OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פורין (חלבון)

מבט צד של [[מונומר יחיד של אותו חלבון. ניתן לראות את מבנה משטח בטא המאפיין חלבון זה.]]
בביוכימיה, פורינים (אנגלית: Porins) הם חלבונים בעלי מבנה "חבית בטא", אשר חוצים ממברנות של תאים ומשמשים כנקבים המאפשרים דיפוזיה של מולקולות. בניגוד לנשאים ממברנליים אחרים, פורינים הם גדולים מספיק כדי לאפשר דרכם דיפוזיה פסיבית. 

פורינים מבקרים את הדיפוזיה של מטבוליטים קטנים כמו סוכרים, יונים וחומצות אמינו. ניתן למצוא פורינים בממברנה החיצונית של חיידקים גראם שליליים, במיטוכונדריה ובכלורופלסט.

==מבנה==
פורינים בנויים ממשטחי בטא, המחוברים ביניהם על ידי פניות בטא (beta turns) בצד הציטופלסמתי, ועל ידי שרשראות ארוכות יותר בצד החוץ תאי. משטחי הבטא ערוכים בסידור אנטי-מקבילית ויוצרים צינור הנקרא "חבית בטא" (beta barrel).

רצף חומצות האמינו במשטחי הבטא של פורין מאופיין בחזרה של שיירים פולריים ולא פולריים של חומצות אמינו אחד אחרי השני. סידור זה גורם ליצירת מבנה אמפיפטי, כלומר צד אחד של משטח הבטא הידרופובי וצדו השני הידרופילי. השיירים הלא פולריים (הידרופוביים) פונים כלפי חוץ ויוצרים אינטראקציות עם החלק הליפידי (גם כן לא פולרי) של הממברנה, בעוד שהשיירים הפולריים (הידרופיליים) פונים כלפי פנים מבנה החבית ויוצרים בכך תווך הידרופילי, המאפשר את הדיפוזיה דרך הממברנה.

==בררניות (סלקטיביות)==
במבנה של כל תעלת פורין יש בליטה שסוגרת אותה חלקית. קבוצה זו קובעת את הסלקטיביות של הפורין לגבי סוג המולקולה שתוכל לעבור דיפוזיה דרך חלבון זה. הברירה מתבססת על הבדלי הגודל ולפעמים אף ההבדלים הכימיים של המומס אשר מיועד לעבור דרך הממברנה באמצעות הפורין. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ביוכימיה
קטגוריה:חלבונים
יהודה ליב נווחוביץ'

"קול שוועת בת יהודה", שקלוב תקס"ד (1804)
יהודה ליב בן-נח נווחוביץ (או: נבחוביץ'; ברוסית: לב ניקולאייביץ' נבחוביץ', Лев Николаевич (Лейб Бен Ноах) Невахович;&רלמ; 26 ביוני 1776 - 13 באוגוסט 1831), מראשוני המשכילים באימפריה הרוסית, מחבר "קול שוועת בת יהודה"; לאחר שהמיר דתו, מחזאי ומתרגם רוסי.

נולד בעיירה לטיטשב בפודוליה. בגלל קרבתה של העיירה לתחומי גרמניה, קיבל השכלה מודרנית יחסית ולמד גרמנית ורוסית. היה מורהו וידידו של אברהם פרץ בבית חותנו, יהושע צייטלין בשקלוב. הוא עבר עם פרץ לעיר הבירה סנקט פטרבורג ושם עסק במסחר, ובמקביל שימש מתרגם מסמכים מעברית לרוסית עבור הממשלה; בין השאר תרגם תעודות הנוגעות למעצרו של "בעל התניא", רבי שניאור זלמן מלאדי ב-1797.

ב-1803, על רקע הדיונים בעניין מעמדם החוקי של היהודים באימפריה הרוסית, הוציא חוברת ברוסית בשם Вопль дщери иудейской ("זעקת בת יהודה") ובה קריאה נגד שנאת היהודים ובעד סובלנות דתית. ב-1804 תרגם ועיבד את החוברת לעברית בשם "קול שוועת בת יהודה", עם הוספות המיועדות לקוראים היהודים. בחיבור זה, הראשון מסוגו ברוסיה ובשפה הרוסית, טען שהיהודים יכולים להיות אזרחים נאמנים של האימפריה, וקרא לסובלנות מצד האזרחים הרוסים כלפי היהודים. הוא אף דרש בשבחם של האימפריה הרוסית ושל הצאר אלכסנדר הראשון. בהשקפתו המובעת בחוברת היה מושפע מהשכלת ברלין, ובפרט ממנדלסון ומווייזל, וכן מן הנאורות האירופית הלועזית ובפרט מלסינג.

ב-1809 היה בין החתומים על ההוצאה החדשה של "המאסף", אך בסביבות אותה שנה המיר את דתו, ביחד עם ידידו אברהם פרץ, לנצרות לותרנית. לאחר המרתו חדל מעיסוק ביהדות ובעברית; הוא חיבר דרמות ברוסית ותרגם ספרות יפה מגרמנית לרוסית, וכן עסק בפקידות ובמסחר. ב-1817 עבר לוורשה; ב-1831 חזר לסנקט פטרבורג לקראת העלאת אחד ממחזותיו על הבמה, ושם מת באותה שנה.

נכדו (בן בתו) הוא המדען זוכה פרס נובל איליה מצ'ניקוב.

נווחוביץ', פרץ וידידם נתן נטע נוטקין היו ההופעות המוקדמות ביותר של תנועת ההשכלה בתחומי מזרח אירופה, והם החלוצים של העברת ההשקפות והחיבורים של השכלת ברלין אל תחומי האימפריה הרוסית. המרת דתם הוסיפה לתדמיתה השלילית של ההשכלה כתנועה שסופה המרת דת. מלבד פעילות הבוסר של רבי מנשה מאיליה, חדירה ממשית יותר של ההשכלה לרוסיה באה רק עם פעילותו של יצחק בר לווינזון בשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19.

== לקריאה נוספת ==
* דפוס צילום של "קול שועת בת יהודה", עם מבוא מאת בן ציון כ"ץ, העבר ב תרע"ח, עמ' 197 - 201
* יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ג, ירושלים תשי"ג, עמ' 20 -24

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:משכילים מוקדמים
קטגוריה:יהודים מומרים רוסים
קטגוריה:מחזאים רוסים
קטגוריה:רוסים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1776
קטגוריה:נפטרים ב-1831
טבעות בצל

טבעות בצל
טבעות בצל הן סוג של מזון מהיר המוגש לרוב כתוספת או מנת צד. אלו פרוסות בצל בצורת טבעות, שנטבלות בבלילה ומטוגנות לאחר מכן בשמן עמוק. צורת הטבעת של טבעות הבצל מועילה בשלב הטיגון. המנה שכיחה בארצות הברית, קנדה, בריטניה, אוסטרליה, הודו (כחלק מפקורה), מלזיה, ישראל ומקומות נוספים. לרוב טבעות הבצל מוגשות עם רטבים כלשהם בשביל "להוסיף טעם".

מקורן המדויק של טבעות הבצל אינו ידוע, אך כבר ב-1933 פורסם בפרסומת בעיתון הניו יורק טיימס מתכון לטבעות בצל שנטבלו בחלב וצופו בקמח.

==קישורים חיצוניים==
עו"ד לילך דניאל, [https://portal.takdin.co.il/article/Article/4011020 ביהמ"ש: פרסומת שהציגה חמש טבעות בצל בצורת הסמל האולימפי הפרה סימן מסחר], אתר תקדין, 09/12/2012

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טיגון עמוק
קטגוריה:מאכלי בצל
תזמורת הרדיו של דרום-מערב גרמניה

ממוזער
תזמורת הרדיו של דרום מערב גרמניה (בגרמנית: Sinfonieorchester des Südwestrundfunks או SWR Sinfonieorchester) הייתה אחת משתי התזמורות הסימפוניות של רדיו רשת Südwestrundfunk. מקום מושבה היה בערים הגרמניות באדן-באדן ופרייבורג. התזמורת הוקמה לראשונה בשנת 1946, וחברי תזמורת הספא העירונית שהתפרקה, היו לגרעין נגניה של התזמורת החדשה. הקמתה מחדש של תזמורת הספא כעבור שנתיים כפתה ארגון מחדש על תזמורת הרדיו, שמינתה את הנס רוזבאוד למנצח הראשי הראשון שלה. רוזבאוד כבר עשה לו שם כמי שמצדד בביצועי מוזיקה מודרנית והיינריך שטרובל, המנהל המוזיקלי של התזמורת, היה שותף לאהדתו זו למוזיקה עכשווית. אחדות דעים זו הציבה את המוזיקה המודרנית במרכז תוכניותיה של התזמורת. ב-2016 מוזגה עם תזמורת רדיו שטוטגרט, ליצירת תזמורת SWR Symphonieorchester .

==מנצחים ראשיים==
* פרנסואה קסאבייה רות: 2011 - 2016
* סילביין קמברלינג: 1999 - 2011
* מיכאל גילן: 1986 - 1999
* קז'ימייז' קורד: 1980 - 1986
* ארנסט בור: 1964 - 1979
* הנס רוזבאוד: 1948 - 1962

==לקריאה נוספת==
 <div style="direction: ltr;">
Potts, Joseph E., "European Radio Orchestras: Western Germany" (September 1955). The Musical Times, 96 (1351): 473-475.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.swr.de/swr2/faszination-musik/orchester/so/en/index.html דף הבית של התזמורת]
* [http://www.swr.de/swr2/faszination-musik/cd-label/so.html דיסקוגרפיה]

גרמניה, רדיו דרום
גרמניה, רדיו דרום
גרמניה
קטגוריה:באדן-וירטמברג: תרבות
קטגוריה:פרייבורג
דמיטרי קיטאיינקו

דמיטרי קיטאיינקו (רוסית Дмитрий Георгиевич Китаенко, נולד ב-18 באוגוסט 1940) הוא מנצח רוסי.
== חייו ==
קיטאיינקו נולד בלנינגרד ולמד בבית הספר למוזיקה ע"ש גלינקה ובקונסרבטוריונים של לנינגרד ומוסקבה. הוא זכה בפרס ראשון בתחרות הרברט פון קאראיין בשנת 1969.

