OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
הקטור ביירין

הקטור ביירין מורונו (בספרדית: Héctor Bellerín Moruno, נולד ב-19 במרץ 1995) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת המגן בריאל בטיס.

== קריירה ==
ביירין נולד בברצלונה והתחיל את הקריירה שלו במחלקות הנוער של ברצלונה. בקיץ 2011 עבר למחלקת הנוער של ארסנל, ולאחר כשנתיים, ביולי 2013 חתם על חוזה מקצועי בקבוצה. הוא ערך את הופעת הבכורה בארסנל ב-25 בספטמבר 2013 בתיקו 1-1 וניצחון 4-3 בפנדלים נגד וסט ברומיץ' אלביון במסגרת גביע הליגה. חודשיים לאחר מכן, ביירין הושאל לקבוצת ווטפורד עד סוף העונה, אך הוא חזר מההשאלה לארסנל בפברואר 2014.

ב-16 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה בליגת האלופות בהפסד 2-0 נגד בורוסיה דורטמונד. ב-18 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בפרמייר ליג בתיקו 2-2 נגד האל סיטי. ביירין הבקיע את שערו הראשון בארסנל ב-1 בפברואר 2015 בניצחון 5-0 מול אסטון וילה.
לקראת תחילת עונת 2015/2016 הוא חתם על חוזה ארוך טווח בארסנל. ביירין היה השחקן היחיד מארסנל אשר נבחר לקבוצת השנה בפרמייר ליג. בנוסף, זכה במקום השלישי בשחקן העונה של ארסנל.

את עונת 2015/2016 פתח כשחקן בהרכב הפותח והועדף על פניהם של מתייה דבושי וקאלום צ'יימברס. בזכות היכולת הטובה שהציג בליגה, זכה ביירין לזימון בכורה לנבחרת ספרד לקראת יורו 2016.

ב-31 באוגוסט 2021 חזר לאחר 10 שנים לספרד והושאל לריאל בטיס לעונה אחת. 

ב 31 באוגוסט 2022 עבר לברצלונה בהעברה בחינם מארסנל. 

ב-31 בינואר 2023 חתם בספורטינג ליסבון בהעברה תמורת מיליון אירו מברצלונה.

ב-18 ביולי 2023 חזר לריאל בטיס וחתם לחמש שנים.

==סגנון משחק==
ביירין ידוע בזכות המהירות שלו. בתחילת עונת 2014/15 שבר את שיאו של ת'יאו וולקוט בריצת 40 מטרים ובכך הפך לשחקן המהיר ביותר במדי ארסנל.

==אופנה==
ביירין ידוע כשחקן עם חוש אופנה ייחודי כאשר הוא לא לובש את מדי קבוצתו. השחקן נשאל לגבי בחירות האופנה והסטייל שלו פעמים רבות, ואף היה שותף לעיצוב קולקשיין שיצא עבור חברת הבגדים H&M.
ב-2022 ביירין זכה בפרס מטעם המגזין GQ כאחד מאנשי השנה על "היותו ספורטאי שונה עם אישיות משלו וסגנון בולט על המגרש ומחוצה לו"

== תארים ==

==== ארסנל ====

* הגביע האנגלי: 2014/2015, 2016/2017, 2019/2020
* מגן הקהילה: 2020

ריאל בטיס
* גביע המלך: 2021/2022

ברצלונה
*הסופר קאפ הספרדי: 2022/2023

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.arsenal.com/academy/players/hector-bellerin פרופיל השחקן] באתר של ארסנל
* [http://www.premierleague.com/en-gb/players/profile.overview.html/hector-bellerin פרופיל השחקן] באתר הפרמייר ליג
* 
* [https://www.hm.com/is/3023-edition-by-hector-bellerin/ הקולקשיין של ביירין] עם חברת H&M
* [https://www.sport.es/en/news/world-cup/bellerin-explains-mixed-feelings-about-not-being-with-spain-in-qatar-78758984 על הפרס שקיבל ביירין ממגזין QG] בעיתון [https://www.sport.es Sport.es] 

קטגוריה:כדורגלנים ספרדים
קטגוריה:כדורגלנים קטלאנים
קטגוריה:מגני כדורגל ספרדים
קטגוריה:מגני כדורגל קטלאנים
קטגוריה:ברצלונה: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני ארסנל
קטגוריה:כדורגלני ווטפורד
קטגוריה:כדורגלני ריאל בטיס
קטגוריה:כדורגלני ברצלונה
קטגוריה:כדורגלני ספורטינג ליסבון
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ספרד
קטגוריה:כדורגלני יורו 2016
קטגוריה:ספורטאים ספרדים באנגליה
קטגוריה:ספורטאים ספרדים בפורטוגל
קטגוריה:ספרדים שנולדו ב-1995
סטיב ג'ובס (סרט)

סטיב ג'ובס (באנגלית: Steve Jobs) הוא סרט ביוגרפי אמריקאי שיצא לאקרנים באוקטובר 2015, המבוסס על חייו של מייסד אפל, סטיב ג'ובס, ובכיכובו של מייקל פסבנדר. הסרט בוים על ידי דני בויל ונכתב על ידי אהרן סורקין.

== תקציר עלילה ==
הסרט מגולל את סיפורו של מייסד חברת "אפל" סטיב ג'ובס (מייקל פסבנדר), ומתמקד בדקות ובהשתלשלות האירועים שקדמו להשקות המשמעותיות בחייו. הוא חושף את מערכות היחסים המרכזיות והמורכבות לאורח הדרך עם שותפיו סטיב ווזניאק (סת' רוגן), מנהלת השיווק של אפל ג'ואנה הופמן (קייט וינסלט), וכן עם בתו ליסה, אליה התכחש בשנותיה הראשונות. עלילת הסרט מציגה גם את אישיותו, שתוארה כגאונית, אך גם דורסנית וחסרת פשרות מאידך, יחד עם החיבורים שערך בחייו. הסרט חושף את ההשקות המרכזיות בהיסטוריה של החברה: השקת מחשב ה"מקינטוש" בשנת 1984, אירוע החברה "NeXT" (אותה ייסד) בשנת 1988, והשקת מחשב ה-"iMac" בשנת 1998.

== צוות שחקנים ודמויות ==
* מייקל פסבנדר – סטיב ג'ובס, המייסד של חברת אפל
* קייט וינסלט – ג'ואנה הופמן , מנהלת השיווק של אפל ושל "NeXT", ואשת סודו של ג'ובס בסרט
* סת' רוגן – סטיב ווזניאק, המייסד השותף של אפל ויוצר המחשב האישי "Apple II"
* ג'ף דניאלס – ג'ון סקאלי, מנכ"ל אפל בשנים 1983–1993
* מייקל סטולברג – אנדי הרצפלד, חבר צוות הפיתוח של מחשבי אפל
* ג'ון אורטיז – ג'ואל פורצהיימר, עיתונאי המגזין "GQ" שמראיין את ג'ובס
* שרה סנוק – אנדריאה "אנדי" קנינגהאם , מנהלת אירועי השקת המקינטוש וה-iMac
* פרלה הני-ג'רדין , ריפלי סובו ומקנזי מוס – ליסה ברנן-ג'ובס , בתו של סטיב

==קישורים חיצוניים==
* 

ביקורות:
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* יעל שוב, [https://web.archive.org/web/20151217055656/http://timeout.co.il/המדריך/סרטים/סטיב-גובס "סטיב ג'ובס": סרט חד על אדם שהפך עצמו לאייקון], באתר Time Out ישראל, 12 בנובמבר 2015

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטי 2015
קטגוריה:סרטי דרמה אמריקאיים
קטגוריה:סרטים ביוגרפיים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי אולפני יוניברסל
קטגוריה:סטיב ג'ובס
קטגוריה:עמק הסיליקון
קטגוריה:סרטים זוכי גלובוס הזהב - התסריט הטוב ביותר
אפוריזם

אָפוֹרִיזְם (מיוונית: ἀφορισμός aphorismos, "תיחום". בהגדרת האקדמיה ללשון העברית: מֵימְרָה), הוא אמרה תמציתית המביעה אמת כללית, עקרון או אבחנה פקחית אשר נאמר או נכתב באופן לקוני וקליט. השימוש במונח נעשה לראשונה בחיבורו של היפוקרטס האפוריזמים. 

המשפט הראשון מעבודתו הוא: 

המונח יושם בהמשך לעקרונות מדעי הטבע ולאחר מכן לעקרונות פילוסופיים, מוסריים, וספרותיים. שימוש מודרני לאפוריזם הוא בדרך כלל אמירה או טענה תמציתית המבטאת אמת סובייקטיבית, או הבחנה באופן קצר וחכם.

דוגמה מפורסמת היא:

==בפילוסופיה ובספרות==

לאוסף של אפוריזמים, ידוע לעיתים גם כספרות חכמה, היה משקל חשוב במערכת הערכים של מספר תרבויות בעבר כגון, כתבי הסוטרא בהודו, מגילת קהלת, החדית' באסלאם.
אפוריזם מהווה חלק חשוב גם בכתביהם של סופרים מודרניים לדוגמה הפתגמים ההולנדיים של פיטר ברויגל האב.
האוסף הידוע של אפוריזמים שייך לארסמוס מרוטרדם. בנוסף ידועות עבודותיהם של בלז פסקל, פרנסואה דה לה רושפוקו, פרנץ קפקא, ניטשה וויטגנשטיין.

