OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מעשה קניין

במשפט העברי, אין מועיל הסכמת שתי צדדים לעסקה בכדי שהעסקה תחייב את שתי הצדדים אלא נצרך גם מעשה קניין וכל עוד לא נעשה המעשה קניין, העסקה איננה מחייבת אף אם שני הצדדים הגיעו להסכמות ביניהם. ישנם מספר קנינים ולכל סוג עסקה יש את הקניין או הקנינים המתאימים לו.

== טעם הדין ==
ההסבר הרווח בדבר הצורך המעשה הקניין הוא שבלא מעשה קניין אין גמירות דעת, ישנה מחלוקת בנוגע ליחס בין מעשה הקניין וגמירות הדעת.<ref></ref> יש מקורות מהם עולה שמעשה הקניין הוא סימן לקיומה של גמירות דעת. לעומת זאת, יש מקורות מהם עולה שמעשה הקניין גורם ליצירת גמירות הדעת, כפי שכתב אביו של החזון איש:<blockquote>כלל גדול יהיה לך בקניינים, דעיקר הקנין הוא שיגמור בלבו להקנות הדבר לחבירו וחבירו יסמוך דעתו עליו. <ref>חזון איש חו"מ, כב, דף נא, ד"ה כלל גדול</ref></blockquote>שתי עמדות אלה מניחות שגמירות הדעת היא העיקר ומכאן שבאופן עקרוני ניתן להעביר בעלות כאשר ישנה גמירות דעת גם ללא מעשה קניין. 

בניגוד לכך, יש הטוענים שמעשה הקניין הוא תנאי הכרחי להעברת הבעלות ולא משום שבמעשה קניין יש גמירות דעת, ולא ניתן להעביר בעלות ללא מעשה קניין, כפי שכתב הרב א"מ חברוני:<blockquote>נראה לכן דגדרי הקנינים הם, שהלכה למשה מסיני שאין המקח נקנה בדברים ובעי מעשה הקנין.<ref>משאת משה, קידושין, סי' ג, עמ' ה.</ref></blockquote>

==דבר שלא בא לעולם==

אף שניתן לקנות כל דבר, דבר שעוד לא קיים ורק ייווצר בהמשך, כגון פירות שעוד לא גדלו, אי אפשר לקנות. בטעם הדבר ישנן כמה דעות הקשורות למחלוקת האמורה, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים<ref>קובץ שיעורים בבא בתרא רעו.</ref> מסביר שלדעת המהר"ם מרוטנבורג הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה. ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעיתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם.

== הליכים בהם אין צורך מעשה קניין ==
ישנם הליכים משפטיים שאין בהם צורך במעשה קניין כדי להחיל אותם.

# התחייבות וקניין של חתן וכלה ומשפחותיהם (מועד קטן יח ע"ב, וכן נפסק בשו"ע אבן העזר סימן נא סעיף א): .
# מחילה על חוב.
# קניין והתחייבות של הציבור.

== מעשי קניין השונים במשפט העברי ==
ישנם קניינים רבים ושונים לפי סוג הנכס:

קניית אישה - בכסף, בשטר, ובביאה.

קניית קרקע - בכסף, בשטר, וחזקה.

קניית מטלטלין - במשיכה, הגבהה, בחצר, ובאגב.

קניית בהמות - כשאר מטלטלין ונוסף עליהם מסירה ורכוב.

מכירת (המחאת) הלוואה - קניין מעמד שלשתן.

יצירת הסכם עבודה - בתחילת העבודה על ידי הפועל.

בנוסף, קניין סודר חל בכל הנכסים, וכן יש תוקף למעשה קניין המקובל בין הסוחרים - "סיטומתא".

הרב אשר וייס<ref>הרב אשר וייס, [https://www.torahbase.org/%D7%AA%D7%95%D7%A8%D7%AA-%D7%94%D7%A7%D7%A0%D7%99%D7%9F-%D7%AA%D7%A9%D7%A2%D7%95/ תורת הקנין (תשע"ו)], אתר תורה בייס</ref> חילק את מעשי הקניין לארבע קבוצות:

* הכנסה לרשות הקונה - קניין חצר, וקניין משיכה
* יצירת ראייה עבור הקונה על הקניין - קניין שטר ואודיתא
* מתן תמורה - כסף, חליפין (בארטר) וקניין סודר
* הפגנת בעלות - נעל גדר ופרץ

==ראו גם==
* קניין דברים

==לקריאה נוספת==
* הרב אהרון רובינפלד, תורת הקניינים (שלושה כרכים), ירושלים, תשנ"ב

==קישורים חיצוניים==
* (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)
*אסופת מאמרים בנושא [http://asif.co.il/?page_id=33531 דעת ומעשה בקניין], באתר ספריית אסיף
*פסקי דין רבניים ב[http://www.psakim.org/Psakim/Tags/234 דיני מעשה קניין], באתר 'פסקים' (מאגר פסקי דין בדיני ממונות)

==הערות שוליים==

*
מקהלת רינת

מקהלת רינת הייתה מקהלה ישראלית שביצעה מוזיקה קלאסית ומוזיקה קלאסית ישראלית ופעלה בשנים 1955–1994. הוכרה כ"מקהלה הלאומית" של ישראל.

== היסטוריה ==
המקהלה נוסדה על ידי גארי ברתיני בשנת 1955 עם קבוצה של תלמידי המדרשה למוזיקה בתל אביב ואימצה את השם "מקהלת רינת" ב- 1956.
הרפרטואר של מקהלה קאמרית ישראלית זו מתאפיין בקוטביותו: ביצועי אקפלה של יצירות מהרנסאנס (מאות 15–16) מצד אחד ומהמאה עשרים מהצד אחר, ביצוע יצירות מקוריות של מלחינים ישראלים מודרניים אבל גם שירים חד-קוליים של עדות ישראל. תחת הנהלתו המוזיקלית וניצוחו הפכה ל"המקהלה" של ישראל וגם זכתה להכרה בינלאומית. ביוני 1956 זכתה בפרס ראשון בתחרות בינלאומית למקהלות חובבים בפריז בה השתתפו מקהלות מ-16 מדינות. בתחרות שרה המקהלה שירים מלחניו של ראובן ירון והקליטה שם שני תקליטים. השתתפה בפסטיבל בפרוג'ה באיטליה ב-1960 והופיעה בטלוויזיה הצרפתית באותו סיור; סיירה בארצות הברית בשנת 1962 שם הופיעה בקונצרט בקרנגי הול, השתתפה בתוכנית המופע של אד סאליבן ובפתיחת המרכז ששמו שונה לאחר מכן ל"מרכז קנדי", בנוכחות הנשיא קנדי ועוד; קיבלה פרס שני בתחרות בינלאומית של ה-BBC להקלטת מדריגלים של מונטוורדי בשנת 1967.

בנוסף לסיורים נוספים בחו"ל הופיעה באירועים חשובים בארץ והשתתפה בהופעות בכורה של יצירות אחדות ("בת מצווה ישראל" של דריוס מיו, "תיקון חצות" של מרדכי סתר ועוד). המקהלה הופיעה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כמה פעמים, גם תחת ניצוחם של שארל מינש וליאונרד ברנשטיין. בנוסף השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון 1964 ואף ניצחה בתחרות עם השיר "ילדתי אמרי", למילים של משה דור, ללחן של יעקב הולנדר ולעיבוד של בני אמדורסקי ונחמה הנדל שהשתתפו גם עם אותו השיר בביצוע נוסף.

באמצע שנות השבעים הכיר בה משרד החינוך והתרבות כ"מקהלה הלאומית". אחרי גארי ברתיני הפכו סטנלי ספרבר ואבנר איתי למנצחיה הקבועים, עד לפירוקה בשנת 1994.

==דיסקוגרפיה==

===הקלטות של מקהלת רינת המופיעות בתקליטים אחרים===
* הוצאת המכון למוזיקה ישראלית אלכסנדר אוריה בוסקוביץ IMI-CD-09 
* Capriccio Records 10368 "Mordechai Seter: Midnight Vigil; String Quartet No. 1" conductor: Gary Bertini Recorded Dec\31\1984 Binyanei Ha'Ooma Center, Jerusalem
* Vienna Modern Masters VMM 3013 "MUSIC FROM SIX CONTINENTS, 1992 SERIES Fleischer, Tanner, Van De Vate, Saffer" CD 
* CDI 28901 "Gustav Mahler Symphony No.2 ‘Resurrection’" (Conductor: Zubin Mehta) (Israel 1989 CD Live Recording at MASADA
* בית לוחמי הגטאות Beit Lohamei Haghetaot "BENEATH THE STARRY SKY Melodies of Remembrance" <sup> 11 </sup>

==קישורים חיצוניים==

* אלישבע רגבי, [http://www.itu.org.il/Index.asp?ArticleID=1779&CategoryID=570&Page=1 הדרך המהירה למוות איטי: המקהלה], פנים – הקרן לקידום מקצועי 10, הסתדרות המורים, יולי 1999
* 
* 
* 
* [https://www.itu.org.il/?CategoryID=570&ArticleID=1779 אלישבע ריגבי, על מקהלת רינה] 

רינת
קטגוריה:זוכי פסטיבל הזמר והפזמון
חזית הדון

חזית הדון הייתה קבוצת ארמיות, שהשתייכה לצבא הסובייטי במלחמת העולם השנייה, ומילאה תפקיד מרכזי בהשמדת הכוחות הגרמניים, שכותרו באזור סטלינגרד, במהלך קרב סטלינגרד.

