OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
פרנקו פאצ'ו

פרנצ'סקו (פרנקו) אנטוניו פאצ'ו (באיטלקית: Francesco (Franco) Antonio Faccio; 8 במרץ 1840 – 21 ביולי 1891) היה מלחין ומנצח איטלקי.

==ביוגרפיה==
פאצ'ו נולד בוורונה ועשה לו שם כמנצח על המוזיקה של ורדי. הוא למד מוזיקה במילאנו ואחרי סיום לימודיו החל בקריירה של מלחין, בחיבור I Profughi Fiamminghi ("הפלמים הנמלטים", מילאנו 1863) ו"אמלטו" (ג'נובה 1865), אחת מאופרות רבות המבוססות על המלט של ויליאם שקספיר. שתי האופרות לא נחלו הצלחה בקרב מבקרי המוזיקה או הקהל הרחב. עם זאת, מארש האבל שנכתב ל"אמלטו" נחשב לדוגמה חשובה לליריות של פאצ'ו. הפופולריות של המארש באה לביטוי ברור בעיבוד שנעשה לו להרכב כלי נשיפה מעץ בשלהי המאה ה-19. את החלק הזה של האופרה אפשר עדיין לשמוע בקורפו בתקופה הפסחא, שם מבצעת אותו תזמורת כלי הנשיפה של "האגודה הפילהרמונית של קורפו" בתהלוכה לכבוד הקדוש של קורפו, סנט ספירידון. מכל מקום, בשנת 2004 ערך המנצח אנתוני בארז את הפרטיטורה של "אמלטו" להצגה, ובכך איפשר הערכה מחודשת של האופרה, שהייתה זנוחה ונשכחת עד לא מכבר.

בשנת 1867 התמנה פאצ'ו למנהל בקונסרבטוריון של מילאנו וב-1872 למנהל לה סקאלה במילאנו. פאצ'ו ניצח על הביצוע הראשון של אותלו מאת ורדי (1887) וכן על הצגת הבכורה של האופרה בלונדון. קודם לכן ניצח על הביצוע הראשון באיטליה של אאידה (1872) ועל הצגת הבכורה של הגרסה המתוקנת של "סימון בוקנגרה" (1881). פאצ'ו מת במונזה בגיל 51.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מנצחים איטלקים
קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:מנצחי אופרה
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1840
קטגוריה:נפטרים ב-1891
השדרה הרביעית

השדרה באזור ה[[אפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון של האי מנהטן) (2004)]]
השדרה - מבט צפונה מ[[כיכר יוניון לעבר בניין מט לייף.]]
השדרה הרביעית (באנגלית: Fourth Avenue או Park Avenue; שדרת פארק או פארק אווניו) היא שדרה רחבה דו-סטרית ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

השדרה משתרעת בין שדרת לקסינגטון (שממזרח לה) לשדרת מדיסון (שממערב לה). השדרה ידועה ביוקרת הנכסים שבה, בייחוד באזור האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון - הצפוני של האי מנהטן).

במרכז השדרה נמצא פס ירק ופרחי בגוניה המתוחזק על ידי קרן שדרת פארק, ובחודש דצמבר מדי שנה, לקראת חג המולד ממוקמים לאור השדרה עצי חג המולד מוארים.

==מהלך השדרה==
בחלקה הדרומי של השדרה נמצא רחוב הבאורי, אחד מהרחובות הראשונים של מנהטן. בהמשך התפתחה השדרה צפונה בהתאם לתוכנית חברי הוועדה (1811). בין הרחובות 8 ו-14 מכונה השדרה בשם "השדרה הרביעית". צפונית לרחוב 14 היא עוברת ממזרח לכיכר יוניון ונקראת "כיכר יוניון מזרח". בין הרחובות 17 ו-32 מכונה השדרה "שדרת פארק דרום", וצפונית לרחוב 32 היא מכונה "שדרת פארק".

בין הרחובות 33 ו-40 שניים מנתיבי התנועה עוברים במנהרת גבעת מוריי במרכז הכביש (על מנת לאפשר נסיעה מהירה). ברחוב 40 עולה השדרה על כביש מוגבה המקיף את תחנת גרנד סנטרל ואת בניין מט לייף (בעבר - בניין פאן אם) ובניין הלמסלי.

בין גרנד סנטרל לרחוב 97 עוברות מתחת לרחוב מסילות הברזל של רכבת מטרו-נורת'. ברחוב 97 עולים קווי מסילת הברזל אל מעל הקרקע ועוברים על גשר המכונה "ויאדוקט שדרת פארק" (Park Avenue Viaduct) המוביל את מסילות הברזל אל מעבר לנהר הארלם.

מעברו השני של נהר הארלם ממשיכה השדרה ונקראת באותו שם.

לצידי השדרה נמצאים הנהלות החברות או סניפים ראשיים של החברות: בלומברג, סיטיגרופ, קולגייט-פלמוליב, מט לייף, KPMG, ג'י פי מורגן צ'ייס ושות' ו-UBS וכן מלון וולדורף-אסטוריה ובניין סיגראם.

==היסטוריה==
מנהרת הרכבת בשנת 1941
בעת הקמתה נקראה השדרה בשם "השדרה הרביעית" ועברו בה פסי הרכבת של חברת רכבת ניו יורק והארלם. מסילות הרכבת עברו דרך מנהרה שנחפרה בגבעת מוריי, וזו כוסתה והונחו עליה משטחי דשא, אשר בשנת 1860 כונו "פארק". בשנת 1967 החלו לכנות בשם שדרת פארק את השדרה בין רחוב 42 ותחנת גרנד סנטרל, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 הורדו מסילות הברזל בין רחובות 56 ו-96 אל מתחת לאדמה. בשנת 1888 הגיעה השדרה צפונה עד לנהר הארלם.

בשנת 1936 נבנה הגשר המקיף את תחנת גרנד סנטרל על מנת לאפשר תנועה רציפה בשדרה, ובשנת 1937 הפכה מנהרת מוריי היל לחלק מהשדרה ואפשרה תנועה מהירה של כלי רכב דרכה.

ב-5 במאי 1959 החליטה מועצת העיר ניו יורק לשנות את שם השדרה הרביעית שבין הרחובות 17 ו-32 ל"שדרת פארק דרום".

בשנת 1963 נבנה בניין פאן-אם מעל הגשר שבין תחנת גרנד סנטרל לבניין הלמסלי, כאשר מנהרה בתוך הבניין מאפשרת תנועת כלי רכב.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

*
בלו נוט (חברת תקליטים)

בלו נוט תקליטים (באנגלית, "Blue Note Records" ; בתרגום חופשי, "תקליטי התו הכחול") היא חברת תקליטים אמריקאית המתמחת בסגנון הג'אז. החברה הוקמה ב-1939 בידי אלפרד לאיון ומקס מרגוליס. זמן קצר לאחר ההקמה הצטרף להנהלה גם פרנסיס וולף. בשנת 2006 החברה הרחיבה את פעילותה ונהייתה לחברת גג שמקדמת מוזיקה למבוגרים, החברה נמצאת כיום בבעלות קבוצת EMI. את השם החברה שואבת מהבלו נוט שהוא מאפיין של הבלוז והג'אז.

==סגנון מוזיקלי==
כאמור, בלו נוט התמקדה מאז ומעולם בסגנון הג'אז. באופן יותר מפורט, היא החלה את דרכה יחד עם מהפכת הבי בופ ורבים מהאלבומים החשובים של סגנון זה הוקלטו בבלו נוט. עם הזמן בלו נוט נהייתה מזוהה עם ההארד בופ, כאשר המוזיקאים המובילים בה היו הרבי הנקוק, הוראס סילבר, ארט בלייקי, לי מורגן, גראנט גרין, ג'ימי סמית', ופרדי האבארד. עם זאת, כמעט כל המוזיקאים החשובים של הג'אז, על כל סוגיו, הקליטו בבלו נוט בכמות זו או אחרת.

==מורשת==
המורשת של הבלו נוט, היא אחת מהמורשות המשפיעות ביותר על המוזיקה המודרנית. החברה הייתה אחת מחברות התקליטים העצמאיות הגדולות בהיסטוריה, וקשה למצוא חברה אחרת שמתחרה בה במגוון הרחב של מוזיקאי צמרת ואלבומי מופת. בעיני רבים ממוזיקאי הג'אז היא הייתה מאז שנות הארבעים ועד היום החברה הטובה ביותר בשביל להקליט בה אלבום. במשך השנים החברה הרחיבה את יריעתה והיא מקליטה במגוון רחב של תחומים, כולל למשל היפ הופ.

שמה של בלו נוט אוזכר בתחילת הסמפל "קנטלופ - פליפ פנטזיה" של להקת US3 ליצירתו של הנקוק, "אי המלונים".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ג'אז
קטגוריה:חברות תקליטים
פיליפו מרקטי

פיליפו מרקטי (באיטלקית: Filippo Marchetti; 26 בפברואר 1831 – 18 בינואר 1902) היה מלחין אופרה איטלקי. מרקטי, שפעל, כמוהו כמלחינים אחרים בזמנו, בצל גאוניותו של ורדי, השיג הצלחה אחת גדולה באופרה שלו משנת 1869, "רוי בלאס". מרקטי הלחין את המוזיקה עבור השיר של וסילה אלכסנדרי, "Oda gintei latine", השיר שזכה בחגיגות הלטיניות הראשונות במונפלייה, במאי 1878.

