OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרס אבי חי

פרס אבי חי היה פרס שנתי ליחידים ומוסדות הפועלים לקירוב לבבות בין המחנות השונים בחברה היהודית בישראל, גובה הפרס עמד על 100 אלף ש"ח, מטעם קרן אבי חי.

הפרס הוענק לפעילים, יחידים ומוסדיים, בעיקר בתחום החינוך. מורים, מחנכים, ראשי מוסדות חינוכיים, המצטיינים בפעולה חינוכית שעונה על מטרות היסוד של קרן אבי חי.

== זכיות ==

המידע מתוך אתר הקרן:
*תשנ"ג: ד"ר דניאל טרופר
*תשנ"ד: אריה בן-גוריון
*תשנ"ה: ד"ר צבי צמרת
*תשנ"ו: רב מנחם פרומן
*תשנ"ז: רות קלדרון בן-שחר ומוטי בר-אור
*תשנ"ח: פרופ' אברהם שפירא
*תשנ"ט: טובה אילן
*תש"ס: הרב, פרופ' דוד הרטמן
*תשס"א: פרופ' רות גביזון והרב יעקב מדן
*תשס"ב: אדם ברוך
*תשס"ג: הושע פרידמן בן-שלום
*תשס"ד: פרופ' בנימין איש-שלום

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://www.avichai.org.il/ אתר הבית של קרן אבי חי]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: חברה
קטגוריה:ישראל: חינוך
אבי חי
מינואט

במוזיקה, מינואט הוא מחול ממקור צרפתי שמשקלו משולש (3/4) ומהירותו בינונית. שמו נגזר מן המילים minuetto באיטלקית ו-menuet, menu בצרפתית (קטן, זעיר) ומתייחס לאופי הצעדים הזעירים והמדודים (pas menus) הנדרשים לביצועו.
==היסטוריה==
מינואט מאת André-Joseph Exaudet
ראשיתו במחצית השנייה של המאה ה-17 כריקוד כפרי בצרפת משם הוא הובא לחצרו של המלך לואי ה-14 ושל האריסטוקרטים האחרים. מצרפת התפשט לחצרותיהם של האצילים בכל רחבי אירופה. מכיוון שכך, המינואט, כריקוד, הפך לסמל של טעם איכותי והוכנס לתוך רשימת הריקודים המובחרים המהווים את הסוויטה. לבסוף, המינואט הוכנס לפתיחות, לסונאטה ואף לסימפוניה. כעבור כמאה שנה, בסוף המאה ה-18, ירדה קרנו של המינואט ובטהובן החליף אותו בסקרצו בעל האופי הסוער והמסובך יותר. מלחינים החלו כותבים מינואטים עצמאיים שהושמעו בהפסקות בין קונצרטים או בין קטעים של סולנים. (אחד ממלחיני העולם המפורסמים שכתב מנואט הוא באך).

==מבנה==
ריקוד המנואט כתוב בקצב 3/4.

בתחילה, נכתב המינואט בצורה שניונית (בינארית), כלומר מורכב משני חלקים כאשר כל חלק מושמע פעמיים וגודלו, בדרך כלל, 8 תיבות. הצורה הסכמטית היא א-א ב-ב. אך עם הזמן החלק השני גדל והתרחב בצורת פיתוח של החלק הראשון ונוסף לו חלק שלישי הזהה לחלק הראשון וכך התפתח המינואט לצורה שלישונית. הסכמה הפכה ל-א-א בא-בא. החלק השני (האמצעי), נכתב בדרך כלל בניגודיות לחלק הראשון מבחינת סולם ותזמור. מתקופתו של מלחין הבארוק הצרפתי ז'אן-בטיסט לולי, נהוג היה להוסיף למינואט, מינואט שני, בעל חומר מוזיקלי חדש, במבנה הדו-חלקי או התלת חלקי. לרוב, המינואט השני שימש כקונטראסט למינואט הראשון מבחינת סולם או טמפו. מינואט שני זה נכתב בהתחלה לשלושה כלי נשיפה – שני אבובים ובסון – ועל כן נקרא שמו טריו. השם נשאר גם כאשר, לאחר מכן, ניגנו אותו כלים אחרים או אפילו יותר משלושה כלים. לאחר הטריו (המינואט השני) נהוג לנגן את המינואט הראשון אך הפעם ללא חזרות.

הצורה הסכמתית המושלמת הפכה ל-א-א בא-בא ג-ג דג-דג א בא.

בתקופה הקלאסית, הפכו המינואט והטריו לפרק סטנדרטי בסימפוניה בת ארבעה פרקים, ומאוחר יותר התפתח המינואט בסימפוניה לסקרצו, שינוי שהכניס לראשונה לודוויג ואן בטהובן.

מוצרט משתמש במחול המינואט כדי לייצג את מעמד האצילים באופרות שלו (למשל: בתמונת הנשף בדון ג'ובאני ובאריה של פיגארו "אם תרצה לרקוד" מתוך נישואי פיגארו), ובעקבותיו עושה זאת גם ורדי, בתמונת הנשף מתוך ריגולטו.
לשם הדגמה של מינואטים "מושלמים" יש להאזין למינואט מסימפוניה "הפנר" של מוצרט ולמינואט וטריו מתוך "מוזיקת לילה זעירה" של אותו מלחין.

==לקריאה נוספת==
<div lang="en" dir="ltr" class="mw-content-ltr">
* TEACHING MUSICAL APPRECIATION, TERENCE DWYER, OXFORD UNIVERSITY PRESS, 1975.
</div>
* אנציקלופדיה למוזיקה, ישראל שליטא, יהושע צ'יצ'יק הוצאת ספרים, תל אביב, 1965.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:מחול
קטגוריה:כוריאוגרפיה
קטגוריה:צורות מוזיקליות
קטגוריה:ריקודים משולבים במוזיקה הקלאסית
פירמידות נוביות

תצלום אווירי של אתר הפירמידות במרואה
נוביה הוא שמו העתיק של חבל הארץ בו זורם נהר הנילוס הנמצא באזור מפגש הגבולות בין מצרים וסודאן של ימינו ואשר שימש כבית לשלוש ממלכות כושיות בתקופת קדם: הראשונה, ממלכת קֶרמַה הקרויה על שם בירתה (בערך 2,400 לפנה"ס - 1,500 לפנה"ס), השנייה, ממלכת נפטה (1,000 לפנה"ס - 300 לפנה"ס) והשלישית ממלכת מְרוֹאֶה (300 לפנה"ס - 300).

כל אחת משלוש הממלכות הייתה בעלת תרבות, כלכלה, מערכת פוליטית וצבאית עשירה, וכל אחת מהן הושפעה רבות מממלכת הפרעונים במצרים, ששכנה מצפון לנוביה והיוותה לה מתחרה על ההגמוניה האזורית. לקראת סוף תקופת הפרעונים כבשו מלכי ממלכת נפטה את מצרים, והקימו בה שושלת פרעונים הידועה באגיפטולוגיה כשושלת ה-25.

שלטון ממלכת נפטה היה קצר יחסית והסתיים עם כיבוש האזור בידי אשור בשנת 656 לפנה"ס, אולם חרף הזמן הקצר הייתה השפעתה של תרבות מצרים על הנובים אדירה, אחד מביטוייה של השפעה זו היה פרץ בנייה של מבני פירמידה, פרץ שהתחזק בתקופת יורשי ממלכת נפטה - מלכי שושלת מרואה.

כיום מונים כ-220 פירמידות המרוכזות בשלושה מוקדים בסודאן, אשר שימשו כאתרי קבורתם של מלכי נפטה ומרואה. הפירמידות הראשונות בנוביה נבנו באתר הנקרא אל - קורו, המכיל את קברי המלך קאשטה ויורשו פייה, יחד עם יורשיו של פייה שאבאקה וטאנווטמני. באתר נמצאות גם 14 פירמידות של מלכות.

פירמידות נוביות מאוחרות יותר נבנו באתר נורי, על גדתו המערבית של הנילוס בנוביה העליונה. אתר זה שימש כנקרופוליס של 21 מלכים ו-52 מלכות ונסיכים. הפירמידה הגדולה ביותר באתר היא זו של המלך והפרעה בן השושלת ה-25 - תהרקה.

האתר הגדול ביותר שהתגלה בסודאן הוא האתר במרואה, הנמצא כ-100 קילומטרים מצפון לבירה ח'רטום. בתקופת ממלכת מרואה נקברו באתר כ-40 בני אצולה נובים.

צורתן החיצונית של הפירמידות הנוביות שונה מזו של אלו אשר נבנו במצרים ואשר שימשו כמקור ההשראה לבנאים הנובים. הפירמידות הנוביות נבנו לגבהים גבוהים יחסית (בין 6 לשלושים מטרים) ועל פני בסיס צר של לא יותר משמונה מטרים, מה שמשווה להן מראה של מבנים צרים וארוכים שדופנותיהם נוסקות מעלה בזווית של כ-70° ביחס לאופק. לשם השוואה, רוב הפירמידות במצרים נבנו על בסיס רחב פי חמישה ובזווית של בין 40° ל-50°. לרוב הפירמידות הנוביות מוצמד מעין מזבח להקרבת קורבנות, פרט נוסף אשר נשאב מתרבות הפירמידות המצרית.

