OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לאו פון קלנצה

פרנץ קארל לאופולד פון קְלֶנְצֶה (גרמנית: Franz Karl Leopold von Klenze; 29 בפברואר 1784, ליד שלאדן – 27 בינואר 1864, מינכן) היה אדריכל, צייר, וסופר גרמני שפעל במאה ה-19, אשר נחשב למייצג הבולט ביותר של סגנון "התחייה היוונית" באדריכלות.

==חייו==
פון קלנצה למד אדריכלות באוניברסיטאות של ברלין ופריז. בין השנים 1808–1813 שימש כאדריכל החצר של מלך וסטפאליה. בשנים שלאחר מכן עבר לבוואריה, ובשנת 1816 מונה כאדריכל החצר של לודוויג הראשון, מלך בוואריה. הוא תכנן עבור לודוויג הראשון מבנים רבים במינכן בסגנון הניאו קלאסי.

פון קלנצה הושפע מהערצתו של פטרונו להלניזם, והשפעה זו באה לידי ביטוי מוחצן ביצירתו האדריכלית.

עם הכרזת עצמאותה של יוון המודרנית זימן בנו של לודוויג הראשון, אותון, מלך יוון, את פון קלנצה לאתונה במטרה לתכנן אותה מחדש בסגנון הבנייה של יוון העתיקה. שמו של פון קלנצה וסגנונו המשיכו להתפרסם, והוא הוסיף וקיבל על עצמו עבודות תכנון אדריכלי משליטים באירופה. כך למשל מונה בידי ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה לתכנן את מוזיאון ארמיטאז' החדש שיציג את עתיקות יוון, רומא ומצרים.

פון קלנצה השתמש בכישוריו כצייר אומן בשירטוטי המבנים שלו. הוא הרבה לצייר מבנים עתיקים כמודל מוקדם לתכנון האדריכלי שביצע. במשך כל השנים הקפיד להשתלם באדריכלות העת העתיקה של יוון ורומא, והשתתף בחשיפות ושחזורים של מבנים מן התקופה שריתקה אותו.

==יצירתו==
הפרופילאה (שער מפואר) בכיכר המלכים, [[מינכן]]
בין יצירותיו המפורסמות ביותר ניתן למנות את:
*במינכן:
** הגליפטותק (Glyptothek; מוזיאון)
** הפינקוטק הישן (Alte Pinakothek; מוזיאון)
** הרזידנץ של מינכן (Münchner Residenz; ארמון)
** הפרופילאה של מינכן (שער מפואר)
*מקדש ולהאלה (היכל זיכרון ברגנסבורג)
* הארמיטאז' החדש (מוזיאון בסנט פטרסבורג, רוסיה)
ומבנים נוספים, אנדרטאות, פסלים ורחובות רבים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קצרמר ציירים
קטגוריה:אדריכלים גרמנים
קטגוריה:ציירים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:אדריכלים נאו-קלאסיציסטים
קטגוריה:אמנים נאו-קלאסיים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1784
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1864
טלגוניה

הטלגוניה (ביוונית: Τηλεγόνεια) היא יצירת שירה אפית מתקופת יוון העתיקה, שנכתבה על ידי אוגמון מקירני ומהווה המשך לאודיסאה. היצירה המקורית הקיפה שני ספרים ונכתבה באמצע המאה השישית לפנה"ס, כיום לא נותר דבר מן היצירה אלא תקציר בלבד.

==עלילה==
טלגונוס הוא בנו של אודיסאוס וקירקה שנולד לאחר שאביו עזב את אמו (משמעות שמו הוא "הנולד מרחוק"), הוא נשלח על ידי אמו לחפש את אביו. בעודו שט בימים, נטרפה ספינתו על ידי סערה והוא הגיע לאי איתקה - מקום ממלכתו של אודיסאוס אביו, אולם טלגונוס לא מודע לעובדה זאת.

בגלל מצוקתו מחליט טלגונוס לפשוט על שדות איתקה, אודיסאוס וטלמאכוס מגנים על ממלכתם ובזמן הקרב טלגונוס הורג את אביו. לאחר שטלגונוס מגלה את זהותו של אודיסאוס הוא עושה את דרכו, יחד עם טלמאכוס, פנלופה וגופת אודיסאוס, לבית אמו באי איאיה בעזרת הנחיית האלה אתנה.

לאחר שהם מגיעים לאיאיה, שם הם קוברים את גופת אודיסאוס. טלמאכוס נושא לאשה בעצת אתנה את קירקה, וטלגונוס נושא לאשה את פנלופה.

==קישורים חיצוניים==
* היגינוס, [http://www.theoi.com/Text/HyginusFabulae3.html#127 משלים, 127]

קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
קטגוריה:ספרות העולם הקלאסי
קטגוריה:מיתולוגיה יוונית
קטגוריה:ספרי הרפתקאות ומסעות
קטגוריה:ספרות בשפה היוונית
קטגוריה:ספרי המאה ה-6 לפנה"ס
גאצ'יאני

גאצ'יאני (גאורגית: გაჩიანი) הייתה עיר היסטורית ומחוז היסטורי באיבריה תחתית/כארתלי תחתית בדרום-מזרח גאורגיה. מיקומה המדויק של העיר וגבולותיו המדויקים של המחוז, נותרו לא ברורים.רשומותיו של לאונטי מרובלי מייחסים את ייסודה לאפונים של האל המיתי, גאצ'יס, בנו של כרתלוס. ההיסטוריון הארמני בן המאה האחת עשרה, אוחטאנס מסבסטיה (ՈՒխտանես Սեբաստացի), מיקם את גאצ'יאני באזור שנקרא על פי כינויו "ערבת הגאורגים" (Vrac' Dašt) והחשיב אותה כשם מאוחר יותר של העיר צוּרטאווי. מאידך, ההיסטוריון הגאורגי, וחושטי, מיקם את גאצ'יאני על הגדה הימנית של נהר קציה.

אדמת גאצ'יאני הייתה אחד מאזורי החיץ בין איבריה העתיקה וארמניה, והשליטים בה התחלפו יותר מפעם אחת במהלך קיומה. היא ייסדה, במאות השלישית והרביעית לפנה"ס, חלק מדוכסות סאמשווילדה אולם חלק הדרום-מערבי סופח, במאה הרביעית לפנה"ס, לנסיכות האמנית-גאורגית, נסיכות גוגארנה. מאוחר יותר, בשנת 888 וב-914/8 , היו בשליטת הבגרטידים הארמנים. בעיקרו של דבר, ההיסטוריה של גאצ'יאני לאחר מכן, הייתה כמו ההיסטוריה של סאמשווילדה והמחוז בדרום-מערב טביליסי. כיום, גאצ'יאני הוא שמו של כפר בנפת גרדבני המאוכלס ברובו באזרים.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: מחוזות היסטוריים
קטגוריה:כארתלי
דמיונות

דמיונות הוא סרט קולנוע ישראלי שכתבו וביימו נמרוד עציון-קורן וסער לחמי ויצא לאקרנים בשנת 2005.

== עלילה ==
דמיונות הוא סרט בתוך סרט אשר במרכזו תמי גל, בחורה תל אביבית צעירה וחולמנית החולקות דירה עם בת-דודתה איילה. השתיים גם חולקות אהבה משותפת לזמר הרוק ג'וני רוקר, שלרוע מזלה של תמי מעדיף את בת דודתה על פניה. לשתיים שכנה בשם מיקה טבת, כתבת רכילות במגזין מוכר, ותמי רוקמת תוכנית זדונית, כיצד להשתמש במיקה על מנת להפריד בין בת דודתה לג'וני מושא תשוקתה. אלא שתוכניתה לא נושאת פרי. במקביל הדמויות משתתפות בסרט בכיכובן, שבו בניגוד למה שמתרחש במציאות, כל תוכניותיה של תמי מתגשמות במלואן. אט אט מתבהר כי הסרט בו משחקות הדמויות איננו מתקיים במציאות, והוא פרי דמיונה של תמי שהיא גם מטופלת פסיכיאטרית המאובחנת ב"סכיזופרניה פואטית".

== הפקה ==
הסרט הופק באופן עצמאי על ידי נמרוד עציון-קורן בהפקה רבת תלאות, בהתגייסות וולנטרית של כל הצוות והשחקנים ובסיועו של רפי בוקאי, אשר לו גם מוקדש הסרט. מודל ההפקה היה דומה לזה של "אוונטי פופולו". לאחר סיום הצילומים נרכש הסרט על ידי HOT במסגרת פרויקט "סרטים מכאן", והפקתו הושלמה על ידי "דנה הפקות".

