OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
גאורג אוגוסט גריזינגר

גאורג אוגוסט גריזינגר (בגרמנית: Georg August Griesinger; 8 בינואר 1769 - 9 באפריל 1845) היה דיפלומט וסופר גרמני, הזכור כיום בעיקר כביוגרף של יוזף היידן.

== חייו ==
גריזינגר נולד בשטוטגרט. רוב חייו עברו עליו בווינה, כדיפלומט סקסוני בחצר הווינאית. זמן קצר אחרי הגיעו לווינה פנתה אליו הוצאת המוזיקה ברייטקופף והרטל מלייפציג בבקשה לתווך בעסקת הוצאה לאור עם יוזף היידן. התיווך עלה יפה ובין גריזינגר להיידן נקשרה ידידות, שעמדה בעינה עד מות היידן. 

שיחותיו של גריזינגר עם היידן הניבו לאחר זמן ביוגרפיה פופולרית של המלחין (Biographische Notizen über Joseph Haydn), שהתפרסמה תחילה בהמשכים בשנת 1809 וכעבור שנה, לאחר עריכה ותיקונים, יצאה בספר. על אף נימתה האנקדוטלית, נחשבת הביוגרפיה הזו גם היום למקור חשוב על חיי המלחין.

גריזינגר מת בווינה.

== כתביו ==
<div style="direction: ltr;">
*Denkwürdigkeiten aus der Geschichte der österreichischen Monarchie (Vienna, 1804)
*Biographische Notizen über Joseph Haydn (Leipzig, 1810/R); ed. F. Grasberger (Vienna, 1954); Eng. trans., in Joseph Haydn: Eighteenth-Century Gentleman and Genius, ed. V. Gotwals (Madison, WI, 1963, 2/1968 as Haydn: Two Contemporary Portraits), 1–77
</div>

== מקור ==

* אדוארד אולסון, "גאורג אוגוסט גריזינגר", גרוב אונליין

קטגוריה:דיפלומטים גרמנים
קטגוריה:סופרים גרמנים
קטגוריה:ביוגרפים
קטגוריה:יוזף היידן
קטגוריה:ילידי 1769
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1845
שמואל וינוגרד

שמואל וינוגרד (4 בינואר 1936 בתל אביב - 25 במרץ 2019) היה מדען מחשב ישראלי, שהתגורר ופעל בארצות הברית. הוא ידוע בעיקר בתרומתו בתורת הסיבוכיות. הוכיח מספר תוצאות משמעותיות בחישוב בעיות אריתמטיות, שותף בגילוי אלגוריתם קופרשמידט-וינוגרד לכפל מטריצות, ואלגוריתמים להתמרת פורייה מהירה.

== ביוגרפיה ==
וינוגרד החל ללמוד הנדסת חשמל ב-MIT שם השלים את התואר הראשון (B.S) והתואר השני (M.S) בשנת 1959. את עבודת הדוקטורט (Ph.D) שלו הוא השלים במכון קוראנט למדעי המתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1968, בהנחיית ג'ק שוורץ (Jacob T. Schwartz). בשנת 1961 הצטרף לצוות המחקר של IBM וניהל שם, במשך תקופה ארוכה, את מחלקת המחקר המתמטי (בשנים 1970–1974 ו-1980–1994). שימש כפרופסור אורח קבוע בפקולטה למדעי המחשב בטכניון.

וינוגרד החזיק במספר ארדש 2.

=== פרסים ותוארי כבוד ===
* עמית IBM בשנת 1972
* חבר ב-IEEE משנת 1974
* פרס וואלאס מקדואל (W. Wallace McDowell) בשנת 1974
* חבר באקדמיה הלאומית למדעים - ארצות הברית משנת 1978
* דוקטור כבוד למדעים טכניים מטעם הטכניון לשנת 1992
* עמית ACM משנת 1994

==ספריו==
<div dir=ltr>
* Winograd, Shmuel (1980). Arithmetic complexity of computations. CBMS-NSF regional conference series in applied mathematics. Society for Industrial and Applied Mathematics. 
</DIV>

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.computer.org/portal/web/awards/winograd;jsessionid=c954b56531e1f0c0205e033a5ffe ביוגרפיה מקצועית] באתר פרס Wallace McDowell
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק
קטגוריה:מדעני מחשב אמריקאים
קטגוריה:מדעני מחשב ישראלים
קטגוריה:עובדי IBM
קטגוריה:עמיתי IBM
קטגוריה:עמיתי ACM
קטגוריה:עמיתי SIAM
קטגוריה:מהגרים מישראל לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים ישראלים
קטגוריה:ישראלים חברי האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2019
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2019
מזלן עותמן

מזלן עותמן
מזלן עותמן (נולדה ב-11 בדצמבר 1951) היא אסטרופיזיקאית מלזית, היא עומדת בראש משרד האו"ם לענייני החלל החיצון משנת 1999.

== אודות ==
נולדה בעיר סרמבן במלזיה. היא למדה בתיכון ואחר כך למדה באוניברסיטת אוטגו בניו זילנד שם סיימה תואר ראשון במדעים בשנת 1975. היא לימדה במשך תקופה מסוימת באוניברסיטה הלאומית של מלזיה ואחר כך היא חזרה לאוטגו וסיימה דוקטורט בפיזיקה בשנת 1981.

לאחר חזרתה למלזיה הייתה עותמן לאסטרופיזיקאית הראשונה במדינה. בשנת 1990 מונתה על ידי ראש הממשלה מאהאטיר מוחמד לעמוד בראש פרויקט הפלנטריום הלאומי של מלזיה בקואלה לומפור. לאחר פתיחת הפלנטריום, בשנת 1993, היא מונתה לעמוד בראש המחלקה הממשלתית לחקר מדעי החלל. 

בנובמבר 1999 מונתה עותמן על ידי מזכיר האו"ם, קופי אנאן, לעמוד בראש משרד האו"ם לענייני החלל החיצון. בשנת 2002 היא חזרה למלזיה ועמדה שם במשך חמש שנים בראש סוכנות החלל המלזית. באותה תקופה נשלח האסטרונאוט המלזי הראשון לחלל. בנוסף הייתה אחראית לשיגור של שני לוויני חישה מרחוק מלזיים. בשנת 2007 חזרה עותמן לתפקיד באו"ם ומילאה את התפקיד עד שנת 2014. כיום חיה בקואלה למפור עם בתה. 

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.iafastro.org/index.php?id=564 ראיון עם עתומן]
* [https://web.archive.org/web/20160808233929/http://www.pacificscience.org/pdf/OthmanCV.pdf קורות החיים] של עותמן

קטגוריה:מלזים
קטגוריה:מלזיה: מדע וטכנולוגיה
קטגוריה:אסטרופיזיקאיות
קטגוריה:ילידות 1951
ז'אן דניאל

ז'אן דניאל (בצרפתית: Jean Daniel; 21 ביולי 1920 – 19 בפברואר 2020) היה עיתונאי וסופר יהודי-צרפתי. בשנת 1964 הוא ייסד את המגזין "לה נובל אובזרווטר" ושימש כעורכו.

== אודות ==
הוא נולד כז'אן דניאל בן-סעיד באלג'יריה בעיר בלידה, עיר גדולה בקרבת עיר הבירה אלג'יר. בן לז'ול בן-סעיד ורחל בן-סימון. בשנת 1965 נישא למישל בנסילון (Bancilhon) והיה אב לבת אחת.

נפטר ב-19 בפברואר 2020, בגיל 99.<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20100911062612/http://jean-daniel.blogs.nouvelobs.com/ הבלוג של ז'אן דניאל]
* [http://tchat.nouvelobs.com/politique/le_nouvel_observateur_et_vous,20081204113544199.html שאלות ותשובות]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים יהודים צרפתים
קטגוריה:עיתונאים יהודים צרפתים
קטגוריה:עורכי עיתונים יהודים צרפתים
קטגוריה:צרפתים ממוצא יהודי-אלג'יראי
קטגוריה:זוכי פרס נסיך אסטוריאס לתקשורת ומדעי הרוח
קטגוריה:קצינים גדולים בלגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1920
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-2020
קטגוריה:זוכי פרס הים התיכון
מעבר טונלה

מעבר טונלה (באיטלקית: Passo del Tonale) הוא מעבר הרים גבוה (1,883 מטרים) בצפון איטליה לרוחב האלפים הרטיים, בין נפת ברשה במחוז לומברדיה לנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה.

המעבר מחבר בין העיירה פונטה די לניו (Ponte di Legno), הממוקמת בצפון עמק ואל קמוניקה- לעיירה ורמיליו (Vermiglio), הממוקמת ב-ואל די סול (Val di Sole). הוא גובל מצפון ברכס ההרים "האלפים האורטליים" (Alpi dell'Ortles) ומדרום- ברכס אדאמלו.

במלחמת העולם הראשונה, היה המקום קרוב לקו החזית בין איטליה, שהייתה חלק ממדינות ההסכמה, לבין האימפריה האוסטרו-הונגרית, אחת ממעצמות המרכז. כמעט בכל תקופת המלחמה היו שני הצדדים מחופרים בעמדות בהרי האלפים סביב מעבר טונלה. המלחמה, שהתבטאה בהפגזה בין הצדדים, כונתה על ידי האיטלקים "המלחמה הלבנה" (La Guerra Bianca) משום שהתנהלה בגבהים בהם היה שלג עד. בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנתה אנדרטה מונומנטלית המכילה את שרידיהם של 800 חיילים איטלקים ואוסטרים.

