OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים

מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים (סרבו-קרואטית: Država Slovenaca, Hrvata i Srba, סלובנית: Država Slovencev, Hrvatov in Srbov) הייתה ישות מדינית קצרת ימים שההתקיימה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה באזור הבלקן, בדרום מזרח אירופה. 

הישות המדינית הזו הוקמה על ידי הסלובנים, הקרואטים והסרבים בתחומי דרום מזרח האימפריה האוסטרו הונגרית לאחר פירוקה מיד עם תום המלחמה. ה"סרבים" שהקימו את המדינה היו סרבים תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה – ולא מהאוכלוסייה הסרבית של ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו ווויוודינה.

המדינה הוקמה באופן רשמי ב-29 באוקטובר 1918, והגוף הממשלתי שניהל אותה היה "מועצת העם" (Narodno vijeće), בראשה עמד הנשיא – דר' אנטון קורוסק.

מטרת מדינה זו הייתה לכלול את כל שטחי האימפריה האוסטרו הונגרית בה ישבו סלובנים, קרואטים וסרבים עד לפירוקה. ואולם הסרבים תושבי וויוודינה התנגדו לרעיון והתאגדו תחת שלטון עצמי משלהם, וב-25 בנובמבר 1918 הצטרפו לממלכת סרביה. יום קודם, ב-24 בנובמבר 1918, מחוז סרם (שהיה כלול במדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים) פרש מהמדינה והצטרף גם הוא לממלכת סרביה.

הקיסר האוסטרי הוריש את כל הצי האוסטרו-הונגרי וצי הסוחר של האימפריה, על כל נמליו, שדות התעופה, מצבורי נשק, והביצורים הצבאיים שלו לידי המדינה החדשה של הסלובנים, הקרואטים והסרבים. בעקבות זה, המדינה החדשה שלחה תזכירים דיפלומטיים לצרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה בדבר השתלטות מועצת העם על כל צי האימפריה, ועל כך שהיא אינה במצב מלחמה עם אף לא אחת ממדינות אלה. ואולם, הצי שלה הותקף במהרה ופורק מנשקו על ידי האיטלקים.

מבחינה בינלאומית, המדינה לא זכתה להכרה, עד כי מועצת העם שלה החליטה להצטרף לממלכת סרביה, שהתאחדה קודם לכן עם ממלכת מונטנגרו, עם וויוודינה וועם מחוז סרם; על ידי כך נוצרה ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים ב-1 בדצמבר 1918.

הגם שישות מדינית זו לא האריכה ימים, היא שימשה כבסיס להקמת יוגוסלביה.

==מקור השם==
הסרבים שזוהו בשם זה היו רק תושבי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה-סלאבוניה, Syrmia ודלמטיה, (כולל Boka Kotorska ומונטנגרו Littoral עד Spic, ליד בר, מונטנגרו), ולא הסרבים תושבי ממלכת סרביה הכוללת את שטח מקדוניה הצפונית דהיום, ואף לא נתיני ממלכת מונטנגרו, ולא תושבי וויוודינה (כולל הבאנאט, Backa ו-Baranja).

==ראו גם==
* יוגוסלביה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ממלכת יוגוסלביה
קטגוריה:יוגוסלביה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות לשעבר בבלקן
קטגוריה:איטליה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות שהוקמו ב-1918
קטגוריה:מדינות שהתפרקו ב-1918
קטגוריה:המדינות היורשות של האימפריה האוסטרו-הונגרית
ונדה

ונדה (באנגלית ובאפריקאנס: Venda) או בשמה הרשמי רפבוליקת ונדה (בשפת הונדה: Riphabuliki ya Venda) הייתה בנטוסטן בצפון מזרחה של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד. ממשל עצמי נוסד בונדה בשנת 1973, ובשנת 1979 העניקה לה דרום אפריקה עצמאות. היא השתרעה באזורי הגבול עם זימבבואה ומוזמביק, על שטחה של הפרובינציה טרנסוואל. ונדה גבלה מדרום עם הבנטוסטנים גאזאנקולו ולבווה. האוכלוסייה השלטת בונדה היו בני הונדה. עיר הבירה הייתה תוהויאנדו. ונדה הגיעה לקיצה בשנת 1994, אז עם נפילת האפרטהייד היא אוחדה מחדש עם דרום אפריקה. כיום שטחה מהווה חלק מפרובינציית לימפופו.

==היסטוריה==

==מבנה פוליטי==

===ראשי ונדה===
{| class="wikitable"
|-
! מנהיג !! !! שם !! כהונה !! סוג
|-
| <center>פורסטר</center>
| bgcolor="#00A550" | <center>1</center>
|| פטריק ראמאנו מבולאהני מפהפהוPatrick Ramaano Mbulaheni Mphephu
|| 1973–1979
|| ראש השרים
|-
|rowspan="2"| <center>בותה</center>
| bgcolor="#00A550" | <center>(1)</center>
|| פטריק ראמאנו מבולאהני מפהפהו <small>(כהונה שנייה)</small>Patrick Ramaano Mbulaheni Mphephu
|| 1979–1988
|| נשיא
|-
| bgcolor="#00A550" | <center>2</center>
|| פרנק נזוואקהולו ראבהלהFrank Nndwakhulu Ravhele
|| 1988–1990
|| נשיא
|-
| colspan="5" | השתייכות מפלגתית: 
|}

===מערכות בחירות===
{| class="wikitable mw-collapsible" width="320"
|-
! colspan="3" | מערכות הבחירות לפרלמנט בונדה
|-
! מפלגה !! מושבים
|-
! colspan="3" | בחירות 1973 (1)
|-
| מפלגת העצמאות העממית (VIPP) || <center>13</center>
|-
| המפלגה הלאומית (VNP) || <center>5</center>
|-
| סה"כ || <center>18</center>
|-
! colspan="3" | בחירות 1978 (2)
|-
| מפלגת העצמאות העממית (VIPP) || <center>31</center>
|-
| המפלגה הלאומית (VNP) || <center>11</center>
|-
| סה"כ || <center>42</center>
|-
! colspan="3" | בחירות 1984 (3)
|-
| המפלגה הלאומית (VNP) || <center>41</center>
|-
| מפלגת העצמאות העממית (VIPP) || <center>4</center>
|-
| סה"כ || <center>45</center>
|}

==ראו גם==
* טרנסוואל (פרובינציה)
* גאזאנקולו
* לבווה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.worldstatesmen.org/South_African_homelands.html#Venda ונדה], באתר World Statesmen
* [http://www.crwflags.com/fotw/flags/za-ve.html ונדה], באתר Crw Flags
* [http://www.sahistory.org.za/places/venda ונדה], באתר South African History Online
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קצרמר גאוגרפיה של דרום אפריקה
קטגוריה:בנטוסטנים בדרום אפריקה
קטגוריה:לימפופו (פרובינציה)
חוטמן

החוטמן (שם מדעי: Nasua) הוא סוג יונק אוכל-כול ממשפחת הראקוניים, החי בדרום אמריקה ובמרכזה.

== מאפיינים ==
החוטמן הוא אוכל-כול, וניזון מחרקים, חלזונות, זוחלים קטנים, מכרסמים, פירות, ביצים ואגוזים, ולעיתים אף מפסולת אדם. את מזונו הוא צד תוך שימוש בחוטמו הארוך ובציפורניו החזקות. גובהו 20–30 סנטימטר ואורכו 60–70 סנטימטר, ללא הזנב. צבע הפרווה משתנה, מחום-קינמון ועד שחור. על פרצופו מעין מסיכה - פסים לבנים מעל, מתחת ומאחורי העיניים. זנבו ארוך (עד 65 ס"מ) ומפוספס, ונישא אל על כדי שחברי הלהקה יוכלו להבחין זה בזה ביתר קלות.

חוטמנים חיים ביערות סבוכים, בסבך ובשטחים פתוחים באמריקה, ותפוצתם משתרעת מאריזונה בארצות הברית עד צפון ארגנטינה. עד לראשית המאה ה-20 לא נצפו בארצות הברית, אך לאחר מכן חצו את הגבול, כנראה עקב הכחדת הטורפים הטבעיים שלהם, בעיקר חתולים גדולים כמו היגואר והפומה, אך גם עופות דורסים, נחשים ותנינים.

נקבות החוטמן חיות בלהקות של עד 20 פרטים, ואילו הזכרים בודדים. תקופת ההריון של נקבת החוטמן בין 70 ל-90 יום, ובכל הריון נולדים בין 2 ל-7 גורים. הנקבה יכולה להיכנס להריון גם בקיץ וגם באביב.

החוטמנים פיקחים מאוד. קיים אצלם שיתוף פעולה רב בין חברי הקבוצה, והם תלויים מאוד זה בזה. לעיתים קרובות משתפת קבוצת חוטמנים פעולה כדי לצוד בהצלחה.

