OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מיצובישי G4M

מיצובישי G4M היה המפציץ העיקרי של חיל האוויר של הצי הקיסרי היפני במלחמת העולם השנייה.
המטוס היה מפציץ בינוני, דו מנועי מתוצרת מיצובישי. הכינוי הרשמי של בעלות הברית למטוס היה "בטי" (Betty) בעוד כינויו בפי היפנים היה "סיגר" (葉巻 - האמאקי), על שם צורתו הגלילית והמאורכת, או בגלל נטייתו להידלק ולהתפוצץ אפילו מפגיעות קלות יחסית.

ל-G4M היו ביצועים טובים, במיוחד בטווח הטיסה שלו שהושג בזכות מבנה קל ומינימום הגנה על צוותו ועל מכלי הדלק. תכונות אלו חשפו את חולשותיו בעימותים מול מטוסי קרב אמריקניים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט.

==תכנון ופיתוח==
מטוסים שתרמו לפיתוחו של הG4M היו מיצובישי G3M וקודמו מיצובשי G1M, המטוס תוכנן להיות בעל מהירות וטווח טיסה גבוהים יחסית לזמן התכנון שהחל ב-1937. כתוצאה מכך, היה החיסכון במשקל עיקרון חשוב בתכנון. המטוס תוכנן להמראה ונחיתה ממסלול יבשתי והוא נועד לתקיפות מטרות קרקע וכלי שיט.
בתחילה תכננה מיצובישי להרכיב בו ארבעה מנועים, ונעשו ניסיונות שונים שלאחריהם העדיף הצי היפני את הגרסאות בנות שני המנועים.

במהלך המלחמה נערכו שיפורים ויוצרו דגמים חדשים של המטוס בהתאם להתפתחות הטכנולוגית ובהתאם לצורכי הצבא.

==היסטוריה מבצעית==
טבילת האש של המטוס הייתה בהפצצת העיר האנקוי שבסין ב-13 בספטמבר 1940. הוא השתתף גם בהמשך בהפצצות בסין ותפס מקום מרכזי במערכה בפיליפינים. נעשה בו שימוש רב בתקיפת אוניות כשאחת המוקדמות והמפורסמות שבהן היא אוניית המערכה הבריטית אה"מ פרינס אוף ויילס שטובעה על ידי טורפדו ששוגר מכוח משולב של מפציצי G4M ו-G3M בדצמבר 1941. המטוס השתתף בקרב גוודלקנל בתקיפת מטרות ימיות ויבשתיות. ביומו השני של הקרב ספגו היפנים מכה קשה כש-18 מפציצים הופלו על ידי מטוסי קרב אמריקניים וכוחות נ"מ. גם בהמשך הקרב התבררה יותר ויותר פגיעותו של המפציץ והטייסות ספגו אבדות קשות.
אחת התקריות הידועות שהמטוס היה מעורב בהן, היא חיסולו של מרשל-גנרל ימי איסורוקו יממוטו שטס ב-G4M שהופל במסגרת מבצע נקם על ידי P-38 לייטנינג אמריקני.
לקראת סיום המלחמה נשא המטוס בעיקר המאמץ בקרב איי מריאנה. כמו כן, הוא שימש להטלת מטוסי הקמיקזה שלא צוידו במנוע לטיסה ארוכת טווח.

==קישורים חיצוניים==

* [http://militaryhistory.about.com/od/WorldWarIIBombers/p/World-War-Ii-Mitsubishi-G4m-Betty.htm G4M באתר היסטוריה צבאית]
* [https://web.archive.org/web/20130817190135/http://wwiivehicles.com/japan/aircraft/bomber/mitsubishi-g4m-betty.asp סקירה על המטוס]
* [http://www.pacificwrecks.com/aircraft/g4m/1280.html G4M שהתרסק ושופץ ומוצג במוזיאון בקליפורניה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפציצים
קטגוריה:אמצעי לחימה יפניים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:מטוסים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:כלי טיס יפניים
קטגוריה:יפן: תעופה צבאית
קטגוריה:מטוסי מיצובישי
קטגוריה:מטוסים יפניים במלחמת העולם השנייה
הקרב על מודלין

הקרב על מודלין (Modlin) היה אחד הקרבות בין צבא פולין לבין צבאה של גרמניה הנאצית בפלישת גרמניה הנאצית לפולין. מבצר מודלין היה המטה של צבא פולין עד לנסיגתו מזרחה. מ-13 בספטמבר עד ל-29 בספטמבר 1939, המבצר שימש כמעוז הגנתי לכוחות הלוחמים של פולין תחת הנהגתו של הגנרל ויקטור תומיי כנגד הפולשים הגרמניים. התנהלות הקרב דמתה מאוד להתנהלות המערכה על ורשה.

==סדר הכוחות==
===גרמניה הנאצית===
הכוחות הגרמניים כללו 3 קורפוסים:
* הקורפוס ה-2 - בפיקודו של אדולף שטראוס:
** דיוויזיית פאנצר "קמפף"
** הדיוויזיה ה-32
* קורפוס הפאנצר ה-14 - בפיקודו של גוסטב אנטון פון ויטרסהיים:
** הדיוויזיה הממונעת ה-29
* הקורפוס הממונע ה-15 - בפיקודו של הרמן הות:
** הדיוויזיה הקלה ה-1
** הדיוויזיה הקלה ה-2
* עתודת הוורמאכט:
** הדיוויזיה ה-213
** הדיוויזיה ה-221
** הדיוויזיה ה-228

===פולין===
הכוחות הפולניים כללו 2 ארמיות:
* ארמיית מודלין:
** הדיוויזיה ה-8
** הדיוויזיה ה-20
* ארמיית לודז':
** הדיוויזיה ה-2
** הדיוויזיה ה-28
** הדיוויזיה ה-30

==הקרב==
מבצר מודלין
הכוחות הפולנים התגוננו בעזרת רכבת משוריינת שנקראה "שמיירץ'" ("מוות"), ובסוללת נ"מ שעבדה ללא הרף על מנת לפגוע במטוסי הלופטוואפה. הכוח הפולני נכנע במבצר מודלין ב-29 בספטמבר. היה זה מהכוחות הפולנים האחרונים שנכנעו במערכה בספטמבר. מספר ימים לפני כן, רוכוס מיש ניסה לערוך משא ומתן על כניעת הפולנים למרות שהיה פצוע. על כך זכה לעיטור צלב הברזל.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.1939.pl/bitwy/niemcy/obrona-modlina/index.html קרב מודלין]

קטגוריה:קצרמר פולין
קטגוריה:קרבות גרמניה במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קרבות פולין במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:המערכה בפולין
Ost und West

Ost und West (בגרמנית: "מזרח ומערב") היה כתב עת ציוני לתרבות יהודית ולחכמת ישראל. כתב העת ראה אור בברלין בין 1901 ל-1923. רוחו של כתב העת נוסחה על ידי מרטין בובר, שדגל בהצגת היהדות כתרבות ולא כדת בלבד; תרבות ששורשיה נטועים במזרח, הן המזרח השמי, האסיאתי-מוסלמי, ברוח האוריינטליזם שראה את המזרח ובפרט את ארץ ישראל ברוח רומנטית, והן במזרח אירופה, בה פועמת תרבות יהודית שורשית. מייסדיו ועורכיו היו דייוויס טריטש וליאו וינץ וסגנם היה ארתור זילברגלייט.

כתב העת הופיע עד אוגוסט 1914 כירחון (אחת לחודש). בתקופת מלחמת העולם הראשונה המשיך להופיע, אך באופן פחות סדיר בין פעמיים בשנה (1915) ועד שמונה פעמים בשנה (1918). לאחר מכן היה לדו-ירחון (1919–1921) ולרבעון (1922–1923). כתב העת ידע קשיים כלכליים, בין 1907 ל-1914 הושכרו מספר עמודים בו לחברת "כל ישראל חברים", בתמורה למימון. בשנת 1923, עם קריסת כלכלת רפובליקת ויימאר, הוא נסגר.

כתב העת שילב יצירות אמנות, בעיקר תחריטי אר נובו (בעיקר משל אפרים משה ליליין) עם כתיבה אמנותית וביקורתית. בין הכותבים בו היו בובר, לודוויג גייגר, מכס נורדאו, אלפרד נוסיג, יוסף הלוי, ישראל לוי, דוד צבי מילר, פאביוס שך, אברהם אפשטיין, אדולף רוזנצווייג, ארנו נאדל (עורך מוסף המוזיקה), ותאודור זלוציסטי. הוא נכתב בגרמנית, והובאו בו לראשונה בשפה זו תרגומים מיידיש. בכתב עת זה פרסם משיריו המשורר הלא-יהודי בריס פון מינכהאוזן, שהפך לאחר מכן לנאצי.

== לקריאה נוספת ==
* טום רייס, האוריינטליסט, כתר ספרים 2007 עמ' 300.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://sammlungen.ub.uni-frankfurt.de/cm/periodical/titleinfo/2583875 כל גיליונות העיתון], באתר Compact Memory
* 

קטגוריה:עיתונים וכתבי עת ציונים
קטגוריה:חכמת ישראל
קטגוריה:יהדות גרמניה
קטגוריה:רפובליקת ויימאר: תרבות
פי ט'לאל אלקוראן

כריכת אחד הספרים
פי ט'לאל אלקוראן (בערבית: في ظِلالِ القرآن, הגייה מקורבת: פי זילאל אל-קוראן; פירוש: בצל הקוראן) הוא חיבור פרשנות רב השפעה של הקוראן, אשר נכתב בין השנים 1951-1965, על ידי סייד קוטב, הוגה דעות ומנהיג בתנועת האחים המוסלמים.
מרבית 30 כרכי החיבור נכתבו או נכתבו מחדש בעת שהותו בכלא, בעקבות ניסיונו להתנקש בנשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ב-1954. החיבור משרטט את קווי המתאר של חזונו של קוטב, למדינה וחברה איסלאמית. הוא נחשב לאחד החיבורים המקיפים והמעמיקים, המציבים פרשנות ברורה לקוראן. השפעתו רבה ברחבי העולם המוסלמי ובפרט בתחום המשפט המוסלמי ועריכת הדין על פיו. 

