OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
בילי מקינון

בילי מקינון (באנגלית: Billy MacKinnon; נולד 5 בינואר 1953 בגלאזגו) הוא תסריטאי ומפיק סרטים בריטי ממוצא סקוטי.

== חיים וקריירה ==
מקינון כתב והפיק סרטים כמו Sweetie,Small Faces ו-Marrakech (1998).
בנוסף, מקינון ערך תסריטים רבים לסרטים עלילתיים, כולל הפסנתר של ג'יין קמפיון וזכה במספר פרסי קולנוע בינלאומיים כמו הסרט הבריטי הטוב ביותר באדינבורו ובטיגר רוטרדם עבור הסרט האירופי הטוב ביותר.

כמפיק וכסופר, היו לו גם שני סרטים עלילתיים בתחרות רשמית בקאן.
תסריט הסרט הקצר האחרון שלו Aufzug - The Lift בבימויה של אמילי Kuhnke זכה ב-Wild Rose Award לתסריט הטוב ביותר ב-Wild Rose Independent Film Festival ב-2013.

== פילמוגרפיה ==
* 1989: סוויטי (מפיק שותף, דרמטורג)
* 1990: היבול האחרון (מפיק)
* 1993: הפסנתר (דרמטורג) (הפסנתר)
* 1996: פנים קטנות (תסריט, מפיק, עוזר במאי)
* 1998: מרקש (תסריט, עוזר במאי) (Hideous Kinky)
* 1999: Mauvaise passe (דרמטורג)
* 2007: הצצה (תסריט)
* 2009: Wayfaring Stranger (תסריט)
* 2010: Brilliantlove (דרמטורג)
* 2012: מעלית - המעלית (סרט קצר, תסריט)
* 2015:שחר (סרט דרמה עלילתי, תסריט)

== קישורים ==
* 

קטגוריה:תסריטאים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1953
לאוניד וייסברג

לאוניד וייסברג (ברוסית: Леонид Абрамович Вайсберг; 20 ביוני 1944, פרבואורלסק - 29 בדצמבר 2020, סנקט פטרבורג) היה מדען סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. הוא התמחה בחוזק מכונות ובניית מכונות לעיבוד מחצבים.

==קורות חיים==
לאוניד וייסברג נולד בשנת 1944 בעיר פרבואורלסק שבמחוז סברדלובסק למשפחה יהודית. לאחר סיום קרבות מלחמת העולם השנייה לאוניד עם משפחתו עברו לדנייפרופטרובסק בה הוא סיים לימודי בית ספר. בשנת 1967 וייסברג סיים לימודי הנדסת מכונות במכון הפוליטכני של העיר.

לאחר סיום הלימודים וייסברג עבר ללנינגרד. הוא התחיל לעבוד במכון לחקר עיבוד מכני של מכונות למחצבים. במכון זה הוא התחיל כמהנדס צעיר וסיים בדרגת ניהול בכירה.

במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 וייסברג סיים עבודת תואר שלישי ובהמשך פוסט-דוקטורט.

בשנות ה-90 של המאה ה-20 וייסברג היה יוזם הקמת חברת בת של המכון שעסקה ביישום בתעשייה של מידע מקצועי שנצבר במכון.

וייסברג היה מלמד באוניברסיטה למדעי הכרייה בסנקט פטרבורג וכיהן בדרגת פרופסור.

בשנת 2011 וייסברג נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הרוסית למדעים ובשנת 2016 קיבל מעמד של חבר בפועל.

וייסברג השתתף בתכנון מפעלים רבים לעיבוד מחצבים. מפעלים אלו הוקמו ברחבי ברית המועצות ומחוץ לגבולותיה. הוא כתב 266 מאמרים מדעיים ו-6 ספרים בנושא התמחותו. בבעלותו כ-70 פטנטים. הוא היה חבר מערכת של כתבי עת בתחום התמחותו.

על פעילתו לווייברג הוענק עיטור רוסי ופרסים רבים.

וייסברג היה פעיל בקהילה יהודית של העיר. בשנת 2001 הוא יזם הופעה אמנותית מוקדשת לחנוכה שהפכה למסורת.

==קישורים חיצוניים==
* [http://ceo.spb.ru/rus/industry/vaisberg.l.a/index.shtml ביוגרפיה] 

קטגוריה:מדענים יהודים סובייטים
קטגוריה:מדענים רוסים
קטגוריה:ממציאים רוסים
קטגוריה:ממציאים יהודים
קטגוריה:יהודים חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:מקבלי עיטור ההצטיינות למען המולדת
קטגוריה:ילידי 1944
קטגוריה:נפטרים ב-2020
השריר האלכסוני התחתון

השריר האלכסוני התחתון (באנגלית: Inferior oblique muscle) הוא שריר דק וצר הממוקם ליד השוליים הקדמיים של רצפת מסלול העין, אחד משבעת . 

== מבנה ==
השריר מחובר ללסת העליונה ולמשטח האחורי התחתון של גלגל העין. השריר מעוצבב על ידי העצב מניע העיניים.

השריר האלכסוני התחתון יוצא ממשטח המסלול של הלסת העליונה ומגיע ל. בניגוד לשאר השרירים החוץ-עיניים (השרירים הישרים והאלכסוני העליון), השריר האלכסוני התחתון לא מקושר ל.

אורכו של השריר בבני אדם, כ-37 מ"מ.<ref name="Vaughn&Ashburys"></ref><ref name=":0"></ref>

== פונקציונאליות ==
הפעולה העיקרית של השריר היא סיבוב גלגל העין.<ref name=":0" />

== אספקת דם ולימפה ==
השריר האלכסוני התחתון מקבל את אספקת הדם שלו על ידי עורק העיניים והעורק התת-אורביטלי. הווריד האורביטלי התחתון מנקז את השריר.<ref name=":0" />

== משמעות קלינית ==
אבחנה של תפקוד לקוי בשריר האלכסוני התחתון מתבצעת לרוב על ידי רופאי ילדים, מה שמאפשר הפניה מוקדמת לרופא עיניים. בשלבים המוקדמים, תיקון העין הדומיננטית על ידי מכשור מסייעת בחלק מהמקרים, לעיתים נדרשת התערבות כירורגית.<ref name=":0" /> 

== גלריית תמונות ==
<gallery>
קובץ:Gray890.png|טקסט=Dissection showing origins of right ocular muscles, and nerves entering by the superior orbital fissure.|דיסקציה עמוקה. 
קובץ:Slide13uu.JPG|טקסט=Inferior oblique muscle|השריר האלכסוני התחתון.
קובץ:Slide8ababa.JPG|טקסט=Extrinsic eye muscle. Nerves of orbita. Deep dissection.|שרירים חוץ עיניים, עצבי מסלול העין, דיסקציה עמוקה.
קובץ:Slide9abab.JPG|טקסט=Extrinsic eye muscle. Nerves of orbita. Deep dissection.|שריר עין חיצוני. עצבים של אורביטה. דיסקציה עמוקה. 
</gallery>
== ביאורים ==

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ראייה
קטגוריה:עין
אוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה

אוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה (ברוסית: Российский национальный исследовательский медицинский университет имени Н. И. Пирогова) הוא בית ספר לרפואה ומוסד מחקר במדעי הרפואה, שנמצא במוסקבה. באוניברסיטה לומדים כ-8,000 סטודנטים. היא פועלת החל משנת 1906.

== היסטוריה ==
שורשים של האוניברסיטה הנוכחים הם בפקולטה לרפואה שנפתחה ב"קורסים גבוהים לנשים" בשנת 1906. בשנת 1918 הפקולטה הפכה להיות חלק של "אוניברסיטת מוסקבה השנייה". בשנת 1930 פקולטה לרפואה אורגנה מחדש כבית ספר לרפואה נפרד וקיבלה שם "מכון למדעי הרפואה של מוסקבה מס' 2". בתקופת מלחמת העולם השנייה המכון עבר לאומסק. בשנת 1946 הוא נקרא על שם יוסיף סטלין ובשנת 1957 על שם ניקולאי פירוגוב.

בשנת 1965 הוחלט להעביר את האוניברסיטה ממקומה במרכז מוסקבה לפרבר בדרום-מערב תוך הרחבה משמעותית של שטח בנוי. ליד הבניין הראשי נבנה בניין לספרייה. החל משנת 2011 המוסד פועל בשם הנוכחי.

בדירוג מוסדות ללימוד רפואה האוניברסיטה מדורגת במקום השני ברוסיה

סגל האוניברסיטה כולל מדענים ורופאים בכירים של ברית המועצות ורוסיה. חלקם כמו בוריס גלפנד, סרגיי יפוני ומארק קורצר התקבלו לשורות האקדמיה הרוסית למדעים על הישגים בתחום הרפואה.

== פקולטות ומכונים==
* פקולטה לרפואה
* הפקולטה לרפואת ילדים
* הפקולטה לרפואה וביולוגיה
* הפקולטה בין-לאומית
* הפקולטה להכשרה מקצועית לרופאים לאחר התואר הראשון
* פקולטה להשתלמויות
* מכון לרפואת שיניים
* מכון לפרמצבטיקה
* מכון לפסיכולוגיה ועבודה סוציאלית
* מכון לאנטומיה

ליד האוניברסיטה פועל בית חולים לילדים שכולל 1,000 מיטות, מרכז לגרונטולוגיה, מרכז לבעיות עיניים וקליניקה לרפואת שיניים.

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מוסקבה: אוניברסיטאות ומכללות
קטגוריה:לימודי רפואה
פרגרין (משימה)

פרגרין (באנגלית:Peregrine Mission One - הייתה משימה אמריקאית לכיוון הירח. החללית שוגרה ב-8 בינואר 2024 והייתה צריכה לנחות על הירח. בגלל בעיות טכניות החללית לא הגיע ליעד.

