OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
רענן שריר

רענן (רני) שריר (1935 – 28 בנובמבר 2019) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, כיהן כמפקד הנח"ל. לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל רשת עמל וכיו"ר העמותה להנצחת זכר חללי הנח"ל ומורשתו.

==ביוגרפיה==
שריר נולד בתל אביב וגדל בכפר ביל"ו. ב-1953 התגייס לצה"ל כחבר גרעין נח"ל במסלול בני מושבים. ב-1955 סיים קורס קצינים, פיקד על מחלקת נח"ל בבסיס הטירונים החילי ולאחר מכן השתחרר מהשירות הסדיר. במלחמת סיני לחם כסגן מפקד פלוגת חי"ר ברצועת עזה ונפצע. ב-1958 חזר לשירות הקבע ושירת כקצין מבצעים ומפקד פלוגה בנח"ל המוצנח. סיים קורס מפקדי פלוגות והדריך בבה"ד 1. ב-1964 השתחרר משירות הקבע. ב-1966 התגייס פעם נוספת ובמשך 4 שנים היה חבר במשלחת צה"ל באתיופיה. לאחר שובו למד בפו"ם, פיקד על בסיס הטירונים ועל בית הספר למ"כים. במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד נח"ל בגזרת רמת הגולן. ב-1974 מונה לסגן מפקד הנח"ל ובינואר 1975 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד הנח"ל. שירת בתפקיד זה עד 1978. במהלך כהונתו הוקמו 19 היאחזויות חדשות ואוזרחו 16 היאחזויות ותיקות.

לאחר שחרורו כיהן כראש האגף החברתי הכלכלי וראש אגף המשק בתנועת המושבים, בשנים 1996 עד 2001 כיהן כמנכ"ל רשת עמל. כיהן כחבר הוועד המנהל של המכללה האקדמית אחוה, כיו"ר עמותת הנח"ל וכיו"ר האגודה החקלאית כפר ביל"ו.

נפטר ב-28 בנובמבר 2019. בנו, מורן שריר, הוא עיתונאי ב"הארץ".

==קישורים חיצוניים==
*
*[http://www.nahal.co.il/אלמ-רענן-שריר/ אל"ם רענן שריר], באתר הנח"ל

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפקדי פיקוד הנח"ל
קטגוריה:מנכ"לים יוצאי שירות קבע בצה"ל
קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:אלופי-משנה בצה"ל
קטגוריה:כפר ביל"ו: אישים
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת סיני
קטגוריה:מפקדי גדודים במלחמת יום הכיפורים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1935
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:חיילי חיל הרגלים במלחמת יום הכיפורים
פודמוס

פודמוס (בספרדית: Podemos; בתרגום חופשי לעברית: אנחנו יכולים), היא מפלגת שמאל ספרדית בראשות איש האקדמיה והמרצה בתחום מדעי המדינה פבלו איגלסיאס, שהוקמה בינואר 2014 מקרב פעילי ופעילות המחאה ההמונית הספרדית ממאי 2011.
ממוזער
עם הקמתה, הכריזה המפלגה על מספר עקרונות אידאולוגיים הכוללים: התנגדות למדיניות הצנע הכפויה של האיחוד האירופאי, מחויבות לחיזוק מערכות החינוך והבריאות הציבוריות, יצירת מערכת דיור ציבורי, הקלה על מצבן של משפחות שלא עומדות בתשלומי המשכנתא והתנגדות לצעדים שיגבילו את הזכות של נשים להפלה בספרד. המפלגה הצהירה על תמיכתה בהיפרדות ספרד מנאט"ו ובזכותו של המיעוט הקטלוני לקבוע אם יישאר חלק מספרד או ייפרד ממנה.

פודמוס מותחת ביקורת עמוקה על המערכת הפוליטית הקיימת של שתי מפלגות ותיקות השולטות לסירוגין, מאז סיום הדיקטטורה וביסוס הדמוקרטיה הספרדית. איגלסיאס מרבה לכנות את המפלגות האלו ״הקסטה השלטת״ ולהאשים אותן בשחיתות, בבגידה באינטרסים הציבוריים וביצירת משבר אמון עמוק בין האזרחים והמערכת הפוליטית.

המפלגה התמודדה לראשונה בבחירות לפרלמנט האירופאי במאי 2014, וזכתה לכ-8 אחוזים מהקולות שתורגמו ל-5 מושבים. בפרלמנט האירופי המפלגה הצטרפה לברית השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק, בה חברה גם מפלגת "השמאל המאוחד" הספרדית, ושתיהן הצטרפו לקבוצת השמאל הרדיקלי בפרלמנט. הן המצע של פודמוס והן המועמדים מטעמה לפרלמנט האירופי, נבחרו בבחירות דמוקרטיות, בהן כל אדם קיבל את הזכות לבחור ולהיבחר (פריימריז פתוח). לאחר הבחירות, הכריז איגלסיאס כי חברי הפרלמנט האירופאי מטעם התנועה ידחו את השכר המוצע בגובה 8,000 אירו, ויסתפקו בשכר של 2,000 אירו בלבד, בטענה שהשכר הגבוה של חברי הפרלמנט הוא מוגזם ומוביל לשחיתות.

ב-20 הימים הראשונים של רישום המתפקדים, רשמה המפלגה מעל 100,000 מתפקדים והפכה למפלגה השלישית בגודלה מבחינת מספר המתפקדים. באוקטובר 2014 נמנו כבר מעל ל-200,000 מתפקדים שהפכו אותה למפלגה השנייה בגודלה.

ב-22 במרץ 2015 נערך מבחן אלקטורלי נוסף למפלגה, בבחירות באזור אנדלוסיה. פודמוס הגיעה למקום שלישי עם 14.84% מהקולות, שזיכו אותה ב-15 מושבים בפרלמנט האזורי. המבחן הבא של המפלגה התרחש ב-24 במאי 2015, בבחירות האזוריות והמחוזיות ברחבי המדינה. לפי הסקרים, פודמוס הייתה צפויה לנצח בבחירות במחוז ברצלונה ולהגיע במקום השני בבחירות במחוז מדריד. כפי שצפו הסקרים, בברצלונה ניצחה פודמוס וגם במדריד היא התחזקה.
בבחירות לפרלמנט הספרדי ב-20 בדצמבר 2015 פודמוס זכתה ב-21% מהקולות והייתה למפלגה השלישית בפרלמנט, עם 69 מתוך 350 מושבים. ב-9 במאי 2016 פודמוס הקימה ברית אלקטורלית בשם "אונידוס פודמוס" עם השמאל המאוחד, אקוו, ועוד סיעות שמאליות קטנות אחרות.

==קישורים חיצוניים==

* 

*[http://maki.org.il/פודמוס-גוון-חדש-של-השמאל-העקבי-בספרד/ 'פודמוס' גוון חדש של השמאל העקבי בספרד] באתר מפלגת מק"י
* 
*
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרד: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2014
קטגוריה:פופוליזם שמאלי
שהזאדה מהמט

שהזאדה מהמט (בטורקית: Şehzade Mehmed; 31 באוקטובר 1522 – 7 בנובמבר 1543) היה בנם הראשון של הסולטאן סולימאן המפואר והורם סולטן. הוא נשלח לשלוט בעיר מניסה לאחר שאחיו שהזאדה מוסטפא נשלח משם לאמסיה.

== ביוגרפיה ותאורית מוות ==
שהזאדה מהמט נולד ב-31 באוקטובר 1522 בארמון העתיק במהלך מסעו של סולימאן לרודוס. לידתו נחגגה במחנה עם קורבנות וחלוקת נדבות.

מהמט נימול יחד עם אחיו שהזאדה מוסטפא ושהזאדה סילים (העתיד להיות סולטאן סלים השני) ב-27 ביוני 1530. בחודש פברואר 1534, מוסטפא התמנה למושל מניסה. מהמט לעומת זאת נשאר בבירה, ובשנת 1537 הצטרף לאביו במסעו לקורפו. בשנת 1541, הוא ואחיו הצעירים, שהזאדה סלים ושהזאדה בייזיד, ליוו את אביהם למסעו לבודה.

סולימאן העדיף את מהמט, שהיה בנה של אשתו המועדפת הורם, ויעד אותו להיות יורשו בניגוד למסורת המקובלת, למנות כיורש את הבן הבכור. זמן קצר לאחר שובם מקורפו באוקטובר 1542, מינה סולימאן את מהמט בהשפעת הורם למושל מניסה ואת בנו הנוסף סלים מינה למושל קרמאן. לפני המינוי נשלח שהזאדה מוסטפא לאמאסיה ב-16 ביוני 1541. מהמט החל את תפקידו רשמית כמושל זמן קצר לאחר הגענו למניסה ב-12 בנומבר 1542.

אביליה צ'אליבי מתאר את מהמט כ"נסיך בעל תכונות מעודנות יותר אפילו ממוסטפא. היה לו אינטלקט נוקב ושיקול דעת עדין"

היסטוריונים מעריכים כי שהזאדה מהמט היה דומה מאוד לאחיו למחצה הבכור, שהזאדה מוסטפא והחשיב אותו למודל לחיקוי. ישנן גרסאות שונות למותו של מהמט. לדברי מספר היסטוריונים, הוא מת מאבעבועות שחורות. על פי דעה אחרת, הוא מת מוות טבעי. יש האומרים כי הוא נרצח תחת פיקודה של מאהידווראן באש קדין, שראתה בו איום עצום שיהפוך לסולטאן אחרי אביו ולא בנה מוסטפא. לאחר מות בנו, ציווה סולימאן המפואר לאדריכל הקיסרי מימר סינאן לבנות את מסגד שהזאדה באיסטנבול כדי להנציח את זכרו. למהמט הייתה בת אחת בשם הומשאה סולטאן, שנולדה לו ולפילגשו, אסמהאן באהרנז סולטאן.

