OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מחוז הגליל

מחוז הגליל (באנגלית: Galilee-Acre District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל חמש נפות:
*נפת צפת
*נפת עכו
*נפת טבריה
*נפת נצרת
*נפת ביסאן

== גאוגרפיה ==
המחוז כלל את יחידות הנוף עמק החולה ואצבע הגליל, הגליל העליון המערבי והמזרחי, הגליל התחתון, בקעת בית הכרם ובקעת בית נטופה.

בקעת כנרות, בקעת יבנאל ועמק הירדן, עמק בית שאן, עמק חרוד, שולי עמק יזרעאל הצפוניים, מישור עכו ומישור הנעמן שבמישור החוף הצפוני.

בתוכנית החלוקה לחלוקת שטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל לשתי מדינות, יהודית וערבית, שהתקבלה ב-29 בנובמבר 1947 שטחי הנפות צפת, טבריה וביסאן (בית שאן) היו רובם בשטח המדינה היהודית. שטחי נפות עכו ונצרת היו רובם בשטח המדינה הערבית כולל הערים נצרת ועכו וכן המועצה המקומית נהריה.

==היסטוריה==
מחוז הגליל נוצר בשנת 1921 עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: כנען, הגליל, שומרון, יפו, ירושלים, באר שבע ועזה. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו, תוך שנפת בית שאן הועברה למחוז שומרון. ביוני 1924 אוחדו מחוזות הגליל והשומרון ליצור את מחוז צפון.

מחוז הגליל הוקם מחדש בשנת 1937 עת פוצל מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.

==מושלים==
*לואיס אנדרוס, יולי - ספטמבר 1937
*אלק קירקברייד, אוקטובר 1937 - מרץ 1939
* מר צ'מפיון, מרץ 1939 - אפריל 1942
*ג'יימס פולוק, אפריל 1942 - אוקטובר 1944
*מר בלנקינסופ, דצמבר 1944 - פברואר 1945
*צ'ארלס איוונס, 1945-1948

== אוכלוסייה ==
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל:

בנפת צפת היו 53,620 תושבים מתוכם 46,920 ערבים ו-6,700 יהודים.

בנפת עכו היו 68,330 תושבים מתוכם 65,380 ערבים ו-2,950 יהודים.

בנפת טבריה היו 39,200 תושבים מתוכם 26,100 ערבים ו-13,100 יהודים.

בנפת ביסאן היו 23,590 תושבים מתוכם 16,590 ערבים ו-7,000 יהודים.

בנפת נצרת היו 46,100 תושבים מתוכם 38,500 ערבים, ו-7,600 יהודים.

סך הכל במחוז היו 230,840 תושבים מתוכם 193,490 ערבים ו-37,350 יהודים.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

גליל
קטגוריה:הגליל
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז שומרון

מחוז שומרון (באנגלית: Samaria District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. המחוז כלל שלוש נפות:

*נפת ג'נין
*נפת טולכרם
*נפת שכם

== גאוגרפיה ==
המחוז השתרע במזרח מצפון בקעת הירדן ובמערב עד לים התיכון באזור השרון דרומית לחדרה עד צפונית להרצליה. כולל בצפון את דרומו של עמק יזרעאל, דרומה להרי השומרון הכוללים את הגלבוע וההר המרכזי באזור שכם עד לגבול הרי בית אל, החלק הצפוני של יהודה (לא כולל את הרי בית אל).

==מושלים==
*ג'יימס פולוק, יולי 1939. 
* ר. צ'ורץ', 1939-1943
*מק-גיליברי, 1944-1945
* מר פולר, 1945-1947
*ר. ריבס, 1947-1948

==הערות שוליים==

שומרון
קטגוריה:השומרון
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז לוד

מחוז לוד (באנגלית: Lydda District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר לוד. המחוז כלל שתי נפות:

*נפת רמלה
*נפת יפו
==היסטוריה==
נפות יפו ורמלה היוו בתחילה את מחוז יפו. 
ביולי 1922 חולקה הארץ לארבעה מחוזות בלבד ומחוז יפו אוחד עם מחוז ירושלים ליצירת מחוז ירושלים-יפו. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחדו מחוז יפו וירושלים ומחוז הדרום. 

ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו שכלל את נפות יפו ורמלה, ומחוז עזה הכפרי. 

==מושלים==
מחוז ירושלים-יפו:
*רונלד סטורס, 1920-1925
מחוז הדרום:
* קמפבל, 1931-1926
* רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1931-1939
מחוז לוד:
*רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1939-1943
* ר.ה. צ'רץ', 1944
* ללויד פיליפס (ממלא מקום), 1945
*גריג (ממלא מקום), 1945-1946
*וויליאם רידר מקגיי, 1946-1947
*סטיבנסון (ממלא מקום)
* מר פולר, 1947-1948

==הערות שוליים==

לוד
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז עזה

מחוז עזה (באנגלית: Gaza District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר עזה. המחוז כלל שתי נפות:

*נפת עזה
*נפת באר שבע

==היסטוריה==

בשנת 1921, כשחולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות: היו באר שבע ועזה מחוזות נפרדים. 
ביולי 1922 אוחדו מחוזות באר שבע ועזה ליצור את מחוז הדרום שכלל את נפות עזה, באר שבע וחברון. באוגוסט-ספטמבר 1925 אוחד מחוז הדרום עם מחוז יפו וירושלים. באוקטובר 1926 הוצאה נפת ירושלים ממחוז ירושלים-יפו והדרום והייתה לגליל נפרד. באוקטובר 1931 הועברה נפת חברון ממחוז דרום למחוז ירושלים.

בסוף 1938 מונה מושל מחוז נוסף במחוז הדרום שהיה אחראי על נפות באר שבע ועזה. ב-1 ביולי 1939, מחוז הדרום פוצל למחוז לוד העירוני בעיקרו, ומחוז עזה הכפרי.

בספטמבר 1940 צורפו למחוז עזה היישובים העבריים, יבנה, גן יבנה, בצרון, כפר ורבורג, באר טוביה ונגבה.

==מושלים==
מחוז הדרום (עזה, באר שבע, חברון):
*אברמסון, 1922-1925

מחוז הדרום (מיפו דרומה):
* קמפבל, 1931-1926
* רוברט אדוארד הרולד קרוסבי, 1931-1939

מחוז עזה:
*בקסטון
*באלארד, 1940-1943
*וויליאם רידר מקגיי, 1943-1946
*ללויד פיליפס, 1946-1947
*ו. קלמנס
*ר. טורן טורן

==הערות שוליים==

עזה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
חוסיין אל-חוסייני

דגל הלבן) בטקס כניעת ירושלים]]
חוסיין סלים אל-חוסייני (בערבית: حسين سليم الحسيني, תעתיק: חסין סלים אלחסיני; ? – מאי 1918) היה ראש עיריית ירושלים מטעם השלטון העות'מאני החל משנת 1909 ועד מותו ב-1918, בתקופת המנדט הבריטי. נודע בכינויו חוסיין ביי.

חוסיין אל-חוסייני, בן למשפחת חוסייני, נולד בירושלים בסביבות אמצע המאה ה-19. אביו, סלים אל-חוסייני, היה איש ציבור נכבד בשלטון המקומי וכיהן אף הוא בתפקיד ראש עיריית ירושלים בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19. חוסיין אל-חוסייני קיבל את תפקיד ראש העיר בשנת 1909, ובמהלך כהונתו עסק נמרצות בפיתוח התשתיות בעיר.
תחת הנהגתו רוצפו רחובות העיר העתיקה, שופרו שירותי הניקיון והתברואה, והחל ביצועו של פרויקט ביוב שמומן בחלקו בידי יהדות התפוצות.
מאמצי הפיתוח שלו זכו להערכת תושבי העיר המוסלמים, הנוצרים והיהודים.

בריאיון לעיתון המצרי "אל-אקדאם" במרץ 1914 עמד על ההבחנה שבין הציונות, שאינה מאיימת על "פלסטין", לבין ההתיישבות היהודית בפועל בה המהווה סכנה אמיתית, ומחייבת הטלת מגבלות מסוימות על מכירת קרקעות ליהודים. החל מ-1915 עמד חוסיין אל-חוסייני גם בראש ארגון הסהר האדום, שבצד התפקיד הרפואי שמילא בשנות מלחמת העולם הראשונה קידם הבנה בין ערבים ויהודים בעיר.