קיטאיינקו היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה במשך 14 שנים. כמו כן כיהן במשרות מנצח ראשי בפילהרמונית של ברגן (1990-1998), תזמורת הרדיו של פרנקפורט (1990-1996), תזמורת רשות השידור הקוריאנית (1999 – 2004) והתזמורת הסימפונית של ברן (1990-2004). כמו כן היה המנצח הראשי של תיאטרון האופרה של מוסקבה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים רוסים
קטגוריה:בוגרי הקונסרבטוריון של מוסקבה
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1940
יעקב בן-תור

יעקב בן-תוֹר (13 בפברואר 1910 – 29 באוקטובר 2002) היה פרופסור לגאולוגיה ומנהל המכון הגיאולוגי לישראל.

==ביוגרפיה==
בן-תור נולד בשם קורט וִינְטֶר בשנת 1910 בקניגסברג שבגרמניה. הוא למד משפטים בעיר הולדתו, ולאחר מכן משפטים בברלין ובלשנות בסורבון שבצרפת. בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל ושינה את שמו.

לאחר עלייתו הצטרף בן-תור ליהודה פיקרד והיה מראשוני החוג לגאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא נשלח מטעמו של פיקרד ללימודים בשווייץ ולמד לימודי דוקטורט בנושא סלעים וולקניים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נאסר בשווייץ כמרגל גרמני, וברח חזרה לארץ ישראל. ב-1945 הוענק לו תואר דוקטור בחוג לגאולוגיה והיה לראשון בתחום לו העניקה האוניברסיטה העברית תואר דוקטור. בשנת 1949 מונה למדריך באוניברסיטה העברית. בשנת 1957 הועלה לדרגת פרופסור חבר.

אנשי חיל המדע ליד מצבה שהוקמה לזכר חברם פיני סלע שנרצח במסגרת עבודתו, 1951. פרופ' יעקב בן-תור עומד משמאל
בן-תור כיהן כחבר אספת הנבחרים הרביעית (1944–1948) מטעם מפלגת עלייה חדשה של יוצאי גרמניה. כן כיהן בוועד הקהילה של ירושלים.

כיוון שהיה פעיל "ההגנה", גויס על ידי פרופ' ישראל דוסטרובסקי לשורות חיל המדע. בעיצומה של מלחמת העצמאות ביצע, יחד עם עקיבא פרומן ואחרים, סקר ומיפוי גאולוגי של הנגב. עבודתם נערכה לצורך איתור נפט ואורניום, אך ממצאיה התרכזו בחשיפת מרבצי הפוספטים בתמנע. על עבודתם זו זכו בן-תור ופרומן בפרס ישראל למדעי החיים לשנת ה'תשט"ו (1955).

במקביל לעבודתו בשנים אלו השלים בן-תור דוקטורט נוסף, בהצטיינות, מהסורבון. בשנת 1952 כיהן כראש המחלקה למינרולוגיה ולפטרולוגיה במכון הגיאולוגי. בן-תור כיהן בשנת 1953 כנשיאהּ של החברה הגיאולוגית הישראלית. בשנת 1954 מוּנה למנהל המכון הגאולוגי, ולימים היה גם לראש החוג לגאולוגיה באוניברסיטה העברית. לאחר מלחמת ששת הימים יצא לסיני לצורך מחקר ומיפוי. ב-1977 פרש מהאוניברסיטה העברית. לאחר מכן עבד במכון סקריפס באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.

המינרל בנתוריט, שנתגלה ב-1980 על ידי הגאולוגית שולמית גרוס בתצורת חתרורים, נקרא על שמו.

נפטר ב-2002, הותיר אחריו את רעייתו מרים קסטנר, פרופסור במכון סקריפס, ושלושה ילדים.

בנו היה הארכאולוג אמנון בן-תור.

==קישורים חיצוניים==
* [http://scrippsnews.ucsd.edu/Releases/?releaseID=216 ביוגרפיה] באתר אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גאולוגים ישראלים
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:לוחמי ההגנה
קטגוריה:מדעני חיל המדע
קטגוריה:ראשוני האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: מדעי כדור הארץ
קטגוריה:חברי הוועד הלאומי
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:חברי אספת הנבחרים הרביעית
קטגוריה:סגל אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:נשיאי החברה הגיאולוגית הישראלית
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1955
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1910
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2002
נתן זלץ

פרופ' נתן זלץ{{תמונה להחלפה}}
נתן זלץ (1912–2003) היה רופא כירורג ישראלי יליד ארצות הברית. חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשל"ח (1978) על תרומותיו לכירורגיה ולשירותים הכירורגיים בישראל.

== קורות חיים ==
זלץ נולד בשנת 1912 בארצות הברית. בילדותו עבר עם משפחתו לפלורידה, ממנה עבר ללמוד רפואה באוניברסיטת אמורי באטלנטה. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש רופא צבאי בצבא ארצות הברית ונכח בקרבות בצפון אפריקה ובאיטליה.

בשובו לארצות הברית התמחה בכירורגיה ובשנת 1950 נענה לבקשת ארגון "הדסה" וייסד מחדש את המחלקה הכירורגית בבית החולים הדסה בירושלים, שפעילותה צומצמה לאחר מלחמת העצמאות. בסיום עבודתו שב לניו יורק, אך בשנת 1953 נתבקש להתמנות למנהל המחלקה ועלה לישראל.

נתן זלץ היה פרופסור באוניברסיטה העברית. זלץ כונה בפי רבים "אבי הכירורגיה המודרנית בישראל" והנהיג בישראל את השיטה האמריקאית, המכשירה רופאים זוטרים וחדשים לבצע ניתוחים כירורגיים (בניגוד לשיטה הגרמנית, שבה הרופאים הזוטרים היו בעיקר מסתכלים, כיצד ראש המחלקה מנתח). תוכנית ההתמחות שהנהיג אומצה ושולבה במערך הרפואי הארצי. לאחר מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים יזם את הקמת מערך החירום בבתי החולים. לאחר פרישתו מ"הדסה" הוזמן לייסד ולנהל את המחלקה הכירורגית בבית החולים ביקור חולים, ממנה פרש בשנת 1991.

בין תלמידיו ניתן למנות את הכירורגים: פרופ' יעקב (יקי) ברלצקי, פרופ' צבי גימון, פרופ' אריה דורסט, פרופ' יונה מני ופרופ' הרברט פרוינד. 

בשנת תשל"ח זכה בפרס ישראל לרפואה.

בשנת 1984 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20130929102608/http://israel-surgery.org.il/zalts.pdf כתבה על פועלו]
* [https://web.archive.org/web/20130929102616/http://israel-surgery.org.il/zalts1.pdf דברי ההספד על פרופ' זלץ מאת תלמידו - פרופ' צבי גימון]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רופאים צבאיים יהודים
קטגוריה:כירורגים ישראלים
קטגוריה:סגל מרכז רפואי הדסה
קטגוריה:סגל בית החולים ביקור חולים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אמורי
קטגוריה:ישראלים ילידי ארצות הברית
קטגוריה:יהודים אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:קצינים וחוגרים יהודים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:רופאים בצבא ארצות הברית
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לרפואה
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1978
קטגוריה:יקירי ירושלים
קטגוריה:ירושלים: רופאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1912
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2003
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2003
פוספטאז

פוספטאז הוא אנזים המזרז את ריאקציית ההידרוליזה של קבוצת פוספט ממולקולה. ריאקציה זו קרויה גם דהפוספורילציה. לאחר ההידרוליזה של הקשר הפוספואסתרי מתקבל יון פוספט וקבוצת הידרוקסיל חופשית.

== התגובה המזורזת ==
הידרוליזה של פוספט היא ריאקציה ספונטנית (<math> \Delta G<0</math>) בה לוקחת חלק מולקולת מים. מולקולת המים, או שני יוני H<sup>+</sup> ו- OH<sup>-</sup> שמקורם ממולקולת מים, נקשרים לשתי הקבוצות הנוצרות לאחר ניתוק הקשר הפוספואסתרי, יון H<sup>+</sup> נקשר למולקולת הפוספט (לקבלת אורתופוספט), ויון OH<sup>-</sup> נקשר במקום קבוצת הפוספט ויוצר קבוצת הידרוקסיל.

== חשיבות בעולם הביולוגי ==
250px
פוספטאזות משתתפות בתהליכים מטבוליים במקביל לקבוצת אנזימים נוספת הנקראת קינאזות, המזרזים את ריאקצית הזרחון (הוספת פוספט) של מולקולות. הסובסטראט יכול להיות חלבוני או לא חלבוני. במקרה שהסובסטרט חלבוני ניתן לקרוא לאנזים המזרז את ההידרוליזה בשם פרוטאין פוספטאז (ולאנזים המזרז את הזרחון בשם פרוטאין קינאז).
אף שמדובר בשתי ריאקציות כימיות שונות, פעולת הפוספטאז בעצם הופכת את האפקט של הקינאז. 

