OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
המנון העיר החופשית דנציג

"לדנציג" (בגרמנית: "Für Danzig") היה שם ההמנון הלאומי של העיר החופשית דנציג (כיום העיר גדנסק בפולין). מילות ההמנון נכתבו על ידי פול אנדרלינג, והמנגינה הולחנה על ידי גאורג גהלר. ההמנון היה בשימוש בין השנים 1920–1939, שנות עצמאותה של דנציג. לאחר שסופחה דנציג לגרמניה הנאצית, הופסק השימוש בהמנון.

==מילות ההמנון בגרמנית==
<div style="direction: ltr;">
:Kennst du die Stadt am Bernsteinstrand,
:umgrünt von ew'ger Wälder Band,
:wo schlanke Giebel streben
:empor zum Sonnenschein!
::Ja, sollt' ich fröhlich leben,
::in Danzig müßt es sein!

:Kennst du die Stadt, wo Turm an Turm
:in Treue trotzt dem Zeitensturm,
:wo stolze Schiffe gleiten
:ins blaue Meer hinein!
::Ja, sollt' ich tapfer streiten,
::für Danzig müßt es sein!

:Kennst du die Stadt, wo deutsche Art
:voll Kraft und Mut ihr Gut bewahrt,
:wo deutsch die Glocken werben
:und deutsch ein jeder Stein !
::Ja sollt' ich selig sterben,
::in Danzig müßt es sein !
</div>

==תרגום לעברית==
:התדע את העיר על חופי הענבר,
:עטורה ביערות ירוקי-עד,
:שם גמלונים דקים עולים אל על
:אל אור השמש!
::כן, אם עליי לחיות בשמחה
::חייב הדבר להיות בדנציג!
:התדע את העיר, שם מגדל אל מגדל
:עומדים נאמנים אל מול ימי סער
:היכן שספינות גאות מחליקות
:אל עבר ים כחול!
::כן, אם עליי להיאבק באומץ
::חייב הדבר להיות עבור דנציג!
:התדע את העיר, שם בני גרמניה
:מגינים על עושרה בעוצמה ועוז,
:היכן שבגרמנית הפעמונים מזמינים
:והיכן שכל אבן היא גרמנית!
::כן, אם נגזר עליי למות בברכה,
::חייב הדבר להיות בדנציג!

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.danzig-online.pl/pass/danzig.mp3 הקלטה משנת 1934 של המנון העיר החופשית דנציג], פורמט MP3

קטגוריה:המנונים לאומיים היסטוריים
קטגוריה:שירים על גרמניה
קטגוריה:העיר החופשית דנציג
לאופולד לינדטברג

לאופולד לינדטברג (Leopold Lindtberg; 1 ביוני 1902 – 18 באפריל 1984) היה במאי קולנוע ותיאטרון יהודי שפעל בשווייץ. ביים מספר מחזות בתיאטרוני ישראל.

==ביוגרפיה==
נולד בשנת 1902 בשם לאופולד למברגר להיינריך ואדל לבית פולק בווינה. למד באוניברסיטת וינה גרמנית, תיאטרון ותולדות האמנות. החל את דרכו בתיאטרון בשנת 1924 כשחקן. בשנת 1928 הפך לבמאי.
עם עליית הנאצים לשלטון היגר דרך פריז ותל אביב לשווייץ. שם שינה את שם משפחתו ללינדטברג בשנת 1934 והפך בה לבמאי קולנוע ותיאטרון נודע. נחשב כבמאי הקולנוע הטוב ביותר בשווייץ בשנות הארבעים.

שני סרטים שביים בימי מלחמת העולם השנייה, שזכו להוקרה, היו "מרי לואיז" (Marie Louise) משנת 1944, על המשברים הנפשיים הפוקדים צעירה צרפתייה שנמלטה לשווייץ מאימת הנאצים ו"תקוותם האחרונה" (Die letzte Chance) משנת 1945, על שני חיילים, בריטי ואמריקאי שנמלטו מרכבת שבויים גרמנית באיטליה והנהיגו כוח של בני עמים אחדים במסגרת המחתרת האיטלקית. תקוותם האחרונה זכה לפרס בפסטיבל קאן בשנת 1945. "מרי לואיז" זכה לפרס אוסקר על התסריט הטוב ביותר בשנת 1946.

לינדטברג הגיע ארבע פעמים לישראל לביים מחזות בתיאטרוניה.
הוא ביים בתיאטרון הבימה בשנת 1934 את המחזה "פרופסור מנהיים" מאת פרידריך וולף (אביו של רב המרגלים מרקוס וולף) שתיאר את רדיפת אנשי המדע היהודים בגרמניה לאחר עליית הנאצים לשלטון. בשנת 1935 ביים לינדטברג בהבימה את המחזות "חלום הגולם" מאת ה. לייוויק ו"ילדי השדה" מאת פרץ הירשביין. בשנת 1949 ביים בתיאטרון הקאמרי את המחזה "הצל" מאת יבגני שוורץ, ובשנת 1955 ביים בתיאטרון הקאמרי את "הטירה" לפי ספרו של פרנץ קפקא.

לאופולד לינדטברג הכיר את שחקן הקאמרי יוסף ידין, כאשר הגיע לישראל וביים בחודש אוקטובר 1949 את המחזה "הצל", שהצגת הבכורה שלו הייתה ב-1 בנובמבר של אותה שנה. ידין מילא באותו מחזה תפקיד של פונדקאי.
בשנת 1951 ביים לינדטברג את הסרט השווייצרי דובר האנגלית "ארבעה בג'יפ", המתאר את השלטון המשותף של ארבע המעצמות המנצחות, בווינה בירת אוסטריה, בתקופה הראשונה שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה, שניתן לו ביטוי מוחשי בשטח בפטרולים משותפים על גבי ג'יפים, שבכל אחד מהם היו ארבעה שוטרים צבאיים, אמריקני, רוסי, בריטי וצרפתי.

כשהחלו ההכנות להסרטת הסרט עלה בדעתו של לינדטברג הרעיון כי שחקן שטרם נודע בעולם הרחב ימלא בסרט את תפקיד השוטר הצבאי הרוסי. הוא שלח את ההצעה לידין, וכאשר ידין שלח לו בתשובה את צילומיו, הקלטות מקולו וקטע בהשתתפותו שהוסרט במיוחד לצורך כך, הגיעה כעבור זמן קצר התשובה כי עליו להתייצב במקום ההסרטה. נסיעתו של ידין לחו"ל, כדי להשתתף בסרט זר, הייתה בגדר אירוע תרבותי וחדשותי בישראל של ראשית שנות החמישים. מסעו לאירופה תועד בכתבות רבות מלוות בצילומים מן הסרט ומתהליך ההסרטה שהופיעו בעיתונות העברית.

מאז שנות החמישים ועד לסוף שנות השבעים המשיך לינדטברג לביים סרטי קולנוע וטלוויזיה בשווייץ. היה חבר בחבר השופטים של פסטיבל קאן בשנת 1955. סרטו האחרון היה בשנת 1977.
לינדטברג נישא ב-1941 לפסנתרנית ולסקה הירש. לשניים נולדו שתי בנות - סוזנה ובטינה.

לאופולד לינדטברג נפטר בשווייץ בשנת 1984 והוא בן 82.

==קישורים חיצוניים==

* [http://aeiou.iicm.tugraz.at/aeiou.encyclop.l/l706666.htm ביוגרפיה קצרה ותמונה] 
* 

קטגוריה:במאים שווייצרים
קטגוריה:במאי קולנוע יהודים
קטגוריה:במאי תיאטרון יהודים
קטגוריה:פליטי רדיפות הנאצים
קטגוריה:ילידי 1902

קטגוריה:שווייצרים שנפטרו ב-1984
מנפרד אשנר

מנפרד אשנר (21 במאי 1901 – 1989) היה מיקרוביולוג ואנטומולוג. חתן פרס ישראל למדעי החיים. היה פרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת ביוטכנולוגיה ומזון, הטכניון.

== קורות חיים ==
אשנר נולד בשנת 1901 ברטיבור, אז בגרמניה. בשנת 1923 הוא למד בבית הספר הגבוה לחקלאות בברלין (Landwirtschaftliche Hochschule Berlin) שהיה מסונף לאוניברסיטת הומבולדט. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל ועבד כחלוץ. במהלך עבודתו פגש את פרופסור תאודור שהזמין אותו להצטרף ליחידת מחקר של המלריה בחיפה. 

בשנת 1926 הוזמן אשנר על ידי פרופסור ישראל קליגלר לאוניברסיטה העברית ועסק בחקר מחלות המועברות על ידי חרקים. כעבור ארבע שנים הוא הוסמך לדוקטור על ידי אוניברסיטת ברסלאו בגרמניה, על דוקטורט שעסק ביחסי סמביונט-מאכסן בין חיידקים וזבובים מקבוצת Puppipara. לאחר מכן הצטרף למחלקה להיגיינה ולבקטריולוגיה באוניברסיטה העברית והתגורר במושבה נווה יעקב. בשנת 1934 הוא חקר יחד עם ד"ר קליגלר את האפשרות לחסן בעלי חיים נגד טיפוס הבהרות. בשנת 1945 הוא הועלה לדרגת מרצה.

