OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קרב השערים הפרסיים

צילום מודרני של המעבר
קרב השערים הפרסיים נערך בתחילת שנת 330 לפנה"ס בין אלכסנדר הגדול לאימפריה הפרסית. מעבר השערים הפרסיים נמצא בתוככי האימפריה הפרסית. הגעתו של אלכסנדר למעבר התאפשרה אחרי שהביס את דריווש השלישי בקרב גאוגמלה ואף כבש את בבל. 

==שדה הקרב==
הקרב נערך במעבר הרים צר שהיה ידוע בעת העתיקה בשם "השערים הפרסיים" (כיום תנג-י ח'אס באיראן) המעבר מקשר בין הערים המודרניות יאסוג' וסדה. המעבר הזה הוא בין הבודדים באזור זה של רכס הרי זגרוס. בעונת החורף שבה נערך הקרב עשויה הטמפרטורה במקום ליפול עד מינוס 25 מעלות צלזיוס.

המעבר הוא נתיב דמוי משפך המתחיל בעמק רחב למדי והולך ונהיה צר יותר ויותר במעבר בין הרים תלולים קשים למעבר. אפילו כיום, במאה ה-21, עובר במקום כביש צר מאוד. הפרסים הקימו מארב שהוחזק בכוח חסימה ששלט על עמדות המפתח במעבר זה.

==הקרב==
בהתחלה לא ייחס אלכסנדר הגדול חשיבות רבה למעבר והחליט לעבור בו ללא ביצוע סיור מקדים. לכן, לא גילה את המגנים הפרסים שהתפרסו במעבר ובצדדיו התלולים. בקרב קשה שהתפתח במקום ספג הצבא המקדוני אבדות רבות ונחלץ אך בקושי רב מן המארב שלתוכו נפל.

כתוצאה מכך ביקש אלכסנדר הגדול למצוא דרך עוקפת למעבר. אחרי שנמצא מורה דרך מקומי חילק אלכסנדר את צבאו לשני חלקים. החלק הגדול נותר בבסיס המעבר ואילו הוא עצמו לקח את יחידות העלית ואיגף את הכוח הפרסי המגן.

עם השלמת האיגוף, גם הכוח האוגף חולק לשני חלקים. חלק אחד נותר במקום שאליו הגיע ואילו הכוח האחר תחת פיקודו של אלכסנדר עצמו המשיך את התנועה והגיע לעורפו של הכוח הפרסי. 

עם השלמת התמרון פתחו המקדונים בהתקפה נמרצת מכל הצדדים וכוח החסימה הפרסי הובס.

==ראו גם==
* קרב תרמופילאי

==הערות שוליים==

שערים פרסיים
שערים פרסיים
קטגוריה:המאה ה-4 לפנה"ס
קטגוריה:פרובינציית פארס
פאלאצו פובליקו (סיינה)

פאלאצו פובליקו (באיטלקית: Palazzo Pubblico) הוא בית העירייה של סיינה במחוז טוסקנה שבאיטליה, נמצא בפיאצה דל קמפו שבסיינה. המבנה יועד במקור לשמש את בית הממשל הרפובליקני.

==התוכניות והמבנה==
בניית המבנה החלה בשנת 1297, והסתיימה בשנת 1310<ref></ref>, אך עבר שינויים בתקופות מאוחרות יותר<ref name=":0"></ref>. תוכנן עבור שלטונות ובכירי העיר. הבניין עוצב באדריכלות ימי הביניים ועוצב בסגנון גותי טוסקני<ref></ref>. בסיס המבנה הוא אבן, וכל החלקים היותר עליונים של המבנה עשויים מלבנים. חזיתו של המבנה קעורה מעט, כדי שתתאים לצורתה הקעורה של הפיאצה דל קמפו. מגדל הפעמונים של הארמון, טורה דל מנג'ה, נבנה בין השנים 1325–1344, ועליו הונח מעין 'כתר' שעוצב בידי הצייר ליפו ממי. מגדל הפעמונים נבנה גבוה יותר מן הקמפנילה די ג'וטו בדואומו של פירנצה, שבאותו זמן היה המבנה הגבוה באיטליה. המבנה מצויד בשעון מכני מהמאה ה-14. עיצוב הטורה דל מנג'ה והמבנה כולו שימשו השראה למבנים רבים, בהם מגדל השעון לזכר ג'וזף צ'מברלין באוניברסיטת ברמינגהאם , בית עיריית קופנהגן, בית עיריית אודנסה ועוד. כמו כן, בכניסה למגדל נמצאת הקאפלה די פיאצה, והמגדל עצמו משמש נקודת תצפית מרהיבה על סיינה והאזור.

== פנים המבנה ושימושיו ==
חזית פאלאצו פובליקו בסיינה, חלק מכיכר פיאצה דל קאמפו, ותערוכת אמצעי כיבוי ישנים לפני בית העירייה.
המבנה נבנה בימיי שלטון התשעה באיטלקית: "Governo dei Nove" בסיינה<ref></ref>, ושימש את פרנסי העיר. חלק מהמבנה משמש ולו חלקית, כעיריית סיינה גם במאה ה-21. בכניסה למבנה בחצר הפנימית (באיטלקית:Cortile del Podesta) מצוירים סמלי תשע המשפחות השליטות בזמן הבניה<ref></ref>. החצר מכונה גם "חצר התשעה". בתוך המבנה קיימות יצירות אומנות ידועות, של אומנים מפורסמים והמוזיאון העירוני ממוקם בו. באולם המועצה, הנקרא גם אולם מפת העולם, מצוי ציור של מפה שצייר אמברוג'ו לורנצטי. על קיר נוסף באולם מצויר "מאסטה", מאת סימונה מרטיני. באולם אחר "אולם השלום" מצויות יצירות נוספות של לורנצטי, פרסקאות "אלגוריה על השפעת הממשל הטוב והרע"<ref></ref>. מקום מעניין אחר בבניין הוא אולם הבאליה (balia - עוצמה באיטלקית), המלא בפרסקאות של דמויות נשיות, לוחמים, ארבעת נושאי הבשורה של ישו<ref name=":0" /> ופרסקאות נוספות.

== ראו גם ==

* פאליו
* קתדרלת סיינה

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:בתי עירייה
קטגוריה:סיינה: מבנים
קטגוריה:איטליה: מוזיאונים
מבצע זיקוקית ב

מבצע זיקוקית ב הייתה תקיפה שביצע חיל האוויר הישראלי במסגרת מלחמת ההתשה על נמל ע'רדקה במצרים בתגובה לפגיעה של צוללנים מצריים בספינות ישראליות בנמל אילת. בתקיפה הוטבעה מקשת של חיל הים המצרי.

==רקע==
מקשת מדגם T-43
ב-5 בפברואר 1970, חדרו צוללנים מצריים שיצאו מעקבה לנמל אילת והצמידו "מוקשי עלוקה" לשתי ספינות ישראליות שעגנו בנמל וחמקו חזרה לעקבה. כתוצאה פיצוץ המוקשים הוטבעה ספינת עזר ישראלית וניזוקה נחתת של חיל הים. התקיפה המצרית תואמה עם ירדן שהסכימה שהמתקפה תצא משטחה. בתגובה הוחלט בישראל לפגוע בספינות מצריות במעגן ע'רדקה שבים סוף.

==התקיפה==
יום למחרת התקיפה המצרית, ב-6 בפברואר 1970 החל מהשעה 16:00 יצאו בהפרשי זמן של דקות זה מזה 18 מטוסי תקיפה ישראלים מדגם סקייהוק מטייסות 102, 109 ו-115 לעבר מעגן ע'רדקה כשהם חמושים בפצצות לשימוש כללי סימן 82 ובכוורות רקטות. המטוסים הסתדרו בזוגות כאשר הזוגות מגיעים בזה אחר זה אל מעל לנמל במטרה לפגוע בספינות של חיל הים המצרי. הזוג הראשון הבחין במקשת מדגם T-43 (ספינה להנחה ושליה של מוקשים ימיים) מחוץ לנמל והטילו עליה את החימוש. הפצצות נפלו אל הים בקרבת המקשת ולא גרמו לה נזק. הזוג השני הטיל את חימושו ואחת הפצצות פגעה ישירות במקשת וגרמה לה נזק אך לא הטביעה אותה. המקשת המצרית הפגועה החלה בתנועה ונצמדה לספינה אזרחית ששהתה בקרבתה ובכך מנעה מהזוגות הבאים להמשיך ולהפציץ אותה. הזוגות הבאים הגיעו כמתוכנן אל מעל הנמל אך נמנעו מלתקוף את המקשת וביצעו פטרולי המתנה ותצפית לאיתור ספינות צבאיות אחרות מעל מעגן ע'רדקה ונמל ספג'ה הסמוך. בחלוף דקות אחדות ומשנראה היה למפקד המקשת המצרית שהמתקפה עליו נפסקה ניסה לחמוק פנימה אל הנמל. בשלב זה ולאחר שהתרחק מהספינה האזרחית פתחו שוב ארבעה זוגות מטוסי הסקייהוק ביעפי הפצצה אך לא הצליחו לפגוע בה. שלושת זוגות המטוסים האחרונים שהגיעו אל מעל הנמל הצליחו לפגוע במקשת מספר פגיעות קשות ובעודם מבצעים את היעפים נטתה המקשת על צידה וטבעה.

במהלך התקיפה נורתה לעבר המטוסים אש נ"מ קלה שלא פגעה בהם. במקביל למטוסי הסקייהוק, הוזנקו זוג מטוסי מיראז' 3 ישראליים במטרה להגן על מטוסי הסקייהוק מפני מיירטים מצריים אולם במהלך כל התקיפה לא הזניק חיל האוויר המצרי מטוסי יירוט.

