OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
אדוארד הנסליק

אדוארד הנסליק (Eduard Hanslick; 11 בספטמבר 1825 - 6 באוגוסט 1904) היה מבקר מוזיקה ממוצא אוסטרי-בוהמייני שידוע בכך שהיה אחד ממבקרי המוזיקה הבולטים במאה ה-19, אם לא הבולט שבהם.

==ביוגרפיה==

הנסליק נולד בפראג והיה בנם של יוזף-אדולף הנסליק - ביבליוגרף ומורה למוזיקה ממוצא גרמני - ואחת מתלמידותיו לפסנתר, שהייתה בתו של סוחר מווינה. בגיל 18 החל הנסליק ללמוד מוזיקה אצל וצלב טומצ'ק, אחד מהמוזיקאים החשובים בפראג באותן השנים. הנסליק גם למד משפטים באוניברסיטה של פראג שם קיבל גם תואר.

הלימודים כמוזיקאי חובב הובילו את הנסליק לכתיבת ביקורות מוזיקליות - בתחילה עבור עיתונים קטנים, מאוחר יותר ב-Wiener Musik-Zeitung ובסופו של דבר בעיתון הידוע נויה פרייה פרסה, שם עבד עד לפרישתו. כמו כן, הרצאות ללא תשלום באוניברסיטה של וינה, הובילו אותו לקבל ב-1870 משרת מרצה להיסטוריה ואסתטיקה של המוזיקה ומאוחר יותר תואר דוקטור לשם כבוד.

הנסליק שימש לעיתים קרובות כשופט בתחרויות מוזיקליות. כמו כן, הוא החזיק במשרה במשרד התרבות האוסטרי ומילא תפקידים אדמיניסטרטיביים אחרים. הוא פרש אחרי כתיבת זיכרונותיו, אך המשיך לכתוב ביקורות על הפרמיירות החשובות ביותר באותם הימים עד מותו ב-1904 בבאדן.

הטעם של הנסליק היה שמרני. בזיכרונותיו הוא כתב שעבורו ההיסטוריה המוזיקלית מתחילה במוצרט - ונגמרת בבטהובן, שומאן וברהמס. כיום, הוא ידוע בעיקר בשל הביקורת האוהדת שלו כלפי המוזיקה של ברהמס והדחייה של המוזיקה של וגנר, אפיזודה בהיסטוריה של המוזיקה שידועה כמלחמה של הרומנטיקה. המבקר ריכארד פול (Richard Pohl) מה-Neue Zeitschrift für Musik, מייצג את הצד השני של המלחינים המתקדמים מאסכולת המוזיקה של העתיד, שגם ליסט בתוכם. מלחינים אלו העריצו את וגנר, ובחלק מהכתבים שלהם שיוו לו מעמד חצי-אלוהי. כמו כן, רבים מהם בזו למוזיקה של ברהמס.

בהיותו חבר קרוב של ברהמס החל מ-1862, הייתה להנסליק ככל הנראה השפעה על המוזיקה של ברהמס, מעצם העובדה ששמע לעיתים קרובות את המוזיקה שלו לפני שבוצעה בפומבי. אף על פי שהנסליק הכיר בגאוניותו של וגנר, ומאמר מוקדם שלו על Tannhäuser הציג את המלחין בצורה אוהדת, הוא ראה בהישענות של וגנר על דרמה וציור מילים (word-painting) אלמנט זר לטבעה של המוזיקה, שלפי דעתו האקספרסיביות שלה נובעת מהמבנה ולא מקישורים חוץ-מוזיקליים.

המסגרת התאורטית של הביקורת של הנסליק מוצגת בספרו מ-1854, Musikalisch-Schönen (על היפה המוזיקלי), שהחל כביקורת על האסתטיקה הוגנריאנית והפך לטקסט משפיע, שיצא במהדורות רבות ותורגם למספר שפות. יש הטוענים, שהדמות של Beckmesser באופרה Die Meistersinger von Nürnberg של וגנר היא קריקטורה על דמותו של הנסליק (לפי אותן טענות, במקור וגנר רצה לקרוא לדמות Hans Lick). מטרות נוספות לביקורת של הנסליק היו אנטון ברוקנר והוגו וולף.

הנסליק נקרא לעיתים קרובות "יהודי", במיוחד על ידי יריביו האנטישמיים-וגנריאנים. אימו של הנסליק נולדה למשפחה יהודית, אך המירה את דתה לקתולית עם נישואיה לאביו. הנסליק עצמו גדל כנוצרי.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

קטגוריה:מבקרי מוזיקה
קטגוריה:מוזיקולוגים אוסטרים
קטגוריה:בוהמיה: אישים
קטגוריה:אוסטרים שנולדו ב-1825
קטגוריה:נפטרים ב-1904
בושל

טבלה משנת 1854 המדגימה היטב את ההבדלים במידת הבושל של סחורות חקלאיות, בין מדינות שונות ב[[ארצות הברית]]
בושל (אנגלית: Bushel) היא יחידת מידה המשמשת למדידת נפח של סחורות יבשות בתפזורת (להבדיל מנוזלים) ואשר מחולקת בדרך כלל לשמונה יחידות של גלון במערכת היחידות הבריטית ובמערכת היחידות האמריקאית המקובלת. זוהי יחידת מידה מקובלת לסחורות יבשות, בדרך כלל סחורות חקלאיות ולא לנוזלים. הקיצור המקובל ליחידת מידה של בושל היא bsh או bu.
* 1 בושל אמריקאי = 35.23907017 ליטר = 8 גלון יבש (גלון יבש = 4.40488377086 ליטר) = 9.309177489 גלון.
* 1 בושל במערכת היחידות הבריטית = 36.36872 ליטר = 8 גלון במערכת היחידות הבריטית.

בושל אמריקאי מכונה אף "בושל וינצ'סטר" והוגדר באופן מקורי כנפח של גליל שקוטרו 18.5 אינץ' וגובהו 8 אינץ' (2150.420171... אינץ' מעוקב); הגדרתו המודרנית היא 2150.42 אינץ' מעוקב בדיוק. בושל מכיל 8 גלון יבש, אשר נפחו שונה מזה של גלון נוזל המוכר יותר בארצות הברית ואף שונה מזה של גלון במערכת היחידות הבריטית. בושל מכיל ארבעה פק (Peck) (1 פק = 9.09218 ליטר).

לעיתים תכופות משתמשים ביחידת המידה של בושל לביטוי מסה של חומר ולא נפח. בשוקי הסחורות החקלאיות העולמיים, כמו גם בממגורות תבואה ובדיווחים חקלאיים, נוהגים עדיין להשתמש ביחידת הבושל. זאת על ידי ייחוס של משקל קבוע ואחיד לבושל של כל סחורה הנמדדת ביחידה מידה זו. כך שמשקלו של בושל משתנה בהתאם לסחורה אותה מודדים. מידות המשקל של הסחורות הנמדדות בדרך כלל בבושל הן:
* שיבולת-שועל
** ארצות הברית: 32 ליבראות ≈ 14.515 ק"ג
** קנדה: 34 ליבראות ≈ 15.422 ק"ג
* שעורה: 48 ליבראות ≈ 21.722 ק"ג
* תירס: 56 ליבראות ≈ 25.401 ק"ג
* חיטה וסויה: 60 ליבראות ≈ 27.215 ק"ג
סחורות נוספות הנמדדות בדרך כלל ביחידות בושל הן זרעי חמניות, פירות, ירקות, פחם, שיער, ועוד.

בעבר, כאשר השימוש ביחידת הבושל היה מקובל בארצות הברית, קבעה כל מדינה בחוק את משקל הבושל לכל סוג של סחורה חקלאית. באופן זה היו לעיתים הבדלים בגודל הבושל בין מדינה אחת לאחרת. המדיניות הממשלתית בארצות הברית ובבריטניה היא להוציא מכלל שימוש את יחידת המידה של הבושל ולהחליפה בשיטת המדידה המטרית, בה נעשה שימוש לצרכים אלה ואחרים בכל רחבי העולם. על כן חשובה תמיד ההשוואה בין יחידת הבושל ליחידה המטרית המקבילה וכן לברר האם נעשה שימוש בבושל כיחידת מסה או כיחידת נפח.

שמה של היחידה "בושל" אף תורגם ליחידות מידה דומות בארצות אחרות, כך למשל הייתה יחידת המידה הגרמנית "שפל" (Scheffel).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחידות מידה: נפח
הר מונטר

הר מונטר
מבט מ[[הרודיון על הר העזאזל.]]
הר מונטר (ג'בל מונטאר) המכונה גם הר העזאזל הוא הר במדבר יהודה, מזרחית לירושלים. גובהו 524 מטר מעל פני הים. פירוש שמו בערבית הוא 'הצופה', ואכן מפסגתו תצפית מרהיבה.

מקובל לזהותו עם צוק העזאזל - ממנו היו משליכים מדי שנה את השעיר לעזאזל ביום הכיפורים, על-מנת לכפר על עוונות עם ישראל.

הקיסרית אודוקיה, אשתו של הקיסר תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, שהתגוררה בירושלים משנת 442 עד 460 בנתה על פסגת ההר מגדל לכבודו של אותימיוס - ממנהיגיה הבולטים של נזירות מדבר יהודה. בשנת 511 ייסד סבאס על פסגת ההר מנזר בשם סכולאריוס. מנזר זה היה הגדול מבין המנזרים השיתופיים שבנה סבאס במדבר יהודה.

