OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרויה

קרויה (באלבנית: Kruja או Krujë), היא בירת נפת קרויה במחוז דורס שבאלבניה. נמצאת כ-20 ק"מ צפונית לבירה טירנה. שוכנת למרגלות מבצר המתנשא לגובה 611 מטר מעליה. מספר התושבים הוא 15,900.

==היסטוריה==
קרויה הייתה בירתה של מדינת אלבניה הפאודלית בשנים 1190–1389 עד לנפילתה בידי הצבא העות'מאני. סקנדרבג שהיה מפקד בצבא זה התמנה למושל העיר ב-1443 אולם בתקופה זו עבר צד, איחד את האלבנים וב-2 במרץ 1444 הקים את ליגת לזה שהייתה למעשה קונפדרציה עצמאית של האלבנים נגד הכיבוש העות'מאני.

בשנים 1450–1477 עמדה קרויה נגד הצבא העות'מאני בארבע תקופות מצור עד שנכבשה לבסוף ב-1478.
* המצור הראשון היה ב-1450 ובו הצליחו הכוחות האלבנים המאוחדים בפיקודו של סקנדרבג שמנו כ-2,000 לוחמים, להביס את הצבא העות'מאני בפיקודו של הסולטן מוראט השני שמנה כ-150,000 לוחמים.
* המצור השני היה ב-1466–1467 ובו הביסו האלבנים שמנו כ-14,000 לוחמים בפיקוד סקנדרבג את הצבא העות'מאני שמנה כ-100.00 לוחמים בפיקודו של הסולטן מהמט השני. סופר כי סקנדרבג הדליק נרות על קרני עדר עזים ושלח אותן לקראת הצבא העות'מאני שצר על העיר. העות'מאנים חשבו שעדר העזים הוא צבא ותקפו אותן. באותו זמן תקף סקנדרבג מהעורף את הצבא העות'מאני המבולבל וגרם לו לתבוסה קשה. מאז הוסיף סקנדרבג ראש עז על הקסדה שלו וכך הוא מופיע בכל הציורים והפסלים שלו.
* המצור השלישי היה חודשיים לאחר מכן, בקיץ 1467 וגם כאן הוא הסתיים בניצחון אלבני בפיקודו של סקנדרבג.
* המצור הרביעי היה ב-1477–1478, עשר שנים לאחר מותו של סקנדרבג. במצור זה כבש הצבא העות'מאני בפיקודו של מהמט השני את קרויה.

הצלחתו של סקנדרבג לאחד את האלבנים ולעמוד בקרויה מול צבא גדול ממנו בהרבה, הפכה אותו לגיבור הלאומי של האלבנים ואת קרויה לאחד האתרים החשובים ביותר בהיסטוריה של אלבניה.

==אתרי העיר==
===מבצר קרויה===
בראש גבעה המשקיפה על העיר נמצא מבצר קרויה (באלבנית - Kalaja e Krujës) שבנייתו החלה במאה ה-6 לספירה. הוא מוקף בחומה עם מגדלי שמירה. דרך מרוצפת מובילה אליו בעליה ועוברת בתוך בזאר ציורי ובו חנויות קטנות למכירת עבודות יד של רקמה, שטיחים, בגדים, אלבנים מסורתיים, מזכרות וכו'.

במבצר נמצא שריד של מסגד, מוזיאון אתנוגרפי ומוזיאון סקנדרבג. המבצר הוא אחד מאתרי התיירות החשובים באלבניה ומהווה השראה ללאומיות האלבנית.

===מוזיאון סקנדרבג===
מוזיאון סקנדרבג נמצא בתוך מבצר קרויה. הוא נפתח ב-1982 במבנה גדול ומפואר ובו מוצגים רבים מזמנו של סקנדרבג המתארים קורות חייו ועמידתו נגד האימפריה העות'מאנית. בפתח המוזיאון נמצא פסל גדול ומרשים של סקנדרבג ולוחמיו. הממצאים החשובים ביותר הם העתקים מדויקים של חרבו וקסדתו של סקנדרבג עם סמל העז עליה. המקור נמצא במוזיאון לתולדות האמנות בווינה. גג המוזיאון מאפשר צפייה מרהיבה על קרויה והסביבה.

==גלריה==
<gallery>
File:Skanderbeg monument in.JPG|פסל סקנדרבג בקרויה
File:Skanderbeg Museum (2).JPG|מוזיאון סקנדרבג במבצר קרויה
File:Kruje Castle, Mosque.JPG|שרידי מסגד במבצר קרויה
File:Krujë - from Krujë Castle.JPG|מבט על קרויה מהמבצר
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.panacomp.net/albania?s=kruja Kruja - Kruje], באתר panacomp (באנגלית)
* [http://www.infoalb.net/02conavstivit/con_kruja.html קרויה], באתר infoalb (באנגלית)
* [https://web.archive.org/web/20120614085910/http://www.inyourpocket.com/albania/tirana/sightseeing/around-town/Kruja_2658v קרויה], באתר inyourpocket (באנגלית)

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלבניה: ערים
יואנס קסיפילינוס

יואנס קסיפילינוס (ביוונית: Ἰωάννης Ξιφιλῖνος, בלטינית: Ioannes Xiphilinus; המחצית השנייה של המאה ה-11) היה נזיר ביזנטי שכתב תקציר (אפיטומה ) לספרו של ההיסטוריון דיו קסיוס "תולדות רומא" (Ῥωμαϊκὴ Ἱστορία, Historia Romana) מהמאה ה-3. קסיפילינוס חי בקונסטנטינופוליס, והיה אחיינו של הפטריארך יוחנן (יואנס) השמיני מקונסטנטינופוליס .

האפיטומה של דיו קסיוס נכתבה בהוראת מיכאל השביעי דוקס, קיסרי האימפריה הביזנטית בין השנים 1071–1078, אך כתיבתה לא הושלמה. היא כוללת את ספרים 80-36, העוסקים בתקופת השנים מימיהם של פומפיוס ויוליוס קיסר ועד הקיסר אלכסנדר סוורוס. בספר 70 חסרים, ככל הנראה, תיאורי תקופת שלטונו של אנטונינוס פיוס והשנים הראשונות לשלטונו של מרקוס אורליוס. ספרים 78 ו-79 נכתבו על סמך מקור משובש ולא שלם. קסיפילינוס חילק את יצירתו לכמה חלקים, כל חלק הוקדש לחייו של קיסר אחד. הוא השמיט את שמות הקונסולים ולעיתים שינה או תיקן את המקור. חלקים מחיבורו של דיו קסיוס שאבדו, אינם ידועים בשום מקום אחר זולת האפיטומה של קסיפילינוס, ומכאן חשיבותה.

==לקריאה נוספת==
* Fergus Millar, A Study of Cassius Dio, Oxford: Clarendon, 1964, Appendix I: Xiphilinus' and Zonaras' Epitomes of Dio Book 54, pp. 195-203

==הערות שוליים==

קטגוריה:היסטוריונים ביזנטים
ברברה ברילסקה

ברברה ברילסקה (בפולנית: Barbara Brylska; נולדה ב-5 ביוני 1941) היא שחקנית פולנייה ששיחקה בסרטים בכמה ממדינות הגוש הקומוניסטי ובעיקר בברית המועצות. מוכרת בעיקר בעקבות השתתפותה בסרט צחוק הגורל בתפקיד הראשי.

ברילסקה נולדה ב-5 ביוני 1941 (על פי גרסה אחרת נולדה ב-29 במאי) בכפר סקוטניקי (Skotniki) שנמצא ליד העיר לודז' בפולין. כבר בגיל 15 הופיעה בסרט הפולני Kalosze szczescia (ערדלי האושר). לאחר השתתפותה בסרט הזה, החלה ללמוד בבית הספר לקולנוע בעיר לודז'. לאחר שסיימה את לימודיה שם החלה ללמוד באקדמיה לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בעיר ורשה.

בתפקידה הראשי הראשון שיחקה בשנת 1963 בסרט הפולני Ich dzień powszedni ("יום החול שלהם"). בשנת 1966 שיחקה בסרט "פרעה", המבוסס על ספרו של הסופר הפולני בולסלאב פרוס. עד שנת 1971 הספיקה לשחק גם בכמה סרטים צ'כיים, בולגריים וסובייטיים, תוך שהיא מצליחה ללמוד בזמן קצר את השפות המקומיות לצורך משחק באותם סרטים. בעיקר התחבב עליה המשחק בסרטים סובייטיים, והיא המשיכה לשחק בעיקר בברית המועצות במשך שנים רבות, וכמעט שלא שיחקה בסרטים בארץ הולדתה, פולין.

בשנת 1975 הייתה ברברה ברילסקה לשחקנית מפורסמת בכל רחבי הגוש הקומוניסטי, לאחר ששיחקה בסרט הסובייטי המפורסם "צחוק הגורל", שביים הבמאי הרוסי הנודע אלדר ריאזנוב. על משחקה בסרט זה היא אף זכתה בפרס ברית המועצות היוקרתי. בכך הפכה, למרבה האירוניה, לשחקנית מפורסמת בברית המועצות, ואילו הפולנים התעלמו מהצלחתה כשחקנית.

מאז שנת 2000 הפסיקה בעבודתה פרט לסרט "צחוק הגורל 2" ששיחקה בו בשנת 2007.

