OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ארברו

ארברו (בשוודית: Örebro) היא בירת מחוז ארברו שבמרכז שוודיה.

העיר היא השישית בגודל אוכלוסייתה בשוודיה ומהווה מפגש מרכזי של דרכים, נהרות ואגמים. באֶרברו חיים נכון לשנת 2019 155,989 תושבים ; עם זאת בתחום השיפוט של העירייה נמנים (נכון ל-2008) 132,277 נפש שחיים בעיר ובסביבותיה הקרובות (Örebro kommun).

ארברו שוכנת לקצהו המערבי של האגם ילמרן (Hjälmaren) - הרביעי בגודלו בשוודיה. "הפלג השחור" - Svartån - חוצה אותה ממערב למזרח בדרכו לאגם. ארברו יושבת בלב לבו של החבל העשיר, המאוכלס והמתועש של שוודיה: 70% מאוכלוסיית הממלכה חיים בטווח רדיוס של 300 ק"מ מהעיר. מיקומה בין הערים הגדולות - כ-200 ק"מ מסטוקהולם ו-300 ק"מ מגטבורג ומאוסלו, הפך אותה לעיר פופולרית. המצודה של ארברו מתוארכת למאה ה-13; כיום היא משמשת מושבו הרשמי של מושל המחוז, ולשכת התיירות פועלת בה.

השם Örebro מתייחס לגשר (bro) שחוצה את נהר Svartån שבו נמצאת העיר. 

בדומה לערים שוודיות אחרות, ארברו היא ביתם של מהגרים רבים וצאצאיהם - וב-2009 הם מנו 16 אחוזים מתושבי הקומין (הרשות המקומית), כשהם מייצגים כ-150 לאומים שונים. בעיר אוניברסיטה וענפי ספורט מפותחים. מלבד כבישים מהירים ואוטובוסים, את ארברו משרתים מסילות רכבת ושדה תעופה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20090306101939/http://www2.orebro.se/turism/EN/index.html ברוכים הבאים לארברו]: מדריך תיירות רשמי <small>(באנגלית)</small>

קטגוריה:שוודיה: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-12
הסגל הנשיאותי של רוסיה

מבנה האדמיניסטרציה הנשיאותית של נשיא רוסיה
סגל הקרמלין הוא השם הלא-רשמי לאדמיניסטרציה של נשיא רוסיה (ברוסית: Администрация президента России), או הסגל הנשיאותי הרוסי. זהו הגוף הממלכתי האחראי להבטחת פעולותיו והגדרת סדר יומו של נשיא רוסיה. הוא מורכב מצוות העובדים של נשיא רוסיה, העוזרים הנשיאותיים, היועצים, וסגני ראש סגל הקרמלין.

מקום מושבם בבניין הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית לשעבר, בסטאריה פלושצ'ד 4, מוסקבה.

==היסטוריה==
ב-1991, במהלך כהונתו של בוריס ילצין, הונחו היסודות לסגל הקרמלין, אשר דיווח ישירות לנשיא (מתקופת לנין ועד גורבצ'וב היו עובדי הקרמלין מורכבים מאנשי צוות של המפלגה הקומוניסטית). המשרד החדש כינס תחתיו את הסגל הנשיאותי שהחל לפעול בקיץ 1991 כצוות העבודה של נשיא רוסיה.

==מבנה ארגוני==
היחידות החשובות ביותר הפועלות בכפיפות לסגל הנשיאותי הן המועצה לביטחון לאומי, מועצת המדינה, שירות הביטחון הנשיאותי, המינהל הראשי לתוכניות מיוחדות (שאחראי לבניית ואחזקת הבונקרים הנשיאותיים), מינהל הפרוטוקול, מינהל המימון והתקציב, משרד מזכיר העיתונות הנשיאותי.

תחת כהונתו של ולדימיר פוטין מבנה הסגל אורגן מחדש ובוטלו מספר מחלקות בו.

==ראו גם==
*ראש סגל הקרמלין
*דובר הקרמלין
*משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100907212401/http://archive.kremlin.ru/eng/administration.shtml דף האדמיניסטרציה] באתר Kremlin.ru
* [https://web.archive.org/web/20100906135413/http://archive.kremlin.ru/articles/administration_about.shtml אודות האדמיניסטרציה הנשיאותית באתר הקרמלין]

*
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה

שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה () הוא שירות האבטחה האישי של נשיא רוסיה.

תחילה היה הארגון כפוף לאדמיניסטרציה הנשיאותית של רוסיה ובאמצע שנות ה-90 היה לחלק משירות האבטחה הפדרלי האחראי לאבטחת אישים ברוסיה. זהו גוף אבטחה האחראי לאבטחתו של הנשיא ובני משפחתו. הוקם ב-11 בנובמבר 1993.

==היסטוריה==
הארגון הוקם על ידי הנשיא בוריס ילצין כיורש למינהל האבטחה הראשי (מינהל 9 לשעבר בקג"ב). בראש הארגון הועמד אלכסנדר קורז'אקוב. במהלך מחצית שנות ה-90 בארגון הוקמו מחלקות לחקירת שחיתות בממשל ובממסד הנשיאותי. 

במהלך שנת 1996 סוכם על שליחתו לפנסיה של אלכסנדר קורז'אקוב והכפפת שירות הביטחון הנשיאותי לארגון אחר וביטול מעמדו כארגון עצמאי. שנה לאחר מכן הוקם שירות האבטחה הפדרלי.

באפריל 2001 הפך שירות הביטחון הנשיאותי ליחידת סמך בשירות האבטחה הפדרלי, ואבטחת הנשיא ובני משפחתו נשארה תפקידו העיקרי.

==ראשי שירות הביטחון הנשיאותי==
*אלכסנדר קורז'אקוב (1991–1996)
*יורי קראפיווין (1996)
*אנאטולי קוזנצוב (1996–2000)
*ויקטור זלוטוב (2000–2013)
*אולג קלימנטייב (2013–2015)
*דמיטרי קוצ'נב (2015—2016)
*אלכסיי רובז'נוי (2016—ואילך)

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:Vladimir Putin arrives in Helsinki, 16 July 2018 (1).jpg|מאבטחי שירות הביטחון מחוץ למטוס הנשיאותי
קובץ:Vladimir Putin arrives in Helsinki, 16 July 2018 (4).jpg|המכונית הנשיאותית אותה מתחזקים אנשי שירות הביטחון
קובץ:Машина сопровождения проекта "Кортеж".jpg|רכבי האבטחה מדגם אאורוס ארסנל
</gallery>

==ראו גם==
*משטרת הארמון (רוסיה)

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20110606042700/http://www.agentura.ru/dossier/russia/fso/sbp/structure/ אודות שירות הביטחון הנשיאותי הרוסי ]
* [https://web.archive.org/web/20160303233829/http://news.nana10.co.il/Article/?ArticleID=14462 סוכל ניסיון התנקשות בפוטין (ספטמבר 2000)]
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20150325172459/http://agentura.ru/dossier/russia/fso/sbp/ שירות הביטחון הנשיאותי באתר Agentura.ru]
* [https://web.archive.org/web/20091113200738/http://www.hs-pr.ru/about-us/news/2009/11/11/11-noyabrya-den-rozhdeniya-sluzhby-bezopasnosti-prezidenta-rf כתבה ברוסית אודות הארגון]

קטגוריה:שירות האבטחה הפדרלי הרוסי
ילדי השמש

ילדי השמש הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי רן טל, אשר יצא בשנת 2007, בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט זכה בשנת 2008 בפרס סרט התעודה הטוב ביותר בתחרות ע"ש וולג'ין בפסטיבל הסרטים של ירושלים.

הסרט בוחן את "ילדי השמש" - הדור הראשון של ילדי החינוך המשותף בקיבוצים אשר גודלו על ברכי האידאולוגיה הקיבוצית. הסרט משלב קטעי ארכיון לצד ראיונות. בסרט מתארים המרואיינים בין השאר תחושות נוסטלגיה כלפי ילדותם בקיבוץ וערכי התנועה הקיבוצית שליוו אותם, לצד קשיים רגשיים שחוו כילדים בעקבות אורח החיים הקיבוצי, למשל הריחוק מההורים בשל הלינה המשותפת.

==קישורים חיצוניים==

* [https://jfc.org.il/movie/36110-2/ "ילדי השמש" - הסרט המלא לצפייה בתשלום] באתר [https://jfc.org.il/ ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* [https://www.youtube.com/watch?v=4EibzWp-DmE&ab_channel=חייםבסרט-סרטיםמהחיים ילדי השמש], לצפייה ישירה באורך מלא עם תרגום. אתר יוטיוב
* [https://jfc.org.il/movie/36110-2/ "ילדי השמש", צפייה ישירה בסרט באתר ארכיון הסרטים הישראלי, סינמטק ירושלים]
* 
* 

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטים תיעודיים ישראליים
קטגוריה:הקיבוץ בתרבות ובאמנות: סרטים
קטגוריה:זוכי פרס אופיר: סרטים
קטגוריה:סרטי רן טל
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2007
בני ימין

בני ימין (בִּנִי יַמִינַ - Bini Yamina, במשמעות "בני הדרום"<ref name=":0"></ref>; בניגוד ל"בני שמאל" , במשמעות "בני הצפון"<ref name=":0"></ref>) היו קבוצה של שבטים נודדים (לפחות ארבעה) מהמאה ה-18 לפנה"ס בצפון מסופוטמיה באזור נהר הפרת התיכון ליד נהר הבליח. בני ימין הוזכרו תכופות בתעודות שנמצאו בגנזך המלכותי של מרי, עיר ממלכה עתיקה שנחרבה במאה ה-18 לפנה"ס על ידי חמורבי.

