OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הסכם אמבואז

[[טירת אמבואז]]
[[קטרינה דה מדיצ'י]]
הסכם אמבואז (בצרפתית: Edict de Amboise) היה הסכם בין הקתולים להוגנוטים (פרוטסטנטים) שנערך בטירת אמבואז ב-19 במרץ 1563, אשר סיים את השלב הראשון של מלחמות הדת בצרפת.

מצד הקתולים חתמה על ההסכם קטרינה דה מדיצ'י, עוצרת בשם בנה, שארל התשיעי, מלך צרפת. ההסכם הכיר בזכותם של ההוגנוטים לחופש דתי והביא לסיום קרבות שבהם נהרגו מאות בני אדם.

במסגרת ההסכם הותר לבצע טקסים דתיים פרוטסטנטיים בבתים פרטיים ובערים שהוגדרו מראש במחוזות השונים.

הפרלמנט לא היה שבע רצון מההסכם, אך נכנע לרוב שהשיג המלך בן ה-14 בפרלמנט של רואן. 

אולם הסכם אמבואז לא היה אלא הפוגה במלחמה. שני הצדדים נתמכו על ידי כוחות חיצוניים: הקתולים - על ידי פליפה השני, מלך ספרד, וההוגנוטים - על ידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה וכוחות אלה דרבנו אותם לשוב ולהילחם זה בזה וב-1567 התחדשו המלחמות ששיאן היה ב-24 באוגוסט 1572 בטבח ליל ברתולומאוס הקדוש בו נרצחו מאות הוגנוטים.

==לקריאה נוספת==
* [http://books.google.co.il/books?id=PHm7AAAAIAAJ&pg=PA91&lpg=PA91&dq=Edict+de+Amboise&source=bl&ots=_7ARvnfEsf&sig=cHKivTKj_xdoswnbH0lWGQI-vw4&hl=iw&ei=IhghS9-CJY3G_gaundC7Cg&sa=X&oi=book_result&ct=result&resnum=3&ved=0CBUQ6AEwAg#v=onepage&q=Edict%20de%20Amboise&f=false הסכם אמבואז] (מתוך Calvinism in Europe, 1540-1610: a collection of documents מאת A. C. Duke,Gillian Lewis,Andrew Pettegree)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
אמבואז
קטגוריה:הוגנוטים
קטגוריה:מלחמות הדת בצרפת
קטגוריה:מסמכים משפטיים היסטוריים
אמבואז
יומנו של חנון - הקש האחרון

יומנו של חנון - הקש האחרון (באנגלית: Diary of a wimpy kid: Last straw) הוא ספר מאויר שנכתב על ידי סופר והקריקטוריסט האמריקאי ג'ף קיני, הספר השלישי בסדרת הספרים יומנו של חנון. בספר זה אבא של גרג משקיע מאמצים כדי להקשיח את בנו גרג. ספר זה יצא לאור בארצות הברית ב-13 בינואר 2009 בארצות הברית ובישראל ב-15 בנובמבר 2009.

הספר נמכר בישראל במכירה מוקדמת בכ-10,000 עותקים.

==תקציר העלילה==
במהלך ספר זה מתוארים חייו של גרג מינואר עד סוף שנת הלימודים. לגרג נמאס להיות "ילד גדול", מכיוון שמתנות חג המולד שהוא מקבל מתאימות לילד מבוגר וכוללות סל כביסה, גרביים וספרים, והוא מעוניין במתנות שקיבל כילד קטן - משחקי מחשב. אביו של גרג יוצא לסרט עם רודריק וגרג ובקופה הם פוגשים בחור שהסתכסך פעם עם אביו של גרג אך הוא השתנה לטובה אחרי ששהייה בפנימייה צבאית שינתה אותו . אביו של גרג חושב שהוא יכול להפוך את גרג לגבר.

==דמויות==

===דמויות ראשיות===
*גרג הפלי - כותב את היומן, ילד "חנון", אחיהם של רודריק ומני. במהלך הספר הולך לחוג כדורגל, ומנסה לשכנע את אביו לא ללכת לפנימייה צבאית. 
* רודריק הפלי - אחיו הגדול של גרג, הוא המתופף של להקת חיתול תאון.
*ראולי ג'פרסון - חברו הטוב ביותר של גרג.
*פרנק הפלי - אביו של גרג, רושם אותו לחוג כדורגל, וכמעט הביא אותו לפנמייה צבאית.
*הולי הילז - גרג מאוהב בה לאורך כל הספר, אך היא תופסת אותו רק כידיד.

===דמויות משניות===
*סוזן הפלי - אימו של גרג.
*מני הפלי - אחיו הקטן של גרג, והוא מלשין עליו כל הזמן.
*פרגלי - הוא ילד מכיתתו של גרג, גרג מפחד ממנו באופן מסוים ואף שונא אותו.

==ראו גם==
יומנו של חנון 3: קיץ קטלני (סרט)

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.wimpykid.com האתר הרשמי של הספר] 
* 
* 
* 
* [http://www.kinbooks.co.il/htmls/page_9690.aspx?c0=22125&bsp=13489&bss=13489&bss13891=13498 כנרת זמורת-ביתן דביר - יומנו של חנון - הקש האחרון]
* 

קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:ספרי ילדים ונוער
הקש האחרון
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת כנרת
קטגוריה:ספרי זמורה ביתן
קטגוריה:ספרי הוצאת דביר
הליגה האנטישמית של צרפת

"[[צרפת היהודית, ספר אנטישמי שנכתב על ידי אדואר דרימון]]
אדוואר דרימון בשער העיתון האנטישמי [[לה ליבר פארול, לצד קריקטורה המאפיינת את העיתון. ]]
הליגה האנטישמית של צרפת (בצרפתית: Ligue antisémitique de France) נוסדה בשנת 1889 על ידי העיתונאי הצרפתי אדואר דרימון ופעלה בשלהי המאה ה-19 בצרפת של ימי הרפובליקה הצרפתית השלישית.

הליגה, שבמקור נקראה גם הליגה הלאומית האנטישמית של צרפת (Ligue nationale antisémitique de France), הפיצה פרסומים אנטישמיים ופרסומים כנגד הקומוניזם והבונים החופשיים. בין ראשי הליגה היו ז'אק דה ביאז וז'ול גרן. מרכזה היה בפריז.

הליגה נוסדה לאחר פרסום ספרו הפופולרי של דרימון "צרפת היהודית" (La France juive) ולאחר כישלון ניסיון ההפיכה של הגנרל ז'ורז' בולנז'ה שהביאו להתגברות הרגשות הלאומניים.

== תעמולה בציבור ==
עיתונים רבים תמכו בליגה האנטישמית, ובהם "לה ליברה פארול" (La Libre Parole, "המילה החופשית") שבעריכת דרימון, "ל'אנטי-ז'ואיף" (L'Antijuif, "האנטי-יהודי") שבעריכת גרן ו"לה קרואה" (La Croix, "הצלב").

העיתון "לה ליברה פארול" שתמך בליגה, הוציא כ-91 גיליונות עיתון שבועי, מ-30 באפריל 1895 ועד 19 בדצמבר 1896. העיתון המשיך להופיע עד 1924. חלק מהגיליונות יצאו בתדירות גבוהה יותר. בפתח כל מהדורה הופיעה קריקטורה או ציור, לרוב אנטישמיים ומודפסים בצבע. בכמה מהגיליונות קריקטורות אנטישמיות היו מודפסות על כפולת העמודים האמצעית בגיליון. קריקטורות אלה היו לרוב ברוח הליגה ותמכו בה וברעיונותיה.

== פעולות נוספות ==
מלבד תעמולה אנטישמית, ארגנה הליגה גם הפגנות נגד היהודים וגינתה מעורבות בסקנדל של מניות חברת תעלת פנמה ("שערוריית פנמה"). בזמן משפטו של אלפרד דרייפוס, שהוביל לפרשת דרייפוס, נקטה הליגה עמדה עקבית נגד דרייפוס וגם הפיצה תאוריות קונספירציה על ניסיונות כביכול של הבונים החופשיים להפיל את הרפובליקה הצרפתית השלישית.

== התפרקות הליגה ==
הליגה החלה להתפרק ב-1899, בשל חילוקי דעות בין דרימון וגרן, אך שמשה מודל לליגות אחרות ימניות קיצוניות בצרפת בתקופה שבין מלחמות העולם. בשנת 1899 הפכה הליגה, בהנהגתו של גרן, ל"גרנד אוקסנט דה פראנס" (Grand Occident de France) שהתרכזה יותר בפעילות אנטי-מסונית אם כי שמרה על אופייה האנטישמי. השם עצמו מתייחס לשמו של הארגון המסוני הגדול והותיק בצרפת (Grand Orient de France). בתקופה זו הליגה הייתה מקושרת לשבועון של ז'ול גרן, ל'אנטיג'ויף". הליגה נעלמה בהדרגה לאחר פרשת פורט שברול (Fort Chabrol) ומעצרו של גרן.