ברילסקה הייתה נשואה פעמיים, ולה שני ילדים: בן בשם לודוויג (נולד בשנת 1982) ובת בשם ברברה (26 בפברואר 1973 - 15 במאי 1993), שנהרגה בתאונת דרכים ליד ורשה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ילידות 1941
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1941
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה פולניות
בוב קיין

בוב קיין (באנגלית: Bob Kane, נולד כרוברט קאהן; 24 באוקטובר 1915 – 3 בנובמבר 1998) היה קומיקסאי יהודי-אמריקאי, אשר ידוע בעיקר בשל יצירתה, יחד עם ביל פינגר, של דמות הקומיקס באטמן.

==תחילת דרכו==
נולד בשם רוברט קאהן בניו יורק להרמן, מאייר חדשות בעיתון ואוגוסטה קאהן, יהודים ממוצא אשכנזי. בתקופת לימודיו בתיכון נעשה חבר קרוב של המאייר ויל אייזנר.
לאחר שסיים את לימודיו, שינה את שמו באופן רשמי ל"בוב קיין" ונרשם ללימודי אמנות במכללת "קופר יוניון". עם תום לימודי האמנות, בשנת 1934 החל לעבוד כאנימטור באולפני האנימציה של פליישר.

==יצירת באטמן==
בשנת 1936 החל קיין לעבוד כיוצר קומיקס עצמאי עבור חברת אייזנר אנד איגר, בבעלות ג'רי איגר וחברו לספסל הלימודים של קיין, ויל אייזנר. שנתיים מאוחר יותר, בשנת 1939, בעקבות ההצלחה הגדולה של דמות הקומיקס סופרמן, נוצר ביקוש בתחום לייצירת דמויות של גיבורי-על. לאור הביקוש שנוצר, הגה קיין את דמותו של באטמן ועיצב אותה כגבר בלונדיני עם כיסוי עיניים וכנפי עטלף קשיחות. את הדמות, אשר בעיצובה הושפע מדמותו של השחקן דאגלס פיירבנקס, כמו גם מדמותו הבדיונית של זורו ותוכניות לייצור כלי טיס של לאונרדו דה וינצ'י, הראה לכותב ביל פינגר, שהיה שותפו לכתיבת קומיקס ומוכר נעליים במשרה חלקית. פינגר הציע מספר שינויים אשר הביאו את הדמות לעיצובה המוכר יותר כיום – מסיכה שתכסה את כל הראש, הסרת האישונים, כפפות, גלימה במקום כנפיים ושינוי הצבע האדום לשחור-אפור. את העלילה הראשונה של באטמן אייר קיין וכתב פינגר, אשר נתן לדמות גם את שמה המלא – ברוס ויין. הדמות פורסמה לראשונה בחוברת #27 Detective Comics ב-30 במרץ 1939 (על שער החוברת כתוב "מאי 1939") והפכה מיד ללהיט.

===דמויות נוספות===
בנוסף לדמותו של באטמן, ייצר קיין יחד עם ביל פינגר (ובמידה מסוימת, גם ג'רי רובינסון) את דמותו של הג'וקר, אשר עיצובה הושפע מדמות הנבל בסרט "האיש הצוחק" בגילומו של קונרד ויידט. 

את דמותו של רובין, עוזרו הצעיר של באטמן, ייצר קיין יחד עם פינגר ורובינסון כדי שיהווה שותף-סוד לבאטמן, בדומה לד"ר ווטסון ושרלוק הולמס, בנוסף לרצון ליצור דמות עמה יוכלו הקוראים הצעירים להזדהות (בניגוד לבאטמן, שהיה אדם בוגר).

==המשך הקריירה==
קיין, אשר זכה לתהילה בעקבות הצלחת דמותו של באטמן, פרש מחברת DC קומיקס בשנת 1966 ומאז התמקד בעיקר באמנות.

הוא זכה לפרסים רבים והוקרה על תרומתו לעולם הקומיקס וסרטים רבים. הופקו סדרות טלוויזיה וסרטים אשר התבססו על יצירתו.

בוב קיין נפטר ב-3 בנובמבר 1998 ונקבר בלוס אנג'לס.

ב-2015 הונצח לאחר מותו בשדרת הכוכבים של הוליווד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:מאיירים יהודים
קטגוריה:קומיקסאים יהודים
קטגוריה:באטמן
קטגוריה:בוגרי מכללת קופר יוניון
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1998
תזמורת רדיו ברלין

תזמורת רדיו ברלין (בגרמנית: Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בברלין, גרמניה. 

בברלין, התזמורת מגישה קונצרטים בקונצרטהאוס של ברלין ובאולם הפילהרמונית של ברלין, והיא מופיעה גם בערים אחרות בגרמניה כמו אשאפנבורג, אסן, האלה, אולדנבורג וויסבאדן.

==היסטוריה==
התזמורת נוסדה בשנת 1923 כתזמורת רדיו, והיא תזמורת הרדיו הפעילה הוותיקה ביותר בגרמניה. ברונו זיידלר-וינקלר היה המנצח הראשי הראשון, מ-1926 עד 1932. במהלך שנותיה הראשונות, יצאו לתזמורת מוניטין על עבודתה עם מלחינים מן המאה ה-20. מלחינים שהופיעו כמנצחים-אורחים עם התזמורת הם פאול הינדמית, ארתור הונגר, דריוס מיו, סרגיי פרוקופייב, ריכרד שטראוס, ארנולד שנברג ואיגור סטרווינסקי, כמו גם קשישטוף פנדרצקי, ולטר שארטנר ואודו צימרמן. אחרי חלוקת גרמניה בשנת 1949, הייתה התזמורת תחת פיקוחו של רדיו גרמניה המזרחית.

מאז 2017, המנצח הראשי של התזמורת הוא ולדימיר יורובסקי.

==מנצחים ראשיים==
* ברונו זיידלר-וינקלר - 1932-1926
* אויגן יוכום - 1934-1932
* סרג'יו צ'ליבידאקה - 1946-1945
* הרמן אבנדרות 1956-1953
* רולף קליינר - 1973-1959
* היינץ רגנר - 1993-1973
* רפאל פריבק דה בורגוס - 2000-1994
* מארק ינובסקי - 2002 -2015
* ולדימיר יורובסקי - 2017 - ממשיך
* 

==קישורים חיצוניים==
* 
 

ברלין, רדיו
רדיו ברלין
ברלין, רדיו
תרבות
כף אגאסי

כף אגאסי (באנגלית: Cape Agassiz) הוא לשון יבשה בהקצה המזרחי של חצי האי הוליק-קניון, דורבן צר, שקוע בקרח, הנשלח מזרחה מצר ההר המרכזי של חצי האי האנטארקטי בין מפרצון מובילויל למפרצון רביל. הכף הוא הקצה המזרחי של קו מכף ג'רמי, המפריד בין אזור ארץ גרהאם לאזור ארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.

== היסטוריה==
הכף התגלה בדצמבר 1940 על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית ( United States Antarctic Service (בראשי תיבות: USAS)).

שמו המקורי של הכף ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, אשר קרא לכף על שמו של דבליו. אל. ג'י. ג'אורג (W.L.G. Joerg), גאוגרף וחוקר קטבים בעל שם עולמי.

לבקשתו של ג'אורג, שונה שם הכף. והוא נקרא הכף על שם לואי אגאסי, חוקר טבע וגאולוג בעל שם עולמי, אמריקאי ממוצא שווייצרי, שהעלה לראשונה את תאוריית היווצרות הקרחונים היבשתיים (Études sur les Glaciers, נוישאטל, 1840).

== קישורים חיצוניים ==
* [https://www.geographic.org/geographic_names/antname.php?uni=116&fid=antgeo_101 מידע כללי]
* [https://web.archive.org/web/20210602214949/https://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:5:::NO::P5_ANTAR_ID:116 כף אגאסי] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית

== הערות שוליים ==

אגאסי
אגאסי
טסקו לוטוס

קניון של טסקו לוטוס
טסקו לוטוס (באנגלית: Tesco lotus) היא רשת מרכזי קניות הפועלת בתאילנד, כיום הרשת מונה כ-1,400 סניפים הפרוסים בכל רחבי המדינה. החברה החלה לפעול ב-1994 כרשת חנויות של תאגיד תאי. ב-1998 נמכרה הזיכיון לרשת הסופרמרקטים הבריטית "טסקו" שמיתגה מחדש את שם הרשת לשמה הנוכחי. החנויות פתוחות בכל שעות היממה ובכל ימות השבוע.

== השירות == 
החנויות הגדולות של הרשת בנויות כקניונים וכוללות דוכני מזון וחנויות למוצרים שונים וכן מגרש חניה גדול. טסקו לוטוס גם מציע מגוון רחב של שירותים קמעונאיים ופיננסיים, כולל תשלום חשבונות, הלוואות אישיות, כרטיס אשראי טסקו ויזה, מגוון רחב של מוצרי ביטוח בהם ביטוח רכב, ביטוח דירה וביטוח חיות מחמד. החל מאפריל 2013, אפשרה טסקו לוטוס קניות באינטרנט.

== ראו גם ==
* סבן אילבן

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:חברות תאילנדיות
קטגוריה:רשתות שיווק
חיים הר-זהב

חיים הר-זהב (נולד ב-7 בפברואר 1978) הוא עיתונאי ישראלי בתחום הפוליטי והכלכלי, ממייסדי ארגון העיתונאים בישראל. עבד בין היתר בחדשות ערוץ 10, ערוץ הכנסת, החדשות המקומיות בכבלים, קול ישראל וכעיתונאי עצמאי.

== ביוגרפיה ==
הר-זהב נולד וגדל בראשון לציון. בתיכון למד בגימנסיה הריאלית בעירו.