בזמן שביתת הנשק של מלחמת העצמאות, התנדב אשנר לחיל המדע "חמ"ד" ועסק עם עוד מספר מדענים בהכנת חיסונים נגד טיפוס. בתקופה זו התגורר עם משפחתו בתל אביב לרגל עבודתו ולאור פינויה של נווה יעקב. בשנת 1950 שב אשנר לירושלים ועבד כמרצה בבית הספר לרפואה. עם הקמת הפקולטה להנדסת מזון ולביוטכנולוגיה בטכניון, בשנת 1956, הצטרף פרופ' אשנר לסגל הפקולטה ועבר לחיפה. באתה שנה זכה על תרומתו לחקר מדעי החיים בפרס ישראל לשנת תשט"ז, על מחקריו בשאלות של סיסטמטיקה למיקרואורגניזם וגילוי סיבת התמותה של דגים בבריכות דגים. מפאת סלידתו מטקסים לא הגיע לטקס וביקש לתרום את הפרס לקרן המגן. 

תחומי המחקר של פרופ' אשנר נגעו לתחומים שונים במיקרוביולוגיה, בהם אקולוגיה מיקרוביאלית ותהליכים ביוכימיים. יחד עם פרופ' קרל רייך ואחרים הוא גילה בשנת 1946 מין אצה חדש (Prymnesium parvum) וזיהה אותה כגורם לתמותה בבריכות דגים. יחד עם שותפיו למחקר מצא אשנר דרך להגבלת הגידול של האצה.

בשנת 1970 הוא פרש לגמלאות והוכתר כפרופסור אמריטוס. בשנת 1973 הוא פרש ממחקר פעיל כדי לטפל באשתו החולה. בשנת 1977 השתתף בוועידת האנרגיה העולמית באיסטנבול.

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20131006125324/http://www.kinneret.org.il/kinneret/yizkorPage.asp?id=251 מנפרד אשנר], אתר קבוצת כנרת

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מיקרוביולוגים ישראלים
קטגוריה:מדעני חיל המדע
קטגוריה:זוכי פרס ישראל למדעי החיים
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: רפואה
קטגוריה:סגל הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל
קטגוריה:אנשי העלייה הרביעית
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות כנרת
קטגוריה:זוכי פרס ישראל לשנת 1956
קטגוריה:ישראלים ילידי גרמניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטאות ומכללות בגרמניה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1901
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1989
נחל אונו

נַחַל אוֹנוֹ הוא נחל אכזב החוצה את יישובי בקעת אונו. 

מקורו של נחל אונו במרכז היישוב סביון, ולאחר שחוצה את היישובים גני יהודה ויהוד-מונוסון בנוה מונוסון, הוא מתחבר אל נחל יהוד (המהווה את אחד מיובליו של נחל אילון וחלק מתוכנית פארק אריאל שרון) סמוך לנמל התעופה בן-גוריון.

במהלך השנים מאז הקמת המדינה, זרמו אל ערוץ הנחל מי שופכין רבים, בעיקר של העיר יהוד, ובכך נגרמה פגיעה חמורה באיכות המים בנחל ובאיכות הסביבה באזור. כיום הנחל ברובו יבש, אך יחד עם זאת, מהווה סביבת הנחל (במיוחד בקטע שממערב ליישוב יהוד) בית גידול ייחודי באזור לצמחייה ולבעלי חיים.

==קישורים חיצוניים==
* [http://amudanan.co.il/?lon=34.9135&lat=32.0233 נחל אונו במפה באתר "עמוד ענן"]

אונו
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
קטגוריה:בקעת אונו
קטגוריה:זיהום מים
קטגוריה:איומים ומפגעים סביבתיים בישראל
קטגוריה:יהוד-מונוסון: גאוגרפיה
קטגוריה:סביון
אונו
נחל יהוד

נַחַל יְהוּד הוא נחל אכזב בבקעת אונו, העובר בחלקו הגדול בין העיר יהוד לבין נמל התעופה בן-גוריון, אוסף אליו את נחל בית עריף ונשפך לנחל איילון. דרומית ליישוב נווה מונוסון מתחבר נחל אונו אל נחל יהוד.

נכון ל-2007 משמש הנחל, בקטע מדרום לעיר יהוד, כתעלת ביוב, אליה מוזרמים מי קולחין מהעיר יהוד ובכך מהווים פגיעה חמורה באיכות הסביבה ובהמשך גם בנחל איילון.

בעקבות פתיחתו של פארק אריאל שרון הייתה כוונה לשקם את מערך הנחלים באזור, ונחל יהוד נכלל גם הוא בתוכנית. אולם, תוכניות עיריית יהוד-מונוסון היו לצמצם למינימום את שטח סביבת הנחל ולהקים במקום אזור תעשייה.

==קישורים חיצוניים==
*[http://amudanan.co.il/?lon=34.9135&lat=32.0233 נחל יהוד במפה] באתר "עמוד ענן"
*
* הדר כהן, [https://ononews.co.il/news-yahud-monoson-headlines/חשיפה-מחדל-אקולוגי-ענק-ביהוד/ חשיפה – מחדל אקולוגי ענק ביהוד], באתר "אונו NEWS", 1 במאי 2018

יהוד
יהוד
קטגוריה:השרון: גאוגרפיה
קטגוריה:בקעת אונו
קטגוריה:זיהום מים
קטגוריה:איומים ומפגעים סביבתיים בישראל
קטגוריה:יהוד-מונוסון: גאוגרפיה
קטגוריה:פארק אריאל שרון
גומאזים

הגומאזים הוא קבוצה אתנית החיה במדינה האתיופית בנישנגול-גומאז ובמחוז צפון גונדר שבמדינת אמהרה ובמחוז ההיסטורי שבסודאן פאזוגלי, הגומאזים מונים כ-200,000. בעבר, הם הוכללו יחד עם העמים היושבים על הגבול בין סודאן ואתיופיה תחת הכינוי האגאווי שנקלה (בגלל הדמיון הרב והמוצא של הקבוצות האלו שהם דוברי שפות נילו-סהריות). בתור "שנקלה", הם הוזכרו כבר על ידי החוקר הסקוטי ג'יימס ברוס בספרו "נסיעות לגילוי מקורות הנילוס", שפורסם ב-1790. הוא ציין שהם צדים בחץ וקשת, מנהג שקיים גם כיום.

רוב הגומאזים חיים בסביבת עמק הסוואנה. לפי המסורות שלהם, הם התגוררו בעבר בחלקים המערביים של פרובינציית גוג'אם, אבל בהדרגה גורשו משם לתחום הלא פורה של פנים הנילוס הכחול על ידי שכניהם האמהרים והאגאווים, שגם שעבדו אותם. העבדות הייתה קיימת באתיופיה עד שנות ה-40 של המאה ה-20 ובוטלה על ידי הקיסר היילה סלאסי.

הגומאזים דוברים את השפה הגומאזית, השייכת למשפחת השפות הנילו-סהריות ומתחלקת לכמה ניבים.

הגומאזים צדים בעיקר חיות בר למאכל, ואוספים דבש, פירות, שורשים וזרעים. אלה שחיו בקרבת הגבול הסודאני הומרו לאסלאם וישנו גם מיעוט נוצרי קטן שהתנצר בהשפעת הממלכה הנוצרית, אך רובם עדיין מקיימים טקסים מסורתיים, ומאמינים ברוחות הנקראות מאס השוכנות בבתים, באסמים, בשדות, בעצים ובהרים.

באופן מסורתי נהגו הגומאזים לשרוף את גופות מתיהם בטקס הנקרא גאפה, אך מנהג זה הופסק בלחץ הממשלה. הגומאזים מחולקים לשבטים שונים. סכסוכי שבטים הם נפוצים ונפתרים על ידי מוסד הנקרא מאנגאמה או מיצ'א, תלוי באזור הסכסוך.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:בנישנגול-גומאז
קטגוריה:אתיופיה: קבוצות אתניות
קטגוריה:סודאן: קבוצות אתניות
קטגוריה:אנימיסטים
Seven in Heaven

Seven in Heaven הייתה תוכנית ללימוד אנגלית שהופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית ב-1994. במהלך התוכנית שולבו שירים שמטרתם הקניית השפה האנגלית.

העלילה עוקבת אחר חייהם של שתי אחיות בשם דפני ואלכסנדרה (גיליה שטרן וניקי גינת) ואח בשם דני (צביקה פורמן) אשר גרים בדירה ששייכת לדודם הארי יחד עם כלבם אדי. הסדרה מתמקדת במערכות היחסים בין בני המשפחה ועם שכניהם וידידיהם. הסדרה נוצרה באופן המזכיר קומדיות מצבים אמריקאיות, על מנת לדבר אל התלמידים הצעירים, ובאותו הזמן מעלה מודעות לערכים חינוכיים כמו התנהגות אזרחית מופתית (civic behaviour), סבלנות והתחשבות באחרים, תרומה לקהילה ואכפתיות כלפי הסביבה.

הסדרה הייתה מיועדת לשנה הראשונה של לימוד השפה האנגלית (כיתות ג' או ד'). לסדרה הופקו עשרה פרקים והתלוו אליה ספר עבודה הנלמד בבתי ספר וקלטות אודיו.

== משתתפים ==
* גיליה שטרן – דפני, סטודנטית צעירה שרוצה להיות סופרת, ואחות של אלכס ודני.
* ניקי גינת – אלכס, אחות של דפני ודני.
* צביקה פורמן – דני, אח של דפני ואלכס.
* ציפורה פלד – סבתא רוז.
* ענוויה בן ישראל – השכן בן.
* אבי חדש - רובין.
* בובי לקס – מדבב את קולו של הכלב אדי.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 

קטגוריה:הטלוויזיה החינוכית הישראלית - תוכניות ללימודי אנגלית
קטגוריה:סדרות טלוויזיה ישראליות שעלו לשידור בשנות ה-1990
חיים חובארה

מארי חיים חובארה (במקור: חֻבַּארֵה, ה'תרס"ב – ז' בשבט ה'תשכ"ב, 1902 – 12 בינואר 1962) היה מרבני יהדות תימן, דיין וראש ישיבה.

