OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שאטו מוסר

יין שאטו מוסר 1999
שאטו מוסר (בצרפתית: Château Musar) הוא יקב לבנוני בג'זיר, לבנון, 25 ק"מ צפונית לביירות. ענבי היקב גדלים בבקאע, עמק פורה ושטוף שמש ברום של כ-1,000 מטרים, הממוקם כ-40 ק"מ מזרחית לביירות.

==היסטוריה==
היקב נוסד בידי גסטון הוסאר ב-1930. הבעלים הנוכחיים הם בניו, רונלד וסרז' הוסאר, מנהלה הנוכחי של האחוזה החל משנת 1959, כשרונלד הוסאר ממונה על השיווק והכספים החל משנת 1962.

ההכרה הבינלאומית באיכותו של מוסר אירעה בתערוכת היין של בריסטול ב-1979 כשהכרוז במכירה הפומבית, טועם היין מייקל ברודבנט, והעיתונאי רוג'ר ווס, בחרו את מוסר בציר 1967 כ"תגלית התערוכה".

חרף מלחמת האזרחים בלבנון והמתח המתמיד, הרי שפרט לשנים 1976 ו-1984, השאטו הוציא לשוק יין מדי שנה, כשעובדיו עובדים לעיתים בתנאי מסוכנים מאוד. היין שהפיק שאטו מוסר בבציר 1992 לא קיבל את שמו של השאטו, מכיוון שהבציר היה חלש.

למרות שמשווים אותו לפעמים עם יין בורדו, יין בורגונדי, או יין עמק הרון, הרי שהדעה המקובלת היא ששאטו מוסר הוא בעל אופי מיוחד. בגלל פילוסופיית עשיית היין של סרז' הוסאר, כל בציר שונה ממשנהו.

סרז' הוסאר היה האדם הראשון בו בחר כתב העת הבריטי דקנטר לאיש השנה שלו, ב-1984.

==התפוקה==
היין האדום, יינו הידוע יותר של היקב, נעשה מענבי קברנה סוביניון, סנסו, קריניאן, גרנאש ומורבדר ומיוצר בכמויות שונות כל שנה. היין הלבן מיוצר מענבי עובדיה, קרוב של שרדונה ומרווה (קרוב של סמיון). שני היינות מכילים ענבי בורדו קלאסיים, אולם הם שונים מאוד, מכיוון שהם נעשים בסגנון ביודינמי, כשכל חבית מבוקבקת בנפרד. היינות בדרך-כלל משתפרים עם הגיל, הן האדומים והן הלבנים.

היקב גם מפיק יין שני בשם "הוסאר פרה אט פילס" (Hochar Père et Fils), שהוא דומה למוסר האדום אך אינו מיושן בחביות, וניתן לשתות אותו מוקדם יותר, וגם מייצרים את "קיווי מוסר" (Cuvée Musar); משתי הסדרות מופקים יין אדום, לבן ורוזה. "הוסאר פרה אט פילס" משווק מוקדם יותר ואם טועמים אותו ניתן לחזות כיצד יתפתח שאטו מוסר בעתיד. בדרך-כלל הוא עולה חצי מיין שאטו מוסר הרגיל. היקב התחיל בשיווק יין למסעדות, "מוסר מוזאיק" (Musar Mosaic) ויין מהענבים הצעירים יותר שלו, "מוסר ג'ון" (Musar Jeune).

==קישורים חיצוניים==

* 
* כריס קיזאק, [https://web.archive.org/web/20111030073459/http://www.thewinedoctor.com/tastingsprofile/musar.shtml "שאטו מוסר"], The Wine Doctor 
* [http://www.bbr.com/producer-103-chateau-musar שאטו מוסר], Berry Brothers and Rudd
* [https://web.archive.org/web/20111005045402/http://www.broadbent.com/index.cfm?fuseaction=category_detail&category_id_int=12142 "הבחירות של ברודבנט"], באתר של ברתולומאו ברודבנט
* ג'יימי גוד, [http://www.wineanorak.com/musar.htm "טעימה רוחבית של שאטו מוסר: יינות מעולים מלבנון"], wineanorak.com
* ג'פורד אנדרו, [http://www.decanter.com/people-and-places/wine-articles/488380/the-magic-of-musar "הקסם של מוסר"], דקנטר, 16 בדצמבר 2003
* ג'ייקוב גפני, [http://www.winespectator.com/webfeature/show/id/Surviving-War-Israeli-and-Lebanese-Wineries-Make-It-to-2006-Harvest_3219 "היקבים עושים את זה בבציר 2006"], ויין ספקטייטור, 27 בספטמבר 2006
* מייקל ברודבנט, [http://www.decanter.com/people-and-places/wine-articles/486703/michael-broadbent-s-column "מקורי ובלתי נשכח"], דקנטר, 16 בפברואר 2007
* [http://sedimentblog.blogspot.com/2011/01/offspring-of-chateau-musar.html "צאצאיו של שאטו מוסר"], sedimentblog.blogspot.com, 19 בינואר 2011

* 

קטגוריה:יקבים
קטגוריה:חברות לבנוניות
תחרות העל בבילבאו 2011

תחרות העל הרביעית בסדרת ה"גרנד-סלאם מאסטרס" בשחמט התקיימה בסאו פאולו ובבילבאו בין התאריכים 26 בספטמבר ל-11 באוקטובר 2011. התחרות כללה עשרה סיבובים, חמישה בכל עיר. בתחרות זכה מגנוס קרלסן.

==הדירוג הראשוני של משתתפי התחרות==
# וישוואנתן אנאנד - רב אמן הודי בשחמט ואלוף העולם הנוכחי. אנאנד מדורג במקום השני בעולם על פי מד הכושר של פיד"ה עם 2,817 נקודות, נכון לאוקטובר 2011.
# מגנוס קרלסן - רב אמן נורווגי המדורג במקום ה-1 בעולם בשחמט עם 2823 נקודות
# לבון ארוניאן - רב אמן ארמני המדורג במקום ה-3 בעולם בשחמט עם 2807 נקודות
# וסילי איוונצ'וק - רב אמן אוקראיני, המדורג במקום ה-8 בעולם בשחמט עם 2765 נקודות
# היקארו נקמורה - רב אמן אמריקאי, המדורג במקום ה-12 בעולם בשחמט עם 2753 נקודות
# פרנסיסקו ואייחו פונס - רב אמן ספרדי, המדורג במקום ה-28 בעולם בשחמט עם 2716 נקודות.

==מהלך התחרות==
בתחילת התחרות הוביל איוונצ'וק בצורה משכנעת עם שלושה ניצחונות ותיקו בארבעת המשחקים הראשונים. בשלב זה לא היה לקרלסן אפילו ניצחון בודד, אבל בסיבוב החמישי הוא הפתיע את איוונצ'וק בהגנה הצרפתית ושיחק את הפתיחה באופן בלתי שגרתי. הלבן היה צריך לבצע בשלב מסוים הצרחה גדולה עם יתרון קל, אבל איוונצ'וק נקלע לסיום נחות במקצת והשילוב בין הטכניקה המעולה של קרלסן לדוחק זמן של היריב חרץ את גורל המשחק.

לאחר הסיבוב החמישי עברה התחרות לבילבאו ובדרכו לשדה התעופה נשדד איוונצ'וק. היו חששות שלא יוכל להתחיל את החלק השני בתחרות או שישחק בצורה חלשה כתוצאה מהאירוע אך איוונצ'וק ניצח את נקמורה בסיבוב השישי במשחק מבריק. נראה כי התחרות הוכרעה משום שלאיוונצ'וק היו 13 נקודות כאשר למתחרה העקרי שלו 7 נקודות בלבד, אבל בסיבוב השביעי לקח איוונצ'וק יותר מדי סיכונים נגד ולחו והפסיד. בעקבות ניצחונו של הספרדי הצטמצם הפער.

המשחק המכריע של התחרות היה בסיבוב התשיעי בין שני המובילים. קרלסן הפתיע בפתיחה והמשחק הסתבך. איוונצ'וק מצא דרך יחידה לסבך את המצב לאחר המסע ה-17 של קרלסן 17.צ:ד7 והקריב את מלכתו תמורת צריח רץ ופרש. מצבו החומרי היה טוב, אבל מלכו היה פרוץ וכליו לא היו מאורגנים. קרלסן המשיך למצוא את המסעים החזקים ביותר ומוטט את הגנת איוונצ'וק במשחק מצוין.

באותו סיבוב התחוללה הפתעה נוספת כאשר אלוף העולם הפסיד ב-25 מסעים לארוניאן.

אירוע מיוחד נוסף נרשם בסיבוב התשיעי כאשר נקמורה, בעמדה עדיפה במשחקו נגד ולחו, סבר ששיחק את מסעו ה-40 המקנה לו תוספת זמן על הזמן הראשוני שמוקצב למשחק, ויצא למזנון לשתות מיץ תפוזים. כאשר חזר הופתע לגלות שלמעשה שיחק את המסע ה-39 ונפסק לו הפסד בזמן. כתוצאה מכל האירועים הללו ירד אלוף העולם אנאנד למקום האחרון בטבלה, ערב הסיבוב האחרון.

