן, דביר, 2008, עמ' 161-159</ref>

פרקי היצירה פורסמו לאורך תקופה ארוכה, שהחלה בשנת 1908 ועד לאחר מותו של ביאליק בשנת 1934.
==עלילה==
הסיפור מורכב מ-15 פרקים, שאינם מסודרים בהכרח על פי התרחשותם הכרונולוגית.
* פרק ראשון: כפר מולדתי וחלומי - בו מתוארים חוויותיו הראשוניות של המספר בכפר הולדתו, ולאחר מכן, עת עבר לפרברי העיר.
נהוג לקרוא לחוויות ילדות אלו מהעולם הסובב את הילד חיים נחמן "מראות השתייה".

* פרק שני - אגודלי וחידות העולם - בו מתאר המספר את יחסו הקפדן והאלים של אביו אליו, ילד שנולד "בהיסח דעת" לאחר שגדלו כבר אחיו. הוא מספר על בדידותו, על התכנסותו בתוך עולמו הפנימי, על דמיונותיו ומשחקיו ועל הסטירה שספג מאביו בעטיים.
חיידר בשטעטל נובוגרודק (כיום בלארוס), 1930. הרבי והסגן ליד התלמיד]]
* פרק שלישי - אל"ף בי"ת ומה שבין השיטין - בו למד שמואל'יק את אותיות האל"ף בית בדרכו הדמיונית והמיוחדת<ref>ראו מסגרת טקסט בראש הערך משמאל</ref>
* פרק רביעי - נגמלתי! - בו מתוארים קשייו של שמואל'יק ב"חדר" ועל גמילתו ממנהגו למצוץ את אגודלו.
* פרק חמישי - מחשבה טובה ושכרה - על ניסיונו של הילד לחלוב את הכותל ועל "תכונותיה" של סטירת אבא.
* פרק שישי - אני ופי התנור - על מסתוריו של פי התנור בביתו.
* פרק שביעי - לוקש - מאין הגיע הכינוי "לוקש" שהעניקו חבריו לשמואל'יק בחדר. תגובתו המתעללת של הרבי, מחלתו והעברתו לחדרו של ר' מאיר.
* פרק שמיני - בבקעה - תיאור הסביבה והנוף בחדרו של ר' מאיר אשר בבקעה
* פרק תשיעי - חדרו של ר' מאיר - על שיעוריו היצירתיים של ר' מאיר, שמהווים כר נרחב לדמיונותיו של הילד.
* פרק עשירי - בדרך לביתי ומסעי במדבר ובים - על הדרך הביתה מחדרו של ר' מאיר, הרצופה סיפורי הרפתקאות שהגיעו מתמהיל מגוון של מיתוסים ומנהגים
* פרק אחד עשר - פרבר הזפתים וסביבותיו - תיאור נוף וחברה של פרבר הזפתים - מקום מגוריו של שמואל'יק.
* פרק שנים עשר - החורשה אשר בעברי הנהר טיטירוב - תיאור טבע עשיר בסיפור על החורשה שליד הנהר.
* פרק שלושה עשר - פרבר הזפתים ומעשה אבות - כל המאורעות בספרי הקודש יש להם סימוכים ומקום אחיזה בפרבר וסביבותיו.
* פרק ארבעה עשר - חכמת הטבע והאמנות - תופעות הטבע ויצירותיהם של התלמידים מהן.
* פרק חמישה עשר - ואני בכפר מולדתי - זכרונותיו של המספר מכפר הולדתו, הגבעה הקטנה והירוקה, חברתו פייגלה, האלון החסון, נחלי האש כשהחמה שוקעת, מנוסת הפרים, צעדת הגמדים ומעשה הקסמים.
* אל הפרק האחרון צורפה תוספת שנמצאה בעזבונו של המחבר<ref name=":0" />, כשהוא כבר נער בן 17 המועמד לשידוך ועל מערכת יחסיו העכורה מאוד עם אביו.

==על הסיפור==
הפרקים של ספיח מצטרפים לפואמה אחת גדולה, כותב יעקב פיכמן, וכל פרק טעמו כשיר משובח של ביאליק.<ref>יעקב פיכמן, "סיפור אחד", בתוך: על "ספיח" לביאליק, בעריכת צבי לוז וזיוה שמיר, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 1998, עמ' 23–24</ref> היצירה עשירה בחומר אוטוביוגרפי יותר משאר סיפוריו. גם כאן קיים פרבר הזפתים וגיבור מתמרד, אלא שכאן הגיבור הוא ילד משורר בעל עיניים בוחנות ומתרשמות. הוא איננו רואה את הדברים עצמם, אלא את לב הדברים. עולם הטבע הוא המשכו של עולם התנ"ך וההבדל בין המציאות והחלום מטושטש. אמנם, גם מנדלי מוכר ספרים ושלום עליכם תיארו את העולם שראו, אלא שהראייה כאן היא פנימית וציורית יותר; הנגלות והנסתרות נתפסות כאחד. ב"ספיח" התמזג לראשונה ביאליק המשורר עם ביאליק המספר. הפרק הראשון, לדעתו של פיכמן, הוא אחד מגילוייו הגאוניים של ביאליק. זהו פרק של המנון לחיים, לטבע, לכפר הולדתו של ביאליק, והוא אף טומן בחובו את גורל חייו בחלום על הפלאי שכביכול פרש משביל היריד המאובק אל עולמו הפנימי, אך בלית ברירה הוא נגרר אחר השיירה בעוזבו מאחוריו את עולמו הטהור.

