OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
שקמים

בית ספר שדה שקמים הוא בית ספר שדה של החברה להגנת הטבע בישראל, הממוקם ליד היישוב ניצן, וקיבוץ ניצנים, במישור החוף הדרומי של מדינת ישראל.

==מקור השם "שקמים" ==
בית הספר נקרא כך על שם עצי השקמה הענפים הצומחים באזור. שקמים אלה הן חלק משדרת עצי פרי ובוסתנים שנשתלו לאורך דרך החוף העתיקה שהובילה מעזה ועד לתל אביב של ימינו.

==סיפור המקום==

בית הספר הוקם ב-1983 ויושב בבית שזכה לכינוי "הארמון". זהו בית באר שהוקם ב-1917 על ידי ערבי אפנדי אמיד. בית הבאר הכיל באר בקומתו הראשונה, חלל לאיסוף ואריזת תפוזים, אותם גידל בפרדסים סביב ביתו, וחדרי מגורים ומרפסות למגוריו ומגורי ארבע נשותיו וילדיו.

בשנת 1942 רכשה קק"ל את הבית והאדמות שסביבו. בחנוכה 1943 התיישבה במקום קבוצת ניצנים - קבוצת עולים יוצאי רומניה, ופולין. חברי הקבוצה שמנו כ-70 חברים בחרו בניצנים כיוון שהייתה זמינה להתיישבות מיידית, והייתה קרובה לים, ממנו קיוו להתפרנס מדיג ולהביא מעפילים. ואכן, בשנת 1947, סייעו חברי הקיבוץ בהעלאת ספינת המעפילים שבתאי לוז'ינסקי לחוף הצמוד לקיבוץ.

==הקרב על ניצנים==

תוכנית החלוקה של האו"ם בשנת 1947 נכללה ניצנים בגבולות המדינה הערבית. כמו שאר היישובים שהוצאו מגבולות המדינה היהודית של ההכרזה, החליטו אנשי ניצנים שלא לנטוש את יישובם ולהילחם עליו.

בעת התקדמות צבא מצרים לעבר תל אביב במלחמת השחרור, נכבש הקיבוץ על ידי הצבא המצרי. הצבא המצרי היה מצויד בטנקים ובארטילריה ונהנה מסיוע אווירי, ומולו עמדו חברי הקיבוץ ותגבורת שנשלחה אליהם כשהם מצוידים בנשק דל. לאחר שרבים מלוחמי ניצנים נהרגו בקרב, ב-7 ביוני 1948, התבצרו אחרוני הלוחמים בתוך "הארמון", ולאחר 14 שעות לחימה ו-33 הרוגים, נכנעו תושבי ניצנים ונלקחו בשבי המצרי למשך 9 חודשים. בקרב זה השתתפו שלוש נשים לוחמות. אחד מהסיפורים המפורסמים מקרב זה הוא סיפורה של אחת הלוחמות בקרב, מירה בן-ארי שהפגינה בגבורתה רוח לחימה, גאווה והקרבה עצמית, הפך למיתוס האישה הלוחמת.

סמוך לסוף מלחמת העצמאות, בנובמבר-דצמבר 1948, כבש צה"ל את האזור מחדש. שלדי הלוחמים נאספו ונקברו בקבר אחים בבית הקברות ב"ניצנים הישנה", ולאחר המלחמה הוקם הקיבוץ מחדש 3 ק"מ דרומה משם.

==במתחם בית הספר==
טיול בחולות
* ה"ארמון" - בית הפרדס הישן שהפך למבנה הקיבוץ וכיום הוא מבנה היסטורי מוכר לשימור.
* עמדות משוחזרות מימי תש"ח ואנדרטאות לזכרם של לוחמי ניצנים שנפלו במלחמת השחרור כולל אנדרטת קבר האחים המספרות של סיפורם של לוחמי הקיבוץ במלחמה.
* אנדרטת הברונזה "יד לאישה הלוחמת", המוקדשת לנשים הלוחמות בקרב ניצנים ולנשים הלוחמות במערכות הביטחון בישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:בתי ספר שדה
בית ספר שדה

[[בית ספר שדה אילת]]
[[בית ספר שדה הר מירון]]
[[בית ספר שדה הר הנגב]]
[[בית ספר שדה שדה בוקר]]
[[בית ספר שדה חצבה]]
בֵּית סֵפֶר שָׂדֶה (נטבע במקור כמרכז הדרכה של החברה להגנת הטבע) הוא מוסד שמטרתו העיקרית היא לספק מקומות לינה ושירותי הדרכה עבור המטיילים השונים, וכן, מנוהל על ידי החברה להגנת הטבע. 

כיום, ישנם כ-12 בתי ספר שדה ברחבי ישראל, הפרושים בשטחי טבע מהחרמון ועד אילת. 9 מתוכם כוללים שירותי אירוח ולינה. כמו כן, שני מוסדות נוספים בישראל אשר מגדירים את עצמם כבית ספר שדה ואינם שייכים לחברה להגנת הטבע הם בית ספר שדה כפר עציון ובית ספר שדה שער הגיא במושב בית מאיר. 

== היסטוריה ==
ראשית הוקם בית ספר שדה בעין גדי ב-1960 וב-1963 הוקם בשדה בוקר בית ספר שדה נוסף. בשנת 1966 היו בישראל שבעה בתי ספר שדה: עין גדי, שדה בוקר, אילת, חוף הכרמל, הר מירון, גליל מערבי ובמושב בר גיורא. בחצי האי סיני הוקמו בשנות ה-70 בתי ספר שדה בשארם א-שייח' בימית ובסנטה קתרינה שפעלו עד לפינוי האזור ב-1981. ב-1975 הוקם בית ספר שדה בעפרה.

== פעילות ==
בתי ספר שדה ממוקמים בלב הטבע הישראלי, במקומות מרכזיים בעלי נוף ייחודי ובסמיכות רבה למסלולי טיול אהובים ומעניינים. מדריכי החברה להגנת הטבע, צעירים ובוגרים, אשר נמצאים בבתי ספר שדה, מחוברים לשטח ולמתרחש בו ומלווים את המטיילים בין שבילי הטבע והנוף שבאזור.

בכל שנה מתארחים בבתי ספר שדה אלפי מטיילים: משפחות, תלמידי בתי ספר, צעירים ומבוגרים וזוכים להדרכה על ידי המדריכים אשר מתמחים בתחומם ובאזורם. 

חלק מהטיולים השנתיים של בתי-ספר תיכון בישראל המתקיימים במסגרת שיעור של"ח, שנמשכים מספר ימים ודורשים ארגון מקומות לינה ושירותי הדרכה, משתמשים בשירותיהם של בתי-ספר שדה לצרכים אלו. בתי-ספר שדה משמשים גם כמרכזי לימוד עבור קורסי שדה אוניברסיטאיים, וכמרכזי הדרכה למטיילים. בחלק מבתי ספר השדה מתקיימים גם חוגי נוער.

== בתי ספר שדה ==

* בית ספר שדה חרמון - בית ספר שדה זה משמש בסיס יציאה לטיולים בהר החרמון, ומספק הדרכה לתנועה ולשהייה בשלג. 
* בית ספר שדה גולן
* בית ספר שדה הר מירון 
* בית ספר שדה אלון התבור 
* בית ספר שדה אכזיב 
* בית ספר שדה עפרה (יחידת הדרכה בלבד) 
* בית ספר שדה שקמים (יחידת הדרכה בלבד) 
* בית ספר שדה שדה בוקר
* בית ספר שדה חצבה 
* בית ספר שדה הר הנגב 
* בית ספר שדה עין גדי - בית ספר שדה הראשון בישראל. 
* בית ספר שדה אילת - בית ספר שדה הדרומי ביותר בישראל.

==לקריאה נוספת==
* עשהאל בן-דוד, "והגדת לבנך..." : סיפורם של בתי ספר שדה של החברה להגנת הטבע, הוצאת החברה להגנת הטבע, 1999.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.teva.org.il/?CategoryID=356 רשימת בתי-ספר השדה של החברה להגנת הטבע]
* 
* 
* מיכאל יעקובסון: [https://michaelarch.wordpress.com/2018/11/03/%D7%A1%D7%99%D7%91%D7%95%D7%91-%D7%91%D7%91%D7%99%D7%AA-%D7%A1%D7%A4%D7%A8-%D7%A9%D7%93%D7%94-%D7%91%D7%A9%D7%90%D7%A8%D7%9D-%D7%90-%D7%A9%D7%99%D7%99%D7%97/ סיבוב בבית ספר שדה בשאם א-שייח'], באתר "חלון אחורי", 3 בנובמבר 2018
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:החברה להגנת הטבע
קטגוריה:ישראל: תיירות
קונצ'רטו לכינור של ברהמס

הקונצ'רטו לכינור ברה מז'ור של יוהנס ברהמס, אופוס 77, הוא אחד הידועים ביותר בכל הקונצ'רטי לכינור.

היצירה נאמנה לצורת הקונצ'רטו הסטנדרטית, שלושה פרקים במתכונת של מהיר-איטי-מהיר:
# אלגרו מה נון טרופו
# אדאג'ו
# אלגרו ג'וקוזו, מה נון ויוואצ'ה

במקורה תוכננה היצירה בארבעה פרקים, כמו הקונצ'רטו השני לפסנתר. הפרקים האמצעיים, שאחד מהם תוכנן כסקרצו, הוחלפו במה שברהמס כינה "אדאג'ו חלוש". 

היצירה נכתבה בשנת 1878 לכנר יוזף יואכים, ידידו של ברהמס, שהקדיש לו את הקונצ'רטו. ברהמס התייעץ עם יואכים בכתיבת תפקיד הסולו לכינור. הקדנצות המוכרות ביותר שנעשה בהם שימוש ביצירה הן של יואכים, אם כי לא מעט אנשים סיפקו חלופות, ביניהם ליאופולד אאואר, מקס רגר ופריץ קרייזלר.

