OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
משה לוין (איש המוסד)

משה (קוקלה) לוין (1 ביולי 1936 - 19 בספטמבר 1994) היה מבכירי המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, מוותיקי הצנחנים וסיירת מטכ"ל.

== חייו ==
לוין נולד וגדל בתל אביב ולמד בבית הספר החקלאי כדורי. ביולי 1954 התגייס לצה"ל, והתנדב לצנחנים. הוא שובץ בגדוד 890 וצורף לפלוגה ה'. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ולחם בפעולות התגמול ובהן פעולת הסבחה ובמבצע כנרת. בשנת 1956 נשלח לקורס מ"כים חי"ר. כמפקד כיתה השתתף בפעולה כנגד משטרת א-רהווה, בפעולת התגמול בע'רנדל, במבצע לולב ובפעולת קלקיליה. במבצע קדש צנח במיתלה, ולאחר המלחמה השלים קורס קציני חי"ר. בתום הקורס שב לצנחנים כמפקד מחלקה. לאחר מכן השתחרר לוין מצה"ל, אולם עד מהרה שב לשירות, והוא כבר סרן, והיה ממקימי סיירת מטכ"ל. לוין הוביל את לוחמיה במבצע הראשון שערכה מעבר היחידה לגבול, בחדירה עמוקה לסוריה. 

לאחר מכן השתחרר בשנית והיה לחוקר פרטי. בהמשך עבד כמאבטח באל על, ובשנת 1965 לקח חלק במבצע לחיסול הרברטס צוקורס. בשנת 1970 התגייס למוסד, אומן על ידי צבי מלחין ושירת בתפקידי שטח מבצעים כלוחם ומפקד. משפרצה מלחמת יום הכיפורים שב לוין ארצה משליחות מבצעית, הצטרף לאוגדת שרון ולחם בחזית הדרום. בין היתר פיקד לוין בשנת 1982 על מבצע מעקב אחר מרקוס קלינגברג. ראש המוסד שבתאי שביט, בעברו פקודו של לוין בסיירת מטכ"ל, מינה אותו לתפקיד ראש אגף המבצעים במוסד. בעת שמילא תפקיד זה חלה במחלת הסרטן ובשנת 1994 נפטר. ארבעה ימים לפני מותו העניק לו שביט צל"ש על מבצע מיוחד עליו פיקד. לוין נקבר בבית הקברות קריית שאול.

==קישורים חיצוניים==
* .
* [http://www.202.org.il/Pages/Footer/eduyot/korot/pluga_b_korot_chaym.php מפקדי ולוחמי פלוגה ב' מגדוד 890 מחזור מאי 1955], מתוך אתר "הצנחנים העשור הראשון 1948-1958".
* גדעון מרון, [http://www.fresh.co.il/vBulletin/showthread.php?t=582322#post4465402 "קוקלה" - מפקד, פורץ דרך ומחנך], מבט מל"מ 39, דצמבר 2004, עמודים 28-30, כפי שהועלה באתר פרש.

==הערות שוליים==

 
קטגוריה:ראשי אגף קיסריה במוסד
קטגוריה:לוחמי סיירת מטכ"ל
קטגוריה:עובדי אל על
קטגוריה:מעוטרי צל"ש ראש המוסד
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות קריית שאול
קטגוריה:ישראלים שנפטרו מסרטן
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1936
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1994
אילסור מטשין

אילסור ראיסוביץ' מטשין (ברוסית: Ильсур Раисович Метшин; בטטרית: Илсур Рәис улы Метшин) הוא ראש עיריית קאזאן המכהן החל משנת 2005.

נולד ב-24 באפריל 1969 בעיר ניז'נקמסק שברפובליקת טטרסטן בברית המועצות (לימים רוסיה) להורים ממוצא טטארי. משנת 1993 עובד כפוליטיקאי בבירת רפובליקת טטרסטן, קאזאן. בשנת 1998 הפך לראש עיריית ניז'נקמסק ולמושל של אזור ניז'נקמסק (לאחר מכן לתפקיד זה התמנה אחיו, איידר). לאחר מספר שנים עבר להתגורר בקאזאן. ב-17 בנובמבר 2005 התמנה לראש עיריית קאזאן, במקום קאמיל איסחקוב. מכהן במקביל גם כיושב ראש בית המחוקקים העירוני.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קאזאן
קטגוריה:טטרסטן
קטגוריה:מושלים וראשי עיריות ברוסיה
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:רוסים שנולדו ב-1969
מוריץ ורמן

מוריץ וַרמַן (בהונגרית: Moritz Wahrmann, Wahrmann Mór; 28 בפברואר 1832, בודפשט – 26 בנובמבר 1892, שם) היה פוליטיקאי הונגרי-יהודי, הנציג היהודי הראשון בפרלמנט ההונגרי, נכדו של הרב ישראל ורמן, רבה הראשון של קהילת פשט.

== קורות חיים ==
נכדו של ישראל ורמן שהיה הרב המוכר הראשון של פשט. את השכלתו קיבל בגימנסיה פרוטסטנטית ובאוניברסיטת בודפשט. אחרי תום לימודיו החל לעבוד ב־1847 בחברה המסחרית של אביו. אחרי מות אביו נעשה למנהל החברה.

ורמן היה קשור להתפתחות המסחר והתעשייה בהונגריה, הוא היה מעורב בגיבוש מערכת הכספים ההונגרית ובגידול מערכת ההשכלה והמוסדות הפילנתרופיים של בודפשט ובמיוחד עם קידומה של הקהילה היהודית. מטרתו הייתה להעביר את המסחר לשליטה לאומית הונגרית ולהשיג עצמאות פיננסית וכלכלית מאוסטריה. לשם כך הקים פירמות תעשייתיות ומסחריות גדולות.

ב־1869 נבחר ורמן לפרלמנט ההונגרי כנציג אזור לאופולדשטט (היום המחוז החמישי של בודפשט). הוא היה היהודי הראשון שנבחר כחבר הנציגות ההונגרית ובמסגרתה קידם במרץ את האינטרסים של הונגריה. הוא נבחר מחדש שש פעמים כשהוא מחזיק במשרתו עד מותו. ורמן פעל רבות לחזרתו לפשט של מיקשה פלק, חברו מבית הספר, וקבלתו לידיו את עריכת העיתון החשוב "פסטר לויד" שהופיע בשפה הגרמנית.

הוא נאם לעיתים רחוקות אבל היה חבר פעיל בוועדות בהן הכשרתו הפיננסית עשתה אותו לאחת הדמויות החשובות ביותר. הוא היה גם נשיא לשכת המסחר והתעשייה של בודפשט ושל חברת לויד.

== פעילותו בקהילה היהודית ==
ורמן היה פעיל באותה מידה גם בעניינים קהילתיים והוא היה אחד התומכים החשובים ביותר בקהילה היהודית. הוא היה חבר בעיתון Magyar Izraelita Egylet ופעל בנאומים ובכתיבה למען אמנציפציה של היהודים. ב־1868 הוא היה סגן נשיא של הקונגרס היהודי הכללי וממנהיגי האגף הנאולוגי בו ובתפקיד זה עמד בראש משלחת אל המלך. כראש קהילת בודפשט הייתה לו השפעה עמוקה על האדמיניסטרציה של ועל מוסדותיה. הוא פעל גם ליצור אחדות אינטרסים בקרב הגופים הפוליטיים השונים. כמו כן הוא תרם בנדיבות למוסדות מדעיים, חינוכיים ופילנתרופיים.

אחיו, אלכסנדר ורמן (נולד ב-1839 ונפטר בבודפשט ב-1899) תרם רבות, יחד עם מקס וירת לשם העלאת מעמדה הכלכלי של הונגריה. הוא היה ידוע מאוד כפילנתרופ. הוא תרם 200,000 כתרים לאגודות צדקה בעיר הבירה ו- 600,000 כתרים להקמת גימנסיה יהודית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.mek.iif.hu/porta/szint/egyeb/lexikon/eletrajz/html/ABC16920/16941.htm Wahrmann Mór ]
* 

קטגוריה:פוליטיקאים יהודים הונגרים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת אטווש לוראנד בודפשט
קטגוריה:הונגרים שנולדו ב-1832
קטגוריה:נפטרים ב-1892
בלי לומר שלום

בלי לומר שלום (באנגלית: No Time For Goodbye) הוא ספר המתח הראשון שכתב הסופר לינווד ברקלי.
בישראל הספר יצא לאור במהדורה העברית על ידי הוצאת מודן בשנת 2008.

הספר בוחן את אחד הפחדים האנושיים הבסיסיים ביותר: מה אם אתעורר יום אחד ואגלה שהכל ישתנה? שכל מי שאהב אותי אי פעם נעלם ולי לא ניתנה ההזדמנות אפילו לשאול למה?

== תקציר העלילה ==
במרכז הספר סיפורה של סינתיה ביג בת ה-14, אחרי לילה פרוע בו שתתה לשוכרה היא מתעוררת עם כאב ראש נוראי. בליל אמש היא רבה עם אביה, והיא חוששת כי הריב יחזור על עצמו גם היום. אולם אין בבית כל זכר לשאר המשפחה, הוריה ואחיה אינם וכך גם מכוניותיהם. היא מתלבטת אם הם החליטו להיעלם כדי להענישה על התנהגותה, והיא מתחילה לחפש אותם.

לאחר מספר ימים, אנשי המשטרה מרימים ידיים ומודים שאין להם מושג מה קרה לבני משפחתה, סינתיה עוברת להתגורר עם דודתה בלי לדעת מדוע משפחתה נעלמה ונטשה אותה מבלי לומר שלום, והיא נאלצת להמשיך בחייה.

לאחר עשרים וחמש שנים סינתיה נשואה לבעלה המורה טרנס ארצ'ר ויש להם ילדה בת שמונה, יחד הם מתגוררים במילפורד, קונטיקט, קרוב לבית ילדותה. אומנם עבר זמן רב, אך סינתיה עדיין רדופה על ידי היעלמותם של בני משפחתה והיא מחליטה
לקחת חלק בתוכנית תחקירים בטלוויזיה, על אף התנגדותו של בעלה, זאת בתקווה שיתגלה מידע חדש על היעלמותם המסתורית של בני המשפחה.