את השירות הצבאי, בשנים 1995–1998, עשה הר-זהב בגדוד שחם בחטיבת הנח"ל. למד באוניברסיטה העברית בירושלים, היה פעיל בתא מפלגת העבודה ושימש סגן יושב ראש אגודת הסטודנטים. שירת במילואים בחטיבה 5 ובמבצע חומת מגן השתתף בקרב ג'נין. לדבריו, בעקבות דיווחים של דובר צה"ל לתקשורת במהלך הקרב שלא תאמו למה שחווה בשטח, החליט הר-זהב להיכנס לתחום התקשורת.

את דרכו כעיתונאי החל בשנת 2003 עם הקמת חברת החדשות בערוץ 10. הר-זהב נקלט לשורותיה ללא ניסיון עיתונאי קודם. כחצי שנה אחר כך מונה לכתב בכנסת, עד שהוחלף כעבור 3 שנים על ידי נדב פרי. עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה היה ביומו האחרון בשירות מילואים בגדוד שהותקף בידי חזבאללה. הוא תיעד את יום החטיפה ושידר כתבה אודותיו מאוחר יותר. הר-זהב עבר לערוץ הכנסת שם שימש ככתב פוליטי, ואחרי כשנתיים וחצי מחוץ לעיתונות (באותה תקופה שימש בין השאר גם כדוברו של חבר הכנסת איתן כבל) חזר בראשית 2011 לשמש כעורך במהדורות החדשות המקומיות - תחילה בתל אביב ואחר כך בירושלים.

בשנת 2012, נמנה עם מקימי ארגון העיתונאים בישראל, שבמסגרתו הוכרז על הקמתו של ועד עובדים בחדשות המקומיות. הר-זהב עמד בראש ועד העובדים והוביל את מאבק העובדים כנגד סגירת החדשות המקומיות במשך קרוב לשנתיים. בסוף דצמבר 2013 הוכרז על סגירתן הסופית של החדשות המקומיות, וכל העובדים פוטרו.

באוגוסט 2014 הצטרף הר-זהב בשנית לערוץ 10 ושימש כעורך-משנה וכמגיש פינה בתוכנית "צינור לילה", בהגשת העיתונאי גיא לרר.

בנובמבר 2015 מונה לעורך אתר אינטרנט חדשותי שההסתדרות הייתה צפויה להקים ואמור היה לשאת את השם "דבר". האתר "דבר ראשון" החל לפעול ביוני 2016.

ביולי 2016 התמודד לתפקיד יו"ר ארגון העיתונאים, אך לא נבחר לתפקיד. בחודש שלאחר מכן, עבר לעבוד ברשות השידור. הוא ערך מהדורות חדשות ברשת ב', עד לסגירתה של הרשות.

ביוני 2017 החל לשמש כעורך באתר האינטרנט "המקום הכי חם בגיהנום".

בדצמבר 2019 יצא לאור ספרו "לבנון: המלחמה האבודה". הספר היה אחד הגורמים שהובילו להכרת משרד הביטחון בלחימה ברצועת הביטחון כאחת ממערכות ישראל בנובמבר 2020.

בינואר 2021 התמודד בבחירות המקדימות לרשימת מפלגת העבודה לכנסת, לקראת הבחירות לכנסת ה-24. בהתאם לתוצאות ההצבעה, שובץ במקום ה-20 ברשימת המפלגה ולא נכנס לכנסת.

במאי 2022 החל לעבוד בחדשות 13 כעורך-משנה בתוכנית האקטואלית המשודרת בשעה 19:00.

מלבד עבודתו העיתונאית, הר-זהב הוא גם מרצה לעיתונות במכללה האקדמית ספיר.

הר-זהב גרוש ואב לשתיים. הוא מתגורר בשכונת כפר שלם בתל אביב.

==לקריאה נוספת==
* 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* - פרק מהספר "לבנון – המלחמה האבודה"
* [https://geekonomy.net/2020/03/04/geekonomy309/ חיים הר-זהב חוזר ללבנון], בפודקאסט גיקונומי, 4 במרץ 2020

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערוץ עשר: שדרנים, שחקנים ומנחים
קטגוריה:פעילי מפלגת העבודה
קטגוריה:סגל קול ישראל
קטגוריה:בוגרי הגימנסיה הריאלית
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1978
אנדריי מיאחקוב

אנדריי מיאחקוב נפגש עם [[ולדימיר פוטין, 2013]]
אנדריי וסילייביץ' מיאחקוב (ברוסית: Андре́й Васи́льевич Мягко́в; 8 ביולי 1938 – 18 בפברואר 2021) היה שחקן ובמאי תיאטרון רוסי. שיחק בעיקר בסרטיו של אלדר ריאזנוב, כגון "צחוק הגורל", "רומן בעבודה", "רומנטיקה אכזרית" ועוד.

== ביוגרפיה ==
מיאחקוב נולד בעיר לנינגרד (כיום סנקט פטרבורג). אביו, וסילי מיאחקוב, היה פרופסור ועבד בתור מרצה באקדמיה הפוליטכנית של סנקט פטרבורג. מיאחקוב הצעיר גילה עניין בתיאטרון בגיל 14, כאשר הצטרף לחוג דרמה בבית הספר בו למד. למרות זאת, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר בחר ללמוד כימיה, אך התחרט ופרש מלימודי הכימיה לאחר כשנה. בשנת 1961 החל לימודיו באקדמיה לאומנויות התיאטרון במוסקבה. בשנת 1964 סיים את לימודיו והחל לעבוד, בתחילה בתור שחקן, בתיאטרון סוברמניק במוסקבה. בתיאטרון שיחק לצד שחקנים מפורסמים כגון אולג טבקוב ו-ולנטין גאפט. מיאחקוב התקדם במהרה וכבר בשנת 1965 הפך לאחד המפיקים הראשיים של התיאטרון וכבר באותה שנה ביים שני מחזות. בשנת 1967, כאשר כבר היה מיאחקוב במאי ידוע בתיאטרון, הזמין אותו אלדר ריאזנוב לשחק בסרט שהפיק. במהרה התגלה מיאחקוב גם כשחקן קולנוע מוצלח, ועד שנת 1973 שיחק בכ-7 סרטים, בעיקר של ריאזנוב. בשנת 1972 הוא הצטלם בסרט "רב-אמן".

הסרט שהפך את מיאחקוב למפורסם בכל רחבי ברית המועצות היה סרטו של אלדר ריאזנוב "צחוק הגורל", שיצא ב-31 בדצמבר 1975. על משחקו בסרט הזה בתפקיד ראשי זכה מיאחקוב ביחד עם ברברה ברילסקה בפרס ברית המועצות ובעוד שני פרסים יוקרתיים. בשנת 1977 פרש מיאחקוב סופית מתיאטרון סוברמניק ועבר לעבוד בתיאטרון האומנותי של מוסקבה בתור במאי ראשי. במקביל המשיך לשחק בסרטי קולנוע. בשנת 1990 החל לעבוד בתור מרצה באקדמיה לאומנויות התיאטרון במוסקבה, בה למד 30 שנה קודם לכן. בשנת 1992 קיבל את התואר "פרופסור לאומנות התיאטרון". מיאחקוב שיחק בכ-50 סרטים וביים כ-10 מחזות בתיאטרון. מאז שנת 1991 היה מיאחקוב המנהל האומנותי של התיאטרון האומנותי של מוסקבה.

מיאחקוב היה נשוי מאז שנת 1964 לשחקנית הקולנוע אנסטסיה ווזנסנסקיה. לזוג מעולם לא היו ילדים. מיאחקוב מיעט מלהתראיין וב-15 השנים האחרונות לחייו מיעט להופיע בטלוויזיה, למעט בסרט "צחוק הגורל 2" בו שיחק בשנת 2007.

הוא מת במוסקבה ב-18 בפברואר 2021.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה סובייטים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה רוסים
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין טרויקורובסקויה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1938
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1938
קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2021
ביוגרדסקה גורה

ביוגרדסקה גורה (מונטנגרית: Biogradska Gora) הוא הקטן מבין ארבעת הפארקים הלאומיים במונטנגרו. הוא נמצא ליד העיירה קולאשין, בין הנהרות טארה ולים .
== גאוגרפיה ==
כאשר שוחרר אזור קולאשין משלטון העות'מאנים ב-1878 ניתן האזור במתנה לניקולא הראשון, מלך מונטנגרו ומאז היה מוגן. הוא הוכרז כפארק לאומי ב-1952 (קטגוריה II של IUCN).

הפארק משתרע על שטח של 54 קמ"ר וכולל יער גדול, פסגות עד 2,000 מטרים ושישה אגמים קרחוניים שהיפה ביניהם הוא אגם ביוגרדסקה (Biogradsko jezero), הנמצא בכניסה לפארק.

הפארק משמש למטרות מחקר. יש בו עשרות סוגים של פרחים, עצים, ציפורים ובעלי חיים. בלב הפארק משתרע יער שהוא אחד מהיערות הראשוניים האחרונים באירופה, בשטח של 16 קמ"ר ובו כ -2000 מינים ותת-מין של עצים בני מאות שנים שלא הושפעו מפעילות אדם. יותר מ 700 מינים של פטריות זוהו עד כה בפארק הלאומי. הפארק נחשב גם למיוחד בכך שהוא מציג כמה מיני הפטריות שנמצאות ברשימה האדומה האירופית הנמצאות בסכנת הכחדה בינלאומית. גם 38 מיני יונקים וכ- 350 מיני חרקים זוהו בפארק.