ביצוע הבכורה של הקונצ'רטו היה בלייפציג, ב-1 בינואר 1879. תיקונים שונים נעשו ביצירה בין מועד זה להוצאתה לאור על ידי פרית זימרוק בהמשך אותה שנה.

הביקורות לגבי היצירה היו מעורבות: המנצח הנס פון בילוב אמר, שיותר משהיצירה נועדה לכינור, היא "נגד הכינור". הנריק וייניאבסקי הגדיר את היצירה "בלתי ניתנת לנגינה", והכנר הווירטואוז פבלו סרסטה סירב לנגן אותה, משום שלא היה מוכן "לעמוד שם כשהאבוב מנגן את המלודיה היחידה ביצירה."
 
בניגוד לביקורות הללו, מאזינים בני ימינו מרגישים לא פעם, שברהמס לא השתדל באמת לייצר מכשיר נוח להפגנת וירטואוזיות, כפי שאולי ציפו ממנו בני זמנו; לברהמס היו יעדים מוזיקליים רמים יותר. ביקורות דומות מושמעות כלפי קונצ'רטי לכלי מיתר של מלחינים גדולים אחרים, כמו הקונצ'רטו לכינור של בטהובן או "הרולד באיטליה" של הקטור ברליוז. 

==דרישות טכניות==
הקונצ'רטו לכינור נחשב לאחת היצירות החשובות ביותר ברפרטואר לכינור. הדרישות הטכניות מן הסולן קשות מאוד, תוך שימוש נדיב בצלילים כפולים, באקורדים שבורים, במעברי סולמות מהירים ובגיוון ריתמי. אפשר לייחס את הקושי לכך, שברהמס היה בעיקר פסנתרן (הסבר אפשרי גם לתביעות הטכניות, שצ'ייקובסקי מעמיד בקונצ'רטו שלו לכינור). 

הבחירה של ברהמס ברה מז'ור לקונצ'רטו שלו רבת משמעות. הואיל והכינור מכוון סול-רה-לה-מי, המיתרים הפתוחים, בהדהוד סימפתטי, מוסיפים ברק לצליל. סביר להניח שזו הסיבה לכך שסולם זה משמש בעוד כמה קונצ'רטי, למשל של בטהובן ושל צ'ייקובסקי. 

ברהמס כתב עוד שלושה קונצ'רטי: הקונצ'רטו לפסנתר מס' 1 (1859), הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (1881) והקונצ'רטו הכפול (1887) לכינור, צ'לו ותזמורת.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:קונצ'רטי
קטגוריה:יצירות לכינור
קטגוריה:יצירות מאת ברהמס
אדאמה

אדאמה (באמהרית: ኣዳማ, באורומו: Adaamaa, ידועה גם בשמה הקודם נצרת או נזארת - באמהרית: ናዝሬት, על שם העיר המקראית נצרת) היא עיר באתיופיה ועיר הבירה הנוכחית של מחוז אורומיה. היא ממוקמת כ-100 קילומטרים דרומית מזרחית לאדיס אבבה באזור מזרח שוואה שבמחוז אורומיה. העיר ממוקמת מערבית לקו שבר גאולוגי, והשבר הסורי אפריקני ממזרח. אוכלוסיית העיר, נכון לשנת 2005, היא כ-228,623 תושבים. היא אחת הערים הגדולות באתיופיה, ואוכלוסייה בוורדאה (תת מחוז) שבו ממוקמת העיר כ-422,490.

== סקירה ==
אדאמה היא מרכז תחבורה חשוב. היא ממוקמת על הכביש בין אדיס אבבה לדירה דאווה. מספר גדול של משאיות משתמשות בכביש על מנת להעביר סחורות מנמלי העיר ג'יבוטי שבמדינת ג'יבוטי והעיר אסאב שבאריתריאה (לאחרונה אתיופיה אינה משתמשת בנמלים שבאריתריאה, בגלל מלחמת אריתריאה-אתיופיה). העיר שוכנת גם על מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי, אך חלק זה של המסילה אינו פעיל בהווה. בעיר ישנה גם אוניברסיטה (שבעבר הייתה מכללה טכנולוגית).

== היסטוריה ==
הקיסר היילה סלאסי קרא לעיר על שם העיר נצרת שבישראל, והשם הזה שימש את העיר עד המאה ה-20. שמה הרשמי של העיר שונה בשנת 2000 בחזרה לשם "אדאמה" בשפת האורומו, אם כי השם הישן "נצרת" נמצא עדיין בשימוש.

בתחילת המאה ה-21, הממשלה האתיופית העבירה את עיר הבירה של מחוז אורומיה מהעיר פינפינה לעיר אדאמה, בצעד שנוי במחלוקת. מתנגדי העברה טוענים שהממשלה האתיופית רוצה להפוך את העיר אדיס אבבה למובלעת בתוך מחוז אורומיה, אך תומכי העברה טוענים שמעבר זה יאפשר לפתח את התרבות, ההיסטוריה והשפה של עם האורומו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אורומיה
קטגוריה:אתיופיה: ערים
קטגוריה:מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי
קטגוריה:מדינות אתיופיה: ערי בירה
שדה תימן

מנחת שדה תימן (מכונה גם מנחת באר שבע), ממוקם כ-10 קילומטר צפונית מערבית לבאר שבע, ומשמש לתעופה קלה, דאייה, כבית ספר לצניחה והפעלותיה, ולפעילות פרטית. בשדה חונים בעיקר מטוסים פרטיים מונעי מדחף, ומתקיימת בו פעילות דאונים בסופי שבוע ובחגי ישראל ואז"מים. השדה גם משמש בסיס לחברת "תלם" העוסקת בריסוס, צניחה חופשית במסגרת מועדון הצניחה "סקייכיף", מסוק כוננות פינוי רפואי של מד"א (המופעל על ידי חברת "להק תעופה") ו"אחזקות 2000" – מכון בדק תעופתי של חברת עיט.

==היסטוריה==
===בתקופת המנדט הבריטי===
השדה הוקם על ידי הבריטים בתחילת שנות הארבעים, לקראת אפשרות של התקדמות הנאצים מהמדבר המערבי מזרחה. ניתן לראות במקום שרידי האנגרים (מבני אחסון) מתקופת המנדט.
ממוזער

===לאחר קום המדינה===
במבצע סיני שימש השדה כבסיס פריסה קדמי לטייסת המוסטנג של חיל האוויר.

בשנת 1958 החלה חברת ארקיע להפעיל טיסות יומיות מהשדה בקו באר שבע–אילת ובקו באר שבע–תל אביב, באמצעות מטוסי DC-3 דקוטה. אולם לאחר שנתיים הם הופסקו מאחר שהאבק שעלה מהמסלול, שהיה לא סלול באותה עת, פגע במנועי המטוסים. בשנת 1964, חודשו הטיסות לזמן קצר לאחר שהמסלול עבר שיפוץ קל.

בשנת 1969, קיבלה חברת "אלרום נתיבי אוויר" אישור לפעול בשדה.

בשנת 1974, החלה חברת ארקיע שוב להפעיל טיסות יומיות מהשדה בקו באר שבע–אילת באמצעות מטוס איילנדר והטיסה עובדי מפעלי ים המלח למנחת נווה זוהר.

לקראת סוף שנות ה-90, חברת עיט הפעילה במשך זמן קצר את קו באר שבע–אילת ובמשך זמן קצר מאוד את קו באר שבע–תל אביב, אך הם נסגרו אחרי חודשים ספורים עקב חוסר ביקוש, שנגרם גם עקב השיפור הרב במערכת הכבישים בישראל בעשורים שחלפו מאז הפעלת קוי תעופה אלו בעבר.

===שדרוג המנחת===
בשנת 2001 יזם שר התחבורה, אפרים סנה, את שדרוג המנחת, שופץ מסלול ההמראות והנחיתות, הקמת מגרש חניה לכלי רכב ושיפור אמצעי הביטחון והבטיחות במנחת. כמו כן הוחלט להעבירו להפעלה באמצעות חברת תעופה ולא על ידי רשות שדות התעופה. השדרוג בוצע בשנת 2003 והפעלת המנחת על ידי עיט שירותי תעופה ותיירות החלה.

החל משנת 2002, מדי שנה בחול המועד סוכות נערך בשדה תימן אווירועיט – פסטיבל תעופה ואקסטרים (נגב על הגובה). לאווירועיט שותפים הרשות לפיתוח הנגב, המועצה האזורית בני שמעון וחברת עיט שרותי תעופה. בתוכנית נכללים מפגני אוויר ובהם מטוס האקסטרה 300 של מיקי גולן המבצע מפגן אווירובטיקה, מפגני דאונים ממונעים, מפגני צניחה, מפגני טיסנים, עפיפוני קרב, כדורים פורחים וסה"כ כ-120 כלי טיס.

==בסיס שדה תימן==

מצפון וממערב למסלול הנחיתה ממוקם בסיס צבאי, בו שוכנת מפקדת חטיבת גבעתי. במקום רוכזו עצורים ממבצע עופרת יצוקה, מבצע צוק איתן ומלחמת חרבות ברזל. משנת 2021 יש בבסיס גם מפקדה חלופית של מנהלת התיאום והקישור של עזה, שאמורה לתפקד בשעת חירום בגבול העזתי.

ממוזער

==גלריה==
<gallery>
קובץ: BeerShevaAerodrome.jpg|תרשים מנחת שדה תימן
קובץ:Hardened Aircraft Shelter Sde Teman 006.jpg|שרידי דת"ק בריטי בשדה תימן
קובץ:Mg-extra300l-9.jpg
קובץ:DATAK2.jpg| שרידי דת"ק בריטי ומסלול ההסעה אליו
קובץ:Sde Teiman3.jpg| מטוס על רקע דת"קים בריטיים
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.airliners.net/search/photo.search?front=yes&maxres=500&keywords=llbs תמונות המנחת] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:בסיסי חיל האוויר המלכותי בארץ ישראל
קטגוריה:בסיסי חיל האוויר המלכותי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראל: שדות תעופה
קטגוריה:הנגב: שדות תעופה ומנחתים
קטגוריה:אתרי מורשת במחוז דרום
קטגוריה:באר שבע: תחבורה
קטגוריה:מועצה אזורית בני שמעון
קטגוריה:תאונות
יהוכל בן שלמיהו

יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ בן שבי (גם יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה, יוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ) היה שר בממלכת יהודה אשר פעל בירושלים סמוך לחורבן בית המקדש הראשון (587 לפנה"ס), בשירות צדקיהו, המלך האחרון של יהודה.