==תוצאות התקיפה==
מקשת מצרית טובעה וכ-80 חיילים מצריים נהרגו. לצה"ל לא היו נפגעים.

==לקריאה נוספת==
* רוח רפאים מעל קהיר חלק ב' - חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967-1970), דני שלום עמ' 645

==קישורים חיצוניים==
[http://jpress.org.il/Olive/APA/NLI_heb/SharedView.Article.aspx?parm=W8f1VbCHvN1uSmXtkCP8KKbu0R4s7UF7whBi8c2ft2C6Mqo1eODgdjyeV%2BGjgYM%2BYw%3D%3D&mode=image&href=MAR%2F1970%2F02%2F08&page=3&rtl=true מקשת מצרית טובעה בים סוף, מעריב, 8 בפברואר 1970]

זיקוקית ב
קטגוריה:הפצצות של חיל האוויר הישראלי
קטגוריה:ע'רדקה
ויולה רוגנקאמפ

ויולה רוֹגֶנקַאמפּ (Viola Roggenkamp; נולדה ב-15 באפריל 1948 בהמבורג) היא סופרת ועיתונאית יהודייה-גרמנייה.
נושאים מרכזיים בכתיבתה הם יחסי הורים-ילדים, לסביות ויהודים גרמנים.

==ביוגרפיה==
רוגנקאמפ נולדה ב-1948 בעיר המבורג שבגרמניה, בת לאם יהודייה ולאב גרמני שאינו יהודי ששרדו ביחד את ימי גרמניה הנאצית. למדה פסיכולוגיה, פילוסופיה ומוזיקה, וחייתה לפרקים באסיה ובישראל. במשך למעלה מ-20 שנה כתבה עבור השבועון "די צייט" (Die Zeit), וקנתה לעצמה שם כפרשנית ופובליציסטית. כן כתבה ברבעון הפוליטי לנשים EMMA.

==ספריה==
<div class="mw-content-ltr">
* Von mir soll sie das haben?: Sieben Porträts von Müttern lesbischer Töchter, Berlin: Krug & Schadenberg, 1996, . ("ממני היא קיבלה את זה?: שבעה דיוקנאות של אמהות לבנות לסביות")
* Tu mir eine Liebe. Meine Mamme. Jüdische Frauen und Männer in Deutschland sprechen von ihrer Mutter, Berlin: Mosse Verlag, 2002, . (דוקומנטציה על יחסם של אנשים ממשפחות יהודיות לאמם.)
* Mein Bild von ihm. Lesbische Frauen erzählen von ihren Vätern, Berlin: Krug & Schadenberg, 2004, . ("תמונתו שבעיני רוחי: נשים לסביות מספרות על אבותיהן")
* Familienleben, Frankfurt am Main: Büchergilde Gutenberg, 2004. ("חיי משפחה": רומן העוסק במשפחת שיפר היהודית בשנות ה-60, ובמרכזו עומדות הבנות הנוירוטיות ובמיוחד פאניה בת ה-13, המבקשות לעצמן חיים חופשיים ורגילים. ראה אור במהדורות נוספות וכן בהולנדית.)
* Erika Mann. Eine jüdische Tochter. Über Erlesenes und Verleugnetes in der Familie Mann-Pringsheim, Zürich: Arche-Verlag, 2005, . (על אריקה מאן)
* Frau ohne Kind. Gespräche und Geschichten einer Tafelrunde, 2005. (רוגנקאמפ הזמינה 13 נשים ללא ילדים, ממגוון גילאים ומקצועות, לספר את סיפורן.)
* Die Frau im Turm, Frankfurt am Main: S. Fischer Verlag, 2009, . ("האישה שבמגדל": רומן)
* Tochter und Vater, Frankfurt am Main: S. Fischer, 2011, . ("בת ואב": רומן)
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://portal.dnb.de/opac.htm?query=Woe%3D124285392&method=simpleSearch ויולה רוגנקאמפ] בקטלוג הספרייה הלאומית של גרמניה 

קטגוריה:סופרות יהודיות גרמניות
קטגוריה:עיתונאים יהודים גרמנים
קטגוריה:עיתונאיות גרמניות
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1948
ג'יגולו אמריקאי

ג'יגולו אמריקאי (באנגלית: American Gigolo) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת פשע שיצא ב-1980 בכיכובו של ריצ'רד גיר. פול שרדר כתב וביים את הסרט, שנחשב הראשון בטרילוגיית סרטים העוסקים באדם בודד; הסרטים הבאים שביים בטרילוגיה זו היו "שינה טרופה" (1992) ו"ההולך" (2007).

==תקציר העלילה==
הסרט מתאר את המתרחש בנפשו של ג'וליאן קיי (ריצ'רד גיר), ג'יגולו מצליח מלוס אנג'לס, שעיסוקו הוא קיום יחסים עם נשים תמורת תשלום. ג'וליאן הוא נרקיסיסט ונהנתן, ומתקשה ליצור קשר רגשי ארוך טווח עם נשים. באחד ממפגשיו הוא מכיר את מישל סטראטון (), אשתו של פוליטיקאי מקומי, והיא מביעה בו עניין.

לאחר שנשלח על ידי הסרסור ליאון ג'יימס () למפגש עם כלכלן מקומי שמבקש ממנו לקיים יחסים עם אשתו כאשר הוא צופה בהם, מתברר כי האישה נרצחה. חוקר המשטרה ג'ו סאנדיי (הקטור אליזונדו) נשלח לחקור את ג'וליאן כחשוד המרכזי ברצח. ליסה (), לקוחה שעימה היה ג'וליאן בליל הרצח, מסרבת להעיד לטובתו ולספק לו אליבי, כדי להגן על שמה הטוב. ג'וליאן נעשה מיואש, בגדיו ומראהו נעשים מרושלים, והוא מתחיל לנהוג במכונית פשוטה במקום מכוניתו היוקרתית.

בעימות שהוא עורך מול ליאון, הסרסור ששלח אותו למפגש עם האישה שנרצחה, מתוודה ליאון כי הרוצח הוא ג'יגולו צעיר אחר, וכי הוא ניסה להפליל את ג'וליאן. אך לאחר העימות, ג'וליאן דוחף בטעות את ליאון מעבר למעקה המרפסת, והוא נופל אל מותו. ללא הוכחות לחפותו, ג'וליאן מוכנס לכלא ומחכה למשפטו. אך מישל מסכנת את שמה ומספקת לו אליבי כדי שיוכל להשתחרר.

==הפקה==
המועמד לתפקיד הראשי היה תחילה השחקן ג'ון טרבולטה, אך הוא ביטל את השתתפותו בסרט. ג'ולי כריסטי, שהייתה אמורה לגלם את מישל, ביטלה את השתתפותה כאשר ריצ'רד גיר נבחר להחליף את טרבולטה; במקומה נבחרה לורן האטון.

הבמאי והתסריטאי פול שרדר אמר כי הושפע מהסרט הצרפתי "הכייס" (1959), של הבמאי רובר ברסון, בעת עבודתו על הסרט. שני הסרטים מושפעים מנושא "החטא ועונשו" ודנים בעניין זה.

הסרט תרם לעלייה בקריירה של גיר. צולמה בו סצנת העירום הפרונטלי הראשונה של שחקן הוליוודי בכיר. בגדיו המסוגננים של גיר עוצבו על ידי המעצב האיטלקי ג'ורג'יו ארמני, שהפך בעקבות הסרט לכוכב עולה בעולם העיצוב בארצות הברית.

פסקול הסרט, אותו כתב והפיק ג'ורג'ו מורודר, זכה להצלחה והגיע למקום השביעי במצעד בילבורד 200 האמריקאי. השיר הידוע ביותר בפסקול הוא השיר "Call Me", בביצועה של להקת בלונדי.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטי 1980
קטגוריה:זנות גברית בקולנוע
קטגוריה:זנות בקולנוע
קדהרין

הצמדות התאים מתווכת על ידי קדהרינים. ברקמות אפיתל מופיעים קומפלקסיים חלבוניים adherens junction, המחוברים מצידו הפנימי של התא לשלד התא. קומפלקס זה כולל קדהרינים, p120, אלפא קטנין (α-catenin) ובטא קטנין (β-catenin)
קדהרינים (Cadherin), מחלקה של חלבונים טרנס-ממברנליים שלהם תפקיד חשוב בהצמדות תאים (adhesion), ובכך דואגים שתאים ברקמה יהיו קשורים יחד. לפעילותם הם דורשים יוני סידן (Ca<sup>2+</sup>), ומכאן שמם ("calcium-dependent adhesion").

משפחת חלבוני הקדהרינים כוללת בתוכה בין היתר קדהרינים, פרוטוקדהרינים ודסמוגלינים. חלבונים אלו מכילים cadherin repeats - אלו הם מתחמים קושרי Ca<sup>2+</sup> חוץ תאיים. ישנם סוגים שונים של קדהרינים, המסומנים על ידי תחילית (המייצגת את הרקמה האופיינית לקדהרינים), ותאים המבטאים קדהרינים מאותו סוג נוטים להתקבץ יחד. בין היתר:
* CDH1 - E-cadherin (אפיתל): E-קדהרינים הנמצאים ברקמות האפיתל. חלבון זה הוא הנחקר ביותר במשפחת הקדהרינים.
* CDH2 - N-cadherin (עצבי; neural): N-קדהרינים נמצאים בתאי עצב
* CDH12 - קדהרין 12, סוג 2 (N-cadherin 2)
* CDH3 - P-cadherin (שליה; placental): P-קדהרינים הנמצאים בשליה.

תת המשפחה הגדולה ביותר של קדהרינים הם פרוטו קדהרינים (Protocadherin). מוטציות בגנים במשפחה זו עשויים לגרום בין היתר לסכיזופרניה ותסמונת אשר.