=== פעילות חלבונים רבים מבוקרת על ידי רמת זרחון ===
הפעילות של חלבונים (ובניהם אנזימים) רבים מבוקרים על ידי רמת הזרחון עליהם. הוספת הזרחן גורמת לשינוי קונפורמציה (שינוי מבני) הגורם להפיכתם לפעילים, או במקרים אחרים להפסקת פעילותם. הפרוטאין פוספטאזות, במקרים אלו, יהוו את החלק המנוגד בבקרת פעילות חלבונים אלה, בכך שהם יחזירו את מבנה החלבון (ולכן את פעילותו) בחזרה לאופן הלא-מזורחן שלו.

=== דוגמה לשימוש בפוספטאזות בתהליך מטבולי ===
לא רק חלבונים יכולים לעבור דהפוספורילציה, אלא גם מגוון רחב של מולקולות אורגניות. בנוסף לבקרה החשובה על פעילות חלבונים, ישנן פוספטאזות שתפקידן להתמיר מטבלוליטים תאיים. לדוגמה, קבוצת הפוספט של גלוקוז-6-פוספט יכולה לעבור הידרוליזה, באמצעות האנזים גלוקוז-6-פוספטאז או בשמו הישן גלוקוז-6-פוספאט דהידרוגנאז שמשתתף בתהליך שנקרא מסלול הפנטוז פוספט, שהוא תהליך חיוני כשבסופו של התהליך מיוצרים קואנזימים CoA-SH, FAD, NAD ,NADP שהם משמעותיים בתהליכים הביוכימיים ובין היתר משתתף בייצור DNA, RNA ובביוסינתזה של מונונוקלאוטידים (AMP, GMP, TMP, CMP, UMP ואחרים).

דוגמה נוספת היא גלוקונאוגנזה, תהליך בו פירובט הופך לגלוקוז תוך השקעת אנרגיה, משתתפים האנזים פרוקטוז-1,6-ביספוספטאז שמסיר מולקולת פוספט מהמולקולה פרוקטוז-1,6-ביספוספט. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:מעבר אותות
קטגוריה:אנזימים
קטגוריה:ביוכימיה
מיכל מירון-שקד

מיכל מירון שקד (13 ביולי 1957 - 19 במאי 2007) הייתה עיתונאית שפעלה בתחומי העיתונות, הטלוויזיה והאינטרנט.

== ביוגרפיה ==
מיכל מירון שקד נולדה ב-13 ביולי 1957 בירושלים. את דרכה בכתיבה החלה כילדה בעיתון דבר לילדים. בשנת 1978 החלה לכתוב בעיתון מעריב במקביל ללימודיה באוניברסיטת תל אביב. בתחילת שנות ה-80 החלה לעבוד במקומון "ירושלים", וכתבה בו את מדור "העיניים של מיכל". לאחר מכן עברה לכתוב במקומון הירושלמי "כל העיר", ובעיתון "ידיעות אחרונות".

ב-1985 עברה להתגורר בניו יורק ככתבת השבועון "כותרת ראשית", בו כתבה טור בשם "מכתב מניו יורק". לאחר שראיינה את מייסד המגזין "פנטהאוז" בוב גוצ'יונה עבור "כותרת ראשית", הוא הציע לה תפקיד ככתבת במגזין ובעיתון "ספין". היא השתמשה בשם מישל מיירון שכתבה שם. במסגרת עבודה זו חשפה את שמו של יוסי גינוסר כבכיר השב"כ המעורב בפרשת קו 300. לאחר סגירת "כותרת ראשית" ב-1988, עברה לעבוד ככתבת העיתון "חדשות" בניו יורק. ב-1992 שבה לישראל והחלה לכתוב טור יומי בעיתון מעריב.

ב-1993 הגישה בערוץ 2 את תוכנית השיחות הלילית "בין הסדינים", שעסקה בבעיות זוגיות ומיניות, ונחשבה לתוכנית הסקס הראשונה בטלוויזיה. התוכנית ספגה ביקורות קשות והורדה מהמסך, ומירון שקד אמרה על כך כי ""פתאום גיליתי שאני מלכת הפרובוקציות זה עצבן, כי התוכנית בעצם הקדימה את זמנה".

ב-1994 כתבה את הספר "אם תיגע בי אני אצרח" שעסק בגילוי עריות ונפרשה בו מערכת יחסים קשה בין אב לבתו, הכוללת התעללות. עם פרסומו עורר הספר סערה באמצעי התקשורת, והועלו השערות האם הספר מבוסס על חומרים אישיים. לאחר שאישרה בריאיון עיתונאי כי הספר הוא אוטוביוגרפי, נפגע מכך אביה, אשר הכחיש את האשמותיה הכלולות בספר, וניתק את הקשר עמה.

ב-1998 שימשה למשך תקופה של שנה כדוברת רשות השידור.

בסוף שנות ה-90, כתבה במגזין האתר וואלה, וב-2000 הקימה וניהלה את האתר המגזיני "Iwomen", שקהל היעד שלו הוא נשים. בשנותיה האחרונות הייתה פעילה במיוחד בשיח הנשי והפמיניסטי בישראל.

מירון שקד התגוררה בשנות חייה האחרונות ביישוב עין חמד שליד ירושלים. היא הייתה נשואה לאריק שקד ולהם שני בנים תאומים. נפטרה ממחלת הסרטן ב-19 במאי 2007 ונטמנה בקיבוץ מעלה החמישה.

==ספרים שכתבה==
*אם תיגע בי אני אצרח (ירושלים: כתר, 1994)
*ענדתי עגילים כחולים (ירושלים: 2011)

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* יואב קרני, [http://www.notes.co.il/karny/32252.asp הפְּרוֹזה של הכּאֵב והַקַלוּת הנִסבּלת של הזִכָּרון (אישי בהחלט)], בלוג באתר "רשימות"
* [http://www.iwomen.co.il האתר iwomen], שהקימה מירון-שקד
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:עיתונאיות ישראליות
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:סופרות ישראליות
קטגוריה:סופרים ישראלים
קטגוריה:סגל כותרת ראשית
קטגוריה:סגל חדשות
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:אישים הקבורים במעלה החמישה
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1957
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2007
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2007
אנטוניו ראטין

אנטוניו אובלדו ראטין (בספרדית; Antonio Ubaldo Rattín נולד ב-16 במאי 1937 בעיר טיגרה, שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי לשעבר. ראטין נחשב לאחד מסמלי מועדון בוקה ג'וניורס וזכור לציבור האירופאי בעיקר בשל הסערה סביב הרחקתו במהלך משחק רבע גמר מונדיאל 1966 מול אנגליה.

== קריירה ==
=== בוקה ג'וניורס ===

ראטין גבוה הקומה (1.91 מ') גדל ושיחק בבוקה ג'וניורס משנת 1956 עד פרישתו בשנת 1970. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של בוקה ג'וניורס ב- 9 בספטמבר 1956 בסופר קלאסיקו נגד היריבה המושבעת ריבר פלייט. במהרה הוא ביסס את מעמדו כאחד משחקני הקישור הטובים בארגנטינה, הוא שיחק כקשר אחורי, עמדה אשר מכונה בארגנטינה "5" ועד היום נחשב מגדולי קשרי ה"5" הארגנטינאים. הוא ערך 352 הופעות במדי הקבוצה וכבש לזכותה 26 שערים. הוא זכה עם הקבוצה ב-4 אליפויות (1962, 1964\ 1965, 1969).

=== נבחרת ארגנטינה ===
ראטין (מספר 10) לאחר ההרחקה ברבע גמר מונדיאל 1966 מול אנגליה
ראטין ייצג את ארגנטינה בשני מונדיאלים, במונדיאל 1962 בצ'ילה בה הודחה ארגנטינה בסיבוב הראשון וכקפטן במונדיאל 1966 אשר נערך באנגליה. במונדיאל 1966 קיוותה ארגנטינה לזכות לראשונה בתולדותיה בגביע, לאורך הטורניר התלוננו הארגנטינאים על עוינות אירופאית ששיאה הגיעה במשחק רבע הגמר מול המארחת אנגליה. ראטין הורחק על ידי השופט הגרמני רודולף קרייטלן בטענה שראטין קילל אותו למרות שלא הבין ספרדית ואילו ראטין דיבר רק ספרדית ורק הצביע על סרט הקפטן שעל זרועו. ראטין סירב לרדת מהמגרש ולבסוף התרצה וירד כשהוא מלווה בשוטרים, שמועות טענו שראטין התיישב לאחר מכן על השטיח האדום מול המלכה. המשחק שהסתיים בניצחון אנגליה 0:1 היה אבן הדרך הראשונה ביריבות שבין ארגנטינה לאנגליה. 
ראטין שיחק במדי הנבחרת 34 פעמים וכבש שני שערים. הוא זכה עם הנבחרת בגביע האומות שנערך בברזיל ב- 1964 במסגרתו התחרתה ארגנטינה עם נבחרות ברזיל, אנגליה ופורטוגל.

=== קריירת אימון והחיים הפוליטיים===

לאחר פרישתו אימן ראטין את חימנסיה לה פלאטה משנת 1977 עד שנת 1979 ואחריה אימן את בוקה ג'וניורס בשנת 1980.
בשנת 2001 נבחר ראטין לבית התחתון בקונגרס הארגנטינאי וכיהן כיושב ראש וועדת הספורט עד פרישתו בשנת 2005.

