OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
ולרי זלוז'ני

ולרי פֵדוֹרוֹביץ' זׇלוּזְ'ני (באוקראינית: Валерій Федорович Залужний; נולד ב-8 ביולי 1973) הוא קצין צבא אוקראיני. זלוז'ני שירת בתור המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה מאז 27 ביולי 2021 עד 8 בפברואר 2024, וחבר במועצה לביטחון לאומי והגנה מאותה עת, ב-29 בינואר 2024 פוטר מתפקידו. האדם המשפיע ביותר של 2022 על פי מגזין TIME.

==ביוגרפיה==
נולד בעיר נובוהרד-וולינסקי. ב-1993 סיים בהצטיינות לימודי הנדסה במכללה העירונית, אך עבר לקריירה צבאית. ב-1997 סיים בהצטיינות את חוק לימודיו באקדמיה הצבאית באודסה. בשמונה השנים שירת בכל סולם התפקידים בצבא היבשה ממפקד כיתה ועד למפקד גדוד. ב-2005 נכנס לאוניברסיטה הצבאית בקייב, סיים כעבור שנתיים בהצטיינות יתרה, ומונה לראש מטה החטיבה הממוכנת ה-24. בין 2009 ל-2012 שירת כמפקד החטיבה הממוכנת ה-51. לאחר מכן שב לאוניברסיטה הצבאית, ללימודי פיקוד אופרטיבי ואסטרטגי; הוא סיים שוב במקום הראשון ביותר בכיתתו.

ב-2014, בראשית המלחמה בדונבאס, מונה למפקד האזור הצבאי "C", במחוז דונצק. ב-2017 קודם לראש מטה המחוז הצבאי המערבי של אוקראינה. באותה שנה קיבל דרגת גנרל מאיור. ב-2018 הוצב בראש המערך המיוחד למצבי חירום ומשטר צבאי. ב-9 בדצמבר 2019 הועבר לשרת כמפקד המחוז הצבאי הצפוני. בקיץ 2021 מונה למפקד העליון, ובתור שכזה פיקד על הכוחות המזוינים בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה. 

בשנת 2022 נכלל ברשימת טיים 100.<ref></ref>

ב-29 בינואר 2024 הודיע הנשיא זלנסקי לזלוז'ני כי החליט לפטר אותו מתפקידו כמפקד העליון של צבא אוקראינה עקב כישלונותיו בשדה הקרב. זלוז'ני סירב לקבל את המינוי החליפי שהוצע לו בתור יועץ ביטחוני לממשלת אוקראינה - מזכיר המועצה לביטחון לאומי. תפקיד מפקד צבא אוקראינה הוצע לגנרל קירילו בודאנוב, מפקד המודיעין האוקראיני ולמפקד צבא היבשה, הגנרל אולקסנדר סירסקי, אך שניהם סירבו להצעה. סגנית מזכיר המדינה האמריקאי לעניינים פוליטיים, ויקטוריה נולנד הגיעה לקייב ב-4 בפברואר 2024 כדי למנוע את הפיטורין אך לא הצליחה, כתוצאה מכך הודיעה במרץ 2024 על פרישתה מתפקידה.

ב-8 בפברואר 2024 פוטר באופן רשמי. במקומו מונה הגנרל אולקסנדר סירסקי.<ref></ref>

במרץ 2024 מונה לתפקיד שגריר אוקראינה בבריטניה.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הפלישה הרוסית לאוקראינה: אישים
קטגוריה:גנרלים אוקראינים
קטגוריה:אוקראינים שהופיעו ברשימת טיים 100
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1973
רוסלן חומצ'ק

רוסלן בוריסוביץ' חומצ'ק (באוקראינית: Русла́н Бори́сович Хомча́к; נולד ב-5 ביוני 1967) הוא איש צבא אוקראיני המשמש כסגן ראשון למזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה.

התגייס לצבא הסובייטי ב-1984. ב-1988 סיים בי ספר לקצינים במוסקבה. שירת בכוח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה ולאחר מכן ביחידת שריון שהוצבה בבלארוס. בינואר 1993 עבר לצבא אוקראינה.

עד למינויו לתפקידו הנוכחי היה חומצ'ק המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה. הוא כיהן כרמטכ"ל צבא אוקראינה מאז 21 במאי 2019, וב-28 במרץ 2020, בעקבות צו של הנשיא ולדימיר זלנסקי שפיצל את תפקיד הרמטכ"ל ויצר תפקיד-על של מפקד הכוחות המזוינים, מונה חומצ'ק לתפקיד מפקד הכוחות המזוינים והעביר את תפקיד ראש המטה הכללי לסרהי קורניצ'וק.

ב-27 ביולי 2021 התמנה חומצ'ק לסגן המזכיר הראשון של המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה ותחתיו מונה ולרי זלוז'ני למפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה.

==פלילים==
ב-6 במאי 2024, נודע כי משרד הפנים של רוסיה הכניס את רוסלן חומצ'ק לרשימת מבוקשים<ref>https://nv.ua/world/geopolitics/ruslan-homchak-obyavlen-v-rozysk-v-rossii-50415884.html</ref>.

==קישורים חיצוניים==

* [https://web.archive.org/web/20190829212152/http://www.mil.gov.ua/ministry/kerivnicztvo/kerivnicztvo-gsh-zsu/general-lejtenant-homchak-ruslan-borisovich.html ביוגרפיה של חומצ'ק] בתפקידו כמפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, באתר משרד ההגנה של אוקראינה (מאורכב בארכיון האינטרנט) 

==הערות שוליים==

קטגוריה:גנרלים אוקראינים
קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1967
סרהי קורניצ'וק

סרהי פטרוביץ' קורניצ'וק (באוקראינית: Сергі́й Пе́трович Корнійчу́к; נולד ב-12 בספטמבר 1965) הוא איש צבא אוקראיני, לשעבר ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה.

התגייס לצבא הסובייטי ב-1982. בשנת 1986 סיים בית הספר לקציני תותחנים בעיר חמלניצקי. שירת בכוח הכיבוש הסובייטי במזרח גרמניה ולאחר מכן ביחידת שריון שהוצבה בגבול עם סין. לאחר התפרקות ברית המועצות התגייס לצבא אוקראינה.

כיהן כראש המטה הכללי של צבא אוקראינה מאז פיצול התפקיד מתפקיד מפקד הכוחות המזוינים של אוקראינה ב-28 במרץ 2020 ועד 28 ביולי 2021. החליף אותו בתפקידו זה, סרהי שפטלה.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:גנרלים אוקראינים
קטגוריה:אנשי צבא סובייטים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1965
דניס פושילין

דניס ולדימירוביץ' פושילין (ברוסית: Дени́с Влади́мирович Пуши́лин; נולד ב-9 במאי 1981) הוא פוליטיקאי מדונייצק, והיה מ-2018 ועד סיפוח דרום ומזרח אוקראינה ראש הרפובליקה העממית של דונצק. הוא התמנה לראש הרפובליקה בפועל לאחר רצח הנשיא המכהן אלכסנדר זכרצ'נקו, התמודד בבחירות בשנת 2018 וזכה בהן.

ב-29 באפריל 2014 הטיל האיחוד האירופי סנקציות על פושילין, הכוללות איסור כניסה למדינות האיחוד, זאת בשל מעורבותו בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה.
==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:פוליטיקאים אוקראינים
קטגוריה:הרפובליקה העממית של דונצק
קטגוריה:הפלישה הרוסית לאוקראינה: אישים
קטגוריה:אוקראינים שנולדו ב-1981
אין כאלוהינו

אין כאלוהינו הוא פיוט הנאמר בסוף תפילת שחרית לפני אמירת פיטום הקטורת. בנוסח אשכנז המקורי, הפיוט נאמר רק בתפילות שבת ומועד, לקראת סיום תפילת מוסף, אך ברוב קהילות נוסח אשכנז שבישראל, התקבל לאומרו בכל יום כמנהג הספרדים.

==תוכן==

בפיוט "אין כאלוהינו" משבח המשורר את אלוהים באמירות: "אֵין כֵּאלֹהינוּ, אֵין כַּאדוֹנֵנוּ, אֵין כְּמַלְכֵּנוּ, אֵין כְּמוֹשִׁיעֵנוּ" ושואל שאלה מעין רטורית: "מִי כֵאלֹקֵינוּ? מִי כַאדוֹנֵנוּ? מִי כְמַלְכֵּנוּ? מִי כְמוֹשִׁיעֵנוּ?".

המשורר קורא לישראל להודות לאלוהים: "נוֹדֶה לֵאלהינוּ" ומברך אותו: "בָּרוּךְ אֱלֹהינוּ".

המשורר מדגיש כי אלוהי היהודים הוא האלוהים, האדון, המלך והוא המושיע.

לפני נוסח הספרדים, הפיוט מסתיים באמירת המשורר שאלוהים ימשיך להושיע אותנו וירחם על ארץ ישראל (ציון) ויחון אותה (גאולה): "אַתָּה תוֹשִׁיעֵנוּ, אַתָּה תָקוּם תְּרַחֵם צִיּוֹן כִּי עֵת לְחֶנְנָהּ כִּי בָא מוֹעֵד". לפי נוסח האשכנזים, הפיוט מסתיים "אתה הוא שהקטירו אבותינו לפניך את קטורת הסמים", ומוביל ישיר לפטום הקטורת הנאמר אחריו.

==זמן וטעם אמירת הפיוט ==

בחלק מהראשונים כתבו שתיקנו לומר פיטום הקטורת בשבת, על מנת להשלים בכך מאה ברכות. 

