OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הטרוסטיליה

פרחים דיסטיליים ב[[בכור אביב. בתמונה A הפרח הוא הטרוסטילי מצורת pin. בתמונה B הפרח הוא הטרוסטילי מצורת thrum. איברי הפרח: 1 - כותרת הפרח, 2 - עלה הגביע, 3 - אבקנים, 4 - עמוד העלי]]
הטרוסטיליה (Heterostyly) היא צורה ייחודית של פולימורפיזם והרקוגמיה בפרחים. במין הטרוסטילי, קיימות שתיים או שלוש צורות מורפולוגיות (morphs) שונות של פרחים באוכלוסייה. על כל צמח יחיד, לכל הפרחים אותה צורה מורפולוגית. הצורות נבדלות זו מזו באורכי עמודי העלי והאבקנים, ותכונות אלה אינן רציפות במקרה זה. התכונות המורפולוגיות הללו נמצאות בתאחיזה עם גנים האחראים למערכת ייחודית של אי-סבילות עצמית, המכונה אי-סבילות עצמית הטרומורפית.

מינים הטרוסטיליים בעלי שתי צורות מורפולוגיות שונות, מכונים דיסטיליים (distylous) (למשל, נרקיס מצוי). בצורה אחת, המכונה thrum, האבקנים ארוכים ועמודי העלי קצרים; בצורה השנייה, המכונה pin, האבקנים קצרים ועמודי העלי ארוכים; אורך האבקנים הארוכים בצורה הראשונה זהה לאורך עמודי העלי בצורה השנייה, ולהפך.

מינים הטרוסטיליים בעלי שלוש צורות מורפולוגיות שונות, מכונים טריסטיליים (tristylous). בכל צורה ישנם שני סוגים של אבקנים. בצורה אחת, עמוד העלי קצר, והאבקנים ארוכים ובינוניים; בצורה שנייה, עמוד העלי בינוני, והאבקנים קצרים וארוכים; בצורה השלישית, עמוד העלי ארוך, והאבקנים קצרים ובינוניים.

הצורות השונות של האבקנים ועמודי העלי בפרחים הטרוסטיליים, מותאמות להאבקה באמצעות מאביקים שונים או חלקים שונים בגופו של אותו מאביק. כך, למעשה, אבקה שמקורה באבקן גבוה, תגיע בעיקר לעמוד עלי גבוה ולא לעמוד עלי נמוך, ולהפך. במקרה של מעבר אבקה בין פרחים השייכים לאותה צורה מורפולוגית (למשל בין שני פרחים מטיפוס pin), לא תתרחש הפריה, בגלל מנגנון אי-הסבילות העצמית. 

בצמחי הבר של ארץ ישראל קיימים מספר טקסונים הטרוסטיליים, למשל מינים רבים בסוג ציפורנית, וכן המין הפולש חמציץ נטוי.

==ראו גם==
*אי-סבילות עצמית הטרומורפית

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מורפולוגיה של צמחים
קרייג ניקולס

קרייג ניקולס (באנגלית: Craig Nicholls; נולד ב-31 באוגוסט 1977), הוא זמר רוק אוסטרלי וסולן להקת הויינז. ניקולס מאובחן עם תסמונת אספרגר שהיא חלק מהקשת האוטיסטית.<ref></ref>

==ביוגרפיה==
ניקולס נולד וגדל בסידני. יש לו שתי אחיות ואח. אביו לימד אותו לנגן בגיטרה כשהיה ילד. את רוב ילדותו בילה בהאזנה לביטלס או בציור. הוא נשר מהתיכון בכיתה י'. מכיוון שהתעניין בציור, הוא החליט להרשם לבית ספר לאומנות, וללמוד ציור. כדי לגייס כסף ללימודים עבד ב"מקדונלד'ס", שם גם הכיר שניים מחברי להקתו לעתיד, "הויינז". כדי להפוך לרביעייה, קרייג הזמין את חברו ללימודים ריאן, להצטרף ללהקה.

קרייג מעולם לא כתב שירים, עד שהלהקה החלה להופיע. הוא סיפר בראיון שברגע שהוא התחיל לכתוב שירים, הוא אהב את זה והמשיך לכתוב עוד ועוד שירים. הוא אומר שהכתיבה היא פורקן בשבילו.

בחודש נובמבר 2004, הוגש נגדו כתב אישום בעוון תקיפת צלמת עיתונות. במהלך משפטו, נודע שלניקולס יש תסמונת אספרגר, שהיא חלק מהקשת האוטיסטית. כשעזב את בית המשפט, צעק קרייג "אני חופשי!".

קרייג היה בטיפול גמילה 6 חודשים, בעקבות התמכרותו למזון מהיר ומריחואנה.

===הלהקה===
הויינז הקליטו את אלבום הבכורה שלהם "Highly Evolved" עם המפיק רוב סקנאף בלוס אנג'לס. במהלך הקלטת האלבום, המתופף דייוויד ואוליף עזב את הלהקה, והמיש רוסר החליף אותו. האלבום מכר מעל 1.5 מיליון עותקים.

בחודש ספטמבר 2002, היו הויינז ללהקה האוסטרלית הראשונה שהופיעה על עטיפת כתב העת רולינג סטון מזה 20 שנה.

אלבומה השני של הלהקה, "Winning Days", יצא ב-29 במרץ 2004. אלבומה השלישי, "Vision Valley", יצא ב-1 באפריל 2006 באוסטרליה, וב-4 באפריל 2006 בארצות הברית. ב-2006 הויינז חזרו להופיע מספר הופעות בודדות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.thevines.com האתר הרשמי של "הויינז"]
* [http://www.guardian.co.uk/music/2006/mar/05/popandrock תסמונת אספרגר הובילה את ניקולס לאלבום חדש]
* [http://www.nme.com/news/vines/18584 לקרייג ניקולס יש תסמונת אספרגר], באתר אן.אם.אי.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:זמרים אוסטרלים
קטגוריה:זמרי רוק
קטגוריה:אוטיסטים
קטגוריה:נכים אוסטרלים
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1977
אפעס

אפעס הוא עיתון סאטירי ישראלי שהופץ בדואר אלקטרוני, לאחר מכן הפך למדור סאטירי בעיתון "הארץ" ובהמשך עבר ל"ידיעות אחרונות".

ראשיתו של "אפעס" (ביידיש - עפעס, "דבר מה, דבר, משהו, מאומה, קרט, שמץ, כלום", כפי שמסביר אפעס) בעיתון מקוון שנוסד בשנת 2000 על ידי שלושה כותבים צעירים ופורצי דרך בתקשורת הדתית-חרדית - ידידיה מאיר, יאיר חסדיאל וקובי אריאלי, שמטרתו הייתה יצירת במה ייחודית בה יוכלו הכותבים להביע באופן סאטירי את מה שנבצר מהם לכתוב באמצעי התקשורת החרדיים ולקיים בכך גם דיאלוג יצירתי עם כותבים אחרים מהתקשורת, הן הדתית-חרדית והן החילונית הכללית.

כעיתון מקוון, התייחד "אפעס" בסאטירה החריפה ופרועה, וכהכרזת יוצריו - "א-פוליטיקלי קורקט", על המציאות הישראלית ועל יחסי דתיים-חילוניים, בדיאלוג הפנימי הברנז'אי שיצר בין אנשי תקשורת דתיים וחילוניים, ובאופן הפצתו - נשלח בדואר אלקטרוני לרשימה מצומצמת של משפיעים בתקשורת הישראלית, דבר אשר יצר סביבו הילה של מועדון קוראים יוקרתי סגור. בין השנים 2000–2004 היה אפעס מהניוזלטרים המשפיעים על התקשורת הישראלית וקטעים ממנו צוטטו בה לעיתים קרובות. אל שלושת הכותבים הקבועים הצטרפו מדי פעם גם אורי אורבך, שהרה בלאו, ג'קי לוי, ואנשי תקשורת נוספים, ואף שלי יחימוביץ' פרסמה רשימה בבמה ייחודית זו.

הצלחתו של "אפעס" סללה את דרכם של כותביו אל ליבה של התקשורת הישראלית. קובי אריאלי החל לכתוב ב"מעריב" ולהופיע בתוכניות שונות בערוץ 10 ובערוץ 2. יאיר חסדיאל שימש כתסריטאי של הטלנובלה החסידית הראשונה "החצר" אשר שודרה בערוץ התכלת ובערוץ 10 ולבסוף הפך לשופט. בשנת 2004 הציע עורך מוסף "הארץ", רוגל אלפר, שנמנה עם מנויי "אפעס" בגרסת הניוזלטר, לחברי "אפעס" להפוך את הפרויקט למדור הסאטירה הקבוע של מוסף "הארץ". קבלתה של ההצעה גרמה לכך שקובי אריאלי, אשר הצטרף לא מכבר למערכת עיתון מעריב, פרש מכתיבת "אפעס", והותיר את המלאכה בידי שני חבריו, כאשר ידידיה מאיר משמש כעורך המדור ויאיר חסדיאל ככותב הראשי שלו.

המעבר של "אפעס" מניוזלטר למדור שבועי במוסף "הארץ" שינה את אופיו. מרשימות סאטיריות הנוגעות בעיקר למתח בין העולם הדתי והחילוני הוא הפך למדור של אבחנות סאטיריות קצרות על המציאות הישראלית בכללה, תוך שימוש בעיקר בציטוטים מדומים.

בשנת 2008 עבר המדור ממוסף השבת של עיתון הארץ למוסף של עיתון "ידיעות אחרונות". במאי 2016 הודיע מאיר על כוונתו להפסיק את פרסום המדור עקב תחושת מיצוי.

