OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אודיסיאה (הוצאה לאור)

אודיסיאה הייתה הוצאת ספרים ישראלית שהוקמה בשנת 2001 ונסגרה בפברואר 2014.

אודיסיאה הוצאה לאור בע"מ נוהלה על ידי אורי סנדץ' אשר ייסד את ההוצאה בשנת 2001.

ההוצאה הפיקה שני קווי הוצאה לאור של ספרים – הקו הקרוי “אודיסיאה” במסגרתו יצאו לאור ספרים בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה, והקו הקרוי “גמא”, במסגרתו יצאו ספרי מתח, רומנים, ספרי מדע פופולרי וספרות יפה. 
מרבית ספרי ההוצאה הם ספרים מתורגמים מסוגות מדע בדיוני, פנטזיה וספרי מתח. ההוצאה אף חידשה את תרגומם של כמה ספרים שיצאו בעבר בעברית, תוך תרגום ועריכה מחודשים שלהם לשפה עכשווית ("גיזת הזהב" מאת רוברט גרייבס, "המנון לליבוביץ" מאת וולטר מ' מילר הבן, ואחרים).

מאז הקמתה, הוציאה אודיסיאה עשרות ספרים, רובם מתורגמים, ובהם ספרים רבים אשר זכו בפרסי הוגו ונבולה ופרסי ספרות בינלאומיים אחרים, כגון ספרים של אייזיק אסימוב ("האלים עצמם" וספרים נוספים), ארתור סי. קלארק ("מזרקות גן העדן" וספרים נוספים), ג'ון קראולי ("קטן, גדול", זוכה בפרס הפנטזיה העולמי), ויליאם גאדיס ("אגפה פעורת פה"), ריי ברדבורי ("פרנהייט 451"), ועוד רבים אחרים.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2001
רוקסטדי

רוקסטדי (Rocksteady) הוא סגנון מוזיקלי שהיה פופולרי בעיקר בג'מייקה, החל מ-1966. מקור השם הוא מסגנון ריקוד שהוזכר בשיר של אלטון אליס. סגנון הרוקסטדי התפתח מן הסקא ומאוחר יותר התפתח בעצמו לסגנון הרגאיי.

סגנון הרוקסטדי התפתח בג'מייקה בתקופה בה צעירים רבים נהרו מן האזורים הכפריים של המדינה אל הבירה קינגסטון, שם התגוררו בשכונות עוני, דוגמת ריברטון סיטי, גרינוויץ' וטרנצ'טאון (בה התגורר אף בוב מארלי). צעירים אלו היו ממורמרים ומתוסכלים ונחשבו לעושי צרות ולכן זכו לכינוי הכולל "rude boys". אף כי תופעה זו התקיימה גם בזמן פריחת הסקא, היא באה לידי ביטוי בעיקר בתקופת הפריחה של הרוקסטדי. ההבדל העיקרי בין השניים הוא המקצב: הרוקסטדי איטי יותר מן הסקא, וכן נעשה בו יותר שימוש בבס.

מילות השירים עסקו בעיקר באהבה ותרבותם של צעירים אלו, אך רוב השירים נוצרו למטרת הנאה וריקוד ולאו דווקא להעברת מסרים.

כסגנון מוזיקלי, הרוקסטדי היה קצר ימים והתקיים במשך כשנתיים. הסקא הוסיף להתקיים במקביל אליו ולאורך מספר שנים, והרגאיי המקורי שהיה המשכו (רוטס רגאיי) התקיים במשך כעשור.

בישראל, דוגמה ללהקת רוקסטדי ניתן למצוא בהרכב בשם "Young Israelites".

==קישורים חיצוניים==

* [http://niceup.com/history/ja_music_59-73.html היסטוריה של המוזיקה הג'מייקנית, 1959-1973]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רגאיי
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
קטגוריה:מוזיקה שחורה
קטגוריה:מוזיקה ג'מייקנית
קטגוריה:אתנומוזיקולוגיה
טכנולוגיית השמה משטחית

מעגל מודפס בטכנולוגיית SMT
רכיב SMT שלמחצית מרגליו חוברו מוליכים באופן ידני, על מנת להשתמש בו מחוץ ל[[מעגל מודפס]]

טכנולוגיית השמה משטחית (ובאנגלית: "Surface-mount technology" או בקיצור SMT) היא טכנולוגיה להרכבת רכיבים חשמליים על גבי מעגלים מודפסים. 

במעגלים מודפסים קיימים משטחים מוליכים ("פדים") אשר אליהם מולחמים הרכיבים החשמליים. הפד מאפשר חיבור פיזי של הרכיב אל המעגל, וחיבור חשמלי של רגלי הרכיב אל המוליכים שבמעגל המודפס. בשיטת ה-SMT הפדים הם משטחים מתכתיים קטנים, ללא חורים, שעליהם מולחם הרכיב החשמלי, באופן הדומה להדבקה על-גבי משטח.

לפני הרכבת הרכיבים החשמליים אל המעגל המודפס, הפדים נמרחים במשחת הלחמה. הרכיבים החשמליים מוזנים למכונת ההרכבה באמצעות "מחסניות", כל סוג רכיב במחסנית נפרדת. מהמחסנית נשלף כל פעם רכיב אחד ומונח במקום המיועד לו במעגל המודפס. לאחר שכל הרכיבים הושמו במקומם, המעגל כולו מוכנס לתנור בו ניתכת משחת ההלחמה (אם על ידי חימום איטי, שלא פוגע במעגל וברכיבים, או על ידי קרניים אינפרה-אדומות). ההתכה גורמת להלחמה של הרכיב אל הלוח המודפס, ולאחריה הרכיב מקובע למעגל.

==יתרונות==
(כל היתרונות הם בהשוואה להלחמה של רכיבי Through-hole)
* רכיבים קטנים יותר, ובמשקל פיזי קל יותר
* מפחית את הצורך בקדיחת חורים במעגל המודפס
* הרכבה אוטומטית פשוטה יותר (כל רכיב נמצא רק בצד אחד של המעגל), המאפשרת קצבי ייצור גבוהים יותר
* פחות טעויות, בגלל הנטייה הטבעית של הרכיבים להתקבע מעל הפדים
* אפשרות להרכיב רכיבים גם בצד האחורי של המעגל המודפס
* שימוש בפחות חומר בנקודות ההלחמה (מפחית את ההתנגדות וההשראות של נקודות החיבור, ומאפשר עבודה בתדרים גבוהים יותר)
* עמידות טובה יותר לרעידות
* הרכיבים בדרך כלל זולים יותר

==חסרונות==
* תהליך ייצור מתוחכם יותר - עובדה המעלה את עלות הייצור הראשונית, ומאריכה את זמני ההכנה לפני הייצור.
* קושי לעבודה ידנית עם הרכיבים בגלל הגודל הקטן שלהם, והעובדה שהם מתוכננים מראש להרכבה חד-פעמית על ידי מכונות (מקשה על תיקונים-ידניים של מעגלי SMT)

קטגוריה:הלחמה
הפגנות טביליסי (1978)

הפגנות טביליסי 1978 הן הפגנות שהתקיימו ב-14 באפריל 1978 בטביליסי בירת גאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה), בתגובה לניסיון של אנשי המפלגה הקומוניסטית לשנות את הסטטוס החוקתי של השפה הגאורגית המקומית. לאחר אימוץ החוקה הסובייטית באוקטובר 1977, שקל הסובייט העליון של גאורגיה הסובייטית, טיוטת חוקה המנוגדת לחוקה משנת 1936, ושבה לא הוכרזה הגאורגית כשפה הרשמית של המדינה. כתוצאה מכך התקיימו פעולות מחאה פומביות ופנימיות שרמזו במידה של קרוב לוודאי כי עלולה להתרחש התנגשות בין מאות אלפי מפגינים. המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית הגאורגית, אדוארד שוורדנדזה, ניהל משא ומתן עם מרכז השלטון במוסקבה והצליח להשיג אישור להשארת הסטטוס של השפה הגאורגית. 

הוויתור הגדול, הלא שיגרתי, לביטויי מחאה של האופוזיציה למדיניות השלטון הסובייטי, ניטרל כעס עממי בטביליסי, אולם מצד שני עורר מתיחות כנגד אבחזיה אסס"ר (1931-1991), כאשר מנהיגי המפלגה הקומוניסטית באבחזיה מחו כנגד "הכניעה ללאומנות הגאורגית" ותבעו כי האוטונומיה שלהם תועבר לשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. התביעה נדחתה בעיקרה אולם נעשו מספר ויתורים פוליטיים, תרבותיים וכלכליים. מ-14 באפריל 1990 נקבע מועד זה כיום חג לשפה הגאורגית. 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:טביליסי: היסטוריה 
קטגוריה:גאורגיה: היסטוריה
קטגוריה:ברית המועצות: היסטוריה
קטגוריה:גאורגית
קטגוריה:גאורגיה: התקופה הסובייטית
קטגוריה:1978 בברית המועצות
טביליסי (1978)
קטגוריה:1978 בפוליטיקה
גבה

הגבות הן שני אזורי שיער צפוף המצויות מעל העיניים. תפקידן העיקרי הוא להגן על העיניים מזיעה הנוטפת מן המצח ולכך תורם השיער הצפוף המשמש לספיגה. הגבות מגינות גם מנזקי טבע וסביבה כגון גשם, חרקים, אבק, וכמו כן הן מצילות על ארובת העין מקרינת שמש ישירה.