==ביוגרפיה==
נולד בצנעא בירת תימן, ליהודה חבארה ולרומיה לבית עוזיירי. למד אצל הרב הראשי מארי יחיא יצחק הלוי. בהיעדרו של הרב הראשי ולאחר שנתמנה ידידו הרב יוסף שמן לרב בית הכנסת בית אלריעאני, החל הרב חובארה למלא את מקום רבו בהנהגת בית הכנסת אלמדרש.

אחר פטירת הרב הראשי, בשנת ה'תרצ"ב (1932) התמנה הרב חובארה לעמוד בראש "אלמדרש". הוא לימד גם בישיבות בית אלשיך (בראשה עמד הרב חיים כסאר) ובית שרעבי ושימש כדיין ופוסק.

בשנת ה'תש"ד (1944) עלה לארץ ישראל והתפרנס מכתיבת סת"ם. התבקש לשמש כדיין בבית הדין של העדה התימנית בירושלים. בתקופת מלחמת העצמאות עבר לשכונת בקעה ושימש כראש ישיבת "ימין משה".

בשנת ה'תשי"ח (1958) התמנה לדיין בבית הדין בבאר שבע וברחובות, וכעבור זמן התמנה לדיין בבית הדין בתל אביב.

נפטר בז' בשבט ה'תשכ"ב בהיותו בן שישים.

==לקריאה נוספת==
*"שערים", דברי הרב שלום יצחק הלוי, י"ט בשבט ה'תשכ"ב (1962)
*המודיע, דברי הרב יחיא אלשיך, ז' בשבט ה'תשכ"ג (1963), במלאת שנה לפטירתו

==הערות שוליים==

קטגוריה:רבני צנעא
קטגוריה:אחרוני תימן
קטגוריה:רבנים תימנים ישראלים
קטגוריה:דייני בתי הדין הרבניים
קטגוריה:עולים במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ישראלים ילידי תימן
קטגוריה:יהודים הקבורים בבית הקברות סנהדריה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1902
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1962
התנועה לאיחוד גאורגיה

התנועה לאיחוד גאורגיה (בגאורגית: მოძრაობა ერთიანი საქართველოსთვის) היא מפלגה לא-רשומה בגאורגיה, שנוסדה על ידי שר ההגנה לשעבר של גאורגיה, איראקלי אוכרואשווילי, ב-27 בספטמבר 2007. 

זו מפלגת אופוזיציה לנשיא מיכאיל סאקשווילי. ראש המפלגה, אוכרואשווילי נעצר יום לאחר ההכרזה על המפלגה, ב-28 בספטמבר 2007. מעצרו הביא להתארגנות של הפגנות אנטי ממשלתיות, ובסופו של דבר להכרזה של הנשיא על הקמת הבחירות.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאורגיה: מפלגות
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-2007
חלון ביפורי

ביפורה גותית
חלון ביפורי ב[[איטליה]]
חלון ביפורי (באיטלקית: Bifora) הוא חלון המחולק אופקית לשני מפתחים המופרדים זה מזה בעמוד קטן, ומעליו שתי קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטח שמעל שתי הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתח נוסף, בדרך כלל מעוגל, או בצורת פרח. 

החלון הביפורי אופייני לאדריכלות הגותית והרומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.

==ראו גם==
* חלון מונופורי
* חלון טריפורי
* חלון קואדריפורי

==קישורים חיצוניים==

ביפורי
קטגוריה:אדריכלות גותית
חלון טריפורי

חלונות טריפוריים בארמון העיר ב[[סיינה]]
מגדל הפעמונים בדואומו בפראטו. חלון טריפורי ומתחתיו חלון ביפורי
חלון טריפורי (איטלקית Trifora) הוא חלון המחולק אופקית לשלושה מפתחים המופרדים זה מזה בשני עמודים קטנים, ומעליו שלוש קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון ובמשטחים שמעל שלוש הקשתות המקוריות וביניהן, מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.

החלון הטריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרון ובדרך כלל היה מעוטר ממנו. שימוש מקובל בטריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.

החלון הטריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים נעשה בו שימוש גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.

==ראו גם==
* חלון מונופורי
* חלון קואדריפורי

==קישורים חיצוניים==

טריפורי
קטגוריה:אדריכלות גותית
חלון מונופורי

חלון מונופורי מתחת לחלון ביפורי ב[[קסטל דל מונטה באיטליה]]
חלון מונופורי (באיטלקית: Monofora) הוא חלון שלו מפתח בודד ומעליו קשת מעוגלת או מחודדת. ציון היותו של חלון בעל מפתח בודד (מונופורי) מקובל רק בסמוך וכדי להשוותו לחלון עם מספר מפתחים, כמו חלון ביפורי, חלון טריפורי וכן הלאה, ואך בהקשרם של סגנונות בנייה בהם רווח השימוש בחלונות אלה, כמו באדריכלות הגותית או הרומנסקית, ובמידה פחותה מכך באדריכלות הרנסאנס. 

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדריכלות גותית
מונופורי
חלון קואדריפורי

קואדריפורה במגדל הפעמונים ב[[כיכר סן מרקו בוונציה]]
חלון קואדריפורי (באיטלקית: Quadrifora) הוא חלון המחולק אנכית לארבעה מפתחים המופרדים זה מזה בשלושה עמודים קטנים, ומעליו ארבע קשתות מעוגלות או מחודדות. לעיתים מקיפה קשת גדולה יותר את החלון, ובמשטחים שמעל ארבע הקשתות המקוריות וביניהן מופיע סמל, עיטור כלשהו או מפתחים נוספים, בדרך כלל מעוגלים, או בצורת פרח.

החלון הקואדריפורי היה פחות נפוץ מהחלון הביפורי או הטריפורי, ושימש למפתחים גדולים יותר מהאחרונים ובדרך כלל היה מעוטר מהם. שימוש מקובל בקואדריפורה היה בקומות העיליות במגדלי פעמונים מקום בו נדרשה חדירת אור רבה.

החלון הקואדריפורי היה נפוץ באדריכלות הגותית וברומנסקית, ולעיתים גם באדריכלות הרנסאנס. לאחר מכן ננטש אך שב לאופנה במאה ה-19, לדוגמה בתחייה הגותית.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:אדריכלות גותית
קואדריפורי
ואל ד'אורצ'ה

ואל ד'אורצ'ה (איטלקית Val d'Orcia - "עמק (הנהר) אורצ'ה") הוא חבל ארץ גאוגרפי ותרבותי המשתרע בדרומה של נפת סיינה במחוז טוסקנה באיטליה. החבל משתפל מהר אמיאטה (Monte Amiata) בדרום ועד לגבעות שמדרום לעיר סיינה, והוא נקרא על שם נהר אורצ'ה שזורם דרכו.

==היסטוריה==
נוכחות אנושית בואל ד'אורצ'ה התקיימה כבר בתקופת האבן הקדומה, לפני כ-350,000 שנים. האטרוסקים הקדומים התיישבו אזור במאה ה-10 לפנה"ס, אך במהלך המאה ה-3 לפנה"ס נפלו עריהם תחת מרותם של הרומאים. המחצית הראשונה של ימי הביניים התאפיינה בירידה בעיבוד הקרקעות ובשקיעה בואל ד'אורצ'ה. בשנת 762 נוסד מנזר סן סלווטורה (monastero di San Salvatore) בהר אמיאטה וחלש על האזור כולו. ויה פרנצ'יג'נה (Via Francigena) שעברה דרכו שימשה כנתיב חשוב לעולי רגל שהיו בדרכם מצרפת לרומא. במאות שלאחר מכן עברה ההגמוניה באזור לידיו של מנזר סנט'אנטימו (Abbazia di Sant'Antimo) שנוסד בסוף המאה ה-8. תקופה זו, החל במאה ה-10, הייתה תקופת צמיחה ויציבות כלכלית, ובאזור נוסדו מנזרים נוספים וכפרים שאורגנו לפי דגם פאודלי. 

בראשית המאה ה-13 החלה סיינה משתלטת על ואל ד'אורצ'ה, ונופו השתנה באופן מהותי במאה ה-14 ובתחילת המאה ה-15, עת העיר הייתה בשיא תפארתה. סיינה השקיעה את עושרה בפיתוח החקלאות והכלכלה בואל ד'אורצ'ה והוא היה לאזור חקלאי משגשג. באמצע המאה ה-15 נבנתה העיר פיינצה (Pienza) בחלקו הצפוני של האזור. העיר שנקראה על שמו של האפיפיור פיוס השני, תוכננה כ"עיר אידיאלית" והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 1996. ערים מרכזיות אחרות באזור הן מונטפולצ'יאנו (Montepulciano), מונטאלצ'ינו (Montalcino) ורדיקופאני (Radicofani). לאחר שהמאבק בין סיינה לפירנצה הסתיים בניצחונה של האחרונה, החל האזור שוקע, שכן פירנצה לא גילתה בו עניין רב. מאידך סייע דבר זה לשימור אופיו במאות הבאות.