הוא מוזכר פעמיים בספר ירמיה, וכן שמו מופיע על חותם טביעה שנמצא במבנה האבן הגדול בעיר דוד על ידי משלחת בראשות הארכאולוגית אילת מזר מהאוניברסיטה העברית. הוא אחד ממספר דמויות מקראיות אשר קיומן אושש ממקורות ארכאולוגיים, בהם אחאב המלך וגמריהו בן שפן. בשנת 2008, באותו אתר, נמצאה טביעת החותם של שר נוסף בשירות צדקיהו בשם גדליהו בן פשחור.

יהוכל ואביו שלמיהו, הם חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.

== מקורות ==
* ירמיה לז, ג: וַיִּשְׁלַח הַמֶּלֶךְ צִדְקִיָּהוּ אֶת-יְהוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָה וְאֶת-צְפַנְיָהוּ בֶן-מַעֲשֵׂיָה הַכֹּהֵן אֶל-יִרְמְיָהוּ הַנָּבִיא לֵאמֹר: הִתְפַּלֶּל-נָא בַעֲדֵנוּ אֶל-ה' אֱלֹהֵינוּ.
* ירמיה לח, א-ד: וַיִּשְׁמַע שְׁפַטְיָה בֶן-מַתָּן וּגְדַלְיָהוּ בֶּן-פַּשְׁחוּר וְיוּכַל בֶּן-שֶׁלֶמְיָהוּ וּפַשְׁחוּר בֶּן-מַלְכִּיָּה אֶת-הַדְּבָרִים אֲשֶׁר יִרְמְיָהוּ מְדַבֵּר אֶל-כָּל-הָעָם לֵאמֹר... וַיֹּאמְרוּ הַשָּׂרִים אֶל-הַמֶּלֶךְ, יוּמַת נָא אֶת-הָאִישׁ הַזֶּה...
* חותם ממבנה האבן הגדול: <br />ליהוכל.ב<br />נ. שלמיהו<br />בנ. שבי

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.tora.us.fm/tnk1/dmut/dmut/1189.html "דף הבית" של יהוכל בן שלמיה] באתר הניווט בתנ"ך
* [http://www.taipeitimes.com/News/feat/photo/2005/08/06/2005040242 צילום של חותם "ליהוכל בן שלמיהו בן שבי"] ב-Taipei Times

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר ירמיהו
קטגוריה:אישים בתנ"ך המוזכרים במקורות חיצוניים
קטגוריה:אישי תנ"ך שממצאים ארכאולוגיים פורשו כשייכים להם
קרמבולה

קרמבולה (שם מדעי: Averrhoa carambola. מכונה פרי כוכב או כוכבית) הוא עץ פרי קטן עד בינוני, תדיר-ירק, מוצאו מהארצות הטרופיות של דרום-מזרח אסיה. משתייך למשפחת החמציציים.
== מאפיינים ==
פרי הקרמבולה, על מגוון זניו, נפוץ מאוד בארצות מוצאו ומשמש כפרי מאכל חשוב, בדרום סין ובצפון הודו, במאלאיה, בתאילנד, בווייטנאם, בברזיל ובאיי הפיליפינים, ובארצות נוספות. בכל ארץ הוא זכה לשם ייחודי משלו. פרי הקרמבולה נאכל בארצות אלה גם כפרי וגם כירק חמוץ ומשמש לעיתים גם כירק לשימורים.

צורת הפרי של הקרמבולה היא כוכב, משום כך יש המשתמשים בו לקישוט של מאכלים אחרים והוא מוגש כמעדן במסעדות שונות. עץ הקרמבולה רגיש מאוד לקור ולרוחות, ומשום כך מגדלים אותו בחלקות מוגנות או בבתי-צמיחה. בארצות מוצאו מוכרים טיפוסים וזנים שונים של העץ, מחמוצים מאוד ועד לתפלים (חסר טעם) ומתקתקים. הזנים נבדלים זה מזה לא רק במידת מתיקותם, אלא גם בצבעם, הנע מלבן ולבנבן ועד לכתום.

פרי הקרמבולה מבשיל בארצות הטרופיות כמה פעמים בשנה. העונה העיקרית משתנה על פי המקום הגאוגרפי. העץ קטן, נוח לעיצוב, מניב שפע פרי מן השנה השנייה או השלישית, ומתרבה על ידי זרעים. הוא עשיר בויטמינים, בעיקר ויטמין C וויטמין A, ומשמש למטרות מאכל רבות ומגוונות: מאכל טרי, שימורים, תוסף למשקאות קלים ובסיס למשקאות חריפים.

== רעילות ==
כצמחים נוספים ממשפחת החמציציים, פירותיו עשירים בחומצה אוקסלית, הרעילה במינונים גבוהים. ישנם דיווחים על הרעלות שמהם סבלו אנשים שעברו דיאליזה וחולים במחלות כליות, שנגרמו על ידי הנוירו-טוקסין קאראמבוקסין הנמצא בפרי.

רעלן זה מסונן על ידי הכליות באנשים בריאים, אך חולים במחלות כליות עלולים להראות תסמינים קשים, ידוע אף על מקרי מוות בעקבות שתיית מיץ הפרי או אכילתו.

==הקרמבולה בארץ ישראל== 
עצי קרמבולה ראשונים ניטעו בארץ כבר בשנות השלושים של המאה העשרים אבל במשך שנים רבות הקרמבולה בארץ נחשב לאגדה. החל משנות השבעים גידול הקרמבולה התפתח, ניטעו גם עצים בודדים רבים וכן חלקות ניסיון קטנות. הזן הנפוץ בארץ הוא גולדן סטאר. גידול הקרמבולה טרם פרץ לייצוא, אבל נעשים ניסיונות שונים כדי למצוא זני קרמבולה מתאימים לגידול בארץ למטרת ייצוא.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:פירות טרופיים
קטגוריה:חמציציים
קטגוריה:עצים ביערות גשם טרופיים בדרום-מזרח אסיה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
ליידי נץ

ליידי נץ (באנגלית: Ladyhawke) הוא סרט פנטזיה בבימוי ריצ'רד דונר על פי תסריט מאת אדוארד קמרה, שיצא ב-1985. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, וזכה בשני פרסי סאטורן בקטגוריות התלבושות וסרט הפנטזיה הטוב ביותר.

==עלילה==
באיטליה של ימי הביניים, פיליפ גסטון (מתיו ברודריק), המכונה "העכבר", הוא היחיד שהצליח לברוח מכלא העיר אקווילה. "העכבר" שכמעט נתפס שוב על ידי חיילי הבישוף (ג'ון ווד) ששולט בעיר, מצליח להתחמק ברגע האחרון בעזרת קפטן אטיין נבאר (רוטגר האוור). זה האחרון משוטט בארץ בלוויית סוסו הנאמן ונץ.

נבאר מגלה עניין ב"עכבר" על שברח מהכלא, ודורש את עזרתו בפריצה בחזרה לכלא ואל תוך העיר. "העכבר" לא מגלה עניין בהצעתו של נבאר אך מצטרף אליו בכל זאת. נבאר מנחה אותו שלא להתקרב את מקום משכבו בלילות ולהיזהר מהזאב השחור. במקביל הנץ נעלם עם שקיעה ובמקביל אישה מסתורית ומדהימה ביופייה בשם איזבו (מישל פייפר) מופיעה בלילות. "העכבר" מבין שאיכשהו נבאר הוא הזאב השחור שמופיע בלילות, ואילו איזבו היא הנץ המלווה אותם בדרכם בימים. נבאר מתכנן לרצוח את הבישוף ובכך לשים קץ לקללה. הבישוף האכזר שולח צייד להרוג את הזאב השחור המסתובב בלילות לצד אישה יפה (נבאר ואיזבו). לאחר שאיזבו (כשהיא בצורת נץ) נפגעת מחץ, הם מתארחים אצל ידיד ותיק - הנזיר אימפריוס דה-מונק (לאו מקרן) שמטפל בה. אז מגלה "העכבר" את הסוד שבצילו חיים נבאר ואיזבו; השניים קוללו על ידי הבישוף שהתאהב באיזבו ורצה בה לעצמו, בעוד לבה היה נתון כבר לקפטן נבאר. הבישופ הטיל עליהם קללה כי איזבו תעביר את ימיה כנץ, ונבאר יעביר את לילותיו כזאב שחור, ובכך למנוע מבני הזוג לראות ולפגוש זה את זה, כבני אדם. עוד הוא מגלה שהנזיר הוא זה שבגד בזוג וסיפר על אהבתם לבישוף. אך כעת הנזיר מספר ל"עכבר" כי מצא דרך לשחררם מהקללה: עליהם לעמוד מול הבישוף ב"לילה ללא יום ויום ללא לילה", וכך תוסר הקללה. האב מזהיר את נבאר כי רצח הבישוף יגרום לקללה להימשך לנצח. אך קפטן נבאר דוחה את דברי הנזיר ומתכנן להמשיך במשימתו.

