OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
נונאטאק סימפסון

נונטאק סימפסון (באנגלית: Simpson Nunatak) הוא נונטאק, בחצי האי טריניטי, באזור ארץ גרהאם, בצפון מערב חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.

נונאטאק סימפסון ממוקם 4.6 קילומטרים צפונית מערבית להר רוברטס.

נונאטאק סימפסון ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון אייטקנהד.

גובהו של נונאטאק סימפסון 1,165 מטרים מעל פני הים.

== ההיסטוריה ==
=== מקור השם ===

שמו של הנונאטאק ניתן לו על ידי הועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה (UK-APC).

הנונאטאק נקרא עם שם יו וו. סימפסון (Hugh W. Simpson), שהיה חבר במשלחת חקר רמת דטרויט (Detroit Plateau reconnaissance party) מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS); משלחת אשר יצאה מבסיס מפרץ התקווה בשנת 1957.

סימפסון
אברהם לופטביר

הרב אברהם לופטביר (ה'תר"כ, 1860 – כ"ג ניסן ה'תרע"ח, 5 באפריל 1918) היה רב בוורשה, ידידו של הרב מנחם זמבה, ומחבר שו"ת "זרע אברהם" הכולל התכתבות ביניהם.

== ביוגרפיה ==
הרב לופטביר נשא לאשה את ביתו היחידה של הרב מאיר שמחה הכהן מדווינסק, אסנת, אך זמן קצר אחרי הנישואים חלתה במחלה חשוכת מרפא. שניהם נפטרו בדמי ימיהם חשוכי ילדים. רבי אברהם נפטר ביום כ"ג ניסן שנת תרע"ח, ונקבר בבית הקברות ליד האהל של בעל חמדת שלמה.

מלבד ידידותו עם הרב מנחם זמבה, היה ידידו של הרב נתן שפיגלגלס.

== ספריו ==
חלק מדברי תורתו הודפסו לאחר פטירתו בשני ספרים הנושאים את השם "זרע אברהם". הספרים יצאו לאור בשנת ה'תר"פ, שנתיים אחר פטירתו.
* 
* – חידושים וביאורים בנושאים בתלמוד ובפוסקים המסודרים לפי האלפבית העברי. נדפס לראשונה בוורשה על ידי ידידו הרב נתן שפיגלגלס. 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ורשה: רבנים
קטגוריה:מחברי ספרי שו"ת
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1860
קטגוריה:נפטרים ב-1918
קוואמי קווי

קוואמי קווי (באנגלית: Kwame Quee; נולד ב-7 בספטמבר 1996 בפריטאון שבסיירה לאון) הוא כדורגלן מסיירה לאון המשחק בעמדת הקשר בקבוצת הפועל חיפה מליגת העל ובנבחרת סיירה לאון.

== קריירת מועדונים ==
קווי החל את הקריירה המקצוענית שלו ב-FC ג'והאנסן מליגת העל של סיירה לאון.

בין השנים 2017–2022 שיחק בוויקינגור אולפסביק, בפרייד'פליק ובוויקינגור רייקאוויק מליגת העל האיסלנדית. עם האחרונה זכה פעם אחת באליפות איסלנד, ופעמיים בגביע האיסלנדי.

ב-2 במרץ 2022 חתם בנג'ראן מליגת העל הסעודית.

ב-1 ביוני 2022 חתם בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית.

== קריירה בינלאומית ==
ב-2 בדצמבר 2012 ערך קווי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סיירה לאון, בתיקו 0-0 נגד נבחרת גינאה במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2014. ב-4 בספטמבר 2019 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-1 לנבחרת ליבריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.

הוא היה חלק מסגל נבחרת סיירה לאון בטורניר גביע אפריקה לאומות 2021 בשנת 2022, וערך שלוש הופעות בטורניר.

== תארים ==
;ויקינגור רייקיאוויק
* אליפות איסלנד (1): 2021
* הגביע האיסלנדי (2): 2019, 2021

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים מסיירה לאון
קטגוריה:סיירה לאון: קשרי כדורגל
קטגוריה:כדורגלני פרייד'פליק
קטגוריה:כדורגלני ויקינגור רייקיאוויק
קטגוריה:כדורגלני הפועל חיפה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סיירה לאון
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2021
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:אישים מסיירה לאון שנולדו ב-1996
עונת 1963/1964 בליגת המשנה ההולנדית

עונת 1963/1964 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה השמינית של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה.
בסיום עונה זו, טלסטאר ספורטקלאב ופ.צ סיטארד העפילו לליגה הראשונה, דן בוס ב.ו.ו ופורטונה פלארדנינגן נשרו לליגה השלישית.

==מבנה==
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 16 קבוצות, 12 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו היורדות מהליגה הראשונה וילם II ווולוויקרס והעולות מהליגה השלישית דן בוס ב.ו.ו וטלסטאר ספורטקלאב. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצות במקומות 1 ו-2 העפילו לליגה הראשונה והקבוצות במקומות 15 ו-16 נשרו לליגה השלישית.

==טבלת הליגה==
{| class="wikitable" style="text-align:right"
!מיקום
!קבוצה
!משחקים
!ניצחונות
!תיקו
!הפסדים
!width=20|שערי זכות
!width=20|שערי חובה
!width=20|הפרש שערים
!width=20|נקודות
!הערות
|-bgcolor=#BBF3BB
| 1.||פ.צ סיטארד
 ||30||20||4||6||72||31||41||44||rowspan=2 align=right|העפלה לליגת העל
|-bgcolor=#BBF3BB
|2.||טלסטאר ספורטקלאב
 ||30||16||7||7||44||24||20||39
|-
|3.||סכוונינגן הולנד ספורט
 ||30||16||6||8||58||42||16||38
|-
|4.||מועדון הכדורגל איינדהובן
 ||30||16||4||10||62||42||20||36
|-
|5.||פלוקס
 ||30||13||10||7||49||42||7||36
|-
|6.||וולוויקרס
 ||30||14||7||9||54||41||13||35
|-
| 7.||אלינקוויק
 ||30||13||8||9||60||52||8||34
|-
| 8.||דלפט הולנדיה
 ||30||11||11||8||51||51||0||33
|-
| 9.||אקסלסיור רוטרדם
 ||30||11||10||9||48||51||3-||32
|-
| 10.||וילם II
 ||30||13||5||12||72||55||17||31
|-
| 11.||R.B.C רוסנדאל
 ||30||8||10||12||41||38||3||26
|-
|12.||פיינדאם
 ||30||10||6||14||47||59||12-||26
|-
| 13.||אנסחדה בויס
 ||30||9||5||16||59||77||18-||23
|-
| 14.||פנלו 03
 ||30||7||9||14||38||66||28-||23
|-style="background:#FF8888
| 15.||פורטונה פלארדנינגן
 ||30||5||4||21||25||60||35-||14||rowspan=2 align=right|ירידה לליגה השלישית
|- style="background:#FF8888
| 16.||דן בוס ב.ו.ו
 ||30||3||4||23||27||76||49-||10
|}

קטגוריה:עונות בליגת המשנה ההולנדית
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1964
קטגוריה:תחרויות כדורגל ב-1963
גואנצ'לה

גוּאַנְצַ'אלֶה (באיטלקית: Guanciale) הוא בשר משומר איטלקי המופק מלחי חזיר. שמו נגזר מ-"guancia", המילה האיטלקית ל'לחי'.

== ייצור ==
מורחים לחי חזיר במלח ובתבלינים (בדרך כלל פלפל שחור או אדום טחון, טימין או שומר, ולפעמים שום) ומשמרים אותה למשך שלושה שבועות או עד שהיא מאבדת כ-30% ממשקלה המקורי. טעמו של הגואנצ'אלה חזק יותר ממוצרי חזיר אחרים, כמו פנצ'טה, והמרקם שלו עדין יותר. עם הבישול, השומן בדרך כלל נמס, ונותן טעם עמוק לתבשילים ולרטבים שמשתמשים בו.

== במטבח ==
ניתן לחתוך את הגואנצ'אלה ולאכול ישירות במנות קטנות, אך הוא משמש לעיתים קרובות כמרכיב במנות פסטה, כגון ספגטי אלה קרבונרה, ורטבים, כמו רוטב אלה מטריצ'אנה.

זוהי מומחיות של מרכז איטליה, במיוחד אומבריה ולאציו. פנצ'טה, בייקון איטלקי משומר שבדרך כלל אינו מעושן, משמש לעיתים כתחליף לגואנצ'אלה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:המטבח האיטלקי
בלי עין הרע (אלבום של ליפא שמלצר)

בלי עין הרע (ביידיש: "קעניינע הארע") הוא אלבום סולו של הזמר-יוצר החסידי-אמריקאי ליפא שמלצר. האלבום יצא ב-2006 והוא כולל 13 רצועות.

בשנת 2021 חידשו ליפא שמלצר ויעקב שוואקי את השיר השיבנו מתוך האלבום.

==רשימת רצועות==

==השתתפו בהקלטות==
* ליפא שמלצר

מקהלה:

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ליפא שמלצר
קטגוריה:אלבומי 2006
קטגוריה:אלבומים חסידיים
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומים ביידיש
קטגוריה:אלבומי חברת לחיים הפקות
מייק קאנון-ברוקס

מייקל קאנון-ברוקס (באנגלית: Michael Cannon-Brookes; נולד ב-17 בנובמבר 1979) הוא מיליארדר אוסטרלי, המייסד והמנכ"ל השותף של חברת התוכנה אטלסיאן.

