OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ניגון ההשתטחות

"ניגון ההשתטחות" (מכונה גם "ניגון דביקות") הוא ניגון חב"ד ללא מילים, המיוחס לרבי מנחם מנדל שניאורסון - הצמח צדק.

== רקע ==
רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק) היה נוהג לנגנו בעת ששהה בקבר אמו, דבורה לאה אלטשולר. ישנה מסורת בחב"ד, הטוענת כי הלחין את הניגון בהיותו בן 8 בלבד.

תווי הניגון הובאו בספר הניגונים - חב"ד כניגון מספר ל"ב (32), והועתקו מפי יצחק דוב אושפאל, ששמעם מפי זקני חסידי העיר קורעניץ , פלך וילנה שבאימפריה הרוסית<ref name=":0"></ref>.

ספר הניגונים הוא ספר שמטרתו היא לאגד את כלל ניגוני חב"ד אל תוך ספר אחד. בעת כתיבתו, היה על מחברו, שמואל זלמנוב, לבחור לעיתים בין שתי גרסאות קיימות של אותו הניגון. בנוסח ניגון ההשתטחות בחר זלמנוב להכניס דווקא את הגרסה הפחות ידועה בקרב חסידי חב"ד, כשבמקביל, הגרסה שלא נכנסה לספר, נותרה עדיין בשימוש בקרב החסידים. בהקלטה מ-17 ביולי 2000 שערכו החוקרים יעקב מזור, רפי בן-משה וזאב פלדמן נשמע קולו של המוזיקאי דוד הורביץ שר את הגרסה שלא הובאה בספר<ref name=":2"></ref>.

== ניתוח מוזיקלי ==
הניגון מורכב משלושה בתים<ref name=":2" /> שעל פי מחבר "ספר הניגונים", המוזיקאי שמואל זלמנוב, מבטאים <ref name=":0" />. אריאל פייגלין מערוץ 7 כתב כי הוא ניגון מרעיד לב, וציין כי ניתן להרגיש את הכמיהה המבוטאת מבין צלילי הניגון אל האין-סוף האלוהי, בעודהמוזיקאי נאור כרמי התבטא כי זהו ניגון מורכב מוזיקלית ו"מרטיט לבבות"<ref name=":1"></ref>. בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית צוין כי בשתי הגרסאות של הניגון חוזר אותו מוטיב מניגון ארבע בבות של שניאור זלמן מלאדי. דוד הורביץ ציין כי הקטע הראשון של הניגון מזכיר במידת מה את ניגונו של הרוז'ינר, בעוד הקטע השני מזכיר את ארבע בבות<ref name=":2" />.

== ביצועים מוזיקליים ==
בשנת 2010 הופיע השיר באלבום 'עצם הנשמה 2' של הזמר הישראלי יאיר כלב<ref></ref><ref></ref>, ב-2011 יצא לאור בביצועו של המוזיקאי הישראלי אורן צור כחלק מאלבומו "דלתי תשובה"<ref></ref><ref></ref>, וב-2019 הופיע כגרסת כיסוי באלבום 'חב"ד על הזמן' (של האמן יוסף (גוטמאן) לויט), בביצוע יגל הרוש בקמנצ'ה ותום אורן בפסנתר<ref></ref>.

ב-2020 בוצע בידי הזמר האמריקאי אלי מרכוס<ref></ref>, וב-2022 בוצע על ידי הזמר הישראלי שמחה פרידמן<ref></ref>.

=== ביצוע של עקיבא תורג'מן - ניגון השתטחות===

ב-28 בספטמבר 2022, ביצוע של הזמר הישראלי עקיבא תורג'מן, יצא בתור סינגל שהופק בידי המוזיקאי נאור כרמי כחלק מאלבום "צמאה 7". בוידאו קליפ של הסינגל נראית אנימציה, המתארת את אדמו"ר הצמח צדק נושא תפילה על יד קברה של אמו<ref name=":1" /><ref></ref><ref></ref><ref></ref>.

== ראו גם ==
* ימין ה' רוממה
* כאיל תערוג

== קישורים חיצוניים ==
* לב לייבמן, [http://nichoach.blogspot.com/2018/03/blog-post.html ניגון ההשתטחות לאדמו"ר הצמח צדק]
* 
;ביצועים
* [https://www.chassidus.com/audio/nigun/06-02-Niggun-D-veikus-From-the-Tzemach-Tzedek-Heichal-Neginah.htm ניגון השתטחות לאדמו"ר הצמח צדק], באתר "היכל נגינה"
* [https://media.chabad.info/chabadinfoheb/wp-content/uploads/2016/09/04-09-2016-21-13-31-song32.mp3 ניגון ההשתטחות], בביצוע אלאור ולנר
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניגוני חב"ד
קטגוריה:שירי עקיבא תורג'מן
אורדו יהודית

אורדו יהודית (באורדו: یہود اردو; בדוונאגרי: यहूद उर्दू)<ref></ref> הוא ניב של הינדוסטנית אותו דברו יהודי בגדאד שחיו בהודו במאה ה-18, ובמיוחד בערים מומבאי וקולקטה.<ref name=":0"></ref> באופן מסורתי וכשפות יהודיות אחרות, נכתבה השפה באלפבית עברי.

הכתיב העברי המשמש לכתיבת השפה לא שיקף את העיצורים הכפופים שנמצאים בשפה ההינדוסטנית.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שפות יהודיות
קטגוריה:שפות הודו-איראניות
פרס לוריוס למפעל חיים

פרס לוריוס למפעל חיים (באנגלית: Laureus Lifetime Achievement Award) הוא פרס המוענק מאז שנת 2000, על תרומה יוצאת דופן לספורט. הפרס מוענק כחלק מטקס פרסי הספורט העולמיים של לוריוס.

הטקס הראשון נערך ב-25 במאי 2000 במונטה קרלו, בו נשא נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה את הנאום המרכזי. למרות שטקס פרסי לוריוס נערך מדי שנה, פרס מפעל החיים לא מוענק בכל השנים.

הזוכה הראשון בפרס היה הכדורגלן הברזילאי פלה. האתלטית המרוקאית נאוואל אל מוטוואקי הייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס בשנת 2010. מתוך שבע עשרה פרסים שחולקו חמישה ניתנו לכדורגלנים. בריטניה וארצות הברית הן המדינה היחידות מהן הגיע יותר מזוכה אחד (שלושה זוכים בריטים, שני זוכים מארצות הברית).

==מקבלי הפרס==
{| class="wikitable plainrowheaders"
|-
! scope=row style="text-align:center" | †
| פרס הוענק לאחר המוות
|}

{| class="sortable wikitable plainrowheaders" style="text-align:center"
|-
! scope=col | שנה
! scope=col class=unsortable | תמונה
! scope=col | מקבל הפרס
! scope=col | ענף
! scope=col class=unsortable | מקור.
|-
| 2000
| alt=Pele in 2008
! scope=row | פלה
| כדורגל
| <ref></ref>
|-
| 2001
| alt=Steve Redgrave in 2011
! scope=row | סטיב רדגרייב
| חתירה
| <ref></ref>
|-
| 2002
| 
! scope=row | פיטר בלייק †
| שייט
| <ref></ref>
|-
| 2003
| alt=Gary Player in 2008
! גריי פלייר
| גולף
| <ref></ref>
|-
| 2004
| 
! scope=row | ארן נס†
| טיפוס הרים
| <ref></ref>
|-
| 2005
! colspan=4 | לא הוענק
|-
| 2006
| alt=Johann Cruyff in 1974
! scope=row | יוהאן קרויף
| כדורגל
| <ref></ref>
|-
| 2007
| alt=Franz Beckenbauer in 2014
! scope=row | פרנץ בקנבאואר
| כדורגל
| <ref></ref>
|-
| 2008
| alt=Sergey Bubka in 2013
! scope=row | סרגיי בובקה
| אתלטיקה
| <ref></ref>
|-
| 2009
! colspan=4 | לא הוענק
|-
| 2010
| alt=Nawal El Moutawakel in 2009
! scope=row | נאוואל אל מוטוואקי
| אתלטיקה
| <ref></ref>
|-
| 2011
| alt=Zinedine Zidane in 2015
! scope=row | זינדין זידאן
| כדורגל
| <ref></ref>
|-
| 2012
| alt=Bobby Charlton in 2010
! scope=row | בובי צ'רלטון
| כדורגל
| <ref></ref>
|-
| 2013
| alt=Sebastian Coe in 2012
! scope=row | סבסטיאן קו
| אתלטיקה
| <ref></ref>
|-
| 2014
! colspan=4 | לא הוענק
|-
| 2015
! colspan=4 | לא הוענק
|-
| 2016
! scope=row | ניקי לאודה
| פורמולה 1
| <ref></ref>
|-
| 2017
! colspan=4 | לא הוענק
|-
| 2018
| alt=Edwin Moses in 2008
! scope=row | אדווין מוזס
| אתלטיקה
|<ref name=bbc18></ref>
|-
|2019
|alt=Arsene Wenger with Arsenal in May 2007
! scope=row | ארסן ונגר
| כדורגל
|<ref name=bbc19></ref>
|-
| 2020
| alt=Dirk Nowitzki in 2019
! scope=row| דירק נוביצקי
| כדורסל
|<ref name=hindu2020></ref>
|-
| 2021
| alt=Billie Jean King in 2011
! scope=row| בילי ג'ין קינג
| טניס
|<ref name=bbc21></ref>
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרס לוריוס
פיגוע הדקירה בשער יפו

פיגוע הדקירה בשער יפו היה פיגוע דקירה שאירע ב-23 בדצמבר 2015 בשער יפו שבכניסה לעיר העתיקה בירושלים, ובו שני מחבלים תושבי מחנה הפליטים קלנדיה דקרו למוות את ראובן בירמאכר. במהלך נטרולם על ידי שוטרות מג"ב, נפצע עופר בן ארי, שמת מפצעיו בהמשך. כמו כן אדם נוסף נפצע ופונה במצב קשה להדסה עין כרם. שני המחבלים חוסלו.

