OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
קשר מתכתי

קשר מתכתי הוא קשר כימי בין גרעינים חיוביים (יונים חיוביים) במתכת מוצקה ונוזלית, הנובע משיתוף של אלקטרוני הערכיות בין כל אטומי המתכת. מבנה זה, המכונה סריג מתכתי, מעניק למתכות את מוליכותן החשמלית, מאחר שהאלקטרונים אינם קשורים לשום אטום ספציפי וחופשיים לנוע וליצור זרם חשמלי. גם היכולת לעבור ריקוע, והאפקט הפוטואלקטרי הנצפה במתכות, מוסברים על ידי מבנה זה.

== סידור האטומים בסריג מתכתי ==
בסריג מתכתי נעים האלקטרונים מרמת האנרגיה האחרונה סביב הגלעינים (חלקיקים הכוללים את גרעין האטום ואת האלקטרונים שסביבו, פרט לאלקטרוני הערכיות. הגרעין טעון חיובית מכיוון שחסרים לו אלקטרונים.) באופן חופשי, כלומר, בלי להיות קשורים לגרעין מסוים. אופן תנועה זה מכונה ים אלקטרונים, ענן אלקטרונים או דבק אלקטרוני.

== מוליכות חשמלית ותכונות נוספות ==
גרעיני האטומים של המתכות הם בעלי מטען חשמלי חיובי (כפי שהוסבר לעיל, הדבר נובע בשל היעדרם של אלקטרוני הערכיות), ולכן הם נמשכים לענן האלקטרונים, שמטענו שלילי.

אם כן, קשר מתכתי הוא קשר בין יונים חיוביים, הנוצרים לאחר שהאטום מסר את אלקטרוני הערכיות שלו, לבין "ים" של אלקטרונים המקיפים אותם. בעזרת מודל זה ניתן להסביר את תכונותיהן השונות של המתכות: בשל המשיכה החשמלית החזקה בין היונים החיוביים והאלקטרונים השליליים, נמצאות מרבית המתכות, בטמפרטורת החדר, במצב צבירה מוצק.

מוליכות החום והחשמל של המתכות היא הודות לניידות האלקטרונים. למתכות טהורות יש מוליכות חשמלית טובה, בגלל שהאלקטרונים הקוולנטיים אינם ממוקמים במיקום אחד. כאשר מופעל מתח חשמלי על המתכת, אלקטרונים מהענן חופשיים לנוע בקלות ולהעביר את הזרם חשמלי.

כאשר מופעל כוח חיצוני על מתכת, עשויים היונים החיוביים להחליף את מקומם עם יונים חיוביים אחרים. תזוזה זו אמנם תגרום לשינוי מבנה המתכת, אולם האלקטרונים השליליים ימשיכו "להדביק" גם את הסידור החדש. זו הסיבה שניתן לרקע ולעבד מתכות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.chemguide.co.uk/atoms/bonding/metallic.html Metallic bonding], Chemguide
*[https://www.lergo.org/index.html#!/public/lessons/5e9729876c1627460e62fff8/intro חומרים מתכתיים - מבנה ותכונות], באתר לרגו ([https://www.lergo.org/index.html#!/public/homepage?lergoLanguage=he&lergoFilter.filterLanguage=%22hebrew%22 LerGO])
* 

מתכתי
קטגוריה:מתכות
קטגוריה:תכונות כימיות
קטגוריה:קריסטלוגרפיה
ספר אחיקר החכם

[[פפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס עם סיפור אחיקר החכם במוזיאון החדש בברלין]]
ספר אחיקר החכם (או משלי אחיקר) הוא ספר משלים שנכתב במקור בארמית עוד בתקופת ממלכת אשור. הספר היה מוכר לחכמי יוון ולקהילות ישראל. אף על פי שאחיקר לא היה יהודי, דמותו מצאה את דרכה לספר טוביה, שם הוא מופיע כמי שנמנה עם צאצאי עשרת השבטים.

משלי המוסר שבספר משולבים בעלילה על אחיקר החצרן. אחיקר היה סופר ויועץ חכם בחצרם של סנחריב ואסרחדון מלכי אשור, וכיון שלא היו לו ילדים, הוא אימץ את אחיינו נדן, חינך אותו ולימדו דעת, כדי שיוכל למלא את מקומו כשיגדל. נדן הצליח להשתלב בחצר, אבל נהג בבוגדנות באחיקר, האשים אותו בבגידה וזייף מכתבים בשמו. אחיקר נדון למיתה, אולם הפקיד האחראי על ההוצאה להורג, שניצל בעבר בידי אחיקר, חס על חייו והוציא להורג אדם אחר במקומו.

כעבור זמן הציב פרעה מלך מצרים אתגר למלך אשור: אם יוכל מלך אשור לשלוח אדם למצרים שיבנה ארמון בין שמים וארץ יעלו המצרים מס לאשור, ואם לאו, חייבת אשור להעלות מס למצרים. מלך אשור חשב שאחיקר מת, וחשב שלא יוכל לבצע את המטלה. אך כשגילה לשמחתו שהוא חי, שלח אותו למצרים להיענות לאתגר. אחיקר מתייצב בפני פרעה, ונדרש לענות על חידות שונות כדי להוכיח את חכמתו. לאחר מכן פרעה דורש ממנו לבצע משימות שונות שנראות בלתי ניתנות לביצוע כגון כתיבת איגרת שחכמיו יודו שטרם ראו כמוה, בניית ארמון בין שמים וארץ, שזירת חבלים מחול הנהר ותיקון רחיים שבורות. אחיקר בכל המקרים מצליח להגחיך את המשימה ולבקש מפרעה את הנדרש למילויה באופן שפרעה מוותר. לאחר שפרעה נוכח כי לא יוכל לחכמת אחיקר, הוא מודה בהפסד בכבוד וממלא את התחייבותו. אחיקר מביא עמו את המס ודואג שנדן ייענש על בגידתו.

הספר מחולק לשישה חלקים, בהם מספר אחיקר משלי חכמה לנדן. החלקים הם:
# אחיקר מאמץ את נדן לבן
# משלי חכמה שאחיקר מלמד את נדן
# נדן בוגד באחיקר ומדיח אותו מתפקידו
# אחיקר חוזר לגדולתו ונשלח למצרים
# אחיקר במצרים, נדן נאסר
# דברי מוסר שאמר אחיקר לנדן

ספר אחיקר נמצא בפפירוס ארמי משנת 500 לפנה"ס, בין התעודות שנתגלו באי יב שבמצרים. בפפירוס זה, החלק הראשון של הסיפור מורחב מאוד במשלים ואמירות חכמה שונות. חוקרים חושדים כי חלק זה אינו חלק מן הסיפור המקורי, שכן הוא אינו מזכיר את אחיקר כלל, ודומה במהותו לחלקים מספר משלי ולמשלים בבליים ופרסיים.

הספר תורגם לעברית על ידי יוסף מזל ואחר כך על ידי אבינעם ילין.

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=2079 על ספר אחיקר החכם] באתר דעת
* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ארמית
קטגוריה:משלים
קטגוריה:ספרות חוכמה
קטגוריה:ספרות יהודית של העת העתיקה
גאיה

גאיה (ביוונית: Γαῖα; צורה שירית של Γῆ, אדמה) היא כינוי להאנשה של כדור הארץ, שמה של האדמה בתרבויות מסוימות<ref></ref> וכן שמה של אמא אדמה במיתולוגיה היוונית.

== גאיה במיתולוגיה ==
גאיה מושיטה את התינוק [[אריכתוניוס (Ἐριχθόνιος) לאתנה]]
נקראה ביוונית עתיקה מא גא - "אמא אדמה" וכך גם מקבילתהּ במיתולוגיה רומית: טֶרָה מאטר או טֶלוּס (Tellus). בשפה העברית מקובל, בעקבות כינויים אלה המונח "אמא אדמה".

על פי רוב המקורות גאיה נוצרה מתוך הכאוס. היא הולידה עם אוראנוס את פונטוס (הים השחור) ואת טרטרוס (השמים), הקיקלופים והטיטאנים שמהם נוצרו האלים האולימפיים. עם פונטוס היא הולידה אלי ים ומים (למשל את פורקיס).

אורנוס החביא את ילדיה של גאיה, ההקאטונכרים (Hecatonchires) הענקים בעלי מאה הידיים ואת הקיקלופים, בטרטרוס (בטן האדמה), כדי שלא יראו אור יום.

הדבר הכאיב לגאיה (תרתי משמע, בגלל שהם היו כלואים בתוכה וגם בגלל צער ילדיה), והיא יצרה אבן חלמיש אפורה וחצבה ממנה חרמש. את החרמש היא נתנה לטיטאנים ופקדה עליהם שיעזרו לה. קרונוס היה היחיד שציית, ובעזרת החרמש תקף את אביו אורנוס וסירס אותו.

מהדם שניתז על האדמה נולדו האריניות (אלות הזעם והנקמה), הגיגאנטים וחלק מהנימפות. לפי גרסה אחת, מהאשכים שהושלכו לים נולדה אפרודיטה.

לפי גרסה אחרת הדם שניתז אל הים גרם לו לרתוח ולהוציא קצף, שמתוכו יצאה פנינה ורודה ששטה לה אל חופי האי קפריסין, ומתוכה יצאה אפרודיטה אל אוויר העולם.

כאשר עלה קרונוס לשלטון, הוא גירש את ההקאטוניכרים ואת הקיקלופים בחזרה לטרטרוס.

שבועה בשמה של גאיה נחשבה ביוון כאחת השבועות החמורות ביותר, המחייבות את הנשבע לקיים את ההבטחה כמעט בכל מחיר.