כ־60% מבני ימין נשאו שמות אמוריים, וכ־23% שמות אכדיים (השאר לא מזוהים).<ref></ref>

==היסטוריה==
בני ימין היו נודדים למחצה שגידלו עדרי צאן גדולים והגיעו במסגרת נדודיהם עד למרכז סוריה. חלק מהשבטים התיישב באזור בבל, אך מרכזם היה בחרן שם נהגו להתכנס לטקס ברית ראשי "בני ימין" במקדש אלוהי הירח. זקני השבטים נקראו סיבותו (Sibutu) והיו מתכנסים להתיעצויות. מנהיגי בני ימין היו שרים ונסיכים שנקראו סוגאגו (Sugagu).

המשמעות המקורית של השם היא "בני הדרום", בניגוד לשבטי "בני שמאל" – בני הצפון, אך בימי הארכיון המלכותי של מרי לא ניכרה חלוקה גאוגרפית כזאת בין השבטים, וכנראה שהשמות הם זכר לחלוקה קדומה יותר.<ref name=":0"></ref>

שמו של אחד מהשבטים נקרא "יריחום". בני ימין מופיעים בטקסטים ממארי לצידם של שבטים נודדים אחרים שנקראו סותו ו"רַבּוּ" שישבו על הגדה המערבית של הפרת, ועל פי הטקסטים נקראו אחים של בני ימין. הטקסט מזכיר גם קבוצה שנקראת "בני שמאל" , בני הצפון, יושבי המחוזות שמצפון מערב לממלכת מארי. שם המעיד על קרבה לבני ימין.

יש הסוברים שזכר בני שמאל נשמר בממלכת שמאל שנקראה "יאדי", המוזכרת בתעודות מהמחצית הראשונה של האלף ה-1 לפנה"ס. השמות: בני ימין ובני שמל הם שמות שמיים-מערביים.

על פי תעודות מארי, בני ימין התנפלו מדי פעם על חבלי הארץ שנמצאו בין מארי, תִרְקַה ושַגַרַתֻם. הם עסקו בביזת התושבים ועדרי צאנם, ולעיתים גם התיישבו בתוכם. מלכה של מארי זמרי-לים נלחם בהם, תפס את מלכיהם והרג את שר צבאם שתוארו היה דַוִדֻם. ניצחונו זה היה כה חשוב, עד שנקראו לפחות שתי שנות מלכות של זמרי-לים על שם הניצחון.

השערת החוקרים היא שההתנגשויות של בני ימין עם מלכי מארי הם חלק מגל ההתפשטות האחרון של העמים השמיים-מערביים למזרח ולצפון מזרח. התפשטות זאת נבלמה במאה ה-18 לפנה"ס בעקבות התפשטות השבטים החורים (שמקורם בהרי הקווקז) דרומה לאזורים סביב מארי.

==הקשר בין בנימין לבני ימין==
קיימת תאוריה במחקר הגורסת שיש זהות בין בני ימין לבנימין המקראי. זיהוי זה נתמך במסורת המקראית לפיה מוצא האבות הוא מצפון מסופוטמיה בארם נהריים ובקשר בין חרן שהייתה עיר האבות ומקום כינוסם של שבטי בני ימין. קשר נוסף נמצא בין שמו של אחד השבטים "יריחום" לשמה של העיר יריחו באזור שבט בנימין בישראל. למרות עתיקותה של העיר, היא אינה מוזכרת במכתבי אל עמרנה ולא ברשימות המצריות של ערי כנען, והתאוריה גורסת שהשם יריחו ניתן לה בעקבות כיבוש בני ימין שהביאו את השם עימם מהעיר חרן. תאוריה זאת של שינוי שם נתמכת בשינוי שמות הערים שנמצא במקרא כגון שינוי השם "לוז" לבית אל, "קריית ספר" לדביר, "ליש" לדן ועוד.

תאוריה זו סותרת את המסורת המקראית, לפיה בנימין נולד בכנען, כשהוא היחיד מבני יעקב שלא נולד במסופוטמיה.

==לקריאה נוספת==
* שמואל ייבין, הערך: בנימין, אנציקלופדיה מקראית, כרך 2, ירושלים: מוסד ביאליק, עמ' 264–266
* משה ענבר, השבטים האמוריים במארי, אוניברסיטת תל אביב, 1985

==קישורים חיצוניים==
* משה ענבר, '[http://mikranet.cet.ac.il/pages/item.asp?item=7646 תעודות מארי וההתנחלות]', עת־מול, אוקטובר 1985, 63, באתר "מקראנט"

==הערות שוליים==

קטגוריה:עמים קדומים
קטגוריה:עמים שמיים
קטגוריה:אמורים
קטגוריה:מסופוטמיה
ארמון קונסטנטין

פגישת מנהיגי ה-G8 בארמון
אנשי הגווארדיה הרוסית בפתח ארמון קונסטנטין, תמונה מ[[המאה ה-19]]
ארמון קונסטנטין (רוסית: Константиновский дворец) הוא אתר שהוכרז כאתר מורשת רוסית ומשמש כמעון נשיאותי לנשיא רוסיה. מכונה בשם "ארמון הקונגרסים" (государственный комплекс «Дворец конгрессов»). הארמון נבנה במאה ה-18 ושוכן על הגדה הדרומית של המפרץ הפיני על נהר סטרלקה, כ-20 ק"מ מהעיר סנקט פטרבורג.

==היסטוריה==
בעליו הראשונים של הארמון היה פיוטר הגדול. בסוף המאה ה-18 העיירה סטרלנה באזור סנקט פטרבורג, הייתה לרכושו הפרטי. ב-1797 הצאר פאבל הראשון, העניק את הארמון במתנה לבנו, הנסיך הגדול קונסטנטין פאבלוביץ', שעל שמו נקרא הארמון והפארק שסביבו.

הארמון נבנה על פי פרויקט של האדריכל ניקולה מיקטי. בשנות 1750 הארמון עוצב על פי תכנונו של ברתולומאו רסטרלי, האדריכל הרוסי-איטלקי שנחשב למעצב העיר סנקט פטרבורג. לאחר שפרצה שרפה במקום ב-1803 הארמון שופץ על ידי האדריכל הרוסי אנדריי וֹורוניחין. בשנים 1847–1851 הארמון שופץ שוב.

בתקופת מלחמת העולם השנייה הארמון נהרס כמעט לגמרי, כמו מרבית מבני העיר. לאחר המלחמה החלו בעבודות שיפוץ שנמשכו עד שנות 1990. המבנה עבר מיד ליד לאורך אותה תקופה, תחילה השתכן בו המכון הארקטי של לנינגרד (Ленинградское арктическое училище) שלמדו בו טכנאים שהשתלבו לאחר מכן בעבודה בתחנות מחקר בקוטב הצפוני או באנטארקטיקה. הארמון עבר תחת חסות מספר חברות שונות עד שנת 2000.

בשנת 2000, המנהל לענייני נשיא רוסיה בשיתוף פעולה עם החברה הרוסית לשימור אנדרטאות מימנה את שיקומו ושיפוצו של הארמון. נבנה ארמון קונגרסים והארמון הפך לרכוש ממלכתי של נשיא רוסיה, שיפוץ הארמון כלל הוספת מספר מבנים שונים, הפיכת אגפים מסוימים למוזיאון ובניית סיפון ליכטות. בקיץ 2006 ארמון הקונגרסים אירח את פסגת G-8 ובקיץ 2013 אירח את פסגת G-20 .

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רוסיה: פוליטיקה
קונסטנטין
קטגוריה:נשיאות רוסיה
טאירה נו קיומורי

טאירה נו קיומורי (יפנית: 平清盛 ; 1118–1181) היה מצביא יפני מתקופת הייאן. ייסד את הממשלה הראשונה בהיסטוריה של יפן שנוהלה על ידי סמוראים.
== חייו ==
לאחר מות אביו, טאירה נו טָדַמוֹרי, בשנת 1153, נטל קיומורי את השליטה על שבט טאירה והחל להרחיב את השפעתו בעולם הפוליטי של הבירה קיוטו. בשנת 1156 הוא ומינאמוטו נו יושיטומו, ראש שבט מינאמוטו, דיכאו את מרד הוגן, והדבר ביסס את מעמד שני השבטים ככוח הלוחם החזק בבירה. אולם, כוחם החדש הביא לחילוקי דעות, והשניים הפכו ליריבים, כאשר היריבות הגיעה לשיאה בשנת 1159 עם פרוץ מרד הייג'י. קיומורי יצא מהעימות כאשר ידו על העליונה, הוציא להורג את יושיטומו ושני בניו הבוגרים, ובכך הפך לראש השבט החזק ביותר בקיוטו. עם זאת, היקף השפעתו על המחוזות האחרים ביפן באותה עת נתון לדיון. קיומורי גילה רחמנות כאשר הסכים לחוס על חיי בניו הצעירים של יושיטומו - ביניהם יוֹריטוֹמו, נוֹריוֹרי ויושיצְוּנֵה - פעולה שתתברר לימים כגורלית לשבט טאירה.