מערכת "אפעס" כללה, חוץ מידידיה מאיר, את נילי אושרוב, גיל כוכב ואת עקיבא נוביק. בין כותבי המדור נמצאים אריאל זנג, יאיר בורוכוב, דודי אינהורן, אסף בר-שי, יצחק טסלר, ישראל בלק, אריה יואלי, אריאל פלקסין (עידן שגיב), יובל שוקרון, שוקי ברקן, דוד טייב, מנדי פרומר, יוני שטרק, מורן פרארו ואחרים.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הארץ
קטגוריה:ידיעות אחרונות
קטגוריה:עיתונות עברית: טורים ומדורים סאטיריים
ניקולס דונין

ניקולס דונין (או: ניקולאס, ניקולאי, ניקולאוס, ניקוליס די לירא; צרפתית: Nicholas Donin) היה יהודי מומר שפעל במאה ה-13 בממלכת צרפת. בזמנו יזם דיון משפטי הידוע כ"משפט פריז" בדבר אשמתם של היהודים על הכתוב בתלמוד. חבר השופטים הנוצרי מצא את התלמוד אשם בדין וגזר על שריפת התלמוד.

== ביוגרפיה ==
מוצאו מהעיר לה רושל שבצרפת. היה תלמידו של רבי יחיאל מפריז. עקב כפירתו בתורה שבעל פה נודה על ידי רבי יחיאל מפריז בשנת 1225. כפירתו של ניקולס דונין בתורה שבעל פה מובאת בספר אוצר ויכוחים (עמ' 82), שם מובא הפרוטוקול של משפט פריז (ראו להלן). כך אומר רבי יחיאל מפריז על תלמידו לשעבר: .

הנידוי נעשה לפי כל כללי הטקס בנוכחות חברי כל הקהילה היהודית בפריז. כעשר שנים חי כמנודה מחוץ לקהילתו כשהוא עדיין מגדיר את עצמו יהודי.
[[כיכר העירייה של פריז, מקום שרפת התלמוד]]
בשנת 1235 המיר את דתו לנצרות. פעולתו הפומבית הראשונה כמומר הייתה לעודד את הצלבנים במסגרת מסע צלב שנעשה באותה העת כנגד יהודים באנז'ו ובברטאן. במסע זה נרצחו כשלושת אלפים יהודים וכחמש מאות בחרו להמיר את דתם. בשנת 1236 כתב חיבור נגד התלמוד. בשנת 1239-1238 הצטרף ל. באותה העת החל להפציר באפיפיור גרגוריוס התשיעי לאסור על היהודים ללמוד את התלמוד. הוא עמד בראש צוות של מומרים שניסח שלושים וחמש האשמות נגד התלמוד. האשמות אלו הובילו למשפט פריז בשנת 1240 ובעקבותיו לשריפת התלמוד בשנת 1242.
לואי התשיעי (איור משנת 1230)]]
בהקדמה לפרוטוקול של משפט פריז (מובא בספר אוצר ויכוחים, עמ' 81) מובאים דברים חריפים שנכתבו נגד ניקולס על ידי רבי יחיאל מפריז, מורו לשעבר:

ה[[אפיפיור גרגוריוס התשיעי (איור משנת 1270)]]
בעקבות חיבור שכתב בשנת 1279 נגד המסדר הפרנציסקני, הוא נדון למוות על ידי ראש המסדר בשנת 1287<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יהודים מומרים צרפתים
קטגוריה:הפולמוס היהודי-נוצרי
קטגוריה:אנטישמיות בצרפת: אישים
קטגוריה:פרנציסקנים
קטגוריה:צרפתים במאה ה-13
קטגוריה:מתנצרים
קטגוריה:רבי יחיאל מפריז
סיינטיפיק אמריקן

סיינטיפיק אמריקן הוא כתב עת מדע פופולרי היוצא לאור מאז 28 באוגוסט 1845 כירחון והוא המגזין הוותיק ביותר היוצא לאור בארצות הברית.
כתב העת מאגד מאמרים אודות מחקר עדכני וחדשני לשוחר המדע. צורת הכתיבה מתאימה גם להדיוטות שאינם בקיאים ברזי המדע ומלווה בתמונות ותרשימים ייחודיים. בעבר, יצא לאור כתב העת גם בגרסה עברית, שהכילה תרגומים של מאמרים וכן מאמרים הקשורים למחקרים המתבצעים בישראל.

כתב העת אומנם מכובד אולם הוא אינו כתב עת מדעי מקצועי כדוגמת "Nature". הוא מהווה במה להצגת תאוריות ותגליות באופן נהיר לקהל רחב יותר. בעבר היו קוראיו רק מדענים שהגיעו מתחומים שונים, אך כיום ניתן למצוא בין קוראיו גם משכילים המתעניינים בנושאים מדעיים.

==היסטוריה==
המגזין נוסד על ידי רופוס פורטר. לאורך שנותיו הראשונות, נהג המגזין לשים דגש על דיווחים בנוגע לפטנטים חדשים במשרד הפטנטים האמריקאי. המגזין דיווח אודות תחום רחב של המצאות שביניהן מכונות תנועה נצחית, התקן על שם אברהם לינקולן משנת 1849 לציפה של כלי שיט, והמפרק האוניברסלי שכעת מצוי כמעט בכל כלי רכב. בגליונות עכשוויים מצוי מדור "היום הזה בהיסטוריה" שבו מוצג מאמר שבמקור פורסם לפני 50,100, ו-150 שנה; במדור זה מוצגות לעיתים קרובות אבני דרך מהותיות בהיסטוריה של המדע.
פורטר מכר את העיתון בשנת 1846 לצמד אלפרד אליי ביץ' ואורסון דסייקס מון, ועד 1948 הוא נותר בבעלות חברת Munn & Company. תחת נכדו של מון, התפתח העיתון למעין התגלמות של המגזין 'מדע פופולרי'. לאחר רכישת הבעלות ממון הפכו המוציא לאור ג'רארד פיאל, העורך דניס פלאנאגאן וכן המנהל הראשי דונלד מילר ג'וניור, את גרסת המגזין כפי שהיא מוכרת כיום. מילר פרש בשנת 1979, ועד שנת 1984 פרש גן פלאנאגאן כאשר ג'ונתן בנו של ג'רארד פיאל הפך לנשיא ועורך; התפוצה של המגזין גדלה פי 15 מאז 1948. בשנת 1986 הוא נמכר לקבוצת Holtzbrinck מגרמניה ומאז המגזין בבעלותם. ג'ון רני הוא העורך הבכיר כיום.

===הגיליון הראשון===
שער המגזין, ספטמבר 1848
בראשית הדרך המגזין היה "הסנגור של התעשייה והיוזמה" ו"מגזין השיפורים המכניים". על גבי עמוד השער של הגיליון הראשון הייתה חקוקה הכתובת "קרונות רכבת משופרים". בפתיח העיתון הופיע ההסבר הבא:
<blockquote>

</blockquote>

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.sciam.co.il סיינטיפיק אמריקן בעברית]
<div style="direction: ltr;">
* [http://www.sciam.com/ Online edition] of Scientific American with partially free access to the current issue.
* [http://www.sciamdigital.com Online archive] (not free) of the issues from 1993 to the present.
* [http://cdl.library.cornell.edu/moa/moa_browse.html Online archive] of Scientific American between 1846 and 1869.
* [https://www.jstor.org/journal/scieamer Scientific American] on JSTOR
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:כתבי עת למדע פופולרי
קטגוריה:ישראל: כתבי עת למדע פופולרי
קטגוריה:ארצות הברית: כתבי עת
חליפין (חברה)

מסמך היסוד של חברת חליפין
חליפין הייתה חברה שהוקמה להצלת רכוש יהודי מפולין.

לאחר הצלחת "הסכמי ההעברה" מגרמניה, החליטו המוסדות על פעולה דומה בפולין. ההסכם נחתם בתחילת 1937 ונכנס לתוקף החל ב-1 במאי 1937.

==עיקרי ההסכם==
כספים שיפיקידו יהודי פולין בחשבון חברת "חליפין" בפולין יוכלו לשמש לפעולות: תשלומים עבור חשבונות לסחורות שנשלחו לפולין על ידי סוחרים יהודים בארץ ישראל. העברה לזכות חשבון בבנק בארץ ישראל של: כספי עולים יהודים, סכומים המיועדים לקניית קרקעות בארץ ישראל או בעד תשלום חלקי, כספי מחיה לסטודנטים, כספי סיוע, כספים לטובת תיירים יהודים בארץ ישראל.

כספים שנועדו לפעולות הבאות יועברו מארץ ישראל לפולין או שיתבצע חליפין בין זלוטי ללא"י: תמורת חשבונות עבור סחורות שנשלחו מפולין לסוחרים יהודים בארץ ישראל, סכומים של נוסעים ותיירים מהארץ לפולין שתמורתם בזלוטי תעמוד שם לרשותם.

==תהליך ההעברה של הכסף==
*סכומים בזלוטי הופקדו לחשבון בשם "ארץ ישראל", שהתנהל בחברת Polski Instytut Rozrachunkowy” - בוורשה.
*המפקיד בפולין חתם על תנאי ההעברה של חברת חליפין ושילם מס (7% מסכום התשלום) לקרן המיוחדת לשם עידוד החליפין של החברה. בסיום התהליך קיבל המפקיד תעודת תשלום.
*חברת "חליפין" החליפה את הזלוטי ללא"י על ידי יבוא סחורות מפולין.
*תשלומים בלא"י בארץ ישראל הוכנסו לחשבון בשם "פולין" בבנק פ.ק.או. בתל אביב.
*סוחרים שייבאו סחורות הפקידו את הסכומים עבור הסחורות בלא"י לחשבון "פולין" וסכומים אלו הועמדו לזכות המפקידים. הסוחרים הפולנים קיבלו את תמורת הסחורות שלהם בזלוטי מחשבון "ארץ ישראל" בפולין.
*כאשר היהודי מפולין הגיע לארץ, הוא קיבל את הסכומים ששילם בפולין בניכוי עמלות בנק ועמלות אחרות.