==ראו גם==
* הליגה האנטישמית
* אדואר דרימון
* פרשת דרייפוס

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.kedem-auctions.com/he/node/25997 אתר מכירות פומביות שמכר עותקים של עיתוני הליגה האנטישמית בצרפת]
* [http://dictionnaire.sensagent.leparisien.fr/Ligue%20antis%C3%A9mitique%20de%20France/fr-fr/ אתר היסטוריה צרפתי שעוסק בליגה]

קטגוריה:ארגונים אנטישמיים בצרפת
קטגוריה:צרפת: אנטישמיות
קטגוריה:צרפת: פוליטיקה
אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו

אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו (ברומנית: Ovid S. Crohmălniceanu; 16 באוגוסט 1921 - 27 באפריל 2000), שם העט של המבקר הספרותי וההיסטוריון של הספרות, העורך והפרופסור האוניברסיטאי היהודי רומני שנולד בשם מויסה כהן.

== קורות חיים ==
מויסה נולד בגאלאץ, רומניה לאסתר מבית ליבוביץ' ולאזְר כהן. הוא התחיל את לימודיו במכון הפוליטכני של גאלאץ, אך נאלץ לקטוע אותם ב-1940, בגלל החקיקה האנטישמית. אחרי מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו, בשנים 1944 - 1947, באוניברסיטה הפוליטכנית של בוקרשט והוסמך בתחום הבנייה. את פרסומיו התחיל כבר ב-1944, בכתב העת Ecoul (ההד) ובשנים 1947 - 1951 היה עורך בכתב העת Contemporanul (בן זמננו). את שם העט, קרוחמלניצ'אנו, שנגזר מהמילה האוקראינית לעמילן, לקח על פי הצעתו של ידידו, יוסף קסיאן-מטסארו. הוא עבד גם ב-Editura Didactică şi Pedagogică (ההוצאה הדידקטית והפדגוגית) והיה עורך בכתבי העת Viaţa Românească (החיים הרומניים) והעיתון הספרותי, שם היה גם סגן מנהל בשנים 1963 - 1966. מ-1966 היה פרופסור בפקולטה לספרות, באוניברסיטת בוקרשט.

ב-1992 היגר מרומניה לגרמניה, יחד עם רעייתו ושם הלך לעולמו בברלין, בשנת 2000.

קרוחמלניצ'אנו היה מיודד עם פאול צלאן ומהאחרונים שראו אותו בחיים וגם כתבו על כך.

== כתביו ==
* "כרוניקות ומאמרים" Cronici şi articole 1953 
* "כרוניקות ספרותיות" Cronici literare 1954 
* "ליביו רבראנו" Liviu Rebreanu 1954 
* "על מקוריות" 1954-1956 Despre originalitate 
* "על הריאליזם הסוציאליסטי" 1960 Despre realismul socialist 
* "טודור ארגזי" 1960 Tudor Arghezi 
* "לוצ'יאן בלאגה" 1960 Lucian Blaga 
* "ההיסטוריה של הספרות הרומנית בין שתי מלחמות העולם" 3 כרכים 1967 - 1975 Istoria literaturii române între cele două războaie mondiale 
* "הספרות הרומנית והאקספרסיוניזם" 1971 Literatura română şi expresionismul זכה בפרס איגוד הסופרים.
* "פת לחמנו היומית" 1981 Pâinea noastră cea de toate zilele 
* "חמישה יוצרי פרוזה בחמש צורות ספרותיות" 1989 Cinci prozatori în cinci feluri de lectură 
* "הנשימה השנייה - כרוניקות ופרשנויות על תופעת שנות השמונים" 1989 Al doilea suflu - cronici şi comentarii despre fenomenul optzecist 
* "ניזון משתי אימהות" 1992 Alăptat de două mame 
* "זכרונות מחופשים" 1994 Amintiri deghizate ספר זכרונות
* "החוג הספרותי של סיביו וההשפעה הקטליטית של התרבות הגרמנית" 2001 Cercul Literar de la Sibiu şi influenţa catalitică a culturii germane בשיתוף פעולה עם קלאוס הייטמן
* "היהודים בתנועת האוונגרד הרומנית" 2002 Evreii în mişcarea de avangardă românească פורסם לאחר מותו
* "אנתולוגיה של השירה הצרפתית מאז רימבו ועד היום" Antologia poeziei franceze de la Rimbaud până azi בשיתוף פעולה עם יון קאראיון

== יצירות מדע בדיוניות ==
* "היסטוריות מפתיעות" 1980 Istorii insolite 
* "היסטוריות מפתיעות אחרות" 1986 Alte istorii insolite 

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.viata-libera.ro/societate/67657-campania-vl-comori-de-patrimoniu-crohmalniceanu-memorii-culturale Comorii de patrimoniu/Crohmălniceanu, memorii culturale] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרי מדע בדיוני רומנים
קטגוריה:מבקרי ספרות יהודים
קטגוריה:מבקרי ספרות רומנים
קטגוריה:סופרים רומנים הידועים בשם עט
קטגוריה:סופרים יהודים רומנים
קטגוריה:סופרי מדע בדיוני יהודים
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1921
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-2000
יבגני לאונוב

יבגני פבלוביץ' לאונוב (2 בספטמבר 1926 - 29 בינואר 1994) היה שחקן קולנוע ותיאטרון סובייטי, אחד מבכירי הקולנוע הסובייטי והרוסי של כל הזמנים. בשנת 2001 יצא בול דואר לכבודו. בשנת 1978 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות.

== ביוגרפיה ==
יבגני לאונוב נולד במוסקבה, ברית המועצות. במהלך ילדותו חלם להיות טייס קרב, חלום נפוץ בקרב ילדים סובייטים במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך תקיפת הנאצים את ברית המועצות, עבדו לאונוב וכל משפחתו במפעל לייצור נשק. בתום המלחמה החל ללמוד בבית הספר של התיאטרון האמנותי של מוסקבה.

== קריירה ==
לאחר שסיים את לימודיו פנה לתעשיית הקולנוע. בשנת 1949 השתתף בפעם הראשונה בסרט, בתפקיד ניצב. עם הזמן, התחבר עם הבמאי גיאורגי דאנליה והפך לחברו הטוב ביותר. לאונוב השתתף ברוב סרטיו של דאנליה. הוא השתתף בעשרות סרטים נוספים בתפקידי משנה ורק בשנת 1957 קיבל תפקיד חשוב ורק בשנת 1965 קיבל תפקיד מרכזי בסרט "שלושים ושלוש". בין סרטיו הידועים ביותר ניתן למנות את: "ג'נטלמנים של מזל" ו"תחנת בלורוסקי", שניהם צולמו בשנת 1971.

בשנת 1980 לאונוב קיבל את פרס 'השחקן המצטיין' על תפקידו בסרט "מרתון של סתיו" בפסטיבל הסרטים של ונציה.

לאונוב נחשב לאחד השחקנים הדגולים של הקולנוע הסובייטי וזמן רב החזיק בתואר "השחקן האהוד ואהוב בברית המועצות".

בשנת 1991, במהלך טיול בגרמניה, קיבל התקף לב היה שרוי בתרדמת למשך 10 ימים. לאחר ניתוח מסובך ניצלו חייו והוא אף חזר להופיע בתיאטרון.

לאונוב מת ב-29 בינואר 1994, בדרכו להופעה בתיאטרון לנקום. לאחר שהודיעו לקהל הצופים על מותו, כל הקהל קם באופן ספונטני והלך להדליק נרות זיכרון בכנסייה ממול. בטקס הזיכרון שנערך לו השתתפו כחצי מיליון אנשים שבאו לחלוק כבוד לשחקן בקור מקפיא. לאונוב נקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה.

לאונוב השתתף בסך הכל בכ-70 סרטי קולנוע, תרם את קולו ל-12 סרטי הנפשה, ביניהם פו הדב (Винни-Пух) בעיבוד הסובייטי , והשתתף בעשרות הצגות תיאטרון במהלך 54 שנות הקריירה שלו.

== סרטים בהם השתתף ==
להלן רשימת הסרטים המפורסמים ביותר של לאונוב:
* שלושים ושלוש
* קין-דזה-דזה!
* ג'נטלמנים של מזל
* טיסה מפוספסת
* אפוניה
* מימינו
* הנס הרגיל

== הנצחה ==
* על שמו נקרא אסטרואיד (5154) לאונוב .
* אנדרטה ליבגני לאונוב ברחוב מוספילמובסקאיה במוסקבה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:מקבלי עיטור לנין
קטגוריה:מקבלי עיטור אות הכבוד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין נובודוויצ'יה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1926
קטגוריה:סובייטים שנפטרו ב-1994
בוסטו

בּוּסֶטוֹ (איטלקית: Busseto) היא קומונה בנפת פארמה במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה. בוסטו ידועה כעירו של מלחין האופרה הידוע ג'וזפה ורדי.

==אתרים==
בעיר ובסביבתה מצויים אתרים רבים הקשורים בורדי. בעיר נמצאות הכנסיות "Santa Maria degli Angeli" ו-"San Michele Arcangelo" בהן ניגן ורדי בעוגב.

===רונקולה===
העיירה רונקולה הסמוכה, מקום הולדתו של ורדי.

===קאזה בארצי===
בסמוך לכיכר המרכזית נמצא ביתו של אנטוניו בַּארֶצִי, סוחר שנעשה לפטרונו של ורדי בשנותיו המוקדמות. בטרקלין שבקומה השנייה הופיע ורדי הצעיר לראשונה בפני קהל בשנת 1830, והוא המשיך לפקוד את הבית עד מות מיטיבו. ורדי נשא לאישה את ביתו, מרגריטה, בשנת 1836, והיא ילדה לו 2 ילדים.

