OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אוביראטן ד'אמברוזיו

אוביראטן ד'אמברוזיו (בפורטוגזית: Ubiratan D`Ambrosio; 8 בדצמבר 1932 – 12 במאי 2021) היה היסטוריון של המתמטיקה, ברזילאי, שנחשב למייסד גישת האתנומתמטיקה, מושג אותו טבע לראשונה בשנת 1985.

== ביוגרפיה ==
ד'אמברוזיו, יליד סאו פאולו, למד מתמטיקה לתואר ראשון מאוניברסיטת סאו פאולו, ובשנת 1963 קיבל דוקטורט במתמטיקה מהאוניברסיטה. הוא לימד וחקר במספר אוניברסיטאות בארצות הברית, ביניהן אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת מדינת ניו יורק, אוניברסיטת רוד איילנד ואוניברסיטת סטוני ברוק. בין השנים 1960 ל-1961 לימד באוניברסיטת ג'נובה שבאיטליה. 

בשנת 1972 חזר לברזיל והחל לשמש כראש המכון למתמטיקה, סטטיסטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת מדינת קאמפינס (UNICAMP). בשנות השבעים והשמונים החל להתעניין בנושאים של ההיסטוריה והסוציולוגיה של המתמטיקה, ובגישה אשר חוקרת את המתמטיקה שהתפתחה שלא במסורת של הים התיכון (הכוללת את המוסלמים וארצות אירופה) אלא בחברות כמו דרום אמריקה ואפריקה. 

בין השנים 1999 ל-2003 היה ד'אמברוזיו הנשיא של החברה הברזילאית להיסטוריה של המתמטיקה. בשנת 2005 קיבל את פרס פליקס קליין מטעם הוועד הבינלאומי להוראת המתמטיקה.

בשנת 2001 הוא זכה בפרס קנת' מאי (ביחד עם לם לאי יונג).

נפטר ב-12 במאי 2021.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.clab.edc.uoc.gr/hpm/HPM%20News%2062.pdf ריאיון עם ד'אמברוזיו]
* [https://web.archive.org/web/20160303214417/http://www.mathunion.org/icmi/other-activities/awards/past-recipients/the-felix-klein-medal-for-2005/ ביוגרפיה] 
* [http://enlaces.usach.cl/ciaem/?q=ubiratan ביוגרפיה]
* עדה קצף, [https://web.archive.org/web/20071215051241/http://www.itu.org.il/Index.asp?ArticleID=9589&CategoryID=1210&Page=2 אתנומתמטיקה: גישה הוליסטית שנולדה בברזיל]

קטגוריה:מתמטיקאים ברזילאים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1932
קטגוריה:ברזילאים שנפטרו ב-2021
סויוז TMA-18

סויוז TMA-18 (ברוסית: Союз ТМА-18) היא חללית סויוז ששוגרה לחלל ב-2 באפריל 2010 מקוסמודרום בייקונור ונחתה ב-25 בספטמבר 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה 3 אנשי צוות - מפקד המשימה אלכסנדר סקבורצוב, ומהנדסי הטיסה מיכאיל קורניינקו וטרייסי קולדוול דייסון. 

זו הטיסה ה-105 של החללית סויוז מאז טיסה המאוישת הראשונה בשנת 1967.

==הצוות==
* אלכסנדר סקבורצוב - מפקד
* מיכאיל קורניינקו - מהנדס טיסה
* טרייסי קולדוול דייסון - מהנדסת טיסה

===צוות גיבוי===
* אלכסנדר סאמוקוטייב - מפקד
* אנדרי בוריסנקו - מהנדס טיסה
* סקוט קלי - מהנדס טיסה

==תיאור המשימה==
חללית "סויוז TMA-18" שוגרה ב-2 באפריל 2010 מקוסמודרום בייקונור הנמצא בשטח קזחסטן ומנוהל על ידי רוסיה. השיגור בוצע באחריות רוסקוסמוס בעזרת משגר מדגם "סויוז FG". החללית נבנתה על ידי תאגיד הטילים והחלל אנרגיה.

החללית הגיעה אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-4 באפריל. החללית התחברה למודול "פואיסק". באותה עת בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 23 בפיקוד אולג קוטוב.

צוות החללית הצטרף למשלחת שהורחבה בעקבות כך ל-6 חברים. בהמשך הם עברו למשלחת מס' 24

"סויוז TMA-17" נשארה מחוברת לתחנת החלל כחללית חירום. היא הייתה מתוכננת להתנתק מתחנת החלל ב-24 בספטמבר. מערכת ניתוק לא פעלה באופן תקין ולכן פעולה זו נדחתה ל-25 בספטמבר בה היא בוצע בהצלחה. החללית חזרה לכדור הארץ באותו יום עם אותו צוות שהיה בהמראה. הנחיתה עברה ללא בעיות ובוצעה בשטח קזחסטן.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.spacefacts.de/mission/english/soyuz-tma-18.htm תיאור המשימה]
* [https://www.russianspaceweb.com/iss_soyuztma18.html מידע על המשימה]

קטגוריה:תוכנית סויוז
קטגוריה:2010 ברוסיה
יעקב שהרבני

יעקב שהרבני (נולד ב-1963) הוא תת-אלוף בצה"ל במילואים, אשר כיהן בתפקידו האחרון כנספח חיל האוויר בארצות הברית. קודם לכן שירת כראש להק המודיעין, כראש להק האוויר למסוקים וכממלא מקום ראש להק האוויר.

==שירות צבאי==
שהרבני התגייס לקורס טיס ב-1981 וסיים אותו בהצטיינות במגמת מסוקי קרב ב-1984. הוא שובץ כטייס AH-1 קוברה בטייסת 160, והשתתף במעל 100 גיחות מבצעיות במהלך מלחמת לבנון. בשנים 1986 עד 1988 הדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר. לאחר לימודי תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן, אותם סיים בהצטיינות יתרה, מונה ב-1991 לסגן מפקד טייסת מסוקי קוברה. ב-1994 מונה למפקד מחלקת מסוקי קרב במטה החיל וב-1997 קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד טייסת תעופה בבסיס רמון. ב-1998 מונה למפקד טייסת מסוקי AH-64 אפאצ'י בבסיס. בשנים 2000 עד 2002 שירת כמפקד מגמת מסוקים בבית הספר לטיסה בחצרים.

באוקטובר 2002 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בסיס עובדה תפקיד בו כיהן עד שנת 2005. לאחר השלמת תואר שני בהצטיינות בניהול משאבים לאומיים באוניברסיטה לביטחון לאומי בוושינגטון (NDU), מונה ב-2006 למפקד היחידה לשיתוף פעולה, האחראית לקידום שיתוף פעולה בין חיל האוויר לבין כוחות היבשה. באוקטובר 2007 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לראש להק אוויר למסוקים. עם מינויו של נמרוד שפר בינואר 2010 לראש מטה חיל האוויר מונה שהרבני גם לראש להק האוויר, עד לכניסתו של חגי טופולנסקי לתפקיד במאי 2010.

ביולי 2010 עמד בראש משלחת החילוץ שנשלחה לרומניה בעקבות התרסקות מסוק היסעור בתאונה אווירית. בספטמבר 2010 סיים את תפקידו כראש להק האוויר למסוקים ומונה לראש להק המודיעין תפקיד בו כיהן עד מאי 2012. בתפקידו הבא מונה לנספח חיל האוויר בארצות הברית.

ב-2018 מונה למנכ"ל חברת AdaSky המפתחת חיישן ראייה תרמי.

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

*  
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:מפקדי בסיס עובדה
קטגוריה:ראשי להק המודיעין
קטגוריה:ראשי להק האוויר למסוקים
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:מפקדי היחידה לשיתוף פעולה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה לביטחון לאומי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963
לויתן (אסטרואיד)

לויתן (בשמו הרשמי: 3566 Levitan) הוא אסטרואיד הנמצא בחגורת האסטרואידים, ושהתגלה על ידי לודמילה זוראולוה, אסטרונומית רוסיה ב-24 בדצמבר 1974 במצפה כוכבים בחצי האי קרים. האסטרואיד נקרא על שמו של הצייר היהודי-רוסי יצחק לויתן.

==קישורים חיצוניים==

* [http://ssd.jpl.nasa.gov/sbdb.cgi?sstr=3566+Levitan לויתן] באתר נאס"א

קטגוריה:חגורת האסטרואידים
ברט יאנג

ברט יאנג (באנגלית: Burt Young; 30 באפריל 1940 – 8 באוקטובר 2023) היה שחקן קולנוע, צייר ומחבר אמריקאי, התפרסם בזכות הופעתו כפולי בדרמת האיגרוף "רוקי", תפקיד שהקנה לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1976.

==ביוגרפיה==
נולד בשם ג'רי דה-לואיז ברובע קווינס, ניו יורק, בנם של ג'וזפין ומייקל. הוא ממוצא איטלקי.
למד משחק בבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" שבמנהטן תחת הדרכתו של לי סטרסברג.