במעבר שוכנים בתי מלון וחנויות עבור תיירים רבים. בקיץ נוהגים תיירים להעפיל לפסגות ההרים ולטייל בשבילי הרים, ובחורף מופעל סביב המעבר אתר סקי (מעבר טונלה הוא נקודת ההתחלה למרוץ האחרון של הגביע האירופי בענף סקי ההרים המכונה Adamello Ski Raid).

המעבר הוא גם אתר פופולרי לרוכבי אופניים חובבים וגם מקצוענים. מעבר טונלה היה העלייה האחרונה בג'ירו ד'איטליה של 2010 בקטע ה-20 (בו ניצח השווייצריי יוהאן טשופ - Johann Tschopp), ובו הוכיח איוואן באסו, המנצח בתחרות כולה, את כישוריו בעלייה.

על שם "מעבר טונלה" קרויה אלפא רומיאו טונלה קונספט, מכונית קונספט בתצורה SUV מפואר, מתוצרת מותג הרכב האיטלקי אלפא רומיאו

האנדרטה לחללי מלחמת העולם הראשונה במעבר טונלה

==אתר הסקי==
מראה באתר הסקי
מרחב הגלישה של אתר הסקי פאסו טונלה (Passo Tonale) כולל כמאה קילומטרים של מסלולים לכל הרמות, בגובה שבין 3,100-1,155 מטרים, ושלושים מעליות סקי. מרחב הגלישה מכונה "אדמלו סקי" (Adamello Ski), והסקי פס שלו מכסה את המסלולים בפאסו טונלה, את המסלולים על קרחון פרסנה (Presena) בגבהים שבין 3,100-2,700 מטרים, את המסלולים סביב העיירה פונטה די לניו (Ponte di Legno), וכן את העיירות (Temu), ורמיליו (Vermiglio) ו-וצה ד'אוליו (Vezza d'Oglio).

רוב מסלולי הגלישה בפאסו טונלה רחבים, חלקים ונטולי קטעים מישוריים, מה שהופך את האתר לפופולרי בקרב גולשי סקי מתחילים ובינוניים. יש בו גם אופציות אוף פיסט בצדי המסלולים וסנופארק עם מגוון מתקנים לגולשי פריסטייל. לקראת סוף החורף נבנה בדרך כלל פארק שלג נוסף על הקרחון.
מיקומו הגבוה של האתר מאפשר לו ליהנות מאפקט שלג האגמים (Lake-Effect Snow). אוויר לח מאגם גרדה והים התיכון נפגש עם אוויר קר במרומי הקרחון, וכתוצאה מכך מתקבלות כמויות שלג רבות, המאפשרות לגלוש באתר לאורך חלק נרחב של חודשי השנה, בדרך כלל עד מאי.

מרחב הסקי של פאסו טונלה מהווה גם חלק מסקי פס מורחב המכסה את האלפים הדרומיים באיטליה ואת מצוקי ברנטה ונקרא Skirama Dolomiti. מרחב זה כולל 380 קילומטרים של מסלולים ומכסה, פרט לפאסו טונלה, גם את האתרים: מדונה די קמפיליו, מארילבה (Marilleva), פולגרידה (Folgarida), מונטה בונדונה (Monte Bondone), אנדלו (Andalo) ו-Fai della Faganella.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.passotonale.it/ האתר הרשמי של אתר הסקי]
* [https://web.archive.org/web/20110208055210/http://www.skirama.it/EN/home/?s=0& מרחב הגלישה Skirama Dolomiti]
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מעברי האלפים
קטגוריה:אתרי סקי באיטליה
גיידסטאר

סמליל האתר
גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל, או בקיצור גיידסטאר (באנגלית: GuideStar; כוכב מנחה), הוא מיזם אינטרנטי של רשות התאגידים במשרד המשפטים המאפשר לציבור גישה למידע ממשלתי על כל הארגונים ללא כוונת רווח בישראל כגון: עמותות, חברות לתועלת הציבור והקדשות.

האתר מאפשר לקבל מידע מקיף על העמותות שניתן על ידי רשם העמותות (למשל דוחות כספיים, דוחות מילוליים, מטרות, מספר עמותה, שנת יסוד, מען העמותה, בעלי תפקידים, אישור ניהול תקין) ומידע שמסופק באופן וולונטרי על ידי העמותות עצמן כגון תיאור פעילויות העמותה, מקומות פעילות, פרטי קשר וכדומה. האתר אינו מספק גישה לכל מסמכי תיק העמותה ברשם העמותות, ובפרט לא לתקנון העמותה. לשם כך האתר מספק קישור לאתר רשם העמותות, בו ניתן להזמין תיק עמותה תוך תשלום אגרה.

מספר הארגונים המוצגים באתר הוא כ-42,000.

== היסטוריה ==
בשנת 1994 הוקם בארצות הברית ארגון גיידסטאר ארצות הברית כיוזמה פרטית והיה לאחד ממקורות המידע הראשונים על ארגונים ללא מטרות רווח בארצות הברית. בשנת ב-2004 הוקם בבריטניה ארגון גיידסטאר העולמי שמטרתו להפיץ פרויקטים דומים ברחבי העולם והוא שקידם את הפרויקט בישראל. את הפרויקט בישראל יזמו ביחד משרד המשפטים, ג'וינט ישראל ויד הנדיב ("קרן רוטשילד"). הוא נבנה במקור על ידי NPTech טכנולוגיה וכיום מנוהל על ידי משרד המשפטים. האתר עלה בגרסת ניסוי בשנת 2009 וביולי 2010 נפתח לציבור הרחב. 

== תפעול גיידסטאר ==

גיידסטאר הוא מיזם ממשלתי ללא מטרות רווח המתאפיין בשיתוף פעולה בין מגזרי – הפרויקט מנוהל על ידי משרד המשפטים בשיתוף ג'וינט ישראל ומלווה על ידי ועדה ציבורית מייעצת שכוללת גורמים שונים במגזר הממשלתי, האזרחי והעסקי.

בנוסף, יכולות העמותות החברות להוסיף פרטים על פעילותן, סניפיהן, דרכי תקשורת עימן ופרטים נוספים.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* אתר ארגון [http://guidestar.org גיידסטאר ארצות הברית]
* 
* [http://www.icast.co.il/SearchResults.aspx?c=0&s=גיידסטאר פודקאסט] ברדיו כל השלום על השקת האתר וריאיון עם המנהל העולמי של המיזם
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרי אינטרנט ישראליים
קייטי סגל

קייטי סגל (באנגלית: Katey Sagal; נולדה ב-19 בינואר 1954) היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. מוכרת בעיקר כפגי באנדי בסדרה הקומית "נשואים פלוס", תפקיד עליו הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס גלובוס הזהב, ולאחר מכן כג'מה טלר-מורו בסדרת הדרמה "ילדי האנרכיה", תפקיד עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.

== ביוגרפיה ==
סגל נולדה בקליפורניה שבארצות הברית לאב יהודי ולאם נוצרייה. אביה, בוריס סגל, מהגר מאוקראינה הסובייטית, היה במאי במקצועו, ונפטר על סט צילומים ב-1981. אימה שרה זווילינג (שם במה: שרה מאקון) הייתה זמרת ומפיקה, והיא נפטרה ממחלת לב ב-1975.

== קריירה ==
בשנת 1987 החלה לשחק בתפקיד ראשי בקומדיית המצבים, נשואים פלוס.

בשנים 2005-2002 שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיית מצבים, "8 כללים פשוטים" . סגל נתנה קולה בדיבוב הדמות טורנגה לילה בסדרת האנימציה "פיוצ'רמה".

החל מ-2008 גילמה את אחת הדמויות העיקריות בסדרה "ילדי האנרכיה". על תפקידה בסדרה זו זכתה ב-2011 בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.

סגל הופיעה גם במספר תפקידי אורח בסדרות "אבודים", "בוסטון ליגל", "מופע שנות ה-70", "חסרי בושה" ו"ברוקלין תשע-תשע".

ב-9 בספטמבר 2014 הוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.

בשנת 2016 שיחקה בדרמת האיגרוף "להילחם על זה" לצידם של מיילס טלר וארון אקהרט.

ב-2017 החלה לשחק בסיטקום "קפה ומאפה" בו מככב ג'אד הירש.

== חיים אישיים ==
סגל נישאה חמש פעמים. מ-2004 נשואה לתסריטאי והבמאי קורט סאטר שגם יצר את "ילדי האנרכיה".