במקום שרידי חפירות ממלחמת העולם הראשונה, עת נכבש המקום על ידי כוח בריטי (גדוד לונדוני ממוצא סקוטי) שהשתייך ל-'חיל המשלוח המצרי' (שמו הרשמי של הצבא הרב-לאומי, בהובלה בריטית, שבראשו עמד הגנרל אלנבי) מידי כוחות האימפריה העות'מאנית ב-19 בפברואר 1918.

==קישורים חיצוניים==

* [http://shvilim.co.il/Tracks/נבי-מוסא-הר-מונטאר-מדבר-יהודה/ מסלול טיול להר מונטר] באתר "שבילים"
* 
* 
* 

קטגוריה:מדבר יהודה
מונטר
קטגוריה:ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
פעמוני עין כרם

הספר "פעמוני עין כרם". "לילך", שמה של הוצאת הספרים, הוא גם שם בתו של יוסי גמזו
פעמוני עין כרם הוא קובץ סונטות שראה אור בכתב העת לספרות והגות "אופק", ויוחס לנזיר קתולי בשם "אנדריאס אנג'לו דונאטי".

בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 הביא יוסי גמזו בכתב העת "אופק" מיצירתם של כותבים ומשוררים שונים (בהם יצירתו המפורסמת של אבא קובנר, "שירת הקקדו"). בחוברת שיצאה ב-1974 פרסם גמזו קובץ סונטות, שאותן ייחס לנזיר הפרנציסקני אנדריאס אנג'לו דונאטי. היו אלה שירים מלאי ערגה, שתיארו באופן מרגש את רגשותיו ומחשבותיו של הנזיר. כך, למשל, היא הסונטה מספר 11, ששמה "פעמוני עין כרם":

 

השירים עוררו עניין כה גדול, עד כי גמזו פרסמם בנפרד כאסופת שירים בהוצאה מיוחדת, שם אף הוסיף מבוא והסבר כיצד התגלגלו השירים לידיו:

מבוא זה הופיע תחת הכותרת "לתעלומת הנזיר אנדריאס", כשגמזו עצמו חתום עליו כ"מתרגם הסונטות". בהמשך כתב כי החליט לפרסם את השירים לאחר שהגיעו לידיו מגברת עלומה בשם ג.ה. מירושלים, ש"נתוודעה לכתב יד זה בדרכים שיפה להן השתיקה, ואף סייעתנו בהרקתו (כלומר תרגומו) מלטינית". אותה גברת אף קראה אותו לראשונה, על פי עדות המתרגם, בחוג ידידים שוחרי שירה "אליו זכה המתרגם להיקלע ולהתבשם". במבוא המלומד מנתח גמזו את סגנון הסונטות:

גמזו גם ניסה לכאורה לפענח את פשר גלותו של הנזיר המתבודד, ומתוך העולה מהסונטות תהה אם היה זה "על הורתה בחטא של בתו הלא חוקית, אליה נאלץ להתוודע אינקוגניטו, כשהובאה לבית היתומים שליד המנזר".

דא עקא, בשלהי המאה ה-18 לא היה כל בית יתומים ליד המנזר בעין כרם, מה גם שלא זכור לאיש מהנזירים במקום כל נזיר מתבודד בשם אנדריאס אנג'לו דונאטי. עיון בסונטות המחורזות העלה בקרב מספר קוראים חשש מחויך כי מדובר ביצירה עברית טהורה ולא בתרגום, כביכול, משפת לעז.
רק שנים לאחר פרסום "פעמוני עין כרם" התוודה גמזו כי אכן חמד לצון בקרב חבריו המשוררים ב"כסית" התל אביבי, והציג בפניהם את "היצירה המקורית". הוא סיפר כי מקור השראתו היה שוֹתָא רוּסְטָאוולי (אותו הוא מזכיר בהקדמת הספר), משורר גאורגי שגלה למנזר המצלבה בירושלים, שם חיבר את ספרו הנודע "עוטה עור הנמר".

שמו של הנזיר הוא למעשה שמו של גמזו עצמו שנולד בפריז בשם אנדרה יוסף אנגלו לאמו גרטה לבית היים ולאביו חיים גמזו. לימים סיפר גמזו כי כתב את היצירה בזמן גירושיו הכואבים ומתוך געגועיו לבתו לילך, וכי כתיבת הסונטות נעשתה תחת השפעה ברורה של מצבו.

הספר ממשיך להימכר באתרי ספרים מקוונים, כאשר תחת שם הסופר מופיע: אנדריאס אנג'לו דונאטי. כן ישנם לא מעט מדריכי טיולים שבהם מופיע הסיפור כאמיתי (למשל באתר [http://www.masa.co.il/cfitem.php?cfitem_id=1044&an=%D7%99%D7%A8%D7%95%D7%A9%D7%9C%D7%99%D7%9D מסע אחר]).

קטגוריה:שירה עברית
קטגוריה:עין כרם
אביר (לוויין)

איור של הלוויין אביר
"אביר" היה פרויקט לפיתוח לוויין ישראלי של חברת רפא"ל, שתוכנן בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים. בראשות מרסל קליין ויונתן מס וזאת במקביל לפיתוח לוויין האופק בהתעשייה האווירית לישראל. הפרויקט נסגר עם החלטת שר הביטחון משה ארנס להעניק את המיזם של בניית הלוויין הישראלי הראשון למפעל מבת של התעשייה האווירית.

דבר קיומו של הפרויקט נחשף רק בשנת 2003, בספרו של דני שלום "מעבר לאופק". ד"ר זאב בונן, שהיה מנכ"ל רפא"ל, הזכיר בספרו "רפא"ל - ממעבדה למערכה" בהרחבה את התנהלות המיזם ברפא"ל ואת דרכי העברת המיזם לידי התעשייה האווירית.

ב-1980 כתב ד"ר יונתן מס מרפא"ל מחקר היתכנות שהוכיח כי אפשר לפתח לוויין שמשקלו יהיו 240 ק"ג בלבד ושיוכל לספק צילומים ברזולוציה גבוהה.

קטגוריה:תוכנית החלל הישראלית
קטגוריה:לוויינים ישראליים
קטגוריה:רפאל: מוצרים
קודורי (נהר)

נהר קוֹדוֹרי (בגאורגית: კოდორი, באבחזית: Кәыдры, קווידרי) הוא הנהר השני בגודלו באבחזיה, רפובליקה בדלנית בצפון-מערב גאורגיה. הנהר נוצר מהתמזגות הנהרות סאקן וגוואנדרה (გვანდრა), וזורם במרכז אבחזיה עד לים השחור ליד העיר דרנדה כשהוא עובר בדרכו גם ליד העיר לאטה.

בגאורגיה אין מרבצי ניקל, כרום ידועים, אולם כמות לא משמעותית, במיחוד של סיליקט ניקל, ניתן למצוא, בין היתר באזורים ההרריים של אבחזיה, באזור קודורי עילית. כמו כן, קובלט, שנמצא בגאורגיה יותר, נמצא ליד הכפר צ'ורצ'אני שבנפת חאשורי ובאזור נהר קודורי עילית.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גאורגיה: נהרות
קטגוריה:אבחזיה: נהרות
קטגוריה:הים השחור: נהרות
קטגוריה:קווקז: נהרות
מדינה (מלטה)

מדינה (במלטית: Mdina) או ל-אימדינה (L-Imdina) היא עיר היסטורית קטנה במלטה ששימשה בעברה כבירת האי. העיר מכונה גם "העיר הדוממת" (Città Silenziosa) או "העיר האצילה" (Città Notabile) וגם "העיר העתיקה" (Città Vecchia). מדינה שוכנת במרכזו של האי מלטה על גבעה בגובה של 185 מטר המתרוממת בצפון מזרחה של הרמה התופסת את דרום מערבו של האי זו הנקודה הגבוהה ביותר במלטה. בעבר, כשהבחינו השומרים במקום באויב מתקרב, נהגו לצלצל בפעמונים, וכל התושבים היו מתכנסים בין חומות המצודה. בצמוד מדרום למדינה שוכנת העיר רבאט. הגברים תושבי מדינה מכונים "מידיאן" (Midjan) והנשים "מידיאנה" (Midjana).

==היסטוריה==
קיימות עדויות לקיומו של יישוב במדינה כבר בסביבות שנת 4000 לפנה"ס. בשנת 1000 לפנה"ס בנו הפיניקים מצודה במדינה בשל מיקומה השולט, וכינוהה "מלט" (Malet) או "מקום מקלט". הרומאים בנו במקום יישוב בו התגוררו כאלף איש לו קראו "מליטה" (Melita) והקיפוהו, כמו גם את רבט השכנה, בחומה. לפי המסורת התגורר פאולוס הקדוש בעיר לאחר שספינתו נטרפה אל חופי מלטה בדרכה לרומא. בשנת 870 הגיעו הערבים אל מלטה והעניקו לעיר את שמה הנוכחי - "אל-מדינה", היינו, "העיר הבצורה". הערבים ביצרו רק את מדינה עצמה כדי לייעל את הגנתה. הנורמנים שיפרו את ביצורי העיר במאה ה-12 וכך יכלה למצור שהטילו עליה 18,000 חיילי האימפריה העות'מאנית ב-1422. עמידתה במצור העניקה לעיר את הכינוי "צ'יטה נוטבילה" (העיר האצילית).

עם בוא ההוספיטלרים אל מלטה ב-1530, איבדה העיר את מעמדה כבירת האי לטובת בירגו (ויטוריוסה), שכן האבירים הבינו כי ראוי למקם את בירתם סמוך לחוף. כאשר ולטה הייתה לבירת מלטה ב-1571, קיבלה מדינה את הכינוי "העיר העתיקה" (Città Vecchia), החלה ירידה הדרגתית באוכלוסייתה של מדינה וזו הפכה לעיר משנית בחשיבותה באי. ב-1693 פגעה רעידת אדמה והרסה את קתדרלת פאולוס הקדוש, אך זו נבנתה מחדש ב-1702 והייתה למבנה הידוע במדינה. 