== ביוגרפיה ==
פיליפו מרקטי היה תלמידו של ג'וזפה לילו (אנ') וקרלו קונטי בקונסרבטוריון של נאפולי (אנ'). האופרה הראשונה שלו "Gentile da Varano" שהועלתה בטורינו בפברואר 1856 זכתה להצלחה. אותה הצלחה הושגה גם באופרה שלו "לה דמנטה" שהוצגה לראשונה בטורינו, 27 בנובמבר 1856. לאחר מכן מרקטי הלחין את "רומיאו ג'ולייטה" שהוצגה לראשונה בטריאסטה ב-25 באוקטובר 1865 עם קבלת פנים סבירה. אופרה זו הוצגה במילאנו בשנת 1867. כמו כל כך הרבה מלחינים איטלקים אחרים באותה תקופה, מרקטי זכה להצלחה הגדולה ביותר שלו עם "רוי בלאס" (שהוצגה בבית האופרה לה סקאלה ב-3 באפריל 1869). אופרה המבוססת על הדרמה רוי בלאס (אנ') מאת ויקטור הוגו. היצירה רוי בלאס מאת מרקטי הוצגה גם בגרמניה ובאנגליה. "גוסטבו ואזה" (שפורסמה בלה סקאלה, 7 בפברואר 1875) ו"דון ג'ובאני מאוסטריה" (שפורמה בטורינו, 11 במרץ 1880) היו בעיקר יצירות שוליים שנשכחו.<ref></ref><ref></ref>

מרקטי היה פרופסור לשירה ברומא ונשיא האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה בשנת 1881.

בין צאצאיו הוא ג'וליו מרקטי (אנ').

==יצירות עיקריות==
* "רומיאו וג'ולייטה" (1865; גרסאות מתוקנות ב-1872 וב-1876). הוצגה לא מזמן באיטליה וזמינה בתקליטור.
* "רוי בלאס" (1869), זמינה בתקליטור, אבל פגומה עקב קיצוץ.
* "גוסטבו ואזה" (1875). ביצוע מחודש תוכנן במקור לשנת 2007, אך נדחה ל-2008.
* "דון ג'ובאני מאוסטריה" (1880)

האופרה "רוי בלאס", שנשכחה כמעט, בוצעה והוקלטה בשנת המאה למותו, והתגלתה כיצירה דרמטית מאוד וכתובה היטב.
פיליפו מרקטי.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1831
קטגוריה:נפטרים ב-1902
שדרות מדיסון

[[בתי וילארד, פנינה אדריכלית בשדרה, בין רחובות 50 ו-51]]
שדרת מדיסון (באנגלית: Madison Avenue) היא שדרה המשתרעת מצפון לדרום ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

השדרה חד סטרית, ומאפשרת תנועה לכיוון צפון בלבד. מאז שנות ה-20 של המאה ה-20 מזוהה השדרה עם תעשיית הפרסום בארצות הברית.

השדרה נקראת על שם נשיא ארצות הברית הרביעי, ג'יימס מדיסון.

==מהלך השדרה==
ראשיתה של השדרה בכיכר מדיסון (ברחוב 23) בדרום וקצהה הצפוני בגשר שדרת מדיסון ברחוב 138 בצפון האי. השדרה עוברת דרך מידטאון מנהטן, האפר איסט סייד (הצד המזרחי העליון של מנהטן), הארלם הספרדית והארלם.

ברחוב 26, לצד השדרה נמצא בעבר המדיסון סקוור גארדן (שכיום אינו ממוקם לצד השדרה, אולם עדיין קרוי על שמה).

בשדרות מדיסון 225 פינת רחוב 36 נמצאת ספריית מורגן.

בין הרחובות 57 ו-85, ממוקמות לאורך הרחוב חנויות אופנה רבות ובהן: גוצ'י, הרמס, פראדה, שאנל, אמפוריו ארמאני, אוסקר דה לה רנטה,ראלף לורן ,איב סן לורן, דולצ'ה וגבאנה, ורה וונג, בטסי ג'ונסון, ג'יאנפרנקו פרה, קרולינה הררה, ג'ימי צ'ו, כריסטיאן דיור, בולגארי, רוברטו קוואלי, דונה קארן, ז'יבנשי, ואן טיילור.

==היסטוריה==
שדרת מדיסון לא הייתה חלק מתוכנית חברי הוועדה (1811). השדרה הוקמה בין השדרה הרביעית לשדרה החמישית בשנת 1936 בשל מאמצי איש הנדל"ן ועורך הדין סמיואל ראגלס (אשר רכש ופיתח את אזור גראמרסי פארק בשנת 1831, הקים את שדרת לקסינגטון שהובילה אל הפארק, ופיתח את כיכר יוניון).

בעת הקמתה הייתה השדרה דו סטרית, אולם ב-14 בינואר 1966 הפכה השדרה לחד סטרית, כשהתנועה נעה לכיוון צפון, בעוד שהשדרה החמישית הפכה חד סטרית ובה תנועה לכיוון דרום בלבד.

===תעשיית הפרסום===
המונח "שדרת מדיסון" הפך לכינוי נרדף לתחום הפרסום בעיר ניו יורק. החל משנות ה-20 של המאה ה-20 התמקמו לאורך השדרה משרדי פרסום רבים. במהלך השפל שפגע בעיר ניו יורק בשנות ה-60 וה-70 עזבו חלק ניכר מסוכנויות אלה את השדרה, וכיום נותרו בה חברות פרסום מועטות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.madisonavenuebid.org/ אתר האזור העסקי של שדרת מדיסון]
* [http://www.thecityreview.com/madison.html שדרת מדיסון, היסטוריה ותצלומים]
== הערות שוליים ==

מדיסון
קטגוריה:ג'יימס מדיסון
רננה לשם

רננה לשם בן-גוריון (29 במרץ 1925 – 20 במאי 2008) הייתה מיקרוביולוגית ישראלית, ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה (לצדו של פרופ' אלכסנדר קינן) וסגנית יו"ר המכון, ופרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.

==ביוגרפיה==
לשם נולדה בירושלים בשנת 1925, בתם של פולה ודוד בן-גוריון, מראשי המדינה שבדרך (ולימים ראש ממשלת ישראל, הראשון). רננה הייתה בתם הצעירה, אחותם של גאולה ושל עמוס, והיחידה מבין השלושה שנולדה בארץ. בצעירותה הושפעה מאוד מספרו של זאב ז'בוטינסקי "שמשון", ובעקבות זאת ביקשה ממכריה לתקופה מסוימת לקרוא לה סמדר.

בהתקפה על שיירת הדסה ב-13 באפריל 1948, נהרג ארוסה של בן-גוריון, שהיה אז סטודנט צעיר.

בשנת 1950 קיבלה בן-גוריון תואר מוסמך במדעים בבקטריולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת תשט"ו-1956 קיבלה תואר דוקטור על עבודתה בבקטריולוגיה, "מחקר הגורמים המתנים את אלימות חיידק הדבר".

ב-1956 נישאה לדוד (דולי) לשם, מהנדס אווירונאוטיקה.

בשנים 1957–1958 עשתה פוסט-דוקטורט במכון פסטר לצדו של פרנסואה ז'קוב. משנת 1953 שימשה לשם כחוקרת במחלקה לגנטיקה בקטריאלית במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה.
בשנת 1969 החלה לכהן כפרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב. לשם הייתה חברת מועצת המכון למורשת בן-גוריון וחבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון.

לשם לא הייתה מעורבת בפוליטיקה, אך יצאה מספר פעמים מחוץ לישראל בשליחויות ציוניות, בהן ביקור אצל יהודי מוסקבה ב-1958. כמו כן, הופיעה באירועים שונים בהשתתפות הוריה, כגון פגישה עם נשיא צרפת שארל דה גול. עם יוליאנה, מלכת הולנד ועם מלך דנמרק.

לשם הייתה פעילה עד שחלתה במחלת אלצהיימר. נפטרה בנתניה ב-21 במאי 2008, בגיל 83. נקברה בקיבוץ שפיים.
הותירה אחריה בן יחיד, אורי לשם בן-גוריון.רננה בתמונה משפחתית, בין אביה [[דוד בן-גוריון לסבה אביגדור גרין (1938)]]

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* 'Leshem, Renana,' in: Who's Who in Israel and in the Work for Israel Abroad, 1978, p. 66.
* 'Leshem, Renana,' in: The World Who's Who of Women, vol. 9, 1988, p. 57.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בעלות תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:בעלי תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:סגל המכון למחקר ביולוגי בישראל
קטגוריה:סגל אוניברסיטת תל אביב: מדעי החיים
רננה
קטגוריה:נשות היישוב ילידות הארץ
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:ילדי ראשי ממשלת ישראל
קטגוריה:מיקרוביולוגיות ישראליות
קטגוריה:מיקרוביולוגים ישראלים
קטגוריה:אישים הקבורים בשפיים
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1925
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-2008
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2008
תצורת צרעה

תצורת צרעה נקראת על שם המקום בו היא הוגדרה בהרי יהודה ליד קיבוץ צרעה. היא נחשבת לאחת התצורות הנפוצות בארץ. השכבה מורכבת בעיקר מאבן גיר וקירטון עם אופקי צור. היא נכללת בחבורת עבדת.