לאחר הסיבוב העשירי נוצר שוויון במקום הראשון בין מגנוס קרלסן לווסילי איוונצ'וק עם 15 נקודות כל אחד, זאת לפי שיטת שלוש נקודות לניצחון, נקודה לתיקו ואפס להפסד (לפי שיטת הניקוד המקובלת ברוב התחרויות ניצח קרלסן בתחרות עם 6 מ-10 לפני איוונצ'וק 5.5). לפי כללי התחרות שני המנצחים התייצבו לדו-קרב בסגנון בליץ בן שני משחקים.
לאחר שני ניצחונות על איוונצ'וק במשחקים "הרגילים" בתחרות, שלט קרלסן גם במשחקי הבליץ. במשחק הראשון נחלץ איוונצ'וק בתיקו מעמדה נחותה, אבל במשחק השני הוא שיחק בלבן בצורה פסיבית והפסיד לאחר שקרלסן פיתח התקפה מכרעת באגף המלך.

==תוצאות התחרות==

{| class="wikitable"
|-
! מקום!! שחקן!! מספר נקודות
|-
| 1|| קרלסן|| 15 (1.5)
|-
| 2|| איוונצ'וק|| 15 (0.5)
|-
| 3-5|| נקמורה || 12
|-
| 3-5|| ארוניאן|| 12
|-
| 3-5|| אנאנד|| 12
|-
| 6|| ואייחו פונס|| 10
|}

==הערות שוליים==
 

קטגוריה:תחרות העל בבילבאו
קטגוריה:תחרויות שחמט ב-2011
סולידוס

סולידוס של [[יוליאנוס הכופר, 361, מצד ימין: חייל ושבוי; מצד שמאל: דיוקנו של הקיסר]]
סולידוס של אוויטוס, [[456]]
סולידוס (לטינית: Solidus) היה מטבע זהב באימפריה הרומית. שקל בדרך כלל, כ-4.5 גרם. במשך השנים הוטבעו מטבעות בשם זה על ידי מדינות באירופה, ואף הילכו בדרום אמריקה.

מטבע סולידוס הוטבע לראשונה בשנת 301, על ידי דיוקלטיאנוס, והיה שווה 1000 דנאריוס. הנפקת מטבע בשם זה המשיכה אצל הקיסרים הרומאים, ולמעשה היה "המטבע הנפוץ ביותר באימפריה הרומית המאוחרת"; לאחר מכן הילך באימפריה הביזנטית, ובכלל זה בארץ ישראל; מטמון מטבעות סולידוס מזהב נמצא בחפירות ארכאולוגיות בסביבת שוהם.

באירופה בימי הביניים, ואחר כך, בעת החדשה, טבעו מטבעות שונים בשם זה שליטי רומניה, איטליה וצרפת, וכן בממלכת ספרד ובמושבותיה בפרו, ובממלכת פורטוגל ובמושבותיה בברזיל. בממלכה המאוחדת טבעו מטבע בשם זה במאה ה-20.

==לקריאה נוספת==
* צבי שטאל, המטבעות בארץ ישראל בתקופה הרומאית, תל אביב : הוצאת לידרמן, תשמ"ז 1986.
==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קצרמר היסטוריה

קטגוריה:מטבעות עתיקים
קטגוריה:רומא העתיקה: מטבעות
קטגוריה:מטבעות זהב
ראדי

ראדי (ברוסית: Рады; באוקראינית: Града) היה כפר הולדתו של חיים נחמן ביאליק. הכפר שכן במרחק של 15 קילומטרים מן העיר ז'יטומיר בחבל ווהלין שבתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה). כיום הכפר אינו קיים יותר ובמקום שוכנת רק תחנת עצירה של רכבת.

==הכפר ראדי ביצירות ביאליק==
בשנת 1873 נולד בכפר ראדי חיים נחמן בְּיאליק, מגדולי המשוררים העבריים בעת החדשה, שזכה לתואר "המשורר הלאומי" ואף נחשב אחד היוצרים הגדולים בספרות העולמית. בכפר זה עברו על ביאליק שש שנות חייו הראשונות. באיגרת ביוגרפית ששיגר ביאליק להיסטוריון יוסף קלאוזנר בשנת 1903 הוא מתאר את רשמיו כילד מן הכפר ראדי:

ביאליק הביע את רשמי הילדות המוקדמת שלו בכפר ראדי בעיקר בשירי הטבע שלו וסיפורו "ספיח", בו הוא מספר כי רשמיו הראשוניים מן הכפר ליוו אותו כל ימיו וצפים ועולים בעיני רוחו מדי פעם:

==החיפוש אחר מקום הכפר==
ככל שמילא הכפר ראדי מקום בעיני רוחו של ביאליק וביצירתו, כך אין הוא נזכר כיום במקורות ואינו מופיע במפות ובספרי הגאוגרפיה. בשנות התשעים, כאשר גבר באוקראינה העניין בשמו של ביאליק, יצאו שני חוקרים, ההיסטוריון ויקטור ליפינסקי (Виктор Липинский) והאתנולוג, שחקר תולדות העיר ז'יטומיר, גאיורגי מוקריצקי (Георгий Мокрицкий) לחפש בעיר ובסביבותיה את הבתים בהם ביאליק נולד וגר. הם ניסו לאתר את מקומו של הכפר ראדי, ולאחר חיפושים נתברר להם כי הכפר אינו קיים יותר, ובמקום בו עמד הכפר ישנה רק תחנת עצירה של הרכבת. תוצאות מחקרם התפרסמו באתר של הקהילה היהודית בסנקט פטרבורג בשנת 2003 תחת הכותרת "האם שכחה ז'יטומיר את המשורר".

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.jew.spb.ru/ami/A306/A306-032.html "האם שכחה ז'יטומיר את המשורר"] באתר הקהילה היהודית בסנט פטרסבורג
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיים נחמן ביאליק
קטגוריה:מחוז ז'יטומיר: יישובים
קטגוריה:יישובים לשעבר
גאלרי לפאייט

גאלרי לפאייט (בצרפתית: Galeries Lafayette) היא רשת חנויות כלבו יוקרתית, החנות הראשית של הרשת נמצאת בשדרות אוסמן ברובע התשיעי של פריז. לרשת מספר סניפים ברחבי העולם בין היתר בברלין, דובאי, איסטנבול, בייג'ינג, שאנגחאי, לוקסמבורג, דוחא וג'קארטה.

==היסטוריה==
בשנת 1894, פתחו שני בני דודים יהודים צרפתים, תיאופיל בדר ואלפונס קאהן, סדקית קטנה בשם Les Galeries Lafayette בפינת הרחובות לה פאייט ורחוב שוסה-ד'אנטין (Rue de la Chaussée-d'Antin). בזכות מיקומה האידיאלי בקרבת האופרה גרנייה, תחנת סן לאזאר וכמה מהשדרות הרחבות של פריז, הפכה החנות מהר מאוד לפופולרית בקרב תושבי ועובדי האזור, זאת יותר מ-40 שנה אחרי פתיחת חנות הכלבו הראשונה בפריז לֶה בּוֹ מַרשֶׁה (Le Bon Marché). בשנת 1896, החברה רכשה את המבנה שברחוב לה פאייט 1, ובשנת 1903 את המבנים שב-38, 40 ו-42 בשדרות אוסמן, וכן את מספר 15 ברחוב שוסה-ד'אנטין, כולם מתחברים למתחם גדול אחד.

באוקטובר 1912 נחנכה החנות החדשה, בעלת 5 קומות ו-96 מחלקות שונות, החל מסלון תה ועד לספרייה ומספרה. במרכז החנות הונחה כיפה ביזנטית מזכוכית ממוסגרת במתכת המעוטרת במוטיבים פרחוניים, 33 מטרים גובהה. לבקשת תיאופיל בדר, במרכז הכיפה בהק אור זהוב שקרן על החלל המרכזי של החנות וסחורתה. מהקומה האחרונה ניתן היה לעלות למרפסת הצופה על העיר פריז, ובפרט על מגדל אייפל שנחנך כעשור לפני כן. הכל נבנה ותוכנן ברוח האופנה העדכנית ביותר. החנות הפכה לחנות יוקרה משגשגת ומשכה לקוחות רבים. 

החל מתקופת השפל הגדול ב-1929 נכנסה החנות לשפל גם היא, שנמשך עד לאחר מלחמת העולם השנייה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 חזרה החנות לקדם את עצמה מחדש, בין היתר על ידי ארגון ביקורי מפורסמים כגון אדית פיאף והכרזה על מבצעים מיוחדים. ב-1958 למשל יצאה החנות במבצע בשם "שלושת הימים" (les 3J) במסגרתו הציעה מוצרים באיכות מעולה במחירים נמוכים להפליא. בין השנים 1952 ו-1956 התווספו לחנות מדרגות נעות ושתי קומות מסחר.

בשנת 2004 נפתח בכלבו סניף ראשון של רשת בתי הקפה הישראלית ארקפה. הסניף נסגר לאחר מספר שנים.

בשנת 2005, התרחש מאבק שליטה בין שתי המשפחות בעלות הרשת, לאחר שבספטמבר 2004 נפטר אטיין מולין שהיה המנכ"ל ונצר למשפחת המייסדים. משפחת מולין רכשה לבסוף את חלקה של משפחת מאייר.

==בישראל==
בינואר 1997 קיבלה רשת שקם את הזיכיון לייצוג חברת גאלרי לאפייט בישראל. במסגרת הזיכיון הקימה שקם רשת חנויות בשם "שקם גאלרי" בה נמכרו מוצרים של גאלרי לאפייט, הרשת כללה 11 סניפים, שסניף הדגל היה ממקום בקניון עזריאלי. בשנת 2000 רכשה את "שקם גאלרי" רשת המשביר לצרכן, סגרה חלק מהסניפים ושינתה את שמם של הסניפים האחרים.

