OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רויאל ג'ורדניאן

איירבוס A321-200 של החברה]]
איירבוס A319-100 של החברה]]
[[איירבוס A310 של רויאל ג'ורדיניאן קרגו]]
רויאל ג'ורדניאן (בערבית: الملكية الأردنية; באנגלית: Royal Jordanian; שם קודם: עאליה علياء) היא חברת התעופה הלאומית של ירדן. בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה.

==תולדות החברה==
החברה הוקמה בשנת 1963, ובתחילה נקראה "עליה" Alia Royal Jordanian Airlines על שם המלכה עליה, רעייתו של המלך חוסיין. בתחילת הדרך שימשה החברה להטסת מלכים ירדנים וחברי השלטון הירדני למדינות ערביות שונות במזרח התיכון ומדינות המפרץ הפרסי. כחברה מסחרית החלה לפעול למספר מצומצם של יעדים, שכללו את ביירות, כווית וקהיר. בשנת 2007 הצטרפה החברה לברית Oneworld ובכך הפכה לחברת התעופה הערבית הראשונה המצטרפת לאחת משלוש הבריתות הגדולות של חברות תעופה.

נכון לשנת 2010, צי החברה מבוסס בעיקר על מטוסים של חברת איירבוס לדגמיו השונים וכן על מטוסי אמבראר E-Jets של חברת אמבראר הברזילאית, השולטת כיום בשוק מטוסי הסילון לטווחים בינוניים. בנוסף, הזמינה רויאל ג'ורדניאן 11 מטוסי בואינג 787, שיאפשרו למטוסיה לטוס לטווחים ארוכים מאי פעם בתולדות החברה.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לאוגוסט 2024:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#404040;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#404040;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">C</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A319-100
|3
|—
|12
|108
|120
|
|-
| rowspan="3" |איירבוס A320-200
| rowspan="3" |9
| rowspan="3" |—
|16
|120
|136
|
|-
|12
|138
|150
|
|-
| -
|180
|180
|
|-
|איירבוס A321-200
|2
|—
|20
|142
|162
|
|-
|בואינג 787-8
|7
|—
|24
|246
|270
|
|-
|בואינג 787-9
| -
|6
|
|
|
|
|-
|אמבראר E-175LR
|2
|—
|12
|60
|72
|
|-
|אמבראר E-195
|2
|—
|12
|88
|100
|
|
|-
|אמבראר E190-E2
|2
|2
|12
|80
|92
|
|
|-
|אמבראר E195-E2
|2
|2
|12
|108
|110
|
|
|-
!colspan="8" bgcolor=#404040 |<font style="color:white;">מטוסי מטען
|-
|איירבוס A321-200
|1
|—
|colspan=3|מטען
|נכנס לשירות בשנת 2023
|-
!סה"כ
!30
|—
!colspan=4|
|}

==פעילות החברה בישראל==
החברה מפעילה 17 טיסות שבועיות בין נמל התעופה הבינלאומי עמאן-המלכה עאליה לנמל התעופה בן-גוריון. הטיסות מופעלות במטוסי האמבראר, מטוסי האיירבוס צרי הגוף של החברה ואף לעיתים במטוסי הבואינג 787 .זהו הקו הקצר ביותר של החברה, כ-110 ק"מ בקו אווירי. אורך הטיסה הוא 25 דקות.

ביולי 2014, בעקבות מבצע צוק איתן ופגיעת רקטה בעיר יהוד, הפסיקה החברה לראשונה את טיסותיה לתל אביב וממנה, בדומה לחברות תעופה נוספות. נוסעים לישראל הועברו באוטובוס משדה התעופה לגבול עם ישראל.
באוגוסט 2014 חידשה החברה את טיסותיה לישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch=Royal%20Jordanian%20Airline&distinct_entry=true רויאל ג'ורדיניאן] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה ירדניות 
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:התאחדות חברות התעופה הערביות
קטגוריה:Oneworld
Derive

דרייב היא תוכנה שפותחה על ידי סופט וויירהאוס בהונולולו, הוואי, על מנת להוות "יורש" לתוכנה muMATH, מערכת חישובים אלגבריים שפותחה בתחילת שנות ה-70. דרייב שייכת כעת לחברת טקסס אינסטרומנטס, ומשתמשת באותה שפה שבה השתמשה muMath, הנקראת muLISP. דרייב שוחררה לראשונה בשנת 1988. 

מאחר שדרייב דורשת זיכרון מועט יחסית, היא מתאימה גם למחשבים איטיים וישנים יחסית. היא מתאימה למערכות ההפעלה DOS וחלונות, ומשמשת ברובה למטרות לימוד וחינוך.

הגרסה הנוכחית (2006) של דרייב היא 6.1.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* [http://www.derive.com דרייב באתר של טקסס אינסטרומנטס]
* [http://www.derive-europe.com עמוד הבית האירופאי של דרייב]
* [http://www.scientific-computing.com/scwmarapr04derive6.html סקירה של דרייב]

קטגוריה:תוכנות מתמטיקה
קטגוריה:תוכנות שהושקו ב-1988
קטאקליסם

קטאקליסם (Kataklysm) היא להקת דת' מטאל קנדית. הלהקה נוסדה בשנת 1992, אך מאז הקמתה התרחשו שינויים רבים בהרכבה. בתחילת הקריירה שלהם הם נודעו בעיקר בזכות היותם אחת הלהקות המהירות ו"חסרות הארגון" ביותר באזור. המוזיקה השתנתה בעיקר לאחר שהסולן סילויאן הודה עזב את הלהקה והוחלף על ידי ומאוריזיו לקנו.

השינוי התבטא בכך שמאחת הלהקות המהירות ביותר האזור הם הפכו למשהו שונה ביותר לאחר האלבום "Victims Of This Fallen World". בניגוד לשאר האלבומים של הלהקה, האלבום הזה נשמע פחות כמו הדת' מטאל המסורתי שהלהקה ניגנה בעבר. הם נשמעו כמו הם עצמם בעבר, בתקופת האלבום "(The Prophecy (Stigmata of the Immaculate", רק יותר "מאורגן" ויותר קרוב לסגנון הדת' מטאל המלודי. אך בכל זאת, ההרכב שלהם נשאר יציב באופן יחסי, בניגוד לשאר הלהקות בז'אנר המטאל.

המתופף, מקס דוהאמל, טען שהוכרח לעזוב את הלהקה בגלל פציעות. המתופפים בלהקת קטאקליסם מרכיבים את רוב רשימת ה"חברים לשעבר", אך מקס חזר מהפציעה והשתתף באלבום התשיעי של הלהקה, "In the Arms of Devastation". בסופו של דבר, שלושת חברי ההרכב המקורי עדיין חלק מהלהקה, כשרק סילויאן הודה פרש ללא שוב.

== חברי הלהקה ==
*מאוריזיו לקנו - סולן, בס
*ז'אן פרנסואה דז'נה - גיטריסט
*סטפן ברבה - בס
*מקס דוהאמל - תופים

=== חברים לשעבר ===
*סילויאן הודה - סולן
*מארטין מוריס - תופים
*ניק מילר - תופים
*אריאל סייד - תופים

== דיסקוגרפיה ==
*(The Death Gate Cycle of Reincarnation (1992
*(The Mystical Gate of Reincarnation (1993
*(Vision the Chaos (1994
*(Sorcery (1995
*(Temple of Knowledge (1996
*(Sorcery & The Mystical Gate of Reincarnation (1998
*(Northern Hyperblast Live (1998
*(Victims of This Fallen World (1998
*(The Prophecy (Stigmata of the Immaculate) (2000
*(Epic (The Poetry of War) (2001
*(Shadows and Dust (2002
*(Serenity In Fire (2004
*(In the Arms of Devastation (2006
* Prevail / 2008

== פרסים ומועמדויות ==
{| class="wikitable sortable"
!שנה
!פרס
!קטגוריה
!פרויקט
!תוצאה
!מקור
|-
!2024
!פרס ג'ונו
|אלבום מטאל/הארד רוק של השנה
|Goliath
|
|<ref></ref>
|}

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:להקות דת' מטאל
קטגוריה:להקות קנדיות
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 1991
ענת קלאוזנר

ענת קלאוזנר (נולדה ב-9 בספטמבר 1980) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.

==ביוגרפיה==
קלאוזנר, ילידת תל אביב, למדה משחק בבית הספר למשחק של שרון אלכסנדר. את שירותה הצבאי העבירה בתיאטרון חיל האוויר ובתיאטרון צה"ל. בסיום שירותה הצבאי למדה משחק מול מצלמה אצל רות דייכס.

השתתפה בסרטי סטודנטים, ובסרט ימים קפואים. על תפקידה ב"ימים קפואים" זכתה בפרס תא מבקרי הקולנוע בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה 2005, והייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פרס אופיר. ביוני 2006 השתתפה בסרט "הבוגד הקטן" על פי ספרו של עמוס עוז "פנתר במרתף". הסרט צולם בישראל, ומתרחש בשנת 1947 ועוסק בקשר מיוחד בין ילד ארצישראלי לחייל בריטי, כשחושדים בילד שהוא מסר לחייל ידיעות. אלפרד מולינה משחק את החייל הבריטי וקלאוזנר מגלמת דמות פאם פאטאל.

בהמשך דרכה שיחקה בסדרת הטלוויזיה "לאהוב את אנה" בתפקיד הרופאה המטפלת בעפר שכטר.
בשנת 2009 הופיעה ב"החברים של נאור" בפרק הרביעי. באותה שנה שיחקה בהצגה "אדיפוס בקולונוס", מאת סופוקלס, בעיבודו ובימויו של ניקו ניתאי, שמוצגת בתיאטרון קרוב.