== מיון ==
בסוג חוטמן שני מינים:
* חוטמן אדום (Nasua nasua), נפוץ בדרום אמריקה
* חוטמן חום (Nasua narica), נפוץ במרכז אמריקה

== גלריה ==
<gallery widths="150" heights="150" perrow="4">
Coati, Reserva Dr. Rodolfo Tálice.jpg|חוטמן חום באורוגוואי
Quati 2.JPG|חוטמן אדום במקלט לבעלי חיים בפוז דו איגואסו
PikiWiki Israel 33157 Brown-nosed coati in Zoo-Botanical Garden Nahariya.JPG|חוטמן, הגן הבוטני זואולוגי בנהריה
PikiWiki Israel 47226 Bolotin farm in northern negev.JPG|חוטמנים בחוות בולוטין
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1780
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי גוטליב קונרד כריסטיאן סטור
קטגוריה:ראקוניים
אד הוק

אָד הוֹק (מלטינית: Ad hoc; מילולית: "לצורך כך", "לעניין זה") הוא כינוי להחלטות, לפעילות ולמעשים נקודתיים שנעשו כדי לתת מענה לצורך מסוים ומוגדר (ולא כללי).

וַעדת אד הוק היא ועדת-שעה, ובגמר פעילותה היא מתפזרת. לעיתים מוקמים אד הוק ארגונים ומשלחות, הנדרשים לטפל בסוגיה לאומית או בינלאומית. לעיתים משתמשים בצירוף ככינוי להחלטות שהתקבלו (או מעשים שנעשו) בחופזה, ללא שקילה מעמיקה של הנסיבות – או כפתרונות זמניים ומאולתרים. הצירוף עשוי לתאר את הפועל: "הוועדה הוקמה אד הוק" (כלומר: הוועדה הוקמה לפי צורך השעה או לפי צו השעה).

== במדע ובפילוסופיה ==
"השערת אד הוק" היא הנחה בלתי-מוכחת אשר נוסחה במיוחד כדי לפצות על תאוריה מדעית שהתוצאות האמפיריות (ניסיוניות) דווקא סותרות את ניבוייֶהָ (ולכן היא עלולה להיזנח). ואולם ככל שתאוריה מדעית מתבססת על השערות אד הוק ועל טיעונים בלתי מוכחים (ש"מחפים" על פערים בין תחזיותיה למציאות), כך גדלות הספקנות כלפיה ומורכבותהּ.

לא כל השערת אד הוק שגויה בהכרֵחַ, ויש שהשערות אלה הוכחו כנכונות שנים לאחר שהונחו; כאלה היו השערתו של מקס פלאנק אשר הניחה את הבסיס לפיזיקה הקוונטית והשערתו של אלברט איינשטיין בדבר קיום הקבוע הקוסמולוגי.

==ראו גם==
* אד הוק (תוכנה)
* שום סקוטי אמיתי
* עולם רדוף שדים

==הערות שוליים==

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:ניהול
ראש השנה האזרחית

ראש השנה האזרחית או יום השנה החדשה (באנגלית: New Year's Day) הוא היום הראשון של השנה בלוח הגרגוריאני ובלוח היוליאני אשר מתקיים ב-1 בינואר. ראש השנה האזרחית נחוג בחגיגות, שתחילתן ב-31 בדצמבר והמשכן ב-1 בינואר. בלילה זה נהוגות חגיגות במדינות רבות בעולם.

בישראל, כמו במספר מדינות נוספות, השתרש הכינוי "ליל סילבסטר" לציון ראש השנה האזרחית. כינוי זה הוא על שמו של סילבסטר הראשון, הקדוש הנוצרי ש-31 בדצמבר מוקדש לו (האפיפיור ה-31) - מצב אירוני, שכן בימיו של סילבסטר הראשון עדיין התנגדה הכנסייה מאוד לחגיגות לציון השנה הגרגוריאנית/יוליאנית.

למרות היותו ציון קלנדרי אזרחי ולא-דתי, שקדם לנצרות ושאין לו בבסיסו כל קשר אליה, חלק מהעולם הנוצרי אימץ את ראש השנה האזרחית וכיום יש הקושרים אליו את הפולחן לציון סעודת השם והמילה של ישו, מועד שנחוג בקרב הכנסיות האנגליקנית והלותרנית.
ברומא שלפני-הנצרות, היום היה מוקדש לאל המיתולוגי יאנוס שאחראי על השערים וההתחלות, שעל שמו גם נקרא החודש ינואר.

במרבית מדינות העולם ראש השנה האזרחית הוא יום חג. בישראל זהו יום מנוחה לתושבי המדינה הנוצרים, ויום בחירה (כהגדרתו בסעיף 6(ב) לחוק חופשה שנתית) לכל תושבי המדינה.

==היסטוריה==
כרטיס ברכה לשנה האזרחית החדשה, [[ארצות הברית, 1908]]

1 בינואר הונהג לראשונה כתחילתה הרשמית של השנה עם הנהגת לוח השנה היוליאני ברפובליקה הרומית ב-45 לפנה"ס, ונותר ככזה עד לקריסת האימפריה. הכנסייה התנגדה לחגיגות בתקופה זו, לרוב הקלנדה של ינואר שנערך על ידי פגאנים והוקדש בעיקר לאל יאנוס, והוסיפה לנסות להכחיד את המנהג ששרד גם אל תוך ימי הביניים. אוגוסטינוס הקדוש אמר בדרשה בקרתגו ב-404: מועצת טולדו הרביעית ב-633 הכריזה על שלושת ימיה הראשונים של השנה כימי צום. במאמץ דיכוי נוסף הונהג חג נוצרי מקביל ב-1 בינואר: בתחילה היה זה "חג מרים, אם האלוהים", ובהדרגה אומץ "חג המילה של המושיע", שהרי זהו היום השמיני להולדת ישו. הוא עודנו נפוץ, אם כי הכנסייה הקתולית השיבה את חג מרים ב-1960.

כל הנוצרים המאמינים מחויבים להשתתף ביום זה במיסה. מאחר שאת מיסות החגים ניתן לקיים גם בערב שלפני החג, נהגו בקהילות נוצריות רבות לקיים את המיסה בערב 31 בדצמבר, כשבחלקן היא נמשכת עד לאחר חצות, וכוללת תפילות הודאה על השנה היוצאת ובקשות לשנה החדשה. תפילות בליל הסילבסטר נהוגות בכנסיות נוצריות מזרמי הנצרות הקתולית, הפרוטסטנטית, האנגליקנית, המתודיסטית, הבפטיסטית, הלותרנית ועוד.

במהלך המאה ה-16 הוכרז 1 בינואר ברוב מדינות אירופה המערבית כתחילתה הרשמית של השנה החדשה, וזאת עוד לפני המעבר ללוח השנה הגרגוריאני. רוסיה, שחגגה את תחילת השנה ב-1 בספטמבר, עברה לתאריך זה על פי הוראתו הישירה של פטר הגדול בשנת 1700, 218 שנה לפני אימוץ הלוח הגרגוריאני.

==ראו גם==
* נובי גוד

==קישורים חיצוניים==

[https://just-brief.com/אירועי-סוף-השנה-האזרחית/ אירועי סוף השנה האזרחית]

==הערות שוליים==

קטגוריה:חגיגות השנה החדשה
קטגוריה:אירועים בחודש ינואר
קטגוריה:מועדים נוצריים
התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית

התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית אסר על התניית הזכות להצביע בבחירות הפדרליות בתשלום מס גולגולת או כל מס אחר. התיקון התקבל במסגרת המאבק לשוויון זכויות לאפרו-אמריקאים בשנות ה-60 של המאה ה-20.

==נוסח התיקון==
===מקור===
<div style="text-align: left; direction: ltr; margin-left: 1em;">
Section 1

The right of citizens of the United States to vote in any primary or other election for President or Vice President, for electors for President or Vice President, or for Senator or Representative in Congress, shall not be denied or abridged by the United States or any State by reason of failure to pay poll tax or other tax.

Section 2

The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
</div>

===תרגום===
סעיף 1
:זכותם של אזרחי ארצות-הברית להצביע בכל בחירות לתפקידי נשיא וסגן-הנשיא, בוחרי-נשיא וסגן-נשיא, סנאטור וציר בית-הנבחרים, לא תיפגע או תקוצץ על ידי ארצות הברית בשל אי-תשלום של מס גולגולת או כל מס אחר.
סעיף 2
:לקונגרס תהיה הסמכות לאכוף תיקון זה על ידי חקיקה מתאימה.

==היסטוריה==

לאחר קבלת התיקון ה-15 לחוקה ב-1870, שאסר על אפליה בבחירות על רקע גזעי, חיפשו מדינות הדרום של ארצות הברית דרכים עוקפות למנוע את הצבעתם של השחורים. בין הדרכים שנמצאו היו הפעלת איומים ואלימות כלפי מצביעים שחורים וקביעת תנאי הצבעה אשר הלבנים עומדים בהם אך השחורים אינם עומדים בהם. בין התנאים שקבעו היו ידיעת קרוא וכתוב ותשלום מס גולגולת. במהלך השנים היו אחת עשרה מדינות אשר הגבילו את ההצבעה רק לאלו ששילמו מס גולגולת. בחלק מהמדינות, קבע החוק שכל אדם שאביו או סבו הצביע בבחירות בשנה מסוימת שחלה לפני ביטול העבדות יוכל להצביע ללא תשלום המס. פטור זה מהתנאים להצבעה נקבע כבלתי חוקתי בפסק דין של בית המשפט העליון בשנת 1915, אך התנאים עצמם המשיכו להתקיים תוך אפליה באכיפתם: כלפי שחורים עמידה בתנאים נבחנה בקפדנות, בעוד כלפי לבנים לא נעשה מאמץ לבדוק האם אכן שלמו את המס או אם הם יודעים קרוא וכתוב. דרך נוספת למנוע ייצוג של השחורים בבחירות הייתה בארגון המחוזות בצורה המפלה את השחורים.

