OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
תיאודור נלדקה

תיאודור נלדקה
תיאודור נלדקה (בגרמנית: Theodor Nöldeke; 2 במרץ 1836 - 25 בדצמבר 1930) היה מזרחן גרמני.

==ביוגרפיה==
נלדקה נולד בהמבורג, למד באוניברסיטאות גטינגן, וינה, ליידן וברלין.

ב-1859 זכה בפרס מטעם האקדמיה הצרפתית "Académie des Inscriptions et Belles-Lettres" על ספרו על ההיסטוריה של הקוראן ובשנה שאחרי-כן הוא הוציא מהדורה מתוקנת שלו בגרמנית (Geschichte des Korans) ופרסמו עם תוספות בגטינגן. ב-1861 החל להורות באוניברסיטת גטינגן ושלוש שנים אחרי-כן הוא התמנה לפרופסור שלא מן המניין. ב-1868 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת קיל וב-1872 הופקד על הקתדרה לשפות מזרחיות באוניברסיטת שטרסבורג, ממנה פרש לגמלאות ב-1906.

נלדקה חקר נושאים רבים ומגוונים, אולם עבודתו התמקדה בשני תחומים עיקריים, בהם גם זכתה עבודתו בפרס: שפות שמיות ותרבויות האסלאם. בעוד רוב עבודתו (לשם דוגמה ספריו "Grammatik der neusyrischen Sprache" (1868), "Mandäische Grammatik", ותרגומו מערבית למוחמד אבן ג'ריר אל-טברי (1881–1882)) נועדה למומחים, הרי שרבים מספריו עשויים לעניין את הקורא המשכיל. 

כמה ממחקריו של נלדקה כלולים בספר "The Origins of The Koran: Classic Essays on Islam’s Holy" בעריכתו של אבן וראק (Ibn Warraq).

אחדים ממאמריו הופיעו לראשונה באנציקלופדיה בריטניקה, ומאמרו על הקוראן, ביחד עם מאמרים נוספים, התפרסם מחדש בכרך שנקרא "Oriental Sketches". המאמרים הדנים בממלכת פרס ראו אור מחדש בכרך הגרמני "Aufsätze zur persischen Geschichte" (לייפציג, 1887).

מבין תלמידיו הידועים ניתן להזכיר את צ'ארלס קאטלר טורי (Charles Cutler Torrey) ואת פרידריך זכריאס שוואלי (Friedrich Zacharias Schwally).

==ביבליוגרפיה נבחרת==
<div style="direction: ltr;">
* Das Leben Mohammeds (1863)
* Beiträge zur Kenntnis der Poesie der alten Araber (1864)
* Die alttestamentliche Literatur (1868)
* Untersuchungen zur Kritik des Alten Testaments (1869)
* Geschichte der Perser und Araber zur Zeit der Sasaniden. Aus der arabischen Chronik des Tabari übersetzt (1879)
* Reste Arabischen Heidentums (1887)
* Zur Grammatik des klassischen Arabisch (1896)
* Fünf Mo'allaqat, übersetzt und erklärt (1899–1901)
* Articles in the Encyclopaedia Biblica (1903)
* Beiträge zur semitischen Sprachwissenschaft (1904)
* Compendious Syriac Grammar (1880, 1888, 1904 [translation])
</div>

==קישורים חיצוניים==

* Marco Frenschkowski: [http://www.bautz.de/bbkl/n/noeldeke_t.shtml Nöldeke, Theodor] בתוך Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (BBKL). Bd. 6, Herzberg 1993, , Sp. 979–983. (German)
* 
* 
* 

קטגוריה:בלשנים ולשונאים גרמנים
קטגוריה:מזרחנים גרמנים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת גטינגן

קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1836
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1930
הקונגרס הערבי הלאומי הראשון

הקונגרס הערבי הלאומי הראשון (בערבית: المؤتمر العربي الأول - תעתיק לעברית: אלמאתמר אלערבי אלאול) היה כינוס ראשון של התנועה הלאומית הפאן ערבית שהתקיים בפריז בשנת 1913. הקונגרס התקיים באולם החברה הגאוגרפית הצרפתית בשדרות סן ז'רמן 184 בין ה-18 ל-23 ביוני 1913. הקונגרס התקיים על רקע עליית הטורקים הצעירים לשלטון באימפריה העות'מאנית ב-1908 ושקיעת האימפריה, עליית הציונות והתעוררות התנועה הערבית הלאומית. המתכנסים קראו ליצירת אומה ערבית עצמאית בשטחי "סוריה הגדולה", עיראק, ארץ ישראל ומצרים.

==המשתתפים==
בראש המארגנים ניצבו אנשי תנועת אל-פתאת (החברה הערבית הצעירה, נוסדה בפריז ב-1911) ובהם עווני עבד אל-האדי ורפיק אל-תמימי הפלסטינים, ג'מיל מרדם הסורי ותאופיק א-סוודי מעיראק.

בין המשתתפים הנוספים ניתן למנות את רשיד רידא מקהיר, נג'יב עזורי, מייסד "הליגה הערבית הפטריוטית" ועיזאת דראוזה מג'מאעין שליד שכם. כמו כן הוזמן והשתתף בדיונים נציג התנועה הציונית בקושטא ויקטור יעקובסון, אשר ביקש לראות את הציונות משגשגת בארץ ישראל לצד אמנסיפציה ערבית מחוץ לארץ ישראל כחלק מתחיית המזרח שלא על חשבון האימפריה העות'מאנית ומתוך הבנות עמה. לעומת זאת, יגאל סרנה, ברומן היסטורי דוקומנטרי "סוכן מפוקפק", שכתב על אודות סמי הוכברג<ref>שני ליטמן, [https://www.haaretz.co.il/misc/2010-11-04/ty-article/0000017f-e8bb-d62c-a1ff-fcfbbb100000?utm_source=App_Share&utm_medium=Android_Native&utm_campaign=Share מי היה סמי הוכברג, ממייסדי נס ציונה?] הארץ, 4 בנובמבר 2010</ref>, טוען שהוכברג הוא זה שהיה המשקיף הציוני היחיד בדיוני הקונגרס.<ref>יגאל סרנה, סוכן מפוקפק, הוצאת מסמרים, עמ' 113
</ref>

==החלטות הקונגרס והשפעתו==
לדברי ההיסטוריון הפלסטיני רשיד ח'אלידי כללו החלטות הקונגרס את דרישות בעלות נופך לאומי משלטונות האימפריה העות'מאנית כגון דרישה להגדיר את השפה הערבית כשפה הרשמית בארצות הלבנט (במקום הטורקית), דרישה להציב את החיילים הערבים בצבא האימפריה לשירות בארצותיהם ודרישה לכונן ממשלת נציגים לניהול ענייניהן הפנימיים של המדינות הערביות. עם זאת, בולטת בהיעדרה דרישה לעצמאות.

לאחר נעילת הקונגרס הבטיחה הממשלה העות'מאנית להנהיג מספר תיקונים ברוח החלטות הקונגרס, כמו כן מינתה מספר אישים ערביים לאומיים למשרות במנגנון ובסנאט. הדבר יצר פילוג עמוק בין הלאומנים הקיצוניים בתנועת אל-פתאת לבין המתונים שהסכימו לויתורים הקלים שהחילה הממשלה העות'מאנית.

לקונגרס לא הייתה השפעה מרחיקת-לכת. פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גירוש האימפריה העות'מאנית משטחי הלבנט והצהרת בלפור שהבטיחה בית לאומי לציונות בחסות המנדט הבריטי שינו את כיוונה של התנועה הלאומית הערבית והכריחו אותה להתמודד אם אתגרים חדשים שמתכנסי הקונגרס לא צפו.

== ראו גם ==
* הקונגרס הלאומי הסורי
* הקונגרס הערבי-פלסטיני
* התנועה הלאומית הפלסטינית

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
* Albert Hourani, Arabic Thought in the Liberal Age, 1798-1939, London, 1962, pp. 284-285.
* Rashid Khalidi, British Policy Towards Syria and Palestine, London, Ithaca Press. pp. 310
</div>

==הערות שוליים==

קטגוריה:לאומיות פאן-ערבית
קטגוריה:כנסים
קטגוריה:1913
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית
AKAI

אקאי (AKAI) היא חברה יפנית למוצרי צריכה אלקטרוניים.
החברה, שנוסדה בשנת 1929 בשם "Akai Electric Company Ltd" (חברת אקאי אלקטריק בע"מ),יושבת כיום בסינגפור.

החברה נמצאת בבעלות התאגיד הסיני "Grande Holdings" שמחזיק גם במותגים היפניים לשעבר Nakamichi ו־Sansui. המותג Akai brand משמש למוצרי מדבקה המיוצרים על ידי מפעלים שונים במזרח הרחוק.

== מוצרי החברה ==
מוצרי החברה כוללים מכשירי הקלטה אודיו מבוססי סלילים (reel-to-reel), טיונרים, נגני קלטות, מגברים, מכשירי וידאו ורמקולים .

מוצרים רבים של חברת Akai נמכרו בארצות הברית במותג Roberts, כ־A&D ביפן וכ־Tensai במערב אירופה. בתחילת שנות התשעים הוגבל שיווק מוצרי האודיו של החברה אך ורק לשווקים בארצות הברית ובמערב אירופה.