מאחר שבפולין הצטברו סכומים בזלוטי ואילו החשבון בתל אביב היה ריק רוב הזמן, נכנסו המפקידים לתור, וקיבלו את הכספים על פי התור אלא אם וועדה מיוחדת שפעלה בוורשה החליטה אחרת.

על מנת לעודד סוחרים לייבא סחורות מפולין, ועל מנת שיהיה כסף בחשבון בתל אביב, נתנה להם חברת "חליפין" הטבה (על חשבון המפקידים), כך שאחרי כל הקיזוזים הסכום שקיבלו המפקידים בפועל היה בשווי כ-70 אחוז מהפקדתם.

קטגוריה:השואה
חליפין
קטגוריה:מוסדות ציוניים
קטגוריה:חברות ביישוב
זוויות אוילר

זוויות אוילר
המחשה של סיבוב מערכת בזוויות אוילר. כל אוריינטציה במרחב יכולה להיות מושגת על ידי סיבוב בזוויות אוילר אלו. (כל אוריינטציה וערכי הסיבוב המתאימים לה)
זוויות אוילר הן שלוש זוויות במרחב האוקלידי המשמשות לתאר סיבוב בשלושה ממדים. הזוויות נקראות על שם המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר. פעולות סיבוב בשלושה ממדים יוצרות את חבורת הסיבוב (3)SO. סיבוב ניתן ליצוג על ידי מטריצות סיבוב וכן על ידי קווטרניוני יחידה.

סיבוב כללי במרחב תלת־ממדי ניתן לייצוג על ידי הרכבה של שלושה סיבובים (סיבובי אוילר). כל סיבוב מתואר על ידי ציר הסיבוב וזווית הסיבוב סביב הציר. זוויות אלו נקראות זוויות אוילר. ישנן מספר קונבנציות לייצוג של סיבוב כללי בעזרת זוויות אוילר,ויש להדגיש שהחלפת סדר הסיבוב משנה את התוצאה המתקבלת ולכן הקונבנציה חייבת להגדיר את הסדר בו מבוצע הסיבוב של שלוש הזוויות. לדוגמה (ראו ציור):
# סיבוב בזווית <math> \alpha</math> סביב ציר z. סיבוב זה מעביר את מערכת הצירים הכחולה למערכת הצירים הירוקה.
# סיבוב בזווית <math> \beta</math> סביב ציר x של מערכת הצירים המסובבת (הירוקה). סיבוב זה מעביר את מערכת הצירים הירוקה למערכת הצירים האדומה.
# סיבוב בזווית <math> \gamma</math> סביב ציר z של מערכת הצירים המסובבת (האדומה).

צירי הסיבוב של [[מטוס]]

לזוויות אוילר שימושים בפיזיקה, בתחום המכניקה של גוף קשיח וניתן באמצעותן לתאר זוויות גוף של גוף קשיח, כמו מטוס או ספינה:
* גלגול (Roll) – סיבוב מצד לצד
* עלרוד (Pitch) – מלשון "עלה ו-רד". סיבוב לפנים לאחור. מעלה מטה.
* סבסוב (Yaw) – סיבוב שמאלה וימינה. בתחום הארטילריה תנועה זו מכונה צידוד.
לרוב יסומנו שלושת זוויות אוילר בשלוש האותיות היווניות: פי, תטה, ופסי (<math> \psi</math> ; <math> \theta</math> ; <math> \phi</math> ). כאשר פי תתאר את הסיבוב סביב ציר ה-x, טטה את הסיבוב סביב ציר ה y ו-פסי סביב ציר ה z.

==ראו גם==
* זוויות גוף

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מכניקה
קטגוריה:זוויות
קטגוריה:לאונרד אוילר
סדקו ססקי

עגורי אוריגמי
סַדַקוֹ סַסַקִי (ביפנית: 佐々木 禎子; 7 בינואר 1943 – 25 באוקטובר 1955) הייתה מנפגעי המתקפה האטומית על הירושימה וגיבורה לאומית יפנית.

==ביוגרפיה==
ססקי נולדה וגדלה בהירושימה שביפן. 
בהיותה בת שנתיים הייתה לאחת מנפגעי פצצת האטום "ילד קטן" שהוטלה על העיר במתקפה האטומית על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945. 

בעקבות נזקי הקרינה הרדיואקטיביות שספגה מההפצצה, אובחנה ססקי כחולה בלוקמיה חריפה של בלוטת הלימפה ב-21 בפברואר 1955, ואושפזה כמטופלת בבית החולים של הצלב האדום בהירושימה.

לאחר שרופאיה העריכו כי נותרה לה רק שנה לחיות, החליטה ססקי לקפל אלף עגורי אוריגמי, וזאת בהתבסס על האמונה השינטואיסטית כי קיפול מספר זה של עגורים יביא להגשמת משאלת לב של המבקש. 

לפי המיתוס שהתפרסם בספר "סדקו ואלף עגורי הנייר" של הסופרת אלינור קואר ונפוץ ביפן ובשאר העולם, ססקי קיפלה את העגורים מתוך משאלה לשלום עולמי אולם היא נפטרה לאחר שקיפלה רק 644 עגורים וחברותיה השלימו את מלאכת קיפול יתרת העגורים. 
במציאות הצליחה ססקי לקפל אלף עגורים, ומשראתה שמשאלתה להבריא לא מתגשמת המשיכה לקפל עגורים נוספים עד יום מותה.

סיפורה של ססקי עורר הדים רבים ועגורים מקופלים הפכו מאז לסמל של תנועות שלום רבות ברחבי העולם. 

בפארק השלום בהירושימה הוצבה אנדרטה לזכרה של ססקי.

==ראו גם==
* סדקו רוצה לחיות - ספר שנכתב על ידי הסופר האוסטרי קרל ברוקנר

== לקריאה נוספת ==
* קרל ברוקנר, סדקו רוצה לחיות!, מסדה, 1968.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://monkey.org/~aidan/origami/crane/ הוראות להכנת עגור אוריגמי] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יפנים
קטגוריה:יפן: תרבות
קטגוריה:ילדים במלחמה
קטגוריה:היבקושה
קטגוריה:ילידות 1943
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1943
קטגוריה:נפטרות ב-1955
קטגוריה:נפטרים ב-1955
בנבה

תצלום לווין של האי - NASA.
מפת האי
בנבה (באנגלית: Banaba Island) המכונה גם אי האוקיינוס או האי אושן (Ocean Island) הוא אי באוקיינוס השקט המהווה חלק מקיריבטי. האי מצוי מערבית לשרשרת איי גילברט ומזרחית לנאורו.

הנקודה הגבוהה ביותר באי (שהיא גם הנקודה הגבוהה בקיריבטי) נמצאת בגובה 81 מטרים מעל פני הים.

== היסטוריה==
על פי האמונה של התושבים המקומיים של האי, שבט טה אקא הגיע אל האי ממלנזיה, עוד בטרם הגיעו המהגרים מאיי הודו המזרחית לקיריבטי. מקור שם האי "בנבה" משמעו בשפה המקומית "אבן".

בשנת 1900 החלו בכריית מרבצי הגואנו הגדולים של האי לצורך שימוש במחצב זה בתעשיית הדשנים ועד 1979 נכרו 95% מהמחצבים באי. השלטונות הבריטיים של האי העבירו את מרבית התושבים לאי רייבי ולפיג'י. חלק מהתושבים שבו לאי לאחר 1979. נכון ל-2012, חיים באי כ-335 תושבים ממוצא מקומי. בירת האי היא הכפר אנטרין (שנקרא בעבר טאביאנג).

{| border="1" cellpadding="2" cellspacing="0"
|-style="background: #cccccc;"
! rowspan="2" align ="right"|כפר || colspan="2" align="center"| תושבים (סקר)
|-style="background: #cccccc;"
|align="right"|1995|| align="right"| 2005
|-
|אנטרין (טאביאנג) || align="right"| 16 || align="right"| 108
|-
|אומה || align="right"| 269 || align="right"| 135
|-
|טאבווה || align="right"| 54 || align="right"| 58
|-
|בואקוניקי || align="right"| - || align="right"| -
|-style="background: #dddddd;"
| בנבה|| align="right"| 339 || align="right"| 301
|-
|}

== פוליטיקה ==
האי בנבה הוא אנומליה פוליטית. על אף היותו חלק מקיריבטי, הוא מנוהל מבחינה אדמיניסטרטיבית על ידי מועצת זקני רייבי שמצוייה למעשה בפיג'י. ב-19 בדצמבר 2005 הכריז נציג בנבה בפרלמנט קיריבטי כי האי שוקל לפרוש מקיריבטי ולעבור לפיג'י, בשל כעסם על כך שממשלת קיריבטי לא העניקה לאי תקציב מתוך מענק שניתן על ידי אוסטרליה בגין כריית הגואנו שבוצעה על ידי חברות אוסטרליות באי.

ב-23 בדצמבר הכריז רטטה רימון, הנציב הכללי של קיריבטי לפיג'י שהאי אכן זכאי למענק, ואכן יקבל אותו רק אם ישוב להיות חלק מקיריבטי, אולם הנציג של האי בפרלמנט הודיע כי עדיף לאי לפרוש לפיג'י.

ממשלת קיריבטי צפויה להתנגד לניסיונות עצמאות אלה בשל המחצבים באי ובשל גובה האי מעל פני הים - האי הוא היחיד מאיי קיריבטי שאינו בסכנה בשל עליית פני הים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.banaban.com/ היסטוריה וחדשות של האי בנבה]
* [http://www.janeresture.com/banaba/ מידע על האי]
* [http://maps.google.com/?t=h&ie=UTF8&om=1&ll=-0.859476,169.536424&spn=0.031711,0.041971 תמונות לוויין של האי באתר גוגל]
* 

קטגוריה:קיריבטי: אטולים
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
קטגוריה:איי גילברט
איי גילברט

איי גילברט (באנגלית: Gilbert Islands) הם שרשרת של 16 אטולים ואיי אלמוגים באוקיינוס השקט המהווים חלק מקיריבטי (משמעות השם "קיריבטי" הוא למעשה "גילברט" בשפת האיים).