כאשר כבש נפוליאון את מלטה ב-1798, בזזו הצרפתים את אוצרות האי וגם מדינה לא נמלטה מגורל זה. עם זאת, כאשר ביום 2 בספטמבר 1798 ניסו הצרפתים למכור את אוצרותיה של הכנסייה הכרמליטית בעיר, התקוממו תושבי העיר והרגו את חיל המצב הצרפתי במדינה.

==העיר כיום==
מדינה קטנה למדי וגודלה 200 מטר על 200 מטר לערך. בחומה שלושה שערים והעיר סגורה לתנועת כלי רכב למעט מספר כלי רכב מורשים ורכב חירום. בעיר מבנים רבים בסגנון נורמני ומתקופת הבארוק, רובם מבני מגורים, והיא אחד ממוקדי התיירות החשובים באי. 

קתדרלת פאולוס הקדוש היא המבנה החשוב בעיר. הקתדרלה נבנתה במקום בו עמדה הוילה של פובליוס הקדוש, מושל מלטה בתקופת הרומאים, אשר הקביל את פניו של פאולוס הקדוש בשנת 60 לספירה, ולאחר מכן התנצר והיה לבישוף הראשון של האי. הכנסייה הנורמנית המקורית חרבה כאמור ברעידת אדמה ב-1693, ונבנתה שוב בסגנון הבארוק בין השנים 1697 ו-1702 על ידי לורנצו גאפה (Lorenzo Gafa). האפסיס של הכנסייה המקורית שבו פרסקו של פאולוס הקדוש בהגיעו לאי על ספינתו הטרופה, שרד את רעידת האדמה, וכך גם המזבח שבו.

== גלריה ==
<gallery widths="150px" heights="150px" perrow="4">
Malta Mdina BW 2011-10-05 12-41-38.JPG|חזית הקתדרלה
Malta-Mdina-Cathedral-Detail.jpg|פנים הקתדרלה
Malta-Mdina-Gate.jpg|שער העיר
Mdina005.jpg|רחוב אופייני במדינה
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 
* יעקב רוזמרין, [http://masa.nana.co.il/Article/?ArticleID=195721&Action=Print&TypeID=2 מדינה ורבט - מדינה בתוך מדינה], מסע אחר
* 

קטגוריה:מלטה: ערים
שלוש הערים

שלוש הערים - מראה כללי מכיוון צפון מערב
מפת שלוש הערים
שלוש הערים (אנגלית Three Cities) הוא הכינוי הרווח לשלוש הערים המבוצרות בצפון מזרח מלטה - בירגו (Birgu המכונה גם ויטוריוסה - Vittoriosa), סנגלאה (Senglea) וקוספיקואה (Cospicua, המכונה גם בורמלה - Bormla). שלוש הערים שוכנות מזרחית לבירה ולטה, ומופרדות ממנה על ידי הנמל הגדול. ויטוריוסה וסנגלאה יושבות על שני חצאי איים ארוכים וצרים שאורך כל אחד מהם כקילומטר. קוספיקואה שוכנת מזרחית להן וחולשת על הכניסה אל שתיהן.

==הביצורים סביב שלוש הערים==
סביב שלוש הערים הקימו אבירי "מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים" (ההוספיטלרים) קו ביצורים אחד במאה ה-17. הביצורים זכו לשם "קווי קוטונרה" (Cottonera Lines) על שמו של הגראנד מאסטר ניקולו קוטונר (Nicolau Cotoner) אשר השלים את בנייתם. קו הביצורים בנוי על ארבע גבעות מזרחית לעיר קוספיקואה, וצורתו כשל חצי עיגול, המוביל מערוץ קלקארה (Kallkara Kreek) בצפון ל"ערוץ הצרפתי" (French Creek) בדרום. בקו הביצורים קבועים שמונה מתחמי הגנה מחומשים גדולים. על שמם של ביצורים אלה מכונות לעיתים שלוש הערים בכינוי "קוטונרה".

קו ביצורים פנימי יותר ולא שלם מכונה "קווי מרגריטה" (Margherita Lines), וגם הוא שוכן בקוספיקואה, אך ראוב יותר לשתי הערים האחרות.

==קישורים חיצוניים==
* [http://maps.google.com/maps?ie=UTF8&hl=en&t=k&om=1&ll=35.884739,14.521995&spn=0.017454,0.028925&z=15 צילום אוויר של שלוש הערים באתר Google maps. הביצורים בתחתית התמונה]
* [http://www.birgu.gov.mt/ האתר הרשמי של בירגו] 
* [http://www.islalocalcouncil.com/ האתר הרשמי של סנגלאה]
* יעקב רוזמרין, [http://masa.nana.co.il/Article/?ArticleID=195721&Action=Print&TypeID=2 שלוש הערים מן הצד השני], מסע אחר

קטגוריה:מלטה: היסטוריה
קטגוריה:סנגלאה
קטגוריה:מלטה: מבנים
קטגוריה:בירגו
קטגוריה:מלטה: ערים
בירגו

אנדרטת החירות בבירגו וכנסיית לורנצו הקדוש משמאל
בירגו (במלטית: Il-Birgu, באיטלקית: Vittoriosa – "המנצחת") היא אחת משלוש הערים בצפון־מזרח מלטה. העיר שוכנת על חצי אי ארוך וצר שאורכו 800 מטר ורוחבו המרבי 400 מטר, ואשר שלוח כאצבע אל הנמל הגדול. מצפון־מזרח לה היא גובלת בערוץ קלקרה (Kalkara creek) ומדרום מערב בערוץ המספנה (Dockyard creek). מהקצה המערבי של העיר, מקום בו ממוקם מבצר סנט אנג'לו, נשקף נוף אל בירת מלטה, ולטה, המרוחקת מבירגו 400 מטר בלבד ונבדלת ממנה על ידי הנמל הגדול.

==היסטוריה==
סמטה בעיר
שמה של העיר, בירגו, הוא שיבוש של המילה האיטלקית "בורגו" (Borgo), היינו "רובע" או "מצודה". בבירגו נמצאו שרידים להתיישבות פיניקית ורומית. בתחילת ימי הביניים הייתה בירגו כפר דייגים קטן ונזירים דומיניקנים התגוררו בה ואף בנו בה כנסייה שהשתמרה עד היום. משהגיעו האבירים ההוספיטלרים אל מלטה בשנת 1530, הם בחרו בבירגו לבירתם, שכן מדינה, בירתו הקודמת של האי, לא התאימה לפעילותם הימית. האבירים הקימו את כנסיית לורנצו הקדוש, ביצרו את העיר סביב מבצר סנט אנג'לו והקימו בה בית חולים ("Sacra Infermeria" - "בית החולים הקדוש") המשמש כיום כמנזר. בעת המצור הגדול על מלטה ששמו עליה העות'מאנים ב-1565, נודעו לבירגו ולמבצר סנט אנג'לו השוכן בה תפקיד חשוב בעמידתו של האי, והעיר זכתה בשל כך לתואר "צ'יטה ויטוריוסה" ("Città Vittoriosa" - "עיר מנצחת"), שהיה לשמה הרשמי משך מאות שנים. לציון האירוע הוקמה ב-1705 אנדרטת הניצחון ב"כיכר הניצחון" (Misraħ ir-Rebħa) שבמרכזה של העיר.

לאחר המצור, ב-1571, איבדה בירגו את תפקידה כבירת האי, וזה עבר לוולטה, הבירה המבוצרת החדשה שהקימו ההוספיטלרים בצידו האחר של הנמל הגדול. למרות זאת המשיכה בירגו לשמש נמל חשוב. במאה ה-17 הוקם קו הביצורים "קוטונרה" (Cottonera Lines) סביב הערים השכנות לבירגו, סנגלאה וקוספיקואה, הנודעות כשלוש הערים, והן היו ליחידה מבוצרת אחת. בין מבצר סנט אנג'לו ליתר חלקי העיר נחפר חפיר שמולא במים, והמבצר חוזק.

הבריטים שכבשו את מלטה מידי הצרפתים בשנת 1800 הרחיבו את מתקני הנמל בנמל הגדול והקימו בו מספנה. דבר זה המיט אסון על בירגו ועל שכנותיה, אשר היו יעד להפצצות תכופות של מדינות הציר בתקופת מלחמת העולם השנייה. לאחר שב-1979 עזב אחרון החיילים הבריטים את מלטה, הוקמה "אנדרטת החירות" לחופו של ערוץ קלקארה בעיר, ובשנת 2005 נחנכה בה מרינה.

==אתרי העיר==
*מבצר סנט אנג'לו - למבצר השוכן בקצה המערבי של העיר נודע תפקיד חשוב במהלך המצור הגדול על מלטה.
*כנסיית לורנצו הקדוש (St Lawrence Church) הוקמה על ידי ההוספיטלרים הם הגעתם למלטה ב-1530, ושימשה ככנסייתם המרכזית עד להשלמת קון-קתדרלת יוחנן הקדוש בוולטה בשנת 1571. בין השנים 1681–1697 הוקם המבנה החדש של הכנסייה בסגנון אדריכלות הבארוק. הכנסייה ספגה נזקים כבדים במהלך מלחמת העולם השנייה, אך לאחריה הם תוקנו. בכנסייה שמור פסלו של לורנצו הקדוש, הקדוש המגן של העיר.
*המוזיאון הימי (The Maritime Museum) סוקר את תולדות ההיסטוריה הימית של האיים והים התיכון.
*ארמון האינקוויזיטור (Inquisitor's Palace) הוקם על ידי ההוספיטלרים ושימש כבית המשפט לעניינים אזרחיים. כיום הוא משמש כמוזיאון לאתנוגרפיה, ומוצגיו ערוכים באולמות הדיונים, בבית המעצר ובחדר האוכל המקוריים. במקום תערוכת קבע הסוקרת את השפעת האינקוויזיציה באיים.
*מוזיאון המלחמה של מלטה (The Malta at War Museum) הוא מוזיאון קטן השוכן בביצוריה של העיר, המוקדש לתולדות האי במלחמת העולם השנייה.