== גלריה ==
<gallery>
Galerie_Lafayette_Haussmann_Dome.jpg|כיפת גאלרי לפאייט ברחוב אוסמן בפריז
GaleriesLafayetteNuit.jpg|גאלרי לפאייט, 2010
Paris-Galeries Lafayettes-Sapin de noel2-2005-11-28.JPG|עץ חג המולד ב-2005
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פריז: מבנים
קטגוריה:הרובע התשיעי של פריז
קטגוריה:רשתות כלבו
קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:פריז: כלכלה
ולנטין פילאטוב

ולנטין ולדימירוביץ' פילאטוב (ברוסית: Валентин Владимирович Филатов; נולד ב-19 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

הוריו נהרגו בתאונת דרכים בזמן ששיחק בזניט סנקט פטרבורג, דבר זה הוביל אותו לדיכאון ארוך ולירידה בביצועיו. באוגוסט 2011 חתם עם רוסטוב חוזה לשנתיים. את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך ב-25 בספטמבר במשחק מול אמקאר. בקיץ 2012 עבר לחימקי. לאחר שנה עבר לפ.צ. טוסנו. בקיץ 2015 עבר לדינמו סנקט פטרבורג.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.rfpl.org/player/id718 סטטיסטיקות ופרופיל] באתר התאחדות הכדורגל הרוסית 
* [https://web.archive.org/web/20111014085619/http://www.fc-rostov.ru/command/players/131 דף השחקן] באתר הרשמי של רוסטוב 

קטגוריה:מגני כדורגל רוסים
קטגוריה:כדורגלנים רוסים
קטגוריה:כדורגלני זניט סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורגלני אוניריה אורזיצ'ן
קטגוריה:כדורגלני ספרטק נלצ'יק
קטגוריה:כדורגלני רוסטוב
קטגוריה:כדורגלני חימקי
קטגוריה:כדורגלני דינמו סנקט פטרבורג
קטגוריה:כדורגלני טוסנו
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1982
הקרב על גבון

הקרב על גבון, שהתרחש בין 8 בנובמבר ל-12 בנובמבר 1940, היה אחד מהקרבות שנערכו ביבשת אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה. במהלך הקרב כבשו כוחות צבא צרפת החופשית בסיוע ימי ואווירי בריטי את העיר ליברוויל בירת גבון מידי אנשי צרפת של וישי. בכך הבטיח דה גול את תמיכתן של מושבות אפריקה המשוונית הצרפתית בצרפת החופשית.

==רקע היסטורי==

לאחר כניעת צרפת במהלך המערכה על צרפת, הוקם משטר משתפי הפעולה של צרפת של וישי. רבים בצרפת ובמושבותיה התנגדו למשטר החדש, והעדיפו לחבור לאנשי הגנרל שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. במושבות אפריקה המשוונית הצרפתית, הייתה הנטייה הכללית לחבור לדה גול. מושל צ'אד, פליקס אבואה, סחף אחריו את רוב המושבות הצרפתיות באזור. המושבה היחידה ששמרה על נאמנותה למשטר וישי הייתה גבון. בספטמבר 1940 ניסו אנשי צרפת החופשית לכבוש מן הים את דקר, במטרה להעביר לצידם גם את מושבות מערב אפריקה הצרפתית. ניסיון זה, המכונה הקרב על דקר, כשל, והעיר נותרה בשליטת תומכי וישי. חשיבות יתר נודעה עתה להשגת תמיכתן של מושבות אפריקה המשוונית, שיכלו לשמש כבסיס לתקיפת האיטלקים בלוב ובכך להשפיע על המערכה בצפון אפריקה. מכיוון שכך החליט דה גול לתקוף את ליברוויל בירת גבון, כדי להשלים את השתלטות כוחות צרפת החופשית על כל מושבות אפריקה המשוונית. 

==הכנות למבצע==

ב-8 באוקטובר 1940 הגיע דה גול לדואלה שבקמרון, ושם, ב-12 באוקטובר נתן לאנשיו את הפקודות לפלישה לליברוויל. משם המשיך דה גול צפונה, על מנת לבחון את המצב בצ'אד. מזה מספר שבועות שאנשי דה גול ואנשי וישי היו מעורבים בקרב בשתי הערים למברנה ומיציק שבגבון. יחידות שנערכו להתקדם לליברוויל נתקלו בעיירות אלו בהתנגדות אנשי וישי. דה גול, שהגיע לליאופולדוויל בסוף אוקטובר, החליט להכריע את המערכה בהסתערות ישירה על ליברוויל. עד לתחילת נובמבר נכנעו למברנה ומיציק, אך אז כבר הוחלט כי ליברוויל תוכנע בדרך של פלישה מן הים.

==תקיפת ליברוויל==

ב-8 בנובמבר 1940 הטביעה אוניית הקרב הבריטית "מילפורד" צוללת של אנשי וישי. סוכם בין צ'רצ'יל ודה גול כי הצי הבריטי לא יתערב ישירות, אלא רק ישמור מן הים על הכוח הפולש, על מנת למנוע התערבות ימית ממושבות וישי האחרות, ובמיוחד מדקר.

הכוח הפולש מנה שני גדודים, גדוד של לגיון הזרים וגדוד של מתגייסים אפריקנים. מפקדו הכללי של המבצע היה הגנרל פיליפ לקלרק, ואילו מפקד כוחות היבשה היה הגנרל פייר קניג. הכוח המגן בפיקודו של הגנרל טאטי כלל ארבעה גדודים, וכן כוח אווירי וימי.

הכוחות הפולשים הונחתו ב-8 בנובמבר בסמוך לליברוויל, והחלו בתקיפה באותו היום. ב-9 בספטמבר הפציצו אנשי צרפת החופשית את שדה התעופה של ליברוויל. לאחר מכן נתפס שדה התעופה על ידי אנשיו של קניג. כוחות ימיים של צרפת החופשית, בפיקודו של ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה, תקפו והטביעו את אוניית הקרב של וישי "בוגנוויל". לאחר כל אלו הסכים המפקד טאטי להיכנע. במבצע כולו נהרגו כ-20 אנשים משני הצדדים.

לאחר כניעתה של ליברוויל הגיעו אנשי צרפת החופשית לעיר פור ז'נטי, עיר הנמל השנייה בגודלה בגבון, וזו נכנעה ללא קרב. ב-12 בנובמבר 1940 נכנעו אחרוני אנשי וישי בפור ז'נטי. מושל גבון מטעם וישי, מאסון, הסדיר את כניעת אנשי וישי לדה גול, ומנע לוחמה נוספת בפור ז'נטי, אך לאחר הכניעה נעצר, והתאבד. טאטי ואנשיו שנכנעו בליברוויל סירבו להצטרף אל אנשי דה גול, ולכן נכלאו במחנה שבויים. לאחר הצטרפות מושבות צפון אפריקה לדה גול, בשנת 1943, הצטרפו טאטי ואנשיו לצבא צרפת החופשית.
==ראו גם==
* הקרב על דקר
ג
קטגוריה:צרפת של וישי
גבון
קטגוריה:מלחמת העולם השנייה: 1940
קטגוריה:אפריקה המשוונית הצרפתית
מיני-מעמיס

מיני-מעמיס S650 של "בובקאט"
מיני-מעמיס A300 של "בובקאט"
מיני-מעמיס 256C של [[קטרפילר]]
מיני-מעמיס (באנגלית: Skid-steer loader) הוא כלי ציוד מכני הנדסי המתפקד כיעה אופני קומפקטי. בישראל הוא נקרא לרוב "בובקאט" על שם חברת בובקאט שייצרה כלים אלו לראשונה, ומותג זה הפך לשם גנרי.

המיני-מעמיס מורכב משלדה קשיחה, עם מנוע אחורי ועם זרועות הרמה בשני צידי תא המפעיל המחוברות למגוון התקנים, לרוב כף (bucket) לחפירת עפר, נשיאתו והעמסתו על משאיות. חלק מהמיני-מעמיסים מצוידים בזחלים, אבל רובם בעלי ארבעה גלגלים, כאשר זוג הגלגלים הימני מונע בנפרד מהשמאלי. תצורה זו מאפשרת למפעיל לשלוט בכיוון התנועה ולבצע פניות באמצעות חלוקת הכוח לזוגות הגלגלים. שיטת ניהוג זו מאפשרת גם סיבוב במקום, דבר שמקנה למיני-מעמיסים כושר תמרון מצוין במקומות צפופים, בפרט באתרי בנייה וברחובות צרים בתוך ערים.

בניגוד למעמיס קדמי רגיל מותקנות זרועות ההרמה של המיני-מעמיס בשני צידי תא המפעיל, כאשר בסיסן מאחורי כתפי המפעיל. כתוצאה מקרבת המפעיל לזרועות ולבוכנות, המיני-מעמיסים הראשונים לא היו בטיחותיים כמו המעמיסים הרגילים, בפרט כשהמפעיל היה נכנס או יוצא מהתא. למיני-מעמיסים מודרניים יש תא מפעיל סגור לגמרי העטוף ברשת חזקה להגנה על המפעיל.

תפקידיו של המיני-מעמיס הם תפקידיו של יעה אופני, אך במקומות בהם נדרשת יכולות תמרון גדולה במרחבים צפופים או צרים או בעבודות בקנה מידה קטן. המיני-מעמיס מאפשר חפירה, נשיאת עפר וחומרי בנייה, שינוע ממקום למקום ופריקת עפר לתוך משאיות. בחלק מהמיני-מעמיסים ניתן להתקין כלים שונים במקום הכף הקדמית, כגון מלגז, מפלסת שלג ועוד.