==קישורים חיצוניים==

* "[https://web.archive.org/web/20070311130112/http://www.eonline.co.il/content.asp?id=29691&sid=6 ענת קלאוזנר תשמח לזכות באוסקר הישראלי]", כתבה באתר E! Online
* 
* 

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה ישראליות
קטגוריה:בוגרי תיאטרון חיל האוויר
קטגוריה:בוגרי תיאטרון צה"ל
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרות תיאטרון צה"ל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1980
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1980
יצחק ארנון

יצחק ארנון (22 ביוני 1909 – 2 באפריל 2005) היה אגרונום ישראלי, מנהל מכון וולקני, חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשל"א.

==קורות חיים==
יצחק ארנון נולד באנטוורפן שבבלגיה לשלמה גד אהרונוביץ, לוטש יהלומים, ולמכלה לבית אורבך מפולין. בהיותו בן 6 ומלחמת העולם הראשונה בעיצומה, ברחה המשפחה מאנטוורפן המופגזת על ידי הגרמנים ללונדון. בשנת 1916 בהמלצת רופאיו של האב, עברה המשפחה לאזורים הכפריים של אנגליה. בכפר הקטן ווינג בדרום אנגליה, לא רחוק מאחוזתו של הברון מאיר דה רוטשילד, התגוררה המשפחה עד שחזרו בשנת 1918 ללונדון וסבלו מאימת ההפצצות של הגרמנים על העיר. עם תום המלחמה חזרה המשפחה לאנטוורפן. את לימודיו סיים בעיר זו, שם גם היה בתנועת הנוער הציונית "בר כוכבא", שהייתה מסונפת לתנועת הצופים העולמית. בשנת 1929 נישא להלדה גינציג, שהגיעה עם משפחתה לבלגיה עם תום המלחמה מחבל בוהמיה בצ'כוסלובקיה. לאחר סיום לימודי האגרונומיה במכון האגרונמי העליון בז'מבלו (L'institut agricole de l'Etat à Gembloux) שבין בריסל לנאמור, גויס לצבא ושירת בחיל הפרשים ואף סיים קורס קצינים.

בשנת 1932 עלו יצחק והלדה לארץ ישראל. בשנת 1935 נולד בנם הבכור דנצ'ו ארנון.

ארנון עבד כאגרונום בתחנת הניסיונות בעכו, בתחנת הניסיונות ברחובות ומשנת 1958 ועד צאתו לגמלאות ניהל את מכון וולקני לחקר החקלאות בישראל. בשנת 1965 זכה בפרס הזרע. בשנת תשל"א (1971) קיבל את פרס ישראל לחקלאות. לאחר פטירתו של חיים הלפרין הוא לקח על עצמו את עריכת האנציקלופדיה לחקלאות. נפטר בגיל 96.

== חיים אישיים ==
נכדתו היא המפיקה והבמאית ארנה רביב.

==פרסומיו==

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* 'Arnon, Itzhak', in: Who's who in world Jewry, 1955, p. 27.
</div>

==קישורים חיצוניים== 
* 
* 
* [http://www.agri.gov.il/he/pages/385.aspx יצחק ארנון] במכון וולקני
* 
* 
* [http://www.jevzajcg.me/enciklopedia/Encyclopaedia%20Judaica,%20v.%2002%20(Alr-Az).pdf#page=482 ARNON (Aharonowitz), ISAAC], אנציקלופדיה יודאיקה (מהדורה שנייה) כרך 2 עמ' 480

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקלאות
קטגוריה:סגל מרכז וולקני
קטגוריה:אנציקלופדיסטים
קטגוריה:ישראלים ילידי בלגיה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:פעילים ציונים בבלגיה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1909
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2005
תקציבאות

תקציבאות (כנראה תרגום מאנגלית Account executive) היא עיסוק, במסגרת משרד פרסום, בניהול ומעקב מיזם עבור לקוח, בדרך כלל בתחומים כגון פרסום, יחסי ציבור, קידום מכירות ותחומים דומים. אדם העוסק בתחום נקרא תקציבאי.

==התפתחות התפקיד==
תפקיד התקציבאי נולד כנראה בעולם הפרסום. בעבר הפרסומאי היה עוסק בכל הפרטים הקשורים ליצירת הפרסום - תכנון, רעיונאות, הפקת המודעות או תשדירי הפרסומת וכיוצא בזה. עם צמיחת התחום בעולם (בשנות ה-70) ובישראל (בשנות ה-90) נוצרו דרישות להתמחויות שונות ומקצועיות. במקביל היקף העבודה של משרדי הפרסום גדל ונוצר צורך בבעל תפקיד שיתאם בין אנשי המקצוע השונים במשרד הפרסום וכן יתאם את הקשר עם הלקוח.

לאחר הצלחת התפקיד במשרדי הפרסום, אומץ הפורמט על ידי הדיספלינות האחרות בתחום התקשורת והשיווק.

== מהות התפקיד ==
השם העברי מבלבל ומוביל למחשבה כי התקציבאי עוסק בחשבונאות. הסיבה לכך היא שהמילה תקציב משמשת בעולם הפרסום לתיאור לקוח אשר מפקיד את תקציב הפרסום שלו בידי המשרד. למעשה התקציבאי משמש כנציגו של הלקוח במשרד ומתפקד כמעין מנהל פרויקט בכל הקשור לאותו לקוח. התקציבאי אחראי על התיאום בין המחלקות השונות במשרד וקידום התהליכים הקשורים לתקציב.
 
== תהליך העבודה == 
הלקוח מעביר לתקציבאי בריף לקוח הכולל את עיקרי הנתונים אודות הצרכים, התקציב והתוצאות אותן הוא מבקש, לדוגמה: מסע פרסום למוצר, מיתוג, מיצוב או בידול החברה מהמתחרים והתקציבאי דואג להפעיל את המחלקות השונות במשרד הפרסום. 

ישנם הבדלים במאפייני התפקיד בין תקציבאים בתחום הפרסום לתקציבאים בתחום היחסי ציבור - אך המשותף בין כולם היא הגדרת תחום האחריות של התקציבאי על פי הלקוחות בהם הוא מטפל. לקוח בעל תקציב פרסום גדול יכול ליהנות משירותם של מספר תקציבאים, בעוד שמספר לקוחות עם תקציב פרסום קטן יכולים להיות מטופלים כולם על ידי תקציבאי אחד בלבד.

==התפקידים השונים במחלקת התקציבאות==
במשרדים גדולים, ישנם בדרך כלל צורך במספר תקציבאים המהווים את מחלקת התקציבאות (או מחלקת הלקוחות) של המשרד שבראשה עומד מנהל הלקוחות. סופרוויזר הוא תקציבאי בכיר המפקח על עבודתם של כמה תקציבאים זוטרים. תפקידו של עוזר תקציבאי הוא לסייע במטלות מנהלתיות במחלקת התקציבאות.

קטגוריה:תקשורת
קטגוריה:פרסום
קרלון

קרלון סאוזה מאורה (בפורטוגזית: Kerlon Souza Moura ; נולד ב-27 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר ברזילאי המוכר בשמו הפרטי, קרלון. קרלון, שנולד באיפטינגה בברזיל, משחק בקרוזיירו הברזילאית שעמה הוא זכה במספר תארים.

קרלון משחק כקשר התקפי. הוא ידוע בכדרור הראש המהיר שלו, והוא יכול לרוץ לאורך המגרש כולו תוך כדי כדרור על ראשו. יכולת זו נקראת "סיל דריבל".

בספטמבר 2008 עבר קרלון לאינטר מילאנו האיטלקית והושאל ממנה לקייבו ורונה לשנת השאלה.

בשנת 2011 הוא חזר לברזיל והחל לשחק בפרנה. באוגוסט 2012 רקלון עבר לשחק ביפן ובשנת 2014 בארצות הברית.

בשנת 2017, לאחר שלושה חודשים ללא קבוצה קרלון הודיע על סיום הקריירה המקצועית.

בשנת 2005 הוא היה חבר בנבחרת הצעירה של ברזיל באליפות דרום אמריקה וזכה בתואר שחקן התחרות לאחר כיבוש 8 שערים ב-7 משחקים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קשרי כדורגל ברזילאים
קטגוריה:כדורגלנים ברזילאים
קטגוריה:כדורגלני קרוזיירו
קטגוריה:כדורגלני קייבו ורונה
קטגוריה:כדורגלני ספרטק טרנבה
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1988
סיסמה (פרסום)

סיסמת פרסום (בלעז סלוגן – Slogan) היא משפט קצר וקליט שמטרתו להעביר מוטו או מסר שיווקי בצורה שתיזכר היטב אצל הצרכנים. סיסמת הפרסום, בדומה ללוגו, היא מרכיב חשוב במיתוגו של שירות, מוצר או ארגון.

הסיסמה מופיעה באמצעי הפרסומת השונים: תשדיר פרסומת בטלוויזיה או ברדיו, מודעת פרסומת בעיתון, פרסום באתר אינטרנט וכדומה, וכן על אריזות המוצר, על נייר מכתבים של הארגון, במסרי דואר אלקטרוני היוצאים ממנו וכדומה. לעיתים נכתב לסיסמה לחן, והיא הופכת לזמריר.

בעת יצירת סיסמה חדשה יש להביא בחשבון שיקולים שונים לבנייתה הנכונה. קיימים שיקולים מצד המפרסם וקיימים שיקולים מצד הלקוחות.

