OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קלבריטה

קלבריטה (ביוונית: Καλάβρυτα), היא עיר נופש המונה כ-6,011 נפשות הנמצאת ביחידה האזורית אכאיה בצפון חצי האי פלופונסוס, 190 ק"מ מערבית לאתונה.

אחת האטרקציות התיירותיות היא מסילת הרכבת באורך 22 ק"מ המחברת בין עיירת החוף דיאקופטו לקלבריטה. מסילה זו מטפסת לאורך ערוצו העמוק של נהר Vouraikos ובסיבובים הצרים והתלולים היא משוננת, בהתאמה לגלגלי השיניים של קרון הרכבת המיוחדת.

לקלבריטה יש מקום בהיסטוריה של יוון המודרנית. לפי המקובל הכריז הבישוף גרמניקוס מפטרס במנזר Agia Lavra בקלבריטה ב-25 במרץ 1821 בפעם הראשונה על חירות או מוות ופתח בזה את התקוממות היוונים נגד האימפריה העות'מאנית. תאריך זה נחוג עד היום ביוון.

קלבריטה חקוקה בזיכרון היוונים בגלל הטבח שבצע הוורמאכט בתושבי העיירה במלחמת העולם השנייה.

==הטבח בקלבריטה==
בשנים הראשונות למלחמה שלטו באזור האיטלקים ויחסם לאוכלוסייה האזרחית היה נסבל. כאשר פרשה איטליה מהמלחמה בשנת 1943 תפסו את מקומם כוחות של הוורמאכט. המחתרת היוונית הגבירה את התקפותיה על הגרמנים וגרמה להם אבדות. הגרמנים הגיבו בפעולת עונשין בכפרי הסביבה אך זה לא הפסיק את פעילות הפרטיזנים.

לפיכך הכינו הגרמנים מבצע צבאי גדול בקלבריטה. המבצע כונה מבצע קלבריטה (Unternhemen Kalavryta) והיה מיועד לאגף את לוחמי הגרילה באזור. במהלך המבצע, הגרילה היוונית הוציאה להורג 78 חיילים גרמנים שנפלו בשבי באוקטובר. גנרל קארל וון-לה סוויר (Karl von Le Suire) הגיב בזעם והחליט על פעילות נקם. הוא הורה אישית על הטבח. 
בבוקר יום ה-13 בדצמבר 1943 חדרו כוחות הוורמאכט לקלבריטה וסגרו אותה מכל העברים. לתושבים נאמר כי הם עומדים להיות מועברים למקום אחר משום שהם משתפים פעולה עם הפרטיזנים. נאמר להם להצטייד במזון ולפנות מיד את בתיהם. התושבים רוכזו בבית הספר המקומי. כעבור זמן קצר הם פקדו על כל התושבים הזכרים מגיל 14 ומעלה להיפרד ממשפחותיהם והבטיחו שלא יאונה להם כל רע. בינתיים בזזו הגרמנים את בתי התושבים והעלו אותם באש.

הגברים הוצעדו לשדה מחוץ לעיירה. מכונות הירייה הוסוו בשיחים. כאשר ניתנה הפקודה, החלו מכונות הירייה לירות, ותוך זמן קצר נרצחו 1258 תושבים. רק 13 ניצלו. הנשים והילדים שמעו את היריות ממקום ריכוזם בבית הספר אך לא יכלו לעשות מאומה. רק בערב שוחררו הנשים והלכו לזהות את יקיריהם ולהביאם לקבורה.

===הנצחה===
בחצר בית הספר נמצאת אנדרטה המראה אישה הסוחבת את גופת בעלה בנוכחות ילדיה.

בכנסייה בקלבריטה יש שני מגדלי שעון: האחד מראה את השעה הנכונה, והשני נעצר בשעה שבה התחיל הטבח.

מדי שנה נערך ביום זה טקס זיכרון. הטבח בקלבריטה, לצד רצח למעלה משמונים אחוז מיהודי יוון, הוא פשע המלחמה הגדול ביותר של הוורמאכט נגד אוכלוסייה יוונית במלחמת העולם השנייה (אחריו, הטבח בדיסטומו).

ב-18 באפריל 2000 ביקר במקום נשיא גרמניה דאז יוהאנס ראו. הוא הביע את רגשי צערו ותחושות הבושה על הטבח הזה, אך לא קיבל את אחריות מדינת גרמניה הנוכחית על כך ולא התייחס לשאלת הפיצויים.

== קישורים חיצוניים ==
 
* 
* [http://www.theplaka.com/kalavryta/ הדרמה בקלבריטה (באנגלית)]
* מסילת הרכבת המשוננת דיאקופטו-קלבריטה בערוץ הווראיקוס.
* תמונת שדה הטבח בקלבריטה

קטגוריה:יוון: ערים
קטגוריה:מעשי טבח במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:יוון במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:שלטון הכיבוש של גרמניה הנאצית באירופה
קטגוריה:ענישה קולקטיבית
דקו

אנדרסון לואיס דה סוזה (בפורטוגזית: Anderson Luis de Souza; נולד ב-27 באוגוסט 1977 בסאו ברנרדו דו קאמפו, מדינת סאו פאולו, ברזיל) המוכר בשמו הפורטוגזי דקו (Deco), הוא כדורגלן עבר ברזילאי-פורטגלי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי. לזכותו של דקו 75 הופעות במדי נבחרת פורטוגל. כיום משמש כמנהל טכני בברצלונה.

== קריירה ==
דקו שיחק בפורטו בשנים 1999–2004, שבמהלכן הבקיע 32 שערים והפך לשחקן המפתח בקבוצתו. בעונת 2002/2003 הבקיע 10 שערים ב-30 משחקים, ובנוסף זכתה פורטו בגביע אופ"א לאחר ניצחון 3-2 על סלטיק במשחק הגמר. בעונת 2003/2004 הוביל את קבוצתו לזכייה בליגת האלופות לאחר ניצחון 3-0 על מונקו, וכבש את השער השני בדקה ה-71 של המשחק. בזכות הצלחתו בטורניר נבחר דקו לשחקן המצטיין לאותה עונה.

בשנת 2004 עזב את פורטו וחתם בברצלונה ב-26 ביוני עבור חוזה על סך 21 מיליון אירו. במהלך 2005 הודחה ברצלונה מליגת האלופות לאחר הפסד לצ'לסי 5-4 בסיכום שני המשחקים. בשנת 2006 פגשה שוב את צ'לסי בשמינית גמר ליגת האלופות אך הפעם ניצחה 3-2. בגמר פגשה את ארסנל וניצחה אותה 2-1 משערים של סמואל אטו ובלטי וזכתה בפעם השנייה בתולדותיה בליגת האלופות. בשנים 2005 ו-2006 זכה עמה באליפות הליגה הספרדית. בעונת 2006/2007 בארסה סיימה במקום השני והפסידה את האליפות לריאל מדריד בשל הסיכום הכללי בין 2 הקבוצות (בית חוץ).

העונה שלאחר מכן התאפיינה במספר רב של פציעות, ודקו שותף ב-18 משחקי ליגה והבקיע שער בודד. בסיום העונה הרביעית שלו עם המועדון, שהסתיימה באיבוד אליפות נוסף, הודיע דקו על עזיבתו את ברצלונה. ב-30 ביוני 2008 חתם דקו בצ'לסי.

את שערו הראשון בצ'לסי הבקיע דקו במחזור הפתיחה של הפרמייר ליג, ב-17 באוגוסט 2008.

לפני מונדיאל 2010 דקו הודיע שיפרוש מכדורגל מקצועני אחרי המונדיאל, אך הצטרף לפלומיננסה הברזילאית באוגוסט 2010.

ב-26 באוגוסט 2013 הודיע על פרישה מכדורגל. לאחר פרישתו הקים סוכנות ספורט שניהלה כמה שחקני כדורגל מליגות בכירות. ב-2023 נסגרה הסוכנות, ובאותה השנה מונה דקו למנהל הספורטיבי של ברצלונה.

== תארים ==

===תארים קבוצתיים===

;פורטו

*ליגת העל הפורטוגזית (3): 1998/1999, 2002/2003, 2003/2004
*הגביע הפורטוגזי (3): 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003
*הסופר קאפ הפורטוגזי (2): 2001, 2003
*ליגת האלופות (1): 2003/2004
*הליגה האירופית (1): 2002/2003

;ברצלונה

*לה ליגה (2): 2004/2005, 2005/2006
*הסופר קאפ הספרדי (2): 2005, 2006
*ליגת האלופות (1): 2005/2006

;צ'לסי

*פרמייר ליג (1): 2009/2010
*הגביע האנגלי (1): 2008/2009

;נבחרת פורטוגל

*יורו 2004- מקום שני

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090118174451/http://www.fcbarcelona.com/web/english/club/historia/jugadors_de_llegenda/deco.html דקו] במדור "השחקנים האגדיים" של ברצלונה

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים פורטוגזים
קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:קשרי כדורגל פורטוגזים
קטגוריה:כדורגלני קורינתיאנס
קטגוריה:כדורגלני בנפיקה ליסבון
קטגוריה:כדורגלני סלגיירוש
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני צ'לסי
קטגוריה:כדורגלני פלומיננסה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פורטוגל
קטגוריה:כדורגלני יורו 2004
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני יורו 2008
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1977
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1977
ברקודה (כטב"ם)

ברקודה הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) שפותח על ידי חברת EADS לשימוש כמדגים טכנולוגיה. המיזם הוא פרי שיתוף פעולה בין גרמניה וספרד.

