OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מדרחוב

[[נחלת שבעה, רחוב ריבלין]]
מדרחוב ב[[פרנקפורט]]
מדרחוב הוא רחוב עירוני, בו כלי רכב ממונעים, ביניהם מכוניות ותחבורה ציבורית, אינם רשאים לנסוע. הוא מרוצף באבני מדרכה ולרוב משמש כרחוב קניות או לתיירות. המדרחוב הראשון בעולם נפתח בקופנהגן בשנת 1962.

המדרחוב, הלחם של המילים מדרכה ורחוב, הוא רחוב המיועד להולכי רגל בלבד, אשר בו יכולים לנוע בבטחה ובנוחות בין החנויות או בין הבתים.
לרוב ההתייחסות למדרחוב היא לרחוב שנועד לקניות או לתיירות, אך למעשה על פי ההגדרה גם רחוב שלא נועד למטרה זו ייקרא בשם זה.

בעקבות הלחץ ההולך וגדל של התנועה לחופש ממכוניות, כמעט לכל עיר מרכזית בעולם יש מדרחוב אחד לפחות, לרוב במרכז העיר כגון מדרחוב בן-יהודה ונחלת שבעה בירושלים ומדרחוב נחלת בנימין בתל אביב.
[[רחוב יפו, ירושלים]]
מלבד יתרונותיו הרבים של המדרחוב, הבאים לידי ביטוי בנוחות, ביטחון ושקט להולכי הרגל, בגלל היותו שטח מרוצף, משמש המדרחוב לרוב גם לאירועים ופסטיבלים כמו גם לירידי אמנות ואוכל.

מתוך התחשבות בצורכי התחבורה, לעיתים משמש רחוב מסוים כמדרחוב רק בחלק מהזמן, ובחלק אחר הוא פתוח לתנועת כלי רכב. לעיתים החלוקה היא לפי שעות היממה, כלומר בשעות של עומס תנועה מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, וביתר שעות היממה הרחוב משמש כמדרחוב. פעמים אחרות החלוקה היא לפי ימי השבוע: בימות החול מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, ובעת המנוחה השבועית הוא משמש כמדרחוב.

פסטיבל "מדרחוב רוגוזין" הנערך מדי שנה ב[[רחוב רוגוזין באשדוד, ובמהלכו הרחוב נסגר למכוניות]]

== מדרחובים בעולם ==
המדרחוב המודרני הראשון בעידן הרכב הפרטי, שהוא גם הארוך בעולם, הוא רחוב הקניות והתיירות, סטרוגט (Strøget) שבקופנהגן, שהפך למדרחוב ב-1962 כניסיון, וב-1964 הוכרז כקבוע. מדרחוב זה נוצר על פי רעיונותיו של המתכנן הדני יאן גהל.

אחד המדרחובים הראשונים נוצר בעיר קוריטיבה שבברזיל ב-1968, כאשר ז'יימה לרנר סגר את הרחוב המרכזי "15 בנובמבר" לתנועת כלי רכב.

בירושלים החל מאמצע שנת 2007 נבנה המדרחוב הארוך בישראל שאורכו כקילומטר וחצי, המשתרע על כמחצית אורכו של רחוב יפו - מכיכר צה"ל ועד כיכר הדוידקה, בו עוברת גם הרכבת הקלה בירושלים.

סמטאותיה של ונציה יוצרות מדרחוב גדול, משום שאין בהן תנועת כלי רכב, ותנועת הסירות נעשית בתעלות.

==ראו גם==
* כיכר עירונית
* מדרחוב בן-יהודה, ירושלים
* מדרחוב נחלת בנימין, תל אביב
* מדרחוב הנביאים, אשדוד

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:גאוגרפיה עירונית
קטגוריה:תשתית להולכי רגל
קטגוריה:אזורים ללא מכוניות
קטגוריה:סגנון רחובות
שנאה עצמית

שנאה עצמית היא אי-שביעות רצון בולטת של אדם מעצמו. לעיתים נעשה שימוש בביטוי גם לתיאור מצב של אי-שביעות רצון בולטת של אדם מקבוצה חברתית שאליה הוא משתייך. שנאה עצמית אתנית, למשל, מתבטאת בביקורת חריפה שאדם מביע כנגד קבוצת המוצא שלו. שנאה עצמית יכולה לנבוע מכך שהאדם רואה בעצמו או בקבוצתו תכונות שליליות שעמן אין הוא יכול להזדהות, או שהוא בז לעצמו או לקבוצתו כתוצאה מכישלון מתמשך. לעיתים השנאה נובעת מהפנמת היחס של אחרים כלפיו. שנאה עצמית עלולה להוביל לתסביכי נחיתות, וכן לדיכאון, לבדידות, לייאוש, לפגיעה עצמית ועוד.

פסיכולוגים אינם נוטים להשתמש בביטוי זה, ולתיאור התופעה שהוא עוסק בה הם מעדיפים את הביטוי "הערכה עצמית נמוכה". הביטוי משמש פעמים רבות בוויכוחים לתיאור אדם או קבוצה במתקפות אד הומינם עליהם.

==היווצרותה של שנאה עצמית==
התבססות של שנאה עצמית באה מרצון של אדם להתקבל לקבוצה חברתית שונה משלו, שהוא רואה בה קבוצה מועדפת. הקבוצה שהאדם מעוניין להתקבל אליה, דורשת כתנאי קבלה את התנתקותו מהשוני, המתבטא במובנים שונים כגון שפה, לבוש, התנהגות ותכונות נפש. לעיתים מוצג שוני זה בצורה בוטה, כדוגמת הצגתם של היהודים: דת נחותה, שפת סתרים, לבוש שונה, אפיון חיצוני – חוטם גדול, כיעור; תכונות נפש שליליות כמו גזלנות, קבצנות ועוד. המיתוס הופך לזהות של הזר בעיני הקבוצה ולכן הזר מקבל אותו.

הזר חושב, שאפשרי להתקבל לקבוצה ולהיות חלק ממנה אם יציית לחוקיה. אך הקבלה של הזר לקבוצה כשווה כמעט בלתי אפשרית, כל עוד בקבוצה קיימת תחושת עליונות על קבוצת המקור של הזר. גם אם יש רצון הדדי להשתלב, הקבוצה נוטה לשמור את הדימוי של העליונות, שמחזק אצל הזר את תחושת השוני והנחיתות. בנוסף, הזר מקבל את ערכי הקבוצה המגדירים אותו כנחות ולכן תחושת הנחיתות שלו מתחזקת. הזר מקרין את חוסר הביטחון החוצה והקבוצה חשה בו. דבר זה מדגיש את השוני ומאשר את הסטריאוטיפ שהחל את התהליך.
הזר שרוצה להיות חלק מהקבוצה מקבל את תפיסת עולמה המאשרת את שונותו, וזהותו מתעצבת מתוך תפיסת החריגות והשנאה של הקבוצה אל הזר מתגלמת כשנאה העצמית.

מקרים ידועים של תיעוב עצמי לאורך ההיסטוריה נמנו בין יהודי מרכז אירופה במאה ה-19, שביקשו להתקבל כשווים לתוך החברה הנוצרית, בייחוד זו דוברת-הגרמנית. רבים, כמו אוטו ויינינגר, סבלו נזקים פסיכולוגיים קשים. דוגמה אחרת היא האפרו-אמריקנים בארצות הברית; מלקולם אקס ואינטלקטואלים אחרים הרבו לגנות את השנאה העצמית בקרב השחורים ששאפו לניעות חברתית.

==ראו גם==
* דיכוי מופנם
*סקסיזם מופנם
*אוטואנטישמיות
* הומופוביה מופנמת

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שנאה
קטגוריה:רגשות
יהא מונח עד שיבוא אליהו

יהא מונח עד שיבוא אליהו הוא פסק הלכתי הקובע כי במצבי ספק שנוצר מוויכוח עובדתי אודות בעלות על חפץ כשנושא הדיון אינו בר הכרעה, קיימת עמדה הלכתית לפיה אין לתיתו לאף אחד מהצדדים כל עוד אין ראיות נוספות, כלומר, יש לשמר את המצב הקיים עד זמן התבררות הספקות על ידי אליהו הנביא, שעל פי המסורת היהודית יבשר את ביאת המשיח: ().

==מקור הביטוי==
המקור הספרותי הראשון בו מופיע ביטוי זה אינו בהקשר של דיני ממונות, אלא בענייני איסור והיתר. המקור הוא הסכוליון למגילת תענית, על תאריך "עשרין ותלתא (23) למרחשון", שם כתוב שאבנים טובות שנמצאו בתקופת החשמונאים, ולא היה ידוע האם הן טמאות או טהורות, נגנזו "עד שיבוא אליהו ויעיד עליהן".

בספרות חז"ל, אליהו, מבשר בואו של המשיח, הוא הגורם אליו נדחות הכרעות בשאלות שאינן ניתנות להכרעה באמצעות הכלים הקיימים. כך מופיע הביטוי 'יהא מונח עד שיבא אליהו' בספרות התנאית בכמה תרחישים שונים.

הסברים שונים ניסו לקשור בין ההלכות השונות ולהצביע על מכנה משותף אחיד בגינו הוחלט כי הספק במקרים אלו ייפתר בצורת "יהא מונח". למעשה, קשה להצביע על תחום ספציפי המבדיל בין הלכות אלו להלכות אחרות, מלבד העובדה שבהלכות אלו אף לא נמצא 'קצה חוט', ואין אפילו תחילת דיון מבורר (זאת לעומת תיקו, המבטא דיון ברור בעל צדדי הכרעה שונים שלא הוכרע).

==דיני ממונות==
הביטוי "היא מונח עד שיבוא אליהו" הוא גם בעל משמעות בדיני ממונות בהלכה. 
במסכת בבא מציעא (פרק ג' משנה ד') נכתב במשנה:

זאת אומרת: במקרה של ספק כששני אנשים טוענים בעלות על הסכום הגדול. תנא קמא אומר שמעניקים לכל אחד את החלק הקטן והשאר יהא מונח עד שיבוא אליהו. רבי יוסי חולק וטוען כי מטרתנו היא לגרום לרמאי להודות, ואם ניתן לו את מה ששיך לו ממילא - לא יהיה לו תמריץ לעבוד ולכן לוקחים הכל משניהם וכך הרמאי ירצה את מעט כספו ויודה.

