OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
טרייר אירי

הטרייר האירי (באנגלית: Irish Terrier) הוא גזע של כלב הבית.

== היסטוריה של הגזע ==
הטרייר האירי הוכלא באירלנד בסוף המאה ה-19. תקן הגזע נקבע לראשונה ב-1879 באנגליה ואומץ אחר כך בארצות הברית ובארצות אחרות (קיימים הבדלים קלים בין התקנים בארצות שונות). במלחמת העולם הראשונה זכה הגזע בעיטור לשבח, לאחר שסייע בהעברת ידיעות בין יחידות הצבא.

כלב מגזע טרייר אירי]]

== מראה ומבנה כללי ==
הטרייר האירי מזכיר בהופעתו את האיירדייל טרייר הגדול ממנו, אך הוא קטן יותר ושונה בצבעו (האחיד). צבע הפרווה גם מבדיל אותו משנאוצרים. לטרייר האירי ראש מוארך וצר, ולסתותיו חזקות ושריריות. השפתיים, האף והעיניים הם שחורים. סימן ההיכר של הטרייר האירי הוא צבעו - חום או אדמדם. לעיתים ישנו כתם לבן על החזה. כמו שאר הטריירים זקוקה פרוותו לטיפוח על ידי מריטה מקצועית מספר פעמים בשנה. אם אין מורטים את הפרווה באופן יזום היא מאבדת מצבעה החום האופייני ונעשית בהירה, ותהיה נשירת שיער מרובה.

גובה הכתף הממוצע הוא 46 ס"מ. משקלו הרצוי של הכלב הזכר הוא כ-12 ק"ג, משקל הנקבה כ-11 ק"ג.

תוחלת החיים של טרייר אירי היא כ-12 שנים. זהו גזע בריא בדרך כלל ללא מחלות גנטיות.

== יכולות ואופי ==
במאה ה-19 היה ייעודו המקורי של הטרייר האירי סיוע בחוות - שמירה, תפיסת מכרסמים קטנים כגון נברנים וכדומה, והוא מתאים לכך עקב מהירותו הגבוהה, חוש הריח הרגיש שלו ועקשנותו. כיום מגדלים כלבים אלה גם באזורים עירוניים, אך משום שזהו גזע אנרגטי מאוד נדרשת לו פעילות רבה, ובשל אופיו העקשן, יש לאלף אותו.

==הגזע בישראל==
מספר הטריירים האיריים בישראל נמוך מאוד. ידוע על המלטה אחת בלבד ב-2001, בה הומלטו שמונה גורים. האב והאם הם אלופי ישראל.

== גלריית תמונות ==
<gallery mode="packed-hover" width=120 heights="125">
קובץ:Irish-terrier.jpg|טרייר אירי
קובץ:Terier irlandzki pl.jpg|טרייר אירי 
קובץ:Irish Terrier agility jump.jpg|בקפיצה מיומנת
קובץ:Irish Terrier from 1915.JPG|טרייר אירי בשנת 1915
קובץ:Terier irlandzki portret pl.jpg|טרייר אירי
קובץ:Playing with butters.jpg|טרייר אירי צעיר
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20161021111859/http://www.irishterriers.com/ Irish Terrier Ring]
* [https://web.archive.org/web/20040408185745/http://www.irishterriers.com/itca/standard.htm תקן הגזע]
* 

קטגוריה:הקבוצה השלישית של הפדרציה הבין-לאומית לכלבנות
קטגוריה:הקבוצה השנייה של מועצת הכלבנות האוסטרלית הלאומית
קטגוריה:הקבוצה הרביעית של מועדון הכלבים הקנדי
קטגוריה:גזעי כלבים
דאלאס (כדורגל)

סמל המועדון בזמן היותו דאלאס ברן (1996–2004)
מועדון הכדורגל דאלאס (באנגלית: FC Dallas) הוא מועדון כדורגל מדאלאס שבטקסס. קבוצת הכדורגל משחקת בליגת ה-MLS. בשנים 1995–2004 נקראה הקבוצה דאלאס ברן (באנגלית: Dallas Burn). מאז אוגוסט 2005 משחקת הקבוצה באצטדיון אצטדיון טויוטה הנמצא בצפון העיר פריסקו. לפני כן, הקבוצה שיחקה באצטדיון Cotton Bowl אליו הגיעה בשנת 2003 לאחר שעברה מאצטדיון דרגון שנמצא בסאות'לייק.

==שחקנים מפורסמים==
* מרק דוד (1996 - 1999)
* אדי ג'ונסון (2001 - 2006)
* ג'ייסון קרייס (1996 - 2004)
* חורחה רודריגס (1997 - 2002)
* אוסקר פארג'ה (1998 - 2005)
* קרלוס רואיז (2005 - 2008)

==תארים==
* גביע ארצות הברית הפתוח (2): 1997, 2016

==שנה אחרי שנה==
{| class="wikitable"
!שנה
!עונה סדירה
!פלייאוף
!גביע ארצות הברית הפתוח
!ליגת האלופות של CONCACAF
|-
|1996
|2, מערב
| רבע גמר
| חצי גמר
| לא העפילה
|-
|1997
|3, מערב
| חצי גמר
|bgcolor="#FFCBCB"|אלופה
| לא העפילה
|-
|1998
|4, מערב
| רבע גמר
| חצי גמר
| לא העפילה
|-
|1999
|2, מערב
| חצי גמר
| רבע גמר
| לא העפילה
|-
|2000
|3, מרכז
| רבע גמר
| רבע גמר
| לא העפילה
|-
|2001
|3, מרכז
| רבע גמר
|32 האחרונות
| לא נערך
|-
|2002
|3, מערב
| רבע גמר
| חצי גמר
| לא העפילה
|-
|2003
|5, מערב
| לא העפילה
|שמינית גמר
| לא העפילה
|-
|2004
|5, מערב
| לא העפילה
| רבע גמר
| לא העפילה
|-
|2005
|2, מערב
| רבע גמר
| גמר
| לא העפילה
|-
|2006
|bgcolor="B3B7FF"|1, מערב
| רבע גמר
| רבע גמר
| לא העפילה
|-
|2007
|3, מערב
| רבע גמר
| גמר
| לא העפילה
|-
|2008
|5, מערב
| לא העפילה
| רבע גמר
| לא העפילה
|-
|2009
|7, מערב
| לא העפילה
| לא העפילה
| לא העפילה
|-
|2010
|3, מערב
| גמר
| לא העפילה
| לא העפילה
|-
|-
|2011
|4, מערב
|Wild Card
| חצי גמר
| שלב הבתים
|-
|2012 
|6, מערב 
|לא העפילה
|סיבוב שלישי 
|לא העפילה 
|-
|2013 
|8, מערב
|לא העפילה 
|רבע הגמר
|לא העפילה
|- 
|2014 
|4, מערב
|רבע גמר 
|חצי גמר 
|לא העפילה
|- 
|2015 
|bgcolor="B3B7FF"|1, מערב
|חצי גמר 
|שמינית גמר
|לא העפילה
|-
|2016
|bgcolor="B3B7FF"|1, מערב
|חצי גמר
|bgcolor="#FFCBCB"|אלופה
|לא העפילה
|-
|2017
|7, מערב
|לא העפילה
|רבע גמר
|חצי גמר
|-
|2018
|4, מערב
|wild card
|שמינית גמר
|שמינית גמר
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:דאלאס: מועדוני ספורט
קטגוריה:קבוצות MLS
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
חמש-חתרית

[[איל ניגוח ימי עשוי ברונזה שהתגלה בחוף עתלית, המוזיאון הימי הלאומי, חיפה. השתייך כנראה לארבע- או לחמש-חתרית, 204-184 לפנה"ס]]
חמש-חתרית הוא השם העברי המודרני של ספינת מלחמה מונעת במשוטים מן העת העתיקה, שנקראה ביוונית πεντήρης (פֶּנְטֶרֵס) ובלטינית quinqueremis (קְוִוינְקְוֶורֶמִיס). אונייה זו ירשה את מקומה של התלת-חתרית, ויחד עם הארבע-חתרית הצעירה ממנה שימשה ספינת המלחמה הסטנדרטית בציי הים התיכון מסוף המאה ה-4 ועד סוף המאה ה-1 לפנה"ס.

החידוש בחמש-חתרית, זה שהבדיל בינה לבין התלת-חתרית (טריארה) ממנה צמחה, היה הקצאת שני חותרים למשוט במקום חותר יחיד. המספר "חמש" (פֶּנְטֶה-, קְוִוינְקְוֶוה-) בשמה של האונייה מתייחס למספר החותרים ב"יחידת חתירה" או למספר שורות החותרים שלאורכה. האונייה הייתה בעלת 90 משוטים בכל צד, המסודרים בשלושה טורים, זה מעל זה. בכל אחד ממשוטי הטור העליון והטור האמצעי אחזו שני חותרים, ובכל אחד ממשוטי המפלס התחתון אחז חותר יחיד. יחידת החתירה מנתה אפוא חמישה חותרים, וסך כל החותרים בספינה היה 300 לעומת 170 בתלת-חתריות שקדמו לה.

נשקה של החמש-חתרית היה איל ניגוח, שבלט מקצה השדרית בגובה קו המים לערך. באמצעותו ניגחה והטביעה את יריבותיה או שברה את משוטיהן ושיתקה את תנועתן. כמו כן הוצבו על סיפונה חיילי צי, קשתים ואף מכונות קלע, להכרעת האויב בלוחמת סיפונים. מאז המאה ה-4 לפנה"ס, עם הופעתה של החמש-חתרית ואחר כך של הרב-חתריות הגדולות והכבדות ממנה, הלכה ודחקה לוחמת הסיפונים את תמרוני הניגוח. לאחר קרב אקטיום (31 לפנה"ס), כשהים התיכון הפך ל"אגם רומאי" ולא נותרו עוד ציים יריבים להתמודד עימם בקרבות סדורים, פינו החמש-חתריות והרב-חתריות האחרות את מקומן לספינות מלחמה קלות ומהירות יותר, המתאימות למשימות שיטור ולחימה בפירטים.

