OzLabs/hebrew-wiki-articles huggingface dataset:
לידיה דייוויס

לידיה דייוויס (באנגלית: Lydia Davis, נולדה ב-15 ביולי 1947) היא סופרת ומתרגמת אמריקאית, זוכת פרס מאן בוקר הבינלאומי לשנת 2013.

דייוויס פרסמה ששה אוספים של סיפורים קצרים וידועה בעיקר בשל סגנונה התמציתי וההומוריסטי. סיפוריה לרוב אינם עולים על שלושה או ארבעה עמודים ולעיתים אף אינם עולים על משפט אחד או שניים בלבד. באוקטובר 2003 זכתה במענק מקרן מקארתור. דייוויס גם ידועה בשל תרגומיה מצרפתית הכוללים יצירות מאת מרסל פרוסט ומישל פוקו. ב-2010 התפרסם תרגומה של מאדאם בוברי מאת גוסטב פלובר, אשר זכה לביקורות חיוביות וקטע ממנו אף פורסם במגזין פלייבוי.

אף אחד מספריה של דייוויס לא תורגם לעברית במלואו. קובץ ראשון של חמישה סיפורים קצרים שלה התפרסם בגיליון 104 של הליקון, בתרגומו של יעקב צ. מאיר.

מ-1974 ועד 1978 דייוויס הייתה נשואה לסופר פול אוסטר, ממנו היה לה בן, דניאל. כיום היא נשואה לצייר אלן קוט, עמו יש לה בן נוסף. היא מרצה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת סוני באולבני, ניו יורק.

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:סופרות אמריקאיות
קטגוריה:עמיתות מקארתור
קטגוריה:זוכי פרס בוקר הבין-לאומי
קטגוריה:זוכי פרס לנן: סיפורת
קטגוריה:חברות האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
קטגוריה:סגל אוניברסיטת אולבני
קטגוריה:אמריקאיות שנולדו ב-1947
3 (שיר)

3 הוא השיר הראשון שיצא כסינגל מאלבום האוסף השלישי של בריטני ספירס, The Singles Collection. הסינגל יצא ב-6 באוקטובר 2009, והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד.

== רקע והצלחה ==
בריטני ספירס מופיעה עם השיר ב[[Femme Fatale Tour]]
"3" נכנס עם יציאתו היישר למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לסינגל הראשון מזה שלוש שנים שהגיע להישג זה. בנוסף, היה זה השיר ה-15 בהיסטוריה לעשות זאת. השיר הפך לשיר השלישי של ספירס שהגיע אל המקום הראשון במצעד. השיר מספר על יחסים עם 3 אנשים, ונמשך 3:33 דקות. הסינגל שהה במקום הראשון במשך שבוע אחד, בין היתר מכיוון שספירס לא הוציאה את הווידאו קליפ לשיר במקביל להוצאת הסינגל. השיר זכה ל-255,000 הורדות דיגיטליות בשבוע הראשון ליציאתו. בכתיבת השיר השתתף מקס מרטין, שהיה שותף גם בכתיבת להיטים קודמים של ספירס, כגון "Oops!... I Did It Again", "If U Seek Amy", "...Baby One More Time" ו-"Stronger".
בארצות הברית הסינגל הגיע למעמד פלטינה ומכר מעל 1.6 מיליון עותקים שם.

הסינגל זכה להצלחה במקומות רבים בעולם, הגיע למקום הראשון במצעד הקנדי ול"עשרת הגדולים" במצעדי הסינגלים של אוסטרליה, בריטניה, אירלנד, בלגיה, נורווגיה ושוודיה.

ספירס שברה שיא גינס עם השיר בשנת 2011, כאשר הפך השיר לשיר היחיד בהיסטוריה שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד, ללא כל קידום, מלבד הווידאו קליפ שלו.

== וידאו קליפ ==
לשיר וידאו קליפ ובתחילתו נראית ספירס מתיזה על עצמה את הבושם "Circus Fantasy" ומתאפרת. לאחר מכן רואים את ספירס מתחילה לשיר כשהמצלמה בקלוז אפ על פניה, אחר כך נראית ספירס נמרחת על זכוכית עם תסרוקת ובגדים שונים, אך הסצנה בשחור לבן. סצנות אלו נמשכות לאורך כל הקליפ. בחלקים מן הקליפ נראית ספירס בבגד לבן עם רקדניות הלבושות בבגדים בצבע שחור כשהן רוקדות בעזרת מעקה. בחלק אחר בקליפ ספירס לבושה בבגד שחור ורוקדת עם קבוצת בנים. כמו כן, נראית ספירס רוקדת עם שני בנים ולבושה בבגד תואם.

== קישורים חיצוניים ==

קטגוריה:שירי 2009
קטגוריה:סינגלים מ-2009
קטגוריה:שירי בריטני ספירס
קטגוריה:שירים באנגלית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי שלבאק
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי מקס מרטין
קטגוריה:שירים שהופקו על ידי שלבאק
קטגוריה:וידאו קליפים שבוימו על ידי דיאן מרטל
קטגוריה:שירים על זמן
קטגוריה:שירים על מיניות
קטגוריה:שירי אלקטרופופ
קטגוריה:שירי דאנס-פופ
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100
קטגוריה:סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד קנדה הוט 100
קטגוריה:שירי זהב בניו זילנד
קטגוריה:שירי פלטינה משולשת בארצות הברית
קטגוריה:סינגלים בהוצאת ג'ייב רקורדס
Slow Attack

"Slow Attack" הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר הבריטי ברט אנדרסון שיצא ב-2 בנובמבר 2009.

אלבומו השלישי של אנדרסון, מהווה המשך לרוח אלבומיו הקודמים, יחד עם זאת שונה האלבום מאלבומו הקודם Wilderness ומתאפיין בעיבודים תזמורתיים. האלבום מהווה שיתוף פעולה חדש של אנדרסון עם המוזיקאי לאו אברהמס. במהדורה היפנית של האלבום, צורפה גרסת כיסוי לשירו של ג'ורג' האריסון "With You, Within You" שהוקלט במקור על ידי חברי להקת החיפושיות, ולשירו של פרינס "When Doves Cry".

כחלק ממסע קידום האלבום, העלה אנדרסון כמה משיריו בגרסאות גולמיות לאתר YouTube, וכן ראיון וסרטון לאתרו הרשמי.

== שירי האלבום ==
# Hymn
# Wheatfields
# The Hunted
# Frozen Roads
# Summer
# Pretty Widows
# The Swans
# Ashes of Us
# Scarecrows and Lilacs
# Julian's Eyes
# Leave me Sleeping

== קישורים חיצוניים ==
*
ארווה באזן

ארווה באזן (מצרפתית: Hervé Bazin; 7 באפריל 1911 - 17 בפברואר 1996) היה סופר צרפתי.

==ביוגרפיה==
ז'אן-פייר ארווה באזן (Jean-Pierre Hervé-Bazin) נולד למשפחה קתולית בורגנית בעיר אנז'ה שבחבל פיי דה לה לואר בצרפת. הוא בילה את ימי ילדותו בסביבה הכפרית של חבל ארץ זה. הוא מרד באמו השתלטנית, השתמט מבית הספר הקתולי וברח מביתו מספר פעמים - מה שבא על ביטויו ברומן הראשון שלו "צפע בידי". בהיותו בן עשרים שנה הגיע לפריז והחל ללמוד ספרות בסורבון.

ארווה באזן החל את דרכו הספרותית כמשורר. הוא כתב שירה במשך חמש עשרה שנה אך ללא הצלחה מרובה. ב-1946 ערך כתב עת לשירה, וב- 1948 פרסם לקט שירים בשם "בעקבותיה של איריס". על פי עצתו של פול ואלרי חדל מלכתוב שירה ופנה לכתיבת פרוזה.

הרומן הראשון שלו "צפע בידי" (1948) זכה להצלחה מרובה. הוא המשיך לכתוב במשך כל ימי חייו ופרסם למעלה מעשרים רומנים. הרומן האחרון שלו "היום התשיעי" הופיע ב- 1994.
קברו של ארווה באזן ב- Cunault שבחבל מן ולואר שבצרפת

ב- 1950 השתתף יחד עם מחברים אחרים ובהם ז'אק אודיברטי, מוריס דרואון ואנדרה מורואה בכתב העת לספרות "לה נף". ב-1960 נבחר לאקדמיית גונקור וב- 1973 שימש כנשיא אקדמיה זו. הוא השתייך לתנועת השלום שהייתה קשורה עם המפלגה הקומוניסטית הצרפתית. בין היתר, הביע את הזדהותו עם יוליוס ואתל רוזנברג שהוצאו להורג בארצות הברית באשמת ריגול למען ברית המועצות. ב- 1980 קיבל את פרס לנין לספרות.

ארווה באזן מת באנז'ה ב-1996. ב-2004, בגלל תסבוכת משפטית, קיבלו ששת ילדיו מנישואיו הראשונים לידיהם את כתב ידו ואת מכתביו; אך אוניברסיטת אנז'ה והספרייה הציבורית של עיר זו הצליחו לבסוף לקבל לידיהן 22 כתבי יד ו-9,000 מכתבים, אשר הועמדו לרשותם של אנשי מחקר כפי שכתב בצוואתו.

==יצירתו==

ארווה באזן נודע בעיקר בשל הרומנים שלו הנושאים אופי אוטוביוגרפי למחצה והעוסקים בבעיותיהן של משפחות מסוכסכות. רומנים אלה נכתבו בהשראת התנסותו הקשה בימי ילדותו ונעוריו. ברומן "צפע בידי" הוא מתאר את יחסה העוין של אמו כלפיו וכלפי ילדיה האחרים. רומן זה, שזכה להצלחה מרובה בצרפת של אחרי מלחמת העולם השנייה, יחד עם הרומן "מותו של הסוס הקטן" (1950) ועם הרומן "קריאת התנשמת" (1972) מהווים טרילוגיה שבה מופיעות אותן דמויות. מדובר באם אכזרית המחפשת דרכים כדי להעניש את ילדיה ומתעללת בהם.