כל הפירמידות בנוביה נשדדו כבר בימי קדם, אולם מהממצאים במקום ניתן להסיק כי הקבורים בתוכן היו חנוטים, מכוסים בתכשיטים וחתומים בארונות קבורה מעץ, בדומה לנהוג בתרבות מצרים. כשנחקרו הקברים במאות ה-19 וה-20, נמצאו בתוך חלק מהם קשתות אשפות חיצים, רתמות סוסים, קופסאות עץ, פרטי קדרות, זכוכית צבעונית ושאר פריטים אשר העידו על קשרי מסחר חזקים בין התרבות המרואית לזו של מצרים.

==ראו גם==
* הפירמידות במצרים
* פירמידות במרכז אמריקה

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.narmer.pl/pir/pirnub_en.htm Pyramids of Nubia] - שלושת אתרי הפירמידות העיקריים בנוביה 
* [http://www.homestead.com/wysinger/nubian105.html Nubian Pyramids] - תמונות מאתר הפירמידות במרואה 

קטגוריה:אפריקה: אתרים ארכאולוגיים
קטגוריה:נוביה
קטגוריה:סודאן: מבנים
נוביות, פירמידות
קטגוריה:כוש
ז'אן-לואי אבנעזר רנייה

ז'אן-לואי אבנעזר רנייה
הרוזן ז'אן-לואי אבנעזר רנייה (בצרפתית: Jean Louis Ebénézer Reynier; 14 בינואר 1771 – 27 בפברואר 1814) גנרל ממוצא שווייצרי בצבא נפוליאון.

== חייו ==
רנייה נולד בלוזאן בשווייץ. בצעירותו התלהב מרעיונות המהפכה הצרפתית והתנדב לצבא הצרפתי בשנת 1792. הוא שירת בתקופת המלחמות המהפכניות וזכה להכרה בכשרונותיו הצבאיים.

בשנת 1798 הצטרף אל נפוליאון בונפרטה במסעו במצרים ובארץ ישראל. השתתף בקרב הפירמידות, ולאחר מכן הצטרף לנפוליאון בדרכו לארץ ישראל. הדיוויזיה עליה פיקד יצאה ב-6 בפברואר 1799 ככוח חלוץ לסיני וקיבלה את המשימה לכבוש את אל עריש על מנת לאפשר לשאר הכוחות מנוחה והתרעננות במהלך חציית המדבר. כשל מודיעיני גרם לכך שרנייה לא ידע כי העיר מבוצרת ומוחזקת בידי 1,500 חיילים. רנייה צר על מצודת אל עריש במשך אחד עשר יום, בפברואר 1799, ורק לאחר ששאר הכוחות הגיעו, נפלה העיר.

לאחר מכן השתתף רנייה במבצעי נפוליאון במסע בארץ ישראל, לרבות השתתפות במצור הכושל על עכו.

עם שובו של נפוליאון לצרפת באוקטובר 1799 שב רנייה עמו. רנייה נשלח אל איטליה ועסק שם בפעולות של דיכוי ההתנגדות העממית לשלטון הצרפתי. ב-4 ביולי 1806 עמד רנייה בראש כוח בן 6,000 חיילים אשר התעמת עם המפקד הבריטי ג'ון סטיוארט, בעיר מאידה באיטליה. מערכת מאידה, בה נחל רנייה תבוסה, הייתה הפעם הראשונה במלחמות הנפוליאוניות בה עמד כוח אנגלי כנגד כוח צרפתי, ויכל לו, אך מבחינה אסטרטגית הייתה תבוסה זו חסרת משמעות. רנייה המשיך לפעול באיטליה, בממלכת נאפולי שניתנה לאחיו של נפוליאון, ז'וזף בונפרטה.

ב-1810 נשלח רנייה לספרד, ושירת שם במערכה הרת האסון של הגנרל אנדרה מאסנה כנגד ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון. רנייה היה אחד ממפקדי הדיוויזיות של מאסנה בתבוסה בהר בוסקה בפורטוגל ב-27 באוקטובר 1810.

רנייה קיבל את התואר "רוזן של הקיסרות" בשנת 1811, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על הכוחות של ממלכת סקסוניה, ו"ייעוץ" לכוחות האוסטרים שצורפו ל"גרנד ארמה" בפלישה הרת האסון לרוסיה. צבאו של רנייה היה באגף הימני של הכוחות, ולא השתתף במסע האומלל למוסקבה. הצבא הגיע עד לאזור ווהלין (כיום באוקראינה), ומשם נסוג תוך אבדות קשות דרך פולין עד לעיר דרזדן. שרידי הכוח השתתפו בקרב האומות בלייפציג ב-19 באוקטובר 1813, ובמהלך התבוסה, שהייתה התבוסה האיומה ביותר שספג נפוליאון אי פעם, נתפס רנייה בידי האויב ונפל בשבי.

רנייה שב לצרפת במסגרת חילופי שבויים בפברואר 1814, אך מת בפריז שבועיים לאחר שחרורו, ונטמן בפנתאון של פריז, בו טומנת האומה הצרפתית את גדולי בניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:אנשי צבא במלחמות נפוליאון
קטגוריה:גנרלים צרפתים
קטגוריה:מסע נפוליאון בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בפנתאון של פריז
קטגוריה:שווייצרים במלחמות הנפוליאוניות
קטגוריה:ילידי 1771
קטגוריה:נפטרים ב-1814
גרסיאלה מונטס

גרסיאלה מונטס (ספרדית: Graciela Montes; נולדה ב-18 במרץ 1947) סופרת ארגנטינאית, שהייתה מועמדת לפרס אנדרסן.

מונטס כתבה ספרי ילדים ונוער, רומנים למבוגרים וביקורות ספרות. במרץ 2005 זכתה מונטס בפרס אלפגוארה על הרומן שכתבה עם אמה וולף, "התור של הכתבן". הספר, שיצא לאור בו זמנית בספרד וב-19 ארצות אמריקה הלטינית, מספר על ג'נובה במאה ה-13, וגיבוריו הם מרקו פולו והכתבן רוסטיצ'לי.

ספרה "אהבה בשכונת הפרחים" תורגם בשנת 2003 לעברית על ידי פנינה פלמן.

==קישורים חיצוניים==
* בארכיון האינטרנט

קטגוריה:סופרות ארגנטינאיות
קטגוריה:ילידות 1947
קטגוריה:ארגנטינאים שנולדו ב-1947
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת בואנוס איירס
סימן שאלה

סימן שאלה ("?") הוא סימן פיסוק דקדוקי המחליף בסוף משפט את הנקודה (.) ומעמיד את המשפט המצוין בגדר של שאלה (בקשת מידע).

==שימוש==
השימוש בסימן זה יהיה בסופו של משפט שאלה ישיר, היינו משפט שאלה בו אדם אחד פונה ישירות לאחר.
לדוגמה:
: הוא שאל: "היכן הרכב שלך?"

במשפט שאלה עקיף לא נהוג לסמן סימן שאלה.
לדוגמה:
: "הוא שאל אותי היכן הרכב שלי."

על מנת לציין תמיהה של הקורא, מקובל לציין סימן שאלה בתוך סוגריים.
===שימוש בשפה האנגלית===
בשפה האנגלית ניתן להשתמש בסימן השאלה גם בסדרה של שאלות:
: "?Where shall we go? and what shall we do"

===שימוש בשפה הספרדית===
בספרדית מקובל שיש לסמן הן את תחילתה של השאלה והן את סופה.
החל מהמאה ה-18 מקובל לסמן את תחילת השאלה בסימן שאלה הפוך "¿" ואת סופה בסימן השאלה הרגיל "?".
לאחר תחילת השימוש הנפוץ במחשבים בהם סימן השאלה ההפוך אינו נגיש על המקלדת החלו להשתמש בסימן השאלה הרגיל גם בתחילת משפט.

===שימוש בשפה היוונית===
ביוונית מקובל להשתמש בסימן נקודה פסיק ";" בסוף המשפט על מנת לסמן שאלה.

===שימוש בשפה הערבית===
בערבית מקובל להשתמש בסימן שהוא תמונת ראי של סימן השאלה המקובל: "&#1567;"

===שימוש בשפה הארמנית===
בארמנית מקובל לסמן סימן שאלה ככה: "՞ " מעל האות האחרונה שבסוף המשפט כדי לסמן שאלה.

==מקור הסימן==
מקורו של סימן השאלה במילה הלטינית quæstio שפירושה "שאלה".
בתחילה כתבו את המילה במלואה, לאחר מכן קיצרו אותה לאות הראשונה והאחרונה של המילה "Qo" הנכתבת על ידי האות Q גדולה ומתחתיה האות o קטנה. סימן זה הוא למעשה סימן השאלה המודרני.

לפי הסבר אחר למקורו של סימן השאלה, במאה התשיעית לאחר שסיימו משפט שאלה בנקודה, הוסיפו מעל הנקודה סימן של טילדה "~" על מנת להראות שיש להרים את הקול בסוף המשפט כדי ליצור משפט של שאלה. מסימן זה, לפי סברה זו, התפתח סימן השאלה.

==שפות מחשב==
סימן השאלה משמש במספר שפות מחשב. בשפת C ובשפות דומות לה הוא מהווה חלק מהאופרטור ?:(האופרטור הטרינרי) המשמש ליצירת משפטים בוליאניים. בשפה Ruby נהוג להשתמש בסימן שאלה בשמות של פונקציות שמחזירות ערך בוליאני.

בגרסאות הראשונות של BASIC, כל בקשת קלט מהמשתמש הייתה מסומנת על ידי סימן שאלה.

==שימוש באינטרנט==
בדפדפן משמש סימן השאלה כסימן מקדים לפרמטר הבקשה (POST/GET).