בעלי התוספות מסבירים כי הדין המיוחד הזה קורה רק כאשר וודאי אחד הטוענים רמאי (בשונה מדין שניים אוחזין בטלית שבו אפשרי ששניהם תפסו ביחד ולכן הדין הוא יחלוקו) ויש חזקה לשניהם (בשונה מדין ארבא (=ספינה) שלה שני טוענים אך אין לאף אחד חזקה שבה הדין הוא כל דאלים גבר). בעלי התוספות מסבירים, כי החזקה של שניהם נגרמת כתוצאה מכך שהנפקד תופס בחזקת שניהם כאילו הם עצמם מוחזקים בו.

ישנה מחלוקת בין הרמב"ם למרדכי האם מניחים את הממון בבית הנפקד או בבית דין.

==ראו גם==
* תיקו
* כל דאלים גבר
* ממון המוטל בספק חולקים

==לקריאה נוספת==
* האנציקלופדיה התלמודית כרך כ"ב תשנ"ה מעמ' כ"ו

==קישורים חיצוניים==
* (מתוך ספרו של הרב אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ממון המוטל בספק
קטגוריה:משפט עברי: דיני ממונות
קטגוריה:משפט עברי: הכרעת הדין
קטגוריה:משפט עברי: דיני ספיקות
קטגוריה:אליהו הנביא
קטגוריה:מונחים תלמודיים
אליהו חיניץ'

אליהו (אליאס) חיים חִינִיץ (בתחילה נכתב: חִינִיטְשׁ; ביידיש: אליהו (עליאס) כיניטש; בספרדית: E. Jinich; ז' בטבת תרמ"ד, 5 בינואר 1884 – ט"ו באב תשל"ג, 13 באוגוסט 1973) היה סופר, עיתונאי ומתרגם יידי ועברי.

==ביוגרפיה==
אליהו חיים חיניץ' נולד בסְטַארוֹבִּין שבפלך סלוצק, רוסיה (רוסיה הלבנה). קיבל חינוך יהודי מסורתי, למד ב'חדר', והמשיך לימודיו בישיבה, ומשם עבר ללימודי חול והשלים קורס למורים בגרודנו. עבד כמורה בבית ספר ממשלתי באזור מגוריו, ובהמשך עבר לעיר ורשה, שם לימד בגימנסיה לבנות "יהודיה".

בשנת 1921 השתתף בייסודה ובעריכתה של הספרייה העברית המצוירת לילדים "שיבולים" (שִׁבֳּלִים) שהופיעה בהוצאת א. גיטלין, וכללה עשרות חוברות של מעשיות לילדים, בהן גם מעשיותיו של מקס נורדאו. בשנת 1922 הופיעה בהוצאת גיטלין אנתולוגיה של מעשיות יפניות בתרגומו.
בשנת 1922 היגר למקסיקו, שם השתקע בעיר מקסיקו סיטי וחי בה עד פטירתו. במקסיקו פרסם עשרות מאמרים בעיתונות היידיש, ייסד וערך עיתון קצר-ימים בשם "אונדזער וואָרט" ('מילתנו'). פרסם עשרות מאמרים ביידיש, וכתב גם מדור קבוע בעברית בעיתון "דער וועג".

במשך שנים רבות שימש כיו"ר וכנשיא כבוד של ברית עברית עולמית במקסיקו ("המרכז העברי"), פעל רבות להנחלת הלשון העברית, להפצת ספרים וכתבי עת עבריים ולהעמקת היסודות העבריים בחינוך, והיה הכתובת לכל דובר עברית שם. השתתף במועצות הפדגוגיות של בתי הספר העבריים.

המחנך אבנר אליפז ספד לו ב"הדואר" (ניו יורק) וב"עם וספר", שם כתב כי חיניץ'
:היה הכתובת לכל דורש עברית במקסיקו. מר חיניץ' היה הסניף של הברית העולמית. בעקביות רבה עסק בפעולה זו. הייתה זו אהבה עמוקה. [...] מחנך דגול היה [...] במשך שנים רבות היה מר חיניץ' משתף פעולה עם המועצה הפדגוגית של בית תספר, היה מתווכח על תוכניות הלימודים, מביא הצעות משלו [...] כל שנות חייו שמר אמונים לשפה ולתרבות העברית. מקומו לא נבצר באף אשפה עברית, בכל שיחה השתתף [...] בסגנון דיבורו ובכתיבתו היה חיניץ' בן המאה הקודמת. בקושי היה עובר מהמבטא האשכנזי למבטא הספרדי, אך היה בו משהו מכוחו של הבלשן והיה מתפעל מיופיה של השפה.[...] [נהג] לספר ולחדש ולתבל את דבריו בדברי חכמים ובאגדות התלמוד. [...] עד יומו האחרון ממש דיבר אליהו חיניץ' עברית. לא משה השפה והתורה מפיו בחינת "והגית בה יומם ולילה".

חיניץ' נפטר במקסיקו סיטי בשנת 1973, בגיל 89.

מספר כתבי יד ומכתבים של חיניץ' נמצאים היום בארכיונו של ישראל זמורה המופקד בארכיון גנזים - אגודת הסופרים בבית אריאלה תל אביב.

==ספריו==
* שבלים: ספריה לילדים ולנערים, ורשה: א. גיטלין, [1920-22?].
* מעשיות יפוניות: לבני הנעורים, ורשה: א. גיטלין, תרפ"ב.

==קישורים חיצוניים==
* [http://yam-hasefer.co.il/index.php/אליהו_חיים_חיניטש אליהו חיים חיניטש] באתר "ים הספר"

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים כותבי יידיש
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער פולנים
קטגוריה:סופרים יהודים פולנים
קטגוריה:סופרים יהודים בלארוסים
קטגוריה:אנשי חינוך שוחרי השפה העברית
קטגוריה:יהודים מקסיקנים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער יידישאים
קטגוריה:ילידי 1884
קטגוריה:נפטרים ב-1973
איבר אלגברי

במתמטיקה, אלגבריות היא תכונה המתייחסת לאיברים בשדה <math>K</math> מעל תת-שדה <math>F</math>, ובאופן כללי יותר לכל איבר של אלגברה (אסוציאטיבית או לכל הפחות בעלת חזקה אסוציאטיבית) <math>A</math> המוגדרת מעל חוג קומוטטיבי <math>C</math>. איבר המקיים תכונה זו נקרא איבר אלגברי, ואיבר שאינו מקיים אותה הוא טרנסצנדנטי. אלגברה (מעל שדה) שכל איבריה אלגבריים נקראת אלגברה אלגברית.

ההגדרה מכלילה את ההגדרה המקובלת למספר אלגברי, באופן שמספרים אלגבריים הם האיברים האלגבריים של שדה המספרים המרוכבים מעל שדה המספרים הרציונליים. מושג דומה, ועדין יותר, הוא זה של איבר שלם - כל איבר שלם הוא אלגברי, אבל לא להפך. אם <math>C</math> הוא שדה, שני המושגים מתלכדים. המושגים מוגדרים כך: איבר <math>a</math> של אלגברה <math>A</math> מעל חוג קומוטטיבי <math>C</math> הוא אלגברי (מעל <math>C</math>) אם הוא מאפס פולינום שכל מקדמיו שייכים ל-<math>C</math>. איבר המאפס פולינום מתוקן הוא איבר שלם. 

באלגברה מממד סופי, כמו למשל אלגברת מטריצות מעל שדה, כל איבר הוא אלגברי. אלגבריות בהרחבת שדות קשורה קשר הדוק לממד. אם <math>K/F</math> היא הרחבה כזו, אז <math>\ a\in K</math> הוא אלגברי אם ורק אם השדה <math>\ F[a]</math> הנוצר על ידי <math>a</math> מעל <math>F</math> הוא בעל ממד סופי. באלגברה כללית <math>A</math>, איבר <math>a</math> הוא שלם אם ורק אם <math>\ C[a]</math> נוצר סופית כמודול מעל <math>C</math>. מזה נובעת תכונה חשובה: אם a מאפס פולינום שכל מקדמיו שלמים, אז הוא שלם בעצמו. מכאן נובע שאוסף כל האיברים של <math>A</math> שהם שלמים מעל <math>C</math> הוא תת-אלגברה (הנקראת הסגור השלם של <math>C</math> בתוך <math>A</math>). אם כל איבר של <math>A</math> שלם מעל <math>C</math>, אז <math>A</math> הוא הרחבה שלמה של <math>C</math>.

את מושג הטרנסצנדנטיות אפשר להכליל כדי לטפל בכמה איברים. <math>\ a_1,\dots,a_n\in A</math> הם איברים בלתי תלויים אלגברית אם לא קיים אף פולינום שונה מאפס ב-<math>n</math> משתנים <math>\ f(x_1,\dots,x_n)</math> מעל חוג הבסיס C, כך ש- <math>\ f(a_1,\dots,a_n)=0</math>. המספר הגדול ביותר של איברים בלתי תלויים אלגברית נקרא דרגת הטרנסצנדנטיות של <math>A</math> מעל <math>C</math>.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:אלגברה
קשתית

קשתית היא איבר בעין המקיף את האישון. האישון מתרחב ומתכווץ על ידי התרחבות והתכווצות של הקשתית.

צבע הקשתית עשוי להשתנות מאדם לאדם בטווח הנע בין חום ושחור לירוק, כחול, תכלת, אפור, ענבר וחום בהיר. קשתית בצבע סגול היא נדירה ביותר (סמלה המסחרי של אליזבת טיילור). את צבע הקשתית המדויק קובעת רמת הפיגמנט מלנין.

תופעת ההטרוכרומיה, בה לקשתית יש צבע שונה בכל עין או שחלקים מהקשתית צבועים בצבע שונה באותה העין, נדירה בבני אדם. תופעה זו יכולה להיות מולדת או להוות תסמין לפגיעה או מחלה.