== רקע ==

בחודשים שקדמו לפיגוע בוצעו פיגועים רבים ברחבי ישראל כחלק מגל הטרור הפלסטיני, שכונה לעיתים "אינתיפאדת הסכינים".
== הפיגוע ==
ב-23 בדצמבר 2015, י"א בטבת תשע"ו, סמוך לשעה 13:10 הגיעו שני מחבלים כבני 20 תושבי מחנה הפליטים קלנדיה לשער יפו ודקרו עוברי אורח, בהם את ראובן בירמאכר שמת מהדקירות. שוטרות מג״ב ששהו באזור ביצעו ירי לעבר המחבלים וחיסלו את אחד מהם. השני נפצע מהירי, ובהמשך נקבע מותו. כתוצאה מהירי נפצע עופר בן ארי, שבהמשך נפטר מפצעיו בבית החולים שערי צדק. אדם נוסף נפצע באורח קשה בפיגוע ואושפז אף הוא בשערי צדק.<ref></ref>

שני המחבלים ריצו טרם הפיגוע עונשי מאסר בכלא הישראלי בגין טרור לאומני. ענאן חמאד ריצה תקופת מאסר בכלא הישראלי לאחר שבשנת 2010 הגיע למחסום קלנדיה עם סכין. עיסא עסאף, בן 21, נכלא בישראל בשנת 2015 בשל מעורבות בטרור עממי.<ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גל הטרור (2015–2016)
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2015
קטגוריה:שער יפו
קטגוריה:רחוב יפו: פיגועים
קטגוריה:ירושלים: פיגועי דקירה
קטגוריה:העיר העתיקה: פיגועים
קטגוריה:פיגועי טרור נגד חיילים ושוטרים
קטגוריה:פיגועי טרור בירושלים ב-2015
תיכון גבעת שמואל

תיכון גבעת שמואל (מוכר גם בשם "שש-שנתי תיכון גבעת שמואל") הוא בית ספר תיכון שש-שנתי בגבעת שמואל הכולל חטיבת ביניים וחטיבה עליונה והוא התיכון הממלכתי היחיד בעיר.

אחד מהמאפיינים המרכזיים של בית הספר הוא שקיים בו פיילוט של משרד החינוך, בו התלמידים לומדים בכיתות באמצעות אייפדים במקום ספרי הלימוד הרגילים.

אחוז הזכאים לבגרות נכון לשנת תשפ"ב מהתיכון עמד על כ-98.9%.

== היסטוריה ==
לפני הקמת התיכון במיקומו הנוכחי, היו מספר תוכניות להקמת תיכון ממלכתי-חילוני ראשון בגבעת שמואל. כמה מהתוכניות כללו הקמת תיכון במזרח העיר, אף לבסוף הוחלט להקים במקום אולפנה של רשת "אמי"ת". תוכנית נוספת הייתה סגירת בית הספר היסודי הממלכתי "בן-גוריון" שבדרום העיר והקמת תיכון חילוני במקומו, אך תוכנית זו ספגה ביקורת רבה מתושבי העיר ובוטלה לבסוף.

במאי 2016 החלה הקמתו של התיכון, בשלב א' של התיכון נבנו כ-12 כיתות לימוד, ספרייה, חדר מורים, מזכירות, מספר חדרי ספח ומעבדות, מגרש ספורט, אמפיתיאטרון וחצר. עלות הקמת שלב א' של התיכון הוערכה בכ-20 מיליון שקלים.

בספטמבר 2017 נפתח התיכון כבית ספר צומח והורכב מחטיבת ביניים בלבד ומ-284 תלמידים. שנתיים לאחר מכן החל שיתוף פעולה בין התיכון לבית החולים תל השומר שבמסגרתו מפעיל התיכון מגמת רפואה.

בפברואר 2020 נחנך שלב ב' של התיכון, שכלל 12 כיתות לימוד נוספות, אודיטוריום ועוד מספר מעבדות וחדרי ספח חדשים. שנה לאחר מכן, כלל התיכון כבר כ-6 שכבות לימוד מז' ועד יב'.

== מגמות לימוד ==
בנוסף למקצועות החובה הרגילים, קיימות בבית הספר מגמות הלימוד הבאות:

== הישגים ==
* בשנת 2021 ארבעה תלמידי בית הספר ניצחו בתחרות "פיתוח מנהיגות טכנולוגית וניהול ידע" של חברת "נס טכנולוגיות".
* בשנת 2022 שבעה תלמידים ניצחו בהאקתון גבעת שמואל בשיתוף חברת "לידרס אפ".

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גבעת שמואל: חינוך
גבעת שמואל
ג'ון מרפי (מושל אלבמה)

ג'ון מרפי (באנגלית: John Murphy; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה הרביעי בשנים 1825–1829.

==ביוגרפיה==
ג'ון מרפי נולד במחוז רובסון שבקרוליינה הצפונית. הוא למד בקולג' קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית), שם הוא היה חבר באגודה הספרותית המקומית. בין חבריו לספסל הלימודים נמנו ג'ון גייל, לימים גם הוא מושל אלבמה, וג'יימס דלט, לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלבמה. ב-1808 סיים מרפי את לימודיו.

מרפי היה לפקיד של הסנאט של קרוליינה הדרומית. בשנים 1808–1818 הוא היה חבר במועצת הנאמנים של אוניברסיטת קרוליינה הדרומית. ב-1818 הוא עבר לאלבמה ונבחר לבית הנבחרים של המדינה ב-1820 ולסנאט שלה ב-1822. ב-1824 הוא נבחר כמושל אלבמה, וב-1827 נבחר לתקופת כהונה שנייה. בשנים 1833–1835 הוא ייצג את אלבמה בבית הנבחרים של ארצות הברית.

בתיאור מיומנו מיום 2 באפריל 1834 תיעד הנשיא לשעבר, ואז חבר בית הנבחרים ג'ון קווינסי אדמס, שחבר בית הנבחרים ג'יימס בלייר, "ירה בעצמו אמש במעונו... לאחר שקרא חלק ממכתב שנשלח מרעייתו למושל מרפי מאלבמה, שהיה איתו בחדר לבדו, והתגורר איתו במעון באותו בית".

ג'ון מרפי נפטר ב-21 בספטמבר 1841 במחוז קלארק שבאלבמה. הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית בעיירה גוספורט.

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.nga.org/governor/john-murphy/ ג'ון מרפי] באתר אגודת המושלים הלאומית 
* 
* [http://www.encyclopediaofalabama.org/article/h-1466 ג'ון מרפי] באתר האנציקלופדיה של אלבמה 
* [https://politicalgraveyard.com/bio/murphy5.html#947.89.45 ג'ון מרפי] באתר The Political Graveyard 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מושלי אלבמה
קטגוריה:מושלי מדינות ארצות הברית מהמפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מאלבמה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של אלבמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1786
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1841
ז'יל קמבון

זִ'יל-מַרְטֶן קַמְבּוֹן (בצרפתית: Jules-Martin Cambon; 5 בינואר 1845 – 19 בספטמבר 1935) היה דיפלומט צרפתי ואחיו של פול קמבון. כשגריר בגרמניה (1907–1914) הוא עבד קשה כדי להבטיח דטאנט ידידותי. הוא היה מתוסכל ממנהיגים צרפתים כמו רמון פואנקרה, שהחליט שברלין מנסה להחליש את ההסכמה המשולשת של צרפת, רוסיה ובריטניה, ולא הייתה כנה בחיפוש אחר שלום. הקונצנזוס הצרפתי היה שמלחמה היא בלתי נמנעת.

==ביוגרפיה==
קמבון החל את הקריירה שלו כעורך דין בשנת 1866, שירת במלחמת צרפת-פרוסיה ונכנס לשירות המדינה בשנת 1871. הוא היה ראש המחוז של נור (1882) ושל הרון (1887–1891), וב-1887. 1891 הפך למושל כללי של אלג'יריה, שם כיהן בתפקיד קטן ב-1874.

קמבון מונה לשגריר צרפת בוושינגטון די.סי. ב-1897, ובתפקיד זה ניהל משא ומתן לקראת השלום בשמה של ממשלת ספרד לאחר המלחמה עם ארצות הברית. הוא שימש כשגריר צרפת בארצות הברית במהלך מלחמת 1898. הוא היה שותף פעיל במשא ומתן לשלום בין ספרד לארצות הברית ותרם להסכם הסופי, חוזה פריז משנת 1898. תפקידו במשא ומתן זה סייע לספרד ולצרפת לפתח שותפות פוליטית חזקה.