המהרי"ל ביאר, שביום חול ישנם שמונה עשרה ברכות בתפילה, ואילו בשבת רק שבע, ואת מה שנחסר משלימים בשנים עשרה 'אין כאלוהינו'. ואכן ברמ"א כתב שנהגו לומר את הפיוט רק בשבת. ובמשנה ברורה ביאר דבריו על פי דברי המהרי"ל.

רבי יהודה בר יקר כתב שהסיבה שהפיוט נאמר לפני פיטום הקטורת היא שהקטורת מעשרת, לכן מודים כי "אין כאלוהינו" ושכל העושר הוא מאת אלוהים ולא "כוחי ועוצם ידי".

לפי החיד"א המשפט "אין כאלוהינו" נאמר כנגדם של בבל שמלכם נבוכדנצר גזר שישתחוו לצלם. המשפט "אין כאדונינו" נאמר כנגד מדי, שמלכם אחשוורוש מכר את היהודים כעבדים להמן, המשפט "אין כמלכנו" נאמר כנגד יוון, שאלכסנדרוס מלכם מלך בכל העולם והמשפט "אין כמושיענו" נאמר כנגד עשו<ref></ref>.

==ראו גם==
*פיטום הקטורת
*תלמידי חכמים מרבים שלום בעולם

==קישורים חיצוניים==
*
*[https://daat.ac.il/encyclopedia/value.asp?id1=274 אין כאלוקינו] באתר דעת
*[https://web.nli.org.il/sites/nlis/he/Song/Pages/Song.aspx?SongID=820#7,135,2634,707 אין כאלוקינו] באתר הפיוט והתפילה
*[https://www.youtube.com/watch?v=-VEAx4Q2X40 אין כאלוקינו], רבי שלמה קרליבך
*[https://www.youtube.com/watch?v=7TV3GVc1a88 אין כאלוקינו], יהורם גאון ומשה בן בסט

==הערות שוליים==

קטגוריה:פיוטים
קטגוריה:תפילת שחרית
הלוסק

הלוסק (בבלארוסית: Глуск; ברוסית נהגה: גלוסק; בפולנית: Hłusk; ביידיש: האלוסק) היא עיירה בבלארוס, מרכזו המנהלי של מחוז משנה הלוסק במחוז מוהילב במזרח המדינה.

במהלך חלוקת פולין השנייה הפכה הלוסק לחלק מהאימפריה הרוסית (ומאז הקמת ברית המועצות בשטחה). העיירה נכבשה בידי הצבא הגרמני ב-28 ביוני 1941 ושוחררה בידי הצבא האדום ב-27 ביוני 1944.

== יהדות הלוסק ==
בעיירה התקיימה קהילה יהודית משמעותית, ברבנותה שירת בראשית המאה ה-20 הרב אברהם יצחק צימרמן, לימים רבה של קרמנצ'וג, ואחריו חתנו הרב ברוך דב ליבוביץ שלימים פעל בקמניץ שבליטא. 

בעת הכיבוש הגרמני בימי מלחמת העולם השנייה השומדה הקהילה היהודית במקום. בשנת 1941 הוקם גטו במקום, והוא מנה כ-700 יהודים, חלקם מהמקום וחלקם יהודי שצ'צ'ין. הם גורשו ב-16 באוקטובר 1942 לגטו בפיאסקי, משם נשלחו למחנה ההשמדה סוביבור. בנובמבר 1942 נשלחו למחנה ההשמדה מיידנק עוד כ-30 בעלי מלאכה שנשארו בגטו. 

משפחות שלמות הצליחו ליהמלט אל היערות, ורבים מהם הצטרפו לשורות הפרטיזנים. 

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* [https://rujen.ru/index.php/Глуск גלוסק], באתר האנציקלופדיה ליהדות רוסיה 
* [https://ru.wikisource.org/wiki/ЕЭБЕ/Глуск,_местечко גלוסק] ביברייסקיה אנציקלופדיה 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מחוז מוהילב: יישובים
קטגוריה:קהילות יהודיות בבלארוס
ראול גינסבורג

ראול גינסבורג (Raoul Samuel Gunsbourg; 6 בינואר 1860 - 31 במאי 1955) היה מלחין וכותב לבריתים, אמרגן ומנהל אופרה יהודי רומני.

גינסבורג נולד בבוקרשט, בנסיכויות הרומניות המאוחדות, במשפחה יהודית. ב-1875 סיים לימודי רפואה בבית הספר לרפואה של בוקרשט ושנתיים לאחר מכן שירת כחובש בצבא הרוסי במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). לאחר מכן נסע לצרפת, שם המשיך בלימודי הרפואה.

גינסבורג נסע לרוסיה ב-1881 ותחת השליט החדש, אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה, יזם במוסקבה ובסנקט פטרבורג תיאטרון צרפתי.

ראול גינסבורג רכש את השכלתו המוזיקלית ואת הידע כאוטודידקט. ב-1881 הקים במוסקבה להקת אופרה צרפתית והופיע איתה גם בסנקט פטרבורג. במוסקבה הכיר את ריכרד וגנר. גינסבורג נסע לצרפת, שם ביים וניצח בגראנד ת'אטר דה ליל בעונת 1888/89 ובאופרה דה ניס בעונת 1889/91. הוא ניהל את תיאטרון האופרה של מונקו בשנים 1893 - 1951.

ב-3 בפברואר 1892 קיבל אזרחות צרפתית. ב-22 בנובמבר 1898 הוענק לו לגיון הכבוד בדרגת פרש וב-1 באוגוסט 1910 בדרגת קצין.

== יצירות תיאטרליות (אופרות) ==
* לה וייל אייגל (הנשר הזקן), מערכה אחת (הוקרן לראשונה ב-13 בפברואר 1909 במונטה קרלו)
* איוון האיום, 3 סצנות (20 באוקטובר 1910 בבריסל, Théâtre de la Monnaie)
* וניס, 3 סצנות (8 במרץ 1913 במונטה קרלו)
* מאסטרה מנולה, 3 מופעים (17 במרץ 1918 במונטה קרלו)
* שטן, 9 ציורים (20 במרץ 1920 במונטה קרלו)
* ליזיסטרטה, 3 סצנות (20 בפברואר 1923 במונטה קרלו)
* הנשים הגלנטיות של ברנטום, 5 סצנות (יחד עם מ. ת'ירייט וה. טומאסי) (12 בפברואר 1946 במונטה קרלו)

== קישורים חיצוניים ==

* [https://archive.wikiwix.com/cache/index2.php?url=http%3A%2F%2Fwww.opera.mc%2Ffr%2Fhistorique%2Fhistorique---1898-1951-raoul-gainsbourg-un-directeur-d-exception#federation=archive.wikiwix.com 1898-1951 | RAOUL GUNSBOURG] 
* [https://archive.wikiwix.com/cache/index2.php?url=http%3A%2F%2Fwww.gallimard.fr%2FCatalogue%2FGALLIMARD%2FBlanche%2FMonsieur-Bel-Canto#federation=archive.wikiwix.com Monsieur Bel Canto] 

==הערות שוליים==

קטגוריה:מלחינים יהודים רומנים
קטגוריה:אוטודידקטים רומנים
קטגוריה:אוטודידקטים יהודים
קטגוריה:קצינים בלגיון הכבוד
קטגוריה:ילידי 1860
קטגוריה:רומנים שנפטרו ב-1955
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1955
זהירות, נמר בעיר

זהירות, נמר בעיר (באנגלית: A Tiger Walks) הוא סרט משפחה אמריקאי מאולפני וולט דיסני משנת 1964 בבימויו של נורמן טוקר, עם בריאן קית', ורה מיילס, סאבו ופמלה פרנקלין בתפקידים הראשיים.

התסריט מבוסס על הרומן "A Tiger Walks" של איאן ניאל משנת 1960. העלילה הועברה מעיירה בוולס לעיירה בניו אנגלנד.

המסר של הסרט הוא שיש להתייחס בחמלה לבעלי חיים, אפילו אם הם שייכים למשפחת הטורפים כמו הטיגריס בסרט הזה.

זה סרטו האחרון של סאבו שמת מהתקף לב בגיל 39, לפני שהסרט יצא לאקרנים.
==תקציר העלילה==
שיירת קרקס עווברת בעיירה סקוטיה בניו אנגלנד. במשאית הגוררת כלוב ובו משפחת טיגריסים יש תקר בגלגל. בתא הנהג נמצאים הנהג ג'וזף פיטס (תיאו מרקוז) ומאלף הטיגריסים ראם סינג (סאבו). הנהג נכנס בינתיים למלון הסמוך, שותה ומשתכר. הוא חוזר לכלוב הטיגריסים שמסביבו ילדי העיירה, מתגרה בטיגריסים ופותח קצת את הדלת. הטיגריס ראג'ה מנצל את המצב ונמלט. כל התושבים בורחים והשריף פיט ויליאמס (בריאן קית') מתחיל לארגן מתנדבים לתפיסת הטיגריס.

פיטס תופס רובה מאחד התושבים, יורה לכיוון ראג'ה ומחטיא. הוא לא יודע שברובה יש קליע אחד ובמפגש עם הטיגריס הוא נהרג בשיני החיה שנוקמת בו על התאכזרותו.

המבצע מתנהל בערפל סמיך וכשמגלים את גופת הנהג עוזבים בבהלה כל המתנדבים המפוחדים. המושל (אדוארד אנדרוז) עומד לפני בחירות ומוצא לנכון לנצל את המצב לטובתו. הוא מכריז מצב חירום ומגייס כוח גדול של המשמר הלאומי מצויד היטב ברובים, מקלעים ומרגמות. לעיתונאים המתגודדים סביבו הוא נושא נאום בחירות ומסביר כי "כעת יודעים התושבים למה נועדו כספי המיסים שלהם".