בשנת 1984 הקימה החברה חטיבה חדשה בשם Akai Electronic Musical Instruments Corporation או Akai Professional שפתחה ויצרה מכשירים אלקטרוניים בשם שיצרה, בין השאר, דוגמים אלקטרוניים ( samplers) ומערכות רב-ערוציות לאולפני הקלטה. 

בשנת 2004 נרכשה החברה על ידי Grande Group שחילצה את החברה מפשיטת רגל. 

באותה שנה נמכרה חטיבת Akai Professional Musical Instrument לג'ק אודונל מארצות הברית, הבעלים של חברת Numark ולחברת מוצרי האודיו corporation Alesis. כל מהמוצרים של חברות אלה משווקים כיום תחת המותג Numark Industries .

בתחילת 2003 החל שיווק מחודש של מוצרי צריכה אלקטרוניים תחת המותג AKAI שיוצרו על ידי חברת Samson את מוצרי AKAI מיבאת לארץ קבוצת "המילטון".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חברות אלקטרוניקה יפניות
קטגוריה:אלקטרוניקה בידורית
יונתן מלכא

יונתן מלכא (נולד ב-2 בנובמבר 1986), הוא ספורטאי ישראלי המתחרה בענף הטריאתלון במרחקים האולימפיים (1.5 ק"מ שחייה, 40 ק"מ רכיבת אופניים, 10 ק"מ ריצה).

==ביוגרפיה==
מלכא שנולד בעיר אילת החל להתחרות בטריאתלון בגיל 10. לאחר שזכה במספר תחרויות נוער מקומיות בישראל, החל להתאמן באופן מקצועי יותר, הצטרף למועדון "איילות", ובשנת 2004 זכה לראשונה באליפות ישראל לנוער בטריאתלון.

בשנת 2005 השלים זכייה שנייה ברציפות בתואר אלוף ישראל לנוער וזכה במדליית הזהב במשחקי המכביה לנערים. בהמשך, צורף לסגל העתודה האולימפית של ישראל והחל להתחרות בסבב המקצועני הבינלאומי. באותה שנה עבר להתגורר בקריית חיים ולהתאמן תחת הדרכתם של מאמן השחייה ערן גורל ומאמן הטריאתלון הבריטי גלן קוק.

בשנת 2007 סיים במקום ה-15 באליפות אירופה בטריאתלון עד גיל 23. לאחר הישגו צורף לסגל ההכנה לאולימפיאדת לונדון 2012 של הוועד האולמפי הישראלי

בשנת 2009 הגיע למקום ה-5 בטריאתלון הבינלאומי של פוקט, תאילנד.

בשנת 2010 השיג ניקוד במספר תחרויות בינלאומיות ונכנס לרשימת הדירוג המקצוענית של איגוד הטריאתלון העולמי.

במהלך השנים ניצח מלכא עשרות תחרויות ריצה וטריאתלון בארץ ובחול והיה שותף להקמת מועדון הריצה "[https://www.reaction-club.com/ ריאקשן]", שהוקם על מנת לקדם את הספורט האירובי בישראל ולהעלות את המודעות לשילוב ריצה ופעילות גופנית אירובית בקרב האוכלוסייה.

בשנת 2012 נבחר למאמן הריצה של חברת נייקי ישראל

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [http://fitnessisrael.co.il/?p=3217 ריאיון עם הספורטאי באתר כושר ישראל]

קטגוריה:טריאתלטים ישראלים
קטגוריה:מאמני ספורט ישראלים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986
אדוארד מאייר

אדוארד מאייר (בגרמנית: Eduard Meyer; 25 בינואר 1855 - 31 באוגוסט 1930) היה היסטוריון גרמני.

==ביוגרפיה==
מאייר נולד בהמבורג ולמד ב-Gelehrtenschule des Johanneums ואחר-כך באוניברסיטאות בון ולייפציג. אחרי שסיים את לימודיו, שהה שנה אחת באיסטנבול. ב-1879 הוא התמנה למרצה באוניברסיטת לייפציג. הוא התמנה לפרופסור להיסטוריה עתיקה בורוצלב ב-1885, באוניברסיטת האלה-ויטנברג ב-1889 ובאוניברסיטת הומבולדט ב-1902. הוא שימש כפרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ב-1909. מאייר זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אוקספורד, סנט אנדרוז, פרייבורג ושיקגו.

==כתביו==
עבודתו העיקרית היא Geschichte des Altertums (1884-1902; המהדורה השלישית, 1913) הוא גם פרסם את הספרים הבאים: 
<div style="direction: ltr;">
* Forschungen zur alten Geschichte (1892-1899)
* Untersuchungen zur Geschichte der Gracchen (1894)
* Wirtschaftliche Entwicklung des Altertums (1895)
* Die Entstehung des Judentums (1896)
* Zur Theorie und Methodik der Geschichte (1902)
* Israeliten und ihre Nachbarstämme (1906)
* Theopomps Hellenika (1909)
* Der Papyrosfund in Elephantine (1912)
* Ursprung und Geschichte der Mormonen (1912)
</div>
הוא גם כתב ערכים בEncyclopaedia Biblica (1903) ובמהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה.

==לקריאה נוספת==
* מאמר זה נלקח מ-New International Encyclopedia שהיא כיום ברשות הציבור.

* המאמר מבוסס על הערך "Meyer, Eduard", באנציקלופדיה אמריקנה, 1920 שהיא כיום ברשות הציבור.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zeno.org/Geschichte/M/Meyer,+Eduard/Geschichte+des+Altertums הטקסט המלא של ספרו של מאייר Geschichte des Altertums (ההיסטוריה של העת העתיקה)]
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:חוקרי העת הקלאסית
קטגוריה:היסטוריונים גרמנים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:סגל אוניברסיטת לייפציג
קטגוריה:מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1855
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1930
איזיצ'יפ

איזיצ'יפ סמיקונדקטור בע"מ (באנגלית: EZchip Semiconductor) הייתה חברת טכנולוגיה ישראלית המתמחה בתכנון ופיתוח מעבדים משולבים לשימוש ברשתות תקשורת מהירה. איזיצ'יפ הייתה חברה ציבורית ומניותיה נסחרו בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב. איזיצ'יפ הפסיקה להתקיים כחברה עצמאית בעקבות מיזוגה לתוך מלאנוקס בתחילת 2016. לפני המיזוג הייתה כלולה מניית החברה במדד תל אביב טק-עילית ובמדד תל אביב 100.
מטה החברה שכן ביקנעם עילית.
== היסטוריה ==
איזיצ'יפ סמיקונדקטור הוקמה בשנת 1999 במקור כחברת הבת של חברת "לאנאופטיקס", חברה שהוקמה בשנת 1990 על ידי אלי פרוכטר ואלי הארי. פרוכטר והארי עבדו קודם בחברת "פיברוניקס", אחת החברות הראשונות בעולם שפיתחה טכנולוגיה לתקשורת על סיבים אופטיים, אך כשלה מבחינה עסקית. "לנאופטיקס" פיתחה מערכות לתקשורת נתונים בתקן Token ring, זכתה להצלחה ראשונית והונפקה בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב ב-1992. אולם בהמשך התקשתה בתחרות מול חברת סיסקו האמריקאית, בנוסף הפך תקן אתרנט לתקן המוביל בתקשורת נתונים, והוחלט על ארגון מחדש כולל הקמת חברות הזנק במסגרת החברה, על בסיס פיתוחים חדשים עליהם עבדה. בנוסף נכנסה להשקעה בחברה "קומסור", קרן הון סיכון של חברת קומברס ואיל ההון ג'ורג' סורוס. 

"איזיצ'יפ" הוקמה ונוהלה על ידי אלי פרוכטר, ועסקה בפיתוח מעבדי רשת, המוטמעים בתוך הנתבים ומאפשרים הגברה משמעותית של כמות המידע ומהירות העברתו. פרוכטר סבר שעדיף לחברה להתמקד בפיתוח ושיווק רכיבים לנתבים, שאותם תמכור לספקים אחרים ולא במערכות שלמות בהם היה תחרות קשה. בין לקוחותיה היו: סיסקו, היולט פקארד, לוסנט, אריקסון, ECI Telecom וג'וניפר נטוורקס. באוקטובר 2000, גייסה ממשקיעים שונים 22 מיליון דולר לפי שווי של 122 מיליון דולר. אחר כך הגדילה "לנאופטיקס" שוב את חלקה ב"איזיצ'יפ".

בשנת 2008 מוזגה לתוך חברת לאנאופטיקס, ששינתה את שמה באופן רשמי לאיזיצ'יפ. 

באמצע 2011 חנכה החברה מרכז פיתוח בקריית גת.

ביולי 2014, רכשה את החברה האמריקאית TILERA בתמורה לכ-130 מיליון דולר.

במאי 2015 נקלעה החברה למשבר, לאחר שהלקוחה הגדולה ביותר שלה, חברת "סיסקו", הודיעה שהיא לא מתכננת להשתמש בדור הבא של המעבדים של "איזיצ'יפ", אלא לפתח בעצמה מעבדים דומים. ושווי השוק של החברה בבורסה ירד במחיצת משיא של כמיליארד דולר.