== שחקנים ==
{| class="wikitable"
|-
! שחקנ/ית !! דמות
|-
| אסנת חכים || תמי
|-
| ליאון רוזנברג || ג'וני רוקר
|-
| ריקי בליך || איילה
|-
| דליה שימקו || אמא של איילה
|-
| עינת ויצמן || איילה
|-
| איתי ברנע || איתמר
|-
| איריס אברמוביץ' || מיקה טבת
|-
| אוהד קנולר || אבי חכם
|-
| מני פאר || נהג מונית
|-
| אורי הוכמן || מוכר פיצוצייה
|-
| יובל אברמוביץ' || שדרן רדיו
|-
| ערן שראל || מנהל תחנת רדיו
|-
| עודד סמו || כתב שטח
|-
| נועה לזר || כתבת חברה
|-
| דני לוי || עודד קופלמן
|}

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.bananot.co.il/%D7%90%D7%9E%D7%90-%D7%90%D7%A0%D7%99-%D7%A9%D7%95%D7%9E%D7%A2%D7%AA-%D7%A7%D7%95%D7%9C%D7%95%D7%AA/ ביקורת על הסרט מאת שרון גליק]
* [http://nimrodetsionkoren.wix.com/1234#!cinema/c1tu2 טריילר - "דמיונות"]
* [http://www.cinema.co.il/movies/movie.aspx?movieId=1 "דמיונות" באתר סינמטק ת"א]
* [http://www.adorocinema.com/filmes/desilusoes/#ficha-tecnica "דמיונות" בפסטיבל ריו דה-ז'ניירו 2006]
* 
* [https://web.archive.org/web/20131116230135/http://vod.walla.co.il/movie/2514673/delusions קישור לסרט, באתר וואלה]

קטגוריה:סרטי 2005
קטגוריה:סרטי דרמה ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2005
שקד זרוצקי

שקד זרוצקי (נולד ב-20 בינואר 1989) הוא אלוף ושיאן ישראל בשחייה. מתמחה בסגנון הפרפר.

== ביוגרפיה ==
זרוצקי נולד וגדל בבאר שבע. החל ללמוד לשחות בגיל 5 בגלל בעיה בריאותית בריאות. שנה לאחר מכן, הצטרף לקבוצת השחייה של הפועל באר שבע. לאחר מכן, עבר להתאמן תחת הדרכתו של עדי ולפמן בקבוצת השחייה של הפועל שחייני הנגב, אחר כך בקבוצת השחייה של הפועל ירושלים ולבסוף בקבוצת השחייה של הפועל דולפין נתניה.

===2007===
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן, בלגיה יולי 2007 סיים זרוצקי במקום ה-23 במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.69 שניות ובמקום ה-25 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.88 שניות.

שבועיים לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט קבע זרוצקי במשחה ל-50 מטר פרפר שיא אישי של 25.35 שניות.

===2008===
באליפות ישראל בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2008 זכה זרוצקי במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.29 שניות ובמקום החמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.89 שניות.

לאחר מכן, הוא התגייס לשירות בצה"ל במרץ 2008 והוכר כספורטאי מצטיין.

===2009===
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2009 סיים זרוצקי פעמיים במקום החמישי, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.23 שניות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.54 שניות.

===2010===
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2010 זכה זרוצקי ב-6 מדליות. 3 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.01 שניות, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש לאגודות ביחד עם דוד גמבורג, אמרי גניאל וניר ברנע בתוצאה של 3:42.80 דקות ובמשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:42.47 דקות. שתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.08 שניות ובמשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:34.36 דקות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:29.29 דקות.

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכה זרוצקי בשתי מדליות כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי של 25.18 שניות, אחרי אלון מנדל (24.67 שניות) ולפני השיאן הישראלי גיא ברנע (25.33 שניות) ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.32 שניות, אחרי מנדל (54.49 שניות) ולפני בן דודו של מנדל, תום קרמר ממכבי קריית ביאליק (55.40 שניות).

שקד זרוצקי, מאי 2010

==חיים אישיים==
לאחר שפרש משחיה, למד משפטים במכללה האקדמית נתניה, ולאחר שסיים את ההתמחות במשרדו של עו"ד חיים קליר, בחר לחזור לדרום ופתח משרד פרטי בבאר שבע. זרוצקי נשוי ואב לבת ובן, מתגורר עם משפחתו בקיבוץ טללים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלופי ישראל בשחיית פרפר
קטגוריה:שחייני גב ישראלים
קטגוריה:שחייני חופשי ישראלים
קטגוריה:עורכי דין ישראלים
קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית נתניה
קטגוריה:אנשי הקיבוץ
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
קטגוריה:הנגב: אישים
קטגוריה:מועצה אזורית רמת הנגב: אישים
NDMP

NDMP (ראשי תיבות של: "Network Data Management Protocol" או בעברית "פרוטוקול ניהול נתוני רשת") הוא פרוטוקול תקשורת שפותח על ידי החברות NetApp ו-Legato. מטרת הפרוטוקול היא העברת מידע מרכיבי NAS לרכיבי גיבוי, זאת כדי לחסוך את הצורך בהעברת כל הנתונים דרך שרת קבצים ובכך להגביר את המהירות ולחסוך עומס משרת הגיבויים כמו כן להפחית את עומס התעבורה ברשת.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* [http://searchstorage.techtarget.com/sDefinition/0,,sid5_gci837192,00.html הגדרות]

קטגוריה:פרוטוקולי תקשורת
מרחב אוריסון אוניברסלי

בטופולוגיה, מרחב אוריסון אוניברסלי הוא מרחב מטרי ספרבילי שלם, המכיל עותק איזומטרי של כל מרחב מטרי ספרבילי, באופן מסוים המתאים לבניות באינדוקציה. מרחבים כאלה נקראים על שם אוריסון, שהוכיח שהם קיימים ואיזומטריים זה לזה.

== הגדרה ==

מרחב מטרי ספרבילי שלם U הוא מרחב אוריסון אוניברסלי, אם לכל מרחב מטרי סופי X ונקודה <math>\ x\in X</math>, לכל איזומטריה <math>\ f : X-\{x\} \rightarrow U</math> יש המשכה לאיזומטריה <math>\ \hat{f} : X \rightarrow U</math>. 

== תכונות ==
מרחב אוריסון אוניברסלי מכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי. יש מרחבים סטנדרטיים המקיימים תכונה זו: מרחב הסדרות החסומות <math>\ \ell^{\infty}</math>, לפי תוצאה של פרשה, ומרחב הפונקציות הרציפות <math>\ C[0,1]</math> לפי תוצאה של בנך, 1932.

כל איזומטריה בין תת-קבוצות סופיות של U אפשר להמשיך לאיזומטריה של U על עצמו. תכונת ההומוגניות הזו מאפיינת מרחבי אוריסון אוניברסליים: מרחב מטרי ספרבילי שלם המכיל עותק של כל מרחב מטרי ספרבילי הוא אוריסון אוניברסלי, אם ורק אם הוא הומוגני.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מרחבים מטריים
אוריסון אוניברסלי
קרב קינבורן (1787)

קרב קינבורן היה קרב שהתרחש ב-12 באוקטובר 1787 בין הכוחות של האימפריה הרוסית לבין כוח של האימפריה העות'מאנית. הקרב הסתיים בניצחון רוסי. 

הקרב התרחש במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792). 

מבצר קינבורן היה בין היעדים הראשונים של הטורקים במלחמה. כיבושו היה חשוב לצורך התקדמות ביבשה ומיקומו היה חשוב כמבצר שמגן על הבסיס ימי החשוב של הרוסים בחרסון. אם היה נכבש המבצר, ככל הנראה היה צורך לפנות את כל הצי מבסיסו והטורקים היו יכולים להתקדם בחופשיות יחסית לכיוון חצי האי קרים.

הצי הטורקי כלל מעל 20 ספינות. בספטמבר 1787 ספינות הצי החלו בירי תותחים על המבצר. ב-12 באוקטובר בבוקר נחתו הכוחות הטורקיים. מיד לאחר הנחיתה, המפקד הטורקי נתן פקודה לנסיגת הספינות לכיוון הים והספינות המשיכו בהפגזה על המבצר.

במהלך נחיתת הכוחות של הטורקים, אלכסנדר סובורוב היה בכנסייה. הוא נתן פקודה לא להפריע לנחיתת הכוחות ולתת להם להתקדם לכיוון המצודה. קור רוחו תרם רבות לביטחון יתר הקצינים. 

לקראת הצהריים הכוחות הטורקים התקרבו למצודה. באותה עת כ-1,500 חיילים היו בתוך המצודה וכ-2,500 חיילים היו מחוץ למבצר – כ-30 ק"מ ממנה. בהתקרבות הטורקים לחומות המצודה הרוסים החלו לירות מכל התותחים ופתחו במתקפת נגד. שתי יחידות עברו את הטורקים ותקפו אותם מהאגפים, היחידה בפיקוד אלכסנדר סובורוב עצמו יצאה מהמצודה ותקפה את הטורקים בחזית. במהלך הקרב נפצע סובורוב. במתקפה השנייה ותוך ניצול כוחות עתודה הרוסים הצליחו להזיז את הטורקים והם החלו בנסיגה תוך אבדות כבדות. לקראת שעה 10 בערב כל הכוחות הטורקים עזבו את החוף. רק כ־600 חיילים טורקים חזרו לספינות.

במקביל, ספינה רוסית שהייתה באזור הצליחה להטביע שתי ספינות טורקיות. יחד עם זאת, הצי הרוסי לא השתתף באופן פעיל בהגנת המבצר והמתין בבסיס האם שלו בחרסון.

קרב זה למעשה סיים את המערכה של שנת 1787 ובאותה שנה לא היו יותר קרבות משמעותיים.

יקטרינה הגדולה העניקה לאלכסנדר סובורוב עיטור אנדריי הקדוש בעקבות הניצחון בקרב זה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://wars175x.narod.ru/osm01.html תיאור הקרב] 

קינבורן (1787)
קינבורן (1787)
אמנמחת השלישי

אמנמחת השלישי היה מלך מצרים מהשושלת ה-12, ששלט בשנים 1798-1843 לפנה"ס. ירש את אביו סנוסרת השלישי. 

