OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ציון אלוף

ציון אלוף (1904 – 23 באוגוסט 2001) היה שופט ישראלי (1944–1948, 1952–1972) שכיהן כמנהל בתי המשפט הראשון (1948–1952) ומשנת 1952 ועד פרישתו כשופט שלום ראשי נודד, שתחום שיפוטו השתרע על כל רחבי המדינה.

==ביוגרפיה==
אלוף נולד ברובע היהודי בירושלים למרדכי ורוחמה אלעלוף, בן לאחת המשפחות הספרדיות הידועות בעיר. בילדותו התחנך בתלמוד תורה.
בשנת 1919, בהיותו בן 15, החל את לימודיו בבית הספר העממי לבנים 'אליאנס', אותו סיים בשנת 1923.
את השכלתו התיכונית השלים בקולז' דה פְרֶר (College Des Freres) ביפו בהצטיינות בשנת 1926. הוא התיידד עם המזרחן מיכאל אסף, עבר לגור בחדר בביתו ולימד אותו ערבית מדוברת.

מחמת צמצום אפשרויות התעסוקה בימי המנדט הבריטי לתחומי ההוראה והפקידות הממשלתית, פנה אלוף לשורות הממשלה המנדטורית. אלוף השתבץ במשרת פקיד בבית משפט, זאת לאור השכלתו וככל הנראה מפאת מחסור באנשי מִנהל דוברי השפה הערבית, אותה ידע אלוף על בוריה. במסגרת תפקידו בתור פקיד בבית המשפט, עסק בעבודת הארכיון וההוצאה לפועל.

על מנת להתקדם בשורות הממשלה החליט ללמוד משפטים. ראשית נסע בשנת 1929 ללבנון, ולאחר מכן לפקולטה למשפטים באוניברסיטת סורבון שבפריז, ממנה שב לאחר חודשיים בשל קשיים כלכליים. בספטמבר 1929 מונה לכהונת רשם בבית משפט השלום בירושלים. את לימודי המשפטים השלים לבסוף במסגרת בית הספר המנדטורי למשפטים בירושלים בשנת 1940.

עם תום לימודיו שובץ בתפקידים שונים במערכת המשפט המנדטורית, כשהאחרון שבהם היה לבלר ראשי בבית משפט השלום בירושלים.

בדצמבר 1944, בגיל 40, מונה לשופט שלום בתל אביב שבנפת יפו (ביחד איתו מונו גם אליעזר מלחי ויצחק קיסטר).
באותם הימים, שופטים לא נדרשו להיות עורכי דין טרם מינויים לכס השיפוט. לפיכך, רק עם מינויו למנהל מחלקת בתי המשפט בשנת 1949 נרשם אלוף בפנקס עורכי הדין.

עם קום מדינת ישראל היה אלוף בין השופטים שעברו בהצלחה את הביקורת של 'ועדת הטיהור' של המועצה המשפטית של המוסדות הלאומיים בפרשת מסמך השופטים החסוי. במסמך זה נכתב על אלוף: "שופט שלום בפתח תקווה. ישר ומוכשר. בעל ניסיון אדמיניסטרטיבי" כשלצד שמו הופיע הסימן (+) שסימן אותו כראוי להמשיך לכהן כשופט.

ביולי 1948 מינה שר המשפטים פנחס רוזן את אלוף למנהל מחלקת בתי המשפט במשרד המשפטים.
מינוי זה היה טבעי שכן הוא היה בעל הניסיון האדמיניסטרטיבי הגדול ביותר מקרב השופטים.

באוקטובר 1952 חזר אלוף לבקשתו לכס השיפוט, ומונה למשרת שופט שלום ראשי נודד שתחום שיפוטו השתרע על כל רחבי המדינה, תפקיד אשר מילא עד פרישתו מכס המשפט בשנת 1972. בתור שופט שלום נודד, תפקידו היה לנדוד בין ערים בהן לא היה בית משפט השלום קבוע. בין היתר ישב אלוף בדין בעכו, באר שבע (1953–1957), אילת, רמלה, אשקלון, רחובות, פתח תקווה ונתניה.

ביולי 1967, לאחר מלחמת ששת הימים, בתקופת כהונתו של שר המשפטים יעקב שמשון שפירא, התמנה אלוף, במקביל לתפקידו כשופט שלום נודד, לממונה על מערכת המשפט בגדה המערבית.

בדצמבר 1972 פרש אלוף מכס השיפוט ולא שב לעסוק במשפט.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שופטים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:בוגרי בית ספר אליאנס (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי קולג' דה פרר (יפו)
קטגוריה:בוגרי בית הספר המנדטורי למשפטים
קטגוריה:שופטי בית המשפט המחוזי בתל אביב
קטגוריה:עובדי משרד המשפטים
קטגוריה:מנהלי בתי המשפט
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1904
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
פז בש

פז בש (נולדה ב-28 ביוני 1983) היא רוכבת אופניים ישראלית. 5 פעמים ברציפות אלופת ישראל במרוץ נגד השעון (2012–2016) ופעמיים ברציפות אלופת ישראל במרוץ כביש (2013–2014). ב-2014 רכבה במסגרת קבוצת הנשים המקצועית הבלגית - טופספורט פלנדרן. ב-2016, רכבה בקבוצה הבלגית Autoglass Wetteren-Group Solar. היא רוכבת (נכון ל-2019) בקבוצה הישראלית IGP.

== ביוגרפיה ==
נולדה וגדלה בקיבוץ ראש הנקרה. בצעירותה התחרתה בשחייה. בגיל 25 החלה לרכוב באופן תחרותי באופניים, לאחר שאחותה, אורת בש משכה אותה לתחום.

==מרוץ ערד 2016==
בש נחשבה כמועמדת מובילה לייצוג ישראל באופני כביש באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). כרוכבת בנבחרת ישראל, נטלה בש חלק במרוץ ערד שנערך במרץ 2016. במרוץ הראשון בסדרת שלושת המרוצים החד-יומיים ניצחה שני בלוך ובעקבות ניצחון זה הורה הצוות המקצועי של הנבחרת הישראלית לכל שאר הרוכבות הישראליות, לעבוד עבור שני בלוך בשני המרוצים שנותרו. במרוץ השני סיימה פז בש שנייה (לאחר רוכבת מקפריסין שניצחה במרוץ) ושני בלוך סיימה שלישית. הצוות המקצועי של נבחרת ישראל הישעה את פז בש מהנבחרת בסיום המרוץ בשל אי-ציותה להוראותיו (שפגע בסיכוי להביא רוכבת ישראלית לאולימפיאדה) ובכך בא לסיומו ניסיונה להגיע למשחקים האולימפיים.

==הישגים בולטים==
* 2011 - מקום שלישי באליפות ישראל במרוץ כביש (רמות נפתלי)
* 2012 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון
* 2013 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון, (אורים)
* 2013 - אלופת ישראל במרוץ כביש (עפולה)
* 2014 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון, (כביש 9)
* 2014 - אלופת ישראל במרוץ כביש (בית גוברין)
* 2016 - אלופת ישראל במרוץ נגד השעון (עתלית).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cyclingarchives.com/coureurfiche.php?coureurid=72550 פז בש ב-Cycling Archives].
* [http://www.procyclingstats.com/rider/Paz_Bash פז בש באתר procyclingstats]
* אייבי גילת, [https://web.archive.org/web/20131010025719/http://mba.allmag.co.il/page/176660 פז בש, לא יורדת מהפודיום], מגזין MBA, 8 במאי 2013

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוכבות אופניים ישראליות
קטגוריה:ראש הנקרה: אישים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1983
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
ואט פרה טאט דוי סוטפ

מראה כללי של המקדש
מבנים ופסלים בחצר המתחם
וָאט פְּרה טָאט דוֹי סוּטֵפ (בתאית: วัด พระ ธาตุ ดอย สุ เทพ) הוא מקדש בודהיסטי טרוואדי במחוז צ'יאנג מאי בתאילנד. המקדש נקרא לפעמים גם דוי סוטפ על-שם ההר (דוי) סוטפ עליו הוא נמצא. 

לפי המסורת בתוך הצ'אדי שבמקדש נמצא קצת מהאפר של בודהה, מספרים על קבוצת נזירים שרצו לבנות מקדש חדש באזור, רעיונם היה לקשור את האפר לפיל ולשלח אותו בטבע, איפה שהפיל יעצור שם יהיה מקום המקדש וכך היה, הפיל הגיע לפסגת ההר והחל לבכות, שמעו הנזירים את קולות הפיל יוצאים מפסגת ההר ושם בנו את המקדש.

מקדש זה מאופיין בפעמונים הרבים שבתוך המתחם, אנשים רבים כותבים משאלות על ענבל הפעמון ותולים אותו במתחם המקדש, אחת לכמה זמן מתיכים את כל הפעמונים לצלם בודהה חדש

== גאוגרפיה ==
המקדש ממוקם 15 קילומטר (9.3 מייל) מהעיר צ'יאנג מאי, ונחשב כאתר קדוש לרוב תושבי תאילנד. מהמקדש ניתן לראות נופים מרהיבים של העיר צ'יאנג מאי, והוא מהווה יעד פופולרי לתיירים.

==מבנה==
המקדש נוסד, על פי המסורת, בשנת 1383. בנייתו נמשכה מאות שנים, שבהן נוספו לו תוספות ראווה, פסלים, מקומות קדושים פנימיים ועוד. 

