חוג הסרטן (ספר)

חוג הסרטן (באנגלית: Tropic of Cancer) הוא רומן מאת הנרי מילר שתואר וכאחראי .<ref name="Decker2007"></ref> : 22<ref name="Meisel1991"></ref> פורסם לראשונה בשנת 1934 על ידי הוצאת הדפוס אובליסק בפריז, צרפת, אך מהדורה זו נאסרה בארצות הברית.<ref name="Baron"></ref> פרסומו בשנת 1961 בארצות הברית על ידי דפוס גרוב הוביל למשפטי גסויות שבחנו את גבולות חופש הביטוי באמריקה בנושא של פורנוגרפיה בתחילת שנות השישים. בשנת 1964, בית המשפט העליון בארצות הברית הכריז שהספר איננו פורנוגרפי. כיום היא נחשבת כיצירה ספרותית חשובה של המאה ה-20.

== כתיבה ופרסום ==

אני גר בווילה בורגזה. אין פירור של לכלוך בשום מקום, ואף כיסא שאיננו במקומו. אנחנו כולנו כאן לבד ואנחנו מתים.

- קטע מהפסקה הראשונה

מילר כתב את הספר בין 1930 ל-1934 במהלך "חייו כנווד" בפריז.<ref name="Brassai"></ref>:105–107 הווילה בורגזה הבדיונית היא למעשה וילה סוראט 18, ברובע ה-14 של פריז.<ref>D'Abate, Matthew. Paris: Street by Street. CouCou, Feb. 8, 2018,</ref> כפי שמילר מגלה בטקסט של הספר עצמו הוא התכוון לראשונה לקרוא לספר "זין משוגע".<ref></ref> מילר נתן את ההסבר הבא למדוע הכותרת הייתה בסופו של דבר, "חוג הסרטן" : "זה היה כי בעיניי סרטן סימל את המחלה של הציוויליזציה, נקודת הקצה של המסלול הלא נכון, הכרח לשנות מסלול בצורה קיצונית, להתחיל לחלוטין מחדש מכלום.":38

אנאיס נין עזרה בעריכת הספר.:109 בשנת 1934 פרסמה הוצאת הדפוס אובליסק של ג'ק כהנא את הספר בגיבוי כספי של נין שלוותה את הכסף מאוטו ראנק.:108<ref name="Jong1994"></ref>:116

== ציטוט של אמרסון, הקדמה ומבוא ==
במהדורה של 1961, בעמוד הפתיחה של הרומן, יש ציטוט של ראלף וואלדו אמרסון:<ref name="Atkinson1961"></ref> <blockquote> רומנים אלה יפנו דרך, פה ושם, ליומנים או אוטוביוגרפיות - ספרים שובי לב, אם רק אדם ידע לבחור בין מה שהוא מכנה בתור חוויותיו את מה שהם באמת החוויה שלו, וכיצד לתעד את האמת באמת.<ref name="TOC"> [https://archive.org/stream/HenryMillerTropicOfCancer/Henry%20Miller/Henry%20Miller%20-%20Tropic%20Of%20Cancer#page/n1/mode/1up p. 1]</ref> </blockquote> מהדורת 1961 כוללת הקדמה מאת קארל שפירו שנכתב בשנת 1960 וכותרתו "הסופר החי הגדול ביותר". שלושת המשפטים הראשונים הם: <blockquote> אני קורא להנרי מילר הסופר החי הגדול ביותר כי אני חושב שזה מה שהוא. אני לא קורא לו משורר כי מעולם לא כתב שיר; אני חושב שהוא אפילו לא מחבב שירה. אבל כל מה שכתב זהו שיר בדרך הטובה ביותר כמו גם במובן הרחב ביותר של המילה.:v – xxx </blockquote> לאחר ההקדמה מופיע מבוא שנכתב על ידי נין בשנת 1934, שמתחיל כך: <blockquote> הנה ספר ש, אם דבר כזה היה אפשרי, עשוי להחזיר לנו את התיאבון למציאות הבסיסית. הרושם הדומיננטי ייקלט ככזה של מרירות ואכן, מרירות יש בו עד תום אבל יש גם אקסטרווגנטיות פרועה, עליזות מטורללת, התלהבות, מרץ מתפרץ, לעיתים על גבול ההזייתי.: xxxi – xxxiii </blockquote>