כיום משמש הבית את ארגון "Amici di Verdi" (חברים או ידידים של ורדי), שפיקח על עבודות שיפוץ ושחזור הבית מ-1979 עד 1998. כיום מוצגת בבית תערוכה קבועה, הכוללת מוצגים הקשורים בורדי ובקשריו עם משפחת בארצי. בין היתר מוצגים הפורטרט הראשון של ורדי, ציור שמן של אנטוניו בארצי, וכן מכתבים של ורדי.

===בתים של ורדי===
;פלאצו אורלנדי:
הבית אותו רכש ורדי בשנת 1845, שם חי עם ג'וזפינה סטרפוני בשנים 1849-1851 (עוד לפני שנישאו). בעודו מתגורר בבית הזה כתב ורדי את האופרות לואיזה מילר, סטיפליו וריגולטו.
;וילה ורדי:
בעיירה סמוכה Sant'Agata במחוז פיאצ'נצה, הורה ורדי בשנת 1848, בעודו מתגורר בבוסטו, להקים לו בית - וילה ורדי. הוריו התגוררו בבית עד 1851, אז עבר לשם והתגורר בו עד סוף חייו.

===תיאטרון ג'וזפה ורדי===
תיאטרון ג'וזפה ורדי הוא בית אופרה קטן, המכיל 300 מקומות, שנבנה בידי הרשות המוניציפלית. למרות התנגדותו של ורדי לבניה, בטענה כי היא יקרה מדי וחסרת תועלת, ומקובל כי לא דרך את רגלו מעולם במקום, תרם ורדי מכספו 10 אלפים לירטות להשלמת הבניה. התיאטרון נחנך בשנת 1868 באופרות "ריגולטו" ו"נשף המסכות".

==ערים תאומות==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20060113232600/http://www.bussetolive.com/busseto/index.asp אתר הבית] של לשכת התיירות המקומית
* [https://web.archive.org/web/20060608111656/http://www.giuseppeverdi.it/Inglese/page.asp?IDCategoria=165&IDSezione=730&ID=19871 דף על בוסטו] באנגלית, ותמונות של אתרים בעיר בפורטל ג'וזפה ורדי
* [http://www.amicidiverdi.it/ אתר הבית] של Amici di Verdi
* 

קטגוריה:אמיליה-רומאניה: ערים
מיסרח אר איל-קביר

צמתים ומפגשי חריצים
מיסרח אר איל-קביר (מלטית Misraħ Għar il-Kbir) הוא אתר פרהיסטורי ממזרח לצוקי דינגלי שבדרום-מערב האי מלטה, הידוע בשורות חריצי הסלע שבו. גילו המדויק של האתר ומטרת הקמתו עדיין שנויים במחלוקת, אך רוב החוקרים גורסים כי הוא הוקם לפני כ-4000 שנים, בעת שמתיישבים חדשים הגיעו למלטה, לאחר שקיעתה של תרבות בניית המקדשים המגליתיים באי, ועם תחילתה של תקופת הברונזה. 

ברחבי האיים מספר אתרים נוספים דומים. החריצים בסלע באתרים מגיעים לעומק של עד 60 ס"מ, והם חצובים במרחקים הנעים בין 110 ל-140 ס"מ. חלקם חוצים את זה ואחרים יוצרים צמתים בצורות ובזוויות שונות. התופעה מכונה באופן רשמי בשם "חריצי המרכבות" (Cart Ruts), והאתר הספציפי במיסרח אר איל-קביר קרוי באופן עממי בשם "צומת קלאפהאם" (Clapham Junction), כינוי שהעניק לו אנגלי על-שמו של מפגש רכבות בלונדון. 

==ההשערות בדבר תפקיד החריצים==
קיימות מספר השערות באשר לשימוש האפשרי שלשמו נחרטו החריצים בסלע. לפי הסברה המקובלת הם נוצרו כתוצאה מהסעת מטען על ידי מזחלות או על ידי מרכבות, אלא שבתאוריה זו כמה בעיות לא פתורות. אם אכן שונעו מזחלות במקום, משאן היה חייב להיות כבד מאוד כדי ליצור חריצים כה עמוקים, ולא ברור איזה כוח יכול היה לספק אנרגיה לדחיפתן, בהתחשב בממדיו של האי ושל אוכלוסייתו לפני 4000 שנים. אם דובר במרכבות, הרי שכדי לחרוץ חריצים בסלע בעומק של עד 60 ס"מ, על גלגליהן היה להיות בקוטר ניכר של 140 ס"מ לפחות. ייתכן כי החריצים שמשו להעברת מסעות דווקא במעלה הגבעות, והוצע כי אדמה חקלאית הועברה באמצעותם אל צוקי אבן הגיר החשופים באיים. 

תאוריה אחת מתארכת את החריצים לתקופת בניית המקדשים במלטה, היינו כ-1500 שנים קודם לתקופת הברונזה, אלא שאין קשר גאוגרפי בין מיקומם של החריצים למיקום המקדשים שהוקמו בתקופה זו, והם סמוכים למקומות היישוב בתקופת הברונזה. אחרים סוברים כי נחצבו על ידי הפיניקים, היינו, החל במאה ה-7 לפנה"ס. 

נתונים נוספים המקשים על תאוריית השינוע מצויים בעובדות שבאתרים מסוימים החריצים נפסקים בקצה מצוקים, ובאחרים הם צוללים אל תוך הים, ממשיכים מתחת לפני המים ולעיתים מגיחים שוב מצידו האחר של מפרץ. סמוך לחוף ובתוך הים משתנה רוחבם של החריצים והם ערוכים בדוגמת שתי וערב. במספר אתרים, ובמיוחד במיסרח אר איל-קביר נראות צורות גאולוגיות של משולשים ומרובעים ליד החריצים. 

לפי הסברה השלישית שנשקלה, החריצים שמשו כמערכת השקיה, וסברה רביעית, לפחות באזור החופים ובים גורסת כי מדובר בתופעה של העתקים טבעיים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.cartrutsmalta.com/introdis-claphamjunctiontriangles.html אודות המקום]
* [https://web.archive.org/web/20100308071647/http://www.electricyouniverse.com/eye/index.php?level=collection&id=16 תמונות מהאתר]
* [https://web.archive.org/web/20090619070425/http://www.maltavista.net/en/list/photo/1496.html תמונות האתר]
* [http://www.visitmalta.com/clapham-junction המקום באתר לשכת התיירות של מלטה]

קטגוריה:מלטה: פרהיסטוריה
קטגוריה:מלטה: מבנים
מרינה מנישק

מרינה מנישק (1588–1614) (בפולנית: Maryna Mniszech, ברוסית: Марина Мнишек) הייתה בתו של וויוודה פולני, אשתו של דמיטרי הכוזב הראשון, שהייתה משתתפת פעילה באירועי תקופת הצרות ברוסיה הצארית בתחילת המאה ה-17.
250px

מרינה מנישק הכירה את דמיטרי הכוזב הראשון בשנת 1604. ככל הנראה הייתה מודעת לכך שאין הוא הנסיך האמיתי, אך תחת השפעת הכמורה הקתולית ורצונה להיות צארינה, הסכימה להתחתן איתו. במהלך האירוסין הובטח לה שהיא תקבל לשליטתה את ערי נובגורוד ופסקוב, תוכל לשמור על הדת הקתולית ובמידה ודמיטרי לא יצליח לתפוס את השלטון תוכל להתחתן עם מישהו אחר. ב-3 במאי 1606 היא הגיעה למוסקבה ו-5 ימים מאוחר יותר התחתנה ונהפכה להיות צארינה רוסית. במהלך המהומות של 17 במאי היא לא נהרגה ונשלחה לאביה. בהוראת וסילי שויסקי במהלך שנתיים (אוגוסט 1606 - יולי 1608) כל משפחת מנישק התגוררה בירוסלבל. במסגרת שיחות בין רוסיה הצארית לבין פולין סוכם שמרינה מנישק תחזור למולדתה ותפסיק להיקרא "צארינה רוסית". במהלך הנסיעה לפולין היא נתפסה על ידי תומכים של דמיטרי הכוזב השני והועברה למחנה שלו. ב-5 בספטמבר 1608 התקיים טקס בו הודיעה שהוא למעשה בעלה שניצל בנס. לפי מכתביה למלך פולין ולאפיפיור היא סבלה קשה בתקופה זו. בתקופה זו נולד לה בן.

בשנת 1610, לאחר ניצחון הכוחות הפולנים על צבא רוסיה הצארית היא הופיעה בפרברי מוסקבה. לאחר שהאצולה המוסקבאית נשבעה אמונים למלך פולין כצאר רוסי, הוצע למרינה מנישק לוותר על השאיפות שלה ולחזור לפולין. היא סירבה וכתוצאה מכך, מעתה הייתה צריכה להסתתר גם מהפולנים. עד לתחילת 1611 היא ובנה התגוררו בקלוגה תחת הגנת תומכי דמיטרי הכוזב השני (שכבר נהרג). לאחר מכך היא עברה לקולומנה והצליחה לשכנע את תומכי דמיטרי הכוזב השני להכריז על בנה כיורש העצר של רוסיה. עם התקדמות הכוחות הרוסים שהתנגדו לשליטה פולנית במדינה למוסקבה, היא נמלטה לריאזן ולאסטרחן. לאחר בחירת מיכאל הראשון, צאר רוסיה לכהונה תושבי אסטרחן דרשו ממנה ומתומכיה לעזוב את העיר. באזור נהר אוראל היא נתפסה על ידי כוחות הצאר החדש וביולי 1614 הועברה למוסקבה.