עם כיבוש ירושלים בידי הבריטים בדצמבר 1917, מסר ראש העירייה חוסיין אל-חוסייני רשמית את כניעת העיר לכוחות הבריטים, בשורת טקסי כניעה שנערכו במקום הידוע כיום ככיכר אלנבי (בשכונת רוממה). הוא לקה בדלקת ריאות בעקבות העמידה הממושכת בקור וברוח, ואושפז בבית החולים שערי צדק, שם זכה לביקורו של הגנרל אדמונד אלנבי שהגיע לקבל ממנו את הכניעה הרשמית.
הוא נפטר במאי 1918. אחיו, מוסא כאזם אל-חוסייני, מונה למחליפו בראשות העיר.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשי עיריית ירושלים
קטגוריה:משפחת חוסייני
קטגוריה:נפטרים ב-1918
מחוז ירושלים (המנדט)

מחוז ירושלים (באנגלית: Jerusalem District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר ירושלים. המחוז כלל שלוש נפות:

*נפת ירושלים
*נפת רמאללה
*נפת חברון

==מושלים==
*רונלד סטורס, 1920–1925
*אדוארד קית'-רוץ' 1926–1931
* קמפבל, 1931–1937
* מקלרן, 1937
*אדוארד קית'-רוץ', 1937–1943
* מוריס ביילי, 1943
*ג'יימס פולוק, 1944–1948

==הערות שוליים==

ירושלים
קטגוריה:ירושלים בתקופת המנדט הבריטי
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1920
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
מחוז חיפה (המנדט)

מחוז חיפה (באנגלית: Haifa District) היה אחד מששת מחוזות המנדט הבריטי. בירת המחוז הייתה העיר חיפה. המחוז כלל נפה אחת בלבד: נפת חיפה.

==היסטוריה==
מחוז חיפה נוצר בשנת 1921 תחת השם מחוז כנען, עת חולקה ארץ ישראל לשבעה מחוזות. ביולי 1922 חולקה הארץ מחדש לארבעה מחוזות ומחוזות כנען והגליל אוחדו. 

מחוז חיפה הוקם מחדש ביולי 1937 עת הופרד מחוז הצפון למחוז הגליל ומחוז חיפה.

==מושלים==
מחוז הצפון:
* סטיוארט סיימס, 1925
*אברמסון, 1925–1927
* ארנסט מדריק קולביל, 1927–1931
* מר מקלרן (ממלא מקום) 1931
* אדוארד קית'-רוץ' 1932–1937

מחוז חיפה:
* מוריס ביילי, 1938–1939
*ג'יימס פולוק, 1939–1942. באפריל 1942 עבר לכהן כמושל מחוז הגליל.
*אלפרד לאו, 1942–1948

==הערות שוליים==

חיפה
קטגוריה:חיפה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1948
נחל רוקד

נַחַל רַקָּד או נחל רוֹקַד (בערבית: نهر الرقاد - נַהְר אלרֻקַאד או وادي الرقاد - ואדי אלרקאד, הידוע גם בשם נחל אֶ-רַקַד) הוא נחל המסמן את גבולה המזרחי של רמת הגולן. נחל רוקד הוא הנחל הארוך ביותר מבין נחלי רמת הגולן, 74 ק"מ אורכו והוא מהווה את הגבול הטבעי שלה.
== גאוגרפיה ==
הנחל מתחיל את מהלכו במורדות הדרומיים של הר חרמון, צפון מזרחית לכפר הסורי ג'וּבַּתַּא אלְ-חָשַבּ שסמוך לקוניטרה. ערוץ הנחל מקביל לגבול מדינת ישראל עם סוריה. מקוניטרה ממשיך הנחל במגמה דרומה באפיק רדוד שליו ורגוע, מכאן מקור ההשראה לשמו, נהר אל-רקאד (رقاد) - הנחל "המְּנוּמְנָם". לאחר שהנחל חוצה את כביש רָפִיד-שֵׁיח' מַסְכִּין, חותר הנחל בכיסוי הבזלת ובקירטון הרך שמתחתיו. חתירה זו נראית בבירור ליד הכפר הסורי עין דַ´כַּר (عين ذكر) שם הוא יורד במפל אל תוך גיא עמוק וצר שמצוקי בזלת נראים בראש גדותיו ומתלולי קירטון עזים יורדים מהם אל הערוץ. בשלב זה גם יובליו עם גאיות צרים ומפלים ככל שהם מתקרבים אליו ויורדים אליו ב"עמקים תלויים". במקום שבו נפסקת שורת הרי הגעש, משנה נחל רקד את כיוונו לכיוון דרום-מערב, כיוון השיפוע הכללי של הגולן, ומתחתר בקניון בזלת שאורכו כ-20 ק"מ. בחלקו הדרומי של האפיק ולאורך כ-6 קילומטר הדרומיים ביותר של האפיק זורם הרוקד בתוך שטח שבשליטת מדינת ישראל ונשפך לירמוך בנקודת המפגש של הגבולות בין שלוש המדינות, ירדן, ישראל וסוריה. כיוון שמסוכן לטייל באזור הנחל יש צורך באישור ביטחוני מיוחד כדי להיכנס אליו ולטבול בו.

==ראו גם==
* מושב מיצר

==לקריאה נוספת==
מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידעת הארץ, חרמון, גולן, כרך א. יצחקי גל.

==קישורים חיצוניים==
* איל שפירא, [https://travel.walla.co.il/item/3468643 הישראלים שיצאו לטיול ב"נחל האסור" בגבול סוריה], 1 בנובמבר 2021, באתר וואלה!

==הערות שוליים==

קטגוריה:יובלי הירדן
קטגוריה:רמת הגולן: נחלים
קטגוריה:סוריה: נהרות
הופמן לה רוש

הופמן לה רוש תעשיות פרמצבטיות (באנגלית: ) היא חברת תרופות שווייצרית. בשנת 2017 דורגה כחברת התרופות בעלת ההכנסה השנייה בגדולה בעולם.

==פעילות==
החברה נוסדה בשנת 1896 בבזל, שווייץ ומונה 85,000 עובדים ב-150 מדינות (2014). היא עוסקת במחקר, פיתוח, ייצור ושיווק של תרופות.

כחברה ביו-טכנולוגית מהגדולות בעולם, הביאה רוש לפריצות דרך רפואיות משמעותיות והיא מובילה בתחום האונקולוגיה, המטולוגיה, ריאומטולוגיה, השתלות, אנמיה ומחלות וירליות. אסטרטגיית שירותי בריאות מותאמים-אישית (Personalized healthcare strategy) של חברת רוש מיועדת לספק תרופות וכלי אבחון אשר יאפשרו שיפור משמעותי בבריאות החולים, בהישרדותם ובאיכות חייהם. עשרים וארבע תרופות שפותחו על ידי חברת רוש כלולות ברשימות של ארגון הבריאות העולמי כתרופות חיוניות, ביניהן אנטיביוטיקה מצילת חיים, תרופות נגד מלריה וכימותרפיה. [https://web.archive.org/web/20150617144838/http://www.roche.co.il/home/aboutus/company_profile.html] 

רוש השקיעה 8.9 מיליארד פרנקים שווייצריים בהסכמי מחקר ופיתוח [R&D] ודיווחה על היקף מכירות של כ-47.5 מיליארד פרנקים שווייצריים. חברת ג'ננטק, בארצות הברית, נרכשה במלואה על ידי חברת רוש ומהווה חלק מהקבוצה. חברת רוש מחזיקה ברוב המניות של חברת שוגאי פרמצבטיקה, ביפן. [https://web.archive.org/web/20150617144838/http://www.roche.co.il/home/aboutus/company_profile.html] 

מדעני החברה זכו בשני פרסי נובל, ולחברה הסכמי מחקר ופיתוח ובריתות אסטרטגיות עם שותפים רבים, כולל בעלות על חברת ג'ננטק ורוב בבעלות של חברת שוגאי.

בשנת 2001 רכשה חברת התרופות השישית בגדולה בעולם נוברטיס, הממוקמת אף היא בעיר בזל, 20% מהופמן לה רוש. בשנת 2018 חברת רוש רכשה את החברה Foundation Medicine המתמחה בבדיקות דם מיוחדות.

במרץ 2020 קיבלה חטיבת האבחון של החברה אישור FDA למערכת לבדיקת SARS-CoV-2 המסוגלת לאבחן בין 1,400 ל-8,800 דגימות בתוך 24 שעות.

==פעילות בישראל==
בישראל הוקמה נציגות של החברה בשם רוש פרמצבטיקה בע"מ בשנת 1999 והיא מעסיקה כ-100 עובדים. כמו כן השקיעה בקרן "פונטיפקס", קרן הון סיכון הגדולה בישראל לתחום מדעי החיים.

בשנת 2010, רכשה את חברת מדינגו הישראלית, שפיתחה משאבת אינסולין ממוזערת לחולי סוכרת, תמורת 170 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יצרני תרופות שווייצריים
קטגוריה:חברות שווייצריות
קטגוריה:תאגידים רב-לאומיים
קטגוריה:חברות בשווי שוק מעל 200 מיליארד דולר
ואלנסיין (כדורגל)

מועדון הכדורגל ואלנסיין (בצרפתית: Valenciennes Football Club) הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר ואלנסיין.
המועדון, אשר נוסד בשנת 1913, משחק את משחקיו הביתיים בסטאד דה אנו, המכיל כ-25,000 מקומות ישיבה. המועדון מפעיל גם קבוצת נשים.