הדרך הסלולה הראשונה אל המקדש נבנתה בשנת 1935. ממנה ניתן לעלות אל המקדש באמצעות מאות מדרגות או ברכבל.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.doisuthep.com/ אתר המקדש]
* [http://www.haaretz.co.il/world/CM.world_place,1481,277,775,.aspx דוי סוטפ], באתר עכבר העיר

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:תאילנד: מקדשים בודהיסטיים
בית סווטיצקי

בית סְוָוטִיצקי הוא מבנה היסטורי ברחוב מונטיפיורי 3 בפתח תקווה, בו התגוררה משפחת סווטיצקי.

== היסטוריה ==
הבית נבנה במושבה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי אברהם סווטיצקי, יליד כפר בפלך מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), שעלה לארץ ישראל ב-1881, בצעירותו, ועסק בחקלאות. סווטיצקי הושפע בבניית ביתו מסגנון הבנייה בעיר אודסה. בניית הבית נמשכה חצי שנה.

המבנה כולל חמישה חדרים, מרפסת וגינה. לגג ולמרפסת גימור ועיצוב ייחודיים. הבית נבנה מלבני סיליקט.

בבית התגוררו בני משפחת סווטיצקי למשך תקופה קצרה. בשנת 1930 הוא הושכר לבנק אפ"ק, בשל מיקומו המרכזי והמחסור במבנים מתאימים בפתח תקווה; הבית שימש כמשרדי הבנק במשך כשש שנים, עד שהם עברו למבנה ברחוב חובבי-ציון, ואז חזרה משפחת סווטיצקי להתגורר במבנה. לאחר מותו של אברהם סווטיצקי, הועבר הבית בירושה לבתו רבקה גולומבק, שבהמשך הורישה אותו לילדיה. בתה צביה חסון תרמה אותו לעיריית פתח תקווה.

חלק מהשנים שימש המבנה כמשרד עורכי דין, ולאחר מכן שימש כחנות. כיום נחשב המבנה אתר מורשת לשימור. הוא שופץ בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. באוקטובר 2013 נפתח בו "בית שיח נשים - בית נשים ומשפחה", של המוזיאון לתולדות פתח תקווה, להנצחת פעילותן של נשות העיר.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20150924091349/http://www.rishonim.org.il/petach-tikva/info/site_show.aspx?id=1022 בית משפחת סווטיצקי], באתר "פתח תקווה אם המושבות"
* אלי אלון, [http://cafe.themarker.com/post/2996159/ אחרי 90 שנה נחנך שוב בית סווטיצקי בפתח תקווה], דה-מרקר, 7 באוקטובר 2013
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פתח תקווה: מבנים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז מרכז
קטגוריה:מחוז המרכז: מבנים לשימור
קטגוריה:מוזיאונים לתולדות היהודים בארץ ישראל
אבן זנאטה

אבן זנאטה ([[מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה), סנטה קרוס דה טנריפה).]]
אבן זנאטה (בספרדית: Piedra Zanata) היא סלע מוארך שעליו חרותות אותיות, שכנראה נכתבו בידי גואנצ'ים, הילידים של האיים הקנריים (ספרד). הסלע התגלה בשנת 1992 ליד הר הפרחים (Montaña de las Flores) שבצפון מערב האי טנריפה.

משערים שהאבן הייתה קשורה לעולם הדתי-מיסטי של הילידים. האבן מוצגת במוזיאון הארכאולוגי של טנריף בעיר סנטה קרוס דה טנריפה.

== קישורים חיצוניים ==

*[http://books.google.es/books?id=OwZMNExQ9KQC&pg=PT119&lpg=PT119&dq=zanata+piedra&source=bl&ots=1MZ_mKYB4W&sig=UrMcUAIW8tlk8BBCq_Xea6FDdBM&hl=es&ei=KDQhS-eCNY3U4QbXpL3rCQ&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=7&ved=0CBgQ6AEwBjgK#v=onepage&q=zanata%20piedra&f=false The Zanata Stone - in Spanish]

קטגוריה:כתובות
קטגוריה:בלשנות היסטורית
קטגוריה:גואנצ'ים
לאה גולדשטיין

לאה גולדשטיין (נולדה ב-4 בפברואר 1969) היא רוכבת אופניים קנדית-ישראלית. אלופת ישראל בשנים 2007–2009.

==ביוגרפיה==
גולדשטיין נולדה בוונקובר ב-1969. עלתה לישראל בגיל 9. היא שירתה בצה"ל ובכוחות הביטחון. ב-1989 זכתה באליפות העולם בקיקבוקס והייתה גם אלופת ישראל בדואתלון.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה להתחרות ברכיבה על אופניים, מאחר שבישראל לא הייתה באותה עת נבחרת אופניים מקצועית היא עברה לקנדה והשתתפה בתחרויות בינלאומיות כקנדית. באוקטובר 2003 קיבלה אישור מהאיגוד הבינלאומי לאופניים להתחרות במדי נבחרת ישראל באליפות העולם באופני כביש בהמילטון, קנדה. אולם היא סיימה במקום ה-61 בלבד באליפות.

במהלך הקריירה שלה חוותה מספר פציעות רציניות. ב-2004 שברה את ידה במירוץ לפני אולימפיאדת אתונה. ב-2005 התרסקה בתאונת אופניים לאחר שניצחה בתשעה מרוצים.

ב-2011 ניצחה במרוץ חוצה אמריקה (Race Across America) תוך שבירת השיא הקודם ב-12 שעות.

אלופת ישראל ברכיבת כביש ותחרות נגד השעון בשנים 2007–2009.

לאחר שפרשה מספורט עוסקת גולדשטיין בעיקר בהרצאות על מוטיבציה ואימון אישי ברחבי צפון אמריקה.

בשנת 2015 יצא ספרה, "No Limits" המתאר את חייה וסיפור הצלחתה.

==תחרויות==
* 2000 - מקום שלישי באליפות קנדה (נג"ש)
* 2001 - מקום שלישי באליפות קנדה (נג"ש)
* 2002 - מקום שני באליפות קנדה (נג"ש)
* 2007 - מקום שני בדירוג הכלל בטור של דלטה (קנדה).
* 2008 - מקום ראשון בדירוג הכללי בטור של גילה (ארצות הברית).
* 2008 - אלופת ישראל באופני כביש ואלופת ישראל בתחרות נגד השעון.
==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוכבות אופניים ישראליות
קטגוריה:אלופות ישראל בספורט
קטגוריה:רוכבות אופניים קנדיות
קטגוריה:ישראליות ילידות קנדה
קטגוריה:ישראלים ילידי קנדה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1969
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1969
Respect

Respect הוא שיר משנת 1965 של אוטיס רדינג. בשנת 1967 הפך השיר ללהיט בביצועה של הזמרת אריתה פרנקלין בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס (השיר הוקלט באולפני FAME). מנגינת השיר בשני ביצועיו הראשונים שונה באופן משמעותי ואף שהוכנסו במילות השיר רק שינויים קטנים, גוון הסיפור המסופר בו השתנה. השיר בגרסתו של אוטיס רדינג היא תחינה של אדם נואש, אשר ייתן לאהובתו כל שתבקש אם תכבדו כאשר הוא שב לביתו. לעומת זאת, שירה של פרנקלין הוא בבחינת הצהרה של אישה חזקה ומלאת ביטחון, אשר לה כל אשר בן זוגה רוצה. היא מעולם לא הזיקה לו, ותובעת "כבוד".

משיצא לאור השיר בביצועה של פרנקלין, הוא הפך לנקודת ציון לתנועה הפמיניסטית. השיר זכה להערכה רבה מצידם של מבקרי מוזיקה ודורג כאחד השירים הטובים בסוגת הרית'ם אנד בלוז ואחד השירים הגדולים בכל הזמנים. בשנת 1968 זכה השיר בביצועה של פרנקלין בשני פרסי גראמי בקטגוריות "הקלטת הרית'ם אנד בלוז הטובה" ו"ביצוע קולי נשי לשיר רית'ם אנד בלוז". בשנת 1987 הוכנס השיר להיכל התהילה של פרסי גראמי. בשנת 2002 הוסיפה ספריית הקונגרס את הקלטת השיר בביצועה של פרנקלין למרשם ההקלטות הלאומי האמריקאי, כאות הוקרה לזמרת. השיר מופיע במקום החמישי ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים שערך המגזין "רולינג סטון" בשנת 2004, במקום הראשון ברשימה מעודכנת שערך המגזין בשנת 2021, ובמקום הרביעי ברשימת "שירי המאה" בסקר שנערך בארצות הברית בשנת 2001 בין נבחרי ציבור ואנשי תעשיית המוזיקה.

== ביקורות ==

=== רשימות כל הזמנים ===
{| class="wikitable sortable plainrowheaders" style="margin-left: auto; margin-right: auto; border: none;"
!ארגון
!רשימה
!מיקום
!מקור
|-
|בילבורד
|500 שירי הפופ הטובים ביותר בכל הזמנים
|21
|<ref></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1965
קטגוריה:סינגלים מ-1965
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים נגד שנאת זרים וגזענות
קטגוריה:שירים עם נושאים פמיניסטיים
קטגוריה:שירי R&B
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד 100 סינגלי הפופ של קאש בוקס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אטלנטיק רקורדס
גואטימאק

גואטימאק
גואטימאק (בספרדית: Guatimac) היא צלמית חימר קטנה, דמוית ינשוף, בגובה 16 סנטימטרים, של תרבות גואנצ'ים. הצלמית נמצאה בשנת 1885, טמונה במערה בדרום מזרח טנריפה (האיים הקנריים), כשהיא עטופה בעורות עיזים. 