==מסרים אופייניים לסיסמאות==
* הדגשת מאפיין חשוב של המותג
** "העיתון הנפוץ ביותר במדינה" (מעריב)
** "העיתון של המדינה" (ידיעות אחרונות)
** "הופך שעה אבודה לשעת עבודה" (פלאפון)
* העברת מסר שמבדל את המותג ממתחריו
** "עיתון אחד טוב מול כל הצהוב" (הארץ)
** "איכות זאת לא מילה גסה" (הטלוויזיה החינוכית)
** "הכי בבית בעולם" (אל על)
* תדמית חיובית למוצר, ללא קשר מהותי לתכונותיו
** "לאהוב את החיים" (קוקה-קולה)
** "ככה זה כשאוהבים" (סלקום)
** "I Love New York" (ניו יורק)
* ביטוי קצר וקליט, אשר הופך בחלוף הזמן למטבע לשון:
** "החום בוטל – שותים קריסטל" (קריסטל)
** "מה יהיה? יהיה טוטו!" (המועצה להסדר ההימורים בספורט)
** "זה טוב, זה אֹסם" (אסם)
** "בטירוף שלך" (פאנטה)
** "לא טעית – זהו ויטה" (ויטה)

טכניקות המופיעות בסיסמאות:
* לשון נופל על לשון
* משחק מילים של כפל משמעות
** "הציצי בטריומף" (חזיות טריומף)
** "אם לא קשה לך – תתקשר" (קליניקה און)
** "אתה עושק מורשה?" (האגודה לזכויות האזרח בקמפיין נגד ניצול עובדי קבלן)
** "תעסה אותך בריא יותר" (מיטת רפאל)
* חרוז
** "קיווי עסיסי עם ויטמין סי" (מועצת הפירות)

== ראו גם ==
* שירת הסטיקר
* זה הנפט של סקוטלנד

==קישורים חיצוניים==

* רוביק רוזנטל, [https://books.google.co.il/books?id=OxwGn-JS63gC&pg=PA182&lpg=PA182&dq=%22העם+החליט+פרסומות%22&source=bl&ots=tllCnxAPAT&sig=4EZAeWVVI3EKOGz_mjHRY9IHC1s&hl=iw&sa=X&ei=3KHjVKOlDovvaPSjgvgG&ved=0CBwQ6AEwAA#v=onepage&q=%22העם%20החליט%20פרסומות%22&f=false העם החליט – פרסומות שהפכו מטבעות לשון]
* [https://web.archive.org/web/20160919033123/http://moamad.com/PAGE41.asp איך בוחרים סיסמא], מתוך [http://moamad.com/ המדריך למועמד הפוליטי]

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פרסום
אימין

המבנה הכימי הכללי של אימינים. אותיות ה-R השונות מייצגות כל קבוצה שהיא
אימינים (באנגלית ביחיד: Imine) הם קבוצה של תרכובות אורגניות.

כל האימינים מכילים קבוצה פונקציונלית הקרויה על שמם, קבוצת אימין (או אימינו): C=N. הקבוצה מורכבת מאטום פחמן הקשור בקשר קוולנטי כפול לאטום חנקן. לאטום החנקן קשורה קבוצה נוספת כלשהי, ולאטום הפחמן שתי קבוצות. כש-R<sub>3</sub> (ראו איור) אינו אטום מימן, מכונה האימין בסיס שיף (Schiff base), על שם הכימאי הגרמני הוגו שיף.

ניתן לסנתז אימינים באמצעות תגובה בין אמוניה או אמין ובין אלדהיד או קטון. התגובה היא התמרה נוקלאופילית; החנקן של קבוצת האמין הוא הנוקלאופיל והפחמן של קבוצת הקרבוניל הוא האלקטרופיל. התוצר המתקבל – המיאמינאל (Hemiaminal) – אינו יציב והוא מאבד במהרה מולקולת מים לקבלת אימין. רמת החומציות האידיאלית של הסביבה בתגובה זו נעה בין 4 ו-5. 

התגובה ההפוכה היא הידרוליזה (פירוק באמצעות הוספת מים) של אימין לקבלת אמין או אמוניה ואלדהיד או קטון. חיזור של אימין מביא לפירוק הקשר הכפול ולקבלת אמין.

תגובה בין קטון ואמין לקבלת אימין

חומצת אימינו (להבדיל מחומצת אמינו) היא תרכובת המכילה קבוצת אימינו וכן קבוצת קרבוקסיל (COOH).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קבוצות פונקציונליות
ולגה (עיר)

ולגה (באסטונית Valga, בגרמנית: Walk) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז ולגה שבאסטוניה. הגבול עם לטביה חוצה את העיר, חלקה הלטבי של העיר נקרא "ולקה" (Valka). עד שנת 1920 היו שתי הערים עיר אחת באימפריה הרוסית.

==היסטוריה==

ולגה הועלתה לראשונה על הכתב ב-1286 בשמה הגרמני וָאלק. מאז היא נשדדה, נשרפה ונהרסה פעמים רבות, תחילה בידי הליטאים ולאחר מכן בידי הרוסים. מעשי הבזיזה נפסקו רק ב-1501.
ב-11 ביוני 1584 העניק סטפאן באטורי, המלך של האיחוד הפולני-ליטאי לוולגה זכויות עירוניות. זכויות אלה הוענקו לעיר בשנית ב-17 באפריל 1590 על ידי זיגמונט השלישי ואזה, שהעניק לה גם את סמלה.
ב-1626 עברה העיר לשלטון שוודי, וב-1710, בעקבות המלחמה הצפונית הגדולה, לשלטון רוסי, יחד עם שאר אסטוניה.

ב-5 באוקטובר 1764 ניתנה פריווילגיה לעיר בידי הקיסרית יקתרינה השנייה; בעקבות זאת, עד סוף המאה ה-18 נבנו בוולגה בנייני האבן הראשונים - כנסייה, בית-ספר, ומשרדים מחוזיים. מאז החלה העיר להתפתח במהירות, וב-1876, הוצא לאור העיתון הראשון בוולגה, "וָלְקְשֵר אָנְצַייגֶר" (Walkscher Anzeiger), אשר נכתב בשפה הגרמנית.

ב-22 ביולי 1889 נסללה מסילת רכבת בין ולגה לטרטו וב-1896 הוארכה המסילה לפרנו. אלו תרמו משמעותית לחשיבותה של העיר. ב-1902 נסללה המסילה המחברת את ולגה לעיר אלוקסנה שבלטביה. 

בזמן מלחמת העולם הראשונה, נשארה ולגה מחוץ לשדה הקרב, אך ב-1917 צפלין גרמני הטיל, על פי ההערכות, ארבעים פצצות, אך הן החטיאו את המטרה המרכזית: תחנת הרכבת.

חלוקת העיר התרחשה ב-1920 בעקבות התקפת לטביה ב-7 באוקטובר 1919 על ידי כוחותיו של ברמונדט-אבלוב בניסיונו להגיע לחזית מלחמת האזרחים ברוסיה על מנת להילחם בצבא האדום ובאי הכרתו בעצמאותה של לטביה. לצורך בלימת המתקפה, פנתה הממשלה הלטבית לממשלת אסטוניה ממקום מנוסתה בוונדן. בעקבות הצעה להפסקת אש מטעמו של ברמונט-אבלוב והפגזת כוחותיו על ידי פלגת סיירות בריטיות ורכבות ממוגנות אסטוניות שגרמו לו לסגת מלטביה. בעקבות העזרה שסיפקה, אסטוניה דרשה החזר כספי על ההוצאות ורוב שטחה של העיר.
קו הגבול בין אסטוניה ללטביה נקבע על ידי ועדת בוררות בריטית והותירה את כל שטח העיר ותחנת הרכבת בצד האסטוני. רק שכונה אחת בדרום-מערב העיר נותרה בצד הלטבי. בעקבות חלוקת העיר עברו כ-2,500 לטבים תושבי העיר את הגבול והרחיבו את הצד הלטבי תוך הקמת שכונות חדשות.

ב-11 בפברואר 1921, על פי צו מממשלת אסטוניה, הוקם מחוז ולגה, על שם העיר המרכזית שהפכה לבירתו.

ב-17 באוגוסט 1940, על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב שנחתם שנה קודם לכן, נכבשה העיר בידי ברית המועצות, ובמהלך הכיבוש סולקו אסטונים ולטבים רבים מהעיר. כעבור שנה, ב-9 ביולי 1941, כבשה גרמניה את ולגה. ב-19 בספטמבר 1944 שוחררה העיר משלטון גרמני ונשלטה בידי ברית המועצות פעם נוספת.

ב-24 במאי 1992 השתלטו כוחות אסטונים על הבסיס הצבאי הסובייטי שמחוץ לעיר, וזה נהפך מאוחר יותר למוצב של משמר הגבול האסטוני.

==תרבות==

מאז 1944 המקומון "ולגמאלנה" (Valgamaalane) מפורסם שלוש פעמים בשבוע, ומאז 2003 "ולק" («Валкъ») מפורסם בשפה הרוסית. כמו כן פעילים בוולגה משרד מקומי של הטלוויזיה האסטונית (Eesti Televisoon, ידועה כ-ETV), ותחנת רדיו מקומית ("Raadio Ruut").

==תחבורה==

ולגה ממוקמת בצומת חשובה של מסילות רכבת וכבישים מהירים, ועוברת דרכה מסילת טאלין-טרטו-ריגה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:אסטוניה: ערים
קטגוריה:ערים חצויות
קטגוריה:גבול אסטוניה–לטביה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-13
ויקטור עידה

ממוזער
ויקטור עידה (נולד ב-1934) הוא נגן קאנון, כלי פריטה מסורתי ערבי, ואחד מנגני הקאנון המקצועיים היחידים בישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בארץ ישראל לאביו, נגן עוד ובונה כלי נגינה, ואמו, עקרת בית, שעלו מבגדאד. כשהיה בן 3 חודשים חזרה המשפחה לעיראק למשך 5 שנים. בדרך חזרה לארץ נפטר האב, ועידה נשלח לבית יתומים. 

