OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
מרקומנים

המרקומנים (באנגלית: Marcomanni) היו שבט גרמאני, קרוב לוודאי מקבוצת השבטים השוואבית. מקור שמם הוא ככל הנראה בביטוי גרמני עתיק הנובע מהמילים - Mark + Mann, שמשמעותו היא אנשי ספר. המרקומנים התיישבו באזור נהר המיין, זמן קצר לאחר 100 לפנה"ס. לאחר ניצחונו של דרוסוס עליהם ב-9 לפנה"ס הם עברו, בראשות מנהיגם מארובודוס, לבוהמיה.

בבוהמיה ייסד מארובוס ברית שבטים גדולה, שהפכה לממלכה רבת עוצמה, עד שאפילו אוגוסטוס, הקיסר הרומאי, ראה אותה כאיום לרומא. למרות חוזקה של ממלכה זו, היא התפוררה כמעט לגמרי לאחר המלחמה עם הכרוסקים בראשותו של ארמיניוס ב-17 לספירת הנוצרים בה נחל צבאו של מארבודוס תבוסה מרה, והוא עצמו נאלץ להימלט לאיטליה. 

במאה ה-2 כרתו המרקומנים ברית עם כמה שבטים נוספים למלחמה נגד רומא. הם נלחמו בזמנם של הקיסרים הרומיים דומיטיאנוס, טראיאנוס ואדריאנוס. מאבק זה הגיע לשיאו בשנת 168 בערך, כאשר המרקומנים פלשו לפאנוניה (כיום הונגריה), כבשו אותה לאחר ניצחון גדול בקרב קרנונטום, ולאחר מכן פלשו לאיטליה. למרות ניצחונותיהם הראשונים הצליח מרקוס אורליוס, הקיסר הרומאי, להדוף אותם ונלחם בהם עד יום מותו. המלחמות תמו עם מותו ומות שני מפקדי המשמר הפרטוריאני ומכונות בשם "המלחמות המרקומניות".

המרקומנים כרתו ברית שלום עם בנו של מרקוס אורליוס, הקיסר קומודוס, בשנת 180, אך המשיכו להתגרות מדי פעם ברומאים על ידי חציית נהר הדנובה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:שבטים גרמאניים
מעלה (זווית)

איור המציג זווית בת מעלה אחת (<span style="color: Red;">באדום</span>) לעומת 90 (<span style="color: Blue;">בכחול</span>) ו-360 מעלות (<span style="color: Green;">בירוק</span>)

מעלה היא יחידת מידה למדידת גודל של זווית. במעגל יש 360 מעלות (מספר זה נקבע על פי שיטת הספירה הבבלית), כלומר מעלה אחת היא זווית שגודלה 1/360 של המעגל. סימנה של מעלה הוא °, ולכן ניתן לכתוב "זווית של 90°", במקום "זווית של 90 מעלות".

המעלה נחלקת ל-60 דקות, כלומר דקה שווה לחלק ה-1/60 של מעלה. יחידה זו ידועה גם כ"דקת מעלה" או דקת קשת, וניתן לחלק אותה, אנלוגית לזמן, ל-60 שניות קשת, כלומר שנייה שווה לחלק ה-1/60 של דקה, או לחלק ה-1/3600 של המעלה.

הסימון הפורמלי לדקה הוא בעזרת התו prime (′, בעברית נקרא "תג"), המופיע מצד ימין של המספר. לדוגמה, 15 דקות ייכתבו כך – 15′. באופן דומה מסומנת שנייה על ידי התו double prime (″, בעברית נקרא "תגיים"). לדוגמה 25 שניות ייכתבו כך – 25″. לעיתים קרובות משתמשים באפוסטרוף ובמירכאות כתחליפים בגלל זמינותם במקלדת, אף שתווים אלה מופיעים בעברית משמאל למספר ולא מימין לו.

כדור הארץ מסתובב סביב צירו דרך הקטבים 15 דקות של קשת בכל דקה אחת של זמן. דקת קשת אחת של כדור הארץ בקו המשווה היא בערך מיל ימי אחד.

יחידות מידה נוספות למדידת גודל של זווית הן הגראד, הרדיאן והאלפית. יחידת הרדיאן אינה שרירותית כמו המעלה, ולכן היא מקובלת יותר במתמטיקה, ואילו האלפית משמשת בעיקר בטיווח.

מעלה שווה 180/π רדיאנים.

זוויות נפוצות בשימוש הן 360° שהן מעגל שלם, 180° – חצי מעגל, 90° – זווית ישרה, 45° – חצי זווית ישרה, 60° – כיוון שהקוסינוס שלה הוא 1/2, 30° משום שהסינוס שלה הוא 1/2.

==ראו גם==
* אורך גאוגרפי
* רוחב גאוגרפי
* ° סימן המעלה

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:יחידות מידה: זווית
ארגוליס

ארגוליס (ביוונית: Ἀργολίς) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. 

ארגוליס המודרנית שייכת מנהלתית למחוז פלופונסוס, וממוקמת במזרח הפלופונסוס שבדרום יוון, על שטחו של רוב חצי האי ארגוליס. ארגוליס נתחמת על ידי המפרץ הסרוני במזרח, הים האגאי ומפרץ ארגוליס בדרום, ארקאדיה במערב, וקורינתוס בצפון. הפינה הדרום מזרחית של חצי האי ארגוליס, וכן מספר איים קטנים מדרומו ומזרחו, שייכים מנהלית למחוז אטיקה. 

בתקופת יוון העתיקה, ארגוליס נשלטה על ידי הפוליס ארגוס, שעל שמה נקראה, וכללה בשטחה גם את החוף המערבי של מפרץ ארגוליס (שטח השייך היום לארקאדיה), ובכך גבלה בחבל לאקוניה שנשלט על ידי ספרטה. שתי ערי המדינה התחרו לעיתים קרובות על ההגמוניה בפלופונסוס, והיו יריבות מרות שנים רבות. 

שטחה של ארגוליס 2,154 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה, נכון ל-2011, 97,044 נפשות. בירתה של ארגוליס היא נַאפְפְּלִיוֹ, עיר נמל על חופו הצפוני של מפרץ ארגוליס, אשר שימשה גם כבירה הראשונה של יוון המודרנית עד לשנת 1834.

ארגוליס הררית בחלקיה הצפון מזרחיים, מזרחיים ומערביים. עם זאת, מרכז ארגוליס והשטח שבין מפרץ ארגוליס ובין תעלת קורינתוס מישורי ופורה. שטח זה שימש כנתיב תחבורה ראשי לאורך ההיסטוריה, וכן כאדמה החקלאית העיקרית.

== היסטוריה ==

ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומו של יישוב בארגוליס עוד בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס, יישוב שקדם לארגוס הדורית ולתרבות המיקנית. נראה שהפלאסגים, הילידים המקורים של יוון, התגוררו ביישוב זה.

שרידיהם של היישובים הקדומים מיקנה וטירינס עדיין קיימים בצפון ארגוליס. באלף ה-2 לפנה"ס שלטה מיקנה על חלקים נרחבים ביוון הדרומית ובאגן הים התיכון, והתקופה שבין המאה ה-17 לפנה"ס, לבין המאה ה-11 לפנה"ס מכונה התקופה המיקנית עקב חשיבותה.

עם הפלישה הדורית בסוף האלף השני לפני הספירה התמוטט השלטון המיקני. שבטים דורים השתלטו על האזור, והעיר ארגוס נעשתה למרכזם ולמרכז ארגוליס. ארגוס הייתה כוח משמעותי בפלופונסוס לכל אורך תקופת יוון העתיקה, כאשר שיא כוחה והשפעתה היה במאה ה-8 לפנה"ס. התעצמותה של ספרטה באה במידה לא מבוטלת על חשבונה של ארגוס, ושתי הערים התחרו על הבכורה בפלופונסוס שנים רבות. 

בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס עברה ארגוס, וארגוליס איתה, לתחום השפעתה של מוקדון, ובסוף המאה היא הצטרפה לליגה האכאית. לאחר המלחמה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין הליגה האכאית ב-146 לפנה"ס, נפלה ארגוס, ואיתה ארגוליס, לידי שלטון רומאי, ובכך סיימה את קיומה כישות פוליטית עצמאית. 

בעת המודרנית הייתה ארגוליס אחד ממוקדי מלחמת העצמאות היוונית: נַאפְפְּלִיוֹ, על חופו הצפוני של מפרץ ארגוליס, הייתה מבצר מרכזי של העות'מאנים, והיוונים צרו עליה כשנה, וכבשו אותה בנובמבר 1821. יואניס קפודיסטריאס, שהיה למושלה הראשון של יוון המודרנית, הגיע אל נאפפליו ב-1828, ובין 1829 ל-1834, שימשה העיר כבירת יוון.

מ-1833 עד 1899 היו ארגוליס וקורינתוס מאוחדים בתור מחוז מנהלי אחד, נומוס, שכלל בתוכו את האיים במפרץ הסרוני. ב-1909 אוחדו שני המחוזות בשנית, וב-1949 הופרדו בשנית. כחלק מהרפורמה המנהלית של 2011 בוטל מחוז המשנה הישן והוחלף ביחידה אזורית. יחידה זאת שמרה על אותם גבולות של קודמה, אולם הרשויות המוניציפליות שבתחומה אורגנו מחדש.

בתחילת 1998 גרם שיטפון בוצי ליד ארגוס לנזק חקלאי שהוערך בין מאות למיליוני דולרים.