== ביוגרפיה ==
קאנון-ברוקס נולד בנובמבר 1979,<ref name="companieshouse"></ref> בנו של מייק, בכיר בבנקאות עולמית, ואשתו, הלן.<ref name="boss"></ref> הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ניו סאות' ויילס עם תואר ראשון במערכות מידע.<ref name="company"></ref>

עם סקוט פארקור, קאנון-ברוקס הוא המייסד והמנכ"ל השותף של אטלסיאן, חברת תוכנה. השניים הקימו את החברה בשנת 2002, זמן קצר לאחר סיום לימודיהם באוניברסיטה, ומימנו אותה באמצעות כרטיסי אשראי.<ref name=":0"></ref>

הוא גם מורה מן החוץ בבית הספר למדעי המחשב והנדסה של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס. קאנון-ברוקס זכה בכבוד על ידי הפורום הכלכלי העולמי כמנהיג עולמי צעיר בשנת 2009 והוא חבר בפורום של מנהיגים גלובליים צעירים.

בספטמבר 2020, נחשף כי קאנון-ברוקס היה רשום ב־"Zhenhua Data leak" של ממשלת סין של אנשים בינלאומיים בולטים המעניינים את סין, מה שממחיש את בולטותו בנוף הטכנולוגי והתעשייה האוסטרלי.<ref></ref> קאנון-ברוקס היה פרשן למדיניות ציבורית באוסטרליה, שיתף פעולה עם ממשלת אוסטרליה במספר הזדמנויות, כמו גם הציע בפומבי את עזרתו במציאת פתרון לאתגרי מדיניות האנרגיה והטכנולוגיה.<ref></ref>

בדצמבר 2020, קאנון-ברוקס קנה מניות בקבוצת ה-NBA יוטה ג'אז.

במרץ 2022 דווח שהוא וטוויגי פורסט השקיעו בפרויקט SunCable, לבניית חווה סולארית בשטח של 120 קילומטר רבוע בפאוול קריק וכבל חשמל שיקשר אותה לסינגפור מאוסטרליה.<ref></ref>

במאי 2022 דווח שהוא ניסה לקנות את ספקית החשמל האוסטרלית AGL במטרה להמיר אותה לייצרנית חשמל ירוק.<ref></ref>

== חיים אישיים ==
קאנון-ברוקס נשוי לאנני טוד ולהם ארבעה ילדים.<ref></ref> קאנון-ברוקס וטוד גרו בפרברים המזרחיים של סידני.<ref name="balance"></ref> ב-2018 הם קנו את פיירווטר , הבית היקר ביותר באוסטרליה תמורת כ-100 מיליון דולר אוסטרלי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים אוסטרלים
קטגוריה:בעלי קבוצות כדורסל ב-NBA
קטגוריה:מיליארדרים אוסטרלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ניו סאות' ויילס
קטגוריה:אוסטרלים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:מייסדי חברות טכנולוגיה
קטגוריה:מנכ"לים
קטגוריה:אוסטרלים שנולדו ב-1979
סבגיל מוסאייבה

סבגיל מוסאייבה (באוקראינית: ; נולדה ב-18 ביוני 1987) היא עיתונאית אוקראינית מחצי האי קרים, אוקראינה, העורכת הראשית של ההוצאה לאור באינטרנט "Ukrayinska Pravda" ויוזמת יצירת פורטל האינטרנט [http://krymsos.com/ Krym_SOS].

== קורות חיים ==
סבגיל, שנולדה ב-18 ביוני 1987 בג'ומה<ref>Korkodym, O. [https://web.archive.org/web/20151008075703/http://www.telekritika.ua/profesija/2013-09-03/84674 Sevgil Musayeva: The first photo of Kurchenko (out of his passport), we received from a Forbes reader]. Telekrytyka. 3 September 2013</ref> ליד סמרקנד, שבאוזבקיסטן חזרה עם משפחתה לקרים בשנת 1989 <ref>Musayeva, S. [https://web.archive.org/web/20151008084332/http://hubs.ua/discussions/moy-kryim-1955.html My Crimea]. Hubs. 28 February 2014</ref> כשההגבלות נגד הטטרים של קרים בברית המועצות בוטלו. הם התיישבו בקרץ'. בשנים 2004–2010 למדה במכון לעיתונאות של אוניברסיטת קייב. במהלך אותה תקופה עבדה מוסאייבה גם עבור סוכנויות חדשות עסקיות וגופי תקשורת כגון "Ekonomichni novyny", "DELO", ו-"Vlast deneg".

מיוני 2011 עד אוגוסט 2013 היא עבדה ככתבת עבור "פורבס אוקראינה" עד שנרכשה על ידי סרגיי קורצ'נקו.<ref>[https://web.archive.org/web/20151008084630/http://www.telekritika.ua/profesija/2013-08-01/83775 Akymenko and Musayeva leave Forbes due to investigation against Kurchenko (updated)]. Telekrytyka. 1 August 2013</ref> עם תחילת יברומאידאן, מוסאייבה הייתה פעילה בהפגנות ויצרה דוחות עבור הפרויקט Hubs בפייסבוק. בפברואר 2014, היא השיקה את [http://hubs.ua/ Hubs] כפורטל אינטרנט נפרד לחדשות עסקיות והפכה לעורכת הראשית שלו. לאחר סיפוח חצי האי קרים, היא גם הפכה לאחת המייסדות של פרויקט האינטרנט Krym_SOS. מאז אוקטובר 2014 מוסאייבה היא העורכת הראשית של "Ukrayinska Pravda".<ref>[https://web.archive.org/web/20151008084943/http://focus.ua/news/318275/ The new chief editor of publishing Ukrayinska Pravda was appointed Sevgil Musayeva]. Focus. 23 October 2014</ref>

בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:עיתונאיות אוקראיניות
קטגוריה:פעילות חברתיות
קטגוריה:מהגרים מאוזבקיסטן
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת קייב
קטגוריה:אוקראינים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:פעילים חברתיים
קטגוריה:עורכות
קטגוריה:ילידות 1987
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1987
טושיהיקו פוקוי

טושיהיקו פוקוי (ביפנית: 福井 俊彦; נולד ב־7 בספטמבר 1935) הוא כלכלן ובנקאי יפני. הוא היה הנגיד ה־29 של בנק יפן ויושב ראש הבנק להסדרי סליקה בינלאומיים.

== ביוגרפיה ==
פוקוי נולד באוסקה.<ref>Bank of Japan (BOJ), [http://www.boj.or.jp/en/about/outline/history/pre_gov/sousai29.htm/ 29th Governor]</ref>

פוקוי עבד בבנק המרכזי של יפן במשך 40 שנה. תפקידיו כללו את נציג הבנק בפריז, ראש לשכות המחקר וניהול האשראי ומנהל בכיר. הוא היה ראש מחלקת הבנקאות מספטמבר 1986 עד מאי 1989.

בשנת 1989, פוקוי הועלה לתפקיד סגן נגיד בנק יפן.

בשנת 1998, סגן הנגיד פוקוי התפטר בגלל שערוריית שוחד שכללה הדלפות של מידע רגיש. הוא הצטרף לנגיד יאסו מאצושיטה והביע חרטה וצער בכך שעזב את הבנק. לאחר מכן הוא הפך ליושב ראש מכון המחקר Fujitsu. הוא גם הפך לסגן יושה הראש איגוד מנהלי התאגידים ביפן.

פוקוי היה סגן נגיד בנק יפן מ-2002 עד 2003; והוא הפך לנגיד בנק יפן החדש בתום כהונתו בת חמש השנים של מסארו היימי.<ref></ref>

פוקוי כיהן כנגיד הבנק של יפן מ-20 במרץ 2003 עד 19 במרץ 2008. הוא התפטר בשנת 2008.<ref>Facker, Martin. [https://www.nytimes.com/2008/03/20/business/worldbusiness/20yen.html?ref=toshihikofukui "Japan’s Central Bank Is Without Governor, a Blow to a Nation’s Prestige,"] New York Times. March 20, 2008.</ref>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כלכלנים יפנים
קטגוריה:נגידי בנק יפן
קטגוריה:יפנים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1935
סימון בנדטיני

סימון בנדטיני (באנגלית: Simone Benedettini; נולד ב-21 בינואר 1997) הוא כדורגלן סן מרינזי המשחק בעמדת השוער במוראטה ובנבחרת סן מרינו. אביו הוא שוער העבר פיירלואיג'י בנדטיני.

==קריירה==
בנדטיני החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סן מרינו קלצ'יו מהסרייה ג'. בגיל 18 עבר למחלקת הנוער של מודנה מהסרייה ב'.<ref></ref>

לקראת עונת 2016/2017 הושאל לקבוצת הבוגרים של פיאנזה מהסרייה ד', כדי לצבור ניסיון.<ref></ref> בקיץ 2017 עבר לסממורזה, גם היא מהסרייה ד'. בקיץ 2018 חזר לקבוצת נעוריו, סן מרינו קלצ'יו מאותה ליגה, ובינואר 2020 עבר למוראטה מליגת העל של סן מרינו.