חלבונים שונים במשפחת הקדהרינים הם בעלי תפקיד חשוב כמדכאי סרטן.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:חלבונים
דני וקסמן

דני וקסמן (נולד ב-יולי 1936 בבית אלפא) הוא מבכירי המורים לאמנות לחימה בישראל ומורה זן מאסכולת הסוטו. וקסמן הוא בעל דרגת דאן 7 בג'ודו, והוא הלא-יפני השני בהיסטוריה שהגיע לדרגה זו. בנוסף, הוא בעל דרגת דאן 15 (ודאי-שיאהן) בנין ג'וטסו מטעם ארגון בוג'ינקאן, הארגון הגדול ביותר העוסק בנינג'יטסו.

==ביוגרפיה==
וקסמן נסע ליפן לראשונה בשנת 1958 בעקבות המלצתו של משה פלדנקרייז. פלדנקרייז, שהיה מחלוצי הג'ודו בישראל, ומראשוני המפיצים אותו במערב, היה ידיד של משפחת וקסמן ועורר את עניינו של דני באמנות הלחימה. וקסמן שהה כ-13 שנה ביפן במהלך שני העשורים הבאים ובהם הקדיש את כל זמנו ללימוד זן ואמנויות לחימה. תחילת דרכו של דני ביפן הייתה בקודוקאן, בית הספר המרכזי של הג'ודו, שם הוא פגש את דון דרייגר, מומחה לאמנויות לחימה אסיאתיות שהפך לחברו הקרוב והפגיש אותו עם האצומי והנינג'וצו. יחד עם דורון נבון היה לאחד מראשוני המערביים אשר זכו ללמוד נין ג'וטסו. הם למדו אמנות זו תחת המורה מאסאקי האצומי ואף תחת ראש השיטה הקודם, המורה טושיצוגו טאקמאצו. בין מורי הג'ודו של וקסמן נמנים גדולי המורים של אמנות זו, בהם קוטאני סנסאיי (דאן 10), אוסוואה סנסאיי (דאן 10) ודייגו סנסאיי (דאן 10). וקסמן מיעט להתחרות באופן מקצועי, אך בשנת 1969, בעת ביקור בישראל, השתתף באליפות ישראל לג'ודו וזכה במקום הראשון במשקל הפתוח.

וקסמן היה תלמיד שאינו נזיר של מורה הזן הפרופסור מסונאגה רייהו, שהיה גם סגן נשיא אוניברסיטת קומאזוואה ביפן. הוא מתרגל זן למעלה מחמישים שנה ומלמד זן באזור תל אביב מאז 1994.

ספרו זן: שאלות ותשובות יצא לאור בשנת 2000 בהוצאת גל כולל מבוא לזן ותרגום של היצירה "פוקאנזהזנגי" של מייסד הסוטו ביפן איהיי דוגן. בשנת 2006 הוציא לאור את הדרך הישירה לאני האמיתי ולתפקוד מלא בחיי היומיום ובו תרגומים של שלושה מספריו של רייהו, וכן מבחר מתרגומיו של זה, לפרקים המרכזיים ביצירת היסוד של הסוטו זן "שובוגנזו" של דוגן. הוא תרגם וערך ספר זה יחד עם עופר כהן. הספר יצא בהוצאת הצוק הכחול.

==ראו גם==
* ג'ודו
* זן בודהיזם
* נין ג'וטסו

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.zenki.com/index.php?lang=he&page=intro זן בחיי היום יום – מורה הזן דוגן וגישת הסוטו לזן], אתר בעריכת עופר כהן, אחד מתלמידיו של וקסמן, ובו מידע רב על זן וכן תרגומים שונים מכתבי דוגן ומסונגה רייהו
* 

קטגוריה:אמני לחימה ישראלים
קטגוריה:זן
קטגוריה:ישראל: ג'ודו
מדליית פנרוז

מדליית פנרוז מחולקת מאז שנת 1927 כפרס החשוב של ה"חברה הגאולוגית האמריקאית" לחוקרים שקידמו את מדעי כדור הארץ. הפרס נוסד על ידי ר.א.פ פנרוז הבן (R. A. F. Penrose, Jr).
בין זוכי הפרס:
* 1930: אנטואן לקרואה
* 1941: נורמן לוי בואן
* 1944: ביילי וויליס
* 1952: ג'ורג' גיילורד סימפסון
* 1966: הארי הס
* 1970: רלף בגנולד

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:פרסים מדעיים
אמון (סרט)

אֵמוּן (באנגלית: Trust) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010 בבימויו של דייוויד שווימר.

== עלילה ==
אנני בת ה-14 (ליאנה ליבראטו) חיה עם משפחתה חיים שגרתיים בפרברי שיקגו. היא חברה בנבחרת הכדורעף, ומנהלת יחסים טובים עם משפחתה. היא מכירה נער בן 16 בשם צ'רלי (כריס הנרי קופי) בצ'אט אינטרנטי דרך המחשב שאביה קנה לה ליום הולדתה. השניים יוצרים קשר וירטואלי דרך הפלאפון וה"IM", כשבמהלכו מודיע צ'רלי לאנני שהוא בן 20, ולא 16, ובהמשך מתוודה בפניה שהוא בן 25. אנני מקבלת בהבנה את העובדה ששיקר לה על גילו וממשיכה לדבר איתו בקביעות, בעיקר בגלל שהוא גורם לה להרגיש טוב לגבי עצמה. לאחר שלושה חודשי תקשורת וירטואלית קובעים השניים פגישה בקניון. כשהשניים פוגשים לראשונה אחד את השני מגלה אנני שצ'רלי בן 35 (לפחות), ומתאכזבת ששיקר לה על גילו פעם נוספת. בתחילה, היא בוכה על כך ששיקר לה, אך זמן קצר לאחר תחילת הפגישה סולחת לו לאחר שמחמיא לה על מראה וטוען שהבדל הגילאים ביניהם לא באמת משנה. לאחר שהם מנהלים שיחה ששניהם נהנים ממנה לוקח צ'רלי את אנני למלון, וגורם לה לדגמן מולו בחזייה ותחתונים אדומים שקנה לה. לבסוף, הוא משכנע אותה לשבת לצידו במיטה, משכיב אותה ואונס אותה, בזמן שהוא מתעד זאת בעזרת מצלמת וידאו.

בהמשך, מספרת אנני לחברתה בריטני על כך ששכבה עם צ'רלי, דבר שמדאיג את בריטני ומוביל אותה לדווח להנהלת בית הספר על המקרה, שלבסוף עובר דרך המשטרה לחקירת FBI. אנני נאלצת לעזור לחוקרים לתפוס את צ'רלי, שמגלה זאת במהלך שיחת טלפון ביניהם, לפני שהם מצליחים לאתר אותו. אביה, ויל (קלייב אוון), מתחיל בעצמו לחקור באופן אובססיבי.

== שחקנים ==
* ליאנה ליברטו כאנני קמרון
* קלייב אוון כוויל קמרון
* קתרין קינר כלין קמרון
* ויולה דייוויס כגייל פרידמן, יועצת בבית חולים.
* נואה אמריך כהאל הארט, הבוס של וויל
* כריס הנרי קופי כצ'ארלי
* ג'ייסון קלארק כדאג טייט
* זואי לוין כבריטני, חברתה של אנני
* נואה קרופורד כטיילר

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:סרטי 2010
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
מוזיאון אדו טוקיו

מודל בקנה מידה של 1/30 של קומפלקס מגורים מהמאה ה-17, הסמוך ל[[טירת אדו]]
מוזיאון אדו טוקיו (ביפנית: 江戸東京博物館) הוא מוזיאון הממוקם בטוקיו, שנוסד בשנת 1993. האטרקציות העיקריות במוזיאון הן שחזור בגודל מלא של גשר ניהונבשי אשר הוביל אל תוך אדו, הלוא היא טוקיו העתיקה. (כיום ניהונבשי הוא המרכז המסחרי של רובע צ'יודה בטוקיו) ; תיאטרון נהקהמוראזה (Nakamuraza); מינאטורות ומודלים של טוקיו העתיקה, ומבנים מתקופת אדו, תקופת מייג'י ותקופת שווה.

המוזיאון ממוקם בסמיכות לריוגוקו קוג'יקן (אולם הסומו הגדול) בשכונת ריוגוקו ברובע סומידה. המבנה עוצב בידי קיונורי קיקואטאקה , אדריכל נודע ביפן. צורת המבנה המרוחקת והמוגבהת של המוזאון, שואבת השראה רבה ממחסן עתיק שנבנה בסגנון קארצוקורי.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:טוקיו: מבנים
קטגוריה:טוקיו: מוזיאונים
קטגוריה:מוזיאונים להיסטוריה
זיכרון נוהלי

זיכרון נוהלי (נקרא גם זיכרון פרוצדורלי או זיכרון תהליכי) הוא הזיכרון שבו נשמר הידע של האופן בו אנו מבצעים פעולות שונות, והוא חלק משמעותי של הזיכרון המרומז המרכיב את הזיכרון לטווח ארוך.

הזיכרון הנוהלי שומר את הידע הקשור בביצוע מיומנויות אשר נרכש לאורך חייו של האדם.
הוא מורכב מפרוצדורות וכולל סכמות ביצוע של מיומנויות קוגניטיביות כמו לוגיקה וחישוב, מוטוריות כמו רכיבה וכתיבה, תפיסתיות כמו קריאה או סנסו-מוטוריות.

הזיכרון הנוהלי מעורב באפקט ההטרמה בעקבות חזרתיות (repetition priming effect) ולמידה של כישורים.

במוח קשור לגרעיני הבסיס (Basal ganglia), והשליח העצבי המרכזי (הנוירוטרנסמיטור) במערכת זו הוא הדופאמין.