סינתיה מקבלת שיחת טלפון הגורמת לה להאמין כי קיימת אפשרות שמשפחתה בחיים, אולם טרנס מודאג מהתנהגותה של סינתיה ומאירועים מוזרים המתרחשים בביתם, הגורמים לו להאמין כי מישהו מנסה לשחק ברגשותיה של אשתו, וכן נראה כי בני המשפחה שנעלמו שמרו על סודות שסינתיה לא ידעה עליהם.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

קטגוריה:ספרי 2007
קטגוריה:ספרי מתח
קטגוריה:ספרי הוצאת מודן
דמיטרי סליטה

דמיטרי סליטה (ברוסית: Дмитрий Салита, באוקראינית: Дмитро Саліта, באנגלית: Dmitry Salita, ידוע גם בכינויו מגן דוד, נולד ב-4 באפריל 1982) הוא מתאגרף יהודי אוקראיני-אמריקאי.

סליטה נולד בשם דמיטרי אלכסנדרוביץ' לכטמן (רוסית: Дмитрий Александрович Лехтман, אוקראינית: Дмитро Олександрович Лехтман, אנגלית: Dmitry Alexandrovich Lekhtman) בעיר אודסה שבאוקראינה להורים יהודים, לודמילה ואלכסנדר.

ב-1991 היגר עם משפחתו לברוקלין. התחיל את הקריירה שלו כמתאגרף בגיל 13. בנוסף, בברוקלין סליטה החליט לחזור בתשובה, בשל כך קיבל את הכינוי "מגן דוד" (Star of David). אם נקבע לו משחק ביום שבת, דוחה זאת למוצאי שבת, ואף משתדל להתאמן לאיגרוף במקומות הקרובים לבתי כנסת. לא נוהג ולא נוסע בשבת.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:מתאגרפים אמריקאים
קטגוריה:חוזרים בתשובה
קטגוריה:מתאגרפים יהודים
קטגוריה:יהודים אוקראינים
קטגוריה:יהודים סובייטים
קטגוריה:יהודים אמריקאים
קטגוריה:בוגרי טורו קולג'
קטגוריה:יהודים שהיגרו מברית המועצות לארצות הברית
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1982
ישראל ורמן

ישראל בן שלמה ורמן (בהונגרית: Israel Wahrmann, אובודה, 1755 - פשט, 24 ביוני 1826) היה הרב המוכר הראשון של פשט בהונגריה.

== ביוגרפיה ==
ורמן נולד באובודה, אז עיר בגדה המערבית של הדנובה מול העיר פשט, כיום חלק מבודפשט. ב-1799 הוא נקרא למלא את תפקיד רבה של פשט והיה הרב המוכר הראשון של הקהילה שהתפתחה במהירות בהנהגתו. עקשנותו הניעה את כתיבת תקנות הקהילה הראשונות. המוסד החשוב ביותר הקשור בשמו הוא ה- Nationalschule – בית ספר יסודי שהוקם ב-8 בספטמבר 1814 והיה גורם חשוב בהעלאת קרנה האינטלקטואלי של הקהילה. תוכנית הלימודים בו כללה הונגרית, מדעים ועברית. 

ורמן נפטר בבודפשט ב- 24 ביוני 1824. האבל על מותו בא לידי ביטוי בשיר העברי והגרמני של פיליפ וייל אבל ישראל, או, Totenfeier. 
נכדו הוא ראש הקהילה היהודית וחבר הפרלמנט ההונגרי מוריץ ורמן.

== מקורות ==
* חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái. 
*[https://opac-nevter.pim.hu/record/-/record/PIM91711 דף נתונים במוזיאון לספרות של פטפי] Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában

== מידע נוסף ==
* לקסיקון יהודי הונגרי Magyar zsidó lexikon. Szerk. Ujvári Péter. Bp., Zsidó Lexikon, 1929
* מצבות יהודיות בבודפשט Zsidó síremlékek Budapesten. Szerk. Haraszti György. Bp., Nemzeti Kegyeleti Bizottság, 2004

== כתביו ==
<div style="direction: ltr;">
* Predigt zur Erweckung der Mildthätigkeit seiner Gemeinde... den 1. Febr. 1806. Ins Deutsche übersetzt von Philipp Jakobovics. Pesth, 1806.
* Patriotische Blume und Siegesfeyer, welche wegen des 18. u. 19. Oct. 1813. erfochtenen Sieges gehalten wurde. Übersetzt von Karl Kohlmann. Pesth, 1814.
* Andachtsübung der Israeliten der Kön. Freystadt Pesth zur Feyer des glücklichen Tages, an dem Se. Majestät unser Kaiser mit dem Kaiser von Russland und dem König von Preussen... diese Stadt mit Ihrem Besuche beehrten den 25. Oktober 1814. Ofen, 1814.
</div>

== קישורים חיצוניים ==
* 

קטגוריה:יהודים הונגרים
קטגוריה:בודפשט: רבנים
קטגוריה:ילידי 1755
קטגוריה:נפטרים ב-1824
נבי יעפורי

נבי יעפורי הוא אתר הקבורה של הקדוש הדרוזי יעפורי, הנמצא בצפון רמת הגולן, כחצי קילומטר מצפון לברכת רם וסמוך ממזרח לנחל סער. הבקעה שבה שוכן מבנה הקבר מכונה "בקעת יעפורי", על שמו. המבנה, התחום בחומה, נבנה בשנת 1840 לערך, והוא נושא כיפה לבנה. סביבו קמו במשך השנים מספר מבנים נוספים דוגמת מטבח וחדר אוכל, ובמקום נוהג שוק איכרים.

נבי יעפורי היה קדוש שנודע בערכיו המוסריים הגבוהים, ואלה הועברו בעל-פה מדור לדור. הוא מגלם את דמותו של אלע'פרי, מאנשיו של הנביא מוחמד, והוא מקובל על הדרוזים אף על פי שחי זמן רב לפני שאמונתם התגבשה. לפי המסורת שהה נבי יעפורי באתר. השייח' אמין טריף קבע את יום 25 באוגוסט כיום העלייה לרגל (זיארה) אל קברו של יעפורי, ובמקום נערך טקס התרת נדרים.

באוגוסט 1973 חובר הקבר לרשת החשמל הישראלית.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20120810053917/http://www.goisrael.gov.il/tourism_heb2/Tourist%20Information/Ethnic%20Groups/Druze%20Themes/Pages/Nebi%20Yafouri.aspx נבי יעפורי באתר GoIsrael]
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מסעדה (יישוב)
קטגוריה:רמת הגולן: מבנים
קטגוריה:אנשי דת דרוזים
קטגוריה:קצרמר רמת הגולן
בקעת יעפורי

בקעת יעפורי היא בקעה בצפונה של רמת הגולן ובדרום-מזרחו של החרמון, הקרויה על-שמו של מבנה הקבר המיוחס לנביא הדרוזי נבי יעפורי אשר שוכן בליבה.

גובהה של הבקעה נע מ-1,000 עד 1,100 מטרים מעל פני הים, והיא מנוקזת על ידי נחל סער. היא תחומה על ידי כתף החרמון מצפון וממערב, גבעת הצעקות (נ.ג. 1,129) והר רם ממזרח, והר כרמים מדרום. בחלקה הדרום-מערבי של הבקעה שוכנת ברכת רם, עמק קדום שהתמלא בסלעי בזלת, ובתוכו התפתח חרוט סקוריה. הבקעה היא אזור חקלאי פורה, והיא ידועה במטעי התפוחים שבה. סביב לה שוכנים היישובים מג'דל שאמס מצפון, ונמרוד ומסעדה ממערב.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:רמת הגולן
קטגוריה:החרמון
קטגוריה:שביל הגולן
יעפורי
קטגוריה:קו התלים הישראלי
קטגוריה:מסעדה (יישוב)
מנזר הגברים

מנזר הגברים
בתוך המנזר
מנזר הגברים (בצרפתית: Abbaye aux Hommes) היא כנסייה במנזר שנמצא בעיר הצרפתית קן בנורמנדי. המנזר נחשב, יחד עם מנזר הנשים, לאחד המבנים הבולטים בנורמנדי. המנזר מקושר לסטפנוס הקדוש ולמסדר הבנדיקטי. בשלב מסוים הארכיבישוף מקנטרברי היה אב המנזר.

== בניית המנזרים ==
בנית המנזר נעשתה מאבן מקומית במהלך המאה ה-11 ונמשכה במשך עשרות שנים. המנזרים התחרו ביניהם ולמעשה היוו מקשה ארכיטקטונית אחת. ונחשבו לחלוצים של המבנים הגותיים. במאה ה-11 נוסף אפסיס רומנסקי. ובמאה ה-13 נוספו תשעה מגדלים וצריחים. מה שאפיין את הבניין זה הצלעות המעגולות והקמרונות המחודדים. כתוצאה מהמלחמות הרבות ועלית הקלויניסטים המגדל האמצעי נהרס ולא חודש.

== העברת המנזרים לצרפת ==
שני המנזרים נתרמו לצרפת על ידי ויליאם הכובש ואשתו מתילדה מפלאנדריה כעונש שהוטל על ידי האפיפיור עקב נישואיהם. גם ויליאם וגם אשתו נקברו בו. ויליאם במנזר הגברים ואשתו במנזר הנשים. הקבר של ויליאם עשוי משיש שחור נהרס על ידי הקלויניסטים במאה ה-16 ועצמותיו של המלך פוזרו.