גם ברומנים אחרים באזן עוסק בבעיות משפחתיות. למרות שהסתכסך עם הוריו, הוא נשאר נאמן לחבל מולדתו המהווה את הרקע לרבים מן הרומנים שלו. הוא כתב גם סיפורים קצרים ומסות ובהן "אני מאמין" (1977).

==קישורים חיצוניים==

* 
* 

קטגוריה:סופרים צרפתים
קטגוריה:צרפתים שנולדו ב-1911
קטגוריה:צרפתים שנפטרו ב-1996
לום

פירוק משטח עץ בעזרת לום
לוֹם (מהשפות הסלאביות, לדוגמה פולנית Łom; על פי האקדמיה ללשון העברית: קַנְטָר) הוא מוט ברזל בעל צורה ייחודית המשמש ככלי עבודה. השימושים העיקריים של הלום הם: פירוק ארגזים ומשטחי עץ, סיוע לפירוק והרכבה של חלקי מיכון כבדים ופריצה. 

קיימים סוגים שונים של לומים. הלומים הקצרים (כ-50–80 סנטימטרים) הם לרוב בעלי קצה אחד המכופף בזווית הקרובה לזווית ישרה ובקצהו מעקר - מעין מזלג דו-ראשי המיועד לעקירת מסמרים. קצהו השני של הלום מכופף קלות וקצהו להב שטוח דוגמת מברג.

"תנו לי נקודת אחיזה ואוכל להזיז את העולם"
הלומים הארוכים, העשויים להגיע עד אורך של 1.80 מטר, הם לרוב ישרים. בקצה אחד של הלום קיים להב שטוח והקצה השני הוא לעיתים בצורת המוט, בצורת חוד, או בצורת גולה פחוסה המאפשרת להשתמש בו כעין פטיש.

ביחידות צה"ל שבהן נעשה שימוש בלומים ארוכים מקובל לכנות את הכלי "לום-חש"ן" או "מוט-לום".

הפעולה של הלום מבוססת על עיקרון המנוף, מכשיר המנצל את פעולת המומנט. באמרה המיוחסת לארכימדס נאמר: "תנו לי נקודת אחיזה ואוכל להזיז את העולם". כח הפועל בקצה זרוע ארוכה מאפשר הזזת גוף שמשקלו גדול.

הלום משמש גם ככלי נשק מאולתר לקרב פנים אל פנים.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:כלי עבודה
קטגוריה:מוטות
אהרן פוירשטיין

אהרן פוירשטיין (נולד ב-20 במרץ 1965) הוא מנהל סטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים, תסריטאי, במאי, ואיש טלוויזיה ישראלי.

==ביוגרפיה==
נולד בירושלים לפרופ' ראובן פוירשטיין, חתן פרס ישראל ולברטה פויירשטיין, קרמיקאית. אחיו הוא הרב רפי פוירשטיין מראשי עמותת צהר. למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים ובישיבת ההסדר אור עציון, במרכז שפירא. לאחר שירותו הצבאי למד פסיכולוגיה ומדעי הרוח באוניברסיטה העברית, וכן למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב. 

הוא החל את דרכו בתיאטרון בתפקיד "הגולם", בתיאטרון לילדים ולנוער בבימויו של ברוך גוטין (על פי סיפורו של יצחק בשביס-זינגר). לאחר מכן כתב ושיחק בהצגת הקברט "סיטרא קמא" (יחד עם ג'קי לוי וניצן פרי), הצגה שעסקה באופן סאטירי ביחסי דתיים-חילונים. ההצגה עלתה כ-300 פעם בתיאטראות ברחבי הארץ. את עיסוקו בתיאטרון המשיך בכתיבת המחזה "דיכאונות קלים בשושן". 

בשנת 2000 עבר פוירשטיין לעסוק בטלוויזיה. הוא כתב והגיש עם ג'קי לוי את "לוי ופוירשטיין", סדרת תוכניות דוקומנטריות בנושא יהדות עבור "רשת" בבימויו של אברהם קושניר.
 
בשנת 2002 יצר את סדרת הדרמה "101" יחד עם דניאל פארן עבור "טלעד" וכתב לה תסריטים. בשנים 2004-2003 הגיש את תוכנית הטלוויזיה "העולם על פי פוירשטיין" ב"רשת". 

פוירשטיין כתב את הטור הפותח בעיתון "כל העיר" בשנים 2005-2004. הוא לימד תסריטאות בבית הספר מעלה, שימש כמרצה לקולנוע בסינמטק ירושלים, וניהל את "ספריית פוירשטיין", הוצאה לאור העוסקת בפיתוח ובשיווק ברחבי העולם של שיטת פוירשטיין. 

בשנת 2006 ערך את התוכנית "עשרת הדיברות" בהנחיית ארי שביט עבור "קשת", ויצר את תוכנית הטלוויזיה "המהפכנים" בהנחייתו של קובי אריאלי. הוא השתתף בכתיבת התסריט בעונה השנייה והשלישית בסדרת הדרמה "מעורב ירושלמי" עבור "קשת". בנוסף לעיסוקיו אלה, לימד תהליכי חשיבה ובקרת טעויות, בארגונים ומוסדות. 

בשנת 2016 החל פוירשטיין לנהל את סטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.

== קישורים חיצוניים ==

* [https://www.nissan-nativ.org.il/he/בלוג הבלוג] של פוירשטיין באתר של סטודיו למשחק ניסן נתיב

קטגוריה:אנשי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:תסריטאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:במאי טלוויזיה ישראלים
קטגוריה:בוגרי ישיבת נתיב מאיר
אהרן
קטגוריה:בוגרי הסטודיו למשחק ניסן נתיב
קטגוריה:בוגרי האוניברסיטה העברית בירושלים

קטגוריה:בוגרי ישיבת ההסדר אור עציון
קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1965
קטגוריה:סגל הסטודיו למשחק ניסן נתיב
פרוטו-רנסאנס

פרוטו-רנסאנס (באיטלקית: Trecento - "שלוש מאות" על שמה של המאה ה-14 ששנותיה מתחילות ב-1300) היא תקופה באמנות איטליה, מסוף המאה ה-13 לתחילת המאה ה-14, שמציינת את ההתפתחויות שהביאו לסגנון הרנסאנס, ובמיוחד את תרומתו של הצייר ג'וטו די בונדונה שתיאוריו עוברים מגותיקה לנטורליזם. יש חוקרים המצרפים תקופה זו לרנסאנס.

הנצרות והפיאודליזם הגיעו לשיא כוחם באירופה במאות ה-12 וה-13 ופתחו קשרי מסחר פנים-אירופיים ועם המזרח התיכון, דבר שהעלה מעמד חדש של בעלי הון מלבד הכנסייה, מעמד הסוחרים.

באיטליה שבאותה תקופה התפלגה לערי מדינה עצמאיות נוצרה קרקע מתאימה לשינוי, שהתבטא באמנות בנטורליזם חדש. על יסוד האמנות הביזנטית והאמנות הגותית ערכו האמנים של איטליה שינויים שהציגו רגישות ואנושיות רבה יותר.

הצייר ג'וטו 1337-1267 השכיל לבטא רגישות זו והרחיב את ההסתכלות באדם ובטבע. מגמה זו של ג'וטו לא נמשכה אחריו ולמעשה רק בתחילת המאה ה-15 נמצא המשך סגנונו של ג'וטו, בציוריו של מאסצ'יו. מעובדה זו ניתן השם למאה ה-14 כמבוא, פרוטו רנסאנס.

קבוצה אחרת גורסת שמכיוון שאין רצף בין גישתו של ג'וטו לציירי הרנסאנס האחרים, מעמדו הוא של מבשר הרנסאנס, שהחל כמאה שנים מאוחר יותר, בתחילת המאה ה-15. לדעתם עליית מרכזי אמנות עצמאיים ותחילת התבטאות אינדיבידואלית הם ממאפייני הרנסאנס. המאה ה-15 מצטיינת באינדיבידואליזם החותר לשלמות אידיאלית, ולאידיאל יופי אוניברסלי.

==מייצגי הזרם==
*בסיינה: לורנצטי (Ambrogio Lorenzetti) (אלגוריה על השפעת הממשל הטוב והרע), סימון מרטיני (Simone Martini), דוצ'ו
*בפירנצה: ג'וטו, צ'ימבואה

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:הרנסאנס
קטגוריה:היסטוריה לפי תקופה
קטגוריה:אסכולות באמנות
קטגוריה:איטליה: ימי הביניים
שליו ניו זילנדי

שליו ניו זילנדי (שם מדעי: Coturnix novaezelandiae; במאורית: koreke) הוא מין של עוף קטן עד בינוני, ממשפחת הפסיוניים, (סוג: Coturnix), שהיה אנדמי לניו זילנד ונכחד מאז שנת 1875. החוקר הראשון שתיאר מין זה, בשנת 1769, היה ג'וזף בנקס, כשהשתתף במסעו הראשון של קפטן ג'יימס קוק סביב העולם. הפרט הראשון נאסף בשנת 1827 על ידי החוקר ז'אן רנה קונסטאן קואה שהשתתף במסעו של האדמירל ז'ול דומון ד'אורוויל.

כיום נערך מחקר באוניברסיטת מאסי כדי לבדוק האם מין שליו שנמצא באי טיריטירי מטנגי הוא למעשה שליו ניו זילנדי ששרד. סברה נוספת שנבדקת היא ששליו זה הוא בן כלאיים של שליו ניו זילנדי ושליו חום.