== סיכום ==
מתרחש בצרפת (לרוב בפריז) בשלהי שנות העשרים ותחילת שנות השלושים, "חוג הסרטן" מתרכז בחיי מילר כסופר מתחיל. בסוף הרומן, מילר מסביר את גישתו האמנותית לכתיבת הספר עצמו, כשהוא מציין: <blockquote> עד היום, הגישה שלי לשיתוף פעולה עם עצמי הייתה זאת של לרדת מסטנדרט הזהב של הספרות. הרעיון שלי היה בקצרה להציג תחיה של הרגשות, לתאר את התנהלותו של בן אנוש בסטרטוספרה של הרעיונות, כלומר, כשהוא נתון באחיזתן של הזיות.:243 </blockquote> בשלבו אוטוביוגרפיה ובדיה, פרקים אחדים עוקבים אחר נרטיב ומתייחסים לחבריו, עמיתיו ומקומות העבודה האמיתיים של מילר; אחרים נכתבו כהשתקפויות של זרם התודעה שלעיתים נכתבו מתוך מצב של התגלות. הרומן נכתב בגוף ראשון, כמו רבים מהרומנים האחרים של מילר, ואין לו ארגון ליניארי, אלא הוא מתנודד לעיתים תכופות בין העבר להווה.

== נושאים ==
הספר מתפקד במידה רבה כמדיטצית טבילה במצב האנושי. כסופר נאבק, מילר מתאר את התנסותו בחיים בקהילה של בוהמאים פריזאים, שם הוא סבל לסירוגין מרעב, הומלסיות, עוני מחפיר, בדידות וייאוש בגלל הפרידה מאשתו. כאשר תיאר את פריז על פי תפיסתו בתקופה הזאת, כתב מילר: <blockquote> אדם יכול לחיות בפריז - גיליתי את זה! - על צער וייסורים בלבד. תזונה מרה - אולי הטובה ביותר שיש עבור אנשים מסוימים. בכל אופן, עדיין לא הגעתי לסוף החבל שלי. רק פלרטטתי עם האסון... אז הבנתי מדוע פריז מושכת אליה את המעונים, ההזויים, המטורפים הגדולים של האהבה. הבנתי למה כאן, ממש כאן בצירו של הגלגל אפשר לאמץ את התיאוריות הכי פנטסטיות, התיאוריות הבלתי אפשריות ביותר, מבלי למצוא אותן מוזרות כלל וכלל; כאן האדם קורא שוב את ספרי נעוריו והחידות שבהן מקבלות משמעויות חדשות, משמעות חדשה עבור כל שיערה לבנה. אדם הולך ברחובות בידיעה שהוא משוגע, רדוף שדים, מכיוון שזה אך ברור מדי שהפרצופים הקרים והאדישים הללו הם חזותם של שומריו. כאן כל הגבולות מתפוגגים והעולם מתגלה כבית מטבחיים מטורף. השגרה נמתחת לה עד אין קץ, הפתחים נסגרים בחוזקה, ההיגיון משתולל ללא שליטה, עם סכין קצבים עקובה מדם ומנצנצת.:180–182 </blockquote> ישנם קטעים רבים המתארים במפורש את המפגשים המיניים של המספר. בשנת 1978 טען חוקר הספרות דונלד גוטיירס כי הקומדיה המינית בספר הייתה "ללא ספק נמוכה... [אך עם] פתיינות חושית חזקה יותר מאשר קומדיה גבוהה".<ref name="Gutierrez1978"></ref>:22 הדמויות הן קריקטורות, והדמויות הגבריות "מועדות מבעד למבוך תפיסותיהן של האישה".:24

מייקל הרדין הציג טיעון לת'מה של הומופוביה ברומן.<ref name="Hardin2002"></ref> הוא הציע שהרומן מכיל "תשוקה הומוארוטית עמוקה ומודחקת שצפה ועולה מדי פעם".