הופיע לראשונה ב-1973 בדרמה האירוטית של מרק ריידל "סינדרלה ליברטי", בנוסף הופיע בחלק קטן בסרטו של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון".
יאנג שיחק בתפקיד המשני בדרמת האיגרוף של ג'ון ג. אבילדסן "רוקי", בסרט מגלם את פולי, אדם מבוגר אשר עובד באיטליז וחברו של גיבור העלילה רוקי "הסייח האיטלקי" בלבואה. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ליאנג. סרט ההמשך יצא שלוש שנים לאחר מכן, בסרט פולי מתקשה עם העובדה, אך לבסוף משלים עם כך שאחותו הקטנה אדריאן היא ארוסתו של חברו הטוב ביותר, רוקי.
בסרט השלישי מוצא עצמו פולי אדם מבוסס בביתם של רוקי ושל אדריאן, בסרט הרביעי הוא מתלווה לרוקי ואשתו לקרב איגרוף על אדמת רוסיה, בחמישי חוזר לאזור מגוריו בפלורידה לאחר שמשפחתו של רוקי יורדת מנכסיה.
בסרט ההמשך השישי שיצא ב-2006 בו נפטרה אחותו אדריאן מצטייר פולי כאדם זקן בודד ומיוסר.

סרט נוסף בו השתתף יאנג היה סרט הפשע של סרג'ו לאונה "היו זמנים באמריקה", שם גילם את ג'ו מינלדי גנגסטר מדטרויט.
ב-1989 הופיע בקומדיה "ללכת מעבר לסיפון".
ב-1999 הופיע בתפקיד משני בקומדיית הפשע "מיקי עיניים כחולות".
שיחק ב-2002 בדרמה הקומית העצמאית המצליחה "טראנסאמריקה".

=== חיים אישיים ===
ליאנג בת אחת מאשתו גלוריה שנפטרה ב-1974, התגורר בשנותיו האחרונות ברובע הברונקס שבניו יורק.

נפטר ב-8 באוקטובר 2023 בגיל 83.

== פילמוגרפיה חלקית ==
=== קולנוע ===
* החבורה שלא יכלה לירות ישר (1971)
* סינדרלה ליברטי (1973)
* המהמר (1974)
* צ'יינהטאון (1974)
* רוצחי עילית (1975)
* רוקי (1976)
*נוכלים בחוג הנוצץ (1976)
* נערי המקהלה (1977)
* שיירה (1978)
* רוקי 2 (1979)
* רוקי 3 (1982)
* לילה ה-19: חלק 2 (1982)
* מלך השכונה (1984)
* היו זמנים באמריקה (1984)
* רוקי 4 (1985)
* ברוקלין - תחנה אחרונה (1989)
* החתונה של בטסי (1990)
* backstreet dreams (1990)
* רוקי 5 (1990)
* מלאך בהיר (1991)
* דרכו של קרליטו (1993)
* היא כל כך יפה (1997)
* חתונת הקברנים (1997)
* המעדנייה (1997)
* לפני שנשים למדו לעוף (1997) – סרט טלוויזיה של ABC
* מיקי עיניים כחולות (1999)
* שולחן מספר אחד (2000)
* גבר מרושע מאוד (2000)
* פלוטו נאש (2002)
* ארץ האפשרויות (2004)
* טראנסאמריקה (2005)
* רוקי בלבואה (2006)
* אוהב אותך, ניו יורק (2009)
* דרך המלך (2010)
* ווין ווין (2011)
* המשימה (2019)
* Bottom of the 9th (2019)

=== טלוויזיה ===
* בובה רוסית (2019)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
אתר ההנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב

אתר ההנצחה לחללי חיל הקשר והתקשוב שוכן בעיר יהוד-מונוסון, העיר המאמצת את מפקדת קצין קשר ותקשוב ראשי. השטח להקמת האתר הוקצה על ידי העיר יהוד בעקבות החלטה מ-1983. האתר הוקם ומנוהל על ידי העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב ומארח אירועים ופעילויות של החיל, גופים צבאיים וביטחוניים, ממשלתיים וכדומה. האתר נחנך ב-25 בספטמבר 1989, ומאז הוא מנוהל על ידי סא"ל (מיל') יהודה מתתיהו. 
== מבנה ==
באתר פועל אגף הנצחה שבו היכל שמות ובו מונצחים על לוחות הזיכרון 574 חללי החיל ואולם בו מונצחים 84 חללי היישוב המאמץ יהוד. באגף גם אולם גבורה בו מתועדים 12 בעלי עיטורי העוז, המופת, צל"ש הרמטכ"ל וצל"ש אלוף, ו-8 חתני פרס ביטחון ישראל. במקום אגף נוסף להכשרה והעשרה טכנולוגית בנושאי תקשורת ומחשבים המשתרע על פני שטח של 1,500 מ"ר, הכולל כיתות לימוד ומחשבים, וכן מרכז מורשת ואולם כנסים ואירועים ל-250 משתתפים. מחוץ למבנה רחבת טקסים וגן הנצחה. ברחבה ניצבת האנדרטה המרכזית העשויה מצינורות פלדת אל-חלד ומתנשאת לגובה של 30 מטרים ובראשה נר זיכרון. האנדרטה המסמלת עץ, בנויה משני עמודים-ענפים - עמוד אלכסוני ורחב הנכרת בפתאומיות מסמל את השכול ועמוד צר יותר וגבוה היוצא ממנו אל על ומסמל את החיים. על בסיסה של האנדרטה חרוט פסוק מספר עזרא . אל האתר מובילה שדרה (גן ההנצחה) מרחוב ויצמן שבה אנטנות עכביש ורדיו-טלפון הניצבות על בסיסי בטון שבורים, כסמל לשכול. עוד נמצא בשדרה הגלעד לזכר חללי החיל שהוקם ביער חרובית בשנת 1979 והועבר למקומו הנוכחי ב-2 ביוני 2010.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
Jahud048.jpg|בסיס האנדרטה המרכזית.
Jahud038.jpg|הכניסה הראשית לגן ההנצחה.
Jahud040.jpg|השדרה המוליכה אל האתר מרחוב ויצמן ובה אנטנות עכביש ורד"ט
Jahud044.jpg|חלק מהמבנה במקום
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.amutakesher.org.il/ העמותה להנצחת חללי חיל הקשר והתקשוב]
* [http://www.kav-lahinuch.co.il/?pg=indx_entry&CategoryID=324&ArticleID=3926 המקום באתר קו לחינוך]
* [http://www.izkor.gov.il/en_b64b6bf7ffb9f8788c93fc35fc4c1f87 אתר הנצחה לחללי חיל התקשוב] באתר יזכור

קטגוריה:אגף התקשוב
קשר והתקשוב
קטגוריה:יהוד-מונוסון: מבנים
חללי חיל הקשר והתקשוב
קטגוריה:חיל הקשר והתקשוב
קטגוריה:יהוד-מונוסון: תרבות
לארדו (טקסס)

עתיק וחדש בלארדו - מבנה אצטקי
לארדו (באנגלית: Laredo) היא עיר בדרום מדינת טקסס, ארצות הברית. לארדו היא העיר הגדולה ביותר והמרכז המנהלי של מחוז ווב. העיר שוכנת בסמוך לגדותיו של הריו גראנדה בסמוך לגבול עם מקסיקו. דרומית לה, בגדה הדרומית של הריו גראנדה, שוכנת העיר המקסיקנית נואבו לארדו השייכת למטרופולין של לארדו (וזאת אף על פי ששתי הערים במדינות שונות). במטרופולין של לארדו-נואבו לארדו חיים כ-800,000 תושבים. הכלכלה של העיר מתבססת בעיקר על מסחר עם מקסיקו. בין שתי הערים מחברים חמישה גשרים כאשר ארבעה מהם מיועדים לכלי רכב והולכי רגל ואחד מיועד לרכבות.

לארדו אשר הוקמה בשנת 1755 גדלה מווילה מבודדת לעיר גדולה ומשגשגת ואף הפכה לבירתה של רפובליקת ריו גראנדה וכיום לעיר הנמל הגדולה ביותר על נהר הריו גראנדה.

בשל סמיכותן של לארדו ונואבו לארדו, 47% מהיצוא של ארצות הברית למקסיקו עובר דרך לארדו וכן 36% מהיצוא של מקסיקו לארצות הברית.

לארדו היא ביתה של Texas A&M International University, הקולג' הקהילתי של לארדו וקמפוס של אוניברסיטת טקסס בסן אנטוניו לימודי רפואה.

== היסטוריה ==

בשנת 1755 הוקמה באזור שהיה שייך לסנטנדר החדשה 'וילה דה סן אגוסטין דה לארדו' על ידי דון תומאס סאנצ'ז. הוילה של דון סאנצ'ז נקראה על שם העיר לארדו הספרדית. אט אט החלו להיבנות סביב הוילה עוד ועוד בתים עד שהפכה לעיר.

בשנת 1840 הפכה לארדו לבירתה של רפובליקת ריו גראנדה העצמאית, רפובליקה אשר הוקמה על ידי תושבים מקומיים אשר מרדו בשלטון של מרכז מקסיקו ושרדה פחות משנה לאחר שצבא מקסיקו כבש אותה. במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו העיר נכבשה על ידי טקסס רנג'רס. לאחר סיום המלחמה, חתמו שתי המדינות על הסכם גואדלופה אידלגו אשר קבע ששטח העיר יישאר בריבונות ארצות הברית. מיד לאחר ההחלטה נערך משאל של כל תושבי העיר, אשר הציג רוב מוחלט רוצים בעד החזרת העיר למקסיקו. למרות תוצאות המשאל, נותרה העיר בתחומי ארצות הברית, ורוב תושביה עזבו דרומה לשטחה של מקסיקו והקימו מעבר לנהר את נואבו לארדו.