הברקודה המריא לטיסת בכורה מבסיס חיל האוויר הספרדי סן חוויאר שבדרום ספרד ב-2 באפריל 2006. הטיסה, שאותה ביצע הברקודה באופן אוטונומי, ארכה כ-20 דקות והוכתרה כהצלחה. במאי אותה שנה נחשף הברקודה רשמית בסלון האווירי בברלין. ב-23 בספטמבר 2006, בעת שביצע גישה לנחיתה בבסיס סן חוויאר בתום טיסת ניסוי, התרסק הברקודה בים.

==מאפיינים (ברקודה)==
*אורך: 27 רגל 0 אינץ' (8.25 מטר)
*מוטת כנפיים: 23.7 רגל (7.22 מטר)
*משקל ריק: 5,070 ליברות (2,300 ק"ג)
*משקל המראה מרבי: 7,165 ליברות (3,250 ק"ג)
*הנעה: מנוע טורבו-מניפה מדגם JT15D-5C מתוצרת פראט אנד ויטני קנדה, בעל דחף של 14 קילו-ניוטון
*מהירות מרבית: 0.85 מאך

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20070929102751/http://www.eads.com/1024/en/investor/News_and_Events/news_ir/2006/20060511_barracuda.html UAV demonstrator opens up new technology perspectives for EADS], באתר EADS
* [https://www.air-attack.com/eads-barracuda/ היסטוריית פיתוח]

קטגוריה:כלי טיס בלתי מאוישים
צבי ג'ירפי

צבי ג'ירפי או גרנוק (שם מדעי: Litocranius walleri) הוא מין יחיד בסוגו בתת-משפחת הצבאיים. צבי זה חי במזרח אפריקה והוא מתאפיין בצווארו הארוך. השם גרנוק מקורו מהשפה הסומלית ופירושו "בעל צוואר ג'ירף". הצבי הג'ירפי נפוץ באזור הסרנגטי שבצפון טנזניה, בקניה, באתיופיה, באריתראה ובדרום סומליה.

== מאפיינים ==
לצבי ג'ירפי ראש קטן יחסית לגופו, אך עיניו ואוזניו גדולות. סביב עיניו אזור כהה, וסביבו אזור בהיר. לזכרים, בניגוד לנקבות, יש קרניים המגיעות באורכן ל-25–44 ס"מ, וכן צוואר שרירי יותר. לצבי הג'ירפי פרווה קצרה שצבעה חום, ובחלק גופו התחתון צבעה בהיר. לצבי הג'ירפי רגליים דקות וזנב קצר באורך של 25–35 ס"מ שצבעו שחור. מהראש ועד הזנב, אורכו של הצבי הג'ירפי כ-150 ס"מ. הזכרים מעט גבוהים יותר מן הנקבות, וגובהם 89–105 ס"מ, בעוד שגובה הנקבות 80–100 ס"מ. משקלם 29 עד 58 ק"ג.

הצבי הג'ירפי ניזון ממקומות גבוהים, בניגוד לצבאים ואנטילופות אחרות שניזונים לרוב ממזון המצוי קרוב לקרקע. הם מסוגלים לעשות זאת באמצעות עמידה על רגליהם האחוריות ומתיחת צווארם הארוך כדי להגיע למזון המצוי בשיחים גבוהים. הם ניזונים בעיקר מעלים ומענפים של צמחים קוצניים ועצים, אך גם מניצנים, פרחים, פירות, וצמחים מטפסים. צבי ג'ירפי לא זקוק לעשב או מים, וזאת מאחר שהוא משיג די מים מהצמחים שמהם הוא ניזון.

קיימים טורפים רבים המאיימים על הצבי הג'ירפי בהם צ'יטות, נמרים, אריות, זאבים טלואים וצבועים. כדי להימנע מטריפה פיתח הצבי הג'ירפי שיטות הגנה שונות. צבאים צעירים נותרים ללא תנועה כאשר הם מסתתרים בין השיחים ונשארים קרוב לאמם. כבוגרים הם קופאים על מקומם בהתקרב סכנה.

לצבי הג'ירפי טקס חיזור מורכב. כאשר נתקל הזכר בבת זוג פוטנציאלית הנקבה מרימה את אפה, ומושכת אוזניה קרוב לראשה כסימן להתגוננות ובינתיים מציג הזכר את צווארו וקרניו. אם הנקבה מעוניינת בזיווג, יסמן הזכר את הנקבה באמצעות הפרשה מבלוטה מיוחדת, וימשיך ללכת בעקבות הנקבה תוך כדי בעיטות באמצעות רגליו הקדמיות באזור הירך של הנקבה. כאשר הנקבה משתינה מרחרח הזכר את השתן ומסוגל לזהות אם בת זוגו נכנסה לתקופת הייחום. הזכרים מזדווגים עם כמה נקבות.

הרבייה יכולה להתקיים בכל זמן במהלך השנה. הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנה, ואילו הזכרים מגיעים לבגרות מינית בגיל שנה וחצי. ההיריון אורך כ-165 יום. בהמלטה נולד לרוב עופר יחיד שמסוגל ללכת דקות מעטות לאחר הלידה. הנקבות נגמלות מיניקה בגיל שנה והזכרים בגיל שנה וחצי. אורך חייהם מגיע לכ-8 שנים בטבע, ואילו בשביה מסוגלים לחיות עד גיל 13 ואף יותר.

==גלריה==
<gallery mode=packed>
Southern Gerenuk (Litocranius walleri) (7667193796).jpg
Gerenuk - Samburu, Kenya - 2014.JPG
Gerenuk (Litocranius walleri) - Flickr - Lip Kee (1).jpg
Lightmatter gerenuk.jpg
20170621 4776 Meru Gerenuk.jpg
Gerenuks in Samburu.jpg
San Diego Zoo Avril 2013 13.JPG
Gerenuk Family.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.ultimateungulate.com/Artiodactyla/Litocranius_walleri.html צבי ג'ירפי] באתר Gerenuk

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ויקטור ברוק
קטגוריה:צבאיים
קטגוריה:יונקים יחידים בסוגם
קטגוריה:יונקים בסוואנה האפריקנית
קטגוריה:קניה: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה של אפריקה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1879
תומאס אלפרד סמית'

תומאס אלפרד סמית (באנגלית: Thomas Alfred Smyth; 25 בדצמבר 1832 - 9 באפריל 1865) היה בריגדיר גנרל בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית. הוא היה הגנרל האחרון שנהרג במלחמה.

סמית' נולד באירלנד ועבד בחווה של אביו. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1854 והתיישב בפילדלפיה. בשנת 1861 הוא התגייס לצבא האיחוד. בשנת 1864 קודם סמית' לדרגת בריגדיר גנרל בעת המצור על פטרסבורג, וירג'יניה. הוא נורה על ידי צלף.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנשי צבא האיחוד
קטגוריה:גנרלים במלחמת האזרחים האמריקנית
קטגוריה:פנסילבניה: אישים
קטגוריה:חללי מלחמת האזרחים האמריקנית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1832
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1865
MAT מקדוניאן איירליינס

CRJ-900 של החברה

MAT מקדוניאן איירליינס (במקדונית: Македонски Авио Транспорт, באנגלית: MAT Macedonian Airlines) הייתה חברת התעופה הלאומית של רפובליקת מקדוניה, והמטה הראשי שלה היה נמצא בעיר סקופיה. היא הפעילה מספר קווי טיסה בין סקופיה ואוחריד וכן מספר קווים ליעדים שונים באירופה. נמל הבית שלה הוא נמל התעופה סקופיה.

== תולדות החברה ==
חברת התעופה נוסדה ב-16 בינואר 1994 והחלה לפעול ב-23 ביוני 1994, בטיסת מטוס בואינג 737-200 מסקופיה לציריך.חברת התעופה הייתה בבעלות מלאה של זלטקו פטרובסקי וזיבקו גרובסקי.<ref></ref> עד שנת 2000, JAT איירווייז – חברת התעופה הלאומית של יוגוסלביה, הייתה אחראית על תחזוקת קווי הטיסה, כלי הטיס, תכנון המסלולים ואספקת הטייסים, צוות המטוס ושני מטוסי בואינג 737-300 ל-JAT .MAT מכרה את מניותיה בחברה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. היחסים בין שתי החברות התקררו לאחר שב-2005 החברה היוגוסלבית קרקעה את אחד מהמטוסים של MAT בנמל התעופה ניקולה טסלה בבלגרד, בטענה ש-MAT חייבת לה מיליוני דולרים עבור שני המטוסים שנתנה לה. שני המטוסים הוחזרו ל-JAT בעקבות הפרשה.

אובדן שני כלי הטיס העיקריים בקיץ 2005 גרם לטירדה רבה להנהלת החברה כיוון שלא נותר לה צי מטוסים עבור העומס הצפוי בעונת הקיץ. כתחליף, החברה עשתה שימוש במטוסים קטנים שהיא חכרה מחברות תעופה בלקניות לתקופה קצרה. לבסוף, ב-2006 החברה קנתה כלי טיס ששייכים לה באופן בלעדי.

בשנת 2000 הממשלה המקדונית חתמה על הסכם עם החברה שנתן לה מעמד של חברת תעופה לאומית למשך 10 השנים הבאות. צוות ההנהלה של MAT גייס מספר חברי הנהלה חדשים על מנת לסייע בהזמנות כלי טיס חדשים ובארגון מחדש של החברה. 