== היסטוריה ==

המעמיס-הקדמי הראשון, בעל 3 גלגלים, הומצא על ידי האחים סיריל ולואיס קלר ברות'סיי, מינסוטה, ב-1957. הם בנו את המעמיס כדי לעזור לחקלאי לנקות זבל של תרנגולי הודו מהאסם. הכלי הקל והקומפקטי היה יכול לפנות ברדיוס השווה לאורכו ולבצע משימות של מעמיס-קדמי רגיל.

האחים מלרו, מחברת Melroe Manufacturing Company בגווינר שבדקוטה הצפונית, רכשו ב-1958 את הזכויות על הפטנט של האחים קלר ושכרו אותם כדי להמשיך ולפתח את המצאתם. כתוצאה משיתוף פעולה זה פותח ב-1958 ה"מלרו M-200" - מעמיס-קדמי עצמונע. הוא הציג גלגלי הנעה קדמית בלתי-תלויים וגלגל אחורי, מנוע של 12.9 כוחות סוס ויכולת הרמה של 375 ק"ג. שנתיים אחר כך הוחלף הגלגל האחורי בציר ושני גלגלים, וכך נולד ה"מלרו M-400" שהיה המיני-מעמיס הראשון skid steer. דגם זה התפתח ל"מלרו בובקאט". השם "בובקאט" משמש לעיתים כשם גנרי לכל מיני-מעמיס, למרות ששימוש זה לא מדויק כי "בובקאט" הוא מותג של יצרן ציוד מכני הנדסי. ה-M-440 הונע על ידי מנוע של 15.5 כוחות סוס ויכל לפעול כאשר הוא מעמיס 550 ק"ג. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נמשך פיתוח המיני-מעמיס ויצא הדגם M-600.

כיום חברות צמ"ה רבות מייצרות מיני-מעמיסים, בהן: בובקאט, קטרפילר, קומטסו, JCB, גהל, ניו הולנד, וולוו, ג'ון דיר, קייס, יונדאי וליו-גונג.

<gallery>
File:Weekend Work- March 9 - 12, 2014 (14146705336).jpg|מיני-מעמיס 216B של קטרפילר
קובץ:Skidsteer.jpg|מיני-מעמיס של "בובקאט"
קובץ:Gehl 1640 l.jpg|מיני-מעמיס של גהל
קובץ:Bobcat_863_skid-steer_loader.jpg|מיני-מעמיס של "בובקאט" בשירות חיל האוויר הישראלי
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://science.howstuffworks.com/transport/engines-equipment/skid-steer.htm כיצד מיני-מעמיס עובד], מאתר HowStuffWorks
* [http://www.cdc.gov/niosh/skidalt.html כיצד למנוע מוות ופציעות ממיני-מעמיסים], מ-National Institute for Occupational Safety and Health של ארצות הברית

קטגוריה:ציוד מכני הנדסי
קטגוריה:ארצות הברית: המצאות
מוזיאון גרוון

הכניסה למוזיאון מ[[פסאז' זופרואה]]
מוזיאון גרוון (בצרפתית: Musée Grévin) הוא מוזיאון שעווה ברובע התשיעי של פריז, בשדרות מונמרטר מספר 10. זהו אחד ממוזיאוני השעווה הפעילים הוותיקים באירופה. מבנה המוזיאון הוא בסגנון הבארוק וכולל חדר מראות ותיאטרון למופעי קסמים.

== היסטוריה ==
המוזיאון הוקם ב-5 ביוני 1882 על ידי ארתור מאייר, עיתונאי היומון "הגאלי" ("Le Gaulois"), ונקרא על שם המנהל האמנותי הראשון שלו, הקריקטוריסט אלפרד גרוון. מאייר רצה שקהל קוראיו יוכלו לראות במו עיניהם את הדמויות עליהן כתב בעיתונו. בעוד שהצילום היה בחיתוליו, וטרם הפך לנורמה בעיתונות, בובות שעווה נתנו את המענה. וכך, כפי שמאדאם טוסו יצרה כמעט מאה קודם לכן (ב-1770) ומיסדה כמוזיאון קבוע בלונדון יובל קודם לכן, ב-1835, כך רצה גם מאייר לממש למען תושבי פריז.

כיום המוזיאון מכיל כ-300 דמויות המסודרות על פי סצינות המעניקות מבט פנורמי על ההיסטוריה של צרפת והעולם: החל מקרל הגדול, דרך המהפכה הצרפתית ונפוליאון השלישי עד לשארל דה גול. המוזיאון מתעדכן וב-2006 למשל התווספה לתצוגה בובתו של ניקולא סרקוזי, נשיא צרפת החל מ-2007. כמו כן מוצגים במוזיאון גם כוכבי קולנוע כצ'ארלי צ'פלין ומרילין מונרו ודמויות רבות מהמאה ה-20 כגון אלברט איינשטיין, מהטמה גאנדי והאפיפיור יוחנן פאולוס השני. סצינות נוספות הן הצעד הראשון של האדם על הירח ונפילת חומת ברלין. סצנה ייחודית ראויה לציון היא הרצח של ז'אן-פול מארה באמבטיה על ידי שארלוט קורדה בשנת 1793 בשל השימוש בסכין ובאמבטיה המקוריים מזירת הרצח.

מאז הקמתו ב-1882, מוזיאון גרוון יצר והציג למעלה מ-2,000 דמויות שעווה. הדמויות מוחלפות בהתאם לשיקולי אקטואליות, והבובות הוותיקות ביותר הן אלו של המהפכה הצרפתית המוצגות במוזיאון מאז 1889 ושל תקופת נפוליאון, מאז 1900.

==קולנוע==
מוזיאון גרוון גם ייזכר לנצח בהיסטוריה של הקולנוע על כך שהיה לבית הקולנוע הראשון בעולם שהציג לציבור "פנטומימה קורנת" ("Pantomimes Lumineuses"), סדרת סרטים מצוירים קצרים ב-28 באוקטובר 1892, באמצעות מכשיר התיאטרון החזותי (théâtre optique) של הממציא אמיל ריינו. שלושת הסרטים היו "פיירו המסכן" ("Pauvre Pierrot", צויר ב-1891), "הליצן וכלביו" ("Clown et ses chiens", צויר ב-1890) ו"בירה טובה" ("Un bon bock", צויר ב-1888). בתאריך זה גם מציינים החל מ-2002 את יום ההנפשה הבינלאומי.

החל מדצמבר 1894 עד למרץ 1900 הוקרן סרט נוסף, "Autour d'une cabine", גם הוא בבימויו של ריינו, שכלל 636 תמונות על פני סרט של 45 מטרים ונמשך כ-15 דקות. הוא הוקרן באופן סדיר. בסך הכול למעלה מחצי מיליון בני אדם צפו בסרטים המצוירים שהוקרנו באולם, וציינו את היוולדו של הסרט המצויר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.joshuamosley.com/UPenn/courses/Ani/AnimationHistory.html ההיסטוריה של האנימציה] 
* [https://www.parisdigest.com/museums/grevin.htm ביקורת על מוזיאון גרוון], Paris Digest 
* [https://web.archive.org/web/20110604033721/http://www.wireimage.com/GalleryListing.asp?navtyp=GLS====128870&nbc1=1 גלריית תמונות מהמוזיאון], Wireimage

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע התשיעי של פריז
גרוון
גרוון
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
גרוון
איוואן בונצ'ב

איוואן בונצ'ב בונצ'ב (בבולגרית: Иван Бончев Бончев; 20 ביוני 1866, טרגובישטה, האימפריה העות'מאנית –1958
, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה גנרל-מיור בולגרי, מפקד אוגדת הרגלים ה-5 "דנובה" במהלך מלחמת העולם הראשונה, אשר לחמה בחזית המקדונית ובמסגרתה נחלה תבוסה בקרב סקרה.

ב-1887 סיים בונצ'ב את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה וב-1908 סיים את האקדמיה הצבאית הרוסית בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה פיקד בונצ'ב על רגימנט הרגלים ה-18 של הצבא הבולגרי.

במהלך מלחמת העולם הראשונה ובעת המערכה על סרביה מונה בונצ'ב למפקד החטיבה ה-3 באוגדת הרגלים ה-9 "פלבן" ולחם עימה גם בחזית המקדונית. ב-1 בינואר 1918 הועלה בונצ'ב לדרגת גנרל-מיור ומונה למפקד אוגדת הרגלים ה-5 "דנובה" אשר במהלך אותה השנה הועברה מהארמייה הבולגרית השנייה לראשונה. בונצ'ב פיקד על אוגדתו במהלך קרב סקרה, אשר במהלכו הובסו הבולגרים ו-1,700 מהם נכנעו. רמת המוטיבציה הנמוכה שהפגינו הלוחמים לצד בעיות המשמעת החמורות בארמייה הראשונה הביאו להדחתו של מפקדה דימיטר גשוב.

לאחר מלחמת העולם הראשונה צומצם הצבא הבולגרי לכדי ז'נדרמריה מתוקף סיכומי חוזה ניי ובונצ'ב שוחרר מהצבא.