החיבור, המכיל 30 כרכים המקיפים את כל הקוראן, תורגם למספר שפות, בהן אנגלית, צרפתית, גרמנית, אורדו, טורקית, אינדונזית, פרסית, ובנגלית.

==תכנים==
קיימות מסקנות רבות בספר הנוגעות לפוליטיקה וחברה תקינות.
*יחסי אנוש
לתפיסת הכותב, אללה מצפה מהאדם לחיות חיים מרוממים ושמחים, המבוססים על רחמים הדדיים, אחווה, והתנהגות זכת לב.
*תאוקרטיה
על אף תמיכתו העקרונית באסלאם כתב קוטב בספרו כי השלטת שלטון אללה בארץ, אין פירושה מתן זכויות שלטוניות מיוחדות לקבוצה כזו או אחרת, או שדבר האל נתון בידי השלטון באופן בלעדי. 
*שוויון
על פי הכתוב בחיבור, השוויון הוא רק תחת חוקי אללה, המקנה דרך אחידה לכל בני האדם, עשיר כעני, ושחור כלבן.
*התנגדות ליהדות
בחיבור היהדות, מופיעה כמתחרה ומסוכנת לאסלאם. לטענתו, היהודים מאז ומעולם ניסו לפגוע באסלאם, ובכל תקופה, הצורה בה עשו זאת השתנתה. בנוסף נוטה קוטב לדגול בתאוריות בעלות גוון אנטישמי וכותב כי האסלאם נתקל בבעיות רבות הנובעות מקשר יהודי המתחיל עוד מראשית האסלאם בימי אל-מדינה, וכי היהודים משתמשים בכסף העולמי כדי לחתור תחת האסלאם.

==הערות שוליים==

קטגוריה:האחים המוסלמים
קטגוריה:כתבים אסלאמיים
קטגוריה:ספרות ערבית
בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה

האובליסק ופסלי החיילים הפצועים בבית הקברות 
בית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה נמצא ברובע מוקוטוב. קבורים בו יותר מ-20,000 חיילים של הצבא הסובייטי (אז - הצבא האדום) שנפלו באזור ורשה וסביבתה בשנים 1944–1945. חלק גדול קבור שם בקברי אחים.

זה אחד מהאתרים הראשונים שנבנו בוורשה מיד לאחר מלחמת העולם השנייה לזכר הנופלים באותה מלחמה. בית הקברות בנוי בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי. במרכז ניצב אובליסק בגובה 38 מטר ועליו הכוכב הסובייטי, סמלו של הצבא האדום. בבסיס האובליסק יש כתובת ברוסית ובפולנית: 
משני צידי הכניסה נמצאים תבליטים המתארים פגישה של פועלים (עם כלי עבודתם) עם החיילים המנצחים.
משני צידי האובליסק נמצאים פסלים המתארים טיפול בחיילים פצועים.

הפולנים מתייחסים לאתר זה בהסתייגות לאור ההיסטוריה העגומה שלהם עם הסובייטים בעיקר בתקופת מרד ורשה. האתר אינו מוכר לרוב התיירים בוורשה.
<gallery>
File:Monument at the Soviet Military Cemetery in Warsaw.JPG|טיפול בפצוע
File:Monument at the soviet military cemetery in Warsaw.JPG|טיפול בפצוע
File:A Rlief at the soviet military cemetery in Warsaw.JPG|תבליט בכניסה לבית הקברות
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [http://en.advisor.travel/poi/5598 תמונות מבית קברות של הצבא הסובייטי בוורשה], באתר worldpoi
* [https://web.archive.org/web/20120414080228/http://travel.ciao.co.uk/Cemetery_Mausoleum_of_Soldiers_of_Russian_Army_Warsaw__Review_6035357 ביקור בבית הקברות של הצבא הסובייטי בוורשה], באתר ciao

קטגוריה:ורשה: בתי קברות
קטגוריה:ורשה: אנדרטאות
קטגוריה:בתי קברות צבאיים של מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:אנדרטאות לחיילי רוסיה וברית המועצות
אמנדה בירס

אמנדה בירס (באנגלית: Amanda Bearse; נולדה ב-9 באוגוסט 1958) היא שחקנית, במאית וקומיקאית אמריקאית, הידועה בשל גילום דמותה של מארסי דארסי בסיטקום "נשואים פלוס".

==קורות חייה==
בירס נולדה בוינטר פארק, פלורידה שבארצות הברית. למדה משחק ב-"Neighborhood Playhouse" בניו יורק תחת הדרכתו של סנפורד מייזנר. הצלחתה הראשונית בקריירת המשחק הייתה בגילום דמותה של אמנדה קוסינס באופרת הסבון "כל ילדיי" בין השנים 1981–1984. במהלך הצילומים ולאחריהם היא הופיעה בסרטים שוליים כגון "נערת הפרוטוקול" (1984), ו-"ליל האימה" (1985). 

פריצתה הגדולה של בירס התרחשה ב-1987 כאשר לוהקה לתפקיד של מארסי רודס (ולאחר מכן מארסי דארסי) בסיטקום "נשואים פלוס". היא גם ביימה כ-30 פרקים של הסדרה בין השנים 1991–1997.
בירס היא לסבית מוצהרת ש-"יצאה מהארון" ב-1993. באחד הפרקים של נשואים פלוס, גילמה את מנדי, בת דודתה הלסבית של מרסי, כאנלוגיה לכך שהיא עצמה לסבית בחיים האמיתיים. בירס אף נישאה לזוגתה, קרי שנקן, והשתיים מגדלות שתי בנות.

בשנת 2022 שיחקה בסרט הקומדיה רומנטית האמריקאי מ-2022, "אין גברים כאלה".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קומיקאיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:סטנדאפיסטיות אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות לסביות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות מכללת דרום ברמינגהאם
קטגוריה:בוגרי מכללת דרום ברמינגהאם
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1958
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1958
אמנדה פאלמר

אמנדה פאלמר בהופעה, 2008
אמנדה מק'קינון גיימן פאלמר (באנגלית: Amanda MacKinnon Gaiman Palmer, נולדה ב-30 באפריל 1976) היא זמרת רוק אלטרנטיבי ואמנית קברט אמריקנית שהתפרסמה כחלק מהצמד "הדרזדן דולס" ובקריירת סולו. פאלמר ידועה בדעותיה הפמיניסטיות, בפרובוקציות שלה ובשיריה הבוטים.

== ביוגרפיה ==

פאלמר נולדה בניו יורק וגדלה בלקסינגטון, מסצ'וסטס.

בבלוג שלה היא סיפרה שבגיל 17 עברה הפלה ושבגיל 20 נאנסה. כשעשתה את אתגר דלי הקרח, סיפרה כי אחיה החורג מת ממחלת ה-ALS כשהייתה בת 21.

== קריירה ==

בשנת 2000, לאחר תקופה בה עבדה כאמנית רחוב (בין השאר כפסל חי), הצטרפה לבריאן ויגיליון ויחד הופיעו בתור הצמד "הדרזדן דולס" (מילולית: הבובות מדרזדן).

בשנת 2007 יצאה פאלמר בקריירת סולו, כשבמקביל הופיעה יחד עם ג'ייסון וובלי כחלק מהצמד המוזיקלי אוולין אוולין (הצמד הופיע כתאומות סיאמיות המחוברות בפלג הגוף התחתון).

באוקטובר 2013 הגיעה פאלמר לישראל להופעה במועדון הבארבי, וכן סיפקה הופעת חינם בפאב ה"בר-קיימא" התל אביבי.

== סגנון אמנותי ==

פאלמר היא זמרת-יוצרת. היא שרה בקול נמוך ומנגנת על קלידים, פסנתר ויוקללי.

הופעותיה ושיריה של פאלמר ידועים בהיותם שנויים במחלוקת ובשימוש בשפה גסה וקללות, בין השאר דבק בה הכינוי "אמנדה פאקינג פאלמר". לאחר שהעיתון דיילי מייל פרסם כתבה שהתמקדה בחשיפת אחד משדיה בטעות בהופעה בפסטיבל גלסטונברי, ביצעה פאלמר שיר מחאה כנגד העיתון, כשבמהלכו התפשטה כליל. השיר כולל טענות כי הסיקור העיתונאי הוא שוביניסטי, וכי גבר שיחשוף את אחד מאבריו בהופעה לא יקבל את אותה חשיפה תקשורתית בעיתונות.

פאלמר מפורסמת כמי שמרבה להשתמש באינטרנט, והשתמשה במימון המונים על מנת להוציא את אלבומה "Theatre is Evil" בשנת 2012.

==חיים אישיים==
פאלמר מזדהה כביסקסואלית וכמי שתומכת במערכות יחסים פתוחות. ב-2010 פאלמר הכריזה על אירוסיה עם הסופר והמשורר האנגלי-יהודי ניל גיימן, והזוג נישא בינואר 2011. פאלמר סיפרה בבלוג שלה כי היא פסקטריאנית. כיום הזוג מתגורר בבוסטון.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* [http://mobile.mako.co.il/music-news/local/Article-770dd75ffd10141006.htm פרובוקציה מהלכת: אמנדה פאלמר מגיעה לישראל], באתר mako, 9 בספטמבר 2013
* הדר גפני, [http://mirpeset-tlv.com/1378 א' זה אמנדה פאלמר - סיפור על מוזיקה ואנרכיזם בארבע תמונות מטושטשות], באתר [http://mirpeset-tlv.com/ מרפסת], 23 באוקטובר 2013
* [https://www.youtube.com/watch?v=xMj_P_6H69g Amanda Palmer: The art of asking], הרצאת TED ביוטיוב עם כתוביות בעברית

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוסטון: אישים
קטגוריה:זמרות רוק אמריקאיות
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:פמיניסטיות אמריקאיות
קטגוריה:פמיניסטים אמריקאים
קטגוריה:אישים פסקטריאנים
קטגוריה:ביסקסואליות אמריקאיות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וסליאן
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1976
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
ריימסדורף

ריימסדורף (בגרמנית: Rehmsdorf) הוא כפר השוכן בדרום-מערב שפלת לייפציג, במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. 