== גאוגרפיה ==

לארדו שוכנת לגדתו הצפונית של הריו גראנדה המפריד בין ארצות הברית ומקסיקו. הגבול עובר מדרום וממערב לעיר. שטחה של העיר הוא 218.96 ק"מ מרובע.

== אקלים ==

האקלים באזור הוא חם ומדברי. מזג האוויר מושפע רבות מהרי 'סיירה מדרה אוריינטל' הנמצאים מדרום בשטחה של מקסיקו, מדבר סונורן ממערב ומפרץ מקסיקו ממזרח. בגלל שהעיר שוכנת בשטח מדברי בפנים הארץ ובשטח מישורי הקיץ מאוד חם בה. החורף קר יחסית לערי דרום טקסס והטמפרטורה הממוצעת בה היא 19 מעלות. הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 37 מעלות צלזיוס.

== תחבורה ==

נמל התעופה הבינלאומי של לרדו נמצא 6 ק"מ צפונית מהעיר. ממנו יוצאות טיסות יומיות ליוסטון ודאלאס ושלוש טיסות בשבוע ללאס וגאס. נמל התעופה הוקם בשנות ה-70 במקומו של בסיס חיל האוויר שנסגר. בתחילת שנות ה-2000 נבנה טרמינל חדש והוגדל שטח הנמל.
== ערים תאומות ==
* 

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 

קטגוריה:טקסס: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1755
קטגוריה:ערים חצויות
סלים תמרי

סלים תמרי (נולד ב-1945 ביפו) הוא סוציולוג פלסטיני, פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת ביר זית ומנהל המכון ללימודי ירושלים.

== אודות ==
תמרי נולד ביפו, ממנה ברחה משפחתו ב-1948, בשל אירועי מלחמת השחרור. הוא השיג תואר ראשון במדעי המדינה ב-Drew University בניו ג'רזי וקיבל תואר שני בסוציולוגיה מאוניברסיטת ניו המפשייר.

את הדוקטורט שלו עשה בסוציולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר ב-1983 ושימש כמרצה אורח באוניברסיטת ניו יורק. תמרי היה חבר במשלחת הפלסטינית לדיונים בנושא הפליטים בוועידת השלום במדריד ב-1991. הוא עמית אורח בתוכנית מחקר לאדריכלות אסלמית ב-MIT, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.

הוא מתגורר במזרח ירושלים ונשוי לסועאד עאמירי, סופרת וארכיטקטית, המתמחה בשימור ושחזור מבנים ומנהלת את ארגון 'ריאק' לשימור מבנים ערביים.

== מספריו ==
*שנת הארבה: יומנו של החייל אחסאן אלתורג'מאן, פלסטיני בצבא העות'מאני, 1915–1916, הוצאת מכון ון ליר בירושלים, ירושלים, 2018
<div style="direction: ltr;">
* “Jerusalem 1948: The Arab Neighborhoods and Their Fate in the War”
* “Palestinian Refugee Negotiations: From Madrid to Oslo II”
* “Mountain against the Sea: Essays on Palestinian Society and Culture”
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.bitterlemons.org/hebrew/previuos/bl260602ed23.html איזה סוג של התנגדות?] (מאמר קצר)
* [https://web.archive.org/web/20100520231648/http://cosmos.ucc.ie/cs1064/jabowen/IPSC/php/authors.php?auid=68 ביוגרפיה קצרה של תמרי] 
* 
* 

קטגוריה:סגל אוניברסיטאות ברשות הפלסטינית
קטגוריה:פליטים פלסטינים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דרו
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו המפשייר
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת מנצ'סטר
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1945
המועצה השיפוטית העליונה

לוגו המועצה העליונה לצדק
המועצה השיפוטית העליונה הוא גוף במערכת המשפט הפלסטינית. העומד בראשו הוא נשיא בית המשפט העליון של הרשות הפלסטינית. המועצה מכוננת על פי חוק המועצה העליונה לצדק משנת 2002. 

חברי המועצה הם נשיא וסגן נשיא בית המשפט העליון, שני שופטים עליונים, נשיאי בתי המשפט לערעורים של עזה, רמאללה וירושלים, התובע הכללי ושר המשפטים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:הרשות הפלסטינית: חוק ומשפט
גביע האיגוד בכדורסל

גביע האיגוד בכדורסל או גביע המדינה לליגות הנמוכות (שמו הרשמי: גביע איגוד הכדורסל) הוא טורניר כדורסל שנוסד בשנת 1975, שמשתתפות בו קבוצות הליגה הארצית, ליגה א', וטורניר נפרד לליגה ב'. משחקי הגביע משוחקים בשיטת גביע, כאשר המנצחת עולה לשלב הבא, והמפסידה מודחת. חצאי הגמר והגמר נערכים בשיטת שני משחקים, כל אחת מהקבוצות מארחת משחק אחד, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים עולה לשלב הבא.

==מחזיקות הגביע==
מקור<ref></ref><ref></ref>
{| class="wikitable"
|- style="background:#cccccc;"
!עונה
!זוכה
!סגנית
!תוצאה
|-
|2022/2023
|אליצור יבנה
|מכבי פתח תקווה אליצור
|77-79, 74-87
|-
|2021/2022
|א.ס. אשקלון
|הפועל מגידו
|76-110, 85-95
|-
|2020/2021
|לא התקיים בשל מגפת הקורונה
|-
|2019/2020
|לא נערך
|מכבי חדרה ומכבי עירוני רמת גן
|העפילו לגמר שלא התקיים בשל מגפת הקורונה
|-
|-
|2018/2019
|מכבי שוהם
|מכבי חדרה
|59-80, 84-96
|-
|2017/2018
|מכבי שוהם
|הפועל חבל איילות
|68:85, 78:73
|-
|2016/2017
|אליצור נתניה
|הפועל באר טוביה
|69:104, 80:70
|-
|2015/2016
|הפועל עמק חפר
|אליצור רמלה
|66:83, 72:77
|-
|2014/2015
|מכבי מעלה אדומים
|מ.ס. צפת
|67:102, 103:98
|-
|2013/2014
|הפועל עמק חפר
|הפועל באר טוביה
|70:83, 58:68
|-
|2012/2013
|א.ס. רמת השרון
|בית"ר כפר יונה
|89:106, 76:98
|-style="background:#f4f4f4;"
|2011/2012
| מכבי עירוני רעננה
| מכבי קריית גת
|88:114, 108:93
|-
|2010/2011
| הפועל אילת
| מכבי קריית ביאליק
|72:92, 55:91
|-style="background:#f4f4f4;"
|2009/2010
| הפועל אוסישקין
| אליצור כוכב יאיר
|91:83, 51:75
|-
|2008/2009
| הפועל אוסישקין
| הפועל כפר סבא
|88:87, 79:85
|-style="background:#f4f4f4;"
|2007/2008
| מכבי באר יעקב
| הפועל קריית טבעון
|
|-
|2006/2007
| אליצור יבנה
| הפועל משגב
|
|-style="background:#f4f4f4;"
|2005/2006
| אליצור יבנה
|הפועל קצרין
|
|-
|2004/2005
| בית"ר בנימינה
| הפועל גבעתיים
|
|-style="background:#f4f4f4;"
|2003/2004
| מ.ס. רמת אפעל
| -
|
|-
|2002/2003
|הפועל ירכא
|הפועל בארי
|
|-style="background:#f4f4f4;"
|2001/2002
| מכבי קריית ביאליק
|=
|
|-
|2000/2001
| מכבי ראש העין
| בית"ר רמת גן
|
|-style="background:#f4f4f4;"
|-
|1987/1988
|מכבי הוד השרון
|אליצור קריית אונו
|80:83
|-
|1986/1987
|מכבי הוד השרון
|=
|=
|-
|1978/1979
|הפועל כנרת
|הפועל גבעת יערים
|=
|-
|1977/1978
|מכבי נתניה
|א.ס אור יהודה
|73-86
|-
|1976/1977
|הפועל יגור
|=
|=
|-
|1975/1976
|הפועל יגור
|הפועל אריה תל אביב
|=
|-
|1974/1975
|מכבי הר הכרמל
|הפועל צפון כרמל
|=
|-
|}

==מחזיקות הגביע (ליגה ב')==
{| class="wikitable"
|- style="background:#cccccc;"
!עונה
!זוכה
!סגנית
!תוצאה
|-
|2022/2023
|סטלמך פתח תקווה
|מכבי חולון
|74:66,<ref></ref><ref></ref>62:77
|-
|2021/2022
|
|
|
|-
|2020/2021
|
|
|
|-
|2019/2020
|
|
|לא נערך בשל מגפת הקורונה
|-
|2018/2019
|
|
|
|-
|2017/2018
|
|
|
|-
|2016/2017
|
|
|
|-
|2015/2016
|
|
|
|-
|2014/2015
|
|
|
|-
|2013/2014
|
|
|
|-
|2012/2013
|בית"ר ירושלים
| מכבי טבריה
|52:94
|-
|2011/2012
|הפועל תל אביב/עודפים<ref></ref>
| הפועל חיפה
|
|-
|2010/2011
|
|
|
|-
|2009/2010
|
|
|
|-
|2008/2009
|
|
|
|-
|2007/2008
|הפועל אוסישקין<ref></ref>
| הפועל גן שמואל
|66:74, 46:95
|-
|2006/2007
|
|
|
|-
|2005/2006
|
|
|
|-
|2004/2005
|
|
|
|-
|2003/2004
|
|
|
|-
|2002/2003
|
|
|
|-
|2001/2002
|
|
|
|-
|2000/2001
|
|
|
|-
|}

==הערות שוליים==

קטגוריה:תחרויות כדורסל בישראל
רמה חמאמי

רמה חמאמי (נולדה ב-1960 בדהראן, סעודיה) היא ראש החוג לאנתרופולוגיה באוניברסיטת ביר זית וראש המכון ללימודי נשים מאז הקמתו בשנת 1994.