מנישואיו לבלאגה נולד לו בשנת 1905 בן בשם איוואן, מהנדס.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי צבא בולגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גנרלים בולגרים
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:ילידי 1866

קטגוריה:בולגרים שנפטרו ב-1958
לה גולואה

לה גולואה (בצרפתית: Le Gaulois) היה יומון צרפתי שנוסד בשנת 1868 על ידי אדמונד טארבה והנרי דה פן. היומון עסק בספרות ובפוליטיקה. לאחר שנקלע לקשיים, העיתון נקנה ביולי 1879 על ידי איל העיתונות ארתור מאיר שהמשיך להוציאו לאור יחד עם שותפיו פול בורג'ה, אלפרד גרוון, אבל הרמן וארנסט דודה. גי דה מופאסאן היה בין כותביו המפורסמים. במהלך פרשת דרייפוס ב-1898 נקט העיתון קו ניצי כנגד דרייפוס והתאושש על חשבונו של קוראי לה פיגארו. מאייר גם פנה לקהל המלוכנים כדי להגדיל את מכירותיו.

העיתון יצא לאור עד 30 במרץ 1929, אז התאחד עם היומון לה פיגארו לאחר למעלה מ-60 שנים.

== קישורים חיצוניים==

* 
* [http://gallica.bnf.fr/ark:/12148/cb32779904b/date עותקים דיגיטליים של לה גולואה ("הגאלי")] החל מ-5 ביולי 1868 ועד 30 במרץ 1929, הספרייה הדיגיטלית של הספרייה הלאומית של צרפת

קטגוריה:צרפת: עיתונים
מועדון הכדורסל פרדוביצה

ההיכל הביתי ČEZ ארנה
ב.ק. פרדוביצה (בצ'כית: Basketbalový klub Pardubice) היא קבוצת כדורסל צ'כית מהעיר פרדוביצה, המתמודדת בליגה הצ'כית.

==היסטוריה==
המועדון נוסד בשנת 1956. בסיום עונת 1961/62 העפילה לליגה הבכירה הצ'כוסלובקית, בה הוא שיחק בסך הכל 39 עונות. בהמשך השתלבה בליגת העל הצ'כית.

ההישג הגדול ביותר של הקבוצה הוא תואר האליפות בו זכתה בעונת 1983/84. בסיום עונת 2012/13 הגיעה הקבוצה לגמר הגביע הצ'כי והפסידה לקבוצת נימבורק 87-83.

הקבוצה מארחת את משחקיה בČEZ ארנה המכיל 9,300 מקומות ישיבה.

==תארים והישגים==
*הליגה הצ'כית:
** אליפות (1): 1984
**חצי גמר: 2008, 2010, 2011, 2013, 2014
*הגביע הצ'כי:
**גמר: 2013
**חצי גמר: 2014, 2015

==קישורים חיצוניים==

* 

פרדוביצה
אייפון 3GS

אייפון 3GS (באנגלית: iPhone 3GS) הוא טלפון חכם בעל מסך מגע שנוצר על ידי חברת אפל והדור השלישי בסדרת האייפונים שלה. ההכרזה על המכשיר נעשתה ב-8 ביוני 2009 במהלך כנס ה-WWDC של שנת 2009 של החברה בסן פרנסיסקו. המכשיר תומך במערכת ההפעלה IOS מגרסה 3.0 ומעלה. הדור הקודם של מכשירי האייפון היה האייפון 1, כאשר בדור הזה נוספה האות S, שמסמלת את המהירות המשופרת של המכשיר. בין השינויים במכשיר שופרה המהירות, המצלמה ועוצמת הסוללה, נוספו מצפן, רמקול פנימי ושליטה קולית.

אייפון 4 ירש את מקומו כמכשיר דגל ב-2010.
ייצורו של ה-3GS נמשך עד להכרזת אייפון 5 בספטמבר 2012.

== חומרה ==
* מעבד ה-S5L8920
* מצלמת תמונות 3.2 מגה פיקסל ומצלמת וידאו עם יכולת הקלטה ב-VGA
* עוצמת שמע גבוהה יותר
* זמן תגובה מהיר יותר
* סוללה המספיקה ל-10 שעות דיבור, עד 30 שעות השמעת מוזיקה ומעל 300 שעות המתנה
* רמקול פנימי
* שליטה קולית
* מצפן
* זיכרון RAM בנפח 256MB, הגדול פי שניים מהדור הקודם
* זיכרון לא נדיף בנפח של עד 32 גיגה
* מעבד בדגם S5PC100 תוצרת חברת סמסונג, בעל יכולת לפעול בקצב שעון של 833MHz, אך מופעל בתת-המהרה לקצב של 600MHz.
* מעבד גרפי מסוג PowerVR SGX535
* אפשרות למכשיר בצבע לבן

==קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אייפון
קטגוריה:מכשירים שהושקו ב-2009
מזלג (שחמט)

בשחמט, מזלג (או לגיזה) היא טקטיקה שבה כלי מסוים מאיים על מספר כלים בו זמנית. כיוון שהצד השני אינו יכול לסגת עם כל הכלים באותו תור, הצד שביצע את המזלג זוכה באחד מהם. בדרך כלל יבחר הצד המותקף לנוע עם הכלי הטוב יותר. במקרה שאחד מהכלים המותקפים הוא המלך, חייב המותקף לנוע איתו ולהפסיד את הכלי השני.

כל כלי יכול לבצע מזלג. הכלי הטוב ביותר לביצוע מזלג הוא הפרש, כיוון שהוא מסוגל לקפוץ מעל כלים אחרים, וכמו כן הוא נע בצורה אחרת משאר הכלים והוא יכול לאיים על מלכה לגמרי בלי שהמלכה תאיים עליו. גם מלכה היא כלי טוב במיוחד לביצוע איומי מזלג, שכן היא יכולה לאיים על רוב הכלים מרחוק בלי שיאיימו עליה, וגם כי אפשר להזיז אותה לשמונה כיוונים.

== הגנות ממזלג ==
מהמזלג אפשר להתגונן במספר דרכים:
*להכות את הכלי שמבצע את המזלג (למשל, בדיאגרמה מימין, הרץ השחור יכול להכות את המלכה)
* לנוע עם אחד הכלים, כך שיגן על השני (בדיאגרמה משמאל, הפרש נע ומגן על הצריח (זאת רק אם יש הגנה על הפרש במקומו החדש), או לחלופין הצריח נע ומגן על הפרש באותה שורה)
*להכניס כלי אחר בין אחד הכלים המותקפים לכלי התוקף תוך כדי איום שקול או חזק יותר על היריב. כמו כן ניתן לזוז עם אחד המותקפים ולתקוף כנ"ל.
*לרתק את הכלי המאיים.
*לאיים באמצעות אחד מהכלים המאוימים בשח, היות שאי אפשר מייד לאחר מכן להכות את הכלי השני כשהמלך מאוים, אפשר להציל אחר כך את הכלי השני.
{|width=50%
|-
|
{| class="toccolours" style="float: CENTER;margin-right: 0" 
|

|}
|
{| class="toccolours" style="float: CENTER;margin-right: 0" 
|

|}
|}
קטגוריה:תאוריית שחמט
קטגוריה:מונחים בשחמט
ריתוק (שחמט)

בשחמט, ריתוק היא טקטיקה שבה כלי מאיים על כלי, כך שאם הכלי המאוים יזוז, הוא יחשוף את הכלי שמאחוריו להכאה, ומאחר שהכלי שמאחוריו חשוב יותר, הוא לרוב יעדיף לא לזוז. במקרה שהכלי שמאחוריו הוא מלך, הכלי איננו יכול לזוז כלל, או שהוא יכול לזוז רק לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק אותו.

רק הכלים "ארוכי הטווח": מלכה, רץ וצריח מסוגלים לבצע ריתוק.

==סוגי ריתוקים==
* ריתוק מוחלט - ריתוק למלך כך שאי אפשר להזיז את הכלי המרותק כלל, גם לא לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק; ריתוק של פרש למלך הוא תמיד ריתוק מוחלט.
* ריתוק חלקי - ריתוק למלך כך שאפשר להזיז את הכלי המרותק רק לאורך ציר ההתקפה של הכלי המרתק או להכות באמצעותו את הכלי המרתק; ריתוק של מלכה תמיד יהיה חלקי ולא מוחלט מאחר שמלכה יכולה לזוז גם לאורך ציר ההתקפה של צריח וגם של רץ.
* ריתוק יחסי - ריתוק לכלי שאינו המלך שלא מונע לחלוטין את סטייתו של הכלי המרותק מציר ההתקפה של הכלי המרתק אלא רק הופך אותה ללא כדאית מאחר שמאחורי הכלי המרותק יש כלי חשוב יותר או חזק יותר (למשל מלכה) או כי אם הכלי המרותק יוזז זה יאפשר איום משמעותי (למשל מט).
** ריתוק לכאורה - לכאורה הזזת הכלי המרותק אינה כדאית כי מאחוריו יש כלי חזק יותר, אך דווקא אם הכלי המרותק יוזז והכלי שמאחוריו יוכה השחקן שהזיז את הכלי המרותק יזכה (ראו: מט לגל).

קטגוריה:תאוריית שחמט
קטגוריה:קצרמר שחמט
שווייץ בתקופה הרומית

מטבעות רומיים של פרובינקיית רייטיה (בלטינית Raetia), אשר היוותה את חלקה המזרחי של שווייץ המודרנית, מהשנים 1 - 5 לפנה"ס]]
חיילים רומאים נלחמו לראשונה על אדמת שווייץ במאה ה-1 לפנה"ס. בשנים שלפני כן חדרה התרבות הרומית לאזור, אך לאחר השלמת כיבושה של שווייץ בשנת 15 לפנה"ס, עת הכניע טיבריוס את הרטים, שווייץ הפכה לפרובינקיה רומית ותהליך זה הואץ. שלטונה של רומא באזור נמשך יותר-420 שנים נוספות, תחילה כאימפריה מאוחדת, והחל במאה ה-4 כאימפריה המערבית בלבד, אשר שבה והתאחדה עם המזרח ושוב נפרדה עד הפיצול הסופי לשתי ישויות נפרדות בשנת 395.