במלחמת העולם השנייה היה על יד הכפר מחנה הריכוז ריימסדורף, שהיה מחנה חוץ של מחנה הריכוז בוכנוואלד.

באתר המחנה הוקם מוזיאון. מנהל המוזיאון הוא ההיסטוריון לותר שוסק.

== לקריאה נוספת ==
* ישראל לזר, מחנה ריימסדורף-טרגליץ, עמ' 123-111.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סקסוניה-אנהלט: יישובים
קטגוריה:גרמניה הנאצית: תעשייה
ברליץ

ברליץ (אנגלית: Berlitz) היא חברה העוסקת בלימודי שפות. מאז הקמתה של חברת ברליץ ברוד איילנד, ארצות הברית בשנת 1878, התפתחה והפכה לחברה גלובלית, שכיום יש לה מאות בתי ספר ומרכזי לימוד בכל רחבי העולם. לברליץ 118 מרכזי לימוד ברחבי אסיה, 119 מרכזי לימוד בארצות הברית ובקנדה, 212 מרכזי לימוד במדינות אירופה והמזרח התיכון ובסך הכל כ-550 מרכזי לימוד בכל רחבי העולם.

השיטה של בית הספר לשפות מתבססת על פיתוחו של מקים החברה, מקסימיליאן ד. ברליץ, שפיתח טכניקה לפיה התלמידים ידברו במהלך הקורס בכיתה רק בשפה הנלמדת. לאחר פיתוח יכולות הדיבור בשפה, ניתן לפתח גם את יכולת הקריאה והכתיבה. לצד הקורסים המתקיימים בכיתות הלימוד, בקבוצות קטנות, שיווקה ברליץ גם ערכות ניידות ללימוד שפה באופן עצמאי.

== היסטוריה ==
בית הספר בשנת 1878
עמוד בספר מאת מ.ד. ברליץ 'שיטת ברליץ, חלק עברי', 1936.{{ש}}הפרק: האמצעים שהשיטה משתמשת בהם
חברת ברליץ הוקמה בשנת 1878 על ידי מקסימיליאן ד. ברליץ. ברליץ הגרמני הגיע לארצות הברית בשנת 1872 כדי ללמד יוונית, לטינית ושפות אירופאיות נוספות. לאחר מספר שנים בארצות הברית הצטרף למכללת וורנר האמריקאית כמרצה מן המנין ללימוד צרפתית וגרמנית. לאחר שהמכללה לא עמדה בסטנדרטים הדרושים באותה תקופה בתחום לימודי השפות, החליט ברליץ לשתף פעולה עם מורה צעיר לצרפתית בשם ניקולס ויחד, פיתחו שיטה לפיה נלמדת השפה הצרפתית באמצעות הצבעה על חפצים והדגמה מילולית במהלך השיעור. השיטה החדשה קצרה שבחים במכללה ועקרונותיה הפכו לעקרונות עליהם מתבססת שיטת ברליץ עד ימינו אלה.

ב-1888 נפתח המרכז הראשון ללימוד שפות בבוסטון ולאחר מספר שנים גם בניו יורק ובוושינגטון. הצלחת המרכזים הביאה לפתיחה של עשרות מרכזים בערים נוספות באמריקה ובאירופה. מותו של מקסימיליאן ברליץ בשנת 1921 לא עצר את ההתפתחות של החברה, הניהול עבר לחותנו ושותפו לעבודה ויקטור הריסון ולאחר שזה הלך לעולמו, עבר ניהול החברה לבנו. מנהל החברה הבא היה סטרומפן-דרי, שכיהן כמנהל החברה במשך כשלושים שנים.

בשנת 1950 הוקם בית הספר לשפות במקסיקו ומשם הדרך לדרום אמריקה הייתה קצרה מאוד. בשנות השמונים הוקמו מרכזים בטוקיו ביפן ובמקומות נוספים באסיה. בנובמבר 1988 רכשה חברת מקסוול את מניות חברת מקמילן, שניהלה את ברליץ. ברליץ נרכשה על ידי חברת "פוקוטקה", הידועה כחברת "בנסי". חברה יפנית מובילה לקורסים בהתכתבות ולחומרי לימוד חינוכיים. ב-2001 חזרה בנסי לנהל את ברליץ והחברה הפכה חברה פרטית. תחת ניהולה של "בנסי" כיום, הפכה ברליץ למרכז שפות שכולל גם הוצאה לאור, תרגום והדרכה. כיום מונה חברת ברליץ למעלה מ-530 מרכזים בכל רחבי העולם.

== ברליץ בישראל ==
בישראל פועלים כיום 6 מרכזים של חברת ברליץ, ביניהם מרכזים וירטואליים ומרכזים שכוללים כיתות לימוד אנגלית. במרכזי ברליץ ניתן לבחור מגוון רחב של לימודי שפות, ביניהן: אנגלית, צרפתית, ערבית, רוסית, איטלקית, גרמנית, סינית ועוד. בנוסף, מפעילה ברליץ תוכניות ללימוד אנגלית עסקית, תוכנית לימוד שפות אישי ועוד.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [http://www.berlitz.co.il ברליץ ישראל]

* 

קטגוריה:בתי ספר לשפות
אליפות אירופה בכדורסל נשים

אליפות אירופה בכדורסל הנקראת גם יורובאסקט היא טורניר הכדורסל הראשי לאומות ביבשת אירופה. האליפות המאורגנת על ידי פיב"א נערכה לראשונה ב-1938 ברומא שבאיטליה, ושבה להתקיים רק בשנת 1950, לאחר מלחמת העולם השנייה. 

הטורניר התקיים אחת לשנתיים, בכל שנה זוגית עד לשנים 1980-1981 בהן נערך טורניר בשנתיים רצופות, ומאז נערך אחת לשנתיים בכל שנה אי-זוגית.

ישראל אירחה את הטורניר פעמיים - בתל אביב ב-1991 וב-2023 יחד עם סלובניה.

==תוצאות האליפויות==
{| class=wikitable style="text-align:center; font-size:90%; width:99%"
|-
!rowspan=2 width=8%|שנה
!rowspan=2 width=8%|מארחת
!rowspan=41 width=1%|
!colspan=3|המשחק על מדליית הזהב
!width=1% rowspan=41|
!colspan=3|המשחק על מדליית הארד
|-
!width=10%|זהב
!width=5%|תוצאה
!width=10%|כסף
!width=10%|ארד
!width=5%|תוצאה
!width=10%|מקום רביעי
|-
|1938
| איטליה
|

|
|

|

|
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1950
| הונגריה
|

|
|

|

|
|

|-
|1952
|
|

|
|

|

|
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1954
|
|

|
|

|

|
|

|-
|1956
|
|

|49–41
|

|

|91–60
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1958
| פולין
|

|
|

|

|
|

|-
|1960
| בולגריה
|

|
|

|

|
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1962
|
|

|63–46
|

|

|48–36
|

|- 
| 1964
|
|

|55–53
|

|

|68–47
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1966
| רומניה
|

|74–66
|

|

|65–60
|

|- 
| 1968
|
|

|
|

|

|
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1970
|
|

|94–33
|

|

|77–66
|

|- 
| 1972
| בולגריה
|

|
|

|

|
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1974
|
|

|
|

||

|
|

|- 
| 1976
|
|

|
|

||

|
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1978
| פולין
|

|
|

||

|
|

|- 
| 1980
|
|

|95–49
|

||

|61–57
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1981
|
|

|85–42
|

|

|76–74
||

|-
| 1983
|
|

|91–70
||

|

|82–79
||

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1985
|
|

|103–69
||

|

|103–76
||

|-
| 1987
|
|

|83–73
||

|

|75–67
||

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1989
|
|

|64–61
||

|

|79–69
||

|-
| 1991
|
|

|97–84
||

|

|79–69
||

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1993
|
|

|63–53
||

|

|68–67
||

|-
| 1995
|
|

|77–66
||

|

|69–50
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 1997
|
|

|72–62
|

|

|86–61
|

|-
| 1999
|
|

|59–56
|

|

|78–49
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 2001
|
|

|73–68
|

|

|89–74
|

|-
| 2003
|
|

|59–56
|

|

|87–81
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 2005
|
|

|72–70
|

|

|83–65
|

|-
| 2007
|
|

|74–68
|

|

|72–63
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 2009
|
|

|57–53
|

|

|63–56
|

|-
| 2011
|
|

|59–42
|

|

|63–56
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 2013
|
|

|70–69
|

|

|92–71
|

|-
| 2015
|
|

|76–68
|

|

|74–58
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 2017
|
|

|71–55
|

|

|78–45
|

|-
| 2019
|
|

|86–66
|

|

|81–55
|

|- style="background:#D0E6FF;"
| 2021
|
|

|63–54
|

|

|77–69
|

|-
| 2023
|
|

|64–58
|

|

|82–68
|

|}

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.the-sports.org/basketball-eurobasket-women-presentation-medal-winners-s6-c0-b0-g62-t580.html היסטוריית האליפות] באתר the-sports.org

*
קטגוריה:תחרויות כדורסל באירופה
קטגוריה:תחרויות כדורסל נשים
אנטוניאנוס

שורה 1: [[אלאגבאלוס (כסף 218-222), דקיוס (כסף 249-251), גליאנוס (סגסוגת 253-268)<br />שורה 2: גליאנוס (נחושת 253-268), אורליאנוס (מצופה כסף 270-275), barbarous radiate (נחושת), barbarous radiate (נחושת)]]
אנטוניאנוס היה מטבע בשימוש בתקופת האימפריה הרומית, והיה שווה ערך ל-2 דינרים. בתחילה היה נהוג לייצר את המטבע מכסף, אך בהדרגתיות הופסק השימוש בכסף והחלו לייצרו מברונזה. המטבע נקבע על ידי קיסר רומא מרקוס אורליוס אנטונינוס בתחילת 214, והיה מטבע הדומה בצורתו לדינר פרט לכך שהיה גדול במעט, והיה מוטבע עליו דיוקנו של הקיסר עם כתר קרניים על ראשו, המורה על כך שהיה שווה פי שניים מהדינר, או שהיו מוטבעות עליו דמויות נשים (נשות הקיסרים בדרך כלל) כשהן אוחזות סהר בידן.