== אודות ==
משפחתה של חמאמי במקור מיפו ובשנת 1948 אביה ברח בסירה לביירות. בשנת 1983 קיבלה תואר ראשון במדע המדינה בהצטיינות יתרה מאוניברסיטת סינסינטי, בשנת 1984 קיבלה תואר שני באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת טמפל שבפילדלפיה ובשנת 1994 סיימה באוניברסיטה דוקטורט בתחום. עבודתה הייתה בנושא " Between Heaven and Earth; Transformation in Religiosity and Labor
among Peasant Refugee Women in South Coastal Palestine/Gaza Strip 1922-1992".

== קישורים חיצוניים ==
* [http://iws.birzeit.edu/sites/default/files/2016-12/Hammami%20CURRICULUM%20VITAE%202014.pdf קורות חיים]

 

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סינסינטי
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת טמפל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת ביר זית
קטגוריה:אנתרופולוגים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1960
ג'יימס סניידר

ג'יימס סניידר (באנגלית: James S. Snyder; נולד ב-1952, ארצות הברית) היה מנכ"ל מוזיאון ישראל בירושלים בשנים 1996-2016.
== ביוגרפיה ==
ג'יימס ס' סניידר נולד למשפחה יהודית בעיירה בל ורנון, למרגלות הרי האפלצ'ים, בדרום מערב פנסילבניה. בעיירת הולדתו חיו רק חמש משפחות יהודיות. הוא היה תלמיד מצטיין, בעיקר במקצועות ההומניים, ולאחר שסיים את התיכון בשנת 1969, התקבל ללימודי תואר הראשון בספרות אנגלית ובהיסטוריה של האמנות באוניברסיטת הרווארד.

בשנת 1972, עם תום לימודיו, התקבל לשנת התמחות במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. סניידר עבד במוזיאון כ-22 שנה, שם מילא תפקידים שונים, שהאחרון בהם היה סגן המנהל ובין היתר ארגן במוזיאון תערוכות ענק ביניהן הרטרוספקטיבה של פבלו פיקאסו (1980) ושל אנרי מאטיס (1992).

בשנת 1996, עם סיום תפקידו של מרטין וייל כמנהל מוזיאון ישראל, מונה סניידר למחליפו. לפני שקיבל את התפקיד, סניידר מעולם לא ביקר קודם לכן בישראל, דבר שעורר ביקורת על כך שלא נמצא מועמד ישראלי.

במהלך כהונתו של סניידר עמד בראש המאמצים לגיוס ולשיפוץ רחב היקף במוזיאון בתקציב של 100 מיליון דולר. השיפוץ נמשך כ-5 שנים והושלם בשנת 2010.

בשנת 2017 עורר סניידר ביקורת על כך שקיבל שכר כפול גם מהמוזיאון וגם מאגודת ידידי המוזיאון (בין השנים 2010 ל-2015 קיבל סניידר כ-8.3 מיליון דולר מאגודת הידידים עבור פעילותו כמגייס כספים).

ביוני 2019, מונה ליושב ראש קרן ירושלים ארצות הברית (הארגון שאחראי על גיוס תרומות לקרן ירושלים בארצות הברית).

==פרסים והוקרה==
בשנת 2004 קיבל את "מסדר הכוכב של הסולידריות האיטלקית" מטעם ממשלת איטליה, ובשנת 2010 קיבל את אות אביר מסדר האמנויות והספרות מטעם הרפובליקה הצרפתית.

במרץ 2011 דורג כאחד מ-50 האנשים המשפיעים ביותר בעולם האמנות ברשימה השנתית של עיתון האמנות הצרפתי, "Journal des Arts".
==חיים אישיים==
סניידר נשוי לטינה דייוויס סניידר, מעצבת גרפית והוא אב לבן ובת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:מסדר האמנויות והספרות
קטגוריה:מנהלי מוזיאון ישראל
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס שומר ציון
קטגוריה:אזרחי כבוד של ירושלים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
רוז ביי

רוז ביי (באנגלית: Rose Bay) הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי מועצת וייברלי (Waverley Council).

==גאוגרפיה==
רוז ביי ממוקם כ-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני. הוא גובל בצפונו במפרצון רוז ביי, שלוחה של מפרץ ג'קסון, מצפון מזרח בווקלוז, ממזרח בדובר הייטס, מדרום בנורת' בונדיי, וממערב בדאבל ביי ופוינט פייפר.

==היסטוריה==
מנזר הלב הקדוש
רוז ביי נקרא על שם ג'ורג' רוז, שהיה שר האוצר של בריטניה ב-1782. קיימת עדות לכינוי המפרצון רוז ביי החל משנת 1788, על ידי הקפטן ג'ון הנטר. בשנת 1834 נבנה במקום אחד מהבתים הבודדים דאז, מעון רוז ביי, על ידי האדריכל ג'ון ורג'. בית המגורים שימש את ג'יימס הולט, אז העוצר של אחוזת קופר, שהשתרעה בכל שטח הפרוור וחלק מהפרוורים הסמוכים לו, כגון פוינט פייפר.

בשנת 1852 נבנה מעון קלרמונט על צוק גבוה לצד מפרצון רוז ביי. בשנת 1888 נקנה הבית והורחב, ובמקום הוקם מנזר הלב הקדוש (Sacred Heart Convent). המנזר קיים עד היום (2010) וניתן לראותו על הצוק למרחקים. המנזר תוכנן על ידי האדריכל ג'ון הורבורי האנט ונחשב לטוב מבין יצירותיו, עם צריח בסגנון התחייה הגותית.

בתחילת המאה ה-20, החל משנת 1912 ועד 1927, עגנה במפרצון הספינה HMAS טינג'ירה, ששימשה לאימון מעל 3,000 מלחים אוסטרלים, רובם נשלחו למשימות צבאיות במסגרת מלחמת העולם הראשונה.

בשנת 1938 מטוסי ים נחתו במפרצון רוז ביי, הופכים את הפרוור לשדה התעופה הבינלאומי הראשון של סידני.

במהלך מלחמת העולם השנייה שבויי מלחמה יפניים הובאו בספינות לרוז ביי, שם נאסרו.

==תרבות==
מרבית שטח הפרוור מנוצל על ידי מסלול הגולף רויאל סידני, מסלול גולף פרטי ותחרותי בן 27 גומות, ומסלול הגולף הוותיק ביותר בסידני. סמוך אליו מצוי מסלול הגולף וולהרה, מסלול ציבורי בן 9 גומות.

בפרבר שני בתי ספר עצמאיים: בית הספר לבנות קמבלה, ובית הספר קינקופל-רוז ביי. קמבלה הוא בית ספר אנגליקני שנוסד לראשונה ב-1887 וכולל חינוך לבנות מגיל הגן ועד גיל 12. קינקופל-רוז ביי הוא בית ספר קתולי, הכולל בית ספר יסודי מעורב (בנים ובנות) ובית ספר תיכון לבנות בלבד. עד שנות השבעים היה בית הספר קינקופל מנזר וסיפק חינוך לבנות בלבד; אז הוא אוחד עם בית הספר היסודי רוז ביי ושינה את שמו ואת תוכנית הלימודים. פרט לכך, קיימים מספר מוסדות חינוך ציבוריים: מכללת רוז ביי (נוסדה ב-2004), ובית הספר היסודי רוז ביי (נוסד ב-1891).

רוז ביי נגיש באמצעות אוטובוסים המגיעים ממרכז העסקים הראשי של סידני דרך קינגז קרוס (כמו מרבית הפרוורים המזרחיים), אך בנוסף קיים בפרוור מעגן מעבורות, בו עוגן קו המעבורת של סירקולר קווי.

רוז ביי הוא פרוור מהגרים: במפקד האוכלוסין של שנת 2001, רק 59% מהדרים בו היו ילידי אוסטרליה (לעומת 61% בכלל אוכלוסיית ניו סאות' ויילס). המהגרים הגיעו ממגוון מדינות, עם ריכוזים גדולים לדרום אפריקה ובריטניה (7% כל אחת), ניו זילנד (3%), פולין (2%) וגרמניה (1%).