==היסטוריה==
כמה מאות שנים לפני שהאיים התגלו על ידי מגלי ארצות אירופאים היו האיים מיושבים על ידי מיקרונזים.

האי ניקונאו - הראשון מבין האיים שהתגלה על ידי אירופאי - התגלה על ידי רב החובל ג'ון ביירון בשנת 1765, בהפליגו על אוניית הוד מלכותה דולפין. בשנת 1788 רב החובל תומאס גילברט על ספינתו שארלוט ורב החובל ג'ון מרשל כינו את האיים אבמאמה, קוריה, אראנוקה, טאראווה, אבאיאנג, בוטאריטארי ומקין, אולם הם לא עצרו באיים. בשנים 1838 ו-1842 עגנו באיים שתי ספינות אמריקאיות - הדג המעופף וטווס בפיקוד רב החובל הדסון, אשר מיפה את האיים.

בעת ביקור רב החובל דייוויס, על אוניית הוד מלכותה הרוייליסט ב-27 במאי 1892 הוכרזו האיים כשטח חסות של בריטניה, ובשנת 1915 הפכו למושבה של האימפריה הבריטית.

תושבי האיים היו מיקרונזים במוצאם, ועד מלחמת העולם השנייה, היו האיים בלתי מיושבים על ידי אירופאים. התעשייה העיקרית של האיים הייתה כריית הפוספט גואנו באי בנבה, וגידול דקלי קוקוס, אולם חקיקה בריטית דאגה למנוע ניצול תושבי האיים תוך שיפור התנאים ההיגייניים באיים וקביעת שכר מינימום. קודם למלחמת העולם לא הייתה תיירות באיים. 78% מהתושבים הוטבלו לנצרות (43% לכנסייה הקהילתית - Congregationalist, ו-35% קתולים). שאר התושבים נותרו עובדי אלילים. 84% מתושבי האיים למדו קרוא וכתוב בבתי הספר של המיסיונים באיים.

=== מלחמת העולם השנייה ===
בדצמבר 1941 השתלטו היפנים על אטול מקין, ותקפו משם את טאראווה. בפברואר 1942 פינו הבריטים את טאראווה, למעט מספר מסיונרים שבחרו להישאר באי. ב-17 באוגוסט 1942 הגיעו אל האי, בשתי צוללות, 221 נחתים אמריקאים, במטרה להפתיע את היפנים. הפשיטה כשלה והובילה לביצור האיים על ידי היפנים בספטמבר 1942.

ב-20 בנובמבר 1943 כבשו כוחות נחתים אמריקאיים את האיים במסגרת קרב מקין וקרב טאראווה.

=== לאחר מלחמת העולם השנייה === 
בשנת 1971 קיבלה המושבה אוטונומיה. בין השנים 1976 ו-1978 היו איי אליס מופרדים מאיי גילברט, ואיי גילברט הפכה ל"מושבת איי גילברט". בשנת 1979 האיים הצביעו בעד עצמאותם והפכו להיות רפובליקת קיריבטי.

==גאוגרפיה==
האטולים והאיים ערוכים מצפון לדרום. האיים בסדר אלפביתי הם:
* אבאיאנג
* אבמאמה
* אונטואה
* אראנוקה
* ארוראה
* בוטאריטארי (בעבר נקרא "מקין")
* ברו
* טאביטאואה
* טאמאנה
* טאראווה
* מאיאנה
* מאראקיי
* נונואוטי
* ניקונאו
* קוריה

== קישורים חיצוניים==

*[http://www.ibiblio.org/hyperwar/USMC/USMC-M-Tarawa/USMC-M-Tarawa-G.html הקרב על טאראווה]
* 

*
קטגוריה:איים באוקיינוס השקט
גילברט
נושא הרומח

העתק פסל "נושא הרומח" מאת [[פוליקליטוס.]] 
"נושא הרומח" או "דוריפורוס" (ביוונית: δορυφόρος; בלטינית: Doryphorus) הוא פסל יווני מאת הפסל פוליקליטוס (ביוונית: Πολύκλειτος) ממחצית המאה החמישית לפני הספירה. הפסל מציג צעיר אתלטי אשר נשא, כנראה, רומח. הפסל נוצר במקור מברונזה, אולם שרדו רק העתקים שלו עשויים שיש. 

תנוחת הפסל משלבת בין דינאמיות לסטאטיות, בין עמידה להליכה, במידה רבה באופן הדומה לתנוחת הפסל זורק הדיסקוס. הפסל ניצב בתנוחת "קונטרה פוסטו" (Contrapposto), רגל ימין של הפסל מונחת קדימה, כלפני צעד ואילו רגל שמאל מורמת מעט וממוקמת מאחוריה כך שהדמות נשענת על רגלה הימנית. מותנו הימני של הפסל גבוה יותר, כך שקו המותניים נוטה לשמאל ואילו הראש מאזן נטייה זו בהרכנתו לצד ימין. מערך הידיים של הדמות הוא הופכי כאשר יד ימין מונחת לצידי הגוף ואילו יד שמאל אוחזת ברומח הנשען על הכתף. מערך כיאסטי זה יוצר שלמות הרמונית תוך יצירת ניגודים בכווני התנועה. 

פרופורציות הדמות המפוסלת נחשבות למושלמות לפי הפרופורציות של האמנות הקלאסית. במאה השנייה לספירה כתב קלאודיוס גלנוס על הפסל ותיאר אותו כביטוי הוויזואלי המושלם עבור החיפוש הרמוניה ויופי. ביטוי זה מתבטא בפרופורציות המושלמות של הפסל: "היופי מגולם בפרופורציות, לא של אלמנטים אלא של חלקי הגוף, כלומר של אצבע אל אצבע ושל כל האצבעות אל כף היד ושורש כף היד ואלה אל הזרוע, ושל הזרוע לאמה, ושל כל החלקים אלו אל אלו כפי שהם מתוארים בקאנון של פוליקליטוס".

== לקריאה נוספת ==
* מיכאל אבי-יונה, תולדות האמנות הקלאסית, מוסד ביאליק, 2004, עמ' 126–127. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פוליקליטוס
קטגוריה:פסלי עירום
קטגוריה:פיסול יווני
שרה שלקהאזי

שׁרה שלקהאזי, מבוטא בערך: שָׁארה שׁאלְקאהַאזי (בהונגרית: Salkaházi Sára; 1899 – 27 בדצמבר 1944) הייתה נזירה קתולית הונגרייה שהצילה עשרות יהודים במהלך השואה, והוכרה כחסידת אומות העולם.
== ביוגרפיה ==
נולדה בשם שרלוטה קלוטהילד שלקהאז בקאשה למשפחה גרמנית-אתנית, ליפוט (לאופולד) ומריה שלקהאז. אביה היה בעליו של בית מלון. היא קיבלה על עצמה נדרי נזירות ב־1930. במהלך החודשים האחרונים של מלחמת העולם השנייה עזרה למאות יהודים להסתתר בבניין שהיה שייך למסדר "אחיות השירות החברתי" שאליו השתייכה, מסדר בראשו עמדה מרגיט שלכטה, שהוכרה לימים גם היא בתור חסידת אומות העולם. בעקבות הלשנה לרשויות, נתפסה שלקהאזי עם היהודים שהסתירה על ידי חברי ארגון צלב החץ, שהיו בעלי בריתם של הנאצים בהונגריה. כל האסירים נורו על גדות נהר הדנובה וגופותיהם הושלכו לתוך הנהר. גופתה של שלקהאזי מעולם לא נמצאה. היא הוכרזה על ידי הכנסייה הקתולית כקדושה מעונה.

ב־1969 הוכרה כחסידת אומות העולם על ידי ארגון "יד ושם"
.

שלקהאזי בורכה ב־17 בספטמבר 2006 בבזיליקת אישטוואן הקדוש. טקס הברכה מעלה אותה למעמד של "מבורכת", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדושה". היה זה טקס הברכה הראשון בהונגריה מאז שבורך המלך אישטוואן הראשון ב־1083.

== ראו גם ==
* הצלת יהודים במהלך השואה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הונגריות חסידות אומות העולם
קטגוריה:מצילים בשואה: הונגריה
קטגוריה:מבורכים נוצרים
קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:חסידי אומות העולם שנרצחו
קטגוריה:נשים הונגריות
קטגוריה:נזירות נוצריות
קטגוריה:ילידות 1899
קטגוריה:נפטרות ב-1944
וו-ווי

ווּ-וֵוי (בסינית: 無為; בפין-יין: wúwéi) הוא מושג הלקוח מהפילוסופיה הסינית. למושג תרגומים ופרושים שונים בתורות שונות, ולכן הגדרתו רחבה ולא חד משמעית, אך לרוב הוא מתורגם כ"פעולה ללא מאמץ" או "אי עשיה".<ref name=":0"></ref> המושג אינו מתייחס לחוסר פעולה מוחלט, אלא לפעולה המתבצעת באופן הרמוני, פנימית וחיצונית, כלומר פעולה שאינה דורשת הפעלת כוח (פיזי או נפשי). לרוב ביטוי זה מתייחס גם להפעלת כוח כלפי חוץ (הן בדמות של מאבק עם הטבע, מאבק מול אדם אחר או מאבק מול החברה) וגם למאבק פנימי, במובן התודעתי או הנפשי. מבצע הפעולה הנקרא גם הסוכן או השחקן.