==שחמט==
הסימן "?" מייצג, ברישום מבואר של תנועות משחק שחמט, שגיאה. צירוף ?? משמעו שגיאה חמורה וצירוף ?! משמעו מהלך שנוי במחלוקת.

==מתמטיקה==
במתמטיקה "?" מייצג את פונקציית סימן השאלה של הרמן מינקובסקי.

==קישורים חיצוניים==

* [http://hebrew-academy.org.il/topic/hahlatot/punctuation/#target-4953 סימן שאלה], באתר האקדמיה ללשון העברית

קטגוריה:פיסוק
אני, רובוט

אני, רובוט/אנוכי הרובוט (באנגלית: I, Robot) הוא ספר מאת אייזק אסימוב שיצא לאור לראשונה בהוצאת ג'ינום בשנת 1950.
הספר מכיל אוסף של תשעה סיפורים קצרים, הקשורים ביניהם בסיפור מסגרת אחד. הסיפורים הופיעו לראשונה במגזינים האמריקניים Super science stories ,וAstounding science fiction, בין השנים 1940–1950. כל הסיפורים עוסקים ברובוטים בעלי מוח פוזיטרוני, הכפופים לחוקי הרובוטיקה של אסימוב - החוקים המונעים מהם לפגוע בבני אדם או בעצמם. הספר יצא לאור בעברית בהוצאת "מסדה" בשנת 1970, בשם אנוכי הרובוט, בתרגומו של יאיר שמעוני. בשנת 2004 יצא הספר בהוצאת כתר, בתרגומו של אורי בלסם, תחת השם "אני, רובוט". הסיפורים בספר קשורים לסדרת הרובוטים של אסימוב.

הסיפורים מגוללים את השקפתו של אסימוב בדבר הרובוטים. אסימוב רואה את הרובוטים בראש ובראשונה ככלי שמיועד לשיפור איכות חייהם של בני האדם, והוא מנסה להתמודד עם הסכנות שעלולות לצוץ משימוש בכלי זה. בניגוד לסיפורים דוגמת "פרנקנשטיין" שבהם הגולם קם על יוצרו, הרובוטים של אסימוב, גם כאשר אינם מתפקדים כיאות בשל התכנון הלקוי שלהם, אינם מנסים להשמיד את יוצריהם. רוב הסיפורים סובבים סביב שלושת חוקי הרובוטיקה, הפרשנויות השונות שהרובוטים יכולים לתת להן, הקונפליקטים שאליהם הם נקלעים בניסיון לציית לשלושתם וההתפתחות המתמידה שעוברים הרובוטים. בין היתר מתוארים בספר רובוט המשמש כאומנת, רובוט קורא מחשבות ורובוט דתי.

==פרקי הספר==
הספר כולל הקדמה ו-9 סיפורים: 
*רובי
*סחור-סחור
*הגיון
*תפוס את הארנב
*שקרן!
*רובוט קטן ותועה
*מפלט
*הוכחה
*הקונפליקט שיכול להימנע

==ראו גם==
* I Robot
* אני רובוט (סרט)
* סוזן קלווין
* מוח פוזיטרוני

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:ספרים שעובדו לסרטים
קטגוריה:ספרי הוצאת מסדה
קטגוריה:ספרי הוצאת כתר
קטגוריה:אוספי סיפורים קצרים של אייזיק אסימוב
דוב צעצוע

דוב צעצוע של חברת [[שטייף הגרמנית]]דוב צעצוע או "דובי" הוא צעצוע מסוג בובה ממולאת בצורת דוב המיועד לילדים. זהו צעצוע מסורתי המשמש לעיתים להרגעת ילדים ויכול לשמש כאובייקט מעבר. סוגי דובי צעצוע מסוימים משמשים כפרטי אספנות יקרים. המוזיאון הראשון לדובי צעצוע הוקם בעיר פיטרספילד במחוז המפשייר באנגליה בשנת 1984.

==היסטוריה==
יצרנית הצעצועים הגרמנייה, מרגרטה שטייף, שהתחילה לייצר צעצועים ממולאים כבר בשנת 1880 (הראשון מביניהם היה פיל קטן), שוכנעה על ידי אחיינה ריכרד שטייף לייצר דובי ממולא בשנת 1902. דובי שטייף לא זכו בתחילה להצלחה רבה בגרמניה, אך ביריד לייפציג במרץ 1903 הצליחה משפחת שטייף לייצא לסוחר אמריקאי משלוח של 3,000 דובי צעצוע. 

בעקבות תקרית שבה הנשיא האמריקאי תאודור רוזוולט סירב לירות בדוב לכוד (הוא הורה על המתת חסד במקום), הציגו מוריס מיטצ'טום ואשתו רוז לראווה ב-15 בפברואר 1903 שני דובי צעצוע בחלון חנותם בברוקלין תחת השם "Teddy's bears". הדובים זכו להצלחה והשם נשאר.<ref></ref> 

לדובי הצעצוע של מיצ'טום היה מראה יותר עדין וחביב שדמה לפני תינוק. לעומת זאת המראה של דוב הצעצוע של שטייף דמה יותר למראה של גור דובים אמיתי. החברה המסחרית שטייף ממשיכה לייצר בגרמניה דובי צעצוע ולייצא אותם לכל העולם. דובי שטייף מתייחדים בסימן היכר של כפתור מתכת באוזן הדוב. 

דובי צעצוע שונים, משמאל דובי הלבוש במדים של חיילי המשמר של מלכת [[הממלכה המאוחדת]]

==סוגי דובי צעצוע==
ישנם דובי צעצוע המיועדים למשחק ילדים, בעוד שאחרים מיועדים למבוגרים ונקראים גם בשם "דובי אספנות". הסוג הראשון הוא בדרך כלל דוב שכל חלקיו תפורים יחדיו למקשה אחת בעוד שהדובים המיועדים למבוגרים הם כמעט תמיד בעלי מפרקים המאפשרים תנועה חופשית של הראש והגפיים.

בספריית "שער ציון" בית אריאלה שבתל אביב ישנה תערוכת קבע של דובי צעצוע בשם "דובים דובונים וכל השאר", בה אפשר לראות סוגים רבים של דובי צעצוע.

==דובי צעצוע בתרבות==
אַמִיגוּרוּמי]]
מבין דובי הצעצוע המפורסמים ביותר בספרות הילדים המערבית, ניתן למנות את פו הדב ואת הדוב פדינגטון. כשהדוב פדינגטון, וכמו-כן גם פו הדב וחבריו, זכו כולם לעיבודים של עלילותיהם לסדרות טלוויזיה ואף לסרטים. 

סוגי בעלי חיים מסוימים, כגון דוב הגריזלי, דוב הקוטב, דוב הפנדה, או הקואלה (על-אף שהקואלות אינן ממשפחת הדוביים), זכו למאמצי שימור נרחבים בטבע, וזאת בזכות דמיונם לדובי הצעצוע שמשפחות רבות מוקירות.

== ראו גם ==

* בובת פרווה
* אמיגורומי
* אובייקט מעבר

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בובות
קטגוריה:תאודור רוזוולט
קטגוריה:דוביים בתרבות
פסיכולוגיית התכונות

פסיכולוגיית התכונות היא זרם בפסיכולוגיה המדגיש את מרכזיותן של תכונות יציבות במבנה האישיות. את קרל יונג, שהדגיש את חשיבותן של המופנמות והמוחצנות, ניתן לראות כאחד מהראשונים בגישה זו, אם כי רוב תרומותיו לפסיכולוגיה אינן קשורות לתאוריית התכונות.

גורדון אולפורט, הנס אייזנק וריימונד קאטל הרימו תרומות נוספות בשטח זה. אולפורט דיבר על מגוון רחב מאוד של תכונות, חלקן ייחודיות לאדם. גישה זו הקשתה מאוד על ביצוע מחקר מדעי ושיטתי בתחום. לעומתו צמצם אייזנק את צירי האופי המרכזיים לשלושה – מופנמות או מוחצנות, יציבות נפשית גבוהה או נוירוטיות וכן מידת הפסיכוטיות. אייזנק הדגיש חשיבותם של מרכיבים ביולוגיים וייחס להם שני שלישים מהשונות. כיום סבורים שהשיעור נמוך יותר, אולי פחות מ-50%. ריימונד קאטל דיבר על שש עשרה תכונות מרכזיות.

כיום רווחת תאוריית חמש התכונות הגדולות, שלפיה מידת המוחצנות, מידת היציבות הנפשית, המוכוונות (רגש האחריות), הפתיחות המחשבתית ונועם ההליכות הן חמש התכונות המרכזיות שניתן להסביר לפיהן שלל רחב מאוד של תכונות אצל בני תרבויות שונות.

לשיטת התכונות יש יישומיות טיפולית נמוכה והיא מתעלמת מהעדר עקביות באופן שבו אדם מתנהג במצבים שונים.

המתודה המדעית שעליה מתבססת פסיכולוגיית התכונות היא ניתוח גורמים של תשובות לשאלונים, מציאת גורמים מרכזיים שמסבירים דפוסים בתשובות נבדקים לשאלוני אישיות.

==ראו גם==
*פסיכולוגיה של האישיות

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:פסיכולוגיה של האישיות
ביולוגיה התפתחותית

ציורי [[עוברים מאת לאונרדו דה וינצ'י (סביבות 1510–1512)]]

ביולוגיה התפתחותית היא ענף בביולוגיה העוסק בחקר ההתפתחות של היצורים החיים, ברמת הפרט. הביולוגיה ההתפתחותית היא מהתחומים הראשיים בביולוגיה והיא נמצאת נכון לתחילת המאה ה־21 בחזית המחקר הביולוגי.