ג'ולי ויליאמס, בתם של פיט ודורותי (ורה מיילס) אוהבת חיות ומתנגדת בתוקף להריגתו של ראג'ה. היא אף מופיעה על כך בטלוויזיה ומארגנת איסוף תרומות בכל המדינה בשם "הצילו את הנמר".

גם השריף עומד לפני בחירה מחדש ותומכיו דורשים ממנו שיצא נגד דבריה של ג'ולי ויצהיר כי בכוונתו להרוג את הנמר. הוא מסרב אף על פי שזה עלול לעלות לו במשרתו.

עשרות חיילים מתפרסים באזור ומתחילים להפגיז לפי הוראות שהם מקבלים ממסוק החג באוויר. ויליאמס מבקש מהווטרינר רובה עם כדורים שירדימו את הנמר ויוצא למקום עם עוזרו ועם ראם סינג. הם מגלים את הנמר וכאשר הוא מזנק על ויליאמס הוא יורה עליו כדורי הרדמה והשניים האחרים לוכדים אותו ברשת.

כעת נתפס הנמר, מצב החרום נגמר, השריף הוכרז כמנצח ונבחר מחדש. הכסף שנאסף במבצע משמש לפדות את משפחת הטיגריסים מהקרקס ולשכן אותם בגן החיות המקומי.

==צוות השחקנים==
{| class="wikitable"
|-
!שם השחקן/ית
!שם הדמות
!הערות
|-
|בריאן קית'
|פיט ויליאמס
|שריף
|-
|ורה מיילס
|דורותי ויליאמס
|
|-
|סאבו
|ראם סינג
|מאלף נמרים
|-
|פמלה פרנקלין
|ג'ולי ויליאמס
|
|-
|אדוארד אנדרוז
|
|מושל
|-
|תיאו מרקוז
|ג'וזף פיטס
|נהג בקרקס
|}

==קישורים חיצוניים==
* 

*[https://www.archives.gov.il/archives/Archive/0b07170680319da6/File/0b071706807e3bcf זהירות, נמר בעיר, צנזורה לסרטים ומחזות], באתר ארכיון המדינה
*[https://www.imdb.com/video/vi1733755929 קטע מהסרט], באתר imdb
קטגוריה:סרטי 1964
קטגוריה:סרטים אמריקאיים
קטגוריה:סרטים באנגלית
קטגוריה:דיסני: סרטים
קטגוריה:סרטים על בעלי חיים
קטגוריה:סרטים לכל המשפחה
סלבוטיץ'

סלבוטיץ (באוקראינית: Славу́тич) היא עיר בצפון אוקראינה סמוך לגבול עם בלארוס. העיר חדשה יחסית, היא נבנתה כדי לשכן את אנשי תחנת הכוח הגרעינית בצ'רנוביל ובני משפחותיהם שפונו מפריפיאט לאחר האסון שהתרחש בכור הגרעיני ב-1986.

העיר ממוקמת מבחינה גאוגרפית בתחומי מחוז צ'רניהיב, אבל כפופה מנהלית למחוז קייב והיא חלק ממחוז המשנה וישהורוד . בשנת 2021 היו בעיר 24,685 תושבים.

שם העיר הוא שמו הסלאבי הקדום, מתקופת ממלכת רוס הקייבית, של נהר הדנייפר.

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:מחוז קייב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1986
קטגוריה:1986 באוקראינה
קטגוריה:אסון צ'רנוביל
בשיקטש (רובע)

בשיקטש (בטורקית: Beşiktaş) הוא רובע באיסטנבול, טורקיה, הממוקם על החוף האירופי של מיצר בוספורוס.

אף על פי שמדובר ברובע קטן יחסית של איסטנבול, הן מבחינת האוכלוסייה והן מבחינת השטח, בשיקטש הוא אחד האזורים החשובים בעיר בשל אזורי העסקים והקניות, האתרים ההיסטוריים, האוניברסיטאות, הנופים של מיצר בוספורוס והכבישים. הרובע הוא גם המרכז הפיננסי המוביל של טורקיה.<ref></ref>

בדירוג משנת 2013 של מחוזות טורקיה, מחוז בשיקטש היה במקום הראשון הכללי בשל איכות החיים הגבוהה, השגשוג והרמה התרבותית במחוז.<ref></ref> בשיקטש הוא גם המחוז הטורקי המדורג הגבוה ביותר במונחים של מדד הפיתוח האנושי, עם HDI של 0.864, תוך שהוא מדורג במקום הראשון במדדים האישיים להכנסה והשכלה.<ref></ref>

== היסטוריה ==
הבוספורוס מיושב כבר זמן רב, ויש הרבה מקומות בעלי עניין היסטורי בבשיקטש. היסטוריונים מאמינים שהאזור יושב על ידי קונסטנטינוס בתקופת שלטונו (306–337 לספירה).

חוף זה היה אטרקטיבי מאוד עבור השליטים של האימפריה העות'מאנית, שבנו באזור בקתות ציד ולאחר מכן ארמונות גדולים, לכן הרובע מכיל כיום כמה מהמבנים העות'מאניים החשובים והאטרקטיביים ביותר לרבות ארמון יילדיז. האזור היה אפוא זירת אינטריגות גדולות של התקופה העות'מאנית המאוחרת כמו הדחתו של הסולטאן אבדילאזיז בארמון דולמאבהצ'ה בהפיכה ב-1876, ההכרזה על ייסוד הפרלמנט העות'מאני ב-1908 והדחתו של הסולטאן עבדול חמיד השני בארמון יילדיז בשנת 1909.

על פי הערכות של האימפריה העות'מאנית משנת 1882, אוכלוסיית בשיקטש כללה 28.777 תושבים שהורכבו מ-10.753 מוסלמים, 9.248 יוונים, 4.897 ארמנים, 3.057 יהודים, 601 קתולים ו-203 בולגרים לטיניים.

לאחר ייסוד הרפובליקה הטורקית ב-1923 גורשה המשפחה העות'מאנית, והארמונות והאחוזות לאורך החוף התרוקנו. חלקם הוסבו למשרדי ממשלה חדשים, חלקם שימשו כבית ספר ומבני ציבור אחרים, ואחרים נהרסו.

כיום מקובל על תושבי האזור כי התושב המשמעותי ביותר של בשיקטש הייתה זוביידה האנים, אמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, שגר ברובע העתיק בלב בשיקטש.

בשנים 2016 ו-2017 אירעו שני פיגועי טרור במחוז. אחד היה מחוץ לאצטדיון והשני במועדון לילה.<ref></ref>

== ספורט ==
האזור נותן את שמו למועדון הספורט הוותיק ביותר בטורקיה, בשיקטש, שנוסד בשנת 1903. קבוצת הכדורגל של המועדון היא אחת משלושת המועדונים המובילים בטורקיה, לאחר שזכה ב-16 תוארי אליפות ועם השתתפויות רבות במפעלים האירופים. הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון אינני שנהרס ב-2013 והוחלף באותו שטח בוודאפון פארק עם 42,590 מושבים.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:איסטנבול: רבעים
עמק סנטה קלריטה

עמק סנטה קלריטה (באנגלית: Santa Clarita Valley) הוא אזור ממוקם במחוז לוס אנג'לס. מרכז האוכלוסייה העיקרי של עמק סנטה קלריטה היא העיר סנטה קלריטה.

== אתרים בולטים ==
* סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין
* סלע ואסקז

== אטימולוגיה ==
היו אלו מגלי ארצות ספרדים שנתנו לנהר סנטה קלרה את שמו על שם נקרא על ידי על שם הקדושה האיטלקייה קלרה מאסיזי. העמק נודע מאוחר יותר בשם "סנטה קלרה הקטנה", על מנת שיודגש כי מדובר במיקום שונה מהעיר סנטה קלרה . עם הזמן, "סנטה קלרה הקטנה" הפכה ל"סנטה קלריטה".

== שריפות יער ==
סנטה קלריטה מכילה גבעות יבשות רבות אשר מכוסות בצ'פארל, ועל כן מתרחשים בה מעת לעת שריפות בר. למרות ששריפות בר הכי שכיחות במהלך עונת קיץ ובמהלך עונת הסתיו, הן יכולות להתרחש בפועל לכל אורך השנה כל עוד שיש תנאי בצורת (כגון בדצמבר 2017). הסיכון להיווצרות של שריפות הוא הכי גבוה כאשר רוחות סנטה אנה נושבות לעבר אזור סנטה קלריטה מכיוון מדבר מוהאבי.

שריפות בולטות בעמק סנטה קלריטה לאורך השנים כוללות את השריפה של שנת 2007 , השריפה של שנת 2016 , השריפה של שנת 2017 , השריפה של שנת 2019 , והשריפה של 2019 .

== אקולוגיה ==
מינים בעלי חיים בולטים באזור עמק סנטה קלריטה כוללים בין היתר את השונר המצוי (בובקט), זאב הערבות, ואת העקב אדום הזנב.

== גלריית תמונות ==
<gallery widths="250px">
Valencia-Six Flags Magic Mountain.jpg|סיקס פלאגס מג'יק מאונטיין
Vasquez_Rocks_County_Park.jpg|סלע ואסקז
Sand_Fire_in_Santa_Clarita_(28213236340).jpg|תצלום של השריפה שפרצה באזור בשנת 2016 למרגלות הרי סן גבריאל. שריפות בעלות עוצמות שונות מתרחשות מעת לעת ברחבי העמק.
</gallery>

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:לוס אנג'לס: גאוגרפיה
סנטה קלריטה
וילהלם הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג

וילהלם, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בערך 1270 - 30 בספטמבר 1292), היה דוכס בראונשווייג-לינבורג, אשר שלט לזמן קצר בחלק מהדוכסות.