נשיא המועדון הוא ז'אן-לואי ברולו ומאמן הקבוצה הוא רג'ינלד ריי.

== היסטוריה ==
המועדון נוסד בשנת 1913 ועד עונת 1934/1935 שיחק בליגה הצרפתית השנייה. בעונת 1934/1935 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת פ.צ. רואן. בסוף העונה עלה בפעם הראשונה לליגת העל הצרפתית. בעונת 1935/1936 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת סושו. בסוף העונה ירד מליגת העל הצרפתית לליגה השנייה.

המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1936/1937 ועד עונת 1937/1938 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק 18 שנה ברציפות בליגה השנייה מעונת 1938/1939 ועד עונת 1955/1956. בעונות 1946/1947, 1948/1949 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצות לה הבר ואראס בהתאמה. בעונת 1950/1951 הגיע בפעם היחידה לגמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת שטרסבורג. בעונת 1951/1952 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת ניס. בסוף עונת 1955/1956 עלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.

המועדון שיחק 5 שנים בליגה הראשונה מעונת 1956/1957 ועד עונת 1960/1961 שבסופה ירד לליגה השנייה. המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה מעונת 1961/1962 ועד עונת 1974/1975. בעונת 1963/1964 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת אולימפיק ליון. בעונת 1964/1965 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת סנט אטיין. בעונת 1969/1970 הגיע לחצי גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט. בעונת 1974/1975 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת מץ. בסוף העונה עלה מהליגה השנייה לליגה הראשונה.

המועדון שיחק בליגה הראשונה 7 שנים ברציפות מעונת 1975/1976 ועד עונת 1981/1982. בעונות 1975/1976, 1977/1978 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנסי. בעונת 1979/1980 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת סושו. בעונת 1981/1982 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת בסטיה. בסוף העונה ירד לליגה השנייה.

המועדון שיחק בליגה השנייה 10 שנים ברציפות מעונת 1982/1983 ועד עונת 1991/1992. בעונות 1989/1990, 1991/1992 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצות סנט אטיין ואולימפיק מרסיי בהתאמה. בסוף עונת 1991/1992 עלה לליגה הראשונה ואחרי עונה אחת ירד לליגה השנייה. בעונת 1993/1994 הגיע לרבע גמר הגביע והפסיד לקבוצת נאנט. בסוף העונה ירד לליגה השלישית.

המועדון שיחק לסירוגין בליגה השלישית ובליגה הרביעית מעונת 1994/1995 ועד עונת 2004/2005 שבסופה עלה מהליגה השלישית לליגה השנייה. המועדון שיחק עונה אחת בליגה השנייה ועלה לליגה הראשונה. המועדון משחק ברציפות בליגה הראשונה מעונת 2006/2007. בעונת 2006/2007 הגיע לשמינית גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת פריז סן-ז'רמן. בעונות 2007/2008, 2010/2011 הגיע לרבע גמר גביע הליגה הצרפתית והפסיד לקבוצת פריז סן-ז'רמן. בעונת 2011/2012 הגיע לרבע גמר הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת סטאד רן. בסיום עונת 2013/2014 ירד המועדון לליגה הצרפתית השנייה לאחר שסיים במקום ה-19.

בתום עונת 2023/2024 בליגה הצרפתית השנייה ירדה לליגה השלישית.

==תארים==
* אלופת הליגה השנייה (2): 1971/1972, 2005/2006
* אלופת הליגה השלישית (1): 2004/2005
* אגף 4 האלופות (1): 1997/1998
* סגנות הגביע הצרפתי (1): 1950/1951

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל צרפתיות
קטגוריה:נור-פה דה קאלה: ספורט
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1913
קטגוריה:1913 בצרפת
וילה סארגו

250px
וילה סארגו (Villa Sarego) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה (בסנטה סופיה במחוז ורונה).

הווילה השוכנת קילומטרים אחדים מצפון-מערב לוורונה, הוזמנה על ידי האדון מרק-אנטוניו סארגו, שהיה בעל מחצבה לאבני גיר. זו ודאי הסיבה שרוב הבנייה שלה עשויה באבן גיר מסותתת (בעוד שמרבית הווילות הפלאדיאניות האחרות בנויות לבנים ומטויחות, וגם פרטי הבנייה, כגון עמודים, כותרות, כרכובים וכדומה, מכוירים בטיח). הווילה נבנתה בשנות השישים של המאה השש-עשרה. וילה סארגו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.

==אדריכלות==
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". מהשוואה עם התוכנית של פלאדיו שהתפרסמה בספרו עולה שרק כמחצית מן הבניין הוקמה, אך יש המשערים שלא התכוונו לבנות מעבר לכך. 

תוכנית הבניין שונה מכל מה שמקובל בווילות האחרות של פלאדיו. חלקו העיקרי של הבניין היא חצר רבועה גדולה. במקור הייתה מתוכננת להיות מוקפת עמודים, אך רק שלושה מתוך ארבעת הצדדים הוקמו. החצר מוקפת בעמודים קולוסאליים (עמודים שגובהם כגובה שתי קומות, ולא כמקובל – כדי קומה אחת בלבד). לעמודים בסיסים אטיים וכותרות בסדר האיוני התומכים בארכיטרב מדורג ובאפריז המעוטר בזמורות מתפתלות. העמודים בנויים מחוליות, וקצותיהן מסותתות למשעי לשם התאמתן זו לזו, אך פניהן נותרו מחוספסים בסגנון המכונה רוסטיקלי (rustica - "כפרי"). פלאדיו עשה כבר קודם שימוש בסיתות אבן מחוספס (למשל בחזית האחורית של וילה פיזאני בבניולו), אך החזות כאן מיוחדת ומפתיעה.

לבניין שתי קומות. בקומה השנייה שני אולמות גדולים, הניצבים זה מול זה. חצר קדמית עם סטיו עמודים, ואכסדרה חצי עגולה בירכתי המבנה, המופיעים בתוכנית המבנה, לא בוצעו.

==לקריאה נוספת==
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 161-160.
<div style="direction: ltr;">
*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 239-241.
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
אופוס רטיקולאטום

אופוס רטיקולטום ב[[רומא העתיקה]]
אופוס רטיקולטום בארמון החורף של [[הורדוס ביריחו]]
אופוס רטיקולאטום (לטינית: opus reticulatum, מעשה רשת) היא שיטה לבניית קירות שפותחה באדריכלות הרומית הקדומה. בשיטה זו פני הקיר, משני הצדדים בנויים מאבנים רבועות בעלות חתך פירמידלי, התקועות עם חודן לתוך המלט היוצר את ליבת הקיר. האבנים סדורות בפני הקיר בדגם רשת עם משקים העולים באלכסון בזווית של 45 מעלות (ולא כמקובל בבנייה שבה יש נדבכים אופקיים). מקור המונח בשפה הלטינית: אופוס = מעשה; רטינה = רשת; מעשה (דמוי) רשת. ליבת הקיר עשויה בטון (אופוס קמנטיקיום).

השיטה הייתה בשימוש למן המאה הראשונה לפני הספירה. האדריכל הרומי ויטרוביוס מתאר אותה בספרו "על אודות האדריכלות".

בתקופה הרומית בארץ ישראל נמצאה השיטה הזו בשימוש מצומצם מאוד, וידועה רק משלושה מבנים: בשיטה זו נבנה בית המרחץ בארמון ההירודיאני השלישי שבארמונות החורף ואחוזת המלך ביריחו (על הגדה הצפונית של ואדי קלט); בירושלים נבנה כך מונומנט עגול שנועד לציין קבר מפואר מצפון לשער שכם (ליד רחוב הנביאים, מכוסה כיום); מבנה (מקדש?) סמוך למעיין של בניאס. דומה שמבנים אלה נבנו בידי בנאים ואומנים רומיים שהובאו לשם כך במיוחד מרומא. פרופ' אהוד נצר העריך כי טכניקה זו הובאה ארצה בידי אגריפה חברו של הורדוס בעת ביקורו בארץ ישראל בשנת 15 לפנה"ס.

==לקריאה נוספת==
* ויטרוביוס, על אודות האדריכלות, תרגם לעברית: רוני רייך, הוצאת דביר, תל אביב, 1997, ספר שני, פרק ח', 2-1.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אדריכלות רומית
אופוס קמנטיקיום

אופוס קמנטיקיום (בלטינית: opus caementicium) היא שיטה לבניית קירות שהייתה נהוגה באדריכלות הרומית העתיקה למן שלהי תקופת הרפובליקה הרומית ולאורך כל תקופת הקיסרות. השיטה עושה שימוש בבטון שהוא תערובת של חומר מלכד המתקשה במים (סיד, גבס, חומר פוצולני) שלתוכה הושלכו שברי אבני גוויל, חצץ וכדומה המשמשים כחומר מייצב; בלטינית - caementa. התערובת הצמיגה נוצקה בתוך תבנית, כגון לוחות עץ, או בין פני קיר שנבנו מאבנים בשיטת אופוס רטיקולאטום (opus reticulatum) או אופוס קוודראטום (opus quadratum).