==ראו גם==
* שלוש הערים

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.visitmalta.com/vittoriosa בירגו באתר לשכת התיירות של מלטה]
* 

*
קטגוריה:מלטה: ערי חוף
מועדון הדאנג'ן

דאנג'ן (אנגלית: Dungeon; בתרגום מילולי לעברית: צינוק), הוא מועדון פטיש וBDSM, הראשון שפעל בישראל. המועדון משרת קהילה של אלפי חובבי BDSM ופטיש ואף פתוח בימים מסוימים לקהל הרחב. המועדון תרם במידה משמעותית להתרחבותה ופרסומה בציבור הרחב של קהילת ה-BDSM בישראל.

== היסטוריה ==
המועדון נוסד בשנת 2002 על ידי עמוס לוי ושכן בכיכר קדומים ביפו העתיקה, במבנה טורקי עתיק. לאורך השנים משך המועדון תשומת לב תקשורתית ועורר מחלוקת ציבורית סביב פעילותו. בנוסף למאפיינים הרגילים של מועדון לילה, דוגמת בר משקאות, תקליטן ורחבת ריקודים, ייחודו של המועדון הוא בהופעות ה-BDSM והפטיש הנועזות שמתקיימות בו, ובאווירה המינית המתירנית שמאפיינת אותו. הכניסה למסיבות מחייבת עמידה בקוד לבוש, שכולל ביגוד קינקי ופטישיסטי, עם דרישת מינימום של לבוש מכובד בצבע שחור. כמו כן, על אורחי המועדון נאסר לצלם בתחומו, וזאת על מנת לשמור על פרטיותם של חברי הקהילה.

במהלך שנות פעילותו צולמו במועדון מספר וידאו קליפים, לשירים "חבל שחור" של רגב דהן, "ממעמקים" של עידן רייכל, "אינטואיציה" של שלומי שבן ו-"Satisfaction's Guaranteed" של הילה דוידסון. כמו כן, צולמו במועדון פרקים לתוכניות טלוויזיה כגון "דאבל דייט", "הכל דבש" ו"מה זה השטויות האלה?!". הפרק העשירי בעונה השנייה של הסדרה "צומת מילר" נקרא "המורה מהדאנג'ן", ובו אדיר מילר והסוכן שלו מבקרים במועדון כדי לבדוק האם המורה של בנו של מילר מבלה שם. 

בנובמבר 2007 נסגר המועדון בהוראת עיריית תל אביב, בטענה כי הוא גורם לרעש ומפריע לדיירים במקום. בעקבות מחאה ציבורית ועתירה שהוגשה בנושא לבית המשפט המחוזי בתל אביב, איפשר בית המשפט לפתוח את המועדון לתקופת ניסיון של חודש בינואר 2008, אולם בסופו של דבר המועדון לא חזר לפעול. לאחר סגירתו לא נפתח מועדון BDSM במקומו, אך מסיבות המיועדות לקהילה המשיכו להתקיים במועדונים רגילים בתל אביב.

ביולי 2010 נפתח המועדון מחדש, במיקום אחר ברחוב השרון בדרום תל אביב. הנכס ברחוב השרון היה בבעלות חברה בת של הסוכנות היהודית, שלאחר שגילתה שהשכירה את הנכס לטובת מועדון סאדו-מאזו, סירבה לחדש את חוזה השכירות.
לאחר מאבק משפטי ותקשורתי שארך כשנתיים, במרץ 2018 נאלץ המועדון להעתיק את מקומו פעם נוספת, לרחוב הארבעה בתל אביב.

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* [http://www.gogay.co.il/content/article.asp?id=6524 סגירת הדאנג'ן - דיכוי של מיעוט מיני], GoGay
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:תל אביב-יפו: מועדוני לילה
קטגוריה:BDSM
קטגוריה:נווה שאנן (תל אביב)
בנג'מין בריגז

בנג'מין בריגז
בנג'מין ספוּנר בְּרִיגְז (באנגלית: Benjamin Spooner Briggs;
24 באפריל 1835–נעלם ב-1872) היה יורד ים אמריקאי ורב החובל של ספינת הרפאים "מרי סלסט" בשעה שנתגלתה ב-4 בדצמבר 1872. הוא, אשתו שרה, ובתו סופיה מתילדה, נעלמו.

בריגז פיקד בעבר על בריגנית בשם Sea Foam ("קצף הגלים"), ובשעת נישואיו לשרה קוֹבּ בשנת 1862 פיקד על סקונר בשם Forest King ("מלך היער"). על ספינה זו הפליג הזוג לירח הדבש שלו באירופה. בשנת 1865 נטל את הפיקוד על הברקה "ארתור", והעביר את הפיקוד על "מלך היער" לאחיו אוליבר.

בנו, ארתור ס' בריגז, נולד בעיירה מָרִיוֹן שבמסצ'וסטס. המשפחה עברה למרסיי שנה לאחר מכן, וחזרה למריון לפני שנולדה בתם ב-31 באוקטובר 1870.

בשנת 1871 שקלו בריגז ואחיו לוותר על הימאות ולפתוח חנות למכירת מוצרי מתכת בניו בדפורד, מסצ'וסטס, אולם לבסוף נמלכו בדעתם.

בשנת 1872 קנה בריגז מניה בבריגנית "מרי סלסט", ושיפץ את תא הנוסעים כדי להתאימו למשפחתו. אשתו שרה ובתו נלוו אליו במסע לג'נובה, בשעה שבנו ארתור נותר עם סבתו במסצ'וסטס על מנת שלא לקטוע את לימודיו בבית הספר. הספינה עזבה את חופי אמריקה ב-7 בנובמבר לכיוון אירופה, ונתגלתה, כאשר היא נטושה באופן מסתורי, ב-4 בדצמבר כ-600 מייל מחופי גיברלטר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אמריקאים שנעלמו
קטגוריה:ימאים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1835
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1872
לינדזי פרייס

לינדסי ג'לין פרייס (באנגלית: Lindsay Jaylyn Price; נולדה ב-6 בדצמבר 1976) היא שחקנית טלוויזיה וזמרת אמריקאית.

== קורות חייה ==
לינדזי פרייס נולדה ב-6 בדצמבר 1976 בארקאדיה, קליפורניה, הוריה גדלו כאחים חורגים. אימה הייתה בילדותה יתומה קוריאנית, ואומצה על ידי משפחה אמריקאית. יש לה אח גדול בשם בריאן.

פרייס החלה את הקריירה שלה בגיל 6 כאשר הופיעה בפרסומת ל"טויס אר אס". בגיל 8 היא ביצעה הופעת אורח בסדרה "Finder of Lost Loves". מ-1991 עד 1993, היא שיחקה בסדרה "כל ילדיי", ומ-1995 עד 1997, היא שיחקה בסדרה "היפים והאמיצים". לאחר מכן היא שיחקה בסדרה "בוורלי הילס 90210". ב-1999 שיחקה בסרט "הפיצול הגדול" בכיכובה של ג'ודי גריר. בשנת 2003 שיחקה בסיטקום "זיווגים" של רשת NBC, התכנית אשר מבוסס על סדרת טלוויזיה בריטית באותו שם ירדה מן המרקע לאחר עונה אחת. 

ב-2005 הוציאה פרייס אלבום הנושא את שמה, ובאותה שנה הופיעה בסדרה "פפר דניס". בשנים 2008–2009 הופיעה בשתי עונות של סדרת הדרמה "ליפסטיק ג'ונגל", בתפקיד המעצבת ויקטורי פורד. במחצית השנייה של 2009 הופיעה פרייס בסדרת הדרמה "איסטוויק", המבוססת על ספרו של ג'ון אפדייק, "המכשפות מאיסטוויק".

== חיים אישיים ==
ב-31 ביולי 2004, נישאה פרייס לשון פילר בחוות סדלרוק, מליבו קליפורניה. הזוג התגרש בשנת 2007.
בשנת 2009 נישאה פרייס בשנית לשף האוסטרלי קרטיס סטון.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:שחקניות קולנוע וטלוויזיה אמריקאיות
קטגוריה:שחקניות ילדות אמריקאיות
קטגוריה:זמרות אמריקאיות
קטגוריה:זמרים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים ממוצא דרום קוריאני
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1976
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1976
לאוניד קאופמן

לאוניד קאופמן (נולד ב-26 באוגוסט 1958) הוא המאמן הראשי של פנימיית המחוננים בשחייה במכון וינגייט, מאמן נבחרת ישראל (1994–2002, 2007–2016) והמנהל המקצועי של איגוד השחייה בישראל.

==ביוגרפיה==
קאופמן נולד בבלארוס הסובייטית, אז חלק מברית המועצות, והחל לשחות בגיל שש. כשהיה בן 17 החל ללמוד לתואר ראשון בחינוך גופני וכשסיים את לימודיו בגיל 21 הצטרף לצבא האדום כמאמן של ספורטאים מצטיינים. בשנת 1984 החל לעבוד כמאמן שחייה. בין השנים 1987-1991 שימש כמאמן נבחרת השחייה של ברית המועצות. בין השאר אימן את ילנה רודקובסקאיה, האלופה האולימפית במשחה ל-100 מטר חזה מברצלונה.