שמה של הקשתית ניתן לה משום שהיא צבעונית כמו הקשת בענן. שמה באנגלית הוא איריס (iris) אשר הייתה אלת הקשת בענן.

צבעה וצורתה של הקשתית ייחודיות לכל אדם והן משמשות לזיהוי בדומה לטביעת אצבעות. בניתוחי לייזר לתיקון הראייה זיהוי הקשתית משמש כדי לוודא שהניתוח מבוצע באדם הנכון ובעין הנכונה.

==שינוי צבע הקשתית==
ישנן שתי שיטות עיקריות לשינוי צבע העין.
הראשונה היא השתלת קשתית סינתטית. ניתוח זה כרוך בסיכונים ובוצע רק על מאות בודדות של מטופלים ברחבי העולם.
השנייה היא קילוף בלייזר של שכבות הפיגמנט בקשתית וחשיפת הצבע הבהיר יותר.
כיום ניתוחים קוסמטיים אלו לא מומלצים על ידי רופאי עיניים לאנשים עם ראייה בריאה היות שיש סיכונים לראייה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:ראייה
קטגוריה:צבע עיניים
קטגוריה:ביומטריה
ויליאם בירד

ויליאם בירד (באנגלית: William Byrd; 1543 - 4 ביולי 1623) - מלחין אנגלי בתקופת הרנסאנס, נחשב לאבי המוזיקה האנגלית.

== חייו ==
בירד נולד בשנת 1543 במקום לא ידוע באנגליה. בשנת 1563 כיהן כנגן העוגב ומנהל המקהלה בקתדרלת לינקולן. בשנת 1572 הצטרף לקפלה המלכותית בתור זמר. באותה שנה התמנה לנגן העוגב באותה קפלה ביחד עם מורו תומאס טאליס, אף הוא מלחין ידוע באותה תקופה. בשנת 1575 קיבלו שניהם כתב הרשאה מלכותי להדפסה ולמכירה של תווים. בשנת 1578 עקרה משפחתו של בירד להרלינגטון בעקבות רדיפות הקתולים (משפחתו של בירד הייתה קתולית אדוקה). בשנת 1581 נערך חיפוש בביתו של בירד והוא נקנס על אמונתו. בשנות ה-90 של המאה של המאה ה-15 עבר בירד לאסקס וחי שם עד מותו בשנת 1623.

== יצירתו ==
בירד הלחין בתקופתה של אליזבת הראשונה, תור הזהב של המוזיקה החילונית. למרות היותו קתולי אדוק, עובדה שמופיעה גם ביצירותיו, המלכה האנגליקנית הייתה בדרך כלל סובלנית כלפי אמונתו של בירד.

אמונתו התבטאה במיסות ובמוטטים שכתב, הידועות שבהן הן: המיסות לשלושה, ארבעה וחמישה קולות, "הלל לגוף האמיתי" (מוטט), ורבים אחרים.

למרות אמונתו הקתולית, בירד הלחין גם המנונים לכנסייה האנגליקנית, כמו: "בוא אלי, צער, לנצח" ו"עבודת הקודש הגדולה".
ויליאם בירד: "שירו בששון לאל, הוא כוחנו". (BL Harley MS 7337 f. 54v)
מלבד מוזיקה קולית, כתב יצירות כליות רבות, בעיקר לוירג'ינל ולקונסורט ויולים. ביצירותיו לווירג'ינל מתבלטות סדרות של וריאציות, חלקן מבוססות על מנגינות עממיות ובלדות וכן ריקודים (בדרך כלל צמדים של פוואן וגאליארד). כמו כן יש לציין מספר יצירות תוכניתיות כמו "הקרב" או "הפעמונים", יצירות קונטרפונקטיות כמו פנטסיות ויצירות ליטורגיות. ביצירותיו לקונסורט ויולים יש לציין פנטסיות בשלושה, ארבעה, חמישה וששה קולות, יצירות המבוססות על קנטוס פירמוס כמו למשל In Nomine וכן ריקודים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

קטגוריה:מלחינים בריטים
קטגוריה:נגני עוגב אנגלים
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מלחיני מוזיקה כנסייתית
קטגוריה:מלחיני מדריגלים
קטגוריה:ילידי 1543
קטגוריה:נפטרים ב-1623
ג'והי צ'אולה

ג'והי צ'אולה, 2009
ג'והי צ'אולה מהטה (באנגלית: Juhi Chawla Mehta; נולדה ב־13 בנובמבר 1967) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית הודית, זוכת שני פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי).

== חייה ==
צ'אולה נולדה בעיר אמבלה, בהריאנה שבהודו. היא התפרסמה עוד בגיל 17 כשזכתה בתואר "מיס הודו" (מלכת היופי של הודו) בשנת 1984. אחר כך הגיעה גם לתחרות "מיס יוניברס", שם זכתה בפרס על "התלבושת היפה ביותר".

== קריירה ==
סרטה הראשון של צ'אולה היה בסרט "קאימאט סה קאיאמאט טאק" לצדו של אמיר ח'אן. סרט זה היה סיפור "רומיאו ויוליה" הודי מודרני בשנת 1986, אך הפריצה הגדולה שלה הייתה בסרט "אהבה, אהבה, אהבה", שוב לצד אמיר ח'אן. סרט זה היה סרט נעורים מצליח, שבמרכזו עמדו זוג אוהבים צעירים.

כך החלה צ'אולה בקריירת משחק מצליחה עם סרטים כמו "swarg" (גן עדן), "ג'נטלמן", "יס בוס", "הכפיל", "קשר משפחתי" ועוד.

צ'אולה שיחקה בסרטים רבים לצידם של השחקנים אמיר ח'אן ושאהרוח' ח'אן. היא השתתפה בלמעלה משמונים סרטים, ואף הקימה יחד עם שאהרוח' ח'אן חברת הפקה. מלבד זאת, היא זכתה במספר פרסים על משחקה, אחד על תפקיד ראשי ושלושה על דמויות משנה.

== חיים אישיים ==
צ'אולה נישאה לאיש העסקים ג'יי מהטה ב-1995 ולהם שני ילדים.

אחיה בובי צ'אולה היה מנכ"ל של ארגון "Red Chillies" הוא סבל משבץ מוחי בשנת 2010 לאחר ארוחת ערב. שהה בתרדמת כארבע שנים, ולסבוף הוא נפטר ב-9 במרץ 2014. אחותה סוניה נפטרה ממחלת הסרטן ב-30 באוקטובר 2012.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה הודיות
קטגוריה:מנחות טלוויזיה הודיות
קטגוריה:דוגמניות הודיות
קטגוריה:נשות עסקים
קטגוריה:זוכות מיס הודו
קטגוריה:משתתפות בתחרות מיס תבל 1984
קטגוריה:אנשי עסקים
קטגוריה:דוגמנים הודים
קטגוריה:זוכי פרס פילמפייר
קטגוריה:מנחי טלוויזיה הודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה הודים
קטגוריה:הודיות שנולדו ב-1967
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1967
מרמוסטיים

קופי [[טמרין רעמתי זהוב-ראש.]]
[[טמרין קיסרי על עץ.]]
מרמוסטיים (שם מדעי: Callitrichidae) היא משפחת קופים בתת-סדרת קופים רחבי אף, המכילה את קופי המרמוסט והטמרין. זוהי משפחה של קופים קטנים, הנפוצים בחלקה הצפוני של יבשת אמריקה הדרומית. שיוכה של משפחה זו מוטל בספק, ויש הכוללים אותה כתת-משפחה (Callitrichinae) במשפחת הצבוסיים.

במשפחה שלושה סוגים ששרדו, ועוד מספר מינים נכחדים המוכרים למדע. סיווגו של סוג רביעי, מרמוסט גולדיי (Callimico), שנוי במחלוקת בין החוקרים, אך הנטייה היא לשייכו למשפחת הצבוסיים.
== מאפיינים ==
בני המשפחה הם מהקטנים שבפרימטים. משקלם נע בין משקלו של המרמוסט הזעיר, שאינו עובר את 100 הגרם, ועד למשקלו של הטמרין הרעמתי, 600 גרם. הם עירומים משיער בכל או ברוב פניהם. פרוותם רכה ומשיית, ולרבים מהם יש ציצות ממין זה או אחר. הם בעלי אפים קצרים וזנבות ארוכים, שאינם יכולים להיאחז.

גפיהם הקדמיות קצרות מהאחוריות, אך עיקר תנועתם היא על ארבע רגליים. גולגולתם דומה לזו של צבוס קטן, אך תיבת המוח גדולה יותר, האף קצר יותר וסידור השיניים שונה - סידור השיניים אצל המרמוסטיים הוא זהה למעלה ולמטה, ומורכב משתי חותכות, ניב, שלוש טרום-טוחנות ושתי טוחנות, בעלות מבנה משולש - סה"כ 32 שיניים. בכך הם שונים מהצבוסיים שלהם טוחנת אחת יותר. ההבדל העיקרי בין בני משפחה זו לרוב הפרימטים הוא היותם מצוידים בטפרים, לעומת הציפורניים שמאפיינות את שאר בני הסדרה. מאפיין זה גרם בעבר לחוקרים להניח כי מדובר במשפחה פרימיטיבית יחסית, המקורבת לסנאים, אך מחקרים חדשים מראים כי מדובר במאפיין מפותח ביותר, ששב והופיע בבני המשפחה לאחר שכבר חיו באמריקה הדרומית.

חלק מהמינים הם מונוגמיים, והאחרים חיים בקבוצות מרובות זכרים ומרובות נקבות. ברוב הקבוצות מהסוג הזה, הנקבה הדומיננטית מפרישה פרומונים שמונעים מהנקבות האחרות להתייחם, ולכן היא היחידה שמתעברת. כל הקבוצה מטפלת בצאצאים. כל בני המשפחה הם טריטוריאליים, וחיים בקבוצות קטנות של חמישה או שישה פרטים. זוהי קבוצת הפרימטים היחידה המולידה תאומים באופן סדיר - כ-80% מההמלטות הן של תאומים. העומס הגדול הכרוך בגידול תאומים מביא לכך שרוב מיני המרמוסטיים משתפים פעולה בגידול צאצאים - האב וחברי קבוצה שאינם ההורים משתתפים בגידול הצאצא, ובעיקר בנשיאתו.