הביולוגיה ההתפתחותית קשורה במובנים רבים לביולוגיה האבולוציונית, אך ההבדל ביניהן עקרוני: בשעה שהאבולוציה עוסקת בהתפתחותם של מינים במרוצת הדורות, על פני אלפי ומיליוני שנים, הרי שהביולוגיה ההתפתחותית עוסקת בהתפתחות האינדיבידואלית של היצור ברמת הפרט הבודד – מראשית קיומו של היצור (תא מופרה, למשל) ועד למותו.

התפתחותו של יצור רב-תאי בוגר מתא בודד טומנת בחובה כמה מהחידות הגדולות ביותר של הביולוגיה. התא המופרה מכיל את כל המידע הדרוש להתפתחות היצור, והאופן שבו מידע זה מיושם עדיין אינו מובן דיו.

לביולוגיה ההתפתחותית מספר תחומי משנה:
* אמבריולוגיה: חקר התפתחות העובר.
* ביולוגיה התפתחותית מולקולרית: חקר התפתחות היצורים ברמת התא הבודד; התמיינות תאים, השתקת והגברת גנים (דבר הגורם להתמיינות), אפופטוזה, איתות בין-תאי המתניע או בולם תהליכי התמיינות, גנים הומאוטיים (הקובעים את המיקום של חלקי הגוף השונים ביצורים מפותחים).
* ביולוגיה התפתחותית אבולוציונית: תחום חדש יחסית (מתחילת שנות ה־90 של המאה ה־20) המשלב בין אבולוציה וביולוגיה התפתחותית. תחום זה חוקר מנגנונים אבולוציוניים הגורמים לשינויים בהתפתחות של יצורים הקרובים זה לזה.
* ביולוגיה התפתחותית של מערכת העצבים.

== קישורים חיצוניים ==

כתבי עת באנגלית:
* 
* [http://www.developmentalcell.com/ Developmental Cell, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://dev.biologists.org/ Development, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.genesdev.org/ Genes and Development, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.biomedcentral.com/bmcdevbiol/ BMC Developmental Biology, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.springerlink.com/content/1432-041X/ Development Genes and Evolution, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.biolreprod.org/ Biology of Reproduction, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www3.interscience.wiley.com/cgi-bin/jhome/38417 Developmental Dynamics, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.elsevier.com/wps/find/journaldescription.cws_home/506090/description#description Mechanisms of Development, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.ijdb.ehu.es/web/ The International Journal of Developmental Biology, כתב עת בנושא ביולוגיה התפתחותית]
* [https://web.archive.org/web/20060902074636/http://www.isdifferentiation.org/journal.html Differentiation, כתב עת בנושא התמיינות תאים]

אחרים (אנגלית):
* [http://www.eb.tuebingen.mpg.de/ מכון מקס פלאנק לביולוגיה התפתחותית,] טובינגן, גרמניה
* [http://www.sdbonline.org/ האגודה לביולוגיה התפתחותית]
* [http://www.developmental-biology-israel.org/ האגודה הישראלית לביולוגיה התפתחותית] 

*
קטגוריה:תחומים בביולוגיה
יודופוביה

יודופוביה הוא שם אחר לאנטישמיות, שהוצע על ידי יהודה לייב פינסקר.

בחיבורו "אוטואמנציפציה!" משנת 1882 ניסה י"ל פינסקר להסביר את האנטישמיות כפוביה,פחד מפני יהודים, שבהּ לוקים עמי העולם. לשיטתו, פוביה ציבורית זו נגרמת משום שהעם היהודי הוא עם רפאים, "מת חי" המהלך בין העמים. שיבת העם היהודי לארצו וכינונו כעם ככל העמים אמורה הייתה לדעתו זו לפתור את בעיית האנטישמיות.

פינסקר, הציג את האמנציפציה ליהודים ככישלון וכדבר בלתי אפשרי. פינסקר, שהיה גם רופא מתבולל, האמין רוב ימי בגרותו שרוסיה תעשה בהדרגה מונרכיה חוקתית, עם קידמה חברתית ושוויון לכל, אך פרעות הסופות בנגב כנגד יהודי רוסיה ואוקראינה שינו את גישתו. הוא זועזע בעיקר מהשתתפותם של יסודות "תרבותיים" בפרעות - סמינריוניסטים, סטודנטים ואפילו אינטלקטואלים שמאלניים מתנועת "נארודניה ווליה" – ומן התפקיד שמילאו העיתונים בהסתת האספסוף. שנאת היהודים, הסיק פינסקר, איננה רציונלית, והיא נובעת ממחלת נפש שבהּ חולה החברה הלא-יהודית. את המחלה כינה פינסקר בשם יודופוביה: פחד מיהודים. פחד זה, לדברי פינסקר, הוא מקור השנאה החולנית של הלא-יהודים ליהודים בכל הדורות.

להלן ציטוט דבריו של פינסקר מתוך החיבור "אוטו-אמנציפציה": 

== לקריאה נוספת ==
* פטר שפר, יודופוביה: גישות כלפי היהודים בעולם העתיק, ספריית הילל בן חיים למדעי היהדות, הוצאת הקיבוץ המאוחד; מאנגלית: להד לזר, 2010.
* שלמה זנד, גזע מדומיין, היסטוריה קצרה של היודופוביה, הוצאת רסלינג, 2020

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.jafi.org.il/education/ivrit/gosdavo.html תקציר הספר "הידופוביה"] מאת ד"ר גוסטבו פרדניק
* [http://www.jsc1.org/?CategoryID=356&ArticleID=683 בקורת על הספר "יודופוביה"] מאת פטר שפר, מאת ד"ר אסף מלאך

קטגוריה:חיבורים ציוניים
קטגוריה:חקר האנטישמיות
טון מוביל

במוזיקה, טון מוביל הוא צליל שנמצא חצי טון מעל, או חצי טון מתחת, לצליל אחר ונמשך אליו. הוא יקרא טון מוביל עליון, או תחתון בהתאם לייחסו אל הצליל היציב אליו הוא נמשך. 

הטון המוביל הוא צליל לא יציב המבקש להפתר לצליל יציב בצעד של סקונדה קטנה. כך הדוגמה הנפוצה ביותר לטון מוביל היא הדרגה השביעית בסולם המז'ורי. למשל בסולם דו מז'ור הצליל סי מבקש להיפתר בחצי טון למעלה לטוניקה, דו. בצורה דומה, הדרגה השלישית מי, מבקשת להיפתר למעלה לפה. דוגמה נפוצה לטון מוביל עליון, היא המדרגה השישית במינור, כך בדו מינור הצליל לה במול, הוא צליל מתוח שמבקש להיפתר מטה, לדומיננטה, לסול. 

הטון המוביל הראשי של סולם יהיה זה שמושך אל הטוניקה, כלומר, הצליל השביעי. משיכה של חצי טון נתפסת חזקה במיוחד במוזיקה הטונאלית, ולכן הצליל השביעי בסולם, שהוא גם טון מוביל, וגם לא חלק מהמשולש הטוניקאי (כאמור, גם המדרגה השלישית היא טון מוביל, אולם היא נמצאת במשולש הטוניקאי המורכב מהראשונה, השלישית והחמישית), הוא הצליל הכי פחות יציב בסולם דיאטוני.

במודוסים בהם הצליל השביעי איננו טון מוביל, כמו המיקסולידי, או המינור הטבעי, הצליל השביעי בסולם נקרא סאבטוניקה.

==המינור ההרמוני==

המודוס, המינור ההרמוני נוצר מכיוון שבסולם המינור הטבעי אין אף טון מוביל לטוניקה. למעשה, הטון המוביל היחידי שיש במינור הטבעי הוא השישית המובילה לחמישית, אולם הטוניקה נמצאת במרחק של טון שלם גם מהצליל שתחתיה וגם זה שמעליה. בלה מינור למשל, הדרגה השנייה היא סי, והשביעית היא סול. במוזיקה טונאלית אחד המתחים החשובים ביותר הוא בין האקורד הדומיננטי לבין האקורד הטוניקאי. אולם בעוד בסולם מז'ורי הטרצה של האקורד הדומיננטי היא טון מוביל לטוניקה, במינור הטבעי אין את המשיכה הזו אל הטוניקה, כי אין את הטון המוביל. על כן נהוג להגביה את הצליל השביעי בסולם כדי שיהפך לטון מוביל אל הטוניקה. לדוגמה, בלה מינור הרמוני, הצליל סול מוגבה לסול דיאז, וכך הוא נהיה לטון מוביל לטוניקה לה.

==האקורדים הגאוגרפים==
שלושת האקורדים הגאוגרפים, או האקורדים של הסקסטה המוגדלת, האיטלקי, הצרפתי, והגרמני, הם שלושה אקורדים המכילים סקסטה מוגדלת בין הדרגה הרביעית המוגבהת לדרגה השישית המונמכת. כך למשל, בסולם דו מז'ור, או מינור, האקורדים הללו יכילו את מרווח פה דיאז ולה במול. השימוש של האקורדים הללו הוא פרידומיננטיים, כלומר הם מושכים בצורה מאוד חזקה לדומיננטה, וזאת בגלל שהם בנויים על כך שיש להם שני טונים מובילים אל הצליל הדומיננטי. בדוגמה לעיל, הצליל פה דיאז הוא טון מוביל תחתון לסול, והצליל לה במול, הוא טון מוביל עליון. יחד הם מושכים בצורה מאוד ברורה אל הסול, הוא הדומיננטה של סולמות אלו.