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספינות מלחמה עתיקות
מונגוליה הפנימית

מונגוליה הפנימית (במונגולית: 55px תעתיק: öbür mongol, בסינית מפושטת: 内蒙古; בפין-יין: Nèi Měnggŭ) היא אזור אוטונומי מונגולי בצפון סין. שטחה כ-1,183,000 קמ"ר (כ-12% משטחה של סין), אוכלוסייתה מונה כ-24 מיליון נפש ובירתה העיר חוֹחחוֹט (בסינית:呼和浩特; בפין-יין:Húhéhuàté). המונח "מונגוליה הפנימית" הוא מונח סיני במקורו, ומנוגד למונגוליה החיצונית המתייחס למונגוליה של ימינו ביחד עם רפובליקת טוּבָה שברוסיה.

כיום מהווים המונגולים רק 17% מתושבי האזור והם יושבים בעיקר בערבות, בעוד שהסינים בני ההאן יושבים בעיקר לאורך הנהרות. קבוצות אתניות נוספות במחוז הם דַאוּר, אֶבֶנְק, אוֹרוֹצִ'ין, חווי, מנצ'ורים, מעט אסודים וקוריאנים.

== היסטוריה ==
השטחים המהווים היום את מונגוליה הפנימית החליפו ידיים פעמים רבות בין חקלאים סינים מהדרום ובין נוודים בני שבטים שונים מן הצפון. בתקופת שושלת צ'ינג (1644-1911) המנצ'ורית היה מזרחה של מונגוליה הפנימית חלק ממנצ'וריה. החל בסוף המאה ה-19 החל הממשל לעודד חקלאים סינים ליישב בהמוניהם את מונגוליה. עם נפילת הקיסרות הסינית ב־1911, יצאה מונגוליה החיצונה, ביוזמתה של רוסיה, מתחת ידיה של סין, בעוד שמונגוליה הפנימית חולקה על ידי הרפובליקה העממית של סין בין מחוזות שונים. 

מזרחה של מונגוליה הפנימית הפך לחלק ממנצ'וקוו (תחת ממשלת בובות בשליטה יפנית). ב-1937, כשפרצה מלחמה בין סין ליפן, מיהר הנסיך המונגולי דָה ווָאנג להכריז על עצמאות מונגוליה הפנימית (למעט מזרחה, שהיה חלק ממנצ'וריה) ולחתום על הסכמי שיתוף פעולה עם היפנים. כך הפכה מונגוליה הפנימית למדינה הנשלטת על ידי ממשלת בובות של היפנים עד לתום מלחמת העולם השנייה.

עם תום המלחמה השתלטו הסינים, בתמיכתם של הסובייטים, על מונגוליה הפנימית, וב-1947 הקימו את האזור האוטונומי מונגוליה הפנימית תוך שהם מספחים אליו את אותם חלקים שהיו בעבר חלק ממנצ'וריה. בהדרגה סופחו גם נתחים ממחוזות נוספים שבהם אוכלוסייה מונגולית משמעותית.

== גאוגרפיה ==
המחוז הוא בעיקרו רמה הררית עם מספר מדבריות (הגדול שבהם הוא בדאין חרן). בשטח המחוז נמצא אגם חולון שהוא ה-5 בגודלו בסין. במרכז המחוז עובר הנהר הצהוב המגיח צפונה מנִינְגְשְׂיָה וזורם לאורך מספר מאות קילומטרים עד שהוא פונה חזרה דרומה. הנהרות אמוּר ולְיָאו ויובליהם זורמים במזרחו. יתר המחוז נטול כל גופי מים משמעותיים.

באגני הנהרות תחום החקלאות העיקרי הוא גידולים כמו חיטה, בעוד שהערבות מאופיינות ברעיית צאן. ברכס חינגאן הגדול שבמזרח עוסקים גם ביערנות ובציד.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: אזורים אוטונומיים
קטגוריה:מונגוליה: היסטוריה
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1947
בריאן מקברייד

בריאן מקברייד (באנגלית: Brian McBride; נולד ב-19 ביוני 1972) הוא כדורגלן עבר אמריקאי.
== קריירה ==
מקברייד נולד באילינוי. החל את הקריירה שלו בקבוצת אוניברסיטת סנט לואיס, ומשם עבר למילווקי ראמפייג' ב-1993. ב-1996 חנך את העונה הראשונה של ה-MLS, כשנבחר במקום הראשון בדראפט ה-MLS. מקברייד שיחק שמונה שנים בקולומבוס קרו, שבמהלכן כבש 62 שערים ובישל 45 בישולים ב-161 משחקי ליגה. באותן שנים נחשב מקברייד לשחקן האהוד ביותר בקבוצה.

מקברייד שיחק בוולפסבורג, בפרסטון נורת' אנד, באברטון ובפולהאם האנגלית שאליה הגיע ב-19 בינואר 2004. ב-2008 חזר לארצות הברית, אל קבוצת שיקגו פייר.

מקברייד פרש ממשחק פעיל בסוף עונת 2010, אך חזר לשחק בשנת 2012 כשחתם במועדון החובבים האנגלי, אף. סי. ומבלי.

מקברייד שיחק בנבחרת ארצות הברית משנת 1993 עד 2006. הוא כבש 30 שערים ב-96 הופעות בנבחרת. עם הנבחרת שיחק במונדיאל 1998, במונדיאל 2002 ובמונדיאל 2006 וכמו כן השתתף עם הנבחרת האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג 2008. במונדיאל 2006 (בו זכתה איטליה), במהלך משחק נגד נבחרת איטליה, ספג מרפק בפניו מדניאלה דה רוסי האיטלקי. מקברייד נזקק לשלושה תפרים, ודה רוסי, שהתנצל בפני מקברייד לאחר המשחק, הורחק ל-4 משחקים ונקנס בסכום של 10,000 פרנקים שווייצריים.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mlssoccer.com/players/brian-mcbride פרופיל] באתר הרשמי של ליגת ה-MLS

==הערות שוליים==

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת סנט לואיס
קטגוריה:כדורגלנים אמריקאים
קטגוריה:חלוצי כדורגל אמריקאים
קטגוריה:כדורגלני וולפסבורג
קטגוריה:כדורגלני קולומבוס קרו
קטגוריה:כדורגלני פרסטון נורת' אנד
קטגוריה:כדורגלני אברטון
קטגוריה:כדורגלני פולהאם
קטגוריה:כדורגלני שיקגו פייר
קטגוריה:כדורגלני נבחרת ארצות הברית
קטגוריה:אילינוי: כדורגלנים
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 1998
קטגוריה:כדורגלני גביע הקונפדרציות 1999
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2002
קטגוריה:כדורגלנים באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
קטגוריה:כדורגלני מונדיאל 2010
קטגוריה:כדורגלנים אולימפיים אמריקאים
קטגוריה:זוכי פרס ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-MLS
קטגוריה:חברי היכל התהילה הלאומי לכדורגל
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1972
מילאצו

מילאצו (באיטלקית: Milazzo; בעבר נקראה מילאי) היא עיר בנפת מסינה, על החוף הצפון־מזרחי של סיציליה. נכון לשנת 2018, אוכלוסיית העיר מונה 31,231 תושבים.

העיר ממוקמת על חצי אי הקרוי על שמה – קאפו די מילאצו.

עיקר פרסומה של העיר בא לה על שום שני קרבות ימיים חשובים שהתחוללו במימיה בעת העתיקה: הקרב הימי הראשון ניטש במלחמה הפונית הראשונה בין רומא לקרתגו ב-260 לפנה"ס, והשני אירע במהלך מלחמת האזרחים בין אוקטביאנוס וסקסטוס פומפיוס ב-36 לפנה"ס.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 

קטגוריה:סיציליה: ערים
אל-חיאת (עיתון)

אל-חיאה (الحياة; בערבית: "החיים") הוא עיתון בשפה הערבית היוצא לאור בלונדון.

העיתון, הנמצא בבעלות סעודית ובעל גישה פאן-ערבית, מודפס סימולטנית בלונדון, ריאד, פרנקפורט, קהיר, בחריין, ביירות וניו יורק ויוצא לאור מדי יום בכ-200 אלף עותקים. אל-חיאת נפוץ מאוד בקרב הקהילות הערביות הגולות ובעולם הערבי בכלל. המערכת נוקטת על פי רוב גישה ליברלית מזו המקובלת בעיתונות הערבית היוצאת לאור במדינות ערב עצמן ומקובלים בו דברי ביקורת על המשטרים הערביים ועל חיי האזרח הערבי במדינות המזרח התיכון.

אל-חיאת נהנה ממוניטין בינלאומי גבוה וכלי תקשורת מערביים מרבים לצטט ממנו. מנהיגים ערביים רבים וכן אינטלקטואלים ערבים רבים, בוחרים להעניק ראיון בלעדי לאל-חיאת, כל אימת שברצונם לבשר על דבר מה בעל נגיעה למערב או לפוליטיקה הפאן-ערבית.

==היסטוריה==
העיתון, אשר נוסד בביירות ב-28 בינואר 1946, הפך במהרה לעיתון מוביל בעולם הערבי. המוציא לאור של העיתון ועורכו הראשי, היה כאמל מרווה. מרווה נרצח בידי מתנקשים ב-16 במאי 1966. השלטונות בלבנון עצרו מספר אנשים והעמידו לדין מספר חשודים תומכי נאצר ברצח אשר ראו ב"אל חיאת" "אויב הלאומנות הערבית, אנטי סוציאליסט ומשתף פעולה עם האמפריאליזם". העיתון המשיך לראות אור בביירות במשך עשר שנים נוספות עד למלחמת האזרחים בלבנון, אולם קרנו ירדה וקרנו של א-נהאר עלתה. 