== בתרבות ==
בציורים נראה לרוב פלג גופה העליון של גאיה מעל האדמה.
בכמה ציורים נראית גאיה שכובה על פני האדמה כשמסביבה משרתיה. בציורים המופיעים על אגרטלים חוזר המוטיב של מסירת אֶריכתוניוס לאתנה.

== ראו גם ==
* השערת גאיה
* טרה - מקבילתה במיתולוגיה הרומית
*אמא אדמה
*פצ'אמאמה

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אלים כתוניים
קטגוריה:אלים יווניים קדומים
קטגוריה:אלי אדמה
אורנוס (מיתולוגיה)

אורנוס הוא דמות במיתולוגיה היוונית המסמלת את השמיים. על פי המיתולוגיה היוונית, אורנוס היה השליט הראשון של היקום. הוא מסמל את היצירה והבריאה, שבעזרת חום השמש ומי הגשמים מפרים את האדמה (גאיה) ויוצרים חיים.

על פי המיתולוגיה, גאיה (האדמה) היא בו-זמנית אמו ואשתו של אורנוס, וביחד הם מהווים את הדור הראשון של האלים במיתולוגיה היוונית. אורנוס וגאיה יצרו או ילדו את המפלצות הקדומות: הקיקלופים, ההקאטונכרים, הטיטאנים ומפלצות נוספות שקדמו לאלים האולימפיים.

על פי המסופר במיתולוגיה, אורנוס, שלפי גרסה אחת התבייש בילדיו, ולפי גרסה אחרת פחד מהם, החביא את ילדיה של גאיה, ההקאטונכרים, ואת הקיקלופים, בטרטרוס (בטן האדמה), כדי שלא יראו אור יום. הדבר הכאיב לגאיה (במשמעות כפולה, גם כיוון שכאבה את סבל בניה, וגם כיוון שטרטרוס היה למעשה קרביה, והימצאות בניה שם הכאיבה לה פיזית), לכן היא יצרה אבן חלמיש אפורה, וחצבה ממנה חרמש. את החרמש נתנה גאיה לטיטאנים, ופקדה עליהם לעזור לה. היחיד שציית היה קרונוס, צעיר הטיטאנים, שתקף את אביו אורנוס בעזרת חרמש, בזמן שזה הזדווג עם גאיה, וסירס אותו.

אורנוס הפגוע נרתע מגאיה, וכך נוצר החלל בין השמים לארץ. מהדם שניתז על האדמה נולדו האריניות (אלות הזעם והנקמה, שתפקידן לרדוף רוצחי קרובי משפחה), הגיגנטים וחלק מהנימפות. לפי גרסה אחת, מהאשכים שהושלכו לים, ומקצף הגלים סביבם, וסביב זרעו השפוך של אורנוס, נולדה אפרודיטה, אלת האהבה היוונית. למרות שיתוף הפעולה שלו עם גאיה, כאשר עלה קרונוס לשלטון, הוא גרש את ההקאטונכרים ואת הקיקלופים בחזרה לטרטרוס.

הדמות המקבילה לאורנוס במיתולוגיה הרומית הוא קיילוס.

==צאצאיו==
[[ג'ורג'ו וזארי וכריסטופנו גרארדי (Cristofano Gherardi), סירוסו של אורנוס, בסביבות 1560]]
;ללא אם:
* אפרודיטה אלת האהבה והיופי
* אריניות:
*# אלקטו
*# מגארה
*# טיסיפונה
* גיגאנטים:
*# אלקיונוס
*# אתוס
*# קליטאס
*# אנקלדוס
*# אכיון
* מליות
;עם גאיה:
* קיקלופים:
*# ברונטס
*# סטרופס
*# ארגס
*הקאטונכרים:
*# בריירוס
*# קוטוס
*# גאיאס
* טיטאנים:
*# קואאוס
*# קרונוס
*# היפריון
*# יאפטוס
*# מנמוסינה
*# אוקיינוס
*# פויבה
*# ריה
*# טתיס
*# תיאה
*# תמיס
*# קריוס

==ראו גם==
* מיתולוגיה יוונית
* באסטרונומיה: אורנוס - כוכב הלכת השביעי במרחקו מן השמש, שנקרא על שמה של הדמות המיתולוגית

==לקריאה נוספת==
*אפי זיו, סודות אלי האולימפוס, כנרת זמורה-ביתן דביר, עמודים 16–17

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלים יווניים קדומים
קטגוריה:אלי השמיים ומזג האוויר
רומן

רומן הוא סוגה ספרותית. בימינו מקובל לכנות בשם "רומן" כל יצירת סיפורת בפרוזה שהיא רחבת היקף דייה; סיפורת מצומצמת יותר מכונה סיפור קצר, נובלה או נובלטה, לרוב בהתאם לכמות המילים שהסיפור מכיל<ref></ref>. יש הטוענים שהרומן התפתח באירופה מתוך האפוס (שהוא עלילתי באופיו, שלא כמו יתר סוגי השירה) והרומנס, אבל הרומנים הראשונים התפתחו בנפרד מהשירה האפית.
סוג נודע זה, שהוא בעל היקף נרחב ומשתרע לעיתים על כמה כרכים, עבר גלגולים רבים.

== היסטוריה ==
הרומנים הראשונים בעולם המערבי, ובכלל, נכתבו ביוונית עתיקה ובלטינית בין המאה הראשונה לפני הספירה למאה הרביעית לספירה. ידועים לפחות עשרים רומנים כאלה, שהמוקדם בהם הוא ככל הנראה "קלירואה" מאת כריטון. בין הרומנים האלה, שחלקם שרדו בשלמותם או כמעט בשלמותם, ניתן למנות את "דפניס וכלואה" מאת לונגוס, "סטיריקון" מאת פטרוניוס (רק חלק קטן ממנו שרד), "חמור הזהב" מאת אפוליוס, "סיפור אתיופי" ("אתיופיקה") מאת הליודורוס, ועוד.

עם זאת מקובל לראות ב"דון קישוט" של מיגל דה סרוואנטס את הרומן האירופי הראשון, אם כי יש המקדימים וכוללים כבר את "גרגנטואה ופנטגרואל" של פרנסואה רבלה בסוגה זו. הספר "מעשה גנז'י" של הסופרת היפנית מורסקי שיקיבו נחשב גם הוא לרומן, אף שהקדים את הרומנים האירופיים בכ־500 שנה. אונורה דה בלזק נחשב בעיני רבים אבי הרומן המודרני.

עד המאה ה־18 התייחס המונח לספרים המתארים עלילות רומנטיות (רומן רומנטי), אך כיום הוא מקיף את כל התחום של יצירת הסיפורת רחבת ההיקף בפרוזה. לעיתים קרובות הרומן מאופיין בעלילה מורכבת ורבת־רבדים, או אף בכמה עלילות מקבילות, וכן בריבוי מקומות, זמנים ודמויות מורכבות (עגולות). המבנה עשוי לכלול אקספוזיציה, הסתבכות העלילה, נקודת מפנה, נקודת שיא, התרה וסיום. אין הסכמה גורפת על הגדרת הרומן, וחוקרים אחדים עשויים לחלוק על האמור לעיל. עם זה, האמור לעיל משקף את הדעות הרווחות ביותר וכן את השימוש היום-יומי במילה רומן.

מקור המילה "רומן" ככל הנראה בגרמנית, שבה הסוגה נקראת Roman. בכמה שפות אירופאיות אחרות משתמשים במונח נוֹבֵל, אשר מקורו במילה הצרפתית nouvelle ("חדשה").

==ראו גם==
* סיפור קצר
*ספרות ילדים
*ספרות פרולטרית
* נובלה
* רומן גרפי
* רומן רומנטי
* רומן מפתח

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קטגוריה:סוגות ספרותיות
קטגוריה:סיפורת
האחים מונגולפייה

ניסוי שיגור בבלון מקובע מ-19 באוקטובר 1783
האחים מונגולפייה, (בצרפתית: Montgolfier) ז'וזף מישל (26 באוגוסט 1740 - 26 ביוני 1810) וז'אק אטיין (6 בינואר 1745 - 2 באוגוסט 1799), היו הראשונים לבנות כדור פורח.

האחים היו בניו של יצרן נייר מהעיירה אנונה (Annonay), מדרום לליון שבצרפת. בעת משחק עם שקיות נייר מעל אש גילו שהשקיות מתרוממות באוויר, תגלית שהובילה אותם להתנסות עם שקים גדולים יותר מחומרים אחרים. במהלך 1782 ביצעו ניסויים בביתם עם אריגים שונים דוגמת משי ופשתן.

בהדגמה פומבית באנונה עיירת הולדתם ב-4 ביוני 1783, הטיסו האחים בלון (שנקרא על שמם - המונגולפייר) בנפח 900 מטרים מעוקבים. הבלון טס למשך 10 דקות, עבר מרחק של 2 ק"מ, והגיע לגובה משוער של בין 1000 ל-2000 מטר. הבלון היה עשוי משילוב של חומרים שונים ביניהם נייר, אריגים ואלומיניום שנועד למנוע שריפה, שחוברו יחדיו באמצעות יותר מ-2000 כפתורים. האוויר בבלון חומם באמצעות להבה שבערה על רחבה שמתחת לו. הדלק לבעירה היה תבן, צמר ואף נעליים ישנות. הסיבה להרכב המוזר של חומרי הבערה היא שהאחים לא הבינו נכונה את הפיזיקה שמאחורי הבלון, וסברו שהעשן הוא שגורם להתרוממותו.