==משימה==
בשנת 2016 חברת Astrobotic Technology חתמה הסכם עם United Launch Alliance על שיגור חללית לירח בשנת 2021. בשנת 2019 החברה קיבלה חוזה עם נאס"א להעברת מטען מדעי לירח.

ביוני 2021 בגלל בעיות בפיתוח משגר המשימה נדחתה. בסופו של דבר השיגור עבר בהצלחה ב-8 בינואר 2024. זה היה השיגור הראשון בעזרת משגר מדגם "וולקן קנטאור". לאחר סיום עבודת המשגר החללית היית הצריכה לצאת לטיסה לכיוון הירח בעזרת מדחפים שלה. התכנון היה לבצע נחיתה באזור אוקיינוס הסערות ב-23 בפברואר.

מדיווח שהתקבל התברר שקיימות בעיות בפתיחת פאנל סולארי ודליפות דלק. ב-14 בינואר היה ברור שחללית לא יכולה להגיע לירח.

==תיאור החללית==
החללית נבנתה מסגסוגת אלומיניום וכללה 5 מדחפים.

משקל הנחתת היה 450 ק"ג והיא כללה מכשירים מדעיים, מכלי דלק ו-12 מדחפים לביצוע נחיתה מוצלחת. חשמל היה מסופק מפאנל סולארי וסוללת מצברים. הנחתת הייתה מתוכננת לפעול עד לתחילת לילה ירחי.

על הנחתת הותקנו:
* רכב חלל Colmena שנבנה במקסיקו.
* רכב חלל Iris שנבנה באוניברסיטת קרנגי מלון
* Laser Retroreflector Array של נאס"א. היה צריך לתת מדידות מדויקות של מיקום למשימות עתידיות
* מספר ספקטרומטרים של נאס"א שפועלים בתחומים שונים.
* רגש קרינה מתוצרת גרמניה
* רגש לידאר של נאס"א

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.astrobotic.com/wp-content/uploads/2021/01/Peregrine-Payload-Users-Guide.pdf תיאור המשימה באתר ISRO]
* [https://web.archive.org/web/20231129215206/https://www.nasa.gov/wp-content/uploads/2023/11/np-2023-11-015-jsc-clps-astrobotic-press-kit-508.pdf דיווח לעיתונות של נאס"א]
* [https://web.archive.org/web/20240115024740/https://www.astrobotic.com/update-17-for-peregrine-mission-one/ דיווח היצרן מ-14 בינואר]

קטגוריה:משימות לחקר הירח
קטגוריה:גשושיות אמריקאיות
הרחק ממנה

הרחק ממנה (באנגלית: Away from Her) הוא סרט קולנוע קנדי משנת 2006 בכתיבה ובימוי של שרה פולי, עם ג'ולי כריסטי, גורדון פינסנט ואולימפיה דוקאקיס בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הסיפור הקצר The Bear Came Over the Mountain מאת הסופרת הקנדית אליס מונרו.

ג'ולי כריסטי זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה וב-פרס גילדת שחקני המסך, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.

שרה פולי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר. וזכתה בפרס הבימוי של אקדמיית הטלוויזיה והקולנוע של קנדה.

הסרט זכה גם בשבעה פרס ג'יני ובפרסים נוספים.

הסרט הוקרן לראשונה ב-2006 בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו, פסטיבל הסרטים סאנדנס ופסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.

==תקציר העלילה==
פיונה אנדרסון (ג'ולי כריסטי) ובעלה גראנט (גורדון פינסנט) נשואים 45 שנה. הם גרים בעיירה קטנה בדרום אונטריו ואין להם ילדים. גראנט שם לב לשינוי בהתנהגותה של פיונה. היא שוכחת לעיתים קרובות וכאשר הוא מבחין שהיא מכניסה את המחבת למקרר הוא הולך אתה להתייעצות ומסתבר לו שהיא לוקה בדמנציה מתקדמת.

לאחר שהיא משוטטת בלילות ברחובות וגראנט מחזיר אותה הביתה הם מחליטים במשותף כי רצוי שתעבור לבית אבות. היא מתקבלת לבית האבות Meadowlake ששם קיים חוק שב-30 הימים הראשונים יש איסור על ביקורים כדי להקל על הדיירים החדשים "להתאקלם".

המנהלת הקשוחה של המוסד היא מדלין (ונדי קרוסון) אבל גראנט מתקשר יותר לאחות הראשית קריסטי (קריסטן תומסון).

כעבור 30 יום מגיע גראנט ופיונה "מתפנה" לקבל אותו כמבקר סתם היות שהיא עסוקה כל הזמן בעזרה לאוברי (מייקל מרפי) שאינו מדבר ומרותק לכיסא גלגלים.

גראנט יצר קשר עם אשתו של אוברי, מריאן (אולימפיה דוקאקיס) והם משוחחים על בני זוגם ומקיימים יחסים אינטימיים פעם אחת.

כאשר מריאן נאלצת להוציא את בעלה מהמוסד בגלל קשיים כלכליים, מידרדר מצבה של פיונה והיא מועברת למחלקה הסיעודית. גראנט מארגן ביקור של אוברי במוסד ומבשר זאת לפיונה אך לפני שמכניסים את אוברי היא נזכרת פתאם בגראנט והם מתחבקים.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
! שם השחקן/ית
! שם הדמות
! הערות
|-
|ג'ולי כריסטי
|פיונה אנדרסון
|
|-
|גורדון פינסנט
|גראנט אנדרסון
|
|-
|אולימפיה דוקאקיס
|מריאן
|
|-
|מייקל מרפי
|אוברי
|בעלה של מריאן
|-
|קריסטן תומסון
|כריסטי
|אחות ראשית
|-
|ונדי קרוסון
|מדלין
|מנהלת בית אבות
|-
|אלברטה ווטסון
|ד"ר פישר
|רופאה גריאטרית
|-

|}

==קישורים חיצוניים==

*[https://www.youtube.com/watch?v=P5l5J4L1ZdQ קדימון להרחק ממנה], באתר יוטיוב
*[https://www.youtube.com/watch?v=I66GMcmJd2s ג'ולי כריסטי מקבלת פרס גילדת שחקני המסך], באתר יוטיוב
*

קטגוריה:סרטי 2006
קטגוריה:סרטים קנדיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:זקנה בקולנוע
קטגוריה:סרטים מבוססי סיפורים קצרים
טריסטן דה סילבה

טריסטן דה סילבה (נולד ב-15 במאי 2001) הוא שחקן כדורסל גרמני ממוצא גרמני-ברזילאי המשחק באורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA. במכללות שיחק בקולורדו באפלוס.

== ראשית חייו ==
דה סילבה נולד וגדל במינכן שבגרמניה לאב ברזילאי ולאם גרמנייה.<ref></ref><ref name=":0"></ref> ב-2019 הוא שיחק במקביל בקבוצת שוואבינג בליגה הרביעית בגרמניה, ובקבוצת האקדמיה הבינלאומית לכדורסל במינכן, בליגת ה-NBBL, הליגה הבכירה לנוער. ב-12 משחקים באקדמיה של מינכן, הוביל דה סילבה את הקבוצה בקליעה עם 16.9 נקודות למשחק תוך שהוא קולע ב-53.2 אחוזים מהשדה.

במהלך מגפת הקורונה, ביצע דה סילבה את המעבר לכדורסל המכללות האמריקאי, כשהתחייב לאוניברסיטת קולורדו.<ref></ref>

== קריירת מכללות ==
במהלך עונתו הראשונה בקולורדו, שיחק דה סילבה ב-24 משחקים והעמיד ממוצעים של 2.7 נקודות וריבאונד אחד למשחק.<ref></ref> הוא הפך לשחקן פותח במהלך עונתו השנייה, והעמיד ממוצעים של 9.4 נקודות ו-3.5 ריבאונדים ב-31 משחקים.<ref></ref>

בעונתו השלישית, נבחר דה סילבה לחמישייה הראשונה של All-Pac 12 כשהעמיד ממוצעים של 15.9 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-1.3 חטיפות למשחק.<ref></ref> בשנת 2023, נרשם לדראפט ה-NBA, אך בסופו של דבר חזר לקולורדו לעונה רביעית.<ref></ref> בעונתו האחרונה בקולורדו, העמיד ממוצעים של 16.0 נקודות, 5.1 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק, תוך שהוא קולע שיא קריירה באחוזים משלוש, עם 39.5% ב-4.8 ניסיונות במשחק. בעונה זו נבחר לחמישייה השנייה של All-Pac-12. <ref></ref>

ב-29 באפריל 2024, לאחר עונתו הרביעית, נרשם שוב לדראפט ה-NBA.<ref></ref>

== קריירה מקצועית ==
=== אורלנדו מג'יק (2024-הווה) ===
ב-26 ביוני 2024 נבחר בבחירה ה-18 על ידי אורלנדו מג'יק בדראפט ה-NBA {{כ}}2024.<ref></ref><ref name=":1"></ref> הוא נבחר לצד חבריו לקבוצה קודי ויליאמס וקיי ג'יי סימפסון, ובכך הייתה קולורדו לאחת משלוש מכללות שהוציאו תחת ידיהן שלוש בחירות דראפט לפחות בדראפט 2024.<ref></ref>

== חיים אישיים ==
אחיו הגדול של דה סילבה, אוסקר, שיחק כדורסל מכללות בסטנפורד וכיום משחק בברצלונה מהליגה הספרדית והיורוליג.<ref></ref> אביו, ולדמאר דה סילבה, הוא מתאגרף מקצועי לשעבר. בשנות ה-90 עבר אביו למינכן ופתח מסעדה ברזילאית: [https://www.instagram.com/veropesobar/ Ver o Peso Bar]. דה סילבה דובר חמש שפות: גרמנית, פורטוגזית, ספרדית, צרפתית ואנגלית.<ref name=":0" /> בנוסף מנגן בחצוצרה.