== ביוגרפיה ==
וילהלם היה בנו השלישי של אלברכט הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג. עם מותו של אלברכט ב-1279, שלושת האחים הגדולים ירשו אותו, אך הועמדו תחת אפוטרופסותו של קונרד, הנסיך-בישוף של ורדן. לאחר שהגיעו לבגרות, הם חילקו את השטח ביניהם בשנת 1291: וילהלם קיבל את החלק הצפוני של מדינת אביהם, כולל בראונשווייג, שונינגן, הרצבורג, סיסן וקונגסלוטטר. האחים לא הסכימו לגבי השליטה בעיר בראונשווייג.

שנה לאחר מכן, וילהלם מת, ואחיו חילקו את הטריטוריה שלו בין שניהם.

==משפחתו==
וילהלם התחתן עם אליזבת מהסן, בתו של היינריך הראשון, רוזן הסן, אך לא היו להם ילדים.

קטגוריה:דוכסי בראונשווייג-לינבורג
קטגוריה:נפטרים ב-1292
קרחון דייטר

רכס סנטינל]]
קרחון דייטר (באנגלית: Dater Glacier) הוא קרחון עמק תלול, ברכס ורגאבה ברכס סנטינל, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.

== גאוגרפיה ==

אורכו של הקרחון 44 קילומטרים, ורוחבו בין 2 ל-6 קילומטרים.

גובהו של קרחון דייטר 1,116 מטרים מעל פני הים

קרחון דייטר זורם לכיוון צפון-מזרח, במסלול סינוסאידלי מהמדרוניות המזרחיים של מסיב וינסון, בין רמת סליבן ורכס ורגאבה לבין זרם הקרח ראטרפורד, הגובל בחלקו המזרחי של רכס סנטינל.

בקצהו של קרחון דייטר, קרחון דייטר מתמזג עם קרחון אלן, ושני הקרחונים הממוזגים זורמים יחדיו אל מחוץ לרכס סנטינל, בסמוך מצפון לגבעות פלאוורז.

=== יובלי קרחון דייטר ===
* קרחון הנסן
* קרחון בריסאד
* קרחון אוריזארי
* קרחון הינקלי
* קרחון סטרינאבה

== היסטוריה ==
=== גילוי ומיפוי הקרחון ===

הקרחון התגלה מהאוויר על ידי טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, בטיסת צילום שנערכה בין ה-14 וה-15 בדצמבר 1959 (אמצע הקיץ האנטארקטי).

הקרחון מופה בהתבסס על תצלומי אוויר אלה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.

=== מקור השם ===

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.

הקרחון נקרא על שמו של הנרי מ. דייטר (Henry M. Dater), היסטוריון בצוות קצין הפרויקטים האנטארקטי של ארצות הברית (U.S. Antarctic Projects Officer ) ושל כוח התמיכה הימי האמריקני באנטארקטיקה (U.S. Naval Support Force Antarctica).

== לקריאה נוספת ==

<div class="mw-content-ltr">• Damien Gildea, [https://books.google.co.il/books?id=c7HtBgAAQBAJ&pg=PT60&lpg=PT60&dq=%22Dater+Glacier%22&source=bl&ots=CaE9z42z2b&sig=ACfU3U2S842nHNGNtR0Rh99mPqaZFBEqbQ&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwid_ua5oKT6AhXKNuwKHdOYDAQ4HhDoAXoECBoQAw#v=onepage&q=%22Dater%20Glacier%22&f=false Ellsworth Moutains - Mountaineering in Antarctica: Travel Guide]</div>

== קישורים חיצוניים ==
* [https://web.archive.org/web/20210602225358/https://geonames.usgs.gov/apex/f?p=gnispq:5:::NO::P5_ANTAR_ID:3541 קרחון דייטר] באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
* [https://copernix.io/#?where=-84.56868175640372,-78.27508078117444,10&?query=&?map_type=hybrid תצלום לוויין של אזור הקרחון, תוך סימון אתרים נוספים באזור] באתר copernix
* [https://mapcarta.com/25609384 מפת אזור קרחון דייטר]
* [https://www.summitpost.org/dater-glacier/539618 תצלום קרחון דייטר] באתר summitpost
* [https://peakvisor.com/peak/marts-peak.html?yaw=-28.01&pitch=1.63&hfov=90.00 תרשים הנוף הנשקף מקרחון דייטר] באתר peakvisor

== הערות שוליים ==

דייטר
דייטר
זיו בר-שירה

זיו בר-שירה הוא ספורטאי ספורט נכים פאראלימפי וחוקר כלכלה חקלאית.

ב התחרה בשלוש תחרויות אתלטיקה: במרוץ 800 מטר דורג במקום ה-11 עם 1:49.17 דקות, במרוץ 10,000 מטר לא העפיל לשלב הגמר עם 23:16.78 דקות ובריצת מרתון דורג במקום ה-14 עם 1:35:50 שעות.

ב התחרה בשלוש תחרויות אתלטיקה: במרוץ 5,000 מטר סיים בחצי הגמר עם 10:48.52 דקות ובריצת מרתון סיים במקום ה-20 עם 1:37:40 שעות. את מרוץ 10,000 מטר לא סיים.

ב התחרה בר-שירה באופני יד. במרוץ רכיבה נגד השעון דורג במקום ה-11 עם 20:28.97 דקות ובמרוץ רכיבה חופשי דורג במקום ה-9 עם תוצאה של 0:01:27. תחרויות אלה היו הפעם הראשונה שענף אופני יד נכלל במשחקים הפאראלימפיים וטרם נקבעו בו חלוקה לדרגות נכות שונות, באופן שבו התחרה בר-שירה מול ספורטאים ברמת נכות קלה מזו שלו.

בר-שירה בעל דוקטורט והוא מרצה בכיר בפקולטה לחקלאות מזון וסביבה של האוניברסיטה העברית בירושלים. במסגרת עמותות "אתגרים" ו"ארז" לספורט שיקומי הוא פעיל בענף גלישת סקי.

==קישורים חיצוניים==
* [https://www.paralympic.org/ziv-bar-shira פירוט השתתפותו בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים] באתר הרשמי של IPC 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ספורטאים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:אתלטים פאראלימפיים ישראלים
קטגוריה:אתלטים נכים ישראלים
קטגוריה:רוכבי אופניים פאראלימפיים
קטגוריה:רוכבי אופניים נכים ישראלים
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:אתלטים במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996)
קטגוריה:ספורטאים ישראלים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:רוכבי אופניים במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004)
קטגוריה:סגל האוניברסיטה העברית בירושלים: חקלאות, מזון וסביבה
קטגוריה:ישראלים שנולדו במאה ה-20
קבוצת טראמפ למדיה וטכנולוגיה

Trump Media & Technology Group (TMTG) (בתרגום חופשי לעברית: קבוצת טראמפ למדיה וטכנולוגיה; ידועה גם בשם T Media Tech LLC<ref></ref>) היא חברת מדיה וטכנולוגיה אמריקאית שנוסדה בפברואר 2021 על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ<ref></ref><ref></ref> והיא מנוהלת על ידי דווין נונס, אשר התפטר מעבודתו בבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1 בינואר 2022 כדי להתמנות למנכ"ל החברה.<ref></ref><ref></ref> החברה השיקה רשת חברתית בשם Truth Social ב-21 בפברואר 2022.<ref></ref>

== רקע ==
החברה התכוונה להשתמש בחברת רכישה למטרות מיוחדות (SPAC) כדי להקל על הפיכתה לחברה ציבורית. ב-20 באוקטובר 2021, קבוצת טראמפ למדיה וטכנולוגיה וחברת .Digital World Acquisition Corp (DWAC) הנסחרת בבורסה האמריקאית, הודיעו כי החליטו על הסכם מיזוג סופי שישלב בין שתי החברות, ויאפשר לקבוצת טראמפ למדיה וטכנולוגיה להפוך לחברה ציבורית. חברת DWAC נפתחה בעזרת חברת ARC Capital, חברה שבסיסה בשנגחאי המתמחה ברישום חברות סיניות בשוקי המניות האמריקאיים, והייתה יעד לחקירות של הוועדה לניירות ערך ולבורסות על מצג שווא של "חברות מעטפת".<ref></ref><ref></ref><ref></ref> מספר משקיעים הופתעו לגלות שכספי ההשקעה שלהם משמשים למימון חברת טראמפ.<ref></ref>

המוצרים העתידיים של החברה שהוכרזו כוללים את הרשת החברתית, Truth Social, ושירות הזרמת מדיה שתיקרא "TMTG+" אשר תתחרה בנטפליקס, הולו ודיסני+.<ref></ref> החברה פתחה רשת חברתית חלופית כדי לאתגר את הרשתות החברתיות המסורתיות כמו פייסבוק, יוטיוב וטוויטר ועשויה לעניין בעיקר שמרנים.

בדצמבר 2021, החברה אמרה כי גייסה מיליארד דולר דרך "השקעה פרטית במימון הון ציבורי" (PIPE) והמשקיעים אינם ידועים. העיתון הבריטי פייננשל טיימס דיווח כי שווי החברה הצפוי מהמימון וההשתלבות עם חברת הרכישה למטרות מיוחדות תהיה 1.25 מיליארד דולר.<ref></ref>

ב-14 בדצמבר 2021, החברה הודיעה שהיא הגיעה להסכם עם ראמבל, וכי ראמבל תפעיל חלק מהרשת החברתית TRUTH וגם את TMTG+.<ref></ref><ref></ref>

ב-21 בפברואר 2022, החברה השיקה את Truth Social באפל סטור.