תצורת צרעה כוללת את פרט עדלם ואת פרט מרשה:
# פרט עדלם, הקדום יותר - גילו אאוקן תחתון - ובנוי מסלע גיר ומסלע קירטוני בצבע לבן צהבהב. הסלעים מופיעים בנוף בצורת שכבות. בשכבות בולטים עדשות - מין מבנים אליפסים - של צור. עוביו המשוער 200 מטר. 
# פרט מרשה נחשף בשטח מערות מרשה. הרכבו הוא אבן קירטון וחוואר. לעיתים מופיעים בו אופקי צור. עוביו המשוער 180 מ' וגילו, מאוחר יותר - אאוקן תיכון. בעת העתיקה היה לו שימוש רב בתור חומר לבנייה. הקירטון איכותי והבלוקים הנחצבים ממנו לא מתפוררים, בתנאי שאין בהם אופקי צור.

סלעי התצורה נוצרו בתקופת האאוקן, לפני 44–50 מיליון שנים זאת בזמן הצפה של ארץ-ישראל. בתקופה זו היה האזור כולו מוצף הצפה ימית נרחבת שהגיע עד מרכז ערב הסעודית ודרום מצרים. הסלעים העיקריים ששקעו בתקופה זו היו גיר וקירטון, ובהם כמויות משתנות של צור.

צרעה, תצורה
קטגוריה:צרעה (קיבוץ)
הארד רוק

הארד רוק (באנגלית: Hard Rock; לעיתים מכונה בעברית רוק כבד) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת רוק ששורשיו נמצאים בבלוז רוק, רוק פסיכדלי וגראז' רוק של אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20. הוא מאופיין על ידי שימוש נרחב בגיטרה חשמלית עם אפקט דיסטורשן, גיטרה בס, מערכת תופים ולעיתים גם פסנתר או קלידים.

ההארד רוק נעשה חלק בלתי נפרד מהמוזיקה הפופולרית במהלך שנות ה-70 עם להקות כמו לד זפלין, בלאק סבאת', דיפ פרפל, אירוסמית', קיס, AC/DC, זי זי טופ, קווין וואן היילן, אולם הוא הגיע לשיאו המסחרי במהלך שנות ה-80. להקות גלאם מטאל כמו בון ג'ובי, דף לפרד וגם Guns N' Roses עם סאונד יותר מלוכלך מחברותיהן לז'אנר, הפכו להצלחות גדולות במחצית השנייה של העשור, לפני שאיבדו את הפופולריות שלהם לטובת ז'אנר הגראנג' בשנות ה-90. למרות זאת, להקות פוסט-גראנג' רבות בעשור הראשון של המאה ה-21 אימצו סאונד שמושפע מאוד מהארד רוק, וזאת במקביל לגל חדש של פופולריות וקהל חדש וצעיר יותר אצל הלהקות הוותיקות יותר.

בסוף שנות ה-60 התפתח במקביל גם ז'אנר ההבי מטאל ובתקופה ההיא שני המונחים היו למעשה שמות נרדפים לאותו סגנון מוזיקלי. עם זאת, בהמשך עם פריצת הדרך המוזיקלית של להקת בלאק סבאת', מוזיקת המטאל התרחקה מההארד רוק המוקדם, ונעשתה מוזיקה כבדה ואפלה יותר. בשנות ה-80 התפתחו תת-ז'אנרים רבים של ז'אנר ההבי מטאל בהשפעת הארדקור פאנק בשם הכולל מטאל קיצוני, מה שיצר הבדל יותר גדול בין הז'אנרים. עם זאת, לאורך ההיסטוריה שני הז'אנרים התקיימו זה לצד זה ולהקות רבות שויכו לשני הז'אנרים בו זמנית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:סגנונות מוזיקליים
אז'ן דלמאר

אז'ן דלמאר (באנגלית: Eugene Delmar; 12 בספטמבר 1841, ניו יורק – 22 בפברואר 1909, ניו יורק) היה שחמטאי יהודי-אמריקאי, ואלוף השחמט של ניו יורק ארבע פעמים בשנים 1890, 1891, 1895 ו-1897.

בשנת 1874 ניצח בתחרות שהתקיימה במועדון השחמט של ברוקלין. בשנת 1879 ניצח בדו-קרב את סם לויד +5 -1 =2 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) . לאחר סיום הדו-קרב חיבר סם לויד בעיית שחמט של מט בשלושה מסעים המוקדשת לדלמאר ובה לכלים מבנה גאומטרי של האות D.

בשנת 1885 דלמאר ניצח באליפות מועדון השחמט של מנהטן וחזר על ניצחונו גם בשנת 1886. בשנת 1888 ניצח את שמואל ליפשוץ +5 -3 =0 בדו-קרב שהתקיים בניו יורק. ניצח בדו-קרב את רוברט בארנס +7 -0 =1. ב-1895 הוא ניצח את ניקולאי יסנוגרודסקי 1.5-5.5.

בגיל 60 הגיע למקום האחרון בתחרות קיימברידג' ספרינגס בשנת 1904 +3 -9 =3 אך סיים בתיקו או ניצח גדולי שחמט כמו קרל שלכטר וז'ק מיזס.

זמן קצר לאחר מכן נוצח על ידי נער מתבגר בשנות העשרה בשם חוסה ראול קפבלנקה באחד ממשחקיו הראשונים בזירה הבינלאומית.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שחמטאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1841
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1909
גוף מים

חוף האוקיינוס בפורטוגל
גוף מים הוא ריכוז בקנה מידה רחב של מים, בדרך כלל על פני כדור הארץ, אך גם בכוכב לכת אחר. בדרך כלל הכוונה לאוקיינוס, ים או אגם. אך מקובל לכלול בגוף מים גם ריכוזים פחות גדולים של מים, כמו נהר ופיורד. נכללים בהגדרה גם ריכוזים מלאכותיים של מים כמו בנמל בתוך שובר הגלים, סכר או תעלה.

גופי מים בשטחים מצומצמים יותר הם בריכות. מבחינים בין מאגר מים טבעי, למשל בריכת רם, לבין מאגר מלאכותי, מעשה ידי אדם, למטרות אחדות:
* בריכת נוי, כאלמנט של אדריכלות נוף, אשר בעבר שימשה גם לרחצה או שתייה.
* בריכת שחייה למטרת שחייה ספורטיבית או תרבות פנאי.
* בריכת דגים בה מגודלים דגים בעיקר לצורך מאכל.
* אגירת מים כחלק מתהליך הובלתם, להשקיה ולשתייה.

מקום שהמים נקווים בו, כגון אגם, קרוי מקווה מים.

==גלריית תמונות==

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:הידרולוגיה
קטגוריה:מים
פסטר ביזימונגו

פסטר ביזימונגו (Pasteur Bizimungu; נולד ב-1950 או 1951) הוא מדינאי רואנדי, שכיהן כנשיא רואנדה בין 19 ביולי 1994 ל-23 במרץ 2000.

==ביוגרפיה==
ביזימונגו הוא בן לקבוצה האתנית הוטו, קבוצת הרוב ששלטה ברואנדה מאז קבלת עצמאותה. הוא מילא תפקידים בממשל הרואנדי הנשלט בידי ההוטו, עד 1990, עת הצטרף לחזית הפטריוטית הרואנדית, ארגון שהתבסס על בני המיעוט הטוטסי. כאשר השתלטה החזית הפטריוטית על המדינה ב-1994 ועצרה את רצח העם שביצעו ההוטו בטוטסי, מונה ביזימונגו לנשיא, מתוך כוונה לתת ייצוג בהנהגה הבכירה לבני הוטו, המהווים רוב במדינה. בתקופת כהונתו נטען לעיתים כי בעל הכוח האמיתי הוא סגנו, פול קגאמה, מנהיג החזית הפטריוטית, ששימש גם כשר ההגנה.

במרץ 2000 התפטר ביזימונגו מתפקידו, לאחר סכסוך על מדיניות הממשלה ובמחאה על קיפוח בני הוטו בשלטון. קגאמה תפס את מקומו. ב-2001 ייסד ביזימונגו מפלגת אופוזיציה, "מפלגת הדמוקרטיה וההתחדשות", שנאסרה על ידי הממשלה בטענה שהיא מפלגה רדיקלית המסיתה לגזענות. ב-2002 הושם ביזימונגו במעצר בית וב-2004 נשלח ל-15 שנות מאסר לאחר שהורשע בניסיון להקים מיליציה, בהסתה לגזענות ובעבירות שחיתות. באפריל 2007 העניק לו הנשיא קגאמה חנינה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://news.bbc.co.uk/2/hi/africa/688587.stm Analysis: Why Bizimungu mattered], הבי.בי.סי, כתבה על התפטרותו של ביזימונגו, 23 במרץ 2000
* [http://www.washingtonpost.com/wp-dyn/content/article/2007/04/06/AR2007040600879.html Former Rwandan President Pardoned], וושינגטון פוסט, 6 באפריל 2007

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:נשיאי רואנדה
קטגוריה:מקבלי חנינה
קטגוריה:רואנדים שנולדו ב-1950
אנטון ציילינגר

אנטון ציילינגר (בגרמנית: Anton Zeilinger; נולד ב-20 במאי 1945) הוא פיזיקאי אוסטרי העוסק במכניקת הקוונטים. נודע בזכות מחקריו וניסוייו פורצי הדרך. הוא חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 2022 ופרס וולף בפיזיקה לשנת 2010.

== ביוגרפיה ==
ציילינגר נולד ב-1945, בעיירה ריד אים אינקראיס שבאוסטריה. בין השנים 1963 ל-1971 למד פיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטת וינה. ב-1971 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בנושא Neutron Depolarization in Dysprosium Single Crystals. משנת 1999 מכהן כפרופסור לפיזיקה באוניברסיטת וינה, וכראש המכון לפיזיקה ניסויית (Institute of Experimental Physics).