== הערות שוליים ==

== קישורים חיצוניים ==

* [https://cubuffs.com/sports/mens-basketball/roster/tristan-da-silva/16563 ביוגרפיה באתר קולורדו באפלוס]

קטגוריה:בחירות דראפט של אורלנדו מג'יק
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קולורדו
קטגוריה:גרמנים שנולדו ב-2001
שביט וילט-2

השביט 81P/Wild, הידוע גם בשם וילט-2, הוא שביט שנקרא על שם האסטרונום השווייצרי פאול וילט, שגילה אותו ב-6 בינואר 1978, באמצעות טלסקופ שמידט 40 ס"מ .

במשך רוב חייו, מאז נוצר לפני כ-4.5 מיליארד שנה, נע וילט-2 על מסלול מרוחק יותר מהשמש ומעגלי יותר. בספטמבר 1974 הוא חלף במרחק של כמיליון קילומטרים מכוכב הלכת צדק. כוח הכבידה של צדק היטה את מסלולו של השביט והכניס אותו לאזורים הפנימיים של מערכת השמש. זמן המחזור שלו השתנה מ-43 שנים לכ-6 שנים, והפריהליון שלו הוא כעת במרחק של כ-1.59 יחידות אסטרונומיות מהשמש.

גשושית סטארדאסט של נאס"א חלפה בסמוך לוילט-2, אספה דגימות של חלקיקים מהשביט וצילמה את גרעין השביט ממרחק של 237 ק"מ.

== מאפייני גרעין השביט ==
* מידות: אורך , רוחב , עומק .<ref name="wild2"></ref>
* צפיפות: 0.6 גרם לסמ״ק.<ref name="Britt2006"></ref>
* מסה: ק"ג.<ref>המסה מוערכת באמצעות מכפלת אומדני הנפח והצפיפות</ref>

== מחקר ==
וילט-2 מכדור הארץ
[[סטארדאסט}} · <br> · · ]]
ב-2 בינואר 2004, חלפה הגשושית סטארדאסט של נאס"א בסמוך לוילט-2 ואספה דגימות חלקיקים מההילה של השביט. הדגימות הוחזרו לכדור הארץ יחד עם אבק בין-כוכבי, שאספה הגשושית במהלך המסע. סטארדאסט צילמה שבעים ושניים צילומי תקריב של וילט-2. הם חשפו משטח רצוף שקעים שטוחים עם קירות תלולים ואובייקטים בגדלים שונים. הדעה המקובלת היא שאובייקטים אלה נוצרו ממכתשי פגיעה או פתחי גז. במהלך הטיסה של סטארדאסט, לפחות 10 פתחי גז היו פעילים. קוטר השביט עצמו הוא 5 קילומטרים.

המיכל שבו אוחסנו הדגימות שאספה סטארדאסט היה במצב מצוין כשנחתה ביוטה, ב-15 בינואר 2006. צוות של נאס"א ניתח את תאי לכידת החלקיקים ומצא גרגרים בודדים של שביט ואבק בין כוכבי.

תוצאות המחקר, שדווח בגיליון ה-19 בספטמבר 2008 של כתב העת Science, חשפו חתימה של איזוטופ חמצן באבק המצביע על ערבוב בלתי צפוי של חומר סלעי מהמרכז ומהשוליים של מערכת השמש. למרות לידתו של השביט באזורים הקפואים של החלל החיצון מעבר לפלוטו, נראה שגבישים זעירים שנאספו מההילה שלו נוצרו בחלקה הפנימי החם יותר של מערכת השמש.<ref></ref><ref></ref>

באפריל 2011 התגלו עדויות לנוכחות מים נוזליים על ידי מדענים מאוניברסיטת אריזונה. הם מצאו מינרלים גופרתיים של ברזל ונחושת, שנוצרו בוודאות בנוכחות מים.<ref></ref> התגלית עומדת בסתירה לתפיסה הקיימת, לפיה שביטים לעולם אינם מתחממים מספיק כדי להתיך את חלקם הקפוא. התנגשויות או חימום רדיוגני עשויות לספק את מקור האנרגיה הדרוש.<ref></ref>

{| class="wikitable" style="text-align:center; font-size:11px; float:right; margin:2px"
| colspan="8" style="text-align:center;" |הנדידה פנימה של וילט-2
|-
!שנה
!חצי ציר ראשי (AU)
!פריהליון
(AU)
!אפהליון
(AU)
|-
|1965
|13
|4.95
|21
|-
|1978
|3.36
|1.49
|5.24
|}

==גלריה==
<gallery class="center">
קובץ:Wild2_3.jpg|טקסט=Photograph taken by Stardust spacecraft|צילום שצולם על ידי חללית סטארדאסט
קובץ:Comet_wild_2_jet_plumes.jpg|טקסט=Details of the plume jets|תמונה בחשיפת יתר המדגישה את סילוני חומר הנפלטים מהשביט
קובץ:Comet_Wild2_Anaglyph.jpg|טקסט=Red/green stereo anaglyph|אנגליף 3D אדום/ירוק
קובץ:Comet_Wild2_.jpg|טקסט=Stardust approach image|וילט-2 - ממרחק של 237 ק"מ
קובץ:Comet_wild_2.jpg
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שביטים
תיאטרון מראה

תיאטרון מראה היה תיאטרון שפעל בקריית שמונה במשך כ-20 שנים עד שריפתו ביוני 2018. בתקופת פעילותו היה התיאטרון היחיד בגליל עליון, וברמת הגולן.

התיאטרון הוקם בשנת 2000 על ידי השחקן מנחם עיני במטרה להוות מרכז תרבותי תיאטרלי בצפון. התיאטרון פעל באולם מופת שבנתה ההסתדרות בעיר בשנות ה-60. הוא נתמך בתחילתו על בסכום שך 200 אלף שקל על ידי איש העסקים נוחי דנקנר. בשנת 2009 עמד בפני סגירה על רקע מצוקה כלכלית. ובהמשך מתקציב תיאטרון הפרינג' של משרד התרבות.

במהלך שנות פעילותו הפיק כשלוש הצגות בשנה בין ההצגות שהוצגו בו, הצגת היחיד של השחקנית מורן ברביבאי 'סבתא ד'יאלי', אשר סיפרה את סיפור המתיישבים הראשונים בקריית שמונה. בנוסף הפעיל אנסמבל התיאטרון קבוצות תיאטרון קהילתיות לילדים, נוער ומבוגרים. לאחר מלחמת לבנון השנייה נערכו בתיאטרות סדנאות 'תיאטרון פלייבק' שנועדו לאפשר עיבוד לחוויות של תושבי העיר.

בשנת 2016 זכתה ההפקה "To life" מאת גילי עברי של התיאטרון בפרס 'קיפוד הזהב' עבור עיצוב התלבושות של בלה חבצקין. בשנת 2017 זכתה ההצגה 'מלחמת שוורים' מאת מייק ברטלט בבימוי אורלי רבניאן בפרס קיפוד הזהב עבור תפאורה (שעוצבה אף היא על ידי חבצקין).

בין ספטמבר 2015 לדצמבר 2016 ניהל את התיאטרון אמנותית יפתח קליין. את התיאטרון ניהלו לאורך השנים גם רועי הורוביץ, רמי נעמן, אור נדב ארגוב, עופר שמר, ושמעון ביטון.

ב-22 ביולי 2018, נשרף אולם התיאטרון והדבר הוביל לסגירתו.

חלק מאמני התיאטרון הקימו לאחר סגירתו את אנסמבל צפוניתל'ה.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:קריית שמונה: תרבות
מראה
מראה
אנזו (מפלצת)

אַנְזוּ, הידוע גם בשם זו או אִימְדוּגוּד (שומרית: 𒀭𒅎𒂂 dim.dugudMušen), הוא מפלצת במספר דתות מסופוטמיות. הוא נולד על ידי המים הטהורים של האבזו והארץ הרחבה, או כבנו של סיריס. אנזו מתואר כציפור ענקית שיכולה לנשום אש ומים, ולעיתים כנשר בעל ראש אריה.
סטפני דאלי, בספרה "מיתוסים ממסופוטמיה", כותבת כי "האפוס של אנזו ידוע בעיקר בשתי גרסאות: גרסה בבלית עתיקה של תחילת האלף השני לפני הספירה, המעניקה לגיבור את השם נינגירסו; והגרסה 'הבבלית הסטנדרטית', המתוארכת לאלף הראשון לפני הספירה, שהיא כנראה הגרסה המצוטטת ביותר, כשהגיבור הוא נינורטה".

== המיתוס השומרי והאכדי ==
במיתולוגיה השומרית והאכדית, אנזו הוא ציפור-סערה אלוהי והאנשה של הרוח הדרומית וענני הרעמים. שד זה – חציו אדם וחציו ציפור – גנב את "לוח הגורלות" מאנליל והחביא אותם על פסגת הר. אנו ציווה על האלים האחרים להחזיר את הלוח, למרות שכולם פחדו מהשד. על פי טקסט אחד, מרדוך הרג את הציפור; במקרה אחר, הוא מת באמצעות חיציו של האל נינורטה.
אנזו מופיע גם בסיפור "אינאנה ועץ החולופו", המתועד במבוא לפואמה האפית השומרית "גילגמש, אנקידו והעולם התחתון".
אנזו מופיע בסיפור השומרי "לוגלבנדה וציפור האנזו" (נקראת גם "שובו של לוגלבנדה").
נינורטה במרדף אחר אנזו שגנב את לוח הגורלות מאנליל, אוסטן הנרי לייארד, מונומנטים מנינוה, סדרה 2, 1853]]
== המיתוס הבבלי והאשורי ==
הגרסה הבבלית מספרת כיצד המפלצת אנזו גנבה את "לוחות הגורל" שהחזיק האל אנליל. נינורתה, האל של העיר ניפור, יוצא להחזיר את הלוחות ובדרך הורג מפלצות שונות (הדרקון, הגיפסום, מלך הדקל, אדון סמאן-אנא, חיית הביזון, איש העקרב, ונחש בעל שבעת הראשים). לבסוף הוא הורג את המפלצת אנזו ומחזיר את הלוחות לאביו אנליל. ישנן גרסאות מאוחרות יותר של אנזו מנינווה בירת אשור.