בנה וראש תומכיה הוצאו להורג מיד, מועד פטירתה המדויק אינו ידוע.

קטגוריה:אצולה פולנית
קטגוריה:צארים רוסים
קטגוריה:רוסיה הצארית: אישים
קטגוריה:נשות צארים רוסים
קטגוריה:נשים רוסיות במאה ה-17
קטגוריה:ילידי 1588
קטגוריה:נפטרות ב-1614
צוקי דינגלי

צוקי דינגלי (באנגלית: Dingli Ciffs) הם צוקי אבן גיר בדרום-מערבו של האי מלטה, שאורכם כשלושה קילומטרים מדרום-מזרח לצפון-מערב. הצוקים נופלים בצידם הדרום-מערבי בחדות אל הים התיכון מגובה של 220 מטרים, והרמה שמעליהם משתפלת במתינות לכיוון צפון וצפון-מזרח. הרמה היא אזור חקלאי והיא מנוקזת על ידי מספר ואדיות. באחד הוואדיות שוכנים גני בוסקט, החורש הטבעי היחיד במלטה, וזה נהנה מאספקת מי נגר עילי שמקורם ברמה. הנקודה הגבוהה ביותר במלטה - טא' דמיירק (Ta' Dmejrek) - המתנשאת לגובה של 253 מטרים שוכנת בצוקי דינגלי. מהצוקים נשקף מראה האי הבלתי נושב פילפלה שמדרום-מזרח להם.

היישוב היחיד השוכן ברמה הוא הכפר דינגלי, הקרוי על שמו של האביר האנגלי תומאס דינגלי (Thomas Dingley), אשר התגורר במקום במאה ה-16, והצוקים קרויים על שמו של הכפר. עוד שוכנת בצוקים קפלה המוקדשת למרים המגדלית אשר הוקמה במאה ה-17, ותחנת מכ"ם ישנה של חיל האוויר המלכותי. ממזרח לצוקים שוכן האתר הפרהיסטורי מיסרח אר איל-קביר, שבו התגלו חריצי סלע גדולים, אשר טרם נמצא להם הסבר מספק.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20100612083436/http://maltavista.net/en/list/topic/53.html תמונות הצוקים]
* [http://www.visitmalta.com/dingli-cliffs הצוקים באתר לשכת התיירות של מלטה]

<gallery widths="200px" heights="180px" perrow="3">
קובץ:Dingli cliffs 1 (6796011386).jpg|צוקי דינגלי
קובץ:Dingli Cliffs111.jpg|מראה בצוקים
קובץ:Dingli Cliffs.JPG|צוקי דינגלי
</gallery>

קטגוריה:מלטה: גאוגרפיה
גני בוסקט

מראה כללי
ארמון ורדאלה מגני בוסקט
גני בוסקט (אנגלית Buskett Gardens; מאיטלקית בוסקטו - Boschetto - חורש קטן) הוא אזור החורש הטבעי היחיד באי מלטה, והוא שוכן בדרום מערבו. אורכם של הגנים הוא כ-800 מטרים ורוחבם הממוצע הוא כ-200 מטרים. הגנים הם אחד האתרים היחידים באי שנהנים מזרימה של מי נגר עילי, בשל כך שהם שוכנים בערוץ נחל המוביל מצוקי דינגלי שמדרום להן. בגנים גדלים עצי אורן ירושלים, אלון, זית ותפוז, וכן שיחים רבים, ועליהם הוסיפו האבירים ההוספיטלרים צמחים נוספים במהלך המחצית השנייה של המאה ה-16. בפינה הצפון-מזרחית של הגנים שוכן ארמון ורדאלה, אחת משלושת מעונותיו הרשמיים של נשיא מלטה.

==חגיגות האימנאריה==
בשל ייחודם של הגנים בנוף המלטזי, הם משמשים אזור קיט ונופש פופולרי, ומדי שנה נערכת בהן חגיגת האימנאריה (l-Imnarja), שהיא החגיגה הגדולה במדינה מבחינת היקפה. החגיגה נערכת ביום חגם של פאולוס ופטרוס הקדושים, החל ב-29 ביוני. מקורה של האימנאריה הוא בחגיגות הבציר ובשוק חקלאי שהחלו להיערך במקום באמצע המאה ה-19, ומאוחר יותר נקבע מועדם ביום חגם של שני הקדושים. שמו של האירוע הוא עיוות של המילה האיטלקית "Luminaria", שמשמעותו "הארה", על שום המדורות שהודלקו בעבר בעיר הסמוכה רבאט.

עיקר האירוע הוא בגנים והוא מתחיל ב-28 ביוני בערב, בחגיגות פולקלור, שירה וריקוד, המלוות בארוחות צלי ארנבת (Fenkata) ובשתיית יין. רבים מהחוגגים נשארים בגנים משך כל הלילה, ולמחרת נערך בהם יריד חקלאי, המלווה בנגינת תזמורות. לקראת שעות אחר הצהריים נערכים מרוצי סוסים וחמורים ברבאט הסמוכה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visitmalta.com/buskett-gardens בוסקט באתר לשכת התיירות של מלטה]
* [http://www.aboutmalta.com/grazio/festas.html אודות חגיגות ל-אימאריה בבוסקט]
* [http://www.maltamediaonline.com/?p=10009 Maltese Islands celebrate l-Imnarja]
* [https://web.archive.org/web/20160303212342/http://www.searchmalta.com/cgi-local/photos/main.cgi?locationid=105&type=1&brand=0 תמונות מבוסקט]
* [https://web.archive.org/web/20090619145500/http://www.maltavista.net/en/list/topic/52.html תמונות מבוסקט]

קטגוריה:מלטה: גאוגרפיה
קטגוריה:מלטה: תרבות
מאונה קיאה

מצפי כוכבים בפסגה. מימין לשמאל: [[מתקן הטלסקופ האינפרא אדום של נאס"א, טלסקופי התאומים קק I, קק II וטלסקופ סובארו.]]
מאונה קיאה (בהוואית ואנגלית: Mauna Kea, /ˈmounə ˈkɛjə/) הוא הר געש רדום המהווה את אחד מחמשת ההרים המרכיבים את האי הוואי, והגבוה שבהם. בשפה המקומית משמעות שמו היא הר לבן, כיוון שמדי חורף מתכסה ראש ההר בשכבת שלג. פסגת המאונה קיאה נמצאת בגובה 4,207 מטרים מעל גובה פני הים אך בגובה 10,203 מטרים מעל קרקעית האוקיינוס השקט ובכך הוא ההר הגבוה ביותר בעולם לפי מדידה זו.

==גאולוגיה==
האי הוואי מורכב מחמישה הרי געש, הבולטים שבהם הם מאונה קיאה ומאונה לואה. ההערכה היא כי ההר התפרץ מהאוקיינוס השקט לפני כ 250,000 שנים, ויצר קלדרה. ההתפרצויות הבאות היו אלימות יותר באופיין ויצרו את צורתו הקונית של ההר.
==הפסגה==
פסגת המאונה קיאה משמשת כמצפה כוכבים כבר מהעת העתיקה של ההתיישבות בהוואי. הפסגה נמצאת מעל כ-40% מאטמוספירת כדור הארץ וכ-90% מלחץ האדים של המים ובכך יוצרת תנאים מצוינים לצפייה בשמי הלילה. בנוסף, הפסגה נמצאת מעל שכבת האינוורסיה ולכן מתאפשרים בה מעל ל-300 לילות בשנה בהם ניתן לצפות בשמיים נקיים. מיקומה על כדור הארץ מאפשר תצפית לשני חלקי השמיים של כדור הארץ, הצפוני והדרומי. מבנה ההר איפשר סלילת דרך ובכך הקל על קביעת המצפים בפסגה. בשל מספר התושבים המועט על האי, זיהום האור הוא קטן, ומשפר את תנאי הצפייה.

בניית מצפי כוכבים בפסגה, כדוגמת מצפה הכוכבים קק, היוותה גורם מחלוקת פוליטי ומשפטי בשנים האחרונות. בשל הגורמים שצוינו לעיל הועדפה הפסגה על ידי מדענים כמשכן למצפי כוכבים וכיום שוכנים בה כתריסר מצפים. מאידך גיסא, ילידים מקומיים ושוחרי איכות הסביבה טוענים כי המשך הבנייה במקום פוגע בו, הן מבחינה סביבתנית והן מבחינה תרבותית: לפי המסורות, פסגת ההר היא מקום משכנה של פוליהו, אלת השלג, מקום תפילה ומצפה כוכבים מסורתי. בנוסף, הפסגה היא ביתו של חרק אנדמי. דליפות של כספית ושפכים זיהמו גם הן את הפסגה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070310233855/http://astronomymaunakea.com/photos.html תמונות של ההר]
* [http://www.ifa.hawaii.edu/info/vis/ מרכז המבקרים]
* 

==הערות שוליים==

האי הוואי והפארק הלאומי הרי הגעש של הוואי

קטגוריה:ארצות הברית: גאולוגיה
קטגוריה:הוואי (אי)
קטגוריה:הוואי: הרי געש
דמיטרי הכוזב השני

דמיטרי הכוזב השני (רוסית: Лжедмитрий II; ? - 21 בדצמבר 1610, קלוגה) היה נסיך שקר שטען שהוא בן של איוואן הרביעי וניסה להגיע לכס רוסיה הצארית. למרות שתקופה מסוימת שלט בחלק משמעותי של המדינה, לא נחשב צאר לדעת ההיסטוריונים כי לא הצליח להשתלט על מוסקבה ולא הוכתר כצאר בדרך המקובלת.
== הופעתו ==
מיד לאחר הריגת דמיטרי הכוזב הראשון החלו להתפשט שמועות על כך שהוא לא נהרג והצליח לברוח ממוסקבה. כשבוע לאחר האירועים האלימים בהם הוא נהרג, החלו להופיע במוסקבה כרזות שנחתמו כביכול על ידו. בהופעת הנסיך מחדש היו מעוניינים כוחות שונים, בין היתר הפולנים ומתנגדי הצאר החדש וסילי שויסקי. 