== מבנה ==
* גובה: 17-22 ס"מ.
* משקל: כ- 200 גרם.
* אורך הכנפיים: 118-122 מ"מ, לזכרים. 119 מ"מ לנקבות.
* אורך הזנב: 45-47 מ"מ, לזכרים. 42-43 מ"מ לנקבות. 
* צבעים - הזכר: הראש חום כהה, הפנים מגוונות בחלקן העליון חום אדמדם ומתחת חום עם פסים בצבע שחור ולבן. הצוואר נמוך מנומר שחור לבן, צידי הגוף אדמדם חום, הבטן לבנה, המקור שחור, והרגליים בצבע ורוד חיוור דמוי בשר. הנקבה - דומה לזכר רק צבעיה בהירים יותר.

== הסיבות להיעלמות המין ==

עד ראשית המאה ה-19, היה השליו הניו זילנדי נפוץ בכל ניו זילנד. במאה זאת החלה כמותו להידלדל, עד לשנת 1875, בה נכחד כליל. הכחדתו נבעה מכמה סיבות: הראשונה הייתה דחיקתו בתחרות על המזון מול חיות משק, שהובאו לאי על ידי המתיישבים האירופים, בעיקר כבשים. כמו כן, טריפתו על ידי מינים פולשים ובהם כלבים חתולים וחולדות. סיבה נוספת הייתה שרפות יער, אשר צמצמו את שטחי המחיה שלו, ולבסוף ציד בלתי מבוקר, שנועד לשם אכילתו ולשם ספורט.

==ראו גם==
* שליו
* שליו נודד

==קישורים חיצוניים==

* Janice Pappas, [http://animaldiversity.ummz.umich.edu/site/accounts/information/Coturnix_novaezelandiae.html Coturnix novaezelandiae-New Zealand quail], University of Mishigan Museum of Zoology
* [http://nzbirds.com/birds/koreke.html Koreke, the New Zealand quail], nzbirds

== הערות שוליים ==

קטגוריה:טווסים
קטגוריה:בעלי חיים נכחדים מניו זילנד
קטגוריה:עופות שנכחדו בהולוקן
קטגוריה:תרנגולאים נכחדים
קטגוריה:בעלי חיים שתוארו ב-1830
חריש (חברה)

חריש בע"מ הייתה החברה היהודית הקבלנית לעבודות עפר הראשונה בארץ ישראל. 

החברה נוסדה כקואופרטיב ב-18 ביוני 1932 על ידי אספה מכוננת של 13 חברים מייסדים של הקואופרטיב, על רקע תחרות עזה בין נהגי טרקטורים על עבודות הפעלת טרקטורים שהוצעו על ידי חקלאי אזור פתח תקווה.
החברה החלה דרכה כחברה לביצוע חריש עמוק (חריש לעומק של 60 ס"מ, בניגוד לחריש המקובל באותה תקופה שחדר לעומק של 15-18 ס"מ).

המודל המסחרי שעל-פיו נבנתה ונוהלה החברה הוא פדרציה קואופרטיבית, כלומר, שיתוף בין הכלל לפרט. מבחינה תפעולית התבטא מבנה זה בשיתוף החברים בבעלות על כלי העבודה מחד גיסא, ובחלוקה שוויונית של העבודה (וכתוצאה מכך גם הפרנסה) מאידך גיסא. החברה, שהתקיימה במשך כ-45 שנה, עסקה בנוסף על עבודות חקלאיות גם בעבודות תשתית רבות. עבודות אשר הציבו גבול קדמי למדינת ישראל המתפתחת. הן במובן המילולי של גבול מדיני, והן במובן המטפורי של פריצת גבולות הטכנולוגיה.

בכל שנות קיומה מילאה 'חריש' תפקיד ראשון במעלה בבניין הארץ, וליוותה את המדינה בכל שלבי התפתחותה.

==לקריאה נוספת==
*חריש – ארבעים שנה, הוצאת חברת 'חריש', 1972.
*דב בן-מאיר, לקסיקון ההסתדרות, 1980, עמ' 340.

קטגוריה:קבלני בניין ישראלים
קטגוריה:חברות נדל"ן ובנייה ישראליות
קטגוריה:קואופרטיבים
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-1932
דייוויד סטראתיירן

דייוויד ראסל סטראתיירן (באנגלית: David Russell Strathairn; נולד ב-26 בינואר 1949) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2005 על תפקידו בסרט "לילה טוב ובהצלחה".

== ביוגרפיה ==
סטראתיירן נולד בסן פרנסיסקו שבארצות הברית.
סטראתיירן למד בתיכון רדווד ובמכללת ויליאמס שבמסצ'וסטס שם סיים את לימודיו בהצלחה. לאחר שסיים את לימודיו עבד סטראתיירן כליצן בקרקס מקומי.

סטראתיירן נישא ללוגן גודמן, אחות במקצועה. לזוג נולדו שני ילדים, האחד הוא טיי שחקן ומוזיקאי.

== קריירת משחק ==
את הופעת הבכורה שלו בסרט מקצועני ערך סטראתיירן ב-1980 בדרמה "השיבה של שביעיית סיקוקוס", לאחר מכן הופיע בדרמת המתח הביוגרפית מועמדת 5 פרסי האוסקר של מייק ניקולס "סילקווד".
ב-1987 שיחק בדרמה ההיסטורית "מאטאוון" ובדרמה ההיסטורית זוכת פרס אמי "היום הראשון" בה גילם את דמותו של אבי פצצת האטום רוברט אופנהיימר.

במהלך שנות ה-90 שיחק סטראתיירן בדרמת המלחמה "ממפיס בל", בדרמת הספורט הקומית "ליגה משלהן", במותחן הפשע "סניקרס", בדרמה מועמדת 2 פרסי האוסקר "דג התשוקה", בדרמת המותחן של סידני פולאק "הפירמה" ובמותחן ההרפתקאות "נהר הפרא".

בשנת 1997 השתתף סטראתיירן באחת הדרמות המצליחות ביותר בשנות ה-90 זוכת 2 פרסי האוסקר "סודות אל איי", השתתפותו בסרט תרמה רבות להמשך הקריירה שלו ועל משחקו קיבל שבחים רבים. בסרט גילם סטראתיירן את דמותו של פירס פצ'ט.

בשנת 1999 גילם סטראתיירן את דמותו של תסאוס בדרמה הרומנטית "חלום ליל קיץ", לאחר מכן שיחק בסרטים "לימבו" ו"הנאשמת".

בשנת 2005 גילם סטראתיירן את דמותו של העיתונאי האמריקאי אדוארד מורו בדרמה ההיסטורית מועמדת 6 פרסי האוסקר של ג'ורג' קלוני "לילה טוב ובהצלחה".
על משחקו בסרט קיבל סטראתיירן מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר אותה הפסיד לפיליפ סימור הופמן, כמו כן קיבל סטראתיירן מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.

בשנת 2006 כיכב בדרמת הספורט "כולנו מארשל" של ג'וזף מק'גינטי ניקול.

בשנת 2007 שיחק סטראתיירן בתפקיד ראשי בחלק השלישי זוכה 3 פרסי האוסקר של פול גרינגראס בסדרת סרטי "ג'ייסון בורן", "זהות כפולה". בסרט גילם סטראתיירן את נוח וסן, סוכן CIA המנסה לאתר את ג'ייסון בורן לאחר פרשיית ירי מסתורית שאירעה במוסקבה. בנוסף שיחק סטראתיירן בתפקיד ראשי במותחן הפשע "עדות שבורה".

בשנת 2008 השתתף בפנטזיה המשפחתית "עלילות ספיידרוויק" בה גילם את ארתור ספיידרוויק. בשנת 2009 שיחק במותחן הבלשי "מעשיה על שתי אחיות" לצד אליזבת' בנקס. 

בשנת 2010 זכה בפרס אמי על משחקו בסדרה "טמפל גרנדין".

== פילמוגרפיה ==

==קישורים חיצוניים==

* 

קטגוריה:בוגרי ויליאמס קולג'
קטגוריה:סן פרנסיסקו: אישים
קטגוריה:שחקני קולנוע וטלוויזיה אמריקאים
קטגוריה:שחקני תיאטרון אמריקאים
קטגוריה:זוכי אמי בפריים טיים: שחקן משנה במיני-סדרה או בסרט
קטגוריה:זוכי גביע וולפי
קטגוריה:אמריקאים שנולדו ב-1949
לא תתורו

לא תתורו היא מצוות לא תעשה מהתורה האוסרת על הליכה אחר דברים אסורים או כאלה העלולים להביא את האדם לדבר עבירה. מצווה זו היא המקור העיקרי לאיסור הסתכלות בערווה והרהור עבירה.

==מקור המצווה==
מקור המצווה בפסוק בספר במדבר בסוף פרשת ציצית: .

בספרי פירשו את הפסוק: "'ולא תתורו אחרי לבבכם' - זו מינות, ...'ואחרי עיניכם' - זו זנות, שנאמר '[וַיֹּאמֶר שִׁמְשׁוֹן אֶל אָבִיו], אוֹתָהּ קַח לִי, כִּי הִיא יָשְׁרָה בְּעֵינֵי' (שופטים יד, ג)".
פרשנות דומה קיימת בתלמוד ירושלמי שבו נאמר: "'לא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם' - אמר רבי לוי: ליבא ועינא תרין סרסורין דחטאה (=הלב והעיניים שני סרסורי החטא), דכתיב (משלי כג) "תנה בני לבך לי ועיניך דרכי תצרנה" - אמר הקב"ה אי יהבת לי לבך ועיניך, אנא ידע דאת לי (=אם נתת לי את לבך ועיניך, אני יודע שאתה שלי).". 

הרמב"ם, הסמ"ג, וספר החינוך מונים מצווה זו במניין המצוות. ספר החינוך מפרש מצווה זו:.

המשנה ברורה<ref></ref> ציטט פסוק זה כמקור לאיסור הסתכלות בנשים וכתב "לכולי עלמא המסתכל באישה אפילו באצבע קטנה, כיון שמסתכל בה להנות עובר בלאו דלא תתורו אחרי עיניכם. ואמרו שאפילו יש בידו תורה ומעשים טובים לא ינקה מדינה של גהינם".