== קריירת נבחרות ==
בנדטיני שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סן מרינו,<ref></ref><ref></ref> ובחלקן אף שימש כקפטן. ב-6 בספטמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כשנכנס כמחליף עקב פציעתו של השוער הראשון, בן דודו אליה בנדטיני, בהפסד 0–4 ל במסגרת מוקדמות יורו 2020.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים סן מרינזים
קטגוריה:שוערי כדורגל סן מרינזים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סן מרינו
קטגוריה:סן מרינזים שנולדו ב-1997
לי סקוט

הרולד לי סקוט ג'וניור (נולד ב-14 במרץ 1949) הוא איש עסקים אמריקאי ששימש כמנכ"ל השלישי של וולמארט מינואר 2000 עד ינואר 2009. סקוט הצטרף לוולמארט בשנת 1979 ותחת הנהגתו, החברה שמרה על מעמדה כקמעונאית הגדולה בעולם בהתבסס על פדיון, אף על פי שהחברה התמודדה עם ביקורת גוברת במהלך כהונתו על טביעת הרגל הסביבתית שלה, נוהלי העבודה וההשפעה הכלכלית שלה. סקוט היה חבר מועצת המנהלים של וולמארט מאז שנת 1999, וכיהן כיושב ראש הוועד המנהל של מועצת המנהלים של החברה.<ref name="Wamart"></ref>

סקוט נולד וגדל בבקסטר ספרינגס, קנזס וסיים תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת פיטסבורג סטייט. הוא נשוי ללינדה ג'י סקוט ויש לו שני ילדים. סקוט נבחר לרשימת מגזין "טיים" של מאה "האנשים המשפיעים ביותר" גם ב-2004 וגם ב-2005.

==הערות שוליים==

קטגוריה:מנכ"לים אמריקאים
קטגוריה:דירקטורים אמריקאים
קטגוריה:עובדי וולמארט
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בארצות הברית
קטגוריה:קנזס: אישים
קטגוריה:אמריקאים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אנשי עסקים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
HQM Sachsenring GmbH

HQM Sachsenring GmbH היא חברה גרמנית לייצור מכוניות. המפעל הוקם במקור בשנת 1904. בתקופת גרמניה המזרחית הוא היה מייצר רכב פופולאי מדגם טראבנט. לאחר איחוד גרמניה ייצור מכוניות הופסק. כיום הוא נמצא בבעלות פולקסווגן ומייצר חלקים למכוניות מדגם גולף ופאסאט.

== היסטוריה ==
החברה הוקמה בעיר צוויקאו בשנת 1904 על ידי מהנדס רכב גרמני אוגוסט הורך. המפעל היה מייצר מכוניות מסוגים שונים. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 הדגש הושם על מכוניות יוקרה. בשנת 1932 המפעל נכלל בקונצרן Auto Union.

לאחר סיום מלחמת העולם השנייה העיר נכללה בשטח הכיבוש הסובייטי. המפעל עבר לבעלות ממשלתית תחת השם VEB HORCH Kraftfahrzeug- und Motorenwerke Zwickau. בשנת 1948 היה ניסיון לחדש ייצור מכוניות יוקרה על בסיס דגם Horch 930S שלא הצליח. במקום זה החל ייצור סדרתי של משאית מדגם Н3 בעל יכולת העברת משא עד 3 טון. כמו כן בוצע תכנון של טרקטור שייצרו הועבר למפעל בעיר נורדהאוזן. בשנת 1958 החל ייצור משאית מדגם Н3А שנמשך עד לשנת 1958.

בשנת 1954 הוחלט לחזור לייצור מכוניות נוסעים. בשנת 1955 הוצג דגם שהחל משנת 1957 היה מיוצר תחת שם Sachsenring P240. באותה שנה שם החברה הוחלף ל-VEB Sachsenring Kraftfahrzeug- und Motorenwerk Zwickau הוא איבד אזכור של שם מייסד בדגמים. בשנת 1958 בוצע איחוד עם מפעל שהיה בעבר בבעלות אאודי ושם הוחלף ל-VEB Sachsenring Automobilwerke Zwickau.

החברה החלה בייצור מכוניות מדגם טראבנט. זו הייתה המכונית הפופולרית ברחבי גרמניה המזרחית. עד לשנת 1991 נבנו כ-3.7 מיליון מכוניות.

בשנת 1992 הבעלות הועברה לפולקסווגן והמפעל הוסב לייצור חלקים מתוצרת הקונצרן.

בשנת 2013 החלו הליכים של פשיטת רגל. חלקים מהחברה נמכרו לבעלות אחרת ומספר שנים נמשך ייצור בלמים לרכב. חלקים אחרים הועברו לבעלות חברה חדשה שממשיכה לפעול בתחום תעשיית הרכב.

==גלריה==
<gallery>
1983.trabant.P601L.arp.jpg|טראבנט 601L
AWZ P70 Coupe.jpg |AWZ P70
1957 Horch Sachsenring P240 IMG 0308.jpg|Sachsenring P240
10. IFA-Oldtimertreffen im Ernst-Grube Werk Werdau 2007 - img 0382 - Flickr - ReneS.jpg|H3A
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.horch-museum.de/en/index.php מוזיאון הורך בצוויקאו]

קטגוריה:יצרני רכב גרמניים
קטגוריה:גרמניה המזרחית: כלכלה
רצח אליהו אשרי

רצח אליהו אשרי הוא פיגוע פלסטיני שכלל חטיפה של הנער אליהו אשרי ורציחתו ביריות. הפיגוע אירע בכ"ט בסיון תשס"ו, 25 ביוני 2006 והחל בחטיפת אליהו מהטרמפיאדה בגבעה הצרפתית בירושלים.

== החטיפה והרצח ==
ביום ראשון, כ"ט סיוון התשס"ו, 25 ביוני 2006, עמד אליהו פנחס אשרי בן ה-18 מאיתמר בטרמפיאדה בגבעה הצרפתית בירושלים, והמתין לטרמפ למכינת אלישע שביישוב נווה צוף, בה למד. בשעות אחר הצהרים הוא עלה על רכבם של אנשי ועדות ההתנגדות העממית שהציעו לו טרמפ, כעבור זמן מה הם רצחו אותו ביריות. כעבור כמה ימי חיפושים, ב-29 ביוני, אותרה גופתו בתוך שכונת טירה שברמאללה.

== לאחר הפיגוע ==
מעצרו של אחד מרוצחיו של הנער אליהו אשרי.
ביולי 2007 נגזרו שני מאסרי עולם על איהם כמאמג'י, לאחר שבית המשפט הצבאי ביהודה הרשיע אותו בגרימת מותו של אליהו אשרי.

מרים, אימו של אליהו, סיפרה שלאחר השבעה אמרו לה חוקרי השב"כ שהמחבלים סיפרו בחקירת הפיגוע שהם נתנו לאליהו לבקש בקשה אחרונה לפני מותו, והוא ביקש לשתות מים כדי לברך ברכת "שהכל נהיה בדברו".

=== מבצע גשמי קיץ ===

הפיגוע היה אחד הגורמים ליציאה למבצע גשמי קיץ, לצד חטיפתו של החייל גלעד שליט באותו היום. המבצע נפתח ב-28 ביוני, שלושה ימים לאחר החטיפה. למחרת נמצאה גופתו של אשרי.

== הנצחה ==
ב-2016, עשור למותו, משפחתו חנכה טרמפיאדה חדשה בצומת תפוח לזכרו.

== ראו גם ==
* רצח שלושת הנערים

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* [https://laad.btl.gov.il/Web/He/TerrorVictims/Page/Default.aspx?ID=40901 חייו ומותו של אליהו פינחס אשרי], באתר המוסד לביטוח לאומי
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ישראל: פיגועי ירי
קטגוריה:טרור פלסטיני
קטגוריה:חללי טרור בישראל
קטגוריה:ירושלים: פיגועי ירי
קטגוריה:פיגועי טרור בישראל ב-2006
אשרי, אליהו
קטגוריה:הגבעה הצרפתית: פיגועים
תיכון רוטברג רמת השרון

תיכון רוטברג למדעים ולאומנויות רמת השרון הוא בית ספר תיכון עירוני ברמת השרון.

== היסטוריה ==
בשנת 1959 הוקם בשכונת מורשה ברמת השרון בית ספר תיכון ראשון לילדי המושבה. היה זה תיכון מקצועי דו-שנתי שנועד לתת הכשרה מקצועית בעיקר לילדי מעברת מורשה שהוקמה מספר שנים קודם לכן בצידה המזרחי של המושבה. את בית הספר הקים וניהל מיכאל פרצוב שהיה בתפקידו עד 1975. בשנת 1960 מנה כבר בית הספר 64 תלמידים בארבע כיתות לימוד ונקרא ע"ש א.ד.גורדון .ילדי התושבים הוותיקים של המושבה המשיכו ללמוד בבתי ספר תיכון מחוץ לרמת השרון (בעיקר בהרצליה או בתל אביב), כפי שעשו מאז יסודה. שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1962 הוקם בשכונת נווה מגן שבמושבה בית ספר תיכון עיוני שנקרא באותה עת 'תיכון השרון' בהנהלתו של מר שמואל אפרת. בשנת 1965 הפך התיכון המקצועי לארבע שנתי, ושמו שונה לבית הספר התיכון המקצועי ע"ש רוטברג, יהודי אמריקאי שתרם רבע מיליון דולר לבניין חדש לבית הספר ברחוב במעלה שבשכונת נווה מגן. בשנת 1975 אוחדו שני בתי הספר – המקצועי והעיוני – תחת השם תיכון מקיף השרון ע"ש רוטברג ועל ניהולו הופקד פייבוש יעקובי, שהיה מנהלו של התיכון המקצועי.