הנזיר מצטרף אליהם במסעם אל אקווילה. לאחר שהצליחו להיכנס לעיר, מצווה קפטן נבאר על אימפריוס הנזיר להרוג את הנץ כאשר ישמע את פעמוני הכנסייה (הוא מעריך שהדבר יציין את כישלונו ומקווה אז להתאחד עם אהובתו לאחר מותם), נבאר עוטה עליו את מדיו מימי היותו מפקד משמר הבישוף (טרם הוטלה הקללה).
קפטן נבאר פורץ לכנסייה, ורגע לפני הסתערותו על הבישוף, מתחיל ליקוי חמה. הוא מגלה לחלחלתו שהנזיר השיכור צדק וייתכן "לילה ללא יום ויום ללא לילה". באותו רגע מתחילים לצלצל פעמוני הכנסייה. נבאר המשוכנע שהנזיר הרג את הנץ, מתכוון להרוג את הבישוף בכל זאת. אך ברגע האחרון איזבו נכנסת לכנסייה, לאחר שהנזיר לא היה מסוגל להרוג אותה. וכך לאחר שנתיים תמימות של חיים בצל הקללה, עומדים שניהם גבר ואישה מול הבישוף ומשתחררים ממנה.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1985
קטגוריה:סרטי פנטזיה
קטגוריה:סרטי הרפתקאות
קטגוריה:סרטים רומנטיים
קטגוריה:סרטי האחים וורנר
קטגוריה:סרטי פוקס המאה ה-20
קטגוריה:סרטי מישל פייפר
קטגוריה:סרטים זוכי פרס סאטורן: פנטזיה
אוגוסטו פרגוזו

אָוּגוּסטוֹ טאסו פרגוזו (בפורטוגזית: Augusto Tasso Fragoso; 28 באוגוסט 1869, סאו לואיס - 20 בספטמבר 1945) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי. כיהן בתפקיד ראש ממשלת ברזיל בשנת 1930, בין הדחתו של הנשיא וושינגטון לואיס להשבעתו של ז'טוליו ורגאס.

מוצאו של פרגוזו במשפחה שהיגרה מפורטוגל לברזיל. הוא היה בן דודו של אושקר קרמונה נשיא הדיקטטורה הלאומית הפורטוגזית. פרגוזו נולד בעיר סאו לואיס, מחוז (כיום מדינת) מרניאו, האימפריה הברזילאית בשנת 1869. הוא עלה בדרגות הצבא ונותר נאמן למשטר הרפובליקה הברזילאית הראשונה לאורך רוב הקריירה הצבאית שלו. שינויים חברתיים בתוך ברזיל, כגון עליית אי-השוויון הכלכלי בין העירוניים לכפריים, מונופול כלכלי בידי מייצרי הקפה והחלב ועלייה נרחבת בבני מעמד הביניים הוביל לעלייה בהתנגדות העממית להמשך הממשל האוליגרכי שהנהיג את האומה עוד מימיו של הנשיא הברזילאי השלישי, פרודנטה דה מוראיס.

באותה העת היה פרגוזו איש צבא בדרגת גנרל והוא החל לתכנן הפיכה שלטונית צבאית שתסיים את משטר האוליגרכים בראשות הנשיא וושינגטון לואיס. פרגוזו היה דמות מכריעה בהוצאה לפועל של מהפכת 1930 שסיימה את עידן הרפובליקה הישנה בברזיל. המהפכה הדיחה את וושינגטון לואיס ומנעה את מינויו של הנשיא הנבחר, ז'וליו פרסטס. פרגוזו, ביחד עם שני מארגנים ראשיים נוספים של ההפיכה, הגנרלים מנה ברטו ואיזאיאס דה נורוניה, החלו במשטר של המועצה הממשלתית הזמנית (מעין חונטה דיקטטורית) שהייתה קיימת 11 ימים לפני שהעבירה סמכויות דיקטטוריות לידי הפוליטיקאי ז'טוליו ורגאס שהיה לנשיא החדש ולמעשה דיקטטור שהכריז על חנינה כללית לכל המעורבים במהפכה, כולל פרגוזו.

בהמשך פרש פרגוזו לגמלאות וכתב שלושה ספרי היסטוריה צבאית, הגדול מביניהם היה "תולדות מלחמת הברית המשולשת בפרגוואי" אשר יצא לאור בשנת 1934 בחמישה כרכים. פרגוזו נפטר בבירה הברזילאית, ריו דה ז'ניירו, בספטמבר 1945, חודש בלבד לפני נפילת ממשלו של ורגאס.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:פוליטיקאים ברזילאים
קטגוריה:נשיאי ברזיל
קטגוריה:אנשי צבא ברזילאים
קטגוריה:ברזילאים שנולדו ב-1869
קטגוריה:נפטרים ב-1945
60

== אירועים ==

ללא תאריך מדויק: 
* בודיקיאה מנהיגה מרד נגד הקיסרות הרומית באנגליה, שורפת את לונדון
* ויטליוס ממונה לנציב אפריקה
* הבשורה על-פי מתי (בברית החדשה) נכתבה, על פי החוקרים, בין שנה זו לשנת 65
* כנראה זמן כתיבת איגרת פטרוס הראשונה (בברית החדשה) על ידי פאולוס ("שאול התרסי")
* פסטוס מחליף את אנטוניוס פליקס כנציב יהודה (כיהן עד 62)
* הקיסר נירון מארגן משחקי ספורט ברומא - "נירוניאה"
* הבודהיזם מגיע לסין באמצעות דרך המשי
* רעידת אדמה מחריבה את הייראפוליס

== נולדו ==

== נפטרו ==

== לוח שנה ==

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:60 (מספר)
מסטיסים

[[איור מסוף המאה ה-18 או תחילת המאה ה-19 המתאר מסטיסו כצאצא של ספרדים ואינדיאנים]]
מֶסטיסים או מֶסטיסוס (בספרדית: Mestizos, בפורטוגזית: Mestiços, ביחיד מסטיסו וביחידה מסטיסה) או מטיס (צרפתית: Métis) הן קבוצות אתניות באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית שמוצאן מעורב – ילידי ואירופאי.

מקור המילה בלטינית: mixtus, mixticus, המציינת "ערבוב" או "התמזגות". כמונח המציין קטגוריה אנושית מקורו בספרדית, והוא הונהג תחילה באמריקה הלטינית. בשפות אירופיות נקראים כך גם בני התערובת שנקראו "צבעוניים" בתקופת הקולוניאליזם והאפרטהייד בדרום אפריקה.

משמעות המילה התרחבה ולעיתים נעשה בה שימוש רחב יותר לציון בני תערובת. למשל בפיליפינים משתמשים במילה זו לתיאורם של צאצאים של נישואי תערובת (בדרך כלל בין פיליפינים לסינים או לספרדים), וכך גם במזרח טימור (בדרך כלל הנישואים שם הם בין מקומיים לפורטוגלים).

המסטיסים מהווים את רוב האוכלוסייה בצ'ילה, בקולומביה, באקוודור, באל סלוודור, בהונדורס, במקסיקו, בניקרגואה, בפנמה, בפרגוואי ובוונצואלה. גם בבוליביה, בבליז ובפרו הם מהווים מרכיב נכבד מהאוכלוסייה, מעל 30%.

בקנדה, המטיסים הם אחת משלוש קבוצות של אוכלוסיית ילידים (Indigenous Peoples) שמוכרות בחוק.<ref></ref><ref></ref> מקור המטיסים הוא בערבוב של אוכלוסייה ילידית ואירופאית ליצירת אומה חדשה במאה ה-19 באזור של ססקצ'ואן, מניטובה ואלברטה.<ref></ref>

== ראו גם ==
* קריאולים
* מולאטים
* מישלינג

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.mestizos.net/index.php אתר המסטיסים]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קאסטות באמריקה הלטינית
המאוזוליאום בהליקרנסוס

המאוזוליאום בהליקרנסוס (ביוונית: Μαυσωλεῖον της Ἁλικαρνασσοῦ) הוא אחד משבעת פלאי תבל של העולם העתיק. הוא נבנה בסביבות שנת 350 לפנה"ס בעיר הליקרנסוס (כיום בודרום שבטורקיה). המאוזוליאום שימש כבניין הקבר של האחשדרפן מאוזולוס. כאשר מת מאוזולוס בשנת 353 לפנה"ס, הזמינה אשתו ארטמיסיה השנייה את גדולי האמנים היווניים כדי שיקימו בניין קבר מפואר לבעלה המנוח.

כיום נותרו שרידים מועטים של קבר זה במקום, וחלק מהפסלים שקישטו את הקבר נמצאים במוזיאון הבריטי בלונדון.

== השמדתו ==
המבנה המקורי נהרס בשיטפון, המבנה המשוחזר נחרב ברעידת אדמה ופורק על ידי הצלבנים.

== גלריה ==
<gallery>
Mausoleum_of_Halicarnassus.jpg
The maussolleion model dsc02711-miniaturk nevit.jpg|דגם משוער של המאוזוליאום. הדגם מוצג ב"טורקיה הקטנה" , איסטנבול
Amazonomachy from the Mausoleum at Halicarnassus-British Museum-4.jpg||אחד האפריזים המתארים את המאבק בין האמזונות והיוונים לקישוט הקבר במוזיאון הבריטי
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20080225162052/http://www.ilschool.org/ayt/pt-grave.html קורות חייו של מאוזולוס ותיאור המאוזוליאום]
* [https://web.archive.org/web/20090216102003/http://www.masa.co.il/popup/print.php?ctype_id=1&cid=562 פלאי תבל: שבעת המופלאים של העולם העתיק] באתר מסע אחר
* 
* 

== הערות שוליים ==

מאוזוליאום
מאוזוליאום
מאוזוליאום
הליקרנסוס
פטרוברז

לולה]]
תחנת דלק של פטרוברז בבוליביה
סאו פאולו]]
פטרוברז (פורטוגזית: Petrobras, קיצור ל"Petróleo Brasileiro") היא חברת נפט בבעלות ממשלת ברזיל. מושב החברה הוא בריו דה ז'אנירו.

== היסטוריה ==
החברה נוסדה בשנת 1953 על ידי נשיא ברזיל ז'טוליו ורגאס, והייתה בעלת מונופול בתעשיית הנפט בברזיל עד לסוף שנות ה-90. בשנת 1997 נפתח שוק הנפט בברזיל לחברות זרות, ונוצרה "הסוכנות הלאומית לנפט" (ANP) שתפקידה לשלוט בשוק האנרגיה. כיום מייצרת החברה יותר מ-2 מיליון חביות נפט ליום, כמו גם מוצרי נפט שונים. החברה היא בעלת בתי זיקוק לנפט, ומכליות. פטרוברז ידועה ביכולתה לניצול טכנולוגיה מתוחכמת לכריית נפט תת-מימית במעמקים. בערך 30% ממניות החברה הן בבעלות ממשלת ברזיל. המניות הפרטיות נסחרות בבורסת סאו פאולו (BOVESPA), ובבורסת ניו יורק (NYSE).