==גלריה==
<gallery>
Biogradska gora (1).JPG|שלט בכניסה לפארק
Biogradsko jezero (1).JPG|אגם ביוגרדסקה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visit-montenegro.com/tourism-np-biogradskagora.htm ביגרדסקה גורה], באתר visit montenegro
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מונטנגרו: גאוגרפיה
קטגוריה:אירופה: פארקים לאומיים
אודי בר-עוז

אהוד (אודי) בר-עוז (נולד ב-19 בינואר 1964) הוא מנהל נמל התעופה בן-גוריון וקצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. כיהן בצה"ל כמפקד כנף 15 (שדה דב) ומפקד בח"א 27 – בסיס חיל האוויר לוד.

== ביוגרפיה ==
בר-עוז גדל בגני יהודה בנם של ציונה ואורי בר-עוז. היה חניך, מדריך וראש גדוד בתנועת הצופים, התגייס לצה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת קרב. שירת במשך שנה כטייס סקייהוק בטייסת נשר הזהב עד סגירתה ולאחר מכן מספר חודשים בטייסת הכנף המעופפת. הוא נשלח לקורס מדריכי טיסה אך במהלך הקורס הוחלט שיעבור הסבה לטייס תובלה.

כטייס תובלה שירת כטייס דורניר DO-28 ("עגור") בטייסת הגמל המעופף וטייס הרקולס C-130 בטייסת אבירי הציפור הצהובה. כטייס הרקולס השתתף בשלושה ממבצעים להעלאת יהודי אתיופיה מסודאן ובמבצע שלמה. לאחר מכן שירת כסמ"ט ב' וסמ"ט א' בטייסת הגמל המעופף, בתקופה בה נקלטו מטוסי הצופית. בהמשך יצא ללימודי תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה באוניברסיטת בר-אילן אותם סיים בהצטיינות יתרה, פיקד על טייסת מתקדם תובלה בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הגמל המעופף. לאחר לימודי תואר שני במנהל עסקים למנהלים (EMBA) באוניברסיטת תל אביב אותם סיים כמצטיין דיקאן מונה למפקד טייסת הפילים.

במאי 2002 מונה למפקד כנף 15 בשדה דב וב-2004 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד. במהלך כהונתו קלט הבסיס את מטוסי הנחשון. הוא שירת בתפקיד עד סוף 2006 כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה. לאחר המלחמה מונה לראש צוות חיל האוויר לתחקור המלחמה. לאחר שחרורו המשיך לשרת במילואים כטייס תובלה בטייסת הפילים ומפקד תא שליטה בחירום. בשנת 2013 נסגרה זמנית טייסת הפילים ובר-עוז עבר לטוס במילואים בטייסת אבירי הציפור הצהובה.

ב-2008, לאחר שוויתר על תפקיד מנכ"ל נמל תל אביב מונה לסמנכ"ל מבצעים ברשות שדות התעופה. במסגרת תפקידו כסמנכ"ל מבצעים הוביל תהליכים ופרויקטים רבים לשיפור בטיחות ויעילות התעופה האזרחית בישראל. הוביל מהבחינה המבצעית את פרויקט שדרוג מערך המסלולים בנתב"ג, בניית מגדל פיקוח חדש בנתב"ג, מכ"ם קרקעי לניהול תנועת מטוסים ורכבים על המסלולים בנתב"ג (ASMGCS), מערכת לאיתור עצמים זרים - FOD על מסלול ההמראה הראשי - 26/08 בנתב"ג, תהליכי נחיתת מכשירים למסלול 30, 08, 21 בנתב"ג ולמסלול 21R בעובדה, איזרוח מגדל הפיקוח בחיפה, רכש תוכנה ושדרוג מערך תכנון נתיבים ומרחב אווירי, החלפת כל המערכות המטאורולוגיות בשדות התעופה של מדינת ישראל, רכש של מגוון מערכות טכנולוגיות לשיפור ניהול תעבורה אווירית (סטריפים אלקטרונים EFS, מידע מבצעי לפקח IODS, מערכות ניהול קשר וטלפוניה ועוד).

בנוסף הוביל בר-עוז שינוי ארגוני ומקצועי תוך הוספת כמות פקחי טיסה, רכש מאמנים (סימולטור) לאימון פיקוח טיסה במקצועות המכ"ם וה"סוכה" על-מנת לקצר ולשפר את יכולת ההדרכה העצמאית, הוספת ממלאי תפקידים, מערך הבטחת איכות, ניהול הדרכה וניהול בטיחות.
בינואר 2023 מונה למנהל נמל התעופה בן-גוריון.<ref></ref>

בר-עוז מתגורר בתל אביב, נשוי לעדי ציבלין בר-עוז ואב לארבעה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי בסיס לוד
קטגוריה:מפקדי בסיס שדה דב
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:בוגרי תנועת הצופים בישראל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:מנהלי נמל התעופה בן-גוריון
קטגוריה:גני יהודה: אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1964
יהושע שני

יהושע ("שיקי") שני (נולד בברית המועצות בשנת 1945) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד בסיס חיל האוויר לוד ונספח חיל האוויר בארצות הברית. שימש כמוביל מבנה ההרקולסים במבצע יונתן.

==ביוגרפיה==
שני שהה כתינוק במחנה שארית הפליטה ברגן-בלזן.

סיים קורס טיס במגמת תובלה ב-1965 ולאחר הקורס נותר להדריך בבית הספר לטיסה. ב-1971 היה חבר במשלחת חיל האוויר לארצות הברית לקליטת מטוסי ההרקולס C-130 ושירת כסמ"ט א' בטייסת הציפור הצהובה, בתפקיד זה הטיס את מטוס ההרקולס לאתיופיה שהביא לישראל 12 ערודים.

במלחמת יום הכיפורים פיקד על טייסת 120, טייסת מטוסי בואינג 707 ובמקביל הטיס במשימות מבצעיות מטוסי הרקולס במסגרת טייסת הציפור הצהובה. בהמשך שירת כמפקד טייסת הציפור הצהובה והוביל אותה במהלך מבצע יונתן בו הנחיתה ארבעה מטוסי הרקולס באנטבה.

ב-1977 מונה ראש ענף במחלקת קצינים של להק כוח האדם וב-1978 מונה למפקד בסיס חיל האוויר לוד והיה בכך לטייס התובלה הראשון בתפקיד. ב-1982 יצא ללימודים בבית הספר לפיקוד ומטה בארצות הברית, עם שובו מונה לראש מחלקת קצינים. ב-1985 מונה לנספח חיל האוויר בארצות הברית בדרגת תת-אלוף. בתום כהונתו עוטר באות לגיון ההצטיינות האמריקאי. ב-1989 השתחרר משירות הקבע. הוא המשיך לשרת כטייס הובלה במילואים עד שנת 2000.

מכהן כמנכ"ל לוקהיד מרטין בישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.youtube.com/watch?v=n3kgUCqySZQ יהושע(שיקי) שני, בשחזור מבצע אנטבה, שבוצע בשנת 2001, לציון 25 שנים למבצע], בערוץ היו טיוב של ארכיון צה"ל]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי ברית המועצות
קטגוריה:מפקדי בסיס לוד
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:ישראלים מעוטרי אות לגיון ההצטיינות
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1945
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
אמזלג

אמזלג (לעיתים: אמזאלג, או אמזלאג או אמזלאק), הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בקרב יהודים ספרדים. ומשמעו תכשיטן (כמו השם ).

==הערות שוליים==

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
קטגוריה:שמות משפחה ביהדות צפון אפריקה
מרסדס מקיימברידג'

קרלוטה מרסדס אגנס מקיימברידג (באנגלית: Carlotta Mercedes Agnes McCambridge; 16 במרץ 1916 – 2 במרץ 2004) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1949 על תפקידה בסרט "כל אנשי המלך".

== ביוגרפיה==
מקיימברידג' נולדה בעיר ג'ולייט שבאילינוי למשפחה נוצרית קתולית, בתם של מרי וג'ון פטריק מקיימברידג'. בוגרת "מכללת מאנדליין".

== קריירת משחק==
מקיימברידג' החלה את דרכה כשחקנית רדיופונית.

מקיימברידג' פרצה לתודעה בשנת 1949 בתפקיד הבכורה הקולנועי שלה בדרמה של רוברט רוסן "כל אנשי המלך". בסרט היא שיחקה בתור סיידי בורק העוזרת הפוליטיקאי ווילי סטארק (ברודריק קרופורד) וזכתה בעבור הופעתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.

מקיימברידג' מינפה את זכייתה באוסקר לכדי קריירה מרשימה בשנות ה-50 בהן הופיעה במערבון "ג'וני גיטאר" של ניקולאס ריי בתפקיד אמה סמול יריבתה של בעלת המסבאה ויינה (ג'ואן קרופורד) ובדרמות "ענק" של ג'ורג' סטיבנס בתפקיד לוץ בנדיקט עליו הועמדה שנית לפרס האוסקר,"פתאום, בקיץ האחרון" בתור גרייס אמה של גרייס הולי (אליזבת טיילור) ו"הקץ לנשק". 

לאחר שנות ה-50 מעמדה הוליוודי של מקיימברידג' החל לדעוך והיא הופיעה בעיקר על בימות תיאטרון ובמספר מצומצם של סרטים: המערבון "סימארון" של אנתוני מאן בתפקיד שרה וייט ובסרט האימה הקלאסי של ויליאם פרידקין "מגרש השדים" בו דיבבה מקיימברידג' את קולו של השד מתוך הילדה הרדופה רייגן.
מקיימברידג' שתרמה את קולה להפקה תבעה מהבמאי הסרט להכיר בתרומתה לפרויקט.

בשנת 1972 הועמדה מקיימברידג' לפרס טוני על משחקה במחזה "The Love Suicide at Schofield Barracks".