== מותו ==
שהזאדה מהמט חלה במניסה ביום רביעי, 31 באוקטובר 1543. הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן ביום רביעי בלילה, 7 בנובמבר, כנראה מאבעבועות השחורות, למחרת לקחו לאלה פאשה ודפטרדר איברהים צ'לבי את גופתו לאיסטנבול. לאחר מותו אחיו הצעיר סלים החליף אותו כמושל מניסה.

אחרי מותו של שהזאדה מהמט, סולימאן היה האדריכל הקיסרי של בניית המסגד באיסטנבול להנצחת מהמט. כמו כן, סולימאן הלחין אלגיה עבור מהמט וסיים את השיר בשורה "הנכבדים מבין הנסיכים, הסולטאן מהמט שלי."

== בתרבות הפופולרית ==
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטן", מגולם שהזאדה מהמט על ידי השחקן הטורקי גורביי אילרי.

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
קטגוריה:ילידי 1521
קטגוריה:נפטרים ב-1582
מיהרימה סולטאן

מיהרימה סולטאן (בטורקית: Mihrimah Sultan; 21 במרץ 1522, קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית – 25 בינואר 1578, קונסטנטינופול) הייתה בתם של הסולטאן העות'מאני סולימאן הראשון ואשתו הורם סולטאן. פירוש השם "מיהר-י-מה" הוא "שמש (פשוטו כמשמעו: חנינה, חמלה, חיבה) וירח".

==קורות חייה==
מיהרימה נולדה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית, בתקופה המכונה בהיסטוריוגרפיה של האימפריה "סולטנות הנשים", אשר נמשכה במהלך המאות ה-16 וה-17. בתקופה זו זכו נשות החצר לעוצמה פוליטית גדולה, ובחלק מהמקרים אף ניהלו בפועל את ענייני האימפריה. תקופה זו מאוזכרת כאחד משלביו המרכזיים של תהליך נסיגתה של האימפריה.

ב-1539, בגיל 17, חיתנו את מיהרימה עם רוסטם פאשה. הנישואים התקיימו מתוך מניעים פוליטיים. בהמשך כיהן רוסטאם פאשה כווזיר הגדול בממשלו של הסולטאן, ולזוג נולדו שלושה ילדים, בת ושני בנים. הנישואין חיזקו את מעמדה של מיהרימה בחצרו של הסולטאן. היא הייתה מקורבת מאוד לאביה וצברה הון רב בשל מעמדה. ביוזמתה ובמימונה נבנו בקונסטנטינופול שני מסגדים אשר נשאו את שמה. לאחר מותו של סולימאן, תמכה כלכלית ופוליטית ביורשו סלים השני. חולשתו השלטונית של סלים, בשילוב ההון הרב שצברה מיהרימה, הובילו לחיזוק משמעותי של מעמדה הפוליטי בבירה העות'מאנית. בינואר 1578 הלכה מיהרימה סולטאן לעולמה באיסטנבול והיא בת 55. נקברה במתחם מסגד סולימאנייה באיסטנבול, בסמוך לקברי הוריה.

== בתרבות הפופולרית ==
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן" מגולמת מיהרימה סולטאן על ידי השחקנית הטורקיה פלין קרהאן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
קטגוריה:סולטנות הנשים
קטגוריה:ילידות 1522
קטגוריה:נשים במאה ה-16
קטגוריה:נפטרים ב-1578
גלתיאה (ירח)

גלתיאה, הידוע גם כ-נפטון VI, הוא הירח הרביעי הקרוב ביותר לנפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. גלתיאה התגלה בשנת 1989, ונקרא על שמה של נימפת הים גלתיאה במיתולוגיה היוונית.

==גילוי==

גלתיאה התגלה על ידי צילומים שביצעה גשושית המחקר וויאג'ר 2 בחודש יולי 1989 בשעה שזו ביצעה מעוף באזור של נפטון. הגילוי הוכרז ב-2 באוגוסט 1989 והתייחס אל "עשרה פריימים אשר צולמו במהלך חמישה ימים", כך שתאריך הגילוי הוא ה-28 ביולי.

==מקור השם==

עם גילויו קיבל הירח את שמו הזמני S/1989 N 4. שמו הרשמי גלתיאה ניתן לירח רק ב-16 בספטמבר 1991, על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי (IAUC 5347), הסמכות העליונה בקביעת שמות לגופי שמים.

==מאפיינים פיזיים==

==קישורים חיצוניים==

* [http://solarsystem.nasa.gov/planets/profile.cfm?Object=Nep_Galatea פרופיל של גלתיאה] באתר של נאס"א
* [http://www.solarviews.com/eng/galatea.htm גלתיאה, ירח של נפטון], באתר "במבט במערכת השמש"

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ירחי נפטון
דניס ג'ון לייסטר

דניס ג'ון לייסטר (באנגלית: Dennis John Leister ; 1922–1990) היה אזרח בריטי שהצטרף לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים בעת מלחמת העולם השנייה.

==ביוגרפיה==
דניס ג'ון לייסטר נולד בלונדון בשנת 1922 כבנו של בנקאי ממוצא גרמני. מגיל שמונה גדל בבית סבו וסבתו שהיו דוברי גרמנית ולכן שלט בשפה זו. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא הצטרף לארגון הפציפיסטי הבריטי "איגוד המחויבות לשלום" () אשר היה למעשה זרוע של איגוד הפשיסטים הבריטי, התנגד למלחמה והטיף לנהל משא ומתן לשלום עם גרמניה הנאצית. לייסטר עבר לאי ג'רזי שבאיי התעלה, ככל הנראה במטרה להימנע מגיוס לצבא. באי פגש לייסטר את אריק פלזנטס, אף הוא איש האיגוד.

ב-15 ביוני 1940, שבעה עשר יום לפני כניעת צרפת, החליטה הממשלה הבריטית שאיי התעלה הם חסרי חשיבות אסטרטגית ולא ניתן להגן עליהם, והם נכבשו ללא קרב על ידי הגרמנים והאי גרז'י נפל בידיהם ב-1 ביולי 1940. היה זה השטח היחידי מהשטחים שתחת שלטון בריטניה שנכבש על ידי גרמניה. 

בעת הכיבוש שהה לייסטר באי ויחד עם חברו פלזנטס עסק גם בביזה של בתים נטושים באי. הם נתפסו, נשלח למחנה מעצר בצרפת ולבסוף נשלחו שניהם לגרמניה. 

בגרמניה הצטרפו לייסטר ופלזנטס ולייסטר בשנת 1944 לחיל הבריטי החופשי, יחידה של בריטים שהתנדבו להילחם לצד הנאצים. בפברואר 1945, לקראת סיום המלחמה, הוצב לייסטר לאחת מיחידות החיל, בה פגש בחורה בריטית שהייתה בזמנה חברתו לספסל הלימודים ועתה שירתה ביחידה כפקידה. הם התחתנו באפריל אותה שנה ולייסטר נשלח לחזית איטליה. הוא הגיע לעיר מילאנו וממנה נמלט עקב התקפת הפרטיזנים האיטלקים לגבעות ונשבה על ידי האמריקאים. 

בדצמבר 1945 הועמד לייסטר לדין בפני בית משפט בלונדון, ביחד עם ארבעה חברים נוספים בחיל הבריטי החופשי, באשמת סיוע לאויב. הנאשם העיקרי במשפט היה ג'ון אמרי, בוגד בריטי ששירת בשירות התעמולה של גרמניה הנאצית בעת המלחמה, שנדון למוות והוצא להורג. לייסטר עצמו הורשע ונדון ב 20 בפברואר 1946 לשלוש שנות מאסר. לא נודע על מעשיו לאחר מכן, ידוע רק כי נפטר בשנת 1990.

==קישורים חיצוניים==
*[http://tonymusings.blogspot.co.il/2011/11/ppu-and-jersey-connection.html The PPU and the Jersey Connection] בבלוג "TONY'S MUSINGS".
*[http://trove.nla.gov.au/ndp/del/article/50318828?searchTerm=jan%20minchin&searchLimits= ידיעה בעיתון מ-3.1.1946 על משפטו] באתר העיתונות Trove. 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בריטים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:בריטים משתפי פעולה עם הנאצים
קטגוריה:פשיזם בבריטניה
אוטונומיזם יהודי

אוטונומיזם יהודי הוא אידאולוגיה המבקשת לקיים אוטונומיה לאומית-יהודית (כלומר לא בהכרח על בסיס דת ועל פי תפיסות מסוימות בניגוד אליה) במדינות מושבם של היהודים.

האוטונומיזם שואף לא רק למתן אמנציפציה ליהודים כפרטים, אלא להכרה מדינית ותרבותית בקהילה יהודית המקיימת שלטון עצמי. תפיסה זו נשענה על העובדה שברוסיה התקיימו זה לצד זה 194 קבוצות לאום למיניהן.<ref>ס"א סמית', המהפכה ברוסיה, תל אביב 2009, עמ' 38</ref>

בהקשר היהודי התפיסה האוטונומיסטית נוסחה לראשונה על ידי ההיסטוריון שמעון דובנוב. השקפתו של דובנוב הייתה שהיהודים הם "עם שכל העולם הוא מקומו" - ולכן פתרון הבעיה היהודית הוא הענקת אוטונומיה ליהודים בגולה. דובנוב ראה את הגולה כמציאות ההיסטורית וסבר שהיהודים התפתחו לעם ללא-טריטוריה; עדות לכך היא המרכזים היהודיים הגדולים בארצות הגולה, ובהם המרכז הרוחני בבבל (בין המאה ה-4 והמאה ה-11), המרכז בספרד (מן המאה ה-11 ועד גירוש ספרד ב-1492) ועוד. באותה מידה, סבר דובנוב כי לאף עם אחר אין זכויות לאומיות בלעדיות על טריטוריה כלשהי.