פטרוברז עוסקת החל מ-1953 גם בעיבוד פצלי שמן, תוך שימוש בטכנולוגיה פטרוסיקס (Petrosix) שפיתחה להפקת קרוגן מפצלי שמן. ב-1982 החלה פעילותו של מתקן נסיוני, וב-1992 החלה פעילות להפקה מסחרית מאותו המתקן. כיום, מפעילה החברה שני מתקני זיקוק מעין אלו. הגדול מביניהם מעבד 260 טונות פצלי שמן לשעה.

פטרוברז הפעילה את אסדת הקידוח הגדולה בעולם, פטרוברז 36, עד שפיצוץ הביא לטביעתה ב-15 במרץ 2001.<br />
פטרוברז הרחיבה את טווח פעולתה אל מעבר לגבולות ברזיל. כיום פטרוברז שולטת בתעשיות נפט ותחנות כוח ב-16 מדינות באפריקה, אמריקה הצפונית, דרום אמריקה ואסיה.

ב-19 בדצמבר 2005 הכריזה פטרוברז על שיתוף עסקי עם חברת "ניפון אלכוהול חנבאי" שמושבה ביפן, לייצוא אתנול מברזיל. החברה המשותפת "ברזיל - יפן אתנול" מתעתדת ליצור ביפן שוק למוצרי אתנול.

ב-21 באפריל 2006 הכריז נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה על אי תלותה של ברזיל בייבוא מוצרי נפט, על סיפון האסדה P-50 של פטרוברז, המשמשת לאחסון ופריקה של מוצרי נפט.

בשנת 2007 התגלה לחופי ברזיל שדה נפט בממדים עצומים, גילוי העשוי להפוך אותה למעצמת נפט ולאחת מיצרניות הנפט הגדולות בעולם, בסדר גודל של ניגריה וונצואלה.

ב-2013 דורגה פטרוברז במקום ה-20 ברשימת החברות הציבוריות הגדולות בעולם, על-פי כתב העת פורבס.

משנת 2014 המשטרה הפדרלית של ברזיל חוקרת את מעורבותם של בכירים בחברה, שוטרים ומדינאים ברזילאים בפרשיית הלבנת הון בקנה מידה ענק.

==שם החברה==
עד 1993 נקראה החברה Petrobra's, שם שאינו נכון מבחינת השפה הפורטוגזית, על מנת למשוך משקיעים מבחוץ. לאחר מכן שונה השם לשם הנוכחי - Petrobras. בשנת 2000 שונה השם ל"petrobrax", אך לאחר מספר חודשים נזנח השינוי, שכן נמתחה ביקורת רבה על נטישת הסיומת "Bras" המזוהה עם ברזיל.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* [http://www.themarker.com/tmc/article.jhtml?ElementId=ht20090818_09&origin=ibo&strToSearch=%E1%F8%E6%E9%EC מאמציה של ברזיל לשלוט בשדות הנפט הענקיים שלה עלולים לעכב הזרמת הנפט לשוק, הארץ\דה מרקר]
* 
* [http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000270392 http://www.globes.co.il/news/article.aspx?did=1000270392 ענקית הנפט הברזילאית פטרובראס מחפשת בישראל טכנולוגיות קלינטק]
* [https://web.archive.org/web/20071208020957/http://www.israeltrade.gov.il/NR/exeres/5B1ED112-77E2-4EA6-BE24-440E89497DA8.htm הנספחות המסחרית של התמת בברזיל מביאה את ענקית האנרגיה הברזילאית פטרובראס לתערוכת 2007 WATEC (29.10.07) - אתר משרד התמ"ת]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות ברזילאיות
קטגוריה:חברות אנרגיה
קטגוריה:חברות נפט
קטגוריה:חברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בניו יורק
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
בלו הוריזונטה

בלו הוריזונטה (בפורטוגזית: Belo Horizonte, יש להגות: בֵּלוֹ אוֹריזוֹנְצ'י או בֵּלוֹריזוֹנְצ'י; פירוש השם: "אופק יפה") הוא אזור המטרופולין השלישי הגדול ביותר והעיר החמישית בגודלה בברזיל. העיר היא בירת מדינת מינאס ז'ראיס והיא ממוקמת בדרום-מזרח המדינה. אוכלוסייתה גדולה במקצת מ-2.4 מיליון, והאזור העירוני כולו מונה מעל 5 מיליון איש.

==היסטוריה==
העיר נוסדה ככפר ב-1701 על ידי הבנדייראנטה ז'ואאו לטה דה סילבה אורטיס מסאו פאולו. הוא הקים חווה שנקראה "קוהל דו ריי" (מילולית: "מכלאת המלך"), ואנשים מהאזור התיישבו סביבה ונוצר כפר. מהגרים נוספים הגיעו לכפר מאזור נהר סאו פרנסיסקו, שכן היו צריכים לעבור בכפר כדי להגיע לחלקים הדרומיים של ברזיל.

ב-1889 הוחלט להעביר את בירת מדינת מינאס ז'ראיס מאורו פרטו. ב-1893 נבחרה קוהל דו ריי, בזכות התנאים האקלימיים והטופוגרפיים שלה, להיות הבירה החדשה על ידי מושל מינאס ז'ראיס, תחת השם "סידדה דה מינאס" (מילולית: "העיר של מינאס"). העיר נחנכה ב-1897 והיא גדלה במהירות. ב-1906 שמה שונה לבלו הוריזונטה.

==כלכלה==
העיר היא צומת כלכלי חשוב בברזיל, וחברות בינלאומיות ולאומיות רבות, כמו גוגל, מחזיקות משרדים שלהן בעיר. העיר היא מרכז תעשייתי גדול, הכולל בעיקר תעשיות מטלורגיות. בנוסף התעשייה כוללת ייצור פלדה, רכבים וטקסטיל. בעיר מעבדים זהב, מנגן ואבני חן שנחצבים באזור.

==גאוגרפיה==
בלו הוריזונטה נמצאת על הרמה המרכזית של ברזיל בגובה 852 מטר (הגובה הממוצע של הרמה הוא 1,000 מטרים) ונמצאת בנוף הררי טרשי של עשב וערבות. העיר היא מרכז תיירותי לטיול בפרקים באזור שכוללים רכסי הרים, מפלים, מצוקים ואגמים גדולים. אגם טרז מריס נמצא במרחק של בערך 100 ק"מ ומהווה את המקורות של ריו סאו פרנסיסקו.

== אקלים ==
בלו הוריזונטה נמצאת באזור עם אקלים סובטרופי. הטמפרטורות הממוצעות נעות בין C° 13 ל-C° 28.

==חינוך==
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של מינאס ז'ראיס והאוניברסיטה המדינתית של מינאס ז'ראיס.

==תחבורה==
את בלו הוריזונטה משרתים שלושה נמלי תעופה:
* נמל התעופה הבינלאומי טנקרדו נווס/קונפינס, המציע טיסות ליעדים בברזיל ומחוצה לה. הנמל, שנמצא במרחק של 38 קילומטרים מבלו הוריזונטה, נפתח ב-1984 ונקרא על שמו של טנקרדו נווס, שהיה נשיא ברזיל.
* נמל התעופה פמפוליה/קרלוס דרומונד דה אנדרדה, המציע טיסות פנים ליעדים בברזיל.
* נמל התעופה קרלוס פרטס, המיועד לתעופה כללית.

בעיר פועלת מערכת רכבת תחתית החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. המערכת כוללת קו אחד, כשיש תכנון לבניית שני קווים נוספים.

==ספורט==
בעיר פועלות כמה קבוצות כדורגל מקצועיות, כשהגדולות ביניהן הן אתלטיקו מיניירו וקרוזיירו. את הקבוצות בעיר משרת אצטדיון מינייראו, שנפתח ב-1965.

בלו הוריזונטה הייתה בין הערים שאירחו את מונדיאל 1950 ואת גביע הקונפדרציות 2013, והיא בין הערים שאירחו את מונדיאל 2014. לרגל מונדיאל 2014 שופץ אצטדיון מינייראו.

בנוסף לכדורגל, לקבוצות הכדורעף בבלו הוריזונטה יש נוכחות גדולה בענף בברזיל.

==ערים תאומות==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* [http://www.arqbh.com.br/ ארכיטקטורה ARQBH]

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:מינאס ז'ראיס: ערים
קטגוריה:מדינות ברזיל: ערי בירה
קטגוריה:ברזיל: ערים מתוכננות
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1701
מש

צלחת עם נבטי מש.
מש או מאש ולעיתים שעועית מאש (שם מדעי: Vigna radiata) הוא סוג קטנית המשמש למאכל, ונפוץ בעיקר במזרח הרחוק. שמות נוספים שבהם משתמשים הם אפונה סינית או שעועית מונג.

==שימושים==
המש נפוץ מאוד בסין, שם הוא משמש בעיקר להכנת נבטים, המוכרים כ"נבטים סיניים". בהודו, פולי מש מקולפים משמשים להכנת דאל, תבשיל הודי מסורתי. המש משמש כחומר גלם בסוגי מאכלים רבים ושונים, בין השאר אפילו גלידות מש, הנפוצות בארצות המזרח הרחוק. בפיליפינים מכינים ממנו אפילו עוגות.

==בריאות==

לשעועית המש ערכים תזונתיים מצוינים, היא קלה לעיכול ועשירה בסיבים תזונתיים, חלבון, סידן, ברזל, אשלגן, זרחן וויטמינים מסוג B. 
עם ההנבטה נוספים ויטמין C וכמות ויטמיני ה-B עולה.

==גידול==
גידול טרופי (אף סוב-טרופי) גדל (בארץ ישראל) במהלך העונה החמה. זריעה באביב וגדילה בקיץ. יגדל בהצלחה בקרקע המכילה: חול, טין וחרסית.