== בית הספר במאה העשרים ואחת ==
נכון לשנת 2022 לומדים בבית הספר כ-900 תלמידים ותלמידות בכיתות י'–י"ב. על פי נתוני משרד החינוך, שיעור תלמידי התיכון הזכאים לתעודת בגרות בשנים האחרונות עמוד על כ-95%, כאשר40% מהם נבחנו בבחינת הבגרות במתמטיקה ברמה של חמש יחידות.

בית הספר מציע לתלמידיו מספר מגמות ייחודיות: מנהיגות רב תחומית, ביוטכנולוגיה, מדעי הרפואה, הנדסת תוכנה וסייבר, ותקשורת (במסגרתה פועלת גם תחת הרדיו המקומית 'רדיו קול השרון'). בנוסף, פועלת בבית הספר מאז שנת 2007 תוכנית המא"ה שהיא תוכנית ייחודית ראשונה מסוגה בארץ הפועלת בתיכוני רמת-השרון. בבסיס התוכנית מחויבות בתי-הספר לסייע בגילוי ופיתוח אזורי מצוינות של כל תלמיד ותמיכה במיצוי הפוטנציאל האישי שלו. מלבד מצוינות אישית ניתן בבית הספר דגש על חינוך חברתי ערכי הכולל עורבות בקהילה, פיתוח אישי, חדשנות ויזמות, וערכים אלו מוטמעים בתחומי הדעת השונים ומשולבים בפעילויות המגמות הייחודיות.

== נבחרות ספורט ==
כחלק מהמעורבות בקהילה מקיים בית הספר שיתוף פעולה מתמשך עם אגודת הספורט המקומית במסגרתו פועלות בהצלחה נבחרות כדורסל בנים, כדורסל בנות, כדורעף בנים, כדורעף בנות, כדוריד בנים ונבחרת אתלטיקה. נבחרות אלה זוכות להצלחה רבה הן במישור הארצי והן במישור העולמי. בשנת 1985 זכתה נבחרת הכדורסל של בית הספר באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים ושנה לאחר מכן זכתה זכתה נבחרת הכדוריד של בית הספר במקום השלישי באליפות העולם לתיכונים. בשנת 2006 קיבל בית הספר את פרס החינוך הגופני לשנת הלימודים תשס"ו.

הצוות החינוכי של תיכון רוטברג מונה כ-100 מורים, מורות ואנשי צוות אחרים.

==מנהלי בית הספר==

{| class="wikitable sortable" 
|- bgcolor="#F0F0F0"
|width="20%"|שם 
| תקופת כהונה
|-
| מיכאל פרצוב 
|| 1959–1975
|-
| פייבוש יעקובי 
|| 1975–1979
|-
| מנחם שריד 
|| 1979–1992 
|-
| אדי שוורץ 
|| 1992–2003
|-
| גילי מליק 
|| 2003–2014
|-
| ד"ר תמי קידרון 
|| 2014–2018 
|-
| הדי גור 
|| 2018– 
|}

== ראו גם ==
* רשימת בוגרי התיכון

==קישורים חיצוניים==
*
[https://www.rotberg.org.il/#- אתר בית הספר]

[https://ramat-hasharon.muni.il/בית-ספר-התיכון-עש-רוטברג-מיכאל-פרצוב/ מתוך זכרונותיו של מיכאל פרצוב באתר רמת-השרון]

רוטברג
קטגוריה:רמת השרון: חינוך
בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול

בית ספר הוכשטיין (באנגלית: The Hochstein School), לשעבר "בית ספר הוכשטיין למוזיקה ולמחול", הוא בית ספר לבני כל הגילים ברוצ'סטר, מדינת ניו יורק. בית הספר נוסד בשנת 1920.

== היסטוריה ==
דייוויד הוכשטיין היה כנר בעל שם עולמי, בן רוצ'סטר. כאשר נהרג במתקפת מז-ארגון במלחמת העולם הראשונה באוקטובר 1918, חברו אישים כג'ורג' איסטמן ואמילי סיבלי ווטסון לתושבי רוצ'סטר אחרים ביצירת "יישוב בית הספר למוזיקה על שם דייוויד הוכשטיין". מדינת ניו יורק הכירה בבית הספר בשנת 1920.

ב-1976 היה "הוכשטיין" לבית הספר הראשון ללא הענקת תארים שזכה להכרת האיגוד הארצי של בתי ספר למוזיקה בארצות הברית.

== מבנים ==
בית הספר נפתח לראשונה במעון משפחת הוכשטיין בשד' ג'וזף וכלל 250 תלמידים. עד 1928 גדל בית הספר מעבר לקיבולת הבניין. אזרחים בעלי עניין אספו כספים להקמת מבנה חדש ברח' הולצר מס' 12. בכתובת זו נשאר המוסד עד 1975, כאשר הצורך במרחב גדול יותר אילץ אותחו ליבור למבנה, שהיה לפנים של הכנסייה הפרסביטריאנית המרכזית בשד' פליימות'. ב-1978 נקנה הבניין תמורת דולר אחד, "שנחשב למחיר ראוי לאור המסורת הוותיקה של חשיבות המוזיקה בבית זה של עבודת האל."

אולם המופעים של הוכשטיין הוא החלל המקודש לפנים של הכנסייה הפרסביטריאנית המרכזית, ששופץ ועוצב באופן מלא להתאים לייעודו החדש. הוא משמש למופעי תלמידים ולקונצרטים של קבוצות מן החוץ. פעם בשבוע, משודרים קונצרטים מאולם המופעים כחלק מסדרת הקונצרטים "בשידור חי מהוכשטיין" של ערוץ WXXI-FM.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ארצות הברית: בתי ספר למוזיקה
בית החולים ברסון ובאומן

בית החולים ברסון ובאומן (גרמנית: Szpital Dziecięcy Bersohnów i Baumanów w Warszawie) פעל בשנים 1878–1942. בית חולים זה היה אחד מבתי החולים בגטו ורשה בתקופת השואה.

== בית החולים לפני תקופת השואה ==
בית חולים זה הוקם בשנות ה-70 של המאה ה-19 בוורשה בעזרת מימון של כמה אנשים: מאיר ברסון, בניו, חתנו סלומון באומן והבת פאולינה באומן<ref name=":1"></ref>. בתחילה, לבית החולים היו 20 מיטות, וב-1915, היו בו 43 מיטות<ref name=":1" />.

לאחר מימון של משפחת דוידסון, נוספה מרפאת עיניים חדשה ב-1900, ובשנות 1924–1930 עבר בית החולים הרחבה על ידי נריק סטיפלמן<ref name=":1" />. רופאים מפורסמים רבים עבדו בבית חולים זה, ואחד המפורסמים ביותר הוא יאנוש קורצ'אק שעבד בו בשנים 1904–1912<ref name=":1" />.

== בית החולים בתקופת השואה ==
עם פלישת גרמניה הנאצית לפולין ב-1939 בתחילת מלחמת העולם השנייה, נאלץ בית החולים, כמו כל שאר בתי החולים, לדווח ישירות לרופא העירוני שמונה על ידי הגרמנים. הרופא הראשון היה ד"ר קורט שרמפף, הידוע ביחסו האכזרי לרופאים יהודים. זמן קצר לאחר מכן, מינו רופא אחר – ד"ר וואצלב סקוניינצ'ני, אשר היה חביב מאוד על צוות בית החולים, ואף עזר ותמך למחתרות בוורשה<ref name=":1" />.

בנוסף, דרשו הנאצים מבית החולים לטפל רק במחלות מידבקות. אך בזכות זיוף אבחנות ודוחות, הצליח בית החולים לטפל גם במחלקה הפנימית ובמחלקה הכירורגית, ואף בילדים בתקופה בה גטו ורשה היה פעיל<ref name=":2"></ref>.

כבר בינואר 1940 התמודד בית החולים עם בעיות קשות – מספר החולים היה עצום, ורוב התקציב הושקע בטיפולם. זמן קצר לאחר מכן, הפסיקה העירייה את התמיכה בבית החולים, ומאז, הג'וינט סייע לבית החולים עד כניסתה של ארצות הברית למלחמה ב-1942<ref name=":2" />.

ב-1940 שולב בית החולים בגטו ורשה, והיו לו כ-250 מיטות אשפוז. לאור העלייה העצומה של חולים במחלת הטיפוס, באוקטובר 1941 פתחה אנה בראודה הלרובה סניף נוסף לבית החולים.

בשנים 1942–1944 שכנה בבניין מרפאת הילדים של אוניברסיטת ורשה, שהועברה לשם על ידי הגרמנים<ref name=":1" />. במהלך מרד גטו ורשה, הבניין של בית החולים שימש כבית חולים ליחידה הטקטית AK Chrobry II<ref name=":1" />.

יתר על כן, מאז פברואר 1942, צוות בית החולים התחיל לבצע מחקר על מחלות הרעב בגטו ורשה. המחקר נערך בסודיות רבה, כדי שהגרמנים לא יוכלו להשביתו. מחקר זה פורסם בשנת 1946 על ידי אמיל אפלבאום: "מחלץ הרעב מחקר קליני על רעב בגטו ורשה בשנת 1942". ב-11 בספטמבר 1942 גורשו החולים ורוב הצוות (1,000 איש) למחנה המוות בטרבלינקה. עדינה בלדי-שוויגר נתנה לקבוצה של ילדים מורפיום כדי שיוכלו למות בבית החולים בשלום, ללא סבל מהמחנות של הגרמנים.