הצלמית משויכת לעולם הדתי-מיסטי של תרבות גואנצ'ים, ושמשה את הכוהנים כרוח מגנה. בצלמית יש חור המאפשר העברת רצועה דרכו, לשם תליית הצלמית על הצוואר. 

לממצא חשיבות אנתרופולוגית גדולה, משום שהוא אחת מהצלמיות המעטות מהתקופה הפרהיסטורית שנמצאו בטנריפה. הצלמית מוצגת כעת במוזיאון הארכאולוגי של העיר פוארטו דה לה קרוז.

== קישורים חיצוניים ==
*[https://web.archive.org/web/20120412191339/http://www.gobiernodecanarias.org/cultura/pdf/hcartecantomo1.pdf Las manifestaciones artísticas prehispánicas y su huella]
*[https://web.archive.org/web/20130925160457/http://www.arqueopc.com/web/INICIO.html המוזיאון ארכאולוגי של פוארטו דה לה קרוז]

 
קטגוריה:גואנצ'ים
קטגוריה:עתיקות
יש אין סוף

יש אין סוף הוא אלבומו השני של הזמר, המלחין והיוצר אמיר דדון, שיצא ב-7 במרץ 2013.
האלבום כולל 10 שירים, שנכתבו והולחנו על ידי דדון, למעט השיר "נגד הרוח" של שלום חנוך, אותו חידש דדון כשיר הנושא לסדרת הדרמה של רשת "סימני שאלה".

== רשימת רצועות ==

== סינגלים ==

קטגוריה:אלבומי 2013
קטגוריה:אלבומי אמיר דדון
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומים שהופקו על ידי תומר בירן
קטגוריה:אלבומי חברת הליקון
המשבר ב-16 במאי 1877

הנשיא [[פטריס דה מק-מהון, בתמונה רשמית]]
המשבר ב-16 במאי 1877 (בצרפתית: La crise du 16 mai 1877 או Crise du seize mai) היה משבר חוקתי של הרפובליקה השלישית בצרפת שעימת את נשיא הרפובליקה, המרשל פטריס דה מק-מהון, מלוכני (מונרכיסט) בדעותיו, עם בית הנבחרים שנבחר ב-1876 ושנשלט על ידי רוב רפובליקני בראשותו של לאון גמבטה.

כאשר פיטר ב-16 במאי 1877 הנשיא מק-מהון את ראש הממשלה ז'ול סימון (נציג הרפובליקנים ה"אופורטוניסטים") ומינה במקומו את הדוכס דה ברולי, סרבה האספה הלאומית לתמוך בממשלה החדשה, דיוניה הושהו למשך חודש על ידי הנשיא ובסופו של דבר היא פוזרה בחודש יוני בעזרת החלטה של הסנאט. אחרי מערכת בחירות סוערת, שבה סיירו הנשיא מק-מהון ויריבו גמבטה בכל רחבי צרפת, התקיימו הבחירות החדשות שהביאו שוב לניצחון הרפובליקנים.

השלכות המשבר היו מרחיקות לכת: הוא חיזק את המשטר הרפובליקני, אז צעיר בשנים, הרס את תקוות המלוכנים להשיג בפעם השלישית "רסטורציה" של המלוכה, ומעל לכל, נתן כיוון ארוך טווח לחלוקת התפקידים בין מוסדות השלטון: הפירוש של ה"אורליאניסטים" (תומכי בית אורליאן) של חוקי החוקה משנת 1875, לפיו הממשלה צריכה לתת דין וחשבון בו זמנית בפני ראש המדינה ובפני הפרלמנט, כלומר הנשיא המוסמך למלא תפקיד פעיל בניהול המדינה, נדחק הצידה לטובת הפירוש הרפובליקני הקפדני, המהפכני אפילו, לפיו הממשלה תלויה אך ורק בפרלמנט, המאשר את הקמתה והמדיח אותה.

בשנת 1879 התייצבה הנהגה פרו-רפובליקנית, בעלת רוב ולגיטימציה חסרי תקדים לקדם תפיסות ברורות של לאומיות חילונית, בין היתר באמצעות שינוי מבנה מערכת החינוך במדינה, וכך אכן עשתה בשנים שלאחר מכן<ref></ref><ref></ref>.

הרפובליקה השלישית התנהלה לפי השיטה החדשה והלך רוח זה עד סופה בשנת 1940.

==לקריאה נוספת==
* Jean-Jacques Chevallier, Histoire des institutions et des régimes politiques de la France de 1789 à 1958, éd. Armand Collin, Paris, 2001<sup>9</sup>, .
* Dominique Lejeune, La France des débuts de la III<sup>e</sup> République, 1870-1896, ed. Armand Colin, Paris, 2007<sup>4</sup>.
* Jean-Marie Mayeur], La vie politique sous la troisième République, 1870-1940, Paris, Seuil, 1984, 443 p.
* Marcel Morabito, Histoire constitutionnelle de la France (1789-1958), ed. Montchrestien, Paris, 2004<sup>8</sup>, 
* Léon Muel, Gouvernements, ministères et constitutions de la France de 1789 à 1895, ed. Guillaumin et C<sup>ie</sup>, Paris, 1893. Online la [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k24508g Gallica]
* Michel Winock, La Fièvre hexagonale. Les grandes crises politiques de 1871 à 1968, ed. du Seuil, Paris, 1995.
* Émile de Marcère, Le seize mai et la fin du septennat, Plon, 1900
==קישורים חיצוניים==

*[http://michel-lascombe.pagesperso-orange.fr/ConstDAC3.html#Gambetta מסמכים על דיונים חוקתיים בצרפת - נאומו של לאון גמבטה בבית הנבחרים ב-17 במאי 1877 והודעת הנשיא מאק מהון מ-18 במאי 1877] באתר של מישל לקומב

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרפובליקה הצרפתית השלישית
קטגוריה:משפט חוקתי
בית אתין

בית אתין הוא מבנה בהדר הכרמל שבחיפה, שנבנה בשנים 1919–1920 עבור יהודה אתין על ידי גדליהו וילבושביץ.

בית אתין הוא בניין אבן בסגנון הלקטני בן שתי קומות ומגדלון מרובע בצדו הצפוני.
הבית ממוקם בסמוך לבניין הטכניון הישן, ברחוב שמריהו לוין 30 (פינת בן שמן).

בית זה שימש את המשפחה זמן מועט ואחר כך הושכר להסתדרות הציונית הדסה, כבית חולים (בתחילה נקרא הדסה, בהמשך שונה שמו לרוטשילד, וכיום הוא נקרא המרכז הרפואי בני ציון). לאחר פרישת הדסה מאחזקת בית החולים, החזיק בו ועד הקהילה העברי בחיפה, ובשנת 1942 עברו רוב מחלקות בית החולים למיקומו הנוכחי ברחוב גולומב והבית שימש כבית ספר לאחיות, עד שנת 1956, שנה שבה עבר בית הספר לאחיות לרחוב גולומב מול בית החולים בני ציון. מ-1957 ועד 1977 שימש המבנה כמשכנו של בית הספר למסחר ולשפות "במעלה", בהמשך שימש כמשכנו של קמפוס חיפה של בית הספר אנקורי שעבר לקריות. מאז שנת 2017 הוא משמש כמשכן לבית הספר הערבי אל-חיואר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www1.haifa.muni.il/historicalBuildings/building.aspx?buildNum=1188 הסבר על בית יהודה איתין] באתר עיריית חיפה

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיפה: בתי מגורים
קטגוריה:חיפה: בתי ספר
קטגוריה:הדר הכרמל
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
שיטת השחרור הרגשי

שיטת השחרור הרגשי (באנגלית: Emotional Freedom Technique - EFT) היא שיטת רפואה אלטרנטיבית פסאודו-מדעית שפותחה בשנות ה-80 בארצות הברית. השיטה מסתמכת על אזכורים ברפואה הסינית אודות "חסימות אנרגטיות" כסיבה למחלות ולבעיות, בשילוב עם שיטות פסבדו-מדעיות מערביות נוספות. בשיטת השחרור הרגשי המטופל מתופף באצבעותיו על נקודות בגופו שבהן עוברים לכאורה המרידיאנים, תוך אמירה מילולית המתארת את הבעיה, על מנת "לשחרר את זרימת האנרגיה" בגופו. קיימות מספר שיטות טיפול אלטרנטיביות המתייחסות למרידיאנים או "זרימת אנרגיה", אולם מעולם לא הוכח קיומם של ערוצי אנרגיה כאלה, ולא הוגדר טבעה של אותה אנרגיה לכאורה.

שתי סקירות מדעיות עדכניות העלו כי שיטת השחרור הרגשי יעילה באותה מידה כמו טיפול פלצבו.
 הסקירה הראשונה הזהירה מטפלים מפני שימוש בשיטה וקראה להם ליידע את הציבור אודות חוסר יעילותה. הסקירה השנייה הבהירה כי הממצאים המדעיים שנאספו עד כה מעלים בבירור כי השיטה חסרת תועלת ואין צורך במחקר נוסף בנושא.

==תיאור השיטה==
הוגי השחרור הרגשי הניחו כי כל הבעיות בגוף האדם - המחלות והתסמינים הגופניים והנפשיים - נובעות מחסימות בזרימה האנרגטית דרך המרידיאנים בגוף. מטרת השיטה היא לשחרור חסימות אלו ולהפחית את רמות החרדה והמתח. העוסקים בשיטה מציעים את השימוש בה למגוון רחב של מצבים, ביניהם פוסט-טראומה, כעסים, הפרעות אכילה (בולמיה ואנורקסיה), חרדות ופוביות, כאבים כרוניים, תסמינים פסיכוסומטיים, קשיים בשינה, מחסומים רגשיים, התנהגויות אובססיביות, ועוד. חלק מהטיפול מוקדש ללימוד טיפול עצמי על ידי המטופל.