==היסטוריה==
החזית הוקמה על פי החלטת הפיקוד העליון הסובייטי ב-30 בספטמבר 1942, על בסיס המפקדה והגייסות שהשתייכו לחזית סטלינגרד, וכמפקדה מונה גנרל קונסטנטין רוקוסובסקי, אחד המפקדים המוכשרים ביותר של הצבא האדום. כוחות החזית החזיקו בקו החזית מצפון לסטלינגרד, מנהר הוולגה ועד ממערב לעיקול הגדול של נהר הדון. הם ניהלו סדרת התקפות נגד העמדות הגרמניות מצפון לסטלינגרד במטרה לרתק כוחות גרמניים חזקים ככל האפשר, ובכך להקל את הלחץ הגרמני על הארמייה ה-62 בתוך העיר.

בנובמבר 1942, ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה חזית הדון 3 ארמיות (הארמייה ה-24, הארמייה ה-65 והארמייה ה-66) בסיוע ארמיית האוויר ה-16. תחת פיקודה היו 22 דיוויזיות חי"ר, קורפוס שריון, ו-3 בריגדות טנקים עצמאיות. יעדה העיקרי של החזית במסגרת תוכנית מבצע אורנוס היה לרתק את שלושת הקורפוסים הגרמניים (קורפוס הפאנצר ה-14 והקורפוסים ה-8 וה-11), שהגנו על האגף השמאלי של הארמייה השישית, בעוד המתקפה הסובייטית העיקרית מונחתת על עמדות הארמייה הרומנית השלישית ממערב לנהר הדון במטרה לכתר את הכוחות הגרמניים באזור סטלינגרד. ב-19 בנובמבר פתחו כוחות החזית במתקפה על הכוחות הגרמניים שניצבו מולם, ולא איפשרו להם לבוא לעזרת הכוחות הרומניים ממערב להם. הכוחות הגרמניים מצפון לסטלינגרד, שהותקפו במקביל מחזיתם ומעורפם, נאלצו לסגת במהירות לכיוון העיר, לאחר שספגו אבדות כבדות בכוח אדם ובציוד.

לאחר שבראשית דצמבר 1942 נכשלו מספר ניסיונות סובייטיים לחסל את הכוחות הגרמניים, שכותרו בכיס סטלינגרד, הבין הפיקוד הסובייטי העליון שמדובר במבצע מורכב, ושיש צורך לרכז כוחות גדולים לצורך המשימה. רוקוסובסקי הופקד על תכנון המבצע לחיסול כיס סטלינגרד (שקיבל את השם מבצע טבעת) וקיבל פיקוד על כל הכוחות הסובייטיים באזור סטלינגרד. הארמייה ה-21 מהחזית הדרום-מערבית והארמיות ה-62, ה-64 וה-57 מחזית סטלינגרד סופחו לחזית הדון לצורך המבצע המתוכנן.

ב-10 בינואר 1943 פתחו כוחות חזית הדון במתקפה הסופית על כיס סטלינגרד לאחר הרעשה ארטילרית כבדה. הכוחות הגרמניים המכותרים התגוננו בעקשנות, אך לאחר שלושה שבועות של קרבות קשים, במהלכם נהרגו כ-100 אלף חיילים מכוחות הציר, נכנעו שרידי הארמייה השישית ב-2 בפברואר 1943. לאחר השלמת חיסול כיס סטלינגרד פורקה המפקדה של חזית הדון, ורוקוסובסקי הועבר לפקד על החזית המרכזית.

קטגוריה:זירת מזרח אירופה במלחמת העולם השנייה
הדון
דון
דון
קטגוריה:1942 בברית המועצות
קטגוריה:1943 בברית המועצות
מושינה

מושינה (בפולנית: Muszyna) היא עיירה בדרום פולין בנפת נובי סונץ' (צאנז) עם אוכלוסייה של כ-5,000 תושבים. היא שוכנת בעמק הנהר פופרד בסמוך לגבול הסלובקי, ומהווה צומת רכבות באזור. העיירה היא מקום הולדתו של המלחין בוז'רסקי זביגנייב (1933).

מושינה הוזכרה לראשונה כעיר בשנת 1364. בשנת 1391 עבר הכפר מבעלותו של המלך לרשותו של הבישוף בקרקוב. הכפר קיבל מעמד של עיר רק ב-1934. במהלך המאה ה-18 התקיימו בעיר ירידים בהם סחרו במיוחד בצמר ובאריגים. לקראת סוף המאה ה-19 התגלו במקום בוץ ומעיינות מים מינרליים, שהתפרסמו בסגולותיהם הרפואיות.

בסמיכות למושינה עמדה חורשה שהייתה מכוסה בעצי תרזה, שהייתה לשמורת טבע יחידה מסוגה בכל רחבי פולין. עם חיבור הכפר לקו הרכבת טארנוב-קריניצה ונובי סונץ'-פרשוב (בצד הצ'כוסלובקי), גדל ערכה של מושינה כעיירת הבראה וקיט; בשנת 1932 פעלו בה כ-1,000 חדרי נופש להשכרה.

==ראו גם==
* הקהילה היהודית במושינה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פולין קטן (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-14
חום יולי אוגוסט

חום יולי אוגוסט הוא אלבום אולפן כפול, ה-17 במספר, של הזמר שלמה ארצי, שיצא בשנת 1988 בהפקתו של לואי להב ובעיבודו של עדי רנרט.

== הפקה ==
ארצי כתב והלחין את כל השירים באלבום. אלבום זה מתאפיין בעיסוק רב בפוליטיקה לצד נושאים משפחתיים מאוד. המשפחתיות של האלבום התבטאה, בנוסף למילות השירים, גם בעיצוב שלו: על העטיפה נראה לוח עם תמונות של ילדיו של ארצי, ולשרוול הפנימי צורף גיליון עם מילות השירים, שכלל תמונה משותפת של כל צוות האלבום ובני משפחותיהם. כל המצולמים זוהו בשם. השירים המשפחתיים כוללים שיר המוקדש לבן ("ארץ חדשה") ושיר המוקדש לשירי ("טלפני, טלפני"). "בגרמניה לפני המלחמה" עוסק בחוויותיו של ארצי כבן דור שני לשואה, ופונה ישירות לאמו, בעוד "רומניה" פונה ישירות לאביו, המוזכר גם בשיר "ארץ חדשה". יחד, שירים אלו יוצרים שרטוט משפחתי-ביוגרפי המתאר שלושה דורות בסקיצות ליריות ומוזיקליות שונות. בקליפ שליווה את יציאת השיר "תחת שמי ים התיכון", צולם ארצי מבצע את השיר עם בנו בן. כמו בכל אלבומיו, חלק מהשירים גם עוסקים ביחסי הזוגיות שלו. אשתו דאז, מילכה, גם מופיעה בתמונות העטיפה, ונרמזת בשירים "ארץ חדשה" ו"טלפני, טלפני", לצד "אני כבר מצטער" הפונה אליה.

לצד העיסוק בנושא המשפחתי, עסק ארצי בפוליטיקה ובמציאות הישראלית באופן מוגבר באלבום זה. הטשטוש בין האישי לפוליטי מופיע בעיקר בשירים "ארץ חדשה" ו"תחת שמי ים התיכון", בעוד השיר "חום יולי אוגוסט" מתאר הווי של לוחמים ישראלים במלחמת ההתשה, כתגובה מאוחרת למלחמת לבנון הראשונה, ו"עבד הממהר" נכתב בעקבות קריאת "הזמן הצהוב" מאת דויד גרוסמן, ומהווה אחד משירי המחאה הישירים היחידים של ארצי, עם הפזמון החוזר: "צריך לומר את זה, צריך לשיר את זה בצער: עוד לא למדנו כלום, כך התברר".

האלבום הכפול נחשב לסיכון מסחרי בזמן צאתו, אבל עושר השירים בו לא מנע ממנו הצלחה, ולהיטים רבים יצאו ממנו, ביניהם שיר הנושא, "נבראתי לך", "תחת שמי ים התיכון", "ארץ חדשה" ו"טלפני, טלפני"

השיר "באיזשהו מקום" הוא וריאציה על שיר מאת המשורר רון אדלר, והשיר מוקדש לו.

בשנת 2005 חידשה להקת סינרגיה את שיר הנושא של האלבום.

== רשימת רצועות ==

==משתתפים באלבום==
* הפקה מוזיקלית: לואי להב.
* עיבודים: עדי רנרט.
* ניהול הפקה: נרקיס זמר טוב.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://shironet.mako.co.il/artist?type=disc&lang=1&prfid=975&discid=844 רשימת השירים באלבום], באתר (שירונט)
* [https://web.archive.org/web/20171201031050/http://mooma.mako.co.il/Biography.asp?ArtistId=1524&TextId=6 מידע כללי על האלבום "חום יולי אוגוסט"], באתר (mooma)
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:אלבומי 1988
קטגוריה:אלבומי שלמה ארצי
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
קטגוריה:הדור השני לשואה בתרבות ובאמנות
קטגוריה:אלבומי פלטינה כפולה ומעלה בישראל
קטגוריה:אלבומי חברת הד ארצי
קטגוריה:אלבומים שהוקלטו באולפני טריטון
מצווה לקיים דברי המת

מצווה לקיים דברי המת הוא כלל תלמודי הקובע שיש לקיים את רצון המת. הכלל נמצא במתח עם דיני הירושה במשפט העברי הקובעים שהירושה צריכה לעבור אל היורשים הטבעיים שהם קרובי הנפטר. הכלל היווה בסיס לחוק הירושה הישראלי ומצוטט בפסיקה בישראל בדיונים שונים כאשר יש בעיות בצוואה. 
==הכלל==
הכלל מופיע בתלמוד הבבלי בשמו של רבי מאיר, בין השאר בגיטין יד, עמוד ב:

.