== המנזר לאחר המהפכה ==
לאחר המהפכה הצרפתית דוכא המנזר הבנדיקטי והפך לכנסיית הקהילה. בהמשך הוסב המבנה לבית ספר יוקרתי. במהלך מלחמת העולם השנייה מצאו התושבים המקומיים מקלט במבנה. כדי להגן על עצמם שמו סדין עם סמל של הצלב האדום שנעשה בדם כדי להראות שמדובר במבנה השייך לבית חולים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:צרפת: כנסיות
קטגוריה:צרפת: מנזרים
קטגוריה:קן
קטגוריה:נורמנדי תחתית: מבנים
שדרות ח"ן (רחובות)

שדרות ח"ן, שדרה ברחובות הקרויה על שם חיים נחמן ביאליק. השדרה מחברת שני רחובות מרכזיים בעיר - רחוב הרצל ורחוב עמיאל רוז'נסקי, ומקבילה לדרך יבנה.

השדרה מחופה עצי פיקוס. בשנת 2007, לקראת השנה ה-120 של העיר, עוצבה השדרה כ"רחוב סיפור ושיר" המוקדש ליצירותיו של ביאליק. בשדרה הוקמו פסלים צבעוניים (של הפסל גיל שדה) הממחישים רכיבים משירי ביאליק. השירים הפרח לפרפר והפרפר לפרח מומחשים על ידי ספסלים בדמות פרחים ופרפרים. השיר קן ציפור מיוצג באמצעות דמות ציפור בעלת שלושה חללים דמויי ביצים, שני ספסלים דמויי ביצה ופסל ביצה חלול, שבתוכו ספסל המקיף אפרוח. השיר מקהלת נוגנים מיוצג על ידי דמויות כלי נגינה ענקיים, המוצגים כשרק חלקם צץ מעל פני הקרקע. שילוט על גבי עמודי תאורה מציג את מילות השירים. גודל הפסלים מאפשר משחקי ילדים - לחלקם חלל שניתן להיכנס לתוכו ומבנה המאפשר טיפוס.

החל משנת 2009 התנהל מאבק משפטי בין ועד שדרות ח"ן לבין עיריית רחובות בשל כוונה להקים מקווה בשדרה.

==הערות שוליים==

קטגוריה:הנצחת חיים נחמן ביאליק
ח"ן, שדרות (רחובות)
השבועה (פועלי ציון)

השבועה הוא שירו של יהושע פלוביץ' במזרח אירופה בשנת 1903. התחבר ביידיש והפך להמנונה של מפלגת "פועלי ציון". במקביל, תורגם השיר לעברית על ידי אברהם לוינסון.
 
"השבועה" הולחן על ידי אברהם משה ברנשטיין.

==מילים==

==תכנים ואמירות==

"השבועה" כולל את עיקרי הציונות הסוציאליסטית כפי שנתפסה בתודעתם של רבים במפנה המאות ה-19-ה-20: התארגנות והליכה משותפת בגוף ראשון רבים, ערכי הציונות ובכללם החזרה ההמונית לארץ ישראל והזיכרון הקיבוצי של ההיסטוריה היהודית, והנכונות להאבק ואף למסור את הנפש על השחרור הלאומי בגולה ובארץ ישראל. על פי החוקר אליהו הכהן: "שיר "השבועה" לא היה שיר רגיל ברפרטואר הזמר היהודי והעברי. הוא נחשב לכעין המנון, והושר בדרך כלל בעמידה בסופן של התכנסויות פועלים. תחרות סמויה התנהלה בימי העלייה השנייה והשלישית בינו לבין שירו של ביאליק "תחזקנה" ("ברכת עם") על התואר – המנון תנועות הפועלים בארץ, אם כי בפועל הוא היה המנונה של תנועת "פועלי ציון", שעם מנהיגיה נמנו דוד בן-גוריון ויצחק בן צבי".

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:המנונים
קטגוריה:המנונים עבריים
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שתורגמו לעברית
קטגוריה:ציונות סוציאליסטית
קטגוריה:שירי 1903
השחר הזהוב

דגל המפלגה המציג "מפתח יווני" בודד. לפי סידור הצבעים והצורה ניתן להבחין בדמיון עם דגל גרמניה הנאצית.
השחר הזהוב (ביוונית: Χρυσή Αυγή, בכתב לטיני: Chrysi Avgi) הוא ארגון פלילי ומפלגה יוונית נאו-נאצית לאומנית ימנית־קיצונית בראשותו של ניקולאוס מיכלוליאקוס. 

==היסטוריה==
בשנת 1980 הקים מיכלוליאקוס את יסודות של מה שיהיה ברבות הימים השחר הזהוב. בשנת 1991 הפכה התנועה לארגון בולט, ובשנת 1993 נרשמה כמפלגה. בשנת 2005 התנועה הפסיקה באופן זמני את פעולותיה הפוליטיות, אך במרץ 2007 ערכה את הקונגרס ה־6 של המפלגה וחידשה את פעילותה הפוליטית. 

בבחירות לפרלמנט ההלני שהתקיימו ביוני 2012, המפלגה זכתה ב-18 מושבים, כ־6% מקולות הבוחרים. 

בשנת 2012 הכריזה המפלגה על החייאת "רעיון יוון הגדולה" ועל הכוונה לחדש את האימפריה הביזנטית על ידי יצירת מדינה יוונית-נוצרית שבירתה קונסטנטינופול (איסטנבול).

בספטמבר 2013, בעקבות רצח ראפר המזוהה עם השמאל על ידי פעיל המפלגה, החלו ביוון הפגנות כנגד המפלגה וקריאות להוציאה מחוץ לחוק. המשטרה החלה בחקירה כנגד המפלגה, במהלכה פשטה על ביתו של מיכלוליאקוס ומצאה נשק, תחמושת וכסף רב. לאחר מכן עצרה מספר בכירים לרבות מנהיג המפלגה מיכלוליאקוס וארבעה חברי פרלמנט נוספים בחשד לחברות בארגון פשיעה.

אירועי אלימות נוספים נקשרו לשם המפלגה. בנוסף נודע מקרה במסיבת עיתונאים של המפלגה, כשחברי המפלגה אילצו כתבים לעמוד לכבוד כניסתו של מיכלוליאקוס.

בשנת 2020 נעצרו עשרות מחברי המפלגה. בית המשפט קבע כי המפלגה פעלה כארגון פשע, וחבריה הואשמו בעבירות רצח, ניסיון לרצח ותקיפה אלימה של מהגרים ושל אנשי שמאל. על חברי המפלגה והנהגתה נגזרו עונשי מאסר של עד 13 שנה.

== "גרעין קפריסין" ==
בראשית שנות ה-2000 ייסד חריסטוס חריסטו, שהיה גם חבר מפלגת השחר הזהוב היוונית, את "השחר הזהוב: הגרעין הקפריסאי" כתנועה חוץ-פרלמנטרית בקפריסין. בשנת 2008 נאסר על התנועה להשתמש בשם והיא החליפה את שמה ל"החזית העממית הלאומית". פעילותה בזירה הציבורית התרכזה בפעילות נגד הגירה של מוסלמים מקפריסין הצפונית. ב-2011 הפכה למפלגה פוליטית. בבחירות 2021 הכפילה המפלגה את כוחה ביחס לבחירות 2016 והפכה לרביעית בגודלה בבית הנבחרים של קפריסין.

==הגדרות התנועה==

השחר הזהוב מוגדרת כ"התנועה הלאומית העממית" וכ"הלאומנים הבלתי מתפשרים". מיכלוליאקוס תיאר את שחר הזהוב כמתנגדת ל"מה שנקרא ההשכלה" ולמהפכה התעשייתית. מבחינה דתית, הם תומכים גם בהלניזם ובכנסייה היוונית האורתודוקסית.

לעיתים קרובות מאוד ראשי המפלגה נוהגים להתבטא בבוטות כנגד מהגרים ומזדהים עם המשטר הטוטליטרי של יואניס מטאקסס, דעות אשר מזוהות כפשיזם מודרני. לא מעט אנשי-תקשורת מזהים את "השחר הזהוב" כמפלגה נאו-נאצית.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20120506204014/http://xryshaygh.wordpress.com/ השחר הזהוב, האתר הרשמי. (ביוונית)]
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יוון: מפלגות
קטגוריה:מפלגות פשיסטיות
קטגוריה:מפלגות שמתנגדות לאסלאם
קטגוריה:מפלגות אנטישמיות
קטגוריה:מפלגות ימין רדיקלי
קטגוריה:מפלגות אירוסקפטיות ביוון
קטגוריה:מפלגות שהוקמו ב-1985
קטגוריה:פופוליזם ימני
אנתרופולוגיה חברתית

אנתרופולוגיה חברתית היא תחום באנתרופולוגיה, אשר חוקר את ההתנהגות החברתית כפי שהיא באה לידי ביטוי בצורות ממוסדות. כלומר, כפי שהחברה ממסדת אותה: במסגרת המשפחה, במסגרת קבוצות או כתות שונות, שבטים שונים, קשרי דם בין בני-אדם וארגונים פוליטיים. 

אנתרופולוגיה חברתית מתעניינת במוסדות בין אם בדוגמאות הנ"ל או כללים וחוקים. אנתרופולוגים חברתיים יכולים לחקור מוסדות אלו בהווה או לחקור חברות היסטוריות. קיים דמיון בין אנתרופולוגיה חברתית לסוציולוגיה בתחום זה, אך אנתרופולוגיה חברתית חוקרת בתוך מקרה המחקר עצמו: המוסד או הכת עצמה וכמעט ולא עושה השוואה בין המוסדות (מה שמעניין את הסוציולוגיה).

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אנתרופולוגיה
בקי שארפ

בקי שארפ וג'וזף סדלי. איור של [[ויליאם מייקפיס תאקרי עצמו מן המהדורה הראשונה של "יריד ההבלים" מ-1848.]]
רֶבֶּקָה (בקי) שארפ היא דמות ספרותית ברומאן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. שארפ היא האנטי-גיבורה של הרומן ומתוארת כבחורה פיקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה. זאת לעומת הגיבורה אמיליה סדלי, בת מפונקת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה המוצגת כתמימה ופתיה. שארפ מוצגת בתחילת הרומן, כצעירה פקחית, מוכשרת ויפה, בעלת גוף קטן, שיערה בצבע החול ועיניה ירוקות. היא שנונה מאוד ומשעשעת, שולטת היטב בשפות אנגלית וצרפתית, קולה ערב לאוזן, היא מנגנת בפסנתר ומגלה כישרון משחק. עם זאת היא לחלוטין חסרת מצפון ואינה מוסרית. כבת למשפחה ענייה היא שואפת יותר מכל לביטחון כלכלי וחברתי וכמעט כל מעשיה נועדים על מנת להבטיח לעצמה מעמד חברתי יציב. לאחר שהיא מתחתנת עם ג'נטלמן בעל סיכוי לירושה בשם רודון היא מנסה לקדם את מעמדו החברתי כולל על ידי פלרטוטים עם מפקדו ג'נרל טופטו, או עם מרקיז כדי שיתן לרודון משרה.