באפריל 1991 עלה לישראל. באוגוסט 1991 גייס גלעד ויינגרטן (ששימש אז כמנהל מכון וינגייט) את קאופמן כמאמן השחייה של המרכז לטיפוח מחוננים בספורט, שפועל במכון וינגייט, והחל משנת 1994 הצטרף למסגרות השונות באיגוד השחייה בישראל. במקביל השלים תואר שני ושלישי. בין השנים 1994–2002 שימש כמאמן נבחרת השחייה של ישראל, וחזר לתפקיד שוב בין השנים 2007–2016. תחת הדרכתו השיג ענף השחייה בישראל פריצות דרך משמעותית, וצוות השחיינים שלו הגיע לראשונה למשחה הגמר באולימפיאדה של אטלנטה שהתקיימה ב-1996. קאופמן הדריך גם את הפיינליסט הבא של ישראל, יעקב טומרקין, שסיים במקום השביעי במשחה ל-200 מטר גב באולימפיאדת לונדון ב-2012, ההישג הישראלי הטוב ביותר בשחייה במשחקים האולימפיים. השחיינים הישראליים הגיעו גם לגמר באליפות העולם בפעם הראשונה במהלך כהונתו וזכו במדליות באליפויות אירופה רבות.

בין השחיינים הבולטים שאימן קאופמן, נמנים: מיקי חליקה, איתן אורבך, יואב גת, יואב ברוק, שילו איילון, קרן רגאל, עדי ביכמן, אניה גוסטומלסקי, רותם פלד, יעקב טומרקין, גיא ברנע, גל נבו, אנדראה מורז, קרן זיבנר, שי לבנת ועוד.

נבחר למאמן השנה לשנת 2011, על ידי הוועד האולימפי בישראל.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20131019050146/http://isa.one.co.il/General/Article.aspx?id=4780&siteId=8&isEgood=1 ד"ר לאוניד קאופמן - מאמן השנה לשנת 2011], באתר [https://web.archive.org/web/20120217235226/http://www.isa.one.co.il/ISA/ איגוד השחיה בישראל]

==הערות שוליים==

קטגוריה:מאמני שחייה ישראלים
קטגוריה:עולים בשנות ה-1990
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958
פובליוס הקדוש

פובליוס הקדוש (במלטית: San Publju) נחשב לבישוף הראשון של מלטה ולמי שעשה אותה לאומה הנוצרית הראשונה במערב ובין הראשונות בעולם. 

פובליוס היה השליט הרומאי של האי. לפי מעשי השליחים הוא הקביל את פניו של פאולוס הקדוש לאחר שספינתו של האחרון נטרפה אל היבשה ליד איי סנט פול בצפון-מערבו של האי בשנת 60, עת היה פאולוס בדרכו לרומא. לפי הברית החדשה ריפא פאולוס הקדוש את אביו של פובליוס ממחלת הדיזנטריה:

לאחר מכן, התנצר פובליוס הקדוש והיה לפי המסורת לבישוף הראשון של האי. הוא הוצא להורג בגין אמונתו על ידי הקיסר טראיאנוס באתונה בשנת 112 לערך. ביוון יש קדוש נוסף באותו שם שהיה נזיר, אך ייתכן כי דמויותיהם של השניים התערבבו. 

פובליוס הקדוש הוא אחד מהקדושים הפטרונים של מלטה כולה, ובייחוד של העיר פלוריאנה שליד ולטה, ויום חגו ב-21 בינואר.

==ראו גם==
* הארכיבישופות הקתולית של מלטה
* קתדרלת פאולוס הקדוש
* איי סנט פול

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.webcitation.org/query?id=1256523319127078&url=www.geocities.com/floriananet/ פרטים נרחבים וכן תמונות]

קטגוריה:מרטירים
קטגוריה:מלטה: דת
קטגוריה:בישופים קתולים
קטגוריה:אתונה הרומית
קטגוריה:נפטרים ב-112
כוחות ההצלה

הסמל הבינלאומי של [[מגן דוד אדום]]
כוחות ההצלה הוא שם כללי לכל גופי החירום של המדינה העוסקים בהגנה והצלת חיים בשעת חירום.

== כוחות ההצלה המרכזיים בישראל ==

כוחות ההצלה המרכזיים בישראל הם: מגן דוד אדום (מד"א), שירותי כבאות והצלה (מכבי אש), פיקוד העורף ויחידות צה"ל השונות.

* מגן דוד אדום בישראל הוא הגוף הלאומי המופקד על הצלת חיי אדם בימי שגרה ובחירום. מגן דוד אדום בישראל מטפל במצבי חירום רפואיים, מפנה ומטפל בחולים ופצועים.

* שירותי כבאות והצלה בישראל (מכבי האש) הם הגורם המציל חיים, מחלץ לכודים ומצמצם ממדי הנזק לרכוש במקרים של דליקות, תאונות דרכים, התפשטות חומרים מסוכנים ופיגועי טרור.

* יחידת החילוץ וההצלה הארצית של פיקוד העורף היא יחידת מילואים עם גרעין מצומצם של חיילים סדירים. עם הקמתה היא איחדה בתוכה את כל פלוגות חילוץ והצלה של צה"ל שעסקו עד אז (ראו: פלח"צ), אם כי מאז 2016 שונה שמה ל"חטיבת החילוץ וההדרכה".

* יחידת החילוץ במשטרת ישראל המשטרה נמנית עם כוחות הביטחון של מדינת ישראל. בנוסף לתפקידה של משטרת ישראל להגן על החיים והרכוש במדינה ולאכוף את השמירה על החוק, קיימת במשטרה יחידת חילוץ והצלה הפועלת בהתנדבות, בעיקר במטרה לסייע למטיילים הנקלעים לסכנות שונות.

== גופים אזרחיים הפועלים בשיתוף פעולה עם כוחות ההצלה הממלכתיים ==

ברחבי הארץ פועלות תשע יחידות חילוץ אזוריות ושלוש יחידות צוללים מתנדבים אשר הוקמו במטרה לסייע למטיילים שנקלעו לסכנות שונות. המשמר האזרחי מתאם את פעולתן של יחידות אלה. על פי הדיווחים, כמדי שנה יחידות אלה מבצעות כ־280 חילוצים, חלקם מורכבים מאוד.

זק"א - ארגון התנדבותי שקם בעקבות הפיגוע בקו 405 ועזר בטיפול איסוף גופות החללים. מתנדבי זק"א מטפלים בפיגועי טרור, תאונות דרכים, מקרי רצח, התאבדויות ונפטרים גלמודים. בארגון קיימות גם בנוסף יחידות מיוחדות לאיתור חילוץ והצלה שונות כגון: יחידה לאיתור נעדרים, יחידות אופנועים, יחידות טיפוס גלישה וחילוץ, יחידות צוללים ויחידות כלבנים - היחידות השונות עובדות בשיתוף פעולה מלא עם משטרת ישראל ברחבי הארץ.

בהקשר של תאונות דרכים - איתור מיקום התאונה ופינוי מהיר של הפצועים לבתי החולים, עובדים כוחות ההצלה בשיתוף פעולה עם חברת רינג אס.או.אס.

איחוד הצלה - ארגון המתנדבים הלאומי, הוא ארגון התנדבותי שהוקם בשנת 2006 ומטרתו מתן מענה רפואי ראשוני ומקצועי על מנת להציל חיים. הארגון מונה אלפי חובשים, פרמדיקים ורופאים פעילים הפזורים בכל רחבי הארץ והוא מאושר כגוף מסייע רשמי בשעת חירום על ידי משרד הבריאות.

יחידת הכלבנים לישראל - ארגון התנדבותי שקם כדי לטפל בחדירות ליישובים יהודים ביו"ש בעזרת כלבים ובמשך הזמן התרחב גם לתחום של איתור נעדרים. כיום הארגון מונה כ-200 מתנדבים עם כ-30 כלבי הצלה שמפוזרים ברחבי ישראל.

קטגוריה:רפואת חירום
קטגוריה:ישראל: הצלה
קטגוריה:תשתיות בריאות: הצלה
רכבות

רכבות הוא אלבום הבכורה של גבריאל בלחסן. האלבום יצא לאור בשנת 1999 בחברת התקליטים העצמאית שלומציון, בהפקת שלום גד. תפוצתו הייתה נמוכה והפורמט היה תקליטור צרוב.

האלבום מתאר את חוויותיו של גבריאל בלחסן בבית החולים הפסיכיאטרי אברבנאל. השיר המפורסם ביותר מתוכו הוא שיר הנושא שלו.

בשנת 2005 הוציאה בחברת התקליטים התו השמיני את האלבום מחדש, בעטיפה חדשה.