== סוגיות משפטיות ==
הניו יורק טיימס דיווח מספר ימים לאחר פרסום הסכם המיזוג כי מייסד חברת DWAC, בנקאי ממיאמי פטריק אורלנדו, דן בהסכם מיזוג חברת SPAC עם טראמפ לפחות מאז מרץ 2021. הקמת הDWAC הוכרזה במאי והיא הפכה לציבורית בספטמבר. עוד דיווח כי עד קיץ 2021 אנשים המזוהים עם קבוצת טראמפ למדיה וטכנולוגיה אמרו למשקיעים בבורסה לניירות ערך בניו יורק שהחברה מתקרבת לעסקה למיזוג עם חברת SPAC כלשהי, אך אם העסקה התייחסה לחברת DWAC, ייתכן שהדבר עובר על חוקי ניירות הערך וכללי הבורסה, שכן לחברת ה-SPAC אסור להפתח במיוחד כדי להתמזג עם חברה אחרת. טראמפ ואורלנדו דנו בתחילה על עסקה דרך חברת SPAC אחרת בבעלותו של אורלנדו שכבר נסחרה בבורסה, אך היא נחשבה קטנה מדי עבור עסקת טראמפ. החברה הצהירה בשלושה תשקיפים כי לא ניהלה "דיונים מהותיים, במישרין או בעקיפין, עם יעד מיזוג עסקים כלשהו".<ref></ref>

== קישורים חיצוניים ==

* 
* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==
ויקיפדיה בלאדינו

ויקיפדיה בלאדינו היא גרסת ויקיפדיה בלאדינו, ניב יהודי־ספרדי הנפוץ בקרב צאצאי מגורשי ספרד. היא נפתחה ב-21 בדצמבר 2006.

נכון ל-{{יום מקומי}} ב{{שם חודש מקומי}} {{שנה מקומית}} ישנם בו ערכים ו- משתמשים פעילים.

אף על פי שלדינו נכתבה בעבר בכתב עברי, מרבית דוברי השפה כיום כותבים אותה בלטינית, בוויקיפדיה בלדינו יש תוכן בשתי השפות, מרביתו בכתב לטיני.

ערכים רבים במהדורת ויקיפדיה זו מתמקדים בעם ישראל, במועדיו, ובמדינת ישראל.

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

לאדינו
קטגוריה:אתרי אינטרנט שהושקו ב-2006
קטגוריה:לאדינו
הוצאת סרג'ו בונלי

הוצאת סרג'ו בונלי (באיטלקית: Sergio Bonelli Editore) היא הוצאה לאור של חוברות קומיקס שהוקמה באיטליה בשנת 1940 על ידי ג'אנלואיג'י בונלי. היא נקראת על שם סרג'ו בונלי, בנו של מייסד החברה.

==היסטוריה==
החברה מפרסמת את יצירותיה בפורמט Bonelliano שהוא ספרון שחור-לבן בעל 98 דפים. החברה הוקמה בשנת 1940 במילנו בשם Casa Audace Editrice. סרג'ו בונלי, בנו של מייסד החברה, החל לנהל את החברה בשנת 1957, וב-1990 היא שינתה את שמה לשם הנוכחי.

החל משנת 1948, החברה פרסמה סדרות קומיקס בכיכובו של טקס וילר, איש המערב הפרוע. הסדרה מתפרסמת עד היום (2022). כל שנה מתפרסמות בין 11 ל-17 מהדורות. במרוצת השנים הוצאו גם סרטים ומשחקי מחשב עם הדמות.

בשנת 1961 החל פרסום של סדרת "זאגור". הדמות הראשית מתגוררת ביער בפנסילבניה. בשנת 1996 הצטרף לחברה פאולו ביזי, שהמשיך ביצירת איורים לסדרה. הסדרה זכתה לפופולריות רבה גם מחוץ לאיטליה.

בשנות ה-70 של המאה ה-20 סדרות "זאגור" ו-Tex Willer שווקו בישראל.

על בסיס דמויות הקומיקס החברה יצרה מספר סרטי הנפשה.

==קישורים חיצוניים==

* 

* אלי אשד, [https://www.no-666.com/2005/12/03/טקס-גיבור-המערב-הפרוע/ טקס גיבור המערב הפרוע], באתר המולטי יקום של אלי אשד

קטגוריה:חברות קומיקס
קטגוריה:חברות איטלקיות
בן אהלרס

בן אהלרס (באנגלית: Ben Ahlers; נולד ב-17 באוגוסט 1996) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאי.

==ביוגרפיה==
אהלרס נולד ב־17 באוגוסט 1996 בפורט דודג', איווה. יש לו תואר ראשון במשחק מאוניברסיטת מישיגן.

==קריירה==
===תיאטרון===
במהלך לימודיו באוניברסיטה, שיחק אהלרס במחזה "אדם ללא חשיבות" בתפקיד פיטר. בשנת 2018 שיחק במחזות "The Closet" ו"חברות בחתונה" מאת הסופרת והמחזאית קארסון מקאלרס. המחזות הוצגו בפסטיבל ויליאמסטאון בויליאמסטאון מסצ'וסטס. בשנת 2019 שיחק במחזה "ילדים טובים" שהוצג בתיאטרון פסדינה.

===טלוויזיה וקולנוע===
אהלרס החל את הקריירה שלו בסרט הקצר "Anna Garcia Does a One Woman Play" בכיכובו. תפקידו בסרט השיג לו הופעה בטלוויזיה והוא לוהק לתפקיד משנה בסדרה קצרת הימים של NBC משנת 2019, "הכפר", המתארת את החיים בבניין דירות בברוקלין. בסדרה כיכבו מורן אטיאס ווורן כריסטי. באותה שנה הופיע בסדרת הטלוויזיה בכיכובו של אלן קאמינג, "אינסטיקט", בסדרת הטלוויזיה "האוניברסיטה", ובסרט הקצר "Walk Off".

בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "כשהאורות ממשיכים הלאה" לצד קווין לטיפה, קריסטין פרוסט וסם סטרייק. באותה שנה התארח בפרק בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".

בשנת 2022 החל לשחק בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה "העידן המוזהב".

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1996
עזרא עבאדי-שעיו

הרב עזרא עבאדי שעיו<ref>השם 'שעיו' הוא תוספת מאוחרת.</ref> (ה'תר"ל, 1870 - ד' בשבט ה'תרצ"ט, 24 בינואר 1939) היה רב, פוסק הלכה ואב בית הדין הגדול בארם צובא.

== ביוגרפיה ==
נולד בחלב בשנת ה'תר"ל - 1870, לחכם יוסף שעיו ולאמו מזל.

למד אצל רבי יעקב אלפייה ואצל רבי אברהם ענתיבי<ref name=":0"></ref>, ובהמשך אצל הרב ישעיה דיין והרב ניסים לופס.

בשנת ה'תרנ"ה נישא לפרידה, בתו של מורו ורבו רבי ישעיה דיין, ומכך נבע כינוי 'שעיו', דהיינו 'חתנו של ישעיה'<ref name=":1"></ref>.

בחלוף השנים גאונותו התפרסמה ברחבי ארם צובא לצד בקיאותו בנגלה ובנסתר, ובשנת ה'תרנ"ח התמנה לאב בית הדין הגדול בחלב, לצד רבי משה עזרא מזרחי ורבי עזרא חמוי חבאז, שהיו מבוגרים ממנו.

זכה להעמיד תלמידים רבים שלמדו ממנו את שיטת "העיון החלבי" - שיטת לימוד תלמוד בעיון עמוק בפשט הסוגיה, ודיוק בטקסט התלמודי עם התמקדות ברש"י ובתוספות ופחות בפלפול.

הרב עזרא עבאדי-שעיו נקרא בארם-צובה "רב רבנן". זהו כינוי לרב של חכמים, היות שכמעט כל חכמי ארם-צובה באותו הדור למדו תורה מפיו.

בשנת ה'תרס"ט - 1908 נפטרה אשתו, והוא נישא בשנית ללאה חוסני<ref name=":1" />.

בשנת ה'תרצ"ה - 1935 עלה לארץ ישראל עם כמה עשרות משפחות נוספות מחלב, וקבע את מקומו בשכונת הבוכרים בירושלים.

נפטר בד' בשבט ה'תרצ"ט - 24 בינואר 1939, ונטמן בהר הזיתים.

שנה לאחר מכן, בכ"ו באדר א' ת"ש - שנת 1940 נפטר בנו משה שעיו, ונטמן אף הוא בהר הזיתים בסמוך לאביו. 

בנו האחר הוא רבי ניסים שעיו ממקובלי יישבת פורת יוסף<ref name=":0" />, ונכדו הוא רבי עזרא שעיו - מראשי ישיבת פורת יוסף.

בשנת תשכ"ב 1972 יצאו לאור כתביו על ידי בנו הרב יוסף, בספר "שערי עזרא"<ref></ref>, ויצא לאור שוב בשנת תשס"ב על ידי נינו רחמים שעיו.