בקי משתמשת במיניותה על מנת לפתות גברים. היא מצליחה להפיל גברים רבים ברשתה, אבל בדרך כלל היא לא מנסה לקשור קשרי ידידות עם נשים. רוב הנשים שמכירות אותה אינן הולכות שולל אחרי תחבולותיה, יוצאות מן הכלל הזה הן המחנכת שלה, מיס קרולי (לפתות בפתיחת הרומן) ואמליה סדלי. למרות זאת, כותבת יעל לוטן שבקי מתוארת כ"אשה עצמאית ואנוכית כמעט כמו גבר".

שארפ, כפי ששמה מרמז (באנגלית: חדה, מחודדת) היא צעירה חריפה ומניפולטיבית החותרת למעמד הגבוה בכל דרך אפשרית. עמדתה כ"אאוטסיידר" (מתבונן חיצוני) מסייעת למתן זווית ראייה אירונית על החברה על גינוניה, נימוסיה והצביעות שבה. זאת, מבלי לאבד את המוטיבציה להשתייך לאותה חברה עצמה. הדמות מבלבלת את הקורא, הנרתע ממנה ונמשך אליה. כותרת המשנה של הרומן היא "רומאן בלי גיבור", כיוון ששארפ, הדמות המרכזית ברומאן, איננה דמות הגיבורה המסורתית הטובה. תאקרי אף נאלץ "להעניש" את שארפ בסופו של דבר ולגרום למפלתה, על מנת שלא לגרום שערורייה על ידי הצלחתה של דמות "מרושעת".

בשנת 1899 כתב המחזאי לנגדון אלווין מיטצ'ל (Langdon Elwyn Mitchell ;1862–1935) את המחזה "בקי שארפ", על פי ספרו של תאקרי, המחזה שימש בסיס לסרט באותו שם שהופק ב-1935.

את דמותה של שארפ בקולנוע גילמו בין השאר השחקניות מירנה לוֹי (בסרט "יריד ההבלים" מ-1932) מרים הופקינס (בסרט "בקי שארפ", על פי המחזה של מיטצ'ל, מ-1935), עליו הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וריס וית'רספון ("יריד ההבלים", 2004).

בקי שארפ הוא גם שמה של להקת רוק שוודית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://tpeople.co.il/gt/book/recommendationpage.asp?BookAllDetailID=2294 ביקורת קוראת], המדגישה את הבלבול שחש הקורא מול הדמות הבלתי שגרתית
* 
* [http://www.shmoop.com/vanity-fair-thackeray/becky-sharp.html ניתוח דמות] 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:דמויות ספרותיות
קטגוריה:ספרות אנגלית
פינוי אוכלוסייה בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה

פינוי אוכלוסייה בברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה (אווקואציה) הוא שמָן של מספר פעולות שנקטה ברית המועצות לפינוי התעשייה הכבדה והקלה, ייצור מזון, ואוכלוסייה הרחק מהחזית בזמן מלחמת העולם השנייה.

ביום השלישי לפלישת גרמניה לרוסיה הוקמה בהוראת סטלין ועדת הפינוי (Совет по эвакуации при СНК СССР), וזו דנה באופן שבו יפונו הכלים הנדרשים ללחימה מחוץ לטווח סכנה. בראש הוועדה הועמד לזר קגנוביץ'. ב-3 ביולי 1941 השתנה הרכב הוועדה ובראשה הועמד ניקולאי שברניק.

בעקבות פעילות הוועדה בשנים 1941-1942 פונו כ-17 מיליון תושבים. כמו כן פונו 2593 מפעלים (70% מהם פונו לאורל, מזרח סיביר, אסיה המרכזית וקזחסטן) השאר לאזור ולגה (כיום חלק מהמחוז הפדרלי של הוולגה) ומערב סיביר. מפעלים אלו היו כ-30% מיכולת תעשייתית של ברית המועצות לפני תחילת המלחמה. המפעלים באזורי הפינוי הוקמו בהליך מזורז לרוב בבניינים ארעים ובמהלך שנת 1942 כבר החלו ביצור תוצרת לטובת החזית.

כמו כן פונו כ-40% מהכוח העובד של המדינה שכלל מהנדסים, טכנאים ומפעילי מכונות עבור תעשייה זו. בשנת 1941 פונו 2,393,300 בהמות.

==השפעת הפינוי על האזורים שאוכלוסייה פונתה אליהם==
מקובל לקשר את עליית התיאטרון והבלט בקזחסטן וברפובליקות אחרות באסיה המרכזית לתנופה שקיבלו בעקבות הגעת אמנים ממערב רוסיה בתקופת המלחמה.

בנוסף לכך, האזורים זכו לגידול משמעתי בתשתית התחבורתית, התעשייתית ועוד.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Куманев Г. А. [http://vivovoco.rsl.ru/VV/JOURNAL/NEWHIST/EVACO.HTM Война и эвакуация в СССР. 1941—1942 годы] // Новая и новейшая история, № 6, 2006
* Потемкина М. Н. [http://vivovoco.astronet.ru/VV/JOURNAL/RUHIST/EVAC.HTM Эвакуация и национальные отношения в советском тылу в годы Великой Отечественной войны] // Отечественная история, № 3, 2002
* Родионов Н. А. Приём, размещение и трудовая деятельность эвакуированного населения в Удмуртской АССР (1941—1945 гг.)//В годы суровых испытаний. О ратном и трудовом подвиге сынов и дочерей Удмуртии: Сборник статей. Устинов, 1986;
* Удмуртия в период Великой Отечественной войны (1941—1945 гг.). Ижевск, 1996.
* Удмуртская республика: Энциклопедия / Гл. ред. В. В. Туганаев. — Ижевск: Удмуртия, 2000. — 800 с. — 20000 экз 
</div>

==קישורים חיצוניים==

* [https://www.yadvashem.org/he/education/educational-materials/learning-environment/rescuers/evacuation.html פינוי: היבטי ההצלה בשטחי ברית המועצות הכבושים בתקופת השואה], באתר יד ושם
* [https://www.yadvashem.org/he/holocaust/this-month/june/1941-4.html סיפורה של משפחה שנמלטה מבלרוס מפני הכוחות הנאציים המתקדמים, יוני 1941], באתר יד ושם

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברית המועצות במלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ברית המועצות: הגירה בכפייה
קטגוריה:פינוי אוכלוסייה
פילומנה

פילומנה (ביוונית עתיקה: Ἁγία Φιλουμένη; בערך 10 בינואר 291 - בערך 10 באוגוסט 304) הייתה קדושה מעונה בתולה של הכנסייה הקתולית, לכאורה נסיכה יוונית צעירה אשר מתה מות קדושים במאה ה-4.

ההכרה הציבורית שלה כקדושה החלה במאה ה-19 לאחר הגילוי הארכאולוגי בקטקומבות של פריסילה, סמוך לרומא, שם נמצאו עצמות של אישה צעירה אשר תוארו כשל קדושה מעונה. ז'אן מארי וייני פעל רבות להפצת שמה בין המאמינים. שום מידע לא היה ידוע עליה כקדושה, אך נמצאה כתובת על קברה, כדי לציין את שמה.

בשנת 1805 נלקחו השרידים ל"מוגננו דל קרדינלה" והפכו למוקד הערצה, במיוחד לאחר כמה "ניסים" שאירעו באזור אשר נזקפו לזכות השרידים. ה"ביוגרפיה" שלה ניתנה על בסיס חזיונות של נזירה נפוליטנית מקומית.

ב-13 בינואר 1837 אישר האפיפיור גרגוריוס השישה עשר את אירוע החגיגה לכבוד פילומנה, ותוך זמן קצר הוכרה פילומנה כקדושה ברחבי איטליה על ידי חגיגות נוספות לכבודה. ארכאולוגים והיסטוריונים פקפקו בממצאים והטילו ספק בקיומה של פילומנה, אך היא הייתה לקדושה פופולרית.

ב-1961, כחלק מהבדיקה המעמיקה של רשימת הקדושים ברוח ועידת הוותיקן השנייה, הסירה אותה הכנסייה מלוח השנה הליטורגי וביטלה את יום חגה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:קדושות נוצריות
קטגוריה:קדושים נוצרים
קטגוריה:אישים שחיו במאה ה-4
קטגוריה:ילידי 291
קטגוריה:נפטרים ב-304
ריקן מינסייטו

ריקן מינסייטו (ביפנית: 立憲民政党, "המפלגה הדמוקרטית החוקתית") הייתה אחת המפלגות העיקריות שפעלו באימפריה היפנית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.

המפלגה נוסדה ב-1 ביוני 1927, לאחר איחוד המפלגות קנסייקאי וסייו הונטו. מצע המפלגה היה ליברלי יותר מיריבתה, ריקן סייוקאי, והיא קראה לשלטון תחת הדיאט של יפן ולא תחת הגנרו, צמצום ההבדלים בין העניים לעשירים, שיתוף פעולה בינלאומי והגנה על זכויות האדם. קהל היעד שלה מעמד הביניים העירוני, אך היא קיבלה את עיקר תמיכתה הפיננסית מהזאיבצו של מיצובישי.