בתחילת שנת 2009 הודיעה חברת JAT איירווייז הסרבית כי היא מעוניינת לקנות את החברה ואכן מספר חודשים לאחר מכן החלה מקדוניאן איירליינס להתמזג לתוך JAT. ב-1 בספטמבר איבדה החברה את רישיון הפעילות שלה.

== צי המטוסים (אוקטובר 2009) ==

{| class="wikitable" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse"
|- bgcolor=lightblue
! דגם !! מספר מטוסים !! תכולת מושבים (קונפיגורציה) !! הערות
|-
|בואינג 737-500 || 1 || 126 || מקורקע בנמל התעופה ניקולה טסלה בבלגרד
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 
*[https://web.archive.org/web/20070930181257/http://www.ch-aviation.ch/aircraft.php?search=set&airline=IN&al_op=1 צי המטוסים של החברה]

== הערות שוליים ==
<div style="direction:ltr; text-align: left">

</div>

קטגוריה:מקדוניה הצפונית: תעופה
קטגוריה:חברות מקדוניות
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
פסטיבל דונאואשינגן

פסטיבל דונאואשינגן, 1954
פסטיבל דונאואשינגן (בגרמנית: Donaueschinger Musiktage) הוא פסטיבל מוזיקה המתקיים בעונת הקיץ על גדות נהר הדונאו בגרמניה.

ראשית הפסטיבל בשנת 1921, כאשר ייסד אותו הנסיך מקס אגון צו פירסטנברג. בשנת 1923 החל פאול הינדמית לעבוד כמארגן פסטיבל דונאואשינגן והכניס לתוכנית יצירות משל כמה מלחיני אוואנגארד. בשנותיו הראשונות של הפסטיבל, בין 1921 ל-1930, עלו בו בביצועי בכורה עולמיים יצירות משל ארנולד שנברג, אנטון וברן, קורט וייל ופאול הינדמית. 

בין 1930 ל-1950 שבת הפסטיבל, ואז התחדש בחסות משותפת של פירסטנברג ורדיו דרום-מערב גרמניה. הפסטיבל נתן עדיפות למוזיקה של האוואנגרד והציע למאזיניו את יצירותיהם של שטוקהאוזן ושל פייר בולז בהופעות בכורה.

==יצירות חשובות בפסטיבל==

* ארנולד שנברג, "סרנדה בשנים-עשר טונים אופוס 24 
* אנטון וברן, "שש בגטלות" לרביעיית מיתרים
* קורט וייל, "מהגוני", זינגשפיל 
* פאול הינדמית, "לשם ובחזרה, ו"טיסת לינדברג" 
* קרלהיינץ שטוקהאוזן, "רגעים" (1964) ו"מנטרה" (1970)
* קשישטוף פנדרצקי, "פעולות" להרכב ג'אז (1971)
* פייר בולז, "קיפול על קיפול" (1962) ו"מענה", (1981)

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גרמניה: פסטיבלי מוזיקה
קטגוריה:באדן-וירטמברג: תרבות
נאו-דרוויניזם

נאו-דרוויניזם הוא מונח המשמש לציון רעיונות מסוימים לגבי מנגנון האבולוציה אשר פותחו מתוך תורת האבולוציה באמצעות ברירה טבעית שניסח דרווין. רעיונות אלו הופרדו מתאוריית הפנגנזה של דרווין, אשר הניחה מקור למרקי של שינוי הדורש תורשה "ממוזגת" (למשל, מפרח אדום ופרח לבן ייווצר בהכרח פרח ורוד), והופרכה זה מכבר.

==קישורים חיצוניים (אנגלית)==
<div dir="ltr">
*[http://www.esp.org/books/darwin/variation/facsimile/title3.html The Variation of Animals and Plants Under Domestication]
*
*[http://video.google.com/videoplay?docid=4633079169415752395 Neodarwinism - Richard Dawkins]
</div>
==ראו גם==
* הסינתזה האבולוציונית המודרנית - תורה אבולוציונית מאוחרת יותר, המקובלת היום.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אבולוציה
כלב ים נזירי קריבי

כלב ים נזירי קריבי (שם מדעי: Neomonachus tropicalis) הוא מין נכחד בסוג כלב ים נזירי. כלב הים הנזירי היה הנציג היחידי מעל-משפחת הטורפים הימיים שחי באזור הים הקאריבי ומפרץ מקסיקו. מין זה נכחד מאזור המפרץ והים הקאריבי בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20. התיעוד האחרון של יונק ימי זה בארצות הברית היה בשנת 1932, בחופיה של מדינת טקסס. התיעוד האחרון המהימן של מין זה הוא להקה קטנה שתועדה ב"סראלינה בנק", ג'מייקה, בשנת 1952.

כלב הים הנזירי הקריבי היה כלב ים קטן (180 - 270 ס"מ). צבע עורו היה חום ובטנו הייתה בצבע צהבהב דהויי. זכרי כלב הים הנזירי הקריבי שקלו למעלה מ-200 ק"ג ואורכם נע בין 2-2.5 מטר. הנקבות היו קטנות יותר ולפיכך ניתן היה להבדיל בין הזוויגים.

כלב ים נזירי קריבי נהג לבלות את רוב זמנו במים. כששהה מחוץ למים, הוא שכן בקו החוף הסלעי או החולי לשם מחסה ולמטרות רבייה. תזונת כלב ים נזירי קריבי התבססה על צלופחים, לובסטרים, סרטנים ושאר דגי השונית.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון אדוארד גריי
קטגוריה:כלבי ים
קטגוריה:קובה: יונקים
קטגוריה:פוארטו ריקו: יונקים
קטגוריה:מגה-פאונה ימית נכחדת
קטגוריה:יונקים שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:אמריקה הצפונית: יונקים שנכחדו
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1850
פליטי עיראק

פליטי עיראק הם פליטים שנמלטו מעיראק עקב המלחמות שפקדו אותה מאז שנת 1980. הגורמים לגל הפליטים הן:
* מלחמת איראן–עיראק בין השנים 1980 ל-1988.
* הפלישה לכווית בשנת 1990 ומלחמת המפרץ הראשונה.
* מלחמת עיראק וחוסר היציבות שבא בעקבותיה: האו"ם מעריך שקרוב לשני מיליון נמלטו מעיראק מאז 2003.

==מלחמת עיראק ותוצאותיה==
מאז שארצות הברית נכנסה לעיראק במרץ 2003, מספר הפליטים הלך וגדל. ההערכה היא ש-1.6–2.0 מיליון אנשים נמלטו מהמדינה. ההערכה של נציבות האו"ם לפליטים, בדיווח בנובמבר 2006, הוא שיותר מ-6 מיליון עיראקים נמלטו מעיראק מאז מרץ 2003, 7% מכלל האוכלוסייה. ב-22 בינואר 2007, העריך ה-BBC את מספר הפליטים ב-2 מיליון.

==מדינות מארחות==
===ירדן===
בדצמבר 2006 הגיע מספר הפליטים העיראקיים בירדן לכ-750,000. ירדן מתחה ביקורת על ארגון זכויות האדם, משום שלא כינה את ה"פנים החדשות" שהגיעו לשם "פליטים". במלחמת המפרץ (1990–1991), הגיעו לירדן אנשים עיראקיים עשירים וקידמו את כלכלת ירדן. לכן, במלחמה בשנת 2003, העובדה שרוב פליטי עיראק שהגיעו לירדן היו עניים גרמה בעיות, הדרישות אליהם גדלו ונוצר לחץ על הכלכלה הירדנית.

===סוריה===
בדצמבר 2006 הגיע מספר הפליטים העיראקיים בסוריה לכמיליון, כמחציתם נוצרים. מרביתם התיישבו בדמשק ובפרווריה. המספר הרב של הפליטים שהגיעו לסוריה אינו רק בזכות הגבול המשותף בין המדינות, אלא גם בזכות מדיניות הדלת הפתוחה לפליטים שהנהיגה סוריה.

===מצרים===
מצרים, חסרת הגבול המשותף עם עיראק, הפכה ליעד מרכזי לפליטים עיראקיים בשנת 2006. בדצמבר, מספר הפליטים העיראקיים במצרים היה קרוב ל-150,000. בשנת 2003, הגיעו למצרים רק 800 פליטים.

==התיישבות הפליטים מחוץ למזרח התיכון==

בתחילת פברואר 2007, פיתחו ארצות הברית והאומות המאוחדת תוכנית ליישוב כמה אלפי פליטים בארצות הברית. מטרת האו"ם היא להגיע ל-135,000–200,000 פליטים שהתעניינו להתיישב שם. המטרה של ארצות הברית היא ליישב לפחות 5,000 פליטים מתוך הקבוצה הכוללת, עד סוף 2007. מאז הפלישה ב-2003, התיישבו בארצות הברית 466 פליטים עיראקים.

קטגוריה:עיראק: היסטוריה
קטגוריה:מלחמת עיראק
קטגוריה:פליטים
שניאור זלמן פרדקין

הרב שניאור זלמן פרדקין מלובלין (אדר ה'תק"צ, 1830 – ה' בניסן ה'תרס"ב, 11 באפריל 1902) מכונה גם הגאון מלובלין והתורת חסד על שם ספרו. היה רב ופוסק חב"די מחסידיו של הצמח צדק.