תזונתם מתבססת על פירות, חרקים, מוהל עצים ובעלי חוליות קטנים. יכולתם להיצמד לעצים, במיוחד לעצי גומי, בצורה מאונכת, לנקוב חור בקליפה באמצעות טופריהם ולשתות את המוהל (מיץ או גומי), היא ייחודית בין הפרימטים.

==מיון==
*משפחה מרמוסטיים (Callitrichidae)
**סוג ומין יחיד מרמוסט גמדי (Cebuella pygmaea)
**סוג ומין יחיד מרמוסט רוסמלן (Callibella humilis)
**סוג מרמוסט (Callithrix)
**סוג מרמוסט בהיר (Mico)
**סוג טמרין רעמתי (Leontopithecus)
**סוג טמרין גב-אוכף (Leontocebus)
**סוג טמרין (Saguinus)
**סוג ומין יחיד מרמוסט גולדיי (Callimico goeldii) - ייתכן ששייך למשפחת הצבוסיים.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1902
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אולדפילד תומאס
קטגוריה:קופים רחבי אף
דת' מטאל ברוטאלי

דת' מטאל ברוטאלי (Brutal Death Metal) הוא הסגנון הכבד, האלים והקיצוני ביותר של ז'אנר הדת' מטאל (אשר מהווה סגנון כבד וקיצוני בפני עצמו), ולמעשה אחד מסגנונות המטאל הקיצוניים ביותר הקיימים כיום. הדת' הברוטאלי נולד בארצות הברית בתחילת שנות ה-90, ולמעשה, מרבית הלהקות בסגנון זה הן אמריקאיות.<ref name=":0"></ref>

==מאפיינים אומנותיים==
הדת' מטאל הברוטאלי מאופיין בשירת גראולינג נמוכה, דיסטורשן כמעט אבסולוטי, תיפוף אגרסיבי, נגינה כבדה ומהירה והקצנה של האלמנטים של הדת' מטאל המסורתי. בסגנון זה, קיימת העדפה ברורה למהירות ומקצבים מורכבים על פני היבטים אחרים, כגון מלודיה וגוונים.<ref></ref>

בנוסף, סגנון לירי המזוהה עם הדת' מטאל בכלל ועם הברוטאלי בפרט, הוא סגנון הגור (Gore), סגנון המתאר בדרך כלל סיפורים מחרידים של ממש, ומדבר על אלימות קיצונית, שחלקה אף דמיונית ומופרכת; רצח, אונס, קניבליזם, סאדיזם וזומבים. הלהקה שמזוהה יותר מכל עם סגנון הגור והדת' הברוטאלי בכלל, היא להקת קניבל קורפס, אשר מרבה להתעסק בטקסטים אלימים ובלתי שגרתיים, ואף בחלק מהמקומות בעולם אוסרים עליה לשיר חלק מהשירים בהופעות, בטענה שהם מסיתים לאלימות זוועתית.<ref name=":0" />

=== סלאם דת' מטאל ===
סלאם דת' מטאל (Slam Death Metal), הידוע גם בשם סלאמינג ברוטאל דת' מטאל (Slamming Brutal Death Metal), סלאמינג דת' מטאל (Slamming Death Metal), או פשוט סלאם (Slam), הוא תת-ז'אנר של דת' מטאל ברוטאלי.<ref name=":1"></ref> סלאם דת' מטאל מתאפיין בהתמקדות ב"סלאמס": קטעים בקצב איטי עד בינוני (כמו גם קטעים בסגנון ברייקדאון) הבנויים על ריפים כרומטיים תוך כדי עמעום מיתרים על ידי כף היד.<ref name=":1" /> סלאם דת' מתאפיין גם במקצבים ווקאליים ומקצבי תופים בהשראת היפ הופ,<ref name=":1" /> כמו גם אלמנטים של הארדקור פאנק.<ref></ref> הליריקה והאסתטיקה הוויזואלית די דומה לזו של דת' ברוטאלי, אם כי סלאם דת' מטאל בדרך כלל לוקח את הגישה המקברית והאלימה של דת' מטאל ברוטאלי לרמות קיצוניות עוד יותר.<ref name=":1" /><ref name=":2"></ref>

==היסטוריה==
הדת' מטאל הברוטאלי התפתח בתחילת שנות ה-90, כפועל יוצא של דת' מטאל. הרמזים הראשונים לדת' מטאל ברוטאלי הגיעו מלהקות כמו Cannibal Corpse, Carcass, Broken Hope ו-Mortician, שהחלו לדחוף את הדת' מטאל לרמות קיצוניות יותר, מה שעיצב את הסאונד של הדת' מטאל הברוטאלי. רק ב-1991 הופיע הדת' מטאל הברוטאלי, עם השחרור של Effigy of the Forgotten, אלבום הבכורה של Suffocation.

=== סלאם דת' מטאל ===
ריף הברייקדאון של "Liege of Inveracity" של Suffocation נחשב לריף הסלאם הראשון בדת' מטאל.<ref></ref> הלהקה Internal Bleeding נחשבת לחלוצה של ז'אנר הסלאם דת' מטאל,<ref name=":3"></ref><ref name=":1" /> כאשר ב-1992 חברי הלהקה החלו להגדיר את המוזיקה שלהם כ"Total Fucking Slam",<ref name=":3" /> הרבה לפני שכל להקת דת' מטאל אחרת בכלל שקלה להשתמש במונח. אלבום הסלאם דת' הראשון הוא Voracious Contempt של Internal Bleeding, שיצא ב-1995.<ref name=":1" />

==רשימת להקות==
* Cannibal Corpse
* Suffocation
*Aborted
* Dying Fetus
* Nile
* Cryptopsy
* Defeated Sanity
* Mortician
* Deeds of Flesh
* Pyrexia
* Disgorge
*Skinless
*Katalepsy
* Deranged

=== להקות סלאם דת' ===

* Devourment
* Internal Bleeding
* Cephalotripsy
* Abominable Putridity
* Kraanium
* Vulvectomy
* Epicardiectomy

===להקות מישראל===
* Lehavoth
* Viscera Trail
* Screwrot
* Morbid Crucifixion

==ראו גם==
* דת' מטאל

==הערות שוליים==

קטגוריה:סגנונות מטאל
ברוטאלי

en:Death metal#Subgenres
פרנסואה קלואה

דיאנה מפואטייה
פרנסואה קלואה (בצרפתית: Francois Clouet; סביבות 1510 – 22 בדצמבר 1572), צייר צרפתי.

== ביוגרפיה ==
פרנסואה קלואה נולד בעיר טור, שעל גדות הנהר לואר, לז'אן קלואה שהיה צייר החצר של פרנסואה הראשון מלך צרפת. סבו של פרנסואה קלואה, שהיה ממוצא פלמי, הגיע לצרפת מארצות השפלה ונכסיו הופקעו על ידי בית המלכות הצרפתי. ב-1516, פרנסואה הראשון מלך צרפת חתם על מסמך שהעניק מחדש נכסים אלה למשפחת קלואה. החל ב-1536 עבד פרנסואה קלואה לצד אביו וב-1541, אחרי מות אביו, ירש את משרת צייר החצר של פרנסואה הראשון.

פרנסואה קלואה המשיך לשמש כצייר החצר של אנרי השני, פרנסואה השני ושארל התשיעי מלכי צרפת. בנוסף על דיוקנותיהם של מלכים אלה הוא צייר גם את דיוקנה של קטרינה דה מדיצ'י, של אליזבט מאוסטריה, שהייתה אשתו של שארל התשיעי, ושל אנשי חצר המלכות הצרפתי של תקופתו. ציורים אלה זכו לשבחים רבים מצדם של משוררים בני התקופה, ובהם פייר דה רונסאר וז'ואקן די בלה. פרנסואה קלואה נפטר בפריז ב-1572.

==מציוריו החשובים==
*דיוקנו של שארל התשיעי מלך צרפת (1561)
*דיוקנה של אליזבט מאוסטריה (1571)
*דיאנה מפואטייה (1571)

==קישורים חיצוניים==

* 

 
קטגוריה:ציירים צרפתים
קטגוריה:ציירים מתקופת הרנסאנס

קטגוריה:נפטרים ב-1572
קטגוריה:ילידי 1510
קטגוריה:צרפתים שנולדו במאה ה-16
קטגוריה:צרפתים שנפטרו במאה ה-16
ברנארד ברודי

ברנארד ברודי (באנגלית: Bernard Brodie; 20 במאי 1910 – 24 בנובמבר 1978), אסטרטג צבאי יהודי אמריקאי. נחשב לחלוץ בתחום האסטרטגיה בעידן הנשק הגרעיני. ברודי, הידוע כ"קלאוזביץ האמריקני", היה הארכיטקט החלוץ באסטרטגית ה"הרתעה הגרעינית". ברודי ניסה לברר במדויק את תפקידו וערכו של הנשק הגרעיני כבר מיד לאחר שימושו המבצעי הראשוני בעת המתקפה על הערים היפניות הירושימה ונגסאקי.

==קורות חיים==
ברודי היה הבן השלישי מתוך ארבעת ילדיהם של מקס ואסתר (לבית בלוך) ברודי. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת ברודי ביחידות עורפיות של הצי האמריקני.
בראשית הקריירה שלו התמקד ברודי בהיסטוריה והאסטרטגיה של הימיה. את ההחלטה לעבור לתחום האסטרטגיה הגרעינית קיבל ברודי בעקבות הטלת הפצצות הגרעיניות על יפן.

בראשית שנות ה-50 עזב ברודי את האקדמיה והחל לעבוד בתאגיד ראנד. יחד עם קבוצה של אסטרטגים מפורסמים, ביניהם הרמן קהאן, פיתח את יסודות האסטרטגיה הגרעינית והקונבנציונלית המודרנית.