אצל בני אדם, הגבות משמשות גם לתקשורת לא מילולית. שרירי הפנים מאפשרים לזקוף את הגבות או גבה יחידה וכן לכווץ אותן, דבר המסייע להביע רגשות שונים כמו הפתעה, כעס, קשב מרוכז ועוד. בשנים הראשונות למדינת ישראל, רווח שימוש במחווה של הרמת אחת הגבות בעזרת אצבע כדי לרמוז שהשומע אינו מאמין לדברים שנאמרו, והוא רואה זאת כהגזמה או שקר.

בתרבויות ובתקופות שונות התייחסו ומתייחסים בצורות מגוונות לטיפוח הגבות כחלק מטיפוח היופי, החל מעיצוב צורת הגבות על ידי גזיזת השיער ועיצובו, מריטת שער הגבות עד להותרת קו דק, גילוח הגבות לחלוטין, צביעת השיער, וצביעה בעיפרון איפור לעיבוי. כמו כן, בעזרת פירסינג ניתן להוסיף לגבות תכשיטים שונים.

==גלריה==
<gallery>
Beauty Girl Surprise.jpg|הרמת הגבות מסייעת להביע רגשות כמו הפתעה, תמיהה, או שמחה
Saul023.JPG|בעזרת הגבות ניתן גם להביע ספקנות
EyebrowPiercingJonnyUK.jpg|תכשיט המקשט את הגבות – פירסינג
</gallery>

==ראו גם==
* חד גבה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שיער פנים
האמפיתיאטרון באל ג'ם

שמאל
פנים המבנה
האמפיתיאטרון באל ג'ם (בערבית: قصر الجمّ - "קסר אל ג'ם"; בצרפתית: Amphithéâtre d'El Jem) הוא אמפיתיאטרון רומי שהוקם בעיר טיסדרוס (Thysdrus) בפרובינקיה אפריקה (כיום העיר אל ג'ם במרכז תוניסיה). הוא נבנה בידי הקיסר הרומאי גורדיאנוס השלישי בשנת 238 כאשר שימש עדיין כפרומגיסטראט, מיד לפני שהיה לקיסר. מאז 1979 מוכרז האמפיתיאטרון כאתר מורשת עולמית.

המבנה שימש כמצודה בעת פלישות הוונדלים במאה ה-5 והערבים במאה ה-7.
בספרו "מסע ארכאולוגי באזור תוניסיה", מציין הנוסע הצרפתי ויקטור גרן, כי לפי המסורת המקומית נותר האמפיתיאטרון בשלמותו עד סוף המאה ה-17, וכי רק לקראת 1695 החלו נוטלים מחזיתו חומרי בניין, בין היתר בלחץ השליט העות'מאני המקומי, אשר ביקש למנוע מהמקומיים לעשות בו שימוש בעת מרד. בערבית מכונה המבנה בשם "מצודת אל ג'ם" או "מצודת קהנה", על שמה של נסיכה ברברית מהמאה ה-7, אשר עמדה לפי המסורת בחזית ההתנגדות לכיבוש הערבי, והתבצרה עם תומכיה באמפיתיאטרון משך ארבע שנים.

האמפיתיאטרון שייתכן והקמתו מעולם לא נשלמה, היה מסוגל להכיל כ-30,000 צופים. הוא נחשב לשלישי בגודלו באימפריה הרומית, לאחר הקולוסיאום ברומא והאמפיתיאטרון של קפואה, אם כי מבנים דומים נוספים בוורונה ובקרתגו לדוגמה, טענו גם הם לתואר זה. אורכו של המבנה האליפטי מבחוץ הוא 147.90 מטר ורוחבו מגיע ל-122 מטר; ומידות הזירה שבמרכזו הן 64.50 מטר ו-38.80 מטר בהתאמה. היקפו הגיע ל-427 מטר והוא נישא לגובה של 36 מטר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.saisonstunisiennes.com/articles08/amphitheatreeljem/index.htm אודות האמפיתיאטרון (צרפתית)]
* [https://web.archive.org/web/20121118071502/http://www.wfu.edu/~monumc/El%20Jem%20-%20Thysdrus/thumbnails.html תמונות האמפיתיאטרון]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תוניסיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:תוניסיה: מבנים
אל ג'ם
פרוח'

פרוח הוא שמה של שושלת שהחזיקה בין השנים 1603–1670 לסירוגין בתפקידים של מושל (סנג'ק ביי) במחוזות ירושלים ושכם ובתפקיד הממונה על שיירת החג' למכה (אמיר אל-חג'). שני הבולטים בבני המשפחה היו פרוח' אבן-עבדאללה (נפטר ב-1621) ובנו, מוחמד אבן פרוך (נפטר ב-1638). שניהם נודעו בידם הקשה כלפי תושבי ירושלים. הם היו קשורים בקשרי משפחה וחסות למשפחות המושלים של מחוזות עזה (בית רצ'ואן) ולג'ון (בית טורבאי).

==לקריאה נוספת==
* עאדל מנאע, משפחת פרוח': שלטונה ופועלה, עבודת גמר לקבלת תואר מוסמך, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשל"ח-1978. 
* עאדל מנאע, "מושלי ירושלים מבית פרוח' ויחסיהם עם הבדווים", בתוך: אמנון כהן (עורך), פרקים בתולדות ירושלים בראשית התקופה העות'מאנית, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשל"ט-1979, עמ' 196–232.
* מינה רוזן (עורכת ומהדירה), חרבות ירושלים, מגיד מקצת הצרות אשר עברו על ירושלים עיר הקודש בימי השלטון של מחמד אבן פרוח'; יצא לאור לראשונה בעילום שם המחבר בשנת שצ"א בעיר ויניציאה, אוניברסיטת תל אביב, תשמ"א-1981. 
* דרור זאבי, המאה העות'מאנית: מחוז ירושלים במאה השבע-עשרה, ירושלים: יד בן-צבי, תשנ"ז-1997.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחות ערביות
קטגוריה:ארץ-ישראלים
קטגוריה:המאה ה-17
קטגוריה:התקופה העות'מאנית בארץ ישראל
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
נתרן תיוסולפט

נתרן תיוסולפט (ידוע גם בשם: אנטי כלור) הוא מלח שנוסחתו הכימית Na<sub>2</sub>S<sub>2</sub>O<sub>3</sub>, בצורתו הממוימת: S<sub>2</sub>O<sub>3</sub>•5H<sub>2</sub>O. אניון התיוסולפט S<sub>2</sub>O<sub>3</sub><sup>-2</sup> הוא טטראדרלי ומתקבל מהחלפת אטום חמצן אחד באניון הסולפט בגופרית. החומר מופיע כגבישים מונוקליניים, והוא חסר צבע.

תיוסולפט מתפרק בנוכחות חומצות מהולות ומתקבלים גופרית, גופרית דו-חמצנית ומים:
.<math>S_2O_3^{-2} + 2H^+ \rightarrow S + SO_2 + H_2O </math>

החומר משמש לנטרול כלור במים (למשל באקווריומים או בריכות שחייה) משום שהוא מחזר הלוגנים
<math>S_2O_3^{-2} + I_2\rightarrow S_4O_6^{-2} + 2I^- </math>
התגובה עם ברום וכלור נותנת סולפט
<math>S_2O_3^{-2} + 4Cl_2 + 5H_2O\rightarrow 2SO_4^{2-} + 8Cl^- +10H^+ </math>
הריאקציה עם היוד שימושית לטיטרציה יודומטרית. למשל, כדי לקבוע ריכוז כלור במים מוסיפים יודיד בעודף שמתחזר ליוד על ידי הכלור (כך שמתקבל ריכוז יוד השווה לריכוז הכלור שהיה במים). את היוד מטטרים עם תמיסת נתרן תיוסולפט בריכוז ידוע. בחנויות לחיות מחמד נמכרת תמיסה מיימית של נתרן תיוסולפט לנטרול הכלור במי ברז המוכנסים לאקווריום בשם "אנטי כלור". כתמיסה הוא משמש להמסת הלידי כסף.

ברפואה החומר משמש לטיפול בהרעלת ציאניד.
==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מלחים
קטגוריה:אנטידוטים
קטגוריה:נתרן: תרכובות
קטגוריה:תרופות יתומות
ג'יימס מונרו (מזרחן)

ג'יימס מונרו (באנגלית: James T. Monroe) הוא פרופסור אמריטוס לספרות ערבית קלאסית וספרות השוואתית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, 
== חייו ==
ג'יימס מונרו הוא בעל דוקטורט מאוניברסיטת הרווארד. מחקריו של ג'יימס מונרו התמקדו בספרות ערבית קלאסית וספרות היספנית-ערבית. מונרו חרג במחקריו מן הגישה הפילולוגית הצרה שאפיינה בלשנים ערבים בני זמנו, הוא יצר בהם שילוב של דיסציפלינות שונות ותאוריות ממדעי החברה. כתב ספרים חשובים על המקאמות, ביניהם ספר על המקאמות של בדיע א-זמאן אל-המד'אני. וכתב מאמרים חשובים על שירת הזג'ל של אבן קוזמן. ב-1974 פרסם אנתולוגיה של שירה היספנית-ספרדית.