אך גם בעת יצירתו של המטבע תכולת הכסף שלו הייתה שווה רק ל-1.5 דינרים, ולא שני דינרים כפי ערכו הנקוב. דבר זה גרם ליצירת אינפלציה: ההמון במהירות אגר את הדינרים, כאשר גם הקונים וגם המוכרים העדיפו את הדינרים על פני המטבע החדש עקב ערכו הנמוך, לכן העלו את מחיר הסחורות בהתאם לשווי המטבע הריאלי. אספקת עפרות הכסף נתקלה בקשיים, עקב הפסקת הכיבושים הרומאים, ובמכרות הכסף בחצי האי האיברי ירדה התפוקה, במקביל האימפריה נזקקה למטבעות על מנת לשלם לחייליה את שכרם וכדי לרכוש את נאמנותם. לכן בכל פעם כמות הכסף שבמטבע פחתה, דבר שבתורו גרם שוב לעידוד האינפלציה. 

בסוף המאה ה-3 המטבעות היו עשוי כמעט לחלוטין מברונזה, שהופקה ממטבעות ישנים שהותכו בדוגמת הססטרטיוס. 
המחשה לירידה המהירה בכמות הכסף במטבע.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:השושלת הסוורית
קטגוריה:רומא העתיקה: מטבעות
שגיא אלנקוה

שגיא משה אלנקוה (נולד ב-25 בספטמבר 1977) הוא משורר עברי.

==ביוגרפיה==
אלנקוה נולד בחדרה, את שירותו הצבאי בחובה ומילואים מילא במערך ההובלה של צה"ל. בעל תואר ראשון במדעים מהאוניברסיטה הפתוחה.

משיריו התפרסמו בעיתונות היומית ובמגוון כתבי עת, בהם: "עיתון 77", "שבו", "פסיפס", "מעין", "מטען", "עמדה", "כתובת", "הליקון", "מטעם", "ננופואטיקה", "הבה להבא", "הו!" ואחרים.

על ספרו הראשון "קונכייה" הוצאת ירון גולן זכתה בפרס שרת התרבות לספרי ביכורים לשנת תשע"א. חתן פרס היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת תשע"ו.

שירים אחדים פרי עטו תורגמו לאנגלית, לאיטלקית, ולגרמנית, באיטלקית פורסמו בגרסה המקוונת של כתב העת הספרותי האיטלקי Atelier, בגרמנית באנתולוגיה Grand Tour בהוצאת Hanser.

==ספריו==
*קונכייה (ירון גולן, תשס"ט 2009)
*פינה: יומן שירה (עתון 77, תשע"א 2011)
*חפץ (עמדה, תשע"ג 2013)
*אפור נוצץ (אפיק, תשע"ה 2015)
*מחלת-ים של להיות עצמי (הבה לאור, תשע"ז 2017)
*דרך כריכה ריקה (אבן חושן, תשע"ט 2019)
*אורן (מקום לשירה, תשפ"ג 2023)
==קישורים חיצוניים==
* 
* 
*
* 
* 
מכתביו:
* 
* 
* Atelier Poesia [http://www.atelierpoesia.it/portal/en/poetry-mul/poetry-in-translation-mul/item/489-sagi-elnekave-inediti-traduzione-di-sara-ferrari/ שלושה שירים] 
*[https://www.yekum.org/2021/07/להיות-בינה-מלאכותית-שגיא-אלנקווה/ להיות בינה מלאכותית], פורסם ביקום תרבות, 30 ביולי 2021
*[https://www.yekum.org/2022/06/%D7%A9%D7%A7%D7%98-%D7%91%D7%91%D7%A7%D7%A9%D7%94/שקט-בבקשה/ שקט בבקשה], פורסם ביקום תרבות, 14 ביוני 2022
על כתביו:
* - על הספר "מחלת-ים של להיות עצמי"
* - על הספר "מחלת-ים של להיות עצמי"
* [http://elihirsh.com/?p=6594 בקורת של אלי הירש על הספר "מחלת-ים של להיות עצמי"], שבעה לילות-ידיעות אחרונות.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:משוררים כותבי עברית
קטגוריה:משוררים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס שרת התרבות
קטגוריה:זוכי פרס היצירה לסופרים ומשוררים
קטגוריה:בוגרי תיכון חדרה
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה הפתוחה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1977
בית דנון

שלט הסבר בחזית בית דנון - בעברית ובאנגלית
בית דנון הוא מתחם יהודי ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים, והוא המתחם היהודי הקרוב ביותר לכותל הקטן. הוא שוכן ברחוב הגיא פינת רחוב שער הברזל, ובו שבע דירות.

==היסטוריה==
בשנת 1908 (ה'תרמ"ו) רכש את הבית הרב צדיק דנון, אשר עלה מבוסניה יחד עם שלושת בניו ובתו, ושילם עבורו סכום גבוה משוויו הראלי. דנון נימק את הרכישה בכך שבבוא הגאולה יהיה קרוב למלך המשיח. דנון הקים בקומה העליונה של הבניין בית כנסת שצפה אל הר הבית, ובקומות התחתונות התגוררו בני משפחתו ומספר משפחות יהודיות נוספות. במאורעות תרצ"ו ניטש הבניין מחשש לחיי תושביו, ותושבים ערבים נאחזו בו, אך הבעלות בו נותרה בידי משפחת דנון. 

בשנת 1948 עם כיבוש האזור בידי ירדן, הוא הועבר לאחריות "האפוטרופוס הירדני על נכסי אויב".

לאחר איחוד ירושלים המשיכו התושבים הערבים להתגורר במקום, ועמם נמנה ערבי שסייע למשטרה בפעולתה נגד סוחרי סמים. משנחשף הסייען וחשש לחייו, נפתח משא ומתן בין עמותת עטרת כוהנים לבין הסייען, שנערך בתיווך משטרת ישראל, ובסופו שלמה העמותה לסייען כספים תמורת הסכמתו לפנות את דירתו ולהביא לפינוי יתר הדירות במתחם. לאחר מכן רכש אברהם פרנקו את המתחם, ובשנת 1985 מכרה משפחתו של פרנקו את המקום לעמותת עטרת כהנים.

==המבנה כיום==
המבנה משמש כפנימייה לתלמידי ישיבת עטרת ירושלים, ומתגוררים בו כמאה תלמידים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.ateret.org.il/hebrew/buildings/danon.asp בית דנון - באתר ישיבת "עטרת כהנים"]

==הערות שוליים==

קטגוריה:הרובע המוסלמי: מתחמים יהודים
קטגוריה:היישוב הישן
סח'מת

סֶחְ'מֶת (או: סקמט, סקמת) היא אלת מלחמה מצרית בפנתיאון האלים, אלת העיר ממפיס. על פי המיתולוגיה המצרית הייתה הודפת מחלות, וכוהניה עזרו בטיפול בחולים.

היא בתו של האל רע, אשתו של פתח ואמו של נפרתם, יחד עם בעלה ובנה הם כונו "השלישייה של מף". היא תוארה כמגינה של פרעה מפני אויביו. תיאורה היה כלביאה או אישה בעלת ראש אריה, חסרת שליטה עצמית.

ב"ספר המתים" סופר כי רע לבש דמות אדם, ושלט במצרים כפרעה. אך בהיותו אדם החל להזדקן, ובני האדם החלו ללעוג לו, ולא צייתו לחוקיו. רע כינס מועצת אלים לדון בבעיה, ובעצת אל המים נון שלח את סח'מת בדמותה כלביאה להרוג בבני-האדם. אך מרגע שהחלה סח'מת להרוג, לא הייתה מסוגלת לשלוט בעצמה, והרגה אנשים כה רבים שדמם הציף את הארץ. סח'מת שתתה מן הדם וטירוף ההרג שלה אף גבר, עד שאיימה להשמיד את האנושות, ואפילו רע עצמו לא היה מסוגל עוד לעוצרה, למרות שהתחרט על מעשהו. רע שלח שליחים לעירו און (הליופוליס), שהורו לנשיה להתסיס בירה ולערבב אותה עם אוכרה אדומה מן הנילוס. תערובת זו הציפה את השדות בשיטפון. סח'מת סברה שהבירה האדומה היא דם, שתתה אותה והשתכרה עד שלא יכלה עוד להרוג. כאשר שבה סח'מת לרע הוא הפך אותה לאלה העדינה ושואפת השלום חתחור. סיפור זה מוגדר על ידי חוקרי מיתולוגיה השוואתית כמיתוס מבול.

==ראו גם==
* אלוהויות במצרים העתיקה

== לקריאה נוספת ==
* שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, מפה הוצאה לאור, 2005.
<div style="direction: ltr;">
* Geraldine Pinch, Egyptian Mythology - A Guide to the Gods, Goddesses, and Traditions of Ancient Egypt, Oford, 2002.</div>

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אלות מלחמה
קטגוריה:אלות מצריות
קטגוריה:אלות בריאות
חזיר (כלי שיט)

חזיר של חיל הים הישראלי
חזיר (באיטלקית: Maiale) הוא כינוי לדגם של טורפדו מאויש - כלי שיט קטן, המשמש להובלת לוחמי קומנדו ימי, בשיט מעל המים, בגובה המים או מתחת למים, אשר היה בשירות השייטת העשירית האיטלקית בתקופת מלחמת העולם השנייה.