ב-19 בספטמבר 1783, בנוכחות המלך לואי ה-16, נערך בוורסאי ניסוי נוסף, ועל הבלון בנפח של 1400 מטרים מעוקבים הועלו תרנגול, ברווז וכבשה על מנת לבחון את בטיחות הטיסה. הבלון התרומם, טס למרחק של 3 ק"מ, והגיע לגובה משוער של 500 מטרים.

ב-21 בנובמבר 1783 עלה לאוויר הכדור הפורח המאויש הראשון בעולם. נוסעיו של הכדור היו ז'אן-פרנסואה פילאטר דה רוזייה ופרנסואה לורן המרקיז מארלנדה, שטסו כ-25 דקות למרחק של 9 ק"מ ובגובה של 100 מטר מעל פריז. נפחו של הכדור היה 2200 מטרים מעוקבים, והוא נחת באזור בוט או קיי שברובע השלושה-עשר של פריז.

טיסות נוספות נמשכו בכדורים הפורחים, וב-7 בינואר 1785 חצו ג'ון ג'פריז וז'אן-פייר בלנשאר את תעלת למאנש.

למרות הצלחתם הכבירה, רק אחד מהאחים מונגולפייה טס בכדור פורח, ועשה זאת פעם אחת בלבד.

במקביל להתפתחות הכדורים הפורחים המונעים באוויר חם, התפתחו גם כדורים פורחים שמולאו במימן ופותחו על ידי הצרפתי ז'אק שארל. כדורים אלו זכו בבכורה במאות השנים הבאות ורק בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם התחלת השימוש בגז בישול כמקור דלק, חזר השימוש בכדורים פורחים המלאים אוויר חם.

==ראו גם==
*כדור פורח

==קישורים חיצוניים==

* [http://www.mada.org.il/education/articles/balloons כדורים פורחים], באתר מוזיאון המדע בירושלים
* 
* 

קטגוריה:מדענים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:חלוצי התעופה
קטגוריה:ממציאים צרפתים
קטגוריה:צרפתים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:כדורים פורחים
קטגוריה:אחאים
דגל פורטוגל

דגל פורטוגל מתנוסס על אחד ממגדלי [[טירת סאו ז'ורז'ה]]
דגל פורטוגל הוא מלבן ביחס של 2:3 בצבעים ירוק ואדום, המחולק אנכית לחלק ירוק בצד התורן (2/5 מאורך הדגל) ואדום בצד השני (3/5). במרכז קו החלוקה נמצא סמל המורכב מהספירה הארמילרית שבה מגן פורטוגלי מסורתי. הדגל אומץ רשמית ב-30 ביוני 1911, אך היה בשימוש מאז המהפכה הרפובליקאית של 5 באוקטובר 1910.

==משמעות הדגל==
לדגל יש משמעויות רבות. במהלך האסטדו נובו, תקופת המשטר הלאומני שנמשכה משנת 1933 עד מהפכת הציפורנים בשנת 1974, הירוק סימל את יערותיה של פורטוגל והאדום סימל את דמם של אלו שמתו בשרות האומה. הסבר זה הוא המקובל כיום, אולם המשמעות המקורית הרבה פחות ברורה. תאוריות אחדות טוענות שהאדום מסמל את זריחת ושקיעת השמש מעל הספינות הפורטוגליות במהלך שנות הגילוים של המאה ה-16 והירוק מסמל את צבעו של הים העמוק, אותו תרו ראשונים הספנים הפורטוגלים.
פרשנויות לאומניות פחות טוענות שהירוק והאדום הם צבעים מסורתיים של הפדרליזם האיברי, אידאולוגיה רפובליקאית-סוציאליסטית נפוצה בתחילת המאה ה-20 שתמכה באיגוד ספרד ופורטוגל, למרות שהעם הפורטוגלי היה עצמאי מאז 1149 ותמיד לחם על עצמאותו, גם כשהיה תחת שליטה ספרדית במאה ה-17.

פריט העיצוב המעגלי הוא אצטרולב כדורי שהחליף את הכתר בדגל המלכותי הישן. הוא מסמל את האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית בזמן המהפכה והתגליות של פורטוגל. המגן הפורטוגלי המסורתי מופיע כמעט בכל דגל של פורטוגל.

חמש הנקודות הלבנות בחמשת המגינים במרכז הדגל מתייחסים לאגדה על המלך הראשון של פורטוגל, המלך אפונסו הנריקס, או אפונסו הראשון. על פי הסיפור לפני קרב אוריקו (26 ביולי 1139), המלך אפונסו התפלל להגנת העם הפורטוגלי כאשר חיזיון של ישו על הצלב הופיע לפניו. המלך אפונסו ניצח בקרב וכאקט של הכרת תודה שילב את חמשת הפצעים של ישו בדגלו.
חמשת המגינים מסמלים את חמשת המלכים המורים שהובסו בקרב אוריקה.

הטירות, תשע במקור, הם סמל לניצחונות הפורטוגליים תחת המלך אפונסו השלישי, ומתייחסים לתשע הטירות המוריות שהוכנעו על ידי פורטוגל בשנת 1249; הן גם סמל לממלכת אלגרב, האחרונה שנכבשה על ידי הפורטוגלים, כשהגבולות הסופיים שורטטו. מאוחר יותר, המלך ג'ואו השני הקטין את מספר הטירות על הדגל ל-7.

==היסטוריה==
הדגל המלוכני שהיה בשימוש עד 1910
מיד לאחר המהפכה הרפובליקאית, ב-5 באוקטובר 1910, הדגל המלוכני בוטל והמדינה ערכה תחרות של הצעות דגלים עבור הממשל החדש.

נערך דיון ציבורי ער בשאלה האם יש להשתמש בכחול-לבן הפורטוגליים המסורתיים או שמא יש לאמץ את הירוק-אדום של המפלגה הרפובליקאית. למרות שרוב ההצעות השתמשו במוטיב הכחול-לבן, הזוכה היה דווקא ירוק-אדום. הזוכה, שהוכרז ב-30 ביוני 1911, היה עיצוב שהתבסס על הדגל שהתנוסס על ספינת המורדים "אדמסטור" במהלך המהפכה.

==בעיות סמליות וחברתיות==
למרות שהיום הירוק-אדום, או ה"ורדה אה רוברה" בפורטוגזית, כבר התקבל בקרב אנשי פורטוגל, הוא עדיין נדחה בקרב חוגים שמרנים של החברה. המלוכנים, למשל, משתמשים עדיין בדגל הכחול-לבן הליברלי משנת 1820 והלאומנים מעדיפים את הדגל הכחול-לבן ללא הכתר, שהוא דגל רפובליקאי ללא הירוק-אדום הסוציאליסטיים.

בעיה נוספת היא שעל פי חוק הטינקטורה, ירוק אסור שיבוא במגע עם אדום. לכן, מומחי סמלים רבים מתייחסים לדגל פורטוגל (ולדגל ליטא, למשל) כטעויות בסמלים.

==ראו גם==

==קישורים חיצוניים==

* 
* [http://www.presidencia.pt/?idc=44&idl=2 הדגל הלאומי] באתר נשיא פורטוגל 
* 

פורטוגל, דגל

קטגוריה:פורטוגל: סמלים לאומיים
פורטוגל

פורטוגל
כיפת השמיים

איור של כיפת השמים
באסטרונומיה ובניווט, כיפת השמים היא חציו של כדור דמיוני, בעל רדיוס אינסופי, שמרכזו הוא מרכז כדור הארץ. לצרכים מסוימים, נוח לדמות כאילו כל גרמי השמים מונחים על פני הכדור הזה. על פני כיפת השמים ניתן לשרטט גם את קו־המשווה השמימי ואת הקטבים השמימיים, שהם היטל של מקביליהם הארציים על אותו כדור.

כאשר כדור הארץ מסתובב סביב צירו, ייראו העצמים על גבי כיפת השמים כאילו הם סובבים סביב הקוטב השמימי כל 24 שעות. למשל, השמש תיראה כאילו היא זורחת במזרח ושוקעת במערב, וכך גם הכוכבים, כוכבי הלכת והירח. 
 
תרבויות עתיקות רבות האמינו כי הכוכבים נמצאים כולם באותו מרחק מכדור הארץ, וכי כיפת השמים היא ממשית. היא לכאורה מהווה את קצה היקום ומסתובבת בצורה מעגלית, במהירות קבועה סביב כדור הארץ שהוא מרכז היקום. במאה ה-4 לפני הספירה אריסטו תיאר מודל שמימי מושלם לפיו הארץ נמצאת במרכז היקום, ובה הדברים משתנים כל הזמן – אנשים גדלים ומתים, צמחים צומחים וקמלים, וכו' – לעומת זאת מעבר לקו הירח חלים חוקי טבע אחרים, בהם כוכבי הלכת וכיפת השמיים – בה משובצים הכוכבים האחרים – נעים במסילות בעלות תנועה מעגלית מושלמת שמרכזה סביב כדור הארץ. במאה ה-1 לספירה התגלה במודל זה בעיה היות שתצפיות גילו כי כוכבי הלכת מבצעים מדי פעם "נעים לאחור". המודל של תלמי, במאה ה-2 לספירה, שכלל את המודל האריסטותלי, בהציעו אפיציקל – מסלולים עגולים שעליהם נעים הכוכבים, תוך כדי סיבוב במעגלים הגדולים יותר. המודל של תלמי הצליח להסביר בדיוק מרשים את תנועת גרמי השמיים עד שנת 1543 שבה קופרניקוס החל תהליך של ערעור על מודל זה. 