מתוקף מעמדו כראש השבט הלוחם היחיד בבירה, ניצל קיומורי את האפשרות לזרוע סכסוכים בין הקיסר לשעבר גו-שירקאווה ובנו הקיסר ניג'ו. הדבר סייע לו לטפס במעלה סולם הדרגות הממשלתיות, על אף שרבים מהתארים שהוענקו למשפחתו ניתנו בשל פטרונותו של גו-שירקאווה. עלייתו של קיומורי הגיעה לשיאה בשנת 1167, כאשר הפך לאיש החצר הראשון ממשפחת לוחמים אשר מונה לדאיג'ו דאיג'ין, השר הבכיר בממשלה, ומנהל הממשלה הקיסרית דה פקטו. כנהוג, הוא ויתר במהרה על הנהגת שבט טאירה, מתוך כוונה לשאת בתואר הפוליטי והחברתי היוקרתי ביותר, מבלי להיות כבול למחויבויותיו כראש שבט. מנהג זה היה הנוהג בקרב הצמרת הפוליטית ביפן של תקופת הייאן, ובעשותו כן, הצהיר קיומורי על מעמדו הרם בממשלה. אולם, רבים מאנשי החצר האחרים (שלא השתייכו למשפחות לוחמות) הביעו מורת רוח ממינויו של קיומורי לתפקיד הדאיג'ו דאיג'ין ומאופן התנהלותו כלפי אנשי החצר אחרים.

בשנת 1171 ארגן קיומורי נישואים בין הקיסר טאקאקורה לבין בתו טאירה נו טוֹקוּקוֹ. בנם הבכור, הנסיך טוֹקיהיטו, נולד בשנת 1178. שנה לאחר מכן, ביים קיומורי הפיכה, אילץ את מתנגדיו הפוליטיים להתפטר ממשרותיהם, ולבסוף גירש אותם. את המשרות שהתפנו בממשלה הוא מסר לאנשי שלומו וקרובי משפחתו, ואף כלא את הקיסר לשעבר גו-שירקאווה. לבסוף, בשנת 1180, אילץ קיומורי את חתנו, הקיסר טאקאקורה, לותר על כסאו, והכתיר במקומו את הנסיך טוקיהיטו, שהפך לקיסר אנטוֹקוּ.

מחום, מתעמת טאירה נו קיומורי עם חזיונות גיהנום ורוחות קורבנותיו, בהדפס של יושיטושי משנת 1883]]
עם עליית כוחו ועושרו של שבט טאירה, והמונופול בו החזיק קיומורי בממשלה, רבים מבעלי בריתו, רובם סמוראים ממחוזות אחרים, ואפילו בני שבטו, פנו נגדו. הנסיך מוֹצ'יהיטוֹ, אחיו של הקיסר טאקאקורה, קרא לשבט מינאמוטו, יריביו הוותיקים של קיומורי, להתמרד כנגד שבט טאירה, ובכך למעשה החל את מלחמת גֵנְפֵּיי בשנת 1180. קיומורי מת בתחילת השנה שלאחר מכן ממחלה, והותיר את בנו טאירה נו מוּנֵמוֹרי להוביל את נפילתו והשמדתו של שבט טאירה בידי מינאמוטו בשנת 1185. לפי האגדה, בעת היותו על ערש דווי, סבל קיומורי מחום כה גבוה, עד כי כל אדם שהתקרב אליו היה נשרף בשל החום העז, ושלאחר מותו גופתו הונחה להתקרר מספר שעות, טרם שאפשר היה להזיזה.

== טאירה נו קיומורי בתרבות ==
קיומורי הוא הדמות הראשית באפוס מתקופת קמקורה עלילות הייקֵה.

קיומורי מופיע בעיקר כנבל טוב לב בסדרות מאנגה של אוסאמו טזוקה העוסקות במלחמת גנפיי.

==ראו גם==
* מינאמוטו נו יושיטומו
* מינאמוטו נו יוריטומו
* תקופת הייאן
* מרד הוגן

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:אישים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:ילידי 1118
קטגוריה:נפטרים ב-1181
מעון ההארחה הממלכתי

מעון ההארחה הממלכתי (רוסית Государственная гостевая резиденция), נודע בעבר כמעון 4-K. המעון נחשב למעונו הרשמי של נשיא רוסיה ושוכן בדלתה של נהר נייבה, בסנקט פטרבורג באי האבן (קאמני אוסטרוב). המעון נבנה על ידי חברת אלסו-גרופ.

הנשיא אינו מתארח במעון זה, אלא בארמון קונסטנטין. בשנת 2008 המעון עבר שיפוצים והפך למעון ממלכתי שבו הנשיא מארח אורחים זרים בכירים. מדבדב אירח כאן ראשי מדינות שבאו לביקור ממלכתי בעיר סנקט פטרבורג, כמו קנצלר גרמניה, אנגלה מרקל.

המתחם כולל 3 בניינים - לנשיא, עורכיו ואחד לפמליית העורכים.

==קישורים חיצוניים==
[https://www.restate.ru/material/rezidenciya-k4-budet-gostevoy-dvorec-kongressov-rezidenciey-ne-yavlyaetsya-44172.html תיאור המתחם]

קטגוריה:נשיאות רוסיה
קטגוריה:סנקט פטרבורג: מבנים
יעילות קוונטית

אורך הגל של שבב ה-CCD של המצלמה Wide Field and Planetary Camera 2 ששימשה בעבר את טלסקופ החלל האבל]]
יעילות קוונטית היא יעילות של התקנים אלקטרו-אופטיים הממירים אור לצורת אות אחרת. היעילות הקוונטית מוגדרת כאותו חלק מכלל הפוטונים הפוגעים בהתקן, שיותמרו לאות חשמלי. בהתקנים אלקטרוניים שבהם כל פוטון "מומר" לאלקטרון, למשל חיישן CCD, מחושבת היעילות הקוונטית כיחס בין כמות האלקטרונים שנוצרים ברכיב ביחידת זמן לכמות הפוטונים הפוגעים בו ביחידת זמן. "יעילות קוונטית חיצונית" של רכיב אלקטרוני מתייחסת לזרם במוצאו של רכיב ולא לזרם שנוצר בו, בהינתן שחלק מהזרם שנוצר ברכיב לא מגיע למוצאו עקב איבודים, בפרט רקומבינציה של אלקטרונים עם חורים. את היעילות הקוונטית מקובל לציין כשבר עשרוני (למשל 0.6) או באחוזים (למשל 60%).

יעילות קוונטית של התקן איננה גודל קבוע, אלא תלויה במאפייני הקרינה האלקטרומגנטית שפוגעת בהתקן. תלות בסיסית היא באורך הגל של הקרינה. כך, למשל, היעילות הקוונטית של מצלמה דיגיטלית ביתית פשוטה היא גבוהה באורכי גל בתחום האור הנראה, דבר המאפשר צילומי צבע. לעומת זאת, היעילות הקוונטית שלה באורכי גל של קרינת רנטגן היא כמעט אפסית, ולכן אינה מאפשרת דימות בתחום זה. תלות אפשרית נוספת היא בעוצמת האור. כך, למשל, בתנאי אור יום היעילות הקוונטית המרבית של עין האדם היא באורך גל של 555nm ואילו בתנאי חשיכה היעילות המרבית היא באורך גל של 507nm (ראו העקומה הפוטופית והעקומה הסקוטופית).

היעילות הקוונטית היא מאפיין בסיסי של חיישנים שונים המאפשר השוואה בין יעילותם. יעילות קוונטית של מצלמות CCD לשימושים מדעיים יכולה להגיע עד קרוב ל-100% באורכי גל מסוימים
, יעילות קוונטית מרבית של סרטי צילום היא כ-10% ואילו זו של העין מגיעה לשיא של כ-5%. יעילות קוונטית מאפיינת גם תאים פוטו-וולטאיים, בהם היא יכולה להגיע גם עד 46%.

הגדרת היעילות שניתנה בראשית הערך היא של גודל חסר ממד, כפי שנהוג להגדיר יעילות באופן כללי, כיחס בין שני גדלים זהי ממד, בדרך כלל הספק או, בהקשר זה, מספר חלקיקים (פוטונים מול אלקטרונים). עם זאת, לעיתים משתמשים במונח "יעילות קוונטית" כדי לתאר יחסים אחרים, למשל זרם מושרה ליחידת שטף קרינה.

== ראו גם ==
* נצילות קוונטית

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספקטרוסקופיה
קטגוריה:מכשירי מדידה
מטח דופן

מטח דופן (באנגלית: broadside) הוא ירי בו-זמנית מכל תותחי צד אחד של אוניית מלחמה. 

==עידן המפרש==
תותחי אחד מצידיה של אוניית קו בעלת 74 תותחים
יעילותם של התותחים בעידן המפרש הייתה נמוכה יחסית. תותחים אלה יכלו להשיג פגיעה משמעותית באוניית האויב רק בטווח קצר. בשל כך, היה צורך במספר רב של תותחים כדי להשיג עוצמת אש משמעותית. בשל המספר הרב של התותחים הם סודרו לאורכה של האוניה, ופנו לצידיה. בשיאן של אוניות המלחמה מונעות המפרש, אוניות הקו, היו אוניות שנשאו למעלה מ-50 תותחים בכל צד, כאשר התותחים סודרו בכמה קומות, על סיפונים שונים. 