==המקור==
התלמוד אינו מסביר את המקור לדברי רבי מאיר, אך במקורות מאוחרים יותר מובאים כמה מקורות. מדרש הגדול מביא את הכלל על הפסוק "אנכי אעשה כדבריך" שאומר יוסף לאביו כאשר הוא מבקש ממנו לקבור אותו במערת המכפלה ובאופן מפורש יותר, על הפסוק שנאמר לאחר קבורתו של יעקב: "ויעשו בניו לו כן כאשר ציום" הוא מציין: "מכאן אמרו מצווה לקיים דברי המת".

המרדכי כתב שתקנה זו נתקנה לטובת המת, שיחול בדברים שאין הקניין תופס בהם, ולכן הוא חל רק בדברים שאין מועיל בהם קניין.

==תחולת החיוב==
על תחולת החיוב חלוקים הפוסקים. רבנו תם והרב שמעון בן צמח דוראן כותבים שהחיוב נובע רק מכך שהמת מוריש ממון, ובהיעדר ירושה אין כל חיוב למלא את רצון המת. לעומת זאת, הרב יוסף שאול נתנזון כותב שהחיוב הוא מצד חסד של אמת עם הנפטר שאינו יכול לעשות דברים יותר. 

במחנה אפרים מציג מחלוקת ראשונים, האם על ידי מצווה לקיים דברי המת, נקנה החפץ הנקנה למקבל, או שמדובר במצווה ככל המצוות. לפי הר"ן והמרדכי בשם רבינו שמחה מדובר במצווה, ולכן אם היורשים קטנים לא ניתן לכופם לקיים את המצווה, אך לפי שיטת רש"י ותוספות המצווה לקיים דברי המת, מחילה על הגט חלות שחרור כאילו המת הפקיר את העבד, שבמקרה כזה פקע קניין הממון מהעבד, אבל נותר עליו קניין איסור, המונע ממנו להנשא עם בת חורין, ולפי שיטת רש"י אף אסור לו להנשא עם שפחה.

לפי תוספות במסכת בבא בתרא לא בכל מקרה חל המצווה לקיים דברי המת. הריב"ם מגביל זאת רק כאשר הוא אמר בפירוש "תנו" מנה לפלוני, ולא "מנה לפלוני", ולפי רבינו תם חלות מצווה לקיים דברי המת למרות שהיא חלה מחיים, היא חלה רק בדבר שייך לתיתה לאחר מיתה ולא בגט ושטר שחרור שראויים לתיתם רק מחיים. רבנות תם ור"י סוברים שהמצווה היא רק כאשר הדבר הופקד ביד שליש, והדבר הופקד בידו לשם כך, חוץ משחרור שפחה. הגבלה אחרונה זו נפסקה בשולחן ערוך.

שתי הגבלות נוספות אותם מציעים בעלי התוספות וחוזרים בהם באופן חלקי או מלא, אחת היא הצעתו של רבינו תם שמתנת שכיב מרע היא דווקא באופן ששייך ירושה (ולא בגר למשל), אך הוא מסופק בכך ומעדיף את חילוקו הראשון, וכן הצעתו של ר"י שמצווה לקיים דברי המת היא רק כאשר הדבר נאמר לאדם שנאמר לו פה אל פה, הצעה ממנה חזר ר"י בעקבות סתירה לדבריו מגמרא מפורשת.

==קישורים חיצוניים==
*בן ציון גרינברגר, [http://www.daat.ac.il/mishpat-ivri/skirot/151-2.htm "מצווה לקיים דברי המת" - הכלל והשלכותיו], פרשת ויחי תשס"ד, אתר דעת
* (מתוך ספרו של אחיקם קשת קובץ יסודות וחקירות השלם)
* [http://www.kiryatmoshe.co.il/index2.php?id=3621&lang=HEB מצווה לקיים דברי המת], [http://www.kiryatmoshe.co.il/%D7%93%D7%99%D7%99%D7%A0%D7%99-%D7%94%D7%99%D7%A9%D7%99%D7%91%D7%94-2 הרב ישועה רטבי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפט עברי: דיני ירושה
פארק המדע של הונג קונג

אודיטוריום צ'ארלס ק. קאו בפארק המדע.
פארק המדע של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Science Park; בסינית מסורתית: 香港科學園; בסינית מפושטת: 香港科学园) הוא אזור תעשיית היי טק הממוקם בפאק שק קוק, בטריטוריות החדשות של הונג קונג, בין מחוז שא טין לבין מחוז טאי פו. המתחם ממוקם בסמוך לאוניברסיטה הסינית של הונג קונג ולנמל טולו.

במתחם פועלות חברות היי טק וחברות סטארט אפ רבות.

==ראו גם==
* מוזיאון המדע של הונג קונג

== קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20101224200256/http://www.hkstp.org/HKSTPC/en_html/en_index.jsp אתר הפארק]

קטגוריה:שא טין
קטגוריה:טאי פו
קטגוריה:הטריטוריות החדשות
קטגוריה:הונג קונג: מבנים
המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג

המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Museum of History; בסינית: 香港歷史博物館) הוא מוזיאון המציג את ההיסטוריה של הונג קונג ואת המורשת התרבותית של הונג קונג. המוזיאון ממוקם בצים שא צוי מזרח, בצמוד למוזיאון המדע של הונג קונג.

== היסטוריה ==
המוזיאון הוקם על ידי מועצת העיר הונג קונג בשנת 1975, עת שהוחלט לחלק את המוזיאון העירוני לשני מוזיאונים נפרדים: המוזיאון להיסטוריה ומוזיאון הונג קונג לאמנות. בבסיסו של אוסף המוזיאון ניצבו המוצגים אשר הוצגו במוזיאון העירוני מאז שנת 1962 (מוזיאון אשר היה ממוקם בבניין העירייה של העיר שבאזור סנטרל.

בשנת 1983 עבר המוזיאון מבניין העירייה למבנה זמני (מבנה אשר בו ממוקם כיום מרכז המסורת של הונג קונג, בפארק קאולון). בשנת 1988 הושלמה הקמת המבנה הנוכחי (הצמוד למוזיאון המדע) בדרך צ'טהאם שבאזור מזרח צים שא צוי.

המוזיאון מנוהל כיום על ידי מחלקת התרבות והפנאי של ממשלת הונג קונג.

אוספי המוזיאון מציגים את ההיסטוריה של הונג קונג, החל מהתקופה הפרה היסטורית באמצעות דיורמות ומוצגים ארכאולוגיים, דרך ההיסטוריה הקדומה (תערוכה המציגה שרידים שנתגלו בקברים באזור הונג קונג), תערוכה אתנוגרפית של תרבות בני ההאקה והתושבים המקומיים, וכן את ההיסטוריה של המושבה האנגלית והכיבוש היפני של הונג קונג.

למוזיאון שלושה סניפים נוספים: מוזיאון ההגנה החופית של הונג קונג הממוקם בשאו קיי ואן, מוזיאון קבר ליי צ'נג אוק מתקופת שושלת האן הממוקם בשאם שוי פו ומוזיאון לאו אוק בצ'אי ואן.

==ראו גם==
* מוזיאון המדע של הונג קונג

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הונג קונג: מוזיאונים
קטגוריה:צים שא צוי מזרח
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
סיאגריוס

ממלכתו של סיאגריוס
סיאגריוס (Syagrius; 430 – 486 או 487) היה המושל הרומי האחרון (Dux) בגאליה בשלהי העת העתיקה.

==ביוגרפיה==
סיאגריוס היה בנו של אגידיוס, מגיסטר מיליטום רומי בגאליה, וירש אותו אחרי מותו ב-464 או 465. השטח בו החזיק סיאגריוס השתרע בין הנהרות סום והלואר, ובירתו הייתה סואסון (כיום במחוז אן בחבל פיקרדיה שבצרפת). 

עם נפילתה של האימפריה הרומית המערבית ב-476, כאשר אודואקר הכריז על עצמו מלך איטליה ורומולוס אוגוסטולוס, הקיסר האחרון הודח, נשאר סיאגריוס השליט הרומי האחרון בגאליה ובשטחי האימפריה הרומית המערבית. לטריטוריה שהייתה בשליטתו קרא ממלכת סיאגריוס או ממלכת סואסון.

גרגוריוס מטור ב"ההיסטוריה של הפרנקים" מכנה את סיאגריוס בתואר מלך. תואר שהיה נהוג אצל הפרנקים אבל לא היה נהוג אצל הרומאים.

ב-486, אחרי קרב סואסון כבש כלוביס הראשון את ממלכתו של סיאגריוס, כיבוש זה השלים את השתלטות הפרנקים על גאליה בלגיקה.

על פי גרגוריוס מטור, הצליח סיאגרוס להימלט לטולוז, ולמצוא מקלט בחצרו של המלך אלאריק השני מלך הויזיגותים. כלוביס איים על אלאריק והלה הסגיר את סיאגריוס לידי כלוביס. כלוביס החזיק את סיאגריוס בכלא עד שקיבל את המלוכה ואז הוציא אותו להורג בחשאיות. 