==ראו גם==
* חוקות הגויים
* לא תחמוד
* דרכא אחרינא 

==הערות שוליים==

קטגוריה:פרשת שלח לך
קטגוריה:מצוות לא תעשה
קטגוריה:שש מצוות תמידיות
קטגוריה:איסורי עבודה זרה
עילית

אוטובוס מוגן ירי ישן של החברה ב[[אריאל בשירות חברת אפיקים]]
עילית קווי תחבורה בע"מ הייתה חברת תחבורה ציבורית ישראלית שהוקמה בשנת 2005. ב-3 ביולי 2011 החברה התמזגה עם חברת קווים, הממשיכה להפעיל את קווי האוטובוס בביתר עילית ואליה. לעילית הייתה שותפות בחברת אפיקים.

== השירות ==
בשנת 2006 זכתה החברה במכרז להפעלת שירות התחבורה הציבורית בביתר עילית, שכלל שירות עירוני, שירות הבין-עירוני לירושלים, בית שמש, בני ברק ועוד, בנוסף למספר קווי סוף שבוע. 

החברה החליפה את חברת "ביתר-תור" שפעלה בביתר עילית עד אז. 

== הסדר מהדרין == 
 
כיוון שנסיעות החברה התבצעו בעיר החרדית ביתר עילית, כל הנסיעות הבין-עירוניות נערכו במתכונת של קו מהדרין, שבמסגרתו עולות הנשים מהדלת האחורית, משלמות בעצמן, ומתיישבות בחלק האחורי באוטובוס (נשים שאין להן כרטיסייה עולות מהדלת הקדמית ומשלמות לנהג). ביציאה ובכניסה לעיר הייתה עמדת ביקורת לנשים שעלו בחלק האחורי.

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.kavim-t.co.il/home/ קווים עילית תחבורה ציבורית]

קטגוריה:חברות אוטובוסים ישראליות
קטגוריה:ביתר עילית
קטגוריה:יהודה: תחבורה
קטגוריה:ישראל: חברות שהוקמו ב-2005
חדר שינה בארל

חדר שינה בארל (בצרפתית: La Chambre à Arles, בהולנדית: Slaapkamer te Arles) הוא שמן של שלוש גרסאות של אותו ציור שמן על בד מעשה ידי האמן ההולנדי הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך. 

ואן גוך קרא ליצירה "חדר השינה" (בצרפתית: La Chambre à coucher).

==תיאור היצירה==
היצירה מתארת את חדרו של ואן גוך ברחוב לאמארטין מס' 2 (הבית הצהוב) בארל שבצרפת. 
הדלת בימין היצירה מובילה לגרם המדרגות המוביל אל הקומה השנייה. הדלת משמאל היצירה מובילה אל חדר האורחים שבו נהג ללון האמן פול גוגן. 
החלון במרכז היצירה פונה לעבר רחוב לאמארטין.

צורת החדר טרפזואידית בלתי רגילה, והמבט של הצופה פונה לעבר הפינה הימנית הרחוקה של החדר, ובהתאם כל החדר מוטה לעבר פינה זו. צורת החדר לא רגולרית בכך שהפינה השמאלית התחתונה של החדר מתוארת בזווית קהה, בעוד שהפינה הימנית המקבילה לה מתוארת בזווית חדה.

בימין התמונה מתוארת מיטתו של האמן ועליה שמיכה אדומה. בשמאל התמונה כיסא אחד ובמרכז התמונה, בסמוך לקיר, שולחן לילה וכיסא נוסף.

==הגרסה הראשונה==
רישום מתוך מכתב אל [[פול גוגן.]]
רישום מתוך מכתב לאחיו של האמן תיאו ואן גוך.
ואן גוך החל לעבוד על הגרסה הראשונה של היצירה באמצע אוקטובר 1888, בעת שהותו בארל. במכתבו לאחיו, תיאו ואן גוך, הוא כותב:

ואן גוך צירף למכתב זה סקיצה של הקומפוזיציה של היצירה. מכתב דומה וסקיצה דומה נשלחו גם לידיו של פול גוגן זמן קצר לאחר מכן.

==הגרסה השנייה==
באפריל 1889 שלח ואן גוך את הגרסה הראשונה לאחיו. גרסה זו ניזוקה בשיטפון של נהר הרון, בעת שואן גוך עצמו היה מאושפז בבית החולים בארל. תיאו הציע כי התמונה תצויר מחדש, ושלח את הגרסה הראשונה חזרה לואן גוך על מנת שיעתיקה. העתק זה צויר בספטמבר 1889 ושני הציורים נשלחו לתיאו. 

<gallery>
תמונה:Vincent Van Gogh 0011.jpg|הגרסה הראשונה, 1888, מוזיאון ואן גוך, אמסטרדם
תמונה:Vincent Willem van Gogh 135.jpg|הגרסה השנייה, 1889, מכון האמנות של שיקגו, שיקגו
תמונה:La Chambre à Arles, by Vincent van Gogh, from C2RMF frame cropped.jpg|הגרסה השלישית, 1889, מוזיאון ד'אורסיי, פריז
</gallery>

==הגרסה השלישית==
הגרסה השלישית שצוירה בשלהי ספטמבר 1889, היא גרסה מוקטנת (ואן גוך השתמש בכינוי réductions לתיאור גרסאות אלה). אין מדובר בהעתק מוקטן, אלא בציור שונה בפרטיו, אך באותה קומפוזיציה.

==מיקום היצירות==
הגרסה הראשונה של התמונה לא נמכרה, ונותרה בעיזבון האמן. מאז שנת 1962 נמצאת גרסה זו בבעלות קרן וינסנט ואן גוך, שנוסדה על ידי אחיינו של האמן, והיא מושאלת באופן קבוע למוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם. מאז שנת 1926 נמצאת הגרסה השנייה בבעלות מכון האמנות של שיקגו שבמדינת אילינוי בארצות הברית ומוצגת במכון.
הגרסה השלישית הייתה בבעלות אחותו של ואן גוך, ונרכשה על ידי הנסיך מטסוקטה. בשנת 1959 הפכה לחלק מהאוספים הלאומיים של צרפת, וכיום היא מוצגת במוזיאון ד'אורסיי שבפריז.

==קישורים חיצוניים==

*[https://web.archive.org/web/20100506005032/http://www.vangoghmuseum.nl/vgm/index.jsp?page=2796&lang=en אתר רשמי (באתר מוזיאון ואן גוך)]
* צפייה [http://www.googleartproject.com/museums/vangogh/the-bedroom בתמונה באיכות גבוהה] באתר Google Project Art

==הערות שוליים==

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אוספי מוזיאון ואן גוך
יברוד

יברוד (בערבית: يبرود) הוא כפר ערבי ברשות הפלסטינית השייך לנפת רמאללה ואל-בירה.
== גאוגרפיה ==
בכפר כ-644 תושבים, כולם מוסלמים. רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות, מסיק זיתים ומרעה צאן.
הכפר שוכן כ 13 ק"מ צפונית לרמאללה בסמוך לכביש 60, מערבית לעיירה סילואד ומעט צפונית ליישוב היהודי עפרה ולעיירה הערבית עין יברוד.

== מקור השם ==
על פי מסורת מקומית מקור השם יברוד נגזר מהמילה ברד (=קר) ומציין את האקלים הקר השורר בכפר בשל מיקומו הגבוה. כיום קיימת שכונת יאברוד ליד דמשק (ממנה נשיא ארגנטינה לשעבר קרלוס מנם), על שם הכפר יאברוד שהיה קיים במקום. בשכונה זו נמצא מקדש ליופיטר, ויש הטוענים כי השם יאברוד הוא שיבוש ערבי לשם זה, שהיה לכפר בתקופה הרומית.

== היסטוריה וארכאולוגיה ==
הכפר יברוד שוכן על חורבה בה נתגלו חרסים מתקופת הברזל (ימי ממלכת ישראל), התקופה הפרסית, הרומית, הביזנטית, הערבית, ומימי הביניים.<ref name=":02"></ref> בכפר שרידים קדומים רבים כמו: במה עתיקה הבנויה מאבני שחק ובמרכזה מיש קדוש, קברי שיח'ים הבנויים על מבנים עתיקים, בית בד קדום ומצודה הרוסה מתקופת מרד הפלחים בה נמצאו כתובות מהמאה התשיעית.

יהושע מאיר גרינץ וזאב וילנאי הציעו לזהות את הכפר יברוד עם "ארבל" הנזכרת בספר מקבים א', אולם בצלאל בר כוכבא וחוקרים נוספים זיהו אותה בגליל.

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:נפת רמאללה ואל-בירה
קטגוריה:הרשות הפלסטינית: יישובים
דיוקנו של ד"ר גאשה

דיוקנו של ד"ר גאשה (בצרפתית: Portrait du Dr Gachet) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי האמן ההולנדי וינסנט ואן גוך. 

ואן גוך צייר שתי גרסאות של יצירה זו, שתיהן ביוני 1890, בחודשים האחרונים לחייו של האמן. הגרסה הראשונה נמכרה בשנת 1990 במחיר של 82.5 מיליון דולרים.

==תיאור היצירה==
שתי היצירות מתארות את ד"ר גאשה כשהוא ישוב לצד שולחן, והוא משעין את ראשו על ידו הימנית. ד"ר פול גאשה היה רופאו של ואן גוך בחודשי חייו האחרונים. הרופא מחזיק בידו השמאלית את צמח האצבעונית ממנו מייצרים דיגיטליס - התרופה הצמחית הראשונה שהוכחה יעילותה, ולכן הצמח מראה לצופה את מקצועו של האדם המצויר בתמונה.

==היסטוריה==
===ההשראה ליצירה וציור היצירה===
שתי היצירות צוירו באוור-סור-אויס בסמוך לפריז.