== ראו גם ==
* זיז
* למסו

== לקריאה נוספת ==
* ש. שפרה, "עלילות אנזו הנשר הגדול – שלושה סיפורים ממסופוטמיה ארץ שני הנהרות", הוצאת עם עובד, 2009

== קישורים חיצוניים ==

* [https://benyehuda.org/read/33180/read המלך לוּגַלְבַּנְדַה ואַנְזוּ הנשר הגדול], באתר פרויקט בן-יהודה

קטגוריה:מיתולוגיה מסופוטמית
קטגוריה:יצורים מיתולוגיים
קטגוריה:יצורי כלאיים מיתולוגיים
מניסה (כדורסל)

מניסה בשאקשהיר בלידאספור ב:טורקית (Manisa Büyükşehir Belediyespor) הוא מועדון כדורסל מהעיר מניסה שבמערב טורקיה המשתתף בליגת העל הטורקית בכדורסל ובליגת האלופות בכדורסל.
==היסטוריה==
הקבוצה הוקמה ב-1994 ושיחקה ברמות החובבניות, בעונת 2017/18 העפילה לליגה השנייה וב-2021/22 העפילה לליגה הראשונה.

==השתתפות באירופה==
הקבוצה השתתפה בעונת 2023/2024 ביורופקאפ והעפילה משלב המוקדמות, בשלב הבתים הראשון שובצה בבית ה' יחד עם פורטו, באקן ברס ונורשפין דולפינס וסיימה במקום הראשון במאזו 5 - 1, בשלב 16 האחרונות שבוצה בבית י"ג יחד עם נימבורק, באסקט סרגוסה וגראבלין דנקירק וסיימה במקום האחרון במאזן 1 - 5 והודחה.<ref></ref>

בעונת 2024/2025 בליגת האלופות בכדורסל משתתפת הקבוצה בשלב הבתים בבית ח'.

==תארים==
*הליגה הטורקית השנייה
**אליפות (1) 2022
*הליגה הטורקית השלישית
**אליפות (1) 2018
==קישורים חיצוניים==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:קבוצות כדורסל טורקיות
הכוחות המזוינים של ליבריה

הכוחות המזוינים של ליבריה (באנגלית: Armed Forces of Liberia ובראשי תיבות: AFL) הם הכוח הצבאי של ליבריה, שנועד לשמור על ריבונות המדינה ולסייע במצבי חירום.

על פי החוקה של ליבריה, העומד בראש הצבא הוא נשיא המדינה, והשר לביטחון לאומי הוא האמון על פעילות הצבא בפעולה. בעוד הרמטכ"ל הוא ראש הדרג הצבאי ומשמש כזרוע המבצעת של פקודות הדרג המדיני, תוך פיקוד ופיקוח על הצבא בזמן שיגרה.

בליבריה מציינים את ה-11 בפברואר כיום הלאומי של הכוחות המזוינים.

== היסטוריה ==

הצבא נוסד בשנת 1908 על בסיס מיליציה שנקראה משמר הגבול הליברי, שבתורה התבססה על כוח חצי צבאי שאורגן עם ראשית הגעת העבדים המשוחררים מאמריקה. כמו כן השם הנוכחי של הצבא הוא נקבע בשנת 1956. במשך כמעט כל ההיסטוריה של הצבא הוא קיבל סיוע חומרי והדרכה ניכרת מארצות הברית.<ref></ref>

ברוב ההיסטוריה של הצבא הליברי, הוא כמעט ולא היה מעורב בלחימה של ממש או בפעולות צבאיות, למעט מספר משימות מועטות בהם לקח חלק, פרט למלחמות האזרחים של ליבריה (ראו ערכים בטבלה).

מעט מן הפעולות בהן לקחו חלק הכוחות המזוינים של ליבריה:
* בשנים הראשונות פעלו לדיכוי מרידות של שבטי הילידים של פנים הארץ, ואבטחת הגבולות מפני פלישות של אלו אל ערי החוף – שם התרכזה אוכלוסיית המתיישבים שבא מאמריקה.
* מלחמת העולם הראשונה – סיועה למדינות ההסכמה בשליחת מספר קטן של חיילים המתנדבים לסייעה בחזית המערבית (אם זאת לא נרשם תיעוד על השתתפות בקרב). לצד התגוננות מפי תקיפות חופי ליבריה על ידי הצי של גרמניה.
* מלחמת העולם השנייה – סיועה לבעלות הברית ושליחת חיילים תחת פיקוד הצבא אמריקאי לחזית הצרפתית (גם במקרה זה לא נרשם על מעורבות בלחימה), לצד הנגשה מלא של משאבי המדינה לבעלות הבירית בתמורה לסיוע והגדל הצבא הליברי.
* השתתפות במשימת האו"ם בקונגו בשנות ה-60, עם למעלה מ-300 חיילים ליברים.
* ההפיכה הצבאית ב-1980 וניסיון ההפיכה של 1985
* מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה בשנים 1989–1997
* מלחמת האזרחים השנייה בליבריה 1997–2003
* משימת שמירת השלום במאלי בשנת 2003
* משימת שמירת השלום בדרום סודאן בשנת 20019

== מבנה הצבא ==
הצבא מונה כ-2000 חיילים מקצועים. מתוכם כ-1500 משרתים תחת חטיבת החי"ר ה-23 המשמשת כזרוע היבשה של הצבא, ולה שני גדודים לצד מספר יחידות תומכות כגון: פיקוד הדרכה, פלוגת הנדסה, יחידת קשר, ועוד. בעוד שאר החיילים משרתים במשמר החופים הליברי המשמש כזרוע הים של הצבא.

בנוסף בעבר היה לצבא הליברי כנף אוויר, שפורקה עקב מלחמת האזרחים, אם זאת יש דיון להחזיר את היחידה כחלק מזרוע היבשה.

== ציוד ==
עם התקציב הנמוך של השנים האחרונות העומד על כ-12 מיליון דולר (0.74 אחוז מהתמ"ג)<ref></ref> עקב המצב הכלכלי ולאחר התאוששות ממלחמת האזרחים. הציוד העיקרי של הצבא הינו די מיושן ומגיע מהגוש המזרחי. בין היתר זה כלל רובים ממשפחת הקלשניקוב (בין ההיתר מרומניה) לצד מעט מקלעי PK ומשגרי רקטות RPG-7, לצד מספר מועט של רכיבי שטח משוריינים כמו השטרייט קוגר (אנ').<ref></ref> כמו כן למשמר החופים מספר קטן של סירות מסוג צרעה.

עקב המשאבים, כוח האדם וצורת הארגון הלקויים של הכוחות המזוינים של ליבריה אלו נחשבים למן הצבאות הכושלים בעולם.<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ליבריה: צבא וביטחון
קטגוריה:צבאות מודרניים
דווין קרטר

דווין קרטר (באנגלית: Devin Carter; נולד ב-18 במרץ 2002) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.

== קריירת תיכון ומכללות ==
קרטר למד בתחילה בתיכון צ'רי קריק בגרינווד וילג', קולורדו, אך כעבור שנה עבר לאקדמיית דוראל שבפלורידה לאחר שמשפחתו עברה בעקבות אביו אנתוני, שמונה למאמן פיתוח השחקנים של מיאמי היט. עונתו האחרונה של קרטר נקטעה עקב פציעה בכתף, והוא נרשם לאקדמיית ברוסטר בוולפבורו, ניו המפשייר, לשנה נוספת לאחר שסיים את הלימודים. הוא דורג במקום ה-94 בכל ארצות הברית על ידי ESPN ובמהלך שנתו האחרונה בתיכון התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת קרוליינה הדרומית.

קרטר החל את קריירת המכללות שלו בעונת 2021/22, וב-30 משחקים העמיד ממוצעים של 9 נקודות ו-3.8 ריבאונדים למשחק. בסיום העונה הוא החליט לעבור ובאפריל 2022 חתם בפרובידנס קולג'.

בעונתו הראשונה במדי הפריארס רשם קרטר 13 נקודות, 4.9 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים בממוצע למשחק, ובעונה הבאה נבחר לשחקן המצטיין באזור ביג איסט ולחמישיית העונה לאחר שהעמיד ממוצעים של 19.7 נקודות, 8.7 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-1.8 חטיפות למשחק.

== קריירה מקצועית ==
ב-26 ביוני 2024 נבחר קרטר במקום ה-13 בדראפט ה-NBA 2024 על ידי סקרמנטו קינגס.