הוא נודע בזכות ניסויים בתחום הטלפורטציה הקוונטית, בישומים פרקטים של מכניקת הקוונטים כמו הצפנה קוונטית.

ציילינגר זכה בפרסים רבים, ביניהם "מדען השנה של אוסטריה", "פרס המדע של וינה", "הפרס הבינלאומי של המלך פייסל". הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת הומבולדט אשר בברלין ומאוניברסיטת דנציג. בשנת 2010 זכה ציילינגר בפרס וולף בפיזיקה יחד עם פרופסור ג'ון פ' קלאוזר ופרופסור אלן אספה. חבר השופטים העניק להם את הפרס "על ההישגים הקונספטואליים והעבודה הניסויית שתרמו ליסודות הפיזיקה הקוונטית, ובמיוחד על ניסויים שהלכו והשתכללו בבחינת הנכונות של אי-שוויונות בֶל או הרחבותיהם תוך כדי ניצול של מצבים קוונטים שזורים". בשנת 2022, זכו שלושת החוקרים בפרס נובל לפיזיקה. 

ציילינגר נישא בשנת 1972 ואב לשלושה ילדים. לכבוד יום הולדתו ה-60, זכה שיקרא על שמו אסטרואיד.

== קישורים חיצוניים==

* [http://www.quantum.at/zeilinger/ דף הבית של ציילינגר]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיזיקאים אוסטרים
קטגוריה:סגל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אינסברוק
קטגוריה:סגל אוניברסיטת וינה
קטגוריה:סגל אוניברסיטת הומבולדט של ברלין
קטגוריה:זוכי פרס וולף לפיזיקה
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מעוטרי פור לה מריט
קטגוריה:זוכי פרס נובל לפיזיקה
קטגוריה:זוכי פרס נובל לשנת 2022
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת וינה
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1945
קטגוריה:חברי האקדמיה אירופיאה
השדרה השביעית

השדרה השביעית (באנגלית: Seventh Avenue, מכונה גם שדרת אדם קלייטון פאוול הבן, Adam Clayton Powell Jr. Boulevard) היא שדרה במערב רובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.

השדרה השביעית נמתחת מהוסט וילאג' (החלק המערבי של גריניץ' וילג') שבדרום האי (דרומית לאזור זה נקרא הרחוב בשם "רחוב ואריק" (Varick Street) ועד רחוב 59 בו קוטע סנטרל פארק את השדרה. השדרה חד סטרית מדרום לסנטרל פארק, ודו סטרית מצפון לו. בקצה השדרה שוכן שער האמנים של הפארק. השדרה נמשכת שוב ברחוב 110, לכיוון צפון ודרך הארלם, שם היא מכונה "שדרת אדם קלייטון פאוול הבן". השדרה חוצה את נהר הארלם מעל גשר מקומבס דאם ומשם, ברובע הברונקס, היא קרויה "שדרת ג'רום" (Jerome Avenue).

חלק השדרה שבין רחוב 34 ורחוב 39 הוא "אזור הבדים" ושפע חנויות האופנה בו זיכה את השדרה כאן בכינוי "שדרת האופנה". בנקודה בה נפגשת השדרה בברודוויי וברחוב 42 שוכנת כיכר טיימס - הידועה בכיכרות העיר ניו יורק. לאורך השדרה אתרים ומבנים נודעים רבים, כמו אולם קרנגי ומדיסון סקוור גארדן, תחנת פן, מכון הטכנולוגיה של האופנה, מרכז AXA, מועדון הג'אז וילג' ונגארד ופארק ג'יימס ג'י. ווקר.

==השדרה בתרבות==
השדרה מוזכרת בשירם של סיימון וגרפונקל "The Boxer", בו מתאר הפזמונאי את הזונות שלאורך השדרה. השדרה מוזכרת עוד בשיר של הרולינג סטונז, ובספר "הנץ ממלטה" של דשיל האמט.

בהצטלבות השדרה עם רחוב כריסטופר נמצא משולש הס.

==קישורים חיצוניים==

*
הסגן של בר כוכבא

הסגן של בר כוכבא או סגנו של בר כוכבא הוא ביטוי מקובל, בעברית המודרנית, לתיאור מי שהיה שני בחשיבותו או בהישגיו ושמו לא זכה אף לקורטוב מהפרסום שזכה לו מי שהיה הראשון בתחומו.

במשמעות שונה במקצת, מתאר הביטוי את מי שהיה שותף משני למהלך כלשהו, אך תרומתו נשכחה ובזיכרון ההיסטורי נותר רק מי שנחשב למוביל המהלך. כך למשל בדיון בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת התייחס חבר הכנסת איתן כבל להצעת חוק בנושא קצבאות זיקנה בכינוי "החוק של משה שרוני", וכאשר מחו יצחק בן-ישראל וסופה לנדבר על הכינוי, באומרם שהיו שותפים נוספים לחוק, השיב: "מי זוכר את הסגן של בר-כוכבא".

הביטוי משמש בתחומים רבים ומגוונים, בהם צבא, פוליטיקה, משפטים ועוד, אך בתחום הספורט האמירה הפכה לקלישאה והוצמדה למאמנים רבים שהובילו את קבוצותיהם להישג שני בחשיבותו, למשל אברהם גרנט עם צ'לסי בכדורגל וצביקה שרף עם מכבי תל אביב בכדורסל.

ההיגיון של האמירה מושתת על כך שרוב האנשים לא יודעים מי היה הסגן של בר כוכבא, וכך מניחים שיישכח גם שמם של אחרים שהגיעו למקום שני, גם אם ההבדל ביניהם ובין מי שהגיע למקום הראשון היה קטן מאוד. כן יישכח שמם של אנשים שנתפסו כשותפים זוטרים למהלכים היסטוריים.

על פי איגרות שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות במערות מורבעת שבמדבר יהודה, נראה שסגנו של בר-כוכבא היה אדם בשם ישוע בן גלגולא (באחת האיגרות הוא קרוי גם ישוע "ריש המחנה" - כינוי המעיד על תפקידו החשוב). רוב האיגרות שנכתבו על ידי בר-כוכבא מיועדות לאדם זה, ונראה שהוא היה סגנו, או לפחות אדם בעל תפקיד חשוב בהיררכיית המרד - שכן בר כוכבא מבקש ממנו בקשות אדמיניסטרטיביות שונות כמו לשלוח חיטה ללוחמים, להכין להם מקום לינה, ולחזק את הביצורים במקום מושבו. כל האיגרות נמצאות במוזיאון ישראל.

גם בשפות אחרות קיימים ביטויים בעלי משמעות דומה במקצת, למשל: "הניצחון זה לא הדבר החשוב ביותר, זה הדבר היחיד" – אמרה המיוחסת למאמן הפוטבול וינס לומברדי.

באפריל 2015 יצא לאור בהוצאה עצמית ספר בשם "הסגן של בר כוכבא", הדן בגורלם של מספרי 2.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מילים וביטויים בעברית
תומאזו בנוונוטי

תומאזו בנוונוטי (באיטלקית: Tommaso Benvenuti; 4 בפברואר 1838 - 26 בפברואר 1906) היה מלחין איטלקי.

בנוונוטי נולד בקאווארזרה, ונטו. את האופרה הראשונה שלו, "ואלנצה קנדיאנו", כתב בגיל 18. היא לא הוצגה מעולם, אם כי הגיעה לשלב של חזרות במנטובה. האופרות הבאות שלו, שש במספר, עלו על במות מרכזי אופרה חשובים באיטליה, אך לאחר הצלחות ראשוניות, נשמטו מן הרפרטואר, הן בתקופת חייו והן בזמן המודרני. מבין יצירותיו התקבלו בחיוב בעיקר "אדריאנה לקוברר", "גוליילמו שקספיר" ו"ביאטריצ'ה די זווביה".

==יצירותיו==

"ואלנצה קנדיאנו", 1856, לא בוצעה
* "אדריאנה לקוברר", מילאנו, 26 בנובמבר 1857
* "גוליילמו שקספיר" ("ויליאם שייקספיר"), לברית מאת פרנצ'סקו מריה פיאווה, פארמה, רג'ו, 14 בפברואר 1861
* "כוכב טולדו", לברית מאת גיזלאנצוני, מילאנו, 23 באפריל 1864
* "הבזייר", ונציה, 16 בפברואר 1878
* "ביאטריצ'ה די זווביה" ("באטריקס משוואביה"), ונציה, 20 בפברואר 1890
* "הקטטות בקיוג'ה", (בנוונוטי על פי קארלו גולדוני), פירנצה, 30 בינואר 1895
* "שלושה מיליון", לברית מאת פרנצ'סקו פיאווה, לא בוצעה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:מלחיני אופרה איטלקים

קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-20
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1838
קטגוריה:נפטרים ב-1906
אקילה פרי

ציור דיוקנו של אקילה פרי
אקילה פרי (באיטלקית: Achille Peri;
20 בדצמבר 1812 - 28 במרץ 1880) היה מלחין איטלקי.