בהשפעתו של דובנוב הוקמה באימפריה הרוסית המפלגה העממית, הפאלקס-פארטיי. מפלגה יהודית אחרת - מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת, קיבלה אף היא עיקרון זה ודרשה להקים פרלמנטים יהודיים שאינם מוגבלים טריטוריאלית ולהם תהיה סמכות החלטה בעניינים מדיניים וכלכליים הנוגעים ללאום היהודי. מאידך, פרלמנטים אלו יעסקו גם בחינוך וריכוז נושא ההגירה היהודית לטריטוריה לאומית יהודית עתידית, אם וכאשר זו תקום. היות שזו הייתה השקפה דו-שלבית שבסופה הקמת ישות מדינית-טריטוריאלית יהודית, היא לא עמדה בסתירה לציונות ועל כן גם התקבלה על ידי חלק מהארגונים הציוניים כמו פועלי ציון.

הצעות אוטונומיסטיות הוגשו לועידת הלסינגפורס לאחר מלחמת העולם הראשונה. אוטונומיה על בסיס פרסונלי (כלומר הגדרתו העצמית של יהודי ככזה) הוקמה באוקראינה העצמאית ב-1918,<ref>יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 293</ref> שבה מונה גם שר לענייני היהודים, אך זה לא מנע את הפרעות הקשות ביהודים, והאוטונומיה נגוזה עם נפילת הרפובליקה. ב-1924 הוקמה אוטונומיה דומה בליטא, עם שר לענייני יהודים ומועצה לאומית יהודית (נאציונלראט), אף היא בוטלה כעבור זמן קצר.

גישת מתנגדי האוטונומיזם, הנקראת טריטוריאליזם, שאפה להשיג טריטוריה ליהודים, לאו דווקא בארץ ישראל (כפי שדורשת הציונות) וסברה שלא ייתכן קיום אוטונומי יהודי אמיתי ללא טריטוריה. ככלל נטו האוטונומיסטים לכיוון הסוציאליסטי, ומפלגות יהודיות-סוציאליסטיות שפעלו ברחבי רוסיה ופולין (לפני עצמאותה וגם אחריה), נחלקו ביניהן לגבי שלוש שאלות: "אופיו הכל-עולמי של העם היהודי, סמכותה של האוטונומיה היהודית ושאלת ההגירה".<ref>יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 334.</ref>

== ראו גם ==
* אוטונומיה לאומית פרסונלית - הגישה הכללית, הלא-יהודית

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20141010063733/https://sites.google.com/site/herzelvehaziyonoot/home/otonomistim הגדרה באתר "הרצל והציונות"]
* [http://avot.cet.ac.il/Entry.aspx?pid=9#C1015$6385 שמעון דובנוב], באתר [http://avot.cet.ac.il "האבות המייסדים של הציונות"] – ערך מקיף הדן בסוגיות במשנתו של דובנוב, ועשיר במקורות וציטוטים מכתביו
* 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:לאומיות יהודית
קטגוריה:עם ישראל בעת החדשה
קטגוריה:אידאולוגיות
אורי מכלוף

אורי מכלוף (נולד ב-16 במרץ 1960) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב, כיהן כראש חטיבת חקירות באגף החקירות והמודיעין.
== חייו ==
מכלוף גדל באשקלון, הוא בנו של שושן מכלוף ששירת כשוטר עד פרישתו בשל פגיעה בתאונת דרכים. החל את שירותו במשטרת ישראל כשוטר סיור וחוקר בתחנת המשטרה באשקלון. לאחר קורס קצינים מונה לראש לשכת החקירות בתחנה, בתקופה זו קיבל הערה פיקודית לאחר שבילה ב-1996 עם עמיתיו במועדון חשפנות. שירת באגף החקירות של מרחב לכיש, פיקד על תחנת המשטרה בקריית מלאכי, שימש סגן מפקד מרחב אילת וקצין אגף החקירות של מרחב הנגב. בדצמבר 2006 מונה לראש זרוע ביחידה הארצית למאבק בפשיעה הכלכלית וב-2010 מונה לקצין אגף חקירות ומודיעין במחוז הדרום. באוגוסט 2013 מונה לראש חטיבת החקירות באגף החקירות והמודיעין והועלה לדרגת תת-ניצב. הוא סיים את שירותו במשטרה ב-2017. 

לאחר שחרורו הקים חברת חקירות פוליגרף פרטית.

==קישורים חיצוניים==
*
*
*קרן-אור אזולאי, [https://web.archive.org/web/20160303213944/http://www.iscoop.co.il/%D7%97%D7%93%D7%A9%D7%94/%D7%94%D7%AA%D7%97%D7%A0%D7%95%D7%AA_%D7%91%D7%97%D7%99%D7%99%D7%95/ התחנות בחייו], מגזין סקופ
*[https://www.kan-ashkelon.co.il/magazine/24866 החוקר מספר 1: תנ"צ בדימוס אורי מכלוף מסכם קריירה בת 40 שנה], כאן אשקלון, 14.9.2018

==הערות שוליים==

קטגוריה:תתי-ניצבים במשטרת ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
אוטונומיזם מרקסיסטי

[[קרל מרקס ופרידריך אנגלס, מייסדי התאוריה המרקסיסטית]]
אוטונומיזם מרקסיסטי (או בקיצור: אוטונומיזם) היא קבוצה של תאוריות ותנועות פוליטיות אנטי-סמכותניות ואנטי-קפיטליסטיות מהשמאל הרדיקלי. בניגוד לצורות אחרות של מרקסיזם, האוטונומיזם מדגיש את היכולת של מעמד הפועלים לכפות שינויים במערכות הקפיטליסטיות ללא מעורבות המדינה, האיגודים המקצועיים מסורתיים או מפלגות פוליטיות. האוטונומיסטים מודאגים פחות עם מהתארגנות פוליטית מאשר מרקסיסטים אחרים, ומתמקדים בפעולה עצמית מאורגנת מחוץ למבנים הארגוניים המסורתיים. האוטונומיסטיזם הוא אפוא תאוריה "מלמטה למעלה": הוא ממקד תשומת לב לפעילויות העצמאיות היום-יומיות בהן מביע הפרולטריון התנגדות לקפיטליזם, כמו היעדרות, שביתה איטלקית, סוציאליזציה במקום העבודה, סבוטאז', ופעילויות חתרניות אחרות.

כמו מרקסיסטים אחרים, האוטונומיסטים רואים במלחמת מעמדות כמרכז התפיסה שלהם. עם זאת, יש לאוטונומיסטים רבים הגדרה רחבה יותר של מעמד הפועלים מאשר למרקסיסטים אחרים: כמו עובדים המשתכרים שכר (הן הצווארון הלבן והן הצווארון הכחול), האוטונומיסטים גם כוללים בקטגוריה זו לא מועסקים (סטודנטים, מובטלים,עקרות בית, וכו'), אשר באופן מסורתי לא מיוצגים בשום איגוד.

תאורטיקנים מוקדמים (כמו מריו טרונטי, אנטוניו ניגרים, סרג'יו בולוניה, ופאולו וירנו) פתחו את המושג "עבודה חברתית" כהרחבה של התפיסה המרקסיסטית לגבי "מעמד הפועלים" לכל החברה. הם טוענים כי העושר של החברה המודרנית הופק על ידי מכלול העבודה הקולקטיבית בה, וכי רק חלק קטן ממנו חולק מחדש לעובדים בצורה של שכר. האוטונומיסטים מדגישים את החשיבות של הפמיניזם ואת ערך העבודה הנשית שלא תוגמלה באופן מספק, לטענתם, בחברה הקפיטליסטית.

הרעיונות האוטומניסטים החלו להופיע לראשונה באיטליה ב-שנות השישים של המאה ה-20 בקרב חוגים קומוניסטים, והתחזקה במקביל להחלשות התנועות הפרו-סובייטיות האיטלקיות בשנות השבעים של המאה ה-20.

כיום יש קבוצות המזוהות עם התפיסה האוטונומיסטית המרקסיסטית באיטליה, צרפת, גרמניה, הולנד ובמידה פחותה בארצות דוברות אנגלית. התפיסה החברתית של אלה אשר מגדירים עצמם אוטונומיסטים נעה לרוב בין מרקסיסזם לאנרכיזם בהקשר של מעורבות המדינה בחיי הפרט.

==ראו גם==
* סוציאליזם ליברטריאני

קטגוריה:מרקסיזם
קטגוריה:אנרכיזם
קטגוריה:תאוריות כלכליות
קטגוריה:אידאולוגיות
קטגוריה:שמאל רדיקלי
קטגוריה:היסטוריה של הרעיונות
כובאני

הפגזת כובאני ב-20 באוקטובר 2014
כּוֹבּאני (בכורדית: Kobanê או Kobanî; בסוראני: کۆبانی, תעתיק: כּוֹבָּאני; בערבית: عين العرب, תעתיק: עיְן אל-ערבּ, תרגום: "מעיין הערבים") היא עיר במחוז חלב שבצפון סוריה סמוך לגבול טורקיה.