ההיסטוריון הסיני פּוּ פּאנג הגדיר את הוו-ווי כמצב של הרמוניה פנימית, בה הפעולה זורמת באופן חופשי ומיידי מנטיית לב ספונטנית של המבצע, בלי צורך לטפח כוונה או להאבק מאבק פנימי, ובכל זאת תואמת באופן מושלם את התנאים ומחוללת את התוצאה הרצויה. הסינולוג ז'אן פרנסווה בּילטה תיאר מצב זה כ-"ידע מושלם של המצב הנתון, יעילות מושלמת ומימוש מושלם של כלכלת האנרגיה".<ref name=":0" /> הפילוסוף וחוקר הדת אלן ווטס ציין שמושג זה, כמו מושגים אחרים בפילוסופיה הסינית, לא ניתן לתרגום לשפות אחרות. התרגום המועדף עליו היה "אי-כפייה" או "non-forcing" באנגלית.

למושג מקום מרכזי בהגות הדאואיסטית, ואף מופיע בספר הדאו, אף כי מקורו בקונפוציאניזם, ושתי הפילוסופיות עסקו בישום שלו בחייו של הפרט, אך גם בישום שלו בתחום הממשל וההנהגה.

== בקונפוציאניזם ==
הקונפוציאניזם מניח את קיומו של סדר טבעי או שמיימי שהאדם ישכיל לו יכוון את חיו לפיו, ולכן משמעות המושג בקונפוציאניזם היא פעולה בהרמוניה עם אותו סדר טבעי, בין אם מבחינה חקלאית, מעמדית או מגדרית. כאשר אדם מכיר את המקום והזמן לכל פעולה ומפנים את תפקידו ומעמדו והם הופכים לטבע שני עבורו הוא פועל בצורה ספונטנית המשרתת ומשקפת את הסדר הזה, ויוצרת את ההתנגדות המועטה ביותר. ההוגה מנציוס סיכם זאת כך:

קונפוציוס טען שעיקרון זה ישים ורלוונטי גם בתורת הממשל, ושאף ששליטים יכוונו את עמם באמצעות עשיה ללא מאמץ. התורה הקונפוציאנית שמה דגש על טקסיות, ולכן על השליט שרוצה לפעול בהרמוניה לעמוד בכללי הטקס הנדרשים לפי מעמדו ותפקידו. המנהיג היחיד שמימש את עיקרון זה לשיטתו היה הקיסר שון, וכך תיאר אותו קונפוציוס: <ref></ref>

==בדאואיזם==
לעומת הקונפוציאניזם, הדאואיזם אינו מניח את קיומו של סדר טבעי, אלא מניח את קיומו של זרם שינוי אוניברסלי בלתי פוסק המכונה דאו. מכיוון שזרם זה אינו ניתן לפענוח או לחיזוי (ובמובנים מסוימים, גם לא נתן לתפיסה בהגיון אנושי), כדי לפעול בהרמוניה איתו נדרשת פעולה שאינה נאחזת בתוצאה מקוּוה או מתעקשת על נתיב פעולה מסוים, אלא נשענת על ספונטניות ופתוחה להשתנות. פרשנויות מחמירות של המושג טוענות גם שעל הפעולה להעשות ללא מאמץ קוגניטיבי כלל. כך המושג מסוכם בפרק ה-27 של הדאו דה ג'ינג:

משמעות זו כמעט הפוכה מזו הקונפוציאנית, וייצרה מתח לאורך ההיסטוריה הסינית בין התורות. הכתבים הדאואיסטים המוקדמים, בעיקר הג'ואנג דזה, ביקרו את הקונפוציאניזם על אמונתו השמרנית לשיטתם בסדר טבעי. תפיסה זו מזוהה על ידי רבים הן כמקור והן כדוגמה מוקדמת לפילוסופיה ולפוליטיקה אנרכיסטית.<ref></ref><ref></ref><ref></ref>

לפי הדאואיזם, באמצעות תרגול מדיטטיבי כמו גם תרגול פיזי הכולל יציבה נכונה, נשימה נכונה ותנועה נכונה יכול האדם להגיע למצב בו הוא מסוגל לפעול ללא מאמץ או התנגדות פיזית וקוגניטיבית ולהתמסר לדאו. ככל הנראה מתרגולים מוקדמים אלו התפתח הצ'י קונג ואמנויות הלחימה הדאואיסטיות, ביניהם טאי ג'י צ'ואן ובה גואה ג'אנג.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר סין
קטגוריה:פילוסופיה סינית
קטגוריה:קונפוציאניזם
קטגוריה:דאואיזם
רחביה ורדי

רחביה ורדי, שלישי מימין, בטקס חילופי ראש המוסד, 1968
רחביה ורדי (ורדיגר) (23 במרץ 1923 – 14 בספטמבר 2006) היה איש מערכת הביטחון הישראלית ואלוף-משנה בצה"ל.

==ביוגרפיה==
נולד ב-23 במרץ 1923 בפולין, בו יחיד למתילדה לבית ספיבק (הוריה נמנו על מייסדי מגדיאל) ולדוד ורדיגר. ב-1927עלה לארץ ישראל עם סבו וסבתו, שהתיישבו במגדיאל.<ref></ref> הוריו, שנותרו בפולין, עלו מאוחר יותר.

הצטרף ל בגיל 14. התגייס לפלמ"ח ועבר לש"י, במלחמת העצמאות שירת כקצין ש"י בנפת השרון ולאחר הקמתו של צה"ל כקצין מודיעין במרחב. שימש כסגן מפקד יחידת המודיעין 154, היא "מודיעין 10", שהפכה ליחידה 504, ובשנים 1952 עד 1957 עמד בראשה. מונה לראש ענף איסוף באגף המודיעין, שירת בתפקיד עד 1962 והשתחרר בדרגת אל"ם.

ב-1963 התפטר איסר הראל מראשות המוסד. ראש אמ"ן, מאיר עמית, נקרא להחליף אותו בבהילות. עמית הביא איתו מאמ"ן את רחביה ורדי, ומינה אותו לעמוד בראש אגף "צומת", המפעיל סוכנים בארצות ערב (ורדי שימש בתפקיד כעשור).

במהלך שירותו היה מעורב במבצעים רבים, בהם, ב-1956 מבצע שנועד לחיסולו של מוסטפא חאפז שהיה מפקד המודיעין המצרי ברצועת עזה, ב-1966 ניהל את מבצע יהלום שבו יוסף שמש יצר קשר והביא לעריקת הטיס העיראקי מוניר רדפא עם מטוסו מסוג מיג 21. 

ב-1972 פרש מהמוסד, ועבר לייצג קבוצת משקיעים מפרס (משפחת אלגאניאן) שבנתה את המגדל השני במתחם בורסת היהלומים הישראלית.

ורדי הוחזר על ידי חברו ושכנו אריק שרון (שכיהן אז כשר הביטחון) לצה"ל כמתאם הפעולות בשטחים (1982–1983), והמשיך לתפקיד מתאם נושאי לבנון ושל"ג, כשסיים את פועלו הביטחוני נבחר כנשיא עמותת גמלאי המוסד וקיבל מידידו יעקב נמרודי מינוי למועצת המנהלים של חברת הכשרת היישוב.

היה בין מקימי הוועד הציבורי למען יונתן פולארד והיה מעורב בניסיונות לשחרר את שבויי קרב סולטאן יעקוב.
היה נשוי לשולמית. לשניים נולדו שני בנים ובת.
רחביה ורדי נפטר ב-2006 ונטמן בבית העלמין במגדיאל.

==לקריאה נוספת==
* אפרים לפיד, לוחמי הסתר - המודיעין הישראלי מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2017.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי פולין
קטגוריה:מגדיאל: אישים
קטגוריה:ראשי מחלקת איסוף
קטגוריה:ראשי אגף צומת במוסד
קטגוריה:אנשי הש"י
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מתאמי פעולות הממשלה בשטחים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:מפקדי עוצבת המודיעין האנושי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1923
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2006
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת העצמאות
קטגוריה:חיילי חיל המודיעין במלחמת סיני
מריסה פארדס

מריסה לואיסה פארֵדֶס ברתולומה (בספרדית: María Luisa Paredes Bartolomé; נולדה ב-3 באפריל 1946) היא שחקנית ספרדייה.

פארדס, ילידת מדריד, החלה לשחק בתיאטרון בשנות השישים. ב-1960 שיחקה לראשונה בקולנוע, בסרט "091, מדברים מהמשטרה". לאחר הסרט נעשתה אלילת נוער בספרד. פארדס שיחקה מאז בסדרות טלוויזיה וביותר מ-90 סרטים, רובם הפקות ספרדיות אך גם איטלקיות, מקסיקניות וצרפתיות. הופעותיה בטלוויזיה היו בעיקר בתפקיד עצמה, בטלנובלות.

פארדס הופיעה בסרטים רבים שזכו לאהדת המבקרים ולהצלחה קופתית, בהם סרטיו של פדרו אלמודובר "הרגלים מגונים" (1983), "עקבים גבוהים" (1991), "פרח הסוד שלי" (1995), עליו זכתה בפרס הקולנוע הלאומי של ספרד, ו"הכל אודות אמא" (1999), והסרט "החיים יפים" (1998) של רוברטו בניני. בשל הופעותיה החוזרות בסרטים של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (Chica Almodóvar).

בשנת 1996 שיחקה לצד השחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני בסרט הצרפתי "חיים משולשים ומוות רק אחד" של הקולנוען הצ'יליאני ראול רואיס. 

ב-2007, היא הופיעה בסרט הקצר "El camino de Ana" (דרכה של אנה). ב-2019 שיחקה בקומדיה הספרדית "למרות הכל" לצדה של רוסי דה פלמה. 

פארדס הייתה נשיאת האקדמיה לקולנוע בספרד.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ספרדיות
קטגוריה:שחקניות ילדות ספרדיות
קטגוריה:ספרדיות שנולדו ב-1946
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1946
טולצ'ין

טולצ'ין (באוקראינית ורוסית: Тульчин; ביידיש: טולטשין), היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה. מרכז נפת טולצ'ין. העיר נמצאת על הנהר סלניצה, יובלו של הבוג הדרומי, במקום שהנהר טולצ'ינקה נשפך אל סלניצה. נכון לתחילת שנת 2022 אוכלוסיית העיר מונה 14,446 איש; רובם אוקראינים ורוסים, אך ישנה גם קהילה יהודית קטנה של 350 איש (1998). העיר ידועה בהיסטוריה היהודית כמרכז חסידי.