== תולדותיו ==
נולד לשלמה ואידל בעיירה לאדי, עיירתו של מייסד תנועת חב"ד – רבי שניאור זלמן מלאדי, ונקרא על שמו. היה תלמיד מובהק של בעל הצמח צדק מלובביץ'. בשנת תרט"ו (1855) נבחר לכהן כרב העיר פולוצק בבלארוס, בשנת תרכ"ח (1868) נבחר לכהן כרבה של העיר לובלין, ומאז נודע בכינוי "הגאון מלובלין". היה ידוע כאחד מגדולי דורו הודות לגאונותו ובקיאותו הגדולה. עם פטירת רבו, בעל הצמח צדק, פעל רבות למען המשכה של תנועת חב"ד על ידי בנו הרב שמואל שניאורסון, בעיירה לובביץ'.

עלה לירושלים בקיץ תרנ"ב (1892) וייסד בה את בית הדין של כוללות החסידים, בנפרד מבית הדין של עדת הפרושים בראשות הרב שמואל סלנט. התגורר בחצר ראנד. בתחילה לא קיבל עליו את עול הרבנות, אך לבסוף שימש גם כרב הקהילה החסידית בירושלים לזמן קצר. כרב, נהג לקבל פתקאות ובקשות ברכה ונודע כבעל רוח הקודש. נפטר בה' בניסן ה'תרס"ב (1902) ונקבר בחלקת חב"ד שבבית הקברות בהר הזיתים.
קברו בהר הזיתים
הרב מלובלין כתב את ספר השו"ת תורת חסד, שחלקו הראשון על חלק אורח חיים יצא לאור בוורשה תרמ"ג, ירושלים תרס"ט. חלקו השני של הספר על חלק אבן העזר, הודפס לאחר פטירתו על ידי הדיין טוביה אריה גולדברגר.

רחוב "תורת חסד" בקריית בעלז בירושלים קרוי לזכרו.

== משפחתו ==
ידוע על שמונה ילדים שהיו לו – ארבעה בנים וארבע בנות. בנו וממשיך דרכו, היה הרב דוב בער שכונה "לאדיער"<ref>ע"ש העיר לאדי מקום מושבו של בעל התניא לאחר שחרורו ממאסר.</ref>.

נכדו – בן בתו רבקה, הוא מפקד הפלמ"ח הראשון יצחק שדה. נינו הוא הפילוסוף ישעיה ברלין.

== לקריאה נוספת ==
* י. חננאל - הגאון מלובלין, פרקי חייו ולקט מתורתו של רבי שניאור זלמן פראדקין (הוצאת כולל חב"ד, ירושלים תשל"ז).
* אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ב, בני ברק, תשמ"ז, עמ' ט-כ.
* יהושע מונדשיין (עורך) - אגרות בעל התורת חסד: מירושלים לריגא, איגרותיו של מוהר"ר שניאור זלמן פראדקין אל מו"ה ישעיה ברלין מריגא, תרנ"ב-תרס"ב (ירושלים תשס"א).
* ישראל אלפנביין - חסידים הראשונים חלק א' (הוצאת כפר חב"ד).

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://hebrewbooks.org/1739 שו"ת תורת חסד - חלק א'], [http://hebrewbooks.org/1740 חלק ב'] - אתר hebrewbooks 
* [http://www.shturem.net/index.php?section=artdays&id=430 "אני הייתי ממייסדי ליבאוויץ"] מאגרות ה'תורת חסד' - אתר שטורעם
* הרב חנניה יוסף אייזנבך, [http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_25119_17.pdf הגה"ק רבי שניאור זלמן מלובלין נ"ע בעל התורת חסד], [http://www.hebrewbooks.org/25119 בטאון חב"ד אלול תשכ"ט] - אתר hebrewbooks
* [http://www.hebrewbooks.org/pagefeed/hebrewbooks_org_26204_22.pdf הערות בדבר הגאון התורת חסד], הרב יעקב גולדמן, [http://www.hebrewbooks.org/26204 בטאון חב"ד ניסן תשל"ג], אתר hebrewbooks
* דב לבנון, [https://web.archive.org/web/20150509153451/http://beismoshiachmagazine.org/katavot/377843530774.html מרא דאתרא דירושלים מתולדותיו], שבועון בית משיח
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבנים פולנים
קטגוריה:רבנים חסידים
קטגוריה:לובלין: רבנים
קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:רבנים חסידים בארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:רבני חב"ד במאה ה-19
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת חב"ד

קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1902
גדליה חיון

דלת הכניסה ל[[ישיבת המקובלים בית אל]]
הרב גדליה חיון (נפטר בה' באב ה'תק"י, 1750) היה מקובל, שד"ר, מייסד ישיבת המקובלים בית אל בירושלים ומחשובי חכמיה במחצית הראשונה של המאה ה-18.

== חייו ==
נולד בטורקיה בעיר קושטא, שם היה תלמידו של הרב חיים אלפנדרי.

בשנת ה'תצ"ג (1733) פנו אליו במיוחד אנשי היישוב היהודי בחברון שהיה במצב קשה ביותר, בבקשה לצאת מטעמם כשד"ר לטורקיה. בקושטא הבירה פעל מוסד כלל יהודי בשם "ועד פקידי קושטא" שהוקם במטרה לרכז את הסיוע ליישוב היהודי שבירושלים, אנשי חברון ביקשו מר' גדליה להשפיע עליהם לפעול גם למען יהודי חברון, ואכן הצליח ר' גדליה במשימתו זו ובזכותו הוקם בקושטא ועד "פקידי חברון" שתפקידו היה לסייע במיוחד בהסדרת תשלום חובותיהם של יהודי חברון לשליטים מטעם האימפריה העות'מאנית שהרבו לרדות ולהתעמר בהם.

ר' גדליה מצוין לשבח על שסירב לקבל עבור שליחותו זו כל שכר שהוא, למרות השכר הרב שהיה מקובל לתת לשליחים שהסכימו לצאת למסעות מסוג שכזה.

בשובו משליחותו בשנת ה'תצ"ז (1737) ייסד בירושלים ועמד בראשה של ישיבת מקובלים שנקראה בשם "מדרש חסידים" ואחר כך בשם ישיבת המקובלים בית אל, כנראה בזכות כספים שהצליח לאסוף למטרה זו בשעה שעבר בקהילות טורקיה. הישיבה נוסדה מראשיתה כמקום ללימוד תורת הסוד, למובחרים שבאנשי ירושלים, ובמהרה נודע שמעה בקהילות יהודיות בכל רחבי העולם. עם השנים הגיעו רבים מהגולה במיוחד כדי ללמוד בה, למשל רבי אברהם גרשון מקיטוב, גיסו ותלמידו של הבעל שם טוב.

אף על פי שחכמי ירושלים אסרו על כל גורם פרטי, מוסד או קהילה, מבין העדות שבעיר באותם ימים לשלוח בעצמם שד"רים, קיבל מוסד זה אישור לשלוח מטעמו שד"רים לקהילות ישראל שבגולה ולהקים בהן קופות למען הישיבה. הישיבה קיימת עד היום בעיר העתיקה בירושלים.

בשנת ה'תק"י (1750), על פי בקשתו, מונה לראשות הישיבה תלמידו המקובל ר' שלום שרעבי שעלה מתימן.

ר' גדליה חיון נפטר בה' באב ה'תק"י (1750) ונקבר בירושלים, דרומית לקבר זכריה, על השביל לסילוואן.

החיד"א, שהיה סמוך לזמנו ולמד בישיבתו, מתאר אותו בהערצה גדולה ומכנה אותו בתואר "קדוש" - תואר השמור ליחידי סגולה שחיו חיי קדושה ופרישות. כמו כן תיאר אותו כ"בעל מופת", שתפילותיו היו נענות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עליות קדומות לארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:עולים לארץ ישראל במאה ה-18
קטגוריה:ראשוני האחרונים
קטגוריה:ראשי ישיבת המקובלים בית אל
קטגוריה:רבנים ארץ-ישראלים
קטגוריה:שד"רים
וליד הראשון

מסגד אומיה בדמשק, נבנה על ידי וליד הראשון בין השנים 706 ל-715 
[[קסר עמרה בירדן. נבנתה על ידי וליד הראשון, ככל הנראה בין 711 ל-715]]
אל-וליד אבן עבד אל-מַלִכּ (בערבית: الوليد بن عبد الملك; 668-715) היה הח'ליף השישי מבני אומיה, שלט בין השנים 705-715. תקופת שלטונו אופיינה בהמשך מדיניות אביו הח'ליף עבד אל-מלכ לפיתוח חקלאי בעיראק, והתרחבות האימפריה, כך בימיו אל-וליד הגיעה האימפריה לשיא התפשטותה עם כיבוש ספרד במערב ובוכרה וסמרקנד במזרח. בהיסטוריוגרפיה הערבית בולט אל-וליד לטובה בזכות דבקותו הדתית והתרומות שתרם לעניים, בייחוד בימי צום הרמדאן. אופיו הפשרני הביא לרגיעה זמנית במתיחות שבין שבטי קייס וימן.

==עלייתו לשלטון וצעדים צבאיים==
אל-וליד הוא בנו הבכור של הח'ליף עבד אל-מלכ, ולאחר מותו בשנת 705 עלה אל-וליד לשלטון. כמו אביו, הסתמך שלטונו של אל וליד במזרח האימפריה על מושל עיראק אל-חג'אג' אבן יוסף, זה ניהל את מסעות המלחמה במרכז אסיה ומינה את קתיבה אבן מוסלם למפקד הכוחות בשטח. במהלך מסעות הכיבוש הגיעו הצבאות המוסלמים עד לטראנסאוקסאניה (היום בקזחסטן ) בצפון ולסינד (היום בפקיסטן ) בדרום, במהלך המלחמה נכבשו גם ערים חשובות כגון סמרקנד, בוכרה ופרגנה.<br />
במערב כבשו כוחותיו של אל-וליד בהנהגתם של מוסא אבן נוציר וטארק אבן זאיד את אל-אנדלוס (חצי האי האיברי). בצפון, לחם אחיו של אל-וליד, סלמה אבן עבד אל-מלכ בחזית ביזנטיון וכבש את מחוז אדהרביג'אן (היום צפון מערב איראן). הצלחותיו של אל וליד בחזיתות השונות נובעות באיכות המצביאים השונים והגידול בסדר הכוחות של צבא היבשה והצי.