==היסטוריה==
ראשיתה של העיר בתחנת רכבת שהוקמה במקום בשנת 1912, על מסילת הברזל שחיברה בין קוניה ובגדאד, כחלק ממסילת הברזל ברלין-בגדאד. מקור השם אינו ידוע ויש סוברים שמקורו במילה הגרמנית Kompany (חברה) – הפועלים שבנו את התחנה והמסילה הלכו לעבוד ב"קומפני", שם ששובש ל"כובאני".

בשנת 1915 הקימו פליטים ארמנים שנמלטו מרצח העם הארמני כפר בסמוך לתחנת הרכבת, ובהמשך היגרו לכפר כורדים שחיו בסביבתו. ב-1921 סומן קו הגבול עם טורקיה, בסמוך למסילת הרכבת, וחלקים מהכפר נותרו בצדו השני של הגבול, בתחומי מחוז סורוק הטורקי. מעבר גבול בין שתי המדינות הוקם במקום.

מערכת התשתיות בעיר תוכננה ונבנתה ברובה על ידי הצרפתים, בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה. גם במאה ה-21 נותרו בעיר מספר בניינים מתקופת השלטון הצרפתי.

באמצע המאה ה-20 פעלו בעיר שלוש כנסיות ארמניות, אך מרבית האוכלוסייה הארמנית בעיר היגרה ממנה לברית המועצות במהלך שנות ה-60.

במפקד סורי בשנת 2004 נמנו 44,821 תושבים. לפני מלחמת האזרחים, היו בעיר כורדים רבים וכן קהילות של ערבים, טורקמנים וארמנים.

ליד העיר נמצא האתר הארכאולוגי ארסלאן טאש, במקום התקיימה במאה ה-9 לפני הספירה ממלכה ארמית בשם חדתה.
===מלחמת האזרחים בסוריה===
במהלך אירועי מלחמת האזרחים בסוריה עברה העיר לשלטון הארגון הכורדי "היחידות להגנת העם" (YPG) בשנת 2012.

==== המערכה מול המדינה האסלאמית ====

באוגוסט 2014, בשיאו של מסע הכיבושים שלה, הגיע ארגון המדינה האסלאמית לפתחה של העיר, ערך עליה מצור ובאוקטובר החל קרב בהיקף צבאי מלא על כיבושה, כאשר העיר נחשבת יעד אסטרטגי ראשון במעלה עבור הארגון. גם עבור הכורדים העיר נחשבת אבן יסוד של כורדיסטן. כוחות קואליציה המונהגים על ידי ארצות הברית סייעו באופן מסוים לכוחות הכורדים בפעילות מטוסי קרב.

הקרב על כובאני הפך מתוקשר בכל רחבי העולם ונחשב מעין אבן בוחן ליכולת המערב להטות את הכף בעימות מול המדינה האסלאמית. למרות שבפועל המערכה הייתה בינם לבין הלוחמים הכורדים הנאבקים להגן על העיר על סיוע מועט מכוחות קואליציה.

כוחות כורדיים הכוללים את ה-YPG ובסיוע של כמה מאות לוחמי פשמרגה שהצליחו לעבור את טורקיה ולהצטרף לאחיהם במערכה, הדפו את ההתקדמות המהירה של המדינה האסלאמית ונוצר קרב התשה עקוב מדם עם הרוגים רבים מדי יום. באמצע דצמבר הודיעו מקורות כורדיים כי הצליחו אט אט להשיג שליטה ביותר ממחצית שטח העיר. פרסום של ה YPG טען כי למרות הגעה בלתי פוסקת של כוחות טרור אסלאמיים, הצליחו לוחמי ה-YPG ותקיפות אוויריות של בעלות הברית להרוג "לפחות 2950" טרוריסטים.

ב-29 בינואר 2015, הצליחו הכוחות הכורדים למגר כליל את לוחמי דאעש מהעיר. אולם בפועל ההרס העצום בעיר לא השאיר כמעט אף מבנה בודד שלם, ומרבית תשתיות העיר נהרסו כליל.

ב-25 ביוני 2015 לוחמי המדינה האסלאמית הצליחו לחדור לכובאני ופוצצו בה שתי מכוניות תופת. בפיצוצים נהרגו לפחות 145 בני אדם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוריה: ערים
קטגוריה:גבול טורקיה–סוריה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1915
החברה האקונומטרית

החברה האקונומטרית (Econometric Society) היא אגודה מדעית בין-לאומית העוסקת באקונומטריקה. זהו ארגון בלתי-תלוי ללא שייכות לארגונים העוסקים במתמטיקה או בסטטיסטיקה. הארגון נוסד ב-29 בדצמבר 1930 בקליבלנד, אוהיו. נכון ל-2014 חברים בארגון כ-700 מומחים בתחום, כך שהארגון הוא מהגדולים בתחומו.

בין החברים המייסדים של הארגון ניתן למנות את: ג'וזף שומפטר, קרל מנגר, אייסטיין אור, נורברט וינר ואחרים. בארגון חברים אנשי אקדמיה רבים מישראל, רובם המוחלט מהאוניברסיטאות תל אביב והעברית.

החברה היא המוציאה לאור של כתב העת המדעי "Econometrica". פרופ' צחי גלבוע מאוניברסיטת תל אביב משמש כסגן עורך בכתב עת זה.

==מדליות ואירועים==
החברה מעניקה מספר אותות ומדליות לעוסקים בתחום:
*מדליית פריש, על-שם רגנר פריש, המוענקת אחת לשנתיים על מחקר תאורטי או אמפירי שפורסם בחמשת השנים האחרונות בכתב-העת "Econometrica".
*הרצאת פישר-שולץ, על-שם אירווינג פישר והנרי שולץ, הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן לא-אירופאי באספה האירופאית (או בשנים בהם מתקיים קונגרס עולמי - בקונגרס העולמי).
*הרצאת וולרס-באולי, הרצאה שנתית שניתנת על ידי כלכלן לא מצפון אמריקה, באספת הקיץ בצפון אמריקה (או בשנים בהם מתקיים קונגרס עולמי - בקונגרס העולמי).
*הרצאת ג'ייקוב מרשק, המתקיימת כל שנה במיקום אחר מחוץ לצפון-אמריקה ואירופה

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אגודות מדעיות
קטגוריה:כלכלה
Mythodea (אלבום)

Mythodea (בתרגום חופשי: מיתודיאה) הוא אלבום מוזיקה קלאסית ואלקטרונית מאת המלחין היווני ואנגליס.

האלבום נכתב עוד בשנת 1993, אך יצא לאור רק בשנת 2003. נאס"א השתמשה במוזיקה של האלבום כמוזיקת נושא בשביל משימת החלל שלה במאדים.

בהלחנת האלבום השתתפה תזמורת כלי הקשה שכללה 20 מתופפים ומקהלה בת 120 אנשים.

==רשימת רצועות==
{| class="wikitable"
|-
! שם !! זמן !! הערות
|-
| Introduction || 2:43 ||
|-
| חלק 1 || 5:41 ||
|-
| חלק 2 || 5:39 ||
|-
| חלק 3 || 5:51 ||
|-
| חלק 4 || 13:42 ||
|-
| חלק 5 || 6:35 ||
|-
| חלק 6 || 6:27 ||
|-
| חלק 7 || 6:58 ||
|-
| חלק 8 || 3:07 ||
|-
| חלק 9 || 5:00 ||
|-
| חלק 10 || 3:03 ||
|}

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אלבומי 2003
קטגוריה:אלבומי ואנגליס
קטגוריה:קונצרטים
הקאדר הירוק

הקָאדֶר הירוק (בסרבו-קרואטית: Zeleni kadar, בגרמנית: Grüner Kader) היה כינוי שניתן לקבוצה גדולה של חיילים ממוצא קרואטי שערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי, בעיקר בשלהי מלחמת העולם הראשונה. כינויים ניתן להם בשל צבע מדיהם ומאפייני פעולתם דמו לאלו של הפרייקור.

עם התמשכות הלחימה בחזיתות השונות והחמרת מצבו של הצבא האוסטרו-הונגרי בעיקר בתחום האספקה, ערקו אלפי חיילים ממוצא קרואטי מצבא האימפריה, הסתתרו ביערות באזורי וויבודינה וקרואטיה והוגדרו כפורעי חוק. עריקים אלו זכו ליחס אוהד ולאספקת מזון מחלק מבני האוכלוסייה המקומית, אך ביצעו מעשי ביזה בעיקר בקרב יישובים קטנים יחסית ובמהלכם נרצחו תושבים מקומיים אשר סירבו לשתף פעולה.

במרבית המקרים היו בני הקהילות היהודיות הנפגעים הראשונים מההתקפות של העריקים הקרואטים. תועדו פרעות בקהילות היהודיות באילוק ובדָארוּבָאר וכפרי הסביבה. בווירוביטיצה, בפאקראץ ובסלאבונסקה פוז'גה בוצעו מעשי שוד רבים ובכלל זה של תשמישי קדושה. נגרם נזק כבד לרכוש אך לא היו אבדות בנפש. הפגיעה הקשה ביותר הייתה ביהודים שהתגוררו במחוז סרם אשר בוויבודינה. יהודים מכפרים ועיירות קטנות במחוז ברחו לנובי סאד ורובם לא שבו לבתיהם לאחר המלחמה.