==בחברה==

בתרבויות רבות יש חכמים או גיבורי תרבות אשר מייחסים להם את האפוריזם. דוגמאות לכך הן: שבעת חכמי יוון, קונפוציוס ושלמה המלך.
כמו כן, נהוג לצטט באופן שגוי או באופן הפוך אפוריזם לשם הומור. לדוגמה ביצירותיהם של פ. ג. וודהאוס, טרי פראצ'ט ודאגלס אדמס יש משחקי מילים המשנים את משמעות האפוריזמים.

==ראו גם==
*פרגמנט (ספרות)

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמרות כנף
ראש העיר קסטרברידג' (סרט, 2003)

ראש העיר קסטרברידג (באנגלית: The Mayor of Casterbridge) הוא סרט טלוויזיה בריטי משנת 2003, עיבוד לרומן באותו שם מאת תומאס הרדי שיצא לאור ב-1886. את הסרט הפיקה ג'ורג'ינה לאו עבור "סאלי הד פרודקשנס" וביים דייוויד ת'אקר. בתפקידים הראשיים הופיעו קירן הינדס בתפקיד הנצ'רד, ג'ולייט אוברי בתפקיד סוזן הנצ'רד, ג'ודי מיי בתפקיד אליזבת-ג'יין, ג'יימס פיורפוי בתפקיד פארפריי ופולי ווקר בתפקיד לוסטה. הסרט הופץ על גבי DVD בשנת 2004.

==צוות השחקנים==
* קירן הינדס - מייקל הנצ'רד
* ג'ולייט אוברי - סוזן הנצ'רד
* ג'ודי מיי - אליזבת-ג'יין
* ג'יימס פיורפוי - פארפריי
* פולי ווקר - לוסטה טמפלמן
* ג'ין מארש - מוכרת הפורמיטי
* קלייב ראסל - ניוסון
* טוני הייגארת' - סולומון לונגווייז
* דייוויד בראדלי - חבר המועצה ואט
* טרוור פיקוק - כריסטופר קוניי
* ג'ודי קורנוול - אמא קוקסום
* הנרי גודמן - ג'ושוע ג'ופ
* בן קרומפטון - אייבל ויטל
* קארל ג'ונסון - Fall
* אלן ויליאמס - סטוברד
* אנט בדלנד - גברת סטנידג'

==קישורים חיצוניים==

* "[http://explore.bfi.org.uk/4f4ba9c3560b9 ראש העיר קסטרברידג']" באתר BFI
* [http://www.victorianweb.org/authors/hardy/pva284.html The Mayor of Casterbridge (2001, 2003) on A & E Television: Sometimes Less IS Less] באתר Victorian Web

==הערות שוליים==

קטגוריה:סרטי 2003
קטגוריה:סרטי טלוויזיה בריטיים
קטגוריה:סרטים בריטיים
קטגוריה:סרטים לפי ספרי תומאס הרדי
אבו אוסאמה אל-מסרי

אַבּוּ אֻסַאמַה אלְ-מַסְרִי (בערבית: أبو أسامة المصري) הוא כינויו של טרוריסט, שהיה בעבר מנהיג ארגון הטרור האסלאמי מחוז סיני של המדינה האסלאמית, סניף המדינה האסלאמית בחצי האי סיני, הנקרא גם "אנצאר בית אל-מקדס".

אל-מסרי הגיע לסיני ממצרים, ולמד בעבר באוניברסיטת אל-אזהר בקהיר.

בנובמבר 2015 הודיע אבו אוסאמה אל-מסרי כי ארגונו אחראי להפלת המטוס הרוסי שהתרסק בצפון סיני ב-31 באוקטובר 2015. ההתרסקות גבתה את חייהם של כל 224 הנוסעים ואנשי הצוות.

ארגון המדינה האסלאמית הודיע כי אל-מסרי נהרג ביוני 2018 במהלך התקפה אווירית על מעוזי הארגון.<ref></ref>

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סיני
קטגוריה:מוסלמים סונים
קטגוריה:מצרים: צבא וביטחון
קטגוריה:המדינה האסלאמית: אישים
קטגוריה:ראשי ארגוני טרור אסלאמי
קטגוריה:טרוריסטים מצרים
קטגוריה:מצרים שנולדו ב-1973
קטגוריה:מצרים שנפטרו ב-2018
Weibo

Weibo (בסינית: 微博, נסחרת: NASDAQ: WB) הוא רשת חברתית מקוונת סינית שפותחה על ידי חברת סינה. זהו אחד האתרים המובילים בעולם בכלל. השירות שהוא מציע הוא מעין שילוב בין פייסבוק וטוויטר.

פירוש המילה Weibo בסינית היא "מיקרו-בלוג" ולכן ישנם אתרי בלוגים אחרים בעלי שמות דומים, כמו "Tencent Weibo".

ביולי 2009 בעקבות מהומות פוליטיות כל הרשתות חברתיות בסין לרבות רשת דמוי טוויטר שפותח על ידי ואנג שינג נסגרו. ראשי "סינה" ראו בזה הזדמנות עסקית והחליטו להיכנס לתחום. השרות הושק על ידי סינה ב-14 באוגוסט 2009. כשלוש שנים אחר כך כבר עבר את רף 500,000,000 משתמשים רשומים. באתר עוברות 100 מיליון הודעות מדי יום.

במרץ 2014, הודיעה סינה כי היא מקימה את חברת הבת "Weibo" עבור המוצר, וביצעה הנפקה ראשונית לבורסה תחת הסמל WB. חברת סינה מחזיקה את השליטה (56.9%) בחברה. היא החלה להיסחר בבורסה באפריל 2014.

== קישורים חיצוניים ==
* 

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2009
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: תקשורת
קטגוריה:חברות סיניות הנסחרות בנאסד"ק
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: טלקומוניקציה
קונראד היידקאמפ

קונראד "קוני" היידקאמפ (בגרמנית: Konrad Conny Heidkamp, 27 בספטמבר 1905 - 6 במרץ 1994) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת המגן.
== קריירה ==
היידקאמפ נולד בדיסלדורף. הוא ערך 9 הופעות בנבחרת גרמניה בכדורגל בין השנים 1927–1930, והשתתף עמה באולימפיאדת אמסטרדם בשנת 1928. לזכותו של היידקאמפ שער אחד במדים הלאומיים. בנוסף, שיחק היידקאמפ בפורטונה דיסלדורף ובבאיירן מינכן. עם באיירן מינכן זכה באליפות בשנת 1932 לאחר ניצחון על איינטרכט פרנקפורט, ומונה לקפטן.
בין השנים 1943 - 1945 שימש היידקאמפ כמנג'ר של באיירן מינכן.

היידקאמפ חבר בהיכל התהילה של באיירן מינכן. נפטר במינכן.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://fcb-erlebniswelt.de/en/history/hall-of-fame/konny-heidkamp/index.php קונראד היידקאמפ] בהיכל התהילה של באיירן מינכן

קטגוריה:מגני כדורגל גרמנים
קטגוריה:כדורגלני פורטונה דיסלדורף
קטגוריה:כדורגלני באיירן מינכן
קטגוריה:כדורגלני נבחרת גרמניה
קטגוריה:כדורגלנים גרמנים
קטגוריה:מאמני כדורגל גרמנים
קטגוריה:מאמני באיירן מינכן
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1905
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1994
חיים מרדכי קאטץ

הרב חיים מרדכי קאטץ (ג' בניסן ה'תרנ"ד, 9 באפריל 1894 - י"ב בכסלו ה'תשכ"ה, 17 בנובמבר 1964) היה רב וראש ישיבה ליטאי-אמריקאי.

מנהלה הרוחני של ישיבת טלז בטלז, ליטא, ולאחר מלחמת העולם השנייה מייסד וראש ישיבת טלז בקליבלנד, אוהיו. חבר מועצת גדולי התורה ודמות בולטת בהנהגה החרדית של יהדות ארצות הברית.

==ביוגרפיה==
נולד בשאדובה שבמחוז פוניבז', ליטא. בצעירותו למד אצל הרב יוסף יהודה לייב בלוך שבאותה תקופה שימש כרב העיר. בשנת 1910 עבר ללמוד אצל הרב ברוך בר ליבוביץ בישיבת כנסת בית יצחק שבפרבר הקובנאי סלובודקה. בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה שנתיים בישיבת וולוז'ין ועם תום המלחמה חזר ללמוד אצל רבו הרב בלוך, שכיהן כבר כראש ישיבת טלז. שנים ספורות אחר כך נישא לבתו של רבו.

זמן מה לאחר נישואיו התמנה כראש המכינה לצעירים שליד ישיבת טלז שהיה פעיל בהקמתה, הוא הרחיב את פעילותו החינוכית כשהשתתף בהקמת תנועת הנוער האגודתי "צעירי אגודת ישראל". עם הקמת הגימנסיה העברית לבנות "יבנה" בטלז ב-1921, עמד בראש ועד ההנהלה שלה לצד גיסו הרב אליהו מאיר בלוך. ב-1924 התמנה לעמוד בראש כולל האברכים שבישיבת טלז ובהמשך בראשות התוכנית להכשרת רבנים של הכולל. ב-1938 נבחר במהלך הכנסייה הגדולה השלישית של אגודת ישראל, כחבר הוועד הפועל העולמי של התנועה.