עם התגברות הפעילות של התנועה לזכויות האזרח נעשו פעולות רבות על ידי הקונגרס על מנת להעניק לשחורים שוויון אמיתי. אף על פי שעם השנים דרישת תשלום מס כתנאי להצבעה הצטמצם לחמש מדינות בלבד, בחר הקונגרס להעלות תיקון לחוקה שיבטיח את האפשרות להצביע ללא קשר לתשלום מס.

התיקון אושר על ידי הקונגרס ב-25 באוגוסט 1962 ועל ידי מספר מספיק של מדינות ב-23 בינואר 1964.

==פסיקה==

בשנת 1965 החליט בית המשפט העליון שגם חוק בווירג'יניה אשר מעניק זכות הצבעה למי שמשלם מס או למי שנרשם שישה חודשים לפני הבחירות אינו חוקתי, על סמך התיקון ה-24 לחוקה.

בשנת 1966, פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית על סמך התיקון ה-14 לחוקה שגם הגבלת הצבעה בתוך המדינות רק לאלו המשלמים מס אינה חוקתית.

==ראו גם==
* חוקי ג'ים קרואו
* חוק זכויות האזרח (1964)

== קישורים חיצוניים ==

* 
<div class="mw-content-ltr">
* [http://www.archives.gov/exhibits/charters/constitution_amendments_11-27.html#24 National Archives: 24th Amendment]
* [http://www.law.cornell.edu/anncon/html/amdt24toc_user.html CRS Annotated Constitution: 24th Amendment]
</div>

קטגוריה:תיקונים לחוקת ארצות הברית
קטגוריה:ארצות הברית: בחירות
קטגוריה:1964 בפוליטיקה
המסע בדורך השחר

המסע בדורך השחר (באנגלית: The Voyage of the Dawn Treader) הוא ספר ילדים, השלישי שיצא לאור בסדרת דברי ימי נרניה, מאת הסופר ק. ס. לואיס. הספר, המשתייך לסוגת הפנטזיה, ראה אור בשנת 1952. כרונולוגית, זהו הספר חמישי בסדרה, לאחר אחיינו של הקוסם, האריה, המכשפה וארון הבגדים, הסוס ונערו, והנסיך כספיאן. 

==עלילה==
בספר זה, בן דודם של ארבעת גיבורי האריה, המכשפה וארון הבגדים, יוסטס קלארנס סקראב, נמשך יחד עם אדמונד ולוסי, הצעירים מבין ארבעת בני דודו, לתוך ממלכת נרניה, דרך ציור של ספינה - היא הספינה "דורך השחר".

הספינה נמצאת תחת פיקודם של הנסיך כספיאן, רב החובל דריניאן והעכבר האביר ריפיצ'יפ, ונמצאת במסע שמטרתו למצוא את שבעת האצילים, ידידיו של אביו של כספיאן, שנשלחו על ידי דודו מירז לתור את הים המזרחי ועקבותיהם נעלמו. כמו כן למסע מטרה נוספת - להגיע אל קצה העולם, או קרוב אליו ככל הניתן (עולמה של נרניה, כמסתבר בספר זה, בנוי כדסקית שטוחה, שניתן להגיע אל קצותיה).

יוסטס, המוצג בתחילת הסיפור כילד אנוכי, מפונק וגועלי, הנהנה להציק לבני דודיו, עובר שינויים בעקבות החוויות העוברות עליו במהלך המסע ופגישתו עם אסלן, ומשנה בהתאם את דרכיו.

שמות האצילים ומציאתם: האציל ברן-נמצא על ידי כספיאן כאשר הוא סוחר עבדים. כספיאן מגלה זאת וממנה את ברן לדוכס האיים הנידחים.
האציל אוקטסין-נמצא על ידי יוסטס גוסס בשינוי צורה של דרקון אך מת דקות אחדות אחרי שיוסטס מצא אותו.
האציל רסטימר-נמצא על ידי אדמונד ב"אי מי המוות" כנציב זהב בתוך "מי המוות". האציל רופ-נמצא על ידי חברי דורך השחר בתוך המים ליד אי העלטה
כאשר הוא מצטרף לחברי "דורך השחר" להגיע אל סוף העולם שם נמצאים שלושת האצילים הנותרים (שלושת הישנים):האציל ארגוז, האציל מברמורן, האציל רביליאן. נמצאו ישנים ב"ראשיתו של סוף העולם" בידי קללה וכאשר יגיעו החברים לסוף העולם קללה זו תוסר.

=== פרשנויות ===
האלגוריה הנוצרית, המוצגת ברוב ספרי הסדרה באופן מרומז ומאופק בלבד, נעשית גלויה יותר בסוף ספר זה, כאשר אסלן פוגש את הילדים כאשר הוא לובש צורה של שה, אשר יותר מכל מזוהה עם דמותו של ישו. הוא פוגש אותם בשדה פרחים עצום בקצה העולם, שיכול להתפרש כעולם הבא או כמלכות השמים. כמו כן מספר אסלן לילדים שהוא קיים גם בעולמם שלהם, אלא ששם הוא נקרא בשם אחר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:דברי ימי נרניה
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי 1952
קטגוריה:ספרים שעובדו לבמה
איב מונטאן

איב מונטאן (בצרפתית: Yves Montand; 13 באוקטובר 1921 – 9 בנובמבר 1991) היה שחקן קולנוע וזמר צרפתי, מגדולי זמרי השאנסון הצרפתי.

== קורות חייו ==
נולד בשם איבו ליווי (Ivo Livi) בעיירה האיטלקית מונסומנו אלטו. זמן קצר לאחר לידתו עזבה משפחתו את איטליה ועברה לצרפת. מונטאן גדל במרסיי ובצעירותו עבד כספר במספרה של אחותו ולאחר מכן החל לעבוד בנמל מרסיי.

את קריירת השירה שלו החל כזמר מועדונים. ב-1944 התגלה על ידי הזמרת אדית פיאף, אשר צירפה אותו להופעותיה, יעצה לו והוא אף היה למאהבה.

מונטאן זכה בהכרה בינלאומית כשהשתתף בכמה סרטים, ובשנת 1951 התחתן עם השחקנית סימון סיניורה ושניהם כיכבו בכמה סרטים יחדיו. כמו כן ניהל רומן עם השחקנית מרילין מונרו, שלצידה הופיע בסרט "הבה נתאהב" משנת 1960. מונטאן היה לאחד מכוכבי הקולנוע המוערכים ביותר באירופה וכיכב בשורה של סרטים איכותיים וחשובים: "שכר האימה" (1953), "האם את אוהבת את ברהמס?", "Z", "פול פרנסואה וינסאן ואחרים", "סזאר ורוזאלי", "מצב של מצור", "המעגל האדום", "הבה נתאהב", "הפרס הגדול", ז'אן דה פלורט ומאנון
(1986) ועוד. הוא היה חביבם של במאים דגולים כאלן רנה, קוסטה גברס, קלוד סוטה, מלוויל ואחרים.

בשנת 1985 נפטרה אשתו סימון סיניורה. זמן קצר לאחר מכן התחתן מונטאן עם העוזרת האישית שלו, ובשנת 1988, כשהוא בן 67, נולד בנו היחיד.
לאחר מותו פרסמה בתה של סימון סיניורה (מנישואיה הראשונים), קתרין אלגרה, ספר ובו חשפה כי מונטאן התעלל בה מינית כשהייתה ילדה. עם זאת היא גם טענה שהיא השלימה איתו בשנותיו המאוחרות.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:זמרים צרפתים
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות פר לשז
קטגוריה:אמנים צרפתים הידועים בשם במה
קטגוריה:צרפתים ממוצא איטלקי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1921
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1991
מיסטר (סירק דו סוליי)

מיסטר (Mystère) הוא אחד מארבע מופעי קרקס השמש המוצגים בלאס וגאס שבנבדה שבארצות הברית, והראשון מביניהם שהחל להציג בעיר. המופע מציג דרך קבע במלון אי המטמון. המופע הוצג לראשונה ב-25 בדצמבר 1993 ומאז הוא אחד המופעים המוצלחים והידועים המוצגים בעיר בשל סגנונו הייחודי. המופע מהווה שילוב בין אומנויות הקרקס (אקרובטיקה וליצנות), ריקוד מודרני, בלט, אופרה, מוזיקת העולם וקומדיה.

==היסטוריה==
הרעיון להפקת המופע החל בשנת 1990 כאשר מלון סיזרס פאלאס ביקש מקרקס השמש שיפיק עבורו מופע המבוסס על המיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומאית. המופע שהופק היה נועז מידי עבור המלון, ושונה מאוד ממופעים אחרים שהוצגו בלאס וגאס (שהיו בסגנון הפולי ברז'ר) ורק שלוש שנים מאוחר יותר הסכים מלון אי המטמון להציג את המופע באופן קבוע, בעקבות הצלחת מופע הקסמים של זיגפריד ורוי אשר גם הוא היה שונה מהמופעים המקובלים בעיר.

==המופע==
המופע כולל אקרובטיקה, "מקלות סיניים", טרמפולינה, וכן קפיצות באנג'י - המופע הראשון בעולם שכלל קפיצות מסוג זה. כמו כן כולל המופע קטעי מוזיקה ושירה מקוריים וכן הופעות קומיות של ליצנים המוגלמים על ידי האב ובנו - בריין וניקולס דיוהרסט, והתינוק הענקי המגולם על ידי פרנסואה דופווי.