==ערכו התרבותי של האזור==
בשנת 1999 הוקם "הפארק האמנותי, הטבעי והתרבותי של ואל ד'אורצ'ה" (Parco artistico, naturale e culturale della Val d'Orcia) כאשר חמש מערי האזור איחדו את שטחיהן לשם כך. חמש שנים לאח מכן, בשנת 2004, החליט ארגון אונסק"ו לכלול 612 קמ"ר משטחו של ואל ד'אורצ'ה ברשימת אתרי המורשת העולמית, ו-566 קמ"ר נוספים סומנו כאזור ספר. נימוקיו של הארגון להחלטתו: 
מראה סמוך לפיינצה

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.portalevaldorcia.it/ פורטל ואל ד'אורצ'ה]

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איטליה: אתרי מורשת עולמית
עפרה שטראוס

עופרה שטראוס עם [[נשיא מדינת ישראל לשעבר ראובן ריבלין, ראש ממשלת ישראל לשעבר נפתלי בנט ומיכל אנסקי בוועידת יסמין לקידום עסקים קטנים]]
עפרה יסמין שטראוס (נולדה ב-22 באוגוסט 1960) היא אשת עסקים ישראלית, המכהנת כיו"ר שטראוס גרופ.

== ביוגרפיה ==
נולדה בנהריה, למיכאל שטראוס שעלה מגרמניה ולאלה שטראוס שעלתה מיוגוסלביה. לה אחות ואח צעירים. הוריה התגרשו ב-1981. אמה נפטרה ב-1985 במהלך לימודיה. שטראוס סיימה את לימודיה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ב-1987. אחר כך הייתה מנהלת אזור בחברת אסתי לאודר בניו יורק. בשובה לישראל ב-1989 הייתה מנהלת המכירות בשטראוס, אחר כך מנהלת השיווק של "גלידות שטראוס". ב-1993 מונתה למנכ"ל חברת "מעדני עולם בע"מ". ב-1996 מונתה למשרת מנכ"ל חברת "שטראוס עלית" והמשנה לנשיא החברה. ב-2001 נבחרה ליו"ר שטראוס עלית, במקום אביה, מיכאל שטראוס. הקבוצה הנסחרת בבורסה של תל אביב בשווי של 6.2 מיליארד ש"ח.

בשנת 2000 זכתה בפרס התעשייה בקטגוריית המזון, מטעם התאחדות התעשיינים.

שטראוס מכהנת כנשיאת ארגון יסמין לקידום עסקים קטנים, כיו"ר לשכת המסחר ישראל-אמריקה, בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית וכחברת דירקטוריון בקרן "הישג". בעבר כיהנה כיו"ר ארגון מעלה, כיו"ר המגבית של ויצו ישראל ויו"ר קרן "אמץ לוחם". יזמה, יחד עם שדולת הנשים, את השקת מדד קאטליסט בישראל, לבחינת ייצוג נשים בדירקטוריונים של חברות ציבוריות בישראל.

בשנת 2007 נמנתה ברשימת חמישים הנשים המשפיעות ביותר בעולם בתחום העסקים של כתב העת פורצ'ן (במקום ה-46)
בשנת 2009 דורגה במקום ה-12 ברשימת נשות העסקים המשפיעות ביותר בעולם של עיתון ה-Financial Times. שנה לאחר מכן, בשנת 2010 דורגה במקום ה-16.

=== משפחתה ===
בשנים 1987–2001 הייתה שטראוס נשואה לעורך הדין דן להט, בנו של ראש עיריית תל אביב לשעבר, שלמה (צ'יץ') להט. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים. בשנים 2005–2010 הייתה נשואה לאיש העסקים עדי קייזמן ולשניים נולדה בת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* [http://feedroom.businessweek.com/?fr_story=cfe64d73380176925607eef678c090e9423ce0b5&rf=sitemap Boards for Family Businesses, Ofra Strauss, the Strauss Group], באתר ביזנסוויק

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנשי עסקים ישראלים
קטגוריה:בוגרות אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב: משפטים
קטגוריה:זוכי פרס התעשייה
קטגוריה:מנהלות ישראליות
קטגוריה:מנהלי שטראוס גרופ
קטגוריה:מנהלים ישראלים
קטגוריה:נשות עסקים ישראליות
קטגוריה:צהלה: אישים
קטגוריה:אישים ממוצא יהודי-גרמני
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1960
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1960
אושר בלי גבולות

אושר בלי גבולות הוא משחק מחשב עצמאי קומי-סאטירי בעברית המשתייך לסוגת משחקי ההרפתקה (קווסטים). הוא עוקב אחר ניסיונותיו של אושר, גיבור המשחק, להיבחר לראשות הממשלה בישראל. המשחק, שפותח ללא מטרות רווח, יצא על ידי יוצריו להורדה חופשית באינטרנט ב-26 בספטמבר 2007.

==עלילת המשחק==
בפתיחת המשחק מוצג אושר ישראלי, יורד בן שלושים המתגורר במיאמי, כאשר הוא יושב בדיינר בעיר יחד עם דודו, המנהל עסק מקומי של כיסאות נוח. לאחר פגישה עם לקוח פוטנציאלי, נתפס אושר על ידי משטרת מיאמי כשוהה בלתי חוקי, והוא מגורש חזרה לישראל.

בישראל אושר מגלה מכתב מהביטוח הלאומי, הטוען כי הוא חייב למוסד שמונה מיליון שקלים. אושר, המזועזע מהטעות הביורוקרטית פונה לסניף הביטוח הלאומי, אך מגלה להפתעתו שהפקיד המקומי מסרב לבטל את החוב. לאחר התייעצות עם עורך דינו וכאקט של נקם, אושר מחליט לרוץ לראשות הממשלה, על מנת לבטל לאלתר את המוסד לביטוח הלאומי וכדרך אגב גם את חובו הפרטי.

רוב המשחק מתמקד בקמפיין הבחירות של אושר, המתאפיין בהידרדרות מוסרית מתמשכת, כאשר הוא נדרש למשימות כגון זיוף מסמכים, העברת שוחד לפעילים והשמצה חסרת בסיס של יריביו הפוליטיים. המשחק מהווה סאטירה שאינה משתמעת לשתי פנים כלפי התרבות השלטונית בישראל.

==הפקה ומאפיינים==
המשחק פותח במשך למעלה משלוש שנים באופן עצמאי על ידי יונתן ילון – מנהל הפרויקט שגם גיבש את הסיפור המקורי, המוזיקה, התכנות וההפקה הגרפית, ואורי וכטל – השחקן הראשי שגם כתב את התסריט והדיאלוגים, סייע בתכנות וביים את דיבוב הדמויות. השניים נעזרו בכמה עשרות שחקנים, מדבבים, בודקים וגרפיקאים שנרתמו לפרויקט באופן התנדבותי וארעי.

הגרפיקה של המשחק היא בסגנון ריאליסטי, המבוסס על דמויות שצולמו בווידאו, שנעות על גבי רקעים שצולמו בסטילס.

המשחק כולל דיבוב עברי מלא, ופסקול המכיל שלושים שירים ונעימות באורך של כשעה.

להשלמת המשחק נדרשות כעשר שעות משחק. הוא פותח על גבי המנוע החופשי Adventure Game Studio, ששימש לפיתוח משחקי הרפתקה עצמאיים רבים.

השליטה במשחק מבוססת על ממשק "הצבע והקלק", הדומה לזה ששימש את חברת Sierra במשחקי ההרפתקה המאוחרים שלה. השליטה בגיבור מתבצעת דרך העכבר בלבד, כאשר לחיצה על המקש הימני של העכבר משמשת למעבר בין הפעולות האפשריות (הליכה, דיבור, הסתכלות, נגיעה ושימוש בחפצים), ולחיצה על המקש השמאלי משמשת לביצוע הפעולה. עם זאת, יש אפשרות להזיז את הגיבור גם באמצעות המקלדת.

לפי נתוני המפתחים, במהלך החודש הראשון להפצתו הורידו את המשחק 20 אלף איש. נכון ל-2011, הורידו את המשחק כ-150 אלף איש בסך הכול. בסקר גולשים רחב היקף שנערך ב-ynet והתפרסם באפריל 2011 במגזין המשחקים של ידיעות אחרונות, נבחר "אושר בלי גבולות" כמשחק הישראלי הטוב בכל הזמנים.

{| class="wikitable"
|-
!שנה
!פרס
!מעניק/ת הפרס
!תוצאה
|-
|2011
|המשחק הישראלי הטוב ביותר בכל הזמנים
|מגזין GAMEZ (ידיעות אחרונות)
|
|}
בספטמבר 2023 יצאה לאור גרסה מחודשת של המשחק, במסגרתה המשחק נבנה מחדש בגרסה עדכנית של המנוע בתוספת כתוביות בעברית. את העדכון פיתח גל שמש בשיתוף משתמשי קהילת הפייסבוק "הרפתקאה עברית".<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* [http://www.osherbligvulot.com/win.jpg זכייה בפרס במגזין המשחקים GAMEZ של ידיעות אחרונות]

==הערות שוליים==

קטגוריה:משחקי הרפתקאות גרפיים מסוג הצבע והקלק
קטגוריה:משחקי וידאו בעברית
קטגוריה:משחקי וידאו שפותחו בישראל
תחנת הרכבת בתיר

מנוף מים למילוי קטרי קיטור של תחנת הרכבת בתיר]]
תחנת בתיר הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים צפונית לכפר בתיר, באפיקו של נחל רפאים. החל משנת 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרי הקיטור. כיום משמשת התחנה כתחנה תפעולית בלבד.