== ראו גם ==
* תאוריית המוזיקה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרמוניה
סופרטוניקה

סופרטוניקה במוזיקה, היא המדרגה השנייה בסולם דיאטוני, כלומר, הצליל השני בסולם. בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה. לחלופין הסופרטוניקה היא הדרגה ההרמונית השנייה בסולם, כלומר האקורד המשולש שהשורש שלו הוא הצליל השני. כך בדו מז'ור הסופרטוניקה תהיה רה, פה, לה. הסופר טוניקה היא צליל לא יציב, היות שהיא לא חלק מהמשולש של הטוניקה, והיא יכולה להפתר למעלה למדיאנטה או למטה לטוניקה. 

האקורד של הסופרטוניקה הוא אקורד מינורי, כשהסולם מז'ורי (בדו מז'ור, רה פה לה) או אקורד חצי מוקטן כשהסולם מינורי (בדו מינור, רה פה לה במול). בשני המקרים, בהרמוניה המסורתית נהוג להכפיל את הטרצה של האקורד (פה), וההיפוך הנפוץ שלה הוא סקסטאקורד. כמו כן, זהו אקורד שמקבל באופן נפוץ ספטימה. בשביל הסופרטוניקה הספטימה היא צליל הטוניקה, כלומר רה פה לה דו, בסולם דו מז'ור. 

תפקודה ההרמוני הוא של מתח מתון. דרגת הסופרטוניקה דומה בצליליה לצלילי דרגת הסובדומיננטה (הדרגה הרביעית), והיא מהווה דרגה משנית לדרגה זו. דרגה זו מובילה לרוב אל דרגת הדומיננטה (הדרגה החמישית), בדומה לתפקיד הסובדומיננטה. אחת הסיבות לשימוש הנפוץ כל כך בסופרטוניקה היא שכדי לעבור מסובדומיננטה לדומיננטה, השורש של האקורד עולה במדרגה אחת, מ-4 ל-5. זהו מהלך חלש, גם מבחינת הולכת קולות, יש לו נטייה להיות מקבילי, וגם מבחינות אחרת. לעומת זאת, השורש של הסופרטוניקה נמצא קוורטה מתחת לשורש של הדומיננטה, כך שבמהלך 2 ל-5 יש עליה בקורטה, שזהו המהלך החזק ביותר (הוא דומה למהלך של קדנצה, מחמישית לראשונה). 

יתרון נוסף, אם כי נחות בחשיבותו, הוא שהסופרטוניקה מאפשרת גיוון צבעים. הדרגה החמישית והראשונה בסולם מז'ורי, שתיהן מז'וריות, וכמוהן גם הרביעית. אך הדרגה השנייה היא דרגה מינורית, שימוש בה מוסיף עוד גוון של צבע של אקורד. 

בהולכת הקולות הפשוטה ביותר, אקורד סופרטוניקה במצב סקסטאקורד נפתר לאקורד דומיננטה כך: הבס עולה 4 ל-5, השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 עולה ל-7, וההכפלה של הטרצה נשארת ונהיית לספטימה של האקורד החדש. אולם נהוג מאוד שהסופרטוניקה תופיע כקוינטסקסט אקורד בקדנצה. במקרה שכזה היא תיפתר כך: הבס עולה, 4 ל-5. השורש 2 נשאר, הקוינטה 6 יורדת ונהיית הספטימה 4, והספטימה 1 יורדת ונהיית לטון המוביל 7. 

בג'אז החשיבות של הסופרטוניקה גדולה במיוחד. יחידת ההגיון הבסיסית של ההרמוניה הג'אזית הפשוטה היא מה שנקרא 2 - 5 - 1. סופרטוניקה, דומיננטה וטוניקה. כך בג'אז יש עמודי תווך של הרמוניה חשובה, והמעבר מאחד לשני באופן רגיל מתקיים כטוניסיזציה, כלומר עם ה2 - 5 - 1. כלומר במקום לעבור מראשונה לשישית, יהיה קודם הסופרטוניקה של השישית, אז הדומיננטה של השישית, ורק אז השישית. פעמים רבות יופיע רק ה 2 - 5 ויורגש המעבר לסולם החדש, אבל אז החמישית תהפוך למינורית, ותהיה כעת הסופרטוניקה למהלך 2- 5 - 1 חדש. למשל בסטנדרט סטלה באור הירח, שכתוב בסי במול מז'ור, ההרמוניה מתחילה ממי חצי מוקטן, ואז לה דומיננטי (כלומר, 2 - 5 של רה מינור, הדרגה השלישית בסולם) אבל במקום להפתר לרה, מגיע דו מינור, הוא הסופרטוניקה של הסולם הראשי, אחריו פה דומיננט, הדומיננטה של הסולם הראשי. אז במקום להפתר לסי במול, מופיע האקורד פה מינור, שהופך את פה לסופרטוניקה, ואחריו באמת מופיע סי במול דומיננט, שהוא הדומיננטה של הרביעית, שמגיעה מיד - מי במול מז'ור. כלומר כל המהלך הזה, היה הרחבה גדולה של הרביעית, בעזרת מהלכי 2 - 5 - 1. 

== ראו גם ==
* תאוריית המוזיקה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:הרמוניה
יהללך זר ולא פיך

"יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ" הוא ביטוי המופיע בספר משלי (כז, ב). לרוב מפרשים אותו כעצה, ויש מפרשים כעובדה או הבטחה.

==פרשנות==
הפסוק השלם הוא . הפסוק ממליץ לאדם לא לפאר את עצמו ולהניח את הדבר לאחרים. האימרה היא מקרה פרטי של האימרה "אין הנחתום מעיד על עיסתו" אם כי בניגוד אליה היא מנוסחת כהמלצה ולא כקביעה.

ירמיהו הנביא מבחין בין הלל עצמי אסור להלל עצמי מותר: . את ספרו "מורה נבוכים" סיים הרמב"ם בפסוקים אלה (עד המילים "הַשְׂכֵּל וְיָדעַ אותִי").

כך מובא גם באבות דרבי נתן: "שלא יניח אדם עטרה מעצמו בראשו, אבל אחרים יניחו לו, שנאמר יהללך זר ולא פיך".

בעברית הישראלית יש המצטטים את האמרה כאשר מנסים לרמוז לאדם שהוא מגזים בהתפארותו.

== ואם לא פיך ==
מספר ראשונים פירשו את הפסוק במשמעות הפוכה: "יהללך זר, וָלא - פיך". כלומר, אם אין מי שיספר את תהילתך, עשה זאת בעצמך, פרשנות זו נכתבה לראשונה בה'מ"א, על ידי רבי יצחק אבן סהולה הרשב"א הביא את פירוש זה בשם האמורא רב פפא על אף שלא נמצא כן בתלמוד בבלי.

פירוש זה מובא אף בספר הזוהר, שמגביל אותו וגורס שאף אם אין מי שישבח את האדם לא ישבח את עצמו ישירות, אלא יפתח פיו בדברי חכמה וכך יעמדו על טיבו באופן פאסיבי. אמנם בזוהר חדש פירש כך בפשטות.

==ראו גם==
* אין הנחתום מעיד על עיסתו

== לקריאה נוספת ==
יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי (מחבר), אלפא ביתא תניתא דשמואל זעירא, ירושלים תשע"א, כרך א, עמ' 370 - 376.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ניבים וביטויים תנ"כיים
קטגוריה:משלי
סמוט

סימון "100 סמוט" על הגשר
גשר הרווארד, בכיוון בוסטון
סמוּט (באנגלית: smoot) היא יחידת מידה למרחק ששמשה למדידת אורכו של גשר הרווארד שחוצה את נהר הצ'ארלס ומגשר בין בוסטון לקיימברידג'. היחידה קרויה על שמו של אוליבר סמוט, שהיה מועמד להיות חבר באחווה למבדה-כי-אלפא ב-MIT.

== היסטוריה ==
בחודש אוקטובר 1958 נישא סמוט על ידי חבריו לאחווה לאורך הגשר. יחידת המידה שווה בערכה לגובהו של סמוט (חמש רגל ושבעה אינצ'ים, שווה ערך ל-1.70 מטר), והגשר נמדד להיות באורך של "364.4 סמוט עם שגיאה של אוזן אחת" . סימוני המרחק לאורך הגשר נראים עד היום והם מתוחזקים בכל שנה על ידי המועמדים להצטרפות לאחוות למבדה-כי-אלפא. הסימונים מופיעים בדרך כלל כל 10 סמוטים, אם כי יש סימונים מיוחדים, למשל לא סומן קו ה-70 סמוט אלא יש דווקא סימון ל-69 סמוט. במקום שבו עובר הסימון ל-182.2 סמוט כתובות המילים "Halfway to Hell" ("חצי הדרך לגיהנום") בליווי חץ המצביע לעבר MIT. הסימונים הפכו לחלק מפולקלור העיר עד כדי כך שהמשטרה משתמשת בהם לעיתים כדי לדווח על מיקום תאונות לאורך הגשר.

יחידת המידה הקרויה על שמו של סמוט הייתה רק תחילת הקריירה של אוליבר סמוט, שסיים את לימודיו בשנת 1962. עם השנים הוא מונה להיות יו"ר מכון התקנים האמריקאי (ANSI) ונשיא ארגון התקינה הבינלאומי (ISO).