ישנם חוקרים שסבורים שהוא מלך יחד עם אביו במשך 20 שנה. שם הכתר שלו היה 'ני-מאעת-רע', שפירושו 'שייך לצדק של רע'. הוא בנה פירמידה בדחשור שנקראת הפירמידה השחורה, אך מכיוון שנוצרו בעיות הנדסיות בבנייה היא ננטשה. לקראת השנה ה-15 למלכותו הוא החל בבניית פירמידה חדשה בחווארה. הפירמידה השחורה שימשה לקבורת מספר נשים מלכותיות. 

מקדש הקבורה שלו בחווארה ידוע מהכתובים של הרודוטוס ודיודורוס סיקולוס כמבוך. ההיסטוריון סטרבו מהלל מבנה זה כפלא עולמי. הפירמידה שלו בחווארה כוללת אמצעי אבטחה נגד בוזזים ושודדים, אך למרות זאת היא נשדדה בעבר. בתו נפרפתח נקברה בפירמידה נפרדת שהתגלתה בשנת 1956 במרחק 2 קילומטרים דרומית-מערבית מהפירמידה שלו. לקראת סוף ימיו מלך במשותף עם בנו אמנמחת הרביעי, כפי שעולה מכתובת סלע בקונוסו שבנוביה.

ישנן מספר כתובות מתקופתו ומתקופת בנו אמנמחת הרביעי שהתגלו בסיני, בעיקר בסרביט אל-ח'אדם, המתארות את כריית הטורקיז ושאר המכרות באזור. ניתן לחלק את הכתובות לשלוש קטגוריות עיקריות:
* כתובות שמוקדשות לאלה חתחור
* אסטלות אוטוביוגרפיות שמתארות פקידים שנשלחו לפקח על הכריה
* כתובות שמהללות את המלכים מהשושלת ה-12

חלק מהכתובות עוסקות בקשרים בין מצרים לשמיים. הכתובות מתארות את השמיים כשותפים במשלחות כרייה מצריות לסיני. ישנן כתובות וציור שמתארים את ביקורו או השתתפותו של 'אחיו של נסיך רצנו,חבדד' במכרות המצריים. חבדד מגיע לסרביט אל-ח'אדם רכוב על חמור שמובל על ידי אדם. לחבדד, חוץ משמו השמי, ישנם מאפיינים שמיים בציור, כגון צבע עור צהוב, חצאית קצרה והוא נראה חמוש. ישנן כתובות שמצינות שמות של פקידים שאחראים על השמיים. ישנו ציון של מספר השמיים ששותפים למשלחות, הנע בין 10 ל-20 שמיים. בהשוואה לשאר האנשים ששותפים למשלחת זהו מספר קטן יחסית, ויכול להיות שהם שימשו כמדריכי שטח ומתווכים עם האוכלוסייה המקומית. ניתן ללמוד מהכתובות ומציורי הקיר כי בתקופתו של אמנמחת השלישי ובנו אמנמחת הרביעי היה שיתוף פעולה שמי-מצרי בכריה בסיני, שיתוף שהפיק רווחים לשני הצדדים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-12
משה ויינברג (מתאבק)

לוח לזכר הספורטאים שנרצחו ובהם משה ויינברג
משה (מוני) ויינברג (19 בספטמבר 1939 – 5 בספטמבר 1972) היה מתאבק ישראלי ומאמן נבחרת ההיאבקות של ישראל, היה חבר המשלחת הישראלית לאולימפיאדת מינכן (1972), ונרצח על ידי מחבלים פלסטינים בטבח מינכן.

== ביוגרפיה ==
משה ויינברג, יליד חיפה, היה בן יחיד להוריו אליעזר והניה. בילדותו נפטר אביו, אמו היגרה לגרמניה והוא גדל אצל סבתו. השכן של בית סבתו, ארווין בקר (1908-2000), שהיה מתאבק לשעבר מגרמניה, הציג בפניו את ספורט ההיאבקות והפך להיות המאמן שלו. ויינברג החל את קריירת ההיאבקות המקצועית שלו באגודת הפועל חיפה. במשך שמונה שנים היה אלוף נוער ובוגרים בהיאבקות בסגנון חופשי ובסגנון יווני-רומי. הוא ייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות וזכה במדליית ארד במכביה השישית (1961) ובמדליית זהב במכביה השביעית (1965). לאחר שירותו בצה"ל למד במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט, ולאחר מכן הצטרף לסגל החינוכי והמינהלי של המכון.
אימן את קבוצת ההיאבקות של הפועל תל אביב ואת הנבחרת הלאומית. בין חניכיו היו אליעזר חלפין ומרק סלבין, שנרצחו עמו במינכן.

==נסיבות מותו==
בסביבות 4.30 בבוקר 5 בספטמבר 1972 נכנסה חוליית מחבלים פלסטינים מארגון ספטמבר השחור לכפר האולימפי במינכן ופרצה לבניין בו שכנה המשלחת הישראלית. הישראלי הראשון בו נתקלו היה ויינברג, שגר בדירה מס' 1 יחד עם שישה מאמנים ושופטים ישראליים נוספים (ויינברג כנראה נמצא מחוץ לדירה כאשר המחבלים נכנסו לבניין). כשהבין שמדובר בפיגוע טרור, ניסה ויינברג להכות את המחבלים, ואחד מהם ירה בו ופצע אותו בלחיו. לאחר שהמחבלים השתלטו על יתר הדיירים בדירה 1, חוץ מאחד שהצליח לברוח (טוביה סוקולסקי), נלקח ויינברג הפצוע על ידי המחבלים כדי לעזור להם למצוא את שאר הספורטאים הישראלים. ויינברג שמר על ראש צלול למרות פציעתו, ודילג על דירה 2 הסמוכה, בה שכנו חמישה ספורטאים בענפי הסיוף, קליעה ואתלטיקה. בזכותו של ויינברג לא התגלו החמישה על ידי המחבלים והצליחו לצאת מהבניין ולהינצל. ויינברג הוביל את המחבלים לדירה 3, שבה שכנו המתאבקים ומרימי המשקולות. כנראה שהוא קיווה שלספורטאים החזקים יהיה סיכוי טוב יותר להילחם במחבלים. אבל ששת הספורטאים ששכנו בדירה 3 הופתעו בשנתם ונתפסו על ידי המחבלים. כאשר הם הובילו את הספורטאים מדירה 3 אל דירה 1, ויינברג שוב ניסה לתקוף את המחבלים, והצליח להכות עד עילפון אחד מהם. אחד המתאבקים, גד צברי, ניצל את המהומה ונמלט בריצה מהירה דרך חניון תת-קרקעי כאשר הוא מתחמק מיריות המחבלים. הם הרגו את ויינברג בצרור יריות, והשליכו מחוץ לבניין את גופתו העירומה והמגואלת בדם, למען יראו וייראו. ויינברג היה בכך לקורבן הראשון מתוך אחד-עשר של הטבח.

ויינברג נקבר בפתח תקווה. ספד לו חיים בר-לב: 

היה נשוי לדליה ויינברג אלופת ישראל בהתעמלות. לאחר גירושיהם הוא נישא למרים (מימי) שאף היא הייתה מתעמלת מצטיינת ונולד להם בן, שהיה בן ארבעה שבועות בעת האסון. בנו, גורי ויינברג, הוא שחקן ישראלי שגילם את דמות אביו בסרט מינכן בשנת 2005.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20160922151856/http://www.olympic.one.co.il/Olympic/Munich.aspx?id=31&siteid=2 דף לזכרו], באתר הוועד האולימפי בישראל
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:מתאבקים ישראלים
קטגוריה:מתאבקים בסגנון חופשי
קטגוריה:מתאבקים בסגנון יווני-רומי
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בווינגייט
קטגוריה:חללי אולימפיאדת מינכן
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות סגולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1972
קורי היים

קורי איאן היים (באנגלית: Corey Ian Haim; 23 בדצמבר 1971 – 10 במרץ 2010) היה שחקן קנדי-יהודי, שנודע בעיקר בשל מספר סרטים וסדרות טלוויזיה בהן כיכב כנער בשנות ה-80.

==ביוגרפיה==
היים נולד בטורונטו, קנדה. הוא בנם של ג'ודי, ישראלית לשעבר, וברני, איש מכירות קנדי ממוצא יהודי. בילדותו למד בקורס למשחק, ובשנים 1982-1986 כיכב בסדרת הטלוויזיה הקנדית "The Edison Twins". תפקידו הקולנועי הראשון היה בסרט "בן בכור" לצד שרה ג'סיקה פרקר. 

ב-1985 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "קליע הכסף", המבוסס על ספרו של סטיבן קינג, וגילם את מרטי, ילד נכה שהורג כומר שהפך לאיש-זאב. באותה שנה הופיע בסרט "הרומן של מרפי", לצידה של סאלי פילד. פריצתו הגדולה הייתה בסרט "לוקאס" ב-1986, בו כיכב בתפקיד הראשי וזכה לביקורות חיוביות. ב-1987 כיכב בסרט הערפדים הנודע "נשיכות קטנות", בסרט הופיע גם קורי פלדמן, עמו שיתף פעולה במספר תפקידים בהמשך. כן הופיע היים בסרטים: "מעריץ אלמוני" לצידה של קלי פרסטון, "נהיגה במבחן" (1988), "מעקב גורלי" (1988) ו"חלום שהתגשם" (1989). בתקופה זו גם הוציא סרט וידאו תיעודי על חייו, בשם "Corey Haim: Me, Myself, and I".