==ביבליוגרפיה==
===ספריו===
<div style="direction: ltr;">
*Islam and the Arabs in Spanish Scholarship (Sixteenth Century to the Present) (Leiden: E.J.Brill 1970).
*The Shu'ubiyya in al-Andalus. The risala of Ibn Garcia and five refutations (University of California Press 1970).
*Risalat al-tawabi' wa z-zawabi'. The treatise of familiar spirits and demons by Abu 'Amir ibn Shuhaid al-Ashja'i al-Andalusi (University of California 1971).
*Hispano-Arabic Poetry. A student anthology (University of California Press 1974, reprint Gorgias Press 2004).
*The art of Badi'u 'l-Zaman al-Hamadhani as picaresque narrative (American University of Beirut c1983).
*Ten Hispano-Arabic Strophic Songs in the Modern Oral Tradition co-authored with Benjamin M. Liu (University of California Press 1989).
*Al-Maqamat al-luzumiyah, by Abu-l-Tahir Muhammad ibn Yusuf al-Tamimi al-Saraqus'i ibn al-Astarkuwi (Leiden: Brill 2002). 
</div>

===מאמרים נבחרים===
<div style="direction: ltr;">
*"Oral Composition in Pre-Islamic Poetry" in Journal of Arabic Literature, 3: 1-53 (1972).
*"Hispano-Arabic Poetry during the Caliphate of Cordoba" in Arabic Poetry: Theory and Development (Wiesbaden 1973) at 125-154, edited by G. E. von Grunebaum and Otto Harrassowitz.
*"Stylistics (Formulaic Diction and the Common Origins of Romance Lyric Traditions" in Hispanic Review, 43: 341-350 (1975).
*"Which came first, the Zagal or the Muwass'a? Some evidence for the oral origin of Hispano-Arabic strophic poetry" in Oral Tradition, vol.4, #1 & #2 (1989).
</div>

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:מזרחנים אמריקאים
קטגוריה:בלשנים ולשונאים אמריקאים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בברקלי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
הספירה (פסל)

פסל הספירה כפי שהיה לפני [[פיגועי 11 בספטמבר]] 
הספֵירה (באנגלית: The Sphere) הוא פסל מעשה ידי הפסל הגרמני פריץ קוניג שהוצב בעבר ברחבת אוסטין טובין שבין מגדלי התאומים, ומוצב כיום כאנדרטה לפיגועי 11 בספטמבר בפארק החירות בקצה הדרומי של רובע מנהטן בעיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

==תיאור היצירה==
היצירה הוזמנה בשנת 1966 עבור מרכז הסחר העולמי על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי. במהלך התכנון של מגדלי התאומים שאפה הרשות להזמין את הפסל מהפסל הנרי מור אולם קוניג נבחר לאחר שהאדריכל מינורו יאמאסאקי ראה תערוכה של עבודותיו של קוניג בגלריית סטמפפלי.

קוניג עבד על היצירה בסטודיו שלו בבוואריה, וסיים את העבודה עליו בשנת 1967 - זמן רב לפני שהחלה בניית המגדלים. האמן קרא ליצירה בשם Große Kugelkaryatide (הספירה הקאריאטידית הגדולה) אולם היצירה זכתה במהרה לכינוי המקוצר "הספירה".

היצירה נועדה לסמל את השלום העולמי שיבוא באמצעות סחר עולמי, והוצבה במרכז מזרקה בין שני המגדלים.

היצירה עשויה מ-52 חלקי ברונזה הניצבים על בסיס פלדה, ושקלה 22.5 טונות. גובהה של היצירה 7.62 מטרים וקוטרה 4.6 מטרים.

==לאחר פיגועי 11 בספטמבר==
היצירה נפגעה במהלך פיגועי 11 בספטמבר מפגיעות חלקי מבנה בעת קריסת מגדלי התאומים. במהלך פינוי המגדלים פורקה היצירה הפגועה (גובהה הופחת מעט בשל הפגיעות), והועברה לאחסנה בסמוך לשדה התעופה הבינלאומי קנדי. שישה חודשים לאחר מכן, בעקבות סרט דוקומנטרי שנקרא "הקוגל של קוניג" שהופק אודותיה על ידי הבמאי הגרמני פרסי אדלון, הוחלט להציבה כחלק מאתר הנצחה בפארק באטרי שבדרום האי מנהטן ב-11 במרץ 2002.
האנדרטה נחנכה בנוכחות ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג, קודמו בתפקיד רודולף ג'וליאני והפסל עצמו.

בשנת 2017 הפסל הועתק למקומו החדש בפארק החירות שהוקם במתחם מרכז הסחר העולמי.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניו יורק: פסלים
קטגוריה:ניו יורק: אנדרטאות
קטגוריה:אנדרטאות לזכר פיגועי 11 בספטמבר
קטגוריה:מנהטן: כלכלה
קטגוריה:מנהטן תחתית
קתדרלת קאזאן (מוסקבה)

תרשים הכיכר האדומה
האיקונין של אם ישו מקאזאן
קתדרלת קאזאן (רוסית Казанский собор או Собор Казанской иконы Божией Матери - "קתדרלת איקונין אם האלוהים מקזאן") היא כנסייה הממוקמת בפינה הצפונית של הכיכר האדומה במוסקבה.

הקתדרלה נבנתה במהלך מחצית המאה ה-17 לכבוד האיקונין של מריה, אם ישו מקאזאן, בעקבות שחרור רוסיה מפלישת הפולנים בשנת 1612 ולזכר קורבנות המאבק. היא גם הייתה הקתדרלה הראשונה שנבנתה מחדש במוסקבה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי. הקתדרלה היא אחת משלוש כנסיות שנבנו בעיר לזכר ניצחונותיה הצבאיים של רוסיה. שתי האחרות הן כנסיית וסילי הקדוש שהוקמה לזכר הניצחון על הטטרים, וקתדרלת ישו המושיע לזכר ניצחון על נפוליאון.

==היסטוריה==
האיקונין של אם ישו מקאזאן נחשב לאחד הקדושים ברוסיה. לפי המסורת הוא התגלה ב-8 ביולי 1579 בקאזאן על ידי הכומר המקומי. לאחר שלושים שנים התמנה הכומר לראש הכנסייה הרוסית. בתקופת הצרות (תחילת המאה ה-17) הוא היה מראשי ההתנגדות הרוסית נגד הפולנים ונהרג על ידם. לפי המסורת, היה האיקונין עם הכוחות הרוסים בראשות קוזמה מינין ודמיטרי פוז'רסקי במהלך הקרבות לשחרור מוסקבה. לאחר הקרבות, בשנות ה-20 של המאה ה-17, הקים הנסיך פוז'רסקי קתדרלה מעץ והאיקונין הוצב בה. מבנה זה נשרף ובשנת 1635 הוקם המבנה הנוכחי. במהלך שלטונו של הצאר פיוטר הגדול הועבר האיקונין לקתדרלה חדשה שנבנתה בסנקט פטרבורג. בשנת 1801 נבנה בקתדרלה מגדל פעמונים חדש והוא הורחב בשנת 1865. עוד נערכו במהלך המאה ה-19 עבודות להרחבת המבנה. 

במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 האדריכל פיוטר ברנובסקי שחזר את המבנה והוא שב למראהו המקורי במאה ה-17. בהמשך נסגרה הקתדרלה ובקיץ 1936 נהרסה כליל. לפני ההריסה ובמהלכה ביצע האדריכל ברנובסקי מדידות מדויקות של המבנה, דבר באיפשר את הקמתו מחדש לקראת סוף המאה ה-20. עם נפילת השלטון הקומוניסטי, החלו עבודות הקמת הקתדרלה מחדש וב-4 בנובמבר 1990 הונחה אבן הפינה. שלוש שנים לאחר מכן, הסתיימה הקמת הקתדרלה.

==מבנה הקתדרלה==
שטח הקתדרלה הוא 92 מ"ר בלבד. במהלך השנים היא עברה שינויים גדולים, אך במהלך שחזורה בין השנים 1925-1933, היא שבה למראה הנוכחי. המבנה מעוצב בצבעי לבן, זהב ואדום. הזהב מסמל את הזהר האלוהי, האדום את אש הטיהור ואת דמו של ישו, והלבן הוא סמל לטוהר ולקדושה. בפינה הצפון-מערבית של המבנה ניצב מגדל הפעמונים ובפינה הצפון-מזרחית שלו שוכנת קפלה קטנה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:הכיכר האדומה
קטגוריה:מוסקבה: קתדרלות
קטגוריה:קתדרלות אורתודוקסיות
מוזיאון חברון

מוזיאון חברון הוא מוזיאון הממוקם בבית הדסה ביישוב היהודי בחברון, ומטרתו להנציח את תולדות ההתיישבות העברית בעיר חברון. המקום מספר את סיפורה ההיסטורי של "עיר האבות והאימהות" כמקום שורשי עם ישראל. המוזיאון מציג נקודות היסטוריות לאורך 4000 שנים בחברון. במיצג "לגעת בנצח" המבקרים מצטרפים למשפחה ישראלית העוברת משבר משפחתי שבעקבותיו היא יוצאת למסע שורשים היסטורי. יחד עם המשפחה הם חווים את מעמד רכישת מערת המכפלה בידי אברהם אבינו, ממשיכים במפגש יעקב ובניו, ועוברים את דרכו ההיסטורית של עם ישראל מימי התנ"ך, דרך היישוב הישן ופרעות תרפ"ט עד ימינו.

==מבנה המוזיאון==
המוזיאון כולל אולם אירועים, מרכז מבקרים וחנות מזכרות.

===אולם ההרצאות===
אולם ההרצאות משמש את המדריכים כהרצאת מבוא קודם הביקור באולמות התצוגה. במקום מוקרן החיזיון האור קולי "[https://shimur.org/sites/%D7%9E%D7%A8%D7%9B%D7%96-%D7%9E%D7%91%D7%A7%D7%A8%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%92%D7%A2%D7%AA-%D7%91%D7%A0%D7%A6%D7%97-%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%94%D7%93%D7%A1%D7%94-%D7%97%D7%91%D7%A8%D7%95%D7%9F/ לגעת בנצח]".