==צעדים אזרחיים==
מהבחינה הדתית, הכלכלית והחברתית, שלטונו של אל-ואליד היה המשך ישיר לשלטונו של אביו, הח'ליף עבד אל-מלכ. כחובב אדריכלות, שלטונו של אל וליד אופיין בבניה מסיבית של מבנים לתועלת הציבור כגון מסגדים, בתי חולים ומוסדות צדקה. אל וליד בנה את המסגד האומיי הגדול בדמשק על חורבות הבזיליקה של יוחנן המטביל אותה הרס. המסגד האומיי הגדול נחשב למבנה המפואר ביותר שנבנה בתקופה האומיית. אל-וליד שיפץ את מסגד הנביא באל מדינה (מסג'ד אל-נבווי) ובנה את מסגד אל-אקצא בירושלים (לאחר שאביו בנה את כיפת הסלע). בימיו נבנו מספר ערים חדשות ברחבי הח'ליפות ובהן העיר רמלה בארץ-ישראל.

אל וליד גם השקיע בפיתוח התשתיות האזרחיות כגון שיפוץ דרכים ומעברים ברחבי הממלכה, בעיקר בעיראק ובסוריה, ופיתוח החקלאות בעיראק.

לאחר מותו עלה לכס הח'ליפות אחיו של אל וליד- סלימאן אבן עבד אל מלכ ששימוש בתקופת שלטון אל וליד כמושל ג'נד (מחוז) פלסטין, מחוז שהשתרע על מרכז ארץ-ישראל ודרומה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בית אומיה
קטגוריה:ילידי 668
קטגוריה:נפטרים ב-715
ולדימיר

הקתדרלה של דמטריוס הקדוש ידועה בזכות העיצוב המיוחד המציג את סיפורו של [[דוד המלך]]
קתדרלת עלייתה השמיימה של מרים, אם ישו
שער הזהב, 1164
ולדימיר (ברוסית: Владимир) היא אחת הערים העתיקות ברוסיה, ומשמשת כיום כבירת מחוז ולדימיר. העיר יושבת על גדות נהר הקליאזמה (Клязьма), כ-200 ק"מ מזרחית למוסקבה. מספר התושבים בשנת 2015 היה כ-340 אלף איש (לעומת 349,702 תושבים בשנת 1989). העיר הייתה בירת אחת הנסיכויות החזקות ברוסיה בימי הביניים. מספר מבנים בעיר הוכרזו כאתרי מורשת עולמית (ראו האתרים הלבנים בוולדימיר ובסוזדל).

==היסטוריה==
ראשית נוכחותם של בני-האדם באזור התקיימה כבר לפני כ-25,000 שנים. באופן מסורתי, מועד הקמת העיר הוא 1108, בהתאם לעדויות בכתבי עת עתיקים והגרסה לפיה העיר הוקמה על ידי הנסיך ולדימיר השני, מונומך. הסיבה להקמת העיר, לפי אותה הגרסה הייתה הרצון של ולדימיר להרחיק את עצמו מערים ותיקות כמו רוסטוב וסוזדל. בשנת 1958 צוינו 850 שנים לייסוד העיר.

לפי עדויות שהתגלו בשנות ה-90, ולדימיר הראשון נסיך קייב ביקר בעיר כבר בשנת 990. בהתאם לכך, הוזז מועד הקמת העיר לשנת 990.

===תקופת הזוהר===
ללא קשר לשנת הקמת העיר, התקופה החשובה בתולדות העיר הייתה המאה ה-12. יורי דולגורוקי, הנסיך הגדול שייסד גם את מוסקבה, הקים את נסיכות ולדימיר-סוזדל והעביר את בירת רוסיה של קייב מקייב לוולדימיר. תקופת הזהר נמשכה עד לפלישת המונגולים לרוסיה. באותה התקופה ולדימיר הייתה אחת הערים הגדולות והיפות באירופה. מעמד העיר חוזק עוד יותר עם העברת מרכז מושבו של הארכיבישוף מטרופוליטני הרוסי מקייב לוולדימיר. באותה תקופה נבנו כנסיות, ארמונות ומבני ציבור רבים. רק 3 מהם שרדו עד היום: שער הזהב, קתדרלת דמיטרי הקדוש וקתדרלת עלייתה השמיימה של מרים, אם ישו. באותה תקופה נבנתה גם הכנסייה מפורסמת על נהר הנרל (Нерль, כ-12 ק"מ מהעיר), הנחשבת לאחד היהלומים של ארכיטקטורה הרוסית בימי הביניים.

===נפילה===
ב-8 בפברואר 1238, העיר נכבשה על ידי באטו חאן, שליט מונגולי. שרפה גדולה השתוללה בעיר. משפחת הנסיך הגדול נהרגה. מאז, לא חזרה העיר לעצמה. למרות זאת, עד לאמצע המאה ה-14 העיר הייתה מושבו של ארכיבישוף מטרופוליטני. כמו כן, על אף שבהדרגה, החשיבות הפוליטית עברה למוסקבה, התואר הרשמי של הצארים היה "הנסיך הגדול של ולדימיר". הצארים הוכרזו בקתדרלה של העיר, עד שקתדרלה דומה נבנתה במוסקבה.

קבר של אלכסנדר נבסקי היה בעיר עד לשנת 1703, אז הוא הועבר לסנקט פטרבורג.

==אתרים בעיר==

* שער הזהב - נבנה ב-1158–1164 - שער לבן בחומה סביב העיר העתיקה. מעל השער נבנתה כנסייה.
* קתדרלת עלייתה השמיימה של מרים, אם ישו (Успенский Собор)- נבנתה ב-1158–1160. מבנה לבן יפהפה. בתוך הכנסייה ציורי קיר מהמאה ה-12–13 ועבודות של אנדרי רובליוב משנת 1408.
* כנסיית דמטריוס הקדוש - נבנתה ב-1194–1197.
* כלא ולדימירסקי סנטרל

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:רוסיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:מחוז ולדימיר: ערים
קטגוריה:טבעת הזהב של רוסיה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-10
פיזיולוגיה של הצמח

עלה של צמח. הפיזיולוגיה של הצמח חוקרת כיצד מגיעים מים ומינרלים לכל תאי העלה, את תפקידו של העלה בפוטוסינתזה, ואת הגורמים המשפיעים על התפתחות העלה דווקא במקום מסוים
פיזיולוגיה של הצמח היא תחום בביולוגיה העוסק במבנה ובתפקוד של צמחים.

התחום שויך בעבר לבוטניקה, אך כיום נוטים להפרידו מהבוטניקה, העוסקת יותר בטקסונומיה, באנטומיה ובאקולוגיה של הצמחים. הפיזיולוגיה של הצמח מתמקדת במספר נושאים:
* מבנה תא הצמח והייחוד שלו בהשוואה לתאים איקריוטיים אחרים.
* העברת מים ומינרלים לכל חלקי הצמח. לצמחים, בניגוד לבעלי חיים מפותחים, אין משאבות, כדוגמת הלב, המזרימות מים ומינרלים לכל התאים, והם תלויים במנגנונים אחרים, פסיביים יותר, לשם השגת מטרה זו.
* פוטוסינתזה, קליטת אור בצמחים, השפעת האור – עוצמתו, צבעו ותדירותו – על חיי הצמח, שעונים צירקדיאניים בצמחים (כלומר: השפעת היחס בין זמן האור וזמן החושך על הצמח).
* רביית הצמחים ומחזור החיים של הצמח.
* ביולוגיה התפתחותית של הצמח. תאי העובר הצמחי אינם מסוגלים לנדוד ממקום למקום כדוגמת תאי העובר של בעלי חיים, והתפתחות הצורה הסופית של הצמח תלויה במנגנונים אחרים. בנוסף, נחקרים המנגנונים המשפיעים על התפתחות איברי הצמח השונים במקומם. בשעה שבבעל חיים בריא מתפתחים הרגליים והעיניים, לדוגמה, תמיד באותו המקום, הרי שבצמח מיקומם של הענפים, הפרחים והעלים אקראי, לכאורה, אך מושפע למעשה מעשרות גורמים פנימיים וחיצוניים.
* התמודדות הצמח עם פתוגנים ועם יצורים אחרים – נגיפים, חיידקים, פטריות, אצות, צמחים אחרים ובעלי חיים.
* ההורמונים הצמחיים והשפעתם על התפתחות ומחזור חיי הצמח.
* מטבוליזם בצמחים: מעגל קלווין, סינתזת חומצות אמינו ומטבוליטים ראשוניים אחרים, קיבוע חנקן (צמחים אינם מסוגלים להשתמש בחנקן הגזי המצוי באטמוספירה; הם משתמשים במספר מנגנונים לקליטת חנקן), מטבוליטים משניים (אלקלואידים, פנולים, חומרי צבע, חומרי הגנה מפני מזיקים).
* תנועה בצמחים: תזוזת איברי הצמח בהשפעת האור, הטמפרטורה וכוח הכבידה (טרופיזם), תזוזה מהירה של איברים (בצמחים טורפים, למשל).