==השירים באלבום==
#אל תנאף (03:46)
#תלמי אליהו (03:37)
#מרכז עזריאלי (02:47)
#רכבות (03:48)
#קניון עזריאלי ב' (00:58)
#כף הקלע (02:44)
#אוקיינוס קפוא (02:29)
#שתים עשרה השנים (04:14)
#בננה ביץ' (03:01)
#בית חדש (03:18)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20170101235907/http://www.hasharat.co.il/html/article_12585.php "ספר תפילה לימים הנוראים (וגם לאחריהם)"], ביקורת על האלבום באתר השרת העיוור

קטגוריה:אלבומי בכורה מ-1999
קטגוריה:אלבומים בעברית
קטגוריה:אלבומי רוק ישראליים
אוסנה

אוסנה או אסנה היא פרי יער הגדל על שיחים ממינים שונים בסוג פטל (Rubus), בתת-הסוג Rubus subg. Rubus, או ממיני כלאיים בין מינים מתת-הסוג Rubus subg. Rubus ומתת-הסוג Rubus subg. Idaeobatus. זהו השם העברי למונח הלועזי Blackberry<ref name=":0"></ref><ref name=":1"></ref>. בשימוש עממי, נקראת האוסנה לעיתים קרובות בשם פטל שחור<ref>ראו למשל: עוזי רביד, "[https://magazine.digitaler.co.il/uzi-ravid/85/ פטל]", בספר "בשומות וטעמים טבעיים" (היחידה לצמחי תבלין, מרפא ובושם, מינהל המחקר החקלאי - מרכז וולקני); [https://www.gov.il/he/departments/news/new-blackberry-sukat-nasi הודעת דוברות] של משרד החקלאות ופיתוח הכפר (2014).</ref>. עם זאת, שם זה אינו מדויק ועשוי ליצור בלבול, כיוון ש"פטל שחור" עשוי לתאר גם פטל (סוג) שצבעו שחור.

פרי האוסנה דומה לפטל (תת-סוג), אך ניתן להבדיל בין פטל לבין אוסנה בקלות יחסית: הצמדות המצעית (בסיס הפרח היוצא מהגבעול) אל הפרי מאפיינת את האוסנה בשונה מבפטל. כשפטל נקטף, המצעית נתלשת מהפרי ומשאירה "חור", בעוד שכשאוסנה נקטפת, המצעית נקטפת איתה<ref name=":0" /><ref name=":1" />.

== מאפיינים ==
האוסנה היא שיח קוצני רב-שנתי. פריה גדול יחסית, בגוון סגול כהה-שחור ומורכב מהרבה גרגרים קטנים בדומה לצורת הפטל. פרחי האוסנה, שצבעם לבן, פורחים באפריל-מאי והפרי מוכן לאסיף בחודשים יולי-אוגוסט. הפרי אכיל ונחשב למעדן, לפרי הבוסר טעם חמצמץ בעוד שהפרי הבשל הוא מתוק. חיות בר ניזונות מהפרי ומפיצות אותו. הפרחים מואבקים בין השאר על ידי דבורים. עוד שימוש של צמח האוסנה הוא כגדר חיה.

האוסנה נפוצה בצפון אמריקה, באירופה וברחבי העולם במיוחד סמוך למקורות מים. בארץ ישראל גדל מין דומה, Rubus sanctus — פטל קדוש.

==ערכים תזונתיים==
ב-1 ספל אוסנה טרייה יש:
* אנרגיה - 84 קילוקלוריות
* חלבון - 1.7 גרם
* שומנים - 1.3 גרם
* פחמימות - 17 גרם
* ויטמין C -30 מ"ג
* סידן - 46 מ"ג
* אשלגן - 245 מ"ג

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ורדיים
קטגוריה:גרגרי יער
קינטוכור

קינטוכור בעברית מַחְבַּר הַכִּישׁוֹר, הוא קומפלקס חלבוני באורגניזמים אאוקריוטים, אשר מורכב על גבי הצנטרומר ומקשר בין הכרומוזום לסיבי המיקרוטובולים בכישור, הנוצרים במיטוזה ובמיוזה. הקינטוכור כולל למעלה מ-40 חלבונים שונים, כגון חלבוני קישור למיקרוטובולים (כגון CENP-A או CenH3, שמקורם מהיסטון H3), חלבונים מוטוריים (דינאינים וקינזינים) ואחרים.

==קישורים חיצוניים==
==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אברוני התא
פט ריילי

פטריק ג'יימס "פט" ריילי (אנגלית: Patrick James "Pat" Riley; נולד ב-20 במרץ 1945 ברומא, מדינת ניו יורק, ארצות הברית), הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי לשעבר בליגת ה-NBA, המשמש כיום כנשיא קבוצת מיאמי היט. נחשב לאחד המאמנים הטובים ביותר בליגת ה-NBA בכל הזמנים. הוביל את קבוצותיו ל-5 אליפויות NBA.

פט ריילי זכה בארבע אליפויות עם מג'יק ג'ונסון וכרים עבדול-ג'באר בשנות ה-80 בסגנון שקיבל את הכינוי "שואו טיים" לייקרס, והוביל את הניו יורק ניקס בעונת 1993/1994, ללא אף כוכב-על, עד לגמר ה-NBA נגד יוסטון רוקטס וכוכבה האקים אולאג'ואן. ב- הוביל את קבוצת מיאמי היט לאליפות ה-NBA, שנה אחת בלבד לאחר שחזר לאמן בפעם הראשונה מאז 2003.

ריילי זכה 3 פעמים בתואר "מאמן השנה" - פעם אחת עם כל קבוצה שאימן (לוס אנג'לס לייקרס - 1990, ניו יורק - 1993, מיאמי - 1997). בסך הכל במהלך קריירת האימון שלו ניהל ריילי 1,904 משחקים בעונה הרגילה של ה-NBA, ומאזנו כולל 1,210 ניצחונות מול 694 הפסדים (63.6%), נתון שמעמיד אותו במקום השני בכל הזמנים, אחרי לני וילקינס. בפלייאוף ניהל 282 משחקים, ומאזנו כולל 171 ניצחונות מול 111 הפסדים (60.6%). באפריל 2008 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.

ב-2008 הוביל מהלך לבחירתו של מי שהיה עוזרו אריק ספולסטרה למאמן מיאמי. הוא עצמו הסתפק בתפקיד ג'נרל מנג'ר ונשיא, ולכן נשאר מעורב בבחירת השחקנים ובחירות הדראפט. כמו כן היה מעורב בהחתמתו של לברון ג'יימס בקבוצה ב-2010 ומימוש התוכנית של השלישייה הגדולה: ג'יימס, דוויין וייד וכריס בוש, שהובילו את ההיט לשתי אליפויות רצופות ולארבע העפלות לגמר.

ב-9 בפברואר 2022 הוכרז כאחד מחמישה עשר המאמנים הגדולים בתולדות הNBA.

==לקריאה נוספת==
* הצוות המנצח: הנוסחה הבדוקה של פט ריילי, מאנגלית: ברוך קורות, הוצאת מטר, תשנ"ה 1994.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.nba.com/coachfile/pat_riley/ הישגיו כמאמן], אתר ה-NBA
* 

פט ריילי, 2007

קטגוריה:פרשני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:מאמני כדורסל אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קנטקי
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני סן דייגו רוקטס
קטגוריה:כדורסלני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:כדורסלני פיניקס סאנס
קטגוריה:היכל התהילה של הכדורסל: מאמנים
קטגוריה:מאמני לוס אנג'לס לייקרס
קטגוריה:מאמני ניו יורק ניקס
קטגוריה:מאמני מיאמי היט
קטגוריה:מאמני משחק האולסטאר של ה-NBA
קטגוריה:זוכי פרס מאמן השנה ב-NBA
קטגוריה:בחירות דראפט של סן דייגו רוקטס
קטגוריה:מנהלי קבוצות ב-NBA
קטגוריה:מדינת ניו יורק: כדורסלנים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1945
אופטסאט (משפחת לוויינים)

אופטסאט (OptSat) הוא שם מסחרי של משפחת לווייני תצפית קטנים מתוצרת התעשייה האווירית לישראל. ישראל מתמחה בייצור של לוויינים קטנים וקלים, המתאימים לשיגור הבלתי שגרתי לכיוון מערב, המתחייב ממיקומה של ישראל ומהתנאים הגאו-פוליטיים בקרבתה. לווייני ארוס כבר פועלים בחלל ומהווים נגזרת אזרחית של לווייני אופק. OPTSAT משמש בפועל כלוויין בסיס ללווייני אופק, ארוס, טכסאר ועוד.

== אופטסאט 1000 ==
אופטסאט 1000 היא משפחת לוויינים, חלוצה בתחום הדמיה אלקטרו-אופטית. שתי משפחות לוויינים יצאו מסדרה זו: אופק 3, וארוס A.
הלוויינים במשקל 250 ק"ג, מיוצבים בשלושה צירים. לוויינים אלו נשלטים מתחנה יחידה או מכמה תחנות קרקעיות (Ground Control Station).

==אופטסאט 2000==

אופסאט 2000 היא משפחת לוויינים המהווה לוויין בסיס עבור אופק, והנגזרת האזרחית שלו, הלוויין ארוס. על פי נתונים שפורסמו על ידי התעשייה האווירית ללוויין כושר צילום תמונות (בשחור לבן) ברזולוציה של 70 סנטימטרים.
איור של הלוויין אופטסאט 2000
איור של הלוויין אופטסאט 3000

==אופטסאט 3000==
אופטסאט 3000 היא משפחת לווייני צילום מתקדם מדור שלישי, אותה משווקת התעשייה האווירית בקרב לקוחות בחו"ל. לוויין מסדרת אופטסאט 3000 נחשף לראשונה בסאלון האווירי בפריס ב-17 ביוני 2007. מדובר בלוויין המבוסס על המרכב הגנרי שפותח בתעשייה האווירית, וישמש כבסיס ללוויין צילום מתקדם, לוויין מכ"ם (טכסאר) ולוויין מחקר עם מצלמה מולטי ספקטראלית (ונוס). למרכב הגנרי יתרונות רבים על הדור הנוכחי של לווייני אופק, ובראשם המודולריות של המטע"ד.

הלוויין יכלול מצלמה פאן כרומטית ובנוסף לה מצלמה מולטי ספקטראלית, לראשונה בלוויין צילום מתוצרת ישראל. אורך החיים של לוויין זה צפוי להיות לפחות שש שנים, על פי הודעה לתקשורת של התעשייה האווירית.