== ראו גם ==
* יחידות מידה על שם אישים

== קישורים חיצוניים ==

* [http://aether.lbl.gov/www/personnel/smoot/smoot-measure.html הסמוט כיחידת מידה]
* [http://www-tech.mit.edu/V119/N49/this_week-_49_c.49f.html סיפור הסמוט], The Tech, MIT
* [https://web.archive.org/web/19970806205154/http://web.mit.edu/museum/fun/smoots.html מאמר ממוזיאון MIT (באדיבות ה- Internet Archive), עם תצלומים]
* [https://mayeshbeze.simplecast.com/episodes/146-LUnaU8Gm סמוט- פרק 146 בפודקאסט "מה יש בזה"]
*

קטגוריה:יחידות מידה: אורך
מסע הכזבים של ביל וטד

מסע הכזבים של ביל וטד (אנגלית: Bill & Ted's Bogus Journey) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1991, שהוא גם סרט ההמשך של "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד" משנת 1989. בדומה לסרט הראשון, גם כאן קיאנו ריבס מגלם את טד ואלכס וינטר את ביל.

בעת העבודה על הסרט שמו היה "Bill & Ted Go To Hell" ("ביל וטד הולכים לעזאזל/לגיהנום").

== עלילה ==
בסרט זה מופיעים ביל וטד בלהקת הבי מטאל בשם Wyld Stallyns ("סוסי הפרא"). הם נרצחים על ידי שני אנדרואידים מהעתיד שנראים כמוהם, נשלחים לגיהנום, ובסופו של דבר חוזרים מהמתים, יחד עם המוות (מגולם על ידי השחקן ויליאם סדלר) כדי לסדר את התסבוכת.

הסרט מכיל רמיזות פארודיות לסרטו של אינגמר ברגמן "החותם השביעי" כאשר ביל וטד מזמינים את המוות למשחק שאם יזכו בו יקבלו את חייהם בחזרה: הם משחקים מולו צוללות, טוויסטר ומשחקים אחרים. בתחילה אומר מוות שעליהם לזכות במשחק אחד, אחר כך בשניים מתוך שלושה, שלושה מחמישה, אך השניים ממשיכים לנצח אותו.

סוף הסרט נשען על סדרה של אירועים שבתחילה נראים כסותרים את פרדוקס הסבא, אך הם נפתרים כפרדוקסי פרהדסטינציה חופפים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סרטי 1991
קטגוריה:סרטי הרפתקאות אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני אמריקאיים
קטגוריה:סרטי פנטזיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מסע בזמן
קטגוריה:סרטי נעורים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה אמריקאיים
קטגוריה:סרטי קומדיה מדע בדיוני משנות ה-1990
קטגוריה:סרטים בכיכובו של קיאנו ריבס
קטגוריה:סרטי המשך אמריקאיים
קטגוריה:סרטי רוחות רפאים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי מדע בדיוני מ-1991
ציר (מזון)

בבישול, ציר (בצרפתית: Bouillon; מבוטא: בויון) הוא נוזל צלול המהווה תמצית של טעמים. הציר משמש כבסיס לרטבים, מרקים ועוד.
הציר מופק על ידי בישול איטי של מוצרי מזון בתוך מים. הבישול האיטי מביא לכך שנוזלים המצויים בתוך המזון עוברים אל המים, ויחד עמם הטעם והריח האופייני למזון. בגמר הבישול מסוננים החוצה ה"מוצקים", על מנת לקבל את הנוזל הצלול המהווה את הציר.

ציר המוגש למאכל כמות שהוא מכונה "מרק צח", וברוב המקרים משמש כינוי זה לציר עוף.

ישנם ארבעה צירים "קלאסיים":
*ציר ירקות: מופק בדרך כלל מירקות שורש כגון כרישה, בצל, סלרי וגזר. לציר צבע צהוב - ירקרק חיוור.
*ציר עוף: לירקות מתווסף בשר עוף. לציר צבע צהוב עמוק והוא מכיל כמות רבה של ג'לטין. ציר עוף נפוץ במטבחים רבים, והירקות המשמשים להכנתו משתנים לפי המטבח. ב, למשל, מתווספים להכנת הציר בצל ירוק, זנגביל ועשב לימון.
*ציר בקר: מופק מעצמות בקר וירקות שורש. ישנם שני סוגים - בהיר (מכונה גם ציר עגל) וכהה. לציר הבהיר גוון ענבר, ולציר הכהה צבע חום עמוק.
*ציר דגים: מופק מראשים ושדרות של דגים. צבעו צהוב חיוור עד חסר צבע.
ציר נפוץ נוסף בבישול הוא ציר פטריות.

להכנת הצירים ניתן להשתמש בעצמות, בשר, ועור. העצמות מכילות פחות חומרי טעם אבל יותר ג'לטין. לעומתן, הבשר מכיל יותר חומרי טעם ופחות ג'לטין.

== גלריה ==
<gallery>
Készül a húsleves.jpg|ציר עוף בהכנה
Gefiltefish.jpeg|ציר דגים בהכנה
Brodo di testina in cottura.jpg|ציר בקר בהכנה
Bowl of chicken soup.jpg|מרק עוף המבוסס על ציר עוף
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:חומרי גלם (מזון)
קטגוריה:מאכלים
אין הנחתום מעיד על עיסתו

האופה - ציור מאת [[יופ אדריאנסזון ברקהיידה , בסביבות 1681]]
אין הנחתום מעיד על עיסתו הוא ביטוי שנטבע בצורתו זו בספרות העברית החדשה ומשמעותו היא שלא ראוי שאדם יעיד על איכות מוצריו מכיוון שהוא אינו אובייקטיבי.

==מקור הפתגם==
בספרות חז"ל ישנו מקור המופיע מספר פעמים ועוסק בנחתום ועיסתו. כך למשל: .

הרעיון שהתהילה של האדם צריכה לבוא מאנשים זרים, שרואים את התוצאות האמיתיות של המעשים שלו, ולא מפיו שלו עצמו, שכן הוא לא יכול להעריך את פעולותיו באופן אובייקטיבי מובע גם במשלי: ""יְהַלֶּלְךָ זָר וְלֹא פִיךָ, נָכְרִי וְאַל שְׂפָתֶיךָ".

== שימושים בעברית המודרנית ==
לביטוי משמעות דומה לזה של "יהללך זר ולא פיך", אך, כפי שמובא למעלה, הוא יכול לשמש גם במקרים בהם האדם מעיד על יצירתו שהיא גרועה.

לביטוי משמעות נוספת, לפיה אין להסיק מהמוניטין של אדם (או, במובנים מודרניים יותר, המוניטין של חברה או של מותג) על איכות מוצריו, אלא יש לשפוט כל מוצר במנותק מהיצרן.

בעיתון "על המשמר" משנת 1943 נכתב: "בדרך כלל מקובל כי אין הנחתום מעיד על עיסתו. אולם כפי הנראה שאמרה זו מופנית רק כלפי פשוטי העם... מה שאין כן רמי היחש והמעלה. הם מעידים השכם והערב על טיב עיסתם: 'אני הנני הלוחם הוותיק והיחיד לאחדות, לאחווה, חירות ודמוקרטיה, אני ואין בלתי...".

ב"מעריב" משנת 1986 מופיעה כתבה על דוד מגן. כשנשאל איזה ראש עירייה היה, הוא ענה: "אין הנחתום מעיד על עיסתו... אבל לא שכח להזכיר שלאחרונה נבחר בקולותיהם של יותר משבעים אחוז מהמצביעים".

ב"הארץ" משנת 2018, בכתבתה של חברת הכנסת מירב בן-ארי, טוען יולי אדלשטיין כלפי האשמותיו של העיתונאי גדעון לוי: "אמנם אין הנחתום מעיד על עיסתו, אך את מה שהספקתי לעשות בקדנציה הזאת, שהיא הראשונה שלי, לא יוכל לוי לקחת ממני. בשלוש השנים האחרונות שיניתי את החיים לאנשים במדינה...".

==קישורים חיצוניים==

* "י [http://www.jpress.nli.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?href=MAR%2F1967%2F10%2F20&id=Ar04400&sk=DD3072DD דע עץ הזית סובב בעולם]", מעריב, 20 באוקטובר 1967 (כתבת פרסומת)

==הערות שוליים==

קטגוריה:ביטויים
הוקי

הוקי (באנגלית ובשפות אחרות: Hockey) הוא שם כולל למשפחת ענפי ספורט קבוצתיים, המשוחקים בעזרת מקלות, בדרך כלל מעוקלים בקצותיהם, המשמשים לחבטת עצם - כדור או דיסקית - לשער הקבוצה היריבה על מנת להבקיע אותו.

משחקי הוקי שונים משוחקים בעונות שונות, בקיץ או בחורף; ועל משטחים שונים - משטח קרח, משטח דשא תחת כיפת השמיים, משטח קשה באוויר הפתוח או באולם סגור, ומשטחים נוספים. חלקם משתמשים במחליקיים - עבור משטח קרח או גלגיליות מסוגים שונים עבור משטחים קשים; חלקם משוחקים ללא מחליקיים ומערבים ריצה או שחייה וצלילה.

==משחקי הוקי שונים==
* הוקי קרח – משחק המשוחק עם דיסקית תוך החלקה על גבי משטח קרח.
* הוקי רולר – משחק המבוסס על הוקי קרח המשוחק על משטח קשה תוך החלקה על רולרבליידס.
* הוקי גלגיליות (קואד) – משחק כדור על גבי מגרש אספלט תוך החלקה על גלגיליות קואד (גלגיליות קלאסיות בעלות שני זוגות גלגלים).
* הוקי שדה – משחק כדור על גבי משטח דשא.
* הוקי רצפה – משחק המבוסס על הוקי קרח המשוחק על רצפה במקום משטח קרח, ללא מחליקיים מסוג כלשהו.
* הוקי אוויר – משחק המשוחק על גבי שולחן שפולט אוויר.
* בנדי (הוקי רוסי) - משחק המבוסס על כדורגל והוקי קרח.
* הוקי מים - משחק המשוחק עם דיסקית על קרקעית בריכה, תוך כדי צלילה מתחת למים.
* פארא הוקי קרח (הוקי מזחלות) - ענף פאראלימפי המבוסס על הוקי קרח, משוחק על משטח קרח ועל גבי מזחלות ייעודיות.