== בית החולים כיום ==
בשנת 1953 נפתח שוב בית החולים לילדים של ורשה, וב-2014 המבנה הפסיק לתפקד כבית חולים. בשנת 2018 הודיעו ראש ממשלת פולין, שר התרבות והמורשת הלאומית כי מבנה זה יכיל את מוזיאון גטו ורשה <ref name=":1" />.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ורשה: מבנים
קטגוריה:אירופה: בתי חולים שנסגרו
קטגוריה:הנצחת גטו ורשה
קטגוריה:רפואה בגטו ורשה
קטגוריה:בתי חולים יהודיים בתפוצות
קטגוריה:פולין: בריאות ורפואה
הארגון הצבאי האנטי-פשיסטי בביאליסטוק

הארגון הצבאי האנטי-פשיסטי (בפולנית: Antyfaszystowska Organizacja Bojowa, או בקיצור AOB) היה ארגון מחתרתי חשאי שהוקם ב-1942 בגטו ביאליסטוק. הארגון היה אחראי למרד גטו ביאליסטוק, המרד השני בגודלו, אחרי מרד גטו ורשה.<ref name=":0"></ref>

== היסטוריה ==
פעילות הארגון כללה הקמה של ארכיון מחתרתי סודי, בדומה לארכיון רינגלבלום ("עונג שבת") בוורשה אשר פעל גם הוא עד אפריל 1943. נאספו כתבי עת, עדויות, חיבורים, מסמכים של היודנראט והממשל הגרמני, וכן חומרים נוספים. באביב 1943 הוסתר הארכיון ב"צד הארי" של הגטו, שם נמצא לאחר המלחמה. רוב החומר ממנו נמצא כיום במכון יד ושם בירושלים. בנוסף הארגון עסק בייצור נשק בתוך הגטו ובניסיונות לרכוש נשק בחוץ.<ref name=":0" /><ref name=":1"></ref>

באותה תקופה נתמכה התנועה, בין היתר, על ידי יו"ר היודנראט, אפרים ברש, שסיפק למורדים כספים וכן מידע והעתקים של מסמכים גרמניים סודיים, בחלקם מסמכים שנמסרו לארכיון. עד ינואר 1943 נותרה תנועת ההתנגדות ביאליסטוק בקשר הדוק עם הארגון היהודי הלוחם בוורשה (אי"ל), ועם חברי תנועת ההתנגדות בווילנה, וכן עם תאים רבים הפועלים בגטאות אחרים, ועם יחידות פרטיזנים הפועלות ביערות. בפברואר 1943 זכתה המחתרת היהודית לסיוע נרחב מידי קבוצה גרמנית אנטי-פשיסטית שסיפקה לגטו נשק, מפות, תרופות ומידע מודיעיני אשר איפשר את הישרדותם של כמה יהודים מגטו ביאליסטוק.<ref name=":0" /><ref name=":1" />

== השתתפות במרד ==
ב-16 באוגוסט 1943 החל חיסול הגטו בביאליסטוק. עם כניסתן של יחידות גרמניות לגטו, החל הארגון הלוחם האנטי-פשיסטי את המרד בגטו. המרד נחשב לאחד המצבים הבודדים שבהם יהודים, ללא קשר לתוכניתם ולחילוקי דעות פוליטיות, לחמו בפיקוד משותף ומאוחד בארגון אחד. המרד נחשב כיום בעיני היסטוריונים להתקוממות השנייה בגודלה של האוכלוסייה היהודית נגד הגרמנים.<ref name=":0" />

מבין חברי המחתרת שלחמו ביומה הראשון של ההתקוממות לא נותר איש, כולם נפלו בקרב. אלה ששרדו והצליחו בכל זאת להגיע ליערות עשו זאת בשלב מאוחר יותר; היו שקפצו מן הרכבות, ויחידים הסתתרו בגטו ולאחר שנפסק המצוד, יצאו ממחבואיהם. כמה וכ-150 חברי מחתרת שהתגוררו בחלק העיר הפולני הצטרפו גם הם לפרטיזנים ביערות לאחר אקציית החיסול. בחורף 1943/1944 התארגנה ביערות ביאליסטוק קבוצה של פרטיזנים יהודים בת כ-80 לוחמים בשם "פארהויז" (קדימה).<ref name=":1" />

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחתרות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:פולין: ארגונים
קטגוריה:גטו ביאליסטוק
קטגוריה:מרד גטו ביאליסטוק
יונתן וולצ'וק

יונתן וולצ'וק (נולד ב-21 ביולי 1983) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן טרומבון, מלחין, מעבד ומורה למוזיקה ישראלי.

==ביוגרפיה==
וולצ'וק נולד בקיבוץ עין זיוון ברמת הגולן, וכשהיה בן 4 נסע עם הוריו לניו זילנד כחלק משליחות מטעם הסוכנות היהודית. כעבור שנתיים חזרה המשפחה לישראל, והתיישבה בקיבוץ נען. מנהלת מרכז המוזיקה הפנתה אותו לכלי נשיפה, בתחילה בריטון ובהמשך טרומבון. יוסי רגב, המורה הראשון שלו, לימד בקיבוץ וגם במגמת הג'אז ב"תלמה ילין" והוא זה שחשף אותו לסגנון ה"דיקסילנד ג'אז" ולג'אז. כבר בכיתה ג' היה וולצ'וק חבר קבוע בתזמורת הצעירה של רחובות וב"תזמורת בני הקיבוצים". בגיל 16 החל ללמוד בתיכון "תלמה ילין", אותו סיים בהצטיינות. את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל כמוזיקאי מצטיין. לאחר הצבא טס לארצות הברית וסיים לימודי תואר ראשון ב"ניו סקול", בית הספר החדש לג'אז ומוזיקה עכשווית בניו יורק.

ב-2004 הכיר את נגן הטרומבון סלייד המפטון כשזה ביקר בישראל וניגן בערב לזכרו של יצחק רבין. וולצ'וק פנה אליו וביקש ממנו להופיע באירוע, והקשר ביניהם הלך והעמיק בשנים שוולצ'וק התגורר בניו-יורק. המפטון אף שילב אותו בהרכב הג'אז "דיזי גילספי אול-סטארס בנד".

בשנת 2008 יצא אלבום הבכורה שלו "More To Come", בו לקחו חלק Slide Hampton (trombone), Ali Jackson (drums), Aaron Goldberg (piano), Barak Mori (bass) & Antonio Hart (alto sax). האלבום זכה לביקורות טובות, ואף זכה בתואר 'אלבום הבכורה של השנה' של מגזין "The Village Voice".<ref name="Reffy"></ref> יוסי חרסונסקי שיבח את האלבום וכתב עליו: "דיסק ג'אז של נגן ישראלי שמצטרף לדיסקי הג'אז של נגנים ישראלים שנמצאים בליגת העל הבינלאומית".

כשחזר לישראל החל ללמד במחלקת הג'אז בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה ובתוכנית האקדמית בשיתוף עם אוניברסיטת New School בניו יורק, ובמוסדות נוספים כגון בתי הספר תלמה ילין ורימון.

== דיסקוגרפיה ==
* More To Come (2008)
* Two Spirits Dancing in the Dark (Outside In Music, 2018)

=== As Sideman ===
עם Anat Cohen
* Noir (Anzic, 2007)

עם Fat Cat Big Band
* Angels Praying for Freedom (Smalls Records, 2008)
* Face (Smalls Records, 2009)
* Meditations on the War for Whose Great God is the Most High / You are God (Smalls Records, 2009)

עם Dan Aran
* Breathing (Smalls Records, 2009)

עם Assaf Hakimi
* Some Other Day (2009)

עם Eddie Henderson (musician)
* Eddie Henderson & Friends Play The Music of Amit Golan (Minton's, 2012)

עם Yuval Cohen
* Hakol Zehavi, מלחניו של דוד זהבי (2014)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.icm.org.il/teacher/יונתן-וולצוק/ הדף של יונתן וולצ'וק], באתר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוזיקאי ג'אז
קטגוריה:מורים למוזיקה בישראל
קטגוריה:מלחיני ג'אז ישראלים
קטגוריה:נגני ג'אז: טרומבוניסטים
קטגוריה:בוגרי ניו סקול
קטגוריה:בוגרי תלמה ילין
קטגוריה:נגני תזמורת צה"ל
קטגוריה:נען: אישים
קטגוריה:ג'אז ישראלי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1983
סקיי ברידג' 721

סקיי ברידג' 721 (באנגלית: Sky Bridge 721) הוא גשר תלוי להולכי רגל שהקמתו הושלמה בשנת 2022 בהר שליד הכפר שבצ'כיה, סמוך לגבולה עם פולין. הגשר נפתח לציבור ב-13 במאי 2022.

הגשר הוא בגובה 95 מטרים מעל פני האדמה ובאורך 721 מטרים, והוא הארוך ביותר מסוגו בקטגוריה "גשר תלוי להולכי רגל" (יותר מאשר מחזיק השיא הקודם, גשר ארוקה 516). הגשר משתרע בין שתי פסגות. קצהו האחד הוא בגובה 1,135 מטרים מעל פני הים, וקצהו האחר הוא בגובה 1,125 מטרים מעל פני הים. רוחב הגשר הוא 1.2 מטרים והוא תלוי באמצעות שישה כבלים מרכזיים ו־60 כבלים משניים.