=== מתלמידיו ===
* רבי סלים זעפראני - ראש ישיבת דגל תורה וממצילי כתר ארם צובא
* רבי משה טוויל - רב הקהילה היהודית בחלב
* רבי שאול מטלוב עבאדי - ראש רבני הקהילה החלבית בברוקלין<ref name=":0" />

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבני ארם צובא
קטגוריה:אנשי העלייה החמישית
קטגוריה:יהודים הקבורים בהר הזיתים: חלקת הספרדים
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנולדו ב-1870
קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1939
ישעיה דיין

הרב ישעיה דיין (8 באוגוסט 1833 - 11 בספטמבר 1903) היה דיין, רב, פוסק ומגדולי חכמי ארם צובא.

== ביוגרפיה ==
נולד בארם צובא בכ"ג באב ה'תקצ"ג - 8 באוגוסט 1833 לרב מרדכי הדיין.

בשנת ה'תר"ז 1847 נפטר אביו, והוא עבר לגור אצל אחיו הבכור הרב ידידיה הדיין. למד תורה מפי חכם מרדכי עבאדי<ref name=":0"></ref>.

אחר שנפטר אחיו הגדול, התמנה לדיין במקומו, והשיב בכתב למאות שאלות בהלכה, ובגיל שלושים כבר הוציא את ספרו הראשון 'אמרי נועם' ובו תשובות לשאלות שנשאל בהלכה.

הרב דיין שימש כמוהל ברחבי ארם צובא, ונהג לרשום את כל הנימולים בפנקס שהתפרסם לימים כ'ספר המילות של ארם צובא' וסייע רבות בהבנת הייחוסים וענפי המשפחות בקהילה היהודית בעיר<ref name=":1"></ref>. הקים בית דפוס בעיר ליבורנו באיטליה, בו הדפיס חלק מספריו<ref name=":0" />.

נפטר בי"ט באלול ה'תרס"ג - 11 בספטמבר 1903 ממגפת הכולרה<ref></ref>, ונטמן ב'מערת הצדיקים' שליד בית הכנסת הגדול בחלב.

=== משפחתו ===
אחיו רבי משה דיין שימש כמוהל גם הוא, ורשם יחד איתו את פנקס הבריתות.

בנו הרב יצחק המשיך אחריו בתפקידו כמוהל, ובתיעוד הנימולים בפנקס הבריתות<ref name=":1" />.

חתנו הוא הרב עזרא עבאדי-שעיו - ראש אב בית דין ארם צובא, אשר כונה 'שעיו' על שמו.

=== ספריו ===
* אמרי נעם - שו"ת בהלכה וחידושים בגמרא
* זה כתב ידי - שו"ת וחידושים על השולחן ערוך
* חזון ישעיה - חידושים ופירושים על ספר התנ"ך

=== מתלמידיו ===
*הרב סלים זעפראני
*הרב משה טוויל
*הרב עזרא עבאדי-שעיו

==קישורים חיצוניים==
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:רבני ארם צובא
קטגוריה:דיינים
קטגוריה:ילידי 1833
קטגוריה:נפטרים ב-1903
פיודור אלכסייב

פיודור אלכסייב (ברוסית:Фёдор Алексеев; 23 בנובמבר 1753–1824) היה צייר רוסי.<ref></ref>

== ביוגרפיה ==
הוא היה בנו של עובד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות, שם התקבל בשנת 1764 בעקבות בקשה של אביו. בשנת 1767, הוא למד פיסול ולאחר מכן ציור נופי אצל אנטוניו פרסינוטי. מ-1773 עד 1777, הוא חי בוונציה במלגה, שם למד אמנות תיאטרון. עם זאת, הנושא לא משך אותו, והוא בילה רוב זמנו בציור נופים והעתקת המאסטרים הישנים. <ref></ref>

לאחר שננזף על ידי רשויות האקדמיה האימפריאלית, כשחזר לרוסיה הוצב בעבודה כתפאורן בתיאטרונים הקיסריים עד 1786 ולא הורשה להמשיך בלימודיו האקדמיים. למרות זאת הוא המשיך לצייר את מה שמצא חן בעיניו ולאט לאט זכה להכרה. בשנת 1794, הציור "נוף סוללת הארמון מהמבצר" זיכה אותו בתואר אקדמאי.

בשנת 1800, הצאר פאבל הראשון הטיל עליו ליצור ציור של רחובות והארכיטקטורה של מוסקבה. משנת 1803, הוא לימד באקדמיה, אך גם נסע רבות, וביקר בחרסון, מיקולאיב, ובמקומות אחרים בדרום שבהם ביקרה יקתרינה הגדולה, שם הפיק סקיצות נופיות בצבעי מים של אזורים מסביב. בשנת 1810, הוא הפיק סדרה של יצירות המתארות את סנקט פטרסבורג.

בשנותיו המאוחרות, תהילתו ירדה בהתמדה והוא מת בעוני, והותיר מאחוריו משפחה גדולה. האקדמיה שילמה את הוצאות הלוויה שלו.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="190">
File:Alekseev Nikolskie vorota Kitai Goroda.jpg

File:Alekseev Illuminciy na Sobornoy pl v chest koronacii Alexandra I.jpg

File:Fedor Alekseyev - Красная площадь в Москве - Google Art Project.jpg

File:Krasnaya Ploshad1802.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1753
קטגוריה:נפטרים ב-1824
אליקים גצל לוויטאן

רבי אליקים גצל לוויטאן (תרכ"ב - ח' בשבט תרע"ב) היה המגיד מבריסק ומחבר הספר 'מחזה עיניים'.

==ביוגרפיה==
נולד בזסלאוויה לרבי יעקב דוד, בנעוריו נודע בכשרון הנאום שלו ואביו חשש שיבחר לעסוק בדרשנות ועל ידי כך יתבטל מלימוד התורה וביקש ממנו להתחייב לו בתקיעת כף שלא יעסוק בדרשנות, אליקים גצל נשלח ללמוד בישיבת ראדין והתקרב ל'חפץ חיים', שעודדו לעסוק בדרשנות, בעצתו נשלח הנער לרבי מנחם נחום קפלן שהושיב בית דין מיוחד שהתיר לו את התחייבותו לאביו, מיד לאחר מכן התקבל הנער למשרת דרשן בבתי הכנסיות בהורודנה.

בערך בשנת תר"נ נשא לאשה את שיינא, בתו של רבי יוסף הכהן ואחותו של הרב אהרן בן יוסף הכהן, חתנו של ה'חפץ חיים'. לאחר נישואיו קיבל משרת מגידות בזמברוב, ובהמשך כיהן כמגיד גם בדווינסק, ביאליסטוק ובריסק, בנוסף למשרתו הקבועה בערים אלו היה נוסע מפעם לפעם למסעות חיזוק בעיירות, במסעות אלה היה נושא דרשות בענייני יראת שמים.

בהיותו מגיד בדווינסק הקים מסגרת לבני נוער בשם חברת תפארת בחורים, אחד מהתלמידים שם היה רבי אברהם אלישיב שבהמשך עלה לארץ והקים שם מחדש את בית מדרש תפארת בחורים הקיים עד היום.

בשנת תרע"א במהלך אחת מדרשותיו פקע אחד מעורקיו ממאמץ ולאחר כמעט שנה של ייסורים מת בח' בשבט תרע"ב.

==ספריו==
*
*
*

==משפחתו==
* בנו רבי משה נרצח בידי הקומוניסטים.
* בתו שרה רבינוביץ אשת רבי אלחנן, היא ובעלה גורשו בשנת תרצ"ה לארץ ישראל.
* בתו נחמה טפליסקי אשת רבי חיים מאיר.
* בתו רבקה אטלס.

==קישורים חיצוניים==
* 
* 
* 
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:ברסט: רבנים
קטגוריה:בוגרי ישיבת ראדין
קטגוריה:ביאליסטוק: רבנים
קטגוריה:נפטרים ב-1912
אלכסיי אנטרופוב

אלכסיי אנטרופוב (ברוסית: Алексей Антропов; 25 במרץ 1716 – 23 ביוני 1795) היה צייר רוסי פעיל בעיקר בסנקט פטרסבורג, שם נולד ונפטר. הוא עבד גם במוסקבה ובכנסיות בקייב. המדיום המועדף עליו היה צבעי שמן, אבל הוא גם צייר מיניאטורות ואייקונים.<ref>Yamshchikov, S.V. (1976). Русский портрет XVIII—XIX веков в музеях РСФСР (Russkii portret XVIII—XIX vekov v muzeiah RSFSR) [Russian portrait of the 18th–19th centuries in the RSFSR museums] (in Russian). Moscow: Izobrazitel'noe iskusstvo (Изобразительное искусство).</ref>

== ביוגרפיה ==
אלכסיי נולד למשפחתו של פקיד ממשלתי שעבד בתעשיית נשק רוסית. לאחר 1739 היה חבר ב"צוות הציור" קיסרי בניהולו של איוואן וישניאקוב. כחבר בצוות אלכסיי השתתף בציורי הקיר של ארמון הקיץ, ארמון החורף, ארמון אניצ'קוב ומבנים אחרים בסנט פטרסבורג. הוא גם למד ציור דיוקנאות אצל צייר החצר לואי קרוואק מצרפת. בשנת 1749 קיבל אלכסיי את דרגת שוליית צייר ובסוף שנות ה-50 את דרגת אמן צייר.

בשנים 1752–1755, הוא עבד על עיטור הפנים בכנסיית סנט אנדרו בקייב. הוא פיקח על עיטור בפרסקו של האייקונים, הכיפות והקירות. הבולט מבין ציורי הקיר שלו בכנסייה הוא ציור ״הסעודה האחרונה״ במזבח של הכנסייה.<ref></ref>

הוא התחיל לצייר פורטרטים לפני תקופת קייב שלו. הדיוקנאות המוקדמים ביותר הידועים הם דיוקנאות של יליזבטה קיסרית רוסיה. הוא לא פגש את ההקיסרית, אלא ביסס את הדיוקן על יצירותיו של מורו, לואי קארוואק.