המופע זכה להצלחה מרובה, והוא נחשב לאחד ממופעי הקרקס הטובים בעולם אם לא הטוב שבהם.

===תיאור המופע===
המופע מתחיל בהופעה קומית של ליצן שנועדה להכניס את הקהל לאווירה קומית. הליצן תוקף את הקהל בפופ קורן, מתנהג כמו סדרן ומוביל את הצופים למושביהם (לרוב למושבים לא נכונים). הליצן מופיע בהמשך המופע - לרוב בסצנות בהם הוא מתווכח עם מנהל הזירה בין הופעות האקרובטים. ליצן נוסף הלבוש כתינוק ענק משמש אף הוא כאתנחתא קומית במהלך המופע. 

בדומה לשאר מופעי קרקס השמש, גם במופע זה המוזיקה מבוצעת על ידי להקה ברקע הבמה, ושתי זמרות מלוות את המופע. שפת השירים היא שפה דמיונית (ג'יבריש). 

סצנות המופע כוללות הופעה של אקרובטים על טרפז, קפיצות באנג'י, הופעה של מקלות סיניים, טרמפולינה, לוח קוראני והופעה של טייקו המהווה את אחד משיאי המופע, ואחד הקטעים הפופולריים ביותר במופע.

אורכו של המופע הוא כ-95 דקות (לרבות הפרולוג המבוצע על ידי הליצן - הסדרן)

==הפסקול==
הפסקול של מופע זה נחשב לפסקול הפופולרי מבין מופעי קרקס השמש. פס זה הופץ הן בהקלטה באולפן משנת 1994 (בדומה ליתר הפסקולים של המופעים שהוקלטו באולפן) והן בהקלטה של מופע חי משנת 1996. מופע זה הוא היחיד מבין מופעי קרקס השמש שהופץ גם בהקלטה חיה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
קטגוריה:סירק דו סוליי
קטגוריה:לאס וגאס
קטגוריה:נבדה: תרבות
צבי אהרנסון

צבי אהרנסון (1878, תרל"ה – 2 בינואר 1929, כ' בטבת תרפ"ט) היה מחברי מחתרת ניל"י.

== ביוגרפיה ==
צבי אהרנסון נולד ברומניה, גדל בזכרון יעקב אליה הגיעה משפחתו במסגרת העלייה הראשונה בשנת 1882.

הרבה לפעול בגליל התחתון: היה ממקימי מנחמיה בשנת 1901, שם גם נולדה בתו הבכורה ירדנה, שהייתה התינוקת הראשונה במושבה הגלילית על גדות הירדן. צבי היה גם ממקימי המושבה כנרת, אבל עזב אותה עוד בראשיתה. בין השאר, פעל זמן קצר גם בחוות כנרת, ומטעם אחיו הבכור, האגרונום אהרון אהרונסון, גם במושבה יבנאל.

אהרנסון נפטר ממחלה, כנראה בעקבות המלקות שהטורקים הלקו את ראשו בזמן מלחמת העולם הראשונה, כשנאסר בעקבות גילוי מחתרת ניל"י.

== משפחתו ==
אהרנסון נשא לאישה את שרה הינדה בת שמעון גלברג שנולדה בתרמ"ח (1886) ונפטרה בתרצ"ח (1937). ילדיו הם: ירדנה, אבנר, מלאכי, דניאל ואסתר. כולם נולדו בזכרון יעקב. נינו, ניר טויב, היה במאי סרטים דוקומנטריים.

קטגוריה:אנשי העלייה הראשונה
קטגוריה:אנשי ניל"י
צבי
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי רומניה
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1878
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1929
הסוס ונערו

הסוס ונערו (באנגלית: The Horse and His Boy) הוא ספר ילדים המשתייך לספרות הפנטזיה שנכתב על ידי קלייב סטפלס לואיס ופורסם בשנת 1954. זהו הספר החמישי מתוך שבעת הספרים בסדרה דברי ימי נרניה, אף שמבחינת הסדר הכרונולוגי של הספרים, הספר הוא השלישי שבהם ומתרחש למעשה במהלך תקופת ההתרחשות בספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים", בזמן מלכותם של המלכים והמלכות לוסי, סוזן, אדמונד ופיטר, אשר חלקם מופיעים בספר כדמויות משנה.

הספר מבוסס על המוטיב של נבואה המגשימה את עצמה - מוטיב נפוץ במיתולוגיה היוונית, המוכר למשל מסיפורו של אדיפוס.

יש המוצאים בסיפור דמיון גם לסיפור יציאת מצרים, משום שהוא מספר על יציאה מבית עבדים דרך מסע קשה במדבר.

הספר שונה משאר ספרי הסדרה, כיוון שהוא קורה כולו בעולם נרניה, ואין בו מעבר של ילדים מעולמינו לנרניה.

==עלילה==
נער צעיר בשם שסטה אשר גדל בביתו של דייג עני בשם ארשיש בכפר דייגים קטן בדרום קלורמן מגלה ערב אחד כי האדם שחשב כי הוא אביו אינו אביו האמיתי, והוא מתכוון למכור אותו לעבדות למחרת לאציל קלורמני מזדמן. בעוד הוא חוכך בדעתו אם לברוח או להישאר בזמן שהשניים ישנים שנת שיכורים, הוא מגלה כי סוסו של האציל, ברי, הוא סוס מדבר, שמוצאו מנרניה. ברי משכנע את שסטה לברוח איתו צפונה לנרניה. בדרכם צפונה הם נמלטים מאריה, וכתוצאה מכך הם פוגשים סוסה מדברת נוספת שמוצאה מנרניה בשם הוין, אשר בדומה להם בורחת לנרניה בליווי נערה קלורמנית בשם ארוויס.

יחד הם מגיעים לבירה הקלורמנית - טשבן. בעוברם בעיר הם מגלים כי מבקרים בה "המלכים הברבריים מהצפון" - המלך אדמונד והמלכה סוזן בראש משלחת מנרניה לטשבן. אנשי המשלחת חושבים בטעות כי שסטה הוא הנסיך קורין, נסיך ארץ המלאכים אשר בא איתם לבקר בעיר ונעלם. שסטה מבוהל מכדי להתנגד, והם לוקחים אותו למלון בו הם מתגוררים, שם הוא מגלה כי המלכה סוזן התבקשה על ידי רבדש, נסיך קלורמן, להינשא לו, אולם היא מחליטה לסרב להצעתו ולהימלט יחד עם אחיה ויתר האורחים מנרניה מן העיר. כאשר שסטה נותר לבדו, נכנס מבעד לחלון החדר הנסיך קורין האמיתי, ומאפשר לשסטה להימלט מבעד לחלון לפני שאדמונד וסוזן יגלו שהוא יודע את כוונתם לברוח.

ארוויס, שנותרה לבדה עם הסוסים פוגשת את חברתה לזרלין, המציעה לה דרך לצאת מהעיר - באמצעות פתח סודי בגן ארמונו של הטיסרוק (הקיסר הקלורמני). בדרכם אל הגן הן נכנסות לחדר בארמונו הישן של הטיסרוק, אולם מסתתרות מאחורי ספה כי הן שומעות אנשים מתקרבים. בעודן מסתתרות הן שומעות את תוכניותיו של הנסיך רבדש לתקוף את נרניה ואת ארץ המלאכים כתגובה לסירובה של המלכה סוזן להנשא לו.

לאחר שהם נפגשים מחוץ לעיר ממהרים ארוויס ושסטה לחצות את המדבר ולהקדים את צבאו של רבדש על מנת להזהיר את תושבי ארץ המלאכים ונרניה. בדרכם רודף אחרי הסוסים אריה, ובשל מהירות בריחתם הם מצליחים להימלט ולהגיע בזמן להזהיר את המלך לון שיספיק לסגור את שערי טירתו. שסטה טועה בדרכו ומגיע לנרניה, שם הוא מצליח להזעיק עזרה, והמלך אדמונד והמלכה לוסי מגיעים עם כוחות צבא להציל את ארץ המלאכים. רבדש המובס מסרב לקבל את תנאי הכניעה, ונהפך על ידי אסלן לחמור.

שסטה מגלה כי שמו האמיתי הוא קור, וכי הוא אחיו התאום של הנסיך קורין ובנו הבכור של המלך לון. לאחר שנולד גורש מהארמון על ידי מרגל בשרותו של הטיסרוק ששמע נבואה לפיה יציל את הממלכה מכיבוש על ידי קלורמן. כמו כן מגלה שסטה כי האריה שהבריח את התנים שניסו לתקוף אותו בעת שחיכה לארוויס מחוץ לחומות טאשבאן, והאריה שרדף אחריו ואפשר לו להגיע בזמן ולהזהיר את המלך לון, וכן האריה שמנע ממנו ליפול לתהום בדרכו לנרניה היה אסלן.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:דברי ימי נרניה
קטגוריה:סוסים בתרבות
קטגוריה:ספרי 1954
דוקטור זוידברג

דוקטור ג'ון א. זוידברג (אנגלית: Doctor John A. Zoidberg), המכונה לעיתים קרובות רק זוידברג, הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה המונפשת פיוצ'רמה. הדמות נוצרה במקור על ידי מאט גריינינג ופותח על ידי גריינינג ודייוויד אקס. כהן. הדמות הוצגה לראשונה בפרק של הסדרה ששודר בשנת 1999.