== חיים אישיים ==
קרטר הוא בנו של אנתוני קרטר , כדורסלן עבר ששיחק במספר קבוצות ב-NBA וכיום משמש עוזר מאמן בממפיס גריזליס.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:פלורידה: כדורסלנים
קטגוריה:כדורסלנים אמריקאים
קטגוריה:כדורסלני אוניברסיטת קרוליינה הדרומית
קטגוריה:כדורסלני פרובידנס קולג'
קטגוריה:בחירות דראפט של סקרמנטו קינגס
קטגוריה:כדורסלני סקרמנטו קינגס
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-2002
הנשר (סרט)

הנשר הוא סרט פעולה - דרמה היסטורית בריטי משנת 2011, בבימויו של קווין מקדונלד ובכיכובים של צ'נינג טייטום, ג'יימי בל ודונלד סאת'רלנד. העלילה מבוססת על ספרה של רוזמרי סטקליף "הנשר של הלגיון התשיעי" משנת 1954 ועוקבת אחר מסעם של הרומאי מרקוס אקווילה (טייטום) ומשרתו הפיקטי אסקה (בל) בחיפוש אחר האקווילה האבוד של הלגיון התשיעי היספנה, שבראשו עמד אביו של מרקוס. הסיפור מעבד באופן חופשי את היעלומתו המסתורית של הלגיון. מבחינה היסטורית, היעלמותו של הלגיון התשיעי היא עד היום נושא לוויכוח בקרב ההיסטוריונים.

הסרט הוא קופרודוקציה בריטית אמריקאית והוא יצא לאקרנים ב־11 בפברואר בארצות הברית ובבריטניה ב־25 במרץ. הסרט זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים והרוויח כ־38 מיליון דולר לעומת תקציב של 25 מיליון דולר.

==קישורים חיצוניים==
הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ

הייתי כלבתו הפרטית של קולונל שולץ הוא ספר מתוך סדרת ספרי "סטאלג" שעסקה ביחסים בין שבויים ושבויות לשובייהם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא נחשב לאחד המפורסמים והידועים ביותר בסדרה. כל עותקיו הושמדו בידי המשטרה ורק ארבעה אספנים ידועים מחזיקים בעותק שלו.<ref name=":1"></ref>

הספר יצא לאור בהוצאת "עשת" על ידי פרץ הלפרין ויצחק גוטמן<ref name=":1"></ref> בשנות השישים ועורר סערה ציבורית רבה בשל תוכנו הפרובוקטיבי. תמונת השער של הספר שבה נראית אישה בחזייה ועליה סימני הצלפת שוט וצלב קרס על המצח, הוסיפה למחלוקת. הספר נחשב לספר פורנוגרפי ונעשה ריקול לכל העותקים שלו זמן קצר לאחר פרסומו. רק מספר עותקים בודדים שרדו והגיעו לידי אספנים. הוא הוחרם על-ידי הצנזורה וזכה לתואר "הספר הנורא והמזוויע ביותר שיצא אי-פעם בשפה העברית".<ref name=":0"></ref>

הסופרת המוזכרת בספר היא מוניק קורנו אך כנראה מדובר בשם עט משום שחיפוש אחר שמה מגלה שמדובר בשם בדוי ואין סופרת כזו במציאות. זהות המחבר האמיתית נותרה בגדר תעלומה.<ref name=":0" />

== עלילת הספר ==
הספר מגולל את סיפורה של אישה צרפתייה בשם ננסי, שעולמה מתהפך כאשר הנאצים כובשים את צרפת. בעלה האהוב אנרי נלקח ממנה על ידי קולונל גרמני לאחר שננסי התחצפה והשפילה אותו בפני חייליו. הקולונל טוען שננסי היא "מרגלת חשובה" ולוקח אותה איתו חזרה לגרמניה. ננסי מספרת לפסיכיאטר שלה את כל מה שהתרחש בוילה של הקולונל תוך שהיא מתארת בפרטים את התנסויותיה, תחושותיה ומחשבותיה במהלך התקופה שבה הייתה בשבי. ההתעללות כוללת כפייה על האישה להשתתף באורגיות מזוויעות המתוארות בפירוט חסר תקדים בספרות בשפה העברית. בנוסף, האישה נכבלת באופן קבוע בשרשרת ברזל ונכלאת יחד עם כלבו האימתני של הקולונל, שמתייחס אליה כאל "כלבה" לכל דבר. במהלך ההתעללות, האישה יולדת תינוק לקולונל.<ref name=":1" /><ref name=":0" />

הפרקים האחרונים של הספר מתארים את נקמתה של ננסי לאחר חיפושים ממושכים אחר הקולונל בתום המלחמה, היא מצליחה ללכוד את הקצין הנאצי בכוחות עצמה. בנקמה על ההתעללות שסבלה, היא כולאת אותו בשרשרת ברזל, בדיוק כפי שעשה לה במשך חודשים ארוכים.

== חידת הכותב ==

== קישורים חיצוניים ==
* 
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ספרות מלחמת העולם השנייה
קטגוריה:ספרים בעברית
קטגוריה:פורנוגרפיה
קטגוריה:יצירות שצונזרו בישראל
קטגוריה:ספרי שנות ה-1960
יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו

יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו (בגרמנית: Johann Ulrich von Salis-Soglio; 16 במרץ 1790 – 27 באפריל 1874) היה קצין צבא שווייצרי אשר פיקד ב-1847 על ברית זונדרבונד השמרנית במלחמת הזונדרבונד.

== ביוגרפיה ==
סאליס-סוגליו נולד בכור ב-16 במרץ 1790 למשפחת האצולה סאליס-סוגליו.<ref name="HDS" /> הוא בחר בקריירה צבאית בגיל צעיר והפך לחבר במיליציה של גריסון ב-1809.<ref name="HDS" /> הוא שירת כשכיר חרב בבוואריה בין 1812 ל-1815, כשהוא נלחם במלחמת הקואליציה השישית, ובהולנד בין 1815 ל-1839, והגיע לדרגת מייג'ור-גנרל.<ref name="HDS" /> סאליס-סוגליו חזר לשווייץ ב-1839 והצטרף למטה הכללי של הצבא השווייצרי בדרגת קולונל ב-1841.<ref name="HDS">[https://hls-dhs-dss.ch/de/articles/024231/2012-09-11/ יוהאן אולריך פון סאליס-סוגליו] באתר מילון היסטורי של שווייץ </ref>

באוגוסט 1847 פוטר סאליס-סוגליו מתפקידו בצבא בשל תמיכתו בברית זונדרבונד. כפרוטסטנטי, הוא קיבל בחוסר רצון את הפיקוד על צבא הזונדרבונד באוקטובר 1847.<ref name="HDS" /> הזונדרבונד, המפולג פוליטית ועם צבא נחות, הובס על ידי הצבא הפדרלי בפיקודו של גנרל דופור במלחמת הזונדרבונד.<ref name="HDS" /> סאליס-סוגליו הואשם בבגידה חמורה, אך לא הועמד לדין בשל מתן עדיפות לפיוס לאומי.<ref name="HDS" />

לאחר המלחמה התגורר סאליס-סוגליו בברגמו, דרום טירול ובמינכן, לפני שפרש לכור ב-1855. הוא מת בכור ב-27 באפריל 1874, בגיל 84.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:גנרלים הולנדים
קטגוריה:גנרלים שווייצרים
קטגוריה:ילידי 1790
קטגוריה:נפטרים ב-1874
גיל פלוטקין

גיל פלוטקין (נולד בה' באלול ה'תשמ"ב, 24 באוגוסט 1982) הוא מנכ״ל 929, יזם חברתי, איש חינוך ועיתונאי ישראלי.

== ביוגרפיה ==

גיל פלוטקין נולד בבת ים וגדל בראשון לציון. אביו יליד פולין ואמו ילידת הארץ. פלוטקין גדל והתחנך בתנועת הנוער העובד והלומד. לאחר סיום לימודיו בתיכון מקיף ח׳, עשה שנת שירות בחיפה ולאחר מכן שירת בגדוד 50 של הנח"ל.

לאחר שירותו הצבאי, הצטרף פלוטקין לגרעיני נח"ל של הנוער העובד והלומד, היה מדריך נוער במגדל העמק, רכז מסלול תואר ראשון של בוגרי תנועות נוער במכללת בית ברל וממייסדיי קיבוץ המחנכים בחנתון.<ref></ref>

בשנת 2013, ייסד את אתר החדשות "דבר" יחד עם חבריו לתנועת דרור ישראל. הוא שימש כמנכ"ל "דבר" משך עשור וכעורכו הראשי בשנים 2019-2023.

בשנים 2023–2024, פלוטקין שימש כמנהל הפיתוח של ארגון "חותם", והוביל תכנית לימודים פורצת דרך בחברה החרדית.<ref></ref>

ביולי 2024 פלוטקין החל לשמש כמנכ"ל 929, והחליף בתפקיד את משה אוחיון שנרצח עם בנו אליעד באירועי ה-7 באוקטובר 2023.

פלוטקין הוא בעל תואר ראשון בחינוך ממכללת בית ברל ותואר שני בחוג ללימודי ארץ ישראל מאוניברסיטת חיפה.

גיל פלוטקין מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשניים.

==הערות שוליים==

קטגוריה:ויקיפדיה: ערכים של משתמשים חדשים
קטגוריה:עיתונאים ישראלים
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת חיפה
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1982
בוריס גלפנד (רופא)

בוריס גלפנד (ברוסית: Борис Рувимович Гельфанд ; (11 במאי 1942 - 18 באפריל 2017) רופא סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. 
==קורות חיים==
בוריס גלפנד נולד בשנת 1942 בטשקנט (אז בירת קזחסטן הסובייטית כיום בקזחסטן) למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר בהצטיינות הוא התחיל ללמוד רפואה באוניברסיטת סצ'נוב במוסקבה. 

לאחר סיום הלימודים בשנת 1965 גלפנד החל לעבוד בבית החולים הקליני העירוני מס' 1 במוסקבה והתמחה בהרדמה וטיפול נמרץ כללי. בשנת 1970 הוא סיים עבודת תואר שלישי ובשנת 1986 פוסט-דוקטורט. בשנת 2005 גלפנד נבחר לאקדמיה למדעי רפואה, בשנת 2013 האקדמיה זו נכללה כחלק של האקדמיה הרוסית למדעים וגלפנד קיבל מעמד של חבר בפועל.