===מרכז המבקרים===
בית הדסה, המוזיאון ממוקם בקומה הראשונה של הבניין
במוזיאון יש חמישה אולמות תצוגה, אשר מעוטרים בציורי קיר של שמואל מושניק. הציורים יוצרים אווירה היסטורית תואמת לכל אחד מהאולמות. המבקר עובר מתקופה לתקופה על פי סדר כרונולוגי באמצעים טכנולוגיים.
*החדר הראשון - מוקדש לתקופה התנ"כית, לתקופת בית שני ועד לסוף ימי הביניים.
*החדר השני - מוקדש לתקופה שבין שנת 1540 (הקמת הרובע היהודי בחברון בידי רבי מלכיאל אשכנזי) ועד למאורעות תרפ"ט. מוצגים בו הקהילות המקומיות - הספרדית, החסידית והליטאית, הקהילה היהודית בכללותה ומערת המכפלה, ספרות רבני חברון ועוד.
*החדר השלישי - מוקדש לטבח ביהודי חברון שאירע בי"ח אב תרפ"ט, 24 באוגוסט 1929. מוצגות בו תמונות של הפצועים וההרס, מצבת זיכרון להרוגים וסרטים דוקומנטריים של ניצולי הפרעות.
*החדר הרביעי - סוקר את ההיסטוריה שבין פרעות תרפ"ט למלחמת ששת הימים והוא כולל מתאר את הניסיון לחידוש היישוב היהודי בשנות ה-30, את ההרס שנעשה בבתי היהודים בימי הכיבוש הירדני, את מלחמת ששת הימים ופעילות צה"ל אחריה וכן את שיבת היהודים אל מערת המכפלה.
*החדר החמישי – עוסק בחידוש היישוב היהודי בחברון: החל מליל הסדר בפסח ה'תשכ"ח ב"מלון פארק", דרך ההתיישבות בממשל הצבאי ועד למאבק לשיקום בית הכנסת אברהם אבינו וחידוש היישוב בבית הדסה וחיי התושבים כיום.

== גלריה ==
<gallery>
MOZION CHBRON1.JPG|הכניסה למוזיאון.
CHBRON ELI.JPG|אולם ההרצאות
גלעד לנרצחים.JPG|גלעד לנרצחים בפרעות תרפ"ט
KBREY YSHYBAT CJEBRON.JPG|תלמידי ישיבת חברון על קבר חבריהם, נטבחי תרפ"ט, ביום ה-30 לטבח
CH2.JPG|תמונות של ההרס ביישוב היהודי חברון, כפי שנגלה בתשכ"ז.
נפגעי הפרעות.JPG|נפגעי הפרעות.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20131008043818/http://www.hebron.org.il/hebrew/gallery.php?id=163 המוזיאון -באתר היישוב היהודי בחברון]

קטגוריה:היישוב היהודי בחברון: מבנים
קטגוריה:מוזיאונים לתולדות היהודים בארץ ישראל
קטגוריה:יהודה: מוזיאונים
בית המדפיס הממשלתי

בית המדפיס הממשלתי בתקופת המנדט
בית המדפיס הממשלתי הוא מבנה לשימור בדרך חברון בירושלים, המהווה אחד המייצגים המובהקים בעיר של הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל. כיום הוא מהווה חלק מרובע המדיה, והמשרדים של קרן הון הסיכון והקבוצה הבינלאומית JVP.

==היסטוריה==
המבנה הוקם בשנת 1937 בתכנונו של האדריכל הבריטי אוסטן סיינט בארב הריסון, האדריכל הראשי של מחלקת העבודות הציבוריות בממשל המנדט הבריטי. בשונה מבניינים אחרים שתכנן הריסון בעיר בשרות הממשל הבריטי, שכללו אלמנטים אוריינטליים-רומנטיים רבים (ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר ועוד), תכנן הריסון מבנה זה לחלוטין ברוח המודרניזם הבינלאומי. הבניין תוכנן כמבנה תעשייתי חדיש הבנוי מבטון בציפוי טיח לבן, בדומה למבני העיר הלבנה של תל אביב מאותה תקופה, ובשונה ממבני הסגנון הבינלאומי שהוקמו בירושלים של ימי המנדט, אשר חופו באבן ירושלמית על פי חוק. ברוח הסגנון הבינלאומי, הבניין מתאפיין בקווים אופקיים ישרים ומתמשכים, המודגשים בחלונות רצועה וגגוני בטון לאורך המבנה. הבנייה בוצע תוך שיתוף פעולה עם מהנדס יהודה שפירא. קומת הקרקע של המבנה כללה חללים תעשייתיים מוארים ורחבי ידיים שצוידו במערכות הסקה מרכזית, ובהם פעלו מכונות דפוס חדישות בשיטת "ליינוטייפ".

בבניין הודפסו שטרות כסף והוטבעו מטבעות, וכן נדפסו בו המסמכים הרשמיים של ממשלת המנדט. הבניין הוקם בצמוד לתחנת הרכבת ירושלים, דבר שנועד לייעל את שינוע חומרי הגלם אל מפעל ההדפסה ואת הפצת החומר המודפס ממנו לרחבי הארץ. בתוך המתחם ישנם שרידים של מחסומי קצה של מסילת הברזל, שהיוותה שלוחה של המסילה הראשית לירושלים.

לאחר הקמת מדינת ישראל עבר המבנה לרשות ממשלת ישראל, מי שהקים וניהל את המדפיס הממשלתי היה עזריאל רונן, ממשלת ישראל המשיכה להשתמש בו כבית הדפוס הממשלתי. כמתקן רגיש ומאובטח הוגבהו קירותיו בגדרות תיל, שעם השנים החלידו והפכו מפגע אסתטי, יחד עם הטיח המתקלף והמלוכלך שבציפויו החיצוני, וקשה היה לראות בו מבנה בעל ייחוד ארכיטקטוני. המדפיס הממשלתי התרחב עם השנים והתפשט למבנים נוספים, חדישים יותר, שנבנו מדרום למבנה הישן, ולקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-20 ננטש סופית המבנה ההיסטורי.

במשך כעשור עמד הבניין נטוש ומוזנח, עד שבשנת 2007 החלו בו עבודות שימור ושיקום ביוזמה פרטית ובמימון של קרן הון הסיכון JVP, בראשות אראל מרגלית. את עבודת החידוש והשימור תכנן משרד פלסנר אדריכלים, במטרה לייעדו למרכז מדיה בינלאומי לפיתוח טכנולוגיות דיגיטליות לאנימציה בקולנוע ובמשחקי מחשב. מעטפת הטיח הלבן בחיפוי הבניין חודשה, והוסרו ממנו תוספות מאוחרות שכיערו את חזיתו. אולמות הייצור המרווחים עברו הסבה לאולמות סטודיו ליוצרים, למשרדים ולשירותים נלווים.

הבניין המשופץ נפתח ביוני 2008 וכולל 3,000 מטר רבוע שטח בנוי.

==גלריית תמונות מתקופת המנדט==
<gallery>
Hamadpis33.jpg|הבניין במבט מתחנת הרכבת
Hamadpis22.jpg|הכניסה הראשית
Hamadpis44.jpg|הכניסה הראשית
Hamadpis55.jpg|בית הדפוס
Hamadpis77.jpg|עובדי המדפיס הממשלתי
Hamadpis66.jpg|חצר בית המדפיס הממשלתי עם קבלת מכונות הדפוס, 1937
</gallery>
==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://shimur.org/בית-המדפיס-הממשלתי-בית-jvp/ בית המדפיס הממשלתי – בית JVP] באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל

קטגוריה:ירושלים: מבנים
קטגוריה:ירושלים: דפוס
קטגוריה:הסגנון הבין-לאומי בארץ ישראל
קטגוריה:ירושלים: מבנים לשימור
קטגוריה:דרך חברון
קטגוריה:בנייה ופיתוח בתקופת המנדט
קטגוריה:מבנים ואתרים שתכנן אוסטן סיינט בארב הריסון
קטגוריה:מטבעות (מוסדות)
יוהנס טאפיסיה

יוהנס טאפיסיה (בצרפתית: Johannes Tapissier, נולד ב-1370 בקירוב – נפטר ב-1408) היה מלחין ומורה צרפתי משלהי ימי הביניים, בתקופת המעבר לסגנון הרנסאנס במוזיקה. הוא היה אחד החברים הראשונים באסכולה הבורגונדית, קבוצת המלחינים שנקשרה עם דוכסות בורגונדיה, שממנה התפתח סגנון האסכולה הפרנקו-פלמית.

==קורות חייו==

הרשומה הראשונה הקשורה בחייו היא משנת 1391, כשנשכר לשמש כמשרת אישי ומלחין בחצר פיליפ האמיץ,הוא נלווה אל הדוכס במסעותיו, לפחות פעמיים נסע לאביניון, ב-1391 ושוב ב-1395, שם פגש ללא ספק את המלחינים של רפרטואר אביניון; אביניון הייתה אותה תקופה מרכז של קומפוזיציה בסגנון המנייריסטי "ארס סובטיליור". ייתכן שהיה אחד התורמים לרפרטואר,אבל אם הותיר אחריו איזו שהיא מוזיקה חילונית, או מוזיקה בסגנון המסובך והמעושה של הארס סובטיליור, היא אבדה או נשארה אנונימית.