בעקבות המהפכה הקופרניקאית ידוע כי כיפת השמיים היא אשליה, וכי סיבובה נובעת בעצם מסיבוב כדור הארץ על צירו. מודל כיפת השמיים העתיק אמנם שימושי לצורכי הפשטה, אך אינו נכון. העצמים שאנו רואים בשמים הם כה רחוקים מאיתנו עד שלא ניתן לאמוד את מרחקם על ידי צפייה בלבד. היות שהמרחקים הם כה גדולים, הם הופכים לבלתי רלוונטיים כאשר מבקשים לאתר גוף שמימי כלשהו: רק הכיוון, כלומר המיקום על פני כיפת השמים, חשוב. מבחינה זו, מודל "כיפת השמים" הוא כלי שימושי מאוד באסטרונומיה כאשר מבקשים לדעת לאן לכוון את מכשירי הצפייה.

==ראו גם==
*מערכת הקואורדינטות המשוונית
*מערכת הקואורדינטות האקליפטית
*מערכת קואורדינטות שמימית
*המיספירה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אסטרונומיה תצפיתית
קטגוריה:ניווט
1994 בקולנוע

==אירועים==
== סרטים שוברי קופות ==
# "מלך האריות"
# "פורסט גאמפ"
# "שקרים אמיתיים"
# "חומות של תקווה"
# "הפלינסטונס"
# "טיפשים בלי הפסקה"
# "סכנה ברורה ומיידית"
# "ספיד"
# "המסכה"
# "ספרות זולה"

== פרסים ==
=== פרסי אוסקר ===
* הסרט הטוב ביותר – פורסט גאמפ
* הבמאי הטוב ביותר – רוברט זמקיס (פורסט גאמפ)
* השחקן הטוב ביותר – טום הנקס (פורסט גאמפ)
* השחקנית הטובה ביותר – ג'סיקה לאנג (שמיים כחולים)
* שחקן המשנה הטוב ביותר – מרטין לנדאו (אד ווד)
* שחקנית המשנה הטובה ביותר – דיאן ויסט (קליעים מעל ברודוויי)
* פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר – שמש בוגדנית (רוסיה)

=== פרסי גלובוס הזהב ===
==== דרמה ====
* הסרט הטוב ביותר – פורסט גאמפ
* השחקן הטוב ביותר – טום הנקס (פורסט גאמפ)
* השחקנית הטובה ביותר – ג'סיקה לאנג (שמיים כחולים)

==== קומדיה או מחזמר ====
* הסרט הטוב ביותר – מלך האריות
* השחקן הטוב ביותר – יו גרנט (ארבע חתונות ולוויה אחת)
* השחקנית הטובה ביותר – ג'יימי לי קרטיס (שקרים אמיתיים)

== נולדו ==

* 23 בפברואר – דקוטה פנינג, שחקנית
* 8 באפריל – אריק הרננדז, שחקן
* 12 באפריל – סרשה רונן, שחקנית
* 18 באפריל – מויסס אריאס, שחקן
* 6 ביולי – קמילה רוסו, שחקנית
* 6 ביולי – רבקה רוסו, שחקנית
* 16 ביולי – מרק אינדליקאטו, שחקן
* 9 באוגוסט – פורסט לאנדיס, שחקן
* 25 באוגוסט – ג'וש פליטר, שחקן
* 28 באוגוסט – ג'סי פלאוור, שחקנית
* 17 בנובמבר – ראקל קסטרו, שחקנית
* 3 בדצמבר – ג'ייק ט. אוסטין, שחקן
* 15 בדצמבר – אמה לוקהארט, שחקנית

== נפטרו ==

* 1 בינואר – סיזר רומרו, שחקן
* 22 בינואר – טלי סוואלס, שחקן
* 6 בפברואר – ג'וזף קוטן, שחקן
* 11 בפברואר – סורל ברוק, שחקן
* 11 בפברואר – ויליאם קונרד, שחקן
* 19 בפברואר – דרק ג'ארמן, במאי
* 24 בפברואר – דינה שור, זמרת ושחקנית
* 4 במרץ – ג'ון קנדי, קומיקאי ושחקן
* 6 במרץ – מלינה מרקורי, שחקנית
* 17 במרץ – מאי צטרלינג, שחקנית ובמאית
* 21 במרץ – אדוארד מקדונלד-קיירי, שחקן
* 21 במרץ – לילי דאמיטה, שחקנית
* 23 במרץ – ג'ולייטה מסינה, שחקנית
* 8 במאי – ג'ורג' פפארד, שחקן
* 15 במאי – גילברט רולנד, שחקן
* 4 ביוני – מאסימו טרואיזי, שחקן
* 7 ביוני – דניס פוטר, תסריטאי
* 14 ביוני – הנרי מנציני, מלחין
* 26 ביולי – טרי סקוט, שחקן
* 11 באוגוסט – פיטר קושינג, שחקן
* 7 בספטמבר – דניס מורגן, שחקן
* 11 בספטמבר – ג'סיקה טנדי, שחקנית
* 12 בספטמבר – טום יוול, שחקן
* 19 באוקטובר – מרתה ריי, שחקנית
* 20 באוקטובר – ברט לנקסטר, שחקן
* 20 באוקטובר – סרגיי בונדארצ'וק, שחקן ובמאי
* 1 בנובמבר – נח בירי הבן, שחקן
* 30 בנובמבר – ליונל סטנדר, שחקן
* 24 בדצמבר – רוסאנו בראצי, שחקן

== סרטים אחרים ==
* "חומות של תקווה" – בבימויו של פרנק דרבונט, על פי סיפור של סטיבן קינג, בכיכובם של טים רובינס ומורגן פרימן
* "גרסת בראונינג" בכיכובו של אלברט פיני
* "לאון"
* "אד ווד"
* "מוכרים בלבד"
* "מלך האריות"
* "רוצחים מלידה"
* "אייס ונטורה: בלש בצחוק"
* "קריאת העורב"
* "ארבע חתונות ולוויה אחת"

== ראו גם ==
*1993 בקולנוע 
*1994
*1995 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.imdb.com/year/1994/ שנת 1994] במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
*
מתוך הביואיק

מתוך הביואיק (באנגלית: From a Buick 8) הוא ספר של סטיבן קינג שיצא לאור ב-24 בספטמבר 2002.

==עלילת הספר==
בשנת 1979, קרטיס וילקוקס, שוטר טירון במשטרת מערב פנסילבניה, נקרא יחד עם שותפו, איניס ראפרטי, לתחנת דלק בה ננטשה מכונית ביואיק רואדמאסטר שנת 1954. המדווח הוא בראדלי רואץ', שלימים ידרוס את קרט לא רחוק משם, מתוך שכרות. שני השוטרים מפלוגה ד' מחרימים את המכונית ולוקחים אותה לתחנת המשטרה. השוטרים בודקים את המכונית ומגלים כי זוהי אינה מכונית כלל: המצבר אינו מחובר לשום דבר, לוח המחוונים מזויף, והמפתח חלק לגמרי ואינו מסתובב בחור ההצתה. הגוף של ה"ביואיק" דוחה כל לכלוך, וכאשר היא נשרטת, ה"מכונית" מתקנת את עצמה.

באותו ערב נכנס איניס לביתן ב' בו מאוחסנת הביואיק ונעלם. מאז קרט מפתח אובססיה אודות הביואיק, שמדי כמה זמן מציגה מעין מופע זיקוקים סגולים (שהשוטרים מכנים רעידות אור) ו/או מוציאה מתא המטען יצורים דוחים ובדרך כלל מתים. השוטרים של פלוגה ד' מבינים כי מה שנמצא בידיהם הוא שער לעולם אחר.

הסיפור מסופר מנקודת המבט של השוטרים מפלוגה ד', המספרים על רבע המאה שבה נמצאת הביואיק אצלם לבנו של קרט, נד, אשר מחליט להשמיד את המכונית. השוטרים מצליחים לעצור אותו בזמן ומונעים ממנו להרוס את הביואיק, שכן ההריסה שלה תפתח לגמרי את השער שבין העולמות, וכל הסביבה (ואולי גם כל העולם) יישאבו לתוך השער.

לאחר כמה שנים מגלה נד סדק בשמשת המכונית, ומבין כי במוקדם או במאוחר היא תקרוס לחלוטין, והשער בין העולמות ייסגר.

==קישורים חיצוניים==
* 

קטגוריה:ספרי סטיבן קינג
קטגוריה:ספרי אימה
קטגוריה:ספרי 2002
הים הקריבי

הים הקריבי הוא ים בין-יבשתי מדרום למפרץ מקסיקו, חלק מהאוקיינוס האטלנטי. הוא תחום במדינות ונצואלה, קולומביה ופנמה מדרום, קוסטה ריקה, ניקרגואה, הונדורס, גואטמלה, בליז, ומדינת יוקטן במקסיקו ממערב, קובה, האיטי והרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה ופוארטו ריקו מצפון והאיים האנטילים הקטנים ממזרח.

שטחו של הים הקריבי 2,754,000 קילומטרים רבועים. הנקודה העמוקה ביותר היא בשקע קיימן המצוי בין קובה לג'מייקה ועומקו המרבי 7,686 מטרים.

בשם "קריביים" נקראים הים הקריבי והאיים שבו, כגון קובה, היספניולה, הוא האי עליו נמצאות האיטי והרפובליקה הדומיניקנית, פוארטו ריקו, ג'מייקה, איי בהמה, טרינידד וטובגו ועוד איים קטנים רבים נוספים. איים אלו ידועים כאיי הודו המערבית או האיים הקריביים.

איי הים הקריבי נחלקים ל-3 קבוצות עיקריות:
* האנטילים הקטנים – שרשרת איים קטנים בין פוארטו ריקו לוונצואלה.
* האנטילים הגדולים – קובה, היספניולה, ג'מייקה, פוארטו ריקו ואיי קיימן.
* איי בהאמה – קבוצת איים קטנים מדרום מזרח לפלורידה.