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אדריכלות קלאסית
קטגוריה:המצאות אבודות
חצי המרתון של באת'

חצי המרתון של באת (אנגלית: Bath Half Marathon) היא תחרות חצי מרתון שנתית הנערכת בעיר באת' שבאנגליה. התחרות נערכה לראשונה ב-1981, ומאז היא נערכת בדרך כלל ביום ראשון השני או השלישי של חודש מרץ. התחרות נוסדה שנה אחת לאחר ייסוד מרתון לונדון, והיא נחשבת כאחת מתחרויות ההכנה הפופולריות עבורה.

חצי המרתון נערך על מסלול שטוח, משני צדדיו של נהר אייבון, והוא מתחיל ומסתיים ברחוב גרייט פולטני. המיל הראשון הוא ירידה מתונה מדרך פולטני לגשר צ'רצ'יל, לאחר מכן שתי הקפות זהות סביב גשר צ'רצ'יל, עלייה מעבר לתחנת גרין פארק, מסביב לכיכר המלכה, ירידה ברחוב שארלוט ופנייה מערבה ממרכז העיר לאורך כביש A4 לכיוון ניוברידג'. מנקודה זו פונה המסלול בחזרה לכיוון מזרח על כביש A36 ולעבר מרכז העיר, לאורך דרך לואר בריסטול, ולאחר מכן הוא חוצה פעם נוספת את גשר צ'רצ'יל ואת גרין פארק בתחילת הסיבוב השני. בסיום הסיבוב השני הרצים חוצים את גשר צ'רצ'יל לאורכו, ולבסוף עולים בדרך פולטני ומסיימים ברחוב גרייט פולטני. מסלול המירוץ לא השתנה מאז 2006, והוא דומה מאוד למסלול שהיה נהוג בימיו הראשונים של המירוץ. אתר ההתכנסות לקראת המירוץ הוא אזור הפנאי של באת'.

בחצי המרתון שנערך בשנת 2008 גויסו 1.2 מיליון לירות שטרלינג, ובכך הייתה התחרות לאחד מאירועי הצדקה הבולטים בדרום-מערב אנגליה. המירוץ זוכה לכ-15,000 משתתפים ו-30,000 צופים, והוא דורג במקום השלישי ברשימת אירועי הריצה הטובים ביותר של הדיילי טלגרף.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:באת'
קטגוריה:תחרויות אתלטיקה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: תחרויות אתלטיקה
תערוכת האימפריה הבריטית

בולי הדואר שהונפקו לרגל התערוכה
ארמון התעשייה המשמש כיום כמחסן
תערוכת האימפריה הבריטית (באנגלית: British Empire Exhibition) היא תערוכה קולוניאלית שנערכה בוומבלי שבמידלסקס ב-1924 וב-1925.

התערוכה נפתחה על ידי המלך ג'ורג' החמישי ב-23 באפריל, יום חגו של סנט ג'ורג'. האימפריה הבריטית הורכבה מ-58 מדינות באותה תקופה, ורק גמביה וגיברלטר לא נטלו חלק בתערוכה. עלות התערוכה הייתה כ-12 מיליון לירות שטרלינג, והיא הייתה התערוכה הגדולה ביותר שנערכה במקום כלשהו ברחבי העולם עם 26 מיליון מבקרים.

מטרתה הרשמית של התערוכה הייתה "לעורר את הסחר, לחזק קשרים בין מדינת האם לאחיותיה ובנותיה, להביא למגע קרוב יותר של איש עם רעהו, לאפשר לכל אלו שנאמנים לדגל הבריטי להיפגש על בסיס משותף וללמוד להכיר איש את רעהו". מתכנן הפרויקט היה האדריכל מקסוול איירטון. שלושת הבניינים העיקריים שבהם נערכה התערוכה היו ארמונות התעשייה, ההנדסה והאמנויות. ארמון ההנדסה היה מבנה הבטון המזוין הגדול ביותר בעולם. לצורך התערוכה נבנו שלוחה מיוחדת של מסילת רכבת ותחנת רכבת, על מנת לחבר את האתר לתחנת לונדון מרילבון. המבנים השונים של האתר חוברו באמצעות רשת מסילות רכבת קלה.

רוב האולמות שבהם נערכה התערוכה היו אמורים להיות זמניים ולהיהרס לאחר סיומה, אך ארמון ההנדסה וביתן ממשלת בריטניה שרדו עד שנות ה-70, בין השאר בגלל העלות הגבוהה של הריסת מבני בטון. בריכת האימפריה הפכה לארנה של ומבלי, ולפי הצעת יושב ראש ועדת התערוכה, סר ג'יימס סטיבנסון, הוחלט לשמור גם את אצטדיון האימפריה; מבנה זה הפך לאצטדיון ומבלי הישן, שהיה מגרש הבית של נבחרת אנגליה בכדורגל עד 2000, אז הוא נסגר והוחלף על ידי אצטדיון ומבלי החדש שנפתח ב-2007.

התערוכה הייתה גם האירוע הראשון שעבורו הנפיק שירות הדואר הבריטי בול זיכרון. הבולים הונפקו ב-23 באפריל 1924, והדפסה שנייה הונפקה ב-9 במאי 1925. בנוסף לבולים הונפקו גם מזכרות רבות אחרות כגון מעטפות וגלויות. ב-21 ביולי 1924 נערכה תהלוכת האימפריה באצטדיון האימפריה, שעבורה חיבר סר אדוארד אלגר את "מארש האימפריה" ואת הלחן עבור סדרת שירים שנכתבו על ידי אלפרד נויס.

הנהלת התערוכה ביקשה מוועדת המחקרים האימפריאלית של המכון הקולוניאלי המלכותי לסייע לה בהיבטים החינוכיים של התערוכה, וכתוצאה מכך יצא לאור בלונדון ב-1924 הספר בן 12 הכרכים The British Empire: A survey.

==ראו גם==
* תערוכה עולמית

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.britishpathe.com/record.php?id=75167 סרט על התערוכה] באתר British Pathe
* [https://www.webarchive.org.uk/wayback/archive/20091111224311/http://www.postalheritage.org.uk/collections/archive/stamps/gbstamps/georgev/exhibition/issue בולי התערוכה] באתר מוזיאון וארכיון הדואר הבריטי
*

==הערות שוליים==

קטגוריה:לונדון: תערוכות עולמיות
קטגוריה:לונדון: היסטוריה
קטגוריה:1924
קטגוריה:1925
יזדגרד השלישי

יזדגרד השלישי (יזדגרד, בפרסית: یزدگرد سوم – "בן האלוהים") היה המלך העשרים ותשעה והאחרון של האימפריה הסאסאנית, נכדו של השליט הסאסאני כוסרו פרוויז (כוסרו השני). הוא עלה לכס המלוכה של אימפריה מפוררת ומוכה, ביום 16 ביוני 632, לאחר שמאבק פנימי במשפחת המלוכה הותיר אותו כיורש עצר.

==קורות חייו==
עם עלותו לכס המלוכה ובטרם היה בידיו זמן לתפוס את מושכות השלטון הובס הצבא הפרסי על ידי הצבא המוסלמי בקרב אל-קאדסיה שהתרחש בין 634 ל-640, ולפי רוב הדעות ב-636. פרטים רבים לגבי הקרב אינם ידועים, כמו סדרי הגודל של הכוחות הלוחמים והמיקומים של אירועים שונים במהלך הקרב, אך עם סופו נשבר כוחה של האימפריה הסאסנית ועיר הבירה קטסיפון נפלה לידי הלוחמים המוסלמים. יזדגרד נאלץ לפתוח במנוסה מפני הכובשים הערבים מזרחה לכוון מדי, כאשר המוסלמים כבשו את מדי הוא ברח עד לטורקמניסטן ונלחם בעזרת הטורקים בצבא המוסלמי בנהר אוקסוס, אך הפסיד. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (פרסית مرو) שהייתה עיר ונווה מדבר באזור הידוע כטורקמניסטן. שרידי האימפריה היו הבסיס לאימפריה הסמאנית – הישות המדינית הפרסית הראשונה לאחר הכיבוש המוסלמי.

לוח השנה של הדת זרתוסטרא הפרסית, שגרסה שלו עדיין מקובלת באופן רשמי באיראן, משתמשת בשנת ההכתרה של יזדגרד השלישי, שנת 632, כתאריך תחילת הספירה. גרסה זו משמשת גם בסיס לכתיבת הורוסקופים באסטרולוגיה המודרנית.