זוידברג הוא מהדמויות הראשיות בסדרה והוא מדובב על ידי השחקן בילי וסט. זוידברג משמש כרופא צוות חברת המשלוחים הבין-פלנטרית "פלאנט אקספרס" אשר בה מתמקדת עלילת הסדרה. זוידברג הוא חייזר דמוי לובסטר מכוכב הלכת דקפוד 10, אשר נודע במיוחד בשל כישורי הרפואה הגרועים שלו, התנהגותו המוזרה וחוסר המזל הקומי שלו.

== אישיות ==
למרות שהוא הרופא של צוות הפלאנט אקספרס, בפועל אין לו ידע רב ברפואה, ובמיוחד אין לא בכל הנוגע לאנטומיה האנושית. זוידברג מהווה לעיתים רבות מושא ללעג עבור עמיתיו למקום העבודה. עם זאת, הוא גם מתואר כבעל כוונות טובות וכיצור ידידותי.

== מראה חיצוני ==
זוידברג הוא חייזר דמוי לובסטר עם שלד חיצוני ורוד אדמדם, פה עם מחושים רבים ומקור. יש לו גפיים מרובות, כולל טפרים דומים לאלו של לובסטר, אשר בהם הוא משתמש למטרות שונות, לעיתים רבות באופן מגושם.

== רקע ==
זוידברג מגיע מכוכב הלכת "דקפוד 10" בו מינו האמפיבי, אשר מכונים "דקפודים" (Decapodians), הוא השולט. לאחר שנגוז חלומו להיות שחקן החל לעבוד כרופא בחברת המשלוחים הבין-כוכבית "פלנט אקספרס", בה עובדים שאר גיבורי הסדרה. זוידברג מתואר פעם אחר פעם כשרלטן ורופא לא מוצלח, וכן כעני רעב ללחם וחסר כישורים חברתיים וביטחון עצמי.

כרופא של צוות הפלאנט אקספרס תפקידו העיקרי של דוקטור זוידברג הוא לטפל בצרכים הרפואיים של חברי הצוות, משימה בה הוא נכשל באופן עקבי. חוסר הידע שלו ברפואה מהווה בדיחה חוזרת ונשנית לאורך כל הסדרה, כאשר לרוב זוידברג לא מצליח להבין את האנטומיה האנושית ועל כן מציע טיפולים מוזרים ולא נכונים. למרות מגרעותיו הוא ממשיך להיות חבר בצוות הפלאנט אקספרס, בין היתר בשל רחמים ובשל נכונותו לעבוד בשכר מועט או ללא שכר.

מנהגו של זוידברג לדבר על עצמו בגוף שלישי, ובנוסף הוא מפגין מאפיינים המתאימים במידה מסוימת לסטריאוטיפ היהודי - דבר המביא לקונפליקט עם היותו חיה לא כשרה.

במהלך הסדרה זוידברג משמש פעמים רבות כמקור לבדיחות על חשבונו שלו - בעודו מבכה את מר גורלו או מבצע מעשים טפשיים. בין הבדיחות החוזרות הנפוצות בסדרה ניתן למנות את נטייתו לאכול כל דבר, גם אם מדובר בזבל או אוכל שנפל על הרצפה, וכן רצון עז להשתלב ולהתקבל על עמיתיו לעבודה עד כדי השפלה או אשליה עצמית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דמויות פיוצ'רמה
זוידברג
קטגוריה:חוצנים

cs:Seznam hlavních postav ve Futuramě#John Zoidberg
simple:Doctor Zoidberg
ג'ואי ראמון

ג'פרי היימן (באנגלית: Jeffry Ross Hyman; 19 במאי 1951 – 15 באפריל 2001) נודע יותר בכינוי ג'ואי ראמון (Joey Ramone) היה מוזיקאי אמריקאי-יהודי, סולנה של להקת הפאנק ראמונס.

== חייו ==
ג'ואי גדל ברובע קווינס שבניו יורק והיה מעריץ של להקת המי.
הוא החל לנגן על תופים כשהיה בן 13, וכשהקים ביחד עם חבריו את להקת ראמונס הוא ניגן בתור המתופף של הלהקה.
מיד לאחר ההופעה הראשונה של ראמונס החליט ג'ואי לעזוב את התופים ולהתמקד בשירה, את מקומו על התופים תפס טומי ראמון שהיה גם המנהל של הלהקה.

כאשר הלהקה הייתה כבר בשיאה "גנב" ג'וני ראמון, חברו של ג'ואי והגיטריסט של ראמונס, את חברתו של ג'ואי, לינדה.
בעקבות זה ג'ואי לא דיבר עם ג'וני וכתב את הלהיט המפורסם The KKK Took My Baby Away. הקו קלאקס קלאן מוזכרים בשיר עקב דעותיו של ג'וני. לבסוף ג'וני ולינדה נישאו.

ג'ואי נפטר בגיל 49 כאשר חלה בסרטן הלימפה.
בלוויה של ג'ואי אמר אחיו "יכולתי לדבר על ג'ואי יום שלם, אך ג'ואי יכול היה להגיד הכול ב-2 דקות ו-10 שניות". 
במשפט הזה הוא התכוון לשירים הקצרים שלרוב לא ארכו יותר מ-2 דקות שג'ואי כתב לראמונס.

ב-1 בדצמבר 2003 חנכה עירית ניו יורק כיכר שנקרא על שמו של ג'ואי ראמון.
הכיכר ממוקמת סמוך למועדון "CBGB" שבו הירבו ראמונס לנגן.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מוזיקאי פאנק (Punk)
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:חברי היכל התהילה של הרוק אנד רול
קטגוריה:מוזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1951
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2001
קטגוריה:זמרים יהודים אמריקאים
נישואים צמאי דם

נישואים צמאי דם או הרצון לנקמה (בהינדי: खून भरी माँग) הוא סרט דרמה הודי בבימויו של רקש רושן. את התסריט חיברו ראבי קאפור ומוהאן קאול, והשחקנית הראשית היא רקהה, שהופעתה בסרט זכתה לשבחים רבים. שחקנים נוספים בתפקידי משנה כוללים את קאביר בדי (Kabir Bedi), סונו ואליה (Sonu Walia) ושאטרוגאן סינהה (Shatrughan Sinha). 

"נישואים צמאי דם" צולם במהלך 1988, והשתתפו גם שחקנים שאינם תושבי הודו. הסרט זכה להצלחה רבה ברוסיה, שם ניתן לו השם "הרצון לנקמה".

== עלילה ==
עלילת הסרט נסובה סביב ארטי (רקהה), אלמנה עשירה אך חסרת חן, אם לשני ילדים יתומים מאב שנהרג בתאונת דרכים מסתורית. בנוסף, אביה של ארטי, אחד מאנשי העסקים העשירים והמצליחים בעירו, נרצח על ידי עובדו, היראלל. היראלל משדך לארטי לאחר מות אביה את אחיינו סנג'אי, אשר מתחזה לאיש עסקים. סנג'אי מתחבב על ילדיה של ארטי, ובעידודה של ננדיני, חברתה הקרובה, ארטי מסכימה להינשא לסנג'אי. ארטי אינה מודעת לכך שננדיני היא גם מאהבתו ושותפתו של סנג'יי למזימה שנועדה לגזול את רכושה. 

יום לאחר חתונתם יוצאים ארטי, ננדיני וסנג'אי לטיול קצר, ובמהלך הטיול זורק סנג'אי את ארטי מהסירה בה היו לידי תנין אשר מעוות את גופה. ארטי נסחפת לחוף, בעוד השניים האחרים מאמינים כי ארטי נטרפה על ידי התנין. אך ארטי מתגלה על ידי איש זקן המסייע לה להשתקם. במהלך השתקמותה, ילדיה של ארטי הנתונים לפיקוחו של סנג'אי עוברים התעללות קשה מצדו.

לאחר השתקמותה, ארטי עוזבת את האיש שעזר לה, וטסה לחו"ל כדי לעבור ניתוח פלסטי. ניתוח זה משנה את מראה והופך אותה לאישה נאה ומושכת. ארטי נשבעת לנקום באלו שפגעו בה, וכי לא תשקוט עד שילדיה יוחזרו אליה. 

ארטי מתחילה לעבוד כדוגמנית בשם ג'וטי ומתיידדת עם סנג'אי, שמתאהב בה נואשות מבלי לדעת את זהותה האמיתית. פגישה מחודשת זו מתחילה את מסע הנקם של ארטי בפוגעיה, עד להשלכתו של סנג'אי לתנינים כפי שעשה לה.

== פרסים ==
בטקס שנערך ב-1988 זכה הסרט במספר פרסי פילמפייר, מהפרסים הוותיקים והבולטים ביותר בתעשיית הסרטים ההודית.