בשנת 1988 הושק אל חיאת מחדש, הפעם מלונדון והפך עד מהרה לעיתון הבינלאומי המוביל בשפה הערבית.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.alhayat.com אתר אל-חיאת (ערבית)]
* [http://english.daralhayat.com/ אתר אל-חיאת באנגלית]
* [http://www.allied-media.com/Arab-American/al_hayat-circulation.htm תפוצת העיתון]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
חיאת
קטגוריה:לבנון: עיתונים
קטגוריה:הממלכה המאוחדת: עיתונים
נינגשיה

נִינְגשְׂיָה (בסינית מפושטת: 宁夏, פין-יין: Níngxià, תרגום מילולי: "קיץ שקט\שלו"), הוא אזור אוטונומי בסין. שטחו כ-66,400 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-7.2 מיליון נפש ובירתו היא העיר יִינְצְ'ווַאן (银川/Yínchuān).

נינגשיה מוגדרת כאזור אוטונומי של בני חְווֵי, אחד מ-55 המיעוטים המוכרים רשמית על ידי ממשלת סין. על אף שאֶתנית הם דומים לַהאן (קבוצת הרוב בסין), החווי הם מוסלמים מזה מאות שנים, שמקורם בסוחרים שעברו בדרך המשי ובדרכי הים, וחלקם הובאו ממרכז אסיה על ידי המונגולים ששלטו בסין במאות 13-14. על אף שהאזור מוגדר כאוטונומיה של בני החווי, הם מהווים כ-20% בלבד מאוכלוסייתו, בעוד שמרבית היתר הם בני האן.

המחוז הוא צחיח ברובו, ומדברי בחלקו. הוא מהווה גם חלק מנתיבו של הנהר הצהוב. זהו גם המחוז\אזור השני בעוניו בסין (אחרי טיבט), וגם אחד הפחות מאוכלסים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: אזורים אוטונומיים
קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהוקמו ב-1958
חוביי

חוּבֵּיי (; בפין-יין: Húběi - מילולית "מצפון לאגם") הוא מחוז במרכז הרפובליקה העממית של סין. שטחו כ-185,900 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-57.7 מיליון נפש ובירתו היא העיר ווּהָאן (武汉/Wŭhàn).

היסטורית, חוביי היוותה את מרכזה של ממלכת צ'וּ החזקה במשך מאות שנים, עד שנכבשה סופית ב-221 לפנה"ס בידי ממלכת צ'ין (שהפכה אחר-כך לקיסרות).

בשנת 1911 הונהג בווּצָ'אנְג (היום חלק מווהאן) מרד ווצ'אנג, שהפיל סופית את שושלת צ'ינג ולמעשה את סין הקיסרית כולה והביא להקמת הרפובליקה הסינית.

נהר היאנגצה נכנס למחוז בשלושת הערוצים מצ'ונגצ'ינג במערב וחוצה את המחוז עד שהוא יוצא למחוז ג'יאנגשי במזרח. בעוד מערב המחוז הוא רמה הררית, מזרחו הוא מישור נמוך המנוקז על ידי נהר היאנגצה ויובליו. המחוז הוא מרכז תעשייתי חשוב, ובירתו ווהאן היא העיר המתועשת הראשונה בסין.

בשנת 1993 החלה ממשלת סין בבניית סכר שלושת הערוצים הגדול בסמיכות לעיר יִיצַ'אנג. בנייתו של הסכר החלה ב-2003, והסתיימה ב-2009. הוא מכסה לחלוטין את אתר שלושת הערוצים ומהווה את הסכר ההידרואלקטרי הגדול בעולם.

בסוף שנת 2019 התפרץ בעיר ווהאן שבמחוז זה נגיף קורונה מזן SARS-CoV-2. לאור חומרת המצב הוחלט להחליף את הנהגת המחוז ולראש מערכת השלטונית מונה ואנג השנג. בהדרגה השלטון הצליח למגר את המחלה במהלך מרץ 2020.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
ארת ענק יקינתונית

ארת-ענק יקינתונית או אָרָה יָקִינְתּוֹנִית (שם מדעי: Anodorhynchus hyacinthinus) היא מין תוכי בסוג ארת ענק, שמצוי במרכז ובמזרח אמריקה הדרומית. זהו מין התוכי המעופף הגדול ביותר, ומין התוכי השני בגודלו אחרי התוכיליל. אורכו כ-100 ס"מ ומשקלו נע בין 1.2 ל-1.7 ק"ג. צבע כל הגוף כחול (בדומה לגווני היקינתון), אם כי הוא מתבהר מעט באזור הגב (בפרטים מסוימים, צבע הצוואר עשוי להיות אפרפר). הזנב ארוך ומחודד. מין זה נחשב לנוח לגידול בשבייה.

המין סווג לראשונה ב-1790 על ידי האורניתולוג האנגלי ג'ון לאת'אם, שנתן לו את השם המדעי Psittacus hyacinthinus. בשל איבוד מסיבי של בתי גידול, סווגה הארה היקינתונית במצב שימור פגיע לפי הרשימה האדומה של IUCN.

== מאפיינים ==
תזונתה של הארה מורכבת בעיקר מאגוזים של עצי דקל מקומיים. מקורה החזק מסייע לה לפרוץ את קליפותיהם הקשות של האגוזים והזרעים. הארות מסוגלות אף לסדוק בעזרת מקורן אגוזי קוקוס, מקדמיה ואגוז ברזילאי. לשונם הקשה, המחוזקת בעצם, מסייעת להם לסדוק את האגוזים. חלק משני יותר בתזונתה של הארה מהווים פירות וחומרים צמחיים נוספים (כגון צוף).

שימוש בכלים נצפה אצל מין זה בטבע, כמו גם בשבי, עוד משנת 1863. אחדים מהכלים בהם הארה משתמשת הם קליפות עצים ועלים לעוסים; בזמן פיצוח אגוזים קשים במיוחד, הם מונעים מהאגוז להתגלגל. לא ידוע האם זוהי התנהגות שנלמדה חברתית או מוטעית גנטית, אך היא נצפתה גם בפרטים שגדלו בשבייה. עם זאת, מחקרים מראים שארות בגיל מאוחר יותר מבצעות פעולה זאת ביתר יעילות.

עונת הרבייה נמשכת בין יולי לדצמבר, הקן מוקם בחלל בעץ או על צוקים (לפי בית הגידול). בפנטנאל, 90% מהקינים מוקמים בעץ Sterculia apetala. הארה תלויה בטוקן: 83% מזרעי Sterculia apetala מופצים על ידי הטוקנים. עם זאת, 53% מביצי הארה נטרפות בידי הטוקן. גילם של העצים המתאימים לקינון עולה בדרך כלל על שישים. התחרות על הקנים בין הארות קשה. חורים קיימים מוגדלים, וממולאים בשבבי עץ. גודל התטולה נע בין 1 ל-2 ביצים, אם כי בדרך כלל רק גוזל אחד שורד: הגוזל השני נולד כמה ימים לאחר הראשון, קטן ממנו ואינו יכול להתחרות בו מבחינת קבלת המזון. הדגירה נמשכת כחודש.

== גלריה ==
<gallery mode=packed heights=130 widths=130>
Anodorhynchus_hyacinthinus_-Mato_Grosso_do_Sul,_Brazil_-eating-8.jpg|ארת ענק יקינתונית במאטו גרוסו דו סול, ברזיל
Anodorhynchus_hyacinthinus_-Mato_Grosso_do_Sul,_Brazil_-nest-8_(1).jpg|בקן
Anodorhynchus_hyacinthinus_wild.jpg|ארות ענק יקינתוניות בבית גידולן הטבעי, פנטנל, ברזיל
Hyacinth macaw (Anodorhynchus hyacinthinus) in flight.JPG|ארת ענק יקינתונית בתעופה
Hyacinth_macaws_(Anodorhynchus_hyacinthinus)_2.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1790
קטגוריה:טקסונים שתוארו בידי ג'ון לאת'אם
קטגוריה:תוכיים
קטגוריה:ברזיל: עופות
קטגוריה:בוליביה: עופות
קטגוריה:עופות יער האמזונאס
Master boot record

בארכיטקטורת ה־IBM PC, ה־Master Boot Record (בראשי תיבות: MBR) הוא סקטור האתחול (כלומר, הסקטור בהתחלה הלוגית של הדיסק הקשיח), שמכיל את רצף הפקודות הנחוצות לאתחול מערכת או מערכות ההפעלה.
Master boot record-partitioned hard disk drives and [[GRUB]]

ה־BIOS מעלה ומבצע את ה־MBR, שמכיל בדרך־כלל את טבלת המחיצות של הכונן, ובה משתמש המחשב כדי להעלות ולהריץ את חלק האתחול של המחיצה המסומנת בדגל הפעיל. התכנון מאפשר ל־BIOS להעלות כל מערכת הפעלה בלי לדעת בדיוק איפה להתחיל במחיצה. נכון ל-Windows XP ה־MBR מגביל את מערכת ההפעלה מלזהות מעל 2TB של דיסק קשיח (על מנת לזהות יותר מ-2TB צריך להשתמש ב-GPT). הדבר נובע מחישוב מתמטי של מגבלות ב-BYTE שנמצא בו. עם זאת, מיקרוסופט יצרה מס' אפשרויות raid בהם המערכת מתייחסת למספר דיסקים גדולים כאל דיסק קשיח אחד.

== פריסת ה־MBR ==
{| class="wikitable"
| style="text-align:center;" | 446 הבתים הראשונים: אזור הקוד
|-
| style="text-align:center;" | ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים
|-
| style="text-align:center;" | ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים
|-
| style="text-align:center;" | ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים
|-
| style="text-align:center;" | ערך טבלת המחיצות בגודל 16 בתים
|-
| style="text-align:center;" |חתימת ה־MBR בגודל 2 בתים (0xAA55)
|}

== אבטחת מידע ==
כיוון שה־MBR נקרא כמעט ברגע בו המחשב מתחיל לעבוד, וירוסים רבים השתמשו בו לפני שהאנטיוירוסים החלו להתריע על שינויים ב־MBR.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:התקני אחסון נתונים
דיוקסיה

דיוקסיות של הכנסייה הרומית-קתולית כיום
דיוקסיה (בעברית "הגמונות" או "בישופות") הוא כינוי ליחידת מנהל טריטוריאלית המנוהלת בידי בישוף, בחלק מהכנסיות הנוצריות. בכנסייה הקתולית קרויה דיוקסיה המנוהלת בידי ארכיבישוף "ארכידיוקסיה" (בדרך כלל בשל גודל, משמעות היסטורית, או שניהם). בשנת 2003 היו בכנסייה הקתולית 569 ארכידיוקסיות ו-2,014 דיוקסיות בעולם.