זרעי המש נובטים היטב בחשיפה קצרה לאור ובשהייה בחושך רוב שעות היממה.

זרעי המש אינם נובטים בתנאי חומציות נמוכים מ-1-5 pH, אלא הם מעדיפים תנאי חומציות גבוהים של pH 8.5-9.5. הם נובטים בתנאי גדילה עם מים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1954
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי רודולף וילקזצק
קטגוריה:פרפרניים
קטגוריה:המטבח האסייתי
קטגוריה:קטניות
הבוקר השביעי

שפיגלמן (מימין) ומוזגוביה על הסט של "הבוקר השביעי", 2005
הבוקר השביעי היה מגזין תרבות, אמנות וחברה שהופק על ידי רשת ושודר בערוץ 2. המגזין עלה לשידור ביולי 2004 בהנחיית העיתונאיות והמגישות נטשה מוזגוביה ודפנה שפיגלמן. התוכנית שודרה בימי שבת בבוקר, וירדה שמונה חודשים מאוחר יותר, כשהתחלפו ימי זכייניות הערוץ וטלעד תפסה את שידורי יום שבת.

בכל שבוע התמקדה התוכנית בנושא אחר הקשור לתרבות ואמנות, ואירחה אמנים, מומחים מהאקדמיה, אנשי רוח וכדומה. לתוכנית היו מספר פינות קבועות, כגון: פרשת השבוע בהנחיית גיל קופטש והרב מרדכי גפני, פינה "על קו הזינוק" בהנחיית אלדד זיו, ששוטט ברחבי הארץ בניסיון למצוא את "האמן הצעיר הבא", וכן פינת הדעה של העיתונאים שי גולדן, יהודה נוריאל וניר ברעם.

קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות
קטגוריה:תוכניות בוקר ישראליות
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-2000
קטגוריה:ערוץ 2: תוכניות וסדרות
קטגוריה:רשת: תוכניות וסדרות
שמירה אימבר

שָׁמִירָה אִימְבֶּר-גדיש (8 ביולי 1943 – 21 באוקטובר 2022) הייתה שדרנית רדיו ישראלית, שעבדה במשך כשלושים שנה כקריינית ומגישת תוכניות רדיו בקול ישראל.

==ביוגרפיה==
אימבר נולדה בירושלים לאסתר ויחיאל אימבר, משורר ובלשן. גדלה בתל אביב. היא קרויה על שם סבה, שמריהו אימבר, בן דוד של המשורר נפתלי הרץ אימבר, מחבר מילות "תקוותנו", ממנו נגזר ההמנון הלאומי של ישראל, "התקווה".

החלה את שירותה בצה"ל בנח"ל, אולם בעקבות מחלתו של אביה, שובצה בחיל החימוש. בשנת 1964, השתחררה מצה"ל ועברה לברקלי שבקליפורניה, שם גרה עם אחותה ובן זוגה<ref name=":0" />. בברקלי למדה דרמה ובלשנות אנגלית.

לאחר שובה לישראל, ב-1970 הופיעה בתפקיד משנה במחזמר "שיער" לצד צביקה פיק, גבי שושן וצדי צרפתי<ref name=":0" />. כמו-כן הופיעה בתיאטרון פרינג' במחזה הזן "השער ללא שער" מאת ובבימויה של רות דורון. למדה היסטוריה ופילוסופיה ועברה קורס רדיו של רשות השידור. בסיום הקורס עברה להתגורר בירושלים והחלה לעבוד כקריינית בקול ישראל בפינה היומית "לחקלאי".

אימבר הגישה בקול ישראל, בתחילה ברשת הגל הקל ומאוחר יותר ברשת ג', את תוכנית המוזיקה "קצת אחרת" (בעריכתם של רות כידן ומנחם גרנית), שכללה מוזיקת רוק מתקדם ואלטרנטיבית<ref name=":0" />, וכן תוכניות מוזיקה ומלל נוספות, ובהן "ערב טוב", "דברים טובים" (שודרו ברשת ג'). שידרה גם בקול המוסיקה את התכנית "ברק הבארוק ורסיסי רנסאנס". החל משנות ה-90 קריינה מהדורות חדשות. בשנת 2005 יצאה לפנסיה ופרשה מקול ישראל.

בשנים 2005–2009, שידרה, לצדו של בונדי לוי, תוכנית יומית ברדיו ירושלים בשם 'ת"ד 101', שעסקה בפניות ותלונות הציבור. עם חילופי הבעלים בתחנה, הפסיקה אימבר לשדר. בשנת 2015 החלה להגיש תוכנית שבועית אישית בגלי צה"ל.

במשך מספר שנים הנחתה אימבר את טקס הדלקת המשואות בהר הרצל לצדו של אריה אורגד.

בן זוגה של אימבר ואבי שתי בנותיה היה ד"ר שי גדיש<ref name=":0" />, מומחה בתחום הביטוח. משנת 1977 התגוררו בני הזוג בשכונת עין כרם בירושלים. אחרי פטירת בעלה ב-2016, עברה לדיור מוגן של מגדלי הים התיכון בגני תקווה.

ב-18 באוקטובר 2022, בהתקרב קיצה ממחלת הסרטן בה חלתה, פרסמה אימבר בפייסבוק פוסט בו שיתפה מילות פרידה ועל הדרך בה בחרה לסיים את חייה: "חייתי איתכם וביניכם עם אהבה עצומה, יצריות רבה והתרסה מתמדת. אני נפרדת בהשלמה, בשלווה ובנחת, מוקפת בתמיכה ובאהבה רבה". ב-21 באוקטובר 2022, שלושה ימים לאחר שהחלה בהליך סדציה פליאטיבית, אימבר נפטרה.

הצגת יחיד על חייה בשם "מפי שמירה אימבר" הוצגה בפסטיבל תיאטרונטו באפריל 2024. את אימבר שיחקה מירב גרובר. במאי: אלון אופיר. מחזה: יואב גינאי. המחזה מתרחש ביום האחרון לחייה, שבו היא תקבל על פי בקשתה, טיפול רפואי שיביא למותה. בתוכנית רדיו דמיונית שאותה היא מקליטה היא יוצאת למסע בחייה, החל מילדותה בתל אביב, דרך שירותה הצבאי, המשך בחייה בקליפורניה של שנות השישים, שם הצטרפה לילדי הפרחים, השתתפה בפסטיבל וודסטוק, הפגינה נגד מלחמת וייטנאם וילדה בן שנפטר לאחר כמה ימים, ועד לימיה כקריינית חדשות ומגישת מוזיקה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:גני תקווה: אישים
קטגוריה:סגל רדיו ירושלים
קטגוריה:קרייניות חדשות ישראליות
קטגוריה:קרייני חדשות ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:עין כרם: אישים
קטגוריה:חיילי חטיבת הנח"ל
קטגוריה:חיילי חיל החימוש
קטגוריה:סגל גלי צה"ל
קטגוריה:חיילות חיל החימוש
קטגוריה:ישראלים שגווייתם נשרפה
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1943
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2022
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
אוגיט

אוגיט הוא מינרל אינוסיליקטי, כלומר סיליקטים במבנה דמוי שרשרות, , מלנוקרטי (בעל גוון כהה), השייך לקבוצת המינרלים פירוקסן. נוסחתו הכימית היא Ca, Na)(Mg, Fe, Al)(Al, Si)<sub>2</sub>O<sub>6</sub>) או סיליקט של מגנזיום, ברזל ואלומיניום. 
המינרל מצוי בסלעי יסוד כדוגמת בזלת וגברו ובסלעים מותמרים שמקורם במבועים הידרותרמיים.

מקור שם המינרל מיוונית, "אוגיטס" שפרושו "מבריק". לדגימות מעטות של המינרל יש מעטה מבריק ומכאן שמו, אם כי לדגימה רגילה יש בדרך כלל גימור עמום (בצבעים ירוק כהה, חום או שחור). 

מקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא אוגיט כוללים את הר הוזוב באיטליה, מחוז גרנד בקולורדו שבארצות הברית, פינלנד ואזור ה"אייפל" בגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

*[http://webmineral.com/data/Augite.shtml אוגיט באתר webmineral]

קטגוריה:קבוצת הפירוקסן
קטגוריה:אינוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים יוצרי סלעים
קטגוריה:מינרלי מגנזיום
קטגוריה:מינרלים
אינטל 8008

8008 הוא מעבד שפותח והושק על ידי אינטל באפריל 1972.
שם הקוד המקורי של מעבד 8008 היה 1201.

בהתחלה הושק המעבד בתדר 0.5 מגה-הרץ ולאחר מכן בתדר 0.8 מגה-הרץ.
למרות שהיה איטי יותר ממעבדי 4004 ו-4040 בקריאת הוראות לשנייה (instructions per second), היה ה-8008 בעל כוח עיבוד חזק יותר, בשל העובדה שעיבד ב-8 ביט והגישה לזיכרון ה-RAM הייתה מהירה יותר מאשר המעבדים הנ"ל שעבדו ב-4 ביט בלבד.

קבוצת הפקודות של מעבדי 8008 מבוססות על CTC.

משפחת מעבדי 8008 ידועה גם בשם MCS-8.

== ראו גם ==
* מונחים בחומרה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעבדי אינטל
669

== אירועים ==
* חסן בן עלי הורעל ונהרג.
* עליית כוחה של חוסיין (בן עלי)

== נולדו ==
* 661 אל-חג'אג' בן יוסף א-ת'קפי, מושל עיראק

== נפטרו ==
* חסן בן עלי, אימאם שיעי (נולד ב-625)

== לוח שנה ==









==קישורים חיצוניים==
סולן

סולן להקת [[Guns N' Roses אקסל רוז בהופעה חיה בפארק הירקון, 1993]]
סולן הוא חבר בלהקה או נגן בתזמורת אשר שר או מנגן את החלק העיקרי של השיר או היצירה. הסולן יכול לנגן על כלי נגינה אחד או יותר.