==רכישה ושליפה של ידע נוהלי==
הידע הפרוצדורלי נרכש מתוך אימון הכולל תרגול והתנסות בצעדי לימוד רבים.
זהו תהליך של למידה מתוך התנסויות חוזרות, בלא צורך בזכירה מודעת של צעדי הלמידה עצמם.
לאחר שנרכש, הידע הפרוצדורלי משתמר לאורך שנים רבות וקשה לשכוח אותו. הוא אף עמיד בפני השפעות הגיל ופגיעות מוחיות הגורמות לאמנזיה.

להבדיל מהזיכרון המפורש, הידע שמאוכסן בזיכרון הנוהלי לא נשלף באמצעות חשיבה המתורגמת לדיבור, אלא באמצעות התנהגות גלויה.
הוא יכול לבוא לידי ביטוי באופן אוטומטי בהיעדר קשב מכוון.
עם זאת, השליפה מהזיכרון הפרוצדורלי מתאפיינת בחוסר גמישות, כך שהידע יכול לבוא לידי ביטוי רק כאשר התנאים החיצוניים, ומערכות העיבוד הנחוצות לביצוע, דומים לאלו שבמסגרתם נרכש הזיכרון הספציפי.

==ראו גם==
* השתנקות תחת לחץ

==הערות שוליים==

קטגוריה:זיכרון
קטגוריה:למידה
קטגוריה:מיומנויות
מקס פלטהאוס

מקס פֵלְטְהַאוּס (בהולנדית: Max Velthuijs; האג, 22 במאי 1923 – 25 בינואר 2005), היה סופר ילדים ומאייר הולנדי.

== ביוגרפיה ==
פלטהאוס למד עיצוב גרפי באקדמיה לאומנויות יפות בארנהם, והועסק זמן ממושך בתחום הפרסום. בשנת 1962 החל לאייר ספרי ילדים. עבודתו המוקדמת זיכתה אותו פעמיים בפרס הספרותי "מכחול הזהב", (בהולנדית: Het Gouden Penseel), המוענק מדי שנה לספר הילדים המצטיין באיוריו. הפרס הראשון הוענק לו בשנת 1977 עבור איוריו לספר "המפלצת החביבה והשודדים" (Het goedige monster en de rovers), ואיוריו לספר "אישון מוצא אושר" (Klein mannetje vindt het geluk) הקנו לו את הפרס בשנת 1986.

מקס פלטהאוס קנה את עולמו, הן במולדתו הולנד, והן מחוצה לה עם ספריו על "צפרדע" (Kikker). ספרו הראשון על הדמות, "צפרדע מאוהב" (Kikker is verliefd), ראה אור בשנת 1989 ותורגם לשפות רבות. לאחר מכן פרסם ספרים רבים נוספים על הרפתקאותיהם של צפרדע וחבריו. אחדים מספרים אלה זיכו את פלטהאוס בפרסים ספרותיים נוספים. בשנת 2004 הוענק לו פרס אנדרסן לספרות ילדים. פרס יוקרתי זה נפל לפני כן בחלקה של סופרת הילדים ההולנדית אנני שמידט.

בשנת 2002 העלה תיאטרון הילדים ההולנדי טֶרָה (Theater Terra) מחזמר בכיכובו של צפרדע, ובשנת 2003 הפיק במאי הסרטים ההולנדי ארנו קרננבורך (Arno Kranenborg) את הסרט התיעודי "מקס פלטהאוס, נכון שהחיים יפים?" (Max Velthuijs, Is het leven niet prachtig?). הסרט ליווה את פלטהאוס בתהליך התהוותו של ספרו האחרון "צפרדע עצוב" (Kikker is bedroefd).

==ספריו שתורגמו לעברית==
*צפרדע הוא צפרדע (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.
*צפרדע הוא גיבור (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.
*צפרדע ביום מיוחד מאוד (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.
*צפרדע פוחד (מאנגלית: חנה לבנת), הוצאת מחברות לספרות, 2000.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.maxvelthuijs.org מכון מקס פלטהאוס (הולנדית)]
* [http://www.leesplein.nl/LL_plein.php?hm=2&sm=1&id=40 על הסופר וספריו באתר "כיכר הקריאה" (הולנדית)]
* [http://www.dbnl.org/tekst/velt008kikk01_01/velt008kikk01_01_0001.php ספרו "צפרדע והציפור" באתר הספרייה הדיגיטלית לספרות הולנדית (הולנדית)]
* [http://www.dafdaf.co.il/Details.asp?MenuID=1&SubMenuID=131&PageID=3083&Ot=%F6 על שני ספרים בסדרת "צפרדע"] באתר דףדף (עברית)
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:סופרים הולנדים
קטגוריה:סופרי ילדים ונוער הולנדים
קטגוריה:זוכי פרס אנדרסן למאיירים
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1923
קטגוריה:הולנדים שנפטרו ב-2005
טולי רביב

טוֹלי רְביב (לעיתים רבוב; במקור: רבינוביץ) (באנגלית: Tolly Reviv; 1919 – 18 בנובמבר 1996) היה פזמונאי ומלחין ישראלי שפעל בארץ בשנות ה-40. ייסד את להקת החישטרון וכתב לה מספר פזמונים ידועים, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". לאחר מכן נכנס לעסקי הקולנוע. 

== ביוגרפיה ==

רביב נולד ב-1919 בארץ ישראל המנדטורית.
למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן בימוי בצרפת אצל לואי ז'ובה. 
בראשית שנות ה-40 פתח בית ספר למשחק בחיפה.

במלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי וביים הצגות ללהקת הבידור הצבאית "אֶנזָא" (ENSA).
בשובו מהצבא הבריטי הקים את להקת החיילים המשוחררים "גחלילית".
בתחילת 1948, בעת מלחמת העצמאות, הקים את להקת החישטרון בחטיבת גבעתי, במתכונת דומה ללהקה שביים בצבא הבריטי. הוא היה במאי ומנהל הלהקה, ואיתר חיילים בעלי הכשרה במוזיקה ובדרמה מתוך החטיבה ואיתם העלה תוכניות בידור ותרבות להנאת החיילים בזמנם הפנוי שבין הקרבות, למרות הסיוע המועט והמימון הזעום שזכה לקבל מהפיקוד. הוא ריכז סביבו את בובי פנחסי, יפה ירקוני (גוסטין) ושרה קורנפלד (דגן). בהמשך הצטרפו ללהקה מגויסים נוספים בעלי כישרון משחק ושירה. הלהקה העלתה שלוש תוכניות. רביב כתב והלחין לה מספר פזמונים ידועים, שאותם ביצעה הזמרת יפה ירקוני, בהם "אל נא תאמר לי שלום" ו"שחרחורת". ירקוני הצטרפה ללהקה כרקדנית, אך הפכה לסולנית הלהקה בעידודו. תרגם גם מילות השיר היידי המפורסם "א יידישע מאמע".

הבמאי הצרפתי-יהודי ויקטור ויקאס הזמין אותו להשתתף כשחקן ועוזר בסרט שצילם בישראל "48 שעות ביממה". בעקבות עבודה זו עודד אותו להתמקצע בעבודת הבימוי. רביב למד במכון הגבוה להסרטה בפריז בשנים 1949-1951 והיה לתלמיד הזר הראשון אשר מסיים כראשון בכיתתו. בתום לימודיו התמנה לעוזרו הראשי של ויקטור האס והשתתף בבימוי חמישה סרטים דוקומנטריים וסרט "יום הזעם". הוא ביים בעצמו שני סרטים דוקומנטריים רפואיים. לאחר מכן נסע לארצות הברית וביים שני סרטים בהזמנת המגבית היהודית: סרט דוקומנטרי על הצי המסחרי אשר הוסרט בדרך לארץ באונייה תל אביב וסרט צבעוני לעידוד התיירות "ישראל דרך התנ"ך". בישראל החל בהכנות להפקת סרט ישראלי עלילתי "שתי דמעות". לאחר מכן נסע לארצות הברית לעבוד עם הבמאי היהודי אנטול ליטבק עבור חברת פוקס המאה העשרים.

בשנות ה-60 היגר לקנדה.
היה בעל סוכנות נסיעות, הגיע לביקור בקובה לראשונה בסוף שנות ה-70 והחל משנות ה-80 ארגן נסיעות לאי קאיו לרגו שבקובה ותרם לפיתוח התשתית התיירותית שם.
היה נשוי להלן ואב לבן.

רביב נפטר ב-1996 בשרברוק שבקוויבק ונטמן בבית עלמין בעיירה רסין (Racine).

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פזמונאים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מתנדבי היישוב לצבא הבריטי
קטגוריה:חברי להקת החישטרון
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה האמריקנית בביירות
קטגוריה:ישראלים שהיגרו לקנדה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1919
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1996
נחל נחשונים

נַחַל נַחְשׁוֹנִים הוא כינויו של אחד מיובלי נחל מזור הזורם דרך יער נחשונים מצפון לעיר אלעד ומדרום ומזרח לקיבוץ נחשונים, הנחל הוא נחל אכזב וחלק מאגן הניקוז של הירקון, לאחר גשם קיימת בנחל זרימה יפה.
נחל נחשונים לאחר גשם

== מהלך הנחל ==

תחילתו של הנחל בהדום השומרון וסופו באפיק נחל מזור במרזבה המזרחית.
יובליו העליונים של הנחל מצויים בשכונות הצפוניות של העיר אלעד, לאחר יציאתו מתחומי העיר ממשיך אפיק הנחל בגיא שבין קיבוץ נחשונים לאלעד, באזור זה זורם הנחל בתוך יער נחשונים, עם יציאתו מתחומי ההר מתרחב ערוץ הנחל והוא זורם בשדות שבמרזבה המזרחית עד פגישתו עם נחל מזור.