== קישורים חיצוניים ==

כתבי עת מדעיים באנגלית:
* [http://www.plantphysiol.org/ Plant Physiology, כתב עת מדעי בנושא פיזיולוגיה של הצמח]
* [http://www.plantcell.org/ The Plant Cell, כתב עת מדעי בנושא פיזיולוגיה של הצמח]
* [http://pcp.oxfordjournals.org/ Plant and Cell Physiology, כתב עת מדעי בנושא פיזיולוגיה של הצמח]

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
עמוד הניצחון של ברלין

פסל ויקטוריה
עמוד הניצחון (בגרמנית: Siegessäule; זיגסזוילֶה) של העיר ברלין הוא אחד האתרים הידועים בעיר. העמוד תוכנן על ידי היינריך שטראק במטרה להנציח את ניצחון צבא פרוסיה בשנת 1864 במסגרת מלחמת שלזוויג השנייה. העמוד נחנך ב-2 בספטמבר 1873 - לאחר ניצחונה של פרוסיה על אוסטריה במסגרת מלחמת שבעת השבועות בשנת 1866 ולאחר ניצחונה על צרפת במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870–1871, והוחלט שהעמוד ינציח אף ניצחונות אלה. 
בשל הניצחונות המאוחרים שונתה תוכנית העמוד והוחלט שבראשו יוצב פסל של ויקטוריה, אלת הניצחון. 

==העברת העמוד ממקומו==
בעת הקמתו ניצב העמוד מול בניין הרייכסטאג בקֶניגספלאץ (Königsplatz) - הנקראת כיום כיכר הרפובליקה (Platz der Republik). בשנת 1939 בעקבות התכנון המחודש של העיר ברלין על ידי המפלגה הנאצית ובמסגרת עבודות ההכנה לקראת הפיכת העיר ברלין לעיר בשם "גרמאניה" שעתידה הייתה להפוך, על פי התכנון הנאצי, לבירת העולם, הוחלט להעביר את העמוד לכיכר הכוכב הגדול בו הוא נמצא כיום באמצע רחוב ה-17 ביוני. 

העמוד, שגובהו היה אז 50.66 מטרים בלבד הוגבה ב-7.5 מטרים נוספים (לגובה של 66.89 מטרים), והועבר לכיכר שנבנתה בשנת 1941 בתכנונו של אלברט שפר. ארבע מנהרות להולכי רגל נבנו על מנת לאפשר גישה לעמוד במרכז כיכר הנמצאת במרכז פארק הטירגארטן. 

ככל הנראה, העברת העמוד למקומו הביאה לכך ששרד את מלחמת העולם השנייה. בעוד שבניין הרייכסטאג נפגע קשות בקרבות כיבוש ברלין והאזור ממול הבניין נהרס לחלוטין, האזור בו נמצא העמוד שרד את המלחמה.

==תיאור העמוד==
בראש העמוד ניצב פסל של אלת הניצחון המכונפת שגובהו 8.3 מטרים ומשקלו 35 טונות. הפסל עוצב על ידי פרידריך דראקֶה. הפסל מכונה בידי תושבי ברלין "גולדאֶלזֶה" (Goldelse) - אלזה המוזהבת.

הפסל ניצב בראש העמוד, העשוי ארבעה חלקים מאבן חול. שלושה מארבעת חלקי אבני החול מעוטרים בתותחים שנלקחו מאויביה של פרוסיה שנוצחו במלחמות. הרביעי מחלקי העמוד מעוטר בזר עשוי זהב. זר זה נוסף לעמוד בשנת 1938 בעת שהעמוד הובא למקומו הנוכחי.

העמוד ניצב על בסיס העשוי גרניט אדומה. הבסיס הוא אכסדרת עמודים שקירותיה מעוטרים בפסיפסים מעשי ידי אנטון פון ורנר.

בבסיס העמוד ארבעה תבליטי ברונזה המציגים את ניצחונותיה של פרוסיה בשלוש המלחמות ואת צעידת הכוחות המנצחים לברלין. התבליטים נוצרו על ידי הפסלים מוריץ שולץ, קארל קייל, אלכסנדר קלנדרלי ואלברט וולף.

התבליטים הוסרו לדרישת צרפת בשנת 1945 (בעיקר לאור העובדה שהם מנציחים את הניצחון על צרפת בשנת 1871). בשנת 1987 שוחזרו התבליטים לרגל יום השנה ה-750 לייסוד העיר ברלין. התבליטים נחנכו מחדש בנוכחות נשיא צרפת פרנסואה מיטראן.

==העמוד בקולנוע ובתרבות==
העמוד מופיע בסרטו של וים ונדרס "מלאכים בשמי ברלין" בתור המקום בו נוהגים המלאכים להתאסף. כמו כן פסל אלת הניצחון שבראש העמוד מופיע בקליפ "Stay (Faraway, So Close)" של להקת U2.

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.structurae.de/structures/data/index.cfm?ID=s0011047 עמוד הניצחון] באתר structurae
* אבנר שפירא, [http://travel.walla.co.il/?w=/2501/1240383 "הכנפיים עלולות לעוף"], אתר וואלה, 26.02.2008

קטגוריה:ברלין: אנדרטאות
קטגוריה:עמודי הנצחה
קטגוריה:פארק טירגארטן
קטגוריה:נשים בפיסול
שורש (לשון)

במורפולוגיה, שורש של מילה הוא מורפמה, יחידה לשונית מינימלית בעלת משמעות, הנושאת את עיקר המשמעות הלקסיקלית של המילה. בכך הוא נבדל ממוספית, שתפקידה הוא בעיקר אפיון דקדוקי או גיוון המשמעות של השורש או הבסיס (stem) שאליו היא מצטרפת. מילים החולקות שורש משותף מהוות משפחת מילים. קיימת זיקה סמנטית ואסוציאטיבית בין מילים מאותה המשפחה, אך זיקה זו עשויה להיות עמומה למדי, מכיוון שמשמעות השורש נוטה להיות כללית ומופשטת.

השורש עשוי להיות מורפמה חופשית או כבולה. שורש חופשי הוא גם בסיס, כלומר הוא מתפקד כמילה עצמאית וניתן להטות אותו ולגזור ממנו צורות מורכבות יותר. שורש כבול, לעומת זאת, אינו מהווה בסיס בפני עצמו, אלא רק יסוד בבסיסים אחרים הגזורים ממנו (באנגלית לדוגמה, היסוד ceive- משותף לבסיסים receive, conceive). שורש הוא למעשה בסיס בהשמטת המוספיות.

השורש שייך לתחום המורפולוגיה, וככזה הוא ישות סינכרונית שקיומה נגזר מהניתוח הלשוני שמבצעים דוברי השפה. בהקשר של בלשנות היסטורית (דיאכרונית), לעומת זאת, המונח "שורש" עשוי להתייחס למושג שונה מעט: בחינה של מורפמה מסוימת, כפי שהיא באה לידי ביטוי במהלך תקופות שונות בחיי הלשון. שני המושגים חופפים בנקודות מסוימות אך יש להבחין ביניהם, שכן אין בהכרח המשכיות במצבה של מורפמה במהלך הזמן. לבד מהשינויים הפונטיים שהיא עשויה לעבור, היא עשויה גם להשתנות מבחינה מבנית, כלומר לספוח אליה רכיבים ממורפמות אחרות או להתפצל למורפמות אחדות, ובכך לשנות את מבנה המערכת כולה.

המילה "תרומה", לדוגמה, גזורה מהשורש רו"מ מנקודת מבט היסטורית, וכך אמנם מקובל לנתח אותה. השורש תר"מ הוא שורש תנייני שנגזר ממילה זו - העיצור תי"ו תחילית המשקל תקטלה שבו משובצת המילה "תרומה" יוחס על ידי הדוברים לשורש במקום למשקל. אולם, אם נבחן את המקרה מנקודת מבט סינכרונית המתייחסת אל המערכת כאל שלם, יהיה זה מדויק יותר לומר שהמילה "תרומה" נגזרה מהשורש תר"מ במשקל קְטוּלָה, מפני שסביר להניח שהדוברים לא היו מודעים לקשר בין שורש זה לשורש רו"מ. כל אחת מהבחינות לגיטימית ותקפה ושתיהן מהוות צורות הסתכלות שונות על אותה תופעה.

==שורש בשפות השמיות==

שורשים בשפות השמיות מפגינים תכונות יוצאות דופן, הנובעות מהמורפולוגיה הבלתי-רציפה (non-concatenative) המאפיינת את השפות האלה: קיומן של מורפמות שאינן יוצרות מקטע (segment - רצף פונמי הניתן להגייה), ולכן אינן עומדות בפני עצמן או משורשרות זו אל זו ברצף, אלא באות לידי ביטוי רק כאשר הן מסורגות זו בזו. מורפמה בלתי רציפה היא בהגדרה מורפמה כבולה.

השורש השמי הוא אחד מסוגי המורפמות הבלתי רציפות, הסוג השני הוא המשקל (או המקבילה במערכת הפועל: הבניין, שאינו אלא סוג מיוחד של משקל). השורש מורכב מעיצורים בלבד, לרוב שלושה במספר, ונושא את עיקר המשמעות של המילה. המשקל מהווה את התבנית התנועתית של המילה - לעיתים בצירוף תחיליות וסופיות - שאליה "נוצק" השורש (בתהליך גזירה המכונה סירוג שורש ומשקל), והוא מגוון את משמעות השורש. כך לדוגמה, השורש גד"ל אינו בא לידי ביטוי בפני עצמו, אלא כאשר הוא מסורג במשקל או בבניין: גָּדֵל, גָּדוֹל, מִגְדָּל וכו'.