עם הקמתה של יחידת הקומנדו הימי של חיל הים הישראלי, שייטת 13, עשתה היחידה שימוש בכלים אלו שנרכשו מאיטליה, ובהמשך השתמשה בדגמים משופרים מתוצרת ישראל.

==בשירות שייטת 13 הישראלית==
מתחילת שנות ה-50 השתמשה שייטת 13 של חיל הים הישראלי ב"חזירים" באחדים ממבצעיה, שהידועים שבהם הם:
*פעולת פורט סעיד: בלילה הראשון של מלחמת ששת הימים חדרו לוחמים של שייטת 13 לנמל פורט סעיד על גבי שני חזירים שהורדו מהמשחתת "אח"י יפו". לאחר שסיימו את פעולתם בנמל בלא שמצאו מטרות צבאיות חזרו אל סירת האם ("ציפור"), והטביעו את החזירים.
*מבצע בולמוס 5: ב-19 במאי 1969, כחודש לפני "מבצע בולמוס 5" בראס עדבייה, ערך כוח של 8 לוחמי שייטת 13, שהגיע ליעד בשני חזירים, סיור מקדים בראס עדבייה, לשם איסוף מודיעין.
*מבצע בולמוס 6 - הפשיטה על האי גרין: בליל 20 ביולי 1969 פשטו לוחמי שייטת 13 בשיתוף סיירת מטכ"ל על האי גרין, יעד מבוצר בקצה מפרץ סואץ. כוח הרתק של הפעולה הגיע ליעדו באמצעות חזיר.
*מבצע אסקורט: בליל 7 בספטמבר 1969 פשטו 8 לוחמים של שייטת 13 על שתי הטרפדות המצריות במעגן הצי המצרי ראס סאדאת, דרומית לעיר סואץ. שמונת הלוחמים הגיעו אל הספינות באמצעות שני חזירים והטביעו אותן באמצעות מטעני עלוקה. הפעולה הוכתרה בהצלחה אך במהלך הנסיגה פעל מעצמו מנגנון ההשמדה העצמית של אחד החזירים (בגלל ליקוי שהתגלה במבנה ההנדסי של המוקש), וכתוצאה מכך נהרגו שלושה לוחמים ורביעי נפצע.
*מבצע ליידי: פשיטה של ארבעה לוחמים משייטת 13 על נמל פורט סעיד במהלך מלחמת יום הכיפורים בלילה שבין 16 ל-17 באוקטובר 1973. הלוחמים הגיעו אל היעד בשני חזירים, שהורדו מנחתת הטנקים אח"י "אשקלון". בפעולה הוטבעו ארבעה כלי שיט מצרים. שני לוחמים של שייטת 13 הוכרזו כחללים שמקום קבורתם לא נודע.

בשנת 1979 נכנס לשימוש דגם מתקדם של "חזיר" שנקרא "רם", ושימש להובלת לוחמים. שימוש מבצעי ראשון בדגם זה נעשה לשם טיבוע אוניית מחבלים בשם "טארק" במעגן צור, ב-26 באפריל 1979.

== ראו גם ==
*צוללת רטובה
*טורפדו מאויש
*אריה

==לקריאה נוספת==
*

==קישורים חיצוניים==

* ניר מאור,	[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/02/2005-9-bg-9.pdf	סיפורו של חזיר],	"בין גלים", 9 ספטמבר 2005 עמ'	76.

*[https://www.youtube.com/watch?v=bRuYpB4pM4w סרטון על החזירים של השייטת העשירית האיטלקית] ופעולת אלכסנדריה, באתר "עולם ספינות המלחמה" 29 במרץ 2018.

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי שיט
קטגוריה:כלי שיט ואמצעי לחימה בחיל הים הישראלי
קטגוריה:ישראל: כלי שיט
סיב ינסן

סיב ינסן (בנורווגית: Siv Jensen; נולדה ב-1 ביוני 1969) היא פוליטיקאית נורווגית חברת הפרלמנט הנורווגי מאז 1997. היא כיהנה כמנהיגת מפלגת הקידמה (FRP), כיהנה כשרת האוצר בממשלת נורווגיה מאוקטובר 2013 עד ינואר 2020. קודם לכן כיהנה כמנהיגת האופוזיציה בפרלמנט בשנים 2009–2013.

==קורות חייה==
ינסן נולדה באוסלו. סבתא רבתא שלה היא בסטי קיילסברג, ממנהיגות התנועה הפמיניסטית בנורווגיה. הוריה נפרדו כשהייתה בת 10 והיא גדלה עם אמה ושני אחיה הקטנים. ב-1992 סיימה לימודי תעודה בכלכלה בבית הספר לכלכלה של נורווגיה (NHH) בברגן. ינסן אינה נשואה וללא ילדים.

===קריירה פוליטית===
את הקריירה הפוליטית שלה החלה כשהצטרפה בגיל 18 למפלגת הקידמה הנורווגית, ב-1992 נבחרה להנהלת סניף המפלגה באוסלו וכיהנה כנציגת רובע באוסלו וחברת מועצת העיר בשנים 1995–1999. במקביל כיהנה כחברת המועצה המפקחת על הבנק המרכזי של נורווגיה. ב-1997 נבחרה לראשונה לפרלמנט הנורווגי. היא כיהנה כחברת ועדת הכספים ולאחר הבחירות ב-2001 מונתה לראש הוועדה. לאחר בחירות 2005 מונתה למנהיגת הסיעה בפרלמנט והצטרפה כחברה לוועדת החוץ ומ-2009 היא חברה בוועדת החוץ והביטחון. ב-2006 נבחרה ליושבת ראש מפלגת הקדמה, היא הובילה את המפלגה להישגה הטוב ביותר בבחירות לפרלמנט כשזכתה ב-2009 בכ-23% מקולות הבוחרים וב-41 מושבים בפרלמנט, בבחירות 2013 רשמה המפלגה ירידה בכוחה, כשזכתה בכ-16% מקולות המצביעים וב-29 מושבים בפרלמנט, עם זאת גוש המרכז-ימין אליו משתייכת זכה לרוב בבחירות וינסן מונתה באוקטובר לשרת אוצר בממשלתה של ארנה סולברג. בינואר 2020 פרשה מפלגת הקידמה ממשלתה של סולברג על רקע קליטת פליטים מסוריה שמשפחתם חברה בארגון טרור.

===עמדותיה===
כמנהיגת מפלגת הקידמה, הציגה ינסן עמדות התומכות בכלכלת שוק חופשי ובניצול גבוה יותר של כספי קרן התגמולים מנפט וגז לטובת השקעה בתשתיות מקומיות. כשרת אוצר הביעה תמיכה בהורדת מס החברות. היא השוותה לא פעם למרגרט תאצ'ר.

בראשותה, סילקה המפלגה משורותיה חברים שהביעו עמדות לאומניות קיצוניות והתנערה מאנדרס ברינג בריוויק, מבצע פיגועי הטרור ב-2011, שהיה בעברו חבר המפלגה. בראיונות עימה ביקרה את חוסר האינטגרציה של מהגרים ממדינות מוסלמיות בנורווגיה, כפי שמתבטא ביחס המפלה שלהם לנשים, בחוסר נכונות לקבל את חוקי המדינה, אי השתלבות בשפה ובמוסדות לימוד מקומיים. היא גינתה את מה שכינתה "אסלאמיזציה זוחלת" בנורווגיה, וזכתה על השימוש בביטוי זה בביקורת מצד ראש הממשלה היוצא ינס סטולטנברג. היא הביעה תמיכה בישראל ובזכותה להגן על עצמה, ביקרה בשדרות ובכנסת, התנגדה להכרה של ממשלת נורווגיה בארגון החמאס, בציינה ש"טרוריסטים הם טרוריסטים, אתה לא מנהל משא ומתן עימם". כמו כן היא תומכת בצמצום התמיכה הנורווגית בפלסטינים ישירות או דרך ארגוני האו"ם, היא ביקרה את החלטת קרן ההשקעות הממשלתית של נורווגיה למכור השקעותיה בחברת אלביט מערכות, משום שלטענה הדבר נעשה משיקולים אנטי-ישראלים ודעות קדומות. כמו כן ביקרה את החלטת ועדת פרס נובל לשלום (שנבחרת על ידי הפרלמנט הנורווגי) להעניק את הפרס לנשיא ארצות הברית ברק אובמה, בטענה שהוא ניתן כ"מס פוליטי" לאובמה ולארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

*

*[http://politiken.dk/udland/ECE2070478/norske-siv-jensen-fra-politisk-paria-til-muligt-ministeremne/ Norske Siv Jensen: Fra politisk paria til muligt ministeremne]

==הערות שוליים==

קטגוריה:פוליטיקאיות נורווגיות
קטגוריה:שרי האוצר של נורווגיה
קטגוריה:נורווגיות שנולדו ב-1969
אדם בערבה

"אדם בערבה" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יחיאל שמי. הפסל שייך לפיסול המוקדם ביצירותו של שמי וסגנונו משויך אל האמנות הכנענית.
==תיאור==
הפסל "אדם בערבה" מציג דמות גברית עירומה שאחת מידיה נשענת על דמות של נשר. הדמות מעוצבת במונומנטליות. לבד מגודלו של הפסל, החריג באמנות הישראלית וביצירתו המוקדמת של שמי, גופו הוא שרירי ותווי פניו מודגשות באופן מעט ארכאי. בסגנונו מושפע הפסל מן הפיסול הכנעני ובייחוד מפסלו של יצחק דנציגר "נמרוד" (1939).

