קוס (אל)

קוֹס (בניב האדומי: 𐤒𐤅𐤎;<ref>שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, מוסד ביאליק, 1992, עמ' 213–218; הכתב והמכתב, מוסד ביאליק, 2012, עמ' 343–347.</ref> באכדית: qa-uš;<ref name=":0">Hayim Tadmor, The Inscriptions of Tiglath-Pileser III, King of Assyria (Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 1994), p. 122-123</ref><ref name=":2"></ref><ref name=":1"></ref> ביוונית: Κος<ref>כך נהגה השם כמרכיב תאופורי בתקופה ההלניסטית, ראו , וכן את השם קוסטוברוס.</ref>), היה האל הלאומי של האדומים בזמן שבתם בממלכת אדום ובחבל אידומיאה.

שם האל מוכר כרכיב תיאופורי: שמות כמו שובנקוס, קוסבנה, פגעקוס, קוסנדב, קוסענל<ref name=":4"></ref> (חותמתו "לקוסענל עבד המלך" נמצאה בתל-חליפה ליד אילת) וקוסא, מהווים דוגמאות להופעת שם האל בקרב האדומים. שמות הגברים במסמך הנישואים ממרשה, בירת אדום בתקופה ההלניסטית, גם הם מכילים את הרכיב "קוס". גם שמות ממכתבי ערד הארמיים מהתקופה הפרסית מכילים את שמו כרכיב תיאופורי.<ref></ref> האל קוס מופיע גם כרכיב תאופורי בשמות מקראיים, למשל בשם של אבי משפחה השבה בתוך גולי בבל ליהודה (בְּנֵי בַרְקוֹס, ב). 

== מקור שמו ==
מקור השם קוס הוא, כנראה, במילה האפרו־אסיאתית (קשת או חץ), דבר המרמז על היותו אלוהות מלחמה או אל קַשָת.<ref name=":5"></ref>

==הופעות היסטוריות של שם האלוהות קוס==
הרבה לפני קיום הממלכה האדומית כבר היה ניתן לזהות ממצאים המעידים על נוכחותו של האל קוס בפפירוס האריס א המכיל את סיכומי מסעות המלחמה של רעמסס השלישי (1151–1182 לפנה"ס) נמסר על מערכתו נגד השסו של שעיר (שבנחלת האדומים).

בירדן, סמוך לגבול הסעודי, נתגלו ממצאים ארכאולוגיים במקום הנקרא ג'בל אל-קוס (1926,Alois Musil), המרמזים כי האל קוס חדר לפנתיאון האלים האדומיים כנראה מעט לפני תחילת המאה ה-8 לפנה"ס (BARTLETT 1989; KNAUF 1992) בעת יסוד הממלכה האדומית.

בתקופה האשורית, מלך אדום בתקופת תגלת-פלאסר השלישי נקרא קַוְס־מלך,<ref name=":0"/> ובתקופת אסרחדון ואשורבניפל נקרא קַוְס־גַבְרִ.<ref name=":2"/><ref name=":1"/><ref name=":4"/>

חרסים מהמאה ה־7 לפנה"ס מאילת נושאים את השמות "קוסענל";<ref name=":4"/> חרסים מאותה עיר נמל אדומית מהמאה ה־6 נושאים שמות כגון "קוסב[נה]", "פגעקוס" ו"קוסני".<ref name=":6"></ref><ref></ref>

באוסטרקון האדומי מחורבת עוזה מתחילת המאה ה־6 לפנה"ס,<ref name=":84"></ref> מברך המוען את הנמען לאל קוס, במסגרת נוסחת ברכה המוכרת מניבים כנעניים רבים ועם אלים שונים,<ref name=":82"></ref> וייתכן שבחלק מהמכתב שלא שרד הוזכר "מזבח קוס" בהקשר של מנחת דגנים שהוגשה לאל קוס על מזבחו.<ref name=":83"></ref>

קוס נחשב לאל ראשי בתקופת השלטון הפרסי. תקופה זו אופיינה בנאמנות לאל לאומי שהיוותה מעין פיצוי נפשי בעקבות אובדן העצמאות המדינית. ניתן לראות באותה תקופה שתופעה זו לא פוסחת גם על מאמיני האל יהוה.<ref></ref> בלוחות מסחריים מניפור מימי ארתחששתא הראשון נמצאו השמות קוס־יהב וקוס־ידע.<ref name=":6" />