=== זכיות ===
* פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר - רקהה.
* פרס פילמפייר לשחקן המשנה הטוב ביותר - סונו ווליה
* פרס פילמפייר לעורך הטוב ביותר - סאנג'אי ורמה (Sanjay Verma)

=== מועמדויות ===
* פרס פילמפייר לבימוי המוזיקלי - ראג'ש רושאן (Rajesh Roshan)
* פרס פילמפייר לקטע המוזיקלי הנשי - סאדהאנה סרגם (Sadhana Sargam)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1988
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטים הודיים
קטגוריה:סרטי מתח
קטגוריה:סרטים על תנינאים
קטגוריה:סרטי פעולה
קטגוריה:סרטים בהינדי
קטגוריה:סרטים על נקמה
סיד וננסי

סיד וננסי (באנגלית: Sid and Nancy) הוא סרט ביוגרפי שבוים על ידי אלכס קוקס ויצא בשנת 1986. הסרט מספר על חייו של סיד וישס מלהקת הסקס פיסטולס וחברתו לחיים ננסי ספאנג'ן, ומותם כתוצאה מהתמכרותם לסמים. הסרט ידוע גם בשם סיד וננסי: אהבה הורגת ("Sid and Nancy: Love Kills").

בסרט מגלם את דמותו של סיד גארי אולדמן ואת ננסי מגלמת קלואי ווב. לתפקיד ננסי הייתה מועמדת קורטני לאב, שהייתה מאוד מעוניינת בתפקיד (ואף הרשימה את קוקס), אבל מפיקי הסרט העדיפו להעניק את תפקיד ננסי לשחקנית מנוסה יותר, ולאב קיבלה תפקיד משני, כחברתה של ספאנג'ן. את שיר הנושא בסרט שר ג'ו סטראמר שהיה חבר בלהקת הקלאש.

הסרט מטיף נגד סמים שהרסו את חייהם של השניים. עם זאת, למרות שמרבית המבקרים שיבחו אותו, הוא ספג ביקורת מצד חבר הסקס פיסטולס לשעבר, ג'ון ליידון, בשל המצאת אירועים שלא קרו (וכן המצאת דמויות משנה שכלל לא היו קיימות), והצגתו באור שלילי.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110611042101/http://www.alexcox.com/dir_sidandnancy.htm סיד וננסי באתר של אלכס קוקס]

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סקס פיסטולס
קטגוריה:סרטי 1986

סיד וננסי
סיד וננסי
סיד וננסי
סיד וננסי
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים בריטיים
קטגוריה:סרטי פולחן
מערב אירופה

מערב אירופה לפי ההגדרה הרווחת.
מערב אירופה לפי ההגדרה המצומצמת ביותר
מערב אירופה הוא כינוי לקבוצת מדינות באירופה, ולהן ייחוד היסטורי, פוליטי ותרבותי. הגדרה זו לא בהכרח חופפת להגדרה הגאוגרפית של מערב היבשת.

ההגדרה הרווחת למושג מערב אירופה, עוצבה לאחר מלחמת העולם השנייה כתוצאה של המלחמה הקרה, והיא כוללת את כל המדינות אשר היו קרובות בהשקפתן לארצות הברית ואשר התנגדו למשטר הקומוניסטי בברית המועצות ובמדינות מזרח אירופה. כמה ממדינות המערב הפכו דמוקרטיות רק בעת האחרונה – בספרד ובפורטוגל, למשל, היו נהוגים משטרים דיקטטוריים עד לשנת 1975. מדינות אחרות, אשר נקטו עמדה נייטרלית במלחמה הקרה, כגון שווייץ ושוודיה, נחשבו אף הן חלק ממערב אירופה: הן הצטרפו לארגונים כלכליים מערב-אירופאיים (EFTA, למשל) וכלכלותיהן היו בהחלט רחוקות מהקומוניזם המזרח-אירופאי. המובן הגאוגרפי של "מערב אירופה" נחלש עם הכללתה של יוון בקבוצת המדינות המערב-אירופאיות; יוון שוכנת למעשה מזרחית לכמה ממדינות הגוש המזרחי.

מערב אירופה בהגדרה המצומצמת ביותר כולל את האיים הבריטיים (בריטניה ואירלנד), שלוש מדינות בנלוקס וצרפת. הסיבה להגדרה מצומצמת זו היא שכל המדינות האחרות, חלקן קרובות מבחינה פוליטית ותרבותית לאלו שהוזכרו כאן, שייכות לאזורים גאוגרפיים אחרים באירופה במשמעותם המצומצמת: ספרד ואיטליה שייכות ל"דרום אירופה", גרמניה ואוסטריה – ל"מרכז אירופה", ומדינות סקנדינביה – ל"צפון אירופה". בהגדרה מצומצמת זו ממעטים להשתמש.

ההפרדה בין המזרח והמערב במשך פחות מחמישים שנות המלחמה הקרה הייתה הרמטית למדי, והביאה להתעצמות ההבדלים התרבותיים בין הגושים. הסמל הידוע ביותר להפרדה הוא חומת ברלין, אשר חצתה את בירת גרמניה של היום באופן שרירותי בין הגוש המערבי והמזרחי. הגדרת "מערב אירופה" לא מקבילה להגדרת האיחוד האירופי. מדינות מערב-אירופאיות מובהקות – נורווגיה ואיסלנד, למשל – מעולם לא הצטרפו לאיחוד. מדינות אחרות, כגון בריטניה, הצטרפו מאוחר, שנים רבות אחרי שנכללו כבר תחת הגדרת "מערב אירופה" וגם החל מ-2004 החלו מדינות קבוצת וישגראד שנחשבו למדינות מזרח אירופאיות מובהקות, והמדינות הבלטיות שנחשבו לחלק מברית המועצות, להצטרף לאיחוד האירופי. קריטריון נוסף אשר לא תמיד התאים היה חברות בנאט"ו.

כיום, עם נפילת הקומוניזם וההתקרבות בין הגושים, מיטשטשת ההבחנה. בשנת 2004 נוספו חמש-עשרה מדינות לאיחוד האירופי, רובן ממזרח אירופה. נכון לשנת 2006 השתלבותן עדיין אינה מלאה. סלובניה נחשבת בעיני רבים כבר היום לחלק ממערב אירופה; מכל מדינות יוגוסלביה לשעבר הייתה סלובניה המפותחת, העשירה והדמוקרטית ביותר, והיחידה שלא השתתפה ממושכות במלחמות בשנות ה-90.

כיום נכללות המדינות הבאות במערב אירופה לפי ההגדרה המורחבת:
* חמש המדינות הנורדיות: , , , ו.
* האיים הבריטיים: ו
* שלוש מדינות בנלוקס: , ו
* מדינות מרכז אירופה: , , ו.
* מדינות איבריה: ו.
* מדינות חצי האי האיטלקי: , ו
* אחרות: , ו.

==ראו גם==
* צפון אירופה
* דרום אירופה
* מזרח אירופה
* אגן הים התיכון

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אירופה: אזורים
ארים ראשי

ארים ראשי הוא שמו של אלבום הבכורה של שי גבסו. עם צאת האלבום בחודש מאי 2004, הפך גבסו לראשון מבין בוגרי כוכב נולד אשר הוציא אלבום בכורה.
== הפקה ==
גבסו כתב והלחין כמעט את כל שירי האלבום, כאשר על העיבודים היה אחראי בעיקר המפיק המוזיקלי של האלבום, משה דעבול.

השיר הראשון שהוקלט ויצא לאור לרדיו מבין שירי האלבום הוא "יום ועוד יומיים", אשר בהקלטתו "זכה" גבסו כפרס ניחומים עם הגיעו למקום השלישי בתחרות כוכב נולד. השיר היה להצלחה גדולה, וסלל את הדרך להצלחת האלבום (שעד היום מכר מעל ל-30,000 עותקים). יחד עם צאת האלבום יצא לרדיו גם השיר "המילים החסרות" כסינגל, שהצליח אף הוא.

השיר "ארים ראשי" המשמש גם כשם האלבום, ביסס את מעמדו כשיר המוקדש ליום הזיכרון לשואה ולגבורה ויום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.

==רשימת השירים==
#ממזרח שמש
#יום ועוד יומיים
#המילים החסרות
#בדיוק באותה דקה
#ארים ראשי
#אפלס את דרכי
#מסתכלים לי בעיניים
#ילדי החושך
#רצית
#מקום מפלט
#עד מבואו

==סינגלים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2004
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי זהב בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
אמרולה

פרי ה[[מרולה]]

אמרולה (Amarula) הוא ליקר שמנת המיוצר בחבל פלבורווה (Phalaborwa) שבדרום אפריקה מפירות העץ מרולה הגדלים בחבל זה. הליקר מכיל 17 אחוז אלכוהול והוא מורכב מסוכר, שמנת ופרי העץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* האתר הרשמי של חברת [http://www.amarula.com/#/en/home/home/ AMARULA]
* אהד גניאל, [http://www.gosst.co.il/alcohol-man/amarula-the-forbidden-fruit איש האלכוהול והפרי האסור - אמרולה], איש האלכוהול
* גיא גיסר, [https://web.archive.org/web/20140809054523/http://food.walla.co.il/?w=%2F902%2F503840סקס%2C סקס, פילים ואלכוהול], וואלה!
* [https://web.archive.org/web/20070706033853/http://www.barmaster.co.il/articles.asp?id=40&categoryId=15 אמרולה בבר מאסטר].

קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:ליקר שמנת
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
סקוט הול

סקוט אוליבר הול (באנגלית: Scott Hall; 20 באוקטובר 1958 – 14 במרץ 2022) היה מתאבק אמריקאי. בשנת 2014 נכנס הול להיכל התהילה של ה-WWE תחת הדמות רייזר ראמון אותה גילם בין שנת 1992 לשנת 1996.