גלפנד היה מומחה בתחום טיפול נמרץ. הוא פרסם 720 מאמרים מדעיים ו-36 ספרים בתחום. בהדרכתו הוכנו 65 עבודות תואר שלישי ו-36 עבודות פוסט-דוקטורט. הוא כיהן בתפקיד פרופסור באוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה ובמקביל היה ראש קתדרה באוניברסיטה בה למד.

גלפנד היה פעיל במספר אגודות מקצועיות בנושא רפואה וכיהן בהם בתפקידי ניהול.

על תרומתו לקידום הרפואה גלפנד קיבל מספר פרסים.

גלפנד נפטר בשנת 2017 במוסקבה ונטמן בבית העלמין ווסטריאקובסקויה.

==קישורים חיצוניים==
* [https://roim.historymed.ru/upload/iblock/efc/efc5b3daf79a02f8b6fa1a0f9858e3ce.pdf ביוגרפיה] 
* [https://medbook.ru/news/12233 ריאיון עם בוריס גלפנד]

קטגוריה:רופאים יהודים
קטגוריה:רופאים רוסים
קטגוריה:חברי האקדמיה הרוסית למדעים
קטגוריה:ילידי 1942
קטגוריה:נפטרים ב-2017
אוגדה 96

אוגדה 96 (ובכינוי שלה: אוגדת דוד)<ref></ref> היא אוגדת חי"ר קלה במילואים, הנמצאת בשלבי הקמה. האוגדה מתוכננת להיות תחת פיקוד זרוע היבשה, ולשמש בעיקר לצורכי סיור וביטחון שוטף (בט"ש), תוך זמינות לפעולה בכל חלקי ישראל בגיוס מהיר בעת קריאה בחירום.

האוגדה תתבסס בעיקר על מתנדבים שבעברם היו חיילים קרביים ונמצאים בפטור ממילואים.

==הקמת האוגדה==
עקב לקחי מלחמת חרבות ברזל ומבצע שומר החומות, לצד מחסור בכוח אדם לוחם, הוחלט ביוזמת אל"מ ארז אשל ואלוף מוטי ברוך, ששימש עד אז מפקד פיקוד ההכשרות, ובאישור הרמטכ"ל הרצי הלוי על הקמה הדרגתית של אוגדה חדשה שתשמש בעיקר לצורכי סיור ובט"ש. ותהיה מורכבת בעיקר מיחידות חי"ר קל בחמש חטיבות שיהיה ניתן לגייס במהירות על בסיס מתנדבים שקיבלו פטור משירות מילואים ומעוניינים לחזור לשירות, כמו גם יחידות תומכות לחימה.

אוגדה זאת נועדה, בטווח הקצר, בעיקר לצורכי תפיסת הקווים "בגזרות הלחימה השקטות" כדי למלא את שורות הלוחמים "בזירות החמות" בזמן מלחמת חרבות ברזל ובטווח הארוך לשמש כיחידות מילואים שניתן יהיה לגייס במהירות במצבי חירום לכל נקודה ברחבי הארץ. שיקול נוסף שנלקח בחשבון הוא היכולת להקים אוגדה מסוג זה במהירות יחסית, עקב המספר הרב של מתנדבים העונים לדרישות היחידה ומעוניינים בכך וזאת לצד העובדה שהקמת יחידה מסוג זה אינה מצריכה רכש רב של ציוד כבד שאין בנמצא בטווח הקצר.

נכון ליוני 2024 האוגדה בשלבי הרכבה מתקדמים וידוע כי כבר נבחרו עבורה ראשוני האנשים שישמשו כמפקדי הגדודים הראשונים.<ref></ref>

==מבנה==
האוגדה מתוכננת לכלול חמש חטיבות חי"ר קלות לצורכי סיור ובט"ש, אליהן יתנדבו לוחמים ותומכי לחימה שכיום בפטור ממילואים.<ref></ref>

פריסת האוגדה עתידה להיות כלל ארצית, והחלוקה ליחידות תהיה בהתאם לאזור המגורים של אנשי כל יחידה. בשונה מהמקובל, יהיו חיילי האוגדה רשאים לשמור את נשקם וציודם האישי בבית, לצורך גיוס מהיר בשעת הצורך. ציודם העיקרי יהיה נשק קל, לצד רכבי סיור קלים ואמצעים נוספים אותם יקבלו בהתאם לצורך המבצעי בעת גיוס.

גדודי האוגדה ישוייכו לערי ישראל השונות, כך למשל יפעלו "גדוד ירושלים" ו"גדוד חיפה". האוגדה מתבססת על רמת ארגון מהירה מאוד ללחימה. החייל הבודד אמור להיות מוכן ללחימה תוך רבע שעה, פלוגה תפעל תוך שעה, וברמת הגדוד המוכנות ללחימה תושלם תוך 3 שעות. מספר היחידה של האוגדה נובע מכמות השעות שהיא אמורה לנהל לחימה בגזרתה עד להגעת כוחות נוספים, 96 שעות, שהן 4 יממות. האוגדה תמנה כ-15,000 לוחמים בהכשרת רובאי 07.

==מפקדים==

{| border="1" cellpadding="4" cellspacing="0"
|- bgcolor="#F87A26"
!שם||תקופת כהונה||הערות
|-
| || 2024-|| מפקד האוגדה הראשון
|}

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אוגדות צה"ל
It Would Be So Nice

"It Would Be So Nice" (בעברית: "זה יהיה כל כך נחמד") הוא שיר של להקת הרוק הבריטית פינק פלויד, שנכתב על ידי הקלידן ריצ'רד רייט.<ref></ref><ref></ref> זה היה הסינגל הרביעי שהוציאה הלהקה והראשון שכלל את הגיטריסט החדש דייוויד גילמור, לאחר עזיבתו של המייסד סיד בארט.

השיר נותר מחוץ לאוסף Relics משנת 1971 שאסף שירים נדירים אחרים מסינגלים של פינק פלויד. הבי-סייד של הסינגל, "Julia Dream", נכתב על ידי הבסיסט רוג'ר ווטרס (שעבר בהדרגה לתפקידו הסופי ככותב השירים והסולן השולט)<ref></ref> ושוחרר מחדש גם באלבום The Early Singles.

== גרסה חלופית לכאורה ==
על פי כתבה בעיתון שפורסמה באפריל 1968, ישנן שתי גרסאות של הסינגל המקורי עם מילים מעט שונות.<ref></ref> לפי הסיפור, לשיר הראשון הייתה התייחסות חולפת לעיתון הערב הלונדוני, האיבנינג סטנדרד. זה היה אמור להיות אסור על ידי ה-BBC בגלל מדיניות קפדנית ללא פרסום אשר לא אפשרה אזכור של כל מוצר בשמו. בכתבה, שפורסמה ב"איבנינג סטנדרד", נטען כי הלהקה נאלצה להוציא 750 ליש"ט נוספים כדי להקליט גרסה מיוחדת עבור ה-BBC ששינתה את מילות השיר ל"דיילי סטנדרט". גרסה זו היא היחידה שהונפקה מחדש על גבי התקליט והתקליטור. לא ידוע כמה מהדיסקים של "איבנינג סטנדרט", אם בכלל, קיימים בפועל. למרות הפרסום הנוסף, הסינגל זכה למעט מאוד השמעות ולא הצליח להיכנס למצעד הסינגלים הבריטי.

== קבלה ==
בספר The Dark Side of the Moon: The Making of the Pink Floyd Masterpiece, ג'ון האריס כותב על השיר:<blockquote>"היצירה המוקלטת הראשונה [פינק פלויד] ששוחררה בעקבות עזיבתו של סיד בארט הייתה 'It Would Be So Nice' הגחמני הכמעט בלתי נסבל של ריצ'רד רייט, סינגל שהזן הקליל שלו של פופ-פסיכדליה - דומה, אולי, למוזיקה של אנטי-תרבותיים כמו ההוליס והמאנקיז - הפך אותו לאי-אירוע שלא הצליח להטריד את המצעדים הבריטיים; כפי שרוג'ר ווטרס נזכר מאוחר יותר, "אף אחד מעולם לא שמע אותו כי זה היה שיר עלוב כל כך". מאמצי ההלחנה של ווטרס עצמו, לעומת זאת, לא היו מבטיחים יותר. 'Julia Dream', הבי-סייד של הסינגל, גיבש את אותה בעיה: למרות שהלהקה רצתה לשמור על האסתטיקה של סיד בארט, הניסיונות שלהם נשמעו קלילים ללא תקנה.</blockquote>ניק מייסון היה אפילו יותר קולני מווטרס בסלידתו מהשיר:<blockquote>מייסון: "פאקינג נורא, השיר הזה, לא? באותה תקופה לא היה לנו כיוון. הטרידו אותנו לעשות להיטים. יש כל כך הרבה אנשים שאומרים שזה חשוב שתתחילו לחשוב שזה חשוב. זה אפשרי ב-LP לעשות בדיוק את מה שאנחנו רוצים לעשות..."

רוג'ר ווטרס: "נראה שההזמנות בשידור חי תלויות אם יש לך שיא בעשירייה או לא. אני לא אוהב את 'It Would Be So Nice'. אני לא אוהב את השיר או את הדרך שבה שרים אותו".

