OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ועדת רוטלוי

ועדת רוטלוי - הוועדה לבדיקת זכויות הילד היא ועדה ציבורית שהוקמה בישראל בשנת 1997 על-מנת לבחון מחדש את מכלול החקיקה הישראלית המסדירה את התייחסות החברה ורשויות המדינה לילדים, כדי להבטיח עמידה של מדינת ישראל בהתחייבויותיה על פי אמנת זכויות הילד של האו"ם. הוועדה, בראשותה של השופטת סביונה רוטלוי, מיפתה את תחום העיסוק והקימה שש ועדות משנה שנועדו לכסות את כל ההיבטים. בספטמבר 2003, ולאחר מכן במרץ 2004, הגישה הוועדה את הדו"חות שלה. על פעילות הוועדה פיקחו המועצה הלאומית לשלום הילד ומשרד המשפטים.

==כתב מינויה של הוועדה ומטרותיה==
מינוי הוועדה בעקבות הצטרפות ישראל לאמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד בשנת 1991. עבודת הוועדה התנהלה מתוך ניסיון לאזן בין מגוון רחב של מורכבויות: רבגוניותה של החברה הישראלית וריבוי הדעות המתקיים בה בכל הנוגע להתייחסות לילדים, למעמדם בחברה, במשפחה, בבית הספר ולזכויותיהם; העת החברתית בה אנו מצויים - עת של מחסור, מצוקות ופערים, עת של אלימות, עת של התהוות בקיעים בערכים העומדים בבסיס החברה והתנהלותה; הצורך להתאים עקרונות אשר עוגנו באמנה ובחקיקה זרה למציאות הישראלית על כל היבטיה; כבוד לעשייה הרבה והמבורכת ביחס לילדים שנעשתה לאורך השנים הן על ידי רשויות המדינה השונות והן על ידי ארגונים חוץ ממשלתיים שונים בצד העמידה על החוסרים והליקויים בעשייה זו, והרצון שלא לפגוע בקיים אלא להשביחו.

בראש הוועדה כיהנה השופטת סביונה רוטלוי מבית המשפט המחוזי בתל אביב, אשר שימשה בעבר במשך חמש עשרה שנים שופטת בבית המשפט לנוער. עו"ד תמר מורג, המלמדת כיום במסלול האקדמי המכללה למנהל ובאוניברסיטת תל אביב, ולשעבר מנהלת המרכז לילד והמשפט במועצה לשלום הילד, שימשה סגנית יו"ר הוועדה. עו"ד תמר פלד-אמיר שימשה מרכזת הוועדה.

==עבודת הוועדה==
הוועדה פעלה באמצעות מליאה בה חברים כעשרים מומחים בתחומים שונים. בתחילת עבודתה שקדה מליאת הוועדה על לימוד הוראות האמנה והוראות משפט משווה רלוונטיות לתחומי עיסוקה, ומיפתה את הסוגיות הטעונות דיון על-ידה. לאחר מיפוי הסוגיות הוקמו שש ועדות משנה, אשר התבקשו לבחון סוגיות הנוגעות ליישום זכויות הילד בתחומי חיים שונים והם: 
*הקטין בהליך הפלילי, בראשות השופטת סביונה רוטלוי
*חינוך בראשות פרופ' אורית איכילוב 
* הילד ומשפחתו, בראשות עו"ד תמר מורג ובסיוע אודליה אלטמן
* רצף ההגנה על ילדים בסיכון בראשות הפסיכיאטרית ד"ר אביגיל גולומב
* השמה חוץ ביתית של ילדים, בראשות פרופ' רמי בנבנשתי ועו"ד רינת וייגלר 
*ייצוג נפרד לילדים בהליכים אזרחיים, בראשות עו"ד תמר מורג

בסך הכל לקחו חלק בעבודת הוועדה כ-70 מומחים ואנשי מקצוע ממגוון רחב של תחומים - משפטים, עבודה סוציאלית, חינוך, פסיכולוגיה, פסיכיאטריה וקרימינולוגיה. הוועדה נסתייעה גם בניירות עמדה שהוכנו עבורה על ידי מומחים מהארץ ומחו"ל.

דרכי עבודת הוועדה והמלצותיה הביאו לידי ביטוי גם את דעתם והשקפתם של ילדים ובני נוער ששותפו בעבודתה, אם כחברים קבועים בוועדת המשנה בנושא חינוך ואם כמשתתפים בסדרה של מפגשים בהם התבקשו הילדים להגיב לסוגיות שונות שעלו לדיון בוועדה (לדוגמה, ילדים החוסים במעונות ובבית הסוהר, ילדים הגדלים בפנימיות או תלמידים ממגזרים שונים הלומדים במוסדות חינוך מגוונים). בסך הכל קיימו חברי הוועדה ראיונות עם למעלה מ-300 ילדים לצורך עבודתה.

==קישורים חיצוניים==
*[https://www.justice.gov.il/Units/YeutzVehakika/NosimMishpatim/HavaadLeZhuyot/Pages/DochKliali.aspx ועדה לזכויות הילד], אתר משרד המשפטים
*

רוטלוי
קטגוריה:זכויות הילד
ילונייף

ילונייף (באנגלית: Yellowknife) היא עיר הבירה של הטריטוריות הצפון-מערביות בצפונה של קנדה. אוכלוסיית העיר מונה 20,340 איש (נכון ל-2021).

==היסטוריה==
באזור של העיר הוקם מאחז של חברת מפרץ הדסון אך הוא ננטש בתחילת המאה ה-19. העיר נוסדה בשנת 1936 ומשכה אליה מתיישבים בגלל מרבצי הזהב שהתגלו בקרבתה. בשנת 1967 הוכרזה כעיר הבירה של הטריטוריה. החל משנות ה-80, עם הידלדלות משאבי הזהב, החלה כלכלת העיר להיות מבוססת בעיקר על שירותי הממשלה המצויים בה. מ-1991, לאחר שהתגלה מכרה יהלומים בצפון העיר, החלה גם התפתחות של תעשיית יהלומים.

העיר ונהר ילונייף העובר בה נקראו על שם שבט ילידים שכונה "Copper Indians" או "Yellowknife Indians", שסחרו בכלי נחושת באזור זה.

==אוכלוסייה==
חלק גדול מתושבי העיר הם אינואיט. מתוך אחת-עשרה השפות הרשמיות של הטריטוריות הצפון-מערביות, חמש שפות מדוברות בקרב רבים מתושבי ילונייף.

==אקלים==
האקלים בעיר הוא סוב-ארקטי, ולמעלה משני שלישים מימות השנה הטמפרטורה היא מתחת לאפס. עם זאת, האזור דל במשקעים: 300 מ"מ בלבד בשנה. אפריל הוא החודש היבש ביותר בשנה ואוגוסט הוא החודש הגשום ביותר.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://pwnhc.learnnet.nt.ca/exhibits/yk75/index.asp היסטוריה של העיר]
* 

בניין המועצה המחוקקת של הטריטוריות הצפון-מערביות בעיר

קטגוריה:הטריטוריות הצפון-מערביות: ערים
קטגוריה:פרובינציות וטריטוריות קנדה: ערי בירה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1936
ברוך בן יצחק אבן אלבאליה

הרב ברוך בן יצחק אִבְּן אלבאליה (ד'תתל"ז, 1077, ספרד – ד'תתפ"ז, 1127, ספרד) היה מגדולי תלמידי החכמים בספרד בדורו, ראש ישיבה, פוסק הלכה, ובעל ידע בפילוסופיה.

==קורות חיים==
היה בנו של רבי יצחק בן ברוך אבן אלבאליה, ולמד ממנו תורה. כשנפטר אביו היה ברוך בן 17 שנים. האב, שהיה מצוי במחלוקת קשה עם הרי"ף, קרא לבנו לפני מותו, כשכמעט ולא היה יכול לדבר, ולחש לו: "לך לרב יצחק בן אלפאסי, ואמור לו שהרי אני יוצא מהעולם הזה ונכנס לעולם הבא, וכבר מחלתי לו על כל הדברים קשים שדבר אלי, בין בכתבים בין על פה. וכמו כן אני מבקש ממנו שימחל לי כך, וילמד אותך תורה, ועמוד לפניו לשמשו, ויודע אני שיעשה לך טובה רבה מאוד וילמד אותך בכל לבו".

ואכן, אחרי מות אביו הלך מיד לאליסנה (Lucena), בה שימש הרי"ף כראש ישיבה, ואמר לו את כל דברי אביו. הרי"ף התרגש, וניחם את הבן, והבטיח לו להיות לו לאב. בביתו של הרי"ף שהה עד שלמד ממנו את כל התלמוד.

בפטירתו של הרי"ף התפרסמו שניים מבכירי תלמידיו: רבי ברוך והר"י מיגאש, שנולדו באותה שנה. רבי ברוך נפטר כ-15 שנה לפני הר"י מיגאש, באלול ד'תתפ"ז, וכך התפרסם הר"י מיגאש יותר ממנו.

רבי ברוך היה בעל ידע בפילוסופיה בנוסף לתורתו וחכמתו, והעמיד תלמידים רבים. בין תלמידיו נמנה בן אחותו, רבי אברהם אבן דאוד (הראב"ד הראשון), שהעלה פרטים לתולדותיו בספרו ההיסטוריוגרפי "ספר הקבלה".

==מורשתו==
לא נשתמרו כתבים מתורתו, ואף שמועות מפיו לא נרשמו כמעט על ידי תלמידיו. הידיעות עליו הן בעיקר מדברי בן אחותו הראב"ד.