==ביוגרפיה==
הול נולד במרילנד. הוא הגיע ל-WWF בשנת 1992 והציג את דמותו רייזר ראמון. דמותו הייתה של גבר לטיני קשוח וסמלו תער גילוח. דמותו הייתה מסוכסכת עם המתאבק שון מייקלס ובין השניים אורגנו קרבות מבוימים רבים על תואר האליפות הבין יבשתית. הקרבות משכו לדמותו של הול פופולריות ודמותו הפכה למרכזית יותר בעלילות ה-WWF. בשנת 1996 דמותו של הול שולבה במרכז העלילה של קבוצת המתאבקים New World Order או בשמה הפשוט nWo, אשר כללה גם את דמויותיהם של האלק הוגאן וקווין נאש. עלילה זו נמשכה עד שנת 2002, עת חברי הקבוצה פוזרו והמשיכו בעלילותיהם הרגילות וכשארגון ה-WCW נקנה בידי יו"ר WWE, וינס מקמהן, השלושה חזרו לארגון לכמה יריבויות, שכללו גם את סטיב אוסטין, דה רוק ועוד. במהלך הזמן זכתה דמותו של הול על פי התסריט במספר תארים כמו אליפות הזוגות של WCW, ביחד עם קווין נאש, והפכה לפופולרית בקרב אוהדי הענף.

במרץ 2022 עבר הול ניתוח להחלפת מפרק הירך. אחרי הניתוח סבל מסיבוכים עקב קריש דם, עבר שלושה התקפי לב רצופים, וחובר למכונות החייאה. ב-14 במרץ החליטה משפחתו לנתק אותו ממכונות ההחייאה, והול נפטר כמה שעות לאחר מכן בגיל 63.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מתאבקים מקצוענים אמריקאים
קטגוריה:היכל התהילה של ה-WWE
קטגוריה:מתאבקי ה-WWE
קטגוריה:מתאבקי ה-WCW
קטגוריה:מתאבקי Impact Wrestling
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2022
מאליבו (ליקר)

מאליבו (באנגלית: Malibu) הוא ליקר רום מפורסם שמיוצר באיים הקריביים מתמצית קוקוס טבעית ובעל תכולת אלכוהול של 21%. המותג שייך לתאגיד פרנו ריקאר.

==היסטוריה==
המשקה עורבב לראשונה ובוקבק בשנות השמונים של המאה העשרים. במקור, נעשה מתזקיקי פירות אלכוהוליים בתוספת רום וטעם קוקוס ונמכר כסוג של קרסאו. בתחילת דרכו, שימש המשקה כבסיס פשוט להרכבת הקוקטייל פינה קולדה וכשצבר תאוצה בשוק האלכוהול, הועבר פס יצור לברבדוס שבקריביים והשתנו במעט רכיביו. את הבקבוק הלבן ועליו ציור שמש ושני עצי דקל ניתן לאתר בברים ופאבים רבים בכל רחבי העולם.

==שיווק==
הסלוגן שנבחר לייצג את המותג בפרסום הוא "ברצינות הולך בקלות" (Seriously Easy Going) ומלווה את הקמפיינים למוצר. פרסומת אופיינית למותג מציגה קבוצת קריביים לחוצים, רציניים ובעלי חרדות כפארודיה על סגנון החיים של החברה המערבית המודרנית בליווי הסיסמה "אם אנשי הקריביים היו לוקחים את החיים ברצינות כמונו הם לעולם לא היו ממציאים את מאליבו".

==וריאציות==
הסוג הראשון של המשקה היה מאליבו-ליים ונמכר רק בברבדוס ומועדוני לילה בצרפת. למרות הצלחה בברבדוס, המשקה לא הצליח בצרפת והופסק שיווקו ביולי 2003. המשקה הושק מחדש בטעם קוקוס וכיום משווק במספר טעמים טרופיים נוספים: מנגו, פסיפלורה, אננס ובננה.
ניתן לשתות את המשקה עם קרח, חלב אך לרוב מומלץ עם מיץ פירות או משקה מוגז כמו קולה.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:משקאות אלכוהוליים
קטגוריה:רום
קרב סלמיס שבקפריסין (497 לפנה"ס)

ערי הממלכות של קפריסין
קרב סלמיס שבקפריסין הוא קרב ימי שניטש בקיץ 497 לפנה"ס, במהלך המרד האיוני, בין הצי הפיניקי שבשירות דריווש מלך פרס לבין הצי האיוני שנחלץ לעזרת ערי קפריסין המורדות. ההתנגשות הימית התחוללה במימי סלמיס, הגדולה והחשובה שבערי קפריסין בעת ההיא. עיר זו שכנה בחוף המזרחי של האי, בשפך הנהר פדיאוס. תוך כדי הקרב הימי נערך במישור סלמיס גם קרב יבשתי. הצי האיוני ניצח אמנם בים, אך הפרסים הנחילו מפלה ביבשה לצבא ערי קפריסין, והמרד באי דוכא.

==רקע היסטורי==
המרד האיוני, שפרץ ב-500 לפנה"ס, התפשט עד מהרה מערי איוניה אל קאריה וההלספונטוס. הרודוטוס, ההיסטוריון היווני בן המאה ה-5, מספר כי בהשפעת אוֹנֶסילוֹס, אחיו הצעיר של גוֹרגוֹס, הטיראן של סלמיס שבקפריסין, הצטרפו גם כל תושבי האי למרד בדריווש, להוציא העיר אמאתוס. תגובת המלך הפרסי לא איחרה לבוא, ועוד קודם שנפנה להדביר את המורדים באיוניה, שלח צבא גדול מקיליקיה שבאסיה הקטנה אל סלמיס, מלווה באניות מן הערים הפיניקיות הנאמנות לו.

==הקרב ותוצאותיו==
הידיעות על הצבא הפרסי העושה דרכו בים אל עבר קפריסין הגיעו לאוזניו של אונסילוס, והוא פנה אל האיונים בבקשת עזרה. כך ארע, שעם בוא הצי הפיניקי ונחיתת הצבא הפרסי בחוף קפריסין הגיעו גם אניות הברית האיונית, כשעל סיפוניהן חיילים רבים.

משניתנה לאיונים האפשרות לבחור אם להילחם בצבא הפרסי בקרב יבשה או נגד אניות הפיניקים בים, בחרו הם באפשרות השנייה. שני הקרבות, הימי והיבשתי, התחוללו בעת ובעונה אחת. "בים התעלו האיונים וניצחו באותו יום את הפיניקים, וביניהם הצטיינו אנשי סאמוס". ביבשה, לעומת זאת, הכה צבא פרס את חילות הערים המורדות, ונפנה להטיל עליהן מצור.

האיונים, שראו כי אפסה כל תקווה לניצחון, עלו על האניות ושבו לאיוניה. בתוך חודשים אחדים נפלו ערי קפריסין בזו אחר זו לידי צבא דריווש ובתחילת 496 לפנה"ס הושלם דיכוי המרד. היה זה סימן מבשר רעות ליוונים אשר באיוניה, שידעו כי במוקדם או במאוחר ירגישו גם הם את נחת זרועו של מלך פרס.

== מקורות ==
* כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר [http://www.daat.ac.il/daat/vl/tohen.asp?id=119 "דעת"]; [https://benyehuda.org/read/10919 העתקה דיגיטלית] בפרויקט בן-יהודה.
* הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
<div class="mw-content-ltr">
* N.G.L. Hammond, A History of Greece to 322 BC. Oxford University Press, 1967 (2nd edition). p. 206.
</div>

== הערות שוליים ==

סלמיס שבקפריסין (496 לפנה"ס)
סלמיס
סלמיס, קפריסין
קטגוריה:קרבות במאה ה-5 לפנה"ס
רעף

גג רעפים
רעף הוא לוח המיוצר מחומרים עמידים נגד חדירת מים וחום, כגון חרס, אבן, לווחה, חרסינה, עץ וזכוכית, ומשמש לקירוי גגות.

רעפי הגג מונחים בחפיפה, ומטרתם להגן על המבנה מפני משקעים כמו גשם או שלג. הרעפים המסורתיים עשויים מחומרים זמינים מקומיים כמו חימר או צפחה. מאוחר יותר יוצרו אריחים מחומרים כמו בטון ופלסטיק.

אפשר לחבר רעפים בדבק או באמצעות ברגים או מסמרים, ובמקרים מסוימים הרעפים שמשתלבים בחלק החופף שלהם מאפשר מערכות משתלבות התומכות בעצמן. רעפים מכסים בדרך כלל מערכת תחתית, האוטמת את הגג מפני חדירת מים.<ref></ref>

עקרונות הבנייה ברעפים בימינו דומים לגגות הרעפים שבנו היוונים והרומאים במאה השישית לפני הספירה. ברוב מדינות העולם המפותח מקורים מרבית בתי המגורים ברעפי חרס או בטון. הרעף הוא האלמנט החיצוני ביותר במערכת הגג, ועל כן נמצא חשוף לפגעי הטבע: חום וקור, קרינה, קרח, פיח. מידותיו הקטנות ואופן חיבורו לגג מאפשרים לו לספוג הפרשי חום וקור קיצוניים ללא עיוותים ופגעים במבנה הגג. עיצובו של הרעף נשאר כמעט ללא שינוי מאז החל ייצורו המודרני התעשייתי, אשר איפשר נעילה מדויקת בין מרכיביו.