ואן גוך מאוד התרשם מהציור מעשה ידי אז'ן דלקרואה "טורקוואטו טאסו בבית משוגעים". ואן גוך ראה יצירה זו בעת שהיה עם ידידו, האמן פול גוגן במוזיאון פאבר שבמונפלייה. לאחר שראה את היצירה כתב לאחיו, תיאו ואן גוך, וביקש כי ימצא עבורו העתק של היצירה. בעקבות השפעת היצירה רצה ואן גוך לצייר את מושא היצירה כאדם שהוא "עצוב אך עדין, ועדיין צלול ואינטליגנטי", ובדומה ליצירה שמר על קומפוזיציה בה הדמות המרכזית ביצירה נשענת על יד אחת ואינה מביטה בצופה.

===רכישות היצירה===
הגרסה הראשונה של הציור נמכרה על ידי כלתו של ואן גוך עבור 300 פרנקים בשנת 1897. היצירה נמכרה לפאול קסירר בשנת 1904 ובאותה שנה לקסלר, ובשנת 1910 נמכרה לדרואה. בשנת 1911 נרכשה היצירה על ידי גלריית סטאדל בפרנקפורט שבגרמניה והוצגה בגלריה עד שנת 1933. בשנה זו, בשל עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, הוחבאה התמונה בחדר אחורי בגלריה, אולם בשנת 1937 נמצאה על ידי השלטונות הנאצים והוגדרה כ"אמנות מנוונת". היצירה הועברה לידי הרמן גרינג אשר מכר אותה לסוחר אמנות באמסטרדם עבור 53,000 דולרים, וזה מכר אותה לאספן זיגפריד קרמרסקי. קרמרסקי נמלט עם היצירה לניו יורק, והיצירה הוצגה בהשאלה במוזיאון המטרופוליטן. היצירה נמכרה על ידי יורשיו של קרמרסקי ב-15 במאי 1990 עבור סכום של 82.5 מיליון דולרים ונרכשה על ידי איש העסקים היפני ריאוי סייטו. בעת מכירתה, ובשל המחיר בו נרכשה, נחשבה היצירה לתמונה היקרה ביותר בעולם באותה עת. סייטו הכריז כי היצירה תישרף לאחר מותו, ואפרה יושם עם אפרו, אולם בעקבות המחאה הציבורית חזר בו מדבריו. לאחר מותו נעלמה היצירה, והועלו חשדות כי אכן נשרפה, אולם בראשית 2007 התברר כי נמכרה לאספן פרטי.

הגרסה השנייה של היצירה נמצאת בבעלות מוזיאון ד'אורסה שבפריז ומוצגת בו.

== לקריאה נוספת ==

* מטילדה אסנסי, "סאקורה", שנת 2019, הוצאת La Esfera de los Libros<ref></ref>

==קישורים חיצוניים==

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:מוזיאון ד'אורסה
קטגוריה:דיוקנאות גברים
ארס 1-X

{| border="1" align="left" cellpadding="4" cellspacing="0" width="300" style="margin: 0 0 1em 0em; margin-right: 1.5em; background:#f9f9f9; border:1px gray solid; border-collapse:collapse; font-size:95%;"
| style="text-align: center; background: #FFDEAD;" colspan="2" | <big>ארס 1-X</big> 
|-
| colspan="2" align="center" | הסמל של משימת ארס 1-X
|-
| שם המשימה
| ארס 1-X
|-
|סוג המשימה
|טיסת מבחן לטיל השיגור ארס 1
|-
| שיגור
| מרכז החלל קנדי, אתר השיגור LC-39B
|-
| תאריך המראה
| 28 באוקטובר 2009 15:30 UTC
|-
| תאריך נחיתה
| 28 באוקטובר 2009, זמן מדויק בחישוב
|-
| משך הטיסה
| 6 דקות עד הנחיתה, 2 דקות של מנועים מוצתים 
|-
|מרחק הטיסה המרבי 
|240 ק"מ
|- 
|מהירות מרבית
|5,831 קמ"ש
|-
|שיא תאוצת כובד
|3 g
|-
|משימה קודמת
|אין
|}
ארס 1-X (באנגלית: Ares I-X) הייתה טיסת הניסוי הראשונה של טיל השיגור ארס 1, כחלק מתוכנית קונסטליישן. התוכנית יועדה להחליף את תוכנית מעבורות החלל לאחר קרקוע כל מעבורות החלל בשנת 2010, אך נגנזה בהוראת נשיא ארצות הברית, ברק אובמה. משימת ארס 1-X שוגרה בהצלחה ב-28 באוקטובר 2009.

טיל השיגור של משימת ארס 1-X היה דומה בצורתו, במשקלו ובמידותיו לתכונות המתוכננות של טילי השיגור ארס 1, אולם הוא שונה במאפייניו הפנימיים מאלו של הטיל המתוכנן.
פרופיל הטיסה של ארס 1-X
הטיל הגיע לרום מקסימלי של 45.72 ק"מ
==מבנה==

טיל השיגור של משימת ארס 1-X היה בנוי מהשלבים הבאים:

*שלב ראשון- ארבעה מנועי SRB (מנועי דלק מוצק שפותחו ממנועי הדלק המוצק של מעבורות החלל) ומנוע דמה חמישי.
*שלב שני- ריק (בעתיד יכיל מנוע J-2X)
*שלב שלישי- ריק 
*שלב רביעי- יכיל חיקוי של חללית אוריון יחד עם מערכת הנטישה של החללית בזמן השיגור (שתפעל במקרי חירום).
שיגורו של ארס 1-X מ[[מרכז החלל קנדי]]

==יעדי המשימה==

יעדיה של טיסת המבחן ארס 1-X היו:
*להוכיח יכולת שליטה ברכב הדומה לטיל המתוכנן ארס 1
*לבצע ולנסות בזמן השיגור היפרדות של שלבי הטיל ארס 1-X הדומים לשלבים של ארס 1.
*לנסות הרכבה מחדש וחידוש של השלב הראשון של ארס 1-X, שכאמור, דומה לשלב הראשון של ארס 1.
*לבדוק את ההיפרדות של השלב הראשון, למדוד, להבין את כניסתו לאטמוספירה ואת תפקוד המצנחים של השלב הראשון.

וכן, בדיקה בתנאי אמת של המבנה האירודינמי של הטיל, יציבות מערכת המכשיר ובקרה על השליטה מהקרקע.

==מדיה==

שיגורו של ארס 1-X

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:תוכנית קונסטליישן
1967 בקולנוע

== אירועים ==
* 26 בדצמבר – הסרט "Magical Mystery Tour" של להקת הביטלס משודר לראשונה בטלוויזיה בריטניה.
* האבטיפוס של ה-IMAX הוצג לראשונה בתערוכת אקספו 67' במונטריאול, קנדה.

== שוברי קופות בארצות הברית ==
# ספר הג'ונגל ($260,964,000)
# הבוגר ($44,091,000)
# נחש מי בא לסעוד ($25,500,000)
# בוני וקלייד ($22,800,000)
# שנים עשר הנועזים ($20,404,000)
# עמק הבובות ($20,000,000)
# אתה חי רק פעמיים ($19,389,000)
# לאדוני, באהבה ($19,100,000)
# מילי המודרנית והמתוקה ($15,455,000)
# The Born Losers ($14,750,000)

== פרסים ==
=== פרסי אוסקר ===
* הסרט הטוב ביותר - כחום הלילה
* הבמאי הטוב ביותר - מייק ניקולס (הבוגר)
* השחקן הטוב ביותר - רוד סטייגר (כחום הלילה)
* השחקנית הטובה ביותר - קתרין הפבורן (נחש מי בא לסעוד)
* שחקן המשנה הטוב ביותר - ג'ורג' קנדי (המורד)
* שחקנית המשנה הטובה ביותר - אסטל פרסנס (בוני וקלייד)
* פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר - רכבות נשמרות היטב (צ'כוסלובקיה)

=== פרסי גלובוס הזהב ===
==== דרמה ====
* הסרט הטוב ביותר - כחום הלילה
* השחקן הטוב ביותר - רוד סטייגר (כחום הלילה)
* השחקנית הטובה ביותר - אדית אוונס (The Whisperers)

==== קומדיה או מחזמר ====
* הסרט הטוב ביותר - הבוגר
* השחקן הטוב ביותר - ריצ'רד האריס (קמלוט)
* השחקנית הטובה ביותר - אן בנקרופט (הבוגר)

== נולדו ==
* 14 בינואר – אמילי ווטסון, שחקנית אנגלייה
* 10 בפברואר – לורה דרן - שחקנית, במאית ומפיקה אמריקנית
* 19 בפברואר – בניסיו דל טורו, שחקן פוארטו ריקני
* 16 במרץ – לורן גרהאם, שחקנית אמריקנית
* 27 באפריל – אקי אבני, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ומנחה טלוויזיה ישראלי
* 20 ביוני – ניקול קידמן, שחקנית אוסטרלית
* 1 ביולי – פמלה אנדרסון, שחקנית, דוגמנית ומפיקה אמריקנית
* 16 ביולי – ויל פרל, שחקן וקומיקאי אמריקני
* 18 ביולי – וין דיזל, שחקן אמריקאי
* 19 ביולי – יעל אבקסיס, שחקנית ישראלית
* 23 ביולי – פיליפ סימור הופמן, שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס האוסקר (נפטר ב-2014)
* 4 באוקטובר – לייב שרייבר, שחקן, במאי ותסריטאי אמריקני
* 5 באוקטובר – גאי פירס, שחקן אוסטרלי
* 28 באוקטובר – ג'וליה רוברטס, שחקנית אמריקנית
* 11 בספטמבר – הארי קוניק ג'וניור, שחקן, זמר ופסנתרן אמריקני
* 28 בנובמבר – אנה ניקול סמית', שחקנית ודוגמנית אמריקנית
* 13 בדצמבר – ג'יימי פוקס, שחקן אמריקאי