== חי וצומח בנחל ==

מרבית חלקו העליון של הנחל הוא בתחום העיר אלעד, לפני בניית העיר הייתה במקום בתה של 
סירה קוצנית ושפע גאופיטים.
חלקו המרכזי של הנחל זורם ביער נחשונים שהוא יער אורנים נטוע בידי אדם ובו שרידים מפותחים של חורש ים תיכוני ובניהם עצי חרוב, אלה, קידה שעירה, עירית ורקפות.
חלקו התחתון של הנחל זורם בשדות המרזבה המזרחית, לאורכו של הנחל שדרת אקליפטוסים וכן ברכות חמצון המהוות אתר חריפה לעופות מים.

== ארכאולוגיה ושרידי אדם ==
כבשן סיד בחלקו התחתון של הנחל
האזור שבו נמצא הנחל שימש דורות רבים לאספקת חומרי בניין לערי מישור החוף, לאורכו של הנחל מחצבה נטושה, כבשן סיד מרשים ושרידים אחרים לפעילות החציבה שהתנהלה באזור.

== חשיבות אקולוגית ==
הנחל והיער שסביבו מהווים מסדרון אקולוגי בין שמורת נחל שילה והדום השומרון לבין מישור החוף ואגן הירקון, בנוסף הם מהווים ריאה ירוקה לעיר אלעד הבנויה בצפיפות
סביב אזור זה התנהל בשנים האחרונות מאבק בין התומכים בשימורו לבין רשויות העיר אלעד ומשרד הפנים התומכים בהרחבת העיר בשטחים אלו.

==קישורים חיצוניים==
* [https://web.archive.org/web/20130929022620/http://www.picnic.co.il/minisites/picnic/default.aspx?id=71 יער נחשונים], אתר פיקניק

==הערות שוליים==

נחשונים
יהודה אנגל

יהודה אֶנְגֶל (25 באוקטובר 1924 – 9 במאי 1991) היה מלחין ומנצח ישראלי.

יהודה אנגל נולד בווינה בירת אוסטריה. בשנת 1939, כשהיה בן 15, עלה לארץ ישראל יחד עם האקורדיון שלו, במסגרת עליית הנוער. חודש לפני כן היגרה משפחתו מווינה לשאנגחאי בסין, אחד היעדים שבהם חיפשו יהודי אוסטריה מפלט לאחר האנשלוס.
לאחר עלייתו התחנך במשך שנתיים בירושלים במוסד לעליית הנוער בתלפיות. מדריכו הבחין בכישרונו המוזיקלי, ואנגל נשלח ללימודי פסנתר פעם בשבוע אצל מורה ידועה בירושלים.

ב-1943 עבר עם חברי קבוצת עליית הנוער להכשרה בעין גב.
הוא ארגן במקום להקה ומקהלה ואחר נשלח לקורס מנהלי מקהלות מטעם ההסתדרות. בתקופה זו הלחין את יצירותיו הראשונות. ב-1983 כיהן בתפקיד מזכיר קיבוץ מעגן מיכאל. ניצח על תזמורת הקיבוצים, יחד עם המוזיקאי והמנצח אורי גבעון.

אנגל כתב כ-264 יצירות בהרכבים שונים. החל בשירים לחגים ומועדים, יצירות למקהלות ויחידים ולתזמורת ואף יצירות לתזמורת סימפונית. כמו כן עיבד כ-70 שירים של מלחינים אחרים למקהלות בהרכבים שונים, חלקם בליווי תזמורת. ב-1980 הלחין את חבלי משיח, את המילים כתבה נעמי שמר.

אנגל נקבר בקיבוצו מעגן מיכאל.

ארכיונו (מהשנים 1940–1990) שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.

==רשימת יצירות חלקית==

* אלגיה: לכינור סולו.
* אקדמה ומחול: לחליל ופסנתר.
* בגני: למקהלה א-קפלה. מילים: רחל.
* ביום ההוא: למקהלה מעורבת. מילים: ישעיה כ"ו, א-ג.
* בסוף הדרך. מקהלה מעורבת. מילים: נתן יונתן.
* בתנועה ובמחול ל-3 חליליות.
* דו-שיח מוזיקלי, דואט, ל-2 כינורות.
* דודי לי, מקהלה מעורבת.
* החיים במעגל העונות: למקהלת ילדים. מילים: איה.
* ושבתי את שבות עמי ישראל למקהלה מעורבת. מילים עמוס ט’.
* יפה נוף
* כל המשפחה: למקהלה מעורבת.
* לזכרם, אלגיה: לכינור ולויולה.
* לחג מזמור: קנטאטה: למקהלה מעורבת, אלט סולו ותזמורת.
* לרננים בשמחה לחליליות
* מותי בא לי פתע: 5 שירים למקהלה מעורבת.
* מזמור לדוד: לסופרן או טנור, כינור וצ’לו. מילים: תהילים כ"ג
* ממזרח אביא זרעך: למקהלה מעורבת. מילים: ישעיהו מ"ג
* סימפוניאטה "מקצבי נעורים" לתזמורת 1959
* סרנדה לתזמורת כלי קשת.
* פנטסיה לנבל.
* פנטסיה לקלרינט, צ’לו ופסנתר.
* פקדת הארץ למקהלה מעורבת מילים: תהלים ס"ה.
* פרלודים (2), לפסנתר.
* צאי לך היפה בנשים, למקהלה מעורבת.
* קנטטה לחג מיזמור
* רביעייה לחליליות
* שיר המעלות למקהלה מעורבת.
* שיר הברכה מילים: אריה אורי
* שמחת הזמרה, מקהלה מעורבת. מילים: יהודה אלראי
* שמחתי באמרים לי: למקהלה מעורבת. מילים: תהלים קכ"ב
* תפלה לנצוצות מקהלה מעורבת. מילים משה בסוק

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://izkor.maaganm.co.il/page_13670 יהודה אנגל]: ביוגרפיה באתר הנצחה מעגן מיכאל
* [http://shira-ovedet.kibbutz.org.il/cgi-webaxy/sal/sal.pl?ID=511757_shira&act=show&dbid=shira_creators&dataid=429 יהודה אנגל] באתר "שירה עובדת"

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראלים ילידי אוסטריה
קטגוריה:מלחינים ישראלים
קטגוריה:מלחינים ישראלים במוזיקה הקלאסית
קטגוריה:מעבדים מוזיקליים ישראלים
קטגוריה:מנצחים ישראלים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:עולים בעליית הנוער
קטגוריה:מעגן מיכאל: אישים
קטגוריה:אישים הקבורים במעגן מיכאל
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1914
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1991
אל-מוג'ידל

אל-מוג'ידל (בערבית: المْجيدل) היה כפר ערבי בגליל התחתון, כ-6 ק"מ מדרום-מערב לנצרת, בגובה של כ-230 מטרים מעל פני הים. הכפר נהרס במלחמת העצמאות ופונה מיושביו.

==היסטוריה==
על פי חפירות ארכאולוגיות שנערכו באזור, האתר מוג'ידל יושב עוד בתקופה הפרסית, במאה ה-5 לפנה"ס. למרות זאת, אתר נוסף שנמצא באזור, עין חילו, יושב עוד בתקופת הברונזה הבייניימית, במאה ה-22 לפנה"ס. 

כמו כן, נמצאו באזור גתות לייצור יין, מערות קבורה מהתקופה ההלניסטית והרומית, ואף שרידים של דרך רומית קדומה.

על פי מפקד אוכלוסין שנערך על ידי השלטון העות'מאני בשנת 1596, חיו בכפר 22 תושבים בלבד. רובם היו מוסלמים.

לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931, חיו בכפר 1,241 תושבים, מהם 1,044 מוסלמים ו-197 נוצרים. מספר זה כלל גם את הבדואים משבט חוריפאת שהתגוררו בסביבה. 

על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, חיו בכפר כ-1,900 תושבים - מתוכם כ-1,640 מוסלמים וכ-260 נוצרים קתולים - ונבנו בה גם כנסייה ומנזר קתוליים. כמו כן, הוקמו בו בית ספר לבנים ובית ספר לבנות, ומועצה מקומית של הכפר. הבעלות על אדמות הכפר התחלקו בין 18,165 דונם טורקי בבעלות ערבית, 485 דונם בבעלות יהודית ו-186 דונם אדמה בבעלות ציבורית, סה"כ 18,836 דונם. 

רוב תושבי הכפר התפרנסו בעיקר מחקלאות, ובעיקר מגידול דגנים ומטעים של עצי זית. מלבד זאת, הם עסקו בייצור בדים.

===מלחמת העצמאות===
הכפר היה ממוקם בדרום הגליל התחתון, מעל עמק יזרעאל וסמוך לכביש נהלל-תל עדשים, העובר בעמק. נקודה זו היוותה מיקום אסטרטגי לפגיעה בנוסעים בכביש זה. ב-28 ביוני 1948, החייל נפצע קשה לאחר שעלה על מוקש שטמנו תושבי הכפר. הכפריים גררו אותו אל תוך הכפר, שם נרצח בעינויים. תושבי הכפר גם הואשמו בסיוע לצבא ההצלה בראשות פאוזי קאוקג'י.

ב-15 ביולי 1948, במהלך מבצע דקל, נכנס גדוד 13 של חטיבת גולני אל הכפר אל-מוג'ידל, וכבש אותו בהתנגדות מועטה של תושבי הכפרים. בתי הכפרים נהרסו ותושביהם ברחו לכפר הערבי הסמוך יפיע ולעיר נצרת ולא הורשו לחזור לכפרם.