==ראו גם==
* ארגוס 
* הליגה האכאית
* פלופונס

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית אתר רשמי אינה מתאימה להוספה אוטומטית
קטגוריה:יוון: יחידות אזוריות
קטגוריה:יוון: גאוגרפיה
קטגוריה:יוון העתיקה: גאוגרפיה
שותא רוסתוולי

שותא רוסתוולי, ציור קיר ב[[מנזר המצלבה בירושלים]]
בול בהנפקה מיוחדת של ישראל וגאורגיה המבוסס על ציור קיר ממנזר המצלבה. ברקע הפתיח של [[עוטה עור הנמר בעברית בתרגומו של דב גפונוב ובגאורגית (למטה)]]
גן ע"ש שותא רוסתוילי ב[[חולון]]
שוֹתַא רוּסתָווֶלִי (בגאורגית: შოთა რუსთაველი; תעתיק לטיני: Shota Rustaveli או Šot’a Rust’aveli) היה משורר גאורגי שחי במאה ה-12 (1165 – 1220 לערך). רוסתוולי, הנחשב לאחד מן המייצגים החשובים ביותר של ספרות ושירת ימי הביניים של גאורגיה, ואחד מגדולי המשוררים בכל הזמנים, כתב את הפואמה האפית הלאומית הגאורגית, "עוטה עור הנמר", שהפכה לחלק מהתודעה הלאומית הגאורגית.

רוסתוולי היה נסיך גאורגי אשר שימש כשר האוצר של המלכה תמר. על פי המסורת הגאורגית, נאלץ רוסתוולי לעזוב את גאורגיה בשנת 1185 לאחר שהואשם בפרשית אהבים עם המלכה תמר, אהבה שהייתה בלתי אפשרית. כך או אחרת, הוא התיישב במנזר המצלבה בירושלים למשך תקופה ארוכה, כתב את הפואמה עוטה עור הנמר וצייר ציורי קיר. על אחד מעמודי המנזר יש פורטרט שסוברים כי הוא דמות פני המשורר, ואם כן זהו כנראה התיעוד המהימן ביותר שלו. ביוני 2004 הושחת הפרסקו ונמחקו פניו של המשורר, בעקבות כך הגישה גאורגיה מחאה רשמית לממשלת ישראל. בשנת 2005 קראה על שמו עיריית ירושלים את שם הדרך העוברת בסמוך למנזר המצלבה.

מעבר לכך ידוע מעט מאוד על חייו ואף זמן לידתו ומותו המדויקים אינם ידועים. בשנת 1960, נשלחה משלחת שמומנה על ידי האקדמיה למדעים של גאורגיה הסובייטית. המשלחת גילתה את הפורטרט של רוסתוולי, שנחשב עד אז לאבוד.

משמעות השם "רוסתוולי" היא "אדון רוסתווי" או "איש רוסתווי".

רוסתוולי למד באקדמיית גלאתי, ולאחר מכן ביוון, שם למד את השפות יוונית, ערבית ופרסית. 

הפרס הגבוה ביותר שניתן ברפובליקה של גאורגיה בתחומי האמנות והספרות הוא פרס שותא רוסתוולי. הרחוב הראשי של טביליסי הבירה נקרא "רוסתוולי" גם הוא, ומוסדות תרבות רבים נקראים על שמו: התיאטרון האקדמי הממלכתי, המכון ע"ש רוסתוולי לספרות גאורגית, האקדמיה הגאורגית למדעים ותחנת הרכבת התחתית רוסתוולי.

רחוב על שמו נמצא גם במרכז קייב שבאוקראינה, שם (שותא רוסתוולי מס' 13) נמצא בית הכנסת ברודצקי. על שמו רחוב גם בירושלים, בסמוך לעמק המצלבה.
אנדרטה לזכר שותא רוסטוולי - סמוך לכניסה למנזר המצלבה.
הלוח על האנדרטה לזכר שותא רוסטוולי

== ראו גם == 

* פעמוני עין כרם

== קישורים חיצוניים == 

* 
* 
* שותא רוסתוולי, [http://books.google.com/books?id=QCcHAQAAIAAJ&q= עוטה עור הנמר], תרגום דב גפונוב, 1969
* 
* 
* 
* 
* 
* [https://www.kan.org.il/Podcast/item.aspx?pid=10109 ״נמר של נייר״] - פרק על חייו ויצירתו של שותה רוסטאוולי בפודקאסט [https://www.kan.org.il/podcast/program.aspx/?progId=2019 ״מינהר הזמן״], תאגיד השידור הישראלי, ״כאן״
* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:אמנים שעל שמם כוכב לכת מינורי
קטגוריה:משוררים גאורגים
קטגוריה:סופרים גאורגים
קטגוריה:גאורגיה: סמלים לאומיים
קטגוריה:ממלכת גאורגיה
קטגוריה:עולים לרגל לירושלים
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ישראל
קטגוריה:אישים שעל שמם פרס ספרותי
קטגוריה:אישים שהונצחו על בולי ברית המועצות
קטגוריה:ילידי 1172
קטגוריה:נפטרים ב-1216
משפט קנטור לרציפות במידה שווה

בחשבון אינפיניטסימלי, משפט קנטור (הידוע גם כמשפט קנטור-היינה) על רציפות במידה שווה קובע כי פונקציה שהיא רציפה על קטע סגור היא רציפה במידה שווה בו. 

המשפט נותר נכון גם אם נחליף את הקטע בכל קבוצה קומפקטית: כל פונקציה רציפה מקבוצה קומפקטית למרחב מטרי, היא רציפה במידה שווה.

==הוכחה==
נציג כאן הוכחה המתבססת על ההגדרה של היינה לרציפות: פונקציה <math>f</math> היא רציפה בנקודה <math>x_0</math> אם ורק אם עבור כל סדרה <math>a_n</math> השואפת לנקודה זו, <math>a_n\rarr x_0</math> מתקיים <math>f(a_n)\rarr f(x_0)</math>. כלומר, ערכי תמונות איברי הסדרה שואפים לתמונת גבול הסדרה.

תהא כעת <math>f(x)</math> פונקציה רציפה בקטע הסגור <math>[a,b]</math>. נניח בשלילה כי היא אינה רציפה במידה שווה בקטע זה, אז קיים <math>\varepsilon_0</math> כך שעבור כל <math>n\isin\mathbb{N}</math> קיימות שתי נקודות <math>x_n,y_n\isin[a,b]</math> כך שמתקיים <math>|x_n-y_n|<\frac{1}{n}</math>, אבל <math>|f(x_n)-f(y_n)|\ge\varepsilon_0</math>.

נביט כעת בסדרה <math>\left\{x_n\right\}_{n=1}^\infty</math>. כל אברי הסדרה שייכים לקטע <math>[a,b]</math>, כלומר זוהי סדרה חסומה. על פי משפט בולצאנו ויירשטראס, כל סדרה חסומה מכילה תת-סדרה המתכנסת לגבול סופי. מסגירות הקטע נובע שגבול הסדרה נמצא בתוכו, כלומר <math>x_{n_k}\rarr x_0\isin[a,b]</math>.

כעת נוכיח כי <math>y_{n_k}\rarr x_0</math> - כלומר, אם אנו לוקחים מהסדרה השנייה תת-סדרה שלאיבריה אותם האינדקסים כמו לתת הסדרה הראשונה, גם היא תתכנס לאותו גבול.

כיוון ש-<math>|x_n-y_n|<\frac{1}{n}</math> נובע כי <math>|x_{n_k}-y_{n_k}|<\frac{1}{n_k}</math>, כלומר סדרת ההפרשים שואפת לאפס ומאריתמטיקה של גבולות נובע כי 

<math>\lim_{k \to \infty} (y_{n_k}) = \lim_{k \to \infty} (x_{n_k}) - \lim_{k \to \infty} (x_{n_k} - y_{n_k}) = x_0</math> 

על פי רציפות <math>f</math>, מתקיים: <math>f(x_{n_k})\rarr f(x_0),f(y_{n_k})\rarr f(x_0)</math>. מאריתמטיקה של גבולות נקבל <math>f(x_{n_k})- f(y_{n_k})\rarr 0</math>, וזו סתירה לכך שמתקיים <math>|f(x_n)-f(y_n)|\ge\varepsilon_0</math> לכל אברי הסדרות. לכן ההנחה שהפונקציה אינה רציפה במידה שווה איננה נכונה, וההוכחה הושלמה.

קנטור לרציפות במידה שווה
קטגוריה:הוכחות
קטגוריה:רציפות
לאופרד 1

לאופרד 1 (גרמנית: Leopard 1) הוא טנק המערכה העיקרי הראשון שתוכנן ויוצר בגרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה.

== רקע ==

עם תחילת המלחמה הקרה חל שינוי ביחס בעלות הברית המערביות לגרמניה. מי שהייתה האויבת המרה בין 1939 ל-1945, הייתה עכשיו אזור חיץ בין העוצמה הצבאית הסובייטית לבין מערב אירופה. בעלות הברית המערביות (שעתה הקימו את נאט"ו) ידעו שכל מלחמה קונבנציונלית בין ברית המועצות לבין המערב תתנהל על אדמת גרמניה. לכן, כאשר הוקמה גרמניה המערבית הוחלט כי יוקם לה כוח הגנה. בתחילה היה מדובר בכוח צנוע, אך במהרה הוברר שעל מנת לעצור הסתערות סובייטית משוריינת יש לתת לגרמנים טנקים. בשנת 1955 הגיעו לגרמניה טנקי M47 ו-M48, והוקם מחדש חיל השריון הגרמני.

האמריקאים זיהו גם פוטנציאל לשיתוף פעולה עם הגרמנים בתחום תכנון הטנקים, בייחוד לאור העובדה שהגרמנים תכננו בעבר את הטנקים הטובים בעולם. מסקנה זו הובילה ליצירתו של מיזם משותף של ארצות הברית עם גרמניה המערבית, שמטרתו הייתה תכנון טנק נייד וקל יחסית. המיזם התפרק לאחר זמן קצר, וגרמנים החליטו לפתוח תוכנית לפיתוח טנקים משל עצמם. צוות תכנון של חברת פורשה (שהייתה אחראית לחלק מהטנקים הגרמנים של מלחמת העולם השנייה), תכנן טנק במשקל של ארבעים טון, מהיר יחסית אך נטול חידושים מיוחדים. שמו של הטנק היה לאופרד 1.