בין המהגרים קיים ריכוז גבוה יחסית של יהודים (26% מדרי הפרוור הצהירו על זיקה ליהדות, לעומת 40% נוצרים ו-0.5 אחוז מוסלמים), בין השאר מדרום אפריקה, רוסיה וישראל. בפרוור בית כנסת אורתודוקסי (בית הכנסת סאות' הד) המשרת את הקהילה המקומית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20110223150525/http://info.id.com.au/dosydney/Default.aspx?pg=100&az=R רוז ביי באתר "Dictionary of Sydney"]
* [http://www.sydney-suburbs.com.au/Sydney_suburb/Rose_Bay/Suburbs/16290 רוז ביי באתר "Sydney Suburbs"] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרוורי סידני
ג'ורג'ו קינאליה

ג'ורג'ו קינאליה (באיטלקית: Giorgio Chinaglia; 24 בינואר 1947 – 1 באפריל 2012) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ.

==קריירה==
קינאליה נולד בקרארה שבטוסקאנה, אך ב-1955 עבר עם משפחתו לקארדיף שבויילס בשל המצב הכלכלי הקשה ששרר באיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. בהיותו בן 13 התגלה קינאליה על ידי סקאוט כאשר שיחק במסגרת נבחרת בתי הספר של קארדיף, והצטרף למחלקת הנוער של סוונסי סיטי מהליגה השלישית של הפוטבול ליג. בעונת 1964/1965 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, ושיחק בה במשך שנתיים. ב-1965 זכה קינאליה עם הקבוצה ב"גביע ותיקי מערב ויילס", לאחר שכבש שער בניצחון 0–3 במשחק הגמר.

ב-1966 חזר קינאליה עם משפחתו לקרארה, בשל חוסר התעניינות מצדם של מועדוני כדורגל בריטיים והשירות הצבאי שהיה עליו לעבור. מאחר ששיחק כמקצוען מחוץ לגבולות איטליה הוא הושעה לשלוש שנים ממשחק בסרייה א', ובשל כך הצטרף לקבוצת מסזה 1919 מהליגה השלישית באיטליה. ב-1967 עבר קינאליה לקבוצת אינטרנאפולי, במדיה שיחק שנתיים וכבש 26 שערים ב-66 משחקים. לאחר סיום השעייתו, חתם קינאליה ב-1969 בלאציו, והיה מהשחקנים הבולטים של הקבוצה במשך שבע שנים בהן שיחק בה. הוא כבש במדיה 98 שערים ב-209 משחקים. ב-1974 הוא הוביל את הקבוצה לזכייה באליפות הסרייה א', וסיים גם כמלך השערים של הליגה.

בתקופה בה שיחק בלאציו היה קינאליה חבר בסגל נבחרת איטליה. הוא היה מועמד להשתתפות במונדיאל 1970, אך לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת. לבסוף ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-1972. קינאליה השתתף בשני משחקים במסגרת מונדיאל 1974, אך לאחר שהוחלף במשחק מול נבחרת האיטי, קילל את מאמנו פאוריציו וקלרג'י. התקרית הביאה לסיום דרכו של קינאליה במדי הנבחרת, אחרי 14 הופעות וארבעה שערים.

ב-1976 עזב קינאליה את לאציו ועבר לקבוצת ניו יורק קוסמוס מליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL). הוא שיחק בקבוצה לצידם של מספר כוכבים בולטים בכדורגל העולמי, כדוגמת פלה (עד 1977), פרנץ בקנבאואר וקרלוס אלברטו. קינאליה הוביל את ניו יורק לזכייה בארבע אליפויות ה-NASL בשנים 1977, 1978, 1980 ו-1982, ובארבע עונות שונות סיים כמלך השערים של הליגה. ב-1981 זכה בתואר השחקן המצטיין של ה-NASL. הוא פרש ממשחק ב-1982 ומחזיק בשיא כמלך השערים של כל הזמנים בליגה הצפון אמריקאית, עם 242 שערים ב-254 משחקים (כולל משחקי הפלייאוף).

ב-1983 החל קינאליה לכהן כנשיא לאציו. תחתיו ירדה הקבוצה לסרייה ב' ב-1985, ומאוחר יותר הופחתו ממאזנה תשע נקודות בעקבות פרשיית שחיתות. ב-1984 לקח קינאליה חלק בבעלות על ניו יורק קוסמוס, אך ה-NASL נסגרה שנה מאוחר יותר. מספר ניסיונות שביצע קינאליה להחייאת הקבוצה במשך השנים לא צלחו. בשנת 2000 הוכנס קינאליה להיכל התהילה של הכדורגל האמריקאי.

ב-1 באפריל 2012 נפטר קינאליה מהתקף לב בביתו שבפלורידה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://national.soccerhall.org/famers/giorgio_chinaglia.htm ג'ורג'ו קינאליה] באתר היכל התהילה של הכדורגל האמריקאי
* [https://archive.nytimes.com/www.nytimes.com/books/97/03/02/reviews/ackerman-soccer.html?_r=1 תיאור הקריירה בארצות הברית מאת דיאן אקרמן]
* 
* 

קטגוריה:חלוצי כדורגל איטלקים
קטגוריה:כדורגלנים איטלקים
קטגוריה:כדורגלני סוונסי סיטי
קטגוריה:כדורגלני לאציו
קטגוריה:כדורגלני ניו יורק קוסמוס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת איטליה
קטגוריה:קרארה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1974
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:מהגרים מאיטליה לארצות הברית
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1947
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-2012
משה לאופר

משה לאופר (נולד בשנת 1958) הוא מלחין, מנצח, מעבד ומפיק של מוזיקה חסידית. זוכה פרס אקו"ם.

== קורות חיים ==

נולד בבלגיה למאיר ויפה לאופר, צאצא לשושלת אדמו"רי חסידות נדבורנה. בצעירותו עלה עם משפחתו לישראל והיא התיישבה בתל אביב. למד בישיבת עטרת ישראל בירושלים.

את קריירת ההלחנה החל בעודו תלמיד בישיבה. חלק מלחניו הם "כיצד מרקדין" שיר שבוצע על ידי לייבלה השל, השיר "חזק" שבוצע על ידי אברהם פריד. לאחר מכן החל לעבוד גם כמעבד, ובין היתר עיבד אלבומים לגדולי הזמר החסידי מרדכי בן-דוד, אברהם פריד, יעקב שוואקי, האחים שמואל ואריה ברונר ואמנים בולטים נוספים. 

במהלך הקריירה שלו פיתח קשרים מיוחדים עם פריד, שלו עיבד כמעט את כל אלבומיו, שיתוף פעולה נוסף התקיים ומתקיים בין לאופר למלחין של המוזיקה החסידית יוסי גרין, כאשר גרין התבטא לא פעם אחת כי לאופר היחיד שהצליח לעבד את לחניו כפי שהוא עצמו דמיין אותם. 

בשנת 2011 זכה בפרס אקו"ם להישג מיוחד בתחום הזמר החסידי.

לאופר מפעיל את פרויקט משה לאופר מנגן חב"ד.

== חיים אישיים ==
נשוי לחני כ"ץ, בתו של הרב יוסף כ"ץ, ומתגורר בבני ברק. גם בניו, אלי ובני, הם מעבדים, מנצחים ומלחינים במוזיקה החסידית. גיסו, אורי אזרחי (אחיו של הרב ברוך מרדכי אזרחי), כיהן כמנהל הישיבה שבה למד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחיני מוזיקה חסידית
קטגוריה:ישראלים ילידי בלגיה
קטגוריה:זוכי פרס אקו"ם
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
משה
קטגוריה:בוגרי ישיבת עטרת ישראל
קטגוריה:בני ברק: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
קטגוריה:שופטי הקול הבא
ריק בירמן

הנרי ריק בירמן (1930 - 25 בדצמבר 2003) היה פסנתרן ג'אז ישראלי. 

== ביוגרפיה ==
בירמן נולד כהנרי בירמן להורים יהודים מרומניה - אלכסנדרו ופרידה בירמן. בשנת 1930. בימי מלחמת העולם השנייה או אולי אחריה הגיע לצרפת ומשם עלה בשנות ה-1950 לישראל. הוא היה מראשוני נגני הג'אז בישראל באותה תקופה. משרתו העיקרית הייתה כעובד משרד ממשלתי, ולא הייתה לו השכלה מוזיקלית רשמית. הוא הופיע רבות כמלווהו של ג'ימי לויד, ונהג להצטרף להופעות של רבים אחרים באופן ספונטני. הוא הציג בפני המוזיקאים בארץ את מוזיקת הג'אז בתקופה שעדיין לא הייתה ידועה כל כך, ונהג לעזור ולהדריך נגנים וזמרים צעירים בתחילת דרכם, בהם מארינה מקסימיליאן בלומין. 

היא מספרת:
 

עם הנגנים שניגן איתם נמנים מל רוזנברג, אהרל'ה קמינסקי, אלי מגן, ג'ס קורן, עדנה גורן ואחרים. 

בירמן לא הקליט אלבום משלו, אך קיימות הקלטות שלו כמלווה של ג'ימי לויד. 

הוא נפטר מדום לב תוך כדי נגינה בפסנתר.

==ראו גם==
* ג'אז ישראלי

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://www.youtube.com/watch?v=xghK7EHbJyc&feature=related ג'ימי לויד שר "שלום" מלווה על ידי ריק בירמן]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסנתרנים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
שלמה בנימין הלוי אשלג

הרב שלמה בנימין הלוי אשלג (ה' בטבת תר"ע; 17 בדצמבר 1909 - ז' בכסלו תשמ"ד; 13 בנובמבר 1983) היה מקובל, בנו ומפיץ תורתו של הרב יהודה ליב אשלג בעל ה"סולם".