בשנת 1953 הוקמה מגדל העמק בחורשת הזיתים העתיקה ליד הכפר הנטוש. כיום נמצאים שרידי בתים מן הכפר בצפון העיר. על תילם עומדים מנזר המלאך גבריאל (סמוך לשדרות הבנים) וכנסייה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.palestineremembered.com/Nazareth/al-Mujaydil/ar/index.html הכפר אל-מוג'ידל] באתר Palestine Remembered (בערבית)
* [http://www.iaa-conservation.org.il/Projects_Item_heb.asp?subject_id=13&site_id=47&id=82 פארק ארכאולוגי - מגדל העמק]

==הערות שוליים==

מוג'ידל (אל-)
קטגוריה:עמק יזרעאל
קטגוריה:מגדל העמק
עודד גביש

עודד גביש (נולד ב-23 ביוני 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם.

== קריירה ==
גביש החל את דרכו בקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, אך כנער עבר למחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, שם החל לשחק כבלם. לזכותו 16 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בשנת 2008 עבר למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים.

ביוני 2010 חתם גביש בהפועל באר שבע. גביש שיחק שלוש שנים במועדון, ורשם במדיה 89 הופעות בליגת העל, בהן כבש שישה שערים.

ב-23 ביולי 2013 חתם גביש לשלוש שנים בקבוצת שלונסק ורוצלב מליגת העל הפולנית. ב-4 ביוני 2014 שוחרר גביש מהמועדון לאחר עונה אחת בה שותף בשמונה משחקי ליגה.

ב-21 באוקטובר 2014 חתם גביש בקבוצת מכבי נתניה, אך כעבור כשלושה חודשים, לאחר שערך חמש הופעות בלבד במדיה, עבר גביש לקבוצת הפועל פתח תקווה. עד תום עונת 2014/2015 ערך גביש תשע הופעות במדי הפועל פתח תקווה, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה לליגת המשנה.

לקראת עונת 2015/2016 חזר גביש לקדנציה נוספת במכבי פתח תקווה, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה וערך בעונה זו 13 הופעות בליגת העל. לקראת עונת 2016/2017 חתם במכבי שעריים, העולה החדשה לליגה הלאומית.

ב-4 באוקטובר 2017 חזר גביש לליגת העל וחתם במדי העולה החדשה, הפועל אשקלון, אך לא הצליח להשתלב בהרכב ובמהלך עונת 2017/2018 שותף רק בשבעה משחקים בכל המסגרות. את הופעתו האחרונה בקריירה ערך ב-13 במאי 2018, במשחק מול קבוצת נעוריו מכבי פתח תקווה.

ב-16 ביולי 2018 הודיע גביש על פרישה ממשחק פעיל בגיל 29.

נכון ל-2022, עודד עובד כפרשן משחקי כדורגל בערוצי ספורט 1

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:בלמי כדורגל ישראלים
קטגוריה:כדורגלני מכבי פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי הרצליה
קטגוריה:כדורגלני הפועל באר שבע
קטגוריה:כדורגלני שלונסק ורוצלב
קטגוריה:כדורגלני מכבי נתניה
קטגוריה:כדורגלני הפועל פתח תקווה
קטגוריה:כדורגלני מכבי שעריים
קטגוריה:כדורגלני הפועל אשקלון
קטגוריה:כדורגלנים ישראלים בפולין
קטגוריה:תל אביב-יפו: כדורגלנים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1989
הדים (הקיבוץ הארצי)

שער גיליון הדים, תמוז [[תש"ל אוגוסט 1970]]
הדים: לשאלות החברה הקיבוצית היה כתב עת של תנועת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
"הדים" ראה אור בהוצאה לאור של התנועה בקיבוץ מרחביה, משנת תרצ"ד 1934 עד שנת תשמ"ח 1988. תקופה ארוכה היה רבעון, שגליונותיו רואים אור 4 פעמים בשנה.

השתתפו בעריכתו ובכתיבתו חברי מפלגת מפ"ם, התנועה המיישבת "הקיבוץ הארצי", ותנועת הנוער "השומר הצעיר", וכן חברי מפלגת מפ"ם, וחברים ואוהדים של "הקיבוץ הארצי". בין המשתתפים בגליונות "הדים" היו מאיר יערי, יעקב חזן, אליעזר הכהן, אליעזר ליבנה, שמעון שור, קובה דורון, בנימין דרור, אבא קובנר, אברהם סוצקובר, מנחם שדמי.הגליונות הכילו מנעד סוגות: מאמרים על כלכלה סוציאליסטית, על הגות ופילוסופיה, כגון הגותו של קרל מרקס או לודוויג ויטגנשטיין, עמדות בפוליטיקה הישראלית, רשימות ספרותיות שכללו פרוזה ושירה, כגון של המשוררת גיטל מישקובסקי, וצילומי נוף ועבודות אומנות של חברי קיבוצים. נושא עיקרי בגליונות "הדים" היה החיים בקיבוץ, ההווי והתרבות, ותהיות על עתידה של החברה הקיבוצית.

הלוגו של הדים

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:השומר הצעיר
אברהם חנוך גליצנשטיין

הרב אברהם חנוך גליצנשטיין (כ"ה בטבת תרפ"ט, 7 בינואר 1929 - כ' באדר תשע"ה, 11 במרץ 2015) היה סופר חרדי-ישראלי ומתרגם, חסיד חב"ד.

==קורות חיים==
גליצנשטיין (שני משמאל) בביקור אישים בבית ספר למלאכה בכפר חב"ד
נולד בירושלים, לר' שמעון גליצנשטיין, מנהל ישיבת תורת אמת בירושלים ומזכיר הרב אברהם יצחק הכהן קוק. למד בישיבת תורת אמת ירושלים, בשנת תש"י התמנה למזכיר ישיבת תומכי תמימים בלוד, תחת הרב אפרים וולף, בה' באלול תשי"ב התחתן עם טובה בת ר' אברהם פריז, והמשיך עד שנת תשכ"ג, מאותה שנה ירש את תפקידו של אביו כמנהל ישיבת תורת אמת בירושלים. בהמשך עמד ברשימת עסקנים שפעלה להקמת בית הספר בית חנה ושימש כמזכיר בתיכון של המוסד עד פטירתו בכ' באדר תשע"ה.

הרב גליצנשטיין הוציא לאור יותר משישים ספרים. חיבורו המרכזי הוא "ספר התולדות", המסקר את חייהם של אדמו"רי חב"ד. כמו כן היה מעורב בהוצאת הספרים "משנת חב"ד" שבסדרת "באר החסידות" של הסופר אליעזר שטיינמן, והיה עורך וכותב טורים בבטאון חב"ד שיצא בישראל משנת תשי"ב - תשל"ג.

התגורר בשיכון חב"ד בירושלים והיה אב לבת יחידה. נפטר בכ' באדר תשע"ה ונקבר בהר המנוחות.

==ספריו==
*סדרת אור החסידות (4 כרכים), 1962-1984 (תשכ"ב-תשמ"ד).
*סדרת ארעסט און באפרייאונג פון אלטן רבי'ן, (2 כרכים). 1961-1976 (תשכ"א-תשל"ו).
*חסידות, 1993 (תשנ"ג), כפר חב"ד.
*יחידות, 1989 (תשמ"ט), כפר חב"ד.
*סדרת ישראל בעל שם טוב (4 כרכים), 1960-1975 (תש"כ-תשל"ה).
*תומכי תמימים, 1969 (תשכ"ט), כפר חב"ד.

===ליקוטים===
*שערי החכמה העליונה - ליקוט מתורת אדמו"רי חב"ד בנושא לימוד תורת החסידות. 1993 (תשנ"ג), כפר חב"ד.
*אוצר סיפורי חב"ד (17 כרכים) - סיפורי חסידים על אדמו"רי חב"ד.
*ספר התולדות (15 כרכים) - תולדות אדמו"רי חב"ד, הבעש"ט והמגיד ממזריטש. כפי שסופרו על ידי אדמו"רי חב"ד ובעיקר על ידי הרבי יוסף יצחק שניאורסון, אדמו"ר הרייצ.

===תרגומים===
*לקוטי דבורים, 1989 (תשמ"ט), כפר חב"ד.
*שיעורים בספר התניא (9 כרכים), 1982-1993 (תשמ"ב-תשנ"ג).
*תורת שלום, 1994 (תשנ"ד), כפר חב"ד.
*תורת שמואל, 1993 (תשנ"ג), כפר חב"ד.

==לקריאה נוספת==
*יוסף יצחק ושמעון וייספיש, אוצרות - סיפורים ועובדות, הוראות והדרכות מאת כ"ק אדמו"ר מליובאוויטש, סביב דמותו של ר' אברהם חנוך גליצנשטיין ע"ה, שהייתה מעורבת בהם באופן ישיר או עקיף, תשפ"ב

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.worldcat.org/identities/lccn-n81-71657 ספריו של אברהם חנוך גליצנשטיין] באתר WorldCat Identities
* 
* [http://www.hebrewbooks.org/pdfpager.aspx?req=15752&st=&pgnum=1&hilite= הספר 'שערי החכמה העליונה' באתר היברו-בוקס]
* [http://www.shturem.net/index.php?section=news&id=13958 'מילה של חסיד'] באתר שטורעם

==הערות שוליים==

קטגוריה:חסידי חב"ד
קטגוריה:סופרים חרדים ישראלים
קטגוריה:אנשי היישוב ילידי הארץ
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:סגל שבועון כפר חב"ד
קטגוריה:עורכי כתבי עת תורניים
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר המנוחות
קטגוריה:בוגרי ישיבת תורת אמת
קטגוריה:שיכון חב"ד (ירושלים): אישים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1929
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2015
ניב הקבוצה

שער "ניב הקבוצה", גיליון אדר א' תשכ"ה, פברואר 1965]]
ניב הקבוצה היה כתב עת של חבר הקבוצות, ולאחר מכן של איחוד הקבוצות והקיבוצים, שראה אור החל משנת תר"ץ 1930 ועד 1972.