== היסטוריה ==

התחנה<ref></ref> הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים, בשנים 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרים.

בניין התחנה המקורי היה זהה למדי לבניינים שבתחנות הביניים הקטנות האחרות בקו ירושלים - לוד, סג'ד ודיר אבאן (בית שמש), וארבעתם הוגדלו בתחילת המאה ה-20 באמצעות הוספת קומה למבנה המקורי.

התחנה והבניין נשארו בשימוש גם בתקופת המנדט הבריטי, אך גג הרעפים של הבניין הוחלף בגג שטוח לקראת סוף המנדט. לאחר קום המדינה רכבת ישראל זנחה את הבניין עוד הרבה לפני סגירת הקו בשנת 1998, אבל המבנה נהרס סופית רק בעת שיקום הקו בתחילת העשור הנוכחי.

== כיום ==
כיום התחנה משמשת שוב למפגשי רכבת, אבל אין בה תחנת נוסעים או משא. רוב מפגשי הרכבות של קו בית שמש-ירושלים מתקיימים בתחנת הרכבת בר גיורא ורק במקרים של איחורים משמעותיים של הרכבות בקו, מתבצעים מפגשים בתחנה זו. הבניין היחיד שנמצא בשימוש התחנה הוא מבנה שליטה ובקרה טיפוסי של רכבת ישראל שהוקם במסגרת שיקום הקו.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

	
קטגוריה:מועצה אזורית מטה יהודה: מבנים
קטגוריה:התקופה העות'מאנית: מבנים
בתיר
שרון דן אדל

שרון ג'ני דן-אדל (בהולנדית: Sharon Janny den Adel; נולדה ב-12 ביולי 1974 בוודינסקוין שבדרום הולנד) היא זמרת הולנדית וסולנית להקת המטאל Within Temptation.

== ביוגרפיה ==
דן-אדל נולדה בשנת 1974 בדרום הולנד. בטרם החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, עבדה דן-אדל בחברת אופנה, והיא מעצבת את תלבושותיהם של חברי הלהקה. בשנת 1996 ייסדה יחד עם בן זוגה, הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt), להקה בשם The Portal שלאחר מכן שמה שונה ל-Within Temptation.

דן-אדל נחשבת לנציגה הלא-רשמית של הלהקה. היא שותפה לכתיבת שיריהם, וקול המצו-סופרנו שלה הוא סימן ההיכר המוזיקלי של הלהקה. בנוסף לכך, כל הקליפים של הלהקה מתמקדים בעיקר בדן-אדל כשהיא משחקת דמויות שונות, ושאר חברי הלהקה מופיעים ברקע, או לא מופיעים בכלל. כמו כן, היא מופיעה גם על עטיפות אלבומיהם.

בנוסף להופעותיה עם להקתה, שרה דן-אדל גם עם הלהקות: After Forever, Heideroosjes ודיליין. והיא השתתפה גם בשירו של ה-D.J והמפיק ארמין ואן ביורן In and Out of Love.
בראיונות סיפרה דן-אדל, כי תמיד חלמה לשיר עם קורט קוביין, סולן להקת נירוונה לשעבר שהתאבד.

ב-7 בדצמבר 2005 נולדה לדן-אדל ובן זוגה, רוברט ווסטרהולט, בתם הבכורה ושמה אווה-לונה (Eva Luna). בזמן הריונה לא רצתה דן-אדל לדעת את מין העובר, וגילתה, למעשה, שמדובר בבת רק לאחר הלידה. היא השתתפה במסע ההופעות של להקתה בעודה בהריון.

ב-1 ביוני 2009 נולד לבני הזוג ילד נוסף ושמו רובין איידן (Robin Aiden). ב-30 במרץ 2011 נולד לזוג ילדם השלישי ושמו לוגאן ארווין (Logan Arwin)

נכון לשנת 2010 מתגוררת דן-אדל בהולנד. בעבר, היא התגוררה בעשר ארצות שונות, ובהן: אינדונזיה, אתיופיה, סורינם, תימן וסרי-לנקה.

לקראת סופה של שנת 2017 לא היה מידע חדש על פעילות הלהקה, בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה פורסמה הכרזה מדן-אדל כי היא חוזרת בקרוב.

ב-10 בנובמבר 2017 דן-אדל הכריזה בסרטון וידאו על פרויקט מוזיקלי שלה שפורסם בעמוד הפייסבוק הרשמי של הלהקה.

לאחר סיבוב ההופעות האחרון שלהם דן-אדל חוותה מחסום כתיבה ולא הייתה מסוגלת לכתוב שירים חדשים עם הלהקה.

בנוסף לכך היא גם התמודדה עם בעיות אישיות. דן-אדל החליטה לכתוב שירים לעצמה במטרה לעזור לעצמה להתמודד עם בעיות אלה, כמה זמן לאחר מכן התגלה שאביה חלה בצורה קיצונית, עם סיום הפרויקט אף התגלה שאביה נפטר כתוצאה ממחלתו והפרויקט מוקדש לזכרו.

כשנתיים לאחר מכן שבהן דן-אדל כתבה לעצמה, היא החליטה לשתף את החומר בפומבי ועם חברי הלהקה, ונתנה לפרויקט המוזיקלי את השם My Indigo.

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 
* דף המעריצים הישראלי בפייסבוק של להקתה [http://www.facebook.com/WT.Israel?ref=hl Within Temptation Israel]

קטגוריה:מוזיקאי מטאל
קטגוריה:זמרות הולנדיות
קטגוריה:זמרות-יוצרות הולנדיות
קטגוריה:הולנדיות שנולדו ב-1974
קטגוריה:הולנדים שנולדו ב-1974
קטגוריה:מוזיקאי מטאל גותי
חורש הדקלים באלש

מראה כללי של חורש הדקלים באלש
חורש הדקלים באלש (בוולנסית: Palmerar d'Elx; בספרדית: Palmeral de Elche) בעיר אלש השוכנת בדרום הקהילה האוטונומית ולנסיה בספרד, הוא חורש עצי הדקל הגדול באירופה ואחד הגדולים בעולם. החורש מכסה שטח של 3.5 קמ"ר, מהם 1.5 קמ"ר בתוך העיר אלש עצמה, ויש בו 11,000 עצים, חלקם בני כ-300 שנים. בשיאו, ייתכן שכיסה שטח כפול וכלל עד 200,000 עצים.

==היסטוריה==
מראה כללי של חורש הדקלים
הסברה היא כי דקלים ראשונים ניטעו בחורש על ידי פיניקים מקרתגו כבר במאה ה-5 לפנה"ס. מערכת השקיה הוקמה בתקופת השלטון המוסלמי בספרד, על ידי עבד א-רחמן הראשון, שליט אנדלוסיה במאה ה-8, והיא עדיין נמצאת בשימוש כיום. מערכת ההשקיה מובילה מים מנחל וינלופו (Vinalopó) החוצה את העיר בסמוך ממערב לחורש.

במחצית השנייה של המאה ה-17 החלה העיר להתפשט על חשבון שטחי החורש, ותנופת התיעוש פגעה בו. רק בשנות העשרים של המאה ה-20 חלחלה ההבנה כי החורש נמצא בסכנה, ובעשור שלאחר מכן חוקקו חוקים להגנת העצים ששרדו. החוק העיקרי בעניינו של החורש הוא חוק הקהילה האוטונומית של ולנסיה משנת 1986. החורש הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2000 כמייצג נדידת נוף תרבותי מתרבות ומיבשת אחת לאחרת.

==עצי החורש==
עצי החורש הם מהמין תמר מצוי, ומקורם במערב אסיה ובצפון אפריקה. הם עשויים להגיע לגובה של יותר מ-30 מטר ולשרוד משך יותר מ-300 שנים. התמרים נאספים מהחורש בחודש דצמבר, וענפים מהעצים משמשים לתהלוכת יום ראשון של הדקלים בכל רחבי ספרד ולשימושים אומנותיים. עץ הדקל הגדול בחורש הוא הדקל הקיסרי (Palmera Imperial) שנקרא כך לאחר ביקורה של אליזבת, נסיכת בוואריה במקום בשנת 1894.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20071012050825/http://spain.info/TourSpain/Arte%20y%20Cultura/Monumentos/K/AW/0/Palmeral%20de%20Elche?Language=EN החורש בלשכת התיירות של ספרד]
* [http://www.turismedelx.com/es/palmeral/ החורש בלשכת התיירות העירונית של אלש]

קטגוריה:ספרד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:ספרד: גאוגרפיה
קטגוריה:אלש
צבי גרשוני

צבי גרשוני (1915, בסרביה – 1 בספטמבר 1976), היה מחלוצי ההתיישבות היהודית בנגב ופוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בין השנים 1969–1976.

נולד בעיר בלצי בבסרביה (אז באימפריה הרוסית, כיום ברפובליקת מולדובה), שם למד בגימנסיה העברית המקומית. היה פעיל בתנועות נוער ציוני "מכבי הצעיר" ואחר כך "גורדוניה" ברומניה. עלה לישראל בשנת 1936, עבד בפרדסים ברחובות, ולאחר מכן בנמל חיפה בשנים 1937–1940. בשנת 1943 נמנה עם מייסדי הקיבוץ ניר עם בנגב.

בין השנים 1946–1947 מילא תפקידים בארגון העלייה של שארית הפליטה מאירופה לישראל.

בעת מלחמת העצמאות היה ראש ועד יישובי הנגב. כיהן כמזכיר פנים של איחוד הקבוצות והקיבוצים והשתייך להנהגתו.