בגיל 19 החל להופיע כנגן קאנון ובמקביל התפרנס כפועל בניין.
עידה הופיע ברחבי העולם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועם אנסמבל מזרח מערב.
עידה גם בונה קאנונים. עידה הוא אחת הדמויות הידועות בקהילה העיראקית היהודית-מסורתית בישראל.

===קריירת משחק===
את מרבית פרסומו קנה ויקטור עידה בהשתתפותו בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק" (כתיבה ובימוי דוד אופק ויוסי מדמוני), סדרה עטורת פרסים שהציגה, בפעם הראשונה על מרקע הטלוויזיה הישראלי, חיי משפחה מזרחית ישראלית באופן נטורליסטי. עידה גילם את שלמה זלאייט, נגן קאנון ואב משפחה פטריארכלי המתמודד עם התפוררות התא המשפחתי בחברה הישראלית המודרנית. לאחר מכן שיחק בתפקיד דומה גם בסרטם של אופק ומדמוני - המנגליסטים. ויקטור עידה הפך למייצג הסדרה ומזוהה עימה, וכך גם למעין מייצג של התרבות העיראקית המסורתית בתקשורת הישראלית.

עידה מתגורר בחולון. נשוי לכוכבה ולהם 5 ילדים, וכן נכדים, נינים וצאצאים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:מוזיקאים ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:נגנים יהודים עיראקים
קטגוריה:חברי להקת הברירה הטבעית
אלפייה

אַלְפִיָּה (בערבית: ألفية; בתעתיק מזרחני: ʾalfiyya) היא ז'אנר בספרות הערבית הקלאסית. הריבוי של המילה הוא "אלפיאת" (ألفيات, ʾalfiyyāt). 

אלפייה היא שיר בן כאלף בתים (מ-ألف הוא אֶלֶף). מחברי אלפיאת היו על פי רוב הדקדקנים הערביים של ימי הביניים, שנעזרו בסוג שירה זה כמסגרת נוחה לשימוש להוראת הדקדוק. ליתר דיוק, אלפייה מלמדת את תורת הצורות ואת התחביר של השפה הערבית הקדומה. 

בשירה הערבית המסורתית, כל הבתים של אותו שיר חייבים להסתיים באותו העיצור, כאשר נסמכת לו אותה ההברה הארוכה, לאורך כל השיר בלא שינוי. מעין מקבילה בשירה העברית נמצאת בשירים כמו "אדון עולם", הכלול ברוב סידורי התפילה, שבו כל בית ובית מסתיים ב-rā: נִבְרָא, נִקְרָא, נוֹרָא, בְּתִפְאָרָה, לְהַחְבִּירָה, וְהַמִּשְׂרָה, צָרָה, אֶקְרָא, וְאָעִירָה, אִירָא. חוק זה אינו תקף באלפייה, שכן יש בה חרוזים, אך לא חרוז אחיד לאורך כל אלף הבתים. אלפייה כמעט תמיד מבוססת על משקל ה-رجز (רַגַ’ז), שנחשב לַקמאי והפשוט ביותר מבין 17 סוגי המשקלים בשירה המסורתית. החרוז הלא-אחיד והמשקל הפשוט הובילו את המפרשים המערביים להתייחס לאלפיאת כשירים שאין בהם ממש שירה, שאינם יותר מספרי לימוד. בנימה של זלזול כתב המזרחן הצרפתי סילבסטר דה סאסי (1758-1838): "Il n’est qu’une forme de prose rimée" (אינה באמת יותר ממין פּרוזה חרוזה). במחקר של ימינו מנסים להעריך גם את הפן האמנותי באלפייה.

== אלפיית אבן מאלכ ==
האלפייה המפורסמת ביותר חוברה על ידי אִבְּן מַאלִכּ (נפטר בערך 1276 לספירה), הנחשבת פחות או יותר כאלפייה לשמה, והממשיכה לשמש כמסכת לימודית במדינות ערב. מאז חיבורה אין כמעט דור של דקדקנים ערביים שלא פירש אותה, ואין אזור בעולם הערבי שלא חובר בו פירוש עליה. אלפיית אבן מאלכ היא אחד הספרים העשירים בפירושים של כל הספרות הערבית. גם במערב הקדימו להבין את חשיבותה בבלשנות. הראשון שפרסמה היה דה ססי, שהוציא לאור מבחר בתים עם תרגום צרפתי והערות מסבירות כפרק מתוך ה-Anthologie grammaticale שלו (פריז 1829). גרסה מתוקנת של כל 1,002 הבתים פורסמה על ידי המזרחן הגרמני פרידריך היינריך דִּיטֶרִיצִי (1821-1903), ומצורף בה פירוש ערבי שהוא בעצמו נחשב כעמוד התווך שבתוך הפירושים: הפירוש של אִבְּן עַקִיל. דיטריצי כתב מבוא לטיני לספר והוציאו כ"Alfijjah, carmen didacticum grammaticum auctore Ibn Mâlik et in Alfijjam commentarius quem conscripsit Ibn ʿAḳîl" (לייפציג 1851). מהדורה זו קנתה לה מוניטין במהרה: ספר הדקדוק הערבי של ויליאם רייט (1830-1889), השגור בכל המכונות ללימודי ערבית בעולם הדובר אנגלית, מצטט אותה כאחד המקורות הראשיים שלו. דיטריצי המשיך לעסוק בספר זה בצורה אינטנסיבית, ושנה לאחר מכן תרגום שלם ראשון בשפה אירופית ראה אור: "Ibn ʿAḳîl’s Commentar zur Alfijja des Ibn Mâlik. Aus dem Arabischen zum ersten Male übersetzt" (ברלין 1852).
== הערות שוליים ==

קטגוריה:סוגות ספרותיות
כריסטי'ס

כריסטי'ס (באנגלית: Christie's) הוא בית מכירות פומביות, מהמובילים בעולם. במסגרתו נמכרות יצירות של מיטב האמנים. לכריסטי'ס יש סניפים באירופה, ניו יורק וגם בישראל.

==היסטוריה==
בספרות הרשמית של החברה נכתב כי המייסד (1730–1803) ערך את המכירה הראשונה בלונדון, אנגליה, ב-5 בדצמבר 1766, וקטלוג המכירות הפומביות המוקדם ביותר שניהלה החברה הוא מדצמבר 1766. עם זאת, מקורות אחרים מציינים כי ג'יימס כריסטי שכר חדרי מכירות פומביות משנת 1762, ונמצאו גם פרסומי עיתונים למכירות של כריסטי משנת 1759. לאחר מותו, בנו של כריסטי, (1773–1831), השתלט על העסק.

כריסטי'ס הייתה חברה ציבורית, הרשומה בבורסה בלונדון, משנת 1973 עד 1999. בשנת 1974 מונה ג'ו פלויד ליו"ר חברת כריסטי'ס. הוא שימש כיו"ר מועצת המנהלים הבינלאומית של כריסטי'ס בין השנים 1976 עד 1988. כריסטי'ס קיימה את המכירה הראשונה שלה בארצות הברית בשנת 1977. הצמיחה של כריסטי'ס הייתה איטית אך יציבה מאז 1989, בשנת 1990 שינתה החברה מדיניות ארוכת שנים והבטיחה מחיר מינימום עבור אוסף יצירות אמנות במכירות פומביות שלה. בשנת 1996 המכירות של כריסטי'ס עלו על מכירות סותבי'ס לראשונה מאז 1954. עם זאת, הרווחים לא צמחו באותו קצב; משנת 1993 עד 1997, הרווחים השנתיים של כריסטי'ס היו כ-60 מיליון דולר, ואילו הרווחים לשנה של סות'ביס היו כ-265 מיליון דולר לאותן שנים.

בסוף 1996 העבירה את מטה החברה מלונדון לניו יורק.

במאי 1998 רכש איל ההון הצרפתי 29% ממניות החברה. שנה אחר כך רכש את יתרת המניות ומחק את החברה מהמסחר בבורסה של לונדון.

בספטמבר 2000, בתי המכירות סותבי'ס וכריסטי'ס, הודיעו שישלמו 512 מיליון דולר בגין תיאום עמלות מסחר ביניהם, שנמשך משנת 1992. זאת בעקבות הסכם הפשרה, בתביעה האזרחית מטעם משרד המשפטים האמריקאי, בניסיון לסיים חקירה פלילית בת שלוש שנים, שהתמקדה בראיות ששני בתי המכירות הגבילו תחרות באמצעות "מזימה לקיבוע שיעור העמלות".

בשנת 2010 מכירות האמנות של החברה ברחבי העולם הסתכמו בכ-5 מיליארד דולר.

==פעילות==
בית המכירות של כריסטי'ס בלונדון, 1808
בסניף הניו-יורקי נמכרים לא רק עבודות אמנות, אלא גם יהלומים, אבני חן ועוד.
באפריל 2006 נמכר בסניף הניו-יורקי יהלום נקי וללא פגם במשקל 50.53 קרט. היהלום נרכש על ידי קונה פרטי מאסיה במחיר של 4.22 מיליון דולר. המכירה הפומבית שהסתכמה ב-39.07 מיליון דולר הייתה המוצלחת ביותר מזה עשור וייצגה גידול של כ-23% לעומת שנת 2005.