מוזיקה וריקוד הם נושאים חוזרים נוספים.<ref name="Jackson1979"></ref> מוזיקה משמשת "כסימן לחיוניות שמילר דוחה בכל מקום". ואזכורים של ריקוד כוללים בין השאר השוואה של אהבתו למונה ל"ריקוד למוות" וקריאה לקורא להצטרף ל"ריקוד נמוג אחרון" אף על פי ש"אנחנו אבודים".

מלבד המספר בגוף ראשון "הנרי מילר", : 108 הדמויות הראשיות כוללות:

; בוריס
: חבר ששוכר חדרים בווילה בורגזה.:22-23 הדמות עוצבה על פי מייקל פרנקל, סופר ש"נתן למילר מחסה בימי נוודותו" ב-1930.:103,176
; קרל
: חבר סופר שמתלונן על אנשים אופטימיים, על פריז ועל כתיבה.:49–50 מילר עוזר לקרל לכתוב מכתבי אהבה ל"הכוס העשיר, איירין", וקרל מספר על מפגשו איתה למילר.:107–117 בספר, קרל מתגורר בעוני מחפיר ומקיים יחסי מין עם קטינה. ההשראה לקרל היה ידידו של מילר, הסופר אלפרד פרלס.:10
; קולינס
: מלח שמתיידד עם פילמור ומילר.:194–208 מכיוון שקולינס התאהב בנער בעברו, כשהוא מפשיט את מילר החולה כדי להכניסו למיטה זה מתפרש כעדות לתשוקה הומוארוטית.
; פילמור
: "צעיר בשירות הדיפלומטי" שמתיידד עם מילר.:193 הוא מזמין את מילר לגור אצלו; מאוחר יותר מצטרפת אליהם ה"נסיכה" מאצ'ה הרוסית עם "העגבת".:219–238 פילמור ומילר משבשים מיסה בזמן שהם משוטטים עם חמרמרת.:259–263 לקראת סוף הספר, פילמור מבטיח להינשא לאישה צרפתייה בשם ג'ינט שהוא הכניס להיריון, אך היא מתעללת בו פיזית ושתלטנית, ומילר משכנע את פילמור לעזוב את פריז בלעדיה.:292–315 דמותו של פילמור הייתה מבוססת על ריצ'רד גאלן אוסבורן, עורך דין.:46
; מונה
: דמותה של אשתו השנייה של מילר, ג'ון מילר.:96–97 מילר נזכר בערגה במונה, שנמצאת באמריקה.:17–21, 54, 152, 177–181, 184–185, 250–251
; טניה
: אישה הנשואה לסילבסטר.:56–57 דמות שהתבססה על דוגמנית בשם ברטה שרנק, שהייתה נשואה לג'וזף שרנק.<ref></ref> במהלך כתיבת הרומן, מילר ניהל גם רומן נלהב עם אנאיס נין; על ידי שינוי ה- "ט" ל- "ס", נוצרת אנאגרמה של השם משפחה של נין. ניתן לציין כי באחד ממכתביה הנלהבים הרבים של נין למילר, היא מצטטת את הפסקה שמובאת למטה. טניה מנהלת רומן עם מילר שמפנטז עליה בתחילת הספר:

<blockquote> הו, טניה, איפה עכשיו הכוס החם שלך, הביריות השמנות והכבדות האלה, הירכיים הרכות והבולטות? יש עצם בזין שלי באורך של חמישה עשר סנטימטרים. אני איישר כל הקמטים בכוס שלך, טניה, גדולה עם זרע. אני אשלח אותך הביתה לסילבסטר שלך עם כאב עמום בבטן ועם הרחם שלך במהפכה. סילבסטר שלך! כן, הוא יודע לבנות אש באח, אבל אני יודע איך להלהיט כוס. אני יורה בך ברקים חמים, טניה, אני מצית בשחלות שלך זוהר.:5-6 </blockquote>