==לאופרד 1==

החימוש העיקרי של הטנק היה תותח L7 בריטי בקוטר 105 מילימטר חרוק קנה, ונוספו לו שני מקלעי 7.62 מילימטר MG3 תוצרת גרמניה. הודות למנוע טוב ותיבת הילוכים איכותית (שיוצרו על ידי חברת מרצדס), הגיע הטנק למהירות של 65 קמ"ש. שריונו של הטנק היה דק למדי (70 מילימטר במקסימום), ותותח ה-105 מילימטר לא היה מיוצב. שנורקל אפשר צליחה של נהרות עד לעומק של 4 מטרים. בסך הכול לא היה מדובר בטנק משוכלל או טוב במיוחד.

==לאופרד 1A1==
לטנק היו חסרונות רציניים בגרסה הראשונה. לכן נכנסה במהרה גרסה משופרת לייצור. בלאופרד 1A1 נעשו כמה שיפורים חשובים:
* מיגון נוסף סביב הצריח.
* נוספה מערכת ייצוב לתותח ומחשב בקרת אש בליסטי.
* מערכות ראיית לילה פסיביות למפקד ולנהג. 
* נעשו שיפורים במערכת הצליחה. 

עם השינויים האלה נעשה הטנק ליריב מוצלח בהרבה לטנקים הרוסיים שעמדו מוכנים מעבר ל"מסך הברזל".

==לאופרד 1A2==
לאופרד 1 המוצג ב[[יד לשריון, לטרון.]]
הגרסה הבאה של הטנק הייתה הלאופרד 1A2. השינויים העיקריים יחסית ל-1A1 הם:
* צריח משופר.
* שיפור במיגון האב"כ.

==לאופרד 1A3 ו-1A4==

בגרסה 1A3 נעשה שינוי משמעותי בצריח. חזית הצריח משופעת יותר, והשריון בצריח משופר. ללאופרד 1A4 יש שריון משופר גם בתובה, ומערכת בקרת אש חדשה ומשופרת. 

==לאופרד 1A5==

השדרוג האחרון ללאופרד 1, עם מחשב בקרת אש אלקטרוני ומערכות ראיית לילה תרמיות.

==רק"מ מבוסס לאופרד==

על בסיס הלאופרד 1 נבנו כמה רכבי קרב משוריינים ייעודיים. החשובים הם:

* ביבר: טנק גישור על תובת לאופרד 1.
* טנק חילוץ על בסיס לאופרד 1.
* ג'פארד: רכב נגד-מטוסים, עם שני תותחי 35 מילימטר.
*OF-40: טנק איטלקי המבוסס על לאופרד

למרות התחלתו הצנועה הלאופרד היה הצלחה מסחרית, ומשרת בצבאות רבים כולל אלה של: אוסטרליה, בלגיה, צ'ילה, ברזיל, טורקיה.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20200222224130if_/http://maarachot.idf.il/PDF/FILES/9/108129.pdf מאמר על הטנק] בכתב העת מערכות.

קטגוריה:טנקים גרמניים
קטגוריה:טנקי מערכה
תוכנית מוריסון גריידי

תוכנית מוריסון גריידי (באנגלית: Morrison Grady Plan) הייתה תוכנית שהוצגה ביולי 1946 על-ידי סגן ראש הממשלה הבריטי הרברט מוריסון, לוועדת הקבינט האמריקאית לענייני ארץ ישראל. הוועדה, בראשות השגריר האמריקאי הנרי גריידי, הגיעה ללונדון למשא ומתן בעניין המצב בארץ ישראל ובקשתו של הנשיא הארי טרומן להעלאת 100,000 יהודים. גריידי וועדתו הביעו הסכמה לתוכנית, ועל כן היא נקראה "תוכנית מוריסון גריידי".

==רקע להקמת הוועדה==
לאחר מסקנות הוועדה האנגלו-אמריקאית בשיתוף שתי הממשלות, ממשלת בריטניה וממשלת ארצות הברית, ממשלת בריטניה חיפשה דרך להתחמק מקיום המלצות הוועדה, בין היתר, בשל מצבה הכלכלי הרעוע שלאחר מלחמת העולם השנייה. ראש הממשלה אטלי הכריז שבריטניה מבקשת מארצות הברית להציג תוכנית למימון המלצות הוועדה, והודיע שבריטניה תהיה מוכנה לקיים את המלצות הוועדה בתנאי שהיישוב היהודי יתפרק מנשקו ויפרק את הארגונים המחתרתיים שבו - תנאים שהיישוב היהודי לא היה מוכן או יכול לקבל על עצמו.

למרות זאת, ממשלת בריטניה הבינה שהמצב לא יכול להישאר על כנו. ועל רקע זה מונתה וועדת מומחים לבחינת הדרכים ליישום מסקנות הוועדה האנגלו-אמריקאית.

ביולי 1946 הגיעה ללונדון ועדת הקבינט של ארצות הברית, בראשות הנרי גריידי, לה הוצגה תוכנית מוריסון, שזכתה לברכתה.

== עיקרי התוכנית ==
הוועדה המליצה שארץ ישראל תחולק לארבע טריטוריות אוטונומיות:
*אזור יהודי - יכלול את הגליל המזרחי, עמק יזרעאל, ורצועת החוף מחיפה ועד ת"א - בסך הכול 17% משטח הארץ.
*אזור ערבי - יכלול 40% משטח הארץ - יהודה ושומרון, הגליל המערבי והשפלה.
*שני אזורים שיהיו נתונים תחת שלטון בריטי ישיר - כ-43% משטח הארץ, ובו בין היתר גם ירושלים והנגב.
בין הטריטוריות יהיה קשר פדרטיבי ובראש הפדרציה יעמוד נציב עליון בריטי. לאזורים היהודי והערבי תהיה אוטונומיה תרבותית בלבד. 
כמו כן, באזור היהודי יבוטל חוק הקרקעות מ-1940 ותתאפשר כניסתם של 100 אלף יהודים עקורים, ניצולי מחנות ההשמדה מאירופה תוך שנה.

== התגובות לתוכנית ==
התוכנית שהותוותה על ידי ועדת מוריסון-גריידי דחתה על הסף את מסקנות קודמתה ושללה למעשה את החזון הציוני. גם המנהיגות הערבית וגם הסוכנות היהודית דחו את ההצעה.
התוכנית עוררה התנגדות חריפה באנגליה. בדיון בבית הנבחרים, נשא וינסטון צ'רצ'יל נאום חריף נגדה.

נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, הקים בוושינגטון ועדה בת שלושה חברים (תת-שר החוץ דין אצ'יסון, שר האוצר ג'ון ו. סניידר ושר ההגנה רוברט פ. פטרסון), שתפקידה היה לגבש מדיניות אמריקנית בשאלת ארץ ישראל. נחום גולדמן הצליח לשכנע את חברי הוועדה לקבל את תוכנית החלוקה שלו שהתקבלה בהנהלה הציונית. ב-12 באוגוסט 1946 כתב טרומן לאטלי: "לאחר עיון נוסף בהמלצות של הקבוצה האמריקנית־בריטית (קבוצת מוריסון גריידי) ואחרי דיון מפורט עם חברי הקבינט שלו ויועציו הגיע באי־רצון למסקנה, שאינו יכול לתמוך בתוכנית בצורתה הנוכחית – כתוכנית אנגלו־אמריקנית". כעבור חודשיים, בערב יום הכיפורים, הודיע טרומן פומבית כי הוא תומך בתוכנית החלוקה של הסוכנות היהודית. טרומן הודיע שארצות הברית תומכת בדרישת הסוכנות הציונית לעלות 100 אלף יהודים לארץ ישראל לאלתר, ובהקמת מדינה יהודית על פני חלק משטחי ארץ ישראל המערבית. כמו כן, בסופו של דבר התוכנית לא יושמה ובריטניה העבירה את שאלת ארץ-ישראל לידי האו"ם, שהקים את ועדת אונסקו"פ.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

מוריסון גריידי
מוריסון גריידי
קטגוריה:1946 בפוליטיקה
קטגוריה:1946 בארץ ישראל
אאוס

אֵאוֹס (יוונית הומרית: Ἠώς יוונית אטית: Έως) היא אלת השחר במיתולוגיה היוונית ובתם של היפריון ותיאה. שמו של אחיה הוא הליוס, וכמותו, היא נוהגת במרכבה רתומה לפיתון ולאחד מסוסי למפוס. היוונים תיארו את אאוס כאלה בעלת מאהבים רבים. אחד מהם היה ארס. בן זוג אחר של אאוס היה איאולוס, אל הרוחות, והיא ילדה לו את ארבעת אלי הרוחות: בוריאס (אל הרוח הצפונית), יורוס (אל הרוח המזרחית), זפירוס (אל הרוח המערבית) ונוטוס (אל הרוח הדרומית). בסיפור מיתולוגיה נוסף, זאוס מעניק לאהובהּ, טיתונוס, חיי נצח, אך טיתונוס הזדקן בסופו של דבר. לטיתונוס היא ילדה שני בנים, את אמתיון ואת ממנון. מאהב אחר שלה היה אוריון, אך ארטמיס, האלה הבתולה, רצחה אותו. בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס החלו להופיע יצירות אמנות בכיכוב אאוס, שבהן בדרך כלל צוירה בתוך מרכבתה או כבעלת כנפיים.