===האנרגיות בגוף===
על פי הרפואה המזרח-אסיאתית, גוף האדם מתקיים תמיד בין ההרמוניה לדיסהרמוניה של אנרגיית הצ'י; כשהאיזון במערכת האנרגטית מתערער ונוצרות חסימות בזרימת האנרגיה לאורך המרידאנים, בא הדבר לידי ביטוי בצורת מחלות ובעיות גופניות או נפשיות. שיטות הטיפול המזרחיות המוכרות, כגון טאי צ'י, אקופונקטורה, צ'י קונג, ורייקי, מוגדרות כיום בתחום הרפואה המשלימה האנרגטית, ופועלות גם הן לשחרר ולשפר את זרימת האנרגיה. לעומתן, EFT מוגדרת בתחום הפסיכו-אנרגטי, שבה יש לשחרר את החסימות האנרגטיות וכן את החסמים הנפשיים והגופניים של המטופל.

===אופן הטיפול===
EFT מתבססת על האמונות הקיימות ברפואה הסינית לגבי מיקומם של המרידיאנים ושל נתיבי זרימת האנרגיה. המטופל, בהדרכת המטפל, מתופף באמצעות אצבעותיו על מיקומי המרידיאנים בגופו. עוצמת התיפוף ומהירותו משתנות לפי המטופל ואופי הבעיה שמצריכה פתרון. התיפוף נעשה תוך כדי אמירה של משפטים שמתארים את הבעיה וגורמים למטופל להתמקד ולהתרכז בה. ההתמקדות של המטופל בבעיה נועדה להביא להקלה ורגיעה. על פי השיטה, בסופו של התהליך אמורה להשתפר זרימת האנרגיה לאורך המרידיאנים, ומצבו של המטופל משתפר בהדרגה.

טכניקת אקופרסורה טאפאס מהווה דוגמה לטיפול מסוג זה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:רפואה אלטרנטיבית
קטגוריה:רפואה סינית
קטגוריה:פסאודו-מדע
קטגוריה:פסיכותרפיה פסאודו-מדעית
בית הרמן שטרוק

בית הרמן שטרוק הוא מוזיאון בשכונת הדר הכרמל בחיפה, ברח' ארלוזורוב 23. הבית נבנה כבית מגורים וסטודיו של הצייר ואמן ההדפס הרמן שטרוק. המבנה משמש כמוזיאון המנציח את פועלו של שטרוק ומציג תערוכות מתחלפות בתחום ההדפס.

== פעילות המוזיאון ==
המוזיאון מציג אוסף יצירות שכולל כ-500 יצירות מאת הרמן שטרוק ותלמידיו מהארץ ומחוץ לארץ, כמו לוויס קורינת, מכס סלבוגט, מכס ליברמן ואחרים. באוסף יצירות הכוללות דיוקנאות, נופים מרחבי העולם, דימויי מלחמת העולם הראשונה, ונופי ארץ ישראל, שנעשו בטכניקות שונות, לרבות תחריטים, הדפסי אבן ומשי, חיתוכי עץ, ציורי שמן ואחרים.<ref></ref>

במוזיאון ניתן להתרשם מהריהוט המקורי של האמן, חפציו וממכונת ההדפס המקורית ששוקמה. בקומה השנייה של המוזיאון מוצגת תערוכות הדפס ותחריט הכוללות הדגמה בתיאום מראש.<ref></ref>

בתוך המוזיאון הוקמה גם סדנת הדפס קטנה לשימוש המבקרים. המוזיאון מציע מגוון רחב של קורסים וסדנאות: תחריט, לינולאום, דפוס משי, כריכה אקולוגית, כריכה יפנית ועוד.<ref></ref>

==היסטוריה==
הבניין תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד בסגנון המשלב יסודות מקומיים, מזרחיים ואירופיים. הוא נבנה בשנים 1924–1926. בתקופה שבה נבנה הבניין תיקנה עיריית חיפה תקנה שמורה על בנייה באבן במטרה לעודד העסקת פועלים ערבים שהיו מיומנים בסוג בנייה זה. שטרוק כציוני נתן את העבודה לקבוצת פועלים של הפועל המזרחי. הפועלים הדתיים התמחו יותר בבניה בבטון וכתוצאה מכך איכות הבנייה של הבית לא הייתה גבוהה והיה קשה למצוא בו פינות ישרות.

המבנה המקורי היה בעל קומה אחת ומרתף, עם השנים נוספה לבניין קומה נוספת עם גרם מדרגות חיצוני. בעת שיפוץ ושימור המבנה נבנה לצדו גרם מדרגות מודרני ומעלית.

לאחר מותו של שטרוק רכש ארגון נשי מזרחי את הבית כדי לקיים בו בית חלוצות של המזרחי. במשך שנים רבות. לאחר מכן הבית נמכר לקבלן פרטי שביקש להרסו ולהקים במקומו מבנה בן עשר קומות. בעקבות מאבק ציבורי לשימור הבית, רכשה עיריית חיפה את הבית מידי הקבלן תמורת מגרש אחר. הבית נותר סגור לזמן מה בהיעדר גוף שהסכים להשקיע כספים להפעילו כמבנה ציבור והוחלט לשכן בו מוזיאון למוזיקה. בשנת 1967 שוכן בו מוזיאון של אוסף כלי נגינה שהיה למוזיאון למוזיקולוגיה ואתנולוגיה. בהמשך מוקמה בו ספרית אמל"י למוזיקה; הספרייה הייתה היחידה מסוגה באזור הצפון ושירתה מורים, תלמידים ומוזיקאים. בספרייה הוקדש מדור מיוחד למוזיקה יהודית. בשנים שלאחר מכן ירדה קרנה של הספרייה, המבקרים התמעטו וחצר המבנה הפכה למקום מפגש לנרקומנים ושתיינים. העירייה העבירה את הספרייה למרכז פסג"ה בעיר והבניין עבר שימור. עוד בשנת 1983 הוחלט לקיים בבית שטרוק בית להנצחת האמן והבית הוסב למוזיאון ליצירתו של הרמן שטרוק ואומנות ההדפס בכלל.

בשנת 2023 קיבל המוזיאון תרומה של 212 הדפסים ורישומים של הרמן שטרוק מצבי נטע, שאותם ירש מאביו.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.shm.org.il/ אתר המוזיאון]

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדר הכרמל
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
קטגוריה:חיפה: מוזיאונים
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אלכסנדר ברוולד
קטגוריה:חיפה: מבנים לשימור
קטגוריה:הרמן שטרוק
בזיליקת הלב הקדוש (ברצלונה)

חזית ה[[קריפטה]]
פנים הקריפטה
בזיליקת הלב הקדוש, הידועה גם בשמה הקטלאני "סַגרת קור" (בקטלאנית: Temple Expiatori del Sagrat Cor, בספרדית: Basilica Templo Expiatorio del Sagrado Corazón de Jesús), היא כנסייה קתולית ובזיליקה מינורית הממוקמת על הר הטיבידאבו בברצלונה, קטלוניה, ספרד. הבניין הוא עבודתו של האדריכל הספרדי אנריקה סגניאר והושלם על ידי בנו ג'וזפ מאריה סגניאר אי וידאל. הקמת הכנסייה, המוקדשת ללב הקדוש נמשכה מ-1902 ועד ל-1961.

==היסטוריה==
הרעיון של הקמת בית תפילה על פסגת הטיבידאו עלה בסוף המאה ה-19 בעקבות שמועות על בניית כנסייה פרוטסטנטית ומלון קזינו במקום. הדבר נתן מוטיבציה ל"חבר האבירים הקתוליים" לרכוש את השטח ולהעניק אותו לג'ובאני בוסקו בשנת 1886, כאשר הוא ביקר בעיר. מכאן עלה הרעיון לבנות מקדש ללב הקדוש, הקדשה מאוד פופולרית בזמנו תודות לאפיפיור פיוס התשיעי, ובעקבות בניית כנסייה ברומא (Sacro Cuore di Gesù a Castro Pretorio) וסקרה קאר המפורסמת בפריז.

בשנת 1886 נבנה בניין בסגנון נאו-גותי, ושנתיים אחר כך, בשביל התערוכה העולמית, נסללה דרך לבניין בפסגה בסגנון המודחאר שישמש גם כנקודת תצפית על העיר כולה. אולם, בניית המקדש קיבל דחייה משמעותית בעקבות קידום פרויקט חדש לבניית מצפה כוכבים על פסגת הטיבידאו. בסופו של דבר המצפה נבנה על גבעה סמוכה. לבסוף, ב-28 בדצמבר 1902, הונחה אבן הפינה בטקס בראשות הבישוף של ברצלונה. 

הקריפטה נבנתה בין השנים 1903–1911, ומבנה הכנסייה הראשי נבנה בין השנים 1915–1951. הכנסייה בורכה על ידי הבישוף בשנת 1952. המגדלים הושלמו לאחר מכן, והבנייה הסתיימה באופן רשמי בשנת 1961. ב-29 באוקטובר 1961, לכנסייה הוענק התואר בזיליקה מינורית על ידי יוחנן העשרים ושלושה.

