האדי ח'אמנאי

סייד האדי ח'אמנאי, (בפרסית: سید هادی خامنه‌ای; נולד ב-26 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי רפורמיסט , אג'תהאד ובלשן איראני.<ref name="query.nytimes.com">(14 February 1999) [https://query.nytimes.com/gst/fullpage.html?res=950CE2D9153AF937A25751C0A96F958260&sec=&spon=&partner=permalink&exprod=permalink Reformist Kin of Iran Leader is Attacked by Militants] The New York Times</ref> הוא חבר מפתח באיגוד הרפורמיסטי של אנשי הדת הלוחמים וסגן שר לשעבר במג'לס (הפרלמנט) האיראני המייצג את מחוז טהראן.

== רקע ==
ח'אמנאי הוא אחיו הצעיר של המנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי ח'אמנאי, שאיתו הוא לא הסכים ועל כן הוא היה מנוכר ממנו.<ref name="Zahedi, Dariush 2001. p. 50">Zahedi, Dariush. </ref><ref name="farsinet.com">[http://www.farsinet.com/news/feb99wk3.html News related to Iran, Iranians and Persians] FarsiNet News February 1999</ref> האדי ח'אמנאי, נולד ב-26 בינואר 1948, לג'וואד ח'אמנאי, איש דת איראני אזרי , והאם פרסית אתנית מיזד. הוא אחד משמונה אחים,<ref></ref> בילה את זמנו הפנוי בגידול ציפורים ובספורט. הוא מספר שאביו לא הכריח אותו ללמוד לימודי דת.<ref>Schneider, Howard. </ref>

== פוליטיקה ==
האדי ח'אמנאי הפך לרפורמטור מוביל בשנות ה-90, דבר שהעמיד אותו בסתירה לאחיו הגדול, שאת עמדתו הרשמית הוא ביקר כבעל כוח רב מדי. האדי ח'אמנאי היה יועץ חשוב של הנשיא הרפורמיסטי מוחמד ח'אתמי<ref name="PBS">[https://www.pbs.org/wgbh/pages/frontline/shows/tehran/inside/elections.html frontline: terror and tehran: inside iran: by popular demand - iranian elections, 1997-2001] PBS</ref> וסגן שר בשנות ה-80.<ref>Ehteshami, Anoushiravan. </ref>

מלבד החברות במועצת אנשי הדת הלוחמים , האדי ח'אמנאי הוא המזכיר הכללי של אספת הכוחות של האימאם לין.<ref>[http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/3496723.stm Iran elections: Key people and parties] BBC 17 February 2004</ref>

"הימין הפוליטי באיראן אומר שהמנהיג העליון של איראן הוא מעל החוק, הוא יכול לשנות את החוק, הוא יכול לגזור כל מה שהוא מרגיש שהוא צודק. הסמכויות הללו יכולות לגרום לדיקטטורה", את הדברים האלה האדי ח'אמנאי אמר לסופר האמריקאי רובין רייט בראיון בשנת 2000 בטהראן. ח'אמנאי טוען כי הבדיקה של מועצת שומרי החוקה אודות המועמדים בבחירות מאיימת על הדמוקרטיה האיראנית. הוא סבור שחלק מהמועמדים הרפורמיסטים נמנעים בטעות מלהתמודד.<ref>[http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/600741.stm Khamenei's brother attacks reformist purge] BBC 12 January 2000</ref> בשנת 1998, מועצת שומרי החוקה דחתה את מועמדותו של האדי ח'אמנאי למושב במועצת המומחים האיראנית,<ref>[http://www.globalsecurity.org/wmd/library/news/iran/2000/3-170100.html RFE/RL Iran Report. ]</ref> כביכול בשל "שאין לו מספיק כישורים תאולוגיים".