בפברואר 1918, הורה הפיקוד האוסטרו-הונגרי לגנרל סטפן סרקוטיץ' פון לובצ'ן להתערב בנעשה ולהשליט סדר וזאת בשל התרבות מעשי הביזה, האנרכיה שהשליטו אנשי "הקאדר הירוק" תוך ששלטו בפועל באזורים מסוימים. לאחר קרב ויטוריו ונטו גדל מאוד מספר העריקים שנטשו את החזית. חלקם טענו מאוחר יותר שהם מילאו אחר פקודותיו של הגנרל סבטוזר בורוייביץ' ולכן לא נחשבו עריקים. עם סיום המלחמה וכינון ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הוקם ארגון "הוועדה הקרואטית" ששם לו למטרה להתנגד לכינון הממלכה ונסמך על כ-50,000 חמושי "הקאדר הירוק".

==קישורים חיצוניים==
* טימוסלאב בוגדאנוביץ', [http://hrcak.srce.hr/index.php?show=clanak&id_clanak_jezik=157983&lang=en Categories of Austro-Hungarian Army deserters in 1918, (so-called Green Cadres, as they hid in the woods) and their activities in Podravina and Prigorje], באתר hrcak.srce.hr, אוחזר ב-5 באוקטובר 2014 

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:קרואטיה: היסטוריה
הקאדר הירוק
קטגוריה:יהדות יוגוסלביה
קטגוריה:יהדות קרואטיה
אדם פיליפס

אדם פיליפס (נולד ב-19 בספטמבר 1954) הוא פסיכואנליטיקאי ומסאי.

== ביוגרפיה ==
פיליפס נולד בקארדיף,למשפחה יהודית ממזרח אירופה (פיליפס אמר ששם המשפחה המקורי שלהם היה פינקוס, ושונה לפיליפס עקב טעות של פקיד הרישום במשרד הפנים האנגלי). הוא למד ספרות אנגלית במכללת סנט ג'ון, אוקספורד. לאחר קריאת האוטוביוגרפיה של יונג החליט שברצונו להיות פסיכואנליטיקאי. הוא עבר אנליזה אצל מסעוד חאן ולמד במרכז אנה פרויד. משך מספר שנים היה פסיכותרפיסט ראשי במחלקה לפסיכיאטריה של הילד והמשפחה בבית החולים צ'רינג קרוס בלונדון. כיום הוא עוסק בפרקטיקה פרטית.

פיליפס הוא מחברם של ספרים רבים העוסקים בנושאים שונים הקשורים לפסיכואנליזה. הוא פרופסור אורח במחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת יורק והעורך הראשי של התרגום החדש של כתבי פרויד לאנגלית בהוצאת פינגווין. 

פיליפס נוהג לעסוק בפסיכואנליזה במשך ארבעה ימים בשבוע ומקדיש יום אחד בשבוע לכתיבה. בכתיבתו הוא ממעט מאוד בדוגמאות קליניות, שכן בעיניו ההתרחשות בחדר הטיפולים היא פרטית לחלוטין. נראה כי פיליפס מקדם גרסה של הפסיכואנליזה המתייחסת בספקנות כלפי הידע של האדם אודות עצמו, כאשר, הוא אומר, "מה שהפסיכואנליזה, במיטבה, עושה זה לרפא אותך מהידע שלך אודות עצמך, ומהשאיפה שלך להכיר את עצמך בצורה קוהרנטית ונרטיבית. אתה יכול לשקם את התשוקות שלך רק אם אתה מאפשר לעצמך לא לדעת את עצמך".
קשה לומר שפיליפס הוא תאורטיקן ונראה שהוא איננו רוצה להיות כזה. באופן כללי יחסו אל התאוריה, הפסיכואנליטית ובכלל, הוא יחס מסויג: "הפסיכואנליזה איננה צריכה עוד הפשטות עמומות וסנטימנטליות, פרדיגמות חדשות או עדכונים רדיקליים, היא בסך הכל זקוקה לעוד משפטים טובים".

== ספריו ==
* Winnicott, 1988. תורגם לעברית בשם "ויניקוט", דביר, 1999. 
* On Kissing, Tickling, and Being Bored: Psychoanalytic Essays on the Unexamined Life, 1993
* On Flirtation: Psychoanalytic Essays on the Uncommitted Life, 1994. תורגם לעברית בשם "לפלרטט עם החיים", דביר, 2004. 
* Terrors and Experts, 1995
* Monogamy, 1996
* The Beast in the Nursery: On Curiosity and Other Appetites, 1998
* Darwin's Worms: On Life Stories and Death Stories, 1999
* Promises, Promises, 2000
* Houdini's Box: On the Arts of Escape, 2001
* Equals: On Inhibition, Mockery, Hierarchy, and the Pleasures of Democracy, 2002
* Going Sane, 2005
* Side Effects, 2006
* Intimacies, 2008
* תורגם לעברית בשם ״על רוחב הלב״, ביחד עם ברברה טיילור, כרמל 2024 (תרגום ועריכה מדעית: אילת רז). On Kindness, 2009
* On Balance, 2010
* Missing Out: In Praise of the Unlived Life, 2012. החמצה : בשבח החיים שלא נחיו, תולעת ספרים, 2022.
* Becoming Freud: The Making of a Psychoanalyst, 2014

==לקריאה נוספת==
* אנתוני מולינו (עורך), באסוציאציה חופשית : מפגשים בפסיכואנליזה עם כריסטופר בולאס, ג'ויס מקדוגל, מייקל אייגן, אדם פיליפס, נינה קולטארט, תרגום - עמית פכלר; עריכה מדעית - חיה שטיינפלד ועמית פכלר; כרמל, 2011. 
*אדם פיליפס, החמצה-בשבח החיים שלא נחיו, תרגמה אילת רז, הוצאת תולעת ספרים, 2022.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.theparisreview.org/interviews/6286/the-art-of-nonfiction-no-7-adam-phillips ראיון מקיף עם פיליפס בparis review (באנגלית)]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פסיכואנליטיקאים בריטים
קטגוריה:מסאים בריטים
קטגוריה:בריטים ממוצא יהודי-פולני
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1954
פיקוס קדוש

עלים מקרוב
פיקוס קדוש במדרכה
פיקוס קדוש (שם מדעי: Ficus religiosa) הוא עץ ירוק עד מסוג פיקוס, ממשפחת התותיים, הגדל בין השאר בארץ כצמח נוי וכצמח פולש. העץ הוא ממאריכי הימים, ופרט בודד שלו נחשב למין מכוסי הזרע העתיק בעולם, עם גיל משוער של מעל ל-2000 שנה.

==תפוצה==
הפיקוס הקדוש הוא מין שגדל באופן טבעי בסרי לנקה, בנגלדש, פקיסטן, מיאנמר, נפאל והודו, כמו גם אזורים של סין. 

בארץ יובא הפיקוס הקדוש כעץ נוי, ופרטים שלו קיימים כעצי שדרות בתל אביב (בין השאר, גן הכובשים ושדרות נורדאו) ובדרך לה גארדיה. הוא נחשב למין פולש, וזרעיו מופצים בעזרת ציפורים ועטלפי פרי למקומות חדשים. תודות למהירות צימוח גבוהה, יכולת להשתלט על עצים אחרים ושורשים המבקעים בטון ואספלט, פרטים רבים שלו קיימים בכל רחבי הארץ ללא שנשתלו בידי אדם.

==מאפיינים==

הפיקוס הקדוש הוא עץ ירוק עד או חצי נשיר, שגובהו יכול להגיע ל-30 מטרים וקוטר גזעו עד שלושה מטרים. העלים בצורת לב, עם חוד מוארך בקצוותיהם. שפת העלה תמימה. כמיני פיקוסים אחרים, פרי הפיקוס הקדוש הוא פגה הנחנטת באמצעות צרעות. הפגות ירוקות לפני החניטה וסגולות לאחריה, וגודלן קטן מעט מגודל תאנה. הפצת הזרעים מתבצעת לרוב על ידי ציפורים אוכלות פרי ועטלפי פרי.

לעץ אין שורשי אוויר, אך יש לו שורשי ענפים שמסוגלים להיצמד לעץ בוגר וגדול יותר ולינוק את לשדו. פעמים רבות ניתן לראות עצי פיקוס קדוש צעירים הנתלים על עצי דקל, מתלפפים סביבם ולאחר מספר שנים מחליפים אותם כשהעץ התומך מת.

==חשיבות דתית==
הפיקוס הקדוש בעל חשיבות דתית לשתי דתות גדולות באזור המחיה הטבעי שלו - הינדואיזם ובודהיזם. בבודהיזם נקבע כי גאוטמה בודהה הצליח להגיע להארה כאשר עשה מדיטציה תחת ענפי העץ. אף על פי שאותו עץ עתיק ככל הנראה הוחלף מספר פעמים, מאחד מחוטריו נשתל עץ חדש באתר באנורדהפורה, סרי לנקה בשנת 228 לפני הספירה. פרט זה נחשב כעץ בעל הפרי העתיק בעולם, ומחוטריו נשתלו עותקים זהים גנטית לעצים חדשים ברחבי העולם. עצים אלו, בעלי שושלת נטיעה מדוקדקת ודמיון גנטי, נקראים "עצי בודהי", או "עצי הארה" והם בעלי חשיבות דתית לבודהיסטים. עצים זריעים אחרים הם פיקוסים נטולי ייחוס.

בהינדואיזם, כל פרטי הפיקוס הקדוש בעלי חשיבות דתית, ונהוג להתפלל ולבצע מדיטציה תחת הפיקוסים, לרוב בקבוצות של שבעה מתפללים. התפילה מוכוונת לעץ, ומהללת את "מלך העצים". הם ממפים 27 קבוצות כוכבים ל-27 עצים מסוימים, כל אחד משול כנגד קבוצת כוכבים. הפיקוס הקדוש ממופה לכוכבים γ, δ ו-θ בקבוצת הכוכבים סרטן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:מיני צמחים פולשים בישראל
קדוש
קטגוריה:הודו: עצים
קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:אפיפיטים
ריסאני

ריסאני (בערבית الريصاني) היא עיירה במחוז תפילאלת שבדרום-מזרח מרוקו, על גבול רכס דיונות החול ומדבר ארג שבי, אוכלוסייתה מנתה ב-2004 20,469 נפש. 
העיירה ריסאני נבנתה בצמידות למקומה של העיר סיג'ילמסה שהייתה מרכז מסחרי גדול של כל אזור המגרב וחורבותיה נמצאים בפאתי העיירה.