מקור שמו של הים הקריבי הוא באינדיאנים בני שבט הקריב, ששכנו בו. האירופאים שהגיעו לאזור ראו אותם כלוחמניים ואפילו כקניבלים, מילה שהוכנסה לשימוש בעקבות כינוי אחר של בני הקריב, קניבה.

הים היה ידוע לשמצה עקב פעילות ערה של שודדי ים במאות ה-16, ה-17 וה-18. שודדים אלה כונו שודדי הים הקאריביים. במלחמת העולם השנייה פעלו צוללות הגרמנים גם בים הקריבי על מנת לשבש העברת נפט מוונצואלה.

== לקריאה נוספת ==
* דייוויד דובילה, יהלומי הכתר של הים הקריבי, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 221, אוקטובר 2016

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

*
קריבי
קריבי
Plan 9 from Bell Labs

גלנדה – הסמל הרשמי של Plan9

Plan 9 from Bell Labs (בקצרה Plan9) הוא שמה של מערכת הפעלה חופשית שמקורה בשנות ה-80, בפרויקט דור ההמשך למערכות UNIX של מעבדות בל ב-AT&T. 

מערכת ההפעלה יועדה לניהול משאבים מבוזר מבוסס רשת, עקב הדרישה התפעולית לתחנות עבודה מרובות בניהול מרכזי.
המערכת שווקה תחת רישוי סגור עד שנת 2000, אך לאחר מעבר זכות הקניין לחברת לוסנט ב-2000, עברה המערכת להפצה כקוד פתוח למטרות לא מסחריות, וב-2002, לרישוי חופשי.

שמה של המערכת נגזר משמו של סרט – תוכנית 9 מהחלל החיצון (Plan 9 from Outer Space).

== עיצוב ומבנה ==
ראשית, בהיותה מערכת שנועדה להחליף את מערכת ה-UNIX, נבנתה על העיקרון של מערכת שכל משאביה מבוססי קבצים. שנית, כל משאבי הרשת שייכים למאגר משאבים יחיד, שמתקשר אחד עם השני, וזאת על ידי פרוטוקול רשת מיוחד שנקרא 9P, המאפשר לגשת למשאבים על מחשבים אחרים שמריצים את המערכת.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* [https://web.archive.org/web/20050512075156/http://www.cs.bell-labs.com/plan9dist/ האתר הרשמי של Plan9 והפצתו ]
* [https://web.archive.org/web/20050326092348/http://www.cs.bell-labs.com/plan9dist/license.html הרישיון בו מופצת המערכת]

קטגוריה:מערכות הפעלה
ריצ'רד קונדון

ריצ'רד קונדון (באנגלית: Richard Condon; 18 במרץ 1915 - 9 באפריל 1996) היה סופר אמריקאי.

ריצ'רד קונדון נולד בניו יורק. בצעירותו שירת בצי הסוחר האמריקאי. לאחר מכן עבד בתחום הפרסום, ובמשך שנים רבות שימש כאיש יחסי ציבור בתעשיית הקולנוע. הספר הראשון מפרי עטו הופיע בשנת 1958. משנות החמישים התגורר קונדון מחוץ לארצות הברית, בספרד, אירלנד ושווייץ. קונדון נפטר בדאלאס, טקסס בשנת 1996.

ספרו המפורסם ביותר של ריצ'רד קונדון הוא "השליח ממנצ'וריה" משנת 1959. הספר הוא מותחן המתאר קנוניה לביצוע רצח פוליטי, בה אמור היה חייל משוחרר אמריקאי, שעבר שטיפת מוח בשבי הצפוניים במלחמת קוריאה, להתנקש בחייו של מועמד לנשיאות ארצות הברית. מטרת הרצח הייתה לגרום לכך שהמועמד לתפקיד סגן הנשיא, שהיה למעשה סוכן סובייטי, ייבחר לנשיא בשירות שולחיו במקום המועמד שנרצח.

הספר זכה להצלחה רבה והפך לסרט קולנוע מפורסם בשנת 1962 בבימויו של ג'ון פרנקנהימר ובהשתתפותם של לורנס הארווי, פרנק סינטרה ואנג'לה לנסבורי. בשנה שלאחר מכן, כשנרצח הנשיא ג'ון קנדי, נמצא דמיון רב בין פרטים בעלילה הדמיונית של הסרט לבין מספר עובדות מפרשת רצח קנדי. ב-2004 זכה הספר לעיבוד קולנועי נוסף ומותאם להווה, שהופץ בישראל תחת השם המועמד ממנצ'וריה.

לאחר רצח הנשיא פרסם קונדון ספר בשם "חורף קטלני", שהיה רומן מפתח סאטירי על שושלת קנדי ועל רצח הנשיא. גם ספר זה הפך לסרט קולנוע בהשתתפות ג'ף ברידג'ס, אנטוני פרקינס וסטרלינג הידן והשתתף בו כשחקן הבמאי ג'ון יוסטון.

ספרו של קונדון "הכבוד של פריצי" משנת 1982, שנושאו הוא רוצחים בשירות המאפיה, זכה אף הוא, כדוגמת "השליח ממנצ'וריה", לפרסום רב, קונדון עיבד את הספר לתסריט לסרט הקלנוע "הכבוד של פריצי" שיצא בשנת 1985 בהשתתפות קתלין טרנר וג'ק ניקולסון. קונדון זכה בפרס באפט"א לקולנוע לתסריט המעובד הטוב ביותר. בשנים שלאחר מכן הוציא קונדון שני ספרי המשך ל"כבוד של פריצי".

תרגומי ספריו של ריצ'רד קונדון לעברית הם:
*השליח ממנצ'וריה. הופיע בעברית בשנת 1964 בהוצאת "מרחב".
*הכבוד של פריצי. הופיע בעברית בשנת 1978 בהוצאת זמורה ביתן.
*המועמד ממנצ'וריה. הופיע בשנת 2004 ב"הוצאה עברית".

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ניו יורק: אישים
קטגוריה:סופרים אמריקאים
קטגוריה:יחצ"נים
קטגוריה:זוכי פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר

קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1915
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1996
פלסטין

==קישורים חיצוניים==
* שמעון שמיר – [http://www.the7eye.org.il/DailyColumn/Pages/article5519.aspx?RetUrl=/WRITTERS/Pages/shimon_shamir.aspx איך מבלבלת התקשורת הישראלית בין לפלסטינים ומדוע זה חשוב], העין השביעית, 1 במרץ 2005

קטגוריה:כינויים למדינת ישראל
TTL (צילום)

250px
250px
TTL הם ראשי תיבות של "Through The Lens" (דרך העדשה). ה־TTL היא שיטת מדידת האור הנפוצה ביותר, המשמשת ברוב המצלמות המודרניות.
שיטה זו היא השיטה המדויקת ביותר למדידת אור חוזר, ויתרונה הגדול הוא מניעת היסט (פרלקס) בין הנושא המצולם למד האור.
גם חיישני מיקוד אוטומטי (אוטו-פוקוס) יכולים לפעול דרך העדשה במקום, או במשולב עם חיישן מיקוד חיצוני.

== שיטות מדידת ה־TTL ==
ישנן 4 שיטות למדידת אור בעזרת מד אור TTL.
הימצאותן תלויה בגוף המצלמה ומתי הוא יוצר.

* תמונה מלאה - השיטה הפשוטה ביותר, יוצרת ממוצע של כל שטח הפריים המצולם ומניחה שהוא אפור 18%.

* Center weighted - שיטה מתקדמת יותר, המניחה שלא לכל הפריים יש חשיבות אחידה בקביעת החשיפה של התמונה, ולכן נותנת משקל רב יותר למרכז התמונה ומשקל קטן יותר לשולי התמונה, זאת מנקודת ההנחה שמרכז התמונה הוא החלק החשוב ביותר בתמונה.

* Spot - שיטה זו נוספה על ה־Center weighted כדי לאפשר לצלמים למדוד אור מנקודה אחת בלבד בפריים המצולם. דבר זה חוסך את השימוש במד אור חיצוני לאור חוזר. צלמים מנוסים משתמשים בשיטת מדידה זו כדי לקבל את המדידה הנכונה רק מהאובייקט שמעניין אותם או לצורך השוואת הנקודות הבהירות בתמונה (HighLights) והכהות בתמונה (Shadows) להתאים את החשיפה לטווח ההתגלות של הסרט הצילום או החיישן הדיגיטלי.

* Matrix - שיטה זו משתנה ממצלמה למצלמה. כל חברה פיתחה את השיטה הייחודית שלה שמאפשרת את החשיפה המדויקת ביותר לדעתה.
בשיטה זו ישנם מספר חיישנים (מ-4 ועד מאות) שחשים את כמות האור באזורים שונים של הפריים. החיישנים שולחים את מדידת האור שלהם למחשב המצלמה שמשווה באמצעות בינה מלאכותית בין הסיטואציה המצולמת לבין מצבים שהוזנו לו במפעל. כל מצלמה מנתחת את הסיטואציות בשיטה שונה ועפ"י שיקולים שונים, אך התוצאות הסופיות על פי רוב זהות.

== מיקום מד האור ==
עקב הצורך לעבור את העצמית כדי למנוע היסט, החישנים יהיו ממוקמים בתוך גוף המצלמה.

ברוב מצלמות הרפלקס החיישנים יהיו ממוקמים בתוך המנסרה של העינית. מצלמות דיגיטליות (פרט לDSLR) משתמשות בחיישן שלהן לצורך איסוף המידע (בדומה לאוטופוקוס של כמה מהן).