== ספריו ==
* עוצמת הימיה בתקופת המכונות (1943)
* הנשק המוחלט (1946)
* הנשק המוחלט: אנרגיה אטומית וסדר עולמי (1946)
* האסטרטגיה בתקופת הטילים (1959)
* מלחמה ופוליטיקה (1973)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בצי ארצות הברית
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מחברי ספרי עיון יהודים אמריקאים
קטגוריה:תאורטיקנים צבאיים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ייל
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1910
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1978
קטגוריה:שיקגו: אישים
ארתור ניקיש

ארתור ניקיש (בגרמנית: Arthur Nikisch, בהונגרית: Nikisch Artúr; 12 באוקטובר 1855 – 23 בינואר 1922) היה מנצח הונגרי-גרמני שפעל בעיקר בגרמניה. הוא נחשב לפרשן משכמו ומעלה של מוזיקה מאת ברוקנר וצ'ייקובסקי.
ארתור ניקיש ב-19 בפברואר 1906 בהקלטה עבור [[Welte-Mignon באולפני Welte בלייפציג.]]

== ביוגרפיה ==
ניקיש נולד במושונסנטמיקלוש, הונגריה, קרוב לגבול עם אוסטריה וסלובקיה. אביו, אאוגוסט ניקיש, היה גרמני ממורביה ואמו לואיזה לבית פון רוגוץ, הייתה הונגריה ילידת ברטיסלבה. . ניקיש למד בקונסרבטוריון של וינה, שם זכה בפרסים על הלחנה ועל ביצוע בכינור ובפסנתר. ואולם, תהילתו העיקרית תבוא לו מן הניצוח. בשנת 1877 עבר אל לייפציג והיה למנצח ראשי של האופרה של לייפציג בשנת 1879. הוא ניצח על ביצוע הבכורה של הסימפוניה השביעית של ברוקנר בשנת 1884.

בהמשך התמנה למנצח התזמורת הסימפונית של בוסטון ואחר, בשנת 1895, החליף את קרל ריינקה כמנצח תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג. אותה שנה נעשה למנצח ראשי של הפילהרמונית של ברלין, והחזיק בשתי המשרות במקביל עד מותו.

הוא היה חלוץ בכמה מובנים. בשנת 1912 לקח את התזמורת הסימפונית של לונדון לארצות הברית, סיור ראשון לתזמורת אירופאית. בשנת 1913, הקליט הקלטה מסחרית ראשונה של סימפוניה מלאה, הסימפוניה החמישית של בטהובן, עם הפילהרמונית של ברלין.

ניקיש מת בלייפציג בשנת 1922 ושם נקבר. מיד לאחר מותו, שונה שם הכיכר שבה התגורר ל"ניקישפלאץ", ובשנת 1971 קבעה עיריית לייפציג פרס ניקיש למנצחים צעירים.

מורשתו היא של אחד מאבות הניצוח המודרני, עם ניתוח מעמיק של הפרטיטורה, פעמה פשוטה וכאריזמה, שאיפשרה לו להבליט את מצלול התזמורת במלואו ולהגיע עד למעמקי המוזיקה. סגנון הניצוח של ניקיש זכה להערכתם העמוקה של לאופולד סטוקובסקי, ארטורו טוסקניני, סר אדריאן בולט ופריץ ריינר, בין השאר. ריינר אמר, "[ניקיש] הוא זה שאמר לי, שאל לי לעולם לנפנף בזרועותי בשעת ניצוח, ושעלי להשתמש בעיני כדי לתת כניסות." (1) (בוויקיפדיה האנגלית)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.leipzig-lese.de/index.php?article_id=298 קברו בבית הקברות זידפרידהוף בלייפציג]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנצחים הונגרים
קטגוריה:מנצחים גרמנים
קטגוריה:הונגרים ממוצא גרמני
קטגוריה:סגל בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בלייפציג
קטגוריה:ילידי 1855

קטגוריה:נפטרים ב-1922
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג

left
אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג (בסינית: 香港迪士尼樂園度假區) נבנה בידי ממשלת הונג קונג וחברת וולט דיסני. אתר הנופש נפתח רשמית ב-12 בספטמבר 2005 וכולל פארק שעשועים: דיסנילנד ושני מלונות (מלון דיסנילנד, ומלון הוליווד). האתר נמצא על האי לנטאו במפרץ פני שבהונג קונג, על שטח של 1.3 קמ"ר שיובש מן הים.

==הקמת אתר הנופש==
תצלום אוויר של האתר בעת הקמתו (אוקטובר2004)

לצורך הקמת הפארק הוקם מיזם משותף הנקרא "פארקי השעשועים הבינלאומיים הונג קונג בע"מ (Hong Kong International Theme Parks Limited -HKITP). 43% ממניות מיזם זה נמצאות בבעלות חברת וולט דיסני (שהשקיעה בפרויקט 316 מיליון דולרים) והיתרה (57%) בבעלות ממשלת הונג קונג שהשקיעה 1.8 מיליארד דולרים.
ממשלת הונג קונג השקיעה בפרויקט משום שהפארק צפוי לספק 18,400 מקומות עבודה ביום הפתיחה, ועם גידולו להגיע ל-35,800 מקומות עבודה. ההכנסות המשוערות שהפארק יניב לאזור הונג קונג הן 19 מיליארד דולרים על פני 40 שנה (למעלה מ-6% מהתל"ג הכולל של הונג קונג).

הקמת הפארק החלה בינואר 2003 והפארק נפתח ב-12 בספטמבר 2005.

על מנת למנוע התנגשויות תרבותיות כפי שאירע בעת פתיחת פארק דיסנילנד בצרפת חברת וולט דיסני עשתה מאמצים רבים להתאים את הפארק לתרבות המקומית, ואף שכרה מומחי פנג שווי לעניין זה.

בפארק מתוכננים לבקר בין חמישה לשישה מיליון מבקרים בשנת הפתיחה - ברובם מסין. ארגון התיירות העולמי צופה כי הפארק יהפוך בתוך 15 שנים לאחר מאתרי התיירות המובילים בעולם.

בסוף שנת תפעולו הראשונה הפארק הניב רווחים. הפארק מנצל כיום רק 40% משטחו והוא צפוי לגדול ולנצל את מלוא השטח. ממשלת הונג קונג הבהירה כי סביב הפארק שטחים נוספים שניתן לנצל, אולם המחיר יהיה גבוה יותר, וממשלת הונג קונג רמזה כי היא מוכנה למכור את השטח ליריבים של חברת דיסני כגון אנ בי סי יוניברסל, ששת הדגלים ואנהוזר בוש.

==פארק השעשועים==

כיום, פארק השעשועים היחיד באתר הנופש הוא דיסנילנד הונג קונג. השלב השני של בניית הפארק יסתיים בשנת 2008. האפשרות לבניית פארק שעשועים נוסף באתר הנופש נדונה בין חברת דיסני לבין ממשלת הונג קונג.

==מלונות==
באתר הנפש שני מלונות - מלון הונג קונג דיסנילנד (חמישה כוכבים) ומלון דיסני הוליווד (ארבעה כוכבים). המלונות הוקמו על שטחי ים שיובשו ובהם כ-1,000 חדרים.

==מחלוקת מרק סנפירי כריש==
בתכנון המקורי שאפו להגיש בפארק מטבח סיני עילי ובו, בין היתר, מרק סנפירי כריש - מעדן סיני מסורתי המוגש בחתונות. בשל לחץ של קבוצות ירוקים אשר מחו על שיטות הדייג האכזריות בהן כורתים את סנפיר הכריש ומשאירים אותו לדמם למוות החליטה החברה להסיר את המעדן מהתפריט אולם להמשיך להגיש אותו אם האורחים יתעקשו על המרק בחתונות, אולם בשל לחץ מתמשך של ארגוני איכות סביבה והגנת הטבע וחשש של החברה לתדמיתה הוחלט להפסיק את הגשת המרק.

==טריוויה==

* בעת הקמת הפארק היה ברור שהפארק יכלול רק ארבעה אזורים: הרחוב הראשי של ארצות הברית, 
ארץ הפנטזיה, ארץ ההרפתקאות וארץ המחר (התכנון התבסס על התוכניות המקוריות של פארק דיסנילנד משנת 1954). בעקבות לחץ ציבורי הוחלט להוסיף את ארץ המערב הפרוע בשלב השני של הפארק.

==תאריכון==
* אוגוסט 1998 - חברת וולט דיסני וממשלת הונג קונג מכריזות על תוכניתם להקים בהונג קונג פארק שעשועים.
* פברואר 1999 - מפרץ פניז בלאנטאו מוכרז כאתר בו יוקם אתר הנופש.
* 12 בספטמבר 2005 - פתיחת אתר הנופש לקהל.

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.hkdisneyland.gov.hk/ ההכנות לפתיחת הפארק] 

*
קטגוריה:דיסני: פארקי שעשועים
קטגוריה:הונג קונג: מבנים
בולבול טרנג

בולבול טרנג
בולבול טָרַנְג (מהינדי: बुलबुल तरंग, "גלי הזמיר") או בנג'ו הודי הוא כלי מיתר הנפוץ בהודו.

הכלי מורכב משתי מערכות מיתרים, אחת להשמעת צליל קבוע (drone) ואחת של מיתרים מלודיים, המשמשים לביצוע הנגינה. המיתרים המלודיים בכלי מתוחים מתחת ללוח ובו קלידים, הדומים לקלידי פסנתר או, על פי רוב, למקשים של מכונת כתיבה. לחיצה על אחד הקלידים בעת פריטה על המיתרים המלודיים מניחה מעצור על המיתר (בדומה לאצבעו של הנגן בכלי קשת), ועל ידי כך מקצרת אותו ומשנה את גובה הצליל הנשמע.