==פילמוגרפיה==
=== קולנוע ===
*אם במבחן (1988)
*בית חכם (סרט) (1999)
*מה חדש בתיכון (2005)
*אני ריד פיש (2006)
*לכסח ת'בית (2009)
*ג'ק והאפונים (2009)
*תמיד יהיה לנו את וודסטוק (2014)
*פיץ' פרפקט 2 (2015)
*להילחם על זה (2016)
*ריקוד מושחת (2017)
*קורעת לב (2022)

=== טלוויזיה ===
*קולומבו (1973)
*נשואים פלוס (1987-1997)
*אגדות מעולם המסתורין (1990)
*איש הברווז (1995) - דיבוב
*מופע שנות ה-70 (1999)
*Smart House (1999)
*פיוצ'רמה (1999-2003; 2007-2013)
*The Geena Davis Show (2001)
*גיבורי העיירה (2006-2004) - דיבוב
*הלוחשת לרוחות (2005)
*המגן (2007-2005)
*אבודים (2010-2005)
*בוסטון ליגל (2006)
*CSI (2008)
*ילדי האנרכיה (2014-2008)
*ספיריט: לרכוב חופשי (2018) - דיבוב
*חסרי בושה (2018)
*הקונרים (2018)
*כנופיית המאיה (2018)
*גרנד הוטל (2019)
*בשבילי אתם מתים (2022-2020)
*Rebel (2021)
*קורעת לב (2022) - סרט טלוויזיה של Epix

==קישורים חיצוניים==

* 

* דודי כספי, לוס אנג'לס, [http://www.israelhayom.co.il/article/403493 קייטי סגל: "מעניין להיות אשתו של הבוס"], באתר ישראל היום, 7 באוגוסט 2016

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה יהודיות אמריקאיות
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקנית ראשית בדרמה
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:אמני וירג'ין רקורדס
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1954
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1954
זיוף עתיקות

זיוף עתיקות הוא ייצור חפצים כך שיחשבו כ"עתיקות", או שינוי עתיקות כך שמשמעותן תגדל. זיוף עתיקות יכול להיות מונע מבצע כסף, אך גם מניסיון לרכוש יוקרה מדעית או פוליטית. קיימים גם מקרים בהם זייפנים ניסו להוכיח, באמצעות הזיוף, את אמיתותן של אמונות דתיות ("זיוף דתי") ואידאולוגיות. לעיתים זיוף עתיקות נעשה כ"מתיחה". זיוף עתיקות קשור לתחום זיוף האמנות.

לעיתים קרובות, סדרת חפירות ארכאולוגיות מפורסמת מובילה לגל ניסיונות של זייפנים המנסים להפיק רווח מן העניין שהתעורר בעתיקות מאתר זה. בדרך כלל מנסים הזייפנים למכור את העתיקות בשוק החופשי (ובעיקר בשוק ה"שחור"), אך חלק מן הזיופים הגיע למוזיאונים או הפך מוקד למחקר מדעי.

זיוף עתיקות קיים בכל תת-ענפי הארכאולוגיה ובכל התחומים הגאוגרפיים. אחד הזיופים הנפוצים כיום הוא של קדרות פרה-קולומביאנית, אבל זויפו גם "ממצאים" ממצרים העתיקה, מחפירות בכרתים ובאיי יוון, באסיה הקטנה ובאזורים רבים אחרים בעולם. קיימים גם זיופים פליאונטולוגיים, כמו ה"ארכיאורפטור".

באזור ארץ ישראל והמזרח התיכון, היה מוזס וילהלם שפירא סוחר עתיקות, אשר הואשם פעמיים כי זייף עתיקות - פעם אחת מכר למוזיאון בברלין חרסים מואביים כביכול ופעם נוספת נטען כי מגילות שהציע למוזיאון הבריטי היו זיופים (כיום טענת זיוף זה נתונה במחלוקת, לאחר גילוי מגילות מדבר יהודה באותו אזור).

חוקרים מנסים לזהות זיופי עתיקות באמצעות כלי מחקר מסוגים שונים: בדיקות ארכאולוגיות, גאולוגיות ופטרוגרפיות, כגון תיארוך פחמן-14; ובדיקות פליאוגרפיות ואפיגרפיות לבדיקת כתב ותוכן של טקסטים.

== מקרים נודעים == 
* כתר סאיטאפרנס - כתר אמנותי עשוי זהב, שנרכש על ידי מוזיאון הלובר בשנת 1896, לאחר שהוצג בפניו ככתרו המקורי של המלך הסקיתי סאיטאפרנס, בן המאה השלישית לפני הספירה. כעבור שבע שנים העיד הצורף היהודי תושב אודסה, ישראל רוּחוֹמוֹבסקי, שהוא יוצרו של הכתר.
* גלוסקמת יעקב אחי ישו, וכתובת יהואש - שני הממצאים קשורים לעודד גולן, אשר נחשד בזיוף עתיקות.
* גולגולת קלאבארס - גולגולת אדם שנמצאה במכרה בקליפורניה וטענה להוכחת קיום בו-זמני בקליפורניה של מסטודונים, בני אדם ופילים, אבל הייתה למעשה מתיחה. 
* לוח הפליז של דרייק - איגרת פליז מפרנסיס דרייק, אשר התגלתה כמתיחה וכזיוף.
* פסלי לוחמי טרה קוטה אטרוסקים שנמכרו למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ויוצרו למעשה על ידי בני משפחה איטלקית בתחילת המאה ה-20.
* "הנסיכה הפרסית" - גילויה של מומיה בבלוצ'יסטן שנטען שהשתייכה לנסיכה פרסית. בדיקות פתולוגיות הוכיחו כי ה"מומיה" שייכת לאישה שנרצחה ככל הנראה ב-1996. 
* "שרידי מישיגן" - ממצאים שנטען שהצביעו על קיומה של תרבות מזרח תיכונית קדומה במישיגן. לזייפנים היה אינטרס כפול - הפקת רווח, והוכחת נכונות האמונות המורמוניות.
* איש פילטדאון.
* כתר סאיטפרן - הוצג ככתר של מלך סקיתי בלובר במשך שנים עד שהתגלה כזיוף.
* רונות קנזינגטון - רונות שכביכול העידו על נוכחות ויקינגית בצפון אמריקה במאה ה-14 ונחשבות בעיני מרבית החוקרים כזיוף.
* דיסק השמיים של נברה - ממצא שנחשד במשך שנים כמזויף, אבל כיום נחשב לאותנטי.
* הגבירה מאלכה - פסל שנמצא בספרד והשתייכותו לתרבות המאה ה-4 לפנה"ס הייתה שנויה במחלוקת.
*הבשורה הסודית על-פי מרקוס - חשודה כזיוף.

==ראו גם==
* שוד עתיקות

==קישורים חיצוניים==
* 
*
* 

קטגוריה:זיוף עתיקות
יחידת השתתפות

יחידת השתתפות היא נייר ערך שמזכה את המחזיק בו ברווחים של שותפות מוגבלת, אך אינו מאפשר לו להשפיע על ניהולה. שותפות מוגבלת היא שילוב של שני סוגי שותפים: שותף כללי שהוא מנהל השותפות והוא בעל אחריות לכל התחייבויות השותפות, ושותף מוגבל, שהאחריות שלו מוגבלת: אם השותפות תיקלע לחובות, הוא מסכן רק את הסכום שהשקיע ולא מעבר לזה. השותף הכללי הוא הגוף שמתווה את פעילות השותפות ומנהל אותה בפועל, והשותף המוגבל הוא הגוף שמספק לה מימון ומאפשר לה לפעול תוך זכאות להשתתף ברווחיה.

יחידת השתתפות בשותפות מוגבלת היא מקבילה של מניה בחברה בע"מ. הבורסה לניירות ערך בתל אביב מאפשרת להנפיק יחידות ההשתתפות של שותפויות מוגבלות משני סוגים:

* שותפות מוגבלת לחיפושי נפט
* שותפות מוגבלת להפקת סרטים

בשותפות מוגבלת לחיפושי נפט השותף הכללי הוא בדרך כלל חברה שהיזם הקים ולעיתים גובה דרכה דמי ניהול, בנוסף להוצאות החיפוש והפיתוח שממומנות על ידי מכירה של יחידות השתתפות בשותף המוגבל לציבור. הבורסה לניירות ערך בתל אביב מוסיפה לשם הקיצור של יחידות השתתפות את האותיות יהש (לדוגמה גבעות יהש, רציו יהש, ישראמקו יהש).

לשותפויות הנפט בישראל יש יתרון מיסוי, שכן הן מאפשרות ליחידים המשקיעים בהן לקזז את ההפסדים השוטפים של השותפות מהכנסתם החייבת במס הכנסה לאותה שנה. החיסרון המרכזי של השותפויות הוא חוסר היכולת של מחזיקי היחידות להשפיע על הניהול. ההפרדה בין שותפים מוגבלים לשותפים מנהלים עלולה ליצור ניגוד אינטרסים, ולגרום למנהלים להשתמש בכספי השותפות לתשלום משכורות גבוהות.

אחת הדרכים להתמודד עם הבעיה היא פנייה לבית המשפט. אם בעלי יחידות ההשתתפות מוכיחים בבית המשפט שהמנהלים אינם מקיימים את מטרת השותפות, השופט עשוי לפסוק על פירוקה ולהורות על חלוקת הכסף שנותר בקופתה למחזיקי היחידות.

כדי שערכן של יחידות ההשתתפות יעלה על השותפויות למצוא את הנפט או הגז המבוקשים. בעיתונות ובטלוויזיה מכנים את יחידות ההשתתפות האלה לעיתים בשם "מניות הנפט", אבל המונח הנכון מבחינה משפטית ומעשית הוא "יחידות השתתפות בשותפויות נפט".
==קישורים חיצוניים==
* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ניירות ערך
אנטוניו סלנדרה

אנטוניו סלנדרה (באיטלקית: Antonio Salandra; 13 באוגוסט 1853 – 9 בדצמבר 1931) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה מטעם המפלגה השמרנית בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.