בשנות ה-90 הופיע היים במספר סרטים, בהם "חבורת הרולר בליידס" (1991), "חלום שהתגשם 2" (1995), ו"תואר בחבלה" (1996), אותו גם הפיק. בנוסף הופיע במספר סרטים שיצאו ישירות לווידאו, וכן במשחק הווידאו "Double Switch". ב-1997 הכריז על פשיטת רגל. בשנות ה-2000 ניסה לחזור לשחק בתפקידים משניים בסרטים, ובמקביל החל תהליך גמילה מסמים. ב-2006 הקים עם ידידו קורי פלדמן את הצמד "The Two Coreys", ויחד העלו ב-2007 תוכנית ריאליטי-אימפרוביזציה בשם זה, שליוותה את חייהם של השניים. ב-2008 החליטה רשת הטלוויזיה האמריקאית A&E, בה שודרה התוכנית, על הפסקת שידורה באמצע העונה השנייה; בתקופה זו סירב פלדמן להמשיך להופיע עם היים עד שלא יעבור גמילה מהתמכרותו החוזרת לסמים. 

היים המשיך להופיע במספר סרטים, בהם תפקיד אורח בסרט "קראנק: מתח גבוה" (2009).

=== פטירתו ===
ב-10 במרץ 2010 אושפז עקב לקיחת מנת יתר של תרופות מרשם, שהתגלתה מאוחר יותר כדלקת ריאות שהחמירה עקב חוסר טיפול. בבית החולים ברבנק, קליפורניה היים נפטר באותו יום, בגיל 38.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים קנדים
קטגוריה:שחקנים ילדים קנדים
קטגוריה:קנדים ממוצא ישראלי
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1971
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2010
יורם טולדנו

יורם טולדנו (נולד ב-30 באוגוסט 1967) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.

==ביוגרפיה==
טולדנו נולד וגדל בטבריה ושירת בחטיבת הנח"ל. הוא סיים לימודי משחק בבית צבי ב-1996. הוא השתתף בהצגות של תיאטראות באר שבע, חיפה והספרייה, בהן מעגל הגיר הקווקזי, המלט, אותלו ורומיאו ויוליה. בתיאטרון בית ליסין השתתף במחזות "החולה ההודי", "קפה ערבה" ו"דולפינים", ובשנת 2008 בחר בו התיאטרון לאחד מארבעת השחקנים המצטיינים שלו לאותה שנה, לצדם של יונה אליאן, ששון גבאי והדס קלדרון.

בשנת 2005 השתתף בסדרת הטלוויזיה "חדר מלחמה", וגילם בה את דמותו של היועץ המשפטי של החמ"ל בו עסקה הסדרה. ב-2006 גילם את גבריאל בסרט "שלוש אמהות". ב-2008 השתתף בסרט הקולנוע "אדם בן כלב" - הפקה בינלאומית לפי ספרו של יורם קניוק - והשתתף בקומדיה מוזיקלית ששודרה בערוץ הילדים, "לה לה לנד". ב-2009 גילם את אחד התפקידים הראשיים בסדרת המתח "תמרות עשן", השוטר נפתלי שמש. עונה שנייה של הסדרה שודרה בשנת 2011. בשנת 2010 גילם תפקידים ראשיים בשתי סדרות טלוויזיה נוספות: "טקסי דרייבר", שבה גילם את דמותו של נהג מונית מכור להימורים, ו"חטופים", שבה גילם את דמותו של נמרוד קליין, אחד החטופים שחזרו מהשבי. עונה שנייה של "חטופים" בהשתתפותו שודרה ב-2012. בשנת 2013 גילם את דמותו של שוטר מושחת בעונה השנייה של נויורק. באותה השנה גילם את דמותו של ד"ר אריה גבאי, פסיכיאטר ראשי בסדרה הבורר וכן שיחק בסרטה של חנה אזולאי הספרי, "אנשים כתומים" ובסרט "מקום בגן עדן". ב-2015 החל לגלם את דמותו של נפתלי דנינו, אביו של דניאל גורן (דניאל ליטמן) וסוכן מוסד לשעבר בסדרת הנוער "החממה".

ב-23 ביולי 2016 הגיע לבמות ההצגה "הר לא זז" של תיאטרון בית ליסין בכיכובו, בבימויו של עירד רובינשטיין. באוקטובר באותה שנה החל לשחק ב"אהבת מוות" מאת ענת גוב ובבימוי גלעד קמי באותו תיאטרון. במקביל, הוא משחק גם ב"המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" ו"המוגבלים". ב-2017 הוא משחק בהצגה "הקומה השלישית" בתיאטרון בית ליסין.

בשנת 2017 שיחק בסרטו של שבי גביזון "געגוע".

בשנת 2018 שיחק בסדרה "הרמון", ששודרה בערוץ 13. באותה שנה שיחק גם בהצגה "אנשים, מקומות ודברים" של תיאטרון בית ליסין. בנוסף שיחק בעונה השנייה של סדרת המתח כפולים לצד מורן רוזנבלט וחנה אזולאי.

בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הד", לצד יעל אבקסיס. בשנה זו שיחק במיני סדרת הטלוויזיה "הנערים" של HBO. 

בשנת 2021 שיחק בטלנובלה "בעלת החלומות" בתפקיד מאיר, אב המשפחה.

בשנת 2021 שיחק בסדרה "פגע וברח" בתפקיד משה.

בשנת 2022 שיחק בסדרה "בלאדי מורי" בתפקיד הרופא אטיאס.

בשנת 2022 הופיע בסרט הקצר "הילד" בתפקיד אבינועם.

בשנת 2024 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "בלקספייס".

==חיים אישיים==

טולדנו היה נשוי לשחקנית אנלי הרפז (בתו של השחקן שרגא הרפז) עד לפטירתה מסרטן השד ב-13 במאי 2011, ולהם שני ילדים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
יורם
קטגוריה:בוגרי בית צבי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
קלציום אסקורבט

קלציום אסקורבט היא תרכובת שנוסחתה CaC<sub>12</sub>H<sub>14</sub>O<sub>12</sub>. היא מלח הסידן של חומצה אסקורבית.

כתוספת מזון, הוא מסומן במספר E כ־E302. אחד השימושים שלו הוא שמירת הטריות של תפוחים, כך שלא יהפכו לכהים במהירות. הוא מיועד גם כתוספת מזון לוויטמין C לאנשים הסובלים מרגישות לחומציות במערכת העיכול.

קטגוריה:שימור מזון
קטגוריה:תוספי מזון
קטגוריה:תרכובות אורגניות
לארי סנגר

לורנס מארק "לארי" סנגר (באנגלית: Lawrence Mark "Larry" Sanger; נולד ב-16 ביולי 1968) הוא פילוסוף אמריקאי, ממייסדי ויקיפדיה, ממייסדי נופדיה ועורכה הראשון וכן מייסדה של אנציקלופדיית סיטיזנדיום. משמש כמנכ"ל קרן תקני הידע.<ref></ref>

== חייו ==
סנגר נולד בבלוויו, וושינגטון, לאביו, ביולוג ימי שחקר עופות ימיים ולאמו שהייתה עקרת בית. גדל באנקורג', אלסקה. עוד בצעירותו התעניין בפילוסופיה. הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת ריד קולג' אותו קיבל בשנת 1991 וכן תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת המדינה של אוהיו אותו קיבל בשנת 2000.

== עבודתו ==
סנגר היה מעורב בעבודה על אנציקלופדיות מקוונת מאז החל האינטרנט. בין היתר שימש עורך ראשי של אנציקלופדיית נופדיה, בין השנים 2001 עד 2002 שימש כמארגן התוכן הראשי של ויקיפדיה וכעורך פעיל ראשי של אנציקלופדיית סיטיזנדיום.

סנגר הגה את הרעיון שמאחורי ויקיפדיה. הצעתו של סנגר ליישם אנציקלופדיה מבוססת ויקי הוביל להקמתה של ויקיפדיה, בתחילה כפרויקט משלים לנופדיה. סנגר היה עורך ראשי בתחילת דרכה של ויקיפדיה וכתב חלק ניכר מדפי המדיניות המקוריים של ויקיפדיה.

לאחר שעזב את הפרויקט, לימד סנגר פילוסופיה באוניברסיטת אוהיו וכן עבד עבור Encyclopedia of Earth. ב-15 בספטמבר 2006 הכריז סנגר על הקמת סיטיזנדיום אותו השיק ב-25 במרץ 2007. סיטיזנדיום מייצג מאמץ להקים אנציקלופדיה אמינה. סנגר שואף לגרום לכך שמודל האנציקלופדיה המקוונת יהיה אמין יותר.

סנגר מעביר הרצאות ברחבי העולם על האינטרנט וכתיבה ברשתות חברתיות. בנוסף כותב ספרים, יועץ בנושאי קהילות מקוונות שיתופיות וכותב בלוג.<ref></ref>

== ביקורתו על ויקיפדיה ==
סנגר עזב את ויקיפדיה בשנת 2002 ומאז ועד היום נוהג לבקר במידה רבה את מיזם ויקיפדיה. לטענתו המקור לחוסר האמינות של ויקיפדיה הוא, בין היתר, בכך שלא ניתנת עדיפות למומחים בתחומים השונים. סנגר האשים את ויקיפדיה על נטייה לצד השמאלי במפה הפוליטית.<ref></ref> במאמר שפרסם בבלוג שלו בחודש יוני 2021<ref></ref> ושזכה לתפוצה נרחבת ולהדים רבים, כתב סנגר על הנטייה השמאלית המובהקת בחלק מהערכים בוויקיפדיה באנגלית. הוא הביא מספר דוגמאות כיצד ערכים על נבחרי ציבור דמוקרטים או על הפריצה לקפיטול מוצגים באופן חד-צדדי ומהווים ההפך ממדיניות הנייטרליות של ויקיפדיה (NPOV) כפי שמופיעה בדפי המדיניות שלה..