הסולן בלהקה לעיתים נקרא האיש בחזית (Frontman). מונח זה מתייחס לתפקידים של המוזיקאי המוביל בקרב חברי הלהקה, כחבר עם התרומה המשמעותית ביותר לתדמית הלהקה בתקשורת לרבות דובר הלהקה בראיונות ובפני הציבור.
המונח נפוץ מאוד במוזיקת הרוק והפופ.
ישנם מקרים בהם האיש בחזית איננו הסולן. כמו קרי קינג, הגיטריסט של להקת סלייר וקריסט נובוסליץ', הבסיסט של נירוונה בימי פאט סמיר.

הסולן, בדרך כלל, מכתיב את תדמית הלהקה ואישיותה לציבור כגון בלהקות ג'נסיס ודיפ פרפל. עם זאת, להקות רבות כמו איירון מיידן, AC/DC וואן הלן החליפו את סולנם ושמרו על שם הלהקה המקורית ועל אופייה.

לא בכל להקה יש סולן. בלהקות כמו הביטלס, פינק פלויד וכוורת חברי הלהקה מתחלקים בתפקידי השירה. בלהקות מסוימות, כמו אפוקליפטיקה כלל אין סולן, אלא זמרי אורח מתחלפים.

==סולנים כנגנים==
ברוק, הסולן, לעיתים קרובות, יכול להיות גם נגן או אחד מהגיטריסטים (לרוב גיטרת מקצב) כיוון שבדרך כלל בשירי רוק, הגיטרה היא המובילה את הלחן והצליל. אולם לפעמים הסולן אינו מנגן על אף כלי (לדוגמה: דני בסן – להקת תיסלם, אנתוני קידיס – להקת רד הוט צ'ילי פפרז), מנגן על גיטרה בס (לדוגמה: רוג'ר ווטרס – להקת פינק פלויד, למי קילמיסטר – להקת מוטורהד, גדי לי – להקת ראש, אבי בללי – להקת נקמת הטרקטור, טרבור הורן – להקת הבאגלז), על גיטרה (לדוגמה: דייב מאסטיין – להקת מגאדת', ג'יימס האטפילד – להקת מטאליקה, קורט קוביין – להקת נירוונה), בתופים (לדוגמה: פיל קולינס – להקת ג'נסיס, מיקי דולנז – להקת המאנקיז), או בקלידים (לדוגמה: אקסל רוז – להקת גאנז אנד רוזס, כריס מרטין – להקת קולדפליי).

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיקה
סוכרייה על מקל

סוכרייה על מקל עטופה בנייר אריזה
סוכריות ענקיות על מקל, נמכרות לכבוד [[חג המולד בשוק בפילדלפיה]]
מעמד סוכריות "צ'ופה צ'ופס" ענקיות בחנות [[דיוטי פרי]]
סוכרייה על מקל (או לקקן) היא סוכרייה המכילה סוכר מוקשה וסירופ הטבולים על מקל, ומיועדת למציצה או לליקוק. 

מספר רב של חברות מייצרות סוכריות על מקל, והממתק מגיע בעשרות טעמים שונים. סוכרייה ממוצעת מכילה כ-60–70 קלוריות ליחידה.

הממתק יוצר באופן מסחרי בקנה מידה גדול בתחילת שנות העשרים. כמה סוכריות על מקל מכילות מילוי, כמו גומי לעיסה (מסטיק) או שוקולד. מוצרים ידועים הם הצ'ופה צ'אפס (Chupa Chups) ודאמ-דאמס (DumDums).

המונח האנגלי עבור "סוכרייה על מקל", Lollipop, נטבע באנגליה בשנת 1769 (לפי מילון אוקספורד לאנגלית משנת 1973), וציין סוכרייה המכילה בעיקר סוכר ונוזל דמוי דבש. החלק הראשון של שם הממתק באנגלית - Lollipop - קשור למילה "Loll" שפירושה לנדנד (את הלשון), "לולי" הייתה גם מילה בניב הצפוני לציון לשון.
המקור של הסוכרייה על מקל עדיין אינו ידוע. שתי הערים רסין שבוויסקונסין וסן פרנסיסקו שבקליפורניה, טוענות שהן הראשונות שיצרו מכונה אוטומטית לייצור סוכריות על מקל.

קיימת גם עוגה שמוגשת בצורה כזו "קייק פופ" ובצורת טבעת "רינג פופ".

בטורקיה נהוג למכור סוכריות טופי על מקל במגוון טעמים הנקראות: "מקון" על ידי מוכר עם עגלה בלבוש עות'מאני מסורתי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוכריות
מוזיקה פופולרית ברזילאית

"מוזיקה פופולרית ברזילאית" (בפורטוגזית: Música Popular Brasileira, ובראשי תיבות MPB) הוא ז'אנר מוזיקלי המשלב סגנונות מוזיקליים עירוניים מקומיים מסורתיים כמו סמבה, סמבה-קנסאו ושוֹרוֹ, עם השפעות מוזיקליות עכשוויות יותר כמו מוזיקת פופ ורוק (ראו רוק ברזילאי). מהות הז'אנר רחבה אפוא יותר מסך שלוש המילים המרכיבות את שמו.

ה-MPB, כסגנון מוזיקלי, נוצר בשנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר דעיכתה של הבוסה נובה. יוצרי ה-MPB וקהלו היו ברובם סטודנטים או קשורים לחוגי האינטלקטואלים, וכך קיבל הזרם את הכינוי "מוזיקה של אוניברסיטה". הסגנון החדש נולד מתוך ניסיון ליצור מוזיקה ברזילאית "לאומית", ולפיכך נטה להחיות סגנונות מסורתיים יותר. הוא זכה להצלחה לא מבוטלת באותה עת, גם בזכות כמה פסטיבלי מוזיקה טלוויזיוניים. 
ה-MPB המוקדם שאל יסודות מן הבוסה נובה ולעיתים קרובות ביטא ביקורת מוסווית על אי-הצדק החברתי והדיכוי מצד הדיקטטורה, שכן הוא התבסס על קבוצות שהתנגדו למשטר הצבאי, לבעלי הקרקעות הגדולים ולאימפריאליזם. באותו שלב מוקדם התקיימה זיקה הדוקה בין ה-MPB לבין התנועה האמנותית קצרת הימים הידועה בשם טרופיקליה.

האקלים הפוליטי אשר יצר את ה-MPB חדל להתקיים אחרי שנת 1969, אך ראשי התיבות שרדו, על אף שכבר לא הייתה להם משמעות מוגדרת במיוחד. מתנועה מוזיקלית שמאלנית התגלגל ה-MPB היישר ללב העשייה המוזיקלית בברזיל. לדעת אחדים, המונח מאפיין עדיין איכות מסוימת, גם אם חמקמקה, במוזיקה המודרנית של ברזיל. לדעת אחרים, ה-MPB הוא עתה סוגים שונים של מוזיקת אמצע הדרך, שאין ביניהם כל מכנה משותף מוזיקלי לבד מכך שהקהל שלהם הוא ממעמד הביניים.

מוזיקאים בולטים בסוגה:
* שיקו בוארקי
* קייטנו ולוזו
* מריה בתניה
* ויניסיוס דה מוראיס
* ז'ילברטו ז'יל
* גל קוסטה
* אנטוניו קרלוס ז'ובים
* ז'ואאו ז'ילברטו
* אסטרוד ז'ילברטו
* אליס רז'ינה
* באדן פאוול

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.allmusic.com/style/mpb-ma0000002703 מוזיקה פופולרית ברזילאית] באתר Allmusic

קטגוריה:מוזיקה ברזילאית
קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
אהבה עיקשת

אהבה עיקשת (באנגלית: Enduring Love) הוא רומן מאת הסופר האנגלי איאן מקיואן שיצא לאור בשנת 1997. הספר עוסק באדם הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, מצב בו החולה מאמין שמישהו אחר מאוהב בו.

הספר תורגם לעברית בידי עתליה זילבר ויצא לאור בהוצאת עם עובד בשנת 1999.

בשנת 2004 הופק סרט קולנוע "אין סוף לאהבה" על פי הרומן בכיכובם של דניאל קרייג, ריס איוואנס וסמנתה מורטון.

==תקציר עלילה==
ג'ו רוז ובת-זוגו קלריסה עורכים פיקניק ביום שהיא חוזרת לאנגליה משהות קצרה בארצות הברית. כשג'ו מתכונן לפתוח את בקבוק השמפניה הם שומעים צעקה ורואים ילד בתוך סל של כדור פורח ואיש נגרר בחבלים אחריו. ג'ו יחד עם עוד ארבעה אנשים שמגיעים למקום מתאמצים להוריד את הכדור-פורח, הם נתלים על החבלים שבכדור, אך פרץ רוח פתאומי מעלה את הכדור לשמים. כולם פרט לאחד מרפים מהחבלים וקופצים, רק אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור ממשיך ומתרומם עד שהאיש נופל ונהרג.

אחד העדים למקרה הטראגי הוא ג'ד פארי. ג'ו ניגש עם ג'ד לראות אם האיש שנפל עדיין חי וג'ד מציע שהם יתפללו יחד. הפגישה הקצרה במקום האסון גורמת לתוצאות הרסניות. ג'ו משאיר רושם רב על ג'ד הלוקה בתסמונת דה קלרמבו, החולה בתסמונת מאמין שאדם אחר (ג'ו) מאוהב בו. אהבתו של ג'ד היא אובססיבית, ספק דתית ספק ארוטית. ג'ד עוקב אחרי ג'ו בביתו ומחוצה לו, מתקשר אליו ושולח לו מכתבים. האובססיה של ג'ד משבשת את חייו של ג'ו, מאיימת על אהבתה של קלריסה ומביאה אותו לסף של טירוף ורצח. 