==ביוגרפיה==
סלנדרה נולד בעיר טרויה שבאיטליה. הוא סיים את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת נאפולי בשנת 1875 ולאחר מכן כיהן כפרופסור למִנהל באוניברסיטת רומא. 

לאחר השביתה הגדולה שפקדה את איטליה בחודש מרץ 1914 נאלץ ראש ממשלת איטליה, ג'ובאני ג'וליטי, להתפטר מתפקידו. ג'וליטי, שעדיין נהנה מרוב גדול בפרלמנט, החליט להציע לסלנדרה את התפקיד, תוך שהוא מציע לו את תמיכתו הפוליטית. סלנדרה נענה להצעה ומונה לראש ממשלת איטליה.

פרוץ מלחמת העולם הראשונה גרם לקרע בין סלנדרה לפטרונו הפוליטי ג'וליטי. בעוד ג'וליטי תמך בעמדה שעל איטליה להיות נייטרלית במלחמה, תמכו סלנדרה ושר החוץ שלו, סידני סונינו, בהצטרפות איטליה למלחמה לצד מדינות ההסכמה. סלנדרה החליט על הצטרפות איטליה למלחמה, וזאת על אף שהרוב בפרלמנט האיטלקי התנגד לכך נחרצות. סלנדרה טען שהתערבות איטליה במלחמה תביא לסיומה המהיר. מהר מאוד נוכח סלנדרה בטעותו והבין שלמעט השגים מוגבלים ביותר, לא הביאה הצטרפותה של איטליה למלחמה לשינויים גדולים. באביב 1916, לאחר המתקפה האוסטרית המוצלחת בטרנטינו בקרב אסיאגו, אולצה ממשלתו של סלנדרה להגיש את התפטרותה למלך איטליה, ויטוריו אמנואלה השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה התקרב סלנדרה לחוגי הימין הקיצוני באיטליה ואף הביע את תמיכתו בעליית בניטו מוסוליני לשלטון בשנת 1922. סלנדרה כתב מספר ספרים באיטלקית בנושאי כלכלה, מדינאות וחברה.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.firstworldwar.com/bio/salandra.htm ביוגרפיה]
* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת איטליה
קטגוריה:פוליטיקאים איטלקים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1853
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1931
פאנצר סימן 7

פאנצר 7 'לובה (Panzerkampfwagen VII Löwe מגרמנית: אריה) היה טנק כבד מאוד נסיוני שפותח על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1941-1942.<br />
הטנק לא הגיע אף לשלב האב טיפוס ונזנח לטובת פרויקט המאוס והטייגר 2.
==פיתוח==
החל משנת 1941 החלו מהנדסים בגרמניה הנאצית לתכנן טנק מסוג כבד מאוד (מעל 75 טון) שהיה אמור לעמוד באיומים הרבים בשדה הקרב וכלל תותח בעל קוטר גדול כדי להתמודד עם הגנות האויב ושריון האויב. הרעיון לפיתוח מפלצת שריון שכזאת עלה אחרי שהגרמנים נתקלו בתכנונים הסובייטים לטנק כבד מאוד משלהם. בראשית הדרך תוכננו שני דגמים: 
* Leichte (קל): בעל שריון קדמי של 100 מ"מ פלדה, צריח בחלק האחורי של הכלי, תותח 105 מ"מ ובמשקל 76 טון.
* Schwere (כבד): בעל שריון קדמי של 120 מ"מ פלדה, מבנה שמזכיר את טנק הטייגר 2 בעל צריח במרכז הכלי, תותח 105 מ"מ ובמשקל 90 טון.

כאשר בחן אדולף היטלר את התקדמות הפרויקט הורה לזנוח את דגם ה-Liecht ולהתמקד בדגם הכבד יותר, בנוסף ביקש לערוך שיפורים לטנק בצורת החלפת התותח לתותח 150 מ"מ, שדרוג המיגון לכדי 140 מ"מ (שריון קדמי) ושדרוג המנוע על מנת להגיע למהירות 30 קמ"ש. תכנון טנק הפאנצר סימן 7 בדגם ה-Schwere התקדם ונעשו בו שיפורים נוספים כמו מנוע 12 צילינדרים בעל 800 כ"ס שהביא את הכלי למהירות 35 קמ"ש והחלפת התותח לתותח 88 מ"מ.

כאמור, בסוף 1942 הפרויקט כולו נזנח לטובת פרויקט הפאנצר סימן 8 מאוס שהיה אף הוא טנק מסוג כבד מאוד אשר הגיע מעט רחוק יותר מהפאנצר סימן 7, כאשר ממנו יוצרו שני אבות-טיפוס.

==קישורים חיצוניים==

7
פאולו בוזלי

פאולו בוזלי (באיטלקית: Paolo Boselli; 8 ביוני 1838–10 במרץ 1932) היה מדינאי איטלקי, ראש ממשלת איטליה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
== חייו ==
בוזלי נולד בעיר סאבונה שבאיטליה. הוא כיהן כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת רומא בשנת 1869.

בשנת 1870 נבחר בוזלי לחבר בפרלמנט האיטלקי מטעם מפלגת הימין. בשנת 1881 מונה לכהן כשר לתשתיות ציבוריות, תפקיד אותו מילא עד שנת 1891, וכן שימש בתפקיד שר החקלאות.

לאחר התפטרות ראש ממשלת איטליה, אנטוניו סלנדרה, בעקבות תבוסת איטליה לכוחות האוסטריים בקרב אסיאגו, מונה בוזלי לתפקיד ראש הממשלה. בוזלי, שנחשב לאחד מחברי הפרלמנט הוותיקים באיטליה, הושבע לתפקידו ביוני 1916. בוזלי אולץ להגיש את התפטרותו בחודש אוקטובר 1917 לאחר תבוסה נוספת של צבא איטליה בקרב קפורטו.

בוזלי, כחברים רבים ממפלגת הימין, גילה אהדה רבה לעלייתו לשלטון של בניטו מוסוליני בשנת 1922 לשלטון באיטליה. מוסוליני מצדו גמל לבוזלי על תמיכתו בו והעניק לו בשנת 1924 אות כבוד מטעם המפלגה הפשיסטית האיטלקית.

בוזלי נפטר ברומא בשנת 1932 בגיל 93. בוזלי היה ראש הממשלה האיטלקי שהאריך חיים יותר מכל ראש ממשלה אחר באיטליה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת איטליה
קטגוריה:פוליטיקאים איטלקים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:שרי החקלאות של איטליה

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1838
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1932
רק"ם סיור קל

רכב סיור משוריין קל (מגרמנית: Leichter Panzerspähwagen) הוא כינוי לסדרת כלי רכב משוריינים בעלי הנעת 4X4, אשר פותחו בגרמניה הנאצית בעיקר למטרות סיור קל וארוך טווח. סדרה זו ידועה לפעמים גם בשם Horch series באופן לא פורמלי.

==פיתוח==
הצבא הגרמני החל לשנות את התפיסה הטקטית שלו במהלך השנים בין מלחמות העולם כאשר פיקוד הצבא התחיל לפתח ולשלב כלי רכב משוריינים קלים בין שורות הצבא בעיקר בחיל הפרשים, זאת בעקבות לקחי הקרבות הסטטיים של מלחמת העולם הראשונה ומשום ההגבלות החריפות על נפח הצבא שנקבעו בחוזה ורסאי.
לכלי הרכב המשוריינים שיוצרו במהלך מלחמת העולם הראשונה כמו ה-Panzerkraftwagen Daimler/15 נוספו כלי רכב משוריינים קלים יותר ובעלי עבירות גבוהה יותר, כתגובה לצרכים הטקטיים המשתנים של הצבא הגרמני.
אחד מן הרכבים הנפוצים ביותר בתקופת בין המלחמות, הוכנס לשירות בשנת 1933, היה ה-Sd.Kfz. 13 שכונה על ידי החיילים 'האמבטיה' (Bathtub) זאת על שום צורתו המעוגלת והפתוחה כלפי מעלה. תכנון המחליף ל-Sd.Kfz. 13 החל בשנת 1935 והסתיים עם ייצור ה-Sd.Kfz. 221 ושילובו בצבא הגרמני החל משנת 1937. הכלי החדש נבנה עם דגש על העקרונות של רק"ם קל - עבירות, מהירות וטווח פעולה. בפועל, הציגו הרכבים יכולות גבוהות רק בתנאי שטח טובים. ייצור הכלים בסדרה פסק בשנת 1942 לטובת כלי רכב משוריינים כבדים יותר כמו ה-Sd.Kfz. 231, אך חלק מהכלים המשיכו לשרת בצבא הגרמני עד סוף המלחמה.

==דגמים==
===Sd.Kfz. 221===
הדגם הראשוני בסדרה, דגם בעל מיגון 14.5 מ"מ בקדמת הכלי, הנעת 4X4, מהירות מרבית של 46 קמ"ש וצריח קטן ופתוח שהורכב עליו מקלע 7.92 מ"מ מסוג MG34. ה-Sd.Kfz. 221 כלל צוות של נהג ומפקד\מקלען. בגרסאות מאוחרות יותר הוחלף המקלע בתותח נ"ט 28 מ"מ.

