ונסה ביקרופט

בביאנלה ה-52 של ונציה]]ונסה ביקרופט (באנגלית: Vanessa Beecroft; נולדה ב-25 באפריל 1969) היא אמנית פרפורמנס עכשווי אמריקאית, ילידת איטליה; היא יוצרת בנוסף צילום, וידאו ארט, פיסול וציור. ברבות מיצירותיה עשתה שימוש בדוגמנים מקצועיים, לעיתים כמעט עירומים או בעירום מלא, כדי לביים ״תמונה חיה (טבלו)״.<ref name="grove">Francis Summers. [http://www.oxfordartonline.com/subscriber/article/grove/art/T096699 Beecroft, Vanessa]. Grove Art Online. Oxford Art Online. Oxford: Oxford University Press. .</ref> היא עובדת בארצות הברית ומשנת 2009 חיה בלוס אנג׳לס.<ref name=":0"></ref> עבודותיה המוקדמות התמקדו במגדר והיו בעלות אופי אוטוביוגרפי; עבודתיה המאוחרות מתמקדות בגזע.<ref name=":4"></ref> משנת 2008 היא החלה לעבוד עם קניה ווסט על שיתופי פעולה ופרויקטים מסחריים.<ref name=":4" />

== ביוגרפיה ==
ונסה ביקרופט נולדה ב-25 באפריל 1969 בגנואה, איטליה וגדלה בסנטה מרגריטה ליגורה ובמאלצ׳זינה ליד אגם גארדה.<ref name=":13" /> שני הוריה היו מורים; היא נולדה לאם איטלקייה, מריה לואיזה ואב בריטי, אנדרו ביקרופט.<ref name=":4" /><ref name=":10"></ref><ref name=":13"></ref> אחרי שנולדה משפחתה עברה לזמן קצר להולנד פארק שבמערב לונדון.<ref name=":13" />

הוריה התגרשו כשהייתה בת שלוש והיא לא ראתה שוב את אביה או אחיה הצעיר עד שהייתה בת 15. אמה גידלה את ביקרופט לבדה בכפר באיטליה בבית טבעוני קפדני ללא מכוניות, ללא טלוויזיה וללא טלפון.<ref name=":13" /> בילדותה היא אושפזה בשל אכילת יתר של מזונות ספציפיים בניסיון לבצע ניקוי רעלים, והיא נאבקה בהפרעת אכילה.<ref name=":5"></ref><ref></ref>

מ-1988 עד 1993 למדה באקדמיה לאמנות בררה במילאנו, איטליה.<ref name=":1"></ref> תערוכת האמנות הראשונה שלה VB01 (1993) הייתה בגלריה במילאנו והציגה פרפורמנס עם סטודנטיות נוספות מאקדמיית בררה שלבשו את בגדיה וחלקו את "ספר האוכל" של ביקרופט, יומן המתעד את צריכת המזון שלה בין השנים 1985-1993<ref name=":1" /><ref name=":14"></ref> "ספר האוכל" תיעד את הרגלי האכילה הבולימית של ביקרופט<ref name=":3"></ref> והוזכר שוב בעבודתה המאוחרת.<ref name=":11"></ref>

היא עברה לארצות הברית ב-1996, בהזמנת סוחר האמנות ג'פרי דייטש.

== אמנות ==
נושאים נפוצים בעבודה כוללים משמעת עצמית (של הדוגמנים), מציצנות ויחסי כוח. יצירות האמנות של ביקרופט מבוססות לרוב על מיצג או מיצב עם דמויות אנושיות חיות. את המיצגים היא גם מתעדת בצילום ובווידאו ויצירות אלו נמצאות במוזיאונים לאמנות ואוספים רבים כולל המכון לאמנות של שיקגו,<ref></ref> המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA),<ref></ref>Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía,<ref></ref>Österreichische Galerie Belvedere,<ref></ref> Van Abbemuseum,<ref name=":7"></ref> ועוד.