מאז פטירת חמיו ב-1929 ומינויו של גיסו הרב אברהם יצחק בלוך לעמוד בראש הישיבה, שימש כר"מ ומנהל הישיבה כמו גיסו הרב אליהו מאיר בלוך. מיד בראשית מלחמת העולם השנייה נשלחו השנים לארצות הברית כדי לארגן את העברת הישיבה ותלמידיה לשם. הקשר עם אירופה ניתק בשלב כלשהו והשנים שהשאירו משפחות בטלז שבליטא המשיכו במאמציהם להקמת הישיבה החדשה. בז' בחשוון ה'תש"ב, 28 באוקטובר 1941. אשתו ועשרת ילדיו נספו בשואה עם קהילת יהודי טלז.

לאחר המלחמה היה שותף למאמצי השיקום של עולם הישיבות הליטאי, כראש ישיבת טלז בקליבלנד בצוותא עם גיסו הרב בלוך, ולאחר פטירתו של האחרון בראשית 1955 כראש ישיבה יחיד. הוא היה חבר במועצת גדולי התורה ודמות בולטת בהנהגה החרדית של יהדות ארצות הברית.

הרב קאטץ לקה בהתקף לב ונפטר בוויקליף, אוהיו בי"ב בכסלו ה'תשכ"ה, 17 בנובמבר 1964. ארונו הועלה לקבורה בישראל ונקבר בהר המנוחות בירושלים.

==לקריאה נוספת==
* דוד זריצקי, כתרה של טלז, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 226–230

==קישורים חיצוניים==
* 'קאטץ, ר' חיים־מרדכי ב"ר יעקב', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 81 (, תמונה 1279).
* 

==הערות שוליים==

 
קטגוריה:בוגרי ישיבת טלז
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:משפחת בלוך
קטגוריה:משפחת אליעזר גורדון
קטגוריה:ראשי ישיבת טלז
קטגוריה:ראשי ישיבת טלז בקליבלנד
קטגוריה:ראשי ישיבה ליטאים בארצות הברית
קטגוריה:חברי מועצת גדולי התורה בארצות הברית
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1894
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1964
בג-צ'ל

לוח בג-צ'ל מעוטר
בג-צ'ל (בנפאלית: bāgh cāl बाघ चाल, משמעות: משחק הנמר) הוא משחק לוח אסטרטגי לשני שחקנים, שמקורו בנפאל. בג-צ'ל הא משחק א-סימטרי, במהלכו שחקן אחד שולט בארבעה נמרים והשחקן השני שולט לכל היותר ב-20 עיזים. במהלך המשחק הנמרים "צדים" את עיזים ואילו העיזים משתדלות לבלום את תנועת הנמרים ולמנוע מהן להיטרף.

לוח המשחק הוא לוח של 5*5 משבצות, בדומה לאלקיורק (alquerque, ככל הנראה לוח המשחק הקדום של משחק השחמט). השחקנים מוצבים בצמתים של המשבצות, מהלכים אפשריים בין המיקומים מחוברים בקו על הלוח.

מהלך המשחק מורכב משני שלבים. בשלב הראשון, ממקמים על הלוח הריק עיזים, כאשר לאחר כל הצבת עז – נמר חייב לבצע צעד. בשלב השני – העיזים והנמרים זזים על הלוח.

עבור הנמרים, המשימה היא "לאכול" חמש עיזים על מנת לנצח. "אכילה" מתבצעת, בדומה לדמקה - בקפיצה מעל היריב. קפיצה זו מתאפשרת בתנאים מסוימים. בשונה מגרסאות מסוימות של דמקה, האכילה איננה מחויבת המציאות. העיזים יכולות לנצח על ידי חסימת כל הצעדים האפשריים של ארבעת הנמרים.

==קישורים חיצוניים==
[https://baghchal.net שחק בגצ'ל באינטרנט]
קטגוריה:משחקי לוח
קטגוריה:נפאל: תרבות
שלמה שוסטר

רבי שלמה שוסטר (כ"ט בחשוון ה'תרס"ח, 6 בנובמבר 1907 - י"ז באדר ה'תשכ"ח, 17 במרץ 1968) היה רב ופוסק הלכה שהתפרסם בשל זכרונו ובקיאותו ובשל התפקיד המכריע שמילא בהתרת עגונות מלחמת העולם השנייה בשנים שלאחר השואה כרבה של לודז' וראש בית הדין הרבני בעיר.

==ביוגרפיה==
נולד בטרקאי שבמחוז משנה טרקאי בסביבות וילנה, ליטא. אביו היה הרב יצחק הלוי שוסטר, לימים רבה של סוקולקה, ואמו הייתה בתו של רבי נחום גרינהויז מטרקאי ונכדתו של רבי שלמה הכהן.

גם אביו נחשב בישיבות ליטא לעילוי, אך בנו התפרסם יותר בשל היקף ידיעותיו כבר בגיל צעיר וכונה "העילוי מסוקולקה", לפי האגדה ידע לצטט בלשונם המדויק, רבים מספרי הראשונים מלבד ספרי התלמוד. בגיל צעיר החל ללמוד אצל הרב שמעון שקאפ בישיבת שער התורה בגרודנה ובשנת 1928 עבר לישיבת מיר. בפרוץ מלחמת העולם השנייה שהה בווילנה ועמד בראש כולל אברכים שהוקם אז בקלויז הישן ביוזמת הרב חנוך אייגש. הוגלה לסיביר ושרד שם את שנות המלחמה.

הוא פעל בקרב שארית הפליטה ובשנת ה'תש"ח (1948) התמנה כרבה של לודז' ואב בית הדין הרבני בה. פעילותו התמקדה בטיפול אינטנסיבי בבעיית עגונות מלחמת העולם השנייה שרבות מהן שהו עדיין באירופה ובפולין בפרט. לאחר שלוש שנים של עבודה מתמשכת בנושא זה, עלה לישראל בשנת 1951, והתגורר בסמוך לישיבת חברון כנסת ישראל. הוא נהג ללמוד במהלך כל היום בהיכל הישיבה ולהתנצח בלימוד עם תלמידיה. סירב להתעסק עוד במשרות רבניות וחי חיי עוני. ב-1958 היגר לארצות הברית שם פרנסו אותו בצמצום כמה ממעריציו. הוא נפטר כמעט אלמוני בי"ז באדר ה'תשכ"ח, 17 במרץ 1968. ארונו הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.

אלמנתו נפטרה בשנת 1997 בניו יורק ובשנותיה האחרונות התגוררה בביתם של הרב שמואל ברנבוים ואשתו.

==לקריאה נוספת==
* דוד איינר, הרב שלמה שוסטר: הגאון מסוקולקה, המודיע, י"ז באדר תשכ"ט, עמ' ה
* דוד זריצקי, עילוי מופלא, נדפס בשנית בתוך ספרו: זכרונם לברכה: גאוני הדורות ואישי סגולה, עמ' 236–239

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:יהודים ליטאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת שער התורה-גרודנה
קטגוריה:בוגרי ישיבת מיר (בלארוס)
קטגוריה:לודז': רבנים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:משפחת הכהן (וילנה)
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1907
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1968
שיקוטן

שִׁיקוֹטָן (ברוסית: Шикотан; ביפנית: 色丹島; באיינו: シコタン או シコタヌ), הידוע גם בשם שְׁפַּנְבֵּרְג על שם מרטין שפנברג, הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים. האי מוחזק בידי רוסיה, ומשתייך לנפת יוז'נו-קורילסקי שבמחוז סחלין. יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "הכפר עצמו" או "העיירה האמיתית".

האי הוא אחד מהאיים שברית המועצות התחייבה ב-1956 להעביר ליפן בעת חתימת הסכם שלום בין שתי המדינות.

שטחו הכולל של שיקוטן הוא 225 קמ"ר. זהו אי הררי, שנוצר על ידי סלע געשי ואבן חול מתור הקרטיקון העליון ומעידן הקנוזואיקון. גובהו הממוצע של האי הוא 300 מטר מעל פני הים, כאשר הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה של 412 מטר. חופי האי תלולים. ישנם שני הרי געש כבויים באי: הר טומרי והר נוטורו. הצמחייה בשיקוטן כוללת בעיקר עצי אשוח, ארזית, עצים נשירים, חזרן וערער.

ישנם שני יישובים באי: מלוקורילסקויה (נקרא בעבר שיקוטן) וקראבוזבודסקויה (נקרא בעבר אנמה). כלכלת האי מבוססת על דיג, בעיקר של בקלה, סרטנאים וקלפ.

רעידת אדמה שאירעה ב-4 באוקטובר 1994 וצונאמי שבא לאחר מכן גרמו להרס רב לחופי האי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:האיים הקוריליים
איי הבומיי

אִיֵּי הַבּוֹמַי (ברוסית: Хабомаи; ביפנית: 歯舞群島 או 歯舞諸島) הם קבוצת איונים בים אוחוצק, בקצה הדרומי של האיים הקוריליים. האיים מוחזקים כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליהם, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים.