== נפטרו ==
* 21 בינואר – אן שרידן, שחקנית אמריקנית
* 11 במרץ – ג'ראלדין פאראר, שחקנית וזמרת אופרה אמריקנית
* 8 במאי – לה וורן סופי אנדרוז, שחקנית וזמרת אמריקנית
* 30 במאי – קלוד ריינס, שחקן בריטי
* 10 ביוני – ספנסר טרייסי, שחקן אמריקני
* 29 ביוני – ג'יין מנספילד, שחקנית ודוגמנית אמריקנית
* 7 ביולי – ויוויאן לי, שחקנית אנגלייה
* 25 באוגוסט – פול מוני, שחקן אמריקאי-אוקראיני
* 9 בנובמבר – צ'ארלס פיקפורד, שחקן אמריקני

== סרטים נוספים ==
* ארבינקא
* הרחק מן ההמון הסוער
* הרוזנת מהונג קונג
* שלושה ימים וילד
* שניים לדרך
*סלח לי, אתה נושך את צווארי

== ראו גם ==
*1966 בקולנוע 
*1967
*1968 בקולנוע
*שנים בקולנוע
*סרט קולנוע

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.imdb.com/year/1967/ שנת 1967] במסד-הנתונים הקולנועיים IMDb
רתוולי

רתוולי ב[[קאחתי, גריגורי גגרין, 1847]]
רתווֶלי (בגאורגית: რთველი) הוא בציר יין מסורתי ויום חג קטיף ענבים כפרי בקאחתי שבגאורגיה המלווה בסעודות חגיגיות, אירועים מוזיקליים וחגיגות אחרות. החג מתקיים, בדרך כלל, מדי שנה בסוף חודש ספטמבר ובמערב גאורגיה באמצע אוקטובר.

כמה מהעדויות העתיקות ביותר לייצור יין מגיעות מגאורגיה ואיראן. כמו כן שרדו הערות המצוינות במספר רשומות גאורגיות וחיבורים של נוסעים מאותה תקופה, שאינם גאורגים. פולחן הגפן והיין הוא חלק חשוב בתרבותם, ברוחם ובדתם של גאורגים רבים, ומשולב ברבים מהפרטים הקטנים של חיי היומיום שלהם. מסורת חגיגות הרתוולי מתקיימת כבר מימי-קדם, החגיגות נמשכות, בדרך כלל, מספר ימים, כאשר החוגגים מתחילים לעבוד בשעות הבוקר המוקדמות ומסיימים את היום במשתה בליווי מוזיקלי של שירי בציר מסורתיים.

אף על פי שיין מיוצר בכל חלקי גאורגיה, מהווה המחוז המזרחי בגאורגיה, קאחתי, את מרכז ייצור היין במדינה. השירים המסורתיים שמלווים את החג מתארים את כל שלבי ייצור היין, בציר, דריכה סחיטה ועוד. קאחתי ידועה בשיטת ייצור יין ייחודית, השונה במידה ניכרת מהשיטות האירופאיות. לאחר סחיטת הענבים מותסס המיץ יחד עם קליפתו, הזמורות והגרעינים המפיקים את טעמיה ייחודיים של יינות המחוז, טעם המרמז של יין מדירה בצבע ענבר.

== קישורים חיצוניים ==

* רוברט פרסונס, [http://news.bbc.co.uk/2/hi/programmes/from_our_own_correspondent/3211735.stm הילולת בציר הענבים הגאורגיים], חדשות בי.בי.סי., 26.10.2006, 
* נאטו אלאפישווילי, [http://www.iwpr.net/index.php?apc_state=hen&s=o&o=p=crs&l=EN&s=f&o=257651 לעבר התחדשות תעשיית היין הגאורגי], המכון לדיווח מלחמה ושלום (IWPR), דיווח על הקווקז מס' 307, 6.10.2005, 
* [https://web.archive.org/web/20110721030526/http://www.kakheti.gov.ge/eng/index.php?cat=41&par=41 קאחתי - מולדת היין], אתר מחוז קאחתי, 
* גאורגי איוואנוביץ' קובליטיצקי (1984), [http://books.google.com/books?id=yP2gAAAAMAAJ&q=inauthor:%22Georgiĭ+Ivanovich+Kublit︠s︡kiĭ%22+1984&dq=inauthor:%22Georgiĭ+Ivanovich+Kublit︠s︡kiĭ%22+1984&hl=iw העמים הסובייטים, דיוקן הרישומים על המוצא, המנהגים והמסורת של העמים], אוניברסיטת אינדיאנה, עמ' 32, 
* דרה גולדשטיין (1999), [http://books.google.com/books?id=3PM_FnWgPBAC&printsec=frontcover#PPA52,M1 המשתה הגאורגי: התרבות מלאת החיים והאוכל הטעים של הרפובליקה של גאורגיה], עמ' 52, , 

== הערות שוליים ==

קטגוריה:יינות גאורגיים
קטגוריה:גאורגיה: תרבות
קטגוריה:קאחתי
ותק

ותק הוא משך הזמן שבו אדם חבר בארגון מסוים (כגון ותק במקום העבודה), עוסק בפעילות מסוימת (כגון ותק מקצועי) או מתגורר ביישוב או באזור מסוים. במקרים רבים ניתנות זכויות בהתאם לוותק.

==בישראל==
===ביחסי העבודה===

ביחסי העבודה בישראל ניתן משקל רב לוותק במקום העבודה, בדמות זכויות התלויות בוותק שנקבעו בדיני העבודה ובהסכמים קיבוציים. זכויות אלה כוללות:
* מכסת החופשה השנתית, כפי שנקבעה בחוק חופשה שנתית ובהסכמים קיבוציים, ומכסת דמי ההבראה גדלות עם הוותק במקום העבודה.
* פיצויי פיטורים מחושבים בהתאם לוותק במקום העבודה.
* מענקים שונים, כגון מענק יובל, ניתנים לעובדים שצברו וותק מסוים.
* תוספות שכר שונות, ובפרט תוספת ותק, משולמות כפונקציה של הוותק.
* תוספות שכר שונות תלויות בצבירת מינימום של ותק.
*במקצועות מסוימים, כגון עבודה סוציאלית, תוספת הוותק גדולה, החל בוותק מסוים, משכר היסוד.

===בהקשרים נוספים===
* במינוי נשיא בית המשפט העליון נהוגה שיטת הסניוריטי, כלומר ממונה לתפקיד השופט בעל הוותק הרב ביותר בבית המשפט העליון.
* בראש מושב הפתיחה של הכנסת, שבו חברי הכנסת מצהירים אמונים, יושב ותיק חברי הכנסת.
* לקידום בדרגה בצה"ל נדרש בדרך כלל פז"ם - פרק זמן מינימלי שבו החייל שוהה בדרגתו הנוכחית קודם שהוא מקודם.

==קישורים חיצוניים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:משאבי אנוש
דויטשה ולה

לוגו דויטשה ולה
מטה דויטשה ולה
שידור בערבית ב-[[1960]]
תחנת שידור של דויטשה ולה
דויטשה ולה (בגרמנית Deutsche Welle – "גל גרמני", ראשי תיבות DW) היא תחנת שידור גרמנית, המשדרת שידורי רדיו, טלוויזיה ואינטרנט לרחבי העולם. שידורי הרדיו של התחנה החלו ב-3 במאי 1953, ושידורה הראשון היה נאומו של נשיא גרמניה המערבית הראשון תיאודור הויס. בתחילה פעלה תחנת הרדיו בקלן, וב-2003 העתיקה את מיקומה למשרדי ממשלה בבון שהתפנו עם העברתה של בירת גרמניה לברלין. אולפני הטלוויזיה של התחנה נמצאים בברלין, ושידורי האינטרנט שלה מתבצעים מבון ומברלין. התחנה מעסיקה כ-1,500 עובדים (2019).

==רדיו==
בתחילה השתייכה דויטשה ולה לתחנות אחרות, אך ב-1960 הייתה לתאגיד ציבורי עצמאי. התחנה משדרת בגרמנית, אנגלית, צרפתית, פורטוגזית, פרסית, טורקית, רוסית, פולנית, סרבו-קרואטית, יוונית, הינדי, אורדו, רומנית, בולגרית, אינדונזית, האוסה, סוואהילי, פשטו, דארי, אלבנית, מקדונית ואוקראינית. בעבר שידרה גם בדנית, נורווגית, הולנדית, איטלקית, יפנית, סלובקית, הונגרית, צ'כית, ספרדית וסלובנית. עם איחוד גרמניה ב-1990 והפסקת פעילותו של "רדיו ברלין הבינלאומי" המזרח גרמני, ירשה דויטשה ולה חלק ממתקניו, וחלק מעובדיה של התחנה המזרח-גרמנית נקלטו בה.

==טלוויזיה==
מקורותיה של תחנת הטלוויזיה של דויטשה ולה הם בתחנת RIAS-TV, תחנת הטלוויזיה של "רדיו בסקטור האמריקאי" בברלין (Rundfunk im Amerikanischen Sektor, Radio in the American Sector). לאחר איחוד גרמניה, הפסיקה RIAS-TV את שידוריה, וב-1992 עברו מתקניה לרשות דויטשה ולה. התחנה משדרת באמצעות לוויין בגרמנית, אנגלית ובספרדית. 

בישראל, הערוצים "DW NEWS EUROPE" ו-"DW GERMAN" משודרים ב-HOT. כן משודר הערוץ DW בסלקום tv.

==אינטרנט==
בסוף 1994 החלה התחנה בשידורים באמצעות האינטרנט, ובכך הייתה לשדרן הגרמני הציבורי הראשון שעשה כן. 
כיום מכיל אתר האינטרנט של התחנה מידע בשלושים שפות, ושידורים בעיקר בשמונה שפות המוגדרות כמרכזיות (ערבית, סינית, אנגלית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית, פרסית ורוסית).