== ביוגרפיה ==
נולד בפולין לרב יהודה ליב אשלג ולרבקה רויזא. בשנת ה'תרפ"ב (1922) עלה לארץ ישראל יחד עם אביו וגר בירושלים. למד בישיבות תורת אמת, חיי עולם ועץ חיים. כמו כן למד בישיבת "בית יוסף" מאסכולת נובהרדוק הליטאית, ולמד בחברותא עם ראש הישיבה הרב הלל ויטקינד. בשנת תרצ"ה נשא את אהובה ליבא האזה, בתו של הרב דוד אהרן האזה מחסידות סוכטשוב.

לאחר נישואיו, על פי הוראת אביו, החל למסור שיעורים בחכמת הקבלה. בשנת ה'ת"ש (1940) הוציא לאור כתב עת בשם "האומה". כתב העת שיצא לאור בגיליון אחד בלבד, הוגדר כ"דו-שבועון בין-מפלגתי" והובאו בו ממאמריו של אביו. זמן קצר אחר הופעת העיתון אסרה משטרת המנדט הבריטי על המשך הפצתו, באשמת קידום עמדות קומוניסטיות. בשנת תש"ג ייסד אביו שיעור קבוע בקבלה לתושבי העיר חיפה, ואת מסירת השיעור הפקיד בידיו.

הוא היה יד ימינו של אביו בהוצאת פירוש הסולם והפצתו, והוסיף לעסוק בכך אחרי מות אביו, יחד עם אחיו ברוך שלום אשלג ודודו יהודה צבי ברנדויין. בשנת תשכ"א הקים בית מדרש בבני ברק ללימוד חכמת הקבלה. הוא מסר בבית מדרשו שיעורים יומיים בספר הזוהר עם פירוש הסולם. כמו כן הקים ישיבה לבחורים וכולל אברכים שעסקו גם בחכמת הקבלה. בית המדרש פעיל עד היום בניהול בנו, הרב שמחה הלוי אשלג.

מלבד השיעורים בבית מדרשו נהג הרב אשלג למסור שיעורים בקבלה ברחבי ישראל, בין השאר ייסד שיעורים בירושלים ובחברון. בקריית ארבע ייסד כולל אברכים שחילקו את לימודם, חצי יום לתורת הנגלה וחצי יום לתורת הנסתר. הוא עצמו היה בא, אחת לשבוע, למסור שיעורים לאברכי הכולל. כמו כן היה מוסר שיעורים במערת המכפלה עצמה.

הקפיד הרב אשלג על "נוי סוכה", והיה מקים בחצר ביתו סוכה מיוחדת ביופייה ונכללו בה תצוגות אמנותיות שונות. בימי חג הסוכות והיו רבים מתושבי בני ברק נוהרים לסוכתו כדי ליהנות מיופיה.

נפטר בז' בכסלו תשמ"ד, ונקבר בהר המנוחות, סמוך לציונו של אביו בעל הסולם. על מצבתו נכתב שהיה הוא זה שגרם לאביו לחבר את פירוש הסולם על ספר הזוהר, בעקבות שאלה ששאל אותו בחכמת הקבלה. שאלה זו הובילה את אביו לפרש את ספר הזוהר בשפה השווה לכל איש.

ב-2003 הוציא מכון "עטרת שלמה" את הקובץ "ספר עטרת שלמה-חנוכה" - ליקוט משיחותיו שהעביר בשנים תשל"ה-תשמ"ג.

== מתלמידיו ==
*בנו הבכור, הרב יחזקאל יוסף אשלג, שהקים בית מדרש ברחוב אבן עזרא בבני ברק
*בנו, הרב שמחה אברהם אשלג, המנהל את הבית המדרש ברח' שד"ל וידוע כ"בודק הכתובות"
*הרב עקיבא הלוי אורצל, מייסד קבוצת הלימוד "עטרת שלמה אשלג" ללימוד חכמת הקבלה
*הרב יהודא ליאון אשכנזי
*הרב אורי שרקי
* הרב ירחמיאל ויס
* הרב אהרון קוך

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ashlag.com/odot_in.asp?id=15&idd=4 כ"ק מרן אדמו"ר ר' שלמה בנימין הלוי אשלג זצוקלה"ה], באתר מרכז תורני מהרי"ל אשלג
* [http://www.ateretshlomo.co.il/ אתר האינטרנט של קבוצת לימוד חכמת הקבלה "עטרת שלמה אשלג"] בחסות ופיקוח הרב עקיבא הלוי אורצל

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי העלייה השלישית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:חסידות אשלג
קטגוריה:אדמו"רים ישראלים
קטגוריה:מקובלים ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת עץ חיים
קטגוריה:בוגרי ישיבת חיי עולם
קטגוריה:בוגרי ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983
קאו

הקאו של [[טויוטומי הידיושי]]
קאו (בסינית: kaō ,花押) הוא חותם או חתימה מעוצבת המשמש כתחליף לחתימה רגילה. הקאו הופיע לראשונה בסין בזמן שושלת טאנג, ונכנס לשימוש ביפן במהלך תקופת הייאן. על אף שהשימוש בהם נעשה פחות נפוץ לאחר תקופת אדו, כיום הם ממשיכים לשמש פוליטיקאים ואנשי ציבור. קריאה וזיהוי קאו מסוים דורש לרוב ידע מיוחד, וספרים רבים הוקדשו לנושא זה.

==ראו גם==
* קליגרפיה
* טורה

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:קליגרפיה
קטגוריה:סין: תרבות
סוטוקו

הקיסר סוטוקו
הקיסר סוטוקו (ביפנית: Sutoku-tennō 崇徳天皇, נולד ב-7 ביולי 1119 − 14 בספטמבר 1164) היה הקיסר ה-75 של יפן, בהתאם לרשימה המסורתית של קיסרי יפן.
שלטונו נמשך משנת 1123 עד שנת 1142.

== גנאלוגיה ==
טרם עלייתו לכס הקיסרות, שמו הפרטי היה אקיהיטו (顕仁).

:: הערה: על אף שהתעתיק לעברית של שמו של קיסר זה זהה 
:: לתעתיק שמו הפרטי של הקיסר הנוכחי של יפן, הקנג'י שונה: 
::: הקיסר סוטוקו, לשעבר הנסיך אקיהיטו (顕仁)
::: הוד מעלתו הקיסר, לשעבר הנסיך אקיהיטו (明仁)

סוטוקו היה בנו הבכור של הקיסר טוֹבָּה. מספר טקסטים עתיקים טוענים כי למעשה היה בנו של סבו של טובה, הקיסר שירקאווה.

== אירועים בחייו של סוטוקו ==
מקדש השינטו לזכרו של סוטוקו
:: <small>לצד התאריך מופיעים התאריכים לפי לוח השנה היפני</small>
* 25 בפברואר 1123 (הואן 4, היום ה-28 של החודש הראשון): בשנה ה-25 לשלטונו של טובה (鳥羽天皇25年) הוא ויתר על כס הקיסרות, והירושה עברה לבנו בן החמש.
* 1123 (הואן 4, החודש השני): הקיסר סוטוקו עולה לכס השלטון.
* 1128 (דאיג'י 3, החודש השלישי): טאיקֵן-מוֹן אין, אמו של סוטוקו, מורה לבנות את מנזר אנשו-ג'י, אחד בסדרת "מקדשי הנדר הקדוש" אשר נבנו בפקודה קיסרית.
* 17 באוגוסט 1135 (הונן 1, היום השביעי של החודש השביעי): הקיסר לשעבר שירקאווה נפטר בגיל 77.
* 1141 (אייג'י 1, החודש השלישי): הקיסר לשעבר טובה מגלח את ראשו ומצטרף למנזר בגיל 39.

בשנת 1151, סוטוקו מורה על כתיבת שיקָה וואקַשוּ (詞花和歌集, "אוסף פרחים מילוליים"), אנתולוגיה קיסרית של שירי וואקה.

בשנת 1156, לאחר כישלון דיכוי מרד הוגן, הוא הוגלה לפרובינציית סָנוּקי (כיום מחוז קגאווה באי שיקוקו). שלטונו של הקיסר סוטוקו נמשך 18 שנים.
מקום קבורתו של סוטוקו ידוע, וכיום הוא מוקר במקדש שינטו לזכרו בקגאווה, שם נמצא המאוזולאום שלו, הנקרא shiramine no misasagi.

== אגדות ==
סוטוקו הופך לשד, מאת [[אוטגאווה קוניושי]]
לאחר ויתורו על כס הקיסרות וגלותו, הקדיש סוטוקו את חייו לנזירות. הוא העתיק מספר כתבים עתיקים והציע אותם לחצר הקיסר. מתוך חשש כי הכתבים מקוללים, החצר דחתה אותם. נאמר כי סוטוקו חש מושפל והתנכר לחצר, וכאשר היה על ערש דווי הפך לאונריו—רוח נוקמת. כל הקורות בהמשך, מנפילת קרנה של חצר הקיסר, עליית כוחם של הסמוראים, בצורת וחוסר שקט פנימי יוחסו לרדיפותיו.
לחלופין, נאמר שהוא הפך לטֵנגוּ, סוג של שד דמוי כלב מהפולקלור היפני.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:קיסרי יפן
קטגוריה:מנהיגים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ילידי 1119
קטגוריה:נפטרים ב-1164
הייזל מקקליון

הייזל מקקליון (באנגלית: Hazel McCallion; 14 בפברואר 1921 – 29 בינואר 2023) הייתה פוליטיקאית קנדית אשר כיהנה כראש העיר של מיסיסוגה באונטריו, העיר השישית בגודלה בקנדה. מקקליון התמנתה לתפקיד בשנת 1978 והיא כיהנה בו 36 שנים ברציפות מאז ועד 2014, כאשר פרשה לגמלאות. 