נושאי כתב העת היו החברה הישראלית, החיים בקיבוץ, ופרשיות מההיסטוריה של עם ישראל. כן הובאו בו פרוטוקולים של דיונים כלל-תנועתיים, כגון "תקנון הקיבוץ וחוקתו". בנוסף נכלל בו מדור "ממדף הספרים".

רוב גיליונותיו ראו אור בדפוס הפועל הצעיר בתל אביב. תקופה ארוכה היה "ניב הקבוצה" רבעון.

רוב המשתתפים בכתב העת היו חברי הקיבוצים של תנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, ומיעוטם שוחרי התנועה הקיבוצית; בהם: דוד בן-גוריון, סנטה יוספטל, יחיאל דובדבני, אמנון קרניאל, חיים גבתי, בן הלפרן, חנן שדמי, שמואל גדון, עמרם הישראלי, יוסף שפירא, קדיש לוז וצבי לוז.

==לקריאה נוספת==
* דניאל קארפי, מאיר בוכסוויילר (עורכים), ניב הקבוצה: מפתח לשנים 1929–1967, תל אביב: מפעל הביבליוגרפיה הקיבוצית, תשל"ה 1975.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ישראל: כתבי עת
קטגוריה:הקיבוץ
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:עיתונות בעברית ביישוב
קטגוריה:עיתונות סוציאליסטית בישראל
בן ציון מיטבסקי

הרב בן ציון מיטבסקי (תרכ"ב, 1862 - חשוון תרס"ו, 1905) היה רבה של לבדובה שבליטא. נרצח על ידי שודדים יהודים מבני קהילתו. לאחר מותו יצא ספרו בני ציון.

==קורות חייו==
נולד בשאוולי שבליטא. למד בישיבת וולוז'ין. בשנת תרנ"ב, זמן קצר לפני סגירת הישיבה, הוסמך לרבנות על ידי ראש הישיבה הנצי"ב. נישא לחיה ינטל, בת הרב משולם ליברט. כעבור זמן התמנה לרב העיר לבדובה שבפלך וילנה.

בשנת תרס"ו, בגיל 44, נרצח הרב מיטבסקי בידי כנופיית שודדים יהודים מבני קהילתו. באחד הערבים חדרו חברי הכנופיה כשהם רעולי פנים לביתו של אחד הגבירים היהודים בלבדובה במטרה לשדוד את כספו. הרב מיטבסקי ששהה במקום זיהה את קולו של השודד רעול הפנים ופנה אליו בבקשה להניח לבעל הבית, ובתגובה הוא ירה בו למוות.

מקרה הרצח של רב בידי יהודי זעזע את יהודי האזור. הרב צבי הירש רבינוביץ מקובנה כותב כי "כל בית ישראל רגזו ואבלו בשומעם הרצח הנורא הזה". הרב חיים עוזר גרודזנסקי כותב: "על השמועה כי באה נמס כל לב ורפו כל ידיים, הזעקה הקיפה במחנה ישראל. הנשמע כזאת, רב וגדול בישראל נפל בידי בני עוולה ונרצח על ידי הסיקריקון השודדים והרוצחים. הכאב עוד חדש עמדי, כי ידעתי והכרתי פה אל פה את הרב הגאון... ופעמים אין ספורות היו לי איתו שעשועים דאורייתא".

==משפחתו==
הרב מיטבסקי הותיר אחריו אלמנה וחמישה ילדים. ילדו השישי נולד לאחר מותו ונקרא על שמו - בן ציון. הוא עלה לישראל בשנת 1941 ועסק בהוראה. בן נוסף, משולם שרגא, חניך ישיבת סלובודקה, עלה לארץ ישראל בשנת 1926 ולמד בישיבת חברון בעיר חברון. נהרג בפרעות תרפ"ט. לאחר שדבר מותו נודע לאמו, היא כתבה להנהלת הישיבה: "שניים קדושים במשפחתי: בעלי הגאון ובני, שעתיד היה להיות גדול בישראל. אי צרי ואי תנחומים ללבי, אחרי שנשבר כלי יקר זה, משולם-שרגא מחמדי, באכזריות פרא?! רק בפלגי הדמעות אשר תזלגנה עיני עד אחרון יומי אמצא נוחם-מה".

==ספרו "בני ציון"==
בשנת תרס"ח, שנתיים לאחר רצח הרב מיטבסקי, הוציאה אלמנתו את הספר "בני ציון", המכיל למעלה ממאתיים סימנים ובהם חידושי תורה מאת הרב מיטבסקי. מלבד עצם פרסום דברי תורתו של הנרצח, הוצאת הספר נועדה כדי לשמש מקור הכנסה למשפחתו. בהקדמה לספר היא כותבת:

הספר זכה להסכמותיהם של הרבנים צבי הירש רבינוביץ, רפאל שפירא וחיים עוזר גרודזנסקי. בשל הנסיבות המיוחדות הם האריכו בדבריהם ופנו לציבור הרחב לרכוש את הספר כדי לסייע באחזקת משפחתו של הנרצח.

הספר היה פופולרי בקרב תלמידי ישיבות ליטא. בהקדמה להוצאה השנייה, מספר הרב חיים מיליקובסקי כי בלומדו בישיבות סלונים ומיר "יד הכל הייתה ממשמשת בספר היקר הזה".

בשנת תשס"ד יצא הספר במהדורה חדשה על ידי מכון "אבני שוהם".

==קישורים חיצוניים==
* 
* [https://isheiisrael.com/2020/08/27/רבי-בן-ציון-מיטאווסקי/ הערך 'רבי בן ציון מיטאווסקי'] בלקסיקון הרבני 'אישי ישראל'

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבנים ליטאים
קטגוריה:בוגרי ישיבת וולוז'ין
קטגוריה:תלמידי הנצי"ב
קטגוריה:קורבנות רצח
קטגוריה:נפטרים ב-1905
פרו-טל

פרו-טל (proTELL), או בשמו הרשמי "החברה למען חוקי נשק ליבראלים", הוא ארגון שורשי שווייצרי הפועל כלובי למען זכות הציבור לשאת נשק. הארגון נוסד ב-1978 ומשרדיו ממוקמים בברן, שווייץ.

==רקע==
שווייץ היא מדינה בעלת מסורת ארוכה של נשיאת נשק בידי הציבור, והחוק בה בנושא זה ייחודי מאוד. ייחודיותו נובעת מהתקנה המאפשרת לאזרחים להשאיר ברשותם את הנשק ששימש אותם במהלך השרות הצבאי (שרות חובה) גם לאחר השחרור. כלי נשק אלה כוללים החל מאקדחים וכלה ברובי סער. בנוסף, אחד מענפי הספורט הנפוצים במדינה הוא ענף הירי הספורטיבי, שמקורו עוד בימי עצמאותה של שווייץ. רבים מהאזרחים, נשים וגברים כאחד, רשומים למועדוני ירי הנפוצים במדינה. מכיוון שכך, פעילות הארגון מתקיימת בסביבה יחסית אוהדת, בניגוד לארגונים דומים במדינות אחרות. אמנם לאחרונה נשמע יותר ויותר קולם של מתנגדים לדעות הארגון, אולם כאמור דעת הציבור נותרה חיובית לגבי החזקת נשק בידי הציבור. שם המותג של הארגון, פרו-טל, מקורו בגיבור האגדה המפורסמת מתקופת העצמאות של הקשת השווייצרי, וילהלם טל, שאולץ לירות חץ בתפוח שהונח על ראשו של בנו.

==פילוסופיה==
הארגון מתנגד לכל הצעת חוק או תוכנית שנועדות לכרסם בזכות הציבור להחזקת נשק או נשיאתו. עם זאת, על מנת להבטיח את תמיכת הציבור בדעותיו, הוא מקפיד לצאת נחרצות נגד עבריינות נשק או אלימות חמושה.

הארגון היה מהמתנגדים העיקריים למשאל העם ב-2011 בנושא הגבלת כלי נשק, והיה ממארגני תעמולת ה"לא" בנושא זה. ההצעה שהובאה למשאל בפברואר אותה שנה נדחתה ברוב מכריע על ידי האזרחים ובכך נותרה על כנה זכותם לאחסן בביתם נשק, כולל צבאי. הוא גם ממובילי ההתנגדות להצעת חוק נוספת (שכדרכה של שווייץ גם כן תובא למשאל עם) הפועלת לביטול שרות החובה בשווייץ.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ארגונים למען זכויות נשק
קטגוריה:שווייץ: פוליטיקה
הכנופיה הסגולה

הכנופיה הסגולה (באנגלית: The Purple Gang) או בשמה האחר כנופיית בית הסוכר הייתה כנופיית עבריינים שפעלה בדטרויט שבארצות הברית משנות העשרה של המאה ה-20, ושלטה בעולם הפשע של העיר מספר שנים, עד 1935. מרבית חבריה היו יהודים. היא פעלה בתקופת היובש ועסקה בהברחת אלכוהול, אך שלחה ידה גם בפשעים חמורים אחרים: הימורים סחיטה, גנבה, שוד מזוין, חטיפות ואף רצח).

הכנופיה הבריחה אלכוהול דרך דטרויט בשל קרבתה לקנדה, בה לא שרר כל איסור על הפצתו.

בראש הכנופיה עמדו ארבעת האחים ברנסטיין (אייב, ג'ו, ריימונד ואיזדור). הכנופיה קנתה לעצמה מוניטין באלימותה, ופשע שכיח שביצעה היה חטיפות משלוחי אלכוהול מוברחים תוך כדי פגיעה במי שהובילו אותם.

מקור שם הכנופיה אינו ברור. לפי גרסה אחת הוא נבע מכך שאחד מחבריה, שהיה מתאגרף, נהג ללבוש מכנסיים סגולים במהלך קרבותיו. הכינוי "כנופיית בית הסוכר" דבק בה בשל קשריה עם שני אנשי מאפיה ותיקים בדטרויט, בעלי מפעל לסוכר תירס, ובשל העבירות שביצעה בשירותם.