===Sd.Kfz. 222===
Sd.Kfz. 221 ברוסיה
דגם המבוסס על ה-Sd.Kfz. 221 אך בעל חימוש תותח 20 מ"מ ומקלע MG34 מקביל, שניהם רכובים על צריח פתוח כמו בדגם הקודם אך בעל מסגרת רשת עליונה כנגד רימונים. גם לדגם זה הייתה גרסה מאוחרת בעלת תותח נ"ט 28 מ"מ. ה-Sd.Kfz. 222 היה נפוץ בהרבה מקודמו החל מהופעתו בצבא גרמניה בשנת 1938 וכלל שני אנשי צוות, כאשר בגרסאות בעלות מערכת קשר נוסף איש צוות שלישי.

===Sd.Kfz. 223===
ה-Sd.Kfz. 223 Panzerspähwagen היה דגם המבוסס על ה-Sd.Kfz. 222 בעל צריח קטן יותר וחימוש של מקלע אחד. בכלי הותקנה מערכת קשר שכללה רדיו פנימי ואנטנה, בכלי זה היו שלושה אנשי צוות כאשר השלישי מפעיל את ציוד הקשר.

===Sd.Kfz. 261\Sd.Kfz. 260===
שני הדגמים כונו Kleiner Panzerfunkwagen (בעברית: רכב קשר משוריין קטן), הדגמים התבססו על המבנה של ה-Sd.Kfz. 221 וצוות של ארבעה (נהג, מפקד ושני מפעילי קשר). הדגמים נבדלו בסוג האנטנה שהרכיבו אנטנה אנכית או אנטנת 'מסגרת' אופקית.

==קישורים חיצוניים==

* ה-Sd.Kfz. 221 מהאתר [http://www.wwiivehicles.com/germany/armored-cars/sdkfz-221.asp רכבי מלחמת העולם ה-2].
* מידע על הסדרה מהאתר [http://www.wehrmacht-history.com/heer/armoured-cars/sd.kfz.221-mg-leichte-panzerspaehwagen.htm ורמאכט היסטורי] .

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כלי רכב משוריינים גרמניים
קטגוריה:כלי רכב שהושקו ב-1935
קטגוריה:רכבי סיור
כריסטיאן לל

כריסטיאן לל (גרמנית: Christian Lell; ) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן הימני.

== ביוגרפיה ==
כריסטיאן לל נולד ב־29 באוגוסט 1984 במינכן.

===קבוצות===
הקריירה המקצוענית של כריסטיאן לל החלה בעונת 2001/2 בקבוצת המילואים של באיירן מינכן מהליגה השלישית בגרמניה. בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק לל בעשרה משחקים.
אחרי שלוש עונות ערך לל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה במשחק הניצחון (1:4) על הרטה ברלין ב-4 באוקטובר 2003 כשהחליף בדקה ה-84 את מיכאל באלאק. באותה עונה שיחק לל שלוש פעמים במדי הקבוצה בבונדסליגה.

בעונת 2004/5 עבר לל בהשאלה לשנתיים לקבוצת פ.צ. קלן מהבונדסליגה השנייה באותה עת תמורת 25,400 אירו. בעונה זו נטל חלק לל בשישה עשר משחקי ליגה. עם עליית הקבוצה לבונדסליגה הראשונה קיבל לל הזדמנויות רבות יותר ושותף ב-26 משחקי ליגה.

עם סיום תקופת ההשאלה חזר לל לבאיירן מינכן ונכלל בסגל הקבוצה בשנים עשר משחקים. שמונה משחקים נוספים ערך במדי קבוצת המילואים בליגה השלישית.
2007/8 הייתה עונת הפריצה של כריסטיאן לל. אוטמר היצפלד, מאמן באיירן מינכן, העלה את לל להרכב על חשבונו של המגן הימני הפצוע ווילי סניול. באותה עונה שיחק לל בעשרים ושמונה משחקי ליגה, הבקיע שער אחד ובישל ארבעה.

עם הגעתו של המאמן לואי ואן חאל לקבוצה בעונת 2009/10 נופה לל מהסגל וירד שוב לליגה השלישית, לקבוצת הבת, במסגרתה הופיע במשחק אחד בו הורחק בדקה ה-38.

בקיץ 2010 חתם לל על חוזה לעונה אחת בשורות הרטה ברלין מהבונדסליגה השנייה, כאשר במידה ותעלה הקבוצה בתום העונה לליגה הראשונה יוארך חוזהו בשנתיים נוספות. בשנת 2012 עבר לקבוצת לבאנטה, בה שיחק שתי עונות.

בשנת 2015 שיחק לל מספר משחקים בקבוצת החובבים הגרמנית ויארן. במרץ 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל..

===נבחרת===
כריסטיאן לל השתייך לכל סגלי נבחרות הנוער והנבחרת הצעירה של גרמניה. בשנת 2003 הופיע לל באליפות העולם לנבחרות עד גיל 20 שנערכה באיחוד האמירויות הערביות. משחקו האחרון במסגרת לאומית נערכה בספטמבר 2004, במשחק הניצחון של הנבחרת הצעירה על סרביה 3:5.

==תארים==
עם נבחרות גרמניה הצעירות:
*אליפות גרמניה עד גיל 18 (2001)
*אליפות גרמניה עד גיל 19 (2002)

עם באיירן מינכן:
*גביע הליגה הגרמנית (2007)
*אליפות גרמניה (2008, 2010)
*הגביע הגרמני (2008, 2010)

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://zerozerofootball.com/player/christian_lell/current/profile/0/default/2601 דף השחקן של כריסטיאן לל] (zerozerofootball.com)
* [http://bundesliga.de/de/liga2/index.php הבונדסליגה השנייה - גרמניה] (bundesliga.de)

קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קלן
קטגוריה:כדורגלני הרטה ברלין
קטגוריה:כדורגלני לבאנטה
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1984
שווים

שווים הוא אלבום הבכורה של הזמר רן דנקר והפזמונאי עילי בוטנר, אשר כתב והלחין את 12 השירים שכלולים בו.

לאחר עבודה והקלטות של שנה, בהפקת חברת התקליטים NMC, יצא האלבום באוגוסט 2007. השיר "שווים" הוא שיר הנושא של האלבום, והסינגל הראשון שיצא ממנו. לאחר צאת הסינגל הראשון יצאו הסינגלים "בואי נעזוב" שנכתב על ידי בוטנר בשיתוף עם גלעד שגב, והסינגלים "הכל מזכיר אותך", "אני אש" ו"מה שלא הספקתי לומר" בו משתתפת בשירה סיון טלמור. עם צאת הסינגל "שווים" הוא נכנס למקום החמישי במצעד של גלגלצ, ושבוע לאחר צאתו הגיע למקום השני. עם צאת הקליפ לסינגל הוא הפך לקליפ השבוע בערוץ 24, והגיע למקום הראשון בתוכנית ה"מבוקשים" של הערוץ.

השיר "בואי נעזוב" זכה בפרס עמ"י לשנת 2008 בקטגוריית השיר הטוב ביותר.

לאחר צאת האלבום, יצאו השניים למסע הופעות ברחבי הארץ להפצת האלבום ושיריו.

עיצוב האלבום שואב ניחוח של נוסטלגיה ונאיביות ישראלית, סוג של מחברת שירים וזכרונות ילדות של רן ועילי מהחיים בקיבוץ. את האלבום עיצב [https://www.mikiturgeman.com מיקי תורגמן] וצולם על ידי [https://www.arielvanstraten.com אריאל ואן סטרטן].

==גרסאות כיסוי==
*בשנת 2022 ביצעו הרכב גוונים של עמותת גוונים את השיר.
*בשנת 2023 ביצעו להקת שווים של עמותת אלווין ישראל את השיר.

==רשימת השירים==

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-2007
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי חברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט
רנה בלום

רנה בלום (בצרפתית: René Blum; 13 במרץ 1878, פריז – 30 באפריל 1943, אושוויץ) היה מפיק בלט, יהודי-צרפתי, עורך ספרותי, ומבקר אמנותי. אחיו של לאון בלום.

בלום ייסד את הבלט רוס דה מונטה קרלו ביחד עם קולונל דה בזיל, זמן קצר לאחר מותו של סרגיי דיאגילב, תוך ניסיון למלא את החלל שהוא השאיר אחריו. 
אליהם הצטרפו ג'ורג' בלנשין, ליאוניד מאסין אלכסנדרה דנילובה וסרז' ליפר. סרגיי דנהם סיפק תמיכה כלכלית. 
עקב חילוקי דעות בין רנה בלום ובין קולונל דה בזיל נפרדו דרכיהם.

ב-12 בדצמבר 1941 היה בלום בין הראשונים שנעצרו ונשלחו למחנה הריכוז דראנסי. ב-23 בספטמבר 1942 נשלח בלום לאושוויץ, שם נרצח על ידי הנאצים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אסירים במחנה הריכוז אושוויץ
קטגוריה:נספים במחנה ההשמדה אושוויץ
בלום

קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1878
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1942
טונליט

טונליט הוא סלע יסוד, בהיר שמורכב בעיקר מפלגיוקלז, קוורץ, ומינראלים כהים, בעיקר מקבוצת האמפיבול וקבוצת הפירוקסן. בעבר השתמשו בשם טונליט כשם נרדף לקוורץ-דיוריט, אך הסיווג הנוכחי של ארגון IUGS (האיגוד הבינלאומי של מדעי הגאולוגיה) מגדיר טונליט כסלע שבו מעל ל-20% קוורץ וקוורץ-דיוריט כסלע שבו תכולת הקוורץ נעה בין 5% ל-20%.