ב-30 בספטמבר 2015 הוכרז כי איזיצ'יפ תימכר לחברת מלאנוקס. אולם השלמת העסקה התעכבה, לאחר שמספר משקיעים העבירו ביקורת על השווי לפיו נמכרת החברה. המיזוג הושלם ב-23 בפברואר 2016, ובעקבותיו התמזגה איזיצ'יפ לתוך מלאנוקס וחדלה להתקיים כחברה עצמאית.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תעשיית השבבים בישראל
קטגוריה:חברות שנסחרו בבורסה לניירות ערך בתל אביב
קטגוריה:חברות ישראליות שנסחרו בנאסד"ק
קטגוריה:חברות ישראליות שעשו אקזיט
קטגוריה:יקנעם עילית: חברות
אל-פתאת

גַ'מְעִ֫יַּת אל-עַרַבִּ֫יַּה אל-פָתָ֫את (בערבית: جمعية العربية الفتاة, מילולית: החברה הערבית הצעירה) הייתה האגודה הלאומית הפאן-ערבית הראשונה במסגרת התנועה הלאומית הערבית. התנועה נוסדה ב-1911 בפריז, על ידי שבעה סטודנטים מ"סוריה הגדולה", בהם עווני עבד אל-האדי מג'נין, רפיק אל-תמימי משכם, ג'מיל מרדם ושוכרי אל-קוותלי מסוריה, תאופיק א-סווידי מעיראק ועיזאת דראוזה מג'מאעין כאגודת סתרים. התנועה הפכה לגרעין התנועה הלאומית ודגלה במתן עצמאות לארצות הלבנט מהאימפריה העות'מאנית ובאחדות מדינית של כל ארצות ערב.

התנועה יזמה וכינסה את הקונגרס הערבי הלאומי הראשון ביוני 1913 בפריז, אירוע שהיה בד בבד גם החשוב ביותר בפעולתה וגם האירוע שהביא לקרע הגדול ביותר בקרבה. לאחר נעילת הקונגרס הבטיחה הממשלה העות'מאנית להנהיג מספר תיקונים ברוח החלטות הקונגרס (מתן קדימות לשפה הערבית, למשל), כמו כן מינתה מספר אישים ערביים לאומיים למשרות במנגנון ובסנאט. הדבר יצר פילוג עמוק בין הלאומנים הקיצוניים בתנועת אל-פתאת לבין המתונים שהסכימו לויתורים הקלים שהחילה הממשלה העות'מאנית. 

בשנת 1914 עברו הפעילים המרכזיים בתנועה לדמשק, שם חברו לעזיז אל-מצרי שייסד קבוצה מחתרתית צבאית-למחצה בשם אל-עַהְד אל-עַרַבִּי ("הברית הערבית"). בימי מלחמת העולם הראשונה והמרד הערבי שימשו כקצינים בצבאו של האמיר פייסל. כאשר הקים פייסל את ממשלתו קצרת הימים בסוריה יצאה התנועה ממסגרתה המחתרתית והפכה למפלגה פאן-ערבית בשם חִזב אל-אִיסתִקְלאל אל-עַרַבִּי ("מפלגת העצמאות הערבית"), הורתה הרעיונית של מפלגת אל-איסתקלאל הפלסטינית ושל מפלגות פאן-ערביות נוספות במרחב הערבי. בשנת 1919 הציגו אנשי אל-פתאת את העמדה הקיצונית לעצמאות ערבית מלאה בפני ועדת קינג-קריין, בניגוד לדעת פייסל שביקש מנדט בריטי, לדעת ארגונים מוסלמיים שביקשו מנדט של ארצות הברית ולדעת גורמים ערבים נוצרים שביקשו מנדט צרפתי.

פעילות התנועה, מציין יעקב שמעוני, הייתה נחלת חוג מצומצם של משכילים ולא פרצה להשפעה על שדרות רחבות של העם. עם זאת היוותה התנועה בית גידול אידאולוגי וחברתי למנהיגי התנועה הלאומית הערבית שלאחר מלחמת העולם הראשונה. ג'ורג' אנטוניוס החשיב את התנועה בספרו מ-1938 "ההתעוררות הערבית, המניפסט של הלאומיות הערבית" כתנועה האופוזיציונית החשובה ביותר באימפריה העות'מאנית וכגורם מכריע לביזורה.

==ראו גם==
* פרוטוקול דמשק

==לקריאה נוספת==
* יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב, תש"ז, עמוד 254 - 255
<div style="direction: ltr;">
* Z.N. Zeine, The Struggle for Arab Independence: Western Diplomacy and the Rise and Fall of Faysal's Kingdom in Syria, Beirut 1960 
</div>
==קישורים חיצוניים==

* אליעזר טאובר, [http://www.snunit.k12.il/heb_journals/katedra/69122.html ועדת קינג-קריין בארץ ישראל], קתדרה 69

קטגוריה:לאומיות פאן-ערבית

קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: היסטוריה
קטגוריה:סוריה: מפלגות
קטגוריה:האימפריה העות'מאנית: פוליטיקה
לטינית וולגרית

כתובת [[גרפיטי מפומפיי, בשפה לטינית וולגרית]]

לטינית וולגרית הקרויה גם לטינית עממית (לטינית: Vulgare latinum או Latinum vulgare; תרגום המילה 'וולגרי': עממי, מצוי), היא השם הכולל לניבים העממיים השונים של השפה הלטינית המדוברת, אשר שימשו את ההמונים ברחבי האימפריה הרומית, כולל רומא, עד לנפילתה. ניבים אלו התקיימו לצד הלטינית הקלאסית ששימשה בעיקר כשפת הכתב ושפת ההוראה בבתי הספר. מניבים אלו התפתחו לבסוף השפות הרומאניות השונות.

== התפתחותה של הלטינית הוולגרית ==

הלטינית הוולגרית התפתחה מן השפה הלטינית הקלאסית. היא שימשה בצורות שונות בארצות השונות שברחבי האימפריה הרומית, ניבים שהתפתחו עם הזמן לשפות הרומאניות – הנפוצות שבהן: ספרדית, איטלקית, צרפתית, רומנית, קטלאנית ופורטוגזית.

תושבי רומא עצמה לא דיברו לטינית קלאסית וגם האריסטוקרטים השתמשו בזו כשפת הכתב. לטינית וולגרית היוותה את שפת הדיבור ונוכחותה תועדה מעט בכתבים מן התקופה. בכמה מן ההתכתבויות האישיות של קיקרו ניתן למצוא שימוש בשפה המדוברת של בני רומא, לטינית שאינה פורמלית במבנה או מלוטשת כלטינית הקלאסית. עדות נוספת ניתן למצוא ב"סטיריקון" של פטרוניוס, בחלק המתאר את משתה טרימלכיו.

את היווצרותה של הלטינית הוולגרית מן הלטינית הקלאסית ניתן ליחס לשלושה גורמים מרכזיים: ההתפתחות הטבעית המואצת יותר של שפת הדיבור ביחס לשפת הכתב; השימוש בלטינית בקרב חיילים שגויסו מכל רחבי האימפריה, עיוותו את מבנהּ ותיבלו אותה בביטויים התואמים את שפת האם שלהם; התפשטות השפה הלטינית כחלק מהתרחבות האימפריה הרומית, אל עמים דוברי שפות אחרות, שתרמו גם הם להתפתחותה.

עם הזמן שכיחות ונפיצות השימוש בלטינית הוולגרית הביאו לדחיקת הלטינית הקלאסית אל התחום האקדמי והדתי ולמותה כשפה מדוברת של ממש. התפתחות הניבים של הלטינית הוולגרית עצמם, באופן מקומי, חרצו הבדלים עצומים יותר ויותר בין הללו, וכבר במאה השישית לספירה לא יכלו אנשים מאזורים שונים להבין זה את זה. לבסוף נעלמה גם הלטינית הוולגרית והוחלפה בשפות הרומאניות.

== הבדלים בין הלטינית הקלאסית ללטינית הוולגרית ==
בהיות הלטינית הוולגרית השפה המדוברת, נעשו בה כמה הפשטות ושינויים ביחס לשפה הכתובה, כגון השמטת אותיות ומילות סיום והפחתת השימוש במילות יחס. בנוסף, מילים גבוהות הוחלפו בה בביטויים נפוצים יותר או במילות סלנג. את התפתחות ההבדלים בין השפות ניתן להעריך מקריאה בנספח פרובוס (המאה ה-3 עד ה-4 לספירה), המציג 227 'תיקונים' למילים מן השפה המדוברת.

== לקריאה נוספת ==
<div style="direction: ltr;">
* The Latin Language, by L. R. Palmer. University of Oklahoma Press, 1988. (Copyright 1954)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:שפות רומאניות
קטגוריה:שפות נכחדות
קטגוריה:לטינית
קטגוריה:רומא העתיקה
קטגוריה:העת העתיקה
קטגוריה:האימפריה הרומית
קטגוריה:שפות עתיקות
איילות

איילות היא אגודת ספורט ישראלית שנוסדה בשנת 1976 על ידי חובבי ריצה שחיפשו דרכים לקדם את הריצה העממית והתחרותית בישראל.

זהו מועדון הריצה והטריאתלון הגדול בישראל, המונה למעלה מ-600 חברים הפרושים בכל הארץ. 