ישנם משחקים נוספים שבהם ישנם מספר מאפיינים דומים, אך הם אינם נכללים בדרך כלל במשפחת משחקי ההוקי. כך לדוגמה הרלינג, שינטי ולקרוס.

==אטימולוגיה==
האטימולוגיה של המילה "הוקי" אינה ברורה. ישנה טענה כי כבר ב-1363 יש אזכור למשחק כדור בשם זה באנגליה, בפקודה שהוציא המלך אדוארד השלישי ובה אסר על משחקי כדור, כולל הוקי, אך השם "הוקי" מופיע למעשה רק בתרגומים מודרניים לאנגלית, ובפקודה המקורית בלטינית לא מופיעה התייחסות למשחק בשם זה. ב-1527 נאסרו משחקי כדור מסוימים גם בחוקי העיר גולוויי שבאירלנד, כולל "הטלת כדור קטן עם מקלות או קרשי הוקי" (hockie במקור).

האזכור הראשון המתועד למשחק בשם "הוקי" באנגלית ובכתיב הידוע היום הוא מתוך ספר בשם "ספורט ועיסוקי פנאי לצעירים" (באנגלית: Juvenile Sports and Pastimes) שפורסם באנגליה ב-1776 וכלל פרק בשם "שיפורים חדשים בדבר משחק ההוקי" (באנגלית: New Improvements On the Game of Hockey). בפרק מופיע גם תיאור ידוע ראשון ואיור ידוע ראשון של משחק בשם הוקי (למעשה גלגול מוקדם של הוקי שדה), והוא מאוזכר כמשחק ששוחק כבר בשנות ה-40 של המאה ה-18.

==השימוש בשם "הוקי"==
שימוש בשם המקוצר "הוקי" מבטא בדרך כלל את המשחק הפופולרי ביותר במקום בו נעשה שימוש בשם מבין משחקי ההוקי השונים. כך לדוגמה בקנדה, בארצות הברית, ברוסיה ובמדינות נוספות בהן הוקי קרח הוא ענף פופולרי, שימוש בשם "הוקי" מכוון להוקי קרח (אם כי ברוסיה הוא יכול להתייחס גם לבנדי). במדינות בהן הוקי שדה הוא ענף פופולרי - כגון בריטניה, הולנד, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו, פקיסטן וארגנטינה - הביטוי "הוקי" מכוון בדרך כלל להוקי שדה.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי מחבט
קטגוריה:ספורט חורף
קטגוריה:ספורט קבוצתי
קטגוריה:משחקי כדור
אוסטין פאוורס

אוסטין דיינג'ר פאוורס (באנגלית: Austin Danger Powers) הוא הדמות הראשית בסדרת סרטי "אוסטין פאוורס" – פרודיה על סרטי מרגלים משנות השישים (בעיקר סרטי ג'יימס בונד) ועל תרבות שנות השישים בכלל. את הדמות מגלם השחקן מייק מאיירס, המגלם במקביל דמויות נוספות בכל אחד מהסרטים. 

הסרטים בסדרה הם:
* אוסטין פאוורס: מרגל עם סגנון (1997)
* אוסטין פאוורס: המרגל שתקע אותי (1999)
* אוסטין פאוורס - גולדממבר (2002)

== אישיותו ==
מלבד היותו פרודיה לדמותו של ג'יימס בונד, אוסטין פאוורס מייצג גם את המוד הארכיטיפי של שנות השישים בשל אהדתו העזה לאהבה חופשית, נטייתו לבצע חיקויים של אישים חסרי חשיבות והסגנון של בגדיו (כולל חליפות קטיפה ומגפי הביטלס אותן הוא לובש - תחפושת שאותה לבש גם ג'ורג' לייזנבי כאשר גילם את ג'יימס בונד). אישיותו המוחצנת והופעתו המצועצעת באופן מכוון מבליטים אותו מסביבתו - אם כי באופן קבוע ובלתי מוסבר הוא אף פעם לא מתגלה כאשר הוא מסווה את עצמו. 

במקרים רבים לאורך הסרט אוסטין נוהג להתפשט, וחושף חזה שעיר יתר על המידה. ניתן להגדיר גם את מערכות היחסים של אוסטין עם נשים כפרודיה על חוסר האשמה אותה חש ג'יימס בונד לגבי אובדן הנשים שאיתו. לדוגמה, לאחר שהוא מגלה כי בת זוגו ונסה קנזינגטון היא למעשה רובוטית אשר מתפוצצת במהלך ירח הדבש שלהם, אוסטין בוכה בתחילה, לאחר מכן צועק בעליזות - "רק רגע... זה אומר שאני רווק שוב!" כאשר לאחר מכן הוא רוקד בחדר המלון בעירום. חלק מכישוריו כוללים סוג של היפנוזה אותה הוא למד מגורו בשם שאסטרי בזמן מסעותיו להודו. 

בסרט הראשון בסדרה מציין אוסטין שרק שני דברים מפחידים אותו - מלחמה גרעינית ואנשי קרקס.

== עלילות אוסטין פאוורס לאורך סדרת הסרטים ==
פאוורס נולד ב-12 בנובמבר 1939. אוסטין הוא בנו של נייג'ל פאוורס (מגולם על ידי מייקל קיין), ואחיו של דגלאס "דאגי" פאוורס, הידוע גם בשם ד"ר רשע. אמם של אוסטין ודאגי נהרגה בעקבות ניסיון התנקשות בעודם תינוקות – מאורע אשר בעקבותיו נפרדו דרכם. אוסטין גדל לבד עם אביו, ובהמשך למד בפנימיה של בית ספר לביון יחד עם דאגי, שותפו לחדר, מבלי שידע שהוא למעשה אחיו. בזמן שאוסטין למד בפנימיה, הוענק לו התואר "איש מסתורין בינלאומי", למרות שדאגי היה אמור לזכות בתואר. אירוע זה הרס את היחסים בין השניים וגרם להם להיות אויבים. 

לאחר לימודיו, פאוורס החל לעבוד במשרד הביטחון הבריטי והפך למרגל נודע. לאחר ששיגר את ד"ר רשע לחלל החיצון, אוסטין הוקפא בהקפאה קריוגנית בשנת 1967 למקרה שד"ר רשע יחזור מהחלל בעתיד. בסופו של דבר, ד"ר רשע חוזר ואוסטין מופשר ומצוות לשותפה מיס קנזינגטון, בתו של שותפתו בשנות השישים הגברת קנזינגטון. לאחר שהוא מופשר, אוסטין חווה הלם תרבות ומנסה להסתגל לתרבות העכשווית.

לאחר שונסה מתה (לאחר שמתגלה שהיא הייתה בעצם רובוטית), אוסטין חוזר להיות רודף נשים, עד אשר הוא מתאהב בסוכנת ביון אמריקנית בשם פליסיטי שגוול (מגולמת על ידי הת'ר גראהם). בין השניים מתפתחת מערכת יחסים במהלך אירועי הסרט השני בסדרה. אף על פי כן, פליסטי נעדרת מהסרט השלישי בסדרה כאשר נרמז כי השניים נפרדו בתקופת הזמן שבין הסרט השני לשלישי. בסרט השלישי אוסטין מנהל מערכת יחסים עם שותפה מינית מעברו, פוקסי קלאופטרה (ביונסה נואלס).

==קישורים חיצוניים==

* "[http://www.imdb.com/character/ch0002425/ אוסטין פאוורס]", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)

קטגוריה:דמויות קולנועיות
קטגוריה:אוסטין פאוורס
קטגוריה:סרטים זוכי פרס סאטורן: פנטזיה
מזל טוב

עוגה עם הכיתוב מזל טוב
"מזל טוב" היא ברכה בעברית המקובלת אצל יהודים כדי להביע איחולים לאירוע משמח ומשמעותי.

==היסטוריה==
שפת היידיש שימשה כשפתה העיקרית של יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה. השפה שילבה מילים רבות מהספרות התורנית עם מילים שמקורן בשפות גרמאניות. 
המילה "מזל" מופיעה בתנ"ך פעם יחידה, בספר מלכים: "וְהִשְׁבִּית אֶת הַכְּמָרִים אֲשֶׁר נָתְנוּ מַלְכֵי יְהוּדָה... וְאֶת הַמְקַטְּרִים לַבַּעַל לַשֶּׁמֶשׁ וְלַיָּרֵחַ וְלַמַּזָּלוֹת וּלְכֹל צְבָא הַשָּׁמָיִם". 
מזל מוזכרת במשנה, ומשמעותה "קבוצת כוכבים" או "גורל". מילה זו קיבלה ביידיש את משמעותה המודרנית, המציינת אירוע חיובי. כך נוצרה הברכה "מזל טוב", שהפכה לנפוצה בקרב יהדות אשכנז ויהדות מזרח אירופה.

בתקופת מלחמת העולם השנייה, במדינות תחת השלטון הנאצי, אדם שהיה משתמש בביטוי זה היה נעצר ונחקר.