רבי יהודה הלוי כתב שיר לרגל ברית המילה שלו, שלדעת שד"ל הוא שירו הראשון של ריה"ל, שחיברו בהיותו בן 13. השיר התפרסם לראשונה בקובץ שירי ריה"ל שהוציא שד"ל, בשם "בתולת בת יהודה". כמו כן חיבר ריה"ל לפחות ארבע קינות על מותו: "מה לעם יקראו עצרה", "קול הקריה הומה", "נאסף אביר רועים", ו"אוי לצעירי הצאן". קינה נוספת, המתחילה "מדי שבת", נדפסה על ידי יהודה רצהבי. בקינה זו נזכרים בניו, שהצעיר שבהם נקרא יצחק על שם אביו; ובני אחותו "אשר גדלו בין זרועיו", שביניהם נמנה ככל הנראה הראב"ד.

==קישורים חיצוניים==
* צבי אבנרי, [http://www.jevzajcg.me/enciklopedia/Encyclopaedia%20Judaica,%20v.%2001%20(Aa-Alp).pdf#page=580 Albalia, Baruch Ben Isaac], באנציקלופדיה יודאיקה, מהדורה שנייה

==הערות שוליים==

קטגוריה:ראשוני ספרד
קטגוריה:פילוסופים יהודים ספרדים
קטגוריה:תלמידי הרי"ף
נוף

הנוף הנשקף מ[[מלון סטלהיים מציג את הצמחייה של נרייפיורד האופיינית למרחבי הטבע של נורווגיה]]
הרי האלפים בשווייץ]]
נוף הוא סך-כל התכונות הצורניות שמאפיינות מרחב כלשהו (כארץ או חלק ממנה), כשמכלול זה נתפס ומפורש בידי צופה או צופים. בלשון המשנה, המונח מתייחס לחלקו העליון של עץ או צמח, הבולט אל מעל לקרקע.

== התייחסויות ופירושים ==

ההתייחסות הרווחת בימינו למושג "נוף" חדשה יחסית. קודם ששימש אובייקט לייצוג חזותי-אמנותי או לידע תכנוני, עמד הנוף במשמעות של "ארץ", כהווייתה המקורית, כלומר קטע של קרקע שלהּ זהות מובחנת מבחינת האדם שחלק אותה, מקום של חיים עבורו ועבור שותפיו. במקרא מוזכרת המילה פעם אחת בלבד בפסוק "יפה נוף משוש כל הארץ". במשנה מוזכר "נוף" במשמעות של חלקו של העץ הבולט אל מעל לקרקע. לדוגמה, במסכת מעשרות דנה המשנה בהגדרת מיקומו ההלכתי של פרי, בעץ שגדל בסמוך לגבולות של תחומים הלכתיים שונים, כאשר "עיקרו" (שורשו) במקום אחד ו"נופו" מעבר לגבול:

היום משתמשים בביטויים מושאלים מהמונח, כגון "הנוף הפוליטי", "הנוף התקשורתי" וכדומה, וניכר כי מושג הנוף מסייע בתיאור מכלול מותאם-להקשר. כך, כתמונה של עצמים בזמן-נתון, נוף אינו אלא ישות בתהליך מתמיד של התפתחות.

עם זאת, במרבית המקרים משייכים "נוף" לממד הוויזואלי של המרחב שמקיף את האדם, ומכאן גישות שונות בודקות את דרכו של האדם להתמודד עם המכלול הנופי. העיסוק בנוף מתחלק בין:
* גישה צורנית - שמשקלה רב באמנות הציור;
* גישה גאוגרפית.
* גישה אקולוגית.

== באמנות ==

לנוכחותו וייצוגו של נוף יש תפקיד מפתח באמנויות הגרפיות, אולי משום שייצוג כזה מהווה ניגוד אפשרי לייצוגן של בריות - או אף משמש כדרך לסמלן; הנוף בציורי הרנסאנס שירת את הרצון לבטא את האוטופיות החברתיות המתרקמות. ציירי ארצות השפלה במאות ה-16 וה-17 נודעו בציורי נופי-החורף באזורים הכפריים, והאימפרסיוניסטים הצרפתים אחריהם שיוו לנוף מעמד שונה בתכלית כשעשוהו למושא להתבוננות מדוקדקת ויחסית, במושגי אור וצבע, כדרך ליצירת ייצוג נאמן לתפיסה המציאותית של המתבונן. הציירים הרומנטיים רוממו את הדרת-הנוף הפראי (ועל פי רוב ההררי) כאמצעי לבטא את נשגבותו של האַל-זְמני ביחס לאדם.
<gallery widths="150" heights="150" perrow="4">
Circle of Pieter Bruegel the Elder - Winter Landscape with a Bird Trap.jpg|"נוף חורפי", פיטר ברויגל האב (1565)
Spetses nature.jpg|נוף האי ספצס ביוון
BeagleChannelGlacier.jpg|נוף טבעי - קרחון בצ'ילה
Mt Uluguru and Sisal plantations.jpg|נוף חקלאי בטנזניה
Central HFA.jpg|נוף עירוני: מרכז חיפה
Aurora borealis over Saana fell.jpg|נוף זוהר הקוטב האזור הארקטי
Sunset 2007-1.jpg|נוף שקיעה בחוף הים
</gallery>
=='נוף' באמנות ישראלית==
* 'נופים מסומנים' "נוף-מקום" באמנות העכשווית בישראל<ref></ref>, תערוכה במאי-אוקטובר 2003, 'גלריית הסנאט', אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. אוצרים: חיים פינקלשטיין, חיים מאור ומשתתפי קורס אוצרות.
* 'נוף מתחלף' לחיות ביחד בתרבויות שונות<ref></ref>. ספר בהוצאת עמותת אלה. בספר מאמרים, קטעים קצרים, שירים ואיורים שכתבו יוצאי הולנד או צאצאיהם הגרים בישראל. הספר הופיע בעברית ובהולנדית.
== ראו גם ==
* אדריכלות נוף
* גאומורפולוגיה
* דרך נוף

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* [http://kora.go.cet.ac.il/go/Forums/Template.asp?Asp=401&FID=54583 תלמידים מציעים הסבר ל"מהו נוף"]
* [http://www.ted.com/talks/lang/heb/edward_burtynsky_on_manufactured_landscapes.html צילום סביבתי] - אדוארד ברטינסקי אודות נופים יצירי אדם. 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:גאוגרפיה
קטגוריה:סביבה
קטגוריה:אמנות
קטגוריה:מילים יחידאיות בתנ"ך
דמות משנה

[[מתיו לואיס המגלם את דמותו של נוויל לונגבוטום בסדרת הארי פוטר]]
דמות משנה היא דמות בסיפור שהעלילה העיקרית איננה מתמקדת בה, אך היא מופיעה או מוזכרת בסיפור מספיק, כדי להיות יותר מדמות שולית או הופעת אורח. לפעמים, דמויות משנה עשויות לפתח לעצמן סיפור רקע מורכב משלהן, אבל בדרך כלל זה נעשה ביחס לדמות הראשית, ולא לגמרי באופן עצמאי. בטלוויזיה, דמויות משנה עשויות להופיע בלמעלה ממחצית הפרקים של כל עונה.

במקרים מסוימים, במיוחד ביצירות מתמשכות כגון ספרי קומיקס וסדרת טלוויזיה, דמויות משנה עשויות להפוך בעצמן לדמויות ראשיות, בדרך כלל ביצירות ספין אוף, במקרים שבהן הן הופכות לפופולריות מספיק בקרב המעריצים, כגון נוויל לונגבוטום מסדרת הארי פוטר.

==ראו גם==
* דמות ראשית
* דמות חוזרת
* סיידקיק

==לקריאה נוספת==
* הגר ינאי, לכתוב ולהוציא לאור - מדריך עכשווי לכתיבת פרוזה ולפרסום ספרים, עם עובד, 2022, הפרק "עולמן המופלא של דמויות המשנה", עמ' 112–124.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:משחק
קטגוריה:מונחים ספרותיים
רניירי דה קלצאביג'י

רניירי דה קלצאביג'י (באיטלקית: Ranieri de' Calzabigi; 23 בדצמבר 1714 – יולי 1795) היה משורר ולבריתן איטלקי, שהתפרסם ביותר בעבודתו עם המלחין גלוק באופרות ה"רפורמה" שלו.

== ביוגרפיה ==

קלצאביג'י נולד בליבורנו. בשנים 1722 עד 1729 למד בקולג' ישועי. הוא החל לכתוב בשלהי שנות ה-30 של המאה ה-18, וב-1740 היה לחבר באקדמיה של ארקדיה (בשם "ליבורנו דרפאניו"), ובאקדמיה האטרוסקית של קורטונה, שמגמתה הייתה קלאסית יותר.

קלצאביג'י עבר לנאפולי בשנת 1741 ועבד אצל השגריר הצרפתי לממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1751 עבר עמו לפריז, שם עשה את שנות ה-50' והיה לידידו הקרוב של קזנובה. הפואמות הראשונות שלו למוזיקה, שכונו "קומפונימנטי דרמטיצ'י", נכתבו לכבוד כלולות הדופין הצרפתי עם מריה תרזה מספרד. רק השנייה בוצעה, כי שינויים פוליטיים עשו את הראשונה לבלתי מעודכנת. מטסטאזיו שיבח יצירות אלה ואחרות (שהסתמכו במידה רבה על סגנונו הוא), אך מצא גם טעם לפגם בעודף נאטורליזם והעדר תחבולות..