חלק מהכנסיות הפרוטסטנטיות כגון הכנסייה האנגליקנית ירשו את מבנה הדיוקסיות במישרין במהלך הרפורמציה.

בתקופות האחרונות של האימפריה הרומית שולבו הפרובינקיות שהלכו והתפצלו ביחידת מנהל גדולה יותר, הדיוקסיה - מלטינית dioecesis - מהמונח היווני διοίκησις, כלומר "מִנְהָל" (קיימת גם גרסה כי מקור המילה בשמו של הקיסר דיוקלטיאנוס, שבימיו בוצעה חלוקה זו).

הכנסייה הקתולית ירשה במישרין את חלוקת הסמכות הרומאית במאה ה-5 ובמאה ה-6 לספירה, כשכל בישוף לקח לעצמו במלואו את התפקיד שמילא בעבר ה"פרפקט" הרומי. ההעברה התאפשרה בשל המנהג הנוצרי לקבוע את אזורי המנהל הכנסייתיים חופפים לאלו של המנהל האזרחי. בתקופה המודרנית משמרות דיוקסיות רבות (למרות חלוקות שבוצעו בשטחן במשך השנים) את הגבולות של החלוקה האדמיניסטרטיבית הרומאית העתיקה.

== באימפריה הרומית ==
אימפריה הרומית שנת 400]]
השימוש המוקדם ביותר ב"דיוקסיה" כיחידת מנהל הייתה במזרח דובר היוונית. כך למשל כונו שלושת המחוזות: קיבריה, אפאמיה וסינאדה שצורפו לפרובינקיה של קיליקיה בזמנו של קיקרו המזכיר עובדה זו במכתביו הידועים. המילה, שמשמעותה מחוז שבו גובים מס, הפכה לכינוי ליחידת השטח. בראש היחידה עמד משגיח (episcopus), לעתיד בישוף.

בארגון מחדש של האימפריה שהוחל בימיו של דיוקלטיאנוס ונמשך בתקופת קונסטנטינוס חולקה האימפריה ל-12 דיוקסיות, שהגדולה שבהן, אוריאנס, כללה 16 פרובינקיות, והקטנה שבהם, בריטניה, כללה ארבע. ניתן למצוא את רשימת הדיוקסיות הרומיות כפי שהיו בשנת 395 בתיאור הפרובינקיה הרומית.

כל דיוקסיה נשלטה בידי "פראיטור ויקריוס" שהיה כפוף למרות של "פרפקט". בין המאה ה-4 והמאה ה-6, כשהארגון המנהלי הישן החל להתפורר, התרחב תפקידם של הבישופים בחלקים הנוצריים של האימפריה על מנת למלא את החלל שנוצר. האריסטוקרטיה של הסנאט הרומי נותרה מקור לסמכות המקומית, בייחוד בפרובינקיות. עם זאת, במועד זה כבר הופקדה סמכות זו בדרך כלל בהנהלתו הרוחנית של הבישוף. אין זה מפתיע שכשהכנסייה הקתולית ולאחריה הכנסייה האורתודוקסית החלו להגדיר את צורה המבנה המנהלי שלהם הם הסתמכו על הטרמינולוגיה הרומית העתיקה על מנת לתאר יחידות מנהל והיררכיה, וההבדלים בין רשויות כנסייתיות וחילוניות החלו להיטשטש. בקיסרות הביזנטית הייתה זו דוקטרינת יסוד.

== היררכיה נוצרית ==
המשמעות הנוצרית המודרנית של המילה כתחום השיפוט של הבישוף הפכה לדבר שבשגרה רק במסגרת המבנית של האימפריה הקרולינגית במאה ה-9, אך מילה זו רק החליפה את המילה המוקדמת יותר, "פארוצ'יה" (קהילה בלטינית), שבה השתמשו מאז שנוצר המבנה ההיררכי הסמכותי של הנצרות במאה ה-4.

כנסייה של בישוף קרויה קתדרלה ועל כן, בכל דיוקסיה יש קתדרלה אחת ומספר כנסיות רובע (פרוכיות).

== קישורים חיצוניים ==

*[http://www.newadvent.org/cathen/05001a.htm דיוקסיה באנציקלופדיה הקתולית]
*[https://web.archive.org/web/20060405232322/http://5.1911encyclopedia.org/D/DI/DIOCESE.htm אנציקלופדיה בריטניקה 1911] 
*[http://www.catholic-hierarchy.org רשימה מלאה של כל הדיוקסיות הקתוליות בעולם בעבר ובהווה] 
* 

*
קטגוריה:חלוקה מנהלית
חונאן

חוּנָאן (; בפין-יין: Húnán - מילולית "מדרום לאגם") הוא מחוז בדרום הרפובליקה העממית של סין. שטחו הוא 210,000 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה כ-66.4 מיליון נפש. בירתו היא העיר צָ'אנְגְשָׁה (长沙/Chángshā). המחוז הוא המחוז השביעי בגודלו בסין מבחינת תושבים, והעשירי בגודלו בסין מבחינת שטח. התוצר הנומינלי של המחוז לשנת 2018 עמד על יותר מ-500 מיליארד דולר.

חונאן הפכה למרכז תקשורת חשוב בשל מיקומה על נהר היאנגצה.

דרך המחוז צפוי לעבור כביש מהיר חדש שאורכו כ-3,107 ק"מ והוא צריך לחצות את סין מצפון לדרום. במסגרת זו נבנה בשטח המחוז גשר אייז'אי שהוא מהגשרים התלויים הארוכים והגבוהים בעולם.

== היסטוריה ==
במשך מאות שנים הייתה חונאן מרכז חקלאי פורה שסיפק אורז למחוזות רבים, אך גידול האוכלוסייה המתמיד הביא לכך שבמאה ה־19 הפך המחוז לצפוף מדי והיה נתון להתקוממיות איכרים.

במהלך שושלת יואן, המחוז היה חלק מהמחוז לשעבר חוגוואנג, יחד עם המחוזות חוביי, גוויג'ואו וגואנגשי ובשנת 1664, הוגואנג כלל רק את המחוזות חונאן וחוביי.<ref></ref>

בשנת 1723 קיבל המחוז את שמו - חונאן.

בין השנים 1796-1805 התרחש במחוז מרד מיאו השני, שנגרם עקב מתחים אתניים.

מרד טאי פינג שהחל במחוז גואנגשי ב־1850, צבר תאוצה בחונאן והתפשט מזרחה לאורך נהר היאנגצה. אך היה זה גם צבא מחונאן שדיכא את ההתקוממות ב־1864.

ב־1910 המחוז שוב תרם את חלקו במרידות נגד שושלת צ'ינג המתפוררת, ואחר-כך ב־1927 צמחה בו התקוממות קציר הסתיו בראשותו של מאו דזה-דונג, יליד המחוז.

ב-1920 התחולל רעב גדול ברחבי המחוז והרג כ-2 מיליון אזרחים מהמחוז.<ref></ref>

כמחוז לידתו של מאו דזה-דונג, מחוז חונאן תמך במהפכת התרבות שהתרחשה בסין בין השנים 1966–1976.

במחוז נולדו לא מעט דמויות מרכזיות במפלגה הקומוניסטית הסינית, כגון מאו דזה-דונג, ליו שאוצ'י ופנג דה-חואי.

== גאוגרפיה ==
שטחו של המחוז הוא 211,836 קילומטר רבוע, מה שהופך את המחוז למחוז השביעי בגודלו בסין.

המחוז ממוקם על הגדה הדרומית של נהר היאנגנצה.

הצד המזרחי, הדרומי והמערבי של המחוז מוקף בהרים וגבעות. למעלה מ-80% מהמחוז הוא הרים וגבעות, ופחות מ-20% הוא מישור.

הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא בגובה 2115.2 מטר מעל פני הים.<ref></ref>

אגם דונגטינג הוא האגם הגדול ביותר במחוז, והאגם בעל מים מתוקים השני בגודלו בסין. האגם מוזכר פעמים רבות בקטעי שירה ובציורים סיניים.

האקלים של מחוז חונאן הוא אקלים סובטרופי גשום, עם חורפים קצרים, קרירים, ולחים ועם קיץ חם ולח מאוד. הטמפרטורות הממוצעות בינואר הן 3 עד 8 מעלות צלזיוס ואילו הטמפרטורות הממוצעות ביולי הן 27 עד 30 מעלות צלזיוס.

== דמוגרפיה ==
נכון למפקד האוכלוסין של 2020, אוכלוסיית חונאן מונה 64,400,700 תושבים. האוכלוסייה במחוז מורכבת מארבעים ואחת קבוצות אתניות.

אוכלוסיית המחוז גדלה ב-6.17% (3,742,700 תושבים) משנת 1990.

על פי המפקד, 89.79% מתושבי המחוז הם בני האן (הקבוצה האתנית הגדולה בסין) ויתר התושבים משתייכים בעיקר לבני הטוּגְ'יָה, המיאו (הְמוֹנְג), הדונג, היאו, החווי הבאי ועוד. רוב תושביו של המחוז דוברים סינית מניב שיאנג.

האויגורים בחונאן אינם דוברים כשפת האם שלהם אויגורית, אלא סינית.