ה"Règles de la seconde rhétorique" האנונימית, שנכתבה בסביבות 1400, מונה את טאפיסייה בין המשוררים, הזמרים והמלחינים הצרפתים המפורסמים ביותר בתקופתו. בסביבות זמן כתיבתה של הרשימה הזו, והלאה אל העשור הראשון של המאה ה-15, ניהל טאפיסיה בית ספר לשירה בפריז; רשומות מן החצר הבורגונדית מלמדים, שנערים נשלחו לשם ללמוד לשיר. לשיא התפתחותה הגיעה הקאפלה בחצר הבורגונדית ב-1404, לפני מותו של פיליפ, אז השיגה בתפארתה את הקאפלות של "מתנגד האפיפיור" באביניון ושל מלך צרפת,ורבים מתלמידיו של טאפיסיה תרמו את חלקם להתפתחות זו. עוד רשומות מצביעות על כך, שתלמידיו התייצבו ל"מבחן שירה" אצל ז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה, דוכס בורגונדיה החדש, בשנת 1408 ומילאו את תפקידם בשירותו בהמשך אותה שנה. טאפיסיה לא היה עוד בין החיים באוגוסט 1410 אבל אין עוד פרטים על נסיבות מותו.

טאפיסיה הוא בין המוזיקאים שהזכיר מרטין לה פראנס בפואמה הארוכה שלו, Le Champion des dames:
<div style="direction: ltr;">

:Tapissier, Carmen, Césaris
:N'a pas longtemps si bien chanterrent
:Qu'ilz esbahirent tout Paris

</div>

:(טאפיסיה, כרמן וסזארי,
:הן לא מכבר היטיבו כה לשיר,
:עד להפליא את כל פריז)

==מוזיקה==

רק שלוש יצירות של טאפיסיה שרדו עד ימינו: שני פרקי מיסה, קרדו וסנקטוס, ומוטט אזוריתמי, קינה על המחלוקת המערבית שפילגה את הכנסייה הקתולית. בוד קורדיה, אחד ממלחיני ה"ארס סובטיליור", כתב "גלוריה", שמהווה אולי צמד עם ה"קרדו" של טאפיסיה.

כל יצירותיו של טאפיסיה נכתבו לשלושה קולות. אף כי כולן כנסייתיות, הן קרובות יותר בסגנונן לשאנסונים של תקופתו מאשר לפרקי מיסה.

==הערות==
<div style="direction: ltr;">

* Craig Wright: "Johannes Tapissier", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed January 7, 2006), [http://www.grovemusic.com (subscription access)]
* Craig Wright, "Burgundy", in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. 
* Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. 
</div>
* קרייג רייט: "יוהנס טאפיסיה", מילון גרוב המקוון למוזיקה, עורך ל. מייסי (7 בינואר 2006)
* קרייג רייט, "בורגונדיה" ב"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים", עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, הוצאת מקמילן 1980.
* גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות' 1954.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים מימי הביניים
קטגוריה:מוזיקה של ימי הביניים
קטגוריה:משוררים צרפתים
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:מורים למוזיקה בצרפת
קטגוריה:מלחינים צרפתים במאה ה-15
קטגוריה:ילידי 1370
קטגוריה:נפטרים ב-1410
חבורת פואנקרה

חבורת פואנקרה היא חבורת האיזומטריות של מרחב מינקובסקי. במילים אחרות, חבורת פואנקרה היא אוסף הטרנספורמציות המעבירות בין מערכות ייחוס שקולות מבחינת תורת היחסות הפרטית, כלומר אוסף כל הטרנספורמציות במרחב-זמן <math>\ (t,x,y,z) </math> שאינן משנות את המטריקה <math>ds^2 = dt^2 - dx^2 - dy^2 - dz^2</math>.

החבורה קרויה על שמו של המדען הצרפתי אנרי פואנקרה.

חבורת פואנקרה היא חבורת לי לא קומפקטית מממד 10. לחבורת פואנקרה יש שתי תת־חבורות חשובות:
* – חבורה אבלית מממד 4 הכוללת הזזות בזמן ובמרחב.
* – חבורה מממד 6 הכוללת סיבובים וטרנספורמציות לורנץ. בנוסף חבורה זו כוללת טרנספורמציות דיסקרטיות של שיקוף בזמן ובמרחב. הטרנספורמציות הדיסקרטיות מחלקות את החבורה לארבעה רכיבי קשירות.
חבורת פואנקרה היא מכפלה חצי ישרה של החבורות הנ"ל.

לחקר ההצגות של חבורת פואנקרה יש חשיבות רבה בתחום פיזיקת החלקיקים. האופן בו טרנספורמציית פואנקרה משפיעה על חלקיק נקבעת על פי ההצגות של החבורה. באופן זה ניתן להסיק קיום תכונות שונות, דוגמת מסה וספין, בעזרתן ניתן לאפיין את החלקיקים.

==ראו גם==
*חבורת לורנץ
*החבורה האוקלידית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:תורת היחסות הפרטית
קטגוריה:פיזיקת חלקיקים
קטגוריה:חבורות לי
קטגוריה:מבנים אלגבריים יחידאים
שלווניה

שלווניה היא פרט נגרות המכסה את התפר שבין קורות מסגרת הדלת – המשקוף והמזוזות – לבין הקיר.

== שימושים ==
מטרתה של השלווניה היא לכסות ולהסתיר את התפר באופן שהיא תיראה כחלק בלתי נפרד מהקורות. בין קורות המסגרת לבין הקיר שסביבן קיים תפר או סדק שנוצר כתוצאה של הזעזוע שבסגירת דלת. כמו כן החומרים הנפוצים שמהם עשויות הקורות (עץ או פח מגלוון) ומהם בנוי קיר (לבנים או בטון) אינם מאפשרים הדבקה וחיבור איכותי, וזאת בשל רמת דיוק שונה של הרכיבים: יציקת בטון או בנייה מלבנים לעולם לא תהיה ישרה באותה מידה שבה מיוצר רכיב מתכתי או עץ.

השלווניה תוחמת את פתח הדלת ובכך תורמת גם בעיצוב פתח הדלת על ידי "סימון" גבולן של הקורות לקבלת מראה מדורג כלפי פנים הפתח.

==השלווניה בבניה בישראל==
הבניה הנפוצה בישראל היא בניה בבלוקים ובבטון מזוין. מסגרות הדלתות הפנימיות הנפוצות עשויות עץ. השלווניות עד לשנות התשעים עשויות בדרך כלל פרופיל עץ שנחתך לזווית של 45 מעלות בקצהו העליון ליצירת מסגרת מלבנית (חיתוך גרונג) ונצבע בצבע שמן יחד עם המשקוף והמזוזות.

החל משנות התשעים החל השימוש גם בשלווניות בעלות גימור מוכן שהתקנתן דורשת חיתוך על פי מידה באתר והדבקה בלבד (ללא צביעה).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:נגרות
קטגוריה:דלתות
קטגוריה:אלמנטים אדריכליים
פנואל

פְּנוּאֵל הוא יישוב מקראי קדום בעבר הירדן המזרחי על גדתו הדרומית של נחל יבוק, 8 ק"מ מזרחית ליישוב המקראי סוכות, המזוהה בהווה עם תל א-ד'הב א-שרקייה (Tell Edh-Dahab al-Sharqi).

לכל אורך התקופה המקראית שימשה פנואל בתור מקום אסטרטגי, שכן שלטה על אחד ממעברי היבוק והייתה מעבר הכרחי לכל מי שרצה להיכנס לארץ ישראל דרך מעברות הירדן בסמוך ליישובים אדם וסוכות. ובאמת אזכורה של פנואל לכל אורך התנ"ך מופיע בהקשר זה. ירבעם קובע את פנואל כעיר בירה

פנואל נזכרת לראשונה בספר בראשית בפרשת וישלח. במקום זה, לפי הסיפור המקראי נאבק יעקב במלאך אלוהים, ליד מעבר היבוק. כתוצאה מזה החליט יעקב לקרוא למקום פְּנִיאֵל, משום שראה את פניו של אלוהים שעימו נאבק, כאמור: ().

בתקופת התנחלות השבטים, נכללה העיר בתחום נחלתו של שבט גד.

פנואל נזכרת פעם נוספת בתור תחנת מעבר מעל נחל יבוק בתקופת גדעון השופט, ברודפו אחר שרי צבא מדין: גדעון הגיע לפנואל ברודפו אחר זבח וצלמונע וביקש מתושבי העיר אספקה לצבאו. תושבי פנואל, ככל הנראה מתוך חשש מפני המדיינים, סירבו לעזור לגדעון. כתוצאה מזה נדר גדעון לנקום בתושבי העיר ולהרוס את מגדלם לכשישוב: 

האזכור האחרון של פנואל בתנ"ך מתועד לימי המלך ירבעם בן נבט, המלך הראשון של ממלכת ישראל המפולגת: . מתוך הכתוב עולה כי פנואל נכללה בתחום ממלכת ישראל, ככל הנראה לא הרחק מגבול עם ממלכת יהודה, שכן מסופר כי ירובעם בן נבט ביצר את העיר, ייתכן מאוד לצורך הכשרתה לעיר גבול.

== לקריאה נוספת ==
* ספר בראשית, פרק ל"ב.
* ספר שופטים, פרק ח'.
* איתן אבניאון, המילון האנציקלופדי של המקרא, הוצאת איתאב-בית הוצאה לאור, 2003.

==קישורים חיצוניים==
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=12637 פנואל], באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

קטגוריה:תלים מקראיים
קטגוריה:אתרים ארכאולוגיים יהודיים בארץ ישראל
קטגוריה:אתרי המקרא
קטגוריה:עבר הירדן המזרחי
קטגוריה:פרשת וישלח
קטגוריה:ארץ ישראל: ערי בירה לשעבר
מעטפה

מעטפה
מעטפה היא אמצעי אריזה שטוח, כיום עשוי מנייר, המשמש למשלוח מכתבים או להעברת פריטים קלים אחרים, לרוב מסמכים או ניירות אחרים. במדינות רבות בעולם המעטפות משמשות גם את פתקי ההצבעה בעת הבחירות. במכרזים, נשלחות ההצעות השונות של הניגשים למכרז במעטפות, והשלב במכרז בו נחשפות ההצעות נקרא "פתיחת המעטפות" (אם כי במקרה זה, המושג "מעטפה" הוא פעמים רבות סמלי, משום שהמענה למכרז עשוי להיות קלסר עב כרס, ואפילו קלסרים אחדים כאלה, בהתאם לאופי המכרז).