המוטיב המרכזי בקומפוזיציה של הפסל היא התנועה האלכסונית של גוף הדמות, המרמז על פריצה אל החלל. מוטיב זה מעומת עם האנכיות של דמות הנשר.

==ההיסטוריה של הפסל==
הפסל הוצג לראשונה בתערוכה בקיבוץ נען בשנת 1953. לאחר סיום התערוכה נשאר הפסל בשטח הקיבוץ. במהלך שנות השישים של המאה ה-20 התגלה הפסל מחדש על ידי אילן אוקו בשטח הקיבוץ ושוקם על ידו. במשך השנים הוצג הפסל בכמה תערוכות. בשנת 1996 הוצג בתערוכה במוזיאון ישראל ובשנת 1997 במוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2011 הוצג הפסל בתערוכת "הנמרודים החדשים" שהתקיימה בבית האמנים בירושלים.

במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הפך הפסל למוקד של סכסוך בעלות, לאחר ששמי ביקש להשיב את הפסל לחזקתו ואילו אוקו טען כי שמי נטש את הפסל. בינואר 1996 אף היה הפסל אמור להימכר במכירה פומבית של חברת מצא, אולם מכירה זו בוטלה. בשנת 2002 פסק בית המשפט כי הפסל יעבור לרשות שמי.

בפסק הדין כתבה השופטת דרורה פלפל כי "יצירת אמנות אינה דומה למיטלטלין רגילים: אמן יולד את יצירתו, היא עבורו חלק מאישיותו ואינו מתייחס אליה כאל נכס קנייני רגיל. לכן, ככל שמדובר על נטישה אפשרית של יצירת אמנות - דרושה לכך (הוכחה) מעבר לעזיבת הפסל בשטח, כדי (לוודא) את כוונת הנטישה. דבר זה לא היה כאן".

==הערות שוליים==

קטגוריה:פסלים (יצירות)
קטגוריה:פיסול ישראלי
קטגוריה:יחיאל שמי
קטגוריה:הכנענים
קטגוריה:יצירות משנת 1952
קטגוריה:גברים בפיסול
קטגוריה:בעלי חיים באמנות
מיליארד

מיליארד (1,000,000,000) הוא מספר טבעי השווה לאלף מיליונים. 

בשיטת הספירה האמריקאית משמשת המילה ביליון במקום המילה "מיליארד".
* בכתיב מדעי, מיליארד נכתב 10<sup>9</sup>.
* קידומת ה-SI למיליארד היא "גיגה". לדוגמה, גיגה-הרץ שווה ל-1,000 מגה-הרץ שהם 1,000,000,000 הרץ.

מהמילה "מיליארד" נגזר הכינוי "מיליארדר" לאדם עשיר מאוד (מילולית: בעל יותר ממיליארד יחידות מטבע בארצו).

נהוג להשתמש במספר מיליארד פעמים רבות להצגה "עגולה" של נתונים, כגון שווי חברות (למשל, שווי השוק של חברת אפל, נכון לספטמבר 2020, עומד על כ-2,290 מיליארדי דולרים).

מקובל להתייחס למדינות שאוכלוסייתן עולה על מיליארד בני אדם כאל נקודת ציון של גודל. נכון ל-19 בנובמבר 2020, רק שתי מדינות עברו נקודה זו: הרפובליקה העממית של סין והודו; בקרב היבשות רק אסיה ואפריקה חצו נקודה זו. 

== ראו גם ==
* שמות מספרים

==קישורים חיצוניים==

* 

1000000000
חיזב-י אסלאמי גולבודין

חיזב אל-אסלאם גולבדין (בפרסית: حزب إسلامي قلب الدين, נקראת בקיצור HIG) היא מפלגה אסלאמית אפגנית. בשנת 1977 הקים גולבדין הכּמתיאר את "המפלגה האסלאמית" (חיזב-י אסלאמי). בשנת 1979 התפצלה המפלגה לשני פלגים: פלג אחד (באותו השם) בהנהגת מולווי יונאס ח'אליס הידוע בשם "סיעת ח'אליס" שבסיס כוחו הוא בנַנְגַרְהאר. הפלג השני, בראשות גולבדין הכּמתיאר, נקרא "חיזב-י אסלאמי גולבודין".

המפלגה תוקצבה רבות על ידי כוחות אנטי סובייטיים דרך שירות הביון הפקיסטני במהלך מלחמת רוסיה באפגניסטן. כוחה של המפלגה שקע בשנות ה-90 של המאה ה-20 עם צמיחת ארגון הטאליבאן. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21, "הופיעה מחדש המפלגה כקבוצה צבאית כוחנית אשר נטלה אחריות על מתקפות קטלניות רבות שבוצעו כנגד כוחות הקואליציה באפגניסטן וכנגד שלטונו של חאמיד כרזאי." לאחר מלחמת אפגניסטן ב-2001, הוערך הכוח הלוחם של המפלגה בכמה אלפי אנשים.

ב-21 במרץ 2010 (חג הנורוז הפרסי) הודיע דובר "המפלגה האסלאמית" כי משלחת ובה חמישה חברים נמצאת בקאבול כדי להיפגש עם נציגי הממשלה, וכי יש תוכניות להיפגש גם עם נציגי הטאליבאן באפגניסטן. באותו היום, סגן הנשיא של אפגניסטן, מוחמד קאסם פהים, פנה לכוחות המיליציה בצפון אפגניסטן. הוא הכריז כי בעזרתם ניתן יהיה להניח את היסודות לשלום. פהים קרא לכוחות להשתתף בכינוס שתוכנן להתקיים לאחר כחודש.

בחודש ינואר 2012, השליח האמריקאי לאזור, מרק גרוסמן, שוחח עם חאמיד כרזאי כחלק משיחות הפיוס; קרזאי הבהיר לו כי אפגניסטן היא זו שצריכה להוביל את המהלך הזה. לפני הפגישה, הודה קרזאי כי קיים שיחות עם "המפלגה האסלאמית" המיליטנטית, כנראה כדי לבסס את מעמדו בשיחות עם ארצות הברית.

ביולי 2015, דיווחו כלי התקשורת באפגניסטן כי הכמתיאר קרא לתומכי "המפלגה האסלאמית" לתמוך בארגון המדינה האסלאמית במאבקה נגד הטאליבאן. סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה כי דובר "המפלגה האסלאמית" הכחיש ידיעה זו וטען כי היא מזויפת.

==הערות שוליים==

קטגוריה:אפגניסטן: פוליטיקה
קטגוריה:אפגניסטן: צבא וביטחון
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1976
שמן דגים

קפסולות ג'לטין]]
שמן דגים הוא מוצר המופק מרקמת התאים והכבד של דגי מים קרים ושימש בעבר כמקור חשוב של ויטמינים.

בישראל בשנות החמישים שווק שמן דגים נוזלי, ובמשפחות רבות ניתן בקביעות לילדים כרפואה מונעת.

כיום משום טעמו וריחו הלא נעימים הוא מוגש בכמוסות. צורת הכמוסות פרקטית גם משום נטייתו של שמן הדגים הנוזלי לחמצון מהיר, חמצון הפוגם באיכותו.

שמן דגים מכיל חומצות שומן מסוג אומגה 3, חומצה איקוסאפֶּנטנואית (EicosaPentaenoic Acid המוכרת בראשי התיבות EPA) וחומצה דוקוסהֶקְסנואית (DocosaHexaenoic Acid המוכרת בראשי התיבות DHA), חומרים חיוניים לגוף האדם ולבריאותו התקינה. במחקרים הוכחה פעילות אנטי-דלקתית של שמן הדגים.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:תוספי מזון
דגים
ויליאם בייקוול

ויליאם לינקולן בייקוול (באנגלית: William Lincoln Bakewell; ) היה ממשתתפי המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית. משלחת זו פעלה בשנים 1914–1916 והייתה הראשונה שניסתה לחצות ברגל את יבשת אנטארקטיקה. המשלחת כשלה בניסיונה זה, אך הוכרה כסמל להתמדה ודבקות במטרה.

את המשלחת הנהיג סר ארנסט שקלטון ובייקוול היה האמריקאי היחיד בה. הרפתקאותיו של בייקוול, לרבות אלו שעברו עליו ב"אנדיורנס", ספינת המשלחת, מתועדות בספר זכרונותיו, "האמריקאי על האנדיורנס".

==הרפתקות נעורים==
בייקוול נולד בעיר ג'ולייט, אילינוי, שבארצות הברית.

חייו בייקוול לא נעדרו הרפתקאות והעזה רומנטית עוד לפני הצטרפותו למשלחת לאנטארקטיקה. כבר בגיל 11 ברח מביתו, ומצא עבודה כפועל חוה במיזורי. בגיל 15 יצא למסע נוודות ברכבות משא, שלקחוהו עד מישיגן, שם התגלה וסולק מן הרכבת. לאחר עבודה במחנה של חוטבי עצים, המשיך בדרכו אל קנדה ומשם הגיע אל חוה במונטנה.

בשנת 1914 החל את הקריירה שלו כמלח כשיר. לאחר שהספינה השנייה שבה עבד נטרפה ליד חופי מונטוידאו, המשיך בייקוול להדרים עד שהגיע אל בואנוס איירס, שם התרועע עם פרס בלקבורו, שנתקע גם הוא בנמל ללא ספינה להפליג בה, עד שהגיעה אנדיורנס. בייקוול הצטרף לצוות האנדיורנס בבואנוס איירס, ארגנטינה יחד עם בלקבורו, שאותו הגניב אל הספינה כנוסע סמוי בעזרת וולטר האו, שסבר כי צוות הספינה לוקה בחסר לאחר פיטורי כמה מן הימאים עקב הפרות משמעת. בייקוול הציג עצמו כקנדי, משום שסבר, שהספינה הבריטית תגלה יתר נכונות לקבל אותו כנתין של האימפריה הבריטית. בייקוול היה אהוד על חבריו ושקלטון ראה אותו כ"עולה על יתר המלחים...".
חברי המשלחת שנשארו באי הפיל למעלה מארבעה חודשים.
בייקוול היה חלק מהקבוצה שנשארה באי הפיל בחורף למעלה מארבעה חודשים, בזמן ששקלטון ועוד חמישה אחרים שטו לאיי ג'ורג'יה הדרומית להזעיק עזרה.