== קישורים חיצוניים ==

* 

* דף המשתמש של סנגר בוויקיפדיה האנגלית

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בוגרי מכללת ריד
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת המדינה של אוהיו
קטגוריה:פילוסופים של תורת ההכרה
קטגוריה:פילוסופים אמריקאים
קטגוריה:חלוצי האינטרנט
קטגוריה:פעילי אינטרנט אמריקאים
קטגוריה:ויקיפדים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1968
קרב אסיאגו

קרב אסיאגו, או מתקפת טרנטינו, היה מתקפה גדולה של צבא האימפריה האוסטרו-הונגרית נגד הצבא האיטלקי במלחמת העולם הראשונה בין התאריכים 15 במאי–10 ביוני 1916. המתקפה הצליחה בהתחלה אבל הצבא האיטלקי הצליח להדוף את האוסטרים ולהחזירם לנקודת ההתחלה.

==רקע היסטורי==
ב-23 במאי 1915 הכריזה איטליה מלחמה על האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצבא האיטלקי החל מיד במתקפות נגד האוסטרו-הונגרים, בעיקר בחזית נהר האיזונצו. מפקד הצבא האוסטרו-הונגרי, קונרד פון הצנדורף, החל לתכנן מתקפה גדולה נגד האיטלקים אותה כינה בשם "משלחת עונשין" (Strafexpedition), כדי להעניש את איטליה, בעלת הברית לשעבר, על בגידתה בברית המשולשת בין איטליה, גרמניה ואוסטרו-הונגריה.

הצנדורף תכנן מתקפה גדולה באזור טרנטינו, משם עתיד היה הצבא האוסטרו-הונגרי להתקדם לעבר עמק הפו ולסגור על הצבא האיטלקי הערוך בעמק האיזונצו. בצורה כזאת הוא תכנן להוציא את איטליה מהמלחמה במתקפה אחת. הצנדורף ביקש מעמיתו הגרמני, גנרל אריך פון פאלקנהיין, שיאפשר לו להעביר כוחות אוסטרו-הונגריים מחזית גליציה לטירול ולהחליפם בכוחות גרמניים, אבל פלקנהיין סירב היות שבאותה תקופה לא הייתה גרמניה עדיין במלחמה עם איטליה. אי לכך, הצנדורף החליט לבצע את המתקפה בעצמו – הוא ריכז כוח גדול של 300 גדודים ו-2,000 תותחים.

מנגד, קיבל הרמטכ"ל האיטלקי, לואיג'י קאדורנה, דו"חות מודיעין על ההתקפה האוסטרו-הונגרית ופקד על מפקד הארמייה הראשונה, רוברטו ברוזטי, לנקוט מיד קו הגנה, אך האחרון התעלם מכך ובחר לפתוח בהתקפות מקומיות.

==מהלך הקרב==
ב-15 במאי 1916 פתחו האוסטרו-הונגרים בהפגזה ארטילרית גדולה של 2,000 תותחים, ומיד לאחריה החלה הסתערות של חיל הרגלים לאורך חזית של 50 ק"מ. האיטלקים הופתעו מהסתערות זו, ובימים הראשונים האוסטרו-הונגרים התקדמו יפה, בהתחשב במבנה ההררי של החזית. ב-29 במאי 1916 האוסטרו-הונגרים כבשו את אסיאגו והתקרבו לעיירת המחוז ויצ'נצה, עת כל הצבא האיטלקי עמד לפני כיתור.

המצב היה קריטי, אך קאדורנה התעשת, והודות למערכת מסילות ברזל טובה, הצליח לשנע כוחות מחזית איזונצו לחזית טרנטינו ולעצור את התקדמות האוסטרו-הונגרים. ב-4 ביוני 1916 פתחה האימפריה הרוסית בהתקפה בגליציה, והצנדורף נאלץ להפסיק את המתקפה באיטליה ולהעביר כוחות נגד הרוסים. ב-10 ביוני 1916 נסתיים קרב אסיאגו והאיטלקים הצליחו להחזיר את החזית לגבולות שלפני הקרב.

לאוסטרו-הונגרים היו בקרב 15,000 הרוגים, 75,000 פצועים ו-15,000 שבויים ונעדרים. לאיטלקים היו 12,000 הרוגים, 80,000 פצועים ו-50,000 שבויים.

==תוצאות הקרב==
אנדרטת מלחמת העולם הראשונה באסיאגו
קאדורנה זכה לתהילה על תפקודו בקרב אסיאגו. תהילתו אף גדלה לאחר שהצליח לכבוש מספר חודשים אחר כך את העיר גוריציה בקרב השישי על האיזונצו. הוא הודח לאחר התבוסה בקרב קפורטו. הצבא האיטלקי ניסה לשפר עמדות ואת קו החזית בקרב הר אורטיגרה ביוני 1917 נהדף באבדות כבדות. 

ראש הממשלה אנטוניו סלנדרה אולץ להתפטר ובמקומו מונה פאולו בוזלי, שהודח אף הוא לאחר המפלה בקרב קפורטו.

האוסטרו-הונגרים לא יזמו התקפות נוספות עד להתקפתם המשותפת עם הגרמנים בקרב קפורטו.

קטגוריה:קרבות המערכה האיטלקית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קרבות איטליה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קרבות האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה
חואן דייגו פלורס

חואן דייגו פלורס (ספרדית: Juan Diego Flórez; נולד ב-13 בינואר 1973, לימה פרו), הוא טנור אופראי פרואני.

==ביוגרפיה==
===שנים מוקדמות===
פלורס נולד בלימה בירת פרו לרוּבֶּן פלורס, גיטריסט וזמר ידוע בתחום המוזיקה הפרואנית הפופולרית ומוזיקת קריולה. בריאיון עיתונאי תיאר פלורס כי כשהיה צעיר אימו ניהלה פאב בו הופיעו הרכבים של מוזיקה חיה, ובמקרים בהם בוטלו ההופעות ברגע האחרון, הופיע פלורס כזמר מחליף.

במטרה לבנות קריירה בתחום המוזיקה הפופולרית, נכנס פלורס בגיל 17 לקונסרבטוריון בלימה. שם, במהלך לימודיו אצל אנדראס סנטה מריה, התגלו יכולותיו בתחום המוזיקה קלאסית. במהלך תקופה זו החל לשיר במקהלה הלאומית של פרו (Coro Nacional of Peru), שם הופיע כסולן במיסת ההכתרה מאת מוצרט, וב- Petite Messe Solennelle של רוסיני.

פלורס זכה במלגת לימודים במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה שם למד מ-1993 עד 1996, והחל להופיע במסגרת הפקות סטודנטים ברפרטואר בו הוא מתמחה עד היום, אופרות של רוסיני ואופרות בל קנטו של דוניצטי ובליני. כמו כן באותה תקופה למד פלורס אצל מרילין הורן באקדמיה למוזיקה של המערב בסנטה ברברה. בשנת 1994 הזמין הטנור הפרואני ארנסטו פלאסיו את פלורס לאיטליה, במטרה לעבוד על האופרה Il Tutore Burlato מאת המלחין הספרדי ויסנטה מרטין אי סולר. בין השניים התפתח קשר מקצועי, ופלאסיו הפך למורה, מדריך, ואמרגן של פלורס.

===1996 - היום===
הפריצה הראשונה של פלורס, והופעתו המקצועית הראשונה, הייתה ב-1996 בפסטיבל רוסיני, המתקיים בעיר הולדתו של רוסיני באיטליה - פזארו, כאשר בגיל 23 נכנס פלורס לתפקיד הראשי באופרה "מתילדה משאבראן" במקום הטנור ברוס פורד שחלה. את הופעתו הראשונה בלה סקאלה עשה באותה שנה בתפקיד האביר הדֶני באופרה "ארמידה" של גלוק. את הופעתו הראשונה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון, עשה פלורס בשנת 1997, בתפקיד הרוזן פוטוסקי בהופעת הבכורה העולמית של האופרה "אליזבטה" מאת דוניצטי (גרסה מאוחרת של "Otto mesi in due ore" שמעולם לא בוצעה). הופעות בכורה אחרות, באופרה של וינה (1999), ובמטרופוליטן אופרה (2002) בהן הופיע בתפקיד הרוזן אלמוויוה, באופרה "הספר מסיביליה". ב-20 בפברואר 2007 ערב הפתיחה של האופרה "נערת הגדוד" מאת דוניצטי, שבר פלורס מסורת בת 74 שנים בתיאטרון לה סקאלה, לפיה לא נהוג לשיר הדרן בסיום אופרה, כאשר שר שוב את האריה "Ah! mes amis", וזכה לתשואות סוערות מהקהל. פלורס חזר על כך במטרופוליטן אופרה ב-2008.