המיתרים המלודיים מכוונים לרוב לאותו צליל, או באוקטבות, ואילו המיתרים ה"קבועים" מכוונים לרוב במרווח של פרימה או קווינטה ממיתרי המנגינה. כיוון שמיתרי ה-drone נשמעים לכל אורך הנגינה, פירוש הדבר הוא שאין אפשרות לבצע מודולציה (מעבר מסולם לסולם) במהלך הנגינה. ניתן לכוון את המיתרים המלודיים כך שכל אחד ישמיע צליל שונה (כלומר, לא באוניסון או אוקטבות בלבד), וכך לאפשר מגוון צלילי רב יותר, אך דבר זה דורש מיומנות רבה בנגינה. הבולבול טרנג משמש על פי רוב לליווי זמרה.

הגרסה ההודית לכלי מכונה לעיתים "בנג'ו הודי". כלי נגינה דומה הנפוץ ביפן נקרא טאישוגוטו (大正琴).

לעיתים נעשה שימוש בכלי גם במוזיקה מערבית, למשל בקרב אמני ג'אז שונים. בישראל ידוע הכלי בתור כלי הנגינה האקזוטי שבו השתמשה אהובה עוזרי, שבשנת 1968 למדה לנגן בו ממוזיקאי הודי יחזקאל מזגאוקר. ניתן לשמוע את עוזרי מנגנת בכלי, בין היתר, בשירם של הדג נחש "שירת הסטיקר", בשיר "האיש ההוא" שכתבה ליהודית רביץ, בשיר של אתניקס "קלמנסי", בשירה של קרן פלס "רק אלוהים ישפוט אותי" וגם בשירה שלה "אמי אמי".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://chandrakantha.com/articles/indian_music/bulbul.html בולבול טרנג] 
* [https://www.youtube.com/watch?v=zLMkhIFft04 סרט: אהובה עוזרי מנגנת בבולבול טרנג], מתארחת בערוץ 'מהות החיים' באתר 'יוטיוב'.
* [https://www.youtube.com/watch?v=aUOZvzC7YGM סרט: השיר: 'שירת הסטיקר'] שירה: הדג נחש. נגינה בבולבול טרנג: אהובה עוזרי, באתר: יוטיוב.
* [https://www.youtube.com/watch?v=r4qTj8ZiGyQ סרט: השיר: 'רק אלוהים ישפוט אותי'] שירה: קרן פלס. נגינה בבולבול טרנג: אהובה עוזרי, באתר: יוטיוב.
* [https://www.youtube.com/watch?v=CM6khlFIfDo סרט: השיר: 'איתך'] שירה: אסי לוי. נגינה בבולבול טרנג: אהובה עוזרי, באתר: יוטיוב.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כלי נגינה
קטגוריה:מוזיקה הודית
ברית עולם

ברית עולם היא מפלגה ישראלית שהוקמה בשנת 2005. חברי התנועה עסקו בעבר בפעילויות חברתיות; התמודדה בבחירות בשנים 2006, 2009, 2013, 2015, 2019/1 ו-2019/2 אך לא עברה את אחוז החסימה.

== המפלגה ==
המפלגה הוקמה על ידי עופר ליפשיץ. המפלגה קראה לביצוע משאלי עם על ידי טלפונים עבור קבלת החלטות.

בבחירות לכנסת ה-20 שימשה המפלגה כמפלגת מדף עבור נבחרת העם (הזמנית) מפלגה שקראה למיגור השחיתות בממסד הישראלי ולפעול לשינוי שיטת הממשל מדמוקרטיה ייצוגית לדמוקרטיה ישירה.

בבחירות לכנסת ה-21 באפריל 2019, זכתה ברית עולם ב-216 קולות בלבד; המפלגה עם מספר הקולות הכי נמוך בבחירות לכנסת ה-21.

בבחירות לכנסת ה-22 שימשה המפלגה כמפלגת מדף לרשימת "צפון".

==מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת==
רשימת המועמדים במפלגה לקראת הבחירות לכנסת בהן השתתפה:
* הכנסת השבע עשרה: עופר ליפשיץ, ראפע חלבי, מאיר בן זיכרי,, בבחירות אלו קיבלה המפלגה 2,011 קולות.
* הכנסת השמונה עשרה: כנרת גולן הוז, ירון ימיני, יעקב בן יששכר,, בבחירות אלו קיבלה המפלגה 678 קולות.
* הכנסת התשע עשרה: עופר ליפשיץ, חיים בלייש, איילה סבאג. בבחירות אלו קיבלה המפלגה 761 קולות.
* הכנסת העשרים: יהונתן כסיף, רפי רותם, יניב פריאל, מלי אלפסי. בבחירות אלו קיבלה המפלגה 886 קולות.
* הכנסת העשרים ואחת: עופר ליפשיץ (מועמד יחיד). בבחירות אלו קיבלה המפלגה 216 קולות.
* הכנסת העשרים ושתיים: עידן לב-רן, אבייתר בן-פורת, מיכל גלר, ג'יהד מוסטפא, מוזי אנידג'ר, ורדה קורן, אחמד זועבי, שמעון פרץ, חנה קארו. בבחירות אלו קיבלה המפלגה 725 קולות.

==הערות שוליים==

 

קטגוריה:מפלגות בישראל שמעולם לא עברו את אחוז החסימה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2005
עצה

חתך רקמות בגזע. העצה מסומנת ב-3
עֵצָה (בלועזית: Xylem) היא אחת משתי רקמות ההובלה בצמחים וסקולריים (לצד השיפה). תפקיד העצה הוא הובלת מים ומינרלים הנקלטים באדמה על ידי מערכת השורשים – אל כל חלקי הצמח. תפקיד נוסף הוא חיזוק הצמח ותמיכה מבנית כנגד כוח הכבידה.

==תפקוד==
העצה מובילה בעיקר מים ומלחים המומסים בהם. הכיוון הכללי של הזרימה הוא מלמטה כלפי מעלה. הצמח אינו משקיע אנרגיה בהעלאת המים מהשורש ועד לחלקיו העליונים דרך העצה, אפילו בעצים תמירים שגובהם עולה על מאה מטרים, שכן צינורות העצה בנויים מתאים מתים. מספר תאוריות מנסות להסביר את התופעה:
* תאוריית הקוהזיה<ref></ref>: קשרי מימן בין מולקולות המים גורמים להם להימשך זו לזו. מים המתאדים מעלי הצמח יוצרים מתח שלילי בין מולקולות המים, המסודרות בעמודה הנמשכת מהשורשים ועד העלים שבקצות הענפים. המתח השלילי גורם למשיכת עמודת מולקולות המים כלפי מעלה.
* תאוריית האדהזיה (נימיות): קשרי מימן קיימים גם בין מולקולות המים לבין המולקולות המרכיבות את צינורות העצה עצמם; קשרים אלה תורמים לעליית המים בצינורות העצה.
* לחץ בשורשים: המים החודרים לשורשים יוצרים לחץ המסייע בדחיפת המים אל מחוץ לשורשים, כלפי מעלה<ref></ref>.

==מבנה==
את העצה נהוג לחלק לשני סוגים, בהתאם למיקומם בצמח:
*עצה ראשונית: מסודרת בצרורות וסקולריים, יחד עם השיפה. העצה הראשונית נוצרת ידי הפרוקמביום, בגדילה הראשונית של הצמח. בעצה הראשונית מבחינים בין זו הנוצרת מוקדם יותר, מפרוטוקסילם, לבין זו שמתפתחת אחריה, ממטאקסילם<ref></ref>.
*עצה שניונית: נמצאת בצמחים מעוצים בלבד, ועוטפת את העצה הראשונית. העצה השניונית מתפתחת מרקמה עוברית הנקראת . העצה נוצרת במשך כל חיי העץ, ונדחסת כלפי חוץ במשך השנים. היא מהווה למעשה את המרכיב העיקרי של הגזעים וענפי העצים, ושל החומר המוכר לנו כעץ. לרוב, עם יצירת העצה המשנית, העצה הראשונית נסתמת על ידי פסולת אורגנית של העץ ויוצאת מכלל שימוש.

העצה היא רקמה מורכבת המכילה מספר סוגי תאים, אך מורכבת ברובה משני סוגים של תאים:
*טרכאידים: תאים מוארכים ומחודדים בעלי גמצים.
*חוליות טרכאה: התפתחות אבולוציונית מאוחרת. תאים אלו נמצאים בעיקר במכוסי זרע וכמעט שאינם קיימים בחשופי זרע. חוליות הטרכאה מתחברות זו לזו ויוצרות מבנה צינורי.
הן הטרכאידים והן חוליות הטרכאה מתים בסמוך למועד היווצרם. לאחר מותם נותרים בעיקר דפנות התאים העבים והמחוזקים בליגנין.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
אסמא אגבארייה זחאלקה

אסמא אַגבָּארייה-זחאלקה (בערבית: اسماء اغبارية زحالقة; נולדה ב-1974) היא עיתונאית ופעילה פוליטית ערבייה-ישראלית, אשר עמדה בראש מפלגת דעם - מפלגת פועלים, ובראש רשימת "עיר ללא גבולות" בבחירות המוניציפליות בתל אביב-יפו.

==ביוגרפיה==

אגבארייה נולדה וגדלה ביפו. בשנת 1995, לאחר שלמדה לתואר ראשון בספרות ערבית ובחינוך והוראה באוניברסיטת תל אביב, החלה לערוך את מגזין "אלסבאר", גרסתו הערבית של מגזין "אתגר".

==קריירה==
בזמן עבודתה החלה לעסוק בפעילות חברתית; היא הצטרפה למפלגת דעם, נאבקה למען זכות הדיור ביפו ופעלה לשיפורם של רמת החינוך ושל מעמד האישה. בשנת 2000 ייסדה וניהלה את סניף מען - עמותה לסיוע לעובדים בירושלים, עמותה שנועדה לסייע לפועלים ולמובטלים במזרח ירושלים. בשנת 2002 עברה לסניף העמותה באזור המשולש, שם פעלה בפרויקטים למציאת תעסוקה לפועלים ולמובטלים בתחומים שונים ולחינוך בני נוער. כמו כן החלה לרכז פרויקט להגנה על מובטלים נפגעי תוכנית מהל"ב.

בבחירות לכנסת ה-15 התמודדה במקום השלישי ברשימת דעם לכנסת. בבחירות לכנסת ה-16, ה-17, ה-18 וה-19 עמדה בראשות הרשימה. בכל המקרים לא עברה הרשימה את אחוז החסימה. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום ה-19 ברשימת דע"ם.