לפי סיפור אגדה, הייתה אאוס שולחת כל בוקר אצבעות ורודות אל פני השמיים ומעלה אור לשמיים במזרח. היא התאהבה בטיתונוס שהיה בן אנוש, וכאשר התחתנו שאל זאוס מה היו רוצים כמתנת נישואין. אז אמרה אאוס: "יום אחד הנסיך שלי ימות וישאיר אותי לבד, הייתי רוצה שתהפוך אותו לבן אלמוות". זאוס הסכים והפך את הנסיך מבן תמותה לבן אלמוות, אבל במתנה שהעניק זאוס נחבא עוקץ מרושע: הוא אמנם העניק לאהובהּ של אאוס חיי נצח כפי שביקשה, אבל לא נעורי נצח. הנסיך הצעיר והנאה הזדקן בחלוף השנים ולבסוף התכווץ כל כך עד שביקש נפשו למות. כשהבינה אאוס איזו קללה נוראה הטילה באהובהּ היא הפכה אותו לחרק והתאבלה על טיפשותה ופזיזותה בבקשהּ חיי נצח אך לא נעורי נצח מאת זאוס הנקמן לאהובהּ בן האנוש.

בגרסאות מאוחרות יותר של הסיפור החרק הוא צרצר.

מקבילתה הרומאית של אאוס היא אורורה, ובמיתולוגיה ההינדואית מקבילתה היא אושאס.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:אלים יווניים
קטגוריה:אלות שמש
קטגוריה:שחר
טיבר

[[גשר סנטאנג'לו עובר מעל הטיבר בשעות היום]]
[[אי הטיבר]]
הטיבר (באיטלקית: Tevere; בלטינית: Tiberis; בשפה העממית נקרא "הנהר הבהיר") הוא נהר באיטליה המזרחית, השלישי באורכו מכל נהרות איטליה.

== גאוגרפיה ==
אורכו של הטיבר 405 ק"מ. הוא יוצא מהמדרונות הדרומיים של הר פומאיולו (ואז הוא בגובה של כ-1,250 מטרים). שם הוא זורם במדרון צר, אך לאחר כמה מאות קילומטרים, הוא עובר לזרימה במדרון רחב ומתון.

לאחר שהוא מתנקז באגן וממשיך לרמת לאציו, הוא מתפתל ומתמזג עם יובל הנרה. הטיבר מגיע לרומא, עובר דרכה בפרברים הנקראים אוסטיה (בדרום), ופיומיצ'ינו (בצפון), כ-35 ק"מ לפני שנשפך לים הטירני, דרך מישור מרובה ביצות. לפני שהוא נשפך, הוא מתפלג לשתי זרועות, שנשפכות ביחד לים הטירני.

בחלקו הדרומי של עיקול נהר הטיבר ברומא, נמצא אי הטיבר.

הנהר נושא איתו כמויות עצומות של סחף, ולכן מימיו כה דלוחים, והסחף גם מרחיב את היבשה שסביב הנהר ב־2-3 מטרים כל שנה. ספינות נהר קטנות, בעלות משקל כולל של עד 150 טון, יכולות להפליג במימי הנהר, אפילו לכמה עשרות קילומטרים מעבר לרומא.

סביר להניח שהשם טיבר הוא שם טרום לטיני (כמו השם שנתנו הרומאים לפרבר האיטלקי שליד רומא ששמו בעברית הוא טיבולי - Tibur). טיברינוס היה מלך אגדי של אלבה לונגה, וככל הנראה, טבע בנהר האלבולה, שלאחר מכן הוחלף שמו לטיבר. לנהר ערך היסטורי הקשור לייסודה של רומא. נאמר כי האחים רמוס ורומולוס ננטשו בנהר, עד שהזאבה הידועה הצילה אותם ממוות.

נהר הטיבר היה חשוב מאוד בתקופה שלאחר המלחמות הפוניות, בשעה שהנמל של אוסטיה נהיה לבסיס ימי מפתח. אך הנמל נסתם בסחופת, והתחילו לבנות דרך חדשה, ה-via Portuense, שנבנתה במאה ה-1 לספירת הנוצרים, וזאת כדי להתחבר לרומא על ידי נמל מלכותי ששמו היה פיומיצ'ינו, שם עבר נהר הטיבר.

זרוע נהר הטיבר שחוצה את פיומיצ'ינו היא תעלה שנבנתה בתקופת שלטונו של הקיסר הרומאי קלאודיוס, ושופרה לאחר מכן בתקופת שלטונו של הקיסר הרומאי טראיאנוס.

בשנת 1612 נסתם נהר הטיבר בסחופת, ולכן היה בלתי יעיל לשיט, אך בתקופת האפיפיור פאולוס החמישי הוא נפתח שוב לשיט.

נהר הטיבר שימש את הרומאים למערכת הביוב שלהם, ובעזרת ערוצים ותעלות תת-קרקעיות הצליחו להביא מי שפכים אפילו מאמצע העיר. סוללות האבנים המודרניות החלו בשנת 1876.

שיטפונות מתועדים בנהר הטיבר התרחשו בשנים 1519, 1870 ובשנת 1900.

מוסוליני, שחי בעיר רג'ו אמיליה, הסדיר את קו הגבול בין טוסקנה לרג'ו אמיליה כך שנהר הטיבר ישכון בשטח של רג'ו אמיליה.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:איטליה: נהרות
קטגוריה:רומא: גאוגרפיה
*
קטגוריה:נהרות הנשפכים לים הטירני
קטגוריה:רומא העתיקה: טופוגרפיה
אנדז'יי ויידה

אנדז'יי ויידה, [[2004]]
אנדז'יי ויידה (בפולנית: Andrzej Witold Wajda; 6 במרץ 1926 – 9 באוקטובר 2016) היה במאי קולנוע פולני.

==ביוגרפיה==
ויידה נולד בסובלקי שבפולין. בנעוריו הצטרף למחתרת הפולנית במהלך מלחמת העולם השנייה ואחרי כן למד ציור וקולנוע. 

סרטיו הראשונים: "דור" (1954), "קנל" (1956) ו"אפר ופנינים" (1958) עסקו בפולין של אחרי המלחמה וזיכו את ויידה בשם בינלאומי והביאו אותו להתנגשות ראשונה עם הממשל הפולני, שעיכב את הוצאתו של "אפר ופנינים" משום שתיאר התנקשות בראש מחוז קומוניסטי. הסרטים גם הפכו את השחקן זביגנייב ציבולסקי , המזכיר במראהו בסרט את ג'יימס דין, לכוכב. 

ויידה המשיך ביצירת סרטים ביקורתיים. בסרטו "ליידי מקבת הסיבירית" (בעקבות "ליידי מקבת ממחוז מצנסק" של ניקולאי לשקוב) ובסרטים "אפר" (1965) ו"שערי גן עדן" (1967) עסק בבזבוז שבמלחמה. 

בשנות השבעים הביא למסך כמה מהיצירות הספרותיות הבולטות של פולין באותן שנים. הוא זכה לפרסום רב בזכות שני הסרטים האפיים שלו, "איש השיש" (1976) ו"איש הברזל" (1981) שבחנו בעין ביקורתית את ההתנגשות בין הפרט למדינה בפולין של אחרי המלחמה. 

סרטים אלו הקנו לוויידה פרסום נוסף, והפכו אותו בעיני רבים ליוצר הבולט בפולין באותן שנים. ויידה גם החל יוצר מחוץ למולדתו, עם סרטים כמו "דנטון" (1983) ו"אחוזי דיבוק" (1987) בצרפת ו"אהבה בגרמניה" (1983) בגרמנית. בשנת 1990 הוא ביים סרט "קורצ'ק" (הפקה של יאנוש מורגנשטרן, ניצול שואה שהיה עוזר במאי בתחילת הקריירה של ויידה).

בשנת 1989 נבחר ויידה כמועמד מטעם סולידריות לפרלמנט הפולני. 

ב-1998 זכה בפרס אריה הזהב על מפעל חיים.

==קישורים חיצוניים==

* 

* 
* 
* 
* 
* 
* 

קטגוריה:במאי קולנוע פולנים
קטגוריה:תסריטאי קולנוע פולנים
קטגוריה:זוכי פרס סזאר
קטגוריה:זוכי אוסקר: פרסי כבוד
קטגוריה:זוכי פרס אריה הזהב - מפעל חיים
קטגוריה:זוכי פרס קיוטו
קטגוריה:מקבלי אות לגיון הכבוד
קטגוריה:מעוטרי מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
קטגוריה:מקבלי עיטור מסדר השמש העולה
קטגוריה:אבירי מסדר העיט הלבן
קטגוריה:מקבלי עיטור הידידות (רוסיה)
קטגוריה:פולנים שנולדו ב-1926
קטגוריה:פולנים שנפטרו ב-2016
לאציו

לאצְיוֹ (באיטלקית: Lazio, בלטינית: Latium) הוא מחוז במרכז איטליה.

בלאציו מתגוררים כ-5 מיליון תושבים.

המחוז גובל במחוזות טוסקנה, מארקה (Marche), אברוצו (Abruzzo), אומבריה (Umbria), מוליזה (Molise), קמפניה (Campania) ובים הטירני.

בירת האזור היא רומא.

שמו של המחוז נגזר משמם של תושביו המקוריים - השבטים הלטינים, אשר הרומים הם צאצאיהם. הלטינים ייסדו קואליציה של מספר התיישבויות קטנות, אשר נלחמו נגד האטרוסקים והסמניטים, קואליציה אשר נהפכה לחלק מהרפובליקה הרומית בשנת 338 לפנה"ס.

השם לאציו ידוע גם בזכות קבוצת הכדורגל של המחוז, ס.ס לאציו, מהבולטות באיטליה.

== ערים נוספות ==
* רומא
* פרוזינונה
* פלסטרינה
* טיבולי
* ארפינו

== ראו גם ==
* אגם בולסנה
* מנזר פרפה

== קישורים חיצוניים ==

* 

* 

*
קטגוריה:איטליה: מחוזות
קטגוריה:רומא: גאוגרפיה
הצוללות מסדרת גל

גל הוא השם שניתן בחיל הים הישראלי לסדרת צוללות מדגם 540 של חברת ויקרס (Vickers) הבריטית. שלוש צוללות מדגם זה, אח"י (ראשי תיבות של אוניית חיל הים) גל, אח"י תנין ואח"י רהב, שירתו בחיל הים הישראלי משנות השבעים, עד לסוף התשעים. לאח"י "תנין" ואח"י "רהב" מדגם גל קדמו צוללות באותו שם, אשר היו מסדרה S והיו הצוללות הראשונות בחיל הים, לפני שהוצאו מן השרות בשנות השישים המאוחרות.