== היסטוריה ==
חוזה שימודה, אשר נחתם בין רוסיה ליפן בשנת 1855 נתן ליפן בעלות על איטורופ, קונאשיר, שיקוטן ואיי הבומיי.

במבצע סערת אוגוסט בשלהי מלחמת העולם השנייה, כבשה ברית המועצות את איי הבומיי, ולאחר המלחמה סיפחה אותם וגירשה את תושביהם היפנים ליפן. הסובייטים טענו כי כיבוש האיים היה חלק מהסכמות ועידת יאלטה, שהבטיחו להם את העברת השליטה באיים הקוריליים בתמורה להשתתפותם במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט. עם זאת, יפן עדיין טוענת כי איי הבומיי אינם חלק מהאיים הקוריליים וכי הם למעשה חלק ממחוז הוקאידו. ב-26 במאי 1955 הגישה ארצות הברית בקשה לנקיטת הליכים נגד ברית המועצות, שבמסגרתה ערערה על תקפותה של טענת הסובייטים לריבונות על האיים.

ב-1956, לאחר משא ומתן ממושך, הסכימה ברית המועצות לוותר על איי הבומיי ליפן, יחד עם האי שיקוטן, לאחר שיושג הסכם שלום בין שתי המדינות. הסכם שלום כזה טרם הושג.

שבעבר ישבו באיים דייגים יפנים, כיום האיים מיושבים בקלילות ובהם גם מוצב של משמר החופים של רוסיה.

==קישורים חיצוניים==

איי הבומיי, כפי שנשקפים מכף נוספו

קטגוריה:האיים הקוריליים
קונשיר

קוּנָשִׁיר (ברוסית: Кунаши́р; ביפנית: 国後島; באיינו: クナシㇼ או クナシㇽ) הוא אי בים אוחוצק מקבוצת האיים הקוריליים הדרומיים. האי מוחזק כיום בידי רוסיה, אך יפן טוענת לריבונות עליו, כמו על שאר האיים הקוריליים הדרומיים. שמו בא משפת האיינו, ומשמעותו היא "האי השחור" או "אי העשב".

== היסטוריה ==
בשנת 1789 היה קונשיר שדה הקרב של קרב מנשי-קונשירי, שבו מרדו האיינו נגד המתיישבים והסוחרים היפנים.

הימאי הרוסי וסילי גולובנין ניסה למפות ולחקור את האי בשנת 1811, אבל נתפס על ידי הרשויות היפניות ונכלא למשך שנתיים. בהמשך האי היה בשליטה רוסית, אך בשנת 1875 בהתאם להסכם בין יפן לבין אימפריה רוסית הוא עבר ליפן.

במבצע סערת אוגוסט בשלהי מלחמת העולם השנייה כבשה ברית המועצות את האיים הקוריליים. ב-1 בספטמבר 1945, יום טרם החתימה על מסמכי הכניעה של יפן במלחמת העולם השנייה, ובהתאם להחלטות שהתקבלו בוועידת יאלטה, קיבלה ברית המועצות את הריבונות על האיים הקוריליים. זאת, אף שיפן אינה מחשיבה את האיים הקוריליים הדרומיים כחלק מהאיים הקוריליים וטוענת לריבונות על איים אלה.

==גאוגרפיה==
הר הגעש מנדלייב
נהר גופריתי באי
שטחו של האי 1,490 קמ"ר, אורכו 123 ק"מ ורוחבו נע בין 4 ל-30 ק"מ. את האי מקיפים מצרי הים: מצר יקטרינה, המפריד אותו מהאי איטורופ, ומצר נמורו (מצר קונשיר), מצר איזמנה ומצר יוז'נו-קורילסק, המפרידים אותו מהאי הוקאידו.

האי נוצר מארבעה הרי געש נפרדים שהתאחדו לאי אחד: טיאטיה, סמירנוב, מנדלייב וגולובנין. הרי געש אלה עודם פעילים, וביניהם אזורי שפלה שבהם אגמים ומעיינות חמים. את האי מרכיבים סלעים געשיים וסלעים גבישיים. האקלים בו הוא אקלים יבשתי לח עם משקעים כבדים בסתיו וטמפרטורות מרביות באוגוסט וספטמבר. הצמחייה כוללת בעיקר אשוחית, אורן, אשוח ויערות נשירים עם ליאנה וחזרן. ההרים מכוסים בשדר, באורן ננסי סיבירי ובעשבים.

היישוב הגדול ביותר בקונשיר הוא יוז'נו-קורילסק, שהוא גם בירת הנפה הנושאת שם זה.

== אוכלוסייה ==
האוכלוסייה היפנית שהתגוררה באי לפני העברתו לברית המועצות עזבה את האי והוא יושב מחדש על ידי אזרחי ברית המועצות. לאחר רעידת האדמה שפגעה באיים הקוריליים ב-1994, כשליש מתושבי האי עזבו. בשנת 2017 עמד מספר התושבים על 9,450. באיוז'נו קורילסק מתגוררים מעל ל-7000 תושבים.

== כלכלה ==
כלכלת האי מבוססת על דיג, ובאי נמל סמוך ליוז'נו-קורילסק. באי שדה תעופה הנקרא שדה התעופה מנדלייבו.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:האיים הקוריליים
S-400

רכב שיגור טילים של מערכת S-400
הצגת טיל 48N6E3 של מערכת S-400 בסלון האווירי MAKS, {{כ}}2011
S-400 טְרַיוּמְף (ברוסית: C-400 «Триумф», באנגלית: S-400 Triumf, מכונה בנאט"ו: SA-21 Growler, כונתה בעבר S-300PMU-3), היא מערכת חדישה ליירוט מטוסים מתוצרת חברת GSKB, השייכת לתאגיד אלמז-אנטיי, חברה בבעלות ממשלתית ברוסיה. המערכת היא שיפור של משפחת המערכות הקודמת S-300.

המערכת פעילה ונמצאת בשימוש הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית משנת 2007 ושל סין. במאי 2019 קבלה גם טורקיה את המערכת מרוסיה. בעקבות כך טורקיה הושעתה מפרויקט ה-F-35.

המערכת כוללת שלושה סוגי טילים כדי לכסות את כל טווח הפעילות שלה. שלושת הטילים הם:
* 40N6 - לטווחים ארוכים מאוד (400 ק"מ)
* 48N6 - לטווחים ארוכים (250 ק"מ)
* 9M96 - לטווחים בינוניים (120 ק"מ)
לכל טיל יכולות שונות. המערכת מסוגלת לטפל בכ-80 כלי טיס בו-זמנית.

==ראו גם==
* S-75 דווינה
* S-125 נייבה
* S-200
* S-300
* S-500

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טילי קרקע-אוויר רוסיים וסובייטיים
קטגוריה:הגנה נגד טילים
מורין או'הרה

מורין או'הרה (באנגלית: Maureen O'Hara; 17 באוגוסט 1920 - 24 באוקטובר 2015) הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה וזמרת אירית-אמריקאית.

==ביוגרפיה==
היא נולדה בשם מורין פיצימונס (FitzSimons) בעיירה הקטנה רנלה (Ranelagh) במחוז דבלין, אחת משישה אחים. קבלה מגיל צעיר הדרכה בתיאטרון אבי בדבלין וחלמה להיות שחקנית תיאטרון. בגיל 15 זכתה במקום ראשון בתחרות משחק לאומית באירלנד.

בגיל 17 ניתנה לה הזדמנות להשתתף במבחן בד בלונדון. צ'ארלס לוטון ראה את המבחן והתרשם מעיניה המביעות רגש. הוא הראה את הסרטון לשותפו אריך פומר שהסכים לדעתו והם החתימו את מורין על חוזה לשבע שנים אצל החברה שהקימו - Mayflower Pictures.

ב-1938 הופיעה בתפקיד קטן בסרט My Irish Molly. בו הופיעה בשמה המקורי. ב-1939 הופיעה בסרט "פונדק ג'מייקה" לצידו של צ'ארלס לוטון ובימויו של אלפרד היצ'קוק. לוהטון שכנע אותה להחליף את שמה לאו'הרה, שם יותר קליט ובעל צליל אירי. ב-1939 הופיעה לראשונה בהוליווד בסרט "הגיבן מנוטרדם" לצידו של צ'ארלס לוטון.

בפרוץ מלחמת העולם השנייה מכר היצ'קוק את החוזה שלה לחברת RKO.

בשנות ה-40 ושנות ה-50 שיחקה בסרטים בבימויו של ג'ון פורד ולצד ג'ון ויין. היא הופיעה בשלל סרטים לצידם של ג'יימס סטיוארט, טיירון פאואר ("הברבור השחור"), הנרי פונדה, ארול פלין, הנרי פונדה, אנתוני קווין, אלק גינס, רקס הריסון ואחרים. הקריירה שלה פרחה בתקופת סרטי הטכניקולור שהדגישו את שערה האדמוני ועיניה הירוקות. היא כונתה: "מלכת הטכניקולור".

ב-1941 שיחקה בסרט מה יפית עמק נוי בבימויו של ג'ון פורד שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.