=== פעילות אופראית ===

בפריז בחן קלצאביג'י את עניינו באופרה והפיק הוצאה של יצירות מטסטאזיו, הלבריתן המפורסם ביותר של אופרה סריה. ואולם קלצאביג'י התרשם גם מן ה"טרז'די אן מוזיק" הצרפתית והיה להוט להעביר את האופרה האיטלקית רפורמה, שתפשט אותה ותגביר את רישומה הדרמטי. בשנת 1761 השתקע בווינה, שם פגש יוצרים ואנשי במה, שנטייתם לרפורמה דמתה לזו שלו: כריסטוף ויליבלד גלוק; הרוזן ג'אקומו דוראצו, במאי התיאטרון; גספארו אנג'וליני, הכוראוגרף; ג'ובאני מריה קוואליו, התפאורן; והקסטראטו גטאנו גואדני. יחד עבדו על האופרה פורצת הדרך של גלוק, אורפאו ואאורידיצ'ה בשנת 1762. לאחר זאת כתב קלצאביג'י את הלברית ל"אלצ'סטה" של גלוק, שהתרחקה עוד יותר מנהלי האופרה סריה בכיוון ה"פשטות הנאצלת". בהקדמה ליצירה זו, שגלוק חתום עליה, הציג קלזאביגי משנתו לעשיית רפורמה באופרה. יצירה משותפת שלישית, "פארידה ואלנה", הושלמה בשנת 1770. קלצאביג'י תרם גם לתוכנית הבלט החדשני של גלוק, "דון חואן" מ-1764. ב-1775 סולק מן החצר הווינאית עקב שערורייה והתיישב בפיזה שבאיטליה, שם המשיך בפעילותו הספרותית עד מותו.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://hdl.handle.net/1802/4305 Alceste: האופרה "אלצ'סטה", לברית: קלצאביג'י, מוזיקה: גלוק] פרטיטורה ווקאלית מאוסף הפרטיטורות הדיגיטליות של ספריית המוזיקה סיבלי
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים איטלקים
קטגוריה:לבריתנים איטלקים
קטגוריה:ילידי 1714
קטגוריה:נפטרים ב-1795
אמאסיס (צייר)

[[הרקולס נכנס אל האולימפוס על גבי קנקן, 550-530 לפנה"ס, מוזיאון הלובר, פריז.]]
אמאסיס (באנגלית: Amasis Painter) הוא כינויו של צייר ואמן קרמיקה יווני שפעל באתונה במחצית השנייה של המאה ה-6 לפנה"ס (בערך בשנים 550-510 לפנה"ס) ועבד בסגנון הדמות השחורה. שמו של הצייר לקוח מכתובות ביוונית "AMASIS M'EPOIESEN" שפירושן "אמאסיס יצר אותי", המופיעות על שמונה כלים שונים. כיום מיוחסים לצייר זה כתשעים כלים.

ייתכן כי השם אמאסיס מסמן דווקא את הקדר ולא את הצייר שעיטר את הכדים. השם "אמאסיס" הוא כנראה גרסה הלניסטית של השם המצרי "יעחמס". על בסיס הנחה זו הוצע כי ייתכן ומוצאו של הצייר איננו יווני, כמו שמקובל לטעון, אלא הוא ממצרים או מנאוקרטיס. גם השוני בתיאור ספורי המיתולוגיה היוונית עשויים להעיד על כך.

היצירות הראשונות המשויכות לצייר זה מאופיינות בסגנון ארכאי המאופיין בדמויות בעלות פרופורציה מאורכת ובראש קטן. על רקע התיאורים האפיים של התקופה, מצאו החוקרים אצל הצייר העדפה לתיאור סצנות בעלות אופי אינטימי ושימוש בעיטורים דקורטיביים. את עבודתו של האמן ניתן למצוא על גבי מגוון גדול של כלי חרס כגון כדי אמפורה, קנקני שתייה וכדומה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ציירי יוון העתיקה
קטגוריה:קדרות יוון העתיקה
ברוניסלבה ניז'ינסקה

ברוניסלבה ניז'ינסקה (27 בדצמבר 1890, מינסק - 22 בפברואר 1972, קליפורניה) הייתה רקדנית וכוריאוגרפית רוסיה ממוצא פולני, אחותו של ואצלב ניז'ינסקי.

==ביוגרפיה==
למדה בלט בסנט פטרבורג אצל אנריקו צ'יקטי ובשנת 1909 הצטרפה לבלט רוס של סרגיי דיאגילב בשנת 1911 רקדה לצד אחיה ותמרה קרסבינה בבלט נרקיס של מיכאל פוקין, עזבה את הלהקה עם פיטורי אחיה, שנים אחר כך חזרה לבלט רוס ויצרה כוריאוגרפיות: בשנת 1922 יצרה את הבלט LE RENARD למוזיקה של איגור סטרווינסקי, ובשנת 1923 יצרה את בלט המופת שלה כלולות עבור הבלט רוס בשיתוף פעולה עם המלחין איגור סטרוינסקי, בשנת 1924 יצרה עבור בלט רוס את "לילה על הר קרח" למוזיקה של מודסט מוסורגסקי ו"הרכבת הכחולה" על פי נושא מאת ז'אן קוקטו ואת הבלט LES FACHEUX מבין הרקדנים: אנטון דולין, בשנת 1926 יצרה כוריאוגרפיה משותפת עם ז'ורז' בלנשין לרומיאו ויוליה עם עיצוב פלסטי של מקס ארנסט וחואן מירו.

בהמשך עבדה כמורה וככוריאוגרפית באנגליה ובארצות הברית.
להקת הבלט המלכותי הבריטי שחזרה והוציאה את הבלט "כלולות" על גבי DVD.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:כוריאוגרפים רוסים
קטגוריה:רקדניות בלט
קטגוריה:רקדניות רוסיות
קטגוריה:רוסים ממוצא פולני
קטגוריה:ילידות 1891
קטגוריה:נפטרות ב-1972
גרנד איילנד

האי במבט מלמעלה
הגשר הדרומי המוביל לאי גרנד איילנד
גרנד איילנד הוא אי בקצה המערבי של מדינת ניו-יורק ששטחו הוא 86 קילומטרים רבועים הנמצא בנהר ניאגרה, דרומית למפלי ניאגרה על הגבול בין ארצות הברית ובין קנדה.

האי נרכש על ידי מרדכי מנואל נח שקרא בשנת 1825 ליהודים ליישבו כדי להקים מדינה חדשה ליהודים במסגרת ארצות הברית של אמריקה. על-פי הצעתו, שמה של המדינה אמור היה להיות "אררט". קריאתו לא נענתה ורעיונו של נח לא הצליח להתממש. בשנת 1833 מכר נח את חלקו באי.

==גרנד איילנד כיום==
כיום האי מיושב בדלילות. במרכזו העיירה גרנד איילנד המונה כ- 19 אלף איש. שני גשרים (צפוני ודרומי) מחברים את האי ליבשה. כביש מרכזי עובר באי ומשרת את הנוסעים בין מפלי ניאגרה לעיר באפלו הסמוכה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: איים
יוסף משה שכטר

הרב יוסף משה שכטר, (י"ט בחשוון ה'תרע"ח, 4 בנובמבר 1917, מישקולץ, הונגריה – כ"ט בחשוון ה'תשל"ז, 22 בנובמבר 1976, ירושלים, ישראל) היה רב הכותל הראשון לאחר שחרור העיר העתיקה החל מחודש אב ה'תשכ"ז (אוגוסט 1967).

==ביוגרפיה==
יוסף משה שכטר נולד בהונגריה בעיר מישקולץ לצבי שכטר (מצאצאי התוספות יום טוב) ולשיינדל בת נתן שוורץ. הוריו נפטרו במגפת כולירה, והוא גודל אצל דודו יעקב שכטר.

בצעירותו למד בישיבת חוסט, ישיבת גאלאנטה וישיבת פרשבורג, וקיבל סמיכה לרבנות מהרב עקיבא סופר, אב"ד ור"מ פרסבורג, מהרב גרינוולד מגאלאנטה ומהמהרי"ץ דושינסקי.

בהונגריה כתב בקביעות בעיתונים: "זשירא אנישאג" ו"סומבטי ארטאשיטי".

בשנת 1939 עלה לארץ ישראל, ייתכן והצטרף אל תלמידים נוספים שבאו יחד עם ראש ישיבת פרשבורג ר' עקיבא סופר בעקבות סגירת הישיבה בצ'כוסלובקיה ערב פרוץ השואה בה, והקמתה מחדש בישראל.
מצבת קברו של הרב שכטר בהר הזיתים

בשנת 1940 התחתן עם אסתר בת הרב אברהם חיים שאג - אישיות ציבורית מראשי תנועת המזרחי וח"כ בכנסת הראשונה. לזוג נולדו ארבעה ילדים.

בין השנים 1940–1942 למד באוניברסיטה העברית בירושלים.

שימש בתפקידים שונים במשרד הדתות, וכן בתפקיד ברבנות הצבאית.

היה הרב של קהילת "שירת ישראל", חבר הנהלת קריית "חתם סופר", חבר הנהלת הארגון הארצי למען השבת, וכן במועצת החברה קדישא גחש"א לקהילת ירושלים.

פרסם מאמרים בעיתונות הישראלית. ערך את "ידיעות המועצה למען השבת".

הופיע כנואם פעמים רבות מטעם עיריית ירושלים בבית-העם, וכן היה מרצה במקומות שונים בארץ.

בסוף סיון תשכ"ז (תחילת יולי 1967), הועבר הכותל המערבי מידי צה"ל לשלטונות האזרחיים ושכטר מונה לרב הכותל מטעם הרבנות הראשית לישראל על ידי הרבנים אונטרמן ונסים בהתאם לחוק השמירה על המקומות הקדושים, תשכ"ז-1967, שפורסם ברשומות מספר ימים קודם לכן. בתוקף תפקידו עיצב את כללי המקום במתכונת הנהוגה עד היום ויצק תוכן לתפקיד בשמשו ככתובת הלכתית למבקרי המקום וכדמות רבנית ייצוגית.