; ואן נורדן
: חבר של מילר שהוא "ככל הנראה הגבר המושחת ביותר מבחינה מינית" בספר, שיש לו "חוסר אמפתיה מוחלט כלפי נשים".:25–27 ואן נורדן מתייחס לנשים בעודו משתמש במונחים כמו "הכוס שלי מג'ורג'יה", "כוס מזוין", "כוס עשיר", "הכוס הנשואה", "הכוס הדני" ו"כוסיות מטופשות ".:100–107 מילר עוזר לוואן נורדן לעבור לחדר בבית מלון, שם ואן נורדן מביא נשים "יום יום, פנימה והחוצה". :117–146 הדמות התבססה על וומבלי באלד, כותב של טור רכילות.<ref></ref>

== חוקיות ==
=== ארצות הברית ===
עם פרסום הספר בצרפת בשנת 1934, אסר שירות המכס של ארצות הברית לייבא את הספר לארצות הברית<ref name="Time1961"></ref> פרנסס סטלוף מכרה עותקים של הרומן שהוברחו מפריז במהלך שנות השלושים של המאה הקודמת בחנות הספרים של גות'אם שלה, מה שהוביל לתביעות משפטיות.<ref name="SteloffNYTObit"></ref> מהדורה המפרה זכויות יוצרים של הרומן פורסמה בעיר ניו יורק בשנת 1940 על ידי "מדוזה" (יעקב בראסל); העמוד האחרון טען שמקום הפרסום הוא מקסיקו .<ref></ref> בראסל נשלח בסופו של דבר למאסר לשלוש שנים בעבור המהדורה.<ref></ref>

בשנת 1950 ניסה ארנסט באסיג, מנהל התאחדות החירויות האזרחיות האמריקאיות בסן פרנסיסקו, לייבא לארצות הברית את "חוג הסרטן" ביחד עם הרומן הנוסף של מילר, "חוג הגדי". המכס עצר את הרומנים ובאסיג תבע את הממשל. לפני שהתיק הגיע למשפט, ביקש באסיג בעתירה שבית המשפט יכיר ב-19 הצהרות של מבקרי ספרות שהעידו על "הערך הספרותי של הרומנים ועל מעמדו של מילר כסופר רציני".<ref></ref> ההצעה נדחתה על ידי השופט לואיס א. גודמן והתיק עבר למשפט עם גודמן. גודמן הכריז על שני הרומנים כמגונים. באסיג ערער על ההחלטה למעגל התשיעי לערעורים, אולם הרומנים הוכרזו שוב כ"מגונים" בהחלטה פה אחד ב"באסיג נגד ארצות הברית".

בשנת 1961, כאשר דפוס גרוב פרסמו את הספר באופן חוקי בארצות הברית, הובאו למעלה מ-60 תביעות גסויות בלמעלה מ-21 מדינות נגד מוכרי ספרים שמכרו אותו.<ref name="GuardianRembarObit"></ref> חוות הדעת של בתי משפט היו שונות; לדוגמה, בדעת מיעוט, כתב שופט בית המשפט העליון בפנסילבניה, מייקל מוסמאנו, כי הספר הוא... "לא ספר. זוהי בריכת שופכין, ביוב פתוח, בור של ריקבון, התכנסות מזוהמת של כל הרקוב בפסולת של הא-מוסריות האנושית."<ref>Commonwealth v. Robin, 218 A.2d 546, 561 (Pa. 1966).</ref>

המו"ל בארני רוסט שכר את עורך הדין צ'ארלס רמבאר כדי לעזור לרוסט להוביל את "המאמץ לסייע לכל מוכר ספרים שיועמד לדין, ללא קשר לשאלה האם הייתה חובה חוקית לעשות זאת".<ref name="LATRembarObit"></ref><ref></ref> רמבאר טען בהצלחה במהלך שני ערעורים, במסצ'וסטס ובניו ג'רזי, אף על פי שהספר המשיך להיחשב מגונה בניו יורק ובמדינות אחרות.