דמיטרי הכוזב השני הופיע בפעם הראשונה בשנת 1607 בעיר שדה קטנה בבלארוס. לא ברור מי הוא היה. לפי חלק מהגרסאות הוא היה מטביי וריובקין, בן של איש כמורה מאוקראינה. לפי גרסאות אחרות הוא היה ממוצא יהודי.

עם הזמן מחנה תומכיו גדל. תומכיו לרוב היו פולנים, אצילים מדרום רוסיה וקוזאקים. כאשר צבאו הגיע ל-3,000 לוחמים הוא יצאה לפשיטה וניצח את כוחות הצאר ליד קוזלסק. מיד לאחר הקרב, צבאו כמעט התפזר כתוצאה מהשלל הרב שנתפס. רק הצטרפות מספר אצילים פולנים איפשרה לו להמשיך במהלך. עם זאת, התלות שלו בפולנים גדלה. במהלך קרב שהתרחש ב-30 באפריל - 1 במאי 1608 הוא ניצח את הכוחות של וסילי שויסקי. בתחילת יוני 1608 הוא התחיל במצור על מוסקבה והקים מחנה בפרבר של העיר - בטושינו. זה היה הבסיס לכינוי - "הגנב מטושינו". ב-25 ביולי 1608 וסילי שויסקי חתם חוזה עם נציגי המלך הפולני סיגיזמונד השלישי. בחוזה סוכם בין היתר, שכל הפולנים יעזבו את דמיטרי הכוזב השני ומרינה מנישק תחזור לפולין, לא תכיר בנסיך הכוזב כבעלה ותפסיק לקרוא את עצמה כצארינה. בהיוודע שמרינה מנישק עזבה את ירוסלבל בדרכה לפולין דמיטרי הכוזב השני שלח כוח צבאי במטרה לתפוס אותה. הדבר הצליח, אך מרינה מנישק סירבה לבוא אליו והתמקמה במחנה תומכיו הפולנים. לאחר משא ומתן סוכם שמרינה מנישק תכיר בו כבעלה ולאביה יועברו כספים רבים וערים לאחר שדמיטרי הכוזב השני יתפוס את השלטון.

בינתיים המצור על מוסקבה נמשך ללא התקדמות ממשית ולא נרשמו הצלחות בשדה הקרב. מצור על מנזר חשוב בסביבת מוסקבה לא צלח. שוודיה שלחה את כוחותיה במטרה לתמוך בוסילי שויסקי ולכוחות שלו בהנהגת מיכאל סקופין-שויסקי היו מספר הצלחות שהחלו לאיים על עצם קיום המחנה בטושינו. בתחילת 1609 החלו מהומות בערים שתמכו בדמיטרי וזאת כתוצאה מהמיסים שהוטלו לצורך מימון הצבא. בקיץ 1609 מלך פולין החל בפלישה גדולה לשטחי רוסיה הצארית ורוב הפולנים עזבו את דמיטרי הכוזב השני. בסוף 1609 הוא נאלץ לעזוב את טושינו ונמלט לקלוגה. 

בסוף שנת 1610 הוא נהרג על ידי אציל ממוצא טטרי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רוסיה הצארית: אישים
קטגוריה:נפטרים ב-1610
אלפונס אלה

אלפונס אלה, "טקס אכילת לחם הקודש הראשון של ילדות אנמיות בשלג" (Première communion de jeunes filles chlorotiques par un temps de neige;{{כ}} [[1883, Carré blanc)]]
אלפונס אלה, סביב שנת [[1899]]
אלפונס אָלֵה (בצרפתית: Alphonse Allais; 20 באוקטובר 1854 – 28 באוקטובר 1905) היה סופר, משורר והומוריסט צרפתי, בן תקופת הבל אפוק.

== יצירתו ==
אלה, יליד אונפלר, קלוודוס, הקיסרות הצרפתית השנייה, חיבר קבצים רבים של כתבים היתוליים. כמשורר והומוריסט, פיתח במיוחד את צורת החריזה הידועה בשם Holorime (אולורים) – בתי שיר הבנויים כולם מחרוזים הומופוניים, ששורות שלמות מתחרזות בהם. לדוגמה:

לאלה מיחסים גם את החיבור המוזיקלי הראשון שכולו שתיקה. חיבורו "מרש אבל להלוויית אדם חירש" משנת 1897 - הבנוי מתשע תיבות ריקות - מקדים יצירות דומות מאת ג'ון קייג' וארווין שולהוף בפער שנים ניכר. יצירתו "סיפור לשרה" תורגם ואויר בידי אדוארד גורי.

אלה לקח חלק בתערוכות הומוריסטיות, בעיקר אלה של Salon des Arts Incohérents מן השנים 1883 ו-1884, שנערכו בגלרי ויויֶין (Galerie Vivienne). בתערוכות הללו הציג אלה מה שנחשב על דעת רבים לדוגמאות המוקדמות ביותר של אמנות מושגית. מבין יצירות האמנות שלו, ההשפעה הרבה ביותר הייתה אולי לגיליון לבן וריק של נייר בריסטול – "טקס אכילת לחם הקודש הראשון של ילדות אנמיות בשלג" (1883) (מדובר בטקס שילדים קתוליים עוברים בגיל שמונה, לבושים בבגדים לבנים), ועבודה דומה באדום, "חשמנים אחוזי שבץ אוספים עגבניות על חוף הים האדום" (חקר זוהר הצפון)" מ-1884 (לבושם הרשמי של חשמנים הוא גלימה אדומה).

אם כי הוא מוכר בעיקר כהומוריסט, עסק גם במחקר מדעי בתחומי צילום בצבעים והפקת גומי סינתטי.

הוא נהג לבקר באופן קבוע בקברט Le Chat Noir ("החתול השחור") ברובע מונמארטר בפריז, ופרסם מאמרים בשבועון "החתול השחור" שנוסד ב- 1882 כדי לקדם בציבור קברט זה. ב-1891 הוא כתב כמה שירים בשיתוף עם מוריס דונה עבור הקברט.
המלחין אריק סאטי נולד באותו רחוב באונפלר במרחק כמה צעדים מן הבית שבו נולד אלפונס אלה. הם נהגו להיפגש בקברט "החתול השחור" ואלפונס אלה נהג לכנות אריק סאטי "המלחין של תורת הנסתר". מוזיאון קטן על שם אלפונס אלה נמצא בחלקו האחורי של בית מרקחת באונפלר בבית שבו נולד. בשנת 1896 הוא כתב מחזה "זכאי" ביחד עם אלפרד קאפי.

אלה מת בפריז כתוצאה של דלקת ורידים שגרמה לתסחיף ריאתי. רופאו ציווה עליו להישאר במיטה במשך שישה חודשים, אך במקום זה הוא הלך לבית קפה, כפי שהיה רגיל לעשות מדי יום ביומו, ואמר לחברו שליווה אותו בחזרה לביתו: "מחר אני מת; אתה חושב כי זה מגוחך, אך אינני צוחק; מחר אני מת." וכפי שאמר הוא מת ביום המחרת.

קברו של אלפונס אלה בבית הקברות סן-קואן בפריז נעלם ב-1944 אחרי הפצצה של חיל האוויר הבריטי. דימוי של אפרו נטמן בבית הקברות של מונמארטר בפריז ב- 2005.

==יצירותיו העיקריות==
* להתפקע (1891)
* יחי החיים! (1892)
* שניים ועוד שניים הם חמישה - התייחסות לביטוי השגוי "2 + 2 = 5 (1895)
* אין או שוורים (1896)
* אל נא נכה את עצמנו (1900)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.gutenberg.org/browse/authors/a#a5240 יצירות פרי עטו של אלפונס אלה], בפרויקט גוטנברג
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:הומוריסטנים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1854
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1905
חרדון צב מצוי

חרדון צב מצוי (שם מדעי: Uromastyx aegiptia) הוא מין של לטאה ממשפחת החרדוניים.

== מאפיינים ==
חרדון צב מצוי נפוץ בעיקר באזור מצריים, לוב, עומאן, ישראל (אזור הנגב והרי אילת) וברחבי המזרח התיכון, בשטחים מדבריים וחמים כרוב בני משפחתו. שלא כמו חרדון הצב ההדור, הוא שוכן בעיקר במישורים סלעיים ובוואדיות ונפוץ יותר.

אצל הבדואים נקרא ד'אב (בערבית: ضب). הם מנצלים את עורו החזק וכן, בשרו משמש כמזון.