הדתות הגדולות ביותר בחונאן הן בודהיזם סיני, דאואיזם והדת הסינית העממית. על פי הסקרים שנעשו ב-2007 וב-2009, 0.77% מהתושבים בחונאן הם נוצרים.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
טובה פירון

טובה פירון משמאל עם ימימה אהרוני (יפה), פורים 1926
טובה פִירוֹן (15 באפריל 1911 - 2 ביוני 1999) הייתה שחקנית וזמרת בתקופת היישוב.

==ביוגרפיה==
פירון נולדה בשנת 1911 למרדכי ורבקה פירון, במשפחה בת ארבעה ילדים ברוסיה. עלתה לארץ ישראל בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 וסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה. פירון שיחקה בתיאטראות "הקומקום" ו"המטאטא". היא נסעה ללונדון ללמוד משחק וב-1930 סיימה בהצטיינות את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנות הבמה בלונדון. כעבור זמן קצר נסעה שוב לבריטניה והתקבלה לתיאטרון בקיימברידג'. בראשית שנות ה-30 נישאה לאיש תיאטרון בריטי, ג'ורג' באייט (Bayat), והשניים היו הורים לבן, דוד. השניים נפרדו כעבור מספר שנים וב-1939 שבה לארץ עם בנה.

בזמן מלחמת העולם השנייה התחברה ללהקת שחקנים ונשלחה על ידי "שירות הבידור הצבאי הלאומי" של הצבא הבריטי להופיע בשירים רוסיים בפני חיילי בעלות הברית באיטליה. באחת מנסיעותיה בכבישי איטליה נתקלה בחיילי הבריגדה היהודית, שמעה את שירתם העברית והחלה לשיר בפניהם בעברית. בזאת הפכה מזמרת "רוסית" לזמרת עברית. הופיעה גם בפני שארית הפליטה. כשחזרה לארץ הופיעה על במת התיאטרון לי-לה-לו.

פירון נהגה לשיר שירים רוסיים רומנטיים בתרגום עברי. שירה המפורסם ביותר היה "תכול המטפחת", בתרגומו של אברהם שלונסקי, מהשיר המקורי ברוסית מאת המשורר היהודי-רוסי יאקוב (קובה) גאליצקי, בלחן של המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי. פירון הייתה הראשונה שביצעה את השיר, שבוצע בשנים הבאות על ידי זמרים אחרים, ביניהם אריק איינשטיין.

בתקופת מלחמת העצמאות הופיעה טובה פירון בפני חיילי צה"ל בחזיתות. לאחר המלחמה עבדה כמורה לאנגלית וגם הופיעה בתפקידי משנה במספר הפקות. ב-1967 השתתפה בסרטו של אורי זוהר, "שלושה ימים וילד". 

בשנת 1977 הופיעה טובה פירון במותחן הפוליטי "קשר הדבש", בבימויו של יעוד לבנון, על פי תסריט של אריה קרישק. פירון ביצעה בסרט את להיטה הנודע "שן בני שן במנוחה". הסרט זכה במקום ראשון בתחרות סרטי עלילה באותה שנה. ב-1979 השתתפה בשני סרטים: "פרשת וינשל", בבימויו של אברהם הפנר, ו"רגעים" בבימויה של מיכל בת-אדם. ב-1986 השתתפה בסרט "אלכס חולה אהבה".

טובה פירון העלתה את זיכרונותיה על הכתב בשני ספרים: "Good Bye פיקאדילי" ו"זמרת תל אביב הקטנה".

נפטרה ב-1999 ונקברה בבית העלמין ירקון. הותירה אחריה את בנה, דוד (1933-2012), ושלושה נכדים.

== ספריה ==
* Good Bye פיקאדילי, תל אביב: עקד, תשל"ח 1977. (רשמים וזיכרונות)

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.youtube.com/watch?v=lkSqv9Mzvqo&feature=related טובה פירון שרה "תכול המטפחת" באתר YouTube]
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:זמרות השרות בעברית
קטגוריה:זמרים השרים בעברית
קטגוריה:זמרים ביישוב
קטגוריה:זמרות ישראליות
קטגוריה:זמרים ישראלים
קטגוריה:שחקניות תיאטרון ישראליות
קטגוריה:שחקני תיאטרון ישראלים
קטגוריה:כותבות אוטוביוגרפיה ישראליות
קטגוריה:בוגרות גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרי גימנסיה הרצליה
קטגוריה:בוגרות האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:בוגרי האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה
קטגוריה:נשים הקבורות בבית הקברות ירקון
קטגוריה:ישראליות שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1911
קטגוריה:ישראליות שנפטרו ב-1999
קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1999
תוכנית החלל הסובייטית

סויוז הסובייטיים היו הכלים האמינים הראשונים שאפשרו להעביר עצמים למסלול סביב כדור הארץ]]
בבוקר 4 באוקטובר 1957 הפתיעה ברית המועצות את שאר העולם עם שיגורו של הלוויין הראשון בעולם - ה"ספוטניק 1". השנים הראשונות של המרוץ לחלל התאפיינו ברצף הישגים של ברית המועצות: הלוויין הראשון בחלל, בעל החיים הראשון בחלל, חלליות לא-מאוישות ראשונות לירח, למאדים ולנוגה, האדם הראשון בחלל - יורי גגארין, ריחוף ראשון של אדם מחוץ לחללית (אלכסיי ליאונוב) ועוד. שיגורים אלו לחלל נערכו מבסיס 
קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן בדרומה של ברית המועצות.

במהלך שנות ה-60 הייתה ברית המועצות במירוץ חלל צמוד עם ארצות הברית, ששיאו היה נחיתתם של ניל ארמסטרונג ובאז אולדרין על הירח, בחללית "אפולו 11" ב-20 ביולי 1969. ברית המועצות עצמה התכוונה להנחית קוסמונאוטים על הירח, אולם גורמים שונים, ניהוליים, כספיים וטכנולוגיים, מנעו ממנה השגת מטרה זו.

לאחר הנחיתה המאוישת על הירח, הפנתה ברית המועצות את מאמציה בתחום החלל לפעילות מאוישת לזמן ארוך במסלול נמוך סביב כדור הארץ. במסגרת מאמצים אלה, נבנו על ידי הרוסים שמונה תחנות חלל שונות, ושוגרו למסלול סביב כדור הארץ. במהלך השנים שהו בתחנות החלל הסובייטיות כ-200 בני אדם, החל ברוסים, דרך קוסמונאוטים אורחים ממדינות הגוש הקומוניסטי וכלה בביקורים של אסטרונאוטים אמריקניים על סיפון תחנת החלל הרוסית "מיר".

בעוד האמריקנים מתמקדים במעבורת החלל, שכללו הרוסים עוד ועוד את יכולותיהם בפיתוח חלליות חד-פעמיות מאוישות מדגמי סויוז, הנישאות על טילים הנקראים אף הם "סויוז". בשלושה מרכזי שיגור שהעיקרי בהם הוא קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן, והאחרים הם קוסמודרום פלסצק שבצפון רוסיה וקוסמודרום סבובודני שבסיביר, משגרים הרוסים לוויינים לכל דורש. כך למשל שוגר הלוויין הישראלי עמוס 2 בשנת 2003.

החלליות מדגם סויוז משמשות כאמצעי העיקרי להובלת נוסעים לתחנת החלל הבינלאומית, בייחוד בתקופה שבה קורקעו המעבורות האמריקניות בעקבות אסון הקולומביה.

==ראו גם==
*המרוץ לחלל
*קרים קרימוב
*אנדרטת כובשי החלל
*סרגיי קורוליוב

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

*
קטגוריה:ברית המועצות: מדע וטכנולוגיה
ערב שירי לוחמים

ערב שירי לוחמים הוא אירוע תרבות שהפך למסורת ביישובים רבים בישראל החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. ערב שירי לוחמים מבוסס על שירה בציבור של שירי לוחמים וסיפורי לוחמים.

רפרטואר השירים בערב כולל שירי זיכרון ועצב (כמו "דודו", "הרעות", "באב אל וואד", "לו יהי", "החיטה צומחת שוב" ו"אחי הצעיר יהודה") משולבים עם שירי נוסטלגיה כמו שירי הפלמ"ח, שירי הלהקות הצבאיות ושירי תקווה ושלום.

על פי דבריו של אליהו הכהן המומחה לזמר עברי, אין כמעט שירים על מלחמות בזמר העברי. שניים משירי המלחמה הבודדים הם "שועלי שמשון" (אבנרי / זעירא) ו"גבעת התחמושת" (טהרלב / רוזנבלום). יש הטוענים, כי עובדה זו מסמלת אולי יותר מכל, שעם ישראל אינו "שש אלי קרב" אלא שואף לשלום .

במהלך השנים התפתחו שתי אסכולות בארגון ערב שירי לוחמים: על פי אסכולה אחת, שהיא הנפוצה יותר, המוטו בערב כזה הוא לתת כבוד לנופלים בשיר, כשהוא כולל בעיקר שירי שכול וזיכרון לנופלים, וסיפורים על שכול וגעגוע לנופלים. אווירת הערב היא עצובה, ומעוררת זכרונות נוגים. בגישה זו ערב שירי הלוחמים מתקיים בעיקר בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל, לאחר סיום הטקסים הרשמיים ביישובים השונים. האסכולה השנייה גורסת, שהמוטו של אירוע כזה הוא ליצור "חוויה מרגשת" (נתן יונתן הגדיר זאת כ"התרוממות רוח") והאווירה בו מאוזנת ומגוונת יותר מבחינת השירים והסיפורים, כאשר השירים וסיפורי השכול מגוונים בשירים וסיפורי גבורה ואופטימיות; דבר המשרה אווירה אחרת. בגישה זו ערב שירי הלוחמים לרוב לא מתקיים ביום הזיכרון עצמו, אלא בסמוך לו.

את ערב שירי לוחמים מלווים לעיתים תזמורת ואומנים וכן ציוד אורקולי ומולטימדיה כשקופיות, מצגת או שירונים (להקרנת מילות השירים ותמונות רקע).