קמבון הועבר ב-1902 לתפקיד שגריר בספרד, וב-1907 לגרמניה ברלין, שם שירת עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, ולאחר מכן כראש המדור המדיני של משרד החוץ הצרפתי בזמן המלחמה. קמבון האמין בהסכמה הלבבית עם בריטניה, ופעל לחיזוק וחיזוק הקשרים הדיפלומטיים עם בעלת בריתה העיקרית של צרפת. משא ומתן חשאי הוביל להסכמה על ארץ ישראל, לאחר תבוסת בעלות הברית של האימפריה העות'מאנית. קמבון שימש כיועץ לראש ממשלת צרפת, , כשהמלחמה התקרבה לסיומה. הסודיות אפפה את נושא הסכם סייקס-פיקו, שהיה ידוע במשך חודשים רבים רק לפריז וללונדון. קמבון סייע בהסכמה המשולשת של הברית הערבית-ציונות-ארמנית לאחר שנפילת הסולטנות פינתה את מקומה למשטר הצבאי של הטורקים הצעירים. המחלקה שלו חלקה מידע צבאי ומידע אחר עם משרד החוץ הבריטי אחר תבוסת מעצמות המרכז, הצאריזם והבולשביזם.

קמבון הפגין אהדה לרעיון "הבית הלאומי היהודי" בארץ ישראל, לאחר שהוא הוצג לו על ידי נחום סוקולוב ב-1917. בעקבות המפגש הוא שלח לסוקולוב מכתב שבו נכללה הצהרה על אהדתה של הממשלה הצרפתית לרעיון התחייה היהודית בארץ ישראל.

ב-1918 נבחר לאקדמיה הצרפתית, וב-1928 פרסם את מה שהפך למחקר קלאסי של דיפלומטיה, Le Diplomate, שתורגם לאנגלית, ספרדית, גרמנית ורוסית. בו כתב: "מה שבאמת מבדיל את הדיפלומט מהעדר הפשוט הוא אדישותו לכאורה לרגשות; הוא נאלץ לסבול איפוק מקצועי לאורך זמן שנראה בלתי מובן".

גם אחיו, פול, היה דיפלומט צרפתי בולט.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Keiger, John (1983). "Jules Cambon and Franco-German Détente, 1907–1914". The Historical Journal. 26 (3): 641–659. doi:10.1017/S0018246X00021099. [https://www.jstor.org/stable/2639084 online]
* Jules Cambon, The Diplomatist, trans. Christopher R. Turner. London: Philip Allan, 1931.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

<div style="direction: ltr;">
*[https://archive.org/details/franceandunited00cambgoog/page/n8/mode/2up Cambon, Jules. France and the United States: Essays and Addresses (1903)]
*[https://www.loc.gov/rr/hispanic/1898/cambon.html Library of Congress]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:שגרירי צרפת בארצות הברית
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1845
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1935
ויליאם ויטוורת'

ויליאם ג'ק ויטוורת (; 29 ביוני 1884 – 25 באוקטובר 1973) היה אדמירל בריטי שמילא תפקידים בולטים במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, ואף שימש כלורד השני של האדמירליות.

==ביוגרפיה==
ויטוורת נולד ב-29 ביוני 1884 בעיר צ'טהאם שבקנט. ב-1899 הוא התגייס כצוער לצי המלכותי. ב-1901 הוא הוצב על סיפונה של ספינת הקרב אה"מ אושן ויחד עמה נשלח לסין במהלך מרד הבוקסרים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא פיקד על המשחתות אה"מ אורסטס, אה"מ קוקטריס, ואה"מ וידט. ב-1926 הוא מונה למפקד בית הספר לאימון גופני בפורטסמות'. ב-1928 הוא מונה למפקד אניית המערכה אה"מ סטיוארט ולמפקד משט המשחתות ה-2 שהיה חלק מצי הים התיכון. 

ב-1936 מונה ויטוורת' למפקד אניית המערכה אה"מ רודני. שנה לאחר מכן הוא הפך להיות מזכיר הצי המלכותי. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא מונה למפקד פלגת סיירות הקרב. באפריל 1940 הוא נשלח לסייע לכוחות הצי הבריטי בחופי נרוויק שבנורווגיה. ויטוורת' הביס בקרב את המשחתות של הקריגסמרינה והשיג שליטה על נמל נרוויק. לאחר מכן הנחיתו הבריטים כוחות בעיר וכבשו אותה. למרות זאת, הם נאלצו לסגת מנורווגיה בעקבות התקדמות הגרמנים במערכה על צרפת. ב-1941 הוא מונה לתפקיד הלורד השני של האדמירליות. ב-1944 הוא מונה למפקד בסיס הצי רוזית'. ב-1946 הוא פרש מהצי.

הוא נפטר ב-25 באוקטובר 1973 בעיר בוגנור ריג'יס שבמערב סאסקס.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120925215325/http://www.kcl.ac.uk/lhcma/locreg/WHITWORTH1.shtml ויליאם ויטוורת'] 

קטגוריה:אדמירלים בריטים
קטגוריה:אדמירלים בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1884
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1973
רוקוט

רוקוט (ברוסית:Ро́кот, רעש) הוא משגר לוויינים וחלליות רב־שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר שימש את רוסיה לשיגור לוויינים. המשגר מבוסס על טיל בליסטי UR-100N שפותח במרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל וייצורם החל בשנת 1974. רוב הטילים שנבנו יצאו משימוש צבאי.

השיגורים לטיסה תת-מסלולית החלו בסוף 1990 מקוסמודרום בייקונור. בשנת 1994 בוצע שיגור ראשון שכלל לוויין. בשנת 2000 השיגורים עברו לקוסמודרום פלסצק מכן שיגור משופץ שהיה מנוצל בעבר למשגרים מדגם "קוסמוס".

בשנת 1995 מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל הקים בשותפות עם מרצדס-בנץ AG חברה שעסקה בשיגורים מסחריים. לצורך כך נרכשו 45 טילים בליסטיים. בשנת 2000 החברה נרכשה על ידי חברה שבבעלות Arianespace. חברה זו קיבלה 51% מהמניות.

בשנת 2019 אוקראינה אסרה על אספקת מערכות בקרה למשגר. בעקבות כך השיגורים הופסקו. בשנת 2020 פורסם ש"מרכז חרוניצ'ב למחקר מדעי וייצור בתחום החלל" רכש טילים בליסטים נוספים ובכוונתו לפתח מערכת בקרה חדשה. השיגור הראשון של "רוקוט M" היה תוכנן לשנת 2022. ייצור המשגר הראשון החל באפריל 2023 ושיגור מתוכנן לשנת 2024.

מסך הכול בוצעו 34 שיגורים מהם רק שיגור בודד נכשל. חלק מהשיגורים היו לוויינים רוסים והיתר של מדינות אחרות.
== קישורים חיצוניים ==

* [https://space.skyrocket.de/doc_lau/rokot.htm נתוני שיגורים]
*[http://www.astronautix.com/r/rokot.html נתונים טכניים]
* [https://www.russianspaceweb.com/rockot.html תיאור המשגר]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משגרים רוסים
קטגוריה:רוסיה: המצאות
שיוולוץ'

שיוולוץ (ברוסית: Шивелуч) הוא שמו של הר געש פעיל בקַמְצַ'טְקַה שברוסיה.<ref></ref><ref></ref>

הוא הר הגעש הפעיל הצפוני ביותר בקמצ'טקה, ואחד הפעילים ביותר על פני כדור הארץ. האפר הגעשי הנפלט ממנו משבש לעיתים את התנועה האווירית בין יבשות אסיה וצפון אמריקה.

==גאוגרפיה==
שיוולוץ' שייך לקבוצת הרי געש הממוקמת במרכז קמצ'טקה. היישוב הקרוב ביותר להר הגעש הוא קליוצ'י, הממוקם במרחק של כ-50 ק"מ מההר. היישוב קטן ומרוחק מספיק כדי להתפנות במהירות במקרה של התפרצות גדולה.

ההר שוכן על לוח אוחוצק, הפינה הצפון-מערבית של טבעת האש, וכשאר חלקיה הוא מתבטא ובגעשיות פעילה. חלק זה של הלוח מורכב משתי חגורות געשיות, אשר אחת מהן היא הקשת הגעשית של קמצ'טקה, קשת שנובעת מהפחתת הלוח הפסיפי לאורך שקע קוריל-קמצ'טקה.

ההר הוא אחד מהרי הגעש הגדולים והפעילים ביותר בקמצ'טקה. זהו הר געש סטרטו המורכב משכבות מתחלפות של אפר מוצק, לבה מוקשה וסלעים געשיים.<ref></ref>

==היסטוריה==
שיוולוץ' החל להיווצר לפני כ-60,000–70,000 שנים, במהלך הפּלֶיסטוֹקֵן,<ref></ref> והיו לו לפחות 60 התפרצויות גדולות במהלך ההולוקן. במהלך עידן זה, התקופה האינטנסיבית ביותר של געשיות – כולל התפרצויות גדולות ומתונות תכופות – התרחשה בסביבות 6500–6400 לפנה"ס, 2250–2000 לפנה"ס ו-50–650 לספירה, במקביל לשיא הפעילות בהרי געש האחרים בקמצ'טקה. התקופה הפעילה הנוכחית החלה בסביבות 900 לפני הספירה. מאז, ההתפרצויות הגדולות והמתונות מגיעות זו אחר זו במרווחים של 50 עד 400 שנה.<ref></ref>

===היסטוריה מודרנית===
התפרצויות קטסטרופליות התרחשו בשנים 1854 ו-1957, כאשר חלק גדול מכיפת ההר קרס ויצר מפולת לבה הרסנית.

