לוסי או'בריאן

לוסי או'בריאן (נולדה ב-13 בספטמבר 1961)<ref name="aboblsbtdhowirpas">Author Biography, O'Brien, Lucy – She Bop: The definitive history of women in rock, pop, and soul, London: Penguin, 1995</ref> היא סופרת ועיתונאית בריטית שיצירתה מתמקדת בנשים במוזיקה .

== קריירה מוזיקלית וכתיבה מוקדמת ==
או'בריאן נולדה בקטפורד, לונדון וגדלה בסאות'המפטון. ב-1979, בעת שלמדה במנזר בסאות'המפטון, היא הקימה להקת פאנק בשם "הבנות הקתוליות".<ref>O'Brien, Lucy, A kiss in the dreamhouse, in Aizelwood, John, Love Is The Drug, London: Penguin, 1994, pp86-91</ref> היא עזבה את הלהקה ב-1980 כדי ללמוד באוניברסיטה בלידס, והבנות הקתוליות המשיכו ליצור מוזיקה לזמן מה בשם חדש, Almost Cruelty לפני שהחליטו להתפרק ולחדול מלהוציא מוזיקה.<ref>O'Brien, Lucy – Prologue in She Bop: The definitive history of women in rock, pop, and soul, London: Penguin, 1995, pxii</ref>

באוניברסיטה היא חברה למספר להקות, אך ויתרה על כך כדי לכתוב במקום.<ref>O'Brien, Lucy, Prologue in She Bop: The definitive history of women in rock, pop, and soul, London: Penguin, 1995, pxiii</ref>

היא הפכה לעורכת מוזיקלית של מגזין אוניברסיטת לידס, Leeds Student,<ref></ref> ולאחר שסיימה את לימודיה ב-1983, היא פרסמה מאמרי דעה בעיתון המוזיקה ב-NME. מאז, היא כותבת על תרבות המשרדים ה"מאיימת" ב-NME בשנות ה-80, ועל המידה שבה עיתונאיות מוזיקה הוחרמו ולא נלקחו ברצינות בידי העיתון בשל היותן נשים.<ref></ref> תרומתה הידועה ביותר לעיתון עשויה להיות מאמר השער מעורר המחלוקת, "התאבדות נוער".<ref name="ReferenceA">Inky Fingers: The NME Story, BBC2, 4 July 2005</ref>

במהלך שנותיה הראשונות ב-NME, או'בריאן כתבה עבור המגזין הפמיניסטי, Spare Rib, שבמשרדיו ביקרה לראשונה ב-1980.<ref>O',Brien, Lucy, A Kiss in the Dreamhouse, in Aizlewood, John, Love Is The Drug, London: Penguin, 1994, pp86-91</ref> ב-1984 היא הייתה שותפה לכתיבת סיפורים על נשים בתעשיית המוזיקה. היא הייתה המומה לגלות כמה מעט נשים היו בעלות עסקאות תקליטים או היו במצעדים בהשוואה לגברים,<ref>O'Brien, Lucy, Introduction in She Bop: The definitive history of women in rock, pop, and soul, London: Penguin, 1995, p2</ref> ותגלית זו העניקה לה השראה לעבודה מאוחרת יותר, שבאה לידי ביטוי בעיקר ב-She Bop. לאחר שעזבה את NME, או'בריאן עבדה כעורכת מוזיקלית במגזין הלונדוני City Limits.<ref>O'Brien, A Kiss in the Dreamhouse, in Aizlewood, John, Love Is The Drug, London: Penguin, 1994, p96</ref> במהלך עבודתה במגזין, היא ראיינה את דאסטי ספרינגפילד; ריאיון שהוביל ליצירת קשר עם המוציאים לאור סידג'וויק וג'קסון, שהציעו לה את ההזדמנות לכתוב את הביוגרפיה של ספרינגפילד.

== כתיבה עצמאית וספרים ==
עד 1990, או'בריאן הפכה לעצמאית, והמשיכה לכתוב בגרדיאן ואינדפנדנט, ובמגזיני המוזיקה Q Magazine ו-MOJO, בין היתר. המוניטין שלה כסופרת ופרשנית התבסס ברצינות עם פרסום ספרה הראשון Dusty – ביוגרפיה רבת-מכר של זמרת הנשמה הבריטית דאסטי ספרינגפילד (סידג'וויק וג'קסון בע"מ, 1989). הספר הוביל לגילוי מחדש והערכה מחדש של עבודתה של ספרינגפילד, והיה הבסיס למוניטין של או'בריאן כסמכות בתחום האמניות ומוזיקת הנשמה.