למד כלכלה באוניברסיטה העברית.

כיהן בכנסת השביעית והשמינית מטעם המערך עד לפטירתו בשנת 1976. הוא הובא למנוחות בקיבוצו ניר עם.

==קישורים חיצוניים== 

* 
* [https://fs.knesset.gov.il//8/Plenum/8_ptm_253703.pdf אזכרה לחבר הכנסת צ. גרשוני ז"ל - מתוך דברי הכנסת]
* [https://www.gershoni.org.il קרן גרשוני]

קטגוריה:יהודים מבסרביה
קטגוריה:חברי גורדוניה
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם המערך עבודה-מפ"ם
קטגוריה:חברי הכנסת השביעית
קטגוריה:חברי הכנסת השמינית
קטגוריה:ניר עם: אישים
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים
קטגוריה:חברי כנסת שמתו במהלך כהונתם
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1915
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1976
קטגוריה:אישים הקבורים בקיבוצים
פייטרו דומניקו פאראדיזי

פייטרו דומניקו פאראדיזי (באיטלקית: Pietro Domenico Paradisi; 1707, נאפולי - 25 באוגוסט 1791, בוונציה) היה מלחין, נגן צ'מבלו ומורה איטלקי לזמרה ולצ'מבלו, נודע בעיקר ביצירה שכינויה הפופולרי הוא "טוקאטה בלה מז'ור".

==חייו ויצירתו==

פאראדיזי, שהיה כנראה תלמידו של ניקולא פורפורה, התמסר תחילה לחיבור מוזיקה לתיאטרון. ב-1746 עבר ללונדון, שם עשה לו שם כמורה לצ'מבלו ולזמרה. ב-1770 חזר לאיטליה.

==מוזיקה כלית וקולית==

למוניטין של פאראדיזי אחראית בעיקר המוזיקה שלו לצ'מבלו, שזכתה להערכת חוקרים בתולדות המוזיקה.

סגנונו המוזיקלי הושפע מזה של אלסנדרו ודומניקו סקרלטי. לעיקר ההתפעלות זכו שתים-עשרה הסונאטות שלו לגראוויצ'מבלו (לונדון, 1754). הטוקאטה בלה מז'ור, שעודנה מושמעת כיום - שום יצירה אחרת שלו לא הושבה עד כה לחיים - היא פרק אלגרו מתוך הסונאטה השישית שלו בלה מז'ור, שזכתה כשלעצמה להקלטות משמעותיות. כמו כן חיבר קונצ'רטי לעוגב ולצ'מבלו, יצירות בודדות לצ'מבלו, אריות וקנטטות.

==מוזיקה דרמטית==
* "אלכסנדר בפרס", לוקה, 1738
* "גזירות הגורל", ונציה, 1740
* "המוזה בכד", ונציה 1740
* "פטונטה", לונדון, 1747
* "כוחה של אהבה", לונדון, 1751
* "אנטיוכוס"

==קישורים חיצוניים==

<div style="direction: ltr;">
* [http://www.move.com.au/artist.cfm/881 Short bio at Move record label site]
* [http://www.findarticles.com/p/articles/mi_qa3870/is_200404/ai_n9408168 Excellent article about Paradisi's sonatas, with many biographical references]
* [https://web.archive.org/web/20070929111613/http://gallery.euroweb.hu/music/18_cent/paradisi/prdstca8.html Listen to the "Toccata in A"]
</div>

קטגוריה:נגני צ'מבלו איטלקים
קטגוריה:מורים למוזיקה
קטגוריה:מלחינים איטלקים במאה ה-18
קטגוריה:איטלקים שנולדו ב-1707
קטגוריה:נפטרים ב-1791
גבוט

ריקוד גבוט ב[[ברטאן]]
הגָבוֹט (בצרפתית: Gavotte) הוא במקורו ריקוד עם צרפתי. הריקוד נקרא על שם איכרי מחוז דופינה בדרום מזרח צרפת. הרישום הראשון של הריקוד הוא משנות השמונים של המאה ה-16. הריקוד הפך לפופולרי במשך השנים, עד לפרוץ המהפכה הצרפתית. כאשר לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, הכניס אותו לאולמות הריקודים המלכותיים, הפך לריקוד קלאסי.

ריקוד הגבוט הוא בעל קצב מתון של 4/4. הריקוד מלווה בהצלבות רגליים וקפיצות, במהלך השנים שונה הריקוד וקיבל אופי חברתי מיוחד, שכן הגברים והנשים היו מתנשקים אלו עם אלו כחלק מהריקוד.

==ראו גם==
* 

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מבנים מוזיקליים
קטגוריה:מחול
קטגוריה:כוריאוגרפיה
קטגוריה:צורות מוזיקליות
קטגוריה:ריקודים משולבים במוזיקה הקלאסית
מבצר חגואה

מבצר חגואה
מבצר חגואה (בספרדית: Castillo de Jagua; שמו המלא: Castillo de Nuestra Señora de los Ángeles de Jagua) הוא מבצר השוכן בפתחו של מפרץ סיינפואגוס שבקובה, דרומית לעיר סיינפואגוס.

המבצר הוקם בין השנים 1738 ל-1745 על ידי מלך ספרד, פליפה החמישי, במטרה למנוע משודדי ים למצוא מחסה במימיו הרגועים של המפרץ. הוא נבנה מאבני גיר, שנחצבו בסמוך לו, על מצוק בגובה של 25 מ' מעל מי המפרץ. צורתו מלבנית והוא כולל מאפיינים רומנסקיים, כגון קשתות וחומות רחבות. לשם הגנתו, חומש ב-10 תותחים.

בעת הקמתו היה מבצר חגואה המבצר השלישי בחשיבותו בקובה, אחרי אלו של הוואנה ושל סנטיאגו. העיר סיינפואגוס עצמה הוקמה רק בשנת 1819.

בשנת 1989 החלה ממשלת קובה לשפץ את המבצר, וב-23 בספטמבר 1998 הוא נפתח לציבור. בשטחו הוקמו מוזיאון, העוסק בתולדות המבצר והעיר סיינפואגוס הסמוכה, ומסעדה בבעלות ממשלתית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20071117122704/http://www.cnpc.cult.cu/cnpc/monumen/Pag110.htm מבצר חגואה באתר המועצה הלאומית של קובה למורשת תרבות] 

חגואה
אחידי כנף

אֲחִידֵי-כָּנָף (שם מדעי: Homoptera) היא תת-סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר מסדרת שוני-כנף. פרטים מסדרה זו ניזונים אך ורק ממוהל צמחים וחלקם נחשבים מזיקים לחקלאות.

באופן מסורתי הייתה מחולקת לשלוש תת-סדרות:
* כנימות
* ציקדות
* Coleorrhyncha – לא קיימת בישראל. פרטים מסדרה זו נפוצים בדרום אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד.

מאחר שבני סדרה זו שונים לעיתים זה מזה באופן מובהק, מיקומה נתון במחלוקות. בעקבות מחקרים אחדים המראים שסדרה זו היא פרפילטית, ולכן ללא הצדקה טקסונומית, הועברו שלוש תת-הסדרות תחת סדרת הפשפשאים. מחקרים מאוחרים יותר טענו לפי בדיקות DNA שהסדרה אכן מונופילטית ואחות לסדרה פשפשאים, אולם גישה זו עדיין לא מקובלת על רוב החוקרים.

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:חרקים
ורלה

ורלה (בפינית Verla) הוא כפר טחנות מהמאה ה-19 השוכן בנפת יאלה שבדרום פינלנד. 
== היסטוריה ==
טחנת חיטוב העץ הראשונה בכפר הוקמה בשנת 1872 על ידי הוגו נאומן, אך נהרסה בשריפה שהתרחשה במקום ב-1876. טחנת חיטוב גדולה יותר של עצים וקרשים, הוקמה בשנת 1882 על ידי גוטליב קרידל ולואיס האנל, ופעלה עד 18 ביולי 1964.

טחנת ייצור הנייר ההיסטורית שבמקום הפכה למוזיאון לטכנולוגיית החיטוב, והמכונות ההיסטוריות נותרו במקומן, מלבד מספר פריטים שניקנו בידי מוסדות אחרים.

ארגון אונסק"ו הכריז על הכפר כאתר מורשת עולמית ב-1996, בשל כך שהוא משמש דוגמה שמורה היטב ליישוב שהתבסס על תעשייה זעירה כפרית, שפרחה בצפון אירופה ובצפון אמריקה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.

==קישורים חיצוניים==

* 
יבוש לוחות עץ במוזיאון ורלה
מכונה לקילוף עץ במוזיאון ורלה

קטגוריה:פינלנד: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:פינלנד: ערים
ציקדות

ציקדה בישראל (מומלץ ללחוץ להגדלת התמונה)
ציקדה מתנשלת בגלגול האחרון
ציקדות (שם מדעי: Auchenorrhyncha) היא תת-סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר מסדרת הפשפשאים, הכוללת את רוב המשפחות שהוגדרו בעבר תחת סדרת אחידי הכנף.

תפוצת הציקדות היא כלל עולמית. מאפיין ידוע של תת-סדרה זו הוא קולות הצרצור שחרקים אלו משמיעים כצורת תקשורת. הם ניזונים מלשד צמחים בלבד לעיתים מינים מסוימים ניזונים ממין צמח יחיד. כל הציקדות יבשתיות.