בכ"ט בחשוון ה'תשל"ז (22 בנובמבר 1976) נפטר ונטמן בבית הקברות הר הזיתים.

==כרב הכותל==

בתקופת כהונתו של הרב שכטר חלו במתחם הכותל בין היתר גם השינויים המבניים הבאים:

לקראת תשעה באב תשכ"ז התחיל חיל הנדסה בהתקנת פנסים וזרקורים להארת המקום כדי שאפשר יהיה לשהות בו גם בלילה, וכן נהרסו מבנים אשר נמצאו בסכנת התמוטטות. בתקופה זו התמנה האדריכל יוסף שנברגר לשמש יועץ שר הדתות לפיתוח רחבת הכותל. פרופסור בנימין מזר מונה לשמש כראש המשלחת הארכאולוגית לחפירות בכותל הדרומי ובכותל המערבי. כמו כן העמיקו את רחבת הכותל במטר וחצי וריצפו אותה באבנים.

באוגוסט 1968 הודיע הרב שכטר על החלטתו לאסור על צלמים המציעים לתיירים לצלם אותם ליד הכותל תמורת תשלום לפעול ברחבה התחתונה של הכותל המערבי, עקב תלונות תיירים על היותם מטרד.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20100823061821/http://www.thekotel.org/content.asp?Id=83 הקרן למורשת הכותל המערבי]
*[https://mountofolives.co.il/he/deceased_card/יוסף-משה-שכטר/ כרטיס קבר באתר הר הזיתים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ירושלים: רבנים
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:משפחת שאג-צוובנר
קטגוריה:רבני הכותל המערבי
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת קהילת ירושלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
אשר בהרב

אשר זליג בהרב (כ"ח בכסלו ה'תשי"ג, 16 בדצמבר 1952 – א' בתשרי ה'תשפ"ג, 27 בספטמבר 2022) היה איש עסקים, יזם טכנולוגי וחברתי. מוותיקי תעשיית ההיי-טק בישראל ורב-סרן ביחידה 8200. היה מייסד ומנכ"ל קבוצת המחשוב טלדור, ושימש כמוציא לאור הראשון של העיתון "ישראל היום" וכמוציא לאור העיתון "מקור ראשון".

==ביוגרפיה==
נולד בשנת 1952 בתל אביב. להוריו, צבי ברף לבית פלדר, מסאנוק ופנינה לבית צוקרברג, מבוריסלב. היה חניך בתנועת בני עקיבא בסניף יד אליהו ובוגר הישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים. למד במסגרת העתודה האקדמית לתואר ראשון בכלכלה ומדעי המחשב באוניברסיטת בר-אילן ולאחר סיום לימודיו התגייס לחיל המודיעין, לשירות ביחידה 8200 עד לשחרורו בדרגת רב-סרן. במסגרת שירותו נשלח לכמה שנים לדאלאס שבטקסס עם משפחתו.

בהרב נפטר בראש השנה ה'תשפ"ג (27 בספטמבר 2022), והובא לקבורה בבית הקברות כפר נחמן ברעננה.

== קריירה עסקית ועיתונאית ==
בשנת 1982 הקים את בית התוכנה M.T.I מחשבים.

בשנת 1986 הקים את חברת טלדור, שלימים הייתה מדורגת כחברת המחשוב השלישית בגודלה בישראל. החברה עסקה בתחום פיתוח תוכנה, תקשורת ואינטגרציה ובמהלך השנים מיזגה לתוכה 12 חברות. בשנת 1993 הפכה טלדור לחברה ציבורית, שמניותיה נסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב. בינואר 2006 פרש בהרב מניהול חברת טלדור ומכר את אחזקותיו בה, ועבר לעסוק בפרויקטים של יזמות עסקית וחברתית, ייעוץ והשקעות, בעיקר בתחום ההי-טק.

היה ממקימי הרשות הממלכתית לאבטחת מידע, שלימים הפכה למערך הסייבר הלאומי.

באפריל 2007 התבקש בהרב על ידי המיליארדר היהודי שלדון אדלסון להקים עיתון יומי חדש בישראל – "ישראל היום" – שבו שימש כמו"ל עד שנת 2018. במסגרת עבודתו הוביל בשנת 2014 את רכישת העיתון מקור ראשון.

בעשור האחרון לחייו נמנה עם מייסדי חברות ההזנק "גיטה" בתחום הסייבר ההתקפי, "ווטרפול" בתחום הסייבר ההגנתי, "אוריפר" בתחום התרופה לסרטן ועוד. שימש דירקטור בחברת מלם תים.

== יזמות חברתית ==
החל משנת 2000 שימש בהרב כיו"ר פעיל בהתנדבות של עמותת "איכות בשיקום" המובילה רפורמה בתחום שיקום בריאות הנפש, לשילוב מתמודדי בריאות הנפש בקהילה. העמותה מטפלת ביותר מ־8,000 מתמודדים ובני משפחותיהם ומפעילה הוסטלים, דיור מוגן וקבוצות תמיכה.

== חיים אישיים ==
בהרב נישא ללאה לבית לויטס והיה אב לשני בנים ובת. התגורר ברעננה. בנו אסף-חיים הוא ר"מ בישיבת ההסדר עכו. חתנו, בעלה של בתו הבכורה עינת, הוא עורך הדין והמשנה ליועץ המשפטי לממשלה (משפט כלכלי) מאיר לוין.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חיילי יחידה 8200
קטגוריה:מייסדי חברות תוכנה ישראלים
קטגוריה:מו"לי עיתונים ישראלים
קטגוריה:סגל ישראל היום
קטגוריה:מייסדי חברות טכנולוגיה יהודים
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:בוגרי בני עקיבא
קטגוריה:בוגרי העתודה האקדמית
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בר-אילן
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כפר נחמן
קטגוריה:רעננה: אישים
קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1952
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
ויליאם פריירה

[[פירמידת טרנסאמריקה]]
בניין הנושא של [[נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס]]
ספריית גייזל

ויליאם לאונרד פריירה (באנגלית: William Leonard Pereira; 25 באפריל 1909 - 13 בנובמבר 1985) היה אדריכל אמריקאי מודרניסטי. האסתטיקה העתידנית של בנייניו שואבת את השראתה מעולם המדע הבדיוני וחלק מהם נראים כחלליות של חייזרים שנחתו על פני האדמה. עם זאת המבנים שתכנן נעדרי קישוטים ומוקפדים מבחינה פונקציונלית. בנוסף לקריירה מצליחה כאדריכל הייתה לפריירה גם קריירה בהוליווד בתחום העיצוב האמנותי והאפקטים המיוחדים.

==שנים ראשונות==
פריירה נולד בשיקגו, בן למשפחה שמוצאה מפורטוגל. הוא למד ארכיטקטורה באוניברסיטת אילינוי יחד עם בן-כיתתו, שיהפוך לשותפו 20 שנה מאוחר יותר, צ'ארלס לאקמן. ב-1933 השתתף בתכנון התערוכה העולמית של שיקגו (1933). אחד מן הבניינים הראשונים שתכנן (יחד עם אחיו, האל) היה תיאטרון אסקווייר (Esquire Theater) המהווה את אחת הדוגמאות הטובות לאדריכלות אר דקו בשיקגו.

לקראת סוף שנות השלושים עבר ללוס אנג'לס ועבד כאדריכל פרטי.

==קריירה בהוליווד==
בשנות הארבעים עבד בתעשיית הסרטים בהוליווד. ב-1942 זכה, עם שותפים, בפרס אוסקר לאפקטים מיוחדים בסרט Reap the Wild Wind. ב-1944 עיצב אמנותית את הסרט ג'יין אייר ואת הסרט Since You Went Away. ב-1945 הפיק את הסרט האפל Johnny Angel וב-1946 הפיק את הסרט From This Day Forward (מיום זה ואילך).

==עם צ'ארלס לאקמן==
בראשית שנות החמישים חבר לצ'ארלס לאקמן עמו למד באילינוי. בין הפרויקטים שתכננו נמצאים כמה מן המבנים המודרניסטיים שאפיינו את אדריכלות התקופה בלוס אנג'לס, אשר שמו דגש על קווים נקיים ומעוגלים ומבנה אווירודינמי, עיצוב שקרא "סילוני" או "חללי". גולת הכותרת של עבודתם הוא המבנה הנושאי של נמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, כמו כן תכננו את "עיר הטלוויזיה" של CBS בפיירפקס, את מלון הילטון בברלין, את מלון דיסנילנד ועוד.

==לאחר התפרקות השותפות==
ב-1959 התפרקה השותפות עם לאקמן, ופריירה הקים את אחד ממשרדי האדריכלים הגדולים בארצות הברית, William L. Pereira & Associates. בין היתר ביצע את תוכנית העיר אירוויין בקליפורניה ואת האוניברסיטה שלה, פרויקט ענק שבגינו הופיע דיוקנו על שער טיים מגזין בספטמבר 1963. כמו כן תכנן כ-250 מבנים ומכלולים, בהם מוזיאון האמנות של לוס אנג'לס, נמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו וספריית גייזל באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.

ב-1972 תכנן את המבנה המזוהה עמו ביותר ואחד החדשניים בארצות הברית, פירמידת טרנסאמריקה בסן פרנסיסקו.

אחד המבנים האחרונים שתכנן (ב-1982) היה מלון שרתון דוחה, בירת קטר.