בבחירות הכלליות של 1928 זכתה המפלגה ב-217 מושבים בבית הנבחרים של הדיאט של יפן, לעומת 218 המושבים בהם זכתה יריבתה ריקן סייוקאי. בבחירות הבאות, ב-1930, זכתה מינסייטו ב-273 מושבים, לעומת 174 של ריקן סייוקאי, והשיגה את הרוב המוחלט בדיאט ונשיא המפלגה, המאגוצ'י אוסאצ'י, הפך לראש הממשלה. משימתו הראשונה של המאגוצ'י הייתה ריסון השפעות המשבר הכלכלי של 1929, והוא עשה זאת על ידי קיצוץ ההוצאות הממשלתיות ועידוד היצוא.

במהלך כהונתו של המאגוצ'י, תמכה מינסייטו בגישה פייסנית ביחסי החוץ של יפן, ואף אישרו את אמנת לונדון מ-1930. אולם, המאגוצ'י נפל קורבן להתנקשות בידי פעיל אולטרה-לאומני בתחנת הרכבת התחתית של טוקיו ב-14 בנובמבר 1930. ואקצוקי רייג'ירו החליף אותו בראשות הממשלה.

מינסייטו הביעה התנגדות נחרצת לתקרית מוקדן ב-1931. שר החוץ קיג'ורו שידהרה וראש הממשלה ואקצוקי נתקלו בביקורת רבה על כך שהם מתערבים בענייני צבא, ואף הואשמו בשחיתות. בעקבות זאת התמוטטה הממשלה.

בבחירות הכלליות של 1932 ערקו מספר חברי מפלגה לריקן סייוקאי, שזכתה ברוב המוחלט בבית, עם 301 מושבים. נשיא מפלגת ריקן סייוקאי, אינוקאי צויושי הפך לראש הממשלה. מינסייטו הצליחה להתאושש בבחירות הבאות ב-1936, והשיגה 205 מושבים, לעומת 175 מושבים של סייוקאי, וזאת הצליחה לעשות רק לאחר שאימצה גישה פרו-צבאית יותר. עם זאת, ההפרש הקטן בין מספר המושבים של שתי המפלגות המתחרות הביא לבית חצוי, ומינסייטו ירדה ל-179 בבחירות שנערכו שנה לאחר מכן, בעוד סייוקאי נשארה על 175ת והדבר הגביל עוד יותר את פעילות בית הנבחרים. 

חברי מפלגת מינסייטו הצביעו בעד פירוקה ב-15 באוגוסט 1940, והצטרפות למפלגת טאיסיי יוקוסאנקאי, כחלק ממאמציו של פומימרו קונואה ליצור משטר חד-מפלגתי.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
*Gordon, Andrew. A Modern History of Japan: From Tokugawa Times to the Present. Oxford University Press, 2003. .
</div>

קטגוריה:האימפריה היפנית: מפלגות
אינוקאי צויושי

אינוקאי צויושי (ביפנית: 犬養 毅; 20 באפריל 1855 - 15 במאי 1932) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-29.

==ראשית חייו==
אינוקאי נולד למשפחת סמוראים בכפר ניוואסה שבנחלת ביזן (כיום מחוז אוקיאמה) ולמד באוניברסיטה טוקיו. תחילה עבד אינוקאי כעיתונאי, והצטרף לצבא היפני הקיסרי במשימתו לדיכוי מרד סצומה, משם דיווח לעיתונו.

==קריירה פוליטית==
אינוקאי היה ממקימי מפלגת ריקן קוקומינטו ב-1882, בעלת אידאולוגיה ליברלית שהתנגדה לשליטת בני צ'ושו וסצומה בפוליטיקה היפנית. אינוקאי נבחר לבית הנבחרים של יפן ב-1890, בפעם הראשונה מתוך שבע עשרה פעמים.

תפקידיו הממשלתיים הראשונים היו שר החינוך בממשלתו הראשונה של אוקומה שיגנובו ב-1898, ושר התקשורת בממשלתו השנייה של ימאמוטו גונבאה.

מפלגת ריקן קוקומינטו הפכה ב-1922 למפלגת קאקושין קוראבו, שחברה למפלגות נוספות להקמת קואליציה עם ממשלתו של קאטו טקאקי ב-1924. בתקופה זו כיהן אינוקאי בתפקיד שר התקשורת פעם נוספת. לאחר מכן התמזגה קאקושין קוראבו עם מפלגת ריקן סייוקאי, ואינוקאי המשיך בה בתור חבר בכיר. לאחר מותו הפתאומי של טנאקה גיאיצ'י ב-1929, תפס אינוקאי את מקומו כמנהיג המפלגה.

=== כהונתו כראש הממשלה ומותו ===
אינוקאי התמנה לראש ממשלת יפן ה-29 ב-13 בדצמבר 1931. באותה עת הייתה יפן נתונה במשבר כלכלי בעקבות השפל הגדול, והיא שבה לתקן הזהב. ממשלתו של אינוקאי נקטה בצעדים מיידיים לשיקום הכלכלה, ואסרה על יצוא זהב. עם זאת, אינוקאי לא הצליח לקצץ בהוצאות הצבא, ואף לא למנוע פעילות צבאית בסין בעקבות תקרית מוקדן. מאבקו של אינוקאי בממסד הצבאי הגיע לשיאו בהתנקשות בחייו במהלך ניסיון ההפיכה של 15 במאי 1932, שלמעשה סימל את סופו של השלטון האזרחי ביפן עד אחרי מלחמת העולם השנייה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:סמוראים
קטגוריה:מעוטרי מסדר פרחי הפאולוניה
קטגוריה:קורבנות רציחות פוליטיות ביפן
קטגוריה:מנהיגים שנרצחו
קטגוריה:ילידי 1855
קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1932
טנאקה גיאיצ'י

טנאקה גיאיצ'י (ביפנית: 田中 義一; 22 ביוני 1864 - 29 בספטמבר 1929) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-26.

==ראשית חייו==
טנקה נולד למשפחת סמוראים בעיר האגי שבנחלת נאגטו (כיום מחוז ימאגוצ'י). הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית ובמכללת הלוחמה ב-1892, ושירת בצבא יפן במלחמת סין–יפן הראשונה.

לאחר סוף המלחמה שימש טנאקה נספח צבאי במוסקבה ובפטרוגרד, ואף דיבר רוסית באופן שוטף, אותה למד מהשתתפותו במיסה מדי יום ראשון בכנסייה. במלחמת רוסיה–יפן שימש טנאקה עוזרו האישי של גנרל קודמה גנטארו במנצ'וריה. טנאקה סייע בכתיבת תוכניות הגנה עבור הצבא היפני הקיסרי, ותוכניות אלה זכו להערכת המטה כללי של הצבא הקיסרי והגנרל יאמגאטה אריטומו, עד שנעשה בהם שימוש במהלך מלחמת העולם הראשונה. באפריל 1906 קיבל טנאקה את עיטור מסדר דיית הזהב.

טנאקה קיבל קידום לדרגת מייג'ור-גנרל ב-1911, והתמנה למנהל האגף לענייני צבא במשרד המלחמה, שם תמך בהרחבת הצבא ובחיזוקו. בספטמבר 1918 קיבל את עיטור מסדר האוצר הקדוש. ב-1920 הפך טנאקה לגנרל, וכיהן כשר המלחמה בממשלותיהם של הארה טקאשי ושל ימאמוטו גונבאה, במהלכן תמך בהתערבות בסיביר. בספטמבר 1920 קיבל את עיטור מסדר השמש העולה.

לאחר פרישתו מהצבא, קיבל טנאקה הזמנה להיות נשיא מפלגת ריקן סייוקאי, וקיבל מושב בבית האצילים של הדיאט של יפן. לאחר מכן אף קיבל קידום בתואר הקזוקו שלו, כשהפך לדאנשוקו (ברון). לאחר פרישתו מהצבא אמור היה טנאקה לקבל את דרגת הפילדמרשל, אך לאחר שהתברר במשרד המלחמה שטנאקה קיבל 3 מיליון ין עבור הצטרפותו לריקן סייוקאי, נדחה הקידום.

==ראש הממשלה==
טנאקה התמנה לראש ממשלת יפן ב-20 באפריל 1927, ובמקביל החזיק בתפקיד שר החוץ. לאחר מכן לקח על עצמו גם את תפקיד שר הפנים והשר לענייני מושבות.

בנושאי פנים, ניסה טנאקה לדכא את תנועות השמאל, את הקומוניסטים ואת תומכיהם על ידי מעצרים המוניים. בנושאי מדיניות החוץ, המשיך טנאקה בקו התוקפני בו החל כקצין בסין, במנצ'וריה ובמונגוליה. בשלושה מקרים שונים הוא שלח כוחות כנגד כוחות הקוומינטנג של צ'יאנג קאי שק, שניסו לאחד את סין.

על אף תמיכתו בהתפשטות צבאית, לא הצליח טנאקה לשלוט בצבא קוואנטונג היפני ששהה בסין. ב-1928 התנקשו חיילים יפנים בחייו של הגנרל הסיני ג'אנג דזוו-לין, וטנאקה קרא להעמידם למשפט צבאי על רצח. הממסד הצבאי, שעתה הפנה עורף לטנאקה בשל הביקורת שהשמיע, סירב להעמידם לדין וניסה להסתיר את פרטי המקרה. לאחר שכרע תחת ביקורת מצד הממסד הצבאי, מפלגות אחרות בדיאט של יפן, ואף מצד הקיסר הירוהיטו, נאלצו טנאקה וממשלתו להתפטר ב-2 ביולי 1929.

המאגוצ'י אוסאצ'י החליף את טנאקה בראשות הממשלה, והאחרון נפטר מספר חודשים לאחר התפטרותו. לאחר מותו הוענק לו עיטור מסדר פרחי הפאולוניה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:שרי החוץ של יפן
קטגוריה:סמוראים
קטגוריה:יפנים שנולדו ב-1864
קטגוריה:נפטרים ב-1929
יצחק פינצי

יצחק (איצקו) פינצי, (בבולגרית: Ицхак (Ицко) Финци, נולד ב-25 באפריל 1933, סופיה, ממלכת בולגריה), הוא שחקן תיאטרון וקולנוע בולגרי ממוצא יהודי, אשר שיחק בלמעלה מ-60 סרטי קולנוע וטלוויזיה ובמקביל הופיע במספר רב של הצגות תיאטרון ברחבי בולגריה.
== חייו ==
פינצי נולד בסופיה בירת בולגריה, ב-1955 סיים את האקדמיה הלאומית לאמניות הבמה והקולנוע והחל לשחק בתיאטרון, בתחילה בדימיטרובגראד ובהמשך בבורגס. ב-1959 ערך את הופעת הבכורה הקולנועית שלו בסרט המזרח גרמני "Sterne" והמשיך בקריירה עשירה בעיקר בבולגריה ובגוש המזרחי, אשר זיכתה אותו בפופולריות רבה. ב-1993 זכה בפרס האקדמיה הבולגרית על מפעל חיים בתחום התיאטרון.