במהלך ארוחה במסעדה עם קלריסה והסנדק שלה, הם עדים לניסיון רצח בשולחן סמוך. ג'ו מבין שהכדורים נועדו אליו, ושהמתנקשים טעו בזיהוי בגלל הרכב דומה של המסובים (שני גברים ואשה צעירה). לפני שהיורה מצליח לירות באיש למוות, מתערב ג'ד שנמצא במקום, הוא מסיט את הרובה, ומציל את חיי האיש החף מפשע. בחקירת המשטרה ג'ו מתעקש שג'ד הוא העומד מאחורי הניסיון לרצח, אך השוטרים אינם מאמינים לו, כיוון שהוא אינו זוכר במדויק פרטים שהיו בתקרית. לא ננקטים צעדים נגד ג'ד, וג'ו יודע שהוא עדיין מנסה לפגוע לו.

ג'ו קונה אקדח להגנה עצמית, ובדרכו חזרה לביתו הוא מקבל שיחת טלפון מג'ד הנמצא בדירתו יחד עם קלריסה. כשג'ו מגיע לדירה, הוא רואה את ג'ד יושב על הספה לצד קלריסה. ג'ד מבקש שג'ו יסלח לו, ומכוון סכין אל גרונו שלו. ג'ו יורה בג'ד ופוצע אותו, אך אינו מואשם ויוצא פטור מעונש.

==נושאים ותימות ברומן==
אהבה עיקשת מתעסק בתימות שבהן עוסק מקיואן ברבים מרומניו. הפער שבין הרציונליות המדעית לבין הרגש הדתי, למשל, הוא אחת מהתימות החוזרות הללו. הקשר המנותח לעומקו בין הזוג ג'ו-קלריסה, קשר המתערער בגלל גורמים חיצוניים, כמו גם בגלל חוסר אמון, הוא נושא העולה גם כן ביצירותיו של מקיואן (למשל בכלבים שחורים).

==קישורים חיצוניים==
*
*[http://www.tworead.com/enduring.html על הספר "אהבה עיקשת"] באתר "משהו לקרוא"
* 

קטגוריה:רומנים (סוגה ספרותית)
קטגוריה:ספרי איאן מקיואן
קטגוריה:ספרי 1997
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי ספריה לעם
אין סוף לאהבה

אין סוף לאהבה (באנגלית: Enduring Love) הוא סרט קולנוע בריטי משנת 2004 על פי ספרו של איאן מקיואן "אהבה עיקשת". רוג'ר מיצ'ל ביים את הסרט, ג'ו פנהול עיבד וכתב את התסריט. סיפור אהבה, אמונה ומתח על קשר אובססיבי ומסוכן שנוצר בין שני זרים העדים לתאונה קטלנית.

==עלילת הסרט==
באמצע פיקניק שעורכים קלייר וג'ו, הם שומעים צעקה מכדור פורח העומד להתרסק לידם. הטייס מחלץ עצמו, אך ילד שנמצא בסלסלה חושש לקפוץ. ג'ו יחד עם עוד ארבעה גברים מנסים לחלץ את הילד, אך משב רוח עז סוחף את הכדור-פורח, וכולם פרט לאחד קופצים לאדמה. אחד מהם נשאר תלוי כשהכדור מתרומם עד אשר הוא צונח אל מותו, והילד ממשיך עד לנחיתה רכה. לג'ו וחבריו זו תחילתו של קשר אובססיבי מסוכן.

ג'ד פארי, אחד המחלצים, מאמין שהגורל זימן אותם למקום, הוא מתאהב בג'ו ומאמין בלב שלם שג'ו מחזיר לו אהבה. ג'ד מתחיל לעקוב אחרי ג'ו ולהטריד אותו בביתו ובמקום עבודתו. האהבה האובססיבית של ג'ד מביאה את ג'ו אל סף הטירוף ומשבשת את היחסים בין ג'ו וקלייר.

==ההבדלים בין הסרט לרומן==

הסרט שונה מהרומן בפרטים רבים, הבולט שבהם הוא שינוי שמה של בת-זוגו של ג'ו רוז מקלריסה לקלייר, והיא אינה הידועה בציבור שלו אלא חברתו. בפיקניק שהם עורכים בתחילת הסרט ג'ו מתכוון להציע נישואים לקלייר. קלריסה ברומן עוסקת בכתיבת מחקר על המשורר ג'ון קיטס, ואילו קלייר היא פסלת. גם המקצוע של ג'ו שונה מעיתונאי הכותב מאמרים על מדע פופולרי למורה בבית ספר. ג'ד פארי אינו גר בבית מפואר שקיבל בירושה אלא בדירה מוזנחת.

סצינות מפתח אחדות ברומן אינן מופיעות בסרט, ובמקומן יש סצינות שנכתבו על ידי התסריטאי. בספר המעקב של ג'ד אחרי ג'ו הוא תעלומה, לא ברור אם ג'ד באמת עוקב אחרי ג'ו או שהכל בדמיונו של ג'ו. בסרט ג'ד נמצא ליד ביתו של ג'ו, עוקב אחריו לספרייה ומופיע בכיתה שבה הוא מלמד.

בספר ג'ד שולח לג'ו סדרה של מכתבים, המבהירים את מצבו הנפשי של ג'ד ומובילים את ג'ו אל סף הטירוף. בסרט אין אזכור כלל למכתבים.

סצנה חשובה ברומן היא כשג'ד מארגן התנקשות בג'ו על יד רוצחים שכירים ביום ההולדת של קלריסה כשהם חוגגים במסעדה. המתנקשים פוגעים באדם אחר אך ג'ו רואה את ג'ד במסעדה ומבין את פוטנציאל האלימות שקיים בו. הסצנה אינה כלולה בסרט, ולעומת זאת ג'ו מצטייר כאדם אלים כאשר הוא מתפרץ לדירתו של ג'ד עם מחבט בייסבול.

בסוף הרומן כאשר ג'ד מגיע לביתו של ג'ו ומאיים על קלריסה, בסרט הוא דוקר אותה לעומת זאת ברומן ג'ד מכוון את הסכין אל גרונו שלו תוך בקשת סליחה מג'ו.

==צוות השחקנים==
* דניאל קרייג - ג'ו
* ריס איוואנס - ג'ד
* סמנתה מורטון - קלייר
* ביל ניי - רובין
* סוזן לינץ' - רייצ'ל
* ג'סטין סלינג'ר - פרנק
* בן וישו - ספאד
* אנדרו לינקולן - מפיק טלוויזיה
* הלן מקרורי - גברת לוגן
* אנה מקסוול מרטין - פני
* קורין רדגרייב - הפרופסור

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:סרטי 2004
קטגוריה:סרטי דרמה
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים מבוססי ספרים
בייקונור

[[צילום לוויין של בייקונור]]
בייקונור (בקזחית: Байқоңыр, ברוסית: Байконур) היא עיר במחוז קזילאורדה שבדרום קזחסטן, המנוהלת על ידי רוסיה. בעבר הייתה עיר סגורה ונקראה לנינסק. היא נבנתה כדי לשרת את קוסמודרום בייקונור – בסיס שיגור של תוכנית החלל הסובייטית. נמצאת בשליטת רוסיה לאחר שהוחכרה מקזחסטן עד לשנת 2050. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023, התגוררו בבייקונור 34,600 בני אדם.

השם "בייקונור" ניתן לאתר השיגור כדי להסוותו ולהטעות לגבי מיקומו, שכן זהו שמה של עיירת כורים הנמצאת כמה מאות קילומטרים מצפון-מזרח לו.

שמה של העיר שונה רשמית לבייקונור ב-20 בדצמבר 1995 על ידי בוריס ילצין, נשיא רוסיה.

העיירה משרתת את תאגיד החלל הרוסי.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית החלל הרוסית
קטגוריה:קזחסטן: ערים
קטגוריה:ולדימיר איליץ' לנין
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1955
קוסמודרום סבובודני

קוסמודרום סבובּודני (ברוסית: Свобо́дный, סְבוֹבּוֹדְנִי – "חופשי"; נקרא רשמית בשם "הקוסמודרום הניסויי הממלכתי השני של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית", 2-й Государственный испытательный космодром Министерства обороны Российской Федерации) היה אתר לשיגור טילים הנמצא במחוז אמור, בסיביר שברוסיה, שהוקם ב-1 במרץ 1996 על פי צו 305 של נשיא הפדרציה הרוסית.

במקורו נועד האתר לשימוש כאתר שיגור טילים בליסטיים בין-יבשתיים (ICBM). לאחר התפרקות ברית המועצות הוא שימש כאתר שיגור טילים לחלל, מכיוון שאתר השיגור העיקרי של ברית המועצות, קוסמודרום בייקונור, נמצא מחוץ לגבולות רוסיה, בקזחסטן. ב-2005, לאחר שסוכנות החלל הרוסית חידשה את החכירה בקוסמודרום בייקונור, הוחלט שאין צורך באתר שיגור נוסף והורו לסגור אותו.

הצו נשיאותי משנת 1996 קבע כי הקוסמודרום בסבובודני יפתור את בעיות התחזוקה וההכנה לשיגור משגרי כמו הסטרלה והסטארט במהלך השנים 1996–1997 ובטווח הזמן הארוך יכלול מתחם שיגור לרקטת אנגרה מהדור הבא. עקב הקשיים הכלכליים ברוסיה הוחלט להתרכז בבניית מתחם שיגור למשפחת המשגרים סטארט בלבד. כדי לממש פרויקט זה, הוקמו מבנים טכניים ואתרי שיגור עבור המשגר סטארט.

באתר השיגור סבובודני התבצעו שיגורים של דגמים שונים של משגרי לוויינים, ובהם המשגר "סטארט 1" והמשגר "קוסמוס 3". הוא שימש לשיגור לווייני הצילום המסחריים הישראליים מסדרת "ארוס". "EROS A" שוגר ב-5 בדצמבר 2000, ו"EROS B" שוגר ב-25 באפריל 2006.

את אתר השיגור הפעיל חיל החלל של הצבא הרוסי עד לסגירתו בשנת 2007. העיר הסמוכה ביותר הייתה "סבובודני-18", שהפכה בהמשך לציולקובסקי.

על בסיסו החלה בשנת 2011 בניית קוסמודרום ווסטוצ'ני.

==הערות שוליים==

קטגוריה:תוכנית החלל הסובייטית
סבובודני
קטגוריה:מחוז אמור