בנובמבר 2008 התמודדה אגבארייה על ראשות עיריית תל אביב-יפו ועל מקום במועצת העיר בראש רשימת דע"ם, שהתמודדה לראשונה בבחירות המקומיות. היא עצמה זכתה ב-0.45% מקולות הבוחרים והרשימה בראשותה לא עברה את אחוז החסימה.

אגבארייה מנהלת את "מכְּתבת אלפאנוס", המקבילה של ספריית פיג'מה בערבית.

==חיים אישיים==
אגבארייה נשואה למוסא זחאלקה, והיא אם לבן.

==דעותיה==
אסמא אגבארייה זחאלקה, 2012
במהלך עבודתה כעיתונאית בעיתון "מען" המייצג את מפלגת דעם, הלכה לבתי הדיירים ביפו כדי לבחון מקרוב את בעיותיהם של העובדים. החלה את דרכה בהפגנה להגנת הדיור ביפו, יום הניקיון בשכונת עג'מי, הפגנת הקואליציה הנשית למען תעסוקה הוגנת, ופעילויות נוספות.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
מכּתביה:
* [https://web.archive.org/web/20090204004717/http://etgar.info/he/article__316 גם המלחמה וגם הניצחון יהיו טרגיים], באתר "אתגר", 3 בינואר 2009
* [http://www.yaffo.co.il/article_k.asp?id=2115 הדיכוי מגיע מבפנים], אתר פורטל יפו, 11 במרץ 2011
* [http://www.youtube.com/watch?v=uPRhtZOZ8iY&feature=related על המחאה ], באתר יוטיוב, תל אביב 3 ביוני 2012 
* [http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=n2hWYAsdCHM זה לא המעמד הנמוך זה המעמד הרחב], באתר יוטיוב, נובמבר 2012 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אתאיסטיות ישראליות
קטגוריה:אתאיסטים ישראלים
קטגוריה:עיתונאיות ערביות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ערבים ישראלים
קטגוריה:פוליטיקאיות ישראליות
קטגוריה:פמיניסטיות ישראליות
קטגוריה:פמיניסטים ישראלים
קטגוריה:תל אביב-יפו: אישים
קטגוריה:יפו: אישים
קטגוריה:ישראל: ראשי מפלגות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1974
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
בית הבליעה

בית הבליעה הוא תא גלילי המצוי בכלי נשק היורים קליע באמצעות קנה והנטענים מאחור. תפקידו לקלוט לתוכו את הכדור התורן, או הפגז התורן וחומר הנפץ ההודף שלו, ולהחזיק בהם במשך תהליך הירי. 

בית הבליעה נמצא בקצהו האחורי של קנה הירי. פתחו הקדמי של בית הבליעה צמוד לחלקו האחורי של הקנה, כך שבזמן הירי הקליע עוזב את בית הבליעה, נדחס לתוך הקנה ומאיץ לאורכו. פתחו האחורי של בית הבליעה פתוח לאחור, כדי שיוכל לקלוט כדור או פגז תורנים, וננעל באמצעות מכלול הירי.

הכדור, או הפגז ומטעניו ההודפים, נטען ידנית לתוך בית הבליעה (כמו ברובה צלפים ותותח טנק) או נגרף לתוכו באמצעות מנגנון הנשק (אם מתוך מחסנית, כמו ברובה סער, או מתוך שרשרת כדורים, כמו במקלע).

לאחר הכנסת החימוש לבית הבליעה, נע מכלול הנשק (או הסדן, כשמדובר בתותח) וסוגר את חלקו האחורי של בית הבליעה. כחלק מתהליך הסגירה מתבצעת נעילה בין שני החלקים, כדי להבטיח שהגזים המשתחררים בזמן בעירת חומר הנפץ ההודף יישארו כלואים בין בית הבליעה והקנה, וכך ינוצלו במלואם להדיפת הקליע.

בזמן הירי ננקר הכדור ותפקיד בית הבליעה הוא להחזיק אותו בזמן שחומר הנפץ ההודף בוער והודף את הקליע לתוך הקנה. לכן, כדי לעמוד בלחצים ובטמפרטורות הגבוהות כתוצאה מכך, בית הבליעה בנוי עם דופן עבה וחזקה ביחס לחלקים אחרים במנגנון הירי.

לאחר הירי, במידה ונותר תרמיל ריק בבית הבליעה הרי שהנעילה בין בית הבליעה לחלק שסגר עליו מאחור משוחררת והתרמיל מחולץ על ידי מנגנון הירי, אם באופן אוטומטי ואם בהפעלה ידנית, כדי לפנות מקום לכדור חדש.

==ברובים ומקלעים==
[[עוזי, תת-מקלע עם מנגנון "מכנס פתוח"]]
ברובים ומקלעים, הקשר בין דריכת מכלול הנשק לאחור לבין הכנסת הכדור התורן לבית הבליעה, נחלק לאחת משתי גישות תכנון שונות: 
*מכנס סגור - תכנון שבו דריכה של מכלול הירי לאחור חולצת תרמיל ריק מבית הבליעה, גורפת כדור חדש לתוך בית הבליעה ונועלת את המכלול לבית הבליעה. בתכנון זה, הכדור ממתין בבית הבליעה עד ללחיצה על ההדק. אז, מתבצע הירי והתהליך חוזר על עצמו. 
גליל, מיקרו תבור, M16 הם דוגמה לרובים הפועלים בשיטת "מכנס סגור".
*מכנס פתוח - תכנון שבו דריכה של מכלול הירי לאחור רק מושכת את המכלול לאחור ונועלת אותו מאחורי הכדור התורן שבשרשרת או במחסנית. לחיצה על ההדק גורמת לתהליך אחד ורציף שבו המכלול משתחרר ונע קדימה, גורף כדור תורן לתוך בית הבליעה, ננעל עם בית הבליעה, הכדור ננקר (ירי), הנעילה משתחררת והמכלול נע לאחור, חולץ את התרמיל הריק וננעל שוב מאחורי הכדור התורן הבא. בתכנון זה, הכדור ממתין בשרשרת או במחסנית עד ללחיצה על ההדק. אז, מתבצע הירי והתהליך חוזר על עצמו.
תת מקלע עוזי ומקלע מאג הם דוגמאות לכלי נשק הפועלים בשיטת "מכנס פתוח".

מכנס סגור מקובל ברובי סער, עקב היותו בטיחותי יותר לשימוש, ומכנס פתוח נפוץ במקלעים ובתתי-מקלעים, מכיוון שכך מתאפשר קצב ירי גבוה יותר, תוך שימוש בשרשירי תחמושת.

==באקדחים==
באקדחים מוזני מחסנית, דומה בית הבליעה לזה שברובה בעל מכנס סגור. 

באקדח תופי ערוכים בתי הבליעה סביב היקף התוף, במקביל לקו הקנה, ונקראים "תאים". במהלך טעינת האקדח נטענים הכדורים לכל התאים במקביל. ברגע הירי ניצב רק תא אחד שכזה באחורי הקנה והוא התא המכיל את הכדור התורן. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי ירייה - מבנה ופעולה
בית חרושת

אולם ייצור ממוכן של בית חרושת מהמחצית הראשונה של המאה ה-20
עגבניות בבית החרושת של גן שמואל בשנת 1981]]
בית חרושת או מפעל הוא סדנת ייצור גדולה, לרוב ממוכנת, שבה מייצרים דברים (כגון כלי רכב, מוצרי צריכה, מכשירים ביתיים, שעונים, אריזת ושיווק מזון ועוד). בתי החרושת המודרניים ממוכנים ברובם ומתבססים על פס ייצור.

בית חרושת הוא בדרך כלל מבנה גדול ומקורה, שבו אולם אחד גדול ("אולם ייצור") ובצידו מספר חדרים שנועדו להנהלה ולעובדים (משרדים, חדר אוכל, חדר מנוחה, ארוניות לציוד אישי וכו'). לעיתים קרובות, קרוב לבית החרושת ישנו מחסן בו מאוחסנים חומרי הגלם והתוצרים. באולם הייצור פזורות מכונות המהוות חלק מפס הייצור. לצידן ניתן למצוא כלי עבודה, כיסאות לפועלים וכבלי חשמל, מים, אוויר ותמסורת. באולמות ייצור מסוימים ישנו עגורן גשר המרחף מעל כל מרחב הייצור ומאפשר העברת משאות כבדים ממקום למקום בתוך האולם בקלות ויעילות. באולמות שבהם אין עגורן משתמשים לרוב במלגזות. המפעלים המתקדמים ביותר מתבססים על פס ייצור שכמעט כולו אוטומטי שרוב העבודה בו נעשית על ידי רובוטים המבוקרים בידי מחשב.

בתי החרושת החלו להופיע בעקבות המהפכה התעשייתית ורתימת כוח הקיטור על מנת לבנות מכונות שמסוגלות לבצע עבודה גדולה בהרבה מאשר מסוגל האדם הרגיל. במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היו בתי החרושת מקור פרנסתם העיקרי של תושבי הערים, שגדלו מאוד באותה תקופה. באותה תקופה הייתה מודעות מאוד נמוכה לזיהום אוויר והמפעלים גרמו לערפיח גדול שנפלט מארובותיהם עקב הצורך בשריפת פחם ודלק אחר כדי להניע את המכונות. בשנות ה-60 גדלה המודעות לאיכות הסביבה ובשנות ה-80 החלו בתי חרושת לנקוט בהדרגה צעדים להקטנת זיהום האוויר שהם גורמים. גם העברת מקור הכוח משריפת דלק לחשמל גרמה לירידה בערפיח ובזיהום הנפלט מבתי החרושת.

עדות להווי החשוב של בתי חרושת ממוכנים אלה ניתן למצוא בסרטו של צ'ארלי צ'פלין על הווי התעשייה בשנות ה-20 של המאה ה-20: "זמנים מודרניים".