ערב שירי לוחמים במתכונתו הנוכחית התחיל בסוף שנות השבעים בטכניון בחיפה, בחסות ועד הסטודנטים (בראשותו של שלמה נחמה לימים יו"ר בנק הפועלים) וביוזמה וליווי של צמד הנוקדים (יהודה צירקל ואיתי תדמור). בתחילת שנות השמונים ערבי שירי לוחמים פרצו לתודעת הציבור, כשביישוב נוה מונוסון החלה מסורת רבת שנים של ערבים כאלה, שהלכו והתפשטו ליישובים רבים בסביבה ולאחר מכן בכל הארץ.

כיום מתקיימים ערבי שירי לוחמים ביישובים רבים בארץ, בעיקר ביום הזיכרון. בכיכר רבין בתל אביב נערך מדי שנה בערב יום הזיכרון אירוע גדול משתתפים לזכר הנופלים, שנקרא "שירים בכיכר", המשתייך לאסכולה הראשונה, המשרה אווירה עצובה; לעומתו בירושלים מתקיים האירוע מרכזי בבנייני האומה "זוכרים שרים ומספרים", אירוע המתקיים ביום הזיכרון אך משתייך לאסכולה השנייה, כשהוא מגוון בנימה אופטימית.

== קישורים חיצוניים ==
*[http://www.youtube.com/watch?feature=player_embedded&v=VXNIsmLXfkA כתבה בטלוויזיה הקהילתית על שלושים שנות ערב שירי לוחמים בנווה מונוסון]

*
קטגוריה:מוזיקה ישראלית
קטגוריה:אירועי זמר בישראל
קטגוריה:אירועים להנצחת חללי מערכות ישראל
לימונצ'לו

לימונצ'לו (באיטלקית: Limoncello) הוא ליקר לימונים, שמקורו בדרום איטליה, במיוחד בסורנטו שבדרום מפרץ נאפולי ובחופה של אמאלפי, אך הוא מצוי גם בסיציליה ובסרדיניה.

הליקר מיוצר על ידי השריית גרידת לימון, לרוב מלימונים מזן סורנטו, באלכוהול מזוקק (בין 90% ל-96% אלכוהול בנפח) במשך מספר ימים בכלי אטום, תהליך הממצה את השמן האתרי של הפרי כמו גם את צבעו וריחו לתוך האלכוהול. לאחר המיצוי מדללים במים ובסירופ לפי הטעם. לרוב המוצר הסופי מכיל בין 25% ל-35% אלכוהול בנפח. 

הלימונצ'לו קל יחסית להכנה מחומרים ביתיים, ורבים באיטליה ובסיציליה נוהגים לכבד את אורחיהם בלימונצ'לו ביתי לאחר הארוחה. נהוג להגיש את הלימונצ'לו קר עד קר מאוד.

==קישורים חיצוניים==

*
* [http://www.giacommo.net/recepies/dolce/limoncello.htm מתכון ללימונצ'לו], "אתר האוכל של ג'אקומו".

קטגוריה:ליקר פירות
קטגוריה:המטבח האיטלקי
קטגוריה:מפרץ נאפולי
קטגוריה:מאכלי לימון
ארמון האליזה

ארמון האליזה (בצרפתית: Palais de l'Élysée) הוא מעונו הרשמי ומשרדו של נשיא צרפת. הארמון שוכן בעיר הבירה פריז, ברחוב פובור סן אונורה בקרבת שדרת שאנז אליזה. בנוסף, זהו המקום להתכנסויות ולדיונים של ממשלת צרפת.

אורחיו החשובים של הנשיא מתגוררים בדרך כלל בהוטל דה מאריני. אין מדובר במלון אלא ביחידות מגורים מפוארות בצמוד לארמון האליזה. בשטחו של הארמון מצויות גינות ומדשאות, המשמשות את הנשיא כאשר הוא עורך את המסיבה השנתית המסורתית ביום הבסטיליה.

==היסטוריה==
את הארמון תכנן האדריכל ארמאן-קלוד מולה בהזמנת רוזן אברה, ובנייתו הושלמה בשנת 1722. עם מות הרוזן בשנת 1753 רכש המלך לואי ה-15 את הארמון למען פילגשו, מאדאם דה פומפדור, ונערך בו שיפוץ מקיף. לאחר מותה נמכר המבנה לבנקאי פריזאי.

הארמון משמש את הממשלה הצרפתית מאז תקופת נפוליאון בונפרטה, ונרכש רשמית בשנת 1816, עבור לואי ה-18. מאמצע המאה ה-19 הוא משמש כמעונו הרשמי של נשיא צרפת. השינוי העיצובי האחרון של המבנה נערך בהוראת נפוליאון השלישי, והושלם בשנת 1867.

== תיאור ==
הארמון ושטחיו המאובטחים מאוד ממוקמים ברחוב דו פובורג סן-הונור 55 בצומת שלה עם שדרת דה מריני. בכניסה לארמון ישנו שער מונומנטלי עם ארבעה עמודים שעוצבו לפי הסדר האיוני, ולצדו קירות ובראשן מעקה, השער נפתח לחצר מעוגלת גדולה. החצר הטקסית המלכותית מעניקה מידה של פאר לבית. המגורים הראשיים בנויים בסגנון קלאסי צרפתי. אולם הכניסה מיושר עם החצר הטקסית והגנים של הארמון. ישנו הבניין המרכזי והארוך, הדירה הנהדרת מחולקת באמצע על ידי סלון גדול שנפתח לגן. בבניין זה יש גם קטע מרכזי בן שלוש קומות, ושני אגפים בקומה אחת: אפרטמונט דה ביין מימין, ופטיט אפרטמונט (דירות פרטיות) משמאל. הגן שמעוצב בסגנון צרפתי ישנו שביל מרכזי מיושר עם הבניין המרכזי, בגן ערוגות מעוצבות וסמטאות של עצי ערמונים וגדר חיה.

== גלריה ==
<gallery>
קובץ:JARDIN D'HIVER (2).jpg
קובץ:Normandy format (2019-10-09) 03.jpg
קובץ:Salon murat 3.JPG
קובץ:Salon Murat du palais de l'Élysée.jpg
קובץ:Visita de Trabajo a Francia (35632541751).jpg
קובץ:Visita de Trabajo a Francia (35632539111).jpg
קובץ:Salle des fêtes, palais de l'Élysée, Paris 8e 1.jpg
קובץ:Salle des fetes elysee 1.JPG
קובץ:Salon vert 2.JPG
קובץ:Escalier murat 2.JPG
קובץ:Vestibule d’honneur 1.JPG
קובץ:Salon des portaits 2.JPG
קובץ:Salon de la Cartographie, Palais de l'Élysée.jpg
קובץ:Salon Doré, Palais de l'Élysée.jpg
קובץ:Palais Élysée - Paris VIII (FR75) - 2021-08-23 - 1.jpg
קובץ:Palais Élysée - Paris VIII (FR75) - 2021-08-23 - 2.jpg
קובץ:Portail Palais Élysée - Paris VIII (FR75) - 2022-05-27 - 1.jpg
קובץ:Cour ouest elysee.JPG
קובץ:Aile Est du palais de l'Élysée.jpg
קובץ:Visita de Trabajo a Francia (35376299380).jpg
קובץ:Заеднички изјави за медиуми пред работната вечера во Париз со претседателот на Франција Емануел Макрон (51238648621).jpg
קובץ:President Trump's Trip to France (35879446506).jpg
קובץ:Facade jardin Palais de l'Élysée.JPG
קובץ:Façade palais de l'Élysée jardin.JPG
קובץ:Fontaine Palais de l'Élysée.JPG
קובץ:Jardin Élysée depuis le Salon Dorée.JPG
קובץ:Palais de l'Elysée 15.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:צרפת: מעונות רשמיים
אליזה
קטגוריה:הרובע השמיני של פריז
קטגוריה:צרפת: בתי מגורים
קטגוריה:פריז: מבנים היסטוריים
גן פסלים

גן פסלים הוא גן אשר ייעודו העיקרי הוא הצגת פסלים. זאת להבדיל מגן אשר ייעודו העיקרי שעשוע או ריאה ירוקה, ואשר עשוי להכיל גם יצירה פיסולית דקורטיבית או אנדרטה. בגן פסלים היצירות צפופות יחסית.

גני פסלים נמצאים לעיתים קרובות במוזיאונים, ומשמשים להצגת הפסלים הגדולים יותר, או אלו אשר הצגתם דורשת אינטראקציה מיוחדת עם הטבע (למשל אינטראקציה עם בריכת מים). בנוסף נמצאים גם גני פסלים כמתחם עצמאי. גני פסלים נמצאים לעיתים גם בגנים ציבוריים, שם הם נגישים יותר לציבור, אך חשופים יותר לסכנה של ונדליזם וגנבה.