==קישורים חיצוניים==

* 

* [http://www.ard.de/intern/mitglieder/dw/-/id=54726/xkja81/index.html אודות התחנה]

==הערות שוליים==

קטגוריה:ערכים שבהם תבנית בריטניקה אינה מתאימה
קטגוריה:אירופה: תחנות רדיו
קטגוריה:ערוצי טלוויזיה גרמניים
קטגוריה:אתרי אינטרנט בגרמנית
קטגוריה:שידור ציבורי
קטגוריה:גרמניה: טלקומוניקציה
קטגוריה:גרמניה: תקשורת
קטגוריה:כלי תקשורת שהוכרזו ברוסיה כ"סוכנים זרים"
וירג'ין טריינס

וירג'ין טריינס (באנגלית: Virgin Trains) היא חברת רכבות הפועלת בבריטניה המספקת שירותי רכבת מתחנת יוסטון בלונדון למערב המידלנדס, לצפון-מערב אנגליה, לצפון ויילס ולסקוטלנד, ומהעיר ברמינגהאם לצפון-מערב אנגליה וסקוטלנד. על אף שהחברה ממותגת כחברה בבעלות וירג'ין, בפועל, וירג'ין מחזיקה רק 51% מהמניות; 49% המניות הנותרות נמצאות בבעלות סטייג'קאוץ' גרופ (Stagecoach Group) שהיא חברת תחבורה בינלאומית.<ref></ref>

בין השנים 1997–2007 כללה החברה חברה נוספת שסיפקה שירותי רכבות מדרום אנגליה לצפון אנגליה ולסקוטלנד דרך ברמינגהאם, אך מרבית הקווים הללו הועברו בשנת 2007 לחברת CrossCountry שבבעלות אריווה (Arriva).
וירג'ין טריינס הוקמה כ"וירג'ין רייל" בעקבות הפרטת הרכבות בבריטניה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר זכתה בזיכיון להפעלת שני קווים מרכזיים.

בעבר סבלה החברה מאיחורים רבים בהשוואה לחברות אחרות אך מצבה השתפר.

== קישורים חיצוניים ==

* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:הממלכה המאוחדת: חברות רכבות
קטגוריה:וירג'ין
הבית הצהוב

הבית הצהוב (בצרפתית: Maison Jaune; בהולנדית: Het gele huis) הוא ציור שמן על בד משנת 1888 מעשה ידי הצייר ההולנדי הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך.

==תיאור היצירה==
שם היצירה מתייחס למבנה המתואר בה - מבנה מס' 2 בכיכר לאמארטין (Place Lamartine) בארל שבצרפת.
ב-1 במאי 1888 שכר ואן גוך ארבעה חדרים במבנה (שני חדרים גדולים בקומה התחתונה, ששימשו כחדר עבודה וכמטבח; ושני חדרים בקומה השנייה, חדר שנה לואן גוך עצמו, וחדר אורחים בו לן חברו, האמן פול גוגן במשך כחודשיים החל מסוף אוקטובר 1888). חלקו השמאלי של המבנה שימש כחנות מכולת. המבנה נותר על מכונו עד שנהרס בהפצצה של בעלות הברית ב-25 ביוני 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה.

ואן גוך נהג לאכול במסעדה הנמצאת בכיכר לאמארטין 28, מבנה זה, שהיה צבוע ורוד, מתואר אף הוא בשמאל התמונה.

מימין לבית הצהוב ניתן לראות בתמונה את שדרת מונטמאז'ו (Avenue Montmajour). בהמשך השדרה ניתן לראות את השדרה עוברת מתחת לשני גשרים - הראשון, עליו עוברת רכבת בדרכה ללונה הנמצאת בגדה הנגדית של נהר הרון. הגשר השני שימש את קו הרכבת PLM אשר קישר בין פריז, ליון ומרסיי.

בשמאל התמונה ניתן לראות את קצה המדרכה אשר הקיפה את אחד הגנים הציבוריים שהיו בכיכר לאמארטין.

==היסטוריה==
ציור מעשה ידי ואן גוך בצבעי מים.
היצירה צוירה בספטמבר 1888. ואן גוך שלח סקיצה של התמונה לאחיו, תיאו ואן גוך וכתב לו במכתב:

בעת שצייר את היצירה קרא ואן גוך לתמונה "הבית וסביבתו" (בצרפתית: La Maison et son entourage. לאחר מכן שינה את שם היצירה ל"הרחוב" (בצרפתית: La Rue).

==יצירות נוספות המתארות את המבנה==

"הבית של ואן גוך" מעשה ידי [[פול סיניאק, 1932, צבעי מים.]]
ואן גוך עצמו יצר העתק של היצירה בצבעי מים. היצירה היוותה השראה לפול סיניאק אשר יצר אף הוא בצבעי מים מספר יצירות המתארות אותו אתר.

==מיקום היצירה==
לאחר מותו של ואן גוך נותרה היצירה בעזבונו. מאז שנת 1962 היצירה נמצאת בבעלות מכון וינסנט ואן גוך, ומושאלת דרך קבע למוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.

==קישורים חיצוניים==

* 
==הערות שוליים==

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אוספי מוזיאון ואן גוך
שדה חיטה עם עורבים

שדה חיטה עם עורבים (בצרפתית: Champ de blé aux corbeaux) הוא ציור שמן על בד מיולי 1890 מעשה ידי הצייר ההולנדי הפוסט אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך. הציור הוא מהאחרונים שהשלים הצייר לפני התאבדותו. אחת מהיצירות המוכרות והמזוהות ביותר של האומן.

==היצירה ונסיבות יצירתה==
ביצירה מוצג שדה חיטה תחת שמים מעוננים בהם מעופפים עורבים רבים. שלוש דרכים החוצות את השדה מופיעות בציור, כשהדרך במרכז נקטעת באופן לא מוסבר באמצעה. השדות צוירו באובר-סור-אוּאז, שם שהה האמן. במאי 1890, אחרי שנה בה היה מאושפז בגלל מחלת נפש, עזב ואן-גוך את בית החולים בסאן-רמי ועבר לטיפול בקליניקה של פול גאשה באובר-סור-אוּאז הסמוכה לפריז, כדי להיות קרוב לאחיו תיאו שנישא זמן קצר קודם לכן. 

אופייה הקודר של היצירה, הדרך הנקטעת באמצעה והעורבים המעופפים על רקע השמים המעוננים עוררו פירושים המקשרים בין השמים המעוננים והעורבים המעופפים לדיכאונו ולמותו הקרב של ואן גוך. פירושים אלו אינם מעוגנים במציאות חייו של ואן גוך, שהעדיף תמיד ציור שמים מעוננים וסוערים, ושבמכתביו לתאו התייחס לעורבים תמיד כיישויות נבונות ומעוררות תקווה דווקא, והיה מודע היטב כי שימוש נבון בהם ייפה את יצירתו.

בסרט "התשוקה לחיים" ובסרט "וינסנט ותיאו" הוצגה היצירה כאחרונה אותה השלים ואן גוך, וכמעין 'מכתב התאבדות', אך חוקרי יצירתו של ואן גוך, כמו יאן הולסקר ורונלד פיקבאנס, מתארכים אותה ל-9 עד ל-10 ביולי, מועד שאחריו הספיק ואן גוך ליצור עוד כמה ציורים.

אחרי מותו של ואן גוך נותרה היצירה רכוש המשפחה והיום היא מוצגת במוזיאון ואן גוך שבאמסטרדם.

==אזכורים תרבותיים==
היצירה הוחייתה בפרק החמישי בסרטו של אקירה קורוסאווה "חלומות", וגם בסרט Loving Vincent המתחקה אחר חייו ומותו של ואן גוך. היצירה הוצגה בסרט "התשוקה לחיים" של וינסנט מינלי (1956) כביטוי היצירתי האחרון של ואן גוך, המתאבד בסרט מייד אחרי השלמת הציור. סמיכות אירועים דומה מוצגת גם בסרט "וינסנט ותיאו" משנת 1990.

== קישורים חיצוניים==

* [http://www.vangoghmuseum.nl/vgm/index.jsp?page=3343&collection=1282&lang=en שדה חיטה עם עורבים] , באתר של מוזיאון ואן גוך
* 

==הערות שוליים==

קטגוריה:וינסנט ואן גוך: ציורים
קטגוריה:ציורי שמן
קטגוריה:אוספי מוזיאון ואן גוך
אליצור נווה-דוד רמלה

סמל הקבוצה בעבר
אליצור נווה-דוד רמלה היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר רמלה. המתמודדת בליגה הארצית

== היסטוריה ==
בעבר שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה במשך שתי עונות רצופות (1987-1989), ומאז לא הצליחה להעפיל בחזרה לליגה זו.
 
הקבוצה מארחת באולם קריית מנחם ברמלה. בעונת 2017/18 עברה לאולם הספורט החדש בקריית האומנים ברמלה שנחנך באוגוסט 2017, עלה 25 מיליון שקלים ומכיל 1500 מקומות ובעל יכולת הרחבה עתידית. בשנת 2018/2019 חזרה לשחק באולם בקרית מנחם.

כמו כן, המועדון מפעיל קבוצות מחלקת נוער ובה 6 קבוצות בליגות השונות.

בעונת 2015/16 הפסידה הקבוצה 2-1 למכבי רחובות בגמר הפלייאוף, את העלייה לליגה הלאומית. במקביל הגיעה עד לגמר גביע האיגוד אך הפסידה לקבוצת הפועל עמק חפר 160-138 בסיכום שני מפגשים.

בעונת 2017/18 ירדה הקבוצה לליגה א.
בסיום עונת 2018/19 חזרה הקבוצה לליגה הארצית לאחר היעדרות בת שנה.