פלורס מופיע ברחבי העולם על במות הקונצרטים ובתי האופרה. הוא אף הקליט מספר תקליטי סולו בחברת דקה, ומשתתף בעשרות הקלטות וידאו ואודיו של אופרות. זכה בכמה פרסים על הקלטותיו, בין היתר בפרס גראמי בקטגוריית המוזיקה הקלאסית על תקליטו Bel Canto Spectacular. כמו כן זכה לכבוד גדול בארצו, פרו, שם זכה לכמה עיטורים מכובדים ואף תמונתו התנוססה על בול כחלק מסדרה של חמישה בולים של מוזיקאים פרואנים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרי טנור
קטגוריה:זמרי אופרה
קטגוריה:זמרים פרואנים
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש של פרו
קטגוריה:ילידי 1973
קטגוריה:אמני דקה רקורדס
שאטר איילנד

שאטר איילנד (באנגלית: Shutter Island) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 2010, שביים מרטין סקורסזה, בכיכובם של לאונרדו דיקפריו ובן קינגסלי. הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם מאת דניס ליהיין. הפקת הסרט החלה במרץ 2008. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין 

==עלילה==
בשנת 1954 מגיעים שני המרשלים הפדרליים טדי דניאלס (לאונרדו דיקפריו), גיבור מלחמה עטור צל"שים שהשתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו ובהוצאה להורג של 50 מהשומרים שם (דבר אשר השפיע קשות על מצבו הנפשי), ושותפו צ'אק (מארק רופאלו) לבית החולים הפסיכיאטרי "אשקליף", שבתוך בית כלא אשר נמצא על אי בשם שאטר איילנד. הם מגיעים על מנת לחקור את היעלמותה של המטופלת רייצ'ל סולנדו, אשר נעלמה מתאה הנעול. דוקטור ג'ון קולי (בן קינגסלי), הפסיכיאטר הראשי, מספר להם כי רייצ'ל אושפזה לאחר שהטביעה את שלושת ילדיה, וכעת היא איננה שפויה ומאמינה כי היא עדיין בביתה וילדיה עדיין בחיים.

טדי מתשאל את כל צוות העובדים במקום, למעט את דוקטור שיאן, הפסיכיאטר האחראי על רייצ'ל, אשר יצא לחופשה ביום שבו נעלמה. חיפושיו של טדי ברחבי האי אחר רייצ'ל, ואחר תאוריית קשר שהגה בנוגע למתרחש על האי, מובילים אותו אל מגדלור, בו הוא מגלה להפתעתו את ד"ר קולי. הרופא מספר לטדי כי רייצ'ל איננה קיימת כלל, וכי הוא (טדי) המציא אותה, מאחר שהוא עצמו כלוא ומטופל במתקן שבאי. שמו האמיתי הוא אנדרו ליידיס, אדם אשר שנתיים קודם לכן רצח את אשתו לאחר שזו הטביעה את שלושת ילדיהם, ומאז הוא מאושפז בשאטר איילנד. מאז איבד את שפיותו הוא יצר לעצמו עולם דמיוני בו הוא מגלם את הגיבור, על מנת להתמודד עם הטראומה הנפשית באמצעות הדחקתה. טדי מגלה עוד כי מי שהוא חשב שהיה שותפו, צ'אק, הוא למעשה ד"ר שיאן, רופאו המטפל.

קולי ושיאן מסבירים לאנדרו כי אם לא יחלים, מנהל בית הכלא יורה כי יעבור לובוטומיה. זכרונו של אנדרו חוזר אליו ובכך מתאפשר לו להתמודד עם העבר, אולם מאוחר יותר הוא חוזר להתנהג כטדי. קולי נאלץ לשלוח את אנדרו לטיפול, אך רגע לפני כן אנדרו שואל את שיאן האם היה מעדיף לחיות כמפלצת או למות כאדם טוב. בכך הוא משאיר את הסוף פתוח, ולא ניתן לדעת האם אנדרו הוא טדי (או מאמין בכך), או מעמיד פנים.

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן
! תפקיד
|-
| לאונרדו דיקפריו || טדי דניאלס / אנדרו ליידיס
|-
| בן קינגסלי || ג'ון קולי
|-
| מארק רופאלו || צ'אק
|-
| ג'קי ארל היילי || ג'ורג' נויס
|-
|מישל ויליאמס
|דולורס שאנל
|}

==דכאו – בסרט ובמציאות== 

על פי העלילה, גיבור הסרט (טדי דניאלס / אנדרו ליידס) השתתף בשחרור מחנה הריכוז דכאו. 
בסרט כמו גם במציאות מוצגים במחנה הריכוז קרונות מלאים בגופות, ומסופר שהשומרים נכנעו ללא קרב, ו50 מהם הוצאו להורג.
בסרט מוצג שמפקד המחנה ניסה להתאבד, מה שלא קרה במציאות.
בנוסף, בדכאו היה שלט "העבודה משחררת" כמו באושוויץ, אך בניגוד למוצג בסרט, השלט היה על השער של המחנה בכתובת קטנה ולא מעל לשער בכתובת גדולה (בדיוק כמו באושוויץ).

==קישורים חיצוניים==

* 

ביקורות
* 
* 
* 
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי מתח אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פשע אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מרטין סקורסזה
קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטי מותחן פסיכולוגיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
סטניסלאב פוניאטובסקי

סטניסלאב אוגוסט פוניאטובסקי (בפולנית: Stanisław August Poniatowski; 17 בינואר 1732 - 12 בפברואר 1798) היה מלך פולין ודוכס של הדוכסות הגדולה של ליטא האחרון בין השנים 1764–1795.

==ביוגרפיה==
===ראשית חייו===
סטניסלאב פוניאטובסקי נולד לסטניסלאב פוניאטובסקי שהיה מושל קרקוב ולקונסטנציה צ'ארטורייסקה ממשפחת צ'ארטורייסקי הידועה בפולין, באחוזה משפחתית בוולצ'ין (כיום מחוז ברסט של בלארוס). בשנת 1752 נבחר לסיים ובלט שם כנואם מוצלח. בבסיס קידום הקריירה שלו היו קשרים משפחתיים. בשנת 1755 הוא נשלח לסנקט פטרבורג כעוזר של שגריר אנגליה. כבר באותה שנה, בתמיכת יליזבטה, קיסרית רוסיה ושר החוץ שלה אלכסיי בסטוז'ב-ריומין הוא קיבל תפקיד של שגריר סקסוניה. בחצר הקיסרית הוא פגש את הנסיכה יקטרינה והם התאהבו, ומקשר זה נולדה להם ילדה.

באוקטובר 1763 מת אוגוסט השלישי, מלך פולין, ובתמיכת הכוחות הרוסים, ב-7 בספטמבר 1764 הוא נבחר למלך של האיחוד הפולני-ליטאי.

===תקופת השלטון===
ההכתרה הרשמית התקיימה בוורשה ב-25 בנובמבר 1764. כבר בתחילת שלטונו הוא נתמך על ידי מפלגה שהתבססה על חברי משפחתו, ובתמיכתם הוא הצליח להעביר בסיים מספר רפורמות שלטוניות. התלות ברוסים הייתה חזקה מאוד. בלחץ השגריר הרוסי ניקולאי רפנין הוא נאלץ להעביר מספר חוקים. כתוצאה מכך החל מאבק מזוין בין תומכיו למתנגדיו. פוניאטובסקי נתמך על ידי צבא של האימפריה הרוסית. בשנת 1770 מתנגדיו כבשו את ורשה וסטניסלאב פוניאטובסקי נעצר על ידם. הרוסים סכמו על ברית סודית עם פרוסיה ואוסטריה והמשיכו במלחמה. בסופו של דבר, מדינות שלחמו בפולין הצליחו להכריע את המערכה שהסתיימה בשנת 1772 בחלוקת פולין הראשונה. מחוסר ברירה פוניאטובסקי נאלץ לאסוף את הסיים ולאשר את ההסכם.

בשנת 1783 הוא התחתן. היו לו 8 ילדים מ-3 נשים שונות. צאצאיהם טוענים כיום לכתר של האיחוד הפולני-ליטאי.

בשנת 1788 נבחר סיים חדש עם רוב ברור למפלגה הפטריוטית שדגלה בשחרור התלות מהאימפריה הרוסית. בשנת 1791 אושרה חוקה חדשה שפוניאטובסקי תמך בה. מיד לאחר אישור החוקה החלה מלחמה פנימית חדשה באיחוד. מתנגדיו נקשרו ליקטרינה הגדולה וכוחותיה פלשו לתחום הממלכה. לאחר מספר קרבות והצטרפות פרוסיה ללחימה תומכי החוקה הובסו וסוכם על החלוקה השנייה של פולין.

בשנת 1794 פרץ מרד קושצ'ושקו. בשנת 1795 המרד הסתיים בקריסה מוחלטת של המדינה. היא חולקה בפעם השלישית, וב-25 בנובמבר 1795 פוניאטובסקי נאלץ להתפטר. הוא נלקח לסנקט פטרבורג והתגורר שם על חשבון מלגה שקיבל מיקטרינה הגדולה.

עם פטירתו הוא נטמן בכנסייה הקתולית בעיר סנקט פטרבורג. בשנת 1938 גופתו הועברה למקום הולדתו. בהמשך שטח זה הועבר לברית המועצות וקברו נשדד. בשנת 1988 השרידים המעטים שנותרו הועברו לפולין, ובשנת 1995 הוא הוטמנו מחדש בקתדרלת יוחנן הקדוש בוורשה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:מלכי פולין
קטגוריה:הדוכסים הגדולים של ליטא
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מונרכים שהיו חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:ילידי 1732
קטגוריה:נפטרים ב-1798
רותם דנון

רותם דנון (נולד ב-18 ביולי 1978 בחולון) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי.