==היסטוריה==
ידועה מ-1607 כנסטרבר כמבצר על הגבול עם הטורקים. ב-1609 מלך פולין העניק את העיר לזקן ברצלב וויניצה-ולנט אלכסדר קלינובסקי. ב-1649 נכבשה על ידי בוגדן חמלניצקי, לאחר מצור בן מספר ימים, וניסיונות לכיבוש, שבהם נפלו קוזקים רבים מידי היהודים. טולצ'ין לאחר מכן נהייתה אחת מבסיסיהם של הקוזקים. ב-1667 חזרה לפולין. בין 1672 עד 1699 בכיבוש עות'מאני. ב-1726 סטניסלב פוטוצקי קיבל את טולצ'ין מידי בית קלינקוביץ'. ב-1732 סטניסלב מת ואת מקומו ירש אחינו פרנסואה סלזי פוטוצקי, ואותו באמצע המאה ה-18 בנו סטניסלב פליקס פוטוצקי. ב-1772 סטניסלב פליקס העביר לטולצ'ין את מרכז נחלותיו, ועבר להתגורר בה, שכן בירתו הקודמת לאחר חלוקת פולין עברה לאוסטריה. ב-1787 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. ב-1792 הייתה למרכז סחר של האזור ובעיר התקיים יריד חודשי. ב-1793, לאחר חלוקת פולין השנייה, חלק מרוסיה במחוז פודוליה. בין 1917–1923 התקיימו באזור קרבות בין צבאות הרפובליקה האוקראינית הלאומית, פולין והאדומים. ב-1923 הסובייטים השתלטו על העיר סופית והיא צורפה לרפובליקה האוקראינית הסובייטית הסוציאליסטית. ב-1941 לעיר נכנסו גרמנים והכניסו את כל היהודים לגטו. ב-1944 שוחררה העיר.

==יהודים==
מאז יסודה התקיים בעיר ישוב יהודי חשוב. בפרעות הקוזאקים בשנות ת"ח ת"ט נכבשה העיר ב-24 ביוני 1648 (ד' בתמוז ה'ת"ח), לאחר מצור של שלשה ימים ובגידת הפולנים ביהודים, טבחו הקוזקים בקהילה היהודית. בין 1,500 (יוון מצולה) ל-3,000 (נתונים ממקורות אחרים) איש נהרגו בטבח. בעיר התגורר רבי יחיאל אשכנזי, חתנו של הבעל שם טוב, ששימש בה כשוחט. מ-1781 עד 1788 התגורר בעיר בנו רבי ברוך ממז'יבוז', ולאחר שעבר למז'יבוז' היה מגיע לעיר כל קיץ לבקר את חסידיו. בעיר ביקרו גם רבי נחמן מברסלב ובעל התניא. המחלוקת המפורסמת ביניהם לבין רבי ברוך התקיימה גם פה. אחרי רבי ברוך ישב על כס האדמו"רות חתנו רבי דב בער בן רבי שלמה מקרלין ולאחר פטירתו בנו רבי שלמה. לעיר הגיעו גם צדיקי בית צ'רנוביל והרבי מטולנא - רבי מנחם נחום כיהן בה. רבי נחמן חזן ובנו רבי אברהם חזן ממנהיגי חסידות ברסלב התגוררו גם הם בעיר. יוסף טרומפלדור הוצב בתחילת שירותו הצבאי ברגימנט הרגלים הקובני ה־76 שהוצב בטולצ'ין, שם התיידד עם דוד בלוצרקובסקי שהיה אחד מידידיו הטובים ביותר.

בשנת 1926 היו בעיר יהודים כ-7600 יהודים (44% מכלל אוכלוסייה).

בשואה רוב היהודים הושמדו, אך חלק חזרו לעיר עם שחרורה והקימו מחדש את הקהילה היהודית. הקהילה מתקיימת אף היום, אם כי רוב חבריה בגיל מתקדם.

==מקורות==
*100 עיירות יהודיות של אוקראינה (עורך: אלכסנדר גרשט, סנקט פטרבורג, 2000).
*מהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית
*צוק העתים (מאיר משצ'בז'שין)
*יוון מצולה (נתן נטע הנובר, 1653)
*מגילת עיפה (אמסטרדם 1651, ר' שבתי הכהן (הש"ך))
*טיט היוון (שמואל פייביש)

==לקריאה נוספת==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז ויניצה: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1607
רוקסטאר: סופרנובה

לוגו התוכנית
רוקסטאר היא תוכנית מציאות אמריקאית בסגנון "אמריקן איידול" שמטרתה למצוא סולן חדש ללהקות רוק פופולריות. בעונה האחרונה, הגיטריסט הקודם של להקת Guns N' Roses, גילבי קלארק, המתופף הקודם של להקת מוטלי קרו, טומי לי והבאסיסט הקודם של להקת מטאליקה, ג'ייסון ניוסטד, הגו תוכנית זו על מנת למצוא סולן ללהקתם סופרנובה.

לתוכנית זו נערכו מבחני בד שבסופם נבחרו 15 מתמודדים:
כריס פירסון, דנה אנדרוס, ג'ני גאלט, ג'יל ג'ויה, דילנה, ג'וש לוגן, מאגני ארגריסון, מאט הופר, פאטריס פייק, פיל ריצ'י, ראין סטאר, סטורם לארג', טובי רנד, זאידה אלברז ולוקאס רוסי (המנצח).

לאחר ניצחונו של רוסי וקבלת התואר "סולנה של להקת סופרנובה", אמורה הלהקה לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית.

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות מציאות אמריקאיות
קטגוריה:תוכניות מציאות אמריקאיות: שירה
קטגוריה:ארצות הברית: אירועי זמר
פרדריק ריינפלט

יון פרדריק ריינפלט (בשוודית: John Fredrik Reinfeldt; נולד ב-4 באוגוסט 1965) הוא פוליטיקאי, וכלכלן שוודי, שכיהן בשנים 2006–2014 כראש ממשלת שוודיה במסגרת הברית השוודית ובשנים 2015-2003 עמד בראש המפלגה השמרנית (מפלגת המתונים) מהמרכז-ימין. ב-2009 הוא היה יושב ראש האחרון של מועצת אירופה שנבחר על ידי רוטציה.

==ביוגרפיה==
ריינפלט נולד בכפר אסטרהניניה במחוז סטוקהולם, חבל סדרמנלנד, כבנם של ברונו ריינפלט, פוליטיקאי שמרני, ובירגיטה, פסיכולוגית ויועצת למנהל עסקים. יש לו שני אחים - מגנוס והנריק. 
ריינפלט גדל במקומות שונים, בהם ברומסטן, לונדון, ספונגה וסטוקהולם. בצעירותו שיחק כדורסל בקבוצת טנסטה טייגרס. כמו כן הוא שיחק בקבוצות של תיאטרון חובבים (מסוג ספקס ו"רוויאר"). החל משנת 1976 התיישבו עם המשפחה בעיר טבי.

הוא הצטרף לליגת הצעירים של מפלגת המתונים ב-1983, ולמד מדעי המדינה באוניברסיטת סטוקהולם, שם סיים לימודי כלכלה ב-1990. הוא נבחר כחבר הריקסדאג - הפרלמנט השוודי, בבחירות הכלליות ב-1991.

מ-1992 עד 1995 כיהן כיו"ר המשמרת הצעירה במפלגתו, לאחר שהחליף את היו"ר הקודם, אולף קריסטרסון, בוועידת המפלגה, שנערכה במלון בלפלנד וכונתה "קרב ליקסלה" על שם העיירה המארחת. בעימות שהתקיים ייצג ריינפלט את השמרנים מול בר-פלוגתו הליברלי.

תחת הנהגתו של ריינפלט מוקמה המפלגה בענייני המדינה בחלק המרכזי של המפה הפוליטית. הוא ביקש להוריד ולקצץ מסים מאוכלוסיות מעוטות יכולת ומהמעמד הבינוני. ריינפלט הוא פחות ביקורתי בנושא רווחת אזרחי שוודיה מאשר המנהיגים שקדמו לו.

ב-25 באוקטובר 2003 הוא נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה. בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-17 בספטמבר 2006 הביסה מפלגתו את גוש השמאל בהנהגתו של ראש הממשלמה המכהן מ-1996, יראן פרסון. ריינפלט נבחר לתפקידו כראש הממשלה על ידי הפרלמנט החדש ב-5 באוקטובר, ולמחרת הציג את ממשלתו. ריינפלט המשיך לכהן כראש ממשלה גם לאחר בחירות 2010, אולם לאחר בחירות 2014 חזרה מפלגתו לאופוזיציה.

ריינפלט מתגורר בטבי, אב ל-3 ילדים. גרושתו פיליפה היא פוליטיקאית בכירה במועצת טבי שכיהנה כראשת עיר בשנים 2005-2006.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ראשי ממשלת שוודיה
קטגוריה:נשיאי המועצה האירופית
קטגוריה:בני זוג של ראשי עיריות
קטגוריה:בני זוג של פוליטיקאים שוודים
קטגוריה:שוודים שנולדו ב-1965
דורנבירן

דורנבירן (בגרמנית: Dornbirn) היא עיר במדינת פורארלברג שבמערב אוסטריה על גדות נהר דורנבירנר אך הנשפך לאגם קונסטנץ, ובירת מחוז דורנבירן.

העיר גובלת בגרמניה, שווייץ וליכטנשטיין. אוכלוסיית העיר מונה 49,278 תושבים (נכון ל-2018), ונחלקת לשישה רבעים מנהליים.