==הכיבוש הרומי==
בשנת 107 לפנה"ס פלשו לאזור שבטי הקימברים והטווטונים. שבטים אלו הנחילו לרומים מספר תבוסות צבאיות, ואף פלשו לאיטליה כשהם מתוגברים בלוחמים הלווטים שנספחו אליהם. לאחר שהוכו על ידי גאיוס מריוס בשנת 101 לפנה"ס, שבו הקימברים והטווטונים למקומות מוצאם.

בשנת 58 לפנה"ס ניסו ההלווטים, בלחץ השבטים הגרמאנים, לפלוש לגאליה, בהנהגת מנהיגיהם אורגטוריקס ודיוויקו אך הובסו על ידי יוליוס קיסר בקרב ביבראקטה, ושבו למקומות מוצאם, כשהם מובסים וכנועים. בשנת 15 לפנה"ס הכניע טיבריוס את הרטים, וארצם הפכה לפרובינקיה בשם רייטיה (בלטינית: Raetia).

אזור האלפים הפך לחלק מהאימפריה הרומית ותושביו קיבלו על עצמם את התרבות הרומית במהלך המאות הבאות.

==שווייץ הרומית==
===פוליטיקה ומשטר===
פרובינקיות) של מרכז אירופה בשנת 15 לספירה. עיקרה של שווייץ המודרנית הייתה שייכת באותה התקופה לפרובינקיית גרמניה עילית, ומיעוטה (החלק המזרחי) לפרובינקיית רייטיה.]]
מרכז השלטון הרומי באזור ישב בעיר אוונש שבקנטון וו. שווייץ באותה התקופה הייתה כפופה לחוקה רפובליקאית כמו זו אשר הייתה תקפה ברומא של אותם הימים. סמכויות השלטון בפרובינקיה בוצעו ברובם על ידי צמד שופטים המכונים Duumviri. מדי שנה נערכו בחירות לתפקיד, ובהם השתתפו כל האזרחים (גברים לבד, למעט עבדים) מעל גיל 25, ובתקופות מאוחרות יותר על ידי מועצה בעלת 100 חברים.

בעוד שהמערכת השלטונית בחלק המרכזי והמערבי של שווייץ, כפי שתואר לעיל, מתועדת היטב, לא ידוע שום מידע מהותי על המערכת הפוליטית והמנהלית של מזרחה של שווייץ - רייטיה.

בתקופה הרומית היה השטח הקרוי כיום "שווייץ" מחולק בין כמה פרובינקיות. עיקרו של השטח היה שייך לפרובינקיה גרמניה עילית. המזרח היה שייך לפרובינקיית רייטיה.

===תרבות וחברה===
התושבים הקלטים קיבלו על עצמם את התרבות הרומית ואת מנהגי הרומים ובבוא היום גם את הנצרות. הבישופויות הנוצריות הראשונות נוסדו במהלך המאה ה-4 לספירה.

האוכלוסייה הקלטית לא הושמדה כליל. שרידים ממנה נותרו באזורי ההרים. כיום ישנם מספר עשרות אלפי דוברי רומאנש, שפה מקומית המהווה כנראה וולגריזציה של השפה הלטינית, אותה רכשו הקלטים תושבי האזור בתקופת האימפריה הרומית. דוברי הרומאנש, הקרויים רטו-רומאנים, הם צאצאי ההלווטים והרטים הקדמונים שעברו רומאניזציה, מרוכזים בקנטון גראובינדן ומהווים כאחוז מאוכלוסיית שווייץ המודרנית. קרובים אליהם מבחינה אתנית דוברי הלדינית החיים בדרום טירול.

==שקיעת רומא באזור==
בשנת 259 פלשו לאזור השבטים האלמנים, אירוע שהפך את שטחה של שווייץ לגבול האימפריה למשך כמאה וחמישים שנה. בשנת 401 נאלצו הרומים להסיג את חייליהם מהאזור, בשל לחצן של פלישות הגותים. בשנת 406 כבשו האלמנים את צפונה של שווייץ, ולאחריהם הבורגונדים שכבשו את דרום שווייץ ומערבה.

==ראו גם==
* שווייץ בימי הביניים

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שווייץ: היסטוריה
קטגוריה:הרפובליקה הרומית
קטגוריה:האימפריה הרומית
ליד בקתת החוף

הפריזאי והפריזאית שבסרט
ליד בקתת החוף (בצרפתית: Autour d'une cabine) או בשמו המלא: Autour d'une cabine ou Mésaventures d’un copurchic aux bains de mer, הוא סרט מונפש קצר בבימויו של הממציא הצרפתי אמיל ריינו, שהגדירו כ"פנטומימה ב-3 דמויות". הסרט מורכב מ-636 תמונות שצוירו ביד במהלך 1893. הסרט הוקרן לראשונה באמצעות פרי המצאתו של ריינו, התיאטרון החזותי (théâtre optique) - מכשיר מהפכני שאיפשר הקרנה ידנית של סרט צבעוני בתקופה שלפני המצאת הסינמטוגרף. הסרט אילם ומלווה על ידי פסנתר בקטע שנכתב במיוחד לצורך כך על ידי המלחין גסטון פולן (Gaston Paulin) וכן באפקטים קוליים שיוצרו ידנית, למשל רעש הדלת של בקתת החוף.

הסרט הוקרן באופן סדיר לציבור במוזיאון גרוון החל מדצמבר 1894 עד מרץ 1900.

==עלילה==
הסרט נעשה כולו באותה סצנה: חוף בו ניצבות שתי בקתות חוף וקרש קפיצה. שתי דמויות, גבר ואישה, משתעשעים בקפיצה למים מקרש הקפיצה, ולפתע מופיעות על החוף. האישה משחקת עם כלבה הקטן בזמן שהגבר מחליף לבגד ים, כאשר מופיע מאחורי הבקתה ג'נטלמן (corpuchic) המטריד אותה. היא נכנסת להחליף לבגד ים והוא מציץ לה בעניין רב, כאשר הגבר יוצא מהביתן, נוזף בג'נטלמן ומרחיק אותו מהאזור. אז האישה חוזרת בבגד ים, השניים נכנסים למים, משתכשכים מעט ושוחים שמאלה אל מחוץ לסצנה. ברגע שהזוג עוזב, נראה גבר מפליג בספינה החוצה את המסך, עוצר במרכז החוף וגולל את המפרש עליו כתוב "La représentation est terminée".

==אחריתו של הסרט==
במהלך השנים חולק הסרט ההיסטורי על ידי משפחת ריינו לגופים שונים. הסצנה האחרונה של הסרט (16 תמונות) ניתנה לסינמטק פראג בשנת 1926. שאר הסרט נמכר באוקטובר 1948 ל-CNC, הסינמטק הצרפתי, שם הוא עבר תהליכי שימור. עותק של 16 התמונות האחרונות הועברו חזרה מפראג בשנת 1996, וכך נותרו 2 עותקים מלאים: הראשון בגודל טבעי והשני ב-35 מ"מ.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=A5MXcxaRXNc Autour d’une cabine], YouTube, (שימו לב שקצב ההקרנה מהיר בהרבה מזה שהונהג במקור)
* [https://www.webcitation.org/66urH3IMB?url=http://www.emilereynaud.fr/index.php/post/Autour-dune-cabine Autour d’une cabine ou Mésaventures d’un copurchic aux bains de mer - Émile Reynaud] 

קטגוריה:סרטים קצרים
קטגוריה:סרטים מצוירים
קטגוריה:סרטים אילמים
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי 1894
קטגוריה:הטרדה מינית
כבישה

צנצנות של ירקות כבושים
כבישה היא תהליך עיבוד מזון (ירקות או פירות) על ידי השרייתו זמן ארוך כשהוא מבודד לחלוטין מחמצן, לרוב כשהוא שקוע בתוך נוזל. הכבישה מתבצעת הן למטרות טעם והן למטרות שימור. נוזל הכבישה הוא תמלחת המכילה ריכוזים גבוהים של מלח בתוספת תבלינים שונים ואז מתבצעת תסיסה לאקטית או חומצת חומץ בתוספת תבלינים שונים.

ב-2020 התגלה מול חופי חיפה אתר כלכוליתי ובו עדויות לכבישת זיתים לפני כ-6,600 שנה.

==כללי==
הכבישה מתבצעת בדרך כלל בירקות ובבשרים. בין הנכבשים הנפוצים ניתן למנות: זיתים, מלפפונים (מלפפון חמוץ), כרוב, כרובית, מליח (דג מלוח) סרדינים, ביצים ובשר.

נוזלי הכבישה הנפוצים הם: חומץ, מי מלח, ושמן, כשאליהם מוספים עשבי תיבול שונים, כשום, חרדל, קינמון, זעתר, שמיר ועוד.כבישה באמצעות חומר חומצי כגון חומץ או חומצת לימון נקראת החמצה, וכבישה במי-מלח היא למעשה תסיסה הומולקטית.

לעיתים אין צורך בהוספת נוזלים בתהליך הכבישה בשל שימוש במים הטבעיים של המזון הנכבש. תרכובות שימור שונות משמידות חיידקים רבים במזון הנכבש וסביבתו, ובכך מאטות את רקבונו.