== חיים אישיים==
מקיימברידג' נישאה לבעלה הראשון ויליאם פייפיילד בשנת 1939, לזוג נולד ילד אחד והם התרגשו ב-1946.
בנה היחיד של מקיימברידג' ג'ון מרקל רצח בסוף שנות ה-80 את אשתו, את שתי בנותיו והתאבד.

מקיימברידג' נישאה בשנית בשנת 1950, למפיק והבמאי בקנדי פלטצ'ר מרקל. מקיימברידג' סבלה בחייה האישיים מאלכוהוליזם ונשלחה פעמים רבות לגמילה. היא התגרשה ממרקל בשנת 1962 לאחר 12 שנות נישואין.

מקיימברידג' נפטרה ב-2 במרץ 2004 בשכונת לה חויה שבסן דייגו, קליפורניה בנסיבות טבעיות כשהיא בת 87.
למקיימברידג' שני כוכבים על שמה קולנוע וטלוויזיה בשדרת הכוכבים של הוליווד.

== פילמוגרפיה נבחרת ==
* כל אנשי המלך (1949)
* ג'וני גיטאר (1954)
* ענק (1956)
* הקץ לנשק (1957)
* מגע של רשע (1958)
* פתאום, בקיץ האחרון (1959)
* סימארון (1960)
*תינוק מלאך (1961)
* מרקיז דה סייד: ג'וסטין (1969)
* הצד האחר של הרוח (1972)
* מגרש השדים (1973)
* שדה תעופה 79 (1979)

==קישורים חיצוניים==

* אורי קליין, [http://e.walla.co.il/?w=//521292 מתה השחקנית מרסדס מקיימברידג'], וואלה, 22 מרץ 2004
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקנית המשנה הטובה
קטגוריה:זוכי אוסקר: שחקן המשנה הטוב
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון אמריקאיות
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקנית משנה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: קולנוע: שחקן משנה
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1916
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2004
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2004
עובדיהו

עובדיהו מחביא את נביאי ה'. תחריט עץ מעשה ידי [[יוהאן כריסטוף וויגל משנת 1695]]
עֹבַדְיָהוּ דמות מקראית, מימי אחאב מלך ישראל. מופיע בספר מלכים א'. עבדיהו נשא בתפקיד . נאמר עליו כי . על עבדיהו מסופר כי החביא מאה מנביאי ה' במערה ובכך הציל אותם מיד איזבל. עובדיהו נהג בכבוד וביראה בעת פגישתו עם אליהו. מהכתוב עולה כי מתוקף תפקידו הייתה לו השפעה בממלכת ישראל.

==פגישת אליהו ועובדיהו==
לפי המסופר ב, ציווה ה' את אליהו: איזבל הכריתה את נביאי ה', ועובדיהו החביא את הנביאים במערה וכלכלם בלחם ומים.

בעת הבצורת ששררה בארץ בזמנו של אחאב, נשלח עובדיהו על ידי אחאב לדרוש חציר לבהמה. בדרכו פגש עובדיהו את אליהו, ובהכירו את אליהו פנה אליו ואמר: . לפי זאת סברו חז"ל כי עובדיהו הוא הנביא עובדיה שעל שמו נקרא אחד מספרי תרי עשר, אך יש השוללים זיהוי זה. 

אליהו דרש מעובדיהו ללכת אל אחאב: . עובדיהו חשש לקבל עליו את השליחות שהוטלה עליו, שמא אחאב יחשוב שהוא הסתיר את אליהו כל הזמן הזה וירצה להרוג אותו. רק לאחר שקיבל את הבטחת אליהו: , פנה עובדיהו לאחאב. אז גם הוסיף עובדיהו וציין באוזני אליהו : ., ובכך התכוון כי חששו לא היה לשווא, אלא מתוך אמונה שלמה בה', שהרי את נאמנותו לה' הוכיח כבר כאשר החביא את נביאי ה' מפני איזבל. 

חוקר המקרא הרמן גונקל סבר כי מטרת סיפורו זה של עובדיהו במקרא היא לשקף את העתיד לקרות, כך שפגישת עובדיהו עם אליהו היא רמז מקדם לפגישת אחאב ואליהו העתידית, שהיא עיקר הסיפור. אוריאל סימון בניגוד לגונקל, טוען כי האירוע עומד בפני עצמו ולו חשיבות רבה.

==לקריאה נוספת==
* אוריאל סימון, קריאה ספרותית במקרא: סיפורי הנביאים, ירושלים, מוסד ביאליק, 1997, עמ' 278-207.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים בספר מלכים
קטגוריה:אליהו הנביא
קטגוריה:השרים אשר על הבית
קטגוריה:יהודי המאה התשיעית לפנה"ס
יצחק ברנדט

יצחק (איקה) ברנדט (נולד ב-27 ביוני 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כמפקד כנף 15 (שדה דב), מפקד בסיס חיל האוויר לוד (בח"א 27) ומפקד היחידה לשיתוף פעולה.
== חייו ==
ברנדט למד בבית הספר לקציני ים עכו. התגייס לצה"ל ב-1966 ושירת בחיל הים בבית הספר שבו למד. ב-1970 החליט לחזור לשירות הצבאי והתנדב לקורס טיס אותו סיים במגמת תובלה. הוא שירת כטייס בטייסת הגמל המעופף ובטייסת מלכי האוויר. שימש מדריך בבית הספר לטיסה ומונה למפקד טייסת הדקוטה, זאת מבלי שהיה קודם לכן סגן מפקד טייסת. בפברואר 1988 מונה למפקד טייסת הפילים. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על כנף 15 (בסיס שדה דב), על בסיס חיל האוויר לוד ועל היחידה לשיתוף פעולה. השתחרר ב-1997. במילואים המשיך לשרת כטייס הרקולס C-130 עד 2006 וכמדריך בבית הספר לטיסה. במהלך מלחמת לבנון השנייה פיקד על תא שליטה קדמי של חיל האוויר בפיקוד הצפון. כשנאלץ להפסיק לטוס מפאת גילו החל להתנדב למילואים כנהג משאית סמי טריילר ובשנת 2014 הצטרף לפלוגת מובילי טנקים וצמ"ה בה הוא משרת במילואים וגויס בצו 8 למבצע צוק איתן ולמלחמת חרבות ברזל. 

לאחר שחרורו עבד כקברניט בואינג 747-200 באל על. מכהן כחבר במועצת איגוד הטייסים הישראלי וכסגן נשיא IFALPA לאזור המזרח התיכון.

== חיים אישיים ==
ברנדט מתגורר במודיעין-מכבים-רעות.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:מפקדי בסיס לוד
קטגוריה:מפקדי בסיס שדה דב
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:טייסי אל על
קטגוריה:בוגרי בית הספר לקציני ים עכו
קטגוריה:מפקדי היחידה לשיתוף פעולה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1948
קטגוריה:חיילי צה"ל במלחמת חרבות ברזל
עובדיהו (פירושונים)

עובדיהו הוא שם פרטי, המשמש גם כשם משפחה.
 

קטגוריה:שמות משפחה עבריים
קטגוריה:שמות פרטיים תאופורים
קטגוריה:שמות פרטיים עבריים
Break Free

Break Free (בעברית: להשתחרר) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה בהפקת הדי ג'יי הרוסי-גרמני זד. השיר יצא לאור ב-3 ביולי 2014 כסינגל השני מאלבומה השני של גרנדה, My Everything.

השיר הצליח לשחזר את הצלחת הסינגל הקודם "Problem" לאחר שהגיע לעשירייה הפותחת ביותר מ-15 מצעדים בעולם בהם גם הבילבורד הוט 100 שבו הוא הגיע למקום רביעי בשיאו.

== רקע והוצאה ==
בראיון שנערך עם זד במאי 2014 הוא אמר שהוא רוצה לשתף פעולה עם גרנדה לאחר ששמע את קולה והוסיף: "זה היה מאחורי הקלעים ששמעתי אותה שרה ולא ידעתי מי זאת ואמרתי לעצמי אני רוצה לעשות שיר עם מי ששרה עכשיו ולמזלי עכשיו יש שיר!"

בראיון שערכה לקידום השיר במגזין בילבורד, אמרה גרנדה שהשיר ניסיוני מאוד עבורה מכיוון שלא הקליטה שיר בסגנון הזה לפני כן ושהיא מאוד מרוצה מהתוצאה.

השיר קיבל בעיקר ביקורות חיוביות עם שחרורו, כשביקורות אומרות על השיר שהוא "מדהים ומושלם לקיץ", "גורם לרצון לרקוד" ומבקרים אך השוו את השיר ללהיטים של ריהאנה בגלל המבנה והסגנון הדומים.

גרנדה הופיעה לראשונה עם השיר בטקס פרסי ה-VMA של MTV ב-25 באוגוסט 2014.

השיר זכה גם להצלחה מסחרית לאחר שמכר יותר משלושה מיליון עותקים בארצות הברית והקליפ לשיר צבר למעלה ממיליארד צפיות ביוטיוב, נכון ל-2024.

== מיקומי שיא ותארים ==
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים, ונכנס ל"Top 10" ביותר מ-15 מצעדים ברחבי העולם, ביניהם גם הבילבורד הוט 100 שם הגיע למקום הרביעי,
זהו הסינגל השני ברצף של גרנדה שנכנס לחמישייה הפותחת במצעד, בישראל הקליפ לשיר הגיע למקום ראשון במצעד הקליפים של מדיה פורסט.