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Sam Hall Kaplan, L A Lost & Found: An Architectural History of Los Angeles, Hennessey & Ingalls, 2000 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20140321224014/http://www.tkellner.com/index.php?id=3267 רשימת מבנים שתכנן]
* [http://www.time.com/time/covers/0,16641,19630906,00.html דיוקנו על שער טיים מגזין], 6 בספטמבר 1963
* 

קטגוריה:אדריכלים אמריקאים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: האפקטים החזותיים הטובים
קטגוריה:אדריכלים מודרניסטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין
קטגוריה:אמריקאים ממוצא פורטוגזי
קטגוריה:אמריקאים ממוצא יהודי-פורטוגזי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1909
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1985
אמנחותפ הראשון

אמנחותפ הראשון (לעיתים נקרא גם אמנאופיס שמשמעותו היא "אמון המרוצה") היה הפרעה השני בשושלת ה-18 של מצרים העתיקה. תקופת מלכותו מתוארכת לשנים 1546 – 1526 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה. תקופת מלכותו הייתה בתחילתה של תקופת הממלכה החדשה שהייתה תקופת האימפריה.
== ביוגרפיה ==
אמנחותפ הראשון היה בנו של יעחמס הראשון מייסד השושלת ה-18, וכן של יעחמס-נפרתרי שהייתה גם אחותו של אביו. לאמנחותפ היו לפחות שני אחים בוגרים יותר, ולכן לא היה צפוי שהוא יירש את המלוכה. אבל בעקבות מותם של אחיו הוא מונה יורש העצר. אמנחותפ שלט במצרים 21 שנים.

תקופת שלטונו מתועדת מעט מאוד. אמנחותפ ירש את הממלכה הרחבה שהקים אביו בעקבות כיבושיו הצבאיים. הוא שמר והחזיק באזורים שנכבשו בכנען ובנוביה ובאזור הדלתה של מצרים. אמנחותפ ניהל מלחמות כנגד ממלכת מיתני החורית על שליטה בכנען ובצפון סוריה.
פסלון של אמנחותפ הראשון, מוזיאון [[הלובר בפריז]]
אמנחותפ המשיך לבנות מקדשים במצרים העליונה ויצר מהפכה בעיצוב מקדשי המתים בכך שהפריד את קומפלקס הקבר שלו מהמקדש. מגמה זו המשיכה גם לאחר מותו. לאחר מותו הוא הפך להיות האל הפטרון של היישוב בדיר אל-מדינה ששימש כעיר האומנים שעבדו על הקברים בעמק המלכים.

אמנחותפ עלה לשלטון כנראה בגיל צעיר. אמו שימשה כעוצרת לפחות לזמן קצר. עדות לכך משמשת הייחוס שניתן לה יחד עם אמנחותפ בפתיחת כפר האומנים. אמנחותפ נישא לאחותו יעחמס-מריטמון והיא שימשה כאשה העיקרית. יורשו היה תחותמס הראשון שהיה כנראה בנה של פילגש. הוא נפטר בגיל 35 בערך.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:אישים שחיו באלף ה-2 לפנה"ס
קטגוריה:פרעוני השושלת ה-18
קיפאון פנים

קיפאון פנים היא תופעה הבאה לידי ביטוי בהופעת סדר גבישי (ארוך טווח) בשכבות הפנים של נוזל.

התופעה התגלתה (נסיונית) בתמיסות אלקאנים ופולימרים דומים בתחילת שנות ה-90 של המאה העשרים על ידי שתי קבוצות בו זמנית. קבוצתו של פרופ' ג'ון ארנשו (אוניברסיטת קווין בבלפסט, אירלנד) חקרה את התופעה על ידי פיזור אור, אך שיטה זו לא אפשרה לקבוע את עובי השכבה הקפואה והאם היא אכן מסודרת. במקביל פרסמה את מחקרה קבוצה בראשות פרופ' משה דויטש (אוניברסיטת בר-אילן), ד"ר בן אוקו (המעבדה הלאומית ברוקהייבן - ניו-יורק) וד"ר אריק סירוטה (תאגיד הדלק הבין-לאומי - אקסון) אשר חקרה את התופעה באמצעות השתקפות קרני רנטגן שאפשרה להם להראות שהשכבה הקפואה היא שכבה אחת בה מסודרות המולקולות במקביל לנורמל לשכבת הפנים ובמבנה המערכת הגבישית ההקסגונלית.

תופעה דומה שהתגלתה על ידי פרופסור ג'נס אלס-נילסן (המעבדה הלאומית ריסו-דנמרק) ופרופסור פיטר פרשן (אוניברסיטת הרווארד) בתחילת שנות ה-80, תיארה הופעה של "פאזה סמקטית" בפני המשטח של נפח נוזלי בעל "פאזה נמטית" בגבישים נוזליים. אולם, בתופעה זו שכבת הפנים לא הייתה מסודרת או מוגבלת לשכבה אחת בלבד. מאז גילוי התופעה באלקאנים נצפתה התופעה במגוון רחב של פולימרים ובין מצבי צבירה שונים: נוזל-אוויר, נוזל-מוצק ונוזל-נוזל. תופעת קפאון הפנים מייצגת את ההפך מהתופעה המוכרת והנפוצה יותר - "המסת פנים".

== ראו גם ==
* הקפאה

קטגוריה:מצבי צבירה
תחנת הכוח במשאבי שדה

תחנת הכוח במשאבי שדה נחנכה ב-25 באוקטובר 2018 יחד עם ארבעה שדות סולריים נוספים קטנים יותר, שהקימה חברת EDF- Renewables ביישובים מפלסים, פדויים, כפר מימון ובטחה.

היקף ההשקעה הכולל בחמשת הפרויקטים נאמד בכ-300 מיליון שקל. עבודת ההקמה של חמשת הפרויקטים נמשכה כשנתיים, במהלכן הותקנו יותר מ-307 אלף לוחות סולאריים על פני כ-1,300 דונם.

מלכתחילה תוכננה לקום כתחנת כוח תרמו-סולארית בסמוך לקיבוץ משאבי שדה בנגב ובמהלך שנת 2016 נקבע שתוקם כתחנת כוח פוטו-וולטאית בהספק זהה משום התקדמות הטכנולוגיה הפוטו-וולטאית וההוזלה העולמית בעלויות הציוד, ההתקנה וההפעלה. עלות ייצור החשמל בארבעה מחמשת האתרים החדשים היא הנמוכה שהייתה עד כניסתם לפעולה בישראל – פחות מ-20 אגורות לקילו וואט שעה.

סה"כ הספק הייצור של חמשת האתרים הוא כ-100 מגה-וואט.

את הטכנולוגיה ספקה חברת סימנס.

== הערות שוליים ==

משאבי שדה
קטגוריה:מועצה אזורית רמת הנגב
קטגוריה:ישראל: אנרגיה סולארית
משאבי שדה
קטגוריה:משאבי שדה
דייוויד פוליצר

יו דייוויד פוליצר (באנגלית: Hugh David Politzer; נולד ב-31 באוגוסט 1949) הוא פיזיקאי יהודי-אמריקאי מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2004.

פוליצר נולד בניו יורק להורים יהודים ממוצא סלובקי. בשנת 1966 סיים את לימודיו בתיכון ברונקס למדעים. בשנת 1969 סיים תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מישיגן, ובשנת 1974 השלים דוקטורט באוניברסיטת הרווארד. על מחקריו בתחום כרומודינמיקה קוונטית זכה בשנת 2004 בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם עמיתיו מאוניברסיטת פרינסטון, דייוויד גרוס ופרנק וילצ'ק.

==קישורים חיצוניים==

* [http://theory.caltech.edu/people/politzer/ אתר הבית של פוליצר ] באתר המכון הטכנולוגי של קליפורניה
* 

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:פיזיקאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל יהודים אמריקאים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של קליפורניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אמריקאים ממוצא סלובקי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
ג'פרי קצנברג

ג'פרי קצנברג (באנגלית: Jeffrey Katzenberg; נולד ב-21 בדצמבר 1950) הוא מפיק סרטים יהודי אמריקאי, המכהן כמנכ"ל דרימוורקס אנימציות וסמנכ"ל דרימוורקס. קצנברג ידוע בפעילותו הפוליטית ובתרומותיו למפלגה הדמוקרטית.

==ביוגרפיה==
קצנברג נולד בניו יורק להורים יהודים, בנם של וולטר ואן קצנברג.

בשנת 1975 התחיל לעבוד בחברת סרטי פרמאונט, ובשנת 1984 מונה על ידי מנכ"ל חברת דיסני, מייקל אייזנר, לעמוד בראש חטיבת סרטי האנימציה של החברה. בתקופה זו הפיק שוברי קופות כגון היפה והחיה, אלאדין ומלך האריות. בשנת 1994 ייסד קצנברג, יחד עם שותפיו סטיבן ספילברג ודייוויד גפן, את חברת דרימוורקס שהפיקה שוברי קופות כגון נסיך מצרים ושרק.

קצנברג נשוי למרלין סגל, ולהם שני ילדים.

ב-2013 הוענק לקצנברג פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית.

בשנת 2018 יזם את הקמת יישומון קוויבי, שירות סטרימינג של סרטונים קצרים, שאורכם בין דקה ל-10 דקות. השירות היה פעיל מאפריל 2020 למשך חצי שנה ונסגר, תוך הפסד של מעל מיליארד דולר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:מפיקי קולנוע יהודים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
קטגוריה:זוכי המדליה הלאומית לאמנויות
קטגוריה:זוכי הפרס ההומניטרי ע"ש נורמה זרקי
לורנזן רייט

לורנזן ורן-גיין רייט (באנגלית: Lorenzen Vern-Gagne Wright; 4 בנובמבר 1975 – 19 ביולי 2010) היה כדורסלן אמריקאי אשר שיחק בליגת ה-NBA בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
== קריירה ==
רייט גדל ליד אוקספורד, ממפיס, ושיחק בממפיס כדורסל בכל שלבי הקריירה, תיכונים, מכללות וככדורסלן מקצועי בממפיס גריזליס. לאחר שנבחר בדראפט בבחירה השביעית על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס ושיחק במדי הקבוצה במשך שלוש עונות, עבר רייט ב לקבוצת אטלנטה הוקס בשנת 1999. בשנת 2001 עבר בטרייד לממפיס גריזליס, אך חזר לאטלנטה בשנת 2006. בשנת 2008 עבר בטרייד לסקרמנטו קינגס יחד עם אנתוני ג'ונסון, שלדן ויליאמס וטיירון לו תמורת מייק ביבי.