==גני פסלים בישראל==
*מוזיאון תל אביב
*מוזיאון ישראל בירושלים
* גן הפסלים התת-ימי באילת
*גן הפסלים בחיפה (פסלי אורסולה מלבין)
* גן הפסלים בגן הטכנולוגי מלחה
*גן הפסלים שלמשה ציפר בצפת
*גן הפסלים של יחיאל שמי בקיבוץ כברי
*גן הפסלים של יגאל תומרקין במושב בורגתא
*גן פסלים בית החולים בילינסון
*גן הפסלים ע"ש טופור, במרכז הרפואי שיבא
*גן הפסלים של יגאל תומרקין בגן לאומי כוכב הירדן וליד סביל אבו נבוט
*גן פסלים ע"ש יואב דגון ברמת השרון
*גן פסלים בגליל בכפר כאוכב אבו אל-היג'א
*גן פסלים במושבה יקנעם
*גן פסלים בקיבוץ כפר סאלד
*גן פסלים של הפסל יומה שגב בגדרה
*גן הפסלים בבסיס חיל האוויר תל נוף
*גן פסלים בשכונת גבעת נשר בעיר נשר
*גן פסלים של קטה אפרים מרכוס בכפר שמריהו
*גן פסלים של ברנרד רדר באוניברסיטת רייכמן
<gallery>
קובץ:Jacques lipchitz mother and child 2 1941-45.jpg|אם וילד מס' 2, 1941-45, ברונזה. מוצג בגן הפסלים במוזיאון ישראל
קובץ:Gerstein 1.JPG|"רוכב אופניים", יצירתו של דוד גרשטיין, בגן הפסלים ע"ש טופור, במרכז הרפואי שיבא
קובץ:Zimbalista_Bronze_sculpture.JPG|"אישה עם שלבי סולם", יצירתה של עפרה צימבליסטה, גן הפסלים ברמת השרון
</gallery>

==גני פסלים בעולם==
*המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ארצות הברית
*מוזיאון הירשהורן, וושינגטון די. סי., ארצות הברית
*גן הפסלים סוקרטס בקווינס, ניו יורק, ארצות הברית
*גן מוזיאון רודן, פריז, צרפת
*מוזיאון קרולר-מילר, הולנד
*גן הפסלים, מוסקבה
*המוזיאון הפתוח בהאקונה, יפן
==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20000926024835/http://www.fortunecity.com/westwood/arch/769/Vigeland/ גן ויגלנד אוסלו] 
*[http://www.moma.org/ מוזיאון לאמנות מודרנית], ניו יורק

*
קטגוריה:פיסול
קטגוריה:עיצוב נוף
פסלים
חיילונגג'יאנג

כנסיית סופיה הקדושה בחארבין
חֵייְלוֹנְגְגְ'יַאנְג (כתב סיני: 黑龙江, פין-יין: Hēilóngjiāng Shěng - IPA: ) הוא מחוז בצפון־מזרח סין. שטחו כ־454,800 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ־31.8 מיליון נפש ובירתו העיר חַרְבּין (哈尔滨/Hāĕrbīn). המחוז נחשב חלק ממנצ'וריה ההיסטורית.

== היסטוריה ==
בתקופת שושלת צ'ינג (1644–1911), המנצ'ורית במקור, היה המחוז מחולק למעשה לשני חלקים ונמתח עמוק לתוך רוסיה של ימינו עד הרי סטנובוי עם גישה לים היפני. באותה עת גם נאסרה הגירה של בני האן למחוז. אולם ב-1858 וב-1860 מסרה סין לרוסיה את כל השטחים שמצפון לנהר אמור ונהר אוסורי בהגדירם את תוואי הגבול שקיים עד היום. בו בעת התירה שושלת צ'ינג לראשונה לבני האן להגר למחוז, כך שבתחילת המאה ה-20 כבר היו לרוב במחוז. ב-1932 הפכה חיילונגג'יאנג לחלק ממנצ'וקוו, ממשלת בובות בחסות יפנית. עם כניעת יפן ב-1945 העבירו הסובייטים את המחוז לידי המפלגה הקומוניסטית הסינית, והמחוז שימש כבסיס ראשון של הקומוניסטים בזמן מלחמת האזרחים הסינית.

זהו המחוז הקר בסין עם אקלים סובארקטי. החורפים ארוכים וקרים עם טווח טמפרטורות ממוצעות של 15°c- עד 31°c- בינואר, וקייצים קצרים וקרירים עם טווח טמפרטורות של 18°c עד 23°c ביולי. מדי חורף מתקיים בחרבין פסטיבל הקרח והשלג הבינלאומי המתאפיין באינספור פסלי קרח ו"פנסי קרח" ומושך אליו תיירים מרחבי סין והעולם.

למרות היותו חלק ממנצ'וריה מהווים כיום המנצ'ורים רק 3% מהאוכלוסייה, בעוד שבני האן מהווים 95% מההרכב הדמוגרפי שלה. מיעוטים נוספים במחוז הם קוריאנים, מונגולים, חווי וכן מעט דאור אורוצ'ין חֶגֶ'ן ואף רוסים.

במחוז עצמו השפעות רוסיות ובינלאומיות ניכרות, ובמיוחד הבירה חרבין המשובצת כנסיות אורתודוקסיות, קתוליות ופרוטסטנטיות. לרוסים השפעה גם על המטבח המקומי, בנוסף להשפעות יפניות, מנצ'וריות וקוריאניות.

בספטמבר 2010 חתמו סגן שר החוץ הישראלי דני אילון וסגן מושל המחוז הסכם לשיתוף פעולה חקלאי בין ישראל וחיילונגג'יאנג.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://web.archive.org/web/20071114180547/http://www.harbin-ice.net/ פסטיבל הקרח והשלג בחרבין] 
* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:הרפובליקה העממית של סין: מחוזות
המהפכה הטקסנית

"כניעתו של סנטה אנה", William Henry Huddle. מוצג בבית המחוקקים של טקסס, ב[[אוסטין]]
המהפכה הטקסנית (באנגלית: Texas Revolution) הוא השם המקובל בארצות הברית למלחמה שהחלה ב־2 באוקטובר 1835 והסתיימה ב־21 באפריל 1836. המלחמה נערכה בין מקסיקו לחלק הטחאני (מדינת טקסס המודרנית) של המדינה המקסיקנית קואווילה וטחאס.

המתיחות בין ממשלת מקסיקו למתיישבים הצפון אמריקאים בטֶחָאס החלה בסמוך לחקיקת שבעת החוקים ב-1835. נשיא מקסיקו, הגנרל אנטוניו לופס דה סנטה אנה ביטל את החוקה של 1824 והכריז על חוקה חדשה, אנטי-פדרליסטית, תוך שמינה את עצמו לדיקטטור, בטענה שמקסיקו לא בשלה לדמוקרטיה.

הלחימה החלה עם שחר ה-2 באוקטובר בקרב גונזלס - פשיטה שערכו מתיישבים טקסנים על כח צבאי שנשלח לפרקם מנשקם - תותח בודד שמשקלו קילוגרם אחד. הטקסנים ניצחו בקרבות מוקדמים בלה באהיה ובסן אנטוניו, אך לאחר מכן ספגו הפסדים קשים באותם המקומות. המלחמה הסתיימה בקרב סן חסינטו (כ-30 קילומטרים ממזרח להיכן שנמצאת כיום העיר יוסטון) כאשר הגנרל סם יוסטון הוביל את צבא טקסס לניצחון על כוחותיו של הגנרל סנטה אנה, אשר נלכד למחרת הקרב, הושם בשבי ואולץ לחתום על אמנות וולסקו.

סיום המלחמה הביא להקמתה של רפובליקת טקסס. בהכרזת העצמאות של טקסס צוינו סיבות רבות למרד, אך הסיבה העיקרית היא ביטולה של חוקת 1824 בידי הנשיא סנטה אנה. ממשלת מקסיקו מעולם לא הכירה בעצמאותה של רפובליקת טקסס והיא סופחה לבסוף על ידי ארצות הברית ב-1845. עם זאת, גורלה הוכרע רק לאחר מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846-1848), שבסופה סופחו לארצות הברית גם שטחיהן של קליפורניה, נבדה, יוטה, אריזונה, וחלקים מויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו. חלק משטחים אלה נרכשו ממקסיקו ברכישת גדסדן.

==ראו גם==
*אנדרטת סן חסינטו

==קישורים חיצוניים==

* 

*
קטגוריה:טקסס: היסטוריה
קטגוריה:מלחמות מקסיקו
דייווי קרוקט

דייוויד קרוקט (David "Davy" Crockett, 17 באוגוסט 1786 - 6 במרץ 1836), היה גיבור עם אמריקני מהמאה ה-19, ידוע בעיקר בשם דייווי קרוקט.

הוא שימש חבר בבית הנבחרים של מדינת טנסי וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית. שירת במרד הטקסני ונהרג בקרב אלמו. לפי עדויות אחרות, גנרל סנטה אנה לקח בשבי כחצי תריסר משורדי קרב האלמו, ביניהם קרוקט, והוציאם להורג.

== בתרבות ==
ג'ון ויין גילם את דמותו של קרוקט בסרט האלמו.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [https://www.no-666.com/2018/05/25/דיווי-קרוקט-מלך-הלוכדים-של-המערב-בשפה-ה/ דיווי קרוקט -גדול גוזמאי המערב הפרוע] -"המולטי יקום של אלי אשד", 2018
* 
* 
* 

קטגוריה:חברי המפלגה הדמוקרטית (ארצות הברית)
קטגוריה:אישים שהוצאו להורג בארצות הברית
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטנסי
קטגוריה:חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הלאומית הרפובליקנית
קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:אנשי הרים
קטגוריה:חברי האספה הכללית של טנסי
קטגוריה:אישים שמקום קבורתם לא נודע
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1786
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1836
גנימדס

"חטיפתו של גנימדס" מאת [[פטר פאול רובנס.]]
גנימדס מוזג נקטר מאת [[ברטל תורוואלסן בארמיטאז'.]]
במיתולוגיה היוונית, גנימדס (ביוונית: Γανυμήδης) היה בנו של טרוס מלך טרויה, ונער יפה תואר. זאוס ראה את גנימדס עם כלביו ושומריו בעת ציד ליד הרי אידה, התאהב בו ושלח עיט שיביא אותו לאולימפוס. על פי גרסה אחרת, זאוס היה העיט בעצמו. גנימדס הפך לנושא גביע האלים באולימפוס ומגיש האמברוסיה ונקטר לאלים, וזאת לאחר שהבה, שהייתה נושאת הגביע לאלים, התחתנה עם הרקולס. כפיצוי לאובדן בנו, שלח זאוס לטרוס זוג סוסים בני אלמוות.

מלאכתו של גנימדס בעולם האלים מתקשרת אצל בני האדם לגאותו של הנילוס. סימניו של גנימדס הם חישוק ברזל-צעצוע של נער ותרנגול-מתנת אוהב.

== שירה ==
הומרוס, ורגיליוס, אובידיוס ומשוררים אחרים כתבו על הדמויות המיתולוגיות, על האלים ובני האדם, על הקשרים ביניהם ועל שינויי הצורה שחלו בהם.