== Flash TTL ==
המצלמות המודרניות מסוגלות לשלוט בכמות האור המוקרנת מהמבזק ("פלאש") אליהן הן מחוברות. 

אין דרך לדעת באופן מדויק לפני הצילום כמה אור דרוש להארת הנושא על ידי מהצלמה אלא על ידי שימוש במספר המנחה שלו ומדידת המרחק מהאובייקט (המצלמות של חברת Minolta מצוידות בטכנולוגיה ייחודית שמאפשרת להן לקבוע את עוצמת ההבזק לפני הצילום בעזרת שימוש בנתון מרחק המיקוד מהעצמית וה־GN של המבזק).
מדידת ה-TTL בשימוש עם מבזק תעשה מההשתקפות על גבי הסרט הצילום עצמו. המצלמה פותחת את הסגר ומפעילה את המבזק, האור שנכנס דרך העצמית פוגע בסרט הצילום. החיישנים שמופנים לכיוון הסרט הצילום בוחנים את עוצמת ההשתקפות שחוזרת ממנו, ומחליטים מתי הגיע מספיק אור.
הם שולחים אות למחשב המצלמה שיפסיק את ההבזק.

הערה: ישנה דרך נוספת למדוד הבזק TTL, בעזרת הבזק מקדים (Pre-Flash TTL), המצלמה יורה הבזק קצר ביותר ומודדת בחישני ה-TTL הרגילים את כמות האור. השיטה בעייתית שכן היא מבזבזת חלק מטעינת המבזק.

מצלמות דיגיטליות משתמשות בחיישן שלהם לצורך המדידה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:ציוד צילום
מייק וולאס

מייק וולאס
מיירון לאון "מייק" וולאס (באנגלית: Myron Leon "Mike" Wallace; 9 במאי 1918, ברוקליין שבמסצ'וסטס – 7 באפריל 2012, ניו הייבן, קונטיקט) היה מנחה ומראיין טלוויזיה מפורסם, יהודי אמריקאי שזוהה בעיקר עם התוכנית "60 דקות", שבה שימש מנחה מאז עלתה לאוויר בשנת 1968. במהלך הקריירה שלו ב־"60 דקות" הוא ראיין מגוון של אנשים כמו ג'וני קרסון, דנג שיאופינג, אייתוללה חומייני, קורט ולדהיים, יאסר ערפאת, מנחם בגין, אנואר סאדאת ומנואל נורייגה.

וולאס נודע בגישתו הקשוחה והישירה כלפי מרואייניו ולא נרתע מלומר מילים קשות באוזני מרואייניו, אף כאלו שהיו רמי דרג. כך למשל שאל את חומייני מה דעתו על כך שאנואר סאדאת נשיא מצרים קרא לו "משוגע". בריאיון עם שירלי מקליין שאל אותה אם חוצנים נוחתים במרפסת שלה.

== חיים אישיים ==
וולאס נולד בשם משפחה ואליק להורים יהודים שהיגרו מהאימפריה הרוסית. נישא כמה פעמים ונולדו לו שני בנים. בנו הבכור נהרג בתאונת טיפוס הרים בשנת 1961. בנו השני, כריס וולאס, שימש מגיש חדשות ברשת פוקס ניוז.

וולאס התפרסם במיוחד בשנות השמונים של המאה ה־20, כשהתוודה שהוא חולה בדיכאון כרוני, שיש לו מחשבות על התאבדות ושאף אושפז בבית חולים לחולי נפש. בריאיון שנתן התוודה אף שניסה להתאבד באמצעות נטילת גלולות. הוא טען שתביעת דיבה שהוגשה נגד תוכניתו הייתה הגורם לדיכאון.

לוולאס הייתה היסטוריה ארוכה של בעיות בלב. ב־2012 נפטר והוא בן 93, לאחר שנאבק שנים אחדות במחלה.

==קישורים חיצוניים==

* מורלי סייפר, [http://www.cbsnews.com/video/watch/?id=7404684n The life and career of Mike Wallace, 1918-2012], באתר CBS News, 8 באפריל 2012 
* [https://web.archive.org/web/20190211160226/https://www.hrc.utexas.edu/collections/film/holdings/wallace/ ארכיון ראיונות של תוכניתו] 
* 
* 
* 

קטגוריה:עיתונאים יהודים אמריקאים
קטגוריה:שדרני רדיו וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אישים שהונצחו בשדרת הכוכבים של הוליווד: טלוויזיה
קטגוריה:סגל CBS
קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מישיגן
קטגוריה:אישים שניסו לשים קץ לחייהם וכשלו
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1918
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-2012
קולגן

הסליל המשולש של הקולגן
קוֹלָגֵן (Collagen) הוא החלבון השכיח ביותר בגופם של בעלי חיים רבים, ובהם האדם. הוא מהווה בין 25% ל־35% מכלל החלבונים בגוף, כ-80% מהחלבונים בעור הפנים וכ-6% ממשקלו של הגוף. הקולגן מיוצר בגוף במשך שנות החיים, אולם החל מסביבות גיל 30 יורד קצב ייצורו הטבעי. ג'לטין, שמשמש בבישול, הוא קולגן שעבר פירוק בעזרת מים (הידרוליזה).

== תפקידו והרכבו ==
קולגן הוא חלבון מבני, המהווה את המרכיב העיקרי של הסיבים הלבנים ברקמות חיבור, דוגמת גידים, רצועות, עור, עצמות, כלי דם, מעיים וסחוס. קולגן גמיש, אך לא אלסטי, וזו הסיבה שהוא משולב בדרך כלל עם חלבון סיבי נוסף, אלסטין, המעניק אלסטיות. אחוז הקולגן מול האלסטין ברקמות שונות משתנה על פי תפקוד הרקמה. רקמות שנועדו לתת חוזק מכני, כמו גידים, יכילו כמות רבה של קולגן ומעט אלסטין, ואילו רקמות שחייבות לשמור על גמישות מקסימלית, כמו עורקים ובמיוחד אבי העורקים, וכן ריאות ועור, יכילו כמות גדולה של סיבים אלסטיים.

הקולגן עשיר בשתי חומצות אמיניות, פרולין וגליצין. היחידה הבסיסית של קולגן היא חלבון דק וארוך שמורכב משלוש שרשראות סליליות בעלות סיבוב שמאלי, המלופפות יחד לסליל-על בעל סיבוב ימני, המחוזק בקשרי מימן. הגליצין תורם לייצוב המבנה על ידי יצירת קשרי מימן עם קבוצות קרבוקסיליות סמוכות.
מקטעים קצרים של חומצת האמינו המיוחדת הידרוקסיליזין בקצה השרשרת של הקולגן חשובים ליצירת סיבי הקולגן.

ישנם לפחות 16 סוגים שונים של קולגן, הנפוצים הם:
* קולגן מסוג I: מצוי בכמות הרבה ביותר ברקמת חיבור, גידים, עצמות. בעל חוזק מתיחה עצום.
* קולגן מסוג II: אופייני לסחוסים
* קולגן מסוג III : מצוי ברקמת חיבור דלילה ומתמחה בתמיכת תאים בודדים, כגון לימפוציטים, בקשרי לימפה

ויטמין C חיוני לתהליך הביוכימי של בניית הקולגן. מחסור בוויטמין C גורם למחלת הצפדינה, שבה מתבטא המחסור בקולגן, בדימומים, היחלשות העור והעצמות ותסמינים נלווים.
הקולגן תורם גם למראה הכללי בכך שהוא נותן נפח לעור. כאשר אדם מזדקן, הגוף מפסיק לייצר את הקולגן כמות הקולגן מצטמצת, והדברגורם לקמטים מכיוון שהעור, שנשאר באותו גודל צריך להקיף פחות נפח. בתעשיית הקוסמטיקה הקולגן נמכר כתוסף תזונה למטרות אסתטיות מטעמים כלכליים. תוספי קולגן לא יגיעו ליעדם בעור מכיוון שהם מפורקים בגוף עוד במערכת העיכול, כמו כל חלבון אחר הנצרך במזון.<ref></ref>

טיפולים קוסמטיים למתיחת העור כוללים הזרקת מילוי קולגן לעור.

קיימת צביעה ספציפית לזיהוי קולגן המבוססת על Masson trichrome.

קולגן שמתפרק בתגובת הידרוליזה הופך לג'לטין.

קולגן לא מיוצר באופן טבעי על ידי צמחים, אבל באמצעות הנדסה גנטית פותח זן של טבק שמייצר קולגן. החברה הישראלית קולפלנט עוסקת בייצור ושיווק קולגן מזן טבק זה לצרכים שונים.

== ראו גם ==
* ג'לטין

== לקריאה נוספת ==
<div class="mw-content-ltr">
* Lodish H, Berk A, Zipursky SL, et al., Molecular Cell Biology, Section 22.3, New York: W. H. Freeman; 2000.
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* ספיר חבושה־לאופר, [https://davidson.weizmann.ac.il/online/reasonabledoubt/האם-יש-טעם-לצרוך-תוספי-קולגן האם יש טעם לצרוך תוספי קולגן?] מכון דוידסון, הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, 28 בספטמבר 2021.
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:חלבונים
אינטגרציה גזעית

אִינְטֶגְרַצְיָה גִּזְעִית (או דֶסֶגְרֶגַצְיָה) הוא גישה לפיה מונעים סגרגציה (הפרדה גזעית) בקרב גזעים שונים באותה המדינה על ידי מתן זכויות שוות והזדמנויות שוות, וגם אפליה מתקנת. המונח מתייחס בעיקר לדסגרגציה בארצות הברית.