בראשית המאה ה-21 הופיע בהצגות תיאטרון מחוץ לבולגריה ובכלל זה בציריך שבשווייץ. הוא נחשב לאחד מהשחקנים הבולטים בבולגריה במחצית השנייה של המאה ה-20. בנו, סמואל פינצי גדל להיות שחקן מוערך בבולגריה ומופיע גם בגרמניה.

==קישורים חיצוניים==

* [http://kino.dir.bg/list_artists.php?id=9383 יצחק פינצי - ביוגרפיה], באתר kino.dir.bg 

קטגוריה:יהודים בולגרים
קטגוריה:שחקני תיאטרון יהודים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה יהודים בולגרים
קטגוריה:ניצולי השואה: בולגריה
קטגוריה:ילדים בשואה: בולגריה
קטגוריה:בולגרים שנולדו ב-1933
סמל טורונטו

סמל טורונטו (באנגלית: Coat of arms of Toronto) נוצר לאחר איחוד הרשויות בעיר ב-1997. לאחר שהתקבלו הצעות לעיצובו מחברי מועצת העיר ותושביה, הוא עוצב סופית באוקטובר 1998 בהשפעת המיזוג.

==תיאור הסמל==
המגן מתאר את שני בנייני עיריית טורונטו (בצהוב) ואת השמיים ביניהם ומעליהם שיוצרים את האות T בכחול כתחילית של טורונטו.

הציצה כוללת נשר זהב, המסמל את האומות הראשונות וכתר מוראלי, המסמל את העיר והעיטורים שעליו הגיעו מסמליהן של הערים שמוזגו לטורונטו: צפון יורק (לב אדום), יורק ומזרח יורק (ורד לבן). תחתיו, עטרה בכחול וצהוב.
בצדדים ניצבים שני תומכי הסמל, הבונה והדב. הבונה מסמל את התעשייה בעיר בכלל ואת תעשיית הפרוות ההיסטורית בפרט. לצווארו שרשרת עלי אלמון שהיו סמלה של העיר אטוביקוק שפירוש שמה "המקום בו גדלים עצי אלמון". התליון שעל השרשרת הוא משושה זהב המסמל כוורת שמייצגת גם היא את התעשייה בעיר. הדב מסמל את הגנת העיר ליושביה, השרשרת על צווארו זהה לשרשרת של הבונה אלא שעל תליון הדב מופיע פרח הקולומביין (Aquilegia, Columbine) שהיה סמלה של העיר סקרבורו. מיקום התליונים מראה את המיקום הגאוגרפי של הערים, סקרבורו במזרח ואטוביקוק במערב.
החלקה היא גבעה ירוקה שבה שלושת הנחלים שזורמים בטורונטו ונשפכים לימת אונטריו, האמבר, דון ורוז'. תחתם, בין שני עלי אדר, מופיע מוטו העיר Diversity Our Strength (מאנגלית: הגיוון הוא כוחנו) שנקבע לאחר מיזוג הרשויות.

==ראו גם==
* דגל טורונטו

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.toronto.ca/protocol/coatofarms.htm סמל טורונטו באתר עיריית טורונטו]

קטגוריה:טורונטו
טורונטו
קטגוריה:אונטריו: סמלים
קטגוריה:נשר בתרבות
השועל והחסידה

ה[[שועל והעגור, בהפתגמים ההולנדיים של הצייר פיטר ברויגל האב]]

השועל והחסידה הוא משל של איזופוס. מספר 426 באינדקס פרי. לסיפור גרסה מוכרת של ז'אן דה לה פונטן המופיעה כסיפור השמונה עשר בספרו הראשון שפורסם לראשונה בשנת 1668.
==עלילה==
במרכז הסיפור שועל וחסידה. השועל מזמין את החסידה לסעוד בביתו, במטרה זדונית לצחוק על צורתה המיוחדת. הוא מגיש את הארוחה בצלחת שטוחה, דבר המקשה על החסידה ארוכת המקור, והיא אוכלת רק מעט גרגרים. החסידה בתמורה מזמינה אותו לארוחה, אותה היא מגישה בכלים צרים וארוכים, אשר קלים לחסידה, אך בלתי אפשריים לשימוש עבור השועל.

מוסר ההשכל הוא שמה ששנוא עליך אל תעשה לחברך, וחשוב ללכת לפי הכלל של ואהבת לרעך כמוך.

==היסטוריה==
איורי המעשייה קיימים כבר מימי הביניים באירופה. תחילה נהגו לצייר רק חלק אחד של המעשייה, ולרוב תיארו בו את נקמתה של החסידה, אולם החל מהמאה ה-19 חלק מהאמנים בחרו בעיצובים מורכבים. אחד הבולטים שבהם הוא צמד פסלים מתוך 39, שנבנו עבור המבוך המוקדש ללואי הארבעה עשר בגני ארמון ורסאי. וכן צמד פסלים בכיכר "Barzy-sur-Marne" בצפון צרפת, שם מופיעים שני בעלי החיים, זה לצד זה, בזוויות ישרות והארוחה נותרת עבור הצופה בגדר הדמיון. פתרון אחר בחר פיטר ברויגל האב בציורו הפתגמים ההולנדיים בו מופיעים שועל ועגור, זה מול זה כשלפני השועל צלחת שטוחה, ולפני העגור כד צר וארוך.

הפופולריות של הסיפור גדלה לאחר שהוא הופיע במשלי ז'אן דה לה פונטן, לאחר מכן הוא הופיע על פריטים ביתיים כגון כפתורים, פומיות לטבק, אריחים וכלי חרסינה, ואף טפטים. בין האמנים שבחרו את הסיפור כנושא היו גוסטב קלימט, יאן ואן קסל האב, וז'אן בפטיסט ובנו ז'אק שארל.

במאה ה-20 מארק שאגאל יצר תחריטים עם הדמויות. האגדה הופיעה גם על בולים הממחישים את אגדות לה פונטיין. ביניהם בול דואר שהונפק על ידי דהומיי. ובול שיצא בשנת 1960 בהונגריה ובבול הנצחה במונקו לכבוד ציון 350 שנה למשל.

==עיבוד ותרגום==
הסיפור זכה לעיבודים בשפות רבות. בעברית הוא הופיע בשנת 1994 בתרגום ועיבוד של זאב ענר ודורית ישראל ובהוצאת אביבים, ובשנת 2003 בתרגום של בינה אופק ובהוצאת עופרים, אותו הקובץ גם זכה להיכנס לספר "השועל והחסידה ועוד סיפורים" שיצא בשנת 2006 באותה ההוצאה.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20131001160348/http://mkm-haifa.co.il/schools/yavnieli/mashal/orev/hasida/hasida.htm השועל והחסידה - ז'ן דה לפונטיין], באתר מקמ
*[http://www.creighton.edu/aesop/artifacts/stamps/dahomey/dahomeystamps/index.php בולים של מעשיות], באתר אוניברסיטת קרייטון 
*[http://www.flickr.com/search/?w=38299630%40N05&q=vulpes+et+ciconia&m=text איורים של הספר מהמאות ה-15 עד ה-20], באתר פליקר
* 

קטגוריה:משלי איזופוס
קטגוריה:בעלי חיים במשלים
קטגוריה:שועלים בתרבות
קטגוריה:חסידה בתרבות
פואנטה דה סן לואיס

היכל פואנטה דה סן לואיס (בספרדית: Pabellón Fuente de San Luis) הוא היכל ספורט, הממוקם בעיר ולנסיה שבספרד. ההיכל נחנך בשנת 1983 והוא מכיל 8,500 מקומות ישיבה. ההיכל משמש בתור אולמה הביתי של מועדון הכדורסל ולנסיה.
==קישורים חיצוניים==

*
==הערות שוליים==

קטגוריה:אולמות כדורסל בספרד
קטגוריה:ולנסיה (כדורסל)
קטגוריה:ולנסיה: מבנים
המאגוצ'י אוסאצ'י

המאגוצ'י אוסאצ'י (ביפנית: 濱口 雄幸; 1 באפריל 1870 - 26 באוגוסט 1931) היה פוליטיקאי יפני וראש ממשלת יפן ה-27.

==ראשית חייו==
אינוקאי נולד בעיר קוצ'י שבמחוז קוצ'י, באי שיקוקו, בנו של פקיד ממשלתי במשרד היערנות. הוא סיים את לימודי המשפטים שלו באוניברסיטת טוקיו, ופתח בקריירה בירוקרטית במשרד האוצר. הוא התמנה למנהל האגף למונופול במשרד ב-1907, לסגן השר לתקשורת ב-1912 ולסגן שר האוצר ב-1914.

==קריירה פוליטית==
המאגוצ'י נבחר לבית הנבחרים של יפן ב-1915, כחבר מפלגת קנסייקאי. הוא כיהן בתפקיד שר האוצר בכהונותיו הראשונה והשנייה של קאטו טקאקי, ובתפקיד שר הפנים בממשלתו של ואקצוקי רייג'ירו.

המאגוצ'י הפך לנשיא מפלגת ריקן מינסייטו, לאחר שקנסייקאי התאחדה עם מפלגת סייו הונטו ב-1927.

==ראש הממשלה==
ניסיון התנקשות במאגוצ'י אוסאצ'י בתוך תחנת טוקיו, 14 בנובמבר 1930
לאחר התמוטטות ממשלתו של טנאקה גיאיצ'י ב-1929, החליפו המאגוצ'י בראשות הממשלה, והרכיב ממשלה שכלל בעיקר חברי מפלגת מינסייטו.