==ביהדות==
על פי אחת המסורות היהודיות, כשראה הח'ליף עלי בן אבי טאלב שבוסתנאי בן חנינאי (618–670), שהיה ראש הגולה בבבל, עדיין לא התחתן, נתן לו את בתו של יזדגרד השלישי ששמה היה דארא או איזדדואר. נולדו לו שני ילדים מנשים יהודיות ושלושה בנים מהנסיכה הנוכרית, שהייתה לשפחה. 

משמת בוסתנאי התפרסם הסכסוך על הירושה ועל מעמד הילדים בני הנוכרית. בני איזדדואר טענו שהם יורשים שוים לאחיהם, ואילו בני היהודיות טענו שבניה של איזדדואר הם עבדים בני שפחה – חלק מהרכוש שבני היהודיות יורשים מאביהם בוסתנאי. בסופו של דבר קיבלו האחרונים שוויון זכויות גמור, ואף בא מיוצאי חלציהם ראש גולה. זאת משום שהגאונים הניחו שאדם כבוסתנאי לא היה בא על שפחה מבלי לשחררה קודם לכן, ולשאת אותה בהיתר. מקרה זה הפך לתקדים הלכתי שנעשה בו שימוש בדיון על הכלל: "אין אדם עושה בעילתו בעילת זנות", ולמסקנות יש חשיבות הלכתית עד ימינו בעניין משמעותם של נישואים אזרחיים.

==בדת הבהאית==
על פי הדת הבהאית, מוצאו של בהאא אללה (1817–1892), נביא האמונה הבהאית וכותבם של חלק מכתביה הקדושים, הוא משושלת המתייחסת (בין היתר) ליזדגרד השלישי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה הסאסאנית
קטגוריה:מלכי פרס
קטגוריה:ילידי 624
קטגוריה:נפטרים ב-652
המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית

המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית (בבולגרית - Българска социалистическа партия, בראשי תיבות : БСП) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בבולגריה, וממשיכתה של המפלגה הקומוניסטית הבולגרית שהייתה מפלגת השלטון בבולגריה בין 1946 ל-1990. המפלגה היא בין הגדולות והחשובות בבולגריה, ובתקופה שלאחר נפילת הקומוניזם הרכיבה את הממשלה מספר פעמים. נשיא בולגריה הרביעי גאורגי פרבאנוב, הוא אחד ממנהיגי המפלגה בעבר. כיום מנהיג את המפלגה סרגיי סטאנישב. המפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובמפלגת הגג של הסוציאליסטים באיחוד האירופי מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.

==היסטוריה==

המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית נוסדה לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בבולגריה ב-1989 כאשר המפלגה הקומוניסטית החליטה לנטוש את דרך המרקסיזם-לניניזם. באפריל 1990 קיבלה המפלגה את שמה החדש, וביוני 1990 זכתה בבחירות החופשיות הראשונות שהתקיימו במדינה מאז שנת 1931, והרכיבה את הממשלה בהנהגתו של אנדריי לוקאנוב. כהונתו של לוקאנוב לוותה בקשיים כלכליים, שהביאו לתסיסה אזרחית, ולנפילת הממשלה בדצמבר של אותה שנה. המפלגה שהתה באופוזיציה במשך כחמש שנים, ובשנת 1995 שבה וזכתה בבחירות בהנהגת ז'אן וידנוב. בסוף שנת 1996 נפלה ממשלת וידנוב, בשל כישלון כלכלי שהביא להיפר-אינפלציה, ולאחר שהפגנות ענק בערים ושביתה כללית דרשו את התפטרות הממשלה.

בשנת 2005 זכתה המפלגה בבחירות (עם 31% תמיכה מהציבור), והקימה קואליציה עם מפלגת המרכז התנועה הלאומית סמיון השני. בראשות הממשלה שימש ראש המפלגה סרגיי סטאנישב. בבחירות של שנת 2009 איבדה המפלגה את רוב כוחה (18% בלבד, לעומת 37% בבחירות הקודמות), ונותרה באופוזיציה. נכון לאותה השנה, 50 אלף איש חברים במפלגה, לעומת חצי מיליון חברי מפלגות בכל המדינה.

בבחירות שנערכו בשנת 2013, המפלגה קיבלה 26.6% מהקולות, והייתה המפלגה השנייה בגודלה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאליסטית
בולגריה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1990
ארגון יוצאי קרקוב

ארגון יוצאי קרקוב בישראל הוא איגוד יוצאיה של העיר קרקוב שבפולין בישראל. הוא נוסד בשנת 1936, ופועל ברצף מאז ועד היום.

== פעילות ==
בשנים הראשונות להקמתו, טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתו המרכזית לשמש מעין "מרכז קהילתי" לצעירים הציוניים שעזבו את ביתם ועלו לארץ ישראל. עם פרוץ המלחמה, ולאחריה, השתנו מטרותיו העיקריות של הארגון, ומשימותיו העיקריות הפכו להנצחת זכרה של הקהילה היהודית בקרקוב, עברה המפואר והטרגדיה אשר פקדה אותה, ובנוסף פעילות חברתית-ציבורית וסיוע לניצולי השואה בני העיר.

נכון ל-2009, חברים בארגון למעלה מ-1,500 איש – כמחציתם בני ה"דור הראשון" והאחרים בני דורות ההמשך – ואלה משתתפים בפעילויות החברתיות ובאזכרה השנתית, המתקיימת ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשיתוף עם תלמידי בית הספר המאמץ של הקהילה, תיכון עירוני ה' בתל אביב. במהלך השנה מקיים הארגון מספר התכנסויות, ובהן אירוע בחודש דצמבר לציון פעולת המרד "ציגנריה" של תנועות הנוער היהודי הלוחם בתקופת הגטו בעיר, הרצאות על מורשת יהודי העיר ומפגשים עם אורחים מקרקוב הפעילים בשימור מורשת יהדות קרקוב.

אחת לשנה מצטרפת קבוצה מחברי הארגון למצעד זיכרון המתקיים מדי שנה בקרקוב, ביום ראשון הסמוך לתאריך חיסול הגטו (13–14 במרץ 1942), וביחד עם מאות אנשים מפולין ומחוצה לה צועדים כולם מככר גיבורי הגטו שברובע פודגוז'ה אל האנדרטה שהוקמה במקום בו פעל מחנה הריכוז פלשוב.

הזרוע המבצעת של הארגון היא הוועד, שבו חמישה חברים, הנבחרים אחת לשנה באספה הכללית של הארגון, וכן ועדות אד הוק לביצוע החלטות הוועד.

ארגון יוצאי קרקוב בישראל יוזם גם תערוכות ואירועים כלל ארציים, החורגים מהפעילות השוטפת; כך למשל התקיימו אירועים במסגרת אלף שנות יהדות פולין שבע מאות שנות יהדות קרקוב, שכללו הרצאות וסימפוזיונים. אירוע הסיכום התקיים בנוכחותם של שני חתני פרס נובל על במה אחת: שמעון פרס וויסלבה שימבורסקה. הוצגה תערוכה על תרומתם של החיילים היהודיים בצבאות פולין ותערוכת צילומים על חייהם של יהודי קרקוב בין שתי מלחמות העולם, בשיתוף עם המרכז הבינלאומי לתרבות בקרקוב.

כמו כן הושלם תיעוד בית הקברות היהודי ברחוב מיודובה בקרקוב, אשר בוצע יחד עם משלחות של תלמידי בתי ספר. בסיומו של פרויקט התיעוד הוצא לאור ספר – בעברית, אנגלית ופולנית – המתעד שמות שנמצאו על גבי למעלה מ-7,500 מצבות בבית הקברות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://cracowassociation.blogspot.co.il/ בלוג העמותה]
* 

קטגוריה:בעקבות השואה
קטגוריה:ישראל: עמותות
קטגוריה:יהדות פולין
קטגוריה:יהדות קרקוב
התנועה לסוציאל-דמוקרטיה

התנועה לסוציאל-דמוקרטיה (ביוונית - Κινήμα Σοσιαλδημοκρατών ΕΔΕΚ) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית קפריסאית. המפלגה נוסדה בשנת 1969 על ידי ד"ר וואסוס ליסארידיס, ובתחילה נשאה את השם "האיחוד הדמוקרטי המאוחד של המרכז", שאף הוא נשא את ראשי התיבות היווניים ΕΔΕΚ, בהם מוכרת המפלגה. במהלך הזמן התפתחה המפלגה למפלגה סוציאל-דמוקרטית. התנועה מונהגת כיום על ידי יאנאקיס אומירו. התנועה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים. נכון לשנת 2021, המפלגה היא החמישית בכוחה בפרלמנט, עם 4 מושבים (מתוך 56).

==קישורים חיצוניים==
* 
* [http://countrystudies.us/cyprus/64.htm מפלגות בקפריסין]
* [https://o.nsd.no/european_election_database/country/cyprus/parties.html מרכז מידע לגבי הבחירות]

קטגוריה:מפלגות סוציאל-דמוקרטיות
סוציאל-דמוקרטיה
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1969
דב גור

דב גור (1918–1966) היה איש צבא וראש המועצה המקומית הראשון של אשדוד ים, אשר מונה לתפקיד על ידי משרד הפנים.