בסיום עונת 2019/20 כאשר הופסקה הליגה עקב משבר הקורנה הייתה הקבוצה במקום ה-10 המוביל למשחקי המבחן עם מאזן של 4 ניצחונות ו-12 הפסדים

==שחקנים בולטים בעבר== 
* ארל ויליאמס
* הרמן וובסטר
* פורסט מקנזי
* גרג קורנליוס
* דייוויד ת'רדקיל
* וורנון סמית'
* פיני חוזז
* בועז רימון
* שמוליק גנדלמן
*סמיר סליסקוביץ'
*דארט בוייד
*ג'רון רוברטס
* סטנלי ברנדי
* דיימון פטרסון
*קורי קאר
*אילן ברקוביץ'
*אבי סוכר
*מורן רוט
*עודד ברנדווין
*רביב פיטשון
*בן אלטיט
*יפתח זיו
*גור פורת
*ליאור שגב
*אור איתן

== תארים והישגים ==
* גביע האיגוד בכדורסל:
**סגנית (1): 2015/16

== קישורים חיצוניים ==
* [http://www.eurobasket.com/team.asp?Cntry=ISR&Team=3246 אליצור רמלה], באתר "יורו-בסקט"

נווה-דוד רמלה
נווה-דוד רמלה
קטגוריה:רמלה: מועדוני ספורט
שיעור מולדת (שיר)

"שִעוּר מוֹלֶדֶת" הוא שיר שכתב עלי מוהר בשנות השבעים ללחן של אפרים שמיר, ושזכה להערכה רבה והוכר כאחד משירי הדגל של מוהר. להקת "כוורת" היא שביצעה ראשונה את השיר באלבומה "צפוף באוזן" שיצא ב-1975. את השיר ביצעו גם חוה אלברשטיין (באלבומה "הלילה הוא שירים", 1977), "חלב ודבש", "הגבעטרון" ("שירים יפים", 1980), זהו זה עם הפילהרמונית<ref></ref> ועוד.

אפרים שמיר כתב והלחין את השיר בפולנית עוד לפני עלייתו לישראל. השיר תיאר את ילדותו של שמיר ואת רצונו לעלות לארץ ישראל.<ref></ref>

{| class="wikitable"
|+ מילות השיר המקורי ותרגומן לעברית
|-
! פולנית
! עברית
|-
| Na małym skrawku ziemi
| על פיסת אדמה קטנה
|-
| Leży mały kraj
| שוכבת לה ארץ קטנה
|-
| W marzeniach swoich sennych
| בחלומות הלילה שלה (/שלי)
|-
| Wciąż powracam do
| אני עדיין חוזר(/ת) אל
|-
| Kraju może właśnie ty
| הארץ בדיוק את(/ה)
|-
| Ty pomożesz mi
| את(/ה) תוכלי (/תוכל) לעזור לי
|-
| Znaleźć tamto miejsce w którym nigdy
| למצוא את המקום שבו אף פעם
|-
| Już nie będę sam
| לא אהיה יותר לבדי
|}

לחנו של השיר הושפע ממנגינות ששמע בילדותו כשהיה בורח מבית הספר לכנסיות בפולין. שמיר שר אותו במבחן הבד שלו ללהקת הנח"ל, והתקבל לא מעט בזכות מירי אלוני שהתרשמה מהשיר. מאוחר יותר, לאחר הקמת להקת "כוורת", כתב עלי מוהר את הנוסח העברי לשירו של שמיר, ובו התייחס לתקופת ילדותו בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון.

== משמעות השיר ==
בשיר מתאר מוהר תמונות שונות מילדותו בבית הספר, המציגות דימויים של מה שנתפס כארץ ישראל הישנה והטובה. בבית הראשון הוא מתאר את התמונה שעל קיר חדר האוכל בבית ספרו, ועל האידיאה של האיכר הישראלי שמצמיח לחם; בבית השני מתואר שיעור מולדת בו המורה מראה לתלמידים חצב כסמן לסתיו וליורה; ובבית השלישי מתאר מוהר את התמונה הדמיונית שהחינוך הציוני העלה בקרב הילדים: .
שורות אלו כוללות ציטוט מתוך שיר העבודה (כחול ים המים, נאווה ירושלים) של נתן אלתרמן: "שיר, שיר, עלה נא, בפטישים נגן, נגנה, במחרשות רננה, השיר לא תם, הוא רק מתחיל".

חלק מאמינים כי בשיר מביע מוהר רצון לדבוק בערכים שעליהם גדל, אף על פי שהוא מודע לכך שהפער בין המציאות לתמונה האידיאית שנוצרה בדמיון התלמידים הוא רב, ואף מציין בפירוש ש, אך לא כך במציאות. יש הרואים בשיר דווקא שיר מחאה העוסק בניפוץ המיתוסים שעליהם גדל דורו של מוהר, מחאה על כך שאולי בעבר המיתוסים הללו היו טובים, אך היום כבר אינם רלוונטיים עבורו או עבור אחרים ().

על פי דבריו של מוהר השיר מבטא אוטופיה: 

== קישורים חיצוניים ==

* [http://www.tarbut.cet.ac.il/ShowItem.aspx?ItemID=fd1f8548-4675-40fb-81b6-0e9c5862d39a&lang=HEB ניתוח השיר ותכניו] בתוך אתר [http://www.tarbut.cet.ac.il תרבות.il]
* בערוץ הרשמי של NMC United
* [http://www.mima.co.il/fact_page.php?song_id=610 שיעור מולדת], מימה
* [http://web.nli.org.il/sites/NLI/Hebrew/music/Compilations/Pages/school_in.aspx על השיר] באתר הספרייה הלאומית

== הערות שוליים ==

קטגוריה:שירי 1975
קטגוריה:שירי כוורת
קטגוריה:שירי חוה אלברשטיין
קטגוריה:שירים בעברית
קטגוריה:שירים שנכתבו על ידי עלי מוהר
קטגוריה:שירים שהולחנו על ידי אפרים שמיר
קטגוריה:שירים על נוסטלגיה
קטגוריה:שירי רוק בעברית
הוצאת תושיה

[[חיים נחמן ביאליק, שירים, בהוצאת תושיה, ורשה תרס"ב (1902)]]
הוצאת תּוּשִׁיָּה הייתה הוצאת ספרים עברית בעיר ורשה. היא נוסדה בשנת 1896 על ידי הסופר בן אביגדור (אברהם ליב שלקוביץ), חלוץ המו"לות העברית המודרנית. פעילותו המו"לית החייתה את הספרות העברית ונתנה לה מעמד בתחרות עם ספרות היידיש ברחוב היהודי במזרח אירופה. בעיתוניו, בהוצאותיו ובכתבי העת שלו טיפח וגידל דור של יוצרים עבריים, סופרים ומשוררים, שהיו מראשי המדברים בספרות העברית החדשה.

בהוצאת תושיה התפרסמו בעברית יצירות מקוריות ומתורגמות, בהן מסות, ספרי מדע פופולרי, ספרי מסע וביוגרפיות. אחד הספרים הראשונים והמפורסמים שראו אור בהוצאה היה "מדינת היהודים" של תאודור הרצל, בתרגום מיכל ברקוביץ <ref></ref>שראה אור בשנת 1896 (אותה שנה בה הוצאה המהדורה הגרמנית המקורית). בפרט הושם דגש על חינוך ועל ספרי ילדים. עם הסדרות של "תושיה" שהתחבבו על קהל הקוראים הצעיר נמנות "ניצנים" (לילדים קטנים ובניקוד מלא), "פרחים" (לגיל הביניים) ו"ביכורים" (לבני הנעורים). כמו כן הוציא בן אביגדור בהוצאת תושיה את עיתון הילדים המצויר בעברית "עולם קטן", וחוברת בשם "פדאגוג" להורים ומורים.

בן אביגדור איתר סופרים צעירים, ובנוסף לכך שהוציא את ספריהם בהוצאה גם תמך בהם כלכלית על ידי תשלום גבוה מהמקובל. עם סופרי ההוצאה נמנים יוסף חיים ברנר, אורי ניסן גנסין, גרשון שופמן, דבורה בארון, חוה שפירא, הרש דוד נומברג, יעקב כהן, זלמן שניאור, אהרן ליבושיצקי ויצחק קצנלסון.

בשנת 1911 התמזגו בן-אביגדור ו"תושיה" לסינדיקט הוצאה לאור בשם "צֶנטרָל" (מרכז) על ידי התאגדות עם כמה מן המו"לים היידיים והעבריים הגדולים באימפריה הרוסית: הוצאת "פּרוֹגְרֵס" של יעקב לידסקי (והוצאת "השחר" של מרדכי קפלן, שהתאחדה עִמה קודם לכן), הוצאת ב' שימין והוצאת ש. שְׂרֶבֶּרְק (שרעבערק) של שלמה שרברק. בהוצאה המאוחדת, שישבה בוורשה (שבה פעלו ארבעה מחמשת השותפים), ראו אור יצירותיהם של גדולי הסופרים, ההיסטוריונים והפדגוגים העבריים והיידיים, כמו גם סדרות ספרי ילדים ונוער וכן ספרי לימוד ומקראות.

בשנת תרע"ג-1912 נוסדה במסגרת "צנטרל", ביוזמתם של בעלי "תושיה", בן אביגדור ויעקב ראמברג, חברת אחיספר להוצאת ספרות עברית. החברה-הבת הוציאה ספרים עבריים וכן את המאסף "נתיבות" ("בימה חפשית לענייני החיים והספרות"). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 נפסקה פעילות ההוצאה המאוחדת.

בן-אביגדור נפטר בספטמבר 1921. שלמה שרברק, שותפו ל"צנטרל", רכש את הוצאת תושיה ושילב אותה בהוצאתו.
הספר על [[ז'אן זאק רוסו מאת א.ז. רבינוביץ (אז"ר) שיצא בהוצאת תושיה, ורשה, 1899]]

== ראו גם ==

* המרכז הספרותי העברי בורשה

==קישורים חיצוניים==

* 

==הערות שוליים==

תושיה
קטגוריה:יהדות ורשה
קטגוריה:חברות פולניות
קטגוריה:ורשה: תרבות
קטגוריה:תקופת התחייה
קטגוריה:מו"לים יהודים פולנים