חתך של אוניית קו מן הדרג הראשון, המראה 3 סיפוני תותחים.
דופן האוניה נקראת Broadside, ובשל כך נקרא מטח מלא מכל התותחים בשם זה. כאשר ירתה האוניה משתי סוללות התותחים שלה, בשתי דפנותיה, נקרא הירי מטח דופן כפול. ירי כזה היה נדיר יחסית, מכיוון שכוח האדם על האוניות לא הספיק לאייש באופן מלא את כל התותחים בעת ובעונה אחת.

אוניות המלחמה היו מתקרבות זו אל זו, דופן מול דופן, עד שהיו בטווח היעיל. שני הצדדים ניסו להיות אלה שיירו את המטח הראשון. מטח דופן מלא היה עלול להיות בעל השפעה הרסנית על האויב, ויכול היה לתת יתרון רב בהמשך הקרב. מעבר לכך, לעיתים קרובות לאחר מטח הדופן הראשון ניתן לצוותי התותחים לירות לפי הקצב שלהם. צוות מנוסה ירה מהר יותר מצוות פחות יעיל, כך שבפועל היו רק מטחי דופן בודדים בקרב.

==מטח צד כמדד==
אוניית המערכה איווה של [[צי ארצות הברית יורה מטח צד מכל תותחיה]]
המונח "מטח דופן" משמש גם כהערכה לכוח האש של אוניית מלחמה. במובן זה, "מטח דופן" הוא עוצמת המטח של כל תותחי האונייה כאשר הם נורים בעת ובעונה אחת. ההערכה נעשית על ידי הכפלת משקל הפגז שאותו יכולה האונייה לירות מתותחיה הראשיים במספר הקנים. כך למשל, אוניות המערכה מסדרת איווה היו יכולות לירות פגזים שמשקלם כ-1,225 ק"ג. לאוניות היו 9 תותחים בקוטר 16 אינץ' (כ-406 מ"מ), ולפיכך משקלו של מטח דופן מאונייה כזו היה 11,022 ק"ג. כאשר חלק מהתותחים אינם יכולים לירות לכיוון מסוים, הם אינם נכללים בחישוב.
==קישורים חיצוניים==

 
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:לוחמה ימית
יבלה

יֵבְלֵה (שוודית: Gävle; שם קדום - יֵפְלֵה) היא עיר לחופה המזרחי של שוודיה. בשנת 2008 חיו בשטח שיפוטה המוניציפלי 93,510 תושבים ובעיר עצמה מתגוררים מעט פחות מ-69,000 נפש. יבלה יושבת בדרומו של מחוז יבלבורג (בהגייה שוודית יבלבורי, Gävleborg), בקצהו המערבי של מפרץ המחבר אותה אל הים הבלטי, 174 קילומטרים צפונית לבירה סטוקהולם. היא ממוקמת בערך באותו קו רוחב כמו הלסינקי, ואותו קו אורך עם קייפטאון. את העיר חוצה נחל, גָּאבְלֵאוֹן, הנשפך דרכה למפרץ.

== היסטוריה ==
יבלה קיימת כעיר מאז אמצע המאה ה-15. היא שימשה כנמל-מוצא צפוני עבור אזור המכרות של ברגסלאגן, ומסחר הדיג שלה נהנה לאורך תקופה ממונופול מלכותי שהשתרע לאורך חלק ניכר מקו החוף הארוך של נורלנד. כערים אחרות לאורך החוף הנורלנדי, סבלה העיר בחלקה הראשון של המאה ה-18 מנחת זרועם של הפולשים הרוסים שזרעו בה הרס. שרפות פקדו את העיר גם בהמשך, עד לסוף-אמצע המאה ה-19, אז הונחה התוכנית לעיר המודרנית, של ימינו, שעשויה שדרות רחבות, מדרחובות ושפע ירק.

== כלכלה ==
יבלה היא מקום מושבו של מינהל מחוז יבלבורג, שהיא בירתו; של בית חולים מחוזי גדול ושל אוניברסיטה המונה כ-14,500 תלמידים (נכון ל-2009).

בעיר תעשייה טכנולוגית מתקדמת. חברות כלכליות גדולות שפועלות בה מונות את קוֹרְשְׁנֵס (נייר ועץ) ואריקסון (מערכות רדיו). שני מותגי מזון עולמיים שמגיעים מיבלה ומזוהים איתה מאוד הם יֵבוֹלְיָה - יצרנית הקפה הגדולה בסקנדינביה, מתאגיד קראפט; ומכוניות-הגומי הפופולריות של חברת אֹהְלְגְרֵנְס. המגזר הציבורי חזק למדי ביבלה, והעירייה (Gävle Kommun) היא המעסיק הגדול ביותר.

הרכבת המהירה "X2000" מגיעה מסטוקהולם ליבלה בתוך 80 דקות, כמו כן לעיר יש נמל, שמוגן מקפיאה ומיקומו בין שני הנמלים הגדולים של החוף המזרחי של שוודיה, סטוקהולם וסונדסוואל, נחשב אסטרטגי.

== תרבות ==
מוזיאון הרכבת השוודי, שמשכנו בעיר, מציג היסטוריית תחבורת רכבות של 150 שנה, ומתהדר בתצוגת קטרים מהמרשימות בעולם. בספרייה העירונית של יבלה מבקרים חצי מיליון איש בשנה. התזמורת הסימפונית העירונית נוסדה ב-1912, ובין השנים 1984 ו-1990 ניצח עליה הישראלי דורון סלומון.

פארק פוּרוּוִיק - שהוא גן חיות ופארק שעשועים גדול הממוקם מעט מזרחית לעיר, הוא מהאטרקציות הבולטות שלה. בפארק ניצב דגם של אורנוס, כחלק ממודל מערכת השמש בשוודיה.

קבוצת הכדורגל, יפלה אי-אף, משחקת בליגת העל השוודית.

== אקלים ==
האקלים ביבלה מתון. הטמפרטורות הגבוהות ביותר נמדדות בחודש יולי, עם ממוצע של 15.4 מעלות צלזיוס, והנמוכות ביותר בפברואר, עם 5.4– מעלות.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100811104616/http://www.merjuligavle.se/English/VISIT-GAVLE/ ברוכים הבאים ליבלה] 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שוודיה: ערים
קטגוריה:שוודיה: ערי חוף
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
סנט ג'ונס (ניופאונדלנד ולברדור)

סנט ג'ונס (באנגלית: St. John's) היא בירתו של מחוז ניופאונדלנד ולברדור בקנדה. העיר שוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי במזרחה של המדינה והיא העיר הקרובה ביותר בקנדה ליבשת אירופה.

==היסטוריה==
העיר קרויה על שמו של מגלה הארצות ג'ון קבוט אשר כבר בשנת 1497 הגיע לחופי ניופאונדלנד, הראשון להגיע לאי באופן ודאי. ראשית ההתיישבות באזור העיר היא בסוף המאה ה-16 והיא נחשבת ליישוב דובר האנגלית הוותיק ביותר בצפון-אמריקה. כלכלתה התבססה בעיקר על דייג. 

הקרב האחרון על יבשת אמריקה במלחמת שבע השנים בין בריטניה וצרפת בשנת 1762 נערך בעיר והסתיים בניצחון בריטניה. העיר הייתה בירתה של הדומיניון של ניופאונדלנד בעשורים הראשונים של המאה ה-20. בזמן מלחמת העולם השנייה שימש נמל העיר כבסיס מרכזי לכוחות בעלות הברית במלחמתן בצוללות הגרמניות. בשנת 1949 הפכה העיר לעיר קנדית עם הצטרפותה של ניופאונדלנד לקונפדרציה הקנדית.

==גאוגרפיה==
העיר ממוקמת בדרום מזרחה של ניופאונדלנד. היא משתרעת על שטח של 446.04 קמ"ר. היא העיר המזרחית ביותר בצפון אמריקה, וקרובה יותר לבריטניה מאשר לקולומביה הבריטית במערב קנדה. העיר היא השנייה בגודלה באזור האטלנטי של מזרח קנדה לאחר הליפקס. מרכז העיר נמצא ממערב ומצפון לנמל.

==דמוגרפיה==
רוב מכריע של תושבי העיר מוצאם בבריטניה ובאירלנד. רבים מהם הגיעו מדרום-מערב אנגליה ומדרום-מזרח אירלנד ומבטא תושבי העיר דומה למבטא המקורי של תושבי אזורים אלה. כמעט כל תושבי העיר הם נוצרים: קתולים, פרוטסטנטים ואנגליקנים.

==אקלים==
בין ערי קנדה מחזיקה העיר במספר שיאים אקלימים. היא העיר המעוננת ביותר במדינה (רק 1,497 שעות של שמש בשנה, שהן כ-62 ימים), עם כמות השלג הגדולה ביותר (322 ס"מ בשנה) והמספר המועט ביותר של ימים יבשים בשנה (ללא גשם או שלג): 149 בלבד.

==אתרים==
* מגדל קבוט: (Cabot Tower) נבנה בשנת 1897 כדי לציין 400 שנה למסעו של ג'ון קבוט לניופאונדלנד.
* רומס: (The Rooms) בניין המשקיף על העיר ומכיל את מוזיאון וארכיון הפרובינציה וכן גלריה לאמנות.