=== מיצגי VB (1993–היום) ===
רבים ממיצגי ה-VB תועדו בספרו של דייב היקי VB 08-36 עבודות פרפורמנס של ונסה ביקרופט (2000)

שמות המופעים ממוספרו ברצף.<ref></ref> הדוגמניות קיבלו הוראות נוקשות להתנהגות במהלך המופעים. הן הונחו שלא להתעמת עם הקהל. הן לבשו מדים, או עירום או לבוש מינימלי, ונדרשו לעמוד במשך שעות, לעיתים קרובות בעקבים גבוהים ללא תזוזה או קשר עין. ביקרופט תמיד השתמשה בדוגמניות גבוהות, רזות וצעירות אותן כינתה "בנות", ללא קשר לגילן.<ref name=":11" /> בעבודות מאוחרות יותר, ביקרופט השתמשה באביזרי מעצבים או נעליים כאביזרים לדוגמניות.
* VB02, VB03, VB04 ו-VB08 התקיימו בשנת 1994 והציגו דוגמניות לבושות בפאות אדומות בוהקות (ייצוג מוגזם של צבע השיער של ביקרופט עצמה) ותחתונים לבנים. מופע VB08 (1994) התקיים ב-MoMA PS1 במוזיאון לאמנות מודרנית ניו יורק, תוך שימוש בדוגמניות לבודשות גרביונים ופאות אדומות בוהקות.
* מופע VB25 (1996) התקיים במוזיאון ואן אבה Van Abbemuseum באיינדהובן, הולנד, עם שבע נשים צעירות זהות במראה עם ריסים מזויפים ולק אדום, כל אחת לבושה בסוודר עם צווארון פולו, תחתונים לבנים, גרביונים ונעלי עקב.
* מופע VB35 (1998) התקיים במוזיאון גוגנהיים בניו יורק; עשרים נשים עמדו במוזיאון במשך שעתיים במעגל כדי לשקף את הארכיטקטורה של המבנה.<ref name=":11" /> 15 מהנשים לבשו ביקיני מעוטר באבנים נוצצות שעוצב על ידי טום פורד, וחמש מהנשים היו בעירום. זה היה מופע גדול יותר מעבודותיה הקודמות וקיבל סיקור בינלאומי.<ref name=":11" />
* מופע VB61, עדיין מוות! דארפור עדיין חירשת? Still Death! Darfur Still Deaf? (2007), אחתהמופעים הפוליטיים ביותר של ביקרופט, הוצג בביאנלה ה-52 בוונציה.<ref></ref> הוא כלל "כ-30 נשים סודאניות שעורן צבוע, שוכבות עם הפנים כלפי מטה על בד לבן על הקרקע, מדמות גופות שנערמו זו על גבי זו", וייצגו את רצח העם בדרפור, סודאן.<ref></ref>
* מופע VB65 (מרץ 2009) ב-Padiglione d'Arte Contemporanea (PAC) במילאנו, איטליה, כללה "סעודה אחרונה" של עשרים גברים מהגרים אפריקאים, לבושים בחליפות רשמיות (חלקם ללא נעליים), שותים מים, אוכלים עוף ולחם ללא סכו"ם.

=== עבודות נוספות ===
באוקטובר 2005, ביקרופט העלתה הופעת פרפורמנס בת שלוש שעות לרגל פתיחת חנות לואי ויטון, "Espace Louis Vuitton" בשאנז אליזה בפריז.<ref></ref> לאותו אירוע הציבה ביקרופט על מדפים דוגמנים שחורים ולבנים לצד תיקי לואי ויטון ב"אלפבית אנושי".<ref></ref><ref></ref> בשנת 2007 חברת לואי ויטון התנצלה בפני המעצב הגרפי ההולנדי Anthon Beeke על כך שחקו את העיצוב "Naked Ladies Alphabet" ללא הסכמתו.<ref></ref><ref></ref>

בשנת 2018, ביקרופט וקים קרדשיאן שיתפו פעולה בסדרת תמונות עירום של קרדשיאן שהוצגו ברשתות החברתיות לצורך השקת הבושם שלה, בעל "בקבוק בצורת גוף קרדשיאן".<ref name=":8"></ref>