==לאחר המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית==
לאחר המשלחת, עשה בייקוול תקופת-מה בניהול חוות כבשים בארגנטינה ואחר הצטרף לצי הסוחר הבריטי במלחמת העולם הראשונה. פעמיים הוטבעו ספינותיו בטורפדו ובאחת מהן שהה ימים אחדים על רפסודה בלב ים לפני שחולץ.

בשנת 1921 שב בייקוול אל עיר הולדתו ז'ולייט, שם בנה סירה שכינה "שמרוק" ועליה שייט בין ז'ולייט לשיקגו, אך כבר בסוף השנה יצא שוב לנדודיו והודיע למשפחתו במכתב על כוונתו להצטרף שוב אל שקלטון במשלחתו החדשה, אך בני משפחתו הניאוהו מכך והוא עשה את דרכו אל מדינות הדרום של ארצות הברית ואל הים הקריבי, שם עבד כימאי בצי הסוחר.

בין 1923 ל-1945 עבד בייקוול בחברות רכבות. בשנת 1925 נשא אישה והיה לאב לבת, אליזבת. ב-1945 קנו בני הזוג חוה במישיגן, שם חי ויליאם עד סוף חייו. הוא מת בשנת 1969 בגיל 80 ונקבר בבית הקברות הלותרני בסקנדיה, מישיגן.

כאשר הוענקו מדליות הקוטב לחברי המשלחת, בשנת 1918, אי אפשר היה לאתר את בייקוול, ורק בשנת 1964, כאשר הקשר עמו חודש, נוצקה מדליה מיוחדת לכבודו ונמסרה לו זמן קצר לאחר שהשתתף בחגיגת יובל החמישים להפלגת ה"אנדיורנס", שהתקיימה בלונדון, יחד עם בתו אליזבת. כמו כן היה חבר במועדון האנטארקטי של המשלחות הבריטיות ובאגודה האנטארקטית של ארצות הברית.

בייקוול נפטר בעיירה סקנדיה, שבמישיגן, בארצות הברית.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.coolantarctica.com/Antarctica%20fact%20file/History/biography/bakewell_william.htm ויליאם בייקוול] באתר Cool Antarctica
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנטארקטיקה: מגלי היבשת
קטגוריה:מגלי ארצות אמריקאים
קטגוריה:ימאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1888
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1969
ליאור כרמי

ליאור כרמי (נולדה ב-1 בנובמבר 1975) היא קיאקיסטית ישראלית. היא אלופת ישראל ובעלת מדליית ארד מאליפות העולם (גיינסוויל 2003). ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וסידני 2000).

== ביוגרפיה ==
כרמי נולדה וגדלה בקיבוץ מסדה לחניתה ולאבינועם, שנולד ב-1938 והיה לבן הראשון של הקיבוץ. היא התאמנה בשחייה בקבוצת הפועל עמק הירדן עד גיל 14 ולאחר מכן, עברה לחתור בקיאק בקבוצה המקומית.

כרמי התחרתה משנות ה-90 עד לאמצע שנות ה-2000.

באולימפיאדת אטלנטה (1996), הגיעה כרמי לשלב חצי הגמר במקצה ל-500 מטר יחיד וסיימה במקום 13
(מוקדמות – 1:57.67 דקות, חצי גמר – 1:54.89 דקות).

באולימפיאדת סידני (2000), היא הגיעה לשלב חצי הגמר במקצה ל-500 מטר זוגות ביחד עם לריסה פסחוביץ' והן סיימו במקום 11 (מוקדמות – 1:48.647 דקות, חצי גמר – 1:48.120 דקות).

באליפות אירופה בקאנו/קיאק שנערכה בהונגריה בשנת 2002 סיימה כרמי במקום שישי במקצה ל-500 מטר יחיד בתוצאה של 1:51.367 דקות.

===מדליית ארד עולמית===
באליפות העולם בקאנו/קיאק שנערכה בגיינסוויל שבג'ורג'יה ארצות הברית ב-13 בספטמבר 2003 זכתה כרמי במדליית ארד במקצה ל-1000 מטר יחיד בתוצאה של 4:03.104 דקות, אחרי קטלין קובאץ' מהונגריה, בעלת 8 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב (4:00.955 דקות), וקטרין וגנר מגרמניה, בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 זהב (4:02.122 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שלישי בשלב המוקדמות במקצה ל-500 מטר יחיד בתוצאה של 1:56.572 דקות, אך פסלה בשלב חצי הגמר.
===המשך הקריירה===
באליפות אירופה ביולי 2005 סיימה במקום התשיעי בגמר 1,000 מטר לנשים.

במסגרת אליפות העולם שנערכה בזאגרב, באוגוסט 2005, סיימה יחד עם עדי גפני במקום השמיני בגמר ל-1,000 מטר לזוג.

==חיים אישיים==
במקביל לעיסוק בספורט תחרותי למדה כרמי פיזיקה ומדעים פלנטריים באוניברסיטת תל אביב, היא מתגוררת עם משפחתה ברמת גן ובעלת חברת בנייה.

במהלך הפסקות החשמל הארוכות בשל הסופה הגדולה בירושלים בדצמבר 2013 נפרצה בלילה דירתם בירושלים של הוריה של כרמי, ונגנבו ממנה המדליות של כרמי מ-20 שנות הקריירה שלה ובהן מדליות מתחרויות בינלאומיות ומדליות ההשתתפות באולימפיאדת סידני ואולימפיאדת אטלנטה.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20110502165542/http://www.kibbutz.org.il/itonut/2008/dafyarok/080807_carmi.htm ליאור כרמי], באתר הזמן הירוק

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קיאקיסטים ישראלים
קטגוריה:קיאקיסטיות
קטגוריה:מסדה: אישים
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:משתתפות ישראליות באולימפיאדת אטלנטה (1996)
קטגוריה:חותרי קאנו/קיאק באולימפיאדת סידני (2000)
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1975
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1975
פרס בלקבורו

פֶּרְס בלקבורו (באנגלית: Perce Blackborow; 1896, ניופורט, מונמאות'שייר - 1949) היה ימאי ולשי, שהצטרף כנוסע סמוי אל המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון.

==הקבלה ל"אנדיורנס"==
בלקבורו וחברו ויליאם בייקוול הפליגו על סיפון ה"גולדן גייט", שהתנפצה על חופי מונטווידאו. לאחר שספינתם נטרפה, נסעו החברים אל בואנוס איירס למצוא עבודה חדשה. בייקוול התקבל לעבודה כמלח כשיר באוניית המשלחת של שקלטון, ה"אנדיורנס". בלקבורו, לעומתו, לא נשכר, משום גילו הצעיר (הוא היה בן 18) וחוסר הניסיון שלו. בייקוול ווולטר האו, שחששו מחסר בכוח אדם ב"אנדריורנס", עזרו לבלקבורו להתגנב אל הספינה והסתירו אותו בתא אחסון. הוא התגלה ביום השלישי להפלגה. רגליו לא נשאו אותו והוא נאלץ לשבת על כיסא בפגישתו הראשונה עם שקלטון.

שקלטון, אחוז חמת זעם אמיתית, המטיר על הנוסע הסמוי שטף חרפות וגערות חריף ומפיל אימה לפני הצוות כולו. הנאום חוצב הלהבות השיג את שלו ותגובותיהם של שני השותפים למעשה היו גלויות דיין להסגירם.

שקלטון סיים את ההופעה באמרו לבלקבורו, "אתה יודע, שבמשלחות האלה קורה לעיתים קרובות שאנחנו נעשים רעבים מאוד, ואם יש נוסע סמוי זמין, הוא הראשון להיאכל?" על כך ענה בלקבורו, "הם ימצאו הרבה יותר בשר אצלך, אדוני." שקלטון הסתיר חיוך ואחרי שיחה עם אחד מחברי הצוות אמר, "הביאו אותו קודם כל אל הטבח." 

בלקבורו התגלה כנכס לספינה כעוזר כללי ולאחר זמן הוחתם כחבר בצוות.

==הנחיתה על אי הפיל==

אחרי שה"אנדיורנס" נלכדה בקרח ים דחוס והתנפצה, עשה הצוות את דרכו בשלוש סירות הצלה קטנות, בהפלגת אימים, רצופת סכנות-חיים, רעב וקיפאון אל אי הפיל, שם התמקמו מחדש. עם הגיעם אל האי, חשב שקלטון לתת לבלקבורו, הצעיר בצוות, את הכבוד לדרוך על אדמת האי, מתוך ששכח כי רגליו נפגעו קשות בכוויית קור. בלקבורו עבר בעזרת חבריו מעל לזבזת הסירה, אך נפל אל תוך המים הרדודים ונישא במהירות אל החוף.

==נמק==
ב-14 באפריל יצאה קבוצת החילוץ בג'יימס קיירד אל ג'ורג'יה הדרומית, בתקווה לחזור תוך כמה שבועות. שאר הצוות השלימו עם הכורח להמתין. כמעט כולם היו במצב בריאותי ירוד ומדוכדכים. בלקבורו פיתח נמק בשתי רגליו והיה נושא דאגתו הרפואית העיקרית של אלכסנדר מקלין, רופא הספינה.

ב-15 ביוני, חודשיים לאחר הפלגת שקלטון ואנשיו, ביצע ג'יימס מק אילרוי, בעזרת מקלין, את ניתוח הכריתה ההכרחי. הרגל הימנית התאוששה במידת מה, אך ברגל השמאלית לא הייתה ברירה אלא לכרות את האצבעות המתות. הניתוח בוצע בהצלחה, באמצעות שרידי הכלורופורם שנשארו להם, ולאחר פחות משעה הסתיים התהליך ובלקבורו שב להכרתו וביקש סיגריה.