רייט נצפה בין החיים לאחרונה ב-18 ביולי 2010 כשעזב את ביתה של גרושתו, ומשפחתו דיווחה למשטרה על היעדרותו ב-22 ביולי.
מוקד 911 (שיחות החירום האמריקאיות) דיווחו כי התקבלה שיחה מהטלפון הסלולרי של רייט ב-19 ביולי בשעה 1:00 בלילה, בה נשמעו קולות ירי. גופתו של רייט נמצאה ב-28 ביולי 2010 ביער באזור לא רחוק מהעיר. בנובמבר 2017 נמצא האקדח בו נורה רייט, והתגלה כי גרושתו שרה רייט-רובינסון היא שיזמה את רציחתו, ככל הנראה במטרה לזכות בכספי ביטוח החיים של רייט בשווי מיליון דולר. בדצמבר 2017 הואשמה רייט-רובינסון ברצח ממדרגה ראשונה, יחד עם ידידה בילי טרנר אשר הוציא לפועל את מזימתה וירה למוות ברייט.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.nba.com/playerfile/lorenzen_wright/index.html דף השחקן] באתר NBA.com
* [http://www.basketball-reference.com/players/w/wrighlo02.html דף השחקן] באתר Basketball-Reference.com
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורסלני קליבלנד קאבלירס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס קליפרס
קטגוריה:כדורסלני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:כדורסלני ממפיס גריזליס
קטגוריה:כדורסלני אטלנטה הוקס
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת ממפיס
קטגוריה:כדורסלנים אפרו-אמריקאים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:בחירות דראפט של לוס אנג'לס קליפרס
קטגוריה:טנסי: כדורסלנים
קטגוריה:אישים שנעלמו ואותרו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1975
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2010
זיגיה

זיגיה (ביוונית: ζυγιά) היא צמד של כלי נגינה במוזיקה העממית היוונית.
באופן מסורתי ביוון היבשתית הזיגיה ("סטריאני זיגיה" כלומר "יבשתית") מורכבת מכלי נשיפה אחד - האבוב מסוג זורנה (זוּרנאס, במלרע) או הקאראמוּדזה בנות שני הקנים ומאוחר יותר הקלרינט ("קלרינו"), ומתוף מסוג טוּמבּי או דאולי. 
באיים של יוון ובקפריסין זיגיה היא דואו של לירה שהתחלפה מאוחר יותר בכינור ("ויולי", במלרע), ושל "לאוטו", הדומה ל"עוד" או בכרתים - למנדולינה.
הזיווג בין לירה ובין לאוטו אופייני מאוד לכרתים.

על אף שהמשמעות של המילה היא קשורה ל"זוג" כלים או נגנים, המונח הרחיב לעיתים את מובנו גם לתזמורות עממיות המורכבות מיותר משני כלי נגינה : קלרינט, כינור, לאוטו וסנטור ("סנדורי"). במחוזות צפוניים, כמו אפירוס נוהגים להוסיף גם כלי הקשה: תוף מרים ("דפי" או, בתראקיה וחלק מהאיים האגאיים -"טומברלקי") או דאולי.
בדרך כלל תזמורת בת יותר משלושה נגנים כזאת נקראת ביוון היבשתית "קוּמבניה" (קומפניה). לרוב היא מורכבת מלאוטו, קלרינט וכנור. 

לפעמים זיגיה יכולה להיות צמד של שתי זורנות - אחת מנגנת, והשנייה מלווה בזמזום.
הזיגיה מנגנת מוזיקה לריקודים או המלווה טקסים שונים בחיי הכפריים.
באזורים מסוימים של יוון הנגנים היו לעיתים קרובות צוענים.
ההרכב של זורנה ודאולי (דבול - בטורקית) נפוץ בארצות ים - תיכוניות רבות ובאסיה הקדמית עד לאיראן.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20070628170353/http://www.annaswebart.com/culture/dancehistory/charact/index.html אנה סוובארט - על תולדות הריקוד היווני- באתר של ג'ון פאפאס]
*[http://www.greekfolkmusicanddance.com/instrumentation.php על תזמורת יוונית מסורתית]
*Etienne Bours Dictionnaire thématique des Musiques du Monde Fayard,. Paris 2002 (אטיין בור - לקסיקון תמאטי של מוזיקת העולם- הוצאת פאיאר, פאריס, 2002)
*[http://www.youtube.com/watch?v=pEbD2x9wdD4 זיגיה מורכבת משלשה כלים], באתר YouTube
*[http://www.youtube.com/watch?v=JQOi6dBc-HY&feature=related זיגיה מכרתים], באתר YouTube
*[http://www.youtube.com/watch?v=2iCheu6BfSQ&NR=1 להקת "זיגיה אאריני" מכרתים], באתר YouTube. הזמר מלווה עצמו בסאז, שאר הנגנים מנגנים בעוד (לאוטו), קלרינט ותוף.

קטגוריה:מוזיקה יוונית
מורשת של אפר

מורשת של אפר: היסטוריה של סוכנות הביון האמריקאית (באנגלית: Legacy of Ashes: The History of the CIA) הוא ספר מאת עיתונאי הניו יורק טיימס טים ויינר, המתעד את ההיסטוריה של סוכנות הביון המרכזית בארצות הברית למן הקמתה מיד אחרי מלחמת העולם השנייה ועד תחילת המאה ה-21.

הספר מתבסס על מעל 50,000 מסמכים, רובם מארכיון הארגון ומאות ראיונות עם ותיקי הסוכנות, כולל עשרה ראשי סוכנות לשעבר. טענתו העיקרית של הספר היא ש"המדינה החזקה ביותר בתולדות הציוויליזציה המערבית לא הצליחה להקים שירות ריגול ממדרגה ראשונה".

הוול סטריט ג'ורנל כינה את הספר "הספר הטוב ביותר שנכתב אי-פעם על עולם הריגול". 

הספר תורגם לעברית בידי דפנה לוי וראה אור בסדרת "רוח הזמן" של הוצאת רסלינג.

==קישורים חיצוניים==
* דן לחמן, תקציר הספר באתר אימגו: [http://www.e-mago.co.il/Editor/history-3110.htm חלק א'], [http://www.e-mago.co.il/Editor/history-3174.htm חלק ב']
* [http://www.resling.co.il/book.asp?book_id=554 מורשת של אפר], בקטלוג הספרים של הוצאת רסלינג
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרי היסטוריה
קטגוריה:ספרי עיון אמריקאיים
קטגוריה:קהילת המודיעין האמריקאית בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי הוצאת רסלינג
שאמוני

שאמוני-מון-בלאן (צרפתית: Chamonix-Mont-Blanc) היא עיירת קיט במחוז סבואה עילית (Haute-Savoie) שבחבל אוברן-רון-אלפ, מזרח צרפת.

העיירה שוכנת בליבו של עמק שאמוני. שטחה הכולל של הרשות המקומית הוא 245.5 קמ"ר וכולל 16 כפרים (לרבות העיירה עצמה) שבהם יחד חיים מעט יותר מ-9,000 תושבים. שאמוני יושבת בסמוך למשולש הגבולות שווייץ-איטליה-צרפת בגובה שנע בין 995 מטר מעל פני הים ל-4,810 מטר, על מורדותיה הצפוניים של האֶגוּי-די-מידי (Aiguille du Midi), פסגה במסיב המון בלאן.

== היסטוריה ==
שאמוני מוזכרת בשנת 1091, אז העמק שבו היא שוכנת הוענק על ידי הרוזן אֵמוֹן הראשון מז'נבה למנזר של בנדיקטינים בפיימונטה. נזירים שהתיישבו בגדה הימנית של הנהר ארב (Arve) היוו את ראשיתו של מנזר שאמוני. שטח העיירה היה חלק מרוזנות סבויה, שהפכה אחר-כך לדוכסות סבויה שנכללה אחר-כך בממלכת סרדיניה. בחסות המהפכה הצרפתית והקיסרות הנפולאונית הייתה שאמוני לטריטוריה צרפתית. ב-24 במרץ 1860, תחת חוזה טורינו, נמסרה סבויה לידי צרפת, וב-4 באפריל הייתה העיירה שאמוני לצרפתית לכל דבר, כשבנובמבר 1921 היא קיבלה את שמה הרשמי - "שאמוני-מון-בלאן". שלוש שנים לאחר מכן, ב-1924, אירחה העיר את משחקי החורף האולימפיים הראשונים.

בתקופת משטר וישי פעל בעיירה בית ילדים של ארגון אוז"ה בו הוסתרו עשרות ילדים יהודים, בעזרת מספר מטפלות נוצריות ויהודיות, וכך ניצלו מגירוש למחנות השמדה על ידי הנאצים והצרפתים משתפי הפעולה עמם. חלק מהמטפלות, בהן קלר ברוויצקי, קיבלו לימים את אות חסיד אומות העולם מיד ושם על פועלן להצלת הילדים.

== גאוגרפיה ואקלים ==
חבוקה בתוך מסיב ההרים בצפונם של האלפים, שאמוני היא היישוב הגבוה ביותר בצרפת. בשטחה, ביחד עם עמק אאוסטה שמעבר לגבול, נמצאת הפסגה הגבוהה ברכס האלפים, המון בלאן, שמתנשאת לגובה של 4,810 מ'. המקום הוא יעד רב-מוניטין לחובבי טיפוס הרים אלפיני, סקי וענפי ספורט הררי באופן כללי. בנוסף, הוא נחשב לאתר תענוגות בשל נופיו המרהיבים. אתר המון בלאן הוא השלישי בעולם ברשימת אתרי הטבע המתויירים ביותר, נכס שמעניק לעיר הקטנה פן קוסמופוליטי.