"ספיח הוא סיפור על התהוותו של משורר", אומרת לאה גולדברג.<ref>לאה גולדברג, "ארבע זכוכיות", בתוך: על ספיח לביאליק, (ראו לעיל), עמ' 25–33</ref> היא רואה את הסמל השליט להתפתחות המשורר בארבע הזכוכיות: . ביאליק, טוענת גולדברג, מסתכל בילדותו בארבע אספקלריות שונות והדבר מתבטא גם בשיריו. תחילה הביט בילדותו מקרוב, בעיניים מציאותיות, ביקורתיות. בהדרגה, עם המרחק במקום ובזמן החלה להבשיל הבחירה האמנותית, כי ככל שהאמן מקבל פרספקטיבה רחבה, כך גם עולה יכולתו להעמיק ולהחיות את החוויה.

כדי להמחיש את טשטוש הגבולות שבין פרוזה לשירה בפרקי הילדות של "ספיח" ערך פעם אברהם אברונין תרגיל דידקטי, שבו הוא סידר שורות מהפרקים הראשונים של היצירה בשורות קצרות דמויות שיר, עד שלא ניתן היה להבחין בין תוצאות התרגיל לבין שיר מקורי אחר. עד כדי כך עמוס הטקסט של ספיח באפיוני השירה, כמו חזרות, תקבולות, הרמזים, מצלולים ושאר סממנים סגנוניים.<ref name=":1" />

ספיח הוא מעין אוטוביוגרפיה של הספרות העברית, אומר חיים באר בהרצאתו.<ref>חיים באר, "[https://www.youtube.com/watch?v=EGaK-wNYRP4 הסופר חיים באר קורא ספיח]"</ref> זהו סיפור המתאר איך צומח משורר. ספרים כמו "של מי אתה ילד" של חנוך ברטוב, "סיפור על אהבה וחושך" של עמוס עוז, "חבלים" של חיים באר - לא היו יכולים להיכתב ללא "ספיח". היצירה מתארת את מה שמצמיח סופר, איזה חסך וכאב לא ממומש בוראים מספר. ביאליק נולד מפצע ואת הפצע הזה לא הצליח למלא. ילד שגדל נעזב לנפשו ומתכנס בתוך עצמו אל עולם פנימי עשיר ומלא דמיון. הסופר, טוען באר, מתפרנס מעצמו, ואם אין לו שדי אם כדי לכלכל את נפשו הרעבה, הוא מנסה לחלוב את הכותל. זהו כותל התשוקות וכותל הדמעות כאחת. ילד שגר בפרבר הזפתים ומצליח להוציא מהעולם החומרי העלוב, עולם אסוציאטיבי כה עשיר. כי הכל משתקף בבריכה,<ref>ראו את שירו של ביאליק "הבריכה"</ref> וזה המפתח לעולמו.

הוא היה גדול הסופרים האינטרטקסטואליים של המקורות, מוסיף באר, ומי שאין לו "אוזן תלמודית" לא יקבל את מיטבו. "סדרי בראשית", "והעולם כמנהגו נהג", "מראות אלוהים", "יש לי מלבד זה, קצת מיודעים גם בין 'אלופי אדום' - מלכים קטנים, מעין 'פריצים': אלוף קנז, אלוף געתם, אלוף שובל, אלוף יעוש",<ref>שמות אלופי אדום, צאצאי עשו</ref> האירועים התנ"כיים שהמספר מתייחס אליהם בפרק 13 - כל אלו הם רק דוגמאות מעטות מני רבות של שימוש בספרי הקודש היהודיים כהשראה לשפתו הספרותית של ביאליק. תיאורו את פרבר הזפתים ממחיש את השילוב המיוחד בין האסוציאציות של ארון הספרים היהודי ובין לשון ספרותית המתארת את מקום צמיחתו של המשורר:

=== חלום הפלאי והשיירה ===

חלום השיירה הוא נשמתה של הפואטיקה של ביאליק, כותב הילל ברזל, שכלליה כאילו נוסחו בפרקי הילדות של ספיח, ובעיקר בתוכן החלום. הפלאי המתואר מתעסק במעשי פלאים בראותו את הנסתר בנגלה ואת הסתום במפורש, או בשמיעת הדממה ובראיית הקולות, או בקליטת מראות פלאים כערפילי טוהר, מראות שתייה, כפי שמתאר ביאליק בפרקי הספר.<ref>הלל ברזל, "השיירה והפלאי", בתוך: על ספיח לביאליק (ראו לעיל), עמ' 56-51</ref> שיירת ההולכים לעייפה בתלם כעדר ממשיכה והולכת, ובלית ברירה גם המספר ביניהם, אך נפשו עם הפלאי שמעבר לאיבי הנחל, הוא מקור מעיין השירה שבלבו.