העיר היא מרכז עסקים, והיא עיר המסחר והקניות הגדול בפורארלברג. בעיר נמצאת רשות השידור האוסטרית - ORF, בתי ספר גבוהים ומכללות. העיר הייתה בעבר מרכז עיקרי של תעשיית טקסטיל, שהלכה והצטמצמה בשנות השמונים.

==היסטוריה==
השם "דורנבירן" מקורו במילה 'torrin puirron' שפירושה "היישוב של טורו" (שמו של יישוב אלמאני חקלאי שהיה במקום).

העיר הוזכרה לראשונה במסמך משנת 895 מהעיר סנט גאלן שבשווייץ. ב-1380 העיר הפכה להיות תחת שלטון בית הבסבורג. בשנת 1793 העיר הועלתה לרמת עיירת שוק. בשנת 1932 צורף לעיר הכפר אבניט, ובשנת 1969 העיר הפכה למושבה של הרשות המנהלית של מחוז דורנבירן.

==ערים תאומות==
דורנבירן היא עיר תאומה של:
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:פורארלברג: ערים
אבי מלכה

אבי מלכה (נולד ב-3 באוגוסט 1966) הוא במאי תיאטרון וקולנוע ומורה למשחק.

==ביוגרפיה==
מלכה נולד בעכו. ביים עשרות הפקות לתיאטרון, ביניהן "נשף מסכות" (התיאטרון העירוני חיפה), "מען לא ידוע", "חוות החיות" (תיאטרון הקיבוץ), "החדר של ורוניקה" (התיאטרון הלאומי הבימה), "סוג'וד", "דממה" (צוותא, פרס התיאטרון הישראלי), ועוד.

זוכה פרס הבמאי המצטיין בפסטיבל עכו (קפה הפוך, באין מלחמה), זוכה הפרס הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים ("ססגוניה", 1993).

ביים ולימד בבית צבי, במכללת סמינר הקיבוצים (משחק ובימוי) ובסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין. מתמחה בהוראת טכניקה. בשנת 2003, יסד את "אימפרו - הסטודיו למשחק בקולנוע טלוויזיה ותיאטרון", והוא מנהל אותו מאז, במקביל לעשייתו האומנותית.

בנוסף ביים מלכה את הצגות הילדים "כספיון", "הפיל שרצה להיות הכי", "בגדי המלך החדשים", "הילד שאהב את הירח", "מי שטוב לו ושמח כף ימחא - שירי משחק של דתיה בן דור", "מוכרת הגפרורים הקטנה", ועוד.

בשנת 2008 ביים והפיק את סרטו העלילתי הארוך הראשון "לאן נעלם משה אבגי?". הסרט, שהופק על ידי חברת ההפקות שלצד הסטודיו, הוא הסרט הראשון באורך מלא, שהופק על ידי בי"ס למשחק בישראל, ושכל התפקידים המרכזיים בו מגולמים על ידי תלמידי השנה השלישית של הסטודיו. הסרט זכה בתמיכה מאת קרן הקולנוע הישראלי.

בשנת 2009 ביים והפיק את סרטו העלילתי השני "סיפור שנגמר בחתונה". כמו כן הפיק את הסרטים העלילתיים באורך מלא: "חומר נפץ" (בבימויו של מיטקו בוזקוב), "רדיקל" (בבימויו של עומר רייס), ואת הסרט התיעודי "השגרירים" (בבימויו של טל אגסי). בשנת 2010 הפיק את סרט הקולנוע "מונית לילה" (בבימויו שדל טל אגסי), ואת הסרט "נטישה" (בבימויו של יהושע סובול). בשנת 2011 הפיק את הסרט "המאבק 16" (בבימויו של רוני גאמר). בשנת 2012 הפיק את הסרט "אנטי וירוס" (בבימוי של אלון נוימן).

בסוף שנת 2009 יסד את תחרות הקולנוע הישראלי הקצר "אימפרואקשן", בשיתוף סינמטק תל אביב, והוא משמש כמנהלה האמנותי (2009-2020) וכמפיק הראשי שלה. נכון ל-2022, הופקו כשלוש מאות וחמישים סרטים ישראלים קצרים במיוחד עבור התחרות. חלק מהם השתתפו וזכו בפסטיבלים נוספים בארץ ובעולם.

ב-2011 מונה למנהל האמנותי של "פסטיבל תיאטרון קצר" בצוותא. וניהל אותו עד 2013.

ב-2017 השתתף בתפקיד הגברי הראשי בסרטה של לימור שמילה, "מונטנה".

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.youtube.com/user/ImproAction/videos כל סרטי פסטיבל אימפרואקשן 2], ינואר 2011
* [http://www.youtube.com/user/ImproAction3/videos?view=0 כל סרטי פסטיבל אימפרואקשן 3], יולי 2012
* [http://www.youtube.com/user/improaction4shorts/videos כל סרטי פסטיבל אימפרואקשן 4], יולי 2013
* [https://www.youtube.com/watch?v=5VJSMh_HQi8 טריילר של הסרט אנטי וירוס], באתר "יוטיוב"

==הערות שוליים==

קטגוריה:מורים למשחק בישראל
קטגוריה:במאי תיאטרון ישראלים
קטגוריה:במאי קולנוע ישראלים
קטגוריה:מפיקי קולנוע ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1966
בדשא אצל אביגדור

"בדשא אצל אביגדור" הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי מיקי גבריאלוב מיולי 1971. זהו האלבום השביעי של איינשטיין (והחמישי ברציפות שהוציא בחברת "פונוקול") והתקליט השני שהוציא בשנת 1971. זהו גם אחד האלבומים המצליחים ביותר שהקליט איינשטיין, והוא כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות ישראליות.

== הפקה ==
מיקי גבריאלוב הלחין ועיבד את כל שירי האלבום. איינשטיין כתב שלושה מהשירים והפזמונאי יענקל'ה רוטבליט כתב שבעה נוספים. האלבום הוקלט באולפני קולינור בתל אביב במאי 1971 ויצא לאור ב-7 ביולי 1971.

האלבום קרוי על שמו של צריף ששכן בסמוך לחוף מציצים שבתל אביב. צריף זה, שהיה בבעלותו של אביגדור צברי, שימש כמקום מפגש לקבוצת אנשים, ובהם יוצרים ואמנים שכונתה "חבורת לול". הצריף, שתועד על עטיפת האלבום בצילום של אלונה איינשטיין, תועד גם בסרטו של אורי זוהר "מציצים".

חלק משירי האלבום זכו לקליפים, כחלק מסדרת התוכניות "לול", ששודרה בראשית שנות ה-70 בערוץ הראשון. במרוצת השנים, עם הפיכת השירים לקלאסיקות ישראליות, זכו חלק משירי האלבום לגרסאות חדשות מצד איינשטיין עצמו ומצד מוזיקאים אחרים (להקת אטרף, נתן כהן ועוד).

השיר "אני ואתה" זכה ב-1972 גם לגרסה איטלקית של להקת הרוק המתקדם Capsicum Red, שבה הוא נקרא Rabbia e" Poesia" ("זעם ושירה"). השיר "שיר מספר 8" נכתב בהשפעת ביטויים מספר "שיר השירים". השיר "השריקה של התנועה" נכתב על תקופת החניכות של רוטבליט בתנועת הנוער "השומר הצעיר", תנועה שבה היה חבר גם איינשטיין. בשנת 2014 הקליטה החצר האחורית, להקתו של רוטבליט, גרסת כיסוי לשיר "לשרוק בחושך", כמחווה לאחר מותו של איינשטיין.

==רשימת רצועות==

==קרדיטים==
*אריק איינשטיין: שירה, מילים ל"אני ואתה", "אני אוהב לישון" ו"אני מבין"
*מיקי גבריאלוב: גיטרה 12 מיתרים, גיטרה בס, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית
*חיים רומנו: גיטרה מובילה
*דוד קריבושי: פסנתר, עיבוד מיתרים
*עמי טרייבטש: תופים
*אהרל'ה קמינסקי: קונגוס
*נגני התזמורת הפילהרמונית: כלי קשת ומיתרים
*דורי הרשגל: טכנאי הקלטה באולפני "קולינור"
*צבי שיסל: מפיק
*אלונה איינשטיין: צילומים
*דוד טרטקובר: עיצוב עטיפה

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.discogs.com/Arik-Einstein-Miki-Gavrielov-At-Avigdors-Grass-בדשא-אצל-אביגדור/release/7287133 האלבום] באתר Discogs

קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:אלבומי אריק איינשטיין
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי מיקי גבריאלוב
קטגוריה:אלבומי חברת פונוקול
יודנבורג

יודנבורג (בגרמנית: Judenburg, במשמעות: "עיר היהודים") היא עיירה במדינת שטיריה שבאוסטריה על גדות נהר מורה ובירת מחוז מורטל. בעבר הייתה בירת מחוז יודנבורג. אוכלוסייתה מונה 9,261 תושבים נכון ל- 2013. סמלה של העיר הוא כובע היהודים ששימש כאות קלון להבדלת יהודים מכלל האוכלוסייה הלא-יהודית.

==היסטוריה==
העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1074 כ"עיר השוק היהודית". שם העיר, "טירת היהודים", ניתן לה על שם הסוחרים היהודים, שהיוו נדבך חשוב בחיי המסחר בעיר.
בשנת 1277 העיר קיבלה זכויות לחכירת מס. במשך המאות ה-13 וה-14 העיר הפכה לעיר מסחר חשובה.
לאחר מספר פוגרומים במאות ה-14 וה-15 גורשו היהודים מן העיר ומשטיריה בכלל בשנת 1496.
בתחילת המאה ה-20 העיר הייתה אחד המרכזים האוסטרים של תעשיית הפלדה וישב בה חיל מצב של הצבא האוסטרו-הונגרי. בתקופת הכיבוש הנאצי הוקם בסמוך לעיר תת-מחנה של מחנה מאוטהאוזן. עם תום מלחמת העולם השנייה הוסב המחנה למחנה עקורים לפליטים יהודיים בו ישבו תחילה קוזקים מברית המועצות ולאחר מכן פליטים יהודים.