בית המועדון ממוקם בקאונטרי הרצליה, וממנו יוצאת מדי שבת ריצה משותפת, אך לאיילות אין שיוך גאוגרפי. מקום המגורים של החברים אינו רלוונטי, והם מתאמנים באופן עצמאי.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ישראל: ארגוני ספורט
קטגוריה:אתלטיקה: ריצות
קטגוריה:ישראל: טריאתלון
קשר לוויין

פקטוריזציה של הטריפויל ושל קשר 8.]]
כפול וייטהד של קשר 8.
קשר כבל של הקשר מדוגמה 1.
לוויין כפול.
בתורת הקשרים המתמטית קשר לוויין (satellite knot) הוא קשר אשר המשלים שלו מכיל טורוס לא כוויץ אשר אינו מקביל שפה (כלומר, אינו איזוטופי לאף אחד מרכיבי השפה של משלים הקשר בגבולות משלים הקשר).

הבניה המקורית של קשרי לוויין יותר אינטואיטיבית וניתן להסבירה באופן ציורי: בהינתן שזר P (הנקרא שזר תבנית או pattern link) וקשר C (הנקרא קשר עמית או companion knot) מבצעים "מתיחה" של התבנית לאורך הקשר העמית. מכאן גם נובע השם "קשר לוויין".

== הגדרה פורמלית ==

בהינתן טורוס מלא W, דיסק המשוכן ב-W שיכון הולם (כלומר, ששפתו מוכלת בשפת הטורוס) ששפתו היא לולאה עיקרית של הטורוס (כלומר, לולאה שחיתוך לאורכה ישנה את הגנוס של הטרוס) נקרא מרידיאן של הטורוס.

יהי P שזר המשוכן בטורוס מלא לא קשור W (כלומר, שלולאה אורכית בו שקולה לאי-קשר) כך שלפחות רכיב אחד של השזר מהווה לולאה עיקרית ב-W. יהי C קשר ויהי V טורוס המהווה סביבה צינורית של C. הקשר המתקבל על ידי הומוטופיה של V ל-W נקרא קשר לוויין עם תבנית P ועמית C.

עם ההגדרה הזו קל לראות כי, תחת ההנחה ש-C ו-W אינם הקשר הטריוויאלי, משלים הקשר מכיל את הטורוס שתואר בתחילת המאמר - והוא המשלים של הקשר העמית. כמו כן, בהינתן קשר אשר המשלים שלו מכיל טורוס כזה, ניתן לבחור את הטורוס הנ"ל בתור עמית ולבחור לתבנית את הקשר שמתקבל מהומוטופיה שלו לטורוס לא קשיר. מכאן מתקבלת שקילות שתי ההגדרות שתוארו בהתחלת המאמר.

== תכונות ==
*העמית היחיד של הקשר הטריוויאלי הוא הקשר הטריוויאלי.
*מתוך הבניה נובע כי לקשר לוויין קיים טורוס עוקב-בולע (כלומר, טורוס המורכב מספירה החותכת את הקשר בדיוק בשתי נקודות ומסביבה צינורית של שאר הקשר, באנגלית swallow-follow torus). מכאן למשל נובע שהקשר בדוגמה הקודמת אינו קשר לוויין.
*פירוק של קשר לוויין לתבנית ועמית אינה יחידה, עם זאת, הורסט שוברט הוכיח כי במקרים מסוימים קיים פירוק יחיד. בהמשך מצאו ז'אקו, שאהלן וג'והנסון תנאי הכרחי ומספיק לפריקות יחידה של קשר לוויין דרך תהליך הידוע כ-JSJ decomposition על שם יוצריו.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:תורת הקשרים
רפיק אל-תמימי

מוחמד רפיק אל-תמימי (בערבית: محمد رفيق التميمي; 1889–1957, לעיתים נכתב "רפיק תמימי") היה מחלוצי הלאומיות הפאן-ערבית, לאומן פלסטיני, פובליציסט ואיש חינוך. בשנת 1945 מונה כחבר הוועד הערבי העליון והיה יו"ר תנועת הנוער הצבאית-למחצה אל-נג'אדה וראש הוועדה הלאומית ביפו.

==תולדות חייו==
תמימי נולד בשכם, בן למשפחת תמימי העתיקה שהתייחסה אל פלג החוסיינים. אחיו, אמין, היה דמות פוליטית מובילה וכיהן בוועד הערבי העליון הראשון ב-1937.

לאחר לימודים בשכם והצטיינות בקולג' בקושטא, קיבל תמימי מלגת לימודים לסורבון בפריז, שם פגש קבוצה של סטודנטים מ"סוריה הגדולה" שפיתחו תודעה לאומית פאן-ערבית. עם קבוצה זו נמנו עווני עבד אל-האדי, ג'מיל מרדם, שוכרי אל-קוותלי, תאופיק א-סווידי ועיזאת דראוזה. יחד הקימו ב-1911 את תנועת אל-פתאת, שהייתה לגרעין הלאומיות הערבית. לאחר סיום לימודיו שב למזרח ולימד בדמשק ובאיזמיר. בשנת 1913 היה ציר בקונגרס הערבי הלאומי הראשון.

תמימי שמר על חברותו בארגון בסוד וכך יכל לכהן במקביל במשרות שלטוניות בממשל האימפריה העות'מאנית (במסגרת זו נקרא רפיק ביי), היה מנהל בית ספר ממשלתי בביירות ובזמן מלחמת העולם הראשונה ערך עבור הממשלה דו"ח על מצב ולאיית ביירות.

ב-1919, לאחר המרד הערבי היה חבר בקונגרס של סוריה, תחת ממשלו קצר הימים של האמיר פייסל. עם כינון המנדט הבריטי שב לשכם. הוא קנה לו שם כמומחה בהוראת היסטוריה וגאוגרפיה וכתב מספר ספרים ללימוד היסטוריה, ספר על תולדות מלחמות הצלבנים ושמונה כרכים בנושא היסטוריה כללית. בנוסף כתב מאמרים פובליציסטיים בעיתונות הערבית. תחת השלטון הבריטי, תמימי שימש כמנהל מספר בתי ספר: בית הספר התיכון הצאלחייה בירושלים, בית ספר בחברון ותיכון העאמירייה אשר ביפו. 

בוועידה השישית של הקונגרס הערבי-פלסטיני ב-1923 ייצג תמימי את נפת ג'מאעין (מחוז שכם) ונבחר כחבר ב.

לאחר חידוש פעילות המפלגה הערבית הפלסטינית ב-1944, היה בין ראשיה, אך לא ניתק את קשריו עם עווני עבד אל-האדי ושימש כמגשר בין המפלגה לבין אנשי מפלגת אל-איסתקלאל היריבה. בשנת 1945 התמנה לוועד הערבי העליון והתקרב למופתי חג' אמין אל-חוסייני. במהלך כהונתו כיו"ר תנועת הנוער אל-נג'אדה הכניס שיעורי נשק ותרגולים צבאיים על מנת להכשיר את החניכים לפעולות התנגדות וטרור. הוא מונה על ידי המופתי לראש הוועדה הלאומית ביפו, שם ניסה לארגן את העיר הן במקביל לראש העיר הנבחר, יוסוף הייכל והן במקביל לשלטון אנשי כנופיות ואנשי אל-נג'אדה שפעלו כפיקוד צבאי.

בפברואר 1948 נשלח כציר הפלסטיני לליגה הערבית ודרש ממדינות ערב מחויבות צבאית, פוליטית ומורלית לציבור הפלסטיני ומאבקו. לאחר מכן נשלח על ידי חג' אמין אל חוסייני לנהל את משרד הוועד הערבי העליון בדמשק.

==לקריאה נוספת==
* יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב, תש"ז עמוד 231
* 
<div style="direction: ltr;">
* Levenberg, Haim (1993), Military Preparations of the Arab Community in Palestine, 1945-1948, Routledge, pp. 140 - 150
</div>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאים פלסטינים
קטגוריה:פובליציסטים ערבים
קטגוריה:לאומיות פאן-ערבית: אישים
קטגוריה:פלסטינים שנולדו ב-1889
קטגוריה:נפטרים ב-1957
I Get Around (שיר של טופאק שאקור)

I Get Around הוא הסינגל השני של הראפר האמריקאי טופאק שאקור מתוך אלבום הסטודיו השני שלו, Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z., ומשתתפים בו המפיק שוק ג'י ו-Money-B, חבריו של שאקור מההרכב Digital Underground. אתר Allmusic ציין כי בשיר, שהופק על ידי שוק ג'י, שאקור "מתרברב על כיבושיו המיניים". חלק מקולות הרקע בשיר מסומפלים מהשיר Computer Love של להקת Zapp. שוק ג'י סיפר כיצד השיר נכתב, בספר How to Rap, כאשר שאקור כתב את המילים תוך כדי האזנה למנגינה שלו זמן מה, והוא כתב גם את חלקו של ג'י. הסינגל הגיע למעמד זהב בארצות הברית, כשמכר מעל 500,000 עותקים.

השיר זכה להצלחה מסחרית רבה כשמכר מספר גבוה של עותקים, והגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100, מה שהפך אותו לסינגל הראשון של שאקור בטופ 20 במצעד הזה. השיר, שהגיע למעמד זהב, נכלל גם באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits בשנת 1998. הקליפ לשיר הגיע למקום ה-16 במצעד "25 הקליפים הגדולים של החוף המערבי" במגזין ה-XXL, והגיע למקום ה-14 במצעד "שירי ההיפ הופ הגדולים ביותר" של VH1.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1993
קטגוריה:שירי טופאק שאקור
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים על מין מזדמן
קטגוריה:שירי היפ הופ אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אינטרסקופ רקורדס
המערכה בגינאה החדשה

חיילים אמריקאים תוקפים עמדות יפניות סמוך לבונה. ינואר 1943.
המערכה בגינאה החדשה הייתה חלק מהזירה הפסיפית במלחמת העולם השנייה.
לפני המלחמה היה האי גינאה החדשה מחולק לשלושה חלקים:
*טריטוריית גינאה החדשה, החלק הצפון-מזרחי של גינאה החדשה, כולל האיים המקיפים אותו, היה בשליטת אוסטרליה תחת מנדט חבר הלאומים.
*טריטוריית פפואה, החלק הדרום-מזרחי של גינאה החדשה היה קולוניה אוסטרלית.
*גינאה החדשה ההולנדית, החלק המערבי של גינאה החדשה.