בשנת 1964 בית המשפט העליון של ארצות הברית, בגרוב. נ. גרשטיין ציטט את המקרה של ג'ייקובליס נ '. אוהיו (שהוכרע באותו יום) וביטלה את ממצאי בית המשפט של המדינה לפיו "חוג הסרטן" נחשב למגונה.<ref></ref><ref></ref>

=== מדינות אחרות ===
הספר נאסר גם מחוץ לארצות הברית:
* בקנדה הוא היה ברשימת הספרים שנאסר על ידי המכס החל משנת 1938.<ref name="Caldwell2004"></ref> המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה החרימה עותקים של הספר מחנויות ספרים וספריות ציבוריות בראשית שנות השישים. עד 1964 העמדות כלפי הספר הפכו ל"ליברליות".
* רק עותקים של הספר שהוברחו היו זמינים בבריטניה לאחר פרסומו בשנת 1934.<ref name="Travis1998"></ref> הסקוטלנד יארד שקל איסור פרסום בבריטניה בשנות השישים, אך החליט נגד מכיוון שדמויות ספרותיות כגון TS אליוט היו מוכנות להגן על הספר בפומבי.
* בפינלנד כל ההעתקים המודפסים של הגרסאות הפיניות של הספר הוחרמו על ידי המדינה לפני שהספרים הודפסו בשנת 1962 והספר לא פורסם עד 1970. עם זאת הספר היה זמין במדינה בשוודית ובאנגלית.<ref>http://www2.kirjastot.fi/kysy/arkistohaku/kysymys/?ID=c56f8e10-74fb-4a3d-8a29-f6e47032a6d2</ref>

== ביקורת ==
=== מבקרים יחידים ===
בשנת 1935 קרא ה. ל. מנקן את מהדורת פריז משנת 1934 ושלח פתק מעודד למילר: "קראתי את חוג הסרטן לפני חודש. נראה לי שזו יצירה מעולה של ממש וכך דיווחתי למי ששלח אותה אלי. עוד אודות זאת, כאשר נפגש."<ref></ref>

במאמרו "בבטן הלויתן" משנת 1940 כתב ג'ורג 'אורוול את הדברים הבאים: <blockquote> אני ממליץ בכנות לכל מי שלא עשה זאת לקרוא לפחות את חוג הסרטן. עם קצת תושייה, או על ידי תשלום מעט מעל המחיר שפורסם אתה יכול להשיג אותו, וגם אם חלקים ממנו יגעילו אותך, הוא ידבק בזיכרון שלך... כאן לפי דעתי מצוי כותב הפרוזה הבדיונית היחיד בעל הערך הקל ביותר שהופיע בין הגזעים דוברי האנגלית מזה כמה שנים. גם אם יתנגדו לכך כהפרזת יתר, מן הסתם יש להודות שמילר הוא סופר יוצא דופן, שווה יותר ממבט יחיד; והרי הוא סופר שלילי, לא קונסטרוקטיבי, לא מוסרי, סתם עוד יונה, קבל פסיבי של רוע, מעין וויטמן בין הגוויות...<ref name="Orwell"></ref> </blockquote> סמואל בקט התייחס אליו כאל "אירוע חשוב בתולדות הכתיבה המודרנית".<ref>Cited in: Henry Miller, Tropic of Cancer, (Harper Perennial, UK, 2005)</ref> נורמן מיילר, בספרו על מילר שכותרתו "גאונות ותאווה" משנת 1976, כינה אותו "אחד מעשרת או עשרים הרומנים הגדולים של המאה שלנו, מהפכה בתודעה שוות ערך ל"השמש עולה גם כן".<ref></ref>

אדמונד וילסון כתב על הרומן: <blockquote> הטון של הספר ללא ספק נמוך; חוג הסרטן, למעשה, מנקודות מבט הן של התרחשויותיו והן של השפה בה הם מועברים, הוא הספר הנמוך ביותר מבחינת נקודת זכות ספרותית אמיתית שאי פעם זכור לי שקראתי ... יש נוחות מוזרה של מזג וסגנון הרוחצת את כל הקומפוזיציה גם כשהוא מגעיל או מתיש.<ref></ref> </blockquote><nowiki> </nowiki>בפוליטיקה המינית (1970), כתבה קייט מילט כי מילר "הוא מצבור של נוירוזות מיניות אמריקאיות", ומראה "חרדה ובוז" כלפי נשים ביצירות כמו חוג הסרטן.<ref name="Millett"></ref>:295–296 בשנת 1980, תיארה אנטול ברויארד את חוג הסרטן כ"רומן הראשון והטוב ביותר של מר מילר", כשהוא מראה "כשרון למציאת סמליות במקומות לא פולשניים" ובעל "משפטים יפים."<ref name="Broyard"></ref> ג'וליאן סימונס כתב ב-1993 כי "אפקט ההלם [של הרומן] חלף", אם כי "הוא נשאר מסמך יוצא דופן".<ref name="Symons"></ref> מאמר משנת 2009 של איוואן מוריסון אודות הספר תיאר אותו כ"מציל חיים" כשהוא "נדד ממשקה למשקה וממיטה למיטה, קרוב באופן מסוכן לקריסה מוחלטת".<ref></ref>