==תחבורה==
בסנט ג'ונס נמצא נמל התעופה סנט ג'ונס. בנוסף, העיר משמשת כקצה המזרחי של הכביש הטרנס קנדי.

==גלריה==
<gallery mode="packed" heights="150px">
קובץ:St. John's Newfoundland.jpg|מראה העיר מההרים 
קובץ:StJohns Newfoundland.jpg|רחוב בעיר
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=qDXe0KT1HMY סיור מצולם באתריה המרכזיים של העיר] 
* 

קטגוריה:ניופאונדלנד ולברדור: ערים
קטגוריה:קנדה: ערי חוף
קטגוריה:פרובינציות וטריטוריות קנדה: ערי בירה
קטגוריה:קנדה: ערי נמל
קטגוריה:קנדה: ערי בירה קולוניאליות לשעבר
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-15
גן חיות (להקה)

גן חיות הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בין השנים 1991–1993.

הלהקה קמה בעקבות מפגש בין שני חיילים בתחנת הרדיו "גלי צה"ל": שחר בן ברק, שניגן בעבר בלהקת "פופלקס", ושרון מולדאבי שהיה עורך מוזיקלי. בלהקה שימש מולדאבי כסולן, בן ברק ויובל ליבליך כגיטריסטים, דני צוקרמן כבסיסט, ודובי קיזלשטיין כמתופף.

הלהקה הוציאה ביולי 1992 את אלבומה היחיד, "גן חיות", לאחר שהוחתמה בחברת התקליטים אן.אם.סי. שירי האלבום נכתבו על ידי מולדאבי ובן ברק, והוא כלל את הלהיטים "ירח כחול", "חם ומתוק", "נוסע" ו"בת שלושים". השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו, והלהקה הוזמנה להופיע בין השאר בפסטיבל ערד.

הלהקה החלה לעבוד על אלבום שני, וב-1993 ניגנה מספר שירים מתוכו בהופעתה בפסטיבל רוק בים האדום.

למרות הצלחת האלבום הן בקרב הקהל והן בקרב מבקרי המוזיקה, התפרקה הלהקה ב-1993, בגלל חילוקי דעות אמנותיים לגבי כיוונה המוזיקלי. חברי הלהקה המשיכו לקריירות מוזיקליות עצמאיות: מולדאבי וצוקרמן הוציאו אלבומי סולו, בן ברק עבר לארצות הברית והקים את להקת "God Made Television", וקיזלשטיין וליבליך עברו לנגן במסגרת הקלטות של אמנים שונים.

ביולי 2016 הלהקה החליטה להתאחד להופעת חימום אחת בלייב פארק בראשון לציון, לקראת ההופעה של גארבג' בישראל.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:להקות רוק ישראליות
קונסטנטין פון קאופמן

קונסטנטין פטרוביץ' פון קאופמן (ברוסית: Константин Петрович фон Кауфман; 2 במרץ 1818 – 16 במאי 1882) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית, אשר ניהל מערכה מוצלחת בכיבוש מדינות במרכז אסיה במחצית השנייה של המאה ה-19, ושימש בתפקיד המושל הכללי הראשון של טורקסטן הרוסית.

==ביוגרפיה==
קונסטנטין פון קאופמן נולד במשפחה ממוצא אוסטרי שעברה לרוסיה עוד במאה ה-18, ואף המירה דתהּ לנצרות אורתודוקסית. הוא סיים את הכשרתו כמהנדס צבאי באוניברסיטה צבאית, ובשנת 1844 החל לשרת באזור הקווקז. במהלך מלחמת קרים השתתף במצור על מצודת קארס, וניהל משא ומתן לכניעת חיל המצב האנגלי. בשנת 1861 התמנה לתפקיד בכיר במשרד ההגנה הרוסי. במהלך מילוי תפקידו התקרב לשר ההגנה דמיטרי מליוטין.

בשנת 1865 התמנה למושל גוברניית וילנה ולמפקד הצבאי באזור. בתקופה זו חידש את חובת לימוד השפה הרוסית ליהודים בהתאם להנחיית קודמו הגרף מורביוב (הסב).

בשנת 1867 הועבר לאזור מרכז אסיה. זו הייתה תקופה של התרחבות הרוסית באזור. במהלך מספר שנים ניהל פון קאופמן מערכות צבאיות מוצלחות נגד ח'אנות חיווה, ח'אנות קוקנד ואמירות בוכרה. מערכות אלו הסתיימו בסיפוח חלק מהשטחים לאימפריה הרוסית והפיכת מדינות אלה למדינות חסות רוסיות. במקביל לתפקידו הצבאי, מונה פון קאופמן למושל האזור. הוא קיבל את עיטור גאורגי הקדוש מדרגה שנייה וקודם לדרגת אלוף-מהנדס. במהלך תפקידו כמושל הוכיח פון קאופמן את עצמו כמדינאי ומצביא. בכל מהלך המערכה הצבאית הצבא הרוסי היה בנחיתות מספרית מול הכוחות המוסלמים. כפוליטיקאי היה עליו לסכם הסכמים עם מדינות החסות שהוקמו ולייצב את הגבולות החדשים של האימפריה הרוסית עם סין ואפגניסטן. בתקופתו החלה פעילות התיישבותית של הרוסים באזור. הוא תמך בפעילות מחקרית בתחום הגאולוגיה וגאוגרפיה של האזור וארגן מספר משלחות מחקריות.

בהיותו מושל האזור תרם רבות לפיתוח העיר טשקנט, שהפכה בהדרגה לעיר הראשית באזור.

בשנת 1878 נקראה על שמו אחת מפסגות הרי פמיר, בגובה של 7,165 מ'. (בשנת 1928 שונה השם ל"פסגת לנין", ובשנת 2006 שונה שוב ל"פסגת אבן סינא").

קונסטנטין פון קאופמן נפטר בשנת 1882 מהתקף לב.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20130821153805/http://tourkestan.ru/content/view/85/33/index.html קורות חיים מפורטים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים בצבא האימפריה הרוסית
קטגוריה:האימפריה הרוסית: פוליטיקאים
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:אנשי צבא רוסים במלחמת קרים
קטגוריה:ילידי 1818
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-1882
דרמה פר מוזיקה

דרמה פר מוזיקה (באיטלקית: Dramma per musica, תרגום מילולי: "מחזה עם מוזיקה") הוא מונח, ששימש דרמטורגים באיטליה ובמקומות אחרים בין סוף המאה ה-17 לאמצע המאה ה-19. לעיתים קוצר המונח לדרמה.

דרמה פר מוזיקה הייתה במקורה (באיטליה של המאה ה-17) מחזה, שנועד מראש ובמפורש למוזיקה, במילים אחרות, כלברית לאופרה, בדרך כלל רצינית. מתוך כך הסתעף המונח ושימש גם לאופרה או לאופרות, שחוברו בשביל הלברית, והיו מלחינים שהעדיפו את הגרסה האחרת שלו, "דרמה במוזיקה" (dramma in musica), ששמה דגש על היסוד המוזיקלי. במאה ה-18 נפוץ השימוש במונחים האלה, יחד עם "דרמה מוזיקלית" (dramma musicale), בעיקר לתיאור אופרות איטלקיות רציניות, הידועות כיום כאופרה סריה, מונח שלא היה מקובל בשימוש כשנוצרה הסוגה.

המונחים האלה היו בשימוש גם בראשית המאה ה-19, אחרי שהרפורמות של גלוק שמו סוף אחת ולתמיד לשלטונה של האופרה סריה. לדוגמה, כמה מן האופרות הרציניות של רוסיני כונו "דרמה במוזיקה".

"דרמה פר מוזיקה" לא התפרשה מעולם כ"דרמה באמצעות מוזיקה", הווה אומר, דרמה שמחברה משתמש באפקטים מוזיקליים בעלילה, שלא לומר "מחזה מוזיקלי".

דוגמאות לדרמה פר מוזיקה הן "אריסמנה" של פרנצ'סקו קאוואלי (1656), "טיטוס מאנליו" של ויוואלדי (1719), "איל בלרופונטה" של מיסליווצ'ק (1767), "פאריס והלנה" של גלוק (1770), "ארמידה" של סאליירי (1779), "אידומניאו" של מוצרט (1718) ו"אותלו" של רוסיני (1816), וכן מספר רב של לבריות שכתב פייטרו מטסטאזיו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:אופרה
קטגוריה:מילים וביטויים באיטלקית
אילן מלכא

אילן מלכא (נולד ב-21 בדצמבר 1967 בגני תקווה) הוא תת-אלוף במילואים, המשמש ראש אגף המטה בשירות בתי הסוהר בדרגת גונדר. בעברו שימש ראש מטה פיקוד המרכז ומפקד חטיבת גבעתי בתקופת מבצע עופרת יצוקה.

== קורות חייו ==
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גבעתי. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה כמפקד מחלקה בגדוד רותם. ב-1990 מונה למפקד פלוגת מסלול ולאחר מכן כמפקד פלוגת החוד בגדוד. בשנת 1993 מונה למפקד האימון המתקדם בבסיס האימונים החטיבתי וב-1994 לסגן מפקד גדוד רותם.