==תיאור ותכולת מינרלים==
טונליט (מסומן בכחול) בתוך [[דיאגרמת QAPF]]
מצבה מטונליט ב[[ליובליאנה]]
צבעו של הטונליט בין אפור בהיר לאפור כהה, הרכבו מאפי ומרקמו פנריטי (כלומר גס-גרגיר). הטונליט מורכב בעיקר מפלגיוקלז (בדרך כלל אוליגוקלז או אנדסין) שמהווה מעל ל-50% מהרכב הסלע, וכן מלמעלה מ־20% קוורץ. הורנבלנדה, וביוטיט הם מינרלים נלווים נפוצים. מינרלים נוספים המצויים בטונליט: אוגיט, אלניט, אפטיט, זירקון, טיטניט ומגנטיט.

==מקור השם ותפוצה==
מקור שם הסלע מהמקום בו נתגלה לראשונה - בסמוך למעבר טונלה בצפון עמק ואל קמוניקה שבהרי האלפים באיטליה.

ניתן למצוא טונליט בחוף הפסיפי של אמריקה הצפונית ובמספר מקומות בגרמניה, לדוגמה ברכס פיכטלגבירגה, או ברכס אודנוולד (Odenwald). הטונליט נוצר מקרור של מאגמה מאפית או אולטרא מאפית ולכן נפוץ באזורים בהם הסלעים עתיקים, בעיקר מתקופת הפרקמבריון.

=== טרונדהיימיט ===
טרונדהיימיט הוא סוג של טונליט, שהפלגיוקלז בו מסוג אוליגוקלז ומכיל כמות קטנה יחסית של מינראלים מאפיים כמו הורנבלנדה ואוגיט ולכן מכונה גם בשם "גרניט לבן". עוד מאפיין שלו הוא מציאותם של גבישי טיטניט בכמות ניכרת. הסלע נקרא על שם טרונדהיים העיר השלישית בגודלה בנורווגיה.

==שימושים==
לטונליט תכונות מכניות מצוינות. בגלל כמות הקוורץ הגדולה יחסית, הוא קל במשקלו יותר מאשר הדיוריט והגברו לכן הוא חביב מאוד על הבנאים והסתתים באזורים בהם הוא מצוי בכמויות גדולות. משום שכמות האורתוקלז בו זניחה, אין בו סכנת רדיואקטיביות, כפי שקיימת בגרניט.

בטונליט משתמשים ליצירת לבנים, אריחים, מרצפות וחיפויים למדרגות וכן כחצץ לכבישים ולמדרכות. בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 שימש הטונאליט כחומר גלם פופולרי למצבות בגרמניה. קיימות מחצבות טונליט באוקראינה, סלובניה ובוסניה והרצגובינה המפיקות גושי סלע לשימוש בתעשיית הבנייה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סלעים
קטגוריה:סלעי יסוד
קטגוריה:סלעים פלוטוניים
ז'אן-פייר ז'נה

ז'אן-פייר זֵ'נֵה (בצרפתית: Jean-Pierre Jeunet; נולד ב-3 בספטמבר 1953) הוא במאי קולנוע ובמאי וידאו קליפים צרפתי.

==קורות חייו ועבודתו==
ז'נה נולד ברואן (Roanne) שבמחוז לואר בצרפת. בגיל 17 רכש מצלמת סרטים ראשונה, והחל לייצר סרטים קצרים בעודו לומד אנימציה. הוא חבר למארק קארו, מעצב ואמן ספרי קומיקס, אשר שיתף עִמו פעולה לאורך זמן וחלק עמו את עבודת הבימוי. יחד הם יצרו סרטי הנפשה שזכו בפרסים. סרטם הראשון בהשתתפות שחקנים, "המוצב של מטח היריות האחרון" (בצרפתית: Le Bunker de la dernière rafale; 1981), היה סרט קצר על חיילים בעולם עתידני אפל. ז'נה ביים גם פרסומות רבות וסרטי וידאו קליפ.

סרטם הראשון באורך מלא של ז'נה וקארו היה "מעדניה" (Delicatessen; 1991), קומדיה שחורה המתרחשת בעולם מוכה רעב שלאחר חורבן, שבו בניין דירות השוכן מעל מעדניה נשלט על ידי קצב ההורג בני אדם כדי להאכיל את דייריו. ז'נה היה שותף לכתיבת התסריט, כבכל סרטיו הבאים, לבד מהנוסע השמיני: התחייה"<ref></ref>. אחריו ביימו את "עיר הילדים האבודים" (La Cité des enfants perdus), סרט פנטזיה אפל ובעל מספר קווי עלילה, על מדען מטורף החוטף ילדים כדי לגנוב את חלומותיהם ולמנוע מהם להתבגר טרם זמנם. הצלחת סרטם זה הביאה להזמנתם לביים את הסרט הרביעי ב"סדרת הנוסע השמיני", "הנוסע השמיני: התחייה". בדומה לסרטים שביים אחריו, שמו של ז'נה בלבד מופיע כבמאי הסרט, אף שקארו תרם אף הוא בעיצוב האמנותי. אף שזכה לביקורות שליליות, סרט זה היה למכניס ביותר מבין סרטי הסדרה.

ז'נה שב לצרפת לאחר שזכה להצלחה בהוליווד וסרטו הבא היה "אמלי" (2001), בכיכובה של אודרה טוטו. סגנונו של הסרט אמילי היה שונה באופן בולט מסרטיו עד לאותה עת, בהיותו קומדיה רומנטית. הוא מספר על אשה הנהנית מעשיית מעשים טובים לאחרים, אולם אינה יכולה למצוא אהבה בעצמה. הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית גדולה. הוא זכה בארבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר בחמש קטגוריות.

בשנת 2004 יצא לאקרנים סרטו "שנים של אירוסין", שהוא עיבוד לקולנוע של רומן מאת סבסטיאן ז'אפריסוֹ (Sébastien Japrisot). הסרט, בכיכובה של אודרי טוטו, מתעד את חיפושיה של אשה אחר אהובה הנעדר בתום מלחמת העולם הראשונה. ז'נה זכה על הסרט בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר. בשנת 2007 התפטר ז'נה מבימוי סרט על פי ספרו של יאן מרטל, "חיי פיי", מסיבות תקציביות. בשנת 2009 יצא לאקרנים סרטו "תעלולים ללא הפסקה" (Micmacs à tire-larigot), שנושאו "סאטירה על סחר הנשק העולמי".

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:במאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס אדגר
קטגוריה:זוכי פרס לומייר
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1953
מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט

מטוס ספיטפייר בבניין המרכזי של המוזיאון
מוזיאון הקרב על בריטניה בקנט (באנגלית: Kent Battle of Britain Museum) הוא מוזיאון הנמצא בסמוך לעיר פוקסטון שבמחוז קנט בדרום-מזרח בריטניה, המוקדש לתצוגת מטוסים וציוד צבאי מימי הקרב על בריטניה בשנת 1940. המוזיאון, הנמצא בבעלות פרטית, ניצב בשטחו של שדה תעופה של חיל האוויר המלכותי, שהיה קיים באותו מקום בעת הקרב. המוזיאון, שנפתח ב-1971, הוא הוותיק במוזיאוני הקרב על בריטניה.

==אתר המוזיאון==
המוזיאון שוכן בתחומי הכפר הוקינג (Hawkinge), כשני קילומטרים מצפון לעיר פוקסטון שלחוף תעלת למאנש. הוא ניצב על חלק משטחו המקורי של בסיס חיל האוויר המלכותי הוקינג, שהיה שדה תעופה פעיל במהלך הקרב על בריטניה. בתקופה זו הייתה מוצבת בו טייסת אחת של מטוסי קרב, שהשתתפה בהגנת שמי דרום-מזרח אנגליה.

בשל מיקומו היה בסיס הוקינג בין שדות התעופה הבריטיים הקרובים ביותר לשטח צרפת הכבושה על ידי הגרמנים. הבסיס והאזור סביבו היו נתונים להרעשה של תותחים גרמניים ארוכי טווח שירו אל החוף הבריטי מעבר למצר דובר.

שדה התעופה נסגר לאחר המלחמה ובניינים אזרחיים נבנו על פני מרבית שטחו.

==המוזיאון==
אוסף המוזיאון מוצב בחמישה מבנים, שחלקם שימשו את שדה התעופה הצבאי בימי המלחמה, ובכללם בניין המבצעים שלו וצריף הכוננות להזנקה של הטייסים. האוסף כולל:
*מטוסי קרב מדגם האריקיין, אשר שלושה מהם מוצבים בחצר המוזיאון ;
*מטוסי קרב מדגם ספיטפייר ;
*מטוסי קרב מדגם מסרשמיט 109 ;
*מטוס אימון מדגם הארוורד ;
*פצצה מעופפת מדגם V-1.

בנוסף כלולים באוסף כלי רכב טכניים של חיל האוויר המלכותי, תותחים נ"מ וזרקורים, מנועי מטוסים, מדים ואביזרי טיסה.