מייסון: "היינו להקת רוקנרול ואם אתה להקת רוקנרול ויש לך תקליט שאתה רוצה להיות מספר אחת, אתה משמיע אותו ואם אומרים 'תוציא משהו' או מה שלא יהיה - אתה עושה את זה. למעשה מה שאתה עושה זה בדיוק מה שנעשה - אתה עושה מזה כמה שיותר עיתונות. אתה מצלצל לאיבנינג סטנדרד ואומר: 'ידעת שה-BBC לא ישמיע את התקליט שלנו כי הוא מזכיר את העיתון שלך?'"</blockquote>

== משתתפים ==
* ריצ'רד רייט - שירה כפולה, אורגן פארפיסה, פסנתר טאק, מלוטרון, חלילית
* דייוויד גילמור - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית, קולות רקע
* רוג'ר ווטרס - גיטרה בס
* ניק מייסון - תופים

== קישורים חיצוניים ==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שירי 1968
קטגוריה:סינגלים מ-1968
קטגוריה:שירי פינק פלויד
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירי פופ פסיכדליים
קטגוריה:סינגלים בהוצאת קולומביה רקורדס
יחידה 8200 (סדרת טלוויזיה)

יחידה 8200 (בצרפתית: Unité 8200) היא מיני-סדרת טלוויזיה בת 6 פרקים, מסוגת דרמה-מתח, קו-פרודוצקיה ישראלית-צרפתית, בבימויו של דן שחר, על פי תסריט מאת נגר דג'וואדי וברונו פיי. התסריט מבוסס באופן רופף על הספר "לילה ארוך בפריז" שכתב דב אלפון.

הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין Elephant International, קשת אינטרנשיונל ורשת הטלוויזיה הצרפתית TF1. הסדרה תעלה לשידור במהלך שנת 2024.

== הספר "לילה ארוך בפריז" ==

דב אלפון כתב את הפרק הראשון של רומן בשם "יחידה 8200", מיד לאחר תום שירותו הצבאי ביחידה 8200. הוא לא חזר אליו עד 30 שנה לאחר מכן, כשהיה מנהל מערכת כנרת זמורה ביתן. רק לאחר שעזב את עיתון "הארץ" הוא הצליח לחזור לכתוב ולהשלים את הרומן. הרומן, ששמו המקורי הוא "לילה ארוך בפריז", יצא לאור בישראל בספטמבר 2016 וזכה מיד להצלחה מסחררת בקרב הקוראים והמבקרים. כאשר הוא פורסם בבריטניה, שם הוא עמד בראש טבלת המכירות במאי 2019, הוא עורר את סקרנותם של מוציאים לאור ברחבי העולם והוא תורגם ל-14 שפות.

עלילת הסיפור מתפתחת על פני 28 שעות: מנהל שיווק ישראלי נחטף על ידי בלונדינית מסתורית בנמל התעופה שארל דה גול, כקורבן למתיחה. קצין ישראלי מיחידה 8200, זאב עבאדי וסגניתו חסרת הפחד, סגנית אוריאנה טלמור, מבינים מהר שיעד החטיפה היה בכלל חייל מהיחידה שלהם שבא למכור סוד. השניים פותחים במצוד על פני רחובות פריז כדי להימנע מתקרית פוליטית-דיפלומטית. הרומן יצא לאור בצרפת בשם "Unité 8200" וזכה לביקורות נלהבות כולל זכייה בגראן פרי לספרות בלשית 2019, פרס מריאן והפרס הבינלאומי של Daggers מאת איגוד סופרי הפשע.

==עלילת המיני-סדרה==

== שחקנים ודמויות ==
*פטריק ברואל - זאב עבאדי, קצין ביחידה 8200 המוצב בצרפת
*נטשה לינדינגר - פלר ז'ירו
*ונסן פאנטייה - פול מרטל
*תיאו קורטס - קונסטנטיני
*ניקולא אברהם
*כריסטיאן מילה
*ראשה בוקביץ'
*גאיה ווייס

==הפקה==
===צילומים===
צילומי הסדרה התקיימו בפריז ובפרבריה וכן בתל אביב, באוגוסט 2023.
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סדרות דרמה צרפתיות
קטגוריה:סדרות דרמה ישראליות
קטגוריה:סדרות מתח ישראליות
קטגוריה:אמ"ן בתרבות ובאמנות
קטגוריה:יחידה 8200
קטגוריה:קשת: תוכניות וסדרות
טירת קנילוורת'

טירת קנילוורת (באנגלית: Kenilworth Castle) היא טירה בעיירה בווריקשייר, אנגליה, המנוהלת על ידי המורשת האנגלית; חלק גדול ממנה הרוס. הטירה הוקמה במהלך הכיבוש הנורמני של אנגליה. היא תוארה על ידי ההיסטוריון אנתוני אמרי כ"דוגמה הטובה ביותר ששרדה לארמון מלכותי למחצה של ימי הביניים המאוחרים יותר, משמעותי בקנה מידתו, בצורתו ובאיכות הביצוע שלו".

קנילוורת' מילאה תפקיד היסטורי חשוב: ב-1266 הוטל עליה מצור שנמשך חצי שנה, והוא נחשב למצור הארוך ביותר בהיסטוריה של אנגליה במהלך ימי הביניים, והיווה בסיס לפעולות בית לנקסטר במלחמות השושנים. בקנילוורת' הודח המלך אדוארד השני מהכס האנגלי.

הטירה נבנתה במשך כמה מאות שנים. היא הוגדלה באופן משמעותי על ידי ג'ון, מלך אנגליה, בתחילת המאה ה-13. ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר הפך את הטירה למצודת ארמון, ולאחר מכן הרחיב את הטירה במהלך המאה ה-16, בנה מבנים חדשים וניצל את המורשת של קנילוורת' מימי הביניים כדי לייצר ארמון אופנתי מתקופת הרנסאנס.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:אנגליה: טירות
קטגוריה:ווריקשייר
הדמוקרטים

הדמוקרטים היא מפלגת שמאל ציונית סוציאל-דמוקרטית שנוסדה בישראל ב-30 ביוני 2024. המפלגה נוצרה מאיחוד פוליטי (אך לא מיזוג מלא) של מפלגת העבודה ומפלגת מרצ.

== הקמת המפלגה ==
ב בשנת 2022 לא עברה מפלגת מרצ את אחוז החסימה ונשארה מחוץ לכנסת. בעקבות זאת, הפכה מפלגת העבודה למפלגת השמאל הציונית היחידה בכנסת, ולה ארבעה מנדטים בלבד. בחודשים הראשונים לכהונת הכנסת העשרים וחמש, התגבשה תנועת המחאה נגד הרפורמה המשפטית ועודדה שיתופי פעולה רבים בין מפלגות במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2024. 

ב-28 במאי 2024 נבחר יאיר גולן בפריימריז לראשות מפלגת העבודה ברוב של 95.15%. בעבר היה גולן חבר כנסת מטעם מפלגת מרצ, ואף התמודד בבחירות הפנימיות לתפקיד יו"ר המפלגה. במסגרת קמפיין הבחירות לראשות מפלגת העבודה, הבטיח גולן כי יקים גוף פוליטי חדש על בסיס שתי המפלגות יחד עם חבירה של גורמים נוספים. ב-30 ביוני 2024 הגיעו צוות החיבורים של מפלגת העבודה בראשות יו"ר המפלגה, יאיר גולן, וצוות החיבורים של מרצ בראשות מזכ"ל המפלגה, תומר רזניק, להסכם במסגרתו יתאחדו למפלגה אחת בשם "הדמוקרטים". ההסכם כולל פריימריז משותפים לרשימה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושש, בהם תינתן הבטחת יצוג למועמדים חברי מרצ בבחירות לרשימה ובמוסדות אחרים שיוקמו, אך לא כולל מיזוג מלא בין המפלגות. ההסכם אושר על ידי ועידת מפלגת העבודה ב-12 ביולי וועידת מרצ ב-19 ביולי.

== אידאולוגיה ==
עקרונותיה של המפלגה מתבססים על אלו של המפלגות המייסדות, העבודה ומרצ, ומתוארים בקצרה באתר הרשמי של המפלגה ובהסכם האיחוד.<ref></ref>
* חוץ וביטחון: שיקום הביטחון הלאומי באמצעות קביעת גבולות בני-הגנה, טיפוח הסכמים אזוריים ובריתות בינלאומיות, חיזוק הברית עם ארצות הברית ומדינות המערב, יצירת ברית אזורית עם מדינות ערב המתונות, וקידום היפרדות מהפלסטינים כחלק מהסדר אזורי על בסיס שתי מדינות לשני עמים. המפלגה מדגישה את הצורך בצבא חזק ומתקדם להשגת מטרות אלה.
* דת ומדינה: טיפוח מגוון זהויות יהודיות על ידי המדינה, תוך שוויון לכלל הזרמים וללא אפליה של בני דתות אחרות. לצורך כך, המפלגה דוגלת בהפרדת הפוליטיקה מהדת הממוסדת על כל צורותיה.
* ממשל: ביצור יסודותיה הליברליים של המדינה – הפרדת הרשויות, ניסוח בסיס חוקתי, הבטחת מקצועיות ועצמאות מערכת המשפט והתקשורת החופשית. שיקום השירות הציבורי על בסיס איכות ומקצוענות. מאבק בשחיתות השלטונית, חיזוק מנגנוני הפיקוח והאכיפה וביצורם מפני השפעה פוליטית. מאבק בכל צורות ההסתה והדה-לגיטימציה ליריבים פוליטיים. הכרה בתפקיד המרכזי של המנהיגות הפוליטית ביצירת חברה סולידרית שאינה נשענת על אחידות כפויה אלא על ניהול מחלוקות בדרכי שלום והידברות.
* שוויון אזרחי וחירות הפרט: המפלגה דוגלת בשוויון מגדרי ושוויון אזרחי מלא של כלל המגזרים ותפעל לביטול חוק הלאום.