במזרח ארצות הברית וקנדה קיים סוג של ציקדה המכונה ציקדה מחזורית. סוג זה נוהג להגיח ממקום משכנו התת-קרקעי במחזורים קבועים של 13 או 17 שנה<ref></ref>. בבוא מועד זה, המשתנה ממין למין, הם יוצרים נחילים עצומים, ומשמיעים רעש מחריש אוזניים. עקב מנהגם זה, זיהו אותם המתיישבים המקומיים עם הארבה, למרות שאין קשר בין שני מיני חרקים אלה.

==מאפייני זיהוי==
* מחושים קצרים המסתיימים בזיף.
* חדק בעל שלושה פרקים מחובר לצידו התחתון של הראש.
* שני זוגות כנפיים קרומיות.
* פיסת הרגל עשויה משלושה פרקים.
* עיניים קטנות בשני צידי הגוף.

===מיון===
בעבר נקראה תת-סדרה זו Cicadina והשתייכה לסדרת אחידי כנף. בתת-הסדרה שתי על-משפחות, עפרוניתים (Fulgoroidea) וציקדים (Cicadoidea).

=== משפחות המצויות בישראל ===
בארץ ישראל ידועים כ-280 מינים.
* ציקדיים Cicadidae
* קצפיות Cercopidae
* גבנוניתיים Membracidae
* ציקדיתיים Cicadellidae
* על משפחה עפרוניתים Fulgoroidea

==ראו גם==
* Tanna japonensis - סוג ציקדה אשר נפוץ ביפן

==קישורים חיצוניים==

* AP, [https://www.ynet.co.il/environment-science/article/bjrrr0tyc בארצות הברית מתכוננים למתקפת הציקדות הגדולה זה מאות שנים], באתר ידיעות אחרונות, 5 באפריל 2024

* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1806
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי אנדרה מרי קונסטנט דומריל
אוואש

אוואש (באמהרית: አዋሽ) הוא אחד הנהרות הגדולים באתיופיה ואורכו כ-1,200 ק"מ. הנהר נובע דרומית-מערבית לבירה אדיס אבבה וזורם תחילה מזרחה. לאחר מכן פונה בקשת רחבה וזורם לכיוון צפון, ולבסוף הוא פונה לכיוון מזרח ונשפך לשורה של שש ימות ביניהן הוא מחבר. הימה האחרונה היא אגם אַבְּהֶה על גבול ג'יבוטי, כ-100 ק"מ מערבית לחופי האוקיינוס ההודי. אגן ההיקוות של הנהר סגור והוא משתרע על חלקים נרחבים ממדינות אורומיה, אמהרה, סומלי ועפר.

==היסטוריה==
דגם של השלד "לוסי" כפי שהוא מוצג במוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה ולהיסטוריה במקסיקו סיטי
בני אדם חיו בעמק האוואש משחר היות המין האנושי, ובעמק הנהר המרכזי נמצאו שרידיהם של מספר הומינינים. עמק הנהר התחתון הוא מולדתם המסורתית של העפרים, וחלקו העליון יושב במאה ה-16 על ידי האורומו.

ב-1960 הוקם סכר הידרואלקטרי על נהר האוואש, כ-75 ק"מ מאדיס אבבה וזה יצר אגם מלאכותי בשטח של 180 קמ"ר. חלקו המרכזי של האוואש, ממזרח לאדיס אבבה, הוא הגבול הדרומי של "הפארק הלאומי אוואש" המשתרע מאז שנת 1966 על שטח של 756 קמ"ר. חלקו התחתון הוכרז בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו שקבע:

==ראו גם==
*לוסי (שלד)
*פלאונטולוגיה
*פלאואנתרופולוגיה

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אתיופיה: אתרי מורשת עולמית
קטגוריה:אתיופיה: נהרות
מחלף רוקח

מחלף רוקח הוא מחלף הנמצא בצפון תל אביב ומחבר את נתיבי איילון (כביש 20) לשדרות רוקח בעיר. המחלף נפתח לתנועה בינואר 1989.

==מבנה המחלף==
בשונה מרוב מחלפי נתיבי איילון, ציר שדרות רוקח עובר מתחת לשני גשרים של איילון דרום וצפון וגשרי רכבת. ברוב מחלפי נתיבי איילון חוצה ציר התנועה העירוני את הדרך המהירה באמצעות גשר בודד מלמעלה. כל שמונת כיווני המעבר קיימים במחלף, באמצעות מערכת של רמפות ורמזורים, ואף קיים חיבור מהמחלף לכביש הגישה לאוניברסיטת תל אביב.

בסמוך ומדרום למחלף שפך נחל איילון לנחל הירקון. נחלי הירקון ואיילון זורמים בדרך כלל ללא כל הפרעה לתנועה, אך בזמן סופות גשמים הם עלולים לעלות על גדותיהם ולהציף את המחלף. לשם כך הוקמה במקום מערכת מדידה ובקרה מיוחדת, העוקבת אחר מפלס המים באזור ומספקת התרעה להצפה במקרה הצורך.

==מיקום==
ליד המחלף נמצאים מוקדי עניין רבים, כגון אוניברסיטת תל אביב, מרכז הירידים והקונגרסים, הלונה פארק ותחנת הרכבת תל אביב אוניברסיטה. בסמוך למחלף נמצאת ההתפצלות של מסילת הרכבת הירקון ממסילת החוף הנקראת צומת תל ברוך (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת למרות שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).

בעתיד צפוי להתחבר למחלף מכיוון מזרח כביש איילון מזרח.

{| border="0"
|-
|<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
תמונה:TelAvivUniversityAyalon.jpg|מחלף רוקח - מראה לכיוון דרום
תמונה:נתבי איילון3.JPG|שילוט עילי לבאים למחלף מצפון
</gallery>
|}

==הערות שוליים==

רוקח, מחלף
רוקח, מחלף
קטגוריה:הנצחת ישראל רוקח
קטגוריה:שדרות רוקח
ערפילית ראש הסוס

ערפילית ראש הסוס (ידועה גם כ-Barnard 33 או כ-IC 434) היא ערפילית בליעה בקבוצת הכוכבים אוריון. מרחקה מכדור הארץ כ-1,500 שנות אור וקוטרה כ-3 שנות אור. קוטר צוואר הסוס של הערפילית כ-0.82 שנות אור. הערפילית ידועה בשל צורתה המיוחדת, המזכירה ראש סוס, ומכאן שמה. הערפילית חיוורת, ולא ניתן לראות אותה בעין בלתי מזוינת. בטלסקופ, היא אחד מגרמי השמים הקלים ביותר לזיהוי בשל צורתה הייחודית.

הערפילית התגלתה בשנת 1888 על ידי האסטרונומית וילמינה פלמינג במצפה הכוכבים של הרווארד קולג', השייך לאוניברסיטת הרווארד.

==מידע כללי==
הערפילית מורכבת מענני אבק כהה וגזים מסתחררים. הזוהר האדום שבה נוצר כתוצאה מגז מימן, מיונן על ידי מערכת של חמישה כוכבים הנקראת σ באוריון מתחת לחגורת אוריון הממוקמת מאחורי הערפילית. הערפילית אפילה בשל האבק הסמיך שבה. ניתן לראות סילוני גז הנפלטים מהערפילית בשל השדה המגנטי החזק שבה. בבסיס הערפילית ישנן נקודות בוהקות שהן כוכבים צעירים בהיווצרות. 

הערפילית נמצאת בקבוצה הכוכבים אוריון. בישראל, היא ניתנת לצפייה בחורף בשעות הערב. היא נמצאת בחגורת אוריון הנראית כשלושה כוכבים זה אחר זה, ליד אלניטק - הכוכב התחתון מהשלושה. בהירות נראית הערפילית נמוכה והצפייה בה מצריכה שימוש בטלסקופ טוב באתר שאין בו זיהום אור.

==תמונות נוספות==
{| align=right
|<gallery widths="170px" heights="170px" perrow="2">
תמונה:HorseheadHunterWilson.jpg| ערפילית ראש הסוס (במרכז התמונה)
תמונה:A reproduction of a composite colour image of the Horsehead Nebula and its immediate surroundings - Eso0202a.jpg| תמונה מוגדלת של ערפילית ראש הסוס
 </gallery>
|}

==קישורים חיצוניים==

*[http://lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=8982 אודות ערפילית ראש הסוס], מתוך הספרייה הווירטואלית של המרכז לטכנולוגיה חינוכית
* 
* 

ראש הסוס
ראש הסוס
ראס דשן

<ref></ref>ראס דֶשֶן או ראס דֶגֶ'ן (באמהרית: ራስ ዳሸን – "ראש שומר") הוא ההר הגבוה באתיופיה והרביעי באפריקה כולה, והוא נישא לגובה של 4,533 מטר במזרח הרי סימן.
פסגת ההר
ההעפלה המתועדת הראשונה של תיירים מאירופה להר הייתה ב-1841, אולם לאור האקלים הנוח השורר באזור בעונה היבשה, ונקודות היישוב הסמוכות לפסגה, מעריכים כי העפילו אליה פעמים רבות קודם לכן. כיום מעפילים רבים אל פסגת ההר במסגרת טיולים רגליים ב"פארק הלאומי הרי סימן".

על שם ההר נקרא אנסמבל ראס דשן.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הפסגות הגבוהות במדינתן
קטגוריה:אתיופיה: גאוגרפיה
קטגוריה:אפריקה: הרים
קטגוריה:אמהרה
סייפן (דג)

Xiphophorus variatus
סייפן (שם מדעי: Xiphophorus) הוא סוג ממשפחת הגמבוזיים. קל להבדיל בין הזכרים לנקבות בעזרת ה"סייף" המעטר את זנבות הזכרים ונתן לדג את שמו.