== שנותיו הראשונות ==
נולד בווינה בשנת 1918 כרוברט גרוסמן. בנערותו עסק בספורט והיה חבר בתנועת הנוער מכבי צעיר ב-1935 עלה לארץ עם הוריו, ולאחר זמן קצר התגייס למשטרה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי, לבריגדה היהודית, בה לחם באיטליה, הגיע לדרגת קפטן וזכה לציון לשבח. במקביל שירת גם בהגנה ועם תום הקרבות נשאר באירופה לטובת פעילות תנועת הבריחה והרכש הביטחוני של היישוב. בין היתר נטל חלק בפרשת לה ספציה עם פרוץ מלחמת העצמאות התגייס לחטיבת אלכסנדרוני בה פיקד על גדוד 33 והשתתף בין היתר בקרב על מצודת יואב. לאחר המלחמה המשיך לשרת בצבא קבע בצה"ל והגיע לדרגה של סגן אלוף ולתפקידים בכירים בפיקוד הצפון.

לאחר שחרורו הצטרף לקיבוץ דן ולאחר מכן עבר לגינוסר. עם החלטת הקיבוץ המאוחד על הקמת משק באילת בשנת 1955, מונה למרכז הקבוצה שיצאה להקים את קיבוץ אילות. בשנת 1959 עבר לבאר שבע בה החל לעבוד כסגן הממונה על מחוז הדרום במשרד הפנים.

== ראש המועצה המקומית אשדוד ים ==
ביולי 1959 מונה גור על ידי משרד הפנים לשמש כראש המועצה המקומית הממונה של אשדוד, שהייתה שייכת עד אז למועצה אזורית חבל יבנה ונקראה עדיין אשדוד-ים. במקביל שימש גור כממונה על מחוז הדרום.

תחת גור מונו יתר חברי המועצה המקומית, לפי מפתח בהתאם לתוצאות הבחירות לכנסת באשדוד (שמנתה אז כ-4,600 תושבים). המועצה הממונה מנתה תשעה חברים (כולל גור): שלושה נציגי סיעת מפא"י, שני נציגי סיעת מפד"ל, נציג סיעת תנועת החירות, נציג סיעת אחדות העבודה, נציג משרד הפנים (דב גור) וגם נציג "חברת אשדוד" (חברת קבלן פרטית), החברה שחתמה הסכם עם משרד הבינוי והשיכון לפתח את אשדוד. ב-17 ביוני 1960, נבחר ברוב של 6 מתוך 11 חברי המועצה המקומית, בישיבה הראשונה של המועצה.

חצי שנה לאחר מינויו לראש המועצה, ב-23 בדצמבר 1960, הגיש גור את התפטרותו למשרד הפנים, לרגל קבלת תפקיד אחר, והודיע על עזיבת העיר. למשך כמספר חודשים מילא את מקומו סגנו, אפרים לנגסנר, מסיעת המפד"ל, שהוחלף לאחר מכן במאי 1961 בבחירות של נציגי הסיעות במועצה, על ידי רוברט חיים (נציג סיעת מפא"י).

== אחרית חייו ==
רובע ו' ברחוב הקרוי על שמו, 2024]]
לאחר כהונתו באשדוד, עבד גור גם במפעל הפוספטים באורון ובשלושת שנותיו האחריות מילא תפקיד בכיר בחברה האמריקנית "קייזר" אשר בנתה את הסכרים בים המלח. במקביל היה חבר במזכירות סניף אחדות העבודה בבאר שבע.

גור נפטר בבאר שבע ב-18 באוקטובר 1966 לאחר מחלה קצרה. הותיר אחריו אישה ושלוש בנות.

על שמו של גור נקרא רחוב ברובע ו' באשדוד, בו שוכן המרכז המסחרי והשוק של הרובע.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:ראשי מועצת אשדוד
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1966
קטגוריה:לוחמי הבריגדה היהודית
קטגוריה:יהודים בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:חטיבת אלכסנדרוני
קטגוריה:סגני-אלופים בצה"ל
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אישים הקבורים בבאר שבע
ריפבליק איירווייז

אמבראר E-170 של החברה בצבעי דלתא קונקשן]]
אמבראר E-170 של החברה בצבעי יונייטד אקספרס]]
ריפבליק איירווייז (באנגלית: Republic Airways) הוא שמה של חברת תעופה אזורית אמריקאית, שמרכזה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה. החברה מפעילה קווי תעופה מקומיים בעבור חברות התעופה יונייטד איירליינס, אמריקן איירליינס ודלתא איירליינס. כמו כן החברה מפעילה טיסות שכר פרטיות. בסך הכל מוצע שירות נוסעים מתוזמן עם יותר מ-1,000 טיסות יומיות למאה ערים ב-40 מדינות ארצות הברית, קנדה, הקריביים ומרכז אמריקה<ref></ref>.

בשנים 1979 עד 1986 פעלה חברה קודמת באותו שם, שגם מרכזה היה באינדיאנופוליס. חברה זו נוצרה מאיחוד של חברות התעופה האזוריות North Central Airlines,ו-Southern Airways. בהמשך רכשה גם את Hughes Airwest. בתקופת קיומה הייתה חברת התעופה הששית בגודלה בארצות הברית. בשנת 1986 נרכשה על ידי Northwest Orient Airlines שביטלה את המותג ושילבה את פעילות שתי החברות תחת השם Northwest Airlines.

בשנת 2016 נכנסה החברה להליך של הקפאת הליכים וכחלק מתהליך ההבראה אוחדה החברה עם חברת האחות שאטל אמריקה.

==בסיסי החברה==
* בשם אמריקן איגל - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה הבינלאומי של מיאמי, נמל התעופה הבינלאומי של קנזס סיטי, נמל התעופה לה גוארדיה, נמל התעופה הבינלאומי פילדלפיה, נמל התעופה הבינלאומי של פיטסבורג, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל
* בשם דלתא קונקשן - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה לה גוארדיה
* בשם יונייטד אקספרס - נמל התעופה קולומבוס ג'ון גלן, נמל התעופה הבין-יבשתי ג'ורג' בוש, נמל התעופה של אינדיאנפוליס, נמל התעופה הבינלאומי של קנזס סיטי, נמל התעופה לה גוארדיה, נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי, נמל התעופה שיקגו או'הייר, נמל התעופה הבינלאומי של פיטסבורג, נמל התעופה רונלד רייגן וושינגטון נשיונל

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background: #1d3d73;"
! rowspan="2" style="width:130px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:130px;" | חברה/חברת בת
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="4" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:130px;" | הערות
|- style="color:white;background: #1d3d73;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקה ראשונה">F</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים פלוס">Y+</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|rowspan=2|אמבראר 170
|דלתא קונקשן
|22
|rowspan=2|—
|9
|12
|48
|69
|rowspan=2|
|-
|יונייטד אקספרס
|39
|6
|16
|48
|70
|-
|rowspan=3|אמבראר 175
|אמריקן איגל
|83
|rowspan=3|—
|12
|20
|44
|76
|rowspan=3|
|-
|דלתא קונקשן
|16
|12
|20
|44
|76
|-
|יונייטד אקספרס
|28
|12
|16
|48
|76
|-
!colspan=2|סה"כ
!188
!—
!colspan=5|
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות
שאטל אמריקה

שאטל אמריקה (Shuttle America) הייתה חברת תעופה אמריקאית שביצעה טיסות פנים. בינואר 2017 מוזגה החברה עם חברת האם – רפבליק איירווייז.

חברת התעופה הצליחה בהתחלה עם מחירים מיוחדים של 29 דולר לטיסות הראשונות. תעריפים אלה סיפקו פרסום טוב, ואפשרו להם להרחיב ולהוסיף מטוסים חדשים. מרכז מרכזי בטרנטון, ניו ג'רזי הוקם והופעלו טיסות ברחבי צפון מזרח. היעדים באותה עת נמתחו מגרינסבורו, צפון קרוליינה לבאפלו.

בשנת 1999 החליטה חברת התעופה להיכנס לשוק הטיסות לבוסטון. עם זאת, במקום לשרת את נמל התעופה הבינלאומי הגדול יותר של בוסטון לוגן, שאטל אמריקה בחרה לטוס לשדה האנסקום בבדפורד, מסצ'וסטס, והוסיפה טיסות לבופאלו, טרנטון ולגוארדיה. שדה התעופה העניק לנוסעי שאטל אמריקה הטבות רבות. לשדה התעופה הייתה גישה נוחה לכביש המהיר 95, חניה חינם ופחות עומס מלוגן.<ref></ref>

מטעמי יעילות התפעול, צי המטוסים שלה כלל אך ורק מטוסים של חברת אמבראר הברזילאית, מדגמי E-170 ו-E-175.