התקופה האחרונה של פעילות געשית החלה בהתפרצות ב-15 באוגוסט 1999, והיא נמשכת גם בשנת 2023. ב-27 בפברואר 2015 ההר ירה אפר לאטמוספירה, לגובה של כ-9,100 מטר, כך שחצה את ים ברינג והגיע אף לאלסקה.

ב-11 באפריל 2023, אירעה התפרצות חזקה,<ref></ref> שנגרמה עקב רעידת אדמה שהייתה ב-3 באפריל.<ref></ref><ref></ref> כתוצאה מכך, הר הגעש שחרר ענן של גז ואפר געשי, שהגיע לגובה של 20 ק"מ והתפשט על פני שטח של 108,000 קמ"ר.<ref></ref><ref></ref><ref></ref><ref></ref> למחרת הגיעו התפרצויות נוספות, שבאחת מהן התפרצה הפעילות הגעשית והגיעה לגובה של 10 ק"מ.<ref></ref> לאחר מכן, פעילותו של הר הגעש החלה לשכוך. לטענת הרשויות המקומיות, התפרצות זו, למעט אפר כבד, לא הביאה לפגיעה כלשהי ביישובים ובתשתיות התחבורה המקומיות.

ב- 17 באוגוסט 2024 ההר התפרץ שוב ופלומת האפר הגיע עד לגובה 8,500 מטר 

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרי געש פעילים
קטגוריה:אסיה: הרי געש
קטגוריה:רוסיה: הרים
אריך ביי

אריך ביי (בגרמנית: Erich Bey; 23 במרץ 1898 – 26 בדצמבר 1943) היה קונטר-אדמירל גרמני, אשר נהרג במהלך קרב כף הצפון במלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
ביי נולד בהמבורג ב-23 במרץ 1898. ב-13 ביוני 1916 הוא התגייס לצי הקיסרי הגרמני ולחם במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה צומצם הצבא הגרמני, וביי סולק מהצי. הוא הצטרף לפרייקור ושרת בבריגדה הימית פון לוונפלד כמפקד פלוגה. ב-1922 פורקה הבריגדה ושולבה ברייכסמרינה.

ב-26 באוקטובר 1938 מונה ביי למפקד המשחתת פרידריך Z 14. ב-4 באפריל 1939 הוא הועבר לפקד על שייטת המשחתות ה-4. באפריל 1940 נשלחה השייטת לכבוש את עיר הנמל הנורווגית האסטרטגית נרוויק. הגרמנים כבשו את העיר ללא קרב, אולם עד מהרה הופיע הצי הבריטי ותקף את המשחתות הגרמניות שעגנו בנמל נרוויק. הגרמנים הופתעו, והבריטים הצליחו להטביע כמה משחתות. ביי מיהר לאסוף את המשחתות שנותרו לו, והניס את הבריטים שספגו אבדות. עם זאת, כעבור שלושה ימים חזרו הבריטים בכוחות גדולים והטביעו את מה שנותר מהשייטת של ביי. בעקבות כך, שלטו הבריטים על נמל נרוויק ובהמשך הצליחו להשתלט גם על העיר נרוויק עצמה. רק בעקבות ההתקדמות הגרמנית במערכה על צרפת נאלצו בעלות הברית לפנות את נורווגיה. למרות זאת, עוטר ביי בצלב האבירים של צלב הברזל על חלקו במערכה.

בפברואר 1942 שימש ביי כמפקד שייטת המשחתות שהשתתפה במבצע קרברוס. ב-1 במרץ 1943 הוא הועלה לדרגת קונטר-אדמירל. ב-26 בדצמבר של אותה שנה, הוא הוביל שייטת שכללה חמש משחתות ואת סיירת המערכה שרנהורסט, ליירט שתי שיירות, מברית המועצות ואליה, בים ברנץ. הבריטים המתינו לגרמנים, וטמנו להם מארב ליד נורדקאפ. כאשר היה ברור שהקרב אבוד, שלח ביי את השדר: "שרנהורסט תילחם עד הפגז האחרון. הייל היטלר!" הגרמנים אכן לחמו בגבורה, אולם הובסו לנוכח עדיפותם של הבריטים. שרנהורסט טבעה ומתוך 1968 אנשי צוותה, רק 36 חולצו. עדי ראייה בריטיים סיפרו שהבחינו באדמירל ביי כשהוא פצוע קשה במים, אולם לא הספיקו לחלץ אותו לפני שטבע.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.ritterkreuztraeger-1939-45.de/Kriegsmarine/B/Bey-Erich.htm אריך ביי] באתר צלב הברזל
* 

קטגוריה:אדמירלים בקריגסמרינה
קטגוריה:אנשי צבא גרמנים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:גרמנים שנהרגו במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חיילי הרייכסווהר
קטגוריה:ימאי הצי הקיסרי הגרמני
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:מעוטרי צלב האבירים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1898
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1943
אמטוזאורוס

אמטוזאורוס (שם מדעי: Amtosaurus; מילולית: "הלטאה של אמטגי (Amtgai)") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי עוף אשר חי במונגוליה של הקרטיקון העליון שלפני 90 מיליון שנה מזמננו. כיום הסוג מוטל בספק.

הסוג מכיל מין יחיד - Amtosaurus magnus, לאחר שמין שני - A. archibaldi הועבר לסוג Bissektipelta.

==תיאור==
סוג זה נודע ממאובנים שהתגלו בחפירות של תצורות ביאן שירן , במונגוליה והוא נחשב לסוג של אנקילוזאור, אם כי מספר חוקרים גם שייכו אותו למשפחת ההדרוזאוריים. הוא תואר למדע ב-1978 בידי החוקרים הרוסים סרגיי קורזנוב וט. א. טומנובה (T.A. Tumanova).

הסוג ידוע רק ממצאי גולגולת שבורים וחלקיים, אך היא מקוטעת מכדי להיות מוגדרת כך שהסוג מוטל כיום בספק.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלי אגן דמוי עוף
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באסיה
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1978
קטגוריה:טקסונים שנויים במחלוקת
סמל אי חג המולד

סמל אי חג המולד הוא סמל בצבעים כחול ולבן. הסמל אומץ ב-14 באפריל 1986, אך לא קיבל מעמד רשמי. הוא מורכב מרקע תכלת ובו חמישה כוכבים לבנים, אחד גדול וארבעה קטנים, המייצגים את קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי ונמצאים גם בדגל אי חג המולד ומהווים את אחד הסמלים של חבר העמים האוסטרלי, הכוכבים ממוקמים על גלים סכמטיים מאותו הצבע. הצבע הכחול מסמל את האוקיינוס ההודי המקיף את האי.

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20060622011219/http://www.ausflag.com.au/flags/ci.html הדגל ומרכיביו הקיימים גם בסמל אי חג המולד] 
*[https://web.archive.org/web/20160311005455/http://www.ngw.nl/heraldrywiki/index.php?title=Christmas%20Island פירוט הרלדי של סמל אי חג המולד] 

אי חג המולד
קטגוריה:אוסטרליה: סמלים
נייבלה (דינוזאור)

נייבלה (שם מדעי: Niebla; מספרדית: "ערפל") הוא סוג של דינוזאור תרופוד טורף ממשפחת האבליזאוריים, אשר חי באמריקה הדרומית במשך הקרטיקון שלפני 79 עד 69 מיליון שנה מזמננו.
== מאפיינים ==
הממצאים המאובנים שלו התגלו בתצורות אלן בריו נגרו שבארגנטינה והוא תואר למדע ב-2020, על סמך בדיקה של ממצאי שלד בודד של פרט בוגר שכלל גולגולת כמעט מלאה, כמה שיניים ושרידי לסת וכן חוליות וצלעות מקוטעות ועצם שכם שלמה. הסוג כולל מין יחיד - Niebla antiqua, שפירושו בלטינית: "עתיק".

דינוזאור זה היה קרובו של הקרנוטאורוס והפרט שנמצא שהיה כבר בוגר הגיע לאורך של 4 עד 4.5 מטרים, מה שהופך אותו לקטן ביחס למשפחתו. לצידו נמצאו מספר פטרוזאורים כמו האירוטיטאן, זאורופודים, אורניתופודים ותרופודים קטנים כמו הבונפרטניקוס והאוסטרורפטור, מהם אולי ניזון הנייבלה. כמו כן נמצא גם קרובו הקווילמזאורוס.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אבליזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו בקרטיקון עליון באמריקה הדרומית
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-2020
סמל איי קוקוס

סמל איי קוקוס
סמל איי קוקוס הוא סמל שאושר במועצת השלטון שהתקיימה ב-28 במרץ 2007. צבעיו נבחרו במטרה לשקף את האקלים החם והחגיגי של האיים. האלמנטים המופיעים בו קשורים לאוקיינוס המשפיע על היבטים רבים בחיי היומיום באיים. צמח הקוקוס מייצג את הצמחייה, הג'וקונג (סירה המשמשת את ילידי האיים) מסמלת את אוכלוסיית הארכיפלג. צב הים מייצג את חיות הבר והצבעים הכחולים מתייחסים לאוקיינוס ההודי.

התיאור ההירלדי של הסמל הוא של סמל עם מגן מרובע, המחולק ל-4. החלק הראשון והרביעי (משמאל לימין) בצבעי תכלת ובמרכזם דג. בחלקים השני והשלישי מופיעה ציפור צבעונית. במרכז המגן ממוקמת האות "Z" בצבע שחור. באזור העליון שמעל למגן ממוקמת יד האוחזת ורד ומשני צדי המגן שני עצי קוקוס. בחלקו התחתון של הסמל מופיע הכיתוב "Maju Pulu Kita" שפירושו "קדימה האי שלנו" הוא החליף את הכיתוב בלטינית: "Pro Patria".