לאי גינאה החדשה נודעה חשיבות אסטרטגית רבה מכיוון שזהו שטח יבשתי גדול הסמוך לאוסטרליה. שטחו הנרחב של האי סיפק מקום רב להקמת בסיסי אוויר, צבא וצי.

הלחימה באי בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות בעלות הברית החלה עם ההתקפה היפנית על רבאול ב-23 בינואר 1942. לאחר ההתקפה הפכה רבאול לבסיס הקדמי של היפנים ליתר המערכה בגינאה החדשה. הלחימה באי נמשכה באזורים מסוימים עד לסיום המלחמה באוגוסט 1945.

גנרל דאגלס מקארתור הוביל את כוחות בעלות הברית כמפקד העליון של אזור דרום מזרח האוקיינוס השקט. בסיסיו של מקארתור שכנו במלבורן, בבריזביין ובמנילה. בצד היפני פיקד גנרל היטושי איממורה על הארמייה האזורית השמינית של צבא יפן, שלחמה בגינאה החדשה ובמערכה באיי שלמה. בסיסו של איממורה שכן ברבאול. הארמייה ה-18, תחת פיקודו של לוטננט-גנרל הטזו אדאצ'י, הייתה אחראית לפעילות היבשתית בגינאה החדשה.

בתחילת המערכה ניצלו היפנים את יתרונם המספרי והמכני על פני הכוחות האוסטרלים באי ודחקו אותם, אך לאחר קרב ים האלמוגים וקרב מידווי, בהם ספג הצי הקיסרי היפני אבדות קשות, בהן מספר נושאות מטוסים, נאלצו היפנים להמשיך את המערכה על הקרקע, ללא סיוע אווירי מנושאות מטוסים, ושם נעצרה מתקפתם, לפני שהגיעו לפורט מורסבי. במקביל, כבשו בעלות הברית את האי גוודלקנל שבאיי שלמה, ופתחו חזית נוספת איתה נאלצו היפנים להתמודד. האבדות הקשות שספגו היפנים במערכה בגוודלקנל ובקרבות השונים במערכה באיי שלמה הביאו להיחלשות ההגנות היפניות בדרום מערב האוקיינוס בשקט, ובסופו של דבר הובילו לניצחון בעלות הברית.

==קרבות מרכזיים==
*קרב רבאול
*מבצע MO
*קרב ים האלמוגים
*קרב בונה-גונה

==ראו גם==
* רוח הרפאים מהביצה

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:זירת אסיה והאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות יפן במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
Keep Ya Head Up

Keep Ya Head Up הוא סינגל של הראפר האמריקאי טופאק שאקור, והוא אחד השירים המצליחים והידועים ביותר שלו. השיר יצא בסוף שנת 1993 ואתר About דירג אותו במקום ה-11 במצעד "100 שירי הראפ הגדולים ביותר בכל הזמנים", כשהשיר היחידי של שאקור שהקדים אותו במצעד זה הוא Dear Mama שהגיע למקום ה-4 במצעד. השיר יצא לאור לראשונה בשנת 1993 בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום הסטודיו השני של שאקור, Strictly 4 My N.I.G.G.A.Z.. לאחר מכן הופיע השיר באלבום הלהיטים הגדולים של שאקור, Greatest Hits בשנת 1998, ושוחרר לו שיר "המשך" מתוך האלבום Still I Rise שיצא לאחר מותו, בשם Baby Don't Cry (Keep Ya Head Up II){{D}}.

בשיר, שהגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד שירי הראפ של הבילבורד ולמקום ה-12 במצעד הבילבורד הוט 100, משתתף דייב הוליסטר. בתחילת הקליפ לשיר מופיע רקע שחור עם המילים "Dedicated to the memory of Latasha Harlins, it's still on". ההפניה היא אל לטאשה הארלינס, נערה שחורה שנהרגה על ידי מוכר בחנות קוריאני בן 51, כשמספר מקורות העידו כי רציחתה תרמה למהומות לוס אנג'לס (1992). בקליפ מופיע שאקור במרכז מעגל מוקף אנשים בזמן שהוא שר, ובמספר סצנות גם מחזיק ילד קטן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 1993
קטגוריה:שירי טופאק שאקור
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים עם נושאים פמיניסטיים
קטגוריה:שירי היפ הופ אמריקאיים
קטגוריה:שירי R&B עכשוויים אמריקאיים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת אינטרסקופ רקורדס
קטגוריה:סינגלים בהוצאת ג'ייב רקורדס
לשון (מאכל)

מארז לשון בקר כשר
לשון היא בשר הנחשב כחלק פנים על אף שמדובר בשריר. בשר הלשון מבושל בישול ארוך. על פי רוב, נעשה שימוש בלשון פר, עגל, כבש וחזיר. בתרבויות מסוימות נחשבת הלשון למאכל תאווה.

בבריטניה נהוג לאכול את הלשון קרה ומתובלת בפלפל אנגלי בסלט או בכריך. בצרפת מעדיפים לאכול את הלשון חמה. בצפון אמריקה ממעטים לאכול את הלשון, הגם שהיא החלק היחיד של ראש הבהמה אשר בכלל נמכר בשווקים.

ישנם דגים כמו בקלה אשר הלשון שלהם נחשבת למאכל מיוחד.
== הכנה ==
בישול הלשון הוא תהליך רב שלבי. השלב הראשון הוא בישול ארוך במים עם תבלינים עד להתרככות הבשר. השלב השני הוא צינון הלשון, קילוף הקרום העוטף את הלשון וחיתוך הלשון לפרוסות. בשלב השלישי מבושלות פרוסות הלשון בישול נוסף ברוטב המעניק למאכל את טעמו, שכן לבשר הלשון טעם חלש מאוד. התבשיל המוכן נאכל חם או קר.

דרך נוספת להכנת לשון למאכל היא כבישה. לשון כבושה מיוצרת גם באופן תעשייתי וניתנת לרכישה במעדניות בשר.

== ערכים תזונתיים ==

לשון בקר שוקלת בממוצע כ-1,400 גרם, ומשקלה יכול להגיע עד 2 ק"ג. לשון עגל שוקלת בין 700-350 גרם, ולשונות כבש וחזיר בתחום 225-90 גרם.

הלשון אינה מכילה עצמות, ותכולת החלבון שלה גבוהה, בעוד כמות השומן נמוכה יחסית לחלקי בשר אחרים. הלשון עשירה בוויטמין B<sub>3</sub>, ברזל וויטמין B<sub>12</sub>.

==היסטוריה==
ברומא העתיקה נחשבה הלשון של ציפור שיר למאכל תאווה.

===יהדות===

המדרש מתייחס אל הלשון כמאכל תאווה ומציין את הלשון כמאכל שאברהם הגיש למלאכים. החת"ם סופר נהג לאכול לשון בהמה עם תמכא בשביעי של פסח והועלתה ההשערה שהדבר נעשה זכר למאכל שאברהם הגיש למלאכים.

==ראו גם==
* לשונות חתולים
==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלקי פנים
משפחת ח'אלידי

[[ספריית ח'אלדיה]]
אחמד סאמח אל-ח'אלדי, אביו של [[וליד ח'אלדי.]]
משפחת ח'אלידי (בערבית: الخالدي) היא אחת המשפחות הוותיקות והנכבדות ביותר בקרב הציבור המוסלמי בירושלים. לפי מסורת משפחתית המשפחה היא נצר לח'אלד בן אל-וליד, מצביא צבאו ואחד מבני לווייתו של הנביא מוחמד, מכובשי ארץ ישראל. למרות שלמשפחה אין רכוש רב וקרקעות כמו למשפחות חוסייני או נשאשיבי, היא נחשבת למכובדת ביותר ובניה נשאו באופן מסורתי משרות שיפוט ושלטון.