==ראו גם==
*מוזיאון חיל האוויר המלכותי

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הקרב על בריטניה
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים צבאיים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: מוזיאונים למלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קנט
קטגוריה:אנגליה: מוזיאונים
שירות הביטחון הלאומי (ארמניה)

מטה שירות הביטחון הלאומי. רחוב נלבאנדיאן 104, [[ירוואן.]]
שירות הביטחון הלאומי של ארמניה (בארמנית: Հայաստանի Հանրապետության Ազգային Անվտավգության ծառայություն) הוא ארגון המודיעין והביטחון העיקרי של הרפובליקה הארמנית.

הוקם ב-2002 כיורש לארגון קודם שהתקיים מ-1991. מטה הארגון שוכן ברחוב נלבאנדיאן 104, ירוואן.
==היסטוריה==
הארגון הארמני העצמאי הראשון שעסק בביטחון המדינה היה המינהל הממלכתי לביטחון לאומי של ארמניה שנוסד ב-4 בדצמבר 1991 כיורש האגף הארמני של הקג"ב. ב-1995 הארגון שינה את שמו והפך למשרד לביטחון לאומי. ב-8 בנובמבר 1996 המשרד אוגד אל תוך משרד הפנים ונקרא המשרד לביטחון לאומי וענייני פנים.

ב-17 בדצמבר 2002 הארגון נקרא שירות הביטחון הלאומי של ממשלת ארמניה.
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ארגוני ביון
קטגוריה:ארמניה: צבא וביטחון
ארנסט רמאק

אֶרְנְסְט יוליוס רֶמַאק (בגרמנית: Ernst Julius Remak; 26 במאי 1849 – 24 במאי 1911) היה נוירולוג יהודי-גרמני, בנו של הרופא, הזואולוג, הפיזיולוג והנוירולוג רוברט רמאק ואביו של המתמטיקאי רוברט רמאק.

== קורות חייו ==
רמאק, יליד ברלין, למד משנת 1867 באוניברסיטאות ברסלאו, ברלין, וירצבורג, שטרסבורג והיידלברג – שבהּ היה תלמידו של הנוירולוג וילהלם היינריך אֵרְבּ (Erb). ב-1870–1871 נטל חלק במלחמה הצרפתית-פרוסית. רמאק קיבל תואר דוקטור לרפואה, ועבד כאסיסטנט במחלקה למחלות עצבים בבית החולים שָׁרִיטֵה (Charité) בברלין מ-1873 עד 1875. רמאק ביסס את מעמדו כנוירופתולוג בבירת הקיסרות המתהווה; ב-1877 התמנה שם לפריבטדוצנט (privatdocent), וב-1893 לפרופסור.

יחד עם הנוירולוג היהודי-פולני אדווארד פלטאו (Flatau) פרסם רמאק מחקר חשוב על נויריטיס ופולינויריטיס, אשר נבחר על ידי קארל נותנאגל (Nothnagel) להיכלל ב"המדריך לפתולוגיה ותרפיה מיוחדות" (Handbuch der speziellen Pathologie und Therapie). על שמו נקרא "רפלקס רמאק" – כפיפה כפית של שלוש הבהונות הראשונות, ולעיתים של כף הרגל, עם פשיטה של הברך, הנגרמת כתוצאה מליטוף השטח הקדמי העליון של הירך; רפלקס זה הוא סימן לפגיעה בחוט השדרה.

רמאק נפטר ב-1911 בויסבאדן.

== פרסומיו ==
<div style="direction: ltr;">
* Grundriss der Elektrodiagnostik und Elektrotherapie für Praktische Aerzte, Vienna, 1895.
* "Neuritis und Polyneuritis", in: Carl Nothnagel, Handbuch der Speziellen Pathologic und Therapie, Vienna. 1900.
</div>
בנוסף, תרם רמאק יותר מ-50 מאמרים לכתבי עת מדעיים.

== קישורים חיצוניים ==
* איסידור זינגר, פרדריק ט' הנמאן, 

קטגוריה:נוירולוגים יהודים
קטגוריה:נוירולוגים גרמנים
קטגוריה:פתולוגים גרמנים
קטגוריה:פתולוגים יהודים
קטגוריה:רופאים יהודים גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1849
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1911
צו כרמיה

צילום נוסח הצו
[[אדולף כרמיה, יוזם צו כרמיה]]

צו כרמיה, או פקודת כרמיה, צו שניתן ב-1870 בצרפת והעניק לכ-35 אלף יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית. הצו נקרא על שמו של אדולף כרמיה, שר המשפטים הצרפתי-יהודי שיזם אותו. 
הצו קבע כי:
 

== הרקע ==
צרפת פלשה לאלג'יריה וכבשה אותה בשנת 1830. בעת הכיבוש הצרפתי של אלג'יריה חיו בה כ-16,000 יהודים, מרביתם בארבעת הערים הגדולות, אלג'יר, אוראן, קונסטנטין ותלמסן. תחת השלטון העות'מאני, ששרר עד הכיבוש הצרפתי, היהודים חיו במעמד של ד'ימים, מעמד נחות לעומת בני האוכלוסייה המוסלמית.

=== ביטול האוטונומיה המשפטית של יהודי אלג'יריה ===
הקהילה היהודית נהנתה בתקופה העות'מאנית מאוטונומיה פנימית בענייני דת ומשפט. לאחר הכיבוש הצרפתי השלטון החדש החל להתערב בנושאי ניהול הקהילה וגבולות האוטונומיה עד שב-28 בפברואר 1841 הוצא צו חדש שביטל את בתי הדין הרבניים והכפיף את היהודים לחוק האזרחי הצרפתי - לא נערכו שינויים דומים לגבי האוכלוסייה המוסלמית.

קבלת הצו תרמה רבות להתקדמותם של היהודים באלג'יריה בכל תחומי החיים והחברה. עם זאת, בעקבות הצו גברה באופן משמעותי האנטישמיות של אנשי המנהל והמתיישבים האירופיים, שהתקשו להשלים עם העובדה שילידים - היהודים האלג'יראים - הפכו להיות שווים להם. רגש העליונות וכן החישוב הכלכלי בהפסידם כוח עבודה זול, יצרו גילויי אנטישמיות כלפי היהודים. גם המוסלמים תושבי אלג'יריה גילו ביטויי שנאה ליהודים, לאחר שהם עצמם לא הוכרזו כאזרחים צרפתים ונשארו במעמדם החברתי הנמוך. 

במהלך מלחמת העולם השנייה, ב-7 באוקטובר 1940, ביטל ממשל וישי שהוקם בצרפת את צו כרמיה, ונשללה אזרחותם הצרפתית של יהודי המושבות הצרפתיות בצפון אפריקה. 

ב-20 באוקטובר 1943 הושבה האזרחות הצרפתית ליהודי אלג'יריה.

== לקריאה נוספת ==
* מיכאל אביטבול, מכרמיה לפטן, מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי, תשנ"ד.

==קישורים חיצוניים==
* [https://merkazruach.nli.org.il/makor/khvzrym-hbyth-ltsrpt נשבע להגן], נאמן למקור, הספרייה הלאומית
* מיכאל אביטבול, [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=14827 לקראת האזרחות הצרפתית ופקודת כרמיה] מתוך ספרו "מכרמיה לפטן", באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* [http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=15369 על יהדות אלג'יריה בתקופת מלחמת העולם השנייה], באתר הספרייה הווירטואלית של מטח

==הערות שוליים==

קטגוריה:צרפת: חוק ומשפט
קטגוריה:אלג'יריה: היסטוריה
קטגוריה:יהדות אלג'יריה
קטגוריה:1870
יעקב באסין

יעקב זִינוֹבְיֶיביץ' בַּאסִין (ברוסית: Яков Зиновьевич Басин; בבלארוסית: Якаў Зіноўевіч Басін; 28 באוגוסט 1939 - 17 בפברואר 2022) היה היסטוריון, חוקר תרבות, פובליציסט יהודי-בלארוסי, פעיל בקהילה היהודית בבלארוס, פעיל זכויות אדם וממנהיגי היהדות המתקדמת.

== קורות חיים ==
באסין, סיים את המכון לרפואה במינסק והיה רופא פעיל במשך 34 שנים עד לשנת 1998. היה מחברם של ספרים על ההיסטוריה של היהודים ברוסיה הלבנה, ועל השואה והאנטישמיות. התגורר בעיר מינסק. בשנת 2010 עלה לישראל והתיישב בירושלים. 

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:פובליציסטים יהודים בלארוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים בלארוסים
קטגוריה:מינסק: אישים
קטגוריה:יהודים רפורמים
קטגוריה:היסטוריונים יהודים בלארוסים
קטגוריה:חוקרי תולדות עם ישראל
קטגוריה:חוקרי האנטישמיות
קטגוריה:חוקרי השואה
קטגוריה:רופאים יהודים בלארוסים
קטגוריה:עיתונאים יהודים סובייטים
קטגוריה:סובייטים שנולדו ב-1939
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2022
נעים סולימנוגלו

נעים סולימנוגלו (בטורקית: Naim Süleymanoğlu, נהגה נאים סוליימנוֹאוּלוּ; 23 בינואר 1967 - 18 בנובמבר 2017) היה מרים משקולות טורקי ששלט בענף בקטגוריית משקל נוצה מאמצע שנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90, ונחשב בעיני רבים לאחד מגדולי מרימי המשקולות בכל הזמנים. זכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות, ב-7 אליפויות עולם וב-6 אליפויות אירופה, וקבע 46 שיאי עולם כשאת הראשון בהם קבע כבר בגיל 15. בגלל גובהו הנמוך (1.47 מטר) וכוחו העצום, נודע בכינוי "הרקולס כיס".