דעת הקהל הייתה בעד המאגוצ'י, ובראשית כהונתו הצליח לעמוד בפני הממסד הצבאי היפני, שבאותן שנים צבר כוח רב. עם זאת, הסכמתו לאמנת לונדון ב-1930, שהגבילה את מרוץ החימוש בין המעצמות, והותירה את יפן בעמדת נחיתות לעומת ארצות הברית ובריטניה, עוררה עליו גל ביקורת מצד חוגים שמרנים וגורמים צבאיים, שטענו שהוא מזלזל בביטחון המדינה. ביקורת זו גררה התעוררות לאומנית בקרב הציבור היפני, שהובילה בסופו של דבר להתפרקות ממשלתו.

במסגרת כהונתו ניסה המאגוצ'י לחזק את כלכלת יפן על ידי קיצוץ ההוצאות הממשלתיות. הוא הצמיד את הין לתקן הזהב ע מנת לעודד יצוא, אך הצעד התברר כטעות שרק החריפה את המצב הכלכלי במדינה, שהיה רעוע כתוצאה מהשפעות השפל הגדול. כישלונו הכלכלי של המאגוצ'י פעל לטובת מתנגדיו מהימין.

המאגוצ'י נפל קורבן להתנקשות בידי פעיל אולטרה-לאומני בתחנת הרכבת התחתית של טוקיו ב-14 בנובמבר 1930 (במקום בו נרצח ראש הממשלה הארה טקאשי תשע שנים לפני כן.) המאגוצ'י שרד את ניסיון ההתנקשות, אך פציעתו הרחיקה אותו מהחיים הפוליטיים למשך מספר חודשים. הוא חזר, ואף ניצח בבחירות הכלליות ב-1931, אך התפטר חודש לאחר כניסתו לתפקיד לטובת ואקצוקי. מספר חודשים לאחר מכן נפטר המאגוצ'י.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* Bix, Herbert P. Hirohito and the Making of Modern Japan, Harper Collins, 2000. .
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:ראשי ממשלת יפן
קטגוריה:מעוטרי מסדר פרחי הפאולוניה
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת טוקיו
קטגוריה:ילידי 1870

קטגוריה:יפנים שנפטרו ב-1931
ישיבת השרון

[[החזון איש בוחן בחורים בישיבת השרון יחד עם רבי שמואל רוזובסקי, תשי"ג.]]
ישיבת השרון היא ישיבה קטנה שפעלה ברמת השרון.

הישיבה הוקמה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הרב בנימין מובשוביץ, רבה של הרצליה, ואחיינו הרב יעקב אדלשטיין, רבה של רמת השרון. השניים קיבלו את תמיכתו של החזון איש, שאף תרם להקמת הישיבה. לתכנון בניין הישיבה הוזמן האדריכל צבי תורן.
הישיבה החלה את פעילותה עם גרעין של שלושה תלמידים. בראש חודש כסלו תשי"ג (1952) ביקר החזון איש בישיבה וערך מבחן פומבי לתלמידיה. הוא הביא עמו את הנדיב יעקב הלפרין כדי לעודדו לתמוך בישיבה. שלושה שבועות לאחר מכן נפטר הרב מובשוביץ, והרב אדלשטיין נותר לעמוד בראשות הישיבה לבדו. לצדו כיהן כר"מ הרב יצחק יחיאל יעקבוביץ, כר"מ ובתפקיד מנהל הישיבה שימש בנו של הרב מובשוביץ, הרב בן ציון מובשוביץ.

שנות ה-60 היו שנות השיא של הישיבה. באמצע שנות ה-60 שב מארצות הברית הרב דב שוורצמן, הרב אדלשטיין הזמינו לכהן כר"מ בישיבה ויסד עבורו שיעור מיוחד שהורכב מבוגרי שיעור ג'. כמו כן שימש כר"מ בישיבה הרב עזרא נוביק. במשך שנה כיהן בה כמנהל רוחני מאיר וונדר.

בשנות ה-70 הועם זוהרה של הישיבה ועם הזמן חדלה מפעילות. במבנה הישיבה נעשו פעולות תורניות שונות. על פי עצת הרב שך, נמכר שטח הישיבה ליזמים פרטיים וסכום הכסף נשמר בקרן מיוחדת למימון פעילות תורנית. בעשור הראשון של המאה ה-21 הקים נכדו של הרב בנימין מובשוביץ, הרב דניאל יעקבוביץ, את ישיבת "נחלת בנימין" במודיעין עילית, על שם סבו. הישיבה מתוחזקת מהקרן האמורה.

בין בוגרי הישיבה: הרב שלום נגר, הרב פנחס קורח והרב חיים רבי, ראש ישיבת עטרת חכמים בחולון.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:רמת השרון: חינוך
קטגוריה:ישיבות קטנות ליטאיות שנסגרו
נחל אזוב

מפת האזור ומסלול אליפות אירופה באופניים 2010
נַחַל אֵזוֹב הוא נחל אכזב היורד בחיפה מהמורדות המערביים של רכס הכרמל. גיא הנחל מפריד בין שכונת כרמליה מצפון, ושכונת אחוזה מדרום. מצפון לו זורם נחל שיח. לנחל מספר יובלים קצרים. מוצא הנחל מצפונו ובצמוד לפתח הכניסה המערבי של מנהרות הכרמל ולשרידי חורבת קסטרא.

בנחל מסלול טיול מוסדר שתחילתו ברחוב אופקים וסופו במוצא הנחל. הצמחייה בנחל היא של חורש ים תיכוני הכולל עצי אלון מצוי חלקם טבעיים וחלקם נטועים, עצי ער אציל ועצי חרוב מלווים בשיחים שונים כגון רתמה קוצנית, מרווה משולשת ואלת המסטיק. בנוסף צומח במוצא הנחל חלבלוב השיח שהוא צמח נדיר בארץ וצומח רק בנחל אזוב ונחל שיח. במוצא הנחל צומחים פרחי חצב מצוי, נרקיסים, חבצלת קטנת פרחים ועוד.

בסקר ארכאולוגי שנערך בנחל נמצאה על המדרון המשתפל אל יובל הנחל מחצבה קדומה שסביבה חרסים מהתקופה הביזנטית וכן כבשן סיד בקוטר 4.5 מטר.

ביובלו הדרומי של הנחל נבנה בעבר מכון טיהור שפכים שאינו פעיל. במוצא הנחל על הצלע בצידו הצפוני של הואדי הרחב נבנו בעבר מבנים עגולים של אכסניית נוער, המבנים נטושים.

לאורך הגדה הדרומית של הנחל עובר שביל אופניים שהוקם לכבוד אליפות אירופה באופני הרים שנערכה באזור בחודש יולי 2010. מתחת לוואדי עוברת מנהרת הכרמל בקטע שבין הכניסה הדרומית לכניסה בנווה שאנן.

תוכניות בנייה בוואדי של שכונה וכביש הביאו למאבק ציבורי על שמירת השטחים הירוקים בכרמל. המאבק החל באוקטובר 2011 ונכון לאמצע 2012 עדיין לא הסתיים. במסגרת המאבק שוקם ביחד עם החברה להגנת הטבע שביל הטיול בנחל.

==קישורים חיצוניים==

*[http://www.inature.info/wiki/%D7%A0%D7%97%D7%9C_%D7%90%D7%96%D7%95%D7%91_%D7%95%D7%A2%D7%99%D7%9F_%D7%A9%D7%99%D7%97 נחל אזוב ועין שיח] באתר טבע ונופים בישראל
==הערות שוליים==

קטגוריה:מערב חיפה
קטגוריה:רובע כרמל
קטגוריה:חיפה: נחלים
קטגוריה:נחלי ישראל הנשפכים לים התיכון
1831 במדע

==אסטרונומיה==
* היינריך שוואבה מפרסם תיאור ראשון של הכתם האדום הגדול על הצדק

==ארכאולוגיה==
* תחילת חקר פלנקה על ידי חואן גלינדו
* חפירות וחקר מדעי ראשון של אל טחין, אתר מורשת עולמית
==גאוגרפיה==
* 1 ביוני – גילוי הקוטב הצפוני המגנטי על ידי ג'יימס רוס.
* 27 בדצמבר – צ'ארלס דרווין התחיל את מסעו באונייה "ביגל"

==טכנולוגיה==
* 29 באוגוסט – מייקל פאראדיי מציג את תופעת השראה אלקטרומגנטית בישיבת החברה המלכותית

==כימיה==
* אנטואן ביסי (Antoine Bussy) גילה שיטה לבידוד מגנזיום

== נולדו ==
* 26 בינואר – היינריך אנטון דה ברי, ביולוג גרמני (נפטר ב-1888)
* 3 במרץ – ג'ורג' פולמן, תעשיין וממציא אמריקאי (נפטר ב-1897)
* 16 במאי – דייוויד יוז David Edward Hughes, ממציא בריטי (נפטר ב-1900)
* 13 ביוני – ג'יימס קלרק מקסוול, מתמטיקאי בריטי (נפטר ב-1879)
* 20 באוגוסט – אדוארד סואס (Eduard Suess), גאולוג אוסטרי (נפטר ב-1914)
* 6 באוקטובר – ריכרד דדקינד, מתמטיקאי בריטי (נפטר ב-1916)
* 29 באוקטובר – עותניאל צ'ארלס מארש, פלאונטולוג אמריקאי (נפטר ב-1899)

==נפטרו==
* 27 ביוני – סופי ז'רמן, מתמטיקאית צרפתייה (נולדה ב-1766)

==קישורים חיצוניים==

*
מפגש בברלין

מפגש בברלין הוא ספר מתח מאת מישקה בן דוד, שיצא לאור בהוצאת מעריב בשנת 2006. בן דוד שירת ב"מוסד" בתפקידי שטח, מודיעין ופיקוד. הגיע לדרגה גבוהה במוסד. בין היתר כיהן כראש מחלקת המודיעין של אגף המבצעים במוסד. הספר מתמקד בקונפליקט שבו נתון עובד בכיר ב"מוסד", בנם של ניצולי שואה המוצב בגרמניה.
==עלילת הספר==
עלילת הספר נפתחת עם הצבתו של דור ליטווין, בכיר באגף המבצעים של המוסד, בשליחות הארגון בגרמניה כאיש הקשר של הארגון עם שירות הביון הפדרלי הגרמני. ליטווין הוא בנם של ניצולי שואה, אשר בעברו שירת כלוחם ומפקד בצנחנים ושימש כלוחם ומפקד ביחידה מבצעית במוסד. על שלושה מן המבצעים בהם השתתף בעברו הוענק לו צל"ש. בעקבות מידע על קבוצת צעירים ישראלים הרוצים לבצע פיגוע טרור בברלין ולפוצץ מכונית תופת בקרבת עצרת שעורכים גורמים ניאו נאצים לציון היום בו התאבד היטלר, נדרש ליטווין בהוראת ראש המוסד לשתף פעולה עם השירות החשאי הגרמני ולהביא ללכידתם של הישראלים. הדבר מציב בפני ליטווין קונפליקט מורכב ובמהלכו הוא נאלץ להתמודד עם סוגיות כגון גרמניה שלאחר השואה ומלחמת העולם השנייה, הרצון לנקמה בעם הגרמני ומורשת השואה.