הכנופיה שימשה בידי מנהיגים מושחתים של איגודי עובדים בדטרויט ככלי להטלת פחד ומרות על חברי האיגודים, והרתעת מי שנתפסו כיריבי האיגודים. משפט שנערך לרבים מאנשי הכנופיה ב-1928 הסתיים בזיכוי כולם. הכנופיה הפכה לשליטת העולם התחתון של דטרויט למשך שבע השנים הבאות, תוך הטלת אימה על כל עד פוטנציאלי כנגדה. המאפיונר אל קפונה בעצמו החליט להישאר מחוץ לדטרויט ולנהל עסקים עם הכנופיה, שהפכה לספקית ויסקי קנדי מוברח לכנופייתו בשיקגו.

נפילת הכנופיה החלה לאחר שאנשיה רצחו ב-1931 שלושה מאנשיהם, שנאשמו בהפרת המשמעת הפנימית בכנופיה. אחד מן העדים לרצח נתפס, הפך לעד מדינה והביא להרשעה ברצח של שלושה מבכירי הכנופיה.

שרשרת של הרשעות נוספות בדין כנגד אנשי הכנופיה, וסכסוכי דמים פנימיים חיסלו בהדרגה את מאגר כוח האדם שלה והביאו לדעיכתה.

ב-1959 הופק סרט קולנוע הנושא את שמה של הכנופיה, המתאר את עלילותיה. הכנופיה גם נזכרת במילות שירו של אלביס פרסלי "רוק בית הסוהר" (Jailhouse Rock).

==קישורים חיצוניים==
*פול קאוויאף, [https://www.webcitation.org/63rYYICnD?url=http://apps.detnews.com/apps/history/index.php?id=183 הכנופיה הסגולה הידועה לשמצה מדטרויט], באתר Detroit News (באנגלית)
*[http://www.j-grit.com/criminals-the-purple-gang.php הכנופיה הסגולה - פשע מאורגן יהודי], באתר J-GRIT (באנגלית)
*הסרט 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פשע מאורגן
קטגוריה:פשע בארצות הברית
קטגוריה:תקופת היובש
קטגוריה:דטרויט
קטגוריה:כנופיות
מסדר הכתר היקר

מסדר הכתר היקר (ביפנית: 宝冠章; תעתיק: הוֹקָן-שׁוֹ) הוא מסדר יפני שיסד הקיסר מייג'י ב-4 בינואר 1888. במקור היו במסדר חמש דרגות, אך ב-13 באפריל 1896 נוספו עוד שלוש.

מסדר זה שמור לרוב לנשים, אך גם גברים קיבלו את הכבוד בעבר. עם זאת, לרוב מקבלים גברים את עיטור מסדר השמש העולה. עיטור מסדר הכתר היקר הוענק ב-1917 לקבוצה של עשרים ותשעה חיילים אמריקאים שהשתתפו במלחמת רוסיה–יפן. מקבלי עיטור המסדר היו עשר אחיות מתנדבות ותשעה-עשר כתבים של עיתונים אמריקאים.

עיטור הדרגה הראשונה של המסדר מוענק באופן מסורתי לבנות המשפחה הקיסרית. בניגוד למקביליו האירופאים, ניתן להעניק עיטור זה לאחר המוות.

תג המסדר הוא אובל מוזהב, עם עיטורים פרחוניים בארבעת קצותיו; במרכז מופיע הכתר העתיק של יפן על רקע כחול, מוקף בטבעת אדומה. התג תלוי מתג קטן יותר, המשתנה בהתאם לדרגה, ומחובר לסרט צהוב בעל שוליים אדומים. בדרגה הראשונה נתלה העיטור כאבנט מכתף, ובשאר הדרגות - כעיטור מכתף שמאל.

לכוכב המסדר, אותו עונדים רק חברי הדרגה הראשונה, יש חמש זרועות משובצות פנינים, ובניהם עיטורי פרחים. במרכז הכוכב מופיע הו-או, ציפור מיתולוגית הדומה לעוף החול, על רקע כחול ומוקף בטבעת אדומה.

==מקבלי העיטור==
להלן רשימה חלקית של מקבלי עיטור המסדר:

*פארה דיבה
*פאולה, מלכת הבלגים
*סופיה, מלכת ספרד
*אן, הנסיכה המלכותית
*ג'ק לונדון
*יושיוקה יאיוי
*אליזבת גריי ויינינג
*מיצ'יו צוג'ימורה

==קישורים חיצוניים==

* [http://query.nytimes.com/gst/abstract.html?res=9900E5D8133EE033A25757C0A9619C946697D6CF MIKADO HONORS AMERICANS], הניו יורק טיימס, 3 ביולי 1907.
* [http://www8.cao.go.jp/english/decoration/kyoku.html פירוט העיטורים באתר לשכת העיטורים]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יפן: סמלים לאומיים
קטגוריה:יפן: אותות ועיטורים אזרחיים
אנטואן לקרואה

אנטואן פרנסואה אלפרד לקרואה (צרפתית: Antoine François Alfred Lacroix; 4 בפברואר 1863, מאקון (Mâcon) - ב-12 במרץ 1948, פריז). היה מינרלוג וגאולוג צרפתי.
== חייו ==
לקרואה היה בן למשפחה של רופאים ורוקחים. למד בבית ספר תיכון בעיר הולדתו. כבר שם התעניין במינרלוגיה ובגיל 18 התקבל כחבר בחברה המינרלוגית של צרפת. בשנים 1881 עד 1883 למד בבית הספר הגבוה לרוקחות בפריז והוסמך כרוקח. במקביל ללימודי הרוקחות המשיך לעסוק גם במינרלוגיה. ב-1886 התקבל לחבר בחברה הגאולוגית של צרפת. הקריירה האקדמית שלו החלה ב-1887 כשהתקבל לעבודה כאסיסטנט בקולז' דה פראנס. ב-1889 קיבל דוקטורט במדעי הטבע על עבודה שסיכמה את מחקרי השדה שערך בנסיעותיו הנרחבות. ב-1893 מונה לפרופסור בז'רדן דה פלאנט בפריז. ב-1896 מונה למנהל המעבדה למינרלוגיה ב-אקול פראטיק דה אוטז אטיד בפריז.

ב-1904 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית למדעים. ב-1914 מונה למזכיר האקדמיה, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1948.

היה נשיא הסקציה לגעשיות של האיגוד הבינלאומי לגאודזיה וגאופיזיקה, בשנים 1922 עד 1927.

הוא התעניין במיוחד במינרלים הנוצרים בפעילות געשית ובסלעי יסוד, בתופעת ההתמרה ובעורקים של מינרלים במקומות שונים בעולם. במאמרים הרבים בכתבי העת המדעיים הוא עסק במינרלוגיה ובפטרולוגיה של מדגסקר, וב-1904 פרסם בספר מחקר מעמיק על ההתפרצויות הגעשיות של הר פלה במרטיניק: "Martinique, La Montagne Pele et ses éruptions".

==אותות הוקרה==
* קצין גבוה של לגיון הכבוד הצרפתי.
* זוכה מדליית וולסטון (Wollaston) מטעם החברה הגאולוגית של לונדון-1917.
* חבר החברה המלכותית הבריטית 1919.
* זוכה מדליית פנרוז לשנת 1930.
* חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים
* חבר האקדמיה למדעים המלכותית ההולנדית 1932.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mnhn.fr/mnhn/mineralogie/histoire/index/historique/lacroixbio.htm ביוגרפיה של לקרואה באתר של המוזיאון הצרפתי למדעי הטבע (בצרפתית)]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מינרלוגים
קטגוריה:גאולוגים צרפתים
קטגוריה:מדענים צרפתים
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:זוכי מדליית וולאסטון
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית למדעים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1863
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1948
יוהנה שאלר-קליר

יוהנה שאלר-קליר (בגרמנית: Johanna Schaller-Klier; נולדה ב-13 בספטמבר 1952) היא אתלטית מזרח גרמניה בעבר, אלופה אולימפית (מונטריאול 1976) ואלופת אירופה בריצת 100 מטר משוכות.

== ביוגרפיה ==
שאלר-קליר נולדה בארטן שבתורינגיה.

===אלופה אולימפית===
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה שאלר-קליר במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.77 שניות, לפני טטיאנה אניסימובה (12.78 שניות) ונטליה לבדבה (12.80 שניות), שתיהן מברית המועצות.

===אלופת אירופה===
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1978 זכתה שאלר-קליר במדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 7.94 שניות. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת 100 מטר משוכות בשיא תחרות חדש של 12.62 שניות ובמדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 43.07 שניות.

באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה שאלר-קליר במדליית כסף בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.63 שניות, אחרי ורה קומיסובה מברית המועצות שקבעה שיא אולימפי חדש של 12.56 שניות ולפני לוצינה לנגר מפולין (12.65 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.

== תוכנית האימרוץ ==
לאחר איחוד גרמניה נחשפה תוכנית האימרוץ של גרמניה המזרחית, בה נתנו סטרואידים אנאבוליים באופן שיטתי לספורטאים רבים.

== תארים והישגים ==
* שאלר-קליר זכתה 4 פעמים באליפות מזרח גרמניה בריצת 100 מטר משוכות (1976, 1977, 1978 ו-1980).

== שיאים אישיים ==
*ריצת 100 מטר משוכות: 12.56 שניות (1980)

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אצניות מזרח גרמניות
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מונטריאול (1976)
קטגוריה:אתלטיות באולימפיאדת מוסקבה (1980)
קטגוריה:אלופות אולימפיות מזרח גרמניות: אתלטיקה
קטגוריה:גרמניות שנולדו ב-1952
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-1952
קטגוריה:אלופות אולימפיות: ריצת 100 מטרים משוכות