ההליכה בגשר היא חד-סטרית, ומסתיימת בשביל סלול ביער בשם "גשר הזמן", שבו ניתן ללמוד על ההיסטוריה של צ'כיה מאז 1935 באמצעות קורותיה של משפחה מקומית. הירידה לנקודת המוצא היא במסלול של שני ק"מ.

סמוך לגשר נמצאת טיילת עץ ספירלית בגובה של 55 מטר בשם "סקיי ווק" (Sky Walk).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:גשרים תלויים
קטגוריה:גשרים להולכי רגל
קטגוריה:צ'כיה: גשרים
אולגה אלקלעי

אולגה אלקלעי (בסרבית: Олга Алкалај; 23 בנובמבר 1907 – 15 במרץ 1942) הייתה עורכת דין יהודייה, פעילה למען זכויות נשים וחברה בפרטיזנים היוגוסלביים בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה.

==קורות חיים==
אולגה אלקלעי נולדה ב-23 בנובמבר 1907 בבלגרד, סרביה. עורכת דין שנולדה לאחת המשפחות הספרדיות הוותיקות והמכובדות בבלגרד. בזמן שלמדה בבית הספר למשפטים באוניברסיטת בלגרד, היא הייתה פעילה בתנועת הסטודנטים המהפכנית והפכה לחברה במפלגת הקומוניסטים של יוגוסלביה (LCY) בשנת 1937. היא ביקשה למזג אג'נדות סוציאליסטיות ופמיניסטיות, וסייעה לייסד את מדור הנוער של תנועת הנשים בבלגרד.

כמו כן, בהוראת המפלגה, היא כיהנה גם במערכת של העיתון הפמיניסטי Žena danas (האישה של היום). לאחר שעברה את מבחן לשכת עורכי הדין בתחילת שנות ה-30, היא פתחה משרד בעריכת דין בבית הוריה, כשהיא הגנה על חברי המפלגה הקומוניסטית הבלתי חוקית בבית המשפט. בסוף 1940 היא נבחרה כחברה בוועדה המקומית הזמנית של המפלגה הקומוניסטית בבלגרד ושימשה גם כמזכירת המפלגה באזור. גם כקומוניסטית וגם כיהודיה, היא מצאה את עצמה במצב רעוע בסרביה הכבושה בידי הנאצים, אך היא המשיכה במעורבותה בעבודה בלתי חוקית תוך שימוש בזהות בדויה.

בדצמבר 1941 היא נעצרה, עונתה ונשלחה למחנה הריכוז סַיְימישטֶה (Sajmište), מחנה הריכוז היהודי. זמן קצר לאחר מכן, היא נרצחה במשאית גז ב-15 במרץ 1942.

בעיר בלגרד קיים רחוב על שמה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פעילים פוליטיים שנספו בשואה
קטגוריה:עורכי דין שנספו בשואה
קטגוריה:עורכי דין יהודים
קטגוריה:יהודיות יוגוסלביות
קטגוריה:פרטיזנים יהודים מיוגוסלביה
קטגוריה:יהדות בלגרד: אישים
קטגוריה:אנשי מחתרת שנספו בשואה
קטגוריה:נספות השואה
קטגוריה:יהודים בשואה: סרביה
קטגוריה:ילידות 1907
קטגוריה:ילידי 1907
קטגוריה:נפטרים ב-1942
קטגוריה:נפטרות ב-1942
קרון טרקלין מס' 98

קרון טרקלין מס' 98 בתצוגת מוזיאון רכבת ישראל בחיפה.
קרון טרקלין מס' 98 בתצוגת מוזיאון רכבת ישראל בחיפה, סלון בתוך הקרון
קרון טרקלין מס' 98 היה אחד מקרונות באח"מים ברכבת הארץ ישראלית וברכבת ישראל. היום מוצג הקרון במוזיאון רכבת ישראל בחיפה.

==היסטוריה==
==== קרון ====
הקרון נבנה בשנת 1922 במפעל בברמינגהם, אנגליה, עבור קציני הרכבת המנדטורית ואורחים חשובים. יחד עם קרון טרקלין נוסף מאותו דגם, שלא נשמר, שימש הקרון את רכבת ישראל עד שנות ה-60 של המאה ה-20. כאשר יצא הקרון מהמפעל הוא כלל סלון רחב, מרוהט בכורסאות מרופדות עור, ומטבח מאובזר. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר הקרון שינוי והותקנו בו שש מיטות מחולקות בין תאי שינה, וכך הפך לקרון שינה. הסלון הצטמצם ונשארו בו רק כמה כורסאות בודדות. במהלך מלחמת העצמאות ניזוק הקרון, אך תוקן לאחר מכן. לאחר מלחמת ששת הימים השתמש צה"ל בקרון כמפקדה בבסיס רפידים שבחצי האי סיני. הקרון הוחזר מאוחר יותר לרכבת ישראל והוצג במוזיאון רכבת בחיפה, שנפתח ב-1983. מצבו של הקרון באותן שנים היה בעייתי: מרכב הקרון ניזוק משמעותית והשלדה המקורית אבדה.

בשנים 2018 – 2019 עבר הקרון תהליך שיחזור מלא ונוספו לו חלקים חסרים מקרונות דומים אחרים. את הגג נאלצו להחליף בשל מצב השימור הירוד שלו. במהלך השחזור נחשפו שש שכבות צבע שונות והן נשמרו פתוחות ומוצגות היום במקום המתאים על הקרון. הצביעה החיצונית תואמת את ערכת הצבעים משנת 1950, וכך גם השלטים וסמל הרכבת ישראל.

הקרון הוא כנראה היחיד ששרד מציוד הרכבת המנדטורית שביקר באיסטנבול עם המשלחת הארץ הישראלית בוועידת הרכבות למזרח התיכון ב-1947.

==== קרנות טרקלין נוספים ====
קרנות טרקלין נוספים (מדגמים אחרים) שנשמרו בישראל:
* קרון טרקלין מס' 97 - תוצרת Birmingham RC&W, אנגליה, 1922. בשנות ה-50 של המאה ה-20 הוסב לקרון בית ספר נייד ולאחר הוצאתו מהשירות שימש כמשרד נייח בסדנאות הקישון. שופץ ומוצג היום בתחנת הרכבת הישנה של באר שבע.
* קרון טרקלין מס' 95 - שרד אך איבד את החוגון שלו. משמש כיום כאולם תצוגה בתחנת הרכבת כפר יהושע.
* קרון טרקלין מס' 437 של רכבת החג'אזית - נבנה בבלגיה על ידי חברת בשנת 1910 כקרון נוסעים של מחלקה שלישית. הקרון הוסב על ידי הרכבת המנדטורית לקרון טרקלין עבור עבדאללה הראשון, מלך ירדן ומכובדים נוספים. בשנת 1948 נשלח הקרון לסדנאות הקישון, בחיפה, ששם היה מוסך התיקונים לציוד רכבתי היחיד של מסילה החג'אזית. לאחר קום המדינה כאשר הקשר המסילתי בין ירדן לישראל נותק קרון הטרקלין נשאר בסדנאות הקישון. הקרון התרוקן מתכולתו ושימש בשנים שלאחר מכן כבית כנסת. הקרון נמצא כיום במוזיאון רכבת ישראל בחיפה.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Paul Cotterell, The Railways of Palestine and Israel, Tourret Publishing, 1986
</div>
== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים ==

קטגוריה:ההיסטוריה של רכבת ישראל
טרקלין מס' 98
טרקלין מס' 98
רדוסלאב מיידאן

רדוסלאב מיידאן (בפולנית: Radosław Majdan; נולד ב-10 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער.

==קריירה==
מיידאן נולד בשצ'צ'ין והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת פוגון שצ'צ'ין ששיחקה אז בליגה הפולנית השנייה. בתום עונת העפילה קבוצתו לליגת העל הפולנית ובעונה הראשונה שלה בליגה הבכירה, מיידאן הפך לשוער הראשון שלה.

בקיץ חתם בגזטפה מליגת העל הטורקית. בקיץ הצטרף לפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית במדיה מיעט לשחק ובינואר עזב את המועדון לבורסאספור.

באוגוסט הצטרף למ.ס. אשדוד מליגת העל. בינואר שוחרר מהמועדון וחתם בוויסלה קרקוב עמה זכה בשתי אליפויות.

בקיץ חזר לקדנציה שנייה בפוגון שצ'צ'ין עמה ירד לליגה השנייה בסיום העונה וחתם בפולוניה ורשה.

במאי פרש מכדורגל ומונה למנהל המקצועי של המועדון.

==חיים אישיים==
מיידאן היה נשוי לזמרת הפולניה דודה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים פולנים
קטגוריה:שוערי כדורגל פולנים
קטגוריה:שצ'צ'ין: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני פוגון שצ'צ'ין
קטגוריה:כדורגלני גזטפה
קטגוריה:כדורגלני פאוק סלוניקי
קטגוריה:כדורגלני בורסאספור
קטגוריה:כדורגלני מועדון ספורט אשדוד
קטגוריה:כדורגלני ויסלה קרקוב
קטגוריה:כדורגלני פולוניה ורשה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פולין
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:ספורטאים פולנים ביוון
קטגוריה:ספורטאים פולנים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים פולנים בישראל
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1972
אמיל אפלבאום

ממוזער
אמיל אפלבאום (בפולנית: Emil Apfelbaum; 1890 – 12 בינואר 1946) היה רופא קרדיולוג ורפואה פנימית, הוא תרם בכתיבה ופרסום של הספר "מחלת רעב: מחקרים של הרופאים היהודים בגטו ורשה".