פרי נולד ברג'ו אמיליה. הוא החל בלימודיו בעיר הולדתו ומשם עבר לפריז. אחרי סיום לימודיו שם הקים להקת אופרה ויצא עמה לסיורי הופעות בערי השדה. בשנת 1839 העלה את יצירתו הבימתית הראשונה, Una visita a Bedlam ("ביקור בבית המשוגעים") במרסיי. עקב קשיים כספיים חזר לאיטליה, שם הוצגה בשנת 1841 האופרה הרצינית הראשונה שלו,
Il solitario. עוד אופרות שלו עלו על הבימה וזכו להצלחה בלתי מבוטלת, בעיקר הדרמה התנכ"ית "ג'ודיטה" ("יהודית"), שנכשלה בהצגת הבכורה שלה סקאלה ב-1860 אך נחלה הצלחה בהצגה מחודשת כעבור שנתיים. שתי האופרות האחרונות שלו, שהוצגו גם הן ב"לה סקאלה", נכשלו כישלון חרוץ, שאחריו ויתר סופית על כתיבה לבימה.

פרי היה גם מנצח המקהלה בקתדרלה של רג'ו ושל האופרה המקומית. כתיבתו האופראית נתפסת כחיקוי של דוניצטי ומרקאדנטה.

==יצירותיו==
===אופרות===
* Una visita a Bedlam אופרטה, מרסיי, 1839
* Il solitario, רג'ו אמיליה, 29 במאי 1841
* Ester d'Engadd (דרמה טראגית), פארמה, רג'ו, 19 בפברואר 1843
* "דירצ'ה" (טרגדיה לירית), רג'ו אמיליה, מאי 1843
* "טאנקרד" (דרמה לירית), גנואה, 26 בפברואר 1847
* Orfano e diavolo (מלודרמה קומית), רג'ו ד'אמיליה, 26 בדצמבר 1854
* I fidanzati (מלודרמה), גנואה, 7 בפברואר 1856
* Vittore Pisani, רג'ו אמיליה, 21 באפריל 1857
* "ג'ודיטה" (מלודרמה תנכ"ית), "לה סקאלה" מילאנו, 7 בפברואר 1861
* L'espiazione, ,לה סקאלה", מילאנו, 26 במרץ 1860
* "ריאנצי", "לה סקאלה", מילאנו, 26 בדצמבר 1862

===מוזיקה קולית===
* למקהלה: "ממעמקים", 4 קולות ועוגב; "סאלבה רג'ינה"
* שירים

===מוזיקה אינסטרומנטלית===
*מוזיקה קאמרית: רביעיית מיתרים; חמישיית מיתרים.
*יצירות שונות לפסנתר

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1812
קטגוריה:איטלקים שנפטרו ב-1880
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-19
We Shall Overcome

We Shall Overcome (בתרגום חופשי: "אנו נתגבר") הוא שיר מחאה אמריקאי שהפך לאחד מהמנוני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית.
[[ג'ואן באאז בביצוע השיר, מתוך המצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, 1963 (שירתה מתחילה ב-00:50)]]
השיר זכה לפרסום נרחב כשזמר הפולק פיט סיגר עיבד לו מנגינה ושינה את מילותיו. הגרסה של סיגר היא הגרסה הידועה של השיר, שבוצעה בין היתר גם על ידי ג'ואן באאז, פיטר, פול ומרי, מהליה ג'קסון וברוס ספרינגסטין (שהוציא תקליט שלם של ביצועיו לשירי סיגר). השיר תורגם גם לעברית כ"אנו נתגבר".

מקורותיו של השיר במזמור גוספל שכתב הכומר צ'ארלס טינדלי מפילדלפיה ב-1901. טינדלי היה כומר בכנסייה המתודיסטית-אפיסקופלית האפריקאית, על פי משפטים וקטעי מזמור שהיה פופולרי בקרב קהילתו (צאצאי עבדים שברחו צפונה); ואף לססמאות שנישאו בפגישות הראשונות בין כורים לבנים ואפריקאים-אמריקאים עוד במהלך המאה ה-19. בשנת 1946 שרו אותו הפועלות השובתות של "חברת הטבק האמריקאית" (שרובן היו אפריקאיות-אמריקאיות) במהלך שביתתן בצ'ארלסטון (דרום קרולינה). עם זאת, סיגר שינה כאמור את המילים פעם נוספת ועיבד את הלחן.

בשנות ה-2000, נעשה בשיר שימוש למחאה נוספת, מעבר למאבק לשוויון זכויות האפריקאים-אמריקאים. כך, למשל, הופיעה באאז ב-2006 ושרה את השיר המפורסם, במחאה על ניסיון להרוס גן ירק בקליפורניה.
ב-2008, בעת שביקר נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש הבן בכנסת, הניפו חברי כנסת מסיעת רע"ם-תע"ל שלטים עליהם נכתב "We Shall Overcome" לצד תמונות ילדים שנהרגו במלחמת עיראק וברצועת עזה (כמחאה על המצב הקיים בשני מקומות אלה).

לאחר דיון משפטי אודות זכויות היוצרים של השיר בשנת 2018, המפיץ בעל זכויות היוצרים, שחרר אותו מזכויות יוצרים עקב פשרה בבית המשפט.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי מחאה
קטגוריה:שירים נגד שנאת זרים וגזענות
קטגוריה:המנונים
קטגוריה:שירי דת נוצריים
קטגוריה:שירים על חופש
קטגוריה:ארצות הברית: התנועה לזכויות האזרח
קטגוריה:שירי גוספל
קטגוריה:שירים על תקווה
כאילו כאן

כאילו כאן הוא סינגל של בועז מעודה משנת 2008.
הפזמון ייצג את ישראל בתחרות אירוויזיון 2008 שנערכה בבלגרד בירת סרביה.

כבר בשנת 2004 חוברו מילות הפזמון על ידי דנה אינטרנשיונל ומנהלה האישי שי כרם ואילו הלחן שפורסם בעבור קדם-אירוויזיון 2008 הולחן על ידי אינטרנשיונל לבדה, ונבחר מתוך חמישה פזמונים שכולם בביצועו של מעודה, לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ב-2008. מאז בחירת הפזמון כמייצג את ישראל ועד להופעה באירוויזיון, הוא עבר שינויים רבים במבנהו ובצורת הגשתו ובין היתר שונה שמו ל-"The Fire in Your Eyes" ("האש בעינייך"). הפזמון כתוב ברובו בעברית, וכולל בית אחד באנגלית.

בחצי הגמר הראשון של התחרות ביצע מעודה את הפזמון והגיע למקום החמישי, עם 104 נקודות, שהקנה לו השתתפות בגמר. בתחרות הגמר הגיע הפזמון למקום התשיעי, עם 124 נקודות.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:שירי 2008
קטגוריה:סינגלים מ-2008
קטגוריה:שירי אירוויזיון 2008
קטגוריה:שירי קדם-האירוויזיון
קטגוריה:שירי ישראל באירוויזיון
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים מרובי שפות
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי דנה אינטרנשיונל
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי דנה אינטרנשיונל
מניפת סחף

מניפת סחף נרחבת המלבלבת לרוחב ה[[נוף השומם שבין רכסי ההרים של קונלון ואלטון המהווים את הגבול הדרומי של מדבר טקלה מקאן במחוז האוטונומי שינג'יאנג שבצפון מערב סין. הצד השמאלי הוא החלק הפעיל במניפה, ונראה כחול בשל המים הזורמים מנחלים רבים. קרדיט: NASA/GSFC/METI/ERSDAC/JAROS/ASTER]]
מניפת סחף היא הצטברות של סחף בצורת מניפה שנוצרה כאשר נחל שזרימתו מהירה מאט, נעשה רדוד, ומתפשט בצורה אופיינית של משולש במוצא של קניון למישור שטוח, כאשר קודקוד המשולש בשער המוצא של הקניון ובסיסו פונה אל בסיס הסחיפה של הנחל. התלכדות של כמה מניפות סחף שכנות לכדי משטח רצוף של סחף הצמוד למדרון מכונה "בחאדה" (bajada), או מניפת סחף משולבת.

==היווצרות==
בשל האטה בזרימה שוקע כל חומר מוצק הנישא על ידי המים (טעונת). מכיוון שתופעה זו גורמת להקטנת הקיבולת של ערוץ הנחל, ישנה הערוץ בסופו של דבר את מסלולו, כשהוא בונה בהדרגה תצורה חרוטית דמוית מניפה, שטוחה, או מוגבהת מעט. המוצקים השוקעים הם בדרך כלל ממוינים רע (כלומר הם בעלי גדלים שונים). ניתן להסביר צורת מניפה זו בעזרת התרמודינמיקה: מערכת ההרבדה שב"ידית" המניפה שואפת למצב המביא למינימום את סך אנרגיית ההסעה הכרוכה בהזזת המשקעים והאנרגיה הפוטנציאלית הנובעת מהכבידה של החומר בחרוט. צורת קווי אנרגיית ההסעה היא של קשתות קונצנטריות שמרכזן נקודת פליטת החומר ב"ידית" המניפה. לכן החומר יטה להיות מרובד באופן שווה על פני קווים אלו, כשהוא יוצר את תצורת החרוט האופיינית.

בתוך מניפת הסחף מופיעים לעיתים ערוצים מסועפים מרובים כאשר יש זרימת מים.

מניפות סחף מצויות בדרך כלל באזורים מדבריים כשהן ניזונות משיטפונות שמקורן בסופות גשם בהרים הסמוכים. מניפות סחף נפוצות סביב שולי אגן ההשקעה של האזור הגאולוגי המכונה "פרובינציית אגן ורכס" (Basin and Range province) שבדרום מערב אמריקה הצפונית. בישראל יש מניפות סחף בשולי הערבה. לערוצי נחלים האופייניים לאקלים צחיח יש אגן היקוות גדול דמוי משפך המוביל למעבר צר ועמוק הנפתח למניפת סחף בתחתיתו.