לעיר הייתה חשיבות בתקופות שונות במהלך ההיסטוריה עקב מיקומה כצומת שבין הצפון והדרום ומכאן היותה מקום בו עברו שיירות והתנהל מסחר. בעבר הייתה ריסאני בירת טפילאלת, והיא מהווה מרכז מסחרי אזורי ומתקיים בה שוק (סוק) המתמחה בעורות וכן סחר בשטיחים ובתכשיטים. 

המאוזוליאום של מולאי עלי שריף, אחד מאבות אבותיו של מולאי עלי אל-שריף, מייסד השושלת העלאווית של מרוקו, ממוקם בקצה הדרומי של העיר.

200 פיקסלים
בעיירה (וכן בעיירה ארפוד הסמוכה) התקיימה קהילה יהודית חשובה שמנתה בשיאה למעלה מ-700 נפש, הייתה בה ישיבה ובין המשפחות שחיו בה הייתה משפחת אלבז (שחלק מבניה שינו את שם משפחתם לאבוחצירא) שהגיעה למקום מאלג'יר. בריסאני נולד, גדל וחי הבבא סאלי. כיום (2014) לא נותרו יהודים בעיירה. בית העלמין היהודי נשמר במצב גרוע יחסית ונשמרו במצב טוב בעיקר קברים הנמצאים תחת גג או בין קירות. בבית העלמין קיים מבנה לזכר הרב שמואל אביחצירה, המבנה נשמר ומתוחזק על ידי משפחה מוסלמית מקומית. בעיר גם נולד הרב דוד שלוש, שכיהן כראש ישיבה במרקש.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מרוקו: ערים
ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה

ההתאחדות הארצית של היהודים בגרמניה (בגרמנית: Reichsvertretung der Deutschen Juden) הייתה ארגון מנהלתי שייסד השלטון הנאצי בגרמניה ביולי 1939 בתור ענף מנהלתי הכפוף לשלטונות. ההתאחדות נוסדה בצו משרד הפנים הגרמני וחויבה לפעול בפיקוח המשרד הראשי לביטחון הרייך.

ההתאחדות ירשה את משרדיה, אנשי צוותה ומתקניה של הנציגות הארצית של יהודי גרמניה שקדמה לה ופורקה על ידי הנאצים לאחר ליל הבדולח. לאו בק המשיך להיות ראש ההתאחדות. בסוף 1939 מינה המשרד הראשי לביטחון הרייך את אדולף אייכמן כממונה מיוחד לענייני היהודים (Sonderreferent für Judenangelegenheiten) אך ההשגחה על משרדי ההתאחדות ברמה המקומית נותרה בידי הגסטפו.

ההתאחדות בוטלה ופורקה ביולי 1943. את הארגון שהחליף אותה ניהל, תחת מינוי של הנאצים, ולטר לוסטיג.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

*
קטגוריה:שואת יהודי גרמניה
קטגוריה:גרמניה הנאצית: ארגונים
קטגוריה:טרמינולוגיה של תקופת השואה
קטגוריה:גרמניה: היסטוריה
אוויאן (מים מינרליים)

אוויאן (בצרפתית: Évian) הוא מותג מים מינרליים צרפתי ממקורות מים באזור אגם ז'נבה. החברה מייצרת גם משקאות קלים נוספים, ונמצאת בבעלות חברת דנונה הצרפתית. מוצרי החברה בישראל משווקים על ידי חברת יורוסטנדרט בע״מ. 

עם תחילת שיווקם של מים בבקבוקים גם בארצות הברית, נודעה האימרה המבוססת על אנגרמה לשם המוצר "אביאן זה נאיב (פתי) מהסוף להתחלה" בלגלוג על רוכשי המוצר.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מים מינרליים
קטגוריה:חברות צרפתיות
קטגוריה:יצרני משקאות
קטגוריה:מותגי משקאות
אוטו הירש

לוח זיכרון לאוטו הירש בבית הקברות הדלפינגר שבשטוטגרט
אוטו הירש (בגרמנית: Otto Hirsch; 1885–1941) היה מנהל הנציגות הארצית של יהודי גרמניה בתקופת המשטר הנאצי.
== חייו ==
הירש היה עורך דין בשירות הציבורי בגרמניה, בשטוטגרט. בשנת 1919 השתתף בוועידת השלום בפריז כנציג מדינת וירטמברג שבגרמניה. הוא היה בין מנהיגי האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, והיה בין הציונים שבאגודה זו. הוא היה ראש מועצת יהודי וירטמברג ופעיל בתחום חינוך מבוגרים בקהילה היהודית, יזם את הקמת 'בית המדרש' שנפתח ב-1926 ובין היתר עבד בשיתוף פעולה עם מרטין בובר.

בשנת 1933 היה הירש בין מקימי הנציגות הארצית של יהודי גרמניה והיושב בראשה, ותפקידו המרכזי היה הסברה והכשרה מקצועית, הרחבת רשת בתי הספר היהודיים וארגון ההגירה. הירש עמד בקשרים עם ארגוני עזרה יהודיים מחוץ לגרמניה, בהם הג'וינט. 

הירש נעצר ב-1935 על ידי הגסטפו בקשר לדרשה מיוחדת ליום הכיפורים, שחיברה 'הנציגות' ושנועדה להיות מושמעת בכול בתי-הכנסת במדינה ולאחר זמן מה שוחרר, ובנובמבר 1938 באירועי "ליל הבדולח", הוא נכלא פעם שנייה, במחנה העבודה בזקסנהאוזן. לאחר שחרורו סייע בהגירת יהודים מגרמניה ואף היה נציג הנציגות הארצית בוועידת אוויאן.

ב-16 בפברואר 1941 נכלא הירש שוב, הפעם במחנה מאוטהאוזן, עונה ונרצח.

==הנצחה==
עם פתיחת נמל שטוטגרט בשנת 1958 קראה עיריית שטוטגרט גשר על שמו של הירש. בשנת 1985 הוסר הלוט מעל אנדרטה לזכרו של הירש על הגשר. מאז 1985 מעניקה העירייה מדי שנה מדליה המנציחה את הירש, בשיתוף עם ארגון יהודי-נוצרי והקהילה הדתית היהודית בעיר. המדליה מוענקת לאנשים שהקדישו עצמם לפעילות משותפת של יהודים ונוצרים. 

ביישוב שבי ציון, שנוסד בידי יוצאי וירטמברג, קרוי גן ציבורי על שם הירש.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.yadvashem.org/odot_pdf/Microsoft%20Word%20-%201170.pdf הערך אודות הירש] באנציקלופדיה של השואה באתר יד ושם

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים בשואה: גרמניה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז זקסנהאוזן
:קטגוריה:נספים במחנה הריכוז מאוטהאוזן
קטגוריה:יהודים גרמנים
קטגוריה:פעילים פוליטיים אמריקאים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1885
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1941
אילוק

אִילוֹק (בקרואטית: Ilok) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת בשטחי מחוז ווקובאר-סריים אשר בחבל סלאבוניה, וסמוכה לגבול עם סרביה.

==היסטוריה==
אילוק מאוזכרת כעיר שוק בכתבים מהמאות ה-12 וה-13 עת נשלטה על ידי ממלכת הונגריה. ב-1526 נכבשה על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך תקופת שלטונם פעלו העות'מאנים לאיסלומה על ידי ביצוע טרנספר אוכלוסיות. ב-1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה אילוק על ידי צבא ממלכת הבסבורג. בהמשך, נכללה בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בשטחי ממלכת יוגוסלביה.

ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, נכללה אילוק בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית. לאחר המלחמה נכללה אילוק בשטחי יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 במסגרת תהליך התפרקותה של יוגוסלביה, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה הוקמה על ידי הסרבים בתוך שטחי קרואטיה, רפובליקת קְרָאִינָה הסרבית ובתוכה נכללה גם אילוק. ב-1998 מוזגו שטחי קראינה לקרואטיה.

==הקהילה היהודית==
האנדרטה לזכר הנספים בשואה ב[[בית הקברות היהודי באילוק]]
קהילה יהודית אורתודוקסית נוסדה באילוק במחצית המאה ה-19. בני הקהילה דיברו יידיש ומבין המשפחות הראשונה בעיירה ניתן לציין את משפחת שטרן אשר בנה יוסף נפתלי שטרן שעלה בהמשך לישראל, כיהן כחבר מועצת גדולי התורה וראש ישיבת פרשבורג בירושלים. 

רבה של אילוק בין השנים 1890–1912 היה הרב פנחס שטיינר. לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו הרב הלל שטיינר, וכיהן במשרתו עד מלחמת העולם השנייה, שבה נספה. 
 
בני הקהילה עסקו במסחר במוצרי סדקית, חלקם במסחר בטקסטיל וחומרי בניין ומיעוטם היו בעלי מקצועות חופשיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי "הקאדר הירוק", שכלל חיילים ממוצא קרואטי אשר ערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי ופרעו חוק. 