==ביוגרפיה==
סולימנוגלו נולד במומצ'ילגראד שבבולגריה למשפחה ממוצא טורקי. בהוראת שלטונות בולגריה, שניסו לדכא כל ניצן של לאומנות טורקית, שינתה המשפחה עוד בעבר את שמה, וסולימנוגלו ייצג בשנותיו הראשונות כמרים משקולות תחרותי את בולגריה תחת השם נעים סולימנוב (בבולגרית: Наим Сюлейманов).

ב-1982, כשהוא בן 15 בלבד, קבע סולימנוב את השיא העולמי הראשון שלו והפך למועמד מוביל לזכייה במדליית זהב אולימפית, אך החרם של מדינות ברית ורשה ובכללן בולגריה על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) מנע זאת ממנו – ולמעשה, כפי שהתברר לאחר מכן, מנע ממנו הישג של ארבע מדליות זהב אולימפיות רצופות. את יכולתו הוכיח סולימנוב מספר שבועות לאחר האולימפיאדה כשהרים בתחרות 30 ק"ג יותר מהזוכה במדליית הזהב. בשנתיים שלאחר מכן ביסס את שליטתו בענף כשזכה בשתי אליפויות עולם רצופות.

==העריקה לטורקיה==
ב-1986, תוך כדי תחרות במלבורן, נעלם סולימנוב ולא שב לבולגריה. הוא הופיע מחדש בטורקיה והתברר שערק, שינה את שמו לסולימנוגלו – שמה המקורי של משפחתו, וקיבל מיד אזרחות טורקית. טורקיה שילמה לבולגריה כופר בסך מיליון דולר כדי שתסיר את התנגדותה להשתתפותו של סולימנוגלו כטורקי באולימפיאדת סיאול (1988). סולימנוגלו לא אכזב וזכה במדליית הזהב במשקל נוצה.

==שנות ה-90==
לאחר שזכה ב-1989 באליפות העולם, הודיע סולימנוגלו במפתיע על פרישה כשהוא בן 22 בלבד. אולם ב-1991 שב להתחרות ולשלוט בקטגוריית המשקל שלו כשהוא זוכה באליפות עולם נוספת, ושנה לאחר מכן במדליית זהב אולימפית שנייה באולימפיאדת ברצלונה (1992). הוא המשיך וזכה בעוד שלוש אליפויות עולם רצופות תוך שהוא שובר שיאי עולם כמעט בכל תחרות בה השתתף. שירת הברבור שלו הייתה הזכייה במדליית זהב אולימפית שלישית רצופה באולימפיאדת אטלנטה (1996) תוך קביעת שיא עולם נוסף. לאחר האולימפיאדה הודיע על פרישתו בפעם השנייה. למרות זאת, ניסה סולימנוגלו לחזור להתחרות באולימפיאדת סידני (2000), אך כשל שלוש פעמים בדחיקה של 145 ק"ג והודח מהמשך התחרות.

==ניסיונות לקריירה פוליטית==
סולימנוגלו ניסה כוחו גם בפוליטיקה לאחר פרישתו, כאשר רץ פעמיים בבחירות לאספה הלאומית של טורקיה ב-1999 וב-2006, ופעם נוספת לראשות עירייה בפרבר של איסטנבול ב-2002. בכל שלוש הפעמים לא נבחר לתפקיד.

==מחלתו ומותו==
קברו של סולימנוגלו
סולימנוגלו סבל במשך תקופה ארוכה ממחלת כבד. בין השאר היה מאושפז בבית חולים במשך שלושה חודשים ב-2009.

באוקטובר 2017 אושפז בבית חולים באיסטנבול עקב כשל שחייב השתלת כבד. משנמצא תורם, עבר סולימנוגלו השתלת כבד ב-11 בנובמבר, אך סיבוך לאחר ההשתלה גרם לדימום ולבצקת קשה והביא למותו שבוע לאחר מכן, כשהוא בן 50 בלבד.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:מרימי משקולות
קטגוריה:שיאני עולם בספורט
קטגוריה:ספורטאים טורקים
קטגוריה:ספורטאים בולגרים
קטגוריה:אלופים אולימפיים: הרמת משקולות
קטגוריה:מרימי משקולות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:מרימי משקולות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:מרימי משקולות באולימפיאדת ברצלונה (1992)
קטגוריה:מרימי משקולות באולימפיאדת סיאול (1988)
קטגוריה:טורקים שנולדו ב-1967
קטגוריה:נפטרים ב-2017
ג'סטין הנרי

ג'סטין הנרי (באנגלית: Justin Henry; נולד ב-25 במאי 1971) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר בשל משחקו בסרט "קרמר נגד קרמר" משנת 1979, שעליו גם היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ובכך היה השחקן הצעיר ביותר המועמד לפרס זה בתולדותיו.

==ביוגרפיה==
הנרי נולד בעיר ריי שבמדינת ניו יורק. לאחר הופעת הבכורה שלו בסרט "קרמר נגד קרמר", הופיע הנרי בשנת 1983 בפרק בסדרת הטלוויזיה "אי החלומות". בשנת 1984 חזר למסך הגדול בהופעה בסרט "בת שש-עשרה הייתי" בבימויו של ג'ון יוז. בסרט גילם הנרי את אחיה הצעיר של הגיבורה, מולי רינגוולד. בשנת 1988 שיחק בסרט "Sweet Hearts Dance", שבו גילם בנם של זוג נשוי. לאחר מכן הוא החל ללמוד באוניברסיטת סקידמור וב-1993 קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה. בשנת 1998 היה הנרי שותף בהקמת פסטיבל הסרטים סלמדאנק (Slamdunk) שהיה בפארק סיטי, יוטה, ונערך במקביל לפסטיבל סאנדנס מ-1998 ועד 2003. לפני כן נערכו במסגרתו הקרנת סרטים בקאן ובטורונטו, במקביל לפסטיבלי הסרטים שם (פסטיבל קאן ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו). בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "ER" הופיע למשך שני פרקים בתפקיד של סטודנט לרפואה. בשנת 1996 שיחק בסרט הטלוויזיה "אנדרסונוויל" לצד ויליאם ה. מייסי, ושודר ברשת השידור TNT.

בשנת 2007 הופיע בסרט המוקומנטרי "The Junior Defenders", אשר יצא ישירות ל-DVD.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקנים ילדים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי מכללת סקידמור
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1971
מחשבות על הצילום

מחשבות על הצילום הוא ספר מאת מבקר הספרות והתרבות רולאן בארת, אשר יצא לאור בשנת 1980. הספר, יחד עם ספרה של מבקרת התרבות סוזן סונטג, הצילום כראי התקופה, נחשב לאחד מספרי ביקורת ותאוריית הצילום האקדמיים החשובים ביותר. כמו כן, נחשב הספר לאחד מהישגיו הגדולים של רולאן בארת, הן מהבחינה הסגנונית והן מהבחינה הרעיונית.

==תוכני הספר==
בספר, חוקר בארת את מהות הצילום, ובמקביל מעלה בזיכרונו את אמו המנוחה דרך תצלומים משפחתיים. הספר מתמקד באפקט של הצילום על הצופה ומתעלם במכוון מהצלם עצמו, מפעולת הצילום ומהאובייקט המצולם, אותו מכנה בארת ספקטרום. 

דרך דיון אישי על אודות החוויה הרגשית שיוצרים צילומים ספציפיים, מחשיב בארת את הצילום כמדיום לא סימבולי, שאינו ניתן לפירוש בפשטות של קודים בשפה ובתרבות, ככזה הפועל על הגוף ועל הנפש גם יחד. הספר מפתח שני מושגים מנוגדים המתארים את חוויית ההתבוננות בצילום – סטודיום ופנקטום: הסטודיום מציין את הפירוש התרבותי, הלשוני והפוליטי שעורך המתבונן, בעוד הפונקטום מציין נגיעה אישית, דקירה, שפרט מסוים בצילום מעורר ביחס בין המתבונן לתצלום.

לאורך הספר מתייחס בארת אל צילומים מפורסמים מהמאות ה-19 וה-20 ומנתח אותם ברמה הפרסונלית, רמת החוויה שלו. בהמשך מתייחס בארת אל צילומים משפחתיים שלו ושל אמו. לעיתים הספר נקרא כיומן אישי יותר מאשר מסה עיונית אסתטית, וכל זה תוך מודעות של בארת לדואליות שמאפיינת את כתיבתו.

== ראו גם ==
* מיתולוגיות

==לקריאה נוספת==
* מחשבות על הצילום (תרגום: דוד ניב), ירושלים: כתר, 1988.

"הטרמינל" [[אלפרד סטיגליץ (1893) אחד מהצילומים בספר]]

==קישורים חיצוניים==

* 
*

קטגוריה:ספרי 1980
קטגוריה:ספרי צילום
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר