ניתוק מים

ניתוק מים היא פעולה אכיפתית שננקטת על ידי הגופים המנהלים את משק המים העירוני, בעקבות אי-תשלום ממושך של חובות מים. מהותה של פעולה זו היא הפסקת אספקת המים לנכס שבו בוצעה הצריכה, ושבעליו לא הסדיר את תשלומי החוב. בישראל, הגופים האכיפתיים שהוציאו לפועל את ניתוק המים היו בעבר הרשויות המקומיות, והיום אלו בעיקר תאגידי מים עירוניים. בסוף מרץ 2015 נכנסו לתקוף כללים שאוסרים על תאגידי המים לקבל החלטה על ניתוק צרכן מאספקת מים בשל חוב, מבלי שקיבלו אישור מפורש מוועדה מייעצת.

==גופי האכיפה==
עד שנת 2008 רוב הרשויות המקומיות בישראל ניהלו את אספקת המים לתושביהן. ניתוקים ממים בוצעו בשתי רמות: ניתוק יישובים שלמים שצברו חוב גדול על תשלומי המים ל"מקורות", וניתוק צרכנים שצברו חוב לרשות המקומית או לתאגיד מים אזורי. על מנת לצמצם את הפגיעה בתושבים, נהגה "מקורות" לצמצם את אספקת המים ליישובים שצברו חוב ולא לנתקם לגמרי. צמצום זה נעשה באופן של הורדת הכמות, ניתוק אזור ברשות המקומית או אספקה במספר שעות אחדות ביום. בכנסת עלתה ביקורת על מדיניות ניתוק המים של "מקורות", אך הניתוקים נמשכו. לעיתים פעילות הניתוק נתקלה בהתנגדות בכוח, ועל כן נעשתה במקרים רבים בליווי שוטרים.

חוק תאגידי מים וביוב, התשס"א-2001 קבע כי ניהול משק המים העירוני יועבר מהרשויות המקומיות לתאגידי מים ציבוריים, ובעקבותיו הוקמה ב-2006 רשות המים כגוף המפקח על פעולת תאגידי המים. בשנת 2007 נכנסה לתוקפה הוראה המחייבת את הרשויות המקומיות להעביר את ניהול המים לתאגידים, ועד שנת 2008 העבירו רוב הרשויות המקומיות את ניהול משק המים לתאגידים בבעלות הרשות המקומית.

==מדיניות האכיפה==
מדיניות ניתוק המים בתקופת הרשויות המקומיות הוסדרה באמצעות חוקי עזר, אך בפועל מדיניות האכיפה התחשבה בשיקולים סוציאליים ואחרים לפני ניתוק מים. בשנת 2004, בעקבות עתירה לבג"ץ נגד חוקיות חוקי העזר, קבע משרד הפנים "נוהל הפעלת הסמכות לנתק מים" (שהופץ בחוזר מנכ"ל משרד הפנים 6/2004), שהסדיר את אפשרויות הניתוק, קבע כללים ותנאים להפסקת אספקת המים והסדיר את נוהל ביצוע הניתוק.

חוק תאגידי מים וביוב קבע כי יש להתקין כללים לניתוק מים בתוך שישה חודשים מיום תחילת החוק, אבל בהיעדרם פועלים תאגידי המים כיום בהתאם לנוהל משרד הפנים שהופץ ב-2004.

"נוהל הפעלת הסמכות לנתק מים" מגדיר שניתן להימנע מניתוק מים על רקע מצב אישי קשה שייקבע לפי חוות דעת של לשכת הרווחה, ושניתן לקבוע הסדר תשלומים עם חייב שאינו יכול, על רקע מצוקה כלכלית, לשאת בתשלום החוב. הנוהל מגדיר שלא ניתן לבצע ניתוק, אלא אם החוב עולה על סכום מינימלי מסוים, שמעודכן לפי מדד המחירים לצרכן, ועמד בעת הוצאת הנוהל על 300 ש"ח. הנוהל מגדיר את הכללים לביצוע הניתוק: ראשית על הרשות המקומית לשלוח לצרכן הודעת חיוב שבה יצוין סכום החיוב; אם בתום 15 יום משליחת המכתב לא הוסדר החוב, תישלח התראה לצרכן; אם בתום 15 יום נוספים לא הוסדר החוב, תישלח התראה נוספת, שנקראת "התראה לפני ניתוק"; בתום 30 יום ממועד המצאת ההתראה השנייה תהיה רשאית הרשות המקומית לנתק את אספקת המים.

בעקבות רפורמה במשק המים שנכנסה לתוקף ב-2010, נקבעו תעריפי מים ארציים אחידים, שגרמו לעלייה של כ-30% בממוצע במחירי המים. משנת 2010 ועד 2013 נותקו כ-15,000 משקי בית על ידי כשמונה תאגידי מים.

בנובמבר 2014 הודיעה רשות המים בוועדת הכלכלה של הכנסת כי ניתוק אספקת מים לחייבים יהיה כרוך באישור ועדה מיוחדת, לאחר שיוכח כי החייב לא עמד בתנאים מסוימים. ההודעה התקבלה לאחר מספר חודשים של דיונים בוועדת הכלכלה בעניין מדיניות ניתוקי המים. בפברואר 2015 אישרה ועדת הכלכלה של הכנסת את כללי תאגידי המים, שנכנסו לתוקף החל מ-31 במרץ 2015.

==בתרבות==
בשנת 2012 יצא הסרט "מנתק המים", בכיכובו של משה איבגי ובבימויו של עידן הובל, שהוצג בפסטיבל הסרטים של ונציה. העלילה עוסקת בעבודתו הקשה של מנתק מים שעובד בעירייה, עבודה שכרוכה בגידופים והשפלה, ומבוססת על סיפור חייו של אביו של הובל, שעבד כמנתק מים בעירייה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://index.justice.gov.il/Units/SiuaMishpaty/NewsLetters/NewsLetter3/law/Pages/hmb.aspx התמודדות עם ניתוקי מים - תמונת מצב], עת סיוע - ביטאון האגף לסיוע משפטי, גיליון מספר 3 חורף תשע"ד, 24 בנובמבר 2013
*[http://www.acri.org.il/he/28353 מים: תעריפים, חובות וניתוקים], האגודה לזכויות האזרח בישראל, 17 באוקטובר 2013
*[http://www.moin.gov.il/ChozreiMancal/200406_06.pdf נוהל הפעלת הסמכות לנתק מים], חוזר מנכ"ל משרד הפנים, יוני 2004
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אספקת מים בישראל
קטגוריה:ישראל: חוק ומשפט