== ראו גם ==

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.fotw.info/flags/cc.html#coa סמלי איי קוקוס] 

איי קוקוס
קטגוריה:אוסטרליה: סמלים
פטר לומברד

פיטר לומברד (1096 נובארה - 1160 פריז) - תאולוג סכולאסטי, בישוף העיר פריז, ומחבר ארבעת כרכי הספר 'משפטים' (Sentences), שהפך להיות ספר-הלימוד המרכזי בהכשרת תאולוגים במאות השנים שלאחריו.

== ביוגרפיה ==
לומברד נולד בצפון-מערב איטליה למשפחה ענייה. למד תאולוגיה בקתדרלה של ריימס ואחר כך (1134) בפריז. במשך עשור לימד בקתדרלה של נוטרדם, ועמד בקשרים עם פייר אבלר ועם איג מסן-ויקטור, שניהם מגדולי התאולוגים בני התקופה. קבלתו של לומברד חסר הייחוס, בין בכירי הכמורה בנוטרדם, שהיו כולם מיוחסים בקשרי דם וקשרים נוספים למלוכה ולמעמד הגבוה, מוסברת רק בזכות הצטיינותו האקדמית. בעשור של 1150 הפך לומברד לדיקן, ואחר כך לארכי-דיקן, בסופו של העשור נתמנה לבישוף פריז, ונפטר שנה לאחר מכן.

== כתביו ==
לומברד חיבר פירוש לספר תהילים, וכן לאגרותיו של פאולוס בברית החדשה. את עיקר פרסומו הספרותי, ללא שום ספק, קנה בחיבורו Libri Quatuor Sententiarum - ארבעה ספרי 'משפטים', חיבור שהפך לספר הלימוד הסטנדרטי לתאולוגיה באוניברסיטאות של ימי הביניים. במשך המאות ה-13–16, שימש ספר זה לחיבור הנוצרי העיקרי עליו נכתבו הערות או פירושים, מלבד כמובן ספר התנ"ך עצמו. השפעתו הייתה ניכרת על הוגים נוצריים דוגמת אלברטוס מגנוס, תומאס אקווינס, ויליאם איש אוקאם, גבריאל ביל (BIEL). אפילו מרטין לותר כתב בצעירותו הערות על 'משפטים', וכמוהו גם ז'אן קלווין ציטט כמאה פעמים מן החיבור הזה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:תאולוגים נוצרים
אובססיה (סדרת טלוויזיה)

אובססיה (באנגלית: Obsession) היא סדרת טלוויזיה משנת 2023 הזמינה בשירות הסטרימינג נטפליקס. בסדרה מככבים צ'ארלי מרפי, ריצ'רד ארמיטג' ואינדירה וארמה. התסריט נכתב על ידי מורגן לויד מלקולם ובנג'י וולטרס ומבוסס על הרומן "Damage" מאת ג'וזפין הארט.

== עלילה ==
ויליאם פארו הוא מנתח שמתחיל רומן עם אנה, ארוסתו של בנו ג'יי. עד מהרה ויליאם נהיה אובססיבי לאנה, מה שמאיים על הקריירה שלו ועל משפחתו וחייו.<ref></ref>

== שחקנים ודמויות ==

== הפקה ==
הסדרה הופקה על ידי חברות ההפקות "Gaumont Film Company" ו-"Monage Productions". המפיקים הם ג'ינה קרטר, מתיו ריאד ופרית טריפלדי מ-Moonage, ואליסון ג'קסון של גאומונט שימשו כמפיקות בפועל. מרפי, שאה, ארמיטאג' וורמה לוהקו באביב 2022 כשההפקה החלה שם הקודם לסדרה, Damage.<ref></ref>

התסריט לסדרה נכתב על ידי מורגן לויד מלקולם ובנג'י וולטרס והתבסס על הספר Damage מאת ג'וזפין הארט, שעובד בעבר לסרט Damage מ-1992 בכיכובם של ג'ולייט בינוש וג'רמי איירונס.<ref></ref> גלן לייבורן וליסה בארוס ד'סה ביימו את הסדרה. מקומות הצילום כללו תפאורה באולפני טוויקנהאם.<ref></ref>

הסדרה בת ארבעת הפרקים תוארה כ"מותחן אירוטי".<ref></ref>

== שידור ראשון ==
הסדרה שודרה לראשונה בנטפליקס ביום חמישי, 13 באפריל 2023. <ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בלונדון
קטגוריה:סדרות מתח בריטיות
קטגוריה:נטפליקס: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סדרות דרמה בריטיות
קונסוליית מצרים בירושלים

קונסוליית מצרים בירושלים הייתה נציגות דיפלומטית של ממלכת מצרים, רפובליקת מצרים וקע"ם בירושלים בתקופת המנדט ובתקופה הירדנית. הקונסוליה הייתה אחראית על העדה הקופטית בארץ ישראל.

==היסטוריה==
הקונסוליה נפתחה בספטמבר 1925, כאשר פואד הראשון, מלך מצרים מינה את חסן עלי ביי לקונסול בירושלים<ref></ref>. המשרד הראשון של הקונסוליה הוקם ברחוב יפו, ליד גן העיר. בהמשך עברה הקונסוליה לקטמון, ברחוב רחל אמנו, וחלקה מבנה עם הקונסוליה היוונית.

ב-1930 פוטר הקונסול המצרי בירושלים, עבדיין ביי, והצעד גרר מחאה מהקהילה המצרית בירושלים<ref></ref>.

הקונסוליה שימשה נציגות דיפלומטית גם לאמירות עבר הירדן<ref></ref>, עד להקמת הממלכה ההאשמית של ירדן ב-1946, שבעקבותיה נפתחה שגרירות מצרית בעמאן.

לאחר מלחמת העצמאות ב-1948, נותר בית הקונסוליה בשכונת קטמון בשליטת ישראל, והקונסוליה עברה לשייח' ג'ראח שבירושלים הירדנית (כיום הבניין משמש את הקונסוליה היוונית).

ביוני 1957 גירשה ירדן את הקונסול המצרי, מוחמד עבד אל-עזיז, שנחשב אשם בהפגנות שהתקיימו באפריל<ref></ref><ref></ref>. ממשלת ירדן הודיעה כי לא תאפשר מינוי קונסול חדש כל עוד לא תתחייב ממשלת מצרים כי הקונסול לא יעסוק בפוליטיקה<ref></ref><ref></ref>.

במרץ 1958 הכריזה ממשלת ירדן על הקונסול המצרי בירושלים, מוחיב סמארה, כאישיות בלתי רצויה, לאחר שהאשימה אותו בקיום קשר עם מחבלים<ref></ref>.

לאחר הקמת קע"ם ב-1958, התאחדו הקונסוליה המצרית והקונסוליה הסורית בירושלים.

במרץ 1960 הגיש הקונסול המצרי כתב האמנה שבו הוגדר תפקידו כממונה על "ירושלים העתיקה וערים אחרות של הגדה המערבית ושטחים המוחזקים בידי צבא ירדן", וממשלת ירדן סירבה לקבל את הקונסול<ref></ref>.

הקונסולים של לבנון וערב הסעודית נמלטו לעמאן ערב מלחמת ששת הימים, אך הקונסולים של מצרים, סוריה ועיראק נותרו בעיר במהלך הכיבוש הישראלי. הקונסולים ביקשו מחסה דיפלומטי מהקונסוליה הבלגית, אך ישראל הכריזה עליהם כבני ערובה וכי לא תשחררם עד קבלת הבטחה כי לא יפגעו היהודים בארצותיהם עקב המלחמה<ref></ref>.<ref name=":0"></ref>

ב-23 בנובמבר 1968 שוחררו הדיפלומטיים המצריים במסגרת חילופי שבויים<ref name=":0" /><ref></ref>.

== קונסולים ידועים ==
* מחמוד פאוזי , שכיהן כקונסול מ-1942 ועד ל-1946, שימש לימים כראש ממשלת מצרים וכסגן נשיא מצרים<ref></ref>.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b071706800416b6/File/0b07 תיקי הקונסוליה המצרית בירושלים], באתר ארכיון המדינה - [https://catalog.archives.gov.il/catalog/ ארגונים ממשלתיים: חומר שלל]

==הערות שוליים==

מצרים
קטגוריה:קטמון
קטגוריה:יחסי ישראל–מצרים
קטגוריה:שייח' ג'ראח
אליזבת מק'קוזלנד

אליזבת מק'קוזלנד (באנגלית: Elizabeth McCausland; 16 באפריל 1899 – 14 במאי 1965) הייתה מבקרת אמנות, היסטוריונית וסופרת אמריקאית.

== ביוגרפיה ==
אליזבת מק'קוזלנד נולדה בוויצ'יטה, קנזס.

מספר שנים לאחר שסיימה את לימודיה במכללת סמית' (תואר ראשון ב-1920 ותואר שני ב-1922), היא החלה לעבוד ב-Springfield Sunday Union וב-The Springfield Republican, עיתונים שראו אור בספרינגפילד, מסצ'וסטס. היא הייתה מעורבת מאוד בתיק סאקו וונצטי ובסופו של דבר כתבה סדרת מאמרים בחוברת בשם "האיום הכחול".