== תארים ==

;בוקה ג'וניורס
* אליפות ארגנטינה (4): , , , (נסיונל)
* גביע ארגנטינה: 

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:קשרי כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:כדורגלני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארגנטינה
קטגוריה:כדורגלנים ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני כדורגל ארגנטינאים
קטגוריה:מאמני בוקה ג'וניורס
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1966
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1962
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1937
מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו

[[קאטו הזקן]]
גבעת בירסה בעיר קרתגו.]]
מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו (במקור, לטינית: "Ceterum censeo Carthaginem esse delendam", מקוצר לרוב ל"Carthago delenda est", מילולית: "קרתגו צריכה להיהרס") היא אמרת כנף לטינית שטבע קאטו הזקן, אחד המדינאים הרומאים הבולטים והמשפיעים בתקופתו. לפי פלוטרכוס, קאטו הזקן נהג לסיים כל נאום שלו (כולל נאומים שלא עסקו כלל בקרתגו) במשפט זה או בגרסאות שונות שלו, כדי לדרבן את הסנאט הרומאי להכריז מלחמה על קרתגו.

קאטו רחש איבה עמוקה לקרתגו וחשש מפניה - רגשות שנבעו משנותיו כחייל במהלך המלחמה הפונית השנייה. בעקבות ביקור רשמי שערך בקרתגו בשנת 153 לפנה"ס השתכנע סופית, במילותיו של ההיסטוריון תאודור מומזן, "כי רומא לא תהיה בטוחה בקיומה כל עוד לא תיכחד קרת-חדשה (קרתגו) מתחת השמים". עם חזרתו לרומא החל במסע תעמולה בסנאט שמטרתו הייתה הכרזת מלחמה על קרתגו והשמדתה, מסע שיסוד מרכזי בו הייתה חזרתו על הסיסמה. לפי פרופ' מ. קארי, השילוב בין אישיותו "מהלכת האימה" של קאטו לבין השימוש החוזר ונשנה בפתגם בנאומיו הובילו לבסוף להכרזת המלחמה (כאשר הזדמנה עילה לכך). עדות נוספת ליעילותה של הרטוריקה של קאטו היא בכך שיריביו האידאולוגיים בסנאט, שהתנגדו להכרזת המלחמה, אימצו את הסיסמה בשינוי קל: פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה קורקולום נהג לסיים את נאומו בכך שאמר "סוף דבר, סבורני שיש לקיים את קרתגו".

לפי גדליה אלקושי, שימוש במשפט, או באחד מניסוחיו המקוצרים: "מלבד זאת סבורני" ("Ceterum censeo") ו"על קרתגו להיחרב" ("Carthago Delenda" או "Carthago delenda est"), מחוץ להקשרו ההיסטורי מציין "דעה או השקפה שאדם דבק בה ברבים ומשמיע אותה תכופות". הביטוי מביע במקרים מסוימים גם עקשנות בלתי נלאית, נחישות ודבקות במטרה.

בספרות העברית המקצועית וכן בשימוש הנרחב אין אחידות בתרגומו של המשפט. בעוד חוקרים מודרניים, כגון ההיסטוריון ישראל שצמן, מתרגמים את המשפט כ"מלבד זאת אני סבור שיש להרוס את קרתגו", בתרגומים מוקדמים יותר, כגון תרגומו של יוסף ליבס ל"חיי אישים" של פלוטרכוס, מתורגם הפתגם כך: "סוף דבר סבורני שיש להחריב את קרתגו". במהדורה הראשונה לספרו של אלקושי "אוצר פתגמים וניבים לאטיניים" תורגם המשפט לנוסח "מלבד זה דעתי היא, שמן ההכרח להחריב את קרתגו", ובמהדורה השנייה תורגם המשפט כ"מלבד זאת סבורני כי יש להחריב את קרתגו".

==ראו גם==
* שלום קרתגו

==קישורים חיצוניים==
* "[https://benyehuda.org/read/18053#ch2053 סיפור מעשה על אודות תאנה]" (Plinius, Naturalis Historia, 15.20). תרגם מלטינית: ד"ר מאיר שָׂשׂ. פורסם לראשונה ב"תורן", דפים לבית צים, [https://www.nli.org.il/he/newspapers/toren/1964/12/06/01/page/15 מס' 51, דצמבר 1964]. העתק דיגיטלי בפרויקט בן יהודה.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מילים וביטויים בלטינית
קטגוריה:אמרות כנף בלטינית
קטגוריה:קרתגו
קטגוריה:אמרות כנף
קטגוריה:המלחמות הפוניות
סם ווטרסטון

סמואל אטקינסון "סם" ווטרסטון (באנגלית: Samuel Atkinson "Sam" Waterston; נולד ב-15 בנובמבר 1940) הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי, פרס גלובוס הזהב ומועמד לפרס האוסקר. הוא ידוע במיוחד בזכות גילום דמותו של ג'ק מק'קוי בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר".

== ביוגרפיה ==
ווטרסטון נולד בקיימברידג' (מסצ'וסטס) שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-אפיסקופלית ממוצא סקוטי ואנגלי.

ווטרסטון למד באוניברסיטת ייל. 

== קריירה ==
לאחר לימודיו הוא שיחק כהמלט במחזהו של שייקספיר, וכבנדיקט ב"מהומה רבה על לא דבר". 

בשנת 1984 כיכב בסרט הדרמה "דמעות של שתיקה". זהו סרט הקולנוע הראשון של במאי הטלוויזיה הבריטי רולנד ג'ופה. הסרט מתאר ידידות מופלאה בין עיתונאי אמריקאי ועוזרו הקמבודי, ומבוסס על סיפור אמיתי של כתב הניו יורק טיימס סידני סאנברג, אותו גילם ווטרסטון ואף קיבל מועמדות באותה שנה לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.

הוא שיחק בסרטים, בהם "חנה ואחיותיה" של וודי אלן, וזכה בפרס גלובוס הזהב ב-1993. ווטרסטון שיחק את הנשיא אברהם לינקולן במספר הזדמנויות. 

בשנת 1994 הוא החל להופיע בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר" בעונה החמישית שלה, כשהחליף את מייקל מוריארטי. הוא גילם את התובע המחוזי ג'ק מק'קוי במשך כל עונותיה של הסדרה עד לביטולה ב-2010. בשנת 2022 שב לגלם את דמות זו בעונה ה-21 במספר. 

בשנת 2016 שיחק לצד ג'סיקה צ'סטיין, גוגו אמבתה-רו וג'ון לית'גו בסרט המתח "מיס סלואן" בבימויו של ג'ון מאדן.

==פילמוגרפיה נבחרת==

=== סרטים ===
* ביבר הזכוכית (1973)
* גטסבי הגדול (1974)
* קפריקורן 1 (1978)
* רגשות (1978)
* שערי החופש (1980)
* משחקי ריגול (1980)
* דמעות של שתיקה (1984)
*אהבה חיה (1985) - סרט טלוויזיה
* רק בין חברים (1986)
* חנה ואחיותיה (1986)
* ספטמבר (1987)
* אהבה בשניים (1987)
*שנים של סיוט (1989)
* פשעים ועבירות קלות (1989)
* אמא סדרתית (1994)
*אויב מבית (1994) - סרט טלוויזיה של HBO
*המסע של אוגוסט קינג (1995)
* סודותיה של בעלת הבית (1996)
* חיים בצל השקר (2000)
*סיפורו של מת'יו שפרד (2002) - סרט טלוויזיה של ערוץ דיסני
* גירושין (2003)
* מיס סלואן (2016)
* המין החזק (2018)
* Six Triple Eight (TBA)

=== סדרות ===
* I'll Fly Away(1991–1993)
* חוק וסדר (1994–2010; 2022 הווה) - ג'ק מק'קוי
* חוק וסדר: משפט וצדק (2005)
* חדר החדשות (2012–2014)
* גרייס ופרנקי (2015–2022)
*חסרי אלוהים (2017)
*עלייתה ונפילתה של אליזבת' הולמס (2022)

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nbc.com/Law_&_Order/bios/Sam_Waterston.shtml סם ווטרסטון באתר הרשמי של "חוק וסדר"]

קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס גילדת שחקני המסך - שחקנים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:זוכי פרס אמי לבידור בפריים טיים: אישים
קטגוריה:זוכי פרס גלובוס הזהב: טלוויזיה: שחקן ראשי בדרמה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת ייל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1940
יצחק ואהל

יצחק וָאהל (1915 – 20 בינואר 2004) היה פרופסור לחקלאות, בוטנאי ופיטופתולוג. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת 1992.

==קורות חיים==
ואהל נולד בשנת 1915 בחרסון שבאוקראינה. כשהיה בן שבע נדד עם הוריו חזרה לעיר מוצאם, ורשה, אך הוריו נפטרו ממחלת טיפוס הבטן בדרך, ויצחק ואחיו גודלו בוורשה על ידי דודתם, בעוד אחותו נותרה באוקראינה. בפולין למד בגימנסיה העברית חינוך, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1933. אחיו ואחותו נשארו באירופה ונספו בשואה.

לאחר עלייתו לישראל, החל ואהל בלימודי בוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו החל לעבוד, בשנת 1939, כמורה לטבע בכפר הנוער בן שמן. במקביל המשיך בלימודי דוקטורט, בהנחייתו של פרופ' ישראל רייכרט, בנושא הביולוגיה של פטריית האורנייה.

בשנת 1946 עבר ללמד בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. בשנת 1949 השתלם באוניברסיטת מינסוטה, ממנה הוזמן על ידי הממשל האמריקני להצטרף לצוות המחקר שבחן את הירידה ביבול התבואה בארצות הברית. הפתרון לבעיה, באמצעות הכלאת זני תבואה אמריקנים וישראלים, נמצא ביוזמתו.