==ראו גם==
* שורשן
* מורפמה
* בסיס
* תחילית

==לקריאה נוספת==
* פרדינן דה סוסיר, קורס בבלשנות כללית. מצרפתית: אבנר להב (על פי המהדורה של שארל באיי ואלבר סשהיי, 1916). הוצאת רסלינג, תל אביב 2005.

קטגוריה:מורפולוגיה (בלשנות)
קטגוריה:בלשנות היסטורית
איים בזרם

איים בזרם (באנגלית: Islands in the Stream) הוא ספרו האחרון של ארנסט המינגוויי. הספר יצא לאור ב-1970, תשע שנים לאחר מותו של המינגוויי. הספר תורגם לעברית על ידי אהרן אמיר, והמהדורה החדשה על ידי יואב כ"ץ. חלק מחוויות חייו של המינגוויי נתנו השראה לסיפור, חייו באיים הקריביים וחוויותיו כמתנדב בחיפוש אחר צוללות גרמניות במלחמת העולם השנייה, באותו אזור.

== עלילה ומבנה הספר ==
הרומן בנוי משלושה חלקים. 
* החלק הראשון, "בימיני" (Bimini), מתאר מספר שבועות בביתו של גיבור הסיפור, תומאס האדסון. האדסון הוא צייר מצליח המתגורר על אי הנופש האקזוטי בימיני דרומית לפלורידה, אשר בעברו לחם במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת האזרחים בספרד. שלושת בניו הצעירים, החיים בנפרד ממנו מגיעים אליו, ויחד עמו ועם חבריו יוצאי הדופן, מבלים את חופשת הקיץ.

* החלק השני, "קובה" (Cuba), הוא פרק קודר ובו האדסון, למוד סבל, משרת כקצין מודיעין ומבצעים מיוחדים במשרד לשירותים אסטרטגיים במלחמת העולם השנייה. הוא מגיע לחופשה קצרה בהוואנה, חופשה שאת רובה הוא מבלה בשתייה בבאר אפלולי בעיר. בהמשך מתואר מפגשם של האדסון וגרושתו, המחדשים את אהבתם. 

* החלק השלישי, "בים" (At Sea), הוא סיפור פעולה הדוק ומפורט, המתאר את קרב המוחות בין אנשי הצוללות הגרמניות בים הקריבי ובין האדסון וצוותו, אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים, אשר צדים אותם.

== אזכורים ==
בשירו "לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ" מזכיר מאיר אריאל את הספר, כשהוא מתאר בשיר חייל במוצב הסמוך לתעלת סואץ הקורא את הספר: 

ארבעת הבתים הראשונים בשיר מתארים בקצרה אירועים המופיעים בספר.

== תרגומים לעברית ==

* תרגום: אהרן אמיר, עם עובד, 1972. 
* תרגום: יואב כץ, פן, 2006. 

==קישורים חיצוניים==

* [http://shironet.mako.co.il/artist?type=lyrics&lang=1&prfid=605&wrkid=1941 "לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ"] – מילות השיר שכתב והלחין מאיר אריאל, באתר שירונט.
* .

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי ארנסט המינגוויי
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ספרי 1970
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
ענת גת

ענת ויינשטיין-ברקוביץ (נולדה ב-28 במרץ 1970), הידועה בשם העט ענת גת, היא סופרת, עיתונאית ותסריטאית ישראלית.

==ביוגרפיה==
היא בעלת תואר ראשון מהפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן, למדה לימודי תעודה בעיתונות ותקשורת ב"כותרת", סיימה בהצטיינות את לימודי התואר שני בתקשורת פוליטית בחוג למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב. כתבה בעיתוני ילדים, נוער, הורות ומשפחה ופרסמה עד עתה 17 ספרים לילדים ולנוער.

בין ספריה לילדים ונוער הטרילוגיה "משלחת נוער", "במבה באמבטיה", "זה רק יתוש", "אפשר גם אחרת" קובץ סיפורים בנושא מניעת אלימות, מספר ספרים בסדרת "חלומות מקומיים". כתבה במשך שנים את המדור "חטאי נעורים" ב"מעריב לנוער". בתחום התסריטאות, פיתחה וכתבה פרקים בסדרה "חלומות נעורים". מחברת הספר "הריון בגדול" - מדריך להורים בהריון מרובה עוברים, כתבה במגזינים שונים כתבות בנושא הורות ומשפחה.

ויינשטיין-ברקוביץ היא אמא לארבעה ילדים, בהם תאומים זהים, תושבת אשקלון. לאחר סיום תפקידה כדוברת עיריית אשקלון, הייתה ענת הדוברת של השר יולי אדלשטיין, וכיום היא מרצה לתקשורת במרכז למחוננים ומצטיינים באשקלון ואשדוד.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סופרות ילדים ונוער ישראליות
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות הידועות בשם עט
קטגוריה:סופרים ישראלים הידועים בשם עט
קטגוריה:סגל מעריב לנוער
קטגוריה:אשקלון: אישים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1970
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1970
בוכה בגשם

בוכה בגשם הוא סרט ישראלי של ימין מסיקה, הרביעי אשר ביים בכיכובו של אבי ביטר. בסרט זה, כמו בשאר סרטיו, משחק אבי את עצמו, זמר מזרחי מצליח אשר נדחק לשולי החברה על ידי התקשורת בגלל סגנון שירתו המזרחי הכבד.

== עלילת הסרט ==
אבי (אבי ביטר) מופיע במועדון זמר מזרחי בדרום תל אביב ביחד עם רוני (דני חדד).
רוני אינו מעוניין לשיר עוד מוזיקה מזרחית והוא משנה את סגנונו על מנת למצוא חן בעיני התקשורת, דבר אשר קהל המועדון אינו רואה בעין יפה.
לאחר שמיקו, בעל המועדון (בבר יוקו), מפטר את רוני, מחליט רוני לנקום באבי, והוא שולח את חברתו לחיים בטי (אתי בוחבוט) שתגרום לאבי להתאהב בה, ודרך זה לגרום לו להתדרדר, לא להגיע להופעות ולאולפנים ובדרך זו לגרום למיקו להחזיר שוב את רוני למועדון.

אלברט, האמרגן של אבי (ירמי קדושי) רואה את הנעשה מהצד ומתנגד לקשר של אבי עם בטי.
בטי מבינה שלבדה היא לא תצליח לגרום לאבי לזנוח את מקצועו כיוון שאחותו הקטנה של אבי מתפקדת כמנהלת האישית שלו. על מנת להוציא את אחותו של אבי מהתמונה היא שולחת את רוני אליה כדי שיכבוש את לִבה ויסיט אותה מניהול לוח הזמנים של אבי.

רוני מסמם את אחותו של אבי ואונס אותה כשהיא מחוסרת הכרה. כאשר נודע הדבר לאבי הוא מכה את אחותו ומאשימה בפגיעה בכבוד המשפחה. בעקבות כך בורחת אחותו למטבח ושם מתאבדת באמצעות אקדח.

כאשר אבי מגלה מי עומד מאחורי המזימה, הוא ואלברט אורבים לבטי ולרוני מחוץ לביתם ויורים בהם. בטי נהרגת ורוני נפצע בידו. אבי מוכיח את רוני על בגידתו בתרבות המזרחית ורוני מתחרט על מעשיו.

הסרט מסתיים כאשר אבי חוזר לשיר במועדון ואלברט נמצא בכלא בעקבות הרצח שביצע.

== רשימת שירים ==
*נשרף בכאב – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
*כמה היא יפה – מילים: דני שושן / לחן טורקי
*מביט מרחוק – מילים: אבי ביטר / לחן: אבי ביטר
*תתביישי – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
*כאב ואכזבות – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
*דואט הפרדה – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
*אל תתאהבי – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
*שים לב – מילים: גילי גנני / לחן טורקי / מבצעת: ליאת בנאי

==שחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שחקן !! תפקיד
|-
| אבי ביטר || אבי
|-
| אתי בוחבוט || בטי
|-
| בבר יוקו || מיקו
|-
| ירמי קדושי || אלברט
|-
| דני חדד || רוני
|-
| חופית גולן || שלי
|-
| אבי סויסה || אורח
|-
| ליאת בנאי || אורחת
|-
| ליאור נרקיס || נגן
|}

=== צוות ההפקה ===
* במאי – ימין מסיקה 
* עוזר במאי – ירמי קדושי
* מפיק – אבי ביטר
* מפיק בפועל – ימין מסיקה
* תסריט – ירמי קדושי 
* עוזר תסריטאי – יגאל מוסאי
* מלהק - בבר יוקו
* מלחין – עדי לאון
* מנהל מוזיקלי – אבי ביטר
* מאפרת – סיגל שטיינפלד

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.hamizrah.com אתר הפקות המזרח בע"מ]

קטגוריה:סרטי 1996
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים מוזיקליים
קטגוריה:סרטים עצמאיים
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 1996
מרדכי אריאלי

מרדכי אריאלי בתווך בין [[יעקב וכסלר משמאל ואהרן כהנא מימין בפתיחת התערוכה החמישית של "אופקים חדשים" במוזיאון תל אביב לאמנות, נובמבר 1953]]
"משפחה עם יונים", 1955{{תמונה להחלפה}}
[[לוחית זיכרון על ביתו של מרדכי אריאלי ברח' קרני 8 בתל אביב]]
מרדכי אריאלי (1909, פולין - 9 באוקטובר 1993, ישראל) היה צייר ישראלי.