עם חלוקת ירושתו של כלוביס, נכללה ממלכת סיאגריוס בנויסטריה, ממלכתו של כלותאר הראשון

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:רומאים בתקופת הקיסרות
קטגוריה:גאליה
קטגוריה:ילידי 430
SVT-40

SVT-40 (ראשי תיבות של רובה חצי אוטומטי טוקרב מודל 1940, ברוסית: Самозарядная винтовка Токарева) הוא רובה חצי אוטומטי סובייטי שעוצב על ידי פיודור טוקרב.

בסוף שנות ה-30 תכנן הצבא האדום לצייד את כוחות החי"ר ברובה חצי-אוטומטי מודרני. הרובה נכנס לשימוש מבצעי בשנת 1939. אחרי ניסיון במלחמת החורף (1940) נגד פינלנד הוכנסו שיפורים רבים לתכנון, ורובה מדגם משופר (SVT-40) נכנס לייצור סדרתי. תחילה הרובה היה מיוצר במפעלי נשק קל בטולה, וזמן קצר לאחר מכך גם באיז'בסק. היה מתוכנן להגיע לייצור של כמיליון רובים בשנה. לקראת הפלישה הגרמנית במסגרת מבצע ברברוסה בקיץ 1941 אכן יוצרו כמיליון יחידות. התבוסות הקשות בתחילת המערכה גרמו לכך שייצור הרובה שכלל מעל 100 חלקים מ-12 סוגי פלדה היה קשה ביותר. כדי להתגבר על המחסור בחומרים, הוחלט לצמצם את הפרויקט היקר ולהתמקד בפרויקטים זולים יותר. עד סוף המלחמה יוצרו יחידות נוספות אך בהיקף קטן בהרבה מהמתוכנן בתחילת המלחמה. בשנת 1945 ייצור הרובה הופסק כליל.

כמויות משמעותיות של הרובה נלקחו כשלל על ידי הגרמנים והיו יחידות של הוורמאכט שצוידו ברובה זה. בצבא פינלנד הרובה היה בשימוש עד לשנת 1958.

חיילי הצבא האדום חמושים ברובי SVT-40 מסתערים על האויב (1941)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רובים רוסיים וסובייטיים
קטגוריה:רובים חצי-אוטומטים
קטגוריה:נשק קל סובייטי במלחמת העולם השנייה
ג'ורג' הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון

לורד וליידי קרנארבון במרוץ סוסים שנערך ביוני 1921
ג'ורג' אדוארד סטנהופ מולינו הרברט, הרוזן החמישי מקרנארבון (באנגלית: George Edward Stanhope Molyneux Herbert, 5th Earl of Carnarvon; 26 ביוני 1866 – 5 באפריל 1923) היה אציל אנגלי הידוע כמממן של החיפוש והחפירות בקבר תות ענח' אמון שבעמק המלכים.

==ביוגרפיה==
הרברט נולד בטירת הייקלר, האחוזה המשפחתית השוכנת במחוז המפשייר. הוא התחנך באיטון ובטריניטי קולג' שבקיימברידג', וירש את רוזנות קרנארבון (ולשית: Caernarfon) בשנת 1890. ב-26 ביוני 1895 נישא הרברט לאלמינה ויקטוריה מריה אלכסנדרה. ב-1902 הקים את אורוות הייקלר על מנת לגדל סוסי מרוץ גזעיים. כעבור שלוש שנים מונה לחבר המנהלים של מסלול המרוצים ניוברי, תפקיד שעבר בירושה לדורות הבאים אחריו. נכדו של הרברט, הנרי ג'ורג' רג'ינלד מולינו הרברט, הרוזן השביעי מקרנארבון, היה מנהל המרוצים של המלכה אליזבת השנייה מאז 1969 ואחד מחבריה הקרובים.

הרברט היה אגיפטולוג חובב נלהב, וב-1907 החליט לממן את החפירות בקברי האצילים שבתבאי (דיר אל-בחרי). ב-1909 מינה את הארכאולוג הנודע הווארד קארטר לנהל את החפירות (בעקבות המלצתו של גסטון מספרו). ב-1914 קיבל הרברט את ההיתר לחפור בעמק המלכים, במקומו של איל ההון האמריקאי תאודור דייוויס שויתר על ההיתר שניתן לו ממשלת מצרים לאחר שהתייאש ממציאת קברים עם ממצאים. בגלל מלחמת העולם הראשונה התעכבו החפירות באתר והן החלו בשנת 1917. ב-4 בנובמבר 1922 גילה קארטר את קברו של תות ענח' אמון בעמק המלכים. הוא חיכה שלושה שבועות לבואו של קרנארבון מאנגליה כדי לפתוח את הקבר. הקבר נפתח ב-24 בנובמבר ולאחר שפתחו אותו חשפו את אחד האוצרות הגדולים ביותר בתולדות הארכאולוגיה.

ב-5 באפריל 1923 נמצאה גופתו של הרברט בבית המלון קונטיננטל-סאבוי שבקהיר. מותו הוליד את הסיפור על "קללת תות ענח' אמון", הידועה גם כ"קללת המומיה". מותו נבע ככל הנראה מאלח דם (שהתפתח לדלקת ריאות) שנגרם כתוצאה מגילוח בטעות של עקיצת יתוש נשא של שושנה. קברו של הרברט שוכן במבצר גבעה עתיקה המשקיפה על בית משפחתו בהמפשייר.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.touregypt.net/featurestories/carnarvon.htm ג'ורג' הרברט] באתר Touregypt
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רוזנים בריטים
קטגוריה:ארכאולוגים בריטים
קטגוריה:בוגרי איטון קולג'
קטגוריה:אגיפטולוגים
קטגוריה:הרוגי תקיפות בעלי חיים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1866
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1923
המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג

המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג
אנדרטה בשטח המוזיאון
המוזיאון להגנת החופים של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Museum of Coastal Defence; במנדרינית תקנית: 香港海防博物館) הוא מוזיאון להיסטוריה צבאית הנמצא באי הונג קונג, על גדת תעלת ליי יו מון בסמוך לשאו קיי ואן. המוזיאון נמצא במצודה שהוקמה ב-1887 ,על מנת להגן על הגישה המזרחית לנמל ויקטוריה.

שטחו הכולל של המוזיאון הוא 34,200 מ"ר וכותרת תצוגתו "600 שנות הגנה חופית". המוזיאון מציג את ההיסטוריה של ההגנה החופית מאז תקופת שושלת מינג, וכן מציג את מלחמת האופיום הראשונה והשנייה והקרב על הונג קונג.

המוזיאון סגור לשיפוץ עד 2020. מתוכנן שדרוג של מתקני המבקרים, והעשרת התערוכה הקבועה. במהלך הסגירה מארגן המוזיאון מגוון של תוכניות הוצאה לאור, כמו תערוכות נודדות, הרצאות פומביות, סדנאות משפחתיות, ביקורי שטח באתרים צבאיים מקומיים וכן תוכניות מיוחדות לבתי ספר.

==היסטוריה==
המצודה הוקמה בשנת 1887 על ידי הצי הבריטי במטרה להגן על נמל ויקטוריה ממזרח. עמדת ירי הטורפדו נבנתה בין השנים 1892–1894.

ב-8 בדצמבר 1941 החל הקרב על הונג קונג. במהרה נפלו הטריטוריות החדשות וקאולון נכבשה. הכוחות הבריטיים התרכזו בהגנת האי הונג קונג והציבו כוחות במצודה על מנת להגן על האי מפני חציית תעלת ליי יו מון הצרה.

מגיני המצודה הצליחו להדוף מספר מתקפות יפניות אולם בשל הכוחות היפנים העודפים נכבשה המצודה ב-19 בדצמבר. כיבוש זה הביא לדחיקת הכוחות הבריטיים לחלקו המערבי של האי הונג קונג, ולתפיסת מאגרי המים של האי - דבר שהביא לכניעתו פחות משבוע לאחר מכן.

לאחר תום מלחמת העולם השנייה איבדה המצודה את חשיבותה הצבאית, והפכה למתקן אימונים של הצבא הבריטי. בשנת 1987 פינה הצבא את המצודה והעבירה לידי השלטונות האזרחיים של העיר במטרה שתהפוך למוזיאון.

==ראו גם==
* המוזיאון להיסטוריה של הונג קונג

== קישורים חיצוניים ==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:הונג קונג: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
קטגוריה:מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:מוזיאונים למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מוזיאונים ימיים
קטגוריה:הונג קונג: מבצרים
דאגלס דולפין

דאגלס דולפין היה מטוס ימי אמפיבי תוצרת יצרנית המטוסים האמריקאית דאגלס, המטוס שימש במגוון רחב של תפקידים ביניהם: מטוס נוסעים, מטוס לתחבורה צבאית, לחילוץ והצלה, וכיאכטה. בסה"כ נבנו 58 מטוסים. 

המטוס נבנה לראשונה בשנת 1930 תחת השם "סינבד" (Sinbad), הוא היה מטוס ימי ללא גלגלים ונועד לשמש כיאכטה, בתקופת השפל הגדול בארצות הברית הצטמצם הביקוש למטוסים פרטיים, אך משמר החופים רכש מדאגלס 12 מטוסים. 

בשנת 1931 הוסיפו למטוס גלגלים כדי שיהיה אמפיבי (מטוס המסוגל לנחות הן במסלול רגיל, והן על המים), שופרו גם המנועים, הכנפיים, וזנב המטוס, ושמו שונה ל"דולפין".

שני מטוסי הדולפין הראשונים נרכשו על ידי חברת תעופה קטנה בשם Wilmington-Catalina Airlines, והיא השתמשה בהם בטיסותיה מלוס אנג'לס לסנטה קטלינה.