בשנים 2013–2021 שימש כעורך הראשי ומייסד המגזין הפוליטי "ליברל". קודם לכן ערך את התוכניות "אולפן שישי", "תוכנית חיסכון" ו"חדשות הלילה" בערוץ 2. כיהן בין השנים 2021–2023 כסמנכ"ל התוכן של חדשות 13.

== ביוגרפיה ==
דנון היה בנעוריו פעיל פוליטי במפלגת העבודה, וניהל מטות צעירים במערכות בחירות בשנות ה-90'. ב-1995 עבר לתל אביב והחל לעבוד בהפקות טלוויזיה שונות, בערוץ הילדים, ערוץ 2 וערוץ 3. בגיל 19 זכה במכרז להפקת אירועי הגאווה והפיק את אירועי הענק הראשונים בישראל שכללו את המצעד הראשון בישראל, ב-1998. נוסף לכך, ייסד אירועים קהילתיים נוספים כמו "שבוע המודעות לאיידס".

לאחר מכן, עבד דנון כיועץ בחברת הלובינג "שיזף תקשורת", כעורך ומגיש בתחנת הרדיו רדיוס, וככותב במעריב. לאחר תקופה בה שימש כמפיק מסחרי ואיש שיווק, הצטרף למערכת וואלה! בה שימש בתפקידו האחרון כמשנה לעורך ראשי וראש מערכת החדשות. בוואלה! ערך וניהל דנון את אתר הצעירים וואלה! zone, הקים וערך את וואלה! ברנז'ה, וואלה! סלבס, את חדשות התרבות ואת מערכת החדשות העצמאית. בנוסף, כתב מאמרי דעה ושימש כמבקר הקולנוע לאורך מספר שנים.

באוגוסט 2007 הצטרף לנענע 10, עם הקמתו המחודשת כגוף המשותף לנטוויז'ן וערוץ 10. באתר שימש כעורך ראשי ולאחר מכן כעורך וסמנכ"ל התוכן במקביל.

החל משנת 2009 שימש דנון כעורך המגזין "פירמה" (מבית "גלובס"), העוסק בנושאי עיתונות, תקשורת, אינטרנט ושיווק. בנוסף, הוא מפרסם מדור ביקורת תקשורת בשם "חתוך תוכן" ומאמרים מעת לעת וכן משמש כמרצה לענייני תקשורת ועיתונות.

בשנת 2011 הצטרף דנון למערכת חדשות 2 ושימש כעורך התוכנית "אולפן לילה" ובהמשך גם כעורך "תוכנית חיסכון". והחל מנובמבר 2013 עם עליית התוכנית "החדשות הלילה" שימש כעורך ראשי גם של תוכנית זו.

בדצמבר 2013 פורסם כי דנון פורש מחברת החדשות ועריכת התוכניות "תוכנית חיסכון" ו"החדשות הלילה", ועובר להיות עורך ראשי בירחון חדש בשם "ליברל". הוא סיים את תפקידו בליברל ביוני 2021, כשימש במקביל כעורך התוכנית "אולפן שישי". בין ספטמבר 2021 לבין אפריל 2023 הוא כיהן כסמנכ"ל התוכן של חדשות 13.

דנון הוא גם מגיש הפודקאסט הפוליטי-היסטורי "הפוליטיקאים".

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* דפנה ליאל, [https://www.ranlevi.com/2017/04/09/osim_politica_rotem_danon/ מדוע נלחם נתניהו בעיתונות החופשית] - ריאיון עם דנון במסגרת הפודקאסט "עושים פוליטיקה", 9 באפריל 2017
* עמוד הפודקאסט [https://www.osimhistoria.com/hapoliticaim "הפוליטיקאים"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:עיתונאים להט"בים ישראלים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בישראל
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:מגישי פודקאסטים ישראלים
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:סגל עושים היסטוריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
תיאטרון זווית

[[ג'יפ ויליס סטיישן משמש כתיאטרון נייד עבור תיאטרון זווית]]
תיאטרון זווית נוסד ב-1959 על ידי פנינה גרי, שמואל עצמון ושמואל עומר (מנהל כללי).

בסוף שנת 1958 הפיקה גרי את המחזה "בדלתיים סגורות", בו גם שיחקה. לאחר שהצליח והפתיע גם בתוכנו וגם בביצועו (יוסף קריסטוף ביים, זהרירה חריפאי בתפקיד "אינז"), החליטו שחקניו למסד את הקבוצה כתיאטרון קטן ונייד. שמו נבחר בהשראת שירו של נתן אלתרמן "זווית של פרור" (1936).

תיאטרון זווית פעל 9 שנים כתיאטרון נייד, אינטימי, בסגנון אוף ברודוויי שהצטיין ברפרטואר ערכי וחדשני.
ב-1968, ביוזמת משרד החינוך, צורפו מנהלי תיאטרון זווית לתיאטרון "הבימה".

==מבין הצגותיו==
*"בדלתיים סגורות" מאת ז'אן-פול סארטר, ביים יוסף קריסטוף (1959, 1964)
*"אי העזים" מאת אוגו בטי (1960)
*"אהבה שכזאת" מאת פבל קוהוט, ביים גיורא מנור (19601965)
*"בית במצב טוב" מאת משה שמיר (1962)
*שטח של הפקר, יהודה עמיחי
*"איש פשוט ורעשן" מאת צ'רלי דייאר (1963)
*"ביבר הזכוכית" מאת טנסי ויליאמס, ביים אלן שניידר (1963)
*"ארץ רחוקה" (1964)
*"אפריון הכלולות" מאת יאן דה-הרטוג (1964)
*"יצור מוזר האדם" (1965)
*"ברכט על ברכט" (1965)
*"הכרטסת" מאת טדיאוש רוז'ביץ' (1965)
*"נידוני אלטונה" מאת ז'אן-פול סארטר, ביים לאונרד שך (1966)
* "אח, הימים היפים" מאת סמואל בקט, בתרגומו של מתי מגד, בבימוי ראובן מורגן (1966)
*"הנושים" מאת סטרינדברג (1967)
*"מותו של סוכן" מאת ארתור מילר (1967)
*"הסטריפטיז" (מחרוזת מערכונים) (1967)
*"משחקים בקארין" (1968), מחזה של אריה חן
*"פרח הקקטוס" (1968)
*"הבה נתגרש" מאת פליסיאן סארדו, ביים תיאודור תומא (1968)

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.nli.org.il/he/archives/NNL_ARCHIVE_AL004913771/NLI תיאטרון 'זווית'] באתר הספרייה הלאומית
* [https://arts.m.tau.ac.il/theater/arc/Zavit תיאטרון זווית, 1959–1968], באתר התיאטרון הישראלי, החוג לאמנות התיאטרון אוניברסיטת תל אביב
*
*
*
*
*
*
*. 
*
*
*, על מותו של תיאטרון "זווית"
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: תיאטראות
אתיאל עמיחי

אִתיאל עמיחי (2 בדצמבר 1925 - כ"ב בשבט תשכ"ג, 16 בפברואר 1963) היה ממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי, מפקד מחוז ירושלים, ראש הג"א והנספח הצבאי באפריקה.

== ביוגרפיה ==
קברם של אתיאל עמיחי, אשתו אילת ובתו רוית, ב[[בית קברות נחלת יצחק]]
עמיחי נולד בסוף שנת 1925 במושב תל עדשים, בנם של יחיאל והניה עמיחי, מראשוני המתיישבים ביישוב. היה פעיל במחנות העולים.
בשנת 1942, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, התגייס לפלמ"ח ובליל הגשרים פיקד על כוח מהגדוד השני שפוצץ גשר מסילת ברזל על נחל הבשור שחיבר בין עזה לרפיח. במלחמת העצמאות נטל חלק בקרבות חטיבת יפתח בצפון. בתחילת אפריל היה נציג הפלמ"ח במפקדת מבצע נחשון ולאחר מכן היה קצין המבצעים של חטיבת הראל, תחת פיקודו של יצחק רבין בקרבות בגזרת ירושלים מאמצע אפריל ועד סוף מאי 1948. השתתף במבצע דני והיה מפקד הגדוד הראשון בקרב חירבת כוריכור. במבצע גי"ס, בליל 27-28 ביולי 1948, כבש הגדוד שלו את אל-פאלוג'ה, אולם לאחר שנורתה עליהם אש מהמצרים ונודע לו שמשטרת עיראק אל-מנשייה לא נכבשה הוא החליט לסגת. שני מ"פים שלו ניסו לערער על הפקודה, אך ניסיון ליצור קשר עם מפקד חטיבת יפתח נכשל והגדוד נסוג. בעקבות הנסיגה הדיח המח"ט מולה כהן את עמיחי מפיקוד על הגדוד. אסף שמחוני מונה במקומו וישעיהו גביש נתמנה לסגנו בהמשך המלחמה שימש עוזר קצין מבצעים בחזית הדרום, ובהמשך, כקצין מבצעים בחטיבת אלכסנדרוני. אחיו הצעיר נהרג במלחמה, ב-14 בינואר 1948.