=== רשימות הספרים הטובים ביותר ===
הספר נכלל במספר רשימות של הספרים הטובים ביותר, כגון:
* ביולי 1998 דירגה מועצת הספרייה המודרנית את חוג הסרטן במקום ה-50 ברשימת 100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית של המאה העשרים.<ref></ref><ref name="ModernLibrary"></ref>
* ביולי 1998, סטודנטים של קורס הוצאת הספרים Radcliffe, לבקשת מערכת הספרייה המודרנית, ערכו רשימה משלהם של 100 מיטב הרומנים בשפה האנגלית של המאה העשרים, והספר דורג במקום ה-84.<ref></ref>
* בין יולי 1998 לאוקטובר 1998, סקר קוראים מקוון של הספרייה המודרנית הציב את הרומן 68 מבין 100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית של המאה העשרים.
* בסקר שנערך על ספרנים שפורסם בנובמבר 1998, הספר דורג במקום ה-132 ברשימה של 150 ספרי ספרות מהמאה ה-20.<ref></ref>
* מגזין Time כלל את הרומן ברשימת 100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית בשנים 1923 - 2005 .<ref></ref>
* הרומן מופיע בספר 1001 ספרים שעליך לקרוא לפני מותך משנת 2006 .<ref></ref>
* זה היה אחד מ" 1000 הרומנים שכולם חייבים לקרוא " בגרדיאן בשנת 2009.<ref></ref>
* זה נכלל ברשימה "75 הספרים שכל גבר צריך לקרוא" (2011) ב"סקוויר " .<ref></ref>

== השפעות ==
=== השפעות ספרותיות על מילר ===
מבקרים ומילר עצמו טענו שמילר הושפע מהסופרים הבאים בעת כתיבת הרומן:
* לואי-פרדיננד סלין, במיוחד מסע עד סוף הלילה (1932), הרומן הראשון למחצה האוטוביוגרפי שלו ובו "דמות קומית, אנטי-הרואית".:109–110<ref></ref> עם זאת, אורוול כתב "בשני הספרים משתמשים במילים שלא ניתן להדפיס. שניהם הם במובן מסוים אוטוביוגרפי, אבל זה הכל."
* פיודור דוסטויבסקי, במיוחד כתבים מהמחתרת (1864).
* ג'יימס ג'ויס. אורוול חשב שהרומן לא דמה ליוליססשל ג'ויס.
* פרנסואה רבלה.<ref></ref>
* הנרי דייוויד ת'ורו.<ref></ref><ref name="Shifreen1979"></ref>
* וולט ויטמן, שכתב בסגנון דומה על אנשים רגילים. המשורר מוזכר בחיוב מספר פעמים ברומן, למשל: "אצל וויטמן כל הסצנה האמריקאית מתעוררת לחיים, עברה ועתידה, הולדתה ומותה. כל ערך שיש באמריקה, וויטמן כבר הביע, ולא נותר עוד מה לומר.":239-240

=== השפעת הרומן על סופרים אחרים ===
חוג הסרטן "השפיע עצומות ובאופן שבלתי ניתן למחיקה הן על המסורת הספרותית האמריקאית והן על החברה האמריקאית בכללותה".<ref></ref> הרומן השפיע על סופרים רבים:
* הרומן של לורנס דורל מ-1938. "הספר השחור" תואר כ"חוגג את הנרי מילר מחוג הסרטן כאביו הספרותי [של דוראל]."<ref></ref>
* נטען כי הרומן הרשים את כותבי דור הביט בשנות השישים כגון ג'ק קרואק ווויליאם ס. בורוז.<ref></ref>
* אריקה ג'ונג כתבה "...כשחיפשתי את החופש לכתוב [את הרומן משנת 1973] פחד גבהים, הרמתי את חוג הסרטן וההתרוממות העצומה של הפרוזה פתחה בי משהו.": 14 בתורו, מילר הילל את פחד גבהים בשנת 1974, והשווה אותו לחוג הסרטן.<ref></ref>