במשך מאות שנים הייתה ח'אלידי המשפחה השלטת בירושלים, אך היא ירדה מגדולתה במאה האחרונה. בין בניה נמנו:
* השייח' ח'ליל אל-ח'אלידי, נשיא בית הדין השרעי העליון ומתחרהו העיקרי של חג' אמין אל-חוסייני על משרת המופתי של ירושלים ב-1922
* מוחמד עלי אל-ח'אלידי שימש כמנהל בית המשפט הירושלמי במשך שישים שנה
* יוסף אל-ח'אלידי, איש רוח, בלשן וראש עיריית ירושלים בשלוש קדנציות שהתפרסו על פני שלושים שנים בסוף המאה ה-19
* רוחי אל-ח'אלדי, אחד משלושת צירי מחוז ירושלים בפרלמנט העות'מאני בשנים 1908–1912. נבחר גם לתפקיד "סגן שלישי" לנשיא בית הנבחרים. למד משפטים בפריז. שימש גם קונסול טורקיה בבורדו, צרפת.
* חוסיין פח'רי אל-חאלידי, רופא ומדינאי פלסטיני מתון, מייסד מפלגת הרפורמה הפרו-בריטית, ראש עיריית ירושלים וראש ממשלת ממלכת ירדן
* השופט חג' ראע'ב אל-ח'אלידי (1866–1952), בשלהי התקופה העות'מאנית ייסד את ספריית ח'אלדיה ברובע המוסלמי בירושלים, אחד מנכסיה החשובים של המשפחה. היה מראשי האופוזיציה (מעארדון) בתחילת תקופת המנדט הבריטי.
* מוסטפא אל-ח'אלידי, שופט בבית הדין השרעי העליון שלאחר פרישתו היה לראש עיריית ירושלים בשנים 1938–1944
* איסמעיל אל-ח'אלידי, היגר לניו יורק ועסק בארגון ערביי ארצות הברית לפני הנכבה (1948) ואחריה
* אחמד סאמח אל-ח'אלידי (1895–1951), בוגר מגמת רוקחות באוניברסיטה האמריקאית בביירות, בשנת 1920 היה מפקח אזורי מטעם מנהלת החינוך הבריטית ביפו ובעזה, בשנים 1925–1948 ניהל את הקולג' הערבי בירושלים. חיבר כ-20 ספרים בנושאי היסטוריה ומורשת וספרות ערבית.
* וליד ח'אלדי, נולד ב-1925 בירושלים, היסטוריון שנודע בכתיבתו על אודות הנכבה, מייסד ומזכ"ל המוסד ללימודי פלסטין בביירות
* רשיד ח'אלידי היסטוריון ואינטלקטואל פלסטיני-אמריקאי בולט (בנו של איסמעיל אל-ח'אלידי)

==לקריאה נוספת==
* יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב, תש"ז, עמוד 211–212

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

ח'אלידי
*
מקדם וארבורג

מקדם וארבורג בכימיה בכלל ובאלקטרוכימיה בפרט הוא גודל המכמת את קצב הדיפוזיה של יון בתמיסה. קבוע זה מנהל קשר הדוק עם עכבת וארבורג.
חשיבותו של קבוע וארבורג רבה משום שהוא חלק מהותי בניתוח תוצאות מדידות עכבה חשמלית ומשמש לאבחון מערכות כימיות ואלקטרוכימיות במאמרים מדעיים רבים.

== חישוב הקבוע ==

ניתן לחשב את גודלו של קבוע וארבורג בעזרת חישוב השיפוע של האזור תלוי הדיפוזיה בדיאגרמת נייקוויסט של מדידת עכבה חשמלית.<br />
לחלופין ניתן לחשב את הקבוע בערת הנוסחא הבאה:

<math>A_W={\frac{R T}{n^2F^2\sqrt2}}{\left(\frac{1}{D_O^{1/2}C_O^b}+{\frac{1}{D_R^{1/2}C_R^b}}\right)}=\frac{R T}{n^2F^2\Theta C\sqrt{2D}}</math>

כאשר:
R- קבוע הגזים, T- הטמפרטורה במעלות קלווין, F- קבוע פאראדיי, n- מספר הקשרים הקוולנטיים של היון, D- מקדם הדיפוזיה, O או R בכתב תחתי- מסמנים את הצורון המחומצן או המחוזר בהתאמה, C- ריכוז היון, A- שטח הפנים של האלקטרודה בניסוי.<br />

כוחה של משוואה זו יפה לשני חצאי תגובת חימצון-חיזור הן במקרה של תגובה הפיכות והן במקרה של תגובה הפיכה באופן חלקי.

== ראו גם ==
* עכבת וארבורג
* דיפוזיה
* מדידות עכבה חשמלית

קטגוריה:אלקטרוכימיה
יואב אבן

יואב אבן (נולד ב-18 בפברואר 1974) הוא עיתונאי ישראלי המשמש ככתב הבריאות של חברת החדשות של ערוץ קשת 12.

==ביוגרפיה==
אבן החל את דרכו העיתונאית בשנת 1999 כתחקירן בתוכנית "חמש עם גדי סוקניק", ואחר כך מונה לכתב כללי בתוכנית. 

בשנת 2002 יצא לאור ספרו "ברווזים" - קובץ של שש נובלות, בהוצאת "אסטרולוג".

משנת 2005 הוא משמש ככתב הבריאות של חדשות 2 לאחר שהחליף בתפקיד את צ'יקו מנשה. 

בשנת 2011 נעצר בחשד לאונס ונחקר במשטרה. התיק נסגר מחוסר ראיות. לבקשת המשטרה ולבקשת אבן, הוטל צו איסור פרסום, על פרטי המקרה, כולל זהות החשוד, עצם החקירה ואף עצם קיומו של הצו, אך גרסת המתלונן (גבר טרנסג'נדר שהזדהה כאישה באותה תקופה), כולל זיהויו של אבן כאנס, פורסמה בבלוג "תיקון עולם". ביוני 2015, ביקש אבן להסיר את צו איסור הפרסום, והוא פרסם ספר אלקטרוני בשם "הצד שלו", שבו גולל את הפרשה מנקודת מבטו. עותק אלקטרוני של הספר הופץ בחינם, ולמעלה ממאה ושבעים אלף איש הורידו אותו. ריאיון עם המתלונן ובו גרסתו לאירועים פורסם בעיתון "ידיעות אחרונות" ב-26 ביוני 2015.

אבן רווק ומתגורר בתל אביב-יפו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:סגל חברת החדשות
קטגוריה:כתבי בריאות ישראלים
קטגוריה:בוגרי תיכון שמעון בן צבי (גבעתיים)
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974
אל תשלח ידך אל הנער (ספר)

אל תשלח ידך אל הנער הוא ספר אוטוביוגרפי מאת הרב ישראל מאיר לאו, רבה של תל אביב-יפו לשעבר ולפנים הרב הראשי לישראל. הספר נכתב לקראת מלאת 60 שנה לשחרור מחנה הריכוז בוכנוואלד.

הספר יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים באפריל 2005 בכריכה רכה. באוגוסט 2006 יצא לאור במהדורת זהב, בכריכה קשה, לאחר הדפסת מאה אלף עותקים מהספר. בחנוכה תשע"ב קיבל את ספר היהלום על מכירת 100 אלף עותקים. הספר יצא לאור בעברית. ותורגם לאנגלית (שם הספר Out of the Depths), וכן גם לצרפתית, ליפנית, לרוסית ולסינית (בשפות אלה הספר נקרא "לולק", כינויו של הרב לאו בילדותו).

שם הספר, "אל תשלח ידך אל הנער", נלקח מסיפור עקדת יצחק, שבו אמר מלאך אלוהים לאברהם משפט זה, ועצר אותו מלשחוט את יצחק בנו. 

הספר אינו מקיף את כל חייו של הרב לאו עד למועד כתיבתו. חלקו הראשון עוסק בילדותו ובנעוריו של הרב לאו, עד לנישואיו בגיל 21. בחלקו השני מובאים סיפורים אחדים מבגרותו של הרב לאו, ובו הוא ממחיש כיצד עיצבו זכרונות ילדותו את דרכו כרב וכאיש ציבור.
במהדורה החדשה נוספו: הקדמות מאת שמעון פרס אלי ויזל ונאומיו של הרב לאו באו"ם ובביקור אובמה ב"יד ושם".

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספרים ישראליים
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:ספרי 2005
קטגוריה:ספרי זיכרונות
קטגוריה:אוטוביוגרפיות עבריות
קטגוריה:ספרי ידיעות ספרים
פרד קרגר

פרד קרגר (באנגלית: Fred Karger; נולד ב-31 בינואר 1950) הוא יועץ פוליטי יהודי-אמריקאי ופעיל חברתי למען זכויות להט"ב בארצות הברית שהתמודד לנציגות המפלגה הרפובליקנית בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012.

קרגר שימש כיועץ במסעות הבחירות של רונלד רייגן, ג'ורג' ווקר בוש וג'רלד פורד. קרגר היה שותף בחברת הייעוץ הפוליטי "Dolphin Group" הנמצאת בקליפורניה. הוא פרש אחרי 27 שנים ומאז עובד כאקטיביסט בנושאים שונים הקשורים לזכויות להט"ב. החלטתו להתמודד בבחירות לתפקיד נשיא ארצות הברית עבור המפלגה הרפולקנית, הפכה אותו להומוסקסואל המוצהר הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית המשתייך למפלגה משמעותית ומתמודד לתפקיד.

==ראו גם==
*לוג קאבין רפובליקנס

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי המפלגה הרפובליקנית (ארצות הברית)
קטגוריה:מועמדים בבחירות המוקדמות מטעם המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:להט"בים יהודים
קטגוריה:פוליטיקאים להט"בים אמריקאים
קטגוריה:יועצים פוליטיים אמריקאים
קטגוריה:פעילים למען זכויות להט"ב בארצות הברית
קטגוריה:מועמדים לנשיאות ארצות הברית ב-2012
קטגוריה:פוליטיקאים הומוסקסואלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת דנוור
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1950
פלונגה

[[אנדרטה לזכר יהודי פּלוּנגֶה שנרצחו בשואה, בבית העלמין הדרום]]
פּלוּנגֶה (בליטאית: Plungė; ביידיש: פלונגיאן) היא עיר בליטא במחוז טלז, בת כ־17,500 תושבים. לפני מלחמת העולם השנייה התקיימה בעיר קהילה יהודית גדולה, אך כולה נרצחה במהלך השואה.