==ארצות הברית==
המאבק לאינטגרציה גזעית הוא מרכיב חשוב במאבק האפרו-אמריקאים לשיווי זכויות.

צעד בולט להחלתה של אינטגרציה גזעית בארצות הברית היה החלטתו התקדימית של בית המשפט העליון של ארצות הברית, שניתנה בשנת 1954 בפסק דין בראון נגד מועצת החינוך, ובה נקבע כי ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה עד אז בבתי ספר נוגדת את החוקה האמריקאית ולפיכך אינה חוקית. ההחלטה נתקלה בהתנגדות עזה של מושל מדינת ארקנסו, התנגדות שגרמה להתערבות של כוח צבאי פדרלי כדי לאכוף את מימוש ההחלטה (אירוע הידוע כמשבר ליטל רוק).

בדצמבר 1955 עמד מרטין לותר קינג בראש חרם על התחבורה הציבורית במונטגומרי שבאלבמה, שמטרתו הפסקת ההפרדה בין שחורים ללבנים באוטובוסים; החרם נמשך כשנה, ובסופו של דבר החליט בית המשפט העליון להוציא מחוץ לחוק את האפליה בתחבורה הציבורית.

==ראו גם==
*אינטגרציה (חינוך)
*גזענות
*התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית
*משבר ליטל רוק

קטגוריה:גזענות
קטגוריה:משפט חוקתי
קטגוריה:ארצות הברית: התנועה לזכויות האזרח
תחמוצת

תחמוצת (בלועזית: אוקסיד, Oxide) היא תרכובת של יסוד או חומר עם חמצן. מקור השם "תחמוצת" הוא מהמילה "חמצן".

תחמוצות רבות נוצרות בתהליך הבעירה.

שמות התחמוצות בעבר היו בפורמט של דו-תחמוצת הפחמן, למשל; מאז שנות ה-70 נהוג להשתמש בפורמט פחמן דו-חמצני. תחמוצת של יסוד אנאורגני נקראת אנהידריד (אם כי במונח זה משתמשים בעיקר לציון תחמוצות אורגניות).

תרכובות ידועות רבות הן תחמוצות. חול, זכוכית וקוורץ, למשל, מורכבים מאותו החומר: צורן דו-חמצני. חומר זה, הקרוי גם סיליקה, מופיע בלא פחות מ-17 צורות גבישיות שונות, רבות מהן אבנים יקרות למחצה, כגון אופאל.

חלודה גם היא תחמוצת: ברזל חמצני; היא נוצרת כשברזל "בוער" באטיות, כלומר – מתרכב עם החמצן שבאוויר.

גופרית דו-חמצנית נוצרת בשרפה בלתי-מלאה של תרכובות גופרית הנמצאות בדלק ישן. גז זה נפלט לאוויר ומתרכב עם מים ליצירת חומצה גופריתית; חומצה זו חודרת לאדמה כשהיא מעורבת בגשם תוך גרימת נזקים סביבתיים, תופעה הנקראת גשם חומצי.

חנקן חמצני הוא מולקולת איתות בעלת חשיבות עליונה ביצורים חיים. באדם הוא משמש כנוירוטרנסמיטר (כלומר, משמש להעברת אותות כימיים בין נוירונים – תאי עצב) וכן הוא גורם להתרחבות של כלי הדם ולפיכך – להורדת לחץ הדם בשעת הצורך. פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ניתן ב-1998 לשני מדענים שגילו את תפקידיו אלו של החנקן החמצני בגוף.

סידן חמצני ידוע יותר בשם סיד יבש או ליים. זוהי האבקה ממנה מכינים את נוזל הצביעה הלבן.

==ראו גם==
*תרמיט
*חומצה

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

*
קטגוריה:חמצן
חומצה חזקה

חומצה חזקה היא חומצה אשר מתפרקת באופן מושלם ליוני הידרוניום בעת המסתה במים, לפי הנוסחה: 

<math>HA_{(aq)} \rightarrow H^+_{(aq)} + A^-_{(aq)}</math> 

שלא כמו רוב החומצות, אשר בהן הפירוק אינו מושלם, בחומצות חזקות ריכוז יוני <sup>+</sup>H שווה לריכוז יוני <sup>-</sup>A. חומצות חזקות מאופיינות בקבוע תגובה גבוה מאוד. הן מגיבות במהירות ולעיתים באלימות עם תרכובות רבות, והן מסוגלות לאכל מתכות וחומרים אורגניים; לפיכך נחשבות החומצות החזקות לחומרים מסוכנים ויש לטפל בהן בזהירות.

== חומצות חזקות מאוד ==
(מהחזקה לחלשה)
* חומצה פלואורו-אנטימונית HFSbF<sub>5</sub>
* חומצה טריפלית HCF<sub>3</sub>SO<sub>3</sub>
* חומצה פלואורוגופרתית HFSO<sub>3</sub>

== חומצות חזקות ==
(מהחזקה לחלשה)
* חומצה על-כלורית HClO<sub>4</sub>
* חומצת מימן יודי HI
* חומצת מימן ברומי HBr
* חומצת מימן כלורי HCl
* חומצה גופרתית H<sub>2</sub>SO<sub>4</sub>
* חומצה חנקתית HNO<sub>3</sub>

קטגוריה:חומצות
אותות ועיטורים צבאיים

מדליות הכבוד של הקונגרס - העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית
אותות ועיטורים צבאיים מוענקים בצבאות בעולם לחיילים וקצינים שהצטיינו בקרבות, בפעילות מבצעית או שהפגינו יכולות מקצועיות ראויות לציון. עיטורים הוענקו לראשונה ברומא העתיקה. עיטורים צבאיים במדינות שונות מקנים לעיתים גם זכויות יתר למקבליהם, החל ממענקים כספיים וכלה בקדימות בקבלת דיור ציבורי וטיפולים רפואיים. במדינות רבות נהוגה מערכת דומה או מקבילה של עיטורים אזרחיים. עיטורים צבאיים הוענקו במדינות שונות לא רק ללוחמים, אלא גם ליחידות צבא, מפעלים ביטחוניים ואפילו לערים.

==סמליות==
אותות ועיטורים צבאיים מורכבים בדרך כלל מסרט בד צבעוני אליו מוצמד עיטור מתכת. לצבעי הסרט משמעות סמלית, ולעיטור, על פי המדינה בה הונפק, מאפיינים שונים הכוללים לעיתים דמות הריבון (במקרה של עיטורים המוענקים בממלכות או במשטרים טוטליטריים מסוימים), אתרי קרבות, פסוקים בעלי משמעות מיוחדת וכדומה. לעיתים מוטבע העיטור תוך שימוש במתכת שהותכה משלל אויב, על מנת להעצים את המסר שהוא מעביר (למשל צלב ויקטוריה). ברוב המדינות, העיטורים הצבאיים אינם נטבעים ממתכות יקרות ואין להם ערך כספי ניכר כשלעצמם, זולת המעמד והיוקרה שנלווים להם. אחד המקרים החורגים מכלל זה הוא העיטורים של ברית המועצות, שהונפקו מפלטינה, זהב וכסף.

==יצירת הזדהות ולכידות חברתית==
אותות ועיטורים בריטיים וישראליים של ותיק מלחמת העולם השנייה
במקרים מסוימים נוסדו עיטורים צבאיים על מנת להעצים את תחושת ההזדהות של הציבור עם צבא המדינה, כמו במקרה של ברית המועצות בעת מלחמת העולם השנייה. למרות אופייה החילוני של המדינה, ושלילת עברה הצארי, נוסדו עיטורים בעלי אופי דתי (למשל עיטור התהילה שעיצוב הסרט שלו זהה לעיטור על שם ג'ורג' הקדוש) או כאלה המעלים על נס מצביאי עבר מתקופת הצארים הרוסיים (לדוגמה עיטורי סובורוב, קוטוזוב, אושאקוב ונחימוב). דבר כינונם של עיטורים צבאיים מפורסם במדינות רבות בעיתונות או בשילוט חוצות, והציבור בהן נקרא לכבד את נושאי העיטורים השונים.

==ראו גם==
* עיטורי הצבא הרומי
* צלב ויקטוריה
* עיטורי הכוחות המזוינים של ארצות הברית
* עיטורי ברית המועצות
* צלב הברזל
* עיטורי צה"ל

==קישורים חיצוניים==

*
קטגוריה:ביגוד צבאי, דרגות ואותות
האינטרנציונל הראשון

האינטרנציונל הראשון הוא הארגון הבין-לאומי הראשון של ארגוני פועלים אשר הוקם בלונדון ב-28 בספטמבר 1864 בשם "ההתאגדות הבין-לאומית של העובדים". שמו המקובל של הארגון כיום הוא "הסתדרות הפועלים הבין-לאומית", או "האינטרנציונל".

הארגון הוקם בעקבות קריאתם של קרל מרקס ופרידריך אנגלס ב"מניפסט המפלגה הקומוניסטית" שפורסם ב-1848: "פועלי כל הארצות התאחדו". היה זה ארגון ששאף לאחד את ארגוני העובדים השונים שהיו מבוססים על מעמד הפועלים. האינטרנציונל הראשון נוסד ב-1864, אך הוועידה הראשונה נערכה כעבור שנתיים בשנת 1866 בעיר ז'נבה<ref></ref>.
קרל מרקס

הארגון כלל במקור ארגוני פועלים בריטיים, אנרכיסטים, סוציאליסטים צרפתים, ורפובליקנים איטלקים, והוא אורגן בידי קבוצה קטנה שהתקבצה סביב קרל מרקס. אף על פי שלקרל מרקס עצמו לא היה חלק בארגון הישיבה, הוא נבחר לאחד מ-32 חברי המועצה הכללית הזמנית ובמקביל קיבל על עצמו את הנהגתו של הארגון. מאוחר יותר, חילוקי-דעות בין מרקס לבין מיכאיל בקונין, הבולט שבאנרכיסטים מקרב חברי האינטרנציונל, הובילו לפיצול בין "המרקסיסטים" ל"בקוניניסטים", ובקונגרס האג תומכי בקונין גורשו מהאינטרנציונל. כדי לשמור את שליטתו בארגון העביר אותו מרקס לניו יורק ב-1872. הארגון התפרק ארבע שנים מאוחר יותר, בוועידה בפילדלפיה בשנת 1876. ניסיונות להחיות את הארגון במשך חמש השנים הבאות כשלו.