== ראשי המפלגה ==
{| class="wikitable" style="text-align: center;"
! colspan="3" |יושב-ראש
! colspan="2" |כהונה
|-
!מס'
!דיוקן
!שם
!תחילת כהונה
!סיום כהונה
|-
| style="background: #EE161F; color: white" |1
|100x100 פיקסלים
|יאיר גולן<small>(1962–)</small>
|30 ביוני 2024
|מכהן
|}

==קישורים חיצוניים==
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מפלגת העבודה
קטגוריה:מרצ
קטגוריה:מפלגות ציוניות
קטגוריה:2024 בפוליטיקה הישראלית
קטגוריה:הבחירות לכנסת העשרים ושש
קטגוריה:ישראל: מפלגות
קטגוריה:ישראל: מפלגות חילוניות
קטגוריה:ישראל: מפלגות סוציאל-דמוקרטיות
קטגוריה:ישראל: מפלגות ליברליות
לייב בגריי 2023

לייב בגריי 2023 הוא אלבום ההופעה השני של הזמר הישראלי אדם. את השיר הוציאה ב-2 ביוני 2023 לאור חברת התקליטים הפרטית של מירי פרלמן. האלבום הוקלט במהלך הופעה שערך אדם במועדון הגריי ביהוד. הוא אירח אמנים רבים, כמו סי היימן, רון רוזנפלד ומייקל הרפז. הוא ביצע את מיטב להיטיו שפורסמו לאורך השנים, דוגמת "סוד", "אין מוצא", "היא רוקדת לבדה", "מרחוק לרחוק", "מצטער" ו"שקיעה אחת".

== רשימת רצועות ==

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלבומי הופעה מ-2023
קטגוריה:אלבומי אדם
קטגוריה:אלבומי הופעה בעברית
אפס בהתנהגות

אפס בהתנהגות (בצרפתית: Zéro de conduite) הוא סרט צרפתי משנת 1933 בבימויו של ז'אן ויגו.

== עלילה ==
הסרט מתאר מוסד חינוכי אפל ובירוקרטי. ארבעה תלמידים במוסד מקבלים ציון "אפס בהתנהגות" וכעונש נאסר עליהם לצאת מהפנימיה לחופשה הקבועה ביום ראשון. בתגובה, הארבעה מתכננים מרד נגד הנהלת המוסד. בטקס יום הזיכרון של המוסד הם מתבצרים בחדרים שלהם, זורקים חפצים מהגגות והופכים את הטקס לכאוס עליז וסוריאליסטי.

== שחקנים ודמויות ==
* ז'ראר דה בֵּדַרְיֶיה - טאבאר
* לואי לפוור - קוסא
* ז'ילבר פרושון - קולֶן
* קוקו גולסטיין - ברואֵל
* ז'אן דאסטֵה - המפקח אוגֵה
* רובר לה פלון - המפקח פֶּט-סֶק
* דו וֶרון - המפקח הכללי בק-דה-גז
* דֶלפֶן - מנהל המוסד
* לאון לריב - מורה
* גברת אמיל - אמא אָריקֹוׂ
* לואי דה גונזאג - פרֶפֶקט
* רפאל דיליז'אן - כבאי

== יצירת הסרט ==
"אפס בהתנהגות" מבוסס באופן עמום על חוויותיו האישיות של ויגו מלימודיו בפנימיה;<ref name=":2"></ref> שתיים מארבעת הדמויות הראשיות בסרט נקראו על שם חבריו ללימודים. קורות חייו של אביו, הפעיל האנרכיסט , השפיעו על הרוח האנרכיסטית שביטא ויגו בסרטו.<ref></ref> הסרט צולם מדצמבר 1932 עד ינואר 1933 בתקציב של כ-200,000 פרנק. ויגו השתמש בעיקר בשחקנים לא מקצועיים, כולל כאלה שמצא ברחוב.<ref name=":2" /> הוא נאלץ לצלם באמצעים זולים ותוך מאבק בשחפת, והחשיב את התוצר הסופי כ"לוקה בחסר".<ref name=":1"></ref>

== קבלה והשפעה ==
הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-7 באפריל 1933. הסרט קיבל תגובות מעורבות, וספג ביקורת שלילית בעיקר מחוגים קתוליים, שטענו שהסרט גס ואינו מתאים לילדים.<ref name=":1" /> לאחר מכן נאסרה הקרנת הסרט בטענה שהוא "אנטי-צרפתי", והוא לא הוקרן שוב בצרפת עד 1945.<ref></ref> בהקרנתו המחודשת הסרט זכה להערכה מחדש, הוקרן בבריטניה, איטליה, שווייץ, גרמניה וארצות הברית, וזכה לשבחים בעיקר מקולנועני הגל החדש הצרפתי.<ref name=":1" />

לינדזי אנדרסון, ברנרדו ברטולוצ'י, אנדריי טרקובסקי, רומן פולנסקי ופרנסואה טריפו<ref name=":0"></ref> ראו ב"אפס בהתנהגות" מקור השראה.<ref name=":1" />

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:סרטים בצרפתית
קטגוריה:סרטים צרפתיים
קטגוריה:סרטי שחור-לבן
קטגוריה:סרטי 1933
חמשת הימים של מילאנו

חמשת הימים של מילאנו (באיטלקית: Cinque giornate di Milano) היה מרד ואירוע מרכזי במהלך מהפכות 1848 שהתחיל את מלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה. ב-18 במרץ התעורר מרד בעיר מילאנו שבחמישה ימים של קרבות רחוב הרחיק את המרשל רדצקי וחייליו האוסטרים מהעיר.

== רקע ==
ב-1848 פתחו המילאנזים במערכה נגד האימפריה האוסטרית כבר ב-1 בינואר.<ref name="GOO"></ref> ביום ראש השנה החלו המילאנזים להחרים הימורים ומוצרי טבק, שהיו מונופולים ממשלתיים שהכניסו למעלה מ-5 מיליון לירות בשנה.<ref name="TCH"></ref> החרם הגיע לשיאו בקרב רחוב עקוב מדם ב-3 בינואר, כאשר חיילים אוסטרים, בקבוצות של שלושה, נעלבו ונרגמו באבנים על ידי קהל זועם.<ref name="GFH"></ref> לאחר מכן התאספו החיילים בקבוצות של תריסר והסתערו על ההמון בחרבות ובכידונים, הרגו חמישה ופצעו 59 נוספים. רדצקי הגביל את חייליו לבסיסים למשך חמישה ימים.<ref name="GFH" /> ההפגנות הסתיימו, אבל חודשיים לאחר מכן, כשהגיעו למילאנו חדשות על המרד בווינה ונפילת מטרניך, המילאנזים יצאו שוב לרחובות, ב-18 במרץ.<ref name="TCH" />

== אירועים ==
פסל בבסיס האנדרטה לזכר חמשת הימים של מילאנו משנת 1895 מאת ג'וזפה גרנדי.
בריקדה במילאנו במהלך 'חמשת הימים'
כמעט במקביל להתקוממויות העממיות של 1848 בממלכת לומברדיה-ונציה, ב-18 במרץ של אותה שנה, התקוממה גם העיר מילאנו. זו הייתה העדות הראשונה לאופן שבו יוזמה עממית יעילה, בהנחיית אנשי הריסורג'מנטו, הצליחה להשפיע על קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.

חיל המצב האוסטרי במילאנו היה מצויד היטב ופיקד על ידי גנרל מנוסה, יוזף רדצקי פון רדץ, שלמרות היותו מעל 80 שנים, היה נמרץ ונוקשה. לרדצקי לא הייתה כל כוונה להיכנע למרד.

עם זאת, כל העיר נלחמה ברחבי הרחובות, הרימה בריקדות, ירה מחלונות וגגות, ודחקה באוכלוסייה הכפרית להצטרף אליהם. האוכלוסייה נתמכה על ידי הארכיבישוף ולפחות 100 כמרים הצטרפו ללחימה נגד האוסטרים. פסל של האפיפיור פיוס התשיעי הונף אל המתרס. <ref>M. Clark, The Italian Risorgimento, Routledge 2013 p. 53.</ref> הממשלה הזמנית של מילאנו הוקמה ובראשה עמד הפודסטה, גבריו קאסטי ומועצת מלחמה בפיקודו של קרלו קטנאו. המרטיניט (ילדי בית היתומים) עבדו כמריצי מסרים לכל חלקי העיירה.

רדצקי ראה את הקושי להתנגד במצור במרכז העיר, אך בעודו חושש מהתקפת צבא פיימונטה ואיכרים מהאזור הכפרי, הוא העדיף לסגת לאחר שאיבד את השליטה בפורטה טוסה (כיום פורטה ויטוריה) לידי המורדים. בערב ה-22 במרץ, נסוגו האוסטרים לעבר ה"קוודרילאטרו" (האזור המבוצר התחום על ידי ארבע הערים ורונה, לגנאגו, מנטובה ופסקיירה דל גארדה), 120 ק"מ מזרחה, ולקחו איתם כמה בני ערובה שנעצרו בתחילת המרד. בינתיים, שאר הטריטוריה של ונטו ולומברדיה הייתה חופשית.

לזכר הימים הללו, העיתון הרשמי של הממשלה הזמנית נקרא פשוט Il 22 marzo (22 במרץ), שהחל את פרסומו ב-26 במרץ בפאלאצו מרינו בניהולו של קרלו טנקה. <ref></ref> אנדרטה לחמשת ימי מילאנו מאת הפסל ג'וזפה גרנדי נחנכה בשנת 1895 במה שהוא כיום פורטה ויטוריה.

כמעט מאה שנה מאוחר יותר, ב-1943, המרד של נאפולי נגד הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה נקרא "ארבעת הימים של נאפולי", בחיקוי מודע לאירוע הקודם במילאנו.

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מדינות וטריטוריות שהתפרקו ב-1848
קטגוריה:איטליה: קרבות
קטגוריה:אוסטריה: קרבות