==קורות חיים==
אפלבאום נולד ב-1890 בפולין וסים את תארו כרופא אלופתי מאוניברסיטת ורשה ב-1922. הוא עבד בבית החולים צ'יסטה בגטו ורשה בתור ראש המחלקה הקרדיולוגית ולימד כמרצה תלמידי רפואה בסתר מחשש מהגרמנים. ד"ר אפלבאום הביע דעה נחרצת נגד הגרמנים ואמר שהם מנסים להשמיד אותם בשיטתיות באמצעות רעב ומגפות, "האויב היה מאוכזב, הוא חשב שבסגרו את האנשים בגטו הוא יצליח להשמיד את כל האוכלוסייה היהודית. אך כך לא קרה. יצר החיים של העם היהודי שמר עליו מהשמדה מוחלטת. האויב לא השיג את מטרתו".

בתחילת 1943 אפלבאום ומשפחתו הצליחו להשיג תעודות מזויפות וברחו מגטו ורשה בעזרת מערכת הביוב לצד הארי והם חיכו שם עד שהמלחמה נגמרה.

לאחר המלחמה ד"ר אפלבאום החליט לשנות את שמו ל"קובלסקי" מכיוון שלא יכול היה לשאת יותר שם גרמני. הוא מת בפתאומיות ב-1946 ברחובות ורשה מהתקף לב.<ref></ref><ref name=":0"></ref><ref></ref>

== הישגיו האקדמיים ==
אפלבאום היה קרדיולוג מומחה בנוסף להיותו רופא פנימי.

מחקר הרעב הוא מחקר שנערך בגטו ורשה שבמהלכו בדקו את השפעות התנאים הקיצוניים בגטו על הגוף האנושי והתפתחות האדם. במחקר זה, אפלבאום לקח חלק בחקירת הפתופיזיולוגיה של מחזור הדם במחלת הרעב. אפלבאום היה בין היחידים ששרדו לאחר גטו ורשה והוא זה שפרסם את המחקר על מחלת הרעב לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.<ref name=":0" />

==הערות שוליים==

קטגוריה:קרדיולוגים יהודים
קטגוריה:רופאים פנימיים יהודים
קטגוריה:רופאים יהודים פולנים
קטגוריה:אסירים בגטו ורשה
קטגוריה:ניצולי השואה: פולין
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות היהודי בוורשה
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1890
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-1946
הפראיות

הפראיות (באנגלית: The wilds) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי שרה שטרייכר עבור פריים וידאו.

הסדרה סובבת סביב קבוצת נערות מתבגרות שנותרו תקועות על אי בודד לאחר התרסקות מטוס, אך אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי. הקאסט כולל את סופיה עלי, ריין אדוארדס, שאנון ברי, ג'נה קלאוס, מיה הילי, הלנה הווארד, ארנה ג'יימס, שרה פידג'ון, דייוויד סאליבן, אלכס פיצאלן, טרוי ווינבוש ורייצ'ל גריפית'ס.

הסדרה החלה בשידור בפריים וידאו ב-11 בדצמבר 2020, וזכתה לביקורות חיוביות מהמבקרים, עם שבחים על הביצועים, הכתיבה והעלילה.

בדצמבר 2020, הסדרה חודשה לעונה שנייה שעלתה לראשונה ב-6 במאי 2022.

== עלילה ==
קבוצה של נערות מתבגרות מרקעים שונים - פאטין ג'דמני, דוט קמפבל, מרתה בלקבורן, רייצ'ל ריד, שלבי גודקינד, נורה ריד, טוני שליפו ולאה רילקה - נמצאות על מטוס שמתרסק באוקיינוס בזמן שהיה בדרך להוואי.

הן שורדות את ההתרסקות ומוצאות את עצמן תקועות על אי בודד. בעוד הבנות פועלות כדי לשרוד וללמוד אחת על השנייה, הן אינן מודעות לכך שהן מושא לניסוי חברתי; התרסקות המטוס בוצעה על ידי גרטשן קליין, ראש התוכנית "Dawn of Eve progrem".

הרפתקאותיהן של הבנות על האי משולבות בסצנות פלאשבק על חייהן לפני ההתרסקות, ובסצנות פלאש-פורוורד שבהן שני גברים הטוענים שהם סוכני FBI מראיינים את הניצולים כביכול לאחר החילוץ.

==קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:סדרות טלוויזיה אמריקאיות שעלו לשידור בשנות ה-2020
קטגוריה:תוכניות להט"ב אמריקאיות
קטגוריה:סדרות דרמה אמריקאיות
קטגוריה:אולפני ABC: סדרות טלוויזיה
קטגוריה:סדרות טלוויזיה מקוריות של אמזון
קטגוריה:תוכניות טלוויזיה באנגלית
צ'ירסאווה גואל

צ'ירסאווה גואל (בצרפתית: Tchiressoua Guel; נולד ב-27 בדצמבר 1975) הוא כדורגלן עבר איבוארי ששיחק בעמדת הקשר.

==קריירת מועדונים==
גואל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל מימוסאס במדיה שיחק 5 שנים. בקיץ הצטרף לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית. ב-6 בפברואר 1999 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-3 נגד בסטיה.

בקיץ הצטרף לסנט אטיין. ב-11 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בצרפת בתיקי 3-3 נגד לה הבר. באותו משחק בישל שער נוסף.

בקיץ הצטרף ללוריאן. בעונתו הראשונה, שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך ירדה לליגה השנייה. גואל שיחק עם הקבוצה גם בשנתיים שלאחר מכן, גם אז בליגה השנייה.

בקיץ חתם באנקרגוג'ו מליגת העל הטורקית, במדיה רשם 15 הופעות. ב-13 בינואר 2005 חתם בנאנסי, עמה רשם עליית ליגה בסיום העונה. בקיץ חזר לקדנציה שנייה בלוריאן.

בקיץ הצטרף לעירוני קריית שמונה מליגת העל שרשמה את עונתה הראשונה בליגה הבכירה בישראל. גואל שיחק בכל המשחקים של קבוצתו במהלך העונה.

==קריירה בינלאומית==
ב-29 במאי 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת חוף השנהב בהפסד 4-1 ל. ב-27 במרץ 1994 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד .

גואל השתתף עם הנבחרת 5 פעמים בגביע אפריקה לאומות.

==תארים==
; מימוסאס
*ליגת העל של חוף השנהב: , 
*גביע חוף השנהב: 
*הסופר קאפ האיווארי: , 
*ליגת האלופות האפריקאית: 

; לוריאן
*הגביע הצרפתי: 

; אישיים
*מלך שערי ליגת העל של חוף השנהב: 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים מחוף השנהב
קטגוריה:חלוצי כדורגל מחוף השנהב
קטגוריה:כדורגלני מימוסאס
קטגוריה:כדורגלני אולימפיק מרסיי
קטגוריה:כדורגלני סנט אטיין
קטגוריה:כדורגלני לוריאן
קטגוריה:כדורגלני אנקרגוג'ו
קטגוריה:כדורגלני נאנסי
קטגוריה:כדורגלני עירוני קריית שמונה
קטגוריה:כדורגלנים זרים בישראל
קטגוריה:כדורגלני נבחרת חוף השנהב
קטגוריה:ספורטאים איבוארים בצרפת
קטגוריה:ספורטאים איבוארים בטורקיה
קטגוריה:ספורטאים איבוארים בישראל
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1994
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1996
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 1998
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2000
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2002
קטגוריה:ילידי 1975
הקרב הראשון על נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק

הקרב הראשון על נמל התעופה הבין-לאומי של דונצק היה עימות צבאי בין כוחות הרפובליקה העממית של דונצק לכוחות ממשלת אוקראינה שהתרחש בנמל התעופה הבינלאומי של דונצק בין 26 ל-27 במאי 2014, כחלק מהמלחמה בדונבאס שהחלה לאחר המהפכה האוקראינית ב-2014<ref></ref>. הקרב השני על הנמל פרץ ב-28 בספטמבר 2014.

==רקע==

ממשלת אוקראינה החלה במבצע "אנטי-טרוריסטי" נגד המורדים הפרו-רוסים במחוז דונצק בתחילת אפריל 2014. מפגינים ומורדים פרו-רוסים המזוהים עם הרפובליקה העממית של דונצק כבשו מבני ממשלה, ערים ושטחים רבים באזור. בעיר דונצק עצמה, בנייני ממשלה רבים היו תחת שליטה בדלנית. נמל התעופה הבינלאומי של דונצק נותר מחוץ לאזור בשליטת המורדים.