בשנים 1995 עד 1997 למד במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והשלים תואר ראשון במדע המדינה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר הלימודים מונה לקצין אג"ם של גבעתי וב-1998 לקצין אג"ם של אוגדת עזה. בשנת 2000 מונה למפקד גדוד רותם, תפקיד בו שירת עם פרוץ האינתיפאדה השנייה. בשנים 2002–2004 שירת כמפקד בסיס האימונים החטיבתי. בספטמבר 2004 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, שירת בתפקיד עד יולי 2006 ובמקביל כיהן כמפקד המרכז לאימונים טקטיים במרכז הלאומי לאימונים ביבשה. יצא ללימודי תואר שני באסטרטגיה וביטחון לאומי באוניברסיטה לביטחון לאומי שבוושינגטון.

ביולי 2007 מונה למפקד חטיבת גבעתי. הוא הוביל את החטיבה במהלך מבצע חורף חם בו נכנסו כוחות גבעתי, שריון והנדסה לרצועת עזה. במהלך הלחימה נהרגו שני חיילים מהחטיבה ושמונה נוספים נפצעו. בתחילת 2009 השתתפה החטיבה בפיקודו במבצע עופרת יצוקה, עם תחילת המבצע השתלטה החטיבה על שכונת זייתון בדרום מזרח העיר עזה וניהלה לוחמה בשטח בנוי. לאחר המלחמה הועמד מלכא לדין משמעתי בפני האלוף יואב גלנט וקיבל הערה פיקודית, בעקבות ממצאי צוות חקירה מטכ"לי, שהעלו כי באירועים שהתרחשו ב-15 בינואר בגזרת הלחימה בשכונת תל אל-הווא, "חרג מסמכותו באופן שסיכן חיי אחרים". זאת כיוון שאישר ירי ארטילרי בסמוך למתחם מיושב. יחד עמו הועמד לדין גם מפקד אוגדת עזה, תת-אלוף איל איזנברג. בתדרוך לעיתונאים שערך בתום הלחימה טען כי לא הייתה הגזמה בהפעלת אש. באוקטובר 2010 נחקר במצ"ח בהוראת הפרקליט הצבאי הראשי, בעקבות אישור שנתן במהלך המבצע, להפציץ מבנה, בתקרית שבה נהרגו 21 פלסטינים. ב-2012, בתום הבדיקה של הפרקליטות הופרכו החשדות נגדו ונקבע שלא נהג ברשלנות בנסיבות העניין. למרות סגירת התיק קבע הרמטכ"ל בני גנץ שאין לקדם את מלכא לתפקיד פיקודי.

ביולי 2009 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז עד שנת 2012. באוגוסט 2013 הועלה לדרגת תא"ל ונכנס לתפקידו כראש מטה פיקוד המרכז, בתפקידו שימש עד יולי 2016. ב-22 בספטמבר 2016 הועלה לדרגת גונדר ומונה לסגן נציב בתי הסוהר.

מלכא נשוי ואב לשני בנים ובת.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20131005190908/http://www.givati.org.il/show_item.asp?levelid=61516&itemid=202 אילן מלכא באתר חטיבת גבעתי].
* .
* .
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי חטיבה 646
קטגוריה:מפקדי חטיבת גבעתי
קטגוריה:ראשי מטה פיקוד המרכז
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת גבעתי
קטגוריה:מפקדי המרכז לאימונים טקטיים
קטגוריה:קציני אג"ם של פיקוד המרכז
קטגוריה:גונדרים בשירות בתי הסוהר
קטגוריה:תתי-אלופים בצה"ל
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה לביטחון לאומי
קטגוריה:גני תקווה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1967
אריה בן נאים

אריה בן נאים (נולד ב-11 ביולי 1934) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה פיזיקלית באוניברסיטה העברית בירושלים, מבכירי החוקרים בנושא מבנה המים ותרכובות נוזליות.

==ביוגרפיה==
בן נאים נולד וגדל בשכונת מקור ברוך בירושלים. אמו עלתה מטורקיה ואביו ממשפחה ירושלמית ותיקה. בין השנים 1953 ל-1956 שירת בחיל האוויר כטייס תובלה.

לתחום הכימיה הפיזיקלית הגיע בזכות אבנר טריינין, שהיה המורה שלו בתיכון ובאוניברסיטה. בשנת 1957 החל ללמוד כימיה באוניברסיטה העברית, בשנת 1961 סיים תואר שני ובשנת 1964 סיים את הדוקטורט בכימיה, תחת הנחייתם של פרופ גבריאל שטיין ושלום בר.

הוא עוסק בשימוש בתורת האינפורמציה על מנת לקדם את ההבנה של פיזיקה סטטיסטית ותרמודינמיקה.

הוא נשוי בשנית לרובי באטאק, אזרחית פיליפינית אשר התגיירה. סיפור נשואיהם והקשיים שנתקלה בקבלת אזרחות היוו בסיס לכתבת תחקיר במוסף הארץ.

== מספריו ==
<div style="direction: ltr;">
* Water and Aqueous Solutions, Introduction to a Molecular Theory, Plenum Press, NY (1974). 
* Hydrophobic Interactions, Plenum Press, New York (1980). 
* Solvation Thermodynamics, Plenum Press, NY (1987). 
* Statistical Thermodynamics for Chemists and Biochemists, Plenum Press, (1992). 
* Cooperativity and Regulation in Biochemical Systems, Kluwer /Plenum Publications, NY (2001). 
* Molecular Theory of Solutions, Oxford University Press, Oxford, (2006). 
* Entropy-Demystified, the Second Law of Thermodynamics Reduced to Plain Common Sense, World Scientific, Singapore (2007). 
* A Farewell to Entropy. Statistical Thermodynamics Based on Information, World Scientific, Singapore (2008). 
* Molecular Theory of Water and Aqueous Solutions, Part I: Understanding Water. World Scientific, Singapore (2009).
* Discover Entropy and the Second Law, World Scientific, Singapore (2010). 
* Alice’s Adventures in Water-land with Roberta Ben-Naim, to be published World Scientific, Singapore (2010) 
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20090910074634/http://ariehbennaim.com/ אתר אישי]
* 
* 

קטגוריה:כימאים ישראלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: כימיה
קטגוריה:כימאים פיזיקליים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1934
Ed Hunter

Ed Hunter (אד האנטר) הוא אלבום אוסף אשר מחולק לשני דיסקים מתוך משחק מחשב באותו השם של להקת ההבי מטאל הבריטית איירון מיידן שמכיל שירים מאחד עשר האלבומים הקודמים של הלהקה.
האלבום יצא סמוך לתחילתו של סיבוב ההופעות "The Ed Hunter Tour". לכן השירים שמופיעים באלבום זה זהים לשירים אותם איירון מיידן ניגנו במהלך סיבוב הופעות זה.

עטיפת האלבום מכילה תמונה של קמע הלהקה "אדי" כצייד צמא לדם ולראיות לפרשה של חטיפה.

== שלבי המשחק ==
#London's East End (הקצה המזרחי של לונדון) 
#The Shady Pines Asylum (בבית האבות למומיות)
#The Pits of Hell (עמוק בלהבות הגיהנום)
#The Graveyard (בית הקברות העירוני)
#The Pharaoh's Tomb (קברו של פרעה)
#Blade Runner (רץ עם החרבות)
#Futureal (עתידי ואמיתי)
#Finale (הסיום הגדול)

== רשימת השירים ==
=== דיסק 1 ===

=== דיסק 2 ===

== השתתפו באלבום ==
* ברוס דיקינסון - שירה בכל השירים למעט 4, 5, 9 (דיסק 1), 2, 3, 4 (דיסק 2)
* פול דיאנו - שירה רק בשירים 4 (דיסק 1), 3, 4 (דיסק 2)
* בלייז ביילי - שירה רק בשירים 5, 9 (דיסק 1), 2 (דיסק 2)
* סטיב האריס - גיטרת בס
* דייב מארי - גיטרה חשמלית
* אדריאן סמית' - גיטרה חשמלית בכל השירים למעט 5, 6, 7, 9 (דיסק 1), 2, 6 (דיסק 2)
* ניקו מק'בריין - תופים בכל השירים למעט 3, 4, 14 (דיסק 1), 1, 3, 4 (דיסק 2)
* קלייב בר - תופים בשירים 3, 4, 14 (דיסק 1), 1, 3, 4 (דיסק 2)
* יאניק גרס - גיטרה חשמלית בשירים 5, 6, 7, 9 (דיסק 1), 2, 6 (דיסק 2)

בנוסף:
*מייקל קני - קלידים בשירים 6, 7, 9, 11 (דיסק 1), 6 (דיסק 2)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 1999
קטגוריה:אלבומי אוסף מ-1999
קטגוריה:אלבומי איירון מיידן
קטגוריה:אלבומי חברת EMI
קרל פון פלאנצר באלטין

קרל פון פלאנצר באלטין (בגרמנית Karl von Pflanzer Baltin; 1 ביוני 1855, פץ', האימפריה האוסטרית – 8 באפריל 1925, וינה, הרפובליקה האוסטרית הראשונה), היה גנרל-אוברסט אוסטרו-הונגרי, מפקד פלגת ארמייה ומפקד הארמייה השביעית בחזית המזרחית ומפקד הקורפוס ה-19 אשר לחם בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.