ב-1943 היא שיחקה בסרט "ארץ זו היא שלי" לצידו של צ'ארלס לוטון.

היא שיחקה בחמישה סרטים לצידו של ג'ון ויין: ריו גראנדה (1950), האדם השקט (1952), על כנפי נשרים (1957), מקלינטוק! (1963) ו-Big Jake (1971).

מבין הסרטים ששיחקה בהם "נס ברחוב 34" כאמה של הילדה סוזן ווקר (נטלי ווד) (1947), "האיש שלנו בהוואנה" (1959), וכאמן של שתי התאומות בסרט "אבא מתארס" לפי "אורה הכפולה" של אריך קסטנר (1961), "מר הובס בחופשה" (1962).

בשנות ה-50 ושנות ה-60 הופיעה כזמרת סופרן בתוכניות טלוויזיה עם פרי קומו, אנדי ויליאמס, וטנסי ארני פורד.

לאו'הרה יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. בשנת 2014 הוענק לה בטקס חגיגי, פרס אוסקר לשם כבוד על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע על תרומתה לעולם הקולנוע. היא קבלה את הפרס כשהיא יושבת בכסא גלגלים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=1091773 הוליווד עושה כבוד למורין או'הרה], באתר נענע 10
* [http://efitriger.com/2015/10/היי-שלום-מורין-אוהרה-r-i-p-maureen-ohara/ היי שלום מורין או'הרה] באתר "תרבות אמריקאית פופולרית
* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות הלאומי ארלינגטון
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: קולנוע
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:מהגרות מאירלנד לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1920
קטגוריה:אמריקאיות שנפטרו ב-2015
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2015
סטארה סיניאווה

סטארה סיניאווה (באוקראינית: Стара Синява; ביידיש: אַלט־סיניאָווע) היא עיירה במחוז חמלניצקי שבאוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
היישוב נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-14, ובשנת 1543 הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1640 נבנו בעיירה טירה וכנסייה.

בחלוקת פולין השלישית בסוף המאה ה-18 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית.

==יהודי סטארה סיניאווה==
בשנת 1897 נמנו בעיירה 2,279 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,200 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי.

ב-14 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו מיד בביצוע מעשי התעללות ביהודיה, וריכזו אותם תוך זמן קצר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה.

ב-19 באוגוסט 1941 נרצחו כ-300 מיושבי הגטו שבעיירה. באמצע שנת 1942 גורשו היהודים שנותרו בגטו שבעיירה לגטו סטרוקונסטנטינוב, שם נרצחו בהמשך. בקיץ 1943 נרצחו בסביבת העיירה כ-80 יהודים שעוד נמצאו במקום.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:גטאות באוקראינה
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: יישובים
קטגוריה:מחוז חמלניצקי: עיירות יהודיות
סטריקוב

סטריקוב (בפולנית: Stryków) היא עיירה במחוז זגייז' שבפרובינציית לודז' בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
לסטריקוב הוענקו זכויות עיר בשנת 1394, ובמשך מאות שנים הייתה בבעלות משפחות אצולה.

בחלוקת פולין השנייה נכללה העיירה בשטחי פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.

==יהודי סטריקוב==
[[אנדרטה לזכר יהודי סטריקוב שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון]]
יהודים התיישבו בעיירה מסוף המאה ה-17, ובה נוסדה שושלת האדמו"רים של חסידות סטריקוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.

לאחר כיבוש סטריקוב בידי הגרמנים ב-7 בספטמבר 1939, היא סופחה לשטחי הרייך השלישי, וב-29 בדצמבר 1939 גורשו כ-1,600 מיהודיה למחנה באזור גלובנו, ממנו הועברו לגטו ורשה בפברואר 1941.

378 יהודים שנותרו בעיירה, ופליטים יהודים נוספים שהגיעו אליה, רוכזו באביב 1940 בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, ממנו גורשו באביב 1942 לגטו בז'זיני, אשר ממנו הועברו כעבור זמן קצר לגטו לודז'.

==לקריאה נוספת==
* מ. צאנין, זגארז', סטריקוב, אוזורקוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 94–96 (תיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/1358 סטריקוב] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 

קטגוריה:לודז' (פרובינציה): יישובים
קטגוריה:לודז' (פרובינציה): עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
קטגוריה:קהילות יהודיות שמונצחות בבית העלמין הדרום
קטגוריה:קהילות יהודיות שהושמדו בשואה
סירוצינה

סירוצינה או סירוצין (בבלארוסית: Сіроціна או Сіроцін בהתאמה; ברוסית: Сиротино, סירוטינו, ביידיש: סיראָטינע) הוא כפר קטן במחוז ויטבסק שבבלארוס, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

היישוב נזכר לראשונה במאה ה-17, ובחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכלל בשטחי האימפריה הרוסית.

בשנת 1897 נמנו ביישוב 1,766 יהודים, כ-90% מתושביו. בתקופה הסובייטית עזבו מאות יהודים את הכפר, ופעל בו בית ספר יידי.

עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, החלו אלו לשדוד את רכוש היהודים בו, וחטפו גברים יהודים מהיישוב לעבודות כפייה, בהן נרצחו כ-40 יהודים. בהמשך צורפו לעבודות הכפייה גם נשים, קשישים וילדים יהודים מהכפר.

בסתיו 1941 רוכזו יהודי הכפר בגטו קטן שהוקם בו, אליו נכנסו מעת לעת שוטרים גרמנים ובלארוסים, וביצעו בו מעשי שוד. ב-18 בנובמבר 1941 רצחו גרמנים ושוטרים בלארוסים את כל יושבי הגטו שבכפר בגיא סמוך ליישוב.

מקצת היהודים ששרדו את המלחמה לא חזרו לסירוצינה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20140426215629/http://xn--80apaanekb1c9br.xn--p1ai/sirotino_derevnya.html תולדות הכפר]
* [http://shtetle.com/Shtetls/sirotino/karpekin_sirotino.html אתר המוקדש ליהודי הכפר] 
 

קטגוריה:מחוז ויטבסק: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בבלארוס
סלקאס

סלקאס (בליטאית: Salakas; בפולנית: Sołoki, סולוקי; ביידיש: סאַלאָק) היא עיירה קטנה במחוז המשנה זרסאי במחוז אוטנה שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
סלקאס נזכרת לראשונה בשנת 1387, ובשנת 1496 נבנתה בה כנסייה ראשונה. בין מלחמות העולם שכנה העיירה בסמוך לגבול הרפובליקה הפולנית השנייה.

==יהודי סלקאס==
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,582 יהודים. בין מלחמות העולם חיו בה כ-200 משפחות יהודיות, ופעל בה בית ספר עברי. עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940 נאסרה הפעילות הציונית ביישוב.

ב-29 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו חייבו את יהודיה בענידת טלאי צהוב, והטילו עליהם הגבלות תנועה. בד בבד, נלקחו יהודי העיירה לעבודות כפייה אצל הליטאים תושבי המקום.

ב-2 באוגוסט 1941 רוכזו כל יהודי העיירה ביער סונגרד הסמוך אליה, ושם כ-150 מהם נרצחו. יתר היהודים הושבו לעיירה, ורוכזו בה בגטו. ב-26 באוגוסט 1941 הוצעדו כל יושבי הגטו שבעיירה כ-10 ק"מ ממנה, ורוכזו עם יהודים נוספים מהסביבה במתחם מוקף גדר תיל. למחרת רצחו הליטאים את 2,569 היהודים שהיו באתר.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:ליטא: ערים
קטגוריה:ליטא: עיירות יהודיות
קטגוריה:שואת יהודי ליטא
יוגב יפת

יוגב יפת (נולד ב-30 במאי 1985) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, קומיקאי, יוצר תוכן ובמאי טלוויזיה ישראלי.
יוגב יפת עם [[תום אבני בהצגה "רומיאו ויוליה"]]

==קריירה==
יוגב יפת נולד בפתח תקווה למשפחה ממוצא תימני והוא בוגר התיכון "אמי"ת גוש דן". מיד לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד משחק בסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, וסיים את לימודיו בשנת 2009. יפת הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב לשנת 2016.

בתום לימודיו השתלב בתיאטרון ושיחק במגוון הצגות בתיאטרון באר שבע, בתיאטרון חיפה, בתיאטרון המדיטק, בתיאטרון אורנה פורת, ובתיאטרון תמונע.
בשנת 2011 עלתה הצגת היחיד שלו, "סמיר ויונתן", בבימויה של סיון הנדלסמן על-פי ספר של דניאלה כרמי. ההצגה השתתפה בפסטיבל תיאטרונטו 2011, בו זכה יפת בפרס השחקן המצטיין.
בטקס פרס הבמה מטעם אסיטז' לשנת 2012, זכה עם ההצגה בפרס "השחקן הראשי של השנה" וההצגה עצמה זכתה בפרס "הצגת השנה".

בשנת 2012 גילם תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע" בבימוי של שחר ברלוביץ', שהוקרנה בערוץ 10.
יחד עם בת זוגו גיה באר גורביץ', הפיק יפת את סדרת הרשת "בנהאל" העוקבת אחרי דמויותיהם של הילדים בנהאל (גורביץ') ואליקים (יפת).
בשנת 2014 יצר יחד עם ניר ברגר את סדרת הרשת "שיחות יוצאות", שזכתה להצלחה וקיבלה את פרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל סדרות רשת בהונג קונג.