==אדריכלות==
המראה החיצוני של הבזיליקה הוא של מבצר רומנסקי מאבן מהמונז'ואיק, ומעליו כנסייה בסגנון נאו-גותי שמגיעים אליה משני גרמי מדרגות מרשימים. לכנסייה יש קומה מרכזית בעלת כיפה מתומנת על שמונה עמודים. על הכיפה קיים ציור של הלב הקדוש. החלק העליון הוא ריבוע, ממנו עולים 3 אפסיס, המציגים מגדל גדול מרכזי וארבעה מגדלים נמוכים יותר, המגדירים את פינות הריבוע. בחזית ישנם 3 גופים, המרכזי רחב יותר, ובקשת מעל הכניסה המרכזית, יושב הדמות של המלאך מיכאל וג'ובאני בוסקו על הגמלון מעליו. 

חזית הקריפטה בעלת טימפנון מקושט מאוד ופסלים של אמנים שונים. הפסלים מייצגים את יעקב בן זבדי, גאורגיוס הקדוש והבתולה של מרסי, הפטרונים הקדושים של ברצלונה, קטאלוניה ושל ספרד. 

הפנים מחולק ל-3 ספינות בעלות אפסיס חצי מעגלי עם ויטראז'ים וארבעה חלונות רוזטה בחזיתות. במקדש הראשי עומד הצלב הגדול, עבודתו של חואן פואיגדולורס (Joan Puigdollers). החלונות של ארבעת המגדלים מכילים את הכיתוב הלטיני tibi dabo (פירוש: אתן לך), שמו של ההר. 

הקריפטה תוכנן בסגנון נאו-ביזנטי, המשלב סגנון גותי עם אלמנטים קלאסיים וקישוטים הקרובים יותר למודרניזם קטלאני. חלל הקריפטה מכיל 5 ספינות המופרדות באמצעות עמודים, כאשר המרכזית רחבה יותר, וכולן בעלות אפסיס חצי מעגלי. הקירות והקמרונות מקושטים עם אלבסטר או מוזאיקות, עם סצנות המוקדשות למזבחים השונים.

מחוץ לקריפטה, בשני צדדיה של הדלת הראשית, 2 גרמי מדרגות המובילים למקדש עצמו. המקדש מקושט בפסל הברונזה הענק של הלב הקדוש שפוסל על ידי ז'וזפ מירט בשנת 1950, שהחליף את הפסל המקורי שהוכן בשנת 1935, ונהרס שנה אחר כך. הדרך העוברת במקדש ומסתיימת בפסל, מבטאת את העלייה והטיהור של האדם על ידי הקרבה וכפרה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ברצלונה: כנסיות
הלב הקדוש (ברצלונה)
בית איצקוביטש

השלט המציין שהבית הוא אתר המורשת על הבית
בית איצקוביטש היה בית המגורים של עליזה ויצחק איצקוביטש שהיה הרנטגנולוג הראשון בצפון ארץ ישראל. הבית שוכן ברחוב ארלוזורוב 16, בהדר הכרמל שבחיפה. הבית מוכר כאתר מורשת.
== היסטוריה ==
הבניין הוקם בשנת 1930, והוא תוכנן על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד בסגנון הארץ ישראלי.

עם הפצצת חיפה בידי האיטלקים עברה המשפחה לכרמל, ובבניין מוקמו משרדי ועד הקהילה בחיפה. עד סוף שנות ה-70 של המאה ה-20 שימש הבניין כמשכן הרבנות בחיפה.

בשנת 2000 נתנה העירייה את המבנה לערוגות- המרכז לקידום הילד והמשפחה (לשעבר מכון ה.ל.כ.ה), כאות הוקרה על קידום ילדי העיר. נכון לאוקטובר 2013 מפעילה עמותת המרכז את הבניין ומציעה בו טיפולים דידקטיים, רגשיים ופרא-רפואיים לילדים תושבי חיפה והסביבה. 

==ראו גם==
* בית הרמן שטרוק
==קישורים חיצוניים==

*[http://www.arugot.org/ אתר ערוגות]
* [http://www1.haifa.muni.il/historicalBuildings/building.aspx?BuildNum=2112 בית איצקוביטש] באתר "בתים מספרים על חיפה - שילוט היסטורי" של עיריית חיפה

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדר הכרמל
קטגוריה:חיפה: בתי מגורים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז חיפה
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אלכסנדר ברוולד
רוברט מילטון זולינגר

רוברט מילטון זולינגר (באנגלית: Robert Milton Zollinger; 4 בספטמבר 1903–1992) היה כירורג אמריקאי, פרופסור באוניברסיטת המדינה של אוהיו.

==ביוגרפיה==
רוברט מילטון זולינגר נולד במילרספורט, אוהיו, וגדל בחווה של משפחתו. אבותיו בשם צולינגר היו שווייצרים שהיגרו לארצות הברית מאזור ציריך. את לימודיו התחיל רוברט זולינגר בבית ספר יסודי ממוקם בחדר אחד, כ-1.6 ק"מ מרחק מחוות הוריו. לבית ספר התיכון היה נוסע לעיר, מרחק של 5 ק"מ, רכוב על הפוני שלו. עוד בילדותו ידע לתרום לפרנסת הבית על ידי הובלת חלב וירקות לשכנים בעזרת הפוני הרתום לעגלה. בימי התיכון שיחק כדורסל. התכוון תחילה להירשם לאקדמיה הצבאית וסט פוינט, אך בסופו של דבר החליט ללמוד רפואה. בשנת 1927 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. התמחה בהמשך בכירורגיה אצל הארווי קושינג בבית החולים פיטר בנט בריגם PBBH והיה למדריך לכירורגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד. מיוזמתו של קושינג נשלח זולינגר לעבוד ולהשתלם לצידו של תלמידו המועדף של קושינז, הכירורג אליוט קאר קאטלר (1947-1888) בבית החולים Western Reserve Hospital בקליבלנד. עסק שם, בין השאר, בסיווג אוסף הגידולים של קאטלר. 
חזר אחר כך כמתמחה בבית החולים פיטר בנט בריגם כדי לחזורבשנת 1929 לבית החולים וסטרן ריזרב.
בשנת 1939 היה זולינגר מדריך לכירורגיה בבית החולים פיטר בנט בריגם, תחת ניהולו של קאטלר, שבינתיים התמנה שם לפרופסור לכירורגיה. הם פרסמו ביחד את המהדורה הראשונה של האטלס הידוע שלהם לניתוחים כירורגיים.

בימי מלחמת העולם השנייה שרת זולינגר ביחידה הרפואית של צבא ארצות הברית באירלנד והיה למנהל בית החולים הכללי הצבאי מס. 5 עם דרגת קולונל. על תרומתו כרופא צבאי זכה לעיטור לגיון ההצטיינות, וכן על כוכבי הקרבות בנורמנדיה, בצפון צרפת ובריינלנד, כהוקרה על ארגון צוותי כירורגים ניידים. 

אחרי המלחמה, בשנת 1947 התמנה זולינגר לפרופסור וראש החוג לכירורגיה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. פרש לגמלאות במעמד פרופסור אמריטוס בשנת 1974.
מילא בחייו תפקידים של יושב ראש האיגוד האמריקאי לכירורגיה, ושל פורומים אחרים של הכירורגים בארצו - American Board of Surgery והקולגיום האמריקאי של הכירורגים. בגלל עיסוקו בפנאי בגידול ורדים, נבחר אף ליושב ראש החברה האמריקאית לוורדים.

==פרסים ואותות כבוד==
*1965 - דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת ליון, צרפת
*חבר לשם כבוד של הקולגיום הממלכתי של הכירורגים באנגליה (1965) ובאדינבורו (1966)
*הפרס שין (Sheen Award) של איגוד הרופאים האמריקאי, תואר דוקטור מצטיין במדעי הרפואה של ארצות הברית 

זולינגר פרסם מאל 340 מאמרים, בעיקר בתחום הכירורגיה של מערכת העיכול.
כמו כן היה עורך ראשי של הכתב העת American Journal of Surgery בשנים 1956–1984. 

שמו הונצח במיוחד בשם התסמונת זולינגר אליסון אותה תיאר בשנת 1955 יחד עם אדווין הומר אליסון.

רוברט מילטון זולינגר נפטר בשנת 1992 מסרטן הלבלב.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.whonamedit.com/doctor.cfm/2589.html ביוגרפיה של זולינגר באתר whonamedit]
* [http://www.zollinger-genealogy.com/ZollingerHistory/ אתר גנאלוגי של המשפחות צולינגר, זולינגר]

קטגוריה:כירורגים אמריקאים
קטגוריה:קצינים אמריקאים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:רופאים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:סגל אוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1903
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1992
מדרגות ניידות

מדרגות ניידות הן מתקן המשמש בנמל תעופה לצורך עליית אנשים למטוס נוסעים וירידתם ממנו.

השימוש במדרגות הניידות הוא נחוץ משום שעל הקרקע, בעת שהמטוס עומד על כן הנסע שלו, גבוהים פתחיו עד כדי מטרים אחדים מעל פני הקרקע (מתקנים אחרים המשמשים כדי להעלות ולהוריד נוסעים ממטוסים הם גשר עלייה למטוס, טרקלין נייד או מדרגות המותקנות במטוס עצמו).

השימוש במדרגות ניידות נפוץ יותר בנמלי תעופה קטנים ופחות בנמלי תעופה גדולים, העושים שימוש בעיקר בשערי עלייה למטוס שבהם מותקן גשר עלייה למטוס.

קיימים שני סוגים של מדרגות ניידות:
*מדרגות המותקנות על גבי כלי רכב - אלו מוצמדות אל המטוס באמצעות תנועת כלי הרכב. 
*מדרגות ניידות לא ממונעות - אלו מורכבות על גבי מסגרת בעלת ארבעה גלגלים. הן נגררות ומוצמדות אל המטוס על ידי רכב שירות של נמל התעופה או על ידי עובדי קרקע.