==אטימולוגיה והגייה==
אף על פי שהמילים "מזל" ו"טוב" הן מילים בעברית, הביטוי "מזל טוב" מקורו בשפת היידיש, והוא שולב מאוחר יותר בעברית המודרנית. המילה "מזל" נהגית ביידיש "מַזֶל" (Mazel), עם הטעמה מלעלית, בעוד שבעברית היא נהגית "מַזָּל" עם הטעמה מלרעית. הביטוי "מזל הטוב" מקובל גם בקרב דוברי אנגלית, והוא הופיע לראשונה במילונים בשפה האנגלית בשנת 1862. המילה "מזל" קיימת גם בשפה הגרמנית (massel) וההולנדית (mazzel), והמילה "טוב" (tof/toffe) משמעותה בהולנדית "נחמד, נהדר".

==שימוש==
השימוש בביטוי "מזל טוב" הוא ברכה על אירוע מוצלח שקרה. משמעותו היא "אני שמח שקרה לך דבר טוב!" לעומת זאת, הביטוי "בהצלחה" משמש כדי לאחל לדבר טוב בעתיד.

בקרב יהדות התפוצות משתמשים בביטוי "מזל טוב" בעיקר באירועים כמו בר מצווה, הולדת בן או בת, או חתונה. בישראל משתמשים בברכה "מזל טוב" גם לאירועים קטנים יותר, כמו קבלת רישיון נהיגה, יום הולדת, או תחילת עבודה חדשה.

כמו כן קיים בישראל מנהג להכריז "מזל טוב" כאשר נשברת באופן מקרי כוס או צלחת. ניתן לשער שהדבר קשור למנהג צעקת הברכה בזמן שבירת הכוס בחתונות של חילונים. התכלית של המנהג איננה ברורה.<ref></ref>

הביטוי מופיע בסידורים של כמעט כל העדות, כחלק מהלחשים הנאמרים ונשנים שלש פעמים בסוף טקס קידוש לבנה:
::
ואחריו:
::

בצורה זו הוא הולחן ומושר בקהילות שומרות מסורת, בשמחות של מצווה: הולדת בן או בת, בר מצווה וחתונה.

==מקורות==
הביטוי מופיע כבר בספר חסידים (סימן תתתרז - [https://hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?sits=1&req=2192&st=%d7%91%d7%9e%d7%96%d7%9c+&_rnd=0.25891489172234516 קישור]): "אשה שיושבת על המשבר, אם היא בחדר ובני אדם בבית יבקשו עליה רחמים ועל הילד שיוולד במזל טוב".

השימוש בביטוי כאיחול מופיע בשו"ת מהר"ם מינץ סימן ק"ט, שלאחר קידושין אומרים כל הנוכחים בחופה מזל טוב.

בספרות התורנית עוסקים בשאלה האם איחול זה עומד בסתירה לכלל ש"אין מזל לישראל".<ref>[http://forum.otzar.org/viewtopic.php?f=72&t=14894 דיון על כך בפורם אוצר החכמה]</ref>

==קישורים חיצוניים==

* יעקב עציון, [http://www.daat.ac.il/daat/ktav_et/maamar.asp?ktavet=2&id=1380 מגיע לכם כוכב טוב], אתר דעת.

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:נימוסים
מימון (פירושונים)

מימון או מיימון הוא שם משפחה יהודי-ספרדי בעל שורשים מספרד. 
פירוש השם במילה הערבית مَيْمُون (מַיְמוּן) שפירושה "בר־מזל".

קטגוריה:שמות משפחה ביהדות ספרד ופורטוגל
פרשת במדבר

מניין בני ישראל
פרשת בְּמִדְבַּר היא פרשת השבוע הראשונה בספר במדבר. היא מתחילה בראש הספר () ומסתיימת, לפי חלוקת הפרקים, ב.

בפרשת במדבר יש 159 פסוקים, והיא השלישית באורכה מבין פרשות התורה מבחינת מספר הפסוקים. היא מחולקת ל-30 פרשיות (מיקום 4), מתוכן 23 פרשיות פתוחות ו-7 סתומות. בפרשה אין כלל מצוות.

זו הפרשה האחרונה, או האחת לפני האחרונה, הנקראת במהלך ספירת העומר. לרוב נקראת הפרשה סמוך לראש חודש סיוון.

==תוכן הפרשה==
הפרשה עוסקת בעיקר במניינים ובמִפקדים של בני ישראל ושבטיו, בחודש השני (אייר), בשנה השנייה ליציאת מצרים.
*פירוט שמותיהם של הפוקדים, בהם משה, אהרון ונשיאי השבטים.
*מפקד של כל הגברים יוצאי צבא בעם ישראל לפי שבטים.
*חלוקת שנים עשר השבטים לארבעה מחנות.
*תיאור תפקידי שבט לוי ומניין הלויים.
*פדיון בכורות בני ישראל בבני שבט לוי.
*תיאור ספציפי של תפקידי הלוויים בני קהת: נשיאת כלי המקדש.
הפרשה היא חלק מרצף הפרשות בתחילת ספר במדבר העוסקות בהקמת מחנה ישראל ובהכנות לנסיעה מהר סיני אל ארץ ישראל.

==תאריכי הקריאה==
השבת בה קוראים את פרשת במדבר יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
*שנת השג – כ"ד באייר
*שנת החא – כ"ו באייר
*שנת זשה ושנת בחה, שנת בשה ושנת גכה – כ"ט באייר
*שנת זחג, שנת זשג ושנת בחג – ב' בסיוון
*שנת השא ושנת זחא – ד' בסיוון
*שנת הכז – ה' בסיוון
*שנת בשז ושנת גכז – בארץ ישראל כ"ז באייר, בחוץ לארץ ה' בסיוון

==הפטרה==
ההפטרה היא ב. ההפטרה נפתחת בפסוק "וְהָיָה מִסְפַּר בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל, כְּחוֹל הַיָּם, אֲשֶׁר לֹא-יִמַּד, וְלֹא יִסָּפֵר", המתקשר למניין בני ישראל בפרשה.

בשנה בה ראש חודש סיוון חל ביום ראשון, נוהגים לקרוא את הפטרת 'מחר חודש'.

==ראו גם==
* מחנה ישראל (מדבר סיני)

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

*
במדבר
נאה דורש נאה מקיים

נאה דורש נאה מקיים היא אמרת חכמינו זכרונם לברכה הדנה בהתאמה בין הצהרותיו של אדם, לבין מעשיו, ומובנה הפשוט הוא "לא רק שהוא דורש (מלשון דרשה) יפה/כראוי [=נאה דורש] אלא הוא גם מקיים את אותם רעיונות יפים/ראויים שהוא דורש [=נאה מקיים]". נהוג להשתמש בה כשבח למי שתוכו כברו, ובהיפוכה כביקורת על מי שמעשיו אינם הולמים את הכרזותיו: "נאה דורש ואין נאה מקיים".

בתוספתא מסופר על בן עזאי, שלא היה נשוי, שאמר שמי שאיננו עוסק בפרייה ורבייה הרי הוא כמי ששופך דמים. על זה אמר לו רבי אלעזר בן עזריה, .

בהקשר אחר מסופר בתלמוד על רבן יוחנן בן זכאי שתלמידו רבי אלעזר בן ערך דרש לפניו בדרך במעשה מרכבה: 

== ראו גם ==

* קריינא דאיגרתא איהו ליהוי פרוונקא

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אמרות חז"ל
קטגוריה:ניבים וביטויים חז"ליים
חזרה (אמצעי ספרותי)

החזרה כאמצעי ספרותי היא קדומה, וליוותה את שלב הספרות שבעל פה, עד המצאת הדפוס. לאחר המצאת הדפוס צורת החזרות השתנתה, והיא היום מותאמת לטקסטים נדפסים, בכל צורה של דפוס. יחד עם זאת, בתחום ספרי הילדים למשל, ובתחומים נוספים, יש עדיין חשיבות רבה לחזרה בצורתה הקדומה, הדיבורית, כיוון שהיא פועלת גם על אוזנו של המאזין, ולא רק על עיני הקורא.

החזרה מעצימה ומדגישה את כוונת המחבר, המשורר, הפזמונאי, המספר והפרסומאי. ויש בה כדי לפעול על הקורא והמאזין בדרך הרצויה למחבר הטקסט. אם לגרום לו התרגשות והזדהות בשיר, אם לצרפו אל הקהל המזמר בפזמון, ואם לגרום לו לרוץ לחנות ולרכוש את המוצר בפרסום. החזרה כאמצעי לשוני סגנוני מצויה בכל ספרויות העולם. דוגמאות ראשונות של חזרה בספרות העברית אפשר למצוא בתנ"ך למשל "על שלושה פשעי..ועל ארבעה לא אשיבנו" (עמוס פרק א'), ואחר כך בפיוט, בתפילה, בשירת ספרד ובשירה העברית המודרנית.

בספרות המודרנית, המבוססת על דפוס ולא על מסירה בעל פה, חל צמצום משמעותי בשימוש בחזרה כאמצעי סגנוני לשוני, כדי שלא להכביד על הקורא וכדי שלא לשעממו. לעומת זאת בתחום הפרסום והפרסומת, חלה התפתחות מהירה ורבה בשימוש בחזרה כאמצעי ללכידת תשומת לבו של המאזין והקורא. עקרון החזרה קיים גם באמנויות אחרות, במוזיקה, באמנות הפלסטית, ובאמנויות הבמה.

==ראו גם==
*אנאפורה
*אפיפורה

== קישורים חיצוניים ==
*[http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=10436 חזרה], באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
* 
* 

קטגוריה:טכניקות ספרותיות