פריאטופיטים (Phreatophyte מיוונית פריאטו - באר, פיט - צמח) הם צמחים, המרוכזים לעיתים קרובות בבסיס מניפות הסחף, שיש להם שורשים ארוכים מאוד (בין 10 ל-15 מטרים) המאפשרים להם להגיע לשכבת מים. מקור המים בעומק זה הוא מים שחלחלו דרך המניפה ונעצרו בשכבה אטומה למים (אקוויקלוד) שניתבה את המים לבסיס המניפה, שם הם מתרכזים. לעיתים, אם המים קרובים מספיק לפני השטח, הם יוצרים מעיינות. קבוצות שיחים אלו נצמדות לקרקע בבסיסן ולאורך זמן, כאשר פעולת הרוח מעיפה חול מסביבם יוצרים שיחים אלו אי של בית גידול לבעלי חיים רבים.

==גלריה==
<gallery widths="280px" heights="200px" perrow="3">
Gigantic Alluvial Fan Being Uplift by New Fault.jpg|מניפת סחף בעמק המוות שהתרוממה עקב העתק
Mini Alluvial Fan Imprinted with Footprints.jpg|מניפת סחף זעירה עם טביעות רגליים. עמק המוות.
Randa landslide.JPG|מניפת סחף שנוצרה ממפולת סלעים, מעליה היישוב רנדה (Randa), עמק מטרטל (Mattertal), שווייץ.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדימנטולוגיה
קטגוריה:צורות נוף פלוביאליות
קטגוריה:גאומורפולוגיה
יון מוצה

הלוויית יון מוצה ו[[וסילה מארין]]
יון מוצה ו[[וסילה מארין על בול דואר רומני מ-1941]]
יון מוצה (Ion Moţa; 5 ביולי 1902 – 13 בינואר 1937) היה ממייסדי התנועה הלגיונרית ברומניה ויד ימינו וגיסו של מנהיג התנועה, קורנליו זליה קודריאנו, המנהיג הראשון של אחוות הצלב ומהלוחמים במלחמת האזרחים של ספרד לצד פרנקו.

==ביוגרפיה==
מוצאו של עורך הדין מוצה מטרנסילבניה, היה בין מייסדי התנועה הלגיונרית, תרגם לרומנית את הפרוטוקולים של זקני ציון. ב-1927 נשא לאישה את אירידנטה, אחותו של קודריאנו. בנובמבר 1936 יצא לספרד, יחד עם עוד שישה מחברי התנועה הלגיונרית, כדי ללחום במלחמת האזרחים הספרדית לצד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו. ב-13 בינואר 1937 נהרג מוצה, יחד עם חברו, וסילה מארין, בקרב מחדאונדה . שרידי גופותיהם הובאו לרומניה והתנועה הלגיונרית, שראתה באירוע הזדמנות פרסום ותעמולה, ארגנה מסע לוויה מפואר בהשתתפות רבבות לגיונרים במדים ירוקים. ארונות המתים הגיעו לרומניה בפברואר ונערכו טקסים בטרנסילבניה, אולטניה ומונטניה, בדרך לבוקרשט. הארונות הגיעו לתחנת רכבת צפון בבוקרשט ב--11 בפברואר, שם המתינו להם לגיונרים במדים, שעמדו בשורות ארוכות. הארונות הובלו בין שורות הלגיונרים, דרך רחובות ראשיים בבוקרשט, אל כנסייה, שם הונחו ליומיים, במהלכן הגיעו המונים להביע להם כבוד.

לאחר היומיים הוצבו הארונות על עגלה מקושטת בסמלים לגיונרים, שהופקו מענפי ברושים. את העגלה משכו כמה עשרות לגיונרים ומאחוריה צעדו לגיונרים אחרים במבנה של צלב, ששרו המנון, שחובר במיוחד עבור מוצה ומארין. אחריהם צעדו מנהיגי התנועה הלגיונרית, נציגים מגרמניה, איטליה, יפן וספרד, איכרים בבגדים עממיים לאומים, כמרים וקבוצות נוספות של לגיונרים. השיירה עברה ברחובות הראשיים של בוקרשט והובילה ל"בית הירוק", המרכז של התנועה הלגיונרית, שם הוכן עבורם מאוזוליאום.

מסע הלווייה השאיר רושם עצום על תושבי בוקרשט והדבר בא לידי ביטוי גם בתקשורת של התקופה. בשנת 1941 הופק בול דואר לזכרם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שנהרגו במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:חללי קרבות
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רומניה
קטגוריה:התנועה הלגיונרית
קטגוריה:רומנים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:רומנים שנולדו ב-1902
קטגוריה:נפטרים ב-1937
וסילה מארין

הלוויית [[יון מוצה ווסילה מארין]]
וסילה מארין ו[[יון מוצה על בול דואר רומני מ-1941]]
וסילה מארין (ברומנית: Vasile Marin; 29 בינואר 1904 - 13 בינואר 1937), מחברי תנועת הלגיונרים ברומניה ומהלוחמים במלחמת האזרחים של ספרד.

== חייו ==
עורך הדין מארין, מנהיג סניף בוקרשט בתנועה הלגיונרית, יצא לספרד, בנובמבר 1936, יחד עם עוד שישה מחברי התנועה הלגיונרית, כדי ללחום במלחמת האזרחים הספרדית לצד כוחותיו של פרנסיסקו פרנקו. ב-13 בינואר 1937 נהרג, יחד עם חברו, יון מוצה, בקרב מחדאונדה . שרידי גופותיהם הובאו לרומניה והתנועה הלגיונרית, שראתה באירוע הזדמנות פרסום ותעמולה, ארגנה מסע לוויה מפואר בהשתתפות רבבות לגיונרים במדים ירוקים. ארונות המתים הגיעו לרומניה בפברואר ונערכו טקסים בטרנסילבניה, אולטניה ומונטניה, בדרך לבוקרשט. הארונות הגיעו לתחנת רכבת צפון בבוקרשט ב--11 בפברואר, שם המתינו להם לגיונרים במדים, שעמדו בשורות ארוכות. הארונות הובלו בין שורות הלגיונרים, דרך רחובות ראשיים בבוקרשט, אל כנסייה, שם הונחו ליומיים, במהלכן הגיעו המונים להביע להם כבוד.

לאחר היומיים הוצבו הארונות על עגלה מקושטת בסמלים לגיונרים, שהופקו מענפי ברושים. את העגלה משכו כמה עשרות לגיונרים ומאחוריה צעדו לגיונרים אחרים במבנה של צלב, ששרו המנון, שחובר במיוחד עבור מוצה ומארין. אחריהם צעדו מנהיגי התנועה הלגיונרית, נציגים מגרמניה, איטליה, יפן וספרד, איכרים בבגדים עממיים לאומים, כמרים וקבוצות נוספות של לגיונרים. השיירה עברה ברחובות הראשיים של בוקרשט והובילה ל"בית הירוק", המרכז של התנועה הלגיונרית, שם הוכן עבורם מאוזוליאום.

מסע הלוויה השאיר רושם עצום על תושבי בוקרשט והדבר בא לידי ביטוי גם בתקשורת של התקופה. בשנת 1941 הופק בול דואר לזכרם.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אישים שנהרגו במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:חללי קרבות
קטגוריה:התנועה הלגיונרית
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי רומניה
קטגוריה:רומנים במלחמת האזרחים בספרד
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1904
קטגוריה:נפטרים ב-1937
הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן

סמלה של הנסיכה
הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן (באנגלית: Princess Margaret, Countess of Snowdon; 21 באוגוסט 1930 – 9 בפברואר 2002) הייתה בתם הצעירה של ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת ואליזבת, המלכה האם. לאחר נישואיה החזיקה בתואר "רוזנת סנודן" ולאורך השנים מילאה תפקידים ייצוגיים שונים מטעם בית המלוכה הבריטי.

==ביוגרפיה==
מרגרט נולדה ב-21 באוגוסט 1930 בטירת גלאמיס שבסקוטלנד לדוכס ולדוכסית מיורק. היא הוטבלה בארמון בקינגהאם על ידי הארכיבישוף מקנטרברי. חונכה חינוך פרטי יחד עם אחותה, הנסיכה אליזבת. בהיותה בת שש ויתר דודה, המלך אדוארד השמיני, על המלוכה ואביה הושבע למלך. מתוקף היותה בתם הצעירה הייתה מרגרט שנייה בסדר הירושה לכתר הבריטי (עד ללידת אחיינה הבכור, הנסיך צ'ארלס, בשנת 1948). במהלך מלחמת העולם השנייה נותרה מרגרט בטירת וינדזור עם הוריה.

לאחר מות אביה בשנת 1952 הוכתרה אליזבת למלכת אנגליה. מרגרט סייעה לה במילוי תפקידיה הממלכתיים. בשנת 1955 נשלחה מרגרט לסיור במדינות חבר העמים הבריטי באיים הקריביים. לאורך השנים היא ייצגה את בית המלוכה בחגיגות העצמאות של הקולוניות הבריטיות. באנגליה התמקדה פעילותה בתחום הרווחה והתרבות, בין היתר בהיותה נשיאת הארגון הלאומי למניעת אלימות כלפי ילדים ולמען ילדים מוגבלים. כמו כן היא החזיקה בתפקידים ייצוגיים במסגרת הצבא הבריטי.