נמנה עם הזוחלים המדבריים הגדולים בישראל ואורכו מגיע ל-75 סנטימטרים (כולל זנב). בשעות הבוקר הקרירות צבע הגוף כהה יחסית (שחור-אפור) על מנת לקלוט את חום השמש ביעילות, ובמשך היום הוא הולך ומתבהר עם ההתחממות (חום-כתום). הוא מתאפיין בחפירת מחילות עמוקות מתחת לקרקע (כמספר מטרים) ושם שוהה במשך מרבית התקופה הקרה. בעת סכנה הוא פותח בריצה לעבר המחילה שלו ובמקרה של סכנה קרובה אף יכול להכות בעזרת הזנב החזק והקוצני שלו.

הוא יצור צמחוני ולכן ניזון בעיקר מצמחים, שיחים ופירות. בעונת הרבייה הנקבה מטילה 17–41 ביצים וקוברת אותם באדמה. כעבור חודשיים בוקעים הצעירים.

== ראו גם ==
* ארץ החרדונים

==לקריאה נוספת==
*אנציקלופדיה החי והצומח של ארץ ישראל בהוצאת החברה להגנת הטבע ומשרד הביטחון, כרך 5
* אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022, , עמ' 82–84
חרדון צב מצוי ב[[ארץ החרדונים]]

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.teva.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/reptileRedBook.doc רשימה של זוחלים בישראל ומצב שימור שלהם]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1775
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי פטר פורסקל
קטגוריה:חרדוניים
קטגוריה:ארץ ישראל: חרדוניים
קטגוריה:תוניסיה: זוחלים
קטגוריה:הסהרה: בעלי חיים
ישראל משה דושינסקי

רבי ישראל משה דושינסקי (בכתיב מיושן: דושינסקיא; כ"א בכסלו ה'תרפ"ב, 22 בדצמבר 1921, חוסט - כ"ב באדר ב' ה'תשס"ג, 26 במרץ 2003, ירושלים) היה האדמו"ר וראש ישיבת דושינסקיא וראב"ד וגאב"ד העדה החרדית בירושלים.

== ביוגרפיה ==
נולד לרבי יוסף צבי דושינסקי, בז' באלול ה'תרצ"ג עלה לארץ ישראל יחד עם אביו, שהגיע לכהן כגאב"ד העדה החרדית בירושלים. נישא לאלטא מרים לאה בת יהושע דוד גרוס, ראש הקהל של קהילת סאטמאר בעיירה סאטמאר שברומניה. לאחר פטירתו של אביו התמנה לכהן בראשות הישיבה והקהילה של אביו. בתקופתו התבססה הקהילה סביבו כחצר חסידית לכל דבר, ונוסדו לה מוסדות ובתי מדרש בישראל ומחוצה לה.

בשנת ה'תשכ"ח התמנה כדיין בבד"ץ של העדה החרדית. בשנת ה'תשמ"ט מונה לראב"ד. לאחר פטירת קודמו בתפקיד, הרב משה אריה פריינד, החל לכהן בשנת ה'תשנ"ו כגאב"ד העדה החרדית, עד לפטירתו בשנת תשס"ג. נקבר ליד קבר אביו בבית הקברות הקטן הסמוך למבנה הישן של בית החולים שערי צדק. על מצבתו נכתב: "ממשה ועד משה לא קם כמשה בישראל".

==משפחתו==
* בנו הרב יוסף צבי דושינסקי מילא בחיי אביו את מקומו בראשות ישיבת "בית יוסף צבי" דושינסקיא. לאחר פטירת אביו ממלא מקומו בהנהגת קהילת חסידי דושינסקיא. הוא חתנו של הרב זלמן לייב מייזליש, רב קהילת סיגייט בניו יורק.
* בנו הרב מרדכי יהודה הוא רב קהילת דושינסקיא בבית שמש.
* חתנו הרב יששכר דב כ"ץ היה רב קהילת "בית יוסף צבי" דושינסקיא בוויליאמסבורג וראש הישיבה שם.
* בתו שיינדל, הייתה נשואה לרב יוסף עמרם ווייסמאנדל (נפטר), רב קהילת נייטרא במאונט קיסקו שבארצות הברית ובנו של הרב חיים מיכאל דב בער
* חתנו הרב יעקב יחזקיה סופר, רב קהל עדת ישראל טורונטו. נכדו של רבי יעקב יחזקיה גרינוולד מפאפא.

==לקריאה נוספת==
* כבה נר ישראל: אוסף מילי דהספידא, שני כרכים, ירושלים תשס"ד
* בפרק המוקדש לו אצל: אברהם אליעזר סופר, ממשה ועד משה, יריד הספרים, ירושלים תשס"ז

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:דייני העדה החרדית
קטגוריה:ראשי ישיבה חסידים בישראל
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:ירושלים: אדמו"רים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שערי צדק
קטגוריה:ישראלים ילידי צ'כוסלובקיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1921
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
למידת בריחה

למידת בריחה היא מושג פסיכולוגי המתאר התנהגות שמתרחשת על מנת להפסיק גירוי בלתי נעים.

למידת בריחה שונה מלמידת הימנעות: בריחה נועדה להפסיק גירוי בלתי נעים המתרחש בהווה (ללא חשיבה לטווח ארוך), בעוד הימנעות נועדה למנוע כליל את המגע עם הגירוי הבלתי נעים, לפני שהוא מתרחש, בהנחה שהוא אכן עומד להתרחש בעתיד.

ניתן להדגים למידת בריחה בתהליך הביהביוריסטי של התניה אופרנטית, על פי הניסוי הנודע של תיבת סקינר: התיבה חולקה לשני חלקים המופרדים במחיצה נמוכה. חולדה נמצאת בחלק אחד של התיבה ומקבלת זרם חשמלי (עונש). החולדה מגיבה בצורות שונות כמו ריצה או קפיצה, אך הזרם החשמלי נמשך, עד שהיא קופצת במקרה לצידה השני של התיבה. לאחר מספר ניסיונות, החולדה לומדת לקפוץ מיד לצד השני של התיבה בכל פעם שהיא חשה בזרם חשמלי, כדי להפסיק את המגע עמו (בהמשך עשויה החולדה ללמוד למידת הימנעות של קפיצה לצד השני עוד לפני שהזרם החשמלי הופיע, למשל אם למדה שגירוי כמו הפעלת נורה מקושר לזרם חשמלי שמגיע מיד אחריו, אז תקפוץ מיד כשתופעל הנורה).

==ראו גם==
* אינהיביציה
* חוסר אונים נרכש

קטגוריה:למידה
קטגוריה:ביהביוריזם

en:Operant conditioning#Avoidance learning
יאקות אל-חמאווי

יַאקוּ֫ת בן עבדאללה א-רוּמִי אל-חַמַוִי (1179–1229; מערבית: ياقوت الحَمَوي الرومي, תעתיק מדויק: יאקות אלחַמַוי אלרומי) היה ביוגרף וגאוגרף ערבי מוסלמי, ככל הנראה ממוצא יווני. אל-חמווי ידוע בכתביו ומאמריו האנציקלופדיים אודות העולם המוסלמי.

==שמו==
פירוש השם "יאקות" הוא אבן אודם (רובי); השם "א-רומי" מעיד על מוצאו היווני (ביזנטי), והשם "אל-חמווי" מעיד על מוצא או קשר לעיר חמה (שבימינו ממוקמת בסוריה).

==חייו והשכלתו==
יאקות נולד בקונסטנטינופול. הוא נמכר כעבד, ומאוחר יותר עברו הוא ואדונו לעיר בגדאד. לאחר שזיהה את כישוריו, החל אדונו של יאקות להקנות לו חינוך. הוא שוחרר מעבדות בשנת 1199 והחל לפרסם מאמרים. בשנת 1213 הוא התחיל את מסעו, שבמהלכו ביקר בתבריז, בדמשק ובמוסול. תמיכתו בח'וארג' סיבכה אותו והוא ברח בשנת 1216 מדמשק למרב שבשטח טורקמניסטן של ימינו. במרב הוא עבד במשך שנתיים בספריות העשירות שהיו במקום. עקב סכנות של פלישת ג'ינגיס חאן לאזור, הוא נמלט לחלב, בה החל לחבר את ספרו "מועג'ם אל-בולדאן" (ראו להלן). הוא ביקר באלכסנדריה בשנת 1227 ומת בחלב ב-1229.

==עבודתו==
חשיבותו של יאקות כחוקר נעוצה בכך שעבודותיו מבוססות על מקורות שמצא בספריות במרכז אסיה, אשר אבדו ברובם כעבור שנים ספורות, במהלך כיבוש האזור על ידי המונגולים.
===מועג'ם אל-בולדאן===
ספרו העיקרי של יאקות, הלקסיקון הגאוגרפי-ספרותי המקיף "מועג'ם אל-בולדאן" (בערבית: معجم البلدان, בתעתיק מדויק: מֻעְגַ'ם אל-בֻּלְדָאן, כלומר "לקסיקון המדינות" או "מילון המדינות"), חובר בשנים 1224-1228 (יאקות השלים אותו כשנה לפני מותו). זהו קובץ מקומות מרכזיים בתרבות הערבית ובעולם הערבי, מסודרים בסדר אלפביתי לפי שמותיהם, עם אופן הגייתם, גיזרונם מערבית או משפות אחרות ומיקומם. לתיאורו הגאוגרפי של כל מקום הוסיף יאקות מידע היסטורי ואתנוגרפי, לרבות אנקדוטות וסִיפֵּרִים, רישומים ותיאורים הנוגעים לכיבושים מוסלמיים, שמות שליטים ופרטים ביוגרפיים עליהם, מונומנטים, ידוענים מקומיים, וכן פרוזה ושירה רלוונטיות שמהוות מידע בעל ערך היסטורי-ספרותי רב.