בהמשך רכש חיל האוויר האמריקאי מספר מטוסים, והם כונו בחייל בשמות: C-26 ,C-21, ו-C-29. אחד המטוסים נרכש עבור נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט, אך הוא מעולם לא השתמש בו, מטוס זה היה הראשון שנרכש עבור נשיא ארצות הברית.

== מפעילים צבאיים ==
* 
* חיל האוויר המלכותי האוסטרלי
* 
** חילות האוויר של צבא ארצות הברית
** משמר החופים האמריקני
** חיל הנחתים האמריקני
** הצי האמריקני

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.abpic.co.uk/photo/1101752/ המטוס במוזיאון אייר בריטניה]

קטגוריה:מטוסי נוסעים אמריקאיים
קטגוריה:מקדונל דאגלס
קטגוריה:מטוסים ימיים אמריקאיים
קטגוריה:מטוסי דאגלס
תותחי נברון (ספר)

תותחי נברון (באנגלית: "The Guns of Navarone") הוא מותחן מלחמתי מאת הסופר הבריטי אליסטר מקלין, שיצא לאור בשנת 1957. זהו ספרו השני של מקלין.
==עלילת הספר==
עלילת הספר, המתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה, נפתחת כאשר מתקפה גרמנית קרבה והולכת על האי היווני קרוס שבים האגאי, בו מוצבים אלפיים חיילים בריטיים. אולם ספינות הצי הבריטי אינן יכולות להפליג לאי ולפנות את החיילים בשל צמד תותחים גרמניים רבי עוצמה, המוצבים באי היווני נברון ושולטים על המעבר הימי המוביל לאי. הפצצת התותחים על ידי מטוסים אינה אפשרית משום מיקומם של התותחים בשקע שבתוך צוק והביצורים שסביבם.

קפטן ג'נסן, איש הצי המלכותי ומנהלת המבצעים המיוחדים, מטיל על הקפטן קית' מלורי, הניו זילנדי והסקוטי במוצאו, שהוא איש קבוצת המדבר ארוכת הטווח ומטפס הרים בעל שם (הדמות מבוססת ככל הנראה על פי חייו של קולונל דייוויד סטירלינג מייסד ה-SAS, אך בשם המשפחה "מלורי" יש גם רמז לג'ורג' מאלורי), אשר פעל תקופה ארוכה מאחורי קווי האויב בכרתים הכבושה, להוביל אנשי צבא בריטיים, המתמחים בלוחמת קומנדו וחבלה, לבצע בעבורו משימה קשה ומורכבת במיוחד, על גבול הבלתי אפשרית – השמדתם של התותחים.

בצוות חברים גם רב"ט דסטי מילר, חבלן מומחה המשרת בקבוצה המדבר ארוכת הטווח, קולונל אנדריאה סטברוס איש הצבא היווני בעברו ולאחר מכן יוצא הקומנדו הבריטי, לוטננט אנדי סטיבנס, איש הצי המלכותי ומטפס הרים מומחה וקייסי בראון, איש שירות הסירות המיוחד. צוות הכוחות המיוחדים מפליג לדרום האי נברון תוך שהם חומקים מסיורי הקריגסמרינה ומשמידים סירת משמר גרמנית, מעפילים על המצוק האימתני שבאי, ומתגנבים דרך המערך השמור והמבוצר שהקים הצבא הגרמני באי, כדי להגיע לעמדות התותחים ולפוצצם.

הספר נכתב בהשראת מערכת הדודקאנס במלחמת העולם השנייה ופשיטות הקומנדו והחבלה שביצעו הכוחות המיוחדים הבריטים במהלך המערכה בצפון אפריקה, ובהן יחידת השירות האווירי המיוחד, יחידת קבוצת המדבר ארוכת הטווח (הנזכרת בספר בשמה) ויחידת שירות הסירות המיוחד של ג'ורג' ג'ליקו (המוזכר בספר בשמו). הספר היה לאחד מן הספרים הידועים והפופולריים ביותר של מקלין.

==עיבודים לקולנוע ==

הספר עובד לסרט קולנוע בשנת 1961. הסרט זכה בשני פרסי גלובוס הזהב. ב-1968 הוציא מקלין ספר המשך בשם גיבורי נברון.

==קישורים חיצוניים==
* 
* י. פוגרבינסקי, [http://www.jpress.nli.org.il/olive/apa/nli_heb/SharedView.Article.aspx?href=HRT%2F1958%2F07%2F11&id=Ar00504&sk=55F5E8B9 על שני ספרים], חרות, 11 ביולי 1958.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ספרי 1957
קטגוריה:אליסטר מקלין
קטגוריה:ספרי הוצאת מ. מזרחי
פאבלו מרטינס

פאבלו (אנדרס) מרטינס (בספרדית: Pablo Martínez; נולד ב-7 בנובמבר 1987 בלה פלאטה) הוא שחקן טלוויזיה ארגנטינאי שידוע בזכות משחקו בטלנובלה הפופולרית "כמעט מלאכים".

==ביוגרפיה==
בעברו עסק מרטינס בטניס, ועבד כמורה לטניס.

בשנים 2008–2010 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "כמעט מלאכים", בתפקיד סימון ארצ'בלטה.

בספטמבר 2009 ובפברואר 2010 ביקר בישראל לצד אאוחניה סוארס כדי לקדם את המופע של "כמעט מלאכים". באוקטובר 2009 ובמרץ 2010 הגיע שוב לישראל עם כל הקאסט למופעי ענק בהיכל נוקיה ובגני התערוכה.

ב-2011 לוהק מרטינס לסדרה בשם "סופר טורפה", העוסקת בפולי טרופר אותה מגלמת קנדלה וטראנו, ילדה בעלת כוחות מיוחדים שלומדת לשלוט בהם ומתאהבת בפליקס, אותו מגלם מרטינז.

ב-2013 התחיל לוהק פאבלו לתוכנית החדשה של כריס מורנה "אליאדוס", בה שיחק את האל המציל את שבעת הילדים העומדים למות ביום בו הכירם.

ב-2014 שיחק פאבלו בטלנובלה "דרך לאהבה" בה גילם את התפקיד של פולו, לצד אאוחניה סוארס.

ב-2016 שיחק בסדרה "שובו של לוקאס", בתפקיד לוקאס.

==קישורים חיצוניים==

* נתנאל מור, [http://www.kidstv.co.il/article/3488087 פאבלו וקנדלה ממשיכים הלאה!], באתר ערוץ הילדים

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ארגנטינאים
קטגוריה:זמרים ארגנטינאים
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1987
אליאנה רוס-לאטינן

אליאנה רוס-לאטינן (אנגלית: Ileana Ros-Lehtinen; נולדה ב-15 ביולי 1952), היא פוליטיקאית אמריקאית ממוצא יהודי-קובני. הייתה חברת בית הנבחרים של ארצות הברית, שייצגה את המחוז ה-18 ולאחר מכן ה-27, של פלורידה מטעם המפלגה הרפובליקנית מ-1989 עד 2019. בשנים 2011–2013 כיהנה כיו"ר ועדת החוץ של בית הנבחרים.

== קורות חיים ==
נולדה בהוואנה לאם יהודייה שהתנצרה, בת להורים שהיו מראשי קהיליית יהדות ספרד בהוואנה, ולאב קתולי. משפחתה עברה לארצות הברית בשנת 1960. היא למדה באוניברסיטת פלורידה אינטרנשיונל והמשיכה ללימודי תואר שלישי באוניברסיטת מיאמי. בשנים 1983–1987 כיהנה כחברת בית הנבחרים של פלורידה ובשנים 1987–1989 כחברת הסנאט של פלורידה.

רוס-לאטינן נקטה קו עקבי ונחרץ בשני נושאים מדיניים: תמיכה בישראל והתנגדות למשטר הקומוניסטי של פידל קסטרו ויורשו ראול קסטרו בקובה.

ביולי 2012 הייתה הנציגה הרפובלקנית הראשונה בבית הנבחרים שתמכה בנישואין חד מיניים.<ref></ref>

רוס-לאטינן הייתה הנציגה הנשית הבכירה ביותר בבית הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית.

באפריל 2017, הודיע כי לא תתמודד לכהונה נוספת וסיימה את כהונתה בתחילת 2019, עם כינונו של הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.

== חיים אישיים ==
ב-1984 התחתנה דקסטר לאטינן, עורך דין ולזוג 2 ילדים. בנה הבכור, רודריגו, הוא עורך דין טרנסג'נדר, הפעיל למען זכויות להט"ב.

משתייכת לכנסייה האפיסקופלית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20160723222833/http://ros-lehtinen.house.gov/ אתר אישי]
* 
* .

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של ארצות הברית מפלורידה
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מפלורידה
קטגוריה:חברי בית המחוקקים של פלורידה
קטגוריה:יהודיות חברות בית הנבחרים של ארצות הברית
קטגוריה:יהודים חברי בתי המחוקקים של מדינות ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-112 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-113 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-114 של ארצות הברית
קטגוריה:חברי הקונגרס ה-115 של ארצות הברית
קטגוריה:חברות בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מיאמי
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית
קטגוריה:הוואנה: אישים
קטגוריה:מהגרים מקובה לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-טורקי
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1952
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1952
סרילנקן איירליינס

[[בואינג 747 של החברה בשנת 1984]]
[[איירבוס A330 של החברה בנמל התעופה מילאנו מלפנסה]]
איירבוס A320-200 של החברה]]
[[איירבוס A330-300 של החברה]]
סרילנקן איירליינס (בסינהלית: ශ්‍රී ලංකන් ගුවන් සේවය, בטמילית: சிறீலங்கன் எயர்லைன்ஸ், באנגלית: SriLankan Airlines) היא חברת התעופה הלאומית של סרי לנקה, בצי החברה 26 מטוסים והיא מפעילה טיסות ליעדים באסיה, אפריקה ואירופה.