למעטפות צורות שונות, אך ככלל, שלושה מצדי המעטפה אטומים, וצד אחד שלה פתוח, כך שנוצר מעין כיס. קצה הנייר בצד הפתוח דביק, אך הדבק פועל רק כאשר הוא בא במגע עם נוזל (בדרך כלל רוק), בדומה לדבק שבגבם של בולים. כך ניתן לאטום את המעטפה, לאחר הכנסת הפריט אליה. בעבר, נאטמו מעטפות באמצעות חותם. צורתה של המעטפה לאחר שנסגרה היא בדרך כלל מלבנית.

מעטפה מיועדת בדרך כלל לשימוש חד-פעמי. למשלוח של דואר פנימי משמשות בארגונים שונים מעטפות רב-פעמיות, שמטרתן לחסוך בעלות המעטפה. כאשר המעטפה משמשת למשלוח דואר, נכתבת בחזיתה כתובת הנמען. כאשר נשלח חפץ עדין, כגון תקליטור, נדרשת הגנה טובה יותר על תוכנה של המעטפה, ולשם כך קיימות מעטפות מרופדות בפלסטיק בועות. 

מעטפות אינן המצאה מודרנית. מעטפות חימר ומכתבי חימר היו בשימוש כבר בבבל, בה התכתובות היו בכתב יתדות, לפני המצאת הנייר. סביב מכתב פרטי היה מקובל בתקופה ההיא לצקת שכבת חימר נוספת ודקה שהייתה למעשה מעטפה לכל דבר.

בקרב יהלומנים מקובל מסחר ביהלומים במעטפה, הקרויה בפיהם "בריפקה".

את המילה העברית "מעטפה" חידש אליעזר בן-יהודה.

==ראו גם==
* עיטוף ממוכן
* מעטפת היום הראשון
* חישוב על גב מעטפה
* מעטפת נפץ

==קישורים חיצוניים==

* מיכאל הנדלזלץ, [http://www.haaretz.co.il/hasite/pages/ShArtPE.jhtml?itemNo=988429 מי המציא את המעטפה], הארץ

*
דייוויד מיליבנד

דייוויד מיליבנד, 2008
דייוויד רייט מיליבנד (באנגלית: David Wright Miliband; נולד ב-15 ביולי 1965) הוא פוליטיקאי יהודי בריטי ממפלגת הלייבור, שכיהן כשר החוץ של בריטניה בממשלת גורדון בראון בשנים 2007–2010 וכשר חוץ בממשלת הצללים של המפלגה באופוזיציה ב-2010. כיום משמש מיליבנד כנשיא ה-IRC .

== קורות חיים ==
לפני מינויו לשר החוץ, כיהן מיליבנד כחבר פרלמנט מטעם סאות' שילדס משנת 2001. אביו הוא התאורטיקן המרקסיסט ראלף מיליבנד. אחיו, אד מיליבנד, כיהן גם הוא בממשלת בריטניה, כשר האנרגיה ושינוי האקלים. השניים היו האחים הראשונים שישבו באותה ממשלה מאז 1938.

מיליבנד נולד בלונדון, סיים תואר ראשון באוניברסיטת אוקספורד בפילוסופיה פוליטיקה וכלכלה, ותואר שני במדעי המדינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. הוא החל את הקריירה שלו כמנתח מדיניות במכון למחקר של מדיניות ציבורית בבריטניה -(IPPR). בגיל 29, התמנה לאחראי על המדיניות של טוני בלייר, כאשר מפלגת הלייבור ישבה באופוזיציה. מיליבנד היה תורם עיקרי למצעה של המפלגה בבחירות הכלליות של שנת 1997, שהעלו את המפלגה לשלטון. לאחר הבחירות, בלייר מינה אותו לראש היחידה למדיניות של ראש הממשלה והוא כיהן בתפקיד זה בין השנים 1997–2001. לאחר מכן נבחר לכהן כחבר פרלמנט מטעם סאות' שילדס מצפון מזרח אנגליה.

בשנים לאחר בחירתו, כיהן מיליבנד במספר תפקידי שר זוטר בממשלת בריטניה, בין היתר במחלקה לחינוך וכישורים, לאחריהם מונה לשר לאיכות הסביבה. במהלך כהונתו בתפקיד זה, התגבש שינוי האקלים כנושא בעדיפות גבוהה לקובעי המדיניות בבריטניה.

עם מינויו של גורדון בראון לראשות הממשלה, מונה מיליבנד לתפקיד שר החוץ בגיל 41 - שר החוץ הצעיר ביותר של בריטניה מזה 30 שנה. עם סיום כהונתה של ממשלת בראון, סיים מיליבנד את תפקידו כשר החוץ והפך להיות חבר פרלמנט באופוזיציה ושר החוץ בממשלת הצללים של מפלגת הלייבור.

בראיון עמו מיולי 2009, ציין מיליבנד כי הוא אתאיסט.

בספטמבר 2010, התמודדו האחים מיליבנד זה מול זה על ראשות מפלגת הלייבור. בפריימריס להנהגת המפלגה הפסיד האח הבכור, דייוויד, לאחיו הצעיר, אד, את המשרה בקולות ספורים. לאור תוצאות הבחירות לראשות הלייבור החליט דייוויד מיליבנד כי אינו יכול לשרת תחת אחיו בממשלת הצללים שלו והוא עוזב את תפקיד שר החוץ. החליפה אותו כשרת החוץ איווט קופר. מיליבנד המשיך לכהן כחבר פרלמנט באופוזיציה מטעם מפלגת הלייבור עד שנת 2013.

ב-27 במרץ 2013 התפטר מיליבנד מהפרלמנט הבריטי לטובת פעילות הומניטרית.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים חברי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת
קטגוריה:חברי המועצה המלכותית
קטגוריה:חברי מפלגת הלייבור (הממלכה המאוחדת)
קטגוריה:פוליטיקאים יהודים בריטים
קטגוריה:אתאיסטים יהודים
קטגוריה:שרי החוץ של בריטניה
קטגוריה:שרי הסביבה של בריטניה
קטגוריה:אתאיסטים בריטים
קטגוריה:חברי ועד השלישייה
קטגוריה:אנגלים ממוצא יהודי-בלגי
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1965
פסטל (מאפה)

פַּסְטֵל (בספרדית: Pasteles; בפורטוגזית: Pastéis) הוא מאפה מטוגן וממולא, הנפוץ בעיקר במדינות דרום אמריקה ואסיה.
הפסטל עשוי ממעטפת בצק דקה הממולאת בבשר טחון, קטופירי, עוף או חסילונים ומטוגן בטיגון עמוק ומזכיר בטעמו את מאפה הסמוסה והסמבוסק<ref></ref>.פסטל דה טנטוגל
== גרסאות ==
פסטל דה צ'וקלולפסטל גרסאות שונות ומלבד המלוחה קיימת גם גרסה מתוקה במילוי גבינה, קינמון וג'לי<ref name=":0"></ref>.

במטבח המרכז האמריקאי, הפסטל דומה יותר לקלצונה איטלקי ובמדינות רבות הוא נחשב למנוח כללי למאפים.

==== ברזיל ====
פסטל ברזילאי נחשב לאוכל רחוב פופולרי המטוגן בשמן עמוק או נאפה בתנור.

* פסטל דה אנגו - מאפה מקמח תירס במילוי גבינה או בשר.

==== פורטוגל ====
לפסטל הפורטוגלי גרסאות שונות והוא יכול להיות מתאבן או קינוח.
* פסטל דה בקליאו - מאפה פריך שעשויים מדג בקלה.
* פסטל דה פייז'או - מאפה בצק עלים במילוי ריבת שעועית כהה.
* פסטל דה נאטה - מאפה בצק עלים במילוי קרם וניל.
* פסטל דה טנטוגל - מאפה בצק עלים מתוק.

==== מדינות דרום אמריקה - ארגנטינה, צ'ילה, פרגוואי ואורוגוואי ====
פסטל דה צ'וקלו - עוגת תירס אפויה העשויה מגרגירי תירס, בשר טחון ותבלינים.
==== פיליפינים ====
פסטל פיליפיני הוא מאפה ממולא ורך<ref></ref>.

==== פוארטו ריקו ====
פסטל פורטו ריקני הוא בצק מבושל שעשוי מבננה ירוקה הממולא בבשר חזיר, תפוחי אדמה, פלפל וזיתים.

==== כף ורדה ====
פסטל כף ורדי הוא בצק מטוגן שעשוי מבטטות וקמח תירס, ממולא בדגי טונה ונחשב לחריף במיוחד<ref></ref>.

הפסטל נקרא "פסטל עם שטן בפנים" (Pastel Com o Diabo Dentro)<ref></ref>.

==== קולומביה ====
פסטל דה גלוריה (Pastel de Gloria) הוא בצק עלים המכיל רסק או ג'לי גויאבה<ref></ref>.

== פסטל במטבח היהודי ==
במטבח היהודי-ספרדי, הפסטל מבוסס על מחית תפו"א ובשר טחון.

צורת הכנה נוספת של הפסטל היא כמתאבן מבצק פילו, ממולא בתפוח אדמה, מעוצב בצורת משולש ומטוגן בשמן עמוק<ref></ref>.