היא לימדה במכללת ברנרד (1956), בבית הספר החדש למחקר חברתי (1946), במעבדת עיצוב (1939) ובקולג' שרה לורנס (תולדות האמנות, 1942-1944).

ברניס אבוט, שנות ה-30
מק'קוזלנד עברה לניו יורק ב-1935. לאורך כל התקופה הזו היא גרה עם בת זוגה ברניס אבוט במנהטן. הן עבדו בשיתוף פעולה על פרסום הסדרה "ניו יורק המשתנה" ב-1939. הפרויקט נתמך על ידי פרויקט האמנות הפדרלי ומק'קוזלנד חיברה את הטקסט שליווה את הצילומים של אבוט.

חלק ניכר מהעניין שלה בלימודי אמנות נעוץ בשאיפות לדמוקרטיה ולצדק חברתי.
החל מאמצע שנות ה-30, היא עבדה כמבקרת אמנות וסופרת עצמאית, תרמה ל"פרנסוס", "רפובליקה החדשה" ו"מגזין האמנות".
היא כתבה בעיקר על ציור וצילום סוציאל-ריאליסטים, יחסה של מק'קוזלנד לנטייתו של עולם האמנות להפשטה בשנות ה-50 היה קודר; היא ציינה כי היא חשה שזו "בריחה של האמן מהמציאות ומאחריות". רגשותיה התרככו במקצת בשנים שלאחר מכן, והיא כתבה כי במחויבותה ההוליסטית להיבטים החברתיים של האמנות, היא חשה שהזניחה את הצדדים הרגשיים והפואטיים שלה עצמה.

מק'קוזלנד כתבה עבודה לאמנים ב-1947, שהתווה את תנאי המחיה והמעמד הכלכלי של האמן האמריקאי.
היא גם חיברה יצירות על אמנים פרטניים, ביניהםמרסדן הארטלי, אלפרד הנרי מאורר, אדוארד למסון הנרי, צ'ארלס ובסטר הות'ורן וג'ורג' איננס.
בין הספרים הנוספים שחיברה: קריירה באמנויות, Fine and Applied (1950) ומקצועות אמנות בארצות הברית.
היא גם כתבה שירה ועיצבה פרסומים במהדורות מוגבלות אותם הדפיסה במדפסה הפרטית שלה.

בשנת 1939 אצרה מק'קוזלנד את התערוכה הרטרוספקטיבית Lewis Hine במוזיאון ריברסייד. תערוכות נוספות שאצרה כוללות את העולם של היום (מוזיאון ברקשייר, 1939), תערוכה של הדפסי משי עבור מוזיאון ספרינגפילד לאמנויות יפות ומוזיאון מדינת ניו יורק (1940), וצילום היום (גלריית ACA, 1944).

בשנת 1943, היא זכתה במלגת גוגנהיים למדעי הרוח, ארצות הברית וקנדה, על חקר "מעמד האמן באמריקה מימי הקולוניאליזם ועד היום, עם תשומת לב מיוחדת ליחס בין אמנות לפטרונות".

בשנת 1944 היא מונתה לחברה בוועדה המייעצת של המחלקה לצילום של המוזיאון לאמנות מודרנית.

ב-1950 עבדה כיועצת מיוחדת בגלריה קורקורן וערכה את הקטלוג הנלווה לתערוכה.

המחקר הנרחב של מק'קוזלנד התמקד במיוחד בא"ל הנרי, לואיס היין, ג'ורג' אינס ואלפרד מאורר. את חמש עשרה השנים האחרונות לחייה הקדישה למחקר על אודות הצייר מרסדן הארטלי.

מק'קוזלנד נפטרה ב-14 במאי 1965. היא קבורה בבית הקברות מייפל גרוב, וויצ'יטה.

== מורשת ==
כתביה של אליזבת מק'קוזלנד שמורים בארכיון לאמנות אמריקאית, בסמית'סוניאן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:מחברות ספרי עיון אמריקאיות
קטגוריה:מחברי ספרי עיון אמריקאים
קטגוריה:סגל קולג' שרה לורנס
קטגוריה:סגל ניו סקול
קטגוריה:מבקרי אמנות אמריקאים
קטגוריה:בוגרות מכללת סמית'
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1899
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-1965
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1965
גוד'מונדור קמבן

גוּדְ'מוּנְדוּר קַמְבַּן (באיסלנדית: Guðmundur Kamban; 8 ביוני 1888 – 5 במאי 1945) היה מחזאי וסופר איסלנדי.

==ביוגרפיה==
הוא נולד בחווה של ליטליבר (Litlibær) בגארד'סוקן (Garðasókn) באיסלנד, בן לסוחר ממשפחה איסלנדית ותיקה וידועה. הוא סיים את לימודיו ב, שם קיבל דוקטור לשם כבוד בספרות ובשפה. עוד במכללה, הוא מונה לעוזר עורך של העיתון הידוע ביותר באיסלנד, בעריכת ביורן יונסון. ב-1906 נחקרו יכולותיו העל-טבעיות על ידי האגודה הנסיינית שנוסדה על ידי : כבעל ראיה מרחוק, הוא הצליח לנחש את תוכנם של ספרים סגורים, וכסופר אוטומטי כתב יצירות כביכול מאת הנס כריסטיאן אנדרסן, , וסנורי סטורלוסון. אבל הוא איבד את יכולותיו כמדיום לאחר מחלה קשה.

בשנת 1908 הוא אימץ את שם המשפחה קמבן במקום שם הולדתו (Guðmundur Jónsson) ודגל בשינוי מוסכמות השמות באיסלנד.

ב-1910 המשיך לאוניברסיטת קופנהגן, שם התמחה בספרות וקיבל תואר שני.

ב-1914 פרסם את המחזה הראשון שלו, Hadda Padda שהומלץ על ידי גאורג ברנדס והוצג ב עם קמבן כעוזר במאי. מאוחר יותר התחתן עם שחקנית מההצגה, אוניטה איבר (Agnete Egeberg), ונולדה להם בת ב-1921.

בשנת 1915 עבר קמבן לניו יורק, מתוך כוונה לבסס את עצמו כסופר בשפה האנגלית. הוא לא הצליח ועבר חזרה לקופנהגן עם אשתו בשנת 1917. בשנת 1920 הוא זכה להצלחה בתיאטרון עם "אנחנו הרוצחים" ( Vi mordere) והועסק כבמאי בתיאטרון.

הוא גם מחברם של רומנים היסטוריים רעננים ומלומדים המבוססים על הסאגות האיסלנדיות, כולל סקאלהולט (Skálholt, 4 כרכים; 1930–32), על בת בישוף שחיה באיסלנד במאה ה-17, ו"אני רואה ארץ גדולה ויפה" (Jeg ser et stort skönt land; 1936) על רקע ההיסטוריה של איסלנד במאה ה-11.

קמבן ביים מחזות, כתב רומנים והפיק סרטי קולנוע בקופנהגן עד 1934, אז עבר ללונדון. לאחר שלא מצא שם הצלחה, הוא עבר לברלין ב-1935 והתגורר שם עד 1938, אז חזר לקופנהגן.

===מותו===
הלוחית שהוצבה (והוסרה) לזכרו
ב-5 במאי 1945, כשהכוחות הגרמנים בדנמרק נכנעו, נרצח קמבן במסעדה בקופנהגן לעיני אשתו ובתו, על ידי פרטיזנים דנים. גופתו הוחזרה לאיסלנד והוא נקבר בטקס מכובד ברייקיאוויק. אף על פי שהיה ידוע לרשויות הדניות, שמו של הרוצח של קמבן מעולם לא נחשף בפומבי. במהלך הכיבוש הגרמני של דנמרק, קמבן קיבל מימון מחקר גרמני ונראה כמשתף פעולה למרות שחקירת משטרה לא מצאה עדות לכך שהוא בגד במחתרת הדנית.

במלאת 100 שנה להולדתו, הופק מחזהו שיש (Marmari), על ידי .

ב-1990 הוצבה לוחית לזכרו על קיר הבניין שבו נרצח ביוזמת אחותו, אבל ב-2021 היא הוסרה עקב דרישת דיירי הבניין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
<div style="direction: ltr;">
*[https://web.archive.org/web/20070324093550/http://www.leikminjasafn.is/leiksaga/lmgudkam.html Íslenskir leikhúsmenn, Guðmundur (Jónsson) Kamban (1888-1945)]
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים איסלנדים
קטגוריה:ילידי 1888
קטגוריה:נפטרים ב-1945
פרנטישק צ'רמק

פרנטישק צ'רמק (בצ'כית: František Čermák; 5 בספטמבר 1822 – 4 במאי 1884) היה צייר צ'כי, פרופסור לאמנות ורקטור באקדמיה לאמנויות יפות, פראג. הוא ידוע בעיקר בסצנות ז'אנר היסטוריות.<ref>Toman Prokop Hugo, Nový slovník československých výtvarných umělců, Vol.I; A–K, Výtvarné centrum Chagall, Ostrava 1993</ref><ref>Blažíčková-Horová Naděžda, České malířství 19. století, Exhibition catalog, National Gallery in Prague, 1998</ref>

== ביוגרפיה ==
מ-1837 עד 1842 למד ציור באקדמיה לאמנויות יפות אצל כריסטיאן רובן ופרנטישק טקדליק. לאחר מכן ערך מספר נסיעות לימודיות לגרמניה, איטליה, דלמטיה, צרפת ובלגיה. לאחר מכן הוא בילה שנה בלימוד ציור דמות אצל גוסטב וואפרס באנטוורפן, ומצא משרה בסטודיו של תומאס קוטיר בפריז.