ב-2017 העמיד למכירה פומבית כ-170 יצירות אמנות שהיו בבעלותו של אספן האמנות היהודי-הולנדי ז'ק חודסטיקר ושנגזלו על ידי הנאצים בתקופת השואה.

בנובמבר 2015 מכרה כריסטי'ס את הציור "עירום בנחת" של אמדאו מודיליאני ב–170.4 מיליון דולר, המחיר הגבוה ביותר שבו נרכשה יצירת אמנות במכירה פומבית. השיא נשבר בנובמבר 2017, כאשר הציור "סלבטור מונדי" של לאונרדו דה וינצ'י נמכר בכ-450 מיליון דולר. הרוכש היה הנסיך הסעודי באדר בן עבדאללה בן מוחמד בן פרהאן אל-סעוד.

ב-2018 מכרה לראשונה יצירת אמנות שנוצרה על ידי בינה מלאכותית.

במאי 2019, הפסל "ארנב" של ג'ף קונס קבע שיא חדש למכירה פומבית של אמן חי כשנמכר תמורת 91 מיליון דולר.

==כריסטי'ס בישראל==
הסניף הישראלי מנוהל על ידי רוני בהרב. במכירה פומבית של כריסטיס ישראל נמכר באפריל 2006 ציור של מרדכי ארדון ("נקר הזמן" משנת 1963) תמורת 643,200 דולר. מדובר במחיר שיא ליצירה של אמן ישראלי.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מסחר
קטגוריה:בתי מכירות פומביות
ג'וזפה טרטיני

200px
ג'וזפה טרטיני (באיטלקית: Giuseppe Tartini; 8 באפריל 1692 - 26 בפברואר 1770) היה מלחין וכנר איטלקי.

==ביוגרפיה==
טרטיני נולד בעיר פיראנו, עיר נמל בחצי האי איסטריה לחוף הים האדריאטי (בימינו העיר פיראן שבסלובניה).

בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בכינור. הוא עבר לפדובה ולמד משפטים באוניברסיטת פדובה תוך המשך עבודה כנגן ומורה לכינור. טרטיני התאהב באחת מתלמידותיו והם נישאו בחשאי. כשנודע הדבר לקרדינל העיר שהיה דודה, הוא שלח אנשים לאסור את טרטיני באשמת פיתוי וחטיפה. טרטיני נמלט מפדובה ונדד חסר כל ברחבי איטליה עד שמצא מקלט במנזר פרנציסקוס הקדוש באסיזי.

טרטיני המשיך לעבוד שם ככנר וכמורה לכינור. הוא היה גם בונה כינורות והכניס שינויים בצורת הכינור והמיתרים. בינתיים יצא לו שם של כנר-וירטואוז והוא הורשה לחזור לפדובה ולהתאחד עם אשתו.

ב-1721 נתמנה למנהל המקהלה בכנסייה בפדובה וב-1728 ייסד בפדובה בית ספר לנגינה בכינור, שהיה מפורסם בכל אירופה. על תלמידיו נמנה גם ניקולו פגניני.

טרטיני כתב יצירות רבות: כ-140 קונצ'רטי לכינור ותזמורת, כ-150 סונאטות לכינור ויצירות קאמריות רבות וכן יצירות דתיות למקהלה, אך הוא זכור עד היום בעיקר בזכות הסונאטה שלו לכינור בסול מינור, המכונה סונאטת סלסולי השטן (il trillo del diavolo).

פסל טרטיני בפיראן
הכיכר המרכזית של עיר הולדתו של טרטיני פיראן נקראת על שמו ועומד בה פסל גדול שלו מחזיק בידיו קשת וכינור.

==קישורים חיצוניים==

* מלחניו של טרטיני, תווים וקטעי שמע
* [https://www.youtube.com/watch?v=uR6KJL5OS54 יצחק פרלמן מנגן את סונטת סלסולי השטן], יוטיוב
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כנרים איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-17
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:ילידי 1692
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1770
מחוז לינץ-לנד

מחוז לינץ-לנד (בגרמנית: Bezirk Linz-Land) הוא מחוז במזרח אוסטריה עילית שבאוסטריה. נכון ל-2001 אוכלוסיית המחוז מנתה 153,611 תושבים.

שטחו של המחוז משתרע על 460.3 קמ"ר ויש בו 4 ערים ו-18 עיירות.

==ערים ועיירות==
===ערים===

*אנספלדן
*לאונדינג
*אנס
*טראון

===עיירות===
{|
|
*אלהמבינג
*אסטן
*אגנדורף אים טראון-קרייס
*הארגלסברג
*הופקירכן אים טראון-קרייס
*הרשינג
*קמטן אן דר קרמס
*קירכברג טניג
*קרונסטורף
|
*נויהופן על הקרמס
*נידרנויקירכן
*אופטרינג
*פאשינג
*פיברבאך
*פוקינג
*סנקט פלוריאן
*סנקט מאריין
*וילהרינג
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אוסטריה עילית: מחוזות
Г (כתב קירילי)

גֶה היא האות הרביעית באלפבית הקירילי והיא מייצגת את הצליל /g/ או /ɦ/ בשפות שונות. מקורה באות היוונית גמא וצורתה כשל גמא גדולה, אך כשהיא נטויה, האות הקטנה מזכירה בצורתה S לטינית קטנה הפוכה (г). האות, במיוחד בצורתה הקטנה, גם מזכירה בצורתה R לטינית קטנה (r), אך אינה קשורה אליה כלל.

באוקראינית, היא מייצגת את הצלילים /h/ או /ɦ/. הצליל /g/ נדיר באוקראינית, ומיוצג בעזרת האות Ґ. גם בבלארוסית הצליל נדיר, אם כי נטען שבעבר הוא היה נפוץ יותר, ושימש במילים שאולות מפולנית ומרוסית, אך במהלך המאה ה־20 הבחנה זו היטשטשה, וכיום קיימת רק האות Г. באלפבית הקירילי המוקדם האות נקראה גלַגוֹל וערכה המספרי היה 3.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלפבית קירילי
וולאס קרותרס

וולאס קרותרס (באנגלית: Wallace Hume Carothers; 27 באפריל 1896 – 29 באפריל 1937), כימאי אמריקאי, ידוע בשל המצאת הניילון בשנת 1935.

==ביוגרפיה==
קרותרס נולד בברלינגטון, איווה וכבר כילד היה משקיע שעות רבות בביצוע ניסויים. בספטמבר 1915 החל ללמוד בקולג' טרקיו במיזורי. הוא החל את הקריירה המחקרית שלו ב-1924 כחבר פקולטה באוניברסיטת אילינוי. ב-1926 עבר לאוניברסיטת הרווארד וב-1928 החל לעבוד בדופונט ומונה לראש חטיבת הכימיה האורגנית בחברה. קבוצת המחקר של קרותרס ביצעה מחקר על פולימרים ובאפריל 1930 יצרה את הנאופרן, הגומי הסינתטי הראשון, ואת הפוליאסטר הראשון. בשנת 1934 הצליח ליצור סיבים של פוליאמיד, שנמצאו בעלי חוזק גבוה מזה של משי, ועמידים בשחיקה ובפני חומרים כימיים רבים. בשנת 1935 חברת דופונט רשמה פטנט על הפולימר החדש ועל תהליך ייצורו, ונתנה לו את השם המסחרי "ניילון", אשר גרם למהפכה בתעשיית הסיבים הסינתטיים. אף על פי שיצירת הניילון הייתה תוצאה של מאמץ קבוצתי, תפקידו של קרותרס בכך היה קריטי, ובשל כך המצאת הניילון נזקפת לזכותו.

קרותרס נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, והיה מועמד לפרס נובל.

קרותרס, שייתכן כי סבל מהפרעה דו-קוטבית, התאבד ב-1937 בשתיית ציאניד מהול במיץ לימון. הוא מת כשנתיים לפני השקתו המסחרית של סיב הניילון. קרותרס היה נשוי ואב לבת, אך מעולם לא זכה להכירה משום שנפטר כאשר אשתו הייתה רק בחודש השני להריונה.

הביוגרפיה של קרותרס נכתבה על ידי מאט הרמס, שעבד עמו במחלקת המחקר המרכזית של דופונט.

==לקריאה נוספת==
*Hermes Mathew. Ënough for One Lifetime, Wallace Carothers the Inventor of Nylon, Chemical Heritage Foundation.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.accentgold.dupont.com/corp/news/daily/2002/dn08_23_02d_pf.html Dupont Inventor Wallace Carothers Featured in Chronicles of Chemistry Magazine]
* [https://web.archive.org/web/20160604192332/http://www.chemheritage.org/classroom/chemach/plastics/carothers.html chemical achievers at chemheritage.org]
* 
* 
* 

קטגוריה:כימאים אמריקאים
קטגוריה:מתאבדים: מדענים
קטגוריה:מתאבדים אמריקאים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הרווארד
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1896
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1937
בת ים - ניו יורק

"בת ים - ניו יורק" היא סדרת טלוויזיה שעלתה למרקע בסוף שנת 1995 בערוץ השני, קשת. הסדרה נכתבה ובוימה על ידי יוסי מדמוני ודוד אופק. יזם הסדרה היה מיכה שגריר שביחד עם מדמוני ואופק חתום על הסדרה כיוצר. שגריר שהיה יושב ראש הדירקטוריון של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה גייס את מדמוני ואופק, מיד עם סיום לימודיהם, ליצירת הסדרה לקראת עליית ערוץ מסחרי, השני, ואכן כבר בשנה השנייה לקיום הערוץ עלתה הסדרה לשידור בעונה ראשונה מקוצרת של 6 פרקים. עונה שנייה של 13 פרקים עלתה לשידור בשנת 1997.