==ערים תאומות==
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שטיריה: ערים
קטגוריה:יהדות אשכנז
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
חיים אוליאל

חיים אוליאל (נולד ב-22 בדצמבר 1956) הוא זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי ומוזיקאי ישראלי.

==ביוגרפיה==
אוליאל נולד וגדל בשדרות להורים שעלו ממרוקו. את הקריירה המוזיקלית שלו החל כבר בגיל 13, כאשר התחיל לנגן על גיטרה חשמלית. בגיל 15 הקים את להקת ליל השמשות. לאחר השחרור מהצבא הקים את להקת הרוק המאה העשרים ואחת, כאשר שותפיו ללהקה היו אחיו אלי אוליאל, שניגן בתופים, וחיים אוחנה, שניגן בבס. הרכב זה היווה את הבסיס ללהקת שפתיים שהוקמה מאוחר יותר. בלהקת שפתיים היה חיים אוליאל הסולן, וכן השותף לכתיבת שיריי הלהקה. במקביל להיותו חבר בלהקת שפתיים, סייע אוליאל רבות לזמר קובי אוז, שהיה אז בראשית דרכו.

בשנת 2000 יצא אלבום סולו הבכורה של אוליאל הנקרא "סנדוק לעג'ב" (בעברית: קופסת הקסמים), כשקובי אוז נטל חלק בניהול האמנותי של האלבום. בשנת 2002 הוציא את הסינגל "תני לו ללכת", שנכלל באלבום הסולו השני שלו. השיר זכה בפרס הצילינדר הנודד לשנת תשס"ד.

בשנת 2003 הקליט את שירו של נתן אלתרמן "עוד אבוא"<ref>, בהפקת יונתן בר גיורא</ref> עבור שיר הנושא לסרט הקולנוע הכוכבים של שלומי בבימויו של שמי זרחין. השיר, שהולחן והופק מוזיקלית על ידי מלחין הסרט יונתן בר גיורא, מופיע בכותרות הסיום, וכן בגרסה קצרה ומהורהרת יותר בגוף הסרט. בגרסת הדי.וי.די מצורף גם קליפ בהשתתפות אוליאל ואושרי כהן, כוכב 'הכוכבים של שלומי'. אוליאל ובר גיורא המשיכו ושיתפו פעולה בביוצע לשיר נוסף של אלתרמן, ריצתו של העולה דנינו, שבוצע בהופעה מיוחדת.

הציע לאקדמיה ללשון העברית את המילה "צהלולים", ואף הקים מועדון זמר ותרבות מרוקאית תחת שם זה בעיר שדרות.

לאוליאל ארבעה בנים ובת. באוגוסט 2019 אותר בנו ניב לצד אשה נוספת בביתו בנווה ימין כשהם ללא רוח חיים.

בחודש נובמבר 2020 השתתף אוליאל בערב הפתיחה של פסטיבל "אשדודשירה" ובו ביצע לראשונה על במה את "עוד אבוא" - שיר הנושא של "הכוכבים של שלומי" וכן את "ריצתו של העולה דנינו"<ref></ref>, שניהם מאת נתן אלתרמן.

בשנת 2024 נבחר להשיא משואה יחד עם עברי לידר ורביב כנר בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל.

== דיסקוגרפיה ==
=== אלבומי סולו ===
* 2000: סנדוק לעג'ב
* 2002: תני לו ללכת
* 2006: לפי שעה

=== אלבומי להקת שפתיים===
* ראו להקת שפתיים

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* [https://youtu.be/Zhfcjj__xSI חיים אוליאל], הפרויקט של מפעל הפיס [https://israelimusic.pais.co.il/desktop/index.html לתיעוד יוצרים במוזיקה הישראלית] עם יואב קוטנר, אוקטובר 2017
* 
* טקס הדלקת המשואות 2024: [https://govextra.gov.il/masuot76/masuot76/home/the-victory-of-the-spirit/ משואת ניצחון הרוח], באתר מערך הדיגיטל הלאומי

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בערבית
קטגוריה:זמרי רוק ישראלים
קטגוריה:זמרי פופ ישראלים
קטגוריה:זמרי מוזיקה מזרחית ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:מוזיקאים יוצאי שדרות
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:פזמונאים כותבי עברית
קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מחדשי מילים וביטויים בשפה העברית
קטגוריה:משיאי משואה ביום העצמאות: 2024
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1956
פיזיקה של חומר מעובה

פיזיקה של מצב מעובה היא ענף בפיזיקה אשר עוסק בחומר שנמצא במצב צבירה מעובה. מצב צבירה זה מאופיין בכך שהמולקולות בחומר קשורות אחת לשנייה בקשרים אלקטרומגנטיים (דוגמת קשרי ואן דר ואלס). שני מצבי הצבירה המעובים העיקריים הם מוצק ונוזל, בניגוד לגז בו המולקולות נחשבות לחופשיות. ענף זה צמח מתוך פיזיקה של מצב מוצק וכיום הוא כולל גם ענף זה.
חוץ ממוצקים ונוזלים, ענף זה עוסק במצבי צבירה מיוחדים אחרים, לדוגמה:
* מוליכי-על
* עיבוי בוז-איינשטיין
* גבישים נוזליים

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:תחומים בפיזיקה
פילאך

פילך מכיוון דרום
פילאך או וילאך (בגרמנית: Villach; בסלובנית: Beljak; באיטלקית: Villaco) היא העיר השנייה בגודלה במדינת קרינתיה שבדרום אוסטריה, על גדות הנהרות דראו וגאיל. העיר נחשבת לאחד ממחוזותיה של קרינתיה. אוכלוסייתה מונה 60,480 תושבים נכון ל-2015.

==גאוגרפיה==
העיר ממוקמת במקום התמזגותם של הנהרות דראו וגאיל. העיר מוקפת בכמה אגמים ובהרים, המשמשים לסקי בחורף ולטיולים בקיץ. העיר שוכנת במרחק כחצי שעה במכונית מגבול איטליה וסלובניה.

==פוליטיקה==
===מועצת העיר===
מועצת העיר (בגרמנית: Gemeinderat) מורכבת מ-45 חברים, כשראש העיר מחזיק בתואר נשיא. ראש העיר הנוכחי הוא הלמוט מאנצנרייטר ממפלגת SPÖ. חלוקת המושבים (נכון ל-2003) בין המפלגות היא:

{| width=36%
|- align=ימין
|- bgcolor=#3A6EA5 align=center
| מפלגה || מספר מושבים
|- <\center> bgcolor=#A6CAF0 valign=top
| width=33%|
SPÖ<br /> 
FPÖ<br /> 
ÖVP<br />
מפלגת הירוקים האוסטרית<br />
BLT<br />
| width=33%|
28<br />
8<br />
6<br />
2<br />
1<br />
|}

===ממשלת העיר===
ממשלת העיר (Stadtsenat) מורכבת משבעה חברים. ראש העיר נבחר ישירות על ידי אוכלוסיית העיר, ושני סגני הנשיא וארבעת חברי המועצה האחרים נבחרים על ידי מועצת העיר.

==פסטיבלים==
בעיר מתקיימים מספר פסטיבלים מדי שנה:
*קרנבל פילך (מ-11 בנובמבר עד 4 במרץ) 
*פסטיבל האומנות
*פסטיבל אומנות הרחוב
*ה"פילאכר קירכטאג" (מתקיים במשך שבוע שלם בקיץ)

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 

קטגוריה:קרינתיה: ערים
רוני גפני

רוני גפני (נולד ב-11 במרץ 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.

== קריירה ==
גפני גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1998 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון. בשנת 2000 חתם לארבע עונות בקבוצת בני יהודה תל אביב. במהלך 5 שנותיו כשחקן בבני יהודה חלה עלייה מתמדת ביכולתו, בעונת 2005/2006 קיבל רוני גפני את סרט הקפטן. בעונתו האחרונה בבני יהודה, בשנת 2006, הגיע עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, שם הפסידו להפועל תל אביב 1-0. 

בקיץ 2006 חתם גפני חוזה בקבוצת בית"ר ירושלים, עמה זכה באליפות, ובסיום העונה חתם על חוזה ל-3 שנים במכבי חיפה. בעונה הראשונה מיעט לשחק בשל פציעה חוזרת, וגם בעונתו השנייה לא הצליח לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, אך בסופה זכה עם הקבוצה באליפות. מייד לאחר מכן עזב גפני את הקבוצה בשל חוסר בדקות משחק וחתם בקבוצת נעוריו, מכבי תל אביב, במדיה שיחק שנתיים נוספות, ובקיץ 2011 פרש ממשחק פעיל.

=== נבחרת ישראל ===
בשנת 2000 היה מעורב ב"פרשת הנבחרת הצעירה", במסגרתה הואשם יחד עם עוד שישה שחקנים מהנבחרת הצעירה של ישראל בהפרת תקנון ההתאחדות לכדורגל בכך שבילה עם צעירה ערב משחק הנבחרת. בית הדין של ההתאחדות השעה את גפני לשנתיים מפעילות בנבחרות הלאומיות ועוד שנתיים על תנאי, אך הוא זכה לחנינה בפברואר 2002.

לזכותו של גפני שתי הופעות במדי נבחרת ישראל הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק בשנת 2006, ואת הופעתו השנייה ערך במשחק ידידות מול נבחרת רומניה בשנת 2010.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מגני כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ישראל
קטגוריה:כדורגלני מכבי תל אביב
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני בני יהודה תל אביב
קטגוריה:כדורגלני בית"ר ירושלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980