עם שובו לישראל, בשנת 1951, התקבל כפרופסור חבר בבית הספר לחקלאות ברחובות, שהיה לימים לפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית. בשנת 1966 עבר ללמד באוניברסיטת תל אביב, שימש בה פרופסור מן המניין והקים בה את המכון לחקר הדגנים.

עבודתו ומחקריו זכו להוקרה בקבלתו את פרס רוטשילד בחקלאות (1964), פרס הארווי במדעים ובטכנולוגיה מטעם הטכניון (1978), פרס ברונו קרייסקי על תרומתו להגברת העמידות של יבולים בעולם השלישי (1985) ופרס ישראל לחקלאות (1992).

ואהל נישא בשנת 1958 לאסתר גלובוס, ממנה התאלמן לאחר 24 שנים. הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת בינואר 2004, בגיל 89.

==קישורים חיצוניים==

* נקרולוג מאת גד לובנשטיין ויצחק ברש:
*:G. Loebenstein and I. Barash, [https://link.springer.com/article/10.1007/BF02979827 Obituary: Isaac Wahl 1915–2004: In Memoriam], Phytoparasitica, Vol. 32, No. 3 (2004), 317–318 
* 

קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:בוטנאים ישראלים
קטגוריה:חקלאות: חוקרים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מדעי הצמח ואבטחת מזון
קטגוריה:סגל בית הספר החקלאי מקוה ישראל
קטגוריה:זוכי פרס רוטשילד
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:זוכי פרס הארווי
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2004
ג. ק. צ'סטרטון

ג. ק. צ'סטרטון
גילברט קית' צ'סטרטון (באנגלית: Gilbert Keith Chesterton; 29 במאי 1874 – 14 ביוני 1936) היה עיתונאי, סופר, משורר, מחזאי, מאייר, מבקר, פילוסוף ותאולוג אנגלי. כתב קרוב ל-80 ספרים ופרסם כמאתיים סיפורים קצרים, אלפי טורים עיתונאיים ומספר מחזות.

בשנת 1922 קיבל על עצמו את הנצרות הקתולית, והפך לאחד מהוגי הדעות המקוריים והחריפים ביותר שנחלצו להגנת האמונה. יכולת הכתיבה המיוחדת שלו והשימוש בפרדוקסים ובדימויים מקוריים בביקורת האתאיזם והמטריאליזם גרמו לכך שכתביו ההגותיים נחשבו ליצירות מופת.

==הגדר של צ'סטרטון==
הגדר של צ'סטרטון היא טענה הקובעת כי אין לבצע רפורמות עד להבנת הסיבות שהביאו למצב העניינים הקיים.

==מספריו בעברית==

* רגליים מוזרות, תרגום - ראובן אלקלעי, ידיעות אחרונות, 1940.
*תמימותו של האב בראון, תרגום - משה דור, מעריב לעם, 1960.
** תמימותו של האב בראון, תרגום - אסף שור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
* האיש שהיה יום חמישי, תרגום - משה דור, הוצאת בבל, 2009.
*אדם בלתי מעשי, תרגום - עודד וולקשטיין, מבוא - אסף שגיב, הוצאת שלם, 2014.
*רצח באחוזת העמודים הלבנים, תרגום - סמדר גונן, נהר ספרים, 2023.

==ראו גם==
* ביקורת האתאיזם

== לקריאה נוספת ==
* לפעמים התבונה מסוכנת יותר מן השירה, תכלת 15, סתו תשס"ד.
* האתיקה של ממלכת הפיות, תכלת 28, קיץ תשס"ז. מופיע גם כפרק בספר חקירות ודרישות: מאמרי מופת על חברה, אמונה ומצב האדם, ערך אסף שגיב, כנרת זמורה-ביתן דביר ומרכז שלם, 2011.
* הרעיון הפטריוטי, תכלת 35, אביב תשס"ט.
* להגנת הדברים הכעורים, דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ב'. מאנגלית: עודד וולקשטיין
* [https://web.archive.org/web/20141013073804/http://blogs.haaretz.co.il/royarad/360/ על הרביצה במיטה], הארץ בלוגים. מאנגלית: רועי צ'יקי ארד (פתוח לקריאה).
* ג. ק. צ'סטרטון – סבונרולה (מאנגלית: יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ו', 2016.
*ג. ק. צ'סטרטון – הפוטוריסטים (מאנגלית: יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך י', 2018.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* אריק גלסנר, [https://arikglasner.wordpress.com/2014/06/06/%D7%A2%D7%9C-%D7%90%D7%93%D7%9D-%D7%91%D7%9C%D7%AA%D7%99-%D7%9E%D7%A2%D7%A9%D7%99-%D7%A9%D7%9C-%D7%92%D7%99%D7%9C%D7%91%D7%A8%D7%98-%D7%A7%D7%99%D7%AA-%D7%A6%D7%A1%D7%98%D7%A8%D7%98%D7%95/ על הספר "אדם בלתי מעשי"], באתר "מבקר חופשי", 6 ביוני 2014, פורסם במקור מדור לספרות ב"7 לילות" של "ידיעות אחרונות"
* אריק גלסנר, [https://arikglasner.wordpress.com/2014/05/18/%D7%A7%D7%A8%D7%99%D7%90%D7%AA-%D7%91%D7%99%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%9D/ קריאת ביניים], פורסם באתר "מבקר חופשי", 18 במאי 2014
* 
* 
* 
* "[https://maala.co.il/%D7%9E%D7%94-%D7%9E%D7%A6%D7%90%D7%AA%D7%99-%D7%91%D7%9B%D7%99%D7%A1/ מה מצאתי בכיס]", באתר "[https://maala.co.il/ מעלה]", יוני 2023. תרגום מאנגלית: [https://maala.co.il/writer/%D7%99%D7%94%D7%95%D7%A0%D7%AA%D7%9F-%D7%93%D7%99%D7%99%D7%9F/ יהונתן דיין]

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים בריטים
קטגוריה:משוררים בריטים
קטגוריה:מחברי סיפורים קצרים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1874
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1936
קטגוריה:מונצחים בשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית
דומיניקוס מסילוס

דומיניקוס מסילוס (הקרוי גם דומינגו מסילוס, בספרדית: Santo Domingo de Silos; 1000 – 10 בדצמבר 1073) הוא קדוש נוצרי, לו מוקדש מנזר סנטו דומינגו דה סילוס. דומינגו נולד בכפר קניאס (Cañas) באזור לה ריוחה בנווארה והיה רועה צאן. דומינגו החליט להצטרף לבנדיקטינים ולהפוך לנזיר.

הוא הצטרף למנזר סן מילאן דה לה קוגויה אך מלך נווארה גרסיה סנצ'ס השלישי החליט להשתלט על אדמות המנזר וגירש אותו ושני נזירים נוספים. הוא ברח לקסטיליה וביקש את חסותו של פרננדו הראשון, מלך לאון. הלה נתן לו מחסה במנזר סבסטיאן הקדוש בעיר סילוס. דומינגו הפך אחר כך לאב מנזר זה, הוא קבור בו, והמנזר כיום קרוי על שמו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* Fernández, Tomás and Tamaro, Elena. - Oh, it's a .Biography of Santo Domingo de Silos- Oh. InBiographies and Lives. The online biographical encyclopedia[Internet]. Barcelona, Spain, 2004. Available in <nowiki>https://www.biografiasyvidas.com/biografia/d/domingo-de-silos.htm</nowiki>

קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:ילידי 1000
קטגוריה:נפטרים ב-1073
ביירוית

בָּיְירוֹיְת (גרמנית: ) היא עיר בצפון מדינת בוואריה בגרמניה.

== גאוגרפיה ==
העיר נמצאת בבוואריה על גדות נהר המיין האדום בעמק בין שווייצריה הפרנקונית והפיכטלגבירגה. היא בירת מחוז פרנקוניה עילית. אוכלוסיית העיר מונה (נכון לשנת 2017) 73,999 נפש. 

העיר מפורסמת בראש ובראשונה בשל פסטיבל ביירוית המתקיים בה מדי שנה, ומוקדש בעיקר לביצוע אופרות משל המלחין הגרמני בן המאה ה-19, ריכרד וגנר. בין המבנים החשובים בעיר ניתן למנות את הפסטשפילהאוס, שבו מתקיים הפסטיבל, על "הגבעה הירוקה", ואת בית האופרה של המארקגראף.

== היסטוריה ==
העיר הוקמה בתאריך לא ידוע בימי הביניים: היא מוזכרת לראשונה במסמך מ-1194. במהלך המאה ה-13 הפך היישוב לחלק מממלכתה של שושלת הוהנצולרן. כשחולקה הממלכה, הפכה ביירוית לחלק ממחוז קולמבך. העיר נהרסה במסגרת המלחמות ההוסיטיות ב-1430 וגם לפני כן ידעו תושביה רעב ומגפות מספר פעמים. ב-1602 התפרצה מגפה נוספת וב-1605 וב-1621 נשרפה. עד 1769 שימשה כמושב נסיכות ביירוית. העיר עברה תהליך עיור ותיעוש החל מן המאה ה-18. 

בשנות ה-20 של המאה ה-20, כעיר עם נטייה פוליטית ימנית מובהקת, הפכה ביירוית עד מהרה למרכז תרבות נאצי. מנהיגים נאציים ביקרו לעיתים תכופות בפסטיבל וגנר שנערך בעיר, והתכנון העירוני של ביירויות הוכוון ישירות מברלין, בשל העניין המיוחד שגילה היטלר בעיירה ובפסטיבל. היטלר עצמו אהב את המוזיקה של ריכרד וגנר והפך לחבר קרוב של ויניפרד וגנר לאחר שהיא נטלה פיקוד על הפסטיבל. לעיתים קרובות הגיע היטלר לקונצרטים של וגנר באולם הפסטיבלים העירוני. 