תנאי האקלים בשאמוני הם הרריים. בגובה של מעל 4 ק"מ, מהירות הרוח יכולה להגיע ל-150 קמ"ש, והטמפרטורה ל-40 מעלות מתחת לאפס. בגובה של 1,000 מטר לעומת זאת התנאים מתונים יותר. תנאי מזג האוויר יכולים להשתנות במהירות רבה מאוד עם רדת שלג וערפל.

בשנת 2006 הייתה הטמפרטורה הממוצעת בינואר 2.4- מעלות צלזיוס וביולי 19 מעלות צלזיוס. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה עמדה על 31- מעלות צלזיוס בינואר 1905, והגבוהה ביותר, ביולי 1983, על 37.2 מעלות צלזיוס.

== ערים תאומות ==
לעיר שבע ערים תאומות, כולן אתרי סקי ונופש ידועים:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== ראו גם ==
* סובב מון בלאן
* מנהרת המון בלאן
* אולימפיאדת שאמוני (1924)
* לז אוש - כפר סמוך

== קישורים חיצוניים ==

* 

* [http://www.chamonix.com/page.php?page=0&r=welcome&ling=en אתר לשכת התיירות העירונית]
* [http://www.compagniedumontblanc.fr/index.php אתר מידע תיירותי] של "חברת מון בלאן" המפעילה את המעליות באזור 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרי האלפים
קטגוריה:אתרי סקי בצרפת
קטגוריה:רון-אלפ: ערים
קטגוריה:ערים שאירחו משחקי חורף אולימפיים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-11
אוהל (קבר)

אוהל הוא מבנה הבנוי מעל ציון הקבר של הצדיק.

האוהל מוקדש לתפילה ובקשות רחמים בעת ה"השתטחות" על קבר הצדיק, והוא מקום סגולה להתעוררות רחמים רבים.

כתוב בספר הזוהר הקדוש, "צדיקא דאתפטר אשתכח בכולהו עלמין יתיר מבחיוהי". (הצדיק שנפטר, נמצא בכל העולמות יותר מבחייו), הן במילי דשמיא והן במילי דעלמא. 

בקבורה יהודית, אוהל הוא מבנה הבנוי מעל קבר (מאוזוליאום), ומשמש לציון חשיבות האישיות הקבורה במקום. לעיתים נבנה "אוהל" אחד עבור כמה אנשים. השימוש הרגיל במושג הוא עבור קברי אדמו"רים, אם כי המסורת של בניית מבנים על קברי צדיקים מצויה הרבה שנים קודם לתנועת החסידות, כמו בקבר רחל או במערת המכפלה. כיום קיימים ארגונים שונים העוסקים בהקמה ושיקום של "אוהלים" על קברי צדיקים באירופה, שחלקם חרבו במהלך השואה. 

בספר תהילים מובא הביטוי .

מטרת האוהל היא כסימן כבוד עבור הנקבר, לשמש מחסה מפני פגעי הטבע לקבר, וכמקום תפלה לעולים לרגל. ישנם אוהלים, כגון אוהל האדמו"רים מלובביץ', שמפני סיבות הלכתיות, נבנו ללא גג, כך שהנכנס לתוך האוהל איננו נטמא בטומאת אוהל.

בארץ, בין האוהלים הבולטים הם: קבר רבי שמעון בר יוחאי במירון, מערת המכפלה בחברון, קבר רחל בבית לחם, ואוהל הבאבא סאלי ורבי שלום איפרגן, שניהם בנתיבות.

== ההשתטחות בספרות ההלכתית ==
בתורה נאמר "לא ימצא בך . . דורש אל המתים", וכן נפסק להלכה "הצדיקים אין בונים להם על קברותיהם, שדבריהם הם זכרונם. ולא יפנה אדם לבקר הקברות.

כמו כן מסופר בתורה שיעקב אבינו לא רצה להיקבר במצרים, כדי שהמצרים לא יעשו ממנו עבודה זרה ויעלו להתפלל על קברו.

איסור זה משיק לציווי לבקש רק מה' כל מה שהאדם צריך.

עם זאת, גם בדברי חז"ל ישנם מקורות למנהגי ההליכה לבית הקברות (כגון בעת עצירת גשמים): "כדי שיבקשו עלינו מתים רחמים", וכן בספרות ההלכתית.

לאורך השנים התקבלו מספר מנהגים הקשורים בהשתטחות על קברי הצדיקים, כשרבים מהם התחדשו בתקופת האריז"ל שמצא וציין קברי תנאים ואמוראים הפזורים בגליל, וייסד את מנהג העלייה לציונו של רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר.

עם התפשטות תנועת החסידות שביארה את מעלת הצדיק כממוצע המחבר ומקשר בין האדם הפשוט לקב"ה, ומסייע לו לדבוק בקב"ה בצורה נעלית יותר, החל גם להתפשט הנוהג לפקוד את ציוניהם של הצדיקים.

בנוגע לאופי התפילה, ישנם פוסקים שכתבו כי מותר לבקש מהצדיק להמליץ טוב בעבורנו, אך חלקם מחמירים ומתירים רק לבקש מה' ולבקש שישמע לתפילתנו בזכות הצדיק, ובפרט שבמקום בו טמון הצדיק התפילה נאמרת בכוונה גדולה יותר.

המנהג התפשט עד כדי כך, שיש הרואים בפקידת קברי צדיקים מצווה של ממש, ומתירים לצורך כך אף יציאה מגבולות ארץ ישראל כדי להשתטח על קברי צדיקים בחוץ לארץ, למרות האיסור לצאת מהארץ מלבד לצורך דבר מצווה, רפואה או פרנסה.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה: Rachel's Tomb c1910.jpg|קבר רחל בתחילת המאה ה-20
תמונה: Sיונתןבןעוזיאלn0004.jpg|קבר יונתן בן עוזיאל בעמוקה
תמונה: Ohel Baal Shem Tov.jpg| אהל הבעל שם טוב
תמונה: ביתן הקבר של ר'שמואל מוהליבר.jpg|קבר ר' שמואל מוהליבר במזכרת בתיה
תמונה: BabaSaliTomb exterior.jpg | קבר הבאבא סאלי בנתיבות
תמונה:אהל הרבי מליובאוויטש.JPG | אוהל חב"ד לובביץ'
</gallery>

==ראו גם==
* אב הטומאה

*
קטגוריה:קבורה ביהדות

==הערות שוליים==
נטייה מינית הפוכה

נטייה מינית הפוכה (באנגלית: Sexual inversion) או נטיות הפוכות הוא מונח נרדף להומוסקסואליות, הרואה בה את הפך הנטייה המינית הרגילה (הטרוסקסואליות). המונח שימש סקסולוגים במהלך השנים המאוחרות של המאה ה-19 והשנים המוקדמות של המאה ה-20. כיום נתפס כפוגעני בחלקים שונים בציבור הכללי ובקהילה הגאה, אך נמצא בשימוש חלק מהציבור המסורתי, רבנים, אנשי החינוך במגזר הדתי, וההומוסקסואלים הדתיים.

==התפתחות המונח ומשמעותו==
המונח "הומוסקסואליות" נטבע בשנת 1869 על ידי העיתונאי האוסטרו-הונגרי קרל מריה קרטבני, במסגרת פמפלט שיצא כנגד סעיף 143 בחוק הפרוסי האוסר על מעשי סדום (שבהמשך התגלגל לסעיף 175 בחוק העונשין הגרמני). הסקסולוג הבלוק אליס (1859–1939) התנגד למונח, היות שהוא הרכב כלאיים של יוונית ולטינית; הגדרתו המדויקת להומוסקסואליות הייתה (בתרגום חופשי): "אינסטינקט סקסואלי, אשר התהפך על ידי אנומליה מולדת מובנית כלפי אדם מהמין הזהה". הסקסולוג ריכרד פון קראפט-אבינג (1840–1902) תיאר נטייה הפוכה בנשים כ"נשמה גברית, מוסתרת בחיק נשי".

נטייה מינית נחשבה באותה התקופה לתכונה מגדרית, ועל כן גברים בעלי "נטייה הפוכה" נתפסו כנוטים ללבוש בגדי נשים ולעסוק במקצועות נשיים. התאוריה של המאה ה-19 בנושא נטיות מיניות הפוכות התמקדה לרוב בשינויים בתפקידי מגדר, ועל כן דמתה למה שהיום מכונה טרנסג'נדריות (ולא הומוסקסואליות), אף שרעיון זה לא היה קיים כתחום נפרד באותה התקופה.

בתחילה, היה המונח "נטיות מיניות הפוכות" מוגבל לטקסטים רפואיים בלבד, אך עם צאתו בשנת 1928 של הרומן הלסבי "תהום הבדידות" מאת מרגריט אנטוניה רדקליף הול, הוא הפך למונח שגור. אחת מהמטרות העיקריות שהביאו את הול לכתוב את הספר הייתה להביא לקהל הרחב את דעות הסקסולוגים בנושא; ואמנם, עם צאתו זכה הספר להתעניינות עצומה. הבלוק אליס כתב את ההקדמה לספר, והוא השתמש באופן עקבי בביטוי "בעלת נטייה הפוכה" (invert) בהתייחסו לגיבורת הספר, שהיה דמיון רב בינהּ לבין אחת מהמטופלות שלו.