הסדרה הביאה למרקע הישראלי סגנון נטורליסטי, חדש אז, המערב בין שחקנים מקצועיים ודמויות תיעודיות שהופיעו בתפקיד עצמן. הדמות הבולטת הייתה דמותו של אבי המשפחה - שלמה זלאייט, כפי שגולמה על ידי ויקטור עידה, נגן קאנון במקצועו. כמו כן הייתה זו הסדרה הראשונה בישראל שערבבה צילום מקצועי עם פורמט צילום חובבני של סרטוני וידאו ביתיים, אותם צילמו גיבורי הסדרה בני משפחת זלאייט. את קלטות הווידאו הללו שלחו בני המשפחה מבת ים לניו יורק ולהפך, בניסיון לשמור על קיום תא משפחתי מסורתי בעולם בו דור הילדים חוצה גבולות גאוגרפיים. חשיבותה של הסדרה הייתה גם בעירוב הסגנוני הזה שהביא תחושה דוקומנטרית לתוך מבנה דרמטי מתוסרט, תוך כדי עיסוק בתהליכים חברתיים עכשוויים כמו הגירה, פערי דורות, זהות מזרחית, תהליכי חילון והתפרקות התא המשפחתי המסורתי בחברה קפיטליסטית מודרנית.

הסדרה זכתה ב-1996 בפרס האקדמיה על דרמת הטלוויזיה הטובה ביותר וזכתה להצלחה בביקורות ובקהל הצופים גם יחד. הסדרה נחשבת לנקודת מפנה בייצוג המזרחי על מרקע הטלוויזיה הישראלי, כשיצרה עולם מזרחי עצמאי אותנטי, ללא עיצוב קריקטורלי, ושאינו מגדיר את עצמו ביחס למרחב הישראלי ההגמוני.

ב-1998 נוצר לסדרה ספין אוף בשם "עלילות דוד" שמתמקד בדמותו של דוד זלאייט.

==השחקנים ודמויותיהם==
* שלמה זלאייט (ויקטור עידה)
* דינה זלאייט (שושה גורן)
* דוד זלאייט (יגאל עדיקא)
* זיוה זלאייט (דליה שימקו)
* משה זלאייט (אילן שושן)
* מירי זלאייט (מירב שועה)
* צה"ל זלאייט (גילי נגר)
* סבתא (ג'ולייט נמרודי)

==ראו גם==
* הפוך
* פלורנטין

==קישורים חיצוניים==

* "[http://www.mako.co.il/mako-vod-keshet/by-ny-s1 בת ים - ניו יורק]" - האתר הרשמי
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה שמתרחשות בבת ים
מלנומה אהובתי

מלנומה אהובתי היא מיני סדרה טלוויזיונית ששודרה בשנת 2005, שהפכה מאוחר יותר לסרט קולנוע.

הסדרה המבוססת על סיפורו האמיתי של השחקן יגאל עדיקא – סיפור מחלתה של אשתו אורית בסרטן עור קטלני, מלנומה. עדיקא יזם את הסדרה, וגם שיחק בתפקיד הראשי כשלצידו הופיעה השחקנית־רקדנית שרון צוקרמן. ביצירת הסדרה שיתף עדיקא פעולה עם הכותבים והבמאים יוסי מדמוני ודוד אופק עמם רשומות לו הופעות ביצירותיהם האחרות – "בת ים ניו יורק", "טייק אוויי" ו"המנגליסטים". את הסדרה הפיק חיים שריר וצילם אסף סודרי שאף זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה על צילומה.

צילומי הסדרה החלו במרץ 2005 והיא עלתה לשידור בנובמבר.

הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית הדרמה הטובה ביותר לשנת 2006.

לאחר הקרנתה בטלוויזיה, הפכה הסדרה גם לסרט קולנוע שהוקרן במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול ובפסטיבל חיפה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://jfc.org.il/movie/45940-2/ הסרט המלא לצפייה בתשלום] ב[https://jfc.org.il/ אתר ארכיון ישראלי לסרטים - סינמטק ירושלים]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:מיני-סדרות טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס האקדמיה לטלוויזיה: תוכניות וסדרות
קטגוריה:סרטים ישראליים המבוססים על סיפור אמיתי
צ'ה צ'ה צ'ה

ילדים רוקדים בתחרות ריקודי צ'ה צ'ה צ'ה ב[[צ'כיה]]
צ'ה צ'ה צ'ה (בספרדית: Chachachá) הוא ריקוד קובני במוצאו, שהתפתח מהממבו והרומבה.

בתחילה נקרא "טריפל ממבו", כלומר ממבו שהוסיפו לו שלושה צעדים. שלושת הצעדים כונו: "צ'ה צ'ה צ'ה", ומהווים סינקופה על הספירות 4 & 1. הריקוד מביע שמחה, שובבות ואלמנטים של חיזור הדדי. המוזיקה עשירה במקצבים, וכלי ההקשה המרובים בולטים מאוד. תנועות האגן הבולטות הן תוצאה ישירה של עבודת הרגליים. כאשר רוקדים צ'ה צ'ה, הרגליים נשארות קרובות ככל האפשר לקרקע כך שנראה שהן מחליקות עליה.

==מקורות הצ'ה צ'ה צ'ה==
בשלהי שנות ה-40 הייתה העיר הוואנה בקובה אתר נופש פופולרי עבור תושבי צפון אמריקה. תזמורות מהמפורסמות באמריקה ותזמורות מקומיות ניגנו בבתי הקזינו שבקובה. חלקן ניסו לשלב את סגנון הג'אז האמריקאי יחד עם קצב הרומבה הקובני. התוצאה הייתה סגנון מוזיקלי חדש בשם ממבו (Mambo).

בין צורותיו השונות של הממבו, הייתה אחת הנקראת צ'אצ' (Chatch) אשר שילבה שלושה חילופי משקלים מהירים ולאחריהם שני צעדים איטיים. בתחילת שנות החמישים של המאה העשרים, פותחה צורה זו של הממבו לריקוד המורכב מווריאציות פשוטות של צ'אצ'. ריקוד זה קיבל את השם צ'ה צ'ה (Cha Cha), אך מכיוון שבריקוד זה ישנם שלושה חילופי משקלים בצעדי הבסיס של הריקוד, יש הנוהגים לקרוא לו צ'ה צ'ה צ'ה (Cha Cha Cha).

==ההיסטוריה של הצ'ה צ'ה צ'ה==
כאשר הרקדן האנגלי מונסיור פייר (Monsieur Pierre) ביקר בקובה ב-1952, הוא שם לב שלפעמים הרומבה נרקדת עם ביטים נוספים. כאשר חזר לאנגליה, הוא החל ללמד צעדים אלה כריקוד נפרד. שם הריקוד נלקח ממקור השנוי במחלוקת. ייתכן ונלקח מהמילה הספרדית Chacha שמשמעותה "מטפלת" או מהמילה Chachar שמשמעותה ללעוס עלי קקאו, או מהמילה Char שמשמעותה "תה". אך האפשרות הסבירה ביותר היא הריקוד הקובני הקצבי Guaracha. אפשרות נוספת היא שמקור השם הוא משלושת הצעדים המהירים בבסיס הריקוד.

בשנת 1954 תואר הריקוד כממבו בקצב ה (Mambo with a guiro rhythm).

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מוזיקה לטינו-אמריקאית
קטגוריה:ריקודים סלוניים
כלקדון

כלקדון (יוונית: Χαλκηδών, מקובל גם האיות חלקדון וכן קלסדון) הייתה עיר נמל עתיקה באסיה הקטנה.

כלקדון נודעה במיוחד בשל ועידת כלקדון, הוועידה האקומנית הרביעית, שנערכה בשנת 451. העיר נוסדה במאה ה-7 לפני הספירה כמושבה של העיר היוונית מגארה. היא כונתה "עיר העיוורים" כיוון שהוקמה על הצד האסיאתי של מצרי הבוספורוס, שנחשב לנחות לעומת הצד האירופי, שעליו ישבה ביזנטיון.

לאחר נפילת ביזנטיון הייתה העיר נתונה להתקפות חוזרות ונשנות מצד שבטי הברברים. במאה ה-7 נפלה לידי הצבא הפרסי. העיר נהרסה בתקופת מסע הצלב הרביעי, ומאוחר יותר היו אלה הטורקים שכבשו אותה כמאה שנים לפני כיבוש קונסטנטינופול. הם ניצלו את חורבותיה כמקור לאבני בנייה עבור עירם איסטנבול.

העיר היא חלק מאיסטנבול כיום, ונקראת קדיקוי.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:יוון העתיקה: ערים בטורקיה
קטגוריה:ערים עתיקות שנהרסו
אליפסואיד

חתכים מעגליים של אליפסואיד
תרשים של אליפסואיד כאשר כל אחד מהערכים <math>a,b,c</math> שונים זה מזה
אֶלִּיפְּסוֹאִיד הוא גוף תלת-ממדי שכל חתך שלו יוצר אליפסה. צורתו של כדור הארץ ניתנת לתיאור על ידי אליפסואיד.

המשוואה הכללית שמתארת אליפסואיד במערכת צירים קרטזית היא:
<math> \ \left( \frac{x}{a} \right)^2 + \left( \frac{y}{b} \right)^2 + \left( \frac{z}{c} \right)^2 = 1</math>, כאשר <math>\ a,b,c</math> הם קבועים המכונים צירי האליפסואיד. המרחק בין מרכז האליפסואיד <math>(0,0,0)</math> לבין הנקודות <math>(a,0,0), (0,b,0), (0,0,c)</math> שנמצאות על פני האליפסואיד נקראים חצי ציר. כאשר בהתאם לגודל של <math>a,b,c</math> מוגדר חצי ציר ראשי וחצאי ציר משניים.