== תולדות החברה ==
החברה הוקמה על ידי ממשלת סרי לנקה ביולי 1979, לאחר פשיטת הרגל של חברת התעופה אייר ציילון (Air Ceylon).

בתחילה נקראה בשם "אייר לנקה" (Air Lanka), והיא הפעילה שני מטוסי בואינג 707 אותם חכרה מסינגפור איירליינס.<br />
בשנות השמונים הוסיפה החברה יעדים חדשים, ובשנת 1990 היו לה 26 יעדים. בדצמבר 1992 רכשה החברה מטוסי איירבוס A320 חדשים.
בין השנים 1999 ל-2000 רכשה החברה מטוסי איירבוס A330 ו-A340.

בשנת 2004 סבלה סרילנקן איירליינס מרעידת האדמה במדינה, וממלחמת האזרחים בסרי לנקה.
בהמשך החלה החברה לבסס את קולומבו כמרכז לטיסות למזרח אסיה, והיא פתחה מספר קווים חדשים בעיקר להודו ולמזרח התיכון.
כחלק מאסטרטגיה זו החלה להפעיל טיסות ללא הפסקה ממאלה ללונדון, פריז, וטוקיו.

== הסכמי שותפות קוד ==
לסרילנקן איירליינס הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
{|
|- valign="top"
|
* S7 איירליינס
* אול ניפון איירוויז
* אייר אינדיה
|
* אייר קנדה
* איתיחאד איירווייז
* אליטליה
|
* אקספו אייר
* לנקן קרגו
* מיהין לנקה
|
* מלזיה איירליינס
* סעודיה
* רויאל ג'ורדניאן
|}

==צי המטוסים==
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:

{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|- style="color:white;background:#e60000;"
! rowspan="2" style="width:150px;" | כלי טיס
! rowspan="2" style="width:50px;" | בצי
! rowspan="2" style="width:50px;" | בהזמנה
! colspan="3" class="unsortable" | נוסעים
! rowspan="2" style="width:190px;" | הערות
|- style="color:white;background:#e60000;"
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת עסקים">J</abbr>
! style="width:40px;" | <abbr title="מחלקת תיירים">Y</abbr>
! style="width:40px;" | סה"כ
|-
|rowspan=3|איירבוס A320-200
|rowspan=3|5
|rowspan=3|—
|16
|120
|136
|rowspan=3|
|-
|12
|150
|162
|-
|12
|138
|150
|-
|איירבוס A321-200
|3
|—
|16
|153
|169
|
|-
|איירבוס A320neo
|2
|—
|12
|138
|150
|
|-
|איירבוס A321neo
|4
|—
|16
|153
|169
|
|-
|rowspan=3|איירבוס A330-200
|rowspan=3|6
|rowspan=3|2
|rowspan=3|18
|251
|269
|rowspan=3|
|-
|252
|270
|-
|256
|274
|-
|איירבוס A330-300
|7
|—
|28
|269
|297
|
|-
!סה"כ 
!27
!2
!colspan=4|
|}

== תאונות ==
*ב-3 במאי 1986 התפוצץ מטוס לוקהיד L-1011 של החברה, בעת שחנה בנמל התעופה הבינלאומי של קולמבו, 21 נהרגו ו-41 נפצעו. את הפצצה הניחו נמרי השחרור של טאמיל אילם.

*ב-24 ביולי 2001 תקפו נמרי השחרור של טאמיל אילם את נמל התעופה של קולמבו, בהתקפות נהרסו 3 מטוסים של החברה.

== קישורים חיצוניים ==

* 

 מדיה וקבצים בנושא [http://www.airliners.net/search/photo.search?airlinesearch==SriLankan%20Airlines&distinct_entry=true סרילנקן איירליינס] באתר Airliners.net

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חברות תעופה לאומיות
קטגוריה:סרי לנקה
קטגוריה:Oneworld
קטגוריה:אסיה: חברות תעופה
אברהם האפט

אברהם האפט (22 בפברואר 1892 – 6 בינואר 1965) היה מפעילי תנועת העבודה, ממיסדי דגניה ב' ומיוזמי כופר היישוב ומגבית ההתגייסות בתקופת היישוב וקרן המגן בתקופת המדינה. ראש המועצה האזורית עמק הירדן.

==ביוגרפיה==
האפט נולד בפוצב שבבלארוס (שנקראה אז "רוסיה הלבנה") לבן ציון האפט ששימש כרבה של העיר קלינצי. למד בחדר ואחר כך בגימנסיה שם הכיר את הציונות. עלה לארץ ישראל בשנת 1913 ועבד כחלוץ במושבות יהודה וב-1914 הצטרף לקבוצת "עבודה" שנוסדה בפתח תקווה. ב-1917, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, התגייס לגדוד העברי שם חלה ואושפז במשך מספר חודשים בבית חולים צבאי באלכסנדריה שבמצרים. לאחר המלחמה הצטרף לגדוד העבודה והיה ממארגני מבצע סלילת הכבישים של הגדוד בחיפה ובעפולה. בשנת 1920 נמנה האפט על הגרעין המייסד של קיבוץ דגניה ב'.

ב-1926 נשלח לארגון החלוץ בפולין כנציג ההסתדרות הציונית העולמית ושהה שם כשנה.

ב-1934 היה פעיל בארגון ההעפלה הבלתי ליגאלית והיה שותף בהבאת אניית המעפילים ולוס ארצה.

בימי מאורעות תרצ"ו - תרצ"ט היה אברהם האפט מיוזמי וממייסדי "כופר היישוב", מגבית שעסקה באיסוף תרומות לצרכים ביטחוניים, כגון גיוס מתנדבים לשורות ההגנה, הכשרת לוחמים, הקמת גדרות וביצורים ליישובים וסלילת צירי ביטחון. בתקופה זו גם יזם את הקמת "האיגוד למען תוצרת הארץ" לעידוד צריכת התוצרת החקלאית. 

בעת מלחמת העולם השנייה היה האפט חבר בוועד ההצלה וכן פעל בגיוס מתנדבים לצבא הבריטי ולבריגדה העברית והיה מפעילי "מגבית ההתגייסות" שעסקה באיסוף תרומות שנועדו לסיוע למשפחותיהם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי ולרווחתם של החיילים, ובהמשך למען ניצולי השואה.

לאחר המלחמה מילא תפקידים ציבוריים רבים, בשנת 1949 נבחר להיות חבר ועד אספת הנבחרים. הוא שימש כראש המועצה האזורית עמק הירדן הממונה למשך שנה וב-1950 הוא ניצח בבחירות מסודרות לתפקיד וכיהן עד 1956. בתפקידו הוא פעל רבות בענייני ביטחון וכן בקידום מפעלים כלכליים אזוריים (מפעל המים, בית הבשלה לבננות ועוד).

בתקופה שלפני מלחמת סיני היה האפט פעיל בקרן המגן, שנועדה לאסוף כספים לחימושו של צה"ל, כדי לאזן את הפער בינו לבין צבא מצרים, שנוצר בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. 

מ-1957 ועד 1960 עבד האפט כגזבר של מפא"י וכן כמרכז ענף הפירות בתנובה.

על שמו המרכז לנוער בצמח, בו התקיימו הלימודים של המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן בשנותיה הראשונות.

== משפחתו ==
בתקופת ההתיישבות בדגניה נישא לשושנה שעלתה מבוברויסק. לזוג נולדו ארבעה ילדים- שתי בנות ושני בנים. האפט נפטר בשנת 1965 לאחר מחלה קשה. זוגתו שושנה נפטרה ב-1980.

==לקריאה נוספת==
* נחמן תמיר, אנשי העלייה השנייה - כרך ג, הוצאת המרכז לתרבות וחינוך של הסתדרות העובדים, 1971, עמודים 138-140

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:לוחמי הגדודים העבריים
קטגוריה:חברי אספות הנבחרים
קטגוריה:מייסדי קיבוצים
קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:ראשי המועצה האזורית עמק הירדן
קטגוריה:דגניה ב': אישים
קטגוריה:עובדי תנובה
קטגוריה:אישים הקבורים בדגניה ב'
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1892
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1965
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
משה בן מכיר

רבי משה בן מכיר (או משה בן יהודה המכירי) היה ממקובלי העיר צפת במאה ה-16, עמד בראש ישיבה בעין זיתון, מחבר הספר סדר היום.

==הישיבה בעין זיתים==
ישיבתו של רבי משה בן מכיר שכנה בעין זיתון הסמוכה לצפת. על אופייה של הישיבה, תקנותיה ומנהגיה ניתן ללמוד מכמה איגרות שנשלחו לחוץ לארץ בבקשת סיוע כספי תוך שהן מתארות את סדרי הישיבה. מהאיגרות עולה שמבנה הישיבה היה אופייני לישיבות הספרדיות בתקופה זו. הישיבה הורכבה מתלמידי חכמים, "חברים מקשיבים", שהתכנסו ללמוד תורה יחד כאשר בראשם עומד "הראשון" או "החכם". האגרות שבידינו נשלחו בין השנים שנ"ח לשס"א (1601-1598).