== נתוני מכירות ==
{| class="wikitable sortable"
!מקום
!תארים
!מכירות
|-
! אוסטרליה (ARIA)
| פלטינה ×6
| 420,000
|-
! קנדה (Music Canada)
| פלטינה ×4
| 320,000
|-
! גרמניה (BVMI)
| פלטינה
| 400,000
|-
! איטליה (FIMI)
| פלטינה ×2
| 100,000
|-
! יפן (RIAJ)
| פלטינה
| 250,000
|-
! הולנד (NVPI)
| פלטינה ×2
| 60,000
|-
! ניו זילנד (RMNZ)
| זהב
| 7,500
|-
! נורווגיה (IFPI Norway)
| פלטינה ×4
| 240,000
|-
! פורטוגל (AFP)
| זהב
| 5,000
|-
! ספרד (PROMUSICAE)
| פלטינה
| 40,000
|-
! שוודיה (GLF)
| פלטינה ×4
| 160,000
|-
! שווייץ (IFPI Switzerland)
| זהב
| 15,000
|-
! הממלכה המאוחדת (BPI)
| פלטינה
| 600,000
|-
! ארצות הברית (RIAA)
| פלטינה ×3
| 1,900,000
|-
! colspan="3" |סטרימינג
|-
! דנמרק (IFPI Danmark)
| פלטינה
| 2,600,000
|-
! יפן (RIAJ)
| זהב
| 50,000,000
|-
! ספרד (PROMUSICAE)
| פלטינה
| 8,000,000
|}

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 2014
קטגוריה:סינגלים מ-2014
קטגוריה:שירי אריאנה גרנדה
קטגוריה:שירי זד
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי זד
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי סוואן קוטצ'ה
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירים עם נושאים פמיניסטיים
קטגוריה:שירי מוזיקת דאנס אלקטרונית
קטגוריה:שירי סינת'-פופ אמריקאיים
קטגוריה:שירים אלקטרוניים אמריקאיים
קטגוריה:שירי פלטינה מחומשת ומעלה באוסטרליה
קטגוריה:סינגלים בהוצאת ריפבליק רקורדס
ז'אק סטוסקופף

ז'אק סטוסקופף (27 בנובמבר 1898 - 1 בספטמבר 1944) החזיק במשרת סגן מנהל הבנייה בבסיס הצוללות הגרמני בעיר לוריאן, אך למעשה היה חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית. הוא הוצא להורג בידי הנאצים, ורק לאחר מותו זכה להכרה כגיבור מלחמה.

==חיים אישיים==
סטוסקופף נולד בפריז למשפחה שמוצאה מאלזס. בשל מוצאו, שלט היטב בגרמנית.

הוא נישא בשנת 1931, והיה אב לשני ילדים.

==קריירה צבאית==
שירת כקצין ארטילריה בצבא הצרפתי ובמלחמת העולם הראשונה עוטר בצלב המלחמה. הוא התקבל לאוניברסיטת האקול פוליטקניק בשנת 1920, וזכה בתואר מהנדס ימי ב-1924. בשנת 1939 מונה לראש יחידת הבנייה החדשה בנמל הצבאי לוריאן.

==תפקידו בתנועת ההתנגדות הצרפתית==
בשנת 1940 נפל הבסיס בידי צי המלחמה הגרמני, ואלה השתמשו בו לתיקון צוללות ולחימושן. 

הגרמנים הותירו את הקצינים הצרפתיים בתפקידיהם כדי לשמור על המתקנים והאוניות. סטוסקופף שמר על ריחוק מהגרמנים בתחילה, אך לאחר שגויס לרשת ריגול צרפתית שינה את גישתו והצליח לרכוש את אמונם. ב-1942 הוא מונה לסגן מנהל הארסנל. מעמדו אפשר לו לבקר במספנות באופן חופשי, לאסוף מידע בעל ערך על התנועות היומיומיות של הצוללות, ולהעבירו דרך הרשת לידי בעלות הברית. מנגד, בעיני הצרפתים, החל לצבור מוניטין של משתף פעולה קנאי עם הגרמנים.

במהלך 1943 החלה רשת הריגול להיחשף בעקבות בגידה של אחד הסוכנים ברשת, והחלו מעצרים. סטוסטקופף ידע על החשדות המתגברים נגדו, אך למרות זאת סירב לנטוש את תפקידו מחשש שנטישה תסכן את הסוכנים הנותרים. הוא נעצר ב-21 בפברואר 1944 על ידי האס דה. זמן קצר לאחר מכן הועבר לידי הגסטפו, והוגלה במסגרת הוראת לילה וערפל. הוא ושאר חברי הרשת הוצאו להורג במחנה נאצוויילר-שטרוטהוף באלזס ב-1 בספטמבר 1944, זמן קצר לפני הגעת בעלות הברית.

באוגוסט 1945 עוטר סטוסקופף לאחר מותו בלגיון הכבוד, דבר שהדהים את אלה שהאמינו שהוא בוגד. לזכרו הוסב בסיס הצוללות בלוריאן על שמו ביולי 1946.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית
קטגוריה:מעוטרי צלב המלחמה
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מתנגדים לנאצים שהוצאו להורג
קטגוריה:בוגרי אקול פוליטקניק
קטגוריה:אנשי צבא צרפתים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1898
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1944
אבי רוטשטיין

אבי רוטשטיין הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים.

== ביוגרפיה ==
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובתפקידו הבא שימש כמפקד סיירת צנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 202. עם סיום תפקידו נשלח ללימודים באוניברסיטה, אולם במאי 1988, השתתף במבצע חוק וסדר כמפקד כוח עצמאי. במבצע הרגו הצנחנים עשרות אנשי חזבאללה בעוד שלצה"ל היו שלושה הרוגים. בשנים 1990-1989 שימש כמפקד גדוד 890 של הצנחנים. בשנים 1992-1993 כיהן כמפקד חטיבת בנימין.

במאי 1993 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ושירת בתפקיד עד אפריל 1995, לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח בשנים 1996–1998. בשירות המילואים שימש כראש מטה חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת לבנון השנייה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מפקדי חטיבה 646
קטגוריה:מפקדי סיירת צנחנים
קטגוריה:מפקדי גדודים בחטיבת הצנחנים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קטגוריה:מפקדי מחלקות במלחמת לבנון הראשונה
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת לבנון הראשונה
]
שיר מעגלי

שיר מעגלי הוא שיר שהבית האחרון שלו זהה לראשון, או שהשורה האחרונה שלו זהה לראשונה. דוגמה לסוג הראשון הוא שירו של ביאליק "הכניסיני תחת כנפך", ואילו שירו של טשרניחובסקי "ראי, אדמה" הוא דוגמה למבנה של שיר שבו השורה האחרונה חוזרת על הראשונה.

==מטרת המעגליות==
סופו של השיר מתקשר לראשיתו ומעניק שתי פרשנויות לשיר. האחת: שהשיר לא הסתיים ולמעשה יש כאן פעולה טבעית לטוב ולרע אשר יכולה לחזור על עצמה ולהתחיל שוב, חלילה. מצד שני, שיר מעגלי יוצר תחושה של מחנק, חוסר מוצא, אולי תקיעות באיזה שהוא מקום. שני מובנים אלו משתמעים משירו של דן פגיס "כתוב בעפרון בקרון החתום":

חווה מנסה להותיר אחריה צוואה אך כנראה מתה במהלך ניסיון זה ולכן המסר שלה לא עובר אל הקורא. מצד שני יש כאן רמז, חלילה, שהאנושות יכולה לחזור שנית על פשיעה, באופן כזה שניתן לקרוא את השיר כך, .

==ראו גם==
* סיפור מעגלי
* מבנה מעגלי (או מבנה מסגרת)
* חזרה (אמצעי ספרותי)

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.britannica.com/EBchecked/topic/189110/envelope מבנה מסגרת], Encyclopædia Britannica 

קטגוריה:מבני שירה
קטגוריה:אמצעים רטוריים
קטגוריה:טכניקות ספרותיות
בווה

בּוֹוֵה (בצרפתית: Beauvais) היא עיר בחבל או-דה-פראנס במחוז אואז. בעיר נמצאת קתדרלת בווה, מקום מושבו של הבישוף של בווה.

== היסטוריה ==
העיר נודעה לרומאים על ידי הגאלו-רומאיים בשם Caesaromagus (מילולית: שדה הקיסר). מאוחר נקרא העיר Bellovacum, על-שם שבט הבלובאקים, שהעיר שימשה כבירתו, ומופיעה כבר במפת פויטינגר.

העיר נפגעה הן במהלך מלחמת העולם הראשונה והן במלחמת העולם השנייה במהלך כיבוש פריז על ידי כוחות גרמניה הנאצית. העיר העתיקה והקתדרלה ספגו פגיעות קשות, עד לשחרורן ב-30 באוגוסט 1944.

בשנים 1977-2001 ולטר אמסלם כיהן כראש העיר.

== ערים תאומות ==
לבווה ברית ערים תאומות עם:
* 
* 
* 

== קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 

קטגוריה:פיקרדי: ערים
קטגוריה:או-דה-פראנס: ערים
עמיר פלג

עמיר פלג (נולד ב-22 במאי 1959) הוא עיתונאי ספורט ישראלי.
==ביוגרפיה==
פלג, בוגר תיכון עירוני ד' בתל אביב, הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב וכן קורס תקשורת משותף לאגודת העיתונאים ובית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט.