== שמות הצוללות ==
מקור שמות שתי הצוללות האחרונות בשמות שתי מפלצות המתוארות בספר ישעיהו – "רהב" ו"תנין": .

== היסטוריה ==
הצוללות הקודמות של חיל הים מסדרת T סיימו את שירותן בשנת 1974, ורק כעבור כשנתיים חודשה פעילות הצוללות, עם כניסתן לשירות של הצוללות מסדרת גל.

הצוללות מסדרת גל נבנו עבור חיל הים במספנות ויקרס בבריטניה על פי תכנון גרמני שהיה מבוסס במידה רבה על דגם 206 הגרמני. הפעיל אותן צוות מצומצם, שליש מגודלו של הצוות שהפעיל את צוללות ה-T. טווחי הסיור הוקטנו והותאמו למלחמה באויבים השוכנים בימים ובחופים קרובים. למרות גודלן הקטן צוידו צוללות "גל" במיטב כלי הנשק, התצפית, ההאזנה והאלקטרוניקה של אותה תקופה, ובהם מגלה שידורי מכ"ם מתוצרת "אלביט".

הצוללת הראשונה, אח"י גל בפיקודו של רס"ן ישראל לשם, הגיעה לארץ ב-21 בדצמבר 1976. הצוללת השנייה שהושקה, אח"י תנין בפיקודו של רס"ן דורון עמיר הגיעה לנמל חיפה ביולי 1977. אח"י רהב בפיקודו של רס"ן עמירם עינת הגיעה לחיפה בדצמבר 1977.

בסוף 1979 החלה התקנתה של מערכת לשיגור טילי "הרפון" בכל אחת מצוללות גל, והמערכת הפכה למבצעית ב-1983. 

הצוללות מסדרת גל השתתפו בלחימה מול חופי לבנון במהלך מבצע שלום הגליל.

אח"י רהב הוצאה משרות ב-1997 ונגרטה. אח"י תנין הייתה האחרונה לצאת מהשרות. בטקס שנערך בחיפה ב-2002 הורד נס שירות פעיל מהצוללת ובכך הסתיימה הפעלת הדגם בחיל הים. 

אח"י תנין וגל הובלו לאחר תקופת אחסנה בנמל חיפה למספנה בגרמניה שם הן המתינו לאיתור קונה. בשנת 2007, לאחר שלא נמצאו קונים לצוללות המיושנות, שופצה אח"י גל על ידי המספנה הגרמנית והפכה לצוללת מוזיאון. בעזרת מימון גרמני הועברה הצוללת אל מוזיאון ההעפלה וחיל הים שבחיפה. הצוללת שבה לישראל ב-7 באוקטובר 2007 והועברה על גבי משאית למוזיאון.

== ראו גם ==
* הצוללות מסדרת דולפין
* שייטת הצוללות

== לקריאה נוספת ==
* יורם בר-ים, כלי שיט ישראליים בממד הרביעי, עמותת דולפין
* 
* מיכאל אלדר, דקר וסיפורה של שייטת הצוללות", הוצאת אריה ניר, מודן. 1997

== קישורים חיצוניים ==

* [http://submarines.dotan.net/galh/ צוללות הגל באתר שייטת הצוללות של אורי דותן בוכנר] 
* [https://web.archive.org/web/20080624044611/http://dover.idf.il/IDF/About/history/70s/1976/default.htm צוללת הגל באתר צה"ל]
* דבורה הדר,	[https://beingalim.files.wordpress.com/2021/01/1976-6-beingalim-1.pdf	צוללת חדשה בחיל הים שיחה עם גדי מנור],	'בין גלים' גיליון יום חיל הים ה-29 סיון תשל"ו יוני 1976, עמ'	5.

== הערות שוליים ==

קטגוריה:צוללות ישראליות
קטגוריה:דגמי צוללות
חנאן אל-שייח'

חנאן אל-שייח (בערבית: حنان الشيخ. נולדה ב-12 בנובמבר 1945 בביירות), היא סופרת לבנונית, הידועה בעיקר ביצירותיה המתארות את מעמד האישה בחברה הערבית המודרנית. 
==ביוגרפיה==
אל-שייח' גדלה באזור השמרני של העיר ביירות בשכונת ראס אל-נבא ולמדה בבית ספר יסודי דתי מוסלמי לבנות. בגיל 16 החלה לכתוב ולפרסם מאמרים בעיתון א-נהאר בו עבדה מאוחר יותר. נרשמה ללימודים בקולג' האמריקאי לבנות בקהיר ושהתה במצרים בין השנים 1963 ל-1966. מאוחר יותר שבה ללבנון והחלה לעבוד בתחנת הטלוויזיה ככתבת במגזין נשים, שם עבדה עד שנת 1975. 

את הרומן הראשון שלה פרסמה בקהיר בשנת 1970, והוא נשא את השם "התאבדותו של אדם מת" (אנתחאר רג'ל מית - إنتحار رجل ميت). רומן זה - וכמוהו גם יצירות מאוחרות יותר פרי עטה של א-שייח' - עוסק במערכת היחסים בין המינים, מאבקי כוח, ושליטה פטריארכלית.

ב-1976 עברה להתגורר בערב הסעודית בשל מלחמת האזרחים בלבנון, אירוע שהותיר את חותמו עליה והביא ללידת ספרה השלישי "הסיפור של זהרה" (חכאית זהרה - حكاية زهرة). את הספר הוציאה לאור בכספה הואיל ואף מוציא לאור לא היה מוכן לפרסם ספר שמבקש להתמודד עם מציאויות חברתיות כואבות, הן בתחום הפוליטיקה והן במיניות והחיים הפרטיים.

בשנת 1982 עברה להתגורר בלונדון, ובשנת 1989 פרסמה ספר נוסף "ניחוח האייל" (מסכ אלר'זאל - مسك الغزال), שגם הוא נאסר לפרסום במדינות אחדות במזרח התיכון. ספר זה עמד בראש רשימת רבי המכר באותה תקופה. בשנת 1992 פרסמה את הרומן "דואר ביירות" (בריד ביירות - بريد بيروت), שמציג חליפת מכתבים - אשר כולם נכתבו במהלך מלחמת האזרחים בלבנון - בין אישה מוסלמית בשם אסמאהן לבין מספר ממוענים שונים, חלקם חיים וחלקם מתים.
בשנת 1994 פרסמה את "אטאטא את השמש מהגגות" (אוקנס אל-שמס ען אל-סטוח - أكنس الشمس عن السطوح), שהוא אוסף של 19 סיפורים קצרים. הספר תורגם לעברית בהוצאת אנדלוס. 

אל-שיח' פרסמה גם יצירות נוספות ובהן מחזות. יצירותיה מעוררות אצל הקורא שאלות בכל הנוגע למערכות יחסים בין תרבות, מגדר, גזע, אומה ומדינה. היא זוכת פרס הרומן הערבי לשנת 2011.

==הסיפור של זהרה==

"הסיפור של זהרה" (חכאית זהרה - حكاية زهرة) הוא רומן שנכתב בשנות השמונים (1986). בכותרתו הוא נושא את שמה של גיבורת הסיפור, זהרה (زهرة، פרח), שמשתייכת לקטגוריית דמויות הידעות בחקר הספרות בשם אנטי גיבור. זהרה, נערה מדרום לבנון ובת למשפחה שיעית, עוברת בילדותה התעללות מינית בידי בן-דודה ומנסה עם התבגרותה להימלט מזכרונות אלה והן מאהבה נכזבת בביירות. כתוצאה, נוסעת זהרה לאפריקה, שם היא מתחתנת עם בחור בשם מאג'ד, אך מאבדת את שפיותה וחוזרת לביירות ששקועה במלחמת האזרחים הלבנוני. 

הסיפור של זהרה הוא אינו הסיפור האישי שלה אלא סיפורה של לבנון. עם זאת, וכמו סיפורן של נשים רבות, התרבות המתוארת בספר של התעללות מינית, אונס, תופת, שיגעון וחוסר-יכולת לשלוט במצב, מהווים סמלים אוניברסליים ואישיים. הרומן תורגם לעברית על ידי חמזה ר'אנאים וראה אור בשנת 2004 בהוצאת [http://www.andalus.co.il/ אנדלוס].

==ספריה בתרגום עברי==
* בירות בלוז: רומן; מאנגלית: דינה מרקון, ירושלים: כרטא ('ספרות מן הים התיכון'), תשס"א 2001.
* הסיפור של זהרה; מערבית: מחמד חמזה ע'נאים, תל אביב: אנדלוס, 2004.
* אטאטא את השמש מהגגות; מערבית: רנה פלסר; עריכת התרגום: ימפה בולסלבסקי, תל אביב: אנדלוס, 2005.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:ילידות 1945
קטגוריה:סופרים ערבים
קטגוריה:סופרות לבנוניות
הדומיניון של מלכיצדק

הדומיניון של מלכיצדק היא מדינה לכאורה באוקיינוס השקט ויש לה גם תביעה לשטח באנטארקטיקה. על-פי טענות הרשויות האמריקאיות, נשיא המדינה, דייוויד קורם, הוא רמאי מקצועי. על פי אתר האינטרנט של המדינה, בירתה של המדינה מצויה באוקיינוס השקט, אולם היא מייחלת לקבוע את בירתה בירושלים, עירו ההיסטורית של מלכיצדק מלך שלם, על שמו קרויה המדינה.

מתחקיר של בוב סיימון בחדשות CBS ומתחקיר האתר quatloos, המשמש מוזיאון וירטואלי למעשי הונאה, עולה כי קורם עצמו לא ביקר מעולם באי ורק שמע עליו מפי עדי ראייה. הוא מתגורר בקליפורניה ומשם מפעיל את אתר האינטרנט של המדינה. עוד מתברר כי האי, אם הוא קיים, כנראה מכוסה מים בתקופות הגאות. קורם מנפק דרכונים, מציע איגרות חוב ממשלתיות ופוליסות ביטוח, ומייצר למקום תדמית של מקלט מס.