בינואר 2010 נחשפה פומבית מצלמת הלוויין, המכונה יופיטר. המצלמה מתוצרת אל-אופ, ולה רזולוציה של 50 ס"מ מגובה 600 ק"מ.

משקל הלוויין כ-400 ק"ג ובתכנון לבנות לפחות 2 לוויינים בגרסה צבאית שישוגרו תחת השם "אופק" ואחד תחת השם "ארוס C". מבין הלקוחות מחו"ל איטליה היא אחת הראשונות לרכוש לוויין זה.

ב-2 באוגוסט 2017 שוגר לחלל, ממרכז החלל הגיאני, אופטסאט 3000 שנרכש על ידי איטליה לשימוש משרד הביטחון האיטלקי.

הלוויין האיטלקי-ישראלי SHALOM מיועד להיות לוויין צילום היפרספקטראלי ואמור להשתמש בפלטפורמת אופטסאט 3000.

==ראו גם==
* אופק (לוויין)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.iai.co.il/Default.aspx?docID=36585&FolderID=34262&lang=EN&res=0&pos=0 נתונים על הלוויין], באתר התעשייה האווירית
* [https://web.archive.org/web/20071024063327/http://www.defense-update.com/analysis/analysis_110607_space_israel.htm נתונים על הלוויין מאתר Defense Update]
* [http://www.kr8.co.il/BRPortal/br/P102.jsp?arc=49659 נתונים על מצלמת החלל יופיטר]
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:התעשייה האווירית לישראל: לוויינים
קטגוריה:צילום על ידי לוויין
סרט דביק

סרט דביק (נקרא בפי העם גם סרט הדבקה) הוא שם למשפחה של סרטים המכילים דבק (לרוב חד-צדדי), המשמשים להצמדה קבועה או זמנית של אובייקט אחד למשנהו או לאיחוי קרעים. הסרט הדביק הוא דבק רגיש לחץ.
סרט דביק
סרט דביק במתקן חיתוך
יש המייחסים את המצאת הסרט הדביק לריצ'רד דראו (Richard Drew) מחברת 3M (בשמה דאז - Minnesota Mining and Manufacturing Company) בשנת 1926, אולם סביר להניח שהוא אימץ טכנולוגיה מוכרת והצליח לשווק אותה בארצות הברית.

הסרטים הדביקים הראשונים היו כנראה פלסטרים, ששימשו להצמדת גזה לפצעים, הסרטים הראשונים שיצאו לשימוש משרדי היו עשויים מנייר מצופה דבק ולכן נקראו נייר דבק.

מאוחר יותר יוצרו סרטי הדבקה מנייר שנקראו מסקינג-טייפ (Masking Tape), האיזולירבנד שהיה עשוי מוויניל, סרטי הסלוטייפ שהיו עשויים מצלופן.

==שימושים רפואיים==

סרט דביק רפואי הוא סוג של סרט דביק המותאם לשימוש ברפואה. זהו אחד מהכלים המשמשים להגשת עזרה ראשונה.

==ראו גם==
* נייר דבק
* סלוטייפ

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:דבק
קטגוריה:אביזרי חיבור
מקלובה

מקלובה (בערבית: مقلوبة – הפוכה) היא תבשיל אורז עם בשר וירקות ערבי מסורתי. את המקלובה מכינים כך שהירקות והבשר מתבשלים בתחתית הסיר, כשמעליהם שכבת אורז המתבשלת תוך ספיגת טעמי השכבה שמתחתיה. בעת ההגשה הופכים את הסיר על מגש עגול (ומכאן השם 'מקלובה'), כך שמתקבל "תל" מעוצב של אורז שמעליו הבשר והירקות.

לרוב מכינים את התבשיל מבשר כבש או עוף, חצילים, כרובית, עגבניות וירקות שונים כגון קישואים, תפוחי אדמה, בצל ועוד.

המאכל נודע כתבשיל ביתי במטבח של ערביי ארץ ישראל שהוא חלק מהמטבח המזרח-תיכוני, אם כי הוא נפוץ גם במטבח הצפון-אפריקאי.

==קישורים חיצוניים==

* חני פרבר, [http://food.walla.co.il/?w=/903/550174 מקלובה], מאתר וואלה
* [https://web.archive.org/web/20070714120653/http://www.hashulchan.co.il/_Recipes/Recipe.asp?CategoryID=107&ArticleID=7090&RecipesCategoryID=315 מקלובה], מאתר "על השולחן"
* 
* [http://www.bishulchic.co.il/?p=848 מקלובה] של בישולצ'יק

מקלובה
קטגוריה:המטבח העיראקי
קטגוריה:מאכלי אורז
קטגוריה:המטבח הפלסטיני
קטגוריה:המטבח המזרח-תיכוני
קבוצת גיל

באנתרופולוגיה, קבוצת גיל הא קטגוריה חברתית או קבוצה חברתית משותפת, המכילה אנשים בעלי גיל דומה, בעלי זהות משותפת, השומרים על קשרים לאורך זמן רב והעוברים יחדיו שורה של מעברי סטטוס. זאת בניגוד למעמד גילאי אותו אנשים עוברים באופן אינדיבידואלי.

בעוד קבוצת שנה או מחזור בבית-הספר יכולים להוות דוגמה לקבוצת גיל (כגון: מחזור שנת 2004), המושג נפוץ בעיקר בעת התייחסות למערכות בחברות שבטיות. תופעה זו שכיחה בעיקר במזרח אפריקה, מרכז ברזיל ומספר אזורים בגינאה החדשה, בהם בחברות רבות הדגש על קיבוץ חברתי מבוסס גיל מאפיל על קיבוץ חברתי מבוסס שארות ומוצא. קבוצות גיל בחברות אלו נוצרות על ידי הקיבוץ המחזורי של אנשים צעירים – בדרך-כלל גברים – ליחידה משותפת בעלת שם וזהות שיתופיים. בכל עת שהחברים מתבגרים, וותק הקבוצה עולה בעוד קבוצות מבוגרות יותר נעלמות וחדשות נוצרות מתחת.

ניתן להתייחס אל קבוצות הגיל והמערכות אשר בתוכן הן נמצאות כאל מחזוריות או פרוגרסיביות. במערכות מחזוריות, ישנו מספר סופי של קבוצות, כאשר כל קבוצת גיל שבה ומופיעה עם חברים חדשים במהלך הדורות. במערכות פרוגרסיביות, קבוצת גיל מופיעה פעם אחת וכאשר חברי הקבוצה מתים היא פוסקת מלהתקיים. חברות בעלות מערכת מחזורית או פרוגרסיבית, בדרך-כלל מגיעות לאותם רעיונות לגבי קוסמולוגיה וטבע הזמן.

==דוגמה טיפוסית==
מערכות במזרח אפריקה מספקות את הדוגמאות הקלאסיות, כגון: מערכת הזולו אימפי בה חטיבות לוחמים מבוססות על קבוצות גיל. רוג'ר קיסינג (1981), מביא את הדוגמה של שבט הקרימוג'ונג שבאוגנדה בו ישנן כשש קבוצות גיל פעילות בכל זמן נתון, בהן הגברים הצעירים מצורפים לקבוצה הצעירה ביותר אשר נסגרת לאחר פרק זמן של כ־5–6 שנים ולאחר-מכן נפתחת קבוצה חדשה. באופן המתאים לצורתן המורכבת של מערכות רבות במזרח אפריקה, קבוצות גיל בשבט הקרימוג'ונג מקובצות גם הן לקבוצות דור המכילות חמש קבוצות גיל רציפות. ישנן בסך-הכל ארבע קבוצות דור; כל אחת בעלת שם קבוע וחוזרת באופן מחזורי כל מאה שנים. בזמן נתון, שתי קבוצות דור תהיינה פעילות: אחת צעירה ואחת וותיקה. שתי קבוצות הדור מוצמדות, לסירוגין, לשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטי פליז ומיוחסים באופן סימבולי כ"צהובים", ולשתי קבוצות חברים הלובשים קישוטים מנחושת והמיוחסים באופן סימבולי כ"אדומים". השמות לקבוצות הגיל נבחרים ממאגר שמות המשויך אל כל זוג קבוצות דור, אשר להם אין סדר קבוע.

כאשר מתים מרבית מחברי קבוצת דור, החברים הנותרים מאותה קבוצה פורשים, ובמקומם עולה קבוצת הדור הצעירה ונהפכת לוותיקה. בנקודה זו המצטרפים החדשים נהפכים לחברים הראשונים בקבוצת הדור הבאה ברצף. קבוצת הדור הוותיקה אחראית על חניכת המצטרפים החדשים אל תוך קבוצת הגיל הצעירה של קבוצת הדור הצעיר, וכל קבוצת גיל כפופה רשמית לזו שמעליה. בעוד שחברי קבוצת גיל מסוימת חיים עם משפחתם הקרובה ועם חברי שארות קרובים אחרים, וקבוצות גיל אינן מאורגנות באופן הדוק מבפנים, בכל זאת יש להם תפקיד חלקי ומעמד במקרים חברתיים רחבים יותר. לדוגמה, קבוצות הגיל הוותיקות אחראיות על מערכת השפיטה.