בשנת 1954 עוררה מרגרט סערה ציבורית בעקבות מערכת יחסים עם פיטר טאונסנד, קצין בחיל האוויר הבריטי. לאור נישואיו הקודמים של טאונסנד, שהסתיימו בגירושין, היה על מרגרט לקבל את הסכמת הפרלמנט הבריטי להינשא לו, ובכך לאבד את זכויותיה כבת משפחת המלוכה. בעקבות לחץ ציבורי ומשפחתי הודיעה מרגרט על סיום יחסיהם.

בשנת 1960 נישאה לצלם אנתוני ארמסטרונג-ג'ונס וכעבור שנה הוענק להם התואר רוזן ורוזנת סנודן. בשנת 1978 השניים התגרשו. מנישואים אלה נולדו שני ילדיה של מרגרט, דייוויד ושרה. 

הנסיכה מרגרט סבלה ממספר התקפי שבץ משנת 1998 ועד להתקף שהביא למותה, ב-9 בפברואר 2002.

==אילן יוחסין==

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:בית וינדזור: אישים
קטגוריה:ג'ורג' השישי
קטגוריה:מסדר ג'ון הקדוש
קטגוריה:נסיכות בריטיות
קטגוריה:המסדר הוויקטוריאני המלכותי: אבירים וגבירות הצלב הגדול
קטגוריה:רוזנות (נשים)
קטגוריה:אישים הקבורים בקפלת ג'ורג' הקדוש בטירת וינדזור
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1930
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1930
קטגוריה:בריטיות שנפטרו ב-2002
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-2002
כתב סירוב

בהלכה היהודית, כתב סירוב הוא פסק דין אשר בא בתגובה על סירובו של נתבע להתדיין בפני בית דין הדן על פי דין תורה.

בכתב הסירוב מודיע בית הדין הרבני לתובע כי הנתבע מסרב להתדיין לפני בית הדין, ולפיכך, רשאי התובע לתבוע את הנתבע בפני כל ערכאה אחרת, ע״פ רוב בערכאה ממלכתית או שאיננה יהודית, וכן עשוי גם לשמש אמצעי בידי בית הדין הרבני לכפות על הנתבע שיסכים להתדיין לפני בית הדין ולמלא אחרי פסק הדין.

על פי השולחן ערוך, במקרה של סירוב לדון בדין תורה, רשאי בית הדין גם לנדות את הסרבן, ואף להורות שלא לצרפו כחלק ממניין עד להסכמתו להתדיין.

== דיני כתב סירוב ==
הרב הלל גפן סיכם את דיני כתב סירוב:<blockquote>1.       ניתן להסתמך על שירותי דואר ושליחות כדי לשלוח הזמנה לדין לבעלי הדין. כמו כן, ניתן לסמוך על שליח שכתב שהנמען קיבל או סירב לקבל את המכתב. כדאי לציין על המעטפה שמדובר בהזמנה לדין.

2.       ניתן למסור את מכתב ההזמנה לדין לאחד מבני ביתו הבוגרים של הנתבע, ויש ליידע את מקבל ההזמנה שמדובר במכתב הזמנה של בית הדין, או לכתוב על המעטפה: "הזמנה לדין".

3.       ניתן לדרוש מהנתבע לחתום על הסכם בוררות תוך זמן קצוב וסביר, עוד לפני קביעת דיון בבית הדין. במקרה שהנתבע טוען טענות שיש בהן ממש שאיננו חייב על פי ההלכה לחתום על הסכם בוררות – יש לקיים דיון מקדמי לפני חתימת הסכם בוררות. חשוב להדגיש שלפני פניה לנתבע, על התובע לחתום על הסכם בוררות.

4.       ניתן להסתמך על דיווח של מזכיר או מזכירת ביה"ד שהנתבע מסרב להתדיין בדין תורה כדי להתיר לתובע לתבוע בערכאות.

5.       נתבע שמתעלם מפנייה בכתב של בית הדין לחתום על הסכם בוררות או להודיע האם הוא מעוניין להתדיין בבית דין אחר – דינו כמי שסירב להתדיין בדין תורה. 

6.       נתבע שמוכן להתדיין בדין תורה אך אינו מוכן לחתום על הסכם בוררות – דינו כסרבן, כך גם דינו של נתבע שמבקש להתדיין בבית דין שפסק הדין שלו אינו ניתן לאכיפה בהוצל"פ.

7.       נתבע שמסרב לחתום על הסכם בוררות בנוסח "בין לדין ובין לפשר" רשאי לבקש להתדיין בבית דין שדן רק על פי הדין. אולם, אם לא ימצא בית דין כזה עליו לחתום על הנוסח המקובל הנ"ל.

8.       ביה"ד יכול להתיר פניה לערכאות במקרה של נתבע שאינו יכול להתדיין בדין תורה או שבאופן עקבי מסרב להתדיין בדין תורה, כל זאת, גם ללא פניה לנתבע.<ref></ref></blockquote>

==המצב החוקי==
בג"ץ קבע כי לבית הדין הרבני אין סמכות להוציא כתב סירוב כנגד אדם, וכי בנידוי יש מימד עונשי, וכך גם בעצם כתב הסירוב, חרף זאת, בתי הדין הרבניים הפרטים ממשיכים להוציא כתבי סירוב.

== לקריאה נוספת ==
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משפט עברי: סדרי הדין
אצטדיון סינתלה

אצטדיון סינָתלֶה (בגאורגית: სინათლე სტადიონი, מילולית: אצטדיון האור) הוא אצטדיון רב שימושי בשדרות סרג'ישווילי שבטביליסי גאורגיה. היא משמשת בעיקר לתחרויות כדורגל ומהווה אולמה הביתי של מראני טביליסי. פני השטח הא דשא טבעי, והתפוסה המרבית בה הוא 2,500 איש. 

== קישורים חיצוניים == 
* [https://web.archive.org/web/20071018095721/http://fussballtempel.net/uefa/GEO/Sinatle.html תמונה של האצטדיון]

קטגוריה:טביליסי: ספורט
קטגוריה:גאורגיה: אצטדיונים ומתקני ספורט
קטגוריה:טביליסי: מבנים
סינתלה
פוצ'יני למתחילים

פוצ'יני למתחילים (באנגלית: Puccini for Beginners) היא קומדיה רומנטית משנת 2006 של הבמאית מריה מגנטי. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס 2006, ויצא במהדורת DVD בארצות הברית ב-3 ביולי 2007.

==עלילה==
הסיפור נפתח בניו יורק, לאחר שסמנתה (ג'וליאן ניקולסון) נפרדת מאלגרה (אליזבת רייזר), סופרת לסבית עם נטייה ליחסים בעיתיים ועיסוק עצמי אובססיבי. אלגרה מתיידדת עם פיליפ (ג'סטין קירק), אותו פגשה במסיבה. למחרת היום היא פוגשת את גרייס (גרטשן מול), האקסית של פיליפ, אף שאלגרה אינה יודעת זאת עדיין.

==רקע וביקורת==
זהו סרטה השני של מגנטי אחרי "ההרפתקה המדהימה של שתי בחורות מאוהבות".

המשולש הרומנטי של הסרט מוצג מזווית קומית קלילה, חופשייה מהגבולות המקובלים של זהות מינית.

הסרט הוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-24 בחיפה.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטי קומדיה רומנטית
קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטי להט"ב אמריקאיים
קטגוריה:סרטי לסביות
מסגר

מסגר ליד הסדן ב[[נען, שנות ה-30 של המאה ה-20]]
מסגר עובד עם מחרטה, במסגריה בנען, שנות ה-30
מַסְגֵּר הוא אוּמָן, בעל מקצוע מומחה העוסק בעיצוב רכיבי פלדה מעובדים לצרכים שונים, בייצור ותיקון של אביזרים וחפצים ממתכת, ובביצוע שינויים במִסְגָּרוֹת ובקורות, בפרט כאלה בהן מותקנים מנעולים. על פי רוב מסגר מחזיק במיומנויות ובכלים המאפשרים לו לכופף חלקי מתכת, לרתך חלקי מתכת זה לזה, ולבצע בהם פעולות של חיתוך, השחזה וקדיחה.

== בהשוואה לבעלי תפקידים אחרים ==
מיומנויותיו של המסגר קרובות לאלו של בעלי מקצוע אחרים העוסקים במתכת. בין מרכיבי תפקידו הוא מטפל במסגרות ובקורות המכילות מנגנוני נעילה כמו המנעולן, מרתך מתכת כמו הרַתָּךְ, וחותך, מחמם ומכופף מוטות ברזל כמו הנַפָּח. אלא שבניגוד למנעולן, הוא אינו מתמקד רק במנעולים ובמסגרותיהם אלא עוסק גם בייצור כלים ממתכת לפי דרישה; בניגוד לרתך, תפקידו כולל פעולות אחרות מלבד ריתוך; ובניגוד לנפח, הוא אינו עוסק במתכת הגולמית - אין ברשותו כבשן לחימום גושי מתכת עד ריכוכם, ולכן גם אינו מעצב מתכת במצב נוזלי-למחצה, אלא מעבד רכיבי מתכת שכבר עברו עיבוד ראשוני.

== כלי המסגר ==
* שולחן ותבניות מתכת לצורך עיגון וכיפוף חלקי פלדה.
* מלחציים.
* מחרטה.
* כרסומת.
* רתכת.
* מקדחה.

== במקורות ==
במקרא כונה בעל מקצוע המעבד ברזל "חָרַש" או "חָרַש בַּרזֶל". פעולת ה"חרישה" מוּבָנַה עיבוד חומר הגלם בכלים קשים היוצרים בו תלמים וחריצים, כלומר מאפשרים לחרש לשנות את צורתו. 

