הצעת חוק המצלמות בקלפיות

ועדת קלפי במסגרת [[הבחירות לרשויות המקומיות בישראל]]
חוק המצלמות בקלפיות הוא הכינוי שניתן להצעת חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 73) (תיעוד חזותי או קולי בקלפיות), התשע"ט-2019, שבאה להתיר למזכירי ועדת הקלפי, לחברי ועדת הקלפי ולמשקיפים, לתעד באופן חזותי או קולי כל דבר "שבסמכותם לצפות בו או להאזין לו" (כלומר, למעט הכנסת הפתק למעטפה, שנעשית מאחורי הפרגוד באופן חשאי), גם ללא צורך באישור מיוחד מראש.

הצעת החוק גובשה בעקבות החלטתו של יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, חנן מלצר, שניתנה ב-26 באוגוסט – כשלושה שבועות לפני מועד הבחירות לכנסת ה-22 – שבה נקבע כי אסור לסיעות ולרשימות המועמדים להציב מצלמות בקלפיות, למזכיר הקלפי אסור לצלם ללא אישור מיוחד מראש מוועדת הבחירות, והצבת מצלמות באופן שיטתי בקלפיות טעונה חקיקה ראשית, וזאת בדומה לעמדת היועץ המשפטי לממשלה.

הצעת החוק, שעלתה להצבעה בכנסת ה-21 שמונה ימים בלבד לפני הבחירות לכנסת ה-22, גרמה למחלוקת רבה ונתפסה כניסיון להרתעת מצביעים. לבסוף ההצעה לא עברה בקריאה ראשונה, לאחר שלא הושג רוב של 61 חברי כנסת.

==הצעת החוק==
הצעת החוק מציעה להוסיף לחוק הבחירות לכנסת את סעיף 73ב, שמאפשר לכל חבר ועדת קלפי, משקיף, מזכיר או נציג ועדת הבחירות המרכזית לתעד "בתיעוד חזותי או קולי, דבר שבסמכותם לצפות בו או להאזין לו". (המצב הקיים לא מאפשר למשקיפים ולחברי הוועדה לתעד, וצילום בידי מזכיר ועדת הקלפי מותנה בקבלת אישור מפורש מוועדת הבחירות.)

פסקאות ב–ו של הסעיף קובעות כי התיעוד יישמר על כרטיס זיכרון מגנטי שיימסר יחד עם הפרוטוקול מהקלפי, וכי המתעד, והגוף ששלח אותו רשאים לשמור עותק של התיעוד לתקופה מוגבלת אלא אם הוא משמש כראיה בערעור בחירות או תלונה במשטרה.

==רקע להצעה==
ביום הבחירות לכנסת ה-21, התקין משרד יחסי ציבור עבור הליכוד 1,300 מצלמות נסתרות בקלפיות שונות במגזר הערבי, בנימוק של חשש לזיופים. המבצע נערך לאחר פנייה מראש הממשלה ומנהל קמפיין הליכוד בנימין נתניהו, בעלות של כמיליון וחצי ש"ח.

פוסט ב[[פייסבוק שפרסם משרד יחסי הציבור אודות המבצע.]]
המבצע כונה "טוהר הבחירות" ומטרתו המוצהרת הייתה מניעת זיופים כגון התחזות למצביעים אחרים. ביום המחרת התגאה משרד הפרסום בפרויקט, וטען ש"בזכות זה שהוצבו משקיפים מטעמנו בכל קלפי, אחוז ההצבעה ירד מ-50%, הנמוך ביותר שנראה שנים האחרונות". במהלך יום הבחירות, לאחר שהוגשו אליו תלונות בעניין, קבע השופט חנן מלצר, יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, כי התיעוד החזותי במהלך שעות ההצבעה אסור. מלצר ביקש מהמשטרה להחזיר את המצלמות לפעילים, ואפשר להם להשתמש בהן להקלטת שמע. הוא ציין כי חברי ועדת הקלפי יוכלו מאוחר יותר לתעד את ספירת הקולות באמצעות המצלמות, אך יהיה עליהם להודיע על כך לכל המשתתפים בספירה.

על המבצע נמתחו ביקורות, ונטען כי מדובר בהרתעת מצביעים שמטרתה להוריד את אחוזי ההצבעה במגזר הערבי.

לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הודיעה מפלגת הליכוד כי בכוונתה להציב מצלמות גם בבחירות אלו. לאחר שימוע בנושא קבע השופט מלצר ב-26 באוגוסט כי אסור למפלגות ולרשימות המועמדים להציב מצלמות בקלפיות, וכי הצבת מצלמות באופן שיטתי בקלפיות טעונה חקיקה ראשית. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, קבע בסוגיה כי .