שמות תאופוריים המזכירים את האל קוס מתועדים גם מהתקופה ההלניסטית. במערת הקבורה הצידונית במרשה נמצאו שמות כמו <small>ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΣ</small> או <small>ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΥ</small> (קוסנתן),<ref></ref> <small>ΚΟΣΒΑΝΟΥ</small> (קוסבנה)<ref></ref> ו־<small>ΚΟΣΙΑΒΟΥ</small> (קוסיהב);<ref></ref> לעיתים נמצאו שמות אלה כחלק מהשושלות הפיניקיות (צידוניות), דבר המעיד על היטמעות הדרגתית של הפיניקים באדומים שבקרבם חיו.<ref name=":3"></ref> במסמך הנישואים ממרשה נמצאו השמות קוסרם, קוסיד וקוסיהב.<ref name=":7"></ref> על אוסטרקונים אחרים ממרשה נמצאו השמות קוסחנן, קוסידע וקוסינקם,<ref name=":7"/> ועל אוסטרקון דו לשוני בחורבת אל כום מופיע השם קוסידע בארמית ו־<small>ΚΟΣΙΔΗ</small> ביוונית.<ref></ref> בכתובת נבטית (ארמית) מדרום מערב למצודת בצרה כתב אדם בשם מעינו שהוא עשה "נשר" לקוס.<ref></ref><ref name=":5"/> על מצבה נבטית קטנה מ נכתב "[ד]י עבד קסמלך לקס אלה חורוא", כלומר "את זאת עשה קֹסמלך לקוס, אלהי חורוא (שם אדם/שבט/מקום)" (אך ייתכן ש"חורוא" הוא שם האמן שיצר את המצבה).<ref name=":5"/><ref></ref> גם מהמושבה האדומית במף ידועים שמות תאופוריים המזכירים את קוס, ביניהם <small>ΚΟΣΜΑΛΑΧΟΣ</small> (קוסמלך), <small>ΚΟΣΝΑΤΑΝΟΣ</small> (קוסנתן), <small>ΚΟΣΒΑΝΟΥ</small> (קוסבנה), <small>ΚΟΣΑΔΑΡΟΣ</small> (קוסעדר?), <small>ΚΟΣΡΑΜΟΣ</small> (קוסרם) ו־<small>ΚΟΣΓΗΡΟΥ</small> (קוסגר).<ref name=":6"/> בכתובת מ־134 לפנה"ס (כנראה מאלכסנדריה) מוזכר השם <small>ΚΩΣΑΝΕΛΟΥ</small>.<ref name=":6"/> בין החיילים ב מוזכר <small>ΑΒΔΟΚΩΣ ΑΧΑΙΟΥ</small>.<ref name=":6"/> בכתובת נבטית מהגרה מ־31 לספירה מופיע הכיתוב: "קסנתן",<ref>CIS II 209</ref><ref name=":8"></ref> וכך גם בכתובות שמיות בהן מופיעים השמות "קוסעדר" (שהופיע בכתובת ארמית סינאית<ref>CIS II 923</ref><ref name=":8"/>), "קוסבנה" ו"קוסברך".

יוסף בן מתתיהו מזכיר את שמו של קוסטוברוס, מושל אדום ועזה בזמן מלכות הורדוס, צאצא למשפחת כוהנים שעבדו את האל "קוזה" (Κοζε), שהיה אלוהות שעבדו האדומים.<ref>יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, 15.7.9 (ראו במקור היווני (במהדורה זאת נכתב Κωζαι) וב[https://www.sefaria.org.il/The_Antiquities_of_the_Jews.15.7.9?lang=he תרגום])</ref> זהו ככל הנראה האל קוס (ולא קֻזַח הערבי, שאף ששמו מסתדר עם התעתיק היווני, הזיהוי פחות מתאים במבט היסטורי), המוזכר גם בשמו של קוסטברוס עצמו.<ref name=":4"/>