חלום השיירה נזכר רבות בדיונים על מהות השירה, ההשראה וייחודו של משורר.

=== מבנה הסיפור ===
מבנהו הרופף של הסיפור נידון על ידי מבקרים רבים. יוסף אבן הגדיר את הפרקים כמעין רשימות זיכרון. גרשון שקד כתב שזהו סיפור על גבול הסיפורת, הפואמה והמסה. הסיבה שייחסו למבנה המפורר הזה, אומר אבנר הולצמן, היא התקופה הארוכה שבמהלכה התהוותה היצירה; הפרקים הראשונים (ב-ח) הופיעו ב-1908. לאחר מכן הופיעו פרקים אלו בשם "מימי הילדות" כספרון לבני הנוער, וההמשך היה בפרסום פרקים ט-טו ב-1919. הפרק הראשון למעשה נכתב אחרון לקראת פרסום הסיפור במהדורת היובל של כתבי ביאליק ב-1923. הנספח לפרק האחרון, בו הופך שמואל'יק, הילד מהפרקים הקודמים, לבחור המועמד לחופה, נכתב אמנם ב-1907 כקטע מסיפור גנוז של ביאליק בשם "בבית אבא", אך צורף לסיפור רק לאחר מותו של ביאליק, מכיוון שעורכי כתביו של ביאליק סברו שהוא אחד מפרקי ההמשך המתוכננים של "ספיח".<ref name=":0" />

לדעתו של הולצמן, המבנה המפורק שניתן מפרספקטיבות שונות הוא דווקא מהותה של היצירה. ביאליק התייחס לכך בעצמו בתחילת הסיפור: וגם בסיומו: - ארבעה שברי זכוכית שדרכם משתקף כל פעם עולם אחר ונפלא על פי בחירתו של המספר.

ביאליק ניצל את חסרונה המרובד של היצירה שנכתבה בתקופות שונות - לטובתה, מוסיפה זיוה שמיר. הוא הפך אותה לסיפור ההולך ומתרחק ממקור החוויה עד לאובדן התום האנושי. זהו סיפור אימפרסיוניסטי, שנטוע ברגל אחת בספרות המאה התשע עשרה, אך המשכו בהגיגים פילוסופים מתחום האסתטיקה של מפנה המאה העשרים<ref name=":1">זיוה שמיר, "ספיח - שורשיו וספיחיו", בתוך ספרה: באין עלילה, הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 139-138</ref>

==לקריאה נוספת==
*פישל לחובר, "פרקי 'ספיח' הראשונים", בתוך ספרו: ביאליק: חייו ויצירותיו, מוסד ביאליק, תש"י, עמ' 725–732
* דן מירון, "דיוקנה של בבואה", על המשמר, 3 בינואר 1958
* מרים פרמינגר, "עיון ב'ספיח'", מאזנים מ"ד, תשכ"ה-תשכ"ו, עמ' 132–141 
* גרשון שקד, "הדרמטי, האפי, הלירי: 'ספיח' מאת ח"נ ביאליק, בתוך: באין עלילה / זיוה שמיר, עמ' 138–170
* רבקה גורן, "תבניות יסוד ארכיטיפיות ב'ספיח' לח"נ ביאליק; עיון בסיפור לאור משנתו של ק"ג יונג", בתוך: מעגלי קריאה 20, תמוז תשנ"א, עמ' 143–148
* יוסף אבן, "מראות הטבע כ'לשון חשאים' בתמונות הנוף שבסיפורי ביאליק", בקורת ופרשנות 19, תשמ"ד, עמ' 5–34
* הלל ברזל, "שירה ופרוזה - מקרא ב'ספיח' ", בתוך ספרו: המאה החצויה: ממודרניזם לפוסט-מודרניזם, כרך א', הקיבוץ המאוחד, 2011, עמ' 445–451

==קישורים חיצוניים==
* ח.נ. ביאליק, [https://benyehuda.org/read/6377 ספיח], בפרויקט בן-יהודה
* [https://www.youtube.com/watch?v=XMAYK6n-vZY דף מספר, ספיח] מאת ח. נ. ביאליק
* חיים באר, "[https://www.youtube.com/watch?v=EGaK-wNYRP4&t=122s הסופר חיים באר קורא ספיח]" - הרצאה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצירות חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:סיפורים קצרים בעברית