רעפים המונחים על קורות עץ ואגדים מתועדים כבר לפני 4,000 שנה ועדיין משמשים ונחשבים ברחבי העולם כשיטת הקירוי המועדפת בבניית בתי מגורים. השיטה התפתחה בשני מוקדים במקביל: בסין וביוון העתיקה. במזרח הקרוב ובאגן הים התיכון נפוץ הגג הרומי/יווני הבנוי משני חלקים: הטיגולה (התחתון) והאימבריקס (העליון). השיטה נמצאת עד היום בשימוש נרחב ללא כל שינוי בארצות הלטיניות (יוון, צרפת, פורטוגל ואיטליה). גגות רעפים כאלו נבנו בהרחבה בארץ ישראל עד המאה השביעית והכיבוש הערבי. גג הרעפים הלטיני הוא בעל שיפוע מתון בניגוד לגג הצפון אירופאי שהתפתח ממסורת של קירוי בלוחות עץ. רעפי חרס לא עברו צפונה מהאלפים עד למאה ה-8 לספירה. הם נקלטו בצפון אירופה בתחילת המאה ה-11 בצורת לוחות שטוחים בעלי חפיפה כפולה ומשולשת, בשונה מהגג הלטיני עם החפיפה הבודדת. השם לרעף המסורתי בשפות הצפון אירופאיות הוא אריח Zigel Tile. 

גג האריחים הצפון אירופאי המסורתי שונה מהלטיני:
#מבנה קורות עץ מסיבי הנושא משקל כפול ומשולש.
#אריחים שטוחים וצפופים עם חפיפה כפולה אשר אינם דורשים כל שכבת איטום תחתונה.
#שיפוע חזק מעל 45% למניעת חדירת מים קפילרית. ללא כל קשר לשלג.

ב-1920 הופיעו לראשונה רעפי בטון ננעלים מתועשים באנגליה. רעפי הבטון מיוצרים בתהליך שונה מרעפי החרס ונפוצים מאוד ברחבי העולם.

בשוק העולמי המתועש מקורים מדי שנה כ-1.5 מיליארד מ"ר של גגות רעפים, כ-50% רעפי חרס וכ-50% רעפי בטון.

==רעפי מרסיי==
באמצע המאה ה-19 הופיעו רעפי חרס מתועשים מדויקים וננעלים, אשר יוצרו בבלגיה ובצרפת. רעפים אלו אשר הגיעו גם לארץ ישראל וכונו כאן רעפי "מרסיי" החליפו בכל רחבי העולם את שיטות הקירוי המסורתיות. עם הזמן נבנו בארץ ישראל מספר מפעלים לייצור מקומי של רעפי מרסיי, בעיקר על ידי הקהיליה הטמפלרית בירושלים.

==גלריית תמונות==
{| align=center
|<gallery widths="200" heights="170">
קובץ:Roof Tiles in the rain.jpg|גג רעפים בגשם
קובץ:Aretiers.a.oreillons.png|פרט של פינת גג רעפים
קובץ:Madaba map.jpg|גגות רעפים אדומים בירושלים במאה השישית לספירה, מפת מידבא
קובץ:Zakopane-schronisko-2.jpg|הגג בעל השטח הגדול ביותר של רעפי עץ באירופה, זאקופנה בפולין
קובץ:PikiWiki Israel 68532 the first house in degania.jpg|בתים עם גגות רעפים בקיבוץ דגניה, בשנת 1912
</gallery>
|}

==קישורים חיצוניים ==

* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חומרי בניין
קטגוריה:גגות
חלבון כימרי

חלבון כימרי או כימרה הוא חלבון מלאכותי שהונדס בשיטות ביולוגיה מולקולרית ממספר רצפי DNA השייכים לגנים המקודדים לחלבונים שונים, וייתכן אף שמקורם ביצורים שונים. מקור השם בכימרה מהמיתולוגיה היוונית, המתוארת כמורכבת מחלקי גוף של חיות שונות.

==דוגמאות==
* לחלבונים כימרים שימושים מדעיים וקליניים שונים. שימוש נפוץ ברפואה הוא נוגדנים כימרים, כמו אווסטין או הרצפטין. חלבונים אלו מורכבים מאזור קושר האנטיגן (F<small>ab</small>) עכברי ואזור קבוע (F<small>c</small>) אנושי. על ידי שימוש בנוגדנים כימרים (או נוגדנים מואנשים) שומר הנוגדן על יכולת הקישור שלו לאנטיגן אך אינו מעורר תגובה חיסונית מצד הגוף כמו נוגדן עכברי רגיל.

* כשרוצים לסמן חלבון, ניתן לצרף לרצף הגנטי שלו גן מדווח, שיתורגם יחד איתו (לדוגמה GFP).

קטגוריה:שיטות חלבונים
קטגוריה:חלבונים
קטגוריה:נוגדנים
צ'אק פלאניוק

צ'אק פלאניוק

צ'אק פלאניוק (באנגלית: Chuck Palahniuk - מבוטא פָּאלֶנִיק; נולד ב-21 בפברואר 1962 בפסקו שבוושינגטון) הוא סופר ועיתונאי אמריקאי, מחבר הספר "מועדון קרב".

פלאניוק כתב את הספר "מועדון קרב" (באנגלית: Fight Club) אשר מתאר את מאבקם האלים של בני דור ה-X בקיום הריקני של העולם המודרני. הספר עובד לסרט שנקרא גם הוא "מועדון קרב" בבימויו של דייוויד פינצ'ר, שהיה לסרט פולחן מצליח. הספר נכתב בהשראת תקופה בחייו של פלאניוק בה עבד כנהג עבור חברה שסיפקה לקבוצות תמיכה שירותי הסעה. פלאניוק מספר כי מאחר שרבים מהנוסעים היו חולים סופנית, התרגל שאחת לתקופה נעלם במפתיע נוסע קבוע והסיבה - כך השכיל לגלות, הייתה כמעט ללא סייג - פטירתו של הנוסע. בעקבות עבודתו החל לסבול מקשיי שינה ומסהרוריות - מה שהוביל אותו בסופו של דבר, לכתוב את הספר. בשנת 2010, 14 שנים לאחר שיצא באנגלית, תורגם "מועדון קרב" לשפה העברית.

בדומה למועדון קרב, כל ספריו מדברים על אדם בודד המנסה למצוא דרך לתקשר עם שאר האנשים בעולם

מכל ספריו של פלאניוק רק "רדופים" ו"מועדון קרב" תורגמו לעברית.

במאי 1999 אביו של פלאניוק ובת זוגו, ריטה, נרצחו על ידי הגרוש שלה. פלאניוק התבקש לסייע בקביעת עונשו של האיש שהרג את אביו; הוא ביקש עונש מוות.<ref></ref>

פלאניוק הוא הומוסקסואל ומתגורר עם בן זוגו לחיים בסמוך לונקובר שבמדינת וושינגטון.

==ביבליוגרפיה==
===ספרים===
* 1996 מועדון קרב
* Survivor 1999
* Invisible Monsters 1999
* Choke 2001
* Lullaby 2002
* Diary 2003
* Fugitives and Refugees: A Walk in Portland, Oregon 2003
* Stranger Than Fiction: True Stories 2004
* 2005 רדופים
* Rant 2007
* Snuff 2008
* You Do Not Talk About Fight Club: I Am Jack's Completely Unauthorized Essay Collection 2008
* Pygmy 2009
* Tell-All 2010
* Damned 2011
* Invisible Monsters Remix 2012
* Doomed 2013
* Beautiful You 2014
* Make Something Up 2015
* Fight Club 2 2015-16
* Bait 2016

===סרטים===
* 1999 מועדון קרב
* 2008 עמוק בגרון
* Invisible Monsters 2010
* Romance 2012

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* מיקי לוי, [http://www.nrg.co.il/online/47/ART1/940/745.html סיפור מעלף: ראיון בלעדי עם צ'אק פלאניוק], nrg , 11/9/2009
* דור בביוף, [http://nuritha.co.il/he/node/10481/critic ביקורת על ספרו "רדופים"], אתר נוריתה

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אורגון
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1962
*
קרב כלבים

איור של קרב כלבים
קרב כלבים הוא מאבק המתנהל בין שני כלבים ביוזמת בעליהם.

הכלבים המשתתפים בקרבות הם בעיקר מהגזע אמסטף ופיטבול. קרבות כלבים היו נפוצים במאה ה-19 בקרב שכבות האצולה. הקרב מתנהל עד למותו של אחד הכלבים המשתתפים, בעוד הצופים מהמרים על התוצאה. בנוסף, ידוע על מדענים אשר התחרו ביניהם בעירוב זנים שונים של כלבים, ליצירת כלב הקרבות האולטימטיבי.

קרבות הכלבים התפתחו מאוחר יותר לקרבות חתולים, תרנגולים (מכאן הביטוי "קרב תרנגולים") וחיות מחמד אחרות. לאחרונה נודעה גם תופעה של קרבות כלבים מול חיות בר שנתפסות בטבע, כגון צבועים או חזירי בר.

כיום, רבים מוחים כנגד קיום קרבות הכלבים משום אכזריותם והם אף נעשו לא חוקיים במדינות רבות, ובהן ישראל. עם זאת, נערכים כל שנה מאות קרבות כלבים בחשאי.
Tosa Inu
==קישורים חיצוניים==

*

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספורט דמים
קטגוריה:ספורט כלבים
קטגוריה:תחרויות