==הקבלה לאלים אחרים==

=== קרבה לאלוהי ישראל ===
מספר חוקרים העלו טענות בדבר קרבה או זהות בין יהוה ובין האל קוס, אף שהעיסוק בנושא אינו נפוץ. נימוקיהם העיקריים של תומכי הקִרבה/זהות בין האלים הם:
# רמיזות בשמות פרטיים מקראיים ישראליים/יהודאיים: באחת מרשימות-הלויים שמזכירה את "עובד אדום", מוזכר בפסוק הקודם: "קושָיהו",<ref></ref> המסתיים עם סיומת תיאופורית יהודאית והפותח עם אותה מרכיב זהה למרכיב הסוגר את שם משפחת הנביא נחום: "אלקוש".<ref></ref> כמו כן, לאור השם האדומי "קוסא" – שנמצא באיזושהי כתובת – ראויה לציון גם כי ייתכן שהשם המקראי "ישבקשה" משבט לוי<ref></ref> מתייחס לקוס.
# פירוש שם המילה "קוס" (قوس) בערבית הוא 'קשת' (הן בהקשר של חץ וקשת והן של קשת בענן). במקרא הקשת מופיעה בהקשר של עשו (אבי אדום)<ref></ref> ובהקשר של יהוה.<ref>"את-קשתי נתתי בענן והייתה לאות ברית ביני ובין הארץ" (), "כמראה הקשת אשר יהיה בענן... הוא מראה דמות כבוד ה" (), "כְּקש נידף קשתו... אני ה" (), "כי דרכתי לי יהודה קשת" (), "דָּרַךְ קשתו" (; ), קשתו דָּרַךְ" ()</ref>
# המקרא מציין בכמה מקומות את הקשר, שבין ה', לבין שעיר ואדום – נחלת האדומים,<ref>"ה מסיני בא – וזרח משעיר למו" (), "ה בצאתך משעיר – בצעדך משדה אדום" ().</ref> וכן מ"תימן"' (הדרום),<ref>"אלוה מתימן יבוא" ()</ref> המתקשר לתימן – המקושר לסבו עשו<ref></ref> ולארץ אדום (ראו גם: ההשערה המדיינית-קינית). בין הכתובות העבריות מחורבת תימן נמצאו אזכורים לאלוהות , התגלמות מקומית של יהוה בארץ דרומית.
# המקרא מצביע על אחוה בין יעקב-ישראל לבין עשו-אדום,<ref></ref> ואף מרבה לגונן על העם האדומי,<ref>"לא תתעב אֲדֹמִי כי אחיך הוא" (), "אתם עֹברים בגבול אחיכם בני עשו היֹשבים בשעיר – אל תתגרו בם... כי ירֻשה לעשו נתתי את הר שעיר" (), "כה אמר יהוה – על שלשה פשעי מואב... על שָֹרְפוֹ עצמות מלך אדום" ()</ref> ואין זה מן הנמנע כי ההגנה המקראית הגיעה גם על רקע של אחוה תאולוגית.
# ממצאים ארכאולוגיים של אתרים אדומיים, כגון תל מרשה, מצביעים על נקודות דמיון בין הפולחן היהודאי לבין פולחן האדומים בני התקופה; למשל: הם היטהרו במקוואות, ערכו כתובה, ואף נימולו.

עם זאת, קיימים גם טיעונים הפוכים נגד הזיהוי:

# אמנם, בניגוד לאלוהויות הראשיות של העמים המוזכרים במקרא (כגון בעל, מלך, כמוש, עשתרת ודגן), הכתובים המקראיים אינם נוקבים מפורשות בשמה של האלוהות האדומית (אם נתעלם מהרמיזות המצוינות בסעיף 1 ובסעיף 2); ואולם גם בלי לציין במפורש את שמה, עצם פולחנה כן מוזכר במקרא כעבודה "זרה".<ref></ref> אם כי, על פי המחקר, אזכור זה הוא מלאכותי ומאוחר.
# ייתכן שגם הנביא עובדיה שולל את האלוהות האדומית – במשחק מילים שאולי נועד ללעוג במרומז לשמה: "והיה... בית עשו לְקַש" – כשלכך יש להשוות גם את השם הפרטי המקראי "ישבקָשה", ואת משחקי-מילים מקראיים מקבילים הלועגים לשמות האלוהות המואבית כמוש ("ובוש מואב מכמוש") והאלוהות בעל (שבשמה מסתיימים שמו של "אִשבעל"<ref></ref> ו"ירובעל",<ref></ref> הנקראים גם "איש בושת"<ref></ref> ו"ירובשת"<ref></ref>).

=== אלים אחרים ===
דמיון צלילים, כמו גם פעפוע תרבותי – שבקע מהסביבה האדומית שעבדה את קוס במקדש הנבטי שבהר התנור שבירדן, הביאו בסופו של דבר את הערבים הקדומים (שהתגוררו באזור מוזדליפה שליד העיר מכה שבחצי האי ערב) לזהות את קוס עם האלוהות הערבית הטרום-איסלאמית "קוזח" (قزح) שאותה הם עבדו.

==לקריאה נוספת==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אדום
קטגוריה:אלים כנעניים