==השימוש במונח בישראל==
בישראל נעשה גם היום שימוש במונח "נטיות מיניות הפוכות" או "נטייה הפוכה", בעיקר על ידי רבנים (לדוגמה: הרבנים אליהו מאלי, שלמה אבינר ויוסף וייצן), שרואים בהטרוסקסואליות את הנטייה המינית הנורמטיבית היחידה. קיימים גם הומוסקסואלים ולסביות דתיים המשתמשים במונח זה, כפי שניתן לראות בפניותיהם בעניין הנטייה המינית לאתרים כדוגמת "עצת נפש", "כיפה", ו"מורשת".

ארגונים דתיים גאים, כגון "חברותא" ו"בת קול", התומכים בהשלמה עם הנטייה המינית, וכן ארגון "הו"ד", נמנעים משימוש במונח "נטיות הפוכות", ומעדיפים את השימוש במילה "הומו" לגבר ו"לסבית" לאישה.

==ראו גם==

*הומוסקסואליות 
*נטייה מינית
*הומוסקסואליות ויהדות
*הומוסקסואליות בהלכה
*טיפול המרה

==הערות שוליים==

קטגוריה:זהות מינית
קטגוריה:להט"ב: סלנג ומונחים
אדוארדו דואלדה

אדוארדו אלברטו דוּאַלְדֶה (בספרדית: Eduardo Alberto Duhalde; נולד ב-5 באוקטובר 1941) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי, שכיהן כנשיא ארגנטינה בין השנים 2002–2003.

==ביוגרפיה==
דואלדה נולד ב-5 באוקטובר 1941 בלומאס דה סמורה, בבואנוס איירס. הוא הוסמך כעורך דין בשנת 1970 וב-1987 התמנה לחבר בקונגרס הארגנטינאי ולסגנו של הנשיא קרלוס מנם עד לפרישתו ב-1991, לטובת כהונה כמושל פרובינציית בואנוס איירס.

ב-1999 רץ דואלדה לתפקיד נשיא ארגנטינה, אך הפסיד בבחירות לפרננדו דה לה רואה. ב-2001 התפטר דה לה רואה בשל המשבר הכלכלי הקשה שפקד את ארגנטינה. ההתפטרות עוררה משבר חוקתי שבמהלכו הוחלפו ארבעה נשיאים בתוך 15 יום, אשר בסופם מונה דואלדה לנשיא ארגנטינה על ידי הוועדה המחוקקת ב-2 בינואר 2002. מיד עם השבעתו התחוללו במדינה הפגנות ענק של מפגיני השמאל שהתנגדו לבחירתו. דואלדה הצליח לשכך את המהומה ותחת לחץ פוליטי קרא להקדמת הבחירות בשישה חודשים מהמועד המתוכנן. בבחירות, שנערכו ב-2003, ניצח נסטור קירשנר וב-25 במאי באותה שנה נתמנה קירשנר לנשיא. בדצמבר 2009 הכריז דואלדה על כוונתו להתמודד שוב על הנשיאות בבחירות שנערכו ב-2011.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:סגני נשיאי ארגנטינה
קטגוריה:עורכי דין ארגנטינאים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1941
פטריק גלואה

פטריק גלואה (בצרפתית: Patrick Gallois; נולד ב-17 באפריל 1956) הוא חלילן צרפתי בעל שם עולמי ומנצח תזמורת.

== קורות חייו ==
גלואה נולד בלינסל אשר סמוכה לעיירה ליל שבצפון צרפת. בהיותו בן 17, החל את לימודיו בקונסרבטואר של פריז, בכיתתו של החלילן הידוע ז'אן-פייר רמפל. שנתיים מאוחר יותר אף זכה במקום הראשון בתחרות הנגינה של הקונסרבטואר. בגיל 21 התמנה להיות החלילן הראשי בתזמורת הלאומית של צרפת, אותה ניהל אז לורין מאזל. במשרה זו החזיק גלואה עד שנת 1984, ואחר כך ניגן באופן בלעדי כסולן, ומאוחר יותר, החל לעסוק בניצוח. גלואה ניגן כסולן תחת שרביטם של מנצחים ידועים וחשובים, ביניהם ליאונרד ברנשטיין, סייג'י אוזאווה, פייר בולז, קרל בהם, אויגן יוכום וסרג'יו צ'ליבידאקה. הוא שיתף פעולה עם נגנים מובילים, כגון יורי בשמט, נטליה גוטמן, פטר שרייר, ירג דמוס, רביעיית לינדסי, ועם נגנית הנבל אשר עבדה רבות עם רמפל, לילי לסקין. לגלואה חוזה בלעדי עם חברת ההקלטות דויטשה גרמופון, ולאחרונה התחיל להקליט גם בחברת נקסוס. הדיסקוגרפיה שלו כיום כוללת מעל ל-75 הקלטות. 

החל משנת 2003 גלואה הוא המנהל המוזיקלי של תזמורת Jyväskylä בפינלנד. עם התזמורת הזו ערך סיורים באירופה וביפן, ואף הקליט עמם בחברת נקסוס. בין הקריירה הסולנית וקריירת הניצוח, מלמד גלואה בפריז ובטורונטו, ומדיי שנה מעביר קורס קיץ בסיינה שבאיטליה. גלואה נהג להגיע לישראל, ובמסגרת ביקוריו ניצח על תזמורת הסינפונייטה הישראלית באר שבע. 

פטריק גלואה מנגן כיום על חלילים מודרניים מעץ, ולטענתו, מכר את כל חלילי הזהב שברשותו, והוא מחליף את חלילי העץ שהוא מנגן עליהם בתדירות גבוהה יחסית. סגנון הנגינה של גלואה ידוע בתעוזתו ובכך שאינו מקדיש חשיבות למסורת הביצוע של העבר. זאת בעיקר בעקבות גישת הביצוע האותנטי, אשר עליה שם דגש רב, על אף שהוא מנגן על כלי מודרני. על-אף גישה שנויה במחלוקת זו, מרבה גלואה להסתמך על ניתוח מוזיקלי בבואו לתת אינטרפרטציה (לפרש) ליצירה אשר אותה הוא עומד לנגן. הוא שם דגש רב על לימוד של נשימה מחזורית, ומשתמש בטכניקת נשיפה זו בהזדמנויות רבות. 

גלואה גרוש פעמיים, ולו ארבעה ילדים. אחיו, פסקל גלואה, הוא בסוניסט מפורסם.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:חלילנים צרפתים
קטגוריה:מנצחים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1956
אומייזאורוס

אומייזאורוס (שם מדעי: Omeisaurus; מילולית, "לטאת אומיי") היא סוג של דינוזאור זאורופוד מתקופת יורה עליון שתחום התפוצה שלו היה באזור סין של ימינו. מקור שמו בהר אומיי, שם התגלו עצמותיו לראשונה.

== מאפיינים ==
כזאורופודים אחרים היה האומייזאורוס הרביוור גדול. אורכו נע בין 10 ל-15.2 מטרים, גובהו ארבעה מטרים ומשקלו ארבעה טון. כמו דינוזאורים אחרים בתת-הסוג שלו הוא ניחן בגוף גדול ובצוואר ארוך. אך שלא כמו זאורופודים רבים היו נחיריו ממוקמים קרוב לקצה אפו. גבו היה גבוה יותר בירכיים מאשר בכתפיים.

לא זו בלבד שאומייזאורוס ניחן בצוואר ארוך, אלא שהיו לו גם יותר חוליות צוואריות מאשר לזאורופד ממוצע (17). החוליות בעצמן היו ארוכות וגדולות יותר. עדרים גדולים של אומייזאורים רעו במישורים של תקופת היורה העליונה לצדם של סטגוזאוריים מתקופת היורה העליונה כדוגמת הטואוג'יאנגוזאורוס. ככל הנראה היה האומייזאורוס הזאורופוד הנפוץ ביותר בסין של תקופת היורה העליונה.

אומייזאורוס תואר לראשונה ב-1939. הוא קרוי על שם ההר הקדוש לבודהיזם, הר אומיי, מקום בו נתגלו לראשונה מאובנים של אומייזאורוס. מרבית השלדים של אומייזאור נתגלו בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 בתקופת "הבהלה הגדולה לדינוזאורים בסין". עד כה סווגו שישה מינים של אומייזאור: O. junghsiensis, O. changshouensis, O. fuxiensis, O. tianfuensis, O. luoquanensis ו-O. maoianus. שמות כל המינים, למעט האחרון, נקבעו על פי המקום בו נתגלו. O. fuxiensis היה המין הקטן ביותר ואורכו כ-10.5 מטרים. ל-O. tianfuensis היה הצוואר הארוך ביותר מבין המינים, כ-9 מטרים, שני באורכו בין כל סוגי הדינוזאורים לממנצ'יזאורוס. מאובן של זנב בצורת אלה, שנתגלה באותו אתר שבו נתגלו מאובנים של אומייזאור, ונחשב בתחילה כשייך לסוג זה, מסווג כיום כשייך לפרט גדול של שונוזאורוס.

ניתן לראות שלדים משוחזרים של אומייזאורוס בתצוגה במוזיאון הדינוזאורים של דְזְה-גונְג בדְזְה-גונְג שבמחוז סצ'ואן ובמוזיאון בֵּייפֵּי, סמוך לצ'ונגצ'ינג, שניהם בסין.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20090926083835/http://web.me.com/dinoruss/de_4/5a6c3d5.htm אומייזאורוס באנציקלופדיה של הדינוזאורים]

Omeisaurus tianfuensis בתצוגה בהונג קונג

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1939
קטגוריה:ממנצ'יזאוריים
קטגוריה:דינוזאורים שחיו ביורה עליון באסיה
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יאנג ג'ונגג'יין
קטגוריה:מאובני טקסונים שתוארו ב-1939