בליל הבדולח, תחת הדיקטטורה הנאצית, חולל ונבזז בית כנסת של הקהילה היהודית ב-Münzgasse, אך בשל קרבתו לבית האופרה הוא לא נהרס. בתוך המבנה, המשמש כיום את הקהילה היהודית הקטנה בעיר, קיים ליד ארון הקודש לוח זיכרון המנציח את הרדיפה והרצח של יהודים בשואה. בעיר ביירות נרצחו לפחות 145 יהודים בשואה. 

במהלך מלחמת העולם השנייה, התבסס בעיירה תת-מחנה של מחנה ריכוז פלוסנבורג, בו נאלצו האסירים להשתתף בניסויים פיזיים עבור ה-V-2. וילנד וגנר, נכדו של המלחין, ריכרד וגנר, היה סגן המנהל האזרחי שם בסוף 1944 ובתחילת אפריל 1945. במתקפת צבא ארצות הברית ב-5, 8 ו-11 באפריל 1945 נהרס כשליש מהעיירה, כולל מבני ציבור רבים, מתקנים תעשייתיים וכ-4500 בתים בתקיפות אוויריות כבדות. כמו כן נהרגו 741 בני אדם. ב-14 באפריל כבש צבא ארצות הברית את העיר.

== ערים תאומות ==

* 

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:בוואריה: ערים
יאנגבאן

יאנגבאן (בקוריאנית: 양반) הוא שמו של מעמד המשכילים הקונפוציאנים שהפכו לחלק מן האליטה השלטת בקוריאה לפני 1910. משמעותו המילולית של השם "יאנגבאן" היא "שני המעמדות", והיא מתייחסת לשני המעמדות בתוך היאנגבאן: המונבאן (המעמד הספרותי) והמובאן (מעמד אמנויות הלחימה). השם מתייחס רק למשכילים עצמם (שהיו כולם גברים), אך בפועל נחשבו גם בני המשפחה (ילדים ונשים) כחלק מבני המעמד. במונח המקורי מתייחס למעמד שהיה קיים בתקופת שושלת קוריאו ושושלת ג'וסון.

כיום מתייחס המעמד לאליטות בקוריאה. בקוריאה הדרומית הוא מתייחס למנהיגות השמרנית; בקוריאה הצפונית למעמד המבוסס על האליטה של המפלגה השלטת, הצבא והמשכילים.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קוריאה
דין

דין הוא כינוי לכלל הנורמות המשפטיות החלות במערכת משפטית מסוימת, או לגבי שאלה משפטית מסוימת. כך, למשל "הדין האנגלי" כולל את כלל הנורמות החוקיות החלות בתחום השיפוט של הממלכה המאוחדת, ו"הדין בשאלת הארנונה העירונית" כולל את החוקים, התקנות, הצווים פסקי הדין המהווים תקדים בנושא, והמנהג אם הוא קיים.

הגדרות מצומצמות יותר למונח "דין" בחוק הישראלי, ישנן בסעיף 1 לחוק הפרשנות שלפיו:

"דין" - כל אחד מאלה:
:1. חיקוק;
:2. דינים דתיים - בין שבעל פה ובין שבכתב - כפי תקפם במדינה;
:3.
::א. אקט של הפרלמנט הבריטי או דבר המלך במועצתו או חלק מהם, או תקנות לפיהם, ודיני המשפט המקובל ועקרוני היושר של אנגליה, כפי תקפם במדינה;
::ב. דינים עות'מאניים כפי תקפם במדינה;

וכן בסעיף 1 לפקודת הפרשנות שלפיו:

"'דין' - לרבות כל אחד מאלה:
:1. חיקוק;
:2. אקט של הפרלמנט הבריטי או חלק ממנו, ודבר המלך - במועצה או חלק ממנו, בין שניתנו לפני תחילת תקפה של פקודה זו ובין שניתנו לאחריה, וכפי תקפם בארץ ישראל לפני הקמת המדינה או כפי תקפם במדינה;
:3. צווים, תקנות, כללים, חוקי עזר, מנשרים, הוראות, הודעות וכל מסמך אחר, שניתנו מכוח "דין" כמשמעותו בפיסקה (2) של הגדרה זו, בין לפני תחילת תקפה של פקודה זו ובין לאחריה, ואינם בגדר חיקוקים, וכפי תקפם בארץ ישראל לפני הקמת המדינה או כפי תקפם במדינה;
:4. דינים עות'מאניים, דינים דתיים בין שבכתב ובין שבעל פה, דיני המשפט המקובל ועקרוני היושר של אנגליה, כפי תקפם בארץ ישראל לפני הקמת המדינה או כפי תקפם במדינה;"

 
הגדרות אלה הן הגדרות טכניות ומצומצמות השונות במקצת מן השימוש הנרחב יותר המקובל במילה בתאוריה המשפטית, וייעודן לפרש חיקוקים המשתמשים במילה דין, כגון סעיף 57ב לפקודת הראיות לפיו "כל דין הוא מן המפורסמות שאינן צריכות ראייה", כאשר הכוונה היא שאת חוקי הכנסת, למשל, אין בעל דין צריך להוכיח.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:חוק ומשפט
לשון קודש

לשון קודש היא שפה, לעיתים שפה מתה, המשמשת לצרכים דתיים, ואינה משמשת כשפת דיבור יומיומית. 

== מושג ==
המסורות שבהן כרוכים טקסים דתיים גורמות לשימורה של שפה ארכאית המשמשת בטקסים אלה. לשון קודש היא צעד נוסף במגמה זו, שבה השפה החיה עוברת שינוי מרחיק לכת בהשוואה ללשון כתבי הקודש ונוצרת דיגלוסיה - לשון כתבי הקודש אינה מובנת עוד לדוברי השפה, והבנתה מצריכה הכשרה מיוחדת.

== מיון שפות קודש לפי דת ==
* ערבית קלאסית, עבור המוסלמים, היא השפה בה נכתב הקוראן. היא נבדלת מהדיאלקטים השונים של ערבית מדוברת בלקסיקון ובדקדוק.
* עברית מקראית, עבור היהודים, היא השפה בה נכתב התנ"ך. היא נבדלת מהעברית הישראלית המודרנית בלקסיקון ובדקדוק. הדיאלקט הקרוב ביותר אליה היא כנראה העברית התימנית.
* ארמית, עבור הנוצרים, שפת האם של ישו ותלמידיו. כיום השפה הארמית שרדה דרך ניבי הארמית החדשה שמדוברים כיום בקהילות מסוימות במזרח התיכון.
* ארמית גלילית, עבור היהודים, היא שפת המשנה והתלמוד מהמאה השנייה לספירה.
* יוונית קוינה, שפה ליטורגית עבור הנוצרים היוונים, שפתם של הנוצרים הפאולינים (Pauline Christianity) וספריהם בברית החדשה. שונה משמעותית מיוונית מודרנית אך עדיין מובנת לדוברי היוונית המודרנית.
* סורית, ניב של ארמית, משמשת כשפה ליטורגית לכנסיות הנוצרית הסורית, הכלדנית הקתולית, האשורית המזרחית, הסורית האורתודוקסית, הסורית הקתולית והמרונית.
* הלטינית הכנסייתית, השפה הליטורגית של הכנסייה הקתולית והשפה הרשמית של הכס הקדוש.
* סנסקריט, השפה הליטורגית של ההינדואיזם.
*געז, עבור הכנסייה האתיופית וקהילת ביתא ישראל.

==בדתות שונות==
===יהדות===

ביהדות, לשון הקודש הוא כינוי לשפה העברית, שבה נכתבו כתבי הקודש, וששימשה, בזמן תקופת הביניים של העברית, לצורכי ענייני הדת, הליטורגיה וההלכה - בניגוד ללשון החילונית ששימשה לצורכי יום-יום, כגון יידיש. לעדת יהודי אתיופיה שימשה געז כלשון קודש. ספר האורית עצמו כולל את כל ספרי התנ"ך בתרגומם לגעז.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בלשנות
יוקה

יוּקָה (שם מדעי: Yucca) הוא סוג הכולל כמה עשרות מיני צמחים ממשפחת האגביים (Agavaceae), שמוצאם באזורים החמים והיבשים של אמריקה הצפונית והמרכזית והאיים הקאריביים.

צמחי היוקה הם שיחים או עצים בעלי שושנות עלים דמויי-חרב, בשרניים ומחודדים, ומכבדי פרחים הנישאים על עמודי תפרחת גבוהים. פרח היוקה הוא פרח המדינה של ניו מקסיקו.

פרחי היוקה דמויי פעמון, בעלי שישה עלי עטיף מפורדים, לבנים או צהובים, הנפתחים בערב ונסגרים ביום. רבים ממיני היוקה מקיימים סימביוזה בדרגות שונות עם מיני עש ("עש היוקה") לצורך האבקה. נקבות העש המופרות זוחלות לתוך הפרחים ומעבירות אבקה מפרח לפרח. הן מטילות את ביציהן בתוך שחלות הפרחים, והזחלים הבוקעים מהן אוכלים חלק מהביציות בשחלה.