==לאחר החזרה==
בלקבורו חזר לחיות בניופורט, דרום ויילס וקיבל את מדליית הקוטב מארד על שירותו במסע המשלחת. הוא מת בשנת 1949 מדלקת סימפונות כרונית ומבעיית לב, בגיל 54.

הרפתקותיו של בלקבורו באנטארקטיקה הן נושא לסיפור מעשה בדיוני, "הנוסע הסמוי של שקלטון" מאת ויקטוריה מקקרמן ().

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.coolantarctica.com/Antarctica%20fact%20file/History/biography/blackborrow_percy.php פרס בלקבורו - ביוגרפיה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מעוטרי מדליית הקוטב
קטגוריה:מגלי ארצות בריטים
קטגוריה:ימאים בריטים
קטגוריה:המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית

קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1894
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1949
כריס וייץ

כריסטופר ג'ון "כריס" וייץ (באנגלית: Christopher John "Chris" Weitz, נולד ב-30 בנובמבר 1969) הוא מפיק, תסריטאי, במאי ושחקן קולנוע אמריקאי ממוצא יהודי. ידוע בעיקר בשל עבודתו עם אחיו, הבמאי פול וייץ, על סרטים כגון "אמריקן פאי", "רווק פלוס ילד" ו"חיים טובים יותר". 

==ביוגרפיה==
וייץ נולד בניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית בעיקרה, אם כי סבתו מצד אמו קתולית. החל את הקריירה שלו כשותף לכתיבת הסרט עבודת נמלים. ב-1999 ביים והפיק יחד עם אחיו את הסרט אמריקן פאי אשר נחל הצלחה קופתית. כריס השתתף בתור מפיק שותף בשני סרטי ההמשך שיצאו לאחר מכן. ב-2002 עבד שוב עם אחיו על הסרט רווק פלוס ילד אותו כתב וביים. הסרט הניב לשניים מועמדות לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. וייץ הפיק מספר סרטים אשר בוימו על ידי אחיו וביניהם בחברה טובה ואמריקן דרימז.

ב-2007 נבחר וייץ לביים את העיבוד לספר הראשון בסדרת חומריו האפלים של פיליפ פולמן. וייץ פרש במהלך העבודה על הסרט אך לאחר מכן החליט להמשיך לעבוד עליו. בסרט כיכבו ניקול קידמן וסם אליוט ולאחר יציאתו הוא קיבל ביקורות מעורבות למרות שהכניס למעלה מ-300 מיליון דולר ברחבי העולם. 

בדצמבר 2008 אושר כי וייץ החל לעבוד על הסרט דמדומים 2: ירח חדש אשר מבוסס על ספרה של סטפני מאייר. הסרט זכה להצלחה רבה ושבר שיאי הכנסות ביום הראשון ליציאתו. הסרט הכניס קרוב לשלוש מאות אלף דולר בשבוע הראשון ליציאתו.

בינואר 2011 יצא סרטו של וייץ אשר נקרא חיים טובים יותר בכיכובו של דמיאן ביצ'יר. בימים אלה עובד וייץ על עיבוד ספרי אלריק ממלניבונה של הסופר מייקל מורקוק.

==חיים אישיים==
וייץ נולד בניו יורק, בנה של השחקנית סוזן קוהנר ומעצב האופנה ג'ון וייץ. יש לו אח, פול וייץ, אשר גם הוא במאי במקצועו. וייץ למד בלונדון וסיים תואר בקיימברידג'. וייץ נשוי למרצדס מרטינז ולהם ילד אחד, סבסטיאן.

==פילמוגרפיה==
כריס ופול וייץ:
* 1999: אמריקן פאי
* 2001: בחזרה לכדור הארץ
* 2002: רווק פלוס ילד
* 2023: אבי החתן (בתור מפיקים)

כריס וייץ:
* 2007: מצפן הזהב
* 2009: דמדומים 2: ירח חדש
* 2011: חיים טובים יותר

משחק:
* 1999: אמריקן פאי
* 2005: מר וגברת סמית'
*2006: הרעיונות המגניבים של ביקפורד שמקלר

כתיבה:
* 1998: עבודת נמלים
* 2000: הפרופסור המטורף 2
* 2002: רווק פלוס ילד
* 2007: מצפן הזהב
* 2022: פינוקיו
* 2023: The Creator
* TBA: They Listen

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:במאי קולנוע אמריקאים
קטגוריה:בוגרי טריניטי קולג' (קיימברידג')
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1969
רחוב סמילנסקי (באר שבע)

רחוב סמילנסקי, הקרוי על שם המנהיג הציוני משה סמילנסקי, הוא רחוב צדדי בחלקה הדרומי של העיר העתיקה של באר שבע, הנושק לשיכון דרום, חצרים ונווה נוי. מספרי הבתים ברחוב עולים מכיוון דרום-מזרח לצפון-מערב, כאשר המספרים הזוגיים הם בצד המזרחי. הרחוב, שאורכו כ-700 מטרים, הוא חד סטרי לנסיעת כלי רכב במקטע שמתחילתו ועד המפגש עם רחוב ההסתדרות. לאורך מקטע זה הכביש מרוצף באבנים, החניה בו אסורה והנסיעה מותרת בכיוון שבו מספרי הבתים יורדים. בדומה לרחובות אחרים בעיר העתיקה, רוב הבתים ברחוב סמילנסקי הם בתי אבן בני קומה אחת בלבד, המאופיינים בתקרות גבוהות, בקשתות פנימיות ובחצרות.

== תוואי ==
הרחוב מתחיל בסמוך לשדרות נפתלי הרץ אימבר ונחל באר שבע, ונמתח לכיוון צפון מערב. את רחוב סמילנסקי, הנמצא בשכונה שרחובותיה בנויים שתי-וערב, חוצים הרחובות: טרומפלדור, מורדי הגטאות, החלוץ, ההסתדרות, הרצל, ההגנה, שרה וחטיבת הנגב.
=== מוסדות ועמותות ===
* בית העולה (בפינת ההסתדרות)
* גן הנשיא (בין הרחובות ההסתדרות והרצל)
* בית אבות (פינת שרה)
* הכניסה לאמפיתיאטרון של מרכז הצעירים
* בית גאה בבאר שבע – סמילנסקי 36 (2017–2023)
* משרדי עמותת "צלמנייה- העמותה לצילום ותיעוד מורשת באר שבע" (פינת הרחובות סמילנסקי - טרומפלדור)

== בתי עסק ==
בשנת 1977, במסגרת יוזמה פרטית של זכריה לירז וגואל דרורי, הוכרז רחוב סמילנסקי כ"קריית האמנים" של באר שבע. בתוך כך, בשנים שלאחר מכן נפתחו ברחוב מספר גלריות, כגון הגלריה של זכריה לירז בסמילנסקי 25, הגלריה הראשונה לצילום של גואל דרורי בסמילנסקי 3 ועוד, רובן נסגרו תוך שנים ספורות. יש המפנים אצבע מאשימה אל מוסדות עיריית באר שבע על שלא עודדה את היוזמה.

כיום, בית העסק הוותיק ברחוב הוא מאפיית ראשונים שהוקמה בו בשנת 1985. המאפייה שוכנת בכתובת סמילנסקי 1, בפינת רחוב טרומפלדור, במבנה ששימש בעבר את "בית החלוצות". 

בעשורים האחרונים נעשה ניסיון להחיות את האזור על ידי הפיכתו למתחם בילויים ותרבות. בתוך כך, עודכן בשנת 1990 חוק העזר העירוני "פתיחת עסקים וסגירתם" על ידי ראש העיר יצחק רגר, כך שיתיר פעילות עסקים ברחוב עד השעה חצות. 

===בתי קפה, מסעדות ופאבים===
* "קפה לולה" (לשעבר קפה גקו) - סמילנסקי 13
* "סמילנסקי טאפאס בר" (לשעבר מסעדת "אחוזת סמילנסקי") – סמילנסקי 23
* פאב "עתיקה" (לשעבר משרד הפרסום "קווים") – סמילנסקי 38

== שימור ==
אחד הבתים הישנים ביותר ברחוב סמילנסקי הוא [http://drory.net/shimur/batim/drory.htm "בית גואל דרורי"] שהיה המתיישב הראשון ברחוב המתחדש, אחריו הגיע זכריה לירז ויחד הקימו את קריית האמנים, הבית שוכן ברחוב סמילנסקי 3, בפינת טרומפלדור. הבית נבנה בשנת 1914, ודייריו לאחר כיבוש באר שבע ב-1917 היו חיילים אוסטרליים מכוחות אנז"ק שהשתתפו בקרבות לכיבוש באר שבע. בחצר הבית נבנה ב-1949 מגדל מים שניצב שם עד היום.

בתחילת שנות ה-2000 בוצעו עבודות שיקום ברחוב בשיתוף עיריית באר-שבע, המועצה לשימור אתרים ומשרד התיירות, שכללו שיקום והסדרה של הרחוב וחזיתות הבתים, תאורת הרחוב והמוקדים הציבוריים. בין היתר, רוצף חלק מהרחוב באבנים, הוצבו בו ספסלים וניטעו בו עצים. העלות הכוללת של שיקום הרחוב ורחוב טרומפלדור הניצב לו מוערכת בכ-9 מיליון שקלים

== פסטיבלים ==
החל משנת 2005, בערבי רביעי בחודשים יוני ויולי מתקיים ברחוב, פסטיבל סמילנסקי. הפסטיבל כולל דוכני רחוב, בימות מוזיקה, מופעים לילדים, מופעי תיאטרון פרינג', יריד וינטג' ועוד. 

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

סמילנסקי, רחוב (באר שבע)
קטגוריה:מחוז הדרום: מבנים לשימור
קטגוריה:באר שבע העתיקה