הומרוס באיליאדה, מתאר את גנימדס כיפה ביותר מבין בני התמותה:

== אמנות ==
המיתוס על חטיפתו של גנימדס הפך לאחד הנושאים הפופולריים באמנות יוון העתיקה. באמנות הרנסאנס, בציוריהם של רמברנדט, רובנס וציירים רבים אחרים וכן בפיסול ובכדים מעוטרים.

המטמורפוזה של גנימדס הייתה הפיכת אדם לאלמותי ובעל נעורי נצח.

גנימדס הוצג לעיתים קרובות כאל של אהבה הומוארוטית. המיתוס של זאוס וגנימדס היווה מודל למנהג חברתי של פדרסטיה ביוון העתיקה - מערכת יחסי חונכות וארוטיקה בין מבוגר למתבגר.

במחזה של אוריפידס, "הקיקלופ", מסופר על פוליפמוס הקיקלופ אשר שתה לשוכרה, לאחר שאודיסאוס שיכר אותו כדי להינצל ממאורתו.
ברגעי השיכרות של הקיקלופ, הוא אומר: "אלות החן האלה מתחילות איתי... די! לא אשק לכן, עם גנימדס זה אשכב, כי הוא הכי יפה, ובסך הכל אני אוהב זכרים יותר מנקבות".

על שמו של גנימדס נקרא ירחו הגדול ביותר של כוכב הלכת צדק (אשר בלועזית קרוי יופיטר, מקבילו הרומי של זאוס) – גנימד.

== לקריאה נוספת ==
*
*שלמה דיקמן, אובידיוס מטמורפוזות, מוסד ביאליק, ירושלים. ספר עשירי שורות 155-161
*שלמה דיקמן, ורגיליוס- איניאס, מוסד ביאליק, ירושלים. ספר חמישי שורות 252-257

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

* [http://assaffeller.com/%D7%9E%D7%99%D7%AA%D7%95%D7%9C%D7%95%D7%92%D7%99%D7%94/%D7%92%D7%A0%D7%99%D7%9E%D7%93%D7%A1 אתר המצגות של אסף פלר]
*[https://benyehuda.org/] אתר פרויקט בן-יהודה

== הערות שוליים ==
קטגוריה:דמויות מהמיתולוגיה היוונית
קולורדו ראפידס

סמל המועדון הראשון (1996–2001)
סמל המועדון השני (2002–2006)
קולורדו ראפידס (באנגלית: Colorado Rapids) היא קבוצת כדורגל מקומרס סיטי שבקולורדו, המשחקת בליגת ה-MLS. צבעי מדי הקבוצה הם סגול, כחול ושחור. הראפידס זכו באליפות הליגה בעונת 2010 לאחר שניצחו במשחק גמר גביע ה-MLS את קבוצת דאלאס בתוצאה 1–2. כמו כן הגיעו לשני משחקי גמר: גמר גביע ה-MLS ב-1997 וגמר גביע ארצות הברית הפתוח ב-1999, ובשניהם הפסידו.

הקבוצה שיחקה באצטדיון שדה אינבסקו מאז שנת 2001. לפני כן שיחקה הקבוצה באצטדיון מייל היי הנמצא בדנוור. בעונת 2007, עברה הקבוצה לאצטדיון חדש באזור המסחרי של דנבר.

==שחקנים מפורסמים==
*מרסלו בלבואה (1996 - 2001)
*שון ברטלט (1996 - 1997)
*פול בראבו (1997 - 2001)
*ג'ו קנון (2003 -)
*מרק צ'ונג (2002 - 2005)
*רוסין פרייזר (2001 - 2003)
*מרקוס האנמן (1997 - 1999)
*כריס הנדרסון (1996 - 1998, 2002 - 2005)
*פאבלו מאסטרוני (2002 -)
*ג'ון ספנסר (2001 - 2004)
*קרלוס ולדרמה (2001 - 2002)
*דדי בן דיין (2005-2006)
*יונס נאמלי (2020-)

==מאמנים ראשיים==
*בובי האווטון (1996)
*רוי ווגרלה (1996, זמני)
*גלן מיירניק (1997 - 2000)
*טים הנריקסון (2001 - 2004)
*פרננדו קלביו (2004 - 2008)
*גארי סמית' (2008 - 2011)
*אוסקר פארחה (2012 - 2014)
*פאבלו מסטרואני (2014 - 2017)
*אנתוני הודסון (2017 - הווה)

==שנה אחרי שנה==
{| class="wikitable"
|-
! שנה !! מיקום !! פלייאוף !! גביע ארצות הברית הפתוח 
|-
|1996
|5, מערב
|לא העפילה
|חצי גמר
|-
|1997
|4, מערב
|גמר
|שמינית גמר
|-
|1998
|3, מערב
|רבע גמר
|לא נכנסה
|-
|1999
|4, מערב
|רבע גמר
|גמר
|-
|2000
|3, מערב
|רבע גמר
|סיבוב ראשון
|-
|2001
|4, מערב
|לא העפילה
|סיבוב ראשון
|-
|2002
|4, מערב
|חצי גמר
|רבע גמר
|-
|2003
|3, מערב
|רבע גמר
|רבע גמר
|-
|2004
|3, מערב
|רבע גמר
|שמינית גמר
|-
|2005
|3, מערב
|חצי גמר
|שמינית גמר
|- 
| 2006 
|4, מערב 
| חצי גמר 
| רבע גמר 
|- 
| 2007 
|4, מערב 
|לא העפילה
|סיבוב שני 
|- 
| 2008 
|4, מערב 
|לא העפילה
|לא העפילה
|- 
| 2009 
|6, מערב 
|לא העפילה
|לא העפילה
|- 
| 2010 
|5, מערב 
| style="background:#ffebad;"|אלופה
|לא העפילה
|- 
| 2011 
|5, מערב 
|רבע הגמר 
|לא העפילה
|- 
| 2012 
|7, מערב 
| לא העפילה
|סיבוב רביעי 
|- 
| 2013 
|5, מערב 
|סיבוב ניק אאוט 
| סיבוב שלישי 
|- 
| 2014 
|8, מערב 
|לא העפילה
|סיבוב חמישי
|- 
| 2015
|10, מערב 
|לא העפילה
|סיבוב חמישי 
|-
| 2016
|2, מערב
| חצי גמר
|סיבוב חמישי
|-
| 2017
|11, מערב
|לא העפילה
|סיבוב חמישי
|}

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:קבוצות כדורגל אמריקאיות
קטגוריה:קבוצות MLS
ראפידס
קטגוריה:קבוצות כדורגל שהוקמו ב-1995
פרנסואה מוריאק

פרנסואה מוריאק (בצרפתית: François Mauriac; 11 באוקטובר 1885 – 1 בספטמבר 1970) היה עיתונאי, עורך עיתון, משורר וסופר צרפתי זוכה פרס נובל לספרות.
== חייו ==
מוריאק נולד בעיר בורדו בחבל אקוויטניה שבצרפת. הוא למד ספרות באוניברסיטה של בורדו וב-1905 עבר לפריז כדי להמשיך בלימודיו, אך מקץ מספר חודשים החליט להקדיש את עצמו לכתיבה. קובץ שיריו הראשון "ידיים שלובות" פורסם ב-1909. כתיבתו של מוריאק הופרעה בעת מלחמת העולם הראשונה, כאשר שירת בבלקן בבית חולים של "הצלב האדום". ב-1922 פרסם את הרומן "נשיקה למצורע" שזכה להצלחה בציבור. ב-1933 נבחר לחבר האקדמיה הצרפתית. במשך מלחמת העולם השנייה המשיך בכתיבה ופרסם את "היומן השחור". פרנסואה מוריאק כתב למעלה משלושים נובלות, ומחזות אחדים שהוצגו על ידי "קומדי פרנסז" בפריז. הוא היה גם עיתונאי ושימש כעורך של העיתון "לה פיגרו". ב-1960 הגיע לישראל לסקר את משפט אייכמן. הרומן המפורסם ביותר שלו, “תרז דסקרו”, עובד פעמיים לסרט קולנוע. ב-1962 בבימוי של ז'ורז' פראנז'ו, וב-2012 בבימוי של קלוד מילר ובכיכובה של אודרה טוטו.

בשנות החמישים תמך פרנסואה מוריאק בעצמאות אלג'יריה, וגינה את עינויי השבויים שנפלו בידי הצבא הצרפתי. הוא פרסם את זיכרונותיו האישיים, וביוגרפיה של שארל דה גול. ב-1952 זכה בפרס נובל לספרות, וב-1958 זכה באות לגיון הכבוד הצרפתי. כל יצירותיו של פרנסואה מוריאק הופיעו ב-12 כרכים ב-1950–1956. הוא עודד את אלי ויזל לכתוב על חווייתו האישית את השואה לאחר מלחמת העולם השנייה.

פרנסואה מוריאק נפטר בפריז ב-1970, ונקבר בבית העלמין דה וֶמַר שמצפון לעיר.
==משפחתו==
בנו קלוד מוריאק גם היה סופר.
 
נכדתו הייתה השחקנית אן ויאז'מסקי שנישאה לבמאי הצרפתי ז'אן-לוק גודאר.
==מספריו בעברית==
* הנשיקה למצורע, (1922), בעברית יצא בתרגומו של יהושע קנז, עם עובד, 1981.
* מדבר האהבה, רומן, (1924), בעברית יצא בתרגומה של בבה ינאי, עם עובד, תל אביב, 1964.
* תרז דסקרוּ, רומן, (1927), בעברית יצא בתרגומה של אביבה ברק, כנרת, תל אביב, 1984. 
* פקעת הצפעונים, רומן, (Le Noeud de Viperes) ,(1932), תורגם על ידי יעקב חסון והופיע בשנת 1960 בהוצאת עם עובד
* תעלומת פרוֹנטנק (1933)

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
לאחר מותו:
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:זוכי פרס נובל לספרות
קטגוריה:זוכי פרס נובל צרפתים
קטגוריה:חברי האקדמיה הצרפתית
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1885
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1970