משוער כי היישוב הוקם בין המאה ה-1 למאה ה-5 לספירה. היישוב הוקם על אדמות יער סמוגיטיה והיה חלק של דוכסות הגדולה של ליטא. 

בשנת 1792 העיר קיבלה את זכויות מגדבורג. משנת 1806 ועד 1822 היא הייתה שייכת לפלטון זובוב. עם פטירתו עברה הבעלות למשפחת אוגינסקי ובשנת 1879 הם בנו בעיר ארמון ששרד עד ימינו.

בין האישים שנולדו בעיירה - ר' יוסף יוזל הורוביץ, 'הסבא מנובהרדוק'. 

ערב מלחמת העולם השנייה 44% מתושבי העיר היו יהודים, אך בשנת 1941 הושמדו מרבית יהודי העיר בידי הנאצים וסייעניהם הליטאים. 

לאחר המלחמה חזרו כמה עשרות מיהודי פלונגיאן לעיר והקימו בה קהילה קטנה. בערב ראש השנה ה'תשי"ט (1958) נערך פוגרום ביהודי העיר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:מחוז טלז
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
פטר לינדברג

פטר לינדברג (באנגלית: Peter Lindbergh; 23 בנובמבר 1944 – 3 בספטמבר 2019) היה צלם אופנה גרמני.

==ביוגרפיה==
לינדברג נולד כפטר ברודבק (Peter Brodbeck) בליסה (בגרמנית: ליסה (וארטלאנד)) בפולין. וגדל בדיסבורג שבגרמניה. הוא הצטרף ללימודי ציור אצל גינתר ק. קירשברגר, אולם אז הוא החל לצלם ב-1971. וביסס עצמו כצלם פרסומות.

הוא עבר לפריז ב-1978, והתרכז בצילום אופנה, הוא צילם דוגמניות-על רבות, בכללן כריסטי טרלינגטון, נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, סינדי קרופורד, סטפני סימור, איזבלה רוסליני, נסטסיה קינסקי וטטיאנה פטיץ. היה שותף לפרויקטים אחרים ביחד עם קרל לגרפלד, דריל האנה, ג'ורג'ו ארמני ואחרים. צילומיו פורסמו במגזינים כמו שטרן, הרפרס בזאר וווג. הוא גם צילם את סלין דיון בפרסומת שלה לבושם.

לינדברג נחשב לאחד מצלמי האופנה הבולטים בעולם, במיוחד בשחור-לבן, וסייע ליצור את תופעת דוגמניות-העל של שנות ה-90. הוא העדיף שהדוגמניות שלו תהיינה מאופרות בצניעות ועם תסרוקת פשוטה.

נפטר ב-3 בספטמבר 2019.

==ספריו==
<div style="direction: ltr;">
* 10 Women by Peter Lindbergh Foreword by Karl Lagerfeld, Peter Lindbergh (1993), 
* Peter Lindbergh: Portfolio Interview by Dr. Antonio Ria, Peter Lindbergh (1999), 
* Peter Lindbergh: Stories Foreword by Wim Wenders, Peter Lindbergh (2002), 
* Peter Lindbergh: Images of Women Introduction by Martin Harrison, Peter Lindbergh (2004), 
* Peter Lindbergh: Untitled 116 by Peter Lindbergh (2006), 
</div>

==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*	Peter Lindbergh", in Photo Box: Bringing the Great Photographers into Focus (London: Thames & Hudson, 2009; ), p.414.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

* [https://web.archive.org/web/20080630050023/http://jozworld.club.fr/interface_photographes.html עבודות הפרסומות של פטר לינדברג]
* 
* 

קטגוריה:צלמים גרמנים
קטגוריה:צלמי אופנה גרמנים
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1944
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-2019
קימבר סטרלינג

קימבר סטרלינג (בדנית: Cimber Sterling) הייתה חברת תעופה זולה דנית.

בסיסה הראשי היה בנמל התעופה קופנהגן קסטרופ והנהלתה ישבה בסונדנבורג שבדנמרק. החברה נוסדה ב-1 באוגוסט 1950 כקימבר אייר ובשנת 2008, התאחדה עם חברת סטרלינג איירליינס.
בשיא פעילותה טסה החברה לכ-53 יעדים מדנמרק, בעיקר ברחבי אירופה, סקנדינביה ודנמרק עצמה, ביניהם: סטוקהולם, אוסלו, ברגן, זלצבורג, דבלין ועוד, בשיתוף פעולה עם Scandinavian Airlines ולופטהנזה. הבסיסים העיקריים שלה היו נמל התעופה של קופנהגן ושדה התעופה בילונד, עם בסיס קטן יותר בנמל התעופה של אלבורג. 
החברה הודיעה על הליך פירוק וסגירת החברה ב-3 במאי 2012. קימבר סטרלינג איבדה לבסוף את מאבקה להישאר פעילה לאחר שנים של הפסדים, והנפקה ראשונית הרת אסון שבאה בעקבות ניסיון שאפתני לבנות על מותה של סטרלינג איירליינס בשנת 2008.<ref></ref>

== צי המטוסים ==
{| class="toccolours" border="1" cellpadding="3" style="border-collapse:collapse;text-align:center "
|+צי החברה נכון למאי 2012:
|- style="background:#CE2029;"
! rowspan="1" style=":140px;" | <font style="color:white;">כלי טיס
! rowspan="1" style=":40px;" | <font style="color:white;">בצי
! rowspan="1" style=":50px;" | <font style="color:white;">נוסעים
! rowspan="1" style=":250px;" | <font style="color:white;">הערות
|-
|ATR 42-500
|3
|48
|
|-
|ATR 72-200
|6
|64 66
|
|-
|בואינג 737-700
|6
|148
|
|-
|בומברדיה CRJ-200
|13

|50
|4 מטוסים הוחכרו לסקנדינביאן איירליינס
|-
!סה"כ
!19
|colspan="2"|
|}

== פעילות החברה בישראל ==
החברה הפעילה מסוף שנת 2010 ועד אפריל 2012, 3-4 טיסות שבועיות וסדירות בקו נמל התעופה בן-גוריון - נמל התעופה קופנהגן קסטרופ במהלך כל השנה. הטיסות התבצעו במטוסי בואינג 737-700.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:דנמרק: תעופה
קטגוריה:חברות דניות
קטגוריה:חברות לטיסות חסך
קטגוריה:חברות תעופה שנסגרו
שנה אקדמית

שנה אקדמית היא פרק הזמן שבמהלכו מתקיימים לימודים במוסדות להשכלה גבוהה.

==השנה האקדמית בישראל==
השנה האקדמית במוסדות להשכלה גבוהה בישראל מתחילה בדרך כלל בחודש אוקטובר (לאחר סיום חגי תשרי) ומסתיימת בחודש יוני או ספטמבר. במהלך הסמסטרים חלות חופשות לימודים קצרות בהתאם לחלק ממועדי ישראל.

מרבית המוסדות מחלקים את השנה האקדמית לשלושה חלקים הנקראים סמסטרים.
החלק הראשון הוא סמסטר חורף החל בקירוב מאוקטובר ועד ינואר. מיד עם סיומו נערכת חופשת סמסטר בת כחודש ובה מתקיימות בחינות הסיום לקורסים (פרק זמן המכונה גם "תקופת בחינות").
החלק השני הוא סמסטר אביב החל בקירוב ממרץ ועד יוני. מיד עם סיומו נערכת חופשה בת כחודש ובה מתקיימות בחינות הסיום לקורסים (תקופת בחינות).
החלק השלישי הוא סמסטר קיץ שחל בקירוב מיולי ועד ספטמבר. זהו חלק חובה רק לחלק מהסטודנטים, לרבות הלומדים במסלול לימודי ערב שמחויבים בהשלמות בקורסי חובה. בנוסף אליהם רשאים ללמוד בו גם שאר הסטודנטים מקצועות בחירה על פי בחירתם. עם סיומו נערכות בחינות סיום לקורסים לרוב לפני חגי תשרי. 

בעבר נהגה במוסדות מסוימים בישראל (כמו באוניברסיטה העברית) שיטת הטרימסטרים (ראו להלן).

==השנה האקדמית במדינות העולם==
במוסדות אקדמיים בעולם מחולקת השנה האקדמית לרוב לפי אחת משתי שיטות:
*שיטת הסמסטרים, המתמשכים לרוב מאוגוסט ועד דצמבר (עד לערב חג המולד) ומינואר ועד למאי או יוני. אורכם של הסמסטרים הוא 15 עד 18 שבועות.
*שיטת הטרימסטרים – כלומר חלוקת השנה האקדמית לשלושה פרקי זמן שווים, המקבילים בקירוב לעונות הסתיו, החורף והאביב, ואורכם כ-10 עד 12 שבועות. שיטה זו נפוצה בקרב מוסדות אקדמיים בבריטניה ובארצות הברית.

שיטה שלישית הקיימת בעולם לחלוקת השנה האקדמית היא חלוקה לרבעים, שאורך כל אחד מהם כ-12 שבועות. הם משתרעים גם על פני עונת הקיץ ומכסים שנה קלנדרית שלמה.