בישראל התפרסם ולדימיר זוטולובסקי, אשר הציג עצמו כקונסול של מדינת מלכיצדק. זוטולובסקי הנפיק דרכונים מזויפים ואישורי שהייה שלא כדין באמצעות מסמכים, חותמות, כרטיסי ביקור וגלופות של בול הדומיניון של מלכיצדק, ובעקבות זאת נשפט ל-4 שנות מאסר.

==קישורים חיצוניים==
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מדינות לכאורה
סמואל קולט

סמואל קולט (באנגלית: Samuel Colt; 19 ביולי 1814 – 10 בינואר 1862), היה תעשיין, ממציא ואיש עסקים אמריקאי. המציא את האקדח התופי ויסד את חברת כלי הנשק "קולט".

== חייו ==
קולט נולד בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית. אביו של קולט היה בעל מטווית בדים, שם למד סמואל הצעיר את עקרונות פעולתן של מכונות שונות. הרקע הטכני שלו ותשוקתו לים הובילו אותו לעבוד כבר בגיל 15 על ספינה שהפליגה להודו. אגדה נפוצה טוענת כי קולט הגה את רעיון האקדח התופי בעודו צופה בתנועת גלגל המדחף של אונית הקיטור.

קולט רשם פטנט באירופה על אקדחו בשנת 1835, ושנה לאחר מכן גם בארצות הברית. הוא ייסד חברה עם משקיעים נוספים וייצר את האקדח הראשון ב-5 במרץ 1836. הפטנט החדשני התקבל בחשדנות גדולה, ובשל כך החברה נכשלה ופשטה רגל ב-1842, עד 1846 לא ייצר קולט אקדחים נוספים. 

בשנת 1847 חזר קולט לעסקי הנשק במפעלו של איליי ויטני, ופתח בשנה שלאחר מכן מפעל משל עצמו בקונטיקט, שם שוכנת חברת "קולט" עד היום. המפעל שקולט הקים היה חדשני באותו זמן, והתבסס על עקרונות שלמד ושכלל במפעלו של ויטני במטרה להקים את החברה המתועשת הראשונה לייצור כלי נשק (עד אז היו אלו מיוצרים בטכניקות של עבודת יד).

קולט פעל גם בתחומים רבים נוספים ובהם פיצוץ מרחוק של חומרי נפץ, הנחת כבל הטלגרף התת-ימי הראשון והשימוש בתחמוצת חנקן כחומר מאלחש.

האקדח החצי אוטומטי, הקולט M-1911 הנפוץ, יוצר על ידי קולט אך מתכננו הוא ג'ון בראונינג. אקדח זה נחשב גם כיום לאחד הטובים בעולם למרות שתוכנן עוד ב-1905 (1911 היא שנת קבלתו לצבא ארצות הברית). נכון להיום חברת קולט איננה מייצרת יותר אקדחים. הרובה הנפוץ בצה"ל, M-16, מיוצר על ידי קולט (בין היתר) גם הוא.

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 

קטגוריה:אמריקאים חברי הבונים החופשיים
קטגוריה:ממציאים אמריקאים
קטגוריה:תעשיינים אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1814
קטגוריה:אמריקאים שנפטרו ב-1862
יאמטו

יאמטו הוא כינוי לקבוצה האתנית הדומיננטית כיום ביפן. קבוצה זו השתלטה על יפן הקדומה והפכה ארץ זו לישות מדינית אחת. בתקופת נארה במאה ה-8 הכניעו בני הימאטו את כל הקבוצות האתניות האחרות אשר חיו בשלושת האיים המרכזיים וייסדו את השושלת הקיסרית המולכת עד היום ביפן. מאוחר יותר, לקראת סוף האלף השני השתלטו היפנים המודרניים גם על האי הוקאידו ודחקו את הקבוצה האתנית של האיינו לשמורות קטנות.

==הקמת השלטון המרכזי==

בני היאמטו, אשר הושפעו בעיקר מהתרבות הקוריאנית, קבעו את אזור השפעתם באי הדרומי קיושו במאה הרביעית לספירה, עם תום תקופת יאיואי. תלי קבורה ענקיים שנבנו עבור האצילים מזהים את הסגנון הייחודי של היאמטו. אחד מאתרים אלה נחשב לגדול בעולם, שטחו גדול מ-25,000 מ"ר ונפחו גדול מהפירמידה הגדולה של גיזה. תלים מסוג זה נבנו כבר בתקופת קופון, בין המאה ה-3 ל לספירה, אך תלי הקבורה של שושלת יאמטו בלטו בגודלם.

בני הקבוצה האתנית של היאמטו החלו להתפשט צפונה במאות הראשונות של האלף הראשון. התרבות הצבאית הקוריאנית אשר השפיעה על הקבוצה האתנית העניקה לה יתרון ארגוני בהכנעתה את הקבוצות האתניות האחרות שהיו מפוזרות באיים הונשו ושיקוקו. אותן קבוצות אתניות נטמעו ביאמטו או לחליפין נדחקו לאזורי ההרים הבלתי מיושבים והקשים למחיה. 

במאה ה-6 ביססו בני היאמטו את אחיזתם ברחבי יפן וקבעו את כס השלטון בעיר נארה. תקופה זו התאפיינה באימוץ התרבות הקוריאנית והסינית. בתקופה זו הוטמעה ביפן הדת הבודהיסטית וכן הרעיונות הקונפוציאנים. הכתב הסיני אומץ על ידי השלטון ואיתו נפתחו השערים לאמנות, לספרות ולרעיונות נוספים מהיבשת. כל אלו גיבשו את התרבות היפנית עד לתקופה המודרנית. לקראת סוף המאה ה-6 הצטננו הקשרים בין יפן לקוריאה, וסין הפכה להיות המשענת הפוליטית והתרבותית של יפן.

==תקופת קיסרי יאמטו==

בשנת 593 תפסה את כס השלטון הקיסרית הבודהיסטית סויקו אשר העניקה את סמכויות ניהול העניינים המדיניים לנסיך שוטוקו. שוטוקו התגלה כמדינאי מחונן. לאחר שקשרי יפן-קוריאה התקררו פעל שוטוקו לכונן קשרים מדיניים ותרבותיים עם סין. לוח השנה הסיני אומץ ככלי לקידום המערכת השלטונית ביפן, ובמקביל הציג שוטוקו את החוקה היפנית אשר התבססה על אחותה הסינית. החוקה הוציאה את הכוח מידי הקבוצה האתנית ומעתה הפך הקיסר לשליט המרכז את כל הסמכויות המדיניות. בהשפעה קונפוציאנית הוכר הקיסר כנציג האלים אשר אחראי על חיי נתיניו לאור ערכים מוסריים ורוחניים. כן הוקמו מוסדות בריאות והשכלה ולראשונה נשלטו התושבים באיים השונים תחת מערכת אחת של חוק ומוסר. המאות ה-7 וה-8 היו תקופת השיא בשלטון יאמטו. במהלך תקופת נארה עוצבה המיתולוגיה היפנית, מעמדו של הקיסר התקבע כסמל נצחי והבסיס התרבותי אשר מלווה את יפן עד לתקופה המודרנית תפס אחיזה בעם.

==אוניית המערכה יאמטו==
על שם הקבוצה האתנית נקראה אוניית המערכה יאמטו, שהייתה אוניית המערכה הגדולה ביותר שנבנתה מעולם. הספינה השתתפה במלחמת העולם השנייה וטובעה ב-1945.

קטגוריה:יפן: היסטוריה
קטגוריה:קיסרי יפן
קטגוריה:קבוצות אתניות
מפלי ניאגרה

הצד האמריקני של מפלי הניאגרה כפי שנראה מהצד הקנדי

מפלי ניאגרה (באנגלית: Niagara Falls) הם מפלי מים בגבול שבין ארצות הברית לקנדה. הם מחולקים למפלים האמריקניים והמפלים הקנדיים, שנקראים גם "מפלי הפרסה". מקור שמם של המפלים במילה אירוקוית שפירושה "רעם המים". המפלים מצויים כחצי שעת נסיעה מהעיר באפלו בצד האמריקני וכשעה וחצי נסיעה מהעיר טורונטו בצד הקנדי.

==מאפייני המפלים==
המפלים בימי החורף
מפלי ניאגרה הם חלק ממערכת הימות הגדולות של אמריקה הצפונית. מי המפלים נופלים מימת אירי ולאחר נפילתם זורמים דרך נהר ניאגרה אל ימת אונטריו הנמצאת 100 מטר נמוך יותר מימת אירי. ימת אונטריו מתנקזת אל האוקיינוס האטלנטי באמצעות תעלת סנט לורנס.

גובהם של מפלי הפרסה הקנדיים הוא 51 מטר ורוחבם בפסגה הוא 675 מטר. עומק הנהר מתחת למפלים הוא 56 מטרים. כשליש מהמפלים הקנדיים נמצאים בשטח ארצות הברית.
בצד האמריקאי ישנם שני מפלים: המפלים הגדולים, שגובהם הוא 21 עד 30 מטרים ורוחבם בפסגה הוא 323 מטר, ומפל קטן יחסית הקרוי "הינומת הכלה", המופרד מהמפל הגדול על ידי אי הירח. לאורך אלפי השנים, מפלי ניאגרה נסוגים לאחור בשל שחיקת המים. על פי מדידות שנערכו החל מ-1970 מגיעה השחיקה ל-1.5 מטר בשנה.