פלג החל את הקריירה העיתונאית ב-1984 ככתב במדור הספורט של עיתון "חדשות" ונמנה עם דור המייסדים שלו. ב-1989 עזב את מערכת העיתון ועבר לעבוד בעיתון "עולם הספורט" עד מעברו למדור הספורט של "ידיעות אחרונות" ב-1990 שם שימש כעורך עמודים ובעל טור שבועי בשם "ציונים זה הכל". במהלך השנים, שימש פלג כתב, תחקירן ופרשן וב-2003 מונה לעורך מדור הספורט. ב-2008 סיקר את אולימפיאדת בייג'ינג ובתומה הודיע על עזיבת תפקידו כעורך על מנת להתרכז בכתיבה, ומאז שב לשמש כתחקירן ופרשן. בנוסף, הוא בעל המדור השבועי "פלג בחמישי" בו הוא מבקר בלשונו החדה את תרבות הספורט בישראל ובכלל זה את תקשורת הספורט בישראל ותופעת "כתבי החצר" והפרשנים בעלי האינטרס. טוריו וחשיפותיו מגובים באסמכתאות, בקטעי ארכיון ובציטוטים, בין היתר של מושאי הביקורת עצמם.

במהלך שנות התשעים הגיש פינת ביקורת סאטירית בתוכנית ספורT.V בטלוויזיה החינוכית ובמשך כשלוש שנים שימש כתסריטאי התוכנית.

במסגרת עבודתו ב"ידיעות אחרונות" סיקר ארבעה טורנירי מונדיאל (מונדיאל 1998 בצרפת, מונדיאל 2002 ביפן וקוריאה הדרומית, מונדיאל 2010 בדרום אפריקה ומונדיאל 2014 בברזיל) וארבעה טורנירי יורו (יורו 2000 בהולנד ובלגיה, יורו 2008 בשווייץ ואוסטריה, יורו 2012 באוקראינה ופולין ויורו 2016 בצרפת).

כתחקירן חשף בין היתר אי סדרים חמורים, ניגודי עניינים ומינוי מקורבים באיגודי השחייה וההתעמלות, טניס השולחן וסקי השלג והיה אחראי לחשיפות מעשים בלתי כשרים ושחיתויות בהתאחדות לכדורגל בישראל ובאיגוד הכדורסל בישראל.

בשנת 2013 נקרא להעיד בפני הוועדה לבדיקת המבנה הניהולי של הכדורגל בראשות ירון זליכה. עוד באותה שנה היה לעיתונאי הספורט הראשון שמוענק לו אות אומ"ץ. בנימוקי הוועדה נכתב כי פלג בלשונו המושחזת, יוצא לאורך השנים ללא חת נגד שחיתות בספורט הישראלי בכל תחום, כשכל גוף או גורם חשוף לשבט ביקורתו כולל עמיתיו למקצוע, וכן נגד חוסר שקיפות, אלימות וגזענות. עוד נכתב כי ביקורתו ארוכת השנים הניבה פירות והביאה לשיפור במנהל התקין ולהרתעת הגופים המסוקרים וכי עבודתו והיותו נדבך חשוב בעיתונות הספורט החוקרת שמה אותו כמורה דרך וכמודל לחיקוי עבור עיתונאים אחרים.

פלג חבר בצוות התוכנית "המנהלת" המשודרת בערוץ ONE.

מנכ"ל מכבי חיפה אסף בן דב תבע את פלג ו"ידיעות אחרונות", בטענה כי בשתי כתבות של פלג ייחסו לו כישלונות מקצועיים במגרש, אף שבפועל אחריותו היא בתחום הניהולי והפיננסי בלבד. בסופו של דבר משך בן דב את התביעה אחרי שקיבל ייעוץ משפטי לפיו סיכוייו לזכות קלושים ביותר.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאי ספורט ישראלים
קטגוריה:פרשני ספורט ישראלים
קטגוריה:עורכי עיתונים ישראלים
קטגוריה:בעלי טור ישראלים
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:סגל ידיעות אחרונות
קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - אישים
קטגוריה:מבקרי תקשורת הספורט בישראל
קטגוריה:זוכי אות אומ"ץ
קטגוריה:בוגרי תיכון עירוני ד' (תל אביב)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:סגל ONE
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1959
תוכנית דג הפוגו

תוכנית דג הפוגו הייתה תוכנית של הממשל היפני לפיתוח הכלכלה היפנית על ידי הבאת יהודים ליישוב השטחים הסיניים הכבושים. מקור השם בדג הפוגו, הנחשב דג יוקרתי ביפן, אך במקרה שאינו מטופל כהלכה – קטלני. התוכנית לא יושמה מעולם.

==רקע==
בשנת 1920, שלחו היפנים כוחות לאזור מזרח סיביר במטרה לסייע לצבא הלבן. שם, נתקלו היפנים לראשונה בספר הפרוטוקולים של זקני ציון וזה הפך לאחד הספרים הנפוצים בצבא היפני. הפצת הספר היוותה את ניצניה של האנטישמיות ביפן. הספר ותפיסתו קודמו בידי בכירים בממשל ובצבא היפנים ובראשם סגני האלופים נוריהירו יאסואה וקורשיגה אינוזוקא. הן יאסואה והן אינזוקא נבחרו כמומחים לענייני יהודים ויעצו לממשל היפני כיצד לנהוג עם אלפי הגולים היהודים. בשנת 1924, תרגם נוריהוירו יאסואה את הפרוטוקולים ליפנית והוא זכה לפופולריות עצומה. יאסואה ואינזוקא יחסו כוח כמעט קסום ליהודים ואינזוקא אף פרסם מאמר בו כתב: "ליפן נשקפת סכנה גדולה מפני היהודים אלא שהסכנה הזו מקדמת דנא - מימיהם של מרקו פולו וקולומבוס" (שלדעתו היו אף הם יהודים). אולם הוא סייג עצמו ואמר כי אם יפן תדע לנהוג בתבונה עם היהודים היא תפיק מכך תועלת רבה.

באביב שנת 1926, הוחלט לשלוח את סגן האלוף יאסואה לארץ ישראל מטעם משרד החוץ היפני במטרה לבחון את התרבות היהודית. יאסואה הגיע ארצה בדצמבר של אותה השנה. בשליחות זו, נפגש בין היתר עם מנהיגי היישוב העברי דוד בן-גוריון וחיים ויצמן. נוהריהירו התעניין במיוחד בקיבוץ, מכיוון שלדעתו הייתה זו שיטה יעילה ליסוד קולוניות וטען שרצוי שזו תאומץ על ידי הממשל היפני. חברי המשלחת חזרו ללא עדות לקונספירציה היהודית.

==התוכנית==
בשנת 1934, עקב רדיפת היהודים מצד המשטר הנאצי, הוצע על ידי מטסואוקה יוסוקה ואיוקאווה יושיסוקה (נשיא חברת מסילת הברזל הדרום-מנצ'ורית ויו"ר האיגוד לתעשיות הכבדות במנצ'וריה בהתאמה) ליישב יהודים גרמנים נרדפים בשטחים הסינים הכבושים (בעיקר מנצ'וריה ושאנגחאי). נטען שהדבר ישפר את הכלכלה היפנית, ימשוך משקיעים יהודים וישפר את מעמדה של יפן מול ארצות הברית. תחילה תוכנן ליישב חמישים אלף יהודים ומאוחר יותר המספר גדל למאות אלפים ואף מיליון יהודים ולצרפם לקהילות היהודיות הקיימות והמשגשגות ממילא באזורים הללו. בדצמבר 1938 התוכנית גובשה סופית וכללה פירוט רב. התוכנית אושרה על ידי הדרג הבכיר (שר האוצר, ראש הממשלה, מפקד הכוחות הימיים, מפקד הכוחות היבשתיים ושר החוץ). נוסף על כך, התוכנית כללה הענקת חופש דתי ותרבותי מלא ליהודים באזור. בשנת 1939 התוכנית בוטלה באופן סופי עקב מספר סיבות, הקרירות היחסית שנוצרה בממשל היפני מקשר עם גולים יהודים, ובעיקר התחזקות הברית עם גרמניה הנאצית אשר מתוקף האידאולוגיה שלה אסרה על הדבר.

==לקריאה נוספת==
*מירון מדזיני, בצל השמש העולה: יפן והיהודים בתקופת השואה, אוניברסיטה משודרת, 2012, עמ' 58–71.

==קישורים חיצוניים==
*

==הערות שוליים==

דג הפוגו
קטגוריה:האימפריה היפנית: היסטוריה
יורם אגמון

יורם אגמון (נולד ב-1940) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף. שירת כטייס קרב בחיל האוויר והוא אלוף הפלות. אגמון פיקד על בסיס חצור וכיהן כנספח חיל האוויר בארצות הברית.

==ביוגרפיה==
אגמון התגייס לצה"ל ושירת תחילה כחייל בחיל הרגלים, אך לאחר כשנתיים התנדב לקורס טיס (מס' 36) אותו סיים במגמת קרב במרץ 1962. לאחר קורס האימון המתקדם המבצעי שובץ כטייס בטייסת סופר מיסטר. לאחר מכן עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 ("שחק"), שירת בטייסת 101 וכמדריך בבית הספר לטיסה. ב-14 ביולי 1966 רשם את הפלת הבכורה העולמית במטוס המיראז' 3 כשהפיל באש תותחים במהלך קרב אוויר מטוס מיג 21 של חיל האוויר הסורי. בסך הכל הפילו טייסי חיל האוויר שטסו במטוס זה 13 מטוסי אויב. במהלך מלחמת ששת הימים לחם אגמון כטייס "שחק" והשתתף במבצע מוקד בגיחת הפצצת שדה התעופה אל מינייה במצרים. ב-15 ביולי 1967 הפיל מטוס סוחוי 7 של חיל האוויר המצרי במהלך קרב אוויר בסמוך לתעלת סואץ. באותו חודש מונה למ"מ סמ"ט בטייסת 101 ("הקרב הראשונה").