במדינות בחצי הדרומי של כדור הארץ - אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, צ'ילה - מקבילה בדרך כלל השנה האקדמית לשנה הקלנדרית ונמשכת מפברואר או מרץ ועד לנובמבר או דצמבר. הסיבה לכך היא שעונת הקיץ – שבה משובצת חופשת הקיץ - חלה בחצי הכדור הדרומי מחודש דצמבר ועד לחודש פברואר.

מידת הגיוון בין המוסדות האקדמיים בארגון השנה האקדמית במסגרת השיטות המתוארות - הן מבחינת משך חלקי השנה האקדמית והן מבחינת מועדי תחילתם וסיומם - היא רבה, בין מדינות העולם כמו גם בין מוסדות הפועלים במסגרת אותה מדינה.

==ראו גם==
*שנת הלימודים

קטגוריה:אקדמיה
אקדמית
משה קרליץ

הרב משה קרליץ (1882 לערך - 1941) היה רב ותלמיד חכם בליטא, עורך המאסף התורני "כנסת ישראל". אחיו הצעיר של החזון איש.

==תולדותיו==
נולד בקוסובה לרב שמריהו יוסף קרליץ. למד בישיבת סלובודקה. נישא לבת הרב פסח פינפר, שהיה רב בפונארי שבפרברי וילנה. לאחר פטירת חותנו ירש אותו ברבנות. כמו כן כיהן כדיין ומו"ץ בווילנה.

לאחר כמה שנים עזב את פונארי והתמנה כרב בפרבר הווילנאי זרצ'ה. באותה תקופה אסף סביבו קבוצת תלמידים, ובהם הרב שלמה היימן, שכיהן כראש ישיבת רמיילס בווילנה ולימים ראש ישיבת תורה ודעת בארצות הברית. כשהתרבו התלמידים הוא הקים עבורם מסגרת של ישיבה ושיכן אותה באחד מבתי המדרש בווילנה. כעבור זמן קצר הודיע לו הרב חיים עוזר גרודזנסקי שדעתו אינה נוחה מפעילות הישיבה מחשש שהיא תערער את מעמדה של ישיבת רמיילס שבווילנה, ובעקבות זאת החליט הרב קרליץ לסגור את הישיבה לאלתר.

בשנת תרפ"ג (1923) הוציא את הספר "אור חדש" המכיל ביאורים, הערות וציוני מראי-מקום לספר שערי תשובה של רבינו יונה גירונדי. בשנת תרפ"ח (1928) יצאה מהדורה של הספר משולב בתוך הספר "שערי תשובה".

בין השנים תר"צ-תרצ"ה (1930–1935) ערך והוציא את הירחון התורני "כנסת ישראל" ששימש במה לחידושי תורה של גדולי התורה מווילנה ומשאר ערי ליטא. בין המשתתפים: הרב חיים עוזר גרודזנסקי, אחיו החזון איש (בעילום שם), הרב חנוך אייגש בעל המרחשת, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב אהרון קוטלר, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יחזקאל אברמסקי, הרב אריה בינה ועוד.

נספה בשואה.

לרב משה קרליץ היו שני בנים - פסח ושמריהו. פסח קרליץ, שחיבר את הספר "פתח החידוש", מת בחיי אביו, ושמריהו קרליץ נהרג בשואה.

==לקריאה נוספת==
* רבי משה קרליץ - מלך היסורין, בתוך: הרב שלמה כהן (יו"ר המערכת) ואחרים, פאר הדור: פרקים ממסכת חייו ויצירתו של גאון דורנו מרן רבי אברהם-ישעיהו קרליץ זצ"ל בעל „חזון אי"ש”, בני ברק: הוצאת נצח, תשכ"ז, ח"א עמ' קח-קטו.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:ילידי 1882
כנסת ישראל (כתב עת תורני)

כנסת ישראל היה כתב עת תורני (קובץ תורני) מרכזי שיצא לאור בווילנה בין השנים ה'תר"צ–ה'תרצ"ה (1930–1935) על ידי הרב משה קרליץ.

הרב משה קרליץ, אחיו הצעיר של החזון איש, שימש כרב ודיין בווילנה. לצד עיסוקו הרבני וההלכתי יזם בתחילת שנות ה-30 את הוצאתו לאור של כתב עת תורני, שישמש במה לפרסום חידושי תורתם של גדולי התורה בווילנה ובשאר ערי ליטא. החוברת הראשונה יצאה לאור בשנת תר"צ, ועל שער החוברת נכתב: "כנסת ישראל - ירחון לחידושי תורה בענייני הלכה, בהשתתפות חכמי וגאוני הדור שליט"א". מחיר החוברת, כפי שצוין בראש עמוד השער: 1 זהוב.

ב"דבר המערכת" שהופיע בראש הקובץ הראשון כתב העורך כי בחר בשם "כנסת ישראל" כשמה הרשמי של ישיבת סלובודקה שהוא נמנה עם תלמידיה. מטרת הוצאת הירחון: "לאחד ולקשר את כל המון תלמידיה הנמצאים במקומות שונים בתבל ולהחזיק ביניהם את רוח התורה הישיבתי-סלבודקאי".

בתוך זמן קצר מאז החל להופיע תפס "כנסת ישראל" מקום מרכזי בעולם התורה בליטא, הן בשל רמתם הגבוהה של תכניו והן בשל השתתפותם של גדולי התורה המפורסמים בדור. בין המשתתפים: הרב חיים עוזר גרודזנסקי, החזון איש (בעילום שם), הרב חנוך הניך אייגש בעל המרחשת, הרב שמעון שקופ, הרב אלחנן וסרמן, הרב אהרון קוטלר, הרב יעקב ישראל קניבסקי, הרב אלעזר מנחם מן שך, הרב יחזקאל אברמסקי ועוד. הרב משה קרליץ פרסם אף הוא חידושי תורה משלו, תחת שם העט "המשקי"ף" וכן "אחד הרבנים".

החל מהחוברת השמינית הצטרף לעריכת הירחון הרב שמואל גריינימן, גיסו של הרב קרליץ, ושמו התנוסס לצד שמו של הרב קרליץ. בסוף שנת תרצ"ה יצאה החוברת השבע עשרה. באותה תקופה עלה הרב גריינימן לארץ ישראל, והופעתו של הירחון פסקה.

==קישורים חיצוניים==
;כל גליונות כתב העת
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:כתבי עת תורניים
יצחק קרליץ

הרב יצחק קרליץ (מכונה: ר' איצ'לה קוסובר; 1880 לערך - ה'תש"ב 1942) היה רב בקוסובה, שנודע בצדיקותו ופרישותו. אחיו של החזון איש.

==קורותיו==
נולד בקוסובה לרב שמריהו יוסף קרליץ, רב העיירה. מקטנותו התנהג בפרישות. נשא את קיילה, בתו של הרב ראובן, אב"ד נרבה שליד ביאליסטוק. לאחר נישואיו המשיך לנהוג בפרישות והסתגפות. לאחר כמה שנים שב לקוסובה והתגורר בסמוך לאביו.

לאחר פטירת אביו סירב לקבל על עצמו את הרבנות והוא מסר אותה לגיסו הרב אבא סוויאטיצקי. הוא עצמו המשיך להתגורר בקוסובה והיה האישיות התורנית המרכזית בקוסובה ובסביבתה. כשנודע לאחיו החזון איש כי הוא משתוקק לעלות לארץ ישראל, הוא מנע זאת ממנו בטענה כי הרוחניות של קוסובה תלויה בו. לאחר מלחמת העולם הראשונה ייסד ישיבה בקוסובה לבני המקום ועמד בראשה.

אף על פי שכל ימיו ברח מן הרבנות, בשנות ה-30 הוא ניאות לקבל עליו את הרבנות בלכוביץ, לאחר שרבה הקודם של העיירה, אחיו הרב מאיר קרליץ, עלה לארץ ישראל. יוזם הרעיון היה הרב חיים עוזר גרודזנסקי, ששמע על העוני והמחסור ששררו בביתו של הרב איצ'לה קרליץ. אולם בסופו של דבר החליט הרב קרליץ לא לנטוש את בני קוסובה וויתר על הרבנות בלכוביץ.

לאחר שפרצה מלחמת העולם השנייה סירב להיענות להצעה להציל את עצמו ואת בני משפחתו ונשאר בעיירה עם בני קהילתו. בשנת תש"ב (1942), בעת שעמד בתפילה בביתו ביום שבת, נורה למוות על ידי חיילים נאצים. לאחר שאלו עזבו את העיירה נאספה גופתו והובאה לקבר ישראל על ידי אנשי העיירה ,אלו שברחו ליערות ושרדו ובניהם חיים נטע בן מאיר פולונסקי שהסתתר במרתף מתחת לבית ספר "תרבות". יחד איתו נהרגו אשתו ובתו והם נקברו בקבר משותף.

==לקריאה נוספת==
* רבי איצל'ה קרליץ - נגיד הרוח, בתוך: הרב שלמה כהן (יו"ר המערכת) ואחרים, פאר הדור: פרקים ממסכת חייו ויצירתו של גאון דורנו מרן רבי אברהם-ישעיהו קרליץ בעל „חזון אי"ש”, בני ברק: הוצאת נצח, תשכ"ז, ח"א עמ' קד-קז.

==הערות שוליים==

קטגוריה:קוסובה: רבנים
קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:רבנים שנספו בשואה
קטגוריה:ילידי 1880