על פי אזכורים שונים באיגרות ועל פי כתב יד המכיל את תקנות החבורה ניתן ללמוד שישיבתו של רבי משה בן מכיר פעלה באופן דומה לחבורות תלמידי חכמים אחרות, אשר הושפעו מהאווירה הרוחנית האינטנסיבית ומהמתח המשיחי ששרר באותה תקופה, ופעלו לקירוב הגאולה על ידי מעשי תשובה וסיגופים. הידועות שבין החבורות הן אלו של רבי שלמה אלקבץ, האר"י, רבי חיים ויטל ורבי אלעזר אזכרי; אולם בניגוד לחבורות אלו שעיקר עיסוקן היה בפעילות מיסטית של גילוי סודות ולימודם, חבורתו של רבי משה לקחה את צורת הלימוד המקובלת בישיבות הספרדיות והשתמשה בה כבסיס לפעילותה.

בכתב היד מופיעות עשר תקנות. אחת התקנות המרכזיות הייתה קביעת משמרות של לומדים יום ולילה ללא הפסקה. תקנה זו אף הוזכרה באיגרות השונות. הלימודים כללו לימוד רצוף בלשון הקודש של משניות, זוהר, גמרא, מקרא, וכתבי רי"ף ורמב"ם. הלימוד נעשה בכוונה "לשם סוכת דוד הנופלת ולשם כל ישראל ושתיכון העטרה בירושלים". בנוסף נקבעו תקנות שונות בענייני תפילה וברכות. התקנה האחרונה עוסקת בעלייה שבועית קבועה לקברו של התנא רבי יהודה בר אלעאי הסמוך לעין זיתים כדי להתפלל "בעד כל ישראל".

ישיבתו של רבי משה בן מכיר התקיימה בעין זיתים כנראה משנת ה'שמ"ב. בעקבות שוד של "אורחת ישמעלים" שעבר עליהם הם ברחו לצפת והישיבה עברה לצפת בשנת ה'שס"א (1601).

==סדר היום==
סדר היום הוא ספר הלכתי-קבלי המתאר על פי ההקדמה, את "הסדר שיעשה האדם בימיו ובלילותיו, בשבתות ובמועדים, סדר כל השנה בשבתו בבית ובלכתו בדרך, בשכבו ובקומו". הספר הודפס לראשונה בשנת שנ"ט (1599) על ידו חתנו של המחבר, רבי שלמה מור דוד, בעת ששהה בוונציה בשליחות לגיוס כספים עבור ישיבת חותנו, ושוב בשנת שס"ה (1605), גם כן בוונציה. הספר זכה למהדורות נוספות, והוא מהווה מקור למנהגים ולנוסחים שונים, בהם תפילת מודה אני שהוזכרה לראשונה בספר זה. בסוף הספר נדפס פירושו למשנת "בן חמש שנים למקרא" וביאור לספר קהלת.
לספר פירוש הלכתי, בשם "אמרי ישראל" מאת הרב ישראל מאיר ברנר שיצא בשנת תשנ"ה ומביא השוואות בין ההנהגות המובאות בסדר היום לבין פוסקים שונים.

==לקריאה נוספת==
*זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל' הערך: עין זיתון, עמ' 5733–5734.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 
* 
* , למברג תרכ"ט 1869
* 

קטגוריה:צפת: רבנים
קטגוריה:מקובלים
קטגוריה:מחברי ספרי הלכה
שכרות נח

חם, שם ויפת מוצאים את אביהם שיכור ועירום. ג'ובאני בליני, 1515]]
נח מקלל את בנו של חם כנען במקום את חם, [[גוסטב דורה.]]

פרשת שכרותו של נח היא אחד מסיפורי המקרא בספר בראשית. הסיפור כולל את קללת חם - שיהיה "עבד עבדים" לאחיו.

==הסיפור המקראי==

לאחר שניצל נח מן המבול, נטע כרם, הפיק ממנו יין, ושתה ממנו לשוכרה. חם, בנו של נח, הבחין בנח שוכב באוהלו, כשהוא שיכור, מעורטל וערוותו חשופה. הוא סיפר על כך לשם וליפת אחיו. שם ויפת נכנסו לאוהל בהליכה אחורנית, כדי לכסות את ערוותו של נח השיכור מבלי לראות את ערוות אביהם. לאחר שהתפכח נח משכרותו, ונודע לו על שהתרחש, הטיל קללה על כנען בנו של חם, וברך את שם ויפת. קללתו של כנען היא שיהיה "עבד עבדים".

==פרשנות הסיפור==
החטא שבעקבותיו הוטלה הקללה לא ברור לגמרי מתוך הכתוב, והפרשנים התחבטו בעניין. הרלב"ג כתב, שחם חטא בחוסר צניעות בכך שהסתכל על ערוות אביו. הרמב"ן כתב, שחטאו של חם היה שלא דאג לכבודו של אביו, ופעל בניגוד למצופה ממנו: לכסות בעצמו את ערוות אביו, ובוודאי שלא לספר על כך לאחרים. בחז"ל מופיעות פרשנויות חופשיות יותר לחטאו של חם, לפיהן בראותו את ערוות אביו השיכור, הוא סירס אותו או אנס אותו. 

לעומת זאת, פרשנים אחרים הצביעו על כך שנח לא קילל את חם עצמו אלא את בנו כנען. לפי פרשנים אלו, חם אכן לא חטא, וכנען הוא זה שפגע בנח. פרשנים אלו הציעו שכנען היה זה שהפשיט את נח וחשף את ערוותו, או שהוא סירס אותו, או שפרסם ברבים את קלונו, או שביצע בו מעשה מגונה כלשהו.

הרב יעקב מדן טען שחם בא על אמו אשת נח, וממנה נולד כנען.

הפרשנים שפירשו שחם הוא שחטא, התחבטו בשאלה מדוע הוטלה הקללה לא על חם עצמו אלא על בנו, כנען. 

לפי הרמב"ן כנען היה בנו הבכור של חם, והפרשיה אירעה לפני שנולדו לו בנים נוספים, ועל כן קילל נח את כנען כדי שהקללה תחול על זרעו של חם. 

לעומת זאת על פי התלמוד כנען היה דווקא בנו הרביעי של חם, ולכן הקללה הוטלה עליו משום שחם סירס את נח ומנע ממנו להוליד בן רביעי מעבר לשלושת הבנים שכבר היו לו.

לפי ספר היובלים, המעשה אירע 12 שנים אחרי המבול, באחד בחודש הראשון, שהוא תחילת שנה חדשה בלוח השנה במגילות קומראן.

==קישורים חיצוניים==
איתי קגן, ארור כנען – [https://asif.co.il/wp-content/uploads/2021/04/1-10-78.pdf מה היה חטאו של חם בן נח,] באתר אסיף

==הערות שוליים==

נח
קטגוריה:נח
קטגוריה:פרשת נח
קטגוריה:שכרות
קטגוריה:אונס בתנ"ך
נלסון אבורה

נלסון אבורה (בפורטוגזית: Nelson Évora; נולד ב-20 באפריל 1984) הוא אתלט פורטוגלי. הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008), אלוף עולם (ברלין 2009) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בקפיצה משולשת.

==ביוגרפיה==
אבורה נולד בחוף השנהב שם התגוררו הוריו לאחר שעברו מכף ורדה. הוא קיבל אזרחות של כף ורדה ובגיל חמש עבר לגור בפורטוגל, בעיר אודיבלס. בשנת 2002 קיבל אזרחות פורטוגלית ומאז הוא מייצג את פורטוגל בתחרויות בינלאומיות.

אבורה הוא בן לדת הבהאית.

=== מהלך הקריירה ===
בשנת 2003 זכה אבורה בשתי מדליות זהב באליפות אירופה באתלטיקה לנוער לאחר שזכה בקפיצה לרוחק עם תוצאה של 7.83 מטר ובקפיצה משולשת עם תוצאה של 16.43 מטר. בשנת 2004 השתתף באולימפיאדת אתונה, אך לא הצליח להעפיל לגמר. בשנת 2005 הוא זכה במדליית ארד בקפיצה משולשת באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23. באליפות העולם באולם שנערכה בשנת 2006 הוא סיים במקום השישי, ובאותה שנה סיים רביעי באליפות אירופה באתלטיקה לאחר שקבע במהלך המוקדמות 17.23 מטר ובכך שבר את השיא הפורטוגלי בקפיצה משולשת.

===אלוף עולם===
שנת 2007 הייתה שנת הפריצה של אבורה, כשזכה באליפות העולם באתלטיקה באוסקה, יפן במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 17.74 מטר, לפני ג'אדל גרגוריו מברזיל (17.59 מטר) וולטר דייוויס מארצות הברית (17.33 מטר).

באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בולנסיה, ספרד בשנת 2008 זכה אבורה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.27 מטר, אחרי פיליפס אידוו מבריטניה (17.75 מטר) וארני דויד גירלט מקובה (17.47 מטר)

===אלוף אולימפי===
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אבורה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.67 מטר, לפני פיליפס אידוו (17.62 מטר) וליוואן סנדס מאיי בהאמה (17.59 מטר).

באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד, סרביה בשנת 2009 זכה אבורה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.22 מטר.

באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכה אבורה במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.55 מטר, אחרי פיליפס אידוו (17.73 מטר) ולפני אלקסי קופיו מקובה (17.36 מטר).

באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן, סין בשנת 2011 זכה אבורה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.31 מטר.

בינואר 2012 עבר אבורה ניתוח ברגלו הימנית, אשר השבית אותו מפעילות למשך מספר חודשים, ועל כן נאלץ להיעדר מאולימפיאדת לונדון (2012).