בראשית 1969 נבחר למשלחת הראשונה שיצאה לקליטת מטוסי ה-F-4 פנטום ("קורנס") מארצות הברית. 

בשובו לישראל שירת כסמ"ט א' בטייסת 201 ("האחת"), טייסת ה"קורנס" הראשונה. במסגרת זו לקח חלק בגיחות רבות במהלך מלחמת ההתשה, בהן "גביר 30" - גיחת ההפצצה הראשונה של מערך הקורנס במהלכה הופצצה סוללת טילי נ"מ SA-2 מצרית באבו סואר, אגמון היה שותף בקרב האוויר בו הופל מטוס מיג 21 מצרי, הפלה ראשונה למטוסי ה"קורנס" שנזקפה לזכות הטייסת. הוא השתתף בגיחות רבות במבצעי פריחה וכן השתתף במלחמת שלושת הימים בגבול סוריה.

ב-1972 מונה למפקד טייסת 109 ("העמק"), טייסת סקייהוק. בספטמבר 1973 מונה למפקד טייסת 69 ("הפטישים"), טייסת מטוסי "קורנס". חודש לאחר מכן פרצה מלחמת יום הכיפורים והטייסת תחת פיקודו ביצעה כ-850 גיחות מבצעיות ורשמה 11 הפלות של מטוסי אויב. 4 מלוחמי הטייסת נהרגו במלחמה ו-8 נוספים נפלו בשבי.

בהמשך שירותו בחיל האוויר שירת במטה החיל. ב-1979 מונה למפקד בסיס חצור, תפקיד אותו מילא עד 1982. תפקידו הבא היה נספח חיל האוויר בארצות הברית, תפקיד אותו מילא עד 1985.

==הפלות==
במהלך שירותו הפיל אגמון שישה מטוסי אויב: אחד ב-1966, כמתואר לעיל; אחד במלחמת ששת הימים; אחד במלחמת ההתשה; שניים במלחמת יום הכיפורים; ואחד בשנת 1974.

{| class="wikitable"
|+
!מס'
!תאריך הקרב
!המטוס המפיל
!המטוס שהופל
!חימוש
!פרטים והערות
|-
|1
|14 ביולי 1966
|מיראז' 3, מספר זנב 59
| מיג 21 סורי
|תותחים
|הפלת בכורה עולמית למטוס מיראז' 3
|-
|2
|9 ביוני 1967
|מיראז' 3
| מיג 19 מצרי
|תותחים
|
|-
|3
|15 ביולי 1967
|מיראז' 3, מספר זנב 51
| סוחוי Su-7 מצרי
|תותחים?
|
|-
|4
|13 באוקטובר 1973
|F-4 פנטום, מספר זנב 09
| מיג 21 סורי
|?
|נווט: דניאל וויטמן
|-
|5
|16 באוקטובר 1973
|F-4 פנטום
| מיג 21 סורי
|?
|נווט: דניאל וויטמן
|-
|6
|29 באפריל 1974
|F-4 פנטום
| מיג 21 סורי
|?
|נווט: מאיר גור
|}

== לקריאה נוספת ==
* דני שלום, כרעם ביום בהיר - מבצע מוקד: כך הושמדו חילות האוויר הערביים במלחמת ששת הימים, באוויר - פרסומי תעופה, ראשון לציון, 2002.
* דני שלום, רוח רפאים מעל קהיר - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967 - 1970), באוויר - פרסומי תעופה, ראשון לציון, תשס"ז, 2007.

==קישורים חיצוניים==

* מאמר דעה של אגמון: 

==ביאורים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:תתי-אלופים בחיל האוויר
קטגוריה:אלופי הפלות ישראלים
קטגוריה:טייסי חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:מפקדי בסיס חצור
קטגוריה:נספחי חיל האוויר בארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1939
קטגוריה:חיילי חיל האוויר במלחמת ששת הימים
ענן קוונטי

ענן קוונטי או ענן קוונטום (באנגלית: Quantum Cloud) הוא פסל מעשה ידי הפסל הבריטי אנטוני גורמלי. הפסל הוצב בסמוך למבנה כיפת המילניום (לימים O2 ארנה) בגריניץ' שבלונדון בירת הממלכה המאוחדת.

==תיאור היצירה==
גובהו של הפסל 30 מטרים, והוא הגבוה בפסלים שיציר גורמלי. רוחבה של היצירה 16 מטרים ועובייה 10 מטרים.

המבנה עשוי מאוסף של יחידות טטרהרליות העשויות מיחידות פלדה שאורכן 1.5 מטרים כל אחת, המסודרים באקראיות ליצור צורה אליפסואידית. היצירות הוצבו בצורה שתיצור מראה צפוף יותר במרכז היצירה, המדמה את דמותו גופו של הפסל, שגובהה 20 מטרים.

בעת בניית הפסל, היה זה הפסל הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.lusas.com/case/civil/gormley.html תיאור היצירה].
* [https://web.archive.org/web/20060417082133/http://www.fdavidpeat.com/interviews/gormley.htm ריאיון עם הפסל אנטוני גורמלי]

קטגוריה:לונדון: יצירות אמנות
קטגוריה:אנטוני גורמלי
קטגוריה:גריניץ'
וייארמוסה

וִייַאֶרְמוֹסַה (בספרדית: Villahermosa) היא בירת מדינת טבסקו במקסיקו. העיר נמצאת במרחק של 863 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.

==היסטוריה==
העיר נוסדה ב-24 ביוני 1564 על ידי דייגו דה קיחדה הספרדי תחת השם "סן חואן באוטיסטה". משמעות השם היא "יוחנן המטביל הקדוש", והיישוב נקרא כך בגלל שיום היווסדו היה יום חגו של יוחנן המטביל. ב-1598 פליפה השני, מלך ספרד, העניק לסן חואן באוטיסטה את התואר "וייה ארמוסה" (מילולית: "כפר יפה"). ברבות השנים המילים התלכדו לכדי מילה אחת, "וייארמוסה", ששימשה ככינוי וכשם ליישוב בזמנים שונים בהיסטוריה לצד סן חואן באוטיסטה ושמות נוספים. כעבור כמה עשרות שנים היישוב הפך למרכז אזור מדינת טבסקו של היום ובוצר נגד התקפות של שודדי ים.

בעשורים שלאחר מכן העיר עדיין הותקפה פעמים רבות על ידי שודדי ים, עד שב-1677 מרכז אזור טבסקו הועבר לעיר טקוטלפה. בשנים שלאחר המעבר המשיכו לבצר את העיר, אך היא הותקפה בכל זאת ב-1711 על ידי שודדי הים שהשמידו מבנים חיוניים בעיר, וכן מספר פעמים נוספות בהמשך המאה ה-18.

ב-1785 שודדי הים הובסו סופית וכעבור עשר שנים סן חואן באוטיסטה חזרה להיות מרכז אזור טבסקו.

ב-1824, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, נוצרה מדינת טבסקו כשסן חואן באוטיסטה שימשה כבירתה. ב-1826 סן חואן באוטיסטה קיבלה תואר רשמי של עיר והיא נקראה באופן רשמי "סן חואן באוטיסטה דה טבסקו". בין 1833 ו-1842 היו מספר ניסיונות של טבסקו להפוך למדינה עצמאית, אשר גרמו לנזקים לעיר.

במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו התרחשו בעיר שני קרבות. בקרב הראשון, שהתרחש ב-1846, המקסיקנים הצליחו לנצח, והוא היה אחד הקרבות הבודדים במהלך כל המלחמה בהם המקסיקנים הצליחו לנצח. עם זאת, העיר ניזוקה במהלך הקרב. כעבור שנה התרחש קרב נוסף בעיר, אך הפעם האמריקאים ניצחו והחריבו את העיר. חלק הניצולים המקסיקנים ברחו לטקוטלפה והעבירו את בירת טבסקו אליה, אך לאחר המלחמה הבירה חזרה לסן חואן באוטיסטה.

במהלך ניסיונה של צרפת לכבוש את מקסיקו בשנות ה-60 של המאה ה-19 התקיימו בעיר מספר קרבות שגרמו לה לנזקים משמעותיים.

העיר התחילה לגדול באופן משמעותי בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, אך גדילה זו הואטה עקב אירועי המהפכה המקסיקנית. ב-1916 שם העיר שונה באופן רשמי לווייארמוסה.

במחצית השנייה של המאה ה-20 התגלו באזור טבסקו מצבורי נפט שהאיצו את כלכלת טבסקו. בעקבות הגילויים וייארמוסה הפכה לעיר גדולה ומודרנית, כמו גם לאחד המרכזים הגדולים בדרום-מזרח מקסיקו.

==כלכלה==
וייארמוסה היא המרכז הכלכלי של מדינת טבסקו וכן של האזור הסובב את המדינה. הכלכלה המקומית מסתמכת בעיקר על תעשיית הנפט והיא אחד המרכזים של כלל תעשיית הנפט המקסיקנית. בנוסף הכלכלה מסתמכת על תעשיות אחרות וכן על תיירות.

==חינוך==
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת חוארס האוטונומית של טבסקו והאוניברסיטה הטכנולוגית של טבסקו.

==תחבורה==
את וייארמוסה משרת נמל התעופה הבינלאומי קרלוס רובירוסה פרס, שנמצא במרחק של 15 קילומטרים מזרחית לעיר ומציע טיסות ליעדים במקסיקו ובארצות הברית.

==ערים תאומות==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מקסיקו: ערים
קטגוריה:מדינות מקסיקו: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-16