לאחר המלחמה והקמת ממלכת יוגוסלביה מתועדים באילוק שני קהלי מתפללים. ב-1919 נוסד בעיירה סניף התנועה הציונית. עוד פעל באילוק תלמוד תורה. ב-1931 התגוררו באילוק 320 יהודים שהיוו 5.5 אחוזים מכלל אוכלוסיית העיירה. ב-1940 התגוררו באילוק 310 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו רדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. הקהילה לא שוקמה לאחר המלחמה.

== קישורים חיצוניים == 

* 
* [http://db.yadvashem.org/names/nameResults.html?placeDuringTheWar=Ilok&placeDuringTheWarType=LITERAL&language=en רשימת נרצחים בשואה מהעיירה אילוק], במאגר המידע של יד ושם 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרואטיה: ערים
אילוק
חדיג'ה סולטאן

האטיג'ה (חדיג'ה) סולטאן (בטורקית: Hatice Sultan; לפני 1494–לא ידוע) הייתה נסיכה עות'מאנית, בתם של הסולטאן סלים הראשון ועיישה חפסה סולטאן. היא הייתה אחותו של הסולטאן סולימאן המפואר.

== ביוגרפיה ==
חדיג'ה סולטאן נולדה באדירנה אשר באימפריה העות'מאנית. שנת לידתה המדויקת אינה ידועה, אך מעריכים שהיא נולדה לפני 1494. ייתכן שנישאה לאיסקנדר פאשא בשנת 1509, אך התאלמנה בשנת 1515 כשבעלה הוצא להורג. 

בעבר האמינו היסטוריונים שהיא נישאה לאחר מכן לפרגלי אבראהים פאשא, שהיה הווזיר הגדול משנת 1523 ונשאר בתפקיד במשך 13 שנים, עד שירד מגדולתו והוצא להורג בהוראת הסולטאן, בשנת 1536. אולם כיום טענה זו שנויה במחלוקת, ויש היסטוריונים שהראו שאבראהים פאשא נישא לאישה אחרת.

== בתרבות הפופולרית ==
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגלמת את חדיג'ה סולטאן השחקנית הטורקיה-גרמניה סלמה ארגץ'.

==הערות שוליים==

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
קטגוריה:נסיכות
קטגוריה:נשים במאה ה-16
קטגוריה:ילידי 1496
קטגוריה:נפטרים ב-1538
שהזאדה ג'יהאנגיר

שהזאדה ג'יהאנגיר (בטורקית: Şehzade Cihangir; 9 בדצמבר 1531 או 9 בדצמבר 1535 – 27 בנובמבר 1553) היה בנם השישי והאחרון של הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר והורם סולטאן. מלידה, סבל מבעיות בריאותיות רבות, ביניהן עקשת, מה שגרם לו לפתח עיוות. הוא היה משכיל מאוד ובין החכמים מבין כל אחיו ואחיו למחצה. יש הטוענים כי הוא מת מאוחר יותר מצער לאחר ששמע על הוצאתו להורג של אחיו למחצה, מוסטפא, שבוצעה על ידי אביו, הסולטאן סולימאן.

השכונה ג'יהאנגיר שבאיסטנבול נקראת על שם שהזאדה ג'יהאנגיר לאחר שאביו ציווה למימר סינאן לבנות מסגד עץ שמשקיף על הבוספורוס כדי להנציח את מותו.

== בתרבות הפופולרית ==
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולם שהזאדה ג'יהאנגיר על ידי השחקן הטורקי טולגה סאריטס.

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: אישים
קטגוריה:ילידי 1531
קטגוריה:נפטרים ב-1553
טפילי מעי

טפילי מעי הם טפילים הנמצאים במערכת העיכול אצל בני אדם וחיות אחרות. הן יכולות להמצא בכל רחבי הגוף אך נמצאות לרוב בדופן המעי.

דרכי החשיפה כוללות עיכול של בשר לא מבושל דיו, שתית מים מזוהמים ומגע בעור. טפיל מעי עלול לגרום לתחלואה בנשא.

שני סוגים נפוצים של טפילי מעי הם: הלמינת'ס (תולעים טפיליות) ופרוטוזואה (אורגניזם חד תאי).
מהם פרוטוזואה, כולל קריפטוספורידיום, מיקרוספורידיה ואיזוספורה הם הנפוצים אצל נשאי HIV.

קטגוריה:טפילים
קטגוריה:מחלות מעיים
קטגוריה:הרעלת מזון
גוריון מלצר

גוריון (גורי) מֶלְצֶר (21 באוגוסט 1930 – 1 באוקטובר 2014) היה מראשי תעשיית האלקטרוניקה בישראל. כיהן כמנכ"ל חברות טלרד ותדיראן וכיו"ר דירקטוריון חברת בזק וכיו"ר חבר הנאמנים במרכז האקדמי לב.

==ביוגרפיה==
גוריון (גורי) מלצר נולד בשנת 1930 בירושלים לשפרה ולחוקר התנ"ך פייבל מלצר. סבו היה הרב איסר זלמן מלצר, ראש ישיבת עץ חיים ויו"ר מועצת גדולי התורה.
אחותו הבכורה אפרת ואמו שפרה נפטרו שתיהן בטווח של כשנה זו מזו, בהיותו בן 13.

למד בבית הספר תחכמוני ובבית ספר "מעלה" בירושלים. זמן קצר לאחר מלחמת העצמאות התגייס לצה"ל ועסק בפיתוח יכולות הצפנה של חיל הקשר. בהמשך מונה כקצין הקשר החטיבתי של חטיבת גבעתי, תפקיד שבו שימש עד שנת 1952 (בדרגת סרן).

עם שחרורו יצא ללימודים בארצות הברית. למד בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ואחר כך הנדסת אלקטרוניקה בסיטי קולג' (CCNY) של אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), ועבד והשתלם בחברת RCA – אחת מהחברות הגדולות בארצות הברית בתחום האלקטרוניקה.

בסוף שנות ה-50 נמנה, עם עוד מספר מהנדסים צעירים שלמדו בארצות הברית, עם צוות הקמת חברת תדיראן, ובהמשך מונה לתפקידים בכירים בה.

ב-1973 שימש כיועץ בחברת ג'נרל טלפון אלקטריק. עם שובו ארצה (לאחר שנה), נקרא על ידי מנכ"ל כור תעשיות, מאיר עמית, לנהל את חטיבת האלקטרוניקה של כור ואת חברת טלרד.
ב-1984 סיים מלצר את עבודתו בטלרד אך המשיך לנהל את חטיבת האלקטרוניקה. אחר כך מונה כחבר הנהלת כור וכמדען הראשי של הקונצרן, ויחד עם מנכ"ל כור באותה תקופה בני גאון פעל להבראת כור.

ב-1990 מונה לתפקיד מנכ"ל תדיראן. הוא הוביל תהליך הבראה שכלל סגירת מפעלים כושלים, מכירת משרדיה של החברה בגבעת שמואל ופיטורי עובדים. כעבור כשנתיים עברה תדיראן מהפסד לרווח שנתי, וב-1992 הונפקו מניותיה בוול סטריט והחברה גייסה 100 מיליון דולר.

ב-1994 פרש מלצר מתפקיד מנכ"ל תדיראן, ומונה ליו"ר דירקטוריון חברת בזק. ב-1997 פרש מתפקיד יו"ר בזק.

לאחר פרישתו לימד בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב.

מלצר נפטר ב-1 באוקטובר 2014 בגיל 84 והובא למנוחות בבית הקברות ברעננה.

== פעילות ציבורית ==
היה חבר בגופים ציבוריים רבים כגון: יו"ר לשכת המסחר ישראל – אוסטרליה, חבר הוועד המנהל של האוניברסיטה העברית. חבר הוועד המנהל אוניברסיטת ת"א, חבר הוועדה העליונה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה, חבר ועדת פרס רוטשילד, חבר ועדת השכר של המרצים באוניברסיטת השונות. חבר הנהלת מכון דוידסון להוראת המדע והטכנולוגיה. חבר הנהלת מוסד נאמן. חבר המל"מ – המרכז להוראת המדעים, חבר הוועדה המייעצת לשר החינוך להוראת הטכנולוגיה והמדעים, חבר האקדמיה למדעים. חבר בחבר הנאמנים של מכון ויצמן, ויו"ר חבר הנאמנם במרכז האקדמי לב.

בשנים 2001–2003 שימש יושב ראש ועדת ההיגוי לרשת האינטרנט הלאומית.

== פרסים ==
מלצר זכה בשורה של פרסים ואותות הוקרה, בהם פרס ראש הממשלה על מפעל חיים בתקשורת (2002), פרס התעשייה, פרס מיוחד על תרומה אישית של IEEE (ארגון האלקטרוניקה העולמי) ועוד.

==משפחתו==
היה נשוי לשרה ואב לארבעה. רעייתו הייתה סרן בצה"ל והייתה במשך שנים ראש הלשכה של הרמטכ"לים יעקב דורי, יגאל ידין ומרדכי מקלף ולאחר מכן ראש לשכתו של דוד בן-גוריון.

בנם, ארז מלצר ניהל בין היתר את החברות אפריקה ישראל, קריאו-סאיטקס ונטפים. 

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לים ישראלים
קטגוריה:מנכ"לי כור תעשיות ובנותיה
קטגוריה:דירקטורים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
גוריון
קטגוריה:בוגרי בית הספר תחכמוני (ירושלים)
קטגוריה:בוגרי בית הספר מעלה
קטגוריה:בוגרי ישיבה יוניברסיטי
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:יו"ר בזק
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1930
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2014
תמר קולק

תמר אנה הלנה קוֹלֶק (17 ביולי 1917 - 24 ביולי 2013) הייתה רעייתו של ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, וממייסדות איל"ן, ארגון המטפל בילדים נפגעים. זוכת אות יקירת ירושלים לשנת 1996.