היא הייתה אחת מראשי הערים בעלי תקופות הכהונה הרצופות הארוכות בעולם. היא ניצחה ב-12 מערכות בחירות במהלך כהונתה.

==ביוגרפיה==
הייזל ג'ורנו (לימים מקקליון) גדלה בקוויבק. עבדה בחברה מסחרית במונטריאול והתבקשה במסגרת עבודתה לעבור לטורונטו. נישאה לסם מקקליון והם עברו להתגורר בסטריטסויל, שהפכה אחר כך לחלק ממיסיסוגה. בני הזוג ייסדו עיתון מקומי. לזוג נולדו שלושה ילדים. סם מקקליון נפטר בשנת 1997 לאחר מחלת אלצהיימר.

===פעילות פוליטית===
הייזל מקקליון נבחרה לתפקיד ראש עיריית סטריטסויל בשנת 1970 וכיהנה בו עד שנת 1973. בשנת 1978 נבחרה לתפקיד ראש עיריית מיסיסוגה. מקקליון קיבלה את תפקיד ראש העיר, תקופה קצרה אחרי שהוחלט בשנת 1974 לצרף את העיירות פורט קרדיט וסטריטוויל לעיר. מיסיסוגה הייתה אז עיר קטנה בפרברים של טורונטו. בימי כהונתה עברה העיר מהפכה. היא משכה אליה אוכלוסייה רבה, הוקם בה מרכז עיר עם בניינים רבי קומות וחברות רבות עברו אליה.

מקקליון ניצחה על תהליך זה תוך הקפדה על איזון תקציבי ומניעת גירעונות. מדיניותה ואופייה הביאו רבים להשוותה למרגרט תאצ'ר, ראש ממשלת בריטניה. הצלחתה הפוליטית והישגיה בפיתוח העיר הקנו לו מעמד ויוקרה ציבוריים והיא הייתה אחת מראשי הערים הנודעים ביותר בקנדה. היא זכתה לשלל פרסים בינלאומיים על פעליה.

נפטרה ב-29 בינואר 2023.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.citymayors.com/interviews/mississauga_interview.html הייזל מקקליון], באתר ראשי ערים
* [http://www.youtube.com/watch?v=fY79KbCptTo ריק מרסר מהטלוויזיה הקנדית מראיין את הייזל מקקליון], באתר יוטיוב

קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:ראשי עיריות בקנדה
קטגוריה:חברי מסדר קנדה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:פוליטיקאיות קנדיות
קטגוריה:נשים בראשות עירייה
קטגוריה:נשים שהגיעו לגיל מאה
קטגוריה:קנדים שנולדו ב-1921
קטגוריה:קנדים שנפטרו ב-2023
נחום טייט

נחום טייט (באנגלית: Nahum Tate; 1652 - 30 ביולי 1715) היה משורר, מחזאי ולבריתן אירי.

== חייו ==
טייט נולד בדבלין, אירלנד ולמד בטריניטי קולג' לפני שעבר ללונדון.<ref></ref> בשנת 1678 הופק המחזה הראשון שלו, "ברוטוס מאלבה". במהלך שנות ה-80' של המאה ה-17 כתב עוד שבעה מחזות, בעיקר עיבודים של יצירות קיימות.

הלברית של דידו ואניאס, האופרה היחידה המושרת כולה של הנרי פרסל, עוצבה על פי "ברוטוס מאלבה". האופרה, שהוצגה כנראה ב-1689 בפנימייה לבנות אצולה בצ'לסי בניהולו של ג'ושיאס פריסט, נועדה על פי סימנים שונים להצגה בחצר המלך. העלילה הדחוסה מדי התאימה, על אף מגרעותיה, למלודיות ולרצ'יטאטיבים עתירי ההבעה של פרסל. עיצוב דמותו של אניאס לוקה אמנם בחסר, אבל דווקא חיסרון זה מבליט ביתר שאת את דמותה הטרגית של דידו.

הפרולוג המושר, שהקדים את האופרה עצמה בהפקת הפנימייה ואבד לאחר זמן, היה כנראה בעל משמעות פוליטית מרומזת וסביר להניח, שכך גם האופרה עצמה, בשל נטייתו הפוליטית הברורה של טייט והשימוש המתבקש בעלילות אניאס בקרתגו לרמיזות על המתרחש בחצר המלוכה. עם זאת, בפרק הזמן המשוער של כתיבת האופרה, בין 1684 ל-1689, היה רצוף אירועים רבים כל כך בבית המלוכה האנגלי - מות צ'ארלס השני, הדחת ג'יימס השני והכתרת ויליאם ומרי - שקשה לעמוד על כוונתו המדויקת של טייט. צ'ארלס גילדון (Charles Gildon) השתמש הן באופרה והן בפרולוג בעיבוד שלו למידה כנגד מידה של שייקספיר, שהוצג בשנת 1700.

טייט מונה למשורר החצר ב-8 בדצמבר 1692 ומכאן ואילך היו ידיו מלאות בכתיבת טקסטים מתאימים לימי חג ואירועים שונים. כמה מכתביו, בהם מזמור חג המולד "ועיני הרועים רואות", עודם כלולים בספרי מזמורים בני ימינו.

== מקור ==
* מרגרט לורי וקרטיס פרייס: "נחום טייט", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משוררים אנגלים
קטגוריה:מחזאים אנגלים
קטגוריה:לבריתנים אנגלים
קטגוריה:ילידי 1652
קטגוריה:נפטרים ב-1715
טרנצ'ין (מחוז)

מחוז טרנצ'ין הוא אחד משמונה המחוזות של סלובקיה. הוא ממוקם בצפון מערב סלובקיה וגובל במערבו עם צ'כיה. שטח המחוז 4502 קמ"ר והוא מחולק לתשע נפות בהן התגוררו נכון לדצמבר 2009 599,214 תושבים. הערים הראשיות במחוז טרנצ'ין הן טרנצ'ין (56,514 תושבים), פריבידזה (50,351 תושבים), פובזסקה ביסטריצה (41,697 תושבים), דובניצה נאד ואהום (25,000 תושבים) ופרטיזנסקה (24,000 תושבים).

המחוז כולל מישור רחב ידיים בו עובר נהר הואה והרים המקיפים אותו. כ-49% משטח המחוז מכוסה ביער. 

מחוז טרנצ'ין הוא המחוז השני מבחינת התפתחות כלכלית ותל"ג לאחר מחוז ברטיסלאבה והוא גם שני בצפיפותו עם צפיפות של כ-133 נפש לקמ"ר. במחוז יש תעשייה מפותחת בתחומי המזון, כימיקלים, תעשייה פטרוכימית, גומי, תעשיית עץ ומכונות. בתקופה הקומוניסטית היה בטרנצ'ין תעשיית נשק מפותחת של ברית ורשה שנסגרה לאחר קריסת ברית המועצות. תיירות הוא גם מרכיב חשוב בכלכלת המחוז. 

האזורים בעמק הואה במחוז טרנצ'ין ובמחוז ז'ילינה נחשבים למעוזים של לאומנות סלובקית.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סלובקיה: מחוזות
הלוק אקקצ'ה

הלוק אקקצ'ה (בטורקית: Haluk Akakçe; 1970 – 9 באוקטובר 2023) היה אמן עכשווי טורקי שפעל בניו יורק, יצר ציורי קיר, עבודות אנימציה ניסיונית ווידאו ארט.

אקקצ'ה נולד באנקרה שבטורקיה. סיים תואר ראשון בארכיטקטורה מאוניברסיטת בילקנט שבאנקרה, ואחר כך למד בקולג' המלכותי לאמנות בלונדון. עבודותיו מוצגות במוזיאון החדש לאמנות עכשווית, במוזיאון ישראל ובמרכז ווקר לאמנות (Walker Art Center).

בנובמבר 2006 הוצגה ברחוב ראשי בלאס וגאס "השמיים הם הגבול". זהו מיצג וידאו העשוי מ-12.5 מיליון נורות LED צבעוניות ולצורך הצגתו הוחשך כל הרחוב.