==ראו גם==
* קלצונה
* סמבוסק
* אמפנדה
* גזלמה
* חלוז'
* לנגוש
* בצק עלים

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.mako.co.il/food-recipes/recipes_column-special/Recipe-01ddf70c1cb2c21006.htm מתכון: פסטלים עם פירות יבשים ואגוזים], אתר Mako
* 
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:המטבח היהודי
קטגוריה:המטבח הברזילאי

קטגוריה:טיגון עמוק
קטגוריה:מתאבנים
קטגוריה:המטבח היהודי ספרדי
ش

האות שין (בערבית: شين) היא האות ה-13 באלפבית הערבי. לפניה באה האות סין ואחריה צאד.

שין מייצגת את העיצור /ʃ/ (כמו שי"ן ימנית). האות מתחברת מצד ימין ומצד שמאל, כשאר האותיות למעט "דוד' ארז".

אומנם שין מייצגת את צליל "שן" הפיניקית אך אין זה מקורה. מ"שן" התפתחה דווקא סין המייצגת את העיצור /s/ (כמו סמ"ך), ושין עוצבה כגרסה שלה. לכן, אין לשין מקבילות באלפביתים אחרים, למרות שצלילהּ נפוץ מאוד בשפות המערביות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אותיות בערבית
האסכולה הפרנקו-פלמית

שמאלהאסכולה הפרנקו-פלמית מתייחסת, באי-דיוק מסוים, לסגנון המוזיקה הפוליפונית הווקאלית, שנכתבה באירופה במאה ה-15 וה-16 ולמלחיני המוזיקה הזאת.

מוצאם של מלחיני האסכולה הפרנקו-פלמית קשה להגדרה בגלל השוני בין הגבולות שהגדירו את המדינות בשנים ההן לגבולות של ימינו. יש המכנים אותה בשם "האסכולה ההולנדית", אך בשם זה יש כדי להטעות. למעשה, השם התייחס לארצות השפלה, שכללו פחות או יותר את בלגיה, צפון צרפת והולנד של ימינו, ומזו האחרונה באו רק מעטים מן המוזיקאים. רובם נולדו באינו, פלנדריה ובראבאנט. בתקופות של יציבות פוליטית, היה זה מרכז של פעילות תרבותית במשך יותר ממאתיים שנה, אם כי המרכזים המוגדרים שינו את מיקומם במהלך הזמן הזה, ועד סוף המאה ה-16 עבר מוקד העולם המוזיקלי ממחוז זה אל איטליה.

המלחינים הרבים שנולדו בחבל הארץ, הידוע באופן כללי בשם ארצות השפלה, נודעו בעבודתם במקומות אחרים. הפרנקו-פלמים נסעו לאיטליה, לספרד, לערי שדה בגרמניה ובצרפת ולעוד מקומות באירופה, ואת סגנון כתיבתם לקחו עמם בכל אשר הלכו. תפוצת הטכניקה שלהם, בייחוד לאחר הפיתוח המהפכני של המצאת הדפוס, יצרה את הסגנון הבינלאומי הראשון האמיתי מאז איחוד המזמור הגרגוריאני במאה ה-9.

להלן 5 קבוצות, או דורות, שיש המבדילים ביניהם באסכולה הפרנקו-פלמית. התפתחות הסגנון המוזיקלי הייתה רציפה ומתמשכת, והדורות האלה מספקים רק נקודות ייחוס שימושיות.
* הדור הראשון (1420–1450): בראשות דופאי, בנשואה ובינואה; קבוצת מלחינים זו מתוארת על פי רוב כאסכולה הבורגונדית.
* הדור השני (1450–1485): עם אוקכם כעמוד התווך שלו. בנוסף יוהנס טינקטוריס.
* הדור השלישי (1480–1520): אוברכט, איזאק, ז'וסקן דה פרה ואנטואן ברימל.
* הדור הרביעי (1520–1560): גומברט, וילארט וקלמנס נון פאפה.
* הדור החמישי (1560–1600): לאסוס. במועד זה היו רוב מלחיני המוזיקה הפוליפונית ילידי איטליה וארצות אחרות; הסגנון של ארצות השפלה הכה שורש באדמה זרה והיה לסגנון אירופאי אמיתי.

==ראו גם==
* תקופת הרנסאנס
==קישורים חיצוניים==
* 

*
קטגוריה:אסכולות מוזיקליות
קטגוריה:מלחינים מתקופת הרנסאנס
קטגוריה:מוזיקה של הרנסאנס
פאטה פדוריי

פאטה פדוריי (ברומנית: Fata Pădurii, שמשמעו "בת היער") היא דמות מהמיתולוגיה הרומנית, בתם של מומה פדוריי ושל פדורויול.

פאטה פדוריי היא רוח רעה בעלת יכולת להופיע בצורה של אישה צעירה ומושכת. היא מושכת לתוך עובי היער גברים צעירים ושם משנה את הופעתה למפלצת מפחידה, הורגת את הצעיר ואוכלת את ליבו. פאטה פדוריי גנבה מאמה, מומה פדוריי, את הקסם המאפשר לה את ההופעה המושכת ומאביה, פדורויול, גנבה את קסם הענף המתפתל סביב קורבנה וקושר אותו למקומו. פאטה פדוריי נזקקת ללבבות שהיא אוכלת, כדי שתוכל להמשיך ולקיים את הקסם שגנבה מאמה.

בפולקלור הרומני שמורות כמה אמונות טפלות כסגולה נגד פאטה פדוריי ובהן לא לשרוק ולא לשיר בלילה ביער ולא ללכת לישון ליד מדורה דולקת.

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.geticagame.com/index.php?loreart=fata_padurii Getica - Daci - Creaturi - Fata Pădurii] ברומנית

קטגוריה:מיתולוגיה רומנית
סקסטנט (קבוצת כוכבים)

סקסטנט הוא קבוצת כוכבים עמומה במיוחד וקשה מאוד להבחנה, הנמצאת על קו המשווה השמימי. הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה הוא מדרגת בהירות נראית 4.5 - כלומר הוא ניתן לצפייה רק ממקום חשוך כמעט לחלוטין. הקבוצה הוגדרה במאה ה-17 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס והיא מייצגת סקסטנט - כלי למדידת מיקום הכוכבים ביחס לאופק, שהיה בשימוש רב בעבודתו של הווליוס.

==כוכבים מעניינים==
α בסקסטנט הוא ענק כחול במרחק של כ-290 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 4.5.

β בסקסטנט הוא כוכב הסדרה הראשית כחול (סוג ספקטרלי B6 V) במרחק של כ-260 שנות אור. בהירותו משתנה בין דרגות 5 ו-5.1 בתדירות של כ-15 ימים.

γ בסקסטנט הוא כוכב זוגי הכולל שני כוכבים בדרגות בהירות 5.8 ו-6.2, המקיפים זה את זה במרחק של כ-30 יחידות אסטרונומיות בזמן מחזור של כ-77 שנים. את הזוג מקיף כוכב שלישי עמום בהרבה עם דרגת בהירות 12. המערכת נמצאת במרחק של כ-300 שנות אור ובהירותה הכוללת היא מדרגה 5.1.

LHS 292 מסווג ככוכב הבזק

==גרמי שמיים מעניינים נוספים==
NGC3115 היא גלקסיית עדשה במרחק של כ-32 מיליון שנות אור הנראית מצידה ולכן מזכירה צורת כישור ובשל כך היא מכונה "גלקסיית הכישור". הגלקסיה עמומה למדי עם בהירות מדרגה 10 ונחוץ טלסקופ בינוני על מנת להבחין בה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:7 קבוצות הכוכבים של יוהנס הווליוס
*
טוקאן (קבוצת כוכבים)

טוקאן הוא קבוצת כוכבים דרומית, אחת משתים עשרה הקבוצות שנוצרו על ידי פיטר קייזר ופרדריק דה-הוטמן בשנים 1595-1597 והופיעו לראשונה באטלס הכוכבים "אורנומטריה" של יוהאן באייר, בדומה לקבוצות הכוכבים טווס ועגור. בקבוצה אין כוכבים בהירים במיוחד, אך היא כוללת את הענן המגלני הקטן. בשל הגדרתה במאה ה-16 אין סיפורים מיתולוגיים הקשורים אליה.

==כוכבים מעניינים==
α בטוקאן הוא ענק כתום במרחק של כ-200 שנות אור ועם בהירות נראית מדרגה 2.9. ככל הנראה זהו כוכב זוגי, אך בן הזוג לא ניתן לצפייה.

β בטוקאן הוא כוכב זוגי המורכב משני כוכבי הסדרה הראשית לבנים - כחלחלים במרחק של כ-140 שנות אור ועם דרגות בהירות סביב 4.4, הניתנים להבחנה באמצעות משקפת. שני הכוכבים הם בעצמם כוכבים זוגיים עם בני זוג שגם הם כוכבי הסדרה הראשית לבנים עם דרגות בהירות 6 ו-13, כאשר את הבהיר מבין השניים ניתן לראות באמצעות טלסקופ חובבים.

δ בטוקאן הוא כוכב זוגי נוסף במרחק של כ-270 שנות אור הכולל כוכב הסדרה הראשית כחול עם בהירות מדרגה 4.5 ובן זוג עמום עם דרגת בהירות 9 הניתן להבחנה באמצעות טלסקופ חובבים.

==גרמי שמיים מעניינים נוספים==
הענן המגלני הקטן (NGC 292) הוא גלקסיה ננסית המלווה את שביל החלב במרחק של כ-197,000 שנות אור. הוא נראה לעין ככתם מעורפל בצורת ראשן באורך של כ-3 מעלות. באמצעות משקפת או טלסקופ קטן ניתן להבחין בכוכבים, ערפיליות וצבירי כוכבים בתוך הענן.