==הנצחתו==
על שמו של יאקות רחוב בירושלים, צפונית מזרחית לעיר העתיקה בוואדי אל-ג'וז.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20100613180822/http://www.bookrags.com/biography/yaqut-scit-021/ ביוגרפיה של יאקות] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:גאוגרפים ערבים
קטגוריה:ילידי 1178
קטגוריה:נפטרים ב-1229
רכס הבוסטר

רכס הבּוּסְטֶר הוא רכס ברמת הגולן בין העיר קוניטרה בדרום להר החרמונית. שמו של הרכס, בוסטר, ניתן לו על שם תחנת הגברה למי השקיה שבנו הסורים, תחנת בוסטר (מאנגלית: booster, מגביר). רכס הבוסטר מורכב משני תלים מרכזיים: תל אל-מַחְפִי ודַהְרַת אִיבְּרָהִים.

רכס הבוסטר נמצא על קו הגבול הישראלי–סורי והוא חלק מקו התלים הישראלי. חשיבותו האסטרטגית הרבה של הרכס נובעת ממיקומו ושליטתו בשטח. רכס הבוסטר מצוי בין תא שטח שטוח מדרום ובו ממוקמת קוניטרה (פתחת קוניטרה הצפונית) ומצפון, אזור שטוח נוסף שמצפונו הר חרמונית, תא שטח זה קיבל את הכינוי "עמק הבכא" בקרבות הבלימה במלחמת יום הכיפורים.

על ראש הרכס החזיק צה"ל בסיס צבאי בשל חשיבות האזור, אך לאחר הקמת חוות רוח באזור, הבסיס פונה.

== הערות שוליים ==

רכס הבוסטר
קטגוריה:ישראל: הרי געש
קטגוריה:בסיסי צה"ל ומוצביו ברמת הגולן
קטגוריה:קו התלים הישראלי
בואה קשת

בואה קשת (שם מדעי: Epicrates cenchria) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים המצוי במרכז אמריקה ובדרומה. הוא ידוע בשל ססגוניותו ובשל כך עורו "מחליף צבעים" כאשר קרני אור פוגעות בו, ומכאן שמו. יש לו תשעה תת-מינים ידועים. תת-המינים נבדלים זה מזה באורכם, בעובי שלהם, בדוגמאות שעל גבם ובאזור התפוצה שלהם.

האורך הממוצע של בואת הקשת נע בין 1.2 ל-1.8 מטרים, אך ידוע על פריטים שאורכם עלה על שני מטרים. הוא מעדיף להיות על האדמה, אך מסוגל לטפס גם על עצים.

אזור מחייתו הוא בעיקר ביערות לחים או באזורים מסולעים. 

הנקבה אינה מטילה ביצים, היא משריצה ולדות חיים,12-25 ולדות. תוחלת החיים מגיעה עד 30 שנים בטבע.<ref></ref>

הוא נפוץ במרכז אמריקה בקוסטה ריקה ובפנמה. בדרום אמריקה הוא נפוץ ממזרח לאנדים בקולומביה, ונצואלה, אקוודור, פרו, סורינם, ברזיל, גויאנה, גויאנה הצרפתית, בוליביה, פרגוואי וצפון ארגנטינה.

== תת-מינים ==
* Epicrates cenchria alvarezi - בואה קשת ארגנטינאי
* Epicrates cenchria assisi - בואה קשת קאטנגי
* Epicrates cenchria barbouri - בואה קשת מהאי מרחו
* Epicrates cenchria cenchria - בואה קשת ברזילאי
* Epicrates cenchria crassus - בואה קשת פרגואי
* Epicrates cenchria gaigei - בואה קשת פרואני
* Epicrates cenchria hygrophilus - בואה קשת אספריטו סנטו
* Epicrates cenchria maurus - בואה קשת קולומביאני
* Epicrates cenchria polylepis - בואה קשת מהרמה המרכזית

בואה קשת פרואני
בואה קשת קולומביאני

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090905031516/http://www.bristolzoo.org.uk/learning/animals/reptiles/rainbow-boa אתר גן החיות של בריסטול]
* [http://nationalzoo.si.edu/Animals/ReptilesAmphibians/Facts/FactSheets/Brazilianrainbowboa.cfm אתר גן החיות הלאומי בוושינגטון]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:חנקיים
קטגוריה:ברזיל: זוחלים
קטגוריה:אקוודור: זוחלים
קטגוריה:קוסטה ריקה: זוחלים
קטגוריה:גיאנה: זוחלים
קטגוריה:זוחלים ביער האמזונאס
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1758
חוק מאה שמונים המעלות

חוק מאה שמונים המעלות
חוק מאה ושמונים המעלות הוא מונח מתחום הצילום בקולנוע או בטלוויזיה.

כאשר מצלמים בנפרד שתי דמויות המשוחחות ביניהן, מתקבלים שני שוטים, ובכל אחד מהם נראית דמות המביטה ומשוחחת עם דמות אחרת, אשר נמצאת מחוץ לפריים. לאחר מכן, בעריכה, מחברים את שני השוטים הנפרדים לסצנה אחת, בה נראות שתי הדמויות משוחחות זו עם זו. לצורך כך, יש לשמור על כיווני המבט ביניהן, למרות שבכל שוט לא רואים את הדמות שעמה משוחחים.

חוק מאה ושמונים המעלות נשמר בזמן הצילום באופן הבא: אם נעביר קו דמיוני בין שתי הדמויות שמשוחחות זו עם זו, קו זה יהיה קוטר של מעגל, אשר שתי הדמויות נמצאות על ההיקף שלו, המחולק כעת לשתי קשתות, כל אחת בגודל 180 מעלות. החוק קובע כי אם מציבים את המצלמה בצידו האחד של הקו בזמן צילום השוט הראשון (דמות א' מדברת אל דמות ב'), חובה להמשיך ולהציב את המצלמה באותו הצד, גם בזמן הצילום של השוט השני (דמות ב' מדברת אל דמות א').

==ראו גם==
*עריכה אנליטית

קטגוריה:טכניקות צילום
קטגוריה:מינוחים בקולנוע
בראונסוויל

בראונסוויל (באנגלית: Brownsville) היא עיר מחוז במחוז קמרון בדרום מדינת טקסס, ליד גבול ארצות הברית עם מקסיקו. דרומית לה, מעבר לנהר ריו גראנדה נמצאת העיר המקסיקנית מטמורוס. בראונסוויל היא העיר הדרומית ביותר במדינת טקסס והדרומית מבין הערים בארצות הברית השוכנות ביבשת (העיר היחידה שנמצאת דרומית לה היא קי וסט השוכנת על אי). לפי מפקד התושבים של שנת 2000 חיו בעיר 139,772 תושבים וכ-350,000 במטרופולין בראנסוויל-הרלינגן.

== היסטוריה ==
בראונסוויל הוקמה בשנת 1848. נקראת על שמו של מפקד 'מבצר טקסס' שנהרג במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו במהלך המצור של המקסיקנים על המבצר שלו. שנה לאחר שהוקמה, בראונסוויל כבר הפכה לבירת המחוז של 'מחוז קמרון'. היא קיבלה מעמד של עיר בשנת 1850 אך זמן קצר לאחר מכן המעמד הזה הוסר ממנה בגלל בעיות משפטיות על בעלות האדמה עליה שכנה. רק שלוש שנים לאחר מכן, ב-7 בפברואר 1853 קיבלה מעמד של עיר בשנית. 

ב-13 ביולי 1859 פרצה מלחמת קורטינה הראשונה. המלחמה התרחשה בין הצבא הפרלמנטרי של מקסיקו בהנהגתו של חואן קורטינה, חוואי עשיר ומדינאי בעל השפעה רבה באזור לבין צבא ארצות הברית, טקסס ריינג'רס והמיליציה המקומית של בראונסוויל. בתום המלחמה הצליחו המקסיקנים וקורטינה לכבוש את בראונסוויל. הוא וחייליו שלטו בעיר עד ה-20 בספטמבר כאשר נהדפו לעיר הדרומית לבראונסוויל, מטמורוס שבמקסיקו. במאי, 1861 פרצה מלחמת קורטינה השנייה. קורטינה ניצל את העובדה שמלחמת האזרחים האמריקנית רק החלה וניסה לכבוש את מחוז ספאטה אך לא הצליח ונאלץ לסגת לאחר שאיבד 8 אנשים.

בשנת 1926 נפתחה בעיר מכללה, המכללה הדרומית של טקסס. בשנת 1991 המכללה התאחדה עם אוניברסיטת טקסס ונקראת כיום 'אוניברסיטת טקסס בבראונסוויל והמכללה הדרומית של טקסס'.

בשנים 1945-1970 אוכלוסיית בראונסוויל גדלה משמעותית מ-25,000 תושבים ל-52,000 תושבים.