== בהלכה ==

בהלכה פסקו כשיטתו של האמורא שמואל, לפיה מאכל שעבר תהליך כבישה מקבל מעמד של מאכל שבושל בתוך הנוזל שבו נכבש. כך שאם נכבש בשר או ירק בחומץ שנאסר מטעם יין נסך, הוא נאסר באכילה כאילו בושל בו. ישנה מחלוקת אם גם כלי ששהה בו נוזל אסור למשך זמן של יממה מעת לעת, נאסר מכח אותו נוזל כאילו בושל בו, וצריך לעבור הגעלה.

== ראו גם ==
* החמצה

==קישורים חיצוניים==

* אסף אביר, [https://thetaste.co.il/wet-fermentation/ איך מבשלים במים קרים], באתר "מה הטעם", 9 בינואר 2019

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שימור מזון
אללילה אלכבירה

כרזת ההצגה
אללילה אלכבירה ("הלילה הגדול", בערבית الليلة الكبيرة) היא אופרטה מצרית המוצגת בתיאטרון בובות. את היצירה חיבר בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 המשורר סלאח גאהין, והלחין סיד מכאוי. היא זכתה לפופולריות רבה, ומוצגת במצרים עד היום. 

מילות האופרטה נכתבו בלהג המצרי של השפה הערבית. 

האופרטה מביאה תמונות מחגיגה עממית שנערכת על קברו של קדוש סוּפי. היא מתארת באופן חי, הומוריסטי וצבעוני את גיבוריה של חגיגה זו: העולים לרגל המבקרים בקבר השייח', מוכר החומוס, בעל בית הקפה, בעל הקרקס ומאלף האריות, צלם הרחוב, ה"ארגוז" (מופע בובות) ועוד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מצרים: תרבות
קטגוריה:תיאטרון מצרי
קטגוריה:תרבות פופולרית
אנדרו לאטימר

אֶנְדרוּ לָאטִימֵר (באנגלית: Andrew Latimer; נולד ב-17 במאי 1947, גילדפורד שבאנגליה) הוא מוזיקאי אנגלי וחבר להקת הרוק המתקדם קאמל. לאטימר משמש לרוב כגיטריסט וסולן הלהקה, אך משמש לעיתים גם כחלילן וקלידן. לאטימר הוא הנגן היחיד מבין חברי הלהקה שהיה שותף בה לכל אורך שנות פעילותה.

לאטימר הקים חברת הפקות בשם "קאמל הפקות" אשר הפיצו את האלבומים המאוחרים יותר של הלהקה: . לאטימר הוא הכותב והמלחין של רוב השירים של קאמל, והוא נחשב לאחד מהמלחינים המקוריים ביותר בסגנון הפרוגרסיב רוק. המוזיקה שלו מתאפיינת בנגינה ושירה מלאות רגש ובמהלכים הרמוניים מורכבים.

במאי 2007 הודיעה אשתו של לאטימר, סוזן הובר, כי הוא סובל מהפרעת דם חמורה. בסוף שנת 2007 עבר לאטימר השתלת מח עצם ובספטמבר 2008 הוא שוחרר לביתו.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:מוזיקאים בריטים
קטגוריה:גיטריסטים בריטים
קטגוריה:חלילנים
קטגוריה:אנגלים שנולדו ב-1947
יום ההנפשה הבין-לאומי

יום ההנפשה הבין-לאומי או יום האנימציה הבין-לאומי חל ב-28 באוקטובר ומציין את ההקרנה הפומבית הראשונה של סרטי הנפשה בשנת 1892 במוזיאון גרוון בפריז: פיירו המסכן (Pauvre Pierrot, צויר ב-1891), הליצן וכלביו (Clown et ses chiens, צויר ב-1890) ובירה טובה (Un bon bock, צויר ב-1888). ההקרנה הראשונה נערכה על ידי אמיל ריינו בזכות המצאתו שנקראה "תיאטרון חזותי" (Théâtre optique). אמנם בשנת 1895 האחים לומייר הציגו את הסינמטוגרף שהאפיל על התיאטרון החזותי של ריינו, ואף גרמו לו לפשיטת רגל, אך ההקרנה הראשונה של ריינו היא זו שנכנסה לדפי ההיסטוריה.

היום הבינלאומי הוכרז לראשונה בשנת 2002 על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה, ומאז מצוין מדי שנה בעשרות מדינות ברחבי העולם, בפרט בישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20170213001643/http://www.asifa.net/what-we-do/iad/ יום ההנפשה הבינלאומי], אתר ASIFA.
* 

קטגוריה:הנפשה
קטגוריה:חגים ומועדים
קטגוריה:אירועים בחודש אוקטובר
שלום סעדיה גמליאל

הרב שלום סעדיה גמליאל (כונה בתימן: מארי סאלם סעיד אלג'מל; ז' בניסן ה'תרס"ז, 22 במרץ 1907 - ו' בתמוז ה'תשס"א 27 ביוני 2001) היה רב וסופר מיהודי תימן.

נולד בצנעא בירת תימן. למד אצל סבו, הרב אברהם בדיחי, ואצל אחרים. למד לימודי קודש לצד לימודי חול בבית הספר המתוקן ("אלמכתב") בניהול הרב יחיא קאפח ובנו הרב דוד קאפח בעת שלטון האימפריה העות'מאנית בתימן, עד סגירתו עם חזרת האמאם לשלטון. בשנת 1928 הוסמך לרבנות ונבחר לרב בית הכנסת בשכונה הגדולה של צנעא. בשנת 1932 התמנה ליועץ לענייני יהודים של מלך תימן, המלך יחיא. כמו כן שימש כפרנס ("עאקל") הפלג הדרדעי בצנעא, שבין תפקידיו היה תפקיד גביית הג'זיה.

בשנת 1944 עלה לארץ ישראל והחל ללמד בישיבת הרש"ש בירושלים. כעבור שלוש שנים נבחר לראש הישיבה.

ב-1950 מונה למנהל אזור ירושלים, חבל לכיש וחבל עדולם של שירותי הדת במשרד הדתות ושימש בתפקיד עד פרישתו לגמלאות בשנת 1978. בשנת 1950 מונה לרב של מחנה העולים "גאולה" על יד עדן וסייע בעליית יהודי תימן לישראל במסגרת מבצע מרבד הקסמים.

בשנת 1978 יצא הרב גמליאל לגמלאות וייסד את "מכון שלום לשבטי ישורון" בירושלים. פרסם ספרים מחקריים ותורניים. מרבית ספריו המחקריים מבוססים על מסמכים שהביא עמו מתימן. 

נפטר בגיל 94 ונטמן בהר המנוחות בירושלים, והותיר אחריו ארבע בנות ובן.

==מספריו==
*אורחות תימן - שערים באורחות תימן, לשון, היסטוריה וחברה
*היהודים והמלך בתימן
*חכמי היהודים בתימן
*פעמי העלייה מתימן
*פקודי תימן - מס החסות בתימן
*מגילת הישועה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
ז'אן דוז'רדן

ז'אן דוז'רדן (בצרפתית: Jean Dujardin; נולד ב-19 ביוני 1972) הוא שחקן קולנוע וקומיקאי צרפתי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי ופרס גלובוס הזהב על משחקו בסרט "הארטיסט" (2011).

== קורות חייו ==
דוז'רדן נולד ברואי מלמזון (Rueil-Malmaison) שבצרפת והתפרסם לראשונה ב-1996 במופע כישרונות בטלוויזיה הצרפתית. בשנים 1999–2003 הופיע בסדרה קומית בטלוויזיה הצרפתית, "Un gars, une fille".

בשנת 2005 שיחק לראשונה בקולנוע בתפקיד ראשי, בסרט "Brice de Nice", בו גם השתתף בכתיבת התסריט. ב-2006 ו-2009 הופיע בתפקיד הראשי בסדרת סרטי פרודיה צרפתיים על הסוכן החשאי 117 (פרודיה על דמותו הבדיונית של הסוכן החשאי 007, ג'יימס בונד); על הופעתו קיבל מועמדות לפרס סזאר כשחקן הטוב ביותר (2007).

בשנת 2011 זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן, בפרס גלובוס הזהב, בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט האילם "הארטיסט", בתור שחקן הראינוע ג'ורג' ולנטין.

בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של רומן פולנסקי "קצין ומרגל". הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם משנת 2014 ומגולל את פרשת דרייפוס מנקודת מבטו של ז'ורז' פיקאר, בגילומו של דוז'רדן. על תפקיד זה היה מועמד לפרס סזאר.

בין השנים 2009 ל-2014 היה נשוי לשחקנית אלכסנדרה לאמי.

==פילמוגרפיה חלקית==

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.deadline.com/tag/jean-dujardin/ כתבות על ז'אן דוז'רדן], באתר Deadline 
* 

 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:קומיקאים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:זוכי אוסקר: השחקן הטוב
קטגוריה:זוכי פרס ACTAA: השחקן הטוב
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן ראשי בקומדיה או בסרט מוזיקלי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1972
ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית

איור מתוך הספר
ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית (באנגלית: Mrs Beeton's Book of Household Management) הוא ספר שיצא לאור בשנת 1861 ונועד להוות מדריך לניהול משק הבית הוויקטוריאני בבריטניה. הספר נכתב על ידי איזבלה ביטון, שנודעה בעטיו בכינוי "הגברת ביטון". הספר זכה להצלחה רבה ונחשב ל"תנ"ך" של ספרי הבישול האנגליים.

הספר פורסם כמוסף לכתב עת שפרסם בעלה של ביטון, סמיואל ביטון, בין השנים 1859–1861.