בראש גרם המדרגות הנייד מותקנת רחבת עמידה אופקית קטנה, המשפרת את נוחות השימוש במדרגות של הנוסעים וצוות המטוס.

תחת גרם המדרגות הנייד מותקן מנגנון בוכנות, המאפשר לשנות את זווית גרם המדרגות ועל ידי כך להתאים את גובהו לגובה פתח המטוס. לצורך שירות למטוסים גדולים, שגובה פתחיהם מעל פני הקרקע גדול במיוחד - למשל בואינג 747 - מצויות בשימוש מדרגות ניידות שלהן גרם מדרגות ארוך במיוחד, שלעיתים הוא טלסקופי.

מצויות בשימוש גם מדרגות ניידות שעליהן מורכב גגון, לשם הגנה על המשתמשים בהן מפני תנאי מזג האוויר.

סוג מיוחד של מדרגות ניידות הוא למעשה רמפה, המאפשרת להעלות למטוס נוסעים בכיסאות גלגלים. היא מפוצלת לשני מקטעים הניצבים במקביל, וזאת לשם הקטנת זווית העלייה של הרמפה. היא מתאימה לשימוש כאשר אין בנמצא גשר עלייה למטוס.

<gallery widths="200px" heights="200px" perrow="4">
תמונה:SAS-boeing-737-600-alta-airport-alf.jpg|מדרגות ניידות נישאות על גבי רכב ומצוידות בגגון
תמונה:MUC schody pasazerskie.jpg|מדרגות ניידות טלסקופיות שאינן ממונעות (נגררות) 
תמונה:IndiGoCatchMeIfYouCan.JPG|רמפה להעלאת כסאות גלגלים למטוס
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שדה תעופה: מבנה, שירותים וציוד
קטגוריה:תעופה אזרחית
קטגוריה:מדרגות
חברים על הכוונת 3

חברים על הכוונת 3 (באנגלית: Open Season 3) הוא סרט אנימציה ממוחשבת של חברת סרטי סוני הנפשה. הסרט הופץ בשנת 2011 ישירות ל-DVD. הסרט זה הוא חלק מסדרת סרטים, והוא המשך ישיר של עלילת הסרט השני. הסרט נכתב על ידי דייוויד י. סטרן. 

== תקציר העלילה ==
בוג מתכנן טיול גברים אך אף אחד מחבריו לא מצטרף אליו מפני שלכולם יש משפחות. בעקבות זאת בוג מחליט לצאת לטיול בעצמו. במהלך הטיול נתקל בוג בקרקס נודד, בוג מחליף תפקיד עם דב הגריזלי של הקרקס, ונשאר להופיע בקרקס. אבל כשהקרקס מחליט לחזור לרוסיה, מתחיל מרוץ נגד הזמן עבור אליוט, מקסקיזי, מר וויני ושאר החבורה כדי להציל את בוג לפני שיהיה מאוחר מדי.

== ראו גם ==
* חברים על הכוונת (סדרת סרטים)
* חברים על הכוונת 1
* חברים על הכוונת 2
* חברים על הכוונת: להפחיד את הדוב

==קישורים חיצוניים ==
* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי אנימציה ממוחשבת
קטגוריה:סרטי אנימציה שיצאו ישירות בפורמט לצפייה ביתית
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קולומביה
קטגוריה:סרטי סוני הנפשה: סרטים
קטגוריה:חברים על הכוונת
הלמה של אוקלידס

בתורת המספרים, הלמה של אוקלידס היא למה בסיסית הקובעת שאם מספר ראשוני מחלק מכפלה של מספרים שלמים, הוא בהכרח מחלק את אחד מגורמיה. השימוש המרכזי ביותר בלמה הוא להוכחת המשפט היסודי של האריתמטיקה.

הלמה נקראת על שמו של המתמטיקאי היווני בן המאה ה-3 לפנה"ס אוקלידס, שהלמה מופיעה כמשפט ה-30 בכרך השביעי של ספרו יסודות.

==דוגמה==
המכפלה <math> 15 \times 2 = 30</math> מתחלקת בראשוני 3, ולכן לפי הלמה 3 מחלק את 2 או את 15. במקרה הזה 3 מחלק את 15.

המשפט אינו בהכרח נכון כאשר המחלק הוא מספר פריק. 4 מחלק את המכפלה <math>6 \times 2 =12</math>, אבל לא מחלק את 2 או את 6.

==המשפט וההוכחה==
המשפט. אם <math>p</math> ראשוני ו-<math>p|ab</math> אז <math>p|a</math> או <math>p|b</math>.

ההוכחה. ראשית נגדיר <math>d=\gcd(p,a)</math> (מחלק משותף מקסימלי). <math>d</math> מחלק של <math>p</math> ולכן מהגדרת הראשוניות <math>d=1</math> או <math>d=p</math>. אם <math>d=p</math> אז מכיוון ש-<math>d|a</math> נקבל <math>p|a</math> כפי שרצינו להוכיח. אחרת, <math>d=1</math>, כלומר <math>a</math> ו-<math>p</math> מספרים זרים. לפי אלגוריתם אוקלידס קיימים <math>n</math> ו-<math>m</math> שלמים כך ש-<math>1=na+mp</math>. נכפיל שוויון זה ב-<math>b</math>: <math>b=nab+mpb</math>. <math>p</math> מחלק הן את <math>ab</math> והן את עצמו ולכן <math>p|n(ab)+p(mb) = b</math> מש"ל.

==המשפט ההפוך==
משפט. אם <math>1<p</math> מקיים שלכל <math>a</math> ו-<math>b</math> כך ש-<math>p|ab</math>, מתקיים <math>p|a</math> או <math>p|b</math>, אזי <math>p</math> ראשוני.

נניח שלכל <math>a</math> ו-<math>b</math> שלמים, אם <math>p|ab</math> אז <math>p|a</math> או <math>p|b</math>. יהי <math>p=cd</math> פירוק של <math>p</math>. בפרט <math>p|cd</math> ולכן נניח ללא הגבלת הכלליות ש-<math>p|c</math>. מכאן שקיים <math>e</math> שלם כך ש-<math>c=pe=cde</math>. נצמצם ב-<math>c</math>: <math>1=ed</math>. <math>d</math> מחלק של 1 ולכן <math>d= \pm 1</math>. כלומר <math>p=cd</math> הוא פירוק טריוויאלי ו-<math>p</math> בהכרח ראשוני.

==הכללות==
באינדוקציה ניתן להרחיב את המשפט למספר כלשהו של גורמים במכפלה.

בתחום שלמות כללי איבר ראשוני מוגדר כאיבר שמקיים את הלמה של אוקלידס. הוכחת הכיוון ההפוך מדגימה שאיבר ראשוני הוא בהכרח אי-פריק (לא ניתן להצגה כמכפלה של גורמים לא הפיכים). לעומת זאת בתחום שלמות כללי איבר אי-פריק אינו בהכרח ראשוני. למשל ב-<math>\Z[\sqrt{-5}]</math> 2 אי-פריק, אבל אינו ראשוני כי אינו מחלק אף אחד מן הגורמים במכפלה: <math>(1+\sqrt {-5})(1-\sqrt {-5})=6</math>.

בניסוח אלגברי הלמה של אוקלידס קובעת שבחוג המספרים השלמים כל איבר אי-פריק הוא ראשוני. טענה זו נכונה בכל תחום פריקות יחידה ובאופן כללי יותר בכל תחום gcd. כך למשל הלמה של אוקלידס תקפה גם בחוג הפולינומים במקדמים שלמים כשאת תפקיד הראשוניים תופסים הפולינומים האי-פריקים. תחום שלמות הוא תחום פריקות יחידה אם ורק אם מתקיימת בו הלמה של אוקלידס ואין בו סדרות אינסופיות יורדות של מחלקים אמיתיים.

==קישורים חיצוניים==
* 

אוקלידס

קטגוריה:מספרים ראשוניים
קטגוריה:תחומי שלמות
קטגוריה:אוקלידס
אוקלידס
אנוואר נוסייבה

אנוואר נוסייבה (בערבית: انور نسيبة; 1913, ירושלים – 22 בנובמבר 1986, ירושלים) היה מדינאי בתנועה הלאומית הפלסטינית אשר קידם את רעיון האחדות באומה הערבית על יסוד הטענה כי המאחד בין הערבים גדול מהבדלי ההשקפות הקיימים ביניהם. נוסייבה האמין בהשתתפות פעילה במערכת השלטונית הקיימת, זאת כדי לקדם את רעיונות הלאומיות הפלסטינית. מתוך אמונה זו נטל חלק פעיל בשלטון הירדני בין השנים 1951 עד 1967. לאחר מלחמת ששת הימים הוא עודד את בנו, סרי נוסייבה, ליצור קשרים עם ישראלים.

==תולדות חייו==
נוסייבה נולד בירושלים למשפחה ידועה ובעלת נכסים. אילן היוחסין של משפחתו בירושלים מתחיל עם הכיבוש המוסלמי במאה ה-7 לספירה. הוא למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג', עבד כעורך דין בירושלים והתמנה לשופט במערכת המשפט של המנדט הבריטי בארץ ישראל. בשנת 1948, בעת מלחמת העצמאות הוא נורה ונפצע באש מהדסה הר הצופים, בדרכו מנווה יעקב, בעת שהוביל כנופיה חמושה של ערביי חיפה שהגיעו לירושלים כדי לכבוש את כנסיית הקבר ומסגד עומר. בעת הטיפול בפציעתו נכרתה רגלו.