באליפות אירופה באולם שהתקיימה במרץ 2015 זכה במדליית הזהב ואליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט אותה שנה זכה אבורה במדליית ארד בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.52 מטר, אחרי כריסטיאן טיילור מארצות הברית שקבע את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים (18.21 מטר) ופדרו פאבלו פיצ'רדו מקובה (17.60 מטר).

==שיאים אישיים==
===אצטדיון===
* קפיצה משולשת: 17.74 מטר (2007)
* קפיצה לרוחק: 8.10 מטר (2007)
* קפיצה לגובה: 2.07 מטר

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:בהאים
קטגוריה:אתלטים פורטוגזים
קטגוריה:קופצים לרוחק
קטגוריה:אלופים אולימפיים: קפיצה משולשת
קטגוריה:אלופי עולם באתלטיקה
קטגוריה:אלופי אירופה באתלטיקה
קטגוריה:אלופי האוניברסיאדה באתלטיקה
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת אתונה (2004)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:אתלטים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
קטגוריה:נושאי דגל פורטוגל באולימפיאדה
קטגוריה:קופצי משולשת באולימפיאדת טוקיו (2020)
קטגוריה:פורטוגזים שנולדו ב-1984
קריליה סובייטוב מוסקבה (הוקי קרח)

סמל הקבוצה עד שנת 2011
קרילייה סובייטוב מוסקבה (ברוסית: ПХК Крылья Советов, פירוש השם "כנפיים סובייטיות") הייתה קבוצת הוקי קרח רוסית מוסקבאית מקצועית - אחת מקבוצות העילית של ההוקי קרח הסובייטי בתקופת ברית המועצות. לאחר פירוק ברית המועצות הקבוצה נכנסה לקשיים כלכליים שנמשכו מספר שנים ולבסוף פורקה ב-2011 והוקמה מחדש בשנת 2016 כקבוצת נוער.

הקבוצה נוסדה ב-1947 על ידי אגודת הספורט קריליה סובייטוב, שייצגה את תעשיית המטוסים הסובייטית. לאורך שנות קיומה בברית המועצות היא נחשבה לאחת הקבוצות החזקות של המדינה, ובמהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 אף סיירה בצפון אמריקה ושיחקה מול קבוצות NHL. הקבוצה זכתה בתקופת ברית המועצות בפעמיים באליפות ברית המועצות בהוקי קרח, ב-3 גביעים סובייטיים ובגביע אירופי אחד.

בתקופה שלאחר פירוק ברית המועצות דעכו הישגיה של הקבוצה. הישג השיא שלה היה מקום שלישי בליגה ב-1993.

ב-2008 סולקה הקבוצה מאולמה הביתי, "היכל הקרח קריליה סובייטוב", לאחר שקשיים כספיים אליהם נקלעה הביאו לאיחור בתשלומי השכירות. הקבוצה עמדה בסכנת קיום, ובעקבות התערבות נשיא ליגת ה-KHL חזרה הקבוצה לפעול זמנית, ושיחקה עונה אחת בליגת העל הרוסית בהוקי קרח שנחשבת לליגה השנייה בטיבה ברוסיה, בעונת 2010/11.

בסיום אותה עונה הכריעו את הקבוצה בעיותיה הכספיות, והיא פורקה באופן סופי.

בעונת 2016 הוקמה מחדש וממומנת על ידי חברת האנרגיה TNS Energo.

==תארים==
*אליפות רוסיה בהוקי קרח:
** מקום 3: 1993
*אליפות ברית המועצות בהוקי קרח (2): 1957, 1974
*גביע ברית המועצות בהוקי קרח (3): 1951, 1974, 1989
*הגביע האירופי (1): 1974
*גביע שפנגלר (1): 1980, 1988
*טורניר אַהֶרְן: 1961, 1968

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות הוקי קרח רוסיות
דראגסטור קאובוי

דראגסטור קאובוי (באנגלית: Drugstore Cowboy) הוא סרט קולנוע מסוג דרמת פשע שיצא בשנת 1989. את הסרט כתב וביים גאס ואן סנט, והוא נחשב לסרט שזיכה אותו בהכרה רחבה.

הסרט, בכיכובם של מאט דילון והת'ר גראהם, מבוסס על רומן אוטוביוגרפי תחת אותו השם שנכתב על ידי הנרקומן וסוחר הסמים ג'יימס פוגל בעת שריצה עונש מאסר. עלילת הסרט מתרחשת בעיקר בפורטלנד שבאורגון.

הסרט זכה בפרס איגוד המבקרים האמריקני, בפרס אינדפנדנט ספיריט, פרס איגוד המבקרים בלוס אנג'לס ופרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק.

==עלילה==
הסרט מתאר את קורותיו של בוב היוז ו"משפחתו", חבורה של מכורים לסמים, בעת שהם עורכים טיול בצפון מערב הפסיפיק בארצות הברית בתחילת שנות ה-70. על מנת לממן את הסמים עוסקת החבורה בשוד של בתי מרקחת ובתי חולים.

היוז מתגורר עם בת זוגו ובחורה נוספת שהשניים הכירו, ולאחר שזו מתה ממנת יתר הוא מחליט לעבור גמילה מסמים בפורטלנד ולעזוב את החבורה אך מגלה שהדבר קשה מכפי שחשב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 1989
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי גאס ואן סנט
קטגוריה:סרטי סמים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מסע אמריקאיים
קטגוריה:סרטים אמריקאיים מבוססי ספרים
יצחק ברוידה

ד"ר יצחק דוד בְּרוֹיְדֶה (לעיתים בכתיב יידי: ברוידע; בכתיב לועזי: Isaac David Broydé; 23 בפברואר 1867, פלך גרודנו, האימפריה הרוסית – 15 באפריל 1922, ניו יורק) היה מזרחן, ערביסט וספרן יהודי.

==קורות חיים==
נולד בפּוֹרוֹזוֹבוֹ (Porozowo) שבפלך גרודנו של האימפריה הרוסית (רוסיה הלבנה) בשנת 1867. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה בגרודנו, נסע ב-1883 לפריז, שם למד בסורבון, וקיבל דיפלומה מבית הספר לשפות המזרח (École spéciale des Langues orientales; אקול ספסיאל דה לאנג אוריינטאל) ב-1892, ומהמחלקה למדעי ההיסטוריה והפילולוגיה של האקול פראטיק דה אוטז אטיד (École pratique des hautes études) ב-1894. 

שימש מזכירו של המזרחן היהודי-גרמני-צרפתי יוסף דֶרֶנְבּוּרג מ-1890 ועד מותו של האחרון ב-1895, אז התמנה על ידי ועדת הפרסומים של "כל ישראל חברים" לאחד מחברי הצוות שהמשיך במלאכת ההוצאה לאור של כתבי סעדיה גאון שבה החל דרנבורג. באותה שנה התמנה לספרן ב"כל ישראל חברים", ושימש במשרה זו עד 1900. אז נסע ללונדון, ובמהלך שהותו הקצרה שם קטלג את ספרייתו של הסופר, ההיסטוריון ואוסף כתבי היד היהודי-אנגלי אלקן אדלר. בהמשך אותה שנה נסע ברוידה לניו יורק כדי להשתתף בכתיבת ועריכת האנציקלופדיה היהודית, ונשאר בארצות הברית. שם גם עבד כספרן ומקטלג במחלקה היהודית של ספריית העיר ניו יורק. כן פרסם מאמרים בכתבי העת המדעיים בנושאי יהדות Revue des Études Juives ו-Jewish Quarterly Review.

==מפרסומיו==
* ספר תורות הנפש [Les réflexions sur l’âme] לרבנו בחיי בן יוסף הדַין הספרדי, נעתק בפעם ראשונה לשפתנו מכ"י ערבי ישן נושן שנמצא בבית עקד הספרים הלאומי בפריז על ידי יצחק דוד ברוידע בהרב ר’ שלמה זלמן, פריז: דפוס לעווינזאהן, תרנ"ו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://jewishencyclopedia.com/contrib.jsp?cid=C120061&artid=65&letter=K&cletter=A ערכים מאת יצחק ברוידה] באנציקלופדיה היהודית 
* [http://www.archive.org/search.php?query=Broyd%C3%A9%20Isaac פרסומיו של יצחק ברוידה לצפייה ולהורדה] בארכיון האינטרנט 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים בלארוסים
קטגוריה:ספרנים ומידענים יהודים
קטגוריה:אנציקלופדיסטים יהודים
קטגוריה:מזרחנים יהודים צרפתים
קטגוריה:מזרחנים יהודים אמריקאים
קטגוריה:מתרגמים יהודים צרפתים
קטגוריה:מתרגמים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1867

קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1922
אנה מריה יופק

אנה מריה יוֹפֶּק (בפולנית Anna Maria Jopek; נולדה בוורשה ב-14 בדצמבר 1970) היא מוזיקאית וזמרת פולנייה. היא ייצגה את פולין באירוויזיון 1997 עם השיר "Ale jestem" ("אבל אני כן") וסיימה במקום ה-11 מתוך 25. ליופק מספר סינגלים אשר הגיעו לראש מצעד הפזמונים הפולני ו-15 מאלבומיה הגיעו למעמד זהב ופלטינה. ליופק הוענקו מספר פרסים, ובהם פרס ממישל לגראן בשנת 1994 ופרס פרדריק, המקבילה הפולנית לגראמי, על אלבום הבכורה שלה בשנת 1998.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:זמרות פולניות
קטגוריה:משתתפי אירוויזיון 1997
קטגוריה:נציגי פולין באירוויזיון
קטגוריה:פולניות שנולדו ב-1970
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1970