מ-1755 עד 1757 עבד במוסקבה בציור פרסקו בארמון גולובקין. כאן הוא פגש את הנסיך איוואן שובלוב שתמך בעבודתו של אנטרופוב למשך שארית חייו.

מ-1757 עד 1759 חזר אנטרופוב לסנט פטרסבורג וקיבל הדרכה נוספת מצייר החצר פייטרו רוטרי מאיטליה.

שנות ה-60 היו כנראה התקופה היצירתית ביותר של האמן. הוא צייר דיוקנאות רבים וטובים. איוואן שובלוב תכנן להעביר אותו למוסקבה, כדי שאנטרופוב יוכל ללמד אמנות באוניברסיטת מוסקבה. משום מה בוטלה התוכנית הזו ואנטרופוב במקום זאת קיבל את התפקיד בסינוד של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שם הוא פיקח על ציור אייקונים, עיטר את הכנסיות, צייר דיוקנאות של אישים בכנסייה והדריך סטודנטים לאמנות. בין חניכיו היה דמיטרי לויצקי, שהתגורר בפועל בבית המורה שלו.<ref></ref>

בשנת 1762 הפך פיוטר השלישי מרוסיה לצאר החדש. עד מהרה הפך אנטרופוב לצייר האהוב עליו. במשך ששת החודשים של שלטונו של פיוטר השלישי, צייר אנטרופוב לפחות ארבעה דיוקנאות שלו. לאחר מרד בארמון, הקיסרית החדשה, יקתרינה השנייה לא אהדה את כישרונותיו של אנטרופוב. באותה תקופה, אמנים העדיפו שילובים רכים של צבעים. אנטרופוב העדיף את הסמלים המסורתיים ואת דיוקנאות הפרסונה, המבוססים על ניגודיות חדה של צבעים עם רקע כהה.

בשנת 1789 הקריב אנטרופוב קורבן אישי, והעביר את ביתו היחיד למחלקת החינוך עבור ייסוד בית ספר חופשי שם.

בשנת 1795 מת אנטרופוב ונקבר בבית הקברות לזארבסקו במנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="190">

File:Catherine II by Alexey Antropov (18th c, Tver gallery).jpg

File:Antropov Archbishop Gavriil.jpg

File:Elizabeth of Russia by A.Antropov (18th c, GRM).jpg

File:Portrait of Father Fyodor Dubyansky.jpg
</gallery>

== קישורים חיצוניים ==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1716
קטגוריה:נפטרים ב-1795
ארמיית אלזס

ארמיית אלזס הייתה ארמייה צרפתית שפעלה לזמן קצר בתחילת במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.

==היסטוריה==
הארמייה הוקמה ב-11 באוגוסט 1914, וכללה את הקורפוס ה-7 (גנרל בונו), קבוצת הדיוויזיות ה-1 של המילואים (גנרל ארשינאר) ודיוויזיית הפרשים ה-8. הארמייה הועמדה תחת פיקודו של הגנרל פול פו באלזס העילית. הארמייה הוקמה לאחר שהגנרל ז'ופר החליט שהארמייה הראשונה תצטרף לארמייה השנייה בתקיפת לורן. הקורפוס ה-7 היה פרוס מאזור Col de lagorge ועד לגבול שווייץ עם אלזס-לורן וכבש לזמן קצר את מילוז, אך בעקבות התקפת נגד גרמנית נאלץ לסגת לקו אלטקירך - תאן ב-9 באוגוסט ( קרב ליד סננהיים-מולהאוזן ). התקפה מחודשת על מילוז - על ידי ארמיית אלזס - נועדה להסיח את דעתם של הגרמנים מהמתקפה העיקרית של האגף הימני הצרפתי (הארמיות הראשונה והשנייה) על לורן שתוכננה ל-14 באוגוסט. לשם כך, ארמיית אלזס חוזקה על ידי הוספת חלקים של ארמיית האלפים שפורקה.

מטרתו של הגנרל פו הייתה להתקדם מעל מעברי הרי הווז' ודרך השערים הבורגונדים לאזור קולמר במישור אלזס. המבצע, שהחל ב-14 באוגוסט, התנהל תחילה כמתוכנן: לאחר שהצרפתים כבשו מחדש את מילוז בקרבות כבדים מבית לבית 19 באוגוסט) וחצו את החולה במקומות, הם יכלו להתקדם לפאתי קולמר עד ה-22 באוגוסט. אולם בשלב זה, שאר הארמיות הצרפתיות כבר הובסו בקרבות הגבול, וארמיית אלזס נאלצה לסגת ולתת להם חלקים מכוחותיה. הקורפוס ה-7 שימש להקמת הארמייה השישית החדשה באזור פריז, קבוצת דיוויזיית המילואים הראשונה פורקה והדיוויזיות שלה נשלחו למקומות אחרים. הכוחות הנותרים - שכללו רק כוח של כשתי דיוויזיות - אורגנו מחדש ב-28 באוגוסט לקבוצת הווז', שהפכה באוקטובר 1914 לקורפוס ה-34.

==מפקדים==
* פול פו (11 באוגוסט 1914 - 28 באוגוסט 1914)

==ראו גם==
* קרב מילוז

אלזס
קטגוריה:ארמיות
קטגוריה:1914 בצרפת
אוון ויליאמס (מהנדס)

סר אוון ויליאמס (באנגלית: Sir Evan Owen Williams; 20 במרץ 1890, טוטנהאם - 23 במרץ 1969, הרטפורדשייר) היה מהנדס מבנים ואדריכל בריטי שהיה בין היתר מהנדס ראשי של פרויקט הקמת אצטדיון ומבלי הישן.
== חייו ==
אוון ויליאמס נולד בטוטנהאם למשפחת איכרים שהגיע ללונדון מספר שנים לפני לידתו. לאחר סיום בית הספר הוא למד הנדסה באוניברסיטת לונדון. בשנת 1912 הוא התחיל לעבוד בחברת בנייה ובשנת 1919 פתח חברה עצמאית.

אוון ויליאמס מונה למהנדס ראשי של פרויקט הקמת מבנים עבור תערוכת האימפריה הבריטית. פרויקט זה כלל בין יתר המבנים גם אצטדיון ומבלי הישן. במהלך פרויקט זה הוא הכיר את מקסוול איירטון ובהמשך הם עבדו יחד במספר פרויקטים.

בשנות ה-30 של המאה ה-20 בין הפרויקטים בהם חברה של ויליאמס הייתה מעורבת נמנה בית הכנסת בגבעת דוליס, מלון דורצ'סטר בניין דיילי אקספרס במנצ'סטר, הארנה של ומבלי ופרויקטים רבים נוספים. לאחר מלחמת העולם השנייה ויליאמס היה מעורב בעריכת תוכנית אב לתחבורה והיה מתכנן של כביש M1.

אף על פי שוויליאמס לא קיבל השכלה כאדריכל, בפרויקטים רבים הוא ניצל את הניסיון הרב שרכש גם בתחום זה.

==קישורים חיצוניים==
* [http://www.engineering-timelines.com/who/Williams_O/williamsOwen8.asp ביוגרפיה]
* [https://lichfields.uk/blog/2019/may/30/sir-owen-williams-pioneering-british-architect-and-engineer/ תיאור פעילותו של אוון ויליאמס]

קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת לונדון
קטגוריה:מהנדסים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1880
קטגוריה:בריטים שנפטרו ב-1969
איוואן ניקיטין

איוואן ניקיטין (ברוסית: Иван Никитин; 1680 – 1741) היה צייר רוסי של דיוקנאות וציורי קרב.<ref></ref><ref></ref>

== ביוגרפיה ==
איוון ניקיטין נולד במוסקבה למשפחה של כומר אורתודוקסי. את השיעורים האמנותיים הראשונים שלו קיבל מאמן הולנדי בחנות התחריט של נשקיית הקרמלין. בשנת 1711 הועברה הנשקייה יחד עם איוואן ניקיטין לסנקט פטרסבורג. בשנים 1716–1720 הוא ואחיו רומן ניקיטין נשלחו לאיטליה על ידי פיוטר הגדול. האחים למדו את אמנות הציור בפירנצה ובוונציה. לאחר שחזר לרוסיה הפך ניקיטין לצייר החצר האהוב על פיוטר הגדול. הוא עבד במוסקבה ובסנקט פטרבורג.

לאחר מותו של פויטר ב-1725 ניקיטין המשיך לעבוד בחצר המלכות עד 1732, אז הוא ואחיו רומן נעצרו בגין הפצת חוברות נגד השלטון. איוואן עונה, נכלא במשך חמש שנים במבצר ואז הוכה והוגלה לטובולסק.

בשנת 1740 חתמה אנה קיסרית רוסיה על חנינה לאחים. החנינה נכנסה לתוקף בשנת 1741. על פי בקשתה של הקיסרית החדשה יליזבטה קיסרית רוסיה, ניקיטין נסע בחזרה מטבולסק לסנקט פטרסבורג ומת בדרך בסוף 1741 או בתחילת 1742.

לפורטרטים המוקדמים של ניקיטין הייתה השפעה חזקה על סגנון הדיוקנאות המסורתי של המאה ה-17: ללא פרספקטיבה, צבעים נוקשים, רקע כהה. הדיוקנאות המאוחרים יותר היו בסגנון בארוק קלאסיים.

מלבד דיוקנאות, איוואן ניקיטין נחשב גם לצייר הקרבות הרוסי הבולט הראשון בשל ציוריו את קרב פולטבה וקרב קוליקובו.