==ביוגרפיה==
===קריירה מוקדמת===
קרל באלטין רכש את השכלתו באקדמיות הצבאיות במאריבור ובאייזנשטאדט ובהמשך הוסמך כקצין רגלים באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בין 1878 ל-1880 למד בבית הספר לפיקוד ומטה בווינה והוצב לתפקידי הדרכה במקום. ב-1903 הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד החטיבה האוסטרו-הונגרית ה-32 וב-1907 התמנה למפקד הדיוויזיה ה-4 שהוצבה בברנו. לאחר תפקיד מטה נוסף החליט באלטין לפרוש מהשירות הצבאי.

===מלחמת העולם הראשונה ואחריתו===
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוחזר לשירות פעיל ומונה למפקד פלגת ארמייה שהוצבה בחזית המזרחית ונטל חלק בקרבות במסגרת מתקפת גורליצה-טרנוב. בהמשך הפך הכוח שבפיקודו לארמייה השביעית שלחמה במתקפת ברוסילוב, נחלה תבוסה מידי הכוחות הרוסים ונאלצה לבצע נסיגה רחבה. הפיקוד הגרמני מתח ביקורת נוקבת על תפקודו של באלטין והוא נאלץ לסיים את תפקידו ובנובמבר 1916 הודיע על פרישה מהצבא מטעמי בריאות. במרץ 1917 העניק לו קרל הראשון, קיסר אוסטריה את דרגת הגנרל-אוברסט והוא שוכנע לחזור ולשרת בצבא. ביולי 1918 הודח מפקד הקורפוס ה-19 באלבניה לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף ובאלטין התמנה במקומו. בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בחזית המקדונית בפיקודו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה במתקפת בזק לאורך עמק הווארדאר.

לאחר התמוטטות הארמייה הבולגרית הראשונה, התקדמו במהירות הכוחות הסרבים והצרפתים מחד והקורפוס ה-16 האיטלקי מאידך לתוך אלבניה. הקורפוס ה-19 האוסטרו-הונגרי שסבל מאחוזים גבוהים של מלריה לא עמד במתקפה, הוכה ופתח בנסיגה מהירה לכוון מונטנגרו. באלטין הפעיל את מלוא השפעתו על כוחותיו והצליח להסיג אותם באופן מאורגן עד לגזרת מפרץ קוטור. ב-3 בנובמבר נכנע באלטין בראש כוחותיו לכוחות מדינות ההסכמה ופרש משירות צבאי. קרל באלטין הלך לעולמו בווינה ב-8 באפריל 1925 והוא בן 70 שנים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים אוסטרו-הונגרים
קטגוריה:החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אנשי צבא אוסטרו-הונגרים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מפקדי ארמיות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:מפקדי גייסות בצבא אוסטרו-הונגריה במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות של היצינג

קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1855
קטגוריה:נפטרים ב-1925
חיים פינטו

הרב חיים שמעון פינטו הוא רב הערים אשדוד וקריית מלאכי, ונשיא מוסדות "שובה ישראל" שהקים בנו, הרב יאשיהו יוסף פינטו.

==ביוגרפיה==
נולד לרב משה אהרן פינטו ואחיו של רבי דוד פינטו. הוא נצר לשושלת רבנים מקובלים ממרוקו. נשוי לזהרי בתו של רבי מאיר אבוחצירא, בנו של הבאבא סאלי.

בשנות השבעים התמנה לתפקיד רבה של קריית מלאכי, במקום הרב יוסף עזרן שהתמנה להיות רבה של ראשון לציון. עם זאת הוא המשיך לגור גם בעיר אשדוד. לאחר מינויו הוא עורר סערה ואת זעמה של העדה החרדית כשהודיע שהעלה לקבורה בקריית מלאכי ארבעה קברי צדיקים מסוריה וממרוקו, ורמז ששניים מהם הם הרב חיים ויטאל והרב חיים פינטו (הראשון). הוא עורך מדי שנה הילולה גדולה לכבוד רבי חיים ויטאל בסמוך לאחד הקברים.
המצבה המיוחסת לרבי [[חיים ויטאל]]

בשנות התשעים ייסד בנו, הרב יאשיהו פינטו, את מוסדות "שובה ישראל" באשדוד.

לאחר פטירת הרב גרשנטקורן, רבה האשכנזי של קריית מלאכי, בשנת 2000, גברה מעורבותו בענייני הדת במקום, והוא החל לעבוד בתחום הכשרות כשהוא מפקח באמצעות חתנו הרב שמואל אוחנה על הכשרות של העיר ומוציא עיתון בנושא כשרות.

בשנת 2010 נבחר ברוב של 46 מתוך 48 לשמש כרבה של העיר אשדוד. באישור מועצת הרבנות הראשית הוא ממשיך לשרת גם כרב של קריית מלאכי, עד שיימצא לו מחליף.

בשנת 2010 הקים בקריית מלאכי בית דין, והוא עומד בראשו יחד עם הרב יצחק יהודא ירוסלבסקי, רב שכונת חב"ד בעיר.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אשדוד: רבנים
קטגוריה:משפחת אבוחצירא
קטגוריה:רבני ערים בישראל
קטגוריה:רבנים חרדים ישראלים
קטגוריה:רבנים ספרדיים ישראלים
חיים
קטגוריה:קריית מלאכי: רבנים ראשיים
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
יוחי בריסקמן

יוחי בריסקמן (נולד ב-1965) הוא מפיק מוזיקלי, מנצח, מעבד ומוזיקאי חסידי בולט. חי בארצות הברית ומופיע בישראל.

==קורות חיים==

נולד בשם יוחנן בריסקמן, בשכונת ויליאמסבורג שברובע ברוקלין בעיר ניו יורק, להורים חסידי קרלין. בשנת 1989 החל לנגן ולהופיע בבמות שונות ברחבי ארצות הברית.
לאחר מכן החל לבוא בקשרים עם גדולי הזמר החסידי יעקב שוואקי, עמרם אדר ועוד. בשנת 2011 הוציא עם עמרם אדר את אלבום הבכורה שלו "ברוך השם" שזכה להאזנות וצפיות רבות.

==קריירה==
למד לנגן על מגוון רחב של כלים והחל להופיע באירועים של חסידות קרלין כאורגניסט. הקים להקות נגנים אשר הופיעו עמו בהופעות ציבוריות. משמש גם כמתופף, בין השאר בשמחת בית השואבה של חסידות קרלין.

אלבומיו הראשונים כללו ביצועים אינסטרומנטליים.

באלבומיו האחרונים השתתפו זמרים כליפא שמלצר ושלוימי דסקל. בריסקמן הפיק סדרת אלבומי מיקס עצמאית בשם פרויקט איקס.

זמרים שהפיק את אלבומם:
* אברהם פריד
* יעקב שוואקי
* שלוימי דאקס
* שלוימי דסקל
* שמחה ליינר
* ברוך לוין
* שלום למער
* ארי גולדוואג
* שלמה יהודה רכניץ
* יומי לואי
* עמרם אדר
* אהרלה סמט
* עוזי בודנר
* ארי היל
* אלי מרקוס

== פרויקט רילקס ==
במקביל להפקת אלבומים לזמרים הפיק את פריוקט "רילקס", פרויקט שעיקרו שירי רגש ונשמה בביצועים של זמרים שונים.
* שני אלבומים שר שלוימי דסקל.
* שני אלבומים שרים בדואט שמחה ליינר וברוך לוין.
* "רילקס ישראלי" שר שמחה ליינר.
* במאי 2020 הוציא את האלבום פרויקט רילקס עם אברהם פריד, בו השתתפו כסולנים הזמר אברהם פריד והילד שלום בראדט.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חרדים אמריקאים
קטגוריה:מנצחים יהודים אמריקאים
קטגוריה:נגנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מתופפים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
רוח הרפאים של איירה

רוח הרפאים של איירה (באנגלית Ira's Ghost, נקראת גם IRAS 05437+2502) היא ערפילית שהתגלתה לראשונה ב-1983 בקבוצת הכוכבים שור בידי הלוויין IRAS וממוקמת בשביל החלב. הערפילית נקראת על שם הלוויין שגילה אותה. זוהי ערפילית החזרה, כלומר ענן גז שמואר על ידי מקור אור, בניגוד לערפילית פליטה שמוארת על ידי כוכב שנמצא בתוכה.

תמונה חדשה שצילם טלסקופ החלל האבל באוגוסט 2010, כחלק מ"מטרות הבונוס" שלו, מראה את שולי הערפילית מוארים. טרם ידוע מהו מקור האור שמאיר את הערפילית.
הסבר אפשרי אחד למקור האור הוא כוכב מהיר במיוחד שעבר דרך הערפילית והשאיר אותה מוארת.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.nasa.gov/multimedia/imagegallery/image_feature_1741.html תמונה והסבר על הערפילית] באתר של נאס"א
== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערפיליות החזרה
קטגוריה:קבוצת הכוכבים שור
מגלשיים

גלישת מרחקים]]
מגלש מודרני
מִגלָשיים (ביחיד מִגְלָשׁ, נורווגית עתיקה: Skid או Ski – "חתיכת-עץ מבוקעת") הם צמד קרשים צרים ומוארכים המשמשים לגלישה על פני שלג. המגלשיים מתחברים לנעליים מותאמות הננעלות על רגלי הגולש, ועיקר השימוש בהם כיום הוא בגלישה ספורטיבית בעוד שבעבר הם היו אמצעי-תעבורה באזורים מושלגים. באופן מסורתי, יוצרו המגלשיים מסוגים שונים של עץ, עם רצועות קשירה; המגלש המודרני מיוצר בעיקר מחומר פלסטי מחושל בפיברגלס וטיטניום, לעיתים עם ליבת עץ, וגם אמצעִי החיבור לנעל עבר שינוי רב.