== שיתופי פעולה עם קניה ווסט ==
מאז 2008, ביקרופט משתפת פעולה עם האמן Kanye West.<ref name=":9" /> הם החלו לעבוד יחד עם מסיבת האזנה ב־Ace Gallery, לוס אנג'לס עבור אלבומי המוזיקה של ווסט 808s ו- Heartbreaks. בשנת 2010, ביקרופט נבחרה כמנהלת קריאייטיב עבור הקליפ לשיר Runaway.<ref name=":9"></ref> בסיבוב ההופעות המוזיקלי של קניה ווסט Yeezus Tour (אוקטובר 2013 - ספטמבר 2014), ביקרופט עיצבה את התפאורות והכוריאוגרפיה.<ref name=":9" /> ביקרופט עבדה על הקליפ של ווסט בבימויו של ספייק ג'ונזה לשיר "Only One" משנת 2014.<ref name=":9" /> בשנת 2014, ביקרופט הרכיבה ובנתה את טקס החתונה של קים קרדשיאן וקניה ווסט.<ref name=":8" />

בפברואר 2015, ווסט פתח בקריירת עיצוב אופנה עם Yeezy עונה 1, תחת הלייבל של אדידס וביקרופט ביימה את מופע הפרפורמנס. Beecroft המשיכה לעבוד על Yeezy עונה 2 (ספטמבר 2015), Yeezy עונה 3 (פברואר 2016), ועל Yeezy עונה 4 (ספטמבר 2016).<ref name=":9" />

ביקרופט טענה שהייתה עובדת במשרה מלאה עבור ווסט עד 2016, אז השתנה תפקידה והיא הפכה לעובדת במשרה חלקית.

ב-2019 היא שיתפה פעולה עם ווסט בשתי הופעות מבוססות אופרה, נבוכדנצר ומרי.<ref></ref><ref></ref>

== מחלוקות ==
עבודות הפרפורמנס שלה על מגדר זכו לעיתים קרובות לביקורת על היותן "הצהרה פוסט-פמיניסטית על אופנה או נטייה לדרך ראייה מושחתת".<ref name=":12"></ref> הצלם קולייר שור ציין, "ביקרופט מתעניינת באסתטיקה של איך נשים נראות כשמסתכלים עליהן, והפרויקטים המודעים לגוף שלה מעודדים ניכור בין דוגמנית, אמנית וקהל".<ref name=":6"></ref> עבודתה של ביקרופט עם דוגמניות עירומות חיות משתמשת לעיתים קרובות בסוג מסוים של מודל, עם "אידיאליזציה" מערבית של הגוף הנשי, כל הדוגמניות רזות, גבוהות וצעירות באופן אחיד. בחירות אלו זכו לביקורת כמזיקות, מעוותות ומתאימות לסטריאוטיפים מגדריים.

ביקרופט צוטטה בראיון בשנת 2016, "חילקתי את האישיות שלי. יש את ונסה ביקרופט נקבה לבנה אירופאית, ואז יש את ונסה ביקרופט בתור קניה, זכר אפרו-אמריקאי".<ref name=":19"></ref><ref name=":17"></ref> עבודתה המאוחרת עוסקת בגזע, והיא התבטאה בסדרה של הערות חסרות רגישות בראיונות.<ref name=":17" /><ref></ref>

הניסיון הכושל של ביקרופט לאמץ תאומים סודנים היה נושא לסרט תיעודי The Art Star and the Sudanese Twins (2008) מאת פיטרה ברטקלי, שנכלל בתחרות הקולנוע התיעודי העולמי של פסטיבל סאנדנס.<ref name=":2"></ref> הסרט מציג את ביקרופט כ"מודעת לעצמה בצורה צבועה, נרקיסיסטית" ומתאר את "הציטוטים המזיקים וההתנהגות המזעזעת" שלה כשהיא מנסה לאמץ את היתומים לשימוש בתערוכת אמנות.<ref name=":2" /> <ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צילום עירום
קטגוריה:ציירות איטלקיות
קטגוריה:צלמים איטלקים
קטגוריה:אמניות מיצג
קטגוריה:אמני מיצג
קטגוריה:צלמות אמריקאיות
קטגוריה:צלמים אמריקאים
קטגוריה:ילידות 1969
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1969