כשחזר לפראג, היה פרופסור באקדמיה מ-1878 ועד מותו.

הוא כיהן כרקטור בשנים 1881–1882.<ref>"An overview of the Instructors (1990)". Archived from the original on 2019-10-15. Retrieved 2019-10-16.</ref> הוא גם היה חבר ב"פורום האמנים היוצרים".

בין תלמידיו הידועים ביותר נמנו סובסלאב פנקס, קארל ויטזסלב מאשק, פרנטישק דבוז'ק, לודק מרולד ווייטך ברטונק.

הוא הושפע מאוד מהציור ההיסטורי הצרפתי/בלגי ויצר בדים רבים שנועדו להחיות את העניין בהיסטוריה הצ'כית.

הוא גם יצר ציורי מזבח וסצנות ממסעותיו בדלמטיה.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="200">
File:Cermak-Dalibor.jpg
File:Cermak-Wenceslas.jpg
File:František Čermák - Přadlena s ovcemi na pastvě.jpg
File:František Čermák - Karel IV. se svými rádci (1874 ).jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1822
קטגוריה:נפטרים ב-1884
ירוסלב צ'רמק

ירוסלב צ'רמק (בצ'כית: Jaroslav Čermák; 1 באוגוסט 1830 – 23 באפריל 1878) היה צייר צ'כי הידוע בעיקר בזכות ציורי ההיסטוריה שלו. רבים מציוריו נמצאים באוסף הגלריה הלאומית בפראג.

== ביוגרפיה ==
צ'רמק נולד בפראג. בילדותו סבל צ'רמק מפציעה בירך, ובשל סיבוכים שנוצרו הוא בילה חלק מילדותו צמוד למיטה. תאונה זו שימשה כנראה השראה לתחילתו האמנותית, שכן בעודו במיטה, ללא אפשרות לזוז, הוא מצא עניין בציור.<ref>Veselý, Josef (2009-11-15). "Babička (Toulky Českou minulostí)" [Grandmother (Wanderings in the Czech past)] (in Czech). Czech Radio. Retrieved 25 October 2010.</ref>

ב-1847 ו- 1848, צ'רמק למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג כתלמידו של כריסטיאן רובן.<ref>"Čermák Jaroslav (1830-1878)" (in Czech). Galerie Marold. Retrieved 25 October 2010.</ref> חלומו של צ'רמק היה להיות צייר היסטוריה; כיוון שהרגיש שהאימונים בפראג לא הספיקו, הוא נסע לאנטוורפן, שם למד אצל גוסטב וואפרס ולואי גאליט. ב-1852 התיישב בפריז; עם זאת, הוא טייל ברחבי אירופה ולעיתים קרובות חזר למולדתו.

הוא ביקר לעיתים קרובות במונטנגרו, ובשנת 1862 לחם לצד ראשי הרצגובינה וחייליהם בהתקוממות הרצגובינה (1875–1877).<ref>"Český malíř Jaroslav Čermák a jeho stopy v Černé Hoře"</ref> על אומץ ליבו בקרב הוענקה לו מדליה על ידי ניקולס הראשון ממונטנגרו. אחד הרחובות בפודגוריצה נקרא על שמו. ב-1874 תכנן ובנה בית משלו בפריז.

הוא הושפע מיצירתו של פטר פאול רובנס. במהלך שהותו בפריז הוא נתקל באז'ן דלקרואה ובאלכסנדר-גבריאל דקאן והכיר את יצירותיהם. רבים מציוריו תיארו סצנות מההיסטוריה הצ'כית; עם זאת, הוא התעניין גם בנושאים ממונטנגרו והרצגובינה העתיקה. יצירותיו מושפעות מהרומנטיקה.

הוא היה תומך חשוב דרך האמנות בתחייה הלאומית הצ'כית, והשתתף באופן פעיל במאמצי האמנציפציה של צ'כים ומדינות קטנות אחרות באירופה. נושאי יצירותיו נושאים חותמת של עמדה נגד בית המלוכה הבסבורג.<ref>Šustová, Jana (2006-05-19). "Výstava Pražské ghetto v obrazech ukazuje, že ghetto patří k nejlépe dokumentovaným částem Prahy</ref> הוא צייר פורטרטים ויצירות ז'אנר בנוסף לציורי היסטוריה.

ירוסלב צ'רמק נפטר ב-23 באפריל 1878 בפריז. שרידיו הועברו לפראג בשנת 1888. הוא קבור בבית הקברות אולשאני בפראג.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="220">
 File:Jaroslav Čermák - Husité průsmyk bránící.jpg
File:Cermak, Jaroslav - Protireformace (1854).jpg
File:Jaroslav Cermak Montenegrinerin.jpg
File:Čermak - Montenegrin chieftain.jpg
File:Šimon Lomnický žebrá na Karlově mostě.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים צ'כים
קטגוריה:ילידי 1830
קטגוריה:נפטרים ב-1878
דליפת המסמכים מהפנטגון (2023)

באפריל 2023, שני סטים של מסמכים מסווגים של ארצות הברית החלו להסתובב בטוויטר, בטלגרם ו-4chan. המסמכים התייחסו בעיקר למלחמת רוסיה-אוקראינה, אך כללו גם הערכות מודיעין זר הנוגעות למדינות ובהן צפון קוריאה, סין, איראן ואיחוד האמירויות הערביות. ג'ק טשיירה, טייס מחלקה ראשונה של המשמר הלאומי של מסצ'וסטס, צילם לכאורה תדפיסים של המסמכים בבית הוריו בדייטון, מסצ'וסטס ופרסם אותם לפלטפורמת המסרים המיידיים דיסקורד בשרת בשם "Thug Shaker Central". קבוצת משנה של מסמכים נשלחה לשרתי דיסקורד עבור יוטיובר בריטי-פיליפיני ומשחק הווידאו של ארגז החול Minecraft בסוף פברואר ותחילת מרץ. באפריל, משתמש 4chan פרסם מספר מסמכים בלוח התמונה הפוליטי /pol/ של האתר. המסמכים הופצו אז בערוצי הטלגרם הפרו-רוסיים; לפחות תמונה אחת שונתה באופן גס כדי להראות יותר נפגעים אוקראינים מאשר הרוגים הרוסים.

המסמכים מכילים תקצירים מבצעיים מהמטות המשולבים. לגבי מלחמת רוסיה-אוקראינה, המסמכים מרמזים על קשיים הן לרוסים והן לאוקראינים, בחלק שווה; בעוד שקף אחד מצביע על כך שיותר רוסים מתו במלחמה מאשר אוקראינים, כמה מסמכים הסוקרים את קרב באחמוט מצביעים על קשיים לאוקראינים להתמודד עם תמרוני אגף רוסיים ומחסור באספקה באזור. בנוסף, עוסקים המסמכים ביחסים בין רוסיה למדינות אחרות, עם מספר מסמכים המפרטים את המאמצים של סוכנות הביון הצבאית הרוסית GRU והארגון החצי-צבאי קבוצת וגנר בקידום אידיאלים רוסיים תוך הפחתת ערכים אמריקאים. מסמכים אחרים חושפים ניסיונות של קבוצת וגנר להשיג נשק בטורקיה, חברה בנאט"ו. על פי קבוצה אחת של מסמכים, המוסד עודד עובדים ואזרחים להשתתף במחאות נגד רפורמות משפטיות בישראל.

ההדלפה גרמה למשבר דיפלומטי בין ארצות הברית ל-Five Eyes. מאמץ בין-משרדי - המורכב ממשרד ההגנה האמריקאי, הבית הלבן, מחלקת המדינה וקהילת המודיעין האמריקאית - מבצע הערכה של הדליפה. במקביל, משרד המשפטים והבולשת הפדרלית (FBI) פתחו בחקירה פלילית לגבי המדליף. גורמים רשמיים בארצות הברית האשימו את רוסיה שהיא עומדת מאחורי ההדלפה. אוקראינה ורוסיה ניסו לגמד בערכה של ההדלפה, כאשר שתי המדינות אמרו כי המסמכים מכילים נתונים מעוותים. טענות ספציפיות בהדלפות נדחו על ידי כמה מדינות, ובהן דרום קוריאה ומצרים. ב-13 באפריל, ה-FBI עצר את ג'ק טשיירה בקשר להדלפה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:הדלפות מסמכים
קטגוריה:שערוריות פוליטיות בארצות הברית
קטגוריה:2023 בארצות הברית
קטגוריה:2023 בפוליטיקה
קטגוריה:הסכסוך האוקראיני-רוסי
נימפות בערפל (סרט)

נימפות בערפל הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008 בבימויו של יורם זקס, עם רועי שגב, בני אבני, שיר אידלסון ואפרת כהן בתפקידים הראשיים.

התסריט נכתב על ידי יורם זקס והוא מבוסס על מחזה שלו באותו שם שהועלה בצוותא ב-2001 בבימויו של אחיו, יגאל זקס. שגב, אידלסון וכהן שיחקו בהצגה ובסרט.

==תקציר העלילה==
יניב (רועי שגב) ויהודה (בני אבני) הם שני צעירים תל אביבים רווקים. יניב עובד בספריית וידאו ויהודה מתפרנס מהופעות לילדים קטנים וגר אצל סבתו (בתיה ורד).