מכיוון שחָרָשִׁים, דהיינו כלל בעלי המלאכה העוסקים במתכת, נדרשו לבניית כלי מלחמה וביצורים, מחסור בהם הקשה על יציאה למלחמה, למשל במקרה של מלחמת מכמש: ().

מאותה סיבה של מניעת מרד, בגלות יהויכין, המכונה גם "גלות החרש והמסגר", הוגלו החרשים והמסגרים מיהודה לבבל יחד עם צמרת ההנהגה והצבא: ().

המסגר מופיע גם בהקשר של מנעולים וכליאה, כמונח חלופי לבית סוהר או למנעול: (); ().

הנפח, לשם השוואה, מוגדר כחרש שכדי לבצע את מלאכתו, נדרש לדאוג לאש חזקה באמצעות פחם והשבת אוויר: ().

== קישורים חיצוניים ==

* [https://hebrew-academy.org.il/%D7%9E%D6%B7%D7%A1%D6%B0%D7%92%D6%B0%D6%BC%D7%A8%D7%95%D6%BC%D7%AA על המילה מסגרות] באתר האקדמיה ללשון העברית.
* 
* 

== ראו גם ==
* מנעולן
* רתך
* נפח
* צורף
* עיבוד שבבי

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מקצועות
קטגוריה:מקצועות הבנייה
שער הניצחון (פיונגיאנג)

שער הניצחון
שער הניצחון בפיונגיאנג (בקוריאנית: 개선문) הוא מונומנט במרכז בירת קוריאה הצפונית, נבנה בשנת 1982, ומנציח את ההתנגדות הקוריאנית לכיבוש היפני בחצי האי הקוריאני בשנים 1925 עד 1945.

== הקמה ==
השער נבנה בשנת 1982 ב"כיכר השבת הניצחון" שלמרגלות גבעת מורן (모란봉) בעיר. המבנה נועד להאדיר את חלקו של הנשיא קים איל-סונג בהתנגדות ליפנים בשנים אלה. המבנה, שנחנך ביום הולדתו ה-70 של הנשיא, נבנה מ-25,550 לבני גרניט - וכל לבנה מייצגת יום אחד בחייו של סונג, עד לתקופה ההיא (ללא שנים מעוברות). 

== מבנה ועיטורים ==
המבנה הוא שער ניצחון, שנבנה במכוון בדומה לשער הניצחון בפריז, אולם גבוה ממנו ב-10 מטר, כך שהוא שער הניצחון השני בגודלו בעולם (אחרי מונומנט המהפכה במקסיקו). גובהו 60 מטר ורוחבו 50 מטר. המבנה הכללי של השער דומה לאחיו הצרפתי, אלא שהשער בפריז נבנה בסגנון קלאסיציסטי-אירופאי, ואילו השער הקוריאני בעל מאפיינים מהאדריכלות המזרח אסייתית המסורתית. בדומה לשער הפריזאי, הוא בנוי במרכזו של מעגל תנועה ומהווה נקודת ציון עירונית חשובה מאוד בעיר. בניגוד לשער הניצחון בפריז, תחת השער עובר אחד מרחובותיה הראשיים של העיר, וסמוכה אליו תחנת רכבת תחתית. מבנה השער כולל בתוכו עשרות חללים, מדרגות, מעליות ומצפים, הנגישים למבקרים כדי להשקיף על העיר. כמו כן, יש ארבעה שערים מקומרים, בגובה 27 מטר כל אחד, המעוטרים ומגולפים בפרחי אזליאה בהיקף. בנוסף, נמצאים בתחתית השער פסלי דמויות הרואיות מברונזה, המייצגים את המשטר הטוטליטארי במדינה<ref name=":0"></ref>. 

גגו של השער רחב, מחולק לשלושה חלקים ומזכיר גגות של פגודות קוריאניות<ref name=":0" />. 

על השער חרוט הנוסח המלא של שיר הגנרל קים איל-סונג, ובכל צד שנה: "1925" - שנת תחילת ההתנגדות על פי ההיסטוריוגרפיה הצפון קוריאנית, ו-"1945" - שנת סיום מלחמת העולם השנייה וכניעתה של יפן על ידי המנהיג קים איל-סונג, על פי אותה היסטוריוגרפיה.

== אירועים המתרחשים בקרבתו ==
ליד שער הניצחון מסתיים מרתון פיונגיאנג.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.angelfire.com/pokemon2/aerokimchi/dprk_e.html תמונות שער הניצחון]

== הערות שוליים ==

פיונגיאנג
קטגוריה:פיונגיאנג: אנדרטאות
קטגוריה:מבנים נאו-קלאסיציסטים
ציבונה זאגרב

ציבונה זאגרב (בקרואטית: Košarkaški klub Cibona) הוא מועדון כדורסל קרואטי מהעיר זאגרב, המשחק בליגת העל הקרואטית ובליגה האדריאטית.

==היסטוריה==
מועדון הכדורסל נוסד ב-1946 כסלובודה זאגרב אך כעבור שנה שונה שמו ל-SD זאגרב, ובהמשך גם לוקומוטיב זאגרב. במשך השנים שמו שונה פעמים רבות עד שהגיע ב-1975 לשם הנוכחי – ציבונה זאגרב. במהלך שנות ה-80, שנות השיא של הקבוצה, ציבונה זכתה פעמיים בגביע אירופה לאלופות, פעמיים בגביע מחזיקות גביע ושלוש פעמים באליפות יוגוסלביה.

מאז התפרקות יוגוסלביה, ציבונה הוא אחד מהמועדונים החזקים בכדורסל הקרואטי, וזוכה באליפויות ובגביעים רבים. הקבוצה משחקת במפעלים האירופיים, בעיקר ביורוליג, אך לא זכתה בהישגים משמעותיים במסגרות אלו בשנים האחרונות. 

בעונת 2013/14 זכתה הקבוצה באליפות הליגה האדריאטית לאחר ניצחון בגמר מול צדביטה זאגרב 59-72. אך בליגה הפסידה את האליפות לצדביטה לאחר הפסד 3-0 בסדרת הגמר. כמו כן זכתה הקבוצה בסופרקאפ הקרואטי לאחר ניצחון מול צדביטה 61-82.

אולם הבית של המועדון הוא היכל דראז'ן פטרוביץ' המכיל כ-5,400 מקומות ישיבה, על שם שחקן העבר של הקבוצה דראז'ן פטרוביץ'.

== תארים והישגים ==
*הליגה הקרואטית:
**אליפות (20): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010, 2012, 2013, 2019, 2022
**מקום שני: 2003, 2005, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
*הגביע הקרואטי: 
**זכייה (9): 1995, 1996, 1999, 2001, 2002, 2009, 2013, 2022, 2023
**גמר: 1992, 1994, 1997, 2000, 2003, 2005, 2008, 2010, 2018, 2019, 2020
*הסופרקאפ הקרואטי:
**זכייה (2): 2013, 2014
*הליגה היוגוסלבית:
**אליפות (3): 1982, 1984, 1985
**מקום שני: 1961, 1971, 1981, 1986
*הגביע היוגוסלבי: 
**זכייה (8): 1969, 1980, 1981, 1982, 1983, 1985, 1986, 1988
**גמר: 1972, 1991
*גביע אירופה לאלופות:
**זכייה (2): 1985, 1986
*גביע ספורטה:
**זכייה (2): 1982, 1987
*גביע קוראץ':
**זכייה (1): 1972
**גמר: 1980, 1988
*הליגה האדריאטית:
**אליפות (1): 2014
**מקום שני: 2004, 2009, 2010

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:קבוצות כדורסל קרואטיות
קטגוריה:זאגרב: מועדוני ספורט
קטגוריה:אלופות אירופה בכדורסל לקבוצות
רקטור

רקטור (מלטינית: regere – לשלוט) הוא ראש המערכת האקדמית באוניברסיטאות. זאת להבדיל ממנכ"ל, שהוא בעל המשרה האדמיניסטרטיבית העליונה באותו מוסד אקדמי. במוסדות אקדמיים באמריקה הצפונית נקרא ראש המערכת האקדמית "פרובוסט" (באנגלית: provost), ובבריטניה הוא נקרא המשנה לצ'נסלור (באנגלית: vice chancellor). בטכניון נקרא ראש המערכת האקדמית "משנה לנשיא לעניינים אקדמיים".

הרקטור הוא שאחראי להוראה ולמחקר באוניברסיטה. כלומר הוא הסמכות העליונה במוסדות להשכלה גבוהה בכל הנוגע לתוכניות הלימודים, למינוים ולקידומם של אנשי הסגל האקדמי. בהייררכייה האוניברסיטאית הוא מעל הדקאנים, לרוב הוא העומד בראש הסנאט, והוא חבר בכל גופי ההנהלה של האוניברסיטה<ref></ref>.

מאז יישום החלטות ועדת מלץ בשנים 2002–2003, בראש כל אוניברסיטה בישראל עומד נשיא, האחראי גם למערכת האקדמית, ובכללה הרקטור, וגם למערכת האדמיניסטרטיבית, שבראשה עומד מנכ"ל.

המונח "רקטור" משמש גם בתחומים אחרים, כגון בכנסייה הקתולית ובכנסיות אחרות, שבהן הוא מציין אנשים בעלי תפקיד בכיר (לרבות בישופים, אך לעיתים גם כמרים).

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נצרות קתולית
קטגוריה:נצרות פרוטסטנטית
קטגוריה:מוסדות לימוד ומחקר
קטגוריה:מינויים אקדמיים