כיום קיימים גזעים שונים של סייפנים בעלי צבעים מיוחדים, בטן נפוחה, סייף גם אצל נקבות (שלא שינו את מינן), צורת זנב מיוחדת או סייף ארוך במיוחד.

מין האבטיפוס (type species) של הסוג הוא סייפן מצוי.

==מינים==
{|
|מיני הסייפן:
* Xiphophorus alvarezi
* Xiphophorus birchmanni
* Xiphophorus clemenciae
* Xiphophorus cortezi
* סייפן מצוי (Xiphophorus hellerii)
* Xiphophorus kallmani
* Xiphophorus malinche
* Xiphophorus mayae
* Xiphophorus meyeri
* Xiphophorus mixei
* Xiphophorus montezumae
* Xiphophorus monticolus
* Xiphophorus multilineatus
|
* Xiphophorus nezahualcoyotl
* Xiphophorus nigrensis
* Xiphophorus pygmaeus
* Xiphophorus signum
מיני הפלאטי:
* Xiphophorus andersi
* Xiphophorus continens
* Xiphophorus couchianus
* Xiphophorus evelynae
* Xiphophorus gordoni
* Xiphophorus kosszanderi
* פלטי הכתמים (Xiphophorus maculatus)
* Xiphophorus milleri
* Xiphophorus roseni
* פלטי מגוון (Xiphophorus variatus)
* Xiphophorus xiphidium
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:גמבוזיים
קטגוריה:דגי נוי
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי יוהאן ג'קוב הקל
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1848
הכנסייה העתיקה של פטייבסי

הכנסייה העתיקה של פטייבסי (בפינית: Petäjävesi Old Church) היא כנסיית עץ שנמצאת בעיירה פטייבסי שבפינלנד שנבנתה במאה ה-18. הכנסייה היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.

כיפת הכנסייה המתומנת מבפנים

==היסטוריה==
כנסיית העץ העתיקה בפטייבסי נבנתה בין השנים 1763 ל-1765, וב-1821 נוסף לה מגדל הפעמונים בצידה המערבי. ב-1879 נבנתה כנסייה חדשה בסמוך לכנסיית העץ, ומאז לא נעשה בה שימוש למעט במגדל הפעמונים ובבית הקברות. בשנות העשרים של המאה ה-20 נערכו בכנסיית העץ עבודות שיפוץ. הכנסייה הוכרזה בשנת 1994 כאתר מורשת עולמית מטעם ארגון אונסק"ו, המחשיב אותה כמבנה לותרני ייצוגי במסורת הסקנדינבית, המשלב רנסאנס עם אלמנטים גותים עתיקים יותר. בהווה הכנסייה היא בעיקר אתר תיירותי, אם כי בחודשי הקיץ מתקיימות בה תפילות.

==המבנה==
הכנסייה ממוקמת על חצי אי קטן במקום מפגשם של שני אגמים, והמתפללים נהגו להגיע אליה בסירה בחודשי הקיץ או בהליכה על הקרח במשך החורף. קומת הקרקע של הכנסייה היא בצורת צלב יווני שכל זרועותיו שוות בגודלן. אורכן של הזרועות 17 מטר ורוחבן 7 מטר, ונראה שהכנסייה הושפעה מכנסייה דומה שנבנתה ב-1656 בסטוקהולם. מגדל הפעמונים מחובר לצידה המערבי של הכנסייה בפרוזדור צר, וחדר המלבושים מחובר באותו אופן לצידה המזרחי. לכנסייה גג מחודד המזכיר סגנון גותי. מעל למפגש זרועות הכנסייה ממוקמת כיפה מתומנת ומעליה תורן הנושא צלב. פנים המבנה נשמר כפי שהיה עד שהכנסייה יצאה משימוש. מסביב לכנסייה בית קברות התחום על ידי חומה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20060815161031/http://www.petajavesi.fi/kirkko/en/index.shtml אודות הכנסייה באתר הרשמי]
סוחוי Su-47

סלון האווירי במוסקבה]]
סוחוי Su-47 (ברוסית: Су-47, קוד דיווח נאט"ו: "ברקוט", "BERKUT"), אשר מוכר גם בשמות s-32 ו-, הוא מטוס קרב רוסי.

המטוס משמש לתצוגה וכמדגים טכנולוגי ויוצר על ידי חברת סוחוי. בינתיים לא ידוע על תוכניות להפוך אותו למטוס קרב מבצעי בחיל האוויר הרוסי.

מאפיין תכנוני בולט של המטוס הוא הכנפיים המשוכות קדימה, הייחודיות למטוס קרב זה. מהירות המטוס מגיעה לכ-2.35 מאך. הטיסה הראשונה בוצעה בשנת 1997. ההחלטה לעצב כנפיים "הפוכות" - המשוכות קדימה - באו לאחר שבניסויים נראה כי המטוס בעל כושר תמרונים קיצוניים גבוהים יותר, מאשר באופן המסורתי. למעלה מ-90% מן הכנף מורכבת מחומרים מרוכבים ומתקדמים. עיצוב הכנפיים המשוכות קדימה נועד לפזר את החום שנוצר בטיסות מהירות אל מאחורי המנוע (במקום לחיבורים שבין הכנפיים לגוף המטוס, כפי שהדבר מתרחש בשאר מטוסי הקרב).

המטוס מבוסס חלקית (זנב, חרטום וחופה) על סוחוי Su-35. המנועים, מדגם ליולקה D30-F6, נלקחו ממטוס המיג-31. המטוס מוגדר כמטוס ניסוי בלבד, אך למרות זאת יכול לשאת נשק ב-12 נקודות תלייה מתחת לגוף ולכנפיים.

בשל עלותו היקרה ואי-יעילותו המבצעית, המיזם בוטל. הניסיון שנרכש במסגרת מיזם זה נוצל בבניית מטוס סוחוי T-50 ובבניית מטוס המיג 1.44.

== מפרט טכני ==
*צוות: 1
*גובה : 6.4 מטר
*אורך: 22.6 מטר
*מוטת כנפיים: 16.7 מטר
*משקל: 24 טון (34 טון עם דלק מלא)
*מהירות מרבית: 1,350 קשר
*גובה טיסה מרבי: 60,000 רגל (18 ק"מ)

==חימוש==
*טילי אוויר-אוויר: R-73 Archer, R-77 Adder
*טילי אוויר-קרקע: כל הטילים אוויר-קרקע, נ"ט, ונ"ס מתוצרת רוסיה
*פצצות במשקל 500–1500 ק"ג.
*משקל אמצעי לחימה מקסימלי :8 טון
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
Su-47
קטגוריה:מטוסי קרב סילוניים
קטגוריה:מטוסי קרב מתוצרת ברית המועצות
קטגוריה:אמצעי לחימה רוסיים
קטגוריה:פרויקטים צבאיים שבוטלו
תאופיק ח'טיב

תאופיק ח'טיב (בערבית: توفيق خطيب; תעתיק מדויק: תופיק ח'טיב; נולד ב-21 באפריל 1954 בג'לג'וליה) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם המפלגות רע"ם, מפלגה לאומית ערבית ומד"ע-רע"ם.

==ביוגרפיה==

ח'טיב נשוי ואב לחמישה, הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ודיפלומה בכלכלה ובנקאות מהמכללה למינהל. כתב עבודת מאסטר בנושא המיסוי באסלאם באוניברסיטת בר-אילן.

חבר התנועה האסלאמית וכיהן מטעמה כראש המועצה המקומית ג'לג'וליה בין השנים 1989–1996.

בשנת 1996 נבחר לכנסת הארבע עשרה וכיהן כחבר הכנסת במשך שתי קדנציות. ב-2001 פרש יחד עם מוחמד כנעאן מרע"ם והקים את "מפלגת הרפורמה", המפלגה הלאומית הערבית. לקראת הבחירות לכנסת ה-16 פורסמו בתקשורת ידיעות לפיהן ח'טיב עמד במגעים עם מרצ ועם עם אחד על מנת לשתף עם אחת מהן פעולה. המפלגה הצטרפה למרצ לקראת סיום מסע הבחירות. ח'טיב לא שובץ במקום ריאלי ברשימה (ואף לא דרש זאת בפומבי).

לאחר מכן כיהן גם בתור חבר הסגל האקדמי של המכללה האקדמית בית ברל ולימד שם ערבית.

לאורך שנותיו כנבחר ציבור וכחבר הסגל האקדמי של המכללה האקדמית בית ברל, ח'טיב השלים לימודי טיסה והדרכת טיסה, לאחר מכן שימש כמדריך טיסה בכיר בבית הספר לטיסה F.N.Aviation ומדריך לימודי קרקע במכללה לתעופה "שירגל-כנפיים", שניהם בשדה התעופה הרצליה. כיום הוא עובד כבוחן טייסים ברשות התעופה האזרחית (רת"א).

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי המסלול האקדמי המכללה למינהל
קטגוריה:חברי הכנסת הארבע עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת החמש עשרה
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם הרשימה הערבית המאוחדת (רע"ם)
קטגוריה:חברי הכנסת מטעם מד"ע-רע"ם
קטגוריה:ראשי רשויות מקומיות מטעם רע"ם
קטגוריה:סגל המכללה האקדמית בית ברל
קטגוריה:ראשי מועצת ג'לג'וליה
קטגוריה:חברי כנסת ערבים
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1954