==אתר תיירות עולמי==
הספינה "[[עלמת הערפל" וקשת בענן ליד המפלים]]
כ-15 מיליון מבקרים פוקדים את אזור מפלי ניאגרה כל שנה, האזור ידוע גם כבירה העולמית של ירחי הדבש. ספינת התיירים "עלמת הערפל" ("Maid of the Mist") משייטת בקרבת המפלים. קיימות עוד אטרקציות רבות באזור מפלי ניאגרה, כמו צפייה במפלים ממסוק או ביקור באתר מגדל סקיילון ממנו ניתן להשקיף על האזור משני צדי הגבול. במרחק נסיעה קצר מהמפלים נמצאת העיירה ניאגרה און דה לייק בצפון אזור ניאגרה המושכת מבקרים רבים ונחשבת כאחת העיירות היפות ביותר בקנדה.

דרומית למפלים בצד האמריקני נמצא האי גרנד איילנד בו ביקש בשנת 1825 מרדכי מנואל נח להקים מדינה ליהודים שתשתלב בתוך ארצות-הברית של אמריקה.

==הפקת אנרגיה==
כמות המים העוברת במפלים היא עצומה. חצי מכמות המים במפלי ניאגרה משמשת לייצור אנרגיה הידרו-אלקטרית (אנרגיה חשמלית המיוצרת על ידי תנועת מים) על ידי ממשלות ארצות הברית וקנדה.

== ראו גם ==
* מפלי איגואסו
*מפל ויקטוריה - בדרום יבשת אפריקה על נהר הזמבזי, בגבול בין זמביה לזימבבואה.

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* [https://youtu.be/SH8lsTO9Lsk תיעוד של התמוטטות המפל], 1954, ארכיון הסרטונים של AP
* [https://youtu.be/kYbo5wpi1fc?t=32 תיעוד התמוטטות של גשר מעל המפל], 1938, ארכיון הסרטונים של AP

==הערות שוליים==

ניאגרה
קטגוריה:מדינת ניו יורק: גופי מים
קטגוריה:אונטריו: גופי מים
קטגוריה:ייצור חשמל בארצות הברית
קטגוריה:קנדה: אנרגיה
קטגוריה:גבול ארצות הברית – קנדה
רפובליקת בננות

גרפיטי של "דגל רפובליקת בננות" ב[[סלובניה, שמצויר בו דגלם עם אשכול בננות במקום סמל סלובניה]]
"[[שושקה" במיצג בהפגנת מחאה ב-2019]]
רפובליקת בננות הוא כינוי גנאי ומונח פוליטי המתאר משטר כושל ומושחת המאופיין בהיעדר דמוקרטיה, חוסר יציבות, הבדלי מעמדות קיצוניים, שחיתות, שימוש בצבא לדיכוי העם והתערבות חזקה של מדינות זרות.

מקור הביטוי הוא בתיאור רפובליקה בדיונית המאופיינת בשחיתות, והיעדר דמוקרטיה בשם "אנצ'וריה" בספר "כרובים ומלכים" של הסופר האמריקאי או. הנרי, אותו כתב בזמן שחי בהונדורס על פי חוויותיו משהותו במקום.

או. הנרי התבסס על ההיסטוריה של מדינות מרכז אמריקה של סוף המאה התשע-עשרה ותחילת המאה העשרים, ובראשן הונדורס. להונדורס היה אקלים ואדמה פורייה המתאימים לגידול בננות, אך הייתה זו מדינה מושחתת שנשלטה על ידי קבוצה קטנה של אליטות שנעזרו בכוחות צבא שהשליטו סדר פנימי. המיעוט בהונדורס שלט על אוכלוסייה ענייה ובלתי משכילה.

את העובדות האלה ניצל תאגיד מסחרי אמריקני בעל משאבים כספיים רבים וכושר ארגון בשם חברת הפירות המאוחדת. התאגיד רכש מעשירי הונדורס את הזכויות לעבד את הקרקעות הפוריות והקים מערכת ליצוא בננות. התאגיד השתלט באופן הדרגתי על כלכלת הונדורס ודיכא ניסיונות של העובדים והאיכרים להתארגן נגדו בעזרת כוחות ביטחון פרטיים.

התאגיד השתלט גם על הפוליטיקה המקומית. ב-1907 לקחו תאגידי הפירות חלק בהדיפת ממשל הבובות של ניקרגואה מהונדורס, וב-1910, כשהבינו ראשי תאגידי הפירות שמיגל דווילה, נשיא הונדורס, לא מתכוון לשתף פעולה עם האינטרסים שלהם, הם מימנו כוח צבאי שיביא להפיכה בשלטון, והחליפו את דווילה במיגל מונילה, אשר שיתף פעולה נמרצות עם דרישת התאגידים. במשך שני העשורים הבאים, התערבו כוחות אמריקאים בבחירות בהונדורס, והפעילו לחץ כדי לכפוף את הונדורס לאינטרסים הכלכליים-פוליטיים של ארצות הברית ושל תאגידי הפירות. בתחילת שנות ה-30, עם התחזקות המפלגה הקומוניסטית של הונדורס, החל מרד אלים של פועלי הבננות כנגד הממשל, והמרד דוכא בכוח על ידי הצבא.

כיום הכינוי ניתן לרוב למדינות במרכז אמריקה ובאיים הקריביים.

==ראו גם==
* טבח הבננות בקולומביה
* מלחמות הבננה

==קישורים חיצוניים==

* עודד רוט, [https://web.archive.org/web/20050207190157/http://www.e-mago.co.il/e-magazine/bananas.html רפובליקת בננות], באתר אימגו

==הערות שוליים==

קטגוריה:ממשל ומדיניות
קטגוריה:ביטויים
קטגוריה:מונחים ומושגים בפוליטיקה
A7V

שטורמפאנצרוואגן A7V (רכב סער משוריין A7V) או בקיצור, A7V, היה הטנק הגרמני הראשון. הטנק יוצר במספרים קטנים לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה.

== רקע ==
למרות האימה שהטילו הטנקים הבריטים הראשונים בחי"ר הגרמני, ולמרות ההצלחות הלא מבוטלות של הנשק החדש הזה, המטה הגרמני העליון במלחמת העולם הראשונה לא ראה ערך רב בטנקים. הגנרלים הגרמנים, רובם אנשי פרשים, ראו בטנק מעין צעצוע מכני שאין לו מקום בצבא רציני. לכן רק ב-1917 החל ייצור הטנקים בגרמניה, וגם אז בכמויות קטנות. ה-A7V היה הטנק הגרמני היחיד במלחמה, והוא הוטל לקרב בפעם הראשונה במרץ 1918 במתקפת האביב.

== A7V ==
הטנק הגרמני היה פרי תכנונו של יוזף וולמר, קצין תובלה גרמני. ה-A7V היה למעשה ארגז שריון שהורכב על שלדה של טרקטור. הוא היה גדול יותר ממקביליו הבריטיים, ותופעל בידי 18 אנשי צוות. השריון היה עבה יותר מזה של הטנק הבריטי, והחימוש כלל תותח 57 מילימטר ושישה מקלעי 7.92 מילימטר. לא היה לו צריח והחימוש סודר כך שתותח ה-57 מילימטר היה בחזית הטנק, שני מקלעים בכל צד, ושניים באחורי הטנק. ההנעה סופקה על ידי שני מנועי "דיימלר" מבוססי בנזין, שכל אחד מהם הפיק 100 כוחות סוס. השימוש בשני מנועים אלה איפשר לטנק מהירות של 8 קילומטר לשעה. 

לכאורה היה מדובר ברכב שעולה על הטנק סימן 1 הבריטי כמעט בכל, אך למעשה לא כך היה הדבר. ה-A7V סבל מבעיות מכניות קשות. המנועים ושאר מערכת ההנעה התקלקלו תכופות, ושריון הטנקים הגרמני היה מאיכות ירודה. למעשה השימוש היחיד שהיה ל-A7V היה בהעלאת מורל החי"ר הגרמני, ובכך שהחי"ר הבריטי נטה להימלט מפניו (כפי שעשה החי"ר הגרמני כאשר הותקף על ידי טנקים בריטיים).

== קישורים חיצוניים ==

* [https://web.archive.org/web/20070208160529/http://mailer.fsu.edu/~akirk/tanks/ww1/A7V-diagram.jpg איור חתך של ה-A7V]
* [http://www.tanks-encyclopedia.com/ww1/germany/sturmpanzerwagen_A7V.php הטנק באנציקלופדיית הטנקים]

קטגוריה:טנקים גרמניים
קטגוריה:אמצעי לחימה גרמניים במלחמת העולם הראשונה
קטגוריה:טנקים במלחמת העולם הראשונה
ארמון החורף

ארמון החורף (ברוסית: Зи́мний дворе́ц) היה בית החורף של הצארים הרוסים בשנים 1732–1917. הוא נמצא על גדת נהר הנייבה, בסנקט פטרבורג שברוסיה. בנייתו הייתה הדרגתית ומבנהו עודכן לאורך רוב המאה ה-18, אך בין השנים 1754–1762 הוא הורחב באופן משמעותי וקיבל את המראה הדומה למבנה הקיים כיום.

החזית הדרומית של הארמון יוצאת לכיכר הארמון. הוא עוצב על ידי ברתולומאו רסטרלי, בסגנון אדריכלות הבארוק, בצבעים ירוק-לבן, הכולל 1,786 דלתות ו-1,945 חלונות. יקטרינה הגדולה הייתה המלכה הראשונה שקבעה בארמון המורחב את משכנה.

כיום הארמון הוא חלק ממבני מוזיאון ארמיטאז', אשר מחזיק באחד מאוספי האמנות הגדולים והחשובים בעולם. כחלק מהמוזיאון, רבים מ-1,057 חדריו ואולמותיו פתוחים לקהל הרחב.

תקיפת הארמון בידי הסובייטים הייתה ציון הדרך הראשון של מהפכת אוקטובר. אחרי מהפכת פברואר ברוסיה, שימש ארמון החורף כמקום מושבה של הממשלה הזמנית הרוסית.