בשנת 2015 יצא סרטו של עמוס גיתאי "רבין, היום האחרון", בו מגלם יפת את דמותו של הרוצח יגאל עמיר. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה.

בשנת 2017 עלתה בערוץ ניקלודיאון הסדרה "בית הכלבים", סיטקום לילדים בבימויו של יפת.
בין השנים 2019–2021 ביים את הסדרה "אבא מטפלת" בכיכובו של יובל סמו, על עבודתו בסדרה קיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2021 עלתה הסדרה "למה מי מת" בערוץ yes drama, אותה ביים ויצר וכתב יחד עם שראל פיטרמן ואייל אלטויל. בשנת 2022 עלתה הסדרה "בלאדי מורי" בבימויו.

בשנת 2023 עלה הסרט "Sing פסטיגל" בבימויו.

==חיים אישיים==
בספטמבר 2017 נישא יפת לבת זוגו גיה באר גורביץ'. בדצמבר 2018 נולד לזוג בן ובאפריל 2022 נולדה לזוג בת.

== לקריאה נוספת ==

* עידו רוזן, Independent Content Creators Online: A Paradigm Shift in Film Aesthetic and Production, the Case of Israel, אוניברסיטת קיימברידג, 2023

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.kotler.co.il/p104-yogev.html יוגב יפת] , באתר ייצוג אמנים של מאיר קוטלר

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין
קטגוריה:זוכי פרס הבמה לילדים ונוער
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי אמי"ת גוש דן
קטגוריה:בוגרי החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1985
דוד יזרעאלי

דוד יזרעאלי 1911{{תמונה להחלפה}}
דוד יזרעאלי (רובין) (1886 יקטרינוסלאב, רוסיה – 1965, כנרת) היה מאנשי העלייה השנייה. עבד במנחמיה ובחוות סג'רה עד שהתיישב במושבה כנרת שם עסק בחקלאות. בשנותיו המאוחרות עסק ביצירת מוזיקה לפסוקים מהתנ"ך ולשירים עבריים.

== ביוגרפיה ==
דוד יזרעאלי נולד כדוד רובין ב-1886 בעיר יקטרינוסלאב להוריו בנימין ומלכה (מבית חנה'לס). לדוד היו עוד 6 אחים ואחיות כשאחת מהן הייתה פולינה ז'מצ'וז'ינה שנישאה לויאצ'סלב מולוטוב. אביו, שהיה סופר סת"ם וחזן, קיים בית מסורתי ציוני ודוד הצטרף לתנועת ציוני ציון. ב-1905 עלה ארצה במסגרת העלייה השנייה עם עוד קבוצת חלוצים. הקבוצה הגיעה תחילה ליפו, המשיכה לחיפה ולבסוף הגיעה למנחמיה שם עבדו בחקלאות אצל איכרי המושבה. במנחמיה הכיר רובין את חנה בעלול, שהייתה מורה בגליל, ובהמשך נישא לה. ב-1908 עבר לעבוד בקולקטיב בחוות סג'רה עם מניה שוחט. ב-1909 חתם רובין על חוזה אריסות עם יק"א לקבלת משק במושבה כנרת ואז חזרה חנה ארצה משליחות חינוכית בעיר פלובדיב שבבולגריה והזוג נישא ב-1913. באותה שנה שינה את שמו ליזרעאלי. לאחר נישואיהם היו בני הזוג פעילים ציבורית במושבה כשדוד שימש, שנים רבות, כמוכתר ויו"ר ועד המושבה וחנה ניהלה את בית הספר המקומי. לזוג נולדו 4 ילדים (שמואל, עמנואל, ימינה ושלומית). נכדתם (ביתה של שלומית טישלר) היא פרופ' עירית עמית כהן ונכד אחר (בנה של ימינה איתן) הוא המשורר איתן איתן.

== יצירתו המוזיקלית ==
בגיל מבוגר החל יזרעאלי ליצור מוזיקה לפסוקים מהתנ"ך ולשירים ישראליים. יצירותיו הוקלטו ונוגנו לא אחת ברשתות רדיו כמו קול ישראל וכן במקהלות, קונצרטים והופעות. יצירותיו הוצאו לאור על ידי המרכז לתרבות ולחנוך של ההסתדרות.

מיצירתיו:
* [http://www.zemereshet.co.il/song.asp?id=3989&artist=2552 הנה אלה מרחוק יבואו] - מילים: מן המקורות, לחן: דוד יזרעאלי
* [http://www.iba.org.il/zemerivri/?entity=773551 למנצח על הגתית] באתר רשות השידור 
* שירה של רחל כנרת (שנים לפני שהשיר הולחן על ידי נעמי שמר)

== העבודה עם דוד בן-גוריון ==
ב-1907 הגיע למנחמיה הפועל דוד גרין ועבד שכם אל שכם עם יזרעאלי בחקלאות. מעבודה משותפת זו צמחה חברות רבת שנים וגם כשדוד גרין הפך לראש הממשלה הוא לא שכח את שדות מנחמיה. 

== לקריאה נוספת ==
* דוד יזרעאלי, לדוד, איש כנרת, מזמור : לחני דוד יזרעאלי, הוצאת מפעלי תרבות וחינוך, 1985
 
== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.seo-tochen.co.il/?p=411 היה זה או חלמתי חלום],שמואל (מוליק) יזרעאלי, פרק ג' – הגורן במלחמיה

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אנשי העלייה השנייה
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כנרת
קטגוריה:כנרת (מושבה): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1886
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1965
סוליטר רודריג

סוליטר רודריג ׁׁ(שם מדעי: Pezophaps solitaria) הוא מין עוף נכחד שאיבד את יכולתו לעוף, מתת-משפחת הדודואים (Raphinae) שבסדרת היונאים. הוא היה אנדמי לאי רודריג, השוכן 574 קילומטרים מזרחית למאוריציוס, באוקיינוס ההודי. הייתה לו קרבת משפחה הדוקה עם הדודו שנכחד באי מאוריציוס במחצית השנייה של המאה ה-17. יונת ניקובר היא בת המשפחה הקרובה ביותר לסוליטר רודריג ששרדה עד היום.

== מבנה ==
גודלו של סוליטר רודריג היה כגודלו של ברבור והוא הפגין דו-צורתיות זוויגית. מבנה גופו של הזכר היה גדול יותר מזה של הנקבה, וגובהו יכול היה להגיע ל-90 סנטימטרים ולמשקל 28 קילוגרם, בעוד שגובהה של הנקבה הגיע ל-70 סנטימטרים ומשקלה ל-17 קילוגרם. צבען של נוצות הזכר היו אפור וחום וצבען של נוצות הנקבה היו חיוורות יותר. על בסיס מקורו העדין והמאונקל של הסוליטר רודריג הופיע פס שחור וצווארו ורגליו היו ארוכים. שני המינים היו מאוד טריטוריאליים והם עשו שימוש בכנפיהם הגרמיות ללחימה. הנקבה נהגה להטיל ביצה אחת בלבד ושני המינים דגרו עליה לחלופין. אבני קורקבן סייעו לעיכול מזונם, שכלל פירות וזרעים.

== היסטוריה ==
הסוליטר רודריג הוזכר לראשונה במאה ה-17 ותואר בפרוטרוט על ידי פרנסואה לגואט (François Leguat) שהיה מנהיגה של קבוצת פליטים הוגנוטים צרפתים שהתיישבו ברודריג בין השנים 1691–1693. הוא ניצוד בידי האדם ובעלי החיים שהביא לאי שגרמו להכחדתו בסוף המאה ה-18. מלבד הדיווחים של לגואט, שלוו באיור של סוליטר רודריגז, ומספר תיאורים נוספים שהתגלו, לא היה כמעט מידע אודות העוף, עד לעת שבה נמצאו במערה עצמות מאובנות של סוליטר רודריג בשנת 1789. בעקבות זאת התגלו אלפי עצמות נוספות בחפירות שנערכו באזור.

== טקסונומיה ==
פרנסואה לגואט היה הראשון שכינה את העוף "סוליטר", תוך התייחסות להרגליו המבודדים.

הקליידוגרמה שיצרה בת' שפירו, פרופסור לאבולוציה ולאקולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, בשיתוף פעולה עם עמיתים למחקר בשנת 2002, מצביעה על קשרי המשפחה הקרובים של הסוליטר רודריג בתוך משפחת היוניים. קליידוגרמה דומה התפרסמה בשנת 2007. בקליידוגרמה זו התחלפו המיקומים בין יונת הכתר ויונת סמואה ונוספו בבסיסה יונת הפסיון (Otidiphaps nobilis) ויונת-קרקע דקת-מקור (Trugon terrestris).