==קישורים חיצוניים== 
* [http://bidur.nana10.co.il/Article/?ArticleID=375799&TypeID=1&sid=123 פתיחת הספר "מפגש בברלין"], נענע 10
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרות בלשית
קטגוריה:ספרי 2006
קטגוריה:ספרי ריגול
קטגוריה:מותחנים בעברית
קטגוריה:המוסד בתרבות ובאמנות
קטגוריה:ספרי מישקה בן-דוד
קטגוריה:ספרי ספריית מעריב
קטגוריה:ספרים ישראליים
מרחב המסרק

בטופולוגיה, מרחב המסרק (המסרק ההרמוני) הוא תת מרחב של המרחב הטופולוגי <math>\mathbb{R}^2</math>, אשר דומה למסרק.

למרחב המסרק תכונות טופולוגיות מעניינות, והוא מהווה דוגמה נגדית נוחה במקרים רבים.

מרחב המסרק (המסרק ההרמוני), המוגדר על ידי איחוד של ציר x עם קווים המקבילים לציר y במרחק <math>\,1/n</math> הוא קשיר מסילתית, אך אינו קשיר מקומית סביב הנקודה המסומנת
משפט היינה-בורל, ומשפטים חזקים נוספים, מאפשרים לתאר את הקבוצות הקומפקטיות במרחב האוקלידי. אפילו במקרה זה, המבנה של קבוצות קשירות מורכב יותר. לדוגמה, כל מרחב האוסדורף קומפקטי הוא קומפקטי מקומית, ועם זאת, מרחב קשיר אינו חייב להיות קשיר מקומית, אפילו אם מדובר על תת-מרחב של המרחב האוקלידי (ראו מרחב המסרק באיור משמאל).

== הגדרה פורמלית ==
נתבונן ב-<math>\R^2</math> עם הטופולוגיה הסטנדרטית. תהי <math>K</math> הקבוצה <math>\{0\}\cup \{1/n \mid n \in \mathbb N\}</math>. קבוצת המסרק <math>C</math> מוגדרת:

:<math>C = (K \times [0,1]) \cup ([0,1] \times \{0\})</math>

הקבוצה הראשונה באיחוד היא ה"שיניים" של המסרק, ואילו הקבוצה השנייה היא ה"ידית" שלו. הקבוצה <math>C</math> עם הטופולוגיה המושרית היא מרחב המסרק (המסרק ההרמוני).

== קשירות ==
מרחב המסרק (המסרק ההרמוני) הוא דוגמה למרחב קשיר שאינו מרחב קשיר מקומית.

==ראו גם==
*עקומת הסינוס של הטופולוגים

קטגוריה:מרחבים טופולוגיים יחידאים
שמריהו יוסף קרליץ (כולל חזון איש)

הרב שמריהו יוסף קרליץ (תרע"ח, 1918 - תשס"א, 2001) היה ממייסדי כולל חזון איש בבני ברק וראשו הראשון.

==חייו==
מצבת הרב קרליץ
נולד בווילנה, בנם של הרב מאיר קרליץ ומרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה" מווילנה. למד בישיבת נובהרדוק בפינסק אצל הרב שמואל וינטרוב ודודו הרב יעקב ישראל קניבסקי, בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ ובישיבת קלצק אצל הרב אהרן קוטלר. ערב מלחמת העולם השנייה עלה עם משפחתו לארץ ישראל. עם בואו נכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה. 

בשנת תרצ"ו (1936) ייסד דודו, הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש"), כולל אברכים. הכולל, "עטרת יוסף", פעל תחילה בבני ברק וכעבור זמן הועתק לתל אביב. בשנות ה-40 נקרא הרב שמריהו יוסף קרליץ על ידי החזון איש לייסד מחדש את כולל האברכים בבני ברק, במקביל לפעילות כולל "עטרת יוסף" בתל אביב. הוא נענה לבקשה, ולשם כך נסע לארצות הברית ושהה שם במשך מספר שנים לצורך גיוס משאבים להקמת הכולל. כמו כן פעל לגיוס מימון לבניית דירות מגורים לאברכי הכולל, לימים שיכון חזון איש.

כששב הרב שמריהו יוסף קרליץ מארצות הברית פעל להקמת המבנה של הכולל. הוא עמד בראשו וניהל אותו במשך מספר שנים. הוא הוציא את הקובץ התורני "שימוש חכמים", שבו קובצו חידושי תורה של חברי הכולל. במקביל שימש כר"מ בישיבת תפארת ציון. 

בשנת תשי"ד (1953) נפטר החזון איש, ובעקבות זאת הוסב שם הכולל על שמו - "כולל חזון איש". שנה לאחר מכן נפטר אביו, הרב מאיר קרליץ. זמן קצר לאחר מכן החליט לפרוש מראשות הכולל. תחתיו התמנה הרב נחום מאיר קרליץ. 

בשנת תשט"ז (1956) יצא לשליחויות רבניות במספר מדינות, ובהן: ארצות הברית, קנדה, ונצואלה, ברזיל ובלגיה, שבה כיהן כרבה הראשי של בריסל. הוא כיהן בהן כרב בפרקי זמן שונים, ובסך הכול נמשכה תקופת רבנותו בחו"ל ארבעים וחמש שנה.

נפטר בארצות הברית בשנת תשס"א. ארונו הובא לישראל, והלווייתו יצאה מכולל חזון איש. נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.

==משפחתו==
בשנת תשי"ג (1953) נישא למאשה, בתו של הרב שמואל וינטרוב, רבו בישיבת נובהרדוק בפינסק, שנפטר תשע שנים לפני כן, בשנת תש"ב (1942). שנה לפני פטירתו עמד הרב וינטרוב בנשיאות כולל "עטרת יוסף" שייסד החזון איש ואשר הועבר לתל אביב. הרב קרליץ שימש גם כחבר הנהלת כולל "עטרת יוסף" בתל אביב.

בניו: הרבנים שמואל ואיסר קרליץ. בנו, מאיר, נפטר בצעירותו.

==הערות שוליים==

קטגוריה:משפחת קרליץ
קטגוריה:בוגרי ישיבת סלוצק-קלצק
קטגוריה:בוגרי ישיבת כנסת בית יצחק-קמניץ
קטגוריה:בוגרי ישיבות נובהרדוק
קטגוריה:בוגרי ישיבת לומז'ה-פתח תקווה
קטגוריה:ראשי כולל אברכים ישראלים
קטגוריה:רבנים אמריקאים
קטגוריה:רבנים ברזילאים
קטגוריה:רבנים קנדים
קטגוריה:בריסל: רבנים
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:משפחת הכהן (וילנה)
קטגוריה:אישים שהועלו לקבורה בארץ ישראל
קטגוריה:אישים הקבורים בבית הקברות שומרי שבת
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1918
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-2001
1832 במדע

==ארכאולוגיה==
* תחילת מחקר של שנתים שבוצע על ידי ז'אן פרדריק וולדק באזור פלנקה

==ביולוגיה==
* איזידור סיינט חילאיר החל בפרסום מחקריו היו בסיס לפיתוח טרטולוגיה.

==גאוגרפיה==
* 21 באפריל משלחת צרפתית בראשות קיריל פייר לפלס לחקר האוקיינוס השקט חזרה לנמל הבית. המסע החל ב-30 בדצמבר 1829

==טכנולוגיה==
* בניית גנרטור לייצור חשמל בזרם חילופין על ידי איפוליט פיקסי (צרפת).

==מתמטיקה==
* פרסום עבודות של אווריסט גלואה בנושא תורת גלואה
* יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה מפרסם הוכחה של המשפט האחרון של פרמה ל N=14.
* יאנוש בויאי פרסם עבודה בנושא גאומטריה לא-אוקלידית

==פיזיקה==
* מייקל פאראדיי ניסח חוקים של אלקטרוליזה.

==רפואה==
* תיאור ראשון של לימפומת הודג'קין.

== נולדו ==
* 17 ביוני – ויליאם קרוקס, פיזיקאי בריטי (נפטר ב-1919)
* 16 באוגוסט – וילהלם וונדט, פסיכולוג גרמני (נפטר ב-1920)
* 12 בדצמבר – פטר סילוב, מתמטיקאי נורווגי (נפטר ב-1918)
* 15 בדצמבר – גוסטב אייפל, מהנדס צרפתי (נפטר ב-1923)

==נפטרו==
* 13 במאי – ז'ורז' קיווייה, חוקר טבע צרפתי (נולד ב-1769)
* 31 במאי – אווריסט גלואה, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1811)
* 24 באוגוסט – סאדי קרנו, מתמטיקאי צרפתי (נולד ב-1796)
* 2 בספטמבר – פרנץ פון זאך, אסטרונום גרמני (נולד ב-1754)

 
*