== גאוגרפיה ==
בראונסוויל היא העיר הדרומית ביותר בטקסס והדרומית ביותר מבין הערים ביבשת בארצות הברית (העיר הדרומית היחידה יותר מבראונסוויל היא קי וסט והיא שוכנת על אי במפרץ מקסיקו). בראונסוויל היא חלק ממטרופולין בראונסוויל-הרלינגן בו חיים כ-350,000 תושבים. גבולה הדרומי של העיר הוא נהר ריו גראנדה אשר מהווה גם את הגבול בין ארצות הברית למקסיקו. דרומית לה, מעבר לגבול שוכנת העיר המקסיקנית מטמורוס כאשר נהר הריו גראנדה מפריד ביניהן.

== אקלים ==
הרוחב הגיאוגפי והגובה בהם נמצאת בראונסוויל מעניקים לה מזג אוויר סובטרופי. זה בא לידי ביטוי בקיץ חם ולח וחורף מתון. קרבתה של העיר למפרץ מקסיקו מספקת לה מזג אוויר קריר ונוח יותר לעומת ערים אחרות הרחוקות יותר מהאוקיינוס כמו לארדו ומקאלן.

== ערים תאומות ==

* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:טקסס: ערים
קטגוריה:ריו גראנדה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1848
ישראל קמקוויוואולה

ישראל קַמַקַוִיווֹאוֹלֶה (בהוואית: Israel "IZ" Kamakawiwo'ole; 20 במאי 1959 – 26 ביוני 1997) היה זמר ומוזיקאי מהוואי. התפרסם מחוץ להוואי בזכות אלבומו "Facing Future", שיצא ב-1993, ובמיוחד בזכות הרצועות מאותו אלבום ששילבו את השיר "Over the Rainbow" / "What a Wonderful World". לאחר שהתפרסם, השתתף במספר תוכניות טלוויזיה ובפרסומות. היה בעל השפעה גדולה על המוזיקה בהוואי.

== ביוגרפיה ==
קמקוויוולה נולד בבית החולים Kuakini שבהונולולו. הוא החל ללמוד מוזיקה בגיל 15 וניגן על יוקולילי. דודו היה השחקן והמוזיקאי מו קיל .

קמקוויוואולה התגורר בהוואי עד יום מותו.

לאורך חייו סבל מהשמנה חמורה שבשיאה הגיע משקל גופו ליותר מ-350 ק"ג. הוא אושפז מספר פעמים ומת בגיל 38 מסיבוכים בדרכי הנשימה ומערכת הלב. הוא הותיר אחריו את אשתו מרלן ובתו.

ביום מותו דגל מדינת הוואי הורד לחצי התורן. הוא האדם השלישי בהיסטוריה של הוואי שהוענק לו כבוד זה, והיחיד שלא היה איש ממשלה. יותר מ-10,000 אנשים השתתפו בהלווייתו. ארון הקבורה יצא מגבעת הקפיטול של הונולולו. ב-12 ביולי אפרו פוזר באוקיינוס.

==דיסקוגרפיה==
* 1990: Ka 'Ano'i
* 1993: Facing Future
* 1995: E Ala E
* 1996: N Dis Life
* 1998: Iz in Concert: The Man and His Music
* 2001: Alone in Iz World
* 2007: Wonderful World

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.kamakawiwo.net Israel Kamakawiwo'ole] - אתר המעריצים
* 

קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:הוואי: אישים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1997
דולי (צילום)

מתקן לצילום דולי של חברת "jl fisher"

דּוֹלִי (מאנגלית: Camera dolly; בעברית: צְלַמְנוֹעַ), בצילום קולנוע או וידאו הוא אביזר המשמש להנעת מצלמה בצורה חלקה. בדרך כלל נעה עגלת הדולי על גבי מסילות המותאמות לה במיוחד. במתקני דולי רבים יש גם אפשרות לשלוט על המהירות והתאוצה כדי להשיג את האפקט הרצוי בשוט.

את המצלמה המקובעת על העגלה מתפעל מפעיל המצלמה, כאשר לרוב גם עוזר הצלם רוכב על העגלה, על מנת לעזור לצלם להפעיל את המצלמה. בעל המקצוע, האחראי על הנעת עגלת הדולי, מכונה "דולי-גריפ". מפעיל המצלמה, עוזר הצלם והדולי-גריפ הם טכנאים המתמחים בהפעלת ציוד הדולי.

שוט שמצולם בתנועה, על דולי, נקרא "שׁוֹט נָע" (באנגלית: traveling shot או dolly shot).

==ראו גם==

* תנועות מצלמה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טכניקות צילום
קטגוריה:ציוד צילום
וסילי שויסקי

וסילי שויסקי (1552 – [22] בספטמבר 1612) (ברוסית :Василий IV Шуйский) היה הצאר של רוסיה עד לכיבוש הפולני. אחרי נפילתו בשבי לא היה צאר שהצליח לשלוט במדינה עד לשנת 1613 – תחילת שלטון משפחת רומנוב ברוסיה.

==תחילת הקריירה==
וסילי שויסקי, ציור מ-[[1672]]
שויסקי נולד למשפחת אצילים והיה בויארין משנת 1584. הוא השתתף באופן פעיל במספר מערכות צבאיות בתקופת שלטון איוואן הרביעי. בשנים 1586–1587 נשלח לגלות. בשנת 1591 בוריס גודונוב הרשה למשפחת שויסקי לחזור למוסקבה. באותה שנה הוא ניהל וועדת חקירה לבירור נסיבות מותו של הנסיך דמיטרי, בנו של איוואן הרביעי, ובנוסף הוא החל לשבת בדומה בויארית. בשנת 1605 השתתף בקרב נגד דמיטרי הכוזב הראשון אך לא ניצל את הניצחון ומעשית נתן לדמיטרי לחזק את עצמו מחדש. עם תפישת השלטון על ידי דמיטרי הכוזב הראשון ניסה לבצע מהפכה אך נכשל, חלק מתומכיו הוצאו להורג והוא בעצמו נשלח מחוץ למוסקבה. בסוף 1605 הורשה לחזור למוסקבה. היה פעיל בניסיונות להחלפת השלטון וכתוצאה מכך, ב-17 במאי 1606 דמיטרי הכוזב הראשון נהרג. ב-19 במאי 1606 התמנה שויסקי לצאר רוסיה. במסגרת ההכתרה חתם על מגבלות שלטון הצאר. כמו כן, הודיע שהריגת הנסיך דמיטרי בוצעה בהוראת בוריס גודונוב, בניגוד למסקנות הוועדה שהוא עצמו היה בראשה מספר שנים קודם לכן, שקבעה שהנסיך נהרג תוך כדי משחק ילדים עם סכין ללא מעורבות גורמים חיצוניים.

==תקופת השלטון==
כל תקופת שלטונו הייתה על רקע מלחמת רוסיה-פולין (1605 - 1618). הגעת שויסקי לשלטון חיזקה מאבק פנימי בין האצולה המוסקבאית לבין האצולה בדרום המדינה. הדבר גרם, בין היתר, לתחילת התקוממות האיכרים בהנהגת איוואן בולוטניקוב. כתוצאה משינוי חוקתי בהקשר למעמד החולופים הוא הצליח לפצל את מחנה מתנגדיו. לקראת אוקטובר 1607 התקוממות דוכאה סופית על ידי כוחותיו.

במקביל, באוגוסט 1607 החלה פשיטה של דמיטרי הכוזב השני לרוסיה הצארית. ב-1 במאי 1608 כוחות הצאר נוצחו והחל מצור על מוסקבה. לקראת סוף שנת 1608 רוב שטחי המדינה היו תחת שליטתו של דמיטרי הכוזב השני. בפברואר 1609 נחתם חוזה עם שוודיה. בהתאם לחוזה זה, שטחים בצפון המדינה הועברו לשליטה שוודית תמורת תמיכתם בווסילי שויסקי. בתמיכת הכוחות השוודים הצבא המשותף בהנהגת מיכאל סקופין-שויסקי הצליח להחזיר לעצמו שליטה ברוב המדינה והמצור על מוסקבה הופסק. באופן מפתיע, מיד לאחר שחרור מוסקבה ממצור, מיכאל סקופין-שויסקי שהיה מפקד צבא אהוד נפטר. היים חשד שהוא הורעל בהוראת וסילי שויסקי.

ב-24 ביוני 1610 הצבא הרוסי ספג מפלה קשה בקרב קלושינו מהכוחות הפולנים. ביולי 1610 האצולה המוסקבאית ביצעה הפיכה שלטונית והכריחה את וסילי שויסקי לפרוש למנזר. השליטה במדינה הועברה למועצה של 7 בויארים.

בספטמבר 1610 שויסקי ואחיו הועברו למפקד הכוחות הפולנים. הוא הועבר לסמולנסק ובהמשך לוורשה.

הוא נפטר במעצר במבצר כ-100 ק"מ מוורשה. מספר ימים לאחר מכך נפטר גם אחיו. האח השלישי הוחזר למוסקבה לאחר מספר שנים.

בשנת 1635 גופתו הועברה לקתדרלת המלאך מיכאל במוסקבה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://hrono.info/biograf/shuiskiv.html קורות חיים]
* 

קטגוריה:צארים רוסים
קטגוריה:מנהיגים רוסים שהודחו במהפכה
קטגוריה:ילידי 1552
קטגוריה:נפטרים ב-1612