== היסטוריה ==
שרידים עתיקים של מגלשיים נמצאו בשוודיה, בפינלנד וברוסיה. הקדום ביותר, שגילו מוערך ל-8,000 שנה, נמצא על ידי ארכאולוגים בצפונה של רוסיה. עם זאת, התייחסות קדומה אף יותר לאמצעי תחבורה זה נמצאה בציורי מערות בני כ-10,000 שנה באַלטאי שבמרכז אסיה, בהם הופיעו גולשי סקי עוסקים בציד כשלרגליהם מגלשיים. באזור זה, לפי הארכאולוגים, השתמש האדם במגלשיים כנראה כבר לפני 20,000 שנים במסעות-החורף, וסביר שאלו יוּצרו מעצמות של בעלי חיים גדולים. למגלשי הסקי יש גם אזכורים באפוסים ובמקורות פיניים רבים. על שימוש צבאי בהם למטרות סיור ושליחות ידוע בתיעוד כבר משנת 1200.

=== נורווגיה ===
בצפון נורווגיה היו המגלשיים הקדומים (לפני כ-5,000 שנה) בעלי שכבת עור מתחתם. ציורי מערות מתקופה זו, שמציגים ציידים על מגלשיים, שרדו ביישוב הקרחוני רֶדֶיי. בחבלים שונים של הארץ שימשו המגלשיים בציד של חיות שונות. היה נהוג זוג מגלשיים עטופי-פרווה שבו מגלש אחד קצר והשני ארוך, כשהקצר משמש לדחיפת הגולש קדימה והארוך לגלישה. ב-1733 הוקמה יחידת גולשים קבועה בצבא. לסונדרה נורהיים (Norheim) ממחוז טלמרק מיוחסת בניית אבטיפוס המגלשיים האופייני לימינו, בהם החלק המרכזי צר יותר ומעוקל מה שמאפשר את פניות הסללוֹם הקשתיות. ב"גלישת טלמרק", תת-הענף שנוסד בעקבות הפיתוח הטכנולוגי של בן-המחוז, החיבורים של המגלשיים לנעליים הם רק בקדמת כף-הרגל (בעוד שהעקב חופשית). חידושיו של נורהיים בתחום ציוד הסקי במאה ה-19 זירזו את הפיכת גלישת השלג לענף פנאי וספורט.

=== האלפים ===
שלא כמו הסקי המישורי הסקנדינבי, הסקי האלפיני - שבו תלילות-השטח מציבה תנאים שונים לגמרי - עושה שימוש במגלשיים קצרים יותר, ובהם גם נעשה לראשונה מעבר לתופסנים ממתכת. פיתוח זה מיוחס למתיאס זדארסקי (Zdarsky) מאוסטריה תחתית.

במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב ביחידות גולשי סקי, בייחוד בסקנדינביה ובאלפים.

כיום המגלשיים מאופיינים בגמישות, קלוּת ואלסטיות אך גם קשיחות, והסקי נמנה עם המקצועות האולימפיים החשובים.

== סקי מים ==
מלבד סקי שלג - ענף ספורט נוסף שעושה שימוש במגלשיים הוא סקי מים. בסקי מים מסוג "סללום" נועל הגולש מגלש אחד (כשרגלו השנייה מושטת קדימה) ובסוג "דאבל" - שני מגלשיים.

==בתעופה==
דוגמה למסוק המצויד במגלשיים במקום גלגלים לנחיתה על הקרקע.
ישנם מסוקים המורכבים ממגלשיים במקום גלגלים כאמצעי לנחיתה על הקרקע. מטוסים קלים בעלי יכולת נחיתה בים כוללים בתחתיתם מצופים דמויי צורת מגלשיים.

== ראו גם ==
* גלשן שלג

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אמצעי תחבורה
קטגוריה:ציוד ספורט
ערדליים

זוג ערדליים
ערדליים וביחיד ערדל, הם מין נעל או מגף העשויים גומי הנלבשים מעל לנעל, לשם שמירתה מפני בוץ, רטיבות וכו'.

על-פי רוב ערדליים מגיעים עד מעט מתחת לברך, אולם יש סוגי ערדליים (כמו בתמונה) שנמוכים אף מהנעל עצמה וכל תכליתם להגן על סוליית הנעל מפני לכלוך או חדירת מים ושלג.

בימים עברו היו נעליים אלו עשויות עור ועץ. כשהרומאים כבשו את גאליה, היא צרפת של ימינו, הם שאלו את סגנון המגף הגאלי, והאצילים אף אימצו בשמחה דגם ערדל מעור אדום וסוליית עץ מגולפת ומקושטת להצגת מעמדם. עם זאת, בדרך כלל באותם ימים לא היו אלו אלא פלטפורמות-עץ מוגבהות שחוזקו אל הנעל הפנימית ברצועות, למניעת מגע של הנעל ברפש בתקופה שדרכים סלולות לא היו נפוצות בערים.

בשימוש המודרני הערדל הוא נעל חיצונית שנועלים בעת מזג אוויר סוער כדי לשמור על זו הפנימית יבשה. ערדליים מיוצרים כיום כמעט תמיד מגומי. עד לגיפור הגומי, סבל החומר מהשפעות של הטמפרטורה, ועם תהליך הגיפור שהביא גודייר השתפר המוצר ובשנות ה-90 של המאה ה-19 היה לערדליים אלסטיים שקל היה לנעול ולחלוץ אותם.

שני הסוגים הבסיסיים של הערדל המודרני הם –
* הסוג הגבוה והרחב, שנועד לעמוד בתנאים קשים, עשוי גומי עבה וסוליה כבדה
* הערדל הדק והפשוט, העשוי חומרים גמישים וקלים ונועד רק להגנה מפני רטיבות.

הסוג הראשון, לבד מתפקידו בארצות שבהן יש שלג כבד - משמש למעשה גם בארצות כישראל, כחלק מציוד רכיבה על אופנוע בתנאי שטח בחורף, במקרה כזה הערדל עשוי להיות מיוצר מבד לייקרה עבה. הסוג השני, הנמוך - מתאים לערים שבהן ימי גשם מרובים, ובאחדות מהן (כאוסלו) הגיע למעמד של פריט אופנה עירוני שזוכה למגוון עיצובים וצבעים.

ברוסיה יש לערדליים (גָאלוֹשִי) מעמד מסורתי חשוב לצד מגפי לבד רוסיים, הנקראים וָלֵנְקִי, כשהראשונים ננעלים מעל האחרונים אשר אינם חסיני גשם.

== ראו גם ==

* נעלי שלג
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סוגי הנעלה
שטגליץ-צלנדורף

שטגליץ-צלנדורף (בגרמנית: Steglitz-Zehlendorf) הוא רובע (Bezirk) בדרום-מערבהּ של ברלין, בירת גרמניה. ב-2019 התגוררו בו 310,071 תושבים בקירוב.
== גאוגרפיה ==
הרובע גובל ברבעים שפנדאו בצפון-מערב, שרלוטנבורג-וילמרסדורף בצפון, טמפלהוף-שנברג במזרח, ובדרום ובמערב במדינת ברנדנבורג.

שטגליץ-צלנדורף נוצר במסגרת רפורמת השכונות של ברלין בשנת 2001, תוך איחוד רשמי של הישויות ליכטרפלדה (78,300 תושבים ב-2008), שטגליץ (70,500), צלנדורף (58,000), דאהלם, ניקולאסזה, לאנקוויץ, וואנזה.

האיחוד הוא מנהלי בלבד, ובפועל התושבים משתמשים בשמות הישנים.

ראשת עיריית הרובע נכון ל-2024 היא מרן שלנברג.

הרובע מצטיין בטבע רב בסביבותיו. מצפונו משתרע יער גרונוולד, ויש בו אגמים: קרומה לאנקה (Krumme Lanke), שלכאטנזה (Schlachtensee) וואנזה (Wannsee). בדאהלם נמצאת האוניברסיטה החופשית של ברלין (Berlin Freie Universität), האוניברסיטה הגדולה בעיר ואחת הגדולות בגרמניה.

הרובע נחשב כבעל המרקם החברתי-כלכלי החזק ביותר מבין חלקיה של ברלין. הוא מתאפיין בבתים פרטיים ובאחוזות רבות, וכן במסלולי הליכה ובפארקים.

== אתרים ==
* הספרייה הפילולוגית באוניברסיטה החופשית של ברלין
* אגם ואן, ווילה ואנזה, הידועה בהתכנסות שנערכה בה ב-1942
* הגן הבוטני של ברלין
* אי הטווסים

== ערים תאומות ==
בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

וכן עשרה יישובים בגרמניה.

==ראו גם==

== קישורים חיצוניים ==

* 

<gallery>
קובץ:Wannsee.jpg|אגם ואנזה
</gallery>

*
קטגוריה:ברלין: רבעים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-2001