== התקפות על רקע פוליטי ==
בשנות ה-90, האדי ח'אמנאי נאם בסמינרים ברחבי איראן והשיק עיתון רפורמיסטי כדי לספק סיקור חלופי לתקשורת הממלכתית. בסוף שנות ה-90, קיימו מתנגדי התנועה הרפורמיסטית, קמפיין שכוון כנגדו. כולל תקיפתו הפיזית במהלך ההרצאות שהוא הרצה.<ref></ref> לטענת מתנגדיו של האדי, הרצאותיו היו ביקורתיות כלפי ההנהגה השמרנית. באחד המקרים הוא נזקק לאשפוז בשל פגיעות ראש שנגרמו לו במסגד בעיר קום. מתנגדי התנועה הרפורמיסטית קראו לאסור את הפצת עיתונו ופסלו אותו מלהתמודד למועצת המומחים האיראנית.<ref>Wright, Robin, Sacred Rage, Simon and Schuster, (2001), p.283.</ref> ב-11 בפברואר 1999, כמאה אנשים תקפו את האדי ח'אמנאי בקום.<ref name="NYTkin" /> התוקפים שברו את גולגולתו.<ref name="World Briefing - New York Times">[https://www.nytimes.com/1999/02/19/world/world-briefing.html Arrests for political violence] The New York Times</ref> ההמון השתמש ב"אבנים, מקלות, מוטות ברזל ונעליים" כדי לתקוף את ח'אמנאי.<ref name="NYTkin"></ref> המשטרה האיראנית עצרה 45 בני אדם שעל פי החשד היו מעורבים בתקיפה.<ref name="World Briefing - New York Times" />

עורכי 12 עיתונים חתמו על מכתב בגנות המתקפה על האדי ח'אמנאי.<ref name="RFE/RL Iran Report">[http://www.globalsecurity.org/wmd/library/news/iran/1999/8-220299.html RFE/RL Iran Report] Global Security</ref> גם המשרד להכוונה לתרבות האסלאמית ו"חברת המרצים והחוקרים בסמינר התאולוגי של קום" גינו את המתקפה.<ref name="RFE/RL Iran Report" />

כמה פוליטיקאים שמרנים האשימו את ח'אמנאי בתקיפה. חבר הפרלמנט האיראני, רג'אב רחמני טען כי האדי ח'אמנאי ביים את התקיפה כדי למשוך תשומת לב ורחמים. מוחמד מוהאג'רי מהעיתון "קייהאן" טען שההערות של האדי ח'אמנאי הן "הגורם העיקרי לאלימות".<ref name="RFE/RL Iran Report" />

== סגירת העיתונים ==
האדי ח'אמנאי היה המוציא לאור של עיתונים שונים, כולל העיתון חייט-אי-נו Hayat-e-No.<ref name="Khiabany2009"></ref> בית הדין המיוחד לאנשי הדת, בית דין שמונה על ידי המנהיג העליון, האשים את העיתון חייט-אי-נו ב"עבירות על עקרונות העיתונות".<ref>[http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/919078.stm Ayatollah's brother faces court summons] BBC News</ref> העיתון הואשם בהעלבת האימאם חומייני, בפרסום קריקטורה. בפרלמנט, האדי ח'אמנאי אמר שהוא היה מעדיף למות מאשר להיות מואשם בהעלבת האימאם.<ref>[http://news.bbc.co.uk/2/hi/middle_east/2651691.stm Middle East | Cartoon sparks mass Iran protests] BBC News</ref> בית המשפט המיוחד לאנשי הדת אסר זמנית את המשך הפצת העיתון חייט-אי-נו בינואר 2000. לפי הגרדיאן, העיתון חייט-אי-נו הוא עיתון אמין.<ref>[https://www.theguardian.com/world/2002/feb/18/iran.afghanistan Bin Laden's No 2 'captured in Iran'] The Guardian</ref> פייננשל טיימס קבע כי העיתון חייט-אי-נו היה יומון פרו-רפורמי.<ref>Dinmore, Guy (11 September 2000). </ref> הפצת העיתון נאסרה בדצמבר 2009 על ידי מועצת הפיקוח על העיתונות "בשל פרסומים שמחוץ לתקנות".<ref></ref>

העיתון השני של האדי ח'אמנאי, ג'האן-אי אסלאם Jahan-e Islam, נסגר ב-1995. העיתון הואשם בהעלבת האמונות האסלאמיות ובפרסום מידע כוזב. לפי הניו יורק טיימס, ג'האן-אי אסלאם היה יומון מתון. עם זאת, ב-1995, ה"ניו יורק טיימס" אפיין את ג'האן-אי אסלאם, כ"עיתון אסלאמי קשוח".<ref>"World News Briefs; Hard-Line Islamic Paper Is Banned by Iran.</ref>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פוליטיקאים איראנים
קטגוריה:אזרים איראנים
קטגוריה:ילידי 1948