==ראו גם==
*קבוצת השווים
==לקריאה נוספת==
<div style="direction: ltr;">
*Keesing, R. M. 1981. Cultural Anthropology: A Contemporary Perspective (2nd ed.). New York: Holt, Rinehart and Winston. .
*Keesing cites Dyson-Hudson (1963) as his source for the Karimojong example, but no full reference is given.
</div>
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אנתרופולוגיה
קטגוריה:קבוצות חברתיות
פרידוט

פרידוט הוא שמה של אבן חן, סוג של פורסטריט, מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין. נוסחת המבנה של הפרידוט היא Fe,Mg)<sub>2</sub>SiO<sub>4</sub>) כאשר אחוז המגנזיום גבוה מאחוז הברזל. מקור שם אבן החן הגיע כנראה מערבית - "פארידת" שפרושו "אבן חן" או מהמילה הצרפתית "פריטו" (peritot), כלומר "בלתי ברור".

פרידוט היא אחת מאבני החן היחידות בעלות צבע אחד בלבד. עומק הצבע הירוק תלוי בכמות ברזל הכלולה במבנה הגביש, ומשתנה מצהוב-ירוק לצבע זית לירוק חום במקצת. הפרידוט בעל הצבע הנאה ביותר מכיל פחות מ-15% ברזל וכולל יסודות קורט של ניקל וכרום. בניסיון להגדיל את שיווקו יש צורפים המשווקים את הפרידוט תחת השם המסחרי "אזמרגד של ערב" (Evening Emerald), אבל לעומתם יש המכנים בלעג את הפרידוט "אזמרגד לעניים" (לאזמרגד יש גוון ירוק כהה בהשוואה לגוון הירוק צהבהב של הפרידוט). תקופה מסוימת אף שווק הפרידוט תחת השם "כריזוליט" (מיוונית, "אבן זהובה") אלא ששם זה ניתן גם לאבני חן נוספות כדוגמת הכריזובריל הצהוב והשימוש בשם זה הופסק.

==היסטוריה==
הפרידוט היא אחת מאבני החן בהן נעשה שימוש בתקופה העתיקה ומשערים כי החלו לכרות אותה כבר לפני 4000 שנה. המקור העיקרי ממנו כרו את האבן מהתקופה העתיקה ועד מלחמת העולם הראשונה הוא קבוצת האיים זגברגד המכונים גם "האי של יוחנן הקדוש" (כיום זבירגט בים האדום מול חופי מצרים). היוונים קראו לאי טופאזיוס ועל שמו לאבן הפרידוט "טופזיון" והרומאים "טופזיוס"" בעקבותיהם. בסופו של דבר ניתן השם לטופז על מנת להבחין בין שתי אבני החן. משערים גם כי הפטדה, אבן המצויה בחושן שכיום מזהים אותה עם הטופז הייתה לאמיתו של דבר סוג של פרידוט.

==תפוצה==
האוליבין הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. בשל נקודת ההתכה הגבוהה של האוליבינים הם הראשונים בשורת בואן להתגבש מתוך מגמה מאפית עשירה במגנזיום וענייה בסיליקה ומצוי לכן בלבה ובקסנוליתים בפרידוטיט של מעטפת כדור הארץ שהמגמה נושאת אל פני השטח. עם זאת, פרידוט באיכות של אבן חן מתהווה רק בחלק קטן מאוד ממקרים אלו. גבישי פרידוט נמצאו גם במטאוריטים של ברזל-ניקל. את הפרידוט כורים בצפון קרולינה, אריזונה, הוואי, נבדה וניו מקסיקו בארצות הברית, ובאוסטרליה, ברזיל, סין, קניה, מקסיקו, בורמה, נורווגיה, פקיסטן, דרום אפריקה, סרי לנקה וטנזניה. פרידוט/אוליבין באיכות גבוהה נכרה באופן מסחרי בשדות הלבה של ערב הסעודית. גביש הפרידוט/אוליבין החתוך כאבן חן הגדול ביותר מצוי במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה ומשקלו 310 קרט (62 גרם). סוג מיוחד של פרידוט/אוליבין מפקיסטן ידוע כפרידוט "קשמיר". בשל גודלן הבלתי רגיל של אבנים אלו הצליחו אומנים מקומיים ליצור אבנים מלוטשות מרובות פאות שמשקלן מעל ל-100 קרט (20 גרם).

בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד פרידוט הוא אבן ההולדת של חודש אוגוסט.

==מקורות==
הערך הוא תרגום של הערך המקביל בוויקיפדיה האנגלית בתוספת מידע מאתר Mineral Galleries.

==קישורים חיצוניים==
*[https://web.archive.org/web/20060211192104/http://mineral.galleries.com/minerals/gemstone/peridot/peridot.htm פרידוט באתר Mineral Galleries]
* 

== הערות שוליים ==

אבני חן של פרידוט

קטגוריה:אבני חן
קטגוריה:אוליבין
קטגוריה:נזוסיליקטים
קטגוריה:מינרלים סיליקטיים
קטגוריה:מינרלים
חלום החדר האדום

חלום החדר האדום (הונג לו מנג, במנדרינית: 紅樓夢) הנודע גם כחלום בביתן האדום, חלום ההיכלות האדומים, חלום הארמונות האדומים, סיפורה של אבן, או דברי ימי האבן, מאת צאו סו'אה-צ'ין הוא אחת מיצירות המופת של הספרות הסינית. הוא חובר בסביבות אמצע המאה ה-18 בימי שושלת צ'ינג ויצא לאור ב-1764.

הרומן נאסף ביחד עם עוד שלוש יצירות ספרותיות סיניות הנודעות כארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים. מבין אלו, סיפור החדר האדום נחשב כפסגת היצירה הסינית הקלאסית. צאו סו'אה-צ'ין כתב את שמונים הפרקים הראשונים, אולם נפטר טרם ראה הרומן אור. בשנת 1792 נדפסה גרסה בת 120 פרקים בעריכת גאו אה שככל הנראה כתב את ארבעים הפרקים האחרונים.

בשנת 2002 יצא תרגומו של רן קידר לעברית של הספר, שתורגם מהגרסה האנגלית של הספר, שבה 40 פרקים.<ref></ref>

שני כרכים ראשונים, מתוך ארבעה, של תרגום עברי נוסף ליצירה יצאו לאור בשנת 2018 ובשנת 2021, בהוצאת מוסד ביאליק ובתרגומם של אנדרו פלקס ואמירה כץ, תחת הכותרת "חלום המשכנות האדומים".

ישנם מכתשי אסטרואידים המכונים 433 Eros על שמם של שני גיבורי הרומן ג'יה באו-יו' ולין דאי-יו' .

==תקציר העלילה==
הסברה הרווחת במחקר היא כי מדובר ברומן אוטוביוגרפי למחצה, המשקף את קורותיה של משפחתו של צאו סו'אה-צ'ין. כוונתו הייתה להקדישו לכל אותן נשים ששאו הכיר בצעירותו: חברות, קרובות, ומשרתות, כפי שהמספר מפרט בפרק הראשון. 

הרומן עצמו הוא תיעוד אירועים מפורט ביותר של חיי שבט ג'יה המורחב, המסתעף לשני ענפים, בית נינג-גואו ובית רונג-גואו, אשר מאכלסים שני מבני מגורים סמוכים בבייג'ינג, בירת ממלכת צ'ינג. אבות אבותיהם מונו לדוכסים, ובפתיחתו של הרומן עדיין היוו שני הבתים את אחת מהמשפחות הידועות ביותר בבירה. במקור היו עשירות ורבות השפעה ביותר, עם נשים בנות השבט אשר נעשו פילגשים בחצר המלכות, לבסוף סר חינו של השבט מעיני הקיסר, שפשט על אחוזותיו והחרימן. הרומן איפוא משרטט את נפילת הג'יה מאיגרא רמא של היוקרה, ונסוב על סיפורן של שלושים דמויות עיקריות וארבע מאות משניות.

ראשית הסיפור מתאפיין באלמנטים דאואיסטים ובודהיסטים. אבן פלאים, שננטשה על ידי האלה נו'וה, נועדה להעפיל לשחקים, אולם במקום זאת היא מגיעה לפתחה של ממלכת החיים לאחר שהיא מפצירה בנזיר טאואיסטי ובנזיר בודהיסטי להביאה להתבונן בעולם.

הגיבור הראשי, ג'יה באו-יו' הוא היורש הבכיר במשפחתו, ככל הנראה גלגול נשמות של האבן (אם כי כתב היד האמין ביותר של משפחת ג'יה, מתאר את האבן ואת ג'יה באו-יו' כשתי ישויות נפרדות, אם כי קשורות זו לזו). בחיים הקודמים הללו הוא קיים מערכת יחסים עם פרח, שהתגלגל כיום להיות דודניתו החולנית של באו-יו', לין דאי-יו' הרגשנית. על כל פנים, גורלו בימי חייו נגזר מראש, חרף אהבתו לדאי-יו' הוא נאלץ לשאת דודנית אחרת, סו'אה באו-צ'אי. הרומן מתחקה אחר משולש האוהבים הזה כשברקע מתרחשת ירידתה של המשפחה מגדולתה.

הרומן הוא יוצא דופן לא רק במספרן הרב של הדמויות המתוארות בו - ארבע מאות בסך הכול, אשר חלק הארי שלהן הוא נשים - ובעומק הפסיכולוגי המובא בו - כי אם גם בתיאורים המדויקים והמפורטים של מבנה החיים והחברה בסין במאה ה-18.

==ביבליוגרפיה==
* Cao Xueqin/ The Story of the Stone: also known as The Dream of the Red Chamber. translated by David Hawkes. Penguin Books, 1970-1983, five volumes
*[http://www.bialik-publishing.co.il/index.php?dir=site&page=catalog&op=item&cs=4917&langpage=heb חלום המשכנות האדומים] בהוצאת מוסד ביאליק.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרים סיניים
קטגוריה:סיפורת פמיניסטית
קטגוריה:ספרי המאה ה-18