לאחר שנעדר מירושלים לתקופה קצרה, ושימש מזכיר ממשלת כל פלסטין, הוא שב אליה לאחר שסופחה לירדן. בשנת 1951 נבחר לפרלמנט הירדני. החל משנות ה-50 הוא מילא תפקידים שונים בממשלת ירדן. בספטמבר 1952 מונה לשר הבינוי והשיכון ובאוקטובר אותה שנה מונה אף לשר ההגנה, תפקידים בהם שימש עד חודש מאי 1953. במאי 1954 מונה בשנית לשר ההגנה ואף לשר החינוך. הוא שימש כשר ההגנה הירדני עד 28 במאי 1955.

בשנת 1963 הוא מונה על ידי המלך חוסיין לשגריר ירדן בבריטניה. בתקופת כהונתו בלונדון הוא יצר קשרים קרובים עם בני משפחת המלוכה הבריטית. בשנת 1965 מונה למושל ירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים הפסיק לשרת במערכת השלטון הירדנית והיה לאחד הפלסטינים הראשונים שיצרו קשרים עם גורמי שלטון בישראל. הוא שימש יועץ משפטי של אונר"א. בשנות השבעים התפרסמו בעיתונות הישראלית פגישותיו עם לוי אשכול, גולדה מאיר, משה דיין, שלמה הלל, עזר ויצמן ושרים נוספים בממשלות ישראל.

החל משנת 1978 ועד סמוך למותו, הוא שימש יושב ראש מועצת המנהלים של חברת החשמל המזרח ירושלמית. הוא שימש אף נאמן ומחזיק במפתחות כנסיית הקבר בעיר העתיקה, זכות שבה משפחתו החזיקה לאורך מאות בשנים.

נוסייבה נפטר בירושלים בגיל 74 ונקבר בשטח מסגד אל-אקצא בהלוויית המונים. נוסייבה הותיר ארבעה בנים ושתי בנות. בנו סרי משמש נשיא אוניברסיטת אל-קודס, ובנו זאכי היה יועצו האישי של נשיא איחוד האמירויות הערביות זאיד בן סולטאן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* אנוואר נוסייבה ב-1967

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:שרי ממשלת ירדן
קטגוריה:שגרירי ירדן בממלכה המאוחדת
קטגוריה:ירושלים: אישים
קטגוריה:שופטים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:החברה הפלסטינית בארץ ישראל המנדטורית: אישים
קטגוריה:נכים פלסטינים
קטגוריה:אישים הקבורים בהר הבית
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1913
קטגוריה:נפטרים ב-1986
אוניברסיטת קייב

אוניברסיטת קייב (באוקראינית: Київський національний університет імені Тараса Шевченка; האוניברסיטה הלאומית ע"ש טאראס שבצ'נקו) היא אוניברסיטה קלאסית בעיר קייב שבאוקראינה. האוניברסיטה, שנוסדה בשנת 1834, נחשבת לטובה במדינה. היא כוללת 15 פקולטות, 7 מכוני מחקר, גן בוטני, מוזיאון זואולוגי, מצפה כוכבים ועוד. באוניברסיטה לומדים כ-25 אלף סטודנטים.

==היסטוריה==
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1834 על פי צו הצאר ניקולאי הראשון, שקבע כי יש להקים בעיר קייב אוניברסיטה קיסרית על שם ולדימיר הראשון, וזאת על בסיס אוניברסיטת וילנה, שנסגרה בעקבות המרד הפולני בשנים 1830–1831. זו הייתה האוניברסיטה השנייה בשטח אוקראינה, לאחר שבשנת 1804 הוקמה אוניברסיטה בחרקוב. הלימודים החלו ביוני 1834. עד לשנת 1842 לא היה לאוניברסיטה בניין קבוע, והלימודים נערכו בבניינים שונים על בסיס השכרה. בניין האוניברסיטה ("הבניין האדום") הוקם בשנת 1842 והוא משמש את המוסד עד היום<ref></ref>. בשנת 1835 נוספה לפקולטה לפילוסופיה גם פקולטה למשפטים, ובשנת 1841 פקולטה למדעי הרפואה.

בשנת 1838 עזבו את המוסד כמעט כל חברי הסגל והסטודנטים ממוצא פולני, והאוניברסיטה נסגרה לתקופה קצרה. הפעילות חודשה, ובשנת 1860 מספר הסטודנטים עלה ל-1,000. בשנת 1863, על רקע מרד ינואר, התרחש גל נוסף של עזיבת סטודנטים פולנים ומספר הסטודנטים ירד לכ-480. בשנת 1917 למדו באוניברסיטה 5,300 סטודנטים.

לאחר מהפכת אוקטובר 1917 נסגרה האוניברסיטה, והיא נפתחה מחדש בשנת 1919. בשנת 1920 נסגרה בפעם השנייה ועל בסיסה הוקמו מספר מוסדות להשכלה גבוהה. בשנת 1933 הוקמה האוניברסיטה מחדש וכללה 7 פקולטות. במרץ 1939 היא נקראה על שם טאראס שבצ'נקו.

לפני תחילת מלחמת העולם השנייה הייתה האוניברסיטה השלישית בגודלה בברית המועצות. במלחמה היא פונתה תחילה לחרקוב, ואחר כך לאסיה המרכזית. חודשיים לאחר שחרור קייב מהכיבוש הנאצי חידשה האוניברסיטה את פעילותה. בשנת 1949 היא כללה 12 פקולטות.

בשנת 1994 קיבלה האוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית והיא מתוקצבת ישירות מתקציב המדינה.

==פקולטות האוניברסיטה==
פקולטות אוניברסיטת קייב כוללות<ref></ref>:
* גאוגרפיה
* גאולוגיה
* כלכלה
* היסטוריה
* קיברנטיקה ומדעי המחשב
* מכניקה ומתמטיקה
* טכנולוגיות מידע
* מכינה
* פסיכולוגיה
* רדיופיזיקה, אלקטרוניקה, ומערכות מחשוב
* סוציולוגיה
* פיזיקה
* פילוסופיה
* כימיה
* משפטים
* פקולטה לסטודנטים זרים

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:קייב: מבנים
קייב
קטגוריה:מקבלי עיטור מהפכת אוקטובר
קטגוריה:מקומות שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:קייב: חינוך
ז'וזואה יהודה

ז'וזואה יהודה (בצרפתית: Josué Jéhouda; 19 במרץ 1892 – 19 במרץ 1966) היה עיתונאי, סופר ופעיל ציוני.

== ביוגרפיה ==
ז'וזואה יהודה נולד באימפריה הרוסית ושם משפחתו היה "קולדריאנסקי" (Koldriansky). במלחמת העולם הראשונה התגייס ולחם במסגרת הגדודים העבריים.

ז'וזואה יהודה היה פעיל בוועד הציוני של ציריך וייסד את כתב העת Revue juive בז'נבה. בקיץ 1947 לקח חלק בועידת סליסברג.

הוא כתב ספרים בצרפתית וגם עזר לפנאיט איסטרטי בלימודי הצרפתית והושיט לו סיוע כספי. השניים כתבו יחד את הספר "משפחת פרלמוטר".

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.europeana.eu/portal/record/09323/2776F07554A9B794004D97807301D41B3A1B6EBA.html תצלום של ז'וזואה יהודה משנת 1935] 
* [http://www.babylon.com/definition/Josu%C3%A9%20J%C3%A9houda/ ז'וזואה יהודה במילון המקוון של בבילון] 
* 

קטגוריה:סופרים שווייצרים כותבי צרפתית
קטגוריה:סופרים יהודים רוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים
קטגוריה:עיתונאים שווייצרים
קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:סופרים יהודים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1892

קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1966
גקהאן זאן

גקהאן זאן (בטורקית: Gökhan Zan; נולד ב-7 בספטמבר 1981) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הבלם.

==קריירת מועדונים==
זאן התחיל את הקריירה שלו בהאטייספור אך כעבור זמן קצר עבר לדרדנלספור, שם שהה שלוש עונות. ב-2003 הצטרף לשורותיה של בשיקטש לתקופה של שש שנים, ובאחת מהעונות הושאל לגזיאנטפספור.

לאחר עונת 2008-09, זאן הודיע על מעברו לגלאטסראיי בחוזה לשנתיים וביוני 2011, הרחיב את שהייתו בקבוצה. זאן הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בעונת 2010-11 בליגת העל הטורקית בתיקו אחת נגד קייסריספור. בעונת 2011-12, זאן היה שותף ל-12 משחקי ליגה ואף זכה להבקיע פעמיים.

==נבחרת טורקיה==
זאן נחשב לשחקן מפתח במוקדמות יורו 2008, כאשר שותף בשבעה משחקים על ידי המאמן דאז, פתיח טרים. זאן הופיע בשני משחקי העפלה למונדיאל 2010.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1981
קטגוריה:כדורגלנים טורקים
קטגוריה:בלמי כדורגל טורקים
קטגוריה:כדורגלני הטאייספור
קטגוריה:כדורגלני דארדנלספור
קטגוריה:כדורגלני בשיקטש
קטגוריה:כדורגלני גזיאנטפספור
קטגוריה:כדורגלני גלאטסראיי
קטגוריה:כדורגלני נבחרת טורקיה
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קו סאמט

קו סאמט
קו סאמט
קוֹ סאמט או קוֹ סמט (בתאית: เกาะ เสม็ด) הוא אי בתאילנד. האי שוכן בקו החוף של מחוז ראיונג במפרץ תאילנד, כ-140 קילומטרים מדרום-מזרח לבירה בנגקוק.
== גאוגרפיה ==
אורכו של האי שישה ק"מ, רוחבו 3 ק"מ והוא מזכיר בצורתו את האות T. ב-1981 הוכרז האי כפארק לאומי.