אקקצ'ה נפטר ב-9 באוקטובר 2023 מסרטן הריאות בביתו ברובע נישאנטשי (Nişantaşı) באיסטנבול.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.artnet.com/artist/1319/haluk-akakce.html מיצירותיו] 
* [https://web.archive.org/web/20080225190926/http://www.deitch.com/artists/sub.php?artistId=9 ביוגרפיה] 
* [http://www.youtube.com/watch?v=kZGUoWucFPc ראיון עמו] על היצירה "השמיים הם הגבול" 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר ציירים
קטגוריה:אמנים טורקים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1970
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1970
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2023
קטגוריה:טורקים שנפטרו ב-2023
קטגוריה:נפטרים מסרטן הריאה
צבי גולדשטיין

צבי גולדשטיין (נולד ב-21 בינואר 1947) הוא אמן פלסטי ישראלי, פרופסור בבצלאל.
250px

== אודות ==
גולדשטיין נולד ב-1947 בטרנסילבניה שברומניה ועלה לישראל עם משפחתו ב-1958. הוא למד באקדמיה לאמנות בצלאל בין השנים 1966 ל-1969 ובאקדמיה לאמנות יפה במילאנו, איטליה (Accademia di Belle Arti) בין השנים 1969 ל-1972. לאחר שהייה של עשר שנים במילאנו חזר ב-1978 לישראל.

עבודותיו נכללות באוספי אמנות מרכזיים בארץ ובעולם ובכללם מוזיאון תל אביב, מוזיאון ישראל ומרכז פומפידו שבצרפת. ב-2010 השתתף בתערוכה "שלושה אמנים, אוסף אחד" לרגל פתיחתו המחודשת של מוזיאון ישראל, שבה התבקשו אמנים לאצור תערוכה מכל אוספי המוזיאון. התערוכה שאצר, תחת הכותרת "רדוף חפצים", כללה כ-400 חפצים מלווים ב-62 קטעי שירה ופרוזה מספרו של גולדשטיין "Room 205#" אשר יוצרים ביניהם קשרים אסוציאטיביים.

ב-2004 יצא לאור הרומן שלו בשפה האנגלית "על נייר", בהוצאת הספרים הגרמנית ולטר קניג. כמו כן הוציא בהוצאה ספר שירים באנגלית, "Room 205#".

ב-2008 זכה בפרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית בישראל מטעם משרד המדע, התרבות והספורט. בהחלטת השופטים נאמר, "הענקת הפרס לגולדשטיין מהווה הכרה ציבורית והוקרה לא רק לפועלו הפרטי ולאמירה ערכית רבת משמעות, אלא גם לפועלו בהוראה: 30 שנותיו כמורה משפיע במחלקה לאמנות בבצלאל ביססו את מעמדו של גולדשטיין כ'נוכחות' בשדה האמנות הישראלית".

גולדשטיין נמנה עם חותמי העצומה של "יש גבול" בעת מלחמת לבנון הראשונה ונכלא עקב סירובו לשרת בה, לאחר שנשלח לשמור על עצירים בכלא אנצאר בלבנון.

ב-2013 זכה גולדשטיין בפרס א.מ.ת בתחום ציור ופיסול בקטגוריית תרבות ואמנות. ב-2016 זכה בפרס רפפורט בקטגוריית אמן ישראלי.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20160303170630/http://www.kan-naim.co.il/artical.asp?id=13446 צבי גולדשטיין הוא הזוכה בפרס למפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית לשנת 2008]
* [http://www.emetprize.org/הזוכים-בפרס/תרבות-ואמנות/ציור-ופיסול/פרופ-צבי-גולדשטיין/ פרופ' צבי גולדשטיין], באתר פרס א.מ.ת

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב
קטגוריה:סגל בצלאל
קטגוריה:זוכי פרס סנדברג לאמנות ישראלית
קטגוריה:זוכי פרס מפעל חיים בתחום האמנות הפלסטית
קטגוריה:זוכי פרס א.מ.ת.
קטגוריה:זוכי פרס רפפורט
קטגוריה:עולים בשנות ה-1950
קטגוריה:סרבנים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
אבי וייס (רב)

אַבְרָהָם חַיִּים יוֹסֵף הַכֹּהֵן (אָבִי) וַיְס (נולד ב-24 ביוני 1944) הוא רב אמריקאי המשתייך לזרם האורתודוקסיה הפתוחה, תת-זרם ליברלי ביותר בתוך האורתודוקסיה המודרנית. עמד בראש בית הכנסת "המכון העברי ריברדייל" שברובע הברונקס בניו יורק והיה נשיא ומייסד ישיבת חובבי תורה.

==ביוגרפיה==
נולד בניו יורק, בנם של הרב משה ומרים וייס.

בשנת 1964, היה מראשוני הפעילים שהצטרפו ליעקב בירנבאום במאבק למען יהודי ברית המועצות, והיה ממייסדי ארגון הסטודנטים SSSJ (Students Struggle for Soviet Jewry). מאז ועד שנות ה-90 הפגין עבור מטרות יהודיות וישראליות רבות בארצות הברית ובעולם. אחת מההפגנות הידועות הייתה נגד המנזר הכרמליתי במחנה ההשמדה אושוויץ. במהלך מלחמת המפרץ הפגין נגד שר החוץ המערב גרמני הנס-דיטריך גנשר שביקר בישראל.

וייס משתייך לצד הליברלי של זרם האורתודוקסיה המודרנית. הוא מכנה את שיטתו "אורתודוקסיה פתוחה". מאז שנות השבעים והשמונים של המאה העשרים הפך בית הכנסת שלו למוקד משיכה בימי חג ומועד גם למאות ישראלים חילוניים שהתגוררו בריברדייל וסביבתה. הוא תומך במעורבות רבה יותר של נשים בתחומים שבציבור האורתודוקסי שמורים לגברים, כגון תפילת נשים ופסיקת הלכה בידי נשים. ביוני 2009 הסמיך הרב וייס את תלמידתו, שרה הורביץ, לתואר "מהר"ת" (מנהיגה הלכתית רוחנית תורנית). בפברואר 2010 שינה את התואר ל"רבה" ("Rabba"). בעקבות ביקורת ציבורית שנמתחה על המהלך התחייב וייס שלא יסמיך תלמידות נוספות לתואר זה. בנוסף, הוא הקים ישיבה מתחרה לישיבה יוניברסיטי בשם "ישיבת חובבי תורה".

בשנת 2013 הודיעה הרבנות הראשית לישראל שלא תקבל עדות שלו על יהדות ומצב משפחתי של אדם, בנימוק שקיים ספק ביחס ל"מידת מחויבותו להלכה היהודית הנהוגה והמקובלת". הרבנים דוד סתיו, שלמה ריסקין, יהודה גלעד ואחרים התייצבו לצדו של הרב וייס. בעקבות הסערה שהתעוררה ולאחר מאבק משפטי<ref></ref>, הודיעה הרבנות הראשית לרב וייס שתכיר במסמכים החתומים על ידו.

ביוני 2013 פרש מתפקיד נשיא ישיבת חובבי תורה וביולי 2015 פרש גם מתפקיד רב בית הכנסת שייסד. "האורתודוקסיה הפתוחה" הוכרזה כתנועת כפירה על ידי מועצת גדולי התורה באמריקה ומרכז רבני אירופה.

== קישורים חיצוניים ==
* אמיתי פריימן, ביטי רואי, שרגא בר-און: [https://toravoda.org.il/%D7%9B%D7%AA%D7%91%D7%94/%d7%9c%d7%90-%d7%94%d7%99%d7%94-%d7%a4%d7%a9%d7%95%d7%98-%d7%9c%d7%94%d7%99%d7%9b%d7%a0%d7%a1-%d7%9c%d7%9e%d7%90%d7%91%d7%a7-%d7%a0%d7%92%d7%93-%d7%94%d7%a8%d7%91%d7%a0%d7%95%d7%aa-%d7%90%d7%91/ אורתודוקסיה פתוחה – ראיון עם הרב אבי וייס], דעות 67, אתר נאמני תורה ועבודה.
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: רבנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1944
תלאתאת

קיר-תמונה מלבני תלאתאת במקדש אחנתון
ת'לאת'את (כנראה מערבית: ثلاثات, מהמילה שמשמעותה שלוש) הן לבני אבן קטנות יחסית (אורך 54 ס"מ, גובה 27 ס"מ, עובי 27 ס"מ) ששימשו בתקופת פרעה אחנתון לבנייתם של המקדשים לאל אתון בכרנך ועמארנה.

כאשר אחנתון רצה לבנות מקדשים רבים במהירות, לא היה לו הזמן הדרוש לחצוב, להוביל ולהציב גושי אבן גדולים כמקובל באותה תקופה. לכן בנה קירות מצופים בלבני ת'לאת'את, אותם גילפו בצורות שונות וציירו ציורים שונים להאדרת המלך והאל. לבנים אלו היו קלות לייצור וקלות לניוד והצבה.

חלק ניכר מהלבנים פורקו בתקופה מאוחרת יותר (תקופתם של חרמחב ורעמסס השני) ושימשו שימוש משני כחומר מילוי וכחומר לבניה. פירוק הקירות גרם לאבדן הציורים ומאחר והלבנים בגודל זהה קשה לאתר לאיזה ציור הם שייכים ולשחזר ציורים אלו, אם כי אגיפטולוגים הצליחו לשחזר את הפאזל של ציורים אחדים.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.usu.edu/markdamen/1320Hist&Civ/slides/10akhen/talatat1recon.jpg קיר הבנוי מלבני ת'לאת'את] באתר www.usu.edu
*[https://web.archive.org/web/20060502114507/http://euler.slu.edu/Dept/Faculty/bart/egyptimage/03_luxor_talatat.jpg Akhenaten worshipping scene: Talatat מתוך המאמר Ancient Egypt] באתר euler.sle.edu

קטגוריה:מצרים העתיקה