== קורותיו ==
נולד בשם מרדכי מורז'ינסקי בעיר סובאלקי שבפולין, אז חלק מן האימפריה הרוסית, למשפחה מסורתית. אביו היה צייר. למד ב"חדר" ובבית ספר עממי רוסי.
המשיך לימודיו במשך שבע שנים בבית ספר תיכון עברי. בעקבות הכרות עם הצייר בוריס שץ, שהמליץ לו לנסוע לארץ ישראל וללמוד בבצלאל, עלה ארצה ב-1926. בבצלאל למד עד סגירת המוסד ב-1928 ונחשב לאחד "המורדים", בשל נטיתו לציור מודרני. בעקבות אחיו, דוד מורז'ינסקי, נסע ב-1931 לפריז ולמד שם בגראנד שומייר ובאקול פופרייר דה דסון עד 1934.

לאחר שובו לארץ עבד בבניין ומאוחר יותר החל לעבוד כצייר שלטי הפרסומת לסרטים בקולנוע "מגדלור". התמיד במלאכה זו במשך 18 שנים.
בשנת 1937 הצטרף לאגודת הציירים והפסלים וב-1949 חבר לקבוצת "אופקים חדשים", שימש כמזכיר הקבוצה בין השנים 57–1953 והציג בכל תערוכות הקבוצה בארץ ובעולם.

אריאלי התגורר ברחוב קרני ברמת-אביב.
נפטר בכ"ד בתשרי תשנ"ד ונטמן בבית העלמין ירקון. הותיר אחריו את רעייתו אסתר אריאלי, שני ילדים גדעון ואולי.

== פרסים ==
* 1955, 1961 - פרס דיזנגוף, מטעם עיריית תל אביב.
* 1954, 1962 - פרס משרד החינוך והתרבות.
* 1953, 1958 - פרס ההסתדרות.

== תערוכות יחיד ==
* 1944, 1948, 1963 - גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב.
* 1951 - מוזיאון תל אביב.
* 1957 - בית האמנים, ירושלים.
* 1966 - בית האמנים, תל אביב.
* 1969 - גלריה ריבנפלד, יפו העתיקה.
* 1970 - בית עמנואל, רמת-גן.
* 1973, 1994 - גלריה רוזנפלד, תל אביב.

== לקריאה נוספת ==
* גילה בלס, אופקים חדשים, הוצאת הספרים רשפים, תש"ם, 1980.

== קישורים חיצוניים ==

*
* 

קטגוריה:ציירים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס דיזנגוף
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות ירקון
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1905
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1993
לאון פסטרנק

לאון פסטרנק (בפולנית: Leon Pasternak; 12 באוגוסט 1910 או 1909 – 14 בנובמבר 1969) היה משורר וסאטיריקן יהודי-פולני.
קברו של פסטרנק

== ביוגרפיה ==
לאון פסטרנק נולד בלמברג שבגליציה, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כעבור שנים אחדות עברה לרשות הרפובליקה הפולנית הצעירה; כיום לביב בתחומי אוקראינה של ימינו).

בשנות ה-20 של המאה ה-20 היה פסטרנק צעיר חדור אידיאלים, שפרסם שירים סאטיריים בכתבי עת סוציאליסטיים. כתיבתו עוררה עליו את זעם השלטונות, ופסטרנק נאלץ לעזוב את לבוב לטובת ורשה. בוורשה הוא התפרסם עד מהרה, ויחד עם ידידו סטניסלב יז'י לץ ייסד תיאטרון סאטירי אנטי-ממסדי. התיאטרון נסגר על ידי השלטונות כעבור שמונה הופעות בלבד, ופסטרנק נשלח למאסר.

בשנת 1934 נשלח פסטרנק, שהיה אז בן 24, לכלא ברזה קרטוסקה, שבו כלאה ממשלת פולין אקטיביסטים קומוניסטים בשנות ה-30. בניסיון להקל עליו את תנאי המאסר הקשים, שרבים מהאסירים לא עמדו בהם, נהגו בנותיה של דודתו רגינה פסטרנק להביא לו מגליציה הרחוקה בגדים חמים ומזון. באותן השנים ממש שבהן נרדף לאון פסטרנק ונאסר בשל מאבקו האידאולוגי, נרדף מעבר לגבול הרוסי דודנו, המשורר בוריס פסטרנק, משום שסירב לתמוך ב"טיהורים" של סטלין. המזל האיר לו יותר מאשר לבן דודו הפולני – שמו של בוריס פסטרנק היה ברשימת המועמדים להישלח לסיביר, אך ברגע האחרון נמחק מהרשימה.

לאחר כשנה שוחרר לאון פסטרנק מהכלא. בתחילת מלחמת העולם השנייה הוא נמלט לברית המועצות, הצטרף לצבא האדום, ולחם בנאצים בתור קצין בדיוויזיה הפולנית. פסטרנק חיבר גם רבים משירי הלכת שמילותיהן מרוממות הרוח שימשו השראה ומוטיבציה לחיילים במלחמתם העיקשת בנאצים. לאחר המלחמה נבחר לסגן יושב-הראש של איגוד הסופרים הפולנים. פסטרנק היה נשוי לשחקנית הקולנוע הפולנייה ממוצא יהודי רישרדה חנין (Ryszarda Hanin).

לאון פסטרנק נפטר ב-1969 בוורשה בירת פולין.

"לאון פסטרנק היה אידיאליסט עד לסוף, נאמן לעקרונותיו עד לנשימתו האחרונה", כך אמר עליו הסופר והסטיריקן הפולני המפורסם רישרד מארֶק גרונסקי (Groński).

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:משוררים פולנים
קטגוריה:משוררים יהודים
קטגוריה:יהודים פולנים
קטגוריה:יהודים גליציאנים
קטגוריה:סאטיריקנים יהודים
קטגוריה:משפחת פסטרנק
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1910
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1969
אורי קלאוזנר

ממוזער
אורי קלאוזנר (נולד ב-21 בינואר 1963) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.

==ביוגרפיה==
את שירותו הצבאי מילא בתיאטרון צה"ל שם כתב וביים מופעים ללהקות צבאיות ולתיאטרון. קלאוזנר הוא בוגר מגמת משחק בחוג לתיאטרון, ומגמת בימוי והפקה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.

בשנת 1997 הקים את "סטודיו קיי" שאותו ניהל עד שנת 2004 ועמו ערך סדנאות בתחום הקולנוע והטלוויזיה ברחבי הארץ.

החל משנת 2018, קלאוזנר לוקח חלק פעיל בקהילת Horizon לחינוך לחלל מטעם קרן רמון.

== קריירה ==
קלאוזנר כתב וביים את הסרטים "שעשועי פרויד" (1991) ו"רגעים של חסד" (48 דק', 2001). הוא התפרסם לראשונה בעקבות תפקידו בסרט "החיים על פי אגפא" של אסי דיין, שם שיחק בתפקיד ערס בהמי בשם משה, חבר בחבורה של לוי ומלכה (בגילומם של שמיל בן ארי ורבקה נוימן). דמויות משנה אלו כיכבו גם בסרט השני בטרילוגיה של דיין - "שמיכה חשמלית ושמה משה", הפעם כדמויות הראשיות סביבן סובבת העלילה.

בשנת 2001, שיחק בסרטו השני של הבמאי בני תורתי "כיכר החלומות" (זוכה 5 פרסי אופיר) ובסרטו השלישי של תורתי "בלדה לאביב הבוכה" (זוכה 4 פרסי אופיר).

בנוסף, שיחק קלאוזנר בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן: "תמונות יפואיות", "רמת אביב גימל", "כחול עמוק", "הסודות של כנרת", "שבתות וחגים", " "תיק סגור", "השיר שלנו", "מילואים", "גאליס", "מבצע קיפוד", סדרת הנוער של ערוץ הילדים, "דאוס", העונה השלישית של הטלנובלה "האלופה" אשר שודרה ב-HOT3, וכן בדרמת הפשע של רשף לוי "הבורר" ועוד. קלאוזנר הופיע בסרטי קולנוע רבים של מגוון במאים מובילים בתעשייה המקומית, ביניהם: "גמר גביע" של ערן ריקליס, "החיים על פי אגפא" ו"שמיכה חשמלית ושמה משה" של אסי דיין, "ההסדר" ואזור חופשי" של עמוס גיתאי, "10% ילדה שלי", "כיכר החלומות" ובלדה לאביב הבוכה" של בני תורתי, "שנת אפס" של יוסף פיצ'חדזה, "פנסיון פראכט" של תמר ירום, "בקרוב יקרה לך משהו טוב" של אייל שיראי ועוד רבים אחרים.

בשנת 2015 הופיע קלאוזנר בסרט הקולנוע "היורד למעלה", בבימויו של אלעד קידן. בגין עבודתו על סרט זה, קלאוזנר זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר" מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל לשנת 2015. באותה שנה שיחק בסרט "פנסיון פראכט", דרמה תקופתית בבימויה של תמר ירום, ובסרט "10% ילדה שלי", דרמה קומית של הבמאי אורי בר-און.

בשנת 2016 גילם את הרב פיינשטיין בעונתה השנייה של סדרת המתח "פצועים בראש" ששודרה ב-HOT3 ויצרו חנן סביון וגיא עמיר. ב-2018 שיחק בדרמה החרדית אוטונומיות.

לצד יתר עיסוקיו כיום, קלאוזנר הוא גם מנחה סדנאות משחק מול מצלמה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: החוג לתיאטרון
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1963