החופים בצדו המזרחי הם המפותחים והטובים יותר. החופים המזרחיים יותר מבודדים:
* האט סאי קוו (Hat Sai Khaw) – חוף חול היהלום, נמצא בחלקו המזרחי של האי ונחשב לחוף היפה העמוס ביותר באי. החול כאן לבן ונקי, פה נמצאים מרבית בתי המלון, המסעדות והברים. זהו גם החוף האהוב על התאילנדים שמגיעים לנפוש באי בסופי שבוע.
* אאו הין קוק (Ao Hin Khok) – נמצא דרומית להאט סאי קוו, חוף בעל רצועת חול יפה מלאה בעצים וסלעים. נחשב לחוף האהוב במיוחד על תרמילאים בשל מלונות זולים יחסית. ניצבים פה פסלים של נסיך ובתולת הים – דמויות מתוך סיפור תאילנדי ידוע.
* או פאי (Ao Phai) – מפרץ קטן המאופיין במים רדודים ולכן הוא אידיאלי עבור משפחות עם ילדים קטנים. רצועת החול רחבה ונעימה, די צפופה במהלך היום. באזור יש גם חיי לילה ומסיבות.
* אאו נואן (Ao Nuan) – אחד החופים הקטנים ביותר באי. זהו חוף מבודד שנמצא במרכז הרצועה המזרחית של האי.
* אאו וונג דאן (Ao Wong Duan) – מפרץ בצורת חצי סהר, מלא בסירות מרוץ ואופנועי ים, נמצא בחלקו המזרחי של האי. יש פה חיי לילה תוססים במיוחד. זהו גם החוף אליו מגיעות המעבורות.
* אאו תיאן (Ao Thian) – ידוע יותר בשם קנדלייט ביץ' (Candelelight Beach), חוף אור הנר. החוף נמצא בחלקו הדרומי יותר של האי וכדי להגיע לכאן יש לעלות על מעבורת בחוף אאו נואן.
* אאו פראו (Ao Phrao) – נמצא בחלקו המערבי של האי ומתאים בעיקר לתיירים בעלי אמצעים, אתרי הנופש פה יקרים במיוחד וההגעה אל החוף מתבצעת בסירת מנוע מהיבשת המרכזית<ref></ref>.

על יד האי נמצאים שלושה איי-סלע קטנים; קו צ'אן, קו סאן צ'לאם, ווין קאו. כ-80% מאדמת האי מכוסה בצמחייה. ב-27 ביולי 2013, דליפת חביות נפט השחירה את חופיו של האי וגרמה לירידה משמעותית בתיירות שבו.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

סאמט
סאמט
בית יעזק

בית יעזק היה מקום בירושלים בו התכנסו עדי קידוש החודש בתקופת בית שני ובו נבדקו על ידי הסנהדרין.
==החצר ומטרתה==
ביום ה-30 של כל חודש הסנהדרין נהגה להתכנס בחצר הגדולה בירושלים הקרויה בית יעזק. עדים שטענו כי הם ראו את מולד הירח בלילה הקודם היו מגיעים לתת את עדותם ולהיחקר על ידי חברי הסנהדרין.

הראשונים נחלקו בשאלה אם החצר שימשה את העדים תמיד או רק במצבים מיוחדים. לדעת הרמב"ם החצר שימשה תמיד להתכנסות העדים ולחקירתם, אך לדעת רש"י החצר שימשה להתכנסות העדים ולחקירתם רק עבור עדים שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד

בהתחלה, עדי קידוש החודש שחיללו את השבת (כפי הדין) בשביל לבוא להעיד, היו חייבים להישאר בבית יעזק כל השבת כדין "הבא מחוץ לתחום". מאוחר יותר תקנו חז"ל שהעדים יוכלו ללכת 2000 אמה לכל רוח, מאחר שמותר לחלל שבת כדי להגיע להעיד.

רבן גמליאל החזיק במקום חקירת העדים, דמות צורות לבנות, 

==הליך בדיקת העדים==
המשנה מתארת את הליך בדיקת העדים:

==מקור השם==
חז"ל נתנו מספר סיבות לשם בית יעזק.

בתלמוד ירושלמי מוסבר פירוש השם "בית יעזק" "ששם היו עוזקין את ההלכה", על משקל הפסוק "ויעזקהו ויסקלהו".

בתלמוד בבלי מופיעים שני הסברים נוספים לשם. לשון צער על משקל הפסוק "והוא אסור בזיקים". רשי הסביר על שם שאסורים כמו באזיקים, שאינם יכולים לצאת. או לשון מסויג ומעוזק בגדר סביב סביב בעגול כמו טבעת (לפירוש רש"י). על משקל "ויעזקוהו". אביי מוכיח מדברי המשנה דלעיל "סעודות גדולות עושין להן בשביל שיהוא רגילין לבוא", שמקור שם החצר לא נגזר ממשקל צער.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: היסטוריה
קטגוריה:קידוש החודש
נתן ברון

נתן בְּרוּן (27 באוקטובר 1937 – 20 ביוני 2020) היה עיתונאי ישראלי, דוקטור למשפטים וחוקר תולדות המשפט בארץ ישראל.

==ביוגרפיה==
נתן ברון נולד בארץ ישראל בשנת 1937. אביו, עו"ד עקיבא ברון, היה פעיל בתנועה הרוויזיוניסטית, ממייסדי הסתדרות העובדים הלאומית וחבר הלח"י.

בשנות ה-50 היה נתן ברון פעיל בתנועת בית"ר, ובין השאר היה "מפקד מעו"ז".

בשנות ה-60 למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה חבר תא הסטודנטים של תנועת החרות. לאחר קבלת תואר הבוגר למד לתואר מוסמך ולאחר מכן לתואר דוקטור למשפטים. את עבודת הדוקטורט שלו עשה על פרשת הדחתו של השופט יוסף סטרומזה בה כתב כי אין שום הוכחה שהשופט סטרומזה קיבל שוחד, אלא רק רצה לסייע בביצוע עסקת קרקעות זיתא.

בשנת 1961 סיקר את משפט אייכמן לעיתון "ידיעות אחרונות" ובשנת 1965 יסד בית ספר לעיתונאות בתל אביב. בשנת 1973 שימש מנהל מסע הבחירות של שלמה להט לראשות עיריית תל אביב, ובשנים 1975–1976 שימש יועץ כללי של ראש העיר להט. בשנת 1978 ניהל את מערכת הבחירות של יהושע מצא מטעם הליכוד בהתמודדות מול טדי קולק לכהונת ראש עיריית ירושלים.

בבחירות לכנסת העשירית, בשנת 1981, היה היועץ לענייני הסברה של הליכוד. הבחירות הסתיימו בניצחונו של הליכוד בראשות מנחם בגין, שזכה לתקופת כהונה נוספת כראש ממשלת ישראל.

בשנת 1984 מונה לחבר הוועד המנהל של רשות השידור. הוא תמך בהנהגת פרסומת בטלוויזיה הישראלית ועמד בראש ועדת תשדירי השירות, שהיו תשדירי פרסומת של גופים ממשלתיים וציבוריים.

חקר את ההיסטוריה של מערכת המשפט הישראלית לדורותיה, והרצה על נושא זה בפקולטות למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת בר-אילן.

התגורר בבית מגורי העיתונאים, שני בנייני מגורים בשכונת יד אליהו בתל אביב בהם התגוררו כמה עיתונאים מרכזיים, ובהם יוסף לפיד, יגאל לב, שבתאי דון-יחיא, לוי יצחק הירושלמי, ברוך אדלר ונפתלי קראוס.

באפריל 1959 התחתן עם ציפורה לב, לימים שופטת. בנם הוא תא"ל (מיל') איתי ברון.

נפטר ב-20 ביוני 2020.

==ספריו==
*החטיפה - יוסל'ה דו"ח מרעיש - על פרשת יוסל'ה שוחמכר, נכתב יחד עם אורי פורת, הוצאת ספיח, 1962.
*שופטים ומשפטנים בארץ ישראל - בין קושטא לירושלים, 1900—1930, הוצאת מאגנס, 2008.
*משפט, יצרים ופוליטיקה: שופטים ומשפטנים בסוף המנדט ובראשית המדינה, הוצאת סטימצקי, 2014.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.youtube.com/watch?v=HEqxEinjtxM נתן ברון על ראובן הכט], באתר YouTube

ממאמריו
* [http://humanities1.tau.ac.il/zionism/images/BARON.pdf 'רשע וצבוע' או ישר וידיד לעם היהודי'. חידת קומנדר בודילי, השופט החוקר במשפט רצח ד"ר חיים ארלוזורוב] באתר הפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב.
* [http://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Article_101.7.pdf "הכבוד האבוד של השופט העליון - פרשת אי-מינויו של השופט גד פרומקין לבית המשפט העליון בישראל"] באתר יד יצחק בן צבי. [http://www.ybz.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/Article_102.7.pdf המשך המאמר]
* "יפו 1912: הרב קוק ו'ששת טובי העיר' דנים בפרשת אונס נערה במאה-שערים בירושלים". קתדרה גיליון 142.

על כתביו ועליו:
* 
* 
* ד"ר נתן ברון: האמת והצדק היו בייסוד מחקריו על מערכת המשפט, "האומה", גיליון 219, אוגוסט 2020

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:חוקרי משפט ישראלים
קטגוריה:דיירי בית מגורי העיתונאים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים: משפטים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי בית"ר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1937
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2020