יניב נמצא בדיכאון בגלל שחברתו ליאת (אפרת כהן) עזבה אותו. יהודה ויניב נמצאים בסדנה רוחנית אותה מדריכה גלי (שיר אידלסון).

יהודה מציע ליניב להפיק סרט בעיקר כדי שיוכל להכיר בחורות שמגיעות לאודישן. הם מחליטים ששם הסרט יהיו "נימפות בערפל" ובוחנים בחורות רבות אך יניב מתעקש לכתוב תסריט לסרט על הזוגיות שלו עם ליאת. ליאת מופיעה בדמיונו כל הזמן ומטיחה בו ביקורת. לבסוף פוגש יניב בגלי ומתפתח ביניהם רומן והוא מחליט שהיא מתאימה לשחק בתפקיד הראשי מולו.

הם פונים למפיק (יונתן צ'רצ'י) שהתסריט מצא חן בעיניו אך הוא זורק אותם מחדרו לאחר שיניב מגלה שהוא וגלי ישחקו בתפקידים הראשיים בסרט. יניב נכנס שוב לדיכאון ויהודה מנצל זאת ומנסה להתחיל עם גלי.

הסבתא מתה ומורישה ליהודה אלבום בולים יקר והוא מוכר אותו והופך למפיק הסרט בו משחקים יניב וגלי.

שחקנית (חני פירסטנברג) מכריזה על "נימפות בערפל" כזוכה בפרס האקדמיה לסרט הטוב ביותר. יניב עולה על הבמה ומשבח את יהודה שבלעדיו לא היה מופק הסרט.

יניב, יהודה וגלי חוגגים את הזכייה בפרס עד שגלי מזרזת את יהודה לחזור הביתה ולשחרר את הבייבי סיטר ויניב נשאר לבד עם הפסל בידו.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|רועי שגב
|יניב
|
|-
|בני אבני
|יהודה
|
|-
|שיר אידלסון
|גלי
|
|-
|אפרת כהן
|ליאת
|
|-
|יונתן צ'רצ'י
|אריה קוחנוביץ
|מפיק
|-
|בתיה ורד
|סבתא של יהודה
|
|-
|מורן אייזנשטיין
|שחקנית באודישן
|שכנה
|-
|עלמה זק
|שחקנית באודישן
|
|-
|אילנה ברקוביץ'
|שחקנית באודישן
|
|-
|יגאל זקס
|בוס בספריית וידאו
|
|-
|חני פירסטנברג
|מכריזה בטקס האקדמיה
|
|}

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.youtube.com/watch?v=jCcULTodG_8 קדימון לנימפות בערפל], באתר יוטיוב
* 

קטגוריה:סרטי 2007
קטגוריה:סרטים ישראליים
קטגוריה:סרטים בעברית
קטגוריה:סרטים מבוססי מחזות
קטגוריה:סרטים ישראליים משנת 2007
קרדיצה

קרדיצה (ביוונית: Καρδίτσα) היא עיר השוכנת במערב תסליה שביוון.

==היסטוריה==
תיעוד כתוב לכפר במקום קיים במסמכי מפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנים 1454–1455. במקום הוקם יישוב מבוצר ובו חיל מצב עות'מאני,
אשר התפתח בו בהדרגה מסחר חקלאי אזורי. במהלך מלחמת העצמאות היוונית נערכו באזור קרבות בין צבא האימפריה העות'מאנית ובין מהפכנים יווניים, אך האזור נותר בשליטה עות'מאנית. ב-1821 פרצה בקרדיצה מגפת דבר אשר הפילה חללים רבים בקרב תושביה. ב-1881 לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הועבר אזור תסליה ובכלל זה קרדיצה לחזקת ממלכת יוון. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה יוון על ידי גרמניה הנאצית ואזור קרדיצה הועבר לחזקת איטליה הפשיסטית. במרץ 1943 עלה בידי לוחמי המחתרת היוונית לשחרר את העיר, אך בהמשך לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה השתלט הוורמאכט על היישוב. באוקטובר 1944 שוחררה העיר. ב-1948, במהלך מלחמת האזרחים ביוון התחוללו בעיר קרבות כבדים בין הצדדים היריבים, 50 מתושביה נהרגו ועוד כ-500 נחטפו מבתיהם.

==יהודי קרדיצה==
בקרדיצה התגורו מספר משפחות יהודיות, אך לא הייתה קהילה מאורגנת. ב-1928 נמנו במקום 49 יהודים והם נסמכו הלכתית על קהילת טריקלה. במהלך מלחמת איטליה–יוון הגיעו לקרדיצה פליטים יהודים בעיקר מאתונה ומטריקלה ומספר היהודים בעיר עלה ל-150. בהמשך, לאחר הכרעת המערכה על יוון לטובת גרמניה הנאצית, חולקה הממלכה לשלושה אזורי שליטה ואזור קרדיצה נכלל באזור הכיבוש האיטלקי, ובו מצב הקהילות היהודיות היה טוב יחסית לעומת אזורים אחרים. לאחר יציאת איטליה מהמלחמה נכנסו הגרמנים לשטחים שנשלטו על ידי האיטלקים. כבר בראשית אוקטובר 1943 נמלטו מאות יהודים מטריקלה, קרדיצה, וולוס, ולאריסה אל כפרי הסביבה וזכו לחסותם של אנשי חזית השחרור היוונית. חלק מיהודי קרדיצה ניצל משואת יהודי יוון ובתוכם ההיסטוריון ראובן בונפיל ובני משפחתו. לאחר שחרור יוון שבו לקרדיצה משפחות בודדות, בינואר 1946 הייתה במקום קהילה ובה 83 נפשות בכ-24 משפחות. וב-1959 נמנו בקרדיצה 51 יהודים.

ב-2017 נחנכה בכפר אמרנטוס אנדרטה הנצחה לתושבי הכפר אשר בין השאר הסתירו בתקופת המלחמה 62 יהודים מקהילת קרדיצה.

==לקריאה נוספת==
* יצחק כרם, "קרדיצה", בתוך: ברכה ריבלין (עורכת), פנקס הקהילות: (10) יוון, ירושלים: יד ושם, תשנ"ט 1998, עמ' 390–391.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:יוון: ערים
קרדיצה
מיה סביר

מיה סביר (נולדה ב-16 ביוני 1973) היא סופרת ישראלית. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים<ref></ref>.

== ביוגרפיה ==
סביר היא בוגרת החוגים לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. אחרי לימודיה החלה לעבוד כמאבחנת בעבור חברות כוח אדם. בהמשך הייתה כתבת במקומון התל אביבי "טיים אאוט"<ref></ref> ב-2014, סביר עבדה כסמנכ"לית של חברת JustSpirulina<ref></ref> (בניהולו של זאב דגני), שארגנה משלחות לדרום אפריקה, רואנדה, קונגו (הרפובליקה של), אתיופיה, אוגנדה וקניה<ref></ref>, בניסיון ללמד את האוכלוסייה שם לגדל את אצת הספירולינה כמענה לבעיית הרעב<ref></ref>. ב-2023 נסגרה החברה, וכספי התרומות הוחזרו למממנים. ב-2024 החלה עובדת בגיוס תרומות עבור Jewish Funders Network.

סביר היא בתם של אורי (דיפלומט במשרד החוץ) ועליזה סביר (מנכ"לית מרכז פרס לשלום). מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה, נעם קדמון ושני ילדיהם<ref></ref>.

== ספריה ==
* הדיקטטורה של העדינות (תל אביב: עם עובד, 2006)
* אמא שלי חושבת שאני אוכל (תל אביב: עם עובד, 2007)
* אילן והדבר שנעלם (תל אביב: עם עובד, 2009)
* לפעמים רגע אחד מספיק (אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2013)
* בעולם לא מתוקן (תל אביב: משכל - הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2014)
* גבור (תל אביב: משכל - הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2015)
* על הפיוס (רמת גן: אפיק - ספרות ישראלית, 2017)

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=86QLgcQhMfQ "סופרים קוראים" - מיה סביר] האתר יוטיוב, 16.9.2018
* 
* ירין כץ, [https://www.korebasfarim.com/2014/05/17/השאלון-עם-מיה-סביר/ השאלון עם מיה סביר], באתר קורא בספרים, 17.5.2014
* מיה סביר, [https://timeout.co.il/מזון-מיקרוסקופי-לנשמה/ מזון מיקרוסקופי לנשמה], באתר טיים אאוט, 1.9.2013
* [https://glz.co.il/גלצ/תוכניות/שיר-בכיס/מיה-סביר שיר בכיס] באתר גלצ, 28.8.2017
* [https://readbooks.co.il/sometimes-one-moment-is-enough/ ביקור בית עם הסופרת מיה סביר], ספרים סופרים ומה שביניהם, 15.3.2013
* טלי כוכבי, [https://ha-pinkas.co.il/לראות-מתבגרים-מבפנים/ לראות מתבגרים מבפנים], באתר הפנקס, 22.4.2013
* 
* 
* צור ארליך, [https://musaf-shabbat.com/2017/11/21/לקח-מופרך-מאפריקה-צור-ארליך/ לקח מופרך מאפריקה], באתר מקור ראשון, 21.11.2017
* [https://www.google.co.il/search?tbo=p&tbm=bks&q=inauthor:%22מיה+סביר%22 מיה סביר] באתר גוגל ספרים

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1973
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1973