== תוכן==
בספר 1,112 עמודים, מהם 900 מכילים מתכונים, ועל כן עיקרו של הספר הוא ספר בישול. מרבית המתכונים לוו באיורים צבעוניים, והיה זה ספר הבישול הראשון שלווה באיורים. מרבית המתכונים בספר מקורם בספר הבישול שכתבה אלייזה אקטון.

הספר נועד להוות מדריך לניהול כל ההיבטים של משק הבית, וכלל 2,751 הוראות לטיפול במשרתים וכן הנחיות לטיפול במחלות ילדים. הספר זכה להצלחה רבה ובשנה בה יצא לאור נמכרו ממנו 60,000 עותקים. עד שנת 1868 נמכרו למעלה משני מיליון עותקים של הספר.

לאחר מותה של איזבלה בשנת 1865 נקלע בעלה לחובות ובשנת 1866 מכר את הזכויות להוצאת וורד, לוק וטיילר (Ward, Lock and Tyler) עבור 3,250 ליש"ט. הספר זכה להצלחה רבה ונמכר עד ימינו (אף שכיום שונה הספר בתוכנו מהמהדורות המקוריות). "הגברת ביטון" הפכה לסמל תרבותי בבריטניה, וראשיתם של שני מתכונים, זכו לפרסום רב והפכו לביטויים המסמלים את התקופה הוויקטוריאנית בה נכתב הספר: . וכן .

== קישורים חיצוניים ==

; גרסאות אינטרנטיות:
* [http://www.gutenberg.org/ebooks/10136 ספרה של הגברת ביטון] באתר פרויקט גוטנברג
* [https://web.archive.org/web/20081007101125/http://etext.library.adelaide.edu.au/b/beeton/isabella/household/ גרסה אינטרנטית של הספר באתר אוניברסיטת אדלייד]
* [http://www.mrsbeeton.com/ גרסה אינטרנטית של הספר]
; מידע על הספר
* [http://www.oup.co.uk/worldsclassics/magarchive/mag1/article01/ מידע על הספר]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי בישול
קטגוריה:התקופה הוויקטוריאנית
קטגוריה:ספרי שנות ה-1860
קטגוריה:ספרים בריטיים
קטגוריה:נשים בתקופה הוויקטוריאנית
MAVEN

MAVEN (ראשי תיבות של: Mars Atmosphere and Volatile EvolutioN) היא גשושית לחקר מאדים ששוגרה על ידי נאס"א ב-18 בנובמבר 2013 כחלק מתוכנית מארס סקאוט. מטרת המשימה היא לחקור את אטמוספירת מאדים.

== סקירת המשימה ==
ב-15 בספטמבר 2008 הודיעה נאס"א כי היא בחרה ב-MAVEN להיות משימת מארס סקאוט 2013. MAVEN גברה על 9 מועמדים אחרים למשימה. MAVEN שוגרה בנובמבר 2013 ונכנסה למסלול סביב מאדים בספטמבר 2014. עלותה של משימת MAVEN היא כ-485 מיליון דולר.

מטרות משימת MAVEN הם:
*לקבוע מה תפקידו של החומר הנודף מאטמוספירת מאדים ונפלט לחלל במהלך הזמן.
*קביעת המצב הנוכחי של האטמוספירה הגבוהה, היונוספירה והאינטראקציה שלהם עם רוח השמש.
*קביעת השיעורים הנוכחיים של הגז הטבעי והיונים הנפלטים לחלל והתהליכים השולטים בהם.
*קביעת היחס בין איזוטופים באטמוספירת מאדים.

MAVEN שוגרה על גבי משגר אטלס 5 ב-18 בנובמבר 2013, ונכנסה למסלול של מאדים ב-22 בספטמבר 2014.

== מבנה החללית ==
MAVEN מבוססת על מבנם של MRO ומארס אודיסיי. מחלקת החלל של לוקהיד מרטין תבנה את החללית ותבחן אותה.

=== כלים מדעיים ===
MAVEN עתידה לחקור את אטמוספירת מאדים ואת האינטראקציה שלה עם השמש. החללית תישא מכשירים שימדדו את מאפייני הגזים המרכיבים את אטמוספירת מאדים, האטמוספירה העליונה, רוח השמש והיונוספירה. אוניברסיטת קולורדו, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומרכז טיסות החלל גודרד אחראים כל אחד על בניית מערכת אחרת שתשוגר על גבי החללית.

המערכות כוללות:
*Particles and Field (P&F) Package – נבנה על ידי אוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
**SWEA – מודד את האלקטרונים ביונוספירה וברוח השמש.
**SWIA – מודד את צפיפות ומהירות רוח השמש והיונים במעטה המגנטוספירה.
**STATIC – מודד יונים תרמיים עד ליונים בעלי בריחת-אנרגיה בינונית.
**SEP – מזהה את ההתנגשויות בין חלקיקי סולאריים באטמוספירה העליונה.
**LPW – קובע את מאפייני היונוספירה וגלי החום של יונים הנמלטים המאטמוספירה וקרינה סולארית אולטרה-סגולה החודרת לאטמוספירה.
**MAG – מודד את הרוח הסולארית הבין-כוכבית והשדות המגנטיים של היונוספירה.
*Remote Sensing (RS) Package – נבנה על ידי אוניברסיטת קולורדו.
**IUVS – מודד מאפיינים גלובליים של האטמוספירה העליונה והיונוספירה של מאדים.
*Neutral Gas and Ion Mass Spectrometer (NGIMS) Package – נבנה במרכז טיסות החלל גודרד
**NGIMS – מודד את הרכב האיזוטופים של גזים טבעיים ויונים.

== ראו גם ==
*פיניקס (גשושית)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.nasa.gov/mission_pages/mars/news/maven_20080915.html דף הפרויקט באתר נאס"א] 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משימות לחקר מאדים
ליבהר

left
ליבהר (בגרמנית: Liebherr) היא חברה גרמנית העוסקת בייצור ציוד מכני הנדסי, עגורנים, ציוד תעופה, ציוד תחבורה, ציוד בנייה, מכונות לתעשייה, מכונות חקלאות, כלי עבודה ומכשירי חשמל ביתיים. החברה מספקת בנוסף מגוון של שירותים ומוצרים בטכנולוגיה חדשנית.

מטה החברה הראשי שוכן בעיר אשר בשווייץ. תהליכי הפיתוח והייצור של מוצרי חברת ליבהר מתבצעים ב-35 מיקומים ב-16 מדינות שונות. נכון לחודש דצמבר 2010 מעסיקה החברה 32,979 עובדים ביותר מ-120 חברות במדינות שונות ברחבי העולם.

==היסטוריה==
חברת ליבהר נוסדה בשנת 1949 בעיירה קירכדורף בבאדן-וירטמברג אשר בגרמניה על ידי הנס ליבהר כחברה משפחתית לציוד בנייה. המוצר הראשון של החברה היה עגורן נייד (TK-10) אשר היה ידוע בקלות הפירוק וההרכבה שלו. נכון לשנת 2011 החברה נמצאת עדיין בבעלות משפחתית מלאה, ומנוהלת על ידי הדור השני של המשפחה, איזולדה ליבהר וווילי ליבהר.
קבוצת ליבהר מחולקת ליחידות שונות בתוך החברה, אשר ניתנות לניהול יעיל וקל יותר. ניהול התפעול של ייצור המוצרים ומכירותיהם הם באחריות מלאה של החטיבה העוסקת בהם.

==מוצרים==
חברת ליבהר מייצרת עגורנים ניידים ומגדליים, ציוד לנמלים, ציוד מכני הנדסי הכולל כלים לכרייה, חציבה, וחפירה מהגדולים בעולם, בכללם: דחפורים, מעמיסים אופניים, מחפרים, טרקטורים ומפלסות; ציוד בנייה, ציוד סלילת כבישים, משאיות עפר, משאיות מחצבה גדולות, ומשאיות מערבלי בטון. כמו כן החברה מייצרת חלקי מטוסים ומהווה ספק עיקרי של חלקי מטוסים לאיירבוס. בנוסף, חברת ליבהר מייצרת מכונות תעשייתיות, כלי חיתוך תעשייתיים, כלי עבודה כגון מקדחים, ומכשירי חשמל ביתיים כגון מקררים ומקפיאים.

מוצרי החברה נרכשו על ידי חברת מנופי אבי ומופעלים בישראל.

== גלריית תמונות ==
<gallery>
Liehbherr hydraulic shovel.JPG|מחפר ליבהר
Liebherr T282.jpg|ליבהר T282 משאית המכרה הגדולה בעולם
Liebherr974chouleur.jpg|מחפר מכרות ליבהר 974
Bauma 2007 Loader Liebherr 5.jpg|יעה אופני ליבהר
Liebherr R934 Litronic.jpg|מחפר ליבהר R934
Liebherr 724 Planierraupe 2.jpg|דחפור ליבהר 724
Liebherr LTM1500-8.1 Autokran.jpg|משאית עגורן
Liebherr tower cranes dallas texas uptown 2009-08-18.jpg|עגורן מגדלי
Liebherr HS 895 01.jpg|עגורן נייד
Telescopic crane, SouthGate, Bath.jpg|עגורן טלסקופי
Liebherr Rostock 02.JPG|מנופי מטענים בנמל רוסטוק
Liebherr machine.JPG|מכונת קידוח
Gruszka2 poznan.jpg|מערבל בטון ליבהר
Elevator actuator hg.jpg|מניע למעלית ליבהר
Bauma 2007 Telescopic Handler Liebherr 2.jpg|מלגזה טלסקופית
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות גרמניות
קטגוריה:חברות צמ"ה
קטגוריה:חברות משפחתיות