רבים ממיני היוקה וזני כלאיים מהם שפותחו בתרבות משמשים כצמחי נוי. חלקם מתאימים בצעירותם לגידול בעציצים במרפסות ובתוך הבית, אולם בשל הקוצים החדים שבקצות העלים, נפוץ יותר גידול היוקה כשיחים או עצים בגנים, במרחק מספיק משבילים כך שקוציהם לא יפגעו בעוברים ושבים. עמידותם לתנאי יובש ומליחות עושים אותם צמח אידיאלי לגנים באזורים צחיחים ובסמוך לחוף הים, כגון בגן העצמאות בתל אביב.

==מינים==
בין מיני הבר של היוקה ידוע המין Yucca brevifolia ("קצרת-עלים"), הנפוץ באזורים המדבריים של קליפורניה, אריזונה, יוטה ונבדה, ומפורסם בשם Joshua Tree ("עץ יהושע"). זהו עץ מסועף בעל עלים קצרים ורחבים, המסתיימים בקוץ חד. מין זה ניתן לגידול בתנאי יובש קיצוניים, והשקייה רבה מדי פוגעת בו.

בישראל נפוצים בגינון בעיקר שלושה מינים:
* יוקה אלוואית - Yucca aloifolia - שיח בעל שושנת עלים אחת המגיעה עד לגובה מטרים אחדים. נפוץ בגינון בזנים עם עלים ירוקים או מגוונים בירוק ולבן.
* יוקה פילית - Yucca elephantipes (ידועה גם כ- Y. guatemalensis או Y. gigantea) - עץ בעל גזע מעובה בתחתיתו (דמוי רגל פיל) המסתעף בראשו לשושנות עלים מרובות, בעלות עלים חדים שאורכם מגיע ל-100 ס"מ, העליונים בהם זקופים והתחתונים מופשלים כלפי מטה. מוצאו באמריקה המרכזית, במיוחד במקסיקו, בגואטמלה ובאל סלוודור, שם נהוג לאכול את ניצני הפרחים בסלט, ואת עלי העטיף בתבשיל עם ביצה ועגבניות. פרח היוקה הפילית הוא הפרח הלאומי של אל סלוודור. 
:חוטרים צעירים של יוקה פילית נמכרים כגבעולים עירומים המגודלים בעציצים ומצמיחים שושנות עלים לאורכם.
* יוקה סיבית - Yucca filamentosa - נבדלת ממינים אחרים בזכות מעין סיבים בהירים בשולי העלים. שושנות העלים צמודות לקרקע ומתרבות באמצעות שלוחות תת-קרקעיות. מוצא הצמח - מזרח ארצות הברית, והוא עמיד יותר ממינים אחרים לתנאי קור.

==גלריית תמונות==

<gallery perrow="4">
תמונה:Yucca aloifolia 1.jpg|יוקה אלוואית
תמונה:Yucca elephantipes3.jpg|יוקה פילית בעציץ
תמונה:Yucca forest.jpg|יער יוקה ליד סן לואיס פוטוסי, מקסיקו
תמונה:West of Vegas.jpg|עץ יהושע בנבדה, ארצות הברית
תמונה:Yucca10.JPG|תפרחת של יוקה בתל אביב
תמונה:Yocca02.JPG|תפרחת של יוקה בתל אביב
תמונה:Yucca03.JPG|יוקה בתל אביב
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צמחים שתוארו ב-1753
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי קארולוס ליניאוס
קטגוריה:צמחי נוי
קטגוריה:אספרגאים
אנולאז

מבנה האנזים
אנולאז (Enolase) או 2-פוספו-D-גליצראט הידרולאז הוא אנזים שמשתתף בשלב לפני אחרון בגליקוליזה. אנולאז מבצע דהידרציה (מוציא מולקולה מים) מ-2-פוספוגליצראט לקבלת פוספונאול פירובאט.

== מבנה ==
מסתו המולרית של אנולאז היא 80,000 - 95,000 גרם למול, פעילות האנזים האופטימלית היא ב-pH של 8.1. מולקולת האנולאז מורכבת משתי תת-יחידות זהות ומכילה שני אתרים פעילים. לפעילות הקטליטית דרושים יוני מגנזיום, ובלי יון מגנזיום (<sup>++</sup>Mg) הופך האנזים ללא פעיל ומתפרק לתת יחידות נפרדות. החלפת יוני מגנזיום ליונים של מתכות אחרות גורמת להורדה של הפעילות או להפסקת כל פעילות האנזים.

== פעילות ==
שינוי של חומצות קרבוקסיליות, שיירים של היסטידין, ארגינין וטירוזין גורמת לאינאקטיבציה של אנזים זה. בשמרים, קרוב לאתר הפעיל, נמצא שייר של ציסטאין-247 שמודיפיקציה (שינוי) שלו גורמת לאנזים האנולאז להיות לא פעיל. באנזים ממקור אנימלי באותו מקום נמצא שייר של חומצת אמינו ולין (VAL) ולא קיים מידע על נוכחות של ציסטאין במבנה של האתר הפעיל. אנולאז מעוכב על ידי יוני פלואור.

בחיידקי Escherichia coli נמצאת צורה אחת של אנולאז ובשמרים נמצאים 3 צורות שונות. קיום צורות רבות (איזואנזימים) של אנולאז אופייני גם לרקמות של דגים. אצל חיידקים תרמופיליים נמצא אנזים שמורכב מ-8 תת-יחידות (ולא 2) עם מסה מולרית 40,000-50,000 גרם למול בלי נוכחות של ציסטאין.

בבני אדם קיימים 3 גנים שמקודדים איזואנזימים שונים של אנולאז:
*גן ENO1 מקודד אנולאז 1 או אלפא - אנולאז מורכבת משתי תת-יחידות אלפא
*גן ENO3 מקודד אנולאז 3 או בטא - אנולאז מורכבת משתי תת-יחידות בטא
*גן ENO2 מקודד אנולאז 2 או גמא – אנולאז ומורכב משתי תת-יחידות גמא

את אלפא – אנולאז פוגשים בציטופלזמה של רוב תאים, בטא אנולאז נמצאה במיוחד ברקמות של השריר וגמא אנולאז בתאי עצבים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנזימים
קטגוריה:מטבוליזם
פירובט קרבוקסילאז

Pyruvate carboxylase tetramer, Listeria monocytogenes
[[חומצה פירובית]]
[[חומצה אוקסלואצטית]]
פירובט קרבוקסילאז הוא אנזים הנמצא במיטוכונדריה ונמנה עם הסוג ליגאז (קבוצת אנזימים המזרזים תגובות איחוי בין שתי מולקולות) המזרז את התגובה בה מצורפת קבוצת קרבוקסיל (קרבוקסילציה) למולקולת הפירובט, תהליך שבסופו הופך הפירובט לאוקסלואצטט (OAA). האנזים כולל בתוכו קופקטור בשם ביוטין, המשמש כוויטמין, שלצורך פעילותו זקוק למגנזיום או מנגן, אצטיל קו-אנזים A ו-ATP. אוקסלואצטט הוא תוצר ביניים חשוב במעגל קרבס, המהווה חלק מתהליך הנשימה התאית. תיאור התגובה הכימית:

<div style="text-align: center;">
<sup>+</sup>pyruvate + CO<sub>2</sub> + H<sub>2</sub>O + ATP <math>\longrightarrow</math> oxaloacetate + ADP + Pi + 2H
</div>

הבקרה על רמת הפעילות של האנזים היא בקרה אלוסטרית. כאשר בגוף מצטברת כמות גבוהה מדי של התוצר ADP היא גורמת לעיכוב בפעילות של האנזים באמצעות שינוי הזיקה של האנזים לסובסטרט שלו. לעומת זאת, כאשר יש כמות גבוהה יחסית של אצטיל קו-אנזים A, התגובה הכימית יותר מהירה. 

אחת ההשלכות של מחסור בפירובט קרבוקסילאז היא חמצת לקטית, הנגרמת מעודף של חומצה לקטית בדם, כיוון שבמצב רגיל הלקטט מתחמצן והופך לפירובט הנכנס לתהליך הגלוקונאוגנזה (המסלול המטבולי המאפשר יצירת גלוקוז מפירובט תוך השקעת אנרגיה). לגלוקונאוגנזה יש תפקיד חשוב בבקרה על רמת הסוכר בדם, ולכן מחסור בפירובט קרבוקסילאז עשוי לגרום בין היתר להיפוגליקמיה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ביוכימיה
אברהם כלפון

אברהם כַּלְפוֹן (16 בדצמבר 1900 – 4 ביולי 1983) היה איש ציבור ישראלי, חבר הכנסת בכנסת השנייה.

==ביוגרפיה==
כלפון בן למשפחת רבנים יוצאי תטואן שבמרוקו שהתיישבו בטבריה במחצית הראשונה של המאה ה-19. בהיותו תינוק עברה משפחתו לחיפה בה למד בבתי הספר אליאנס והריאלי. למד שפות רבות בהן צרפתית, ספרדית, גרמנית, יידיש וערבית. בגיל 16 הצטרף למפלגת הפועל הצעיר ובגיל 19 ייסד, עם חברים נוספים בני העדה הספרדית בעיר, את אגודת "התחייה" להפצת השפה העברית. בהיותו תלמיד בריאלי הכיר את ציפורה, בת למשפחה אשכנזית, אחת המשפחות היהודיות הראשונות בחיפה שאבותיה קבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה. הוא היה הספרדי הראשון בחיפה שהתחתן עם אשכנזייה, דבר שגרם להוריו להחרים את חתונתו.