==ניסיון חקיקת הבזק==
בעקבות החלטתו של השופט מלצר החליטו בליכוד לבחון את האפשרות לאפשר תיעוד שכזה באמצעות חקיקת בזק שתיכנס לתוקפה כבר בבחירות לכנסת ה-22. ב-8 בספטמבר, תשעה ימים לפני הבחירות, התכנסה הממשלה לדון בהצעת חוק לתיקון חוק הבחירות לכנסת, שעל פיה נציגי המפלגות יהיו רשאים להציב מצלמות בקלפיות. היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, התנגד לעיתוי החוק וטען כי יש מניעה משפטית לחוקקו, ובנוסף אימץ את עמדת השופט מלצר ש"קידום ההצעה יפגע ביכולת לקיים את יום הבחירות באופן תקין". גם היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, הסתייג מהצעת חוק זו. בסופו של דבר, אישרה הממשלה פה אחד את הצעת החוק, וזאת למרות הגעתו של מנדלבליט אל הישיבה על מנת להציג את הקשיים המשפטיים שבהצעה.

בוועדה המסדרת של הכנסת היה תיקו בהצבעה על בקשת הממשלה לפטור את ההצעה מחובת הנחה, ולכן הבקשה נדחתה. כעבור שלושה ימים, ב-11 בספטמבר, עלתה ההצעה להצבעה בקריאה ראשונה במליאת הכנסת. האופוזיציה החרימה את ההצבעה ולכן לחוק לא היו מתנגדים או נמנעים, אך כיוון שתמכו בו רק 58 חברי כנסת, פחות מהרוב הנדרש של 61, כפי שקבע היועץ המשפטי של הכנסת, איל ינון, הצעת החוק לא עברה. בעד הצעת החוק הצביעו נציגי הליכוד, ש"ס, יהדות התורה, כולנו ואיחוד מפלגות הימין בעוד נציגי כחול לבן, ישראל ביתנו, הרשימה המשותפת, העבודה ומרצ החרימו את ההצבעה.

==עמדות בעד ונגד הצעת החוק==
===בעד===

במערכת הפוליטית, מפלגות הקואליציה תמכו בחוק, והטענות המרכזיות היו:
* הגנה על טוהר הבחירות ומניעת זיופים.
* הצבת מצלמות בקלפיות אינה שונה מהצבתן במקומות ציבוריים אחרים (אשר מותרת בחוק).
במהלך ישיבת הממשלה לאישור החוק, שנערכה ב-8 בספטמבר, טען ראש הממשלה, בנימין נתניהו, כי "טוהר הבחירות הוא מיסודות הדמוקרטיה, וזו הדרך הטובה ביותר למנוע זיופים, להציב מצלמות ולאפשר פיקוח משקיפים ממפלגות יריבות". הוא תקף את הגורמים המשפטיים ואת יריביו הפוליטיים בטענה שהם מתנגדים לחוק "כדי לאפשר זיופים וגנבת בחירות". הטענה הזו, שיש ניסיון לגנבת בחירות, הייתה לטענה חוזרת בקרב התומכים בחוק, ולמרות הטענות, כי בסבב הבחירות באפריל 2019 היו זיופים רבים בקלפיות הערביות, הממצאים הראו כי היו זיופים גם בקרב ציבורים אחרים וגם בקלפיות הערביות שבהם היו זיופים חלקם היו זיופים לטובת הליכוד. שר המשפטים, אמיר אוחנה, נימק את הצעת החוק לפני ההצבעה: "איך אפשר, בעידן הזה בו יש מצלמות כמעט בכל רחוב, מוסד, בית ספר, פיצוציה – להתנגד למצלמות במקום החשוב ביותר – המקום בו נקבעות תוצאות הבחירות – לב הדמוקרטיה, תוך שחשאיות הבחירות נשמרת כמובן והפרטיות מאחורי הפרגוד היא מלאה? החוק הזה בא לטפל באנדרלמוסיה ובאי הסדר – השוררים כעת. הותרת המצב הקיים היא המחדל הדמוקרטי הגדול. ואם לא עכשיו, לפני הבחירות, אימתי?"

===נגד===

בצד המתנגדים לחקיקה הטענות המרכזיות היו:
* החוק בא לשרת אג'נדה פוליטית ולא חוקתית ולהוריד את שיעורי ההצבעה בציבור הערבי.
* קושי ליישם את החוק ביום הבוחר בהתרעה כל כך קצרה, ואף חשש שייגרמו אי-סדרים ביום הבחירות.
* טענה כי הפיקוח צריך להיות ממלכתי ואחיד.
* פגיעה לא מידתית של החוק בזכויות חוקתיות ובעקרונות היסוד של הדמוקרטיה.

במערכת הפוליטית, מפלגות האופוזיציה התייחסו אל החוק כניסיון להוריד את אחוזי ההצבעה בקרב המצביעים הערבים, ואף כ"תיוג אתני שנועד לפגוע בהצבעה". יו"ר ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן תמך תחילה בהצעת החוק, אך לפני ההצבעה בוועדת הכנסת שינה את עמדתו והתנגד לו, ואמר: .

היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, והיועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, התנגדו לחוק. לטענת מנדלבליט, הצעת החוק , ולדברי ינון, .

פרופ' מרדכי קרמניצר יצא אף הוא בביקורת חריפה נגד הצעת החוק.

==הערות שוליים==

קטגוריה:הכנסת העשרים ואחת
מצלמות בקלפיות
מצלמות בקלפיות
קטגוריה:צילום בישראל
קטגוריה:הבחירות לכנסת העשרים ושתיים