== עיבוד ==
הרומן עובד לסרט חוג הסרטן (1970) בבימויו של ג'וזף סטריק, ובכיכובם של ריפ טורן, ג'יימס קלהן ואלן בורסטין. מילר היה "יועץ טכני" במהלך הפקת הסרט; אף על פי שהיה לו הסתייגות מהעיבוד שנעשה לספר הוא שיבח את הסרט הסופי.:147 הסרט הוגדר כבעל תוכן מיני בארצות הברית, ומאוחר יותר שונה למותר לצפייה מגיל 17.<ref></ref>

== אזכורים ביצירות אחרות ==

; ספרות
* באוטוביוגרפיה שלו משנת 1948 כתב המשורר והסופר רוברט וו. סרוויס כמה הערות על חוג הסרטן, למשל, "כמובן שהספר זעזע אותי אבל לא יכולתי להכחיש הבהוב מוזר של גאונות במאבקיו הפרועים ביותר."<ref></ref>
* בפרק 2 של ספרו של ויליאם גאדיס מ-1955 תעודות ההוקרה, שמתרחש בפריז של שנות השלושים, אמן מתלונן "אני חייב להראות את התמונות האלה, אני חייב למכור חלק מהם, אבל איך אני יכול להכניס אנשים לשם למעלה כשהוא שם? הוא גוסס. אני לא יכול להוציא אותו לרחוב, גוסס ככה. . . אפילו בפריז"(63-64), המהדהד את הסצנה בחוג הסרטן כשהאמן קרוגר מנסה להוציא את מילר החולה מהאולפן שלו כדי שיוכל להציג את תמונותיו. "אנשים לא יכולים להסתכל בתמונות ופסלים בהתלהבות כשגבר גוסס לנגד עיניהם" (Grove ed., 195).<ref>Steven Moore, A Reader's Guide to William Gaddis's 'The Recognitions (Univ. of Nebraska Press, 1982), p. 95.</ref>
* בסיפורו הקצר "אנטרופיה" משנת 1960, תומאס פינצ'ון מתחיל בציטוט מרומן זה.
* ברומן משנת 1965 יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר מאת קורט וונגוט, לילה קוראת את הספר "כאילו ... [זה] היה היידי".<ref></ref>
* ברומן שבע הדקות מאת אירווינג וואלאס בשנת 1969 הספר והמשפט מוזכרים.
* במחזה פטרודקטילים משנת 1994 מאת ניקי סילבר, הרומן מוזכר על ידי הדמות אמה: "היא קוראת שירים של אמילי ברונטה ואני קוראת פרקים מתוך חוג הסרטן מאת הנרי מילר."<ref></ref>
* במזג אוויר סוער של קרל הייאסן משנת 1995, דמות מצטטת שורה מתוך הרומן.
* בספר הלא-בדיוני משנת 1998 נערי סילון, קוונטין מראה לסאני עותק של חוג הסרטן ושואל אותו "אתה רוצה ללמוד על בנות?"<ref></ref>