== גלריה ==
<gallery mode="packed" heights="190">
File:Ivan Nikitin - Portrait of Grand Duchess Yelizaveta Petrovna as a Child - WGA16575.jpg

File:Nikitin Ekaterina.jpg

File:Nikitin Peter 1.jpg

File:Maria kantemir (?) by i.nikitin.jpeg
</gallery>
== קישורים חיצוניים ==

== הערות שוליים ==

קטגוריה:ציירים רוסים
קטגוריה:ילידי 1690
קטגוריה:נפטרים ב-1741
ואסילקיב

ואסילקיב (באוקראינית: Васильків, ברוסית: Васильков, ואסילקוב) היא עיר הממוקמת במחוז קייב שבמרכז אוקראינה. נכון לשנת 2022 אוכלוסייתה מונה 37,068 תושבים.

== היסטוריה ==
ואסילקיב נוסדה ב-988 והפכה לעיר ב-1796.<ref name=":0"></ref> על פי הכרוניקה הרוסית הראשונה זה המקום שבו התגוררו נשותיו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. לאחר תהליך ההתנצרות של קייב בנה שם ולדימיר מבצר וקרא לו על שם הקדוש המגן שלו, בסיליוס הגדול (ואסילי).<ref name=":1"></ref>

בשנת 1240 נהרסה ואסילקיב בפלישה של האימפריה המונגולית, החלה להשתקם באיטיות והוכרזה כעיר ב-1796.<ref name=":0" /> ב-1825 חיילים רוסים שהיו בעיר לקחו חלק בניסיון מרד הדקבריסטים שנכשל.<ref name=":0" /> עד אמצע המאה ה-19 הפכה העיר למרכז מסחר וייצור, עם אוכלוסייה של כ-11,000 תושבים. כיום היא עיר תעשייה עם מפעל מקררים, מפעל למוצרי חשמל ומפעל לעיבוד עור וכן בסיס חיל האוויר ואסילקיב. האתרים בעיר כוללים את כנסיית אנתוני ותיאודוסיוס בסגנון אדריכלות הבארוק משנת 1756 וכנסיית ניקולס הקדוש משנת 1792.<ref name=":1" />

=== יהדות ואסילקיב ===
בשנת 1648 נכבשה ואסילקיב במסגרת מרד חמלניצקי ונטבחו מתיישבי העיירה הפולנים ויהודים כאחד. מאז סיפוחה לרוסיה ב-1686 לא התקיימה בה קהילה יהודית וזאת עד לחלוקת פולין השנייה ב-1792.

ב-1861 היו בעיר בית כנסת אחד ושני חדרי תפילה, חייטות ומסחר היו העיסוקים הנפוצים ביותר בקרב יהודי ואסילקיב. באותה עת חיו בעיר ובכפרים סביבה כ-4,400 יהודים. בשנת 1881 חוותה העיר פוגרום בן מספר ימים במהלכו נרצחו מספר יהודים ובתים ורכוש יהודי נבזזו או נהרסו.

במרוצת השנים גדל מספר היהודים והגיע בשנת 1897 ל-5,156 יהודים אשר היוו כ-40% מאוכלוסיית העיר. בשנת 1907 היו 4 בתי כנסת ו-34 חדרי תפילה עם 4 רבנים רשמיים. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר ממעשי אלימות, בתחילת שנת 1919 התרחש פוגרום במהלכו נרצחו 50 יהודים, נאנסו נשים יהודיות ורכוש יהודי נהרס. בנוסף נרצחו 60 רוסים שנחשדו כקומוניסטים. במהלך תקופה זו עזבו יהודים רבים לקייב.

כאשר הוקם המשטר הסובייטי האיסור שהטילו הסובייטים על כל סוג של פעילות כלכלית פרטית, השפיע קשות על האוכלוסייה היהודית של וסילקוב. בשנת 1926 אוכלוסיית היהודים מנתה 3,061 בני אדם, כ-14.5% מכלל האוכלוסייה. בתוקפה זו יהודים רבים מצאו תעסוקה במפעל העור המקומי. בשנות ה-20 וה-30 היה בעיר בית ספר ליידיש.

בשנת 1939 התגוררו בעיר 1,736 יהודים (כ-11.5% מכלל האוכלוסייה).

העיר נכבשה באופן סופי על ידי הוורמאכט ב-31 באוגוסט 1941. קודם לכן, ב-22 באוגוסט ירו והרגו הכוחות שהגיעו ביותר מ-300 יהודים. הוקם בעיר מעין מחנה למעצר יהודים, ויהודים שנתפסו על ידי המשטרה האוקראינית נשלחו אליו, חלקם הצליחו להימלט. במהלך יולי-אוגוסט 1942 נהרגו כ-40 יהודים על ידי המשטרה. יהודים שנעצרו בכפרים וערים מסביב לוואסילקיב, הובאו לעיר ונרצחו בה.

לאחר מלחמת העולם השנייה התאחדו משפחות יהודיות בחזרה בעיר.

בשנות ה-50 נהרס בית הקברות היהודי בעיר ורק חלק מהקברים הועברו לבית הקברות החדש. בית הכנסת של העיר הפך לתחנת רכבת וכיום הוא סגור. נכון לשנת 2017 קיימת בעיר קהילה יהודית קטנה של 100 אנשים.
מרכז

==קישורים חיצוניים==

* 
* 
* 
* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחוז קייב: ערים
קטגוריה:יישובים שהוקמו במאה ה-10
אלברכט השביעי, דוכס מקלנבורג

אלברכט השביעי, החתיך, דוכס מקלנבורג בגיסטרו (בגרמנית: Albrecht VII. von Mecklenburg; 25 ביולי 1486 – 5 בינואר 1547), היה שליט קטן בצפון גרמניה של המאה ה-16. הוא גם טען תביעות לכיסאות סקנדינביה בהתבסס על השושלת המלכותית של בית מקלנבורג.

== ביוגרפיה ==
אלברכט נולד ב-25 ביולי 1486, והיה בנם של מגנוס השני, דוכס מקלנבורג וסופיה מפומרניה-וולגשט. לאחר מות אביו בשנת 1503 ירש אלברכט את הנחלות עם דודו בלטזאר ואחיו היינריך החמישי ואריך השני במשותף. בחלוקת המדינה ב-7 במאי 1520, הוא קיבל את החלק של דוכסות מקלנבורג-גיסטרו.

בעוד היינריך החמישי קידם את הרפורמציה מלכתחילה, אלברכט התנגד לה - בסופו של דבר לשווא.

במהלך מה שנקרא ריב הרוזן, העיר החופשית ליבק עירבה את הדוכס אלברכט בברית שלה עם מפלגות שונות והציעה לו את הכתר הדני. כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק, לעומת זאת, הצליח לשמור על ממלכתו: כריסטופר, רוזן אולדנבורג והדוכס אלברט היו נצורים בקופנהגן בשנים 1535–1536 עד שנכנעו.

בשנים 1542–1543 הוא השתדל לשווא בעזרת מפלגה מפוארת למען הכתר השוודי על ידי תמיכה במורדים סביב נילס דאקה בסמלנד ובדרום אוסטרגטלנד. גם תמיכתו במרד דאקה נכשלה.

אלברכט מת ב-5 בינואר 1547, ובנו יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ירש את נחלותיו.

== משפחתו ==
ב-17 בינואר 1524 התחתן אלברכט עם אנה מברנדנבורג, בתו של יואכים הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ממנה נולדו לו הילדים הבאים:
* מגנוס ממקלנבורג (1524)
* יוהאן אלברכט הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו (1525–1576)
* אולריך השלישי, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ושוורין (1528–1603)
* גאורג ממקלנבורג (1529–1552)
* אנה ממקלנבורג (1533–1602); התחתנה עם גוטהרד קטלר, דוכס קורלנד
* לודוויג ממקלנבורג (1535–1535)
* יוהאן ממקלנבורג (1536–1536)
* כריסטופר, דוכס מקלנבורג-גדבוש (1537–1592); התחתן עם דורתיאה מדנמרק, בתו של פרדריק הראשון, מלך דנמרק, ולאחריה התחתן עם אליזבת, נסיכת שוודיה
* סופיה ממקלנבורג (1538)
* קרל הראשון, דוכס מקלנבורג-גיסטרו ושוורין (1540–1610)

== קישורים חיצוניים ==

* 

קטגוריה:דוכסי מקלנבורג-שוורין
קטגוריה:ילידי 1486
קטגוריה:נפטרים ב-1547
סלטארטינטור

סלטארטינטור (בפארואזית: Slættaratindur; פסגה שטוחה) הוא ההר הגבוה ביותר באיי פארו, המתנשא לרום של 880 מטר. הוא ממוקם בחלק הצפוני של האי אסטורוי, בין הכפרים איי, צ'קוו ופונינקור. הכפר פונינקור שוכן למרגלות ההר, אולם הפסגה אינה נראית מהכפר.

פירוש שמו הוא "פסגה שטוחה". ניתן לעלות עליו תוך כארבע שעות, ואף על פי שהמסלולים תלולים, אין צורך בכישורי טיפוס טכניים כדי להגיע לפסגה. במזג אוויר בהיר, הפסגה נותנת תצפיות על כל הארכיפלג. סלטארטינטור הוא אחד מעשרת ההרים באיי פארו המתנשאים לגובה של למעלה מ-800 מ' מעל פני הים. קרופטלי, הפסגה השנייה בגובהה בגובה 856 מ', שוכנת ממש מצפון-מזרח לסלטארטינטור.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:אירופה: הרים
קטגוריה:איי פארו: גאוגרפיה