== ראו גם ==
* תעשייה
* המהפכה התעשייתית
* מכונה
* פס ייצור

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:טיפוסי מבנים
קטגוריה:תעשייה
קטגוריה:ייצור
קטגוריה:עבודה
אנדרסונוויל

כלא אנדרסונוויל
כלא אנדרסונוויל (אנגלית: Andersonville prison) היה בית הסוהר הצבאי ומחנה השבויים הגדול ביותר של קונפדרציית המדינות של אמריקה בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.

במקום הכלא, ששוכן במחנה סמטר (Camp Sumter), ניצב כעת האתר ההיסטורי הלאומי באנדרסונוויל שבג'ורג'יה. הוא כולל את הכלא עצמו מזמן מלחמת האזרחים, את בית הקברות הלאומי באנדרסונוויל שבו קבורים כ-13,000 מחיילי האיחוד שמתו בזמן שהותם בבית הכלא (בעיקר ממחלות) ואת המוזיאון הלאומי לשבויי מלחמה.

קפטן הנרי וירץ (Henry Wirz), מפקד המחנה, היה אחד משני החיילים היחידים במלחמת האזרחים האמריקנית שהוצאו להורג בעוון פשעי מלחמה.

== היסטוריה ==
עד לתום מלחמת האזרחים היה הכלא שייך לצבא הקונפדרציה. לצורך הקמתו פונתה מעצים רצועת אדמה סמוכה לכפר אנדרסונוויל (על שמו נקרא המחנה) ששטחה כ-67,000 מטרים מרובעים (16.5 אקר) וגודרה כעין מכלאה. אסירים החלו להגיע בפברואר 1864, טרם השלמת הבנייה וקבלת אספקה מספקת. במאי עלה מספרם למעל 10,000. ביוני הוגדל שטחו של הכלא לכדי מעל 107,000 מטרים מרובעים ( 26.5 אקרים), על מנת שיהיה סיפק בידו להכיל את השבויים הרבים שנתווספו, אך הצפיפות הוקלה באופן זמני בלבד ובאוגוסט חצה מספר האסירים את רף ה-33,000. לאסירים לא סופק כל מחסה; הראשונים שהגיעו בנו מחסות משאריות של חומרי בנייה מהמכלאה ואחרים בנו אוהלים משמיכות וחתיכות בד זמינות אחרות, או שחפרו בורות באדמה.

בשל המשאבים הדלים של הקונפדרציה, היה נתון בית הסוהר במחסור תמידי של מזון, שאף אם היה בנמצא, איכותו הייתה נמוכה והוא הוכן בצורה עלובה עקב המחסור בכלי מטבח. המים, שאספקתם הוערכה כשופעת כאשר תוכנן הכלא, הזדהמו בגלל הצפיפות והתנאים. במהלך קיץ 1864 סבלו האסירים רבות מרעב, חשיפה לחום ומחלות ובמשך שבעה חודשים מתו כשליש מהם. בסתיו, לאחר נפילתה של אטלנטה, נשלחו כל האסירים שניתן היה לשלחם למילן (Milln), ג'ורג'יה ולפלורנס, דרום קרוליינה.

במהלך המלחמה התקבלו באנדרסונוויל 49,485 אסירים, מתוכם מתו כ-13,000. מקרי המוות הרבים באו בעיקר כתוצאה מן המחלות (שהתגברו בשל הצפיפות הרבה), המחסור במזון במדינות הקונפדרציה, חוסר היכולת של פקידי הכלא לסייע וסירובן של הרשויות הפדרליות לערוך חילופי שבויים (ההנחה הייתה כי חילופי שבויים ייטיבו יותר עם הדרום, הדל יותר בכוח אדם). התנאים הקשים לא פסחו על הסוהרים; רבים מהם מתו מסיבות זהות לאלו של האסירים. לאחר המלחמה, נערך משפט צבאי למפקח על בית הסוהר, הנרי וירץ, שבסופו הואשם בגרימת פשעי מלחמה ונתלה ב-10 בנובמבר 1865. הגילויים על הסבל של האסירים היו בין הגורמים שעיצבו את דעת הקהל של מדינות הצפון על הדרום. בסיומה של המלחמה נעשה בית הקברות של האסירים לבית קברות לאומי שמכיל 13,714 קברים, מתוכם 921 מסומנים כ"לא ידועים".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בתי סוהר צבאיים
קטגוריה:בתי סוהר שנסגרו
קטגוריה:צבא הקונפדרציה
קטגוריה:פשעי מלחמה
קטגוריה:ג'ורג'יה: היסטוריה
קטגוריה:ארצות הברית: בתי סוהר לשעבר
קטגוריה:מחנות שבויים
טאאקי

טאאקי (נורווגית: Taake; מילולית: ערפל) היא להקת בלאק מטאל מברגן, נורווגיה. היוצר העיקרי מאחורי המוזיקה, והאחראי על השירה, הכתיבה וחלק מעבודת הגיטרות הוא יו. הוסט (U. Høst), שמלווה במוזיקאים מסצנת הבלאק הנורווגית.

== היסטוריה ==
ההרכב החל את דרכו בשנת 1993 בנורווגיה. השם המקורי היה "Thule" עד שהוא שונה ב-1995. ההרכב מתמחה בבלאק מטאל מסורתי. כל אחד משלושת האלבומים הראשונים מורכב מ-7 רצועות שנקראות :PART I ("חלק 1" בספרות רומיות), PART II, וכן הלאה עד PART VII.

הלהקה הוציאה משנת 1993 ועד שנת 1995 שלושה דמואים ומיני-אלבום אחד תחת הלייבל Mosegrodd Productions. מאוחר יותר הם קיבלו חוזה ל-2 אלבומי אולפן ב"Wounded Love Records". ב-1999 יצא אלבום הבכורה שלהם "Nattestid Ser Porten Vid". האלבום קיבל ביקורות מצוינות בקרב שוחרי הבלאק מטאל ולאחר מכן הוציאה לאור הלהקה עוד 5 אלבומים, במרווחים של 3 שנים בין אלבום לאלבום.

==חברי ההרכב==
* הוסט
* לאבה
* מורד

==דיסקוגרפיה==
* Nattestid ser porten vid 1999
* Over Bjoergvin graater himmerik 2002
* 2005 Hordalands Doedskvad
* Taake 2008
* Noregs Vaapen 2011
* Stridens Hus 2014

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:להקות בלאק מטאל
קטגוריה:להקות נורווגיות
קטגוריה:הרכבים מוזיקליים של אדם אחד
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1993
אמיר ח'אן

מוחמד אמיר חוסיין ח'אן (באנגלית: Mohammed Aamir Hussain Khan; נולד ב-14 במרץ 1965) הוא שחקן, במאי, תסריטאי, מפיק ומגיש טלוויזיה הודי, שבולט בפעילותו בבוליווד ואחד מגדולי השחקנים של הקולנוע ההודי. 

הוא אחד משלושת כוכבי הקולנוע הגדולים של בוליווד מאז שנות ה-90 ונחשב לאחד מ" שלושת החאנים ": אמיר ח'אן, שאה רוח' ח'אן וסלמאן ח'אן. יחד, הם כיכבו בעשרת סרטי בוליווד הרווחיים ביותר, ושלטו בקופות ההודיות מאז שנות ה-90. מתוך השלושה אמיר חאן נחשב המצליח ביותר מאז סוף שנות ה-2000.  

== ביוגרפיה ==
ח'אן נולד בעיר מומביי שבהודו והחל לשחק בסרטים כבר מגיל קטן. הוא בן דודם של שאהרוח' ח'אן וסלמאן ח'אן.

את תפקיד המשחק הראשון שלו קיבל בשנת 1973 בסרט "Yaadon Ki Baaraat" בתור ראטאן בצעירותו. 

ההכרה הרשמית הראשונה של ח'אן כשחקן על ידי מבקרי הקולנוע הייתה בשנת 1988 עם הסרט "KSKT" שהיה מעין גרסה מודרנית של "רומיאו ויוליה". את התפקיד הנשי שיחקה ג'והי צ'אולה שהיה זה סרטה הראשון.

הפריצה הגדולה שלו הייתה בסרט הנעורים "אהבה, אהבה, אהבה", סרט אשר פרץ את גבולות הודו לאסיה ולרוסיה ובהודו עמד בראש שוברי הקופות של אותה שנה.

שיחק בכחמישים סרטים, בהם: "הלב", "משאלה", "שלושה אידיוטים", "כוכבים על פני האדמה" ו"התאגים מהינדוסטאן".

בשנת 2001 שיחק בסרט הספורט "לגאאן", שם שימש גם כמפיק ראשי. ח'אן זכה בפרס פילמפייר על תפקידו והסרט עצמו זכה בפרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר. 

בשנת 2014 שיחק בסרט PK וזכה לשבחים רבים על המשחק הסרט הפך לאחד הסרטים הרווחים ביותר בכל הזמנים בהודו. 

זכה בפרסים על משחקו בשנים 1991 ו-1995 בטקס פרסי הפילמפייר.

==חיים אישיים==
ח'אן נישא בשנת 1988 לאשתו הראשונה, רינה דוטה, ונולדו לו שני ילדים. ב-2002 התגרשו. ב-2005 נישא לאשתו השנייה, הבמאית קיראן ראו, ומנישואים אלו נולד ילדו השלישי. 

ב-2015 ח'אן הפך לטבעוני. בריאיון סיפר שקיבל את ההחלטה לעבור לטבעונות בהשפעת אשתו, שגם היא טבעונית, וכמו כן בהשפעת סרטון שצפה בו ביוטיוב, ולאחר שגילם דמות צמחונית בסרט "דאנגל".

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה הודים
קטגוריה:במאי קולנוע הודים
קטגוריה:מפיקי קולנוע הודים
קטגוריה:תסריטאים הודים
קטגוריה:מנחי טלוויזיה הודים
קטגוריה:שגרירים של רצון טוב - יוניסף
קטגוריה:מדבבים הודים
קטגוריה:שחקנים ילדים הודים
קטגוריה:טבעונים
קטגוריה:הודים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:זוכי פרס פילמפייר
קטגוריה:הודים שנולדו ב-1965
קטגוריה:מוסלמים הודים