הביוגרפיה המוזיקלית הבאה שלה, Annie Lennox (סנט מרטין פרס, 1993), הופצה גם היא בארצות הברית. או'בריאן שרטטה ותיארה את הקריירה של המוזיקאית הבריטית אנני לנוקס מהימים מעוררי המחלוקת המוקדמים שלה עם להקת The Tourists דרך ההצלחה העולמית עם יורית'מיקס ועד להחלטתה של לנוקס לקחת הפסקה בשיא הקריירה שלה כדי לפעול למען חסרי בית.

ב-1995, או'בריאן התעסקה יותר במוזיקאיות בספרה, She Bop: The Definitive History of Women in Rock, Pop & Soul (פאן, 1995). תוך שימוש בגישה אישית, פולמוסית ותמטית. הספר מתחיל בעידן הבלוז והג'אז, ומסתיים בפרקים על פופ מחאתי והצד הכלכלי של עסקי המוזיקה, תוך עיסוק בתרבות הפופ בשנות ה-50 של המאה ה-20, להקות בנות שפעלו באותן השנים, רוק צ'יקס, זמרות ואמניות פאנק (ביניהן ריוט גירל), זמרות-יוצרות (ביניהן הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה), ערוץ הטלוויזיה האמריקאי MTV וכוחה של תדמית, אמנות ואנדרוגניה. בנוסף לאלה, התעסקה בשאלה הלסבית וחקרה סוגות מוזיקליות כדוגמת: דיסקו, דאנס, ראפ, רגאיי ומוזיקת עולם.

ההוצאה השנייה של Dusty הופצה ב-1999 וכיסתה אירועים עד מותה של ספרינגפילד, בעוד ש-She Bop II המעודכן הופץ ב-2002 בידי קונטיניום פרס,<ref></ref> וכלל פרקים על אמנים עדכניים יותר ופרק נוסף על גירל פאוור.<ref></ref>

בשנת 2007, או'בריאן כתבה ביוגרפיה מעמיקה על מדונה, בשם "מדונה: כמו אייקון". היא פורסמה ב-28 באוגוסט 2007 בממלכה המאוחדת ומאוחר יותר, ב-6 בנובמבר 2007, בארצות הברית.<ref name="lucyobrien.com"></ref>

== טלוויזיה ורדיו ==
ספריה של או'בריאן, בעיקר She Bop, הובילו לפרסומים תכופים בטלוויזיה כאוטוריטה במוזיקת רוק. פרסומים אלו זכו להצלחה ולהערכה במרוצת השנים.<ref></ref> בין היתר, או'בריאן הייתה שותפה להפקת הסרט התיעודי Righteous Babes של ערוץ 4, שעסק במוזיקת רוק ופמיניזם חדש, ובשנת 2002 עיבדה את She Bop II כסרט תיעודי בשני חלקים עבור BBC רדיו 2.

== ביבליוגרפיה ==
* Dusty, לונדון: סידג'וויק וג'קסון, 1989
* "אנני לנוקס", לונדון: סידג'וויק וג'קסון, 1991
* She Bop: The Definitive History of Women in Rock, Pop & Soul, לונדון: פינגווין, 1995
* Dusty, לונדון: סידג'וויק וג'קסון, 1999 <small>(כריכה רכה, מהדורה חדשה, מעודכנת)</small>
* She Bop II: The Definitive History of Women in Rock, Pop & Soul, לונדון/ניו יורק: קונטיניום, 2002
* "מדונה: כמו אייקון", לונדון: הרפר-קולינס, 2007 <small>(כריכה רכה, מהדורת 2008)</small>
* It Takes Bloods and Guts, נכתב עם סקין, סיימון ושוסטר, 2020 <small>()</small>

==קישורים חיצוניים==

* 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:מחברי ספרי עיון בריטים
קטגוריה:ביוגרפים בריטים
קטגוריה:בריטים שנולדו ב-1961
קטגוריה:בריטיות שנולדו ב-1961