הצביר הכדורי 47 בטוקאן
47 בטוקאן (NGC 104) הוא צביר כדורי במרחק של כ-13,400 שנות אור - מהקרובים והבהירים ביותר. הוא נראה לעין ככוכב מעורפל עם בהירות מדרגה 4 ובמשקפת ניתן לראות שבהירותו גדולה יותר במרכזו מאשר בשוליו. טלסקופ בינוני מאפשר להבחין בכוכבים הבהירים מבין כ-1,000,000 הכוכבים שבצביר.

NGC 362 הוא צביר כדורי נוסף הנמצא בקצה הצפון-מזרחי של הענן המגלני הקטן (הצביר למעשה שייך לשביל החלב ואינו חלק מהענן המגלני הקטן שנמצא רחוק מאחוריו). הצביר נמצא במרחק של כ-40,000 שנות אור וניתן לראותו באמצעות משקפת.

ISOHDFS 27 היא גלקסיה ספיראלית שנמצאה במהלך חקר השדה העמוק של האבל דרום והיא הגלקסיה הגדולה ביותר שנמצאה בחקר.

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כוכבים
קטגוריה:13 קבוצות הכוכבים של יוהאן באייר
לאוטרו אקוסטה

לאוטרו חרמן אקוסטה (בספרדית: Lautaro Germán Acosta; נולד ב-14 במרץ 1988 בגלו שבפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בלנוס.

== קריירת משחק ==
אקוסטה החל לשחק במחלקת הנוער של לנוס. הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת ב-2006 במסגרת אליפות האפרטורה לשנה זו ובמהרה הפך לשחקן הרכב, למרות גילו הצעיר. הוא מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של הקבוצה באפרטורה 2007. אקוסטה מצטיין במהירות וביכולת טכנית גבוהה.

ב-28 במאי 2008 פרסמה סביליה על כי תרכוש את כרטיסו תמורת 7 מיליון אירו. במסגרת העסקה, יעבור אחיו רודריגו יחד איתו לסביליה ויצטרף לסביליה אתלטיקו, קבוצת הבת של המועדון המשחקת בליגת המשנה בספרד.

=== נבחרת ארגנטינה ===
אקוסטה נחשב לאחד הכישרונות המבטיחים בכדורגל הארגנטינאי ושיחק בנבחרות הצעירות של ארגנטינה. במהלך אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 כבש אקוסטה את שער הניצחון של ארגנטינה הצעירה במחזור האחרון שהעניק לנבחרתו את הזכות להשתתף במשחקים האולימפיים בקיץ 2008.

אקוסטה היה שותף לזכייה במונדיאל הנוער שנערך בקנדה בשנת 2007. הוא היה בסגל הנבחרת האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג (2008) בה זכתה ארגנטינה במדליית הזהב וכבש שער אחד.

אקוסטה זכה לזימון בכורה לסגל נבחרת ארגנטינה מהמאמן חורחה סמפאולי, ואת הופעת הבכורה ערך ב-31 באוגוסט 2017, בשוויון 0-0 מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.

==תארים==
;לנוס
* אליפות ארגנטינה (2): (אפרטורה), 
* הסופר קאפ הארגנטינאי: 
* קופה ביסנטנאריו: 

;נבחרת ארגנטינה
* גביע העולם בכדורגל עד גיל 20: 2007
* מדליית זהב אולימפית: אולימפיאדת בייג'ינג (2008)

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20080922034104/http://www.clublanus.com/interior.php?pag=futbol_ficha_jugador.php&id=51 דף השחקן באתר הרשמי של לנוס]

קטגוריה:חלוצי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני סביליה
קטגוריה:כדורגלני ראסינג סנטנדר
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:אלופים אולימפיים ארגנטינאים: כדורגל
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1988
דייגו ואלרי

דייגו הרנן ואלרי (בספרדית: Diego Hernán Valeri; נולד ב-1 במאי 1986 בלנוס שבפאתי בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בשורות פורטלנד טימברס. ואלרי מחזיק בדרכון איטלקי. ואלרי דובר בנוסף לשפת אמו ספרדית גם אנגלית וגרמנית.

== קריירה ==
=== לנוס ===
ואלרי גדל במחלקת הנוער של לנוס. הוא ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת ב-27 בספטמבר 2003 אך סבל מקרע ברצועות הצולבות בברכו הימנית בנובמבר 2005. הוא התפרסם בזכות יכולתו במהלך אפרטורה 2007, אז מילא תפקיד מרכזי בזכייתה של לנוס באליפות.
אקוסטה משחק בעיקר באגף השמאלי ויכול לשחק גם כקשר מרכזי. הוא ניחן ביכולת טכנית גבוהה. רבים בארגנטינה משווים את סגנון משחקו לזה של חואן רומן ריקלמה. יכולתו הביאה מספר מועדוני צמרת מאירופה להתעניין באפשרות לרכוש את כרטיסו, בין המתעניינות אלופת איטליה אינטר מילאנו.

ב-16 ביולי 2009 הושאל לקבוצה הפורטוגזית פורטו למשך עונה אחת וזכה איתה בגביע המדינה. ב-2010 הושאל שוב לקבוצה הספרדית אלמריה למשך שישה חודשים. ב-2011 חזר לאחר שתי ההשאלות לקבוצתו לנוס אשר שימש כקפטן הקבוצה.

===פורטלנד טימברס===
בינואר 2013 ואלרי הושאל לקבוצה האמריקאית פורטלנד טימברס, באוגוסט 2013 נקנה באופן קבוע על ידי פורטלנד ושוחרר מלנוס לאחר 10 שנים. ב-2015 זכה עם הקבוצה באליפות ה-MLS הראשונה של פורטלנד, וזכה ב-MPV של גמר הפלייאוף בניצחון 2-1 על קולומבוס קרו. על ההופעות שלו בעונת 2017 הוא זכה בפרס ה-MVP של ה-MLS.

===חזרה ללאנוס===
ב-20 בינואר 2022 חזר לקבוצת נעוריו לאנוס לאחר תשע שנים. ביוני 2022 הודיע על פרישה ממשחק.

=== נבחרת ===
ואלרי משתייך לסגל הנבחרת האולימפית של ארגנטינה. הוא נכלל ברשימת 56 המועמדים למשחקים האולימפיים שנערכו בקיץ 2008 אך לבסוף לא זכה להיות בין 18 שחקני הסגל שזומנו על ידי המאמן סרחיו בטיסטה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1986
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני לנוס
קטגוריה:כדורגלני פורטו
קטגוריה:כדורגלני אלמריה
קטגוריה:כדורגלני פורטלנד טימברס
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של ה-MLS
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
שמואל הורביץ

שמואל הורביץ (12 בספטמבר 1901, כ"ח באלול תרס"א – מאי 1999, כ' באייר תשנ"ט) היה אגרונום ישראלי, פרופסור לחקלאות, חתן פרס ישראל. עבודתו התפרשה על פני תחומים רבים; העיקריים שבהם היו איקלום צמחים לתנאי החקלאות בארץ ישראל ובהם: בוטנים ומיני דגנים וקטניות למספוא ולמרעה והקישור בין המחקר המדעי והיישום שלו בשדה.

==ביוגרפיה==
נולד בעיירה מלטי במחוז וילנה שבאימפריה הרוסית (בתחומי ליטא של ימינו). בסיום לימודיו התיכוניים במינסק עבר הורביץ לבית הספר הטכני העליון במוסקבה. בביתו הושכר חדר למשורר שאול טשרניחובסקי, עמו שוחח רבות. בשנת 1917 נרצחה אחותו בידי כנופיית אנטישמים באוקראינה. כשנתיים מאוחר יותר, בשנת 1919, שמע הורביץ את יוסף טרומפלדור מטיף לעלייה לארץ ישראל, דבר שהצית את הציונות בו. בשנת 1924 נאסר בגין פעילותו בהסתדרות הנוער הציונית ולאחר חודשי מאסר ספורים עלה באותה שנה לארץ ישראל. עד 1926 היה חבר קיבוץ גשר. לאחר מכן יצא הורביץ ללימודים אקדמיים בגרמניה ולמד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין.

בשנים 1932–1954 עבד הורביץ בתחנה לחקר החקלאות ברחובות. היה בין מקימי התחנה לחקר החקלאות בשנת 1940. בשנת 1953 מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית. תחום התמחותו התמקד בפלחה ובגידולי שדה. בשנת 1964 מונה לדיקן הפקולטה לחקלאות. בשנים 1960–1971 היה חבר במועצה להשכלה גבוהה. מאוחר יותר הוצע לו לשמש כשגריר ישראל בפיליפינים, אך הוא סירב להצעה.

ב-1957 זכה בפרס ישראל על עבודתו ועל ספרו "תורת השדה", שנחשב במשך שנים רבות כספר מוביל בחקלאות בישראל ושילב בין התאוריה המדעית ובין העבודה המעשית.

ב-1969 זכה בפרס רופין על ספרו "החקלאות במזרח הערבי".

== קישורים חיצוניים==
* 
* 
* אהרון פריאל, "[https://www.nli.org.il/he/newspapers/mar/1968/09/18/01/article/127/?e=-------he-20--1--img-txIN%7ctxTI--------------1 ללכת לפני החקלאות ולא להיגרר אחריה]", מעריב, 18 בספטמבר 1968

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי ליטא
קטגוריה:פעילים ציונים ברוסיה
קטגוריה:אגרונומים ישראלים
קטגוריה:אגרונומים ביישוב
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לחקלאות
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1957
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999