נכון לחודש ספטמבר שנת 2016, בבעלות החברה היו 38 מטוסים, אלה כלי טיס יחסית חדישים וחסכוניים בדלק, המצוידים במערכות אוויוניקה מבוססות טוס-על-חוט. מטה החברה היה באינדיאנפוליס שבמדינת אינדיאנה.

== צי המטוסים ==
{| class="wikitable"
|-
! דגם !! מספרם בצי !! תכולת מושבים (קונפיגורציה)!! הערות
|-
| אמבראר E-170 || 22 || 70 (6/64)|| פעלו בטיסות של יונייטד איירליינס ודלתא איירליינס
|-
| אמבראר E-175 || 16 || 76 (12/64) || פעלו בטיסות של יונייטד איירליינס ודלתא איירליינס
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברות תעופה אמריקאיות שנסגרו
אזול נתיבי אוויר ברזילאיים

אָזוּל נתיבי אוויר ברזילאיים (Azul Linhas Aéreas Brasileiras S/A או Azul Brazilian Airlines) היא חברת תעופה ברזילאית לטיסות פנים מוזלות. החברה הוקמה ב-5 במאי 2008 בידי איש העסקים האמריקאי יליד ברזיל דייוויד נילמן, שהקים בעבר גם את חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית. שם החברה "Azul" ("כחול" בפורטוגזית) נבחר בשנת 2008 במסגרת תחרות בה נתבקש הציבור לבחור שם לחברה. החברה החלה את פעילותה ב-15 בדצמבר 2008. ביצועיה בשנת 2009 הפכו אותה לחברת התעופה הראשונה בעולם שהטיסה יותר משני מיליון לקוחות בשנה הראשונה לפעילות. 

בשנת 2014 החלה החברה בביצוע טיסות בינלאומיות, יעד הטיסה הראשון היה פורט לודרדייל שבפלורידה, ארצות הברית.

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#1d3d73;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">C</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|איירבוס A320-200
|1
|—
|—
|174
|174
|
|-
|איירבוס A320neo
|10
|43
|—
|174
|174
|
|-
|איירבוס A321neo
|—
|10
|colspan=3|טרם נקבע
|
|-
|איירבוס A330-200
|7
|—
|27
|222
|249
|
|-
|איירבוס A330-900neo
|1
|4
|34
|264
|298
|
|-
|ATR 72-600
|40
|10
|—
|70
|70
|
|-
|אמבראר E-190
|10
|—
|—
|106
|106
|
|-
|אמבראר E-195
|60
|—
|—
|118
|118
|
|-
|אמבראר E-195-E2
|—
|51
|colspan=3|טרם נקבע
|יתקבלו החל משנת 2019
|-
!סה"כ
!128
!97
!colspan=4|
|}

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות תעופה ברזילאיות
דייוויד נילמן

דייוויד ג'י נילמן (David G. Neeleman; נולד ב-16 באוקטובר 1959 בסאו פאולו) הוא המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת ג'ט בלו איירווייז האמריקאית וכן היוזם והמקים של חברת אזול נתיבי אוויר ברזילאיים. נילמן הוא אמריקאי ממוצא הולנדי, יליד העיר סאו פאולו שבברזיל. נוסף על אנגלית, הוא דובר באופן שוטף גם פורטוגזית, ומחזיק באזרחות אמריקאית וברזילאית. הוא למד באוניברסיטת יוטה שבארצות הברית, עד שנשר מלימודיו לאחר 3 שנים.

נילמן מורמוני בדתו ואב ל-10 ילדים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים ברזילאים
קטגוריה:מורמונים
קטגוריה:מהגרים מברזיל לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1959
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הצ'כית (בצ'כית: Česká strana sociálně demokratická) היא מפלגה סוציאל-דמוקרטית בצ'כיה. המפלגה נתפסת כממשיכתן ההיסטורית של מפלגות סוציאל-דמוקרטיות צ'כיות שפעלו במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית, וצ'כוסלובקיה בתקופה שלפני הקומוניזם, ובשלוש השנים שבין נפילת המשטר הקומוניסטי ופירוקה של צ'כוסלובקיה. המפלגה שימשה כמפלגת השלטון בצ'כיה בין 2002 ל-2009, ובתקופה זו כיהנו מטעמה ארבעה ראשי ממשלה – מילוש זמאן, ולדימיר שפידלה, סטניסלב גרוס ויז'י פארובק, המשמש כיושב ראש הנוכחי (2010) של המפלגה. בשנים 2009–2013 המפלגה הייתה באופוזיציה.

המפלגה חברה במפלגת הגג של הסוציאל-דמוקרטים האירופאים מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.

כיום, המפלגה היא המפלגה הגדולה בפרלמנט, עם רבע מהמושבים והיא מובילה את הממשלה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאל-דמוקרטית
צ'כיה
רוז'ה ואדים

רוז'ה ואדים (בצרפתית: Roger Vadim; 26 בינואר 1928 – 11 בפברואר 2000) היה שחקן, תסריטאי, במאי ומפיק קולנוע צרפתי. ידוע בין השאר על כך שהשיק את הקריירה של בריז'יט בארדו בסרטו "ואלוהים ברא את האשה".

==ביוגרפיה==
ואדים נולד כרוז'ה ולדימיר פלמיאניקוב (Roger Vladimir Plemiannikov) בפריז. אביו, איגור פלמיאניקוב, היה ממוצא ביילרוסי, היגר לצרפת דרך אוקראינה, נעשה אזרח צרפתי ושירת כסגן הקונסול של צרפת במצרים. ואדים שיחק בתיאטרון מגיל 16.

== קריירה ==
הוא נעשה תסריטאי משנה לצד במאי הסרטים מרק אלגרה (Marc Allégret) בשנת 1947.
סרטיו של ואדים נתפסו, בדרך כלל, כקולנוע קליל, אוורירי, עם דגש יתר על סגנון וקישוטיות. עם זאת, הוא היה הראשון שגילה ועיבד לקולנוע את הרומן המזהיר "יחסים מסוכנים" של שארלו דה-לאקלו, ובסרטו "בארבארלה" (1968) עיצב למעשה מגמה של פופ בקולנוע העולמי. מבין סרטיו המאוחרים רק "סוף המשחק" (על פי נובלה של אמיל זולא) השאיר רושם כלשהו.

ואדים, ציניקן שנון, כריזמטי אך גם ריקני משהו, היה ידוע ברומנים שלו עם שחקניות ידועות. הוא חי עם קתרין דנב, ונולד להם ילד, כריסטיאן ואדים. לאחר מכן נישא לג'ין פונדה. בתקופה האמריקאית שלו בלטו שני סרטים : "ברבארלה" (אחד הראשונים לשילוב אמנות הפופ והקומיקס) ו"נערות יפות כולן בשורה" (עם רוק הדסון). לאחר מכן התדרדרה הקריירה שלו במהירות. הוא כתב על כך ספר שיצא לאור ב-1986, "Bardot, Deneuve & Fonda".

קנדי דרלינג, אשת חברה שהייתה קרובה לאנדי וורהול, כתבה על רומן לכאורה שהיה לה עם ואדים ביומנה My Face for the World to See. בנוסף לקריירת התיאטרון והקולנוע של ואדים, הוא גם כתב מספר ספרים, בכללם האוטוביוגרפיה "D'une étoile à l'autre" (מכוכב אחד למשנהו).

==נישואיו==
* בריז'יט בארדו, 20 בדצמבר 1952 – 6 בדצמבר 1957 (התגרשו)
* אנט סטרויברג (Annette Strøyberg), 1958–1960 (התגרשו), נולדה להם ילדה אחת (נטלי)
* ג'ין פונדה, 14 באוגוסט 1965 – 16 בינואר 1973 (התגרשו), נולדה להם ילדה אחת (ואנסה)
* קתרין שניידר, 1975–1977 (התגרשו), נולד להם ילד אחד (ואניה)
* מארי-כריסטין בארו, 1990 עד למותו.

==מותו==
ואדים נפטר מלימפומה בגיל 72, והוא קבור בבית הקברות של סן טרופז, צרפת.