לאחר המלחמה היה מדריך בבית הספר הגבוה לטקטיקה ובשנת 1950 שימש כממלא מקום ראש מחלקת ההדרכה באגף המטה הכללי. בשנים 1952–1954 כיהן כמפקד מחוז ירושלים, ולאחר מכן היה ראש מחלקה במטכ"ל. ב-1 בפברואר 1956 נכנס לתפקיד ראש הג"א ועסק בריכוז סמכויות על הגורמים השונים והגברת התיאום בין גורמים צבאיים ואזרחיים שיש להם תפקיד בהגנת העורף. בהמשך היה שליח באלג'יריה, אחראי על קבוצה של 28 קצינים מישראל שהגיעו כשליחים אל יהודי המקום.

נישא לאילת, בתו של המחנך יעקב ניב (המפקח הראשי של זרם העובדים, מנהל המרכז לחינוך של ההסתדרות ומפקח החינוך במחוז תל אביב), והיה אב לשלוש.

בשנת 1961 החל לכהן כנספח צה"ל ונציג משרד הביטחון באקרה, בירת גאנה. לאחר כשנה עבר לאביג'אן, בירת חוף השנהב. ב-16 בפברואר 1963 נהרג בתאונת דרכים עם אשתו ובתם בת החמש רוית. ארונותיהם הוטסו לישראל והובאו לקבורה בהלוויה צבאית בבית קברות נחלת יצחק בהשתתפות בכירי משרד החוץ וצה"ל.

על שמו רחוב ברמלה ומדור אפריקה ואסיה בספריית המטכ"ל.

==לקריאה נוספת==
* ראובן אבינועם (עורך), בית עמיחי, ירושלים: דפוס סיון ("הוצאת ידידים"), תשכ"ד. ("לזכר אל"ם איתיאל עמיחי ומשפחתו שנספו בתאונה בעת היותם בחוף השנהב")

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* , 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20160303194517/http://www.archives.gov.il/NR/rdonlyres/1286CD2A-C07F-45AC-B74B-9412948A69DD/0/RabinEbook20.pdf גנזך המדינה - יצחק רבין: מבחר תעודות מפרקי חייו, ציונים ביוגרפיים], עמוד 579

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מפקדי חטיבת ירושלים
קטגוריה:ראשי הג"א
קטגוריה:תל עדשים: אישים
קטגוריה:הרוגי תאונות דרכים בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות נחלת יצחק
קטגוריה:בוגרי המחנות העולים
קטגוריה:נספחים צבאיים ישראלים בגאנה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1963
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חטיבת הראל במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
תאודור תאודורוב

תאודור איוואנוב תאודורוב (בבולגרית: Теодор Иванов Теодоров; 8 באפריל 1859, אלנה, האימפריה העות'מאנית – 5 באוגוסט 1924, בורובץ, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי, מנהיג מפלגת העם של בולגריה ופובליציסט בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה לתקופה קצרה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונודע בשל התפטרותו ההפגנתית מראשות הממשלה עקב סירובו לחתום על חוזה ניי. תאודורוב היה פוליטיקאי רב ניסיון, כיהן כיושב ראש הפרלמנט בשנים 1894–1896, שר המשפטים בשנים 1896–1897, שר האוצר בשנים 1897–1899 ו-1911–1913 ובמקביל לכהונתו כראש הממשלה כיהן גם כשר החוץ והשר לענייני דתות.

==חייו==
תאודורוב נולד למשפחת אצולת ממון בולגרית. בין השנים 1874 ועד 1883 למד בבולגריה, באודסה ובפריז והוסמך כעורך דין. בשנת 1884 נבחר לראשונה לפרלמנט הבולגרי, והיה חבר בו עד שנת 1923. תאודורוב התמנה לתפקיד יושב ראש האספה הלאומית השמינית הבולגרית וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1886. משנה זו ועד 1887 כיהן כשר המשפטים בממשלתו של קונסטנטין סטואילוב, ואחר כך היה שר האוצר עד שנת 1899. משנת 1889 ועד 1911 כיהן כתובע בבית המשפט המחוזי ובית המשפט לערעורים במחוז וליקו טרנובו. בשנת 1911 התמנה שוב לתפקיד שר האוצר וכיהן בתפקיד עד שנת 1913, תחת ראשי הממשלה איוון גשוב וסטויאן דאנב.

החל מאמצע שנת 1918, עם נטיית החזית לרעת הבולגרים, גברו מאוד אי השקט הפנימי והלחץ מצד חוגי הצבא על ראש הממשלה להתפטר, והוא נאלץ לעשות כן. לאחר התפטרות ראש הממשלה וסיל רדוסלאבוב אשר הוביל את הקו הרדיקלי של בולגריה במרבית תקופת המלחמה, נקלעה הממלכה למשבר פוליטי חריף. לתפקיד ראש הממשלה התמנה ביוני 1918 אלכסנדר מלינוב, אשר התפטר כעבור ארבעה חודשים, ותאודורוב התמנה לתפקיד ראש הממשלה ועמד בראש המשלחת הבולגרית לוועידת השלום בפריז (1919). כאשר התגבשו תכתיבי חוזה ניי, סירב תאודורוב לחתום עליו בטענה שמדובר בבגידה במולדת והתפטר בהפגנתיות. אלכסנדר סטמבוליסקי החליפו בתפקיד.
תאודורוב פרש מהחיים הפוליטיים, אך נעצר בשנת 1922 בהנחיית ממשל סטמבוליסקי, כחלק מהמסע שניהל ל"טיהור" בולגריה מכל הגורמים הפוליטיים, הכלכליים והצבאיים שהובילה לתבוסה במלחמה ותכתיב ניי. לאחר ההפיכה הצבאית הפרו-פשיסטית, אשר במהלכה נרצח סטמבוליסקי, שוחרר מכלאו. תאודורוב נישא לראדה תאודורובה ולזוג נולדו שני ילדים, איוון ואנה מרייה. תאודורוב נפטר מהתקף לב ב-5 באוגוסט 1924 בעת חופשה בעיירה בורובץ ונקבר בעיר הולדתו אלנה.

==ראו גם==
* בולגריה במלחמת העולם הראשונה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי ממשלת בולגריה
קטגוריה:פוליטיקאים בולגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:שרי המשפטים של בולגריה
קטגוריה:שרי החוץ של בולגריה
קטגוריה:יושבי ראש האספה הלאומית (בולגריה)
קטגוריה:פובליציסטים בולגרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אודסה
קטגוריה:ילידי 1869
קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1924
ריינהרד בנדיקס

ריינהרד בנדיקס (באנגלית: Reinhard Bendix; 25 בפברואר 1916 - 28 בפברואר 1991) היה סוציולוג אמריקאי-יהודי שנולד בברלין, לימד במשך רוב הקריירה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.

== קורות חיים ==
בנדיקס נולד ב-25 בפברואר 1916 בברלין. אביו, לודוויג בנדיקס היה אינטלקטואל, עורך דין בכיר שעסק בדיני עבודה ושופט לתקופה מסוימת. בנעוריו היה חבר בשומר הצעיר, שם היה המדריך של ישראל גצלר. בין 1933-1927 למד בגימנסיה בברלין. אחרי שסיים את לימודיו בילה שנה באנגליה שם עבד ולמד. בשנת 1938, עם התחזקות הנאציזם, נאלצה המשפחה לברוח, הוריו ברחו לארץ ישראל, למרות שלא היו ציוניים במיוחד וריינהרד לארצות הברית. הוא למד באוניברסיטת שיקגו ושם סיים לימודים לתואר ראשון, שני ודוקטורט, שאותו קיבל בינואר 1947. הוא לימד שנה באוניברסיטת קולורדו ומשם עבר לאוניברסיטת ברקלי, בקליפורניה. 

בשנת 1956 פרסם את ספרו Work and Authurity in Industry, ספר שקנה את עולמו כסוציולוג, וניסח את האג'נדה הסוציולוגית שלו שליוותה אותו במהלך הקריירה שלו. הספר עוסק בניתוח ובחינה השוואתית והיסטורית של התפתחות הביורוקרטיה ואידאולוגיות הניהול, מהתקופה הקדם-תעשייתית עד לחברות מתועשות במאה ה-20. הספר זכה בפרס מקייר של האגודה האמריקאית לסוציולוגיה בשנת 1958 (MacIver award), ותורגם לאיטלקית, לגרמנית, לספרדית וליפנית.

בספרו "Nation Building and Citizenship" משנת 1964 חקר את הקשרים בין זכויות פוליטיות לבין האינטגרציה של מעמד הפועלים לתוך הקהילה הלאומית. בשנת 1970 עמד בראש האגודה האמריקאית לסוציולוגיה. בספרו "Kings or People" משנת 1980 ערך מחקר השוואתי לגבי התפתחות המדינה המודרנית. הוא היה חסיד של גישתו של מקס ובר בסוציולוגיה, נחשב למי שקידם אותה מאוד בעולם האקדמי.

בשנת 1990 פרסם את הספר האוטוביוגרפי "From Berlin to Berkeley: German-Jewish Identities" שבו סיפר את סיפור חייו ואת סיפור אביו ומשפחתו.

בנדיקס נישא לג'יין לבית ולשטרום בשנת 1940, והיה אב לשלושה. נפטר בשנת 1991 בקליפורניה, מהתקף לב.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://library.albany.edu/speccoll/findaids/ger021.htm ארכיון המסמכים] של ריינהרד
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סוציולוגים יהודים אמריקאים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:נשיאי האגודה האמריקאית לסוציולוגיה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת שיקגו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1991