==מהלך הקרב==
במהלך הבוקר של 26 במאי 2014, לוחמים פרו-רוסים כבשו את אזור הטרמינל של נמל התעופה הבינלאומי של דונצק, ודרשו את נסיגת כוחות הממשלה מהאזור. הם גם חסמו את הכביש בדרך לשדה התעופה. זמן קצר לאחר מכן הציב המשמר הלאומי של אוקראינה אולטימטום למורדים, לפיו שעל המורדים להיכנע לאלתר. האולטימטום נדחה, מה שגרם לצנחנים להסתער על שדה התעופה, במתקפה מלווה בתקיפות אוויריות נגד עמדות המורדים. מסוקי תקיפה שימשו גם כדי למקד תותחים נגד מטוסים של המורדים. משאיות עם תגבורת של כוחות הרפובליקה העממית של דונצק נראו באזור נמל התעופה. עם רדת הערב, סילקו כוחות הממשלה את לוחמי הרפובליקה מחוץ לנמל התעופה. לאחר מכן הם פתחו במתקפת נגד שנהדפה על ידי כוחות הממשלה. במהלך הלילה בוצעו מתקפות ירי ספורדיים, מה שהוביל לתהיות אם נמל התעופה אכן היה תחת שליטת הכוחות האוקראינים.

למחרת, גם מנהיגים אוקראינים וגם מנהיגי המורדים אישרו כי שדה התעופה היה תחת שליטה מלאה של הכוחות האוקראינים, אך עד שעות הבוקר המאוחרות, עדיין ניתן היה לשמוע ירי מקלעים באחד הכבישים הראשיים המובילים לנמל התעופה. המורדים בנו בריקדות על הכביש לשדה התעופה. ראש עיריית דונצק, אולכסנדר לוקיאנצ'נקו, הפציר בכל התושבים להישאר בבתיהם. במהלך הלחימה, בניין קבוצת ליגת ההוקי של דונבאס, נכבשה על ידי המורדים, שבזזו את הבניין, השמידו ציוד מעקב והציתו אותו.

===המשך העימותים לאחר הקרב===
בימים שלאחר הקרב, גבר הכעס כלפי ממשלת אוקראינה בקרב חלק מהתושבים המקומיים. לדברי אחד התושבים, אזרחים רבים שקלו להצטרף למרד אם הפעולות הצבאיות הממשלתיות יימשכו<ref></ref> . גם קרבות ספורדיים נמשכו, כאשר לפחות מורד אחד נהרג בקרב אש ב-29 במאי. שישה מורדים נוספים מתו ב-31 במאי, לאחר שניסו לחלץ את גופות חבריהם במקום הקרב בנמל התעופה<ref></ref>.

===מעורבות צ'צ'נית בלחימה===
כלי תקשורת שונים טענו כי לוחמיו של רמזן קדירוב, נשיא רפובליקת צ'צ'ניה נשלחו לדונצק כדי להילחם לצד המורדים. אף על פי שקדירוב הכחיש ששלח את לוחמיו לדונצק, לוחם צ'צ'ני אחד טען שקדירוב נתן ללוחמיו פקודה להילחם באוקראינה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:הסכסוך האוקראיני-רוסי
קטגוריה:המלחמה בדונבאס
קטגוריה:מחוז דונצק
קטגוריה:הרפובליקה העממית של דונצק
קטגוריה:2014 באוקראינה
מתאוס גליאנו דה קושטה

מתאוס גליאנו דה קושטה (בפורטוגזית: Mateus Galiano da Costa; נולד ב-19 ביוני 1984) הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת החלוץ.

==קריירת מועדונים==
מתאוס התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בפורטוגל, הבכירה שבהן הייתה קבוצת המילואים של ספורטינג ליסבו. בינואר הצטרף לז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-5 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–5 נגד ויטוריה סטובל. באותה עונה, מתאוס עמד במרכז פרשה הטוענת לחוזים לא חוקיים של קבוצתו שהובילו בסופו של דבר להורדת הקבוצה לליגה השנייה.

בקיץ חתם בבושאביטה בה שיחק עונה אחת שבסיומה ירדה הקבוצה לליגה השנייה בגלל בעיות כספיות.

בקיץ הצטרף לנסיונל מדיירה. בעונתו הראשונה במועדון היה שותף להעפלה של הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולחצי גמר הגביע הפורטוגלי. ב-16 בדצמבר 2009 הבקיע שער ובישל שני שערים בניצחון 1–5 נגד אוסטריה וינה. בעונת כבש 9 שערים ב-24 משחקים.

ב-17 בנובמבר 2013, מתאוס חתם באגוסטו מליגת העל האנגולית. בדצמבר , חזר לפורטוגל וחתם בארוקה.

ב-23 ביוני 2017 חזר לבואבישטה בה חתם לשנה בסיומה חתם על חוזה חדש לשנתיים.

בקיץ חתם בפנאפייל מהליגה השנייה בפורטוגל. כעבור שנה חתם בטורנסה מהליגה השלישית.

==קריירה בינלאומית==
מתאוס זומן לסגל נבחרת אנגולה לקראת גביע COSAFA. ב-29 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–5 נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. באותה שנה, השתתף עם הנבחרת בהופעתה ההיסטורית במונדיאל 2006.

בנוסף, השתתף עם הנבחרת 4 פעמים בגביע אפריקה לאומות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כדורגלנים אנגולים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אנגולים
קטגוריה:לואנדה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ז'יל ויסנטה
קטגוריה:כדורגלני בואבישטה
קטגוריה:כדורגלני נסיונל מדיירה
קטגוריה:כדורגלני ארוקה
קטגוריה:כדורגלני אוניאו דשפורטיבה דה לייריה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת אנגולה
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2006
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2008
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2012
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2013
קטגוריה:כדורגלני גביע אפריקה לאומות 2019
קטגוריה:ילידי 1984
פיירלואיג'י בנדטיני

פיירלואיג'י בנדטיני (באנגלית: Pierluigi Benedettini; נולד ב-18 באוגוסט 1961) הוא כדורגלן עבר סן מרינזי ששיחק בעמדת השוער בנבחרת סן מרינו.

==קריירה==
בנדטיני שיחק כדורגל בקבוצות מליגות חובבניות, ובמקביל עבד לפרנסתו כנהג אוטובוס.

הוא אביו של השוער סימון בנדטיני ודודו של השוער אליה בנדטיני.

=== קריירת נבחרות ===
לבנדטיני יש 25 הופעות בנבחרת סן מרינו בשנים 1990–1995.

ב-9 בספטמבר 1992 עמד בשער הנבחרת בהפסד 0–10 ל במוקדמות מונדיאל 1994.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:כדורגלנים סן מרינזים
קטגוריה:שוערי כדורגל סן מרינזים
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סן מרינו
קטגוריה:סן מרינזים שנולדו ב-1961
ארון היקי

ארון ביוקנן היקי (באנגלית: Aaron Buchanan Hickey; נולד ב-10 ביוני 2002 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ברנטפורד ובנבחרת סקוטלנד.

== קריירת מועדונים ==
היקי גדל במחלקות הנוער של הארט אוף מידלות'יאן ושל סלטיק. ב-10 במאי 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הארט אוף מידלות'יאן, בהפסד 1–2 לאברדין במסגרת הליגה לעונת . בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.

ב-24 בספטמבר 2020 חתם היקי בבולוניה 1909 מהסרייה א'. ב-28 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–4 על פארמה במסגרת הליגה לעונת 2020/2021.

ביולי 2022 חתם בברנטפורד מהפרמייר ליג. ב-7 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 2-2 עם לסטר סיטי.

== קריירה בינלאומית ==
ב-24 במרץ 2022 ערך היקי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פולין במשחק ידידות.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים סקוטים
קטגוריה:מגני כדורגל סקוטים
קטגוריה:גלאזגו: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני הארטס
קטגוריה:כדורגלני בולוניה
קטגוריה:כדורגלני נבחרת סקוטלנד
קטגוריה:כדורגלני ברנטפורד
קטגוריה:ספורטאים זרים באיטליה
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-2002
קמיל גרברה

קמיל מייצ'יסלאב גרברה (בפולנית: Kamil Mieczysław Grabara; נולד ב-8 בינואר 1999 ברודה שלונסקה שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת השוער בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה ובנבחרת פולין.

== קריירת מועדונים ==
גרברה גדל במחלקת הנוער של רוך חוז'וב. לקראת עונת חתם בליברפול מהפרמייר ליג, ממנה הושאל לאורהוס גימנסטיקפוינין מליגת העל הדנית ולהאדרספילד טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.

ב-3 ביולי 2021 חתם גרברה על חוזה לחמש עונות בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 32 הופעות ליגה, וזכה יחד עם הקבוצה באליפות דנמרק.

ב-9 ביוני 2023 חתם השוער על חוזה בוולפסבורג, על פיו יצטרף לקבוצה ביולי 2024<ref></ref>

== קריירה בינלאומית ==
ב-1 ביוני 2022 ערך גרברה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בניצחון 2-1 על נבחרת ויילס במסגרת ליגת האומות 2022/2023.

נכלל בסגל נבחרת פולין לטורניר מונדיאל 2022 לאחר פציעתו של ברתלומיאיי דרגובסקי.

== תארים ==
;פ.צ. קופנהגן
* אליפות דנמרק (2): 2021/2022, 2022/23
* הגביע הדני: 2022/23

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:כדורגלנים פולנים
קטגוריה:שוערי כדורגל פולנים
קטגוריה:כדורגלני ליברפול
קטגוריה:כדורגלני אורהוס
קטגוריה:כדורגלני האדרספילד טאון
קטגוריה:כדורגלני פ.צ. קופנהגן
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלני נבחרת פולין
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2022
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1999