בשנים 1919–1923 שימש מזכיר ועד הקהילה העברית בחיפה ומשנת 1924 עבר לשמש מנהל מחלקת הארגון בוועד הפועל של ההסתדרות. במסגרת תפקידו זה ארגן את הפועלים חברי ההסתדרות וניהל את מועדון הפועלים הערבים בחיפה. בגיל 25 ארגן שביתה מוצלחת של נגרים וחייטים ערבים כנגד מעבידים נוצרים גרמנים. בשנת 1927, בעקבות לחץ של גורמים יהודים, הסכים חסן שוכרי למנות מזכיר יהודי לעירייה וכלפון נבחר לתפקיד. כלפון המשיך לשמש בתפקיד עד 1951, בימי שבתי לוי ובימיו הראשונים של אבא חושי.

במקביל, משנת 1923 ועד לקום המדינה, היה כלפון חבר ועד הקהילה העברית בחיפה. פעילותו של כלפון בחיפה הקיפה מספר תחומים, בהיותו ממייסדי בית הספר התיכון למסחר (1926) וחבר הנהלת בית הספר (עד 1935) ויו"ר ועד העדה הספרדית בחיפה (1927–1983).

בשנת 1952, בעקבות פטירתו של אליעזר קפלן, כיהן כלפון מטעם מפא"י כחבר הכנסת השנייה והיה חבר בוועדת הפנים, ועדת הכנסת, וועדת החינוך והתרבות. לאחר מכן שימש מורה לערבית בבית הספר הריאלי (1955–1958) וממונה מטעם משרד הפנים על מחוז הצפון (1958–1966) ויו"ר ועדת מל"ח המחוזית. בסוף שנת 1966 פרש לגמלאות, ומ-1967 כיהן כיו"ר ועד בית הגפן בחיפה.

סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון. בתו שרה כלפון-אגמון הייתה ממקימי קיבוץ בית הערבה, ולאחר פינוי הקיבוץ במלחמת השחרור הייתה בין מייסדי קיבוץ גשר הזיו בגליל המערבי. אחת מנכדותיו (בת בתו הדסה) היא העיתונאית נרי ליבנה.

==קישורים חיצוניים==
*
*
*
*[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=DAV%2F1983%2F07%2F05&id=Ar00808&sk=7000A6EB מת אברהם כלפון], דבר, 5 ביולי 1983

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי הפועל הצעיר
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:אנשי חינוך ישראלים
קטגוריה:חיפה: חברי הכנסת
קטגוריה:סגל בית הספר הריאלי
קטגוריה:עובדי משרד הפנים
קטגוריה:פעילי ההסתדרות הכללית
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:בוגרי בית הספר הריאלי
קטגוריה:מורים לערבית בישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות חוף הכרמל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1900
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1983
ארץ ארנהם

250px
הקצה המזרחי של ארץ אנרהם, קקדו
ארץ ארנהֶם (באנגלית: Arnhem Land, ארנהם-לנד) היא שטח בן 97,000 קמ"ר בפינה הצפון-מזרחית של הטריטוריה הצפונית באוסטרליה. השטח מצוי כ-200 ק"מ מזרחית לעיר דרווין. מתיו פלינדרס קרא לשטח על שם הספינה ההולנדית ארנהם שחקרה את אזור החוף ב-1623 (שבעצמה נקראה על שם העיר באותו שם)<ref></ref>. השטח משתרע מערבה ממפרץ קרפנטאריה ועד לאזור הפארק הלאומי קקדו. 

תושבי השטח - המיושב בדלילות - הם אבוריג'ינים, לאחר שהאזור הוכרז כשמורה לטובת העמים ילידי אוסטרליה ב-1931<ref></ref>. מאז ידועה ארץ ארנהם בשל ריחוקה ממקומות יישוב מודרניים; ובשל שימור אורח החיים המסורתי של האבוריג'ינים באזור<ref></ref>. בצפון מזרח ארץ ארנהם מתגוררים בני קבוצת היונגלו, אחת הגדולות באוסטרליה, שהצליחה לשמר מאפיינים רבים של התרבות הילידית המסורתית. החשיפה לתרבות המערבית בארץ ארנהם נותרת מינימלית ותיירים המעוניינים לבקר בארץ ארנהם חייבים להוציא אישור מיוחד<ref></ref> בעיר דרווין.

==קישורים חיצוניים==

* [https://venturenorth.com.au/regions/arnhem-land/ ארץ ארנהם] באתר venturenorth.com.au

== הערות שוליים ==

קטגוריה:הטריטוריה הצפונית: גאוגרפיה
דוד ליבשיץ

דוד ליבְשיץ (12 במאי 1897 – 30 באוקטובר 1973) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת.

== חייו ==
ליבשיץ נולד בשנת 1897 בז'יטומיר ברוסיה. בנעוריו החל לפעול בתנועות "דרור" ו"החלוץ" ובשנת 1925 הצטרף לתנועת "פועלי ציון – ציונים סוציאליסטיים". לאחר מכן עבר ללמוד בצרפת והיה בה מראשי פועלי ציון, עד עלייתו לארץ ישראל בשנת 1938.

בארץ היה ליבשיץ מזכיר מפא"י בתל אביב. חברותו במפלגה נמשכה עד למשבר בשנת 1944 והצטרפותו לפורשים בסיעה ב'. יחד עם סיעה ב' הצטרף למפ"ם, והיה מועמד מטעמה לכנסת הראשונה.

כהונתו כחבר הכנסת החלה בשלהי הכנסת הראשונה, לאחר פרישתו של יצחק טבנקין באפריל 1951. לאחר מכן שב ונבחר לכנסת השנייה מטעם מפ"ם. לאחר שהואשם בהפרת המשמעת הסיעתית, פרש ממנה בפברואר 1952 והקים עם חנה למדן את הסיעה הבלתי תלויה – לאחדות העבודה. הם יסדו ביטאון „מאבק” עם פרישתם. בינואר 1954 חברה הסיעה למפא"י, וליבשיץ נבחר מטעמה כחבר הכנסת השלישית. בכנסת השנייה היה חבר ועדת הכלכלה וועדת החוץ והביטחון, ובכנסת השלישית חבר ועדת החוץ והביטחון, ועדת הכנסת וועדת החוקה, חוק ומשפט. ליבשיץ תמך בהתקרבות בין ישראל לקהילה האירופית ולשוק המשותף.

הצטרף לרפ"י ב-1965, ופרש מפעילות פוליטית עם הצטרפותה לעבודה ב-1967.

נפטר מהתקף לב בבית החולים הדסה בתל אביב.

==כתביו==

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חברי פועלי ציון
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מפא"י
קטגוריה:חברי אספות הנבחרים
קטגוריה:חברי הכנסת השנייה
קטגוריה:חברי הכנסת השלישית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית העלמין הדרום
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1897
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1973
סרוויליה קפיאוניס

סרוויליה קפיאוניס (בלטינית: Servilia Caepionis) הייתה אצילה רומאית שחייתה בשלהי תקופת הרפובליקה, במאה ה-1 לפנה"ס.

== ביוגרפיה ==
סרוויליה הייתה בתם של קווינטוס סרוויליוס קפיאו הצעיר וליוויה דרוסה , אחותו של מרקוס ליוויוס דרוסוס. הוריה התגרשו בילדותה, ואמה נישאה למרקוס פורקיוס קאטו , נכדו של קאטו הזקן (מנישואין אלה נולד אחיה-למחצה, קאטו הצעיר). מצד אביה הייתה צאצאית של גאיוס סרוויליוס אהלה, שהיה גיבור הרפובליקה שקטל את ספוריוס מאליוס בעל השאיפות למלוכה.

סרוויליה תחילה נישאה למרקוס יוניוס ברוטוס שהיה איש הסיעה הפופולרית ותמך בגאיוס מריוס בזמן מלחמת האזרחים כנגד לוקיוס קורנליוס סולה. הוא הצטרף למרד של מרקוס אמיליוס לפידוס בשנת 77 לפנה"ס ונלחם כנגד פומפיוס והוצא להורג כשנכנע לו למרות הבטחה שלא יאונה לו כל רע, ילדם היחיד היה מרקוס יוניוס ברוטוס. לאחר מכן סרוויליה נישאה לדסימוס יוניוס סילנוס ששירת כקונסול של שנת 62 לפנה"ס, לזוג נולדו שתי בנות שנישאו למרקוס אמיליוס לפידוס וגאיוס קסיוס לונגינוס.

סרוויליה הייתה מאהבתו של יוליוס קיסר, לא ידוע מתי הקשר ביניהם התחיל אולם כבר בשנת 63 לפנה"ס היא שימשה כמאהבתו, המקורות העתיקים מוסרים רכילות לפיה ברוטוס (מי שבקש להתנקש בחיי קיסר) ואחת מבנותיה היו ילדיו של קיסר אולם אין בכך ככל הנראה אמת. הקשר שלה עם קיסר, שנמשך עד מותו, נתן לה השפעה פוליטית ובמהלך מלחמת האזרחים היא התעשרה כשהתאפשר לה לקנות אחוזות מוחרמות של פומפיוס ותומכיו במחירים זולים.

לאחר אידו של מארס 44 לפנה"ס ורציחתו של קיסר על ידי בנה, ניסתה סרוויליה לנצל את ההשפעה שהייתה לה בסיעה הקיסרית כדי לסייע לבנה. בזמן שהטריומווירט השתלט על איטליה ורדף את תומכיהם של רוצחי קיסר היא לא נפגעה. בנה הובס ומת בקרב פיליפי ועל פי אחת הגרסאות שלח לה מרקוס אנטוניוס את אפרו.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:רומאים בתקופת הרפובליקה
קטגוריה:נשים ברומא העתיקה
קטגוריה:נשים במאה ה-1 לפנה"ס
קטגוריה:נשים במאה ה-2 לפנה"ס