; מוזיקה
* כותב השירים הסאטירי ומדריך המתמטיקה טום לרר הצהיר שהוא מתכוון לכתוב ספר מתמטיקה שיימכר במיליון עותקים אותו הוא יכנה חוג החדו"א.
* הלהקה הבריטית "נביאי מזג האוויר" נקראה על שם שורה בפסקת הפתיחה של הרומן: "בוריס בדיוק נתן לי סיכום של השקפותיו. הוא נביא של מזג אוויר." 
* הנרי רולינס מלהקת הפאנק הארדקור Black Flag הושפע מאוד מהספר ופעמים רבות התייחס אליו בשיריו, ולרוב ציטט מילים ישירות. הוא גם היה קורא קטעים ממנו לקהל במופעים.
* בשיר "הזיה של הפרעה" של להקת הפאנק "דת רעה", מצוטט המשפט הפותח של הרומן, "החיים הם מסננת דרכה האנרכיה שלי נוזלת ופותרת את עצמה למילים. כאוס הוא החמשה עליה נכתבת המציאות..." .
* בשיר "שיר מחאה 68" של סורב, הפסוק הפותח מצטט את הרומן, "כדי לשיר עליך לפתוח תחילה את הפה. אתה חייב זוג ריאות..."
* בשיר "אפר של דגלים אמריקאיים" של ווילקו, ביטוי לקוח מהרומן: "חור ללא מפתח".
* ב-2012, להקת הגרינדרקור האמריקאית משמיד החזירים השתמשה בקטע מתוך הספר המוקרא על ידי לארי קינג, כהקדמה לשירם "החרק" באלבומם שכותרתו "שורף הספרים".

; קולנוע וטלוויזיה
* בפרק משנת 1962 של סדרת הטלוויזיה פרי מייסון ("המקרה של הספרים המזויפים"), דמות מספרת ש "חוג הסרטן אינו ספר רפואי. רחוק מזה."
* בסרט 1963, קח אותה, היא שלי, שעובד מתוך מחזהם של פיבי והנרי אפרון באותו שם, ג'ימי סטיוארט כמר מיכאלסון, מקריא את הספר (שעוד מעט ייאסר על ידי ראש העיר). סנדרה די, בתו של סטיוארט בסרט, ארגנה מחאת ישיבה נגד החרמת הספר.
* בסרט שעות נוספות משנת 1985, של מרטין סקורסזה הגיבור פול קורא את הספר בבית קפה כשמרסי מעיר עליו מהשולחן לרוחב ומכניס את אירועי הסרט לתנועה.
* בגרסה השנייה של פסגת הפחד מ-1991, שביים גם סקורסזה, הדמות של מקס קאדי מצליחה להסית את דניאל באודן, ביתו של גיבור הסרט, כנגד אביה כשהוא מעניק לה עותק של הספר והם דנים בספר בקצרה.
* בפרק "הספרייה" של סיינפלד מ-1991, מואשם ג'רי כי מעולם לא החזיר עותק של הספר לספריה הציבורית לאחר ששאל אותו שנים רבות לפני כן, במהלך התיכון, בשנת 1971. בפרק מתגלה שהספר נגנב על ידי המורה לספורט בזמן שחבורת ספורטאים הכתה את ג'ורג'. בזמן הסדרה המורה לספורט עדיין מחזיק בספר, למרות היותו חסר בית ומטורף.
* בסרט משנת 1990 הנרי וג'ון, הנרי וחבריו דנים בטיוטה הראשונה של הספר.
* בסרט הקומדיה הרומנטית של 2000, 100 בנות, הדמויות דורה ומתיו קוראות יחדיו קטע מתוך חוג הסרטן: "סילבסטר שלך! . . . אחריי את תוכלי להכיל סוסים, שוורים, איילים, דרקונים, כלביי סיינט ברנארדס."<ref></ref>
* בתחילת הסרט יעד סופי משנת 2000, קליר (אלי לרטר) קוראת בחוג הסרטן עם הגעתה לשדה התעופה.
* בטלנובלה משנת 2010 איפה אליסה עותק של הספר נמצא בלוקר של אליסה בבית הספר.
* בעונה השנייה של אוזרק יונה קורא קטע של הספר בפני באדי.

== תסריט ==
כתב יד של הספר נמכר במכירה פומבית במחיר של 165,000 דולר בשנת 1986.<ref></ref> אוניברסיטת ייל היא כיום בעלת התסריט שהוצג לציבור בשנת 2001.<ref></ref>

== ראו גם==
* צנזורה

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
</div>

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים==

קטגוריה:רומנים המתרחשים בפריז
קטגוריה:ספרים אמריקאיים
קטגוריה:אקזיסטנציאליזם
קטגוריה:1934 בארצות הברית
קטגוריה:ספרים שהוחרמו על ידי ממשלים