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.bbc.com/news/science-environment-42057143 The other Dodo: Extinct bird that used its wings as clubs], מאתר ה-BBC

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:יוניים
קטגוריה:מאוריציוס: עופות
קטגוריה:עופות חסרי יכולת תעופה
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:עופות שהוכחדו בידי האדם
קטגוריה:אפריקה: עופות שנכחדו
אלברט, מלך סקסוניה

אלברט, מלך סקסוניה (בגרמנית: Frederick Augustus Albert Anton Ferdinand Joseph Karl Maria Baptist Nepomuk Wilhelm Xaver Georg Fidelis; 23 באפריל 1828 – 19 ביוני 1902), מלך סקסוניה (29 באוקטובר 1873 - 19 ביוני 1902) לבית וטין. קודם עלייתו לשלטון, היה לאלברט קריירה צבאית מוצלחת, שבמהלכה פיקד על כוחות במלחמת פרוסיה-אוסטריה ובמלחמת צרפת–פרוסיה.

==ביוגרפיה==
===ילדותו===
אלברט נולד ב-23 באפריל 1828 בדרזדן כבנם הבכור של הנסיך יוהאן, ואמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה. לאחר שסיים את בחינות הבגרות בשנת 1845, למד אלברט באוניברסיטת בון משפטים ומדעי המדינה.

===קריירה צבאית===
בשנת 1848 הצטרף אלברט לצבא הסקסוני, ולחם בשורותיו במלחמת שלזוויג הראשונה. בשנת 1851 הועלה אלברט לדרגת אוברסט, ומונה למפקד חטיבה. בשנת 1854 נהיה אלברט נסיך הכתר הסקסוני, בעקבות מותו של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה ועלייתו של אביו לשלטון.

במלחמת פרוסיה-אוסטריה פיקד אלברט על הצבא הסקסוני, והשתתף עמו בקרב קניגרץ. לאחר שלום פראג והצטרפות סקסוניה לקונפדרציה הצפון-גרמנית, מונה אלברט למפקד הקורפוס ה-12 (הסקסוני). במלחמת צרפת–פרוסיה לחם אלברט עם הקורפוס שפיקודו, כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד פרידריך קרל, נסיך פרוסיה. במהלך המצור על מץ מונה אלברט למפקד הארמייה הרביעית - ארמיית המז, שהוקמה לצורך המצור, וכללה את הקורפוסים ה-4, ה-12, וקורפוס המשמר. לאחר מכן לחם אלברט עם הארמייה שבפיקודו בקרב סדאן, והשתתף עימה במצור על פריז.

על פעולותיו בקרבות קיבל אלברט את עיטור הפור לה מריט, ואת הצלב הגדול של צלב הברזל.

לאחר החתימה על שלום פרנקפורט, פיקד אלברט על חיל הכיבוש הגרמני בצרפת עד לאחר נפילת הקומונה הפריזאית. ב-11 ביולי 1871 הועלה אלברט לדרגת גנרל-פלדמרשל, ולאחר מכן מונה למפקח הכללי של האזור הצבאי הראשון.

===תקופת שלטונו===
ב-29 באוקטובר 1873 עלה אלברט לשלטון, לאחר מות אביו יוהאן, מלך סקסוניה. אלברט נטל חלק מועט בפוליטיקה, ובעיקר הקדיש את עצמו לענייני הצבא הסקסוני בפרט, ולענייני צבא האימפריה הגרמנית בכלל. במהלך שלטונו, הפכה ממלכת סקסוניה למונרכיה חוקתית.

ב-19 ביוני 1902 מת אלברט באחוזתו שבזיבילנורט, ובמקומו עלה לשלטון אחיו גאורג, מלך סקסוניה.

==משפחתו==
ב-18 ביוני 1853 התחתן אלברט עם קרולה מוואסה, שהייתה בתו של גוסטב, נסיך ואסה, ונכדתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. לזוג לא היו ילדים, ומשום כך עלה לשלטון אחר מותו של אלברט, אחיו גאורג, מלך סקסוניה.

== אילן יוחסין ==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

{| class="wikitable" style="margin:auto;text-align:center;"
|-
| colspan="3" align="center"| אלברט, מלך סקסוניה בית וטין נולד:23 באפריל 1828 מת:19 ביוני 1902
|-
| rowspan="1" align="center"| יוהאן
| rowspan="1" align="center"| ממלכת סקסוניה 1873–1902
| rowspan="1" align="center"| גאורג
|}

קטגוריה:מלכי סקסוניה
קטגוריה:בית וטין
קטגוריה:סקסוניה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:מעוטרי הצלב הגדול של צלב הברזל
קטגוריה:אבירי מסדר העיט השחור
קטגוריה:מסדר הבירית: אבירים וגבירות זרים
קטגוריה:גנרל-פלדמרשלים בצבא הקיסרות הגרמנית
קטגוריה:מקבלי עיטור אלכסנדר נבסקי (האימפריה הרוסית)
קטגוריה:מקבלי עיטור אנדריי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר הפיל
קטגוריה:מקבלי עיטור גיאורגי הקדוש
קטגוריה:אבירי מסדר גיזת הזהב
קטגוריה:מעוטרי צלב הברזל
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בון
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1828
קטגוריה:גרמנים שנפטרו ב-1902
הוברבורד (כלי תחבורה)

הוברבורד
הוברבורד (מאנגלית: Hoverboard) הוא כלי רכיבה דו-גלגלי נייד, הממונע באמצעות סוללה שניתנת להטענה. הגלגלים מחוברים ביניהם באמצעות משטח קטן - דומה בגודלו לסקייטבורד - עליו עומד הרוכב. באמצעות חיישנים וגירוסקופים הרגישים לתנועות גוף הרוכב, כלי נע ושומר על איזון. בזכות כך, הגלגשת נעה לכל הכיוונים, בהתאם לנטיית הגוף. הכלי כולל מערכת ייצוב עצמית מובנית דומה לזו המורכבת על גבי הרכינוע. ההוברבורד הומצא בשנת 2013 על ידי הממציא האמריקאי שן צ'אן ומיוצר בסין, והפך לפופולרי בארצות הברית באירופה, סין ובישראל בשנת 2015.

תפעול המנועים מתבצע על מערכת חיישני הנטייה שמרגישה את השינויים בזווית כף הרגל של הרוכב ומתרגמת אותם לכמות ההספק המועבר אל הגלגל, ולכיוון שבו המנוע יסתובב. כל גלגל בכלי הוא עצמאי ולכן ניתן לסובב גלגל אחד לפנים ואת השני לאחור ובזכות כך לבצע סיבובים מבלי להתקדם.

למרות נפיצותו של השם "הוברבורד" לתיאור כלי הרכיבה, בשונה מההוברבורד בסרטי בחזרה לעתיד, הכלי איננו מרחף אלא נע באמצעות צמד גלגלים.

== ראו גם ==
* רכינוע
* הונדה UNI-CUB

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:כלי רכב
קטגוריה:תחבורה בת קיימא
קטגוריה:סין: המצאות
קטגוריה:מובילים אישיים
סמניבקה

סמניבקה (באוקראינית: Семенівка; ברוסית: Семёновка, סמיונובקה) היא עיירה במחוז צ'רניהיב שבצפון מזרח אוקראינה, בסמוך לגבול רוסיה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.

היישוב נוסד בשנת 1680, והיה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1958 הוענקו ליישוב זכויות עיר.

==היסטוריה==
העיר המודרנית סמניבקה היא המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה שבמחוז צ'רניהיב. אזור סמניבקה נוצר ב-26 בספטמבר 1926. בשנת 1932 הפך ראיון סמניבקה לחלק ממחוז צ'רניהיב וקיבל מעמד של עיר בשנת 1958. ראיון סמניבקה נמצא בחלק הצפון-מזרחי של מחוז צ'רניהיב. היא גובלת בנובהורוד-סיוורסקי, קוריוקיבקה, סטארודוב ובאזורים של ראיון בריאנסק בפדרציה הרוסית. שטחה של ראיון סמניבקה הוא 1,470 קילומטרים ואוכלוסייתה מונה כ-18,000 תושבים. אולם אוכלוסיית העיר סמניבקה נכון ל-1 בינואר 2016 הייתה 8,318 נפשות.

עד 18 ביולי 2020, סמניבקה הייתה המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה. הראיון בוטל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר הראיונות של מחוז צ'רניהיב לחמישה. אזור ראיון סמניבקה אוחד לתוך ראיון נוהורוד-סיברסקי.

ב-24 בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכוחות הרוסים הצליחו לכבוש את העיר.

==יהודי סמניבקה==
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,700 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית עזבו את העיירה רוב יהודיה, ופעל בה בית ספר יידי.

ב-25 באוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודיה, תוך לקיחתם לעבודות כפייה.

בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, ובתחילת דצמבר 1941 נרצחו כולם בסמוך ליישוב.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 

קטגוריה:מחוז צ'רניהיב: ערים
קטגוריה:קהילות יהודיות באוקראינה
קטגוריה:שואת יהודי אוקראינה
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1680
תמיר הוצאה לאור

תמיר הוצאה לאור (לשעבר: סנדיק ספרים) היא הוצאה לאור המתמקדת בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית מאנגלית ומצרפתית לעברית. ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי שי סנדיק, מתרגם ספרות ועיון שתרגומיו ראו אור בהוצאות מרכזיות בישראל כמו מודן, כנרת זמורה-ביתן, נהר ספרים ועוד, במטרה להוציא לאור תרגומים מחודשים לקלאסיקות ספרותיות. בקיץ 2015, לאחר שההוצאה כמעט נסגרה עקב קשיים כלכליים<ref name=":0"></ref>, היא נרכשה על ידי דורית תמיר, מייסדת מיזם "מועדון קוראות". כיום (2020) ההוצאה מתמקדת בהוצאה לאור של תרגומים לספרים מודרניים, ובפרט לספרי ביכורים בולטים של סופרים וסופרות מרחבי העולם.
הסמליל הראשון של הוצאת סנדיק

בסוף שנת 2016 פורסם כי הוצאת הספרים תמיר-סנדיק תשתף פעולה עם הוצאת ידיעות ספרים. שיתוף הפעולה נקבע לעניינים לוגיסטיים והפצה, בדומה לשיתופי פעולה אחרים שמקיימת הוצאת ידיעות ספרים עם הוצאות ספרים אחרות, בין היתר: פן הוצאת ספרים, אחוזת בית, הוצאת בבל ועוד. במסגרת ההסכם נקבע כי ההוצאה תמשיך לפעול עצמאית בבחירת כותרים וניהול מערכת<ref name=":0" />.
במאי 2020 הצטרפה ההוצאה כאחת המייסדות של הקולקטיב הספרותי, קולקטיב של הוצאות ספרים עצמאיות.

== בין הספרים שיצאו בהוצאת תמיר ==
* תבונה ורגישות, מאת ג'יין אוסטן, מאנגלית: שי סנדיק
* שקשוק המפתחות, מאת פיליפ קלודל, מצרפתית: שי סנדיק
* מאחורי מסכה, או: כוחה של אישה, מאת לואיזה מיי אלקוט, מאנגלית: שירלי פינצי לב
* אליזבת איננה, מאת אמה הילי, מאנגלית: שי סנדיק – זוכה פרס קוסטה לרומן ביכורים (2014)
* כל הר וגבע, הסיפור מאחורי "צלילי המוזיקה", מאת אגתה פון-טראפ, מאנגלית: נעה שביט
* לשכוח, מאת פרדריקה עמליה פינקלשטיין, מצרפתית: אחינועם אסתר ברגר
* אמה, מאת ג'יין אוסטן, מאנגלית: שי סנדיק
* הפרדס, מאת טרמבלה לארי, מצרפתית: רוני אפרת
* שיבה, מאת יא ג'סי, מאנגלית: שי סנדיק
* חוט של כסף, מאת נעמי נוביק, מאנגלית יעל אכמון
* העוזבים, מאת ליסה קו, מאנגלית: אינגה מיכאלי – זוכה פרס פן אמריקה
* איידהו, מאת אמילי רסקוביץ', מאנגלית: רחלי לביא – זוכה פרס הספרות של דבלין (2019)
* ארצנו הירוקה והנעימה, מאת עאישה מאליק, מאנגלית: תומר בן אהרון

== קישורים חיצוניים ==

* [http://aleph.nli.org.il/F/7MI3ILGAUPG1IE94TESRY99Y71HKFFCUTR431M93GELESSKQFY-00943?func=find-b&find_code=WPB&request=סנדיק&local_base=NNLPUB&adjacent=N סנדיק ספרים] במאגר המו"לים הישראלי
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הוצאות ספרים בישראל
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2014
סנדז'ישוב

סנדז'ישוב (בפולנית: ; ביידיש: שענדישאוו) היא עיירה במחוז ינדז'יוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.

==תולדות היישוב==
בשנת 1326 נזכרת סנדז'ישוב כיישוב כנסייתי, ובשנת 1483 הוענקו לה זכויות עיר. פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הביאה להרס העיירה. בשנת 1856 חוברה העיירה לקו מסילות הברזל.

==יהודי סנדז'ישוב==
קהילה יהודית התקיימה בעיירה מסוף המאה ה-17. בעיר פעלה חסידות שנדישוב, ענף של חסידות מעליץ שהוקם על ידי הרב אברהם אבא הורוביץ. בשנת 1894 הוקמה בעיירה אגודה ציונית ראשונה.

במהלך הכיבוש הרוסי בזמן מלחמת העולם הראשונה עזבו את העיירה כמעט כל יהודיה, והמעטים שנשארו בה נרצחו בידי הקוזקים, תוך העלאת בתי היהודים באש וביזת הרכוש. שתי נשים יהודיות נאנסו ונרצחו. לאחר ששבו היהודים לעיירה בתום המלחמה, פרעו בהם הפולנים המקומיים, ופרעות אלה חזרו על עצמן במאי 1919.

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כ-40% מתושביה, ופעלו בה תנועות נוער ציוניות, בית ספר עברי ותלמוד תורה.

בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים. בקיץ 1942 רוכזו כ-1,900 יהודי העיירה וסביבתה בגטו שהוקם בה. ב-24 ביולי 1942 נערכה בגטו זה אקציה, בה נרצחו כ-400 קשישים וילדים יהודים, וכ-1,500 היהודים הנותרים שולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/he/node/1384 סנדז'ישוב] ב[https://web.archive.org/web/20151026025431/https://web.archive.org/web/20180513201600/http://moreshet.pl/ אתר מרכז מורשת יהדות פולין]
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה: יישובים
קטגוריה:שוויינטוקז'יסקיה: עיירות יהודיות
קטגוריה:גטאות בפולין
מגלן ירוק

מגלן ירוק (שם מדעי: Mesembrinibis cayennensis) הוא מין יחיד בסוגו של מגלן, שמצוי במרכז ובדרום אמריקה, מהונדורס דרך ניקרגואה, קוסטה ריקה, ועד לצפון ארגנטינה ופרגוואי.

מין זה תועד טקסונומית לראשונה על ידי יוהאן פרידריך גמלין ב-1789, סמוך לקאיין שבגינאה הצרפתית; גמלין קרא למין זה Tantalus cayennensis, וכך מיקם אותו בסוג של מגלנים מהעולם הישן. ב-1930, האורניתולוג האמריקאי ג'יימס לי פטרס מיקם את המגלן הירוק בסוג חדש, Mesembrinibis, בו נמצא רק מין זה. שם הסוג הוא הלחם של המילים היווניות "דרומי" (mesēmbrinos) ו"מגלן".

המגלן הירוק בינוני ביחס לשאר המינים במשפחתו. רגליו קצרות, ומקורו ארוך ומעוקל. אורכו כ-45 עד 60 ס"מ, ומשקלו כ-700 עד 890 גרם. הזכר והנקבה דומים במראם ובאורכם, אם כי הזכרים לעיתים קרובות גדולים מהנקבות. בניצוי הרבייה של זכרים בוגרים, נוצות הגוף שחורות-ירקרקות בוהקות, הרגליים ירוקות בהירות, והפנים אפורות. גופם של פרטים צעירים צבעוני פחות, אך רגליהם קצרות יותר וכנפיהם רחבות יותר מאלה של המגלן החום.

המגלן הירוק פעיל ביותר בשעות הדמדומים, ונצפה בדרך כלל בקבוצות קטנות או בזוגות. הוא ניזון בעיקר מדגים, צפרדעים ובעלי חיים מימיים, כמו חרקים. הקן בנוי מזרדים, ומוקם על עץ.

למרות שאוכלוסייתו של המגלן הירוק נמצאת במגמת ירידה, מין זה רשום ברשימה האדומה של ארגון IUCN במצב "ללא חשש".

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1789
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן פרידריך גמלין
קטגוריה:כפניים
קטגוריה:עופות יחידים בסוגם
קטגוריה:הונדורס: עופות
קטגוריה:ברזיל: עופות
אוסף האמנות המנודה והגולמית

אוסף האמנות המנודה והגולמית (בצרפתית: Collection de l'art brut) הוא מוזיאון, המציג ציורים, צילומים ופסלים, של אמנים חסרי קשרים עם הממסד ושכמעט ואינם מתחשבים במסורת ובתרבות אמנותית כל שהיא. רבים מהיוצרים המציגים שם את יצירותיהם הם אסירים, מאושפזים כרוניים או אנשים עריריים.

המוזיאון ממוקם בטירת שנבנתה במאה השמונה עשרה. "בוליה" (Beaulieu), בעיר לוזאן שקנטון וו, בשווייץ. 

המוזיאון נפתח לקהל בשנת 1976, אולם, יוזם ההקמה, ז'אן דבופט (Jean Dubuffet) החל בקניית מייצגים עבור המוזיאון עוד בשנת 1945. המוזיאון מציג לקהל כ-700 מיצגים ומחסניו מכילים עשרות אלפי מיצגים נוספים. 

המוזיאון מחזיק חלק גדול מאוסף פריטיו במחסנים, כדי שהוא יוכל לארגן לעצמו, ממחסניו, תערוכות מתחלפות לפי נושאים. כך הוא יכול, כמו כל מוזיאון, להציג תערוכות מתחלפות לצד תערוכות קבועות וזאת למרות ייחודיות סוג מיצגיו. המוזיאון גם משאיל מתוך מחסניו מייצגים לגורמי חוץ. חלק מהמיצגים שבמחסנים מופיעים באינדקס הממוחשב של המוזיאון.

==ראו גם==
*המוזיאון לעיצוב ואמנות שימושית בני זמננו

== קישורים חיצוניים ==
 
* 

קטגוריה:לוזאן: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים לאמנות