קיימים מקרים פרטיים של אליפסואיד:
* <math>a=b</math> - נקרא ספרואיד. ספרואיד אפשר לקבל כגוף סיבוב של אליפסה. 
** <math>a=b>c</math> - נקרא ספרואיד אובלי. זוהי, בקירוב, צורתו של כדור הארץ (הפחוס בקטבים בגלל השפעת הסיבוב).
** <math>a=b<c</math> - נקרא ספרואיד מוארך. זוהי צורתו של כדור פוטבול ורוגבי.
* <math>a=b=c</math> - כדור.
בספרות המתמטית אליפסואיד הוא שם כללי לכל סוגי האליפסואיד, אולם בספרות מדעית אחרת (בעיקר גאודזיה), אלפסואיד מתאר ספרואיד.

נפחו של אליפסואיד הוא <math>\frac{4}{3} \pi \cdot a b c </math>.

==מקרה כללי==
במקרה הכללי ניתן להגדיר אליפסואיד n ממדי (נקרא לעיתים היפראליפסואיד) באמצעות :
<math display="block">E \equiv \{x \mid (\mathbf{x-c})^\mathrm{T}\! A\, (\mathbf{x-c}) \leq 1\}</math>
כאשר <math>A</math> היא מטריצה חיובית, <math>\mathbf{x}</math> ו-<math>\mathbf{c}</math> הם וקטורים. הווקטורים העצמיים של <math>A</math> קובעים את צירי האליפסואיד, והערכים עצמיים שלה הם ההופכיים של ריבועי חצאי הצירים, ואילו c מגדירה את מרכז האליפסואיד.

באופטימיזציה ובלמידת מכונה נעשה שימוש באליפסואיד ממד גבוה במסגרת שיטה איטרטיבית לאופטימיזציה קמורה, המוכרת כשיטת האליפסואיד , שבמסגרתה נוצרת סדרת אליפסואידים שלהם נפח הולך וקטן בכל שלב עד להתכנסות למציאת הפתרון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:צורות גאומטריות
קטגוריה:חתכי חרוט
יצחק ספורטא

יצחק (איציק) ספורטא (נולד ב-12 באפריל 1957) הוא מרצה בכיר בפקולטה לניהול שבאוניברסיטת תל אביב ופעיל חברתי סוציאל-דמוקרט.

==ביוגרפיה==
ספורטא נולד להורים יוצאי טורקיה, גדל והתחנך בתל אביב. בוגר גימנסיה הרצליה, בעל תארים בפסיכולוגיה, פילוסופיה ולימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1995 השלים עבודת דוקטורט ביחסי עבודה והתנהגות ארגונית באוניברסיטת ברקלי, קליפורניה. במסגרת פעילותו המחקרית, הוא עוסק בעיקר בתחומי אי שוויון כלכלי וחברתי ואף פרסם מאמרים רבים בנושא.

ספורטא הוא פעיל חברתי וחבר בוועד המנהל של מרכז אדוה לחקר השוויון בישראל ובאספה הכללית של עמותת [http://www.hila-equal-edu.org.il/ הל"ה]. ספורטא אף חבר במזכירות הקשת הדמוקרטית המזרחית מאז היווסדה ב-1996 והיה אחד מן העותרים בבג"ץ הקרקעות ב-2001. הוא הקים בשנת 2003 יחד עם יוסי דהאן, את אתר הדעות "העוקץ", אותו שניהם מנהלים. האתר בוחן מגמות חברתיות וכלכליות בישראל, ומציג ביקורת, מנקודת מבט סוציאל-דמוקרטית, על מה שנתפש על ידו כעוולות הנעשות בישראל כלפי מה שהוא מכנה "שכבות מוחלשות" וקבוצות מיעוטים. הוא חבר המועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.

ספורטא משמש גם כמרצה במכללה החברתית כלכלית.

בשנים 2007-2006 השתתף ספורטא כחבר פאנל בתוכנית הטלוויזיה "מועצת החכמים" בערוץ 10. בשנים האחרונות משתתף כפרשן ובעל דעה בתוכנית הטלוויזיה "לילה כלכלי" ב"ערוץ 10" ומביע את עמדתו הסוציאל-דמוקרטית בעניינים שונים.

לקראת הבחירות לכנסת ה-22 שובץ במקום השני ברשימת "צדק".

ספורטא מתגורר בגבעתיים.

==קישורים חיצוניים==
* דף הבית של ספורטא [https://web.archive.org/web/20110123075445/http://recanati.tau.ac.il/~saporta באתר של רקנאטי הפקולטה ללימודי מנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב]
* [http://www.haokets.org אתר "העוקץ"]
* [http://video.google.com/videoplay?docid=-2518852109344016598&hl=en הרצאתו של יצחק ספורטא על השביתות בחינוך בהקשר של מאבקי עובדים והתאגדות] בכנס באוניברסיטת תל אביב, 'הפורום להגנת ההשכלה הציבורית', 18 באפריל 2008
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://www.buzzsprout.com/635746/10282205 פרק 15: איציק ספורטא], בפודקאסט "דוד מחפש משמעות", 20 במרץ 2022

==הערות שוליים==

קטגוריה:פעילי הקשת הדמוקרטית המזרחית
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: ניהול
קטגוריה:סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:חברי המועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
В (כתב קירילי)

בֶה (בבית רפה; נכתבת גם בתור וֶה) היא האות השלישית באלפבית הקירילי שמייצגת את הצליל /v/ - הגייתה של ב רפה או של ו בעברית המודרנית. כמו Б, מקורה באות היוונית בטא, וצורתה כשל בטא גדולה, וכמו כן כשל B לטינית גדולה (אם כי בניגוד ל-B הלטינית, צורת האות הקטנה זהה לזו של האות הגדולה). בצורתה הנטויה של האות הקטנה, הקצה הישר שלה נעשה מעוגל, כך שהיא גם נראית כמו צורה קטנה של B לטינית או בטא יוונית מעוגלות בצורתן הגדולה (в), אם כי הצורה המעוגלת גם מזכירה בצורתה בטא יוונית קטנה. האות התפתחה מהיוונית בתקופה שבה בתא כבר נהגתה כ־/v/ ולא כ־/b/. השם הישן של האות היה וַדִי, והערך המספרי שלה היה 2.

*ברוסית היא מייצגת שלושה אלופונים בתפוצה משלימה: בדרך כלל היא נהגית /v/; בסוף מילה או לפני עיצור אטום שחלה הידמות חלקית בקוליות והיא מייצגת את האלופון /f/; לפני תנועה מחנככת או לפני "סימן הריכוך" Ь היא נהגית /vʲ/ (מעין ב רפה מחונככת).
*בהגייה האוקראינית הסטנדרטית היא נהגית /w/ בסוף מילה. לדוגמה, השם Владислав נהגה ולאדיסלאוו (vladislaw). חלק מהאוקראינים הוגים את האות כ־/w/ לפני עיצור, ואחרים הוגים אותה כך תמיד. במזרח אוקראינה גם מתרחשת הידמות חלקית בקוליות בסוף מילים בהשפעת הרוסית.
*בבלארוסית האות נהגית תמיד כ־/v/. היא לעולם לא נכתבת בסוף מילה או לפני עיצור, ובמקומות האלה היא משתנה לאות הבלארוסית Ў, שנהגית כ־/w/. לדוגמה: המילה "שפה" בבלארוסית היא мова (מוֹבַה, mova), אך צורת שם היא моўный (מוֹוְנִיי, mownyj), וכשהיא באה בצורת יחסת גניטיב היא הופכת ל־моў (מוֹו, mow).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלפבית קירילי
במאי תיאטרון

הבמאית [[אריאן מנושקין]]
הבמאי פיטר ברוק
במאי תיאטרון הוא הדמות המרכזית בתחום העשייה התיאטרונית. הוא אמור לראות תמונה כוללת, לנתח ולפרש מחזה, לתזמר העלאה של מחזה ולהבטיח את איכות ושלמות המוצר התיאטרוני, על ידי איחוד המאמצים, האמצעים, והכלים השונים של ההפקה. הבמאי עובד עם המפיק, המחזאי ויתר בעלי התפקידים בהפקה, לרבות השחקנים. הבמאי משמש למעשה מנהל אמנותי של ההפקה, והוא מנצח על כלל פעילויות ההפקה – תחקיר, משחק, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, עיצוב תאורה, עבודת במה, עיצוב סאונד וכל התכנים הפילוסופיים והאמנותיים. לצד הבמאי פועל המפיק, המנהל את הנושאים הטכניים של ההפקה (שאינם קשורים לתוכן האמנותי של היצירה) כמו התקציב ולוחות הזמנים.

בתיאטרון המודרני, הבמאי הוא בדרך כלל מוביל החזון. הוא מחליט על התפיסה האמנותית והפרשנות של הטקסט. יש במאים השותפים גם ליצירת וכתיבת הטקסט, אם על ידי ליווי המחזאי בתהליך היצירה במחזות חדשים, על ידי עיבוד מודרני של מחזה קלסי, או עיבוד טקסט ספרותי או דוקומנטרי למחזה. ידועה גם התופעה של מחזאים שמביימים את מחזותיהם בעצמם, כמו מייק לי הבריטי, חנוך לוין, הלל מיטלפונקט, פיטר ברוק, אריאן מנושקין ואחרים.