==פילמוגרפיה==

* יחסים מסוכנים (1959)

==ספרו==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה צרפתים
קטגוריה:שחקני תיאטרון צרפתים
קטגוריה:מפיקי קולנוע צרפתים
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:משפחת פונדה
קטגוריה:צרפתים ממוצא רוסי
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1928
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2000
קרב נאהוונד

קרב נָאהָוונד (ערבית: معركة نهاوند) היה קרב במסגרת כיבוש האימפריה הסאסאנית על ידי הצבא של האימפריה המוסלמית שנערך בשנת 642, בסמוך לעיר נאהוונד שבמחוז המדאן באיראן של ימינו. למרות יתרון מספרי של הצבא הפרסי הסתיים הקרב בניצחון מוחלט של המוסלמים וחורבן האימפריה הסאסאנית. בהיסטוריוגרפיה המוסלמית ידוע הקרב בשם "הניצחון של כל הניצחונות".
מצודת נאהוונד באיור מן המאה ה-19
למרות חשיבות הקרב, מעט מאוד ידוע על מהלכו והמקורות המוסלמים הנותנים את עיקר התיאורים נוטים להגזמה ולתיאור חד צדדי של האירוע. על פי ההיסטוריון המוסלמי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי (أبو جعفر محمد بن جرير الطبري) שעבודתו ההיסטוריה של נביאים ומלכים (تاريخ الرسل والملوك) מתארת את ההיסטוריה מתחילת ימי העולם על פי הקוראן ועד לשנת 915, מנה הצבא הפרסי כ-50,000, לוחמים תחת פיקודו של אציל בשם פיירוז, והצבא המוסלמי מנה כ-20,000 לוחמים בפיקודו של נועיימן בן מוקרין (النعمان بن مقرن) מקבוצת הצחאבה.

על-פי ההיסטוריוגרפיה המוסלמית, המהלך המכריע בקרב אירע כאשר חיל הפרשים הפרסי פותה לרדוף אחר פרשים בדואים קלים אל תוך מארב מתוכנן מראש. לכודים בעמק הררי צר ומוקפים מכל עבר, הושמדו היחידות הפרסיות ומעטים הצליחו להימלט משדה הקטל.

השליט האחרון לשושלת הסאסאנית, יזדגרד השלישי איבד את מעט השליטה שהייתה נתונה בידיו ואת יכולתו לגייס צבא לקרב בלימה נוסף. הוא ברח עם אצילי החצר המעטים שנותרו לצידו ועם צבא קטן לכוון מזרח, אזור שבעבר היה חלק מהאימפריה הפרתית ועוין את השלטון הסאסאני המרכזי. הוא נרצח על ידי אלמוני בשנת 651 בעיר גאיור קלה (מרב העתיקה) בטורקמניסטן. מותו סימן את סופה של האימפריה הסאסנית ואת שלטונה בעיראק ואיראן.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:איראן: היסטוריה
נאהוונד
קטגוריה:אסלאם: היסטוריה צבאית
הסוציאל-דמוקרטים (דנמרק)

מפלגת הסוציאל-דמוקרטים הדנית (בדנית: Socialdemokraterne או Socialdemokratiet) נוסדה משילוב של כמה גופים הקשורים באיגודי העובדים הדנים ב-1878, ועלתה לראשונה לשלטון בראשות תורוואלד סטאונינג ב-1924. לאחר מלחמת העולם השנייה שימשה המפלגה כמפלגת השלטון כמעט באופן רציף בין 1945 ל-1982. בתקופה זו ביססה המפלגה בדנמרק מדינת רווחה. המפלגה שבה לשלטון בראשות פול נירופ ראסמוסן ב-1992, אך שבה ואיבדה את השלטון ב-2001 ומאז ועד 2019 היא היוותה את מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר. בשנת 2019 המפלגה הובילה את גוש המרכז-שמאל לניצחון בבחירות. מנהיגת המפלגה מאז 2015 היא מדה פרדריקסן. המפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ובמפלגת הסוציאליסטים האירופאים, ארגון הגג של הסוציאליסטים באירופה.

מראשיתה היו למפלגה קשרים חזקים עם איגודי העובדים, אך בעשורים האחרונים מערכת היחסים הזו נחלשה. כיום מדגישים הסוציאל-דמוקרטים את חשיבות השמירה על יסודות הליבה של מדינת הרווחה שהמפלגה סייעה לבנות, ואת תפקידה החשוב של המדינה בהשגת צמיחה.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://socialdemokraterne.dk/default.aspx?site=english& האתר הרשמי של המפלגה] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
סוציאל-דמוקרטים
קטגוריה:דנמרק: מפלגות סוציאליסטיות
דנמרק
וילה תיאנה

וילה תיאנה (איטלקית: Villa Thiene) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בקווינטו (Quinto), המצויה בפאתיה המזרחים של העיר ויצ'נזה. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים מרק-אנטוניו ואדריאני תיאנה, להם בנה פלאדיו גם ארמון בתוך ויצ'נזה עצמה. הבנייה התבצעה בשנות חמישים של המאה השש-עשרה. 

==אדריכלות==
תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא שונה מאוד מן הבניין ששרד. מן התוכנית שבספר עולה שפלאדיו תכנן וילה כפולה, שבה שני בתים עם מבנים נספחים המסודרים זה מול זה משני צדדיה של חצר גדולה. כל אחד מן האגפים האלה מקושר עם חצרות נוספות באמצעות סטווי עמודים ומבני משק, וכך מצביעה התוכנית על מכלול רחב ידיים. דומה שסידור כפול זה תוכנן עבור שני האחים תיאנה, שכל אחד היה אמור לתפוס מחצית ממנו. קיימת תוכנית נוספת של וילה תיאנה, השמורה באוקספורד, שבה מופיע רק בניין בודד עם נספחיו. נראה שהשינוי נעשה לאחר שאחד האחים עזב לצרפת.

התאמת הבניין הקיים היום בשטח עם קטע מסוים בתוכניות אלה שנויה במחלוקת, משום שהבניין עבר שינויים מהותיים במאה התשע-עשרה. הוא משתייך, ככל הנראה, לאחד המבנים המשניים של הווילה. הבניין חשוף מן הטיח המקורי ומעבודות הכיור. 

וילה תיאנה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997. המקום משמש כיום כבניין משרדים לרשות המקומית.

==ראו גם==
*הווילות הפלדיאניות בוונטו

==לקריאה נוספת==
*אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 158.
<div style="direction: ltr;">
*Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 80-83.
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הווילות הפלדיאניות בוונטו
אחמד אל-בלאד'רי

אחמד אל-בלאד'רי (ערבית: أحمد بن يحيى بن جابر البلاذري; 820-892) היה היסטוריון מוסלמי ממוצא פרסי, שפעל במאה התשיעית בחצרו של הח'ליף העבאסי אל-מתוכל הראשון שבבגדאד.

עבודותיו משמשות כבסיס למחקר היסטורי בתולדות האימפריה המוסלמית. נפטר בשנת 892 כתוצאה מאכילת צמח הבלדור ומכאן שמו.

דבר לא ידוע על ילדותו וחייו של אל-בלאד'רי. פרסומו בא לו מספר ההיסטוריה שכתב, יצירה מונומנטלית בשם ספר (فتوح البلدان, פתוח אלבלדאן), שבו מתוארת התפשטות האסלאם ובניית האימפריה המוסלמית. בספר מתוארים ההסכמים שנכרתו עם תושבי השטחים שנכבשו. בתקופתו השתרעה האימפריה המוסלמית ממצרים, צפון אפריקה וספרד במערב, עד לעיראק, איראן וסינד במזרח.

אל-בלאד'רי כתב ספר נוסף לפני מותו, (أنساب الأشراف - אנסאב אל-אשראף), והוא מכיל 40 כרכים בהם מתוארות משפחותיהם של מוחמד, בית עבאס ובית אומיה. עבודות אלו שימשו בסיס לכתבים מאוחרים יותר של היסטוריונים מוסלמיים, כגון אבן ח'לדון.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:ילידי 820
קטגוריה:נפטרים ב-892
אל-ואקדי

אל-ואקדי (בערבית: الواقدي; בעברית נקרא גם: אל-ואקידי), או בשמו המלא אבו עבדאללה מוחמד בן עומר בן ואקד אל-אסלאמי (أبو عبد الله محمد بن عمر بن واقد; 747 – 823), היה היסטוריון ערבי מוסלמי שפעל בסוף המאה השמינית ותחילת המאה התשיעית.

מעט ידוע על חייו של אל-ואקדי. הוא נולד והתחנך באל-מדינה ועלה לגדולה כאשר שימש כמורה דרך לח'ליף הארון א-רשיד - הח'ליף העבאסי החמישי. הוא ליווה את הח'ליף בחזרה לחצרו בבגדאד, ושם חי ועבד כקאדי עד מותו.

אל-ואקדי היה אספן בלתי נלאה של סיפורים, סיפורי עם, אגדות ומיתוסים אסלאמיים. מעבודתו הענפה נותר ספרו ספר ההיסטוריה והמלחמה – אוסף של מסורות וסיפורים המתייחסים לימים המוקדמים של האימפריה האסלאמית. היסטוריונים מוסלמים מאוחרים יותר התייחסו בביטול אל עבודתו בתור גיבוב של אגדות עם ושקרים, אך דבר זה לא מנע מהם מלהסתמך על כתביו בכתיבת ההיסטוריה של האסלאם.

אל-ואקדי היה אחד הביוגרפים הקדומים ביותר של הנביא מוחמד. ספרים של אל-ואקידי היו מקור לספרי היסטוריה שנכתבו על ידי אחמד אבן אעת'ם.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים ערבים
קטגוריה:ילידי 747
קטגוריה:נפטרים ב-823