== קורות חייה ==
קולק נולדה ב-1917 בווינה לרב והקודיקולוג ארתור זכריה שוורץ, בנו של הרב אדולף שוורץ. כנערה הצטרפה לתנועה הציונית "כחול־לבן", שם פגשה את טדי קולק, שהיה המדריך שלה. ב-1937 עלתה לארץ ישראל, והתאחדה עם טדי, שעלה שנתיים לפניה, והשניים הצטרפו יחד לגרעין המייסד של קיבוץ עין גב, שלחופה המזרחי של הכנרת. תמר מונתה לאקונומית של הקיבוץ (האחראית על אספקת המזון וניהול תקציבו), ואילו טדי החל בפעילותו הציבורית בסוכנות היהודית. לאחר קום המדינה נשלח קולק על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון לוושינגטון, ועם שובם ארצה בתחילת שנות ה-50, עם מינוי קולק למנהל משרד ראש הממשלה, עברו השניים לגור בירושלים.

תמר ליוותה את טדי בכל עשייתו הציבורית, ובמיוחד ב-28 שנותיו בראשות העיר עד לפרישתו ב-1993, עם הפסדו בבחירות לאהוד אולמרט. הם היו נשואים עד מותו ב-2007.

קולק נמנית עם מייסדי איל"ן, והיא כיהנה במשך יותר מ-25 שנים כיו"ר סניף איל"ן ירושלים. מאוחר יותר שימשה כנשיאת הכבוד של הסניף. היא קיבלה את עיטור יקיר איל"ן בשנת 2000. כן פעלה רבות למען "בית תמר" שהוקם בשנת 1982 שנקרא על שמה. בית תמר שימש כמקום ליישום מודל ייחודי של מסגרת משפחתית קטנה, אשר שמה לה למטרה להיות תחליף לבית המשפחה של ילדים נכים, שמסיבות שונות לא יכלו להמשיך ולהתגורר עם משפחתם הביולוגית.

בשנת תשנ"ו זכתה באות הנשיא למתנדב.

לכבודה נקראה פילה בגן החיות התנ"כי בעיר.

לקולק ובעלה נולדו שני ילדים: האמנית אסנת והקולנוען עמוס קולק.

קולק נפטרה ב-24 ביולי 2013, בגיל 96. היא נטמנה בחלקת גדולי האומה בהר הרצל לצד בעלה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20141014083005/http://www.ilan-israel.co.il/%D7%97%D7%93%D7%A9%D7%95%D7%AA/%D7%AA%D7%9E%D7%A8-%D7%A7%D7%95%D7%9C%D7%A7-%D7%99%D7%A7%D7%99%D7%A8%D7%AA-%D7%90%D7%99%D7%9C-%D7%9F-%D7%94%D7%9C%D7%9B%D7%94-%D7%9C%D7%A2%D7%95%D7%9C%D7%9E%D7%94.html תמר קולק, יקירת איל"ן הלכה לעולמה], באתר איל"ן, 14 באוגוסט 2013

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי בלאו וייס
קטגוריה:פעילות חברתיות ישראליות
קטגוריה:פעילים חברתיים ישראלים
קטגוריה:פעילי איל"ן
קטגוריה:מקבלי אות הנשיא להתנדבות
קטגוריה:ישראליות ילידות אוסטריה
קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:נשות העלייה החמישית
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:אישים הקבורים בחלקת גדולי האומה
קטגוריה:בני זוג של ראשי עיריות בישראל
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1917
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2013
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2013
נביל דיראר

נביל דיראר (בערבית: نبيل ضرار, תעתיק עברי: נביל צ'ראר; נולד ב-25 בפברואר 1986) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת הקיצוני שמאלי בשבאב מוחמדיה ובנבחרת מרוקו.

==קריירת מועדונים==
דיראר נולד בקזבלנקה, אך התחיל את קריירת הכדורגל שלו בבלגיה. בשנת חתם בדיאגם ספורט. יכולתו המרשימה משכה את תשומת הלב של מועדונים רבים בבלגיה, ובקיץ חתם בווסטרלו, לאחר שנתיים עבר לקלאב ברוז'.

בעונתו הראשונה במועדון, סיים עם המועדון במקום השלישי שמוביל למוקדמות הליגה האירופית. בעונת דיראר היה שחקן מפתח בקבוצה, אך מעל לכל בלטה התנהגותו על כר הדשא ומחוצה לו: במשחק נגד מכלן דיראר ירק על פניו של ג'וני בויינס והורחק ל-2 משחקים; בספטמבר נשלח להתאמן עם קבוצת המילואים לאחר שאיחר לאימון; בתחילת עונת , דיראר נשלח שוב להתאמן עם קבוצת המילואים למשך שבועיים לאחר שלא הגיע ליום האוהדים, אף על פי שטען כי לא הופיע מפני שהוא היה חולה; בעקבות ההפסד נגד לוקרן ב-23 באוקטובר, דיראר נשלח שוב להתאמן עם קבוצת מילואים לשלושה שבועות.

ב-30 בנובמבר 2011 דיראר הבקיע את השער הראשון בתחילת הקאמבק המדהים של קבוצתו נגד מריבור במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לאחר שפגרה 0–3 וניצחה 3–4.

ב-31 בינואר 2012, דיראר חתם במונקו תמורת 7.5 מיליון אירו, והיה לשחקן היקר ביותר שנמכר מקלאב ברוז'. ב-13 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 בסטיה. ב-24 בפברואר דיראר הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד סטאד לאוואל.

ביולי , דיראר חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.

בקיץ דיראר חתם בקסימפאשה מליגת העל הטורקית.

בקיץ חזר למרוקו וחתם בשבאב מוחמדיה מליגת העל המרוקאית.

==קריירה בינלאומית==
דיראר הוא בעל אזרחות כפולה, בלגית ומרוקאית. דיראר הודיע כי בכוונתו לשחק עבור נבחרת בלגיה, אך לאחר שהתברר כי שיחק בנבחרת הצעירה של מרוקו הוא נאלץ לשחק עבורה. ב-11 באוקטובר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.

==תארים==
; מונקו
*ליגה 2: 
*ליגה 1: 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים בלגים
קטגוריה:כדורגלנים מרוקאים
קטגוריה:מגני כדורגל בלגים
קטגוריה:קשרי כדורגל בלגים
קטגוריה:מגני כדורגל מרוקאים
קטגוריה:קשרי כדורגל מרוקאים
קטגוריה:קזבלנקה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני וסטרלו
קטגוריה:כדורגלני קלאב ברוז'
קטגוריה:כדורגלני מונקו
קטגוריה:כדורגלני פנרבחצ'ה
קטגוריה:כדורגלני קסימפאשה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת מרוקו
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2017
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2018
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2019
קטגוריה:ספורטאים זרים בבלגיה
קטגוריה:ספורטאים מרוקאים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים מרוקאים בטורקיה
קטגוריה:מרוקאים שנולדו ב-1991
מילקי צ'אנס

מילקי צ'אנס (Milky Chance) הוא צמד מוזיקלי שמקורו בעיר קאסל שבהסן גרמניה, ומנגן בסוגות רוק, פולק, פופ ופולקטרוניקה. הצמד מורכב מהסולן קלמנס ריביין והתקליטן פיליפ דאוש. 

את עיקר פרסומו קנה הצמד לאחר ששירם Stolen Dance הגיע למקומות הראשונים במצעדי מוזיקה רבים ברחבי העולם.

הצמד הופיע בישראל, בבארבי בשנת 2018.

== דיסקוגרפיה ==
* Sadnecessary (2013)
* Blossom (2017)
* Mind The Moon (2019)
* Trip Tape (2021)

== קישורים חיצוניים == 

* 

קטגוריה:צמדים מוזיקליים גרמניים
קטגוריה:להקות שהוקמו בשנת 2012
קטגוריה:אמני ריפבליק רקורדס
הכרזת איסלאז

תוכן הכרזת איסלאז. נכתב ב[[רומנית עם אלפבית קירילי רומני]]
הכרזת איסלאז (ברומנית: Proclamația de la Islaz) הייתה תוכנית שפרסמו יוזמי מהפכת 1848 (ולאכיה). ב-9 ביוני 1848 הקריא יון הליאדה רדולסקו את ההכרזה והמהפכנים הוולאכיים אישרו אותה. כעבור יומיים, ב-11 ביוני, תחת לחץ ההמונים, קיבל אותה גם השליט, גאורגה ביבסקו.

בהכרזה נכללו 22 סעיפים וביניהם:
* עצמאות ניהולית וחוקתית
* הפרדת הרשויות
* שוויון בזכויות הפוליטיות
* בחירתו של שליט אחראי לתקופה של 5 שנים
* אמנציפציה של הקלקאשים
* אמנציפציה של הישראליטים וזכויות פוליטיות ליתר בני המולדת בעלי דת אחרת
* ביטול עבדות הצוענים
* שוויון בחינוך
* יצירת משמר לאומי
* ביטול עונש המוות להלכה ולמעשה
* חינוך שווה לרומנים משני המינים
* ביטול עונש המלקות

== קישורים חיצוניים ==
* [http://jurnalul.ro/vechiul-site/calendar/1848-de-la-islaz-pe-campia-filaretului-uniti-vom-fi-tari-615405.html 1848 – de la Islaz, pe Câmpia Filaretului: "Uniţi, vom fi tari!"] 
== הערות שוליים ==

קטגוריה:טקסטים היסטוריים
קטגוריה:ולאכיה
קטגוריה:אביב העמים