תפקיד הבמאי, כמתואר לעיל, הוא חידוש בהיסטוריה של התיאטרון, שראשיתו באירועים בודדים בסוף המאה ה-19 ומיצובו במרכז העשייה התיאטרונית נפוץ מאז ראשית המאה ה-20. לפני כן השחקנים והמחזאי היו אחראים להפקת המחזה ותיאום פעילויות המשתתפים. למרות שיש עדיין הפקות וקבוצות תיאטרון הפועלות ללא במאי, הבמאי נחשב היום לדמות חיונית בתהליך יצירת המופע התיאטרלי.

מרכיבים רבים יוצרים את סגנונו הייחודי של הבמאי ואת שפת התיאטרון האישית שלו. בהם:
* רמת שיתוף הצוות בתהליך היצירה (מסמכותיות קיצונית לעבודת קולקטיב)
* אופן השימוש בתפאורה (ריאליסטית, סימבולית, מינימליסטית, מופשטת... )
* שיטת הדרכת שחקנים
* אופן עבודה עם טקסט (שימוש במחזות, עיבודים ספרותיים, בניית טקסט באלתור עם השחקנים...)
* אופן הצגת הסיפור
* ניהול ממד הזמן

רוב הבמאים עובדים במסגרת קבוצות תיאטרון קיימות כחלק מאנסמבל הבמאים של הקבוצה. מקצתם מקימים קבוצת תיאטרון שהם מנהלים ובמסגרתה מביאים לידי ביטוי את ה"אני מאמין" התיאטרוני הייחודי שלהם. דוגמאות: אריאן מנושקין שהקימה את תיאטרון השמש המפורסם בפריז, פיטר ברוק שהקים את המרכז הבין-לאומי ליצירה תיאטרונית ולמחקר תיאטרוני בפריז, יבגני אריה שהקים את תיאטרון גשר, רנה ירושלמי שהקימה את אנסמבל עיתים, דורון שמש שתורם לקהילת נוער, אוריאל זוהר שהקים את תיאטרון הטכניון ועוד.

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:אמנות הבמה
קטגוריה:מקצועות האמנות
מרכז אקסא

מרכז אקסא (באנגלית: AXA Center) אשר נקרא במקור "מרכז אקוויטבל" הוא גורד שחקים שגובהו 229 מטרים המצוי בשדרה השביעית מספר 787, ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

במבנה בן 54 הקומות, אודיטוריום ומספר מסעדות. במבואה של המבנה מצוי ציור קיר של האמן רוי ליכטנשטיין שצויר בשנת 1986.

==ראו גם==

*גורדי שחקים בניו יורק

==קישורים חיצוניים==
* 

אקסא
קטגוריה:השדרה השביעית
מגדל קרנגי הול

מגדל קרנגי הול (באנגלית: Carnegie Hall Tower) הוא גורד שחקים ברחוב 57 שברובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

מבנה זה מהווה חלק ממקבץ של שלושה גורדי שחקים (יחד עם מרכז סיטיספייר ומגדל מטרופוליטן). המבנה נבנה בסגנון ארכיטקטוני התואם את מבנה קרנגי הול הסמוך אליו, על פי תכנון של האדריכל סזאר פלי. תוכניות המבנה הותוו בשנת 1987 והוא הושלם בשנת 1991. תכנון המבנה זכה בפרס של כבוד בשנת 1994 על ידי מכון האדריכלים האמריקאי.

המבנה עטוי אבן דמוית לבנים, פסיפסים, ומועטר בכרכוב בראשו. מבואת המבנה עשויה אבן שיש וגרניט. צורתו של המבנה ייחודית והוא נראה צר ביותר בחזיתו (רוחב חזיתו - 17 מטרים) אולם דפנותיו רחבות. בסמוך למבנה היה ממוקם חדר התה הרוסי, שאינו פעיל כיום.

==ראו גם==
*גורדי שחקים בניו יורק

==קישורים חיצוניים==

* 

קרנגי הול, מגדל
קטגוריה:מבנים שתכנן סזאר פלי
י"ט בתשרי

==חגים ומועדים==
* היום הרביעי של חול המועד סוכות בארץ ישראל ובחוץ לארץ היום השלישי

==אירועים היסטוריים==
הגאון רבי אליהו מווילנא
* ה'תר"ד – הוקם הארגון בני ברית

==נולדו==
* ה'תרמ"ה – הרב נפתלי יעקב הכהן מחבר "אוצר הגדולים אלופי יעקב" ו"סבר נפתלי" (נפטר ט"ו בכסלו ה'תשל"ב)
* ה'תרנ"א – רחל בלובשטיין, משוררת עברית (נפטרה ה'תרצ"א)
* ה'תרפ"ב – הרב משולם דוד הלוי סולובייצ'יק, ראש ישיבת בריסק בירושלים (נפטר ה'תשפ"א)
* ה'תשי"ח – אהובה תומר, מפקדת תחנת חיפה של משטרת ישראל (נספתה באסון השריפה בכרמל, ה'תשע"א)
* ה'תשכ"ז – הרב בנימין זאב כהנא, ראש ישיבת הרעיון היהודי ופעיל ימין רדיקלי ישראלי (נרצח ה'תשס"א)
* ה'תשכ"ז – תומר שטיינהאור, כדורסלן ישראלי
* ה'תשכ"ז – גדי צדקה, מחזאי, מנהל, במאי תיאטרון ושחקן שומרוני-ישראלי, מייסד ומנכ"ל התיאטרון העברי
* ה'תשכ"ט – דודי לוי, זמר ישראלי

==נפטרו==
* ה'תקנ"ח – הגר"א מווילנא (נולד ה'ת"ף)
* ה'תקס"ח – רבי יונה בן גרשון מווילנא, דיין בווילנה שחיבר פירוש לתוספתא
* ה'תקע"ד – רבי יעקב יצחק מפשיסחה, היהודי הקדוש (נולד ה'תקכ"ו)
* ה'תרכ"ח – רבי שלמה יהודה רפפורט (שי"ר), רבן של טרנופול ופראג מאנשי תנועת ההשכלה בגליציה וממייסדי חכמת ישראל (נולד ה'תק"ן)
* ה'תרמ"ב – רבי יעקב יפה אשכנזי, מקובל ודרשן שפעל באיזמיר
* ה'תרמ"ה – רבי אבי עזרא זליג שפירא, מאדמו"רי בית קוז'ניץ (נולד ה'תקצ"ו)
* ה'תרנ"ב – רבי שאול קצנלנבוגן-אפשטיין, רבן של קוסובה וקוברין (נולד ה'תקפ"ח)
* ה'תר"ס – בנימין סלנט, סוחר אתרוגים ארצישראלי, בנו של הרב שמואל סלנט (נולד ה'תקצ"ח)
* ה'תרס"ט – רבי מאיר יהודה שפירא מייסד חסידות בוקווסק
* ה'תשכ"ד – יעקב תלמוד, מלחין החצר של חסידות גור (נולד ה'תרמ"ו)
* ה'תשכ"ו – אברהם הלוי פרנקל, מתמטיקאי ישראלי (נולד ה'תרנ"א)
* ה'תשל"ה – זלמן שזר, הנשיא השלישי של מדינת ישראל (נולד ה'תר"ן)
* ה'תשמ"ב – משה דיין, מצביא, מדינאי, מפקד בהגנה, רמטכ"ל ושר בממשלת ישראל (נולד ה'תרע"ה)
* ה'תשע"ב – ד"ר אפרים עזריאל שך – איש חינוך 
* ה'תשע"ו – הרב איתם הנקין נרצח בפיגוע ירי. 
----

* י"ח בתשרי – כ' בתשרי
* תשרי

א19
י19
י"ח בתשרי

==חגים ומועדים==
* היום השלישי של חול המועד סוכות בארץ ישראל ובחוץ לארץ היום השני

==אירועים היסטוריים==
* ה'תש"ט – כיבוש באר שבע על ידי חטיבת הנגב במלחמת העצמאות
* ה'תשכ"ב – הפיכה צבאית בסוריה שמה קץ לאיחוד בינה לבין מצרים, הרפובליקה הערבית המאוחדת
* ה'תשכ"ח – המשחתת "אח"י אילת" טובעה באמצעות טילים שנורו אליה מספינות טילים מצריות, 47 מאנשי צוותה נהרגו
* ה'תשל"ד – מלחמת יום הכיפורים: נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, מורה על הפעלתה של רכבת אווירית לישראל

==נולדו==
* ה'תרע"ו – גדעון האוזנר, משפטן ופוליטיקאי ישראלי (נפטר ה'תשנ"א)
* ה'תשל"א – עידן גרינבאום, ראש המועצה האזורית עמק הירדן

==נפטרו==
* ה'תקס"ב – רבי משולם איגרא, רבה של פרשבורג
* ה'תקס"ה – רבי אברהם פינטו, רבה של העיר מרקש
* ה'תקע"א – רבי נחמן מברסלב, מייסד חסידות ברסלב (נולד ה'תקל"ב)
* ה'תקפ"א – רבי בצלאל רנשבורג, מפרשני התלמוד (נולד ה'תקכ"ב)
* ה'תרע"ו – רבי נפתלי בן רבי יהודה הורוביץ, האדמו"ר השלישי ממעליץ (נולד ד' טבת ה'תר"ה) 
* ה'תשל"ב – הרב עזריאל זליג סלונים, מנהל כולל חב"ד ומייסד שיכון חב"ד בירושלים
* ה'תשס"ה – שאול עמור, ראש עיריית מגדל העמק, חבר הכנסת, שר ושגריר ישראל בבלגיה (נולד ה'תש"א)
* ה'תשס"ה – פרופ' זאב לב, פיזיקאי ישראלי ומייסד בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים (נולד ה'תרפ"ב)

----

* י"ז בתשרי – י"ט בתשרי
* תשרי

א18
י18