==לקריאה נוספת==
<div class="mw-content-ltr">
* изд. «Иван Фёдоров», «Эрмитаж» — М.,2006
* Пилявский В. И., Зимний дворец. — Л., 1960
* Соколова Т. М., Зимний дворец. — Л., 1958
* Успенский А. И., Императорские дворцы, т. 1. — М., 1913
</div>

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

חורף
חורף
קטגוריה:ארמיטאז'
חורף
מצוות עשה

מִצְווֹת עֲשֵׂה היא הגדרה למכלול המצוות בתורה שציוויין 'קום ועשה'. אדם שעבר על מצוות עשה אינו לוקה. מניין מצוות 'עשה' מתוך תרי"ג (613) המצוות הוא רמ"ח (248).

==רקע==
תרי"ג מצוות התורה מתחלקות לשני סוגים: האחד צווי לעשות את מצוות ה'עשה', והשני צווי להימנע מלעשות את מצוות 'לא תעשה'. מוני המצוות (הרמב"ם, הסמ"ג ודומיהם) חילקו על פי המקובל בידינו את המצוות לשני סוגים אלו כאשר רמ"ח צווים שייכים לסוג הראשון, ונקראים מצוות עשה. ושס"ה צווים משתייכים לסוג השני, ונקראים מצוות 'לא תעשה'.

דוגמאות למצוות 'עשה':
* מילה – המצווה היא לעשות מעשה ולמול את הילד.
* אכילת מצה – המצווה היא לעשות מעשה ולאכול מצה.

קיימות מצוות 'עשה', שהשלכותיהן יוצרות גם איסור שלא לעשות מעשה, לדוגמה, שמירת השבת היא (בין היתר) מצוות עשה "שמור את יום השבת" (דברים ה, יב), למרות זאת ההשלכות שלה הן לא לחלל את השבת.

==ענישה==
מצוות 'עשה', בשונה ממצוות לא תעשה, לא גוררות עונש גשמי אחריהן (מלקות), והתמורה היחידה שמקבלים עליהן הוא בשכר ועונש שמימי.

עם כל זה, מצוות עשה שנכתבה יחד עם לאו, לוקין עליה מצד הלאו שכתוב בה, אם הלאו אינו לאו הניתק לעשה.

כמו כן ישנן מצוות בודדות שאי קיומן כרוך בעונש חמור, כמו קרבן פסח וכן ברית מילה שהמבטלן במזיד נידון בכרת.

ראוי להוסיף, כי אף שאין עונש לאחר ביטול המצווה, קיימת כפייה לפני אי קיום המצווה כדי שיעשנה. בלשון התלמוד: כופין אותו עד שתצא נפשו.

==מאפיינים הלכתיים==
* על מצוות עשה, אדם מחויב לבזבז רק עד חומש מממונו, לעומת מצוות לא תעשה, בהן על האדם לתת כל ממונו ובלבד שלא יעבור על המצווה.
* קיום מצוות עשה דוחה מצוות לא תעשה, אם אי אפשר לקיים שניהם, כך למשל מותר ללבוש טלית העשויה צמר שציציותיה עשויות פשתן אף על פי שעוברים בכך על לאו של שעטנז, כיוון שמקיימים בזה מצוות ציצית.

==מצוות עשה שהזמן גרמן==

סוג מסוים של מצוות עשה נקרא מצוות עשה שהזמן גרמן (שתלויות בזמן), ונשים פטורות מעשייתן כגון: נטילת לולב, ישיבה בסוכה, ודומיהן.

על אף שנשים פטורות ממצוות אלו, הן מורשות לקיים את המצווה (לדעת השו"ע וכן הוא מנהג הספרדים, אין הנשים יכולות לברך עליהן, אך לדעת הרמ"א וכן מנהג האשכנזים, רשאיות לברך), והן מקבלות שכר על עשייתן.

יש מצוות עשה שהזמן גרמן שגם נשים חייבות בהן, כיוון שריבתה התורה בפירוש גם את חיוב הנשים. כגון אכילת מצה שחז"ל דרשו שציווי זה נאמר על כל מי שנאסר עליו לאכול חמץ, וחמץ נאסר גם על נשים משום שגם הן היו בגזרת שעבוד מצרים או משום ש"בזכות נשים צדקניות נגאלו ישראל".

==ראו גם==
* תרי"ג מצוות
* מצוות לא תעשה
* רמ"ח איברים

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.daat.ac.il/daat/mahshevt/hamitsvot/ase1-2.htm רמ"ח מצוות עשה] מתוך ספר המצוות לרמב"ם
* 
*
*
נומוס

נומוס (ביוונית: νόμος) הוא חוק או מנהג. בתרבות, בדת, בפילוסופיה ובמשפט של יוון העתיקה נומוס היה חוק האדם, בניגוד לפיזיס - חוק הטבע. קיימת לנומוס משמעות נוספת ביוונית - מחוז. מהמילה הגיעה המילה המצרית נום שמשמעותה כמו ביוונית - מחוז.

במיתולוגיה היוונית נומוס היה האנשה של החוק, השולט באדם ובאלים. לעיתים אינו מוצג כישות בפני עצמה אלא כהיבט של זאוס.

נומוס מוזכר בין השאר בהמנונים לאורפיאוס. לפי מקורות מסוימים היה בעלה של אאוסביה ואביה של דיקה, אחת ההורות, אלת הצדק המוסרי.

המילה התגלגלה גם לערבית, ומופיעה במקורות המוסלמים (ناموس) ככינוי לחוק האלוהי אשר ניתן למשה בסיני ולמוחמד בהתגלות, פרשנים מוסלמים ייחסו את המילה למלאך גבריאל אשר נתגלה בפני מחמד ונתן לו את הקוראן. גם המילה העברית "נימוס" התגלגלה ללשון המשנה מ"נומוס" היוונית. 
==לקריאה נוספת==
* רוברט קאבר, נומוס ונראטיב, עורך: יוסף א' דוד, תרגום מאנגלית: אביעד שטיר, הוצאת שלם, ירושלים, 2012.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.theoi.com/Daimon/Nomos.html "נומוס"] באתר theoi - מדריך למיתולוגיה היוונית.
* ספר מאת יצחק בנימיני, [http://www.resling.co.il/book.asp?book_id=357 פאולוס והולדת קהילת הבנים: עיון ביסודות הנצרות בעקבות פרויד ולאקאן] על תפיסת הנומוס בנצרות הקדומה ואצל פאולוס
* 

קטגוריה:האנשה במיתולוגיה היוונית
קטגוריה:יוון העתיקה: תרבות
מסכת חולין

תמונה של גמרא מסכת חולין.
מסכת חולין היא המסכת השלישית בסדר קדשים שבמשנה. המסכת עוסקת בדיני שחיטת בהמות שאינן קורבנות הנקראות חולין, ולכן נקראת מסכת זו בכתבי הראשונים בשם "שחיטת חולין" (להבדיל בינה לבין מסכת זבחים, שנקראת "שחיטת קדשים").

פרקים שביעי ושמיני שבמסכת הם מהיסודיים בהלכות איסור והיתר ולכך נקראת המסכת "כלל גדול".

בתלמוד הבבלי יש במסכת זו 141 דפים.

==מיקומה של המסכת בסדר קדשים==
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, כשנשלם הדיון בזבחי הקודשים וכל מה שנלווה להם, הגיעה העת לדבר על שחיטת שאר הזבחים. ודבר זה תואם את הכתוב בתורה שהרי קודם נאמר על זביחת קודשים: "וְהָיָה הַמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה' אֱלֹהֵיכֶם בּוֹ לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם שָׁמָּה תָבִיאוּ אֵת כָּל אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם", ורק אחר כך נאמר על שחיטת חולין: "רַק בְּכָל-אַוַּת נַפְשְׁךָ תִּזְבַּח וְאָכַלְתָּ בָשָׂר, כְּבִרְכַּת ה' אֱלֹהֶיךָ אֲשֶׁר נָתַן-לְךָ בְּכָל-שְׁעָרֶיךָ".

==פרקי המסכת==
#הכל שוחטין (7 משניות) - הלכות שחיטה.
#השוחט (10 משניות) - דיני שחיטה.
#אלו טרפות (7 משניות) – דיני טרפות, ובסופו דיני סימני הטהרה בבעלי חיים טהורים.
#בהמה המקשה (7 משניות) – דיני אכילת עובר בהמה שנמצא בבטן אמו בעת שחיטתה, ודיני בן פקועה.
#אותו ואת בנו (5 משניות) – דיני איסור שחיטת אם ובנה ביום אחד.
#כסוי הדם (7 משניות) – דיני מצוות כיסוי דם חיה ועוף לאחר שחיטתם.
#גיד הנשה (6 משניות) – דיני איסור אכילת גיד הנשה.
#כל הבשר (6 משניות) – דיני בישול ואכילת בשר בחלב יחד ודיני נטילת ידיים.
#העור והרוטב (8 משניות) – דיני טומאת מאכלים בבשר בהמה שחוטה.
#הזרוע והלחיים (4 משניות) – דיני הזרוע, הלחיים והקיבה המוענקות לכהן מבהמת חולין (שאינה קורבן) שנשחטה.
#ראשית הגז (2 משניות) – דיני מצוות ראשית הגז.
#שילוח הקן (5 משניות) – דיני מצוות שילוח הקן.

סה"כ יש במסכת 74 משניות.

==קישורים חיצוניים==

* [http://kodesh.snunit.k12.il/b/f/f53.htm תוספתא, מסכת חולין] מאתר "סנונית"

* תלמוד בבלי, [http://maagarim.hebrew-academy.org.il/Pages/PMain.aspx?misyzira=80043 מסכת חולין], במפעל המילון ההיסטורי של האקדמיה ללשון העברית
* שיעורים על מסכת חולין לצפייה [http://beinenu.com/faceted_search/results/%D7%A7%D7%9C%D7%99%D7%99%D7%9F%20field_series4lesson%3A57260 באתר בינינו.]

==הערות שוליים==

חולין
*