המוניטין של האינטרנציונל באותה עת כמעצמה אימתנית עם מיליוני חברים ומשאבים כמעט בלתי מוגבלים היה מופרז. הגרעין הקשה של חבריו הבודדים עלה לעיתים רחוקות על 20,000 איש.<ref></ref>

האינטרנציונל הראשון נחשב לגורם מרכזי ביצירת "הקומונה הפאריסאית".

==החלטות שהתקבלו==
רק הפועלים עצמם יכולים לשחרר את עצמם ממצוקתם (הם לא יכולים לקרוא לעזרה ממעמד גבוה יותר).
שחרור זה יושג רק באמצעות מאבק משותף של המוני הפועלים בכל מדינות העולם. על ידי התארגנותו של הפרולטריון במפלגה פוליטית עצמאית ובין-לאומית יוכלו להצליח במאבקם.

==ראו גם==
* האינטרנציונל השני
* האינטרנציונל השלישי
* האינטרנציונל הרביעי
* האינטרנציונל הסוציאליסטי

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוציאליזם
קוטר

M-מרכז המעגל, d-קוטר המעגל, r-רדיוס המעגל
בגאומטריה, קוטר של מעגל הוא כל מיתר העובר דרך מרכזו של המעגל; באמצעות הקוטר ניתן למדוד את רוחבו של המעגל. מידת הקוטר של מעגל תמיד שווה (בדיוק) לכפל רדיוס המעגל.

בתורת הגרפים הקוטר של גרף קשיר הוא המרחק הגדול ביותר בין שני צמתים בגרף, כלומר אורך המסלול הקצר ביותר בין שני הצמתים המרוחקים ביותר.

הגדרות אלו הן מקרים פרטיים של מושג הקוטר במרחב מטרי: קוטר (נקרא גם "קוטר רימן") של קבוצה במרחב מטרי הוא החסם העליון של המרחקים בין הנקודות שבתוכה. בצורה פורמלית, אם <math>\!\, A</math> היא קבוצה במרחב שהמטריקה שלו היא <math>\!\, d</math>, אז הקוטר של הקבוצה הוא, לפי ההגדרה, <math>\!\, \sup\left\{d(x,y)|x,y\isin A\right\}</math>. הקוטר של קבוצה שווה לזה של הסגור שלה.

הקוטר של מעגל לפי ההגדרה הכללית שווה לאורכו לפי ההגדרה הרגילה, הגאומטרית, משום שהקוטר הוא הקטע הארוך ביותר בין שתי נקודות במעגל.

==ראו גם==
*קוטר זוויתי
* מד בירמינגהאם

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:גאומטריה
קטגוריה:מרחבים מטריים
קטגוריה:מעגל
האינטרנציונל השני

חותמת הארגון
האינטרנציונל השני הוא ארגון שנוסד ב-1889 (לאחר מספר שנות הכנה) בידי קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים במטרה לקדם את הסוציאליזם הבין-לאומי. הארגון המשיך את עבודתו של האינטרנציונל הראשון, שהיה ארגון ששאף לאחד את ארגוני העובדים השונים שהיו מבוססים על מעמד הפועלים. האינטרנציונל השני קיים פגישות עד לשנת 1916. לאחר מלחמת העולם השנייה נוסד האינטרנציונל הסוציאליסטי כדי להמשיך את מדיניות האינטרנציונל השני. ארגון זה קיים עד היום.

האינטרנציונל השני התפרק במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשהמפלגות הלאומיות השונות שהרכיבו אותו לא הציגו חזית אחידה נגד המלחמה, אלא תמכו ככלל במדינה אותה ייצגו. בנוסף, האינטרנציונל השני לא היה מהפכני כמו האינטרנציונל השלישי והאינטרנציונל הרביעי שבאו אחריו, ובמדינות רבות הוא תמך בלגיטימיות של מערכת הבחירות.

בין פעולותיו החשובות ביותר של האינטרנציונל השני: ההכרזה על 1 במאי כ"יום הפועלים הבין-לאומי" (1889) ועל 8 במרץ כעל "יום האישה הבין-לאומי" (1910, בוועידה בקופנהגן).

אף על פי שהמהפכה הייתה מחויבות היסטורית, מרקס ואנגלס טענו כי ניתן לנצל את הפוליטיקה כדי לקדם אותה. עם זאת, אין להקים מפלגות לאומיות, שכן כל המעמד הכלכלי הוא אחד בכל העולם. לכן המפלגות ייקראו "אינטרנציונאל". האינטרנציונל השני קבע שמכיוון שהאימפריות הולכות לכיוון של התנגשות, על הפועלים לשבות כולם – ובכך לשתק את המלחמה המתקרבת שתהיה כנראה על גבם.
==חברות מפלגת פועלים יהודיות==
במרץ 1907 השתתף מנהיג מפלגת "פועלי ציון" שלמה קפלנסקי בכנס של הארגון ב, והגיש בקשה לקבל את המפלגה בארגון. בבקשה הרשמית כתב בין השאר:.

מפלגת פועלי ציון הציונית אכן התקבלה לארגון וכך גם מפלגת "הבונד" היהודית, שהייתה לא-ציונית.

== ראו גם ==

* האינטרנציונל השלישי
* האינטרנציונל הרביעי

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סוציאליזם
דגל מונקו

דגל מונקו מורכב משני פסים אופקיים בצבע אדום (למעלה) ולבן; בדומה לדגל אינדונזיה, שהוא ארוך יותר, ודגל פולין, שבו הלבן נמצא למעלה והאדום למטה.
אדום ולבן הם הצבעים של בית גרימלדי מאז 1339, אך העיצוב השתנה במהלך השנים.

==ראו גם==

* דגל אינדונזיה: יחס ממדים שונה.
* דגל פולין: סדר צבעים שונה.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

מונקו, דגל
קטגוריה:מונקו: סמלים לאומיים
מונקו

מונקו
מונקו
שקר (משחק קלפים)

שקר או צ'יט הוא שמו של משחק קלפים עממי. למשחק יש גרסאות שונות, אך הבסיס משותף לכולם ומטרתו להפטר מהקלפים ביד באמצעות שקרים אמינים.

==סידור המשחק==
שקר הוא משחק לשני משתתפים או יותר, בו משתמשים בחפיסה רגילה של קלפי משחק. בהתאם לחוקי הבית יש שמחלקים גם את שני הג'וקרים. את קלפי החפיסה מחלקים באופן שוויוני בין השחקנים, בהתאם לחוקי הבית יש שמחלקים את כל הקלפים ויש שמחלקים כמות מסוימת של קלפים בהתאם לכמות השחקנים. יש המתחילים את המשחק עם אחד הקלפים שלא חולקו במרכז השולחן כקלף המתחיל את הערימה.

מכיוון שישנן גרסאות שונות לרבים מחוקי המשחק רצוי שהשחקנים יבררו ביניהם קודם למשחק את החוקים שישחקו באותו משחק.
==מטרת המשחק==
על השחקנים להיפטר במהלך המשחק מהקלפים שבידיהם על ידי הנחתם בתוריהם בערימה במרכז השולחן. יש המכנים את הערימה "צ'יט".

==מהלך המשחק==

כל שחקן בתורו יניח קלף אחד או יותר בערימה המרכזית כשפניו למטה. על השחקן להכריז מהו ערך הקלף שהניח. על ההכרזה לעמוד בכללי המשחק ולהיות גבוה באחד מהערך שהוכרז במהלך הקודם או נמוך באחד. אך בכל הגרסאות מותר להניח קלף הגבוה באחד. ההכרזה על ערך הקלף לא חייבת לתאום את ערך הקלף בפועל אלא רק למספר הקלפים. בתחילת תורו של השחקן הבא יורשה לו במקום להניח קלף לערער על אמיתות הכרזתו של השחקן הקודם ולחשוף את הקלף ששיחק, במקרה שאכן שיקר יאסוף השקרן את הערימה ויוסיפה לקלפים מהם עליו להיפטר, אם הסתבר שההכרזה תאמה לקלף שהונח ירים המערער את הערימה ויצרף אותה לקלפיו. בגרסאות שונות מותר לכל שחקן לערער ולא רק לשחקן הבא.

לאחר הערעור ואספת הקלפים יש להתחיל את הערימה מחדש, יש כאלו המשחקים שהמערער מתחיל, יש המשחקים שהאוסף את הקלפים מתחיל. יש כאלו שממשיכים במספר שקדם לערעור (כלומר בערך הגבוה באחד), ויש כאלו הפותחים במספר אקראי מן הקופה, ויש כאלו המתירים למתחיל להתחיל בכל מספר שהוא.

==בתרבות==
המשחק שוחק על ידי הדמויות הראשיות בעונה הראשונה של "האי". כמו כן, המשחק שווק כאחד המוצרים הנלווים של הסדרה שכלל שמה שתי חבילות קלפים ולוח משחק.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:משחקי קלפים